זיגמונט קרשינסקי
יצירותיו > היצירות

יצירותיו המוקדמות של קרשינסקי, במיוחד הרומנים ההיסטוריים שלו, כגון אגאי-חאן (פו'), הושפעו מוולטר סקוט ולורד ביירון והללו את האבירות של ימי הביניים. הם גם פסימיים מאוד. אווירה קודרת זו ניכרת ביצירתו הידועה ביותר של קרשינסקי, הדרמה Nie-boska komedia (הקומדיה הבלתי אלוהית), שכתב בסביבות 1835, כשהיה בשנות העשרים המוקדמות לחייו. במאה ה-19, משורר רומנטי פולני גדול יותר, אדם מיצקביץ', דן ב"קומדיה הבלתי אלוהית" בהרצאותיו בקולז' דה פראנס, וכינה אותה "ההישג הנשגב ביותר של התיאטרון הסלאבי". מאה שנה לאחר מכן, משורר ומרצה פולני אחר לתולדות הספרות הפולנית, חתן פרס נובל לספרות צ'סלב מילוש, כינה את "הקומדיה הבלתי אלוהית" כ"חלוצית באמת" ו"ללא ספק יצירת מופת לא רק של פולנית אלא... של ספרות העולם", והעיר כמה מפתיע היה שדרמה מבריקה כזו יכולה הייתה להיווצר על ידי סופר בקושי משנות העשרה שלו. האקדמאי האמריקאי הרולד ב. סיגל (אנ') ציין כי המחזה "צבר יוקרה בהתמדה במאה העשרים ונחשב בפולין כאחת היצירות הדרמטיות הגדולות ביותר שצמחו מהתקופה הרומנטית", וכי הוא הוצג מחוץ לפולין והיה כנראה הדרמה הרומנטית הפולנית הידועה ביותר בעולם.
"הקומדיה הבלתי אלוהית" דנה במושג מלחמת המעמדות לפני שקרל מרקס טבע את הביטוי. נראה כי "הקומדיה הבלתי אלוהית" נוצרה בהשראת הרהוריו של המחבר על מרד נובמבר 1830 הפולני ועל מהפכת יולי 1830 הצרפתית. היא מהרהרת במהפכה חברתית (אנ') וחיזוי חורבן האצולה, ומתייחסת לשינויים החברתיים שחולל הקפיטליזם המתפתח של מערב אירופה. המחזה היה ביקורתי הן כלפי האריסטוקרטים והן כלפי המהפכנים, הראשונים מוצגים כפחדנים, והאחרונים, כהרסניים; אף אחד מהם אינו נעלה מוסרית. כמו כן נדונו נושאים כמו זהות המשורר, טבעה של השירה ומיתוסים רומנטיים של אהבה, תהילה ואושר מושלמים.
בדרמת פרוזה אחרת "אירידיון", קרשינסקי חוזר לנושא של ריקבון חברתי. הוא גינה את ההפרזות של תנועות מהפכניות, בטענה שלמניעים כמו מידה כנגד מידה אין מקום באתיקה הנוצרית (אנ'); אולם, בני זמנו רבים ראו במחזה תמיכה במאבק המיליטנטי למען עצמאותה של פולין, בעוד שכוונתו של קרשינסקי הייתה לתמוך בעבודה אורגנית (אנ') כאמצעי לקידום החברה. כתביו המאוחרים יותר הראו בצורה ברורה יותר את התנגדותו למיזמים מיליטנטיים רומנטיים ואת תמיכתו בעבודה חינוכית שלווה ואורגנית; זה היה כך במיוחד ב"מזמורי העתיד" שלו, שבהם מתח ביקורת מפורשת על מושג המהפכה. קרשינסקי החל לכתוב את "אירידיון" לפני "הקומדיה הבלתי אלוהית", אך פרסם אותו לאחר האחרונה. מילוש העיר כי בעוד שאירידיון היא יצירה בעלת כישרון ניכר, במיוחד בניתוח התובנות שלה של ההתנוונות של האימפריה הרומית, היא לא ברמתה של ה"קומדיה הבלתי אלוהית" וסיגל כתב שאירידיון "לא מושך תשומת לב רבה כיום".
יצירתו המאוחרת של קרשינסקי כוללת בעיקר שירה, אך שירתו הלירית אינה בולטת במיוחד; ואכן, הוא עצמו ציין שהוא לא משורר מוכשר במיוחד. זכורים יותר הם "מסות בפילוסופיה של ההיסטוריה", במיוחד "טרם הזריחה" ו"מזמורי העתיד", שהושפעו מפילוסופים כולל גאורג הגל, פרידריך וילהלם שלינג, אוגוסט צ'שקובסקי (אנ') וברוניסלב טרנטובסקי (אנ'). דחייתו של קרשינסקי את האידיאלים הרומנטיים ואת הסיסמאות הדמוקרטיות, שלדעתו היוו השראה למרידות דמים חסרות תוחלת, הביאה תשובה פולמוסית מהמשורר, יוליוש סלובצקי, בצורת השיר, "תשובה למזמורי העתיד (פו')".
לבסוף, הוא היה כותב פורה של מכתבים שהתקבלו היטב, שחלקם שרדו ופורסמו לאחר מותו. חוקרי הספרות הפולנים מריה יאניון (אנ') וקז'ימייז' ויקה (אנ') כתבו שקורפוס מכתביו הוא, לצד הדרמות שלו, הישג ספרותי חשוב נוסף שלו; שבחים דומים הוענקו על ידי מבקר הספרות הפולני יאן זביגנייב סלוייבסקי (פו') שטען כי המכתבים הללו הם אחד מגולות הכותרת של התנועה הרומנטית הפולנית. מבקר התיאטרון הפולני יאן קוט (אנ') התייחס לסדרת המכתבים שכתב קרשינסקי לפוטוצקה כ"רומן הגדול ביותר (עדיין לא כתוב) של התקופה הרומנטית הפולנית".
רוב, אם לא כל, יצירותיו, פורסמו בעילום שם או תחת שמות עט, כדי להגן על משפחתו – במיוחד על אביו, פוליטיקאי ומנהל בפולין הקונגרסאית הנשלטת על ידי האימפריה הרוסית - מפני ענישה מהאימפריה הרוסית, שכן יצירותיו היו גלויות לב לעיתים קרובות. והכילו אזכורים מוסווים בקושי למצב הפוליטי של אירופה בת זמנו (בפרט, של חלוקת פולין). בשל החלטתו לפרסם בעילום שם, יכול היה עד סוף ימיו לטייל בחופשיות בין אחוזת משפחתו בארצות הנשלטות על ידי רוסיה ומרכזי חיי המהגרים הפולנים במערב אירופה (ההגירה הגדולה (אנ')), בעוד שאחרים, ביניהם מיצקביץ' וסלובצקי, אולצו להישאר בגלות במערב, ונאסרה עליהם החזרה לאדמות פולין על ידי מעצמות הכיבוש. זה הוביל לכך שהוא ידוע בתור "המשורר האלמוני של פולין" (הכותרת של המונוגרפיה של הסופרת האנגלית מוניקה מרי גרדנר (אנ') משנת 1919, המשורר האלמוני של פולין: זיגמונט קרשינסקי).