stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב על גבעת התחמושת
מהלך הקרב > שלב שלישי: הבונקר הגדול וסיום הקרב

הבונקר הגדול היה עמדת מקלע כבד, יצוקה בטון מזוין בעובי 40 ס"מ ומחופרת היטב במרכז התעלה ההיקפית המערבית. הבונקר היה בנוי חדר בתוך חדר. החיילים הירדניים שהיו מבוצרים בעמדה, ישבו למעשה בתוך בונקר הנמצא בתוך בונקר, ולהם תחמושת ונשק לרוב. הבונקר נמצא בנקודה קריטית: כל הכוחות שפעלו בגבעה התכנסו לכיוונו, מן התעלה ההיקפית מצפון (מחלקת עופר והכוח של צביקה) מן התעלה ההיקפית מדרום (הכוח של ניר) וממרכז הגבעה (הכוחות של פלוגה ג'). יקי חץ (חיימוביץ) שהפך להיות חיל החוד של הכוח מפלוגה ב' שהגיע מצפון, מצא עצמו מול פתח הבונקר והשליך פנימה רימון. לאחר קרב יריות ורימונים החליט יקי להיכנס בזהירות לתוך הבונקר, נתקל בחייל ירדני והצליח לפגוע בו.
הצנחנים, שהבינו את מבנהו של הבונקר, ניסו לשתק אותו בעזרת מטול רקטות נגד טנקים, "בזוקה". ואולם, שתי פצצות שנורו גרמו נזק מועט בלבד לבונקר המבוצר היטב. לאחר שגם ניסיון זה לא הצליח לשתק את העמדה נעשה ניסיון לפגוע בעמדה בעזרת אחד משני הטנקים שפעלו על הגבעה, אך הטנק לא יכול היה להנמיך די הצורך את תותחו כדי לפגוע בבונקר. יהודה קנדל יצא מהתעלה, זחל לכיוון הבונקר, טיפס על גג העמדה, התכופף ושילשל לתוכה רימון. בכך איפשר לחיילים אחרים להגיע לבונקר ולהניח מטעני חומר נפץ. כוח נוסף שהגיע הביא חומר נפץ שהונח על הבונקר; 16 ק"ג של חומר-נפץ הופעלו והבונקר הושמד בבוקר 6 ביוני. זה היה סיומו של הקרב.
הלוחמים שנותרו בחיים התארגנו לפינוי הנפגעים, וחוליות נוספות סרקו את התעלות וריכזו את הפצועים. הכוחות עדיין היו תחת אש מגבעת המבתר, קרב יריות שנמשך עד לשעה 12:00, בה כבשו כוחות מחטיבה 10 את מוצב גבעת המבתר.
יום למחרת הקרב, נכנס כוח מפלוגה ב' של משמר הגבול, בפיקוד מפקד הפלוגה צבי בן אליהו, והשתלט בפעם השנייה על גבעת התחמושת. ההשתלטות ארכה כ-8 שעות ובמהלכה נאספו כ-60 שבויים ירדניים[דרושה הבהרה].
36 צנחנים נהרגו בקרב זה - 21 בגבעת התחמושת ו-15 בתעלות הקשר המתחברות אל הגבעה. כ-70 חיילים ירדניים נהרגו בהגנה על גבעת התחמושת - כמחצית הכוח שהיה במוצב.
עיטורים

חמישה עשר לוחמים בקרב זכו לעיטורים שונים:
עיטור הגבורה הוענק לטוראי איתן נאוה
עיטור העוז הוענק ללוחמים:
החובש רב"ט יגאל ארד
טוראי דוד שלום (עיטור העוז שהוענק לדוד שלום)
טוראי ראשון יעקב חיימוביץ (עיטור העוז שהוענק ליעקב חיימוביץ)
עיטור המופת הוענק ללוחמים:
סרן ניר ניצן (עיטור המופת שהוענק לניר ניצן)
סגן מפקד פלוגת השריון סרן רפי ישעיה (עיטור המופת שהוענק לרפי ישעיה)
סגן צבי מגן (עיטור המופת שהוענק לצבי מגן)
סגן יורם אלישיב (עיטור המופת שהוענק ליורם אלישיב)
הרופא סגן ד"ר אורי פרנד (עיטור המופת שהוענק לאורי פרנד)
רב"ט ישראל צוריאל (עיטור המופת שהוענק לישראל צוריאל)
רב"ט אברהם קטן (עיטור המופת שהוענק לאברהם קטן)
החובש רב-טוראי אורי לבוביץ (עיטור המופת שהוענק לאורי לבוביץ)
טוראי דידיה גוטל (עיטור המופת שהוענק לדידיה גוטל)
טוראי נפתלי כהן (עיטור המופת שהוענק לנפתלי כהן)
טוראי יהודה קנדל (עיטור המופת שהוענק ליהודה קנדל)
ביקורת ומחלוקת

