stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף ברלוביץ
ביוגרפיה

יוסף ברלוביץ נולד בעיירה לינקובה שבמחוז קובנה, האימפריה הרוסית (כיום ליטא). אביו היה רבי חנוך זונדל ויוסף זכה לחינוך מסורתי. הוא נשא לאישה את דינה ברלוביץ, בת נחום ברנט. בשנות ה-80 של המאה ה-19, כנראה, נסע עם רעייתו לפריז, צרפת. שם, השתלם בקדרות ובעשיית רעפים אצל יעקב ברנט, אחיה של רעיתו. הוא שימש כמנהל בית חרושת שם.
בדצמבר 1893 הגיע ליפו עם משפחתו. גיסו, זרח ברנט, סידר את כניסתו לארץ ישראל ואף העניק לו שטח אדמה בן 22 דונם ומגרש בן 2 דונם בפתח תקווה. ברלוביץ הקים במושבה בית מלאכה לייצור רעפים, שמוקם במרתף ביתו של דב ימיני. בשל עיסוקו זכה לכינוי "דער טעפער". החמר עבור הרעפים הובא ממוצא והמים שהובאו לבית המלאכה בכדים. כל אלו, בצירוף היקף היצור הקטן של בית המלאכה, הביאו לתמחור גבוהה של התוצרת, שלא יכלה להתחרות בייבוא הרעפים ממרסיי. לאחר תקופה סגר ברלוביץ את בית המלאכה ופנה לעסוק בחקלאות במשק וביקב של עובדיה לחמן במושבה. בנוסף, היה ממייסדי אגודת בעלי-המלאכה "אחיעזר" וכן ארגן שעורי תורה וגמרא בין חבריה.
יבגני גרישין

יבגני גרישין (ברוסית: Евгений Гришин; ‏23 במרץ 1931 טולה – 9 ביולי 2005, מוסקבה) היה מחליק על הקרח סובייטי, אלוף אולימפי בעל 5 מדליות, מהן 4 זהב.
ביוגרפיה

יבגני גרישין נולד בעיר טולה והתחיל להתאמן כרוכב אופניים. בשנות ה-50 הוא היה נחשב בין טובי רוכבי אופניים של ברית המועצות ואף היה מועמד להשתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952). בתקופת החורף, לצורכי האימונים הוא היה מתאמן ההחלקה מהירה על הקרח. במהלך שנות ה-50 הוא עבר להחלקה על הקרח והתרכז באימונים בענף זה. לאחר השתתפות בארבעה משחקים אולימפיים וזכיית 4 מדליות זהב גרישין פרש והחל בקריירה כמאמן. יבגני גרישין היה הראשון שהצליח לרדת מ-40 שנ' בריצה ל-500 מ'.
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית

בקורטינה ד'אמפצו 1956 גרישין זכה באליפות בריצה ל-500 מ' ול-1500 מ' תוך שבירת שיאי אולם. בסקוו ואלי 1960 הוא הצליח לחזור על הישג זה וזכה ב-2 מדליות זהב נוספות.
באינסברוק 1964 הוא היה המוביל לזכות במדליית זהב שלישית ברציפות. אומנם בהחנות המחליקיים הוא עשה טעות וכתוצאה הגיע רק למקום השני.
לפני גרנובל 1968 גרישין נפצע אך הצליח להשתקם ובגיל 37 הגיעה לתחרות. במקצוע החזק שלו ריצת 500 מ' הוא הגיע למקום הרביעי.
ביוגרפיה > אליפות העולם

גרישין השתתף באליפויות העולם החל משנת 1954 ועד ל-1963. מכיוון שהוא היה חזק במיוחד בריצות קצרות, רק ב-1954 וב-1956 הוא הצליח להגיע למקום השלישי בקרב רב. במקצוע החזק - 500 מ' הוא זכה באליפות העולם במספר אליפויות עד לשנת 1963.
טיוורוב

| --- | --- |

 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז ויניצה ויניצה
 גובה:  268 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  4,006 (1 בינואר 2018)
 קואורדינטות:  49°00′N 28°30′E﻿ / ﻿49.000°N 28.500°E﻿ / 49.000; 28.500
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםטיוורוב(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםטיוורוב(למפת מחוז ויניצה רגילה) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקיטיוורוב(למפת מחוז ויניצה מוגדלת) ויניצה ז'מרינקה מוהיליב-פודילסקי חמילניק האיסין קוזיאטין טולצ'ין ז'יטומיר קייב צ'רקאסי קירו. אודסה מולדובה צ'רנו. חמלניצקיטיוורוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טיוורוב (באוקראינית: Тиврів, טיווריב; בפולנית: Tywrów) היא עיירה במחוז ויניצה שבאוקראינה, על גדת נהר הבוג הדרומי, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

האזכור הראשון של טיוורוב הוא משנת 1505. באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי הטטרים והקוזקים. בשנת 1744 קיבל היישוב זכויות עיר.
יהודי טיוורוב

