stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרפיניאן
היסטוריה

העיר הוקמה לראשונה עוד בתקופה הרומית, אך בימי הביניים, ככל הנראה בראשית המאה ה-10, חודשה בה ההתיישבות. עד מהרה זכתה העיר לחשיבות רבה, והייתה לבירת חבל רוסיליון (רוסלו, בקטלאנית). במאה ה-12 העיר הועברה לרשות רוזנות ברצלונה (אשר משלה בחבל קטלוניה עד המאה ה-17). בשנת 1258 לואי התשיעי, מלך צרפת ויתר על זכויותיה הפיאודליות של צרפת על חבל רוסיליון ובכללן העיר פרפיניאן.
כאשר חיימה הראשון, מלך אראגון ("הכובש"), הקים את ממלכת מיורקה ב-1276, הוא קבע את פרפיניאן בתור עיר הבירה היבשתית של הממלכה. עידן זה נחשב לתור הזהב בהיסטוריה של העיר. בשנת 1344 פדרו הרביעי, מלך אראגון סיפח מחדש את העיר לרוזנות ברצלונה.
העיר נפגעה בצורה קשה בתקופת המגפה השחורה, וכחצי מאוכלוסייתה נספתה במחלה. בשנת 1463 העיר נכבשה על ידי לואי האחד עשר, מלך צרפת. בעקבות מספר מקרי מרד של התושבים כנגד הכיבוש הצרפתי, והרצון של צרפת לפייס את בית המלוכה הקסטיליאני, היא הוחזרה ב-1493 לספרד תחת פרננדו השני.
בשנת 1642 העיר נכבשה פעם נוספת בידי הצרפתים כחלק ממלחמת שלושים השנים בין הממלכות, ומאז נותרה בידיים צרפתיות, לאחר שספרד ויתרה בהסכם הפירנאים על זכויותיה בחבל.
אתרים

בין האתרים המרכזיים בעיר ניתן למנות את קתדרלת יוחנן המטביל, שנבנתה בין השנים 1324–1509, וארמון מלכי ממלכת מיורקה מן המאה ה-13. בשנת 1904 הורדו חומות העיר כדי לסייע בפיתוח העיר.
כלכלה ותחבורה

במשך השנים ועד היום, הייתה העיר מרכז לייצור יין, שמן זית, פקקי שעם, צמר, עורות וברזל.
בעיר ישנה תחנת רכבת, המחברת את פרפיניאן בין היתר עם ברצלונה בספרד, ועם פריז וטולוז בצרפת. רחובות העיר מצוינים הן בשפה הצרפתית והן בשפה הקטלאנית.
יהודי פרפיניאן

בפרפיניאן התקיימה בימי הביניים קהילה יהודית גדולה ומרכז תורני חשוב, החל מן המאה ה-13 ועד לגירוש ספרד, ב-1492. היהודים התגוררו ברובע היהודי הקרוי קאל (מלשון "קהל")- “El Call”, כפי שנקראו גם יתר הקהילות היהודיות בקטלוניה. ברחובות העיר ניתן עדיין למצוא שרידים לקיומה של קהילה זו. בין היתר התגוררו בעיר רבי מנחם המאירי, מגדולי חכמי פרובנס ומפרשי התלמוד, רציונליסט שהגן על הגותו הפילוסופית של הרמב"ם. החכם היהודי פרופייט דוראן נולד בעיר פרפיניאן ככל הידוע בשנת 1350. חכמים ידועים נוספים שהתגוררו בעיר הם הפייטן רבי יוסף בן חנן בן נתן אזובי ותלמידו המשורר רבי אברהם בן יצחק בדרשי.
הקהילה היהודית בעיר התחדשה בראשית המאה ה-20 והורחבה בשנות ה-60 של המאה, בעקבות הגעתם של יהודים מצפון אפריקה. כיום מונה הקהילה כ-1500 יהודים.
במהלך מלחמת העולם השנייה בקרבת העיר פעלה אליזבת איידנבנץ שהצילה מעל 200 ילדים יהודים.
כיום יש בית חב"ד במקום שעיסוקו בשיעורים ובביקורי בית. יש בית כנסת מקומי ומקווה טהרה לנשים. מוצרי כשר נמכרים בכמה מרכולים המקומיים.
ערים תאומות

ישראל מעלות-תרשיחא, ישראל
פרוטון פוטרה

| --- | --- |

Proton Putra, דגם "1.8 EXi", שנת 1999
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Proton Coupé (בריטניה)  Proton M21
 יצרן:  PROTON Holdings (אנ') (שם רשמי: PROTON Holdings Berhad)
 שנות ייצור:  1996 – 2001, 2004
 הרכבה:  מלזיה מלזיה
 אורך:  4,225 מ"מ
 רוחב:  1,690 מ"מ
 גובה:  1,365 מ"מ
 משקל:  1,007 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  2,440 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1,843 סמ"ק המפיק 117 כ"ס ב-6,000 סל"ד, יחס דחיסה 9.5:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  220 קמ"ש
"פרוטון פוטרה" (במלאית: Proton Putra, באנגלית: Proton Putra) היא מכונית קופה מתוצרת יצרנית הרכב המלזית PROTON Holdings (אנ') אשר יוצרה במלזיה בין השנים 1996–2001 ובשנת 2004.
"פרוטון פוטרה"

