stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגאלוך

| --- | --- |

 מקום הקמה:  פורטלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 סוגה:  בלאק מטאל אווירתי, פוסט-מטאל, פולק מטאל, דום מטאל
 חברת תקליטים:  Vendlus Records, דה אנד רקורדס, Profound Lore Records 
 www.agalloch.org
 חברים
 John Haughm Aesop Dekker 
 
אגאלוק (אנגלית: Agalloch) היא להקת אקסטרים מטאל מפורטלנד שבאורגון, ארצות הברית.
אלבומיה של אגאלוק הם בסגנון בלאק מטאל ובלאק מטאל אווירתי, אך היא משלבת סגנונות רבים במוזיקה שלה, כגון פוסט-מטאל ודום מטאל. הלהקה אימצה לעצמה צליל ייחודי שמורכב משירת בלאק מטאל עם אלמנטים של פולק ודום מטאל, מעברים אקוסטיים ואווירה מלנכולית ואפלה. האלבום השלישי יצא ב-2006. רבים הוגים את שמה של הלהקה כ"אגאלוך", אך ההגייה הנכונה היא "אגאלוק". הלהקה הודיעה על פירוקה במאי 2016, בעמוד הפייסבוק הראשי של אגאלוק.
באפריל 2023 הלהקה התאחדה.
חברי ההרכב

ג'ון הוגם (שירה / גיטרה)
דון אנדרסון (גיטרה)
ג'ייסון ויליאם וולטון (בס)
אייסופ דקר (תופים)
חברי ההרכב > חברים לשעבר

שיין ברייר (קלידים)
כריס גרין (תופים)
דיסקוגרפיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
Pale Folklore ‏ 1999
The Mantle ‏ 2002
Ashes Against the Grain ‏ 2006
Marrow of the Spirit ‏ 2010
א.ס. טרנצ'ין

מוֹעֲדוֹן הַכַּדּוּרֶגֶל א.ס. טְרֶנְצִ'ין (בסלובקית: Futbalový Klub AS Trenčín) הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר טרנצ'ין המשחק בליגת העל הסלובקית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1992 תחת השם TJ Ozeta Dukla Trenčín (אגודת החינון הגופני אוזטה דוקלה טרנצ'ין) והחל את דרכו בליגה הצ'כוסלובקית השלישית. בהמשך התאחד המועדון עם TTS טרנצ'ין. המועדון שיחק במשך שלוש עונות בליגה הסלובקית השנייה, ומשנת 1997 הוא משחק בליגת העל. בעונת 2014/2015 השלים המועדון דאבל, כאשר זכה בפעם הראשונה בתולדותיו באליפות סלובקיה ובגביע הסלובקי. בעונת 2015/2016 זכתה הקבוצה בדאבל שני ברציפות. במוקדמות הליגה האירופית של עונת 2017/2018 טרנצ'ין פגשה את בני יהודה תל אביב בסיבוב השני, הפסידה לה 3:1 בסיכום שני המשחקים והודחה מהטורניר.
מ.ש.ק. ז'ילינה

מ.ש.ק. ז'ילינה (בסלובקית: MŠK Žilina) הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר ז'ילינה שבצפון סלובקיה. הקבוצה משחקת ברציפות בליגת העל הסלובקית מעונת 1996/1997.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1908 בשם ההונגרי "ז'ולנאי טשטג'יוקורלוק קרה" (בהונגרית:"Zsolnai testgyakorlók köre"). בין שתי מלחמות העולם הקבוצה זכתה פעמיים באליפות הליגה הצ'כוסלובקית בעונות 1928 ו-1929. הקבוצה שיחקה בליגה הצ'כוסלובקית הבכירה 31 שנה ומאז עצמאות סלובקיה בשנת 1993 הקבוצה זכתה בשש אליפויות הליגה הסלובקית בעונות 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2006/2007, 2009/2010 ו-2011/2012 וזכתה בגביע הסלובקי בעונת 2012.
באמצע שנת 2003 הוגרלה ז'ילינה לשחק מול מכבי תל אביב בשלב השני של מוקדמות ליגת האלופות. ז'ילינה ניצחה את מכבי תל אביב בסיכום שני המשחקים ביניהן בתוצאה 1–2 ועלתה לשחק בשלב הבא מול צ'לסי, לה הפסידה 0–3 ו-0–2.
בעונת 2012/2013 ז'ילינה שיחקה מול עירוני קריית שמונה במוקדמות ליגת האלופות, ניצחה בביתה 0–1 אך הפסידה לקריית שמונה 0–2 באצטדיונה של עירוני קריית שמונה 1–2 בסיכום שני המשחקים, והודחה מהטורניר.
בעונת 2019/2020 ז'ילינה הודיעה על פשיטת רגל לאחר שלא הצליחה להגיע להסכמות עם השחקנים על קיצוץ בשכרם, בעקבות מגפת הקורונה.
האינסטלטור

| --- | --- |
 בימוי:  מיקי בהגן 
 תסריט:  חנן פלד 
 שחקנים ראשיים:  טוביה צפיר אבי קושניר 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1986 
 משך הקרנה:  92 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
האינסטלטור הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1986 שבוים על ידי מיקי בהגן לפי תסריט מאת חנן פלד.
תקציר העלילה

