stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה אייזנברג
החזקות

אייזנברג שולט, ישירות או בעקיפין, בשורה של חברות ציבוריות ופרטיות ובנדל"ן. החזקותיו העיקריות, נכון לשנת 2018, כוללות את.:
ערד השקעות ופיתוח תעשייה בע"מ (37.25%)
חסין אש תעשיות בע"מ (100%)
מלם-תים בע"מ (55%)
מלם מערכות בע"מ (100%)
מלם שכר בע"מ (100%)
קומטק בע"מ (100%)
ישרס חברה להשקעות בע"מ (59% דרך ערד וב-10.5% מחזיק אייזנברג ישירות)
רסקו חברה להתיישבות חקלאית ועירונית בע"מ (100%)
רסקו מגורים בע"מ (לשעבר אוסיף השקעות ופיתוח) (100%)
עוגן נדל"ן מניב בע"מ (100%)
א. ארנסון בע"מ
ג.ט.י. הגן הטכנולוגי ירושלים בע"מ (74%)
קריית התקשורת נווה אילן (100%)
פרדס תעשיות בע"מ (100%).
חיים אישיים

אייזנברג נשוי ואב לשלושה. בני משפחתו מעורבים בעסקיו. בשותפות עם רעיתו הוא מחזיק בחברות הפרטיות "אשרת יועצים פיננסים" ו"תאשור מימון והשקעות", באמצעותם הם מחזיקים מניות בשורה של חברות הרשומות למסחר בבורסה וחברות פרטיות. בנו הבכור, אליהו אייזנברג, שימש כיו"ר ערד השקעות בעת שאייזנברג ריצה את מאסרו. אליהו אייזנברג, מכהן גם כדירקטור בחברת תים, ובעל תואר דוקטור בפיזיקה תאורטית ומרצה באוניברסיטת תל אביב. בתו, רויטל קליין, מכהנת כדירקטורית בישרס, כיו"ר דירקטוריון פרדס תעשיות והועסקה כמהנדסת מערכות בקבוצת מלם תים. בנו הצעיר, אורי אייזנברג, פעיל בשוק ההון ועוסק בהנפקת חברות נדל"ן זרות בבורסת תל אביב, חלקם בשותפות עם אביו.
Ynet

| --- | --- |


מערכת ynet
 סוג:  אתר חדשות
 תקופת הפעילות:  6 ביוני 2000 – הווה (24 שנים)
 בעלות:  ידיעות אחרונות 
 עריכה:  גידו רן
 שירותים עיקריים:  פורטל, חדשות
 אתר האינטרנט הרשמי של ynet
 
ynet (קיצור לשם העיתון באנגלית: "Yedioth-Net"; מבוטא: "וַאיְ-נֶט") הוא אתר חדשות ופורטל תכנים ישראלי הנמנה עם קבוצת ידיעות אחרונות. נכון לאפריל 2022, ynet הוא אתר החדשות הנצפה ביותר בישראל והרביעי מקרב כלל האתרים הנצפים בישראל.
הכנסותיו של האתר מגיעות בעיקר מהצגת פרסומות וכתבות ממומנות.
בשיח האינטרנט הישראלי מכונה האתר גם "טמקא" – האותיות המקבילות בעברית לאיות ynet במקלדת מחשב סטנדרטית.
בתחילת 2016 עברה מערכת ynet מתל אביב לבית "ידיעות אחרונות" בראשון לציון.
היסטוריה

