stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוב גונן
קריירת אימון נבחרות

גונן שימש כעוזר מאמן נבחרת ישראל בכדורסל ביורובאסקט 1979, בו זכתה הנבחרת במדליית הכסף (ההישג הטוב בהיסטוריה של נבחרת ישראל בכדורסל). הוא התפרסם בכך שבשלב הבתים, לקראת המשחק מול אלופת העולם יוגוסלביה, המאמן הראשי רלף קליין לא האמין שהנבחרת תנצח ולכן שלח את גונן לצפות במשחקי היריבות העתידיות של ישראל במשחקי הדירוג. עם זאת, ישראל ניצחה את יוגוסלביה 77–76 והעפילה לבית הגמר, ובכך החמיץ גונן את אחד המשחקים הגדולים בתולדות הכדורסל הישראלי.
בשנים 1995 ו-1997 הדריך גונן את נבחרת הקדטים של ישראל באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 16, ואימן בין היתר שחקנים כמו אילן נניקשווילי, שחר גורדון, שמוליק ברנר, אפיק ניסים ואורי יצחקי. מדליית הארד בה זכתה הנבחרת ב-1997 היא הישג השיא שלה עד היום, נכון ל-2024.
ב-1999, בעת ששימש כמאמן דן הלדר ההולנדית, מונה גונן למאמן נבחרת הולנד בכדורסל. הוא אימן את הנבחרת במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 2001 ואף הדריך אותה במשחק מול נבחרת ישראל, אך במאי 2000, לאחר חמישה משחקים וניצחון אחד בלבד, הוא התפטר מתפקידו מכיוון שהרגיש שקיים ניגוד עניינים בין תפקידו כמאמן הנבחרת לבין תפקידו כמאמן הקבוצה.
הערות שוליים

↑  U.S. Hoops in the Holy Land, שיקגו טריביון, ‏29 במרץ 1989
↑   אריה ליבנת, כשבחדשות הכריזו: "ההפתעה הכי גדולה מאז קום המדינה", באתר הארץ, 16 בנובמבר 2013
↑  אבי אורנן, בלאט: אפשר להוציא את האמריקאי מאמריקה, אבל לא את אמריקה מהאמריקאי, באתר nrg‏, 8 באפריל 2011
↑  פרופיל, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל
↑  ערן סלע, מהדורת שאלות-תשובות לתחילת שבוע, באתר כדורסלע, ‏18 בנובמבר 2007
↑  דותן מלאך, ‏נושא הלפיד: "ממש מסקרן אותי לאמן בגרמניה", בעיתון מקור ראשון, 15 בדצמבר 2020
↑  משה הליקמן, "קיבלתי 1,200 או 1,300 הודעות, אני עדיין עונה": שרון אברהמי בראיון מיוחד, באתר Sports Rabbi, ‏27 במאי 2022
↑  שגיא ניר‏, שגרירים של כבוד, באתר וואלה, 16 ביוני 2007
↑  רשימת התארים של מאמנים ישראלים באירופה, באתר ספסל
↑  כל המאמנים הישראלים באירופה, באתר ספסל
↑  אורי סביר‏, בוב גונן מאמן העונה ואלוף אוסטריה, באתר וואלה, 7 ביוני 2005
↑  תארים, באתר ליגת העל האוסטרית בכדורסל (בגרמנית)
↑  נהריה ניצחה 74:77 את גמונדן באוסטריה, באתר ONE‏, 16 בנובמבר 2005
↑  גביע יול"ב: הפסד ביתי מביש לגליל עליון - 79:74 לגמונדן, באתר ynet, 6 בנובמבר 2007
↑  ערן סלע, מוקדש להאקרים הטורקים, באתר כדורסלע, ‏2 ביוני 2010
↑  ברק חקלאי, ואלה שמות: המאמנים הישראלים שהצליחו בחו"ל, באתר ynet, 22 ביוני 2014
↑  רפאל נאה, 30 ומשהו משהו: הטורניר האהוב על ישראל, באתר ynet, 30 באוגוסט 2022
↑  אהרל'ה ויסברג‏, "חוללנו את נס וירטון של נבחרת ישראל": 40 שנים למדליית הכסף בטורינו, באתר וואלה, 18 ביוני 2019
↑  יהונתן אליהו‏, חכמים כשהם קטנים: חזרה לאליפות אירופה לקדטים בשנת 1995, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2017
↑   אריה ליבנת, כשנבחרת הקדטים הישראלית נכנסה לזיכרון של טוני פארקר, באתר הארץ, 22 ביולי 2017
↑  עכשיו תורם: הקדטים ימשיכו במומנטום?, באתר מנהלת ליגת העל בכדורסל, ‏8 באוגוסט 2019
אקיטה (עיר)

