stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר סלטאנוב
ביוגרפיה

אלכסנדר סלטאנוב סיים ב-1970 את המכון המוסקבאי ליחסים בינלאומיים (MGIMO) ומאז אותה שנה הוא עובד במשרד החוץ הרוסי. הוא עבד בכווית ובסוריה במחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה של משרד החוץ הרוסי.
בשנים 1992-1998 היה שגריר רוסיה בירדן ובשנים 1999-2001 היה ראש מחלקת המזרח התיכון וצפון אפריקה של משרד החוץ הרוסי. לאחר מכן היה סגן שר החוץ במשך עשור (מ-2001 ועד 2011) כשבמקביל כיהן כשליח נשיא רוסיה למזרח התיכון, תוך שהוא מחליף בתפקיד את ואסילי סרדין, שהיה השליח המיוחד של נשיא רוסיה לענייני המזרח התיכון מ-1999 עד 2006, לצד אלכסנדר סלטאנוב. לפני ואסילי סרדין, בתפקיד נציג הנשיא הרוסי לענייני המזרח התיכון כיהן ויקטור פוסובאליוק (בשנים 1994-1999).
במסגרת עבודתו אלכסנדר סלטאנוב התעסק ביחסי רוסיה עם מדינות המזרח התיכון ואפריקה ובענייני הסכסוך הישראלי-פלסטיני והתגרענות איראן. במאי 2011, דמיטרי מדבדב פיטר אותו מתפקידו בשל הגיעו לגיל פנסיה (65). בתפקיד נציגו המיוחד של נשיא רוסיה לענייני המזרח התיכון החליפו מיכאיל בוגדנוב, שגריר רוסיה בקהיר מ-2004.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמנת עבודת לילה (מאפיות)

אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925 היא האמנה ה-20 של ארגון העבודה הבינלאומי. האמנה קובעת שיש לאסור בחוק עבודה בלילה על מנת לאפשר לפועלי האפייה שנת לילה. האמנה אומצה ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928. במהלך שנות ה-60 ירדה קרנה של האמנה, לאור התרחבות האפיה הממוכנת. בדצמבר 1963 הוחלט בוועידת המזון של ארגון העבודה הבינלאומי להקים ועדה שתבחן את ביטול האמנה, שנתמכה אז בידי שלוש עשרה מדינות בלבד, ביניהן ישראל שחוקקה את חוק איסור אפיית לילה.
היסטוריה

ההתנגדות לאפייה בלילה הייתה, יחד עם הדרישה שלא לעבוד ביום ראשון, היעד המרכזי של ארגוני האופים באירלנד בשנות ה-30 של המאה ה-19. ההתנגדות לאפייה בלילה הופיעה גם באמנה של הקומונה הפריזאית בשנת 1871, ומאז הייתה דרישה רווחת בקרב ארגוני פועלים ברחבי העולם. בשנת 1924 החליטה ועידה בינלאומית בז'נבה לפעול לחקיקת אמנה בינלאומית האוסרת אפיית לילה. האמנה אומצה בוועידה של ארגון העבודה הבינלאומי ביוני 1925 ונכנסה לתוקף במאי 1928.
האמנה אושררה במהלך השנים בידי 17 מדינות: לוקסמבורג (1928-1998), פינלנד (1928-1983), קובה (1928), בולגריה (1929), אסטוניה (1929), ספרד (1932), אורוגוואי (1933-1978), קולומביה (1933), צ'ילה (1933), ניקרגואה (1934-1950), אירלנד (1937-1980), שוודיה (1940-1970), ישראל (1951), ארגנטינה (1955-1981), פרו (1962-1996), פנמה (1970) ובוליביה (1973). עד שנת 1998 פרשו שמונה מדינות מהאמנה. למרות שישראל עדיין רשומה כחתומה על האמנה, חוק איסור אפיית לילה בוטל בשנת 1998.
היו מדינות, כמו צרפת, בהן נקבעו איסורים על אפיית לילה, מבלי לאשרר את האמנה. מנגד, היו מדינות, כמו לוקסמבורג, בהן האיסור לא נשמר, למרות החתימה על האמנה.
הערות שוליים

