stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טאראשה
יהודי טאראשה > תולדות הקהילה היהודית

העדות הראשונה להתיישבות יהודית במקום הייתה כבר בשנת 1765. באותה העת הקהילה היהודית מנתה כ-100 תושבים. במהלך השנים גדלה האוכלוסייה ובאמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה כ-1,300 תושבים. בשלהי המאה ה-20 מספר התושבים היהודים בעיירה הגיעה לשיאו ומנה כ-5,000 איש. הקהילה היהודית גדלה כתוצאה מתנאי חיים ורווחה טובים, עד לכיבוש הנאצי. לקהילה היהודית בעיירה היו מספר מוסדות יהודיים עיקריים וחשובים, כגון: חדר תלמוד תורה, ישיבה, בית ספר יהודי לבנים ובית קברות. כיום הקהילה היהודית הצטמצמה באופן משמעותי ומונה רק שבע נפשות.
יהודי טאראשה > השואה

הצבא הגרמני הנאצי השתלט על העיירה ביולי 1941. מיד לאחר הכיבוש הוקם הגטו היהודי ברחוב טאראשה. היהודים הוכרחו לענוד טלאי צהוב, נאסר עליהם לקנות מזון והגרמנים העבידו אותם בעבודות כפייה. חלק מיהודי העיירה ברחו כך שנשארו כ-1,200 יהודים בקהילה. בשלב זה החל גל של רציחות ושל הוצאות להורג של יהודים על ידי הגרמנים הנאצית והמשטרה המקומית. האקציות הגדולות ביותר התרחשו באוגוסט 1941 בהם נלקחו היהודים ליער הסמוך שם אולצו היהודים לחפור בורות גדולים, אליהם נכנסו קבוצות של אנשים (ביניהם גם נשים וילדים) שנורו למוות על ידי חיילים גרמנים נאצים. ב-9 בנובמבר 1941 חוסל הגטו. סך הכל נרצחו בעיירה כ-1,000 יהודים במשך ארבעה חודשים. ריאיון עם תושב העיירה נוצרי שגדל בעיירה וניצל במהלך מלחמת העולם השנייה. בעדותו הוא מספר על פעולתם של הגרמנים בבורות הירי:
היהודים הובלו על ידי שוטרים גרמנים לעמק עם כניסה צרה ויחידה. משלושת הכיוונים האחרים עמדו חיילים גרמנים עם רובים ומכונות ירייה על אבנים בגובה של שישה מטרים לפחות. אני וחברי ראינו את המתרחש, לא נגעו בנו כי אנחנו ילדים. היו שמונה עשר יהודים באותו מקבץ, שני נכים, כשמונה נשים, וכשמונה ילדים. הם הובלו בזוגות בשני צדדים אל הבורות, ונורו באופן מיידי.
עדותו של בוריס ז שהיה עד ראייה למתרחש באקציה הגרמנית בעיירה:
היהודים נורו ללא כל אבחנה. היו בעיירה שני נפחים, אב ובן, אשר חשבו שעבודתם תציל אותם. הגרמנים לקחו אותם, והם נורו מול עיני. הגרמנים הלכו קדימה בלי כל התחשבות בילדים, הם לא פחדו מאף אדם או מאלוהים
יהודי טאראשה > בית עלמין

בית הקברות היהודי הוקם סמוך לעיירה. בעקבות ההצטמצמות של הקהילה היהודית בעיירה משמעותו של בית הקברות הפכה לזניחה עבור תושבי המקום הנוצרים והוא הוסב על ידם לשטח מרעה לעדרי פרות. רוב המצבות ששרדו מוזנחות ומעט מאוד יהודים, קרובי משפחה של בני הקהילה הוותיקים, עולים אל הקברים על מנת להניח פרחים ולהתייחד עם זכר קרוביהם.
יהודי טאראשה > אישים מפורסמים מהעיירה

אברהם זלטוצבטוב (גולדפרב)-  גנרל-לויטננט יהודי בחיל האוויר הסובייטי .
אנטולי אלכסנדרוב- מדען, אחד הממציאים של הכוח הגרעיני הסובייטי.
העיירה כיום

כיום מונה העיירה כ-10,000 תושבים, ביניהם רק שבעה יהודים. במאה השנים האחרונות לא חל שינוי בעיירה, ונותרו בה מבנים ציבוריים עתיקים, כגון: בית הקברות, בית הכנסת שלא נמצא בשימוש, בשל מחסור במניין והישיבה אשר הפכה לבנק. מקורות ההכנסה של תושבי העיירה הם מסחר, מזון וריהוט.
בעיירה קיימת תחנת רכבת, מספר מרכזי עסקים ואף קבוצת כדורגל בשם "סטארק" אשר הוקמה בשנת 1954.
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא טאראשה בוויקישיתוף
"טאראשה", באתר JewishGen (באנגלית)
ריאיון עם ניצול מהעיירה
רישום היהודים בעיירות יהודיות באוקראינה (באוקראינית)
מידע על בית העלמין(הקישור אינו פעיל)
"המסע הביתה-טאראשה"-סיפור אישי
אלכסנדר קרוגלוב (רו'), טאראשצ'ה, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1605–1606), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

