stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023
שלב הנוקאאוט > רבע הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 ביוני 2023   20:30 |  ישראל | 3–2‏ה |  ברזיל | אצטדיון דל ביסנטנאריו, סן חואן צופים: 1,765 שיפוט: חואן גבריאל קלדרון פרז |
| 3 ביוני 2023   20:30 | ענאן ח'לאילי  60' חמזה שיבלי  93' דור תורג'מן  105+3' | (סיקור) | מרקוס לאונרדו  56' מתאוס נסימנטו  91' | אצטדיון דל ביסנטנאריו, סן חואן צופים: 1,765 שיפוט: חואן גבריאל קלדרון פרז |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 ביוני 2023   00:00 |  קולומביה | 1–3 |  איטליה | אצטדיון דל ביסנטנאריו, סן חואן צופים: 3,167 שיפוט: סלמאן אחמד פלחי |
| 4 ביוני 2023   00:00 | יוהאן טורז  49' | (סיקור) | צ'זארה קזאדיי  9' תומאזו בלדנצי  38' פרנצ'סקו אספוסיטו  46' | אצטדיון דל ביסנטנאריו, סן חואן צופים: 3,167 שיפוט: סלמאן אחמד פלחי |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 ביוני 2023   20:30 |  קוריאה הדרומית | 1–0‏ה |  ניגריה | אצטדיון אונסיו מרדה דה סיודאדס, סנטיאגו דל אסטרו צופים: 10,298 שיפוט: חוסה מריה סאנצ'ס מרטינס |
| 4 ביוני 2023   20:30 | צ'וי סוק היואן  95' | (סיקור) |  | אצטדיון אונסיו מרדה דה סיודאדס, סנטיאגו דל אסטרו צופים: 10,298 שיפוט: חוסה מריה סאנצ'ס מרטינס |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 5 ביוני 2023   00:00 |  אורוגוואי | 2–0 |  ארצות הברית | אצטדיון אונסיו מרדה דה סיודאדס, סנטיאגו דל אסטרו צופים: 18,474 שיפוט: סרדר גוזובויוק |
| 5 ביוני 2023   00:00 | אנדרסון דוארטה  21' ג'ושוע וינדר  56' (ע) | (סיקור) |  | אצטדיון אונסיו מרדה דה סיודאדס, סנטיאגו דל אסטרו צופים: 18,474 שיפוט: סרדר גוזובויוק |
שלב הנוקאאוט > חצי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 8 ביוני 2023   20:30 |  ישראל | 0–1 |  אורוגוואי | אצטדיון סיודד דה לה פלאטה, לה פלאטה צופים: 27,860 שיפוט: חוסה מריה סאנצ'ס מרטינס |
| 8 ביוני 2023   20:30 |  | (סיקור) | אנדרסון דוארטה  61' | אצטדיון סיודד דה לה פלאטה, לה פלאטה צופים: 27,860 שיפוט: חוסה מריה סאנצ'ס מרטינס |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 ביוני 2023   00:00 |  איטליה | 2–1 |  קוריאה הדרומית | אצטדיון סיודד דה לה פלאטה, לה פלאטה צופים: 20,998 שיפוט: יעל פלקון פרז |
| 9 ביוני 2023   00:00 | צ'זארה קזאדיי  14'   סימונה פפונדי  86' | (סיקור) | לי סונג-וון  23' (פ) | אצטדיון סיודד דה לה פלאטה, לה פלאטה צופים: 20,998 שיפוט: יעל פלקון פרז |
שלב הנוקאאוט > מקום שלישי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 ביוני 2023   20:30 |  ישראל | 3–1 |  קוריאה הדרומית | אצטדיון סיודד דה לה פלאטה, לה פלאטה צופים: 15,327 שיפוט: רמון אבטי |
| 11 ביוני 2023   20:30 | רן בנימין  19'   עומר סניור  76'   ענאן ח'לאילי  85' | (סיקור) | לי סונג-וון  24' (פ) | אצטדיון סיודד דה לה פלאטה, לה פלאטה צופים: 15,327 שיפוט: רמון אבטי |
שלב הנוקאאוט > הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 ביוני 2023   00:00 |  אורוגוואי | 1–0 |  איטליה | אצטדיון סיודד לה פלאטה, לה פלאטה, ארגנטינה צופים: 38,297 שיפוט: גלן ניברג |
| 12 ביוני 2023   00:00 | לוסיאנו רודריגס  86' |  |  | אצטדיון סיודד לה פלאטה, לה פלאטה, ארגנטינה צופים: 38,297 שיפוט: גלן ניברג |
הערות שוליים

