stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריבוליים

| ריבוליים |
| --- | --- |
 Austrolebias cinereus
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: גמבוזאים
תת־סדרה:: Aplocheiloidei
משפחה:: ריבוליים
שם מדעי
 Rivulidae ‏מאיירס, 1925

Simpsonichthys boitonei
Hypsolebias magnificus
ריבוליים (שם מדעי: Rivulidae; מלטינית: "rivus" – נהר) היא משפחה של דגים מסדרת הגמבוזאים, המצויים בטבע באמריקה הדרומית, והם קרוביהם של דגי הדגליליים, כשבעבר נחשבו לתת-משפחה שלהם. הם הוגדרו כמשפחה עצמאית בידי החוקר George S. Myers ב-1925.
זוהי משפחה גדולה ובה מעל 400 מינים קטנים באורך 2 עד 20 סנטימטרים והם בעלי גוונים צבעוניים לאורך צידי גופם, המשמשים למשיכת נקבות. בשל גודלם הם פגיעים מאוד ולרוב מצויים סביב הקרקעית או צמחי המים הרדודים באזור חיותם. הם נפוצים מנהרות בתוך יער האמזונאס, דרך אגמים מתוקים וגם במים מליחים שונים.
בדומה לגמבוזיים הקרובים להם הם משריצים צאצאים מפותחים חיים.
סוגים

Anablepsoides
Aphyolebias
Atlantirivulus
Austrofundulus
Austrolebias
Campellolebias
Cynodonichthys
Cynolebias
Cynopoecilus
Gnatholebias
Hypsolebias
Kryptolebias
Laimosemion
Leptolebias
סוג ומין יחיד Llanolebias stellifer
Maratecoara
Melanorivulus
סוג ומין יחיד Micromoema xiphophora
סוג ומין יחיד Millerichthys robustus
Moema
סוג ומין יחיד Mucurilebias leitaoi
Nematolebias
Neofundulus
Notholebias
סוג ומין יחיד Ophthalmolebias ilheusensis
Papiliolebias
Pituna
Plesiolebias
סוג ומין יחיד Prorivulus auriferus
Pterolebias
Rachovia
סוג ומין יחיד Renova oscari
Rivulus
Simpsonichthys
Spectrolebias
Stenolebias
סוג ומין יחיד Terranatos dolichopterus
Trigonectes
Xenurolebias
שדה של חולמים

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  נועם סטולרמן
 הופק בידי:  נועם סטולרמן
 עריכה:  נועם סטולרמן, רונן גור אריה
 מוזיקה:  אנשי השדה
 צילום:  נועם סטולרמן, גיל ולברגה
 מדינה:  ישראל
 חברת הפקה:  פילמפארק הפקות
 הקרנת בכורה:  15 במרץ 2017
 משך הקרנה:  65 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שדה של חולמים הוא סרט תיעודי ישראלי משנת 2017 אותו ביים, הפיק וערך נועם סטולרמן.
הסרט עוקב אחר שלושה קיבוצניקים צעירים שמאסו בחיי הקיבוץ המשעממים ויצאו להגשים את חלומם להיות להקת רוק מצליחה בלונדון. צילומי הסרט ארכו כשלוש שנים ונערכו בישראל ובאנגליה במקביל.
ב-15 במרץ 2017 הסרט הוקרן בבכורה עולמית בסינמטק ת"א. באפריל 2017 הסרט יצא לסיבוב הקרנות בסינמטקים ת"א, הרצליה, חולון וחיפה.
תקציר

אביב, אביתר ויוגב הם שלושה קיבוצניקים צעירים ומנוכרים שמעולם לא היו שבעי רצון מחייהם בקיבוץ העוגן, אז הם פנו אל המוזיקה והקימו הרכב רוק בשם "אנשי השדה". מתוסכלים מהזלזול של חבריהם לקיבוץ, הם אורזים את הכלים ויוצאים להגשים את חלומם בלונדון הקרה. המחסור בקהל, הדיסוננס התרבותי והכסף ההולך ואוזל במטרופולין הזרה להם יאלצו את השלישייה לעשות חשבון נפש לגבי מקומם בעולם כחולמים.
רקע

הפקת הסרט החלה בשנת 2010 במסגרת לימודי הקולנוע של נועם סטולרמן ב"מנשר לאמנות", ובהמשך הפכה להפקה עצמאית לחלוטין שצילומיה נמשכו כשלוש שנים, הרבה אחרי שסטולרמן סיים את לימודיו. את רוב הצילומים ביצע סטולרמן בעצמו, ללא תמיכת קרנות קולנוע או גופי שידור, כשהוא נעזר בציוד שנתרם להפקה ובעזרתם של מתנדבים. עריכת הסרט ארכה גם היא כשלוש שנים. חלק מתקציב העריכה של הסרט גויס על ידי מימון המונים באתר הדסטארט.
הערות שוליים

↑  שדה של חולמים - הפרויקט של נועם סטולרמן באתר הדסטארט
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שדה של חולמים".
רודה שלונסקה

