stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחל גרין

רחל גרין
חצר רחל גרין
רחל לאה גרין (1861, יפו - 20 באוקטובר 1934, ירושלים) הייתה מהדמויות הבולטות בקרב הקהילה היהודית המתדלדלת שהתגוררה ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים בשנות ה-20 של המאה ה-20, והיהודיה האחרונה שנותרה בו לאחר מאורעות תרפ"ט. המקום בו גרה כונה על ידי ועד הקהילה של ירושלים "חצר רחל גרין".
רחל נולדה לפטר קלאסן, גר צדק שעלה לארץ ישראל מטיגנהוף, דנציג, פרוסיה, בגיל 40, ומירקה בת שמעון לבית שטיינר, אלמנה ירושלמית שבעלה הראשון, יודל שמיד, נרצח בידי ערבים בירושלים. קלאסן ניהל את פרדסו של משה מונטפיורי ביפו, ונפטר כשרחל בתו הייתה בת 4. בבגרותה התגוררה רחל גרין בשכונת באב אל חוטה, במקום בו נמצא היום מתחם שער הפרחים.
חוקר ירושלים פנחס גרייבסקי תיעד אותה בכתביו:
בגיל 19 נישאה רחל למשה גרין ונולדו להם 6 ילדים. אחת מבנותיה, חיה דבורה גיטל, נישאה לברוך מרדכי ויטנברג אשר עלה עם דודו, משה ויטנברג (בתי ויטנברג) לירושלים.
רחל עסקה בריפוי בצמחי מרפא והייתה אהודה מאוד על התושבים המקומיים שכיבדו אותה.
לא פעם הופיעה בפני בית הדין השרעי של ירושלים, כגון בתביעה נגדה על כך שנהגה להשתמש בגג ההקדש של אחד מתושבי שכונת באב אל עמוד, כמעבר אל הגג של ביתה.
לאחר מאורעות תרפ"ט ב-1929, עזבו היהודים תושבי הרובע המוסלמי את בתיהם, מחשש לחייהם, רק רחל גרין נשארה לשמור על ההתיישבות היהודית במקום.
רחל גרין נספתה ב-20 באוקטובר 1934, בשנתה, כתוצאה משריפה שפרצה בגלל מנורת נפט. לאחר מותה פסקה ההתיישבות היהודית ברובע המוסלמי, עד לחידוש ההתיישבות היהודית לאחר איחוד ירושלים.
הערות שוליים

↑  מדור מגנזי ירושלים -"הגר צדק מהתקופה הראשונה", והמשך הכתבה כאן, בעיתון דואר היום 30 בנובמבר 1928, מאת פנחס גרייבסקי.
↑  גראייבסקי, פנחס מרדכי בן צבי, חוברת המאה לזכרונות ציון וירושלם, דפוס סלומון, ירושלים, תרצ"ו, עמוד ט"ו, באתר היברובוקס
↑  אמנון כהן, יהודים בבית המשפט המוסלמי - המאה ה-19, עמוד 286–287, הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים, 2003
ראש פטיש

| --- | --- |
ראש פטיש, כפי שהופיע בחוברת Amazing Spider-Man Spider-Man #575 מדצמבר 2008. אמנות מאת כריס בצ'לו.
ראש פטיש, כפי שהופיע בחוברת Amazing Spider-Man Spider-Man #575 מדצמבר 2008. אמנות מאת כריס בצ'לו.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  The Amazing Spider-Man #113 (אוקטובר 1972)
 יוצרים:  ג'רי קונוויי ג'ון רומיטה האב
 גילום הדמות:  די בראדלי בייקר, ג'ון פוליטו, ג'ון דימאג'יו, ג'ים קומינגס 
 מידע
 שם אמיתי:  ג'וזף
 כינויים:  מיסטר אייץ', הפטיש
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  ראש ארגון פשע, רוצח שכיר, loan shark, mob enforcer
 כוחות:  כוח, סיבולת ועמידות על אנושית, שלד עשוי אדמנטיום, צלף אמן
 חבר בקבוצה:  משפחת הפשע מאגיה
 חבר לשעבר בקבוצה:  ששת המרושעים תריסר המרושעים משפחת הפשע מאגיה שותף של מיסטר נגטיב, זיקית וטומבסטון מעסיק של מספר מתנקשים ושכירי חרב, ביניהם הובגובלין ודדפול
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 משפחה:  אנטוניה (אחות)
 אויבים:  ספיידרמן, קינגפין 
 
ראש פטיש (באנגלית: Hammerhead, בתרגום אחר לעברית: פטישן) הוא דמות בדיונית של נבל-על המופיעה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The Amazing Spider-Man #113 מאוקטובר 1972 ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר ג'ון רומיטה האב.
ראש פטיש הוא האלטר אגו של ג'וזף, ושם משפחתו אינו ידוע. ראש פטיש מוכר כאויב של ספיידרמן, אך נאבק גם בגיבורי-על אחרים. הוא מתלבש ומתנהג כגנגסטר משנות העשרים ושנות השלושים של המאה ה-20.
ביוגרפיה בדיונית

