stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שפד"ן
אופן הפעולה > טיפול בבוצה > הבוצה > עיכול אנאירובי

מערך העיכול כולל 8 מעכלים אנאירוביים תרמופיליים שפעולתם מתבצעת בשלושה שלבים. 6 מעכלים מהווים את השלב הראשון ובשני מעכלים נוספים מתבצעים השלב השני והשלישי. המעכלים האנאירוביים בשלב הראשון מוזנים בבוצה ראשונית (שעברה הסמכה באגני השיקוע הראשוניים) ובבוצה שניונית שהוסמכה במסמיכי הסרט. הבוצה המעורבבת עוברת סינון בוצה של 5 מ"מ להוצאת חלקים גסים (סמרטוטים, חלקי שיער וכדומה) העלולים לפגוע בציוד המכני. מערך סינון הבוצה כולל 8 יחידות סינון הפועלות במקביל. מתקני הסינון סגורים ומותקנים במבנה המאפשר תחזוקה נאותה עם טיפול בריחות. אוויר ממבנה מסנני הבוצה ומבנה המכולות שמתחתיו נשאב למערכת ביולוגית לטיפול באוויר בטכנולוגיה המבוססת על Bio-trickling + Bio-filtering.
לאחר שלב הסינון הבוצה מוזנת לשלב העיכול במעכלים האנאירוביים. שלב העיכול פועל בטמפרטורה תרמופילית הנעה בין 55 ל-57 מעלות צלזיוס. בשלב העיכול מתבצע פירוק של כ-60% מהמוצקים המרחפים הנדיפים (VSS) בתנאים אנאירוביים, תוך יצירת ביו-גז המורכב בעיקר מגז מתאן ופחמן דו-חמצני. פירוק חלק ניכר מן המוצקים בשלב זה מפחית משמעותית את כמות המוצקים, בהם יש לטפל בהמשך בשלב הסחיטה.
אופן הפעולה > טיפול בבוצה > הבוצה > סחיטת בוצה ופינוי לחקלאות

לאחר שלב העיכול האנאירובי במעכלים, מוזרמת הבוצה המעוכלת למתקן הסחיטה לצורך הוצאת נוזלים נוספים וצמצום נפח. בוצה מעוכלת סחוטה באיכות סוג א' מפונה ממתקן הסחיטה לאחסון יומי במתקן העמסת בוצה ב-4 מכלים בנפח של כ-600 מ"ק כל אחד. הבוצה מפונה מהמכלים על ידי משאיות לפיזור חקלאי.
אופן הפעולה > טיפול בבוצה > הבוצה > טיפול בביו-גז וניצולו

הביו-גז הנוצר בתהליך העיכול האנאירובי נאסף במערכת סגורה אל אוגר גז. אוגר הגז נועד לאפשר פעולה תקינה וסדירה של מערך הקוגנרציה וכן למניעת שריפת גז, במקרה של קצב לא אחיד של ייצור גז.
מאוגר הגז, הביו-גז מוזרם למערך הטיפול בגז המורכב ממערכת תלת שלבית:
מערכת ביולוגית לסילוק מימן גופרתי (H2S).
מערכת עיבוי מים לצורך סילוק מים מהגז.
סילוק סילוקסאן (Siloxane) על ידי פחם פעיל.
ממערך הטיפול, מוזרם הביו-גז למערך של דודים וקוגנרציה, בו הוא מנוצל לחימום ולייצור חשמל. במערך הקוגנרציה מאפשר הפחתה של צריכת האנרגיה במכון בשני אופנים:
ייצור החשמל מגז המתאן לשימוש עצמי.
שימוש בחום הנפלט מהגנרטורים לצורך חימום המעכלים.
מערך הדודים מורכב מ-8 יחידות בהספק חום מרבי של כ-1.4 מגה-וואט ליחידה. הדודים נכנסים לעבודה רק במקרה של מחסור בחום שיורי ממערך הקוגנרציה. מערך הקוגנרציה מורכב מ-8 גנרטורים, המנצלים את מירב כמות הביו-גז הנוצרת.
פרשת הזרמת השפכים לים

ב-28 בינואר 2003 התפוצץ צינור הביוב הראשי של השפד"ן בקטע שעובר ברחוב עזה ביפו. מי השפד"ן הלא-מטוהרים פרצו החוצה בזרם אדיר, דירות הוצפו במי ביוב, ועשרות חנויות ובעלי עסקים ניזוקו. אנשי איגוד הערים לביוב החליטו להזרים את השפכים לים מבלי לקבל את אישור ועדת החריגים. בעקבות אירוע זה הוגשו כתבי אישום נגד בכירי האיגוד.
בעקבות הפרשה הונח בשדרות ירושלים ביפו בסוף 2004 צינור ביוב עילי על מנת לאפשר את שיפוץ המערכת. הצינור הוצב מבלי לאפשר לתושבים להתנגד לכך ואכן עורר התנגדות עזה. הצינור פורק באמצע 2005, עם תום השיפוץ.
מרכז המבקרים איגודן