הסרט, אשר נוצר על רקע מדינת ישראל מוכת האינפלציה של שנות השמונים, המספר על האינסטלטור פנחס שיין (טוביה צפיר), בעל עסק ברחוב בזל בתל אביב שהגיע לתקן סתימה במשרד האוצר בקריה, שנוצרה לאחר ששר האוצר ניסה להיפטר מניירת מפלילה על ידי השלכתה לאסלה, במהלך ישיבת חירום האמורה להחליט על פיטוריו עקב התנהלות מרושלת ומושחתת.
כתוצאה משרשרת של אי הבנות נוצרת התחושה בקרב נציגי אמצעי התקשורת הנוכחים במקום, שפנחס שיין הוא בעצם מטאור עסקים מסתורי שמקום מושבו בבזל שבשווייץ. קברניטי מפלגת השלטון נגררים אחרי אותה אי הבנה, ומתחיל מסע חיזור אחרי שיין שבסופו הוא מוצא את עצמו בתפקיד שר האוצר.
באופן לא מפתיע הוא מצליח לעשות עבודה יעילה. חוסר נכונותו לקחת חלק במשחקים הפוליטיים מעלה עליו את חמתם של אלה ש"המליכו" אותו, והוא נאלץ לחשוף את זהותו בשידור חי.
הפקת הסרט

בתפקיד הראשי טוביה צפיר, וכן  השחקנים: אסי הנגבי, אבי קושניר, רמי ברוך, יהודה אפרוני, אופליה שטראל, אבנר חזקיהו, שמעון פינקל, קלרה רון.
בימוי: מיקי בהגן
הפקה: מל רוזן, רפי רייבנבך, צבי גרוסמן
תסריט: חנן פלד
מוזיקה: מיקי גבריאלוב
צלם: גדי דנציג
עורכים: דני שיק, ניסים מוסק.
הסרט יצא לצפייה ביתית באיכות צפייה משופרת ב-DVD רק בשנת 2023, לאחר שלא יצא קודם בשום פורמט לצפייה ביתית, עם זאת שודר לעיתים בטלוויזיה.
לקריאה נוספת

Ido Rosen. "Billion dollar madness: examining the paradox of financial satire through the 1980s economic crisis in Israeli comedy films". (2022) Journal of Israeli History
מ.פ.ק. רוז'ומברוק

מ.פ.ק. רוז'ומברוק הוא מועדון כדורגל סלובקי מהעיר רוז'ומברוק שבצפון סלובקיה. בעונת 2013/14 משחקת הקבוצה בליגת העל הסלובקית. הקבוצה חגגה בעונת 2005/06 את חגיגות מאה השנים להקמת המועדון ובאותה שנה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הסלובקית וכן זכתה הקבוצה פעמיים בגביע הסלובקי.
הקבוצה שיחקה בליגת האלופות בעונת 2006/2007. בסיבוב המוקדמות השני הקבוצה ניצחה את יורגודן. בסיבוב המוקדמות השלישי הקבוצה הפסידה לצסק"א מוסקבה ועברה לשחק בגביע אופ"א. בסיבוב הראשון הקבוצה הפסידה לקלאב ברוז' והודחה מהטורניר.
צבעי מדי הקבוצה היו לאורך השנים בצבעים צהוב, אדום ולבן עד לקניית הקבוצה בשנת 2005 על ידי מנג'ר חדש, ג'וזף רושטק, ששינה את צבעי מדי הקבוצה לצבעי כתום, שחור ולבן.
הישגי הקבוצה

אליפות הליגה הסלובקית הבכירה (הקורגון ליגה)
מקום שלישי - 2000/01
מקום שלישי - 2003/04
מקום שני - 2021/2022
מקום ראשון - 2005/06
הגביע הסלובקי בכדורגל
מקום ראשון - 2005/06, 2023/2024
גביע אופ"א
2001/02 - סיבוב ראשון
יוליה טימושנקו