במהלך השנים נשמעו ביקורות על הקרב ודרך ניהולו, בקרב לוחמי החטיבה ובין היסטוריונים צבאיים, כמו אורי מילשטיין. מספר הנופלים הגבוה, וההרגשה כי הקרב עצמו לא היה הכרחי, הלהיטו את הוויכוח. הטענות נגעו לנשק שאותו נשאו הלוחמים - נשק ארוך קנה (רובים מדגם FN), שלא התאים ללחימת תעלות; למידע ולאימון - הצנחנים לא ידעו דבר כמעט על גבעת התחמושת; וכן לעצם נחיצות הקרב - גבעת התחמושת על מגיניה הירדניים המחופרים בבונקרים לא היוותה איום על כיבוש ושליטה מלאים בירושלים, וניתן היה - על פי המבקרים - לכתר את הגבעה מבלי לכבשה ולהניח ללוחמים הירדניים להיכנע עם ניתוקם מהצבא הירדני.
יודגש כי הביקורת לא הייתה על הלוחמים שלחמו על הגבעה, אלא התמקדה בפיקוד החטיבה ופיקוד מרכז.
ביקורת ומחלוקת > מודיעין

לפני מלחמת ששת הימים, נאסף מידע מודיעיני רב על המערך הירדני, אך לקראת ההתקפה קיבלו קציני המודיעין של הצנחנים שני תצלומים של היעד בלבד. בכתבתו הקרב על הקרב על ירושלים שפורסמה בעיתון הארץ מצטט הכתב אנשיל פפר את מיכה עשת קמב"ץ גדוד 66, שסיפר: "...אפס חומר מודיעיני. מוטה לקח את המג"דים לסיור אבל כל מה שהיה זה תצפית שראו בעין, לחלקנו הייתה היכרות עם הקו העירוני מקורס מ"פים אבל שום תוכניות להתקפה. לפני הקרב ראינו בקושי את הצללית של בית הספר לשוטרים". כן מצוטט בכתבה עמוס נאמן קצין האג"מ בחטיבה הירושלמית שמספר כי הוא העביר לקציני הצנחנים את כל המפות ותצלומי אוויר שהיו על קירות המפקדה.
ביקורת ומחלוקת > כיבוש הגבעה

הטענה המרכזית שהועלתה בידי מבקרים היא שהקרב למעשה לא היה נחוץ. המבקרים טוענים שבתכנונים שנעשו לפני המלחמה לא הייתה כל כוונה לכבוש את גבעת התחמושת אלא לעקוף אותה ולחבור ישירות להר הצופים.
טענה שנייה שהועלתה הייתה שאיחור של שלוש שעות בלוח הזמנים הפך את הקרב שתוכנן ללילה לקרב שנוהל לאור יום.
טענה שלישית נוגעת לריכוך המוקדם, שלא נעשה כיאות. לפי טענה זו, סגן הרמטכ"ל, חיים בר-לב, הציע לאלוף פיקוד המרכז עוזי נרקיס לדחות את ההתקפה ולהתקיף תחילה את המוצב בהפצצות מהאוויר, אך בסיכומו של דבר בוצעה ההתקפה ללא ריכוך של ממש. מג"ד השריון שלחם בירושלים, סא"ל צביקה דהב, טוען שאם היו משתמשים בכוח הטנקים באופן מושכל ניתן היה לפצח את ביצורי גבעת התחמושת מרחוק.
חלוקת הגזרות ותכנון הקרב על ידי אלוף הפיקוד הביאה לכך שכיבוש מוצב המבתר יהיה באחריות חטיבה 10, אך תיעשה בשלב מאוחר יותר. כתוצאה מכך יכלו חיילים ירדניים ממוצב גבעת המבתר לירות על הצנחנים הנלחמים על הגבעה. התיאום בין הכוחות היה גרוע, וגם לאחר שנכבש מוצב המבתר ירו הצנחנים "ירי דו צדדי" לכיוונו ומטוסים של חיל האוויר ערכו גיחת הפצצה על מוצב המבתר. כתוצאה מכך נהרג יעקב מאיר מחטיבת הראל.
ההיסטוריון הצבאי אורי מילשטיין מוסיף ביקורת על תפקוד מפקד הגדוד יוסי יפה, שישב לטענתו, במלון אמבסדור מבלי לדעת מה קורה בגבעת התחמושת. ביקורתו של מילשטיין מופנית גם כלפי מפקד החטיבה, מרדכי גור, שלדבריו לא עבר את הקו הירוק, אלא ישב בחפ"ק ברחוב יואל בירושלים מבלי לנהל את הקרב.
אתר ההנצחה

