stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרנסלוקציה כרומוזומלית
כתיבה

ישנה מוסכמה לגבי דרך הכתיבה לתיאור טרנסלוקציה. בכתיבה זו נעשה שימוש בצורת התיאור הבאה: t(A;B)(p1;q2) כאשר A,B הם מספרי הכרומוזומים שבהם בוצעה הטרנסלוקציה ו-p1 ו-q2 מייצגים את המיקומים על גבי הכרומוזום בהם קרתה ההעתקה. המיקומים מובאים במרחקי סנטימורגן על גבי זרוע הכרומוזום. לצד סימון זה מופיע בדרך כלל מספר הכרומוזומים (46 באופן תקין ו-45 לטרנסלוקציה רוברטסיאנית) ומין העובר (XY - זכר, XX - נקבה). לעיתים מוחלפת ה-t ב-dic לציון טרנסלוקציה רוברטסיאנית דיסנטרית.
לדוגמה: 45,XX,t(13;14)(p10;p10) מציין טרנסלוקציה רוברטסיאנית מאוזנת בין כרומוזום 13 ל-14 אצל נקבה. ואילו
46,XY,t(5;8)(q31.1;p23.1) 
מציין טרנסלוקציה רציפרוקאלית בין כרומוזומים 5 ו-8 אצל זכר.
ראו גם

פגם גנטי
הערות שוליים

↑  הַתָּקָה במילון מיקרוביולוגיה (תשנ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546109705171  LCCN: sh85136978 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
המחשה של נשא של טרנסלוקציה רוברטסונית
המחשה של נשא של טרנסלוקציה רציפרוקאלית
יבגני מילר

| --- | --- |

יבגני מילר
 לידה:  7 באוקטובר 1867 דינבורג, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית (1858–1883)
 פטירה:  11 במאי 1939 (בגיל 71) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הרוסית, המדינה הרוסית 
 השכלה:  מכללת חיל הפרשים של הצאר ניקולאי 
 השתייכות:   צבא האימפריה הרוסית  הצבא הלבן
 תקופת הפעילות:  1884–1920 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים הרוסית
 עיטורים
 אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3  מסדר סנטה אנה, דרגה 4  מסדר סטניסלב הקדוש 
 תפקידים אזרחיים
 המושל הכללי של צפון רוסיה
 
יבגני-לודוויג קרלוביץ' מילר (ברוסית: Евге́ний-Лю́двиг Ка́рлович Ми́ллер;‏ 7 באוקטובר 1867 – 11 במאי 1939) היה גנרל רוסי אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן שימש כמפקד הצבא הצפוני במהלך מלחמת האזרחים הרוסית.
ביוגרפיה

מילר נולד בדינבורג ב-7 באוקטובר 1867, למשפחת אצולה גרמנית-בלטית. ב-1884 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית, סיים את מכללת חיל הפרשים. לאחר מכן למד באקדמיית המטה הכללי ולאחר מכן החל לשרת במשמר הקיסרי. בפברואר 1898 נשלח לשמש כנספח הצבאי בבריסל ובהאג. באוגוסט 1901 הועלה לדרגת פולקובניק ומונה לנספח צבאי ברומא. בדצמבר 1907 חזר לרוסיה ומונה למפקד רגימנט ההוסרים הבלארוסי ה-7. באוגוסט 1909 החל לעבוד במטה הכללי ומונה לאחראי על הנספחים הצבאיים בכל מדינות אירופה. ב-6 בדצמבר 1909 הועלה לדרגת גנרל-מאיור. במאי 1910 מונה למפקד בית הספר לפרשים באקדמיית המטה הכללי. באוקטובר 1912 מונה לראש מטה המחוז הצבאי מוסקבה.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא מונה לראש מטה הארמייה ה-5. הוא השתתף בקרב גליציה, וב-1915 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט ומונה לראש מטה הארמייה ה-12. ביוני 1915 הוא חזר לשמש כראש מטה הארמייה ה-5. בספטמבר 1916 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-26 ולחם עמו בחזית הרומנית.
בעקבות מהפכת פברואר, מילר נשבע אמונים לממשלת המעבר הרוסית. זאת למרות שהיה מלוכן בדעותיו וחבר קרוב של הצאר ניקולאי השני. עם זאת, הוא דרש מחייליו צייתנות ומשמעת, ואסר עליהם להניף את דגלי המהפכה האדומים. בתגובה, חייליו התמרדו נגדו. הם קרעו את דרגותיו ואת רצועות הכתף שלו בפומבי, ולאחר מכן הצעידו אותו ברחובות עיירה רומנית נידחת תוך כדי שהם מכים ומקללים אותו. במשך ארבעה ימים הוא שהה במעצר, ולאחר מכן הובל לפטרוגראד למשפט בטענה שהוא מתנגד למשטר החדש. לאחר חקירה קצרה שהעלתה שהוא חף מפשע, הוא הוחזר לשירות ומונה לנציג הסטאבקה בחזית האיטלקית.
לאחר מהפכת אוקטובר שהעלתה את הבולשביקים לשלטון ברוסיה, מילר ניתק את קשריו עם הסטאבקה ונותר באיטליה. לאחר מכן עזב את פריז שם דן עם מנהיגי מדינות ההסכמה על האפשרות להעביר יחידות רוסיות משאר חזיתות המלחמה לעזרת הצבא הלבן במלחמת האזרחים שפרצה ברוסיה. בנובמבר 1918 הוא קיבל בקשה לנסוע לארכנגלסק במטרה לחבור לצבא הצפוני. בינואר 1919 הגיע לארכנגלסק והחליף את ולדימיר מארושבסקי בתפקיד המושל הכללי של צפון-רוסיה. במאי של אותה שנה הוא מונה במקביל למפקד הצבא הצפוני. כוחותיו הובסו בהדרגה בידי הצבא האדום, ובפברואר 1920 הוא נאלץ להתפנות יחד עם אחרוני אנשיו לנורווגיה.
לאחר שהייה קצרה בנורווגיה הוא עבר לצרפת. הוא הצטרף לארגון של יוצאי הכוחות המזוינים הרוסים. ב-22 בספטמבר 1937 מילר נחטף בפריז בידי סוכני נ.ק.ו.ד. באנציקלופדיה הסובייטית הגדולה נטען שחטיפתו אורגנה בידי "הפשיסטים הגרמנים, שלא ראו בו סוכן נאמן מספיק שלהם". הוא הוחזק בכלא בשם בדוי, והוצא להורג במרתפי הנ.ק.ו.ד. ב-11 במאי 1939.
יאבלונוב

