stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חווקה פולמן רבן
פעילותה החינוכית

מיום הקמתו של מוזיאון בית לוחמי הגטאות בשנת 1949 הייתה מעורבת בפעילותו ובשנת 1985 החלה להדריך ולהנחות קבוצות במרכז החינוכי של המוזיאון. בשנת 1954 נשאה בפעם הראשונה את "דבר הלוחמים" בעצרת הזיכרון בקיבוץ לוחמי הגטאות ומאז עשתה זאת פעמים רבות. היא ליוותה מסעות נוער לפולין, סיפרה את סיפורה האישי ואת סיפור התנועה.
היא ראתה חשיבות רבה בהפצת סיפורה ברבים בגלל הסבל שראתה והאלימות שחוותה. פולמן רבן השתמשה בסיפורה להעברת השקפת עולמה ולכן העבירה בהרצאותיה מסרים חינוכיים הקשורים לזכויות אדם, ואף את עמדותיה הפוליטיות. במסגרת הסדנאות שמעביר המרכז ההומניסטי במוזיאון, שעוסק במשמעויות האוניברסליות ובדילמות השונות שעולות מתקופת השואה, נפגשה עם קבוצות נוער שונות מהמגזר היהודי והערבי. בעצרת בבית לוחמי הגטאות בשנת 2013 אמרה:
המשיכו במרד, מרד אחר, עכשווי, נגד כל רוע, גם זה שפגע בארצנו האהובה והיחידה. תמרדו נגד גזענות ואלימות ושנאת אחר. בחוסר שוויון, בפערים, בעוני, ברדיפת בצע ובחמדנות. חיזוק חינוך להומניות וערכי מוסר וצדק גם הם מרד נגד אלכוהוליזם בקרב הנוער ותופעות מחרידות של תקיפת קשישים. תמרדו בכיבוש - לא! לנו אסור לשלוט בעם אחר, להשפיל אחר. הכי חשוב להגיע לשלום ולקץ מעגל הדמים. הדור שלי חלם על שלום, אני כל כך רוצה להספיק לזכות בו. יש לכם כח לעזור. כל תקוותי בכם. לו יהי!
חווקה פולמן רבן טענה כי לימוד השואה לבני נוער צריך להתקיים באמצעות חשיפה לסיפוריהם של ניצולי השואה, כך ילמדו לא רק את ההיסטוריה אלא יראו את האדם שמאחוריה. ב-9 בינואר 2014, ח' בשבט תשע"ד נפטרה ונטמנה בבית העלמין בקיבוץ לוחמי הגטאות. עם פטירתה ספד לה נשיא המדינה, שמעון פרס:
חווקה הייתה דוגמה ומופת לגבורה יהודית יוצאת דופן, עת שירתה כקשרית ולוחמת בזמן מרד גטו וורשה, כאשר נתפסה על ידי הגרמנים וישבה בכלא, כשגורשה והועברה למחנות, כשצעדה את מצעד המוות וכשהייתה עדה לזוועות הרצח ולהבות העשן הנאצים. חווקה מעולם לא הפסיקה לחלום על ארץ ישראל ועל הקמת חיים חדשים בה... הייתה אמיצה גם במחשבותיה בצורה בלתי רגילה, לרגע לא פחדה לבטא את תקוותיה וחרדותיה בנוגע למדינה. עם ישראל איבד היום גיבורה גדולה.
פרסומיה

לא נפרדתי מהם; עריכה: צביקה דרור, לוחמי הגטאות: בית לוחמי הגטאות ('פנקסי עדות'), 1997.
'במצפון טהור, מזיכרונותיה של קשרית', מבפנים, יב, יוני 1947.
ראו גם

נשים בשואה
הארגון היהודי הלוחם
גטו ורשה
מרד גטו ורשה
בית לוחמי הגטאות
לקריאה נוספת

שרון גבע, אל האחות הלא ידועה: גיבורות השואה בחברה הישראלית, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010.
צביקה דרור (מראיין ועורך), דפי עדות, כרך ג', לוחמי הגטאות: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1984.
צביקה דרור (עורך), קיבוץ לוחמי הגטאות- סיפור מקום, לוחמי הגטאות: הוצאת קיבוץ לוחמי הגטאות, 2005.
משה בסוק, יצחק צוקרמן, ספר מלחמות הגיטאות: בין החומות, במחנות, ביערות, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשי"ד.
צביה לובטקין, בימי כליון ומרד, לוחמי הגטאות: הוצאת בית לוחמי הגטאות והקיבוץ המאוחד, 1979.
יצחק צוקרמן, שבע השנים ההן, לוחמי הגטאות: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1990.
דליה עופר, "חקר נשים והשואה: תרומה משמעותית או תופעה אופנתית?", בשביל הזיכרון, 16, 1996.
דליה עופר, "תפקיד המגדר בחקר השואה: הערות בשולי מחקר", ילקוט מורשת, סז, אפריל 1999.
אסתר הרצוג (עורכת), נשים ומשפחה בשואה, תל אביב: אוצר המשפט, 2006.
Ofer.D, Weitzman. L.G (eds), Women in the Holocaust, New Haven: Yale University Press, 1998
טריומף טיגריס

