stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניר בן-יוסף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1975 (בן 49 בערך)
 לאום:  ישראל ישראל
 תחום יצירה:  צילום
 זרם באמנות:  צילום תעופה
 www.xnir.com
 
ניר בן-יוסף (נולד ב-1975), המכונה xnir, הוא צלם תעופה ישראלי, בייחוד תעופה צבאית. הוא עובד עם חיל האוויר הישראלי מזה שנים רבות ומצלם הן מהקרקע והן בטיסה במטוסים השונים של החיל, בהם מטוסי קרב דוגמת ה-F-16 פייטינג פלקון. בן-יוסף מפרסם את צילומיו בתערוכות, מגזיני צילום ומגזיני תעופה יוקרתיים (בהם ביטאון חיל האוויר), אתר חיל האוויר הישראלי, גלריות באינטרנט, פורומי צבא וביטחון (כולל בפרש) ועוד. בנוסף לצילום תעופה בן-יוסף עוסק גם בצילום טבע וכן צילם כצלם צבאי/מלחמות את פעילות צה"ל (באוויר ובקרקע) במהלך מבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן.
הערות שוליים

↑  Operation Cast Lead בפליקר.
↑  Protecting Edge בפליקר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007410811105171  VIAF: 11154327893026850771   WorldCat (עם VIAF): 11154327893026850771 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת סין בכדורגל נשים

נבחרת סין בכדורגל נשים היא נבחרת כדורגל הנשים הלאומית של הרפובליקה העממית של סין. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל הסינית.
נבחרת זו נחשבת לאחת מנבחרות הנשים הטובות בעולם, והיא זכתה פעמיים בגביע אלגרב (1999 ו-2002). נבחרת סין הגיעה למקום השני בגביע העולם בכדורגל נשים 1999, בטורניר האולימפי ב-1996, והנבחרת עד גיל 20 הגיעה למקום השני בגביע העולם עד גיל 20 ב-2004.
הדירוג הנוכחי של נבחרת סין  ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-18 בעולם, נכון ל-16 באוגוסט 2024, עלייה של נקודה אחת לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 4 נמדד לראשונה ביולי 2003, והדירוג הכי נמוך 19 נמדד לראשונה באוגוסט 2012.
כל גביעי העולם

1991 - מקום חמישי
1995 - מקום רביעי
1999 -  מקום שני
2003 - רבע גמר
2007 - רבע גמר
2011 - לא העפילה
2015 - רבע הגמר
2019 - שמינית גמר
2023 - שלב הבתים
שחקניות מפורסמות

סון ון
ליו אילינג
וואנג ליפינג (אנ')
שיאושו מה (אנ')
האן דואן (אנ')
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיפ"א
1 2  החל מיולי 2003 - אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות נשים בכלל
משתחוים להדרת קודש

מִשְׁתַּחֲוִים לְהַדְרַת קֹדֶשׁ הוא פיוט סליחה לליל יום הכפורים מאת רבי יהודה הלוי, הנאמר בקהילות הספרדים בסליחות ערבית יום הכפורים.
מבנה

מבנה הפיוט הוא כעין שיר אזור, כל אזור הוא קטע פסוק שסופו "ישראל". משקלו של הפיוט הוא 5 + 5 הברות. בסוף כל בית עונה הקהל בפסוק מספר עמוס, פרק ד', פסוק י"ב: ”הִכּוֹן לִקְרַאת אֱלֹהֶיךָ יִשְׂרָאֵל”. בפיוט חמישה בתים, שהאקרוסטיכון בראשם הוא: 'מתודה'. ישנה גם נוסחה אחרת, בה האקרוסטיכון הוא 'יהודה', ולפיה נפתח הפיוט במילה "ישתחוו".
תוכן

את הבית הראשון, הפייטן פותח בתיאור עובדי ה' המשתחוים אל הר קדשו ואל יסוד המזבח. לאחר מכן, ובשני הבתים הבאים, הוא קורא אליהם להתקדש לכבוד יום הכפורים שיבוא למחרת, לקרוע הלבבות בתפילה בקול גדול, לכבד את היום לעיני כל, להיבדל מהגויים, להזכיר את זכות אבותם ולחזור בתשובה.
בשני הבתים האחרונים, פונה הפייטן אל אלוהים בתפילה שיאפשר לעם ישראל לשוב בתשובה, יענה לתפלתם ויגאלם. הפיוט נחתם בתחינה, בה קורא הפייטן לאל ומבקש כי גם אם עמו הרשיעו מאד - לא יכבה בכעסו את ”נֵר יִשְׂרָאֵל”.
לקריאה נוספת