1 2  Execution of Jews in Tarashcha, yahad map
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007475230305171  LCCN: n2010027709  VIAF: 138612042   WorldCat (עם VIAF): 138612042 
מצבה בבית הקברות היהודי בטאראשה.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1912

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1912 היו מערכת הבחירות הנשיאותיות ה-32 בתולדות ארצות הברית, ונערכו ביום שלישי, 5 בנובמבר 1912. הבחירות התרחשו בין שלושה מועמדים מרכזיים: הנשיא היוצא, ויליאם הווארד טאפט היה שוב המועמד של המפלגה הרפובליקנית בתמיכת האגף השמרני של המפלגה. לאחר שהנשיא לשעבר תאודור רוזוולט לא הצליח לזכות במועמדות הרפובליקנית, הוא כינס אספה משל עצמו ויצר את המפלגה הפרוגרסיבית. היא בחרה ברוזוולט והריצה מועמדים למשרות אחרות במדינות גדולות. וודרו וילסון הדמוקרטי נבחר בסיבוב ה-46 של האספה הדמוקרטית הודות לתמיכתו של ויליאם ג'נינגס ברייאן, שהיה שלוש פעמים מועמד דמוקרטי לנשיאות ועדיין הייתה לו קבוצת תומכים גדולה ונאמנה. הייתה זאת מערכת הבחירות האחרונה בה נשיא לשעבר או נשיא יוצא רץ בבחירות שלא מטעם שתי המפלגות הגדולות. הייתה זאת גם מערכת הבחירות האחרונה בה הנשיא היוצא לא הצליח להגיע למקום הראשון או השני.
וילסון ניצח גם את טאפט וגם את רוזוולט בבחירות, כשהוא זוכה ברוב סוחף בחבר האלקטורים, כשהוא זוכה ב-42% מכלל הקולות כשיריבו הקרוב ביותר זוכה ב-27% בלבד. וילסון היה לנשיא הדמוקרטי היחיד בין 1892 ו-1932. הוא גם היה הנשיא הדמוקרטי השני בין 1860 ל-1932. זאת הייתה מערכת הבחירות האחרונה בה מועמד שלא היה דמוקרטי או רפובליקני הגיע שני בספירת הקולות הכללית או בחבר האלקטורים, והבחירות הראשונות בהן 48 המדינות היבשתיות של ארצות הברית (כל המדינות מלבד הוואי ואלסקה) השתתפו.
רקע

הנשיא הפרוגרסיבי תאודור רוזוולט דחה הצעה לרוץ לכהונה שלישית ב-1908, בעקבות המסורת של הנשיאים לפרוש לאחר שתי כהונות. כהונתו הראשונה של רוזוולט (1901-1905) לא הייתה שלמה, כיוון שהוא התמנה לתפקיד לאחר ההתנקשות בויליאם מקינלי. הוא בחר במזכיר המלחמה ויליאם הווארד טאפט להיות יורשו, וטאפט ניצח את ויליאם ג'נינגס ברייאן הדמוקרטי בבחירות הכלליות של 1908.
במשך כהונתו של ממשל טאפט, נקרע קרע בין רוזוולט וטאפט, והם הפכו למנהיגים של שני אגפים שונים במפלגה: הפרוגרסיבים, שהונהגו בידי רוזוולט, והשמרנים, שהונהגו בידי טאפט. הרפובליקנים הפרוגרסיביים תמכו בהגבלת העסקת נשים וילדים, תמכו בשמורות טבע, תמכו יותר באיגודי עובדים, והתנגדו למכסי מגן על מוצרים מיובאים. הפרוגרסיבים גם תמכו בבחירות לתפקידי שופטים והתנגדו ששופטים ימונו בידי הנשיא או המושלים. השמרנים תמכו במכסי מגן גבוהים על סחורות מיובאות כדי לעודד את הצרכנים לקנות מוצרים מתוצרת אמריקנית, תמכו בבעלי עסקים על פני איגודי עובדים, והתנגדו באופן כללי לעריכת בחירות לתפקיד שופטים.
ב-1910, הקרע בין שני האגפים היה עמוק, ודבר זה גרם לרוזוולט ולטאפט לפנות האחד נגד השני, למרות שהיו חברים טובים באופן אישי. האהדה של טאפט בקרב הפרוגרסיבים קרסה לאחר העברת חוקי מכס ב-1909, נטש את מדיניותו של רוזוולט כנגד המונופולים, ופיטר את ראש שירות היערות שהיה אהוד בקרב הפרוגרסיבים.
מועמדים > מועמדים רפובליקניים

