stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאוגרפיה של טורקיה

| --- | --- |
 (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחור+(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחור+
 יבשת:  אסיה 
 קואורדינטות:  39°N 36°E﻿ / ﻿39°N 36°E﻿ / 39; 36
 שטח
 דירוג שטח:  38
 שטח:  783,562 קמ"ר
   אדמה:  769,632 קמ"ר (98.22%)
   מים:  13,930 קמ"ר (1.78%)
 גובה
 הנקודה הנמוכה:  0 מטר  (הים השחור)
 גובה ממוצע:  1,132 מטר
 הנקודה הגבוהה:  5,166 מטר (אררט)
 מידע נוסף
 אורך קו החוף:  7,200 ק"מ
 אורך הגבולות:  2,816 ק"מ
 מדינות גובלות:  יוון, איראן, גאורגיה, אזרבייג'ן, הליגה הערבית, ארמניה, סוריה, עיראק, בולגריה, האיחוד האירופי 
 
מפה של טורקיה
מפה פיזית של טורקיה.
טורקיה היא מדינה טרנס-יבשתית, ששטחה הוא 780,580 קמ"ר, והיא משתרעת על פני אסיה הקטנה באסיה ותראקיה באירופה.
לטורקיה גבולות יבשתיים באורך 2,627 ק"מ עם 8 מדינות.
בצפון מערב - בולגריה גבול שאורכו 240 ק"מ
בצפון מזרח - גאורגיה גבול שאורכו 252 ק"מ
במזרח - ארמניה גבול שאורכו 268 ק"מ, (הגבול סגור עקב הקונפליקט סביב רפובליקת נגורנו קרבאך מ-1994), אזרבייג'ן (האזור האנטומי של נחצ'יבן), גבול שאורכו 9 ק"מ ואיראן גבול שאורכו 499 ק"מ.
בדרום - הגבול עם עיראק והגבול עם איראן שאורכו 331 ק"מ וסוריה גבול שאורכו 822 ק"מ.
במערב - יוון גבול שאורכו 206 ק"מ.
7,200 ק"מ מהווים את גבולותיה הימיים של טורקיה בים השחור, בים השיש, בים האגאי ובים התיכון.
מבנה פיזי

בטורקיה ניתן למצוא נופים מגוונים כרמת אנטוליה מצד אחד, והרי הפונטוס, הטאורוס והאנטי-טאורוס מצד שני. הנקודה הגבוהה ביותר בטורקיה היא פסגת הר אררט בגובה 5,166 מטר. כ-85% משטח המדינה כולה נמצאים מעל גובה 450 מ'.
מבנה פיזי > חלוקת טורקיה מבחינה גאוגרפית

רמת אנטוליה - היא רמה בגובה של כ-1000 מטר, הנמצאת במרכז טורקיה ובה שוכנת בירת טורקיה-אנקרה. הרמה מוקפת בהרים משלושה צדדים: מצפון הרי הפונטוס, מדרום הרי הטאורוס, וממזרח הרי מזרח-טורקיה. ממערב לרמה מצויים אזורים נמוכים יותר ובהם זורמים כמה נהרות גדולים בעמקים רחבים. תנאי האקלים ברמת אנטוליה קיצוניים: החורף קר מאוד גשום ומושלג, והקיץ חם מאוד ויבש. בעבר היה אזור אנטוליה אזור מבודד ומנותק וכמעט לא מיושב, בגלל ההרים המקיפים אותה והאקלים הקשה השורר בה. בשנים האחרונות נפרצו דרכים רבות לרמה, מים מובלים אליה מאזורים גשומים יותר, והאזור הולך ומתפתח.
הרי הטאורוס - שרשרת הרים גבוהה, רחבה ותלולה, המשתרעת מקצה אל קצה בדרום טורקיה. ההרים מגיעים לגובה של 3500 מטר, ורוחבם עולה על כ-150 ק"מ. על כן רק דרכים מעטות חוצות את הרי הטאורוס אל חלקה המרכזי של המדינה-רמת אנטוליה. הרי הטארוס יורדים בתלילות אל הים התיכון.
הרי מזרח טורקיה - אזור הררי נרחב וגבוה, הנקרא גם "הרי ארמניה" או "חבל הכורדים". האקלים באזור זה קיצוני: בקיץ חם ויבש, ובחורף קר ומושלג. באזור זה אירעו רעידות אדמה רבות, ומאות התפרצויות של הרי געש. במקומות רבים הבזלת (שנוצרה מהתפרצויות הרי הגעש) חסמה את זרימת המים בנהרות, והמים ניקוו ויצרו אגמים.
הרי הפונטוס - שרשרת הרים גבוהה ותלולה המשתרעת מקצה אל קצה בצפון טורקיה. גובה ההרים נע מ-500 מטר במערב המדינה ועד 5000 מטר במזרחה. במדרונות הפונים לעבר הים השחור המשקעים מרובים ומידות החום גבוהות, ולכן אפשר לקיים שם חקלאות מגוונת. החקלאים בנו על המדרונות טרסות, והם מגדלים בהן תה, כותנה ועצי פיסטוק. הרי הפונטוס יורדים בתלילות עד לים השחור, ועל כן רוב התחבורה בין היישובים השוכנים לאורך החוף נעה בדרך הים.
אזור הים האגאי - בחלקה המערבי, טורקיה שוכנת לחופי הים האגאי. הנוף באזור מגוון: הרים, מישורים, נהרות גדולים ועמקים נרחבים. האקלים הוא אקלים ים תיכוני נוח, המים מצויים בשפע, והקרקע היא אדמת סחף פורייה.
מים