אקיטה (ביפנית: 秋田市) היא עיר הבירה של מחוז אקיטה שבחבל טוהוקו שבצפון יפן. אוכלוסיית העיר מונה 317,236 תושבים, נכון לשנת 2015.
היסטוריה > היסטוריה פרה-מודרנית

בני אדם התיישבו באזור העיר אקיטה לפני אלפי שנים. בתחומי העיר נמצאו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה הפלאוליתית ביפן, וכן מתקופת ג'ומון ומתקופת יאיואי. בתקופת נארה כבשו בני יאמטו את האזור והקימו בו את טירת אקיטה בשנת 733. בתקופת סנגוקו שלטו באזור מספר שבטים סמוראים, ולבסוף, בתקופת אדו, שלט באזור שבט סטאקה תחת השגחתה של שוגונות טוקוגאווה, והקים בה את טירת קוֹבּוּטָה, שסביבה התפתחה עיירה.
היסטוריה > מייג'י וטאישו

בראשית תקופת מייג'י בוטלה שיטת ההאן, ועיירת הטירה קובוטה התפצלה לעיירות קובוטה ואקיטה. ב-1889 הפכה העיירה אקיטה לעיר, שכללה בתחומה גם את העיירה קובוטה, וב-1898 הקים הצבא היפני הקיסרי באקיטה בסיס עבור רגימנט הרגלים ה-17. בתקופת טאישו נהנתה אקיטה משגשוג כלכלי, בעיקר הודות לגילוי שדה נפט בקורוקווה הסמוכה ב-1914.
היסטוריה > תקופת שווה

ב-14 באוגוסט 1945 הפציצו בעלות הברית את אקיטה וזרעו בה נזק רב. מעל 250 אזרחים נהרגו לאחר ש-134 מפציצי בואינג B-29 סופרפורטרס תקפו את העיר בשעות הלילה והשמידו את מתקני הזיקוק שבה. אקיטה הייתה העיר הרחוקה ביותר ביפן שהפציצו בעלות הברית, ולמעשה הייתה ההפצצה האחרונה שנערכה במלחמת העולם השנייה, מכיוון שיפן נכנעה מספר שעות לאחר מכן.
היסטוריה > תקופת הייסיי

ב-1997 קיבלה אקיטה מעמד של עיר גרעינית, וזכתה לרמה גבוהה יותר של אוטונומיה. ב-2001 נערכו באקיטה המשחקים העולמיים.
גאוגרפיה

העיר אקיטה שוכנת במישור החוף של מחוז אקיטה, לחופו של ים יפן, ודרכה זורם נהר אומונו.
אקלים

באקיטה שורר אקלים סובטרופי גשום הגובל באקלים יבשתי. חודשי החורף קרים ומושלגים, וחודשי הקיץ חמימים ולחים. בשל מיקומה לחופו של ים יפן המשקעים האטמוספיריים באקיטה מרובים, בעיקר במחצית השנייה של השנה.
| אקלים באקיטה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באקיטה> ינואר.2.8.-2.5.119.2 | אקלים באקיטה> פברואר.3.5.-2.3.89.1 | אקלים באקיטה> מרץ.7.4.-0.1.96.5 | אקלים באקיטה> אפריל.14.0.5.1.112.8 | אקלים באקיטה> מאי.19.0.10.5.122.8 | אקלים באקיטה> יוני.23.2.15.5.117.7 | אקלים באקיטה> יולי.26.5.19.8.188.2 | אקלים באקיטה> אוגוסט.29.0.21.3.176.9 | אקלים באקיטה> ספטמבר.24.7.16.5.160.3 | אקלים באקיטה> אוקטובר.18.6.9.8.157.2 | אקלים באקיטה> נובמבר.11.9.4.1.185.8 | אקלים באקיטה> דצמבר.5.6.0.0.160.1 | אקלים באקיטה> שנה.15.5.8.2.1,686.2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: סוכנות המטאורלוגיה היפנית
כלכלה

כלכלת אקיטה מתבססת בעיקר על חקלאות (בעיקר אורז), יערנות וכריית מינרלים. כמו כן, באקיטה נמצא אחד משדות הנפט החשובים ביפן עצמה, ובתאם לכך צמחה בעיר תעשיית זיקוק נפט. תעשיות נוספות כוללות גם ייצור מתכות וטקסטיל.
ערים תאומות

לאקיטה יחסי ערים תאומות עם:
הרפובליקה העממית של סין לאנג'ואו, גאנסו, הרפובליקה העממית של סין
גרמניה פסאו, בוואריה, גרמניה
הפיליפינים מאלבון סיטי, מנילה, הפיליפינים
ארצות הברית קנאי, אלסקה, ארצות הברית
ארצות הברית סנט קלאוד, מינסוטה, ארצות הברית
רוסיה ולדיווסטוק, פרימוריה, רוסיה
הערות שוליים