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-400 יהודים. ב-18 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו רצחו בה בו ביום 28 יהודים. לאחר מכן נחטפו יהודים מהעיירה לעבודות כפייה, בהן עונו בידי משגיחיהם האוקראינים.
עם העברת העיירה בספטמבר 1941 לשליטה רומנית במסגרת אזור הכיבוש הרומני בטרנסניסטריה, ריכזו הגרמנים והאוקראינים את יהודיה בבית הכנסת המקומי, תוך ירי באטיים מביניהם. משם נלקחו כ-400 יהודים במשאיות למתחם של בית חרושת, ונרצחו בו בבורות ירי.
מדצמבר 1941 ועד ספטמבר 1942 הובאו לעיירה מאות רבות של יהודים שגורשו מבוקובינה ומבסרביה, וכן הגיעו אליה פליטים יהודים משטחי השלטון הגרמני באוקראינה דוגמת יארוהה. יהודים אלו רוכזו בגטו שהוקם בעיירה, בו אולצו לענוד טלאי צהוב ולעבוד בעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה. מקרוב ל-2,000 יהודים שרוכזו תחילה בגטו שבעיירה נותרו בו עד ספטמבר 1943 כ-450 יהודים. ב-16 במרץ 1944 שוחררה העיירה בידי הצבא האדום.
לקריאה נוספת

אובידיו קראנגה, טיווריב, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 799–800), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
יוסף שפירא (מחנך)

| --- | --- |

יוסף שפירא, 2014
 לידה:  1922 
 פטירה:  8 בינואר 2020 (בגיל 98 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 
יוסף שפירא (1922 – 8 בינואר 2020) היה מורה ומחנך, שימש מורה למתמטיקה ולפיזיקה בבתי ספר על-יסודיים דתיים, וכן מפקח כולל על בתי ספר אלה, ומורה למחשבת החינוך הדתי בבית הספר לחינוך של אוניברסיטת בר-אילן.
יוסף שפירא נולד בשנת 1922 ליצחק ורבקה שפירא. אביו היה בנו של האדמו"ר רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ', שהיה נכדו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה לשושלת אדמו"רי בית רוז'ין. כמו כן היה צאצא של רבי יצחק פרידמן מבוהוש, השרף ממוגלניצא, המגיד מקוז'ניץ, רבי אלימלך מליז'נסק, רבי מנחם נחום מצ'רנוביל ורבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
איש "ההגנה", שרת בבריגדה היהודית.
שנים אחדות שהה בשליחות חינוכית בארצות הברית, והורה את מקצועות היהדות בישיבה דפלטבוש, שבברוקלין.
ד"ר שפירא היה יקיר החינוך הדתי מטעם ארגון המורים הדתיים, משנת תשנ"ו. הוא זכה בפרס יו"ר הכנסת.
נפטר ב-8 בינואר 2020 (י"א בטבת התש"ף) ונטמן בהר המנוחות.
ספריו ומאמריו

הגות, הלכה וציונות – על עולמו הרוחני של הרב יצחק יעקב ריינס
חינוך של פתיחות ממקורות היהדות (גרסה אלקטרונית באתר "דעת")
על לבטיו של מדען יהודי – בשולי "חזון התאוריה הסופית" מאת סטיבן ווינברג (גרסה אלקטרונית באתר "דעת")
בהתנדב עם – מתנדבים דתיים במלחמת העולם השנייה, בעריכת יוסף שפירא ואחרים. הוצאת מורשת. הספר זכה בפרס חיים משה שפירא.
"עיון תפילה" – בשדה חמ"ד תשל"ח
"על האיזון בין התחום הרציונלי לתחום האמוציונלי בהוראה", שמעתין, תשל"ח
"כזה ראה וחדש", עמודים, אב תשמ"ז
"הזמן הצהוב – תמונת מצב או תמונת נפש?", עמודים, תשרי תשמ"ח
"עת הזמיר – מיתוס של ניתוץ מיתוסים", עמודים, ניסן תשמ"ח
"מדינה וחינוך – עיון ביקורתי בספרו של גרשון ווילר" – הבטים בחינוך, אוניברסיטת בר-אילן, 1989
יבגני ווליאנסקי

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1921 אודסה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית
 פטירה:  ינואר 1988 (בגיל 66) קייב, ברית המועצות ברית המועצות
 השתייכות:  מחתרת מלניק, בהמשך מחתרת סלובקית
 תקופת הפעילות:  1939–1945 (כ־6 שנים)
 דרגה:  קפטן
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת מודיעין  ראש המחתרת "למען חופש הסלאבים" בסלובקיה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 עיטור מלחמת המולדת מדרגה שנייה (5 בינואר 1944)  3 עיטורי הדגל האדום (5 בינואר 1944; 2 במאי 1944; 8 במאי 1945  עיטורים ומדליות מצ'כוסלובקיה
 תפקידים אזרחיים
 מהנדס
 הנצחה
 תמונה במוזאיון התנועה הפרטיזנית של קייב  אזרח כבוד בארבע ערי סלובקיה
 
