stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של האנציקלופדיה בריטניקה
רקע היסטורי

אנציקלופדיות אחדות, כמו ה-De proprietatibus rerum (על התכונות של דברים, 1240) פרי עטו של ברתולומיאוס אנגליקוס, תורגמו מלטינית לאנגלית. במהלך המאה השמונה-עשרה הופיעו אנציקלופדיות מקוריות באנגלית, הראשונה בהן הייתה Lexicon technicum, or An Universal English Dictionary of Arts and Sciences (לקסיקון טכניקום, או מילון אנגלי אוניברסלי לאמנויות ומדעים) מאת ג'ון האריס (שני כרכים, יצאו לאור בשנים 1704 ו-1710, בהתאמה), שכלל מאמרים מאת כותבים כגון אייזק ניוטון. בשנת 1728 יצאה לאור ציקלופדיית צ'יימברס בת שני כרכים, מאת אפרים צ'יימברס, שזכתה להצלחה רבה, יצאה במהדורות רבות והסבה את תשומת לב המוציאים-לאור לרווחים הגלומים בהוצאת אנציקלופדיות. הגם שלא כולן זכו להצלחה מסחרית, אנציקלופדיות אלו היוו השראה לאנציקלופדיות הבאות. כך למשל, שני הכרכים הכושלים של Universal History of Arts and Sciences מאת דניס דה-קוטלוגון (שיצאו לאור בשנת 1745) שקיבץ את הנושאים למסות נפרדות שעמדו כל אחת בפני עצמה, סידור שכפי הנראה היווה השראה ל"תוכנית החדשה" של האנציקלופדיה בריטניקה. האנציקלופדיה הראשונה שכללה ביוגרפיות של אנשים חיים הייתה ה-Grosses vollständiges Universal-Lexicon aller Wissenschafften und Künste ("האנציקלופדיה הגדולה והשלמה של כל המדעים והאמנויות", שיצאה לאור בשנים 1732-1759) של יוהאן היינריך צדלר, שנימק זאת בכך שאל לו למוות לבדו להקנות לאנשים חשיבות.
מהדורות ראשונות (הראשונה עד השישית, 1768-1824) > המהדורה השנייה

בשנת 1776, בעקבות הצלחתה המסחררת של המהדורה הראשונה, החלה לצאת לאור מהדורה שנייה ושאפתנית יותר, בתוספת ערכי היסטוריה וביוגרפיות. סמלי סירב להמשיך בתפקידו, בעיקר הודות להסתייגותו מצירוף הביוגרפיות. על כן, נטל מקפרקוואר את המושכות בעצמו, בעודו נעזר בשתיין אקסצנטרי בשם ג'יימס טייטלר (הראשון שטס בכדור פורח), שהיה ידוע ככותב מחונן שיעבוד תמורת כל סכום. מקפרקוואר ובל חילצו את טייטלר מ-"הולירוד פאלאס", בית סוהר לשרויים בחובות, והעסיקו אותו במשך שבע שנים בשכר של 17 שילינג לשבוע. טייטלר כתב רבים מערכי ההיסטוריה, המדעים ולמעשה כמעט את כל הערכים הקצרים; על פי הערכת רוברט ברנס, טייטלר כתב למצער שלושה-רבעים מהמהדורה השנייה. בהשוואה למהדורה הראשונה, כללה השנייה כמות גדולה פי חמישה של מאמרים ארוכים (כ-150), לרבות "סקוטלנד" (84 עמודים) ו-"רפואה" (309 עמודים), עם מפתח-עניינים פנימי משלהם. המהדורה השנייה יצאה לאור ב-181 "מספרים" החל מה-21 ביוני 1777 ועד ה-18 בספטמבר 1784; "מספרים" אלה נכרכו יחדיו והיו לעשרה כרכים שיצאו בשנים 1778 עד 1783, וכללו בסך-הכל 8,595 עמודים ו-340 לוחות-נחושת שנחרטו גם הפעם על ידי אנדרו בל. תקלת עימוד גרמה לכך שעמוד 8000 בא מיד אחרי עמוד 7099. כל מפות מהדורה זו קובצו בערך אחד בן 195 עמודים - "גאוגרפיה".
ביחס למהדורה הראשונה, חלו שיפורים רבים במהדורה השנייה, אך עוד נותרו בה אי-אלו השמטות ושגיאות לא מבוטלות. לדוגמה, היא איננה מזכירה כלל את המהפכה האמריקאית. בניגוד לכך, המהדורה השנייה מתארת את המבנה של תיבת נח בפירוט רב (ובאיור נחושת מצורף) וכן, בעקבות ההגמון אשר, כוללת כרונולוגיה מדויקת למדי של כדור הארץ על פי המסורת, החל בבריאתו ב-23 באוקטובר 4004 לפנה"ס, וכלה בציון המבול של שנת 2348 לפנה"ס, שארך בדיוק 777 ימים על פי האנציקלופדיה. המהדורה השנייה גם מדווחת על מזור שנמצא למחלת השחפת:
אז בחר נקודה בקרחת-יער, ובה חפר בור עמוק ורחב דיו לקבור בו את החולה עד לסנטרו. או-אז, מולא הבור באדמה רכה וטריה בזהירות כך שהארץ תהיה במגע עם כל גופו של החולה. במצב זה נותר החולה בסבלו עד שהחל לחוש שלא בנוח או אף לרעוד ללא-הפסק... אז הוצא החולה מן הבור, ומשנעטף באריג פשתן, הונח על מזרן, ומקץ שעתיים נמשח לכל אורך גופו במשחה המורכבת מעלי סולאנוּם ניגרוּם ושומן-חזיר.
וכוללת גם מאמר מלאנכולי משהו על "אהבה" ששרד בבריטניקה קרוב למאה שנה (עד המהדורה התשיעית):
ככל שכח האהבה מנצח, האנחות נעשות עמוקות יותר; רעד עובר בלב ומשם אל הדופק; ארשת הפנים מחווירה ומסתמקת חליפות; הקול משתפל אל גובה הירקות על הצלחת; העיניים נעשות מזוגגות; זיעה קרה מבצבצת על פני העור; יכולת ההרדמות נפגמת, למצער עד עלות השחר; ההפרשות נהיות בלתי-סדירות; חוסר התיאבון, הקדחת השחפנית, המרה-השחורה, או אולי טירוף-הדעת, אם לא המוות, גורמים לקטסטרופה העגומה.
מהדורות ראשונות (הראשונה עד השישית, 1768-1824) > כרכי מילואים למהדורה השלישית

