stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דואר ברשות הפלסטינית
הסכם אוסלו א' - העברת האחריות על רצועת עזה ויריחו > טבלה מסכמת של טיפוסי החותמות

| שם בית הדואר | טיפוסי החותמות> חותמת מתוכננת | טיפוסי החותמות> חותמת גשר | טיפוסי החותמות> חותמת המתכת | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| GAZA 1 עזה 1 |  |  |  | חותמת זו הופעלה בבית הדואר המרכזי של עזה הממוקם בשכונת שג'אעייה שבמרכז העיר |
| GAZA 2 עזה 2 |  |  |  | חותמת זו הופעלה בבית הדואר של שכונת אל-עודה, בצפון העיר עזה |
| GAZA 3 עזה 3 |  |  |  | חותמת זו הופעלה במשרד האחורי של בית הדואר המרכזי שבשכונת שג'אעייה, ושימשה בעיקר להטבעת חותמות מעבר בבית המיון שפעל במקום |
| GAZA 4 עזה 4 |  |  |  | חותמת זו שימשה את משרד המיון שפעל כבית הדואר המרכזי של רחוב עומר אל-מוח'תאר בעזה |
| GAZA 5 עזה 5 |  |  |  | חותמת זו הופעלה בבית הדואר של שכונת א-רימאל שבמערב עזה |
| GAZA 6 עזה 6 |  |  |  | חותמת זו שימשה את סניף הדואר שפעל במשרד הדרכונים שבנמל עזה |
ALNUSEIRAT נוסייראת: 
BANI SUHAYLA בני סוהילה: 
BEIT HANUN בית חאנון: 
BEIT LAHIA בית לאהיא: 
DEIR EL BALAH 1 דיר אל-בלח 1: 
ELBURAIJ אל-בורייג': 
JABALYA 1 ג'באליה 1: 
KHAN YUNES 1 ח'אן יונס 1: 
RAFAH 1 רפיח 1: 
SHAIKH REDWAN שיח' רדואן: 
| JERICHO 1 יריחו 1 |  |  |  | בחותמת המתכת של יריחו שולבה, לצד שם היישוב, סיסמה תיירותית בנוסח "העיר העתיקה ביותר בעולם" |
הסכם אוסלו א' - העברת האחריות על רצועת עזה ויריחו > חותמות המתכת בסניפי הדואר הנוספים

היקף השירות של דואר הרשות הפלסטינית ברצועת עזה הורחב במהלך השנים שלאחר יום ההפעלה הראשון במסגרת הסכם אוסלו א' (1.1.1995), ומעת לעת נפתחו בתי דואר נוספים. במקומות אלו הוכנסו לשימוש חותמות מתכת שיוצרו בגרמניה.
| שם בית הדואר | חותמת המתכת | הערות |
| --- | --- | --- |
| ABSSAN 1 עבסאן 1 |  | סניף הדואר נפתח ב-1 ביולי 1995. |
| ELKRARA אל-קרארה |  | סניף הדואר נפתח ב-10 במרץ 1997. |
| ELMUGHAZI מע'אזי |  | סניף הדואר נפתח ב-1 ביולי 1995. |
| KHAN YUNES 2 ח'אן יונס 2 |  | סניף הדואר נפתח ב-5 באוקטובר 1995. הוא נועד לשרת את תושבי מחנה הפליטים ח'אן יונס השוכן בחלקה הצפוני של העיירה ח'אן יונס. |
| RAFAH TERMINAL מעבר רפיח |  | סניף הדואר נפתח ב-1 באוקטובר 1995, ונועד לשרת את משתמשי מסוף הגבול שבין רצועת עזה ומצרים. |
| ZAWAIDA א-זוואידה |  | סניף הדואר נפתח ב-1 ביולי 1995. |
הסכם אוסלו א' - העברת האחריות על רצועת עזה ויריחו > טיפוסי החותמות בסניף ח'וזאעה

ב-18 בינואר 1996 הוכנסה לשימוש ביישוב ח'וזאעה שברצועת עזה חותמת דואר חדשה. היה זה מקרה חריג בו החליפה חותמת מטיפוס גשר את חותמת המתכת אשר הוכנסה לשימוש בעת פתיחת בית הדואר, בחודש אוקטובר 1995.
לא היה כל פרסום שפרט את הסיבה להוצאתה משימוש של חותמת המתכת והחלפתה בחותמת מטיפוס גשר. עם זאת, לאור הכיתוב שעל חותמת ניתן להציע הסבר אפשרי להחלפה. בהכנת חותמת המתכת בגרמניה חל שיבוש בדרך בה נרשם שמו של היישוב באותיות לועזיות, ובמקום KHUZA'A נרשם KZAZAH. החותמת השגויה נותרה בשימוש פרק זמן מסוים והוחלפה בחותמת מטיפוס גשר בה נכתב שם היישוב בצורה תקינה.
זהו המקרה היחיד בו חותמת מטיפוס גשר הפכה לחותמת קבע. היא המשיכה לשמש את סניף הדואר של ח'וזאעה כעשר שנים, עד שהוחלפה בשנת 2006 בחותמת מטיפוס חדש.
| שם בית הדואר | טיפוסי החותמות> חותמת המתכת | טיפוסי החותמות> חותמת הגשר | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| KHUZAA (KZAZAH) ח'וזאעה |  |  | סניף הדואר נפתח בחודש ספטמבר 1995 והופעלה בו חותמת מתכת מתוצרת גרמניה. בינואר 1996 הוחלפה חותמת המתכת בחותמת מטיפוס גשר שיוצרה במצרים. |
הסכם אוסלו א' - העברת האחריות על רצועת עזה ויריחו > חותמות הביול שלא הופעלו

