stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברת נוער
שימושים נוספים במושג חברת נוער

בשנת 2000 הוקמה בקיבוץ אשבל פנימייה בשם "חברת הנוער אשבל", על ידי רשת דרור בתי חינוך מיסודה של תנועת דרור ישראל. בשנת 2011 הוקמה במצפה רמון פנימיה בשם "חברת הנוער מצפה רמון". השימוש בשם חברת נוער מעיד על אופייה של הפנימייה אשר במרכזה חברת הנערים העצמאית. בחברות נוער נהוגה שיטה חינוכית בה הנערות והנערים מנהלים את חייהם באופן דמוקרטי, מתנדבים ותורמים לקהילה..
ראו גם

הכשרה
ילד חוץ
לקריאה נוספת

ציפורה אפרת, חברת הנעורים - אתגר ומציאות, סמינר הקיבוצים, 248 עמודים, 1981
הערות שוליים

↑  פנימיה - חברת הנוער מצפה רמון.
ז'אן וילפרו-פאוור

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1794 Juillac, צרפת 
 פטירה:  25 בינואר 1871 (בגיל 76) Juillac, צרפת 
 שם לידה:  Jeanne Villepreux 
 ענף מדעי:  ביולוגיה ימית 
 
עמוד שער מכתב יד של ז'אן וילפרו-פאוור
ז'אן וילפרו-פאוור (צרפתית: Jeanne Villepreux-Power;‏ 25/24 בספטמבר 1794 - 25 בינואר 1871), הייתה ביולוגית ימית צרפתייה. בשנת 1832 הייתה וילפרו-פאוור האדם הראשון שבנה אקווריום לחקר בעלי חיים ימיים.
וילפרו-פאוור נולדה בעיירה ז'וויאק (Juillac) שבמחוז קורז (Corrèze); היא עברה לפריז ועבדה שם כתופרת; ב-1818 היא נישאה לסוחר אנגלי בשם ג'יימס פאוור והזוג עבר לסיציליה.
בסיציליה החלה וילפרו-פאוור לחקור את הטבע, וערכה תצפיות ומחקרים על בעלי חיים ימיים ויבשתיים, תוך שימוש ראשון מסוגו באקווריום. היא חקרה רכיכות ומאובנים של רכיכות, והתמקדה בעיקר בתמנון Argonauta argo ממשפחת הארגונאוטיים. מחקרה העלה כי סוג זה של תמנון יוצר קונכייה בעצמו, ולא משתמש בקונכיות של בעלי חיים אחרים.
מכתש, שהתגלה ב-1997 על ידי הגשושית מגלן על כוכב הלכת נוגה, נקרא וילפרו-פאוור על שמה של המדענית.
חברת משאיות ואוטובוסים

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1976–הווה (כ־48 שנים) 
 ענפי תעשייה:  commercial vehicle manufacturer 
 מוצרים עיקריים:  משאית 
  
 www.tbco-libya.com
 
מכלית איווקו 190 טורבו
חברת משאיות ואוטובוסים (בערבית: شاحنات وشركة الحافلات; באנגלית: libya trucks and buses co; קיצור: TBCo  או T&BC) הוא מיזם משותף תעשייתי בין מדינת לוב ו-יצרנית המשאיות, האוטובוסים, הצמ"ה, המנועים, וכלי רכב צבאיים איווקו חברת בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט.
היסטוריה

המיזם המשותף "Joint venture" (אנ') הוקם באמצעות "המזכירות הלובית לתעשייה ומשאבים מינרליים" (the Libyan Secretariat of Industry and Mineral Resources) בשנת 1976 בעיר "Tajura" (אנ') בלוב.
בעיר "Tajura" הוקם מטה החברה ובעיר הבירה טריפולי הוקם מפעל רכב נוסף.
החברה החלה את דרכה כמרכז סיוע ותחזוקה פשוט, והתפתחה במהירות למפעל הרכבה ואז לייצור כדי לענות על הביקוש החזק בשוק המקומי לרכבים ממגוון איווקו.
חברת "Etat Libyen" מחזיקה ב-75% מהמניות ו"איווקו" ב-25% מהמניות.
בשנת 2011 לאחר נפילתו של מועמר קדאפי ומצב מלחמת האזרחים בלוב החברה השעתה באופן זמני את פעילותה על ידי ממשלת המעבר.
הפעילות חודשה במרץ 2012.
כלי רכב ישנים שהורכבו

"Iveco 145.17"
"Iveco 190 Turbo"
"T&BC City Bus 160"
"T&BC Inter City Bus 160"
"T&BC Midi Bus 59/12"
"T&BC Mini Bus 40/12"
"T&BC Pick Up 52-12"
"T&BC Range Pick Up 35-12"
כלי רכב ישנים שהורכבו > כלי רכב חדשים שהורכבו / המורכבים