טימושנקו עם נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש, 2008
יוליה וולודימיריבנה טימושנקו (באוקראינית: Юлія Володимирівна Тимошенко; נולדה ב-27 בנובמבר 1960) היא פוליטיקאית אוקראינית ומנהיגת האיחוד הכל-אוקראיני "מולדת". טימושנקו שימשה כראש ממשלת אוקראינה וכיושבת ראש האופוזיציה לאחר הפסדה בבחירות לנשיאות ב-2010.
קודם לכן היא נמנתה עם מנהיגי "המהפכה הכתומה", ובאותה תקופה כונתה בתקשורת המערבית "ז'אן ד'ארק של המהפכה". סגנון עיצוב השיער הכפרי-אוקראיני שלה הפך לסמל המזוהה עמה באותה תקופה. לפני כניסתה לפוליטיקה, הייתה טימושנקו אשת עסקים מצליחה בתחום תעשיית הגז.
ביולי 2005 הכריז המגזין "פורבס" כי היא האישה החזקה ביותר בעולם אחרי קונדוליזה רייס האמריקאית ווו יי הסינית.
ביוגרפיה > רקע

יוליה טימושנקו נולדה בדניפרופטרובסק (לימים דניפרו), אז בברית המועצות, לוולדימיר גריגיאן וליודמילה טלגינה. הוריה התגרשו כשהייתה בת שנתיים, ואביה עזב את המשפחה. מאוחר יותר, שינתה אמה את שם משפחתן חזרה לשמה המקורי "טלגינה". שם זה נחשב לרוסי, מה שמעורר מחלוקת בעניין מוצאה האתני. טימושנקו שמוצא אביה לטבי ומוצא אמה אוקראיני, אך הטענות נתקלו בספקות בשל שמות משפחה בעלי מאפיינים רוסיים וארמניים. שם משפחתה מצד אביה, גריגיאן, יכול לכאורה לרמוז על מוצא ארמני. בנוסף, על פי מסמך שפרסם הפוליטיקאי דמיטרי צ'ובוט, סבה מצד אביה, הוא אברם קלמנוביץ' קפיטלמן, בעל שם יהודי מובהק. השיח על מוצאה הפך לנושא פוליטי, והועלו טענות שמקורן בפרובוקציות שנועדו לערער את התמיכה בה באוקראינה. למרות הדיווחים על שורשים יהודיים וארמניים, טימושנקו הכחישה את יהדותה אך ציינה שבעיות העם היהודי קרובות לליבה.
ביוגרפיה > השכלה

בשנת 1979 החלה ללמוד באוניברסיטה הלאומית של דניפרופטרובסק בפקולטה לכלכלה. באותה שנה התחתנה עם אחד מבני בעלי העסקים הגדולים בעיר, אלכנדר טימושנקו, ובשנת 1980 ילדה את בתה היחידה יבגניה. בשנת 1984 קיבלה תואר שני בכלכלה וקיברנטיקה מאוניברסיטת דניפרופטרובסק. בשנת 1999 קיבלה דוקטורט בכלכלה באוניברסיטה הכלכלית של קייב. נושא התזה שלה היה ניהול מערכת המיסים על ידי המדינה.
ביוגרפיה > בפוליטיקה

טימושנקו נכנסה לפוליטיקה בשנת 1996, ונבחרה כחברת פרלמנט הראדה העליונה, נציגת המחוז קירובוגרד. מ-1999 ועד 2001 הייתה סגנית ראש הממשלה לענייני אנרגיה במשרדו של ויקטור יושצ'נקו. היא פוטרה על ידי הנשיא ליאוניד קוצ'מה לאחר שהייתה לה מחלוקת עם האוליגרכים בתחום. טימושנקו נאסרה ונשפטה בטענה של זיוף מסמכי מכס, ויבוא גז לא חוקי בין השנים 1995 ל-1997. היא שוחררה לאחר כשלושה שבועות. לטענת טימושנקו האשמות שווא אלו נוצרו על ידי קוצ'מה והאוליגרכים שלא רצו לבצע רפורמות מבניות בשוק שיפתחו את התחרות בתחום. אף-על-פי שנוקתה מכל אשמה, הכריזה רוסיה על צו מאסר נגדה, אשר בוטל לאחר ארבע שנים, כאשר הייתה כבר ראש ממשלה.
ביוגרפיה > בפוליטיקה > המהפכה הכתומה

היא הפכה למנהיגת רחוב שהובילה הפגנות נגד שלטונו של הנשיא ליאוניד קוצ'מה, בטענה שהנשיא אחראי לרציחתו של העיתונאי גיאורגי גונגדזה. בהפגנות הייתה ידועה כנואמת משלהבת קהל שדרבנה את העם לצאת להפגנות ולהוביל מהפכה נגד השלטון. בבחירות לפרלמנט היא זכתה ב-7.2% מהקולות, על אף שלא ניתנה לה זכות הדיבור בתקשורת. בבחירות לנשיאות ב-2004 תמכה בוויקטור יושצ'נקו ולאחר הכרזת ניצחון יריבו נהפכה לאחת מהיוזמות הנלהבות של "המהפכה הכתומה". לאחר בחירת יושצ'נקו לנשיא מונתה לראשות הממשלה ב-2005.
ב-24 באוקטובר 2009 הביעה מפלגתה של טימושנקו תמיכה במועמדותה לתפקיד הנשיא בבחירות בינואר 2010. ב-31 באוקטובר נרשמה טימושנקו בוועדת הבחירות המרכזית של אוקראינה כמועמדת לתפקיד הנשיא.
ביוגרפיה > בפוליטיקה > הבחירות לנשיאות (2010)

