stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת האומות הראשונות של קנדה

| --- | --- |

קמפוס רג'ינה שבססקצ'ואן
 charitable organization in Canada
 תקופת הפעילות:  2003 כאוניברסיטה – הווה
 בעלי תפקידים
 נשיא:  דר. מרק דוקסטייטור
 מיקום
 מיקום:  1 First Nations Way, Regina, Saskatchewan S4S 7K2 
 מדינה:  קנדה קנדה
 קואורדינטות:  50°25′09″N 104°34′55″W﻿ / ﻿50.4193°N 104.582°W﻿ / 50.4193; -104.582
 www.fnuniv.ca
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אוניברסיטת האומות(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אוניברסיטת האומות(למפת ססקצ'ואן רגילה) רג'יינה ססקטון פרינס אלברט אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות נונאווט מניטובה ארצות הבריתאוניברסיטת האומות(למפת ססקצ'ואן מוגדלת) רג'יינה ססקטון פרינס אלברט אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות נונאווט מניטובה ארצות הבריתאוניברסיטת האומות
 
אוניברסיטת האומות הראשונות של קנדה (באנגלית: First Nations University of Canada) שנקראה בעבר המכללה האינדיאנית הפדרטיבית של ססקצ'ואן (באנגלית: Saskatchewan Indian Federated College) היא אוניברסיטה בפרובינציית ססקצ'ואן שבקנדה. הקמפוס העיקרי של האוניברסיטה ממוקם ברג'ינה שבססקצ'ואן. קמפוסים נוספים ממוקמים בססקאטון ובפרינס אלברט שבססקצ'ואן.
מבנה האוניברסיטה שברג'ינה, תוכנן על ידי האדריכל דאגלס קארדינל.
היסטוריה

האוניברסיטה נחנכה בשנת 2003 בנוכחות הנסיך הנסיך אדוארד, דוכס אדינבורו. בשנת 2005 ביקרה באוניברסיטה מלכת קנדה אליזבת השנייה, והעניקה לאוניברסיטה אבן מטירת בלמורל שבסקוטלנד על מנת לסמל את ההסכמים שנחתמו בין האומות הראשונות של קנדה לבין בית המלוכה הקנדי.
ראשיתה של האוניברסיטה במכללה האינדיאנית הפדרטיבית של ססקצ'ואן, שפעלה בשיתוף עם אוניברסיטת רג'ינה. המכללה נוסדה בשנת 1976 בעקבות הסכם בין הפדרציה של האומות האינדיאניות של ססקצ'ואן לבין אוניברסיטת רגינה. ההסכם קבע שמטרת המכללה שתוקם תהיה לשרת את הצרכים האקדמיים, התרבותיים והרוחניים של האומות הראשונות.
האוניברסיטה מפעילה תוכניות מיוחדות, בתוך שיתוף פעולה עם הקהילות האינדיאניות המקומיות, על מנת לקדם תוכניות הנותנות מענה לצרכים של הקהילות האינדיאניות המקומיות בתחומי הבריאות, החינוך ואיכות הסביבה. כך לדוגמה משולבים לימודי הבריאות ורפואת השן באוניברסיטה בתוכניות טיפול קהילתיות.
במאי 2007 הועמדה חברותה של האוניברסיטה באיגוד האוניברסיטאות והמכללות של קנדה על תנאי בשל פיטורים שנויים במחלוקת של כמה מאנשי האוניברסיטה בשנת 2005. האוניברסיטה קיבלה את תנאי האיגוד ושבה להיות חברה מלאה באיגוד באפריל 2008.
הערות שוליים

↑  ציטוט מנאומה של המלכה בביקורה בשנת 2005 באוניברסיטה.
↑  אתר המכללות של ססקצ'ואן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007364346105171  GND: 16107587-3  ISNI: 0000 0001 2221 1552  LCCN: no2009008648  VIAF: 137166096   WorldCat (עם VIAF): 137166096 
בית הספר וילסון בקמפוס ססקאטון של האוניברסיטה
אדריס (נביא באסלאם)

אִדְריס (בערבית: إدريس) הוא אחד מנביאי האסלאם המוזכרים בקוראן. המסורת האסלאמית מזהה אותו עם חנוך המקראי. מסורות מימי הביניים זיהו אותו לעיתים עם הרמס טריסמגיסטוס.
אדריס מבקר בגן עדן ובגיהנום. איור לספר "סיפורי הנביאים", המאה ה-16
בקוראן

אדריס מוזכר בקצרה פעמיים בקוראן:
”הזכר בספר את אדריס. הוא היה צדיק ונביא, והעלינו אותו אל מקום רם ונישא.”
בסורת הנביאים (21) הוא מוזכר יחד עם ישמעאל וד'ו אלכפל, אשר "כולם היו בעזי הרוח... והם בישרים."
במסורת האסלאמית

