stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שכונות הבריח
מתקפות טרור

פיגועי התאבדות באוטובוסים: ב-21 באוגוסט 1994 התפוצץ אוטובוס בקו 26 של אגד ליד בית הספר רנה קסין שבשכונת רמת אשכול. בפיגוע נהרגו ארבעה אזרחים. יוזם הפיגוע היה ארגון החמאס. האוטובוס פוצץ בשעות בוקר כשאוטובוס נוסף חלף על פניו. אוטובוס נוסף שפוצץ באזור, בצומת הגבעה הצרפתית ב-18 במאי 2003, היה קו 6 בדרכו מפסגת זאב.
פיגועי ירי: בשנות ה-90 התרחש פיגוע ירי מרכב נוסע בדרך בר לב, כשזו נקראה עוד "כביש עירוני מספר אחת". אנשי הימ"מ רדפו אחרי המפגעים לתוך גבעת המבתר וחיסלו אותם שם. המפגעים הרגו אזרחית אחת. במרץ 2004 ירו מחבלי ארגון החמאס, ממכונית חולפת, באזרח שהיה בעת ריצת בוקר, בגבעה הצרפתית. כשהתברר שאותו אזרח היה ממוצא ערבי, ארגון החמאס התנצל והציע למשפחת ההרוג לתת לבנם תואר שהיד, שניתן למי שמסר את חיו בג'יהאד. משפחת הקורבן סירבה להצעה. החוליה שרצחה סטודנט זה נתפסה חודשיים מאוחר יותר והודתה גם בפציעה קשה של אזרח אחר בגבעת המבתר ורצח אזרח נוסף. חברי החוליה היו ערבים אזרחי ישראל.
מחלף שער מזרח היה יעד מועדף לפיגועים בזמן האינתיפאדה השנייה, כשהחלה בשנת 2000. במקום היו מספר פיגועים וניסיונות פיגוע בדריסה ובירי, בטרמפיאדות לחיילים ותחנות אוטובוס. במשך כמה חודשים היה במקום כוח מאבטח גדול מצה"ל וממשמר הגבול. השקט חזר לצומת כעבור שנים אחדות, ככל הנראה הן בשל פעולות צה"ל ביהודה ושומרון והן בשל בנייתו של עוטף ירושלים. בין מתקפות הטרור בשטח שכונות הבריח בתקופה זו נמנה גם רצח השר רחבעם זאבי, במלון רג'נסי ירושלים.
בנובמבר 2009 אירע פיגוע דקירה באזור שבו הדוקר היה יהודי, הנדקר ערבי והרקע כנראה לאומני.
מוקדי תאונות דרכים

אחד מליקויי הבנייה המפורסמים בירושלים מצוי על גבול רמת אשכול ומעלות דפנה: הגשר שאמור היה לחצות את שדרות אשכול הסואנות ולהוביל תלמידים משכונת רמת אשכול אל בית הספר התיכון על שם רנה קסין, נבנה בטעות במקביל לשדרות אשכול, על כביש משני (רחוב קרל נטר). מעבר החצייה על שדרות אשכול, ליד בית ספר זה, הפך למוקד לפגיעת מכוניות בהולכי רגל.
מוקדי תאונות נוספים נמצאים בגבעת המבתר. רכב כבד שיורד בירידה התלולה שברחוב ששת הימים, מתקשה לעצור בה במקרה חירום. על כן, במשך כמה עשורים הייתה הפניה מדרך שכם אל רחוב ששת הימים אסורה, במטרה למנוע כניסת משאיות מאזור התעשייה עטרות לרחוב זה. מוקד תאונות נוסף הוא הסיבוב החד שליד הבית שברחוב מדבר סיני 67.
ראו גם

שכונות הטבעת
שיירת הדסה
יהדות רקונסטרוקציוניסטית

| --- | --- |

שלט הכניסה לבית המדרש לרבנים ליהדות מתחדשת (פנסילבניה, ארצות הברית)
 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות 
 זרם:  יהדות קונסרבטיבית 
 התפלג מ:  יהדות קונסרבטיבית 
 תאריך ייסוד:  המאה ה־20 
 מייסד:  מרדכי מנחם קפלן 
 מספר מאמינים:  65,000 (נכון ל־2013) 
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 רעיונות עיקריים:  היהדות כתרבות העם היהודי, שאין לה שום זיקה מחויבת להיבטים העל-טבעיים של הדת.
 ארגונים ופעילות
 מיקום:  צפון אמריקה
 
