stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המיתוס של אנשי פאנפילוב
ניפוץ פומבי של המיתוס

חקירת הפרקליטות הצבאית נשארה חסויה עד קריסת ברית המועצות, וממצאיה לא הגיעו לידיעת הציבור עד פרסום הפרוטוקולים שלה בשנות ה-90 של המאה ה-20. אולם מספר עיתונאים והיסטוריונים התחילו לפקפק בגרסה הרשמית של סיפור הגבורה, עוד קודם לכן.
כבר בשנת 1966 פרסם אדם בשם קרדין מאמר במגזין "נובי מיר" תחת הכותרת "אגדות ועובדות" בו פקפק באמיתות סיפור הגבורה של אנשי פאנפילוב. מאמר זה היה סנונית ראשונה לסדרת מאמרים על הנושא שפורסמו בסוף שנות ה-80.
סדרת המאמרים העלו סימני שאלה רבים ובהם:
הקרב הנדון לא מוזכר במסמכים רשמיים של הצבא האדום וגם לא של הוורמאכט. מפקד הגדוד השני, מפקד הרגימנט, קולונל קארפוב, מפקד הדיוויזיה, גנרל-מיור פאנפילוב, וקצינים סובייטים בכירים אחרים לא מזכירים את הקרב, חרף העובדה שבתקופה זו אובדנם של 18 טנקים גרמנים היה אירוע יוצא דופן.
לפי המסמכים הסובייטיים הרשמיים, רגימנט מספר 1075 ספג התקפה גרמנית עזה ונאלץ לסגת. כלומר, לוחמיו לא הצליחו לבלום את ההתקפה הגרמנית.
לא ברור כיצד הלוחמים הצליחו להשמיד טנקים רבים כל כך כשהיו ברשותם רק כמה רובים נגד טנקים, רימונים ובקבוקי מולוטוב - כלי נשק לא יעילים במיוחד ללוחמה נגד טנקים. היכולות הבליסטיות של כלי נשק אלה היו נמוכות ביותר. רובי נ"ט יכולים היו לפגוע בשריון גרמני רק אם פגעו בו בצד או בצדו האחורי בזווית קרובה ל-90 מעלות. קשה מאוד להגיע למצב זה בתנאי קרב קשים. רימוני נ"ט היו מסוגלים לחדור רק פלדה בעובי של 15-20 מ"מ (כלומר רק בגגו של הטנק או בגחונו). זריקה מעין זו כמעט בלתי אפשרית בקרב. בקבוקי מולוטוב הם כלי נשק עוד פחות יעיל מזה. כל הטנקים נאטמו מפגיעתו של נוזל מתלקח ולא הייתה אפשרות להחדיר את הנוזל לתוך הטנק. בניסויים שנערכו בעת המלחמה בתנאי מעבדה, לא הצליחו להשמיד אפילו טנק אחד בעזרת בקבוק מולוטוב.
לא ברור כיצד שני הכתבים קורוטייב וקריביצקי גילו פרטים רבים כל כך אם כל הלוחמים נהרגו. הטענה שאחד הלוחמים מסר את הפרטים על ערש הדווי בעודו בבית חולים מפוקפקת.
בכתבה השנייה, זו שפורסמה ב-27 בנובמבר יש בלבול בנוגע למספר היחידה (בכתבה הראשונה נכתב שהייתה זו הפלוגה הרביעית ואילו בכתבה זו הופיעה הפלוגה החמישית) כמו כן, בכתבה הראשונה שמו של הפוליטרוק הגיבור היה קלוצ'קוב ואילו בכתבה השנייה שמו שונה לדייב. בפרסומים מאוחרים יותר קוראים לו דייב, קלוצ'קוב, קלוצ'קוב-דייב ודייב-קלוצ'קוב.
לא כל מקבלי העיטורים קיפחו את חייהם. איוואן דוברובאבין, אילאריאון ואסילייב, דמיטרי טימופייב, גריגורי שמקין, איוואן שאדרין ודניאיל קוז'ברגנוב שרדו את הקרב. כמו כן, רשימת מקבלי העיטור נערכה בצורה מרושלת ושמות רבים שובשו. כך, במקום בלשב נכתב בדו"ח שהעיטור מגיע לבולוטוב. שמו של ניקיטקה מיטצ'נקו שונה לניקולאי.
ראו גם