לפי המסופר בחדית', מוחמד נפגש עם אדריס במהלך המסע הלילי שלו. מוחמד עלה במעלה השמיים, וברקיע הרביעי ראה את אדריס. דמותו של אדריס שימשה השראה למיסטקנים מוסלמים רבים, וחלקם אף ציינו שפגשו בו במהלך מסעותיהם המיסטיים.
בסיפורי הנביאים מסופר על אדריס שהיה ראשון המושכים בעט וראשון הכותבים על מגילות קלף (أول من خط بالقلم ودون الصحف). אל-כסאאי מספר כי אלוהים הוריד עבור אדריס 50 יריעות קלף ואת 28 אותיות האלפבית (הערבי). אדריס כתב את האותיות האלוהיות על יריעות הקלף וגם לימד אותן את בניו, באומרו: ”דעו, בניי, כי צאבאים אתם. לימדו אפוא כתיבה בצעירותכם למען תועיל לכם בזקנתכם.”
הרמס טריסמגיסטוס

בשל קישורו של אדריס עם ראשית הכתיבה ועם מלאכות כפיים אחרות, שמו נקשר בזה של הרמס טריסמגיסטוס. המלומד צדר א-דין שיראזי כתב כי "החוכמה התחילה עם אדם הראשון וצאצאיו, שת והרמס - שהוא אדריס - ונוח..."
ראו גם

חנוך
הרמס טריסמגיסטוס
לקריאה נוספת

Seyyed Hossein Nasr, Islamic Life and Thought, The Other Press, 2010
John Walbridge, The Wisdom of the Mystic East: Suhrawardi and Platonic Orientalism, SUNY Press, 2001
הערות שוליים

↑  Yoram Erder, “Idrīs”, in Encyclopaedia of the Qurʾān, Brill online, s.v.
↑  Vajda, G., “Idrīs”, in Encyclopaedia of Islam, Second Edition, s.v.
↑  קוראן, סורה 19 [מרים], פס' 56–57, בתרגומו של אורי רובין (תל אביב, 2005).
↑  קוראן, סורה 21 [הנביאים], פס' 85-86 בתרגומו של אורי רובין (תל אביב, 2005).
↑  צחיח מוסלם, ספר 1, פרק 75 (המעראג'), מס' 309, 313, 314.
↑  ”Idris“, Encyclopedia of Islam, Juan Eduardo Campo, ed. Infobase Publishing 2009, p. 345.
↑  סיפורי הנביאים, מוחמד בן עבד אללה אל-כסאאי, תרגמה מערבית: אביבה שוסמן, תל אביב 2013, עמ' 122.
↑  M. Plessner, "Hermes Trismegistus and Arab science," in Studia Islamica 2 (1954), pp. 45-59.
↑  צדר א-דין שיראזי, רסאאיל, טהראן 1302 הג', עמ' 67.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1253006156  TDVİA: idris  VIAF: 4164717869602091325   WorldCat (עם VIAF): 4164717869602091325
אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט

| --- | --- |

 אוניברסיטת מחקר ציבורית
 תקופת הפעילות:  1968–הווה (כ־56 שנים)
 קמפוס:  פיג'י סובה, פיג'י (ראשי)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  טאנטי מאמאו
 סגל:  1,674 
 תלמידים
 :  16,980 (נכון ל־2017) 
 מיקום
 מיקום:  12 מיקומים שונים
 מדינה:  פיג'י פיג'י
 קואורדינטות:  18°08′56″S 178°26′40″E﻿ / ﻿18.14898°S 178.44450194444°E﻿ / -18.14898; 178.44450194444
 https://www.usp.ac.fj
 he
 
אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט (באנגלית: University of the South Pacific) היא ארגון בינלאומי ומכון מחקר ציבורי אוניברסיטאי הממוקם בשנים עשר קמפוסים שונים ברחבי אוקיאניה. זהו מרכז עולמי ללימוד ומחקר של תרבות וסביבת איי האוקיינוס השקט.
הקמת האוניברסיטה בשנת 1968 הייתה פריצת דרך במערכת החינוך של דרום האוקיינוס השקט, פתיחתה אפשרה לתושבי האיים לקבל בארצם חינוך אוניברסיטאי המקובל במדינות חבר העמים הבריטי. מנהיגים רבים ממדינות האוקיינוס השקט למדו באוניברסיטה ואף חלקם שימשו בה כמרצים.
האוניברסיטה נמצאת בבעלות משותפת של תשע מדינות ושלוש שטחים תלויים שונים מרחבי האוקיינוס השקט: איי קוק, פיג'י, קיריבטי, איי מרשל, נאורו, ניואה, סמואה, איי שלמה, טוקלאו, טונגה טובאלו וונואטו.
אף על פי שהיא מורכבת משנים עשר קמפוסים שונים, אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט אינה מערכת אוניברסיטאות, אלא אוניברסיטה אחת ויחידה עם מספר סניפים באזור איי האוקיינוס השקט. הקמפוס הראשי של האוניברסיטה נמצא בסובה, בירת פיג'י, והוא גם המרכז האדמיניסטרטיבי שלה.
הקמפוס בפורט וילה, בירת ונואטו, 2013
הקמפוס שבקיריבטי, 2011
הקמפוס שבהוניארה, בירת איי שלמה, 2019
קורסים ותוכניות

אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט מאורגנת בשלוש פקולטות עיקריות: פקולטת האומנות, המשפט והחינוך; פקולטת העסקים והכלכלה; ופקולטת המדע, הטכנולוגיה והסביבה. הפקולטות מציעות תוכניות לימוד שונות בתחומים שונים בהם הוראה, תיירות, עיתונאות, ספרות, שפות, חקלאות, מדע וניהול סביבתי, טכנולוגיה, מערכות מידע, כלכלה, פוליטיקה וחוק, פיננסים ושירותים חברתיים.
קמפוסים

הקמפוס העיקרי של האוניברסיטה הנקרא לאוקלה, נמצא לפי שמו במפרץ לאוקלה בבירת פיג'י, סובה. בנוסף לקמפוס הקיים בבירה סובה ישנם עוד שני קמפוסים שונים בפיג'י: קמפוס לאבסה וקמפוס לאוטוקה. בית הספר לחקלאות ולמדעי המזון נמצא בקמפוס בסמואה, והקמפוס בוונואטו הוא מקומו של בית הספר למשפט. הקמפוס בטונגה הוא מקומו של הקמפוס לחינוך.
בנוסף לאלו, מפעילה אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט עוד אחד עשר מרכזי מחקר אזוריים באיי האוקיינוס השקט. האזור אותו משרתת אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט כולל 33 מיליון קילומטרים רבועים של האוקיינוס השקט, יותר משלוש פעמים שטח אירופה וכפעמיים שטח רוסיה. מספר הנפשות המתגוררות במדינות אותן משרתת אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט נע בין 1,500 איש בטוקאלו ל-900,000 בפיג'י.
הקמפוסים הבאים בטבלה הם קמפוסי ההרחבה של האוניבסיטה, מלבד הקמפוסים הראשיים בסמואה, פיג'י וונואטו.
| שם הקמפוס | עיר | מדינה/שטח תלוי |
| --- | --- | --- |
| USP איי קוק | ררוטונגה | איי קוק איי קוק |
| USP קיריבטי | דרום טאראווה | קיריבטי קיריבטי |
| USP איי מרשל | מג'ורו | איי מרשל איי מרשל |
| USP נאורו | יארן | נאורו נאורו |
| USP ניואה | אלופי | ניואה ניואה |
| USP איי שלמה | הוניארה | איי שלמה איי שלמה |
| USP טוקלאו | אטאפו | טוקלאו טוקלאו |
| USP טונגה | נוקואלופה | טונגה טונגה |
| USP טובאלו | פונאפוטי | טובאלו טובאלו |
הערות שוליים

1 2 3  About the University, אתר אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט
↑  OUR REGIONAL CAMPUSES, אתר 50 שנה לאוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט
↑  Establishment of Network for Educational Research promises to improve education outcomes across Pacific, סאיפאן טריבון, 6 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269381105171  BnF: cb11885469m (data)  ISNI: 0000 0001 2171 4027  LCCN: n81128342  NKC: ko2008481095  SUDOC: 026646870  TePapa: 24180  VIAF: 140733222   WorldCat (עם VIAF): 140733222
אוניברסיטת האיטי

| --- | --- |


 אוניברסיטה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1942–הווה (כ־82 שנים)
 בעלי תפקידים
 רקטור:  פריץ דשומס
 מיקום
 מדינה:  האיטי האיטי
 קואורדינטות:  18°32′32″N 72°20′26″W﻿ / ﻿18.542222222222°N 72.340555555556°W﻿ / 18.542222222222; -72.340555555556
 ueh.edu.ht
 he
 
אוניברסיטת האיטי (בעבר: האוניברסיטה הממלכתית של האיטי) היא אוניברסיטה ציבורית הממוקמת בפורט-או-פרנס, בירת האיטי. האוניברסיטה היא אחת מממוסדות ההשכלה הגבוהה היוקרתיים והגדולים ביותר בהאיטי.
לאוניברסיטה יש הוצאת ספרים פרטית שנפתחה בשנת 2006. מטרת ההוצאה היא לקדם את מחקרים אקדמיים שנערכים במקום, באמצעות פרסום והפצת טקסטים מדעיים, גיוון המשאבים התיעודיים לקהילה האקדמית והציבור הרחב ושיפור ההשכלה האוניברסיטאית.
עד שנת 2014 הדפיסה ההוצאה 70 מאמרים מדעיים.
היסטוריה