בבחירות אלה התמודדה, בין השאר, מול ויקטור ינוקוביץ', מנהיג האופוזיציה, וויקטור יושצ'נקו. בסיבוב הראשון שנערך ב-17 בינואר 2010 הגיעה למקום השני
עם 25.05% מהקולות, לאחר ינוקוביץ'. בסיבוב השני שנערך ב-7 בפברואר זכתה טימושנקו ב-45.47% מקולות המצביעים, ובכך הפסידה לינוקוביץ', אשר זכה ב-48.95% מהקולות. תחילה לא הכירה טימושנקו בהפסדה והחליטה להילחם בתוצאות בבית-המשפט, בטענת זיופים המוניים, אולם לבסוף משכה את טענותיה.
ביוגרפיה > בפוליטיקה > כליאה

ב-2011, בעודה מכהנת כיו"ר האופוזיציה, נאלצה להתעמת עם האשמות בדבר נטילת חלק לא חוקי ומעורבות בעסקת הגז בין גזפרום לנפטוגז בעת כהונתה כראש ממשלה ב-2009, שהביאה לחשדות בדבר גריפת רווחים באופן לא חוקי, כאשר מחלקת המדינה האמריקנית הזהירה את השלטון האוקראיני מלהעמיד לדין את ראשי האופוזיציה. באוגוסט 2011 היא נעצרה במתקן כליאה זמני עד לתחילת משפטה. ב-11 באוקטובר 2011 הרשיע אותה בית המשפט בקייב בשימוש לרעה בסמכויותיה, וגזר עליה שבע שנות מאסר בפועל. ב-22 בפברואר 2014, בעקבות הצלחת המהומות באוקראינה, היא שוחררה.
ביוגרפיה > בפוליטיקה > לאחר השחרור

ב-7 ביוני 2024, נודע כי משרד הפנים של רוסיה הכניס את יוליה טימושנקו לרשימת מבוקשים.
הערות שוליים

↑  REGNUM: Між Україною, Вірменією, Латвією і..: Юлія Тимошенко приховує своє походження | Огляд преси
↑  http://makuha.info/makuha/book2.html#b2_1
↑  Campaign gets dirty: Leaflets smear Tymoshenko as ‘Jew’, Kyiv Post (5 February 2010)
↑  Debate rages over whether Ukraine presidential hopeful is Jewish, Haaretz (10 November 2009)
↑  (באוקראינית) Tymoshenko is Ukraine-Latvian nationality, but he loves the Jews, Ukrayinska Pravda (2 September 2005)
↑  Ukraine 2007, Stephen Roth Institute (2007)
↑  Рабинович призывает не спекулировать на избиении студента-еврея в Киеве Корреспондент.net, 31 августа 2005
↑  סוכנויות הידיעות, תומכי יוליה טימושנקו: הבחירות באוקראינה זויפו, באתר ynet, 9 בפברואר 2010
↑  Lenta.ru: Бывший СССР: "Я была и остаюсь с вами"
↑  דיווח אמריקני: מחלקת המדינה נגד העמדתה לדין של ראש האופוזיציה האוקראינית
↑  צו מעצר נגד ראש ממשלת אוקראינה לשעבר
↑  רויטרס‏, אוקראינה: רה"מ לשעבר טימושנקו נידונה למאסר, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2011
↑  אלכס נירנבורג, מנהיגת האופוזיציה: "הדיקטטורה נפלה בזכות המפגינים", באתר nrg‏, 22 בפברואר 2014
↑  סמל הניצחון: יוליה טימושנקו שוחררה מהכלא, באתר ynet, 22 בפברואר 2014
↑  Юлию Тимошенко объявили в розыск в РФ – DW – 08.06.2024, dw.com (ברוסית)
| ראשי ממשלת אוקראינה |
| --- | --- | --- |
| ראשי ממשלה באוקראינה העצמאית | ליאוניד קוצ'מה • יפים זביאהלסקי • פבלו לאזרנקו • ויקטור יושצ'נקו • ויקטור ינוקוביץ' • יורי יחנורוב • יוליה טימושנקו • מיקולה אזארוב • סרגיי ארבוזוב • אולכסנדר טורצ'ינוב • ארסני יאצניוק • וולודימיר גרויסמן • אולכסיי גונצ'רוק • דניס שמיהל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810650491805606  BnF: cb16694887z (data)  GND: 131430483  ISNI: 0000 0000 7872 857X  LCCN: n2003040520  LNB: 000074183  NKC: js20050912015  NTA: 28749909X  SUDOC: 116065842  VIAF: 10978560   WorldCat (עם VIAF): 10978560 
טימונשקו, 2007
פטר באלינט

