stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פישקיר
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1967 ושיחק בליגה השלישית באיסלנד עד עונת 1977 שבסיומה עלה לליגה השנייה באיסלנד. המועדון שיחק 6 עונות בליגה השנייה באיסלנד. בעונות 1978, 1979, 1980 הגיע לשמינית גמר הגביע האיסלנדי. בעונת 1981 הגיע לחצי גמר הגביע האיסלנדי והפסיד לקבוצת פראם ריקיאוויק. בעונת 1983 הגיע לרבע גמר הגביע האיסלנדי. בסוף העונה ירד מהליגה השנייה לליגה השלישית באיסלנד.
במשך 5 עונות המועדון שיחק לסירוגין עונה אחת בליגה השלישית ועונה אחת בליגה השנייה. בעונת 1986 הגיע לשמינית גמר הגביע האיסלנדי. בסוף עונת 1988 הגיע למקום הראשון בליגה השנייה ועלה בפעם הראשונה לליגת העל האיסלנדית. בעונה הראשונה בליגת העל האיסלנדית המועדון הגיע לשמינית גמר הגביע האיסלנדי והפסיד לקבוצת קפלוויק. בסוף העונה ירד מליגת העל האיסלנדית לליגה השנייה.
מעונת 1990 ועד עונת 1999 המועדון שיחק לסירוגין בליגה השנייה ובליגת העל. בעונת 1992 ובעונת 1993 הגיע לחצי גמר ורבע גמר הגביע האיסלנדי והפסיד לקבוצת ואלור. בעונת 1999 הגיע בפעם הראשונה לגמר גביע הליגה האיסלנדית. בסוף העונה הגיע למקום הראשון בליגה השנייה ועלה לליגת העל האיסלנדית. המועדון משחק ברציפות בליגת העל האיסלנדית מעונת 2000.
בסוף עונת 2000 הגיע למקום השני בליגת העל האיסלנדית והעפיל בפעם הראשונה לגביע אופ"א בעונת 2001/2002. בסיבוב המוקדמות ניצח את קבוצת פוגון שצ'צ'ין מפולין ובסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת רודה מהולנד והודח מהטורניר.
המועדון זכה פעמיים ברציפות בגביע האיסלנדי בעונות 2001 ו - 2002 והגיע לגמר גביע הליגה האיסלנדית בעונת 2002. המועדון העפיל פעמיים לגביע אופ"א. בעונת 2002/2003 הפסיד בסיבוב המוקדמות לקבוצת מוסקרון מבלגיה. בעונת 2003/2004 הפסיד בסיבוב המוקדמות לקבוצת א.י.ק סולנה משוודיה.
בעונת 2003 הגיע לשמינית גמר הגביע האיסלנדי ורבע גמר גביע הליגה האיסלנדית. בעונת 2004 הגיע לרבע גמר הגביע האיסלנדי ורבע גמר גביע הליגה האיסלנדית. בעונת 2005 הגיע לחצי גמר הגביע האיסלנדי והפסיד לקבוצת ואלור. בעונת 2006 הגיע לשמינית גמר הגביע האיסלנדי. בעונות 2007, 2008 הגיע לחצי גמר הגביע האיסלנדי.
בעונת 2009 הגיע לרבע גמר הגביע האיסלנדי וחצי גמר גביע הליגה האיסלנדית. בסוף העונה הגיע למקום השלישי בליגת העל האיסלנדית והעפיל לליגה האירופית בעונת 2010/2011. בסיבוב המוקדמות הראשון הפסיד לקבוצת טורפדו זודינו מבלארוס והודח מהטורניר.
בעונת 2010 הגיע לשמינית גמר הגביע האיסלנדי. בעונת 2011 הגיע בפעם השלישית לגמר גביע הליגה האיסלנדית. בעונת 2012 הגיע לשמינית גמר הגביע האיסלנדי. בעונת 2013 הגיע לרבע גמר גביע הליגה האיסלנדית והפסיד לקבוצת ואלור ולרבע גמר הגביע האיסלנדי והפסיד לקבוצת שטיארנן. בעונת 2014 הגיע לרבע גמר גביע הליגה האיסלנדית והפסיד לקבוצת קיי. אר. רייקיאוויק.
תארים

הגביע האיסלנדי: (2)
(2001, 2002)
שחקנים בולטים

איסלנד אסגייר בורקור אסגיירסון
איסלנד בלדור פור ביירנאסון
איסלנד פיילאר פורגיירסון
איסלנד גילפי אינרסון
איסלנד האקור אינגי גונאסון
שוודיה הלגי דניאלסון
איסלנד קיירטן סטורלוסון
איסלנד אנדרס מר יוהנסון
איסלנד אולפור סטיגסון
איסלנד ואלור גיסלאסון
צ'ארלס ל. טרי הבן

צ'ארלס ליימן טרי הבן (באנגלית: .Charles L. Terry Jr;‏ 17 בספטמבר 1900 –  6 בפברואר 1970) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן בין שאר תפקידיו כשופט בבית המשפט העליון של דלאוור וכנשיאו, וכמושל דלאוור ה-65 בשנים 1965–1969.
ראשית חייו

