stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שגרירות אוקראינה במוסקבה
הערות שוליים

↑  Посольство Украины (ברוסית). Embassy of Ukraine in the Russian Federation. אורכב מ-המקור ב-2008-06-12. נבדק ב-2008-06-21.
↑  Rudenko, Olga. "Protesters in Ukraine capital: 'Hands off, Russia'". USA TODAY (באנגלית אמריקאית).
1 2  Ukraine's diplomat: Non-approval of Russia's ambassador doesn't mean full diplomatic break, UNIAN (6 August 2016)
↑  אפרת לכטר, אוהד חמו, עמית ולדמן, שני בירנבוים, ‏יועצו של זלנסקי: "כ-3,500 חיילים רוסים נהרגו או נפצעו", באתר ‏מאקו‏, 26 בפברואר 2022
פנחס אביבי

הנשיא שמעון פרס מקבל את פרס הדיפלומטיה הישראלית לשנת תשע"ו. לצדו יו"ר האגודה הישראלית לדיפלומטיה, פנחס אביבי ומנכ"ל משרד החוץ, ד"ר דורי גולד. נובמבר 2015
פנחס (פיני) אביבי (נולד ב-3 בינואר 1947) הוא שגריר בדימוס, דיפלומט בשירות החוץ הישראלי ויו"ר נשיאות האגודה הישראלית לדיפלומטיה. כיהן בשורת תפקידים בכירים במשרד החוץ, בהם שגריר ישראל בקולומביה, שגריר ישראל בצ'ילה ושגריר ישראל בטורקיה, ראש המערך לנושאים מולטילטרליים והמשנה למנכ"ל משרד החוץ.
ביוגרפיה

אביבי נולד בירושלים. למד בבית הספר ארלוזורוב. בשנת 1962, בהיותו בן 15, שימש חניך בתוכנית של משרד החוץ הישראלי.
בשנת 1965 התגייס לצה"ל ושירת בגדוד 202 של הצנחנים בפלוגה שעליה פיקד מתן וילנאי. השתחרר מצה"ל בדרגת סרן.
ביוגרפיה > תפקידים בשירות החוץ

לאחר שחרורו מצה"ל חזר אביבי למשרד החוץ. מילא שורה ארוכה של תפקידים בנציגויות ישראל בעולם ובמטה משרד החוץ בירושלים, בהם: מתמחה בשגרירות ישראל ברומא, איטליה (1968-1971), נספח וראש המדור הקונסולרי בשגרירות ישראל באביג'אן, חוף השנהב (1971-1973), מזכיר שני וקונסול בשגרירות ישראל בסנטיאגו, צ'ילה (1976-1978), מזכיר ראשון וקונסול בשגרירות ישראל בבואנוס איירס, ארגנטינה (1978-1981) יועץ באגף לקשרי תרבות ומדע (1981-1984), יועץ לענייני תרבות ומדע בשגרירות ישראל ברומא, איטליה (1984-1988) ומנהל מחלקת המזרח התיכון (1989-1991).
בשנת 1991 מונה לשגריר ישראל בקולומביה, תפקיד אותו מילא במשך שנתיים.
בשנים 1991–1993 שימש כיו"ר ועד העובדים במשרד החוץ והוביל את מאבק אנשי שירות החוץ להשוואת תנאי העסקתם לאלו של מערכת הביטחון. במהלך כהונתו נחתם ההסכם הקיבוצי שקבע את ייחודיות המשרד והסדיר את סולם השכר בדירוג שירות החוץ.
בשנים 1993–1997 כיהן כשגריר ישראל בצ'ילה.
בשנים 1997–1999 שימש כממלא מקום ראש אגף השלום והמזרח התיכון. במסגרת תפקידו זה השתתף בוועידות השלום השונות, כולל ועידת וואי והוועדה המצומצמת לניהול השיחות עם סוריה ולבנון בעקבות מבצע ענבי זעם בנקורה.
בשנים 1999–2003 כיהן כסמנכ"ל משרד החוץ לאמריקה הלטינית. בשנת 2001 נבחר לעמוד בראש הוועדה הבין-משרדית לאיסוף מידע על הנעלמים היהודים בארגנטינה, בתקופת שלטון הכת הצבאית.
בשנת 2003 מונה לשגריר ישראל בטורקיה. התחזקות הגורמים האסלאמיים בטורקיה תחת שלטון "מפלגת הצדק והפיתוח" (AKP) בראשות רג'פ טאיפ ארדואן והתקרבותה של טורקיה לעולם הערבי בתקופה זו, עוררו חשש לפגיעה ביחסים עם ישראל. תקופת כהונתו של אביבי אופיינה במאמץ לשמר את מערכת היחסים הטובה בין המדינות ואת ערוצי הקשר הפתוחים בין אנקרה וירושלים.
בשנת 2007 מונה לסמנכ"ל משרד החוץ למרכז אירופה, מזרח אירופה, אירו-אסיה ורוסיה. בתקופת כהונתו נחתמו שורה של הסכמים חשובים בין ישראל למדינות המרחב, כולל הסכמי פטור מאשרות עם רוסיה ועם אוקראינה.
בשנת 2010 מונה למשנה למנכ"ל משרד החוץ וראש המערך לנושאים מולטילטרליים, גלובליים ואסטרטגיים, הכולל ארבעה אגפים מרכזיים: כלכלה, אסטרטגיה, ארגונים בינלאומיים ומש"ב - הסוכנות הישראלית לסיוע ושיתוף פעולה בינלאומי. במסגרת תפקידו זה שימש גם כחבר בוועדה הבינמשרדית לבחינת מדיניות הממשלה בנושא משק הגז הטבעי בישראל (ועדת צמח).
בינואר 2014 יצא לגמלאות. מכהן מאז ספטמבר 2014 כיו"ר נשיאות האגודה הישראלית לדיפלומטיה.
אביבי בעל תואר ראשון ושני בכלכלה מהאוניברסיטה העברית, דובר עברית, אנגלית, ספרדית, איטלקית וצרפתית.
נשוי ואב לשלושה. בנו אמיר אביבי הוא תת-אלוף במילואים.
אותות ועיטורים

