stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייק ד'אנטוני

| --- | --- |

ד'אנטוני בשנת 2010
 לידה:  8 במאי 1951 (בן 73) מאלנס שבוירג'יניה המערבית, ארצות הברית
 עמדה:  מאמן
 גובה:  1.91 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת מרשל
 דראפט:  בחירה מספר 20, 1973 קנזס סיטי-אומהה קינגס
 קבוצות כשחקן
 1973–1976 1976–1977 1977–1978 1978–1990:  קנזס סיטי-אומהה קינגס  הרוחות של סנט לואיס סן אנטוניו ספרס אולימפיה מילאנו
 הישגים כשחקן
 2 אליפויות היורוליג (1987, 1988)
 קבוצות כמאמן
 1990–1994 1994–1997 1998–1999 2001–2002 2003–2008 2008–2012   2012–2014   2016–2020   2020-:  פיליפס מילאנו בנטון טרוויזו דנוור נאגטס בנטון טרוויזו פיניקס סאנס ניו יורק ניקס  לוס אנג'לס לייקרס  יוסטון רוקטס   ברוקלין נטס (עוזר מאמן)
 הישגים כמאמן
 מאמן השנה ב-NBA‏ (2005, 2017)
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1998   2006–2007:  דנוור נאגטס   פיניקס סאנס
מייקל אנדרו "מייק" ד'אנטוני (באנגלית: Michael Andrew "Mike" D'Antoni; נולד ב-9 במאי 1951) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל איטלקי-אמריקאי. שימש בעברו כמאמן הראשי של קבוצות ליגת ה-NBA דנוור נאגטס, פיניקס סאנס, ניו יורק ניקס, לוס אנג'לס לייקרס ויוסטון רוקטס. בעונת 2004/2005 זכה בתואר מאמן העונה לאחר שהוביל את פיניקס סאנס למאזן 62–20 בעונה הסדירה, ולגמר המערב בפלייאוף ה-NBA של אותה עונה.
קריירת משחק

אחרי קריירה בכדורסל מכללות באוניברסיטת מארשל, נבחר ד'אנטוני בסיבוב השני של דראפט 1973 על ידי קנזס סיטי קינגס מליגת ה-NBA. לאחר 3 עונות אצל הקינגס (1973-76), שיחק ד'אנטוני בקבוצת "הרוחות של סנט לואיס" מליגת ה-ABA ב-1976, והסן אנטוניו ספרס (שוב ב-NBA) ב-1977.
לאחר מכן החליט ד'אנטוני לשחק עבור הקבוצה האיטלקית אולימפיה מילאנו, בה החל קריירה אירופאית מוצלחת, אשר במהלכה הפך לקלע הפורה ביותר בהיסטוריית המועדון. בשנת 1990 דורג כרכז הטוב ביותר בהיסטוריית הליגה, הוביל את קבוצתו ל-5 אליפויות איטליה, שני גביעי אירופה, שני גביעי איטליה, גביע קוראץ' אחד וגביע בינלאומי אחד. כאזרח איטליה, שיחק באליפות אירופה של 1989 בנבחרת הכדורסל של איטליה.
כינויו האירופאי של ד'אנטוני היה "ארסנה לופין" (בתרגום חופשי: הגנב הג'נטלמן), בעקבות היכולת שלו לחטוף כדורים מהקבוצה היריבה.
קריירת אימון