רודה שלונסקה (בפולנית: Ruda Śląska, נהגה: [ˈruda ˈɕlɔ̃ska] ‏האזנהקובץ:Pl-Ruda Śląska.ogg‏Ⓘ‏ (שלונסק הוא שמה הפולני של שלזיה); בשלזית: Ślůnsko Ruda; בגרמנית: Ruda) היא עיר עתיקה בשלזיה שבדרום-מערב פולין, ליד קטוביץ.
מבחינה מנהלית משתייכת העיר לפרובינציית שלזיה מאז הקמתה ב-1999. נכון לסוף יוני 2016 מנתה אוכלוסיית העיר קרוב ל-140,000 נפשות, והיא חלק מהאזור העירוני של קטוביץ שאוכלוסייתו הכוללת עומדת על 2.7 מיליון תושבים.
בתחילת המאה ה-20 נבנו בעיירה מבנים בסוג פמילוק עבור פועלים במכרות. מבנים אלו נשמרו עד היום.
ריבוליטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק 
 מטבח:  Tuscan cuisine 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  לחם, שעועית מצויה, Brassica oleracea var. palmifolia 
 
מרק ריבוליטה
ריבוליטה (באיטלקית: Ribollita - מילולית: "מורתח מחדש") הוא מרק האופייני למטבח אזור טוסקנה, תת-אזור של המטבח האיטלקי.
מרק ירקות זה, המורכב מלחם וירקות אפויים, מהווה ארוחת איכרים שלמה.
הכנה

מרק ריבוליטה עשוי משאריות אוכל, ומכיל לחם יבש, שעועית מסוג קנלינני, וירקות (גזר, כרוב, בצל, תרד או עלי מנגולד, קוולו נרו (כרוב שחור) וסלק) המרק מתובל בעשבי תיבול ובשום, ולעיתים מוסיפים לו עגבניות. הכנת המרק כיום נמשכת שלושה ימים - לאחר השריית השעועית במשך יום, מבשלים את הירקות פעם אחת, ולמחרת מבשלים את הירקות עם הלחם בפעם השנייה לקבלת נזיד סמיך.
משמעות שמו של המאכל מעיד על כך שמדובר במרק המוכן משאריות מזון שנשארו. מקורו של מרק זה בימי הביניים, במטבח האיכרים (האריסים) של האזור, ובמקורו היה המרק למעשה חימום מחדש של מרק המינסטרונה שנותר משולחן בני האצולה מהיום הקודם, בשילוב הלחם היבש שנותר אף הוא מארוחה ביום קודם.
ראו גם

תזונת ימי הביניים
דזופה טוסקנה
שבועת זרת

שבועת זרת
שבועת זרת (באנגלית: Pinky swear) היא מחווה המקובלת בין ילדים, ובה הנשבעים מתחייבים לקיים הבטחה שקיבלו.
המחווה כוללת נעילת זרתות של מבטיח ההבטחה ושל מקבלהּ, או של שני מבטיחי הבטחה, ומסמנת שאצבעו של מפר ההבטחה תישבר, או ראויה להישבר.
בעת המחווה נהוג לומר משפטים שונים. בישראל, לאחר מריבה בין ילדים, נהוג לשלב את אצבעות הזרת זו בזו תוך אמירת מילות פיוס: "שולם שולם לעולם ברוגז ברוגז אף פעם". בארצות הברית נהוג לומר: "Pinky, pinky, Whoever tells a lie, Will sink down to the bad place, And never rise up again" (בתרגום חופשי: "זרת, זרת, מי שיספר שקר, ישקע למקום רע, ולעולם לא ישוב"). ביפן נהוג לומר: "指切り拳万、嘘ついたら針千本呑ます" (בתרגום חופשי: "שבועת זרת, עשרת אלפים אגרופים, מי שישקר יבלע אלף מחטים").
הערות שוליים

↑  The play's the thing, the Guardian, ‏2010-10-29 (באנגלית)
↑  The Korean Promise 👍"약속" (yaksok) | K-Drama Amino, K-Drama | aminoapps.com
↑  John Russell Bartlett, Dictionary of Americanisms: A Glossary of Words and Phrases Usually Regarded as Peculiar to the United States, Little, Brown, 1860. (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריימונד אוסוואלד קפראטה

| --- | --- |

 לידה:  13 במרץ 1897 ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 באוגוסט 1966 (בגיל 69) בירקנהד, הממלכה המאוחדת 
 תפקידים בשירות
 קצין במשטרת המנדט
 
ריימונד אוסוואלד קפראטה (באנגלית: Raymond Oswald Cafferata; ‏13 במרץ 1897 – 1 באוגוסט 1966) היה קצין במשטרת המנדט. קפראטה היה מפקד משטרת חברון בעת טבח חברון (תרפ"ט) בימי מאורעות תרפ"ט, וכן פיקד על אירועי הדמים בעת המצור על גבעת חיים וחיפוש הנשק ברמת הכובש.
ביוגרפיה > שנים מוקדמות