טורקיה היא מדינה עשירה במים, בתוכה כ- 1,200 ק"מ של נהרות, הגדולים והחשובים מביניהם הם נהרות הפרת, החידקל והקיזילאירמאק. בנוסף להם זורמים במדינה נהר הקורה, נהר הדודן, נהר הצ'ורו, נהר המנדרס, נהר הקופרו (נהר הקופרולו), נהר הבטמן (ממקורות החידקל) ועוד. בשטחה של טורקיה נמצאים שני מיצרים שחשיבותם קריטית למסחר ולתעבורה העולמית- הבוספורוס והדרדנלים, המחברים בין הים האגאי לים השחור . מבחינה היסטורית, פעם עברה בטורקיה "דרך- המשי", בדרך מסין לאירופה.
גאולוגיה

טורקיה נמצאת על לוח טקטוני קטן, הממוקם בצומת לוחות טקטוניים שבה תנועה מרובה. הלוח הערבי נכנס תחת לוח אנטוליה ודוחף יחד עם הלוח האפריקאי את טורקיה לכיוון הלוח האירו-אסיאתי. תופעה זו היא שהפכה את 80% מהשטח במדינה לשבור והררי, והיא זו שגורמת למספר גדול של רעידות אדמה והתפרצויות געשיות באזור. בשנת 1999 התרחשה במדינה רעידת אדמה קטלנית באיזמיט, שגבתה כ- 25,000 קורבנות, 44,000 פצועים והרסה כ- 100,000 בתים. בשנת 2023, אירעה רעידת אדמה עוצמתית בגבול סוריה-טורקיה, שגרמה לעשרות אלפי הרוגים ומעל 100,000 פצועים.
ראו גם

אסיה הקטנה
תראקיה
סופות של חול

סופות של חול הוא אלבום הסולו ה-12 של הזמרת יהודית רביץ. האלבום יצא בשנת 2012 על ידי חברת הליקון.
רשימת רצועות

| סופות של חול> מס' | סופות של חול> שם | סופות של חול> מילים | סופות של חול> לחן | סופות של חול> משך | סופות של חול>  | סופות של חול>  | סופות של חול>  | סופות של חול>  | סופות של חול>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | באתי בידיים ריקות  | יהודית רביץ | יהודית רביץ | 04:10 |  |  |  |  |  |
| 2. | האור שמאיר עליי  | עידו אגמון | עידו אגמון | 03:14 |  |  |  |  |  |
| 3. | לכי אל הים  | אלדד תמיר | יהודית רביץ | 04:23 |  |  |  |  |  |
| 4. | על הספסל  | גלעד כהנא | יהודית רביץ | 02:46 |  |  |  |  |  |
| 5. | גלים גלים  | יהודית רביץ | יהודית רביץ | 04:28 |  |  |  |  |  |
| 6. | סופות של חול  | דן תורן | דן תורן | 03:36 |  |  |  |  |  |
| 7. | שביל החלב  | דורית רביניאן | דן תורן | 02:59 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 25:36 |  |  |  |  |  |
| שירים שנאספו> מס' | שירים שנאספו> שם | שירים שנאספו> מילים | שירים שנאספו> לחן | שירים שנאספו> משך | שירים שנאספו>  | שירים שנאספו>  | שירים שנאספו>  | שירים שנאספו>  | שירים שנאספו>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | הזמן הניצוד ברשת (מרוב אהבה) (עם אבי בללי)   | דליה רביקוביץ' | אבי בללי | 03:12 |  |  |  |  |  |
| 2. | גוף אחד (עם מתי כספי)   | אהוד מנור | מתי כספי | 03:55 |  |  |  |  |  |
| 3. | Homeward Bound (עם Red Band)   | פול סיימון | פול סיימון | 03:04 |  |  |  |  |  |
| 4. | ציפור מדבר  | זאב נחמה | זאב נחמה, יועד נבו | 04:38 |  |  |  |  |  |
| 5. | וֵ'ין ראיח וֵ'ין وين رايح, وين  | סאלח אל-כוויתי | סאלח אל-כוויתי | 04:52 |  |  |  |  |  |
| 6. | אז מה אם בן אדם (עם יוני רכטר)   | אברהם חלפי | יוני רכטר | 04:19 |  |  |  |  |  |
| 7. | פזמון ליקינתון  | לאה גולדברג | רבקה גוילי | 02:12 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 26:12 |  |  |  |  |  |
קרדיטים למשתתפים באלבום

