stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגילת איכה
לקריאה נוספת

ערכים אנציקלופדיים
עורך: אש"ה, הערך "איכה", אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות על המקרא ותקופתו, כרך 1, הדפסה שלישית, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים תשכ"ה. עמ' 259–262.
עורך: אש"ף, הערך "איכה", לכסיקון מקראי, כרך 1, הוצאת דביר, תל אביב תשכ"ה. עמ' 40–41.
הערך "איכה", האנציקלופדיה העברית, (כרך ב', עמודות 812–813), חברה להוצאת אנציקלופדיות, ירושלים - תל אביב.
מתיה קם, טריה פיליפ, חמש מגילות: מגילת איכה, באתר "תרבות•il"
איכה, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
מבואות לספר איכה
(גישה מחקרית) פרופסור יעקב קליין, מבוא ופירוש לאיכה, בכרך כ"ב: "מגילות", מהדורת עולם התנ"ך, הוצאת דודזון־עתי, ירושלים - רמת גן 1987. (עמודים 108–116)
(גישה מסורתית) יחיאל צבי מושקוביץ, מבוא ופירוש לאיכה, בתוך כרך י"ז - "חמש מגילות", בסדרת תורה נביאים וכתובים עם פירוש דעת מקרא, יצא לאור על ידי "האגודה להוצאת תנ"ך עם פירוש מסורתי" מיסודם של משרד הדתות ומוסד הרב קוק, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תש"ל, 1970.
מהדורות מפורשות למקרא
(גישה מחקרית) פרופסור יעקב קליין, כרך כ"ב: "מגילות", מהדורת עולם התנ"ך, הוצאת דודזון־עתי, ירושלים - רמת גן 1987.
(גישה מסורתית) יחיאל צבי מושקוביץ, כרך י"ז - "חמש מגילות", בסדרת תורה נביאים וכתובים עם פירוש דעת מקרא, יצא לאור על ידי "האגודה להוצאת תנ"ך עם פירוש מסורתי" מיסודם של משרד הדתות ומוסד הרב קוק, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תש"ל, 1970.
מהדורת הרטום ("קאסוטו"), כרך 13: "חמש מגלות", תשי"ז.
מהדורת שמואל לייב גורדון, כרך 17: "חמש מגלות", מהדורה מחודשת ומתוקנת, תל אביב, 1992. (מהדורה ראשונה: וורשה, תרע"ד 1914)
(גישה מחקרית) יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, מגילת איכה - פירוש ישראלי חדש, ידיעות ספרים, 2017.
ספרי מבואות למקרא (ארכאיים)
יהודה לייב בן זאב, מבוא אל מקראי קודש, וינה 1810. עמ' צב-צג.
שמעון ברנפלד, מבוא לכתבי הקודש - מבוא ספרותי היסטורי לכתבי הקודש, כרך ג', הוצאת דביר, ברלין תרפ"ד 1924, עמ' קלה - קמא.
פרופ' משה צבי סגל, מבוא המקרא, הוצאת "קרית-ספר", מהדורה רביעית, ירושלים תשט"ו 1955, עמ' 694–702.
שמואל שרירא, מבוא לכתבי הקודש, הוצאת "מבואות", מהדורה שמינית, תשכ"ז 1967. עמ' 197–200.
ספרות אחרת
(גישה מסורתית) ישראל רוזנסון, מסכת מגילות, הוצאת בית עלים.
מאמרים
שמחה קוגוט, לשונה של מגילת איכה, לשוננו לעם כב/ח, תשל"א, עמ' 213–219
נילי סמט, קינות הערים השומריות ומגילת איכה: לקראת מחקר תאולוגי משווה, שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום כ"א, תשע"ב, עמ' 95-110
Claus Westermann, Lamentations - issues and interpretation, (translated from German), Fortress Press ,July 1994, ISBN 800627431
F. W. Dobbs-Allsopp, Linguistic Evidence for the Date of Lamentations, Journal of the Ancient Near Eastern Society, 1998
Samuel Tobias Lachs, "The Date of Lamentations V", Jewish Quarterly Review, Vol. 57, No. 1 (Jul., 1966), pp. 46–56
F. M. Cross, Studies in the Structure of Hebrew Verse: The Prosody of Lamentations 1.1-22, in: The Word of the Lord Shall Go Forth: Essays in Honor, EISENBRAUNS, 1983. ISBN 9780931464195
C. W. Miller, "The Book of Lamentations in Recent Research", Currents in Biblical Research 2002 (1), 9-29
רשימת מאמרים על מגילת איכה באתר רמב"י
Highway to Hell (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע AC/DC
 מתוך האלבום Highway to Hell
 יצא לאור:  27 ביולי 1979 
 פורמט:  תקליט ויניל, הזרמת מוזיקה 
 סוגה:  הארד רוק 
 שפה:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  אטלנטיק רקורדס 
 כתיבה:  אנגוס יאנג 
 לחן:  בון סקוט, אנגוס יאנג, מלקולם יאנג 
 הפקה:  רוברט "מאט" לאנג 
 