ריימונד אוסוואלד קפראטה נולד בשנת 1897 בעיר ליברפול שבאנגליה, בן לעורך דין. קפראטה הנער לא נטה ללימודים. בבית הספר הרבה לקבל עונשי מלקות, כנהוג באנגליה באותה עת. פעמים אחדות סולק מכיתתו. הצטיין בעיקר בכדורגל. בשנת 1914, כשהיה בגיל 17, החל לעבוד כפקיד בהנהלת הרכבת. קפראטה לא אהב את עבודתו, אך באותה שנה פרצה מלחמת העולם הראשונה והוא מיהר להתגייס לצבא בטענה שהוא בן 21. השתתף בקרבות בפלנדריה במסגרת הרגימנט של ליברפול (Liverpool Regiment) והיה חייל וקצין מצטיין, אמיץ ובעל תושייה שזכה לאמון חבריו ואף קיבל עיטור ממלך בלגיה.
לאחר תום המלחמה הצטרף לבלאק אנד טאנס, ככינויו של כוח אשר תגבר את משטרה המלכותית האירית (Royal Irish Constabulary), שלחמה נגד האירים במאבקם לעצמאות ופורקה לאחר שאירלנד (למעט חלקה הצפוני) זכתה לעצמאות בשנת 1921 (בוגר נוסף של כוח משטרתי זה, שהגיע לאחר פירוקו לארץ ישראל הוא דאגלס דאף).
בשנת 1922 הגיע קפראטה לארץ ישראל כאיש הז'נדרמריה הבריטית (British Gendarmerie), גוף צבאי-משטרתי בריטי שהוקם לאחר שהתברר לנציב העליון הרברט סמואל, בעקבות מאורעות תרפ"א, שאירעו בשנת 1921, כי משטרת המנדט עדיין אינה בשלה להתמודד עם בעיות הביטחון בארץ ישראל. אנשי הכוח גויסו בשנת 1922 מתוך אנשיה לשעבר של המשטרה המלכותית הבריטית באירלנד. לכוח גויסו 762 מתנדבים והם זכו בפי אנשי היישוב לכינוי "האירלנדים". בתקופת שלטונו של הנציב העליון הרברט פלומר, לאחר שנערך ארגון מחדש של כוחות הביטחון הבריטיים בארץ ישראל, פורקה הז'נדרמריה בשנת 1926 וחלק מאנשיה וקפראטה בתוכם גויסו למשטרת המנדט. חלקם האחר עבר לשרת בחיל הספר העבר-ירדני שהוקם אז.
קפראטה מילא תפקידי פיקוד רבים במשטרת המנדט ובמרוצת השנים הגיע לדרגה משטרתית המקבילה לדרגת קולונל. בימי מאורעות תרפ"ט, בשנת 1929, היה מפקד משטרת חברון.
ביוגרפיה > הטבח בחברון