ג'וזף נמלט מברית המועצות לאיטליה, עם הוריו ואחותו. אביו ניהל מוסך בטויראנו, התעקש שג'וזף ידבר רוסית בלבד והכה אותו עם פטיש בכל פעם שג'וזף סירב. הוא חלם להיות גנגסטר, ובסוף גויס על ידי המאגיה - גרסה של יקום מארוול למאפיה. לאחר שרצח את חברתו לתיכון ובריון התיכון בהקרנת הסנדק חלק שני, ג'וזף הרג את אביו, ואימץ את הכינוי ראש פטיש על העובדה שהוכה על ידי פטיש. יום אחד, ראש פטיש נמצא מוכה, מדמם והוזה על ידי ג'ונאס הארו, אשר איבד את רישיונו הרפואי לאחר שעסק בניסויים לא חוקיים. בתקווה לחדש רישיון זה, הארו החליף את הגולגולת של ראש פטיש בגולגולת עשויה תערובת של ויברניום ואדמנטיום. זיכרונו היחיד של ראש פטיש מהימים לפני הניתוח היה פוסטר של אל קפונה. זיכרונו של המאפיונר משנות ה-30 של המאה ה-20 ושל גנגסטרים אחרים משנות העשרים גרמו לראש פטיש להתנהג כמותם, ואף להתלבש בסגנונות אלו.
ביוגרפיה בדיונית > תחילת הקריירה

בעקבות כך, ראש פטיש מקים כנופיית פשע משלו. מלחמת כנופיות פורצת בין כנופייתו של ראש פטיש לארגון הפשע של דוקטור אוקטופוס, ומסתיימת בכך שראש פטיש נמלט מהמדינה בשל התערבותו של ספיידרמן. דוקטור אוקטופוס נקם בראש פטיש, בכך שפוצץ אותו סמוך לכור אטומי, ומחה אותו מהמימד החומרי. ראש פטיש הופיע כרוח רפאים הרודפת את דוקטור אוקטופוס, אשר מחזיר את ראש פטיש למצבו החומרי. ראש פטיש חטף את מיי פארקר, אבל מקרה זה הסתיים בריסוק המטוס של ראש פטיש לתוך נהר הדסון על ידי אוקטופוס. לאחר מכן, ראש פטיש הציע למאגיה להתאחד תחת פיקודו. עם שלד חיצוני לשיפור כוחו, הוא נאבק בלפיד האנושי, שהרס את השלד החיצוני שלו. לאחר שכמעט נהרג על ידי הקינגפין ומתנקשיו, ראש פטיש פורש מתפקידו. בעזרת זיקית, ראש פטיש חוזר למעמדו כראש הפשע המאורגן של ניו-יורק, ושוכר את טומבסטון כמאבטח ושומר ראש. לאחר ששכר את הובגובלין להתנקשות כושלת בחייו של רובי רוברטסון, ראש פטיש נחטף והוכה על ידי טומבסטון, אשר זועם על כך שלא זכה לתקוף את רוברטסון בעצמו.
ראש פטיש השתתף בכנס של מאגיה בלאס וגאס, והמשיך במלחמת הכנופיות נגד הקינגפין. הוא נעשה יעד חיסול של המעניש, וכמעט נהרג על ידי צמד התאומים אנדריאה ואנדריאס פון סטרוקר. הוא נפגש עם מנהיג הידרה, ברון סטרוקר, ונאבק בדון פורטונטו. למרות שכל אדון פשע אחר נכנע לפורטונטו, ראש פטיש לא נכנע ונאבק בכוחותיו המשולבים של פוטונטו והידרה. ראש פטיש סייע לספיידרמן, למורביוס וש.ו.ק, אך הצטרף לתריסר המרושעים של נורמן אוסבורן. ראש פטיש זייף את מותו מספר פעמים; פעם עם מנהל הממשק הממוחשב של הסנטרי, פעם נוספת בכלא נגד בולזאיי, ועוד פעם נגד דוקטור אוקטופוס.
ביוגרפיה בדיונית > מלחמת אזרחים, שלד אדמנטיום