ויליאם הווארד טאפט, נשיא ארצות הברית מאוהיו
תאודור רוזוולט, נשיא לשעבר מניו יורק
רוברט לה פולט, סנאטור מוויסקונסין
בפעם הראשונה, מספר משמעותי של צירים לוועידה הלאומית נבחרו בפריימריז. הפריימריז נתמכו בידי האגף הפרוגרסיבי במפלגה הרפובליקנית, שרצו לשבור את שליטת המנהיגים המפלגתיים במפלגה. 12 מדינות ערכו פריימריז לוועידה הרפובליקנית. רוברט לה פולט זכה בשתי פריימריז מתוך הארבע הראשונות (בדקוטה הצפונית ובויסקונסין). אך החל מניצחונו בפריימריז באילינוי ב-9 באפריל, רוזוולט זכה ב-9 פריימריז מתוך העשר האחרונות (לפי הסדר: אילינוי, פנסילבניה, נברסקה, אורגון, מרילנד, קליפורניה, אוהיו, ניו ג'רזי ודרום דקוטה), כשהוא מפסיד רק במסצ'וסטס לטאפט. הפופולריות של רוזוולט עזרה לו לנצח את טאפט אפילו במדינת מגוריו של טאפט, אוהיו.
הוועידה הרפובליקנית התכנסה בשיקגו מ-18 ביוני עד 22 ביוני. אך טאפט התחיל ללכד את תומכיו מוקדם מאוד, ומספר הצירים שנבחרו בפריימריז היה מיעוט. לטאפט הייתה תמיכה של חלק הארי של המפלגה במדינות הדרומיות. המדינות הללו הצביעו רק לדמוקרטים מאז 1880 ורוזוולט התנגד שהן יקבלו רבע ממספר הצירים באספה (התברר שמדינות הקונפדרציה לשעבר תמכו בטאפט ביחס של 5 ל-1). כשהוועידה התכנסה, רוזוולט פקפק בכשרותם של חצי מהצירים. אך זה היה מאוחר מדי - הצירים בחרו באליהוא רוט - שהיה פעם בעל ברית של רוזוולט - להיות מנהל הוועידה. אז, הצירים של טאפט הצליחו לנצח ברוב קטן את הצירים של רוזוולט במשלחות של אלבמה, אריזונה וקליפורניה. אחרי שהפסידו בקליפורניה, שם רוזוולט זכה בפריימריז, הצירים הפרוגרסיבים איבדו תקווה. הם החליטו לעזוב את המפלגה. מאז 1872 לא היה קרע גדול כל כך במפלגה הרפובליקנית. כשהדמוקרטים קיבלו תמיכה בקרב 45% מהציבור האמריקני, כל קרע יכול להיות גורלי. תקוותו היחידה של רוזוולט באספה הייתה ליצור ברית התנגדות לטאפט עם לה פולט, אבל רוזוולט לא חיבב את לה פולט, ולכן לא יצר איתו ברית.
כשהוא לא מסוגל לשאת את ההשפלה שקיבל מטאפט ומהשמרנים, וכשהוא מסרב לנסות ליצור ברית עם אגפים אחרים במפלגה, רוזוולט החליט לעשות מעשה. באחר הצהריים של 22 ביוני, רוזוולט ביקש מתומכיו לעזוב את האספה. רוזוולט טען שטאפט הונה את הצירים כדי לנצח את האגף הפרוגרסיבי. עם תמיכתו של אליהוא רוט, תומכי טאפט סילקו את אנשיו של רוזוולט מהאסיפה, והאסיפה בחרה בויליאם הווארד טאפט ובג'יימס שרמן, מה שהפך את שרמן להיות סגן הנשיא היוצא הראשון שרץ לבחירה מחדש מאז ג'ון קלהון ב-1828.
| מועמד לסגנות הנשיאות | סיבוב ראשון |
| --- | --- |
ג'יימס שרמן: 596
ויליאם בורה: 21
צ'ארלס מריאם: 20
הרברט היידלי: 14
אלברט ביברידג': 2
מועמדים > המפלגה הפרוגרסיבית

הרפובליקנים הפרוגרסיבים התאספו בשיקגו והכריזו על הקמת המפלגה הפרוגרסיבית. מאוחר יותר באותו קיץ, המפלגה בחרה ברוזוולט בתור מועמדה לנשיאות ובחרה בהיירם ג'ונסון מקליפורניה בתור המועמד לתפקיד סגן הנשיא. הפרוגרסיבים הבטיחו העלאה ברגולציה הממשלתית והגנה על רווחת האנשים הממוצעים.
רוזוולט השווה את מסע הבחירות לארמגדון. אך עיתונים ברחבי המדינה שתמכו ברפובליקנים אמרו שרוזוולט הוא אגואיסט שרץ לנשיאות רק כדי לפגוע בטאפט וכדי לספק את האגו שלו.
מועמדים > מועמדים דמוקרטיים