↑  הבטחת תעסוקה רצופה לפועלים עונתיים נדונה בועידת המזון, דבר, 16 בינואר 1964
↑  Jack Magee, Barney: Bernard Hughes of Belfast, 1808-1878, Ulster Historical Foundation, 2001, pages 20-30
↑  Night Baking, The Age - Jun 23, 1924
↑  Convention concerning night work in bakeries, International Labour Conventions and Recommendations, Volume 1, By International Labour Organisation, pages 88-90
↑  Night Work (Bakeries) Convention, 1925, Lists of ratifications by convention and by country (as at 31. December 1996), page 34
↑  Information Document on Ratifications and Standards Related Activities, page 51
↑  איסור עבודת לילה במאפיות, דבר, 26 בנובמבר 1931
איפראטרופיום

| --- | --- |
מולקולת איפטרופיום ברומיד
מולקולת איפטרופיום ברומיד
 שם IUPAC
 [8-methyl-8-(1-methylethyl)- 8-azoniabicyclo[3.2.1] oct-3-yl] 3-hydroxy-2-phenyl-propanoate
 שמות מסחריים בישראל
 אטרוונט, אארוונט, אוטריווין קומפלט
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C20H30NO3 
 מסה מולרית:  332.4571
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  1.6 שעות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B 
 מזהים
 קוד ATC:  R03BB01, R01AX03 
 מספר CAS:  22254-24-6
 PubChem:  657308
 ChemSpider:  10481997
 
איפרטרופיום (ipratropium), או איפרטרופיום ברומיד היא תרופה אנטי-כולינרגית לטיפול במחלות ריאה כגון התקף אסתמה חריף ונפחת (Chronic obstructive pulmonary disease, COPD).
התרופה חוסמת את הקולטנים המוסקריניים לאצטילכולין בשרירים החלקים של סימפונות הריאה, פותחת את דרכי הנשימה, ומקילה את הנשימה בעת התקף.
התרופה משווקת בפני עצמה בשמות המסחריים: aerovent ,atrovent ו-otrivin complete, או בשילוב עם סאלבוטאמול בשם המסחרי "קומביוונט" (combivent).
במאמר מתאריך יוני 2013, מאת cochrane library נכתב כי השימוש באיפטרופיום ברומיד מקל על סימפטומי השפעת כאשר נלקח כספריי לאף.
מנגנון פעולה

איפרטרופיום חוסם את הרצפטורים המוסקריניים לאצטילכולין, ובכך מקדם דגרדציה של ג'י-אמ-פי ציקלי (cGMP) ,אשר גורם לירידה בריכוז cGMP בתוך התא.
כתוצאה מירידת ה-cGMP בתוך התא, יורד ריכוז הסידן, ותהיה ירידה בהתכווצות השריר החלק בריאות. מכניזם זה מונע את הכיווץ הברונכי והפרשת הריר ובכך מאפשר פתיחה של דרכי האוויר.
איפרטרופיום הוא אנטגוניסט לא סלקטיבי לקולטני המוסקרין. בשאיפה, הוא אינו חודר למחזור הדם, ובכך נמנעות תופעות לוואי מערכתיות. איפרטרופיום הוא נגזרת של אטרופין עם אמין רבעוני טעון, ולכן אינו חודר את מחסום הדם-מוח, ולא גורם לתופעות לוואי במערכת העצבים המרכזית (anti cholinergic syndrome).
איפרטרופיום נחשב כמרחיב דרכי נשימה לטווח קצר.
דרך מתן

איפרטרופיום ניתן באינהלציה או במשאף יבש (DSI).
למבוגרים:
להתקף אסתמה חריף: באינהלציה 500 מק"ג כל 20 דקות כפול 3 פעמים. לאחר מכן, בהתאם הצורך. הערה: יש לתת עם אגוניסט מסוג ביתא.
למקרי מחלה חסימתית כרונית של הריאות (COPD): 500 מק"ג 3–4 פעמים ביום בהפרש של 6–8 שעות.
לילדים:
להתקף אסתמה:
מתחת לגיל 12: 250–500 מק"ג כל 20 דקות, כפול 3. לאחר מכן, בהתאם הצורך. הערה: יש לתת עם אגוניסט מסוג ביתא.
מעל גיל 12: יש לעיין במינוני מבוגרים.
תופעות לוואי

אם איפרטרופיום נלקח בשאיפה, יש לו תופעות לוואי של תרופות אנטי-כולינרגיות אחרות, אך בצורה מינימלית.
אולם, דווחו מקרים בעבר של יובש בפה. בנוסף תופעות לוואי כמו סומק בעור, טכיקרדיה, גלאוקומה צרת זווית, בחילות, פעמת וכאבי ראש אשר נצפו במקרים מסוימים.
בחולים שמקבלים את התרופה דרך משאף, תיתכן לעיתים אצירת שתן (urine retention), ולכן יש לנקוט ביתר זהירות בגברים שסובלים מהגדלה שפירה של הערמונית (benign prostatic hypertrophy).
שימוש בהריון

לפי ה-FDA התרופה מוגדרת בקטגוריה B, כלומר מותרת בהריון.
לא נצפו תופעות טרטוגניות במהלך הריון בניסויים בחיות.
התוויות נגד

אין התוויות נגד במקרה של לקיחת איפרטרופיום במשאף, מלבד לבעלי רגישות לאטרופין וחומרים הדומים לו.
פרמקוקינטיקה