2 דלתות - קופה.
4–5 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין מתוצרת מיצובישי מוטורס סדרה "Mitsubishi 4G9 engine" (אנ'), סוג מנוע "4G93".
צמיגים: F 185/60 HR 14.
בלמים: דיסק מאוורר
תאוצה בין 0–100 היא 9.0 שניות.
דגם "פרוטון פוטרה" יוצא לאוסטרליה ובריטניה.
גלריה

"פרוטון פוטרה"
"פרוטון פוטרה"
"פרוטון פוטרה", דגם "1.8 EXi", שנת 1999
"פרוטון פוטרה", דגם "1.8 EXi", שנת 1999
"פרוטון פוטרה", שנת 1997
ראו גם

פרוטון ג'וארה
פרוטון ארנה
פרוטון אינספירה
הערות שוליים

↑  דגמים: "פרוטון פוטרה", "Satria GTI" "Wira 1.8 EXI" wapcar.my/news/the-proton-putra-satria-gti-and-wira-18-exi--once-marvels-of-malaysian-motoring
↑  "פרוטון פוטרה" paultan.org/2020/08/04/proton-putra-wrc-prodrive-built-rally-project-now-part-of-permanent-proton-motorsports-collection
קאנונבול

| --- | --- |

קאנונבול, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Uncanny X-Men Vol.5 #5 מדצמבר 2018, אמנות מאת שיין דייוויס.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Marvel Graphic Novel #4 (אוקטובר 1982)
 יוצרים:  כריס קלרמונט בוב מקלאוד
 גילום הדמות:  צ'ארלי היטון ("המוטנטים החדשים")
 מידע
 שם אמיתי:  סמואל "סאם" זאכרי גאתרי
 כינויים:  סאמסון גאתרי, לורד עליון, קנטקי
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  קמברלנד 
 גזע:  מוטאנט
 מקצוע:  תלמיד, כורה, שכיר חרב, גיבור-על
 כוחות:  כוח הנעה סילוני (יכולת לשחרר אנרגיה תרמו-כימיקלית ועל ידי כך לעוף), מעין מגן (תוך כדי תעופה)
 חבר בקבוצה:  אקס-טרמינייטורז, המוטאנטים החדשים
 חבר לשעבר בקבוצה:  מכניקת רעיונות אמריקניים האוונג'רס של סאן-ספוט S.H.I.E.L.D אקס-מן האוונג'רס אקס פורס הליונס אבירי הלפייר אוכפי החוק של אקסבייר אקסטרים אקס-מן תאגיד אקס, הפרחחים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  תומאס גאתרי (אב, מת) לוסינדה גאתרי (אם) לוקאס גאתרי (דוד) ג'ב ולואיס גאתרי (אחים) פייג', מלודי, ג'ואל, אליזבת' וסיסי גאתרי (אחיות) ג'יי גאתרי (אח, מת) ג'וזיה גאתרי (בן)
 אויבים:  Donald Pierce, Jetstream 
 
קאנונבול (באנגלית: Cannonball, בתרגום לעברית: "כדור תותח") הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Graphic Novel #4 מאוקטובר 1982, ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר בוב מקלאוד.
קאנונבול הוא האלטר אגו של סמואל "סאם" זאכרי גאתרי, מוטאנט בעל היכולת לעוף במהירויות סילון בזמן שהוא נאגף בשדה כוח בלתי חדיר. סאם הוא הבכור ממשפחה מרובת ילדים של כורי פחם בחווה בקנטקי, והוא מדמויות האקס-מן הבודדות בעלת רקע כפרי דרומי. בכל שנותיו כגיבור-על, גאתרי הצעיר שמר על ערכי אצילות, עבודה קשה ומחויבות עמוקה לאמונותיו והדרך שבה חונך. כמה מאחיו גם הם מוטאנטים: האחיות פייג' ומלודי, והאחים ג'יי וג'ב.
קאנונבול הוא החבר המייסד של קבוצת המוטאנטים החדשים. בהמשך, הוא הצטרף לגלגולה החדש של הקבוצה, אקס פורס, ושימש כמנהיג בשטח והשני בפיקוד תחת קייבל. הוא הצטרף לאקס-מן, והפך לחבר הראשון מקבוצת המשנה ש"סיים את לימודיו". תקופת חברותו הייתה מורכבת משום שהיו לו בעיות של קבלת מרות ממפקדיו.
את דמותו של קאנונבול בסרט הלייב אקשן "המוטנטים החדשים" מגלם השחקן צ'ארלי היטון.
קאמפה