הפקה מוזיקלית: ברי סחרוף
עיבוד: ברי סחרוף, יהודית רביץ, רן שמעוני, עמית יצחק, עדי הר צבי, אלון פרימן
עיבוד כלי נשיפה: יאיר סלוצקי, עופר פלד, ספי ציזלינג
ייעוץ אומנותי: דן תורן
כלים: תופים: רן שמעוני / גיטרה חשמלית: עמית יצחק (ב"גלים גלים": ברי סחרוף) / בס: עדי הר צבי / קלידים: אלון פרימן / תכנותים: גיל טלמן / טרומבון: יאיר סלוצקי / סקסופון: עופר פלד /חצוצרה: ספי ציזלינג /קולות: ברי סחרוף, דן תורן
הקלטה ומיקס: אורי (ממו) ברק - באולפני קיצ'ה /עוזר טכנאי: מאיה לביא / מאסטרינג: יורם וזאן
ניהול הפקה: טל שוורצמן
צילום: ניר סגל / עיצוב: אודליה גל
מנהלת המחלקה הישראלית: תמי סטמרי / מנהל רפרטואר: איליה שפירו / הפקת פוסט: זהבית לגאלי
יחסי ציבור: ורצברגר מלין
ציוד משרדי

ציוד משרדי
ציוד משרדי הוא מכלול של מוצרים הקשורים לפעילות האדמיסניסטרטיבית והתפעולית השוטפת של בתי עסק, מוסדות וארגונים.
סוגים של ציוד משרדי

בתוך מגוון המוצרים המשתייכים לציוד המשרדי כגון: מדפסות, דיו למדפסת, טונר לייזר, כלי כתיבה, כיסאות, דפי צילום ועוד, ניתן למצוא גם מוצרי יסוד בסיסיים הקשורים לעולם הקמעונאות כגון: קפה, סוכר תה וחלב.
סוגים של ציוד משרדי > כלי כתיבה

כלי כתיבה הם כלים המשמשים לכתיבה או לשרטוט. 
ישנם סוגים רבים של כלי כתיבה המשתמשים למטרות שונות.
סוגים של ציוד משרדי > נייר ומוצריו

נְייר הוא משטח סיבי, דק במיוחד, נפוץ ביותר בצבע לבן אך קיים גם בצבעים אחרים. שימושיו העיקריים הם לכתיבה ולדפוס של טקסטים.
מוצרי נייר שנעשה בהם שימוש משרדי כוללים:
נייר בגודל A4
נייר בריסטול - סוג נפוץ של דף נייר המיועד בעיקר לצורך הדפסה במדפסות ובמכונות צילום סטנדרטיות.
מעטפות ומדבקות.
מוצרים נלווים לשימוש בנייר כוללים:
מכלב ואטב נייר - אמצעים שונים להצמדת ניירות
משקולת נייר - אמצעי למניעת נשיאת ניירות על ידי משב רוח
קלסר-אמצאי לשמירת ניירת.
סוגים של ציוד משרדי > מיכון משרדי

מכונה היא מכשיר מורכב המְבַצֵע עבודות לאדם. זהו התקן מורכב שצורך, מעביר או משנה אנרגיה על מנת לבצע משימה או עבודה מסוימת.
דוגמאות למכונות שנעשה שבהן שימוש משרדי:
מכונת צילום - משמשת לשכפול תוכן דף או תמונה על נייר, בעותק יחיד או במספר רב של עותקים, בצורה יעילה וזולה.
מכונות למינציה - מגרסה ומכונות כריכה.
סוגים של ציוד משרדי > ריהוט משרדי

רהיט הוא עצם המשמש להישענות, אחסון או החזקת עצמים ומשטחי עבודה בגובה הרצוי מעל פני השטח. מרבית הרהיטים הם ניידים ועמידים במשך שנים רבות. פריטי ריהוט משרדי נפוצים כוללים כיסאות משרד, שולחן כתיבה, שולחנות עבודה וכיסאות מנהלים.
כלי כתיבה ומוצרי נייר הם סוגים של ציוד משרדי
שימוש במיכון משרדי
ריהוט משרדי
פיתויים

פיתויים הוא אלבום הסולו השלישי של עפרה חזה שיצא במאי 1982. זהו האלבום הראשון של חזה בחברת התקליטים "הד ארצי" (לא כולל אחד מאלבומי "סדנת תיאטרון שכונת התקווה" שבה לקחה חלק) לאחר שהוציאה את שני אלבומי הסולו הראשונים שלה בחברת "פונוקול".
האלבום נחל הצלחה וכלל לא פחות מארבעה שירים שנכנסו למצעד השנתי: "מכתב אהבה", "כל יום מתחילה שנה", "גבריאל" ו"מלכת הקסמים". האחרון אף זכה במקום הראשון בתחרות השירוויזיון מספר 3 שנערכה בחנוכה 1981. את יציאת האלבום ליוותה חזה במסע הופעות, "פיתויים", שאף הוקלטה לו תוכנית מיוחדת, ששודרה בערוץ הראשון. בפעם השלישית ברציפות, זכתה חזה בתואר זמרת השנה של מאזיני רשת ג' וגלי צה"ל, והאלבום הגיע למעמד אלבום זהב. את האלבום עיבדו והפיקו מוזיקלית אלדד שרים (5 שירים), אורי קריב (4 שירים) ונורית הירש שעיבדה את השיר "כל יום מתחילה שנה".
בשנת 1996 יצא האלבום לראשונה ע"ג דיסק.
רשימת רצועות

