Wer mich liebet, der wird mein Wort halten, רי"ב 74
היבטים ביצירה

הקנטטה אומנם זכתה ללברית מקורית, אך חלק ניכר ממנה שאוב מקנטטה רי"ב 59. רי"ב 74 רחבה יותר מבחינת היקפה התוכני, ייתכן והסיבה לכך נעוצה באובדן חלק מרי"ב 59, אפשרות נוספת היא שבאך לא השלים את כתיבת רי"ב 59 כפי שתכנן. רי"ב 74 רחבה יותר גם מבחינת תזמורה, אומנם התזמור של רי"ב 59 מלמד על תזמור עשיר המונה שתי חצוצרות, אך חסר, ובולטת בהיעדרה חצוצרה שלישית ואגף כלי נשיפה מעץ, ייתכן מאילוצי היקף התזמורת ולוח זמנים דחוק בהלחנתה.
פרק הכורו הפותח הוא הרחבה של הדואט הפותח את קנטטה רי"ב 59, לאחר הקדמה כלית, נכנסת התיבה השמינית המקהלה, אחר כך שרים תפקידי הזמרים בזוגות באופן דומה לזה שבדואט המקורי (רי"ב 59). כמו כן תזמור הפרק מורחב על ידי הוספת תפקיד לחצוצרה שלישית, המכפילה את תפקידי הטימפני והחצוצרות ומאפשרת לנגן אקורד משולש על ידי החצוצרות, והוספת שני אבובים ואבוב דה קאצ'ה, המכפילים ומתחלקים בתפקיד הכינורות והויולה.
הפרק השני הוא אריה לסופרן, הכתובה בצורת טריו, לסופרן, אבוב דה קאצ'ה וקונטינואו. האריה כתובה בפה מז'ור ובמשקל מרובע, והיא דוגמה אופיינית לסגנון הלחנתו של באך השופע מליסמות, וספטאקורדים. גם פרק זה משותף לקנטטה רי"ב 59, והאריה היא למעשה עיבוד של האריה לבס, כינור וקונטינואו.
הפרק השלישי הוא רצ'יטטיב יבש וקצר לאלט, בן שבע תיבות, בלה מינור.
הפרק הרביעי הוא אריה לבס. הפרק כתוב לתפקידי בס וקונטינואו בלבד, בסולם מי מינור. הקונטינואו פותח במוטיב של צעדים (סקוונצות) בשמיניות הנקטע לרגע במוטיב משולש של שמיניות בלגטו. בתיבה התשיעית נכנס הבס בנושא חדש ללא ליווי. בתיבה אחר כך מנגן במקביל לבס הקונטינואו את המוטיב בו פתח בחזרה וכך לאורך כל הפרק מנגן ואריציות קרובות למוטיב. בתפקיד הבס חוזרת מליסמה הנמשכת על פני שלוש תיבות, במליסמה זו גם מסיים את תפקידו אך בחזרה האחרונה שלה נמשכת על פני שש תיבות.
הפרק החמישי הוא אריה לטנור. האריה חוזרת לסולם מז'ורי, אחרי הרצ'יטטיב והאריה המינוריים. האריה נפתחת במוטיב ריטורנלו לכינור הראשון, המלווה בכינור השני, ויולה וקונטינואו. בתיבה האחת עשרה נכנס הטנור בהבלחות על הפעמה המודגשת, שקודם לכן נוגנו כאקורדים בולטים על ידי כלי הקשת והקוניטינואו. במהלך תפקידו שר במליסמה נושא משלים לריטורנלו של הכינור הראשון. בתיבה 37, מתחלף האופי המז'ורי, הקופצני, חינני ומתרפק באופי דורשני כאשר הטנור שר "השטן" אך אופי זה מתחלף ואריה נחתמת בסול מז'ור בו פתחה.
הפרק השישי הוא רצ'יטטיב קצר לבס. הרצ'יטטיב מתוזמר לשלשת האבובים ולקונטינואו. הרצ'יטטיב פותח במינור דרמטי אך מחליף הרמוניות רבות (אופייני להלחנתו של באך) כך שכאשר הבס מדקלם "המשיח ישוע", ההרמוניה מז'ורית ומלווה באקורדים מתחלפים והרצ'יטטיב נחתם בדו מז'ור. על אף יריעתו הקצרה הרצ'יטטיב הוא דוגמה ומופת לסגנון ההלחנה העשיר של באך.
הפרק השביעי הוא אריה לאלט. האריה כתובה במשקל שלש שמיניות וקדמה, בין היתר מלמד על אופייה הזריז, וכתובה לכל התזמורת למעט החצוצרות והטימפני. היא נפתחת בנושא תרועה לאבובים, אחריו הם מנגנים יחד עם כלי הקשת ריטורנלו. תיבה 109 היא קדמה הפותחת פרק פנימי קצר (תיבות 109 - 133) במשפט "ייסוריך", שאינו מלווה בריטורנלו המהיר של כלי הקשת אלא שתפקיד התזמורת כולל בעיקר ליווי באקורדים על הפעמה המודגשת, להוציא הקונטינואו המנגן תפקיד משלו וקטעים קישוטיים של האבובים. האלט שר נושא המכיל גם מוטיב משולש בדמות טריולות. ניתן להשוות האריה, לאריות דומות שכתב באך בקנטטות לסולנית אלט בלבד.
היצירה נחתמת בכוראל, כמקובל, ניתן לציין את בחירתו של באך לחתום היצירה בכוראל במינור חרף פתיחתה במז'ור, וזאת בניגוד לסגננו בקנטטות מוקדמות יותר קודם להלחנת קנטטה רי"ב 42, שנפתחו ונחתמו באותו הסולם.