ערך זה עוסק במפלצת מיתולוגית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
איור של קאמפה
קאמפה (ביוונית: Κάμπη) היא מפלצת ממין נקבה מן המיתולוגיה היוונית. היא הייתה השומרת על הקיקלופים וההקאטונכרים בטרטרוס.
המיתוס

קאמפה מתוארת לראשונה בכתביו של נונוס, שם היא מתוארת כמפלצת שהיא שילוב של דרקון, עם ראש ופלג גוף עליון של אישה, זנב של עקרב, והיו לה נחשים בשיער (כמו מדוזה) ובין רגליה. על פי המיתולוגיה, קאמפה נוצרה ונשלחה על ידי קרונוס כדי לשמור על הקיקלופים והענקים בעלי מאה הידיים בטרטרוס, לאחר ששחרר אותם מכלאו של אורנוס. היא נהרגה בידי זאוס, והשתקמה מחדש (כיוון שמפלצות אינן נעלמות או מתות הן נשלחות להשתקם בטרטוס), למרות הסכנה שקאמפה תשתקם מהר שלח אותה זאוס אל טרטוס כדי שיוכל לשכנע את הקיקלופים ובעלי־מאה־הידיים שיעזרו לו במלחמה נגד הטיטאנים.
קאמפה בתרבות המודרנית

הקאמפה היא מהמפלצות הפחות ידועות במיתולוגיה היוונית, אך גם היא הופיעה במהלך השנים בתרבות הפופולרית של היום, כגון בסדרת הטלוויזיה Class of the Titans ובסדרת ספרות הנוער המצליחה פרסי ג'קסון, שם היא מתוארת עם תוספת של: שתי חרבות נוטפות רעל, כנפי עטלף וממותניה מציצים מדי פעם ראשי חיות טורפות.
הערות שוליים

↑  אברי קתרין ב., The New Century classical handbook, ניו יורק: Appleton-Century-Crofts, 1962, עמ' 250. (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרנסואה קלואה

| --- | --- |

 לידה:  1510? טור, צרפת 
 פטירה:  22 בספטמבר 1572 (בגיל 62 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 תחום יצירה:  ציור 
 יצירות ידועות:  שארל התשיעי 
 
דיאנה מפואטייה
פרנסואה קלואה (בצרפתית: Francois Clouet;‏ סביבות 1510 – 22 בדצמבר 1572), צייר צרפתי.
ביוגרפיה

פרנסואה קלואה נולד בעיר טור, שעל גדות הנהר לואר, לז'אן קלואה שהיה צייר החצר של פרנסואה הראשון מלך צרפת. סבו של פרנסואה קלואה, שהיה ממוצא פלמי, הגיע לצרפת מארצות השפלה ונכסיו הופקעו על ידי בית המלכות הצרפתי. ב-1516, פרנסואה הראשון מלך צרפת חתם על מסמך שהעניק מחדש נכסים אלה למשפחת קלואה. החל ב-1536 עבד פרנסואה קלואה לצד אביו וב-1541, אחרי מות אביו, ירש את משרת צייר החצר של פרנסואה הראשון.
פרנסואה קלואה המשיך לשמש כצייר החצר של אנרי השני, פרנסואה השני ושארל התשיעי מלכי צרפת. בנוסף על דיוקנותיהם של מלכים אלה הוא צייר גם את דיוקנה של קטרינה דה מדיצ'י, של אליזבט מאוסטריה, שהייתה אשתו של שארל התשיעי, ושל אנשי חצר המלכות הצרפתי של תקופתו. ציורים אלה זכו לשבחים רבים מצדם של משוררים בני התקופה, ובהם פייר דה רונסאר וז'ואקן די בלה. פרנסואה קלואה נפטר בפריז ב-1572.
מציוריו החשובים

דיוקנו של שארל התשיעי מלך צרפת (1561)
דיוקנה של אליזבט מאוסטריה (1571)
דיאנה מפואטייה (1571)
קונצ'רטו למרגל ולתזמורת

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אורי אדלמן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מותחן ריגול
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך הוצאה:  1993
 מספר עמודים:  190
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001260675
קונצ'רטו למרגל ולתזמורת הוא מותחן ריגול ישראלי, ספרו הראשון של אורי אדלמן, שיצא בשנת 1993.
עלילה

