stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונטונרוס
לקריאה נוספת

Brown, Jonathan C.: A brief history of Argentina . 2nd edition. Facts on File Inc., 2000
Richard Gillespie: Soldiers of Perón: Argentina's Montoneros ,1982.
Giussani, Pablo: Montoneros: The Arrogant Armed Forces . Buenos Aires: Sudamericana, 2011
Donald C. Hodges: Argentina, 1943–1987: The National Revolution and Resistance, 1988
Paul H. Lewis: Guerrillas and Generals: The Dirty War in Argentina, 2001).
Kenneth F. Johnson: Guerrilla politics in Argentina, 1975
María José Moyano: Argentina's Lost Patrol: Armed Struggle 1969 – 1979, 1995
Bynum E. Weathers, Jr.: Guerrilla warfare in Argentina and Colombia, 1974–1982, 1982
קאמילו טורס
צ'ה גווארה
חואן דומינגו פרון, 1946
גנרל חואן קרלוס אונגאנייה
איזבל פרון, סביבות 1975
גנרל חורחה רפאל וידלה
RFSL

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה 
 מייסדים:  Allan Hellman 
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־75 שנים) 
 www.rfsl.se
 
RFSL (ראשי תיבות של Riksförbundet för sexuellt likaberättigande) הוא ארגון שוודי הפועל למען זכויות להט"ב.
שם הארגון

RFSL הם ראשי תיבות של Riksförbundet för sexuellt likaberättigande; משוודית: האיגוד הארצי לשוויון מיני. לימים, שינה הארגון את שמו ל: Riksförbundet för homosexuellas, bisexuellas, transpersoners och queeras rättigheter; בעברית: האגודה הלאומית לזכויות הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים וקווירים. עם זאת, ראשי התיבות של הארגון נשארו כמו שהם.
היסטוריה

הארגון הוקם בשנת 1950, מה שהופך אותו לאחד הארגונים הוותיקים הוותיקים ביותר בעולם לזכויות אדם. נכון לשנת 2018 היו בארגון כ-7,000 חברים והיו לו 36 משרדים אזוריים הפרוסים ברחבי שוודיה.
אחד מעיסוקיו העיקריים של RFSL היה שדלנות בעד נישואים של בני-זוג מאותו המין בשוודיה, מטרה שהושגה באפריל 2009 לאחר 50 שנה של עבודה ספציפית בנושא זה.
ביולי 2007, RFSL קיבלה מעמד רשמי של ארגון חוץ-ממשלתי בהמועצה הכלכלית חברתית של האומות המאוחדות.
הערות שוליים

↑  "Kort of RFSL" (בשוודית). RFSL. 2018-10-11.
↑  "UN-Beraterstatus für zwei Homogruppen" (בגרמנית). Queer.de. 2007-07-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 137788504   WorldCat (עם VIAF): 137788504 
RFSL במצעד גאווה, סטוקהולם, 2018.
סמינר שמועבר על ידי RFSL בסקונה, שוודיה.
רובר P3

| --- | --- |

Rover P3 דגם "75", שנת 1949
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "רובר P3" (דגמים (60/75)"  "Rover 60"  "Rover 60 P3"  "Rover 75"  "Rover 75 P3"
 יצרן:  רובר (באנגלית: "The Rover Company Limited") (אנ')
 שנות ייצור:  1948–1949
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  Rover 16 (אנ')
 מודל אחריו:  Rover P4 (אנ')
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,400 מ"מ
 רוחב:  1,700 מ"מ
 גובה:  1,600 מ"מ
 משקל:  1,319-1,384 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,794 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,595 סמ"ק (מנוע מסוג "Inline-four engine" (אנ'))  6 צילינדרים, בטור, 2,103 סמ"ק (מנוע מסוג "Straight-six engine" (אנ'))
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  75 מייל (120.7 ק"מ ((דגם מנוע 6 צילינדרים, 2,103 סמ"ק)
רובר P3 (באנגלית: Rover P3, קרוי גם: Rover 75 ,Rover 60) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית רובר, (באנגלית: "The Rover Company Limited") אשר יוצרה בין השנים  1948–1949.
סך הכול יוצרו 9,111 יחידות.
"רובר P3"

