stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברל רפטור
ביוגרפיה

ברל (דב) רפטור נולד ברוז'ין (Ружин) שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום אוקראינה). היה פעיל בתנועות הנוער החלוציות "דרור" ו"החלוץ" באוקראינה והשתתף בהגנה עצמית של היהודים שם.
עלה לארץ ישראל בשנת 1920. הצטרף למפלגת אחדות העבודה. היה חבר גדוד העבודה. היה בין מקימי מפא"י בשנת 1930. היה ציר לקונגרסים ציוניים, חבר מועצת פועלי חיפה ומראשי "סולל בונה". פרש ממפא"י עם סיעה ב' והיה מראשי התנועה לאחדות העבודה. נעצר עם ראשי היישוב בשבת השחורה ביוני 1946 ונשלח למחנה רפיח.
היה חבר מועצת העם מטעם התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון ומחותמי מגילת העצמאות (זכור במיוחד בשל בואו לטקס הכרזת המדינה לבוש במכנסיים קצרים). היה חבר מועצת המדינה הזמנית ונבחר לכנסת הראשונה מטעם מפ"ם (שהייתה איחוד של מפלגת פועלים השומר הצעיר עם התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון). היה חבר הוועד הפועל של ההסתדרות מטעם מפ"ם, ולאחר התפלגותה - מטעם אחדות העבודה - פועלי ציון.
בת זוגו סוניה (לבית גרובר) הייתה ממייסדות קיבוץ יגור שליד חיפה ודודתו של השר וחבר הכנסת לשעבר יוסי שריד (אחותה של אמו של שריד, דובה).
אוטוביוגרפיה

ללא הרף: מעשים ומאבקים (רשם: אהרן מאירוביץ), 3 כרכים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ג–תשל"ו 1975.
לקריאה נוספת

יעקב גורן, ברל רפטור: חזון במעשה היום-יום, רמת אפעל: יד טבנקין – מרכז מחקרי, רעיוני ותיעודי של התק"ם, תשנ"ה 1995. (ביוגרפיה)
ג'אנט ל. נורווד

| --- | --- |

 לידה:  11 בדצמבר 1923 ניוארק, ארצות הברית 
 פטירה:  27 במרץ 2015 (בגיל 91) אוסטין, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סטטיסטיקה, כלכלה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ראטגרס  בית הספר פלטשר למשפט ודיפלומטיה 
 מוסדות:  Bureau of Labor Statistics  מכללת ולסלי 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של העבודה (2015)  עמית האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה (1974)  עמית האגודה הסטטיסטית המלכותית 
 
ג'אנט ליפה נורווד (אנגלית: Janet Lippe Norwood; 11 בדצמבר 1923 –  27 במרץ 2015) הייתה סטטיסטיקאית אמריקנית, האישה הראשונה שכיהנה כנציבת הלשכה לסטטיסטיקת עבודה של ממשלת ארצות הברית.
ביוגרפיה

נורווד נולדה וגדלה במדינת ניו ג'רזי. היא קיבלה תואר ראשון בכלכלה ממכללת ניו ג'רזי לנשים (כיום חלק מאוניברסיטת ראטגרס) ב-1945. לאחר מכן קיבלה תוארי מוסמך ודוקטור בכלכלה מאוניברסיטת טאפטס במסצ'וסטס. לאחר מכן לימדה במכללת וולסלי והייתה עמיתת מחקר באוניברסיטת טאפטס.
ב-1963 החלה לעבוד בלשכה לסטטיסטיקה של נתוני עבודה של ממשלת ארצות הברית (BLS). היא התקדמה בסולם הדרגות, ב-1979 מונתה לתפקיד נציבת הלשכה על ידי הנשיא קרטר. כהונתה כנציבה הוארכה פעמיים על ידי הנשיא רייגן. כן כיהנה תחת הנשיא ג'ורג' בוש.
במהלך עבודת בלשכה הייתה אחראית במשך כ-10 שנים על הפיתוח והאמידה של מדד המחירים לצרכן בארצות הברית, וכן של המדד הבינלאומי המקביל. היא הייתה אחראית להשקה של סקר המחירים שלפיו חושב המדד. כנציבה טיפחה את הקשרים בין הלשכה ובין קהילת המחקר האקדמית, ואת שיתוף הפעולה עם ארגונים פדרליים אחרים שעסקו בסטטיסטיקה לאומית, וביניהם לשכת מפקד האוכלוסין והמרכז הלאומי לסטטיסטיקה של נתוני בריאות. במהלך 13 שנות הכהונה שלה כנציבה העידה בפני הקונגרס 137 פעמים.
נורווד לא היססה למתוח ביקורת על אישי ציבור כאשר היה צורך בכך. במקרה אחד התעמתה עם הנשיא ניקסון כאשר ניסה לגרום לשינוי נוסח של פרשנות לנתונים בהודעה לעיתונות לה הייתה אחראית. כן פרסמה הודעה בה ביקרה אמירה של הנשיא רייגן שאמר כי "כאשר אנשי הלשכה אינם אוהבים את הנתונים הם משנים אותם", בהתייחסו לנתוני האבטלה. נורווד הבהירה כי אי ההבנה של הנשיא נובעת מכך שהלשכה מפרסמת שתי סדרות של נתונים: האחת ללא תקנון, והשנייה עם תקנון להשפעות עונתיות.
ב-1991 פרשה נורווד מתפקידה כנציבת הלשכה והייתה לחוקרת בכירה במכון המחקר Urban Institute, שם עבדה עד 1999. במקביל, מונתה ב-1993 על ידי הנשיא בוש ליושבת ראש הוועדה המייעצת לעניין דמי אבטלה, כהונתה בתפקיד זה הוארכה על ידי הנשיא קלינטון, והיא שירתה בו עד 1996.
נורווד סיכמה את שנות עבודתה בממשל הפדרלי ואת חזונה לעתיד הסטטיסטיקה בממשל בספר שהוציאה לאור בשנת 1995.
הכרה מקצועית