ד'אנטוני החל את קריירת האימון שלו באולימפיה מילאנו בה הוא אימן במשך 4 עונות (1990-1994) והוביל את המועדון לזכייה בגביע קוראץ' ב-1993. לאחר מכן עבר ליריבה האיטלקית, פלקנסטרו טרוויזו בה אימן במשך 3 עונות. במהלך כהונתו (1994-1997) הקבוצה זכתה בגביעי אירופה ואיטליה (1995), ואליפות איטליה (1997). הקבוצות האיטלקיות אותן אימן ד'אנטוני הגיעו לפלייאוף בכל עונה, והוא זכה פעמיים בתואר מאמן העונה.
תפקיד האימון הראשון של ד'אנטוני בליגת ה-NBA היה אצל הדנוור נאגטס בעונת 99–1998 לאחר שתפקד כיועץ של הקבוצה, בעונה שלפני כן. הוא גם היה עוזר המאמן של הפורטלנד טרייל בלייזרס בעונת 01–2000, והסקאוט של הסן אנטוניו ספרס בעונת 00–1999. לד'אנטוני אזרחות כפולה, בארצות הברית ובאיטליה, אשר עזרה לו להיות האיטלקי הראשון שמדריך קבוצת NBA. הוא דובר אנגלית ואיטלקית באופן שוטף. ד'אנטוני מונה לתפקיד מאמנה הראשי של הפיניקס סאנס במהלך עונת 04–2003. עם עזיבת הג'נרל מנג'ר של הקבוצה, בראיין קולנג'לו, בפגרת המשחקים של 2006, מונה ד'אנטוני תחתיו. בסוף עונת 07–2006 החליטו ד'אנטוני והמועדון כי עדיף ששחקן העבר סטיב קר ימונה לתפקיד הג'נרל מנג'ר על מנת לפנות למאמן זמן לעסוק באימון הקבוצה. לאחר הסיום המאכזב של עונת 08–2007 החליטו ד'אנטוני וסטיב קר על ביטול שארית חוזהו של המאמן עקב רצונו לעזוב את המועדון לטובת אימון הניו יורק ניקס.
בחודש מרץ 2012 הודיע ד'אנטוני על התפטרותו מהניקס במהלך העונה, לאחר שלא הצליח להביא את הקבוצה להישגים, ורק בעונה השלישית מארבע העונות בהן אימן (עונת 2010-2011) השיגה הקבוצה מאזן חיובי (42:40). בעת התפטרותו של ד'אנתוני עמד מאזן הקבוצה על 24:18. אחוז הניצחונות של הניקס בתקופת ד'אנטוני עמד על 48.8.
בין השנים 2012–2014 אימן את לוס אנג'לס לייקרס.
ב-1 ביוני 2016 מונה למאמנה הראשי של קבוצת יוסטון רוקטס. בספטמבר 2020 התפטר מאימון הרוקטס, לאחר 4 שנים בתפקיד; בעונת 2017/2018 העפילה הקבוצה לגמר האזור המערבי, וב-3 העונות האחרות הודחה בחצי גמר האזור המערבי. לאורך התקופה רשמה יוסטון מאזן כולל של 217 ניצחונות ו-101 הפסדים (68.2%).
נבחרת ארצות הברית

נבחר בשנת 2006 לצוות האימון של נבחרת ארצות הברית תחת המאמן הראשי מייק ששבסקי. פרשנים רבים מאמינים כי ההיכרות של ד'אנטוני עם קשת השלוש, ההגנה האזורית והמאפיינים של הכדורסל הבינלאומי היו נכסים חשובים לנבחרת.
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה! ספורט‏, מייק ד'אנטוני התפטר מהניקס, באתר וואלה, 14 במרץ 2012
↑  יוסטון ממנה את ד'אנטוני לתפקיד המאמן הראשי, באתר sportando.com
יצחק בלום

כדורגלני מכבי יפו ב-1968. מימין לשמאל: יוסף סדרינה, יצחק שטיילינג, יצחק בלום, ודוד אלעזר
יצחק (זיגי) בלום (נולד ב-20 בינואר 1951, נהריה, ישראל), הוא כדורגלן עבר ישראלי, אשר שיחק בעמדת הקשר ולעיתים החלוץ והקיצוני, ומזוהה עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו

יצחק בלום נולד ב-1951 בנהריה. ב-1959 עברה משפחתו להתגורר ביפו, וב-1963 הצטרף לקבוצת הילדים של מכבי יפו. ב-1968, במהלך עונת 1966/1968 בליגה הלאומית ("העונה הארוכה") עלה לקבוצה הבוגרת. משחק הליגה הראשון של בלום נערך ב-13 בינואר 1968 מול הפועל באר שבע. בלום שיחק בעמדת הקשר ולעיתים החלוץ והקיצוני. עונתו הטובה ביותר הייתה עונת 1976/1977, במסגרתה אומנה הקבוצה על ידי צ'וצ'קו לוי, זכתה בסגנות האליפות, ובהמשך התמודדה במשחקי האינטרטוטו. בלום כבש שני שערים בטורניר האינטרנטוטו. הוא שיחק בשורות מכבי יפו ב-221 משחקים בליגה הראשונה ובהם כבש 43 שערים. בלום שיחק ביפו עד עונת 1979/1980 בליגה הלאומית ומשחקו האחרון היה ב-1 בדצמבר 1979 מול הפועל יהוד. בהמשך, עבר למכבי לזרוס חולון מליגה א' אשר אומנה על ידי צ'יקו פרקש.
בלום זומן לסגל נבחרת הנוער בכדורגל תחת עמנואל שפר ואמציה לבקוביץ'. ב-1969 נכלל בלום בסגל הנבחרת לגביע אסיה לנוער(אנ') שנערך בבנגקוק ובו סיימה הנבחרת במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת איראן בכדורגל 1–2 במשחק על המקום השלישי. בלום נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת למוקדמות מונדיאל 1974 שנערכו בסיאול. הוא שיחק ב-2 משחקי ידידות של הנבחרת הבוגרת, האחד מול נבחרת רומניה בכדורגל והשני מול ספורטינג ליסבון.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, עזב את תחום הכדורגל ועבד כמלטש יהלומים עד לפרישתו לגמלאות. יצחק בלום מתגורר ביבנה, הוא נשוי לשרה, אב ל-4 ילדים וסב ל-13 נכדים.
הישגים