אנשי פאנפילוב
28 אנשי פאנפילוב
הערות שוליים

↑  טום בלמפורת, Soviet WWII Legend Of Panfilov Guardsmen Debunked As 'Fiction', רדיו אירופה החופשית, 12 ביולי 2015.
↑  Russian Official Fired For Exposing Country’s Greatest WW2 Heroes As A Myth
↑  Norman Polmar, The Naval Institute Guide to the Soviet Navy, Naval Institute Press 1991, page 435,
↑  הארכיון הממשלתי, שם
↑  הארכיון הממשלתי, שם
↑  דו"ח על "28 לוחמיו של פאנפילוב"; הארכיון הרשמי של רוסיה, האגף הפדרלי, ספירה 8131, רשומה 37, תיק 4041, עמ' 310 - 320. פורסם במגזין "נובי מיר", גיליון 6 עמ' 148, 1997
↑  לרשימת הלוחמים (ברוסית)
↑  ו. קרדין, אגדות ועובדות, בחלוף השנים. מגזין "שאלות ספרתיות", גיליון 6, 2006
הנערים בחבורה (מחזה)

| --- | --- |

אחת מכרזות התיאטרון הראשונות שפורסמו למחזה
 כתיבה:  מארט קראולי
 דמויות:  מייקל הרולד האנק אלן ברנרד קאובוי אמורי דונלד לארי
 מקום ההתרחשות:  מנהטן, ניו יורק סיטי
 תקופת ההתרחשות:  1968
 סוגה:  דרמה
 הצגת בכורה:  תיאטרון פור במנהטן, ניו יורק סיטי
 שפה:  אנגלית
הנערים בחבורה (באנגלית: The Boys in the Band) הוא מחזה מאת המחזאי מארט קרולי. המחזה עלה לראשונה באוף ברודוויי בשנת 1968, וקם לתחייה בתיאטראות ברודוויי לרגל 50 שנה לעליית המחזה לראשונה, בשנת 2018. עלילת המחזה סובבת סביב קבוצת גברים הומוסקסואלים שמתכנסת לרגל מסיבת יום הולדתו של אחד מחבריה בניו יורק סיטי, ונחשבה לפורצת דרך בשל תיאור אורח החיים ההומוסקסואלי של חברי החבורה. על המחזה נאמר: "תגלית תיאטרונית אמיתית, הנערים בחבורה עזרו לעורר מהפכה בכך שהעלו על הבמה את חיי הגברים ההומואים, ללא התנצלות וללא שיפוטיות, בעולם שעדיין לא היה מוכן לקבל אותם במלואם." המחזה עובד לסרט עלילתי בשנת 1970, ובכך גם הפך לאחד הסרטים הראשונים שהתמקדו בחייהם של גברים הומוסקסואלים.
עלילה ודמויות

עלילת המחזה מתרחשת כולה במהלך לילה אחד בדירתו של מייקל, אחד מחברי החבורה, ברובע האפר איסט סייד במנהטן, והרקע ופועלן של הדמויות נחשף בהדרגה במהלך מסיבת יום ההולדת וככל שהלילה נמשך:
הרולד – הומוסקסואל יהודי החוגג את יום הולדתו. הוא נהיה יותר ויותר ממורמר על אובדן המראה הצעיר שלו ומקונן על כך שהוא כבר לא יכול למשוך גברים צעירים.
"קאובוי" – נער ליווי בלונדיני ומושך, שאינו חכם במיוחד. קאובוי הוא אחד ממתנות יום ההולדת של הרולד, שניתנת לו במתנה על ידי אמורי.
אלן מקארתי – חברו של מייקל לספסל הלימודים בשנות הקולג'. אלן מתפרץ במפתיע אל המסיבה בעודו מבקר בניו יורק, והוא מעוניין לספר למייקל משהו, אך מהסס לעשות זאת מול האחרים. במהלך העלילה נרמז שהוא התנסה בחוויות הומוסקסואליות בזמן לימודיו בקולג', אך נטייתו המינית לא נאמרת במפורש, וניתנת לפרשנות קהל הצופים.
המסיבה נערכת על ידי ששת חבריו הקרובים של הרולד:
מייקל – חברו-אויבו של הרולד, כמו כן גם מארח מסיבת יום ההולדת, שנערכת בדירתו. מייקל הוא נוצרי קתולי ואלכוהוליסט מועד, שמהווה את הזרז לרוב הדרמה של המחזה.
דונלד – בן זוגו המתוסבך של מייקל שעבר מהעיר להמפטונס במטרה לדחות את "אורח חייו" ההומוסקסואלי. במהלך העלילה מתגלה שדונלד עובר פסיכואנליזה.
ברנרד – הומוסקסואל אפרו-אמריקאי שעדיין מאוהב בילד הלבן העשיר שבביתו עבדה אמו כמשרתת.
אמורי – מעצב פנים והומוסקסואל מוחצן, שחוש ההומור השנון שלו מצליח לעיתים קרובות לעצבן את האחרים.
לארי – בן זוגו של האנק וצלם אופנה שמעדיף מספר שותפים לקיום יחסי מין.
האנק – בן זוגו של לארי ומורה שהיה נשוי לאישה ממנה הוא נפרד וכעת נמצא בהליכי גירושין. יותר מכל שאר חברי החבורה, האנק נחשב לסטרייט מביניהם. במהלך העלילה מתגלה שהוא אינו מסכים עם לארי בנושאי המונוגמיה והפוליאמוריה.
במהלך המסיבה, ההומור נהיה יותר ויותר רדוד ופוגעני, ככל שתשעת הגברים שותים לשוכרה יותר ויותר. המסיבה מגיעה לשיאה במהלך "משחק" אותו מייקל מכריח את השאר לשחק, במסגרתו כל גבר חייב להתקשר למישהו שאהב ולספר לו על כך. מייקל, שמאמין שסוף סוף הוא הצליח "להוציא מהארון" את אלן כשהוא מתקשר, חוטף ממנו את שפופרת הטלפון ומגלה שאלן התקשר לאשתו. בסופו של דבר, קהל הצופים מעולם לא מגלה על מה אלן התכוון לשוחח עם מייקל.
שם המחזה ותהליך כתיבתו