בדיונים שהתקיימו במהלך החודשים אפריל ומאי 1994, סוכם כי הבולים אותם תדפיס הרשות הפלסטינית ישמשו אך ורק לצורך משלוח דברי דואר בתוך השטח שבאחריותה. דברי דואר המיועדים אל מחוץ לשטחי הרשות, לישראל או לארצות אחרות, חייבים היו על פי ההסכם להישלח דרך ישראל ולהיות מבויילים בבולים ישראלים.
ב-13 בדצמבר 1994, לקראת מועד ההפעלה של בתי הדואר הפלסטינים אשר תוכנן ליום 1 בינואר 1995, התקיימה פגישה בין נציגי הדואר של הרשות הפלסטינית ובין אנשי רשות הדואר של ישראל. בפגישה זו הוצע לפלסטינים לרכוש בולים ישראלים במחיר נמוך מערכם הנקוב, אולם נציג הרשות הפלסטינית דחה את ההצעה. הוא טען שמכירת הבולים הישראלים תיתקל בהתנגדות חריפה של האוכלוסייה הפלסטינית.
על מנת לפתור את בעיית המשלוח של דברי דואר אל מחוץ לשטחי הרשות הפלסטינית, הועלתה על ידי דואר ישראל ההצעה להשתמש במכונות ביול בהן תותקן גלופה של הרשות הפלסטינית. הצעה זו התקבלה בברכה על ידי נציגי הרשות, והם ביקשו לקבל בהקדם האפשרי עשר מכונות ביול. במכתב ששלחה רשות הדואר הישראלית ביום 24 בינואר 1995 אל מנכ"ל משרד הדואר ברשות הפלסטינית נמסר כי רשות הדואר מוכנה לספק 15 מכונות ביול ללא כל תמורה. סכומי ההטבעה במכונות הביול יופיעו בשקלים ישראלים.
מנהיגי הרשות הפלסטינית ניסו באותה תקופה לאשר את השימוש בבולים אותם הדפיסו בגרמניה, ואשר עוצבו במתכונת אשר הפרה את ההסכם עליו חתמו עם ישראל. כמחווה של רצון טוב הבטיח יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, ליאסר ערפאת, יושב ראש הרשות הפלסטינית, להכשיר את הבולים הבעייתיים באמצעות הוספת הדפס רכב של המטבע "פילס" על גבי המילה "מילס" שהודפסה במקור בניגוד להסכם. בעקבות זאת הודיעו נציגי הדואר של הרשות הפלסטינית כי על פי הנחייתו של יאסר ערפאת הם מנועים מלהפעיל את מכונות הביול לפני כניסתם של הבולים הפלסטינים לשימוש.
מצב זה נמשך עד חודש נובמבר 1995, מועד בו הופעל הסכם אוסלו ב'. בהסכם זה הותר לבייל בבולים פלסטינים גם מכתבים המיועדים אל מחוץ לשטחי הרשות. במצב זה לא היה עוד צורך במכונות הביול, והן נגנזו מבלי שיופעלו כלל.
הסכם אוסלו א' - העברת האחריות על רצועת עזה ויריחו > חותמות הביול שלא הופעלו > החתמות המחווה

