stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת איראן-קונטראס
ראו גם

משבר בני הערובה באיראן
מלחמת איראן–עיראק
לקריאה נוספת

רונן ברגמן, מדינת ישראל תעשה הכל, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009
רונן ברגמן, נקודת האל חזור, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2007, עמ' 121–133
יעקב נמרודי, התקווה והמחדל, פרשת איראנגייט, ספרית מעריב, 2004
רן אדליסט, האיש שרכב על הנמר, זמורה ביתן, 1995.
שמואל שגב, הקשר האיראני : מכירות הנשק של ישראל וארצות-הברית לאיראן, הוצאת דומינו, 1989
רונן ברגמן, בעקבות התיק הנעלם, מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", 10 בספטמבר 2008
הערות שוליים

↑  רן דגוני,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'ארה"ב תפסיק את תמיכתה ב ,קונטראס', מעריב, 15 בינואר 1987
↑  ההימור של רייגן בניקרגואה, דבר, 14 באוגוסט 1983
↑  דוארטה מגנה חתרנות הסי.איי.אי בניקראגואה, מעריב, 25 ביולי 1984
↑  אמיר אורן,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'גילויים חדשים משנות ה-80: צה"ל, נשק שלל והמחתרת בניקרגואה, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2010
↑  שמעון שיפר, לעיניך בלבד, ידיעות ספרים, 2021 (עמ' 97)
↑  רפאל מן ועפרה ישועה ליית,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'ישראל: נשק וציוד לאיראן - כן, מעריב, 26 בנובמבר 1986; המשך
↑  הקשר האירני ייחקר בוועדה נוסח ווטרגייט, מעריב, 5 בדצמבר 1986
↑  ממסמך שכתב עמירם ניר עולה כי ניר תידרך את בוש על פרשת איראן-קונטראס בפגישה שהתקיימה ביניהם בירושלים ב-29 ביולי 1986 (רונן ברגמן, בעקבות התיק הנעלם, מוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות", 10 בספטמבר 2008)
↑  נתן גוטמן,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'בוש האב נתן לו חנינה; בוש הבן נותן לו תפקיד בכיר, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2002
↑  עפרה ישועה-ליית,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'קנס ועבודה בשירות הקהילה נגזרו על רוברט מקפרליין, מעריב, 5 במרץ 1989
↑  אורי דרומי,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'אלברט חכים, מממן עיסקת איראן-קונטראס, 2003-1936., באתר הארץ, 14 במאי 2003
↑  רן דגוני,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'אלברט חכים,יהודי איראני אזרח ארה"ב - אחד מראשי הדראמה של הנשק לאיראן, מעריב, 8 בדצמבר 1986
↑  איתמר לוין,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'‏יעקב נמרודי - דמות מפתח באיראנגייט, באתר גלובס, 3 בדצמבר 1999
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541565805171  PLWABN: 9810585932105606  LCCN: sh87001512 
הנשיא רונלד רייגן (במרכז) מקבל את דו"ח ועדת החקירה, (1987)
קונסטנטין ברנקושי

| --- | --- |

 לידה:  19 בפברואר 1876 הוביצה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, הנסיכויות הרומניות המאוחדות 
 פטירה:  16 במרץ 1957 (בגיל 81) פריז, צרפת (הרפובליקה הצרפתית הרביעית 
 שם לידה:  Constantin Brâncuși 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 לאום:  רומנית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של בוקרשט  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תקופת הפעילות:  1904–1956 (כ־52 שנים) 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  מודרניזם, מודרניזם קטלאני, Tinerimea artistică, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 הושפע על ידי:  Wladimir Hegel, אנטואן מרסייה, Ion Georgescu, Dimitrie Gerota, אוגוסט רודן 
 יצירות ידועות:  Bird in Space, הנשיקה, The Endless Column, Sleeping Muse 
 
קונסטנטין ברנקושי בצילום משנת 1905
קונסטנטין ברנקושי (ברומנית: Constantin Brâncuşi; במקור הרומני מבוטא בקירוב: "בְּרֶנְקוּש" ‏האזנהקובץ:Ro-Constantin Brâncuși.ogg‏Ⓘ‏ בצרפתית ובאנגלית מבוטא בְּרַנְקוּזִי; 19 בפברואר 1876 – 16 במרץ 1957) היה פסל רומני בעל שם עולמי שתרם רבות להתפתחות הפיסול המופשט.
רקע משפחתי וילדות

