stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרטין גילברט
פרסים והוקרה

ב-1995, בעת כהונתו של ג'ון מייג'ור כראש ממשלת בריטניה, הוענק לו התואר "סר", על תרומתו להיסטוריה הבריטית וליחסים בינלאומיים. גילברט זכה בתארי-כבוד רבים, ובין השאר הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה (2004)[דרוש מקור] ומטעם האוניברסיטה העברית בירושלים (2004), ב-2011 גם מאוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
בשנת 2012 הוענק לו פרס דן דוד מטעם אוניברסיטת תל אביב.
שבח וביקורת

ספריו של גילברט מתוארים לרוב כבעלי מקצועיות מדויקת, וכמציגים אירועים מסובכים בצורה בהירה ואובייקטיבית. עבודתו בנושא מלחמת העולם הראשונה מתוארת כמציגה באופן מופלא את כל החזיתות - הפנימית, הדיפלומטית והצבאית, ב"הישג מדהים של מחקר וסיפור עובדתי". מקורות בותיקן משבחים את עבודתו המקצועית וההוגנת. מיכאל פוט, בביקורת על הביוגרפיה של צ'רצ'יל אמר: "מי שבחר את מרטין גילברט לכתוב את הביוגרפיה של צ'רצ'יל זכאי לתודה לאומית רשמית. פחות מזה לא יספיק".
הצגת גישתו האוהדת של צ'רצ'יל ליהודים (בספרו צ'רצ'יל והיהודים) ספגה ביקורת, למשל, מצדו של פייר ברנדון. גם תום שגב טוען שלמרות שספרו "סיפורה של ישראל" כתוב "בבהירות אנציקלופדית", חסרים בו המספרים מהמקורות הערבים. בספר "מלחמות הגבול של ישראל", טוען בני מוריס, שמספרי הנפגעים הישראלים מהתקפות הפדאיון בשנות ה-50 מוגזמים.
ספריו שתורגמו לעברית

גילברט פרסם יותר משמונים ספרים, אך רק מיעוטם תורגמו לעברית:
אטלס הסכסוך הישראלי-ערבי, תרגם אלחנן אורן, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980.
אטלס להיסטוריה יהודית, תרגם וערך מנחם אגוזי, הוצאת ידיעות אחרונות, 1980.
יהודי התקווה, יהדות ברית המועצות כיום, הוצאת דומינו, 1984.
מסע אחרון: גורל היהודים באירופה הנאצית, תרגם צבי ארד, עם עובד, 1984.
אטלס השואה, עורך המהדורה העברית ש' נצר, הוצאה לאור של משרד הביטחון, 1986.
שצ'רנסקי: סיפורו של ניצחון, תרגם אביעזר גולן, עידנים, 1987.
אושוויץ ובעלות הברית, תרגם ארנון מגן, עם עובד, 1988.
ליל הבדולח, כרוניקה של חורבן, תרגם בן ציון הרמן, ידיעות אחרונות, 2007.
צ'רצ'יל והיהודים, כנרת זמורה ביתן, 2009.
באוהלי ישמעאל: תולדות היהודים בארצות האסלאם, תרגמה לבנה זמיר, כנס הפקות, 2013.
הערות שוליים

↑  יצחק הרצוג, במנצ'סטר ייסדתי את מדינת היהודים, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2007
↑  אהרון מגד, כתב־אשמה מזעזע, דבר, 10 בינואר 1978
↑  שלמה גינוסר, לורד מוין תמך בהצלת יהודי אירופה, דבר, 20 באוגוסט 1975
↑  אביבה קרול, ‏טלעד חוזרת לשבת, באתר גלובס, 27 באפריל 1998
↑  דנה הרמן, בעדות בוועדת צ'ילקוט, ולעיני הורים שכולים, ינסה טוני בלייר להגן על המלחמה בעיראק, באתר הארץ, 29 בינואר 2010
↑  מיכל גלנטי, ‏השיחה, באתר גלובס, 11 ביוני 2012
↑  צבי אילן, הארץ וקורותיה, דבר, 31 ביולי 1980
↑  אהרון פאפו, ההיסטוריון בשרות עמו - מרטין גילברט, "יהודי התקווה", יהדות ברית-המועצות היום, חדשות, 13 באפריל 1984
↑  תום שגב, השואה: פשטני, כותרת ראשית, 27 ביוני 1984
↑  אביטל ענבר, אימה מתועדת, כותרת ראשית, 3 בדצמבר 1986
↑  עמר ברטוב, ההתעלמות משחררת, כותרת ראשית, 13 ביולי 1988
↑  מיכאל י. כהן, האמת על צ'רצ'יל והיהודים, באתר הארץ, 25 בינואר 2017
↑   עדי שורץ, האם יהודים ומוסלמים אכן חיו בהרמוניה בארצות האסלאם, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2013
משה בהר, מספיק אחד לטנגו, באתר "העוקץ", 31 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261600405171  PLWABN: 9810558533205606  BIBSYS: 90102420  BNE: XX1176498  BnF: cb120226887 (data)  CANTIC: a10589818  CiNii: DA01045707  GND: 118047949  ICCU: CFIV033566  ISNI: 0000 0000 8170 7104  LCCN: n80045864  LNB: 000019115  NDL: 00467146  NKC: jn19990009579  NLA: 35123805  NLG: 81796  NLK: KAC200602923  NSK: 000015081  NTA: 068439954  RERO: 02-A003296096  SELIBR: 316584  SNAC: w6mw2g6m  SUDOC: 033572402  VIAF: 273124997   WorldCat (עם VIAF): 273124997
איציק ברוורמן

