stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מישהו פעם
סינגלים

| מישהו פעם |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |

|  | יצא לאור: מאי 2012 | מקום 1 בגלגלצ למשך 3 שבועות, מקום 5 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:44 | מקום 1 בגלגלצ למשך 3 שבועות, מקום 5 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: עברי לידר ויועד נבו | מקום 1 בגלגלצ למשך 3 שבועות, מקום 5 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: עברי לידר | מקום 1 בגלגלצ למשך 3 שבועות, מקום 5 ברשת ג' |  |
| מלחין: עברי לידר |  | מקום 1 בגלגלצ למשך 3 שבועות, מקום 5 ברשת ג' |  |

| מזל טוב ישראל |
| --- | --- | --- | --- |
| תמונה | רקע | מיקום שיא במצעד |  |
|  | הוקלט: מוקי |  |  |
|  | יצא לאור: יולי 2012 | מקום 3 בגלגלצ לשבוע, מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | אורך: 3:11 | מקום 3 בגלגלצ לשבוע, מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | מפיק: עברי לידר, יועד נבו | מקום 3 בגלגלצ לשבוע, מקום 14 ברשת ג' |  |
|  | פזמונאי: עברי לידר, דני ניב | מקום 3 בגלגלצ לשבוע, מקום 14 ברשת ג' |  |
| מלחין: עברי לידר,יונתן גולדשטיין |  | מקום 3 בגלגלצ לשבוע, מקום 14 ברשת ג' |  |
גארי ולסקי

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1961 (בן 63) ספוקיין, וושינגטון 
 השכלה:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת מזרח וושינגטון  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  Joel E. Ferris High School 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1984–2020 (כ־36 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד רגימנט הפרשים החמישי בדיוויזיית הפרשים הראשונה  מפקד החטיבה השלישית בדיוויזיית הפרשים הראשונה  דובר צבא ארצות הברית  מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101  מפקד קורפוס I
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן מבצע נחישות טבועה
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין   כוכב הכסף   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות   כוכב הארד (4)   לב הארגמן
 
גארי ג'. ולסקי (באנגלית: Gary J. Volesky) (נולד ב-7 בספטמבר 1961) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד הקורפוס הראשון של צבא ארצות הברית. ולסקי עוטר בכוכב הכסף על גבורתו במהלך מלחמת עיראק.
ביוגרפיה

ולסקי נולד וגדל בספוקיין שבמדינת וושינגטון. ב-1983 סיים תואר ראשון באוניברסיטת מזרח וושינגטון, במהלך לימודיו באוניברסיטה החליט להצטרף לתוכנית הכשרת קציני המילואים של צבא ארצות הברית. בתחילת 1984 התגייס לצבא.
שירת כקצין חי"ר בדיוויזיית החי"ר התשיעית, בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75 וכמפקד פלוגה בגדוד החמישי של דיוויזיית החי"ר השמינית שהוצבה בגרמניה המערבית. בתקופת מלחמת המפרץ פיקד על פלוגת הסיור בגדוד המודיעין הצבאי 533 בדיוויזיית השריון השלישית. כמו כן שימש ראש ענף חי"ר בפורט בנינג.
ולסקי שירת כמפקד הגדוד השני ברגימנט הפרשים החמישי בדיוויזיית הפרשים הראשונה והשתתף במלחמת עיראק. ב-4 באפריל 2004 תפס פיקוד על גזרה בצאדר סיטי שבבגדאד, באותו היום נקלע כוח בפיקודו למארב, נתקע וכותר. ולסקי הוביל כוח הטרוגני שהורכב משני טנקים ו-11 נגמ"שי בראדלי במשימת חילוץ. תחת אש כבדה חבר הכוח למחלקה המכותרת וחילץ את החיילים הפצועים. במהלך הקרבות נהרגו שמונה חיילים ויותר מ-60 נפצעו, במה שהיה היום העקוב מדם של הדיוויזיה מאז מלחמת וייטנאם וזכה לכינוי "יום ראשון השחור". על פועלו עוטר ולסקי בכוכב הכסף. סיפורו תואר בספרה של העיתונאית מרתה ראדץ "The Long Road Home: A Story of War and Family" וכן בסדרת הטלוויזיה באותו השם, בה גילם אותו השחקן מייקל קלי.
בשנים 2006–2008 שימש סגן ראש מטה הקורפוס השלישי בעת שהוצב בעיראק. בשנים 2009–2010 פיקד על החטיבה השלישית בדיוויזיית הפרשים הראשונה. בשנים 2011–2012 שימש סגן מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה וסגן מפקד כוח המשימה המשולב 1 במבצע חירות מתמשכת. בשנים 2012–2014 שירת כדובר הצבא.
ביוני 2014 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. מכיוון שלא שירת בדיוויזיה בעבר ולא הוביל יחידה מוטסת, הוא עבר לפני כניסתו לתפקיד קורס בבית הספר למתקפה מוטסת, והיה אחד החניכים המבוגרים בתולדות בית הספר. כמפקד הדיוויזיה שימש מפקד הכוח המשותף שנשלח ליבריה לסייע במאמצי בלימת מגפת האבולה במערב אפריקה, ושימש מפקד הכוח המשולב למלחמה בארגון המדינה האסלאמית במפקדה הקדמית בעיראק.
באפריל 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד קורפוס I של הצבא בבסיס המשותף לואיס-מקורד במדינת וושינגטון. הוא שימש בתפקיד עד פרישתו מהשירות הצבאי בפברואר 2020.
לאחר שחרוורו, ולסקי העניק שירותי ייעוץ לצבא ארצות הברית. הוא הושעה ביולי 2022, לאחר שפרסם בטוויטר ציוץ סרקסטי בתגובה לציוץ של הגברה הראשונה ג'יל ביידן בנושא זכויות נשים לבצע הפלות.
ולסקי בעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של חיל האוויר ותואר שני בלימודי המזרח הקרוב מאוניברסיטת פרינסטון. הוא נשוי ללי-אן ואב לבן.
הערות שוליים