ברנקושי נולד ביישוב הוביצה (Hobiţa), שבכפר פשטישאן (Peştişani) שבמחוז גורז' בצפון אולטניה, רומניה, כבן השני מבין ארבעת הילדים המשותפים של הוריו. אביו, ניקולאיֶה ראדו ברנקושי, היה אלמן ואב לשלשה ילדים מנישואיו הקודמים כשנשא את אשתו השנייה, מריה לבית דיאקונסקו (1851–1919). המשפחה חיה בעוני כשפרנסתה התבססה על חקלאות, נגרות ועל רפת.
קוסטאקה ברנקושי, כפי שקראו לו מקורביו, למד רק בשתי כתות בבית הספר היסודי בפשטישאן, שבו לימד דודו, גריגורה ברנקושי, ואחר כך בבית הספר בכפר ברדיצ'ן (Brădiceni). לא הסתגל טוב בבית הספר, ציוניו כפי שהתגלו במחברת של דודו המורה, היו בינוניים, והוא נעדר תכופות מהשיעורים.
מגיל קטן העדיף לבלות בחיק הטבע ולפסל. יישוב הולדתו והכפרים שבסביבה היו משופעים בדברי אמנות עממית, לרבות גילופים ופיסולים בעץ, שקישטו את הבתים, את הכנסיות על עמודים, את הצלבים בדרכים ובבתי הקברות. בגיל 11 עזב ברנקושי, שסבל לעיתים מאלימות מצד אביו ואחיו, את בית הוריו כדי לעבוד כשוליה בטרגו ז'יו, בירת המחוז, ואחר כך בסלטינה ובקראיובה.
שנות לימודיו ברומניה ובחו"ל

אחרי שבגיל 13 התיישב בקראיובה ועבד שם בחנות מכולת, בין השנים 1894–1897, בעזרת מעבידו, למד בבית הספר לאומנות ולמלאכה בעיר. הפעם למד טוב, השלים את הפערים לעומת תלמידים אחרים, וסיים את חוק לימודיו בארבע שנים במקום חמש. לאחר מכן עבר בשנת 1898 לבוקרשט, וסיים שם בהצלחה, בשנת 1902, את בית הספר לאמנויות היפות. בשנת 1904 נסע ללימודים במינכן, אך כעבור חצי שנה הלך ברגל דרך בוואריה ושווייץ עד לנגרה שבצרפת ומשם נסע ברכבת עד פריז. בשנת 1905 הצליח להתקבל לבית הספר הגבוה לאמנויות היפות, שם עבד בסדנה של אנטונן מרסייה (Mercier) עד שנת 1906. הוא סירב לעבוד יותר מחודשים אחדים כמתמחה בסטודיו של אוגוסט רודן, באומרו: "דבר לא צומח בצילם של אילנות גדולים".
פעילותו האמנותית

בשנת 1907 יצר את הגרסה הראשונה של "הנשיקה", נושא שימשיך לאחר מכן בצורות שונות עד לשיא ב"שער הנשיקה" אשר בטרגו ז'יו. הוא שכר סטודיו בשדרות מונפרנאס והתערה באוונגרד האמנותי של פריז. בשנת 1909 חזר לתקופה קצרה לרומניה, שם הציג ב"סלון האופיציאלי", ואספן האמנות אנסטסה סימו רכש ממנו את "השינה" ואת הפסל של ניקולאיה דרסקו.
יצירותיו הרבות של ברנקושי מוצגות בטרגו ז'יו. הסטודיו שלו נבנה מחדש, בדיוק כפי שהיה ביום מותו, ופתוח למבקרים בסמוך למרכז פומפידו בפריז. אלכסנדרו מאנדי, שהכיר את ברנקושי בחוג הספרותי של אלנה פאראגו, כתב כמה שירים שהוקדשו ליצירותיו של ברנקושי ובהן "עמוד האינסוף", "שער הנשיקה" ו"שולחן הדומייה".
חייו האישיים בצרפת