צ'ארלס טרי נולד בקמדן שבדלאוור כבנם של צ'ארלס ליימן האב ואליזבת מקסון טרי. הוא למד בווסלי קולג' שבדלאוור ובאוניברסיטת וירג'יניה, וקיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת וושינגטון ולי. טרי נשא לאישה את ג'סיקה אירבי, ולשניים נולד בן בשם צ'ארלס.
קריירה מקצועית ומשפטית

ב-1924 התקבל טרי ללשכת עורכי הדין של דלאוור, עסק במקצוע בדובר, ושימש כפרקליט עבור בית המשפט של מחוז קנט ועבור האספה הכללית של דלאוור. ב-1936 הוא מונה כמזכיר המדינה של דלאוור, ושימש בתפקיד בשנים 1937–1938.לאחר מכן הוא כיהן כשופט בבית המשפט הגבוה של דלאוור מ-7 בדצמבר 1938 ועד 29 באפריל 1957, וממועד זה ועד 23 ביולי 1962, כנשיאו של בית משפט זה. לאחר מכן הוא החל לכהן כשופט בבית המשפט העליון של דלאוור, והחל ממאי 1963 ועד אוגוסט 1964 כנשיאו.
במאמרם על מערכת המשפט של דלאוור, תיארו הנרי ר. הורסי וויליאם דאפי את תקופת כהונתו של טרי על כס השיפוט: "בעשרים וחמש שנותיו על כס השיפוט, השופט טרי, או 'צ'ארלי', כפי שהוא העדיף להיקרא, באמצעות הידע שלו על התהליך החקיקתי והשפעתו על האספה הכללית, הועיל מאוד בקידום מספר רב של רפורמות משפטיות. בין אלו נכללו העלאת משכורות השופטים ושיפורים משמעותיים במערכת הפנסיות שלהם, הקמת בתי משפט לפניות רגילות במשרה מלאה במחוזות קנט וסאסקס, תמיכה ממושכת בהקמת בית המשפט העליון של דלאוור כבית משפט נפרד, ושיפורים והרחבות משמעותיות של מבני בתי המשפט הן בבניין הציבורי בווילמינגטון והן בבית המשפט של מחוז קנט".
מושל דלאוור

לטרי היו שאיפות פוליטיות, ובתמיכת המושל המכהן, אלברט קארוול, הוא התפטר מכהונתו בבית המשפט העליון. ב-1964 הוא נבחר כמושל דלאוור, לאחר שהביס בבחירות את סגן המושל והמושל לשעבר דייוויד באקסון.
כמושל, וכשופט לשעבר, יזם טרי רפורמה מרכזית במערכת בתי משפט השלום, הפך אותם לבתי משפט "שבעבר היו נגועים בפוליטיקה ובמשוא פנים" למה שבסופו של דבר הפך ל"מערך של שופטים יעילים בשכר במשרה מלאה שישבו באולם המשפט וניהלו הליכים על פי כללים אחידים כתובים". בעיקר, הופסק הנוהג לשלם שכר לפקידים בהתבסס על מספר התיקים המשפטיים שהסתיימו, והם החלו לקבל משכורות קבועות. שינוי נוסף היה רכישתו של בית וודברן, מעון המושל הרשמי, שטרי ומשפחתו היו הראשונים שהתגוררו בו. יוזמה נוספת של טרי הייתה הקמתו של הקולג' הטכנולוגי הקהילתי של דלאוור, שהחזיק בקמפוס בכל אחד ממחוזות המדינה.
בנוסף לכך, דלאוור לא יכלה להתחמק מהסוגיות המרכזיות של שנות ה-60, בעיקר אלו שנגעו לשוויון הגזעי. באספה הכללית של דלאוור התנהלו ויכוחים ממושכים בנוגע לשיכון שוויוני, אך לא הושגה הסכמה על חקיקה בהתאם. ברחובות וילמינגטון, כמה לילות שבהן התרחשו יריות ב-1967, הסתיימו בהטלת עוצר ואיסור על מכירת משקאות משכרים. טרי פנה לאספה הכללית ודרש וקיבל את הסמכות להכריז על מצב חירום במדינה. הוא ניצל מידית את סמכותו זו, ואף על פי שהאלימות נפסקה באותו שבוע, מצב החירום נותר בתוקף למשך חודש נוסף. שנה לאחר מכן, הבעיות הרציניות צצו עם רצח מרטין לותר קינג ב-4 באפריל 1968. כמה ימים לאחר מכן פרצו מהומות בוילימינגטון שנמשכו יומיים. שוב הגיב על כך טרי בהכרזה על מצב חירום ושלח את המשמר הלאומי לסייע למשטרת העיר. שבוע לאחר מכן, כאשר נראה שהמצב היה תחת שליטה, הסיר ראש העיר את העוצר וביקש לפנות את אנשי המשמר הלאומי. בהאמינו שעוד צפויה אלימות נוספת, סירב טרי לבקשה זו' ורק לאחר תום כהונתו של טרי, שמונה חודשים לאחר מכן, פונו כוחות המשמר הלאומי מרחובות וילמינגטון. במקביל לאירועים אלו, צעקו סטודנטים של הקולג' המדינתי של דלאוור כלפי טרי במהלך נאום שנשא, ולזמן מה השתלטו על בניין המנהלה של הקולג'. טרי הגיב בסגירת המוסד למשך חודש.
טרי זכה לתמיכה על הישגיו המשמעותיים ועל אופן הטיפול שלו באלימות בווילמינגטון. הוא ניהל מסע בחירות לתקופת כהונה שנייה, ונוצח בהפרש קטן, ככל הנראה בשל התקף לב שלקה בו באוקטובר אותה שנה וויכוח על התוויית גבולות אזורי הבחירה במחוז סאסקס. על כל פנים, 1968 הייתה שנה של סדרת ניצחונות של הרפובליקנים, וראסל פיטרסון הצליח להביס את המושל המכהן, בין השאר בזכות מספר גדול של דמוקרטים בווילמינגטון שביקשו לבחור במנהיגות חדשה ולשים קץ למתחים ולאלימות.
מותו

