stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תסמונת התשישות המוחית
סיבות

במהלך חקר התסמונת, נמצאו גורמים שונים הקשורים להפרעה. תחילה, מצאו כי תסמונת ה-BFS נפוצה יותר בקרב גברים. עם זאת, ההבדל בין המינים נבע ככל הנראה מייצוג גבוה יותר של גברים במוסדות לימודיים גבוהים במדינות אפריקה במהלך שנות ה-60 וה-70.
יתרה מכך, מחקרים מוקדמים דווחו על קשר בין מצב סוציו-אקונומי נמוך לבין התסמונת. כמו כן, נמצא קשר בין אוריינטציה תרבותית לבין תסמיני ה-BFS, מה שהוביל להצעה של תפקידו המשוער של לחץ מאופיין תרבות בהתפתחות התסמונת. עם זאת, המחקר בתחום לא ענה על השאלה האם מדובר בהשפעה משולבת של מצב סוציו-אקונומי (כלכלי-חברתי) נמוך ולחץ מאופיין תרבות, או שמא אחד מהשניים מספיק כדי לגרום באופן עצמאי לתסמיני הפרעת ה-BFS.
לא נמצאו גורמים סוציו-דמוגרפיים כמו למשל גיל או דת הקשורים לתסמונת ה-BFS. מאוחר יותר, חוקר בשם Morakinyo ערך מבחני תפקוד קוגניטיבי בקרב הסובלים מהתסמונת, ומצא כי אנשים בעלי BFS היו בעלי אינטליגנציה ממוצעת או גבוהה מהממוצע. במחקר אחר, מצא Morakinyo כי אנשים שסבלו מהתסמונת היו גבוהים בציר הנוירוטיות, כלומר התקשו להיות רגועים, בעלי ביטחון עצמי וקרי רוח (על פי מודל חמש התכונות הגדולות). בנוסף הוא מצא כי איכות השינה היא מנבא משמעותי להפרעת BFS. הוא מצא במחקרו כי 45.5% מחולי BFS השתמשו בחומרים ממריצים, מתוך דחף הישגי להצליח בלימודים ולהפחית את הצורך בשינה. כמו כן, Omoluabi חקר את הגורמים הפסיכו-פיזיולוגיים של הפרעת ה-BFS ומצא כי הסטודנטים אשר סבלו מההפרעה היו בעלי ציונים גבוהים יותר באופן משמעותי בהשוואה לקבוצת הביקורת במדדים השונים הבוחנים: עלייה במתח השרירים, דופק, לחץ דם סיסטולי, לחץ דם דיאסטולי, רמת מוליכות עורית (מדד המשקף רמת עוררות גופנית) וטמפרטורת העור. ציונים גבוהים במדדים אלו מעידים על פעילותה של מערכת העצבים הסימפתטית (ראה ערך מערכת העצבים האוטונומית) אשר פעילה בשעת לחץ או מצוקה. העלייה בפעילות הסימפתטית גורמת לנדודי שינה, קשיי ריכוז וליקויים בזיכרון.
Prince תיאר במאמרו את אותו דחף להישגיות בקרב הסובלים מההפרעה: "לרוב התופעות החלו בתקופות של קריאה ולמידה אינטנסיביות לפני בחינות, או לעיתים רק בסופן של תקופות של לימודים אינטנסיביים. המטופלים בדרך כלל מייחסים את מחלתם לתשישות של המוח בגלל "עבודה מוחית" מוגזמת." (עמ' 561)
היסטוריה

מאז שנות ה-60, היו מספר נקודות מבט מרכזיות שניסו להסביר את התסמונת ואת הסיבות להופעתה. Prince תיאר לראשונה את התסמונת בעקבות מחקר בקרב סטודנטים באפריקה בשנת 1960. הוא כינה את המחלה Brain fag syndrome, עקב חזרה על תלונות של תשישות מנטלית בקרב הסטודנטים שסבלו ממנה. בתיעודו, תיאר Prince זכר יורובאי (Yoruba זוהי קבוצה אתנית אפריקאית הנמצאת המערב אפריקה, בייחוד בניגריה ובנין) בסוף שנות ה-20 לחייו אשר החל לסבול מכאבים חדים בראשו ונתקל בקשיים להבין את הטקסט שקרא בעת שלמד למבחן. בנוסף, הצעיר תיאר כי התקשה לקום בבוקר וללכת ללימודיו אף על פי שישן יותר מהרגיל. כאשר כתב בבחינות, הצעיר חש שהוא יודע את התשובות אך מתקשה להיזכר בהן ותיאר תחושה של "מוח ריק". בתיאורו, מצוין גם כי סבל מחולשה ומרעידות בידו הימנית כך שהתקשה לכתוב. עקב חומרות התסמינים, דחה הצעיר את לימודיו למשך מספר שנים. Prince תיאר כי התסמינים השתפרו בעזרת תרופת Largactil (או בשמה הרפואי כלורפרומאזין, היא תרופה אנטי-פסיכוטית ממשפחת הפנותיאזינים), תרגילי מדיטציה וצבירת ביטחון מחודש.
אפידמיולוגיה