1 2  Volesky’s Rendezvous with Destiny, אתר אוניברסיטת מזרח וושינגטון, 15 באוקטובר 2004
↑  Inside the ambush known as Black Sunday, ‏ABC, ‏7 בנובמבר 2017
↑  Maj. Gen. Gary Volesky, EWU alumnus, to lead Army’s storied 101st Airborne Division, ‏spokesman.com, ‏ 15 במרץ 2014
↑  Retired three-star general Gary Volesky suspended after tweet at Jill Biden, ניו יורק פוסט, 9 ביולי 2022
מיג-17

מיקויאן מיג-17 (רוסית: МиГ-17; קוד דיווח נאט"ו: Fresco – פרסקו) הוא מטוס קרב סובייטי שנכנס לשירות חיל האוויר הסובייטי בשנת 1952. המטוס היה בשימוש מבצעי רב במלחמת וייטנאם ובמלחמות ישראל במדינות ערב.
פיתוח

תכנון המיג-17 התבסס על קודמו מבית מיקויאן-גורביץ', המיג-15. כנפי המטוס אינן מאונכות לגוף המטוס אלא משוכות לאחור בזווית בת 45 עד 42 מעלות. עיצוב זה מאפשר למטוס מהירות מרבית גבוהה יותר.
אב הטיפוס של המיג-17 השתמש באותו מנוע טורבו־סילון קלימוב VK-1F (אנ') כקודמו, ועיצובו הכללי לא שונה משמעותית. אב הטיפוס הראשון כונה בשם SI וטס ב-14 בינואר 1950. אב הטיפוס השני SP-2 היה מטוס יירוט בעל מכ"ם. למרות התרסקות אב הטיפוס SP-2 ב-17 במרץ 1950, הוכתרו בהצלחה ניסויי אבות הטיפוס הבאים בשנת 1951. ב-1 בספטמבר 1951, אושר המטוס לייצור. על-פי ההערכות, הגיע המיג-17 למהירות מרבית גבוהה ב-40-50 קמ"ש משל קודמו (עם מנוע זהה) והצטיין בכושר תמרון גדול יותר בגובה רב.
ייצורו התעשייתי של המטוס החל באוגוסט 1951. במהלך הייצור, המטוס שופר ושונה מספר פעמים. המיג-17 הבסיסי היה מטוס קרב רב-משימתי לשעות היום, החמוש בשלושה תותחים, ונחשב למיירט מטוסי אויב מצוין. המטוס היה יכול לשמש גם כמפציץ, אך מטען הפצצות אותו יכול היה לשאת, נחשב לקטן יחסית למטוסים אחרים באותה התקופה, והוא בדרך כלל נשא מכלי דלק נתיקים במקום פצצות, לשם הגדלת טווחו הקצר.
פיתוחו הבא של המטוס היה ה-MiG-17P שיועד לכל סוגי מזג האוויר ונשא מכ"ם "איזומרוד" (Izumrud) בחרטומו. באביב 1953 החל ייצור הדגם MiG-17F שיועד לתקיפות יום. בדגם זה הורכב מנוע VK-1F עם מבער אחורי, מה ששיפר את ביצועיו והביא לייצורו בכמויות גדולות. הדגם MiG-17PF צויד במכ"ם ובמבער אחורי. בשנת 1956 הוסבו 47 מיגים לדגם MiG-17PM (שמכונה גם PFU), שחומש ב-4 טילי אוויר-אוויר K-5 (אנ') (בנאט"ו הם כונו AA-1 "אלקלי"). נבנו גם מעט מטוסי צילום וסיור MiG-17R עם מנועי VK-1F ו-VK-5F.
בסך הכול יוצרו כמה אלפי מטוסי מיג-17 בברית המועצות עד שנת 1958.
ייצור המטוס במדינות אחרות