האתר להנצחת הקרב על גבעת התחמושת הוקם ביוזמת ההורים השכולים, לאחר מלחמת ששת הימים.
כאשר החלו עבודות להכשרת הגבעות החשופות שבצפון-מזרח ירושלים שעד המלחמה היו שטח הפקר להקמת שכונות מגורים, פנה מג"ד 66, יוסי יפה, ליצחק פניגר, אביו של עופר פניגר, אחרון הנופלים בקרב, וזה האחרון כינס כמה הורים שכולים שביקשו לשמר את מוצב גבעת התחמושת ולהקים בו אתר הנצחה מרכזי לנופלים. בשנת 1968 הוחל בתכנון אתר ההנצחה במקום. את התכנון ביצע משרד האדריכלים בנימין אידלסון – גרשון צפור כשעל עיצוב הפנים והתצוגה הופקד רפי בלומנפלד.
בשנת 1975 נחנך בגבעת התחמושת אתר ההנצחה, שבו נשמר חלק מהמוצב שהיה במקום, והוקם בו מוזיאון להנצחת הלוחמים. על קיר במוזיאון חקוקים שמות 182 הנופלים במערכה על ירושלים במלחמת ששת הימים. במקום ניטעו 182 עצי זית לזכר הנופלים בקרב על ירושלים. חלק מן המוצב נהרס, אך חלקיו המרכזיים והמערביים נותרו כשהיו בעת הלחימה. בשנת 1990 הוכר האתר כאתר הנצחה ממלכתי.
כך מתאר האדריכל גרשון צפור את אתר ההנצחה: "באתר ההנצחה שני חלקים עיקריים: המבנים מתחת לקרקע, שהינם 'בונקרים' ו'תעלות'. אלה מהווים רקע לקרבות המרים, שנערכו בגבעת התחמושת; והמבנים שמעל הקרקע, המשמשים ללימוד הלחימה של יחידות צה"ל בקרב על ירושלים ומוקד לזיכרון ולהתייחדות."
השיר

הקרב על גבעת התחמושת הונצח בשיר בשם "גבעת התחמושת" שכתב יורם טהרלב כמה חודשים לאחר המלחמה והלחין יאיר רוזנבלום. את השיר הזמין מטהרלב דני ליטאי שניהל אז את להקת פיקוד המרכז. הוא ביקש שיר בנושא חטיבת הצנחנים. את הרעיון לכתיבת השיר קיבל כאשר נתקל בכתבה בעיתון "במחנה" בה ראיין יוסף ארגמן כמה מלוחמי הקרב אשר סיפרו את עלילותיו. בין בתי השיר שילב טהרלב מספר ציטוטים מהכתבה, מדוקלמים על ידי חיליק צדוק, גדעון אמיר וקובי רכט. הציטוטים הם תיאורים מונולוגיים של הקרב על פרטיו מנקודת ראותם של לוחמים מהשורה שהשתתפו בו. הקטע האחרון המובא בשיר כולל בסופו גם אמירה אישית, שנחקקה בתודעה הישראלית לא פחות מכל שורה אחרת: "אני לא יודע למה קיבלתי צל"ש, בסך הכול רציתי להגיע הביתה בשלום". את המשפט הזה אמר הלוחם שלום דוד. המשפט זכה לציטוטים ואזכורים רבים במיוחד, גם בעיתונות וגם בהקשרים תרבותיים כלליים, לעיתים שונים מאד מהקרב עצמו וקרבות בכלל. בהתייחסו לעוצמתו של השיר אמר טהרלב: "אני חושב שאת כוחו שאב השיר מהראיונות האלה, הרבה יותר מאשר מהטקסט שאני כתבתי." עם זאת, תיאור הקרב בשיר אינו נאמן למציאות. כך למשל, הירדנים לא הפעילו בקרב מרגמות 120 מ"מ כמאמר השיר (אך היו בו מרגמות מסוג אחר).
ראו גם

שכונות הבריח
קריית הממשלה (מזרח ירושלים)
לקריאה נוספת

גדעון אביטל אפשטיין, 67 ,ירושלים מלחמה, הוצאת מטר, 2017
יוסי בלום הלוי, גבעת התחמושת - מלחמה לוחמים וזיכרון, הוצאת מיתאם, 2020
שאול ובר, הקרב על גבעת התחמושת - רקוויאם לגבעה נעלמה, הוצאת כרמל, 2016
אריה יצחקי, "מלחמת ששת הימים", אטלס כרטא לתולדות מדינת ישראל: עשור שני
אריה יצחקי, שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים, הוצאת אריאל
משה נתן, המלחמה על ירושלים, הוצאת אותפז, תל אביב 1968
הערות שוליים