| --- | --- |
סמל יאבלונובסמל יאבלונוב

כנסייה בעיירה
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז איוואנו-פרנקיבסק איוואנו-פרנקיבסק
 שטח:  105 קמ"ר
 גובה:  351 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  2,070 (1 בינואר 2019)
 קואורדינטות:  48°24′N 24°56′E﻿ / ﻿48.400°N 24.933°E﻿ / 48.400; 24.933
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםיאבלונוב(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםיאבלונוב(למפת מחוז איוואנו-פרנקיבסק רגילה) איוואנו-פרנקיבסק קאלוש קולומיאה נדבורנה דולינה בורשטין בולחוב סניאטין קוסוב לבוב טרנופול צ'רנוביץ רומניה זקרפטיהיאבלונוב(למפת מחוז איוואנו-פרנקיבסק מוגדלת) איוואנו-פרנקיבסק קאלוש קולומיאה נדבורנה דולינה בורשטין בולחוב סניאטין קוסוב לבוב טרנופול צ'רנוביץ רומניה זקרפטיהיאבלונוב  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יאבלונוב (באוקראינית: Яблунів - יאבלוניב; בפולנית: Jabłonów) היא עיירה במחוז איוואנו-פרנקיבסק שבמערב אוקראינה, כ-15 ק"מ דרומית לקולומיאה ועל גדות נהר לוצ'קה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

יאבלונוב נוסדה בסוף המאה ה-16, ובתחילת המאה ה-17 הוענקו לה זכויות עיר. במחצית השנייה של המאה ה-19 התפתחה העיירה, הגם שלא חוברה לקו מסילת הברזל.
במהלך הכיבוש הרוסי של העיירה במלחמת העולם הראשונה הציתו אלו רבים מבתיה. לאחר המלחמה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי יאבלונוב

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מתחילת המאה ה-18, ובסוף אותה מאה הוקם בה בית ספר יהודי. במהלך המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית בעיירה, ובתחילת המאה ה-20 נמנו בה 1,105 יהודים. בשנים אלה עזבו את העיירה רבים מיהודיה.
בין מלחמות העולם נקלעו יהודי העיירה למצב כלכלי קשה. בשנים אלה נמנו בה 834 יהודים, כמחצית מתושביה. בתקופת הכיבוש הסובייטי של העיירה בתחילת מלחמת העולם השנייה הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין, ומספר היהודים ביישוב הגיע לכ-1,700 איש.
ב-8 באפריל 1942, במהלך הכיבוש הגרמני של האזור, ערכו אנשי גסטאפו ושוטרים אוקראינים טבח ביהודי העיירה. היהודים שניצלו מהרצח גורשו ב-8 בספטמבר 1942 לגטו קולומיאה, ושם חלקו את גורל יתר יהודי העיר.
מצבה בבית הקברות היהודי של יאבלונוב.
יאבירו

| יאבירו |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חסידאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חסידתיים
סוג:: יאבירו
מין:: יאבירו
שם מדעי
 Jabiru mycteria ‏ליכטנשטיין, 1819
תחום תפוצה