בשפד"ן יש מרכז מבקרים הממוקם בליבו של המכון. במהלך הביקור במרכז נחשפים בפני המבקרים החיים מתחת לפני הקרקע במטרופולין גוש דן. במקום מוצג סרטונים לימודיים, המלמדים את המבקרים אודות מערכת הביוב הבינעירונית בגוד שן ולגבי אופן פעולת טיהור המים שמתבצעת במכון. ישנה הדמיה של סיור בצינור תת-קרקעי והיכרות עם תהליכי מיחזור המים. המרכז מארח משלחות מכל העולם, והסיורים בו מותאמים לשפות רבות. המרכז הנגיש לבעלי מוגבלויות זכה באות נגישות ישראל לשנת 2008.
הערות שוליים

↑  nir, מערכת ההולכה - אוטוסטרדת השפכים, באתר איגודן
↑  המשרד להגנת הסביבה, שימוש במי קולחים, באתר המשרד להגנת הסביבה, ‏10.01.2021
↑  המשרד להגנת הסביבה, מתקני טיהור שפכים- מט"שים, באתר המשרד להגנת הסביבה, ‏10.01.2021
↑  צפריר רינת, האו"ם בחר בטיהור השפכים בגוש דן כמודל לדוגמה, באתר הארץ, 22 ביוני 2012
↑  nir, צו הקמה ומטרות, באתר איגודן
↑  nir, מכון השפד"ן - טיהור שפכים, באתר איגודן
↑  Unauthorized Request Blocked, www.igudan.org.il
↑  ממי ביוב לדשן חקלאי - איך זה קורה?, באתר ynet, 29 במרץ 2018
↑  סמדר שילוני ודוד הכהן, הזרמת השפכים לים: היום ההכרעה, באתר ynet, 5 בפברואר 2003
↑  דוד הכהן, כתב אישום נגד מיקי מזר על מחדל הביוב בת"א, באתר ynet, 17 בנובמבר 2004
ריאקטור ביולוגי ובוצה.
מעכלים אנאירוביים במכון השפד"ן
במרכז המבקרים בשפד"ן
איך דמוקרטיות מתות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטיבן לויצקי, דניאל זיבלט 
 שפת המקור:  אנגלית
 נושא:  דמוקרטיה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2018 
 
איך דמוקרטיות מתות (באנגלית: How Democracies Die) הוא ספר פוליטי השוואתי משנת 2018 מאת המדענים הפוליטיים באוניברסיטת הרווארד, סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט הספר עוסק בנסיגה הדמוקרטית ובאופן בו מנהיגים שנבחרו יכולים לערער בהדרגה את התהליך הדמוקרטי בכדי להגביר את כוחם. הספר גם מציג אזהרות חריפות בנוגע להשפעת המפלגה הרפובליקנית ונשיאות דונלד טראמפ על הדמוקרטיה בארצות הברית.
הספר תורגם ל־25 שפות, נמצא שבועות רבים ברשימת רבי־המכר של "הניו יורק טיימס", זכה בפרס גולדסמית והוכתר אחד מספרי השנה של "הוושינגטון פוסט", "טיים" ו"Foreign Affairs". האקונומיסט שיבח אותו כספר החשוב ביותר בעידן טראמפ.
תקציר

