stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראובן פפרמן
קורות חיים > לימודיו והקריירה הרפואית והאקדמית

בשנת 1954 התחיל פפרמן לימודי רפואה באוניברסיטה העברית במסגרת עתודה אקדמית. מכה קשה היה עבורו מות אחיו ערן מפליטת כדור בעת קורס קצינים בחיל הרגלים ב-8 בנובמבר 1954. בעקבות המקרה של אחיו התחזקה בו הרצון לסייע כמיטב כוחותיו לפצועים בכלל ולנפגעים בצה"ל בפרט.
את הסטאז' כרופא עשה פפרמן בבית החולים שיבא בתל השומר. בשנת 1962 התחיל את שירותו הצבאי כרופא צבאי בחיל האוויר. עסק בהטסת פצועים במטוסים עוד לפני הקמת היחידה לפינוי בהיטס.
את ההתמחות בכירורגיה עשה פפרמן בבית החולים הדסה עין כרם. השתלם במיוחד בטיפול בנפגעי טראומה, לרבות בימי מלחמת ששת הימים והמרדפים בבקעת הירדן.
בימי מלחמת יום כיפור שירת פפרמן בבית החולים הצבאי המרכזי ברפידים
תחת פיקודו של מורו רוני רוזין.
בהתאם לניסיון שצברו פיתחו שניהם תורת "בית החולים הממיין" ואת לקחי הטיפול בפצועים במלחמה סיכם פפרמן במאמר מפתח בשנת 1976 ב Journal of Trauma.
בשנים 1974–1976 השתלם פפרמן בניו יורק בהשתלות כליות ובאימונולוגיה אצל פרופ' סם קונץ. בשובו ניהל יחד עם פרופ' אריה דורסט את היחידה להשתלות כליות בבית החולים "הדסה עין כרם". באותה תקופה התמנה כפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטה העברית.
במרץ 1979 התמנה למנהל המחלקה הכירורגית של בית החולים "קפלן" ברחובות, אותה בנה מחדש וניהל עד פרישתו לגמלאות.
פפרמן עשה מאמצים רבים לקידום תחום הטיפול בטראומה הגופנית בחינוך הרפואי ובפיתוח היחידות לטיפול בטראומה ברחבי ישראל. הוא נחשב בנוסף לאחד מחלוצי השתלות הכליות בישראל.
עם תלמידיו נמנו כירורגים כמו דני סימון, עוז שפירא, הדר מרחב, איתן מור.
הוא קידם את פעילויות הספורט של המושתלים, נמנה עם מייסדי העמותה לספורט מושתלים בישראל והיה יושב הראש שלה מיום הקמתה ועד מותו.
ראובן פפרמן נפטר בשנת 2004 עקב מחלת פיברוזיס ריאתי ראשוני.
הוא הובא לקבורה בבית העלמין של קיבוץ גבעת ברנר.
פפרמן היה נשוי ללאה אופיר-פפרמן, אחות במקצועה, ונולדו להם שלושה ילדים. אלמנתו המשיכה את מפעלו בתחום קידום הספורט בקרב מושתלי האיברים.
הנצחה

העמותה לספורט מושתלים בישראל שפעלה עד שנת 2010 נשאה את שמו
מבחר מאמרים

Reuven Pfeffermann, Ron R. Rozin, Arie Durst, and G. Marin, 'Modern War Surgery: Operations in an Evacuation Hospital during the October 1973 Arab-Israeli War,Journal of Trauma 16, no. 9 (September 1976), pp.694–703;
Reuven Pfefferman, Ron R. Rozin -chapter Management of Abdominal Injuries p.446-456, in Manual of Disaster Medicine:Civilian and Military, Springer Verlag, Berlin 1989 (eds:Daniel Reis, Eran Dolev
(הקישור אינו פעיל)
Reuven Pfeffermann, Dr. Hadar Merhav, Harry Rofhstein and Dan Simon The use of laser in rectal surgery Lasers in Surgery and Medicine, Volume 6, Issue 5, 1986, Pages: 467–469 oct 2005
Gallstone Pancreatitis Exploration of the Biliary System in Acute and Recurrent Pancreatitis
Herbert Freund, MD; Reuven Pfeffermann, MD; Arieh L. Durst, MD; Nathan Rabinovici, MD
Arch Surg. 1976;111(10):1106-1107. doi:10.1001/archsurg.1976.013602800640
,R.Pfeffermann, B.Vidne, S.Leapman, K.Butt. S. Kountz Urologic complications in renal primary and re-transplantation.Experience with 200 consecutive transplants
Am J Surg 131:242-245, 1976
אניטה מילר-כהן

| --- | --- |

אניטה מילר כהן
 לידה:  6 ביוני 1890 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  26 ביוני 1962 (בגיל 72) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  אוסטריה, ישראל 
 מקום קבורה:  טבריה, ישראל
 