יהדות רקונסטרוקציוניסטית (או יהדות רקונסטרוקטיבית באנגלית: Reconstructionist Judaism) או התנועה ליהדות מתחדשת היא ענף ביהדות המודרנית, בייחוד ביהדות ארצות הברית. הרקונסטרוקציוניסטים ממשיכים את מורשתו והגותו של מייסד הזרם, הרב מרדכי קפלן (1881–1983)  ועירא אייזנשטיין. הזרם צמח מתוך היהדות הקונסרבטיבית.
קפלן פרס את משנת הזרם בשורה ארוכה של חיבורים: זהו ניסיון להמשיך ולהחזיק ביהדות גם בהקשר מודרני, תוך ויתור מוצהר על כל אלמנט על-טבעי בתוכה. אפילו האמונה באלוהים מתורגמת לאידאות המתקבלות על דעתו של כל אדם, ואפילו יהיה היהודי אתאיסט הכופר בקיומו האונטולוגי של האלוהים כישות עצמאית. מאז 1990 הזרם שותף באיגוד העולמי ליהדות מתקדמת, והוא הגוף היחיד הלא-רפורמי שחבר באיגוד. נכון ל-2013, היו לתנועה 65,000 חברים ב-106 קהילות בצפון אמריקה. בשנת 1968 נוסד הקולג' הרבני הרקונסטרוקציוניסטי.
התפיסה הרקונסטרוקציוניסטית הבסיסית דוחה את האמונה בסוג כלשהו של התגלות אלוהית, ויחד עמה את הרעיונות של בחירת עם ישראל, נסים ותאיזם. לפי שיטה זו, האוטונומיה האישית של אדם גוברת על ההלכה, אך ראיית היהדות כציוויליזציה וכמורשת תרבותית מכתיבה התחשבות בדעת הקהילה ובעבר. בשל כך, ההתנהלות בזרם ואופן שמירת המצוות מסורתיים לרוב יותר ממה שניתן למצוא ביהדות הרפורמית.
תאולוגיה

הרב מרדכי קפלן האמין, כי לאור ההתקדמויות בפילוסופיה, במדע ובהיסטוריה, יהודים מודרניים אינם יכולים להמשיך ולדבוק בהרבה מהטענות התאולוגיות המסורתיות של היהדות. התאולוגיה הפילוסופית הנטורליסטית של קפלן נחשבת כווריאציה של הפילוסופיה של ג'ון דיואי – הנטורליזם של דיואי איחד בין אמונות אתאיסטיות לטרמינולוגיה דתית כדי לבנות פילוסופיה מספקת מבחינה דתית לאלה שאיבדו את אמונם באמונה המסורתית. הרקונסטרוקציוניסטים נבדלים בכך מהיהדות החילונית-הומניסטית, המסרבת להכליל טקסטים עם נימה תאיסטית מכל סוג שהוא.
קפלן טען כי אלוהים אינו ישות אישית, וכי התיאורים האנתרופומורפיים של אלוהים הם, במקרה הטוב, מטפורות לא מושלמות. התאולוגיה של קפלן אף טוענת כי האל הוא הסכום של כל התהליכים הטבעיים שמאפשרים לאדם למצות את עצמו. קפלן כתב כי "להאמין באל פירושו לדעת בוודאות כי גורלו של האדם הוא להתעלות מעל לפרא, ולהסיר כל סוג של אלימות וניצול מהחברה האנושית". לא כל כתביו של קפלן בנושא זה הם עקביים; העמדה שלו השתנתה במידה מסוימת במשך השנים, וניתן לחלק בין שתי תאולוגיות שונות בקריאה זהירה. הראייה שבדרך כלל משויכת לקפלן היא זו של הנטורליזם הטהור, בדומה לדיואי, שספגה ביקורת על כך שהיא משתמשת בטרמינולוגיה דתית לכסות על עמדה בלתי-תאיסטית (אם לא אתאיסטית). אולם קיים גם צד שני בתאולוגיה של קפלן, שמבהיר כי לעיתים הוא האמין שיש לאל קיום אונטולוגי, באופן עצמאי ואמיתי, בנפרד מאמונות בני האדם. בתאולוגיה זו, קפלן עדיין דוחה חלק מהצורות הקלאסיות של התאיזם וכל אמונה בניסים, אך הוא מחזיק בעמדה שהיא במידה מסוימת נאו-אפלטונית.
רוב היהודים הרקונסטרוקציוניסטים דוחים צורות מסורתיות של תאיזם. רבים מהם הם דאיסטים; מספר קטן מקבלים את הראייה הקבלית של האל. אחרים, אף כי הם מקבלים הרבה מהרעיונות האחרים של קפלן, אינם מקבלים את התאולוגיה שלו, ובמקום זה הם תומכים בראייה תאיסטית של האל.
מסורת ומשפט יהודיים