4 דלתות (דלתות קדמיות ודלתות אחוריות מוגדרות כ"דלתות התאבדות" (ציר תנועת פתיחת הדלת מנוגד לכיוון הנסיעה)
מנוע קדמי
הנעה אחורית
תאוצה בין 0 - 97 קמ"ש היא 29.4 שניות (מנוע 6 צילינדרים)
מחיר היחידה לדגם "רובר 60" עמד על 1,080 שטרלינג (בבריטניה, בשנת 1948)
מחיר היחידה לדגם "רובר 75" עמד על 1,106 שטרלינג (בבריטניה, בשנת 1948)
תצורות  "רובר P3"

4 דלתות - 6 חלונות צד, (6-light) - סלון
4 דלתות - 4 חלונות צד, (4-light) - ספורט-סלון
מנועי "רובר P3"

1.6 ליטר
2.1 ליטר
תמונות

"רובר P3" דגם "60", סלון, שנת 1948
"רובר P3"
"רובר P3" דגם "60" ספורט-סלון, שנת 1949
"רובר P3" דגם "75" ספורט-סלון
"רובר P3" דגם "75"
"רובר P3" דגם "75", שנת 1948
"רובר P3" דגם "75"
"רובר P3" דגם "75", שנת 1948
"רובר P3" דגם "75", שנת 1948
"רובר P3" דגם "ספורט-סלון", שנת 1949
לוגו "רובר 75"
לוגו "רובר 75"
ראו גם

רובר P5
הערות שוליים

↑  Graham Robson, The Rover Story: A Century of Success, Cambridge, Regno Unito, Patrick Stephens, 1977, ISBN 1-85260-175-2.
↑  "רובר P3" - מפרט classicandperformancecar.com/rover/p3/3461/1948-1949-rover-p3
↑  "רובר P3" lanemotormuseum.org/collection/cars/item/rover-p3-1948
↑  "רובר P3" דגם 75 classicthrottleshop.com/1949-rover-p3-75
אוסטין שירליין

| --- | --- |

Austin Sheerline
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Austin Motor Company (אנ')
 שנות ייצור:  1947 – 1954
 יחידות שיוצרו:  11,617
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  Austin Twenty-Eight
 מודל אחריו:  אוסטין פרינסס
 חברת אם:  British Motor Corporation (אנ') (משנת 1952)
 אורך:  4,864.1 מ"מ (דגם סלון)  5,194 מ"מ (דגם לימוזינה)
 רוחב:  1,854.2 מ"מ
 גובה:  1,701.8 מ"מ
 משקל:  1,880-1,987 ק"ג (דגם סלון)  2,057 ק"ג (דגם לימוזינה)
 בסיס גלגלים:  3,028 מ"מ (דגם סלון)  3,352.8 מ"מ (דגמים: לימוזינה, אמבולנס, רכב לוויות)
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 3,460 סמ"ק (דגם A110)  6 צילינדרים, 3,995 סמ"ק המפיק 125–127 כ"ס ב-4,000 סל"ד (דגם A125)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות (אופציונלי)
 מהירות מרבית:  132 קמ"ש (מנוע 3,995 סמ"ק)
 צריכת דלק:  17.5 ליטר ל-100 ק"מ (דגם 3,995 סמ"ק המפיק 127 כ"ס)
אוסטין שירליין ׁׁׁׁׁ(באנגלית: Austin Sheerline) היא מכונית יוקרה מהודרת בתצורות: מכונית סלון ולימוזינה מתוצרת יצרנית הרכב הבריטית Austin Motor Company (אנ') (שם רשמי: The Austin Motor Company Limited) אשר יוצרה בין השנים 1947 – 1954 בבריטניה.
תצורות

4 דלתות - סלון.
4 דלתות - לימוזינה.
אמבולנס.
רכב לוויות ("Hearse" (אנ')).
דגמים

"אוסטין שירליין A110".
"אוסטין שירליין A125".
"אוסטין שירליין"

קו הייצור של הדגם תוכנן על ידי "אוסטין" במהלך מלחמת העולם השנייה, אך ייצור הדגם לא החל עד שנת 1947 בגלל המחויבות לייצור למאמץ המלחמתי. "אוסטין שירליין" הייתה מכונית מהודרת בסגנון הרולס-רויס או בנטלי אך במחיר נמוך בהרבה.
יוצרו 11,617 יחידות.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
סוג הנעה: הנעה אחורית.
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 19.4 – 20.6 שניות (דגם "A125", מנוע 3,995 סמ"ק).
מחיר היחידה עמד על 1,278 לירה שטרלינג (כולל מיסוי, לדגם A110, בשנת 1947 בבריטניה.
מחיר היחידה עמד על 1,917 לירה שטרלינג (כולל מיסוי, לדגם A125, בשנת 1947 בבריטניה.
תמונות