וודרו וילסון, מושל ניו ג'רזי
צ'אמפ קלארק, יושב ראש בית הנבחרים ממיזורי
ג'ודסון הרמון, מושל אוהיו
אוסקר אנדרווד, מנהיג הדמוקרטים בבית הנבחרים מאלבמה
תומאס מרשל, מושל אינדיאנה
הוועידה הדמוקרטית התכנסה בבולטימור מ-25 ביוני עד ל-2 ביולי. בהתחלה, נראה כאילו המועמד המוביל הוא צ'אמפ קלארק ממיזורי, יושב ראש בית הנבחרים, ואכן בתחילת האספה הוא קיבל את רוב הצירים. אך בגלל שהמפלגה הדמוקרטית השתמשה בחוק שני השלישים, קלארק לא הצליח לקבל את שני השלישים הדרושים כדי לזכות. סיכוייו של קלארק לזכות נפגעו כשהטמאני הול, המערך הפוליטי החזק והמושחת של המפלגה הדמוקרטית בניו יורק סיטי, תמך בו. אך במקום לעזור לו, מהלך זה הוביל את ויליאם ג'נינגס ברייאן, שהיה מועמד לנשיאות שלוש פעמים ועדיין המנהיג של הדמוקרטים הליברליים, להתנגד לקלארק ולקרוא לו "מועמד של וול סטריט". ברייאן החליט לתמוך במושל ניו ג'רזי, וודרו וילסון, שהגיע למקום השני בסוף כל סיבוב, ונחשב לרפורמיסט מתון. באופן אירוני, וילסון כמעט איבד תקווה וחשב לפרוש, וכמעט נתן לנציגיו לבחור במועמד אחר. המעבר של ברייאן מקלארק לוילסון גרם לצירים אחרים לעשות את אותו הצעד, ווילסון התחזק בכל סיבוב בזמן שקלארק ירד בכוחו. וילסון הצליח לנצח בסיבוב ה-46. תומאס מרשל, מושל אינדיאנה, שמשלחתו תמכה בוילסון בסיבובים המאוחרים, נבחר להיות המועמד לתפקיד סגן הנשיא.
| מועמד לסגנות הנשיאות | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- |
| תומאס מרשל | 389 | 644.5 |
| ג'ון בורק | 304.67 | 386.33 |
| ג'ורג' צ'מברלין | 157 | 12.5 |
| אלמור הורסט | 78 | 0 |
| ג'יימס פרסטון | 58 | 0 |
| מרטין וייד | 26 | 0 |
| ויליאם מק'קומבס | 18 | 0 |
| יוג'ין אוסבורן | 8 | 0 |
| ויליאם סולזר | 3 | 0 |
מועמדים > המפלגה הסוציאליסטית

המפלגה הסוציאליסטית של אמריקה הייתה קואליציה אזורית של מפלגות מקומיות והייתה רוויה במיעוטים אתניים, במיוחד גרמנים ופינים. היא גם קיבלה תמיכה מהאזורים הפופוליסטים בדרום ובמכרות במערב. ב-1912, המפלגה הצליחה להשיג ניצחונות, במיוחד במערב התיכון. יוג'ין דבס, שרץ לנשיאות ב-1900, 1904 וב-1908 ועשה זאת שוב ב-1912.
המפלגה הייתה מפוצלת בין שמרנים שרצו לסיים את השחיתות, ובין רדיקלים שדרשו סיום לקפיטליזם ורצו לשתף פעולה עם איגוד פועלי התעשייה העולמי. השמרנים התנגדו להגירה ואמרו שהיא פגעה בפועלים, ואילו הרדיקלים ראו במהגרים שותפים למלחמה.
בחירות כלליות > מסע הבחירות

