stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משוואה דיפרנציאלית ליניארית
המקרה הכללי

ניתן להכליל את השיטות וההגדרות למשוואה דיפרנציאלית בפונקציות וקטוריות כלומר המשוואה מהצורה:
אפשר להציג את y במפורש כוקטור שרכיביו הן פונקציות ממשיות גזירות, ולקבל מערכת של משוואות דיפרנציאליות עם n פונקציות נעלמות –  \ y_{1},...y_{n}. בהמשך החלק נוותר על סימון החץ מעל הפונקציה y, כאשר ההקשר יהיה ברור.
המקרה הכללי > שיטות כלליות

כמו בפתרון הבעיות הרגילות, גם בממדים גבוהים אוסף כל הפתרונות של משוואה דיפרנציאלית ליניארית הוא מרחב וקטורי, וממדו הוא ממד הווקטור y. כדי לייצג את מרחב הפתרונות באופן נוח וקומפקטי משתמשים במטריצה של פונקציות  \ \Phi (x), שהיא הפיכה לכל t בתחום הפתרון של המשוואה, ומקיימת את השוויון  \ \Phi '(x)=A(x)\Phi (x). מטריצה זו נקראת המטריצה היסודית או המטריצה הפונדמנטלית (fundamental matrix) של המשוואה. באמצעות מטריצה זו ניתן להציג כל פתרון של המשוואה ההומוגנית  \ y'=Ay באמצעות הכפלת המטריצה בווקטור קבוע כלשהו. פתרונות המשוואה הלא הומוגנית  \ y'=Ay+b מתקבלים על ידי כפל של המטריצה היסודית בווקטור של פונקציות גזירות שמקיים את המשוואה  \ \Phi (x)c'(x)=b(x).
נפתור קודם כל את המקרה הפשוט ביותר:  \ y'=ay,\ \ y(0)=b כאשר y פונקציה רגילה מהממשיים לעצמם. נשתמש באיטרציות של פיקאר כדי לפתור את המשוואה הזו:
כאשר את המעבר השני אפשר להוכיח באינדוקציה. קל לראות שהאיטרציות מתכנסות לפונקציה  \ y=e^{ax}b, שפותרת את המשוואה. בצורה דומה, ניתן לראות שהפתרון הכללי עבור תנאי התחלה  \ y(\tau )=b הוא:
למעשה, אותה שיטה בדיוק יכולה לפתור גם את המשוואה הדיפרנציאלית  \ y'=Ay כאשר A מטריצה ריבועית. על ידי האיטרציות של פיקאר מתקבל, כמו קודם, שהפתרון למשוואה עם תנאי ההתחלה  \ y(\tau )=b הוא הגבול:
האיבר האחרון בשוויונות הוא האקספוננט המטריציאלי של המטריצה  \ (x-\tau )A מוכפל בוקטור b.
המטריצה  \ \Phi (x)=e^{xA} היא מטריצה יסודית של המשוואה.
באופן דומה למקרה הכללי, אפשר להראות שהמטריצה היסודית שמתאימה למשוואה  \ y'=A(x)y היא המטריצה  \ e^{\int A(x)dx}.
המקרה הכללי > רדוקציה למשוואה מסדר n

כל משוואה ליניארית מסדר n ניתנת להצגה כמערכת של n משוואות ליניאריות על ידי המעבר הבא: אם  \ y^{(n)}+p_{n-1}(x)y^{(n-1)}+\dots +p_{1}(x)y'+p_{0}(x)y=g(x)
המשוואה האחרונה מתקבלת מהמשוואה המקורית  \ y^{(n)}=-(\ p_{n-1}(x)y^{(n-1)}+\dots +p_{1}(x)y'+p_{0}(x)y\ )+g(x) על ידי ההחלפה  \ y^{(k)}=y_{k+1}.
באופן הזה מתקבלת מערכת משוואות ליניאריות שפתרונה שקול לפתרון המשוואה המקורית.
מרצדס-בנץ X-קלאס

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מרצדס-בנץ
 שנות ייצור:  2017-2020
 הרכבה:  ספרד ספרד
 סיווג:  טנדר קומפקטי
 מרכב:  טנד בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  ניסאן F-אלפא
 אורך:  5,340 מ"מ
 רוחב:  1,920 מ"מ
 גובה:  1,819 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,150 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע דיזל 
 הילוכים:  תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים
 קשר:  ניסאן נבארה
 
מרצדס-בנץ X-קלאס (באנגלית: Mercedes-Benz X-Class) היא מכונית קומפקטית במרכב טנדר בעלת חמישה מקומות, שיוצרה על ידי מרצדס-בנץ בין השנים 2017―2020. היא הוצגה ביולי 2017. באוקטובר 2016 הציגה מרצדס את דגם הקונספט המקדים.
ייצור