יַבִּירוּ (שם מדעי: Jabiru mycteria) היא סוג ומין יחיד של עוף במשפחת החסידתיים. היאבירו הוא עוף גדול ומסיבי ומעדיף לנוע על הקרקע מאשר לעוף. היא נפוצה ממקסיקו עד ארגנטינה וחיה בביצות ויערות הגשם של אמריקה הדרומית ושל אמריקה המרכזית.
היאבירו קיבלה את שמה מהשפה הדרום-אמריקאית טופי-גוארני ופירושה: "מנופחת הצוואר", זאת עקב הבליטה הכדורית הגדולה שבצווארה.
זוהי חסידה גדולה ואחת מהגדולות שבבני משפחתה וכן העוף הגבוה באמריקה הדרומית, שני רק לננדו המצוי ולעיתים מגיע אליו. היא מגיעה לגובה 120-140 ס"מ.
במוטת כנפיה שעומדות על 2.3-2.8 מ' היא שנייה באורכם ביבשת, לאחר קונדור האנדים (וכן אחרי והמינים אלבטרוס נודד ואלבטרוס מלכותי הנודדים לאורך חופי אמריקה הדרומית). משקלה מגיע ל-4.3-9 ק"ג.
היא חיה בביצות, יערות גשם לחים וגדות אגמים ונהרות ומחכה בדריכות לכל טרף קטן שהיא יכולה לתפוס במקורה הענקי. היא ניזונה גם מנבלות ומחטיפת מזון לעופות מים אחרות.
הערות שוליים

↑  יאבירו באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
גלריה

| חסידתיים |
| --- | --- | --- |
| פשוק מקור | פשוק-מקור אסייתי • פשוק-מקור אפריקני |  |
| חסידה | חסידה שחורה • חסידה אבדימית • חסידה לבנת-גרון • חסידת סטורם • חסידת מגווארי • חסידה לבנה • חסידה מזרחית |  |
| חסידת אוכף | חסידת האוכף • חסידה שחורת-צוואר |  |
| יאבירו (סוג ומין יחיד) | יאבירו |  |
| מרבו | מרבו אפריקני • מרבו קטן • מרבו ענק |  |
| חסידן | חסידן מילקי • חסידן אפריקני • חסידן צבוע • חסידת עצים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537242205171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חניה בתשלום

מדחן מסביבות שנת 1940 בקליפורניה
להסדרי חניה בתשלום שתי מטרות:
הגבלת משך החניה ברחובות הערים, כדי שנהגים רבים יותר יוכלו ליהנות מההיצע המוגבל של מקומות החניה.
יצירת הכנסה למפעילי שירות החניה. בחניונים שהוקמו למטרת רווח, מטרה זו היא מטרה בלעדית.
קיימים כמה אופנים לגביית התשלום.
חניה בתשלום ברחובות הערים

במרכזי הערים וברחובות נוספים שבהם הביקוש לחניה גדול מההיצע, משמשים שולי הרחוב לחניה בתשלום. בתחילת קטע רחוב כזה מוצב שלט המציין את השעות שבהן נדרש תשלום בעד החניה (למשל מ-8 בבוקר עד 7 בערב). פקחי הרשות המקומית מוודאים שהחניה שולמה כיאות, ובמקרה של חריגה (הימנעות מתשלום, חניה מעבר לזמן ששולם ועוד) מטילים קנס על המכונית החונה. תעריף החניה אחיד בדרך כלל, אך לעיתים ניתנת הנחה לתושבי העיר.
בישראל צבועה שפת המדרכה בכחול-לבן כדי לציין מקום שהחניה בו היא בתשלום. גביית תשלום תמורת חניה ברחובות הערים נעשית מכוח חוק עזר עירוני בעניין העמדת רכב וחנייתו, שלו נדרש אישורם של שר הפנים ושר התחבורה והבטיחות בדרכים.
התשלום בעד החניה נעשה בשיטות שונות, המתוארות להלן. במספר ערים בישראל ניתן לרכוש תו חניה שנתי המאפשר להחנות בחינם בכל הרחובות המוסדרים בעיר בכל מהלך השנה.
חניה בתשלום ברחובות הערים > מדחן

עם הגידול במספר המכוניות נקבעו חוקים עירוניים שקבעו זמן חניה מקסימלי לאורך רחובות ראשיים בערים, אולם לא נמצאה דרך יעילה לאכוף את מגבלת הזמן על הנהגים. כפתרון לבעיה זו פותח בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 המדחן. המדחן הראשון שידוע שהותקן בפועל הומצא על ידי קארל מאגי והותקן באוקלהומה סיטי ביולי 1935. השימוש במדחנים התרחב לערים רבות בעולם.
באמצע שנות ה-80 החל ייצורם של מדחנים שבהם המנגנון המכני הוחלף במנגנון אלקטרוני.
חניה בתשלום ברחובות הערים > כרטיס חניה

