stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיטר ברויגל האב
לקריאה נוספת

אנדריאס חרוטה, פיטר ברחל, סדרת גדולי הציור מספר 7, תל אביב: מועדון קוראי מעריב, 1964
קית רוברטס, ברויגל, סדרת גדולי הציירים בעולם 2, מאנגלית מרים טל, עורך חיים גמזו, תל אביב: רביבים, 1976
מיק ונציה, ברויגל, סדרת פגישה ראשונה עם גדולי האמנות בעולם, מאנגלית - אירית ארב, זמורה-ביתן, תשס"א, 2001.
תמימה סגיב, זה שהיום מלך ימות מחר: ביקורת שליטים ביצירות הולביין וברויגל וההומניזם הצפוני/עבודת גמר (מ"א)--אוניברסיטת תל אביב, 2000
פליכס טימרמנס, פיטר ברויגל, תרגם שלמה הרברג ספריית שחרות [תל אביב] : עם עובד, תש"ח,1948 (רומן ביוגרפי על קורות חייו ואמנותו של פיטר ברויגל)
צבי זוהר, ימיו האחרונים של צייר, בתוך קובץ הסיפורים "אמנים בחייהם". מרחביה : ספרית פועלים, 1965.
ג'ובני גרדיני, ברויגל - דייסת תירס; עברית גרציאלה דנון כרך מספר 5 בסדרת אמנות לנוער, תל אביב: ידיעות אחרונות, 1988 (סיפור המבוסס על ציורים של ברויגל)
שירה מודרנית, מבחר תרגומים / עברית בנימין הרשב, תל אביב: עם עובד, תש"ן 1990
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259000705171  PLWABN: 9810584869205606  AAG: 8473  BIBSYS: 90161017  BNE: XX897754  BnF: cb11935800w (data)  BPN: 15144804  CANTIC: a10430556  CiNii: DA16310674  GND: 118674013  ISNI: 0000 0001 2144 3618  KulturNav: ac08f1cf-f7b2-42e6-a5db-d04528e7de5f  LCCN: n80162848  LNB: 000036118  MusicBrainz: 12648473-6eba-42b6-9b7d-4c5e729dc544  NDL: 00434619  NGV: 6341  NKC: jn19981000340  NLA: 36158631  NLG: 98930  NLK: KAC200006145  NSK: 000053786  NTA: 068701462  RERO: 02-A000023335  RKD: 13292  RSL: 000063559  SELIBR: 179406  SNAC: w6474bvb  SUDOC: 027281930  Trove: 1221615  ULAN: 500013247  VcBA: 495/9445  VIAF: 95761864   WorldCat (עם VIAF): 95761864 
הפתגמים ההולנדיים, 1559
משחקי ילדים, 1560
נוף עם נפילת איקרוס
"מגדל בבל", 1563
מפקד האוכלוסין בבית לחם במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
נפילת מלאכים מורדים, 1562, בהשראת הירונימוס בוש במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
משל העיוורים, 1568, במוזיאון קאפודימונטה בנאפולי
מרים סידרנסקי

מרים סידרנסקי, יולי 2015
מרים לואיז מארי סידרַנסקי כָּצֶנשטיין (באנגלית: Miriam Louise Marie Sidranski Catzenstein; נולדה ב-11 בנובמבר 1941) היא מן הבולטות שבאתלטיות ישראל ומי שהחזיקה במשך זמן רב בעת ובעונה אחת בשיאים הלאומיים בריצות 60 מטר, 100 מטר, 200 מטר ו-400 מטר.
ביוגרפיה