לאמן, שלא התחתן, היו אהבות רבות, בין השאר עם נשות חברה ואספניות אמנות כמו לאוני ריקוי, אז'ני מייר, הברונית רנה אירן פראשון, הסופרת ננסי קינאר ועם פגי גוגנהיים המפורסמת שהתלוננה שהיה שתלטן ורכושני מדי ביחסיו אליה. בשנת 1938 לרגל התערוכה העולמית בפריז היה לו קשר רומנטי קצר גם עם הזמרת הרומנית האגדית מריה טנאסה.
אולם קשר שהשפיע במיוחד על יצירתו היה בשנים 1911–1914 עם הציירת ההונגריה מרגיט פוגאן (Margit Pogány) אותה ברנקושי הנציח בפסלו "העלמה פוגאן" (או "פוגאני"). אחרי שהציירת התיישבה באוסטרליה, השניים נשארו בקשר מכתבים למעלה מ20 שנה. בספטמבר 1928 הפסל התאהב בתיירת אמריקאית ממוצא אירי בשם איילין ליין וטייל יחד איתה ברומניה - בכפר הולדתו ובסינאיה - ובאיטליה
. קשר משמעותי בחייו, ושנמשך כ 15 שנה, היה זה עם מזכירתו לשעבר והפסנתרנית ורה מוּר (Vera Moore) (1997–1896), ילידת ניו זילנד, ממוצא יהודי, שילדה לו בן בשם ג'ון מור (John Moore). בן זה, שברנקושי סירב להכיר באבהותו, נולד בשנת 1934 וחי כצלם בצרפת. לדברי ידידה קרובה, הציירת סוניה דלונה, האהבה אל ורה מור הסעירה אותו מאוד ואחרי פרידתם שינה את אורח חייו: העדיף להסתגר לרוב, אל תוך חיי סגפנות והרהורים פילוסופיים. האמן ביקר לאחרונה במולדתו בשנת 1937.
ברנקושי נפטר בפריז ב-16 במרץ 1957. הוא התאזרח בצרפת זמן קצר לפני מותו על מנת להוריש את עזבונו האמנותי למדינה הצרפתית.
דברי ברנקושי על יצירתו

יש אווילים האומרים שהעבודות שלי אבסטרקטיות, אך מה שהם מכנים אבסטרקט הוא הריאליזם הטהור ביותר, משום שהמציאות אינה מיוצגת על ידי הצורה החיצונית, אלא על ידי הרעיונות שמאחוריה, תמצית הדברים.
הנצחה

בישוב הוביצה ביתו של הפסל לא שרד. בית אחותו, אופרוסינה, בהוביצה, הפך למוזיאון לזכרו.
בית הספר התיכון בכפר פשטישאן, גורז', נושא את שמו
האוניברסיטה בעיר טרגו ז'יו נקראה לפי שמו.
בית הספר לאמנויות ומלאכות בקראיובה, שבו למד האמן, נקרא "המכללה הלאומית ע"ש קונסטנטין ברנקושי"
בחג של הקדוש קונסנטין 21 במאי - החל משנת 2001 אורגנו "צעידות תרבות" לזכר הפסל במסלול הוביצה - טרגו ז'יו ובתוך העיר טרגו ז'יו מ"שולחן הדומייה" ועד ל"עמוד האינסוף".
2001 - הבנק הלאומי של מולדובה הנפיק מטבע של 50 ליי עם דיוקנו של ברנקושי.
טריוויה

במשאל שנערך על ידי הטלוויזיה הרומנית ב-21 באוקטובר 2006 לקביעת "גדולי הרומנים בכל הזמנים", זכה קונסטנטין ברנקושי במקום התשיעי עם 14,831 קולות שהיוו 4.08% מכלל הקולות.
בישוב הולדתו, הוביצה, כמעט מחצית התושבים (עשרות משפחות) נושאים את שם המשפחה ברנקושי (Brâncuşi), כשלא כולם בני משפחת הפסל. בסביבה יש הנושאים את אותו שם משפחה בצורת Brâncuş ללא i בסוף, כמו למשל, הבלשן גריגורה ברנקוש, יליד פשטישאן אבל שמקורו מהכפר הסמוך, ברֶדיצ'ן.
לקריאה נוספת

Petre Pandrea - Brâncuşi - Amintiri şi exegeze, Editura Vremea, Bucureşti 2010 (ברומנית)
Petre Pandrea Brâncuşi.Amicii şi inamicii Editura Vremea, Bucureşti 2010 (ברומנית)
Petre Pandrea - Brâncuşi.Pravila de la Craiova. Etica lui Brâncuşi Editura Vremea,Bucureşti 2010(ברומנית)
Sanda Miller Constantin Brancusi, Reaktion Books, 2010 (ברומנית)
Doina Lemny - Constantin Brâncuşi, Editura Junimea, Iaşi, 2005 (ברומנית)
Alexandru Buican - Brâncuşi - o biografie, Editura Artemis ,Bucureşti 2007  (ברומנית)
ראו גם