באמצע שנות ה-60 דובר בתל אביב על החלפת המדחנים בכרטיסי חניה, שיטה שהוצעה על ידי יוסף דוריאל וא. שמעוני. המעבר לכרטיסי חניה התממש כחמש שנים מאוחר יותר, באוקטובר 1971, ובהמשך הלכו בדרך זו ערים נוספות.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 עברו ערים רבות בישראל לשימוש בכרטיסי חניה במקום במדחנים, בעקבות התקלות הרבות במדחנים וגנבת הכסף מהם. על כרטיס החניה הודפסו ימי השבוע, ימי החודש ושעות היממה ועל הנהג לסמן את יום החניה והשעה שבהם החנה את רכבו. הסימון היה באמצעות ניקוב הכרטיס במקום המתאים או חשיפה על ידי גירוד שכבת צבע. בכך קנה הנהג זכות לשעה אחת של חניה. את הכרטיס על הנהג לשים על חלון מכוניתו, כדי לאפשר לפקח לוודא שטרם חלף זמן החניה שנרכש. השימוש בכרטיסי החניה מנייר הופסק בתל אביב בנובמבר 2011.
חניה בתשלום ברחובות הערים > איזי פארק

איזי פארק הוא מכשיר אלקטרוני שפותח על ידי חברת און טרק אינובישנס, שזכתה בנובמבר 1996 במכרז של מרכז השלטון המקומי בישראל, לפיתוח כרטיס-חנייה אלקטרוני שיחליף את כרטיסי הקרטון, כאמצעי לתשלום עבור חניה ברחבי הערים בישראל. "איזי פארק" השיקה את השירות שלה לאחר כמה עיכובים, באוגוסט 2000 לשימוש ארצי, במקומות בהם קיימת חניה מסודרת בתשלום של הרשות המקומית. בתל אביב המכשיר גם שימש למתן חניה בתעריף מוזל לתושבי העיר. את המכשיר ניתן לטעון בכסף (בתחנות שירות או דרך המחשב האישי), ובעת ההגעה לחניה להפעיל את המכשיר ולתלות אותו על חלון המכונית. בעת סיום החניה יש לכבות את המכשיר (המכשיר מצפצף כל דקה כדי להזכיר לכבות) צעד שגורם להפחתת מחיר החניה מהסכום שנטען למכשיר.
חניה בתשלום ברחובות הערים > איזי פארק פרייבט

איזי פארק פרייבט היה מיזם שיתוף חניה שנרכש על ידי איזי פארק. השירות אפשר לבעלי חניה פרטית להשכיר אותה בשעות שאינה בשימוש. אפליקציה קישרה בין בעלי חניות פרטיות לבין נהגים המחפשים מקום חניה. בעזרתה היה ניתן לחנות את הרכב בהתאם למיקום (GPS) של הנהג או בהזמנה של מקום חניה מראש.
חניה בתשלום ברחובות הערים > מדחן כרטיס

בסוף המאה ה-20 החלו לפעול בערים מכונות להנפקת שוברי חניה, הקרויות מדחני כרטיס, על מנת להבחין ביניהן ובין הדגם הקודם של המדחן (שנועד לשרת מכונית בודדת או זוג מכוניות), שבגרסתו האלקטרונית נקרא "מדחן צג". להבדיל מהדגם הקודם, שבו המדחן צמוד למכונית שאותה הוא משרת, מדחן כרטיס מנפיק שובר חניה, שעליו מודפסת שעת סיום החניה, בהתאם למטבעות שהוזנו למדחן. את השובר יש לשים על חלון המכונית, היכולה לחנות גם הרחק מהמדחן, כך שמדחן כרטיס יחיד משרת עשרות מקומות חניה.
מכונות אלה פועלות באמצעות מנגנון אלקטרוני, ובחלק מהן מתאפשר תשלום גם באמצעות כרטיס אשראי, בנוסף לצורת התשלום הוותיקה באמצעות מטבעות.
חניה בתשלום ברחובות הערים > תשלום באמצעות טלפון סלולרי