לאחר דיווחו של Prince, התגלו דיווחים נוספים של התסמונת במקומות שונים באפריקה כמו ליבריה, אוגנדה, חוף השנהב ודרום אפריקה. התסמונת התגלתה גם מחוץ לאפריקה בברזיל, ארגנטינה, הודו, תאילנד, מלזיה, סין ואף בקרב יהודי אתיופיה. עם זאת, תסמונת ה-BFS נדירה למדי בקרב אנשים ממוצא מזרח אירופאי. הדמיון באופן ביטוי הלחץ והמצוקה בין תרבויות אלו עשוי להסביר את התוצאות הללו ומכאן שמדובר בהפרעה תלוית-תרבות.
טיפול

דווח על ידי Anumonye כי נמצא שיפור בקרב 80% מהמטופלים במחקר (60 סטודנטים ניגרים הסובלים מ-BFS), בסוף השבוע השני לאחר מתן טיפול ב-lorazepam (תרופה המטפלת בלחץ). יתרה מכך, מחקרים נוספים הראו כי הסובלים מ-BFS הראו שיפור לאחר טיפולי בטכניקות הרפיה, ומחקרים אחרים הראו כי נצפתה הקלה בתסמיני ההפרעה לאחר מתן תרופות נוגדות דיכאון. בנוסף, מחברים שונים הסכימו כי טיפול קוגניטיבי-התנהגותי (CBT) עשוי להיות יעיל עבור התמודדות עם הלחץ להצליח ועבור התמודדות עם נדודי שינה.
הערות שוליים

↑  Castillo, R. J., Carlat, D. J., Millon, T., Millon, C. M., Meagher, S., Grossman, S., & American Psychiatric Association., .Diagnostic and statistical manual of mental disorders, Washington, DC. ,American Psychiatric Association Press., 2007
1 2 3 4 5 6 7  Prince, R., The “brain fag” syndrome in Nigerian students., Journal of Mental Science 106(443), 1960, עמ' 559-570
1 2 3 4 5  Ola, B. A., Morakinyo, O., & Adewuya, A. O., Brain Fag Syndrome–a myth or a reality., African Journal of Psychiatry 12(2), 2009
↑  Morakinyo, O., The brain-fag syndrome in Nigeria: Cognitive deficits in an illness associated with study., The brain-fag syndrome in Nigeria: Cognitive deficits in an illness associated with study. 146(2), 1985, עמ' 209-210
1 2  Morakinyo, O., psychophysiological theory of a psychiatric illness (the brain fag syndrome) associated with study among Africans., The Journal of nervous and mental disease 168(2), 1980, עמ' 84-89
↑  Omoluabi, P. F., Psychophysiological indicants of brain fag syndrome., Wilson EB, eds, Psychology and Society. Osogbo: Igbalaiye, 1986, עמ' 112-119
↑  Anumonye, A., Treatment of ‘brain fag’syndrome, Current medical research and opinion 3(6), 1975, עמ' 367-370
↑  Morin, C. M., Blais, F., & Savard, J., Are changes in beliefs and attitudes about sleep related to sleep improvements in the treatment of insomnia?, Behaviour research and therapy 40(7), 2002, עמ' 741-752
↑  Edinger, J. D., Wohlgemuth, W. K., Radtke, R. A., Marsh, G. R., & Quillian, R. E., Cognitive behavioral therapy for treatment of chronic primary insomnia: a randomized controlled trial, Jama 285(14), 2001, עמ' 1856-1864
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תסמונת קליפסטרה

| --- | --- |
 תחום:  גנטיקה רפואית 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  C563043
 סיווגים
 ICD-10:  Q93.5 
 
תסמונת קְלִיפְסְטְרָה (Kleefstra syndrome וגם 9q34 deletion syndrome) היא תסמונת גנטית נדירה מאוד (כמאתיים מקרים מאובחנים בעולם), אשר נגרמת על ידי פגם גנטי בכרומוזום התשיעי. לתסמונת השלכות קשות על ההתפתחות והיא מתאפיינת במגוון רחב של בעיות רפואיות, קוגניטיביות ומוטוריות.
גילוי הגן האחראי לתסמונת