האתר הושק, לאחר תקופת הרצה, ב־6 ביוני 2000. המנהל הראשון היה מוטי שוורץ. בהמשך החליף אותו יעקב נצר, מסוף 2017 מנהל הערוץ היה אבי בן טל וב-2019 מונה במקומו ברק קלמנוביץ'. העורך הראשי הראשון, זאב חספר, פרש חודשים ספורים לאחר ההשקה, ובמקומו מונה לעורך ראשי יון פדר, שבהובלתו הפך לאתר הישראלי הנצפה ביותר (מובילים לפניו בישראל חמישה אתרים שאינם ישראלים). סגן העורך הראשי פדר, ערן טיפנברון, החליף אותו בתפקידו ביוני 2013. במרץ 2016 החליפו אמנון מרנדה, ובאוקטובר 2017 חזר פדר לתפקיד העורך הראשי. ב־30 ביוני 2020 החליפו דרור עמיר. ב-1 בינואר 2023 מונה גידו רן לעורך הראשי.
את האתר עיצב המעצב הגרפי והטיפוגרף הבריטי נוויל ברודי. בחודש ינואר 2024 עודכן עיצוב האתר לגופן חדש שעוצב עבורו על ידי סטודיו ראג.
כשהאתר הושק היו בו ארבעה מדורים – חדשות, כלכלה, ספורט ודעות. עד 2004 נוספו לאתר שאר מדוריו, בהם ערוצי התרבות והבידור, ערוץ רכילות (ששנים אחר-כך הופרד למותג פנאי פלוס), הבריאות, הדיגיטל, הצרכנות והחופש. בנוסף כולל האתר ערוץ קהילות עם פורומים, ואנציקלופדיה בתשלום. האתר פתוח חינם לגולשים, פרט לאנציקלופדיית ynet ולכתבות מסוימות הפתוחות למנויים, שהשימוש בהם כרוך בתשלום. במהלך השנים 2004 ו־2005 נעשה ניסיון לגבות דמי מנוי מגולשים שנמצאו מחוץ לישראל (בתמורה לקבלת אתר נקי מפרסומות). המהלך הופסק במרץ 2005.
בקיץ 2005, במהלך ההתנתקות, החל האתר לשלב צילומי וידאו מהשטח. ב־9 בדצמבר 2009 העביר האתר, לראשונה באינטרנט הישראלי, שידור חי של מופע שלם: הופעתה של נינט טייב במועדון הבארבי בתל אביב. ב־18 באוקטובר 2011, יום שחרורו של גלעד שליט, הפעיל האתר מערך שידורים חיים מורכב מכמה מוקדי שידור. שנה לאחר מכן, ב־6 בנובמבר 2012, חנך האתר אולפן טלוויזיה בליל הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012.
בחודש ינואר 2007 בחר איגוד המפרסמים בישראל את העורך הראשי של ynet, יון פדר, לאיש השיווק של החודש. בנימוקים לבחירה ציין האיגוד כי "ynet נתפס כמדיום ארצי לגיטימי ושווה ערך למדיה ארצית אחרת כגון חדשות ערוץ 2, ידיעות אחרונות, או גלי צה"ל".
בינואר 2012 החל האתר לספק מבזקי חדשות בתחנות הרדיו האזורי רדיו ירושלים, רדיו חיפה, רדיו תל אביב, גלי ישראל ושתי תחנות רדיו דרום. ב־2015 נמנע ynet מלפרסם את פרקי סדרת הטלוויזיה הפופולרית "מגש הכסף", המותחת ביקורת נוקבת על קשרים מושחתים של הון-שלטון-עיתון, בהם האחים עופר, משפחת דנקנר ויצחק תשובה. הקשר העסקי בין הבעלים של ynet – ארנון מוזס, לבין יצחק תשובה, נחשף ב־2020. בעקבות הבחירות לכנסת העשרים כתב אתר "העין השביעית" שבמערכת הבחירות התאפיין האתר בביקורת כלפי בנימין נתניהו ובתמיכה ביריביו.
בפברואר 2019 החל האתר להציג גם כתבות המיועדות למנויים בלבד, במסגרת הקרויה "+ynet". באוגוסט 2021 חויב אתר ynet לשלם מיליון ש"ח לרשות התחרות, לאחר שנמנע מלספק לרשות נתונים בעניין שיתוף פעולה בין האתר לחברת טבולה. במהלך 2022, ynet נערך להשיק בחודשים הקרובים ערוץ טלוויזיה חדש, שיכלול את התכנים של האתר, נוסף על תכנים מקוריים ייעודיים שיופקו במיוחד.
בתחילת 2021 הצטרף האתר למהפכה האודיו העולמית, והשיק ערוץ פודקאסטים עם תכנים מקוריים. בלטו פודקאסט 'הכותרת' בהנחיית שרון כידון וישי שנרב, לצד פודקאסטים נוספים.
בקיץ 2022 השיק האתר את רדיו ynet, תחנת רדיו דיגיטלי.
מבנה ופעילות

ynet מפיק באופן עצמאי חלק ניכר מהחדשות והתכנים המופיעים בו, באמצעות מערכת של כתבים, עורכים, צלמים, עורכי וידאו ואנשי תוכן והפקה. כן משולבים בו מאמרים מ"ידיעות אחרונות" ומכתבי עת של קבוצת ידיעות אחרונות. האתר עוסק בחדשות בקטגוריות רבות ביניהן כלכלה, ספורט, תרבות ובידור, בריאות, אינטרנט וטכנולוגיה, ומספק גם מידע שאינו חדשותי, כגון מדריכים, כתבות "מגזיניות", פודקאסטים ותוכן עיוני. האתר מפעיל אולפן טלוויזיה, שהסרטונים המופקים בו משולבים באתר ותחנת רדיו המשודרת באפליקציה כשפרקי התוכנית מתפרסמים באפליקציות הפודקאסטים ובספוטיפיי. ברוב הידיעות באתר מתאפשרת תגובה של הקוראים (טוקבק).
אתרי משנה