"אוסטין שירליין", דגם "A125" - לימוזינה
"אוסטין שירליין", דגם "A125"
"אוסטין שירליין", שנת 1949
"אוסטין שירליין", דגם "A125", שנת 1947
"אוסטין שירליין", דגם "A125", שנת 1952
"אוסטין שירליין", דגם "A125" - מבט לתא הנהג
"אוסטין שירליין", דגם "A125", שנת 1950
"אוסטין שירליין", דגם "A125", שנת 1950
"אוסטין שירליין", דגם "A125"
ראו גם

אוסטין פרינסס
הערות שוליים

↑  "אוסטין שירליין" שנת 1949 סלון (מפרט) automobile-catalog.com/make/austin/a110_a125_sheerline/a110_a125_sheerline_saloon/1949
↑  David Culshaw, Peter Horrobin: The Complete Catalogue of British Cars 1895-1975, Veloce Publishing PLC, Dorchester 1997, ISBN 1874105936
↑  דגמי Austin A110/120 - 125/135 austinmemories.com/styled-33/styled-46
↑  Robson, Graham (1987). The Cars of BMC. Motor Racing Publications. ISBN 0-947981-14-4.
↑  "אוסטין שירליין" דגם "A110" - מפרט (שנת 1947) automobile-catalog.com/car/1947/255260/austin_a110_sheerline
↑  "אוסטין שירליין" דגם "A125" classiccarsforsale.co.uk/reviews/classic-austin-reviews-sheerline
↑  "אוסטין שירליין" דגם "A125" independent.co.uk/life-style/motoring/features/austin-a125-sheerline
Deceiver of the Gods

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
About.com: 
Allmusic: 
Exclaim!: 8/10
The Guardian: 
Pitchfork: 5.6/10
Revolver: 
Deceiver of the Gods (מאנגלית: מטעה האלים) הוא האלבום התשיעי של להקת הדת' מטאל המלודי השוודית אמון אמארת'. האלבום יצא לאור ביוני 2013.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אמון אמארת'
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | Deceiver of the Gods  | 4:19 |
| 2. | As Loke Falls  | 4:38 |
| 3. | Father of the Wolf  | 4:19 |
| 4. | Shape Shifter  | 4:02 |
| 5. | Under Siege  | 6:17 |
| 6. | Blood Eagle  | 3:15 |
| 7. | We Shall Destroy  | 4:25 |
| 8. | Hel  | 4:09 |
| 9. | Coming of the Tide  | 4:16 |
| 10. | Warriors of the North  | 8:12 |
| משך כולל: | משך כולל: | 47:52 |
מבצעים

אמון אמארת'
יוהאן הג - שירה
אולאבי מיקונן - גיטרה
יוהאן סדרברג - גיטרה
טד לונדסטרם - גיטרה בס
פרדריק אנדרסון - תופים
הערות שוליים

↑  ביקורת על האלבום באתר About.com
↑  ביקורת על האלבום באתר Allmusic
↑  ביקורת על האלבום באתר !Exclaim
↑  ביקורת על האלבום באתר The Guardian
↑  ביקורת על האלבום באתר Pitchfork
↑  ביקורת על האלבום באתר Revolver
| אמון אמארת' |
| --- | --- | --- |
יהואן הג • אולאבי מיקונן • יוהאן סדרברג • טד לונדסטרם
| אלבומי אולפן | Once Sent from the Golden Hall • The Avenger • The Crusher • Versus the World • Fate of Norns • With Oden on Our Side • Twilight of the Thunder God • Surtur Rising • Deceiver of the Gods • Jomsviking |  |
| מיני אלבומים | Sorrow Throughout the Nine Worlds |  |
| אלבומי הופעה | Wrath of the Norsemen |  |
| אלבומי אוסף | Hymns to the Rising Sun |  |
קטגוריה:אלבומי אמון אמארת' • פורטל:הבי מטאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 732fa5a7-b4ab-4e83-adb0-ab132e6993b5 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אלבומים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בני אלדר

| --- | --- |

בני אלדר עם שירי גולן בהצגה "מרי סטיוארט", 2012
 לידה:  28 באפריל 1980 (בן 44)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
בנימין (בני) דוד אלדר (נולד ב-28 באפריל 1980) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

