stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיק כחול-לבן
תמצית העלילה

חדירה של מחבלים לישראל מלבנון באמצע 1973 התאפשרה בזכות מפה של שדה מוקשים בגבול הצפון שנמצאה בידיהם. החשד לדליפת המידע נופל על קצין ההנדסה הפיקודי, שמפה דומה נעלמה ממשרדו. פעולת תגמול של שייטת 13 בלבנון נכשלה משום שלמחבלים היה מידע מוקדם על קיומה.
בשנת 1978 החלה חקירה של השב"כ בדבר מאמצי ריגול של רומניה בישראל. החוקר הוא אורי קרמר, ראש המדור הרומני בשירות. במקביל לחשד בנספח הכלכלי הרומני, בעקבות סיפורו של יעקב לזר, סוחר למוצרי חשמל יליד רומניה, שבעת ביקור ברומניה נחקר באכזריות על ידי הסקוריטטה, נפתחת חקירה לגילוי חפרפרת, הנמצאת, לפי המידע שסיפקה, בשלישות הראשית או במטה השב"כ.
לשם איתור החפרפרת נשלח בארי טרנר, חוקר מתחיל בשירות, לרומניה, ונאסר שם על עבירת סמים. בחקירתו הציג עצמו כאילן מרינסקי, בנו של חבר הכנסת מטעם מפ"ם, זאת מתוך הנחה שהרומנים יפעילו את המקור שלהם בארץ לשם בירור זהותו, וכך ניתן יהיה ללכוד את המקור. לאחר שמרינסקי, הוא בארי, הסכים להפוך לסייען של הסקוריטטה, הוא שוחרר ויצא חזרה לארץ דרך לונדון. מהשאלות שנשאל בחקירתו הבין בארי שהן מתבססות על מידע שמקורו בשלישות הראשית ולא במטה השב"כ, אך מצלמה נסתרת שהוטמנה בארכיון שבו נמצא התיק האישי של אילן מרינסקי בשלישות הראתה שאיש לא נגע בתיק אישי זה בימים שבהם אמור היה לשמש את החפרפרת. תוצאה זו, ששללה את שני המקורות לדליפת המידע, הותירה את חוקרי השב"כ במבוי סתום.
בעקבות לכידת שלוש רשתות ריגול ישראליות ש"המוסד" הפעיל ברומניה מטיל ראש הממשלה על ראש השב"כ לאתר את מקור הדליפה שאיפשרה את חשיפת הרשתות, כשהמחשבה על בוגד אפשרי בצמרת "המוסד" מרחפת באוויר. במהלך חקירה זו מתברר שאת לכידת הרשתות הובילו אותם שלושה בכירי הסקוריטטה שחקרו את לזר. התברר גם שמעצרו וחקירתו נבעו מדמיונו לדוד גרוס, ראש המדור הרומני ב"מוסד", דמיון שהטעה את חוקריו לחשוב שהוא גרוס.  חקירת לכידתן של הרשתות מובילה לשבעה מקרים, בהם שני אלה שתוארו בתחילת הספר, של דליפת מידע סודי מישראל לרומניה. אורי קרמר בוחן את תיקי שבעת המקרים, אך אינו מוצא מכנה משותף שיעיד על המרגל האחראי לדליפת המידע. הוא מעביר משימה זו לבארי טרנר, שמוצא מכנה משותף – בכל התיקים יש מידע המודפס על דפי מחשב, ומכאן החשד שהמרגל נמצא בממר"מ – מרכז המחשבים של צה"ל ומערכת הביטחון. מעקב באמצעות טלוויזיה במעגל סגור העלה חרס, אך ניתוח הממצאים בידי ירון, מש"ק ביטחון שדה בממר"מ, צמצם את החשד לאדם אחד, ראובן ברקו, ראש מדור הפעלה בממר"מ. ברקו חש כנראה שעומדים לעלות על עקבותיו ונמלט מהארץ, אך בביתו נמצא מידע מפליל שאימת את החשד.
ראשי השב"כ והמוסד ראו בתוצאה זו סוף פסוק מבחינת החפרפרת שחיפשו, אך בעקבות עריקתו של יון פאצ'פה, שהיה ראש שירות ביון החוץ של רומניה, מרומניה לארצות הברית, מסרו להם ראשי ה-CIA מידע שהגיע ממנו, ולפיו יש חפרפרת נוספת – דב קוזלובסקי, ראש מחלקת מזרח אירופה בשב"כ. קוזלובסקי מוצא להורג במלון בלונדון שבו שהה, וטרנר מתלבט האם מי שעשה זאת הוא א.א., ראש השב"כ, או דוד גרוס, ראש מדור רומניה במוסד.
דמויות עיקריות