הספר מתמקד בכנסייה הרוסית הישנה, השוכנת במגרש הרוסים שבירושלים ומהווה מוקד לפעילות ריגול אינטנסיבית הנמשכת ללא שינוי מהותי גם לאחר התפרקות ברית המועצות. ההנחה שנשמעת שוב ושוב מפי דמויות שונות בספר והיא גורם בסיסי  לעלילה היא כי הק.ג.ב. מהווה גורם אוטונומי הממשיך בפעילותו "כרגיל" ללא קשר לשינוי המשטר. בניגוד לכנסיות הקיימות במגרש הרוסים במציאות, הכנסייה שבסיפור נהנית ממעמד אקסטרה-טריטוריאלי ולרשויות החוק הישראליות אסור להיכנס אליה - דבר המשפיע באופן משמעותי על מהלך העלילה.
העלילה מסופרת בגוף ראשון מפי שני מספרים המתחלפים ביניהם:
עירית, מוזיקולוגית מאוניברסיטת תל אביב הנשואה לרופא ואשר מבלה חלק גדול מזמנה בכנסייה לצורך מחקר על המוזיקה הכנסייתית (הרקע המוזיקלי של המחבר השפיע על עיצוב דמות זאת)
יוחנן, אשר מגייס את עירית לפעילות ריגול חשאית בתוככי הכנסייה ומתאהב בה (הליך הגירושין מאשתו מהווה חלק מרקע העלילה)
מלבדם, מופיעה בספר גלריה של דמויות ססגוניות כגון
אמנון, מפקדו הכריזמטי והשאפתן מאוד של יוחנן,
אלכס, חברו לשירות של יוחנן, הפתוח תמיד לסידורים "מתחת לשולחן" תוך עקיפת תקנות השירות
מיכאיל הקודר, איש הק.ג.ב. המוצב בכנסייה ומטיל פחד על יתר הנמצאים בה
אוסיפ, המעביר בסתר ידיעות למודיעין הישראלי ומניעיו נותרים עלומים
פרופסור גלר, מוזיקולוג מבריק ומסורב עלייה לשעבר, פטרונה האקדמי של עירית
פרשנות

הספר מהווה חלק מובהק מסוגת ספרות הריגול הבינלאומית, ומזכיר את ספריו של ג'ון לה קארה בתיאור מפורט של מאבקי הכוחות הקטנוניים לעיתים בתוככי שירות הריגול (למשל, התחרות החריפה בין הסניפים בתל אביב ובירושלים) וגם בעולם האקדמי - ועם זאת הוא בעל רקע ישראלי מובהק ואופייני (למשל, בהתייחסות של אנשי שירות הריגול אלה אל אלה בשמם הפרטי - אף מפקד הסוכנות נקרא בפי כל בשם "מיקי").
הסוכנות בה פעילים יוחנן ואמנון אינה מוזכרת במפורש בשמה. תפקידה העיקרי שמופיע בספר - מעקב אחר מרגלים זרים הפועלים בשטח ישראל - הוא תפקיד מובהק של השב"כ. אולם הסוכנות עוסקת גם בפעילויות שהן במציאות בתחומו של המוסד, כגון תיאום עם שירות הריגול של ספרד בנושא המחתרת הבסקית.
לקראת סיום הספר מואץ קצב העלילה וכנהוג בספרים מסוג זה נחשף הקורא לגילויים מרעישים המאלצים אותו להבין מחדש את כל מה שסופר עד לאותו רגע. הקורא מגלה כי גם הדמויות הראשיות שסיפרו את סיפורן בגוף ראשון הסתירו ממנו מידע רב ומשמעותי.
תרגומים

גרמנית:
Konzert für Spion und Orchester : Roman / Uri Adelmann aus dem Hebräischen von Ulrike Harnisch. Frankfurt am Main : Eichborn, 2003.
לקריאה נוספת

מירן, ראובן. הטובים והרעים. ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, כ"ז בתמוז תשנ"ג, 16 ביולי 1993, עמ' 22–23.
רוזנבלט, ישראל.  התזמורת המזייפת. מעריב, ספרות אמנות, כ"ב בסיוון תשנ"ג, 11 ביוני 1993, עמ' 33.
קאמפ

.
קאמפ (מלועזית: Camp) היא סגנון תיאטרלי, ז'אנר, וגישה אסתטית פוסט-מודרניסטית שהופיעה לראשונה בשנות ה-60 בארצות הברית, שלפיה ניתן לזהות יופי אירוני ומוגזם בתופעות אופנתיות הלוקות בחוסר טעם קיצוני או בביטויים מובהקים של פרובינציאליות וכיעור מוחצן, פעולות הנעשות פעמים רבות במודע על-ידי מבצעיהן. המושג אובחן והוגדר כתופעה תרבותית על ידי המבקרת האמריקאית-יהודייה סוזן סונטג, שבשנת 1964 פרסמה מאמר בשם "הערות על קאמפ". במאמר טענה סונטג כי קאמפ מציג את האנושי כמסכת של "ניסיונות כושלים לרצינות", תוך התייחסות לרגשותיה ולאופנותיה של תקופה מסוימת[דרושה הבהרה]. קאמפ משקף אסתטיקה של המלאכותי והסינתטי, המשועתק בייצור המוני[דרושה הבהרה]. חובבי קאמפ[דרושה הבהרה] טוענים כי "קאמפ הוא שקר שמעז לומר את האמת".
התפתחות המושג