בשנת 1955 קיבלה פולין רישיון לייצר מטוסי מיג-17. הדגם MiG-17F יוצר תחת השם Lim-5. ה-Lim-5 הראשון נבנה ב-28 בנובמבר 1956 ו-477 מטוסים כאלו יוצרו עד שנת 1960. נבנו גם מספר מטוסי סיור Lim-5R עם מצלמת AFA-39. בין השנים 1959–1960 יוצרו 129 מטוסי יירוט MiG-17PF תחת השם Lim-5P. לאחר מכן, החלו הפולנים לפתח גם מפציצים ודגמי סיור.
בסין, המטוס הראשון מדגם MiG-17F הורכב מחלקים סובייטיים בשנת 1956, ושנה לאחר מכן החל ייצור עצמאי בשן-יאנג. הדגם הסיני סומן שן-יאנג J-5 (לשימוש כללי) או F-5 (שיועד ליצוא; ללא קשר למטוס האמריקאי F-5). החל משנת 1964, יצרו הסינים דגם נוסף בעל מכ"ם, הדומה לדגם MiG-17PF, בציון J-5A. הסינים גם פיתחו מטוס אימון דו-מושבי בציון JJ-5 (דגם היצוא הוא FT-5), שהיה מיזוג של הדגמים J-5 ו-JJ-2 (המטוס MiG-15UTI שיוצר ברישיון). הדגם יוצר בין השנים 1966–1986, והיה דגם המיג-17 האחרון שיוצר והיחיד עם שני מושבים. הסובייטים לא יצרו מיג-17 דו-מושבי, מפני שסברו שדגם מטוס האימון הישן יותר MiG-15 מספק.
שירות

המיג-17 היה מטוס הקרב הנפוץ, בכל מדינות ברית ורשה, בסוף שנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. מספר רב של מדינות שהיו תחת השפעתה הפוליטית של ברית המועצות רכשו את המטוס, בעיקר באפריקה ובאסיה.
מטוסי המיג-17 לא השתתפו במלחמת קוריאה, אך הם זכו לשימוש רב כמטוס הקרב העיקרי של חיל האוויר של צפון וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם, כאשר הם שיתפו פעולה עם מטוסי ה-מיג-21, שבדרך כלל הוטסו על ידי טייסים סובייטים או סינים. למעשה, הטייסים העדיפו את המיג-17 על פני המיג-21 מפני שהמיג-17 היה בעל כושר תמרון עדיף, אם כי היה איטי יותר. חיל האוויר המצרי וחיל האוויר הסורי הפעילו גם הם מטוסי מיג-17 במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים.
שירות > מיג-17 בישראל

ב-12 באוגוסט 1968 חדרו לישראל בטעות צמד מטוסי מיג-17 סוריים. הטייסים, סגן וליד אדהם וסג"ם רדפאן רפאעי, היו בקורס אימון מתקדם וטעו בניווט בשל מפה ישנה. הם נחתו במנחת בצת בגליל המערבי בחשבם שנחתו בלבנון, ושוחררו כעבור שנתיים בעסקת חילופי שבויים.
המטוסים נבדקו באופן מעמיק על ידי חיל האוויר הישראלי ונתגלו כמקבילים לסופר מיסטר הצרפתי, שהיה בשירות חיל האוויר הישראלי באותה העת. דני שפירא, טייס הניסוי של חיל האוויר, סיפר: "המיג-17 היה מטוס בעל כושר תמרון מדהים, הוא ביצע תמרונים בצורה הרבה יותר טובה מכל מטוס שהיה אז ברשותנו, כולל המיראז'. אך כל זה היה נכון עד למהירות 350 קשר. מעל מהירות זו, התחילו ההגאים להתקשות, ומעל 600 קשר, כמעט שלא ניתן היה להזיז אותם".
הוא יעץ לטייסי חיל האוויר להיכנס לקרב עם מיג-17 רק במהירות של 400 קשר ומעלה, שכן במהירות נמוכה יותר, כושר התמרון העדיף של המיג, היה מאפשר לו להפילם בקלות.
שני המיגים נשלחו לארצות הברית בשנות ה-60, אחד מהם הוחזר לישראל ומוצג במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
דגמים