בין השנים 1999–2002 למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים, לצד ריימונד אמסלם ולנה אטינגר.
קריירה > בתיאטרון

ב-2002, במסגרת הפקה של תלמידי שנה ג' בסטודיו למשחק ניסן נתיב, גילם משרת רב תושייה ב"קומדיית החמורים" מאת פלאוטוס שעיבד יצחק גורמזאנו וביים משה קליף. הצגה זו הופיעה גם בפסטיבל עכו.
ב-2003 שיחק בהצגה "מעשה נורא" שכתב דני הורוביץ וביים טובי דיקמן ועלתה בפסטיבל "small במה" באוניברסיטת תל אביב; ושיחק בהצגה "מעשה רב פנים" (המבוסס על הסיפור "מעשה במלך עניו" המופיע בסיפורי מעשיות משנים קדמוניות מאת רבי נחמן מברסלב) שכתב וביים ברוך ברנר במסגרת תיאטרון המעבדה.
בפסטיבל עכו: ב-2003 שיחק בהצגה "כלום" מאת רוני אלמוג שביים צביקה פישזון והועלתה בפסטיבל עכו ובצוותא. ב-2004 שיחק בהצגה "קידמה" שכתב וביים טובי דיקמן.
בתיאטרון הבימה: ב-2004 גילם את מיכאל בהצגה "חתול רחוב" מאת גורן אגמון שביימה רביד דברה. ב-2005 גילם את יוחאי בהצגה "זמן אמת" מאת יהושע סובול שביימה נולה צ'לטון.
ב-2005 שיחק בהצגה "הדוכסית של אמלפי" מאת ג'ון וובסטר שביים גדי רול בתיאטרון חיפה. ב-2006, במסגרת תיאטרון הזירה הבין-תחומית שיחק בהצגה שעלתה בתיאטרון הקאמרי "דולי סיטי" מאת אורלי קסטל-בלום שעיבד וביים טובי דיקמן. באותה שנה שיחק בהצגה "פרחים לשבת" מאת אביב לוז שביים אלי דור חיים בתיאטרון המדיטק.
ב-2008 שיחק בהצגה "גיימרים" מאת אסף צפור בפסטיבל תיאטרון קצר ה-11 ב"צוותא".
בתיאטרון גשר: ב-2008 שיחק בהצגה "לה פונטיין - היער הקסום" שהייתה פנטזיה פסטורלית לילדים על פי משלי ז'אן דה לה פונטן שביימה מינה יכין.
ב-2013 גילם את רוס בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן בתיאטרון הקאמרי.
קריירה > בתיאטרון > בתיאטרון תמונע

ב-2006 שיחק בהצגה "התיבה" שכתבו וביימו מרינה בלטוב ונתלי שילמן. ב-2009 שיחק בהצגה "המיטב שבאדם" שכתב וביים טובי דיקמן במעבדתרבות דימונה. ב-2011 שיחק בהצגה "אדם גייטס" מאת דיאה לוהר שביימה לילך דקל-אבנרי, ושיחק בהצגה "כלבים" מאת עידו בורשטיין שביים שלמה פלסנר. ב-2012 גילם את מורטימר ודייויסון בהצגה "מרי סטיוארט" מאת פרידריך שילר שעיבד וביים עירא אבנרי. ב-2013 שיחק בהצגה "השחף" מאת צ'כוב שעיבד וביים עירא אבנרי.
קריירה > בתיאטרון > מחול

החל משנת 2004 השתתף במופע המחול "אויסטר" של להקת המחול ענבל פינטו ואבשלום פולק, שהופיע גם הוא במרכז סוזן דלל וברחבי העולם.
ב-2011 השתתף במופע שעלה במרכז סוזן דלל "עם כתוביות" של להקת המחול רונית זיו.
קריירה > בטלוויזיה ובקולנוע