יבגני פאבלוביץ 'ווליאנסקי (ברוסית: Евгений Павлович Волянский) (מלידה ועד 1941 – יפים בוריסוביץ' קורנצוויט (ברוסית: Ефим Борисович Коренцвит‏; 22 ביולי 1921 – 1988) היה איש צבא סובייטי שהשתתף במלחמה הפטריוטית הגדולה, מפקד פרטיזנים, בדרגת קפטן (1944).
ביוגרפיה

נולד ב-22 ביולי 1921 בעיר אודסה במשפחה יהודית. בשנת 1939 גויס לצבא האדום. שימש כמפקד כיתה בגדוד סיור מופרד (OSB) מס' 251, סגן מפקד מחלקה של גדוד ההנדסה ה-55 ומפקד מחלקה בכיתת החיסול של גיס הטנקים החמישי. בספטמבר 1941, יחד עם קבוצת לוחמים, נשלח לעורף האויב במחוז סמולנסק עם משימת ריגול. לאחר שנפל לכיתור, הצטרף לכיתת הפרטיזנים, שבהמשך הצטרפה לאוגדת הפרטיזנים "סבא" ("דדושקה"), שם מונה לראש המודיעין של הגדוד השלישי של רגימנט הפרטיזנים השלישי. באפריל 1942 הוא הועבר על ידי מפקד קבוצה למחלקת חבלה למטרות מיוחדות של המחלקה המיוחדת בנ.ק.ו.ד. בחזית המערבית, שפעלה במחוז סמולנסק, שם שירת עד אוקטובר אותה השנה.
בפברואר 1943 צנח ליחידת הפרטיזנים של פולקובניק (דרגה המקבילה לאלוף-משנה בצה"ל) יעקב מלניק, שם שימש כקומיסר (מפקד) יחידת המודיעין הראשי עד אפריל 1944. באוגוסט 1944, בהוראת המטה האוקראיני של תנועת הפרטיזנים, הוצנח בסלובקיה (אנ'), שם הקים את חטיבת הפרטיזנים הסלובקית בשם "למען חופש הסלאבים" ופיקד עליה עד למיזוגה עם הצבא האדום בפברואר 1945. במהלך פעילות החטיבה חוסלו למעלה מ-3,000 חיילי וקציני צבאות מדינות הציר, 60 אנשים נלקחו בשבי, הוצאו משימוש 23 טנקים, 53 מכוניות, 3 רכבות. פוצצו 27 גשרים.
לאחר המלחמה שוחרר מהצבא האדום עקב פגיעה בגפיים בעקבותיה הוכר כנכה. כשלמד במכון הטכנולוגי של אודסה בעקבות לחץ עליו נאלץ לסרב לקבל קצבה שסופקה לו על ידי ממשלת צ'כוסלובקיה.
בהמשך התגורר בקייב שם עבד כמהנדס. נפטר בינואר 1988 לאחר מחלה קשה.
לקריאה נוספת

גיבור בלי כוכב. בספר פ.ד. סברדלוב "אנציקלופדיה לגבורה יהודית". מוסקבה, 2002; ISBN 5-85868-113-1
מארק שטיינברג, "מפקדי הפרטיזנים - יהודים", 28 במרץ 2002
הערות שוליים

↑  גריגורי וייסטיך, "כוכב הזהב עדיין לא נתנו" ב"העולם העברי: עיתון דוברי רוסית של אמריקה מ-5 בספטמבר 2019 (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
טל רבינא

| --- | --- |

 לידה:  25 באוקטובר 1959 (בן 64) 
 מדינה:  ישראל 
 
טל רבינא (נולד ב-25 באוקטובר 1959, כ"ג בתשרי ה'תשי"ט) הוא יועץ אסטרטגי, מומחה לניהול מצבי משבר ולניהול דיפלומטיה ציבורית-בינלאומית לתאגידים עסקיים וגופים ציבוריים וממלכתיים. משמש כמנהל האסטרטגי של EJA - איגוד הארגונים היהודים באירופה, של EIPA - ארגון הדיפלומטיה הציבורית של ישראל באירופה ושל AMEPA - ארגון דיפלומטיה ציבורית לענייני המזרח התיכון, הפועל בארצות הברית. בעבר, שימש ככתב הצבאי של גלי צה"ל, ככתב כלכלי בקול ישראל, כשדר וכמגיש תוכניות רדיו.
ביוגרפיה

נולד ב-1959. בנערותו, התנדב בפנימיית ילדים בסיכון וכיהן כסגן נשיא ארצי של "ארגון נוער לנוער" וכן כנציג במשלחות הסברה של נוער לארצות הברית ולאירופה.
ביוגרפיה > כתב צבאי