"Highway to Hell" (בתרגום חופשי לעברית: "כביש מהיר לגיהנום") הוא שיר של להקת הרוק האוסטרלית AC/DC. השיר יצא לאור כרצועת הפתיחה של אלבומם מ-1979 Highway to Hell, במקביל ליציאתו כסינגל ב-27 ביולי 1979, באותו היום שבו יצא האלבום.
השיר נכתב על ידי אנגוס יאנג, מלקולם יאנג ובון סקוט, עם קרדיט לאנגוס יאנג על כתיבת ריף הגיטרה. מקור שמו של השיר הוא בעקבות סיבובי ההופעות המפרכים שערכו עבור קידום האלבומים הקודמים שלהם. אותם כינה אנגוס יאנג "כביש מהיר לגיהנום".
רקע

השיר במפתח של א מז'ור. שמו של השיר ומילותיו משקפים את האופי המפרך של סיבובי הופעות ללא הרף, ואת החיים בדרכים של חברי הלהקה. הכביש המהיר שהיווה השראה לשמו של השיר, Canning Highway, הוא כביש המחבר את הכביש המהיר של פֶּרְת' קווינאנה לנמל פרימנטל, באזור שהיה חביב על חברי הלהקה עקב המלונות והברים שבו. על יצירת השיר, אמר גיטריסט הלהקה, מלקולם יאנג: "ניסינו מאות ריפים מדי יום, אבל כשהגענו לריף הזה, אמרנו 'זה טוב'. זה פשוט בצבץ, כמו ביצים של כלב".
המגזין "קאש בוקס" כינת את השיר "ניסוי בשבירת עצמות.. כורך את המעיים ברוק גיטרה ראשוני" עם "ריפים פשוטים אך יעילים" ו"שירה מטורפת". המגזין "רקורד וורלד" כתב כי "שירה נוהמת מצטרפת לתקיפה של גיטרה מטורפת במתח גבוה".
השיר בילה כ-45 שבועות במצעד הסינגלים הגרמני, ובשיאו הגיע למקום ה-30, בשבוע ה-19 שלו במצעד. חבר הלהקה דאז, בון סקוט, נמצא מת בחלק האחורי במכונית של חברו, כחצי שנה לאחר צאת השיר.
הפקה

השיר הופק על ידי מוט לאנג, שהפיק את האלבום, ועבודתו נחשבת כגורם משמעותי ביצירתו של אחד מהאלבומים הקלאסיים של הלהקה. בפרט בהוספה של צליל הגיטרה הכפול, ששוכלל מאוחר יותר באלבום Back in Black, וקולות רקע משופרים של מלקולם יאנג, כשצורף אליו לראשונה קליף ויליאמס.
קבלה ומורשת

השיר זכה בקטגוריית 'היצירה האוסטרלית הכי מושמעת מעבר לים' בטקס פרסי APRA לשנת 2009. בשנת 2013 קמפיין אינטרנט ניסה להכניס את השיר למקום הראשון במצעד הסינגלים לחג המולד בבריטניה. בינואר 2018, במסגרת תוכנית "Ozzest 100" של ערוץ הרדיו האוסטרלי Triple M, השיר דורג במקום ה-40 ברשמית "השירים 'הכי אוסטרליים' בכל הזמנים". בשנת 2020, "הגרדיאן" דירג את השיר במקום השביעי ברשימת 40 השירים הגדולים ביותר של הלהקה, ובשנת 2021 המגזין האינטרנטי "Kerrang" דירג את השיר במקום החמישי ברשימה זהה.
קבלה ומורשת > רשימת הישגים

מקום 258 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של "רולינג סטון"
מקום 152 ברשימת 500 שירי הרוק הקלאסי הגדולים ביותר של תחנת הרדיו האמריקאית 94.5 XKR
מקום 23 ברשימת 500 שירי ההבי מטאל המובילים בכל הזמנים, שהופיעה בספר של מרטין פופוף
הופיע ברשימת היכל התהילה של 500 שירי הרוק הגדולים שעיצבו את הרוק'נ'רול שנערכה על ידי היכל התהילה של הרוק אנד רול
רינגטון של השיר הגיע למעמד זהב על ידי RIAA ביוני 2007 לאחר שחצה את הרף של 500,000 מכירות
תפקידים