MiG-17 – מטוס קרב בסיסי עם מנוע VK-1 ומעצורי צלילה צרים בירכתי הגוף. מכונה פרסקו-A.
MiG-17A – מטוס קרב עם מנוע VK-1A וטווח מוגדל.
MiG-17AS – דגם שעבר הסבה למטוס יירוט, המסוגל לשאת טילים בלתי-מונחים.
MiG-17P – מטוס קרב לכל מזג אוויר עם מכ"ם "איזומרוד" ומעצורי צלילה מוגדלים וסמוכים לשפת הזרימה של הכנף. מכונה פרסקו-B.
MiG-17F – מטוס קרב בסיסי עם מנוע VK-1F בעל מבער אחורי ומעצורי צלילה מוגדלים בירכתי הגוף. מכונה פרסקו-C.
MiG-17PF – מטוס קרב המיועד לכל סוגי מזג האוויר בעל מכ"ם "איזומרוד" ומנוע VK-1F-7F. מכונה פרסקו-D.
(MiG-17PM(PFU – מטוס קרב עם מכ"ם וטילי אוויר-אוויר מסוג K-5 (אנ') וללא מבער אחורי. מכונה פרסקו-E.
MiG-17R – מטוס סיור עם מנוע VK-1F ומצלמה.
בין דגמי הניסוי היה מטוס תקיפה בשם "aircraft SN" שנוסה בשנת 1953, שבו הומר כונס האוויר המרכזי לשניים צידיים, ושני תותחי 23 מ"מ הותקנו בחרטום חדש, בעל יכולת צידוד וירי על מטרות קרקע. דגם זה לא נכנס לייצור סדרתי.
כמה מטוסי קרב ששרדו, הוסבו למטוסי מטרה הנשלטים בשלט רחוק.
דגמי מטוסי הקרב שיועדו לתקיפות יום (MiG-17/F), היו חמושים בשני תותחי NR-23 (נודלמן-ריכטר) 23 מ"מ (80 פגזים לכל אחד) ותותח 37 מ"מ N-37 אחד (40 פגזים), שהותקנו מתחת לכונס האוויר.
דגמים עם מכ"ם (MiG-17P/PF), היו חמושים רק בשלושה תותחי 23 מ"מ (100 פגזים) עקב משקל המכ"ם. כל הדגמים יכלו לשאת פצצות במשקל 100 ק"ג על מנשאים מתחת לכנפיים, אבל בדרך כלל נשאו מכלי דלק מסוג 400-I. הדגם MiG-17R היה חמוש בשני תותחי 23 מ"מ. הדגם היחיד שצויד בטילי אוויר-אוויר היה (MiG-17PM(PFU, שנשא 4 טילי K-5 (אנ') והיה חסר תותחים.
הדגם MiG-17P היה מצויד במכ"ם (איזומרוד-1 RP-1). הדגם MiG-17PF צויד במכ"ם RP-1 או במכ"ם החדש יותר (איזומרוד-5 RP-5). הדגם MiG-17PM צויד גם במכ"ם להנחיית הטילים. לדגמים האחרים לא היו מכ"מים.
מדינות שהפעילו את המטוס

אפגניסטן, אלבניה, אלג'יריה, אנגולה, בנגלדש, בורקינה פאסו, בולגריה, קמבודיה, סין, קונגו, קובה, צ'כוסלובקיה, מזרח גרמניה, מצרים, אתיופיה, גינאה, גינאה ביסאו, אינדונזיה, עיראק, הונגריה, לוב, מדגסקר, מוזמביק, ניגריה, קוריאה הצפונית, פקיסטן, פולין, רומניה, סומליה, ברית המועצות, סרי לנקה, סודאן, סוריה, טנזניה, אוגנדה, וייטנאם, תימן וזימבבואה.
המטוס Lim-5 שהוא דגם של המיג-17 של חיל האוויר הפולני
אחד משני מטוסי המיג 17 הסוריים שנחתו במנחת בצת (12 באוגוסט 1968)
מיג 17 במוזיאון חיל האוויר הישראלי
אזורי הפעילות של המיג-17
יצחק פרלמן

ערך זה עוסק בכנר ישראלי. אם התכוונתם לאליעזר בן-יהודה שנולד בשם יצחק פרלמן, ראו .
| --- | --- |

יצחק פרלמן בשנת 1984
 לידה:  31 באוגוסט 1945 (בן 79) תל אביב 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1958 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, בית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית, עברית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  דויטשה גרמופון 
 פרסים והוקרה:  פרס המהגרים הגדול (2008)  פרס גראמי לסולן אינסטרומנטלי הטוב ביותר (ללא תזמורת) (1980)  פרס גראמי לאלבום הקלאסי הטוב ביותר (1978)  פרס גראמי למוזיקה קאמרית הטובה ביותר (1981)  פרס גראמי למפעל חיים (2008)  אגדה חיה של ספריית הקונגרס  פרס גראמי לסולן הטוב ביותר (עם תזמורת) (1977)  פרס מרכז קנדי  מדליית החירות  מדליית החירות הנשיאותית  המדליה הלאומית לאומנויות 
 itzhakperlman.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יצחק פרלמן (באנגלית: Itzhak Perlman; נולד ב-31 באוגוסט 1945) הוא כנר ישראלי-אמריקאי, מנצח ומורה למוזיקה בעל מוניטין בינלאומי. פרלמן היה המנצח של תזמורת דטרויט ושל התזמורת הפילהרמונית של וסטצ'סטר. פרלמן זכה במדליית החירות הנשיאותית מהנשיא אובמה, ובמדליה הלאומית לאמנויות מהנשיא קלינטון. בנוסף, הוא זכה ב-17 פרסי גראמי וב-4 פרסי אמי ובשנת 2016 זכה בפרס בראשית.
קורות חיים