אורי קרמר: ראש המדור הרומני בשב"כ, הגיע לתפקיד לאחר עשר שנות פעילות מבצעית ברומניה. נשוי ואב לבן ובת. ניהל רומן עם דליה שלם.
בארי טרנר: עובד מתחיל במדור הרומני בשב"כ, סטודנט לכלכלה.
דליה שלם: עובדת בשב"כ, אם לילד בן שלוש. התגרשה בעקבות רומן עם הבוס, אורי קרמר.
א.א.: ראש השב"כ.
רוני לרנר: ראש חוליית עיקוב של המדור הרומני, עוקב אחר הנספח הכלכלי הרומני, בחשד שהוא עוסק בריגול.
אירועים ואישים משנות ה-70 המוזכרים בספר

זהו ספר בדיוני, אך אחדים מאירועי שנות ה-70 שולבו בעלילתו, במדויק או תוך התאמה לעלילה:
הפיגוע במשגב עם שימש השראה לאירוע חדירת המחבלים לרמות נפתלי המתואר בספר.
הטבח בנמל התעופה לוד, שבוצע ב-30 במאי 1972 בידי שלושה מחבלים יפניים באולם הנוסעים של נמל התעופה לוד (כיום נתב"ג), ובו נרצחו 24 אנשים.
מבצע אביב נעורים, מבצע של צה"ל שהתרחש בלילה שבין 9 ל-10 באפריל 1973. כוחות מסיירת מטכ"ל, חטיבת הצנחנים ושייטת 13 תקפו מספר יעדי פת"ח והחזית העממית לשחרור פלסטין בביירות ובאזור צידון
מבצע עמלק (קרוי בספר "מבצע מרבד הקסמים"), שנערך על ידי צה"ל ב-10 באוגוסט 1973, במטרה ללכוד את ג'ורג' חבש, ראש ארגון הטרור "החזית העממית לשחרור פלסטין". המבצע לא הצליח לעמוד ביעד שהוצב לו.
גם אחדים מהאישים שהתפרסמו בשנות ה-70 שולבו בעלילת הספר:
יון פאצ'פה, שהיה איש הקשר בין נשיא רומניה, ניקולאה צ'אושסקו, לבין יאסר ערפאת, וערק למערב בשנת 1979, מוצג כמי שחקר ברומניה את יעקב לזר ואת בארי טרנר בשנת 1978.
אודי אדיב, ישראלי שהורשע בריגול למען סוריה, הוא מקור ההשראה לדמותו של שוקי שביב המופיע בספר.
באסל אל-קובייסי, פרופסור למשפטים באוניברסיטה האמריקנית בביירות, מחבל שחוסל במבצע זעם האל.
ע'סאן כנפאני, דובר ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין. חוסל ב-8 ביולי 1972 בפיצוץ מכוניתו.
ראשי ממשלת ישראל בשנים אלה, גולדה מאיר ומנחם בגין, מתוארים בספר בצורה שאינה מותירה ספק לגבי זהותם, אך אינם מצוינים בשמם.
בתחילת הספר מופיעה ההסתייגות השגרתית: "סיפור העלילה, כפי שנרקח בספר, אינו אלא פרי דמיונו של המחבר". עם זאת, תיאור הדמויות בממר"מ מבוסס על אנשי ממר"מ באותה עת. "ראש ממר"מ, אל"ם רמי לוי, גבוה, דק גזרה, שפמפם דקיק" הוא בן דמותו של אל"ם רוממיה הלוי-סגל, מפקד ממר"מ בשנים 1973–1978. ינאי, אזרח האחראי על מערך התקשורת, הוא בן דמותו של דוד יונאי. ראובן ברקו, ראש מדור הפעלה, "אזרח עובד צה"ל, בערך בן חמישים" הוא בן דמותו של ראש מדור הפעלה באותה עת, זלמן שינרברג (שכמובן לא היה בוגד, ובזכות פער הגילים בינו ובין חיילי ממר"מ זכה לתיאור "האבא של המפעילים").
שם הספר

את ההסבר לשם הספר פוגש הקורא באמצע הספר. לאחר שהחקירה נקלעה למבוי סתום מכינים החוקרים תיק על הפרשה:
הוצאה לאור

פרסום הספר התעכב במשך כארבע שנים עד לאישורו, לאחר מחיקות ותיקונים, בידי הצנזורה הצבאית וועדת השרים למתן היתר לפרסומים. טיומקין סיפר שהנימוק הפורמלי לבדיקה קפדנית זו היה שהספר מתבסס על ידע שרכש בעת שירותו הצבאי, והנימוק הבלתי פורמלי היה שהספר מכיל "עלבונות והשמצות למערכת". בסוף הספר נותן המחבר תיאור מפורט של מאבקו לפרסום הספר.
לקריאה נוספת

אלי שי, "שחרור אוויר מבלון המיתוס", מעריב, 17 ביולי 1992.
הערות שוליים

↑  לרנר מופיע בתפקיד שולי בספר "תיק כחול לבן", תפקידו משתדרג בספר השני "תיק ספקולטיבי" ואילו בספר האחרון בסדרה, "תיק IVF" הוא הדמות הראשית בעלילה.
↑  תיק כחול-לבן, הפרק "אורחים לא קרואים בגן הילדים"
↑  תיק כחול-לבן, עמ' 209
↑  תיק כחול-לבן, עמ' 339
↑  תיק כחול-לבן, עמ' 355
↑  אילן גטניו, מה עדיף, טנדר או מחשב?, באתר ynet, 25 באוגוסט 2002
↑  תיק כחול-לבן, עמ' 242
↑  חיים נגיד, בטחון שדה נגד 'חיק כחול לבן', מעריב, 8 בפברואר 1991
↑  תיק כחול-לבן, עמ' 386
↑  תיק כחול-לבן, הפרק "הערת המחבר", עמ' 385–400
תרבויות אגאיות

