stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה טורא
הערות שוליים

↑  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, ת"א: עם עובד, 1976, עמ' 2621
↑  סכום של 50,000 $ בשנת 1855 שווה בשנת 2023 ל $1,706,844. (ע"פ:

https://www.officialdata.org/us/inflation/1855?amount=50000 )
↑  צוואת ר' יהודה (טורא), המגיד, גיליון 1859, ע' 36.
↑  יהושע בן אריה, ירושלים החדשה בראשיתה, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, תשל"ט 1979, עמ' 113
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290154305171  PLWABN: 9811266038805606  GND: 128384603  ISNI: 0000 0000 5465 5679  LCCN: nr95038942  SNAC: w65m8tt9  VcBA: 495/184299  VIAF: 49120836   WorldCat (עם VIAF): 49120836
ברברה בוש

.
ברברה בוש בשנות ה-60, מוקפת בבני משפחתה
ברברה פירס בוש (באנגלית: Barbara Pierce Bush; ‏8 ביוני 1925 – 17 באפריל 2018) הייתה רעייתו של הנשיא ה-41 של ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש, והגברת הראשונה של ארצות הברית בשנים 1989–1993. היא אמם של הנשיא ה-43 של ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, וג'ב בוש, שהיה המושל ה-43 של פלורידה.
ביוגרפיה

ברברה פירס הייתה ילדתם השלישית של פאולין רובינסון (Pauline Robinson ‏(1896–1949)) ומרווין פירס (Marvin Pierce ‏(1893–1969), לימים נשיא תאגיד הפרסום מקקול. ברברה נולדה בבית החולים בות' ממוריאל בניו יורק. גדלה והתחנכה בפרוור ריי של העיר ניו יורק, שם למדה בבית הספר היסודי. המשיכה לימודיה בפניימיה פרטית באשלי הול שבצ'ארלסטון דרום קרוליינה.
אמה של ברברה נהרגה בתאונת דרכים. התאונה אירעה כאשר אביה של ברברה ניסה למנוע מכוס קפה רותח להישפך על האם בעת נהיגה, והמכונית התנגשה חזיתית בקיר.
בעת חופשת חג המולד, בגיל 17, פגשה את ג'ורג' הרברט ווקר בוש, שהיה באותה עת תלמיד באקדמית פיליפס באנדובר שבמסצ'וסטס. לאחר חצי שנה השניים התארסו, בטרם צאתו של ג'ורג', טייס מטוסי טורפדו בצי ארצות הברית, להילחם במלחמת העולם השנייה. כאשר שב מהצבא, התחתנו השניים ב-6 בינואר 1945. לאחר נישואיהם עזבה ברברה את מכללת סמית' בנורת'האמפטון שבמסצ'וסטס ובשעה שגידלה את ילדיהם סיים ג'ורג' את לימודיו באוניברסיטת ייל. לאחר תום לימודיו עברו בני הזוג למידלנד שבטקסס, שם עסק ג'ורג' בעסקי הנפט, והקים את תאגיד סאפאטה.
לבני הזוג נולדו שישה ילדים:
ג'ורג' ווקר בוש (נולד ב-6 ביולי 1946) הנשיא ה-43 של ארצות הברית והמושל ה-46 של מדינת טקסס.
פאולין רובינסון "רובין" בוש (20 בדצמבר 1949 - 11 באוקטובר 1953, נפטרה מסרטן הדם);
ג'ון אליס "ג'ב" בוש (נולד ב-11 בפברואר 1953); כיהן כמושל ה-43 של פלורידה.
ניל מאלון בוש (נולד ב-22 בינואר 1955);
מארווין פירס בוש (נולד ב-22 באוקטובר 1956);
דורותי בוש קוץ' (נולדה ב-18 באוגוסט 1959).
ברברה וג'ורג' בוש היו נשואים 73 שנים, תקופת הנישואין הארוכה ביותר מבין כל נשיאי ארצות הברית מאז ומעולם.
לברברה היה תפקיד מרכזי בהצלחה הפוליטית של בעלה. היא הייתה דוברת מבוקשת בארבע מערכות בחירות לאומיות: כשבעלה נבחר לריצה משותפת עם רונלד רייגן ב-1980, וב-1984, וכשבעלה התמודד לנשיאות ב-1988 וב-1992. וכן הייתה פעילה בקמפיין הבחירות של בנה לנשיאות.
הגברת הראשונה של ארצות הברית