קאמפ התפתח כסגנון אופנתי בעיקר בשנות ה-80, עם צמיחת תרבות הפופ. המילה עצמה נובעת מהמילת הסלנג הצרפתית Camper, שמשמעה 'להציג פוזה מוגזמת'. מהדורת 1909 של המילון האנגלי של אוקספורד מספקת את ההגדרה הבאה: "מוגזם, תיאטרלי, בעל תכונות נשיות, הומוסקסואלי. בעל תכונות הומוסקסואליות או משויך להן". (תופעת קאמפ מוכרת היא תרבות הדראג קווינז – גברים המתלבשים כנשים באופן מוגזם ובוטה, כולל שימוש באביזרי אופנה אקסטראווגנטיים וצבעים ססגוניים). במחצית השנייה של המאה ה-20 הורחב השיוך של קאמפ מהומוסקסואליות לתופעות קוויריות ואלטרנטיביות, לתופעות המתקיימות בשולי התרבות השלטת, ומצדיקות את קיומן בדרך של הגחכת הנורמלי והמקובל וביקורת אירונית עליו.
קאמפ וקיטש

שני המושגים קאמפ וקיטש יכולים להתייחס לאותם עצמים אופנתיים או ולאותם ביטויים אמנותיים, אך השוני ביניהם מתמצה בתפיסת המשמעות של אותו עצם או ביטוי. קיטש הוא מושג מודרניסטי שנולד בסוף המאה ה-19 והתבסס על ידי חוקרים כמו תיאודור אדורנו ואחרים, שביקשו לסמנו כניגוד לאוונגרד, אמנות חדשנית ומאתגרת. לפי הנגדה זו, קיטש מתאר סוגה נמוכה של אמנות, יצירת כוחות השוק הקפיטליסטיים, המפיצה תודעה כוזבת באמצעות תוצרים אמנותיים זולים ופופולריים, שמספקים לרוכשים אותם בעיקר בידור וסמל מעמדי. בניגוד לתפיסה המודרניסטית של אמנות גבוהה ואמנות נמוכה, הקאמפ הפוסטמודרניסטי מוצא ערך מוסף ברדידות ובטעם ההמוני והקרתני, ונותן להם משמעות חתרנית וביקורתית, אשר יוצרת מדרג אסתטי משל עצמו.
הערות שוליים

↑  Notes on "Camp"‎
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542322105171  BnF: cb17702420j (data)  GND: 7518781-4  LCCN: sh2006000805  SUDOC: 223495581 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דראג קווין - תופעת קאמפ
פרנק ויילד

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1873 Skelton, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  19 באוגוסט 1939 (בגיל 66) קלרקסדורפ, דרום אפריקה 
 בן או בת זוג:  Vera Alexandra Bogosoff (24 באוקטובר 1922–?) Beatrice Lydia Rhys Rowbotham (1932–?) 
 תקופת הפעילות:  ? – 19 באוגוסט 1939 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב (פטרון) של החברה הגאוגרפית המלכותית (1924)  מדליית היובל של דייוויד ליווינגסטון (1924)  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מדליית הקוטב  עמית החברה הגאוגרפית המלכותית 
 
ג'ון רוברט פרנסיס ויילד (באנגלית: John Robert Francis Wild ‏ 10 באפריל 1873 - 19 באוגוסט 1939), שנודע בשם פרנק ויילד, היה קומנדר בצי המלכותי, חבר בחברה הגאוגרפית המלכותית וחוקר ארצות. הוא יצא לחמש משלחות לאנטארקטיקה, עליהן קיבל את מדליית הקוטב עם ארבעה פסים, אחד מן השניים שזכו לכבוד זה. השני היה ארנסט ג'ויס.
חייו

פרנק ויילד נולד בסקלטון-אין-קליבלנד, נורת' יורקשייר, הבכור לשמונה בנים ושלוש בנות שנולדו למורה בנג'מין ויילד ולאשתו מרי, שהייתה תופרת. מקום הולדתו של ויילד היה קרוב למרטון, מקום הולדתו של קפטיין ג'יימס קוק, שלדברי אמו של ויילד היה מאבות משפחתה. בשנת 1875 עברה המשפחה מסקלטון לסטיקפורד בלינקולנשייר, ובשלהי 1880 עברה שוב לוולדרייק, סמוך ליורק.
לבסוף עקרה משפחת ויילד את משכנה לברדפורדשייר. אבי המשפחה מונה ללבלר קרן הצדקה הכנסייתית ופרנק למד בבדפורד. בשנת 1889, בן 16, התגייס לצי הסוחר וקיבל הכשרה ראשונית בשיוט בספינת המפרשים "סובארון". בצי הסוחר עלה לדרגת קצין שני. בשנת 1900, בגיל 26, התגייס לצי המלכותי. מפקד תושבים לשנת 1901 מלמד, שבזמן זה שירת כחובל כשיר באונייה אדינבורו, שעגנה בנמל שירנז.
חקר אנטארקטיקה