סגנית אלופת ישראל: 1976/1977
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

↑  קפיצת הצהלה של בלום, באתר הפועל פתח-תקוה.
↑  5 נקודות צברו היפואים באינטרטוטו אחרי ניצחון משכנע על אמשטרדם 1–2, דבר, 10 ביולי 1977.
↑  הפועל רמלה לזרוס חולון 1-1, מעריב, 9 בנובמבר 1980.
↑  סגל נבחרת הנוער בכדורגל יחל מחר את אימוניו בוינגייט, דבר, 18 בנובמבר 1968.
↑  סגל באנגקוק הפועל הרצליה 0–3, דבר, 16 בינואר 1969.
↑  ישראל רוזנבלט, ישראל-איראן היום בבאנגקוק ב"מפגש המאוכזבות" על מקום 3, מעריב, 30 באפריל 1969.
↑  אהרון להב, איראן ישראל 1–2 בהארכה, דבר, 1 במאי 1969.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 202. נתונים היסטוריים: ירון משעל
מייק ביבי (מושל ארקנסו)

מיקי דייל ביבי (באנגלית: Mickey Dale Beebe;‏ ‏נולד ב־28 בדצמבר 1946) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-45 בשנים 2007–2015.
ביבי נולד בעיירה אמגון שבארקנסו. הוא בוגר אוניברסיטת המדינה של ארקנסו שבג'ונסבורו ואוניברסיטת ארקנסו שבפאייטוויל. הוא עסק בעריכת דין במגזר הפרטי לפני שב-1982 נבחר לסנאט של ארקנסו, בו הוא כיהן חמש תקופות כהונה בשנים 1983–2003, ובמהלך תקופת כהונתו האחרונה כיהן כנשיא הסנאט. ב-2002 נבחר ביבי כתובע הכללי של ארקנסו, תפקיד בו הוא כיהן בשנים 2003–2007.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים למשרת מושל ארקנסו ב-2006 נבחר ביבי כמועמד המפלגה מבלי שניצבו מולו מתמודדים יריבים, ולאחר מכן הביס את חבר בית הנבחרים לשעבר, אייסה האצ'ינסון בבחירות הכלליות לאחר שזכה ב-56 אחוזים מקולות הבוחרים. ב-2010 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה לאחר שהביס את מועמד הרפובליקנים, הסנאטור המדינתי ג'ים קיט עם 64 אחוזים מקולות הבוחרים, זאת בניגוד לחברתו למפלגה בלאנש לינקולן, שנוצחה באותה שנה בבחירות לכהונה שנייה בסנאט של ארצות הברית בהפרש של 58 מול 37 אחוזים. ביב, שעקב הגבלת כהונה נמנע ממנו להתמודד על תקופת כהונה שלישית ב-2014, סיים את כהונתו כמושל ב-13 בינואר 2015.
ביבי משמש כיום חבר במועצת המושלים של המרכז למדיניות דו-מפלגתית בוושינגטון.
ראשית חייו

מייק ביבי נולד באמגון, עיירה קטנה במחוז ג'קסון שבארקנסו. הוא גודל על ידי אמו, שעבדה כמלצרית, ומעולם לא הכיר את אביו. כילד, הוא העתיק את מקום מגוריו יחד עם משפחתו מספר פעמים. הם חיו בדטרויט, סנט לואיס, שיקגו, יוסטון ואלמוגורדו שבניו מקסיקו. הם שבו לניופורט, ארקנסו, שם ביבי סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בגיל 17 ב-1964.
ב-1968 קיבל ביבי תואר בוגר אוניברסיטה במדע המדינה מאוניברסיטת המדינה של ארקנסו, שם הוא היה חבר באחוות סיגמא-פאי. ב-1972 הוא קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת ארקנסו. בשנים 1968–1974 הוא שירת בכוחות המילואים של צבא ארצות הברית.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1982, לאחר שחבר הסנאט המדינתי המכהן ממחוזו שגבולותיו שורטטו מחדש פרש באופן בלתי צפוי מן המרוץ, נותר ביבי ללא מועמדים שניצבו מולו בבחירות המקדימות ובבחירות הכלליות, והוא נבחר לסנאט של ארקנסו, בו הוא כיהן במשך עשרים שנה. במשך כל השנים הללו הוא נבחר שוב מחדש ללא שניצבו מולו יריבים ונודע כאחד המחוקקים המשפיעים ביותר שהתבסס על יכולת המשא והמתן הפרגמטית שלו. במהלך המושב האחרון לכהונתו בסנאט, נבחר ביבי כנשיא הזמני של הבית. ב-2002 הוא נבחר כתובע הכללי של ארקנסו, תפקיד בו הוא כיהן במשך ארבע שנים עד להיבחרו כמושל המדינה.
מושל ארקנסו > תקופת כהונתו הראשונה