לצד האתר בעברית, מפעיל ynet גם אתר בשפה האנגלית בשם "ynetnews" שמתמקד בעיקר בחדשות ובפרשנות. בספטמבר 2019 הצטרף אליו גם אתר "ynetespanol" בספרדית. בעבר פעל גם אתר משנה בערבית (בשם "arabynet"), אך פעילותו הופסקה ב־6 במאי 2005 מטעמי כדאיות. בשנת 2008 השיק ynet את אתר mynet הפועל כמערכת נפרדת עם כתבים ועורכים משלה. תחת האתר פועלים 20 אתרי חדשות מקומיים המספקים עדכוני חדשות שוטפים לצד כתבות מכל המקומונים של קבוצת המקומונים ידיעות תקשורת. באותה שנה רכש ynet את אתר המשחקים "נט-גיימס". ב־2009 רכש האתר את אתר הדרושים AllJobs.
בצד אתרי התוכן הפעיל ynet את שירות הדואר האלקטרוני "ynetmail". שירות זה נסגר באוגוסט 2011. ynet מפעיל גם אתרים מסחריים: אתר הלוחות "winwin", אתר לסחר אלקטרוני (ynetshops), אתר למכירת שירותי תיירות (ynetours), אתר למכירת שירותי ביטוח רכב (ynet ביטוח), אתר קופונים ודילים יומיים (BigDeal) אתר למכירת ליטוגרפיות וציורים (ynetart), אתר החתונות myday, אתר צימרים (ynet צימרים) ועוד. בשנת 2011 רכש ynet כמחצית מזכויות האחזקה בפורטל בעלי המקצוע לבית "המקצוענים". בשנת 2012 רכש אתר ynet‏ 50% מאתר החדשות החרדי "כיכר השבת". בסוף 2017 נמכרו האחזקות חזרה לכיכר השבת. ב־2013 צורף ל־ynet אתר הנוער "פרוגי". באתר כותבים בני נוער בלבד במדורים שונים כגון חדשות, תרבות ובידור, מוזיקה, ספורט, דיגיטל ואופנה. בשנת 2015 רכש ynet את אתר הילדים הפופולרי "מיקמק".
רדיו ynet

| --- | --- |

 פרטי התחנה
 סוג:  רדיו אינטרנטי
 מדינה:  ישראל 
 בעלות:  ידיעות אחרונות 
 תקופת הפעילות:  מ-4 בספטמבר 2022
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  גלובל
 
 www.ynet.co.il
 
רדיו ynet (במיתוג בתור ynet radio) הייתה תחנת רדיו אינטרנטי מבית "ידיעות אחרונות", שהמופעלה בידי אתר העיתון, ynet. התחנה שידרה 24 שעות ביממה תוכניות ופודקאסטים בנושאים שונים.
על פתיחת התחנה פורסם באוגוסט 2022, והיא החלה לפעול ב-4 בספטמבר 2022 בשעה 07:00, לאחר שידורי ניסיון שהתקיימו ב-1 בספטמבר. בהתחלה התחנה נקראה "רדיו Y", אך הוחלט לשנות את השם לנפוץ ומזוהה עם ידיעות אחרונות. הרדיו פעל 24 שעות ביממה, וניתן היה להאזין לשידוריו באתר ynet, באפליקציה של האתר, ובאפליקציות לרדיו דיגיטלי. מנהל התחנה היה יוסי פישר.
ב-1 בספטמבר 2022 נודע לאתר ביקורת התקשורת "העין השביעית" כי מורן אזולאי התחילה להגיש תוכנית פוליטית עם הלוביסט יואל חסון, שהיה שותף להקמת חברה העוסקת בייעוץ אסטרטגי, קשרי ממשל ושדלנות בשם "הקבינט", דבר העובר על תקנון האתיקה העיתונאית. קבוצת ידיעות אחרונות פרסמה יום לאחר מכן כי חסון לא יהיה מגיש בתחנה, אלא פרשן פוליטי בלבד. התוכנית שודרה במתכונתה המקורית פעם אחת בלבד ומאז הגישה אותה אזולאי עם מראיין אורח מתחלף.
באפריל 2023 נודע כי נשקל קיצוץ מסיבי בתחנה וסגירת כל התוכניות שלא מניבות מספיק רייטינג. כתוצאה מכך החל מ-30 באפריל נסגרו תוכניות רבות, התופסות כשליש מלוח השידורים, כולל תוכניות יומיות בנות שעתיים של אודי סגל ודוריה למפל, ושל דודו ארז ויואב רבינוביץ'. בכך ירדה כמות שידורי המקור ל-28 שעות בשבוע, לעומת 67 שעות בעבר. במרץ 2024 נסגרה התחנה באופן רשמי.
בית הדין לאתיקה