הספר מזהיר מפני התמוטטותה של "סובלנות הדדית" ושל כיבוד הלגיטימציה הפוליטית של האופוזיציה. סובלנות זו כרוכה בקבלת תוצאותיהם של בחירות חופשיות והוגנות שבהן ניצחה האופוזיציה. זאת בניגוד לטענה לזיוף מנגנון הבחירות. המחברים גם מדגישים את החשיבות של כיבוד דעותיהם של מי שמגיעים לדעות פוליטיות שונות באופן לגיטימי. זאת בניגוד לתקיפה של בעלי דעה שונה והגדרתם כלא פטריוטים, או הזהרה שאם יעלו לשלטון הם יהרסו את המדינה.
המחברים מתארים את זרועות הממשל השונות במערכת עם הפרדת רשויות ואת הפעולות העומדות לרשותם ושעלולות לערער לחלוטין את הזרועות האחרות או את האופוזיציה. הם מתארים כי התהליך לא קורה בהפיכות צבאיות באישון לילה, אלא לאור יום ועל ידי מנהיגים שנבחרים בבחירות חופשיות ודמוקרטיות. מאחר שאין רגע אחד בו המשטר 'חוצה את הקווים' בצורה ברורה לעבר דיקטטורה– כמו הפיכה, הכרזה על משטר צבאי או השעייה של החוקה, דבר אינו מדליק את נורות האזהרה של החברה. הכותבים מזהירים מפני דריסת אג'נדה פוליטית או צבירת כוח על ידי משחק " הארד-בול חוקתי "- ניצול של נהלים, חוקים ומוסדות על ידי שחקנים פוליטיים בדרכים המפרות נורמות שנקבעו מראש ופורצות את גבולות החוקיות. זאת על ידי שימוש בטקטיקות כמו הוספת שופטים מוטים, חסימת מועמדויות או ניצול לרעה של כוח הארנק (היכולת של קבוצה אחת לשלוט בפעולות של קבוצה אחרת על ידי מניעת מימון, או הצבת תנאים לגבי השימוש בכספים). והמחברים ממליצים על "סובלנות" ומידה מסוימת של שיתוף פעולה כדי לשמור על תפקוד הממשלה באופן מאוזן. איומים נוספים על היציבות הדמוקרטית שצוטטו על ידי המחברים כוללים אי-שוויון כלכלי והפרדה בין המפלגות הפוליטיות לפי גזע, דת וגאוגרפיה.
המחברים מקדישים פרקים רבים לחקר ארצות הברית, דונלד טראמפ והבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, אך גם מיישמים את התיאוריה שלהם על אמריקה הלטינית ואירופה, ובמיוחד על ונצואלה ורוסיה. לטענתם, עד 2016 התנגדה ארצות הברית לניסיונות לערער את הדמוקרטיה הודות לשתי נורמות: סובלנות הדדית ואורך רוח, כשהאחרונה מוגדרת כריסון מכוון של כוחו של הפרט, על מנת לכבד לפחות את רוח החוק אם לא את החוק הכתוב עצמו. לבסוף הם חוזים שלושה תרחישים פוטנציאליים עבור ארצות הברית שלאחר טראמפ.
פרשנות

סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט, פרופסורים ומדעני מדינה בהרווארד, חוקרים את הסיכוי של השיטה הדמוקרטית בגישה הוליסטית, ונוקטים עמדה ביקורתית כלפי נשיאותו של טראמפ. הם מתארים את עבודתם כמחקר העוסק באופן בו דמוקרטיות מתות. הנושאים העיקריים בספר מוצגים במבוא: המחברים טוענים שבתקופתנו, דמוקרטיות עדיין מתות אך באמצעים שונים מאשר בעבר, "פחות בידי אנשים עם רובים ויותר בידי מנהיגים נבחרים". המתודולוגיה בה נעשה שימוש במחקר המוצג, מבוססת בעיקרה על "השיטה ההשוואתית". הספר מנסה לדעת על העתיד על סמך ההיסטוריה, ליתר דיוק על השוואות היסטוריות (מציאת דינמיקה דומה, הצגת מודלים של "שומרי סף" ו"הקבלות" מההיסטוריה). מוקד המחקר הוא הנשיא טראמפ כ"אוטוקרט בהתהוות" וכן השוואה לכישלונות מדינתיים ואוטוקרטים. המחקר עוסק בהערכת הסיכון הקיים בנשיאות שלו ומנסה לזהות את דפוס הנטיות האוטוקרטיות.
פרשנות > המלצות המחברים

הם מציעים המלצות לרפובליקנים, ש"חייבים לפתח אזור בחירה מגוון יותר ושעליהם למצוא דרכים לנצח בבחירות מבלי לפנות ללאומיות לבנה, לפופוליזם, לעדתיות ולדמגוגיה", וכי הם צריכים " להבין שהנשיא יכול להסב נזק אמיתי למוסדות המדינה בטווח הארוך". על הדמוקרטים הם כותבים: "למרות שהמפלגה הדמוקרטית לא הייתה המניע העיקרי של העמקת הקיטוב באמריקה, היא יכולה למלא תפקיד בהפחתתו". הם אומרים ש"הדמוקרטים יכולים לשקול מדיניות מקיפה יותר של שוק העבודה... וכי הכרחי שהדמוקרטים יטפלו בסוגיית אי השוויון".
בראיון בו השתתף מתייחס לויצקי לשתי מטרות של הספר. האחת היא לנצח את טראמפ והשנייה היא לחזק את הדמוקרטיה. לבסוף, מציעים המחברים כי ההשפעה של כהונתו של טראמפ יכולה להיות קיום צורה מתונה של סמכותיות תחרותית.
תגובות לספר