את "הנערים בחבורה" כתב המחזאי האמריקאי מארט קראולי. בשנת 1957 החל קראולי לעבוד במספר חברות הפקת טלוויזיה, לפני שפגש את השחקנית נטלי ווד על סט הצילומים של סרטה, "זוהר בדשא", בזמן שעבדה כעוזרת הפקה. ווד שכרה אותו בתור העוזר שלה, בעיקר כדי לתת לו זמן פנוי בשפע לעבוד על המחזה שלו. ווד, שהפכה לחברה קרובה של קראולי, עוררה בו השראה לעבור מניו יורק להוליווד. לדברי חברו של קראולי, גאווין למברט, ווד הפגינה הזדהות עם הסצנה ההומוסקסואלית של הוליווד, ותמך כלכלית בקרואלי על מנת לאפשר לו לכתוב בחופשיות את מחזהו. קראולי עבדה כעוזר של ווד ובעלה, רוברט וגנר, במשך שנים רבות.
לאחר שבוטלו כמה הפקות קולנוע הוליוודיות בהן סייע, חברתו העשירה, דיאנה לין שכרה אותו לעזור לה. הוא התגורר באחוזה הגיאורגית ההוליוודית, שם נאלץ רק "לערוך מסיבות ארוחת ערב ולשתות את עצמו לשכחה." הוא החל לכתוב במקום לשתות, והחל לעבוד על "הבנים בחבורה". על פי קראולי, היה לו חבר משעשע שמדי פעם היה לוקח ממנו הערות מוטרפות, ועליו דמותו של מייקל התבססה חלקית.
קראולי אמר לדומיניק דאן על שם המחזה: "זאת השורה הזו בכוכב נולד, כשג'יימס מייסון אומר לג'ודי גרלנד המופתעת, 'את שרה בשביל עצמך ועבור הנערים בחבורה'."
לדברי קראולי, המוטיבציה שלו בכתיבת המחזה לא נבעה מתוך אקטיביזם, אלא מתוך כעס שהיה קשור באופן חלקי לעצמו ולקריירה שלו, אבל גם קשור ליחס החברתי של האנשים סביבו ולחוקים. הוא אמר שהוא "רצה את העוול שבכל זה - לכל הדמויות האלה - הידועות." קראולי הצהיר גם: "לא הייתי פעיל, אז או עכשיו. לא ידעתי מה הכה בי. פשוט כתבתי את האמת."
דמותו של מייקל הזכירה לקראולי את עצמו, והוא תואר כ"אדם מורכב שמודע לפוליטקלי קורקט אבל יש לו סוג של בוז אליו". הוא כינה את דונלד "מבוכה עבור מייקל" וכמי שנוצר בהשראת חברו של קראולי. בסרט התיעודי משנת 1995, "כוכבים בארון" הסביר קראולי, "ההומור המזלזל העצמי נולד מתוך הערכה עצמית נמוכה, מתוך תחושה של מה שהזמנים סיפרו לך על עצמך."
הפקות בימתיות > הבכורה בשנת 1968

בזמן שקראולי כתב את התסריט, הוא נדחה ועוכב על ידי המחזאים אדוארד אלבי וריצ'רד בר, שהיה אז ראש יחידות המחזאים בניו יורק. ההפקה הוכיחה ש"כמעט בלתי אפשרי למצוא" שחקנים שמוכנים לשחק דמויות הומוסקסואליות. חבר הוותיק של קראולי מימי הקולג', לורנס לוקינביל בן ה-33, הסכים לשחק את דמותו של האנק למרות אזהרותיו של סוכנתו כי התפקיד יהיה אחראי לסיום הקריירה שלו, אף על פי שהסוכנת עצמה הייתה לסבית. קראולי התקשה למצוא מפיקים ובעלי תיאטרון שיסכימו להעלות את המחזה.
המחזה הועלה לראשונה באוף ברודוויי ב-14 באפריל 1968 בתיאטרון פור, ונסגר ב-6 בספטמבר 1970, לאחר 1,001 הצגות. ההפקה בוימה על ידי רוברט מור, וצוות השחקנים כלל את קנת נלסון כמייקל, פיטר וייט כאלן מקארתי, לאונרד פריי כהרולד, קליף גורמן כאמורי, פרדריק קומבס כדונלד, לורנס לוקינביל כהאנק, קית' פרנטיס כלארי, רוברט לה טורנו כ"קאובוי", וראובן גרין כברנרד. המחזה היה אחת התסריטים הראשונים שהציגו סיפור שבמרכזו עומדת קבוצה של הומוסקסואלים. אף על פי שהמחזה היה אמור במקור לרוץ לחמש הצגות במקום קטן באוף ברודוויי, הוא זכה להצלחה מסחררת ועבר לתיאטרון גדול יותר. המחזה המשיך לרוץ גם בלונדון. על פי הניו יורק טיימס, שחקני ההפקה המקורית קדחו חור באחד מרקעי התפאורה של המחזה על מנת שיוכלו לרגל אחר היושבים במושבים הטובים ביותר באולם, ובשבועות הראשונים הם ראו את ג'קי קנדי, מרלן דיטריך, גראוצ'ו מרקס, רודולף נורייב וראש עיריית ניו יורק ג'ון לינדזי. למרות הצלחת המחזה, כל חברי צוות השחקנים ההומוסקסואלים של ההפקה המקורית נשארו בארון לאחר הבכורה. בין השנים 1984–1993, חמישה מהם (כמו כן, גם הבמאי רוברט מור והמפיק ריצ'רד בר) מתו במגפת האיידס שהתפרצה לאחר מכן.
הפקות בימתיות > בישראל