נורווד נבחרה כעמיתת האיגוד האמריקני לסטטיסטיקה ב-1974 והייתה נשיאת האיגוד בשנים 1989–1990. כן הייתה עמיתה בחברה המלכותית לסטטיסטיקה וחברה במכון הבינלאומי לסטטיסטיקה. הוענקו לה תוארי דוקטור כבוד מטעם אוניברסיטת קארנגי מלון, האוניברסיטה הבינלאומית של פלורידה, אוניברסיטת ראטגרס ואוניברסיטת הארוורד.
בשנת 2002 הכריז בית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת אלבמה בבירמינגהם כי פרס על שמה יוענק מדי שנה לסטטיסטיקאית בעלת הכרה בינלאומית שתרמה תרומה משמעותית לסטטיסטיקה.
הערות שוליים

↑  Janet Lippe Norwood, Organizing to Count: Change in the Federal Statistical System, The Urban Institute, 1995, ISBN 978-0-87766-635-6
↑  Janet L. Norwood Award (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416132805171  ISNI: 0000 0000 8205 642X  LCCN: n79091841  NARA: 10583026  NLA: 36291352  NTA: 153797649  VIAF: 20964602   WorldCat (עם VIAF): 20964602
ארמון הורדוס בקיסריה

| --- | --- |

הברכה בשונית הסלע, השריד העיקרי של הארמון
 מידע כללי
 סוג:  ארמון, אתר ארכאולוגי 
 כתובת:  קיסריה 
 מדינה:  ישראל 
 
ארמון הורדוס בקיסריה, הידוע גם כארמון שונית הסלע, היה ארמון הקיץ של הורדוס מלך יהודה בקיסריה. הארמון הוקם על ידי הורדוס במהלך בנייתה מחדש של קיסריה בשנת 22 לפנה"ס.
הארמון הוקם על שונית סלע מוקפת מים משלושת רוחותיה.
תיאור