איווקו דיילי
איווקו יורוקרגו
איווקו סטרליס
איווקו טרקר
הערות שוליים

↑  חברת משאיות ואוטובוסים linkedin.com/company/libya-trucks-and-buses-co
↑  חברת משאיות ואוטובוסים האתר הרשמי web.archive.org/web/20101007124645
↑  חברת משאיות ואוטובוסים פייסבוק
ז'לקו קומשיץ'

זֶ'לקוֹ קומשׂיץ' (בקרואטית: Željko Komšić; נולד ב-20 בינואר 1964) הוא אחד משלושת חברי נשיאוּת בוסניה והרצגובינה מאז שנת 2006 (שתי קדנציות) ויו"ר הנשיאות (2007–2008, 2009–2010, 2011–2012), כנציג הקרואטי של הפדרציה.
קריירה אקדמית ומשפטית ושירות צבאי

קומשיץ',  יליד סרייבו, למד באוניברסיטת סרייבו, ולאחר מכן בבית הספר של אדמונד וולש לשירות ציבורי דיפלומטי באוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון. במקצועו הוא עורך דין.
במהלך מלחמת האזרחים של בוסניה שירת בצבא הפדרציה של בוסניה והרצגובינה וקיבל את עיטור הזהב "לילי"- העיטור הגבוה ביותר בצבא שניתן על ידי הממשלה.
כניסתו לפוליטיקה

אחרי המלחמה, הצטרף לפוליטיקה בשורות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של בוסניה והרצגובינה או SDP BiH. כיהן כחבר מועצת העיר נובו סרייבו (סרייבו החדשה), וגם במועצת העיר סרייבו, לפני שנבחר לעמוד בראש מועצת נובו סרייבו ב-2000. במקביל שימש כסגן ראש עיריית סרייבו.
כאשר עלתה לשלטון התנועה לשינוי דמוקרטי ב-1998 מונה קומשיץ' לשגריר ברפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה. ב-2002 התפטר מהתפקיד, לאחר שהסוציאל-דמוקרטים חזרו לשלטון.
חברותו בנשיאות בוסניה והרצגובינה

בבחירות למועצה הנשיאותית בבוסניה שנערכו ב-1 באוקטובר 2006 נבחר לכהונה של 4 שנים. הוא קיבל 41 אחוזים מהקולות, והקדים את הנציג הקרואטי הקודם, איבו מירו יוביץ', וכן את בוז'ו ליוביץ' ומלדן איבנקוביץ'-ליאנוביץ'. ניצחונו הובטח לו בשל התפרקות האיחוד הדמוקרטי הקרואטי של בוסניה והרצגובינה או HDZ, ממנו נוצרו שני פלגים, האחד בראשות יוביץ' והשני בראשות ליאנוביץ'.
בבחירות בשנת 2010 נבחר שוב כנציג הקרואטי בנשיאות, עם 60.6% מהקולות (המועמד שאחריו זכה ב-19.7% מהקולות).
חיים אישיים

קומשיץ' שונה ממרבית הקרואטים בבוסניה. הוא מצהיר כי שפתו היא בוסנית ולא קרואטית, הוא אגנוסטי ולא קתולי, והוא אינו מחזיק באזרחות קרואטית.
החוק החוקתי של הממלכה המאוחדת
עקרונות

החוקה הבריטית לא קודדה במסמך אחד, כמו החוקה של דרום אפריקה, חוקת ארצות הברית או חוקת גרמניה. עם זאת, עקרונות חוקתיים כלליים מקובעים בחוק וצוין כי "[חוקת בריטניה] כוללת עקרונות חוק רבים, הניתנים לאכיפה על ידי בתי המשפט באותו אופן כמו עקרונות משפטיים אחרים. במתן תוקף, על בתי המשפט מוטלת האחריות לקיים את ערכי ועקרונות החוקה שלנו ולהפוך אותם ליעילים." חוקים מרכזיים הוכרו כבעלי ערך "חוקתי". מקורות המשפט העיקריים, ה"מהווים" את הגוף הפוליטי של בריטניה, הם חוקי הפרלמנט, מקרים שהוכרעו על ידי בתי משפט ואמנות לגבי אופן התנהלות הקבינט, ראש הממשלה, הפרלמנט והמונרך. באמצעות חקיקה, פסיקה ואמנות, בדרך כלל מוכרים לפחות ארבעה עקרונות עיקריים. ראשית, ריבונות פרלמנטרית היא עיקרון יסוד. באמצעות הרפורמציה האנגלית, מלחמת האזרחים, המהפכה המהוללת של 1689 וחוקי האיחוד 1707, הפרלמנט הפך למקור המשפט הדומיננטי, מעל הרשות השופטת, המבצעת, המונרכיה והכנסייה. ריבונות פרלמנטרית פירושה שהפרלמנט יכול לחוקק או לבטל כל חוק שבסמכותו המעשית לעשות זאת, עובדה שבדרך כלל מוצדקת על ידי הפרלמנט שמקיים עקרונות אחרים, הם שלטון החוק, דמוקרטיה ובינלאומיות. שנית, שלטון החוק מקובע בחוקה מאז המגנה כרטה ועתירת הזכות מ-1628. המשמעות היא שהממשלה רשאית להתנהל רק על פי סמכות חוקית, לרבות כיבוד זכויות אדם. שלישית, לפחות מאז 1928, הדמוקרטיה הפכה לעיקרון חוקתי בסיסי. במקור רק גברים עשירים בעלי קרקעות החזיקו בזכויות הצבעה לבית הנבחרים, בעוד שהמלך או המלכה, ואו בית הלורדים התורשתי, שלטו בפוליטיקה. אבל משנת 1832 זכו דרך רפורמה ארוכה יותר ויותר אזרחים בוגרים בזכות לבחירה כללית. רביעית, החוקה הבריטית מקושרת לפעילות בינלאומית: הפרלמנט הגדיל בעקביות את ריבונותו ואת כוחם המעשי של אזרחי בריטניה באמצעות חברות בגופים בינלאומיים, כולל ארגון העבודה הבינלאומי, האומות המאוחדות, האמנה האירופית לזכויות אדם, האיחוד האירופי (בו הייתה בריטניה חברה בשנים 1972–2020), ארגון הסחר העולמי ובית הדין הפלילי הבינלאומי.
עקרונות > דמוקרטיה

