stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפרה בן
השפעתה ומורשתה

במשך שתי מאות וחצי, עבודותיה של בן נדחו כלא־מוסריות ושערורייתיות והיא נדחתה כבת־מיעוטים מופקרת. במאה ה־19 שורת מומחים קבעה שכתביה של בן אינם ראויים לקריאה והפצה, כי אם לגינוי והוקעה. עם זאת, החל מאמצע המאה העשרים, בן הוכרה כפורצת דרך, ככל הנראה בשל עליית הפופולריות של תנועות פמיניסטיות והנורמליזציה של כתיבה פרוגרסיבית, וירג'יניה וולף כתבה: "כל הנשים צריכות להניח פרחים נופלים על קברה של אפרה בן, כי היא הרוויחה עבורן את הזכות להתבטא."
השפעתה ומורשתה > לקריאה נוספת

אפרה בן – איגרת אל הקורא (הקדמה למחזה ׳המאהב ההולנדי׳. תרגמה מאנגלית והעירה – יעל בן–ישראל), דחק, כרך י, 2018.
אפרה בן – הרפתקת הגברת השחורה (מאנגלית: אלינוער ברגר), דחק, כרך טז, 2023.
הערות שוליים

↑  Jacobean Dramatists, Routledge, 2018-01-29, עמ' 309–310, ISBN 978-1-315-88822-4
↑  Lizbeth Goodman, W.R. Owens, Shakespeare, Aphra Behn and the Canon, 2013-08-21 doi: 10.4324/9780203714324
↑  Aphra Behn, The Pickering Masters: The Works of Aphra Behn, Vol. 1: Poetry, Pickering & Chatto, 1992-01-01, עמ' 71–72, ISBN 978-1-85196-012-5
1 2 3  Edmund Gosse, Behn, Afra, Aphra, Aphara, or Ayfara (1640–1689), Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2018-02-06
↑  Margarete Rubik, Aphra Behn, Oxford Bibliographies Online Datasets, ‏2016-10-27
↑  אשת הכתיבה המקצוענית הראשונה אפרה ג'ונסון, באתר נועה ברקת
↑  Derek Hughes, The Theatre of Aphra Behn, 2001 doi: 10.1057/9780230597709
↑  Judith Milhous, Maureen Duffy, The Passionate Shepherdess: Aphra Behn, 1640-89., Eighteenth-Century Studies 13, 1980, עמ' 459 doi: 10.2307/2738097
↑  Dorothy Mermin, Women Becoming Poets: Katherine Philips, Aphra Behn, Anne Finch, ELH 57, 1990, עמ' 335 doi: 10.2307/2873075
↑  J. P. Vander Motten, Janet Todd, The Secret Life of Aphra Behn, Documenta 16, 2019-05-28, עמ' 372–375 doi: 10.21825/doc.v16i4.11233
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258191105171  PLWABN: 9810605649105606  BIBSYS: 1449740277487  BNE: XX981068  BnF: cb12150606c (data)  BPN: 13618853  CANTIC: a10472423  CiNii: DA01164138  GND: 118657925  ICCU: CFIV051859  ISNI: 0000 0001 0876 3406  LCCN: n50006616  NDL: 00463024  NKC: kup19940000005999  NLA: 35016649  NLG: 276620  NLK: KAC201715712  NSK: 000674283  NTA: 069542996  RERO: 02-A002985063  SELIBR: 177125  SNAC: w6gb27jf  SUDOC: 029999014  Trove: 791509  VIAF: 19715508   WorldCat (עם VIAF): 19715508 
דיוקנה מאת הציירת מרי ביל (Mary Beale)
בן-ציון קאודרס

ד"ר בן-ציון קאודרס
בן-ציון קאודרס (Kauders;‏ 27 במאי 1907, י"ד בסיוון תרס"ז – 14 בינואר 1974) היה משפטן יהודי-הונגרי, ממנהיגי יהדות הונגריה ופעיל פוליטי ביישוב.
קורות חייו