המכלול המונומנטלי של קונסטנטין ברנקושי בטרגו ז'יו
הערות שוליים

↑  ראו כתבה על גילוי המחברת של דודו בעיתון אוונימנטול זיליי באתר פמינה ברשת
↑  ראו כתבה בעיתון הרומני אוונימנטול זיליי
↑  באתר הבנק הלאומי של מולדובה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282814005171  PLWABN: 9810594969405606  BIBSYS: 90097323  BNE: XX900275  BnF: cb11893776f (data)  CANTIC: a10431081  CiNii: DA02633620  GND: 118673076  ISNI: 0000 0001 0783 4751  KulturNav: 06e09e50-03fc-4e32-b848-2d6b1f43c553  LCCN: n79127902  LNB: 000315169  MusicBrainz: 2f8b6b8a-800f-46bd-afbb-d3ff6b6644cb  NDL: 00434169  NKC: jn20000700228  NLA: 36110840  NLG: 72091  NTA: 068811500  PIC: 9816  RKD: 12002  SELIBR: 178922  SNAC: w6ww7swp  SUDOC: 027500411  Trove: 1213968  ULAN: 500016157  VcBA: 495/276816  VIAF: 71387926   WorldCat (עם VIAF): 71387926 
"עמוד האינסוף" מאת ברנקושי, המוצב בטרגו ז'יו, על בול דואר של רפובליקת מולדובה
הפיגוע במצר

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

 תאריך:  10 בנובמבר 2002
 מקום:  קיבוץ
 קואורדינטות:  32°26′24″N 35°02′51″E﻿ / ﻿32.44°N 35.0475°E﻿ / 32.44; 35.0475
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  M16
 הרוגים:  5
 מבצע:   גדודי חללי אל-אקצא
  (למפת הכרמל מוגדלת) הפיגוע במצר(למפת הכרמל רגילה) הפיגוע במצר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע במצר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הפיגוע במצר
 
אנדרטה בקיבוץ מצר לנרצחי הפיגוע ב-2002
הפיגוע במצר היה פיגוע טרור שבוצע ב-10 בנובמבר 2002 בתקופת האינתיפדה השנייה על ידי מחבל פלסטיני שחדר לקיבוץ מצר ורצח חמישה ישראלים, בהם אם ושני ילדיה.
הפיגוע

ביום ראשון, 10 בנובמבר 2002, מעט אחרי השעה 23:30, חדר מחבל שהגיע משטחי הרשות הפלסטינית לתוך הקיבוץ הנמצא על מרחב התפר סמוך לוואדי עארה. לאחר שעבר את הגדר ההיקפית של הקיבוץ ללא קושי, חיפש המחבל קורבנות אפשריים. המחבל, חמוש ברובה סער מסוג M16, ירה בתחילה לעבר מטרה לא ברורה סמוך לבתי הילדים של הקיבוץ, שהיו ריקים בשעת לילה. בהמשך נתקל בזוג, חבר הקיבוץ ובת זוגו תרצה דמארי, שטיילו בשבילי הקיבוץ. המחבל ירה לעבר הזוג ופגע באישה שמתה במקום. בן זוגה הצליח להימלט.
המחבל המשיך את מסע הרצח ופרץ לבית משפחת אוחיון, שבו התגוררו אם ושני ילדיה. לאחר שלא הצליח להיכנס דרך הדלת, נכנס המחבל דרך החלון. הוא ירה מטווח קצר באם רויטל אוחיון ובשני ילדיה - נועם בן ה-4 ומתן בן ה-5 - ורצח אותם.
לאחר שיצא מן הבית הלך המחבל לעבר חדר האוכל על מנת לחמוק מן הקיבוץ. במהלך הימלטות המחבל הוא נתקל במזכיר הקיבוץ יצחק דורי, שהיה באותו יום בתורנות שמירה. המחבל ירה לעבר דורי שהיה במכוניתו ורצח אותו. לאחר מכן יצא המחבל מהקיבוץ דרך מקום חדירתו, וברח דרך מטע בננות לעבר שטחי הרשות הפלסטינית. בזמן הסריקות אחר היורים נדרשו התושבים להסתגר בבתים בחשיכה מוחלטת.
בחודש אוקטובר 2003, כשנה לאחר הפיגוע, ביצעו כוחות צה"ל, השב"כ והימ"מ פעילות משותפת בטולכרם, שבמהלכה חיסלו כוחות הימ"מ את המחבל סירחאן סירחאן, החבר בגדודי חללי אל-אקצא של הפת"ח שביצע את הפיגוע. כחודש לאחר מכן נלכד ראש הזרוע הצבאית של הפת"ח באזור טולכרם, מוחמד נאיפה, שהיה אחראי לשילוח המחבל, ונידון ל-13 מאסרי עולם. ב-15 בפברואר 2025 שוחרר נאיפה מהכלא הישראלי, במסגרת עסקת שחרור השבויים בין ישראל לחמאס.
באוגוסט 2004 הורשע ערבי ישראלי תושב הכפר אום אל-קוטוף בסיוע למחבל. מספר שעות לאחר הפיגוע הגיע המחבל אל תושב הכפר וביקש ממנו לסייע לו. האזרח החביא עבור המחבל את כלי הנשק שלו, ונתן לו את הטלפון הסלולרי שלו, כאשר הוא הבין כי מדובר במחבל מבצע הפיגוע. הוא נידון ל-4.5 שנות מאסר.
לזכר הנרצחים הוקמה בקיבוץ פינת הנצחה הכוללת אנדרטה וכן פינת הנצחה בשמורת אלוני יצחק.
הערות שוליים