העיקרון של "חברה דמוקרטית" נתפס בדרך כלל כגורם לגיטימציה בסיסי הן של הריבונות הפרלמנטרית והן של שלטון החוק. דמוקרטיה ייצוגית ודיונית מתפקדתדמוקרטיה ייצוגית, המקיימת זכויות אדם נותנת לגיטימציה לעובדת הריבונות הפרלמנטרית, משום היותה של הדמוקרטיה בלב תפיסת שלטון החוק, כיוון שההפך מסמכות שרירותית המופעלת על ידי אדם אחד היא "הניהול הנמצא בידי רבים ולא מעטים". על פי ההקדמה לאמנה האירופית לזכויות אדם, כפי שנוסחה על ידי עורכי דין בריטיים לאחר מלחמת העולם השנייה, זכויות האדם והחירויות הבסיסיות "נשמרות בצורה הטובה ביותר... על ידי דמוקרטיה פוליטית יעילה". בדומה לכך, "עקרון אופייני לדמוקרטיה" מעוגן בפרוטוקול הראשון, סעיף 3, המחייב את "הזכות לבחירות חופשיות" כדי "להבטיח את הביטוי החופשי של דעת העם בבחירת הרשות המחוקקת". הלגיטימיות של החוק בחברה דמוקרטית תלויה בתהליך מתמיד של דיון ציבורי, במקום הטלת החלטות בצורה שרירותית וללא ייעוץ של ההנהגה עם הרוב בעם. כמו כן, מוסכם באופן כללי שסטנדרטים בסיסיים בזכויות פוליטיות, חברתיות וכלכליות נחוצים כדי להבטיח שכל בעלי זכויות ההצבעה יוכלו למלא תפקיד משמעותי בחיים הפוליטיים. מסיבה זו, הזכויות להצבעה חופשית בבחירות הוגנות ו"רווחה כללית בחברה דמוקרטית" התפתחו יד ביד עם כל זכויות האדם, ומהוות אבן יסוד במשפט הבינלאומי.
ב"חוקה הדמוקרטית המודרנית" של בריטניה עיקרון הדמוקרטיה בא לידי ביטוי באמצעות חוקים ופסיקה המבטיחים את הזכות להצביע בבחירות הוגנות, ובאמצעות השימוש בו כעקרון פרשנות על ידי בתי המשפט. בשנת 1703, בפסק דין אשבי נגד וייט, השופט לורד הולט הצהיר כי זכותו של כל אחד "לתת את הקול [שלו] בבחירתו של אדם לייצג [אותו] בפרלמנט, שם יתן את הסכמתו עם חקיקת החוקים שנועדו לאגד את חירותם ורכושם, הוא דבר טרנסצנדנטי ביותר, ובעל חשיבות רמה". משמעות הדבר היא שבתי המשפט מבטיחים באופן אקטיבי את ספירת קולות המצביעים, וכי בחירות דמוקרטיות מתנהלות על פי חוק. בפסק דין מורגן נגד סימפסון בית המשפט לערעורים קבע שאם ההצבעה "נערכה בצורה כה גרועה שלא הייתה בהתאם לחוק באופן מהותי" אז היא תוכרז בטלה, וכמוהה גם אי סדרים מזעריים שישפיעו על תוצאות הבחירות. גופי רגולציה שהוקמו מטעם המגזר הציבורי על סמך חקיקות פרלמנטריות, מגביל הוצאות או כל התערבות זרה מכיוון שלדברי הברונית ברנדה הייל "לכל אדם יש ערך שווה" ו"אנחנו לא רוצים שהממשלה שלנו או המדיניות שלה יוכרעו על ידי ההוצאות הגבוהות ביותר [במסעות הבחירות]". באופן רחב יותר, המושג "חברה דמוקרטית" ומה ש"הכרחי" לתפקודה עומדים בבסיס כל תוכנית הפרשנות לאמנה האירופית לזכויות אדם כפי שהיא מיושמת במשפט הבריטי, במיוחד לאחר חוק זכויות האדם משנת 1998, מכיוון שכל זכות בדרך כלל ניתן להגביל רק אם "בהתאם לחוק" ובעקבות צורך "הכרחי בחברה דמוקרטית". מקומה של מדינת הרווחה הנחוצה לתמיכה בחיים הדמוקרטיים בא לידי ביטוי גם בפרשנות בתי המשפט. לדוגמה, בפסק הדין דעת הרוב, השופט לורד סטיין קבע שזה "הכרחי" לראות את ההתייחסות החוקית כלפי רשלנות בהקשר של "קווי המתאר של מדינת הרווחה החברתית שלנו". באופן כללי יותר, המשפט המקובל התפתח עם הזמן כדי לעמוד בקנה אחד עם זכויות סטטוטוריות, וגם כדי שיעמוד בהרמוניה עם הזכויות העקרוניות הקבועות על פי המשפט הבינלאומי.
הערות שוליים