במהלך אירועי מלחמת אזרחים, ראש פטיש מנצל את הוואקום לאחר כליאתו של קינגפין כדי להרכיב צבא נבלי על (המורכב, בין היתר, מאלקטרו והלוכד). לאחר ששוחרר, קינגפין מגייס את סוכנות S.H.I.E.L.D ואיירון מן לפרק את צבא נבלי-העל שלו. במהלך קרב, ראש פטיש נורה על ידי סוכן של הקינגפין, אשר התעמת עם ראש פטיש כשהיה בכלא וירה בו כדורי אדמנטיום מטווח אפס. למרות שהכדורים לא חדרו לגולגולתו, ראש פטיש קיבל מעין זעזוע מוח, אך בית החולים בו טופל לא היה מסוגל לטפל בו. עם זאת, סוכניו של מיסטר נגטיב פלשו לבית החולים, הרגו את צוות הרופאים וחטפו את ראש פטיש הפצוע. לאחר ששב להכרה, ראש פטיש קיבל הצעה להשתלת מוחו בשלד רובוטי עשוי אדמנטיום - הצעה שראש פטיש קיבל. הביצוע הצליח וראש פטיש חוזר לניידות מלאה, ובעקבות כך נשבע אמונים למיסטר נגטיב. ראש פטיש הרכיב כנופיית פושעים חדשה, ואף ניצח את ספיידרמן ללא מאמץ ונקע את לסתו. מאוחר יותר, התקיים קרב גומלין בין השניים, שהסתיים בניצחונו של ספיידרמן ובנקיעת עצם הירך של ראש פטיש. מאוחר יותר, למרבה האירוניה, ראש פטיש נשלח על ידי מיסטר נגטיב לעזור לספיידרמן להביס את הברדס, מה שהוביל לניסיון סחיטתו של נורמן אוסבורן.
ראש פטיש מתחיל לפקפק בנאמנותו למיסטר נגטיב כאשר סילברמיין חזר. ללא ידיעתו, סילברמיין זה הוא אנדרואיד הנשלט על ידי מיסטריו. קרב יריות מתפתח בין מאגיה לראש פטיש כאשר סילברמיין קורא לראש פטיש "בוגד". בעקבות כך, ראש פטיש מגלה כי מיסטר נגטיב שתל שבב במוחו כדי לספק הלם חשמלי בעת הצורך, כדי להזכיר שהוא האחראי. במהלך קשת הסיפור "מקורם של המינים", מיסטר נגטיב וראש פטיש הוזמנו על ידי דוקטור אוקטופוס לצוות נבלי-על, אשר יקבלו תגמול תמורת מסירת פריטים מסוימים עבורו.
הערות שוליים

↑  The Amazing Spider-Man #113-#115
↑  The Amazing Spider-Man #130-#131
↑  The Amazing Spider-Man #157-#159
↑  Fantastic Four #233
↑  The Amazing Spider-Man #284-#288
↑  Web of Spider-Man #51
↑  Spectacular Spider-Man #157
↑  Spectacular Spider-Man #161
↑  Web of Spider-Man #68
↑  Daredevil #307-#309
↑  Nomad #4-6
↑  Punisher War Journal #46-#48
↑  Spider-Man: Made Men #1
↑  Spider-Man #90
↑  Civil War: War Crimes #1
↑  Amazing Spider-Man EXTRA! #1
↑  Amazing Spider-Man #575
↑  Amazing Spider-Man #576
↑  Dark Reign: Mister Negative #2-#3
↑  The Amazing Spider-Man #642
רחל עוזיאל פרחי

| --- | --- |

רחל פרחי, מציגה תיבות שיר נחלת בנימין 1997
 לידה:  31 ביולי 1937 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  7 בינואר 2009 (בגיל 71) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
רחל עוזיאל פרחי (31 ביולי 1937 - 7 בינואר 2009) הייתה משוררת, מחזאית וסופרת ישראלית.
קורות חיים

פרחי נולדה בתל אביב לברוך עוזיאל, חוקר הספרות והפולקלור, חבר הכנסת החמישית והכנסת השישית מטעם מפלגת גח"ל. רחל עוזיאל פרחי התחילה לכתוב תסכיתים עבור תחנת הרדיו "קול ישראל" בשנות השישים של המאה ה-20. תסכיתים אלו, שהוגשו במסגרת התוכנית מסך עולה, הביאו אותה לעיסוקה המרכזי - כתיבת שירה.
בריאיון לעיתון הסבירה את בחירתה ברדיו כאמצעי תקשורת: ”לא הייתה אז טלוויזיה וחיי התיאטרון בתל אביב היו רחוקים ממני, אז הפכתי את המחזות שכתבתי לתסכיתים”.
אחד ממחזותיה - מקלט מתחת להר הבית - הוצג במסגרת פסטיבל עכו בשנת 1981.
בשנת 1974 פרסמה את ספר השירים הראשון כבשה ברחובות ירושלים בהוצאת עקד. השיר ביקור מתוך ספר זה נכלל בתוכנית הלימודים לספרות בפרק "שירים בצל השואה".
לאחר הפסקה ארוכה יצא לאור בשנת 1986 ספרה אישה נתנה לאיש בועה בהוצאת אל"ף, ספר זה, המעיד על בשלות הכתיבה וביטחון בסגנונה הייחודי, קיבל ביקורות אוהדות על ידי המשורר שלמה שפירא - מבקר השירה של עיתון על המשמר.
ספר השירים השלישי כדורים פורחים בין מזרח למערב יצא לאור בשנת 1990 בהוצאת בית עלים, ובשנת 2001 יצא ספרה האחרון אהבת תל אביב בהוצאת "צור אות" ובתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב. ספר זה, שיצא לאחר הפסקה ארוכה, מתעד את המעבר בחיי רחל עוזיאל פרחי מירושלים לתל אביב ומכתיבת ספרים למכירת שירים לקהל הרחב באופן בלתי אמצעי.
בכתבה "מוכרת הגפרורים הקטנה" שפורסמה באתר המקוון של העיתון "מעריב" מספרת פרחי כי בשש השנים הקודמות לפרסום סיפרה האחרון ירדה פעמיים בשבוע למדרחוב נחלת בנימין בתל אביב, כדי למכור שם את שיריה, אותם היא מקפלת אל תוך קופסאות גפרורים. לקופסאות הקטנות והמאוירות, שבתוכן שירים וסיפורי ילדים, היא נתנה את השם תיבות שיר. בכתבה הסבירה פרחי את פעולתה: ”תיבה מופיעה בתנ"ך פעמיים ותמיד במשמעות של הצלה, אם זה משה בתיבה ואם זו תיבת נח. תיבה היא גם בית בשיר או ביצירה מוזיקלית. אני שולחת את התיבות שלי על גלי האנשים, כדי שהן תבאנה הצלה כלשהי, אופטימיות. אני מקווה שלמי שיקרא אותן, יקרה משהו טוב”
שירתה נסובה סביב שני צירים מרכזיים, המשקפים חלק מהותי מההויה הישראלית: ציר אחד הוא צל השואה- בשירים רבים מופיעים אזכורים לשואת יהודי אירופה ובשירים רבים מנציחה רחל פרחי את זכרה של קהילת יהודי סלוניקי, עליה נמנתה משפחתה. אחד השירים הללו "אישה מסלוניקי עם מספר כחול על היד לשה בורקס" פורסם בכתב העת "אפיריון".
שחורים שמי הלילה בפולין/ על ערבות השלג/ אין ירח אין כוכבים/ כחולים שמי הלילה בארץ ישראל/ המון כוכבים וירח מלא/
בלילה לאור החשמל/ במטבח קטן עם דלת/ סגורה/ אישה לבושה שחורים/ מסלוניקי, בין תשרי/ לחשון מקפלת ושוטחת/ את בצק הבורקס/ ועל ידה הכובשת/ את הבצק מספר כחול/ עולה ויורד 157896...
מוטיב אחר בשירתה היה נושא הנשיות והאימהות על רקע חיי היום יום במדינת ישראל, עיסוקה בחיי היום יום ובהווה היה מלווה בביקורת ומחאה על הכאב, השכול והמוות, המהווים בני לוויה תמידיים. בריאיון לעיתון מעריב ציינה: ”לאמנים יש היום תפקיד, בעבר כתבתי בסגנון תיאטרון האבסורד; היום, כשהדמוקרטיה שלנו בסכנה, אני לא יכולה להרשות את זה לעצמי”
רחל עוזיאל פרחי נפטרה בירושלים בינואר 2009 ממחלה ממושכת. הותירה אחריה בן יחיד ושלושה נכדים.
דו-קרב עם פדואה טוקאן