יצחק (איציק) ברוורמן (נולד ב-17 ביולי 1958) הוא ראש עיריית פתח תקווה לשעבר, עורך דין במקצועו.
חיים אישיים

ברוורמן נשוי ואב לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑   פ"ת: איציק ברוורמן נבחר לראש העירייה החדש, בארכיון האינטרנט, במקור באתר mynet‏, 6 בנובמבר 2013
↑  מירב מורן, ‏"התפיסה היא שאם אני ראש עיר, אני בוודאי מושחת", באתר גלובס, 29 ביוני 2015
↑  שלומית צור, ‏"יזם שיעשה פינוי בינוי בשכונה ותיקה יקבל זכויות בחדשה", באתר גלובס, 5 בדצמבר 2018
↑   אילן ליאור, בהוראת עיריית פתח תקוה, חברת החשמל החלה לנתק את הזרם לדירות מבקשי מקלט, באתר הארץ, 28 בפברואר 2017
↑  פתח תקווה: רמי גרינברג ניצח את איציק ברוורמן, באתר כיכר השבת, כ"ב בחשוון תשעט 31.10.18
↑  טל סרוסי, מעבר מהיר: אדי קואז ורועי פן הצטרפו לקואליציה של רמי גרינברג, מלאבס, 7 בנובמבר 2018
↑  טל סרוסי, כחלון בירך, גרינברג הושבע, ברוורמן לא הגיע: צפו בישיבת המועצה, מלאבס, 21 בנובמבר 2018
1 2  טל סרוסי, "אני חושב שאיציק ודפנה ברוורמן נעלמו בגלל אי נעימות גדולה", מלאבס, 13 בנובמבר 2018
↑  שלמה צדוק, הכישלון של איציק ברוורמן: התבוסה הייתה כתובה על הקיר, מלאבס, 31 באוקטובר 2018
↑  מאירה ברנע גולדברג, זו הייתה מערכת בחירות דוחה במיוחד, מלאבס, 7 בנובמבר 2018
↑  ראש העיר לשעבר איציק ברוורמן הודיע על תמיכתו בגנאדי בורשבסקי וברשימתו, פת עכשיו, 28 באוגוסט 2023
↑  מתן דויטש, הפתעת הבחירות: אלה המפלגות שנשארו בחוץ בפתח תקווה, Mynet פתח תקווה, 28 בפברואר 2024
↑  ראש עיריית פ"ת לשעבר איציק ברוורמן יפצה חברת ניקיון ב-40 אלף שקל, באתר וואלה, 20 במאי 2021
FKA Twigs

| --- | --- |

 לידה:  16 בינואר 1988 (בת 37) צ'לטנהאם, גלוסטרשייר, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  טליה דברט ברנט
 שם במה:  twigs 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  St Edward's School, Cheltenham, מכללת בריט לאמנויות הבמה, St. Edward's School, Cheltenham 
 סוגה:  R&B אלטרנטיבי, טריפ הופ, אקספרימנטל, אלקטרונית, אינדיטרוניקה
 סוג קול:  light-lyric soprano 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כלי מקלדת 
 חברת תקליטים:  יונג טורקס, אקס-אל רקורדינגס 
 בן או בת זוג:  רוברט פטינסון (ספטמבר 2014–2017) שיה לה-באף (2018–2019) מאטי הילי (2020–יולי 2022) 
 פרסים והוקרה:  Libera Award for Video of the Year 
 fkatwi.gs
 פרופיל ב-IMDb
 
טליה דברט ברנט (באנגלית: Tahliah Debrett Barnett; נולדה ב-16 בינואר 1988) היא זמרת-יוצרת, רקדנית ושחקנית אנגלייה, הידועה בשם הבמה שלה FKA twigs.
ביוגרפיה