הייצור של ה-X-קלאס נמשך במשך שנתיים מלאות, תוכננו גם גרסה עם תא מטען גדול יותר וגם גרסה עם מנוע V8, אך בסופו של דבר עקב מכירות נמוכות הופסק הייצור במאי 2020, כשבשנת 2018 השנה המלאה הראשונה שלה נמכרו רק 16,700 יחידות ובשנת 2019 נמכרו רק 15,300 יחידות.
עיצוב

אף על פי שזהו רכב עבודה, חזית הדגם בעיצוב כמו של רכבי הפנאי של מרצדס. מרצדס מציע את ה-X-קלאס בשלוש רמות גימור, PURE - מיועדת לעבודה נטו, PROGRESSIVE - ללקוחות שלא רוצים לוותר עם הנוחות והיוקרה אך רוצים רכב עבודה, POWER - גרסה בצבע לבן. בהתאם לכל רמות גימור בפנים המכונית יש מסך מגע המציג את המולטימדיה בקוטר 8.4 אינץ'.
מפרט טכני

ה-X-קלאס כוללת שלושה מנועי דיזל ומנוע בנזין אחד.
מנוע הבנזין בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-166 כ"ס ב-6,000 סל"ד, מנועי הדיזל בנפחי 2.0 ליטר טורבו המספקים 163 או 190 או 258 כ"ס. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שבעה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים.
גלריה

דגם הקונספט
מבט קדמי
מבט אחורי
הערות שוליים

↑  טנדר עם כוכב: מרצדס X קלאס נחשף, באתר קארטיוב, ‏18 ביולי 2017
↑  מרצדס X קלאס – הטנדר הראשון של מרצדס נחשף, באתר קארטיוב, ‏26 באוקטובר 2016
↑  Mercedes X-Class Pickup Spied In The Snow With Larger Cargo Bed, באתר מוטור 1, ‏14 במרץ 2018
↑  Mercedes X-Class With V8 Power Officially Under Consideration, באתר מוטור 1, ‏28 בינואר 2018
↑  רשמי: ייצור מרצדס X-קלאס יסתיים במאי, באתר מוטור 1, ‏31 בינואר 2020
↑  בוריס רוזנר, מרצדס X קלאס - טנדר למתפנקים, באתר פורטל הרכב גיר, ‏19 ביולי 2017
מרצדס-בנץ טרווגו

| --- | --- |

Mercedes-Benz Travego
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  EvoBus (אנ')
 שנות ייצור:  1999 – הווה
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 מודל קודם:  מרצדס-בנץ O404
 חברת אם:  מרצדס-בנץ
 אורך:  12,180 מ"מ (דגם "Travego")  13,000 מ"מ (דגם "Travego M")  14,030 מ"מ  (דגם "Travego L")
 רוחב:  2,550 מ"מ
 גובה:  3,710 מ"מ
 משקל:  13.4 טון (ריק, דגם "Travego"), 19.5 טון (כולל כושר העמסה מקסימלי)  15.9 טון (ריק, דגם "Travego M"), 24 טון (כולל כושר העמסה מקסימלי)  16.9 טון (ריק, דגם "Travego L"), 24 טון (כולל כושר העמסה מקסימלי)
 בסיס גלגלים:  6,080 מ"מ (דגמים: "Travego", "Travego M")  7,110 מ"מ (דגם "Travego L")
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 11,967 סמ"ק המפיק 422 כ"ס (מנוע דיזל)  6 צילינדרים, 11,967 סמ"ק המפיק 470 כ"ס (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 6 מהירויות, דגם "Mercedes-Benz GO 210"  תמסורת אוטומטית - 8 מהירויות דגם "Mercedes-Benz GO 250 MPS 3"
מרצדס-בנץ טרווגו (בגרמנית: Mercedes-Benz Travego) הוא אוטובוס תיירים מתוצרת יצרנית האוטובוסים EvoBus (אנ'), חברת בת בבעלות מלאה של יצרנית הרכב הגרמנית מרצדס-בנץ אשר מיוצר משנת 1999 בגרמניה.
דורות "מרצדס-בנץ טרווגו"

דור ראשון - יוצר בין השנים 1999 – 2006
דור שני - יוצר בין השנים 2006 – 2017
דור שלישי - מיוצר משנת 2017
"מרצדס-בנץ טרווגו"

2 דלתות כניסה
מדרגות כניסה
51 נוסעים + נהג + מדריך (דגם "Travego")
59 נוסעים + נהג +מדריך (דגמים "Travego M", "Travego L")
ABS
מערכת בקרת משיכה
בקרת יציבות
מיזוג אוויר
מקום אחסון מזוודות ללא אסלה, ללא אזור מנוחה של הנהג - 9.6 מ"ר (דגמים: "Travego", "Travego M"), 12.2 מ"ר (דגם "Travego L")
מקום אחסון מזוודות כולל אסלה, ללא אזור מנוחה של הנהג - 8.4 מ"ר (דגמים: "Travego", "Travego M"), 11.0 מ"ר (דגם "Travego L")
מקום אחסון מזוודות כולל אסלה, כולל אזור מנוחה של הנהג - 8.2 מ"ר (דגמים: "Travego", "Travego M"), 10.8 מ"ר (דגם "Travego L")
תמונות