באפריל 2010 שונה שם התסמונת מ'תסמונת מחיקה 9q34' ל'תסמונת קליפסטרה', על שם ד"ר צ'יצקה קליפסטרה (Tjitske Kleefstra), גנטיקאית באוניברסיטת ניימכן (Nijmegen) שבהולנד. ד"ר קליפסטרה וחוקרים נוספים מצאו כי הגן Euchromatic histone-lysine N-methyltransferase 1) EHMT1) הוא האחראי לתסמונת. גן זה אחראי ליצור חלבון היסטון, ויש לו חשיבות בהשתקה של גנים מסוימים, הנחוצה להתפתחות תקינה.
במרבית המקרים שאובחנו עם התסמונת, ישנה מחיקה חלקית של חומר גנטי בקצה הזרוע הארוכה של הכרומוזום התשיעי, כלומר חלק מהכרומוזום חסר. גודל המחיקה אצל המאובחנים עם התסמונת משתנה, כך שמספר הגנים החסרים מאותו מקטע משתנה, אך בכל המחיקות הללו חסר הגן EHMT1. במיעוט המקרים אין מחיקה בכרומוזום התשיעי, אולם הגן עצמו פגום.
תורשה ואבחון התסמונת

מרבית המקרים המתועדים התרחשו 'דה נובו' (de novo), כלומר ללא תורשה גנטית. במיעוט המקרים עוברת הפגיעה הגנטית בתורשה, כשאצל אחד ההורים קיימת טרנסלוקציה כרומוזומלית של הגן. התסמונת מאובחנת כיום באמצעות בדיקת דם CGH-Array‏ (Array-comparative genomic hybridization) של ה-DNA. שכיחות התסמונת באוכלוסייה אינה ידועה, מכיוון שרק לאחרונה מאפשרת טכנולוגיית בדיקת ה-DNA אבחנה שמבדילה אותה מתסמונות בעלות מאפיינים דומים. מספר אבחנות מבדלות לתסמונת הן תסמונת דאון, תסמונת רט ותסמונת פיט-הופקינס.
מאפייני התסמונת

התסמונת מתאפיינת במגוון לקויות קוגניטיביות, התפתחותיות ורפואיות. מאפייני התסמונת כוללים עיכוב התפתחותי, מוגבלות שכלית התפתחותית, עיכוב דיבור משמעותי, היפוטוניה (טונוס שרירים חלש), עיכוב מוטורי, דלקות קשות במערכת הנשימה, אפילפסיה, מומי לב מולדים, לקות שמיעה, לקות ראייה, מיקרוצפליה (היקף ראש קטן), תווי פנים טיפוסיים, מאפיינים אוטיסטיים בילדות והפרעות נפשיות בבגרות.
תורת השדות הקלאסית

ציור של השדות החשמליים שנגרמים על ידי חלקיק בעל מטען חיובי (אדום) ועל ידי חלקיק בעל מטען שלילי (כחול)
תיאורית שדה קלאסית היא תיאוריה פיזיקלית המנבאת כיצד שדה פיזיקלי אחד או יותר מבצעים אינטראקציה עם חומר באמצעות משוואות שדה, בלי לקחת בחשבון השפעות של קוונטיזציה; תיאוריות המשלבות מכניקת קוונטים נקראות תיאוריות שדה קוונטיות. ברוב ההקשרים, המושג 'תורת שדות קלאסית' נועד במיוחד כדי לתאר אלקטרומגנטיות וכבידה, שניים מכוחות היסוד של הטבע.
ניתן לחשוב על שדה פיזיקלי כעל שיוך של גודל פיזיקלי לכל נקודה בזמן ובמרחב. לדוגמה, בתחזית מזג אוויר, מהירות הרוח במהלך יום מסוים יכולה להיות מתוארת על ידי הקצאת וקטור לכל נקודה במרחב. כל וקטור מייצג את כיוון תנועת האוויר באותה נקודה, כך שהקבוצה של כל וקטורי הרוח באזור מסוים ובנקודת זמן נתונה מהווה שדה וקטורי. ככל שהיום מתקדם, הכיוונים שבהם מצביעים הווקטורים משתנים בהתאם לשינויים בכיווני הרוח.
תיאוריות השדה הראשונות, הכבידה הניוטונית ומשוואות השדות האלקטרומגנטיים של מקסוול פותחו בפיזיקה הקלאסית לפני הופעת תורת היחסות ב-1905, והיה צורך לשנותן כדי להתאים לתיאוריה זו. כתוצאה מכך, תיאוריות שדה קלאסיות מסווגות בדרך כלל כ"רלטיביסטיות" וְכ"לא-רלטיביסטיות". תיאוריות שדה מודרניות מתבטאות בדרך כלל תוך שימוש במתמטיקה של חשבון טנזורים. פורמליזם מתמטי חלופי עדכני יותר מתאר שדות קלאסיים כחלקים של עצמים מתמטיים הנקראים אגדים וקטוריים (fiber bundles).
תיאוריות שדה לא-יחסותיות

חלק מהשדות הפיזיקליים הפשוטים ביותר הם שדות כוח וקטוריים. מבחינה היסטורית, הפעם הראשונה ששדות כאלו נלקחו ברצינות הייתה עם קווי הכוח של פאראדיי בעת תיאור השדה החשמלי. שדה הכבידה תואר אז באופן דומה.
תיאוריות שדה לא-יחסותיות > כבידה ניוטונית

