stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2024/2025 בליגה האירופית
סטטיסטיקות > מלך השערים

מעודכן ל-13 במרץ 2025
| דירוג | שחקן | קבוצה | שערים | דקות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מרוקו איוב אל-כעבי | יוון אולימפיאקוס | 7 | 701 |
| 1 | דנמרק קספר הוג | נורווגיה בודה/גלימט | 7 | 725 |
| 3 | בלגיה מאליק פופאנה | צרפת ליון | 6 | 458 |
| 3 | ניגריה ויקטור אוסימן | טורקיה גלאטסראיי | 6 | 594 |
| 3 | הונגריה ברנבאש ורגה | הונגריה פרנצווארוש | 6 | 686 |
| 3 | צ'כיה ואצלב צ'רני | סקוטלנד ריינג'רס | 6 | 759 |
| 3 | ספרד סאמו אומורודיון | פורטוגל פורטו | 6 | 767 |
| 3 | מרוקו יוסף א-נסירי | טורקיה פנרבחצ'ה | 6 | 865 |
| 9 | דנמרק רסמוס הוילון | אנגליה מנצ'סטר יונייטד | 5 | 596 |
| 9 | טורקיה יונוס אקגון | טורקיה גלאטסראיי | 5 | 672 |
| 9 | ספרד מיקל אויארסבאל | ספרד ריאל סוסיאדד | 5 | 730 |
| 9 | הולנד קנת' טיילור | הולנד אייאקס | 5 | 733 |
| 9 | גאנה איניאקי ויליאמס | ספרד אתלטיק בילבאו | 5 | 778 |
סטטיסטיקות > מלך הבישולים

מעודכן ל-13 במרץ 2025
| דירוג | שחקן | קבוצה | בישולים | דקות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | צרפת ריאן שרקי | צרפת ליון | 8 | 722 |
| 2 | בלגיה דריס מרטנס | טורקיה גלאטסראיי | 6 | 733 |
| 3 | אנגליה דומיניק סולאנקה | אנגליה טוטנהאם | 4 | 372 |
| 3 | גאורגיה ז'ורז' מיקוטאדזה | צרפת ליון | 4 | 513 |
| 3 | ניגריה סיריאל דסרס | סקוטלנד ריינג'רס | 4 | 618 |
ראו גם

עונת 2024/2025 בליגת האלופות
עונת 2024/2025 בקונפרנס ליג
תקיפת אוהדי מכבי תל אביב באמסטרדם
הערות שוליים

↑  UEFA.com, UEFA approves final format and access list for its club competitions as of the 2024/25 season | Inside UEFA, UEFA.com, ‏2022-05-10 (באנגלית)
↑  UEFA Country Ranking 2023, kassiesa.net
↑  UEFA.com, Player Goals Stats | UEFA Europa League 2023/24, UEFA.com (באנגלית)
↑  UEFA.com, UEFA UEL – Stats, UEFA.com (באנגלית)
| עונות בגביע אופ"א ובליגה האירופית |
| --- | --- | --- |
| גביע אופ"א | 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 |  |
| הליגה האירופית | 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022  • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 • 2025/2026 |  |
תקווה חדשה

ערך זה עוסק במפלגה. אם התכוונתם לסרט בסדרת מלחמת הכוכבים, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 שם רשמי:  תקווה חדשה-הימין הממלכתי
 מייסד:  גדעון סער
 מנהיגים:  גדעון סער
 תקופת הפעילות:  8 בדצמבר 2020 – הווה (4 שנים)
 אידאולוגיות:  ציונות ליברליזם
 כנסות:  24, 25
 ממשלות:  36, 37
 אותיות:  ת (24), כן (25)
 שיא כוחה:  6 מושבים ( הכנסת ה-24)
 שפל כוחה:  4 מנדטים ( הכנסת ה-25)
 רשימה פוליטית:  המחנה הממלכתי (2022–2024)
 נוצרה מתוך:  הליכוד דרך ארץ כולנו
 התמזגה לתוך:  הליכוד
 סיעות שהתפצלו:  דרך ארץ
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין למרכז-ימין
 נציגויות בפרלמנטים
 הכנסת:  4 / 120
 
 https://www.newhope.org.il/
הלוגו הקודם של תקווה חדשה
גדעון סער ועופר ברקוביץ בסיור בחירות במרכז ירושלים. מרץ 2021
פתקה של מפלגת תקווה חדשה בבחירות לכנסת ה-24
תקווה חדשה הימין הממלכתי (בעבר: תקווה חדשה אחדות לישראל) היא מפלגת ימין ציונית-ליברלית ישראלית. יושב ראש המפלגה הוא גדעון סער. המפלגה מיוצגת בכנסת העשרים וחמש בסיעת הימין הממלכתי.
היסטוריה