צ'ארלס טרי נפטר בדובר ב-6 בפברואר 1970. הוא נטמן בבית הקברות של כנסיית המשיח האפיסקופלית שבעיר. הקמפוס של הקולג' הטכנולוגי הקהילתי של דלאוור בדובר קרוי על שמו.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 245.
הערות שוליים

↑  Henry R. Horsey and William Duffy, The Separate Supreme Court, History of the Supreme Court, The Delaware Judiciary - courts.delaware.gov.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194948332  ISNI: 0000 0000 3805 9893  LCCN: n2002053422  VIAF: 31357374   WorldCat (עם VIAF): 31357374
שת

ערך זה עוסק בדמות מקראית, בנם של אדם וחווה. אם התכוונתם לאחת מעצמות האגן, ראו .
| --- | --- |

 מקום קבורה:  קבר שת ארבל (זיהוי מהמאה ה-11) א-נבי שית (זיהוי מהמאה ה-12) עשרת (זיהוי מהמאה ה-13)
 אב:  אדם 
 אם:  חוה 
 בת זוג:  עצורה (שם חיצוני), לפי ספר היובלים הייתה אחותו הצעירה
 צאצאים:  אנוש, נועם 
 
איקונין של שת
שֵׁת הוא דמות מקראית, הבן השלישי של אדם וחוה. הוא נולד לאחר הירצחו של הבל על ידי אחיו קין, כאשר אדם היה בן 130 שנה,
שמו של שת מוסבר בדברי חוה אמו: ”כִּי שָׁת לִי אֱלֹהִים זֶרַע אַחֵר תַּחַת הֶבֶל כִּי הֲרָגוֹ קָיִן”. על פי המקרא, כל האנושות שאחרי המבול היא מצאצאיו של שת. גם באסלאם תופס שת מקום כאחד מנבחרי האנושות.
לשת נולד בגיל 105 בן בשם אנוש. אנוש הוליד את קינן, וקינן הוליד את מהללאל, ומהללאל הוליד את ירד, וירד הוליד את חנוך, וחנוך הוליד את מתושלח, ומתושלח הוליד את למך, ולמך הוליד את נח.
שת חי 912 שנים.
באכדית שת הוא כינוי כללי לשבטי האמורי שמקום מושבם העיקרי היה באזור הפרת, בבל וארץ ישראל. בני שת נזכרים בתעודות מצריות ובספרות אוגריתית.
לפי ספר היובלים, הוא נשא לאישה את אחותו הצעירה שנקראה "עצורה".
בנבואת בלעם, בני האדם מכונים "בני שת" לפי רוב המפרשים. כינוי מקביל הוא "בני אדם" וגם "אנוש" המתקשרים לאביו ובנו של שת. יש המפרשים כי המקרא מתאר שלושה אבות לאנושות, אדם שת ואנוש, כדוגמת שלושה אבות לישראל, ושלושה אבות לבית דוד - ישי, דוד ושלמה.
קברו של שת

מקום קברו של שת אינו מתואר בתנ"ך, אך על פי מסורת יהודית מסוף המאה ה-11 קברו שכן באזור היישוב העתיק ארבל.
על פי מסורת מוסלמית מסוף המאה ה-12 קברו שכן בכפר א-נבי שית שבלבנון. מסורת מוסלמית נוספת מתחילת המאה ה-13, מציינת את קברו בכפר בשית (כיום במושב עשרת).
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק ה', פסוק ג'
↑  לפי ספר היובלים (פרק ד' פסוק ט') שת נולד ביובל השלישי, בשנה הרביעי לשבוע החמישי, כלומר בשנת קל"ב לבריאת העולם.
↑  ספר בראשית, פרק ד', פסוק כ"ה
↑  ספר בראשית, פרק ד', פסוק כ"ו; וכן פרק ה', פסוק ו'
↑  רן צדוק, עולם התנ"ך בראשית, תל אביב, דודיזון עתי, 1993, עמ' 47
↑  ספר היובלים, פרק ד', פסוק יד'
↑  "וקרקר כל בני שת"
↑  דברי הימים א, כח, ד-ה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285118905171  GND: 128688483  ISNI: 0000 0004 5879 1909  LCCN: n2003103715  VcBA: 495/172844  VIAF: 75696666   WorldCat (עם VIAF): 75696666
ויילד ויזל