"מרצדס-בנץ טרווגו" דגם "Travego M"
"מרצדס-בנץ טרווגו" דגם "Travego M"
"מרצדס-בנץ טרווגו" דגם "Travego M"
"מרצדס-בנץ טרווגו" דגם "Travego L"
"מרצדס-בנץ טרווגו" דגם "Travego L"
"מרצדס-בנץ טרווגו", דור שני
ראו גם

מרצדס-בנץ
מרצדס-בנץ O402
מרצדס-בנץ 0408
מרצדס-בנץ O405N
הערות שוליים

↑  "מרצדס-בנץ טרווגו" wheelsage.org/mercedes-benz/travego
↑  "מרצדס-בנץ טרווגו" media.daimler.com/marsMediaSite/en/instance/ko/Mercedes-Benz-TravegoTravego
נאקוס

נאקוס בקתדרלת יעקב הקדוש, 1910
נָאקוֹס (בערבית:  ناقوس) או סימנדרון (ביוונית: σήμαντρον או σημαντήριον) הוא שמה של קורת עץ או טבלת מתכת גדולה, עליה מקישים הנוצרים כדי לקרוא לתפילה. הנאקוס שימש במשך שנים כתחליף לפעמוני כנסייה בקרב עדות נוצריות במרחב האימפריה העות'מאנית. עם השנים הוא הומר בכנסיות רבות בפעמונים, אך בכנסיות שמרניות, דוגמת ההכנסייה הסורית וכנסיות קטנות ברוסיה, השימוש בו ממשיך עד היום.
הנאקוס יכול להיות נייד או נייח, הוא נראה כלוח עץ או מתכת שמכים עליו בפטישי עץ או מתכת. הנאקוס משמש בכנסייה או במנזר כדי לכנס את הציבור או הנזירים לתפילות וטקסים נוספים. זמני השימוש, צורת הנגינה ופרטים שונים משתנים מכנסייה לכנסייה.
מקור המילה הערבית 'נאקוס' הוא כנראה בשורש נ.ק.ש, שכן אופן השימוש בכלי הוא על ידי הקשה. השימוש בנאקוס החל להתפתח במאה ה-17, כאשר השלטון העות'מאני אִפשר למושלים מוסלמיים מקומיים להחיל את חוקי עומר - חוקים מפלים כלפי אוכלוסייה לא-מוסלמית. כך, למשל, הוכרחו יהודים ונוצרים, שכונו "בני החסות" (בערבית: ד'ימים - أهل الذمة) להתהלך בלבוש מיוחד, לסור מהדרך כאשר עובר בה מוסלמי, וכדומה. לעיתים הופעלו חוקים נוקשים יותר, כמו החובה להכניס ספרי קוראן לכנסיות ולבתי כנסת, ואף עשיית משפט מוטה מראש, כאשר אחד הצדדים אינו מוסלמי. בין היתר אסרו המוסלמים על יהודים ונוצרים לבנות את בתי תפילתם גבוה מעל לצריחי המסגדים, וכן נאסר עליהם להתפלל בקול.
על היהודים נאסר לתקוע בשופר, ועל הנוצרים נאסר לצלצל בפעמוני הכנסיות, אך הם הורשו להשתמש בכלי הקשה כדי לקרוא לתפילה. כך נולד הנאקוס - קורת עץ שהשתלשלה מהתקרה בעזרת חבלים, ועליה יכלו להקיש בעזרת פטיש עץ. בדומה למקרים רבים אחרים, בהם האילוץ הופך למסורת אהובה, טיפחו הנוצרים את הנאקוס שבכנסיותיהם, ועיטרו אותו בפיתוחים וצבע.
במחצית המאה ה-19 השתפר מאוד מעמדם של "בני החסות" ברחבי האימפריה העות'מאנית, עקב לחצים פוליטיים מצד אירופה והחלת הסכמי הקפיטולציות. בעקבות כך הורשו הנוצרים לצלצל שוב בפעמוניהם לאחר מאות שנים. הכנסייה הראשונה בירושלים בה צלצל פעמון הייתה כנסיית העלייה הרוסית במרומי הר הזיתים. לרגל המאורע נשלח מרוסיה פעמון ששקל לפחות 8 טונות, אותו גלגלו צליינים במשך חודשים במעלה ההר, מנמל יפו ועד מרומי הר הזיתים.
למרות ההיתר הגורף לשוב ולצלצל בפעמונים, ישנן עדיין כמה כנסיות המחזיקות בנאקוס, ואף משתמשות בו. לדוגמה - בקפלת הצליבה של ישו בכנסיית הקבר ניתן עדיין למצוא כמה נאקוסים, השייכים ליוונים האורתודוקסים; כן ישנו נאקוס גדול בקתדרלת יעקב הקדוש ברובע הארמני בירושלים. מבחר נאקוסים יפים שעודם בשימוש נמצאים במנזר סנטה קתרינה בסיני.
גלריית תמונות