דב ירדן, שירי הקדש לרבי יהודה הלוי, כרך א, ירושלים ה'תשמ"ו עמ' 73–75.
הרב יעקב יצחקי, מחזור אהלי יעקב ליום הכפורים, ירושלים ה'תר"ע, דף לח ע"א-ע"ב
הערות שוליים

↑  דב ירדן, שירי הקדש לרבי יהודה הלוי, כרך א, ירושלים ה'תשמ"ו עמ' 73-75.
↑  משתחווים להדרת קודש – מילים, פירושים וביצועים | ר' יהודה הלוי | פיוט | הספרייה הלאומית – אתר הפיוט והתפילה
↑  ראו יעקב יצחקי, מחזור אהלי יעקב ליום הכפורים, דף לח ע"א-ע"ב ומנחם בן יוסף חזן, סדר טרוייש, ט
↑  ספר תהלים, פרק ה', פסוק ח'
↑  על פי ספר שמואל ב', פרק כ"א, פסוק י"ז
הפיוט "משתחוים להדרת קדש" במחזור ארם צובה, ונציה ה'רפ"ז
נבחרת סיישל בכדורגל

נבחרת סיישל בכדורגל לגברים, הידועה בכינוייה "הפיראטים", מייצגת את סיישל מאז 1974. הנבחרת חברה בקונפדרציית הכדורגל של אפריקה. בשנת 2011 זכתה באליפות משחקי איי האוקיינוס ההודי.
הדירוג הנוכחי של נבחרת סיישל ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-201 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 831.19 – ללא שינוי לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 129 נמדד לראשונה באוקטובר 2006, והדירוג הנמוך ביותר 202 נמדד לראשונה בפברואר 2020.
כל גביעי העולם

עד 1998 - לא נכנסה
2002 עד 2022 - לא העפילה
כל גביעי אפריקה

עד 1988 - לא השתתפה
1990 - לא העפילה
1992 - פרשה
1994 - לא השתתפה
1996 - פרשה
1998 - לא העפילה
2000 עד 2002 - לא השתתפה
2004 עד 2010 - לא העפילה
2012 - לא השתתפה
2013 עד 2023 - לא העפילה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות לגברים באתר פיפ"א
1 2  החל מאוגוסט 1993 – אז החל דירוג פיפ"א לנבחרות גברים בכלל
משפחת כלי בית ירח

קערה מכלי בית ירח
כלי בית־ירח, לעיתים כלי חִ'רְבֵּת־קֶרָךּ (Khirbet Kerak Ware),  משפחה קרמית של כלי חרס מתקופת הברונזה הקדומה ג' (2300-2700 לפנה"ס).
המשפחה נקראת על שם בית ירח, עיר מוקפת חומה מתקופת הברונזה הקדומה שנמצאת בסמוך לכנרת, מצדו המערבי של נהר הירדן. בשנת 1920 נתגלו לראשונה, באתר זה, החרסים. החרסים אופייניים לאגן הים התיכון. דגמים שונים של כלים ממשפחה זאת נמצאו בארץ ישראל ובסוריה. חשיבותם המרכזית היא באבחון תקופת הברונזה המוקדמת.
מקור הקדרות

"כלי־החרס האלה מעבירים אותנו לעולם שונה בתכלית מעולם הקרמיקה הארצישראלית של תקופת־הברונזה הקדומה שהכרנו עד כה", כתבה רות עמירן. יחודה  של משפחת בית ירח מהתוצרת המקומית מעיד כי מקורה באתר חיצוני לארץ ישראל. ברם, שכיחותם מוכיחה כי לא היו תוצאת מסחר, אלא נדודי עמים זרים לתוך כנען.
אין לדעת מה היה אופי ההגירה, וניתן לשקול אפשרות של חדירה שליוה ובלתי־המונית, אם מדובר בקבוצת הנוודים הטרנס־קווקזית שייבאה את אחד האבות החשודים של משפחת בית ירח, קדרות קָרַז (Karaz) או פּוּלוּר (Pulur), המיוצגת היטב בעמקי קוּרָה (Kura) ואָרַקְסֶס. חקר מקור המשפחה ריתק מספר ארכאולוגים בעשורים קודמים, והעלה מספר תיזות עיקריות למקור הקדרות. הראשונה היא זאת שהוזכרה לעיל, קדרות טרנס־קווקזית, ומתקבלת מאוד על דעת רוב החוקרים.
עמירן הבחינה בסמיכות בין סוגי החומרים שהיו בשימוש תרבות אנטולית לחומרי הח'ירבת־קרך, ויתרה מכך החפירות בעמק עָמוּק (Amuq), הנמצא בדרום טורקיה, סמוך לגבול הסורי וקרוב לים התיכון, העלה דוגמאות קדרות מסוג ה'כלים מלוטשים אדומים ושחורים' (Red Black Burnished Ware) הדומים להפליא למשפחת בית־ירח. עמירן טענה כי הן "תרבות הנחושת" האנטולית והן התרבות שהביאה את משפחת בית־ירח ארצה קושרו על ידי אב קדמון משותף, התרבות הקווקזית. גם אפשר שהתרבות שנדדה לכנען יצאה מאנטוליה. רקע נוסף לזיהוי ניתן על ידי עמירן, זהו הרקע הצריפתי (ראו המשך מאמר). את הצריפה הייחודית שאופיינית למשפחה ניתן למצוא בשתי משפחות נוספות: משפחת ה־Black Topped, B ומשפחה קפריסאית, שכנראה מקורבת במידה מסוימת למשפחת בית־ירח.
מאפיינים