↑  על פי מיכאל אורן, "ששה ימים של מלחמה", עמ' 269.
1 2
↑  [שם.]
↑  פירוט שמות המפקדים על פי אתר חטיבת הצנחנים 55.
↑  צביקה מגן נהרג לקראת תום הקרב, בבונקר הגדול.
↑  הזריחה באותו יום, אחד הימים הארוכים בשנה, הייתה בסביבות השעה 3:30 לפנות בוקר. משה נתן, הקרב על ירושלים, עמ' 162.
↑  לא ברור איך ומתי צולמו תמונות אלו. ייתכן והן צולמו בשחזור הקרב.
↑  גל פרל, "מול בונקרים מבוצרים", הבלוג על הכוונת, ‏ 19 בינואר 2023.
↑  טל משגב, בין גבולות במציאות משתנה - משמר הגבול לקראת מלחמת ששת הימים ובמהלכה, נחשונים - 40 שנה למלחמת ששת הימים (עורכים: חגי גולן ושאול שי), משרד הביטחון, תשס"ז, עמ' 244-246.
↑  אנשיל פפר, הקרב על הקרב על ירושלים, באתר הארץ, 30 במאי 2007
↑  שמואליק טסלר, שירים במדים: סיפורן של הלהקות הצבאיות, ירושלים תשס"ז, עמ' 143
↑  אלי אשד, מהמוצדקים בשירי ישראל, באתר רדיו 103fm.
| מלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| רקע | פעולת סמוע • יום הקרבות של 7 באפריל 1967 • הנאום המגומגם • מרד הגנרלים • מבצע לשון אדומה |  |
| החזית המצרית | מבצע מוקד • קרב אום-כתף • קרב הג'יראדי • קרב חניון הלילה של גדוד 19 • פעולת אלכסנדריה • פעולת פורט סעיד • קרב רפיח • קרב מוצב אל-קובה • תפיסת שארם א-שייח' |  |
| החזית הירדנית | הקרב על גבעת התחמושת • המערכה על ירושלים • כיבוש צפון השומרון |  |
| החזית הסורית | הקרב על קלע וזעורה • קרב תל עזזיאת • קרב תל פאחר |  |
| אישים | לוי אשכול • משה דיין • יצחק רבין • מרדכי הוד • דוד אלעזר • עוזי נרקיס • ישעיהו גביש • מוחמד סידקי מחמוד • סולימאן עיזאת  • עבד אל-חכים עאמר • מוחמד פאוזי • גמאל עבד אל נאצר • חוסיין, מלך ירדן |  |
| כללי | ישראל במלחמת ששת הימים • יהדות ארצות האסלאם במלחמת ששת הימים • צבא ההגנה לישראל במלחמת ששת הימים • הצבא המצרי במלחמת ששת הימים |  |
| בינלאומי | החלטה 233 • החלטה 234 • החלטה 235 • החלטה 236 • החלטה 237 • החלטה 240 • החלטה 242 |  |
| בתרבות | בתרבות הישראלית • ירושלים של זהב • ירושלים של ברזל • משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות • תצלום הצנחנים בכותל המערבי • גבעת התחמושת |  |
| תיעוד והנצחה | יום הנכסה • יום ירושלים • אות מלחמת ששת הימים • גבעת התחמושת • אנדרטאות בירושלים • אנדרטה לחללי עוצבת השרון • אנדרטה לנופלי חטיבה 5 • אנדרטת אוגדת הפלדה • האנדרטה לחללי חטיבה 45  • טקס האזכרה לזכר חללי מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה |  |
מפת הקרב. מקרא:
1-פלוגה ג' נכנסת לגבעה דרך התעלה המרכזית
2-מלמודי מסתער על "משולש האש", נהרג עם כל חייליו
3-פלוגה ג' מתפצלת: דדי המ"פ פונה ימינה לתעלה ההיקפית המזרחית, מחלקת יורם ממשיכה למרכז הגבעה
4-מילר בראש כוח מפלוגה ג' נתקל באש מבית הטלוויזיה, רוב אנשיו נפגעים וההתקדמות נבלמת
5-יורם כובש את מרכז הגבעה
6-מחלקה מפלוגה א' בפיקוד עופר מצטרפת לקרב, חוברת לכוח מילר בתעלה המזרחית וממשיכה להתקדם
7-יורם נהרג. צביקה נוטל את הפיקוד וחובר למילר ועופר בתעלה המזרחית
8-מ"פ ג' מזעיק את פלוגה ב', בפיקוד דודיק. פלוגה ב' נכנסת מכיוון בית הספר לשוטרים
9-המ"מ יואב מסתער על "משולש האש" ומצליח לשתק אותו. נהרג בהסתערות האחרונה
10-סמ"פ ב', ניר, מתקדם בתעלה המערבית. שולח את איתן נאוה לחפות מחוץ לתעלה, עד לנפילת איתן סמוך ל"צומת הפצועים"
11-"הבונקר הגדול" - הכוחות השונים חוברים. פיצוץ הבונקר הגדול וסיום הקרב.
משולש האש
לוחם צה"ל בעת הקרב על גבעת התחמושת. נראה שזוהי התעלה המערבית
טיפול בפצוע צה"ל בגבעת התחמושת. מאחור נראה אחד ממבני המגורים של החיילים הירדניים, במרכז הגבעה
לוחם צה"ל בעת הקרב על גבעת התחמושת
ניג'ו

הקיסר ניג'ו (Nijō-tennō 二条天皇‏; 31 ביולי 1143 - 5 בספטמבר 1165) היה הקיסר ה-78 של יפן, לפי השושלת המסורתית של קיסרי יפן. שלטונו נמשך משנת-1158 עד שנת-1165.
גנאלוגיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: עיצוב וניסוח לא ברורים.
טרם עלייתו לשלטון, שמו הפרטי של הקיסר היה מוֹריהיטו-שׁינוֹ (守仁親王).
הקיסר ניג'ו היה בנו הבכור של הקיסר גו-שירקאווה, ואביו של הקיסר רוֹקוּג'וֹ.
פוג'יווארה מאסוּקוֹ (1201-1140) הייתה אשתו של הקיסר ניג'ו (לפני כן הייתה אשתו של הקיסר קונואה). מאוחר יותר היא נקראה הקיסרית האלמנה אוֹמִיָה.
ביוגרפיה