↑  Five expressions of interest received for hosting FIFA U-20 World Cup 2021, באתר הרשמי של פיפ"א, 23 במאי 2019 (באנגלית)
↑  FIFA Council unanimously appoints China PR as hosts of new Club World Cup in 2021, באתר הרשמי של פיפ"א, 24 באוקטובר 2019 (באנגלית)
↑  פיפ"א ביטלה את אירוח מונדיאל _וידוא=2023-03-29
↑  הודעת פיפ"א על העברת התחרות לארגנטינה
↑  באינדונזיה הבהירו: "נבחרת ישראל תתקבל בברכה לאליפות העולם", באתר וואלה, 29 ביוני 2022
↑  "We Will Always Stand by Palestinians: Indonesia". Jakarta Globe. 24 בדצמבר 2021. נבדק ב-26 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Israeli national team can visit Indonesia for U-20 World Cup". Antara News Agency. 27 ביוני 2022. נבדק ב-27 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הודעה על דחיית הגרלה, באתר AP
מנהל הבית (מחזה)

| --- | --- |
 כתיבה:  הרולד פינטר 
 הצגת בכורה:  27 באפריל 1960 
 שפה:  אנגלית 
 
מנהל הבית (באנגלית: The Caretaker) הוא מחזה בן שלוש מערכות, פרי עטו של הרולד פינטר.
זהו מחקר פסיכולוגי על כוח, נאמנות, ושחיתות בין שני אחים וקבצן. אף על פי שזוהי יצירתו הגדולה השישית במספר לבמה או לטלוויזיה, הייתה זו הצלחתו המסחרית המשמעותית הראשונה של פינטר.
הצגת הבכורה שלו התקיימה בארטס תיאטר בווסט אנד של לונדון, ב-27 באפריל 1960. ההפקה עברה כעבור חודש ל- Duchess Theatre, בה היא הציגה 444 פעמים, אחר-כך הציגה בלונדון ובברודוויי.
ב-1964, יצאה לאקרנים גרסת הסרט של המחזה, המבוססת על התסריט שלא פורסם של פינטר, בבימויו של קליב דונר. בסרט כיכבו אלן בייטס בתפקיד מיק, ודונלד פלזנס בתפקיד דייוויס בתפקידים אותם שיחקו במקור בתיאטרון, ואילו רוברט שו החליף את פיטר וודתורפ בתפקיד אסטון. המחזה ראה אור לראשונה בידי Encore Publishing ובידי Eyre Methuen בשנת 1960. "מנהל הבית" נותר אחד המחזות הידועים והמוצגים ביותר של פינטר.
המקורות וההקשרים של המחזה