בשנות ה-20 של המאה ה-19 שירתו את מרבית תושבי האזור שתי מכללות, לרפואה ולמשפטים. בשנת 1942 התאחדו שתי המכללות והפכו לאוניברסיטת האיטי.
בשנת 1960 הסמיכה ממשלתו של פרנסואה דובליה את האוניברסיטה לאוניברסיטה ממשלתית, ושינתה את שמה ל"האוניברסיטה הממלכתית של האיטי".
בשנת 1981 למדו 4,099 סטודנטים באוניברסיטת האיטי, מתוכם 26% בפקולטה למשפטים וכלכלה, 25% בפקולטה לרפואה ולרוקחות, 17% בפקולטה לניהול, ו-11% בפקולטה למדע וטופוגרפיה. למרות התפקיד החשוב של החקלאות במשק של האיטי, רק 5% מתלמידי האוניברסיטה נרשמו לפקולטה לאגרונומיה ולרפואה וטרינרית. באותה השנה היו באוניברסיטת האיטי 559 מרצים, לעומת 207 בשנת 1967. רוב המרצים עבדו במשרה חלקית וקיבלו שכר על בסיס שעתי. האוניברסיטה סבלה אז ממחסור חמור בספרים וחומרים אחרים.
בשנת 1993 חזרה האוניברסיטה להיות מוסד עצמאי.
נכון לשנת 2010 שכר הלימוד השנתי באוניברסיטה היה 15 דולר אמריקאי, שיעור הקבלה ללימודי תואר ראשון עמד על 15% מהמבקשים.
רוב שטחי האוניברסיטה נהרסו במהלך רעידת האדמה העזה שהתרחשה ב-12 בינואר 2010.
בוגרים ידועים

פרנסואה דובליה, נשיאה ורודנה של האיטי משנת 1957 ועד 1971. אביו של ז'אן קלוד.
ז'אן-ברטראן אריסטיד, נשיא האיטי ב-1991, בשנים 1996-1994 ובשנים 2004-2001
ז'אן קלוד דובליה, נשיאה ורודנה של האיטי משנת 1971 ועד 1986. בנו של פרנסואה.
ארטה פסקל-טרויו, נשיאת בית המשפט העליון ונשיאת האיטי בין השנים 1990–1991
ז'אק אדוארד אלכסיס, ראש ממשלת האיטי בין השנים 1999–2001 ובין 2006–2008.
גארי קוניל, ראש ממשלת האיטי בין השנים 2011–2012
ז'אן-אנרי סיאן, ראש ממשלת האיטי בין השנים 2018–2019
אדלין מגלייר צ'אנסי, השרה למעמד וזכויות האישה של האיטי בין השנים 2004–2006
ז'ינט משו פריוור, הגברת הראשונה של האיטי בין 2016–2017, בעת נשיאותו הזמנית של בעלה, ז'וסלרם פריוור.
הערות שוליים

↑  Structures | Africultures : Editions de l'Université d'Etat d'Haïti, Africultures (בצרפתית)
↑  Ginette Michaud Privert : «Première dame, je joue un rôle », Le Nouvelliste (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398120605171  BnF: cb12469430k (data)  ISNI: 0000 0001 2183 5515  LCCN: n80065512  NKC: ko20181014113  SUDOC: 033882649  VIAF: 150006618   WorldCat (עם VIAF): 150006618
אגודת עזרא

קבוצת "עזרא" בעיר פלונסק, שני מימין דוד בן-גוריון, 1 באוקטובר 1906
אגודת "עזרא" הייתה אגודה ללימוד השפה העברית שייסד בעיירה פלונסק בשנת 1900 דוד בן-גוריון, שהיה אז בן ארבע-עשרה, ביחד עם חברים נוספים, בהם שלמה צמח, יצחק כבשנה ושמואל פוקס. האגודה נקראה כך על שם עזרא הסופר, שקרא ליהודי בבל לשוב לארץ ישראל ולבנותהּ.
שלוש מטרות היו לאגודה: ללמוד ולדבר עברית, לתרום לבניין ארץ ישראל ולעלות לארץ ישראל. בפעילות האגודה השתתפו כ-150 ילדים, שאותם לימדו בן-גוריון וחבריו לדבר עברית. האגודה יצרה אווירה תרבותית בעיר, והנער דוד היה הרוח החיה בה.
ייסוד האגודה היה מעשה יוצא דופן: בתקופה שבהּ גם גדולי הספרות העברית טרם האמינו בתחיית הלשון העברית כשפת דיבור, ביקשו הנערים המייסדים להפוך את פלונסק עירם לקהילה דוברת עברית.
הרקע להקמת האגודה