ברנט נולדה בגלוסטרשייר שבאנגליה וגדלה שם. בגיל 17, לאחר שעברה ללונדון, עבדה ברנט כרקדנית. ברנט נכנסה לתעשיית המוזיקה לראשונה עם הוצאת המיני-אלבום הראשון שלה בשנת 2012, EP1, שהגיע למקום ה-11 במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני. שנה לאחר מכן הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, EP2, שהגיע למקום החמישי באותו המצעד.
ב-6 באוגוסט 2014 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, LP1, שהגיע למקום ה-30 במצעד האלבומים של ארצות הברית בילבורד 200, וזכה לשבחים נרחבים ממבקרי המוזיקה, תוך שהוכתר לאלבום השנה על ידי מגזין טיים. באוגוסט 2015 הוציאה ברנט מיני אלבום בשם M3LL155X. המיני-אלבום זכה להצלחה במצעדי הבילבורד ונמכר בכ-7,000 עותקים סך הכל.
בנובמבר 2019, הוציאה הזמרת את אלבום האולפן השני שלה Magdalene, שהגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הדאנס/אלקטרוני וזכה לביקורות חיוביות מצד המבקרים.
בסוף 2022, לוהקה ברנט לצד ביל סקושגורד לככב בסרט גיבורי העל "העורב" המבוסס על סדרת הקומיקס הגותית העורב. הסרט יצא ב-23 באוגוסט 2024.
חייה האישיים

בספטמבר 2014 התחילה לצאת עם השחקן והדוגמן רוברט פטינסון ובאפריל 2015 התארסו. שנה לאחר שהוכרז על האירוסין, פטינסון ביטל את האירוסים והזוג נפרד באוקטובר 2017. FKA Twigs יצאה עם השחקן אמריקאי שיה לה-באף מ-2018 עד 2019.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2014: LP1
2019: Magdalene
2025: Eusexua
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

2012: EP1
2013: EP2
2015: M3LL155X
דיסקוגרפיה > מיקסטייפ

2022: Caprisongs
הערות שוליים

↑  Grounded with Louis Theroux – 19. FKA twigs (Podcast). BBC. 25 בינואר 2021.  Event occurs at 25:20. נבדק ב-26 בינואר 2021. Theroux: "You mentioned growing up in Gloucestershire." Twigs: "Yeah". Theroux: "You grew up in Tewkesbury." Twigs: "In Cheltenham." {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  Artist Biography by Heather Phares. "FKA Twigs | Biography". AllMusic. נבדק ב-6 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Barna, Ben (11 בספטמבר 2013). "FKA Twigs Factsheet: Everything We Know About the Shadowy Singer". Bullett Media. אורכב מ-המקור ב-2015-06-30. נבדק ב-6 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Winston Cook-Wilson, FKA twigs' Breakthrough EP1 Is Now Available to Stream for the First Time, SPIN, ‏2016-12-16 (באנגלית אמריקאית)
↑  "LP1". FKA Twigs. Young Turks. 2014. YTCD118J.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
↑  "LP1". FKA Twigs. Young Turks. 2014. YTCD118J.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: others (link)
1 2  FKA Twigs, Billboard
↑  "Reviews for LP1 by FKA Twigs". Metacritic. נבדק ב-12 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top 10 Best Albums". Time. 2 בדצמבר 2014. אורכב מ-המקור ב-3 בדצמבר 2014. נבדק ב-22 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  FKA twigs Releases New EP M3LL155X, פורסם באתר פיצ'פורק ב-13 באוגוסט 2015
↑  Murray, Gordon (27 באוגוסט 2015). "Dillon Francis Fires Up First No. 1 on Top Dance/Electronic Albums". Billboard. נבדק ב-19 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Magdalene by FKA twigs (באנגלית), נבדק ב-2021-02-26
↑  Pat Saperstein,Jack Dunn, Pat Saperstein, Jack Dunn, New Movies Out Now in Theaters: What to See This Week, Variety, ‏2024-08-21 (באנגלית אמריקאית)
↑   אורון שמיר, "העורב": רימייק סתמי וריקני לסרט הפולחן, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811277159905606  GND: 1057860344  ISNI: 0000 0004 3694 4062  LCCN: no2014111849  MusicBrainz: 1e4e9db7-5068-4a9c-bdd0-5777e47172c8  NKC: xx0254970  VIAF: 310661471   WorldCat (עם VIAF): 310661471
נתן רונן

| --- | --- |

נתן רונן (רכטמן)
 לידה:  10 באפריל 1948 (בן 76) לגניצה, רפובליקת פולין 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  יבנה
 כינויים נוספים:  נַטֶק
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 עיסוק:  סופר, יועץ ארגוני, מרצה
 בת זוג:  דניז אבנצור
 