תורת השדות הראשונה של כוח הכבידה הייתה תורת הכבידה של ניוטון שבה האינטראקציה ההדדית בין שתי מסות מצייתת לחוק ריבוע הפוך. תורה זו הייתה מאוד שימושית לניבוי תנועת כוכבי לכת מסביב לשמש.
לכל גוף מסיבי M יש שדה כבידה g המתאר את השפעתו על גופים מסיביים אחרים. שדה הכבידה שיוצר הגוף M בנקודה r בחלל נמצא על ידי קביעת הכוח F ש-M מפעיל על מסת בדיקה קטנה m הממוקמת ב-r, ולאחר מכן חלוקה ב-m :
קביעה שהמסה של m קטנה בהרבה מהמסה של M מבטיחה שלנוכחות של m תהיה השפעה זניחה על התנהגותו של M.
על פי חוק הכבידה האוניברסלית של ניוטון, F ( r ) ניתן על ידי
כאשר  {\hat {\mathbf {r} }} הוא וקטור יחידה המצביע לאורך הישר שמחבר מ- M עד m, ו- G הוא קבוע הכבידה של ניוטון. לכן, שדה הכבידה שיוצר M הוא:
הגילוי הניסיוני, שלפיו מסה אינרציאלית ומסה כבידתית הן שקולות, מובילה למסקנה שעוצמת שדה הכבידה למעשה זהה לתאוצה שחווה חלקיק. זוהי נקודת המוצא של עקרון השקילות, המוביל לתורת היחסות הכללית.
עבור אוסף של מסות נקודתיות, M i, הממוקמות בנקודות, r i, שדה הכבידה בנקודה כלשהי r עקב המסות הוא
ואם יש לנו התפלגות של מסה רציפה ρ במקום זאת, הסכום מוחלף באינטגרל, כך:
נשים לב שכיוון השדה הוא מהמיקום r למיקום המסות r i ; זה מובטח על ידי סימן המינוס. בקצרה, המשמעות היא שכל המסות מושכות.
בדומה לצורה הניוטונית, חוק הכבידה של גאוס הוא, בצורה האינטגרלית שלו,
בעוד שבצורה דיפרנציאלית הוא
לכן, ניתן לכתוב את שדה הכבידה g במונחים של גרדיאנט של הפוטנציאל הכבידתי φ( r ):
זוהי תוצאה של העובדה שכוח הכבידה F הוא שדה וקטורי משמר.
תיאוריות שדה לא-יחסותיות > אלקטרומגנטיות

בדומה לשדה הכבידה הקלאסית שתואר לעיל, קיימות תורות שמתארות שדות חשמליים ומגנטים שנוצרים מנוכחות של זרמים, מטענים, ומגנטים. ניתן לתאר את השדות שנוצרים הן במנוחה (סטטיקה) והן בתנועה (דינמיקה).
תיאוריות שדה לא-יחסותיות > אלקטרומגנטיות > אלקטרוסטטיקה

חלקיק בדיקה טעון עם מטען q חווה כוח F המבוסס רק על המטען שלו. לכן, אנו יכולים לתאר את השדה החשמלי E כך ש- F = qE. באמצעות עובדה זאת ובאמצעות חוק קולון, השדה החשמלי הנובע מחלקיק טעון יחיד הוא
השדה החשמלי הוא שמרני, ולכן ניתן על ידי הגרדיאנט של פוטנציאל סקלרי, V ( r ):
חוק גאוס לחשמל הוא, בצורה אינטגרלית
בעוד שבצורה דיפרנציאלית הוא
תיאוריות שדה לא-יחסותיות > אלקטרומגנטיות > מגנטוסטטיקה

זרם יציב המסומן באות I וזורם לאורך נתיב ℓ יפעיל כוח על חלקיקים טעונים בקרבת מקום השונה באופן כמותי מכוח השדה החשמלי שתואר לעיל. הכוח שמפעיל I על מטען q סמוך עם מהירות v הוא
כאשר B ( r ) הוא השדה המגנטי, אשר נקבע מ- I על ידי חוק חוק ביו-סבר:
השדה המגנטי אינו שמרני באופן כללי, ומכאן שבדרך כלל לא ניתן לכתוב אותו במונחים של פוטנציאל סקלרי. עם זאת, ניתן לכתוב זאת במונחים של פוטנציאל וקטורי, A ( r ):
חוק גאוס למגנטיות בצורה אינטגרלית הוא
בעוד שבצורה דיפרנציאלית הוא
הפרשנות הפיזיקלית לכך היא שאין מונופולים מגנטיים.
תיאוריות שדה לא-יחסותיות > אלקטרומגנטיות > אלקטרודינמיקה