1988 - תואר עובד מצטיין מנציבות שירות המדינה
1988 - סנטור באקדמיה למדעים ולתרבות MEDICI באיטליה
1993 - אות כבוד לאומי של ממשלת קולומביה ברמת Gran Cruz
1997 - אות כבוד לאומי של ממשלת צ'ילה ברמת Gran Cruz
2012 - אות כבוד לאומי של ממשלת ליטא
הערות שוליים

↑  יהונתן גפן, הרשת החברתית שלי: מחזור פברואר שנת '65 נפגש ומתרגש, באתר nrg‏, 6 בנובמבר 2010
↑  אריה דיין, ייבדק תפקוד שגרירות ישראל בתקופת הגנרלים בארגנטינה, באתר הארץ, 17 באפריל 2001
↑  ראו למשל כאן וכאן
↑  רוני סופר, מחר: הסכם ביטול ויזות בין ישראל לרוסיה, באתר ynet, 19 במרץ 2008
↑  אולגה ויניאר ויסמין גיל, נחתם הסכם עם אוקראינה לביטול הצורך באשרות כניסה לתיירים, באתר כלכליסט, 21 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380383705171  VIAF: 64151170964039091072   WorldCat (עם VIAF): 64151170964039091072
טופח

ערך זה עוסק בפרח. אם התכוונתם למונח בהלכות טומאה וטהרה, ראו .
| טופח |
| --- | --- |
 טופח בהרי ירושלים
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קיטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
סוג:: טופח
שם מדעי
 Lathyrus ‏לינאוס, 1753
טופח (שם מדעי: .Lathyrus L) הוא סוג של צמחים חד-שנתיים או רב-שנתיים במשפחת הקטניות, הכולל כ-183 עד 194 מינים הנפוצים באזורים הממוזגים והסובטרופיים ועד ההרים הטרופיים. תפוצתו רחבה וקוסמופוליטית: 52 מינים באירופה, 30 בצפון אמריקה, 78 באסיה, 24 במזרח אפריקה ו-24 מינים בדרום אמריקה, ובנוסף, חלק מן המינים הובאו לאוסטרליה והתאקלמו בהצלחה.
בישראל וסביבתה גדלים 24 מינים של טופח מהם רק טופח הגליל וטופח החרמון הם רב-שנתיים והשאר הם חד-שנתיים. 19 מינים הם צמחים מטפסים או לפחות נתמכים, 5 מינים אינם מטפסים ונדירים מאוד (טופח הגליל, טופח הסלעים, טופח זקוף, טופח כדורי, טופח עדין).
סיסטמטיקה

בעבר השתייך הסוג טופח השתייך למשפחת הפרפרניים, אולם כיום הוא מסווג כתת-משפחה במשפחת הקטניות, ובנוסף הוא נכלל במשפה זו מחברי שבט הבקיים (Vicieae) ונחשב קרוב טקסונומית לסוג בקיה (Vicia). בשנת 2017, בעקבות שינויים סיסטמטיים נוספים, הסוג אפון (Pisum) בוטל ואוחד עם הסוג טופח. ולא רק זאת, לפי שיטת המיון הנוכחית, המינים אפון קיפח ואפון נמוך ואפון אתיופי (Pisum abyssinicum) נחשבים לשמות נרדפים לאפון תרבותי ונכללים בו. כתוצאה מכך, בישראל וסביבתה מתווספים ל-24 מיני הטופח שני מיני האפון הבאים: אפון תרבותי (Lathyrus oleraceus), ואפון מצוי (Lathyrus fulvus). בסך הכול, בישראל וסביבתה קיימים כיום 26 מינים של טופח.
האיחוד המדעי שבוצע בין סוגי Pisum (אפון) ו-Lathyrus (טופח) משקף קרבה פילוגנטית משמעותית בין הסוגים. מחקרים פילוגנטיים על בסיס גנטי ומורפולוגי תרמו להחלטה לשלב את הסוגים, והאיחוד מבוסס על ראיות המצביעות על כך שמבחינה אבולוציונית הם חולקים אב קדמון משותף. חלק מהחוקרים וביניהם הבוטנאים הישראלים מעדיפים להשתמש בסיווג המסורתי כדי לשמר את ההבחנות ההיסטוריות והאגרונומיות בין הסוגים.
מיני הטופח בישראל פורחים באביב במשך 16 שבועות, רובם מתחילת פברואר עד סוף מאי, המקדימים (טופח חד-עורקי, טופח ירושלים, טופח מצוי, טופח ריסני ואפון מצוי) מתחילים לפרוח בתחילת ינואר, המאחרים, טופח החרמון וטופח חכלילי, מתחילים באפריל ומסיימים ביולי-אוגוסט. אחד ממיני הטופח הוא טופח ריחני, המוכר גם בשם השגוי "אפונה ריחנית", גדל גם כצמח נוי.
שמות