קאודרס נולד בקרמנד שבהונגריה בבית ציוני כפרנץ (Ferenc) קאודרס. אביו, בנימין זאב, היה בעברו מחברי ארגון הסטודנטים "קדימה" בווינה. למד משפטים באוניברסיטת בודפשט, קיבל בה תואר דוקטור למשפטים ועבד כעורך דין.
ב-1943 היה מנהל המחלקה המשפטית של ארגון העזרה היהודית (OMZSA). קאודרס הוא מניצולי רכבת קסטנר שבאמצעותה הגיע בשנת 1944 לשווייץ. כמו רוב ניצולי הרכבת עלה לארץ ישראל ב-1945 והשתקע בחיפה.
שירת כנוטר עד 1947, ובמקביל היה חבר בהגנה, שירת בצה"ל והתנדב להג"א.
בישראל שימש במספר תפקידים ציבוריים כגון יו"ר התאחדות עולי הונגריה, חבר נשיאות של ברית עולמית של יהודים יוצאי הונגריה, חבר נשיאות הציונים הכלליים בחיפה, מנהל אגף הטחנות שליד התאחדות התעשיינים בישראל, נשיא בני ברית בישראל וסגן נשיא הארגון העולמי, חבר הוועד הפועל של המפלגה הליברלית.
מצא את מותו בתאונת דרכים ליד חדרה.
על שמו רחוב בחיפה.
אריק-אוסקר הנזן

| --- | --- |

גנרל אריק-אוסקר הנזן
 לידה:  27 במאי 1889 המבורג, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  18 במרץ 1967 (בגיל 77) המבורג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1907–1945 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הפרשים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-4   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-14   מפקד הקורפוס ה-54
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל אריק-אוסקר הנזן (בגרמנית Erick-Oskar Hansen;‏ 27 במאי 1889 – 18 במרץ 1967) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

הנזן נולד ב-27 במאי 1889 בהמבורג, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1907 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9 (ההנוברי ה-1 - קרול הראשון, מלך רומניה), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר הנזן ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בפברואר 1932 הועלה הנזן לדרגת אוברסט לוטננט, ובקיץ 1933 מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-3. ב-1 במאי 1934 הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר 1934 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-39. ב-6 באוקטובר 1936 מונה לקצין מטה במטה הכללי וב-1 באוגוסט 1937 הועלה לדרגת גנרל-מיור. ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הדיוויזיה ה-4, וב-1 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה הנזן מפקד הדיוויזיה ה-4, ולחם עימה במהלך המערכה בפולין, כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה העשירית. במהלך המערכה על צרפת פקד הנזן על הדיוויזיה שבפיקודו, שהייתה בעתודת הOKH כחלק מהקורפוס ה-40, וב-15 באוגוסט 1940 הוסבה הדיוויזיה שבפיקודו לדיוויזיית הפאנצר ה-14. ב-31 באוקטובר 1940 הועלה הנזן לדרגת גנרל חיל הפרשים, וב-1 ביוני 1941 מונה למפקד הקורפוס ה-54. במהלך מבצע ברברוסה לחם הנזן עם הקורפוס שבפיקודו כחלק מהארמייה ה-11, והשתתף עמו בקרב קייב ובמצור על סבסטופול, ועל פעולותיו קיבל ב-4 בספטמבר 1942 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר נפילת סבסטופול הועבר הקורפוס שבפיקודו יחד עם כל הארמייה צפונה, לחזית לנינגרד, ולאחר מכן הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה ה-18 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, והשתתף עמה בקרבות הקשים סביב לנינגרד, ועל פעולותיו קיבל ב-4 בספטמבר 1942 את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-20 בינואר 1943 מונה הנזן לנספח הצבאי ברומניה, ובמהלך מבצע יאשי-קישינב נפל הנזן בשבי הסובייטי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

הנזן שוחרר מהשבי ב-10 באוקטובר 1955. לאחר שחרורו התגורר הנזן בהמבורג עד למותו ב-18 במרץ 1967.
בן-ציון קשת

בן-ציון קשת (5 באוגוסט 1914 – 8 באוגוסט 1984), היה איש ציבור ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם גח"ל והליכוד.
חייו