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1911 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 באפריל 1998 (בגיל 86) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, נפרולוג 
 צאצאים:  אנדראש בלינט 
 
פטר באלינט (במקור בלייר, בהונגרית: Bálint Péter;‏ בודפשט, 26 באוגוסט 1911 – בודפשט, 17 באפריל 1998) היה דוקטור לרפואה (MD) יהוד-הונגרי, נפרולוג, פיזיולוג, פתופיזיולוג, פרופסור באוניברסיטה, חבר מלא באקדמיה ההונגרית למדעים. הוא היה מדען מצטיין של התהליכים הפיזיולוגיים ומערכת הוויסות של תפקוד הכליות, חקר בניסויים את הפתולוגיה של אי-ספיקת כליות חריפה וכרונית ופיתח את שיטת הרפואה הטיפולית שלה. במשך שלושה עשורים (1950–1981) היה מנהל המכון לפיזיולוגיה של אוניברסיטת זמלוויס לרפואה בבודפשט, ראש המחלקה, ואביו של השחקן אנדראש באלינט.
קורות חייו

אביו, זולטאן באלינט (1871–1939), היה אדריכל בעל שם שקיבל את אות לגיון הכבוד הצרפתי. דודיו היו אימרה באלינט (1873–1943) כלכלן ועיתונאי, ורז'ה באלינט (1874–1929) דוקטור לרפואה, רופא פנימי.
את התואר הרפואי שלו קיבל באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) בבודפשט ב-1934, אותו השלים עם דוקטורט במדעי הרוח ב-1936. מ-1936 עד 1946 (בהפסקות) הוא עבד במרפאה הפנימית של אוניברסיטת פץ' תחת סילארד דונהופר כמתמחה ולאחר מכן כעוזר הוראה. במהלך מלחמת העולם השנייה נשלח לבית חולים צבאי בחזית המזרחית. משנת 1946 הוא היה הרופא הראשי של המרפאה הפנימית מס' 1 של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט, ולאחר עצמאות הפקולטה לרפואה והקמת אוניברסיטת זמלווייס לרפואה בין השנים 1950–1981 עמד בראשו כפרופסור במחלקה לפיזיולוגיה ומנהל המכון הפיזיולוגי של האוניברסיטה. בינתיים, ב-1955 הוענק לו תואר דוקטור למדעי הרפואה (DSc שהוא כמו PhD). מפרישתו בשנת 1981 ועד 1994 סייע לעבודה המקצועית של המחלקה כיועץ מדעי.
מחקריו

תחום המחקר העיקרי שלו היה הפיזיולוגיה של תפקודי הכליות וויסות מחזור הדם הכלייתי, כמו גם הפתולוגיה הניסויית של אי-ספיקת כליות. הוא פיתח שיטה ישירה לקביעת מחזור הדם בכליות, תיקן ושכלל את השיטה המבטאת את יכולת הסינון של הכליה בערך מספרי. מתודולוגיה למדידת ה-Clearence. בהקשר לוויסות העצבי של הכליה מוצמדים לשמו מספר זיהויים, בין היתר הוא חקר את היבטי מערכת העצבים של תהליכי הספיגה מחדש המתרחשים ב-Tubulus (צינוריות/תעלות הכליה) (ספיגה חוזרת בצינורית) והפסקת מתן שתן (אי-ספיקת כליות) בעקבות דימום (אנוריה פוסט-דימומית). הוא השיג תוצאות משמעותיות במחקר הניסיוני של המהלך הפתולוגי והרפואה הטיפולית של אי-ספיקת כליות חריפה וכרונית פוסט טראומטית, הלם בלתי הפיך והשינויים במחזור הדם המתרחשים כתוצאה מהם. הוא זיהה שזרימת הדם לכליה נשמרה גם במחלת כליות קשה. הבדיקות שלו על חלבוני הדם משמעותיות, הוא קבע קשרים פתולוגיים חשובים בין אי-ספיקת כליות לבין עלייה של תרכובות חנקן ומלח בזרם הדם, אזוטמיה (מצב רפואי המאופיין ברמות גבוהות באופן חריג של תרכובות המכילות חנקן) והיפרקלמיה.
ספריו (חלקי)

ספריו ומחקריו יצאו לאור בהונגרית, בגרמנית ובאנגלית.
ספר הלימוד שלו על אבחון מעבדה ("התנ"ך של רופאי המעבדה") עבר שלוש מהדורות בין 1952 לבין 1962.
ספר הערותיו באוניברסיטה על פיזיולוגיה רפואית פורסמו חמש פעמים בין 1972 ל-1986.
משנת 1983, הוא היה העורך הראשי של Acta Physiologica Hungarica.
חבריות והוקרה > חברויות