לתרופה ספיגה סיסטמית מינימלית. שיא ריכוזה בפלזמה מגיע לכ-0.06ng/mL אחרי 1–3 שעות.
נפח פיזור התרופה הוא כ-338 ליטר. אחוז הקשירה לחלבונים בדם הוא נמוך ועומד על בין 0 ל-9 אחוזים.
המטבוליזם קורה בכבד ונעשה על ידי אנזימים שונים (כגון N-isopropylnortropium methobromide, a-phenylacrylic acid-N-isopropylnortropine-ester methobromide נוספים).
זמן מחצית החיים של האיפרטרופיום הוא שעתיים וסילוקו מתרחש בעיקר דרך הכליות (כ-46%).
הערות שוליים

↑  http://summaries.cochrane.org/CD008231/a-spray-containing-ipratropium-bromide-administered-into-the-nose-to-treat-common-cold-symptoms
↑  http://www-uptodate-com.proxy1.athensams.net/contents/ipratropium-oral-inhalation-drug-information?detectedLanguage=en&source=search_result&search=ipratropium&selectedTitle=1~67&provider=noProvider
↑  http://www-uptodate-com.proxy1.athensams.net/contents/ipratropium-oral-inhalation-drug-information?detectedLanguage=en&source=search_result&search=ipratropium&selectedTitle=1~67&provider=noProvider#F8120100
↑  http://www-uptodate-com.proxy1.athensams.net/contents/ipratropium-oral-inhalation-drug-information?detectedLanguage=en&source=search_result&search=ipratropium&selectedTitle=1~67&provider=noProvider#F8120042
↑  http://reference.medscape.com/drug/atrovent-atrovent-hfa-ipratropium-343416#10
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
אמנת ניו יורק

אמנת ניו-יורק בדבר הכרתם ואכיפתם של פסקי בוררות חוץ (באנגלית: Convention on the Recognition and Enforcement of Foreign Arbitral Awards) הידועה בשם "אמנת ניו יורק", היא אמנה שהתקבלה בוועידה הדיפלומטית של ארגון האומות המאוחדות ב-10 ביוני 1958 ונכנסה לתוקף ב-7 ביוני 1959. האמנה מטילה את החובה על בתי המשפט של המדינות החתומות להכיר בהסכמים פרטיים בדבר בוררות מוסכמת וכן לאכוף פסקי בוררות שניתנו במדינות חברות אחרות. רבים רואים באמנה את הכלי המשפטי היסודי לבוררות בינלאומית. האמנה תקפה באשר לפסקי בוררות אשר אינם נחשבים כפסקי דין מקומיים במדינה שבה מבקשים לאכוף אותם. אף שקיימות אמנות בינלאומיות נוספות המתייחסות לאכיפת פסקי בוררות במדינות שונות, אמנת ניו יורק היא האמנה החשובה ביותר לעניין זה.
נכון ל-9 בספטמבר 2009, אימצו את האמנה 144 מתוך 192 המדינות שהיו חברות אז בארגון האומות המאוחדות. האמנה אף אומצה על ידי הוותיקן ואיי קוק שאינן חברות באו"ם. מדינת ישראל אשררה את אמנת ניו יורק ב-5 בינואר 1959. לצורך ביצוע אמנת ניו יורק בישראל חוקקו תקנות לביצוע אמנת ניו-יורק (בוררות חוץ), תשל"ח-1978.
הרקע לאמנה

בשנת 1953 לשכת המסחר הבינלאומית (באנגלית: International Chamber of Commerce) ניסחה טיוטה ראשונה של האמנה על אכיפת פסקי בוררות חוץ עבור המועצה הכלכלית-חברתית של האומות המאוחדות. לאחר תיקונים קלים העבירה המועצה את הצעת האמנה לוועידה הבינלאומית שנערכה באביב 1958 וזו אישרה את האמנה אשר הוגשה לאשרורן של המדינות החברות באומות המאוחדות.
בוררות בינלאומית היא שיטה אלטרנטיבית ליישוב סכסוכים אשר רבים מעדיפים אותה לצורך ישוב סכסוכים העוסקים במשפט מסחרי בינלאומי, על פני פניה לבתי המשפט. היתרון העיקרי של בוררות בינלאומית, על פני ניהול הליכים בבתי המשפט, הוא בעובדה שפסק הבוררות הבינלאומית אכיף ברוב מדינות תבל, להבדיל מפסק דין של בית משפט במדינה כלשהי. כמו כן בבוררות בינלאומית הצדדים לסכסוך יכולים לבחור בפורום נייטרלי לבירור המחלוקת, פסק הבוררות הוא סופי ואינו נתון בדרך כלל לערעור, סדרי הדין גמישים הרבה יותר מאלה המתנהלים בבתי משפט, ועקרון פומביות הדיון אינו חל ולכן ניתן לשמור בסוד את קיומם של ההליכים.
עיקר הוראות האמנה