אניטה מילר-כהן (בגרמנית: Anitta Müller-Cohen‏; 6 ביוני 1890, וינה, אוסטריה - 29 ביוני 1962, תל אביב, ישראל) הייתה עובדת סוציאלית, עיתונאית ופוליטיקאית. יזמה פעילויות עזרה והצלה רבים ליהודים ולא יהודים במהלך מלחמות העולם ולאחריהן, הקימה את "שרות נשים סוציאלי" והייתה ממקימות ומנהלות "הלשכה לעזרה סוציאלית" ו"הסתדרות נשי מזרחי", הייתה נשיאת התאחדות עולי אוסטריה.
קורות חייה

מילר-כהן נולדה בווינה למשפחה יהודית אמידה, הוריה היו שמואל וסופי רוזנצוויג (Rosenzweig). בשנת 1909 נישאה לסוחר ארנולד מילר ולזוג נולדה בת – בלנקה.
בשנת 1921 היא התגרשה ממילר, וזמן קצר לאחר מכן נישאה לסאם (שמואל) כהן, ציוני, יזם ואיש עסקים עשיר, מראשי הנוטע ואבי רעיון הסכם ההעברה ומוציאו לפועל ויחד הם גידלו את בתה, ביאנקה, בתם המשותפת, רות  ואת ילדיו של סאם, אליעזר ואסתר.
בשנת 1923 ארגנה מילר-כהן את הקונגרס העולמי הראשון לנשים יהודיות, שם הציגה את מסמכיה על מצב רווחת הילדים והבריאות הציבורי. בקונגרס השני בשנת 1929 נבחרה לאחת מסגני הנשיא לפדרציה העולמית לנשים יהודיות.
מילר-כהן התמקדה בעבודה סוציאלית מגיל צעיר, וסייעה ליהודים ולא יהודים כאחד. בשנת 1910 ביקרה לראשונה ביישוב העברי, באותה העת הרחיבה את פעילותה בעקבות פרוץ מלחמת העולם הראשונה, שגרמה לרבבות פליטים מיהודי גליציה ובוקובינה להגיע לווינה. בין השאר החלה להיות מעורבת בתנועה הציונית ובפוליטיקה וסייעה לחברי תנועת החלוץ בדרכם לארץ ישראל.
בגיל 25 עמדה בראש ועד הסיוע לפליטים מטעם הממשלה האוסטרית, בין היתר ארגנה בתי מחסה עבור אמהות וילדים, תחנות חלב ובתי מלאכה ללמעלה מ-1,000 נערות יתומות, סייעה לנזקקים במציאת עבודה ובהכשרה  למי שיכלו לעבוד, ולבעלי מגבלות פיזיות ארגנה סעד יומי. על פעילותה אף זכתה לאות הצטיינות מהקיסר קרל הראשון.
בתום מלחמת העולם ועם התפוררות הקיסרות האוסטרית סייעה מילר-כהן בהקמת הוועד הלאומי ליהודי אוסטריה וארגון הגנה עצמית מפני התפרעויותיהם של חיילים ששבו מהקרבות. אך בה בעת סייעה למצוקת החיילים ויזמה הקמת בתי הבראה ומטבחים למחוסרי עבודה. בנוסף, סייעה להעביר כ-12 אלף ילדים יהודים עזובים וחולים לשווייץ, פולין, דנמרק, שוודיה, איטליה, גרמניה, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה.
בשנת 1920 השתתפה בארגון ועידת העזרה היהודית העולמית, ניהלה את פעולות הג'וינט באוסטריה וסייעה ליתומי הפרעות באוקראינה באיסופם ממקומות מקלט אל פנימיות שיסדה או בהעברתם לארצות בהם יינצלו. במקביל גייסה משפחות אומנות עבורם בארצות הברית, בקנדה ובארגנטינה.
בשנת 1925 הוזמנה מילר-כהן לפתוח את הקונגרס היהודי האמריקאי בשיקגו.
בתקופת העלייה הרביעית ארגנה עזרה לעולי פולין בארץ ישראל, בזמן שבווינה עסקה בפעילות חקיקתית להגנה על ילדים ולמען זכויות הנשים, על כך גם קיבלה איגרת הוקרה מראש עיריית וינה. בין פעילותה החקיקתית בולט פועלה במטרה להשגת זכות בחירה לנשים, וגילה הצעיר (טרם מלאו לה 30) אף הוביל להורדת רף הגיל בבחירות למועצה, כך הצליחה להיות בין הראשונות שנבחרו ברשימה היהודית הלאומית.
בשנת 1936 עלתה לארץ ישראל והשתקעה בתל אביב. עם פרוץ המרד הערבי הגדול סייעה לעולי אוסטריה ויסדה את "שרות נשים סוציאלי" ונבחרה לנשיאתו הראשונה. השתתפה גם ביסוד וניהול הלשכה לעזרה סוציאלית ששימשה בסיס למשרד הסעד של מדינת ישראל, כן הייתה ממקימות "הסתדרות נשי המזרחי"[דרושה הבהרה].
מילר-כהן פרסמה מספר רב של מאמרים בעיתונים יהודיים ולא יהודיים, וכן שלוש חוברות: "עשר שנים לעבודה סוציאלית", "עזרה יהודית לילד היהודי", "עוני יהודי בווינה".
בשלהי 1950 העלתה מווינה את עצמותיו ומצבתו של הרב הראשי לווינה פרופ' צבי פרץ חיות, ובאותה השנה עזבה את מזרחי מסיבות פוליטיות והצטרפה למפלגת חרות.
מילר-כהן נפטרה בשנת 1962, ונקברה בטבריה. ב 1969 נקבר סם כהן לידה. וב-1966 נפתח על שמה בית הורים ברמת חן וחדר האוכל בכפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי בבאר יעקב.
טרבו צ'אלובה