סידרנסקי נולדה בקונגו הבלגית לאב רופא כללי מומחה לריאות ולאם קונגולזית. אביה, יהודי פולני שלמד בבלגיה, יצא לשנת שירות בקונגו במסגרת התמחותו במחלות ריאה. שם הכיר אישה מקומית, אחות ונישא לה. אמהּ נפטרה בתאונת דרכים כשהייתה בת שלוש. אביה, אשר שב לבריסל, לקח עמו את בתו ובהמשך, האב שלח אותה לישראל, שם החלה ללמוד בפנימיית הדסים.
אביה עלה מאוחר יותר לישראל ונישא בשנית.
כישרונה נתגלה על ידי המורה להתעמלות שלה, טומי שחם. בהמשך, התאמנה אצל עמיצור שפירא (שלימים נרצח באולימפיאדת מינכן) במועדון האתלטיקה של הפועל תל אביב.
סידרנסקי זכתה לראשונה באליפות ישראל באתלטיקה קלה לבוגרות בריצת 200 מטר עוד בטרם מלאו לה 16 שנים. שנתיים מאוחר יותר זכתה סידרנסקי בתואר הכפול בריצת 100 מטר ו-200 מטר.
באליפות ישראל שנערכה ביולי 1960 זכתה סידרנסקי ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, בריצת 200 מטר בתוצאה של 26.9 שניות, אחרי אילנה קרשיק ממכבי תל אביב (26.8 שניות) ולפני גרבורג מהפועל תל אביב (28.1 שניות) ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.04 מטר, אחרי אילנה קרשיק (5.13 מטר) ולפני סמדר מודעי מהפועל נען (4.96 מטר). מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.7 שניות, אחרי אילנה אדיר ממכבי תל אביב (12.4 מטר) ואילנה קרשיק (12.6 שניות).
השתתפה ב-2 אוניברסיאדות: באוניברסיאדת סופיה (1961) בבולגריה עלתה לגמר וסיימה במקום החמישי.
באוניברסיאדת פורטו אלגרה (1963) שנערכה בברזיל בספטמבר 1963 סיימה סידרנסקי במקום רביעי בשלב חצי הגמר בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.3 שניות ולא העפילה לריצת הגמר.
באולימפיאדת טוקיו (1964) סידרנסקי ייצגה את ישראל בריצת 100 מטר סיימה במקום 21 בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.6 שניות ובמקום 33 בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.1 שניות.
לאחר שובה מטוקיו, התחלה לשחק במקביל כדוריד בקבוצת מכבי צפון תל אביב. באחד המשחקים בכפר שמריהו נגד קבוצת הפועל כפר מנחם, (אלופת המדינה, אז) הכירה את יצחק כצנשטיין והשניים נישאו לאחר כחודשיים.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו בקיץ 1965 זכתה סידרנסקי ב-3 מדליות כסף, בריצת 100 מטר בתוצאה של 12.2 שניות, אחרי לוריין לוצוף מדרום אפריקה שקבעה שיא מכביה חדש של 11.9 שניות ולפני חנה סמוך מישראל (12.5 שניות), בריצת 200 מטר בתוצאה של 25.5 שניות, אחרי לוריין לוצוף שקבעה שיא מכביה חדש נוסף של 25.0 שניות ובריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 12.8 שניות, אחרי זלמה הייסטיק מהולנד (12.0 שניות) ולפני חנה סמוך (13.1 שניות). לאחר המכביה היא הפסיקה להתאמן.
באחד המשחקים בכפר שמריהו נגד קבוצת הפועל כפר מנחם, (אלופת המדינה, אז) הכירה את יצחק כצנשטיין ראש קבוצת הכדוריד מכבי כפר שמריהו. השניים נישאו בנובמבר אותה שנה. לבני הזוג נולדו שתי בנות ובן.
בינואר 1966 הודיעה על פרישה מן המסלול.
תוצאותיה של סידרנסקי מתנוססות עדיין ברשימת התוצאות הטובות ביותר של אצניות ישראל בכל הזמנים, כאשר במרחק 100 מטר תוצאתה מזכה אותה במקום השביעי ואילו ב-200 מטר במקום ה-12 .
סידרנסקי עמיתת כבוד של האיגוד הישראלי לאתלטיקה לשנת 2005.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 11.6 שניות (1964), שיא ישראל בעבר
ריצת 200 מטר: 24.68 שניות (1964), שיא ישראל בעבר
הערות שוליים

↑  כלות שכאלה, מעריב, 19 בנובמבר 1965.
↑  ברוך שיינברג, 4 שיאים ארציים באליפות המדינה באתלטיקה קלה, דבר, 3 ביולי 1960
↑  הישג לסידרנסקי בפורטו-אלגרה, דבר, 9 בספטמבר 1963
↑  רשימת  הטובים ביותר נשים 100 מטר אתר איגוד האתלטיקה לישראל
↑  רשימת  הטובים ביותר נשים 200 מטר אתר איגוד האתלטיקה לישראל
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (1964)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | גדעון אריאל • עמוס גלעד • מיכל למדני • מרים סידרנסקי • לוי פסבקין |  |
|  קליעה | מקסים כהן • נחמיה סירקיס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | אברהם מלמד • גרשון שפע |  |
לארי קומבסט