הארמון מוקם בסמוך להיפודרום והתיאטרון, על שונית סלע בולטת לתוך הים. במרכז השונית מצויה ברכה מלבנית, החצובה אל תוך סלע הכורכר. הבריכה זוהתה בידי אלכסנדר פלינדר כבריכת דגים, מעין שוק דגים. במהלך החפירות ארכאולוגיות שבוצעו באתר ב-1976 התגבשה ההנחה כי המבנה נבנה כארמונו של הורדוס, וכי הברכה שבמרכזו הייתה במקורה בריכת שחייה.
שונית הסלע היא כבת מאה מטר על כ-55 מטר, ומרביתה איננה ניתנת לחפירה. את השרידים שטפו ככל הנראה גלי הים, השוטפים את השונית בחורף. רק רצועה צרה ברוחב כעשר מטר שאיננה מושפעת מפעולת גלי הים נותרה לחפירה בקצה המזרחי של השונית. מרבית השרידים הנראים לעין על פני שונית הסלע, רבים מהם חציבות בסלע, שייכים לבניין אחד שעיצב את דמותה הנוכחית של השונית. חלק מהחציבות נועדו לעצב את קומת הקרקע של הבניין וחלקן יצרו את הברכה. קיימות עדויות עקיפות כי הברכה הייתה מוקפת משלושה עברים בסטווים, וניתן לראות בחצר הפתוחה לשמים עם הברכה הגדולה במרכזה חצר מוקפת טורי עמודים.
ברכת השחייה חצובה כמעט כולה בסלע האם. גודלה הוא 18x35 מטר ועומקה המרבי כיום הוא כ-1.2 מ', אך במקור היה גובהה רב יותר. מפלסי הרצפות של החדרים ממזרח וקטע של סלע האם מצפון לברכה, מצביעים על כך שהרצפה סביב הברכה הייתה גבוהה כ-80 ס"מ משפת הברכה במצבה הנוכחי, דבר שמעמיד את עומקה על כשני מטר. נדמה כי לצד החציבה הוגבהו דופנות הבריכה, הגבהה שנעלמה בגלל פעולת גלי הים. בברכה שרדו קטעי טיח הידראולי, דבר המצביע על שימוש במים מתוקים, כיוון שטיח זה חסר תועלת כשמדובר במי ים. מי הבריכה היו כנראה מי תהום שבאו משתי ברכות קטנות שנחשפו ליד הפינה הדרומית-מזרחית של הברכה. במרכז הברכה מצוי בסיס מלבני, יסוד לפסל או מצבה.
הכניסה לארמון הייתה מכיוון צפון-מזרח, אזור שהקרקע בו הייתה גבוהה כגובה קומה אחת מעל שונית הסלע. מן הכניסה ניתן היה לעלות בגרם מדרגות אל הקומה השנייה או להמשיך, תוך כדי פנייה, ישירות אל הרחבה שהקיפה את הברכה, שהייתה לב הבניין. בעקבות חורבן המבנה, ידועה רק תבנית האגף המזרחי של הבניין, שכלל כחמישה חדרים, שניצבו בסימטריה כלפי ציר האורך של הבניין. החדר האמצעי מביניהם היה הגדול מכולם ושימש לקבלת קהל או טרקלין. במרוצת הזמן פורק הקיר הפונה אל הברכה, והחדר שמצפון לטרקלין חולק לשניים, כשבאחד משני החדרים הוכנסו סידורי חימום עם תנור בצדו המזרחי של החדר. לא נחשף כאן במקביל חדר קר, אך דומה כי הברכה שבמרכז הבניין מילאה פונקציה זו. בנוסף נחשפו מצפון-מזרח לבניין, בסמוך לכניסה אליו, שרידי מקווה טהרה אשר ככל הנראה השתייך לבניין המקורי, אף על פי שהיה בצדו.
בשרידי החדרים המערביים נחשפה רצפת פסיפס בדגמים גאומטריים (אהוד נצר הציע לתארכה כהרודיאנית, ויש המאחרים זאת).
שימושים מאוחרים

החל מהשנה השישית לספירה שימש הבניין כמפקדה (פרטוריום). על פי החפירות שבוצעו באתר, המשיך הבניין לשמש בית מגורים מפואר וארמון במשך התקופה הרומית ועד לשלהי התקופה הביזנטית. אמנם בבניין ובמתחם הסמוך אליו ממזרח נעשו במשך השנים שינויים, אך ככלל המשיך הבניין לפעול כבית מגורים מפואר. שני חלקי עמודים שנמצאו בתחום הארמון, הנושאים כשש כתובות, מציינים שמות של ארבעה נציבים רומים ששלטו באזור עד לתחילת המאה הרביעית לספירה.
הארמון של הורדוס הוסב לשמש כמקום מושבם של המושלים הרומיים ובתקופה זו נוספו לו חדרי משרדים שונים, כמו כן נוסף לארמון בית מרחץ שברצפתו לבנים הטבועים בטביעות חותם של הלגיון העשירי פרטנסיס. מדרום לארמון נפרס שטח שעליו נבנו וילות של אנשים אמידים שהתעשרו מבעלות על אדמות (באזור השרון). מצפון לכל אחת מן הווילות היה רובע של מחסנים אשר שייך היה לבעל הווילה. נמצאו בנוסף אסמי תבואה תת-קרקעיים.
בספר מעשי השליחים בברית החדשה, מוזכר ארמונו של הורדוס כמקום כליאתו של פאולוס במשך שנתיים.
שכבות אפר שנמצאו בארמון מראות שהארמון נהרס בקרב מזוין, כנראה במהלך הכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה השביעית.
חפירות

הממצא הבולט באתר, הבריכה המלבנית החצובה במרכז שונית הסלע נזכרת בסקרים הרבים שנעשו בקיסריה בעיקר במאה ה-19 ובראשית המאה ה-20. אחד החוקרים, האדריכל הימי אלכסנדר פלינדר, אף ערך סקר מדוקדק של השרידים הגלויים לעין. הוא הציע לראות בברכת המים בריכת דגים, מעין שוק דגים.
חפירות ארכאולוגיות מסודרות בוצעו באתר לראשונה ב-1976 על ידי אהוד נצר וישראל לוין. בחפירות אלו התגבשה ההנחה כי המבנה נבנה כארמונו של הורדוס, וכי הברכה שבמרכזו הייתה במקורה ברכת שחייה. מיעוט החומר הקרמי הקשה על החופרים לקבוע עובדה זאת בוודאות.
באוגוסט 1990 נערכה עונת חפירות נוספת המתחם, על ידי קטרין גליסון וברברה בורל ובהשתתפות אהוד נצר מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת פנסילבניה, ועונת חפירות נוספת מטעם אוניברסיטת פנסילבניה נערכה ביולי-אוגוסט 1992. בעקבות חפירות אלו נקבע בוודאות שאת הארמון אכן בנה הורדוס, והתבררו פרטים רבים הן על הארמון המקורי הן על השלבים המאוחרים לקיומו.
גלריה