ב-1970 הועלה המחזה בתיאטרון בימות, בתרגומה של תרצה אתר, בבימויו של היי קיילוס ועם שלמה בר-שביט בתפקיד הרולד, עודד תאומי בתפקיד מייקל, טוביה צפיר בתפקיד אמורי, נסים זוהר, ניקו ניתאי ואחרים.
בכורת המחזה התקיימה בקיבוץ העוגן, בתחילת ינואר 1970, ללא אישורה של הצנזורה. בסיום ההצגה רשם שוטר שנכח באולם דו"ח על ההצגה. בהמשך הועלתה ההפקה באולם בית המורה בתל אביב, עדיין ללא אישורה של הצנזורה. לאחר ויכוחים ודיונים מול ועדת הצנזורה, אושר למפיק יעקב אגמון לעלות אותה, בהתניה שהיא מיועדת לצופים וצופות מגיל 16 ומעלה. חברי ועדת הצנזורה העלו ספקות בנוגע להעלאת המחזה עם קריאתו, ובמיוחד ממשפטים בוטים השזורים לאורכו; והתעקשו לאשר את העלאתה רק לאחר צפייה בה, על מנת לוודא שאין מדובר במופע ארוטי. בביקורת בעיתון "העולם הזה" נכתב:"זהו מחזה בעל שליחות חברתית חשוב המנסה לומר לחברה הפוריטאנית כי חיי המין של אדם הם עיסקו הבילעדי בלבד וכי ההומוסכסואלים הם אנשים ככל האחרים, מלבד בחייהם המיניים; וכי ההומסכסואליות אינה סטייה שצריך להילחם בא אלא צורת התפתחות שונה".
עבור השחקן צפיר, גילום דמותו של אמורי נקודת הייתה נקודת מפנה בקריירה שלו; בראיון ל"העולם הזה", הצהיר כי "עד היום אני רואה בתפקיד שלי ב'הנערים שבחבורה' את ההתמודדות הדרמאתית הגדולה ביותר שלי". עם זאת, שיתף צפיר כי בשל גילום הדמות, קיבלו הוא ואשתו הקנטות והעלבות על "הצגת דמותו של הומו".
הפקות בימתיות > התחייה באוף ברודוויי

המחזה זכה לתחייה מחודשת באוף ברודוויי בתיאטרון לוסיל לורטל בשנת 1996, והיא הועלה בין 6 באוגוסט ל-20 באוקטובר לאחר ההצגה הראשונה בתיאטרון WPA, שכל כרטיסיה אזלו.
"הנערים בחבורה" הועלה בתיאטרון טרנספורט גרופ שבניו יורק, מפברואר 2010 עד 14 במרץ 2010, בבימויו של ג'ק קומינגס השלישי.
התחייה המחודשת הועלתה בלונדון באוקטובר 2016, בתור התחייה המחודשת שהועלתה בלונדון מזה שני עשורים. המחזה זכה לביקורת חיובית מ"האובזרבר". במחזה כיכב השחקן והיוצר מארק גאטיס בדמותו של הרולד.
הפקות בימתיות > התחייה המחודשת בתיאטראות ברודוויי

ההפקה על גבי תיאטראות ברודוויי, שבוימה על ידי ג'ו מנטלו, נפתחה בתצוגות מקדימות בתיאטרון בות' ב-30 באפריל 2018, נפתחה באופן רשמי ב-31 במאי, ורצה עד ה-11 באוגוסט. בהפקה זו, שהועלתה לציון 50 שנה להעלאת ההפקה המקורית, כיכבו מאט בומר, ג'ים פרסונס, זאכרי קווינטו ואנדרו ראנלס, צ'ארלי קארבר, בריאן האצ'יסון, מייקל בנג'מין וושינגטון, רובין דה חזוס וטאק ווטקינס. בהפקה זו דמותו של הרולד גולמה על ידי קווינטו. כל צוות השחקנים שהשתתפו בהפקה הזו הם הומוסקסואלים הנמצאים מחוץ לארון.
הפקה זו זכתה בפרס טוני לשנת 2019 בקטגוריית "תחיית המחזה הטובה ביותר".
ביקורת והשפעה