| --- | --- |

Triumph Tigress, שנת 1960  (BSA Sunbeam)
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  BSA Sunbeam
 יצרן:  Triumph Engineering  The Birmingham Small Arms Company Limited (BSA)
 שנות ייצור:  1959–1965
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 סיווג:  קטנוע
 אורך:  182.88 ס"מ
 רוחב:  60.96 ס"מ
 גובה:  גובה מושבים מהקרקע 71.12 ס"מ
 משקל:  99.79 ק"ג (דגם 1 צילינדרים)  108.86 ק"ג (דגם 2 צילינדרים)
 בסיס גלגלים:  121.92 ס"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  1 צילינדרים, מנוע שתי פעימות, 173 סמ"ק, המפיק 7.5 כ"ס ב-5,000 סל"ד, דלק: תערובת בנזין-שמן, מנוע קירור אוויר (יוצר בין השנים 1959–1964)  2 צילינדרים, מנוע ארבע פעימות, 249 סמ"ק,  המפיק 10 כ"ס ב-5,500 סל"ד יחס דחיסה: 6.5:1, קוטר קדח/מהלך בוכנה: 5064x56 מ"מ, דלק: תערובת בנזין-שמן, מנוע קירור אוויר (יוצר בין השנים 1959-1965)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  88.5 קמ"ש (מנוע 173 סמ"ק)  105 קמ"ש (מנוע 249 סמ"ק)
 צריכת דלק:  42 ק"מ לליטר (מנוע 175 סמ"ק)
 מעצב:  Edward Turner (אנ')
טריומף טיגריס (באנגלית: Triumph Tigress, קרוי גם: BSA Sunbeam) הוא קטנוע מתוצרת יצרנית האופנועים הבריטית Triumph Engineering (אנ') (שם מלא: Triumph Engineering Co Ltd) בשיתוף Birmingham Small Arms Company (אנ') (שם מלא: The Birmingham Small Arms Company Limited BSA) שיוצר בין השנים 1959–1965.
דגמים

"Triumph Tigress"
"BSA Sunbeam"
סוגי מנועים

1 צילינדרים
2 צילינדרים
תמונות

דגם "טריומף טיגריס"
דגם "BSA Sunbeam"
ראו גם

קטנוע
טריומף מודל H
טריומף ריקארדו
טריומף טינה
לקריאה נוספת

"טריומף טיגריס"- תמונות
הערות שוליים

↑  "טריומף טיגריס", מנוע 249 סמ"ק tomcc.org/Triumph/Model/67
↑  "טריומף טיגריס" - מפרט טכני  cybermotorcycle.com/marques/triumph/triumph-tigress
↑  פרסומת היצרן לדגם "טריומף טיגריס"advrider.com/f/threads/triumph-tigress-250-cc-scooter
↑  דגם BSA Sunbeam barons-auctions
חוות חקלאיות בארץ ישראל

שרידי חווה חקלאית - מזרחית לכפר סבא
חוות חקלאיות היו נפוצות בארץ ישראל כבר מהתקופה הביזנטית. מבני חוות חקלאיות מתקופה זו מפוזרים ברחבי הארץ ומעידים על השגשוג החקלאי בעת הקמתן.
משלהי התקופה העות'מאנית בארץ ישראל, לאחר תקופת העלייה הראשונה וייסוד המושבות הראשונות, החליטה ההסתדרות הציונית העולמית כי הקמת חוות חקלאיות היא שיטה מתאימה להתיישבות בארץ ישראל. היא הטילה את התפקיד על המשרד הארץ ישראלי ביפו. במסגרת זו הוקמו חוות בסג'רה, כפר אוריה, רוחמה, באר טוביה, בן שמן ובכנרת. כן הוקמו חוות מיוחדות לפועלות כמו חוות העלמות על שפת ים כנרת. הייתה בכך תרומה להכשרת פועלים ופועלות להתיישבות.
מאז העשור השני להקמתה של מדינת ישראל התחזקה הנטייה להקים חוות חקלאיות. קיומם של שטחים נרחבים פנויים, הראויים להתיישבות חקלאית, והעדפה של החקלאיים לבעלות פרטית על תחום קרקע הביאה להקמת חוות ברחבי הארץ. יזמים, בין השאר, מחוגי המימסד החקלאי, איתרו שטחים לא-מעובדים וקבלו על עצמם לעבד אותם בתור חוות חקלאיות. גם ארגוני ההתיישבות בנו חוות, שכונו בשם "חוות ייצור ופיתוח ". אך גם היו יזמים פרטיים אשר פעלו בדרך זו וידועה היא חוות השקמים בבעלות אריק שרון.
מאז 1990 הוקמו עשרות חוות, בעיקר בנגב על מה שכונה "דרך היין" בכביש 40. מצומת טללים ודרומה יש יותר מעשר חוות כאלה(הקישור אינו פעיל), כולן חוות בודדים, בתחום מועצה אזורית רמת הנגב.
לאחר מלחמת ששת הימים אומצה השיטה בגולן והוקמו חוות לגידול בקר. מאז 1980 החלו להקים חוות גם ביהודה ושומרון ומספר החוות באזור זה מגיע לעשרות. הגדולה שבהם היא גבעות עולם המעסיקה יותר מארבעים עובדים.
החווה הביזנטית