שילוב של גורמים הוביל להקמת אגודת "עזרא". בתקופת ההשכלה התעוררה הספרות העברית, ובשלהי המאה ה-19 השפה השתחררה בהדרגה מכבלי המילים הגבוהות והפכה מותאמת יותר לחיי היום יום. בסוף שנות החמישים של המאה ה-19 התחילה מתפרסמת עיתונות עברית, ובסוף המאה כבר יצאו עיתונים עבריים בארץ ישראל ובאירופה. בבית אביו של בן-גוריון התקבלו 'המליץ' ו'הצפירה', ובן-גוריון קרא בהם. אלה שימשו גשר חשוב למעבר מלשון הספר ללשון החיה.
בנוסף, בשנת 1882 קמה אגודת ביל"ו ואגודות הנושאות את שמה נוסדו בערים באימפריה הרוסית. אחד מעיקריהן היה "עברית בעברית" – שימוש בעברית כשפה חיה. התנועה נמשכה אף לאחר שאגודות ביל"ו התפוררו ברובן, ובראשית המאה ה-20 קמו אגודות חדשות בשם "דוברי עברית", שהציבו לעצמן למטרה הוראה בעברית ללא תרגום. דרך ההוראה החדשה נפוצה וכך הוקמו "חדרים מתוקנים". בן-גוריון עצמו ציין כי שניים ממלמדיו היה "מודרניים", כלומר, לימדו בעברית.
באותהּ עת התפתח גם לימוד התנ"ך בנפרד מן הגמרא, מה שהצריך הוראת דקדוק עברי. וכך, ארץ התנ"ך – ארץ ישראל, ושפת התנ"ך – עברית, נכרכו יחד והיו לאגודה אחת.
שלמה לביא, אחד מהחברים המרכזיים באגודה, ניסה להתחקות אחר מקור הרעיון וההעזה של מייסדי "עזרא", והציע לכך שתי השערות: האחת, שהושפעו מהשמועות שהגיעו לפלונסק על אליעזר בן-יהודה בירושלים, שהנהיג בביתו דיבור עברי, וגמרו אומר לחקותו וללכת בדרכו; והאחרת, שהייתה כאן התעוררות עצמית, ניצוץ של מקוריות, גאונות או סימן לראיית הנולד.
יש שיאמרו כי כבר בראשית נעוריו חזה בן-גוריון את המפעל הציוני, וידע שעליו להתחיל בהחייאת העברית. אולם גם לביא עצמו סבור כי אין לדעת זאת בוודאות, וכי "קשה להשיב [על כך] ממרחק הימים".
ייחודיות מעשה ההקמה

לחברי האגודה היו ויכוחים עם הוריהם, שסירבו להכיר באגודת "עזרא" כאגודה ציונית מפאת גילם הצעיר וטענו כי הדבר נוגד את חוקי ההסתדרות הציונית. בן-גוריון לא הסכים לקבל את הקביעה, ונסע לוורשה כדי לקבל את עזרתו של סוקולוב, שהיה עורך "הצפירה". כאשר הגיע אליו בן-גוריון פנה אליו בעברית; סוקולוב הנדהם ענה לו בעברית מגומגמת במקצת, משום שבאותם ימים בוורשה עוד לא היה רגיל בדיבור עברי.
"עזרא" המשיכה להתקיים בפלונסק עד שלהי 1905, כאשר הפכה לסניף פועלי ציון.
השפעת העיירה פלונסק

סביר להניח כי העיירה שבהּ גדלו דוד בן-גוריון וחבריו עיצבה את אישיותם ואת השקפתם הציונית. האווירה ששרתה בפלונסק מתוארת כמיוחדת במינה:
אחת המצוינות והמפוארות בין קהילות ישראל בפולין, שפיכו בה תמיד חיים יהודיים ערים ותוססים ואשר הקימה מוסדות דת וחינוך ומוסדות ציבור לעזרה הדדית, והוציאה מתוכה אישים דגולים, מנהיגים וסופרים ואישי ציבור, ובראשם ראש ממשלתנו הנערץ דוד בן-גוריון, הסופר והמבקר הדגול שלמה צמח, שלמה לביא ואחרים, אשר עירנו מתכבדת בהם והם מתגאים בה.
פלונסק הייתה עיירה של משכילים, של חברים בחובבי ציון שהפכו אחר כך לציונים, בה עברית הייתה לשון מדוברת בפי חלק מהתושבים היהודים. מהעיירה באו ראשוני העלייה השנייה של פולין, ומספרם היה, יחסית, גדול יותר מאשר כל עיר אחרת בפולין. היישוב היהודי בפלונסק מנה כחמשת אלפים נפש, היווה את רוב תושביה של העיר, וישב במרכזה, בעוד שהפולנים גרו בקצווי העיר. בנסיבות אלו גדל בן-גוריון, לדבריו, חופשי מתחושת נחיתות.
רבים מזיכרונותיו המוקדמים קשורים בעסקנות ציונית. מאביו נחל את הזיקה לארץ ישראל ולשפה העברית. אספות אגודת "חובבי ציון" התקיימו בבית המשפחה, ובהיותו ילד קטן כבר ידע כי כל אחד צריך לשלם שלושה רובלים למען ארץ ישראל.
פעילות האגודה