מסכה המכונה "מסכת אגממנון", שנמצאה בחפירות ארכאולוגיות במיקנה
התרבות המוכרת לנו כתרבות היוונית, לא הייתה קיימת לפני האלף ה-1 לפנה"ס. תחילת התרבות היוונית הייתה בכרתים (ראו יוון המינואית) באלף השני לפני הספירה. יוון המינואית או התקופה הכרתית אינה נחשבת לרוב כתקופה בתולדות יוון העתיקה אך היא אחד משורשיה. היא נקראת מינואית מלשון מינוס מלכה האגדי של כרתים. נהוג לחלק את התקופה המינואית לשלש תקופות עיקריות: התקופה המינואית הקדומה (2000–1700 לפנה"ס), התקופה המינואית התיכונה (1700–1580 לפנה"ס), והתקופה המינואית המאוחרת (1580–1100 לפנה"ס).
ביוון היבשתית התפתחה במקביל תרבות מפותחת סביב העיר מיקנה שבפלופונסוס המכונה התרבות המיקנית, תרבות אשר הייתה השלב האחרון של תקופת הברונזה ביוון. על אף שהמיקנים לא היו יוונים במובן המוכר לנו של המילה, היסטוריונים רבים רואים בה כבסיס לתרבות היוונית העתיקה שהתפתחה אחריה. התרבות המיקנית החלה בסביבות 1600 לפנה"ס ונמשכה עד 1100 לפנה"ס לערך. בתרבות המיקנית נעוצים רוב המיתוסים היווניים והיא היוותה מקור השראה נכבד למשוררי יוון דוגמת הומרוס אשר כתב על מלחמת טרויה שנערכה לפיו בתקופה זו.
בתקופה המיקנית, השלטון היה נתון בידיה של עלית אריסטוקרטית שהורכבה בעיקר מלוחמים. בערך ב-1400 לפנה"ס, בעת התקופה המינואית המאוחרת, הרחיבו המיקנים את תחום השפעתם עד כרתים, מרכז התרבות המינואית. בשלב זה קיבלו המיקנים את הכתב המינואי.
בסביבות סוף המאה ה-12 לפנה"ס החלה דעיכה של תרבויות אלו בעקבות השבטים האכאים והדורים שפלשו לאזור במה שמכונה "הפלישה הדורית". לא ידוע על מקורם ועל מוצאם של השבטים האלו אך הם הביאו איתם ידע בעיבוד ברזל ובכך החלה תקופת הברזל ביוון.
בין 1100 ל-1200 לפנה"ס בערך התרבות המיקנית התמוטטה וזו המינואית נכחדה כמעט לחלוטין. אתרים רבים נבזזו, אחרים ננטשו ויוון שקעה לתוך תקופת מעבר.
ראו גם

יוון המינואית
יוון המיקנית
האמנות המינואית והמיקנית
תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  יובל קנב
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  פילוסופיה של האומנות
 הוצאה
 הוצאה:  סטודיו אלף שיף
 מקום הוצאה:  תל אביב
 תאריך הוצאה:  1986 
 
"תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן" הוא ספר העוסק באסתטיקה, יצא לאור בשנת 1986, מאת הצייר והסופר יובל קנב.
הספר נכתב בסיועו של יוחנן גלוקר.
תקציר

הספר דן באמנות חזותית מזווית סטרוקטורלית ובכלל זה זיהוי תבניות קומפוזיציה מרכזיות.
תחבושת אישית

תחבושת אישית היא תחבושת עבה בעלת רצועות בד היוצאות ממנה. התחבושת מגיעה באריזת ואקום על מנת לשמור על סטריליות מלאה.
תחבושת אישית של צבא ארצות הברית
התחבושת מיועדת לעצירת שטפי דם חיצוניים בעיקר באזורי הגפיים באמצעות לחץ ישיר (הפעלת לחץ ישירות על מקור הדימום). בעלת צד אחד סטרילי להנחה על האזור הפגוע. התחבושת מסוגלת לספוג עד חצי ליטר דם.
צורת החבישה בתחבושת האישית היא הנחה על מקור הדימום, הידוק בחזקה עד לעצירת הדימום וקשירה מסביב לגפה הפגועה. כאשר הדימום אינו נעצר על ידי החבישה (ניתן לזיהוי כאשר התחבושת מאדימה), יש להפעיל לחץ נוסף באמצעות משולש בד (רצועת בד ייעודית בצורת משולש, יוצרים קשר במרכזה וקושרים אותה כאשר הקשר מונח מעל התחבושת ומופנה לכיוון הפצע). במקרה כזה לאחר הנחת התחבושת יש לבדוק דופק פריפרי בקצה הגפה הפגועה על מנת לוודא זרימת דם ולמנוע חסימת עורקים. כאשר הדימום אינו נעצר גם לאחר חבישה לוחצת יש להניח חסם עורקים.
כאשר הדימום אינו באזורי הגפיים, ניתן להשתמש בתחבושת אישית על ידי הצמדה בחוזקה למקור הדימום.
צורת הקשירה מסביב לגפה בתחבושת זו נקראת דגל אנגליה, משום שצורת ליפוף רצועות הבד מזכירה את צורת דגל הממלכה המאוחדת.
במגן דוד אדום ובחיל הרפואה של צה"ל מקובל להשתמש לחבישה בתחבושת זו.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שרה צ'אנג