מסע הבחירות הנשיאותי לבחירות 1912 היה תחרותי מאוד. סגן הנשיא ג'יימס שרמן מת ב-30 באוקטובר, פחות משבוע לפני הבחירות, כך שטאפט נשאר בלי מועמד לתפקיד סגן הנשיא. כשהרפובליקנים היו מחולקים ביניהם, הדמוקרטים ניצחו בקלות ב-5 בנובמבר. אך רוזוולט עזר לוילסון: אם רוזוולט לא היה מתחרה, טאפט יכול היה לנצח במירוץ. רבים מתומכי רוזוולט היו מעדיפים את טאפט על פני וילסון.
בזמן שרוזוולט נאם ב-14 באוקטובר במילווקי, הוא נורה בחזהו. הכדור עבר דרך קופסת משקפיו ועותק של נאומו בן חמישים העמודים שקופל לשניים, לפני שפגע בנשיא לשעבר, שהמשיך בנאומו על אף פציעתו.
בחירות 1912 נחשבות לגאות התנועה הפרוגרסיבית. אם טאפט לא היה מתמודד, יכול להיות שוילסון היה מנצח בכל זאת, כיוון ששמרנים רבים היו מעדיפים אותו, אך וילסון עדיין היה פופולרי בקרב התנועה הפרוגרסיבית ורוב הדמוקרטים.
לסוציאליסטים לא היה הרבה כסף. האירוע הכי גדול של דבס במסע הבחירות היה נאום לפני 15,000 אנשים בניו יורק סיטי. הקהל שר את המנון צרפת ואת האינטרנציונל. הם גינו את טאפט ואת רוזוולט.
רוזוולט ערך מסע בחירות נרחב והרבה להגיד שהמועמדות הרפובליקנית נגנבה ממנו. הוא קרא להתערבות ממשלתית בכלכלה, ולחיסול המונופולים. וילסון תמך במדיניות אינדיבידואליסטית במקום. טאפט, שידע שהוא עומד להפסיד, ערך מסע בחירות שקט וקרא לחיזוק השופטים. כמה שמרנים במפלגה הרפובליקנית אפילו אמרו שטאפט פרוגרסיבי מדי. הרפובליקנים ניסו להציג את רוזוולט כקיצוני ומסוכן, אבל זה לא השפיע. בחירות 1912 היו ההפסד הגדול ביותר של הרפובליקנים.
המועמדות של רוזוולט הייתה הפעם היחידה במאה העשרים שמועמד של מפלגה שלישית הצליח לנצח מועמד ממפלגה מרכזית. למרות שלא ניצח בבחירות עצמן, רוזוולט הצליח לנקום בטאפט, שקיבל 23% מהקולות בלבד לעומת 27% לרוזוולט. כשהוא זוכה רק בשמונה אלקטורים, טאפט סבל תבוסה גדולה יותר מכל נשיא יוצא לשעבר שנכשל בניסיונו להיבחר שוב. ניקולס באטלר נבחר להיות מחליפו של שרמן. וילסון ניצח בבחירות בקלות למרות שקיבל פחות קולות ואחוזים ממה שויליאם ג'נינגס ברייאן קיבל. וילסון קיבל 6.3 מיליון קולות ו-42% מהקולות לעומת 6.4 מיליון ו-43% מהקולות לברייאן ב-1908. דבס קיבל 6% מהקולות, שיא של המפלגה הסוציאליסטית, והפעם היחידה (והאחרונה) מאז 1860 בה ארבעה מועמדים קיבלו יותר מ-5% מהקולות.
בחירות כלליות > תוצאות

אלו היו הבחירות הראשונות שהשתתפו בהן 48 מדינות, כשאריזונה וניו מקסיקו הצטרפו לארצות הברית בתחילת השנה.
ההשפעה של רוזוולט הומחשה כשטאפט ניצח רק בשתי מדינות (יוטה וורמונט), רוזוולט בשש, ואילו וילסון בארבעים. היו מעט מדינות בהן מישהו זכה לרוב. טאפט לא השיג רוב באף מדינה, רוזוולט רק באחת (דרום דקוטה, בה הרפובליקנים לא התמודדו), ואילו וילסון זכה לרוב באחת עשרה מדינות הקונפדרציה לשעבר. רוב האלקטורים של וילסון הגיעו ממדינות בהן לא היה לו רוב.
וילסון השיג 6,296,919 קולות, כ-100,000 פחות מאשר ברייאן ב-1908, שזכה רק ב-162 אלקטורים. וילסון היה מועמד חלש יותר מברייאן. הסיבה לניצחונו הייתה הפילוג הרפובליקני, שאפשר לדמוקרטים לזכות באלקטורים.
הפילוג הרפובליקני אפשר לוילסון לזכות במדינות שהיו רפובליקניות. בפעם הראשונה מאז 1852, רוב מדינות ניו אינגלנד (פרט לוורמונט) הלכו לדמוקרטים. וילסון היה הדמוקרט הראשון שניצח במסצ'וסטס (כשרוד איילנד, ניו המפשייר ומיין היו רפובליקניות מאז 1856). גם אוהיו ואיווה היו מדינות שתמכו ברפובליקנים מאז שהמפלגה קמה. במערב, אורגון הלכה לדמוקרטים בפעם הראשונה מאז 1868.
הפילוג הרפובליקני הוביל לתבוסה הרפובליקנית הגדולה ביותר בהיסטוריה. טאפט הפסיד תבוסה יותר גדולה מכל נשיא אחר שנוצח בניסיונו להיבחר מחדש (סגן הנשיא שרמן הוחלף בניקולס באטלר שקיבל במקומו את האלקטורים).
כשליש מהקולות, 5,250,000, הלכו למפלגות אחרות. רובם (4,125,000) הלכו לרוזוולט, אולם המפלגה הסוציאליסטית גם השיגה הישגים נאים (כמיליון קולות), והכפילה את התוצאה שלה מ-1908.
זאת הייתה הפעם הראשונה והאחרונה מאז 1860 בה ארבעה מועמדים זכו ליותר מחמישה אחוזים מהקולות. זאת הייתה מערכת הבחירות האחרונה בה מועמד ממפלגה שלישית השיג יותר קולות ממועמד ממפלגה מרכזית.
רוזוולט לא ניצח במדינתו, ניו יורק, וטאפט לא ניצח במדינתו, אוהיו.
| המועמד לנשיאות | מפלגה | מדינה | כמות האלקטורים | השותף | מדינת השותף | כמות האלקטורים של השותף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| וודרו וילסון | דמוקרטית | ניו ג'רזי | 435 | תומאס מרשל | אינדיאנה | 435 |
| תאודור רוזוולט | פרוגרסיבית | ניו יורק | 88 | היירם ג'ונסון | קליפורניה | 88 |
| ויליאם הווארד טאפט | רפובליקנית | אוהיו | 8 | ניקולס באטלר | ניו יורק | 8 |
| יוג'ין דבס | הסוציאליסטית | אינדיאנה | 0 | אמיל סידל | ויסקונסין | 0 |
| יוג'ין צ'אפין | האיסור | אילינוי | 0 | אהרון ווטקינס | אוהיו | 0 |
| ארתור ריימר | העבודה הסוציאליסטית | מסצ'וסטס | 0 | אוגוסט גילהאוס | ניו יורק | 0 |
השלכות