שני כרכי מילואים למהדורה השלישית יצאו לאור בשנת 1801, וכללו 1,624 עמודים ו-50 לוחות חרוטים מעשה ידי ד. ליזארס. סוחר יין בשם תומאס בונאר, חתנו של אנדרו בל, הוציא לאור כרכי מילואים אלה; השניים הסתכסכו ולא החליפו מילה בעשור האחרון לחיי בל (1799-1809).
הבריטניקה מיצבה את עצמה במכוון כתגובה שמרנית לאנסיקלופדייה הרדיקלית של דני דידרו והאנסיקלופדיסטים הצרפתים, שיצאה לאור בין השנים 1751 ו-1766. בהקדשה המלכותית לכרכי המילואים, שנכתבה ב-10 בדצמבר 1800, מרחיב דוקטור גלייג את הדיבור על יעדי מערכת האנציקלופדיה בריטניקה:
האנסיקלופדייה הצרפתית הואשמה, ובצדק הואשמה, בהפצה רחבת היקף של זרעי אנארכיה ואתאיזם. לו תצליח האנציקלופדיה בריטניקה, ולו במידה כלשהי, להוות משקל נגד לנטייתה המזיקה של עבודה זו, לא יהא אף צמד כרכים זה לבזבוז מוחלט של תשומת לב הוד מעלתך.
מהדורות ראשונות (הראשונה עד השישית, 1768-1824) > המהדורה הרביעית

העמל על המהדורה הרביעית החלה בשנת 1800 ונשלם בשנת 1810. מהדורה זו הקיפה 20 כרכים על 16,033 עמודים ו-531 לוחות תחריט מעשה ידיו של אנדרו בל. העורך היה דוקטור ג'יימס מילאר, רופא, שהפגין בקיאות רבה בעניינים מדעיים אך ספג ביקורת על היותו "איטי, רשלני ובלתי-כשיר". המאמרים המתמטיים של פרופסור וולאס זכו לשבחים רבים, אך ככלות הכל, לא הייתה המהדורה הרביעית אלא שינוי קל בלבד של המהדורה השלישית, להוציא עדכונים בתחומי ההיסטוריה והביוגרפיות.
זכויות היוצרים על תוכני כרכי-המילואים למהדורה השלישית היו בידי תומאס בונאר, שדרש 20,000 לירות-שטרלינג תמורתן. השימוש בתכנים אלה בעבור המהדורה הרביעית בלבד נרכש בתמורה ל-100 לירות-שטרלינג, אך נושא זכויות היוצרים על תכנים אלה המשיך לעורר בעיות גם בימי המהדורה החמישית של האנציקלופדיה בריטניקה.
אולם, בונאר, שהיה אחראי על הפצת המהדורות השלישית עד החמישית, הפגין ידידותיות רבה כלפי כותבי המאמרים, והגה את הרעיון לשלם אף לבודקי המאמרים, וכן להשאיר בידי הכותבים את זכויות היוצרים על הפצת מאמריהם בפרסומים אחרים.
מהדורות ראשונות (הראשונה עד השישית, 1768-1824) > המהדורה החמישית