בעשור השני של המאה ה-21 פרשה הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי על בסיס משאל עם מ-2016. לאחר הפרישה, בטלה הסמכות של חוקי האיחוד האירופי ומשפטו על בריטניה. בתמונה: מפגינים נגד הפרישה מהאיחוד מול מושב הפרלמנט בארמון וסטמינסטר. תהליך הפרישה, משום שהיה שנוי במחלוקת ודעת הקהל הציבורית הייתה מפולגת בהקשר אליו, נמשך ארבע שנים, בין 2016 ל-2020.
השפעת קרני גמא על ציפורני החתול (מחזה)

| --- | --- |
 כתיבה:  פול זינדל 
 מדינה:  ארצות הברית
 הצגת בכורה:  12 במאי 1965 
 פרסים:  פרס פוליצר, פרס אובי, פרס חוג מבקרי הדרמה של ניו יורק (Drama Critics' Circle Award)
 
השפעת קרני גמא על ציפורני החתול (באנגלית: The Effect of Gamma Rays on Man-in-the-Moon Marigolds) הוא מחזה מאת המחזאי האמריקאי פול זינדל, שהועלה לראשונה בשנת 1965. המחזה זיכה את יוצרו בשנת 1971 בפרס פוליצר. המחזה עוסק בסוגיות של שפיטה חברתית ומערכות יחסים מורכבות.
הפקה

הצגת הבכורה של המחזה הייתה בתיאטרון אליי שביוסטון בשנים 1964 ו-1965.
הפקה > בברודוויי

ב-7 באפריל 1970 הוצג המחזה לראשונה בברודוויי במרכז מרסר לאמנות, למשך 819 הופעות, עד ה-14 במאי 1972. המחזה הועלה שם בבימויו של מלווין ברנהרדט כאשר השחקנים היו: סווזי קורץ (ג'ניס ויקרי), איימי לויט (רות), ג'ודית לורי (נני), פמלה פייטון רייט (טילי) וסאדה תומפסון (ביאטריס).
המחזה הוצג בברודוויי בתיאטרון בילטמור בין ה-9 ל-26 במרץ 1978, בבימוי של איי ג'יי אנטון והשחקנים כללו את שלי וינטרס (ביאטריס), קרול קיין (טילי), לולי בורוף (ג'ניס ויקרי ), איזבלה הופס (נני) ולורי של (רות).
הפקה > הסרט

בשנת 1972 הפיק פול ניומן סרט המבוסס על המחזה, בהשתתפות אשתו ג'ואן וודוורד ובתו נל.
עלילה