"על חטא הימים" (בצלאל אלוני — אמיר פרויליך)  [3:30]
"עם יפה" (בצלאל אלוני)  [3:00]
"אהלן, אושר" (בצלאל אלוני — מוטי דיכנה)  [3:17]
"קיץ" (בצלאל אלוני)  [2:50]
"כל יום מתחילה שנה" (אהוד מנור — נורית הירש)  [3:06]
"מכתב אהבה" (יאיר-אבי אמיר/שמשון שני — אבי טולדנו)  [3:00]
"גבריאל" (שמואל קרול — צביקה פיק)  [3:00]
"פיתויים" (בצלאל אלוני — אורי קריב)  [3:20]
"מלכת הקסמים" (בצלאל אלוני)  [2:40]
"לבוא אל תוך הפרח" (בצלאל אלוני — אורי קריב)  [3:50]
עיבודים: שירים: 1, 2, 6, 7, 9 - אלדד שרים, שירים: 3, 4, 8, 10 - אורי קריב, שיר מספר 5 - נורית הירש.
קרדיטים

הפקה: בצלאל אלוני.
הוקלט באולפני טריטון (פרט לשיר "מלכת הקסמים" שהוקלט באולפני "אשל").
טכנאי הקלטה: יואב גרא, יעקב מורנו.
קלידים: דריו מלכי, אלונה טוראל
גיטרה: שמוליק בודגוב, גיל דור
גיטרה בס: יוסי מנחם, איתן קנטור
תופים: איקי לוי, מאיר ישראל
עיצוב העטיפה: סטודיו "חץ".
צילומים: יקי הלפרין.
עוזרת הפקה: טלי פלדמן.
תעודת זהות (צרפת)

תעודת זהות צרפתית היא תעודת זהות המונפקת לאזרחי צרפת.
תעודת הזהות הצרפתית הראשונה הונפקה ב-1917, זאת במטרה לשלוט על האוכלוסייה הזרה בזמן מלחמה. לאחר התבוסה במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה צרפת של וישי החלה בהוצאת תעודות זהות בפורמט חדש, תעודה זו הייתה בגדר חובה לכל אדם צרפתי מעל גיל שש עשרה, מ-1942 על תעודות הזהות של יהודי צרפת היה רשום הסעיף של "יהודי" מה שעזר לשלטונות המשטר לזהות יהודים ולבצע בהם גירוש במהלך השואה.
התעודה יכולה לשמש כמסמך זיהוי במקרים שונים כמו פתיחת חשבון בנק והזדהות בפני גורמים ממשלתיים, המידע בכרטיס היה בצרפתית בלבד אך לאחר מכן שונה פורמט התעודה עם סעיפים גם באנגלית.
שבווה

| --- | --- |
 מדינה:  תימן תימן
 בירת המחוז:  עתק
 שטח:  45,519 קמ"ר
 גובה:  1,273 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  546,467 (2012)
 קואורדינטות:  14°33′00″N 46°50′00″E﻿ / ﻿14.55°N 46.833333333333°E﻿ / 14.55; 46.833333333333 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז שַׁבְּוָוה (בערבית: محافظة شبوة, בתעתיק מדויק: מֻחאפט'ת שבוה) הוא מחוז בדרום מרכזה של תימן. נכון לשנת 2012 במחוז 546,467 אנשים והוא המחוז ה-16 בגודלו בתימן מבחינת אוכלוסייה. מבחינת שטחו שעומד על 45,519 קמ"ר הוא הרביעי בגודלו בתימן. בירת המחוז היא העיר עתק (אנ').
נפות

מחוז שבווה מחולק ל-17 נפות, וכל אחת מהן מחולקת גם היא לתת-נפות, ואלו מחולקות לכפרים מועצות וערים:
נפת ביחאן (مديرية بيحان)
נפת ג'רדאן (مديرية جردان)
נפת דהר (مديرية دهر)
נפת נסאב (مديرية نصاب, בתעתיק מדויק: מֻדיריַת נצאב)
נפת אל–חבאן (مديرية الحبان)
נפת חטיב (مديرية حطيب)
נפת א-טלח (مديرية الطلح)
נפת מַ֫יְפַעַה (مديرية ميفعة)
נפת מרח'ה אל-עוליא (مديرية مرخة العليا)
נפת מרח'ה א-ספלה (مديرية مرخة السفلة)
נפת עין (مديرية عين)
נפת עסילאן (مديرية عسيلان)
נפת ערמאא' (مديرية عرماء)
נפת עתק (مديرية عتق)
נפת א-סעיד (مديرية الصعيد, בתעתיק מדויק: מֻדיריַת אלצעיד)
נפת א-רַּ֫אוּדַ'ה (مديرية الروضة)
נפת רוּד'וּם (مديرية رضوم)
פרעות יאשי