בהיותה הגברת הראשונה פעלה ברברה במספר פרויקטים להגברת קריאת הספרים בארצות הברית, היא השתתפה בלמעלה מ-500 אירועים לשיפור הרגלי הלמידה, והקימה קרן שעסקה בנושא. "אני רוצה שיכירו אותי בתור רעיה, אמא וסבתא", כתבה ב-1988. "זה מה שאני. ואני ארצה שיכירו אותי בתור מי שהיה לה אכפת מאנשים, ושעבדה מאוד, מאוד קשה כדי להפוך את אמריקה למשכילה יותר".
כמו כן, פעלה ברברה במסגרת מספר קרנות ופרויקטים למלחמה באיידס, לטיפול בחסרי הבית, וכן עודדה פרויקטים של התנדבות תלמידים בבתי ספר.
לאחר תום כהונת בעלה, ותום תפקידה כמארחת הבית הלבן, עברה עם בעלה להתגורר ביוסטון שבטקסס ובחוותם - חוות בוש בקניבנקפורט שבמיין.
שלושה בתי ספר יסודיים במדינת טקסס קרויים על שמה - אחד ביוסטון השני בד'ה וודלנדס במחוז מונטגומרי והשלישי בגרנד פריירי, פרוור של דאלאס. כמו כן בית ספר יסודי במסה שבאריזונה קרוי על שמה. שתי חטיבות בינים קרויות על שמה: האחד בסן אנטוניו שבטקסס, והשני באירווינג שבטקסס.
במסגרת המרכז הרפואי מיין בפורטלנד שבמיין מצוי בית החולים לילדים הקרוי על שמה.
בוש כיהנה בדירקטוריון אמריקיירס (AmeriCares) ומרפאת מאיו (Mayo Clinic) וכן עמדה בראש קרן ברברה בוש לעידוד הקריאה.
בתחילת 2016 סייעה לבנה ג'ב בוש בבחירות המקדימות לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016, על אף שלפני כן הביעה התנגדות לאפשרות שיתמודד לנשיאות.
ברברה בוש נפטרה ב-17 באפריל 2018 בגיל 92 לאחר שורה של אשפוזים. טקס הלווייתה נערך בכנסיית סנט מרטין ביוסטון, שבה היא ומשפחתה חברים משנות ה-50. היא נקברה ליד בתה רובין, במתחם הספרייה הנשיאותית על שם בוש באוניברסיטת טקסס A&M.
מחלוקות

ברברה בוש הייתה ידועה בהתבטאויותיה השנויות במחלוקת. כך למשל אמרה בשנת 1984 על המועמדת לסגן נשיא ארצות הברית ג'רלדין פררו, כי מה שהיא חושבת עליה "It rhymes with witch" ("מתחרז עם מכשפה") - שכוונתה לכינוי הגנאי Bitch (כלבה).
בספטמבר 1990 העירה ברברה למגזין פיפל כי הסדרה "הסימפסונים" היא סדרת הטלוויזיה הטיפשית ביותר שראתה (מאוחר יותר כותבי הסדרה צחקו עליה ועל בעלה בשל אמירה זו).
בשנת 2003 אמרה בתוכנית "בוקר טוב אמריקה" של רשת ABC בעקבות מלחמת עיראק: "מדוע אנו צריכים לשמוע על שקי גופות? זה לא רלוונטי. מדוע אני צריכה לבזבז את תאי המוח היפה שלי על דברים כאלה?".
הערות שוליים

↑   אשלי פרקר ומייקל ברבארו, ניו יורק טיימס, ג'ב בוש – המועמד שחשב שהשנה היא 2007 וגילה שכבר 2016, באתר הארץ, 21 בפברואר 2016
↑  בגיל 92: ברברה בוש הלכה לעולמה, באתר ynet, 18 באפריל 2018
↑  סוכנויות הידיעות, דרכה האחרונה של ברברה בוש: "יפה עד הרגע האחרון", באתר ynet, 21 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459953805171  PLWABN: 9810656198905606  BnF: cb165230589 (data)  CiNii: DA08649678  GND: 118926594  ISNI: 0000 0001 2142 0803  LCCN: n83146999  LNB: 000261368  NARA: 10567765  NDL: 00464068  NKC: xx0010422  NLA: 36451719  NLK: KAC2018O2317  NTA: 081382758  SNAC: w6jv0df6  SUDOC: 132984776  Trove: 1257483  VIAF: 85368778   WorldCat (עם VIAF): 85368778 
ברברה ובעלה ג'ורג', יחד עם בנם ג'ורג'
מוסללה