באופן כללי, בנוכחות גם צפיפות מטען ρ ( r, t ) וגם צפיפות זרם J ( r, t ), יהיה גם שדה חשמלי וגם שדה מגנטי, ושניהם ישתנו בזמן. שני השדות נקבעים על ידי משוואות מקסוול, קבוצה של משוואות דיפרנציאליות המייחסות את E ואת B ישירות לצפיפות המטען החשמלי (מטען ליחידת נפח) ρ ולצפיפות הזרם (זרם חשמלי ליחידת שטח) J .
לחלופין, אפשר לתאר את המערכת במונחים של הפוטנציאלים הסקלרים והווקטוריים שלה V ו- A. קבוצה של משוואות אינטגרליות הידועות בשם פוטנציאלים מעוכבים מאפשרת לחשב את V ואת A מ- ρ ו-J, ומשם נקבעים השדות החשמליים והמגנטיים באמצעות היחסים
שדות יחסותיים > כבידה

לאחר שנמצא כי הכבידה הניוטונית אינה עולה בקנה אחד עם תורת היחסות הפרטית, אלברט איינשטיין ניסח תורת כבידה חדשה בשם תורת היחסות הכללית. תיאוריה זו מתייחסת לגרביטציה כאל תופעה גאומטרית ("מרחב-זמן") הנגרמת על ידי מסות ומייצגת את שדה הכבידה באופן מתמטי על ידי שדה טנזורי הנקרא טנזור מטרי. משוואות השדה של איינשטיין מתארות כיצד נוצרת עקמומיות זו. הכבידה הניוטונית הוחלפה כעת על ידי התיאוריה של איינשטיין, שבה הכבידה נחשבת לעיקום המרחב-זמן על ידי המסות.
משוואות השדה של איינשטיין,
מתארות כיצד עקמומיות זו נוצרת על ידי חומר ואנרגיה.
במשוואה זו,  G_{ab} הוא טנזור איינשטיין,
שנכתב במונחים של טנזור ריצ'י R ab וסקלר ריצ'י R = R ab g ab.
T ab הוא טנזור המאמץ-אנרגיה (stress-enegery tensor) ו- κ = 8πG/c 4 הוא קבוע.
ניסיונות איחוד

הניסיונות ליצור תאוריית שדה מאוחדת המבוססת על פיזיקה קלאסית הן למעשה תיאוריות שדה מאוחדות קלאסיות. במהלך השנים שבין שתי מלחמות העולם, הרעיון של איחוד כבידה עם אלקטרומגנטיות נמשך על ידי כמה מתמטיקאים ופיזיקאים כמו אלברט איינשטיין, תיאודור קלוצה, הרמן וייל, ארתור אדינגטון, גוסטב מי וארנסט רייכנבאכר.
ניסיונות מוקדמים ליצור תיאוריה כזו התבססו על שילוב של שדות אלקטרומגנטיים אל תוך הגאומטריה של תורת היחסות הכללית. בשנת 1918, ניסיון ה"גאומטריזציה" הראשון של השדה האלקטרומגנטי הוצע על ידי הרמן וייל. בשנת 1919, הרעיון של גישה חמישה-ממדית הוצע על ידי תיאודור קלוצה. מתוך כך פותחה תיאוריה בשם תאוריית קלוצה-קליין. התיאוריה מנסה לאחד את הכבידה והאלקטרומגנטיות, במרחב-זמן בעל חמישה ממדים.
ישנן מספר דרכים להרחיב את צורת הייצוג לתאוריית שדה מאוחדת אשר נשקלו על ידי איינשטיין וחוקרים אחרים. הרחבות אלו באופן כללי מבוססות על שתי אפשרויות. האפשרות הראשונה מבוססת על "הקלה" של התנאים המוטלים על הניסוח המקורי, והשנייה מבוססת על הכנסת אובייקטים מתמטיים אחרים לתיאוריה. דוגמה לאפשרות הראשונה היא הקלה של ההגבלות למרחב-זמן הארבע-ממדי על ידי התחשבות בייצוגים בעלי ממדים גבוהים יותר. דוגמה זו משמשת בתאוריית קלוצה-קליין. עבור האפשרות השנייה, הדוגמה הבולטת ביותר נובעת מהמושג של הקשר האפיני (affine connection) שהוכנס לתורת היחסות הכללית בעיקר באמצעות עבודתם של טוליו לוי-צ'יוויטה והרמן וייל.
התפתחות נוספת של תורת השדות הקוונטיים שינתה את המיקוד של החיפוש אחר תורת השדות המאוחדת מתיאוריה קלאסית לתיאוריה קוונטית. לכן, פיזיקאים תאורטיים רבים ויתרו על חיפוש אחר תורת שדות מאוחדת קלאסית. תורת השדות הקוונטית תכלול איחוד של שני כוחות יסוד אחרים של הטבע, הכוח הגרעיני החזק והחלש הפועלים ברמה התת-אטומית.
ראו גם