ב-14 ביוני 2005 הכריז ביבי על מועמדותו לבחירה כמועמד המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל ארקנסו. הוא הביס את חבר בית הנבחרים לשעבר וראש המנהל לאכיפת הסמים אייסה האצ'ינסון את מועמד מפלגת הירוקים והמועמד העצמאי רוד בריאן בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-7 בנובמבר 2006 לאחר שזכה ב-55 אחוזים מהקולות.
ב-9 בינואר 2007 הושבע ביבי כמושל ארקנסו ה-45. בשנים 2008–2009 הוא נבחר לוועד המנהל של אגודת המושלים הלאומית.
באתר האינטרנט הרשמי שלו, התווה ביבי את קווי המתאר למדיניותו לתקופת כהונתו הראשונה. הוא תווה תוכנית לתקציב מאוזן וניסה לקצץ במיסים שנגבו ממעמד הביניים באמצעות הפחתה במחצית של שיעור המס המדינתי על מצרכים והגדלת הזיכוי על מס רכוש, ובכך הפחית את מס הרכוש.
ביבי התמקד ברפורמה במערכת החינוך. הוא דחף להוספת 19 מיליון דולר בשנה בהוצאה על סיוע לתלמידים בחינוך המיוחד ויצר תוכנית שניסתה להעלות את איכות המורים בארקנסו באמצעות מתן שכר חלופי ועידוד תלמידים מצטיינים להיכנס לעבודה בחינוך או מורים צעירים שיעבדו בבתי ספר כפריים. הוא גם תכנן תוכניות לביטול המס על שירותים לתעשייה.
הוא הכין תוכנית של 12 נקודות להפוך את השירותים הבריאותיים לזמינים יותר וברי השגה. כמה מהצעותיו כללו שימוש בזיכויי מס פדרליים לצורך הפיכת ביטוחים פרטיים לזולים יותר, הרחבת תוכנית מדיקאייד, הרחבת השימוש בטיפול מניעתי, הוספת מרפאות בבתי הספר, ושימוש בטיפול ביתי וקהילתי כחלופה למוסדות סיעודיים.
מושל ארקנסו > תקופת כהונתו השנייה

בבחירות לכהונתו השנייה ב-2010, ניצב מול ביבי המועמד הרפובליקני, המחוקק המדינתי לשעבר ג'ים קיט. ביבי ניצח בהפרש של 64 אחוזים מול 34 אחוזים של הקולות.
בינואר 2011 אמר ביבי שהוא תומך בהגדלת מיסים עבור מימון הכבישים באומרו, "אם הם יעבירו חוק להגדלת מיסוי עבור הכבישים והוא יהיה הגיוני, אני אחתום עליו. אני לא חושב שזה יקרה".
בינואר 2012 הוא הציע הגדלה של 163 מיליון דולר בתקציב המדינתי של 4.7 מיליארד דולר. הוא קרא להגדלה של 117 מיליון דולר עבור המחלקה לשירותי אנוש ו-56 מיליון דולר עבור בתי הספר הציבוריים. הוא גם קרא לעריכת ביקורת על מצבה הפיננסי של נציבות הייעור המדינתית לאחר מחסור של 4 מיליון דולר בתקציבה ופיטוריהם של 36 עובדים.
בבחירות אמצע הכהונה של אותה שנה, השיגו הרפובליקנים את השליטה על שני בתי המחוקקים של ארקנסו בפעם הראשונה מאז 1874. בכך היה ביבי למושל הדמוקרטי הראשון שמולו ניצב בית מחוקקים לעומתי. בסנאט המדינתי החזיקו הרפובליקנים ברוב של 21 מושבים מול ה-14 של הדמוקרטים, ובבית הנבחרים של ארקנסו, ב-51 מושבים מול 48 של הדמוקרטים ומושב אחד של מפלגת הירוקים. בנאום מצב המדינה שנשא ב-2013, דחף ביבי להרחבה מקיפה של תוכנית המדיקאייד. באפריל אותה שנה הוא חתם על החוק ל"אפשרויות הפרטיות" לעשיית שימוש בכספי המדיקאייד הפדרליים לרכישת ביטוחים פרטיים עבור בעלי הכנסות נמוכות. כדי שהצעה זו תהפוך לחוק, נדרשה הצבעה ברוב של שני שלישים. האספה הכללית של ארקנסו, בה החזיקו הרפובליקנים רוב, אישרה ברוב קטן את שלושת החוקים הנחוצים להקמת ולמימון תוכנית הביטוח.
שיעור התמיכה בביבי לא ירד מ-70 אחוזים בכל נקודת זמן במהלך תקופת כהונתו, זאת על פי סקרים שנתיים שערכה אוניברסיטת ארקנסו. על פי הבלוג FiveThirtyEight, "כוח המשיכה מקצה לקצה [של ביבי] - וההיסטוריה האחרונה של נשיא דמוקרטי פופולרי שהגיע מארקנסו - עשויים לגרום לכך שמר ביבי, שיוגבל בהגבלת כהונה ב-2014, יהיה בין המתמודדים המדוברים ביותר בבחירות לנשיאות של 2016". על כל פנים, ב-2016 לא התמודד ביבי בסופו של דבר על הנשיאות.
ב-12 בנובמבר 2014, חודשיים לפני תום כהונתו כמושל, הודיע ביבי על כוונתו להעניק חנינה לבנו על הרשעתו בהחזקת סמים ב-2003.
לאחר כהונתו