בין השאר זוהו ריכוזים של חוות חקלאיות, בעיקר מהתקופה הביזנטית, ב"נגב המרכזי", בשפלה, הרי ירושלים ובשומרון ובגליל.
דוגמה טובה לחווה חקלאית היא החווה המשוחזרת מהתקופה הביזנטית בעבדת. החווה הנקראת על-שמו של מיכאל אבן ארי, יסודה בחקר גידולים שפרחו בעבר בשטחי הנגב וניסיון למצוא את השיטה לפיה הצליחו למצוא מים להשקיית החלקות המעובדות. נמצא כי בנחל סמוך הוקמו קירות מדורגים שנועדו לעצור את זרימת מי השיטפונות. המים העודפים זרמו אל המדרג התחתון, וכן הלאה. השטח שהקיף את החווה מכל עבר היה מרושת בתעלות רבות, שנשפכו לתוך המדרגים של החווה. כיום גדלים בחווה עצי פרי רבים, כגון זיתים, חרובים, אפרסקים, משמשים וגידולי חיטה ושעורה.
חוות החקלאיות בנגב המרכזי הוקמו בהתאם למבנה הטופוגרפי לפי תוואי איסוף המים בגיאיות. החוות היו מבוססות על סכרים, תעלות וטרסות על המדרונות. אפילו בנגב המזרחי הצחיח נמצאו שרידי חווה ביזנטית. אחת מהן, ליד נאות הכיכר, בשפך נחל צין, ליד כביש הגישה ליישוב. מהחווה שרדו ממנה סכר, משטחי שדות חקלאיים, אך גם מערת קבורה, ומערת כנסייה בתבנית קפלה בודדה, עם צלבים חצובים על קירותיה .
חוות חקלאיות, רובן מהתקופה הביזנטית, התגלו במקומות הבאים:
בשפלת החוף: מזרחית מנווה ימין ליד כפר סבא, בח'רבת תל יצחק ליד תל יצחק ובה גת.
בהרי ירושלים: "חרבת סעדים" ליד הסטף בהרי ירושלים, "חירבת נטף" ליד נטף,
במרכז: בעיר אלעד פועלת חווה חקלאית במקום שבו פעלה חווה חקלאית מהתקופה הביזנטית ובה בית בד ובית הגתות משוחזרים, בנוסף נמצאו עדויות לקיומה של חווה חקלאית במקום גם מהתקופה העות'מאנית.
בשומרון נמצאה חווה חקלאיים גדולה בקדומים ובה בתי בד אחדים וגתות. ריכוז מקוות הטהרה שבה מעיד על קיום יישוב שומרוני במקום. חוות דומות נמצאו באתרי התיישבות שומרונית מאותה תקופה.
בגליל: בכרמיאל, בפארק רבין מוצגים שרידי חווה ביזנטית.
המשרד הארץ ישראלי

בשנת 1908 החליט המשרד הארצישראלי בראשות ארתור רופין להקים חוות חקלאיות לצורך הכשרת פועלים להתיישבות. הוקמו חוות בחיטין, בחוות כנרת, באום ג'וני, בבית עריף (בן שמן) ובחולדה, והועמדו לרשותן מומחים לחקלאות ואגרונומים. כך מצאה הזרוע המבצעת של ההסתדרות הציונית בארץ ישראל, שתפקידה העיקרי היה קידום, מימון וניהול פעילות ההתיישבות בארץ, את החוות החקלאיות כשיטה מתאימה למימוש תוכניותיה.
מלבד, הקמת "חוות לאומיות", ששימשו להכשרת הפועלים לעבודה חקלאית, סייע המשרד ליהודים אמידים בחו"ל להקים אחוזות ללא צורך להגיע בעצמם לארץ ישראל. נקבע עימם כי הכנסתם תהייה מובטחת, ושמתיישבים זמניים יעבדו את נחלתם. בדרך זו הוקמו חוות פוריה ב-1912, שרונה ב-1913 בגליל על ידי יהודים מארצות הברית, כפר אוריה על ידי אחוזת לונדון, וחוות חפציבה בחדרה. דוגמה לעיר שצמחה מאחוזה של אגודה ציונית היא עפולה בעמק יזרעאל, שנוסדה תחילה כחווה ב-1915.
המשרד הארץ ישראלי > חצר כנרת