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1980 (בת 43) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, פסטיבל המוזיקה של אספן, Germantown Friends School 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית, קוריאנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  פרס אייברי פישר (1999) 
 www.sarahchang.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה צ'אנג (באנגלית: Sarah Chang בקוריאנית: 장영주; שמה המקורי היה יאנג ג'ו צ'אנג, נולדה ב-10 בדצמבר 1980) היא כנרת אמריקאית. הופעותיה הראשונות של הכנרת הצעירה, שהוכרה כילדת פלא, היו כסולנית עם הפילהרמונית של ניו יורק ועם תזמורת פילדלפיה בשנת 1989. היא נרשמה לבית הספר ג'וליארד ללימודי מוזיקה, סיימה אותו בשנת 1999 והמשיכה בלימודיה באוניברסיטה. בשנות ה-90' ובעשור הראשון של המאה ה-21 הופיעה צ'אנג כסולנית עם רבות מן התזמורות הראשונות במעלה בעולם.
ילדות, נעורים ולימודים

צ'אנג נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, וגדלה בניו ג'רזי. היא בתם של מיונג-ג'ון, מלחינה, ומין-סו צ'אנג, שהיה כנר ומורה למוזיקה. הוריה של צ'אנג היגרו לארצות הברית מדרום קוריאה בשנת 1979 לצורך השתלמות המוזיקה של אביה בטמפל יוניברסיטי. אמה למדה הלחנה באוניברסיטת פנסילבניה. צ'אנג אמרה, ש"אם כי מעולם לא חיה בפועל בקוריאה... היא בכל זאת מרגישה בעוצמה רבה ששם נטועים שורשיה."
בשנת 1986, כשצ'אנג הייתה בת 5, היא ניגשה למבחן קבלה לג'וליארד והתקבלה לאחר נגינת הקונצ'רטו לכינור מס' 1 בסול מינור של מקס ברוך. צ'אנג בילתה בסופי השבוע בשיעורי נגינה בג'וליארד ובקניות בניו יורק עם הוריה. כשמלאו לה 6, התחילה ללמוד אצל אייזק שטרן מחוץ לבית הספר. היא באה בקביעות לסטודיו של שטרן ללמוד עמו יצירות חדשות. ב-1989, החלה לעבוד עם דורותי דיליי בסטודיו שלה בניו יורק, שם קיבל אביה שיעורים במוזיקה, ובבית הספר ופסטיבל המוזיקה של אספן, קולורדו. גם יו קאנג, סטודנט לשעבר ואסיסטנט של דיליי, השתתף בהכשרתה של צ'אנג.
לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון בניו ג'רזי בשנת 1999, חזרה צ'אנג לג'וליארד ללימודים גבוהים ולמדה אצל דיליי.
ממשפחתה למדה צ'אנג לדבר קוריאנית שוטפת. היא דוברת גם גרמנית רהוטה.
הודות להישגיה המוזיקליים, צ'אנג נמנית עם מספר קטן מאוד של אנשי ונשות מקצוע, המוכרים כילדי פלא.
קריירה > ההתחלה

אמה של צ'אנג לימדה אותה לנגן נעימות באצבע אחת על הפסנתר בגיל 3. ליום הולדתה הרביעי קיבלה כינור בגודל 1/16. בגיל 8, ניגשה למבחן בד עם המנצחים זובין מהטה וריקרדו מוטי, שעבדו עם התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק ותזמורת פילדלפיה. שניהם הזמינו אותה מיד להופיע עמם.
בשנת 1991, כשהייתה בת 10, הקליטה צ'אנג את האלבום הראשון שלה, "דביוט". חברת EMI קלאסיקס הוציאה את האלבום ב-18 באוגוסט 1992 והוא הגיע במהירות לרשימת רבי-המכר של מוזיקה קלאסית. צ'אנג התפרסמה חיש-מהר והייתה לכנרת ידועת-שם בקנה מידה עולמי, שהופיעה בכ-150 קונצרטים בשנה. ב-2006 דירג אותה ניוזוויק כאחת משמונה שיאניות ההישגים בארצות הברית. בראיון שנלווה לכתבה, אמרה צ'אנג: "אני חושבת, שהעובדה שהגעתי לקריירה בגיל צעיר כל כך שמרה על המיקוד שלי. אנחנו סוגרים לוח הופעות לפחות שנתיים עד שלוש שנים מראש בתעשייה הקלאסית. הרגשתי כל כך מחוברת לקרקע והכרתי תודה על שאני יודעת כבר מה הדבר שאני רוצה לעשות בחיי."
קריירה > 2002–2005