↑  נתוני אקלים של אקיטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552881105171  CiNii: DA04610921  GND: 4309665-7  LCCN: n81093470  MusicBrainz: c43bc81f-0dcf-4607-a15e-94f1edeac1ca  NDL: 00276189  NKC: ge134008  VIAF: 126680500   WorldCat (עם VIAF): 126680500
בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 בית ספר בינלאומי
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°10′32″N 34°50′08″E﻿ / ﻿32.175566385908°N 34.835496043083°E﻿ / 32.175566385908; 34.835496043083
 אתר רשמי
  (למפת נתניה מוגדלת) בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי(למפת נתניה רגילה) בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי
 
בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי באוניברסיטת רייכמן הוקם בשנת 2001. לומדים בו כיום כ-2,000 סטודנטים מ-90 מדינות בעולם לתואר ראשון ולתואר שני, המהווים כ-30% מהסטודנטים באוניברסיטת רייכמן. כ־70% מהם עולים לישראל בסיום לימודיהם.
בית הספר הוקם על מנת לטפח דור של מנהיגות צעירה ורחבת אופקים גם בארצות שמעבר לים, תוך העמקת הקשר בין ישראל לבין התפוצות.
תוכניות הלימודים

בבית הספר לומדים סטודנטים לתואר ראשון במנהל עסקים, ממשל, תקשורת, פסיכולוגיה, קיימות, מדעי המחשב ויזמות.
הסטודנטים לתואר שני לומדים בתוכניות כלכלה פיננסית, אינטראקציית אדם-טכנולוגיה (HCI), ממשל, Global MBA, MBA in Healthcare innovation ובתואר שני התנהגות ופיתוח ארגונים.
תוכניות ופעילויות מיוחדות

התוכניות החברתיות נועדו לסייע לסטודנטים מהעולם להכיר את ישראל ואת החברה הישראלית באופן בלתי אמצעי. הסטודנטים הלומדים בבית הספר הבינלאומי לוקחים חלק בתוכניות שונות מעבר ללימודים ביניהן: StandwithUs - תוכנית לקידום מיומנויות דיפלומטיה ציבורית, תוכנית ISCA ותוכנית Act IL שנועדו להתמודד ולהיאבק בגילויי אנטישמיות, גזענות ודה- לגיטימציה ברשת האינטרנט, מועדון הדיבייט - מועדון המאפשר לסטודנטים לרכוש ולשפר את כישורי הטיעון והנאום שלהם, מועדון היזמות המעודד את רוח היזמות בקרב הסטודנטים בקמפוס ועוד.
דו"ח המועצה להשכלה גבוהה קבע כי "המרכז הבינתחומי הוא גם המוסד הבינלאומי ביותר בישראל וגם תורם את מספר הסטודנטים הבינלאומיים הגדול ביותר ל'לימודים מלאים' ולקבוצת הסטודנטים היהודיים". מהדו"ח עולה כי 35% מכלל הסטודנטים הבינלאומיים, ו-28% מכלל הסטודנטים היהודים הבינלאומיים הלומדים במסגרות אקדמיות בישראל – הם סטודנטים בבינתחומי. מתוך 13 תוכניות בינלאומיות לתואר אקדמי מלא הפועלות בישראל, כמחצית מהן נלמדות במרכז הבינתחומי הרצליה.
הערות שוליים

↑  2001, www.idc.ac.il
↑  דף הבית, באתר www.idc.ac.il
↑  דוח המועצה להשכלה גבוהה, באתר מועצה להשכלה גבוהה, ‏17.4.19
בית הקברות הפרוטסטנטי של רומא

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 תאריך הקמה:  11 באוקטובר 1821 
 www.cemeteryrome.it
 קואורדינטות:  41°52′35″N 12°28′48″E﻿ / ﻿41.876397222222°N 12.479944444444°E﻿ / 41.876397222222; 12.479944444444
  (למפת רומא מוגדלת) בית הקברות הפרוטסטנטי(למפת רומא רגילה) בית הקברות הפרוטסטנטי
 
נוף טיפוסי בבית הקברות
בית הקברות הפרוטסטנטי או בית הקברות הלא-קתולי או בית הקברות האנגלי (באיטלקית: Cimitero Acattolico di Roma) הוא בית קברות פרטי הממוקם ברובע טסטאצ'יו של רומא. בית הקברות ממוקם בצמוד לפירמידת קסטיוס ששולבה בחומת אורליאנוס וגובלת בבית הקברות. בבית הקברות קבורים לא-קתולים ובכלל זאת, אך לא רק, פרוטסטנטים ובריטים רבים. רבים מהקבורים במקום הם אנשי רוח, משוררים, סופרים, ציירים ופסלים.
הקבר המוקדם ביותר בבית הקברות הוא של דר' ארתור, רופא מאדינבורו שנקבר ב-1716.
בבית הקברות עצים רבים ביניהם ברוש מצוי ורימון. לצד פירמידת קסטיוס מדשאה רחבה. המצבות אינן אחידות וישנם פסלים רבים ועיטורים מגוונים בבית הקברות. כך לדוגמה הפסל מלאכית הצער משמש כמצבה מעל קברה של אמלין סטורי, אשתו של הפסל ויליאם ווטמור סטורי.
היסטוריה