אחת הדוגמאות להתפתחות חווה באה לידי ביטוי בחוות כנרת. ביוני 1908 הוקמה החווה על אדמת הכפר הערבי דלייקה. האגרונום ברמן התמנה למנהל החווה, וקבוצת פועלים עבריים שקודם לכן עבדה איתו בבן שמן נבחרה לעבוד על אדמת הקרן הקיימת. תחילה חשבו כי כבר בשנה הראשונה יהיו רווחים, אך בתום כשנה החלה מתיחות בין ברמן לפועלים ושנת המשק הראשונה הסתיימה בהפסדים. ארתור רופין הגיע למקום והחליט לפטר את ברמן וכמו כן להחליף את כל צוות הפועלים. לבסוף הוחלט כי החווה תימסר לניסיון למשך שנה לידי קבוצת פועלים שתנהל את המשק ותעבד את האדמה על אחריותה. כך הונח היסוד לקבוצה הראשונה, דגניה.
המשרד הארץ ישראלי > סיכומו של דבר

משה סמילנסקי מסכם: "שתי המטרות האלה לא הושגו: הראשונה, להכשיר פועלים חקלאיים - הושגה במקצת, השנייה, למשוך הון פרטי מחוץ לארץ לפעולות חקלאיות פרטיות בארץ - לגמרי לא". החוות גרמו הפסדים גדולים ולכן לא יכלו לשמש דוגמה להון הפרטי. תרם לכך היבול המועט התלוי בגשמים, שכר העבודה של הפועל היהודי, אך גם חוסר הניסיון של מייסדי החוות.
חוות לימוד

מספר רב של חוות שימשו בתי ספר חקלאיים בארץ ישראל בייחוד לנשים. דוגמה לכך היא חוות העלמות, שנועדה להכשיר נערות לעבודה בחקלאות ופעלה בין השנים 1911–1916.
מייסדת החווה, חנה מייזל שוחט, הגדירה את מטרתה: לעזור לבעליהן האיכרים ולחנכן לעבודה חקלאית ולניהול משק בית. בראש ובראשונה, ביקשה שוחט לחנך "אשת עבודה פשוטה". מטרתה הייתה לחנך נערות יהודיות לסדר, לניקיון ולשיטתיות. אכן, בחווה תפסו לימודי החקלאות מקום מרכזי, בעוד לימוד ניהול משק הבית קיבל חשיבות משנית. באשר למקומה של הבחורה כאשת איכר, התגלעו מחלוקות בין מייזל לבין מי מבין הבחורות. בעוד היא ראתה בחזונה אישה העובדת בכפר בנוסף על תפקידיה כעקרת בית, בעיני הבחורות נראו עבודות משק הבית, המטבח והילדים כשוליות.
לאור דוגמה זו הוקמו חוות נוספות, שעברו לימים לחסות ויצו: חוות הלימוד מיסודה של רחל ינאית בן-צבי ליד ארמון הנציב בירושלים, בית ספר חקלאי מקיף ויצו קנדה נהלל, חוות בית חנה בצפון תל אביב, ועיינות ליד נס ציונה. הנערות גידלו ירקות והפעילו משק חלב ומשק עופות, ואף טיפחו משתלה. בית ספר ויצו ניר העמק בחר במקצועות מתאימים לצעירות, כמו גידול ירקות, פיתוח משקי חלב ועופות, ובהמשך גם גידול צמחי נוי.
במדינת ישראל

בתום מלחמת העצמאות היו במדינת ישראל קרקעות חקלאיות רבות של ערביי ארץ ישראל שעזבו אותן במהלך מלחמת העצמאות, הוכרזו כנפקדים ולא הורשו לחזור אליהן לאחריה. האדמות הועברו לבעלות מינהל מקרקעי ישראל - "רשות הפיתוח" והקרן הקיימת לישראל, שהקימה עליהן יישובים, כשעל גבי חלק קטן מהן הוקמו חוות חקלאיות. הסוגים הנפוצים של החוות מהשנים הראשונות לקיום המדינה:
חוות פרטיות של יזמים שלא התגוררו בחווה - יזמים, בין השאר מחוגי הממסד החקלאי, איתרו שטחים לא-מעובדים וקבלו על עצמם לעבד אותם. יזמים אלה היו מאורגנים בחברות בע"מ ולא גרו בחוות. מומחים מטעמם ניהלו את החוות. כאשר התאפשר למכור את שטח הקרקע עשו כן. חוות ידועות היו ליד יקנעם ובין אשדוד לאשקלון.
רשת החוות בשם "ייצור ופיתוח" אשר הוקמו מטעם התנועות המיישבות. בדרך כלל קיבוצים קיבלו שטח אדמה לידם והקימו עליהם חווה. מפורסמות היו: "חוות שמואל" בעמק הירדן, החווה אשר הייתה הראשונה לגידול כותנה. חוות אחרות היו ברחבי הארץ. ביניהן אלו אשר על אדמתן הוקמה לימים העיר שדרות כמו "חוות ייצור ופיתוח גבים".
חוות לגידול זרעים של חברה "הזרע", אשר עסקה גם בגידול כותנה. חוות ידועות היו ליד תקומה, חווה ליד מושב צומת ראם כביש 40 צפונית מקריית מלאכי וכן חוות שלם - ליד תל אביב.
חוות דרך היין הוקמו במהלך שנות התשעים ותחילת שנות האלפיים ביוזמת המועצה האזורית רמת נגב ועיסוקן הוא בחקלאות ותיירות מבוססת חקלאות. לדוגמה, חוות נאות, חוות השחפים וחוות עוף החול.
ישנן גם חוות של יזמים פרטיים, אשר פעלו בדרך זו. הידועה שבהם היא חוות השקמים, בבעלות אריק שרון. החווה, בשטח של 5,000 דונם, נרכשה בשנת 1972 מהמדינה. מגדלים בה: פרות, כבשים, ירקות ופרדסי פרי הדר.
חוות נוספות הן "אחוזת שושנה" של מאיר הר-ציון וחוות הסוסים של עמר בר-לב.
מאז מלחמת ששת הימים