כמו הרפורמים, הרקונסטרוקציוניסטים חושבים כי לאוטונומיה האישית יש קדימות על ההלכה והתאולוגיה היהודית. התנועה אינה דורשת מחבריה להחזיק באמונות כלשהן, והיא גם אינה מבקשת כי ההלכה תקוים. בניגוד לרפורמה הקלאסית, הזרם טוען כי ברירת המחדל של האדם צריכה להיות של הנהגת מנהגים ומסורת יהודית בחייו, אלא אם כן יש לו סיבה מסוימת לנהוג אחרת. ההבדל החשוב ביותר בין היהדות הרקונסטרוקציוניסטית וזו המסורתית היא כי הראשונה מגדירה את כל ההלכה כ"מנהג עממי", ולא כחוק שהוא פרי התגלות אלוהית.
הרקונסטרוקציוניסטים מקיימים מנהגים יהודיים מסורתיים רבים, אך על בסיס השקפת עולם לפיה לאוטונומיה האישית יש קדימות על ההלכה. כך, המושג של תרי"ג מצוות הוחלף ב"מנהגים עממיים", מנהגים שאינם מחייבים ושניתן לקבל או לדחות אותם באופן דמוקרטי על ידי הקהילות. מנהגים עממיים שנתקבלו כוללים שימוש בשפה העברית בתפילות, לימוד תורה, תפילה יומית, חבישת כיסוי ראש לגברים וכיסוי ראש לנשים, טליתות ותפילין בזמן התפילה, ושמירה על החגים היהודיים.
עקרונות

למעשה, ספריו של הרב קפלן, במיוחד "המשמעות של האל בדת היהודית המודרנית" ו"יהדות כתרבות" הם הצהרת עקרונות "דה פקטו". ב־1986, אגודת הרבנים הרקונסטרוקציוניסטים (RRA), והפדרציה של הקהילות הרקונסטרוקציוניסטיות (FRC) קיבלו "מצע רשמי ליהדות הרקונסטרוקציוניסטית". מסמך זה אינו מחייב, אלא מציג את הנושאים עליהם קיימת הסכמה רחבה. נקודות מרכזיות במצע קובעות כי:
היהדות היא פרי של התפתחות אנושית טבעית. התערבות אלוהית אינה קיימת
היהדות היא תרבות דתית מתפתחת
תמיכה בציונות ועלייה
הזרם מבוסס על קהילות דמוקרטיות שבהן כל אחד יכול להשתתף בהחלטות
התורה לא הגיעה מהאל, אלא היא התפתחות היסטורית וחברתית של העם היהודי
הראייה הקלאסית של האל אינה מקובלת. האל מוגדר כסכום כל הכוחות או התהליכים שמאפשרים לאנושות להגיע למיצוי עצמי ולהתקדמות מוסרית. הרעיון שהאל בחר בעם ישראל, בכל סיבה ובכל צורה, היא "לא מקובלת מוסרית", מכיוון שכל מי שמחזיק באמונה כזו "טוען ממילא לעליונותה של הקהילה הנבחרת ולדחייתם של האחרים".
הרקונסטרוקציוניסטים, בהשראת קפלן, אינם מאמינים כעקרון בהתגלות (כלומר, ברעיון שהאל, בצורה כלשהי, יכול לגלות את רצונו לבני אדם). רעיון זה נחשב לעל טבעי, ולכן הוא נדחה. מרדכי קפלן טוען במקום זה, כי "יש לקחת עמנו את האלמנטים בהתגלות שעונים לבעיות הגדולות של טבע האדם, ולמזג אותם באידאולוגיה שלנו... את השאר אפשר להפנות לארכאולוגיה" ("משמעותו של האל בדת היהודית המודרנית").
כותבים רבים ביקרו את התפיסה העיקרית של התנועה, נטורליזם דתי. כותבים כדוד ריי גריפין ולואיס ג'ייקובס התנגדו להגדרות מחדש של המושגים "התגלות" ו"אל" במשנת קפלן כחסרי כנות אינטלקטואלית וכעקירת משמעותם, וכסוג של "המרה על ידי הגדרות"; לדעתם, הגדרות אלה מצמידות אמונות לא-תאיסטיות למושגים תאיסטיים.
זהות יהודית

הזרם מתיר לרבנים שלו להחליט על המדיניות שלהם לגבי נישואים בין-דתיים (בני זוג מדתות שונות); בערך כחצי מסכימים לעשות זאת. התנועה מקבלת גם את האם וגם את האב כמגדירי יהדות, כלומר אם אחד מההורים הוא יהודי, הילדים נחשבים כיהודים אף הם בתנאי שגודלו כיהודים.
תפקידם של גויים בקהילות הוא נושא לוויכוח כיום. למעשה, יש הבדלים רבים בין הקהילות השונות. רוב הקהילות מנסות להגיע לאיזון בין קבלה לדחייה. ה־JRF הנפיק הצהרה לא מחייבת שמנסה לשרטט קווים לתהליך קבלת ההחלטות של הקהילות בנושאים אלה, ומציג הצעות לדוגמה. נושאים אלה מוחלטים בסופו של דבר על ידי ההנהגה המקומית.
בספטמבר 2015 הכריעה ההנהגה כי יוסמכו לרבנות גם מועמדים הנשואים לנוכרים שלא התגיירו. הדבר עורר מחאה מצד כמה רבנים ובית-כנסת אחד, אך במקביל רבנים צעירים מתנועות אחרות שטרם אימצו את החידוש הודיעו על הצטרפות לזרם.
הזרם הוא שוויוני מבחינה מגדרית וסובלני כלפי להט"ב.
בשנות השישים ייסד הרב יעקב כהן, שעלה לישראל ב-1961, וקבוצת חברים בירושלים את קהילת "מבקשי דרך" שזוהתה עם התנועה הרקונסטרוקציוניסטית, אך פעלה למשוך יהודים מכל הזרמים, בדגש על לימודי יהדות ברמה גבוהה.
ראו גם