שמו המדעי של הסוג, Lathyrus, משמעותה ביוונית עתיקה - אפונה.
השם העברי "טופח" ניתן למין Lathyrus cicera (כיום טופח חמיצתי שאינו גדל בישראל) במילון "ילקוט הצמחים" (עמוד 19, הערה 332) משנת 1930 כהצעתו של יוסף קלוזנר על פי משנה, מסכת כלאים, פרק א', משנה א'. מאוחר יותר, השם "טֹפַח" ניתן כשם הסוג במילון "צמחי ארץ ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 בסעיף 506 בעמ' 28 בהוצאת ועד הלשון העברית, ואילו שמות המינים לפי השיטה המדעית הוכנסו במילון "צמחי ארץ ישראל" (תשס"ג) על ידי האקדמיה העברית ללשון עברית.
שימושים בטופח בעבר וכיום

למיני הטופח אין ערך כלכלי רב בחקלאות העולמית ובפרט בישראל, ורק 10 מינים בעולם מקובלים בחקלאות ובגננות ובהם טופח גדול, טופח תרבותי, טופח היערות (.Lathyrus sylvestris L) וטופח טנג'ר (.Lathyrus tingitanus L). החשוב שבהם הוא טופח תרבותי, שמקובל כגידול גרעינים להזנת בהמה, למספוא ירוק, לחציר או למרעה. הטופח הוא אחד ממיני הגידולים לגרגרים של העולם הקדום. הוא מופיע באתרים שונים החל מהתקופה הנאוליתית. הטופח הנזכר במקורות התלמודיים הוא ללא ספק מזוהה עם הצמח מהסוג Lathyrus. קביעה זו נסמכת על שתי הנחות: האחת - השם ג'לבאן הוא הכינוי העיקרי של הטופח בלשון ערביי ישראל ומהווה רק שם משני אצל צמחים אחרים. השני - המקורות המזכירים את גידולן של הקטניות השונות בישראל, מכנים בשמות אחרים את הצמחים המועמדים לזיהוי (מלבד טופח) שהוצעו לזיהוי ה"ג'לבאן". הטופח (ג'לבאן) נמנה בין הקטניות שגדלו באזור סוריה רבתי (אלשאם) בתקופה הממלוכית. גידול זה נכלל בין גידולי החורף השונים ובהם שום, כרשינה ואפונה שהיו חייבים במס שנתי לשלטון הממלוכי.
בתקופה הנוכחית בישראל נדירים מיני טופח כגידול חקלאי לחציר במעורב עם דגניים והתחליפים שלהם הם: בקיה, תלתן ואפונת השדה. בארצות אחרות הם נחשבים לצמחי מספוא ומרעה חשובים ובארצות שונות בתנאי עוני, נכלל הטופח בכמויות גדולות גם בתזונת האדם. כל מיני הטופח טובים למאכל אדם. חלקי הצמח הנאכלים הם התרמילים וגבעולי הצימוח הצעירים שמכילים קנוקנות, אך אכילה מופרזת וממושכת מסוכנת ועלולה לגרום ללאתיריזם (Lathyrism), כאמור בהמשך הפרק.
מספר תכונות הופכות את הטופח התרבותי למועמד לצמח טיפוח חליפי מצוין כגידול חקלאי בתקופה הדורשת התמודדות עם השפעות שינויי האקלים. הוא עמיד בפני מתחים ביוטיים ואביוטיים, יבוליו גבוהים לעומת התשומות הנמוכות לגידולו (כגון מים ודשן) וערכו התזונתי גבוה. לטופח תרבותי חיסרון אחד והיא נוכחות של תרכובת β-ODAP שעלולה לגרום לאתיריזם עֲצַבִּי (נוירולאתיריזם, Neurolathyrism) שהיא אחת המחלות הנוירוטוקסיות (הרעלה ופגיעה במערכת הנירולוגית) העתיקות ביותר המוכרות לאדם, שנגרמת מצריכה מופרזת של אפונה תרבותית ומינים נוספים מאותו סוג (טופח גדול, טופח ספרדי וטופח חמיצתי שאינו גדל בישראל). לאתיריזם עֲצַבִּי הוא סוג של שיתוק חלקי, ספסטי, בלתי הפיך ולא מתקדם של הגפיים התחתונות, שנגרם משינויים ניווניים בעמוד השדרה. הזנה ממושכת בגרעיני טופח בשיעורים גבוהים, למעלה מרבע ממנת המזון, עלולה לגרום לאתיריזם עֲצַבִּי גם בבקר, בסוסים, ובחמורים. לאתיריזם עֲצַבִּי רווחה בכל אירופה, צפון אפריקה, המזרח התיכון וחלקים מהמזרח הרחוק, וכיום היא מוגבלת לבנגלדש, לאתיופיה ולהודו, שבחלק ממדינותיה חל איסור על מכירתו, אך לא על גידולו.
מחלות הנגרמות מטופח