ב-20 ביולי 1156 נפטר קיסר יפן לשעבר, טוֹבָּה, בגיל 54. לאחר פטירתו התחולל מרד הוגן עד אמצע אוגוסט 1156. בשנה השלישית לשלטונו, ויתר גו-שירקאווה על כסו והירושה עברה לניג'ו בנו הבכור, שהיה בן 15 בלבד. ניג'ו עלה לכס הקיסר זמן קצר אחרי כן, אך ניהול כל ענייני החצר נשאר גם לאחר הכתרתו של ניג'ו בידי אביו הקיסר לשעבר גו-שירקאווה. ב-19 בינואר 1160 פרץ מרד הייג'י שהסתיים כשבועיים לאחר מכן, ב-5 בפברואר. ב-14 בספטמבר 1164 נפטר הקיסר לשעבר סוטוקו בגיל 46. בשנת 1165, השנה השביעית לשלטונו, הקיסר ניג'ו לקה במחלה קשה שאילצה אותו לוותר על כסו לטובת בנו רוקוג'ו. זמן קצר לאחר מכן עלה הקיסר רוקוג'ו לכס הקיסר. הקיסר לשעבר ניג'ו נפטר ב-5 בספטמבר 1165 בגיל 22.
ראו גם

קיסרי יפן
תקופת הייאן
לקריאה נוספת

Brown, Delmer M. and Ichirō Ishida, eds. (1979). Gukanshō: The Future and the Past. Berkeley: University of California Press. ISBN 0-520-03460-0; ISBN 978-0-520-03460-0; OCLC 251325323
Ponsonby-Fane, Richard Arthur Brabazon. (1959). The Imperial House of Japan. Kyoto: Ponsonby Memorial Society. OCLC 194887
Titsingh, Isaac.(1834). Nihon Odai Ichiran; ou, Annales des empereurs du Japon. Paris: Royal Asiatic Society, Oriental Translation Fund of Great Britain and Ireland. OCLC 5850691
Varley, H. Paul.(1980). Jinnō Shōtōki: A Chronicle of Gods and Sovereigns. New York: Columbia University Press. ISBN 0-231-04940-4; ISBN 978-0-231-04940-5; OCLC 59145842
שעון שבת (הלכה)

שעון שבת ידני פשוט.
שעון שבת בהלכה, הוא פתרון הלכתי לכיבוי והדלקה מתוזמנים מראש של מכשירי חשמל בשבת ויום טוב, שנועד לחסוך את הצורך בפעולה ידנית של כיבוי והדלקת המכשיר החשמלי ביום השבת או יום טוב עצמו, דבר הכרוך לעיתים באיסור מלאכת מבעיר ומכבה.
רקע

על פי ההלכה המקובלת, הדלקה או כיבוי של מערכת חשמלית היא פעולה האסורה בשבת. כדי להתמודד עם מטלות בסיסיות בשבת, כמו כיבוי התאורה הביתית לשעות הלילה והפעלתה מחדש למחרת, נמצא הפתרון העוקף את ביצוע הפעולה, על ידי התקנת מתג זמן וכיוונו לפעולה הרצויה לפני כניסת השבת. פתרון זה מבוסס על העיקרון ההלכתי כי אין שביתת כלים, ומותר להשאיר כלי לפני שבת על מנת שיעשה מלאכה בשבת.
השימוש בשעון שבת החל עוד במאה ה-19. שעון שבת מותקן על לוח החשמל בכל בית בו מקפידים על שמירת השבת, ושימושו העיקרי הוא לכיבוי והדלקה של מערכות התאורה המרכזיות בבית. שימושים אחרים, כמו מכשירי חשמל ביתיים, נתונים במחלוקת בקרב פוסקי ההלכה.
דיון הלכתי

פוסקי ההלכה במאה ה-19 דנו בשימוש בשעון (ידני) אוטומטי להדליק נר בשבת, ורובם התירו לכוונו בערב שבת כדי להדליק את הנר בשבת. בין המתירים היו הרב משה שיק והרב יוסף שאול הלוי נתנזון. ובין האוסרים היה הרב משה לייב ליטש-רוזנבוים (אסר בגלל השמעת הקול שבה הייתה כרוכה פעולת המכשיר שדן בו).
הפוסקים שבאו אחריהם דנו בשעון שבת וכתבו שכבר הסכימו כל גדולי הפוסקים להתיר. עם זאת, היו שהציעו חומרות כדי לצאת ידי כל הדעות. למשל, הרב שלמה זלמן אוירבך הציע להפקיר את השעון לפני שבת. לעומתם הרב דוד שלוש אסר לחלוטין את השימוש בשעון שבת, אם לא עבור חולה או לצורך מצווה.
פוסקי ההלכה דנו גם בשאלה האם ניתן להזיז בשבת את שעת הכיבוי של השעון.
העיקרון של שעון שבת מהווה את הבסיס לפתרונות הלכתיים של עבודה בשבת במוסדות וארגונים ציבוריים, כמו: בתי חולים, ובתי מלון. כך גם בקיבוצים ומושבים בהם שומרי שבת נאלצים להתמודד עם בעיות עבודה כמו חליבה, שטיפת כלים ועוד.
השימוש בשעון שבת