| --- | --- |


המרפסת בבניין כלל, מוסללה
 פעילות:  העלאת תכנים חברתיים ואמנותיים לשיח היום הציבורי, יצירת מסגרות לפעילות ויצירה עבור הקהילה
 תחום:  תרבות ואמנות, קהילה וחברה
 שפה רשמית:  עברית
 מדינה:  ישראל
 משרד ראשי:  רחוב יפו 97, ירושלים
 מטה הארגון:  ירושלים 
 מקום פעילות:  ירושלים
 מייסדים:  גיא ברילר, מתן ישראלי, רם עוזרי, לאל קליין, יוחאי שלום חדד
 חברים:  אלדר בוזגלו, אלה גיל, דינה יוגב, דני קינרייך, יוסי אוד, נילי פרלמוטר, נתן לנדאו, לינדה נתן, עליזה אשכנזי, רם עוזרי, שמוליק טוויג, אוריה עמית, טארק נאסר
 עובדים:  7
 תקופת הפעילות:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 muslala.org
 
המרפסת של מוסללה


צוות מוסללה
מוסללה היא עמותה הפועלת לעשייה ולקידום בתחומי האמנות, החברה והקהילה בירושלים.
רקע ופעילות

העמותה נוסדה בשנת 2009 ומאגדת אמנים, פעילים חברתיים, תושבי מרכז העיר ירושלים.
מוסללה פועלת ברחבי העיר בתחומי אמנות, חברה וקהילה שונים כתערוכות, מסלול אמנות עירונית, סיורים, סדנת עבודה ויצירה, מרכז לימוד-תצוגה ומפגש.
הקבוצה משמשת כפלטפורמה עבור חברי הקבוצה ומאות אמנים נוספים מתחומי עשייה שונים לפעול וליצור במרכז העיר, בקווי התפר וב"שטח ההפקר" הירושלמי.
פעילות העמותה מתבצעת בדגש על יצירה של אמנות במרחב הציבורי מתוך רצון לייצר מודל חדש של פעולה אמנותית בעלת זיקה חברתית כדי להשפיע על המרחב העירוני המקומי ואף מעבר.
הרקע להקמת העמותה מבוסס על הרצון לעודד קיום דיאלוג בתחום היצירה האמנותית, גם בקרב קהילות מקומיות שלא נחשפות על בסיס קבוע ליצירה אמנותית. תקציב העמותה בתמיכת משרד התרבות והספורט.
רקע ופעילות > מטרות רשמיות

המטרות שהוגדרו הן העלאת תכנים חברתיים ואמנותיים לשיח היום הציבורי, יצירת מסגרות לפעילות ויצירה עבור הקהילה. הפעלה סדנה פעילה לאמנים ליצירת אמנות, קיום של חלל תצוגה לאמנות, מפגש ושיחה, קידום תכנים ועשייה בנושאי קיימות ועירוניות בריאה.
אטימולוגיה

השם מוסללה מעיד על תחילתה של הפעילות שנבטה בשכונת מוסררה בירושלים. השם הוא חיבור המילים "מסלול" ו"מוסררה" מאחר שבסיסה של הפעילות הוא מסלול העובר במרחב הציבורי.
הוספת הגרש העליון לאות ריש ושינוי המילה "רע" הנמצאת פעמיים בשם השכונה לצליל "לה", המתקשר עם שירה, מוזיקה ואמנות יוצרת את המילה המהווה את הרעיון העומד בבסיס העשייה: עריכת שינויים קטנים במציאות באמצעים אמנותיים, שמובילים לשינוי בתמונה הכללית.
מרכזי פעילות

למוסללה שני מרכזי פעילות: המרפסת של מוסללה והסדנא של מוסללה (נגרייה קהילתית).
מרכזי פעילות > המרפסת של מוסללה