טרבו טום צ'אלובה (באנגלית: Trevoh Tom Chalobah; נולד ב-5 ביולי 1999) הוא כדורגלן אנגלי המשחק בעמדת הבלם והקשר האחורי בצ'לסי.
קריירה

צ'אלובה נולד בסיירה לאון, ובגיל 7 הצטרף, יחד עם אחיו נת'ניאל, לאקדמיית הנוער של צ'לסי. בהיותו באקדמיה זכה בליגת האלופות לנוער, באליפות הפרמייר ליג עד גיל 18 ופעמיים בגביע ה-FA לנוער.
בשנת 2018 קודם לראשונה לסגל הקבוצה הבכיר. למרות שמעולם לא שיחק באופן מקצועני, התכוון מאמן הקבוצה, אנטוניו קונטה, להכניס אותו למגרש כחילוף במשחק גמר גביע ה-FA שנערך באצטדיון ומבלי ב-19 במאי 2018. במשחק ניצחה צ'לסי את מנצ'סטר יונייטד 1–0, והשופט שרק לסיום המשחק בעוד צ'אלובה עומד על גבול המגרש בכוונה להיכנס.
ביוני 2018 הושאל לעונה אחת לאיפסוויץ' טאון מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ, ובתום העונה ירד איתה לפוטבול ליג הראשונה. למרות שבאקדמיה שיחק בעיקר כבלם, באיפסוויץ' טאון הוא תופקד כקשר אחורי.
ב-8 באוגוסט 2019 האריך את חוזהו בצ'לסי עד ליוני 2022, ומיד הושאל לעונה אחת להאדרספילד טאון, גם היא מהצ'מפיונשיפ.
ב-18 באוגוסט האריך את חוזהו בצ'לסי עד ליוני 2023, ומיד הושאל לעונה אחת ללוריאן מהליג 1. בתום העונה שב לסגל הבכיר של צ'לסי.
ב-11 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של צ'לסי, כשפתח בהרכב במשחק הסופר קאפ האירופי, בו ניצחה קבוצתו את ויאריאל בבעיטות הכרעה. שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, ואף כבש שער בכורה בניצחון 3–0 על קריסטל פאלאס.
ב-30 באוגוסט 2024 הושאל אל קריסטל פאלאס.
קריירה > קריירת נבחרות

צ'אלובה היה קפטן נבחרת אנגליה עד גיל 16, והיה גם קפטן נבחרת אנגליה עד גיל 17 שהגיעה לרבע גמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 17. בשנת 2017, צ'אלובה היה בסגל הנבחרת האנגלית עד גיל 19 שזכתה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19, אך נעדר ממשחקי הנוק-אאוט בשל פציעה שספג במשחק האחרון של שלב הבתים.
תארים

גביע ה-FA‏ (1): 2017/2018
הסופר קאפ האירופי (1): 2021
גביע העולם למועדונים: 2021
הערות שוליים