קטע
תמונת הארמון, חלק מהפסיפס שברצפה המזרחית נראה
תמונה מהאוויר
לקריאה נוספת

ישראל לוין ואהוד נצר, קיסריה, חדשות ארכאולוגיות נז-נח, תשל"ו-1976
אהוד נצר, קיסריה – 1979, חדשות ארכאולוגיות עח/עט, ניסן תשמ"ב - אפריל 1982‏, JSTOR 23471911
יוסף פורת, יהודה נאמן ורדואן בדחי, קיסריה, חדשות ארכאולוגיות צה, תש"ן-1990
אהוד נצר, ברברה בורל וקתרין גליסון, קיסריה - ארמון הצוק, חדשות ארכאולוגיות קא/קב, התשנ"ד 1994‏, JSTOR 23473671
הערות שוליים

↑  Barbara Burrell, "Palace to Praetorium: The Romanization of Caesarea', in Caesarea Maritima: a retrospective after two millenia, Avner Raban, Kenneth G Holum (eds.), 1996, p.241-247; Kathryn L. Gleason, 'The promontory palace at Caesarea Maritima: Preliminary Evidence for Herod's Praetorium', JRA 11, (1998), pp. 29
↑  מעשי השליחים, כ"ג,  25
↑  אהוד נצר, ברברה בורל וקתרין גליסון, קיסריה - ארמון הצוק, חדשות ארכאולוגיות קא/קב, התשנ"ד 1994‏, JSTOR 23473671
שחזור של הארמון
בעיר ללא גבולות

| --- | --- |

 בימוי:  אנטוניו הרננדס 
 הופק בידי:  חוסה נויה
 תסריט:  אנריקה בראסו אנטוניו הרננדס
 עריכה:  פטרישיה אניס חבייר לאפאיל
 שחקנים ראשיים:  לאונרדו סברגליה פרננדו פרנאן גומס
 מוזיקה:  ויקטור רייס
 צילום:  אונץ' מנדיה
 מדינה:  ארגנטינה, ספרד 
 חברת הפקה:  Patagonik Film Group, Zebra Producciones, Icónica 
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2002
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  ספרדית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט דרמה 
 תקציב:  3,000,000 אירו
 פרסים:  פרס גויה לתסריט ולשחקנית משנה
 דף הסרט ב־IMDb
 
בעיר ללא גבולות (בספרדית: En la ciudad sin límites) הוא סרט קולנוע ספרדי - ארגנטינאי שיצא לאור ב-2002, בבימויו של אנטוניו הרננדס. הסרט, שהוא דרמת-מתח פסיכולוגית, עוסק ביחסים שבתוך משפחה ספרדית על רקע מחלתו הקשה של אב המשפחה וסודות מן העבר. הסרט זכה בשני פרסי גויה ב-2003: לתסריט ולשחקנית המשנה, ג'רלדין צ'פלין.
תקציר העלילה