בשנת 2021, האקונומיסט תיאר את הספר כספר החשוב ביותר בעידן טראמפ. הניו יורק טיימס כינה אותו מדריך חיוני למה שיכול לקרות בארצות הברית. בוושינגטון פוסט נכתב שהספר מציע מבט מפוכח על מצב העניינים הנוכחי. ג'ייסון וויליק ב"וול סטריט ג'ורנל" כינה זאת שיעור הבהרה שנעשה באופן לא מכוון. דייוויד רנצ'ימן ב"גרדיאן " כינה אותו פרובוקטיבי אבל שם דגש רב מדי על לקחים מההיסטוריה במקום על כוחות כמו מדיה חברתית ואי שוויון. ג'ון איקנברי ב-Foreign Affairs כינה אותו קריאת השכמה רבת עוצמה.  צופה הוגן כתב עליו תרומה מקורית בעלת ערך לחוקרים, לקובעי מדיניות ולאזרחים.
ההיסטוריון של אוניברסיטת קולומביה, אדם טוז, תיאר את הספר כ"ספר מעורר המחשבה ביותר המשווה משברים דמוקרטיים במדינות שונות". ברק אובמה רשם את הספר ברשימת "הספרים האהובים של 2018" שלו. בסקירה אקדמית, התאורטיקן הפוליטי רוסולינו א. קנדלה שיבח את המחקר והגיע למסקנה שאקדמאים ימצאו "הרבה מה ללמוד, לפרק ולפתח".ג'ו ביידן קרא את הספר ב-2018, ובאותה שנה נשא אותו איתו מדי פעם כדי לשתף בקטעים ממנו.
הספר היה ברשימת רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. הוא זכה בפרס הגרמני NDR Kultur Sachbuchpreis לשנת 2018.
לקריאה נוספת

ברמן, ש' (2018). דיון על איך דמוקרטיות מתות של סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט. פרספקטיבות על פוליטיקה, טז(4), 1092-1094. doi:10.1017/S1537592718002852
באנס, ו' (2018). דיון על איך דמוקרטיות מתות של סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט. פרספקטיבות על פוליטיקה, טז(4), 1103–1104. doi:10.1017/S1537592718002839
Connolly, W. (2018). דיון על איך דמוקרטיות מתות של סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט. פרספקטיבות על פוליטיקה, 16(4), 1095–1096. doi:10.1017/S1537592718002888
Cramer, K. (2018). דיון על איך דמוקרטיות מתות של סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט. פרספקטיבות על פוליטיקה, 16(4), 1097–1098. doi:10.1017/S1537592718002876
פרקר, סי (2018). דיון על איך דמוקרטיות מתות של סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט. פרספקטיבות על פוליטיקה, 16(4), 1099–1100. doi:10.1017/S153759271800289X
פרז-ליניאן, א' (2018). דיון על איך דמוקרטיות מתות של סטיבן לויצקי ודניאל זיבלט. פרספקטיבות על פוליטיקה, 16(4), 1101–1102. doi:10.1017/S1537592718003043
הערות שוליים

↑  רוני דורי, האיש שיודע איך דמוקרטיות נופלות, באתר כלכליסט, 18 בינואר 2024
↑  ד"ר דנה בלאנדר, שבריריותה של הדמוקרטיה הליברלית, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 13 בספטמבר 2020
↑  העשור הפופוליסטי: כיצד מתגברים על הפגיעה בדמוקרטיה ובונים סדר אזרחי נכון
↑  Levitsky, Steven; Way, Lucan A. (באפריל 2002). "Elections Without Democracy: The Rise of Competitive Authoritarianism" (PDF). Journal of Democracy. 13 (2 April). נבדק ב-3 באוקטובר 2023 – via Harvard University. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "The terrible scenes on Capitol Hill illustrate how Donald Trump has changed his party". The Economist. 2021-01-09. ISSN 0013-0613. נבדק ב-2021-01-11.
↑  Kristof, Nicholas (10 בינואר 2018). "Trump's Threat to Democracy". The New York Times. ארכיון מ-10 בינואר 2018. נבדק ב-29 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Caryl, Christian (11 בינואר 2018). "Can American democracy withstand its latest assault?". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Willick, Jason (24 בינואר 2018). "Review: Polarized Societies and 'How Democracies Die'". Wall Street Journal. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Runciman, David (24 בינואר 2018). "How Democracies Die review – Trump and the shredding of norms". The Guardian. נבדק ב-29 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kolasa, Matthew (15 באוגוסט 2018). "How Democracies Die Around the World". Fair Observer. נבדק ב-16 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Tooze, Adam (2019-06-06). "Democracy and Its Discontents". New York Review of Books (באנגלית). ISSN 0028-7504. נבדק ב-2020-04-19.
↑  Alfaro, Mariana. "Obama says these were his 29 favorite books of 2018". Business Insider. נבדק ב-2021-01-11.
↑  Candela, Rosolino A. (2018). "Book review - How Democracies Die". The Independent Review. 23 (2). נבדק ב-27 באוגוסט 2019. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Weightlifting, Gatorade, birthday calls: Inside Biden's day". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2021-05-25.
↑  "Combined Print & E-Book Nonfiction Books - Best Sellers - February 25, 2018 - The New York Times". The New York Times. 25 בפברואר 2018. נבדק ב-29 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Levitsky und Ziblatt erhalten Sachbuchpreis 2018". NDR.de (בגרמנית). 12 בנובמבר 2018. נבדק ב-11 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
אפרים הראובני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1881
 פטירה:  16 באוקטובר 1953 (בגיל 72 בערך) בת ים, ישראל 
 ענף מדעי:  בוטניקה
 מקום מגורים:  רוסיה, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 הערות:  קידם רעיון של גן בוטני נאות קדומים
 תרומות עיקריות
 חקר צמחיית ארץ ישראל
 