↑  Bhardwaj, Vaishali (27 באפריל 2017). "Trevoh Chalobah enjoys dance-off with brother Nathaniel as Chelsea Under-18s celebrate FA Youth Cup win". Evening Standard. London. נבדק ב-16 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hawkins, Billy (19 במאי 2018). "Chelsea FC news: Who is Trevoh Chalobah, Blues youngster on bench for FA Cup final". Talksport. נבדק ב-16 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wilson, Jack. "Chelsea team news: Blues name shock player no-one knows... he's not in FA Cup programme". Daily Express. London. אורכב מ-המקור ב-20 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Trevoh Chalobah: Chelsea's England youth international joins Ipswich Town on loan". BBC Sport. 25 ביוני 2018. נבדק ב-16 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Warren, Andy (9 במאי 2019). "Exit interview: An accident waiting to happen to a vital cog – the Trevoh Chalobah Experience was a joy to watch". East Anglian Daily Times. Ipswich. נבדק ב-16 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Trevoh Chalobah signs new contract and heads out on loan". Chelsea F.C. 8 באוגוסט 2019. נבדק ב-16 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "New contract and French loan for Trevoh Chalobah". Chelsea F.C. 18 באוגוסט 2020. נבדק ב-16 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מביא הכדורים שהפך לגיבור של צ'לסי: "מדהים ומרגש, אין לי מילים", באתר ynet, 15 באוגוסט 2021
↑  Murray, Ewan (11 באוגוסט 2021). "Kepa the hero as Chelsea beat Villarreal on penalties to win Uefa Super Cup". The Guardian. London. נבדק ב-17 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Vertelney, Seth (12 באוגוסט 2021). "'He has forced his way into our thinking' – Chelsea boss Tuchel says Chalobah could stay with Blues this season". Goal.com. Football Co Media. נבדק ב-16 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Walker, Ron (15 באוגוסט 2021). "Chelsea 3–0 Crystal Palace: Trevoh Chalobah strikes on Premier League debut as poor Eagles soundly beaten". Sky Sports. נבדק ב-17 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  טרבו צ'אלובה האנונימי מרגש את צ'לסי: "הגשמתי חלום ילדות", באתר וואלה, 15 באוגוסט 2021
↑  "Trevoh Chalobah seals loan switch". www.chelseafc.com (באנגלית בריטית). נבדק ב-2024-08-31.
↑  Bradbury, Jamie (20 בנובמבר 2014). "England U16s see off Scotland in Victory Shield encounter". The Football Association. נבדק ב-25 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Maxwell, Peter (15 במאי 2016). "England Under-17s miss out on semi-final after loss to Spain". The Football Association. נבדק ב-16 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Squad for U19 Euro". The Football Association. 26 ביוני 2017. נבדק ב-17 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
מרקו יליימהאריטרה

מרקו יליימהאריטרה (בצרפתית: Marco Ilaimaharitra; נולד ב-26 ביולי 1995) הוא כדורגלן מלגשי, המשחק בעמדת הקשר האחורי בקורטרייק.
קריירת מועדונים

יליימהאריטרה נולד במילוז ושיחק בקבוצות כדורגל מקומיות, עד שבגיל 13 הצטרף לאקדמיה של סושו. ב-14 בדצמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 0–1 נגד ניס. בעונת 2014/2015 הפך לחלק חשוב מסגל הקבוצה. ב-17 באוקטובר 2014, הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–4 נגד שאטורו.
ב-17 ביולי 2017, חתם בשרלרואה מליגת העל הבלגית.
ב-15 בינואר 2025 חתם בקורטרייק הבלגית עד לסוף העונה.
קריירה בינלאומית

יליימהאריטרה נולד בצרפת, אך הוא בעל מוצא מלגשי וראוניוני ולכן היה יכול לייצג את שלוש הנבחרות. בצעירותו, שיחק בנבחרת הנוער של צרפת.
ב-11 בנובמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מדגסקר במשחק נגד איי קומורו. ב-27 ביוני 2019, יליימהאריטרה כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד בורונדי במסגרת גביע אפריקה לאומות 2019, שהיה גם הניצחון הראשון אי פעם של הנבחרת במסגרת זו.
רצח גריגורי רבינוביץ'

| חלק מפיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2009 |
| --- | --- |

 תאריך:  11 במאי 2009
 תאריך עברי:  י"ז באייר ה'תשס"ט
 מקום:  גן יבנה, ישראל
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע דקירה
 הרוגים:  1
 מספר מפגעים:  3
 מניע:  טרור אסלאמי, אנטישמיות
רצח גריגורי רבינוביץ היה פיגוע דקירה אשר אירע ב-11 במאי 2009, בפרדס סמוך לגן יבנה, על ידי שלושה מחבלים פלסטינים שוהים בלתי חוקיים. תחילה, סווג הרצח על ידי משטרת ישראל כאירוע פלילי וכשוד שהסתבך. אך לאחר הכרעות הדין במשפטם של המחבלים, חזרה בה מערכת הביטחון וקבעה כי הרצח בוצע על רקע לאומני.
הפיגוע