ביוני 2011 קיבל בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות עתירה נגד האתר והכתב אליאור לוי. בית הדין קבע, כי בשל רשלנות הם פרסמו דבר שאין בו אמת בכתבה שעסקה במעצר ילד פלסטיני בן 11 בידי שוטרים לאחר שיידה עליהם אבנים. בכתבה נאמר שהשוטרים סירבו לאפשר לאמו של הילד לעלות לניידת, וזאת בזמן שבסרטון שצורף לכתבה ניתן לראות שהם מבקשים מהאם שתתלווה לבנה. בעקבות כך נזף בית הדין בנילונים. נכון ל־2022, הכתבה שבה המידע השגוי ממשיכה להיות מפורסמת באתר. במאי 2018 פסק בית הדין שאתר ynet (והעיתון "ישראל היום") הפרו את תקנון האתיקה של מועצת העיתונות, בכך שפרסמו סקרים בנושאים מדיניים ופוליטיים המתבססים על מדגם של האוכלוסייה היהודית בלבד.
מאיה קופשטיין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  2 ביולי 1975 כ"ג בתמוז ה'תשל"ה ירושלים, ישראל
 נהרגה:  22 בינואר 1995 (בגיל 19) כ"א בשבט ה'תשנ"ה צומת בית ליד, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי בהר הרצל, ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא ההגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1993–1995 (כשנתיים)
 דרגה:    סמל
 תפקידים בשירות
 אלחוטנית בחיל הקשר   מדריכת קשר של טירונים בחטיבת הצנחנים
 עיטורים
   צל"ש אלוף
מאיה קופשטיין (2 ביולי 1975 – 22 בינואר 1995) הייתה חיילת בצה"ל, שנהרגה בפיגוע בצומת בית ליד. במהלך הפיצוץ הראשון היא לא נפגעה, וחשה לעזרת הפצועים, אך אז אירע פיצוץ שני בו מצאה את מותה. על תפקודה באירוע זכתה בצל"ש אלוף ממשה קפלינסקי, אלוף פיקוד המרכז בשנת 2003.
ביוגרפיה

מאיה קופשטיין נולדה בירושלים ב-2 ביולי 1975 לאיתן ואירית, הבכורה מארבעה ילדים. היא סיימה תיכון בבית הספר רנה קאסן בירושלים במגמת סוציולוגיה. בנעוריה הייתה פעילה בתנועת הצופים והתנדבה למגן דוד אדום.
עם סיום הלימודים בתיכון, בנובמבר 1993, התגייסה קופשטיין לצה"ל. בצבא עברה הכשרה כאלחוטנית בחיל הקשר. היא שירתה כמדריכת קשר של טירונים בחטיבת הצנחנים.
הפיגוע בצומת בית ליד

ביום ראשון ה-22 בינואר 1995, הייתה קופשטיין בדרכה לבסיס בו שרתה. היא המתינה להסעה בצומת בית ליד כשמחבל מתאבד התפוצץ במקום עם מטען רב עוצמה. בפיצוץ הראשון לא נפגעה קופשטיין, היא מיהרה לסייע לפצועים, אך באותו הרגע הגיע מחבל נוסף ופוצץ אף הוא מטען. בפיצוץ השני נהרגה קופשטיין יחד עם עוד 8 חיילים ואזרח. בסך הכל נהרגו בפיגוע 22 חיילים ואזרח. היה זה אחד הפיגועים הקשים שידעה מדינת ישראל והפיגוע הכפול הראשון בתולדותיה.
קופשטיין נקברה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים. לאחר מותה הועלתה לדרגת סמל.
לאחר מותה

משפחתה הנציחה את זכרה במספר דרכים: תרומת ספרים לבית כנסת בירושלים; ייסוד עמותה המעניקה מלגות לתלמידים מבית הספר "רנה קאסן", שמטפלים בילדים נכים; הקמת גן ציבורי בירושלים לזכרה, ושיפוץ גן המשחקים במוסד "אלווין" בירושלים שבו שוהה אחותה, עדי, הנקרא על שמה.
בני משפחות החללים הקימו את "העמותה להנצחת חללי בית ליד – צומת השרון", עמותה שפועלת להקמת אתר הנצחה ליקיריהם. תלמידי בית-הספר היהודי "אפשטין", באטלנטה שבארצות הברית, נטעו עץ ב"יער הילדים" לזכרם של קופשטיין ושל החללים האחרים.
הרמטכ"ל אמנון ליפקין שחק כתב למשפחתה: "מאיה שירתה כמדריכת קשר בבסיס האימונים של חטיבת הצנחנים ותוארה על ידי מפקדיה כחיילת אחראית, שמילאה את תפקידה במסירות וביסודיות, הדריכה באופן מקצועי את טירוני הצנחנים ואף לעיתים את מפקדי הצנחנים, להשתלבות בקורסים הפיקודיים". במכתב תנחומים כתב מפקד היחידה: "שירותה המסור והאכפתי היה מופת לכולם. ...מאיה הייתה אהודה בקרב חיילי וחיילות הפלוגה, וחיוכה, כמו גם תלתליה האדמוניים, לא יישכחו מאתנו".
בינואר 2003 העניק אלוף פיקוד מרכז, משה קפלינסקי, לסמלת מאיה קופשטיין ציון לשבח, שנמסר למשפחתה "על חירוף נפש, מימוש ערך הרעות תוך סיכון עצמי, אומץ לב, גילוי תושייה והיותה מופת ודוגמה".
הערות שוליים