המחזה מתאר את חייה של משפחת המצוקה האמריקנית הנסדורפר, הכוללת את האם האלמנה ביאטריס ואת שתי בנותיה רות וטילי (מטילדה). האם, אלמנה קצרת רוח ושתלטנית, מנהלת את חיי המשפחה תוך רדייה בבנותיה ופריקת תסכולה עליהן. לפרנסתה היא מחזיקה בבית קשישה סיעודית אילמת, שגם היא משמשת כקרבן לפריקת התסכול של ראשת המשפחה.
המחזה נפתח כאשר האם מדברת בטלפון עם מר גודמן מנהל בית הספר של הילדה טילי, המברר מדוע הילדה מחסירה ימי לימוד רבים בבית הספר. האם תולה את החיסורים בבתה אותה היא מאשימה בכיעור (אף על פי שבפועל הילדה היא יפה, מה שמראה שגם ביאטריס עצמה, הנשפטת בצורה שלילית על ידי החברה, לוקה בשפיטה לקויה של האחרים) בעצלנות ובהאשמות שונות. תוך כדי השיחה היא גם מודה למנהל על שהעניק לילדה ארנב במתנה.
כאשר השיחה מסתיימת, האם באה בטענה לילדה ומה שמתברר הוא שבפועל הילדה מעוניינת ללכת לבית הספר, ודווקא אמה היא זו שמונעת ממנה את ההליכה לשם, כדי שזו תסייע לה בעבודות הבית.
הנערה הצעירה טילי היא שוחרת ידע ובעלת בקיאות בכימיה ופיזיקה. היא מבצעת בהם ניסויים על זרעי הצמח ציפורני חתול שנחשפו לקרני גמא, על מנת לזכות בתחרות המדעים המתקיימת בבית ספרה. בנוסף, היא מגדלת ארנב בשם צ'רלי. אמה בזה לניסוייה, ומביעה בצורה חוזרת ונשנית את סלידתה מהניסויים ומגידול הארנב.
הבת הבוגרת רות, היא ילדה מופרעת החולה באפילפסיה, התנהגותה היא פרוצה ובין היתר למרות גילה הצעיר היא מעשנת את הסיגריות של אמה. כמו כן, היא נהנית להפחיד ולהציק מילולית לאמה ולאחותה. בהמשך היא מתחילה לעבוד במשרדו של מר גודמן מנהל בית הספר, מה שגורם לה להיות מעודכנת בקורה אצל המנהל וצוות בית הספר.
הניסוי של טילי, מגיע לשלב הגמר בתחרות בבית הספר. מי שעוד עולה לתחרות, היא הילדה ג'ניס ויקרי שערכה ניסוי בו הפשיטה מחתול את עורו על ידי בישול במים רותחים, דבר שרות אוהבת להזכיר באוזניה של טילי.
בעקבות ההגעה לגמר, האם מקבלת הזמנה לבוא לבית הספר ולהשתתף בשלב גמר התחרות. במקום לשמוח האם חוששת מאוד מלבוא לאירוע ולעלות על הבמה, בין היתר היות שאין לה בגדים המתאימים לאירוע שכזה. היא מביע את תסכולה מכך בין היתר בטענה לטילי שעוללה לה דבר גרוע שכזה, אך בסופו של דבר היא מתרצה לבוא לאירוע.
רות שומעת בבית הספר, כי הצוות המכיר את האם ביאטריס מהעבר, עדיין זוכר אותה כאשה לא יציבה, וייתכן שיהיו כאלו שילעגו לה באירוע, כמו כן היא שומעת על השם שבה כינו את אמה בצעירותה, בטי המסובבת. רות מכריחה את טילי למסור לה את הארנב, ומאיימת עליה שאם לא תעשה זאת, היא תספר לאם על מה ששמעה מצוות בית הספר בנוגע אליה.
כאשר מגיעה המונית האמורה לקחת את המשפחה לאירוע, מבקשת ביאטריס מרות שתישאר בבית לשמור על הקשישה. רות מאוד נפגעת מכך ובתגובה היא מספרת לאמה ששמעה על הביזיון המיועד לה כאשר תבקר בבית הספר, ואומרת לה את המילים בטי המסובבת. האם מבינה את המצב, ובתגובה היא אכן נשארת בבית ושולחת את רות יחד עם טילי לאירוע. עם זאת היא נכנסת להתקף טירוף והורגת את הארנב.
בבית הספר, טילי מציגה את הניסוי ומסבירה שהזרעים שנחשפו לכמות קטנה של קרינה, צמחו בצורה רגילה, אלו שנחשפו לכמות בינונית של קרינה, גדלו אך פיתחו מוטציות מוזרות, ואלו שנחשפו לכמות גדולה, לא גדלו כלל (פרטים אלו בעצם משקפים את חייהם של אלו שנחשפים למצוקות, ואת השפעתן של אלו האחרונות על חייהם). בסופו של דבר טילי מנצחת בתחרות.
כאשר הבנות חוזרות הביתה ומספרות לאמן על הניצחון בתחרות, הן מגלות שהאם הרגה את הארנב, מה שגורם לרות לחוות התקף אפילפסיה. המחזה מסתיים כשרואים את האם נואשת ובוכה יחד עם בנותיה.
המחזה בישראל

המחזה תורגם לעברית על ידי יעקב שבתאי, להצגת התיאטרון הקאמרי באוקטובר 1972 בבימויו של הלל נאמן, בה גילמה חנה מרון את תפקיד ביאטריס. בתיה ברק את תפקיד טילי ויעל אביב את תפקיד רות, הוצג בין היתר בתיאטרון "אלפא" של האקדמיה לאמנויות המופע בבימויו של דור פלס, כאשר הדר לוין מופיעה בתפקיד ביאטריס (בטי), גל ברמלי בתפקיד טילי וכלנית כץ בתפקיד רות. כמו כן הוצג המחזה גם בבית צבי ובתיאטרון הספרייה.
פרסים