בשנת 1809, משנפטר אנדרו בל, עבר נטל הוצאת המהדורה הבאה, החמישית, ליורשיו; דוקטור מילאר "הרשלן הבלתי-כשיר" תפס שוב את משרת העורך. המהדורה נשלמה בשנת 1817, ונמכרה במחיר אחיד של 36 לירות-שטרלינג לעותק. היא מנתה 20 כרכים על 16,017 עמודים ו-582 לוחות תחריט. באופן יחסי, לא הייתה המהדורה החמישית אלא עדכון קל של זו הרביעית, שהייתה בתורה מבוססת רובה ככולה על המהדורה השלישית וכרכי-מילואיה. עם השלמתה, מכרו נאמניו של בל את הזכויות על האנציקלופדיה בריטניקה למוכר-ספרים בשם ארצ'יבלד קונסטבל, שהיה מעורב בענייני האנציקלופדיה כבר החל בשנת 1788. בתמורה לזכויות על כרכי-המילואים, מסר קונסטבל לבונאר שליש מהבעלות על האנציקלופדיה בריטניקה; לאחר מותו של האחרון, בשנת 1814, רכש קונסטבל מחדש את יתרת הזכויות על האנציקלופדיה בעבור 4,500 לירות-שטרלינג.
מהדורות ראשונות (הראשונה עד השישית, 1768-1824) > כרכי-המילואים למהדורה החמישית

בדצמבר 1816, משהבטיח את בעלותו המלאה על האנציקלופדיה בריטניקה, החל קונסטבל בעבודה על כרכי-המילואים החדשים למהדורה החמישית, עוד לפני שהיא החלה להימכר (1817). כרכי-המילואים הושלמו בחודש אפריל 1824, וכללו שישה כרכים ובהם 4933 עמודים, 125 לוחות-תחריטים, תשע מפות, שלוש "דיסרטציות" ו-160 ביוגרפיות, בעיקר של אנשים שנפטרו בשלושים השנים שקדמו להוצאתם לאור. הייתה זו הגרסה הראשונה שכללה מפתח-עניינים מלא שפרט את כל 669 המאמרים.
כותבים מפורסמים רבים נמנו על מחברי ערכי כרכי-המילואים. קונסטבל היה ידיד לסר וולטר סקוט, שכתב את ערך ה-"אבירות". לעריכת כרכי-המילואים, קונסטבל שכר את שירותיו של מקווי נייפִּייֶר, שגייס כותבים ידועים אחרים, דוגמת סר האמפרי דייווי, ז'אן-בטיסט ביו, ג'ון סטיוארט מיל, ויליאם הזליט, דייוויד ריקרדו ותומאס מאלתוס. מאמרו של תומאס יאנג על מצרים טמן בחובו תרגום להירוגליפים שנתגלו על אבן רוזטה.
מהדורות ראשונות (הראשונה עד השישית, 1768-1824) > המהדורה השישית

קונטסבל הוציא לאור אף את המהדורה השישית של האנציקלופדיה בריטניקה, והעבודה עליה נשלמה בחודש מאי 1823. היא יצאה לאור בארבעים קונטרסים במחיר 16 שילינג ובהיקף מחצית-הכרך האחד. העורך היה צ'ארלס מקלארן. החברה של קונסטבל פשטה את הרגל ב-19 בינואר 1826 והזכויות על האנציקלופדיה בריטניקה נמכרו במכירה פומבית; לבסוף, ב-16 ביולי 1828 הן נרכשו בעבור 6150 לירות-שטרלינג על ידי שותפות בת ארבעה חברים: אדאם בלאק (מוציא-לאור), אלכסנדר וייט (בנקאי), אייברם תומסון (כורך-ספרים) ותומאס אלן, הבעלים של ה-Caledonian Mercury. כעבור זמן לא רב, רכש בלאק את יתרת זכויות הבעלות משותפיו ובכך עברה השליטה הבלעדית על האנציקלופדיה בריטניקה לבית ההוצאה לאור מאדינבורו - A. & C. Black.
מהדורות A. & C. Black (השביעית עד התשיעית, 1827-1901) > המהדורה השביעית