לאתיריזם עֲצַבִּי, האמורה למעלה, היא אחת משלוש מחלות הנגרמות מאכילה מופרזת של טופח - לאתיריזם (Lathyrism). מחלה נוספת היא לאתיריזם העֶצֶם (אוסטֵאולתיריזם, Osteolathyrism), מחלה המתבטאת בליקויים בעצמות וברקמות החיבור העוברית, במקום על מערכת העצבים. היא נגרמת על ידי הרעלן BAPN שהוא תוצר מטבולי של תרכובת הקיימת בזרעים של טופח היערות וטופח ריחני המכונה בטעות אפונה ריחנית. תרכובת זאת משפיעה על הקישור לקולגן. המחלה השלישית היא לאתיריזם כלי דם (אנגיולטיריזם, Angiolathyrism) המתבטא בליקויים של הקולגן בנימי הדם. היא נגרמת גם על ידי הרעלן בטא-אמינופרופיוניטריל (beta-aminopropionitrile). שלושת המחלות הללו לעיתים משולבות זאת בזאת במיוחד במקומות מוכי רעב.
אבחנה מבדלת בין טופח לסוגי קטניות אחרים

הפרחים של מיני קטניות השונים דומים ביותר והפירות לא תמיד בנמצא ולכן הסימנים המבדילים בין סוגי הקטניות מתייחסים לעלים ואלו הם: לאספסת, ללוטוס ולתלתן יש עלה תלתני משולש. לבקיה, לפרסת הסוס, לקדד ולכרבולת העלה מורכב מעלעלים רבים וקטנים. ואילו לטופח זוג או שני זוגות של עלעלים מוארכים ומחודדים. גם לטופח וגם לבקיה (שאוחדה עם טופח) קנוקנות בקצה העלה, אולם לבקיה זוגות עלעלים מרובים יותר.
מורפולוגיה

טופח הוא סוג של צמחים עשבוניים חד-שנתיים או רב-שנתיים שגבעוליהם זקופים או מטפסים באמצעות קנוקנות.
הגבעול בעל כנפיים או חסר כנפיים או בעל מקצועות בולטים. הלוואים תמימים ועל פי רוב קטנים (בשונה מאפון שהלוואים שלו רחבים מאוד וגדולים).
העלים מסורגים, על פי רוב הטרפים מורכבים או לעיתים רחוקות פשוטים. העלים הפשוטים הם למעשה פטוטרת מורחבת שדומה לעלה (פילוד, למשל טופח עדין וטופח גדול) או עלים מחוסרי טרפים שבמקומם יש לעלים רק קנוקנות ארוכות היוצאות מחיקיהם של לוואים נגדיים דמוי עלים (למשל, טופח מצוי) או לוואים דמוי ראש חץ או כמעט ראש חץ. העלים המורכבים בעלי זוג עלעלים אחד, לעיתים רחוקות שני זוגות או יותר זוגות עלעלים (למשל, טופח דביק, טופח הגליל, טופח ספרדי). לעיתים רחוקות העלעלים מרוכזים יחד והעלה נראה כאילו הוא מאוצבע (טופח הגליל).
העלעלים והלוואים תמיד תמימים והם אינם בעלי כתמים כהים.
העלים על פי רוב בעלי קנוקנת פשוטה או מסועפת או לפעמים מופיע במקומם זיף קצר או ארוך בקודקוד של ציר העלה. לפעמים הקנוקנת מנוונת לגמרי או לעיתים בעלי זיף בראש העלה (למשל, טופח עדין, טופח הגליל, טופח ורוד).
הפרחים הפרפרניים בלתי נכונים, דו-מיניים ובעלי שחלה עילית ועל פי רוב גדולים למדי. הם נישאים על עוקץ תפרחת מסוג אשכול או שניים או בודדים ותמיד בחיק עלי הגבעול.
הגביע משתייר ובעל 5 שיניים שוות או אינם שוות ואז השיניים העליונות קצרות מעט.
הכותרת פרפרנית ומורכבת מ-5 עלים. עלה הכותרת החיצוני (המפרש) הוא הגדול מכולם. שני עלי הכותרת הצדדים (המשוטים) מכסים על פי רוב על שני עלי הכותרת הפנימיים ביותר (הסירה) ומעורים במקצת בסירה.
האבקנים 10, 9 מהם זריהם מאוחים לצינור ואחד חופשי או לפעמים כל האבקנים מאוחים בבסיס.
השחלה עילית בת עלה שחלה אחת ונישאת על עוקץ או יושבת.
עמוד השחלה פחוס מגבו שבחלקו העליון. חלקו העליון בעל שערות ארוכות או לעיתים רחוקות קירח.
הפרי (קטנית) תרמיל פחוס פחות או יותר ומרובה זרעים על פי רוב. הוא נפתח על ידי 2 קשוות. קשוות התרמיל הם בעלי 2 עד 4 עורקי אורך בולטים מאוד.
הזרעים על פי רוב כדוריים, לפעמים מצולעים.
האבקה והפצה

