ענבל הופמן
יצירה

הופמן עוסקת בקשת רחבה של נושאים ומדיומים. היא הציגה ארבע תערוכות יחיד והשתתפה בתערוכות קבוצתיות רבות, ביניהן במוזיאון ארץ ישראל, מוזיאון המדע ע"ש בלומפילד בירושלים, מוזיאון תל אביב לאמנות ועוד.
"עבירות קלות בבית הבובות" (2002), תערוכתה הראשונה, הוצגה במוזיאון אורי ורמי נחושתן, אשדות יעקב (אוצרות רות שדמון ונעמי אביב) כותרת התערוכה רמזה על פשעים קטנים שביצעה היוצרת בבית הבובות התמים. העיוותים או המומים שנתנה הופמן ביצוריה התמימים מאוד מעודנים. נעמי אביב כתבה בקטלוג התערוכה, כי לרוב זהו ביטוי לצרכים סיעודיים המאפיינים את הופמן ונותרו לא מסופקים. זהו ביטוי טבעי של הצורך לטפל, להגן, לחמול, אבל גם לגרד את הפצע בשביל לבדוק עד כמה הוא מכאיב ועמוק. הבובות של הופמן שואבות לגיטימציה מהמכניזם הטבעי של הבובות הניתנות לפירוק והרכבה תוך אמירה לגבי דמות האישה כבובה, אובייקט שניתן להתעלל בו או פשוט לחתוך אותו החוצה. הבובות המצוירות של הופמן לא נראות דו־ממדיות אלא נראות כתצלום מעובד של אובייקט תלת מיימדי. הן מגלמות את הסגידה הפגנית לחפץ, לפטיש מעורר התשוקה. אובייקט ממשי ולא קונספטואלי שאפשר למכור ולקנות, לנכס ולהניח על המדף. הופמן מציירת אובייקטים שהם סוג של קורבנות דווקא משום שאינם מסוגלים לחוות עצמם כקורבן. הם נותרים תמימים גם כאשר מי שיוצרת אותם מבצעת בהם סוגים של השטחה, מה שמחריף את חוויית הדיסוננס.
"מיטת זרע" (2013), תערוכת יחיד, תערוכתה השנייה של הופמן, הוצגה בגלריה P8 תל אביב (אוצרת: נעמי אביב). בתערוכה הוצגו שלוש סדרות של עבודות, בכולן חוויה של עונג אסתטי, הקפדה ועמלנות. התערוכה כוללת מיצבי פיסול, וידאו וצילום. לצורך עשיית התערוכה יצרה הופמן מנבטה ביתית ובה הציבה מצלמה מושהית המתעדת את אירועי הגן. תהליכים של נביטה, צמיחה ועד לנבילה מחליפים אצלה פרקטיקות שגורות של רישום, ציור ופיסול ומהווים המחשה בזעיר אנפין של פלא הבריאה. עצם יצירתו של מרחב נביטה פיזי מצמיח מטבעו שפע של משמעויות. מיטת הזרע של הופמן מהווה אתר המתמצת את החוויה הפוסט מודרנית ואת יחסיה המורכבים עם הטבע בכלל ועם האידיאה של הגן. רעיון הגן מקפל בתוכו דחפים אוטופיים של בריאה, יצירה ועיצוב. השימוש בפרקטיקות של גינון והנבטה בסטודיו של האמנית איפשרו לחקור ולאתגר רעיונות כמו חלל, זמן ומקום. המנבטה שיצרה הפכה לשדה וכל התרחשות זעירה בו מעוררת רגש עז, בהדגימה מחדש את אקט הבריאה. לצד המעקב המתועד ותוצריו הוצגו מיצבים פיסוליים שהרחיבו את דימוי הבריאה באסתטיקה שברירית ומעודנת.
“מותו של גמד הגינה”(2015), תערוכת היחיד השלישית של הופמן, הוצגה בחלל הגלריה העירונית, רחובות (אוצרת אורה קראוס), והיוותה המשך לתהליך המחקר אותו הציגה בתערוכתה השנייה “מיטת זרע. במהלך זה ביקשה הופמן להציג את אפשרויות הביטוי השונות לעיסוק בטבע, ביצירת חיים ובהריסתם בו-זמנית, על ידי פרקטיקות מתחום הרישום והפיסול. אלו באו לידי ביטוי בהצבה תלויית מקום, שהיוותה המחשה של פלא הבריאה. עיסוקה של הופמן בטבע ובפעולת הגינון, כללה תהליך מחקר בממד המעשי ובממד הרעיוני, ובכוחם לאתגר תפיסות של חלל, זמן ומקום.
התערוכה כללה שילוב הצבות ממדיומים שונים, ביניהם פיסול משולב צמחייה, דומם עם חי. המים, שמשו מרכיב מרכזי בעבודותיה, כסמל לחיים והוצגו כניגוד לריקבון ולמוות אשר מתקיימים בסביבה שמחיצתה אורגנית ומחיצתה דוממת . גם כאן הופמן עשתה שימוש באביזרים טכנולוגיים לצד שימוש בחומרים יומיומיים, באמצעותם ביקשה לייצר סביבה בה מתקיימת חוויה אסתטית עבור הצופה.
"פלאש דרייב" (2018), תערוכת היחיד הרביעית של הופמן, הוצגה לא מכבר, במכון אלפרד לאמנות ותרבות, תל אביב (אוצרת: טלי בן נון). מיצב תלוי-מקום המגולל סיפור מסע אישי שלא התרחש ונותר בגדר חלום שנקבר תחת הררי הכביסה והכלים שבכיור. באמצעות חיבורים משעשעים ולא צפויים בין רדי-מייד לקראפט, בין מחנאות לפיסול, בין חלום לכישלון, יצא הצופה להרפתקה הרואית מחד ופארשית מאידך, במסלול 'תרמילאי' הכולל מסע מזורז בין פסגות, קרחונים, בים הפתוח ובמעבה האדמה.