המחזה זכה במספר פרסים בשנות השבעים:
בשנת 1971 זכה פול זינדל בפרס פוליצר עבור המחזה.
בשנת 1970 זכה בפרס חוג מבקרי הדרמה של ניו יורק (Drama Critics' Circle Award), בתור המחזה האמריקני הטוב ביותר.
בשנת 1970 זכה המחזה בפרס אובי: פול זינדל זכה בפרס המחזה האמריקני הטוב ביותר, מלווין ברנהרדט זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר, פמלה פייטון רייט זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר וסאדה תומפסון השחקן הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  "World Premieres: A Selection" (PDF). www.alleytheatre.org. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-16. נבדק ב-2011-03-06.
↑  The Broadway League, The Effect of Gamma Rays on Man-in-the-Moon Marigolds – Broadway Play – Original | IBDB, www.ibdb.com
↑  THE EFFECT OF THE GAMMA RAYS ON MAN IN-THE-MOON MARIGOLDS - Festival de Cannes, Festival de Cannes (באנגלית)
↑  השפעת קרני גמא על ציפורני חתול, באתר הארץ
↑  The Effect of Gamma Rays on Man-In-The-Moon Marigolds, by Paul Zindel, The Pulitzer Prizes
ורה מיראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באוקטובר 1916 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  25 באוקטובר 2007 (בגיל 91) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Molnár Veronika 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי של אובודה 
 השכלה:  Pálné Veres High School (1934) 
 בן או בת זוג:  פרנץ מיראי (1939–1986) 
 
ורה מיראי (במקור ורוניקה מולנאר, בהונגרית: Mérei Vera; בודפשט, 19 באוקטובר 1916 – 25 באוקטובר 2007) הייתה חוקרת ליקויי דיבור (לוגופדיסטית) יהודייה-הונגרייה, קלינאית תקשורת, מורה לחינוך מיוחד, מרצה במכללה. אשתו של הפסיכולוג פרנץ מיראי.
ביוגרפיה

ורה מיראי נולדה במשפחה יהודית כבתם של אישטוואן מולנאר (1875–1939) ושל מרגיט פרוינד. היה לה אח, פטר (1919–1945) שככל הנראה ניספה בשואה. עד גיל שש התגוררה בטריאסטה, שם עבד אביה כמנהל בנק. לאחר שחזרו להונגריה הקים אביה חברה שעסקה במסחר בפרי הדר. היא סיימה את לימודיה בשנת 1934 כתלמידת הגימנסיה לבנות של "האיגוד הלאומי להכשרת נשים" (Országos Nőképző Egyesület). היא סיימה את לימודיה במכללה לחינוך מיוחד בשנת 1938.
מיראי (אז עוד מולנאר) התחילה לעבוד במכון של הפסיכולוג, שהפך למפורסם בעולם, לאופולד סונדי (ליפוט סונדי בהונגרית) לפסיכולוגיית ילדים ולחינוך. שם פגשה את בעלה לעתיד פרנץ מיראי, שהפך לימים לראש המכון לפסיכולוגיה של בודפשט והמכון הלאומי לפסיכולוגיה חינוכית. ב-27 ביוני 1939 נערכו נישואיהם בבודפשט. היא שרדה את השואה באחד הבתים המוגנים של הוועד הבינלאומי של הצלב האדום.
לאחר מלחמת העולם השנייה לימדה במחלקה לטיפול דיבור במכללה להכשרת מורים גוסטב בארצי עד פרישתה בשנת 1985, אך לאחר מות בעלה חזרה ללמד במכללה.
היא הייתה נשיאת "חבר הנאמנים של איגוד מטפלי הדיבור" ושל "הקרן למגמגמים". מחקריה בליקויי ובריפוי הדיבור פורסמו ברבים ושיטות הטיפול שלה משמשות בכל רחבי העולם, אך בעיקר בעולם דובר הגרמנית.
משפחה: אסתר מיראי (1940), אנה מיראי (1943) במאית, תסריטאית והפסיכולוגית ז'וז'נה מיראי (1956).
ורה מיראי ובעלה הובאו למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי של אובודה.
תרגומיה

לאופולד סונדי: קין מפר החוק, משה יוצר החוק
ורנר הות: חייו ויצירתו של לאופולד סונדי
לקריאה נוספת

ראיון (USC Shoah Foundation)
הערות שוליים

↑  "Molnár István halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 90/1939. folyószáma alatt".
↑  1889-ig Mayer Izidor.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16640347b (data)  ISNI: 0000 0004 0021 085X  VIAF: 60231785   WorldCat (עם VIAF): 60231785
זמן ישראל

ערך זה עוסק באתר חדשות ישראלי. אם התכוונתם לאזור הזמן של מדינת ישראל, ראו .
| --- | --- |