רבינא כיהן ככתב הצבאי של גלי צה"ל בסדיר ובקבע ושימש גם כעורך והמפיק הראשי של משדרי "שירותרום". במהלך השירות, נפצע קשה בדרכו לסיקור של היתקלות כוח גולני עם מחבלים בגבול לבנון ועבר הליך שיקומי ממושך.
לאחר חזרתו לפעילות, שב לגלי צה"ל כעורך ומגיש של תוכניות בנושאי צבא ומבזקי חדשות, וכן היה מופקד על שידורים חיים, אירועים חדשותיים ושידורי תנועה ממסוק גלגלצ. חתן פרס מפקד גלי צה"ל על סדרת שידורים למאבק בתאונות דרכים.
בתקופת מלחמת שלום הגליל (1983), סיקר רבינא את הקרבות בגזרה המערבית - סיקור שהובא דוגמה לסיקור הוגן בדיונים בכנסת בעקבות טענות נגד התקשורת על הסתרת מידע מהציבור הישראלי בעת המלחמה.
ביוגרפיה > כתב קול ישראל

לאחר שחרורו משירות קבע, מונה רבינא ככתב לענייני כלכלה במערכת החדשות ובתוכניות האקטואליה של קול ישראל בתל אביב, ולאחר מכן כשדר וכעורך תוכניות ברשתות ב' וג' של קול ישראל בירושלים.
בשנת 1987, פרש מרשות השידור וכיהן כעורך ראשי של מוספים מסחריים מיוחדים בעיתון מעריב, וכן כעורך ומגיש שידורים מסחריים בערוץ 7.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

בשנת 1989, הקים רבינא את חברת 'תקשורת משולבת טל רבינא בע"מ' העוסקת בניהול אסטרטגיה תקשורתית כוללת של לקוחות בסקטורים הציבורי, הממלכתי והעסקי כגון משרדי רוה"מ, התיירות, האסטרטגיה והאנרגיה, קופת חולים מאוחדת, מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים, קבוצת אקסטרה ואלון רבוע כחול, דור אלון, אפריקה ישראל, דיזנגוף סנטרועוד.
רבינא עוסק גם בניהול מצבי משבר כגון מאבק השליטה על קבוצת IDB, ניהול האסטרטגיה של משרד התיירות עקב המשבר שנוצר בעקבות האינתיפאדה השנייה, ניהול האסטרטגייה של משפחת גולדוואסר להשבת גופתו של החייל החטוף אודי, ניהול אסטרטגיית מועצת החלב סביב "משבר הקוטג'" טיפול במקרי אסון, תקלות שירות מז'וריות של תאגידים ומשברים פוליטיים.
ביוגרפיה > עשייה ציבורית

רבינא לוקח חלק פעיל בפורומים העוסקים בהתמודדות מדינת ישראל עם התקשורת הזרה בעתות של הסלמה ביטחונית ובמאבק למול תנועת ה-BDS באירופה. בשנת 2002, עקב קמפיין הכפשת לוחמי צה"ל שלקחו חלק במבצע חומת מגן, רבינא יזם עם אחרים ואיגד את פעילותם של ארגוני חברה אזרחית ופורומים של מתנדבים להעצמת פעילות ההסברה של ישראל בעולם.
בשנת 2012, הקים רבינא יחד עם יו"ר איגוד הארגונים היהודים באירופה, הרב מנחם מרגולין, את EIPA - ארגון הדיפלומטיה הציבורית והלובי של ישראל באירופה (Europe Israel Press Association), המתמקד בניהול דיפלומטיה ציבורית-ישראלית במדינות האיחוד האירופי ובמוסדותיו.  הארגון פועל בזירה התקשורתית הכלל אירופאית, וכלובי פעיל בפרלמנט האירופי ובממסד ה-EU. רבינא מתווה את אסטרטגיית הפעולה של הארגון, אירוח של עורכים, כתבים ושדרנים אירופאים בכירים בסיורים בישראל ועורך תדרוכים מקצועיים בעניין הסכסוך הישראלי והערבי, ועל תרומתה של ישראל לעולם בכלל ואירופה בפרט.
במקביל, משמש רבינא גם כמנהל האסטרטגי של איגוד הארגונים היהודיים באירופה (EJA) ועומד בראש משרד הארגון בישראל וכן כמנהל האסטרטגיה של AMEPA - ארגון דיפלומטיה ציבורית שהקים הרב מנחם מרגולין בארצות הברית.
חיים אישיים

אב ל-3, מתגורר בסביון.
השכלה

לימודי תואר ראשון במדעי המדינה וסוציולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים (1985)
לימודי תואר שני בלימודי עבודה (1987) ותקשורת פוליטית באוניברסיטת תל אביב (2016)
לימודי גישור - מוסד נאמן שליד הטכניון (1998)
הערות שוליים