↑  "יום הזיכרון הוא הזדמנות מצוינת לזכור ולהזכיר נשים שנפלו על הגנת המדינה", באתר ‏מאקו‏, 24 באפריל 2023
1 2 3 4 5  עדי הגין, יזכור עם ישראל את בנותיו ובניו, באתר onlife
1 2 3 4 5 6  קורות החיים של מאיה קופשטיין, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
פור-דה-בוק

| --- | --- |
סמל פור-דה-בוק

תצלום אווירי של נמל פור-דה-בוק
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל ארץ:  בוש-דו-רון
 ראש העיר:  הגברת פטריסיה פרננדז פדיניאלי
 העיר הגדולה:  מרסיי
 שפה רשמית:  צרפתית
 תאריך ייסוד:  1866
 שטח:  11.46 קמ"ר
 גובה:  15 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  16,516 (2017)
  ‑ צפיפות:  1441 נפש לקמ"ר (2017)
 קואורדינטות:  43°24′18″N 4°59′19″E﻿ / ﻿43.405°N 4.9886111111111°E﻿ / 43.405; 4.9886111111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.portdebouc.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פור-דה-בוק(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי פור-דה-בוק(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור רגילה) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןפור-דה-בוק(למפת פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור מוגדלת) מרסיי אביניון טולון ניס גאפ דין-לה-בן מונקו אוקסיטניה אוברן-רון-אלפ איטליה הים התיכוןפור-דה-בוק  he  מפת דינמית של אזור פור-דה-בוק tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פור-דה-בוק (בצרפתית: Port-de-Bouc) היא עיירת נמל קטנה בדרום צרפת השוכנת לחוף הים התיכון בסמוך למרסיי. מתגוררים בה 16.516 תושבים (נכון ל־1 ינואר 2017). היא שייכת למחוז בוש-דו-רון באזור פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור. תושביה מכונים פור-דה-בוקים.
היסטוריה

ממצאים ארכאולוגיים מצביעים על כך שכבר בתקופות הפרהיסטוריות התקיים ציד באזור פור-דה-בוק של ימינו. במאות הראשונה ועד הרביעית לספירה נמל פור-דה-בוק היה קיים. קברים רבים השתמרו מימי הביניים הראשונים. בשנת 1834 הוקמה תעלת המים מארל לפור-דה-בוק. זה היה אירוע מרכזי בתולדות המקום. בשנת 1866 נפוליאון השלישי חילק את העיירות פוס-סור-מר ומארטיגוס והקים את העירה פור-דה-בוק. ב-2 בספטמבר 1866 נפגע המקום משיטפון כבד. במחצית השנייה של המאה ה-19 עלתה חשיבות של המקום והנמל שלו. כי בשנת 1899 התמקמה בפור-דה-בוק החברה להקמת אזורי תעשייה ומפעלים בפרובנס
(צר') שהקימה במקום מספנה גדולה. עד שנת 1966 שבה המספנה פשטה רגל, נבנו בה כ-200 אניות. כעבור כמה שנים הגיעו לאזור שתי חברות לייצור כימיקלים שנקראו Saint-Gobain ו-Kuhlman. בשנת 1966 התגוררו בעיירה 14,000 תושבים מכל רחבי העולם. באותה שנה המספנות נסגרו כתוצאה מספר לבן שהוציאה ממשלת צרפת לצמצום בניית אניות בנמלים, דבר שהיה אסון לעיירה. 2000 משרות אבדו ביום אחד. עם זאת, 7,500 תושבים חדשים הגיעו לעיר בשנות השבעים של המאה העשרים, בזמן שהוקם אזור התעשייה הענק בפוס-סור-מר(צר'). אזור התעשייה לא ממש את הצפיות שתלו בו בגלל משברים ושביתות. משבר כלכלי זה הביא שוב להפחתת האוכלוסייה בפור-דה-בוק. בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה היה רנה ריאובון(צר') ראש עיריית במשך שנים רבות בשנים 1944–1990.
אוכלוסייה

| שנה | מספר התושבים |
| --- | --- |
1866: 1,379
1886: 1,442
1896: 1,300
1906: 2,602
1926: 4,385
1946: 6,625
1968: 14,080
1982: 20,106
1999: 16,686
2012: 17,112
2021: 16,136
גאוגרפיה > מיקום