כשהם לא מצליחים לבסס את עצמם כמפלגה שלישית, המפלגה הפרוגרסיבית איבדה כוח במהירות. המועמדים שלה לא הצליחו ב-1914. המפלגה התפרקה ב-1916 כשרוב חבריה חוזרים עם רוזוולט למפלגה הרפובליקנית. אך השמרנים של טאפט שלטו במפלגה, וכמה פרוגרסיבים החליטו לעבור למפלגה הדמוקרטית.
קריקטורה שמתייחסת לקרע במפלגה הרפובליקנית
יוג'ין דבס השיג 6% מהקולות
וינסטון בוחארדה

וינסטון לויד בוחארדה (בהולנדית: Winston Lloyd Bogarde; נולד ב-22 באוקטובר 1970) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי.
בוחארדה הצטיין בעיקר בתקופתו באייאקס אמסטרדם, עמה העפיל פעמיים ברציפות לגמר ליגת האלופות, ובמדי ברצלונה עמה זכה בשתי אליפויות ספרד. הוא סיים את הקריירה במדי צ'לסי, בה בחר להישאר במשך ארבע עונות בהן כמעט ולא שיחק, וזאת על מנת לנצל עד תום את חוזהו היקר לארבע שנים. לבוחארדה 20 הופעות במדי נבחרת הולנד, והוא נכלל בסגל הנבחרת לטורנירי יורו 1996 ומונדיאל 1998.
קריירת משחק > נבחרת הולנד

בוחארדה זומן לראשונה לסגל נבחרת הולנד על ידי המאמן חוס הידינק. הופעתו הראשונה הייתה ב-13 בדצמבר 1995, במסגרת מוקדמות יורו 1996. הולנד פגשה את אירלנד באצטדיון אנפילד בליברפול למשחק פלייאוף, ובוחארדה פתח בהרכב קבוצתו שניצחה 0–2 והעפילה ליורו 1996.
בוחארדה זומן על ידי הידינק לסגל הנבחרת לקראת טורניר היורו. על אף שצבר שלוש הופעות בינלאומיות בלבד טרם הטורניר, היה בוחארדה למגנה השמאלי הקבוע של הולנד בטורניר, ולא החמיץ אף דקת משחק מארבעת משחקיה של הולנד בטורניר. ההולנדים העפילו משלב הבתים מהמקום השני מתחת לאנגליה, וסיימו את דרכם מול צרפת ברבע הגמר בדו-קרב בעיטות עונשין.
לאחר שכמעט ולא שיחק במדי מילאן, ובמקביל איבד את מקומו בהרכב הולנד ורשם שתי הופעות בלבד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998, זכה בוחארדה למקום מחודש בסגל ובהרכב ההולנדי בעקבות מעברו המוצלח לברצלונה. הוא זומן על ידי הידינק לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 1998, אך בניגוד לטורניר היורו הקודם, הפעם זומן על תקן מחליפו של ארתור ניומן. בוחארדה רשם שתי הופעות כמחליף בשלב הבתים, שתיהן בשלבים המאוחרים של המחצית השנייה. הוא לא שותף בניצחונותיה של הולנד על יוגוסלביה בשמינית הגמר ועל ארגנטינה ברבע הגמר. הרחקתו של ניומן בכרטיס אדום מול ארגנטינה ייעדה לבוחארדה את המקום בהרכב הפותח למשחק חצי הגמר מול ברזיל, אך באימון לקראת המשחק סבל בוחארדה מפגיעה קשה בעצם השוקה שגרמה לו להחמיץ, מעבר לשארית המונדיאל, גם את רוב עונת 1998/1999.
בוחארדה חזר לסגל הנבחרת של פרנק רייקארד באוקטובר 1999, אך נגרע מסגל נבחרתו לקראת יורו 2000. הופעתו הבינלאומית האחרונה הייתה ב-15 בנובמבר 2000, בניצחון החוץ של הולנד על ספרד, 2-1 במשחק ידידות. בסך הכול רשם בוחארדה 20 הופעות במדי נבחרת הולנד.
תארים