חסרונם של כרטיסי חניה הוא שיש להצטייד בהם מפעם לפעם, וגם את מכשיר "איזי פארק" יש לטעון מחדש בכסף, ולהחליף סוללה מדי פעם. תשלום באמצעות טלפון סלולרי פותר בעיות אלה. לשם קבלת שירות זה יש להירשם מראש בחברה המספקת את השירות, ולהדביק תווית מתאימה על שמשת החלון הקדמית של המכונית. בעת חניה על הנהג לטלפן למוקד השירות, ופעולה זו מתחילה לחייב אותו בתשלום בעד חניה זו. בסיום החניה יש לטלפן שנית כדי להודיע על הסיום. בהתאם לכך מחויב בעל הטלפון על החניה. דרך נוספת להתחיל ולסיים חניה היא באמצעות שימוש באפליקציה ייעודית בטלפון חכם.
בשירות כזה, הנהג יכול להאריך את משך החניה דרך הסלולרי, ולא צריך לגשת למכונית כדי להאריך את החניה. קיימת גם אפשרות לקבל מסרון הנותן תזכורת שזמן החניה ששולם עבורו עומד להסתיים.
שירות זה מאפשר לפקח חניה לשלוח שאילתא עם מספר הרכב ולבדוק האם החונה אכן הפעיל את שירות החניה.
בישראל פועלות בשיטה זו חברות פנגו+ וסלופארק.
חניה בתשלום בחניון

הכניסה לחניון והיציאה ממנו נעשים דרך שער אחד, או דרך מספר מצומצם של שערים, ולכן משמשים שערים אלה לגביית התשלום תמורת החניה. תשלום זה נעשה בשתי שיטות:
תשלום בהתאם למשך החניה.
תשלום אחיד, ללא תלות במשך החניה (בגבולות יום אחד).
מנוי חודשי, המאפשר חניה ללא הגבלה במשך כל ימי החודש.
לעיתים משולבות שתי שיטות: בשעות של ביקוש גבוה לחניה התשלום הוא לפי משך החניה, ובשעות של ביקוש פחות גבוה נגבה מחיר אחיד.
כאשר התשלום אחיד, גבייתו נעשית בדרך כלל עם הכניסה לחניון. כאשר התשלום הוא בהתאם למשך החניה, בכניסה לחניון נרשמת שעת הכניסה, וביציאה מהחניון מחושב התשלום לפי משך השהייה בחניון. לרישום זמן הכניסה ולחישוב משך השהייה מקבל הנהג
בכניסה לחניון, משומר הניצב בכניסה לחניון או מאוטומט המשמש למטרה זו, פתק שבו נכתב זמן הכניסה. בתפעול פשוט של משימה זו, ביציאה מהחניון מחשב השומר את משך השהייה ואת התשלום הנדרש. בתפעול מתוחכם יותר משמשת לכך מכונת תשלום, הקולטת את הפתק שקיבל הנהג בכניסה, קוראת את שעת הכניסה שנרשמה בו, ומורה לנהג מה התשלום הנדרש ממנו. את התשלום נותן הנהג למכונה, במטבעות, בשטרות או בכרטיס אשראי. לעיתים די בכך כדי לפתוח את שער החניון, משום שמותקן בו מנגנון המזהה את הרכב לפי מספר הרישוי שלו, ולעיתים נדרש הנהג להכניס לאוטומט נוסף את אישור התשלום, שקיבל ממכונת התשלום, על מנת לפתוח את שער היציאה מהחניון.
לפי תיקון החוק בישראל בשנת 2008, מחיר חניית רכב בחניונים ציבוריים ופרטיים יחושב בכל החניונים ביחידות זמן של רבע שעה, במקום שעה שלמה כפי שהיה נהוג, וזאת החל מתום השעה הראשונה.
הגבלת משך החניה, ללא תשלום

כאמור, אחת המטרות של הסדרי חניה בתשלום היא הגבלת משך החניה ברחובות הערים, כדי שנהגים רבים יותר יוכלו ליהנות מההיצע המוגבל של מקומות החניה. לעיתים מתמקדת הרשות המקומית במטרה זו בלבד, כלומר מנהיגה הסדר המגביל את משך החניה ללא גביית תשלום תמורת החניה, אך תוך הטלת קנס על מי שחורג ממשך החניה המותר.
כלי המשמש למטרה זו הוא עיגול חניה, שהוא עיגול דמוי שעון, שעליו מודפסות שעות היממה, הנתון בתוך מעטפה שבה חלון המאפשר הצגה של קטע קטן מלוח השעות. הנהג מציג בחלון זה את השעה שבה החנה את מכוניתו, וכך יכול הפקח לוודא שהמכונית חונה במסגרת מגבלת הזמן המותר.
בשיטה אחרת הפקח מסמן בגיר את גלגל הרכב החונה, וחוזר לביקור נוסף באזור בתום זמן החניה. כאשר הוא פוגש מכונית שכבר יש עליה סימון, אות הוא שהמכונית חרגה מזמן החניה המותר.
ראו גם