↑  סמדר שמואלי, דיזנגוף סנטר נסגר עד לתיקון הליקויים, באתר ynet, 2 במאי 2001
↑  אבי שאולי, מוטי בן משה טוען: דנקנר הציג מסמכים מזויפים לבית המשפט, מתכוון לתבוע, באתר ביזפורטל, 9 במרץ 2014
↑  רותה קופפר, את ראית? היא חייכה, באתר הארץ, 3 ביולי 2008
↑  כנס פרו-ישראלי בפרלמנט האירופי בבריסל: נאבקים בחרם על ישראל | מעריב, באתר https://www.maariv.co.il (באנגלית)
↑  ראובן וייס, "אנחנו נותנים לאנשים כלים לענות להכפשות נגד ישראל", באתר ynet, 5 ביולי 2017
↑  איתמר ב"ז, מה שקורה בבריסל נשאר בבריסל, באתר העין השביעית, 12 בנובמבר 2019
חיים יקותיאל בירדוגו

רבי חיים יקותיאל בירדוגו (ל' באב ה'תרי"ט, 1859 – כ"ג באלול ה'ת"ש, 26 בספטמבר 1940) היה דיין ואב בית הדין של העיר רבאט, בירת מרוקו, והרב הראשי השני של מרוקו[דרוש מקור]. בין השנים 1935–1940, ה'תרצ"ה–ה'ת"ש.
קורות חייו > משפחתו

שושלת משפחת בירדוגו ידועה במרוקו בערים מקנס ורבאט, כבר מהמאה השבע עשרה. כאשר עיקר השושלת פעלה בעיר מקנס, אולם לאחר שהיגר לרבאט רבי אלישע בירדוגו (אבי דודו של רבי חיים יקותיאל), השושלת התקיימה גם שם.
קורות חייו > חייו ופועלו

רבי יקותיאל נולד ברבאט שבמרוקו ליקוט ולרב אלישע בירדוגו. אמו הייתה מצאצאיו של רבי אליעזר די אבילא. הוא נקרא 'יקותיאל' על שם זקנו רבי יקותיאל בירדוגו.
רבי יקותיאל גדל אצל דודו רבי יוסף בירדוגו, ולמד אצלו בישיבה תקופה ממושכת, שם נמנה עם גדולי תלמידיו. דודו מזכירו בחידושיו למסכת שבועות: ”וידיד נפשי יקותיאל בן אחי נר"ו תירץ וכו'”.בתקופה זו נודע כתלמיד חכם, ותלמידים וותיקים כינו את עצמם כלפיו כ'תלמיד חבר'. לאחר פטירת דודו, למד רבי יקותיאל לבדו רוב הזמן. את הסיבה לכך סיפר רבי דוד צבאח, לפיה הוא דרש הספק גבוה בלימוד בעיון מעמיק, ולמרות שהיו בעירו תלמידי חכמים רבים, כדי ללמוד עמו היו צריכים להשכים כדי להכין את הסוגיה היטב, ורק לאחר מכן יכלו ללמוד עם רבי יקותיאל. בעקבות זאת, חבריו ללימודיו התמעטו.
כשבגר נשא את אסתר. לאחר שהתאלמן ממנה, נשא את שמחה אבן-צור.
בסביבות שנת ה'תרע"א היה מצב פרנסתו של רבי יקותיאל דחוק, ובקיץ של אותה השנה שהה בקזבלנקה, ככל הנראה כדי לנסות את מזלו בפרנסה בעיר המתפתחת, או עקב מלחמות השלטון שהתחוללו אז ברבאט הבירה. גם בתקופה זו קבע לעצמו סדרי לימוד בכל יום.
קורות חייו > רבנותו ודיינותו

ככל הנראה, בשנת ה'תרנ"א מילא את מקום דודו רבי יוסף בדיינות, ומתקופה זו מלווה את חתימתו התואר "הרב" או "הדיין". ומשנת ה'תרפ"א (1920) נתמנה לחבר בית הדין הגדול לערעורים, כדיין שלישי לאחר פרישתו של רבי שלמה אבן דנאן, מבית הדין הגדול ברבאט ומעברו לעיר פאס.
רבי יקותיאל דן רבות עם חכמי עירו, ומהעיר סלא: רבי דוד צבאח, רבי אברהם ריווח, רבי רפאל אנקווא, רבי רפאל עטייא. בין הדיונים החשובים שנידונו בתקופתו הוא 'פריצת העירוב'. בעת החדשה, עם בוא הצרפתים וחדירת הנאורות הפיתוח וההשכלה למרוקו, מבנה הערים הפרימיטיביות השתנו ועם זאת פריצת החומה של העיר, שינויים אלו כמובן היו משפיעים הלכתית. ה'מלאח' (כעין 'גטו' שגרו שם רק יהודים) שהיה סגור בחומותיו לא היווה בעיה של טלטול, משום שהחומות שימשו כ'עירוב', אך לאחר שנפרצה החומה, היה דיון אם אפשר להתיר ב'צורת הפתח'.
עוד מסופר, שבעת כהונתו בבית הדין לערעורים, רבנים רבים מהעיר רבאט שאלו אותו שאלות בתלמוד, ובפרשני התלמוד, ולכל השאלות היה עונה, תוך עיון קל.
קורות חייו > פעילות ציבורית