גורמים בדואר הפלסטיני, אשר היו בקשר עם ד"ר יוסף ואלך וידעו שהוא מתעניין בכל חידוש בתהליכי העבודה בדואר הרשות הפלסטינית, שלחו אליו בתחילת שנת 1995 סדרה בת 15 חותמות, אחת מכל מכונת ביול. החותמות הוטבעו כמחווה עם סכום אפס, והן נשאו תאריכים שונים. אין לייחס כל חשיבות לתאריך המופיע בחותמת. כל החותמות הוטבעו באתר אחד וניכר כי לא נעשה כל ניסיון לשנות את מצב המכונה ולהתאים את התאריך למועד ההחתמה. החתמות מחווה אלו מהוות תיעוד יחיד לעיצוב של חותמות הביול.
| שם בית הדואר | חותמת המתכת | הערות |
| --- | --- | --- |
GAZA 1 עזה 1: 
GAZA 2 עזה 2: 
GAZA 5 עזה 5: 
GAZA 6 עזה 6: 
ALNUSEIRAT נוסייראת: 
BANI SUHAYLA בני סוהילה: 
BEIT HANUN בית חאנון: 
BEIT LAHIA בית לאהיא: 
DEIR EL BALAH 1 דיר אל-בלח 1: 
ELBURAIJ אל-בורייג': 
JABALYA 1 ג'באליה 1: 
KHAN YUNES 1 ח'אן יונס 1: 
RAFAH 1 רפיח 1: 
SHAIKH REDWAN שיח' רדואן: 
JERICHO 1 יריחו 1:
הסכם אוסלו ב' - העברת האחריות על הגדה המערבית > פתיחת בתי הדואר של הרשות הפלסטינית בגדה המערבית

ביום 8 בנובמבר 1995, במסגרת מימוש הסכמי אוסלו ב', הופעלו ברחבי הגדה המערבית 36 בתי דואר. המועד המקורי נקבע ליום 5 בנובמבר 1995, אולם נדחה עקב הירצחו של יצחק רבין, ראש ממשלת ישראל, בשעות הערב של היום הקודם - 4 בנובמבר 1995.
בסניפים אלו הוכנסו לשימוש חותמות עשויות גומי, שנוצרו ככל הנראה בשטח הגדה המערבית. חותמות הגומי שימשו במגוון התפקידים הרגיל, הן כחותמות ביטול, הן כחותמות הגעה והן כחותמות מעבר. בנוסף ניתן למצוא אותן על טפסים שונים דוגמת קבלות של דואר רשום.
כעבור מספר חודשים, במהלך פברואר-מרץ 1996, הוכנסו בהדרגה לשימוש במרבית סניפי הדואר של הגדה המערבית חותמות מתכת מאיכות מעולה שיוצרו בגרמניה. בשונה ממה שהתרחש ברצועת עזה וביריחו, חותמות המתכת לא החליפו את חותמות הגומי, שנותרו בבתי הדואר והמשיכו לשמש במקביל לחותמות המתכת החדשות. שני סוגי החותמות שימשו בו זמנית את דואר הרשות הפלסטינית משך שנים רבות ובחלק מבתי הדואר אף הוכנסו לשימוש חותמות גומי חדשות.
הסכם אוסלו ב' - העברת האחריות על הגדה המערבית > טבלה מסכמת של טיפוסי החותמות ששימשו במהלך יישום אוסלו ב'

| שם בית הדואר | טיפוסי החותמות> חותמת הגומי | טיפוסי החותמות> חותמת המתכת | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| AL AIZARYA 1 אלעיזריה 1 |  |  | חותמת המתכת לא הופעלה בבית הדואר של אלעיזריה. |
| AL BIREH 1 אל-בירה 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה בחודש יולי 1999. |
| AL DAHRYA 1 דאהרייה 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-19 בפברואר 1996. |
| ANABTA 1 ענבתא 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-4 במרץ 1996. |
| ARRABA 1 עראבה 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-14 באפריל 1997. |
| ATTIL 1 עתיל 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-14 באפריל 1997. |
| AZUN 1 עזון 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-21 במרץ 1996. |
| BEIT JALA 1 בית ג'אלא 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-8 ביוני 1996. |
| BEIT SAHUR 1 בית סאחור 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-3 במרץ 1996. |
| BEIT UMMAR 1 בית אומר 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-20 במרץ 1997. |
| BEITUNYA 1 ביתוניא 1 |  |  | חותמת המתכת לא הופעלה בבית הדואר של ביתוניא. |
| BETHLEHEM 2 בית לחם 2 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-4 בפברואר 1996. |
| BIR ZEIT 1 ביר זית 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-12 ביוני 1996. |
| DEIR AL GUSUN 1 דיר אל-ע'וסון 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-11 באפריל 1996. |
| DEIR DEBWAN 1 דיר דיבוואן 1 |  |  | חותמת המתכת לא הופעלה בבית הדואר של דיר דיבוואן. |
| DURA 1 דורא 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה במועד לא ידוע בתחילת שנת 1996. |
| EL YAMON 1 אל-יאמון 1 |  |  | חותמת המתכת לא הופעלה בבית הדואר של אליאמון. |
| HALHUL 1 חלחול 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-23 במאי 1996. |
| HEBRON 2 חברון 2 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-4 בפברואר 1996. |
| HUWARAH 1 חווארה 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-4 באפריל 1999. |
| JENIN 1 ג'נין 1 |  |  | חותמת המתכת "ג'נין 2" הופעלה ב-11 במרץ 1996. |
| KUFEL HARIS 1 כיפל חארת' 1 |  |  | חותמת המתכת לא הופעלה בבית הדואר של כיפל חארת'. |
| NABLUS 2 שכם 2 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-9 במרץ 1996. |
| QABATIYA 1 קבטיה 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה רק בתחילת שנות ה-2000. |
| QALQILYA 1 קלקיליה 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-14 בפברואר 1996. |
| RAMALLAH 2 רמאללה 2 |  |  | חותמת המתכת "רמאללה 2" הופעלה ב-2 במאי 1996. חותמת "רמאללה 3" הופעלה במחצית שנת 1997. |
| SALFIT 1 סלפית 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-5 במאי 1996. |
| SELIT ADAHER 1 סילת א-ד'אהר 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-21 במרץ 1996. |
| SILWAD 1 סילואד 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה בתחילת שנת 1996. |
| SINGEL 1 סינג'יל 1 |  |  | חותמת המתכת לא הופעלה בבית הדואר של סינג'יל. |
| TARQUMYA 1 תרקומיא 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-26 ביולי 1999. |
| TAYBEH 1 טייבה 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה רק בתחילת שנות ה-2000. |
| TUBAS 1 טובאס 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-10 במאי 1997. |
| TULKARM 2 טולכרם 2 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-4 בפברואר 1996. |
| YAABAD 1 יעבד 1 |  |  | חותמת המתכת לא הופעלה בבית הדואר של יעבד. העותק היחיד המוכר של החותמת הוחתם בתחילת שנות ה-2000 במשרד הדואר הפלסטיני, אולם מסיבה לא ברורה החותמת לא הועברה לבית הדואר. |
| YATTA 1 יטא 1 |  |  | חותמת המתכת הופעלה ב-4 בפברואר 1996. |
הסכם אוסלו ב' - העברת האחריות על הגדה המערבית > חותמות הגומי בסניפי הדואר הנוספים לאחר יישום הסכם אוסלו ב'