אליפות אירופה: 1994/1995
אליפות הולנד (2): 1994/1995, 1995/1996
הגביע הביניבשתי: 1995
הסופר קאפ האירופי: 1995
מגן יוהאן קרויף (2): 1994, 1995
אליפות ספרד (2): 1997/1998, 1998/1999
הגביע הספרדי: 1997/1998
הסופר קאפ האירופי: 1997
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1988/1989 | SVV‏ | הולנדארסטדיוויזיה | 9 | 1 |
| 1989/1990 | אקסלסיור רוטרדם | הולנדארסטדיוויזיה | 10 | 1 |
| 1989/1990 | SVV‏ | הולנדארסטדיוויזיה | 2 | 0 |
| 1990/1991 | SVV‏ | הולנדארדיוויזיה | 0 | 0 |
| 1991/1992 | ספרטה רוטרדם | הולנדארדיוויזיה | 0 | 0 |
| 1992/1993 | ספרטה רוטרדם | הולנדארדיוויזיה | 32 | 3 |
| 1993/1994 | ספרטה רוטרדם | הולנדארדיוויזיה | 33 | 11 |
| 1994/1995 | אייאקס אמסטרדם | הולנדארדיוויזיה | 13 | 0 |
| 1995/1996 | אייאקס אמסטרדם | הולנדארדיוויזיה | 33 | 2 |
| 1996/1997 | אייאקס אמסטרדם | הולנדארדיוויזיה | 16 | 4 |
| 1997/1998 | מילאן | איטליהסרייה א' | 3 | 0 |
| 1997/1998 | ברצלונה | ספרדלה ליגה | 19 | 2 |
| 1998/1999 | ברצלונה | ספרדלה ליגה | 1 | 0 |
| 1999/2000 | ברצלונה | ספרדלה ליגה | 21 | 2 |
| 2000/2001 | צ'לסי | אנגליהפרמייר ליג | 9 | 0 |
| 2001/2002 | צ'לסי | אנגליהפרמייר ליג | 0 | 0 |
| 2002/2003 | צ'לסי | אנגליהפרמייר ליג | 0 | 0 |
| 2003/2004 | צ'לסי | אנגליהפרמייר ליג | 0 | 0 |
| סך הכול קריירה | סך הכול קריירה | סך הכול קריירה | 201 | 26 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת הולנד> שנה | נבחרת הולנד> הופעות | נבחרת הולנד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1995 | 1 | 0 |
| 1996 | 7 | 0 |
| 1997 | 2 | 0 |
| 1998 | 6 | 0 |
| 1999 | 1 | 0 |
| 2000 | 3 | 0 |
| סה"כ | 20 | 0 |
דושאן טאדיץ'

דושאן טאדיץ' (בסרבית: Душан Тадић; נולד ב-20 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן סרבי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפנרבחצ'ה, בה הוא משמש כקפטן ובנבחרת סרביה. והוא השחקן עם הכי הרבה בישולים בעונה אחת. טאדיץ' רשם למעלה מ-100 הופעות במדי נבחרת סרביה מאז הבכורה שלו ב-2008. הוא ייצג את המדינה באולימפיאדת 2008, וכן במונדיאלים 2018 ו-2022 וביורו 2024. טאדיץ' החל את דרכו במחלקות הנוער של מועדון הולדתו באצ'קה טופולה ושל וויבודינה. עם האחרונה אף שיחק בליגה האירופית. לאחר שתי עונות בחרונינגן עבר לטוונטה בשנת 2012, ובעקבות יכולתו הטובה שם עבר לסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