נאקוס ארמני ממתכת, הנראה בתמונה העתיקה לעיל, 2007
נאקוס ארמני מעץ, הנראה בתמונה העתיקה לעיל, 2007
נאקוסים יוונים אורתודוקסים בכנסיית הקבר
נזיר רוסי מכה בנאקוס
נאקוס ממתכת במנזר רוסאנו במטאורה
נאקוס מעץ במנזר רוסאנו במטאורה
נאקוס מעץ במנזר המצלבה
ראו גם

היהודים באימפריה העות'מאנית
קפיטולציות
משה פדהצור

משה פדהצור (פודהורצר; ה' בסיוון תרמ"ט, 4 ביוני 1889 – ב' בתשרי תשכ"ג, 30 בספטמבר 1962) היה מראשי היישוב היהודי בצפת, כיהן כראש העיר הראשון של צפת לאחר קום המדינה.
ביוגרפיה

נולד בצפת, בנו של אלעזר יעקב פודהורצר ורוחמה, בת הרב רפאל זילברמן, רבה של צפת. למד בישיבה של סבו הרב זילברמן, וכן אצל הרידב"ז. נישא לבתו של דודו, הרב אלעזר זילברמן.
היה מזכירו ועוזרו הראשי של סבו הרב זילברמן. סייע לאביו בפעולותיו במירון. בשנת 1924 יזם סלילת כביש מצפת למירון, ששימש את העולים לקברו של רבי שמעון בר יוחאי. בדצמבר 1923 נבחר למזכיר סניף בני ברית בצפת. היה פעיל מרכזי במוסדות ובארגונים יהודיים מקומיים שסייעו ליהודי צפת וארגן מגביות לטובת היישוב. פרסם מאמרים רבים בעיתוני התקופה בישראל ומחוצה לה לטובת היישוב היהודי בצפת ובגליל העליון. סייע לקרן הקיימת לישראל בגאולת אדמות בעין זיתים ובמירון.
בשנת תר"צ (1930) התמנה כחבר במועצת העיר, ובמשך השנים מילא תפקידים מרכזיים בגופים ציבוריים רבים.
בשנת 1931 נבחר לוועד הקהילה בצפת ונתמנה ליו"ר ועד הקהילה, תפקיד בו החזיק שנים רבות.
לאחר מאורעות תרפ"ט הודו שלטונות המנדט בפני חברי הוועד הזמני של יהודי צפת כי אין להם יכולת להגן על ביטחונם של יהודי העיר והורו לתושבים לנטוש את העיר. פודהורצר עמד בראש המתנגדים בהכריזו: "לא נזוז מפה, לא נסכים שצפת תהיה חברון שנייה!". בעקבות זאת חזרו בהם השלטונות מהחלטתם ופודהורצר עצמו התמנה לחבר בהנהלת קרן העזרה לנפגעי הפרעות. גם במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט פעל להגנת תושבי העיר. בשנת 1938, לאחר שכוחות הצבא עזבו את העיר, הפעיל את קשריו אצל שלטונות המנדט ובעקבות זאת הוחזרו כוחות הצבא לעיר והוגדל מספר הנוטרים העבריים בעיר.
בתקופת מלחמת העצמאות מילא תפקיד מרכזי בהנהגת הציבור היהודי בצפת. לאחר קום המדינה התמנה לראש העיר צפת. אחד ממפעליו הבולטים כראש עיר היה הקמת קריית האמנים בעיר. כיהן בתפקידו עד שנת 1955.
פודהרצר היה נשוי פעמיים. רעייתו הראשונה, לאה (בתו של דודו, הרב אלעזר זילברמן), נפטרה במגפה בשנת 1918. לשניים נולדו חמישה ילדים. נישא בשנית לשושנה. בנו מרעייתו שושנה היה העיתונאי דוד פדהצור ונכדו היה הטייס והפרשן הצבאי ראובן פדהצור.
נפטר בצפת בשנת 1962, ונקבר בבית הקברות בעיר.
לקריאה נוספת

בצל המצודה - עמידתה של צפת בתש"ח, מאיר מיבר, הוצאת מלוא
הערות שוליים

↑  אישים ומוסדות, הצופה, 25 באוגוסט 1949
↑  הכביש למירון, דואר היום, 10 בינואר 1924
↑  צפת, דואר היום, 19 במאי 1924
↑  בלשכת בני ברית, דואר היום, 28 בדצמבר 1923
↑  צפת, דואר היום, 3 באפריל 1924
↑  חברה למלחמה בשחפת, דואר היום, 11 ביולי 1927
↑  באגודה למען צפת, דבר, 30 באפריל 1930
↑  בחירת ועד קהלת כנסת ישראל בצפת, דואר היום, 27 באוקטובר 1931
↑  בועד הקהלה של צפת, דואר היום, 12 בנובמבר 1931
↑   גדעון לוי, הקברניט פדהצור, באתר הארץ, 17 באפריל 2014
↑  ר' משה פדהצור ז"ל הובא למנוחות, חרות, 2 באוקטובר 1962
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012615874405171
משחלת