כאשר המחזה עלה לראשונה בשנת 1968, הקהל הצופים אליו כוונה המחזה הוכה בתדהמה. המחזה זכה לפרופיל וניתוח מעמיק בספרו של ויליאם גולדמן, "The Season: A Candid Look at Broadway", שהתמקד בעונת הברודוויי בין השנים 68–1967. באותה שנה הופצו שני דיסקי ויניל, שהכילו את הקלטת הדיאלוג המלא של צוות השחקנים בהפקה המקורית. בעקבות ההצלחה לה זכה המחזה, כתב קרולי את "The Men from the Boys" בשנת 2002, מחזה המשך, המתרחש 30 שנה אחרי אירועי המחזה המקורי. "The Men from the Boys" הועלה לראשונה בסן פרנסיסקו בשנת 2002, בבימויו של אד דקר, והועלה בלוס אנג'לס בשנת 2003.
בשנת 2002, פיטר פיליצ'יה מ-"Theater Mania" טען כי ההפקה המקורית של ההצגה סייעה בהשראה למהומות סטונוול ולתנועה לזכויות ההומואים בשנת 1969:
לאחר שהומואים ראו את "הנערים בחבורה", הם כבר לא יסתפקו בלחשוב על עצמם כעלובים ולא יתפסו ככאלה עוד. כעת, כאשר [דמויות] הוציאו את רגשותיהן מהארון, הדור החדש הזה יעז להיות שונה. וכמו שהשקפתם של לבנים מסוימים לגבי שחורים השתנתה לאחר שצפו ב"צימוק בשמש", כך גם תפיסתם של סטרייטים רבים לאחר שצפו ב"הנערים בחבורה. חלקם שאני מכיר באופן אישי הרגישו איום ונורא – וראיתי שזה קורה! – ושינו למעשה את הדרך בה הם התייחסו להומואים.
בשנת 2004 שיבח דייוויד אנתוני פוקס מ"פילדלפיה סיטי פייפר" את המחזה, את השנינויות ואת מופע הלייב שלו בפילדלפיה. עם זאת, הוא הסתייג בטענה כי המחזה מציג "גברים הומוסקסואליים עירוניים כנרקיסיסטים, מרירים, רדודים".
בשנת 2010, אליזה סאמר מ-"CurtainUp" כינתה את המחזה בביקורתה כ"גימיק חכם" מלא בדמויות שמלאות ב"הערכה הומופובית עצמית ונמוכה". באותה שנה, סטיב ויינשטיין מהאתר "Edge" תיאר את המחזה כ"שייקספירי".
עיבוד קולנועי

המחזה עובד לראשונה לסרט קולנועי בעל אותו השם והופק על ידי חברת ההפקות "Cinema Center Films" בשנת 1970, בבימויו של ויליאם פרידקין. בסרט השתתפו צוות השחקנים המקורי שהשתתפו באוף ברודוויי.
המפיק ראיין מרפי עיבד את המחזה כסרט עלילתי באותו השם עבור שירות הזרמת המדיה של נטפליקס, במסגרת עסקת ה–300 מיליון דולר שלהם. הסרט בוים על ידי הבמאי ג'ו מנטלו וכמו בסרט המקורי, שבו אליו כל צוות השחקנים שהשתתפו בתחייה של המחזה בתיאטראות ברודוויי משנת 2018. הסרט עלה לשידור ב-30 בספטמבר 2020.
פרסים ומועמדויות

קליף גורמן זכה בפרס אובי 1968 על גילום דמותו של אמורי.
דייוויד גרינשפן זכה בפרס אובי 1997 על גילום דמותו של הרולד.
| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2019 | פרס טוני | תחיית המחזה הטובה ביותר | הנערים בחבורה | זכייה |
| 2019 | פרס טוני | השחקן הטוב ביותר במחזה | רובין דה חזוס | מועמדות |
לקריאה נוספת

Lambert, Gavin (January 11, 2012). Natalie Wood: A Life (First ed.). New York: Knopf Doubleday. ISBN 978-0307816801.
הפרעה נוירולוגית

| --- | --- |

 תחום:  נוירולוגיה 
 מיקום אנטומי:  מערכת העצבים 
 גורמי סיכון:  עישון, עישון בהריון 
 טיפול:  גאבאפנטין  למוטריג'ין  פרגאבאלין 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D009422
 