טאדיץ' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של באצ'קה טופולה ובגיל 14 הצטרף לקבוצת הנוער של וויבודינה. בגיל 18 הצטרף לקבוצה הבוגרת ועד מהרה הפך לשחקן הרכב פותח. בעונת 2009/10 כבש 10 שערים ב-27 משחקי ליגה במדי הקבוצה.
בקיץ 2010 טאדיץ' חתם בחרונינגן מליגת העל ההולנדית תמורת 1.23 מיליון אירו. ב-8 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אייאקס. ב-18 בדצמבר 2010 טאדיץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד אקסלסיור רוטרדם. את עונת הבכורה שלו בהולנד סיים עם 7 שערים ו-22 בישולים ב-41 משחקים. באותה עונה רק מסוט אוזיל (26) וליונל מסי (25) בישלו יותר שערים ממנו באירופה.
ב-10 באפריל 2012 סוכמה העברתו של טאדיץ' לטוונטה עם תום העונה תמורת 7.7 מיליון אירו.
ב-8 ביולי 2014 טאדיץ' חתם לארבע שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג והיה להחתמה הראשונה של המועדון באותה עונה. ב-17 באוגוסט טאדיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בהפסד 1–2 לליברפול. ב-23 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–2 נגד ארסנל במסגרת גביע הליגה האנגלי. ב-18 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, ובישל ארבעה שערים נוספים בניצחון 0–8 נגד סנדרלנד ובכך שבר את שיא הבישולים למשחק אחד בפרמייר ליג. ב-1 בינואר 2015 הבקיע את השער היחיד נגד מנצ'סטר יונייטד שהביא ל"קדושים" ניצחון ראשון באולד טראפורד מאז 1988.
ביוני 2018 חזר להולנד וחתם באייאקס תמורת כ-12 מיליון אירו. ב-27 בנובמבר, טאדיץ' הבקיע צמד בניצחון 0–2 נגד א.א.ק. אתונה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, שהבטיח לאייאקס עליה לשמינית הגמר לראשונה מאז 2006.
במרץ 2019 הבקיע שער ובישל שניים נוספים בניצחונה של אייאקס 4-1 על אלופת אירופה ריאל מדריד, במסגרת ליגת האלופות. בעקבות ניצחון קבוצתו הודחה ריאל מדריד בסיכום שני המשחקים, לאחר שזכתה במפעל במשך שלוש שנים ברציפות.
ב-8 ביולי 2019 האריך את חוזהו בקבוצה עד לשנת 2026, כשבמהלך זמן זה יפרוש מכדורגל פעיל ויקבל תפקיד ניהולי בקבוצה.
לקראת עונת 2019/20 ולאחר עזיבתו של הקפטן מתייס דה ליכט ליובנטוס, מונה טאדיץ' לקפטן החדש של אייאקס. בעונת 2020/21 זכה שוב עם אייאקס באליפות הולנד, כשהוא זוכה גם בתואר כדורגלן השנה בהולנד. בעונה שלאחר מכן סיים כמלך הבישולים בליגה ההולנדית בפעם השישית והרביעית ברציפות.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, טאדיץ' שיחק בכל הנבחרות הצעירות של סרביה ואף השתתף באולימפיאדת בייג'ינג.
ב-14 בדצמבר 2008 טאדיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בהפסד 0–1 לפולין. ב-11 בספטמבר 2012 טאדיץ' הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–6 נגד ויילס.
טאדיץ' השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2018, בו הודחה נבחרתו בשלב הבתים לאחר שניצחה משחק אחד בלבד והפסידה שניים.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת סרביה לטורניר יורו 2024.
תארים > קבוצתיים

ליגת העל ההולנדית: 2018/19, 2020/21, 2021/22
הגביע ההולנדי: 2018/19, 2020/21
מגן יוהאן קרויף: 2019
תארים > אישיים

נבחרי העונה בליגת העל הסרבית: 2009/10
מלך הבישולים בליגת העל ההולנדית (7): 2010/11, 2013/14 (14 בישולים), 2018/19 (13 בישולים, יחד עם חכים זיאש), 2019/20 (14 בישולים), 2020/21 (17 בישולים), 2021/22 (19 בישולים), 2022/23 (17 בישולים)
נבחרת העונה בליגה ההולנדית: 2013/14, 2018/19, 2020/21, 2022/23
הכדורגלן הסרבי של השנה: 2016, 2019, 2021
כדורגלן השנה בהולנד: 2020/21
מלך השערים בליגה ההולנדית: 2018/19 (28 שערים, יחד עם לוק דה יונג)
הרכב השנה בליגת האלופות: 2018/19
שחקן החודש בליגה ההולנדית: מרץ 2019
הרכב השנה בליגה האירופית: 2020/21
שחקן השנה של אייאקס: 2020/21
צומת הגידים

| --- | --- |
 משנה:  מסכת חולין, פרק ד', משנה ו'
 תלמוד בבלי:  מסכת חולין, דף ע"ו, עמוד א'
 משנה תורה:  הלכות שחיטה, פרק ח', הלכה ט"ז - הלכות שחיטה, פרק ח', הלכה י"ט
 שולחן ערוך:  יורה דעה, סימן נ"ו
 
צומת הגידים (או: הגידין) הוא מושג הלכתי המתאר נקודת מפגש או מעבר סמוך של שלשה גידים בידי וברגלי בהמות וששה עשר גידים בעופות, סמוך למרפק או לברך.
על פי ההלכה, קרע בצומת הגידים ברגל בעל החיים (אבל לא בידו), נמנה כאחד מסוגי הטרפות, המגדירים את הבהמה או העוף כטרפה האסורה באכילה. על מיקומה המדויק של צומת הגידים נחלקו בגמרא, וקיימת אי-בהירות בכוונת הגמרא, ונחלקו הראשונים האם היא בחלקה הפנימי של הרגל או בחלקה החיצוני. קיימת אי-בהירות נוספת מהם הגידים העיקריים בצומת הגידים, שקריעתם גורמת לטריפה. ולהלכה נפסק שיש להחמיר לפי כל השיטות.