בון סקוט – סולן מוביל
אנגוס יאנג – גיטרה מובילה
מלקולם יאנג – גיטרה קצב, קולות רקע
קליף ויליאמס – גיטרה בס, קולות רקע
פיל ראד – תופים
במצעדים

| תקופות המצעדים (1979/80) | מיקום שיא     |
| --- | --- |
קנט מיוזיק רפורט (אוסטרליה): 24
מצעד הסינגלים האוסטרי: 52
מצעד הסינגלים הבלגי: 14
מצעד הרווקים ההולנדי: 17
מצעד הסינגלים הצרפתי: 23
מצעד הרווקים הגרמני: 30
מצעד הסינגלים הספרדי: 24
מצעד הרווקים השוודי: 36
מצעד הסינגלים בבריטניה: 56
בילבורד הוט 100: 47
הערות שוליים

1 2  "Highway to Hell". Musicnotes.com. 26 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Wall, Mick (2012). AC/DC: Hell Aint a Bad Place to Be. London: Orion Publishing group. ISBN 9781409115359.
↑  "AC/DC – The Stories Behind The Songs". NME. 28 בינואר 2009. נבדק ב-16 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Harmon, Steph (20 באוקטובר 2019). "Highway to Hell: 10 km of major Perth highway to shut for AC/DC covers concert". The Guardian. נבדק ב-16 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "CashBox Singles Reviews" (PDF). Cash Box. 22 בספטמבר 1979. p. 20. נבדק ב-2022-01-01. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Die ganze Musik im Internet: Charts, Neuerscheinungen, Tickets, Genres, Genresuche, Genrelexikon, Künstler-Suche, Musik-Suche, Track-Suche, Ticket-Suche – musicline.de". musicline.de. אורכב מ-המקור ב-1 בינואר 2005. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2009 Winners". Australasian Performing Right Association (APRA). אורכב מ-המקור ב-12 בינואר 2010. נבדק ב-23 באפריל 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Official Singles Chart Top 100 | Official Charts Company". officialcharts.com.
↑  "Here Are The Songs That Made Triple M's 'Ozzest 100'". Musicfeeds. 27 בינואר 2018. נבדק ב-4 בינואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hann, Michael (30 ביולי 2020). "AC/DC – their 40 greatest songs, ranked!". The Guardian. נבדק ב-8 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Law, Sam (3 בפברואר 2021). "The 20 greatest AC/DC songs – ranked". Kerrang. נבדק ב-8 באפריל 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kent, David (1993). Australian Chart Book 1970–1992 (illustrated ed.). St Ives, N.S.W.: Australian Chart Book. p. 11. ISBN 0-646-11917-6.
↑  "highway to hell | full Official Chart History | Official Charts Company". officialcharts.com (באנגלית). נבדק ב-2020-01-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 11019e1c-7eb7-4aaa-a69f-b2b342e3c32f  MusicBrainz work: 7299dc81-1aa9-3ac9-a07e-1e0e71fbf1f7
חדוה ואני