הפרעה נוירולוגית (מחלת עצבים, פגיעה עצבית) היא כל מחלה גופנית של מערכת העצבים. אי תקינות ביוכימית מבנית או חשמלית במוח, בחוט השדרה או בעצבים אחרים יכולה לגרום לשורה של תסמינים. דוגמאות לתסמינים כאלה כוללות: שיתוק, חולשת השרירים, קואורדינציה לא טובה, איבוד חושים, פרכוסים, בלבול, כאב ורמות משתנות של הכרה. יש הרבה הפרעות נוירולוגיות מוכרות. את חלקן ניתן לאבחן על ידי בדיקה נוירולוגית, לחקור אותן ולטפל בהן במסגרת המומחיות של נוירולוגים ונוירופסיכולוגים קליניים.
התערבויות בהפרעות נוירולוגיות כוללות אמצעים מניעתיים: שינוי אורח חיים, פיזיותרפיה או תרפיה אחרת, טיפול בכאב, טיפול תרופתי או ניתוחים המבוצעים על ידי נוירוכירורגים. ארגון הבריאות העולמי העריך ב- 2006 שהפרעות נוירולוגיות ותוצאותיהן הישירות משפיעות על כמיליארד אנשים ברחבי העולם וזיהה שסטיגמות חברתיות על אנשים הלוקים בהפרעות נוירולוגיות תורמים למוגבלות ולסבל.
סיבות

למרות שהמוח וחוט השדרה מוקפים בקרומים חזקים, עטופים בעצמות הגולגולת ועמוד השדרה ומבודדים מאופן כימי על ידי מחסום דם-מוח הרי הם מאוד רגישים אם הם נפגעים. עצבים שוכנים עמוק מתחת לעור אבל עדיין יכולים להיות חשופים לנזק. נוירונים בודדים והרשתות העצביות שהם יוצרים רגישים לשיבושים מבניים ואלקטרוכימיים. במערכת העצבים ההיקפית יכולה להתרחש צמיחה מחדש של רקמת עצב אשר עשויה להתגבר על פגיעות או לעקוף אותן במידה מסוימת.
בעיות נוירולוגיות עשויות להיגרם מסיבות שונות. אלו כוללות פגמים גנטיים, מומים מולדים, זיהומים, גידולים סרטניים, חבלות ועוד. דוגמה לפגם גנטי הוא מחלות אגירה ליזוזומליות כמו מחלת נימן פיק הגורמת להידרדרות נוירולוגית. הבעיה יכולה להתחיל גם במערכת גופנית אחרת שיש לה קשרי גומלין עם מערכת העצבים. למשל, מחלות כלי דם מוחיים קשורות בפגיעות מוחיות בגלל בעיות בכלי הדם המספקים דם למוח. ליקויים אוטואימוניים קשורים בנזק הנגרם לגוף על ידי מערכת החיסון שלו עצמו. כמו כן, הן יכולות לנבוע מבעיות הקשורות לאורח חיים או לתנאי הסביבה, כדוגמת תת-תזונה.
במיעוט המקרים, לא ניתן לזהות סיבה נוירולוגית לתסמינים עצביים כשמשתמשים בבדיקות הקיימות היום. מצבים אלו מכונים אידיופתיים.
מיון

ניתן לחלק הפרעות נוירולוגיות על פי המיקום העיקרי המושפע על ידן, התחום העיקרי בו יש תפקוד לקוי או סוג הסיבה העיקרי. החלוקה הרחבה ביותר היא בין הפרעות של מערכת העצבים המרכזית והפרעות של מערכת העצבים ההיקפית. מדריך מרק מונה הפרעות של המוח, חוט השדרה ושל עצבים על פי הקטגוריות הבאות החופפות זו את זו:.
מוח
סיווג נזק מוחי על פי האונה שנפגעה:
נזק לאונה המצחית
נזק לאונה הקודקודית
נזק לאונה הרקתית
נזק לאונה העורפית
סיווג הפגיעה המוחית על פי התפקוד שנפגע:
אפאזיה (שפה)
דיסארתריה (דיבור)
אפרקסיה (שיבוש ההוצאה לפועל של רצף התנועות המסודר והמדויק)
אגנוזיה (זיהוי חפצים/אנשים)
אמנזיה (זיכרון)
פגיעה בחוט השדרה
נוירופתיה פריפרית וליקויים אחרים במערכת העצבים ההיקפית
הפרעות בעצבי הגולגולת כמו נירלגיה טריגמינלית
הפרעות במערכת העצבים האוטונומית כמו דיסאוטונומיה משפחתית
פרכוסים כמו אפילפסיה
הפרעת תנועה במערכת העצבים המרכזית או ההיקפית כמו מחלת פרקינסון, רעד ראשוני, ALS, תסמונת טורט, טרשת נפוצה וסוגים שונים של נוירופתיה פריפרית
הפרעות שינה כמו נִרְדָּמוּת
מיגרנה וסוגים אחרים של כאבי ראש
כאבי גב תחתון וצוואר
מחלות נוירו-פסיכיאטריות - מחלות ו/או הפרעות בעלות מאפיינים פסיכיאטריים הקשורים בפגיעות ידועות במערכת העצבים המרכזית, תת-התפתחות, תפקוד לקוי ביוכימי, אנטומי או חשמלי ו/או מחלות פתולוגיות. למשל: הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, אוטיזם, תסמונת טורט ומקרים מסוימים של הפרעה טורדנית-כפייתית. בקטגוריה זו ניתן לכלול גם תסמינים התנהגותיים שנלווים למחלות ניווניות של מערכת העצבים כמו מחלת פרקינסון, רעד ראשוני, מחלת הנטינגטון, מחלת אלצהיימר וטרשת נפוצה.
הקשר לתפקוד מנטלי