מטוס A-4 סקייהוק של צי ארצות הברית משגר טיל נגד קרינה מסוג AGM-45 שרייק
ויילד ויזל (Wild Weasel; בתרגום חופשי מאנגלית: סמור פרא; בעברית, מכוּנה מטוס כזה צייד טילים) הוא כינוי שהעניק חיל האוויר האמריקני למטוסים המיועדים למשימות דיכוי הגנה אווירית.
המטוסים פותחו על מנת לתת מענה לדוקטרינה הסובייטית של שנות ה-60 וה-70 שהשתמשה במערכים צפופים של טילים נגד מטוסים על מנת לבלום תקיפות הפצצה מהאוויר על אזורים אסטרטגיים. המטוסים צוידו במכשור שאפשר להם לקלוט נעילות של מכ"מי סוללות הנ"מ ולזהות שיגורים, ותפקידם היה להזהיר את מבני התקיפה מהסוללות וטיליהן. בהמשך נוספו למטוסים טילים נגד קרינה שאפשרו להם לתקוף את המכ"מים, ופודי לוחמה אלקטרונית לצורך שיבוש המכ"מים הקרקעיים.
מטוסי ציד הטילים נחלו הצלחה חלקית במהלך מלחמת וייטנאם, שהייתה תקופת הפעילות העיקרית שלהם. במהלך מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים השתמש חיל האוויר הישראלי בטקטיקות תקיפה אמריקאיות לצורך דיכוי ההגנה האווירית המצרית, אך על פי רוב המשימות נכשלו.
היסטוריה

הכינוי ויילד ויזל נגזר מפרויקט ויילד ויזל, שהיה פרויקט הפיתוח הראשון של מטוסים שנועדו לפגיעה בטילי נ"מ במסגרת דיכוי הגנה אווירית. בתחילה כונה הפרויקט "פרט" (באנגלית: Ferret - חמוס), על שם החמוס שצד מכרסמים וזוחלים על ידי התגנבות למחילותיהם. השם הוחלף, מכיוון ש"פרט" כבר שימש, בזמן מלחמת העולם השנייה, ככינוי למפציצים נגד מכ"ם.
מטרתו של הפרויקט הייתה מציאת מענה להתפתחות ההגנה האווירית בצפון וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם, לאחר שברית המועצות פרסה בשטח צפון וייטנאם מאות סוללות נ"מ, בעיקר מדגמי SA-2 ו-SA-3. בישראל נוצר צורך דומה בזמן מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים, כאשר מצרים פרסה עשרות סוללות נ"מ באזור תעלת סואץ שהפילו מטוסים ישראליים רבים במהלך מלחמת יום הכיפורים.
היסטוריה > גישת הפיתוח

הרעיון הכללי שעומד מאחורי ציד טילים הוא שימוש במטוס פיתיון שיֶגרה מפעילי מכ"ם בסוללות נ"מ לחשוף את מיקומם. נעילה על מטוס מטרה חושפת את מיקום המכ"ם הקרקעי באמצעי איכון מיוחדים המותקנים על המטוס. לאחר איתור המכ"ם, מטוס הציד מיידע את חבריו על מיקום הסוללה, ומאפשר להם לתקוף אותה, או פשוט להתרחק מהאזור (אזור המוגן בטילי נ"מ נקרא בעגה הצבאית אמ"ט, ראשי תיבות של "אזור מוכה טילים"). במקור, תקיפת המכ"ם בוצעה בעזרת פצצות שימוש כללי, אך עם התפתחותם של טילים נגד קרינה, חומשו מטוסי הציד בטילים אלו, ותקפו בעצמם את המטרות.
מטוס הציד הוא בדרך-כלל מטוס דו מושבי, כאשר במושב האחורי נמצא מפעיל מערכות (בחיל האוויר האמריקני זהו קצין לוחמה אלקטרונית, ובישראל זהו נווט קרב שחלק מהכשרתו הוא בלוחמה אלקטרונית ובהפעלת מערכות נשק). על המטוס מותקנים פודים מיוחדים ומערכות פנימיות נוספות, המבצעות סינון לתדרים הנקלטים בהן, מסווגות אותן על פי צורת האיום, ומאכנות את המיקום המקורב של מקור הקרינה (שיטה זו היא לוחמה אלקטרונית סבילה).
מטוסי הציד המקוריים לא נשאו עליהם מערכות לחסימה ושיבוש של תדרי מכ"ם (לוחמה אלקטרונית פעילה, המיועדת לצורך הגנה מלווה או לוחמה מנגד), אך עם השנים התפתחה תורת לחימה שחילקה את משימות הוויילד ויזל לשתיים: איירון הנד (Iron Hand מאנגלית: "יד ברזל") לצורכי דיכוי, חסימה והטעיה; ויילד ויזל לתקיפה והשמדה.
דגמים