ב-2003 גילם את ישראל (שרולי) רוטנברג בטלנובלה החסידית "החצר" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ התכלת (ובשידורים חוזרים בערוץ 10). באותה שנה גילם סטודנט לתסריטאות בסרט הקולנוע שכתב וביים איתן גרין "חלומו של הנרי".
ב-2004 שיחק בסרט "הייתה לי ילדות מאושרת" שכתב וביים אורי סיון במסגרת הפרויקט "סרטים מכאן" של הוט.
ב-2005 גילם את דניאל בסרט "ילדים טובים" שכתב וביים יאיר הוכנר. בין השנים
ב-2007 שיחק תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "המקום" שביים אבי כהן ושודרה בערוץ 10, וגילם את יריבי בסדרת הטלוויזיה "פרשת השבוע" שביים רני בלייר ושודרה בהוט 3.
ב-2010 גילם את אפס-אפס בסרט "התגנבות יחידים" שביים דובר קוסאשווילי ע"פ ספרו של יהושע קנז.
ב-2011 גילם את נתן פילר בסדרת הטלוויזיה הבריטית "The Promise" שכתב וביים פטר קוסמינסקי ושודרה באנגליה.
ב-2012 שיחק בסרט "הבן האחר" ("Le fils de l'autre") של הבמאית הצרפתייה לוריין לוי.
ב-2015 השתתף בסדרה "אטלנטיקה" בדמותו של גיטריסט הלהקה.
ב-2016 השתתף בעונה השנייה של פצועים בראש.
קריירה > דיבוב

ב-2007 דיבב דמויות שונות בסדרת האנימה "פוקימון"; השתתף בדיבוב הסדרות "שאולין ווזאנג" ו"בובובו-בו בו-בובו" ודיבב את בלור, ווילי, סטאר-סקרים וקראניקס בסרט "רובוטריקים (סרט)". ב-2008 דיבב את אולטרה מגנוס, הקשת הרגזן, פורטר ס. פאוול ושוק-ווייב בסדרת האנימציה "רובוטריקים אנימייטד".
חיים פרטיים

מתגורר בתל אביב. בין השנים 2002–2007 היה בזוגיות עם לוסי דובינצ'יק.
הערות שוליים

↑  מיכאל הנדלזלץ, אני אחזור לזמן השקר, באתר הארץ, 1 ביוני 2005
↑  מיכאל הנדלזלץ, טעות, כמו שראיתי לא אחת בתיאטרון, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2005
ציפי שוחט, הדוכסית של אמלפי, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2005
↑  מערכת עכבר העיר, מי תהיה הצגת השנה לילדים?, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2007
↑  נתי אורנן, עכבר העיר תל אביב, פליטי הריאליטי מגיעים לתיאטרון, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2008
↑  רונית רוקאס, הצגה לשבת: משלי לה פונטיין בתיאטרון גשר, באתר הארץ, 20 בפברואר 2008
↑   מיכאל הנדלזלץ, "מקבת": כוח, מין ומוות על הבמה, באתר הארץ, 16 ביולי 2013
 מיכאל הנדלזלץ, "מקבת": חזיון דמים מרהיב, באתר הארץ, 12 ביולי 2013
↑  מיכל בעדני, עכבר העיר, לוסי דובינצ'יק מגלה סודות, באתר הארץ, 1 במרץ 2007
↑  מיכאל הנדלזלץ, "מרי סטיוארט": להיכנס לנעליים גדולות, באתר הארץ, 22 במאי 2012
↑   מיכאל הנדלזלץ, "השחף": צורת היצירה, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2013
↑  מערכת עכבר העיר, מופע המחול "אויסטר" למסע הופעות בצרפת, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2006
↑  גיורא יהלום, ‏גשר צר מאוד, באתר גלובס, 26 באוגוסט 2003
↑  אורי קליין, בקרוב יתחילו החיים, באתר הארץ, 18 בפברואר 2004
↑  הגר בוחבוט, עכבר העיר, אטלנטיקה: רקוויאם לרוקנרול ירושלמי, באתר הארץ, 7 ביולי 2015
אמיל יונסון

אמיל יונסון (באיסלנדית: Emil Jónsson;‏ 27 באוקטובר 1902 – 30 בנובמבר 1986) היה ראש ממשלת איסלנד מדצמבר 1958 ועד נובמבר 1959. קודם לכן הוא שימש בתפקיד שר הדייג והרווחה. הוא היה מנהיג המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של איסלנד בין השנים 1956 – 1968 וחבר האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) משנת 1934 ועד 1971.
חייו