 סוג:  אתר חדשות
 תקופת הפעילות:  1 במאי 2019 – הווה (5 שנים)
 מייסדים:  סת' קלרמן דייוויד הורוויץ
 www.zman.co.il
 
זמן ישראל הוא אתר חדשות ישראלי שהחל את פעילותו ב-1 במאי 2019. האתר, מבית העיתון המקוון The Times of Israel, נמצא בבעלותם המשותפת של המיליארדר האמריקאי סת' קלרמן והעיתונאי דייוויד הורוויץ.
האתר בנוי בפורמט של פיד (Feed) והוא מפרסם תחקירים, פרשנויות, ראיונות וידיעות חדשותיות לצד מאמרי אורחים בזירת בלוגים ויומן חדשות יומי.
בירנית גורן היא העורכת הראשית של האתר. עם כותביו נמנים שלום ירושלמי, אביב לביא, אמיר בן דוד, טל שניידר, תני גולדשטיין, אבנר הופשטיין, עומר שרביט, אמיר בר-שלום, קסניה סבטלובה, ערן הילדסהיים ויובל יועז. רונית צח היא עורכת זירת הבלוגים ופבל מובשוביץ' הוא סגן עורך האתר.
ביום השקת האתר, הציגה גורן את מאפיינייו העיקריים:
הבחירה הראשונה, אם כן, שעשינו בהקמת "זמן ישראל" היא להשקיע פחות בחדשות מתפרצות ויותר בתוכן אקטואליה מקורי ומעמיק. ... נושאי הליבה שבהם נתמקד בשלב זה הינם קשרי הון ושלטון, דת ומדינה, אי סדרים ושחיתויות ברשויות הציבוריות, שחיקת מעמדם של שומרי הסף, וסיקור אוכלוסיות שאינן מיוצגות מספיק.
הגלישה בכל האתר היא חינם, ללא פרסומות וללא הרשמה. לא מתאפשרת גלישה דרך Tor. נדרשת התחברות לצורך פרסום פוסט או תגובה. התחברות אפשרית באמצעות גוגל או פייסבוק בלבד.
לזמן ישראל יש מהדורה יומית בחינם באימייל, הנשלחת מדי יום (ראשון–חמישי), המכונה "דואר היום". את המהדורה היומית כותב אמיר בן-דוד.
מתחילת מלחמת חרבות ברזל התפרסמו בזירת הבלוגים של האתר פוסטים אחדים הקוראים להדחתו או להתפטרותו של בנימין נתניהו מראשות הממשלה.
הערות שוליים

↑  דיוויד הורוויץ, ראש קבוצת "הטיימס אוף איזראל" על הסיבות להשקת אתר חדש בעברית, באתר זמן ישראל, 1 במאי 2019
↑  יעקב צלאל, לסלק את נתניהו, מייד, באתר זמן ישראל, 8 באוקטובר 2023;
ברוך בינה, "בשם אלוהים, לך!", באתר זמן ישראל, 10 באוקטובר 2023;
זהבה גלאון, איננו יכולים עוד, באתר זמן ישראל, 19 באוקטובר 2023;
ענת מאור, לפני הכל, נדרשת התפטרות נתניהו – והשבת החטופים לאלתר, באתר זמן ישראל, 1 בנובמבר 2023
| דגל ישראל אתרי חדשות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | דבר העובדים בארץ ישראל • דיגיטל 14 • כאן דיגיטל • הארץ • המקום הכי חם בגיהנום • וואלה • זמן ישראל • חדשות 0404 • חדשות 13 • ישראל היום • ynet • כאן חדשות • מאקו • מגפון ניוז • מידה • מעריב אונליין • News1 מחלקה ראשונה • N12 • עכשיו 14 • רוטר.נט • שיחה מקומית •  שקוף • i24 News |  |
| המגזר הדתי והחרדי | בחדרי חרדים • המחדש • הקול היהודי • חרדים10 • כיכר השבת • כיפה • סרוגים • ערוץ 7 • JDN |  |
| המגזר הערבי | א-סנארה • אל-ערב • פאנט • בוקרא תקשורת |  |
| בידור ופנאי | חורים ברשת • ישראל בידור • פנאי פלוס • Xnet |  |
| מדע וטכנולוגיה וגיימינג | הידען • מזבלה • Geektime • HWzone • GamePro • Vgames |  |
| שונות | ביזפורטל • תיק דבקה • WDG • ONE • GoGay |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ז'לסון מרטינש

ז'לסון דני בטאליה מרטינש (בפורטוגזית: Gelson Dany Batalha Martins; נולד ב-11 במאי 1995 בפראיה שבכף ורדה) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקיצוני בקבוצת אולימפיאקוס מליגת העל היוונית ובנבחרת פורטוגל.
קריירת מועדונים