העבודה על המהדורה השביעית החלה בשנת 1827 והסתיימה בהוצאתה לאור החל ממרץ 1830 ועד ינואר 1842. העורך היה מקווי נייפייר, שנעזר בשירותיו של המשפטן ד"ר ג'יימס בראון. היא כללה 21 כרכים ובהם 17,101 עמודים ו-506 לוחות-תחריט, וכן מפתח-עניינים בן 187 עמודים. הייתה זו המהדורה הראשונה שכללה מפתח כללי לכל המאמרים (אחרי כרכי-המילואים לחמישית), נוהג שנשמר ברציפות עד להמרתו בפרופדיה של שנת 1974. כותבים ידועים רבים תרמו מאמרים למהדורה זו, ובהם סר דייוויד ברוסטר, תומאס דה קווינסי, אנטוניו פניצי ורוברט סטיבנסון. ג'יימס וילסון כתב את ערכי הזואולוגיה, דוקטור האמפדן היה אחראי למאמרי הפילוסופיה היוונית, ויליאם הוסקינג כתב מאמר מצוין על אדריכלות. תרשימים מתמטיים הופיעו גם הם, מעל גבי תחריטי-עץ.
המהדורה השביעית נמכרה במחיר 24 לירות-שטרלינג. אולם, אדם בלאק השקיע 108,766 לירות-שטרלינג בהפקתה: 5,345 לירות בעבור הפרסום, 8,755 בעבור העריכה, 13,887 ליש"ט השתכרו 167 הכותבים, 13,159 לירות עלו הלוחות החרוטים, 29,279 ליש"ט מחיר הנייר ולבסוף, 19,813 ליש"ט הייתה עלות הדפוס. בסיכומו ל דבר, נמכרו כ-5,000 עותקים בלבד שהניבו רווח זעום, אך בלאק התנחם ביוקרה האינטלקטואלית שקנה לו.
מהדורות A. & C. Black (השביעית עד התשיעית, 1827-1901) > המהדורה השמינית

המהדורה השמינית יצאה לאור החל משנת 1853 ועד לשנת 1860, ומנתה 21 כרכים, 17,957 עמודים ובהם 402 לוחות תחריטים ומפתח-עניינים בן 239 עמודים (שהופיע בנפרד, בשנת 1861). מאחר שמקווי נייפייר נפטר בשנת 1847, בחר אדם בלאק לתפקיד את ד"ר תומאס סטיוארט טרייל, פרופסור לרפואה משפטית באוניברסיטת אדינבורו. כאשר דוקטור טרייל נפל למשכב, הוא פנה לעזרת פילוסוף סקוטי צעיר, ג'ון דאונס שמו, והלה סייע לו במלאכה. הפעם, הצליח בלאק לצמצם את ההוצאות והן הסתכמו ב-75,655 לירות-שטרלינג. מהדורה זו פתחה במסורת משתה הכותבים לרגל השלמת האנציקלופדיה (שהתקיים ב-5 ביוני 1861).
מאמרים ארוכים רבים הועתקו בשלמותם מן המהדורה השביעית, בד בבד עם הוספת מאמרים רבים פרי עיטם של כותבים בעלי-שם. ככלות הכל, נספרו 344 כותבים, עימם נמנו הלורד מקאולי, צ'ארלס קינגסלי, רוברט צ'יימברס, הכומר צ'ארלס מריוייל, דוקטור ג'וזף דלטון הוקר, הברון רוברט בונזן, סר ג'ון הרשל והפרופסורים ריצ'רד אוון, ג'ון סטיוארט בלאקי וויליאם תומסון (הלורד קלווין). במהדורה זו נכתב המאמר הראשון פרי עטו של כותב אמריקאי, היה זה אדוארד אברט, שכתב ביוגרפיה המפארת את ג'ורג' וושינגטון:
בהיותו הוכחה חיה לכך שפטריוטיזם טהור אינו אשליה, או שהמידה הטובה אינה אלא שם ריק מתוכן, איש מבניו של אדם לא השתווה לג'ורג' ואשינגטון
מהדורות אמריקאיות ראשונות (העשירית עד הרביעית, 1901-1973) > המהדורה העשירית (כרכי-המילואים לתשיעית)