דו-קרב או דו-שיח של שירים ניהלה רחל עוזיאל פרחי עם פדואה טוקאן משוררת פלסטינית ילידת שכם. בעלה של רחל פרחי - אל"ם דוד פרחי - קצין בכיר בממשל הצבאי היה מוכר לטוקאן והיא כתבה שיר המופנה - כביכול לבנו בכורו איתן:
”...איתן ילדי
כמו נמל השוקע
אני רואה אותך טובע
דרך השקר
החלום הנפוח הוא מטען מטביע
אני חוששת לך, ילדי
מחויב לגדול ברשת זו של דברים
להיות מופשט בהדרגה
מלבך האנושי ומפניך
תוכל ליפול שוב ילדי
וליפול
וליפול
נמוג אל סוף ללא חקר.”
על שיר זה ענתה רחל פרחי בספרה כבשה ברחובות ירושלים בשיר תשובה לפדואה טוקאן:
”... אני מציעה לך להצטרף אלי אחות
גם אם העולם יהיה כלו נגדנו לשמור את נשמת הילדים
החיים ואת המתים לא נוכל להחיות ואת העוול שנעשה
לא נוכל להשיב ואת האדמה שנלקחה לא נוכל להחזיר
ואל הבתים שעזבנו אי שם לא נוכל לחזור, עזרי לי
אחות ואעזור לך להציל מה שנשאר ולא במלחמה”
ספרים

אהבת תל אביב, דפוס צור-אות ירושלים 2001 ISBN 965-255-025-8
בכדור פורח, דורגרף תל אביב מסת"ב 9657323134
מקלט מתחת להר הבית, דפוס צור-אות ירושלים 2001
כבשה ברחובות ירושלים, טרקלין תל אביב 1974
כדורים פורחים בין מזרח למערב, הוצאת ירון גולן 1990
אשה נתנה לאיש בועה, אלף תל אביב 1986
הערות שוליים

↑  תוכנית הלימודית בספרות - שירה, באתר דעת
↑  שלמה שפירא (1938) - בלוג של משורר, באתר Israblog (ארכיון)
↑  רותם­ צפרוני, ספר - הצצה רבת עוצמה, באתר nrg‏, 16 בינואר 2002
↑  אפיריון כתב עת לספרות תרבות וחברה. גיליון 46
↑  רחל עוזיאל פרחי. כבשה ברחובות ירושלים. הוצאת עקד 1974 עמוד 53
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296267605171  ISNI: 0000 0000 6694 1584  LCCN: nr92002793  VIAF: 24460020   WorldCat (עם VIAF): 24460020
רבי יוחנן בן החורני

| --- | --- |
 מקום מגורים:  חורן, סוריה
 פטירה:  המאה ה-1
 תקופת הפעילות:  דור ראשון תנאים
 השתייכות:  בית שמאי
 רבותיו:  שמאי הזקן
 תלמידיו:  רבי אלעזר ברבי צדוק
 