מרטינש נולד בפראיה, בירת כף ורדה. בגיל צעיר עבר להתגורר בפורטוגל, ובשנת 2008 הצטרף למחלקת הנוער של פוטבול בנפיקה. בשנת 2010 הצטרף מרטינש למחלקת הנוער של מועדון הפאר ספורטינג ליסבון. בעונת 2014/2015 עלה מרטינש לספורטינג ליסבון ב', קבוצת המילואים של המועדון, מהליגה הפורטוגלית השנייה. ב-24 באוגוסט 2014 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בניצחון 0–1 על אולהאננסה במסגרת המחזור השלישי בליגה. ב-21 בדצמבר הבקיע מרטינש את שער הבכורה שלו בקבוצה, שער בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 1–3 על ויטוריה דה גימארייש ב', קבוצת המילואים של ויטוריה דה גימארייש, במסגרת המחזור ה-20 בליגה. ב-21 בינואר 2015 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-79 בהפסד 2–3 לבלננסש במסגרת שלב הבתים של גביע הליגה הפורטוגלית. בסך הכל ערך מרטינש 40 הופעות ליגה בקבוצת המילואים בעונת 2014/2015, בהן הבקיע שישה שערים, והוסיף 2 הופעות בגביע הליגה הפורטוגלית.
לקראת עונת 2015/2016 הועלה מרטינש באופן רשמי לקבוצה הראשונה של המועדון. ב-9 באוגוסט 2015 נכנס מרטינש כמחליף בתוספת הזמן של המחצית השנייה בניצחון 0–1 על בנפיקה ליסבון במסגרת הסופר קאפ הפורטוגלי. ב-14 באוגוסט ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, כשנכנס כמחליף בדקה ה-90 בניצחון 1–2 על טונדלה במסגרת המחזור הראשון בליגה. ב-17 בספטמבר ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של מפעל אירופי, כששיחק 90 דקות בהפסד 1–3 ללוקומוטיב מוסקבה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת עונת 2015/2016 בליגה האירופית. ב-26 בנובמבר הבקיע מרטינש את שער הבכורה שלו בליגה האירופית, שער בדקה ה-43 בניצחון 2–4 על לוקומוטיב מוסקבה במסגרת המחזור השלישי בשלב הבתים. ספורטינג ליסבון העפילה מהמקום השני בבית, כשהיא שנייה ללוקומוטיב מוסקבה, ומשאירה מאחוריה את בשיקטש ואת סקנדרבו קורצ'ה. מרטינש ערך שש הופעות במפעל: חמש בשלב הבתים, ואחת נוספת בהפסד 1–3 לבאייר לברקוזן במשחק הגומלין של שלב 32 הגדולות, בו הודחה בנפיקה ליסבון. ב-13 בדצמבר הבקיע מרטינש את שער הבכורה שלו בליגת העל הפורטוגלית, שער בדקה ה-29 בניצחון 1–3 על מוריירנסה במסגרת המחזור ה-13. ב-15 בינואר 2016 הבקיע מרטינש את השער ה-5,000 של ספורטינג ליסבון בהיסטוריה של ליגת העל הפורטוגלית, שער בדקה ה-61 בתיקו 2-2 נגד טונדלה. ב-7 במאי הבקיע מרטינש צמד שערים בניצחון 0–5 על ויטוריה סטובאל במסגרת המחזור ה-33 בליגה. בסך הכל ערך מרטינש 29 הופעות ליגה בעונתו הראשונה במועדון, רובן כמחליף, והבקיע ארבעה שערים.
את עונת 2016/2017 פתח מרטינש כשחקן הרכב קבוע. ב-14 בספטמבר 2016 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בשלב הבתים של ליגת האלופות, כששיחק 70 דקות בהפסד 1–2 לריאל מדריד במסגרת המחזור הראשון לעונת 2016/2017.
ב-25 ביולי 2018 חתם מרטינש באתלטיקו מדריד לשש שנים. ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 1-1 נגד ולנסיה. ב-30 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 0–1 על סנט אנדראו בגביע הספרדי. עד ינואר ערך 12 הופעות בכל המסגרות בקבוצה.
ב-27 בינואר 2019 הושאל מרטינש למונקו עד לסוף העונה. ב-29 בינואר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 נגד גנגאן בגביע הליגה הצרפתית. ב-10 בפברואר כבש את שערו הראשון בקבוצה בתיקו 2-2 נגד מונפלייה בליגה. עד סיום העונה כבש 4 שערים ב-17 הופעות בכל המסגרות וסייע לקבוצה להישאר בליגה. ב-1 ביולי 2019 חתם באופן קבוע במונקו לחמש שנים.
ב-2 בינואר 2024 חתם לשנה וחצי באולימפיאקוס.
קריירה בינלאומית

ב-7 באוקטובר 2016 ערך מרטינש את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל, כשהחליף את פפה בדקה ה-72 בניצחון 0–6 על נבחרת אנדורה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
תארים

הסופר קאפ הפורטוגלי (1): 2014/2015
גביע הליגה הפורטוגלית (1): 2017/2018
הסופר קאפ האירופי (1): 2018