קשת נולד בשם בן-ציון קצנלנבוגן בריגה שבלטביה ולמד שם בבית ספר עברי. הוא נמנה בין פעילי בית"ר בריגה ובשנת 1932 מייסדי התנועה באסטוניה[דרושה הבהרה]. לאחר עלייתו לארץ ישראל היה חבר פלוגות הגיוס של התנועה (1935–1939) וחבר נציבות התנועה (1935 - 1937).
בשנים 1939–1942 היה קשת חבר מרכז ההסתדרות הציונית הלאומית. במהלך תקופה זו הוא הצטרף לאצ"ל, היה חבר מטה הארגון (1942 - 1943) ובשנת 1944 הוגלה עם חברי ארגון נוספים לאריתריאה. קשת נותר בגלות עד 1948 ובשובו לישראל נמנה בין מייסדי תנועת החרות.
בשנים שלאחר קום המדינה היה קשת מנהל "שיקום לוחמי חופש (של"ח)" יו"ר המועצה הציבורית למען יהדות ברית המועצות ויו"ר ועדת הביקורת של משרד הבינוי והשיכון. בתנועת החרות הוא עמד בראש האגף המוניציפלי ובשנת 1969 נבחר מטעמה לכנסת השביעית. כהונתו נמשכה עד 1977 ובמהלך הכנסת השמינית הוא כיהן כסגן יושב ראש הכנסת ישראל ישעיהו-שרעבי ועמד בראש ועדת המשנה לבתי סוהר, סוהרים ושוטרים.
באוקטובר 1973 הוא הכה וסילק בכוח מדוכן הנואמים את מאיר וילנר לאחר שזה האשים את גח"ל באחריות למלחמת יום הכיפורים. ועדת הכנסת הביעה צער על התקרית ועל דבריו של וילנר.
לאחר פרישתו עמד קשת בראש מכון ז'בוטינסקי, משנת 1981 ועד פטירתו. בן-ציון הוא נכדו של הרב דוד יעקובסון.
בנו של האחר

| --- | --- |

 בימוי:  לוריין לוי 
 הופק בידי:  רפאל ברדוגו 
 תסריט:  לוריין לוי, נטלי סוגון 
 עריכה:  סילבי גאדמר 
 שחקנים ראשיים:  עמנואל דבו לנה אטינגר תומר אופנר לואי נופי תמר שם אור שירה נאור עזרא דגן אורי לחמי Bruno Podalydès Areen Omari פסקל אלבה מחמוד שלבי ז'ול סיטרוק ח'ליפה נאטור מהדי דהבי ז'יל בן דוד 
 מוזיקה:  דאפר יוסף 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בספטמבר 2015 
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, ערבית, עברית, אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   otherson
 דף הסרט ב־IMDb
 
בנו של האחר (צרפתית: Le Fils de l'autre) הוא סרט צרפתי משנת 2012, אשר בוים על ידי לוריין לוי.
אודות

הסיפור עוסק בשתי משפחות, אחת פלסטינית והשנייה ישראלית ממוצא צרפתי. האחת מתגוררת בכפר בגדה המערבית והשנייה בתל אביב. עקב טעות מתחלפים התינוקות של שתי המשפחות בבית היולדות, כאשר הילד הפלסטיני גדל כז'וזף והישראלי כיאסין. ז'וזף, בן ה-18, הוא מועמד להתגייס לצה"ל. כאשר נערכת לו בדיקת דם לקראת הגיוס מתגלה שהוא אינו בנם הביולוגי של הוריו.
את התסריט כתבה לוי יחד עם נטלי סוגון (Nathalie Saugeon) על בסיס ספרו של נועם פיטוסי. אורכו כ-110 דקות.
בלטלידיים

| בלטלידיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: תיקנאים
משפחה:: בלטלידיים
שם מדעי
 Blattellidae ‏Karny, 1908

בלטלידיים (שם מדעי: Blattellidae) היא משפחה של חרקים מסדרת התיקנאים. משפחה זו כוללת מינים בגודל קטן עד בינוני. לעיתים נחשבת משפחה זו כשם נרדף למשפחה Ectobiidae ולעיתים מתייחסים אליה בנפרד.
מינים בישראל

Blattella biligata
תיקן גרמני Blattclla germanica
Loboptera decipiens
Symploce zarudniana
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון , עמ' 63
בלטיקה-BFU קלינינגרד

בלטיקה-BFU קלינינגרד היא קבוצת כדורגל רוסית שבסיסה בקלינינגרד. נוסדה בשנת 2021 כמועדון מילואים של בלטיקה קלינינגרד, בשיתוף פעולה עם האוניברסיטה הפדרלית הבלטית (BFU) על שם עמנואל קאנט (ומכאן שמה). משתתפת בליגה הרוסית השנייה החל מעונת 2021/2022.
אצטדיון הקבוצה

הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון בלטיקה המכיל 14,500 מושבים והוא נבנה בשנת 1892 על ידי הבנקאי ד"ר וולטר סימון ששימש גם כיועץ לעיריית קניגסברג. האצטדיון שופץ מספר פעמים והורחב.
הערות שוליים