רבי יוחנן בן החורני (ת) (לעיתים נקרא רבי יוחנן החורני) הוא תנא שחי בדור שבין תקופת הזוגות לתקופת התנאים. היה תלמידו של שמאי הזקן, אך למעשה כל ימיו עשה כדברי בית הלל. רבו של רבי אלעזר ברבי צדוק.
הדעה המקובלת היא ששמו מעיד על כך שמקום מגוריו או מקום מגורי אחד מהוריו היה העיר חורן שבסוריה, אך יש הטוענים שהיה גר בבית חורון.
ביקורם של זקני בית שמאי ובית הלל בסוכתו

במסכת סוכה נחלקו בית הלל ובית שמאי בעניין מי שראשו ורובו בסוכה, ושולחנו בתוך הבית. בית הלל מביאים ראיה לשיטתם שמותר לאכול בסוכה במצב כזה, ממעשה שאירע עם רבי יוחנן החורני, שזקני בית הלל וזקני בית שמאי באו לבקרו בסוכתו ומצאוהו יושב ראשו ורובו בסוכה ושולחנו בתוך הבית, ולא אמרו לו דבר. בית שמאי חלקו עליהם וטענו להפך, שהזקנים שביקרו בביתו אמרו לו: ”אם כן היית נוהג, לא קיימת מצות סוכה מימיך!”.
הקפדתו בדיני טהרה

בתוספתא על מסכת סוכה, מספר רבי אלעזר ברבי צדוק, שכאשר הוא למד אצל רבי יוחנן בן החורנית בשנת בצורת, רבי יוחנן אכל פת חרבה. רבי אלעזר אמר זאת לאביו, צדוק, ששלח אותו בחזרה לתת לרבי יוחנן זיתים. כשרבי יוחנן ראה שהזיתים לחים, הוא הבין שנלקחו מתוך חבית מלאה במוהל היוצא מן הזיתים, שלפי בית הלל נחשב כשמן ומכשיר את הזיתים לקבל טומאה, ולא הסכים לאוכלם מחשש שעם הארץ נגע בחבית וטימא את הזיתים. רבי אלעזר סיפר זאת לאביו, וזה שלח אותו להגיד לרבי יוחנן, שהחבית הייתה מנוקבת, ולכן גם לפי בית הלל לא נטמאו הזיתים שבה על ידי שנגע בהם עם הארץ. ומה שהזיתים היו לחים, זה מפני ששמרים סתמו את החור בחבית ומנעו מהמוהל לצאת.
התוספתא לומדת ממעשה זה, שרבי יוחנן נהג לאכול את חוליו בטהרה, ושאף על פי שהיה מתלמידיו של שמאי הזקן, נהג כל ימיו כדברי בית הלל.
רחל סלוצקי

רחל סלוצקי, נהלל 1929
מייסדי אום ג'וני ב-1911, מימין: מרים ברץ, אהרן אוסטרובסקי, יהודית אוסטרובסקי, רחל סלוצקי, נח סלוצקי, יוסף בוסל, בנימין דוכובני ויצחק בן יעקב
רחל סלוצקי עם בתה שלומית בקואופרציה במרחביה, 1914
רחל סלוצקי (1890–1981) הייתה מאנשי העלייה השנייה ומחברי אום ג'וני-דגניה והקואופרציה במרחביה. ממקימי המושב נהלל.
ביוגרפיה

רחל סלוצקי (לבית חרש) נולדה ב-1891 בעיירה קאלינובקה, שבאזור העיר ויניצה, מדרום לעיר ז'יטומיר, שבאוקראינה.
אביה זאב (וולף) חרש ואימה ציר'ל (צילה). למשפחה היו ארבעה בנים וארבע בנות ורחל הצעירה בהם. זו הייתה משפחה של סוחרים ואנשי עסקים אמידים. הנערה רחל נשלחה לבית ספר תיכון בעל מוניטין בעיר ז'יטומיר. לדבריה הייתה חובבת חברה ובילויים ואז לא התעניינה בסוגיות של התנועה הציונית באותה עת. בהיותה כבת 18 פגשה את נח סלוצקי והאהבה ביניהם פרחה. נח היה ציוני נלהב והתכונן לעלות לארץ ישראל (1910) הוא השפיע עליה לבוא אחריו לארץ עם סיום לימודיה.
באוגוסט 1911 עלתה לארץ ישראל, במסגרת העלייה השנייה, והצטרפה לנח בקבוצת אום ג'וני מדרום לכנרת, שהוקמה באוקטובר 1910. ב-3 בנובמבר 1911 התחתנו רחל ונח שם. ביוני 1912 עברה הקבוצה למקום מושב הקבע שלה, דגניה א'.
ב-1913 עזבו נח ורחל את קיבוץ דגניה א' והצטרפו לקואופרציה של פרנץ אופנהיימר בקיבוץ מרחביה, שם חילקו את זמנם בין המשק הקואופרטיבי למשק הפרטי הקטן. במרחביה נולדו שני ילדיהם, שולמית ב-1914 ואבינעם ב-1915. באותה תקופה התחוללה מלחמת העולם הראשונה והחיים היו קשים מאוד, תחת המשטר העות'מאני.
ב-1918 התפרקה הקואופרציה. רחל ונח נשארו במרחביה עד 1921 ואז הצטרפו לקבוצת החלוצים שהקימה את מושב העובדים הראשון נהלל, בעמק יזרעאל, שם הקימו משק חקלאי מגוון והרחיבו את המשפחה.
אחרי שנח נהרג ב-1944 בדרכו מן השדה לביתו, בתאונת דרכים עם רכב צבאי בו נהגו קצינים בריטים, רחל לקחה על עצמה את עול ניהול המשק, בעזרת ילדיה הבוגרים. באמצע שנות החמישים קרא ראש הממשלה דוד בן-גוריון לאנשי ההתיישבות להתגייס לעזרת מושבי העולים החדשים. רחל, למרות גילה הגבוה, התנדבה למשימה, עזבה את ביתה ומונתה כמדריכה ביישובים שעלו אז על הקרקע - בתחילה בכפר זיתים בגליל ובהמשך במושבים ניצני עוז ושער אפרים על גבול הקו הירוק מול טולכרם. היא לא נרתעה מתנאי החיים הקשים ששררו שם והייתה לדמות מוערכת, תומכת ומובילה לתושבים שכינו אותה "אמא רחל". בהיותה כבת שבעים חזרה לביתה בנהלל, שם חיה, עם בני משפחתה עד פטירתה ב-29 במאי 1981.
היא הובאה למנוחות לצידו של נח בבית הקברות של נהלל שלמרגלות תל שמרון.
משפחתה