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אהרן מגד
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  1953
 מספר עמודים:  358
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001817745, 001317396, 001312683, 001817746, 001980077, 002593571, 001283697
חדוה ואני: ופרשת קורותינו בעיר תל-אביב הוא ספרו השני של אהרן מגד, שפורסם בשנת תשי"ד–1953 בהוצאת הקיבוץ המאוחד (ספרית ילקוט) וועדת התרבות של מועצת פועלי חיפה. הספר זיכה את מגד בפרס אוסישקין.
העלילה סטירית ומתארת זוג, חדוה ושלומיק, אשר עובר מן הקיבוץ לעיר. בעלילה, מגד מקביל בין חיי הקיבוץ האידיאליסטיים והשקטים לבין העיר, המוצגת כמסואבת. חדוה מוצגת כבעלת מוטיבציה רבה מאוד להצליח בעיר, בכל מחיר, בעוד ששלומיק מעוניין לשוב לקיבוץ (אליו הזוג שב).
הספר נכתב בשנים הראשונות למדינה והוא אחד ממספר ספרים שבהם משקף מגד, מייצג מובהק של סופרי דור תש"ח, את האכזבה הקשה של בני דור הפלמ"ח – לאחר הקמת המדינה – ממה שנחזה בעיניהם כהסתאבות החברה והמדינה. שורשי "משבר המדינה" היו נעוצים בעובדה שהמדינה הריאלית שהוקמה בהכרח לא יכלה להגשים את האידיאל הרצוי. לכן, הגיבור בספרים אלה – כולל שלומיק – הוא בעצם אנטי-גיבור, שעל אף האידיאליזם בו הוא ממשיך לדבוק ורצונו העז להשתלב במדינה החדשה, הוא דווקא הופך מושא ללעג ולמיאוס. מבקרת הספרות גיטה אבינור תיארה זאת כך:
השאיפה הגדולה של הגיבור המגדי – להיבלע בתוך הכלל, לאבד את עצמיותו, להשתחרר מכבלי האישיות הפרטית, לוותר על האחריות המעיקה ועל הצורך בהכרעה, – אינה יכולה לבוא על סיפוקה, בשל הסתירה הבולטת שבין מצפונו של היחיד לבין ההסתאבות של הכלל. כלל זה, שהינו בתחילה רק חלק מסוים של החברה הישראלית (כגון ב"חדוה ואני") מתרחב בהמשך הזמן עד שהוא מקיף את החברה בכללותה
בראיון שהעניק מגד בספטמבר 2008 למוסף "שבעה לילות" של ידיעות אחרונות אמר מגד כי הוא מתחרט על כתיבת "חדוה ואני":
יש ספרים שאני מתחרט שכתבתי. למשל 'חדוה ואני', למרות שהוא הצליח מאוד והפך למחזה ולסדרת טלוויזיה. השפה הזאת שבה הוא נכתב, זה יותר מדי. קצת שלום עליכם, קצת מנדלי מוכר ספרים, קצת הזז ואחרים – זה לא בדיוק אני
עיבודו הנודע ביותר של הספר הוא לסדרת הטלוויזיה החלוצית "חדווה ושלומיק" ב-1971. השינויים הרבים שנעשו לסיפור הבסיס הובילו את מגד לבקש לשנות את שם הסדרה. הספר אף עובד למחזה (אשר הוצג בתיאטרון הבימה ב-1954, בבימוי ישראל בקר). במאמר "דמות האישה במחזות ישראלים" מנתחים משה צימרמן ואורית מס את אופן הצגת הנשים במחזה:
חדווה היא האנוכיות בהתגלמותה, ההפך הגמור משלומיק, הקיבוצניק הטיפוסי, זה שחושב תמיד על טובת הכלל ורואה בחברה העירונית רק את המסואב. שלומיק נגרר לעיר אחרי חדווה, ושם היא השלטת. רק לקראת סוף המחזה רואים מי הוא הגבר. {[...]} בסופו של המחזה היא מטיחה בשלומיק דברים, שבהקשר אחר היו יכולים להישמע פחות קטנוניים: "האם חטא כל-כך גדול הוא לרצות ליהנות קצת מהחיים ומן הדברים הפעוטים? כן, כלום לא אהבת בעיר הזאת, לא את הבית ולא את הרחוב, לא את החול ולא את החג...". היא אינה מעלה, את הטענה העיקרית כלפיו, מדוע הוא לא נתן להם כל הזדמנות לבנות לעצמם חיים חדשים בעיר. הדברים בכלל אינם באים לכדי דיון.
בראיון מינואר 1958 סיפר מגד על כתיבת "חדוה לבדה", מעין חלק שני ל"חדוה ואני". כתב היד הכיל 157 עמודים. מגד הגדיר אותו "ניסיון שנכשל לכתוב המשך לחדוה ואני".
הערות שוליים

↑  יוני ליבנה, רוח ימים, באתר ynet, 9 בספטמבר 2008
↑  משה צימרמן ואורית מס, "דמות האישה במחזות ישראלים", נגה, חורף 1987, גיליון 13
↑   אילן ברקוביץ', חדוה הצליפה בו סטירת לחי ועלתה במרוצה במדרגות, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2024
↑   אהרן מגד, חדוה לבדה, באתר הארץ, 22 באוקטובר 2024
קסרקטיני ולינגטון

| --- | --- |

 מידע על המבנה
 סוג:  קסרקטין 
 תקופת הבנייה:  ?–1833
 קואורדינטות:  51°29′59″N 0°08′16″W﻿ / ﻿51.4997°N 0.137778°W﻿ / 51.4997; -0.137778
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסקסרקטיני ולינגטון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסקסרקטיני ולינגטון(למפת הסיטי של וסטמינסטר רגילה) הפרלמנט הבריטיקסרקטיני ולינגטון(למפת הסיטי של וסטמינסטר מוגדלת) הפרלמנט הבריטיקסרקטיני ולינגטון
 
קסרקטיני ולינגטון (אנגלית: Wellington Barrack) הם מחנה צבא, הממוקם במרכז העיר לונדון, בירת בריטניה. מוצבות בו שלוש פלוגות רגלים מדיוויזיית המשמר, שהיא אוגדת משמר המלכה.
המחנה