טבלת זיכרון בבית הקברות ביאשי לנרצחי הפוגרום
פרעות יאשי ("פוגרום יאשי", ברומנית: Pogromul de la Iaşi, ביידיש: יאס; בעברית מופיעים לעיתים גם התעתיקים יאסי ויאש) היו פוגרומים שהתרחשו בעיר יאשי שברומניה בימים האחרונים של יוני 1941. הפרעות היו מהפוגרומים האכזריים ביותר בהיסטוריה של יהודי מזרח אירופה. מבחינות רבות מהווים אירועים אלה את תחילת ההשמדה ההמונית של יהדות אירופה והם קדמו לרציחות ההמוניות שבוצעו על ידי הנאצים לאחר פלישתם לברית המועצות. הפוגרום התרחש כשבוע לאחר תחילת מבצע ברברוסה – הפלישה הגרמנית לברית המועצות – כאשר כוחות רבים של הצבא הגרמני נערכו באזור יאשי, בקרבת הגבול הסובייטי. מה שהצית את הפרעות הייתה הוראת ביצוע מפורשת של מנהיג רומניה, המרשל יון אנטונסקו, והפוגרום תוכנן ובוצע על ידי השלטונות הפשיסטים הרומניים בשיתוף פעולה עם הגרמנים הנאצים.
לקראת המבצע המתוכנן נשלחה ליאשי היחידה הרומנית המיוחדת "דרג אופרטיבי מס' 1" שתכננה את האירוע ולקחה חלק בו. ב-28 ביוני 1941 (ד' בתמוז ה'תש"א) הורה שליט רומניה, יון אנטונסקו, לפנות את כל האוכלוסייה היהודית מהעיר. באותו יום יצאו למבצע הפינוי כוחות צבא ומשטרה רומניים יחד עם פורעים רומנים אנטישמיים, בסיוע כוחות צבא גרמניים ששהו באותה תקופה ביאשי. במהלך הפעולה היהודים נשדדו, בתיהם, עסקיהם ומוסדותיהם נבזזו, ויהודים רבים נרצחו. כך, על פי ספירת השלטונות הרומניים, מספר קורבנות היהודים עמד על 13,266, ולפי רשימה שמית שערכה הקהילה היהודית לפחות 14,850 יהודים נרצחו. בנוסף למספרים אלה, נרצחו יהודים נוספים שלא היו רשומים בפנקסי הקהילה. לכן המספר הכולל המדויק אינו ידוע, וישנן הערכות שונות המגיעות עד ל-20,000 נרצחים. יהודים רבים אחרים הוכו, עונו, נשדדו והושפלו.
לפני הפרעות היו ביאשי לפחות 45,000 יהודים. (34,753 לפי מפקד אוכלוסין שנערך בחודש אפריל 1941), כולל יהודים רבים שגורשו מהכפרים ומערי השדה על פי צווים שלטוניים והגיעו ליאשי זה מקרוב, ללא רכוש או פרנסה. לאחר הפרעות, במאי 1942, במפקד "בעלי הדם היהודי", נספרו 32,364 יהודים.
הרקע לפרעות

לאחר מלחמת העולם הראשונה, על פי חוזה טריאנון והסכם פריז, צורפו לרומניה מחוזות רבים, צעד שהפך אותה ל"רומניה הגדולה", אך לצירוף מחוזות אלו נלווה תנאי של מתן זכויות למיעוטים. הרומנים צייתו לתנאי תוך התמרמרות רבה בקרב כל שכבות האוכלוסייה, ובמיוחד התמרמרות כנגד מתן זכויות ליהודים. המחוזות שצורפו לרומניה, במיוחד בסרביה ובוקובינה, כללו מספר גדול של יהודים, שנוכחותם בלטה, גם בגלל לבושם, מנהגיהם ושפתם השונים מאלה המקובלים ברומניה. מסע אנטישמי, שהונהג על ידי חוגי אינטליגנציה, קשת רחבה של מפלגות וחוגי כמורה, מצא עידוד במתרחש בגרמניה הנאצית.
הסכם ריבנטרופ–מולוטוב ולאחר מכן תכתיב וינה של גרמניה ואיטליה בנושא הסכסוך של רומניה עם הונגריה על טרנסילבניה ועם בולגריה על דוברוג'ה, הביאו לקריעת חבלים נרחבים מרומניה והעברתם לברית המועצות, להונגריה ולבולגריה. העם הרומני, שעבר טראומה כשנאלץ לוותר על חבלים אלה ללא מלחמה, חיפש שעיר לעזאזל ומצא אותו ביהודים. במהלך נסיגת הצבא הרומני מחבל בסרביה היו תושבים מקומיים, שאינם רומנים, שהפגינו את שמחתם ואף פגעו בחיילים הנסוגים. הדיווחים העדיפו להגדיר את כל אלה כ"יהודים", אף על פי שהיו בהם אוקראינים, רוסים, בעלי השקפות אוהדות לקומוניזם וגם פושעים ששוחררו מבתי הסוהר. סביר להניח שגם חלק מהיהודים, שסבלו מהאנטישמיות הרומנית, שמחו לקראת שינוי השלטון, אך היו גם יהודים שחששו מכך ואפילו עזבו את החבלים האלה, כדי שלא לחיות תחת משטר קומוניסטי.
על רקע זה שלטונות רומניה החליטו לפגוע במעמד האזרחי-משפטי של יהודי רומניה, החקיקה האנטישמית, שהחלה עם החוקים להגדרת היהודים ברומניה וכניסת רומניה למלחמת העולם השנייה לצד גרמניה (בתקווה לזכות מחדש בחבלים האבודים), יצרו מצב נוח לקולות שקראו לסילוק כל היהודים מרומניה. לאחר כיבוש מולדובה נקט אנטונסקו במדיניות של גירושים המוניים של יהודים לחבל טרנסניסטריה, תוך פיזור הבטחות, ש"טיהור" השטחים הכבושים מיהודים, אינו נוגע ליהודי הרגאט (כינוי לשטחי רומניה "הקטנה", מלפני מלחמת העולם הראשונה - "מולדו-וולאכיה").
חקיקה נוספת, שהופנתה כלפי כל היהודים ברומניה, אסרה עליהם להתגורר ולנהל עסקים בחבלים הכפריים. כתוצאה ישירה מכך, יהודים רבים גורשו ממקום מושבם (תוך גזילת רכושם והרס פרנסתם) ונאלצו לעבור אל הערים. כך היה גם באזור יאשי - יהודי הסביבה, שגורשו ממקום מושבם, עברו אל יאשי והגדילו את האוכלוסייה היהודית במקום.
ההכנות לפרעות