בשנים שלאחר יום ההפעלה הראשון של בתי הדואר בגדה המערבית במסגרת הסכם אוסלו ב' (8.11.1995) הורחב היקף השירות מעת לעת ונפתחו בתי דואר נוספים. במקומות אלו הוכנסו לשימוש חותמות גומי מתוצרת מקומית של הרשות הפלסטינית.
| שם בית הדואר | חותמת הגומי | הערות |
| --- | --- | --- |
| ABWEIN 1 עבוין 1 |  | סניף הדואר נפתח במועד לא ידוע במחצית שנת 1997. |
| AJJA 1 עג'ה 1 |  | סניף הדואר נפתח ב-4 בדצמבר 1995. |
| BANI NAIM 1 בני נעים 1 |  | סניף הדואר נפתח במועד לא ידוע בתחילת שנת 1996. |
| BAQA ESH SHARQIYAH 1 באקה א-שרקייה 1 |  | סניף הדואר נפתח במועד לא ידוע בסוף שנת 1995. |
| BEIT UMRIN 1 בית אימרין 1 |  | סניף הדואר נפתח במועד לא ידוע בתחילת שנת 1996. |
| BIDYA 1 בידיא 1 |  | סניף הדואר נפתח ב-27 במאי 1997. |
| EL-ZABABDEH 1 א-זבאבדה 1 |  | סניף הדואר נפתח ב-28 במאי 1997. |
| ES SAMOU 1 א-סמוע 1 |  | סניף הדואר נפתח במועד לא ידוע בסוף שנת 1997. |
| HABLA 1 חבלה 1 |  | סניף הדואר נפתח במועד לא ידוע בסוף שנת 1997. |
| RAMALLAH 1 DEPARTMENTS COMPLEX רמאללה 1, מתחם דירות |  | סניף הדואר הזה נועד לשרת את אזור המוקטעה שבצפון העיר רמאללה. הסניף נפתח במועד לא ידוע במחצית שנת 1996. |
| SEILET EL HARTHIYA 1 סילת אל-חארית'יה 1 |  | סניף הדואר נפתח ב-21 בדצמבר 1995. |
| ZATARA 1 זעתרה 1 |  | סניף הדואר נפתח ב-22 בדצמבר 1997. |
הסכם אוסלו ב' - העברת האחריות על הגדה המערבית > חותמות קווי הדואר הנע שלא הופעלו