לאחר מלחמת ששת הימים אומצה השיטה להקמת חוות בשטחי הגולן, יהודה, השומרון, רצועת עזה ואפילו בחצי האי סיני. הקרקעות החקלאיות הפוריות, שהיו ללא בעלים, עוררו עניין בקרב יזמים חקלאיים.
האזור הראשון שזכה לתשומת לב היה הגולן. באזור הוקמו יישובים ובמשך הזמן גם חוות חקלאיות לגידול בקר. היום חוות הבקר בגולן הוא מקור חשוב לאספקת בשר טרי לצרכנים.
מאז 1980 החלו להקים חוות גם ביהודה ושומרון. גברה הנטייה הטבעית של "הדור השני" של מתנחלים להתיישבות חקלאית פרטית, באמצעות הקמת חוות. היה גם גורם מוסדי, התברר כי לפי החוק המקומי אין צורך ברישיונות להקמת מבני חקלאות. ולכן, כאשר אותרו אדמות מדינה עלו עליהן בודדים, עם בני משפחתם המצומצמת ובנו חווה. החוות גם נהנו מכח-אדם של נערים ונערות אשר החליטו לעסוק בחקלאות, מקבוצות כאלה בא נוער הגבעות. מספר החוות באזור זה מגיע לעשרות. אחת הגדולות שבהן היא גבעות עולם ליד איתמר המעסיקה מעל ארבעים עובדים.
לקריאה נוספת

משה סמילנסקי, פרקים בתולדות היישוב, הוצאת דביר - תל אביב, 1939.
הערות שוליים

↑  מקור חוות כרמי עבדת
↑  מקור אתרי ככר סדום - צופית
↑  אין אימות לתקופה
↑  פרקים בתולדות היישוב, חלק ג' עמ' 24
↑  מפת האזור 1:20,000 עם סימון חוות שמואל.  מחלקת המדידות, 1953, הדפסת 1954. גליון 'בית יוסף', ‏הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
חזית הפעילים הליטאית

| --- | --- |
 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית 
 מטה הארגון:  ברלין 
 יושב ראש:  קאזיס שקריפה 
 תקופת הפעילות:  17 בנובמבר 1940 – ספטמבר 1941 (כ־289 ימים) 
 
קאזיס שקריפה, מנהיג החזית
חזית הפעילים הליטאית או ליגת האקטיביסטים הליטאית (בליטאית: LAF - Lietuvos Aktyvistų Frontas) הייתה חזית ליטאית על-מפלגתית, לאומנית, אנטי-סובייטית ואנטישמית שהקימו גולים ליטאים בברלין ב-17 בנובמבר 1940, לאחר פלישת כוחות ברית המועצות לליטא במסגרת כיבוש המדינות הבלטיות. החזית, שנתמכה על ידי גרמניה הנאצית, תמכה בציוד ובתעמולה במחתרת הליטאית שנותרה בליטא הכבושה (שנקראה: "הפרטיזנים הליטאים הלאומנים"). מחתרת זו עסקה בלוחמת גרילה נגד השלטון הסובייטי וסייעה לאבווהר במשימות מודיעין צבאי. לאחר הכיבוש הגרמני הקימה החזית ממשלה עצמאית קצרת-ימים.
אידאולוגיה ותעמולה

הפעילות המרכזית של החזית בגרמניה הייתה פיתוח אידאולוגיה ליטאית-לאומנית וניסוחה במנשרים. את המנשרים ניסח הסופר והמשורר ברוניס ריילה (Bronys Raila). המצע של החזית הושתת על העקרונות הבאים: היסוד הנצחי הקדוש של הליטאיות נפגע על ידי השלטון הקומוניסטי-יהודי, היהודים מצצו את לשדו של העם הליטאי ולא תרמו לו דבר, יש לכונן מדינה ליטאית עצמאית חדשה שתהיה מטוהרת מ"הקרציה היהודית", הנאציונל-סוציאליזם של אדולף היטלר והרייך השלישי הם המסגרת לשחרור מן "השעבוד הקצר" (הבולשביקי) ומן "השעבוד הארוך" (ליהודים).
בכרוז מחתרתי של החזית, שהופץ ערב הפלישה הגרמנית נכתב:
שעת שחרורה של ליטא קרבה. כשיתחיל המסע מהמערב יודיעו לכם על כך מיד... יש לאסור מיד את כל הקומוניסטים וכל הבוגדים האחרים בליטא. לבוגדים נסלח רק אם יוכיחו בעליל כי חיסלו לפחות יהודי אחד.
בכרוז מאוחר יותר נאמר: "בליטא שתיכון מחדש לא יהיו זכויות אזרחיות ואפשרויות קיום כלשהן אפילו ליהודי אחד".
הכרוזים הופצו בליטא תחת שמות שונים, בהם "בני העם" (Liaudies Sunus), "זאב הברזל" (Gelezinis Vilkas), "הלוחמים" (Kovotojai), "המתנדבים החדשים" (Naujieji Savanoriai).
הממשלה הזמנית