יהדות חילונית-הומניסטית
קהילת בית שמחת תורה
לקריאה נוספת > ספרים המצויים בשפה העברית

מרדכי מ. קפלן, דת האומיות המוסרית, ירושלים, 1975.
מרדכי מ. קפלן, ערכי היהדות והתחדשותם, ירושלים, 1939.
מרדכי מ. קפלן, לחידוש פני הציונות, ירושלים, 1959.
לקריאה נוספת > ביוגרפיות

מל סקולט, יהדות מתחדשת - הביוגרפיה של מרדכי מ. קפלן, ידיעות אחרונות-ספרי חמד, 2004.
יהדות דינמית - מבחר מכתביו של מרדכי מ. קפלן / עמנואל ס. גולדסמיט ומדרכי (מל) סקולט ידיעות אחרונות-ספרי חמד, 2010.
הערות שוליים

↑  Arnold Dashefsky, Ira Sheskin, American Jewish Year Book 2013, Springer Science & Business Media, 2013. עמ' 198.
↑  Steven Rockefeller, John Dewey: Religious Faith and Democratic Humanism, Columbia Uni. Press, 2004. עמ' 455, 526.
↑  Reconstructionist Rabbinical College Will Accept Students With Non-Jewish Partners. הפורוורד, 30 בספטמבר 2015.
↑  יאיר שלג, האב הרוחני של המתנ"ס, באתר הארץ, 7 בפברואר 2002
| זרמים ביהדות |
| --- | --- | --- |
| אורתודוקסים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסים מודרניים • נאו-אורתודוקסים |  |
| ליברלים | רפורמים • קונסרבטיבים (נאולוגים) • רקונסטרוקציוניסטים • התחדשות יהודית • חילונים-הומניסטים |  |
| תקופת בית שני | פרושים • צדוקים • איסיים • בייתוסים • תרפויטים • נצרות קדומה |  |
| ימי הביניים והעת החדשה המוקדמת | רבניים • קראים • שבתאים • פרנקיסטים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4177287-8
מהפכת הדפוס

התפשטות הדפוס במאה ה-15
מהפכת הדפוס היא מהפכה טכנולוגית שהתחילה עם המצאת הדפוס המודרני על ידי יוהאן גוטנברג באמצע המאה ה-15, המצאה אשר נחשבת על ידי רבים להמצאה החשובה ביותר באלף הקודם (האלף השני לספירה).
המצאתו של גוטנברג אפשרה הדפסה של המוני ספרים תוך זמן קצר ובעלות נמוכה יחסית, והביאה לעלייה משמעותית ממושכת באחוזי האוריינות בקרב הציבור הרחב. לפני מהפכת הדפוס, הפצת ספרים בעותקים רבים דרשה העסקת אנשים רבים, ומחירי הספרים, שהועתקו בכתב יד, היו גבוהים ביותר. לפיכך, הפצת מידע באותם ימים הייתה איטית מאוד, והוגבלה רק לבני המעמד הגבוה.
ההיסטוריה של הדפוס לפני גוטנברג

נעשה שימוש בדפוס להכנת ספרים שלמים החל במאה השביעית. הדפוס בסין היה מבוסס בתחילה על הכנת תבניות של עמודים שלמים בחיתוכי עץ, לוחות חרס או גלילי חותם. הסינים התקדמו עד להמצאת סדר דפוס - שימוש בתבניות נפרדות לכל סימן ואות, המורכבים יחדיו להפקת עמוד. לצורך זה השתמשו בתבניות מפורצלן. המצאת הסדר לא התפשטה, כנראה בשל מורכבות הכתב הסיני, שדרש אלפי או אף עשרות אלפי תבניות שונות, לעומת הכתב המערבי שהסתפק בעשרות בודדות. יתר על כן, השימוש בפורצלן שביר, שגם שינה צורה בקלייה בתנור, מנע הפקה מהירה וזולה של אותיות דפוס אחידות.
הטכנולוגיה של ייצור נייר והדפסת עמודים שלמים הועברה לאירופה על ידי סוחרים ערבים בסביבות שנת 1200 לספירה, אך תיעוד ראשון על הדפס של עמוד שלם מחיתוך עץ באירופה מתוארך לשנת 1410. ספרים שנוצרו בדרך הזאת מתחילים להופיע בשנת 1430. עד אז, ספרים באירופה ובמזרח התיכון הוכנו על ידי העתקה. לאונרדו דה וינצ'י תכנן מכבש דפוס לפי השיטה הזאת, אך אין לנו ידיעה אם תוכניותיו בוצעו הלכה למעשה.
המצאתו של גוטנברג