נתן רונן (רכטמן) (נולד ב-10 באפריל 1948) הוא סופר, מרצה במכללות ופעיל קהילתי בארגוני התנדבות. בעברו איש מערכת הביטחון וקהילת המודיעין הישראלית, על זרועותיה השונות, בדרגת סגן-אלוף ודרגת ייצוג אלוף-משנה.
ביוגרפיה

רונן נולד בעיר ליגניצה בפולין, כנחמן פייביש רכטמן, לליאון (לייבוש) רכטמן (1913) ולאטל לבית ביימן (1920). בני המשפחה עלו לישראל באונייה "נגבה" ב-1949. כילד בפולין נשא את השם "נַטֶק", ורק לאחר עליית המשפחה לישראל, שונה שמו לנתן.
רונן למד והתחנך בחיפה בשכונת חליסה. למד בבית ספר "צפרירים" ואחריו בבית ספר יל"ג בשכונת הדר הכרמל, לשם עברה המשפחה. הוא בוגר בית ספר תיכון חדש בחיפה.
בשנת 1966 התגייס לצה"ל והתנדב לסיירת שקד, אז בפיקוד הדרום תחת פיקודו של סא"ל עמוס ירקוני. לאחר שנפגע וחלה בפעולת סמוע, הועבר לשרת כסמל מבצעים ב"מחוז אילת".
לאחר שחרורו מצה"ל למד יחסים בינלאומיים ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים עד שנת 1972, אז גויס למשרד ראש הממשלה ונסע לעבודה בלונדון עד 1975.
בשנת 1978 חזר למערכת הביטחון כאנליסט במדור מידע באגף מודיעין - המחלקה לקשרי חוץ בפיקודו של סא"ל צבי רויטר, נשלח לקורס קציני מודיעין, עבד במחלקה לתכנון אסטרטגי באגף התכנון, ומונה כנע"ת כקצין המבצעים של השיחות האסטרטגיות עם האמריקנים בשנים 1985–1988 ("גאות"). בנוסף, הושאל לגופי קהילת המודיעין בתפקידים שונים.
בשנת 1988 התמנה לראש ענף קשרי חוץ וארגונים בינלאומיים.
בשנת 1993 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף והמשיך בשירות מילואים פעיל בפיקוד העורף במחלקת ההסברה.
היה דובר נציבות כבאות והצלה שהוקמה לאחר מלחמת המפרץ, סמנכ"ל שיווק וסחר בינלאומי בתשלובת "דנהיל תעשיות" בנגב, דובר ומנהל מחלקת השיווק, יחסי ציבור ותורמים של רשת "אורט ישראל" עד 2005.
בשנת 2005 הקים יחד עם חברים את חברת "אדיומארט" לייעוץ שיווק אסטרטגי, וייעוץ לעמותות וגופי חינוך, שימש מנכ"ל שותף בחברת הייעוץ הבינלאומית "סינרגיה משימתית", שהיא חלק מחברת "GENESIS - יועצים", שייסד דב ינאי. החברה פעלה במשך כמה שנים בבלקן ובמדינות שהתפרקו מיוגוסלביה עבור לקוחות עסקיים, במיוחד בנקים גרמנים.
משנת 2002 הוא מרצה במכללה הטכנולוגית אורט רחובות, בית הספר להנדסאים, ובביה"ס לעבודה סוציאלית של אוניברסיטת תל אביב כמרצה חוץ. כמו כן מרצה בבית ספר להנדסאים של המכללה למינהל ואפקה - המכללה האקדמית להנדסה בתל אביב וכן במכון ללימודי חוץ של הטכניון בחיפה. בתחומים: התנהגות ארגונית, שיווק, מיומנויות ניהול, שיווק בינלאומי ומכירות.
רונן למד לתואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטה העברית, ותואר שני במינהל עסקים במגמת שיווק באוניברסיטת דרבי.
החל משנת 2016 יצאה לאור טרילוגיית ספרי ריגול פרי עטו העוסקת בדמותו הבדיונית של אריק בר נתן, ראש אגף "קיסריה"במוסד וראש,מינהלת המבצעים.
בשנת 2022 התפרסם ספרו הרביעי "המצוד אחר השועל" העוסק בפרשת החיסול הממוקד של הגנרל קאסם סולימאני ראש גייס אל קודס האיראני על ידי האמריקנים בבגדד בשנת 2020 והחלק של המודיעין הישראלי באיתורו.
ב-2024 הוציא לאור את ספרו החמישי בסדרת "אריק בר נתן" - "המרגל מבפנים". הספר עוסק בפרשת חיסולו של ד"ר פאחריזאדה, ראש מערך הגרעין של אירן בשנת 2022. [דרוש מקור]
ביוגרפיה > פעילות התנדבותית