המחנה ממוקם ליד פאתו הדרומית של פארק סנט ג'יימס, במרחק של כ-200 מטר מארמון בקינגהאם. קרבתו לארמון מאפשרת לחיילים המוצבים בו להגיע אל הארמון במהירות בעת חירום.
בנייני הקסרקטינים תוכננו על ידי סר פרנסיס סמית' (Sir Francis Smith) ופיליפ הארדוויק (Philip Hardwick) ונפתחו בשנת 1833.
במחנה מוצבות שלוש פלוגות רגלים – מרגימנט משמר הגרנדירים, רגימנט משמר קולדסטרים ורגימנט המשמר הסקוטי, אלו הם שלושה משבעת הרגימנטים המרכיבים את דיוויזיית הבית ושלושה מחמשת הרגימנטים הרגליים של דיוויזיית המשמר (שני הרגימנטים האחרים בדיוויזיית הבית הם רגימנטים רכובים). במחנה ממוקמות גם המפקדות של כל שבעת הרגימנטים, וכן מוצבות בו התזמורות של חמשת הרגימנטים הרגליים.
המחנה > אתרים נוספים במחנה

בתוך מתחם הקסרקטינים ממוקמים מספר אתרים נוספים:
קפלת המשמר (בשמה הרשמי הקפלה המלכותית הצבאית, פארק סנט ג'יימס) היא בית התפילה של דיוויזיית הבית. הקפלה המקורית נבנתה בסגנון של מקדש יווני, הושלמה בשנת 1840 ושופצה ב-1879. במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה נפגעה הקפלה פעמיים. ב-1940 פגעו בגג הקפלה פצצות תבערה. בפעם השנייה, בבוקר 18 ביוני 1944, נהרסה הקפלה מפגיעת טיל V-1, בעת שהייתה מלאה בחיילים ובני משפחותיהם שהתקבצו לתפילת יום ראשון. עקב הפגיעה נהרגו 121 אנשים ונפצעו 141. הקפלה נבנתה מחדש בסגנון מודרני בשילוב חלקים מן הקפלה המקורית והושלמה ב-1963. צמודה אליה מצפון אכסדרה שהוקמה לזכר חללי הגארדס במלחמת העולם השנייה. מאז 1970 יש לה מעמד של בניין רשום בדרגה II. ב-31 באוגוסט 2007 נערכה בה תפילה לציון יום השנה העשירי למותה של דיאנה, הנסיכה מוויילס.
מוזיאון המשמר – נחנך בשנת 1988. הוא מוקדש לתיאור ההיסטוריה של הרגימנטים הרגליים של האוגדה וקרבותיהם מאז המאה ה-17. מוצג בו אוסף של כלי נשק, מדים ודגלים, ציורים, פסלים ופריטים נוספים.
גן הזיכרון שדות פלנדריה – גן לזכר חיילי האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה ובו עפר מבתי קברות צבאיים בפלנדריה. הגן נחנך בשנת 2014 ליד קפלת המשמר. לפני הגן ניצב פסלו של פילדמרשל אלכסנדר, שלחם בשורות האוגדה באירופה במלחמת העולם הראשונה.
ראו גם

דיוויזיית המשמר
מראה פנים קפלת המשמר
מפת מדידה

מפת מדידה היא מפה טופוגרפית הנערכת בהתאם למדידה בשטח או צילום פוטוגרמטרי מהאוויר.
בישראל

המפה משמשת כבסיס לתכנון ההנדסי והאדריכלי ולעיגון גאוגרפי של תוכניות בניין עיר, תוכניות להיתר ותוכניות לצורכי רישום (תצ"ר). בנוסף על מפת המדידה בדרך כלל נדרשת גם מפת גושים וחלקות (קדסטר) המתקבלת מהמרכז למיפוי ישראל (מפ"י) ומעוגנת לפי "רשת ישראל החדשה".
מפות מדידה הנדרשות ברקע תוכניות בניין עיר (תב"ע) נערכות בהתאם לתקנון המודדים ולהנחיות מבא"ת (מבנה אחיד לתוכנית) של משרד הפנים, הכוללות מפרט מדידה אחיד לסימונים ולמבנה הקבצים. מפות מדידה לרקע תב"ע נדרשות גם הן (כמו תשריטי התוכניות) לאישור תקינות מ"מרכז התמיכה למבא"ת".
ערך זה הוא קצרמרבנושא הנדסה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שי חי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוגוסט 1983 (בן 41) הרצליה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 עיסוק:  שחקן, מאמן קראטה
 בת זוג:  תניה גרבר
 פרופיל ב-IMDb
 
שי חי (נולד ב-28 באוגוסט 1983) הוא שחקן, ידוען, מאמן קראטה ישראלי. התפרסם בשל השתתפותו בעונה 7 של תוכנית "האח הגדול".
ביוגרפיה