בשנת 1970 נבחר כחבר נספח באקדמיה ההונגרית למדעים
בשנת 1976 כחבר מן המניין. הידע הרב שלו בשפות (אנגלית, גרמנית, צרפתית מתקדמת, רוסית, רמת ביניים, איטלקית, ספרדית, סרבית-קרואטית ברמה בסיסית) סייע רבות להתקדמותו המקצועית.
היה הנשיא הראשון של חוג הידידים של האוניברסיטה (1989-1991)
חבר מועצת המנהלים של האגודה הפיזיולוגית ההונגרית
סגן נשיא האגודה האורולוגית ההונגרית
בשנת 1970 נבחר לחבר כבוד של האגודה הנפרולוגית של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית,
לאחר 1972 השתתף בעבודת הוועד המנהל של האגודה הבינלאומית לנפרולוגיה (ISN)
חבריות והוקרה > הפרסים החשובים יותר

מדליית ההצטיינות של הרפובליקה העממית דרג זהב (1950)
מדליית ההצטיינות לעבודה סוציאליסטית (1955)
פרס Hufeland דרג כסף (גרמניה המזרחית, 1964),
פרס MOTESZ I. (1967)
פרס על שם אלברט סנט-גיירגי (1996)
בשנת 1964 קיבל את הדרג השני בפרס האקדמיה על מחקריו בפתופיזיולוגיה של הלם כליות ומחקריו בתחום מחזור הדם דרך הכליות.
עבודותיו העיקריות

Az emberi szérumfehérjék aminósavtartalma, különös tekintettel a vércsoportokra. Budapest: Sárkány ny. 1936.
Élettani gyakorlatok: Medikus jegyzet. Budapest: Tankönyvkiadó. 1951.
Élettani jegyzet. Budapest: Orvoskari Tanulmányi Osztály. 1951.
Klinikai laboratóriumi diagnosztika. Budapest: Egészség. 1952.
Aktuelle Probleme der Nierenphysiologie. Berlin: Volk und Gesundheit. 1961.
Az élettan tankönyve. Budapest: Medicina. 1963. (társszerzőkkel)
Németül: Lehrbuch der Physiologie. Budapest: Medicina. 1963.
Nierenclereance: Technik, Bewertung, Ergebnisse in Klinik und Experiment. Jena: Fischer. 1965.
A vese. Budapest: Medicina. 1966.
Normale und pathologische Physiologie der Nieren. Berlin: Volk und Gesundheit. 1969.
Élettani konzultációk. Budapest: Medicina. 1972.
Orvosi élettan: Egyetemi tankönyv I–II. Budapest: Medicina. 1972.
לקריאה נוספת

Magyar nagylexikon III. (Bah–Bij). Főszerk. Élesztős László, Rostás Sándor. Budapest: (הלקסיקון ההונגרי הגדול) Akadémiai. 1994. 112. o. ISBN 963-05-6821-7
Spät András: Bálint Péter. Magyar Tudomány, CV. évf. 9. sz. (1998) 1135–1136. o. אנדראש שפט: פטר באלינט. המדע ההונגרי)
Új magyar életrajzi lexikon I. (A–Cs). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2001. 321–322. o. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
A Magyar Tudományos Akadémia tagjai 1825–2002 I. (A–H). Főszerk. Glatz Ferenc. Budapest: MTA Társadalomkutató Központ. 2003. 78–79. o.(רשימת חברי האקדמיה ההונגרית למדעים)
Bálint Péter. almanach.pte.hu
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári születési akv. 1873/1911. folyószáma alatt". נבדק ב-2021-07-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA09360184  ISNI: 0000 0001 0796 5532  LCCN: n82211234  NKC: ola2004219866  NTA: 069226644  VIAF: 3592062   WorldCat (עם VIAF): 3592062
יחסי ישראל–פנמה

| יחסי ישראל–פנמה |
| --- | --- |
ישראל: פנמה
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: פנמה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 75,420
אוכלוסייה
10,019,883: 4,538,805
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 83,382
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,889: 18,371
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה, משטר נשיאותי
שגרירים
איתי בר-דב (נכון ל-2021): עזרה כהן (נכון ל-2024)
יחסי ישראל–פנמה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין רפובליקת פנמה.
לישראל יש שגרירות בפנמה סיטי, ולפנמה יש שגרירות בתל אביב. בין שתי המדינות שוררת כבר שנים ידידות רבה. בשכונת קריית מנחם בירושלים נקרא רחוב מסוים על שם מדינת פנמה, ואילו בפנמה ישנם רחובות מסוימים, הנקראים על שם מדינת ישראל, וזאת בבירה פנמה סיטי ובצ'יטרה (ספ').
נכון לאפריל 2024, פנמה היא המדינה היחידה באמריקה המרכזית שאינה מכירה בקיומה של מדינה פלסטינית.
נושאים ביטחוניים