בעת הטבח בחברון, ב-24 באוגוסט 1929, ניסה קפראטה להתמודד עמו. על פעולתו נחלקו הדעות. האנגלים ראו בו גיבור שעמד יחידי בפרץ והציל חייהם של מאות יהודים. יהודי חברון ואנשי היישוב גינו אותו בחריפות על שהצליח לשמור על עורו בעת ששישים ושישה יהודים נרצחו לנגד עיניו. במבט היסטורי מרוחק ומאוזן יותר נראה כי קפראטה היה חסר אונים להתמודד עם האירוע. הוא הגיע לחברון שלושה שבועות לפני הטבח, לא הכיר את נכבדי הערבים ולא הייתה לו שפה משותפת עם היהודים. על השוטרים הערבים שעמדו לפקודתו לא יכול היה לסמוך, ובמשטרת חברון שירת רק שוטר יהודי אחד - חנוך ברודז'יצקי.
ביום ו', 23 באוגוסט, כשנתגברה ההסתה בעיר ונראה היה כי עומדת להתרחש התפרצות, חזר וביקש קפראטה בטלפון כי תשלח אליו עזרה, אך לא נענה. על יהודי חברון השקיף בבוז על כי אינם מראים נכונות להגן על עצמם. באותו ערב הורה ליהודי העיר להסתגר בבתיהם.
בשבת, 24 באוגוסט, באו אל קפראטה ראשי הקהילה. הוא סילק אותם בגסות והורה להם לשוב ולהסתגר בבתיהם. כאשר התחיל הטבח והפורעים עברו מבית לבית ורצחו את יושביהם, ניסה קפראטה לעצור את ההמון. הוא ירה לעברו והרג שניים מן הפורעים. ההמון השיב ברגימת אבנים עד שקפראטה נפל מסוסו. רק אז הורה לשוטרים החמושים לירות בפורעים, אך שוטריו הערבים נמנעו מלפגוע בפורעים וירו באוויר. קפראטה עצמו והשוטר היהודי חנוך ברודז'יצקי ירו והרגו שמונה מן הפורעים. רק בשעות לפני הצהריים, כשנרצחו כבר עשרות יהודים, החל ההמון להתפזר. קפראטה ריכז את הנותרים בחיים, ובהם פצועים רבים, בבניין המשטרה, וציווה על שוטריו למנוע מן ההמון מלהתפרץ לבניין. רק בשעות אחר הצהריים הגיעה לעיר תגבורת של 20 שוטרים וחיילים בריטים. עם ערב הגיעו לעיר כמה מן האוקספורדים, כפי שכונו בפי אנשי היישוב אנשיה של קבוצה של 28 סטודנטים מן המכון התאולוגי של אוקספורד, שהגיעו בקיץ 1929 עם מוריהם לסיור בארץ ישראל ונענו לקריאת מפקד משטרת ירושלים, שהופנתה בהתגבר המאורעות, לכל האזרחים הבריטים להתנדב למשטרה כשוטרים מוספים. הם החישו עזרה לשכונות ולנקודות יישוב מרוחקות ומילאו תפקיד חיובי בהגנת היישוב. קפראטה יצא עם האוקספורדים לחסום המון של בדווים שעלה מן הנגב. לאחר כמה יריות התפזר ההמון.
הנותרים בחיים מיהודי חברון פונו מן העיר לירושלים, בהגנה משטרתית. ראשונים פונו הפצועים, הנשים והילדים ולאחריהם יתר הניצולים.
הבריטים העלו על נס את פועלו של קפראטה בעת הטבח, כגיבור שישמש דוגמה לשוטרי המנדט. הוענקה לו "מדליית המלך המשטרתית על אומץ לב" (King's Police Medal for Gallantry), הוא הועלה בדרגה ונתמנה כמפקד בית הספר לשוטרים ובמקביל למפקד משטרת יפו. בבריטניה התפרסם קפראטה כגיבור, עיתוני ליברפול היללו אותו כמי שעמד לבדו מול 20 אלף איש והציל את ילדי היהודים. כאשר נשא אישה שנתיים לאחר המאורעות, נחשבה חתונתו של קפראטה, שהבריטים קראו לו "גיבור חברון", לחתונת השנה בחוגי הממשל המנדטורי.
בסוף שנת 1929 הופיע קפראטה בפני ועדת שו שבאה לארץ ישראל לחקור את מאורעות תרפ"ט. בעדותו הטיל את האשם על היהודים שעצם הימצאם בחברון גרם לטרדה לתושבי חברון הערבים.
ביוגרפיה > החיפוש ברמת הכובש

בשנים 1936–1938 היה קפראטה מפקד משטרת שכם, ובשנים 1938–1940 היה מפקד משטרת חיפה, בשנת 1940 נתמנה למפקד משטרת מחוז השומרון ובשנת 1944 חזר לפקד על משטרת חיפה.
ב-15 בנובמבר 1943, בעצם ימי מלחמת העולם השנייה, בעת שרבבות מבני היישוב התגייסו לצבא הבריטי, נתגלו בבדיקה אקראית באוטובוס שערכו חיילים בריטים,  שני מקלעים ארוזים בשק על גג האוטובוס. איש מיושבי האוטובוס לא הודה כי הנשק שייך לו. חשדם של הבריטים נפל על שני צעירים תושבי קיבוץ רמת הכובש (שאמנם היו חברי הפלמ"ח והנשק היה שלהם) והם נלקחו למעצר. הבריטים החליטו לערוך חיפוש בקיבוצם של השניים, ועוד באותו יום הקיפו כוחות צבא ומשטרה את הקיבוץ. למחרת בבוקר ב-16 בנובמבר נכנסו כ-300 אנשי צבא ומשטרה בעשרות כלי רכב לקיבוץ. בראש מבצע החיפוש עמד ריימונד קפראטה. במקביל הקיפו כוחות צבא רבים את הקיבוץ מבחוץ ומעליו חגו מטוסי סיור. התואנה לעריכת החיפוש הייתה חשד להמצאם של עריקים פולנים מצבא אנדרס בקיבוץ, ואמנם להוכחת טענתם הביאו הבריטים כמה קצינים ואנשי משטרה צבאית פולנית "לשם זיהוי העריקים". לאחר שנוכחו הפולנים לדעת כי הובאו לקיבוץ באמתלת שווא, קמו וחמקו מן המקום.
הגברים שבקיבוץ רוכזו במכלאות מוקפות תיל בחצר הקיבוץ. במהלך החיפוש נגרם נזק רב למבנים ולרכוש. חברות הקיבוץ רגמו את הבריטים באבנים וחפצים. בחיפוש לא נתגלה נשק, פרט למספר רימוני סרק. קפראטה דרש להסגיר לידי הבריטים עשרים אנשי פלמ"ח. מוכתר הקיבוץ סירב וקפראטה הורה לאנשיו להעלות בכוח עצירים מן המכלאות לכלי הרכב. פרצה תגרה המונית שבמהלכה עצרו הבריטים 35 איש ופצעו 14 אנשים, בכללם שניים שנפצעו מיריות שירה קפראטה באקדחו. אחד הפצועים, שנפגע ממכת אלה בראשו, מת לאחר מכן מפצעיו.
בעת האירוע הוזעקו כ-3,000 מחברי ארגון "ההגנה" בשרון לעזרת הקיבוץ והקיפו את הכוחות הבריטים הצרים על היישוב. כ-150 מהם הצליחו לפרוץ לחצר הקיבוץ. מפקדי "ההגנה" שקלו להפעיל גם כוח מזוין אולם ויתרו על כך בהיווכחם בעוצמת הכוח הבריטי.
בעת שקפראטה היה מפקד משטרת חיפה טען ידיד הציונות הלורד יאשיה קלמנט ודג'ווד כי השוטרים הבריטים בארץ ישראל חדורים באנטישמיות ואף גילו גילויי שמחה כאשר חיפה ותל אביב הופצצו על ידי מטוסים איטלקיים. הלורד דיבר בלעג על שנאת היהודים בחוגי הממשל בארץ ישראל של "ג'נטלמנים נושאי שמות עתיקי יומין" כדוגמת קפראטה. קפראטה שלח ללורד מכתב חריף בו כתב כי רק הנאצים יכולים להפיק תועלת מדבריו, וכי שימושו בשם קפראטה מתאים יותר לתמהונים הנושאים נאומים בהייד פארק. בזכרונותיו טען קפראטה כי הזדהה עם אסונם של ניצולי השואה.
ביוגרפיה > המצור על גבעת חיים