המרפסת הוקמה בחלל הענק של מרכז כלל שנבנה בשנות ה-70 על חורבות בית הספר "תורה ומלאכה". בניין כלל במקור אמור היה להיות מרכז כלכלי של ירושלים המערבית – "בניין שהוא עיר" המכיל את כל צורכי האדם. מרכז הקניות והמגדל היו החלק הראשון בבנייה מאסיבית שתוכננה אך נפסקה לאור תכנון כושל וביקורת ציבורית. מאז שנת 2014 פועלת בבניין קבוצת מוסללה בשיתוף עם בעלי העסקים ועם חברת מיקדן.
חלק מהמטרות של העמותה היא שימור זכרו של בית הספר "תורה ומלאכה", המוסד לאומנות ולאמנות הראשון בארץ ישראל המודרנית שקם במקום בשנת 1882 והכשיר דור של יוצרים. עד תחילת שנות השבעים היה במקום מבנה אבן מרובע ונמוך שהיה שייך לחברת אליאנס, ובו פעל בית הספר שהיה מוסד חינוכי לבנים ברוח התנועה היהודית־צרפתית. בית הספר נועד במקור לבני העדה הספרדית בירושלים, אך בפועל למדו בו גם נוצרים ומוסלמים.
מתחם המרפסת הוקם בשיתוף עם חברת הניהול והאחזקה "מיקדן" ובשיתוף עם בעלי העסקים בבניין. עיקר פעילותה של קבוצת מוסללה היא במרפסת הממוקמת על הגג של בניין כלל, מרחב שמחבר בין אמנות. המרפסת נפתחה לראשונה לציבור בסוף מאי 2016. מתחם המרפסת מורכב מחלק מקורה ומחלק פתוח תחת כיפת השמיים המתפרס על פני גג הבניין. ליבה של המרפסת הוא שטח רב שימושי המיועד לפנאי, מפגשים ואירועים ולצידו הוקמו מספר מרכזי תוכן אותם מובילים חברי קהילת מוסללה, כאשר כל אחד מהמרכזים מציע מגוון קורסים, סדנאות והרצאות.
מרכזי פעילות > הסדנה של מוסללה: נגרייה קהילתית

הסדנה הוקמה בשנת 2009. הפרויקט התחיל את דרכו במקלט 751 בשכונת מוסררה, ומשגדל עבר למשכנו הנוכחי במרכז ביתא לאמנות.
הסדנה פועלת במתכונת של עסק חברתי: מטרת הכספים שמושקעים במקום היא להשקיע בחזרה בפעילות העמותה התומכת בקהילה, בין היתר: רכישה והשקעה בכלים, חומרי גלם וציוד מסוגים שונים, וקיום של ואירועים פתוחים לקהילת חובבי העץ.
בסדנה מתקיימות פעילויות שונות, כמו קורסים בנגרות, רפדות גילוף וחריטה, מפגשים מעשיים חד פעמיים וסדנאות אמן.
שיתוף הפעולה בין קהילת מוסללה לקהילת סינסילה יצרה ספרייה ירוקה ציבורית ראשונה במזרח ירושלים.
ראו גם

ספרייה ירוקה
הערות שוליים

↑  מנופים | אמנות בירושלים | בניין כלל המתחדש: סדרת סיורים, באתר manofim.org
↑  מוסללה ארט-טרקס (ע"ר) - תמיכות ממשלתיות, באתר www.guidestar.org.il
↑  מוסללה ארט-טרקס (ע"ר) | גיידסטאר - אתר העמותות של ישראל | משרד המשפטים, באתר www.guidestar.org.il
↑  מי מחק מהזיכרון את בית הספר לאמנות הראשון בישראל, באתר www.makorrishon.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405365005171  VIAF: 42153288281532650623   WorldCat (עם VIAF): 42153288281532650623
מורטימר צוקרמן

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1937 (בן 87) מונטריאול, קנדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  אפר איסט סייד 
 השכלה:  הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת מקגיל  בית הספר וורטון  בית הספר למשפטים בהרווארד 
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, Cabot, Cabot & Forbes, בוסטון פרופרטיס, אוניברסיטת ייל, U.S. News & World Report 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 פרסים והוקרה:  מפקד מסדר האמנויות והספרות (16 ביוני 1994)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קולומביה (2014)  פרס המהגרים הגדול (2007) 
 
מורטימר בנימין "מורט" צוקרמן (באנגלית: Mortimer Benjamin "Mort" Zuckerman) הוא איש עסקים יהודי-קנדי-אמריקאי המשמש כיושב ראש "בוסטון פרופרטיס" - אחת מקרנות הנדל"ן הגדולות בארצות הברית והמוציא לאור של המגזין U.S. News & World Report. בעבר היה הבעלים של כתבי העת The Atlantic וה-Fast Company והעיתון היומי "ניו יורק דיילי ניוז". על פי המגזין פורבס, הונו האישי הוערך ב-2.7 מיליארד דולר אמריקני בשנת 2017.
קורות חיים

צוקרמן נולד במונטריאול שבקוויבק לאסתר ואברהם צוקרמן, בעלי חנות טבק וממתקים. סבו היה רב אורתודוקסי. צוקרמן נרשם לאוניברסיטת מקגיל בגיל 16 וקיבל תואר BA בשנת 1957, ותואר במשפטים בשנת 1961, למרות שלא נבחן בבחינות הסמכה ללשכת עורכי הדין. באותה השנה נרשם לבית הספר וורטון באוניברסיטת פנסילבניה לתואר במנהל עסקים, אותו סיים בהצטיינות. בשנת 1962 קיבל תואר שני מבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
קורות חיים > קריירה עסקית