פרנק ויילד השתתף במשלחות הבאות לאנטארקטיקה:
בשנת 1901 היה חבר בצוות של רוברט פלקון סקוט בתפקיד מלח כשיר במשלחת דיסקברי. יחד עמו שירת בצוות ארנסט שקלטון, שהיה אז סג"ם.
הוא שירת עם שקלטון במשלחת נמרוד, בשנים 1909-1908, והיה חבר בצוות שחצה את מדף הקרח רוס ואת קרחון בירדמור בקו רוחב 88º23’ דרום, הישג שיא לאותו זמן.
ב-1911 הצטרף אל המשלחת האוסטרלו-אסייתית לאנטארקטיקה של דאגלס מוסון על האונייה "אורורה", והיה ממונה על הבסיס המערבי על מדף הקרח שקלטון.
ויילד שירת כסגנו של שקלטון במשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית בשנים 1916-1914.
ויילד היה סגן המפקד במשלחת שקלטון-רווט (1922-1921).
בשנת 1910 פנה סקוט אל ויילד בהצעה להצטרף אליו למשלחת טרה נובה, שהחל לארגן אז. ויילד סירב, משום שהעדיף להמתין למשלחת שיארגן שקלטון.
חקר אנטארקטיקה > המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית

לאחר שאוניית המשלחת הטראנס-אנטארקטית האימפריאלית, אנדיורנס, נלכדה בקרח דחוס בים ודל ולבסוף נמחצה ושקעה, נאלצו אנשיה לחנות תחילה על מצוף קרח מתבקע והולך, ואחר לעשות את דרכם על פני הקרח הבוגדני עד שהופיע לבסוף נתיב מים פתוחים, שאיפשר להם להפליג במסע קשה ומסוכן בשלוש סירות הצלה קטנות אל אחד משני יעדים אפשריים. לבסוף הצליחו להגיע, כל שלוש הסירות ואנשיהן, חולים, פגועים ומותשים, אל אי הפיל הנידח והשומם, שם הקימו בסיס זמני עד שתגיע הצלה. כסגנו של שקלטון במשלחת, נשאר ויילד כממונה על 21 אנשים על אי הפיל כששקלטון ועוד חמישה מאנשיו הפליגו בסירת ההצלה ג'יימס קיירד, הגדולה בשלוש, להזעיק עזרת מחלצים במסע הרואי אל ג'ורג'יה הדרומית. מ-24 באפריל עד 30 באוגוסט 1916 המתינו ויילד ואנשיו על אי הפיל, מקיימים את נפשם בקושי רב על תזונה של כלבי ים, פינגווינים ואצות. לבסוף הגיע שקלטון לחלץ אותם על סיפון הספינה הצ'יליאנית "ילכו". "פוינט ויילד" על אי הפיל נקראת על שם פרנק ויילד, ובה יד זיכרון להנצחת הקפטיין הצ'יליאני לואיס פארדו, שהציל את ויילד ואנשיו.
לאחר המשלחת

עם שובו לממלכה המאוחדת ב-1916, התנדב ויילד לשירות במלחמת העולם הראשונה וקיבל דרגת לייטננט זמני בכוח העתודה ההתנדבותי של הצי המלכותי. אחרי קורס ברוסית, מונה ויילד לקצין תובלה של הצי המלכותי בארכנגלסק, שם פיקח על אמצעי לחימה שהגיעו במהלך המעורבות של בעלות הברית ברוסיה. אחרי המלחמה נסע ויילד לדרום אפריקה, שם ניהל חוה בניאזאלנד עם פרנסיס ביקרטון וג'יימס מק אילרוי, עמיתים משכבר הימים באנטארקטיקה.
משלחת שקלטון-רווט

בשנים 1922-1921 היה ויילד סגן מפקד במשלחת שקלטון-רווט, משלחת שלקתה בחסר הן בציוד והן בתוכנית פעולה ברורה, בספינה קטנה בשם "קווסט". ארנסט שקלטון מת בהתקף לב במהלך המשלחת, בג'ורג'יה הדרומית, וויילד קיבל עליו את הפיקוד והשלים את המסע, במאבק כנגד תנאי מזג אוויר קשים בדרכו אל אי הפיל ולאורך החוף האנטארקטי.
אחיו הצעיר של פרנק, ארנסט ויילד, הלך בדרכו והיה גם הוא לימאי בצי הסוחר וחוקר אנטארקטיקה, וקיבל את מדליית הקוטב.
השנים הבאות

ב-24 באוקטובר 1922 נשא ויילד אישה. אחרי משלחת שקלטון-רווט חזר ויילד לדרום אפריקה עם אשתו ועסק בעבודה חקלאית. ניסיון לגדל כותנה התגלה ככישלון פיננסי צורב, ולאחר חמש שנות בצורת ואחריהן שיטפון, אמר ויילד נואש. לאחר זאת נכנס לעסקי בניית מסילות רכבת וחוזה להארכת המסילה הדרום-אפריקאית עד לגבול עם סוואזילנד הנחיל לו הצלחה מסוימת לזמן מה, אך עם תום החוזה, נאלץ לחפש עבודה במקום אחר.
נישואיו של ויילד לא עלו יפה ואשתו, ורה, ביקשה להתגרש. הגירושין נכנסו לתוקף בשנת 1928. לאחר זאת עבד ויילד כמוזג בבאר של מלון בסואזילנד, שהיה שייך לחברו. השפל של 1930 אילץ אותו לעבור מעבודה לעבודה, בין השאר כמנהל עבודה במכרה יהלומים שפשט רגל, כמחפש מחצבים ברודזיה וכמנהל מחצבה. את הכנסתו הזעומה הגדיל במתן הרצאות מזדמנות על משלחת "אנדיורנס".
בשנת 1931 נישא ויילד בשנית, והפעם היו אלה נישואים מאושרים. בתשע השנים הבאות זכה למידה מסוימת של הצלחה כלכלית, אך בהמשך התערערה בריאותו, אם כי השלווה והחביבות שאפיינו אותו כל חייו לא נפגמו.
פרנק ויילד מת מדלקת ריאות וסוכרת בקלרקסדורפ, דרום אפריקה, ב-19 באוגוסט 1939.
פרסים ואותות הוקרה