בקרב מיני הטופח נמצאו האבקה זרה והאבקה עצמית. האבקה עצמית בקרב מיני הטופח שפרחיהם דו-מיניים נמנעת בגלל הפרדה בזמן ההתבגרות של איברי המין. הבשלת הצלקת מתרחשת לאחר פתיחת המאבקים וזריית האבקה - התופעה מכונה פרוטאנדריה. מידת יעילותה של הפרוטאנדריה במניעת הפריה עצמית תלויה בדרגת ההפרדה בזמן בין ההתבגרות האבקנים לבין התבגרות השחלה והצלקת בפרח, וגם במידת ההרחקה המוחלטת של האבקה. אם חלק מהאבקה נשאר בפרח גדלה האפשרות להפריה עצמית.
האבקה עצמית שכיחה ביותר למרות שהבשלת האבקנים מקדימה את הבשלת הצלקת והאבקנים מתפרקים לפני הבשלות המינית של השחלה. יתר על כן, מין מסוים (טופח השלוחות) מייצר את זרעיו גם באמצעות פרחים תת-קרקעיים ששם נעשית האבקה העצמית. במחקר שנעשה התברר שגודלו של עמוד השחלה משתנה ונטייתו משתנה אל כיוון המאבק העשירי והחופשי שמבשיל לאחר ההבשלה של תשעת האבקנים המאוחים. בשלב מסוים עמוד העלי כפוף ב-60 לעומת השחלה ואז הצלקת נושקת למאבק העשירי. מנגנון זה נקרא (Flexistyly), דהיינו התכופפות של עמוד השחלה במהלך הבשלתה המינית תוך כדי התקדמות או התרחקות אל עמדה המאפשרת האבקה יעילה.
האבקה הזרה במיני הטופח נעשית באמצעות חרקים. המפרש עוזר לפרח להיראות ממרחק, בעוד הסירה והמשוטים, הצמודים אליה ומכסים אותה, כולאות את האבקנים ועמוד השחלה ואת האבקה שמצטברת בקצה בראש עמוד השחלה. מבנה הסירה והמשוטים מונעות מחרקים קטנים לקבל צוף ואבקה בלי להעביר את האבקה לצלקת שנמצא בפרט אחר. ועל כן, הפרחים הפרפרניים מותאמים להאבקה הדדית על ידי חרקים גדולים מיומנים וכבדים בעיקר דבורים. הסירה והמשוטים הצמודים אליה משמשת מנחת למאביקים. הנחיתה על הסירה דורשת תמרון מדויק, ואם החרק כבד מספיק, הסירה נפרדת מהמפרש וחושפת את מטען האבקה והצוף שביניהם. החרק הנוחת על הפרח דוחף את המשוטים ואת הסירה כך שעמוד השחלה דוחק החוצה מנה של אבקה דרך קצה הסירה, אל בטן החרק. התהליך עשוי להישנות פעמים אחדות, והאבקה משתחררת מנות-מנות. המנגנון המתואר מכונה "מנגנון המברשת" משום שבקצהו הקדמי מתחת לצלקת ישנן שערות המכוסות באבקה.
מיני הטופח הם מפרחי הצוף המועדפים על פרפר היום "כתום-כנף המצלתיים" אשר מתפתח על הצמח החד-שנתי "מצלתיים מצויות".
הפצת הזרעים נעשית על פי רוב ישירות מהתרמיל המבשיל. הזרעים כיחידת תפוצה מועפים למרחק מה הודות להשתזרות המהירה של קשוות התרמיל בהתייבשן.
מיני טופח בישראל וסביבתה

בישראל 24 מינים. אל הרשימה הבסיסית המופיעה במגדירים צורפו מינים נוספים ונדירים שאותרו בישראל: טופח שעיר-פרי (הוגדר ב-1976), טופח חד-עורקי (הוגדר ב-1989), טופח הסלעים (הוגדר ב-2009), טופח הגולן (הוגדר ב-1995), טופח החרמון (הוגדר ב-1987), טופח ספרדי (הוגדר ב-1999). טופח חמיצתי (.Lathyrus cicera L) - מין זה אינו גדל בישראל וספק רב אם הוא גדל בירדן.
לפי שיטת המיון הנוכחית שני מיני האפון הבאים: אפון תרבותי (Lathyrus oleraceus), ואפון מצוי (Lathyrus fulvus). כתוצאה מכך, בישראל וסביבתה מתווספים ל-24 מיני הטופח. בסך הכול, בישראל וסביבתה קיימים כיום 26 מינים של טופח.
מרבית המינים בישראל חד-שנתיים מלבד שני המינים הנדירים: טופח הגליל וטופח החרמון. מרבית המינים נדירים מלבד טופח גדול, טופח ירושלים, טופח מצוי וטופח ריסני.
1. טופח אדום