מכיוון שלא-קתולים, חוטאים, מתאבדים ושחקנים הודרו מבתי קברות קתוליים, נדרש אתר קבורה אלטרנטיבי ללא-קתולים. צו של הכס הקדוש מ-1671 חס על לא-קתולים מקבורה עם חוטאים וזונות באתר הקבורה Muro Torto. ב-1716 נקבר לראשונה באזור המרעה לצד פירמידת קסטיוס, אזרח זר, דר' ויליאם ארתור, רופא מאדינבורו. לאחר מכן הצטרפו נקברים נוספים, ברובם בריטים, מה שהוביל למיתוג בית הקברות כבית הקברות האנגלי.
בית הקברות התפתח ללא הכרה רשמית והקברים היו מפוזרים באחו כאשר פרות רעו לצדם. ב-1824 הוקמה תעלה שגידרה את צדו העתיק של בית הקברות. ב-1920 מונה לבית הקברות מפקח מרשויות רומא וב-2011 הועבר הניהול לגוף של נציגים ממדינות זרות.
נקברים ידועים

ג'ון קיטס
פרסי ביש שלי
אנטוניו גראמשי
אכסל מונתה - לא נקבר בבית הקברות אך יש לוח זיכרון לזכרו
יוהאן דויד אקרבאלד
אנג'ליקה באלאבנוב
רוברט מייקל בלנטיין
קארל ברולוב
ג'ון בגנל ברי
ג'ון גיבסון
ויליאם סטנלי האסלטין
אנטוניו לבריולה
הנס פון מארי
ג'ורג' פרקינס מארש
פטר אנדריאס מונק
פאבל סבדומסקי
ג'ון אדינגטון סימונדס
מילנה פבלוביץ'-ברילי
ברונו פונטקורבו
קונסטנס פנימור וולסון
אנדראה קמילרי
לינדזי קמפ
אוגוסט רידל
היינריך קרל ריינהולד
שרה פרקר רמונד
המצבה על של ג'ון קיטס, בולטת בכך שלא מציינת את שמו
המצבה על קברו של פרסי ביש שלי
המצבה על קברו של אנטוניו גראמשי
בוב גייל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במאי 1951 (בן 73) ארצות הברית סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית
 שם לידה:  מייקל רוברט גייל
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית הספר לקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה  תיכון יוניברסיטי סיטי 
 תחום יצירה:  קולנוע (תסריטאי, מפיק, במאי)
 יצירות ידועות:  1941 בחזרה לעתיד (1, 2, 3, TV) אגדות מעולם המסתורין
 פרסים והוקרה:  פרס הוגו להצגה הדרמטית (1986) 
 
מייקל רוברט "בוב" גייל (נולד ב-25 במאי 1951) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי אמריקאי. הוא מפורסם כמי שכתב, ביחד עם רוברט זמקיס, את התסריט לסרט המדע-בדיוני "בחזרה לעתיד"; כמו כן, היה התסריטאי של שני סרטי ההמשך לסרט זה. גייל גם היה המפיק של כל שלושת הסרטים, ביחד עם ניל קנטון.
גייל היה מועמד בתחרות פרס האוסקר ה-58 בקטגוריית התסריט המקורי הטוב ביותר, ביחד עם זמקיס, על "בחזרה לעתיד", אך בסופו של דבר הפרס הוענק לתסריטאי הסרט "העד".
ביוגרפיה

גייל נולד סמוך בקרבת סנט לואיס, מיזורי, ארצות הברית, בנם של מקסין (שם נעוריה: קיפל), סוחרת אמנות וכנרת, ומארק ר' גייל, עורך דין. כנער, הוא יצר ספר קומיקס משלו בשם "הקיא הירוק" ("The Green Vomit"), וכן היה אחד ממייסדיו של מועדון קומיקס פופולרי בסנט לואיס. מאוחר יותר, הוא ואחיו, צ'ארלס גייל, יצרו שלושה סרטי חובבים שהיו פרודיה על Commando Cody. לגייל תואר BA בקולנוע של אוניברסיטת דרום קליפורניה משנת 1973; במהלך לימודיו הוא כתב ביקורות עבור פנזין שהוציא אחד מחבריו ללימודים. כמו כן, הכיר במהלך לימודיו את חברו ללימודים רוברט זמקיס.
ביוגרפיה > קריירה > קולנוע ותיאטרון