המטוס המזוהה יותר מכל עם משימות הציד הוא ה-F-105 ת'אנדרצ'יף, אך גם מטוסי A-4 סקייהוק ו-A-6 אינטרודר של הצי האמריקני השתתפו במשימות איירון הנד (מצוידים בטילי AGM-45 שרייק), והם אלו שזכו לכינוי Wild Weasel I.
כיום מוטלת משימת ציד טילים בחיל האוויר האמריקני בעיקר על מטוסי F-16D (בלוק 50/52).
דגמים > F-100F סופר סייבר

המטוס הראשון שיועד לתצורת ציד היה F-100 סופר סייבר. בנובמבר 1965 הוצבו בווייטנאם ארבעה מטוסי F-100F (שכונו Wild Weasel II), שצוידו בקולט אזהרות מכ"ם מדגם APR-25, בקולט פנורמי מתקדם מדגם IR-133 (המאתר גלים שתדירותם בין 2 ל-4 גיגה-הרץ), ובמצלמה פנורמית מדגם KA-60 (שנועדה לצילומי אוויר, לצורך איסוף מודיעין ותחקור משימות). מערכות אלו היו יעילות בעיקר באיתור סוללות SA-2. המטוסים נכנסו לפעילות במהלך חודש דצמבר של אותה שנה, ובפברואר 1966 נוספו שלושה מטוסים נוספים מאותו הדגם לפעילות באזור. כלל המטוסים עברו הסבה שאפשרה להם לשגר טילי AGM-45 שרייק.
בסך הכול הובילו מטוסי סופר סייבר 9 משימות מוצלחות נגד סוללות טילים, אך בסופו של דבר הוברר שחסרונות ה-F-100 (איטי יחסית לשאר המטוסים בזירה, בעל יכולת נשיאת מטען נמוכה וטווח פעולה קצר מדי) היקשו על יכולתו לעמוד במשימה התובענית תחת האיום הגבוה, ובקיץ 1966 הוחלף במטוס חדיש יותר - F-105EF ת'אנדרצ'יף.
דגמים > F-105EF ת'אנדרצ'יף

F-105 ת'אנדרצ'יף (שכונה ת'אד) היה מטוס הקרב הרב-משימתי המוביל של חיל האוויר האמריקני במהלך מלחמת וייטנאם. הוא היה מהיר, בעל יכולת נשיאת חימוש גבוהה ומגוונת, וחשוב מכל - בעל טווח פעולה גדול. דגם ההדרכה הדו-מושבי (F) של הת'אד יוצר בתצורה מבצעית לחלוטין, ולכן נבחר כמחליף לסופר סייבר כצייד.
ב-15 בינואר 1966 המריא לראשונה דגם ה-EF (כינויו: Wild Weasel III), מצויד במערכות אלקטרוניות דומות לאלו שנשא הסופר סייבר, ו-11 המטוסים הראשונים הוצבו באזור וייטנאם ביוני של אותה שנה. לרוב הגן ת'אד-צייד בודד על רביעייה או שמינייה של מטוסי תקיפה. בעוד שמטוסי F-105D רבים ניצלו בעקבות זאת, כבר במהלך החודשיים הראשונים של שירותם הופלו 5 מתוך 11 הציידים. בסך הכול יוצרו 86 מטוסי EF, ורובם הוסבו לאחר מכן לתצורת ה-G.
דגמים > F-105G ת'אנדרצ'יף

בשלהי שנת 1967 נכנסו לשירות מטוסי ה-F-105G, שהיוו את הגרסה הסופית של הת'אד בתצורת ציד טילים. הם צוידו במערכות לוחמה אלקטרונית חדישות, שגם אילצו לשנות חלקית את מבנה המטוס, על מנת לאפשר נשיאת חימוש חיצוני נוסף. פודי הל"א AN/ALQ-105 מתוצרת וסטינגהאוז הוצמדו בחיבור מבני לגחון המטוס משני צדדיו. שלושים מטוסים הותאמו לנשיאת טילי AGM-78 סטנדרד ארם, שהיו מתקדמים יותר מטילי השרייק. במשימה אופיינית נשא המטוס שני טילי שרייק בנקודות התלייה המרוחקות (נקודות 1 ו-5), ובפנימיות נתלה מצד אחד (נקודה 2) טיל סטנדרד ארם, שאוזן על ידי מכל דלק נתיק בינוני מנגד (נקודה 4), ובמרכז (נקודה 3) הוצב מכל גחון בעל קיבולת גדולה.
עקב אופי המשימה ומיעוט המטוסים (היחסי, יש לזכור שבווייטנאם הופעלו כנפות קרביות רבות) הכתיבו תורת הפעלה שבה ציידי הטילים הגיעו לאזור המשימה ראשונים, ויצאו אחרונים. פעמים רבות בוצע תדלוק אווירי חוזר ונשנה של מטוסים אלו במהלך משימה אחת.
במהלך שירותם בווייטנאם זכו שני צוותי ויילד ויזל במדליית הכבוד של ארצות הברית כהוקרה על גבורתם במהלך המלחמה
.
בסך הכול הוסבו 61 ת'אדים מדגמי F ו-EF לדגם G. חרף הוצאתם מווייטנאם של מטוסי ה-F-105D בשנת 1970 (המטוסים הוחלפו במטוסי F-4 פנטום מתקדמים, וגם החלה ננקטת אסטרטגיה של תקיפה באמצעות מפציצים כבדים), נשארו דגמי ה-G בשירות עד תום המלחמה. גם בתחום זה החליף מטוס הפנטום את הת'אד, אך דגמיו השונים לא נתנו מענה לכלל האיומים שבהם עסקו הת'אדים.
דגמים > EF-4C/D פנטום