שי גר בהרצליה. הוא התגורר 7 שנים ביפן. שי היה במגמת תיאטרון בתיכון בו הוא למד. הוא הלך ללמוד קראטה ביפן אצל שינג'ו קיוהידה הגיע ללמוד אצלו, לאחר שהיה אלוף ישראל. בהתחלה הוא סירב מספר פעמים ללמד אותו, אבל אחרי כמה זמן נתן לו הזדמנות, והוא ניהל קרב בן שי חי לאלוף אוקינאווה ושי ניצח, ולמד אצלו מספר שנים. בהמשך הפך שי לעוזרו האישי של המאסטר ולימד לצידו מספר שנים. שי הפסיק ללמד קראטה בישראל, אבל הוא מאמן תלמידים באיטליה, ובעת נסיעותיו ליפן ובעצמו מתאמן שם, וקיבל שם את התואר "רנשי". שי חי עשה סמינר של שלום עולמי הוא טוען שכשהוא לימד אנשים קראטה ניסיה להביא אנשים מכל העולם. ב-2010 ניצח באליפות "אוקינאווה" ביפן בקטגוריית הקבוצות. בין תלמידו של שי חי נמנים - לוחם ה UFC נתן לוי, אלוף הקראטה לוצ׳יו מאורינו מאיטליה, מאמן הקראטה אורי אלישר והזמר והשחקן עידן עמדי.
ביוגרפיה > קריירה

ב-2012 הוציא לאור את ספרו ״36 פסגות הרים״ המתאר את עקרונות הקראטה.
ב-2015 יצא סרט תיעודי בהפקתו בשם Uechi Ryu the Masters Edition
הסרט זכה להצלחה והערכה רבה ביפן ובארצות הברית
ב-2016 התפרסם לראשונה כשהשתתף בעונה ה-7 של תוכנית הריאליטי "האח הגדול" ששודרה בערוץ 2. הוא קיבל את הכוח להעמיד להדחה בפומבי לאורך כל העונה. להעמדה להדחה הוא קרא פינת "כל האמת בפרצוף" שהפכה למותג. במהלך העונה הוא זכה לאהדת צופים רבים, אותם הוא כינה "צבא האמת של שי חי". שי פרש באמצע העונה. בהמשך אותה השנה השתתף בתוכנית "יום בחיי" ששודרה בהוט בידור ישראלי.
ב-2018 השתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאלטי "היחידה" ששודרה ב־HOT3.
ב-2019 השתתף שוב באח הגדול, בעונה השלישית של "האח הגדול VIP" ששודרה ברשת 13. בה הגיע למקום השני בגמר ולא הצליח לגבור על אסף גורן.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "אינדל" ששודרה ב־HOT, בה גילם את דמותו של השוטר אלון אדרי. על תפקידו קיבל מועמדות לפרסי הטלוויזיה 2024.
החל מ 2024 שי מופיע כפאנילסט קבוע בתוכניות של רשת 13 "שואו טיים" ו"אח לילה".
ב-2025 לוהק לתפקיד משנה בסרטו של יהודה גרובייס "התכשיט".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-2016 כשנכנס לבית האח הגדול סיפר שי כי בילדותו כשהיה בן 6 הוא עבר התעללות, וכתוצאה מזה נשלח ללמוד הגנה עצמית.
ב-2018 התחתן עם תניה גרבר שהיה עימה באח הגדול ועימה מנהל עסקי הפקה בעולמות התוכן, הרשתות החברתיות ועריכת הווידאו, הם מייצרים עבור לקוחות עסקיים סרטונים שיהפכו לוויראליים באינסטגרם ובטיקטוק. שי הוא אב לשלושה ילדה אחת מתניה ושני הילדים הם מנישואים קודמים.
ב-2024 סיפר בכתבה באתר "אייס" שהוא קיבל איומים על חייו בגלל הדמות שמגלם בסדרה "אינדל".
הערות שוליים

1 2 3 4   תז שי חי האח גדול 2016, סרטון בערוץ "microvideo2004", באתר יוטיוב (אורך: 03:32)
1 2 3 4  עמי פרידמן, מחוז שי: איך הפך שי חי לשוטר סדיסט, ומה דעתו על "האח הגדול"?, באתר ישראל היום, 4 ביולי 2024
1 2   שי חי בסיפור מדהים על החיים, סרטון בערוץ "video big", באתר יוטיוב (אורך: 11:33)
↑  ערן סויסה, לאחר שבע שנות זוגיות: שי חי ותניה נפרדו, באתר ישראל היום, 7 באוגוסט 2022
↑  כוכב "האח הגדול" סופג איומים על חייו: "עשית טעות שהרגת אותו", באתר אייס, 1 ביולי 2024
חוחית

| חוחית |
| --- | --- |
 צילום תקריב של חוחית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: פרושיים
סוג:: פרוש זהוב
מין:: חוחית
שם מדעי
 Carduelis Carduelis ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 1. תפוצת תת־המין C. c. carduelis בקיץ. 2. תפוצת תת־המין C. c. carduelis בכל השנה. 3. תפוצת תת-המין C. c. caniceps בקיץ 4. תפוצת תת־המין C. c. caniceps בכל השנה.