מקס, האב במשפחה ספרדית מבוססת, מאושפז בבית חולים בפריז לצורך טיפול במחלתו שאובחנה כסרטן מתקדם. אשתו, שלושת בניו ומשפחותיהם משתכנים במלון בפריז כדי לסעוד את האב. האב, המגלה סימנים של בלבול, מנסה להתקשר למספר טלפון שאיננו קיים ואף מנסה להימלט מבית החולים. למרות מאמציהם לדאוג לטיפול באב, נראה כי האם ושני בניו המבוגרים, הסבורים כי תופעת הבלבול היא שיטיון הנובע ממצבו הרפואי, השלימו עם מותו הקרב וכבר מתחילים לתכנן את מכירת החברה המשפחתית. רק בנו הצעיר, ויקטור, שהגיע מארגנטינה יחד עם חברתו הארגנטינאית, לאחר היעדרות ממושכת מספרד, מנסה באמת להתקרב אליו ומנסה להבין מה מציק לאביו, מדוע הוא מתנהג כנרדף ומדוע הוא מנסה להתחמק מכל בני משפחתו ופוחד מהם.
במקביל, מלווה הסרט את היחסים שבין האחים ונשותיהם. מתברר כי לוויקטור היה רומן סודי עם כרמן, אשת אחיו האמצעי. האח הבכור, לואיס, שמגיע לפריז עם גרושתו וילדיהם, מופתע כשבת זוגו הנוכחית מגיעה למלון בפריז ומתפתחת מריבה בין שתי הנשים.
ויקטור מתחיל לחקור אחר הסימנים שמשאיר אביו: מספר טלפון ישן, אדם בשם רנסל (Rancel) ומשפטים תמוהים של אביו המזהירים את רנסל האלמוני מפני עלייה לרכבת שתביא את מותו. אמו מכחישה את קיום כל הפרטים הללו ומייחסת את התנהגות האב למצבו הרפואי המתדרדר, אך בעת שוויקטור מגיע בפעם אחת לביקור בבית החולים, הוא רואה בסתר את אמו כשהיא גוערת בכעס באביו החולה ומנופפת מולו בספר שהאב קורא (שם הספר הוא "בעיר ללא גבולות"). ויקטור עוזר לאב להימלט מבית החולים והם מגיעים לדירה פריזאית ישנה ומתברר כי לאב יש מפתח לדירה. מנהל משק הבית בבניין מספר לוויקטור כי כבר 40 שנה הדירה עומדת ריקה ובעליה מסרבים למכור אותה. האב מתמוטט ברחוב וויקטור נאלץ להחזירו לבית החולים, שם מתכוננים לנתחו - ניתוח שהרופאים סבורים כי הוא הכרחי אך מסוכן.
ויקטור מגלה כי רנסל האלמוני היה שותפו של אביו למחתרת הקומוניסטית, שפעלה בתקופת שלטונו של פרנקו בספרד. רנסל הוסגר לשלטונות וייתכן כי מת בכלא. ויקטור מנהל מרוץ נגד הזמן כדי להספיק ולתת לאביו את מבוקשו לפני הניתוח שממנו אולי לא יתעורר ומגלה בסוף כי הסוד שחשף מורכב הרבה יותר.
שחקנים ראשיים

לאונרדו סברגליה - ויקטור
פרננדו פרנאן גומס - מקס (האב)
ג'רלדין צ'פלין - מארי (האם)
אנה פרננדס - כרמן (אשת אלברטו)
אדריאנה אוזורס - פילאר (גרושת לואיס)
לטיציה ברדיצ'ה - איילין (חברתו של ויקטור)
רוברטו אלוורס - לואיס
אלכס קסנובאס - אלברטו
ביקורת

רוב הביקורות לסרט היו חיוביות. בחלק מהן זכה צוות השחקנים לשבח על משחקו וחלק מהביקורות הדגישו את איטיותו של הסרט שלעיתים פוגעת בו. המבקר הבריטי אלי קטרל (Ali Catterall) משבח את הסרט ומציין במיוחד את המשחק ואת המוזיקה. אורי קליין רואה את הסרט, בראש ובראשונה, כמותחן פוליטי המנסה לבחון את המעבר מהמאבק המסורתי בין השמאל והימין הפוליטיים למאבק בין המינים, אולם הוא סבור שהבמאי נכשל בעיקר עקב התסריט, הלקוי לדעתו, שממקם את העלילה במפגש המשפחתי שנדון בקולנוע כבר במקרים רבים וגולש לעלילה הידועה מראש. וסלי מוריס, מבקר הסרטים של הבוסטון גלוב, סבור שהדגש בסרט הוא היחס השונה של הדורות במשפחה לנושאים שהם טאבו וכי מה שמטריד את ויקטור אינו תוכן הסודות המשפחתיים אלא השמירה והשומרים עליהם.
בסיום הסרט מקדיש הבמאי את הסרט לאביו. הרננדס טען כי הסרט הושפע מהתהליך אותו עבר בעצמו בעת שאביו התמודד עם מחלת הסרטן ממנה נפטר וכי דמותו של ויקטור היא אידיאליזציה של דמות עצמו.
הערות שוליים

↑  רביעי בחמש - עיר ללא גבולות, סינמטק הרצליה
1 2  Ali Catterall, The City Of No Limits (En La Ciudad Sin Límites) (2004), אתר BBC, ‏ 18 באוגוסט 2004
↑  Wesley Morris, Strong performances make 'City' worth a visit, הבוסטון גלוב, 23 בינואר 2004
ארמון הורדוס בירושלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארמון, מבנה לשעבר 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°46′34″N 35°13′41″E﻿ / ﻿31.77608333°N 35.22803611°E﻿ / 31.77608333; 35.22803611
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) ארמון הורדוס בירושלים(למפת ירושלים העתיקה רגילה) ארמון הורדוס בירושלים(למפת ירושלים רגילה) ארמון הורדוס בירושלים(למפת ירושלים מוגדלת) ארמון הורדוס בירושלים
 