ב-11 במאי 2009, נמצא גריגורי רבינוביץ, נהג מונית בן 55 מאשדוד, ללא רוח חיים בפרדס בגן יבנה, ומוניתו הנטושה נמצאה ליד בני עי"ש.
בחקירה התברר כי לפני כן הוא הסיע שלושה פלסטינים מהכפר עראנה, מאשדוד לגן יבנה. השלושה הובילו את רבינוביץ' לדרך צדדית סמוך לגן יבנה, תקפו אותו באלימות ושדדו את כספו. לאחר מכן קשרו את ידיו ורגליו, הכו אותו עד שאיבד את ההכרה, הכניסו אותו אל תא המטען של המונית והחלו לנסוע. לאחר שהתעורר חנקו אותו למוות ונטשו את גופתו בשטח פתוח.
בחקירתם סיפרו כי לאחר הרצח תכננו לחטוף יהודי שישמש כקלף מיקוח אם אחד מהם ייעצר.
הערות שוליים

↑  ורד לוביץ', מאסר עולם לרוצחי נהג המונית גרגורי רבינוביץ', באתר ynet, 3 באוקטובר 2010
↑  לילך שובל, מאסר עולם למחבל שאחראי לרצח גריגורי רבינוביץ', באתר nrg‏, 23 בנובמבר 2017
↑  גלעד שלמור, ‏הותר לפרסום: גרגורי רבינוביץ נרצח על רקע לאומני, באתר ‏מאקו‏, 9 ביולי 2009
↑  יואב זיתון, מאסרי עולם למתכנן פיגוע שבו נרצח נהג מונית ב-2009, באתר ynet, 23 בנובמבר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארפאשו דה ז'וס

| --- | --- |

צילום משנת 2010
 מדינה:  רומניה רומניה
 מחוז:  סיביו
 חבל ארץ:  טרנסילבניה
 גובה:  410.000000 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,066 (1 בדצמבר 2021)
 קואורדינטות:  45°46′46″N 24°37′17″E﻿ / ﻿45.779496°N 24.621336°E﻿ / 45.779496; 24.621336 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור ארפאשו דה ז'וס(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור ארפאשו דה ז'וס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ארפאשו דה ז'וס (ברומנית: Arpașu de Jos – "ארפאשו התחתי"; בגרמנית: Unterarpasch; בהונגרית: Alsóárpás) הוא כפר (sat) בדרום טרנסילבניה, בדרום-מזרח מחוז סיביו ברומניה, קרוב לגבול עם מחוז בראשוב. נמצא 15 ק"מ מרחק מהעיר ויקטוריה שבמחוז בראשוב ו-47 ק"מ מרחק מהעיר סיביו. הכפר ארפאשו דה ז'וס הוא חלק מהכפר הגדול (קומונה) ארפאשו דה ז'וס והוא מושב המועצה שלו. סמוכים אליו וחלק מאותה "קומונה" הם הכפרים ארפאשו דה סוס (Arpaşu de Sus – ארפאשו העילי) ו נואו רומן (Nou Român – "רומני חדש").
היסטוריה > העת העתיקה

הכפר הוא חלק מאזור הידוע כ"חבל פגראש"., חלק מאזור הספר הדרומי של טרנסילבניה. החבל אוכלס בבמתיישבים רומאים בתחילת המאה השנייה של האלף הראשון לספירה.
היסטוריה > ימי הביניים