על פי האמנה ניתן לאכוף באופן חופשי בכל אחת מן המדינות החתומות על האמנה, פסק בוררות אשר ניתן במדינה אחרת שהיא צד לאמנה וזאת בהגבלות המפורטות בכתב האמנה. הגבלות אלה הן:
אחד הצדדים לבוררות היה, תחת חוקי המדינה הרלוונטית, במצב פסלות משפטית בעת שנכרת ההסכם (כך למשל, חסוי);
הסכם הבוררות היה חסר תוקף חוקי במדינה שבה התקיימה הבוררות;
לא ניתנה התראה מתאימה לצד להסכם שנגדו מבקשים לבצע את פסק הבוררות, בין באשר למינוי בורר, או באשר להליכי הבוררות, או שנמנע ממנו להציג את טיעוניו;
פסק הבוררות עוסק בנושא שלא נכלל בתנאי הבוררות, או מתייחס לנושאים שהם מעבר להיקף הבוררות (פסק בוררות מעין זה ניתן לאכוף אך ורק באשר להוראותיו בנושאים הנכללים בהיקף הסכם הבוררות);
הרכב הבוררים אשר ישב בהליכי הבוררות אינו תואם את האמור בהסכם הבוררות, או אם לא נקבע בהסכם דבר בעניין זה, אזי ההרכב אינו עומד בחוקי המדינה שבה נערכה הבוררות (על פי הכלל: Lex loci arbitri, מילולית: "החוק במקום בו נערכת הבוררות");
פסק הבוררות עדיין אינו מחייב את הצדדים, או שהוחלט להשעותו או לבטלו על ידי הרשויות המוסמכות, בין במדינה שבה התקיימה הבוררות ובין במדינה שאליה מתייחס הסכם הבוררות;
הנושא שנידון בבוררות אינו מתאים להכרעה בדרך של בוררות, או שאכיפת פסק הבוררות תהא בניגוד לתקנת הציבור במדינה שבה מבקשים אכיפה.
הערות שוליים

↑  תקנות לביצוע אמנת ניו-יורק (בוררות חוץ), תשל"ח-1978, באתר "נבו"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4296477-5
אלי ראכלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1966 (בן 58)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאי, מגיש טלוויזיה, רדיו
 מעסיק:  החדשות 13
 צאצאים:  מאיה ראכלין
 מספר צאצאים:  3
 קישורים חיצוניים
 Eli_Rachlin
 
אלי ראכלין (נולד ב-18 ביולי 1966) הוא עיתונאי ואיש רדיו וטלוויזיה ישראלי המשמש כמגיש ועורך מבזקי חדשות בחדשות 13.
ביוגרפיה

את הקריירה העיתונאית שלו החל ראכלין בגלי צה"ל, שם שימש עורך חדשות ומאוחר יותר, גם כתב בריאות.
היה בצוות ההקמה של "רדיו לב המדינה", הקים את מחלקת החדשות בתחנה והגיש תוכניות שונות.
מעברו לטלוויזיה החל בתחנה המקומית "תבל דרום", שם שימש כעורך ראשי וכמגיש חדשות. בהמשך עבד בתוכנית "כלבוטק" כתחקירן וכבמאי כתבות וערך את "ערב חדש" בטלוויזיה החינוכית.
בקיץ 2003 חבר לדסק החדשות של "חדשות 10", שם שימש, בין היתר, כעורך במהדורת החדשות המרכזית של ערוץ עשר, ב"מועצת החכמים" ובמשדרים מיוחדים. הוא הגיש את "מהדורת 19:00" ושימש גם כמנהל הניו מדיה בחדשות 10 ואחראי על התיאום עם "נענע 10" ועם מחלקת הסלולר.
מאז מיזוג רשת וערוץ עשר, ראכלין עורך ומגיש מבזקי חדשות ב"חדשות 13".
לראכלין שלושה ילדים, ובהם מאיה, שדרנית גלי צה"ל בעברה, כיום מגישת חדשות בכאן.
אמנות נוצרית מוקדמת

פרסקו המציג את הרועה הנאמן, הקטקומבה של פרסיליה (Priscilla), רומא.
אמנות נוצרית מוקדמת היא אמנות שהתקיימה בתחומי האימפריה הרומית החל מזמנו של ישו ועד למאה הרביעית לספירה, עת הפכה הדת הנוצרית לדת השלטת באימפריה הביזנטית. תיארוך אחר הוא מראשית הנצרות עד תחילת המאה השישית לספירה, במיוחד אמנות איטליה ומערב אגן הים התיכון. (אמנות נוצרית מוקדמת בחלק המזרחי של האימפריה הרומית נחשבת בדרך כלל לחלק מהאמנות הביזנטית שהחלה במאה הרביעית)
מקורות האמנות הנוצרית המוקדמת