את מאפייני משפחת הכלים, וייחודם מיתר הקדרות הארצישראלית ניתן לחלק למספר תחומים, ואותם לשתי קבוצות כלליות : תהליכי היצור והמאפיינים הפיזיים־חיצוניים.
תהליכי יצור - איכות החומר ממנו נעשו הכלים ירודה יחסית, וכתוצאה מכך הכדים פריכים ושבירים. הקרמיקה הזאת נעשתה ביד, ולא על אובניים. הקדרים שלקחו חלק בתהליך יצור הכלים, ידעו את סודות הצריפה. זאת אנו למדים מהצבעים האופייניים למשפחה - אדום ושחור. בני התרבות ירדו לעומק הצריפה המחמצנת והמחזרת. הכלים הוכנו בכבשנים בחום בינוני, ועל ידי השליטה בכמויות החמצן ותהליכי החמצון בזמן יצירת הכלי, נתן הקדר לכלי את צבעו המיוחד. הכדים הוחלקו בתהליכי ליטוש. החיפוי והמירוק של הכדים מיוחדים אף הם. את הכדים ציפו בחיפוי מבפנים ומבחוץ, ומירקו אותם באופן דחוס למדי. יש הטוענים כי מהות המירוק והחיפוי היא לחפות על חולשתו של הכלי, שהוזכרה לעיל. אין לדעת לבטח אם הכלים עוטרו לפני המירוק, או לאחריו, אולם ניתן להניח כי עניין זה השתנה מכלי לכלי.
מאפיינים פיזיים־חיצוניים - במשפחה זאת צורות חדשות וייחודיות: קערות קטנות שצווארן רחב ועגול, וגופן מתחדד כלפי הבסיס הרחב; קערות עמוקות; קערות שקוטרי חלקיהן מסודרים בגדלים ויחס בלתי רגילים וכנים. צורת הידיות שונה, היא מפושקת ואלגנטית יותר, גימורה ניתן לה על ידי הקדר. באופן כללי, צורת הכלים עגלגלה במרכז וצרה בבסיס. צבעם החיצוני היה שחור, אדום כהה, חום כהה ולעיתים עוטרו בצבעים נוספים. צבעם הפנימי היה חום-כתום. העיטורים מחולקים לשלוש קבוצות ראשיות: העיטורים הלולייניים, שעקבו אחר צורת הכלי וקיבלו צורה שזִכתה אותם בכינוי "דרדר נידף ברוח". עיטור נוסף הוא עיטור גאומטרי־משהו של קווים דמויי סולמות, ובאחרונה איורי האדם או החיות שלרוב הציגו את ראש הבריה (לפעמים גם בחריתה).
תפוצה בארץ ישראל

כלי בית ירח נמצאו באתרים רבים ברחבי הארץ כאשר מוקדי התעשייה העיקריים הם באתרים חצור, בית ירח, בית שאן, אליהם היגרו הנוודים הטרנס-קווקזים. באתרים אלה התגלו כל טיפוסי הכלים וגם כלים להכנת אוכל, דבר המעיד על אוכלוסייה בעלת תרבות ואורח חיים זר. בקרבת אתרים אלה, אותם כינה פייר דה-מירושדג'י "אתרי גרעין", קיימים אתרים נוספים, אשר הימצאות הכלים בהם מעידה על סחר אפשרי עם אתרי הגרעין הסמוכים או על הגירה פנימית של בעלי מלאכה אשר יצרו את הכלים באתר. אתרים אלה המכונים "אתרים פריפריאלים" כוללים בין השאר את מגידו, יקנעם, יזרעאל ואתרים נוספים בעמק הירדן, עמק יזרעאל והגליל התחתון. בנוסף לאתרים אלה, התגלו במספר אתרים במרכז הארץ ודרומה כלים מהמשפחה אשר על-פי מחקר פטרוגרפי הוכח כי מקורם באתרי הגרעין בצפון, ומכאן שהתקיים סחר בכלים אלה, והם נחשבו לפריט יוקרה.
ראו גם