בדורנו עם התקדמות הטכנולוגיה התעשייתית והממוחשבת ניתן לבצע פעולות רבות באופן מתוזמן מראש באמצעות שעוני שבת, ומקומות כמו מפעלי תעשייה, בתי חרושת ועסקים אוטומטיים יכולים לפעול בשבת כבחול. גדולי הפוסקים שנזקקו לשאלה זו הכריעו שאין להתיר את השימוש בשעון שבת אלא בדברים שהם לכבוד השבת ועינוגה, כגון לאמצעי תאורה ולמתקני מיזוג אוויר.
השימוש בשעון שבת > השימוש בשעון שבת לחימום מאכלים בשבת ומערב שבת

לדעת רבים מפוסקי זמננו אסור לחבר לשעון שבת פלטה חשמלית, מחם חשמלי ושאר סוגי המכשירים לחימום מאכלים, על מנת שידלקו בשבת ויחממו את המאכלים בשעות הרצויות, זאת מכיוון שבאופנים מסוימים עלולים לבוא לידי שהייה וחזרה האסורים והרואים יטעו ויסברו שיש להתיר אף במקום שקיים איסור. איסור זה תקף הן לבאים להניח מאכלים לחימום עתידי בשבת והן למניחים אותם מערב שבת כשכוונתם שיוחמו בשבת..

אך אין ללמוד מכאן לאסור שימוש באמצעי חימום שיש בו תרמוסטט כיוון שבאופן זה אין החום יורד מדרגת יד סולדת ושוב אין בו משום מראית העין, כמו כן התירו לכבות את פלטת שבת על ידי שעון השבת בשבת באופן שלא תידלק שוב בשבת (ואף אם תדלק סמוך לצאת השבת אין חשש הואיל שאין לו תועלת מכך), וכן בנפסק זרם החשמל מחמת תקלה ותוקן (באופן המותר) ונתחממו שוב המאכלים לא אסרו.
עריכת שינויים בשעון השבת במהלך השבת > דעת האוסרים

יש מהאחרונים שאסרו (לחלק מהדעות הוא איסור דאורייתא[דרושה הבהרה]) לערוך כל שינוי בשעון שבת במשך השבת, מפני שלדעתם זה דומה לאיסור המסתפק מן השמן שבנר, כמבואר בגמרא:
"עולא איקלע לבי רב יהודה, קם שמעיה זקף לה לשרגא. איתיביה רב יהודה לעולא: הנותן שמן בנר חייב משום מבעיר, והמסתפק ממנו חייב משום מכבה! – אמר ליה: לאו אדעתאי. אמר רב: וקנבא שרי"
וכן מהמשנה במסכת שבת: ”לא יקוב אדם שפופרת (קליפה) של ביצה וימלאנה שמן ויתננה על פי הנר בשביל שתהא מנטפת” והטעם מבואר בגמרא שם – שמא יסתפק בשבת מן השמן שבשפופרת (היינו יחסוך את השמן שנותר בנר).
עריכת שינויים בשעון השבת במהלך השבת > דעת המתירים

פוסקים רבים התירו את הדבר, והביאו כמה נימוקים לדבריהם:
א. מה שאמרו חכמים שאסור מהתורה ליטול שמן הוא מפני שבעת שנוטלים מן השמן, מחלישים את הלהבה, וכאשר מוסיפים לו שמן – מגבירים אותה. וכפי שהמטה את הנר כדי להגביר אורו – חייב משום מבעיר, כך הזוקף אותו מחליש בכך את אורו ועובר באיסור. ועולה מדבריהם שמה שאסרו חכמים להסתפק מן הנר שבשפופרת, אינו אלא משום מוקצה, או גזירה שמא יבוא מתוך כך להסתפק גם מן השמן שבנר עצמו. ולכן מותר לחתוך את חלקו התחתון של נר שעווה דולק (באופן שאינו מתקן כלי), שכן למרות שממעט את זמן הבעירה, אין הלהבה נחלשת. ולדעה זו, ברור שאין איסור הבערה וכיבוי בעריכת שינויים בשעון השבת, שכן בזמן השינוי בשעון השבת, אין כל השפעה על פעולת המכשיר.
ב. בהמשך הגמרא בביצה: ”אמר רב: קנבא שרי”. לדעת כמה ראשונים הכוונה היא שאם יש גזיר עץ בוער, מותר לקחת גזרי עץ אחרים שמונחים לידו ועתידים לבעור, ובתנאי שהאש עוד לא התחילה לאחוז בהם. ועל פי זה אפשר לומר, שהחשמל שנמצא עדיין ברשת החשמל, לא נחשב כשמן שבנר עצמו, אלא כעצים שעדיין לא התחילו לבעור, וגם לדעת השו"ע, אין איסור למנוע ממנו להגיע למכשיר.
קיצור המצב הקיים באמצעות הזזת מתגי השעון בשבת