אפרים הראובני (1881, נובומוסקובסק, אוקראינה – 16 באוקטובר 1953, ירושלים) היה בוטנאי, חוקר צמחיית ארץ ישראל. אפרים הראובני ייסד גישה מחקרית אשר שילבה בין מדע הטבע לבין בלשנות, מקרא ופולקלור על מנת לתאר תמונה שלמה של הצומח כחלק ממארג גאוגרפי - תרבותי - היסטורי. מחקרם סוכם בספר "פרשת החצב והיבלית" שיצא לאור בשנת 1941.
תולדות חייו

הראובני נולד בעיר נובומוסקובסק שבאוקראינה, כ-30 ק"מ מדניפרופטרובסק כאפרים רובינוביץ'. אביו היה רב. בילדותו למד בתלמוד תורה, אך בילה זמן רב בחצר בית הכנסת ועל ידי כך התחבב עליו עולם הצומח. כשבגר, למד הראובני בישיבה בעיר קרמנצ'וג והוסמך לרבנות. אולם הוא לא כיהן כרב אלא פנה ללימודי בוטניקה באוניברסיטה של נאנסי בצרפת.
ב-1906 עלה לארץ ישראל ועד שנת 1909 נדד במושבות העלייה הראשונה ולימד טבע. ב-1909 נסע ללוזאן, שווייץ והמשיך בלימודיו, לאחר מכן עבר לפראג וקיבל דוקטורט באוניברסיטה שם. ב-1914 חזר לארץ ישראל ולימד בוטניקה בבתי ספר תיכוניים ובסמינרים למורים. בשלב זה החל לגבש את שיטתו.
בשנת 1919 נשא לאישה את חנה רדובילצקי, מחנכת צעירה שעלתה מרוסיה והשתלמה בחקלאות בגרמניה. ב-1920 עברו בני הזוג להתגורר בשכונת הבוכרים בירושלים. חנה הראובני הייתה פעילה במלחמת השפות וחידשה מילים רבות בשפה העברית בתחומי החקלאות והצומח עוד לפני שחברה לאפרים במחקריו. לזוג נולדו שני ילדים שהמשיכו בדרכם, נגה (בוטנאי, חוקר טבע ומחנך) ואיילת-השחר (חוקרת בתחום היהדות והפולקלור). נגה הראובני ציין כי בכוונה נבחרו שמות כוכבים ולא צמחים כדי לא לכפות על הילדים עיסוק בתחום הבוטניקה.
ספרים וחיבורים מאת אפרים הראובני

מורי בתי הספר העברים/ שמות צמחי ארץ-ישראל שנתחדשו או שנתבררו על ידי אפרים רבינוביץ', תרע"ז
חידושים בשמות הערביים של צמחי א"י, תרפ"ג (כ "אפרים רבינוביץ'")
מצמחי ספרותנו העתיקה, תרפ"ג (כ "אפרים רבינוביץ'")
למציאותה של אם החיטה, תר"ץ (מתוך "השדה" כרך י’ חוברת ט’)
לשאלת הסירים והסירה, תרצ"א (מתוך "תרביץ" שנה ב' ספר א')
צמחי הבושם במנהגים הדתיים של עדותינו השונות בא"י ובחו"ל, תר"צ (מתוך "ציון" ד')
צמחי רפואות וסגולות אצל הערבים בא"י, תרצ"א
ספרים וחיבורים מאת אפרים וחנה הראובני

אוצר צמחי ארץ ישראל, "פרשת החצב והיבלית", ירושלים, ת"ש, 1941
הזונין למיניהם בתלמוד ובפלנטלור של המזרח הקרוב, תרצ"ט (מתוך "תרביץ" שנה י’, ספר ב’, ע’ 189-172)
החצב ובני לווייתו, תרצ"ח (מתוך "השדה" כרך י"ח ע’ 295 - 300)
לחקירת עונות הצמחים בארץ ישראל, תרצ"א
הר סיני, הר חורב, ים סוף והצמח סוף, סיני ט"ז ל"ב
לקריאה נוספת

הראובני (רובינוביץ), אפרים', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 184. (הספר בקטלוג ULI)
אוצר צמחי ארץ ישראל, "פרשת החצב והיבלית", ירושלים, ת"ש, 1941
שרה'לה אורן, "גן הנביאים וחכמי התלמוד: חזונם של הראובנים על גן ציוני לאומי", עת-מול 282 (מאי 2023), עמ' 24–28.
שרה אורן, חקר צמחי ארץ ישראל במקורות היהודיים כמרכיב בזהות הלאומית העברית: פועלה ושיטתה של משפחת הראובני, חיבור לשם קבלת התואר "דוקטור לפילוסופיה", המחלקה ללימודי ארץ - ישראל וארכאולוגיה, אוניברסיטת בר - אילן, אדר ב' תשע"א (2010)
הערות שוליים