טֹפַח אָדֹם (.Lathyrus pseudocicera Pamp, בעבר כונה טופח מעורק) - צמח עשבוני חד-שנתי, לא כל כך מצוי, גובהו 13 עד 23 ס"מ ופרחיו אדומים-ארגמניים. הוא מטפס בעיקר באמצעות גבעוליו הנכרכים. הגבעולים מכונפים לכל אורכם ומעט שעירים-זיפניים. הלוואים גדולים ושסועים. העלים מסורגים, בעלי זוג אחד של עלעלים מוארכים וצרים, מחודדים ותמימים. בין מרבית זוג העלעלים, בהמשך ציר העלה, יוצאת קנוקנת קצרה מסועפת או פשוטה.
הפרחים גדולים, שיני הגביע ארוכות ומחודדות ופרושות לצדדים. הכותרת שאורכה 1.4 עד 1.8 ס"מ, צבעה אדום-בורדו עז עד אדמדם-ארגמני ובעלי עורקי-אורך כהים שמחוברים ביניהם ברשת מסועפת של עורקים דקים יותר. המפרש גדול ורחב, הסירה קטנה בהתאמה אליו. עמוד השחלה קצר, אורכו 6 עד 8 מ"מ לעיתים רחוקות 4 מ"מ.
התרמיל קירח, פחוס ורחב, אורכו 4 ס"מ, בעל עורק עבה וישר העובר באמצע כל קשווה לכל אורכה (סימן מבחין). לאורך השוליים העליונים, תפר הבטן, של התרמיל יש 2 כנפיים צרות והן חסרות ריסים (בשונה מטופח ריסני). בעת התייבשות התרמיל מתפתלות הקשוות ומתבקעות בבת אחת, והזרעים מתפזרים למרחק מה.
טופח אדום הוא מין של ספר המדבר, כלומר טיפוס תפוצתו ים-תיכוני אירנו-טורני. התפוצה העולמית משתרעת בחבלים הים-תיכוניים של ארצות דרום הים התיכון: לוב, מצרים וסיני ושל המזרח התיכון: טורקיה, עיראק, איראן, סוריה, לבנון, ירדן וישראל. טופח אדום גדל במפוזר בערבות, בשדות ובבתה, בעיקר בחגורת ספר המדבר, שבין החבל הים תיכוני לערבתי ובנגב הצפוני ובדרום שפלת החוף וגם בבתי גידול לחים יחסית שבנגב הצפוני, במדבר יהודה במדבר שומרון לאורך עמק הירדן. הפריחה מסוף ינואר עד סוף אפריל ועיקרה מתחילת מרץ. הפצת הזרעים מסוף מרץ ועד תחילת יוני.
פרופסור עוזי פליטמן תיאר למדע תת-מין של טופח אדום (Lathyrus pseudocicera subsp. negevensis). אבל, תיאור תת-מין "הנגב" נדחה והוא נחשב כשם נרדף לטופח ארך-עמוד.
2. טופח ארך-עמוד

טֹפַח אֶרֶךְ-עַמּוּד (.Lathyrus gorgon(e)i Parl) - צמח עשבוני חד-שנתי מצוי. מין זה זקוף או אלכסוני, גובהו 20 עד 40 ס"מ ופרחיו בגווני צהוב וכתום. לעיתים הוא משתרג על צמחים באמצעות הקנוקנות. טופח ארך-עמוד ניכר בעמוד שחלה ארוך מאוד, הניכר גם בפרי ובפרח ואורכו 10 מ״מ או יותר. הצמח קירח, אבל בעל ריסים על הלוואים, על עוקצי התפרחת, על החפים ועל פטוטרות העלים. הגבעול מצולע בעל כנפיים, לפחות בחלקו העליון. הפטוטרת מכונפת וריסנית. העלים בעלי זוג אחד של עלעלים, למרביתם בין זוג העלעלים, בהמשך ציר העלה, יוצאת קנוקנת ארוכה ומסועפת. העלעלים גדולים, ארוכים וצרים, קודקודם מחודד, שפתם תמימה ולאורכם בולטים 3 עד 5 עורקים כמעט מקבילים או מאוצבעים. הפרחים חיקיים, בודדים ונישאים על עוקץ שאורכו 4 עד 10 מ"מ. הכותרת - אורכה למעלה מ-1.5 ס"מ. המפרש רחב וגדול ורוחבו מגיע ל-2 ס"מ בקירוב, צבעו על פי רוב צהוב או צהוב-כתום-אדום ועל גבו עורקים חומים. הפרי הוא תרמיל מוארך, גלילי או מעט פחוס, והוא מסתיים בעמוד שחלה, שאורכו ס"מ אחד או יותר. התרמיל חסר קמטים, קירח או מנוקד בשערות בלוטיות יושבות (התרמיל נראה מכוסה בכתמים אדומים) או לעיתים רחוקות מכוסה שערות הדוקות, אורכו 3 עד 4 ס"מ ורוחבו 1 עד 10 מ"מ. תפר הבטן והגב של התרמיל חסרי ריסים (בשונה מטופח ריסני). קשוות התרמיל ריסניות וחסרות עורק (בשונה מטופח אדום). הצלע העליונה של התרמיל בעלת כנף צרה. הזרעים אינם דביקים (בשונה מטופח דביק).
טיפוס התפוצה הוא מזרח ים-תיכוני ומערב אירנו-טורני. התפוצה העולמית: טורקיה, צפון עיראק, צפון אירן ומערבה, צפון סיני, סוריה, לבנון, קפריסין, ירדן וישראל. בישראל מין זה גדל בבתות, מעזבות באזורי השפלה וההר, עמק החולה, בקעת כנרות, בקעת בית שאן, נגב צפוני, עמק יזרעאל, מדבר יהודה, מדבר שומרון, גולן וחרמון. הפריחה מסוף ינואר עד תחילת מאי. הפצת הזרעים מסוף מרץ ועד תחילת יוני.
לטופח ארך-עמוד יש זן מיוחד, שמכונה הזן המכונף והוא על סף איום. הזן המכונף אנדמי לישראל ברמת דלתון שבגליל העליון ובגולן. בגולן הוא גדל בעשרות אתרים בין קוניטרה (צורימן) בצפון לאבני איתן בדרום. בית גידולו: קרקע בזלתית, שדות עשבוניים (גם בתוך כרמים), ברום 500 עד 930 מטר בכמות משקעים 550 עד 800 מ"מ. הפריחה של הזן באפריל.
3. טופח גדול