בשנת 2002 הופיעה בפיונגיאנג, קוריאה הצפונית. צ'אנג סיפרה: "הקונצרט היה מלא פקידי ממשלה. כל המושבים עד האחרון שבהם. היו הזמנות בלבד, אבל זו הייתה חוויה שלא תאָמן. מפחידה ומלהיבה בעת ובעונה אחת. ואני חשבתי רק כמה התמזל מזלי.איזה מזל יש לי שאני מוזיקאית, ובאותו רגע הרגשתי באמת ובתמים, שמוזיקה היא השפה האוניברסלית האחת והיחידה."
צ'אנג השתתפה במסע הפרסום העולמי של חברת השעונים "מובאדו" "אמנות הזמן" עם הטניסאי פיט סמפראס והמלחין וינטון מרסליס. למשחקים האולימפיים של 2004 נבחרה צ'אנג לשאת את הלפיד האולימפי בניו יורק. בשנת 2005, הכתיר בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל כיסא באולם ספראג בשמה של צ'אנג. לאחר זאת, יצאה צ'אנג למסע קונצרטים של שנה עם הפילהרמונית של ברלין ותזמורת הקונצרטחבאו בתוכנית שישייה של פסטיבלי קיץ, שהובילו לקונצרט באולם פילהרמוני בברלין.
קריירה > 2007-הווה

צ'אנג הופיעה ברסיטל בקרנגי הול ב-7 באפריל 2007, בליווי הפסנתרן הבריטי אשלי ווס. היא ממשיכה לנגן עם הפילהרמונית של לוס אנג'לס בניצוח אסה-פקה סאלונן והופיעה איתם הן בהוליווד בול והן באולם הקונצרטים וולט דיסני במהלך 2008. ב-27 וב-28 במרץ 2008 ניגנה לפני קהל מאזינים התיאטרון מג'סטיק בסן אנטוניו, טקסס, ביצוע שקדמה לו הופעה (לפגוש ולעודד מוזיקאים צעירים וקשישים גם יחד ללא תמורה) באולם אנטוניו סטרד ויולין באותה עיר. ממאי 2009 עד יוני 2010 יצאה לסיורי רסיטלים ברחבי אירופה, צפון אמריקה ואסיה עם הפסנתרן אנדרו פון אוין; בתוכנית של 12 בפברואר 2010 הופיעה ברסיטל באולם ברביקן בלונדון ובמרץ 2010 ניגנה באוניברסיטת דרום קליפורניה את הקונצ'רטו לכינור מס' 1 בסול מינור, אופוס 26, של מקס ברוך. באוגוסט 2010 הופיעה בהוליווד בול.
כלי נגינה

ברשותה של שרה צ'אנג כינורות אחדים. הכינור העיקרי שלה הוא הגוארנרי דל ג'זו משנת 1717, מעשה ידיו של בונה הכינורות בן קרמונה ג'וזפה גוארנרי, שאותו קיבלה בירושה ממורה, אייזק שטרן. בראיון משנת 2013 אמרה לכתב, שקנתה את הכינור משטרן, לא קיבלה אותו.
פרסים ואותות הוקרה

1992: מענק קריירה ע"ש אוורי פישר
1993: האמן הצעיר של השנה (1993) גרמופון
1993: האמן החדש של השנה לפרס ECHO למוזיקה (גרמניה)
1993: נאן פא (דרום קוריאה)
1994: האמן החדש של השנה בפרסים הבינלאומיים למוזיקה קלאסית
1999: פרס אוורי פישר
2004: היכל התהילה של הוליווד בול, "עד כה, צ'אנג היא הצעירה ביותר שזכתה בתואר זה;" ראו מאמר
פרמיו אינטרנציונלה אקדמיה מוזיקלה שיאניה בסיינה, איטליה.
הערות שוליים