תורת השדות הקוונטית
מכניקת הקוונטים
לגרנז'יאן
התיאוריה של הכל
הערות שוליים

1 2 3  Kleppner, David; Kolenkow, Robert. An Introduction to Mechanics. p. 85.
↑  Griffiths, David. Introduction to Electrodynamics (3rd ed.). p. 326.
↑  Wangsness, Roald. Electromagnetic Fields (2nd ed.). p. 469.
↑  Kaluza, Theodor (1921). "Zum Unitätsproblem in der Physik". Sitzungsber. Preuss. Akad. Wiss. Berlin. (Math. Phys.): 966–972. Bibcode:1921SPAW.......966K.
↑  Weyl, H. (1918). "Gravitation und Elektrizität". Sitz. Preuss. Akad. Wiss.: 465.
↑  Eddington, A. S. (1924). The Mathematical Theory of Relativity, 2nd ed. Cambridge Univ. Press.
↑  Mie, G. (1912). "Grundlagen einer Theorie der Materie". Ann. Phys. pp. 511–534. Bibcode:1912AnP...342..511M. doi:10.1002/andp.19123420306.
↑  Reichenbächer, E. (1917). "Grundzüge zu einer Theorie der Elektrizität und der Gravitation". Ann. Phys. pp. 134–173. Bibcode:1917AnP...357..134R. doi:10.1002/andp.19173570203.
1 2 3 4 5 6 7  Sauer, Tilman (במאי 2014), "Einstein's Unified Field Theory Program",  in Janssen, Michel; Lehner, Christoph (eds.), The Cambridge Companion to Einstein, Cambridge University Press, ISBN 9781139024525 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Gadzirayi Nyambuya, Golden (באוקטובר 2007). "Unified Field Theory – Paper I, Gravitational, Electromagnetic, Weak & the Strong Force" (PDF). Apeiron. p. 321. נבדק ב-30 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  De Boer, W. (1994). "Grand unified theories and supersymmetry in particle physics and cosmology" (PDF). Progress in Particle and Nuclear Physics. pp. 201–301. arXiv:hep-ph/9402266. Bibcode:1994PrPNP..33..201D. doi:10.1016/0146-6410(94)90045-0. נבדק ב-30 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
תאוריית ניהול האימה

תאוריית ניהול האימה (Terror Management Theory - TMT) היא תאוריה בפסיכולוגיה חברתית העוסקת בהשפעת תודעת המוות על החשיבה ועל ההתנהגות האנושית. על פי תאוריה זו ישנו קונפליקט פסיכולוגי בסיסי בין הרצון לחיות לבין המודעות לכך שהמוות הוא בלתי נמנע. הקונפליקט מייצר אימה, שבתורה מנוהלת באמצעות מערכות סמליות כדי להשיג תחושת נצחיות ולאפשר חיים בעלי ערך ומשמעות. התאוריה הוצעה לראשונה על ידי החוקרים ג'ף גרינברג, שלדון סלומון וטום פיסצ'ינסקי בשנת1986 ועבודתם מבוססת על עבודותיו של האנתרופולוג ארנסט בקר, במיוחד ספרו "הכחשת המוות" אשר יצא לאור בשנת 1973 וזכה לפרס פוליצר בשנת 1974. בקר טען כי בני אדם שונים מכל בעל חיים אחר בכך שהם מודעים למותם הבלתי נמנע. על כן הם זקוקים למבנים תרבותיים שיתנו לחיים טעם ומשמעות. מתוך תפיסה זו, פותחה תאוריית ניהול האימה שרעיונה המרכזי הוא שחשיבותה הפסיכולוגית של הערכה עצמית היא ביכולתה לתמוך בהכחשה של המוות, על ידי הקניית ערך שאינו בן חלוף לאדם.
ממצאים אמפיריים רבים בתחום זה מלמדים ש:
כאשר מבליטים למשתתפים בניסוי את עובדת היותם בני תמותה, הם נעשים קנאים יותר לערכיהם התרבותיים, מחפשים דרכים להעלות את ערכם העצמי, ומחפשים אחר קשרים קרובים.
איומים על הערך העצמי, השקפות העולם התרבותיות וקשרינו הקרובים יגרמו לנגישות גבוהה יותר של מחשבות הקשורות למוות.
חיזוק הערך העצמי, השקפות העולם התרבותיות וקשרינו הקרובים מפחיתים את החרדה וחרדת המוות שעולות עקב העלאתה של עובדת המוות הבלתי נמנע למודעות.
תאוריית ניהול האימה קנתה לעצמה מקום בפסיכולוגיה, אך היא עדיין שנויה במחלוקת. אף שהיא מציגה עצמה במידה רבה כנגזרת של הפסיכולוגיה האבולוציונית, יש מהפסיכולוגים האבולוציוניים שרואים את טענותיה כמרחיקות לכת ומציעים להסביר את ממצאיה על ידי סיבות אבולוציוניות פשוטות יותר. כך נטען שהנטייה להחשיב יותר את התרבות בתנאים שבהם המוות בולט, אינה נובעת דווקא מרצון לחפש נצחיות בתרבות, כפי שטוענת התאוריה, אלא בנטייה להתאחד אל מול סכנה.
רקע