מייקל בילינגטון, הביוגרף של פינטר, מספר שפינטר דן באריכות על כך שהוא שאב את הרעיונות ל"מנהל הבית" מתוך חייו הפרטיים. בילינגטון מציין בביוגרפיה המוסמכת שלו כי פינטר טען שכתב את המחזה כשהוא ואשתו הראשונה, ויוויאן מרצ'נט, התגוררו בצ'יזוויק:
"(הדירה הכילה) כמה חדרים נקיים מאוד עם אמבטיה ומטבח. הבית היה בבעלותו של בחור: בנאי במקצועו, כמו מיק, שאותו ואת הטנדר שלו בקושי ראיתי. ראיתי אותו רק בחטף עולה ויורד במדרגות במהירות ואת קול הטנדר שלו... כשהגיע וכשעזב. אחיו התגורר בבית. הוא היה תקונצ'יק... אולם מוצלח יותר מאסטון, והיה מופנם מאוד, חשאי מאוד, היה מאושפז מספר שנים בבית חולים לחולי נפש לפני כן וקיבל טיפול בשוק חשמלי... בנזעי חשמל אני חושב... על כל פנים, הוא הביא קבצן לילה אחד. אני מכנה אותו קבצן, אבל הוא היה בסך הכול זקן חסר בית ששהה שם שלושה או ארבעה שבועות."
בילינגטון כותב שפינטר תיאר את מיק כדמות הפחות מורכבת מהשלושה. ובאשר לקבצן (דייוויס), הוא חש חיבה מסוימת וציטט אותו:
"(חייו של פינטר בצ'יזוויק) היו צנועים... מאוד.. הייתי מחוסר עבודה. אז במובן מסוים הייתי קרוב מאוד לעולמם של חסרי הבית."
בילינגטון סבור ש: "הרעיון ש (דייוויס) יכול לאשר את זהותו ולשחזר את המסמכים שלו אם יערוך מסע לסידקאפ הוא אולי האשליה הגדולה ביותר, אף על פי שהוא רעיון נטוע במציאות." כפי ש: "ידידו של פינטר מהאקני מוריס וורניק נזכר,
"אין ספק בכך שהרולד, שניחן בשמיעה של סופר, אסף מילים ומשפטים מכל אחד מאיתנו. הוא גם זכר מקומות. סידקאפ ב"מנהל הבית" מגיע מכך שמפקדת רגימנט הארטילריה המלכותי שכן שם כששירתתי בשירות החובה." לאוזן אנגלית, ממשיך בילינגטון, "סידקאפ הייתה התייחסות קומית לעידית של ה פרוורים. עבור דייוויס היה זה אלדורדו של קנט. המקום שיכול לפתור את כל בעיותיו ולאמת את זהותו והעבר, ההווה והעתיד המעורפל שלו."
הבמאי דייוויד יו ג'ונס מספר על הפקת "מנהל הבית" בתיאטרון Roundabout Theatre Company בעיר ניו יורק, אותה ביים בשנת 2003:
"המלכודת בעבודתו של הרולד, למבצעים ולקהל, היא להתייחס למחזה באופן רציני או יהיר מדי. תמיד ניסיתי לפרש את מחזותיו בהומור ואנושיות רבים ככל האפשר. בפינות החשוכות ביותר תמיד אורב מעשה קונדס. עולמו של "מנהל הבית" הוא עגמומי, הדמויות שלו פגומות ובודדות. אולם כולם שורדים בסוף. ובמחול שלהם לסוף זה הם מפגינים חיוניות אחוזת טירוף ומידה של גיחוך ואירוניה שמאזנים את כאב הראש בעזרת צחוק. מצחיק, אבל לא מצחיק מדי. כפי שפינטר כתב כבר ב-1960: "אני חושב שמנהל הבית הוא מצחיק, עד לנקודה מסוימת. מעבר לנקודה זו, הוא מפסיק להיות מצחיק, ובשל כך כתבתי אותו."
פינטר התייחס למקור ממנו שאב את הרעיונות לשלושת מחזותיו העיקריים באמירה אותה מבקרים מרבים לצטט:
"נכנסתי לתוך חדר וראיתי איש אחד עומד ואיש אחד יושב, וכעבור שבועות אחדים כתבתי את "החדר", נכנסתי לחדר אחר וראיתי שני אנשים יושבים, וכעובר מספר שנים כתבתי את "מסיבת יום הולדת". התבוננתי מבעד לדלת לתוך חדר שלישי וראיתי שני אנשים עומדים וכתבתי את "מנהל הבית"."
ההיסטוריה של ההפקה > הצגת הבכורה

ההפקה הראשונה של "מנהל הבית" נערכה בארטס תיאטר בלונדון, ב-27 באפריל 1960 ואחר-כך עברה ל-- Duchess Theatre בווסט אנד. כיכבו בה דונלד פלזנס בתפקיד דייוויס, אלן בייטס בתפקיד מיק ופיטר וודתורפ בתפקיד אסטון. ההפקה זכתה בדרך-כלל לביקורות משבחות.
מנהל הבית בתיאטרון הרפרטוארי הישראלי

1. תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 16 ביולי 1961
יוצרים: מתרגם – חיים גליקשטיין, במאי – שמואל בונים, מעצב תפאורה - אריה נבון.
שחקנים: דייוויס - אברהם בן-יוסף, מיק - אורי לוי, אסטון – אילי גורליצקי.
2. תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 10 במאי 1976
יוצרים: מתרגם – אהוד מנור, במאי – אוטו רפפורט, מעצבת תפאורה - עדינה רייך.
שחקנים: עודד תאומי, אבנר חזקיהו, שלמה וישינסקי.
3. תיאטרון באר שבע - הצגת בכורה: 29 באוקטובר 1980
יוצרים: מתרגם – אהוד מנור, במאי – גזה פרטוש, מעצב תפאורה ותלבושות - משה מוסמן, מעצבת תאורה - ג'ודי קופרמן.
שחקנים: אסטון – דורון תבורי, מיק - יוסי יבלונקה, דייוויס - יוסף מילוא.
4. תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 29 ביולי 2011
יוצרים: במאי –  יוסי פולק פסטרנק, מעצב תפאורה – ערן עצמון, מעצבת תלבושות – הדס אבנרי, מעצבת תאורה – תמר אור, עריכה מוזיקלית - גודג'ו בע"מ.
שחקנים: מיק – עודד לאופולד, אסטון – אלון דהן, דייוויס – יצחק חזקיה
הערות שוליים