בדצמבר 2019 התמודד גדעון סער נגד בנימין נתניהו, יו"ר הליכוד וראש הממשלה, בבחירות הפנימיות לראשות המפלגה. במהלך הקמפיין אמר כי על נתניהו להתפטר בעקבות אי יכולתו להרכיב ממשלה בעתיד. נתניהו זכה ל-72.5% מקולות המתפקדים לעומת 27.5% לסער. לאחר הקמת ממשלת ישראל השלושים וחמש לא מונה סער לשר בממשלה או לתפקיד משמעותי אחר, אף שבפריימריז לרשימת הליכוד הוא הגיע למקום החמישי.
לקראת הקדמתן של הבחירות לכנסת העשרים וארבע מ-2023 למרץ 2021, הכריז סער ב-8 בדצמבר 2020 על הקמת מפלגה בשם "תקווה חדשה". בהודעתו מתח ביקורת על ממשלת ישראל השלושים וחמש ועל בנימין נתניהו העומד בראשה, והכריז כי הוא מתמודד על ראשות הממשלה בבחירות לכנסת העשרים וארבע, וכי יתפטר מייד מהכנסת ויפרוש מהליכוד.
למחרת, ב-9 בדצמבר, הודיעו חברי הכנסת מסיעת "דרך ארץ", יועז הנדל וצבי האוזר, על הצטרפותם לרשימה. בתגובה להצטרפותם פיטר ראש הממשלה החליפי ושר הביטחון, בני גנץ, את הנדל מתפקידו כשר התקשורת.
ב-15 בדצמבר הודיעה חברת הכנסת יפעת שאשא-ביטון, יושבת ראש "כולנו", על הצטרפותה למפלגה, כמספר שתיים ברשימה וכמי שעתידה לשמש ממלאת-מקום ראש הממשלה אם יעלה בידי המפלגה להרכיב קואליציה. בתגובה למהלך זה, פיטר יו"ר הקואליציה מיקי זוהר את שאשא-ביטון מסיעת הליכוד ואף ניסה מטעם סיעת הליכוד להכריז עליה פורשת. אישים נוספים שחברו למפלגתו של סער: השר זאב אלקין, חברות הכנסת מיכל שיר ושרן השכל וד"ר עמנואל נבון שפרשו לשם כך מהליכוד, מאיר יצחק-הלוי, ראש עיריית אילת, ודני דיין, קונסול ישראל לשעבר בניו יורק.
ב-31 בינואר 2021 הצטרפה למפלגה חברת הכנסת הילה שי-וזאן ממפלגת כחול לבן.
בין נותני הערבות של המפלגה בבחירות 2021 היו אלפרד אקירוב (2.5 מיליון שקל), איש העסקים הקנדי יגאל שיינברג (3 מיליון שקל), איש העסקים יונתן קולבר (4 מיליון שקל) ויונתן גרינוולד (1.5 מיליון שקלים), שגם נתן ערבות למפלגת ימינה.
ב-15 באוגוסט 2022 התפלגה סיעת היחיד דרך ארץ מתקווה חדשה.
ביולי 2023 שינתה המפלגה את שמה הרשמי לתקווה חדשה הימין הממלכתי.
ב-13 במרץ 2025 חתמו סיעות הימין הממלכתי והליכוד על הסכם הכולל מיזוג עתידי במסגרתו, בבחירות הבאות, יגישו רשימת מועמדים משותפת מטעם הליכוד.
פעילות פוליטית