כתסריטאים, גייל וזמקיס שיתפו פעולה במספר הפקות של סרטים, ביניהם: "1941",‏ "I Wanna Hold Your Hand",‏ "Used Cars",‏ ו-"Trespass",‏ כאשר עלילתו של הסרט האחרון ממוקמת במזרח סנט לואיס, אילינוי, סמוך למקום הולדתו של גייל.
בשנת 1985, גייל וזמקיס היו מועמדים לפרס אוסקר בקטגוריה התסריט המקורי הטוב ביותר על הסרט "בחזרה לעתיד". בשנת 2002, גייל שימש לראשונה כבמאי קולנוע של סרט באורך מלא, כאשר ביים את "Interstate 60". קודם לכן הוא כתב וביים סרט קצר (45 דקות אורכו) בשם "Mr. Payback: An Interactive Movie", משנת 1995.
כמו כן, הוא עיבד לספר את סרטו "1941" והיה אחד ממפתחי משחק הארקייד "Tattoo Assassins".
ב-31 בינואר 2014, הוכרז כי החלה הפקתו של עיבוד למחזמר של "בחזרה לעתיד". המחזמר, אשר נמצא בשלבי פיתוח על ידי התסריטאים המקוריים רוברט זמקיס ובוב גייל, צפוי לעלות בשנת 2015, ביום השנה ה-30 של הסרט. לדברי גייל, המחזמר יהיה "נאמן לרוח הסרט המקורי".
ביוגרפיה > קריירה > קומיקס

גייל כתב בעבור מספר חוברות קומיקס, ביניהן:
אנטמן (מארוול קומיקס)
באטמן (DC קומיקס)
דרדוויל (מארוול קומיקס)
ספיידרמן (מארוול קומיקס)
פילמוגרפיה חלקית

1941
בחזרה לעתיד
בחזרה לעתיד 2
בחזרה לעתיד 3
בחזרה לעתיד - סדרת האנימציה
אגדות מעולם המסתורין
הערות שוליים

↑  http://www.filmreference.com/film/44/Michael-Robert-Gale.html
↑  "Back to the Future musical announced". BBC News. 31 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Back to the Future: 80s movie gets musical makeover". theguardian.com. The Guardian. 31 בינואר 2014. נבדק ב-1 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Back to the Future: stage musical version of 80s classic film to hit London's West End". standard.co.uk. London Evening Standard. 31 בינואר 2013. נבדק ב-7 בפברואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605407605171  PLWABN: 9810582010905606  BIBSYS: 8053874  BNE: XX1542471  BnF: cb12738813r (data)  CiNii: DA03684558  GND: 138319731  ISNI: 0000 0001 1477 2771  LCCN: n87125179  MusicBrainz: 29e29996-a3bb-4367-abf2-61781c8182b2  NDL: 00440418  NKC: xx0012351  NLA: 57186804  NTA: 071626395  RERO: 02-A006339000  SUDOC: 077719719  Trove: 1680118  VIAF: 89876932   WorldCat (עם VIAF): 89876932
ביי (יועץ)

היועץ ביי על דלת המקדש של אמדה, נוביה, נראה מתפלל לכרטוש של סיפתח
בּיי או בֵּיָיה, המכונה גם רעמסס חמינטרו, (נפטר בשנת 1192 לפני הספירה) היה פקיד חשוב במצרים העתיקה, ביי שמקורו מאזור סוריה או כנען, עלה לגדולה והפך בחשיבותו שני רק לסתי השני. ישראל קנוהל מזהה אותו עם דמותו של יוסף המקראי.
חשיבותו של ביי מובהקת על ידי העובדה כי ניתנה לו רשות, ייתכן על ידי סתי השני, אך ככל הנראה על ידי סיפתח, לבנות קבר משלו בעמק המלכים במצרים (KV13). קברו הוקם בבירור כחלק משלישייה של קברים, כולל זה של הפרעה סיפתח והמלכה תאוסרת זו הייתה פריבילגיה חסרת תקדים, שכדומה לעיתים רחוקות הוענקה לפקידים, על אחת כמה וכמה זרים (אם כי התרחשו חריגים קודמים, כמו זו של יויה). יכול להיות שהקבר הוענק לביי הוענק הקבר הזה מכיוון שהיה קרוב לאמו של סיפתח, פילגש כנענית של סתי השני.
בעבר היסטוריונים זיהו את ביי כדמות איזרו (אנ') מנהיג זר מקומי ששלט בסוף השושלת ה-19 וניסה להפוך עצמו לפרעה אך גורש לבסוף בידי סת נ אחת' אבי השושלת ה-20. בשנת 2000 פרסם פייר גרנדה (אנ') על תגלית חדשה של אוסטרקון בו נכתב כי ביי הוצא להורג לקראת שנתו החמישית של סיפתח. עדות זו סותרת את זיהויו עם איזרו שכנראה היה זר אחר שניסה להשתלט על הממלכה.
ישראל קנוהל, מזהה את בייה עם יוסף המקראי כאשר הוא רואה חפיפה בין העדויות הארכאולוגיות והסיפור במקראי. ביי כמו יוסף הם נתינים זרים במצריים שהגיעו מאזור כנען או סביבתה בתקופה של רעב גדול. שניהם הגיעו לדרגה רמה מאוד בשלטון, מקרה כמעט חסר תקדים לאדם זר במצריים. שמו של ביי במכתבים מאוגרית הוא בייה, כלומר ב (עזרת) ייה (השם). מבחינה כרונולוגית ביי מאחר את התאריך המקובל לירידת בני ישראל למצריים, אך קנוהל פותר זאת בכך שלדעתו עדויות מראות שבני ישראל שהו במצרים 40 שנה ולא ארבע מאות שנה לפי המקרא ויצאו ממצריים ביחד עם צבאו המובס של איזרו.
הערות שוליים