גם בתוך סיעת הפוסקים המתירים עריכת שינויים בשעון השבת, נחלקו הפוסקים אילו שינויים מותרים ואילו לא, ושאלה זו תלויה בשאלת היתר עשיית מלאכות בגרמא בשבת:
קיצור המצב הקיים באמצעות הזזת מתגי השעון בשבת > דעת המתירים

יש אומרים שעשיית מלאכות בשבת בדרך גרמא מותרת, לפיכך מותר להאריך או לקצר את משך זמן פעולת המכשיר החשמלי בשבת ללא הגבלה, ובלבד שלא יקצר את משך ההדלקה או הכיבוי באופן שייווצר שינוי מיידי, שאז לא ייחשב הדבר לגרמא. למשל, מותר לקצר את הדלקת האור בשבת כך שהוא יכבה בעוד כמה דקות, אך לא באופן שהזזת מתגי שעון השבת תגרום לכיבוי מיידי של האור.
קיצור המצב הקיים באמצעות הזזת מתגי השעון בשבת > דעת האוסרים

יש אומרים שרק לצורך גדול הותרה עשיית מלאכות בשבת בדרך גרמא, ולדעת פוסקים אלו, ללא צורך גדול אין לעשות מעשה המקצר את משך המצב הקיים בשעון השבת, כי הדבר נחשב לעשיית מלאכה בגרמא, אך ניתן להאריך את המצב הקיים על ידי הזזת מתגי השעון באופן שהמצב בו המכשיר מצוי כעת, כבוי או דלוק, יימשך זמן נוסף, כי פעולה זו אינה נחשבת לעשיית מלאכה בגרמא אלא לסילוק דבר המונע את המשך המצב הקיים, והדבר דומה למי שהיה נר דולק בחדרו והרוח החלה לנשוב בחלונו עד שהנר עומד לכבות, שלכל הדעות מותר לו לסגור את החלון, ולאפשר בכך לנר להמשיך לדלוק עוד שעה ארוכה. שהואיל ולא עשה דבר בגוף הנר עצמו, אלא רק מנע מהרוח לכבותו – אין בדבר איסור. וכן מי שדוחה את פעולת שעון-השבת, אינו עושה דבר בגוף הנורה או מכשיר החשמל אלא רק מונע לזמן נוסף את פעולתו של שעון-השבת. ואילו כאשר מקדימים את זמן הכיבוי זהו כמו לפתוח חלון ליד הנר שברור שתוך כמה דקות הוא ייכבה מחמת הרוח המתמשכת, שאז פעולה זו אסורה לשיטת האוסרים עשיית מלאכות בגרמא.
לפיכך, לדעה זו כאשר המכשיר החשמלי כבוי, מותר להאריך מצב זה על ידי הורדת או העלאת מתגים נוספים בשעון השבת. וכן כאשר המכשיר החשמלי דולק, מותר להאריך את משך הדלקתו באמצעות מתגי השעון. אך לקצר את משך ההדלקה או הכיבוי, אסור, אלא אם כן מדובר בצורך גדול המתיר עשיית מלאכה בגרמא.
שעון שבת ביום טוב

מבחינה הלכתית, אפשרות עריכת שינויים בשעון השבת ביום טוב קלה מבשבת משתי בחינות:
איסור הבערה בשבת הוא מן התורה, ואיסור הבערת אש חדשה ביום טוב הוא מדברי חכמים, ועל כן כאשר ישנם ספקות ומחלוקות בדבר השימוש בשעון השבת ביום טוב, יש יותר מקום להקל.
בעוד שלדעת פוסקים רבים גרמא בשבת אסורה מדברי חכמים למעט לצורך גדול, ביום טוב לדעת רוב הפוסקים עשיית מלאכה בגרמא מותרת גם לצורך שאינו גדול, ובפרט בגרם כיבוי והדלקה, שאיסורו (ללא גרמא) מדברי חכמים בלבד ביום טוב.
על פי הנ"ל, רבים נוהגים בפועל להקל ולקצר את פעולת שעון השבת ביום טוב, ובלבד שפעולת ההדלקה או הכיבוי תהיה בגרמא ולא תוצאה מיידית של קיצור המצב הקיים.
ראו גם