↑  אפרים הראובני מזהה את היבלית המשנאית עם העירית הגדולה כיוון שידוע שמפיקים משורשי העירית משחה לטיפול ביבלות ולכן היא כונתה יבלית; כן ידוע שמהשורש מכינים דבק.
↑  אפרים וחנה הראובני, פרשת החצב והיבלית, ירושלים: פרטית, ת"ש  1941, עמ' 131-134
↑  מבוסס על - אפרים הראובני, "דברי ימי" מכתב אל האוניברסיטה העברית, 1926 בקירוב, ארכיון נאות קדומים.
↑  דוד תדהר (עורך), "חנה הראובני", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יב (1962), עמ' 3947
↑  שירת העשבים מעיתון הצופה
↑  שירת העשבים - ציורי שמואל חרובי ל"אוצר צמחי ארץ ישראל"
↑  ראו סמל המדינה - שרשיו בטבע הארץ ובמורשת ישראל
↑  בית מורשת הראובנים, נאות קדומים - המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299928305171  ISNI: 0000 0000 8341 5850  LCCN: n2007063594  VIAF: 21596045   WorldCat (עם VIAF): 21596045
המטבח הלבנוני

| --- | --- |

 
 מאכלים
 מטבח:  המטבח הלבנוני
 מוצא:  לבנון
 מרכיבים עיקריים:  טאבולה 
 
המטבח הלבנוני כולל את שלל מנהגי הבישול של לבנון, ומאגד בתוכו את מסורותיהם המגוונות של האנשים והעמים שהתיישבו בלבנון לאורך ההיסטוריה שלה. המטבח הוא בעל שורשים היסטוריים עמוקים, וניתן להתחקות אחרי מקורן של חלק מהמנהגים והמאכלים עד לימי הפיניקים.
המטבח הלבנוני נחשב לחלק מהמטבח הלבנטיני הכללי, ולכן רבים ממאכליו מוכרים בפרט לציבור הישראלי כחלק מן המטבח של ערביי ישראל. בשל הסמיכות הגאוגרפית והקרבה התרבותית, הוא דומה במיוחד למטבח הערבי הגלילי.
המטבח הלבנוני מתבסס על מגוון רחב של דגנים מלאים, פירות, ירקות, דגים טריים ומאכלי ים. בשר עוף הוא הבשר הנפוץ ביותר, אך נעשה שימוש רב גם בבשר כבש (באזור החוף) ובבשר עיזים (בהר הלבנון). במטבח הלבנוני נשען על כמויות גדולות של שום ושמן זית, לעיתים יחד עם מיץ לימון. חומוס ופטרוזיליה גם הם מהווים מרכיבים חשוביים בתזונה הלבנונית.
בישראל, ניתן למצוא מסעדות רבות באזור הגליל המגישות אוכל בסגנון לבנוני. אוכל לבנוני נמכר במסעדות בכל רחבי העולם, ובייחוד באמריקה הדרומית, שם מתגוררת אוכלוסייה גדולה של מהגרים ממוצא לבנוני.
מאכלים > מנות עיקריות ומתאבנים

מנות ומאכלים לבנונים נפוצים, בין שנהוגים כמתאבנים, כוללים:
באבא גנוש (بابا غنوج): חציל מעוך מעורבב עם תבלינים, ולעיתים גם עם טחינה, עגבניות, שמן זית או שום.
גבינת חלומי (جبنة حلومي)
גבינה עכואית (جبنة عكاوي)
זיתים (زيتون) (כמתאבן)
חומוס (حمص)
חומוס ביל-לחם (حمص باللحم): חומוס עם בשר.
כדורי פלאפל (فلافل)
לאבנה (لبنة)
מוסקה ערבית (مسقعة): חציל בגריל מרוסק, בתוספת שמן זית, עגבנייה, בצל ושום.
ת'ום (ْتُوم): רוטב שום פופולרי שמקורו בלבנון. בעיירה זע'רתא נאכל בתוספת נענע.
מאכלים > סלטים

טאבולה (تبولة): סלט המכיל בורגול, פטרוזיליה קצוצה, עלי נענע, עגבנייה, בצל, עשבי תיבול, מיץ לימון ותבלינים. לעיתים קרובות נאכל בעזרת עלי חסה ערבית.
פתוש (فتوش): סלט עשוי פיסות פיתה מטוגנת וירקות.
סלט מלפוף (سلطة ملفوف): סלט על בסיס כרוב
מאכלים > מאפים