כבר בשנת 1964 הופסק ייצורם של מטוסי הת'אד, ולמעשה כלל דגמי הת'אד/ויילד ויזל היו מטוסים שעברו הסבה. עקב כך נוצר צורך במטוס מתקדם יותר, חזק יותר ובעל מסגרת פעולה רחבה יותר. המטוס שנבחר לכך היה ה-F-4 פנטום - מטוס קרב רב משימתי עדכני שהצטיין ביכולתו לשאת חימוש כבד ודלק רב לטווחים ארוכים.
מתוך מבחר הדגמים דאז, הוסבו 36 מטוסים מדגם C לתצורת ציד, וסומנו כ-EF-4C (הדגם נקרא Wild Weasel IV). אלו צוידו בקולט אזהרות מכ"ם מדגם AN/APR-25, בעל מוד התראה מפני שיגור טילים, קולט אמצעי לוחמה אלקטרונית מדגם ER-142, ובפוד ל"א מדגם AN/ALQ-119. יכולת נשיאת החימוש שלהם הייתה מוגבלת יחסית, ובדומה לת'אדים הם נשאו פצצות מצרר וטילי שרייק בלבד. רבים מהמטוסים ששרדו הוסבו בחזרה לתצורה המקורית של דגם C. עם כניסת דגם D לשירות מבצעי, הוסבו מספר מטוסים לתצורת ציד, אך לאלה לא היו יתרונות משמעותיים על פני דגם C.
במהלך מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים הפעיל חיל האוויר הישראלי מטוסים מדגם זה (שכונו בו "קורנס"), תוך שימוש במערכות שיבוש ואיתור, שהיו יעילות בעיקר כלפי סוללות SA-2 ו-SA-3, אך חסרות תועלת למול SA-6. המערכות היו בעיקרן מתוצרת ארצות הברית, אך גם עברו שדרוגים בישראל. במבצע שלום הגליל השתמש חיל האוויר במטוסי קורנס שנשאו מערכות שיבוש אקטיביות מסוגים שונים במהלך מבצע ערצב 19 להשמדת סוללות הנ"מ הסוריות בלבנון.
דגמים > F-4G פנטום

בשנת 1975 טס לראשונה דגם הציד של ה-F-4G. במקור מדובר בדגם המתקדם שיוצר לצי האמריקני, אך חיל האוויר האמריקני הזמין גרסה מיוחדת, מותאמת ללוחמה אלקטרונית וציד טילים, שסומנה כ-Wild Weasel V (נקרא לעיתים גם - ויילד ויזל מתקדם). המטוסים צוידו במכ"ם רב עוצמה מדגם AN/APQ-120, ויכולת נשיאת טילי שרייק, סטנדרד ארם ומאוחר יותר גם AGM-88 הארם.
הטייסת הראשונה נכנסה לשירות מבצעי בשנת 1978, ובסך הכול יוצרו 116 מטוסים מדגם זה, שהיה האחרון בסדרת הוויילד ויזל מבין דגמי הפנטום השונים.
המטוס השתתף במלחמת המפרץ הראשונה, ובמבצעים שונים באזור המפרץ הפרסי.
דגמים > F-16 פייטינג פלקון

המטוס העיקרי שמשמש כיום לציד הטילים הוא ה-F-16 פייטינג פלקון (דו מושביים מבלוק 30/32 ומעלה), שהוא בעל יכולת נשיאת חימוש מגוונת: כלל הטילים נגד קרינה מתוצרת ארצות הברית ופודי לוחמה אלקטרונית.
על הדגם הישראלי של המטוס מדגם D (בלוק 30A ומעלה, הנקרא בישראל "ברק") קיימת מעין דבשת המתמשכת מכיוון הזנב ועד לחופה, שבה מותקנים רכיבים אוויוניים מתוצרת ישראל. תוספת האוויוניקה מכבידה את המטוס בלמעלה מטון (חיל האוויר הישראלי אינו היחיד המפעיל דגמים בעלי דבשת אוויוניקה). על-פי הערכות, מיועדים מטוסים אלו בין השאר לביצוע משימות ציד טילים.
שרות מבצעי בישראל