במרץ 2015 הצטרף ביבי למשרד עורכי הדין רוברטס בליטל רוק. בדצמבר אותה שנה הוא מונה למועצת המנהלים של חברת טיסון פודס.
הערות שוליים

↑  "ClarkCast 016 - The Importance of 2006". Securingamerica.com. July 24, 2006. Archived from the original on January 4, 2010.
↑  "Biography - Arkansas Governor Mike Beebe". Governor.arkansas.gov. January 9, 2007. Archived from the original on August 24, 2010.
↑  "Mike Beebe on the Issues". Ontheissues.org.
↑  Demillo, Andrew (January 6, 2011). "Beebe: Doubtful tax hike for roads could pass". BusinessWeek. Archived from the original on July 24, 2012.
↑  Popular Governors, and Prospects for 2016, fivethirtyeight.blogs.nytimes.com, May 28, 2013; accessed November 15, 2014
↑  Mike Beebe to pardon his own son, Kyle, yahoo.com; accessed November 15, 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1211779181  VIAF: 7198159248177304870002   WorldCat (עם VIAF): 7198159248177304870002
מייק גרסון

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1945 (בן 79) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1964 
 מקום לימודים:  ברוקלין קולג', בית ספר תיכון לאפאייט 
 סוגה:  רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, קלידים מוזיקליים 
 חברת תקליטים:  Contemporary Records 
 www.mikegarson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מייק גרסון (באנגלית: Mike Garson; נולד ב-29 ביולי 1945) הוא פסנתרן ומלחין יהודי אמריקאי. בנוסף לקריירת סולו כפסנתרן ומלחין ג'אז, שיתף פעולה כנגן עם דייוויד בואי ולהקות הרוק Nine Inch Nails, הסמאשינג פאמפקינס, נו דאוט ועוד. גרסון מתאפיין בנגינת קטעי סולו סוחפים, בגוון ג'אזי, בתוך מסגרת של שיר רוק, כמו למשל ב-Aladdin Sane של בואי.
שנים ראשונות

גרסון, בן למשפחה יהודית מניו יורק, החל לנגן פסנתר בגיל שבע ובמשך עשר שנים קיבל חינוך קלאסי. הוא בוגר קולג' ברוקלין, גויס לצבא ארצות הברית ולאחר שחרורו מהשירות הצבאי הצטרף ללהקת רוק בשם Brethren. בהמשך התנסה גם בג'אז, ניגן עם מל טורמה ואחרים וקיבל שיעורי פסנתר מביל אוונס.
עם דייוויד בואי

הזמר דייוויד בואי שמע את גרסון מנגן במסגרת להקה בה היה גרסון שותף בראשית שנות ה-70 וביקש ממנו להצטרף אליו למסע ההופעות שערך בעקבות אלבומו The Rise and Fall of Ziggy Stardust and the Spiders from Mars בשנת 1973. גרסון השתתף גם בהקלטות האלבום הבא של בואי, Aladdin Sane באותה שנה ונגינתו מקנה לאלבום צליל מיוחד שהוגדר כג'אז-אוונגארד, בפרט בסולו בשיר הנושא. שנה לאחר מכן השתתף גרסון באלבומו של בואי Diamond Dogs וליווה את שותפו ליצירה עם בואי, מיק רונסון, בסיבוב ההופעות שלו.
הוא השתתף גם באלבומו של בואי Young Americans‏ (1975) ושב לשתף עמו פעולה בשנות ה-90 בפסקול סדרת הטלוויזיה "הבודהה מהפרברים" (The Buddha of Suburbia) ב-1993, בפרויקט Outside ‏(1995), באלבום Earthling ‏(1997), בסדרת הופעותיו בשנת 2000, באלבום Heathen מ-2002 שזכה לשבחי הקהל והביקורת ונחשב לשובו של בואי לקדמת הבמה, באלבומו Reality מ-2003 ובמסע ההופעות האינטנסיבי שליווה אותו (A Reality Tour).
שיתופי פעולה נוספים