בבדיקה נוירולוגית ניתן להעריך במידת מה את השפעת הפגיעה הנוירולוגית על תפקוד המוח במונחים של התנהגות, זיכרון או הכרה. נוירולוגיה התנהגותית מתמחה בתחום זה. בנוסף נוירופסיכולוגיה קלינית משתמשת בהערכות נוירופסיכולוגיות כדי לזהות ולעקוב בצורה מדויקת אחר בעיות בתפקוד המנטלי, בדרך כלל, אחרי סוג מסוים של פגיעה מוחית או ליקוי נוירולוגי.
לחלופין, בחלק מהמקרים חריגות בתפקוד המנטלי הן שמעידות על קיומה של בעיה, כאשר הערכה נוספת יכולה להצביע כי ישנה הפרעה נוירולוגית שמהווה בסיס לחריגויות אלה.
יש, לעיתים, גבולות לא ברורים בהבחנה בין הפרעות המטופלות במסגרת נוירולוגית והפרעות נפשיות המטופלות בענפי רפואה אחרים כמו פסיכיאטריה או מקצועות אחרים העוסקים בבריאות הנפש כמו פסיכולוגיה קלינית. פעמים רבות מקרה נראה כשייך לתחום אחד אבל יהיה מתאים יותר להעריך אותו כאחר. סוגיה זו עולה באופן מיוחד במקרים של סימפטומים נוירולוגיים אידיופתיים - מצבים שלא ניתן לקבוע את הסיבה לקיומם. דוגמאות קלסיות הן פרכוסים פסיכוגניים לא-אפילפטיים, נמלול וחולשה תפקודית. מקרים כאלה יכולים להיות מפורשים כפסיכולוגיים למרות שהם מתבטאים בתסמינים נוירולוגיים. מקרים אחרים יכולים להיות ממוינים כהפרעות נפשיות אם הסימפטומים נראים כקשורים באופן סיבתי למצבים רגשיים או כתגובות ללחץ חברתי.
במצבים המסווגים כהפרעות נפשיות, לקויות למידה או צורות של לקויות שכליות לא מטפלים בדרך כלל כפי שמטפלים בהפרעות נוירולוגיות. בפרקטיקה קלינית מצביעים על הפרעות נפשיות, בדרך כלל, על ידי בדיקת מצב פסיכיאטרי או סוג אחר של ראיון או שאלון מובנה. כיום אי אפשר לאבחן בצורה מדויקת הפרעה נפשית על ידי דימות מוחי או לקבוע את הסיכון שהפרעה כזאת תתפתח. עם זאת ניתן להשתמש בכלי זה כדי לשלול מצבים רפואיים אחרים כמו גידול מוחי. בהקשר המחקרי, דימות מוחי ומבחנים נוירולוגיים אחרים יכולים להראות מתאמים בין קשיים נפשיים שנצפו ואספקטים מסוימים של תפקוד נוירולוגי או הבדלים במבנה המוח. הניסיון להבין את התהליכים הבסיסיים המעורבים בתפקוד הנפשי מערב תחומים רבים במדעי המוח ובמדעים הקוגניטיביים. ההבחנה בין הפרעות נוירולוגיות ונפשיות יכולה להיות נושא לוויכוח בקשר לעובדות ספציפיות הקשורות לסיבת המצב הרפואי או בקשר להבנה הכללית של המוח והנפש.
ראו גם

מערכת העצבים המרכזית
הפרעה נפשית
הפלסטיות של מערכת העצבים
מערכת העצבים ההיקפית
הערות שוליים

↑  WHO Neurological Disorders: Public Health Challenges
↑  Merck Manual: Brain, Spinal Cord and Nerve Disorders
↑  Butler, C (1 במרץ 2005). "Neurological syndromes which can be mistaken for psychiatric conditions". Journal of Neurology, Neurosurgery & Psychiatry. 76 (suppl_1): i31–i38. doi:10.1136/jnnp.2004.060459. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  NIMH publications (2009) Neuroimaging and Mental Illness
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000055441  NKC: ph139029 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מבט צידי על החלק הפנימי של המוח.
מערכת העצבים
הפה והטלפיים בחלל