↑  נדב שרגאי, פעם קראו לנו יעקבאל, באתר ישראל היום, 29 במרץ 2018
בית הספר הארצי לשיקום, שילוב והחלמה בבריאות הנפש

בית הספר הארצי לשיקום, שילוב והחלמה בבריאות הנפש הוקם על בסיס חוק שיקום נכי הנפש בקהילה שנחקק בשנת 2000 ומטרתו היא "לשקוד על שיקומם ושילובם בקהילה של נכי הנפש, על מנת לאפשר להם להשיג דרגה מרבית של עצמאות תפקודית ואיכות חיים, תוך שמירה על כבודם ברוח חוק יסוד כבוד האדם וחירותו".
בית הספר נוסד בשנת 2011, בשיתוף פעולה של האגף לבריאות הנפש של משרד הבריאות והקריה האקדמית אונו. בראש בית הספר עומדת דוקטור נעמי הדס לידור ביחד עם צוות נרחב של מרצים.
בית הספר מכשיר את אנשי השיקום הפועלים בארץ לעבודתם, מלמד ומטמיע התערבויות מקדמות החלמה, ומקדם את הלמידה בתחום השיקום בבריאות הנפש.
קיומו של בית הספר נובע הן מהאמונה ביכולתם של בני האדם בעלי המגבלות הפסיכיאטריות להחלים, להשתלב בקהילתם ולחיות חיים משמעותיים והן מהתפיסה לפיה למידה תמידית ומתמשכת, עדכון וידע הם הבסיס של העשייה השיקומית.
הלימודים וההכשרות מתקיימים בקריה האקדמית אונו, בשלוחה הצפונית בחיפה ובשלוחה הדרומית בבאר שבע.
מטרות בית הספר

הנחלת ערכי השיקום וההחלמה: בניה, פיתוח וקידום של תהליכי הכשרה ולמידה של ידע, ערכים ומיומנויות בתחום השיקום בבריאות הנפש בצוות ובארץ בכלל.
יישום והטמעת התערבויות מקדמות החלמה לקהל המתמודדים, המשפחות, אנשי המקצוע ועובדי השיקום.
קידום ההכשרה ופיתוח האיכות המקצועית של אנשי השיקום.
יצירת שיתופי פעולה עם ארגונים ואוניברסיטאות בארץ לטובת למידה, מחקר, הנעת תהליכים וחיבור בין כל העוסקים בתחום בריאות הנפש.
ראו גם

שיקום פסיכיאטרי
הערות שוליים

↑  חוק שיקום נכי הנפש בקהילה
בובו ברזיל

| --- | --- |

 לידה:  10 ביולי 1924 ליטל רוק שבארקנסו
 פטירה:  20 בינואר 1998 (בגיל 73) מישיגן שבארצות הברית
 שם במה:  בובו ברזיל
 משקל:  120 קילוגרם
 גובה:  1.98 מטר
 לאום:  ארצות הברית 
 קריירה מקצוענית:  1951–1993 (כ־42 שנים)
 מאמנים:  ג'ו סבולדי
 היכל התהילה:  1994
 
יוסטון הריס  (10 ביולי 1924 - 20 בינואר 1998) היה מתאבק מקצועי אפרו-אמריקני, שכיכב ב-WWE תחת שם הבמה בובו ברזיל והיה למתאבק האפרו-אמריקאני הראשון.
הקריירה