לאחר הבחירות לכנסת העשרים וארבע בחרה המפלגה להימנע מהמלצה לנשיא המדינה ראובן ריבלין על מי מהמועמדים להטיל את המנדט להרכבת הממשלה, אך לאחר שבנימין נתניהו החזיר את המנדט להקמת הממשלה לנשיא, המליצה המפלגה על העברת המנדט ליאיר לפיד.
המפלגה הצטרפה לקואליציה שהרכיבה את ממשלת ישראל השלושים ושש, ושלושה מחבריה כיהנו כשרים בממשלה זו: גדעון סער - סגן ראש הממשלה ושר המשפטים, זאב אלקין - שר הבינוי והשיכון ושר ירושלים ומורשת, יפעת שאשא-ביטון - שרת החינוך ומאיר יצחק הלוי כיהן כסגן שרת החינוך. בנוסף, יועז הנדל מדרך ארץ כיהן כשר התקשורת.
ב-10 ביולי 2022, לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הכריזו גדעון סער ובני גנץ (מנהיג מפלגת חוסן לישראל) על ריצה משותפת של שתי המפלגות. בבחירות זכתה הרשימה המשותפת, שהתמודדה תחת השם המחנה הממלכתי, ב-12 מנדטים, בהם ארבעה לתקווה חדשה.
בתחילת כהונתה של הכנסת העשרים וחמש הייתה סיעת "המחנה הממלכתי" באופוזיציה. בעקבות מלחמת חרבות ברזל הצטרפה הסיעה לממשלה ה-37 בכוונה להקים קבינט מלחמה. ב-12 באוקטובר 2023 הושבעו חמישה שרים מטעם "המחנה הממלכתי", בהם סער ושאשא ביטון, שמונו לשרים בלי תיק. ב-12 במרץ 2024 הודיע סער על התפצלות מפלגתו מסיעת "המחנה הממלכתי" והפיכת המפלגה לסיעה נפרדת בכנסת בשם "הימין הממלכתי". ב-25 במרץ 2024 הודיע סער על פרישתו מהממשלה.
ב-29 בספטמבר 2024 הצטרפה המפלגה לממשלה ויו"ר המפלגה גדעון סער מונה לשר בלי תיק וכחבר הקבינט הביטחוני מדיני. ב-5 בנובמבר 2024 מונה סער לשר החוץ, זאב אלקין לשר במשרד האוצר והשר האחראי על מנהלת תקומה בדרום ומנהלת שיקום הצפון. שרן השכל לסגנית שר החוץ.
אידאולוגיה ועקרונות

המפלגה רואה במדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי ובהתאם לך רואה חשיבות להיבטים צבאיים, כלכליים, טכנולוגיים, מחקריים, התיישבותיים של המדינה ותמיכה בעלייה לישראל. המפלגה רואה בעייתיות בשסעים חברתיים בישראל ומבטיחה לפעול לאיחוים וחיבור בין חלקי העם. בנוגע לסכסוך הישראלי-פלסטיני, המפלגה מתנגדת לפתרון שתי המדינות.
בנושאים חברתיים המפלגה מגדירה את עצמה כמפלגה ליברלית וכוללת תמיכה בלגליזציה של סמים קלים הכוללת הסדרה של ענף הקנאביס בישראל, רפורמה בקנאביס הרפואי, הכנסת קנאביס לסל התרופות, חקלאות קנאביס והתרת שימוש בזניו. המפלגה הודיעה כי היא מחויבת לשוויון זכויות מלא לקהילת הלהט"ב בישראל בהם חקיקה האוסרת טיפולי המרה שתכליתם לשנות את נטייתו המינית של האדם, הכרה במיסוד הקשר הזוגי בין זוגות חד מיניים, תיקון חוק הפונדקאות כך שיכלול זוגות גברים ויחידנים והשוואת מעמדם בחוק של זוגות כך שיוכלו לאמץ באופן שוויוני לזוגות הטרוסקסואלים.
מבחינה כלכלית, תקווה חדשה מאמינה בכלכלה חופשית, תמיכה בעסקים קטנים ובעצמאים, שוויון הזדמנויות ובצמצום הבירוקרטיה. בנוסף, המפלגה מעוניינת לשפר את מעמד המורים ומערכת החינוך וכמו כן להגדיל את תקצוב מערכת הבריאות ולהגדיל את סל השירותים לאזרח.
תקווה חדשה הכריזה כי היא דוגלת ברפורמות במערכות השלטון, לרבות הגבלת כהונה של ראש ממשלה וראשי רשויות מקומיות. בנוסף המפלגה מעוניינת להגדיל את סמכויות השלטון המקומי על חשבון סמכויות הממשל המרכזי.
ראשי המפלגה

|  | תמונה | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | גדעון סער | 8 בדצמבר 2020 | מכהן |
תוצאות בחירות

| בחירות | מנהיג | קולות | % | מושבים | +/- | קואליציה/אופוזיציה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2021 | גדעון סער | 209,161 (#11) | 4.74 | 6 / 120 | 4 | קואליציה |  |
| 2022 | גדעון סער | 432,482 (#4) כחלק מהמחנה הממלכתי | 9.08 | 4 / 120 |  | אופוזיציה (2022-2023) |  |
| 2022 | גדעון סער | 432,482 (#4) כחלק מהמחנה הממלכתי | 9.08 | 4 / 120 |  | קואליציה (2023-2024) | בעקבות טבח שבעה באוקטובר וכניסתה של ישראל למלחמת חרבות ברזל, הצטרפה המפלגה לממשלת חירום לאומית. בזמן היותם בקואליציה התפרקה הסיעה לשתי הסיעות שהרכיבו אותה |
| 2022 | גדעון סער | 432,482 (#4) כחלק מהמחנה הממלכתי | 9.08 | 4 / 120 |  | אופוזיציה (2024) | פרשו ממשלת החירום הלאומית. |
| 2022 | גדעון סער | 432,482 (#4) כחלק מהמחנה הממלכתי | 9.08 | 4 / 120 |  | קואליציה (2024-הווה) |  |
נציגי "תקווה חדשה" בכנסת