↑  הצגת הבכורה של "מנהל הבית", באתר haroldpinter.org
↑  הרולד פינטר, 114-17
↑  עמ' 122
↑  הערות 3+4
↑  הערה 5
↑  לדוגמה: "מנהל הבית הוא גם תיאטרון נפלא, מבדח מאוד, עשיר בתובנות, מסעיר ומטריד." T. C. Worsley, "Immensely Funny, Disturbing and Moving", Financial Times, 28 Apr. 1960. ביקורות נוספות ניתן למצוא באתר הרשמי של פינטר HaroldPinter.org.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007342939105171  LCCN: no98003067  VIAF: 184900855   WorldCat (עם VIAF): 184900855
בשיקטש (כדורסל)

בשיקטש מילנגז (בטורקית: Beşiktaş Milangaz) היא קבוצת כדורסל טורקית מהעיר איסטנבול, המתמודדת בליגת העל הטורקית וביורוקאפ.
היסטוריה

הקבוצה, הוקמה בשנת 1933. בין השנים 1936-1940 הופסקה פעילות הקבוצה. בעונת 1987/88 ירדה הקבוצה לליגה השנייה וחזרה לאחר עונה אחת. בעונת 1974/75 זכתה הקבוצה באליפות הליגה. בעונת 2010/11 הגיעה הקבוצה עד לגמר הגביע הטורקי, בו הפסידה לקבוצת פנרבחצ'ה אולקר.
ההופעה האירופאית הראשונה של הקבוצה הייתה בעונת 1987/88 בגביע קוראץ' (רבע גמר 1999). בעונת 2007/08 הגיעה הקבוצה עד לשלב רבע הגמר של גביע יול"ב, לאחר שעברה את קבוצת הפועל ירושלים בשלב שמינית הגמר.
בעונת 2011/12, זכתה הקבוצה בתואר האירופאי הראשון שלה (גביע היורוצ'לנג'). לאחר ניצחון בגמר מול קבוצת אלאן שאלון מצרפת 86-91. בסיום העונה זכתה הקבוצה גם בדאבל היסטורי, כשניצחה בגמר הגביע את קבוצת באנוויט 74-78 וזכתה בפעם הראשונה בתולדותיה ב"גביע הטורקי", ובסדרת הגמר של הפלייאוף ניצחה את אנאדולו אפס 2-4 וזכתה באליפות טורקיה. בעונת 2012/13 תשחק הקבוצה בשלב הבתים של היורוליג.
תארים והישגים

הליגה הטורקית:
אליפות (2): 1975, 2012
מקום שני: 1972, 1976, 1977, 1982, 1983, 2005, 2017
חצי גמר: 2004, 2006, 2008, 2010
הגביע הטורקי:
אליפות: 2012
גמר: 1971, 1973, 2011
חצי גמר: 2007
גביע הנשיא :
זכייה (1): 2013
גמר: 1987
גביע יול"ב :
רבע גמר: 2008
יורוצ'לנג'
זכייה (1): 2012
רבע גמר: 2005
גביע קוראץ'
רבע גמר: 1999
אווה צ'נינג

| --- | --- |

 לידה:  1854 בוסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  1930 (בגיל 76 בערך) קרוליינה הצפונית, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
אווה צ'נינג (באנגלית: Eva Channing;‏ 17 במאי 1854 – 23 במרץ 1930) הייתה פעילה סופרג'יסטית וסופרת אמריקאית.
ביוגרפיה

אווה צ'נינג נולדה בשנת 1854 לוויליאם פרנסיס צ'נינג וסוזן אליזבת' ברדיק צ'נינג. אמה הייתה פעילה בתנועת זכות הבחירה לנשים, וסבה, ויליאם אלרי צ'נינג, היה מטיף אוניטרי ידוע. אווה צ'נינג למדה באוניברסיטת בוסטון במחזור 1877.
קריירה

צ'אנינג הייתה פעילה במספר ארגוני בחירה באזור בוסטון, כולל האגודה לבחירה לנשים של מסצ'וסטס והאגודה לבחירה בבתי ספר של מסצ'וסטס. בנוסף, היא כתבה מאמרים ל-"Women's Journal" שנוסד על ידי לוסי סטון, בהם תמכה בזכויות הנשים לבחור הן באירופה, במיוחד בגרמניה, והן בארצות הברית.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Biographical Sketch of Eva Channing | Alexander Street Documents". documents.alexanderstreet.com. נבדק ב-2020-03-27.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אווה צ'נינג".
נואה (כדורגל)