ב-19 ביולי 1994 התפוצץ מטוס נוסעים (Alas Chiricanas Flight 901) בנתיב האוויר שבין קולון לבין פנמה סיטי, מה שגרם להתרסקותו. בעקבות זאת, כל 21 הנוסעים נהרגו, ביניהם 12 יהודים, ומתוכם ארבעה אזרחי ישראל. אירוע זה התרחש יום לאחר הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה.
בינואר 2017 נעצרו שני פעילי חזבאללה בחשד שתכננו בין היתר לפגוע בשגרירות ישראל בפנמה, וזאת לאחר שבמחשבו של אחד מהם התגלה תיעוד מעקב אחר אבטחת השגרירות.
ראו גם

יהדות פנמה
כתב יד ששון 1053

כתב יד ששון (כ״י ששון 1053 לשעבר, נקרא גם Geneva, Jacqui E. Safra, JUD 002 על שם בעליו הקודמים. סימונו המקובל בחקר המסורה הוא ש1) או קודקס ששון הוא העותק הקדום והשלם ביותר של התנ"ך העברי. כתב היד מתוארך לסוף המאה ה-9 או לתחילת המאה ה-10 (אין תאריך מדויק עקב היעדר קולופון). הכינוי 'קודקס ששון' הוא על שם אספן כתבי היד העבריים דוד סלימאן ששון, שהיה אחד מבעליו החשובים. יש להבחין בין קודקס ששון (כ"י ששון 1053) לכתב יד ששון 507.
תארוך

התארוך לראשית המאה העשירית נקבע בידי ישראל ייבין, ככל הנראה על סמך נתונים פליאוגרפיים כגון סוג הכתב וצורתו, והוא אושש בבדיקת פחמן 14 שבוצעה בשנת 2018. קודקס ששון מכיל את כל 24 ספרי התנ"ך (מלבד 12 דפים חסרים מתחילת ספר בראשית), והוא מקדים את התנ"ך השלם הקדום ביותר, כתב יד לנינגרד, בכמאה שנה.
הערות המסורה

קודקס ששון מכיל הערות חשובות של המסורה. בתחילת ספר במדבר מופיעה בו הערת מסורה גדולה הנפתחת בזו הלשון: ”[אלין] מלין דכתב חדה מלה וכן קורין ומצאנו אותם במעשה המלמד הגדול אהרן בן משה בן אשר אשר במעשיו במחזור המכונה באלתאג...” (תאג' הוא כֶּתֶר בערבית, ובהקשר זה: כתר תורה). ייבין העלה את האפשרות ש"אלתאג'" הנזכר כאן אינו אלא כתר ארם צובא. מדובר אפוא באזכור הקדום ביותר הידוע לנו של הכתר, וכן בייחוס הקדום ביותר שלו לאהרן בן משה בן אשר. אזכור זה מרמז כי סופר המסורה שהעתיק את המסורה של קודקס ששון עיין בו כאשר הוא התגורר בטבריה או בירושלים במאה ה-10 או ה-11.
מהדורה מדעית של המסורה הגדולה של כתב היד נמצאת בעבודה על ידי פרופ' יוסף עופר.
נדודיו של כתב היד

שטרות עתיקים מעידים על מסעות הספר ומכירתו מח'לף בן אברהם ליצחק בן יחזקאל אל-עטר, שלימים העביר את הבעלות לשני בניו, יחזקאל ומימון. במאה ה-13 הוקדש הקודקס לבית הכנסת של מקיסין (העיירה מרקדה (אנ') בסוריה של ימינו). מעט ידוע על הקהילה היהודית במקיסין, אך בהתחשב בעלות הפקת כתבי יד יקרי ערך שכאלה, היא בוודאי הייתה בעלת חשיבות. העיירה מקיסין נהרסה, בין אם על ידי האימפריה המונגולית במאה ה-13 או על ידי האימפריה הטימורית בשנת 1400, והקודקס הופקד לשמירה בידי סלמה בן אבי אל-פח'ר, שנדרש להחזירה לאחר בניית בית הכנסת מחדש.
בזמן שבית הכנסת טרם נבנה מחדש, נמשך מסעו של הקודקס, עד שנרכש בשנת 1929 על ידי ששון, שהדביק את האקס ליבריס שלו על הכריכה הפנימית. בשנת 1978 הוא הועמד למכירה פומבית ונעלמו עקבותיו. לאחרונה נודע כי הוא נקנה באותה השנה בידי קרן הפנסיה של הרכבת הבריטית, וזו העמידה אותו למכירה פומבית בשנת 1989. והיה באוסף משפחת ספרא בז'נבה.
במרץ 2023 הוצג כתב היד ב"אנו – מוזיאון העם היהודי" בדרכו למכירה פומבית בבית המכירות סותבי'ס. במאי של אותה שנה נקנה תמורת 38.1 מיליון דולר, על ידי אלפרד מוזס, ששימש במכירה כנציג של ארגון הידידים של מוזיאון אנו. באוקטובר 2023 הגיע התנ"ך לישראל על מנת להישאר באופן קבוע, ועותק ממנו מוצג לציבור הרחב במוזיאון אנו בתל אביב. לאור מלחמת חרבות ברזל, המקור אינו מוצג לציבור.
גלריה