שוב תחת חסות הטיימס הלונדוני, הבעלים החדשים הדפיסו במהירות אחד-עשר כרכי-מילואים למהדורה התשיעית; העורכים היו יו צ'ישולם, סר דונלד מקנזי ואלאס, ארתור ט. הדלי ופרנקלין הנרי הופר, אחי הבעלים הוראס הופר. יחד עם המהדורה התשיעית, 35 הכרכים זכו לשם "המהדורה העשירית". ההוצאה מחדש של המהדורה התשיעית תחת הכינוי "המהדורה העשירית" הובילה לשערורייה ציבורית, משום שרבים ממאמרי המהדורה התשיעית כבר היו בני 25 שנים, וגילם ניכר בהם יותר ויותר, ככל שחלף הזמן. הדבר הוביל לבדיחה נפוצה: "The Times is behind the Encyclopaedia Britannica and the Encyclopaedia Britannica is behind the times." (הטיימס [גם "זמנים" באנגלית] נמצא מאחורי הבריטניקה והבריטניקה נמצאת מאחורי הזמנים [טיימס]).
מסע הפרסום והמכירות למהדורה העשירית שהושק בשנת 1903 היה למתקפה רבתי של שיווק ישיר: מכתבים בכתב-יד, מברקים, הצעות מוגבלות בזמן וכו'.. הציטטה הבאה, שנכתבה בשנת 1926, מספרת על אותם הימים:
מי שמבוגר מספיק אינו יכול ודאי לשכוח את ה-"קמפיין" של שנת 1903, שיטת התשלומים הערמומית, האנציקלופדיות שהושלכו על מפתן ביתך, עם כוננית וקבלה על-סך גיניאה (21 לירות-שטרלינג), המלגות, תחרות השאלות, המברקים עם תשובה ששולמה מראש שרדפו אותך לתוך ביתך ("מן האמבטיה אני מקלל אתכם", השיב אחד האנשים!), טקטיקות ה-"לא נמכר, לא נמכר, נמכר" - "רק חמישה ימים נותרו ואחד מהם הוא הקצר ביותר בשנה!". כה לא רלוונטי, אך כה מרתק!
אוסף מצוין של עלוני פרסומת שאסף אדם אחד (C. L. Parker) בשנה זו, נשמר בספרייה הבודליאנית (מספר קטלוגי #39899.c.1). קהל היעד של מסע הפרסום היה בבירור המעמד הבינוני-הנמוך, אנשים ששאפו לקדם את חייהם. מסע הפרסום זכה להצלחה עצומה, הביא למכירת למעלה מ-70,000 עותקים והניב רווחים על סך 600,000 לירות-שטרלינג. כאשר מומחה בריטי הביע בפני הופר פליאה על כך שרבים כל כך חשקו באנציקלופדיה מיושנת, הלה השיב לו: "הם לא, אני גרמתי להם לרצותה."
מהדורות אמריקאיות ראשונות (העשירית עד הרביעית, 1901-1973) > המהדורה האחת-עשרה

המהדורה האחת-עשרה של האנציקלופדיה בריטניקה, אולי הידועה מכולן, נולדה בשנת 1903 ויצאה לאור בין השנים 1910 ו-1911 ב-28 כרכים וכרך נוסף של מפתח-עניינים. עורכיה היו יו צ'ישולם בלונדון ופרנקלין הופר בניו יורק, והייתה זו המהדורה הראשונה שיצאה לאור בבת-אחת, ולא כרך אחר כרך. כותביה הידועים רבים מספור, ובהם באדן-פאוול על מעוף-העפיפון; ארתור אדינגטון על אסטרונומיה; אדמונד גוסה על ספרות ודונלד טובי על מוזיקה. לעיתים היא מכונה " 1911 Encyclopaedia Britannica". מהדורה זו זוכה להערכה עד היום על הסבריה הברורים והפשוטים בנושאים מדעיים. בהיותה ברשות הציבור, תוכנה זמין במלואו מעל גבי רשת האינטרנט. המהדורה האחת-עשרה שמרה על הרמה האקדמית הגבוהה והכותבים הידועים שהיוו את סימן ההיכר של המהדורה התשיעית, אך פגמה ברמה זו על ידי קיצור ופישוט המאמרים, במטרה להתאימם לציבור רחב ככל הניתן. אי לכך, מנתה המהדורה האחת-עשרה כ-40,000 ערכים, לעומת כ-17,000 בלבד בתשיעית, על אף שאורכן הכולל היה דומה למדי. שינוי זה היה תוצר האסטרטגיה העסקית האמריקאית שמטרתה הייתה לפנות לקהל יעד גדול ככל האפשר, להמונים, בד בבד עם שמירה על מעמדה של האנציקלופדיה בריטניקה כספר עזר אקדמי. יש המייחסים את הרמה האקדמית הגבוהה יחסית שנשמרה בכל זאת, להוראס אברט הופר, הבעלים, שנאמר עליו כי שמר בקנאות על רמה זו ולא חסך בהוצאות על מנת להביא את האנציקלופדיה למצוינות.
לאחר סכסוך שליטה ארוך וקשה בשנים 1908–1909, שזכה לתהודה תקשורתית רבה, רכש הופר את מלוא הבעלות על האנציקלופדיה בריטניקה משותפו משכבר הימים וולטר ג'קסון. אולם, המהומה התקשורתית הביאה את הטיימס לסגת מחוזה מתן החסות של העיתון לאנציקלופדיה, בשל תחושת הנהלת העיתון שהדבר לא שרת עוד את האינטרסים שלו. לאחר שכשל בניסיונותיו לזכות בחסות אוניברסיטת אוקספורד, פנה הופר לאוניברסיטת קיימברידג' והצליח לזכות בחסותה על האנציקלופדיה בריטניקה. על-כן, בתחילה יצאה האנציקלופדיה בריטניקה לאור בהוצאה האוניברסיטאית של קיימברידג', ומלומדי האוניברסיטה הורשו לעבור על תכניה וכן לפסול אמצעים פרסומיים אגרסיביים מדי. אפשר שמשום כך, נקלעה הבריטניקה לקשיים כלכליים, או-אז היא הועברה לבעלות חברת סירס רואובק ושות' משיקגו, שהוציאה אותה מחדש בשלמותה, אך בכרכים מצומצמים יותר בגודלם. בעליה של סירס, הפילנתרופ יוליוס רוזנואלד, היה ידידו של הוראס הופר ובעל מחויבות להצלחת הבריטניקה; במו-ידיו הוא הגן על הבריטניקה מפני פשיטות רגל מספר פעמים במהלך 15 השנים הבאות. הגם שהמהדורה המוקטנת של סירס זכתה להצלחת-מה בשנים 1915–1916, החלו המכירות לצנוח במידה משמעותית משנכנסה ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה.
בהכנת המהדורה האחת-עשרה עסקו 35 כותבות, מתוך 1,500 כותבים בסך-הכל (כלומר, כ-2.3%). הגם שלא היה בכך שיפור רב בהשוואה למהדורה העשירית (שמנתה 37 כותבות מבין 1,800 מחברי המאמרים), הדבר זכה לתהודה ציבורית והוצג כהתקדמות משמעותית בהכרת תרומתן של נשים לחוגים האינטלקטואליים. אולם, המהדורה האחת-עשרה העסיקה מאות נשים בכתיבת המאמרים הקצרים והבלתי-חתומים; חלקן, דוגמת הרייט הנסי, הרופאה האירית המומחית, אף התמנו לתפקיד עורכים מחלקתיים (מבלי לקבל על כך קרדיט).
מהדורות אמריקאיות ראשונות (העשירית עד הרביעית, 1901-1973) > המהדורות השתים-עשרה והשלוש-עשרה (כרכי-מילואים מתחרים למהדורה האחת-עשרה)