בספרו "בית אבי" כותב בן-גוריון על הקמת האגודה:
בן ארבע עשרה הרגשתי עצמי כמבוגר לכל דבר. יחד עם עוד חברים (ביניהם שלמה צמח ושמואל פוקס) ייסדתי אגודה ציונית בשם "עזרא"... הייתי הצעיר בחבורה. צמח היה גדול ממני בכמה חודשים ושמואל פוקס בשנים אחדות.
שמה של אגודת "עזרא" רמז על מטרתה: שיבת ציון. אך החידוש המעשי בה היה דיבור עברי, כאשר מטרת גרעין המייסדים הייתה לדבר רק עברית.
תחילה, כדרך הנערים, נשבעו חברי האגודה לדבר רק עברית. דוד ושני חבריו, שלמה צמח ומשה פוקס אכן עשו כך. ההורים, שידעו עברית, תחילה לגלגו ואמרו שאי אפשר לדבר רק עברית. אבל דוד וחבריו החליטו לפנות להוריהם רק בעברית ולאט לאט החלו לקבל תשובות בעברית. רק לאחר שגברו על מכשול זה ניגשו להנחיל את הדיבור לנערים אחרים בפלונסק. מדובר בפעילות מאומצת שארכה לפחות שנתיים.
ראשית, שמו דוד וצמח פניהם אל תלמידי תלמוד תורה שהתקיים מהצדקה בבית המדרש הקדמי, בו התפללו פשוטי עם, סבלים, שואבי מים וחייטים עניים. ב"תלמוד תורה" למדו רק תפילות ופרשת השבוע. נערי "עזרא" פנו אל הורי התלמידים העניים וביקשו כי ימסרו לידיהם את הילדים בשעות שבין מנחה למעריב, שעות בהן אין הם עובדים ממילא, כדי שילמדו אותם לקרוא נביאים וכתובים וקצת קריאה עברית. המשא ומתן היה מייגע ולעיתים קרובות לא העלה כלום. לא פעם האשימו ההורים את הילדים על כך שהם מתרועעים עם פושעים וגויים. אף על פי כן אספו נערי "עזרא" עשרות אחדות מבין ילדי העניים לשעה וחצי ביום ולימדו אותם קריאה נכונה, בהברה ספרדית, דיבור עברי וכתיבה. אותה פעילות אף חיזקה את ציוניותם של חברי "עזרא", ותוך חצי שנה מנה מחנה חברי עזרא כמאה וחמישים שמילאו את רחובות העיר הקטנה צלצולה של עברית חיה וחדשה.
כמזכיר "עזרא" וכרוח החיה בה ביקש לשוות לאגודה מראה ומעשה של אגודה לכל דבר עשה עם חבריו ניסיון להוציא כתב עת בהקטוגרף וכתב בו מאמרים. חברי האגודה אף קראו את "הצפירה" ו"המליץ" שהיו מקובלים על המשכילים הציונים.
לאחר פרעות קישינב, בפסח 1903, פשטו נערי "עזרא" לקבץ נדבות עבור הקורבנות. ואולי הייתה זו המגבית היהודית הראשונה שהשתתף בה בן-גוריון. המגבית חרגה מהפעילות הציונית ומהנחלת העברית לבני הנעורים. על ידיה פגשו נערי "עזרא" את כל שכבות העם בפלונסק, ובעיקר את העניים והמרודים שבהם.
האגודה התפוררה כעבור שנתיים בערך, לאחר שכמה ממייסדיה, בהם בן-גוריון, שנסע לוורשה, עזבו את העיירה.
ההתנגדות לעזרא