לארי אד קומבסט (באנגלית: Larry Ed Combest; נולד ב-20 במרץ 1945) הוא פוליטיקאי אמריקאי רפובליקני בדימוס שייצג את טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1985 ל-2003.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קומבסט נולד ב-20 במרץ 1945 בממפיס, טקסס, עיירה קטנה במערב טקסס ומקום מושבו של מחוז הול. בשנת 1969, הוא קיבל את התואר הראשון שלו במנהל עסקים מאוניברסיטת מערב טקסס סטייט בקניון. משפחתו הפעילה חווה במשך ארבעה דורות. ב-1971 כיהן לזמן קצר כמנהל שירות הייצוב והשימור החקלאי של משרד החקלאות האמריקאי. לאחר מכן הוא הפך לעוזר המחוקק של הסנאטור האמריקני הרפובליקני ג'ון טאוור מ-1971 עד עזיבתו ב-1978, לאחר שטאוור זכה בקדנציה הרביעית והאחרונה שלו בתפקיד. מ-1978 ועד לבחירתו לקונגרס שש שנים מאוחר יותר, קומבסט עסק בעסקים פרטיים.
ביוגרפיה > קריירה בקונגרס

בשנת 1984, חבר הקונגרס הדמוקרטי קנט הנס לא התמודד לכהונה רביעית אלא התמודד ללא הצלחה על מועמדות מפלגתו לסנאט של ארצות הברית. קומבסט זכה במועמדות הרפובליקנית בהתמודדות מול רון פלמינג, השמרן בלאבק. קומבסט נבחר בנובמבר על רקע הניצחון המוחלט של רונלד רייגן בבחירות החוזרות באותה שנה. המועמד הדמוקרטי לנשיאות וולטר פ. מונדייל הצליח בקושי לקבל 20% מהקולות ברוב המחוז. קומבסט קיבל 102,805 קולות (58.1 אחוזים) לעומת 74,044 קולות (41.9 אחוזים) עבור הדמוקרטי דון ר. ריצ'רדס, עוזר לשעבר של הנס.
קומבסט היה רק האדם השלישי שייצג את המחוז ה-19 מאז הקמתו ב-1934, והרפובליקני הראשון. קומבסט היה אפוא אחד משישה חברי קונגרס רפובליקנים טריים שנבחרו מטקסס ב-1984, הידועים בשם "טקסס Six Pack". אף על פי שהמחוז ה-19 הפך ליותר ויותר ידידותי לרפובליקנים במהלך השנים (מועמד דמוקרטי לנשיאות לא ניצח במחוז מאז לינדון ב. ג'ונסון ב-1964), הדמוקרטים השמרנים המשיכו לנצח ברוב המרוצים ברמה המדינתית והמקומית עד למהפכה הרפובליקנית של 1994.
עם זאת, בהוכחה עד כמה הפך המחוז הזה לרפובליקני ברמה הלאומית, קומבסט נבחר מחדש תשע פעמים ללא אופוזיציה דמוקרטית מהותית. הוא התמודד ללא התנגדות ב-1990 וב-1994 וללא אופוזיציה של המפלגה הגדולה ב-2000 וב-2002.
קומבסט כיהן כיו"ר ועדת המודיעין של בית הנבחרים בקונגרס ה-104 (1995–1997) ויו"ר ועדת החקלאות של הבית בקונגרסים ה-106 וה-107 (1999–2003).
לאחר מותם של אביו ובתו בתוך פרק זמן קצר, הודיע קומבסט על התפטרותו בקרוב ב-12 בנובמבר 2002 – שבוע לאחר שזכה בקדנציה עשירית. לדבריו, הוא ואשתו, שרון, "מבינים עד כמה החיים והבריאות שבריריים. הם בהחלט גרמו לנו לסדר מחדש את סדרי העדיפויות שלנו ואנחנו רוצים לבלות כמה שיותר זמן ביחד בזמן שיש לנו את החיים והבריאות שלנו". הוא התפטר מהבית ב-31 במאי 2003. עמיתו הרפובליקני רנדי נויגבאואר זכה בבחירות המיוחדות להחליף את קומבסט והושבע לתפקיד ב-3 ביוני 2003.
בשנת 2006, עורכי דין של ה-NAACP גילו שקומבסט היה אחד משישה מנהיגי הקונגרס הרפובליקנים שביקשו בחשאי לחקור את מס הכנסה על מעמד הפטור ממס של ה־NAACP, לאחר שיו"ר ה-NAACP, ג'וליאן בונד, כינה את מדיניותו של בוש מפצלת מבחינה גזעית.
אחד המתמחים של קומבסט, מורגן מאייר, נבחר ב-2014 כרפובליקני לבית הנבחרים של טקסס ממחוז 108 במחוז דאלאס.
רפליבקה