בימי הביניים נקרא חבל פגראש בשם הלטיני Terra או Silva Blachorum et Bissenorum – "ארץ או יער הולאכים והפצ'נגים". במהלך השנים התקרב לאזור שלטון מלכי הונגריה, אולם חבלי אלמאש ופגראש המשיכו להיות למשך כמה מאות שנים בשליטת נסיכות ולאכיה.
לפי האגדה מייסד נסיכות ולאכיה, "נגרו וודה" "ירד" לשארץ ולאכיה מעבר להרים מחבל פגראש.
בסוף המאה ה-14הנסיך מירצ'ה הזקן העניק לכמה מנתיניו, כתגמול לגבורתם, אדמות במקום. אחד מהם נקרא קוסטיה מווישטיה.
באותה תקופה הוציא המלך ההונגרי אנדראש השני צו שנישל את הוולאכים בארפאש מחלק מאדומותיהם והקצה אותן למנזר הציסטרציאנים ביישוב קרצה. דובר באדמות שבין נחל ארפאש (בלטינית- Rivulum qui dicitur Arpas), נהר האולט, ההרים הגבוהים, נחל אונגיולוי (הזווית) ונחל קרצה. בצו זה מוזכר לראשונה השם "ארפאש".
התיעוד הראשון של הכפר הוא שנת 1511:Arpas ובהונגרית: Alsó Árpás (ארפאש תחתי). הוא התחיל להיקרא "תחתי" אחרי שקם בקרבתו כפר של מתיישבים חדשים – ארפשו דה סוס, או ארפאש העילי. באמצע הכפר עוברת עד היום דרך ראשית שלמשך מאות שנים חיברה את ארץ ולאכיה עם חבל טרנסילבניה שהשתייך במשך אלף שנה לממלכה הונגריה. חבל פגראש ואזור הספר עם ולאכיה כונה בכתבי המלומדים ההונגרים Ultrasylvania (אולטראסילבניה).
בשנת 1591 בימי שליט טרנסילבניה ז'יגמונד באטורי, הקפטן ה"שליט" של חבל פגרש, בולדיז'אר באטורי שומיאי הכיר בסטאנצ'ו, אופריה, ראדו ובוגדאן, בניו של "בוטה ז'ודה" הרומני כבעלי חצי אחוזה שהחזיקו בכפר.
במסמך כתוב על עור של דוב משנת 1596 האציל הנסיך ז'יגמונד באטורי את הרומני המקומי בוגדאן ארפשאנו. הנסיכים מיכאי אפאפי וג'רג' ראקוצי הראשון העניקו דיפלומות דומות על עור של דוב למשפחות הרומניות ואסו וסילאגי.
בשנת 1606 נכלל הכפר באחוזת גיאל, ובשנת 1632 בפנקס האחוזות "אורבריום" צוין שלרשות משפחת האצילים ההונגרים ראקוצי עמדו 37 משפחות צמיתים, בעוד שהאציל ההונגרי פאל יאנצ'ו – העסיק על אדמותיו 25 משפחות צמיתים. הרומני ראדו גראמה מוזכר ככומר הראשון בכפר. בשנת 1732 נרשמו בכפר 138 משפחות צאצאות של אצילים רומנים (בויארים) ועוד 170 משפחות צמיתים (jobbágy)
בין המשפחות הרומניות ממוצא אצילי ניתן למנות את אופריה פופה שציין בשנת 1663 כי אבותיו זכו באחוזה מידי שליט ולאכיה מירצ'ה הזקן.
מהכפר מצוין שוב בפנקס האחוזות "אורבריום" משנת 1632 ובו מוזכר הרומני ראדו גראמה ככומר בכפר.
היסטוריה > השלטון הקיסרי ההבסבורגי

בשנת 1726 בשטח אחוזת הרוזן אדם טלקי, במרחק קילומטרים אחדים מדרום לכפר, פעל המנזר האורתדוקסי "עליית מרים". משם דרך שביל ניתן היה להגיע לעמק הארג'ש בוולאכיה. במנזר גר נזיר אחד וב-1748 גרו כומר אחד ומורה אחד.
,
ב-1733 פעלו בכפר שני כמרים רומנים – אחד יווני-קתולי והשני – אורתודוקסי. 70 המשפחות שהתגוררו בו פקדו את הכנסייה היחידה, היוונית-קתולית. מקום הפולחן האורתודוקסי הקרוב ביותר היה המנזר המוזכר לעיל שבאחוזת משפחת טלקי.
בשנת 1750 התגוררו בכפר 600 תושבים. בקובלנה של בני ארפאש אל השלטון ההבסבורגי נגד הרוזן מיכאי טלקי ציינו הכפריים את הניצול הקשה וסוגי הקורווה שהוטלו עליהם על ידי בעל האחוזה.
בשנת 1765 הכפר צורף חלקית לתחום משמר הגבול ההבסבורגי ושויך עד שנת 1851 לפלוגה 8 של הגדוד שומרי הגבול מאורלאט. רבים מתושבי ארפאש התגייסו כשומרי גבול וזכו בדרך זו לזכויות וחירויות. בשנת 1851 פוזר גדוד משמר הגבול באורלאט על ידי הרשויות הקיסריות.
במפקד בשנת 1767 מנה הכפר 300 תושבים. היו להם כנסייה רומנית אחת, בנויה מעץ וכומר אחד.
היסטוריה > במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20

במאה ה-19 רוב תושבי הכפר היו רומנים. בשנת 1842 חיו בכפר 320 מאמינים רומנים יוונית-קתוליים.
במחצית השנייה של המאה ה-19 הפך היישוב למקום יריד חשוב. פעמיים בשנה התקיימו בו ירידים עבור כל מערב המחוז פגראש. היישוב התפרסם גם הודות לאמנות ציורי האיקונות על זכוכית. אחרי 1843 פעל בו צייר הזכוכית סאבו מוגה. בשנת 1900 נפתח בית מרקחת היישוב.