ב-22 באפריל הקימה החזית ממשלה גולה בברלין בראשות קאזיס שקריפה (Kazys Škirpa). ההחלטה הראשונה של הממשלה הזמנית הייתה ביטול זכות המקלט שניתנה ליהודים בימי ויטאוטאס הגדול (במאה ה-14). ב-22 ביוני פלשו כוחות גרמניה הנאצית לליטא, במסגרת מבצע ברברוסה. הפרטיזנים הלאומנים ראו בכוחות הגרמניים משחררים ויום לאחר מכן הוכרזה ממשלה זמנית. אולם הגרמנים, שלא ששו לאפשר עצמאות לליטא, שמו את שקריפה במאסר בית ולא איפשרו לו לחזור לליטא. במקומו התמנה לראש הממשלה הזמנית יואזאס אמברזוויצ'וס-ברזאיטיס.
עוד לפני השלמת הכיבוש הנאצי השתתפו חברי חזית הפעילים הליטאית במבצעי טיהור הארץ מהיהודים. חבריה, שוטרים ומתנדבים ליטאים השתתפו בפרעות בקובנה ובהובלת יהודים למוות בפורט התשיעי בעיר. ממשלתו הזמנית של אמברזוויצ'וס הקימה גם את הגטו היהודי בקובנה ויצרה את משטרת העזר הליטאית ככוח רצח מסייע להשמדת יהודי ליטא.
ממשלת ליטא העצמאית התפרקה ב-5 באוגוסט 1941 ותחתיה הונהג שלטון גרמני ישיר.
עיתונות

גם לאחר התפרקות הממשלה זמנית המשיכה החזית לפעול בשטח התעמולה וזאת באמצעות עיתונים. בקובנה ראה אור כבר ב-24 ביוני 1941 העיתון I Laisve ("לחירות"), בווילנה Naujoji Lietuva ("ליטא החדשה") בשאולאי Tevine ("מולדת") בפוניבז' Islaisvintas Panevezietis ("הפונביז'אי המשוחרר") במאריאמפול Nauja Gadine ("זמנים חדשים") ועוד. העיתונים היו אנטישמיים ביותר ונועדו בעיקר להסית נגד יהודים. הם המשיכו לכנות את היהודים פרזיטים, גם כאשר השמדתם הייתה בשיאה. כן פנו העיתונים לאוכלוסייה לבל יעזו לעזור ליהודים בשום דרך וביקשו מהליטאים הנאמנים למסור את שמותיהם של "בוגדים" המסייעים ליהודים. רק לאחר תבוסת הצבא הגרמני בקרב סטלינגרד התמתנה מעט גישתם הלוחמנית של עיתוני החזית.
לקריאה נוספת

יצחק ארד, רצח היהודים בליטא תחת הכיבוש הגרמני (1941-1944), דפים לחקר השואה, י"ז, תשס"ג-2003, עמ' 147
שרה שנר-נשמית, רוצחים וחסידי אומות העולם ליטאיים, דפים לחקר תקופת השואה, י"ד, תשנ"ח-1998, עמ' 277-280
הערות שוליים

עיתון החזית I Laisve ("לחרות") שראה אור בקובנה ב-28 ביוני 1941 ובו פורסמו הגבלות תנועה על היהודים
טאמו פניקיט

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1975 (בן 49) וייטהורס, קנדה 
 מדינה:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 פרופיל ב-IMDb
 
טאמו פניקט (באנגלית: Tahmoh Penikett; נולד ב-20 במאי 1975) הוא שחקן קנדי.
קורות חייו

נולד בווייטהורס, בירת יוקון שבקנדה. יש לו שתי אחיות: שרה וסטפני. למד בבית ספר למשחק בוונקובר שבקולומביה הבריטית.
פילמוגרפיה > סדרות טלוויזיה