לאחר סיום לימודיו נשאר צוקרמן כמרצה בבית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד במשך תשע שנים ואף לימד באוניברסיטת ייל. הוא עבד בחברת הנדל"ן קבוט, קבוט ופורבס במשך שבע שנים, והגיע לתפקיד סגן נשיא בכיר ומנהל כספים ראשי (CFO). ב-1980 רכש את הירחון The Atlantic, וכיהן כיו"ר הירחון במשך 19 שנים, עד 1999, כאשר מכר את המגזין לדייוויד ג'י ברדלי, תמורת 12 מיליון דולר.
בשנת 1984 רכש צוקרמן את כתב העת "U.S. News & World Report", שם שימש גם כעורך ראשי במשך שנים רבות.
בשנת 1989 התמודד על רכישת העיתון "ג'רוזלם פוסט" בישראל, שעמד אז למכירה. אך חברת "הולינג'ר", שבבעלות איל העיתונות הקנדי קונרד בלק, הציעה מחיר גבוה יותר.
ב-1993 קנה את "ניו יורק דיילי ניוז", הצהובון הנפוץ ביותר בעיר ניו יורק, לאחר שהעיתון נקלע למשבר כספי. העיתון המשיך להפסיד כספים וב-1999 הזרים לו 19 מיליון דולר מכספו לשם הצלתו. במשך שנים רבות היה "ניו יורק דיילי ניוז" הצהובון המוביל בעיר, מבחינת מספר העותקים היומי שמכר. איל התקשורת המיליארדר רופרט מרדוק רכש את העיתון המתחרה "ניו יורק פוסט" ב-1993, לאחר שגם הוא נקלע לקשיים כספיים. מרדוק ביקש להגדיל את התפוצה של "הפוסט" על חשבון ה"דיילי ניוז", ובספטמבר 2000, הוריד את מחיר גיליון יום חול ל-25 סנט מ-50 סנט. בעקבות שינוי המחיר תפוצת "הניו יורק פוסט" זינקה ב-45% ל-620,000 עותקים יומיים ב-2003, עם זאת באותה עת "ניו יורק דיילי ניוז" עדיין הוביל עם 737,000 עותקים. ה"דיילי ניוז" הוביל גם בצורה משמעותית בימי ראשון, עם מכירות של 811,000 עותקים לעומת 420,000 של ה"ניו יורק פוסט".
בשנת 2008 שוב נקלעו מרדוק וצוקרמן למאבק, הפעם על רכישת היומון "ניוזדיי" מלונג איילנד, שהיה השלישי בתפוצתו במדינת ניו יורק. לבסוף חברת "כייבלוויז'ן" רכשה את העיתון. באותה שנה צוקרמן הוא אחד המשקיעים שהונו על ידי ברנרד מיידוף, דרך השקעות שהחזיק אצל יועץ ההשקעות ג'יי עזרא מרקין, שהחזיק בכ-10% (כ-30 מיליון דולר) מקרן הצדקה של צוקרמן אצל מיידוף. באפריל 2009 הגיש צוקרמן תביעה נגד ג'יי עזרא מרקין והחברה שלו Gabriel Capital LP. לטענתו למרקין היה תמריץ עצום לא לחשוף את מעשיו של מיידוף, מכיוון שהוא גבה מלקוחות עמלות גבוהות על ההשקעות אצלו.
בעקבות המעבר לקריאת חדשות באינטרנט, סבל ה"ניו יורק דיילי ניוז" מירידה חדה בתפוצתו, הוא צבר הפסדים כבדים ומספר העובדים בו קוצץ באופן משמעותי. במהלך שנת 2015 ניסה צוקרמן למכור את העיתון, אך לא מצא רוכשים שישלמו את הסכום שביקש עבורו. לבסוף מכר את העיתון, לחברת "טרונק", המוציאה לאור את העיתונים "לוס אנג'לס טיימס" ו"שיקגו טריביון", תמורת דולר אחד, בנוסף לללקיחת התחייבויות של ההוצאות תפעוליות ותשלומי פנסיה, בספטמבר 2017.
קורות חיים > פילנתרופיה