בשנים ה'תרנ"ד, ה'תרנ"ז, ה'תר"ס לקראת חג הפסח, הוא פנה לכי"ח כדי שיעניקו את עזרתם לעניי העיר. בשנת ה'תרנ"ז ציין כי מכת ארבה חיסלה את כל הירק מהחורף, ובנוסף הייתה עצירת גשמים, שבעקבותן היוקר האמיר. בשנת ה'תר"ס ציין כי ישנה הגירה מתמשכת מרבאט לקזבלנקה, בשל מצבם הדל של יהודי העיר שרובם עניים, יתומים ואלמנות. הוא גם התלונן פעמיים על שני שופטי העיר שהיו אכזריים כלפי היהודים.
קורות חייו > רבה הראשי של מרוקו

לאחר פטירת רבה הראשי של מרוקו, הרב רפאל אנקווה בשנת ה'תרצ"ה 1935, פנו ראשי הקהילה היהודית לרבי יקותיאל ששימש עד אז כסגנו של רבי רפאל, כדי שימלא את מקומו של הרב אנקווה. רבי יקותיאל סירב תחילה, והציע לפנות לרבי יהושע בירדוגו ששימש אז כרבה הראשי של מקנס. רבי יהושע סירב נחרצות, בטענה שכל עוד רבי יקותיאל חי אין מתאים ממנו לתפקיד, וביקש מראשי הקהילה להפציר רבות ברבי יקותיאל ולשכנעו לקבל את התפקיד ואכן, לאחר שכנועים מצד ראשי הקהילה היהודית ומראשי קהילת רבאט, ניאות רבי יקותיאל לישא את תפקיד הרבנות הראשית, אשר שימש בו עד לפטירתו.
בעת פטירת אבי המלך הבריטי - ג'ורג' החמישי בשנת 1936, נשא רבי יקותיאל נאום בקזבלנקה. בהזדמנות זו קיבל שבחים רבים מהמועצה הבריטית. כמו כן נשא נאום עוד בצעירותו לפטירתו של פול דומר נשיא צרפת. ומאז נבחר מטעם צרפת לרב ב'נציגות הרבנים', משרה ששימש בה כשלושים וחמש שנים. לאחר כשלוש שנים מעת כהונתו (ה'תרצ"ח, 1938), החליטה ממשלת צרפת להעניק לו מדליון הוקרה (צר'), שניתן לאנשים בעלי מעמד גבוה. הענקת המדליון נעשתה בטקס מלכותי במעמד כל גדולי הממשל.
קורות חייו > ציפייה לגאולה

כאשר רבי חיים יקותיאל היה קורא ברעיונות ובכתבים של הרב קוק, על חובת מצוות יישוב הארץ, היה אומר לבני הבית שאין לו ספק שבקרוב מאוד יתגלה המשיח, כי כבר זכינו שיתגלה הכהן גדול, אשר ישמש בבית קדשינו. וכאשר ראה שוטר יהודי במלאח היה שמח שמחה גדולה, ואמר לבניו "הנה ברוך ה' מתחילה לעבור חשכת הגלות הארוכה, ומתחיל האור להרמת קרן ישראל, וזו התחלת הגאולה המובטחת".
קורות חייו > פטירתו

רבי חיים יקותיאל נפטר בכ"ג באלול ה'ת"ש, 26 בספטמבר 1940. רבים מרבני ערי צפון מרוקו הספידוהו. מפורסם הספדו הגדול של רבי יהושע בירדוגו, שלימים מילא את מקומו במשרת 'הרב הראשי למרוקו'.
חיבוריו

רבים מכתביו לא נשמרו חלקם נשרף באש, וחלקם הספיקו להתליע, ונשמרו מעט מאוד מכתביו, את מיעוט כתביו ופסקי בית דינו הוציא לאור יחיאל אזריאל ונקרא בשם:
דברי יקותיאל - שו"ת ופסקי דין הכוללים משא ומתן הלכתי, חידושים על התלמוד, והשולחן ערוך. (ירושלים, ה'תשע"ד)
ראו גם

רבי יוסף בירדוגו (רבאט)
רבי רפאל אנקווה
רבי דוד צבאח
רבאט
לקריאה נוספת

הקדמת הרב פרופסור משה עמאר, לספר 'דברי יקותיאל' (ה'תשע"ד)
הקדמת הרב מאיר אלעזר עטיה, לספר 'דברי יקותיאל' (ה'תשע"ד)
הקדמת הרב יחיאל אזריאל, לספר 'דברי יקותיאל' (ה'תשע"ד)
יבגני ברייב