מועדון כדורגל נואה (בארמנית: Ֆուտբոլային Ակումբ Նոա) היא קבוצת כדורגל ארמנית מארמאוויר המשחקת בליגת העל הארמנית.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה ב-2017 בשם מועדון כדורגל ארצאך בליגת המשנה הארמנית. בעקבות סכסוך נגורנו קרבאך בין ארמניה לאזרבייג'ן שיחקה הקבוצה את משחקי הבית שלה בבירה ירוואן. ארצאך סיימה את העונה במקום השני בליגה ועלתה לליגת העל הארמנית.
ב-2019, לאחר שסיימה במקום השמיני בעונת הבכורה שלה בליגה הראשונה נמכרה ארצאך לקארן אברהמיאן, שמיתג אותה מחדש כמועדון כדורגל נואה. השם מתייחס לנח המקראי, שתיבתו נחה על הרי אררט (המזוהים באופן מסורתי עם הר אררט).
בעונת 2019/20 זכתה נואה בגביע הארמני לאחר ניצחון 7–6 על אררט-ארמניה בדו-קרב פנדלים, לאחר 5–5 בסיום ההארכה. לאחר מכן היא זכתה בסופר-קאפ הארמני לאחר שניצחה את אררט 2–1 לאחר הארכה.
הקבוצה סיימה כסגנית אלופת בשלוש עונות: 2020, 2021 ו-2024.
ב-2024 העפילה הקבוצה לעונת 2024/2025 בקונפרנס ליג לאחר שעברה את כל ארבעת סיבובי המוקדמות. בכך הפכה נואה לקבוצה הראשונה בתולדות הקונפרנס ליג שמעפילה לטורניר מסיבוב המוקדמות הראשון לאחר שגברה על שקנדיה (4–1), סלימה וונדררס (7–0), א.א.ק. אתונה (3–2) ומ.פ.ק. רוז'ומברוק (4–3).
צבעים וסמל

צבעי התלבושת העיקריים של מועדון ארצאך היו אדום ולבן, אך בעקבות המיתוג מחדש נבחרו בשחור וירוק בהיר כצבעי הקבוצה.
מ-2017 עד 2019, בשם FC ארצאך, סמל הקבוצה היה עיגול אדום עם עיט לבן, אך לאחר המיתוג מחדש ב-2019 שונה סמל המועדון לטקסט מינימלסטי שחור פשוט "ירוואן ארמניה מועדון כדורגל נואה". בשנת 2024 שונה סמל הקבוצה למגן לבן עם כיתוב שחור.
סגל הקבוצה

נכון ל-26 באוגוסט 2024.
תארים

זכייה (1): 2019/20
זכייה (1): 2020
הערות שוליים

↑  FC Noah claimes title of Vbet Armenian Cup 2019/20, שינחואה
↑  FC Noah makes history, The Armenian Weekly, ‏4 בספטמבר 2024
| קונפרנס ליג 2024/2025 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | אנגליה צ'לסי • דנמרק פ.צ. קופנהגן • בלגיה גנט • איטליה פיורנטינה • אוסטריה ל.א.ס.ק. לינץ • ספרד ריאל בטיס |  |
| דרג ב' | טורקיה איסטנבול בשאקשהיר • נורווגיה מולדה • פולין לגיה ורשה • גרמניה פ.צ. היידנהיים • שוודיה יורגודן • קפריסין אפואל ניקוסיה |  |
| דרג ג' | אוסטריה ראפיד וינה • קפריסין אומוניה ניקוסיה • פינלנד ה.י.ק. הלסינקי • פורטוגל ויטוריה דה גימארייש • קזחסטן אסטנה • סלובניה אולימפיה ליובליאנה |  |
| דרג ד' | בלגיה סרקל ברוז' • אירלנד שמרוק רוברס • ויילס דה ניו סיינטס • שווייץ לוגאנו • סקוטלנד הארט אוף מידלות'יאן • צ'כיה מלאדה בולסלאב |  |
| דרג ה' | מולדובה פטרוקוב חנצ'שט • שווייץ סנט גאלן • יוון פנאתינאיקוס • סרביה באצ'קה טופולה • בוסניה והרצגובינה בוראץ באניה לוקה • פולין יגילוניה ביאליסטוק |  |
| דרג ו' | סלובניה נ.ק צליה • צפון אירלנד לרן • בלארוס דינמו מינסק • קפריסין פאפוס • איסלנד ויקינגור רייקיאוויק • ארמניה נואה |  |
סמל הקבוצה בשנים 2019–2024
פנינה מואיז

| --- | --- |

 לידה:  23 באפריל 1797 צ'ארלסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בספטמבר 1880 (בגיל 83) צ'ארלסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברחוב קומינג (צ'ארלסטון) 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה 
 תקופת הפעילות:  מ-1833 
 
פנינה מואיז (צרפתית: Penina Moïse ;‏23 באפריל 1797 – 13 בספטמבר 1880) הייתה משוררת יהודייה-אמריקאית.
ביוגרפיה