↑  "Итоги заседания Комиссии РФС по лицензированию футбольных клубов" (ברוסית). Russian Football Union. 16 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| הליגה הרוסית השנייה בכדורגל • קבוצות הכדורגל בעונת 2024 |
| --- | --- | --- |
| בית A | בית A |  |
| בית זהב | אוונגרד קורסק • לנינגראדץ • וולגר אסטרחן • ולס מוסקבה • וולגה אוליאנובסק • ספרטק קוסטרומה • קובאן • קלוגה • צ'ליאבינסק • טקסטילשצ'יק איוואנובו |  |
| בית כסף | קרסנודאר-2 • אירטיש אומסק • מטאלורג ליפצק • סיביר • מורום • וולגה אוליאנובסק • מאשוק-KMV • רודינה-2 • חימיק דזרז'ינסק • טורפדו מיאס • דינמו בריאנסק |  |
| בית B | בית B |  |
| 1 | אמקאר פרם • צ'רטנובו • פורטה טאגאנרוג • סאליוט בלגורוד • ביולוג נובוקובאנסק • דרוז'בה מייקופ • דינמו סטברופול • קובאן הולדינג • דינמו-2 מחצ'קלה • סבסטופול • ספרטק נלצ'יק • פובדה חסביורט • רובין יאלטה • וולנה ניז'ני נובגורוד |  |
| 2 | דינמו וולוגדה • דינמו סנקט פטרבורג • בלטיקה-BFU קלינינגרד • זניט-2 • טורפדו ולדימיר • לוקי אנרגיה • קוונט אובנינסק • ספרטק טמבוב • ריאזאן • צ'יטה |  |
| 3 | אנגושט נזראן • ניז'ני נובגורוד-2 • רוסטוב-2 • נארט צ'רקסק • נוסטה נובוטרויצק • אורנבורג-2 • לאדה טוליאטי • אוראלץ-TS • אורל-2 • אקרון-2 • דינמו קירוב • סטרויטל קאמינסק-שחטינסקי • זניט פנזה • סוקול קאזאן • רובין-2 קאזאן • בלאשיחה • זנאמיה נוגינסק • זנאמיה טרודה אורחובו-זויבו • קולומנה • סאטורן ראמנסקויה • קריליה סובייטוב-2 |  |
| 4 | אירקוטסק • דינמו ולדיווסטוק • דינמו ברנאול • חימקי-M • פרסבט דומודדובו • מטאלורג וידנויה • סחלין • סק"א חברובסק-2 • אוריול • זורקי קרסנוגורסק • טורפדו-2 מוסקבה • רודינה-M • סטרוגינו מוסקבה • ספרטק-2 מוסקבה • דינמו-2 מוסקבה |  |
מראה אצטדיון בלטיקה מהאוויר
אריק (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע שלומי שבן
 מתוך האלבום שלומי שבן
 יצא לאור:  2000
 שפה:  עברית
 אורך:  4:17
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  שלומי שבן
 לחן:  שלומי שבן
 
"אריק" הוא שיר שנכתב, הולחן ומבוצע על ידי שלומי שבן בשנת 2000 ונכלל באלבום הבכורה של שבן, הנושא את שמו.
רקע

השיר מדבר על מערכת יחסים בין בחור ובחורה. שבן מספר על השיר בראיון: "היו כל מיני שמועות לגבי כל מיני 'אריקים' והוא כמובן לא היה קשור לאף אחד מהם. זה שיר על מערכת יחסים בין בחור לבחורה. הבחורה היא מישהי שהכרתי ואני מאוד אוהב אותה ואני בקשר איתה עד היום. היא ידעה מיד שהשיר עליה, והיא מופיעה באלבום הזה בכמה ואריאציות. לא היינו אקסקלוסיביים והייתה לה נטייה איך שהיא רואה אותי לדבר על הבחור הזה, שלא קראו לו אריק בכלל. הוא גם לא ידע שהשיר נכתב עליו, עד שבאיזו מסיבה אחד החברים שלי שאל אותו איך הוא מרגיש וככה נחשף הסוד הגדול. וזה בסדר. השיר נכתב מתך כאב. יש בו הומור והוא מערבוני קצת. כתבתי אותו מתוך באסה אמיתית בניסיון להתגבר על הסיטואציה הזאת".
הישגים

השיר צעד 9 שבועות במצעד השבועי של רשת ג' בשנת 2000, מתוכן 3 שבועות בראש המצעד. בנוסף, הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל לשנת התש"ס (2000), אולם רק למקום ה-12 במצעד השנתי של רשת ג' בשנה זו.
הערות שוליים