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1966 (בן 57) ימנזלינסק, רוסיה 
 הישג בולט:  חצי גמר אליפות העולם 2004
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1989
 מד כושר מרבי:  2739 (אוקטובר 2013)
 מד כושר נוכחי:  2611 ‏(אוקטובר 2024)
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה, קנדה
 
יבגני ברייב (ברוסית: Евгений Бареев;‏ נולד ב-21 בנובמבר 1966 באמנז'לינסק שמחוז צ'ליאבינסק בברית המועצות) הוא שחמטאי סובייטי-רוסי-קנדי בדרגת רב אמן. הוא הגיע לחצי גמר אליפות העולם 2004.
נכון ליולי 2021, הוא מדורג במקום הראשון בקנדה לפי מד כושר.
ביוגרפיה

יבגני ברייב נולד בברית המועצות. בשנת 1982 זכה באליפות העולם לבני גילו. באליפות העולם לנוער בשנת 1986 הוא חלק את המקומות 3–5.
ברייב היה שותף לזכייה באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנים 1997 ו-2005.
בשנת 2002 ברייב ניצח בתחרות חשובה בהולנד [דרושה הבהרה] לאחר שהקדים את פטר לקו, מייקל אדמס ואלכסנדר מורוזביץ'.
בשנת 2004 הוא הגיע לחצי גמר של אליפות העולם ובו הודח על ידי וסלין טופאלוב. באליפות העולם 2007 הוא ניצח את יהודית פולגאר בסיבוב הראשון, ובסיבוב השני הפסיד לפטר לקו.
בגביע העולם בשחמט 2005 הוא הודח ברבע הגמר.
בשנים 2010–2011 הוא היה מאמן נבחרת רוסיה בשחמט.
בשנת 2015 ברייב עבר להתגורר בקנדה. בנובמבר 2018 חזר לפעילות תחרותית לאחר הפסקה של שנתיים.
יבגני ברייב באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1990 ל-2018 השתתף ברייב ב-7 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1990 | 2 עת | ברית המועצות | 2605 | 6.5 מ-9 | 5+ 3= 1- | 72.2 | 1 קבוצתי, 6 אישי |
|  1994 | 3 | רוסיה | 2675 | 5.5 מ-10 | 2+ 7= 1- | 55.0 | 1 קבוצתי, 44 אישי |
|  1996 | עת | רוסיה | 2655 | 7.5 מ-10 | 6+ 3= 1- | 75.0 | 1 קבוצתי, 2 אישי |
|  1998 | 3 | רוסיה | 2690 | 5 מ-8 | 3+ 4= 1- | 62.5 | 1 קבוצתי, 22 אישי |
|  2006 | עת | רוסיה | 2701 | 5.5 מ-9 | 4+ 3= 2- | 61.1 | 6 קבוצתי, 30 אישי |
|  2016 | 1 | קנדה | 2675 | 4.5 מ-10 | 3+ 3= 4- | 45.0 | 11 קבוצתי, 40 אישי |
|  2018 | 4 | קנדה | 2666 | 6 מ-10 | 4+ 4= 4- | 60.0 | 23  קבוצתי |
הערות שוליים

↑  Bareev, Evgeny - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
↑  http://chess-results.com/tnr368908.aspx?lan=1&art=20&fed=CAN&flag=30
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17115568q (data)  GND: 143804103  ISNI: 0000 0001 1664 6701  LCCN: n2007066697  NKC: pna2011653852  NTA: 138631123  VIAF: 68385466   WorldCat (עם VIAF): 68385466 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף צבי דונר