תחילתה של אמנות זו נבעה מרצונם של הנוצרים החדשים לבטא ולסמל את דתם הצעירה. בשל רדיפת הדת הנוצרית התקיימה אמנות זו בהסתר בקטקומבות, אולמות ומערות קבורה תת-קרקעיים שנמצאו ברומא, או תוך שימוש במוטיבים פגאניים שקיבלו משמעות נוצרית חדשה. דימויים נוספים נלקחו מהתנ"ך כגון סיפור יונה והלוויתן, אדם וחוה ועוד. דימויים אחרים הם מופשטים, כגון אותיות המרכיבות את שמו של ישו.
מהאמנות הנוצרית המוקדמת נמצאו בעיקר פרסקאות בקטקומבות, סרקופגים מעוטרים בתבליטים כגון סרקופג יוניוס באסוס, פיסול קטן ממדים ואמנות זעירה אחרת.
דימויים איקונוגרפיים בולטים

דימויים של לידה מחדש - יונה והלוויתן.
דימיים של ישו - הרועה הנאמן, נושא העגל, דמות ה'אורנס'.
דימויים מהברית החדשה - אם וילד, הסעודה האחרונה, טבילה.
פולחן בתקופה הנוצרית המוקדמת

בראשיתה של הנצרות התגוררו הנוצרים בארץ ישראל ונהגו לעלות לרגל לבית המקדש בירושלים ולהתפלל את תפילותיהם בבתי הכנסת היהודיים. בתקופה מאוחרת יותר החלו המאמינים להתאסף בבתים פרטיים, או במקומות מחבוא כגון קטקומבות, זאת בשל רדיפתם על ידי הקיסרים הרומים.
לאחר האדיקט של מילן ב-311 פסקה רדיפתם של הנוצרים ברחבי האימפריה הרומית והם החלו לבנות כנסיות בגלוי. 
הכנסייה הקדומה ביותר שנתגלתה נמצאה בסוריה ומתוארכת לשנת 232 לספירה. 
בנוסף נמצאו גם כנסיות עתיקות רבות בארץ ישראל.
אמיל אייבינדר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1949 (בן 75) קישינב, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  אמן אקורדיון
 סוגה:  מוזיקה עממית ממרחב הדנובה והבלקן, מוזיקה קלה, מוזיקה קלאסית בינלאומית
 שפה מועדפת:  רומנית, עברית, רוסית 
 aybinder.com
 
אמיל אייבינדר (נולד ב-30 במאי 1949 בקישינב, מולדובה, אז בברית המועצות) הוא אמן אקורדיון ישראלי, יהודי יליד בסרביה (מולדובה, אז בברית המועצות) המשלב ברפרטואר שלו מוזיקה עממית ממרחב הדנובה והבלקן, מוזיקה קלה וקלאסית בינלאומית.
ביוגרפיה

אמיל אייבינדר נולד בקישינב שבמולדובה לפאני גלמן ולפיני (פנחס) אייבינדר.
בגיל 7 החל ללמוד נגינה באקורדיון, למד אקורדיון, פסנתר וניצוח בבית ספר תיכון למוזיקה באקדמיה בקישינב. עד עלייתו לישראל בשנת 1990 היה נגן ראשי בלהקות המולדובניות "מיוריצה" ו"ז'וק", והקליט לרדיו ולטלוויזיה במולדובה.
אמיל אייבינדר, הנחשב לאחד מגדולי נגני האקורדיון בעולם, כיהן בעבר כמנהל המוזיקלי של להקת "הורה ירושלים". ב-2000 הוקמה מחלקה לאקורדיון באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים בראשותו, שם הקים את "אנסמבל למוזיקה עממית" שהוא עומד בראשו בתפקיד מנצח, מעבד וסולן.
בשנת 2002 קיבלו אייבינדר ולהקתו את הפרס ע"ש דניאל בנימיני מטעם שר המדע התרבות והספורט דאז, אריאל שרון. מאז זכה אמיל בפרסים נוספים אשר מפורטים מטה. כמו כן מופיע אייבינדר ברסיטלים לאקורדיון, קונצרטים קאמריים בישראל וברחבי העולם.
סגנון מוזיקלי

סגנונו המוזיקלי של אייבינדר מבוסס על מוזיקות עממיות מרחבי העולם. הרפרטואר המוזיקלי שלו מכיל בין השאר מוזיקות עממיות מהבלקן, ברזיל וצרפת, וכן השפעות ממוזיקה קלאסית, ג'אז מודרני ומוזיקות ים תיכוניות.
חיים אישיים