ב-1974 עבר גרסון ללוס אנג'לס והיה לנגן אולפן מבוקש ועסוק. ב-1978 ניגן עם נגני הג'אז פרדי האבארד וסטנלי קלארק. ב-1982 הצטרף ללהקת " Free Flight", אשר ניגנה מוזיקה מגוונת ששילבה מוזיקה קלאסית, ג'אז ו-פאנק (Funk).
ב-1999 ליווה גרסון את להקת הסמאשינג פאמפקינס במסע הופעותיהם בעקבות תקליטם Adore. לאחר סיום מסע ההופעות הצטרף לסולן הלהקה, בילי קורגן בהקלטת הפסקול לסרט הקולנוע סטיגמטה. באותה שנה השתתף באלבומם של Nine Inch Nails, ‏"The Fragile".
ב-1981 השתתף גרסון בסיבוב הופעות של צ'יק קוריאה. באוקטובר 2007 הופיע גרסון בישראל עם אביב גפן. במרץ 2016 הופיע פעם נוספת עם גפן בישראל, וביצעו בין השאר את "Space Odity" כמחווה לדייוויד בואי.
קריירת סולו

במקביל לפעילותו כפסנתרן ליווי של כוכבי רוק, פיתח גרסון קריירה של פסנתרן ג'אז והוציא מספר אלבומים, בהם אלבום הסולו הראשון שלו, Avant Garson (מ-1979), Serendipity (מ-1986) ו-Oxnard Sessions, Vol.1 (מ-1992), שזכו לשבחי הביקורת, ועוד. ב-2011 הוציא את האלבום The Bowie Variations, המציג גרסאות אישיות לשירים של בואי.
מבקר המוזיקה אלכס הנדרסון מציין אותו כאחד מפסנתרני הג'אז הבודדים המסוגלים לנגן ג'אז טוב ועם זאת להרגיש בבית ולשלב לחנים וביצוע מהעולמות המוזיקליים של הרוק, ה-funk, ההיפ הופ והקאנטרי.
הערות שוליים

↑  אור ברנע, "גם אני קצת משיגנע", באתר ynet, 14 באוקטובר 2007
↑  דיסקוגרפיה מלאה
↑  ביקורת על האלבום Conversations with My Family באתר Allmusic
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1453362518305  BnF: cb13938150h (data)  GND: 134381874  ISNI: 0000 0000 5518 3503  LCCN: n92011127  MusicBrainz: bb7c49b8-f3ad-498d-b42d-b584a962be98  NTA: 09782142X  SNAC: w6wq7j9f  VIAF: 54336703   WorldCat (עם VIAF): 54336703
יעקב עמרמי

| --- | --- |

יעקב עמרמי (בסביבות 1945)
 לידה:  1917 
 פטירה:  4 בפברואר 1996 (בגיל 79 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1934
 תחום כתיבה:  היסטוריוגרפיה ישראלית
 נושאי כתיבה:  לחימה עברית בתקופת היישוב
 יצירות בולטות:  הפקת ספרי הוצאת הדר  ביבליוגרפיה שימושית: ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי, לוחמי חרות ישראל   הדברים גדולים הם מאיתנו: פרקי עבר
 
יעקב עמרמי ("יואל") (1916 - 4 בפברואר 1995) היה מלוחמי האצ"ל ומייסד הוצאת הספרים "הדר".
קורות חיים