רפליבקה (באוקראינית: Рафалівка, בפולנית: Rafałówka, רפלובקה) היא עיירה במחוז רובנו שבמערב אוקראינה, בסמוך לנהר סטיר, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה. העיירה מחולקת לשני חלקים נפרדים, המכונים "רפליבקה הישנה" ו"רפליבקה החדשה".
תולדות היישוב

רפליבקה הישנה נזכרת החל מהמאה ה-17, ורפליבקה החדשה הוקמה בשנת 1902, עת נבנתה במקום תחנת רכבת בקו סארני-קובל. בהמשך, נבנו ביישוב מספר מפעלי תעשייה. במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית עברה העיירה מיד ליד בין הרוסים והפולנים. בהתאם להסכם ריגה, נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהודי רפליבקה

התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמחצית הראשונה של המאה ה-17, ובמהלך גזירות ת"ח ות"ט נפגעה הקהילה במקום. לאחר מכן הייתה כפופה הקהילה ביישוב לקהילת לוצק. מסוף המאה ה-19 גדלה האוכלוסייה היהודית ביישוב, ובשנת 1897 נמנו בעיירה 1,054 יהודים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-600 יהודים, כשליש מתושביה, ופעלו בה בית ספר עברי מרשת תרבות ותנועות הנוער בית"ר והשומר הצעיר. בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הסובייטים, ובתקופה זו הגיעו אליה פליטים יהודים רבים ממערב פולין.
יהודי רפליבקה > בשואה

ב-4 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נסוגו הסובייטים מהעיירה, והשלטון בה עבר לידי המשטרה האוקראינית. במועד זה בוצע פוגרום ביהודי העיירה, תוך ביצוע מעשי התעללות ושוד ביהודי היישוב, וגיוסם לעבודות כפייה.
במחצית השנייה של יולי 1941 נכנסו לעיירה הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן חובת תשלום סכומי כופר. ב-1 במאי 1942 רוכזו כ-2,500 יהודי העיירה וכפרי הסביבה שלה בגטו שהוקם בה. ביולי 1942 נרצחו כ-60 עובדי כפייה מגטו זה.
ב-29 באוגוסט 1942 נערכה בגטו שבעיירה אקציית חיסול, בה נרצחו 2,250 יהודי הגטו בבורות ירי בדרך לכפר סוחובולה. כמה עשרות יהודים מהעיירה הצליחו להימלט מהאקציה ליערות הסביבה, והצטרפו ליחידות פרטיזנים. מיהודי העיירה שרדו את השואה כ-30 איש.
גשר הנרי הדסון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר אגרה 
 על שם:  הנרי הדסון 
 מיקום:  ניו יורק סיטי, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  עיריית ניו יורק 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 7 במאי 1938
 תאריך פתיחה רשמי:  7 במאי 1938 
 חומרי בנייה:  פלדה 
 אדריכל:  דייוויד ב. שטיינמן 
 מידות
 אורך:  673 מ' 
 מידע טכני
 מפתחים:  1 
 מִפְתָּח מרבי:  256 מ' 
 קואורדינטות:  40°52′40″N 73°55′18″W﻿ / ﻿40.877861°N 73.921778°W﻿ / 40.877861; -73.921778
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגשר הנרי הדסון(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגשר הנרי הדסון
 
גשר הנרי הדסון (באנגלית: Henry Hudson Bridge) הוא גשר אגרה מקושת בעל 2 מפלסים, עשוי פלדה בעיר ניו יורק. הגשר מקשר בין נחל סְפָּיְיטִי דָיְיבֶל קריק שברובע הברונקס לבין הקצה הצפוני של האי מנהטן וקרוי על שמו של מגלה ארצות האנגלי הנרי הדסון.
לגשר שני מפלסים, הכוללים שבעה נתיבי תנועת כלי רכב. המפלס התחתון נפתח לתנועה בשנת 1936 והעליון בשנת 1938. בעת שנבנה היה הגשר – גשר הקשת הקבועה הארוך בעולם.
הגשר עובר מעל מוצא נהר הארלם מנהר ההדסון.
הגשר נמצא בבעלות העיר ניו יורק ומנוהל על ידי יחידת הגשרים והמנהרות (אנ') של רשות התחבורה המטרופולינית (אנ') של העיר ניו יורק.
תכן