פרלמן נולד ביפו וגדל ברחוב הקליר בתל אביב, בתקופת המנדט הבריטי על ארץ ישראל. לחיים ושושנה פרלמן, ילידי פולין שעלו לארץ ישראל באמצע שנות השלושים של המאה ה-20.
פרלמן התעניין לראשונה בכינור לאחר ששמע מוזיקה קלאסית ברדיו. בגיל 3 נשללה ממנו הכניסה לקונסרבטוריון רון שולמית בשל היותו קטן מכדי להחזיק בכינור.
במקום זאת, הוא לימד את עצמו איך לנגן בכינור באמצעות כינור צעצוע, עד שהיה מבוגר מספיק כדי ללמוד עם רבקה גולדגרט בקונסרבטוריון רון שולמית ובאקדמיה למוזיקה בתל אביב, שם ביצע את הרסיטל הראשון שלו בגיל 10, לפני שעבר לארצות הברית כדי ללמוד בבית הספר ג'וליארד אצל דורותי דיליי ואיוואן גלאמיאן.
בגיל 4 חלה פרלמן במחלת הפוליו ולכן הוא נעזר בקביים ומנגן בישיבה.
קריירה > מבצע

פרלמן הופיע במופע של אד סאליבן פעמיים: ב-1958 ושוב ב-1964. הוא עשה את הופעת הבכורה שלו באולם קרנגי ב-1963.
עד מהרה החל לבלות את עיקר זמנו במסעות הופעות. הוא הקליט יצירות רבות ובשנות השבעים החל להופיע גם בתוכניות בידור כמו ה-The Tonight Show של ג'וני קרסון והמהדורה האמריקאית של רחוב סומסום, וכן לנגן באירועים שונים בבית הלבן.
בשנות השמונים ובתחילת שנות התשעים, היו הופעות בהוליווד בול בשיאה של עונת הקיץ שם. הוא גם ניגן סולו בפסקול הסרט רשימת שינדלר.
ב-5 ביולי 1986, הופיע בפסטיבל התזמורת הפילהרמונית של ניו יורק לרגל 100 שנים לפסל החירות, אשר שודר בשידור חי בטלוויזיה ABC בארצות הברית. התזמורת, בהנהגת זובין מהטה, הופיעה בסנטרל פארק.
ב-1987, הצטרף לתזמורת הפילהרמונית הישראלית לקונצרטים בוורשה ובבודפשט וכן בערים נוספות במדינות הגוש המזרחי. הוא השתתף עם הפילהרמונית הישראלית בקונצרט הראשון שלה בברית המועצות ב-1990, בערים מוסקבה ולנינגרד והשתתף שוב עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית בקונצרטים בסין ובהודו ב-1994.
בדצמבר 1990, הופיע פרלמן יחד עם מוזיקאים נוספים כגון: יו-יו מה, פנחס צוקרמן, ג'סי נורמן, אייזק שטרן ויורי טמירקאנוב במלאת 150 שנה לחגיגות פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי בלנינגרד.
נכון למאי 2022 פרלמן הישראלי השביעי המושמע ביותר בספוטיפיי עם כ-1.4 מיליון מאזינים חודשיים.
קריירה > מנצח

בתחילת שנות האלפיים פרלמן החל לנצח. הוא קיבל את תפקיד המנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של דטרויט, ובין השנים 2002-2004 הוא שימש כיועץ מוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של סנט לואיס.
בנובמבר 2007, הכריזה התזמורת הפילהרמונית של ווסטצ'סטר על פרלמן כמנצחה הראשי וכמנהל האמנותי של התזמורת. הקונצרט הראשון שלו בתפקיד זה היה ב-11 באוקטובר 2008.
הופעות בולטות

פרלמן הוזמן לנגן ארבע פעמים בארוחות ערב ממלכתיות של ארצות הברית. ביניהן, ארוחת ערב בהשתתפות המלכה אליזבת השנייה ב-7 במאי 2007 בבית הלבן. הוא ניגן גם בטקס ההשבעה של ברק אובמה לנשיא ארצות הברית ב-20 בינואר 2009.
פעילותו הפדגוגית