עמרמי נולד בשנת 1916 בוורשה שבפולין. בגיל 15 הצטרף לתנועת הנוער השומר הצעיר. בשנת 1934 עלה לארץ ישראל ולאחר שנה התגייס למשטרת המנדט.
בשנת 1937, בעודו משרת במשטרה הבריטית, הצטרף לארגון הצבאי הלאומי, אליו העביר חומר מודיעיני רב ערך. שמו המחתרתי היה "יואל". בשנת 1937 הוא השתלב בשרות המודיעין של האצ"ל (דלק), והיה למפקד, ומלא בו שלל תפקידים כגון פיקוד על "המחלקה הערבית". לאחר חטיפת אלי תבין, מפקד "דלק", על ידי ההגנה, מונה עמרמי למפקד "דלק" ולאחר מכן אף צורף למפקדה הארצית של האצ"ל.
בשנת 1947, בתקופת הסזון הקטן, הוכה בידי אנשי ההגנה ונזקק לטיפול רפואי. לאחר החלמתו נשלח לאירופה לעסוק ברכישת נשק עבור האצ"ל.
לאחר הקמת המדינה חזר לישראל והקים את הוצאת הספרים הדר (אחר כך, יריב-הדר), שהוציאה ספרים רבים הקשורים בפעילות המחתרות ביישוב.
עמרמי חיבר וערך את הספר ביבליוגרפיה שימושית, בו מתוארים ברשומות קצרות פרסומים: ספרים ומאמרים, בשפות אחדות, שהודפסו בנושאי המחתרות העבריות בארץ ישראל: (ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי ולוחמי חרות ישראל); הספר ראה אור בשני כרכים: כרך א - ראה אור בתל אביב בשנת תשל"ה (1975) בהוצאת "הדר" וב-"הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר"; כרך ב - עסק בפרסומים מהשנים 1975–1990, וראה אור על ידי מכון ז'בוטינסקי בישראל.
עמרמי כתב את הספר הדברים גדולים הם מאיתנו: פרקי עבר, שראה אור בהוצאת "הדר" בשנת 1994. שם הספר נלקח ממילות שירו של המשורר אהרן אמיר : "הדברים כה גדולים הם מאתנו ...". בספר מגולל עמרמי פרקים מההיסטוריה של האצ"ל באספקלריה של תולדות חייו, שחלקם מבוססים על רשימות וכתבות שפרסם במרוצת השנים. בהקדמה לספר זה, הוא מציין את שני האנשים שהשפיעו רבות על מהלך חייו והשקפת עולמו: מנחם בגין מפקדו באצ"ל ויונתן רטוש שהיה חברו הקרוב.
עמרמי נפטר ב-4 בפברואר 1995, ותרם את גופתו למדע. השאיר אחריו אשה (חוה) ושני ילדים.
ספריו

ביבליוגרפיה שימושית: ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי, לוחמי חרות ישראל, 2 כרכים, תל אביב: הדר; הוצאת המדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר, 1975–1990.
הדברים גדולים הם מאתנו: פרקי עבר, תל אביב: הדר, תשנ"ד 1994. (זיכרונות)
ספריו > ספרים שערך

יעקב עמרמי, מנחם מלצקי (אריה מליץ) (עורכים), דברי הימים למלחמת השחרור, תל אביב: הוצאת שלח, תשי"א. (הוצאה נוספת: תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; בשיתוף הדר, תשמ"א 1981.)
חרות 1942–1948; כינס והביא לבית הדפוס יעקב עמרמי (יואל), תל אביב: הדר; מכון ז'בוטינסקי בישראל, 1978.
יונתן רטוש,  מכתבים: 1937–1980; ערך: י. עמרמי (יואל), תל אביב: הדר, 1986.
הערות שוליים

↑  עדות יעקב עמרמי (יואל), באתר ארכיון מכון ז'בוטינסקי.
↑  .
↑  יעקב עמרמי, הדברים גדולים הם מאיתנו: פרקי עבר, תל אביב: הוצאת הדר, 1994, עמ' 9.
↑  ביקורת עם צאת הכרך הראשון: מאיר בראלי, הערה מתוך קנאה, דבר, 7 באוגוסט 1975.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257739405171  ISNI: 0000 0001 1743 5842  LCCN: n86099261  NTA: 203132661  VIAF: 12723584   WorldCat (עם VIAF): 12723584
יחסי אוסטרליה – סנט וינסנט והגרנדינים

| יחסי אוסטרליה – סנט וינסנט והגרנדינים |
| --- | --- |
אוסטרליה: סנט וינסנט והגרנדינים


אוסטרליה: סנט וינסנט והגרנדינים
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 389
אוכלוסייה
26,778,707: 100,441
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 1,066
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 10,613
משטר
מונרכיה חוקתית: מונרכיה חוקתית   דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי אוסטרליה–סנט וינסנט והגרנדינים הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקהילייה של אוסטרליה לבין סנט וינסנט והגרנדינים.
סקירה כללית

היחסים בין שתי המדינות מופקדים על הנציבות הגבוהה האוסטרלית בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו. מן הצד השני, סנט וינסנט והגרנדינים מחזיקה קונסוליה בסידני, אוסטרליה. במפקד האוכלוסין האוסטרלי בשנת 2016 הזדהו 50 אוסטרלים כילידי סנט וינסנט והגרנדינים.
שתי המדינות הן חברות בארגון האומות המאוחדות, ושתיהן חלק מחבר העמים הבריטי. בשתי המדינות שולט אותו המונרך. שוק התיירות והמסחר בין שתי המדינות הוא זניח - פחות ממאתיים מבקרים בשנה ממדינה למדינה. בין שתי המדינות מפגשים אחדים של רמי דרג, ואף ביקור רם דרג אחד של חבר בפרלמנט האוסטרלי בסנט וינסנט והגרנדינים שנערך בשנת 2012.
נציגויות דיפלומטיות