הגשר תוכנן על ידי דוד ברנרד שטיינמן (David B. Steinman), בהסתמך על תזת הדוקטורט שלו משנת 1911 בהנדסה אזרחית מאוניברסיטת קולומביה. הגשר נקרא בשמו על מנת להנציח את מסעו של הנרי הדסון על ספינת "חצי הירח" (Halve Maen), שעגנה ליד האתר בשנת 1609, כשנפתח ב-1936 היה לגשר קורות קשתיות הנתמכות על קשת דו-רתומה, הארוך ביותר בעולם.
לגשר שני מפלסי כביש הנושאים בסך הכול שישה נתיבי תנועה ושביל להולכי רגל והוא משתרע מעל ספייטי דייבל קריק, ממש מזרחית למקום בו נפגש מצר הגאות עם נהר הדסון. הגשר הוא חלק מכביש 9A של מדינת ניו יורק, הנרי הדסון. ממערב לו, בגובה חמישה מטרים מעל פני המים, נמצא גשר ספייטי דייבל, המשמש את רכבות אמטרק לאולבני, ניו יורק ונקודות נוספות צפונה. תחנת Spuyten Duyvil Metro-North נמצאת מתחת לגשר הנרי הדסון בצד של ברונקס.
היסטוריה

גשר במיקום זה הוצע כבר ב-1906, אך תושבי ספויטן דויוויל (אנ') שברובע הברונקס וקבוצות אזרחיות אחרות התנגדו לגשר, בטענה שהוא יהרוס את היער הבתולי של פארק גבעת אינווד, ויביא עומסי תנועה ליישובי הברונקס. רוברט מוזס. העדיף את המסלול לאורך ובצמוד לנהר ההדסון, מכיוון שהוא קיבל את הקרקע עבור כביש הנרי הדסון (אנ') בחינם, והשתמש בכוח עבודה פדרלי לבניית הכביש.
המבנה החד-סיפוני המקורי נבנה על ידי חברת הגשר האמריקאית (אנ') בעלות של 4.949 מיליון דולר ונפתח ב-12 בדצמבר 1936. המפלס העליון של הגשר תוכנן להוספה במועד מאוחר יותר, ונפתח ב-7 במאי 1938. הסיפון השני עלה 2 מיליון דולר ומומן על ידי הכנסות מאגרה.
הגשר עבר שיקום ושיפוצים נרחבים במהלך שני העשורים הראשונים של המאה 21.
גלריה

גשר הנרי הדסון ומאחוריו ספייטי דייבל. המבט מ"פארק גבעת אינווד".
גשר ספייטי דייבל בעת מעבר הרכבת צפונה.
גשר הרכבת ספייטי דייבל ממערב לגשר הנרי הדסון.
גשר הנרי הדסון מזווית שונה שלא מאפשרת מבט לגשר ספייטי דייבל.
ראו גם

הגשרים לאורך הארלם ריבר
ביאורים

↑  הוא אכן נקרא נחל Creek, אך במובנים רבים כמו רוחב וספיקה הוא יכול להיחשב כנהר - שמו כנחל קשור בהיסטוריה שבטרם העבודות שבוצעו לשינוי נתיבי המים שמתנקזים מנהר הארלם לנהר הדסון.
↑  התיעתוק על פי המקור כאן.
↑  מצרי גאות ושפל הם מעברים ימיים צרים אופייניים, המכווצים בין מסות יבשה, כאשר זרימות גאות ושפל גורמות לתופעות של הגברה הידראולית, העוברות שוב ושוב במחזוריות דרך מרכז המצר הצר ביותר. סימוכין ראו כאן.
↑  מוזס היה מתכנן עירוני יהודי־אמריקאי, שנחשב 'מתכנן־על' שהשפיע על התפתחות העיר ניו יורק ופרבריה באמצע המאה ה־20. ראו כתבה אודותיו כאן.
↑  כביש זה עובר לאורך ובצמוד לנהר הדסון לאורך הצד המערבי של מנהטן והברונקס.
הערות שוליים