המכירות העלובות של שנות המלחמה הביאו את האנציקלופדיה בריטניקה לסף פשיטת רגל. מנכ"ל חברת סירס רואובק, יוליוס רוזנואלד, היה מסור לאנציקלופדיה בריטניקה ורכש את הזכויות עליה ב-24 בפברואר 1920 מחברו הוראס אברט הופר, בעבור 1.25$ מיליון דולרים. מטה הבריטניקה עבר לשיקגו, ובה הוא נותר מאז ועד היום. בשנת 1922, יצאו לאור שלושה כרכי-מילואים למהדורה האחת-עשרה, וסיכמו את ההתפתחויות עד צאתו, במהלך מלחמת העולם הראשונה ולאחריה; שלושה כרכים אלה, יחד עם המהדורה האחת-עשרה, הוצגו כמהדורה השתים-עשרה. הוראס הופר נפטר בשנת 1922, כמה שבועות בלבד לאחר צאתם לאור של נספים אלה. מהדורה זו הייתה לכישלון מסחרי מוחץ, והסבה לסירס הפסדים בגובה של כ-1.75$ מיליון דולרים, בעקבותיהם היא השיבה את הזכויות בחזרה לאלמנתו של הופר, הרייט מיקר קוקס, ולאחיה, ויליאם ג'. קוקס, והלה נטל את האחריות להוצאת האנציקלופדיה בשנים 1923 עד 1928.
בחלוף מספר שנים, נוצרה פרספקטיבה חדשה על אותה התקופה. אשר על כן, בשנת 1926, יצאו שלושה כרכים חדשים של הבריטניקה שסיקרו את אירועי השנים 1910 עד 1926, ונועדו להחליף את אלו של המהדורה השתים-עשרה. שוב, יחד עם כרכי המהדורה האחת-עשרה, הכרכים החדשים כונו בשם המהדורה השלוש-עשרה, ושמרו על מסורת השגת הכותבים הידועים, ובהם: הארי הודיני, אלברט איינשטיין, מארי קירי, זיגמונד פרויד, הנרי פורד, ליאון טרוצקי, פרדיננד פוש, גוסטב שטרזמן, טומאש מסריק ואליהו רוט.
בשנת 1928, רכש רוזנואלד בחזרה את הזכויות על האנציקלופדיה בריטניקה, בהותירו את קוקס בתפקיד המוציא לאור בפועל. קוקס טען בלהט בזכות מהדורה חדשה, ארבע-עשרה במספר, בנמקו זאת בכך שהמהדורה האחת-עשרה (עיקר תוכן המהדורות השתים-עשרה והשלוש-עשרה) כבר הייתה למיושנת מאוד. קוקס אף ניסה לערב את אוניברסיטת שיקגו בתהליך הפקת האנציקלופדיה בריטניקה, ואפילו הציע מקדמה על-סך מיליון דולר מרוזנואלד כאמצעי פיתוי; אולם, נאמני האוניברסיטה דחו את ההצעה, בהחלטה שתחזור על עצמה בשנית כעשרים שנה מאוחר יותר, הפעם למול ויליאם בנטון.
מהדורות אמריקאיות ראשונות (העשירית עד הרביעית, 1901-1973) > המהדורה הארבע-עשרה