אמיל יונסון נולד בעיר הפנרפיירדיר ליון יונסון ולזיגבורג זיגורדרדוטיר. ב-1919 הוא סיים את לימודי התואר השני שלו וב-1925 את לימודי ההנדסה בקופנהגן.
בין השנים 1925 – 1926 שימש יונסון כעוזר מהנדס בעיר אודנסה שבדנמרק. לאחר מכן ועד 1930 היה מהנדס העיר בעיר הולדתו. ב-1926 ייסד בעירו בית ספר תעשייתי והיה מנהלו עד 1944. בשנים 1930 ועד 1962 היה חבר במועצת העיר ומ-1930 ועד 1937 כיהן כראש העיר. בין השנים 1937 – 1944 כיהן כשר הדיג. לאחר מכן ועד 1949 שימש כשר התחבורה כשב-1947 קיבל על עצמו גם את תפקיד שר המסחר. ב-1949 הוא מונה לתפקיד שר החוץ, תפקיד בו שימש עד 1956. לאחר מכן שימש בתפקיד ניהולי בבנק האיסלנדי Landsbankinn. ב-23 בדצמבר 1958 נבחר לתפקיד ראש ממשלת איסלנד ובמקביל כיהן גם כשר הדיג והתחבורה. ב-19 בנובמבר 1959 סיים את תפקידו כראש הממשלה לאחר שמפלגתו נוצחה בבחירות על ידי מפלגת העצמאות בראשותו של אולאפור תורס שירש אותו בתפקידו והוא עצמו לא נבחר לפרלמנט. בממשלתו של תורס כיהן יונסון כשר הדיג והרווחה עד 1965, אז מונה לתפקיד שר החוץ, תפקיד בו הוא שימש עד 1971.
הערות שוליים

↑  ראש ממשלת איסלנד לא נבחר לפרלמנט, למרחב, 1 ביולי 1959
| ראשי ממשלת איסלנד |
| --- | --- | --- |
| השר לענייני איסלנד | הנס הפסטין • ביורן יונסון • כריסטיאן יונסון • הנס הפסטין • זיגרדור אגרז • איינר ארנורסון |  |
| ממלכת איסלנד | יון מגנוססון • זיגרדור אגרז • יון מגנוססון • מגנוס גודמונדסון (בפועל) • יון תורלקסון • טריגווי תורהלסון • אאוסגייר אאוסגיירסון • הרמן יונסון • אולאפור תורס • ביורן תורדרסון |  |
| רפובליקת איסלנד | אולאפור תורס • סטפן יוהאן סטפנסון • אולאפור תורס • סטיינגרימור סטיינתורסון • אולאפור תורס • הרמן יונסון • אמיל יונסון • אולאפור תורס • ביארני בנדיקטסון (13) (בפועל) • אולאפור תורס • ביארני בנדיקטסון (13) • יוהאן הפסטין • אולאפור יוהאנסון • גייר הלגרימסון • אולאפור יוהאנסון • בנדיקט גרונדל • גונאר תורודסן • סטינגרימור הרמנסון • ת'ורסטיין פאלסון • סטינגרימור הרמנסון • דוד אודסון • הלדור אסגרימסון • גייר הארדה • יוהנה סיגורדרדוטיר • סיגמונדור דויד גונלאוגסון • סיגורדור אינגי יוהנסון • ביארני בנדיקטסון (27) • קתרין יקובסדוטיר • ביארני בנדיקטסון (27) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 41149196534074792416   WorldCat (עם VIAF): 41149196534074792416
אסאפקה לאפי

אסאפקה לאפי (בפינית: Esapekka Lappi, נולד ב-17 בינואר 1991) הוא נהג מרוצי ראלי פיני המתחרה עבור קבוצת טויוטה באליפות העולם בראלי. בעבר זכה באליפות פינלנד בראלי (2012), אליפות אירופה בראלי (2014) ואליפות קטגוריית WRC2 ‏ (2016).
קריירת מרוצים > 2012–2016: סקודה