↑  מדבר על אריק: שלומי שבן חוזר לאלבום הבכורה, באתר מעריב אונליין, 2 באוקטובר 2016
↑  אריק, באתר פיזמונט
ארווין ג'רטיאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 בנובמבר 1925 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  14 ביוני 2011 (בגיל 85) בודפשט, הונגריה 
 שם לידה:  Grünbaum Ervin 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  סורבון (1949) 
 פרסים והוקרה:  פרס אטילה יוז'ף (1981)  עט הזהב (2001)  פרס בלה באלאז' (1997)  Tekintet award (2008) 
 
ארווין ג'רטיאן (במקור גרינבאום, בהונגרית: Gyertyán Ervin; בודפשט, 22 בנובמבר 1925 – בודפשט, 14 ביוני 2011) היה סופר יהודי-הונגרי, עיתונאי, מבקר אמנות, אסתטיקה קולנועית, היסטוריון ספרות.
קורות חיים

ארווין גרינבאום נולד כבנם של גאבור גרינבאום ושל רוז'ה שטרן-שפרונץ. הוא סיים את בחינות הבגרות ב-1943 בתקופת השואה. מ-1947 עד 1949 למד באוניברסיטת פריז. בין 1949 לבין 1950 עבד למען העיתון "היום ההונגרי". מ-1950 עד 1956 היה עמית ביומון החשוב נפסבה, ומ-1953 עד 1956 היה בעל טור. מ-1958 עד 1975 היה עורך הטור של "עולם הסרטים". מ-1975 עד 1976 היה סגן העורך הראשי של הוצאת הספרים גונדולט. בין 1976 לבין 1979 היה חוקר בכיר במכון ההונגרי ללימודי קולנוע. מ-1977 עד 1981 היה סגן נשיא האגודה הבינלאומית למבקרי קולנוע ומ-1981 עד 1885 היה נשיא האגודה. בין 1979 לבין 1984, הוא היה ראש מחלקת הקולנוע של הטלוויזיה ההונגרית. בין השנים 1984–1986 היה ראש המחלקה המדעית במכון ללימודי קולנוע.
חייו הפרטיים

בין השנים 1953–1998 אשתו הייתה קטלין מזאי. נולדו להם שני ילדים; קטלין (1954) ואישטוואן (1958).
עבודותיו

שיפוט בהאנוי (רומן נוער, 1955)
דיפלומט עירום (תסריט סרט, 1963)
עלייתו ונפילתו של קיברנרוס (רומן, 1963)
משוררנו ותקופתו. שירה ואסתטיקה של אטילה יוז'ף (מחקר, 1963)
אטילה יוז'ף (מחקר, 1966)
אחוות המוזות (מחקר, 1966)
אמנות וסובייקטיביות (מחקר, 1966)
אלוהים, הגן על הנשיא! (רומן, 1971)
דיאלוג פנים אל פנים (מחקרים, ספרי מסע, 1973)
משקפיים באבק (רומן, 1975)
נמלטים מקרנצ'פלבה (תסריט, 1976)
בצל לומייר (מחקר, 1977)
חרדתה של קבוצת מבקרים (מחקר, 1980)
"רואים את הפסגות שלנו בבירור." מחקרים על אטילה יוזף (מחקרים, 1985)
העיטור הצרפתי (רומן, 1986)
דון קיחוטה מרחוב הוסאר (רומן, 1987)
משפט הראווה הראשון (1989)
מה שווה הסרט אם הוא הונגרי? (1994)
Wraith and Swamp (1938-1953) (זכרונות, 1997)
מלכודת הערכים (מסות, מחקרים, 2004)
השמעה חוזרת. רומן מצפוני, 2008
תרגומיו הספרותיים

FG Lorca: Gypsy Romances (1948)
D. Diderot: Deception (1958)
פרסים

מסדר הצטיינות העבודה דרגת זהב (1985)
עט הזהב (2001)
פרס אלדאר קומלוש (2005)
מדליית זיכרון פאל דמני (2010)
עץ משפחתו