מפת ירושלים בשלהי תקופת בית שני (על פי אייל מירון (עורך מדעי), , מכון מגלי"ם, הוצאת מגיד). למידע על מקום, לחצו עליו
דגם ארמונו של הורדוס בדגם ירושלים בסוף ימי בית שני בפינה הצפון מערבית של חומות העיר העליונה. שלושת המגדלים הם היפיקוס, פצאל ומרים. ממש מתחת לשני האחרונים נראה חלק מהשחזור של בניין הארמון עצמו.
ארמון הורדוס בירושלים נבנה על ידי הורדוס ברבע האחרון של המאה ה-1 לפנה"ס. המבנה שכן בחומה הצפון מערבית של העיר העליונה של ירושלים. הורדוס התגורר בארמון כמעון ראשי, אך לא דרך קבע, שכן היו בבעלותו ארמונות נוספים, בהם מצדה, הרודיון וקיסריה. מהארמון בירושלים לא נותר היום דבר מלבד חלקים ממתחם החומות והמגדלים שמסביב, ששונו רבות הכלולים במתחם מגדל דוד והקישלה.
מיקום ומבנים נלווים

ארמונו של הורדוס בירושלים ניצב לאורך חומת העיר המערבית, באזור הרובע הארמני של היום, מהקישלה ועד לחומה הנוכחית (העות'מאנית) ממערב לשער ציון. הארמון כלל שני אגפים שהופרדו בגן גדול. מצפונן למתחם, באזור מגדל דוד ושער יפו של היום, הקים הורדוס שלושה מגדלים ענקיים, כמגן נוסף ומקלט אחרון למקרה של סכנה. אלה הוא קרא על שם אנשים קרובים אליו - היפיקוס על שם חבר, פצאל על שם אחיו, ומרים על שם אשתו החשמונאית. מגדלים אלו חיזקו את הפינה הצפון מערבית של החומה הראשונה, חומת העיר שנבנתה על ידי החשמונאים בין 152 ל-134 לפני הספירה. מבין שלושת המגדלים, רק החלק התחתון המאסיבי של מגדל היפיקיוס (או מגדל פצאל, לפי כמה חוקרים) שרד. בחצר מגדל דוד נמצאו שרידים של שני מגדלים חשמונאים קדומים יותר (המגדל הדרום והתיכון), שאינם קשורים למגדלים ההרודיאנים.
במהלך התקופה הביזנטית, המגדל, ובהרחבה המצודה כולה, קיבלו את שמו החלופי - מגדל דוד - לאחר שהביזנטים, שזיהו בטעות את הגבעה כהר ציון, הניחו שהיא ארמונו של דוד. שם זה נמצא בשימוש עד היום, אם כי במאה ה-19 צריח עות'מאני שהוקם בין השנים 1635–1665 מעל החומה הדרומית של המצודה נהיה למזוהה עם "מגדל דוד".
תיאור

כמו בית המקדש שלו, ארמונו של הורדוס נבנה על במה מוגבהת של כ-500 מטר (צפון-דרום) על 150 (מזרח-מערב). נשען על סדרה של קירות תמך המתנשאים לגובה של 4 עד 5 מטרים. הארמון כלל שני מבנים מרכזיים, כל אחד עם אולמות אירועים, מרחצאות ומקומות לינה למאות אורחים. שני האגפים נקראו על שם אגריפס ואוגוסטטוס קיסר. במרכז הארמון היו גנים עם אכסדראות. השטח כלל חורשות, תעלות ובריכות מצוידות במזרקות ברונזה. הפריטוריום בארמון היה לאחר מותו של הורדוס למעון הרשמי של הנציבים הרומאים בבואם לירושלים במהלך חגים גדולים, וכנראה היה מקום משפטו של ישו על ידי פונטיוס פילאטוס.
מצפון לארמון הורדוס היו שלושת המגדלים העצומים,
מגדל פצאל היה הגדול ביותר. הוא נקרא על שם אחיו של הורדוס והתנשא לגובה של 145 רגל.
מגדל היפיקוס נקרא על שם חברו של הורדוס והתנשא לגובה 132 רגל.
מגדל מרים נקרא על שם אשתו החשמונאית של הורדוס אותה הוציא להורג. יוסף בן מתתיהו כותב עליו "כי חשב המלך, אשר נאה לפאר את המגדל הנקרא על שם אשתו יותר מהמגדלים האחרים, הנקובים בשמות הגברים, תחת אשר היו המגדלים האלה חזקים יותר ממגדל האשה". הוא התנשא לגובה 74 רגל ונחשב ליפה מבין השלושה.
תיאורו של יוספוס