למרות דברי ההרגעה השקריים של אנטונסקו לראשי הקהילה היהודית, שהגירוש לא יפגע ביהודי הרגאט, תכנן אנטונסקו לגרש את כל יהודי רומניה ואף נקט צעדים לשם כך. צעד ראשון לקראת ביצוע תוכניתו ל"פתרון סופי של בעיית היהודים ברומניה" ננקט בהוראה שהופנתה אל הגנרל איליה שטפליה, ראש המטה הכללי, הוראה שדרשה "לזהות את כל היהודונים, לפי מחוזות (במולדובה), לאסור את חופש התנועה שלהם ולהיות מסוגל לעשות בהם כל שיצווה ברגע המתאים". השלב הבא היה סילוק יהודי הכפרים וערי השדה ממקום מושבם ואילוצם להתרכז בערים הגדולות. חלק מיהודים אלה נכלאו במחנה הריכוז טרגו ז'יו.
ב-24 ביוני הופצצה יאשי לראשונה על ידי מטוסי ברית המועצות, ויומיים לאחר מכן הופצצה שוב. אף על פי שבהפצצות אלה נהרגו גם 38 יהודים, האשימו השלטונות את יהודי יאשי באחריות להפצצות הסובייטיות על העיר ובאיתותים למפציצים. ב-27 ביוני נערך כנס של ראשי השלטון המקומי של יאשי ושם נעשו תיאומים אחרונים לקראת הפוגרום.
כדי לתת בידי מגרשי היהודים את האמתלה לשימוש באמצעים חריפים, ב-27 ביוני 1941 שלחה מפקדת הסיגורנצה (משטרת הביטחון הרומנית) למשטרת העיר יאשי הוראה בזו הלשון:
לקראת הפרעות נערכו תיאומי הכנות בין השלטונות הרומנים ובין אנשי הצירות הגרמנית בבוקרשט ומפקד הקורפוס הגרמני ששכן ביאשי. שבוע לפני הפוגרום גויסו בכפייה צעירים יהודים רבים לחפירת בורות גדולים מאוד בבית העלמין היהודי ביאשי. בימים האחרונים הוגברה מאוד ההסתה האנטישמית בעיתונות הרומנית, בתי הנוצרים סומנו בצלב באמצעות צבע או סיד. בעקבות התרעות ושמועות לא ברורות, רבים מאנשי האינטליגנציה המקומית (הרומנית) של יאשי עזבו את העיר.
ביצוע הפרעות