↑  אפרת וייס ועלי ואקד,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'כוח ימ"מ חיסל את המחבל שביצע את הפיגוע במצר, באתר ynet, 4 באוקטובר 2003
↑  פליקס פריש,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'13 מאסרי עולם למשלח המחבל למצר, באתר ynet, 29 באפריל 2003
↑  אור הדר,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'רוצח ילדיו הקטנים וגרושתו השתחרר, אך לאבי ברור: "חייבים לחטופים הכול", באתר ynet, 15 בפברואר 2025
↑  אחיה ראב"ד,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'ישראלי הורשע בסיוע למחבל מהפיגוע בקיבוץ מצר, באתר ynet, 11 באוגוסט 2004
↑  אחיה ראב"ד,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'4.5 שנות מאסר לישראלי שסייע למחבל ממצר, באתר ynet, 19 בדצמבר 2004
הרי אלכסנדרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  אלכסנדרה, נסיכת דנמרק 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°25′00″S 153°30′00″W﻿ / ﻿77.41666667°S 153.5°W﻿ / -77.41666667; -153.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי אלכסנדרה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי אלכסנדרה
 
מפת אזור של חצי האי גסט
הרי אלכסנדרה (באנגלית: Alexandra Mountains ‏(77°25′S 153°30′W﻿ / ﻿77.417°S 153.500°W﻿ / -77.417; -153.500) היא קבוצת הרים נמוכים, נפרדים בחלקו הצפוני של חצי האי אדוארד השביעי, ממש דרומית-מערבית למפרץ סלצברגר בארץ מרי בירד, אנטארקטיקה. ההרים התגלו בינואר-פברואר 1902 על ידי משלחת דיסקברי במהלך הפלגת חקר של האונייה "דיסקברי" לאורך מדף הקרח רוס. קבוצת ההרים נקראה על שם אלכסנדרה, שהייתה אז מלכת הממלכה המאוחדת .
הערות שוליים

↑  Fred G. Alberts (ע), Geographic Names of the Antarctics, מהדורה שנייה, United States Board on Geographic Names, 1995, עמ' 11. (באנגלית)
ויקטור ציהנקוב

ויקטור ויטליוביץ' ציהנקוב (באוקראינית: Віктор Віталійович Циганков; נולד ב-15 בנובמבר 1997 בנהריה שבישראל) הוא כדורגלן אוקראיני יליד ישראל המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ז'ירונה מהלה ליגה ובנבחרת אוקראינה.
חיים אישיים

ציהנקוב נולד בנהריה שבישראל כאשר אביו, ויטלי ציהנקוב, שוער זר אוקראיני שיחק כדורגל בליגות הנמוכות בישראל. לאחר סיום הקריירה של אביו, היגרה חזרה משפחת ציהנקוב לעיר מולדתו האוקראינית, ויניצה, שם החל ויקטור לשחק כדורגל בבית הספר לספורט הנוער המקומי.
קריירת מועדונים