לרחל ולנח נולדו חמישה ילדים: שולמית, אבינועם, אברהם, זאב וצילה. ב-1943 אימצו ילדה ניצולת שואה בשם שושנה. רחל זכתה לראות בחייה את כל משפחתה המתרחבת, חתנים כלות ונכדים רבים, וגם נינים. היא גם חוותה שכול. בנה אברהם נפטר ממחלה בגיל 45, בנה זאב נהרג במלחמה בגיל 46.
בנה אבינועם סלוצקי היה מאנשי פלוגות הלילה של אורד וינגייט. בנה זאב סלוצקי-עמית, היה לוחם ביחידה 101 ושימש בתפקיד בכיר במוסד ונהרג במלחמת יום כיפור, 1973. נינה, אייל צור, (נכד של שולמית) נהרג במלחמת לבנון הראשונה, 1982. נינה, רן כוכבא, (נכד של שולמית) נהרג במלחמת לבנון השנייה, 2006.
לקריאה נוספת

שמואל דיין, עם אבות ההתיישבות, הוצאת מסדה, 1968, עמודים 343–348
יעקב צור, ימי הצריף, הוצאת קווים ומכון ז'בוטינסקי, 2010, עמודים 351–355
הערות שוליים

↑  הננו מברכים את חברנו נח סלוצקי ואת חברתנו רחל חרש, הפועל הצעיר, 1 בדצמבר 1911
↑  על צבר שובב שהפך ללוחם נועז במלחמה על עצמאות ישראל, Yad Ben-Zvi,‏ 12 באפריל 2018
↑  יעקב צור, ימי הצריף בניגוד לרוח הסזון, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008747589305171  VIAF: 10159610414140541100   WorldCat (עם VIAF): 10159610414140541100 
רחל סלוצקי
רחל סלוצקי אילן יוחסין
שושניק

| --- | --- |

שושניק
 לידה:  440 לערך ארמניה
 הוצאה להורג:  475 בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, Boghnopor, איבריה הקווקזית 
 קדוש עבור:  הכנסייה האפוסטולית הארמנית  הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית נצרות אורתודוקסית נצרות מזרחית קתולית
 חג:  יום שלישי בין ה-20 ל-26 בספטמבר (ארמנים) 17 באוקטובר
 
שׁוּשַׁנִיק (בארמנית: Շուշանիկ; בגאורגית: შუშანიკი; ‏440 בערך - 475) הייתה מרטירית נוצרייה בכנסיות הארמנית והגאורגית. שושניק שהייתה ארמנית במוצאה עונתה על ידי בעלה עד מוות בכפר צוּרטַאווִי (גאו') שבגאורגיה, כיוון שסירבה לוותר על אמונתה הנוצרית ולהמיר את דתה לזורואסטריות.
תולדות חייה

נולדה בשנת 440 לערך, בתו של הגיבור הלאומי הארמני ורטן ממיקוניאן.
נישאה לאציל גאורגי בשם וַרסכַּאן (אנ') שכיהן כשליט מקומי במסגרת האימפריה הסאסאנית. ורסקן פנה נגד הנצרות, אימץ את הזורואסטריות וביקש לכפות אמונה זו על כל תושבי אזור השליטה שלו ובפרט על אשתו. היא סירבה, עזבה את ארמון מגוריהם ועברה לחיות בתא נזירי סמוך לכנסייה כפרית. בשנת 469 אסר אותה ורסקן בכלא במבצר, שם שהתה עד מותה. במהלך מאסרה לא הפסיקה להתפלל ולקרוא בכתבי הקודש ואל תא הכלא שלה הובאו נזקקים שקיבלו ממנה ברכה. לאחר מותה בייסורים הוטמנו שרידיה בכנסייה ברובע מטחי שבטביליסי.
החיבור "מות הקדושים של המלכה שושניק הקדושה" (אנ') מאת יאקוב צוּרטַאווֵלִי (אנ'), שהיה הכומר שלה, הוא החיבור הקדום ביותר בשפה הגאורגית.
ריצ'רד גרנוויל