הריס נולד בארקנסו ועבר בגיל צעיר למישיגן. הוא פנה להיאבקות מקצועית בזכות ממדיו הגדולים. באותה תקופה היה נהוג שמתאבקים שחורים נלחמים רק נגד מתאבקים שחורים אחרים, מתוך חשש שהמתאבק הלבן יפסיד והדבר יגרום למהומות באולם.
עם הזמן החלו צופי היאבקות לדרוש שהריס יתאבק גם נגד מתאבקים לבנים וחשבו שהוא מבוזבז בקרבות נגד שחורים.
הקרבות המפורסמים ביותר של בובו היו נגד: קילר קובלסקי, דיק הקצב, ג'וני ולנטיין ו השיח' שהיה יריבו הגדול ביותר. קרב מפורסם נוסף היה נגד אנדרה הענק - קרב שנגמר בתיקו.
ב-18 באוקטובר 1962 דמותו של הריס, בובו ברזיל, הפכה לדמות השחורה הראשונה שזוכה בתואר אלוף העולם במשקל כבד של ליגת ה-NWA (התואר החשוב ביותר בזמנו). על פי התסריט, הריס סירב לקבל את התואר, כיוון שיריבו טען לפציעה ממנה, סבל אך יום לאחר מכן כשרופאים "גילו" שיריבו בסדר גמור ברזיל קיבל את התואר.
בשנת 1994 בובו ברזיל התקבל להיכל התהילה של ה-WWF.
מותו

האריס הלך לעולמו ב-20 בינואר 1998, בהיותו בן 74. הוא הובהל לבית החולים עוד לפני בתאריך 14 בינואר, אחרי שסבל מסדרה רבה של שבצים.
ביטש

| --- | --- |
סמל ביטשסמל ביטש

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת אנץ'
 מושל:  István Vaszily
 שטח:  18.18 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  148 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°28′44″N 21°00′35″E﻿ / ﻿48.47885°N 21.009769444444°E﻿ / 48.47885; 21.009769444444 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ביטש(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ביטש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ביטש (בהונגרית: Büttös) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בביטש התגוררו יהודים בודדים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 19 |  |
| 1880 | 8 | 331 |
| 1910 | 15 |  |
| 1920 | 19 |  |
| 1930 | 19 |  |
| 1941 | 9 | 538 |
בעריש זלץ

אין תמונה חופשית
רבי ישכר דוב בעריש זלץ (1893–1961) היה רב ומקובל, מרבני צפת, מראשי ישיבת בני יעקב בצפת.
ביוגרפיה

נולד בצפת, בנו של חיים אברהם זלץ, למשפחה שהתיישבה בעיר במאה ה-19 והתייחסה לט"ז. היה מתלמידי הרידב"ז בצפת. היה מקורב לרבי שלמה אליעזר אלפנדרי ("הסבא קדישא") שהתגורר בצפת, ובמשך תקופה שימש ספרא דדיינא שלו.
נישא לחיה דבורה, בתו של הרב יעקב יצחק אונגר, מצאצאי האדמו"ר רבי מרדכי דוד אונגר מדומברובה. אחיה, אלתר אונגר, נרצח עם שלושת ילדיו במאורעות 1936. במשך כחמש עשרה שנה לא נפקד בבנים. לאחר שמישהו קנטרו על ערירותו, ברכו הרב אלפנדרי בברכה שיזכה להיפקד בבן זכר, וכך היה.
היה מראשי ישיבת בני יעקב בצפת. התכתב בנושאים תורניים והלכתיים עם רבני הדור, ובהם הרב בן ציון חי עוזיאל והרב צבי פסח פרנק, ודברי תורה שלו נמצאים בספרי השו"ת שלהם. פרסם מאמרים תורניים בבמות שונות ובהם בירחון "הפוסק". הרב שריה דבליצקי הסתמך בספריו על עדויות שלו לגבי מנהגים שרווחו בצפת.
בנו הוא הרב יעקב זלץ מירושלים.
בית הספר האירופי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  תנועה אמנותית 
 מדינה:  הונגריה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1945
 תאריך פתיחה רשמי:  1945 
 
בית הספר האירופי (בהונגרית: Európai Iskola; מטה: בודפשט, פעילות: 1945–1948) היה קבוצת אמנים לטיפוח אמנות מודרנית.
הקמה

קבוצת האמנים נוסדה בשנת 1945 על ידי הפרופסור לרפואה פאל גגשי קיש, לאיוש קאשאק, ארנה קלאי, ארפאד מזאי ואחיו אימרה פאן (שניהם מקודם רוזנפלד) ונקראה על ידם בית הספר האירופי. מטרתם הייתה לטפח מגמות בסגנון סוריאליסטי ומודרני באופן כללי, כמו גם לשתף פעולה עם עולם האמנות של מערב אירופה מרכז אירופה ומזרח אירופה.
חברי הקבוצה בסדר א-ב