בשנת 2009 החל ציהנקוב לשחק במחלקת הנוער של ניבה ויניצה, ובשנת 2011 עבר למחלקת הנוער של דינמו קייב מליגת העל האוקראינית. ב-14 באוגוסט 2016 ערך ציהנקוב את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-77 בניצחון 1–2 על סטאל קמיאנסקה במסגרת המחזור הרביעי בליגה. ב-13 בספטמבר ערך ציהנקוב את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 73 דקות בהפסד 1–2 לנאפולי במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2016/17. ב-24 בספטמבר הבקיע ציהנקוב את שער הבכורה שלו במועדון, שער בדקה התשיעית בניצחון 0–4 על אולימפיק דונצק במסגרת המחזור התשיעי בליגה. ב-28 בספטמבר הבקיע ציהנקוב את שער הבכורה שלו בליגת האלופות, שער בדקה ה-65 בתיקו 1-1 נגד בשיקטש במסגרת המחזור השני בשלב הבתים.
ב-17 בינואר 2023 חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצת ג'ירונה מהליגה הספרדית הבכירה.
נבחרת אוקראינה

ב-12 בנובמבר 2016 ערך ציהנקוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוקראינה, כשהחליף את יבהן קונופליאנקה בדקה ה-83 בניצחון 0–1 על נבחרת פינלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018. את שערו הראשון במדי הנבחרת הבקיע ב-25 במרץ 2019 במשחק מול נבחרת לוקסמבורג במסגרת מוקדמות יורו 2020.
ציהנקוב היה בסגל הנבחרת ליורו 2020. לקח חלק ב4 מתוך 5 משחקי הנבחרת בטורניר. בכל המשחקים נכנס כמחליף במחצית השנייה או בתוספת הזמן.
נכלל בסגל נבחרת אוקראינה לטורניר יורו 2024.
תארים

ליגת העל האוקראינית בכדורגל (1): 2020/21
הגביע האוקראיני (2): 2019/20, 2020/21
הסופר קאפ האוקראיני (3): 2018, 2019, 2020
כדורגלן השנה באוקראינה (1): 2018
שחקן העונה בליגת העל האוקראינית (1): 2018/19
שחקן החודש בליגת העל האוקראינית (3): מרץ 2018, דצמבר 2018, אפריל 2019
הערות שוליים

↑  Сергій Ребров оголосив склад національної команди України на підготовчий збір і товариські матчі перед Євро-2024 באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל האוקראינית, 16 במאי 2024 (באוקראינית)'"`UNIQ--templatestyles-0000000F-QINU`"'
| נבחרת אוקראינה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 בושצ'אן •  2 סובול •  3 סודאקוב •  4 קריבצוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 שפרנקו •   11 מרלוס •  12 פיאטוב • 13 זבארני •  14 מקרנקו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 בזוס • 19 בסדין • 20 זובקוב • 21 קרוואייב • 22 מטוויינקו • 23 טרובין • 24 טימצ'יק • 25 פופוב • 26 דובביק • מאמן: שבצ'נקו |  1 בושצ'אן •  2 סובול •  3 סודאקוב •  4 קריבצוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 שפרנקו •   11 מרלוס •  12 פיאטוב • 13 זבארני •  14 מקרנקו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 בזוס • 19 בסדין • 20 זובקוב • 21 קרוואייב • 22 מטוויינקו • 23 טרובין • 24 טימצ'יק • 25 פופוב • 26 דובביק • מאמן: שבצ'נקו | אוקראינה |
| נבחרת אוקראינה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 בושצ'אן •  2 קונופליה •  3 סבאטוק •  4 טלוברוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 מודריק •   11 דובביק •  12 טרובין • 13 זבארני •  14 בראז'קו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 שפרנקו • 19 בונדר • 20 זובקוב • 21 סודאקוב • 22 מטוויינקו • 23 לונין • 24 ואנאט • 25 טימצ'יק • 26 מיכאילצ'נקו • מאמן: רברוב |  1 בושצ'אן •  2 קונופליה •  3 סבאטוק •  4 טלוברוב •  5 סידורצ'וק •  6 סטפננקו •  7 ירמולנקו •  8 מלינובסקי •  9 יארמצ'וק •  10 מודריק •   11 דובביק •  12 טרובין • 13 זבארני •  14 בראז'קו • 15 ציהנקוב • 16 מיקולנקו • 17 זינצ'נקו • 18 שפרנקו • 19 בונדר • 20 זובקוב • 21 סודאקוב • 22 מטוויינקו • 23 לונין • 24 ואנאט • 25 טימצ'יק • 26 מיכאילצ'נקו • מאמן: רברוב | אוקראינה |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: טייסון | כדורגלן השנה באוקראינה  2020 | הבא: ארטם דובביק |
הר תלמי (אנטארקטיקה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  תלמי 
 גובה:  1,370 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  68°33′00″S 65°58′00″W﻿ / ﻿68.55°S 65.9667°W﻿ / -68.55; -65.9667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר תלמי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההר תלמי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר תלמי(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר תלמי
 