↑  "Sarah Chang Soloist At Mann Concert" דניאל ובסטר, פילדלפיה אינקוויירר, "שרה צ'אנג סולנית בקונצרט מאן" 7 ביולי 1995
↑  "Young, gifted and calling the tunes" אינדפנדנט, בריטניה, חדשות מוזיקה ובידור, "צעירה, מחוננת ובשליטה מלאה" 12 באוגוסט 1999
↑  "Sarah Chang is back". קוריאה ג'ונאנג דיילי, "שרה צ'אנג חזרה" 8 בספטמבר 2010
↑  מייקל דרוואן, אייריש טיימס, "החיים עם ,ילדת הפלא'" 29 בינואר 2009
↑  [=https://web.archive.org/web/20110111121334/http://music.yale.edu/faculty/kang.html בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת ייל, חבר סגל יו קאנג, כינור] 11 בינואר 2011
↑  נגנת הכינור המפורסמת שרה צ'אנג תופיע באיחוד האמירויות עם התזמורת הסימפונית של אלבמה ב-14 במרץ (באנגלית) חדשות אוניברסיטת אלבמה, 24 בפברואר 2004
↑  "A Violin Prodigy Sees The World" ניוזוויק,"ילדת פלא בכינור רואה את העולם" 9 באוגוסט 1999
↑  "Sarah Chang Aims to Cast Off Prodigy Label" קוריאה טיימס, מאי 2010, שרה צ'אנג שמה למטרה להיפטר מתווית ילדת הפלא" 7 בדצמבר 2009
↑  "מגזין כלי מיתר", ג'יימס ריל, ריאיון עם הכנרת שרה צ'אנג: הבגרות פותחת עולם חדש של הזדמנויות למי שהייתה ילדת פלא סטרינגס מגזין, גיליון 115
↑  "ABOUT THE PERFORMER: Sarah Chang".הוליווד בול, "על המבצעת: שרה צ'אנג"
↑  רשומה על הדיסק "ארבע העונות" (ויוואלדי), בקטלוג המקוון של ספריית סן חוזה (קליפורניה), 2007
↑  שרה צ'אנג: "דביוט", באתר אמזון
↑  קוריאן קולורדו ניוז, הכנרת שרה צ'אנג: "בשבילי, הבמה היא הבית"
↑  עלון "קוריאה הדינמית" – גיליון 10, עמוד 4, בפסקה Poeple (באנגלית), באתר משרד החוץ של קוריאה הדרומית, נובמבר 2008
↑  http://www.opus3artists.com/artists/sarah-chang אופוס 3 ביוגרפיה
↑  "EMI Classics - Sarah Chang"
↑  "Strong Expression, Delivered With Spirit and Teamwork" סטיב סמית, ניו יורק טיימס, "ביטוי חזק, שנמסר בעוז רוח ובעבודת צוות7 באפריל 2007
↑  About the Performer אתר הוליווד בול, על אודות המבצעת בהוליווד בול
↑  שרה צ'אנג, כינור, באתר אנטוניו סטרד ויולין
↑  "Inside the Violin: an interview with Sarah Chang". Asia Pacific Arts. March 19, 2010. Retrieved October 31, 2010 אסיה פאסיפיק ארטס, "בתוך הכינור: ריאיון עם שרה צ'אנג"] 19 במרץ 2010
↑  ג'ף קאליס, סן פרנסיסקו קלאסיקל וויס, "שרה צ'אנג והג'זו מותחים מיתרי שמש על פני תרבויות" 26 בפברואר 2013
↑  Los Angeles Times article לאונרד סלטאקין ושרה צ'אנג חוזרים להוליווד בול לשוסטקוביץ'
↑  זוכי הפרס הבינלאומי של אקדמיה שיאניה, איטליה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295041805171  PLWABN: 9810613128405606  BIBSYS: 3025407  BNE: XX4908260  BnF: cb13971427z (data)  CiNii: DA12182313  GND: 133830705  ISNI: 0000 0001 1437 0465  LCCN: no94027103  MusicBrainz: f526919e-d371-4ff9-88a2-0055f997be4c  NKC: xx0098496  NLA: 40820452  NLK: KAC2019E1432  NSK: 000660831  NTA: 102614210  RERO: 02-A003094751  SNAC: w69039cd  SUDOC: 08348907X  Trove: 1449281  VIAF: 5125462   WorldCat (עם VIAF): 5125462 
צ'אנג באיטליה בפסטיבל אי סואוני דלה דולומיטי, בביצוע תחת כיפת השמים
תחבושת אלסטית

תחבושת אלסטית
תחבושת אלסטית היא תחבושת גמישה שנועדה ליצירת לחץ מקומי. תחבושות אלסטיות משמשות בדרך כלל לשליטה בנפיחות במפרקים ואיברים פגועים. בעזרת תחבושת אלסטית אפשר לספק מעט תמיכה למפרק פגוע.
עקב רגישות אלרגיות ללטקס בקרב המשתמשים, התחבושת האלסטית המקורית שונתה. בעוד שחלק מהתחבושות האלסטיות מיוצרות עם לטקס, רוב התחבושות אשר נטוו ללא לטקס, מסוגלות לספק לחץ הולם ללא שימוש בגומי. התחבושות האלסטיות המודרניות מורכבות מכותנה, מפוליאסטר ומחוטים גמישים נטולי לטקס. על ידי שילוב של מרכיבים אלו בצורה מגוונת בתחבושת, יצרניות מסוגלות לספק רמות שונות של לחץ. לרוב, מסופקים עם התחבושות האלסטיות קליפסים (תופסנים) מאלומיניום שתפקידם לקבע את התחבושת לאחר שזו הונחה במקומה מסביב למקום הפציעה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תוכנית מתאר מחוזית