משחלת בפעולה

משחלת (מנוקד: מַשְׁחֶלֶת, במקומות רבים נקרא בפשטות משחיל חוט למחט) הוא כלי קטן אשר נועד לעזור להשחיל חוט דרך קוּף המחט. הצורה הנפוצה ביותר של המשחלת היא בסגנון ויקטוריאני, המורכבת מפלטה קטנה מפח אליה מחובר תיל מפלדה בצורת מעוין.
אופן השימוש במשחלת: משחילים את התיל דרך קוף המחט, פעולה קלה יותר מאשר השחלת חוט בזכות קשיחותו יחסית לחוט. לאחר מכן משחילים את החוט דרך התיל. השטח שמקיף התיל גדול משמעותית משטח הקוף, ולכן פעולת ההשחלה דרך התיל קלה יותר מאשר השחלה דרך הקוף. לבסוף מוציאים את המשחיל מהקוף, והחוט מושחל כך לתוכו.
ראו גם

מחט
תפירה
רקימה
משחק באטל רויאל

משחק באטל רויאל (באנגלית: Battle royale game) הוא ז'אנר של משחקי וידאו מקוונים מרובי משתתפים אשר הפך פופולרי בעשור השני של המאה ה-21. הז'אנר משלב אלמנטים של חקר, הישרדות וחיפוש אחר ציוד וכלי נשק.
במשחקי באטל רויאל משחקים בין עשרות למאות שחקנים שונים בו זמנית, אשר מתחילים את המשחק עם כמות מינימלית של כלי נשק וציוד, ואשר חייבים לחסל את כל יתר היריבים בעודם מחפשים כלי נשק, תחמושת, ומשאבים אחרים. בנוסף לכך גם זירת המשחק הולכת ומתכווצת במהלך המשחק. המנצח הוא השחקן או קבוצת השחקנים האחרונה שנותרת בחיים.
השם לז'אנר לקוח מהסרט היפני "באטל רויאל"(אנ') משנת 2000 בבימויו של קינג'י פוקאסקו, אשר בו קבוצת תלמידים נאלצת להילחם זה בזה עד מוות עד שרק אחד מהם יישאר בחיים.
המקורות של הז'אנר נבעו ממודים למשחקי הישרדות מקוונים מרובי משתתפים כמו מיינקראפט ו-ARMA 2 בתחילת העשור השני של המאה ה-21. עד סוף העשור הז'אנר הפך לתופעה תרבותית, ומשחקים כמו PUBG: Battlegrounds (שיצא לשווקים ב-2017), Fortnite Battle Royale (שיצא לשווקים ב-2017), Apex Legends (שיצא לשווקים ב-2019) ו־Call of Duty: Warzone (שיצא לשווקים ב-2020).
ראו גם

ערכים על משחקי באטל רויאל
הערות שוליים

↑  Paul Tassi, 'PUBG' Developer Unironically Calls Out 'Fortnite' For Copying Its Battle Royale Format, Forbes (באנגלית)
↑  GamingStreet Staff, How battle royale games exploded in popularity, Gaming Street, ‏2019-08-12 (באנגלית אמריקאית)
| סוגות משחקי וידאו |
| --- | --- | --- |
| משחקי פעולה | משחק מכות (Hack and slash) • משחק לחימה • משחק פלטפורמה (משחק ריצה אינסופית) • משחק יריות (משחק ירי בגוף ראשון • Shoot 'em up • משחק יריות טקטי • משחק ירי בגוף שלישי • משחק באטל רויאל) |  |
| משחקי פעולה-הרפתקאות | משחק דמוי GTA • משחק התגנבות • משחק מטרוידבניה • משחק הישרדות-אימה |  |
| משחקי הרפתקה | משחק הרפתקאות גרפי • משחק הרפתקאות מבוסס טקסט • סרט אינטראקטיבי • רומן חזותי |  |
| משחקי תפקידים | משחק פעולה-תפקידים • Dungeon crawler • משחק תפקידים המוני ברשת • משחק תפקידים טקטי |  |
| משחקי אסטרטגיה | משחק אסטרטגיה בזמן אמת (הגנת מגדלים) • משחק אסטרטגיה מבוסס תורות • 4X • משחק ארטילריה ממוחשב • משחק זירת קרב מרובת משתתפים • משחק אסטרטגיה מקוון מרובה משתתפים בזמן אמת • משחק טקטיקה בזמן אמת • משחק טקטיקה מבוסס תורות • משחקי מלחמה ממוחשבים |  |
| משחקי סימולציה | סימולציות ניהול ובנייה (משחקי בניית ערים) • סימולציות חיים (סימולציות חברתיות • חיות מחמד וירטואליות) • משחק אלוהות • משחק ספורט ממוחשב • משחקי סימולציית כלי רכב (סימולציות טיסה • סימולציות טיסה בחלל • סימולציות מרוצים • משחקי מרוצי קארטינג • סימולציות רכבות) |  |
| סוגות אחרות | משחק חשיבה • משחק חינוכי • משחק התעמלות  • משחק וידאו מוזיקלי • משחק חברה ממוחשב • משחק שולחן ממוחשב |  |
| כללי | היסטוריה של משחקי הווידאו • משחק וידאו לשחקן יחיד • משחק מרובה משתתפים (Co-op • PVP) • משחק קונסולה • משחק מחשב • משחק ארקייד • משחק מובייל • משחק וידאו המבוסס על מיקום גאוגרפי • משחק מציאות מדומה • משחק רשת (משחק דפדפן • משחק רשת מרובה משתתפים • משחק רשת חברתית) • משחק מבוסס טקסט • משחק גלילה צדדית • משחקי עולם פתוח • משחק אינדי |  |
משחזר