בדצמבר 2012 תרם 200 מיליון דולר למכון לחקר התנהגות המוח על שם מורטימר ב. צוקרמן באוניברסיטת קולומביה.
בינואר 2016 הודיע על הקמת קרן מלגות ותוכנית לתמיכה בישראל, במחקר בהיקף של כ–100 מיליון דולר. שתפעל באוניברסיטה העברית, בטכניון, באוניברסיטת תל אביב ובמכון ויצמן.
פרסים והוקרה

בשנת 2006 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
חיים אישיים

צוקרמן הפך לאזרח ארצות הברית ב-1977.
ב-1996 התחתן צוקרמן עם מרלה פראת'ר (ילידת 1956), אוצרת של הגלריה הלאומית לאמנות; יש להם בת אחת והם התגרשו ב-2001.
ב-19 בדצמבר 2008 נולדה בתו השנייה של צוקרמן, רנה אסתר, אך אמה לא זוהתה. לידתה של הוכרזה בטור ב"ניו יורק דיילי ניוז", ב-23 בדצמבר 2008.
הערות שוליים

1 2  יואב קרני, ניו-יורק, ‏מורט זוקרמן על החלום האמריקני, באתר גלובס, 12 בדצמבר 1999
↑  "The World's Billionaires (2016 ranking): #688 Mortimer Zuckerman". Forbes. 1 במרץ 2016. נבדק ב-2017-01-03. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יעל פקטור, נפילת המגזינים, חדשות, 21 באוקטובר 1990
↑  אפי לנדאו, ההשתלטות  - השקיעו בעיתון – אולי במקום תרומה גדולה למגבית, חדשות, 3 בינואר 1990
↑  יגאל רביב, רדלר לא מתחרט, חדשות, 19 ביולי 1992
↑  יעקב שרגל, ניו יורק, ‏נשיא ומו"ל רנדום האוז יעמוד בראש קבוצת מורטימר צוקרמן, באתר גלובס, 30 בנובמבר 1997
↑  בני אבני, ניו יורק, העיתון שירד מהפסים, חדשות, 26 במרץ 1993
↑  רן דגוני, וושינגטון, ‏מלחמת הטבלואידים בניו-יורק חוזרת - הפעם אולי עד הכרעה, באתר גלובס, 12 בספטמבר 2000
↑  יעקב שרגל, ניו יורק, ‏ה"ניו יורק פוסט" בתאוצה על חשבון ה"דיילי ניוז", באתר גלובס, 15 במאי 2003
↑  שירות גלובס, ‏לא מוותר למרדוק: מורטימר צוקרמן הגיש הצעה זהה לרכישת העיתון "ניוזדיי", באתר גלובס, 27 באפריל 2008
רויטרס, מתחרה במרדוק: מורטימר צוקרמן - בעל העיתון "ניו יורק דיילי ניוז" - הגיש הצעה לרכישת "ניוזדיי", באתר הארץ, 26 באפריל 2008
↑  שירות גלובס, ‏כייבלוויז'ן רכשה את העיתון "ניוזדיי" תמורת 650 מיליון דולר, באתר גלובס, 13 במאי 2008
↑  אשר שכטר, נפגעים נוספים של מאדוף:       סטיוון ספילברג, אלי ויזל ו-HSBC, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2008
↑  אשר שכטר, בתוך חצי שנה: תפוצת העיתונים היומיים בארה"ב ירדה ב-3.6%, באתר הארץ, 30 באפריל 2008
↑  Mike Jaccarino, “All That’s Left Is Turning Out the Lights”: How Onetime Tabloid King New York Daily News Sank Into Decrepitude, Vanity Fair, ‏2 בפברואר 2020
↑   סוכנויות הידיעות, מיליארדר יהודי-אמריקאי המקורב לנתניהו החליט לא למכור את העיתון שלו, באתר TheMarker‏, 20 באוגוסט 2015
↑   ניו יורק טיימס, סוף עידן בניו יורק: העיתון המיתולוגי שנמכר עבור דולר אחד בלבד, באתר TheMarker‏, 5 בספטמבר 2017
↑   ליאור דטל, תרומה של 100 מיליון דולר לאוניברסיטאות בישראל, באתר TheMarker‏, 26 בינואר 2016
↑  תמרה טראובמן, בר אילן תעניק תואר לשם כבוד להילרי קלינטון, באתר הארץ, 28 בפברואר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2006061631  SNAC: w6w96scq  ULAN: 500249445  VIAF: 9277719   WorldCat (עם VIAF): 9277719
אורי דסאו

| --- | --- |
 לידה:  1979 (בן 45 בערך) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 
אורי דסאו (נולד ב-1979 בתל אביב) הוא אוצר אמנות וכותב עצמאי. החל מ-2011 מתגורר ופועל באירופה.
ביוגרפיה