ב-27 ביולי 1889 הכפר ארפאשו דה ז'וס נשרף במלואו בדליקה ובהמשך נבנה מחדש.
בשלהי המאה ה-19 כמחצית התושבים היגרו לארצות הברית והתיישבו בעיקר בקליוולנד. בשנים 1892 -1884 המשפטן ואיש העסקים היהודי שאנדור אולמן היה נציג של ארפאשו דה ז'וס (אלשוארפאש) בפרלמנט בבודפשט.
על אף החרמת הבחירות על ידי המפלגה הלאומית הרומנית, לבסוף נבחר נציג רומני מחבל פגראש לפרלמנט ההונגרי, ניקולאיה שרבאן, בן הכומר של הכפר ווילה. הוא הצטרף לסיעת הליברלים ובשנת 1906 למפלגה הלאומית הרומנית.
בשנים 1904 -1910 בביתו של פטרו שרב פעל בית ספר ממלכתי ראשון עם שפת ההוראה הונגרית. הוא עבר בהמשך לבית חדש שנבנה לפי תוכניותיו של אישטוואן מדגיאסאי שעבר לימים שיפוצים משמעותיים.
בסוף המאה ה-19 ביקר בכפר ניקולאיה יורגה שהתרשם מהמעמד המרכזי של הכפר באזור. הפרטור הראשי גאורגה בוייריו שישב בארפאשו דה ז'וס היה אחראי על תריסר כפרים.
בשנת 1900 התקיימו בכפר רק 17 משקי בית. מספרם הכפיל והגיע ל-33 עד לתחילת מלחמת העולם הראשונה ב-1914.
ב-1902 ארפאשו דה ז'וס הפך מכפר קטן לכפר גדול.
בשנת 1910 אלכסנדרו ואידה-וויבוד, נציג המפלגה הלאומית הרומנית הביס את נציג מפלגת העבודה הלאומית, גאורגה אודריה, ונכנס לפרלמנט ההונגרי.
החל מ-1912 ישב בארפאשו דה ז'וס דקאן של הכנסייה היוונית-קתולית הרומנית באזור.
היסטוריה > במאה -20

בהתחלת המאה ה-20 נבנתה מסילת ברזל ותחנת רכבת. מאוחר יותר נסלל הכביש הלאומי. הכפר צויד בדואר, טלפון, תחנת יערנות, מרפאה ומרפאה וטרינרית.
אחרי 1918 כשסופח לרומניה, הפך חבל פגראש למחוז פגראש של רומניה.
המשקים הראשונים ששוקמו היו במרכז הכפר. בתים נוספים שנבנו לאורך הדרך הראשית החוצה את היישוב הרחיבו את הכפר מחדש.
בתקופה שבין מלחמות העולם תחת השלטון המלכותי הרומני מספר משקי הבית לאורך הדרך הראשית עלה פי שלושה. נפתחו חנויות, אטליזים, סנדאות לסנדלרות, נפחות, נגרות ומאפיה.
בימי מלחמת העולם השנייה גברי הכפר גויסו למלחמה נגד ברית המועצות ואחרי אוגוסט 1944 השתתפו לצד הסובייטים במלחמה נגד גרמניה הנאצית והונגריה.
בשנות ה-1950 פעלו באזור קבוצות של לוחמים אנטיקומוניסטים – שכללו חברים בעבר במשמר הברזל או במפלגה הלאומית של האיכרים והן שהסתתרו בהרים. ידועים היו הכומר קורנל דסקל, המורה רמוס בודאק, וסילה מגוריאן ומיקולאיה טרנדפיר (ניאגלו). מאבקם דוכא על ידי המשטרה והסקוריטטה.
אחרי 1945 המשיכה התפתחות הכפר. תוך 15 שנה נבנו 100 משקי בית נוספים. בתים רבים נבנו גם בבקעת הנהר אולט בצפון (מרסה Mârsa) וכן דרומה אל הרי הפגראש. מרסה והיישוב ויקטוריה בסביבה הפכו ליישובי פועלים. חלק מהתושבים עסקו בבניין. קמו שלוש טחנות מים. הוקמה אגודה לתרבות בשם "ארפשאנה".
בעת השלטון הקומוניסטי נכלל הכפר עם המחוז לאזור סטלין שבירתו הייתה ה"עיר סטלין" (שמה של בראשוב בשנות ה-1950), ובשנת 1960 באזור בראשוב. אחרי הרפורמה בחלוקה המנהלית של רומניה בשנת 1968 בימי שלטונו של ניקולאה צ'אושסקו שויך הכפר ארפאשו דה ז'וס למחוז סיביו
בשנות ה-1970 התחילה תקופת שפל. בשלהי המשטר הקומוניסטי והתחלת המשטר הפוסט-קומוניסטי החדש בשנים 1986–1990 קמו רק חמישה משקי בית חדשים. בדצמבר 1989 הונהגה האספקה עם גז מתאן. אחרי מהפכת 1989 נסעו תושבים רבים לעבוד במערב אירופה ובנו אחר כך בתים חדשים בכפרם.
אתרים חשובים ואטרקציות