אגודת "עזרא" לא התקבלה באהדה בקרב כל תושבי פלונסק. כבר בערב ייסוד האגודה, ליל חנוכה דצמבר 1900, כאשר התכנסו שלושים או ארבעים נערים מבית המדרש החדש על מנת לדון במטרתה ובדרכיה של "עזרא", נפתחה פתאום הדלת ואל החדר פרצו בהמולה רבה כעשרים אברכים והתחילו לפזר את הנאספים בכוח הזרוע. הנערים מיהרו וכיבו את כל המנורות וכך נוסדה אגודת "עזרא".
ההתנגדות ל"עזרא" לא יכולה הייתה להפליא את המייסדים; המאבק בעזרא היה חלק מהמאבק הכללי של חסידי פלונסק בציונות, שהרי הרב מגור אסר באיסור גמור על "הציונים". המאבק חדר לעומק המשפחות. ייסוריו של שלמה לביא – שאביו כעס וכאב כשנודע לו על חלקו באגודה – לא היו יוצאי דופן. לפי דרכהּ, הייתה "עזרא" מרדנית ונון-קונפורמיסטית.
שני בתי מדרש היו בפלונסק: ה"אחורי" שלמדו בו תלמידי חכמים, עשירים, בעלי בתים ושומרי מצוות אדוקים, ובית המדרש החדש, שהתרכזו בו הציונים והמשכילים. בית המדרש החדש היה מרכז הפעילות של "עזרא". ה"אחורי" היה העתיק והמיוחס, ועל כן לימדו בו לפי המסורת, ללא דקדוק עברי ותנ"ך. אך גם תלמידיו נמשכו ל"עזרא" ושבעה או שמונה מהם התגנבו והלכו בסתר לבית המדרש החדש, כדי ללמוד מחברי האגודה. הם סבלו מכך ועל פי עדותם, רדפו אותם, הכו אותם ולא פעם תפסו אותם בשעה שקראו ספרים חיצוניים מתחת לגמרא.
בן-גוריון והשפה העברית > ראשית לימודי העברית

בן-גוריון מעיד על עצמו כי למד עברית כבר בהיותו בן שלוש:
נולדתי וגדלתי בבית ציוני, וספגתי את השפה העברית ואהבת-ציון עוד בינקותי. אבי היה פעיל בתנועת חובבי ציון בעירנו פלונסק, בביתנו נפגשו רבים מחברי התנועה, ותמיד נשמעו בו שיג ושיח בעניינים ציוניים. כשהייתי בן חמש שכר אבי מורה ללמדני עברית. אבל סבי הקדים ולימד אותי את שפת התנ"ך כבר בהיותי בן שלוש
סבו, צבי אריה גרין, היה מושיבו על ברכיו ומשנן עמו שמות של עצמים ואברי גוף, ביידיש ובעברית. הוא היה מהלך בחדר ואומר: אני הולך, אני יושב, אני כותב וכו', עד שידע דוד לקרוא לפעולה בעברית. לאחר שידע מספר רב של שמות ופעלים, היה מדבר איתו עברית והילד דוד נאלץ לענות בעברית. היה זה עוד לפני שהלך לתלמוד תורה.
ככל שהזקין בן-גוריון התחדד יחסו לעברית ולתנ"ך, והוא אהב לחזור שוב ושוב על הסיפורים אשר לימד אותו סבו בעברית.
בן-גוריון והשפה העברית > היחס ללשון העברית

כאמור, בגיל צעיר מאוד החל בן-גוריון לדבר עברית, ללמוד את השפה העברית ואפילו לחשוב בעברית. אולי הוא עמד במבחן שקבע ביאליק ל"עבריות" של יהודים: הוא גם חלם בעברית. ביחסו של בן-גוריון ללשון העברית כשפת התחייה היהודית לא היו היסוסים ועובדה היא, כי הפעילות הציבורית-הציונית הראשונה שלו באגודת הנערים "עזרא" סבבה ברובה סביב הלשון העברית.
לכל זאת השפעה גם על דרך כתיבתו. כל המעיין בכתביו ייווכח כי לא קל לקבוע שהדברים נכתבו לפני שנים רבות. זאת משום שדוד בן-גוריון נמנע ממטבעות לשון אופנתיים. העדר אופנתיות בכתיבתו אינו רק פרי הצמידות של אל המקורות הלשוניים, גם יחס בן-גוריון לתנ"ך השפיע על זיקתו האינטימית אל הלשון העברית. בעוד שהיו אישי ציבור שחידשו מילים אף כי ידיעתם בלשון לא עלו על שלו, בן-גוריון לא נהג לעשות זאת. אהבתו הרבה ללשון העברית מנעה ממנו להוסיף עליה.
בשונה מראשי תנועת העבודה ובניגוד לרעהו, ברל כצנלסון, לבן-גוריון לא היו סנטימנטים ללשון היהודית העממית, היידיש, משום שאהב לשון אחת בלבד: עברית. כמו כן, שלא כמו רוב דוברי העברית בדורו, אשר קל היה להם יותר לדבר יידיש, בן-גוריון דיבר עברית בקלות רבה יותר.
לקריאה נוספת