הר תַּלְמַי (באנגלית: Mount Ptolemy) הוא הר הממוקם באנטארקטיקה.
גאוגרפיה

להר ארבע פסגות, כאשר גובהה של הגבוהה בהן 1,370 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם מצפון לקרחון מעגל התנועה, בצידון הצפון מערבי של הדום הקרח מרקטור, בחצי האי האנטארקטי.
היסטוריה

ההר נחקר על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי (FIDS ראשי תיבות של Falkland Islands Dependencies Survey) בשנת 1947, ושמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של הממלכה המאוחדת (UK-APC) והוא נקרא על שם המתמטיקאי והאסטרונום המצרי תלמי.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
סטבאן מוקרניאץ

| --- | --- |

דיוקן מצויר על ידי אורוש פרדיץ' בשנת 1913
 לידה:  9 בינואר 1856 נגוטין, סרביה
 פטירה:  28 בספטמבר 1914 (בגיל 58) סקופיה, אז בסרביה
 שם לידה:  Stevan Stojanović Mokranjac  Стеван Стојановић Мокрањац
 מקום קבורה:  בית הקברות החדש של בלגרד 
 מוקד פעילות:  סרביה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בלגרד, אוניברסיטת מינכן, אוניברסיטת לייפציג, ספיינצה – אוניברסיטת רומא 
 סוגה:  מוזיקה דתית 
 שפה מועדפת:  סרבית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטבאן מוקרניאץ, בשמו בלידה סטבאן סטויאנוביץ' (בסרבית: Стеван Мокрањац,‏ Стеван Стојановић או בכתב לטיני - Stevan Mokranjac‏, Stevan Stojanović,‏ 9 בינואר 1856 נוגטין - 28 בספטמבר 1914 סקופיה) היה מלחין, מנצח מקהלה, צ'לן ומורה סרבי למוזיקה.
כונה לעיתים קרובות "אבי המוזיקה הסרבית" או "הדמות החשובה ביותר של הרומנטיזם המוזיקלי הסרבי". היה מייסד ויושב ראש ראשון של "חברת המוזיקאים הסרבים". מחרוזת 15 הסויטות למקהלה "רוּקוֹבֶטי" ("זרי פרחים") בהשראת הפולקלור מאזורים שונים של סרביה, של יוגוסלביה לשעבר ובולגריה נחשבות לאבן פינה במוזיקה הקלאסית הסרבית. משנת 1906 היה חבר בהתכתבות של האקדמיה המלכותית הסרבית.
רקע משפחתי ושנות ילדותו וצעירותו

סטבאן סטויאנוביץ' נולד בשנת 1856 בעיר נגוטין, אז בנסיכות סרביה. קרובה לגבול עם ולאכיה ובולגריה, נגוטין הייתה אז עיירה בת מעל 3,000 תושבים. בני סטויאנוביץ' קיבלו את הכינוי "מוקרניאץ" לפי הכפר מוקראניה (Mokranje) שבו חיו אבותיהם. "מוקרניאץ" - משמעותו - "בן היישוב מוקראניה". האב, בעל מסעדה שבנה בשנת 1850 את בית משפחתו בנגוטין, נפטר יומיים אחרי לידת בנו. מוקרניאץ גודל על ידי אמו, יחד עם שלושת אחיו. בגיל 10 קיבל את כינורו הראשון כמתנה מאחד מדודיו. את רוב ילדותו ונעוריו בילה בעיירת הולדתו, נגוטין, בזאייצ'אר ובבלגרד.
בגיל 15 המשפחה עברה לגור בבלגרד. שם סיים סטבאן את לימודי ה"גימנסיה" ונרשם לבית הספר הגבוה, לפקולטה למדעי הטבע ולמתמטיקה, מפני שלא הייתה קיימת עדיין אקדמיה למוזיקה. עם זאת משיכתו למוזיקה וכשרונותיו הביאו אותו עוד כתלמיד תיכון לשורות החברה הכוראלית (מקהלתית) של בלגרד. הוא הפך לחברה הצעיר ביותר. סופו של דבר זכה למלגה מטעם הממשלה הסרבית שאיפשרה לו לנסוע ללימודים בחו"ל.
עם זאת הכסף שעמד לרשותו היה מוגבל ולא יכול היה לזכות בדיפלומה של האקדמיה למוזיקה. בשנים 1883-1879 למד מוקרניאץ באקדמיה למוזיקה במינכן אצל יוזף ריינברגר עם מלגה מטעם החברה המקהלתית של בלגרד. אחרי שב-1883 בעקבות תקרית מסוימת הופסקה לו המלגה, בשנים 1885-1884 למד מוקרניאץ אצל מורים ואצל אלסנדרו פאריזוטי ברומא. לאחר מכן למד שנתיים נוספות (1887-1885) בקונסרבטוריון בלייפציג אצל סלומון יאדאסון ואצל קארל ריינקה.
הקריירה המוזיקלית