טֹפַח גָּדוֹל (.Lathyrus ochrus (L.) DC) - צמח עשבוני חד-שנתי, מטפס ושכיח, הגדל בעיקר בבתי גידול טבעיים: בתות ושדות, אך גם בקרבת האדם באזורים: בשדות בור ושלחין ובגינות. טופח גדול ניכר בפרחיו הגדולים שצבעם לבן, או קרם או צהוב ובקנוקנות בקצות העלים הרחבים (פילודים). שמו העממי הוא טופח בעל כנפיים (winged vetchling) משום שגבעוליו ופטוטרותיו בעלי כנפיים.
הגבעולים קירחים ובעלי 2 כנפים רחבים לכל אורכו וגובהו עד 80 ס"מ. העלים גדולים, מוארכים ורחבים ורובם מסתיימים באחד 1 או 3 קנוקנות. לעיתים הפילוד נושא בראשו מספר עלעלים מורחבים וקנוקנת. הפילוד הוא למעשה פטוטרת וציר עלה מורחבים שאורכו 7 עד 8 ס"מ רוחבו 5 ס"מ. העלים התחתונים על פי רוב פשוטים (חסרי עלעלים), חלק מהעלים מורכבים ומתחלקים לפעמים בצורה בלתי סדירה ל-1 עד 5 זוגות עלעלים דמויי ביצה. חלק מהעלים העליונים בעלי לוואים שערוכים בזוגות נגדיים. התפרחות מסוג אשכול בעלות פרח בודד גדול לעיתים 2 פרחים שיוצאים מחיק העלה. התרמילים, שאורכם 4 ס"מ, גדולים, חלקים, רחבים, פחוסים ומכונפים בחלקם העליון ודקים בחלקם התחתון. התרמיל, שמכיל 4 עד 7 זרעים חלקים ועגולים, נפתח על ידי היפרדות הקשוות ואז הזרעים מופצים רחוק מצמח האם ולעיתים הזרעים נותרים בתוך הקשוות השזורות והופכים יחד איתם ליחדת תפוצה.
טיפוס התפוצה הוא ים-תיכוני. הוא גדל בארצות סביב אגן הים-התיכון מלבד מצרים וסיני. בישראל הוא גדל באזורים הים תיכוניים של ישראל בעיקר בצפון ישראל ומרכזה. הוא גדל בקרקע חמרה או טרה רוסה.
טופח גדול נחשב כמין החשוב במיני הטופח בחקלאות ארץ ישראל והוא היה מקובל כגידול מספוא ירוק או חציר במעורב עם דגנים. בארצות רבות הוא נחשב לצמח מספוא ומרעה חשוב. הוא גדל באדמות קלות ככבדות, עמיד במידה רבה בפני עודפי מים ועמיד יחסית בפני מחלות ומזיקים. יבוליו גבוהים יחסית: 3 עד 4 טונות מספוא ירוק לדונם. חסרונו בנטייתו לרביצה שמביאה לריקבון חלקו התחתון וקושי בקצירתו.
תרמיליו הירוקים טעימים לבעלי חיים וטובים למאכל אדם. חלקי הצמח הנאכלים הם התרמילים וגבעולי הצימוח הצעירים שמכילים קנוקנות.
הפריחה מסוף ינואר ועד סוף אפריל. הפצת הזרעים באפריל ובמאי.
4. טופח דביק