אורי דסאו בעל תואר ראשון (2002) בפילוסופיה, ספרות והיסטוריה של האמנות מאוניברסיטת תל אביב. בגיל 24 החל לפעול כאוצר תערוכות בגלריות ומוזיאונים באירופה וישראל. תערוכותיו התקיימו, בין היתר, בביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית ובגלריה הלאומית החדשה, בברלין. החל מ-2011 התרחבה פעילותו האוצרותית מישראל לאירופה. דסאו פועל כאוצר, כותב ומרצה ומתגורר כיום בבלגיה. בין השנים 2004–2008 כתב במגזין סטודיו: כתב עת לאמנות. דסאו היה עורך אורח של שני גיליונות מיוחדים של המגזין: גיליון 170 (ספטמבר 2007), ״עשן בעיניים: צילום מופשט עכשווי״, וגיליון 174 (ספטמבר 2008), ״בחזרה ל-1980״. ב-2006 שהה בתוכנית אמן (רזידנסי) ב-IASPIS בשטקהולם. ב-2008 שימש אוצר של גינת הפסלים של עיריית סביון ובשנת 2010 שימש כיועץ לאוסף הצילום של האספן שלום שפילמן (האוסף וכן "מכון שפילמן לצילום", שהחזיק בו, הוקמו בשנת 2010 ופורקו בשנת 2015). בשנת 2012 נמנה דסאו בין חבר השופטים להענקת הפרס הגרמני לאמנות מדיה דיגיטלית בינלאומית ע"ש נאם ג'ון פייק (Nam June Paik Award).
דסאו לימד באקדמיה בצלאל בירושלים, במחלקה להיסטוריה ותיאוריה בשנת 2008. בין 2014–2016 שימש כמרצה אורח באוניברסיטה לאמנויות בברלין וכן באקדמיה לאמנויות במינכן. בשנת 2018 שימש כמרצה אורח באקדמיה לאמנות בדיסלדורף שבגרמניה, וב-2019 שימש כמרצה אורח באקדמיה לאמנות במינכן, ובבית ספר לאמנות בעיר גנט שבבלגיה.
פעילות אוצרותית > תערוכות נבחרות בישראל

"אביטל גבע ועודד ידעיה", גלריה קונטמפוררי, 2012
"צלקות בסלעים", אנדריאס גולינסקי, גלריה חזי כהן, תל אביב 2012
"פנסיון", גרגור שניידר ונחום טבת, גלריה חזי כהן, תל אביב 2012
Adding to Subtract, אמנים: פרנסיס אליס, דורון גולן, בני אפרת, לותר המפל; גלריה קונטמפוררי, תל אביב, מאי-יולי 2012
"המכה השנייה", הביאנלה השלישית במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, 2011
"אחיות: תמי ועמית", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, נובמבר-פברואר 2010–2011
"תורת השלבים", מוזיאון פתח תקווה לאמנות, נובמבר 2010
"טליה סידי: הריק הטוב", סדנאות האמנים בתל אביב, 2010
תערוכת יחיד לגרגורי שניידר, מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, חוף אכדיה, יוני-דצמבר 2009
"מתוך הגלים", נמל יפו, 2009
"מושבת העונשין", המשכן לאמנות בעין חרוד, 2008
"תרדמון", "הטבע המקורי", ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2006
"חזרת", גלריה גבעון, 2005
"נחשו מי מת", גלריה דביר, יולי 2003
פעילות אוצרותית > תערוכות נבחרות באירופה

2020 Short Memory, Galerie Micheline Szwajcer, Antwerp. Artists: Lili Dujourie, Hans-Peter Feldmann, Douglas Gordon, On Kawara, Richard Prince.
2018 Fundamentalist Cubes – Inside Spaces by Bruce Nauman, Absalon, and Gregor Schneider, Fondation M-ARCO, Marseille.
2018 Kobro and Strzemiński: New Art in Turbulent Times, Moderna Museet Malmö (co-curated with Iris Müller-Westermann and Jaroslaw Suchan).
2017 Inside the Distance, Galerie Sabine Knust, Munich. Artists: Ronald de Bloeme, Lothar Hempel, Gregor Hildebrandt, Olaf Holzapfel, Sebastian Preece, Adam Rabinowitz.
2017 Free of Immediacy, Grundemark-Nilsson Gallery, Berlin. Artists: Matan Mittwoch, Royden Rabinowitch.
2016 Zvi Goldstein – Distance and Differences, S.M.A.K. Stedelijk Museum voor Actuele Kunst, Ghent.
2015 Olaf Brzeski – Anteroom, Polnisches Institut, Berlin.
2015 Markus Döbeli, 3 Paintings, Galerie Isabella Czarnowska, Berlin.
2014 Moshe Gershuni – No Father No Mother, Neue Nationalgalerie, Berlin (co-curated with Udo Kittelmann).
2014 The Cable Guys, Future Gallery, Berlin. Artists: Alice Channer, Spiros Hadjidjanos, Seth Price, Paul Sharits.
הערות שוליים