בסוף שנת 1945 גברה ההעפלה לארץ ישראל. הפלמ"ח יצא לפעולה נגד תחנות המכ"ם הבריטיות שהיו פזורות לאורך החוף ועקבו אחר תנועת ספינות המעפילים. בליל 23 בנובמבר 1945 פוצצו כמה תחנות מכ"ם ומשטרה בריטיות. משטרת החוף שבגבעת אולגה חובלה אף היא על ידי כוח פלמ"ח ששכן בקיבוץ גבעת חיים. למחרת הטילו הבריטים מצור על גבעת חיים. כוחות גדולים של צבא ומשטרה בפיקודו של ריימונד קפראטה הקיפו את הקיבוץ. קפראטה הודיע למוכתר הקיבוץ כי עקבות החבלנים הובילו לקיבוץ והודיע על כוונתם של כוחותיו לפרוץ פנימה ולערוך מסדר זיהוי, כדי לאתר את מבצעי הפעולה בגבעת אולגה. המשא ומתן על הכניסה לקיבוץ התארך והכניסה לחצר הקיבוץ נדחתה ליום המחרת, 25 בנובמבר. בינתיים ריכז ארגון "ההגנה" אלפי מתנדבים בקיבוץ עין החורש הסמוך, שבכוונתם היה לנוע לגבעת חיים, להצטרף אל הנצורים, להתערב בתוכם ולשבש בכך את זיהוי מבצעי הפיצוץ בגבעת אולגה. במשך הלילה נמשכו המגעים עם הבריטים, אולם בשל נוקשותם הוחלט על פריצה לגבעת חיים.
ב-25 בנובמבר פרצו הבריטים לקיבוץ, שבחצרו נאספו כ-2,000 איש ותוך כדי הפריצה האלימה נפצעו רבים ואיש אחד נהרג. אנשי הקיבוץ רוכזו במכלאה ו-130 מהם נעצרו. בה בעת פתחו האלפים שהתרכזו בעין החורש במצעד מאורגן ולא אלים לכיוון גבעת חיים. עם צהרים עצר קפראטה את המצעד וציווה על הצועדים שלא להמשיכו. הצועדים לא צייתו ופתחו בריצה לעבר הקיבוץ. קצין בריטי קרא לעבר הצועדים כי אם ימשיכו בצעידתם יפתחו עליהם הבריטים באש. ההמונים המשיכו לנוע ואז פתחו עליהם הבריטים באש ממקלעים, תת-מקלעים ורובים. התוצאה הקטלנית הייתה כי 7 מן היהודים נהרגו (בנוסף לאיש שנהרג בעת פריצת הבריטים לקיבוץ) ו-42 נפצעו. ההרג גרם להלם ותדהמה ביישוב. בארצות הברית גברו הקולות לסלק את בריטניה מארץ ישראל ולפתוח את שעריה לעלייה יהודית.
למרות אירועי הדמים ברמת הכובש ובגבעת חיים, ראו שלטונות המנדט בקפראטה קצין מצטיין, ובינואר 1946 הוענקה לו "מדליית המשטרה הקולוניאלית" (Colonial Police Medal). קפראטה עצמו הגדיר את השקפתו: "אינני אנטישמי ואינני אנטי-ערבי, אני פשוט פרו-בריטי".
ביוגרפיה > ניסיון ההתנקשות בקפראטה