מתגורר בירושלים, נשוי לרוזה מגידמן ולהם 3 ילדים ונכדים ונכדות.
פרסים

2002 פרס שר התרבות והספורט למבצעי מוזיקה בישראל (ע"ש דניאל בנימיני).
2012 מקום ראשון בתחרות הבינלאומית למוזיקה יהודית באמסטרדם (רביעיית אמיל אייבינדר ווירה ליזינסקי).
2019 מקום ראשון בתחרות הבינלאומית לאקורדיון בליברפול, מטעם ארגון האקורדיון הלאומי של בריטניה.
אלבומים

2003 מהבלקן לירושלים (מספר קטעים באלבום זה הם עיבודים מחודשים ליצירותיו של נחום היימן)
2007 דוינה
2014 דסדה אל אלמה
הערות שוליים

↑  Jeroen Nijhof
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008908188505171  VIAF: 4160120714640441644   WorldCat (עם VIAF): 4160120714640441644
אלבר קלוד

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1898 Neufchâteau, בלגיה 
 פטירה:  22 במאי 1983 (בגיל 84) בריסל, בלגיה 
 ענף מדעי:  ביוכימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייז' 
 מוסדות:  אוניברסיטת רוקפלר  האוניברסיטה החופשית של בריסל 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1974)  מדליית המלחמה הבריטית (1918)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (1970)  מדליית ניצחון בעלות הברית 
 בן או בת זוג:  Julia Gilder 
 
אלבר קלוד (בצרפתית: Albert Claude;‏ 24 באוגוסט 1899 – 22 במאי 1983) היה דוקטור לרפואה וחוקר תאים בלגי-אמריקאי. קלוד זכה בשנת 1974 ביחד עם כריסטיאן דה דוב וג'ורג'ה אמיל פאלאדה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על גילוייהם המתייחסים לתפקיד ולמבנה הארגוני של המרכיבים בתא בעזרת פיתוח השיטות העיקריות של הפרדה וניתוח מרכיבים של תאים חיים.
ראשית חייו

אלבר קלוד נולד בלונגלייה שבבלגיה. הוא היה הילד הצעיר לאביו פלורנטין ז'וסף קלוד ולאימו מרי-גלדיס ואטריקואן. כשהיה בן 7 אמו נפטרה מסרטן השד והמשפחה שהייתה בקשיים כלכליים עברה לעיר אטוס (Athus), עיר משגשגת בייצור פלדה. כשהיה בן 12, קלוד עזב את בית הספר והלך לעבוד במפעל פלדה, דבר שהיה נפוץ באותה התקופה. שנה לאחר מכן, התבקש ללכת לעזור לדודו אשר סבל מדימום מוחי. הרופא שבא לבקר לעיתים קרובות הרשים את קלוד הצעיר בידע הרחב שלו והטביע בקלוד את חלומו להיות רופא.
ב-1916, בזמן מלחמת העולם הראשונה, שירת במודיעין הבריטי ובמהלך שירותו נאסר ועונה במחנות הגרמנים. לאחר ששוחרר קיבל את מדליית בעלות הברית.
אף על פי שלא היה בעל תעודת סיום בית ספר תיכון, ב-1922 התקבל לאוניברסיטת לייז' (Liege) במסלול מיוחד ליוצאי צבא. כשש שנים לאחר מכן, סיים קלוד את התואר הרפואי שלו והדיסרטציה שכתב זיכתה אותו במלגה מהממשלה במכון לסרטן בברלין וכך את החורף שבין 1928–1929 עבד במעבדה של פרופסור אלברט פישר בחקר תרביות של רקמות. בקיץ של 1929 הצטרף לאוניברסיטת רוקפלר ונשאר בקשר עם המוסד בכל המשך חייו.
קלוד התחתן והתגרש מג'וליה גילדר והם הולידו ילדה בשם פיליפה, שבמשך השנים הפכה לחוקרת מוח.
עבודתו המדעית והישגים