לאפי ניצח את אליפות פינלנד בראלי בשנת 2012, לאחר שניצח את כל שבעת המרוצים בעונה, כשהוא נוהג בפורד פיאסטה S2000. באוקטובר אותה שנה חתם בקבוצת סקודה מוטורספורט, וניצח עבורה את ראלי פולין, מרוץ שהתקיים במסגרת אליפות אירופה בראלי.
בשנת 2013 התחרה באופן מלא באליפות אסיה-פסיפיק בראלי עם קבוצת MRF, ובמקביל השתתף במספר מרוצים במסגרת אליפות אירופה וקטגורית WRC2 עם קבוצת סקודה מוטורספורט. באליפות האסייתית ניצח שלושה מתוך שישה מרוצים, וסיים את העונה במקום השני אחרי גארוב גיל, בן קבוצתו. באליפות אירופה לקח חלק בשלושה מרוצים, וניצח את האחרון שבהם, ראלי שווייץ. בסיום העונה דורג במקום החמישי. לאפי השתתף גם בשלושה מרוצים במסגרת קטגוריית ה-WRC2, וניצח את ראלי פורטוגל. הניצחון הקנה לו נקודה ראשונה באליפות העולם בראלי לאחר שסיים במקום העשירי בדירוג הכולל.
בשנת 2014 זכה באליפות אירופה לאחר שניצח שלושה מרוצים, ראלי לטביה, צפון אירלנד ושווייץ. בשנת 2015 הוחלף דגם הסקודה פאביה בו התחרה לדגם ה-R5 עימו התחרה ב-WRC2. הוא ניצח שני מרוצים (פולין ופינלנד), סיים פעמיים במקום השני (פורטוגל וצרפת) ובסיום העונה דורג במקום השלישי בקטגוריה. ארבעה ניצחונות בעונת 2016 העניקו לו את תואר האליפות.
קריירת מרוצים > 2017–2018: טויוטה

טויוטה חזרה לפעילות באליפות העולם בראלי בשנת 2017 לאחר היעדרות של 18 שנים. לאפי הצטרף לקבוצה לצידם של יארי-מאטי לאטוולה ויוהו האנינן. בעונת הבכורה של הקבוצה התחרה באופן חלקי החל מהמחצית השנייה של העונה. בראלי פינלנד, המרוץ הרביעי בו השתתף, השיג את ניצחון הבכורה בסבב. בעונתו השנייה בקבוצה הגיע לפודיום בשלושה מרוצים וסיים את העונה במקום החמישי.
קריירת מרוצים > 2019: סיטרואן

באוקטובר 2018 הודיע לאפי על עזיבת קבוצת טויוטה ומעבר לקבוצת סיטרואן לצידו של סבסטיאן אוז'ייה, ששב לקחת חלק באליפות. במהלך העונה צבר שלושה פודיומים, אך נאלץ גם לפרוש ארבע פעמים. את העונה סיים במקום העשירי. בסיום העונה הודיעה סיטרואן על פרישה מהאליפות ולאפי נאלץ לחפש קבוצה חדשה
קריירת מרוצים > 2020: אם ספורט

בינואר 2020 הצטרף לאפי לקבוצת אם ספורט לצד טימו סויננן וגוס גרינסמית'.
הערות שוליים

↑  Lappi claims title with Australia win, WRC, 20 November 2016
↑  Incoming Toyota launches 2017 Yaris WRC, signs Latvala and Lappi, Autosport, 13 December 2016
↑  WRC rookie Esapekka Lappi wins Rally Finland for Toyota, Autosport, 30 July 2017
↑  Lappi to partner five-time WRC champion Ogier at Citroen in 2019, Autosport, 17 October 2018
↑  Citroen WRC exile Lappi joins M-Sport alongside Suninen and Greensmith, Autosport, 2 January 2020
ביוב

התקנת צינור ביוב מ-PVC באונטריו, קנדה
מכלית לשאיבת מי ביוב. משמשת בעיקר לטיפול בסתימות עקב עומס יתר, או, כבמקרה זה, לצורך שיפוץ המערכת באתר בנייה
ביוב הוא מערכת צינורות תת-קרקעיים, אשר מיועדת לנקז את השפכים העירוניים, ולהוביל אותם למקום שבו לא יהוו מטרד, בעיקר למכון טיהור שפכים. לעיתים מובילה מערכת הביוב את השפכים לים או לערוץ נחל, פעולה שגורמת לזיהום מים חמור ביותר ולכן מנסים להימנע ממנה.
הביוב הוא מערכת תשתית חשובה בכל יישוב, והקמתה ותחזוקתה מבוצעות על ידי הרשות המקומית.
מערכות ביוב בערים גדולות כמו פריז מאפשרות כניסת אדם לתוכן. בפריז נמצא מוזיאון הביוב (לז אגו), המאפשר כניסת תיירים אל התעלות.
היסטוריה

מערכות הביוב התת-קרקעיות המוקדמות ביותר שנחשפו על ידי ארכאולוגים היו המערכות של הערים מואנג'ודארו והאראפה בתרבות עמק האינדוס.
ברומא העתיקה, קלואקה מקסימה היא מערכת ביוב מתוחכמת מאוד ונחשבת פלא הנדסי. מערכת זו נשפכת אל נהר הטיבר.
באירופה של ימי הביניים השתמשו בערים בנתיבי מים על מנת לאסוף מים משומשים. אלו כוסו עם הזמן ותפקדו כמערכות ביוב. נהר פליט בלונדון הוא דוגמה למערכת זו. בפריז קיימת מערכת ביוב מהמאה ה-19 אשר מרוצפת ומחופה בלבנים.
בורות ספיגה