↑  Henry Hudson Bridge, BridgesNYC.Com
↑  Weingardt, Richard (2005). Engineering Legends: Great American Civil Engineers: 32 Profiles of Inspiration and Achievement. Reston, VA: American Society of Civil Engineers. p. 68. ISBN 0-7844-0801-7.
↑  Reier, Sharon (2000). The Bridges of New York. Mineola, NY: Dover Publications. pp. 132–134. ISBN 0-486-41230-X.
1 2  "Henry Hudson Bridge". MTA Bridges and Tunnels. Archived from the original on July 23, 2011. Retrieved March 6, 2010.
↑  McNamara, John (1984). History in Asphalt: The Origin of Bronx Street and Place Names. Bronx, NY: Bronx County Historical Society. p. 104. ISBN 0-941980-16-2.
↑  Sheraton, Mimi (April 2, 1999). "Seven Strolls In the Sky". The New York Times. Retrieved March 6, 2010.
↑  Kadinsky, Sergey 2016. Hidden Waters of New York City: A History and Guide to 101 Forgotten Lakes, Ponds, Creeks, and Streams in the Five Boroughs. New York, NY: Countryman Press. pp. 58–59., by Google Books
1 2  Gray, Christopher. Henry Hudson Bridge; A Controversial '36 Span Through Dreamy Isolation. The New York Times, August 10, 2003
↑  For A Henry Hudson Bridge; Board of Estimate Will Approve $2,000,000 To-day to Build It. The New York Times. April 6, 1906
↑  Henry Hudson Bridge, MTA Info
↑  "The New Parkways. The New York Times, December 12, 1936
↑  Henry Hudson Span Opens Upper Level. The New York Times, May 8, 1938
↑  Gray, Christopher. Henry Hudson Bridge; A Controversial '36 Span Through Dreamy Isolation. The New York Times, August 10, 2003
↑  Michael M. Grynbaum, For Bridge Built Long Ago, No End to Repairs, The New York Times, December 12, 2011
↑  Michael  Hinman, Henry Hudson Bridge Work Finished Ahead of Schedule, The Riverdale Press, April 29, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572870405171  LCCN: sh2013002199  VIAF: 340144783006036971333   WorldCat (עם VIAF): 340144783006036971333 
| תחבורה בניו יורק |
| --- | --- | --- |
| שדרות אורכיות | השדרה הראשונה • השדרה השנייה • השדרה השלישית • שדרת לקסינגטון • השדרה הרביעית (שדרת פארק) • שדרת מדיסון • השדרה החמישית • השדרה השישית (שדרת האמריקות) • השדרה השביעית • השדרה השמינית / סנטרל פארק וסט • השדרה התשיעית • השדרה העשירית • השדרה ה-11 • השדרה ה-12 • שדרה A • שדרה B • שדרה C • שדרה D |  |
| רחובות רוחביים | וול סטריט • רחוב קאנאל • רחוב 34 • רחוב 42 • רחוב 52 • רחוב 57 • רחוב 59 • רחוב 110 • רחוב 125 • רחוב 155 |  |
| רחובות אחרים | ברודוויי • רחוב בליקר • רחוב האוסטון |  |
| כיכרות | כיכר טיימס • גראנד ארמי פלאזה • כיכר וושינגטון • כיכר יוניון • כיכר קולומבוס |  |
| גשרים | גשר רוברט פ. קנדי • גשר ברונקס וייטסטון • גשר וראזאנו נארוז • גשר ת'רוגס נק • גשר הנרי הדסון • גשר קווינסבורו • גשר ברוקלין • גשר מנהטן • גשר ויליאמסבורג • גשר ג'ורג' וושינגטון • גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל • גשר קרוס ביי וטרנס ממוריאל |  |
| מנהרות | מנהרת ברוקלין בטרי • מנהרת קווינס מידטאון • מנהרת הולנד • מנהרת לינקולן |  |
| נמלי תעופה | נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי • נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי • נמל התעופה לה גוארדיה |  |
| כללי | תחנת גרנד סנטרל • הרכבת התחתית של ניו יורק • תוכנית חברי הוועדה (1811) |  |
שלום בן חנן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1964 (בן 60) ישראל ישראל
 כינוי:  שאוכת
 השתייכות:   שירות הביטחון הכללי
 תפקידים בשירות
 ראש האגף לענייני ישראל וזרים ראש אגף הדרכה
 תפקידים אזרחיים
 עמית מחקר מרצה חבר בוועדת דרורי
 
שלום בן חנן (נולד ב-6 באוגוסט 1964) הוא איש מערכת הביטחון הישראלית בדימוס, כיהן כראש האגף לענייני ישראל וזרים וראש אגף הדרכה בשירות הביטחון הכללי.
ביוגרפיה

בן חנן שירת במשך כ-27 שנים בשב"כ. הוא שימש רכז שטח, רכז נפה, ראש שלוחת דסק, ראש מחלקה, ראש חטיבת ירושלים ויהודה, ראש האגף לענייני ישראל וזרים, ראש מטה חטיבות הסיכול וראש אגף הדרכה. לאורך שירותו עוטר בעשרה הוקרות, פרסי ראש ממשלה וציונים לשבח.
לאחר פרישתו מכהן כעמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור של אוניברסיטת רייכמן.
באוגוסט 2023 הודיע שר המשפטים יריב לוין על מינויו כחבר בוועדת דרורי, ועדת הבדיקה הממשלתית לחקירת פרשת השימוש ברוגלה במשטרת ישראל.
הערות שוליים