בשנת 1975, קיבל פרלמן משרת סגל בקונסרבטוריון למוזיקה בברוקלין קולג'.
כיום, פרלמן מלמד בבית הספר ג'וליארד לתוכנית הקדם-קולג'. הוא גם מלמד סטודנטים באופן פרטני בתוכנית פרלמן למוזיקה בלונג איילנד, ניו יורק ורק לעיתים נדירות מנחה כיתות אמן.
פעילותו הפדגוגית > תוכנית פרלמן למוזיקה

תוכנית פרלמן למוזיקה, שנוסדה ב-1995 על ידי טובי פרלמן וסוקי סנדלר, החלה את דרכה כמחנה קיץ למוזיקאי כלי קשת יוצאי דופן בין הגילאים 11-18.
עם הזמן הוא התרחב לתוכנית של שנה. למוזיקאים ישנה הזדמנות במסגרת התוכנית לקבל את יצחק פרלמן בעצמו, לפני שהם מופיעים במקומות כגון בית הכנסת סאטון פלייס ובתי ספר ציבוריים.
חיים אישיים

פרלמן מתגורר בניו יורק עם אשתו, טובה, כנרת קלאסית גם היא. להם חמישה ילדים. פרלמן הוא בן דוד רחוק של אושיית הקומדיה והטלוויזיה הקנדית האווי מנדל.
דיסקוגרפיה

Tradition, 1987
Duos, March 17, 1987
Vivaldi: The Four Seasons / 3 Violin Concertos, 1992
The American Album, January 6, 1995
In the Fiddler's House, November 21, 1995
Holiday Tradition, 1998
Concertos from My Childhood, 1999
The Essential Itzhak Perlman, Sony Classical, 2009
Eternal Echoes, August 31, 2012
2012 הדים לנצח עם החזן יצחק מאיר הלפגוט
Violin sonatas, Universal Music Classics/Deutsche Grammophon, 2015
The Perlman Sound, Warner Classics, 2015
2020, The Art of Itzhak Perlman
פרסים

1964: תחרות לבנטריט - זוכה.
1977: פרס גראמי לסולן הטוב ביותר (עם תזמורת): ארבע העונות (ויוואלדי)
1978: פרס גראמי לביצוע מוזיקה קאמרית: בטהובן: סונטות לכינור ופסנתר (עם ולדימיר אשכנזי).
1978: פרס גראמי לאלבום הקלאסי הטוב ביותר: ברהמס: קונצ'רטו לכינור ברה מז'ור.
1980: פרס גראמי: לסולן הטוב ביותר בביצוע אינסטרומנטלי (ללא תזמורת): האלבום הספרדי.
1980: פרס גראמי: למוזיקה קאמרית: מוזיקה לשני כינורות (עם פנחס צוקרמן).
1980: פרס גראמי לסולנים האינסטרומנטליים הטובים ביותר (עם תזמורת): קונצ'רטו לכינור ולצ'לו בלה מינור (עם מסטיסלב רוסטרופוביץ').
1980: פרס גראמי לסולן האינסטרומנטלי הטוב ביותר (עם תזמורת): אלבן ברג: קונצ'רטו לכינור / איגור סטרווינסקי: קונצ'רטו לכינור ב-רה מז'ור
1981: פרס גראמי לסולן האינסטרומנטלי הטוב ביותר (עם תזמורת): אייזק שטרן חגיגות ה-60 (עם אייזק שטרן ופנחס צוקרמן).
1981: פרס גראמי לביצוע הטוב ביותר של מוזיקה קאמרית: פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי: שלישיית פסנתר בלה מינור (עם ולדימיר אשכנזי ולין הארל)
1982: פרס גראמי לסולן הטוב ביותר (עם תזמורת): אדוארד אלגר: קונצ'רטו לכינור בסי מינור.
1986: זוכה במדליית החירות מן הנשיא רונלד רייגן לרגל 100 שנה לפסל החירות.
1987: פרס גראמי לביצוע מוזיקה קאמרית: בטהובן: מכלול שלישיות הפסנתר (עם ולדימיר אשכנזי ולין הארל)
1987: פרס גראמי לסולן הטוב ביותר (עם תזמורת): מוצרט: קונצ'רטי לכינור מס' 2 ו-4.
1990: פרס גראמי לביצוע מצטיין של מוזיקה קאמרית: ברהמס: שלוש הסונטות לכינור ופסנתר (עם דניאל בארנבוים)
1990: פרס גראמי לסולן האינסטרומנטלי הטוב ביותר (עם תזמורת): קונצ'רטו לכינור מס' 1 של שוסטקוביץ' בלה מינור וקונצ'רטו לכינור בלה מינור של גלאזונוב
1992: פרס אמי: תוכנית קלאסית יוצאת דופן באמנויות הבמה: "פרלמן ברוסיה".
1994: פרס אמי: הישג אישי יוצא דופן: "תכנות תרבותי".
1995: פרס גראמי לסולן האינסטרומנטלי הטוב ביותר (עם תזמורת): אלבום האלבומים האמריקאי של ברנשטיין, ברבר, פוס.
1996: פרס אמי: תוכנית תרבות יוצאת דופן של מחול ומוזיקה: יצחק פרלמן: "בבית הכנר".
1999: פרס אמי: מופע מחול קלאסי למוזיקה קלאסית: יצחק פרלמן: "מכנר למען העתיד".
2000: זכה במדליית האמנויות הלאומית של הנשיא ביל קלינטון
2003 אותות כבוד של מרכז קנדי
2005: אות שלט הזהב של האקדמיה האמריקאית להישגיות
2008: פרס גראמי על מפעל חיים
2015: זכה במדליית החירות הנשיאותית של הנשיא אובמה.
2016: פרס בראשית מראש ממשלת ישראל
דסוקסין