העיירה נמצאת בשפך תעלת המים קרונטה (צר') המחברת את הלגונה/אגם אטנג דה בר (צר') למפרץ פוס (צר') שבים התיכון. כמו כן בפור-דה-בוק מסתיימת תעלת מים נוספת מהעיר ארל שבצפון, שנחפרה במקביל ולאורך נהר הרון.
ערים שכנות: עשרה ק"מ לכיוון מזרח העיר מארטיגוס(צר') ו-45 ק"מ לכיוון מזרח העיר מרסיי. מלבד מארטיגוס, העיירות הסמוכות לפור-דה-בוק הן פוס-סור-מר(צר') וסנט-מיטר-לה-רמפארט(צר').
גאוגרפיה > מזג אוויר

הטבלה המובאת למטה מבטאת את הטמפרטורות והמשקעים הממוצעים לתקופה שבין השנים 1971 ועד שנת 2000.
| אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> ינואר.11.2.6.62 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> פברואר.12.4.3.4.48 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> מרץ.15.2.5.3.47 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> אפריל.17.4.7.7.56 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> מאי.21.8.11.6.40 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> יוני.26.15.2.37 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> יולי.29.6.18.1.15 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> אוגוסט.29.3.18.1.31 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> ספטמבר.25.2.14.9.64 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> אוקטובר.20.11.99 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> נובמבר.14.4.6.2.54 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> דצמבר.11.8.3.8.56 | אקלים בפורט דה בוק - Port-de-Bouc> שנה.19.5.14.7.602.2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Météo France / Istres Station
גאוגרפיה > מבצע אואזיס

במסגרת מבצע אואזיס בו הבריטים גרשו את מעפילי האקסודוס 1947, חזרה למדינה ממנה יצאו. ביום ג' ה-29 ביולי 1947 בשעה 04:00 הגיעו אניות הגירוש לפור-דה-בוק שבדרום צרפת. הבריטים תכננו לכפות הורדה בכוח של המעפילים מהספינות בנמל, אך ממשלת צרפת התערבה ומנעה זאת. בניסיון לשכנע את המעפילים לרדת מרצון, הבריטים החמירו בכוונה את התנאים על אניות הגירוש אך המעפילים סירבו והודיעו שהם ירדו רק בארץ ישראל. במהלך עגינת אניות הגרוש מחוץ לנמל פור-דה-בוק שרר גל חום קיצוני בכל האגן המערבי של הים התיכון. במקביל, גם ממשלת צרפת ניסתה לפתות את המעפילים והציעה לספק להם מקלט בצרפת, שפירושו חופש, דיור ועבודה. האניות הבריטיות לא הורשו לעגון במים הטריטוריאליים של צרפת ללא הגבלת זמן. לכן ב-21 אוגוסט 1947 הבריטים הכריזו על אולטימטום שאם המעפילים לא ירדו עד השעה 18:00 של אותו יום, תפלגנה האניות לנמל המבורג, שבגרמניה. שהיה באזור הכיבוש הבריטי ושם יורידו את המעפילים בכוח.
בכל אותם ימים נמל פור-דה-בוק היה הומה בתושבי העיירה, אנשי הפלי"ם, הגדעונים וההגנה, אנשי המוסד לעליה ב', אנשי הג'ויינט והסוכנות היהודית. עיתונאים רבים מסוכנויות החדשות הגדולות והחשובות ביותר בעולם המערבי. רופאים ואחיות מהצלב האדום. אשר עסקו באספקת מזון טרי ובגדים למעפילים שעל האניות, טיפול בחולים. העלאת המורל של המעפילים וקריאה לא לרדת מהאניות. סיקור עיתונאי נרחב מהנמל ומהאניות עצמן שדיווח לעולם על ההפגנות, ושביתות הרעב של המעפילים. אחד הצילומים המיוחדים ששודרו לעולם היה ממהלך ההפגנה שלאחר מתן האולטימטום לחזרה לגרמניה. בהפגנה זו המעפילים הניפו את דגלי הצי הבריטי שעליהם צוירו צלבי קרס גדולים. בתום האולטימטום, ביום שישי 22 באוגוסט 1947, הרימו האניות עוגן והפליגו לגרמניה דרך גיברלטר. מתוך 4515 המעפילים שהיו על אניות הגירוש ירדו בנמל פור-דה-בוק רק כ-160 מעפילים ברובם חולים, חולי נפש שנתבקשו לרדת מהאניות על ידי מנהיגי המעפילים ואנשי ההגנה שהתגנבו לאניות. אנשי המוסד לעליה ב' ביקשו גם שהמתנדבים האמריקאים שהפליגו על האקסודוס ירדו מאניות הגירוש על מנת שימשיכו להפליג על אניות מעפילים אחרות. בין המתנדבים שירדו בפור-דה-בוק היו סם שולמן שהמשיך להפליג על אניות המעפילים העצמאות וקיבוץ גלויות והכומר המתנדב ג'ון סטנלי גראוול.
גאוגרפיה > שימור מורשת האקסודוס