בחיל האוויר הישראלי לא הוקצו מטוסים ייעודיים למטרת ציד טילים. את מקומם תפסה תורת לחימה שהשתמשה באמצעי מיסוך אלקטרוניים לצורך הגנה מפני טילים. במהלך מלחמת יום הכיפורים סבל חיל האוויר הישראלי מרשת צפופה של סוללות נ"מ מצריות באזור תעלת סואץ, אשר הגבילה את יכולת הפעולה שלו. הרשת נבנתה עוד במהלך מלחמת ההתשה, ובין מלחמת ההתשה למלחמת יום הכיפורים נבנה במצרים "מערך מתגלגל" של טילי נ"מ, שנעו באישון לילה לכיוון תעלת סואץ, עד שנוצר מצב שבו בתחילת מלחמת יום הכיפורים ירו המצרים "חומה של אש" מעל לתעלה.
בשנת 1970 נקרא חיל האוויר האמריקני לסייע לישראל, והביא עמו פודי ל"א משבשי מכ"ם. אלו היו יעילים כנגד סוללות SA-2, אך כפו הקפדה על מבנה טיסה אחיד, קשוח ולא מקובל שכונה "פוד פורמיישן". טיסה במבנה זה בוצעה ב-18 ביולי 1970, אך בין סוללות ה-SA-2 הוסתרו גם סוללות SA-3 ששיגרו טילים ופגעו במספר מטוסים. מוביל המבנה ומפקד הטייסת שמואל חץ נהרג, והנווט מנחם עיני נשבה. מטוס נוסף נפגע ובו אביהו בן-נון, לימים מפקד חיל האוויר, והנווט שאול לוי, אך הם הצליחו לבצע נחיתת חירום בשדה רפידים. למרות ההצלחה היחסית של הטיסה (הושמדו 4 סוללות מתוך 10, ו-3 סוללות נוספות נפגעו) קרסה קונספציית הלוחמה האלקטרונית, והמבנה כונה בלעג "פוץ פורמיישן".
שנים לאחר מכן העיד תא"ל יפתח ספקטור שאילו חיל האוויר היה מודע לטכניקות האמריקניות שיושמו במהלך מלחמת וייטנאם, יחסו אל אמצעי הל"א וההצעות האמריקאיות היה שונה. אולם, בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים לא חצו טייסי חיל האוויר את התעלה, ובוצעו רק כמה ניסיונות תקיפה מרחוק של מערך הטילים בעזרת טילי שרייק שהעלו חרס.
בפתיחת מלחמת יום הכיפורים הופעל "מבצע תגר", שנועד להביא להשמדת סוללות הטילים על תעלת סואץ בעזרת הטלת קלע של חימוש ממרחק בשילוב עם ירי טילי שרייק, ושימוש במטוסי A-4 סקייהוק ("עיט") ומטוסי F-4 פנטום ממוכשרים בציוד לוחמה אלקטרונית לדיכוי הסוללות. תוכנית המבצע הייתה מורכבת ביותר, ונמתחה עליה ביקורת רבה. בין השאר הוגדר המבצע כ-"אופרציות" (על ידי יפתח ספקטור), ונאמר על התוכנית שהיא צריכה להיות מדויקת כמו "שעון שווייצרי". בסופו של דבר, המבצע בוטל כמעט בצמוד לתחילת הפעלתו, ואיום הטילים הוסר כליל רק לקראת סוף המלחמה, לאחר ההשתלטות הקרקעית על השטח ושיתוק קרקעי של סוללות הטילים שבו. מהלך דומה בחזית הצפונית, שכונה "דוגמן 5" והיה מבוסס על תוכנית תגר, כשל לחלוטין עקב הפעלה לקויה שלא נצמדה לתנאי הבסיס של המבצע, ומזג אוויר גרוע מעל המטרות. שנתיים לאחר מכן הגדיר זאת מפקד חיל האוויר לשעבר עזר ויצמן: "הטיל כופף במלחמה הזאת את כנפו של המטוס - וזו עובדה".
לאחר מלחמת יום הכיפורים הוקמו בחיל האוויר ועדות בדיקה שונות, שעסקו גם בפיתוח תורת לחימה מסודרת ללוחמה באזור מוכה טילים ולוחמה אלקטרונית. ככל הנראה, השיטות יושמו בקפדנות, ובמהלך מלחמת שלום הגליל השמיד חיל האוויר כליל את מערך הגנת הנ"מ הסורי. מהמעט שפורסם על כך, נראה שבמבצע זה, שכונה ערצב 19 בוצעה חסימת מכ"ם בעזרת כלי טיס בלתי מאוישים ייעודיים, ונעשה שימוש במטוסי פנטום ששיגרו טילים נגד קרינה, במקביל לתקיפה בעזרת טילי כחלילית מהקרקע, שהשמידו את מכ"מי הסוללות.
לקריאה נוספת

ג'ק ברוטון, רכס ת'אד, תרגום של יפתח ספקטור, הוצאת משרד הביטחון.
הערות שוליים

↑  קורל, ג"ט - Calculated Courage at Thai Nguyen פורסם ב-23 במרץ 2006
↑  פריסבי, ג"ל - Wild, Wild Weasel
↑  מובאות ותמליל השיחה במהלך גיחת הציד של הצוות מוויקיסורס
↑  אהוד יונאי, עליונות אווירית, פרק 21 - טילים (תרגום: תא"ל יפתח ספקטור)
↑  הקדמת המתרגם - תא"ל יפתח ספקטור - לספר רכס ת'אד, מאת קולונל ג'ק ברוטון
↑  עזר ויצמן (עם דב גולדשטיין) - "לך שמיים לך ארץ", עמוד 329
מטוס F-100 סופר סייבר. דגם F של מטוס זה שירת בתצורת ויילד ויזל (המטוס שבתמונה הוא מדגם A)
מטוס F-105 ת'אנדרצ'יף חמוש בטילים נגד קרינה מדגם AGM-45 שרייק
מטוס F-4G פנטום בתצורת Wild Weasel V, נושא טילי AGM-88 הארם, AGM-65 מאבריק, AGM-78 סטנדרד ארם, AGM-45 שרייק ופוד לוחמה אלקטרונית מדגם ALQ-119
מטוס F-16C חמוש בטיל נגד קרינה מדגם AGM-88 הארם
מטוסי קורנס ממראים למבצע ערצב 19
טלי אמיתי-טביב