במסגרת הסדרתם של תכנון ובנייה בישראל, מטרותיה של תוכנית מתאר מחוזית הן לקבוע את הפרטים הדרושים לביצוע תוכנית מתאר ארצית במחוז ולהנחות את הרשויות המקומיות בתחום המחוז בביצוע תוכנית מתאר מקומית. ועדה מחוזית לתכנון ובניה מנחה את הרשויות המקומיות:
גבולות לפיתוח עירוני.
שטחים חקלאיים.
אזורי תעשייה.
שטחי יעור ועתיקות.
רשת מחוזית לבזק, תחבורה ודרכים.
בתי קברות שישמשו יותר ממקום ישוב אחד.
קביעת שטחים שיישארו בהקפאה מבלי לקבוע להם יעוד.
שמירה על חופי הים.
התנאים שדרושים להקלות בתוכנית.
הוועדה המחוזית רשאית להתייעץ עם הרשויות המקומיות בתחומה או עם מומחים על מנת לקבל את חוות דעתם.
ראו גם

תוכנית בניין עיר
תוכנית מתאר מקומית
תוכנית מתאר ארצית
תנור אדים

תנור אדים באוסטריה
תנור אדים (באנגלית: Steam Oven) הוא תנור שפעולתו מבוססת על בישול האוכל באדים חמים.
היסטוריה

השימוש בתנור אדים כשיטת בישול החל לפני כמאה שנים בסין, שם האוכל היה מבושל באדים בעזרת סלי במבוק.
דרך פעולה

בתנור אדים יש מכל מובנה המלא במים, ואדי המים הם המרכיב העיקרי שמשמש בתהליך האפייה בו. הטמפרטורה השוררת בתנור אדים היא בדרך כלל 100-38 מעלות צלזיוס. ניתן לבשל בו מגוון רחב של מאכלים, אך בהיעדר גופי חימום הוא איננו מיועד להשחמה. קיימים דגמי תנורים המשלבים בישול באדים ובישול קונבנציונלי בתנור אחד.
תסמונת דרווה

| --- | --- |
 תחום:  נוירולוגיה 
 סיווגים
 ICD-11:  8A61.11 
 
תסמונת דרווֶה (Dravet syndrome) היא צורה נדירה וקשה של אפילפסיה בגיל הילדות. היא נקראת גם אפילפסיה כללית עם פרכוסי חום.
סימפטומים וסימנים

התסמונת מתרחשת אצל ילדים מפותחים בצורה נורמלית. שכיחותה אצל בנים כפולה משכיחותה אצל בנות. תחילת ההתקפים נעה בטווח הגילאים שבין שלושה עד תשעה חודשים אחרי הלידה.
תסמונת דרווה מתבטאת אצל ילדים בסוגי התקפים אפילפטיים שונים. ההתקף הראשוני הוא בדרך כלל פרכוס חום. במהלך השנה שאחרי ההתקף הראשון מתרחשים התקפים מסוגים שונים: התקפי טוני-קלוני, מיוקלונוס, התקפי ניתוק, התקפים א-טוניים. לעיתים קרובות יש נטייה לסטטוס אפילפטיקוס.
טיפול

לילדים ולמבוגרים בעלי תסמונת דרווה יש סוגי אפילפסיה שונים העמידים לרוב התרופות האנטי-אפילפטיות. המחקר היום תומך בפוליתרפיה (כמה תרופות ביחד) ובהגדלה הדרגתית של תרופות שהוכיחו עצמן כמשפרות את מצבם של בעלי תסמונת דרווה עד שהחולה מגיב בחיוב או עד שיש תופעות לוואי לא רצויות.
הוכח שהתרופות הבאות משפרות את מצבם של חולים בתסמונת דרווה.
דיוואלפרואקס (Depakote)
טופירמאט (טופמקס)
סטיריפנטול (דיאקומיט)
קלובאזאם (פריזיום)
קלונזפאם (ריווטריל)
לבטיראצטם (קפרה)
קנאביס רפואי (CBD)
התרופות הבאות עלולות להחמיר את ההתקפים אצל חולי תסמונת דרווה:
למוטריג'ין (למיקטל)
פניטואין (דילנטין, אפנוטין)
פוספניטואין
קארבאמזפין (טגרטול)
אוקסקארבאזפין (טרילפטל)
ויגבטרין (סברילן)
הוכח שטיפול בדיאטה קטוגנית משפר את השליטה בהתקפים במידה משמעותית אצל ילדים עם תסמונת דרווה.
סיבה

אצל ילדים רבים בעלי תסמונת דרווה התגלתה מוטציה בגן SCN1A. מוטציות בגן הזה הן כמעט תמיד אקראיות ולכן אי אפשר למצוא אותו אצל ההורים.
היסטוריה

התסמונת נקראת על שם הפסיכיאטרית והאפילפטולוגית הצרפתיה שרלוט דרווה (Charlotte Dravet) שנולדה ב־14 ביולי 1936. התסמונת תוארה על ידה ב־1978. עד 1992 פורסמו על ידה ועל ידי עמיתיה 192 מקרים.
הערות שוליים