בשנת 1926, גילה של המהדורה האחת-עשרה כבר החל לתת בה את אותותיו, והעבודה על מהדורה חדשה החלה. העורכים היו ג'. ל. גרווין בלונדון ופרנקלין הנרי הופר בניו-יורק. העבודה על המהדורה הארבע-עשרה ארכה שלוש שנים, בהוצאה חסרת תקדים של 2.5$ מיליון דולרים, כולם השקעתו של יוליוס רוזנואלד מחברת "סירס, רואובק ושות'". הייתה זו מהדורה שונה בתכלית מזו האחת-עשרה; היא כללה מספר נמוך יותר של כרכים, ומאמריה היו פשוטים יותר, בהמשך לאסטרטגיית הפניה למכנה המשותף הנמוך ביותר של הציבור, על חשבון הרמה האקדמית. המהדורה הארבע-עשרה ספגה לא מעט ביקורת על צנזור מידע לא מחמיא על הכנסייה הקתולית. אף על פי כן, גם למהדורה זו כתבו אישים ידועי-שם, לרבות שנים-עשר זוכי פרס נובל במדעים, כמו רוברט מיליקן, אלברט אברהם מייקלסון וארתור קומפטון. סיקור רב יותר ניתן לתרבות ההמונים - ג'ין טאני כתב על אגרוף, ליליאן גיש על משחק ואיירין קאסל על ריקודים סלוניים. ג'ורג' ברנרד שו תרם מאמר הזוכה לשבחים אף בימינו, על הסוציאליזם. ככלות הכל, כ-3500 כותבים תרמו את חתימתם לאנציקלופדיה, כמחציתם אמריקאים. המהדורה הארבע-עשרה שוב הותקפה בגין סקסיזם; כך למשל, פחות מ-6% מ-13,000 הביוגרפיות שכללה, היו על נשים.
המהדורה הארבע-עשרה יצאה לאור בספטמבר 1929, וכללה 23 כרכים עם כרך מפתח-עניינים נוסף שהכיל אטלס מפות מלא בתוכו. השפל הגדול החל כחודש לאחר צאת המהדורה האבע-עשרה, והמכירות החלו לדשדש. על אף התמיכה חסרת הפשרות של סירס רואובק, האנציקלופדיה בריטניקה כמעט ופשטה רגל בשנים הבאות. רוזנואלד נפטר בשנת 1932, והגנרל רוברט א. ווד תפס את מקומו; קוקס הודח מתפקידו כמוציא לאור, והגזבר של סירס, אלקן הריסון פאואל, נתמנה לתפקיד הנשיא החדש של האנציקלופדיה בריטניקה.
מהדורות אמריקאיות ראשונות (העשירית עד הרביעית, 1901-1973) > מדיניות העדכון המתמשך

א. נ. פאואל זיהה ותיקן ליקוי מפתח במבנה האנציקלופדיה בריטניקה, והוא, שהמכירות (ולכן, הכנסות החברה), עלו וירדו חליפות במהלך מחזור החיים של כל מהדורה. בצאתה לאור של מהדורה חדשה, המכירות יהיו גבוהות, ויחלו לרדת בהדרגה במשך 10–20 השנים במהלכן המהדורה תלך ותתיישן; לבסוף, המכירות יצנחו עם ההכרזה על תחילת העבודה על המהדורה החדשה, משום שמעטים הם האנשים שירכשו אנציקלופדיה מיושנת העומדת להתעדכן. תנודות חזקות אלה ברמות המכירות הכניסו את האנציקלופדיה בריטניקה לקשיים כלכליים.
כדי לפתור בעיה זו, בשנת 1933 הציע פאואל לעבור למדיניות עדכון מתמשך, במטרה לשמור על האנציקלופדיה בריטניקה "מעודכנת תמיד ונמכרת תמיד". רעיון בסיסי זה הצריך שמירה על צוות קבוע של עורכים שיעדכן ויתקן כל העת את מאמרי האנציקלופדיה בלוח זמנים קבוע. המהדורות המוקדמות יותר לא נכתבו על ידי צוות עורכים קבוע, אלא על ידי גיוס עורכים בעבור כל מהדורה בנפרד, טרם תחילת העבודה עליה. במקום להוציא לאור מהדורות וכרכי-מילואים, הדפסות חדשות תעשנה במחזור שנתי ובכמות מספקת של עותקים לכיסוי מכירות אותה השנה בלבד. ניתוח שנעשה אז למאמרי הבריטניקה העלה מסקנות לפיהן בערך 75% מהם נדרשו לעדכונים מדי זמן רב, בעוד ש-25% הצריכו עדכון כל 1–3 שנים. לפיכך, המאמרים חולקו ל-30 קטגוריות ונקבעו לוחות-זמנים נפרדים לעדכון כל אחת מהן, כאשר הובטח שכל מאמר ייבדק לפחות פעמיים בעשור.
פאואל אף הגה את "ספר-השנה של הבריטניקה", כרך אחד שייצא מדי שנה ויסקור את התפתחויות השנה שחלפה, במיוחד בתחומים המשתנים במהירות דוגמת המדע, הטכנולוגיה, התרבות והפוליטיקה. "ספר-השנה" הוסיף לצאת אף בשנות האלפיים. פאואל הציג לראשונה את שירות המחקר הספריתי (1936), שאיפשר לרוכשי האנציקלופדיה בריטניקה לבקש בכתב תשובות לשאלות שתעננה, לאחר מחקר, על ידי מערכת הבריטניקה.
תחת הנהגת פאואל, האנציקלופדיה בריטניקה החלה בניצול מסחרי אגרסיבי של המוניטין שלה על ידי פיתוח מוצרי-משנה רבים, כך למשל "Britannica Junior" בת תריסר הכרכים שכוונה לילדים (יצאה לאור בשנת 1934 ועודכנה ל-15 כרכים ב-1947), לוח-הזמנים ההיסטורי "מצעד האדם" (יצא לאור בשנת 1935, נערך בידי אלברט בושוול הארט, אייזק ג'. קוקס ולורנס ה. דאוסון), "האטלס העולמי של האנציקלופדיה בריטניקה" (יצאה לאור בשנת 1942, מעשה ידיו של ג'. דונלד הדסון) ו-"עשור עתיר אירועים", סיכום המאורעות הלאומיים (מנקודת-מבט אמריקאית, כמובן) והבינלאומיים בתקופה סביב מלחמת העולם השנייה (1937-1946).
מהדורות אמריקאיות ראשונות (העשירית עד הרביעית, 1901-1973) > העברת הבעלות לידי ויליאם בנטון