| --- | --- |

DL-methamphetamine
 שם IUPAC
 N-methyl-1-phenylpropan-2-amine
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C10H15N
 מסה מולרית:  149.12044948 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 מעמד חוקי:  ניתן באישור רופא
 מזהים
 מספר CAS:  7632-10-2
 PubChem:  1206
 ChemSpider:  1169
 
אלפא-דימתילבנזניתנאמין הידוע בשם דסוקסין הוא צורה תרופתית של הכימיקאל מתאמפטמין הידרוכלורי - מלח חומצי של המתאמפטמין. 
הדסוקסין משמש לטיפול בהפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות (ADD/ADHD), נרקולפסיה (נרדמות) והשמנה.
הוא חבר בסדרת האמפטמינים - סדרת סמים ממריצים.
בגלל היותו מיוצר ממתאמפטמין, הדסוקסין נחשב לחוקי, אך ורק כאשר ישנו אישור רופא לנטילת התרופה.
היסטוריה

הדסוקסין פותח בשנת 1942 בארצות הברית, ויוצר והוכנס לשוק על ידי חברת "מעבדות אבוט" כגלולה הפועלת על מנגנון שחרור מיידי.
מאוחר יותר, הוכנסה לשימוש גלולה בעלת מנגנון שחרור מושהה.
בשנת 2002, חברת אבוט מכרה את זכויותיה על גלולת הדסוקסין לחברת "אוביישין", אשר לקחה לעצמה לייצר ולשווק את הגלולה (למרות שבתחילה, אבוט המשיכה את הפקת הגלולה במפעלה).
חברת "מעבדות אייבל" פיתחה תרופה גינרית של מתאמפטמין הידרוכלורי במחירים נמוכים מגלולת הדסוקסין, עד אשר החברה פשטה רגל.
שימוש וסבילות

החומר הפעיל בגלולת הדסוקסין, מתאמפטמין הידרוכלורי, מדווח כאפקטיבי במשך יותר זמן וביעילות גדולה יותר ב-50% למנה מאשר החומר אמפטמין לדוגמה. מרשמים לתרופת הדסוקסין גדלים ככל שהטיפול בהיפראקטיביות מתמשך והמשתמשים מפתחים סבילות לתרופה וגם לסמים ממריצים אחרים המשמשים לטיפול בהיפראקטיביות.
המרשם ההתחלתי השכיח ביותר הוא מנה של 5 מיליגרם (המינון הכי קטן המוצע לגלולה יחידה), המינון עולה על בסיס שבועי ואחרי מספר שבועות נקבע המימון האפקטיבי ביותר למטופל.
השוואה עם תרופות ממריצות