↑  Ian O Miller, MD and Marcio A Sotero de Menezes, MD. "SCN1A-Related Seizure Disorders". GeneReviews.  November 29, 2007
↑  Melville, Nancy A. (14 Aug 2013),, Medscape Medical News., retrieved 2014-01-14
↑  Ketogenic Diet in Patients with Dravet Syndrome Epilepsia, Wiley Online Library
↑  Sporadic Infantile Epileptic Encephalopathy Caused by Mutations in PCDH19 Resembles Dravet Syndrome but Mainly Affects Females
↑  Severe myoclonic epilepsy in infancy
תסמונת גמילה מאלכוהול

| --- | --- |
 תחום:  פסיכיאטריה 
 גורם:  Alcohol detoxification 
 טיפול:  בקלופן 
 סיווגים
 ICD-10:  F10.3 
 ICD-11:  6C40.4 
 
תסמונת גמילה מאלכוהול (באנגלית: Alcohol Withdrawal Syndrome) מתפתחת לרוב אצל אנשים המכורים לאלכוהול וצורכים אותו באופן קבוע ובכמויות גדולות. תסמונת זו כוללת סימנים כגון רעד, בחילות, חרדה, דופק מואץ ואף פרכוסים וקיום מצב של דליריום אשר עלול להיות מסכן חיים. הטיפול בתסמונת כולל מתן בנזודיאזפינים.
פיזיולוגיה ומטבוליזם של אלכוהול

אלכוהול מתייחס לקבוצה גדולה של מולקולות אורגניות בעלות קבוצת הידרוקסיל- OH המחוברת לאטום פחמן. אתנול הוא הצורה השכיחה של אלכוהול. כ-10% מהאלכוהול הנצרך נספג מהקיבה והיתר מהמעי הדק. רמות השיא של אלכוהול מגיעות תוך 30 עד 90 דקות בדם. כ-90% מהאלכוהול האמור עובר מטבוליזם בכבד על ידי אוקסידציה, השאר בכליות ובריאות. קצב החמצון בכבד קבוע, ולא תלוי בדרישות הגוף, כאשר בממוצע הגוף מבצע מטבוליזם של אלכוהול בקצב של 15 מ"ג לד"ל פר שעה (ואצל אלכוהוליסטים הקצב גבוה יותר כתוצאה מ- upregulation של אנזימים). המטבוליזם נעשה באמצעות שני אנזימים- אלכוהול דהידרוגנז שגורם להפיכה מהירה יותר של אלכוהול לאצטיל-אלדהיד (חומר טוקסי), והאנזים אלדהיד דהידרוגנז שהופך אצטיל אלדהיד לחומצה אצטית. לנשים יש לרוב כמות נמוכה יותר של אנזימים (בעיקר בראשון) מה שמביא לעליה בשכיחות של הרעלה אצל נשים יותר מאשר אצל גברים.
מאפיינים של תסמונת הגמילה

מכיוון שלאלכוהול יש השפעה מדכאת על מערכת העצבים המרכזית, תסמונת הגמילה מאלכוהול מאופיינת בסימנים וסימפטומים אקסיטטורים (כלומר, ההפך ממדכאים) המופיעים שעות ספורות לאחר הפסקת השתייה, בחולה השותה אלכוהול באופן קבוע ובכמויות גדולות.
הסימנים והסימפטומים של גמילה מאלכוהול נובעים מפעילות יתר של המערכת האוטונומית וכוללים: רעד (תוך 6 שעות), בחילה והקאה, חרדה, טכיקרדיה, הזעה, ופרכוסים מסוג גרנד מל. כמו כן יכולות להופיע הזיות/אשליות חולפות/דלוזיות (תוך 10 שעות).
מאפיינים של תסמונת הגמילה > דליריום טרמנס

התפתחות של דליריום טרמנס כתוצאה משימוש באלכוהול היא מצב חירום רפואי, כאשר המצב המסוכן ביותר הוא דליריום טרמנס. זהו מצב מסכן חיים המופיע במהלך 72 שעות ראשונות לאחר הפסקת שתיית האלכוהול ומתבטא בפעילות יתר קיצונית של המערכת האוטונומית כגון טכיקרדיה, חום, חרדה, אינסומניה ויתר לחץ דם. תסמונת זו מתפתחת אצל 5% מן החולים המכורים לאלכוהול והמאושפזים בבית החולים, לרוב אצל חולים לאחר 5–15 שנות שתיית אלכוהול, בעיקר שתיית כמויות גדולות בזמנים קצרים.
התסמינים של Delirium termens כוללים:
תסמינים "רגילים" של תסמונת גמילה
עליה בחום (עד 38);
דליריום המתבטא בדרך כלל בהלוצינציות מגע בעלות תוכן אופייני - החולה חש שחיות זוחלות מתחת לעורו ונראה אותו מניע את גופו בניסיון לנער מעליו את ה"חיות" או בהלוצינציות ראיה שתוכנן אופייני - החולה רואה חרקים או חיות קטנות זוחלות על הקיר
הדליריום טרמנס נמשך לרוב ארבעה ימים ומלווה בתמותה של 20%.