בשנת 1878 מוקרניאץ ארגן קונצרט לכבוד מלאת 25 שנה לחברה הכוראלית (מקהלתית) של בלגרד. אחרי שנת 1884 ניצח בבלגרד את מקהלת האגודה הכוראלית על שם "קורנליה סטנקוביץ'" ובשובו הסופי למולדת בתום הלימודים, בשנת 1887 התמנה למנצח החברה הכוראלית בבלגרד, תפקיד אותו מילא עד סוף ימיו.. הוא לימד מוזיקה בגמנסיה מס.1 בבלגרד ואחר כך בסמינר לכמרים.
מקהלתו זכתה בהצלחה רבה במדינה ומחוצה לה, בעת סיורי הופעות במרכז אירופה, ברוסיה (סנט פטרסבורג, מוסקבה, ניז'ני נובגורוד וקייב, 1896), בורשץ, סובוטיצה), סרייבו מוסטר, דוברובניק (1893),ספליט, סיבניק (בבאנאט, וויבודינה, בוסניה-הרצגובינה, קרואטיה אז חלקי ממלכת אוסטרו-הונגריה),בצטיניה במונטנגרו (1893) ובאימפריה העות'מאנית (בסקופיה, סלוניקי ב-1894 ובחצר הסולטן עבדול חמיד השני) ב-1895. זאת הודות לרמה הגבוהה של הביצוע ולרפרטואר המיוחד שלה, המורכב, בין השאר, משירי עם סרבים ויצירות של מוקרניאץ עצמו. בשנת 1899 סייר המקהלה מבלגרד גם בברלין. מוקרניאץ ניצח גם על מקהלות מקומיות נוספות, למשל על מקהלת יאקשיץ' של פועלי הדפוס ועל המקהלה היהודית-סרבית.
בתקופה זו נשא מוקרניאץ לאשה זמרת בשם מריה "מיצה" פרדיץ', חברה במקהלתו וב-20 שנה צעירה ממנו, אחייניתו של הצייר אורוש פרדיץ'. לזוג נולד בן, מומצ'ילו, שלא הביא לעולם צאצאים.
דוד אשתו צייר דיוקן של המוזיקאי.
בשנת 1899 מוקרניאץ הקים יחד עם צבטקו מנוילוביץ' ועם סטניסלב ביניצ'קי את "בית הספר הסרבי למוזיקה", בו לימד את המקצועות העיוניים והיה מנהלה הראשון עד שנת 1913. באותה שנה ייסד גם את הרביעייה הסרבית הראשונה יחד עם פ. מלהר, סט. סראם וי. סבובודה. מוקרניאץ ניגן בה בכינור השני. בשנים 1893-1889 מילאה רביעייה זו תפקיד חלוצי במוזיקה הקאמרית במדינה.
בשנים 1910 ו-1911 בערוב מלחמות הבלקן, ערך מוקרניאץ ומקהלתו סיורי הופעות נוספים, האחרון בריאקה, טריאסטה וזאגרב.
את רוב יצירותיו הידועות הלחין מוקרניאץ בשלהי המאה ה-19, אך המשיך להלחין גם בתחילת המאה ה-20.
בשנת 1912 בגלל מחלה נאלץ להפסיק בהדרגה את פעילותו כמנהל החברה המקהלתית בבלגרד.
בימי מלחמת העולם הראשונה נמלט המלחין עם משפחתו מבלגרד לסקופיה. באותה שנה, בספטמבר 1914 הוא הלך לעולמו.