מרגיט אנה (קודם: זִיכֶרְמַן)
אנדרה באלינט (קודם: בלום)
בלה באן (קודם: בלאו)
ינה ברצ'אי
לאיוש ברטה (קודם: בק)
אלברט ברטלן
דז'ה בוקרוש בירמן
פרנץ ברז'ני קולריץ'
יוז'ף אגרי
ארז'בט פורגאץ' האן
ינה גדאני
פאל גגשי קיש
טיהאמיר דיארמטי
אישטוואן היידו - חבר כבוד
ג'רג' הג'י (קודם: שנברגר)
ארנה קאלאי
אנטל קמפיש
לאיוש קשאק
דז'ה קורניש
טמש לושונצי
אדן מארפי
פרנץ מרטין
ארפאד מזאי (קודם: רוזנפלד)
אימרה פאן (קודם: רוזנפלד)
אנדרה רוז'דה (קודם: רוזנטל)
ארנה שוברט
פירושקה סאנטו
יוליה ויידה (קודם: ריכטר)
ארז'בט וסקו
טיבור וילט
מתוך 30 החברים 13 ציירים ופסלים היו יהודים.
היסטוריה

בחדר התצוגה שלהם בבודפשט (חדר שהושכר מ"פדרציית הנשים ההונגריות הדמוקרטית" (MNDSZ), בדרך איליאי 11) הם ארגנו תערוכות של ציור צרפתי מודרני, חומרי אומנות מסורתיים הונגריים ועבודות עצמיות. לתצוגות הוזמנו גם אישים מחוץ לחברי קבוצת האמנים, כמו בלה המוואשי ומיקלוש סנטקוטי. הושקה סדרת ספרים וכתבי עת תאורטיים שכותרתם הייתה "הספרייה הקטנה של בית הספר האירופי". בשנת 1946 התפטרו נציגי המגמה האמנות המופשטת הלא-פיגורטיבית, והקימו את "אוונגרד עמק הדנובה" ואחר כך את "קבוצת האמנים המופשטים". עם כניסת הדיקטטורה הקומוניסטית בסוף 1948 ובלחץ גובר כל קבוצות האמנים הבורגניות השונות, כולל בית הספר האירופי, נאלצו חבריה להפסיק את פעילותם.
יוז'ף נמש-למפרט: דיוקן של לאיוש קאשאק (1917)
טיבור וילט (צולם על ידי זולטאן מוזר )
בער שמואל יששכר פרלהפטר

| --- | --- |
 לידה:  1650 בערך פראג, ממלכת בוהמיה 
 פטירה:  1713 בערך (בגיל 63 בערך) פראג, ממלכת בוהמיה 
 תקופת הפעילות:  ?–1713 
 
הרב בער שמואל יששכר פרלהפטר בן יהודה לייב בן משה אייבשיץ  (פראג לפני 1650 – נפטר אחרי 1713) היה חכם ורב. שימש כמורהו של ההבראיסט יוהאן כריסטוף וגנזייל לשפה וספרות עברית. פרלהפטר מוכר כדמות חשובה בתנועה השבתאית ופעל בבית מדרשו של אברהם רוויגו כמגיד. אשתו, בילה בת ר' יעקב פרלהפטר מפראג, נחשבה למשכילה ביותר והתכתבה בעברית עם ואגנזייל ובעלה. יחד אתה פרלהפטר כתב את הספר באר שבע ביידיש.
לקריאה נוספת

שלום, גרשם: פרקים אפוקליפטיים ומשיחיים על ר' מרדכי מאייזנשטאט. מחקרי שבתאות. כתבי גרשם שלום. ההדיר יהודה ליבס. תל אביב 1991, עמ' 528-562
אלקיים, אברהם: לידתו השנייה של המשיח – גילויים חדשים לר' בער פערלהפטר. קבלה. כתב עת לחקרי כתבי המיסטיקה היהודית. שנת א'. 1996.Los-Angeles,  עמ' 85-166
Riemer, Nathanael: Zwischen Tradition und Häresie. ´Beer Sheva` – eine Enzyklopädie des jüdischen Wissens der Frühen Neuzeit." Wiesbaden 2010
תשבי, ישעיה: ה'מגיד' השבתאי הראשון בבית-מדרשו של ר' אברהם רוויגו. ציון. רבעון לחקר תולדות  ישראל. שנה כב. חוברת א. ירושלים (1957), עמ' 21-55
זנה, ישעיהו: לתולדות השבתאות באיטליה. ספר היובל לאלכסנדר מרקס. בעריכת דוד פרענקיל. ניו-יורק. 1943, עמ' 89-103
שולמאן, אלעזר: שפת יהודית-אשכנזית וספרותה. מקץ המאה הט"ו עד קץ שנות המאה הי"ח. ריגה 1913, עמ' 104.