מדליית הקוטב עם ארבעה פסים.
תואר CBE (מפקד מסדר הקיסרות הבריטית) ברשימת תוארי הכבוד של ראש השנה 1920
מספר פרסים ואותות הוקרה על תרומותיו לקיום המחקר הגאוגרפי
"מדליית פטרון" מן החברה הגאוגרפית המלכותית.
אזרח כבוד של עיריית לונדון במאי 1923
באי הפיל נקרא כף ויילד על שמו, וכן גם הר ויילד ופוינט ויילד בחלקים אחרים שלך אנטארקטיקה.
תואר מסדר הקיסרות הבריטית של ויילד ומדליית הקוטב שלו נמכרו בספטמבר 2009 תמורת 132,000 ליש"ט, יותר מכפליים משוויים.
ב-27 בנובמבר 2011 נטמן אפרו של פרנק ויילד, "יד ימינו של שקלטון" לימין קברו של שקלטון בגריטוויקן, ג'ורג'יה הדרומית; כד האפר נמצא בכוך בבית הקברות בראמפונטיין, יוהנסבורג על ידי העיתונאית והסופרת אנג'י באטלר, שחיפשה חומר לספר. בכתובת החרותה על לוח השחם גס-הסיתות שנקבע לציון המקום נאמר "פרנק ויילד 1939-1873, יד-ימינו של שקלטון". קרובי משפחתו של ויילד ונכדתו של שקלטון, אלכסנדרה שקלטון, השתתפו בטקס שניהל הכומר ד"ר ריצ'רד היינס, ראש הכנסייה באיי פוקלנד. באטלר אמרה, "מעתה יימצא אפרו במקום שנועד לו מלכתחילה. פשוט נדרש לו זמן רב להגיע למקומו." המסע אל ג'ורג'יה הדרומית, הטקס וההטמנה היו נושא תוכנית הרדיו של הבי.בי.סי. בסדרה "חציית יבשות". ב-25 בנובמבר 2011 הנפיקה ממשלת ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים סדרה של בולי זיכרון להנצחת פרנק ויילד לצד חלוצי אנטארקטיקה אחרים. הסדרה כוללת שמונה בולים בצמדים, בערכים של 60, 70 ו-90 פני, ו-1.15 ליש"ט. אפשר להזמין את הסדרה ממשרד הבולאות של איי פוקלנד.
באפריל 2012 שידר בי.בי.סי. 2 את סרט התעודה "פרנק ויילד: הגיבור הנשכח של אנטארקטיקה", בהנחיית פול רוז, שהציבה את הישגיו של ויילד לצד אלו של שקלטון ושאר חוקרי העידן ההרואי. הסרט התיעודי הביא גם דברי פרשנות מאת היסטוריון הקוטב ד"ר יו לואיס-ג'ונס, הסופר פרנסיס ספאפורד והחוקר סר ראנולף פינס. על ויילד אמר פול רוס, "הוא היה אדם דגול באמת. הוא ניצב שכם אל שכם עם שקלטון. יחד היוו צוות מושלם. כישורי ההנהגה המעולים של שקלטון מחד גיסא וקור הרוח והניסיון של ויילד מאידך גיסא הכשירו אותם לטפל כמעט בכל דבר, שאנטארקטיקה יכלה להטיל בדרכם."
הערות שוליים

↑  רונלד האנטפורד, "המקום האחרון עלי אדמות", עמ' 256
↑  אלפרד לנסינג, "אנדיורנס", ידיעות אחרונות 2013, תרגום מרינה גרוסלרנר, עמ' 196
↑  אנדיורנס, עמ' 282-281
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 3025461  BnF: cb16919481v (data)  ISNI: 0000 0000 8444 3378  LCCN: no00044376  NKC: mzk20181016039  NLA: 35553319  PIC: 270735  SNAC: w6445z4q  SUDOC: 060555068  Trove: 993762  VIAF: 40880637   WorldCat (עם VIAF): 40880637 
פרנק ויילד (משמאל) ליד שקלטון
ויילד ושקלטון על הקרח הדחוס
קוסו אלול