דיוקן של סר ריצ'רד גרנוויל מ-1571, בהיותו בן 29. נאשיונל פורטרייט גאלרי, לונדון
ריצ'רד גרנוויל (באנגלית: Richard Grenville;‏ 15 ביוני 1542 – 10 בספטמבר 1591) היה ספן אנגלי, רב חובל ומגלה ארצות, השריף של קורנוול בשנים 1576–1577, השריף של קורק וחבר הפרלמנט מטעם קורנוול.
גרנוויל נטל חלק בנסיונותיהם הראשונים של האנגלים להתיישב בעולם החדש, והשתתף גם בלחימה נגד הארמדה הספרדית. הוא מת ב-1591 בקרב פלורס בעודו נלחם נגד אוניות ספרדיות רבות פי כמה ללא כל סיכוי לנצח.
גרנוויל היה סבו של סר ריצ'רד גרנוויל, מי שנתפרסם במלחמת האזרחים האנגלית.
רבי יונתן בן אלעזר

| --- | --- |
 מקום פעילות:  ארץ ישראל
 תקופת הפעילות:  ראשון אמוראים
 רבותיו:  רבי שמעון בר יוסי בר לקוניא
 תלמידיו:  רבי שמואל בר נחמני, רבי מנחם
 בני דורו:  רבי חנינא בר חמא, רבי יהושע בן לוי, רבי יוחנן
 
מבנה סמוך לקיבוץ בית גוברין המיוחס לקברו של ר' יונתן דבית גוברין
רבי יונתן בן אלעזר (מוזכר בתלמוד לרוב בפשטות: רבי יונתן) היה אמורא ארץ ישראלי שחי בדור הראשון של האמוראים. עסק בעיקר באגדה ונחשב לבר סמכא בתחום. כונה בחשיבות "שר הבירה".
רבו המובהק היה רבי שמעון בר יוסי בר לקוניא, וייתכן כי גם למד אצל רבי חייא. היה חבר של רבי חנינא בר חמא ורבי יהושע בן לוי,, אך צעיר מהם, והיה בידידות גם עם רבי יוחנן שהיה צעיר ממנו. תלמידו היה רבי שמואל בר נחמני - גם הוא עסק בעיקר באגדה.
רבי יונתן מוזכר בירושלמי תמיד ללא שם אביו, ורק בתלמוד הבבלי הוא מוזכר עם שם אביו רבי יונתן בן אלעזר. אהרן הימן משער שהוא היה מטבריה. לעומת זאת, יעקב שמואל צורי מזהה את רבי יונתן בן אלעזר עם רבי יונתן מבית גוברין, המוזכר עם ציון מקומו רק במקורות ארצישראליים, וטוען שרבים ממשליו של רבי יונתן מתבססים על סדרי בית המרחץ, דבר התואם את בית המרחץ הגדול של בית גוברין.
משנתו

תחום עיסוקו העיקרי של רבי יונתן בן אלעזר היה אגדה, ונחשב לבר סמכא בתחום, כך גם נודע כדרשן. במאמריו סינגר על כמה אישים מקראיים שחטאו, לכאורה, וקבע: ”כל האומר... חטא - אינו אלא טועה”; כך הוא אומר על ראובן, בני עלי הכהן, דוד המלך, שלמה המלך ויאשיהו.
כך גם נמצא כי בכמה מקומות הוא מתווכח עם פורשים מהיהדות המסורתית - המינים והשומרונים. על טענת המינים המסיקים מהכתוב ”נעשה אדם” (ספר בראשית, פרק א', כ"ו) כי אלוהים אינו יחיד, דרש את המדרש הבא: ”בשעה שהיה משה כותב את התורה היה כותב מעשה כל יום ויום, כיוון שהגיע לפסוק "ויאמר אלהים נעשה אדם", אמר לפניו (משה לאלוהים): ריבונו של עולם! מה אתה נותן פתחון פה למינים? אמר לו (אלוהים למשה): כתוב, והרוצה לטעות - יטעה.” (בראשית רבה, פרק ח', ח'.)
מדרש נודע נוסף דרש על קריעת ים סוף: ”באותה שעה (שהמצרים טבעו בים) בקשו מלאכי השרת לומר שירה לפני הקב"ה, אמר להן הקב"ה: מעשי ידיי טובעין בים - ואתם אומרים שירה לפני?!” (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ל"ט, ב'.)
אמרה נוספת שאמר והפכה לעיקרון אמוני אצל חלק מהוגי הדעות היהודים: ”תיפח רוחם של מחשבי קיצין.” (תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף צ"ז, ב'.)
רפסודיות הונגריות

רפסודיות הונגריות (בצרפתית: Rapsodies hongroise; בגרמנית: Ungarische Rhapsodie) היא סדרת יצירות מוזיקליות מאת המלחין פרנץ ליסט, אשר הולחנו במקור לפסנתר בלבד.
צורה