| כנסת | מושבים | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הכנסת ה-24 (2021) | 6 / 120 | גדעון סער, יפעת שאשא-ביטון, זאב אלקין, שרן השכל, זאב בנימין בגין, מאיר יצחק-הלוי, מיכל שיר, מישל בוסקילה דרך ארץ: יועז הנדל, צבי האוזר | ב-15 ביוני 2021 הפסיקו את חברותם בכנסת במסגרת "החוק הנורווגי": זאב אלקין, במקומו נכנס מאיר יצחק-הלוי.  יועז הנדל, במקומו נכנס צבי האוזר. ב-9 ביולי 2021 הפסיק את חברותו במסגרת "החוק הנורווגי" גדעון סער, במקומו נכנסה מיכל שיר. ב-2 באוגוסט 2022 התפטרה מיכל שיר מהכנסת ובמקומה נכנס מישל בוסקילה |
| הכנסת ה-25 (2022): - פעלה כחלק מסיעת המחנה הממלכתי - החל מ-13 במרץ 2024, פועלת כסיעה נפרדת בשם "הימין הממלכתי" | 4 / 120 | גדעון סער, יפעת שאשא-ביטון, זאב אלקין, שרן השכל, מישל בוסקילה | ב-2 ביולי 2024 פרשה יפעת שאשא-ביטון ובמקומה נכנס מישל בוסקילה |
ריינר מריה רילקה

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1875 פראג, בוהמיה (צ'כיה), האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  29 בדצמבר 1926 (בגיל 51) מונטרה, שווייץ 
 שם לידה:  René Karl Wilhelm Johann Josef Maria Rilke 
 מדינה:  גרמניה, אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 לאום:  אוסטרים
 מקום לימודים:  אוניברסיטה הגרמנית בפראג, אוניברסיטת מינכן 
 שפות היצירה:  צרפתית, גרמנית 
 סוגה:  Dinggedicht, פרוזה 
 זרם ספרותי:  סימבוליזם 
 יצירות בולטות:  Die Aufzeichnungen des Malte Laurids Brigge, Worpswede, Sonnets to Orpheus, אלגיות דואינו, The carousel 
 תקופת הפעילות:  1894–1925 (כ־31 שנים) 
 בן או בת זוג:  קלרה וסטהוף (28 באפריל 1901–?)  Nimet Eloui  קלייר גול  לו אנדריאס-סלומה  בלאדין קלוסווסקה  Nimet Eloui 
 צאצאים:  Ruth Sieber-Rilke 
 rilke.de
 חתימה:   
 
ריינר מריה רילקה (1900), רישום מאת לאוניד פסטרנק.
רילקה בציור מאת פאולה מודרזון-בקר
ריינר מריה רילקה (בגרמנית: Rainer Maria Rilke‏; 4 בדצמבר 1875 – 29 בדצמבר 1926) היה משורר וסופר אוסטרי יליד פראג.
רילקה, שנולד בפראג וגלה לפריז (אז מרכז תרבותי באירופה למשוררים), נחשב לאחד מגדולי המשוררים של המחצית הראשונה של המאה העשרים. שירתו, הפרוזה שלו ורשימותיו ההגותיות הן מפסגת היצירה המודרניסטית ועומדות בסימן קריסת התרבות האירופית הקלאסית וההתמודדות עם משבר המשמעות הכללי של תרבות המערב.
יצירתו