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מחשב (לקוח), טלפון IP  | מחשב (לקוח), טלפון IP  | Application |
| מחשב (לקוח), טלפון IP  | מחשב (לקוח), טלפון IP  | Presentation |
| מחשב (לקוח), טלפון IP  | מחשב (לקוח), טלפון IP  | Session |
| מחשב (לקוח), טלפון IP  | מחשב (לקוח), טלפון IP  | Transport |
| נתב | BRouter | Network |
| מתג, כרטיס רשת, גשר  | BRouter | Data Link |
| מרכזת, משחזר, מודם  | מרכזת, משחזר, מודם  | Physical |
איור המדגים משחזר אלחוטי
משחזר (באנגלית: Repeater) הוא רכיב אלקטרוני המחבר בין שני מקטעים של אותה רשת תקשורת, ומאפשר להגדיל את המרחק בין שני קצותיה. המשחזר נכנס לפעולה כאשר מתקבלת תשדורת באחד מקצותיו, הוא מנקה את התשדורת מהפרעות, מגביר את האות אם יש צורך בכך, ומעביר אותו הלאה אל הקצה השני. משחזר לא מגביל מתחמי שידור או מתחמי התנגשות. לכל מדיית תקשורת מותאם משחזר ייחודי, וקיימים רכיבים עבור כל סוגי המדיות, ובין השאר עבור כבלים מוצלבים, סיבים אופטיים ואף לתקשורת אלחוטית.
משחזר של רשת מחשבים מתפקד בשכבה הפיזית של מודל ה-OSI ובשכבה הפיזית של מודל TCP/IP.
ראו גם

תקשורת מחשבים - מונחים
רכזת
תחנת ממסר
משה פאלייר מקוברין

רבי משה פאלייר (ט"ז בכסלו תקמ"ד (11 בדצמבר 1783) - כ"ט בניסן תרי"ח (13 באפריל 1858); נודע בשם רבי משה מקוברין או הקוברינֶר) היה אדמו"ר בולט בליטא ההיסטורית (בלארוס של היום) באמצע המאה ה-19. מן האבות הרוחניים של חסידות סלונים והאדמו"ר הראשון מקוברין. היה נשיא קופת מעות ארץ הקודש מטעם כולל רייסין.
ביוגרפיה

נולד בפיֶיסק שעל יד קוברין (הסמוכה לבריסק) לישראל אליעזר. למד אצל הרב משה משרשוב ובהמשך אצל רבי מרדכי מלעכוויטש. מסופר כי בעקבות דבקותו ברבו זה גירשו חותנו מביתו. כן העיד עליו רבו שבכל יום הוא מגלה דרך חדשה בעניין "בכל דרכיך דעהו". נהג להקפיד על טבילה במקווה, גם כאשר היה קר כקרח.
לאחר פטירת רבו דבק בבנו, רבי נח מלעכוויטש. כשנפטר גם הוא בשנת ה'תקצ"ג (1832), נסע במשך כ־3 שנים לרבי שלמה חיים מקוידנוב, נכדו של רבי מרדכי, אך לאחר מכן פרש עם קבוצת חסידים והחל לכהן כאדמו"ר בקוברין. למרות שהיה אדמו"ר נסע כחסיד אל רבי ישראל מרוז'ין, שקיבלו בכבוד רב.
נודע בענוותו. על אוהל קברו נכתב שמי שיפריז בשבחו "אקום ואטור בו בזה ובבא, אבל מותר לכל אחד להגיד עלי שהייתי אוהב ישראל".
לאחר פטירתו פנו רוב חסידיו לרבי אברהם וינברג, מייסד שושלת חסידות סלונים. ומיעוטם המשיכו לנסוע לנכדו רבי נח נפתלי מקוברין.
משנתו