דו"ח חניה
העלות הגבוהה של חניה בחינם, ספר מאת דונלד שופ
הערות שוליים

↑  חוק עזר מומלץ להעמדת רכב וחנייתו, חוזר מנכ"ל משרד הפנים, 21 באוגוסט 2011
דוגמה: חוק עזר לירושלים (העמדת רכב וחנייתו), התשכ"א-1960
↑  רינה רוזנברג קנדל, כך תימנעו מדו"ח: TheMarker משווה בין כל הדרכים שבהן תוכלו לשלם על החנייה, באתר TheMarker‏, 2 בינואר 2008
↑  בר"מ 6591/15 עיריית קרית ביאליק נ' שרה רווה, ניתן ב־9 במרץ 2016
↑  יעקב העליון, עירית תל אביב החליטה לנסות שיטה חדשה של חניית כרטסת, מעריב, 24 בנובמבר 1966
↑  חניה לפי כרטיסים, דבר, 13 באוקטובר 1971
↑  דנקה הרניש, חניה זולה ויעילה, דבר, 14 באוגוסט 1970
↑  דניאל שמיל, מנובמבר: כרטיסי החנייה יוצאים משימוש בתל אביב, באתר TheMarker‏, 22 במאי 2011
אפרת אהרוני, ‏המועצה לצרכנות לעיריית ת"א: החזירו כסף על כרטיסי חניה מנייר, באתר גלובס, 7 בפברואר 2012
אילן ליאור וגילי כהן, גירוד אחרון, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2011
↑  עמנואל תימור, ‏כרטיס-חנייה אלקטרוני יחליף את כרטיסי הקרטון, באתר גלובס, 24 בדצמבר 1996
↑  יצחק דנון, ‏נדחתה בקשת גניס למנוע מהשלטון המקומי וחברת איזי פארק להפעיל כרטיס חניה ארצי, באתר גלובס, 22 בדצמבר 1999
↑  שרון קדמי, ‏איזיפארק חתמה על עיסקאות בהיקף מיליון שקל להפצת כרטיסי החניה האלקטרוניים, באתר גלובס, 21 במאי 2001
↑  מהיום חניה מוזלת לתושבי תל אביב, באתר הארץ, 17 ביולי 2001
שרון קדמי, ‏עיריית ת"א תמחשב את מערך החניה בעיר, באתר גלובס, 15 ביולי 2001
↑  יורם גביזון, OTI: הסכם הפצת איזיפארק עם רשת Yellow יגדיל את השימוש בכרטיסים ב-20%, באתר TheMarker‏, 3 באוקטובר 2006
↑  ParksPool
↑  מאת דוד חיון, ‏אורפרק זכתה במיכרז עיריית חיפה להצבת 100 מדחני חנייה מתוחכמים, באתר גלובס, 13 במאי 1998
שולי מדרכה צבועים בכחול-לבן, לציון חניה בתשלום
שלט המודיע על חניה מוסדרת בתשלום ברמת השרון
עיגול חניה אירופי
טורפים ימיים

| טורפים ימיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
על־משפחה:: טורפים ימיים
שם מדעי
 Pinnipeds ‏יליגר, 1811
תחום תפוצה


טורפים ימיים או טורפי הים (שם מדעי: Pinnipedia; נקראים גם סנפירגליים) היא קבוצה גדולה של יונקים ימיים מסדרת הטורפים, ותת-סדרת דמויי כלב אשר במיונים עתיקים נחשבו לסדרה עצמאית. זו הקבוצה היחידה ששרדה מדמויי-טורפים ימיים הקיימת החל מסוף האוליגוקן.
מאפיינים

על-המשפחה התפתחה מהטורפים היבשתיים תוך התאמת גופם לפעילות במים. גופם קיבל צורה הידרודינמית. רגליהם הפכו לדמויי סנפיר, צורתם שטוחה וקרום מחבר את אצבעותיהם. לשתי אצבעות ברגליהם האחוריות צורת זנב של דג והן משמשות לייעוד דומה, כלומר לשם התקדמות בתנועתם במים.
רובם נפוצים באזורים קרים וממוזגים. חלקם מתקיימים גם במקומות חמים יותר ואפילו טרופיים. למרות שמם, חלקם מצויים גם בנהרות ובאגמי מים מתוקים. הם ניזונים מטרף חי שמקורו במים כמו צדפות, דגים, סרטנאים ודיונונים, בעוד שהמינים הגדולים טורפים גם עופות ימיים ואף יונקי ים אחרים.
הזכרים גדולים יותר מן הנקבות, כשאצל פיל הים ישנה דו-צורתיות זוויגית גדולה ביותר. גופם מכוסה שכבת שומן השומרת על חום גופם, ועורם – המכוסה פרווה שמנונית – אטום כליל למים. את רוב זמנם הם מבלים בים, וליבשה מגיעים רק כדי לרבוץ על החוף לצורך מנוחה או השתזפות בשמש לשם חימום גופם, וכן למטרות רבייה, כמו הזדווגות והמלטת גורים. תנועתם ביבשה איטית למדי אך במים תנועתם קלילה ומהירה והם גם מסוגלים לשהות זמן רב מתחת לפני המים.
טורפיהם הטבעיים הם מספר כרישים, דוב הקוטב ולווייתני שיניים גדולים ואף טורפים ימיים אחרים, אך אויבם הגדול ביותר הוא האדם, שצד אותם בהמוניהם לצורך מזון, ביגוד ושעשועים.
מיון