יצירתו של רילקה היא יצירה דתית וחילונית כאחת. בעולמו שלובים תפיסה דתית עמוקה ואף משיחיות, עם פנייה מודרניסטית עיקשת, "עניינית" כלשונו, אל עצמותה של ההוויה הארצית ועצמותם של חיי היחיד, הכוללים בגופם הם את הבשורה הדתית, את עבר העולם, את עתידו, ואת אלוהים עצמו המבקש להתגלות דרכם.
המשורר מגלה בשקידתו ובהקשבתו לתנועות החיים שבתוכו ובסביבתו את זרם החיים הכללי הנמשך מקדמת דנא וחותר להגיע למתיקותם של החיים המושלמים, הם חיי האלוהים. סיפורו של העולם ושל חיי כל הבריות הם סיפורו של האל המבקש להיוולד דרכם, וסיפורם של אלה, הרבים, אשר מחמיצים תובנה זו. אבל אין כאן ביטול החיים על האדמה ושל אושרם לטובת הוויה אחרת או אושר בעולם אחר; רילקה מניח את סופיותו של האדם, והחתירה להתגשמות הסופית של אלוהים נתפסת בעיניו כמעשה סיזיפי שמשמעותו נעוצה בעצם הבחירה בו והיכולת להשתתף בו. ההתעלמות מאלוהים כמוה כהתעלמות מהחיים עצמם, אשר לא נועדו להתבטל לנוכח המטרה הדתית אלא להפך, להתקדש בעבורה ולהזדהות עמה, באשר היא המכוננת את משמעותם. המשורר אוסף את המתוק והמובהק שבחיים ומבקש ללכוד את הווייתם כדי להגביהם ולעשותם ראויים להעניק אהבה באמצעותם לשאר בני-האדם, כך שיוכלו לשאוב מתוכם את הכוח ליצירתם שלהם, ולבנות בהדרגה ובמשותף את חיי האל, שאין להם אלא מובן ארצי, גשמי.
הרוחניות היא תמיד מוגשמת, או חזון שיש להגשימו. החיים "הרגילים", הנוטים להיעשות פחות ופחות פשוטים ומאוזנים ומבקשים לעצמם את הנוחות ואת הסיפוקים, מתעלמים ממשמעותם האמיתית וממה שמניעם באמת. בני-אדם מוותרים על אושרם לטובת נוחות ומוסכמות, ושוקעים בתרדמה. במקום לחיות את החיים מתוך התאמצות לקדשם ולרוממם. אלוהים אינו נמצא בתוך העולם, אך משמעות קיומו היחידה, מבחינתנו, היא בניסיון למצוא אותו בתוכו.
רילקה רואה אם כן את החיים כמאבק על הלא-ידוע, על הלא-מוגשם אף-פעם, על משהו שיש להתנסות בסבל ובמכאובים עמוקים כדי להתקרב אליו, מכאובים שיכולים להמית ולשבור את נפש היחיד הלוקח על עצמו משימה זו. חיי יצירה יש בהם אפוא סכנה. היצירה הולכת אל הגשמה של חיים שנחיו עד תמציתם, וכדי להגיע להגשמה זו יש ללכת בחיים אל נקודה קיצונית, אל מקום שאי אפשר ללכת עוד מעבר לו. זהו מקום חשוף שאין בו שום מוסכמה וסדר ידוע שיכולים לגונן בו על היחיד שהולך אליו לבדו.
יצירתו ספוגה בתרבות האירופית הקלאסית. ההתייחסות אל תרבות זו היא כאל 'פאסטיש', מושג המיוחס לוולטר בנימין. הדימוי המרהיב מסנוור את העין ומושך אותנו אליו, אולם אצל רילקה, אין הדימוי עומד במקום (או לפני החלל הריק), אלא שאין הבחנה בינו לבין החלל. הסמל מייצג הן את הסובייקט והן את האובייקט בעת ובעונה אחת. רילקה מתאר זאת במונח 'Ding' (חפץ, עצם, דבר).
חייו

בנעוריו למד רילקה בפנימייה צבאית, אך לא סיים את לימודיו.
רילקה היה בקשרי אוהבים עם לו אנדריאס סלומה, תלמידתו של פרויד וידידה קרובה של ניטשה.
בשנת 1903 ראה אור ספר שחיבר על הפסל אוגוסט רודן שרילקה שימש כמזכירו. מוטיב מרכזי ביצירתו הוא המרחב שבין החוץ לפנים. מרחב, המכיל בתוכו הן את החיפוש אחר האלוהות והן תשוקה וארוטיות המתערבבים זה בזה. ניתן לראות ביצירתו השפעה של מגמת הפנומנולוגיה בפילוסופיה. זרם זה מעמיד במרכז את אופן התפיסה של האדם את העולם.
בזמן מלחמת העולם הראשונה בירך רילקה על התחייה של "אלוהי צבאות".
רשימת יצירות נבחרות

1899 הספר על חיי הנזירות
1901 הספר על הצליינות
1905 ספר השעות
1906 ספר התמונות
1907 שירים חדשים
1908 שירים חדשים, החלק האחר
1909 רשימותיו של מאלטה לאורידס בריגה (רומן)
1912 מסע אהבתו ומותו של הקורנט כריסטוף רילקה (הספר הראשון של "ספריית אינזל", בעריכת שטפן צווייג)
1923 סונטים אל אורפאוס
1923 אלגיות דואינו
תרגומים של רילקה לעברית