כמו רבותיו, המשיך את דרכה של חסידות קרלין המדגישה את חשיבות התפילה בהתלהבות. תמך בעלייה לארץ ישראל וחסידיו הקימו בית מדרש בטבריה.
כן היה מדגיש בקרב חסידיו "שכל חבורה בישראל יש להם שער בשמים והשער שלנו הוא אמונה ושפלות".
דברי תורתו רוכזו בספר אמרות טהורות, ורשה תר"ע, וכן באמרות משה, בני ברק תשמ"ט.
לקריאה נוספת

זאב רבינוביץ, החסידות הליטאית, עמ' 127
יצחק אלפסי (עורך), אנציקלופדיה לחסידות, אישים כ-ת, ירושלים תשס"ה, עמ' רצד-רצה
הערות שוליים

↑  מכון אמונה ודעת, תורת אבות, ישיבת בית אברהם סלונים, ירושלים תשכ"ט, עמ' רצג
↑  רבי מרדכי חיים סלאנים בהקדמתו לספר בית אברהם, ניסן תשי"א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301703305171  LCCN: n95001334  VIAF: 1710824   WorldCat (עם VIAF): 1710824
משה עקרון

| --- | --- |

במדי צה"ל, 1957
 לידה:  30 באפריל 1922 הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברה"מ 
 פטירה:  26 באוגוסט 2016 (בגיל 94) 
 מדינה:  ישראל 
 
משה עקרון (אקרלינג) (30 באפריל 1922, ב' באייר ה'תרפ"ב – 26 באוגוסט 2016, ה' באלול ה'תשע"ו) היה סגן אלוף בצה"ל, ממייסדי פארק הירקון ומנכ"ל חברת פארק הירקון הראשון (1969–1986).
ביוגרפיה

משה אקרלינג נולד בשנת 1922 ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, ביוני 1941 [דרושה הבהרה], לאחר תחילת מבצע ברברוסה, כבש הוורמאכט את הכפר בו נולד, ואקרלינג ברח כפליט לטשקנט, בירת אוזבקיסטן. לאחר מספר חודשים עבר לסמרקנד, שם נרשם לאקדמיה הצבאית בסמרקנד וסיים את לימודיו בדרגת לויטננט (סגן), בכוחות היבשה של הצבא האדום. אקרלינג הוצב כקצין ומפקד פלוגה בדיביזיית משמר הרגלים מספר 27 (אנ') המשויכת לארמייה 62 המפורסמת של גנרל צ'ויקוב, ששמה שונה ל"ארמיית משמר ה-8", לאחר שהוענק לה מעמד של "משמר" (סיווג השמור ליחידות שהוכיחו את עצמן בקרב).
כלוחם בכוחות היבשה וכמפקד בצבא האדום, השתתף אקרלינג בקרבות על סטלינגרד, נפצע בלחימה על העיר פוזנן בפולין והתקדם בלחימה עד לברלין, שם השתתף בקרב לכיבוש ברלין מול חיילי האס אס הגרמניים וכיבוש שער ברנדנבורג והרייכסטאג. בשל ידיעת השפה הגרמנית, מלבד היותו לוחם, היה אמון אקרלינג בין היתר על חקירת שבויים גרמניים במהלך הלחימה.
לאחר כיבוש ברלין וסיום מלחמת העולם השנייה, אקרלינג נשאר בברלין כשנתיים נוספות, אז שימש כקצין בצבא הכיבוש הסובייטי בגרמניה (אנ'). בשנת 1947 ערק מהצבא הרוסי לטובת עלייה לארץ ישראל. אקרלינג עלה דרך מחנה מעבר באיטליה ומשם אל מחנות ההסגר הבריטיים בקפריסין לאחר שמשחתת אנגלית עצרה את ספינת המעפילים עליה הפליג לעבר נמל חיפה. תוך סיכון חייו וחפירת מנהרות, מתחת לגדירות מחנה המעצר, הבריח אקרלינג עשרות מעפילים אל מחוץ למחנה בו שהו.
ביוגרפיה > שירותו בצה"ל