גוטנברג היה צורף זהב, ומתוקף מקצועו התמצא היטב במלאכת ההטבעה וההחתמה. עיקר המצאתו הייתה במעבר מלוחות מגולפים לאותיות מגולפות עשויות מתכת. את האותיות הבודדות אפשר לסדר כל פעם בהרכב אחר וליצור על ידי כך את כל מילות השפה באמצעות כלי אחד בלבד עבור כל אות. באמצעות תהליך דו-שלבי - חריטת ביד אומן של אות שקועה מפלדה ולאחר מכן יציקת עותקים בולטים רבים וזהים מסגסוגת עופרת קלה להתכה. בכך פתר גוטנברג סוגיה שדרשה מאותיות הדפוס תכונות מנוגדות: מחד דרושה מתכת רכה, אחרת יש להשתמש בלחץ גדול פי כמה בתהליך ההדפסה מה שמייקר את המכבש ומקשה על השימוש בו, ומאידך דרושה מתכת קשה על מנת שמלאכת האומן לא תתבזבז על אות דפוס קצרת ימים. כך הפכה המלאכה היקרה להחריד של יצירת תחריטי עמודים למלאכה זולה בהרבה, ולכן גם נגישה בהרבה. גוטנברג תרם את שלו גם במציאת הסגסוגת המתאימה עבור אותיות הדפוס, ביצירת צבע דפוס הולם, טיפול בנייר, פיתוח מכבש דפוס מתאים, ותיאום כל הדרוש להוצאת המלאכה לפועל. למעשה הסגסוגת שפיתח גוטנברג לאותיות הדפוס - עופרת, אנטימון וכמויות קטנות של יסודות נוספים - נמצאת בשימוש עד ימינו.
השלבים בתהליך הדפוס הם כדלהלן:
הכנת הגופנים המשמשים להדפסה, בתהליך יציקה, בעזרת תבניות הנקראות "אמהות דפוס", "אמות דפוס" או "מטריצות" ("אמהות" בלטינית)
ארגון הגופנים, בתיבת הסדר המחולקת לתאים (תא לכל אות).
ייצור הדיו לדפוס
ייצור נייר לדפוס
סידור האותיות, שורה אחרי שורה, במסגרת שתשמש להדפסה, פעולה שנקראת סְדָר
הגהה ותיקון השגיאות שנעשו במהלך הסדר
משיחת הדיו על המשטח העליון של מסגרת ההדפסה
הנחת גיליון נייר על פני המסגרת
הכנסת המסגרת עם הנייר למכבש דפוס.
הידוק גיליון נייר על המסגרת
הוצאת המסגרת מן המכבש, הסרת הנייר להמשך העיבוד: ייבוש, חיתוך, וכריכה
כדי להתגבר על כל האתגרים, המציא גוטנברג מספר המצאות ושכלולים להמצאות קודמות.
ייצור המטריצות עצמן. המטריצות עשויות מנתך פליז או מתכת דומה, וצורת האות מוטבעת בה על ידי חרט פלדה שעוצב בידי מעצב האות בתהליך ידני
בניית התבנית המשמשת ליציקת הגופנים, באופן שתהליך היציקה עצמו יהיה מהיר, והגופן היצוק ישוחרר ממנה ויעבור להמשך העיבוד בתהליך קצר, ליציקת הגופן הבא
פיתוח הנתך ששימש לגופנים עצמם: במאה ה-15 מדע המטלורגיה לא היה קיים, למעשה, והידע שכן אצל בעלי המקצועות שעסקו במתכת, ובראשם הצורפים. גוטנברג פיתח נתך העשוי בעיקרו מעופרת, אנטימון, ובדיל, שהתאים לצרכיו: נקודת התכה נמוכה יחסית, שאפשרה יציקה זריזה, ויחד עם זאת קושי ועמידות שאפשרו שימוש לצורכי הדפסה, ושמרו על איכות סבירה גם אחרי הדפסת אלפי עותקים. הנתך שפיתח גוטנברג, צורף מהמאה ה-15, המשיך לשמש בשינויים קלים עד תום עידן דפוס הבלט, גם כאשר שום חלק אחר מתהליך הדפוס לא דמה לציוד של גוטנברג.
פיתוח או איתור דיו ונייר שמתאימים לשימוש בתהליך החדש
מכבש הדפוס עצמו: מכבשים דומים בעקרון פעולתם שימשו בתעשיות שונות, למשל כבישת שמן זית, אך אלו התאימו לספק לחץ לזמן ממושך, ולא התאימו לדפוס בלי שינויים ושכלולים כדי ליצור לחץ אחיד בעצמה הרצויה לזמן קצר, כך שהתבנית והנייר שהודפס יוכלו להשתחרר במהרה, להכנת המכבש להדפסת הגיליון הבא. המכבש המשיך להשתכלל, אך עד סוף המאה ה-19, היו בשימוש נרחב מכבשי דפוס שעקרון פעולתם זהה בעיקרו למכבש של גוטנברג
טכניקות ומכשירים לחיתוך וכריכה, שמתאימים להכנת מספר גדול של ספרים זהים
הספר הראשון שהודפס בשיטה זו היה התנ"ך בשפה הלטינית, המכונה תנ"ך גוטנברג, בשנת 1456. הוא הודפס ב-180 עותקים - מספר עותקים עצום לעומת הספרים שקדמו לו, שנכתבו בחרט סופרים, אחד אחד. גוטנברג לא הצליח מבחינה עסקית, ובית הדפוס שלו עבר לידיים אחרות. בשנת 1468 נפטר גוטנברג כשהוא חסר כול.
התפשטות הדפוס והשפעותיו