מכתבים לאשה צעירה, תרגם והקדים מבוא ישראל זמורה, 1947.
אוגוסט רודן, עם 59 תמונות, תרגם מגרמנית והוסיף אחרית-דבר ישראל זמורה, תל אביב, 1952.
שירים...; בחר ותרגם: משה אטר, ירושלים: ספרי תרשיש, תשכ"ג.
שירים; בחר, תרגם, הקדים מבוא: משה אטר, תל אביב: ספרית פועלים, תשל"ז.
מבחר שירים, הסונטים אל אורפאוס - רקוויאם לידידה - אלגיות דואינו, מגרמנית - חנוך קלעי, הדר, תל אביב, 1976.
סיפורים על האלוהים, מגרמנית - יצחק עקביהו, תל אביב, 1978.
חיי מריה, תרגם משה הנעמי, איורים - אלי אלטרץ, ירושלים, אדם, 1983.
באור חפשוך מלאכים רבים, מבחר שירים, עברית - משה זינגר, זמורה ביתן, תל אביב, 1987.
מבחר משיריו על נשים ואל נשים, נוסח עברי - צבי רוזן, עקד, תל אביב, 1990.
כל הערים השלוות שלכם, תרגום - איתן מילר, הוצאת כרמל, ירושלים, 1997.
אלגיות דואינו - הסונטים אל אורפאוס, 1998
נטוש על הרי הלבב, 1999 (מבחר שירים)
אלגיות דואינו, תרגם ופירש שמעון זנדבנק, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999.
רשימותיו של מלטה לאורידס בריגה, 2002 (פרוזה)
מכתבים על סזאן, בעריכת קלרה רילקה, תרגם מגרמנית והוסיף פתח דבר והערות שמעון זנדבנק, עם עובד, תל אביב, 2003.
קיץ 1926 חליפת מכתבים, 2004
מכתבים אל משורר צעיר, תרגמה עדה ברודסקי, ירושלים: כרמל, 2004.
עדה ברודסקי, ריינר מריה רילקה – דרכו של משורר, ירושלים: כרמל, תשנ"ד-1994.
"סיפורים ראשונים", ספרית פועלים, 2000.
לקריאה נוספת

שלוש וריאציות על נושא מוזיקלי: שלושה שירים על נושא אחד - דוד מנגן לפני שאול, מאת נתן זך, דן פגיס, ריינר מריה רילקה, מאת מאיר קגל, נדפס בעלי-שיח, 3, 1976.
ר.מ. רילקה - "מתורגם ומשופר", על ר.מ. רילקה, מבחר שירים, תשל"ו, מאת ישראל זמורה, נדפס במאזנים, מ'ד, 1977. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
ריינר מריה רילקה – מתוך על המשורר הצעיר (Über den jungen Dichter, 1913), מגרמנית: יפתח הלרמן-כרמל. דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ח', 2017.
לאה גולדברג – שיר האהבה והמות של הקורנט כריסטוף רילקה מאת ריינר מריה רילקה – תרגום חלקי (הביאה לדפוס והקדימה מבוא: יהושבע סמט שינברג), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יא', 2019.
הערות שוליים

↑  עמוס אילון, רקוויאם גרמני - יהודים בגרמניה לפני היטלר - 1743 - 1933, תרגם מאנגלית דני אורבך, הוצאת דביר, 2004; עמ' 301–302.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267187805171  PLWABN: 9810547055405606  BIBSYS: 90053126  BNC: 000040229  BNE: XX1147462  BnF: cb130916261 (data)  CANTIC: a10146398  CiNii: DA00419313  GND: 118601024  HDS: 011643  ICCU: CFIV004946  ISNI: 0000 0001 2131 2247  LCCN: n79042183  LNB: 000018094  MusicBrainz: 372abcd1-0367-41fd-8bcc-efe2b7c1c8bf  NDL: 00454239  NKC: jn19990007038  NLA: 35453217  NLG: 69611  NLK: KAC199623067  NSK: 000042584  NTA: 068455577  RERO: 02-A003747178  RKD: 356542  SELIBR: 212118  SNAC: w64q7st7  SUDOC: 027100596  Trove: 958325  ULAN: 500324890  VcBA: 495/118750  VIAF: 46897170   WorldCat (עם VIAF): 46897170
מארק קהאן

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1903 וורשה, פולין
 פטירה:  20 ביולי 1996 (בגיל 92) תל אביב, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1934–1993 (כ־59 שנים)
 עיסוק:  מנהל מערכת, עורך, עיתונאי, פובליציסט
 מעסיק:  טריבונה נארודובה, אונזער פרעסע, דער מאמענט, חרות, היום
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר תל אביב-יפו (1981) 
 
מארק קהאן (ידוע גם בשמות: מאיר, מארצ'קו, אלכס; 30 בדצמבר 1903, י"א בטבת ה'תרס"ד, וורשה פולין – 20 ביולי 1996, יא' באב ה'תשנ"ו, תל אביב) היה דוקטור למשפטים וכלכלה, עיתונאי, עורך וסופר, מנהל עיתון דער מאמענט, חבר מטה האצ"ל, חבר מטה האצ"ל באירופה, עורך עיתון חרות, ראש ועדת הביקורת העליונה של תנועת החרות, ויקיר העיר תל אביב-יפו 1981.
ביוגרפיה > העשור השני של המאה ה-20