↑  עובדה: חילוץ בלב איסטנבול
הטבח המתוסבך

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 סוגה:  תוכנית בישול לילדים ונוער, קומדיה
 יוצרים:  יוני גרא, עודד פז ("הפיג'מות")
 כותבים:  יוני גרא, עודד פז
 בימוי:  יוני גרא
 משתתפים:  עודד פז, יובל סגל (הפיג'מות)
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 חברת הפקה:  HOT, ג'יני תקשורת בע"מ
 שידור
 רשת שידור:  HOT
הטבח המתוסבך היא סדרת טלוויזיה העוסקת בלימוד בישול לילדים ולנוער בהנחיית ובהשתתפות עודד פז ויובל סגל.
במסגרת התוכנית מוצגות דרכים לבשל בקלות באמצעות מתכונים המותאמים לילדים ולנוער. בכל תוכנית יוצא עודד לבדוק איך מכינים את אותו מאכל מסוים עליו לומדים במהלך התוכנית. עוזרו של עודד הוא יובל, אשר אחד מתחביביו הוא אוריגמי והוא נוהג לחולל בלאגן במטבח במקום לעזור. במהלך התוכנית מתארחים שפים ואנשים נוספים העוסקים בתחום האוכל המטבח והמסעדנות בכלל.
התוכנית הופקה על ידי "HOT" ושודרה באתר האינטרנט של רשת "ynet", בחודשי הקיץ של שנת 2010.
כתבי קודש

ספר תורה
לרבות מהדתות יש כתבי קודש משלהן, המהווים טקסט יסוד לדת, ופעמים רבות מיוחסת כתיבתם לכוח עליון (אלוהים), שהכתיב את כתבי הקודש לנביאו. התהליך שבו אוסף כתבים הופך למקודש ומחייב, כאשר אין לשנות בהם דבר, מכונה קאנוניזציה. על פי רוב נוצרת לכתבים מסורת פרשנית, לעיתים זאת עולה על הכתב והופכת לשכבה נוספת של ארון הספרים של אותה הדת.
סוגים

כתבי הקודש של הדתות המרכזיות:
יהדות: התנ"ך, המשנה והתלמוד
נצרות: הביבליה (הברית הישנה (התנ"ך באחד מהקאנונים הנוצריים שלו) והברית החדשה)
אסלאם: הקוראן והחדית'
הינדואיזם: ודות, אופנישדות, בהאגאוואד גיטה
בודהיזם: קאנונים, ובראשם הקאנון הפאלי
הדת הזורואסטרית: האווסטה
הדת הדרוזית: איגרות החוכמה
כתבי הקודש זוכים לתפוצה רחבה ביותר, ומתורגמים לשפות רבות, כך שיהיו זמינים למאמינים בכל שפה שהם דוברים בה. דתות רבות מקדשות את הנוסח המקורי של הטקסט בשפה שבא הוא נכתב. לעיתים, בפרט בנצרות, מקודשים דווקא תרגומים מסוימים של הטקסט (לדוג': תרגום השבעים, הוולגטה), גם ביהדות נכנסו התרגומים הארמיים לקאנון אך הם תמיד נחשבו פחותים בקדושתם מהעברית. הנוסח המאושר לשימוש בבית התפילה הוא לרוב החלטה של הסמכות הדתית (כנסייה, פוסקים וכדומה).
ישנה הקפדה מיוחדת על האיות, פריסת העמוד ואופן הכתיבה או ההדפסה של כתבי קודש. ישנן דתות או זרמים דתיים המתייחסות בחשדנות לכל מעשה תרגום, אחרות מברכות עליו כשהוא משרת את הפצת הדת, או מאפשר להמון העם, שלא מכיר את שפת הקודש, להבין את הטקסט המכונן של אמונתם.
ישנה מידה שונה של התייחסות לכתבי הקודש כעצם פיזי כבעלי קדושה. ביהדות, בעת הפסקה בקריאה של ספר קודש, משום כבודו אין להפוך אותו, אלא להניחו כשפניו כלפי מעלה ולכסותו. שרפה והשחתה של ספר קודש נחשבת כעלבון לדת לה הוא שייך, ואלו שימשו בדיכויים דתיים ומלחמות דת לאורך ההיסטוריה, כמו גם בפשעי שנאה בימינו.
בנוסף לטקסים דתיים, שבהם מקומם של כתבי הקודש מובן מאליו, משולבים כתבי הקודש גם בטקסים חילוניים. דוגמה מובהקת לכך היא טקס השבעתו של טירון בצה"ל, שבסיומו מוענק לחיילים יהודים עותק של התנ"ך, ולחיילים נוצרים או מוסלמים עותק של הביבליה או הקוראן בהתאמה. במדינות שונות נדרשים עדים להישבע בכתבי הקודש על אמיתות עדותם, ובעלי תפקידים על שמירת אמונם לציבור.
ראו גם