במחצית שנת 1997, כשנה וחצי לאחר תחילת יישום הסכמי אוסלו ב', פעלו בשטחי הרשות הפלסטינית בגדה המערבית כמה עשרות בתי דואר שהיו ממוקמים בערים וובישובים הגדולים. מנהלי הדואר ביקשו להרחיב את השירות גם למקומות יישוב קטנים יותר, ולהנהיג בכפרי הגדה המערבית שירות של דואר נע.
על פי מודל זה, הפועל במדינת ישראל מאז תחילת שנות החמישים, יוצא רכב מאחד מבתי הדואר המרכזיים ופוקד במהלך היום מספר יישובים לאורך נתיב מתוכנן מראש. בכל יישוב חונה הרכב לפרק זמן קצר, ומשמש כסניף דואר מקומי המקבל ומוסר דברי דואר. במתכונת זו פעל דואר ישראל גם ברצועת עזה, שם הופעל קו "קטע עזה" עד יום 4 במאי 1994, מועד בו נסגר עם תחילת יישום הסכמי אוסלו א'.
כוונת הרשות הפלסטינית הייתה להפעיל מבית הדואר של רמאללה שני קווים של דואר נע, והיא הכינה עבורם חותמות מתאימות, שנקראו בשמות "דואר נע 1" ו-"דואר נע 2". לא ידוע מה מסלול הנסיעה שתוכנן עבור קווים אלו ואילו יישובים תוכננו לקבל שירות מקווי הדואר הנע.
ביום שתוכנן להפעלת השירות שלח מנהל דואר רמאללה אל ד"ר יוסף ואלך מעטפות שהוחתמו בחותמות המיוחדות של קווי הדואר הנע. ב-28 ביוני 1997 נשלחו המעטפות עליהן הוטבעה חותמת "דואר נע 2", ולמחרת, ב-29 ביוני 1997, נשלחו המעטפות עליהן הוטבעה חותמת "דואר נע 1". בדיעבד התברר כי חותמת היום הראשון לפתיחת שירות הדואר הנע הייתה גם חותמת היום האחרון של השירות. למעשה השירות לא הופעל כלל, והמעטפות שנשלחו מדואר רמאללה הן תיעוד בולאי יחיד לקיומן של חותמות הדואר הנע. לא ידועה הסיבה לאי הפעלת השירות המתוכן.
| שם בית הדואר | חותמת הגומי | הערות |
| --- | --- | --- |
| MOBILE POST 1 דואר נע 1 |  | היום היחיד בו הוטבעה החותמת, כיוון שהשירות לא הופעל מעולם. |
| MOBILE POST 2 דואר נע 2 |  | היום היחיד בו הוטבעה החותמת, כיוון שהשירות לא הופעל מעולם. |
לקריאה נוספת

יוסף ואלך, "תקופת המעבר של דואר הרשות הפלסטינית", בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 21, יוני-יולי 1996, עמ' 9–10.
"ערפאת שב אל המנדט", בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 16, אוגוסט 1995, עמ' 11.
"הר הבית והנשר הפלסטיני", בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 11, אוקטובר-נובמבר 1994, עמ' 7.
"לא ניכפה עצמנו על הפלשתינאים" (ראיון מיוחד של שלמה שמגר עם הרצל בר-מג), בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 9, יוני-יולי 1994, עמ' 6.
"אני מציע בולים נועזים, מודרניים" (ראיון מיוחד של שלמה שמגר עם ד"ר נביל שעת'), בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 9, יוני-יולי 1994, עמ' 7.
Dr. Josef Wallach, "The transition period of the Palestine Authority Post, Part I - Manual Cancellations and Provisional Postmarks", In: The Israel Philatelist, VOL XLVII No. 7/8, August 1996, p.7579-7582
Dr. Josef Wallach, "The transition period of the Palestine Authority Post, Part II - External Postal Communications from The Palestine Authority", In: The Israel Philatelist, VOL XLIX No. 3, June 1998, p.82-85
Sidney Fingerhood, "A new cross-border collecting field - Palestine Authority Mail", In: The Israel Philatelist, VOL XLIX No. 3, June 1998, p.99-100
Josef Wallach, "The transition period of the Palestine Authority Post, Part 1 - Pen Cancellations & Provisional Postmarks", In: Holy Land Postal History, VOL IV No. 65-66, Winter/Spring 1996, p.149-156
Josef Wallach, "The transition period of the Palestine Authority Post, Part 2 - External Postal Communications from The Palestine Authority", In: Holy Land Postal History, VOL IV No. 73-74, Winter/Autumn 1997, p.418-429
הערות שוליים