בשיטות מיון ישנות הייתה סדרה עצמאית ובהמשך הועברה אל תת-הסדרה דמויי כלב שבסדרת הטורפים:
קבוצה טורפים ימיים (Pinnipedia )
על-משפחה Phocoidea
משפחה כלבי ים (Phocidae)
על-משפחה אוטריואידה (Otarioidea)
משפחה דסמנטופוקיים (Desmatophocidae) - נכחדה
משפחה ניבתניים (Odobenidae) - בו סוג ומין יחיד ניבתן (Odobenus rosmarus)
קבוצה Panotariidae
סוג Eotaria - נכחד
משפחה אוטריים (Otariidae)
הערות שוליים

↑  טוֹרְפֵי הַיָּם במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548567305171  BnF: cb119329682 (data)  GND: 4135831-4  LCCN: sh85102257  NDL: 00563246  NKC: ph115747
חוק חופשה שנתית

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  11 ביולי 1951
 תאריך חקיקה עברי:  ז' בתמוז תשי"א
 גוף מחוקק:  הכנסת הראשונה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים יולי 2016, עמ' 1093
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד הכלכלה והתעשייה
 מספר תיקונים:  22
 נוסח מלא:  הנוסח המלא
 
חוק חופשה שנתית, תשי"א-1951 הוא חוק הקובע את ימי החופשה להם זכאים כלל העובדים השכירים, בהתאם לוותק שצברו במקום עבודתם והיקף משרתם.
היסטוריה חקיקתית

חוק החופשה השנתית נחקק ב-1951 על מנת לקבוע ימי חופשה לעובדים המגיע להם על פי חוק זה.
החוק השתנה ועודכן מספר פעמים במהלך ההיסטוריה החקיקתית שלו עקב התנגשות עם חוקים אחרים. השינוי המשמעותי האחרון נחקק בשנת 2016, אז הוחלט להעלות את מינימום ימי החופש לשכירים.
מבנה החוק > פירושים

"החופשה" פירושו – חופשה שנתית המגיעה לעובד על פי חוק זה;
"מפקח עבודה" פירושו – מפקח, כמשמעותו בפקודת מחלקת העבודה, 1943;
"עובד בשכר" פירושו – עובד שגמול עבודתו, כולו או חלקו, משתלם שלא על בסיס של חודש או תקופה ארוכה מזו;
"קרן חופשה" פירושה – קרן חופשה ששר העבודה הקימה או הסמיכה על פי סעיף 18;
"שנת עבודה" פירושו – פרק זמן של שנים עשר חודש, שתחילתו אחד בינואר של כל שנה.
מבנה החוק > החופשה > הזכות לחופשה

כל עובד זכאי לחופשה שתינתן לפי הוראות חוק זה.
מבנה החוק > החופשה > אורך החופשה

על פי החוק, אורך החופשה לכל שנת עבודה אצל מעסיק אחד או במקום עבודה אחד הוא:
בעד כל אחת מ־5 השנים הראשונות – 16 יום;
(3) בעד השנה השישית – 18 יום;
(4) בעד השנה השביעית – 21 יום;
(5) בעד השנה השמינית ואילך – יום נוסף לכל שנת עבודה עד לחופשה של 28 יום;
אך שר העבודה רשאי לקבוע, בתקנות, לעבודה מסוימת חופשה ארוכה מזו, אם ראה צורך בכך מטעמים שבבריאות העובד או שבנסיבות העבודה; בימי החופשה לא ייכלל אלא מנוחה שבועית אחת לכל שבעה ימי חופשה.
מספר ימי החופשה עלולים להשתנות אם העובד עבד באותה שנה פחות או יותר מ-200 ימים
לפחות 200 ימים – המספר יהיה ימי החופשה כאמור בסעיף "אורך החופשה"
פחות 200 ימים – יהיה מספר ימי החופשה חלק יחסי ממספר הימים שלפי הסעיף "אורך החופשה", כיחס מספר ימי העבודה בפועל אל המספר 200.
מבנה החוק > החופשה > עובד זמני בשכר