ב-28 ביוני בערב, בשעה 21:00 הושמעה ביאשי אזעקה. מטוסים גרמנים טסו מעל העיר ואחד מהם ירה רקטה כחולה שהיוותה אות לתחילת המבצע. יחידות צבא, שכללו חיילים בחגור מלא, צעדו ברחובות המרכזיים ומכל מקום נשמעו יריות, כולל יריות מנשק אוטומטי. חיילים ואזרחים רומנים רבים, שחומשו או התחמשו בכוחות עצמם, התחילו להרוג יהודים ולבזוז את רכושם. חיילים שהוכוונו על ידי יחידות של "שירות המודיעין המיוחד" (SSI) נכנסו לבתי יהודים עשירים, שדדו אותם והרגו ביריות משפחות שלמות כולל ילדים קטנים.
רבים מקרב התושבים הרומנים הנוצרים, שהשתייכו לסוגים שונים של האוכלוסייה המקומית, לקחו חלק בפגיעה ביהודים ובביזת רכושם. עם המשתתפים נמנו שכניהם של היהודים, נערים ונערות ואף פנסיונרים ונשים מבוגרות. חלק מהפורעים היו מזוינים בגרזנים ובאלות ובאמצעותם ניפצו ראשי יהודים. רבים אחרים לקחו חלק בחיפוש אחר היהודים שהסתתרו והסגרתם לידי הפורעים. הפורעים חיטטו בכיסי היהודים, הפשיטו בגדים מעליהם ואף בזזו את נעליהם. איש מבין תושבי יאשי הנוצרים לא מחה על המעשים, לא בשעת ביצועם וגם לא לאחר מכן, והמעטים מאוד שניסו לעזור ליהודים עשו זאת בהיחבא.
על פי ההוראות לפינוי כל היהודים מיאשי, היה צורך לרכז אותם בשלב ראשון בחצר בנין ה"קסטורה" (בנין משטרתי גדול עם מרתפי מעצר). בכניסה לחצר נשדדו היהודים בידי שוטרים שחיטטו בכיסיהם ותלשו מהם תכשיטים ושעונים. פקידי העירייה (ששכנה בסמוך לבנין הקסטורה) אף לקחו מהיהודים את הבגדים שלבשו והנעליים שנעלו. בתוך הבניין המשטרתי יהודים הוכו במוטות ובאלות, חלקם הוכו למוות.
כאשר הבינו השלטונות הרומניים שמספר היהודים גדול בהרבה מכפי שחשבו ומשימת הפינוי קשה מדי, שינו את הוראת הפינוי הכללית של היהודים לפינוי כל הגברים היהודים, וניתנה פקודה לשחרר את הנשים ואת הילדים. למרות זאת, לא כל הנשים שוחררו - חלקן נרתע מלהתקרב לשער, שם היו ערמות של גוויות, ואחרות סירבו להיפרד מילדיהן, כפי שניסו להפריד השוטרים לפני שחרורן. הכאת היהודים בבניין הקסטורה נמשכה בידי כחמישים גרמנים מיחידה מיוחדת ובידי השוטרים הרומנים עד השעה 15:00, אז נסגר השער והחל טבח בעזרת מכונות ירייה. הטבח נמשך עד שעה 19:30 בערב. חלק מהיהודים הצליחו לפרוץ את החומות ואת הגדר ונמלטו לרחובות הסמוכים, שם רדפו אחריהם השוטרים המקומיים והחיילים. לפי הערכות מאוחרות בתוך בניין הקסטורה נרצחו כחמשת אלפים יהודים וברחובות הסמוכים עוד כמה אלפי יהודים. מקרה אופייני היה של גברילוביץ' קונסטנטין, נהג בשירות הרכבות, ששהה בעת האירועים במוסך סמוך לבניין הקסטורה. יהודים, שהצליחו לטפס על גדר הקסטורה, ברחו לתוך חצר המוסך, שם היה חייל רומני, שהתעלף עם תחילת היריות. הנהג הרומני לקח את הרובה של החייל המעולף והתחיל לירות ביהודים הנמלטים - לאחר המלחמה נידון על כך ל-15 שנות מאסר.
התייחסות השלטון לחלקו בפרעות הייתה תחת אמתלה של פעילות מדינית "לגיטימית". בדיעבד דווחו פעולות אלו כפעולות עונשין נגד יהודו-קומוניסטים וטייסי הכוחות הסובייטים שהפציצו את הרומנים קודם לכן. קפטרו, ששימש כ"פרפקט" המקומי (תפקיד שלטוני מקומי) ולא היה בסוד ההכנות, דיווח באובייקטיביות על המתרחש וכתב לממונים עליו שלפי הממצאים שנאספו הוכח שהתקריות אורגנו על ידי מי שרוצים להסית את הצבא הרומני, הצבא הגרמני והאוכלוסייה הנוצרית כנגד היהודים במטרה לגרום לרצח המוני. בישיבות הממשלה הרומנית שהתנהלו באותה תקופה כונו הפרעות של יאשי בשם "משימה לדילול יאשי מיהודיה".
רכבות המוות