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| ארווין ג'רטיאן ( בודפשט, 22 בנובמבר 1925 - בודפשט, 14 ביוני 2011 ) | אביו: גאבור גרינבאום   (פשטארז'בט, 10 במאי 1898 - אנגראו, 1 בינואר 1945) חייט | סבא מצד אבא: דוד גרינבאום (צ'נלוש, 1861 - ?) | סבא רבא מצד אבא: גאבור גרינבאום |
| ארווין ג'רטיאן ( בודפשט, 22 בנובמבר 1925 - בודפשט, 14 ביוני 2011 ) | אביו: גאבור גרינבאום   (פשטארז'בט, 10 במאי 1898 - אנגראו, 1 בינואר 1945) חייט | סבא מצד אבא: דוד גרינבאום (צ'נלוש, 1861 - ?) | סבתא רבתא מצד אבא: רוזליה הוכשטיין |
| ארווין ג'רטיאן ( בודפשט, 22 בנובמבר 1925 - בודפשט, 14 ביוני 2011 ) | אביו: גאבור גרינבאום   (פשטארז'בט, 10 במאי 1898 - אנגראו, 1 בינואר 1945) חייט | סבתא מצד אבא: צציליה שטרן (אוסלאן, 1870 - בודפשט, 12 באוקטובר 1951) | סבא רבא מצד אמא: נתן שטרן |
| ארווין ג'רטיאן ( בודפשט, 22 בנובמבר 1925 - בודפשט, 14 ביוני 2011 ) | אביו: גאבור גרינבאום   (פשטארז'בט, 10 במאי 1898 - אנגראו, 1 בינואר 1945) חייט | סבתא מצד אבא: צציליה שטרן (אוסלאן, 1870 - בודפשט, 12 באוקטובר 1951) | סבתא רבתא מצד אמא: קריסטינה שרייבר |
| ארווין ג'רטיאן ( בודפשט, 22 בנובמבר 1925 - בודפשט, 14 ביוני 2011 ) | אמו: רוז'ה שטרן-שפרונז (בודפשט, 31 ביולי 1904 - ?) | סבא מצד אמא: מיקשה שטרן-שפרונז  (ואגטויהיי, 1853 - בודפשט, 21 במאי 1941) | סבא רבא מצד אמא: אליהו שטרן-שפרונז (1812 - 1883) |
| ארווין ג'רטיאן ( בודפשט, 22 בנובמבר 1925 - בודפשט, 14 ביוני 2011 ) | אמו: רוז'ה שטרן-שפרונז (בודפשט, 31 ביולי 1904 - ?) | סבא מצד אמא: מיקשה שטרן-שפרונז  (ואגטויהיי, 1853 - בודפשט, 21 במאי 1941) | סבתא רבתא מצד אמא: מריה שנהאוזר |
| ארווין ג'רטיאן ( בודפשט, 22 בנובמבר 1925 - בודפשט, 14 ביוני 2011 ) | אמו: רוז'ה שטרן-שפרונז (בודפשט, 31 ביולי 1904 - ?) | סבתא מצד אמא: קרולינה פליישמן (סצ'ן, 1859 - ?) | סבא רבא מצד אמא: אברהם פליישמן |
| ארווין ג'רטיאן ( בודפשט, 22 בנובמבר 1925 - בודפשט, 14 ביוני 2011 ) | אמו: רוז'ה שטרן-שפרונז (בודפשט, 31 ביולי 1904 - ?) | סבתא מצד אמא: קרולינה פליישמן (סצ'ן, 1859 - ?) | סבתא רבתא מצד אמא: נטי שטיינר |
לקריאה נוספת

הרמן פיטר : מי זה מי 2002 CD-ROM, ביוגרפיה מסת"ב 963-8477-64-4
מיהו מי סוכנות הידיעות ההונגרית. 2009.
מי זה מי בספרות ההונגרית? ספרי מאגר מסת"ב 963-8607-10-6
מי זה מי בספרות ההונגרית? בודפשט, 1999 ISBN 9-638157-91-7
הערות שוליים

↑  "Grünbaum Gábor halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 654/1947. folyószáma alatt".
↑  "Grünbaum Gábor és Stern-Spronz Rózsa házassági bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 401/1925. folyószáma alatt".
↑  "Stern Cecília halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 783/1951. folyószáma alatt".
↑  "Stern-Spronz Miksa halotti bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári halotti akv. 701/1941. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262109605171  PLWABN: 9810578178805606  BIBSYS: 98006791  BnF: cb12770856x (data)  ISNI: 0000 0001 1467 1188  LCCN: n82000971  NTA: 133348679  SUDOC: 260249653  VIAF: 7514381   WorldCat (עם VIAF): 7514381
ביטול בית הספר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איוואן איליץ'
 שפת המקור:  אנגלית
 נושא:  מערכת חינוך, חינוך 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1971
 מספר עמודים:  142
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מסדה
 תאריך:  1973
 תרגום:  עליזה נצר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001175176
 