↑  חותמות דואר הרשות הפלסטינית
↑  חותמות מיוחדות - חותמות חג המולד
↑  חותמות מיוחדות - חותמות אירוע
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46  Zobbel, PNA Post Offices and Postmarks, in: A Short Introduction To The Philately Of Palestine
1 2  ד"ר יוסף ואלך, ראיון טלפוני של ד"ר יוסף ואלך עם מנהל דואר יריחו, 10 במאי 1994
↑  "ראיון טלפוני של שלמה שמגר (עורך מגזין שובל) עם מנהל דואר יריחו", בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 9, יוני-יולי 1994, עמ' 6
↑  מכתב רשום שנשלח מיריחו ביום 28.12.1994
↑  מכתב רשום שנשלח מיריחו ביום 28.12.1994 - דוגמה נוספת
↑  הודעת הרשות הפלסטינית על תחילת השימוש בחותמות מטיפוס "גשר"
1 2 3  יוסף ואלך, "תקופת המעבר של דואר הרשות הפלסטינית", בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 21, יוני-יולי 1996, עמ' 9–10
↑  הטבעת חותמת מטיפוס גשר על גלויה בשימוש מסחרי
↑  ד"ר יוסף ואלך
↑  The post office Gaza El Shijaia Post Office at Palestinian Territories, Gaza
↑  "לא נכפה עצמנו על הפלשתינאים", ראיון מיוחד עם הרצל בר-מג - מנהל אגף התפעול של רשות הדואר, בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 9, יוני-יולי 1994, עמ' 6
1 2 3  סיכום פגישה בין נציגי הדואר של הרשות הפלסטינית לבין רשות הדואר, 13.12.1994
↑  מכתב רשות הדואר למנכ"ל דואר הרשות הפלסטינית, 24.1.1995
↑  "הר הבית והנשר הפלסטיני", בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 11, אוקטובר-נובמבר 1994, עמ' 7
↑  "ערפאת שב אל המנדט", בתוך: שובל - מגזין הבולאים בישראל, גיליון מס' 16, אוגוסט 1995, עמ' 11
↑  תיאור פגישה עם נציג איגוד הדואר העולמי
↑  קווי דואר נע שלא הופעלו
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "דואר ברשות הפלסטינית".
רפאל אנגל

רפאל (רפול) אבא אנגל (נולד בי"ג באלול ה'תשל"ט, 5 בספטמבר 1979) הוא מנהל ישראלי המשמש מנכ"ל המשרד לביטחון לאומי.
ביוגרפיה

נולד לרב אברהם ששימש ראש ישיבת בני עקיבא מירון וכיום רב המושב, ועטרה קלרה, אמנית, מחנכת ופעילת ציבור. הוא השני מבין תריסר אחים. למד בישיבה התיכונית חיספין, ישיבת בני עקיבא במירון וישיבת ההסדר שדמות מחולה.
בשנת 1999 התגייס לצה"ל כלוחם בתותחנים, שימש כמפקד צוות ולאחר מכן כסמפל"ג. באינתיפאדה השנייה נלחם בלבנון[דרושה הבהרה] ואיבד שישה מחבריו בהתהפכות נגמ"ש בפני חבר (אפריל 2001) ובחומת מגן. משמש במילואים כמפקד צוות בכיתת הכוננות בעפרה. בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהקריה האקדמית אונו.
אנגל שימש כמנהל מפעל מתנות "עציון ארט" בבית שמש, מנהל פעילות עמותת "רגבים", מנהל חברת אופק להתיישבות, וסמנכ"ל תפעול ורכישות בעמותת "עטרת כהנים", במסגרתה עסק בגאולת אדמות בירושלים ובנימין, וקידם מהלכים להגברת הריבונות הישראלית תוך ניהול פרויקטים לחיזוק ההתיישבות, איגום וגיוס משאבים.
בשנים 2014–2017 שימש חבר מזכירות אמנה וחבר דירקטוריון חברת "בנייני בר אמנה".
במשך כעשור היה פעיל במזכירות היישוב עפרה בתפקידים שונים, בהם יו"ר מזכירות ויו"ר ועדת פיתוח. בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באוקטובר 2018 נבחר כנציג היישוב לחבר מליאת מועצה אזורית מטה בנימין.
ב-2018 מונה לסגן וממלא מקום ראש המועצה האזורית ישראל גנץ, והופקד על התחומים: החירום והביטחון, פיתוח כלכלי, פיתוח בנייה, הנדסת קרקעות,
משפטי, ושפ"ע. כיהן כיו"ר ועדת הביטחון ויו"ר ועדת המכרזים של מליאת המועצה עד לבחירות ב-2024. במקביל שימש במשך חמש שנים יו"ר איגוד ערים לאיכות סביבה שומרון. בשנים 2018–2024 שימש חבר דירקטוריון החברה לפיתוח בנימין.
באפריל 2024 מונה אנגל למנכ"ל המשרד לביטחון לאומי בידי השר איתמר בן גביר.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי לדקלה (לבית הורוביץ) ואב לשישה. מתגורר בעפרה. הורי אשתו הם ממקימי היישוב עפרה.
הערות שוליים

↑  בן גביר מבקש למנות את רפאל אנגל לתפקיד מנכ"ל המשרד לביטחון לאומי, באתר מבזק לייב, ‏19 בפברואר 2024
↑  אושר מינוי סגני ראש המועצה בבנימין, באתר ערוץ 7, 13 בדצמבר 2018
↑  הסדר ניגוד עניינים- רפאל אבא אנגל סופי - Gov.il
↑  המינוי אושר בממשלה: זה המנכ"ל החדש של השר בן גביר, באתר כיכר השבת, 17 באפריל 2024
↑  ישיבת ועדה של הכנסת ה-20 מתאריך 13/12/2016, חוק להסדרת ההתיישבות ביהודה והשומרון, התשע"ז-2017
אליאס קיין