תל בית ירח
לקריאה נוספת

רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, 90 - 98, הוצאת מסדה, ירושלים, 1963.
האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל, כרך א', "בית ירח", אפרים שטרן, כרטא ירושלים.
הערות שוליים

↑  רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, 90 - 98, הוצאת מסדה, ירושלים, 1963.
↑  R.S Mitchell, Transcaucasians: Settlement Migration, Trade, in the Early Bronze Age
↑  R.S A. Sagona, The chronology of the Caucasus during the Early Metal Age: Observations from central Trans-Caucasus, p.544 - 546
↑  R. Amiran, Connections between Anatolia and Palestine in the Early Bronze Age, Israel Exploration Journal. Vol. 2, 1952, p. 98-99
מימין כן, משמאל קערה, למטה ספל
נבחרת גביע דייוויס של קנדה

| --- | --- |
קנדה
 מידע כללי
 התאחדות:  פדרציית הטניס של קנדה
 השתייכות אזורית:  אמריקה
 דירוג ITF נכון ל-18 בספטמבר 2024:  3 שינוי מדירוג קודם: 
 דרג נוכחי:  משחקי הגמר 2023
 קפטן:  פרנק דנסוויק
 מפגשים היסטוריים
 שנה ראשונה:  1913
 סטטיסטיקה קבוצתית
 שנים במפעל:  92
 מפגשים:  169
 מאזן ניצחונות:  76 - 93
 שנים בבית העליון:  13
 הישג שיא:  זכייה (2022)
 שיאים אישיים
 מירב הניצחונות יחידים:  סבסטיאן לרו (17 – 16)
 מירב הניצחונות זוגות:  דניאל נסטור (33 – 13)
 מירב הניצחונות סה"כ:  דניאל נסטור (48 – 28)
 הזוג המצליח ביותר:  דניאל נסטור/פרדריק נימייר (12 - 1)
 הכי הרבה שנים:  דניאל נסטור (24)
 הכי הרבה מפגשים:  דניאל נסטור (53)
 
נבחרת גביע הדייוויס של קנדה היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של קנדה המשחקת בבית העליון של גביע דייוויס השנתי-עולמי. הנבחרת מורכבת מבכירי הטניסאים הקנדים.
הישג השיא של נבחרת גביע הדייוויס הקנדית הוא זכייה בתואר ב-2022.
נבחרת קנדה משתתפת בגביע דייוויס החל משנת 1913. נכון לסוף 2022 שיחקה קנדה ב-169 משחקים בינלאומיים, וניצחה ב-76 מהם. דניאל נסטור הוא השחקן בעל מספר ההשתתפויות הגדול ביותר, 53. בנוסף להיותו השחקן בעל מספר הניצחונות הרבים המשחקים, 48 במספרם.
נבחרת קנדה הייתה בבית העליון ב-2004 והיא הצליחה להעפיל בחזרה בשנת 2012 לאחר ניצחון על נבחרתה של ישראל. ב2013 היא הצליחה להגיע למשחק חצי גמר. ב-2019 הפסידה הנבחרת בגמר לספרד.
הדירוג הנוכחי של נבחרת קנדה בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-3 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ללא שינוי לעומת דירוג קודם.
סגל נוכחי

נכון ל-2022:
פליקס אוז'ה-אליאסים
דניס שפובלוב
ואשק פוספיסיל
גבריאל דיאלו
אלכסיס גלרנאו
קפטן: פרנק דנסוויק
הערות שוליים

↑  דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס
| נבחרות הטניס הלאומיות (גביע דייוויס) |
| --- | --- | --- |
| אירופה/אפריקה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • איסלנד • אירלנד • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • דרא"פ • הולנד • הונגריה • זימבבואה • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מצרים • מקדוניה • מרוקו • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה | איי בהאמה • אל סלבדור • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית • אורוגוואי • בוליביה • ברבדוס • ברזיל • גוואטמלה • ג'מייקה • הרפובליקה הדומיניקנית • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • ונצואלה • מקסיקו • פוארטו ריקו • פרגואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אסיה/אוקיאניה | אוזבקיסטן • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן • דרום קוריאה • הודו • הונג קונג • הפיליפינים • טג'יקיסטן • טיוואן • יפן • כווית • לבנון • מלזיה • ניו זילנד • סוריה • סין • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • ערב הסעודית • פקיסטן • קזחסטן • תאילנד |  |
| נבחרות בעבר | יוגוסלביה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס ובנושא קרואטיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת גביע דייוויס של שווייץ