תאוריית ניהול האימה נשענת על ההנחה שלבני אדם יש צורך בהערכה עצמית, ומבוססת על עבודותיו של ארנסט בקר, במיוחד ספרו "הכחשת המוות" אשר ראה אור בשנת 1973. בקר הציע שהצורך בהערכה עצמית הוא ייחודי לאדם בגלל יכולתו לתפיסה של סמלים וזמנים, ולרפלקציה עצמית. אף על פי שתכונות אלה תורמות במידה רבה לאדפטיביות של האדם, הן גם יצרו עבורו בעיות ייחודיות. ספציפית, בעקבות מודעות זו, מסוגל האדם לתהות על מטרת קיומו, להרהר ביסוד הבלתי נשלט של היקום, ולתפוס כי הקבוע היחיד הוא הביטחון שביום מן הימים חייו יגיעו לסופם – דבר שיכול לקרות בכל רגע ומכל סיבה שהיא. על פי בקר, למודעות זו יש הפוטנציאל ליצור חרדה משתקת עבור האדם ולכן הוא מוכרח להדחיקה. על מנת להתמודד עם מציאות מודחקת זו שבעקבות אירועים מסוימים מאיימת לעלות לפני המודעות, האדם פיתח השקפות עולם תרבותיות אשר משרות סדר, משמעות ונצחיות לחווייתו. התרבויות והשקפות העולם שהן מספקות כוללות תשובות לשאלות קיומיות (כמו איך העולם נברא ומה קורה כאשר מתים), תוך הענקת משמעות, תקווה לאלמותיות (אלמותיות מילולית כמו אמונה בחיים לאחר המוות או אלמותיות סימבולית באמצעות הענקת ערך ומשמעות להיבטים מסוימים של העצמי והתרבות) והנחיות להתנהגות מוערכת ומוסרית. מבחינה זו, ייחודו של האדם הוא בהיותו יצור תרבותי.
רקע > תאוריית ניהול האימה ופסיכולוגיה אבולוציונית

תאוריית ניהול האימה מוצגת בספרות ככזאת שמתיישבת עם עקרונות האבולוציה:
על אף שהניאנדרתלים קברו מתים כבר לפני 100,000 שנים, ייתכן שעשו זאת רק מתוך מטרה להימנע מריחות לא נעימים ומחלות. אך בתקופה הפלאוליתית העליונה נהגו לקבור את המתים עם קישוטים, חרוזים, אוכל וחפצים נוספים, מה שמצביע על אמונה בחיים שלאחר המוות. תאוריית ניהול האימה גורסת שעם התפתחות קוגניטיבית מתקדמת שהייתה אדפטיבית עבור אבותינו הקדמונים, התפתחה בנקודה מסוימת גם המודעות לעובדת המוות הבלתי נמנע. פחדים ספציפיים מאיומים ממשיים שעלולים להזיק לאדם יכולים להיות אדפטיביים, אך לא כך לגבי חרדת מוות כללית, ובמיוחד אם היא מאיימת להפריע בתפקודים אדפטיביים אחרים. לכן, בני האדם פיתחו מערכת ערכים ואמונות שסיפקו הגנה מפני חרדת המוות.
תאוריית ניהול האימה ספגה גם ביקורות מפי פסיכולוגים אבולוציוניים בנוגע להתאמתה לראייה האבולוציונית המודרנית (ראו חלק "ביקורות על התאוריה").
עקרונות התאוריה

תאוריית ניהול האימה כוללת הסבר על מהותה של הערכה עצמית, מדוע האדם זקוק לה וכיצד הצורך בהערכה עצמית משפיע על התנהגותו החברתית. על פי התאוריה, ההערכה העצמית היא תחושה ממתנת חרדה הנחוצה לשם ניהול אימת המוות, ועל מנת לתחזק אותה מאמץ האדם השקפות עולם שמתאימות לתרבותו ומקנות לו סדר, משמעות ואלמותיות סמלית או מילולית.[1]
עקרונות התאוריה > מערכת הגנה מחרדת המוות