תוך זמן קצר התפשטה ההמצאה ובתי דפוס רבים קמו והתחילו לפעול. בתוך חמישים שנה בלבד עלה מספר הספרים שהופקו באירופה ממאות בודדות לכחצי מיליון. להתפשטות מהירה זו של הספר הכתוב היו השלכות מרחיקות לכת:
עלייה בלימוד קרוא וכתוב, שהובילה לעלייה בביקוש לספרים.
השכלה נרחבת לכל שכבות החברה, כולל איכרים מהמעמד הנמוך.
הקמת אוניברסיטאות בערים רבות באירופה בגלל הביקוש הגובר להשכלה.
ירידה בכוחה של הכנסייה בגלל נגישות רבה יותר לספרי הקודש והפצת דעות נגדה ונגד השלטון, שהביאו לצמיחת הנצרות הפרוטסטנטית. הפרוטסטנטים, תומכים בקריאה צמודת-טקסט ללא תיווך הפירושים המסורתיים של הנצרות הקתולית. פירושים אלו, שעד עליית הפרוטסטנטיות היו הדרך הלגיטימית היחידה להבנת המקרא, נכתבו בלטינית והוחזקו בעותקים מעטים אצל אנשי הכנסייה. תרגום התנ"ך לשפה הגרמנית, תחילה, ולשפות נוספות, והפצת התנ"כים בעותקים רבים בעקבות מהפכת הדפוס הביאו לשחיקת המונופול של הקתוליות על הבנת התנ"ך ולירידת כוחה.
פרסום הודעות וצווים של המלכים הפך לקל הרבה יותר.
הדפסת ספרים בשפות לאומיות, כגון צרפתית, אנגלית, גרמנית ועוד, גרמה להעשרת שפות אלו ואחרות ולהעמקת השימוש בשפות אלו. כתוצאה מכך התגבשו זהויות לאומיות סביב הידע והתרבות המתחדשים, ונכתבו יצירות בשפות לאומיות. הדבר העצים את הלכידות התרבותית סביב השפות, ובכך תרם לעליית הלאומיות.
יצירת שפה ספרותית אחידה, השפה בה מדפיסים את הספרים.
הופעת העיתונות.
מהפכת המצאת הדפוס בדרך כלל נחשבת לנקודת הציון של המעבר מימי הביניים לתקופת הרנסאנס, ולשורשיה הראשונים של מהפכת המידע של ימינו.
לקריאה נוספת

שטיבר, ארהרדט ד., ספר הדפוס, תרגם מגרמנית גדעון שטרן, בהוצאת ההסתדרות הכללית בשיתוף עם האיגוד הארצי של עובדי הדפוס
מאיר שחר, "מאגיה בודהיסטית והמצאת הדפוס", זמנים 112, סתיו 2010
אליאב-פלדון, מירי, מהפכת הדפוס, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ס, 2000
עמי איילון, "האם הייתה מהפכת דפוס במזרח התיכון", זמנים 112, סתיו 2010
אמנדה פורמן The Wall Street Journal, ‏ההמצאה הזו שינתה לנצח את תעשיית הספרים, באתר גלובס, 6 באוקטובר 2023
רוחמה

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. נמצא במערב הנגב הצפוני. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הכניסה לקיבוץ רוחמההכניסה לקיבוץ רוחמה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: שער הנגב
גובה ממוצע: ‎166 מטר
תאריך ייסוד: 1944
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 765 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת מערב הנגב מוגדלת) רוחמה(למפת מערב הנגב רגילה) רוחמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רוחמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רוחמה31°29′51″N 34°42′19″E﻿ / ﻿31.4974976652444°N 34.7053189985763°E﻿ / 31.4974976652444; 34.7053189985763  heמפת היישובים של מועצה אזורית שער הנגב (in English: Sha'ar HaNegev Regional Council) באדום - רוחמה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

רוחמה (רֻחָמָה) הוא קיבוץ בנגב הצפוני, בתחומי מועצה אזורית שער הנגב. היישוב הוא המזרחי ביותר מבין יישובי המועצה האזורית. הוא נמצא כ־10 קילומטר מזרחית לעיר שדרות הסמוכה לרצועת עזה ומשתייך לתנועת הקיבוץ הארצי. היישוב רוחמה ההיסטורי הוא היישוב היהודי הראשון שהוקם בנגב בעת החדשה.
היסטוריה > חוות רוחמה