ב־10-15 באוקטובר 2018, כ־71 שנים לאחר חניית מעפילי האקסודוס בנמל פור-דה-בוק, צוות שימור מורשת הגבורה של מעפילי האקסודוס ארגן סיור של מעפילי ה"אקסודוס" ובני משפחותיהם בנמלי דרום צרפת. בביקור בבניין עיריית פור-דה-בוק ראש העיירה פטריסיה פרננדז פדיניאלי - (בצרפתית: Patricia Fernandez-Pédinielli) העניקה את מדליית העיירה לגליה וידבסקי אשכנזי שנולדה על אניית הגרוש אמפייר רייבל בזמן שעגנה בנמל העיירה באוגוסט 1947. בביקור, צוות שימור המורשת העניק את מדליית 70 שנה לאירועי האקסודוס לראש העיירה ולמנהלת המרכז הקהילתי היהודי על שם אדמונד פלג - (Centre Edmond Fleg (centre communautaire juif לשימור מורשת יהדות דרום צרפת לגברת מרטין יאנא - (בצרפתית: Martine Yana) .
תרבות ומורשת

אירועי חנוכת תעלת ארל-בוק, בשנת 1834.
פסטיבל סרדינס הוא פסטיבל קולינרי המתקיים כבר משנת 1986 בנמל העיירה. הוא מאורגן על ידי עמותת פרומומר Promomer מדי שנה החל מהשבת האחרונה בחודש יוני ועד יום ראשון האחרון בחודש אוגוסט. האירוע כל כך פופולרי שמאז הקמתו הוא הועתק לכמה ערים באזור תחת שמות שונים. אנשים מגיעים מכל רחבי צרפת כדי לטעום מפירות ים, מאכלי דגים ולהשתכר. בזמן שהמסעדות מציעות מאכלי דגים, ברחובות מופיעות להקות זמר במשך 5 ערבים בשבוע מיום א' עד ה'.
פסטיבל אגגלוס פסטיבל מוזיקה עכשווית שהתקיים בין השנים 2001–2011 על ידי עמותת "עם הראש" Avec la Tête. הפסטיבל הפסיק את פעילותו מרגע שהרשות המוניציפלית הפסיקה לממן אותו.
נמל פור-דה-בוק העתיק מהמאה ה-17
נמל הדייג
מוזיאון מורלס עם פסלים של הפסל ריימונד מורלה(צר') (2008-1926)
העירייה תומכת בחפירות ארכאולוגיות בתחומה.
הפסל של ישו שהוקם בין השנים 80–1660 נמצא ברשימת האנדרטאות היסטוריות בצרפת.
שמורת הטבע האזורית פוררה (צר').
קוויי תחבורה

בפור-דה-בוק עוברים 2 כבישים ראשיים N568, אשר מוביל לעיר ארל Arles בכיוון צפון מערב והכביש השני המחבר את המקום בכיוון ההפוך מזרחה הוא כביש A55 המגיע עד מרסיי .
לקריאה נוספת > ביבליוגרפיה בצרפתית

Alexandre Dumas, Port-de-Bouc : Impressions de voyage/Le midi de la France. 1834.
Alexandre Dumas, Port-de-Bouc : Impressions de voyage/Le midi de la France. 1834.
Alfred Saurel, Histoire de Martigues et de Port-de-Bouc, Marseille, 1892.
L. Beteille, Histoire de Port-de-Bouc, Aix-en-Provence, 1926.
Charles Cretinon, Contribution à l'histoire de Port-de-Bouc, Marseille, 1969.
Roger Cornu, Du chantier naval à la ville : la mémoire ouvrière de Port-de-Bouc : étude, Aix-en-Provence, 1984.
Jean Domenichino, Des Bateaux et des hommes : Port-de-Bouc, Port-de-Bouc, 1987.
Jean Domenichino, Un Chantier, des ouvriers, une ville : Port-de-Bouc et la construction navale, 1900-1966 : analyse du rayonnement d'une entreprise et de son collectif ouvrier, Lille, 1988.
Pierre Roche, Port-de-Bouc : destination santé, Port-de-Bouc, 1988.
Jean Domenichino, Une Ville en chantiers : la construction navale à Port-de-Bouc, 1900-1966, Aix-en-Provence, 1989.
Jacques Marseille (dir.), Dictionnaire de la Provence et de la Côte d'Azur, Éd. Larousse, Paris, 2002. ISBN 2035751055
Charles Cretinon, Port-de-Bouc, Saint-Cyr-sur-Loire, 2002.
Jo Ros, Port-de-Bouc : Pentagone, mon quartier au cœur, Saint-Cyr-sur-Loire, 2003.
Charles Cretinon, Port-de-Bouc : des origines à nos jours, Aix-en-Provence, 2004.
Jo Ros, Port-de-Bouc : l'aventure de la salle Gagarine, Saint-Cyr-sur-Loire, 2004.
הערות שוליים