| שנים | סדרה | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | בטלסטאר גלקטיקה | קארל אגת'ון (הלו) (אנ') | מיני-סדרה |
| 2004–2009 | בטלסטאר גלקטיקה | קארל אגת'ון (הלו) (אנ') | תפקיד קבוע |
| 2004–2005 | Cold Squad | הבלש ריי צ'ייס | תפקיד קבוע |
| 2007 | סודות קפואים | אליאס נות' | 4 פרקים |
| 2009 | Titan Maximum | טרוי | דיבוב |
| 2009–2010 | בית הבובות | פול בלרד | תפקיד קבוע |
| 2011–2012 | ההריגה | גרג / לינדן |  |
| 2012 | קאסל | קול מדוקס |  |
| 2012–2013 | רצף הזמן | ג'ים מרטין |  |
| 2013 | Bomb Girls | קליפורד |  |
| 2013–2014 | על טבעי | אזקיאל / גדריאל |  |
| 2014 | חוצה כוכבים | ג'ק בימונט |  |
| 2014 | Strange Empire | מרשל מרקרדי |  |
| 2015 | Justice League: Gods and Monsters Chronicles | סטיב טרוור | סדרת רשת |
| 2015 | Riftworld Chronicles | אלאר | מיני-סדרה |
| 2016 | היפה והחיה (סדרת טלוויזיה) | קיין | אורח |
| 2017 | Incorporated | גורן |  |
| 2018 | פחמן משודרג | דימיטרי קדמין |  |
| 2018 | Taken | דייוויד רמזי |  |
| 2019 | בוורלי הילס 90210 | ג'ק קרלייל |  |
| 2020 | מדינה | עזרא |  |
| 2022 | השטן באוהיו | מלאכי | מיני-סדרה |
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | סרט | דמות | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | Go-Go Boy (Prelude) | ארון פיץ | סרט קצר |
| 2002 | Wildfire 7: The Inferno | שריף | סרט טלוויזיה |
| 2003 | Under the Cover | ג'ונאס | סרט טלוויזיה |
| 2005 | Sandra Goes to Whistler | קונרד | סרט קצר |
| 2006 | Hush | נוח המילטון | סרט טלוויזיה |
| 2006 | Lesser Evil | גרג | סרט טלוויזיה |
| 2006 | Stanley's Girlfriend | סטנלי | סרט קצר |
| 2006 | Trapped Ashes | ליאו הצעיר |  |
| 2007 | The Green Chain | ברט הול |  |
| 2007 | Taming Tammy | וילסון |  |
| 2007 | תעלולים נבזיים | הנרי |  |
| 2010 | Riverworld | מאט אלמן | סרט טלוויזיה |
| 2010 | The Hostage |  | סרט קצר שחקן ומפיק בפועל |
| 2011 | Jabberwock | פרנצ'יס | סרט טלוויזיה |
| 2011 | Innocent | ג'ימי ברנד | סרט טלוויזיה |
| 2012 | Big Time Movie | הסוכן א' |  |
| 2013 | איש הפלדה | ג'ד יובנקס |  |
| 2013 | Down River | קריס |  |
| 2015 | Angel of Christmas | דרק | סרט טלוויזיה |
| 2015 | Painkillers | ג'ון קפרטי |  |
| 2015 | Justice League: Gods and Monsters | סטיב טרוור | סרט DVD |
| 2022 | The Last Victim | ריצ'רד אורדן |  |
חידת סמירנוב

| --- | --- |
default
 מידע כללי
 מאת:  ספי אקוניס
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  פרוזה
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  2013
 מספר עמודים:  222
 עורך:  תמר ביאליק
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003566601
חידת סמירנוב הוא ספר מאת ספי אקוניס (שם עט של יניב הלר), אשר יצא לאור בשנת 2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן.
עלילת הספר מתרחשת בעיירות יהודיות בדיוניות ברוסיה של המאה התשע-עשרה ובבית משפט השלום (הבדיוני אף הוא) במפרץ חיפה של ימינו.
הספר כתוב תוך שימוש במשחקי מילים, רמיזות ופרפרזות, ומשלב בין עלילה מסוגת הסיפור החסידי לסגנון של בלש מודרני, ובין שפה ארכאית לעברית עכשווית.
עיקרו של הסיפור נסוב על פרשנותן של המילים "ועיני לאה רכות" מפרשת ויצא בספר בראשית (כ"ט 17), אולם בין השאר ניתן למצוא בו ביקורת הומוריסטית על מערכת המשפט הישראלית ועל עריכת הדין, על ביורוקרטיה, פוליטיקה ודת, וגם התייחסויות ישירות ועקיפות לעולם לימוד התורה ולתורת הפרשנות.
עלילת הספר

במוצאי שבת אחת נעלם ישראל הצעיר, בנו העילוי של האדמו"ר מסמירנוב, מיד לאחר שהשתדך לבתו של ראש החסידות בעיירה השכנה - האדמו"ר מקגלביץ. לאיש באף אחת משתי העיירות אין מושג מה קרה לבן האדמו"ר, והרמז היחיד שנותר הוא חומש שהשאיר ישראל הצעיר, פתוח בפסוק מפרשת "ויצא", ועליו חידה בכתב יד. את שארית חייו בילה האדמו"ר מסמירנוב בבדידות לאחר שהוטל עליו קלון בשל הפרת האירוסין על ידי בנו. ערב מותו מפקיד האדמו"ר מסמירנוב את החומש בידי שימל, אחד מאחרוני חסידיו, למשמרת עד אשר תיפתר החידה, אך החידה לא נפתרה מעולם.
כעבור יותר ממאה שנה מוגשת על ידי אחד מצאצאיו של האדמו"ר מקגלביץ' תביעה לבעלות על החומש העתיק כנגד המחזיק בו, אחד מניניו של שימל. השופט שנדרש להכריע בתביעה זו הוא יפתח גלעדי, שעוזרו המשפטי הוא ספי (כשם כותב הספר), בוגר ישיבה וחובב תנ"ך שבאותם ימים סיים את הליך הגירושין שלו, מצא את עצמו ללא מקום לישון בו ועבר להתגורר במשרדי בית המשפט מבלי שאיש ידע.
ספי מוקסם מהחידה ומשער שפתרונה עשוי להוביל גם לפתרון הסוגיה המשפטית.
הערות שוליים