יוסף בן מתתיהו תיאר בצורה חיה את הארמון
ונפלא היה גם גודל האבנים, כי לא מאבני השדה הוקמו המגדלים האלה, ואף לא מאבנים, אשר ישא אותן אדם בכתף, כי אם מאבני גזית, כולן שיש לבן וארך האבן האחת היה עשרים אמה ורוחבה וקומתה עשר, עשר אמות, והן חוברו אשה אל אחותה, עד כי נדמה כל מגדל לעין רואה כבנוי כולו מסלע אחד, אשר חלו בו אחרי כן ידי הסתתים ונתנו לו את תבניתו ועשו מקצועותיו, ולא נכרו הסדקים בין האבנים המדובקות. המגדלים האלה נמצאו בצפון החומה, ומבית חובר אליהם ארמון המלך אשר קצרה לשון אדם למנות את שבחו, כי היה כלול בהדרו ובפאר חסנו. ומסביב לו התנוססה חומה גבוהה שלשים אמה, אשר נמצאו בה ברווחים שוים מגדלי תפארה וחדרים גדולים לסעודה ויציעי אורחים למאות. מי יוכל לתאר את מרצפת הבנינים האלה, אבנים מאבנים שונות ויקרות, אשר הובאו מכל הארצות למכביר. ומה נפלא היה ספון החדרים בגודל קורותיו המקפות לתפארה, ולא היה קץ למספר החדרים ולעשר תכונתם ושפעתם. וכל חדר היה מלא כלי בית, ורוב הכלים בהם היו כסף וזהב, ואסטוניות מסביב לחדרים השתרגו יחד ועמודים ומעמודים שונים נמצאו בהם, וחלל האוויר היה ירוק כולו כי עצים מעצים שונים צמחו שם ובין העצים היו שבילים ארוכים לשוח ומסביב לאלה נמצאו ברכות עמוקות ומקווי מים מלאים ובכל מקום מזרקות נחשת רבים מאד, אשר קלחו מהם מים, ומסביב לברכות היו מגדלים קטנים רבים, שובכים ליוני הבית. אכן לא יוכל איש לפרש את כל הדר ארמון המלך כהלכה, ועד'היום הזה מאדיב את הנפש זיכרון השממה, אשר עשתה בו אש השודדים. בי לא הרומאים שלחו את הבנינים האלה באש, רק שונאי העיר מבית כאשר סיפרנו למעלה, כי בראשית המרד יצאה אש מן הבירה (אנטוניה), ועברה אל ארמון המלך ואכלה את עליות שלשת המגדלים.
גורל הארמון

עם הקמת הפרובינקיה הרומית יהודה בשנת 6 לספירה, מושליו - בעלי דרגת פרפקט עד שנת 41 ובדרגת פרוקורטור לאחר מכן - תפסו מקום מגורים בארמונו של הורדוס.[דרוש מקור] בשנת 66 לספירה, המושל הרומי גסיוס פלורוס הקים צליבה המונית של יהודים, ועורר את המרד הגדול. המורדים נכנסו ושרפו את הארמון. רק שלושת המגדלים נותרו עומדים חלקית.[דרוש מקור] כאשר טיטוס הרס את רוב ירושלים בשנת 70 לספירה, נמנע מלהרוס אותם ואת מקצת מן החומה המערבית עבור מחנה הלגיון העשירי פרטנסיס מקובל לראות במחנה כישב על כל הגבעה המערבית ושטח ארמונו של הורדוס, אך יש הטוענים כי עיקר שטח המחנה היה צפונית יותר, בדרום הרובע הנוצרי והמוריסטאן. אחד המגדלים - מגדל היפיקוס (או פצאל) שנבנה מחדש על בסיסו השלם - נודע בשם מגדל דוד, שם שהתקבל בתקופה הביזנטית, בעקבות זיהוי הגבעה המערבית עם הר ציון.
העדויות מלמדות שצלבנים התבצרו והגבירו את חומת העיר החשמונאית בעובי של 15 רגל ושהערבים, שכבשו את ירושלים ב-637, עשו כמותם גם כן.
במהלך שנות ה-1160 בנו מלכי ירושלים הצלבנית באותו שטח כללי ארמון מלכותי משלהם, שלא נותר ממנו כמעט כלום.
מחנה מצרי מהמאה ה-19 שהפך מאוחר יותר לכלא נבנה בסמוך לחפיר הדרומי של המצודה ושימש את חיילי איברהים פאשה (1834-40/41), הטורקים (1840/41-1917), הבריטים (1917–48), הירדנים (1948–67) ובחלקים על ידי משטרת ישראל לאחר 1967. מוזיאון מגדל דוד, מנהל גם את בניין קישלה.
חפירות במאה ה-20 וה-21

בשנות ה-70, חפירות מחוץ לחומת העיר חשפו מערכת ניקוז השייכת לארמון. המערכת הובילה מים מהארמון אל גיא בן הינום. בשנת 2001, חפירות חשפו שני קירות תמך של הארמון. בחפירות של רות עמירן ואברהם איתן נחשפו גם חלקים מהמבנה העל הכולל קטעי טיח צבוע. חפירות נוספות חשפו בריכת שחיה שהייתה חלק מהארמון.
הערות שוליים