בשנים 2021- 2002 שירת רונן במשטרת התנועה הארצית כמתנדב וראש צוות סיור בדרגת רס"ב במחוז השפלה. מ-1999 הוא מתנדב בעמותת ער"ן (עזרה ראשונה נפשית), מתנדב בכיר ומאמן. בעמותה זו הוא שימש גם כחבר מועצה ארצית וחבר ועדת ביקורת בהנהלה ארצית.
מנהל בשותפות אתר אינטרנט בשם: "יידישע פוילישע מענטשן" שמטרתו להעניק במה לבניהם ובנותיהן של עולי פולין בישראל ששפת היידיש ותרבותה חשובים להם. 
באתר רשומים 8500 חברים פעילים.
בנוסף משמש,רונן, גם כחבר בצוות " החוסן" הקהילתי במסגרת המחלקה לשירותי רווחה של עיריית יבנה שנתנה שירותי תמיכה ממשית למפונים מעזה ולחברי הקהילה בעקבות הטבח של ה-7 באוקטובר 23 ומבצע " חרבות ברזל".
ביוגרפיה > משפחתו

רונן נישא ב-1972 לסטודנטית יהודייה מאנטוורפן שבבלגיה, פרנסין הילינגר, ונולדו להם שני ילדים.
ב-1980 נישא לדניז אבנצור, אז גנטיקאית במחלקה לביולוגיה של התא במכון ויצמן ונולדה להם בת.
מתגורר ביבנה. לו ולאשתו חמישה ילדים.
ביוגרפיה > ספריו

2016: "מסכות וצללים", עריכה: אמנון ז'קונט, הוצאת אי פאבליש, וכן כספר דיגיטלי. הספר תורגם לאנגלית תחת הכותרת "To Kill a Shadow" והיה חודש בין עשרת רבי המכר באתר אמזון בקטגוריית ספרי מתח.
2018: "לרדוף אחרי צל", עריכה: אמנון ז'קונט, הופץ בעיקר בחנויות הספרים המקוונות ותורגם לאנגלית תחת הכותרת "Where Shadows Meet", הספר יצא לאור באמזון.
2020: "אמן הצללים", עריכה: אורלי ויינר-קראוס, הספר האחרון בטרילוגיה על אריק בר נתן ראש "קיסריה" במוסד הישראלי למודיעין ותפק"מ. תורגם לאנגלית תחת הכותרת "When Shadows Collide", הספר יצא לאור באמזון.
בשנת 2022 יצא לאור ספרו הרביעי " המצוד אחר ה"שועל" העוסק בחיסול הממוקד של גנרל קאסם סולימאני על ידי האמריקנים בשנת 2020 בבגדד. העורכת היא יעל שי אייזנברג. הספר זכה כ" ספר המתח המצטיין של שנת 2023" בידיעות ספרים/ עברית.
בשנת 2024 פרסם את ספרו החמישי " המרגל מבפנים" העוסק בניסיון המודיעין הרוסי לגייס,כנכס את ראש אגף המודיעין של המוסד. וגם את פרשת חיסולו של ראש מערך הגרעין האיראני פאחריזאדה על אדמת אירן בשנת 2022. [דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  בית הספר איננו קיים יותר. כיום שוכן במבנה מוזיאון חיפה לאמנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007603539305171  VIAF: 32147266748835481344   WorldCat (עם VIAF): 32147266748835481344
ראס פיינגולד

ראסל דנה "ראס" פיינגולד (באנגלית: Russell Dana "Russ" Feingold; נולד ב-2 במרץ 1953) הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כסנאטור מטעם ויסקונסין במשך 18 שנה, מינואר 1993 עד ינואר 2011.
פיינגולד היה ידוע במיוחד כעצמאי בהצבעותיו, במרבית המקרים לכיוון שמאל. היה אחד משני יוזמי החוק הדו-מפלגתי לרפורמת המימון למערכת הבחירות ("חוק מקיין-פיינגולד"), ועל כך קיבל את פרס "פרופיל האומץ של ג'ון פ. קנדי". פיינגולד הוא גם הסנטור היחיד שהצביע כנגד "חוק הפטריוט", המקל על כוחות הביטחון האמריקניים במעקב אחר חשודים בטרור.
בבחירות לסנאט בנובמבר 2010 הפסיד למועמד הרפובליקני רון ג'ונסון. בשנת 2013 פיינגולד נבחר על ידי מזכיר המדינה ג'ון קרי לשליח המיוחד לאזור האגמים הגדולים של אפריקה, תפקיד ממנו פרש לפני שהכריז במאי 2015 כי הוא מתמודד שוב לסנאט בבחירות ב-2016. באוגוסט 2016 זכה בבחירות המקדימות של מפלגתו למועמדות לסנאט אך הפסיד שוב בבחירת הכלליות.
ביוגרפיה