קפראטה היה אחראי לרדיפות, המאסרים והעינויים שננקטו נגד אנשי לח"י ואצ"ל באזור הצפון. הוא היה אחראי למותו של חייל האצ"ל אשר טרטנר שנתפס בחיפה בעת הדבקת כרוזים. טרטנר נפצע ברגלו מיריות שוטרים בריטים, הובא לחקירה ונמנע ממנו טיפול רפואי. רגלו נקטעה בגלל נמק והוא נפטר לאחר הניתוח. הוחלט להתנקש בחייו של קפראטה בפעולה משותפת של אצ"ל ולח"י. מפקד הפעולה היה יוסף קרמרמן מהאצ"ל וסגנו היה נחמיה בן-תור (ארזיה) מלח"י. משרדו של קפראטה היה ברחוב המלכים והוא גר על הר הכרמל. הוא נסע כל בוקר באותה הדרך במכונית פורד נהוגה על ידי נהגו.
ההתנקשות בוצעה ב-13 בפברואר 1946. משאית נהוגה על ידי איש אצ"ל ניסתה לחסום את דרכו אולם הנהג הבחין בכך, הגביר את המהירות והצליח לעבור. בן-תור ירה לעבר המכונית שישה כדורים מאקדח תופי שניפצו את שמשות הרכב אך קפראטה לא נפגע. מאקדח הפרבלום של בן-תור נפלטה ירייה שריסקה את העצם ברגלו והוא נשאר שוכב על הכביש. במבצע נועז הוא פונה משם לאשפוז ממושך בבית החולים "פעילן" ברמת גן שבו טופלו פצועי אצ"ל ולח"י.
ביוגרפיה > סוף דרכו

זמן קצר לאחר ההתנקשות עזב קפראטה את הארץ, לאחר שעוד הספיק לבצע את חיפוש הנשק בקיבוץ יגור. בהיותו בלונדון פתח קפראטה לשכת גיוס לשם גיוסם של 3,000 איש למשטרת המנדט הבריטי בארץ ישראל. ביוני 1946 הוחלט כי קפראטה לא יחזור לארץ ישראל משום ששם נשקפת סכנה לחייו וניתנה לו משרה משטרתית בלונדון. בשנת 1948 פרש משירותו במשטרה.
ריימונד קפראטה מת בשנת 1966.
הערות שוליים

↑  ד. אוסטר וי. ספיר בין מקבלי האורדנים, הצופה, 1 בינואר 1946
↑  נחמיה בן-תור:היום אכתוב בעט, עמ' 254-263, הוצאת יאיר שטרן, 1990
| המנדט הבריטי משטרת המנדט |
| --- | --- | --- |
| מפקדי המשטרה | פרסי בראמלי • הנרי טיודור • ארתור סטיבן מאברוגורדאטו • רוי ספייסר • אלן סונדרס • ג'ון מורי ריימר-ג'ונס • ויליאם ניקול גריי |  |
| יחידות צבא ומשטרה קשורות | המשטרה המעולה • הז'נדרמריה הבריטית • חיל הספר העבר-ירדני • משטרת היישובים העבריים • כלניות • מחלקת החקירות הפליליות של משטרת המנדט • משטרת תל אביב • המשטרה הניידת • הנוטרים • המשמר הנע • משמר הרכבת |  |
| אישים | אברהם זלינגר • תומאס ג'יימס וילקין • ריימונד אוסוואלד קפראטה • הרברט דאוביגין • רוי פאראן • ג'פרי מורטון • דאגלס דאף • צ'ארלס טיגארט • פאיז ביי אל-אידריסי‎ • הנרי טיודור • ויליאם דובי • ברנרד פרגוסון • שלמה שיף • דוד תדהר • חביב כנען • גרו גרא • ירחמיאל ירון |  |
| אירועים בולטים | מאורעות תר"פ • מאורעות תרפ"א • מאורעות תרפ"ט • מאורעות אוקטובר 1933 • המרד הערבי הגדול • מבצע עוגן • סטרומה • השבת השחורה • אקסודוס (אוניית מעפילים) • המצור על גבעת חיים • פרשת הרצח בחולות תל נוף • רצח ארלוזורוב |  |
| מבנים ואתרים | מגרש הרוסים • בווינגרד • מצודות טיגארט • גדר הצפון |  |
המנדט הבריטי • משטרת ישראל • פורטל היישוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1175379182  VIAF: 2927154801898556310004   WorldCat (עם VIAF): 2927154801898556310004
שדה שברים

באלגברה, שדה השברים של תחום שלמות  R הוא שדה הנוצר מתחום שלמות  R, על ידי תהליך שהוא חיקוי ליצירת שדה המספרים הרציונליים מתוך תחום השלמות של המספרים השלמים. על ידי שדה שברים, ניתן "להשלים" כל תחום שלמות לשדה. שדה השברים הוא מקרה פרטי של מיקום (לוקליזציה) של חוג.
בניה לא פורמלית

זהו הסבר לא פורמלי לבנייה. הבניה הפורמלית בחלק הבא. 