לאחר הגעתו לארץ ישראל, הצטרף אקרלינג לארגון ההגנה. הוא גויס כלוחם בגדוד 32 בחטיבה 3 – חטיבת אלכסנדרוני ועקב ניסיונו הצבאי בצבא האדום שימש כסגן מפקד פלוגה. רק כעבור כמה חודשים ולאחר שסופח יחד עם ארגון ההגנה לצה"ל, קיבל אקרלינג דרגת סרן, דרגה המקבילה לדרגתו בצבא האדום, ללא מעבר קורס קצינים, מתוקף עברו כקצין. בהמשך, מילא אקרלינג שורת תפקידים כגון מפקד גדוד 32, מפקד נפה ומפקד יחידת המיעוטים.
את שירותו בצה"ל בשנים הראשונות, בהשוואה לשירותו בצבא האדום תיאר עקרון כך:
לחימתי במלחמת העולם השנייה באירופה הייתה בממדים גדולים בהרבה מהלחימה שלחמנו בארץ. למשל, בארץ לא הייתה כלל התארגנות ללחימה במסגרת של גדוד או פלוגה, אלא לכל היותר הייתה התארגנות במסגרת של מחלקה, בעוד שבצבא הרוסי התאמנו יחידות בסדר גודל גדול בהרבה לקראת לחימה משותפת. גם מבחינה גאוגרפית, הממדים כלל אינם ניתנים להשוואה. באירופה יכולנו לחדור לעומק מאות קילומטרים בעורף האויב כדי לבצע פעולות התקפיות... צה"ל של אותם ימים היה אז צבא בחיתוליו וסבל מחוסר ארגון משווע. בגדוד בו שירתתי למשל, היה מספר החיילים בכל מחלקה קטן מהמקובל, ללוחמים חסרו בגדים, אוהלים ומזון והם היו עייפים באופן קבוע מהפעילות המבצעית. למפקדים לרוב לא הייתה שגרת אימונים קבעה או תוכנית פעולה חודשית, שבועית או אפילו יומית.
במהלך תקופתו כקצין בצה"ל, וכחלק מדרישותיו של דוד בן-גוריון, לפיו על קצינים בכירים לעברת את שמם כתנאי להעלאה בדרגה, שינה אקרלינג את שם משפחתו לעקרון, רק כך יכול היה להתקדם במעלה הדרגות.
עקרון השתחרר בדרגת סגן אלוף מצה"ל בשנת 1957, לאחר כ-10 שנות שירות והמשיך לשרת בכוחות המילואים ולקח חלק במבצע קדש, מלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
ביוגרפיה > הקמת פארק הירקון

כחבר מפלגת מפא"י ונציג מחלקת הארגון במחוז תל אביב, מונה עקרון לכהן כחבר בוועדה להרחבת הפארק הלאומי וב-1969 ניהל את הפרויקט. לאחר מכן נבחר לכהן כמנכ"ל הפארק הראשון.
במסגרת תפקידו, עקרון היה אמון בין היתר על הקמת מתקני השעשועים, על הקמת האגם המלאכותי בפארק בשנת 1977, על הקמת הספורטק ב-1978 ועל הקמת הגן הטרופי בפארק.
אחד החידושים בזמנו, היה האטרקציה המרכזית של הילדים בתקופתו, והיא רכבת השעשועים המפורסמת של הפארק, הפעילה עד ימים אלו. את ההשראה להבאת הרכבת לפארק, שאב עקרון מפארקים ציבוריים שונים בברלין, לאחר שנשלח לגרמניה על ידי ראש עיריית תל אביב יהושע רבינוביץ, שביקש ממנו לחפש אטרקציות חדשות לפארק.
לאחר פרישתו מתפקיד מנכ"ל הפארק בשנת 1986, הומלץ על ידי יושב ראש הנהלת מוזיאון ארץ ישראל, רחבעם זאבי, לקבלת פרס איכות סביבה בישראל. על פועלו של עקרון כתב זאבי ביום 26 בדצמבר 1986: ”בתרומתו האדירה לנוף ולאיכות הסביבה... מר משה עקרון עמל במשך 18 שנים בכשרון, בחריצות, בהתמסרות ובידע למען יצירת גני יהושע, המשמשים מקום נופש ומנוחה למאות אלפי בני אדם מכל רחבי הארץ”.
עם פרישתו מתפקידו כמנכ"ל פארק הירקון, שימש עקרון כיועץ לרשויות מקומיות בנושא עיצוב סביבתי ופיתוח נוף. כמו כן, הקים בהתנדבות את גן הסלעים הצמוד לבית יד לבנים ברמת השרון.
התגורר ברמת השרון. עקרון נפטר בשנת 2016 בגיל 95. הותיר אחריו אישה, שלומית עקרון, מורה, מחנכת ומנהלת בית ספר, וארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  אודות פארק גני יהושע
↑  משה עקרון, הדס הררי-צורי (ע), סיפור חיים, ישראל: הביא לדפוס: אמיר עקרון, 2001, עמ' 15
1 2  משה עקרון, הדס הררי-צורי (ע), סיפור חיים, הביא לדפוס: עמיר עקרון, 2001, עמ' 181-185
↑  דנקה הרניש, פארק הירקון ייפתח בחלקו, דבר, 4 במאי 1969
↑  גני יהושע, באתר m.facebook.com
↑  משה עקרון ז"ל | בית עלמין רמת השרון, הארץ, ידיעות אחרונות, מנוח | 27.08.16, באתר מודעות אבל, ‏2016-08-27
↑  משה עקרון, "סיפור חיים", בהוצאה פרטית, עריכה: הדס הררי-צורי, הביא לדפוס: אמיר עקרון