פיינגולד נולד בג'נסוויל שבוויסקונסין, למשפחה יהודית שהתיישבה באזור ב-1917. סבו וסבתו היו מהגרים מרוסיה ומגליציה. אביו, ליאון פיינגולד (1912–1980), היה עורך דין, ואימו, סילביה פיינגולד לבית בינסטוק (1918–2005) עבדה בחברת נכסים. ראס הוא אחד מארבעה אחים. לימים הוא סיפר שאחיו הבוגר דייוויד, יחד עם אביו, היוו את ההשפעה המרכזית על ההתפתחות הפוליטית שלו כנער. בילדותו היה חבר בתנועת הנוער בני ברית ובארגון ציוני אמריקה.
למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון וסיים את התואר הראשון בהצטיינות. נבחר כחבר ב-Phi Beta Kappa, אגודה לבוגרים מצטיינים. כבר בתקופה זו היה פעיל פוליטי במפלגה הדמוקרטית, ובין השאר פעל כמתנדב במערכת הבחירות של הסנטור טד קנדי. ב-1977 זכה במלגת רודז ובעזרתה למד באוניברסיטת אוקספורד, לתואר ראשון נוסף. כשחזר לארצות הברית, למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד, וסיים את התואר (J.D) ב-1979, שוב בהצטיינות. לאחר מכן עבד שנים אחדות כעורך דין (1979–1985).
פיינגולד נישא לראשונה ב-1977, לסו, ממנה יש לו שני ילדים. בני הזוג התגרשו ב-1986. חמש שנים אחר כך הוא נישא שוב, למרי לבית ארפנבך, גרושה. גם נישואין אלה הסתיימו בגירושין, ב-2005.
פיינגולד חבר ב"טמפל" של קהילת קנושה שבוויסקונסין.
קריירה פוליטית

ב-1982 נבחר פיינגולד לראשונה לסנאט של מדינת וויסקונסין. הוא כיהן בסנאט המדינתי עשר שנים, עד בחירתו לסנאט של ארצות הברית ב-1992.
קריירה פוליטית > מרוץ 1992

מערכת הבחירות שפיינגולד ניהל ב-1992, הן בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית והן למול הסנטור הרפובליקני המכהן בוב קסטן, הייתה ייחודית. בין השאר היא כללה למשל סדרה בת חמש הבטחות שהוא נתן לבוחר:
אני אסתמך על אזרחי וויסקונסין לקבלת רוב התרומות לקמפיין.
אני אתגורר במדיסון, וויסקונסין. ילדיי ילכו לבית ספר כאן ואני אבלה את רוב זמני בוויסקונסין.
אני לא אקבל שום העלאה במשך שנות כהונתי בתפקיד.
אני אקיים "מושב הקשבה" מיוחד, בכל אחד מ-72 המחוזות (של וויסקונסין), בכל שנה משש שנות כהונתי בתפקיד.
אני אשכור את רוב חברי הצוות שלי בסנאט, מקרב תושבי וויסקונסין או לפחות מי שיש להם רקע מוויסקונסין.
גם שאר הקמפיין הפרסומי שלו היה ייחודי וכלל אלמנטים הומוריסטיים, צולם בסרטונים ביתיים, ועוד.
פיינגולד הציג תוכנית מפורטת לאפס את הגרעון בתקציב האמריקאי עד לסוף הקדנציה שלו, קרא להעלאת מיסים וקיצוץ בתקציב הביטחון והכריז על תמיכה ברפורמת בחירות מחמירה ובמערכת לאומית לביטוח בריאות. יריביו כינו את תוכניותיו "קיצוניות" ו"ליברליות מדי".
פיינגולד ניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, עם 70% מהקולות ושבעה שבועות מאוחר יותר הוא ניצח את קסטן 53% - 46%.
קריירה פוליטית > מרוץ 1998