פנינה מואיז נולדה בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית והייתה הבת החמישית מתשעה ילדים שנולדו להורים יהודים ממוצא צרפתי. הוריה אברהם, ושרה מואיז, הגיעו לצ'ארלסטון ב-1791 מהעיר סנטו דומינגו בקריביים לאחר שנמלטו ממרד של עבדים שחורים. אביה היה סוחר יליד אלזס ממשפחה יהודית ספרדית ואמה נולדה למשפחה יהודית עשירה שהתגוררה באי. משפחתה החזיקה באי שדה של קני סוכר. אחֵיה היו: שרי, אהרון, היימן, בנימין (יליד האיים), רחל, יעקב, אברהם ויצחק, (ילידי ארצות הברית).
לאחר שנמלטו לארצות הברית נותרה המשפחה עם רכוש מעט ואביה נפטר בהותירו את אימה חולה. בגיל 12 היא יצאה לעזור בפרנסת משפחתה. בצד זה היא למדה ופיתחה את כישוריה השפתיים. בגיל 30 היא כבר הייתה משוררת נודעת ששיריה התפרסמו בכתבי עת חשובים של אותה תקופה, והיא הייתה לאדם היהודי הראשון שפרסם ספר שירה בארצות הברית. היא הייתה חברה בחוג הספרותי של העיר צ'ארלסטון וסלון ביתה היה מקום מפגש לסופרים ואנשי רוח. ב-1833 התפרסם ספרה הראשון - Fancy's Sketch Book.
עם התקנת עוגב בבית הכנסת קהל קדוש בית אלוהים בצ'ארלסטון, חיברה מואיז מזמורים רבים עבור הקהילה. רבים ממזמוריה שולבו בסידור התפילה Union Reform Prayer Book. היא כתבה את רוב המזמורים בספר המזמורים של הקהילה בצ'ארלסטון - Hymns Written for the Service of the Hebrew Congregation Beth Elohim, South Carolina שיצא ב-1842.
עם התקפות כוחות הצפון על העיר צ'ארלסטון במלחמת האזרחים האמריקאית היא נמלטה כמו רבים אחרים מהעיר, אליה חזרה בסיום הקרבות. מאותה תקופה התדרדר מצב עיניה עד שהגיע לכדי עיוורון גמור. לפרנסתה פתחה בית ספר לבנות יחד עם אחותה האלמנה ובת אחותה. בעזרת בת אחותה מואיז המשיכה לכתוב גם בימי עיוורונה.
היא נפטרה בצ'ארלסטון ב-13 בספטמבר 1880 בגיל 83. היא קבורה בבית הקברות ברחוב קומינג במקום בו קבורים אִימהּ, אביה וכמה מאחיה.
תרגום

כל שיריה של מואיז נכתבו באנגלית. מזמור אחד שלה בשם "מזמור לשבת" ממזמורי התפילה שכתבה, תורגם לעברית בידי צור ארליך
לקריאה נוספת

The JPS Guide to Jewish Women : 600 B.C.E.to 1900 C.E, פילדלפיה, 2003, עמ' 255–257
הערות שוליים

↑  לפי הלקסיקון של ה-JPS נולדה ב-12 באפריל
↑  צור ארליך, נוסח עברי, הוצאת דחק, 2021, עמ' 65
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294372705171  ISNI: 0000 0000 5218 6194  LCCN: no2002064282  VIAF: 4599798   WorldCat (עם VIAF): 4599798
איסור לימוד תורה לנוכרי

| --- | --- |
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף נ"ט, עמוד א', תלמוד בבלי, מסכת חגיגה, דף י"ג, עמוד א'
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר שופטים, הלכות מלכים ומלחמות, פרק י', הלכה ט'
 מקורות נוספים:  שו"ת יביע אומר חלק ב', יורה דעה סימן י"ז
 
בספרות חז"ל, לימוד תורה לנוכרי הוא דין הלכתי, שלפיו אסור ללמד תורה, למעט דיני שבע מצוות בני נח, לאדם שאינו יהודי. על פי דברי חז"ל, גוי הלומד דינים בתורה שהוא אינו רשאי ללמוד, חייב מיתה בידי שמים.
מקור האיסור