בן-גוריון, ד. (1975). "בית אבי", הוצאת הקיבוץ המאוחד: תל אביב.
בראלי, מ' (1985). להבין את בן-גוריון. תל אביב: עידנים.
טבת, ש' (1976). קנאת דוד: חיי בן-גוריון. ירושלים: שוקן.
הערות שוליים

↑  פורן, ז' (1986). דוד בן-גוריון, מייסד מדינת ישראל. ירושלים: קרן קיימת לישראל, המחלקה לחינוך, עמ' 15.
↑  שם, עמ' 16.
↑  בראלי, מ' (1985). להבין את בן-גוריון. תל אביב: עידנים, עמ' 107–110.
↑  להבין את בן-גוריון, שם.
↑  טבת, ש' (1976). קנאת דוד: חיי בן-גוריון. ירושלים: שוקן, עמ' 33.
↑  קנאת דוד, שם.
↑  קנאת דוד, עמ' 32.
↑  בן-גוריון, ד' (1975). בית אבי. תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, עמ' 36–37.
↑  קנאת דוד, עמ' 33.
↑  צמח, ש' (1962). ספר פלונסק והסביבה. תל אביב: ארגון יוצאי פלונסק בישראל, עמ' 10.
↑  בית אבי, עמ' 18.
↑  בית אבי, עמ' 30.
↑  בית אבי, ע' 30.
↑  בית אבי, עמ' 30–32.
↑  קנאת דוד, עמ' 32.
↑  קנאת דוד, עמ' 31.
↑  בית אבי, עמ' 36–37.
↑  קנאת דוד, עמ' 31.
↑  בית אבי, עמ' 36–37.
↑  קנאת דוד, עמ' 31.
↑  קנאת דוד, עמ' 30–31.
↑  קנאת דוד, עמ' 30.
↑  פרלמן, מ' (1987), דוד בן-גוריון, זמורה ביתן: תל אביב, עמ' 18.
↑  בית אבי, עמ' 7.
↑  קנאת דוד, עמ' 30.
↑  להבין את בן-גוריון, עמ' 107–110.
↑  שם.
↑  שם.
אוטופיזם קיברנטי

אוטופיזם קיברנטי הוא מושג בתחום האינטרנט שנטבע על ידי העיתונאי יבגני מורוזוב בספרו "אשליית הרשת: הצד האפל של חירות האינטרנט". הטענה באוטופיזם זה היא כי תקשורת מקוונת היא אמנציפטורית במהותה, וכי המבנה של האינטרנט וההתנהלות בתוכו הם בעלי נטייה מובהקת להעדפת האוכלוסייה המדוכאת ולא הקבוצה המדכאת. מורוזוב מכנה תפיסה זו נאיבית ועקשנית, משום הסירוב שלה להכיר במגבלותיה.
ראו גם

טכנופיליה
אוטופיה
אוטופיות טכנולוגיות
דטרמיניזם טכנולוגי
קליי שירקי
לקריאה נוספת

Morozov, Evgeny. The Net Delusion: The Dark Side of Internet Freedom. PublicAffairs, 2011
הערות שוליים

↑  Morozov, Evgeny (2011). The Net Delusion. London: Penguin Group
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אוניברסיטת סיני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 אוניברסיטה
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  מצרים מצרים
 קואורדינטות:  31°06′50″N 33°41′25″E﻿ / ﻿31.11388889°N 33.69027778°E﻿ / 31.11388889; 33.69027778
 www.su.edu.eg
 he
 
אוניברסיטת סיני (בערבית: جامعة سيناء) היא אוניברסיטה פרטית הממוקמת בעיר אל עריש שבחצי האי סיני, מצרים. האוניברסיטה הוקמה בשנת 2006. נכון לשנת 2014 נשיא האוניברסיטה הוא פרופסור חאתם מוסטפא אל-בולוק, ויו"ר חבר הנאמנים שלה הוא איש העסקים המצרי חסן כמאל ראתב.
לאוניברסיטה שני קמפוסים; קמפוס בקנטרה (המזרחית) וקמפוס באל-עריש.
האוניברסיטה מדורגת מבחינה אקדמית במקום ה-14,493 מבין כלל האוניברסיטאות בעולם, ובמקום ה-41 מבין האוניברסיטאות במצרים.
פקולטות האוניברסיטה

האוניברסיטה כוללת 7 פקולטות:
הפקולטה לרפואת שיניים
הפקולטה למנהל עסקים
הפקולטה למדעי ההנדסה
הפקולטה למערכות מידע ולמדעי המחשב
הפקולטה לטכנולוגיות מדיה
הפקולטה למדעי הרוקחות
הפקולטה למדעי הרוח
הערות שוליים

↑  מידע מאתר האוניברסיטה
↑  מידע מאתר האוניברסיטה
↑  דירוג אקדמי של אוניברסיטת סיני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 5897 8474 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.