בהתאם להוראת פינוי כל יהודי יאשי, ששונתה לפינוי כל הגברים היהודים מיאשי, הוזמנו רכבות, והיה צורך להעביר את היהודים שנותרו בחיים בחצר הקסטורה אל תחנת הרכבת. בחצר הקסטורה נותרו בחיים 5,000 עד 8,000 יהודים. הם הובלו משם אל תחנת הרכבת, תוך הכאתם בדרך על ידי ההמון וחיפוש נוסף שנעשה בכיסיהם ועל גופם, כדי לשדוד כל מה שנותר. בתחנת הרכבת הצטוו לשכב על הרצפה ולאחר הגעת הרכבת, נדחסו לקרנות שנועדו להובלת כימיקלים או להובלת בהמות. בקרונות מהסוג הראשון לא היו חלונות כלל ובקרונות מהסוג השני היו מעט חלונות עם סורגי ברזל. עובדי הרכבת אטמו את החלונות בלוחות עץ מחוברים במסמרים וזאת תוך כדי ואחרי העמסת היהודים. ליהודים שצופפו בכוח לא היה אוויר לנשימה, אך הניסיונות שנעשו לפרוץ פתח בקרונות הובילו לירי והרג המנסים. כדי לחסוך בקרונות צופפו את היהודים - בתוך קרונות בהם יכלו לעמוד 40 איש נדחסו 120 - 150 יהודים.
הפינוי בוצע בשתי רכבות שיצאו בשעות שונות אל יעדים שונים. הרכבת הראשונה יצאה מיאשי לטרגו פרומוס ב-30 ביוני 1941 בשעה 02:00. היא נסעה מספר קילומטרים, עצרה וחזרה ליאשי ולבסוף עזבה את העיר בשעה 04:00. הרכבת הזאת נועדה להוביל את היהודים למחנה הריכוז טרגו ז'יו, שם נכלאו יהודים שפונו מעיירות השדה, אך משהסתבר שלא היה שם מקום לאלפי יהודים נוספים, שונה יעדה. בשעות הבוקר ובשעות הצהרים נפתחו לזמן קצר מרבית הקרונות (לא כולם) לצורכי אוורור. ברכבת היו כ-50 קרונות ובהם כ-5,000 יהודים וחיילי משמר. רבים מנוסעי הרכבת מתו כתוצאה ישירה של חנק מחוסר חמצן. מי שניסה לברוח נורה. בתחנות הרכבת, דרכן עברה הרכבת, היו ניסיונות מחודשים לשדוד את היהודים על ידי רומנים שלא ידעו שכבר לא נשאר מה לשדוד, ותוך כדי כך נרצחו עוד יהודים.
הרכבת השנייה, שיצאה אל פודו אילואיי, נשאה כ-2,500 יהודים וכללה בנוסף ליתרת הגברים, גם את הנשים והילדים שלא יצאו מחצר הקסטורה וגם את היהודים שנכלאו במרתפי הקסטורה לפני הפוגרום. הרכבת הייתה מוכנה ליציאה (כל הקרונות אטומים) בשעה 6:00 בבוקר 30 ביוני, אך המתינה עד שנאספו מהתחנה עוד 80 גוויות, של יהודים שנורו או הוכו עד מוות בידי פועלי הרכבת, והועמסו על קרון נוסף. יהודים נוספים, שנאספו ברחובות יאשי, הובאו במשאיות. גם ברכבת זו צופפו את היהודים, ובכל קרון היו 120 - 150 יהודים. הרכבת כללה 20 קרונות עם יהודים, 5 קרונות עם חיילים ועוד 52 קרונות שנועדו ליעדים אחרים. הרכבת הגיעה לפודו אילואיי (במרחק 20 ק"מ מיאשי) בשעה 13:00 אך הקרונות נפתחו רק אחרי השעה 16:00. היהודים המעטים שנותרו בחיים וירדו מהרכבת היו עירומים או כמעט עירומים ובמצב גופני ירוד ביותר. המתים פונו מהרכבת על ידי יהודים שנכלאו עוד קודם לכן במחנה זה. כאלפיים גוויות פונו מהרכבת. קבוצות של צוענים ושל איכרים פשטו על הגוויות, כדי לגנוב מהם את שארית הבגדים ואת שיני הזהב. לא רק ביאשי, אלא גם ברכבות ובתחנות לאורך הדרך היחס התאפיין ברצחנות, תאוות בצע ורשעות. ד"ר פלדמן, אחד מניצולי הרכבת לפודו אילואיי, מספר שבאחת התחנות הצליח לשחד, תמורת שעון היד שלו, את אחד השומרים, כדי שיתן לו בקבוק מים. עם קבלת הבקבוק, פלדמן המיובש מיהר לשתות, אך חש צריבה נוראה - בבקבוק היה נפט.
תוצאות הפרעות

בפרעות יאשי מתו יהודים רבים, יותר ממחציתם בעיר עצמה והיתר ברכבות המוות. מפקד חשאי של הקהילה היהודית יצר רשימה שמית של 14,850 הרוגים. לפי דיווח של "שירות המודיעין המיוחד" (SSI) שעקב אחר האזכרות לקורבנות בבתי הכנסת היו 13,266 הרוגים, בכללם 40 נשים ו-180 ילדים. לשכות הגיוס לעבודות כפייה דיווחו על היעדרותם של 13,868 יהודים שלא ניתן לאתרם. מועצת השרים של רומניה פרסמה הודעה על הוצאתם להורג של 500 יודאו-קומוניסטים. קרבנות הטבח נקברו בקבר אחים גדול בבית הקברות היהודי ביאשי, העשוי בצורת קרונות רכבת.
לא רק יהודים מתו בפרעות - הכומר האורתודוקסי גריגורה רסמריצה Grigore Resmeriţă 1896-1941, שהתגורר בקרבת בית הכנסת של עושי הנרות נרצח על ידי הפורעים, שחשבוהו כנראה ליהודי. הכומר, ששמע המולה רבה יצא מביתו אל קהל יהודים, שנרדפו על ידי פורעים. הפורעים שראו גבר בעל זקן אדמוני, חשבוהו ליהודי נוסף ורצחו אותו בזמן שרצחו את כל היהודים האלה. גופתו הוטמנה, כנראה, בבור המשותף בו הוטמנו גופות היהודים. החקירה על נסיבות מותו, שנפתחה לבקשת משפחתו, לא הגיעה לתוצאות והתיק אבד.