חשמל בשבת
פלטת שבת
ל"ט אבות מלאכה
הערות שוליים

↑  משה שיק, שו"ת מהר"ם שיק חלק אורח חיים ואבן העזר, ניו יורק, תשכ"א, סימן קנז (חשון תרל"א), באתר היברובוקס
↑  יוסף שאול הלוי נתנזון, שואל ומשיב מהדורא תנינא, אורח חיים, ברוקלין, תש"מ, סימן ה', באתר היברובוקס
↑  משה לייב ליטש-רוזנבוים, שו"ת בן יהודה, פרעשבורג, תרל"א, סימן קנא, באתר היברובוקס
↑  משה שטרן, באר משה - חלק ה-ו, קונטרס עלעקטריק, סימן לח, באתר היברובוקס
↑  שלמה זלמן אוירבך, מאורי אש, פרק ד', ברוקלין, תרצ"ה, עמ' 180, באתר היברובוקס
↑  שו"ת חמדה גנוזה חלק ב, סימן מב אות מח, נה.
↑  משה שטרן, באר משה - חלק ה-ו, קונטרס עלעקטריק, סימן לו, לט, באתר היברובוקס
↑  אריה צבי פרומר, ארץ צבי, לובלין, תרצ"ט, סימן עב, באתר היברובוקס
↑  הרב משה פיינשטיין אגרות משה ח"ד סי' ס' ז"ל "להפעיל מכונות שונות בשבת על ידי שעון שבת מערב שבת פשוט שאסור, שע"י זה אפשר להפעיל כל בתי חרושת בשבת, ואין לך זלזול גדול מזה, וברור הדבר שאם היה בזמן התנאים והאמוראים היו אוסרים זה, כשם שאסרו אמירה לנכרי מטעם זה"
↑  ובשעת הדחק ומקום צורך יש לשאול לחכם כי ישנם אופנים להקל
↑  לאור פסיקת המשנה ברורה סי' רנ"ג סקצ"ט ודברי השואל ומשיב שם; שו"ת אגרות משה, שו"ת מנחת יצחק, שו"ת באר משה (בקונטרס האלקטריק), שו"ת אור לציון, שו"ת אז נדברו ועוד רבים אחרים
↑  משום זילותא דשבת ועובדין דחול ועוד חששות ומכשולות שיבואו להתיר אפילו בשבת באופנים האסורים,-מילואים לשמירת שבת כהלכתה פ"א סעיף כ"ו
↑  אמנם בעת הצורך ושלא בקביעות יש להתיר להניח התבשילים בערב שבת ובתנאי שהם מבושלים כל צרכן ואמצעי החימום עומד בתנאי השהייה, (שו"ת מנחת יצחק ועוד)
↑  הרב עובדיה הדאיה בשו"ת ישכיל עבדי (ז, כג), וכ"כ בשו"ת החיים והשלום נ' (להרב חיים כסאר), וכן דעת הרב מרדכי אליהו, ואבני ישפה ו, נ, וכ"כ בשו"ת אז נדברו, ואסר גם כאשר השעון שבת כבוי משום מוקצה. והיו עוד רבנים שאסרו משום סברות שונות: אגרות משה (יורה דעה חלק ג מז, ד), אור לציון חלק ג כ, ס"ס יא, מנוחת אהבה ח"א כד, כח, ובחוט שני א, קונטרס החשמל ו, אסר משום "מתקן כלי".
↑  תלמוד בבלי, מסכת ביצה, דף כ"ב, עמוד א'
↑  דף כט עמוד ב
↑  כ"כ רשז"א במנחת שלמה יג, והרב עובדיה יוסף ביבי"א ג, יח, וכן התיר בארץ צבי עב, ובקיצור שולחן ערוך לרב חיים דוד הלוי עה, צב. ולכך נטו בארחות שבת כט, ט, וכ"כ הרב אליעזר מלמד בפניני הלכה שבת, ועוד רבים.
↑  כפי שכתב משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ה', הלכה י"ב, ומזה משמע שדעתו כדעתם, וע' לחם משנה שם.
↑  ט"ז תקיד, ו
↑  יש אומרים שזה רק במקום הפסד.
↑  וכ"כ המרדכי ביצה ב, תרפג; הגהות מיימוניות יום טוב ד, א; רמ"א תקיד, ג; וערוך השולחן י.
↑  כג, א
↑  רי"ף יא, ב; משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ד', הלכה ג'; ורא"ש מסכת ביצה ב, יח,
↑  וכ"כ שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תק"ב, סעיף ב' וכיוצא בזה כתבו המרדכי ביצה ב, תרפג; הגבורת ארי בשם אור זרוע, ויש"ש שם.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן של"ד, סעיף כ"ב, וכ"כ רבי יוסף משאש בשו"ת מים חיים צד, וכ"כ רבי שלום משאש שמ"ש ומגן ג, ה.
↑  כ"כ בשמירת שבת כהלכתה (יג, כח, ובהערה צז; כג, הערה עה), שמותר להאריך מצב קיים. וכן מובא מלשונו של הרב שלמה זלמן אויערבך בספרו שלחן שלמה (שלד, טז, ב), על דחיית הכיבוי "שאין בזה חשש איסור כלל וכלל". וקירוב הדלקה הוא גרמא. וכן התיר בארץ צבי עב, ובקיצור שולחן ערוך לרב חיים דוד הלוי עה, צב.
↑  תוספות על מסכת ביצה דף כ"ב, א'. רמ"א על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תקי"ד, סעיף ג', מאמר מרדכי שם, שער הציון שם סעיף קטן ל"א, ועוד.
↑  אחיעזר ג', ס'. חלקת יואב א', ס'.
↑  פניני הלכה מועדים פרק ה', הלכה ז'.