חוחית (שם מדעי: Carduelis carduelis) היא ציפור שיר קטנה ממשפחת הפרושיים. מין זה שייך לסוג פרוש זהוב (Carduelis). שמה של החוחית ניתן לה משום מנהגה להאכיל את גוזליה בזרעי חוח. מזון החוחית מורכב בעיקר מזרעים של קוצים שונים. החוחית נפוצה כציפור נוי, ומגדלים אותה רבות בשבי.
תכונות מורפולוגיות

גודל הציפור 12–14 ס"מ, מוטת כנפיה 21–25 ס"מ, ומשקלה 14–19 גרם.
חוחית בוגרת ניתנת לזיהוי בקלות על פי צבעיה הבולטים: אדום, שחור ולבן על הראש, שחור וזהב על כנפיה. השת בצבע לבן והזנב שחור. קשה להבחין בהבדל בין הזוויגים, המסכה האדומה על ראש הזכר גדולה יותר, ועוברת את קו העין. המסכה האדומה של הנקבה מצומצמת יותר, ושוליה אינם מגיעים לקו העין. מקור הזכר ארוך מזה של הנקבה.
גופם של הגוזלים עד לנשירה הראשונה הוא חום מפוספס, אולם בכנפיהם הכהות מתחיל להיראות הפס הזהוב. ניתן להבדיל בין הזוויגים על פי צבעי הכתף: שחור בזכרים ומקושקש בחום אצל הנקבות.
המקור בהיר, ארוך ומחודד בקצהו. הוא מסייע לציפור לשלוף זרעים מתוך הקרקפות של צמחים קוצניים ממשפחת המורכבים, כגון החוחים והדרדרים. צמחים אלה הם עיקר מזונה ומכאן שמה.
התנהגות

ראשה הזעיר של החוחית מכיל את אחד המוחות המבריקים שבקרב בעלי הכנף. בטבע משמשת התבונה יוצאת הדופן של החוחית לפתיחת קרקפות של צמחים קוצניים ממשפחת המורכבים (מזונה העיקרי בטבע) ולשלוף מהם מזון החבוי מן העין. כמו כן, החוחית ניחנה במידה לא מבוטלת של אינטליגנציה חברתית, היות שהיא לעולם לא חיה בגפה, ואת מרבית ימיה היא מבלה בקבוצה של בנות מינה בעלת הרכב קבוע למדי, בה מרבית הפרטים מכירים היטב זה את זה. בשבי יכולות אלה מאפשרות לחוחית להסתגל ואף להתיידד בנקל עם מגדליה, זאת בתנאי שאלה יטרחו לספק מענה ראוי לצרכיה הפיזיים והרגשיים.
תפוצה

באירופה נפוצים 9 תת־מינים המכונים קבוצת Carduelis carduelis carduelis, ובאסיה נפוצים 3 תת־מינים המכונים קבוצת Carduelis carduelis caniceps (באיראן, באוזבקיסטן, בקזחסטן, במונגוליה, בפקיסטן ובנפאל).
בית גידולה המועדף של החוחית הוא שולי החורשה וכן שולי השטחים המעובדים, שם היא מוצאת את מזונה המועדף – זרעי עשבים. לפיכך, במקומות רבים נלווית החוחית לאדם. מין זה אינו בסכנת הכחדה באף מדינה בה הוא שוכן.
המין הובא מאירופה, שוחרר במכוון והתאזרח באוסטרליה ובניו זילנד, שם הוא מצוי במספרים גדולים. האינטרודוקציה לארצות הברית הצליחה פחות, ולא ברור אם הצליחה להתאזרח, או שהחוחיות הנצפות מדי שנה הן פליטות תרבות.
בישראל שני תת־מינים:
Carduelis carduelis niediecki – אוכלוסייה יציבה בארץ
Carduelis carduelis carduelis – חורף נדיר למדי
מחזור חיים שנתי