אדנרטת הגבורים הרומנים ממלחמת העולם השנייה. נמצאת בחצר בית התרבות, נבנתה מפסיפס בשנים 1948–1950 וגובהה 1.2 מטר. על האנדרטה רשומים שמותיהם של שמונה לוחמים רומנים במלחמת העולם השנייה.
הכנסייה האורתודוקסית הרומנית "עליית מרים – נמצאת על גבעה ששלטה על היישוב. במקור נבנתה הכנסייה ככנסייה יוונית-קתולית בסגנון ביזנטי בשנת 1791 בעזרת תרומות של המאמינים. היא צוירה בשנת 1800 על ידי הצייר ניקולאיה גרקו מסאסאוש. האיקונוסטזיס הוא משלהי המאה ה-18. הצריח נבנה בשנת 1824. אחרי שנבנתה כנסייה יוונית קתולית נוספת, הבניין הזה הפך לכנסייה אורתודוקסית. בשנים 1932–1936 עברה שיפוצים בצריח ובגג. בשנת 1877 שונה גג הכנסייה מגג בסגנון גותי פשוט עם ארבעה פתחים מלבנים לסגנון רומנסקי.
המנזר האורתודוקסי "עליית מרים"' הוקם בסביבות שנת 1726 על אחוזת הרוזן אדם טלקי, במרחק קילומטרים אחדים מהכפר, בחורשת "פודייול". הוא נהרס בשנת 1761
גאוגרפיה > מיקום ונופים

הכפר נחצה מדרום אל הצפון על ידי הנחל ארפאש וכן על ידי הנחל גוסטאיה, והוא שוכן למרגלות הרי פגראש בגדה בשמאלית של הנהר אולט ליד אחד המאגרים שלו. על יד הכפר שביל מסומן במשולש כחול המוביל לכביש טרנספגרשאן (הכביש החוצה את הרי פגראש)
ארפאשו דה ז'וס נמצא 47 ק"מ מזרחית מהעיר סיביו, 78 ק"מ מערבית מהעיר בראשוב, 135 ק"מ דרומית-מזרחית מהעיר קלוז'-נפוקה ו-188 ק"מ צפונית-מערבית מבוקרשט, בירת רומניה.
מן הבקעה שבה שוכן הכפר נשקפים הרי פודראגו, ארפאשו מארה (גובה 2468 מ'), ונטואריה לוי בוטיאנו (Vânătoarea lui Buteanu= הציד של בוטיאנו) והקו המשונן של ההר שיאואה קאפריי (Șeaua Caprei= אוכף העז) שהם חלק מהרי פגראש.
מצפון לכפר פרט לנהר אולט נראות גבעות החרטיבאץ' (Hârtibaci)
דמוגרפיה

בשנת 1850 חיו בארפאשו דה ז'וס 903 תושבים.
828 רומנים, 53 צוענים, ו-16 גרמנים.
550 נוצרים אורתודוקסים, 331 נוצרים יוונים-קתוליים רומנים, 16 נוצרים רומיים-קתוליים.
בשנת 1924 פעל בכפר רוקח יהודי בשם הרמן שנברגר. בכפר השכן אוצ'ה דה ז'וס היה בעל בית מרזח (אחד מתוך שלושה) יהודי בשם מאייר אורנשטיין.
לפי נתוני מפקד האוכלוסין של רומניה משנת 2002 בכפר גרו 1127 תושבים.
| קבוצה אתנית | מספר תושבים | אחוז |
| --- | --- | --- |
| רומנים | 1046 | 92,8% |
| צוענים | 80 | 7,1% |
שפת האם לפי ההצהרה
| שפת האם | מספר דוברים | אחוז |
| --- | --- | --- |
| רומנית | 1098 | 97,4% |
| רומאני (רומאנס) | 29 | 2,6% |
1114 תושבים הצהירו את עצמם כנוצרים אורתודוקסים.
אישים

בשנת 1996 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית חבר ראשון ממוצא רומני, מרטין הוק, בן למהגרת מארפאשו דה ז'וס.
האסטרופיזיקאי והממציא גדעון שרבו (יליד אוהיו 1925) הוא גם צאצא של רומנים מארפאשו דה ז'וס.
ראו גם

ארפאשו דה ז'וס (קומונה)
לקריאה נוספת

1995 Ion-Aurel Pop Genealogie și istorie: o familie boierească din Țara Făgărașului în secolele XV-XVII
(Genealogy and history: a boyar family from Țara Făgărașului in the XV-XVII centuries)
in: Arhiva genealogică vol. 1, 1/2 1994 pp. 55-63
2020 Dr.Gheorghe Ovidiu Șerbu Un sat în istorie, istoria unui sat – Arpașu de Jos