נבנה את שדה השברים בדומה לתהליך הבניה הפורמלי של שדה הרציונליים מחוג המספרים השלמים. כדי ליצור שדה נבנה לכל איבר שונה מאפס בתחום השלמות הפכי, ונסגור את האובייקט שנוצר תחת פעולות החוג (חיבור וכפל).
נסמן את ההפכי שבנינו לאיבר  \ a\in R ב-  {\frac {1}{a}}. איבר זה כבר לא בהכרח שייך לחוג המקורי. כיוון שתחום שלמות הוא חוג קומוטטיבי, ההפכי של המכפלה  ab (או  a\cdot b) שהוא  {\frac {1}{ab}} יהיה  {\frac {1}{a}}\cdot {\frac {1}{b}}, כלומר:
קיום ההופכיים מאפשר לנו לפתור משוואות מהצורה  \ ax=b, על ידי הכפלה משמאל בגורם  {\frac {1}{a}}, ולכן פתרון המשוואה הוא המכפלה  {\frac {1}{a}}\cdot b (כאן יש בעצם רמאות כי אנו מכפילים גורם בחוג  R עם גורם שהוא מחוץ לחוג ולכן המכפלה מראש לא מוגדרת), את המכפלה הזו נסמן כ"שבר"  {\frac {b}{a}}.
אם  \ a,b,c,d\in R אז נשים לב שהפתרון למשוואה  \ bd\cdot x=ac הוא מצד אחד  {\frac {ac}{bd}} ומצד שני המכפלה   {\frac {a}{b}}\cdot {\frac {c}{d}} ולכן קיבלנו כלל לביצוע מכפלה בין השברים:
בצורה דומה ניתן לקבל גם כלל לחיבור בין שברים, על ידי "מכנה משותף":
כיוון שזהו תחום שלמות מתקבל גם שניתן לצמצם משוואה ולכן אם  \ ab\cdot x=ac ו- a שונה מאפס, אז גם  \ bx=c או בצורת השברים:
בניה פורמלית

נבנה את שדה השברים על ידי הגדרת פעולות כפל וחיבור על מחלקות שקילות מקבוצת זוגות הסדורים  R\times (R-\left\{0\right\}), באופן שמחלקת השקילות של הזוג הסדור  (a,b) תתאים למה שנסמן כשבר  {\frac {a}{b}}.
קודם כל, נרצה שיהיה אפשר לצמצם את השבר כלומר -  {\frac {ac}{bc}}={\frac {a}{b}} ולכן נגדיר את יחס השקילות  \sim  על הקבוצה  \ R\times (R\setminus \left\{0\right\}) כיחס:
את מחלקת השקילות של  (a,b) נסמן  [a,b].
נגדיר, בהתאם לבניה הלא פורמלית את הכפל ואת החיבור:
\ [a,b]\cdot [c,d]=[ac,bd]
\ [a,b]+[c,d]=[ad+cb,bd]
ניתן להראות שהפעולות מוגדרות היטב (כלומר אין תלות בבחירת הנציגים של מחלקת השקילות), והן קומוטטיביות ואסוציאטיביות, ולכן יוצרות חוג קומוטטיבי עם יחידה (הוכחה מפורשת נמצאת בערך מספר רציונלי). איבר האפס של החוג הוא  \ [0,1] ואיבר היחידה של החוג הוא  \ [1,1]. לכל איבר  \ [a,b] קיים נגדי והוא  \ [-a,b], ואם  a\neq 0 אז קיים לו גם הפכי,   \ [b,a], ולכן זהו שדה.
שדה זה מכיל עותק של החוג  R, שהוא האיברים  [a,1].
דוגמאות

אם  R הוא כבר שדה, אז שדה השברים שלו איזומורפי ל- R עצמו. לפיכך, מכיוון שתחום שלמות סופי הוא שדה, נובע שעוצמת שדה השברים שווה תמיד לעוצמת החוג המקורי.
שדה השברים של  \mathbb {Z}  (השלמים) הוא שדה המספרים הרציונליים  \mathbb {Q}  .
שדה השברים של  F[t], חוג הפולינומים מעל שדה  F, נקרא שדה הפונקציות הרציונליות, ומסומן  F(t).
שאראף רשידוב

| --- | --- |

 לידה:  24 באוקטובר 1917 (יוליאני) דז'יזק, ברה"מ 
 התאבד:  31 באוקטובר 1983 (בגיל 66) טשקנט, ברה"מ 
 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, הרפובליקה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  Chigʻatoy cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת סמרקנד (1941) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה
 עיטור לנין (16 בינואר 1950)  עיטור לנין (2 בדצמבר 1971)  עיטור לנין (10 בדצמבר 1973)  עיטור לנין (4 בנובמבר 1967)  עיטור לנין (1 במרץ 1965)  עיטור לנין (11 בינואר 1957)  עיטור לנין (30 בדצמבר 1974)  עיטור לנין (25 בדצמבר 1976)  מדליית הפטיש והמגל (4 בנובמבר 1977)  מדליית הפטיש והמגל (30 בדצמבר 1974)  גיבור העמל הסוציאליסטי (4 בנובמבר 1977)  עיטור לנין (4 בנובמבר 1977)  עיטור לנין (6 במרץ 1980)  עיטור הכוכב האדום (23 בינואר 1946)  עיטור אות הכבוד (25 בדצמבר 1944)  עיטור הדגל האדום של העמל (6 בדצמבר 1951)  עיטור הכוכב האדום (28 באוגוסט 1942)  פרס לנין (1980)  גיבור העמל הסוציאליסטי (30 בדצמבר 1974)  עיטור מהפכת אוקטובר (5 במרץ 1982)  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית ותיק העמל  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות 
 