ספיחה (صفيحة): בצק אפוי עגול ודק, עליו בשר קצוץ (לרוב בשר כבש), ירקות קצוצים, פטרוזיליה ובצל, ותבלינים כגון פפריקה, קינמון ופלפל צ'ילי. הספיחה פופולרית במיוחד באזור א-נבטיה.
מנאקיש (مناقيش): מאפה בצק דק ופריך הנפוץ בכל אזור הלבנט, מכוסה בשכבת זעתר.
כעכ (كعك): לחם רחוב לבנוני נפוץ שלרוב נאכל כחטיף. בגרסתו הנפוצה מכוסה בשומשום, בגרסה אחרת - מצופה בזעתר. אוכל רחוב פופולרי בלבנון הוא כעכ במילוי כנאפה.
מאכלים > מנות עיקריות

מג'דרה (مجدرة): מאכל המכיל עדשים עם חיטה, בורגול או אורז ובצל מטוגן. מוגש כמתאבן בראשית הארוחה, או כתוספת למנה בשרית.
קבב (كباب)
קובה (كبة): כופתה ממולאת, מבושלת או מטוגנת, שמעטפתה החיצונית עשויה מבורגול עם סולת, קמח, אורז או תפוחי אדמה, וממולאת לרוב בבשר בקר או כבש, בצל ותבלינים.
שווארמה (شاورما)
סיידיה - מנת דג ואורז.
מאכלים > מאכלים מתוקים

מאכלים מתוקים לבנונים נפוצים, בין שנהוגים כקינוחים או כמאכלי רחוב, כוללים:
לילות ביירות (ليالي بيروت): קינוח לבנוני ייחודי-שכבתי המבוסס על פודינג וסולת, ומוגש לרוב באירועים מיוחדים. ידוע גם בשם עאמר.
ספוף (سفوف) עוגה לבנונית העשויה עם כורכום ועם סולת ומצופה שקדים או שומשום. נאכלת בעיקר באירועים דתיים.
בקלווה (بقلاوة): מאפה מתוק, העשוי בצק פילו, סוכר, קינמון, שקדים ואגוזי מלך. מוגש עם סירופ סוכר.
חלאוות אל-ג'בן (حلاوة الجبن): קינוח סורי הנפוץ גם בלבנון (בייחוד באזור טריפולי). עשוי מבצק סולת וגבינה עם סירופ מי זהר.
כנאפה (كنافة): מאפה מתוק, העשוי מציפוי של אטריות קדאיף או סולת שבתוכו גבינת עיזים, ומוגש עם סירופ סוכר.
שאאביאת (شعيبيات): מאפה מבצק פילו במילוי קרם וניל מתוק, זהה לוורבאת הפלסטיני.
קטאיף (قطايف): כיסון מטוגן מתוק, אשר בדרך כלל ממולא בגבינת עזים מתוקה או באגוזי מלך קצוצים.
מאכלים > משקאות

ערק (عرق): משקה אלכוהולי שמקור טעמו בזרעי או עלי אניס מיובשים. העראק נחשב למשקה הלאומי של לבנון.
יין (نبيذ) נחשב גם הוא למשקה היסטורי ומסורתי בלבנון, עוד מימי הפיניקים. לבנון נחשבת לאחת מיצרניות היין הראשונות בעולם. עדות היסטורית לכך מצויה כבר בתנ"ך, בספר הושע, פרק י"ד: "ויפרחו כגפן זכרו כיין לבנון".
סחלב (سحلب): משקה סמיך על בסיס חלב, עמילן תירס (קורנפלור), סוכר ותבלינים. הגיע לאזור בתקופת האימפריה העות'מאנית.
קפה (قهوة)
הערות שוליים

↑  Sean Sheehan, Lebanon, New York: Marshall Cavendish, 1997, ISBN 0-7614-0283-7
↑  Kamal Al-Faqih, Classic Lebanese cuisine : 170 fresh and healthy Mediterranean favorites, Guilford, Conn.: ThreeForks, 2009, ISBN 978-0-7627-5649-0
↑  Laura Perdew, Understanding lebanon today., Newark, 2014, ISBN 978-1-61228-676-1
| מטבחים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקיאניה | אוסטרליה • ניו זילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • איסלנד • אירלנד • איטליה • אסטוניה • בלארוס • בולגריה • בלגיה • בריטניה (אנגליה • סקוטלנד) • גרמניה • הונגריה • הולנד • יוון • לוקסמבורג • ספרד • סקנדינביה (דנמרק • נורווגיה • שוודיה) • פולין • פורטוגל • צ'כיה • צרפת • רומניה • רוסיה • שווייץ |  |
| אמריקה | ארצות הברית • ארגנטינה • ברזיל • האיטי • ונצואלה • מקסיקו • פרו |  |
| אסיה | אינדונזיה • גאורגיה • הודו • וייטנאם • טורקיה • יפן • קוריאה • ירדן • ישראל • לבנון • מונגוליה • סוריה • סין • סינגפור • עיראק • פרס • קזחסטן • קטר • תאילנד • תימן |  |
| אפריקה | אריתראה • אתיופיה • דרום אפריקה • לוב • מדגסקר • מצרים • מרוקו • תוניסיה • גאנה |  |
| שונות | המטבח היהודי • מטבחי אמריקה הלטינית • המטבח המזרח-תיכוני • המטבח הים-תיכוני • המטבח האסייתי • המטבח ביוון העתיקה • מטבח ימי הביניים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560227605171  BnF: cb120107713 (data)  LCCN: sh85031855 
מכירת פירות בצד הדרך בלבנון
גבינת לבנה
טאבולה
ספוף
כרם בחבל הבקאע
בשפל