פרנץ ליסט איגד מנגינות רבות ששמע בביקורו בהונגריה ארץ מולדתו והאמין כי הן מנגינות עממיות, אך למעשה היו אלה יצירות עכשוויות, אשר נוגנו לרוב על ידי להקות צועניות. המבנה הסקאלי הגדול של כל אחת מהרפסודיות הושפע רבות על ידי הוורבנקוס- ריקוד הונגרי בכמה חלקים, כל אחד בטמפו שונה. הרפסודיות מסודרות בסדר הבא:
מס' 1 במי מז'ור
מס' 2 בדו דיאז מינור
מס' 3 בסי במול מינור
מס' 4 במי במול מז'ור
מס' 5 במי מינור
מס' 6 ברה במול מז'ור
מס' 7 ברה מינור
מס' 8 בפה דיאז מינור
מס' 9 במי במול מז'ור
מס' 10 במי מז'ור
מס' 11 בלה מינור
מס' 12 בדו דיאז מינור
מס' 13 בלה מינור
מס' 14 בפה מז'ור
מס' 15 בלה מינור
מס' 16 בלה מינור
מס' 17 ברה מינור
מס' 18 בפה דיאז מינור
מס' 19 ברה מינור
חמש-עשרה היצירות הראשונות פורסמו בשנת 1853, וארבע האחרונות הוספו בשנים 1882 ו-1885.
צורה > עיבודים וגרסאות נוספות

הרפסודיות מספר 2, 5, 6, 9, 12 ו-14 עובדו לתזמורת על ידי פרנץ דופלר בעזרתו של ליסט עצמו. העיבודים הללו מופיעים בתור S. 359 ברשימת סירל. המספרים שניתנו לגרסאות התזמורתיות היו שונים מהמספרים המקוריים. הרפסודיות התזמורתיות מהראשונה עד השישית מקבילות לגרסאות פסנתר הסולו שמספריהן 14, 2, 6, 12, 5 ו-9 בהתאמה.
בשנת 1874 עיבד ליסט אותן שש הרפסודיות לדואט של שני פסנתרים (S. 621). בשנת 1882 הלחין דואט פסנתרים לרפסודיה מס' 16 (S. 622), ובשנת 1885 - דואט פסנתרים לרפסודיות ה-18 (S. 623) וה-19 (S. 623A). בנוסף, ליסט גם עיבד את הרפסודיה התשיעית לפסנתר, כינור וצ'לו, וקרא לה בשם "קרנבל בני-הבליעל" (S. 379). הכותרת מיוחסת לעיתים גם לגרסת פסנתר הסולו של הרפסודיה מס' 9.
הרפסודיה מס' 14 היוותה השראה ל"פנטסיה ההונגרית" של ליסט - יצירה לפסנתר ותזמורת, S. 123. חלק מן רפסודיות ידועות יותר מהאחרות, אך הרפסודיה המפורסמת ביותר היא הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור.
הרפסודיות ההונגריות לפסנתר ידועות במיוחד באתגר שהן מציגות לפסנתרן (ליסט היה פסנתרן וירטואוז בנוסף להיותו מלחין).
התייחסות בתרבות הפופולרית

הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור הוצגה בסדרות אנימציה רבות, בהם טום וג'רי (בסרטון שזכה בפרס אוסקר), באגס באני, וודי הנקר, ברוב סרטוני הלוני טונס ואחרים.
הרפסודיה השנייה בדו דיאז מינור מופיעה בסרט מי הפליל את רוג'ר ראביט במהלך סצנת קברט בה דונלד דאק ודאפי דאק מנגנים גרסת דואט של היצירה ומנסים לפגוע אחד בשני בדרכים משעשעות.
Franz Liszt Hungarian Rhapsody n°2 - piano
Hungarian Rhapsody No. 11 by Franz Liszt as performed by Jethary Rader in April, 2014.
שיחור מזון

סל פטריות צ'נטרל אשר לוקטו ביער ברוסיה
שיחור מזון (באנגלית: Foraging) הוא כינוי לכלל ההתנהגויות הקשורות בחיפוש ואיסוף מזון, ציד ואכילה בבעלי חיים.
התנהגויות השיחור של בעלי החיים בהקשר לסביבתם נחקרות על ידי חוקרים שעוסקים באקולוגיה התנהגותית, ענף במדעי החיים. לדוגמה, נחקר הקשר בין אסטרטגיות השיחור בפועל לאסטרטגית השיחור האידיאלית בתנאים מסוימים - זו המביאה את התועלת האנרגטית המקסימלית.
על פי תאוריית שיחור המזון האופטימלי, אסטרטגיית השיחור של בעל החיים בפועל שואפת לאסטרטגיה האופטימלית התאורטית הודות לתהליך של הסתגלות אבולוציונית. זאת על אף שבידי בעל החיים לא נמצאים כל הנתונים ויכולות העיבוד הנדרשים כדי לפתור את הבעיה בצורה פורמלית.
תצלומים של חיות שוחרות אחר מזון

דובי גריזלי שוחרות אחר מזון בפארק הלאומי דנאלי שבאלסקה
נקבת דרור הבית שוחרת אחר מזון