באופן כללי, השימוש בדסוקסין לטיפול הוא דומה לשימוש בתרופות ממריצות מסדרת האמפטמינים, כגון אדרל (תערובת רצמית של אמפטמין ודקסאמפטמין), דקסדרין (דקסאמפטמין), או מתילפנידייט (ריטלין).
בגלל הסכנה להופעה פוטנציאלית של תופעות לוואי קשות יותר בשימוש בדסוקסין לעומת תרופות דומות אחרות, הדסוקסין משמש כתרופת אין ברירה כאשר התרופות האחרות אינן משפיעות או אינן משיגות את התוצאה הרצויה.
בנוסף, משום שתופעות הלוואי של מתפאמטמין הידרוכלורי הם פחותות ממריצים האחרים מסדרת האמפטמינים, והיות שההשפעה המרכזית של הדסוקסין היא גבוהה יותר (קרי, הדסוקסין הכי יעיל בהעלאת ריכוז התרופה עם יצירת הכמות הקטנה ביותר של תופעות לוואי), הדסוקסין יכול להיות שימושי למטופלים אשר מוצאים שתרופות אחרות אינן משפעיות עליהם יתר על המידה ובשביל אלו שכמות תופעות הלוואי של השימוש בממריצים אחרים היא גדולה.
מניחים שההשפעה המרכזית הגדולה שנגרמת מהשימוש בדסוקסין נגרמת בגלל קבוצת המתיל הנוספת של המתאמפטמין הידרוכלורי אשר חסרה במולקולת האמפטמין, דבר הגורם להגברת מסיסותו של המתאמפטמין הידרוכלורי בליפידים (וכך, החומר נספג יותר עמוק וביסודיות על תוך הרקמות השומניות במוח).
בדומה לתרופות ממריצות אחרות, השימוש בדסוקסין איננו מומלץ למטופלים בעלי בעיות עם מחזור הדם, או מטופלים אשר צרכו תרופת MAOI (נוגדי דיכאון) בשבועיים האחרונים לפני בליעת הדסוקסין.
בנוסף, השימוש בדסוקסין איננו מומלץ למטופלים אשר להם היסטוריה של חוויית אפיסודות פסיכולוגיות, מכיוון שהממריצים עלולים להגביר את נטייתו של המטופל להתנהגות פסיכוטית נוספת.
פרמקולוגיה

דסוקסין (טבליות מתאמפטמין הידרוכלורי) שידוע בשמו המדעי n,אלפא-דימתילבנזניתנאמין הידרוכלורי, הוא חבר בקבוצת האמפטמינים של אמינים סימפטומימטים.
פרמקולוגיה > מערכת העצבים המרכזית

איזומר יד ימין של המתאמפטמין הידרוכלורי הוא סם אשר השפעתו העיקרית על הגוף היא המרצה של מערכת העצבים המרכזית בפוטנציאל, דבר זה משפיע על פעילותם של נוירוכימיקאלים כגון דופמין. הנוירוכימיקאלים אשר מושפעים מהמתאמפטמין הם אלו שאחראים על ויסות קצב הלב, טמפרטורת הגוף, לחץ הדם, תיאבון, וקשב.
בשל כך, תרופת הדסוקסין משמשת לטיפול בהשמנה, משום שהמתאמפטמין גורם לאיבוד התיאבון והפחתת האכילה.
שימוש בעייתי

כגרסה תרופתית למתאמפטמין, חומר אשר רכש מוניטין של שימוש פלילי ובעייתי, הדסוקסין נהיה שנוי במחלוקת בקרב משתמשיו בגלל דאגות לבעיות העלולות להיגרם כתוצאה מהשימוש בו.
למרות רווחים פוטנציאליים שיש לדסוקסין לעומת סמים ממריצים אחרים בטיפול בהיפראקטיביות או נרקולפסיה, נקשרה סטיגמה גדולה לדסוקסין.
בגלל סיבה זו, הרבה רופאים אינם ממהרים לרשום את התרופה הזו במרשם וגם מספר רב של מטופלים לא מוכנים לצרוך את התרופה.
ראו גם

מתאמפטמין
אמפטמין
סם פסיכואקטיבי
מתילפנידייט - ריטלין, קונצרטה
קופסת דסוקסין המכילה 100 טבליות ללקיחה דרך הפה.
תפיסת שארם א-שייח' במלחמת ששת הימים

תפיסת שארם א-שייח' במלחמת ששת הימים הייתה פעולה של חיל הים ב-7 ביוני 1967, במסגרת החזית המצרית במלחמת ששת הימים.
רקע

שארם א-שייח' נכבש לראשונה בידי ישראל במהלך מלחמת סיני ב־1956. בעקבות נסיגת ישראל מחצי האי סיני לאחר המלחמה, התמקם בשארם א-שייח' כוח החירום של האומות המאוחדות.
בין האירועים שגרמו לפריצת מלחמת ששת הימים היה פינוי כוח החירום של האומות המאוחדות מסיני, בין היתר ממוצביו בשארם א-שייח', שהוחזקו בידי חיילים יוגוסלבים ערב המלחמה, וההכרזה המצרית על סגירת מצרי טיראן לשיט ישראלי ב-22 במאי.
ב-24 במאי חוזק אזור שארם א-שייח' והוצבו בו ארבעה תותחים 130 מ"מ ואנשי צפרדע של חיל הים המצרי. למצרים הייתה שליטה מלאה באזור אכיפת החסימה, משום שהמעבר במצרי טיראן היה בטווח תותחי החוף של ראס נצרני. במהלך השבועות הבאים הצטרפו למוצב כוחות ממג'מועת הצנחנים ובסך הכל היו בו: 2 גדודי צנחנים, גדוד חי"ר, שתי פלוגות קומנדו ימי ופלוגת טנקים קלים