מקור האיסור מופיע בתלמוד:
אמר רבי אמי: אין מוסרין דברי תורה לעובד כוכבים, שנאמר (ספר תהילים, פרק קמ"ז, פסוק כ'): "לֹא עָשָׂה כֵן לְכָל גּוֹי, וּמִשְׁפָּטִים בַּל יְדָעוּם."
ובמסכת סנהדרין:
אמר רבי יוחנן: עובד כוכבים שעוסק בתורה חייב מיתה, שנאמר (ספר דברים, פרק ל"ג, פסוק ד'): "תּוֹרָה צִוָּה לָנוּ מֹשֶׁה מוֹרָשָׁה" - לנו (עם ישראל) מורשה, ולא להם (הגויים).
ובהמשך נכתב שדין זה נכון רק ביחס לדינים שהגויים אינם מצווים בהם, אולם על גוי הלומד את דיני שבע מצוות בני נח נאמר:
היה רבי מאיר אומר: מניין שאפילו עובד כוכבים ועוסק בתורה, שהוא ככהן גדול? שנאמר (ספר ויקרא, פרק י"ח, פסוק ה'): "אֲשֶׁר יַעֲשֶׂה אֹתָם הָאָדָם, וָחַי בָּהֶם" - כהנים, לוים וישראלים לא נאמר, אלא האדם! הא למדת, שאפילו עובד כוכבים ועוסק בתורה - הרי הוא ככהן גדול.
טעמי האיסור

התלמוד במסכת סנהדרין, לאחר שהביא את דינו של רבי יוחנן, שואל, מדוע דין זה, של איסור לימוד התורה לגוי, אינו נמנה כאחת משבע מצוות בני נח? ותשובתו של התלמוד היא: שלדעה המפרשת את המילה "מורשה" מלשון "ירושה", איסור זה כבר כלול באיסור גזל, הנמנה עם מצוות בני נח. ולדעה המפרשת את המילה "מורשה" מלשון "מאורסה", איסור זה כלול באיסור גילוי עריות, הנמנה גם כן על המצוות שבני נח מצווים בהן. כלומר, טעם האיסור הוא משום שגוי הלומד תורה נחשב כגוזל מהיהודים את אותם החידושים שחידש או משום שהוא נחשב כבועל את ארוסתם של היהודים.
ספר הזוהר מוסיף, שאסור לגוי ללמוד תורה אף משום שהנכרי ערל ואינו נִמול. לימוד תורה הוא דבקות באלוהים והוא מתאפשר רק על ידי ברית המילה, שקיומה מביא את האדם למדרגה רוחנית מאוד עליונה. אדם שאינו נמול העוסק בתורה, נחשב כמחריב את העולם.
המאירי כותב טעם נוסף. לדעתו, אם הגויים ילמדו תורה, יבואו היהודים גם ללמוד ממעשיהם. לכן, הותר להם ללמוד רק את הדינים הנוגעים לשבע מצוות בני נח, שאותם הם כן מקיימים. מסיבה זו, הוא כותב שלגוי הלומד על מנת לקיים את מה שהוא לומד או על מנת להתגייר, מותר ללמוד גם מה שאינו נוגע לשבע מצוות בני נח.
עונש הגוי שלמד

העונש על גוי שלמד תורה באיסור הוא "חייב מיתה" ולא נתפרש אם מיתה זו היא בידי שמים או שבית דין מצווים להורגו. ובכמה מקומות לשון 'חייב מיתה' נאמרה אף על מי שלא נתחייב מיתה בידי אדם, כגון "ואם חיסר אחת מכל סמניה (של הקטורת) חייב מיתה". הר"ן כתב שמכך שהגמרא דנה מדוע האיסור אינו מוסיף על שבע מצוות בני נח, ומסיקה שהוא כלול באחת מהן, נראה שהגוי אכן חייב מיתת בית דין, בדומה לגוי שגזל או שבעל נערה מאורסה. אך להלכה פסק הרמב"ם מענישים את הגוי ומודיעים לו שהוא חייב מיתה, אך אין ממיתים אותו.
לביאור שיטת הרמב"ם כתב הכסף משנה שגוי נהרג רק על שבע המצוות ולא על דינים אחרים הקרובים להם. הכללתו של דין זה באיסורי גזל או עריות היא רק לעניין דמיון האיסור ולא לעניין חיוב המיתה. הלחם משנה, לעומתו, כתב שלא הורגים על איסור זה משום שלדעת הרמב"ם, איסור זה הוא רק מדרבנן. לשיטתו, הפסוקים שהגמרא הציגה הם רק "אסמכתא בעלמא" בעוד שטעם האיסור הוא, כפי דעת המאירי, כדי שלא ילמדו היהודים ממעשי הגויים.
הרחבת האיסור

כתוצאה מאיסור זה ומאיסור גוי ששבת, הסיק הרמב"ם שגם את שאר המצוות אסור לגוי לשמור, אם אומר שמקיימם משום שנצטווה עליהם. אך אם כוונתו לקבל שכר כאינו מצווה ועושה, מותר, ואף מקבל שכר ויש לו חלק לעולם הבא.
היתרים לאיסור