טֹפַח דָּבִיק (Lathyrus gloeosperma Warb. & Eig) - צמח עשבוני חד-שנתי מטפס, ים-תיכוני, נדיר ובסכנת הכחדה. מין זה חריג מאוד בין המינים הגדלים במזרח התיכון והוא משתייך לסקציית אורובסטרום. הוא ניכר פרחיו הבודדים והלבנבנים בתרמיליו הארוכים והישרים שאינם נפתחים עם הבשלתם ובמספר גדול של זוגות עלעלים שמרוחקים זה מזה. טופח דביק הוא המין היחיד של טופח בישראל שעלהו בעל 3 עד 5 זוגות עלעלים. הדביקות של זרעיו היא תכונה נדירה מאוד בסוג טופח ובמשפחת הפרפרניים בכלל.
הצמח קירח, גבעוליו ארוכים וגובהו על פי רוב 40 עד 60 ס"מ, לעיתים עד 90 ס"מ. העלים המורכבים בעלי 3 או 4 או לעיתים רחוקות 5 זוגות עלעלים דמויי סרגל שמרוחקים זה מזה. העלים בעלי קנוקנת מסועפת לפחות העליונים שבהם. הפרחים בודדים, יושבים בחיק עלה, כמעט ללא עוקץ. צבעם לבנבן עד קרם ואורכם 1.5 עד 2 ס"מ. הגביע בעל שיניים ארוכות ומחודדות. המפרש אינו פרוש ובולט אלא מכונס. התרמיל גדול יחסית אורכו 4 עד 7 ס"מ ורוחבו 8 עד 12 מ"מ והוא בעל 4 או 5 קמטים בולטים וכהים לאורך כל הקשווה. התרמיל אינו נפתח עם הבשלתו. הזרעים גדולים, עגולים ודביקים מאוד (תכונה שאינה אופיינית בקרב בני מינו). המין אנדמי לצפון ישראל ולסוריה, והוא גדל בדרום הגולן, בעמק יזרעאל, בגליל תחתון ובעבר גדל גם בעמק החולה וכן בחורן (הר הדרוזים) בדרום סוריה ובשולי המדבר הסורי. הוא גדל בשולי שדות חקלאיים ושדות בור באדמה חרסיתית, באדמת בזלת או באדמת סחף בעמקים. הפריחה מסוף פברואר עד תחילת מאי.
5. טופח הגולן

טֹפַח הַגּוֹלָן (Lathyrus golanensis O.Cohen & Plitmann) - צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני, נדיר מאוד ובסכנת הכחדה. מין זה אנדמי לרמת הגולן וכנראה לדרום מזרח סוריה. מין זה גדל בבתי גידול טבעיים ולחים בלבד. טופח הגולן הוא מין חדש למדע אשר תואר, הוגדר ופורסם על ידי עוזי פליטמן ועופר כהן בשנת 1995. מין זה נמצא עד כה רק באזור אחו נוב, שם גדל גם טופח קסיוס הקרוב מאוד אליו. טופח הגולן שונה מטופח קסיוס באופן ברור ב-4 מאפיינים: בפרחיו הכתומים, בתפרחת שנושאת על פי רוב פרחים בודדים (לעיתים יוצא פרח נוסף מבסיס גבעול התפרחת), בעוקץ תפרחת ארוך פי 2 עד 4 מאורך הפרח ובקשוות התרמיל שמכוסות בשערות לבנות מפושקות. לטופח קסיוס לעיתים 2 עד 3 פרחים סגולים-לילכיים בתפרחת, וקשוות תרמיל המכוסות בשערות בלוטיות יושבות. טופח הגולן נבדל בעוקץ התפרחת ובשעירות על קשוות התרמיל גם משאר מיני הטופח כתומי הפרחים הגדלים בישראל. הפריחה בין תחילת מרץ ועד אמצע במאי. הפצת הזרעים ביוני וביולי.
6. טופח הגליל

טֹפַח הַגָּלִיל (.Lathyrus spathulatus Celak) - צמח עשבוני רב-שנתי (בן חלוף) אינו מטפס, ים תיכוני, נדיר ובסכנת הכחדה בישראל. מין זה ניכר בפרחים כחולים-הסגולים ובעלעלים המתפרשים ככף יד. הצמח שגובהו 20 עד 40 ס"מ, קירח וחסר קנוקנות. הגבעולים מצולעים ומסתעפים מהבסיס. הלוואים קטנים, דמויי חץ ודקיקים. הפטוטרת חסרה או שהיא קצרה מאוד. ציר העלה מסתיים בזיף. העלה בנוי על פי רוב מ-4 או לעיתים רחוקות 6 עלעלים דמוי סרגל שסמוכים זה לזה ויוצאים מנקודה משותפת ומתפרשים כאצבעות היד (עלה דמוי כף-יד). העלעלים בעלי 5 עורקי אורך עיקריים. התפרחת מרובת פרחים נישאת על עוקץ ארוך בהרבה מהעלה שהוא יוצא מחיקו. בכל תפרחת 4 עד 11 פרחים סגולים-כחולים שמרוחקים זה מזה. הפרח קטן, צבעו כחול-סגול, גודלו 10 עד 15 מ"מ, ואורך עוקצו 5 מ"מ. עמוד השחלה מאונקל, ראשו משוטח ושעיר, רוחבו מעל 1 מ"מ. הפרי הוא תרמיל ארוך וישר, שנישא על עוקץ דק ונטוי כלפי מטה. בהבשלה התרמיל נפתח לקשוות שמסתלסלות בבת אחת, ומרבית זרעיו נזרקים למרחק (תכונה אופיינית לרוב מיני הטופח). טופח הגליל גדל בבתי גידול טבעיים בלבד, בקרחות חורש ויער מוארות, שאקלימן קר וגשום מעל 600 מ"מ. התפוצה העולמית משתרעת בהרי האמנוס בדרום מזרח טורקיה, בסוריה, בלבנון ובצפון ישראל. בישראל הוא נדיר בגליל העליון, בצפון הגולן ובחרמון ברום 900 עד 1,350 מ' בחגורת החורש הים תיכוני ובחגורת היער ההררי. טופח הגליל הוגדר בעבר כ-L. digitatus. הפריחה מסוף מרץ עד תחילת מאי.