↑  הלל גבע, The 'Tower of David'—Phasael or Hippicus?, Israel Exploration Journal 32, מס' 1/2, 1981‏, JSTOR 27925783.
↑  Benoit, Pierre (1971). "L'Antonia D'Hérode le Grand et le Forum Oriental D'Aelia Capitolina". Harvard Theological Review (באנגלית). Cambridge, U.K.: Cambridge University Press. 64 (2–3): 135–167. doi:10.1017/S0017816000032478. ISSN 0017-8160.
1 2  יוסף בן מתתיהו, ‏תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, בתרגומו של ד"ר י.נ. שמחוני, הוצאת שטיבל, תרפ"ג (1923), באתר "דעת"
↑  יוסף בן מתתיהו, ‏תולדות מלחמת היהודים ברומאים, ספר שביעי, פרק ראשון, באתר "דעת"
↑  דורון בר, ‏גבולה הדרומי של 'איליה קפיטולינה' ומיקומו של מחנה הלגיון הרומי העשירי, קתדרה 69
1 2  דליה שחורי, "הארמון חולק לאולמות משתה עצומים... נפלאות היו התקרות", באתר הארץ, 2 בדצמבר 2001
↑  Adrian J. Boas. Jerusalem in the Time of the Crusades: Society, Landscape and Art in the Holy City under Frankish Rule. Pages 79-82. Routledge 2009. מסת"ב 9780415488754.
↑  David Eisenstadt. Jerusalem in the Crusader Period. Bar-Ilan University, Internet Educational Activities, 1997. "Adjoining the Citadel to the south was the royal palace of the Crusader kings." (אורכב 06.07.2020 בארכיון Wayback Machine)
↑  שלמה צזנה, להשתכשך בהיסטוריה: הצצה לבריכת התענוגות של הורדוס, באתר ישראל היום, 5 בנובמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293454005171  VIAF: 316592846   WorldCat (עם VIAF): 316592846 
"מגדל דוד" — הנראה כאן מהחצר הפנימית של המצודה — נבנה על בסיס מגדל היפיקוס.
ג'אני אינפנטינו

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1970 (בן 54) בריג-גליס, שווייץ 
 מדינה:  שווייץ, איטליה 
 השכלה:  אוניברסיטת פריבור  אוניברסיטת נשאטל 
 תפקיד:  נשיא פיפ"א (26 בפברואר 2016–2027)  UEFA General Secretary (אוקטובר 2009–מרץ 2016)  member of the International Olympic Committee (2020) 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  עיטור הידידות (רוסיה) (2019) 
 חתימה:   
 
ג'אני אינפנטינו
ג'ובאני וינצ'נצו "ג'אני" אינפנטינו (באיטלקית: Giovanni Vincenzo "Gianni" Infantino; נולד ב-23 במרץ 1970) הוא מנהל כדורגל שווייצרי ממוצא איטלקי. היה המזכיר הכללי של אופ"א מאז 2009. ב-26 בפברואר 2016 נבחר לנשיא פיפ"א, במקום ספ בלאטר המושעה. ב 16 במרץ 2023 נבחר שוב וממשיך לכהן כנשיא פיפ"א עד הבחירות הבאות שיתקיימו בשנת 2027.
ביוגרפיה

אינפנטינו נולד בבריג-גליס למשפחה איטלקית שהגיעה מקלבריה ולומברדיה. הוא למד משפטים באוניברסיטת פריבור.
היה יועץ משפטי של מספר קבוצות כדורגל בליגה האיטלקית, השווייצרית והספרדית. כן כיהן כמזכ"ל המרכז הבינלאומי ללימודי ספורט של אוניברסיטת נשאטל בשווייץ. בשנת 2000 החל לעבוד באופ"א, במגוון תפקידים בתחום המשפטי, המסחרי והמקצועי. ב-2009 מונה למזכ"ל אופ"א.
אינפנטינו כיהן בוועדת הרפורמה של פיפ"א. ב-2016 נבחר לנשיא פיפ"א. ב-2023 נבחר שוב וימשיך לכהן עד הבחירות הבאות שיתקיימו בשנת 2027.
חיים אישיים

אינפנטינו נשוי ללינה אל-אשקר, ממוצא לבנוני, ואב ל-4 ילדים.
הערות שוליים

↑  2016 FIFA Reform Committee
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810531393505606  GND: 1084377071  ISNI: 0000 0003 9487 4827  NTA: 327987596  RERO: 02-A005814436  SUDOC: 225543702  VIAF: 289400254   WorldCat (עם VIAF): 289400254
ג'וי פייג'

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1924 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  18 באפריל 2008 (בגיל 83) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 בן או בת זוג:  ויליאם אור (1945–1970) 
 צאצאים:  Gregory Orr 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וי פייג' (באנגלית: Joy Page;‏ 9 בנובמבר 1924 - 18 באפריל 2008) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית ממוצא
יהודי. נודעה בעיקר בשל תפקידה כפליטה הבולגריה אנינה ברנדל בסרט הקולנוע "קזבלנקה" (1942).