ישנן מספר דעות בנוגע לשאלה, מה בדיוק נאסר ללמד לגוי.
השלטי הגיבורים כתב שכל האיסור הוא רק בנוגע לתורה שבעל פה, אך נביאים וכתובים מותר ללמד לגוי. הסיבה לכך היא שכך הוא יוכל לחזור בתשובה ולתקן את מעשיו, כאשר קורא על השכר המגיע לצדיקים והעונש המגיע לרשעים. המהר"צ חיות אף הרחיב היתר זה לכל התורה שבכתב. אך היו רבים שחלקו על היתר זה.
השו"ת יהודה יעלה דקדק על פי הט"ז מהלשון "עובד כוכבים העוסק בתורה", שכל האיסור הוא רק ב"משא ומתן" של תורה ולא בהלכות. המהרש"א מדייק אף מהלשון "אין מוסרין סתרי תורה לגוי", שגם בדיני שבע מצוות בני נח, שעקרונית מותר ללמדם, אסור להודיעם את טעמי המצוות וסודותיהן.
לדעת הרב עובדיה יוסף, האיסור אינו קיים במצב שבו הגוי מקשה קושיות על היהדות. במצב כזה, מצווה להתווכח איתו כדי שלא יביא לזלזול בדת. וראיות רבות לדבר שרואים שחכמי ישראל לא היססו לענות לקושיותיהם של הגויים. וכך גם כותבת הגמרא: ”דע מה שתשיב לאפיקורוס - אמר רבי יוחנן: לא שנו אלא אפיקורוס עובדי כוכבים...” (מסכת סנהדרין, דף ל"ח, עמוד ב').
החת"ם סופר כתב שלדעת הרמב"ם, איסור זה תקף רק בגוי העובד עבודה זרה. אך לגוי שקיבל על עצמו לשמור שבע מצוות בני נח, מותר ללמוד תורה. וכן כתב למעשה הרב אורי שרקי.
הרמב"ם בתשובותיו מתייחס לפן נוסף בדין זה:
...ומותר ללמד המצוות לנוצרים ולמשכם אל הדת אבל לא לישמעאלים שדעתם שתורה זו אינה מן השמיים וכשילמדום וימצאו דבר מנוגד למה שבדו מליבם, לא יהא זה אצלם ראיה שטעות בידיהם, אלא יפרשוהו לפי הקדמותיהם המופסדות ויוכלו להשיב עלינו בזה בטענתם ויטעו כל פתי וכל חסר הבנה ויהיה מכשול לישראל האסורים ביניהם בעונותם...
היתרים לאיסור > לימוד לפני גיור

בעניין גוי העומד להתגייר כותבת הגמרא, שמלמדים אותו את עיקרי ההלכות ששייכות ליהודים. לדעת המהרש"א, מותר ללמדו אף את שאר הדינים, משום שהוא ממילא עומד להתגייר. אך רבי עקיבא איגר מפקפק בדין זה ואומר שמותר ללמד גוי העומד להתגייר רק את מה שמפורט בגמרא, משום שאלו דברים שהוא מוכרח לדעת, כדי שידע אם הוא בכלל רוצה להתגייר. גם מהמאירי רואים שמותר ללמד לגוי כזה.
השו"ת צמח צדק אומר שעל פי הזוהר, שאומר שטעם האיסור הוא משום שאסור לאדם שאינו נמול ללמוד תורה, אסור לו ללמוד כל עוד לא מל עצמו.
היתרים לאיסור > "המהפכה הרביעית"

בכ"ד בטבת ה'תשע"ה (הילולת אדמו"ר הזקן) קרא הרב יצחק גינזבורג להתחיל ללמד תורה לגויים, כחלק מ"המהפכה הרביעית" מאז רבי יהודה הנשיא (ראה להלן). בשנת תשע"ו החל הרב גינזבורג למסור שיעורי תורה באנגלית המועלים באינטרנט, ומיועדים ליהודים ולגויים כחלק מאותה מהפכה מיועדת. ה'מהפכה' מבוססת על שלש מהפכות בלימוד התורה שקדמו לה: כתיבת התורה שבעל פה – מהפכה שנעשתה על ידי רבי יהודה הנשיא; לימוד תורה בשכר – התרחשה לפני כמה מאות שנים (בעיקר בידי רבי יוסף קארו); ולימוד תורה לנשים – התרחשה לפני כ-200 שנים, בעיקר בידי שרה שנירר. המיזם זכה להסכמה של רבנים רבים, ביניהם הרב שמואל אליהו, והרב דניאל צפון.
ראו גם

גוי ששבת חייב מיתה
שבע מצוות בני נח
תלמוד תורה (מצווה)