| --- | --- |

 כתיבה:  מקסים גורקי 
 סוגה:  דרמה 
 שפה:  רוסית 
 
מבנה ששימש בעבר מעון לעניים חסרי בית, ששימש השראה לדמויות במחזה "בשפל". כיום משמש הבניין כמשרדי סוכנות ההגירה של ניז'ני נובגורוד
בשפל (ברוסית: На дне) הוא מחזה בארבע מערכות, פרי עטו של מקסים גורקי. זהו המחזה הידוע ביותר של גורקי.
תהליך הכתיבה

גורקי כתב את "בשפל" כאשר גלה בעיירה ארזאמאס, אחרי שהואשם בפעילות חתרנית כנגד השלטון. שמו המקורי של המחזה היה "בשפל החיים". גורקי תיאר בצורה נטורליסטית דמויות המצויות בשפל החברה. המחזה מהווה מחאה נוקבת כנגד התהוותו של המעמד קשה היום. הוא מתאר את האמת הקשה והשקר הפושה במחזה מראשיתו ועד סופו, כאשר רוב הדמויות בוחרות שלא לראות את מציאות חייהן הקשה.
דמויות המחזה "בשפל" מבוססות על תושבי המעון לעניים חסרי בית בניז'ני נובגורוד. המעון נבנה בידי ניקולאי אלכסנדרוביץ' בוגרוב (1911-1837), סוחר תבואה פילנתרופ ואדוק האמונה הישנה, לזכרו של אביו. א.פ. בוגרוב. כששחקני התיאטרון האמנותי של מוסקבה ערכו חזרות למחזה בסיבוב ההופעות הראשונה בשנת 1902, מקסים גורקי סיפק להם תצלומים של המעון, אותם צילם הצלם הידוע מקסים דמיטרייב, על-מנת לסייע ביצירת הריאליזם של המשחק והתלבושות.
הפקת הבכורה

המחזה "בשפל" הועלה לראשונה בידי התיאטרון האמנותי של מוסקבה ב-18 בדצמבר 1902. בהצגה כיכבו גדולי שחקני התיאטרון הרוסי של אותה עת: קונסטנטין סטניסלבסקי (שגם ביים), אולגה קניפר-צ'כובה, קאצ'אלוב, מוסקבין.
כשהמחזה הוצג לראשונה נמתחה עליו ביקורת בשל הפסימיזם והמסר המוסרי העמום שלו. הצגת המעמד הנמוך נתפשה כרואת שחורות וחסרת תקווה יתר על המידה. נטען שגורקי התעניין יותר ביצירת דמויות שייחקקו בזיכרון מאשר בהתפתחות העלילה. אולם, במובן זה המחזה נחשב ליצירת מופת.
ההפקה נחלה הצלחה גדולה והייתה אבן דרך בריאליזם הסוציאליסטי הרוסי.
עיבודים לקולנוע

1936: "בשפל" - סרט צרפתי שנעשה בידי ז'אן רנואר.
1946: הבמאי-מפיק ההודי Chetan Anand החל את הקריירה שלו עם הסרט Neecha Nagar, היה זה עיבוד ל"בשפל" שהתרחש בהודו. הסרט זכה בפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן הראשון של שנת 1946 והיה הסרט ההודי העצמאי הראשון שזכה לפרסום בינלאומי.
1947: הסרט הסיני "פונדק לילה" (夜店) בבימויו של Huang Zuolin, מבוסס על העיבוד הסיני של קה לינג ל"בשפל". בסרט מככבת הזמרת Zhou Xuan.
1952: הפקת התיאטרון האמנותי של מוסקבה של המחזה הוסרטה בידי הבמאי הסובייטי א. פרולוב, בשיתוף עם אולפני מוספילם והופצה בברית המועצות כסרט קולנוע.
1957: במאי הקולנוע היפני אקירה קורוסאווה עיבד את הסיפור לסרטו "בשפל" בכיכובו של טושירו מיפונה. עלילת המחזה הועתקה לתקופת אדו ביפן.
1966: הבמאי הפיני מיקו ניסקאנן צילם את ההצגה כסרט טלוויזיה דובר פינית, אולם שמר על מקום ההתרחשות המקורי.
המחזה בדפוס בשפה העברית

מקסים גורקי, בשפל, עברית: עזה צבי; רמת-גן: מרכז ישראלי לדרמה ליד "בית צבי" בית הספר לאמנות הבמה והקולנוע, תשמ"ג 1983?.