בשנת 1911 רכשה אגודת "שארית ישראל" ממוסקבה, בראשות יחיאל צ'לנוב 3200 דונם מאדמות הכפר הבדואי אל-ג'מאמה (אנ') (אל-גֻ'מַּאמַה, الجمّامة), מהשבט הבדואי אל-עטאונה, והקימה עליהן "מושבת אחוזה", בסגנון אחוזת פוריה ואחוזת שרונה. היה זה היישוב היהודי הראשון בנגב בעת החדשה. תחילה נקרא היישוב ג'ממה, כשם הכפר הערבי הסמוך. לפי מדריך "כל מקום ואתר", יישוב ערבי זה קם על חורבותיו של יישוב יהודי-חקלאי עתיק, שהתקיים במקום וננטש מספר פעמים בתקופה הרומית והביזנטית, אשר שמו לא השתמר.
בהמשך על פי הצעת מנהל המשק והאגרונום צבי הירשפלד הוסב השם ל"רוחמה", על פי דברי הנביא הושע:
”וּזְרַעְתִּיהָ לִּי בָּאָרֶץ, וְרִחַמְתִּי אֶת-לֹא רֻחָמָה וְאָמַרְתִּי לְלֹא-עַמִּי עַמִּי־אַתָּה, וְהוּא יֹאמַר אֱלֹהָי”.
במלחמת העולם הראשונה התחוללו קרבות עזים בסביבות רוחמה שגרמו להחרבת המשק. היישוב ננטש ונבזז על ידי בדווים תושבי הסביבה. עם סיום מלחמת העולם הראשונה רבץ על משק רוחמה נטל חובות עצום. בנק אפ"ק תבע את רבע מיליון הפרנק שהשקיע ברוחמה בימי המלחמה, ואילו אדמתה של רוחמה על מטעיה, בנייניה ובארה, לא הוערכו באותם ימים בסכום העולה על מאתיים אלף פרנק. האדמה הופקעה בחלקה מרשות אגודת "שארית ישראל" לרשותו של הבנק ובחלקה חיכתה לבואם של בעליה הראשונים, חברי "שארית ישראל" לארץ ישראל. כאשר הגיע שמעון וליקובסקי, מייסד "שארית ישראל", לארץ ישראל, פירק את האגודה ויסד חברה חדשה תחתיה. חלקות רבות עברו ליחידים, ורוחמה קמה מחדש. השקדים ועצי האקליפטוסים גדלו יפה, גידול סלק הסוכר והסלק הרגיל עלו במידה היפה ביותר, והמרעה הטבעי בימות הגשמים היה רב ומשובח. ניטעו עצי פרי ונוי חדשים, והכרם חודש. לאחר המלחמה חזרו התושבים לרוחמה ושיקמו אותה אך נאלצו לנטוש שוב בפרעות תרפ"ט (1929).
ניסיון נוסף ליישב את רוחמה נעשה בשנת 1932: במקום התיישבה קבוצת פועלים, הקימה משק ונטעה פרדס. באותה שנה בקירוב רכשה "חברת גן-שלמה" כ-2,000 דונם מאדמות רוחמה, הזמינה פועלים עברים ופתחה בנטיעת פרדסים בחלק משטחיה, אולם, במאורעות 1936 - 1939 נעזבה רוחמה בשלישית; בתיה נהרסו ומטעיה נעקרו.
היסטוריה > תולדות הקיבוץ

ב-1 בדצמבר 1943 עלה לקרקע קיבוץ השומר הצעיר, ראשיתו של היישוב הנוכחי. במלחמת העצמאות שימש המקום בסיס מרכזי של חטיבת הנגב.
בין השנים 1949–1950 הצטרף לקיבוץ גרעין של צעירים יוצאי איטליה, שעברו הכשרה בתל ברושים. רוב חברי הגרעין נקלטו בקיבוץ והשתלבו בענפיו השונים, בחקלאות, בחינוך, בתרבות ואמנות ובהנהלת הקהילה.
בשנת 1956 חובר היישוב לרשת החשמל הארצית.
מבנים

חדר האוכל בקיבוץ תוכנן מחדש בשנת 1981, על ידי האדריכל שמואל מסטצ'קין. ייחודו של חדר אוכל זה, הוא השימוש בקשתות והקווים המעוגלים המופיעים בתוכנית הבניין.
תעסוקה

בתחילת המאה ה-21 מושתתת כלכלת הקיבוץ על המפעל התעשייתי הוותיק ליצור מברשות ("המברשת-רוחמה"), כיום "מברשות התעשייה רוחמה". בנוסף, פועלים ברוחמה ענפי חקלאות שונים: חקלאות שלחין, פרדסים ו"ייבולי גשר".
בעבר היה לקיבוץ ענף גידול דגי קרפיון. באגם שנוצר עם בניית סכר על נחל דורות. הענף נסגר בגלל גלישת המים מעל לסכר דבר שגרם לאובדן הדגים. רפת חלב שנסגרה בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20.
אתרים בסביבה