לפני עבודתו של קלוד היו שתי אפשרויות ללקיחת דגימה מתאים: הראשונה, לכתוש את התאים והשנייה להשתמש במיקרוטום, מכשיר לחיתוך רקמות. אמנם בשתי השיטות הללו לא ניתן להפיק תמונה מלאה של הסידור התוך-תאי ברזולוציה של מיקרוסקופ אלקטרונים. לכן הניחו כי פנים התא הוא מסה כאוטית של חומר ולא הייתה תמונה ברורה של פנים התא, היה כמעט בלתי אפשרי לעסוק בחקר התאים,
the cell was as distant from us as the stars and galaxies
קלוד אשר הבין את חשיבות הפענוח פנים התא, בנה מכשיר שבעזרת צנטריפוגה (centrifugation) הצליח לשבור ולטוות תאים נגועים כדי לבודד את הגורמים שלהם. בעזרת שיטה זאת גילה את המבנה התוך תאי ואת תפקידי האברונים שבו. על גילויים אלה זכה קלוד ב-1974 בפרס נובל לרפואה או פיזיולוגיה ביחד עם שותפיו כריסטיאן דה דוב וג'ורג'ה אמיל פאלאדה. בין השנים 1949 עד 1970 עבד כמנהל במרכז הרפואי ולמחקר אונקולוגי על שם ז'ול בורדה בבריסל. שנתיים לאחר שסיים תפקיד זה התמנה למנהל של המעבדה לחקר ביולוגיה תאית ואונקולוגיה באוניברסיטה הקתולית בלונדון.
אמה (יחידת מידה)

אמה

אַמָּה היא יחידת מידה קדומה לאורך. היא שאולה מאורכה של היד מהמרפק ועד קצה האצבע הארוכה (האמה). על פי רוב שיעור האמה הוא שישה טפחים.
בעולם העתיק

האמה שימשה כיחידת מידה בסיסית לאורך בעולם העתיק, בהיותה אמצעי מדידה נגיש ויחסית אחיד.
בעת העתיקה שימשו שתי מידות של אמה. האחת קצרה והאחת ארוכה. האמה הקצרה הייתה בעלת אורך של 24 אצבעות, או שישה טפחים. מאחר שאצבע של גבר בוגר עובייה כשני סנטימטר, וטפח לפיכך הוא באורך של שמונה סנטימטרים, נגזר כי אורכה של אמה קצרה הוא כ-48 סנטימטר. האמה הארוכה, שבמצרים העתיקה כונתה "מלכותית", הייתה בעלת 28 אצבעות, או שבעה טפחים.
במצרים שימשה אמה נוספת שכונתה "רמן", היא הייתה בעלת 20 אצבעות, או חמישה טפחים, והייתה מבוססת על אורך זרוע היד מהכתף ועד המרפק.
במקדש שימשה אמה של חמישה טפחים, ישנה מחלוקת בגמרא האם הייתה זו אמה רגילה שחולקה לחמישה טפחים יותר גדולים או שהייתה זו אמה יותר קטנה שאורכה כ-40 ס"מ שהם חמישה טפחים רגילים.
מהמחקר ההיסטורי והארכאולוגי עולה כי מידת האמה בת ששת הטפחים בעולם העתיק לא הייתה קבועה לחלוטין, אך שיעורה נע תמיד בין 43-57.6 ס"מ[דרוש מקור].
נקבת השילוח עשויה לתת פתרון לאורכה של אמה, שכן כתובת השילוח מעידה כי המרחק מן מוצא הנקבה אל הבריכה שבסופה הוא אלף ומאתים אמה, ומכיוון שאורך הנקבה הוא כ-533 מטרים, הרי שאורך אמה הוא כ-44.4 ס"מ. מצד שני, המספר "אלף ומאתים" הוא מספר עגול, שניתן להחשיבו מספר טיפולוגי, והוא רק מעיד על אורך מקורב של הנקבה.
גם המרחק בין טבריה העתיקה לחמי-טבריה יכול לגלות לנו את אורכה של האמה, הגמרא במסכת מגילה מעידה כי המרחק ביניהם הם 2,000 אמה ("כמחמתן לטבריה").
בהלכה

האמה היא אחת מהמידות המופיעה יותר משאר המידות, במקרא ובדברי חז"ל. בתורה האמה מופיעה בהלכות בניית המשכן ובמדידת אלפיים אמה למגרשי ערי הלוויים, וכן בספרות חז"ל היא מופיעה בהלכות רבות.
בספרות חז"ל מוזכר קיומם של כמה אמות שונות: "אמה יתירה על של משה חצי אצבע" ו"אמה היתירה על של משה אצבע"; "אמה בת חמישה טפחים" ו"אמה בת שישה טפחים"; "אמה שוחקת" ו"אמה עצבה".
אמות הגדולות מהאמה של משה – אמות ששימשו למדידת חומרי הגלם של המקדש, על מנת שהאומנים יתנו למקדש יותר ולא יגיעו לידי מעילה. המשנה מספרת ששתי האמות הללו היו מונחות על שער שושן. היו שני סוגים של אמות כאלו, אחת הגדולה בחצי אצבע, ואחת הגדולה באצבע.
אמה בת חמישה טפחים – אמה ששימשה למדידה של כמה דברים במקדש. ישנה מחלוקת תנאים על היקף השימוש בה. לדעת רבי יהודה כל כלי המקדש נמדדו באמה בת חמישה טפחים, והבניין עצמו נמדד באמה רגילה, ואילו רבי מאיר סובר שרק מזבח הזהב וחלקים מהמזבח החיצון נמדדו באמה בת חמישה טפחים.
אמה שוחקת – אמה הגדולה במקצת מאמה רגילה, ומשמשת כדי לוודא שלא חורגים מהרף הרצוי. יש הסוברים שגודלה כמו האמה הגדולה משל משה חצי אצבע.
אמה עצבה – אמה הקטנה במקצת מאמה רגילה, ומשמשת כדי לוודא שלא עוברים את המקסימום המותר.
באופן כללי, ההלכה קובעת שיש ללכת לחומרה ולהשתמש באמה קטנה או גדולה יותר לפי החומרה בהקשר המדובר. אך קיימות בעניין מחלוקת בין התנאים, בין האמוראים ובין הראשונים, במיוחד בנוגע להיקף השימוש באמה בת חמישה טפחים. למעשה נפסק בכל ההלכות המעשיות שהאמה היא תמיד בת שישה טפחים.
במידות זמננו