ערך זה עוסק בראב"ד קהלות החרדים בלונדון. אם התכוונתם לרבה של אמסטרדם וחוקר התלמוד, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ינואר 1913 טבת ה'תרע"ג קלן
 פטירה:  אפריל 2007 (בגיל 94) ניסן ה'תשס"ז
 כינוי:  מהרי"צ, מהר"צ
 מקום קבורה:  לונדון
 השכלה:  בית המדרש לרבנים בברלין
 מקום פעילות:  קניגסברג, לונדון
 תקופת הפעילות:  ? – אפריל 2007 
 השתייכות:  יהדות חרדית
 תחומי עיסוק:  דיין, מנהג, כשרות
 תפקידים נוספים:  ראב"ד התאחדות קהלות החרדים
 חיבוריו:  מקדש הלוי, מנהגי מהרי"צ הלוי
 בת זוג:  יטא בת זאב פרייהן
 אב:  ברוך חיים
 אם:  זעלמעלא (בת אהרן בירנבוים)
 צאצאים:  מבניו: הרב אברהם משה אבא דונר, מנכ"ל ועידת רבני אירופה  הרב אליעזר דינר, גאב"ד עדת ישראל  הרב יהודה אריה דינר, רב מרכז העיר בני ברק  הרב אהרן דוד דונר, ראב"ד התאחדות קהלות החרדים  הרב שלמה, מראשי אגודת ישראל (באנגליה)  הרב ברוך חיים, מנהל הסמינר במנצ'סטר  הרב שמשון, ר"מ ישיבת מנצ'סטר לצעירים
הרב יוסף צבי דינר (נכתב גם דונר; כ"ה בטבת ה'תרע"ג, ינואר 1913 – י"ד בניסן ה'תשס"ז, 1 באפריל 2007), היה רב גרמני-בריטי. כיהן כרב הקהילה האורתודוקסית בקניגסברג, ולאחר מלחמת העולם השנייה כרבה של קהילת "עדת ישראל" בלונדון, ראש בית הדין של התאחדות קהילות החרדים בלונדון, ראש ועד הכשרות "כדתיא" ונשיא אגודת ישראל באירופה.
מנהגיו תועדו בספר "מנהגי מהרי"צ הלוי" על שבת והמועדים, על ידי צאצאיו, שהיה לספר בעל השפעה רבה על פסיקה הלכתית בנושאים הקשורים למנהגי מועדי ישראל בקהילות אשכנז,[דרוש מקור] וכן "מקדש הלוי" על התורה שהוא אוסף מדרשותיו.
ביוגרפיה

נולד בקלן לר' ברוך חיים וזלמה דינר, ונקרא על שם דודו של אביו, רבי יוסף צבי דינר רבה של אמסטרדם. למד בקלן מפי רבי משה יעקובוביץ ומפי רבי פינחס וולף. משנת ה'תרצ"ב (1932) למד בבית המדרש לרבנים בברלין אצל רבי יחיאל יעקב ויינברג. בשנים אלה היה פעיל ב"אגודת הנוער" החרדי בגרמניה, יחד עם הרב יוסף אברהם וולף.
בשנת ה'תרצ"ו (1936), כשסיים את לימודיו בברלין ונסמך לרבנות, מונה לכהן כרב הקהילה האורתודוקסית הנפרדת "עדת ישראל" בקניגסברג. ב-1938, לאחר "ליל הבדולח", נעצר בידי הגסטאפו. לאחר שקיבל אשרת כניסה לממלכה המאוחדת שוחרר וברח לאנגליה.
טום ג'ונס

ערך זה עוסק בזמר פופ בריטי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  7 ביוני 1940 (בן 84) טרפורסט (אנ'), בריטניה 
 שם לידה:  Thomas John Woodward 
 שם במה:  Tom Jones 
 מוקד פעילות:  לאס וגאס 
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 סוגה:  מוזיקת נשמה, רית'ם אנד בלוז, מוזיקת פופ
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, אפיק רקורדס, דקה רקורדס, איילנד רקורדס 
 בן או בת זוג:  Linda Woodward (2 במרץ 1957–10 באפריל 2016) 
 צאצאים:  Jonathan Berkery, Mark Woodward 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (1966)  Knight Bachelor  קצין במסדר האימפריה הבריטית  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
סר תומאס ג'ונס וודוורד (באנגלית: Sir Thomas Jones Woodward; נולד ב-7 ביוני 1940) הוא זמר פופ ורית'ם אנד בלוז ולשי, שהתפרסם בזכות קולו המיוחד.
חיים אישיים

ב-2 במרץ 1957 התחתן עם לינדה טרנצ'רד כשהיה בן 16 בלבד. בנם היחיד נולד באותה שנה. ב-2016 לינדה נפטרה. השניים היו נשואים עד יום מותה, על אף הרומנים הרבים אותם ניהל ג'ונס מחוץ לנישואין, מהן אף נולד לו בן ב-1987 בו הוא אינו מכיר. כיום הוא במערכת יחסים עם פריסילה פרסלי, אלמנתו של חברו המנוח אלביס פרסלי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1965 Along Came Jones
1966 A-Tom-ic Jones
1966 From the Heart
1967 Green, Green Grass of Home
1968 Delilah
1968 Help Yourself
1968 Tom Jones Fever Zone
1969 This Is Tom Jones
1969 (Tom Jones Live in Las Vegas (at the Flamingo
1970 Tom
1970 I Who Have Nothing
1971 She's A Lady
1972 Close Up
1974 Somethin' Bout You Baby I Like
1975 Memories Don't Leave Like People Do
1977 Say You'll Stay Until Tomorrow
1981 'Darlin
1983 Don't Let Our Dreams Die Young
1984 Love is on the Radio
1988 Move Closer
1991 Carrying A Torch
1994 The Lead And How To Swing It
1999 Reload
2002 Mr. Jones
2005 Tom Jones and Jools Holland
2008 24 Hours
2010 Praise & blame
2012 Spirit In The Room