צילום מתוך ספר ישעיה
צילום מתוך ספר דברי הימים
צילום מתוך ספר יחזקאל
צילום מתוך ספרי תרי עשר
ראו גם

כתב יד ששון 507
כתר ארם צובא
כתב יד לנינגרד
כתר דמשק
מגילות מדבר יהודה
הערות שוליים

↑  פרויקטים אקדמיים, באתר ד"ר נריה קליין
↑  https://www.isf.org.il/Files/AnnualReports/pdf/keren2019-20-imud11.pdf, עמ׳ 66
↑  התנ"ך העתיק ביותר שהשתמר בשלמות נחשף לציבור בישראל | צפו, באתר ynet, 22 במרץ 2023
↑  The Remarkable History of Codex Sassoon, באתר של סות׳ביס
↑  אלישע נדב, ‏זהו כתב היד היקר ביותר שצפוי להימכר אי־פעם במכירה פומבית, באתר גלובס, 27 באפריל 2023
↑   משה גלעד, מחיר שיא לתנ"ך העתיק ביותר, קודקס ששון: 38.1 מיליון דולר, באתר הארץ, 17 במאי 2023
↑  יהונתן בניה, "המונה ליזה של העולם היהודי": התנ"ך העתיק הגיע הביתה, באתר ynet, 5 באוקטובר 2023
הורדוס (מלך כלקיס)

הורדוס (15 לפנה"ס – 48 לספירה), מלך כלקיס מבית הורדוס.
הורדוס נולד בממלכת יהודה. מצד אביו אריסטובולוס היה נכדם של הורדוס ומרים החשמונאית, ואמו ברניקי הייתה בתם של שלומית אחות הורדוס וקוסטובר מושל אדום.
הורדוס היה אחיהם של אגריפס הראשון, אריסטובולוס הצעיר, הרודיאס ומרים. הורדוס היה גדול מאגריפס בשנים, נראה שגם הרודיאס נולדה לפני אגריפס, וסביר שאריסטובולוס היה צעיר מהם.
בשנת 7 לפנה"ס התייתם הורדוס מאביו, שהוצא להורג על ידי סבו הורדוס יחד עם אחיו אלכסנדר באשמת קשירת קשר כנגד המלך. לזמן מה חייתה משפחתו תחת הגנתו של הורדוס, אולם בשנת 5 לפנה"ס החליטה אמו ברניקי לקחת את משפחתה ולעבור להתגורר ברומא. הורדוס התחנך בחצר הקיסרית, כפי שהיה נהוג אצל בני מלוכה ממדינות החסות של רומא. ייתכן שיש בכך סימן שאוגוסטוס החשיב את הורדוס ואחיו כיורשים פוטנציאליים לממלכת סבם.
הורדוס הומלך על ידי הקיסר קלאודיוס על כלקיס, עם עלייתו לשלטון בשנת 41 לספה"נ. כמו כן, הוא קיבל דרגת פראיטור לשם כבוד (ornamenta praetoria). בעקבות בקשה שהוא ואחיו אגריפס העלו לפני הקיסר, הוציא קלאודיוס צו בו הוא מאשר את זכויותיהם של היהודים החיים בגולה.
עם מות אחיו, אגריפס הראשון, בשנת 44 וסיפוחה מחדש של ממלכת יהודה לאימפריה הרומית כפרובינקיה, קיבל הורדוס את האחריות לניהול בית המקדש ומינוי הכהנים הגדולים.
אשתו הראשונה של הורדוס הייתה מרים (פו'), בת דודתו אולימפיאס, בת הורדוס המלך ומלתקי השומרונית ויוסף בן יוסף אחי הורדוס המלך. מרים ילדה לו בן בשם אריסטובולוס. לאחר שנפטרה, נשא לאישה את אחייניתו ברניקי, שממנה נולדו לו שני בנים, ברניקיאנוס והורקנוס.
עם מותו של הורדוס בשנת 48, ירש אותו כמלך כלקיס אחיינו אגריפס השני, שהוחלף בשנת 53 על ידי אריסטובולוס, בנו הבכור של הורדוס.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר א, פרק 28, פסקה א, סעיף 552.
↑  דניאל שוורץ, אגריפס הראשון, עמ' 47–48.
↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 60, פרק 8, סעיפים 3-2: לאחיו אגריפס, קלאודיוס העניק את דרגת קונסול. קלאודיוס "התיר להם להיכנס אל הסנאט ולבטא את תודתם אליו ביוונית".
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 18, פרק ה, פסקה ד, סעיף 134.