בסביבות הקיבוץ: יד זיכרון, וכן שמורת הטבע בתרונות רוחמה. כמו כן חוות השקמים, ביתו של ראש ממשלת ישראל לשעבר אריאל שרון, ממוקמת סמוך לקיבוץ.
בשנת 2005 צולם בקיבוץ רוחמה הסרט אדמה משוגעת.
אתר הראשונים בנגב

מניסיון ההתיישבות הראשון נותרה רק הבאר שנחפרה בשנת 1913. לידה נמצא בית בטון שנבנה בשנות ה-40 של המאה ה-20 ושימש כבית ביטחון. בשנת 1983 נפתח בבית זה מוזיאון קטן ובו מוצגים ותעודות על תולדות רוחמה. ליד הבניין יש תצוגה של כלים חקלאיים.
ליד רוחמה היה קיים כפר ערבי בשם אל-ג'מאמה (אנ') שננטש במלחמת העצמאות. בשנת 1958 נערכה במקום חפירה ארכאולוגית שחשפה שרידי מנזר ביזנטי עם רצפת פסיפס.
גלריית תמונות

אתר הראשונים בנגב
בית הביטחון
הבאר (1913) באתר הראשונים בנגב
שיחזור המשאבה
רצפת פסיפס בחורבת גממה
חדר האוכל של קיבוץ רוחמה לאחר חיפוש סליקים לכלי נשק על ידי הבריטים, 3 בספטמבר 1946
ילדי רוחמה לאחר החיפוש בבית הילדים בשבת השחורה
קיבוץ רוחמה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20
ראו גם

פנחס וזה - מוותיקי רוחמה
אבי טולדנו - גדל ברוחמה
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  "חורבת גממה (ח'רבת ג'ממה)" בספר "כל מקום ואתר" הוצאת משרד הביטחון
↑  ספר הושע, פרק ב', פסוק כ"ה
↑  אביו של עמנואל וליקובסקי
↑  יוסף ברסלבי, "הידעת את הארץ" - ארץ הנגב (הנגב הצפוני), כרך ב', הוצאת הקיבוץ המאוחד, ההסתדרות הכללית של העובדים העברים בארץ-ישראל, תשט"ז/ 1956, פרק א': "הנגב עד קום מדינת ישראל", פרק משנה כ"ה: "רוחמה בין מלחמה ומאורעות", עמ' 78–80
↑  מפה ומשם - המשקים דורות ורוחמה בדרום חוברו לרשת החשמל, דבר, 24 באוקטובר 1956
↑  גם בקיבוצים מחסלים את רפתות החלב, דבר, 1 באוגוסט 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564499105171  BnF: cb120635792 (data)  LCCN: n82143177   WorldCat (עם LCCN): n82-143177 
...
חדר האוכל ברוחמה (2008)
"יד לבנינו" - אתר הנצחה לחללי רוחמה, נחנך ב-1988 בתכנון האדריכל אלי וייסברג
יצר הרע

ביהדות, יצר הרע הוא כינוי לנטיותיו השליליות של האדם.
מקורות ושמות

בתורה מופיע בהקשר של המבול הפסוק "כי יצר לב האדם רע מנעוריו", כהסבר מדוע לא יביא הבורא עוד מבול כעונש על חטאי האנושות. הפסוק מבטא את הניגוד שבין "אשר עשה האלוהים  את האדם ישר", לבין "יצר לב האדם" שהוא רע מנעוריו. היצר הרע בהקשר זה מדבר על התאוות והדחפים הקיימים אצל בני האדם, אשר עלולים לגרום להם לפעול באופן מזיק אשר גורם רע להם ולזולתם.
בתלמוד ובמדרשים לעיתים היצר הרע מופיע כדמות חיצונית המסיתה את האדם לעבירה.
במקורות היהדות לעיתים מכונה היצר הרע בשם שטן.
במסכת סוכה מסופר על מספר שמות שהוענקו ליצר הרע:
”דרש רבי עוירא ואיתימא רבי יהושע בן לוי: שבעה שמות יש לו ליצר הרע - הקדוש ברוך הוא קראו "רע"; משה קראו "ערל"; דוד קראו "טמא"; שלמה קראו "שונא"; ישעיהו קראו "מכשול"; יחזקאל קראו "אבן"; ויואל קראו "צפוני.”
כינוי נוסף ליצר הרע הוא זקן וכסיל או מלך זקן וכסיל. מקור הביטוי במדרש רבה: ”מלך זקן וכסיל - זה יצר הרע. ולמה קורא אותו מלך? שהכל שומעין לו. ולמה קורא אותו זקן? שמזדווג לו מילדותו ועד זקנתו. ולמה קורא אותו כסיל? שהוא מלמד לאדם דרך רעה.”
רבי נחמן מברסלב אמר שליצר הרע יש לקרוא אך ורק "המדמה" כי הוא מכניס לאדם רק דמיונות לראש.