↑  Évolution et structure de la population en 2017 − Recensement de la population – Résultats pour toutes les communes, départements, régions, intercommunalités... | Insee, www.insee.fr
↑  פרופסור אביבה חלמיש, אקסודוס הסיפור האמיתי, תל אביב: עם עובד, 1990, עמ' 105-132
↑  פרופסור אביבה חלמיש, אקסודוס הסיפור האמיתי, תל אביב: עם עובד, 1990, עמ' 128
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553081305171  BnF: cb152473596 (data)  GND: 4805523-2  LCCN: n83052777  MusicBrainz: 14e375f0-9525-4866-88a1-e82e886c4e2d  SUDOC: 034913548  VIAF: 155903941   WorldCat (עם VIAF): 155903941 
חומות הים המגינות על נמל פור-דה-בוק
מחאת מעפילי האקסודוס-1947 על אניית הגירוש ראנימייד פארק, בנמל פורט דה בוק כנגד החזרתם לגרמניה
ראשת עיירה פור-דה-בוק הגברת פטריסיה פרננדז פדיניאלי (משמאל) מעניקה את מדליית העיר למעפילה גליה וידבסקי אשכנזי שנולדה על אניית הגרוש אמפייר רייבל בזמן שעגנה בנמל פורט דה בוק אוגוסט 1947
שני צידי המדליה לזכר 70 שנה לאירועי האקסודוס 1947 שנתנה לראש העיירה פור-דה-בוק, בקבלת הפנים בהיכל העירייה. ב-11 באוקטובר 2018
ראש העיירה פור-דה-בוק, עורכת קבלת פנים בהיכל העירייה, למעפילי האקסודוס ב-11 באוקטובר 2018
לא יכולה בלי זה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 בימוי:  ספייק לי 
 הופק בידי:  מונטי רוס, ספייק לי
 תסריט:  ספייק לי 
 עריכה:  ספייק לי 
 שחקנים ראשיים:  טרייסי קמילה ג'ונס   טומי רדמונד היקס   ג'ון קנדה טרל   וספייק לי
 מוזיקה:  ביל לי 
 צילום:  ארנסט דיקרסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  40 Acres & A Mule Filmworks 
 חברה מפיצה:  איילנד רקורדס, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1986
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית
 מקום התרחשות:  ברוקלין 
 הכנסות באתר מוג'ו:   shesgottahaveit
 דף הסרט ב־IMDb
 
לא יכולה בלי זה (She's Gotta Have It) הוא סרט דרמה קומית אמריקאי משנת 1986, שכתב, ערך וביים ספייק לי. זהו סרטו הראשון של לי באורך מלא, הוא נוצר בתקציב נמוך, וזכה לביקורות חיוביות. הסרט מספר את סיפורה של צעירה אפרו-אמריקאית בשם נולה דרלינג, היוצאת עם שלושה גברים, ומעביר את רגשות ומחשבות הדמויות בסגנונו הייחודי של לי.
בשנת 2017 לי עיבד את הסרט לסדרה באותו שם עבור נטפליקס, בכיכובה של דוונדה וייז.
תקציר

נולה דרלינג היא תושבת ברוקלין צעירה ומושכת, המלהיבה שלושה מחזרים: ג'יימי אוברסטריט המנומס והמשורר החובב; גריר צ'יילדס הדוגמן האובססיבי לעצמו; ומארס בלקמון (ספייק לי) הילדותי והמובטל. נולה נמשכת לטוב בכל אחד מהם, אך מסרבת להתחייב לאחד מהם, מטפחת את חירותה האישית במקום זאת, בעוד כל גבר רוצה אותה לעצמה.
שחקנים

בסרט מככבים טרייסי קמילה ג'ונס, טומי רדמונד היקס, ג'ון קנדה טרל וספייק לי עצמו.
בתפקידי משנה מופיעים הצלם ארנסט דיקרסון (אנ') בתור תושב קווינס, ש. אפאתה מרקרסון בתור ד"ר ג'יימיסון, ביל לי (אנ') אביו במציאות של ספייק לי, שכתבת את פסקול הסרט, מופיע כאביה של גיבורת הסרט, ואחותו של ספייק, השחקנית ז'ואה לי (אנ') מופיעה כשותפה לשעבר.