גם המירוץ של פיינגולד לבחירה מחדש כעבור שש שנים היה ייחודי. הוועדה הלאומית הרפובליקנית לענייני הסנאט, האחראית לתפיסת מושבים בסנאט מטעם המפלגה, שמה אותו כמטרה מיוחדת לטיפול, בניסיון להחליפו. למרות זאת, פיינגולד הציב מיגבלה על סכומי הכסף שיגייס, לא יותר מ-3.8 מיליון דולר (דולר אחד על כל אזרח של וויסקונסין). בתגובה, גם מתחרהו הרפובליקני הטיל על עצמו מגבלה זהה.
פיינגולד הטיל על עצמו גם מיגבלה נוספת, לפי העקרונות שהוא עצמו יגבש בהמשך, בחוק המימון שיכונה "חוק מקיין-פיינגולד". הוא סירב לקבל "כסף רך". הכוונה בביטוי זה היא לתרומות בלתי ישירות, מצד ארגון שלא שייך כביכול למירוץ. למשל, מימון פרסום "מודעות נושא". המודעות תומכות בנושא מסוים ולא במועמד מסוים ולכן אינן נכנסות למסגרות ההגבלה על תרומות. רק "במקרה" כביכול, הנושא מוצג בדיוק כפי שחושב המועמד המתאים וכנגד דעתו של היריב. בפועל, ברור שגם אלה תרומות לטובת המועמד, שאלה הן דעותיו. פיינגולד נמנע מקבלת תרומות בלתי ישירות שכאלה ובסוגיה זו, המתחרה הרפובליקני שלו, חבר הקונגרס, מארק נומן, לא הגביל את עצמו באותה צורה. הדמוקרטים כעסו על פיינגולד, על שהוא "מעמיד את הקריירה שלו בסכנה" עם ההגבלות העצמיות הכפויות האלה, אבל פיינגולד ניצח שוב, גם אם הפעם היה הניצחון בהפרש של 2% בלבד מהקולות.
קריירה פוליטית > מרוץ 2004

במירוץ השלישי שלו, ב-2004, הביס פיינגולד את המועמד הרפובליקני ואיל ההון מתחום הנדל"ן, טים מיצ'לס, בהפרש של 12% (56-44 אחוז), למרות כפיית הגבלת מכסת ההוצאות על עצמו, כפי שנהג בעבר. הרשומות של פיינגולד הראו שיותר מ-90% מהכסף שהוא הוציא, הגיע מאנשים יחידים, כאשר ממוצע התרומות שקיבל מכל אחד היה בסך 60 דולר בלבד, ורוב התורמים הם תושבי וויסקונסין. הבעיה הפעם הייתה, שהוא עצמו הרים תרומות לקמפיין שלו והוציא בסך הכל כמעט 11 מיליון דולר. הרפובליקנים ניסו להשתמש בעובדה זו כדי לצייר אותו כצבוע, אבל הניצחון המוחץ בסופו של דבר הראה כי טענתם זו לא התקבלה על ידי המצביעים. פיינגולד זכה, אפילו במחוזות אשר בבחירות לנשיאות, שהתנהלו במקביל, הצביעו עבור כהונה שנייה לנשיא הרפובליקני ג'ורג' ווקר בוש.
בסוף דצמבר 2004, מיד לאחר ניצחונו המוחץ בבחירות, מונה פיינגולד לאחד מארבעת סגניו של מצליף הסיעה הדמוקראטית בסנאט.
קריירה פוליטית > הגישושים למירוץ לנשיאות

סמוך לאחר בחירתו בשלישית לסנאט, בסוף ינואר 2005, פיינגולד אמר שהוא מתכוון לצאת למסע ברחבי המדינה ובעקבותיו להחליט אם לרוץ לנשיאות ארצות הברית ב-2008. ב-1 ביוני 2005, הוא נתן יריית פתיחה כמעט רשמית למירוץ אפשרי לנשיאות, על ידי ייסוד "ועדה לפעולה פוליטית" (political action committee, PAC), ועדה, שעל פי החוק בארצות הברית, היא שעומדת מאחורי קידום מועמד על ידי הרמת תרומות לקמפיין. הוועדה כונתה רשמית, "הקרן לפטריוטים הפרוגרסיביים". כל אלה נתפסו כסימנים רציניים שהכיוון של פיינגולד הוא של ריצה לנשיאות ב-2008.
השתעשעותו של פיינגולד ברעיון של ריצה לנשיאות ארכה כשנה וחצי. מיד אחרי הניצחונות הדמוקרטיים בבחירות אמצע הקדנציה של שנת 2006, הוא הכריז שהוא לא ירוץ לנשיאות ב-2008. הוא אמר שריצה לנשיאות תפריע לו להתרכז בסנאט, וכי החיטוט בגירושיו האחרונים "יפרק גם את חיי המקצועיים (בסנאט) וגם את חיי האישיים". מה שעוד הפריע לו כנראה, היה העובדה, שלמרות שהוא הפך למאוד פופולרי בקרב פעילי תנועות שורשיות, בסקרי דעת הקהל מול המועמדים הדמוקרטים הפוטנציאלים לנשיאות הוא קיבל בדרך כלל תמיכה של מספר חד-ספרתי בלבד.
בדברי הסיום לפרק זה בחייו, הוא הזהיר את תומכיו מפני תמיכה במועמד כלשהו לנשיאות אשר הצביע בעד המלחמה בעיראק, בין שהתחרט על כך מאוחר יותר ובין אם לאו. הוא אמר שהעדפתו הראשונה לגבי מי שאמור לכהן כנשיא ארצות הברית ב-2008, תהיה מישהו שהצביע כנגד המלחמה. והחלופה שלו תהיה מישהו שלא היה חבר בקונגרס בזמן האישור אבל דיבר בפומבי כנגד המלחמה בזמן האישור.
ב-22 בפברואר 2008, הודיע פיינגולד על תמיכה בברק אובמה כמועמד המפלגה הדמוקרטית לבחירות לנשיאות 2008.
קריירה פוליטית > ההפסד ב-2010