החל מילדות מוקדמת, מתפתחת מודעות עצמית והתפיסה כי יש להיות "ילד טוב" או "ילדה טובה" בעיני הדמות המטפלת על מנת לזכות בחום והגנה. להיות "ילד רע" או "ילדה רעה" משמע להסתכן בנטישה ולכן במוות. מכאן, תפיסה עצמית חיובית מקושרת לתחושות של חום וביטחון, ואילו תפיסה עצמית שלילית מקושרת לאימה.
בהמשך ההתפתחות, מתפתחת המודעות למוות ולהיותו בלתי נמנע. עם מודעות זו, ילדים מבינים כי הוריהם לא תמיד יוכלו להגן עליהם ולכן הם צריכים למצוא מקורות נוספים שיבטיחו חום, הגנה, ומניעה מחרדה ואימה. התרבות מספקת בסיס כזה בכך שקובעת ערכים, סטנדרטים ותפקידים, השקפות עולם מסוימות ואפשרות לאלמותיות. הילדים מבינים שבשביל לא לחוש אימה, הם צריכים להאמין שהם בעלי ערך בתוך הקונטקסט התרבותי אליו הם משתייכים.[1]
על פי תאוריית ניהול האימה, הערכה עצמית (self-esteem) היא תחושה ממתנת חרדה שמכילה שני מרכיבים: [1]
אמונת האדם בסיפור תרבותי שמצייר את החיים כבעלי משמעות, חשיבות ונצחיות.
אמונת האדם בהיותו משמעותי ובעל ערך בתוך השקפת עולם תרבותית זו.
לכן, על מנת לשמר את הערכתו העצמית, יעשה פעולות המשמרות את סיפורו התרבותי ופעולות המשמרות את האמונה בערכו בתוך הקונטקסט התרבותי.
דוגמאות לפעולות המשמרות את הסיפור התרבותי: לימוד פורמלי ולא-פורמלי של ערכים תרבותיים או דתיים ("והיגדת לבינך" סיפור יציאת מצרים), השתתפות בטקס דתי (קידוש, ברית מילה, הליכה לכנסייה בימי ראשון, חגיגת בר/בת מצווה), שירת ההמנון, ביקור באתרים היסטוריים, ימי זיכרון לשואה ולחללי צה"ל, מאבק על מקומות קדושים, שילוב סמלים תרבותיים בדגלים, מטבעות ומוסדות.
כל חוויה שתרמוז על כך שסיפורו התרבותי אינו אבסולוטי, יאיים על ערכו העצמי של האדם ולכן יעורר חרדה. כאשר איום מסוג זה מתעורר, מנגנוני הגנה יופעלו על מנת לחזק את האמונה בסיפור התרבותי ובערך האישי בקונטקסט זה, על מנת להפחיתו.
ניתן להסתכל על מלחמות בתור ניסיונות להוכיח עליונות ונכונות של השקפת עולם וערכים תרבותיים של קבוצה אחת על אלו של אחרת. מפתחי התאוריה מציעים כי למרות תרומתם של שיקולים פוליטיים וכלכליים לקונפליקטים, האיום האידאולוגי הוא זה שמנהיגים מתמקדים בו על מנת להניע אנשים להילחם. [1]
חשוב להבין כי הסיפור התרבותי והערכים שמשתקפים ממנו יכולים להתבטא בצורות שונות עבור אנשים שונים.
דוגמאות לפעולות המשמרות את האמונה בערך העצמי בתוך הקונטקסט התרבותי: מילוי תפקיד מצופה, עמידה בסטנדרטים מוסריים של החברה, השגת סטטוס או מעמד מוערך, הזדהות עם גיבורי תרבות וסגידה אליהם.
הסטנדרטים עשויים להשתנות עבור כל אחד ואחת, אך באופן כללי, קבלת אישורים מאחרים השייכים לאותו עולם תרבותי מקלה מאוד על היכולת להאמין בערך העצמי. כך, קשרים חברתיים, רומנטיים ומשפחתיים מספקים מקור משמעותי לתחושת הערך העצמי. לדוגמה, הורים יכולים לשאוב ערך עצמי ואף תחושת אלמותיות מקיומם והישגיהם של ילדיהם, בעקבות הידיעה שבזכותם הם קיימים וההכרה בכך שהם נחוצים להישרדותם. [1]
בהמשך המחקר אודות המערכת שממתנת את חרדת המוות הוצע מנגנון הנוסף על העלאת הערכה עצמית ותיקוף השקפות עולם, והוא יצירה ושימור של קשרים קרובים. בין השאר, במחקריהם נמצא שקשרים קרובים משרתים תפקיד של מיתון חרדת מוות ובולטות מוות גורמת להתגברות המוטיבציה ליצור ולתחזק קשרים קרובים.
עקרונות התאוריה > השערות הנובעות מהתאוריה

נערכו יותר מ-400 מחקרים בתחום תאוריית ניהול האימה במעל ל-15 מדינות שונות. ניתן לזהות בגוף מחקרי זה מספר השערות מרכזיות: השערת בולטות המוות (MS – Mortality salience hypothesis), השערת נגישות מחשבות מוות (DTA – Death-thought accessibility hypothesis) והשערת ההגנה מחרדה (Anxiety-buffer hypothesis). ההשערות צומחות מן התאוריה והן קשורות זו לזו, אך מציעות זוויות הסתכלות שונות ומכאן גם מתודולוגיות מחקריות שונות. עקב כך שהן שונות באופיין ודרך בדיקתן, האישוש שלהן מביא לתמיכה מקיפה ומשמעותית בתאוריה.