אליאס קנט קיין (באנגלית: Elias Kent Kane‏; 7 ביוני 1794 – 12 בדצמבר 1835) היה מזכיר המדינה הראשון של אילינוי וסנאטור אמריקאי מאילינוי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קיין נולד ב-7 ביוני 1794 בעיר ניו יורק, לסוחר קפטן אליאס קנט קיין ודבורה ואן שללוין ממחוז דוטצ'ס, ניו יורק. קיין הצעיר למד בבתי ספר ציבוריים, ולאחר מכן במכללת ייל, שם סיים את לימודיו בשנת 1813.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר שלמד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין, קיין החל לעסוק בכך בנאשוויל, טנסי, ולאחר מכן עבר לקסקסקיה, אילינוי ב-1814.
הוא הפך לבעל ברית עם ג'סי ב. תומאס, בעל עבדים שהבטיח את משרת השופט של טריטוריית אילינוי. בדומה לשופט תומאס ויריבו ניניאן אדוארדס, קיין היה ציר לוועידה החוקתית הראשונה של המדינה ב-1818. בוועידה, סיעת תומאס/קיין ניסתה ללא הצלחה להוסיף נוסח המתיר עבדות במדינה החדשה (שם זה נאסר על פי תקנות צפון-מערב משנת 1787). עם זאת, הצעה זו הובסה על ידי סיעה שמנהיגיה כללו את הבפטיסט ג'ון מייסון פק, המתודיסט פיטר קרטרייט, הקווייקר ג'יימס למן, המו"ל הופר וורן והמושל לעתיד אדוארד קולס. קיין טען לבעלות על חמישה עבדים בשנת 1820,
לאחר קמפיין לא מוצלח ב-1820 לבחירה לקונגרס ה-17, שהציג מאמרים רבים ב-Edwardsville Spectator בנוגע לעבדות, ובו ניצח המועמד נגד העבדות דניאל פופ קוק, קיין הפך למזכיר המדינה הראשון של אילינוי, וכיהן. מ-1820 עד 1824. באותה שנה, קיין הוביל סיעה פרו-עבדות בבית הנבחרים של אילינוי שניסתה לקרוא לוועידה חוקתית נוספת, אך הובס שוב על ידי קואליציה בראשות המושל קולס, חבר בית הנבחרים קוק ומנהיגים דתיים מזרמים רבים. עם זאת, חברי בית המחוקקים מינו פעמיים את קיין לסנאט של ארצות הברית. הוא כיהן מ-4 במרץ 1825, עד מותו בוושינגטון, ב-12 בדצמבר 1835.
מורשת

גופתו הוחזרה לחווה המשפחתית במחוז רנדולף, אילינוי, אך בשל המשך חילול הקבר המשפחתי, הוא נקבר מחדש בשנת 1984 בבית הקברות אוורגרין בצ'סטר הסמוכה. קבר צמוד לזה של יריבו הפוליטי שהיה פעם והמושל הראשון של אילינוי, שדרק בונד. קבר משפחת קיין כולל את זה של אשתו, פרנסס פלטייר לשעבר (1799–1851), שני ילדים שמתו צעירים וארבעה בנים. בן אחד, אליאס קנט קיין הבן (1822–1853), שירת בצבא ארצות הברית. אחת מבנותיו של קיין נישאה למושל אילינוי ויליאם ה. ביסל, מתנגד קולני לעבדות. אביו של קיין (עם אותו השם) קבור בבית הקברות של הקונגרס בוושינגטון הבירה, לאחר שחי אחר בנו חמש שנים והבטיח את קבלתו של נכדו לווסט פוינט.
ב-16 בינואר 1836, בית המחוקקים של אילינוי הקים מחוז חדש, קיין, וקרא לו כדי לכבד את הסנאטור שנפטר זמן קצר קודם לכן, אליאס קנט קיין.
הערות שוליים

↑  אליאס קיין, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  Weil, Julie Zauzmer; Blanco, Adrian; Dominguez, Leo (10 בינואר 2022). "More than 1,800 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post. נבדק ב-16 באפריל 2022. {{cite news}}:  (עזרה) Updated 12 April 2022
↑  "Elias Kane". Google Arts & Culture. Historic Congressional Cemetery. נבדק ב-2023-06-11.
↑  "Kane County History" (PDF). Geneva, Illinois: Kane County Government Center. 2010. נבדק ב-2013-09-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188622277  ISNI: 0000 0000 4976 2234  LCCN: nr96001389  SNAC: w6v412vc  US Congress: K000006  VIAF: 63902975   WorldCat (עם VIAF): 63902975
אלכסנדר אנדרסון