טלי אמיתי-טביב
טלי (רויטל) אמיתי-טַבִּיב (נולדה ב-11 באוגוסט 1953) היא צלמת אמנית ישראלית.
ביוגרפיה

ילידת קבוצת כנרת. אוטודידקטית. את מצלמתה הראשונה קיבלה במתנה מסבה (ד״ר שטפן איקלהיימר, מייסד חברת ׳איקאפרם׳, מחלוצות תעשיית התרופות בארץ) בגיל 11. בשל דיסלקסיה לא הושלמה מעולם השכלתה הפורמלית (9 שנות לימוד בלבד) וצילום הוא עיסוקה העיקרי. לאמנות נחשפה מילדות. דודה מצד אביה הוא הסופר מרדכי טביב ובןֿ דודתה גם הוא מצד אביה, הוא הצייר אבשלום עוקשי.
במשך שנים רבות עבדה במעבדות צילום והתמחתה בהדפסות אמנותיות. הקריירה האמנותית שלה החלה רק ב-1999 בתערוכת יחיד שהוצגה בגלריה לימבוס בתל אביב. מאז הציגה ב-11 תערוכות יחיד, בישראל ומחוצה לה ובעוד תערוכות קבוצתיות רבות.
בעבודתה עוסקת אמיתי טביב בעיקר בחמרים היסטוריים. כמו למשל בסדרה ׳תחנות תרבות׳ המורכבת משלוש סדרות משנה: ספריות, מוזיאונים ואולמות קונצרטים. כל אחת מהסדרות צולמה במקומות בהם התפתחה במהלך ההיסטוריה תופעה תרבותית שהפכה אותם לסמלי תרבות ידועים (ספריות - אוקספורד, מוזיאונים - פירנצה, אולמות קונצרטים - וינה).
בשנת 2009 הוזמנה אמיתי-טביב לתעד את מוזיאון נסים דה קמונדו בפריז. התיעוד הפך לפרויקט בעל אמירה אישית על נוכחותם של הנעדרים והוצג במוזיאון לאמנות והיסטוריה יהודית בפריז, כמו גם במוזיאון חיפה לאמנות בתערוכה ׳חיי מדף׳.
הסדרה ׳קירות ורוח׳ שנוצרה בין השנים 2006–2009 מתבוננת ב-103 חדרי עבודה של סופרים ומשוררים ישראלים. מחווה ל-100 שנים של ספרות ושירה עברית.
בין השנים 2003–2009 צילמה במצלמת לומו (אנ'), יומן מצולם בו היא מנהלת דיאלוג עם תחנות נוסטלגיות של ילדותה. חלקים של הפרויקט הוצגו בתערוכות קבוצתיות רבות כמו גם בשתי תערוכות יחיד.
אמיתי-טביב עובדת עדיין בטכניקת הצילום בפילם ומדפיסה את צילומיה בעצמה – בחדר חושך. לאחרונה החלה לצלם במצלמה דיגיטלית ולעבד את התצלומים לכדי אלבומים פיקטיביים המתארים תקופות היסטוריות דרך סיפורן האישי של דמויות אמיתיות (טרודל, מקרה שנלר).
גלריית תמונות

התערוכה 'ספריות' בגלריה האוניברסיטאית
מתוך הסדרה 'ספריות'
מתוך הסדרה 'קמונדו'
מתוך הסדרה 'מוזיאונים'
חדרו של חיים נחמן ביאליק מתוך הסדרה 'קירות ורוח'
חדרו של חיים באר מתוך הסדרה 'קירות ורוח'
מתוך הסדרה 'אולמות קונצרטים'
התערוכה ׳טרודל׳ בגלריה אוליביה וולטמן בפריז
מתוך הסדרה 'לומו – יומן מצולם'
מתוך הסדרה ׳טרודל׳
מתוך הסדרה 'אלבום שנלר'
אודות תערוכות נבחרות

ספריות
סמדר שפי, הארץ:
"תערוכת התצלומים של טלי אמיתי-טביב, "ספריות", היא פנינה של יופי נדיר, המנותקת לחלוטין מהשיח האמנותי העכשווי. הצילום בה ישיר, נפעם ומפעים, ללא אירוניה וללא אמירה חתרנית."
על ספרה
רונית מטלון, "על קירות, שולחן, דרדר ורוח", מתוך ההקדמה לספר:
"מרחבי העבודה של כותבים, כפי שמראים תצלומיה המרתקים של טלי אמיתי-טביב, הם מרחבים מדברים. דברניים אפילו. הם לא מפסיקים להעיד על עצמם, כך נדמה, לשאת את הצהרותיהם הסותרות אל מול עין המצלמה הדמיונית."