↑  איתמר לוין, חידת החידה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 בספטמבר 2013
↑   "מקבלים שבת" יניב הלר מתארח אצל דב אלבוים, ראיון  באתר יוטיוב
חיל הים המלכותי הסעודי

| --- | --- |

סמל חיל הים המלכותי הסעודי
 اشهد ان لَا إِلٰهَ إِلَّا الله وان مُحَمَّدا رَسُولُ الله
 פרטים
 מדינה:  ערב הסעודית ערב הסעודית
 שיוך:   הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 סוג:  חיל ים
 בסיס האם:  ג'ובייל (הצי המזרחי), ג'דה (הצי המערבי)
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־64 שנים)
 מקים היחידה:  עבד אל-עזיז אבן מוחמד
 מלחמות:  מלחמת ערב הסעודית-ממלוכית של עיראק, כיבוש אל-אחסא, מלחמת המפרץ, המלחמה הווהאבית-עות'מאנית, British campaigns against the Al-Qasimi, מבצע סופה נחרצת 
 נתוני היחידה
 ייעוד:  לוחמה ימית
 כוח אדם:  13,500 בערך (כולל 3,000 נחתים)
 ציוד עיקרי:  7 פריגטות 4 קורבטות 39 ספינות סיור 3 ציידות מוקשים 2 ספינות טילים 2 ספינות תמיכה 2 יאכטות מלכותיות
 כלי טיס:  AS-332 סופר פומה
 פיקוד
 דרגת המפקד:  תת אדמירל
 מפקד נוכחי:  פאהד אל-ג'פאילי
 עיטורים
  מדליית חיל הים - מחלקה א'  מדליית חיל הים - מחלקה ב'  מדליית חיל הים - מחלקה ג'
 
| --- | --- |

 
 זרועות
  הצבא הערבי הסעודי
  חיל האוויר המלכותי הסעודי
  חיל הים המלכותי הסעודי
  כוחות ההגנה האווירית המלכותיים הסעודיים
  חיל הטילים האסטרטגי המלכותי הסעודי
 עיטורים ומבנה פיקודי
 עיטורי הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 דרגות הכוחות המזוינים של ערב הסעודית
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ערב הסעודית
 היסטוריה של ערב הסעודית
חיל הים המלכותי הסעודי (ערבית: البَحْريَّة الْمَلكيَّة السُّعُودِيَّة) או כוחות הצי המלכותי הסעודי (ערבית: القُوَّات البَحْريَّة الْمَلكيَّة السُّعُودِيَّة), היא הזרוע הימית של הכוחות המזוינים של ערב הסעודית ואחת מחמש זרועות השירות של משרד ההגנה (אנ') של ערב הסעודית. תפקידה העיקרי הוא מעקב והגנה על המים הטריטוריאליים הסעודיים מפני חדירה צבאית או כלכלית, והשתתפות בבריתות ימיות בינלאומיות.
חיל הים פועל ממספר בסיסים לאורך 2,500 קילומטרים (1,600 מייל) קו החוף הסעודי, עם שני ציים:
הצי המזרחי (אנ') פועל במפרץ הפרסי מבסיס הצי המלך עבדולעזיז (אנ') בג'ובייל.
הצי המערבי (אנ') פועל בים סוף מבסיס הצי המלך פייסל (אנ') בג'דה.
לכל צי יכולת צבאית מלאה כולל אוניות מלחמה, ספינות תמיכה, תמיכה מנהלית וטכנית, תעופה ימית (אנ'), נחתים ויחידות אבטחה מיוחדות.
היסטוריה

הצי נוסד ב-1960 והחל בהרחבה משמעותית עם סיוע של ארצות הברית ב-1972 במטרה להשתוות לחיל הים האיראני הקיסרי. בעקבות המהפכה האיראנית ניזומה תוכנית הרחבה נוספת, סווארי, בסיוע צרפתי. כלי שיט נוספים נרכשו מבריטניה וצרפת בשנות ה-80 וה-90. בשנת 1980, קבלן ההגנה האמריקאי תאגיד בינלאומי ליישומי מדע (אנ') החל לעבוד עם הצי המלכותי הסעודי לתכנון ושילוב מרכזי הפיקוד, השליטה והתקשורת (C3) של המדינה.