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  22 בינואר 1920 מורום, רוסיה 
 פטירה:  8 בנובמבר 1995 (בגיל 75) טורונטו, קנדה 
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה" 
 יצירות ידועות:  "אש התמיד" של אלול באוהל יזכור ביד ושם
 פרסים והוקרה:  Canada Council Senior Arts Fellowship (1976)  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
"אש התמיד" של אלול באוהל יזכור ביד ושם
קוֹסוֹ אלול (באנגלית: Kosso Eloul;‏ 22 בינואר 1920 – 8 בנובמבר 1995) היה פסל ישראלי-קנדי יליד רוסיה. יצירותיו מציגות שילוב בין השפעת האמנות "הכנענית" להפשטה של קבוצת "אופקים חדשים". חתן פרס דיזנגוף לפיסול לשנת תשי"א (1951).
קורות חיים

אלול נולד בשנת 1920 בעיר מוּרוֹם (אנ') שבאימפריה הרוסית, ובשנת 1924 עלתה משפחתו לארץ ישראל. את חינוכו האמנותי החל בגימנסיה הרצליה בתל אביב, והמשיך בבית הספר הריאלי בחיפה אצל יצחק סירקין. בשנת 1938 למד פיסול בסטודיו של יצחק דנציגר בתל אביב. בשנת 1939, כשהיה בן 19, נסע ללמוד בארצות הברית במכון האמנות של שיקגו, שם למד עד שנת 1943. אחר-כך למד בניו יורק ובפילדלפיה. במלחמת העולם השנייה התנדב לשירות בצי האמריקני, ושירת בו שנתיים. בפברואר 1946 שב לארץ והשתקע בשפיה. במלחמת העצמאות ישב בקיבוץ עין חרוד והשתתף כחובש בקרבות על הגלבוע. במשך שנים שימש כמורה לאמנות בעין חרוד. אחר-כך עבר לרמת גן, והוסיף ללמד שם, עד 1955. בין תלמידיו: פנחס עשת, מתניה אברמסון ורפי לביא.
בשנת 1948 הצטרף אלול לקבוצת "אופקים חדשים" והציג בתערוכותיה.
בשנת תשי"א (1951) זכה בפרס דיזנגוף לפיסול, על פסלו "עציר".
משנות ה-50 לקח חלק פעיל בסימפוזיונים בארץ, ומשנת 1960 בסימפוזיונים בינלאומיים של פסלים, מהם ברלין (1963) ומונטריאול (1964), וכן הציג מיצירותיו בערי אירופה, בהן רומא וברלין. בסוף שנת 1962 יזם סימפוזיון בינלאומי לפיסול שהתקיים במצפה רמון. אירוע זה היה דוגמה להתעניינות הגוברת של הפסלים בנוף הארץ, בייחוד הנוף השומם והמדברי.
בשנת 1964 (לפי מקור אחר - ב-1969) היגר אלול לטורונטו, קנדה שם גר עד מותו בשנת 1995. בתקופת מגוריו שם הציב מעל 40 פסלים ברחבי העיר.
קוסו אלול נפטר מהתקף לב בטורונטו בנובמבר 1995, בגיל 75.
היה נשוי ליהודית (יוצי), ביתו של ד"ר אברהם אפרת (פירסט),  אשר הייתה מראשי מכון אדלר בארץ, והיה אב לבנים אורן ורון, ובת, שפי-יה.
גלריה

"מופשט" (שנות החמישים), המשכן לאמנות על שם חיים אתר
[פסל בגן] (1960 בקירוב)
"אובייקט-מזבח" (1963),. שיש ואבן, 46 על 73 על 38 ס"מ, אוסף פרטי
תערוכות יחיד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ינואר 1952 – מוזיאון תל אביב
1954 – גלריה "מקרא סטודיו", תל אביב
אייר תשי"ז (מאי 1957) – מוזיאון תל אביב
סיוון תשי"ז (יוני 1957) – בית האמנים בירושלים
דצמבר 1957 – בית התרבות של ההסתדרות, רמת גן
1966 – תערוכת חצי יובל ליצירתו, הגלריה לאמנות ישראלית בשיתוף עם המוזיאון היהודי, ניו יורק
פסלים במרחב הציבורי

קופץ מעל סוס – תבליט מכון וינגייט
רקדניות – תבליט מכון וינגייט
מזרקת קני סוף – האוניברסיטה העברית, גבעת רם, ליד הספרייה הלאומית (1957–1958)
אש התמיד – אוהל יזכור, יד ושם, ירושלים (1960)
זרתוסתרא – פסל באבן גיר, בפארק לפיסול מדברי במצפה רמון (1962)
ללא כותרת – פסל באבן גיר, בפארק לפיסול מדברי במצפה רמון (1962)
Kobrus – מיאמי, פלורידה ,ארצות הברית (1971)
Kobrus – מנהטן, ניו יורק (1971)
Kobrus – טורונטו, קנדה (1971)
זמן – קינגסטון, אונטריו, קנדה (1973)
Salosha – טורונטו ומונטריאול, קנדה (1974)
Anada – בנק אמנות, אוטווה, קנדה (1974)