ביטול בית הספר (באנגלית: Deschooling Society) הוא ספרו המפורסם ביותר של איוואן איליץ'. הספר יצא לאור ב-1971 ותורגם לעברית בהוצאת מסדה בשנת 1973. בספרו, איליץ' מבקר את הניהול ההיררכי של בתי הספר, שלטענתו מעודד את הפאסיביות של התלמידים, ושניהול היררכי זה הוא טיפוסי לכלכלה המודרנית הטכנולוגית שמונעת מאנשים ללמוד.
הספר מתאר בפירוט תוכניות ודאגות של התקופה בה נכתב, ולכן עלול להחשב ארכאי, אך מהות טענותיו והצעותיו נשארה רדיקלית כיום, באותה מידה בה היא הייתה בזמנו. בעודו מספק דוגמאות מציאותיות על השפעותיו של החינוך הממוסד, איליץ' גם מציע הצעות קונקרטיות לחינוך אלטרנטיבי ומבוזר.
הטענה המרכזית של איליץ' היא כי יש לבטל את בית הספר. הוא טוען כי בית הספר מהווה מכשול לקיומה של חברה מתוקנת, ומתנגד למוסד בית הספר כאפשרות ליישום של תהליך חינוכי תקין של האדם בפרט, ושל החברה בכלל.
הביקורת כלפי מערכת החינוך

לצורך הדיון, איליץ' מגדיר שני מושגים מרכזיים בחיבורו. לימוד, על פי איליץ', משמעו רכישת מיומנות חדשה או הבנה חדשה, והוראה, משמעה בחירת הנסיבות המקלות על הלמידה. הוא טוען כי בחברה המודרנית נהוג לזהות את בית הספר, שהוא הכלי המרכזי של ההוראה בחברה המודרנית, עם הלימוד עצמו, ושזהות זו היא בעייתית. הוא טוען כי התפיסה המקובלת היא כי בית הספר, משמעו לימוד. כלומר, הכלי הפך להיות המטרה עצמה, וזיהוי זה יוצר שתי תופעות שליליות בחברה. האחת היא המונופול של בתי הספר על הלימוד, והשנייה היא התפיסה החברתית שהלימוד הוא תהליך המתרחש כמעט אך ורק בבית הספר.
החברה, טוען איליץ', מאפשרת לבית הספר ליצור קשר בין תנאי הקבלה לבית הספר, למוסדות להשכלה גבוהה ולעבודה, לבין הוראה, ולא בינם לבין הלמידה עצמה, משמע בינם ובין הידע או המיומנות. קישור זה, טוען איליץ', נוגד את החירות ואת החינוך מכיוון שהחברה מכתיבה לפרט את הדרך בה הוא אמור לרכוש מיומנויות וידע.
הביקורת כלפי מערכת החינוך > מונופול על החינוך

איליץ' טוען כי מערכת החינוך המודרנית מתיימרת לתת הזדמנות שווה לכל אדם, אך לדידו, היא אינה מעניקה שוויון הזדמנויות, ואף לוקחת על עצמה את המונופולין להפצתן. לדוגמה, האוניברסיטאות לרוב אינן מקבלות לפתחן אדם שאין בבעלותו תעודת סיום של 12 שנות לימוד. על פי כתביו של איליץ', ייתכן ואם היו נבדקים כישוריו של אדם ללא תלות במוסדות הלימוד בהם למד, היו מגלים כי הוא רכש, באמצעים אחרים, מספיק כישורים וידע כדי ללמוד בהצלחה בחוג מסוים באוניברסיטה. איליץ' טוען שכפי שהחברה רואה לנכון לנתק קבלת משרה מסוימת מפרטים ביוגרפיים כגון דת, גזע ומגדר, כך על החברה גם לנתק בין כישוריו של אדם ובין מסגרת הלימודים שלו. הוא מציע שהחברה תחוקק חוקים האוסרים על אפליה על בסיס לימודים קודמים.
איליץ' טוען כי ההנחה שרוב הלמידה היא תוצאה של הוראה היא מוטעית מיסודה. הוא תומך בהוראה לגבי סוגי למידה מסוימים בנסיבות מסוימות, אך טוען שככלל, רוב בני האדם רוכשים את רוב ידיעותיהם מחוץ לבית הספר. להוראה מגויסת, הוא טוען, יש מקום משמעותי כשאדם מעוניין לרכוש מיומנות ספציפית, בזמן קצר, וששיטת הוראה זו יעילה כשהאדם בוחר ללמוד מיומנות זו מתוך רצון לרכוש אותה, מתוך עניין או מתוך רצון לעסוק בה לפרנסתו. במקרה של למידה ממוקדת הוא לא פוסל אפילו הוראה על ידי שינון.
הביקורת כלפי מערכת החינוך > חוסר השוויון במערכת החינוך