בגיל 4 למד בוורשה בחדר מתוקן בהנהלתו של שמואל ליב גורדון (של"ג). כילד אסף כספים לקרן קיימת לישראל והשתתף בחוגי נוער ציוני.
ביוגרפיה > שנות ה-20 של המאה ה-20

ייסד יחד עם יוסף שופמן את קן תנועת השומר הצעיר בוורשה, אך פרש עמו מהתנועה בעקבות פנייתה לכיוון סוציאליסטי. כסטודנט היה ממייסדי ארגון התלמידים החבר של ארגון הסטודנטים היהודיים ירדניה. באותן שנים שימש כאחראי על החינוך הציוני של הקורפורציה האקדמית אורורה באזור הבלטי.
ביוגרפיה > שנות ה-30 של המאה ה-20

היה מתלמידי ונאמני זאב ז'בוטינסקי, ומקורב לו אישית. משנת 1933 ניהל בפועל את מדיניות הבריתות של התנועה הרוויזיוניסטית, במסגרתה נרקמו קשרים עם ממשלות שונות ובמיוחד ממשלת פולין, במטרה לאפשר עליה יהודית המונית ארצה חרף מגבלות הספר הלבן. משנת 1934 השתתף ככותב בעיתון טריבונה נארודובה שיצא בקראקוב, ופעל לקירוב דעת ההשכלה היהודית־פולנית לבעיות השעה בישראל. בשנת 1938 היה ראש הוועדה הפוליטית בוועידת פראג של הצ"ח והצה"ר, במהלכה היה בין המתנגדים להצעתו של פרופ' בנימין אקצין לחזור להסתדרות הציונית, הצעה שנדחתה. בסוף שנה זו נתמנה יחד עם הנריק שטראסמן ליועץ פוליטי של המפקדה העליונה לעלייה של התנועה הרוויזיוניסטית, גוף שהוקם לשם תאום בין בית"ר והאצ"ל בכל נושאי העלייה היהודית ארצה. בראש מפקדה זו עמד מנחם בגין. קהאן היה מקורב לצמרת השלטון הפולנית ופעל מולם לשם השגת נשק למאבק הציוני בארץ ואימון צבאי של חברי בית"ר. מתוך נאמנותו לתנועה ולמנהיגה, התנגד לדרכו של אברהם שטרן (יאיר), שהיה באותה עת חבר מפקדת האצ"ל אך לא חבר בית"ר, ופעל ללא תאום עם תנועת בית"ר לגיוס חניכי בית"ר לאצ"ל עוד בהיותם בפולין, ולהקמת תאים חשאיים של האצ"ל על אדמת פולין. בסוף שנת 1938 נתמנה קהאן ככונס נכסים ומנהל הוצאת אונזער פרעסע במסגרתה יצא עיתון דער מאמענט ויומן וורשאווער רדיו. אז החל באופן בלתי רשמי העידן הרוויזיוניסטי של העיתון, כאשר קהאן קיבל לשורות המערכת את וולפגנג פון וייזל, אורי צבי גרינברג ואייזיק רמבה. במסגרת השינויים קיבל ז'בוטינסקי טור קבוע בימי שישי וגרינברג החל לפרסם מאמרים תקיפים בגנות השלטון הבריטי בישראל. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, ב-6 בספטמבר 1939 נמלט קהאן, כרבים אחרים, מוורשה מזרחה, לא לפני שהשאיר הוראות בכתב להפסיק את הוצאת העיתון. הוא נתפס על ידי הסובייטים בגבול ליטא ונשלח למחנה עבודה.
ביוגרפיה > שנות ה-40 של המאה ה-20