קאנוניזציה (של כתבים)
ספרים חיצוניים
ספרות תורנית
הערות שוליים

↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רע"ז, סעיף א'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh85116261  NDL: 00567294  NKC: ph170469
אבו סואר

אבו סואר הוא בסיס טיסה של חיל האוויר המצרי, הממוקם כ-17 קילומטרים ממערב לאסמאעיליה וכ-116 קילומטרים מצפון מזרח לקהיר. מיקומו נועד לאפשר הגנה על תעלת סואץ.
במהלך המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה שימש הבסיס יחידות של חיל האוויר המלכותי הבריטי ושל חילות האוויר של צבא ארצות הברית. להק ההפצצה ה-367 של חיל האוויר התשיעי של ארצות הברית פעל מהבסיס בין החודשים נובמבר 1942 לפברואר 1943, והפעיל ממנו ארבע טייסות של מפציצי קונסולידייטד B-24 ליברייטור.
אבו סואר היה אחד מהבסיסים האחרונים במצרים, שהופעלו על ידי חיל האוויר המלכותי הבריטי. הבסיס הועבר למצרים ב-14 באפריל 1956. לאחר מלחמת סיני היה בו בסיס של כוח המשקיפים הקנדי.
בתקופה שקדמה למלחמת ששת הימים היו ממוקמות בבסיס טייסות מפציצים מדגם איליושין Il-28, שהיוו סיכון משמעותי לעורף הישראלי, וטייסות מטוסי יירוט חדישים מדגם מיג 21. ב-22 במאי 1967, כאשר ישראל ושכנותיה הערביות החלו להתקרב לעבר עימות, ביקר נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר בבסיס אבו סואר ונפגש עם טייסים ומפקדים של חיל האוויר המצרי. בפני קהל רב נאצר הכריז על כוונתו לסגור את מצרי טיראן בפני ישראל והצהיר "כעת אנו עומדים לקראת עימות עם ישראל" והוסיף, "אם היהודים מאיימים עלינו במלחמה, אני אומר להם בבקשה, אנו ערוכים למלחמה".
במבצע מוקד, עם פתיחת המלחמה, הותקף הבסיס על ידי חיל האוויר הישראלי בשני גלים: בגל הראשון תקפו את הבסיס שבע רביעיות של מטוסי קרב, ובגל השני עוד חמש רביעיות. המספר הרב של התקיפות נדרש בשל מסלולי הבטון שהיו בבסיס, שהיה צורך לפגוע בהם שוב ושוב עד יציאתם משירות. במהלך התקיפות התחוללו מעל הבסיס קרבות אוויר בהם הופלו ארבעה מטוסי מיג 21 מצריים ומטוס דאסו מיסטר IV ישראלי אחד.
לאחר מלחמת ששת הימים לא הופעל הבסיס, בשל היותו בטווח הארטילריה הישראלית. במהלך מלחמת ההתשה מוקמו בבסיס סוללות טילי קרקע-אוויר, שהותקפו פעמים רבות על ידי חיל האוויר הישראלי.
נכון ל-2019, מפעיל חיל האוויר המצרי מבסיס אבו סואר את טייסת מטוסי הקרב הטקטיים ה-60, המפעילה מטוסי ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון מדגמי C ו-D. הטייסת היא חלק מהכנף הקרבית הטקטית ה-262.
הערות שוליים

↑  Pearson's Peacekeepers: Canada and the United Nations Emergency Force, 1956-67, p. 121.
↑  משה דיין: אבני דרך, עמ' 393.
↑  פסח מלובני, כשטייסי חיל האוויר המצרי פגשו את ג'מאל עבד אל-נאצר עמ' 32–33 בחוברת מבט מל"מ מס' 81 מיולי 2018
↑  דני שלום, "רוח רפאים מעל קהיר: חיל האוויר הישראלי במלחמת ההתשה (1967 - 1970)", עמ' 87.
↑  דני שלום, "רוח רפאים מעל קהיר", במקומות רבים.
↑  על פי אתר Scramble, ממוקמת בבסיס גם טייסת מטוסי הקרב הטקטיים ה-64, המפעילה גם היא מטוסי F-16C ו-D. מאוחזר באתר Wayback Machine.