אלכסנדר אאוטלואו אנדרסון (באנגלית: Alexander Outlaw Anderson‏; 10 בנובמבר 1794 – 23 במאי 1869) היה בעל עבדים אמריקאי ועורך דין שייצג את טנסי בסנאט של ארצות הברית, ולאחר מכן כיהן בסנאט של מדינת קליפורניה, ובבית המשפט העליון של קליפורניה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

אנדרסון נולד ב-10 בנובמבר 1794 בבית אביו, "Soldier's Rest" במחוז ג'פרסון (כיום מחוז המבלן), הטריטוריה הדרום-מערבית, והיה בנם של פיישנס אאוטלואו והסנאטור האמריקני הוותיק ג'וזף אנדרסון. הוא נקרא על שם סבו מצד אמו, איש הגבול אלכסנדר אאוטלואו (1738 – 1826).
בצעירותו סיים את לימודיו במכללת וושינגטון ליד גרינוויל, טנסי. הוא התנדב לשירות במלחמת 1812 ולחם תחת אנדרו ג'קסון בקרב על ניו אורלינס ב-1815. מאוחר יותר באותה שנה הוא התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בדנדרידג', טנסי. בשנת 1821, ג'קסון מונה למושל טריטוריית פלורידה, ואנדרסון כפרקליט המחוזי של מערב פלורידה של ארצות הברית.
לאחר מכן, הוא עבר לנוקסוויל, ולאחר מכן שימש כמפקח של משרד הקרקעות הכללי של ארצות הברית באלבמה ב-1836. הוא היה סוכן בגירושי האינדיאנים של 1838 עבור אלבמה ופלורידה, והחזיק בחוזה עד 1848.
ביוגרפיה > קריירה בסנאט וקריירה משפטית

בפברואר 1840, אנדרסון נבחר לסנאט של ארצות הברית על ידי האספה הכללית של טנסי לתפקיד שהתפנה כתוצאה מהתפטרותו של הסנאטור יו לוסון וייט, שהיה חבר במפלגה הוויגית ונאלץ להתפטר על ידי המושל ג'יימס ק. פולק כדי שניתן יהיה למנות סנאטור דמוקרטי. אנדרסון כיהן בסנאט מ-26 בפברואר 1840 עד 3 במרץ 1841, אז פגה הכהונה. במאי 1840, הוא היה ציר בוועידת המפלגה הדמוקרטית הלאומית בבולטימור, מרילנד. אנדרסון לא עמד לבחירה מחדש למושב; המושב היה אמור להישאר ריק לתקופה שבה קבוצה של מחוקקים דמוקרטים בטנסי שכונתה "שלוש עשרה בני האלמוות" סירבה להיפגש ולהוות מניין מספיק כדי לאפשר את בחירתו של מחליף, והעדיפה ככל הנראה לא ייצוג על פני כהונה של חבר במפלגה השנייה, הוויגית.
לאחר שעזב את הסנאט, אנדרסון נשאר פעיל בפוליטיקה. בספטמבר 1844 פרסם סדרת מסמכים על קבלתה של טקסס כמדינה חדשה, אשר פורסמו כספר. ביולי 1847, הוא הכריז על תמיכתו בזאכרי טיילור מלואיזיאנה כמועמד לנשיאות ארצות הברית.
אנדרסון היה מנהיג של חברת הגירה מאינדפנדנס, מיזורי, ונסיעה לקליפורניה ב-1849. הוא כיהן בסנאט של מדינת קליפורניה ב-1852 כדמוקרטי. בפברואר 1852, שמו הועלה לסנאט האמריקאי, אך הוא הפסיד במועמדות המפלגה הדמוקרטית. לאחר מכן הוא מונה על ידי המושל ג'ון ביגלר כשופט עמית של בית המשפט העליון של קליפורניה, וכיהן מ-6 באפריל 1852 עד 2 בינואר 1853, לפני שחזר לטנסי ב-1853 או 1854. בזמן שהיה בבית המשפט העליון של קליפורניה, הוא היה שותף לכתיבת פסק דין התומך בחוק העבד הנמלט, וכתב: "עבדים אינם צדדים לחוקה, ולמרות ש'אנשים' הם רכוש".
מאוחר יותר עסק אנדרסון בעריכת דין בוושינגטון הבירה, והופיע הן בפני בית המשפט לתביעות והן בפני בית המשפט העליון של ארצות הברית. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הוא חזר לאלבמה, עסק בעריכת דין במובייל ובקמדן. לאחר מכן שוב חזר לטנסי, הוא מת בנוקסוויל, טנסי ב-23 במאי 1869, ונקבר בבית הקברות האולד גריי.