סעיף "אורך החופשה" אינו חל על עובד בשכר שעבד פחות מ־75 ימים רצופים, אצל מעסיק אחד או במקום עבודה אחד, בין בשנת עבודה אחת ובין בשתי שנות עבודה רצופות.
לעניין סעיף "אורך החופשה" רואים ימי עבודה כרצופים, אפילו חלה הפסקה בעבודה מחמת –
שירות מילואים לפי חוק שירות המילואים, התשס"ח–2008;
יום המנוחה השבועית או חג שאין עובדים בהם, אם על פי חוק ואם על פי הסכם או נוהג, וכן אחד במאי;
חופשה על פי חוק זה וכל חופשה או פגרה שניתנה לעובד על פי חוק או בהסכמת המעסיק, בין בשכר ובין שלא בשכר;
שביתה או השבתה;
תאונה או מחלה;
ימי אבל במשפחה שמטעמי דת או נוהג לא עבד בהם העובד;
הפסקה ארעית ללא הפסקת יחסי עבודה;
אימון לשירות עבודה לפי חוק שירות עבודה בשעת חירום, תשכ"ז–1967.
מבנה החוק > החופשה > חישוב ימי החופשה

ואלה הימים שלא יובאו במנין ימי החופשה;
הימים בהם שירת העובד שירות מילואים לפי חוק שירות המילואים, התשס"ח–2008;
ימי חג שאין עובדים בהם, אם על פי חוק ואם על פי הסכם או נוהג – להוציא ימי המנוחה השבועית;
ימי תקופת לידה והורות;
הימים שבהם אין העובד מסוגל לעבוד מחמת תאונה או מחלה;
ימי אבל במשפחה, שמטעמי דת או נוהג אין העובד עובד בהם;
ימי שביתה או השבתה;
ימי הודעה מוקדמת לפיטורים, אלא אם עלו על ארבעה עשר ובמידה שעלו.
יש להשלים את הימים החסרים ככל האפשר תוך אותה שנת עבודה
מבנה החוק > החופשה > מועד החופשה

החופשה תינתן בחודש האחרון של שנת העבודה שבעדה היא ניתנת, או במשך שנת העבודה שלאחריה.
על אף הוראות הסעיף "אורך החופשה", רשאי עובד לקחת יום אחד מן החופשה במהלך שנת העבודה שבעדה היא ניתנת במועד שיבחר ויום אחד נוסף באחד מהימים המנויים בתוספת, ואולם אין ברשימת הימים כאמור כדי לפגוע בהוראות סעיף "חישוב ימי החופשה", ובלבד שהודיע על כך למעסיקו 30 ימים מראש לפחות.
שר התעשייה המסחר והתעסוקה רשאי, בצו, להוסיף על רשימת הימים המנויים בתוספת.
מבנה החוק > החופשה > צבירת חופשה

אין החופשה ניתנת לצבירה; ואולם רשאי העובד בהסכמת המעסיק, לקחת רק שבעה ימי חופשה לפחות ולצרף את היתרה לחופשה שתינתן בשתי שנות העבודה הבאות.
שר העבודה רשאי, בתקנות, לאסור צבירת חופשה אם, לדעתו, בריאות העובד או הנסיבות בהן העבודה נעשית מחייבים כי כל החופשה תינתן לעובד מדי שנה בשנה.
מבנה החוק > החופשה > תחילת החופשה

החופשה תהיה רצופה, אלא שבהסכמת העובד והמעסיק ובאישור ועד העובדים במקום, אם ישנו, אפשר לחלקה, ובלבד, שפרק אחד ממנה יהיה לפחות שבעה ימים.
סעיף זה אינו חל על חלקי חופשה של פחות משבעה ימים.
מבנה החוק > תשלומים > דמי חופשה

המעסיק חייב לשלם לעובד בעד ימי החופשה דמי חופשה בסכום השווה לשכרו הרגיל.
השכר הרגיל לעניין סעיף זה הוא –
לגבי עובד שגמול עבודתו, כולו או חלקו, משתלם על בסיס של חודש או תקופה ארוכה מזו – שכר העבודה שהעובד היה מקבל בעד אותו פרק זמן אילו לא יצא לחופשה והוסיף לעבוד;
לגבי עובד בשכר – שכר העבודה היומי הממוצע כפול במספר ימי החופשה; שכר העבודה היומי הממוצע הוא הסכום היוצא מחילוק שכר רבע השנה שקדמה לחופשה למספר תשעים; היו ברבע השנה כאמור חודשי עבודה לא־מלאה, יחושב השכר היומי הממוצע לפי רבע השנה של העבודה המלאה ביותר שבשנים עשר החדשים שקדמו לחופשה, הכל לפי בחירת העובד.
שכר עבודה לעניין סעיף זה הוא כל תמורה, בכסף או בשווה כסף, המשתלמת לעובד על ידי המעסיק בעד שעות העבודה הרגילות, זולת אם נקבע אחרת בהסכם קיבוצי שאושר לעניין זה על ידי שר העבודה. סכום המשתלם לעובד לכיסוי הוצאות מיוחדות שאינן קיימות בעת החופשה, אין רואים אותו כחלק משכר העבודה.