| --- | --- |
שווייץ
 מידע כללי
 התאחדות:  אגודת הטניס של שווייץ
 השתייכות אזורית:  אירופה/אפריקה
 דירוג ITF נכון ל-18 בספטמבר 2024:  23 שינוי מדירוג קודם:  ‎-1‏
 דרג נוכחי:  משחקי סבב מקדים 2023
 קפטן:  סברין לוטי
 מפגשים היסטוריים
 שנה ראשונה:  1923
 סטטיסטיקה קבוצתית
 שנים במפעל:  92
 מפגשים:  174
 מאזן ניצחונות:  82 - 92
 שנים בבית העליון:  30
 הישג שיא:  זכייה - 1, סגנית - 1
 שיאים אישיים
 מירב הניצחונות יחידים:  רוג'ר פדרר (52 – 18)
 מירב הניצחונות זוגות:  יאקוב הלאסק (15 – 10)
 מירב הניצחונות סה"כ:  רוג'ר פדרר (52 – 18)
 הזוג המצליח ביותר:  יאקוב הלאסק/מארק רוסה (7 - 5)
 הכי הרבה שנים:  היינץ גונטהארט,רוג'ר פדרר (15)
 הכי הרבה מפגשים:  היינץ גונטהארט (30)
 
נבחרת גביע דייוויס של שווייץ היא האלופה משנת 2014 של גביע דייוויס.
נבחרת הטניס של שווייץ משחקת בגביע דייוויס החל משנת 1923, נכון לשנת 2014 שיחקה שווייץ מאז תחילת השתתפותה בגביע דייוויס 158 משחקים בינלאומיים, בהם ניצחה 74, כאשר היינץ גונטארד הוא השחקן עם מספר ההשתתפויות הבינלאומיות הגדול ביותר, 39 בסה"כ, לעומת זאת בעל שיא הניצחונות במשחקים, 37 במספרם הוא רוג'ר פדרר.
שווייץ העפילה לשלב הגמר בבית העולמי בשנת 1992 והפסידה לארצות הברית 3:1. בשנת 2010 ירדה שווייץ לבית האזורי I. שנה לאחר מכן היא עלתה בחזרה לבית העליון. בשנים 2012 ו-2013 היא הפסידה במשחקה הראשון בבית עליון אך נצחה במשחקי הפלייאוף ונשארה בבית העליון.
בשנת 2014, זכתה נבחרת שווייץ לראשונה בתולדותיה בגביע דיווייס לאחר ניצחון 3:1 בגמר על נבחרת צרפת
שווייץ משחקת בצבעים אדום ולבן. הדירוג הנוכחי של נבחרת שווייץ בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-23 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
בשנת 2015 הפסידה בשמינית הגמר של הבית העליון לבלגיה 3:2
הישגים

זכייה
2014
סגנית
1992
הערות שוליים

↑  דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס
| נבחרות הטניס הלאומיות (גביע דייוויס) |
| --- | --- | --- |
| אירופה/אפריקה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • איסלנד • אירלנד • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • דרא"פ • הולנד • הונגריה • זימבבואה • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מצרים • מקדוניה • מרוקו • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה | איי בהאמה • אל סלבדור • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית • אורוגוואי • בוליביה • ברבדוס • ברזיל • גוואטמלה • ג'מייקה • הרפובליקה הדומיניקנית • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • ונצואלה • מקסיקו • פוארטו ריקו • פרגואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אסיה/אוקיאניה | אוזבקיסטן • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן • דרום קוריאה • הודו • הונג קונג • הפיליפינים • טג'יקיסטן • טיוואן • יפן • כווית • לבנון • מלזיה • ניו זילנד • סוריה • סין • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • ערב הסעודית • פקיסטן • קזחסטן • תאילנד |  |
| נבחרות בעבר | יוגוסלביה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת גביע דייוויס של קזחסטן