עונת הקינון בארץ חלה מתחילת חודש אפריל עד יולי. החיזור נעשה תוך כדי ישיבה על ענפים, שירה עריבה, פרישת והשמטת הכנפיים ונדנוד הגוף מצד לצד. המתחרים מורחקים בתעופה קצרה של הזכר.
הקן נבנה על ידי הנקבה בין ענפי עצים ושיחים. לעיתים הוא נמצא נמוך מגובה קומת אדם. צורתו כחצי־כדור, נקי ומסודר. בסיסו מורכב מזלזלי עשבים, המחוברים בקורי עכביש. חלקו הפנימי של הקן מרופד בצמר וסיבים צמחיים. שימוש בנוצות בריפוד הקן נדיר למדי. הנקבה מטילה 3–5 ביצים אליפטיות בגוון תכול חיוור עם כתמים סגולים־חומים, שלעיתים יוצרים מעין טבעת בצד הרחב. הנקבה דוגרת על הביצים לבדה במשך 12–13 יום, והזכר מאכיל אותה. הגוזלים עוזבים את הקן בגיל 13–14 ימים מבקיעתם, כשהם אינם מסוגלים לעוף. הם רוכשים את יכולת התעופה בהדרגה במהלך השבוע הראשון שלהם מחוץ לקן, ולומדים לאכול בכוחות עצמם רק בגיל 6 שבועות. לחוחיות המקננות בארץ שלושה מחזורי קינון בשנה.
הצעירים מגיעים לבגרות מינית בסביבות גיל שנה. תוחלת החיים בטבע היא פחות משנתיים, אך בשביה החוחיות מאריכות ימים. מוזכרים בספרות פרטים שחיו יותר מ־20 שנה.
מחוץ לעונת הרבייה חיות החוחיות בלהקות של עשרות ואף מאות פרטים. להקות אלה משוטטות בחיפוש אחר מזון, ונשמעות היטב בסביבה בגלל ציוציהן הרמים והפטפטניים. בלהקות גם נוצר הקשר בין בני הזוג לקראת הקינון.
צֵיד חוחיות בישראל

בישראל החוחית היא ערך טבע מוגן ואסורה בצַיִד, גידול או מסחר אך הביקוש לציפור הפך אותה לאחת מציפור השיר הפופולריות ביותר בקרב ציידים בלתי חוקיים. בעשורים האחרונים מספר החוחיות בטבע בירידה ניכרת כתוצאה מציד בלתי חוקי. הציידים נוהגים לשבור את כנפי החוחית או רגליה כדי שתשמש כפיתיון ותקרא לעזרת חברותיה שיילכדו ברשת. בחברה הערבית קיים ביקוש רב גם ל"בנדוק" ("ממזר" בערבית), הכלאה של זכר חוחית עם קנרית. מטרת ההכלאה היא ליצור ציפור־כלאיים, בעלת צבעי נוצות יפים כשל החוחית עם קולה הערב של הקנרית. הביקוש הגבוה מקשה על המלחמה בציד, וציידי חוחיות אחדים נתפסים שוב ושוב מספר רב של פעמים ללא הרתעה מהקנסות הנמוכים יחסית שהם נדרשים לשלם.
יחסי גומלין עם האדם

במרבית מדינות העולם, לרבות כל מדינות מזרח ומערב אירופה, ארצות הברית, קנדה ואוסטרליה, מגדלים את החוחיות בשביה למטרות מחמד ונוי. חלק מאותן המדינות מתירות ציד של מין זה, ובחלקן כל ציפורי הנוי הן מגידול שביה מסחרי. במדינת ישראל אין מאשרים את גידולה בשביה של ציפור זו.
בנצרות

לעיתים מצויר הילד־ישו עם ציפור החוחית בידו, המסמלת את כתר הקוצים שיחבוש עם צליבתו.
הערות שוליים

↑  חוחית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  European Goldfinch: established in the U.S.?
↑  ארז ארליכמן, צלילים צורמים: החוחיות חולצו מידי הציידים, באתר ynet, 31 באוגוסט 2009
↑  דבר ראשון, ‏כך עברייני סביבה מנסים לצוד בניגוד לחוק ציפורי שיר מוגנות, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 8 בינואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533648505171  BnF: cb12514890g (data)  GND: 4183297-8  LCCN: sh85055772 
Carduelis carduelis
חוחית על דרדר
יחסי ישראל–מצרים

| יחסי ישראל–מצרים |
| --- | --- |
ישראל: מצרים


ישראל: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 1,001,450
אוכלוסייה
10,045,600: 117,751,912
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,759: 3,362
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה
שגרירים
: אמירה אורון
היחסים של מדינת ישראל והרפובליקה הערבית של מצרים הם היחסים הדיפלומטיים בין ישראל למצרים. היחסים בין שתי המדינות ידעו ברבות השנים תהפוכות רבות – החל מיחסי עוינות ומלחמה דרך הסכם שלום היסטורי וראשון בסכסוך הישראלי-ערבי וכלה בקיומם של יחסים דיפלומטיים מלאים, אך קרירים, בין המדינות.