לאחר מבצע ברברוסה ושחרור אזרחי פולין מן המאסר הסובייטי במסגרת הסכם מייסקי־שיקורסקי, השתחרר מהמחנה ויזם את הקמת הגדוד היהודי בצבא אנדרס – צבא פולין החופשית. עם צבא זה הגיע בשנת 1941 ארצה, באופן דומה למנחם בגין, שעבר מעט קודם לכן את אותו המסלול, אך בנפרד ממנו. עם הגעתו של קהאן ארצה, פרסם ארגון ההגנה בבוליטין הסודי שלו לפעיליו: "עו"ד מרק כהן, אדם מוכשר וערום, בעל אופי פרובוקטיבי. יש להזהר מפניו." באמצעות קשריו לצמרת הצבא והמנהיגות הפולנית פעל קהאן לשם שחרורו הרשמי של בגין מהצבא, במטרה שיוכל לעמוד לתפקיד מפקד האצ"ל. זאת לאור סרובו של בגין לערוק או להתמנות לתפקיד זה, כל עוד הוא משרת בצבא פולין. משנת 1944 היה פעיל בדלק (אצ"ל) (שירות הידיעות של האצ"ל). באותה תקופה תפקד כגזבר האצ"ל ו'המוציא והמביא' של מנחם בגין, בהיותו מפקד האצ"ל. את הקשר החשאי עם בית המסתור של בגין עשה תחת דמות כיסוי של דודה של עליזה בגין כביכול (הדוד אלכס), ודאג לכל מחסורו של מפקד הארגון ומשפחתו החל מהספקת מזון ולבוש ועד טיפול בענייניהם הבירוקרטיים והשגת דירות המסתור השונות בהן הסתתרו. בגין אף השתמש בביתו של קהאן ברחוב אבן גבירול 42 בתל אביב כאחד מנקודות המסתור שלו וכמקום מפגש לישיבות מפקדת האצ"ל. מנחם בגין כתב עליו:
"מרק-אלכס סיכן את עצמו ואת חרותו יומם ולילה. ביתו – בית סעד ללוחמים. בביתו קיימתי במחתרת את הפגישות החשובות ביותר. בביתו הסתיר גם את גידי (עמיחי פאגלין) ז"ל, כאשר חיפשו אותו ואת כולנו בעזרת דיוויזיות שלמות. [...] מאיר קהאן יחד עם אריה בן אליעזר ז"ל, [...] שחררו אותי מהשרות בצבא וכך אפשרו לי לעשות את המלאכה במחתרת."
כמו כן שימש קהאן כאיש כיסוי המבצע פעולות חוץ עבור מפקדת הארגון: "כאשר היה צריך בן אדם מכובד, מהוגן, שיופיע כלפי חוץ, ולא פרחח – הופעתי אני."
בשנת 1947 נשלח למטה האצ"ל באירופה כאחראי כספים. במסגרת תפקידו סייע בין השאר בהשגת הכספים לרכישת הנשק והציוד לאניית העולים והנשק האלטלנה. לאחר קום המדינה חזר ארצה והשתקע בתל אביב והמשיך בפעילותו הציבורית במסגרת תנועת החרות.
ביוגרפיה > עד שנות ה-90 של המאה ה-20

לאחר קום המדינה שימש קהאן בין השאר ככתב בעיתונים שונים. לתקופה מסוימת היה עורך חרות ובמשך שנים היה העורך הכלכלי של העיתונים חרות והיום. כמו כן שימש כיו"ר ועדת הביקורת של תנועת החרות. בנוסף כיהן כחוקר בכיר בלשכה למחקרים כלכליים־חברתיים של ההסתדרות הציונית העולמית. על השתלבותו והשתלבות יוצאי האצ"ל בחיים האזרחים אמר:
"אחת התופעות החיוביות ביותר שניתן לרשום לזכותו של האצ"ל נעוצה בהליכה הביתה של חבריו מן השורה והצמרת כאחד. מצאנו את מקומנו בתור אזרחי המדינה, החיים את חייהם הפרטיים ומפרנסים את משפחותיהם בכבוד."
קהאן היה לאורך כל השנים מחבריו הקרובים של מנחם בגין והמשיך לבקרו בקביעות גם במשך 9 שנות התבודדותו לאחר התפטרותו, מראשות הממשלה ועד מותו. אמר עליו:
"מנחם בגין כמפקד ידע להעמיק מחשבה. הוא מעולם לא אישר פעולה כשהמתכננים לקחו בחשבון שיכול להיות קורבן אחד או שניים. מעולם לא אישר פעולה כזאת. הייתה לו תכונה גדולה אחת, שהוא אף פעם לא שאל על נושא ההתקפה, אלא על שאלת הנסיגה. הבעיה שלו בתור מפקד – אם הנסיגה מובטחת."
בשנת 1981 זכה לאות יקיר העיר תל אביב-יפו.
משפחה

בוורשה היה נשוי קהאן לד"ר חנה הלנה סלומניצקי, ששימשה כרופאה בבית היתומים של יאנוש קורצ'אק ונספתה בשואה.
בארץ נשא לאשה את מרים לבית שיפטן שהביאה עמה מנישואין קודמים את שתי בנותיה; ברוריה רומנוב בן־סניור ושולמית הרטל. לשניים נולדה בת משותפת בשם רונה קוסטר.
ספריו

שא אש להצית, העמותה להפצת תודעה לאומית, בית ז'בוטינסקי, תל אביב, 1998
חומת השתיקה נפרצה, מכון ז'בוטינסקי, תל אביב, 1993