| --- | --- |
קזחסטן
 מידע כללי
 התאחדות:  אגודת הטניס של קזחסטן
 השתייכות אזורית:  אסיה/אוקיאניה
 דירוג ITF נכון ל-18 בספטמבר 2024:  21 שינוי מדירוג קודם:  ‎-2‏
 דרג נוכחי:  משחקי סבב מקדים 2023
 קפטן:  דיאס דוסקרייב
 מפגשים היסטוריים
 שנה ראשונה:  1995
 סטטיסטיקה קבוצתית
 שנים במפעל:  27
 מפגשים:  82
 מאזן ניצחונות:  48 - 34
 שנים בבית העליון:  10
 הישג שיא:  רבע גמר - 3 פעמים
 שיאים אישיים
 מירב הניצחונות יחידים:  אלכסיי קדריוק (43 – 17)
 מירב הניצחונות זוגות:  אלכסיי קדריוק (23 – 17)
 מירב הניצחונות סה"כ:  אלכסיי קדריוק (66 – 34)
 הזוג המצליח ביותר:  אנדריי גולובב/אלכסנדר נדובסוב (7 - 4)
 הכי הרבה שנים:  אלכסיי קדריוק (15)
 הכי הרבה מפגשים:  אלכסיי קדריוק (51)
 
נבחרת גביע דייוויס של קזחסטן היא נבחרת טניס הגברים הלאומית של קזחסטן שיחקה בעבר בבית העליון של גביע דייוויס.
הנבחרת הופיע לראשונה בשנת 1995. במהלך התקופה היא שיחקה 82 משחקים וניצחה ב-48.
הדירוג הנוכחי של נבחרת קזחסטן בדירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס, הוא המקום ה-21 בעולם, נכון ל-18 בספטמבר 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם.
הישגים

רבע הגמר
2011, 2013, 2014, 2015
הערות שוליים

↑  דירוג נבחרות הגברים של גביע דייוויס באתר הפדרציה הבינלאומית לטניס
| נבחרות הטניס הלאומיות (גביע דייוויס) |
| --- | --- | --- |
| אירופה/אפריקה | אוסטריה • אוקראינה • איטליה • איסלנד • אירלנד • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • בריטניה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • דרא"פ • הולנד • הונגריה • זימבבואה • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מצרים • מקדוניה • מרוקו • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אמריקה | איי בהאמה • אל סלבדור • אקוודור • ארגנטינה • ארצות הברית • אורוגוואי • בוליביה • ברבדוס • ברזיל • גוואטמלה • ג'מייקה • הרפובליקה הדומיניקנית • האנטילים ההולנדיים • הונדורס • ונצואלה • מקסיקו • פוארטו ריקו • פרגואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אסיה/אוקיאניה | אוזבקיסטן • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן • דרום קוריאה • הודו • הונג קונג • הפיליפינים • טג'יקיסטן • טיוואן • יפן • כווית • לבנון • מלזיה • ניו זילנד • סוריה • סין • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • ערב הסעודית • פקיסטן • קזחסטן • תאילנד |  |
| נבחרות בעבר | יוגוסלביה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס ובנושא קזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערבית

מתוך מחזור לפסח בהוצאת רוו"ה (רדלהיים, 1832), עמ' ט. תחילת המערבית "ליל שמורים", לערבית יום טוב ראשון של פסח, עם הביכור "אזכרה שנות עולמים" שהוסיף רבי מאיר ש"ץ, משולבים בתוך תפילת הקבע. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 24
מערבית (לעיתים: מעריב, מערבות) היא מערכת פיוטים לברכות קריאת שמע של תפילת ערבית, שנועדה בעיקר לתפילות החגים. מנחם זולאי מנה אותה כאחד מ"שלושת סוגי הפיוט העיקריים".
בנוסחי התפילה המאוחרים, נפוצות מערביות כמעט רק בנוסח אשכנז.
מבנה

המערבית היא מן הסוגים הקדומים והבסיסיים ביותר של הפיוט, שכן היא נועדה לחלק בסיסי ביותר של התפילה, ברכות קריאת שמע. כרוב הפיוטים, במקור נועדה המערבית להחליף את הנוסח הרגיל של התפילה, בשל כך, מבנה המערבית כולל קטע פיוט מקביל עבור כל קטע בתפילת הקבע.