↑  חגית פלג רותם, ‏אוסף שפילמן ימכור יצירות צילום בינ"ל ב-3-5 מיליון אירו, באתר גלובס, 14 ביולי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313884305171  PLWABN: 9810696177405606  BIBSYS: 1535375968520  GND: 1026829208  ISNI: 0000 0000 5011 2853  LCCN: nr2007003847  NSK: 000622553  NTA: 434760056  SUDOC: 198481454  VIAF: 6146147967366384200000   WorldCat (עם VIAF): 6146147967366384200000
הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה

הוועד המרכזי ליישוב ארץ ישראל וסוריה (על ידי עבודת אדמה) היה הגוף הביצועי שנבחר בקונגרס פוקשאן, ב-11 בינואר 1882, לשם ארגון העלייה לארץ ישראל.
הנהלת הוועד הורכבה מיהודים תושבי גאלאץ:
נשיא הוועד - איזיק לבל
סגן נשיא הוועד - יוסף אבלס
מזכיר כללי - שמואל פינלס
יועצים Leibuş Goldenberg ו-M. Shein
הוועד החליט לפעול לפי הקווים המנחים הבאים:
מציאת פתרון למצוקת יהודי רומניה.
הפתרון יתבסס על הגירה המונית.
ארץ היעד של המהגרים תהיה ארץ ישראל.
ההגירה וההתיישבות יתבצעו על בסיס כלכלי.
משפחות יהודיות מהיישובים הרומניים גאלאץ, טקוץ', פיאטרה ניאמץ, בקאו, מוינשט ועוד, התארגנו במסגרת הוועד כדי לעלות לארץ ישראל. האגודה של מוינשט הייתה הראשונה שעברה לביצוע מעשי של התוכניות, מנתה כשלושים בתי אב, בחודש תמוז תרמ"ב (1882) הגיעה לארץ ישראל קבוצת חלוץ של 5 משפחות יהודיות ובתוכן ברוך ואביו יצחק גולדרינג, זאב בן שמעון בלום, אברהם בן שלום רוטברג וגרשון בן שבח גולדמן (המגיד 1882, גיליון 38, חיבת ציון ברומניה, פרק י"ח-ד"ר ישראל קלויזנר) שהצטרפו בצפת לדוד שוב. ב-24 ביולי 1882 רכש דוד שוב, כנציג יהדות רומניה, את הקרקעות ששימשו לאחר מכן להקמת היישוב ראש פינה.
הוועד ארגן את הפלגת האוניה "טטיס" מגאלאץ ביום 25 באוגוסט 1882. על סיפון האוניה יצאו מרומניה חמישים משפחות שכללו 228 יהודים. יהודים אלה הקימו את ראש פינה ואת זכרון יעקב. בהמשך ארגן הוועד עוד שלוש הפלגות בהן יצאו אל ארץ ישראל עוד 120 משפחות שכללו 600 יהודים.
יחס השלטונות העות'מאניים היה חיובי בהתחלה, אך בהמשך שינו את טעמם ואסרו את המשך העלייה. באביב 1883 נקלע הוועד לקשיים כספיים ובספטמבר הפסיק לפעול.
החקיקה האנטישמית ברומניה כללה חוק חדש נגד רוכלות, שגרם לאובדן פרנסתם של עשרות אלפי יהודים רומנים. הוועד ניסה להפנות את היהודים חסרי הפרנסה לכיוון ארץ ישראל, אך ללא הצלחה. הוועד שלח, בסתיו 1884, למושבות היהודיות בארץ ישראל, 25 מחרשות ו-60 צריפים בני שני חדרים כל אחד ולאחר מכן התפוררה פעילות הוועד.
לקריאה נוספת

Evreii din România în texte istoriografice (יהודי רומניה בטקסטים היסטוריוגרפיים) אנטולוגיה בהוצאת הספר - בוקרשט 2004.