כנגד המועמד הקיצוני ביותר בעמדותיו בסנאט האמריקאי, לכיוון שמאל, פיינגולד, בחרה המפלגה הרפובליקנית להעמיד בבחירות 2010 את המועמד הקיצוני ביותר כמעט, משלה, לימין, רון ג'ונסון. ג'ונסון היה מועמד "תנועת מסיבת התה" - Tea Party, האגף הימני השמרן של המפלגה, ובבחירות המקדימות בתוך המפלגה הרפובליקנית הוא ניצח את יריביו המרכזיים יותר בעמדותיהם, בהפרש עצום. הוא קיבל 85% מהקולות הרפובליקנים. בבחירות עצמן הוביל תחילה פיינגולד בסקרים, אבל יריבו נקט נגדו בדיוק בתכסיס בו פיינגולד השתמש ב-2004, ותרם מיליוני דולרים מכספו הפרטי למערכת הבחירות שלו עצמו. תעמולת הבחירות של שני הצדדים הייתה נגטיבית, בזבזנית ביותר מבחינה כספית ובסופה ניצח ג'ונסון את פיינגולד בהפרש של כ-5% מהקולות.
חוקים ועמדות מדיניות > ענייני חוץ

פיינגולד היה אחד מ-23 הסנאטורים שהצביעו כנגד ההחלטה להסמיך את הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להשתמש בכוח צבאי בעיראק של סדאם חוסיין ב-2002. ב-17 באוגוסט 2005, הוא גם היה לסנאטור הראשון משתי המפלגות, שהציע לוח זמנים קשיח לנסיגה אמריקאית מעיראק, באומרו שהוא מעדיף נסיגה מלאה לא יאוחר מ-31 בדצמבר 2006.
חוק הפטריוט הוא חוק שנכתב אחרי פיגועי 11 בספטמבר, הרחיב את סמכויות הרשויות הביטחוניות השונות ונתן הקלות בחוק לרשויות אכיפת החוק במלחמתן בטרור. בהצבעה על החוק לראשונה, ב-2001, היה פיינגולד הסנאטור היחיד שהצביע נגד קבלתו. הוא סבר שסעיפים מסוימים בו מפרים את זכויות האזרח. בהצבעה על הארכת תוקפו, בסוף דצמבר 2005, הוא הוביל אופוזיציה דו-מפלגתית של סנאטורים (שכללו בין השאר את ליסה מרקאוסקי, קן סלזאר, לארי קרייג, דיק דרבין וג'ון סאנונו), שביקשו להסיר את הסעיפים היותר שנויים במחלוקת בחוק. מאבקה של הקבוצה הזו כנגד חוק הפטריוט הוביל לתיקונים בכמה מסעיפיו. נוסח הפשרה עבר בסופו של דבר בסנאט ב-2 במרץ 2006, ברוב של 10–89. פיינגולד היה בין 10 הסנאטורים שהתנגדו לחוק, גם בנוסחו המרוכך יותר.
ועדות בסנאט

ועדת המשפט
תת-ועדת החוקה (יושב ראש)
ועדת החוץ
תת-ועדת אפריקה (יושב ראש)
ועדת התקציב
ועדת המודיעין
הוועדה המיוחדת לענייני הזדקנות
משלחת הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) ("ועדת הלסינקי").
לקריאה נוספת

סטנפורד די. הורוויט, (Feingold: A New Democratic Party, ISBN 1-4165-3492-X) פיינגולד: מפלגה דמוקרטית חדשה
ערעור מנהלי

בישראל, ערעור מנהלי הוא הליך משפטי המתקיים בבית משפט מחוזי בשבתו כבית משפט לעניינים מנהליים, ובו מתבקש בית המשפט לבטל החלטה מנהלית שהתקבלה על ידי גורם ציבורי.