סירס רואובק הוציאה לאור את האנציקלופדיה בריטניקה עד לשנת 1943. בשנת 1941, הציעה סירס את הזכויות על האנציקלופדיה כתשורה לאוניברסיטת שיקגו. סיפורה של הצעה זו הועלה בנשף יובל-המאתיים לאנציקלופדיה בריטניקה:
היה זה ב-9 בדצמבר 1941, בסעודת אחר-הצהריים - כפי שאתה ודאי זוכר, ביל - הגנרל רוברט א. ווד, יושב-הראש של "סירס רואובק" וויליאם בנטון, המשנה לנשיא אוניברסיטת שיקגו, דנו במתקפה על פרל-הרבור שהתרחשה רק יומיים קודם לכן. בסיום השיחה, בעת שהוגש הקפה, החליף ביל את הנושא ואמר לווד, "גנרל, האינך חושב שאין זה מתאים לחברת-קטלוגים להיות בעלת האנציקלופדיה בריטניקה, והאין זה מתאים עוד פחות בימי-מלחמה?"
"אכן," השיב הגנרל ווד, "סירס, רואובק לא הייתה צריכה לרכוש אותה מלכתחילה."
"האם היא מניבה רווחים כלשהם? שאל ביל. ווד השיב לו שהמכירות יניבו לחברתו כ-300,000$ לפני ניכוי מס באותה השנה. ביל השיב, "ובכן, גנרל, אתה יודע שלאוניברסיטאות אין כסף. הן אינן יכולות לרכוש עסקים. מדוע לא תעניק כתשורה את האנציקלופדיה בריטניקה לאוניברסיטת שיקגו?"
הגנרל ווד לא השיב מיד אלא פסע לעבר מכוניתו. כשהגיע עדיה, הוא נפנה אל ביל ואמר, "בסדר, ביל, אתן לך את הבריטניקה."
אוניברסיטת שיקגו סרבה להצעה, שכן לא ראתה במטרות האוניברסיטה תואמות לגמרי לצורכי בית הוצאה לאור מסחרי; אולם, היא ממשיכה עד לימינו אנו לשמור על מעורבות רבה בהפקת האנציקלופדיה, בהציעה ייעוץ למערכת ובהתירה את קישור שמה לזה של האנציקלופדיה. אשר על כן, בשנת 1943, ויליאם בנטון, איש אמיד ורב השפעה, סנאטור ומנהל שיווק לשעבר, השיג שליטה בלעדית על האנציקלופדיה בריטניקה, אותה הוציא לאור עד למותו בשנת 1973. אלמנתו, הלן המינגוויי בנטון, המשיכה להוציא לאור את האנציקלופדיה בריטניקה עד לפטירתה שלה בשנת 1974. לאחר מכן, הוסיפה קרן בנטון לנהל את עסקי האנציקלופדיה עד למכירתה ליעקב (ז'אקי) ספרא בשנת 1996.