איליץ' גם ביקר את חוסר השוויון שבמערכת החינוך. הוא טוען שבקרב העניים, במדינות המפותחות, מתפתח תסכול מכיוון שאינם יכולים להרשות לעצמם להמשיך מעבר ללימודי החובה, ותמיד יישארו, עקב הסלקציה החברתית, במעמד נמוך יותר, הן פסיכולוגית, הן כלכלית והן מעמדית. במקביל מושרשים בבני האדם דרך בית הספר תפיסות הטוענות כי אדם ללא השכלה גבוהה הוא לרוב פחות מוצלח. תפיסה נוספת שמוטמעת באמצעות בית הספר היא הרעיון כי לכולם יש הזדמנות שווה להשיג השכלה כזו, למרות שלטענתו, לא זו בלבד שלימודים מעבר לשלב מסוים יקרים מידי עבור אנשים רבים, אלא גם שאדם הנמצא במסגרת לימודית לרוב אינו יכול להתפרנס בצורה מספקת. ההכרח להישען על תמיכה כספית חיצונית בתקופת הלימודים מוציא בהכרח שכבות אוכלוסייה נרחבות מן האפשרות להמשיך ללימודים מעבר לשלב מסוים. לכן איליץ' פוסק כי שוויון ההזדמנויות אינו מתקיים בפועל.
איליץ' מנסה להראות, באמצעות דוגמאות רבות, כי הושקע הון רב בחינוך, בתוכניות טיפול ובטיפוח שכבות עניות, אך אף אחד מניסיונות אלה לא אפשר התקדמות אמיתית ברמתן ובהישגיהן. הבעיה, טוען איליץ', נמצאת בעצם קיומו של בית ספר ולא בחוסר במשאבים. גם אם היה נמצא פתרון הולם לכל השכבות העניות כך שתוכלנה להישאר בבית הספר ולהתפתח במסגרתו, עדיין נכונה, לדעתו, הטענה כי עצם קיום בית הספר מגדיר תפיסה חינוכית הרסנית, בקרב כל שכבות האוכלוסייה.
הביקורת כלפי מערכת החינוך > חברה מתולמדת

בית הספר, טוען איליץ', יוצר "חברה מתולמדת". מושג זה הוא מושג מרכזי בתפיסתו של איליץ'. במושג זה באה לידי ביטוי הפאסיביות של החברה. הלומד הוא פסיבי בעוד שהחינוך, באמצעות מוסדות החינוך, הוא האקטיבי. במסגרת כזאת מתולמד האדם (להבדיל מ-'לומד' האדם) לתפוס את עצמו כתלוי בגוף מוסדי, חיצוני לו, תלוי במורים ותלוי במערכת כולה שתאשר לו את הישגיו והתקדמותו, שתייצר לו כלים, מרחב וערכים, שתספק לו את מוצרי חבילות הלימוד, ההשכלה והתעודות שבלעדיהן לא יוכל להמשיך הלאה.
איליץ' יוצא כנגד ג'ון דיואי ורבים אחרים על כך שהם משתמשים בבית הספר כדי לעצב את הילדים והנוער כך שיתאימו בדיוק מושלם לחברה כפי שהמחנכים רואים אותה. הם, לטענתו, רואים שליחות גדולה בלהתאים את הצעירים, ובמיוחד את העניים שבהם, לחברה. הוא טוען כי "בתי הספר נכונו על ההנחה שיש סוד בכל דבר בחיים ושאיכות החיים תלויה בידיעת אותו הסוד, שאפשר להיוודע אל הסודות רק ברצפים סדורים, ושרק המורים יודעים לגלות את הסודות האלה".
הביקורת כלפי מערכת החינוך > הנצחת הקפיטליזם

איליץ' טוען שאין זה משנה מה הם התכנים המועברים בבית הספר - עצם קיומו של בית הספר כפי שהוא, מכתיב לצעירים התמחות ממושמעת להיות הן היצרנים והן הצרכנים של חברה שהאידאולוגיה שלה, על פי השקפתו, היא הגידול הכלכלי: "תחת הולם השפעתו של העיור המוגבר נעשו האנשים למשאב טבעי, שיש לעצבו על ידי בתי הספר ולהזין בו את המכונה התעשייתית". בית הספר, על פי איליץ', הוא כלי שרת בידי החברה הקפיטליסטית במטרה להנציח את המצב הקיים.