ברכות קריאת שמע כוללות שתי ברכות לפני קריאת שמע ("המעריב ערבים" ו"אוהב עמו ישראל") ושתי ברכות לאחריה ("גאל ישראל" ו"השכיבנו"), אך הברכה השלישית כוללת שלושה קטעים, שכן מוסיפים בה שני פסוקים בתוך הברכה. אם כן, המבנה הבסיסי של המערבית כולל שישה קטעי פיוט כדי להחליף את ששת קטעי התפילה (את קריאת שמע עצמה אין מחליפים).
עזרא פליישר טוען כי ככל הנראה עוצב מבנה המערבית כמקביל למבנה היוצר, הפיוט המקביל לשחרית (שאף הוא אחד מסוגי הפיוט הנפוצים), אולם הוא מציין שמבנה המערבית הגיע לעיצובו הסופי והקבוע בתקופה מוקדמת יחסית לשאר מערכות הפיוט, כבר בתקופה הקדם-קלאסית. בדומה למבנה היוצרות לימי חול, כל קטע במערבית הוא בית קצר בן ארבע שורות, ובין הבתים נשמרת סימטריה בתבנית ובצורה. הקטע השלישי יוצא מכלל זה והוא ארוך יותר. הוא גם הקטע היחיד שהוא בעל כינוי עצמאי, ומכונה לעיתים "זולת" או "אמת" (שהם כינויו של הפיוט המקביל ביוצר לשחרית) במקור, החלק השלישי היה כנראה חלק בלתי נפרד מהמערכת הכוללת מצד תוכנו ומבנהו, אלא שהיה מעט ארוך יותר. בתקופה מאוחרת יותר, התנתק החלק השלישי ממבנה המערכת הכללי מצד התוכן, ולרוב גם עוצב לו מבנה עצמאי.
מבנה > ביכור

כאשר הגיע סוג זה לאשכנז, הוסיפו פייטני אשכנז וצרפת אחרי הבית האחרון, קודם חתימת הברכה, פיוט ארוך הנקרא ביכור. הביכור לא נחשב חלק מחייב של המערבית ולעיתים לא הוסיפוהו כלל, או החליפו את הביכור בביכור אחר. פעמים רבות נושא הביכור הוא עניינים הקשורים בבית המקדש (כגון הקרבת קרבן פסח ומנחת העומר בביכור לפסח, הבאת ביכורים בביכור לשבועות ושמחת בית השואבה ואכילת מעשר שני בירושלים בביכור לסוכות).
אברהם פרנקל משער כי הפייטן הראשון שכתב ביכור הוא רבי מאיר ש"ץ, כך שהוא מייסד סוג פיוט זה. להשערתו, פיוט הביכור הראשון הוא "אור ליום הנף" העוסק במנחת העומר ומיועד לשני של פסח. השערתו מבוססת על כך שביכור זה, בניגוד למקובל, אינו נוסף על הבית האחרון של ברכת השכיבנו, אלא מחליף אותו ומשמש הרחבה של הבית האחרון.
מועדי אמירת מערבית

על פי הממצאים שבידינו, המערבית, על אף קדמותה, הייתה סוג זניח בתקופות הקדומות של הפיוט בארץ ישראל. בתקופה הקדם-קלאסית (עד המאה השישית), היה הסוג נדיר למדי, והשימוש בו נתרבה בתקופה הקלאסית של הפיוט (מהמאה השישית ועד המאה התשיעית). אך גם אז, לא נמצאו כל מערביות לשבתות רגילות או לימי חול, ומעטות לשבתות מיוחדות. עיקר השימוש במערביות היה ככל הנראה בחגים, שבארץ ישראל נהגו לעטר את תפילות ערבית שלהם בפיוטים רבים. בתקופה המאוחרת יותר שוב התמעטה אמירת המערבית.
גדולתה של המערבית הייתה בפיוט המרכז-אירופאי (צרפת ואשכנז). פייטנים אירופאים כתבו מערביות רבות מאוד והיא בין הסוגים הנפוצים בתקופה זו. אולם, מבחינת מועדי אמירתם, הצטמצמו המערביות בקהילות אירופה ללילי יום טוב בלבד, ולא נאמרו מערביות בימי חול או בשבתות (גם בשבתות המיוחדות שאמרו בהן פיוטים אחרים).