בשיעור אורך האמה לפי מידת זמנינו, נפלה מחלוקת במאות השנים האחרונות, לשיטת הרמב"ם אורכה הוא 45.6 ס"מ. אמנם פוסקים שונים, ובהם רבי יחזקאל לנדא מפראג בעל נודע ביהודה, הגר"א, החת"ם סופר, והחזון איש, הטילו ספק במהימנות המסורת המקובלת כי אורך האמה נע בין 45–48 ס"מ, וסברו כי אורכה נע בין 56–58 ס"מ. לעומתם טרחו פוסקים אחרים, ובראשם רבי אברהם חיים נאה, להוכיח כי שיעורה של האמה הוא אכן 45–48 ס"מ.
בזמנים מודרניים

מידת האמה שימשה בארץ ישראל עוד בימי המנדט הבריטי לציון מידות של קרקעות ואריגים. פקודת המשקולות והמידות משנת 1947, הכלולה בחוק הישראלי, קובעת תקנים עבור שני סוגי "אמה": אמה באריג שאורכה 67.76 סנטימטרים, ואמה בקרקע שאורכה 75.80 סנטימטרים אמת הקרקע נקראה גם "צעד".
ראו גם

רשימת מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה
יחידות מידה לא תקניות
טפח
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה תלמודית, ערך "אמה (מדת אורך)"
הערות שוליים

↑  קיימות סברות  כי טפח אינו באורך שמונה סנטימטרים
↑  משנה, מסכת כלים, פרק י"ז, משנה ט'
↑  משנה, מסכת כלים, פרק י"ז, משנה י', וראו בתלמוד בבלי, מסכת מנחות, דף צ"ז, עמוד א' הסבר למקור מחלוקתם והסבר לשיטת רבי מאיר בגודל המזבח.
↑  טור יורה דעה רא#בית יוסף
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק י"ז, הלכה ל"ו
↑  משנה, מסכת כלים, פרק י"ז, משניות ט-י; תלמוד בבלי, מסכת ערובין, דף ג', עמוד ב'; פירוש רש"י על תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף פ"ו, עמוד א'; משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעילה, פרק ח', הלכה ה'
↑  הרב נחום אליעזר רבינוביץ, יד פשוטה - הלכות עירובין א, יג: "לבירור השיעורים במידות של זמננו", מכון מעליות
↑  ראו למשל: שיכון פועלי העיר, דבר, 10 בפברואר 1933
↑  ראו למשל: תוצרת עבודה עברית מאורגנת, דבר, 23 ביולי 1935
↑  פקודת המשקולות והמידות, 1947 אתר משרד התעשייה והמסחר
↑  חיים הלפרין, קרקעות המדינה לסוגיהן, דבר, 23 בנובמבר 1962
| מידות, שיעורים ומשקלות בהלכה |
| --- | --- | --- |
| מידות אורך | אצבע • סיט • טפח • זרת • אמה • ריס • מיל • פרסה |  |
| מידות נפח | כור • לתך • איפה • סאה • הין • עשרון • קב • לוג • מלוא לוגמיו • רביעית • כביצה • ככותבת • כגרוגרת • כזית • משורה • קורטוב • כעדשה |  |
| מידות מטבעות | כיכר של קודש • כיכר של חול • מנה • דינר זהב • סלע • שקל • זוז (דינר כסף) • סלע מדינה (טרפעיק) • מעה • פונדיון • איסר • מסמס • קונטרק • פרוטה |  |
| מידות שטח | בית כור • בית לתך • בית סאה • בית קב • בית רובע |  |
| מידות זמן | חלק • שיתין נשמין • תוך כדי דיבור • כדי אכילת פרס • כדי הילוך • שעה זמנית • מעת לעת |  |