הפה והטלפיים בחלל הוא אלבומה השני של להקת הפה והטלפיים, אשר יצא בשנת 1995.
האלבום הוקלט ברובו, כמו קודמו, ביום אחד, 3 בדצמבר 1994, בלונדון. אהד פישוף סיפר:
[...] כולנו היינו בלונדון. לא היו לנו אורגנים. היתה אופציה, שאסף גילה כמובן, ברשת מוצרי החשמל 'דיקסון', לקבל החזר מלא של כסף אם אתה מחזיר תוך פחות [מ]שבוע. אז לקחנו אורגן, הקלטנו אלבום. והחזרנו בזמן.
הצבע הדומיננטי בעטיפת האלבום – ורוד (לכל אלבומי הלהקה אותו ציור בעטיפה ורק הצבע משתנה).
לאלבום היה צליל רציני ובוגר יחסית לקודמו. הדבר התבטא בעיקר בשיר "בין הים והביצות" (שנכלל באלבום בהתאם לקוד הלהקה, שעל־פיו בכל אלבום יהיה שיר ששמו כשם האלבום הקודם) שמילותיו יצאו נגד האלימות, לכאורה, של כיבוש יהודה, שומרון ועזה: "נחזור לעיר / ונראה צעיר / ונשמח לירות / בין הים והביצות // אנחנו חכמים על הטובים / ולא מוצאים את הרעים / וחייבים לצחוק / בין הים והביצות."
גם שני השירים האחרונים היו בהתאם לקוד הלהקה: ה"שיר הסופני" היה "שיר סיום", שנכתב על ידי רוגל אלפר ובוצע לפני זה על ידי להקת "הדה בושס". השיר האחרון וה"פטריוטי" היה "הנה בא השלום" (מילים: אהוד מנור, לחן: נורית הירש) בעיבוד אלקטרוני ארוך (תשע דקות) עם רעשים אוונגרדיים.
האלבום הניב שני להיטים קטנים שגם בוימו להם קליפים: "שיר סיום" ו"קנדה". "קנדה", ומספר שירים נוספים באלבום, התאפיינו בקצב דאנס אלקטרוני עדכני, אך הסגנון, המילים והשירה הכאילו־אינפנטילית היו חורגים מאוד בנוף המוזיקה האלקטרונית הפופולרית.
את האלבום הפיצה חברת קסבה רקורדס. הודפסו 1,000 עותקים של האלבום, ורובם נמכרו. האלבום הופץ בהוצאה מחודשת בשנת 2002 במארז שכלל את כל אלבומי הלהקה עד אז.
רשימת שירים

ילד לא מתוכנן חלק II (מילים: דייוויד קרוסני) (3:43)
נסורת ליבי (3:04)
התחבטות (3:49)
בין הים והביצות (3:46)
קנדה (4:10)
ילד לא מתוכנן חלק I‏ (3:04)
עם האקדח ביד (2:41)
שיר סיום (מילים ולחן: רוגל אלפר) (4:07)
הנה בא השלום (מילים: אהוד מנור, לחן: נורית הירש) (9:10)
השתתפו באלבום

הפה והטלפיים – רם אוריון, אסף גברון, אהד פישוף – שירה, קלידים, תכנותים, גיטרות, הפקה, טכנאות ומיקס
גילה טרמר – עיצוב עטיפה
בן ברנפלד – עריכה דיגיטלית
הערות שוליים

↑  יהודה נוריאל, "פה גדול", ידיעות אחרונות, המוסף "7 לילות", 24 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 7320fb51-79a9-3f7c-9fd5-cec5845dd323
הערת אזהרה

במסגרת דיני המקרקעין "הערת אזהרה", היא רישום במרשם המקרקעין בדבר התחייבות בכתב, של בעל המקרקעין או בעל הזכות במקרקעין, לעשות במקרקעין מסוימים עסקה או להימנע מלעשות בהם עסקה.
לרישום הערת אזהרה שתי מטרות:
להזהיר ולהודיע, לכל מי שמתעניין במקרקעין שלגביהם רשומה הערת אזהרה, כי קיימת התחייבות מצד בעל המקרקעין לעשות בהם עסקה או להימנע מלעשות בהם עסקה, וזאת באמצעות עיון בפנקסים הפתוחים לעיון הציבור.
למנוע מבעל המקרקעין, שהתחייב לעשות עסקה עם קונה א', לעשות עסקה סותרת עם אדם ב' באותם המקרקעין, ללא הסכמתו של קונה א' או ללא קבלת צו מבית משפט.
חרף תכליות אלה, רישום הערת אזהרה מוגבל באמצעות הגדרת החוק את המושג "עסקה במקרקעין" (ראו לעיל), ובה מפורטת רשימה סגורה של זכויות במקרקעין. אי לכך, רק התחייבות לעשות או להימנע מלעשות עסקה בזכויות אלה מקנה זכות לרשום הערת אזהרה, וזכות דיירות מוגנת אינה מאפשרת רישום שכזה. הרציונל שניתן בפסיקה לכך הוא שזכות זו אינה תלויה ברצון המקנה, אלא "נכפית" עליו.השלכה נוספת היא שלא ניתן לרשום הערת אזהרה על זכויות בנייה, מכיוון שאף זכויות אלה אינן "זכות במקרקעין".