סנט וינסנט והגרנדינים אינה מיוצגת באוסטרליה בדרג השגרירות. סנט וינסנט והגרנדינים מיוצגת באוסטרליה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה שהיא מחזיקה בעיר סידני.
אוסטרליה אינה מיוצגת בסנט וינסנט והגרנדינים, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. אוסטרליה האמינה את נציבותה הגבוהה בפורט אוף ספיין, בירת טרינידד וטובגו, על סנט וינסנט והגרנדינים.
יחסי הרשות הפלסטינית – סוריה

| יחסי הרשות הפלסטינית – סוריה |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: סוריה


הרשות הפלסטינית: סוריה
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 187,437
אוכלוסייה
5,519,031: 24,908,268
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 8,980
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,152: 361
משטר
רפובליקה: רפובליקה נשיאותית (בפועל דיקטטורה)

יחסי הרשות הפלסטינית–סוריה מתייחסים ליחסים הרשמיים בין הרשות הפלסטינית לבין הרפובליקה הערבית הסורית. לרשות הפלסטינית יש שגרירות בדמשק, אך לסוריה אין נציגות רשמית אצל הראשונה.
היסטוריה

הרשות הפלסטינית וסוריה חולקות קשר היסטורי חזק, שכן שטחן של שתיהן היו בעבר בידי הפיניקים,  ובהמשך היו נתונים לכיבושים ומלחמות שונות, שהשתרעה מהממלכה האחמנית, האימפריה הרומית, הערבים, הצלבנים והאימפריה העות'מאנית.  עם זאת, במאה ה-20, סוריה וארץ ישראל חולקו בין צרפת לבין האימפריה הבריטית, וזה נשאר עד סוף מלחמת העולם השנייה.
יחסים מודרניים

סוריה הכריזה על תמיכתה המלאה בפלסטינים אחרי שהחלה מלחמת העצמאות ושלחה את כוחותיה להילחם בצה"ל שהוקם לא מזמן, אך נכשלה והפסידה במלחמה.  מאז, עם זרם הפליטים הפלסטינים לסוריה, היחסים בין הפלסטינים וסוריה הפכו מורכבים מאוד, בעוד שהם אחים בעיקר, חולקים גם הבדלים משמעותיים.
סוריה הצטרפה גם למלחמת ששת הימים בתקווה להשמיד את ישראל ולהקים מדינה פלסטינית, שהסתיימה בכישלון מוחלט. מלחמה כושלת זו שינתה בצורה דרסטית את החברה הסורית והפלסטינית באופן קיצוני. עבור הסורים הכישלון פגע במוניטין שלהם, ובעקבות כך יצר חוסר אמון נוסף למרות שמירה על יחסים טובים.
חאפז אל-אסד היה ידוע בעוינותו כלפי יאסר ערפאת ופייסל חוסייני, בניסיונות לחלק את ההנהגה הפלסטינית.
יחסים מודרניים > מלחמת האזרחים בסוריה

מלחמת האזרחים בסוריה יצרה פילוגים בקרב הפלסטינים סביב בסוריה.
למרות רמה זו של עוינות פלסטינית כלפי אש"ף, שנגרמה על ידי ממשלת חאפז אסד בעבר, בשאר אל-אסד בכל זאת עדיין זכה לתמיכה עממית בקרב הפלסטינים בשל נאומי הרטוריקה הפרו-פלסטינים שלו.
חלק מהפלסטינים האשימו את אסד בכך שהוא מאפשר עינויים ורצח פלסטינים,  ולאחרונה, הריסת מחנות פליטים פלסטיניים בסוריה, בעיקר במחנה הפליטים אל-ירמוכ.  אסד הואשם עוד בכך שהתיר אונס ועינויים של פלסטינים.
פלסטינים בסוריה

היו בסוריה למעלה מ-500,000 פלסטינים, בעיקר פליטים, לפני פרוץ מלחמת האזרחים בסוריה.
ראו גם

יחסי ישראל–סוריה
סוריה פלשתינה
יחסי הרשות הפלסטינית–ישראל
יחסי אוסטרליה – סן מרינו

| יחסי אוסטרליה – סן מרינו |
| --- | --- |
אוסטרליה: סן מרינו


אוסטרליה: סן מרינו
שטח (בקילומטר רבוע)
7,741,228: 61
אוכלוסייה
26,778,707: 33,579
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,723,827: 1,855
תמ"ג לנפש (בדולרים)
64,373: 55,254
משטר
מונרכיה חוקתית פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטרליה–סן מרינו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין קהיליית אוסטרליה לבין הרפובליקה המרוממת של סן מרינו.