במנהגי אשכנז נראה שמעולם לא אמרו מערבית בליל יום כיפור, ובראש השנה ביטלו את אמירת המערבית ברוב הקהילות, מלבד בוורמייזא, בה אמרו מערביות בלילות ראש השנה. המערביות הודפסו בוורמייזא בחוברת מיוחדת כיוון שלא הופיעו במחזורים הרגילים (יחד עם פיוטים נוספים המיוחדים למנהג קהילה זו). גם בנוסח צרפת נאמרה מערבית בראש השנה, אך לא ביום כיפור. למעשה, אמירת מערבית ביום כיפור נותרה רק בנוסח רומניא, שבו אמרו מערבית בכל החגים. בנוסח איטליה נאמרו בעבר מערביות, אך עם הוצאת מרבית הפיוטים מגוף התפילה שם, נתבטלו המערביות. מאידך, מה שנראה כחלקים מתוך מערבית קדומה לליל שבת נותרה שם בתוך נוסח הקבע לתפילת ערבית של שבת. גם בנוסחי פרובנס, קטלוניא ואלג'יר אמרו מערבית, על כל פנים בליל הסדר (המערבית ליל שמורים אותו אל חצה).
כתבו כמה פוסקים שאין לומר מערבית בליל יום טוב שחל בשבת, כי בשבת, בניגוד ליו"ט, אסור לקרוא לאור הנר (מחשש שמא יטה את הנר על מנת לקרוא טוב יותר) והציבור לא בקיא במערבית בעל פה. פסק זה התקבל במרבית הקהילות, ואף נפסק בידי הרמ"א בהגהותיו לשולחן ערוך; בשל כך נוהגים בחלק מהקהילות לומר את המערבית של הלילה הראשון למחרת, בליל יום טוב שני של גלויות. למרות דברי פוסקים אלו ופסק הרמ"א, בחלק מקהילות מנהג אשכנז המערבי לא קבלו פסק זה ונהגו לומר מערבית אפילו בשבת.
בתקופה המאוחרת, הפסיקו בהרבה קהילות אשכנזיות לומר מערבות בכלל. זה יכול להיות חלק מהמגמה לקצץ פיוטים בכלל כדי לקצר את התפילה, וגם בהשפעת שיטת הגר"א שהתנגד לאמירת מערביות מטעמים הלכתיים. בכל מקרה, ברוב הקהילות בארץ ישראל כיום, לא אומרים מערבית.
מעמד המערבית במחזורים

בניגוד ליוצרות וקרובות, שלפעמים לא נשמרו בשלמותם ולעיתים קוצצו או הועברו מיום ליום, מערביות נשמרו על ידי הקהילות בשלמותן ונאמרו כיצירה אחת. מאידך, נראה שאמירת מערביות לא הגיעה לאותה רמה של "חובה" כמו אמירת קרובות: בטלו ברוב הקהילות את אמירת המערביות של ראש השנה, ויש כתבי יד שחסרות בהם מערביות לימים טובים מסוימים (אבל לא היו קהילות באשכנז וצרפת שלא אמרו מערביות כלל). כמו כן, במערביות נשמר, עד לתקופת הדפוס, גיוון רחב יותר במנהגים, ולא הייתה אחידות בין הקהילות בזהות המערבית שנאמרה בלילה מסוים. יש גם כתבי יד שכוללים יותר ממערבית אחת לכל יום, וכנראה אף לא אמרו אותה מערבית בכל שנה.
בכתבי היד, וגם בחלק מהדפוסים, מערביות לא נכתבו במחזורים הגדולים, אלא בסידורי התפילה הקטנים יותר. זאת כנראה כדי שניתן יהיה להסתפק בערב בהבאת הסידורים הקטנים ולא להזדקק להביא לבית הכנסת את המחזורים הגדולים והכבדים פעם נוספת.
מנהגי אמירת מערבית

באופן כללי, בני אשכנז קבלו לפעמים גם נוסחאות ארץ-ישראליות לחלקים בתפילה, בצד הנוסח הקבוע שמקורו בבבל, והשתמשו בהם כנוסח חלופי לזמנים מיוחדים. חלק מנוסחאות אלה הוצמדו לפיוטים ואמרו אותם במקום נוסח הקבע כשאמרו פיוטים.
כך גם באמירת מערבית. כאשר אומרים מערבית נוהגים להוסיף בברכת "גאל ישראל" את המילים "בגילה ברינה" לפני "בשמחה רבה ואמרו כולם", וגם להחליף את הנוסח הקבוע "זה אלי ענו ואמרו" בנוסח מיוחד "זה צור ישענו פצו פה ואמרו". בנוסף, רבים נהגו להחליף את חתימת הברכה "גאל ישראל" בחתימה הארץ-ישראלית העתיקה "(מלך) צור ישראל וגואלו". החלפת החתימה עוררה דיון בקרב הפוסקים, שכן חתימת "גאל ישראל" מופיעה בפירוש בתלמוד הבבלי, כהבחנה בין ברכות קריאת שמע בהן יש לחתום "גאל" בלשון עבר, לבין תפילת שמונה עשרה בה חותמים "גואל" בלשון הווה. חלק מהפוסקים התנגדו לחתימה השונה וקבעו שיש לחתום כמו בכל השנה, הט"ז ודגול מרבבה תרצו את המנהג לשנות את החתימה, והב"ח הציע להגיה ולומר "צור ישראל וּגְאָלוֹ" כדי שהחתימה תהיה בלשון עבר. המשנה ברורה כותב ”מפני קושיא זו נהגו אנשי מעשה לומר גם במערבית גאל ישראל”. היום, בקהילות מנהג אשכנז המזרחי שאומרות מערבית, ישנם חילוקי מנהגים בשאלה זו.
ראו גם

ליל שיכורים
ליל שמורים אותו אל חצה