שאראף רשידוב (באוזבקית: Sharof Rashidovich Rashidov‏; 6 בנובמבר 1917 – 31 באוקטובר 1983, טשקנט) היה מדינאי סובייטי, המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית האוזבקית בשנים 1959-1983 (האישיות הממסדית הבכירה באוזבקיסטן הסובייטית). על תרומתו זכה 10 פעמים בעיטור לנין, פעמיים בתואר גיבור העמל הסוציאליסטי, ובעיטורים נוספים.
תחילת הקריירה

רשידוב נולד בעיירה ז'יזאק (90 ק"מ מסמרקנד) למשפחת איכרים ממוצא אוזבקי. בשנת 1935 הוא סיים בית ספר למורים והחל ללמד בבית הספר בעיר בו נולד. בשנת 1937 הוא עבר לסמרקנד והחל לעבוד בעיתון מקומי תחילה כמזכיר ואחר כך כעורך. במקביל לעבודה בעיתון, השלים רשידוב לימודים באוניברסיטה של טשקנט.
בשנת 1941 הוא גויס לצבא האדום ונפצע בקרבות מלחמת העולם השנייה. לאחר החלמה מפציעה חזר רשידוב לסמרקנד. בשנת 1944 החל בקריירה מפלגתית ומונה למזכיר סניף מפלגתי בסמרקנד.
רשידוב כסופר

הספר הראשון של רשידוב יצא לאור בשנת 1945. בשנת 1951 הוא פרסם ספר ראשון בטרילוגיה על האירועים השונים באוזבקיסטן הסובייטית. הספר השלישי בסדרה זו פורסם בשנת 1971. בנוסף לכך הוא פרסם מספר ספרים נוספים. בשנת 1969 על בסיס אחד מספריו צולם סרט קולנוע. בשנים 1979-1980 יצאה לאור אוסף יצירות של רשידוב ב-5 כרכים.
רשידוב כפוליטיקאי

בשנת 1950 רשידוב עבר לטשקנט ומונה לתפקיד יושב ראש הסובייט העליון של הרפובליקה. הוא כיהן בתפקיד זה במשך תשע שנים. בשנת 1959 הוא קודם לתפקיד המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של אוזבקיסטן הסובייטית. במציאות הסובייטית זה התפקיד הבכיר ברפובליקה. רשידוב ניהל את הרפובליקה עד מותו בשנת 1983.
במהלך כהונתו אוזבקיסטן הסובייטית התפתחה מאוד, נבנו ערים חדשות, מפעלי תעשייה רבים והוקמו מוסדות תרבות. בשנת 1966 העיר טשקנט עברה רעידת אדמה קשה. רשידוב פעל רבות לשיקום העיר.
עם הגעת יורי אנדרופוב לשלטון היחסים בין רשידוב לבין מוסקבה עברו משבר קשה. אנדרופוב רמז לרשידוב שהוא מצפה ממנו להתפטר, אך רשידוב העדיף להישאר בתפקיד. לטשקנט הגיעה ממוסקבה צוות חוקרים שהחלו לחקור שחיתות שלטונית ובמיוחד דיווחים על איסוף כותנה (פרשת הכותנה). עד מהרה נמצאו ראיות לכאורה על שחיתות בקנה מידה ארצי והיו גם ראיות שקשרו את רשידוב לנושא. ב-31 באוקטובר 1983 רשידוב נפטר. הוא נטמן במרכז העיר והיה מתוכנן להקים במקום מאוזולאום שיהיה מקום עלייה לרגל של תושבי הרפובליקה.
בקיץ 1984 לטשקנט הגיע משלחת רמת דרג ובראשו יגור ליגצ'וב, מראשי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בכינוס מפלגתי שבמהלכו היה צריך לבחור יורש לרשידוב, כול הנאומים התרכזו בגינוי של רשידוב והוא הואשם בשחיתות, אי-קידום אנשים ראויים וכו'. בהתאם להחלטת הכינוס הוצאה גופת רשידוב ממקום קבורתה במרכז העיר והועברה לבית העלמין. בעקבות הטיהורים שנערכו לאחר הכינוס, כל ראשי הממסד המפלגתי והשלטוני של הרפובליקה הוחלפו וחלקם נשפט.
בשנת 1991, לאחר שאוזבקיסטן זכתה בעצמאות, שוחררו כל הנאשמים שהיו במעצר ושמו של רשידוב נוקה. בעיני השלטון הנוכחי רשידוב נחשב למנהיג מקומי שקידם את הרפובליקה תוך עמידה בלחצים משלטון המרכזי שבמוסקבה.