בור ספיגה הוא בור הנכרה באדמה ומשמש לקליטת שפכים לשם סילוקם בדרך של חלחול לקרקע. הבור נמצא בשימוש ביתי או תעשייתי. בעבר היה נהוג שבחצר כל בית נכרה בור ספיגה שאליו הוזרם הביוב ועל מנת למנוע זיהומים וריחות רעים, נהוג היה לכסותו מדי פעם בסיד כבוי.
סילוק השפכים בצורה זו גורמת למפגעים סביבתיים רבים:
חלחול השפכים לקרקע גורם לזיהום של הקרקע ומי תהום.
לאחר מספר שנים הבור יכול להיסתם ויש צורך בריקונו על ידי ביובית (רכב המיועד לסילוק השפכים שהצטברו בבור הספיגה). השפכים שנאספו מסולקים לעיתים קרובות על ידי הביובית לשדה או ואדי קרוב. צורת פינוי זו גורמת לבעיות אסתטיות ותברואתיות וכן לעיתים לזיהום מים.
צורת סילוק זו אינה מאפשרת השבת המים לניצול חוזר בהשקיה חקלאית.
בגלל בעיות וסיבוכים אלו בבורות הספיגה הוציא המשרד להגנת הסביבה ב-1992 תקנות אשר ימנעו את זיהום המים, ולפיהן:
נאסר על הקמת בור ספיגה בבניה חדשה.
במקומות אשר היה שימוש בבורות הספיגה נאלצו להתחבר למערכת הביוב הראשית של האזור או (במקרה ואין מערכת ביוב ראשית) היה צורך לטפל בשפכים (בבור רקב) לפני סילוקם לבור הסופג.
במקרים מיוחדים ניתן להמשיך ולהשתמש בבורות אלו, אך רק לאחר קבלת אישור ממשרד לאיכות הסביבה, הניתן רק כאשר יש טיפול יסודי ומקסימלי בשפכים לפני סילוקם.
שימושים נוספים

הביוב הוא גם מערכת שמשרתת את האחראים על בריאות הציבור לגילוי מחלות, חיידקים ווירוסים שיוצאים ממערכת העיכול ומגיעים לביוב יכולים להתגלות ובכך לאתר אם יש אזורים בהם יש אנשים נשאי מחלות. בשיטה זו לא צריך לבדוק את כל האוכלוסייה, אלא רק אנשים שנמצאים באזורים בהם הבדיקות היו חיוביות.
הביוב בעיני האמנות

מערכות הביוב עברו תהליך של רומנטיזציה עם השנים ובספרות, בקולנוע וטלוויזיה החלו לשגשג דימויים של הביוב כמבוך של העידן התעשייתי והעידן המודרני. חלק מדימויים אלו נבעו ממציאות מסוימת שבה הביוב שימש לעיתים כמקום מחבוא וכנתיבי מילוט של נלעגים או נרדפים. כך למשל במהלך מרד גטו ורשה השתמשו חלק מהלוחמים היהודים במערכות הביוב על מנת לברוח מן הגטו.
בספרות, בקולנוע ובאמנויות האחרות קיימים הדימויים של הנלעגים או המוזרים החיים בצל הביבים. דוגמאות מפורסמות לכך הם ספריו של סטיבן קינג, "זה", ו"חומות של תקווה" (שעל-פיו נעשה גם סרט בעל שם זהה). הפינגווין, אויבו של באטמן, גדל בביוב (כמתואר בסרט באטמן חוזר), סדרת הקומיקס וסרטי הקולנוע צבי הנינג'ה והסרט מימיק. מערכות הביוב של פריז מככבות בספר פנטום האופרה מאת גסטון לרו כמו גם בעלובי החיים מאת ויקטור הוגו. בספר (ייתכן גם שציורי הכלא של פיראנצי הושפעו מהקלואקה מקסימה. אגדות אורבניות צמחו לגבי היצורים הקיימים בביבי הערים. כך למשל צמחה אגדת תמסחי הביבים של ניו יורק.
הביוב בישראל

ראשית צינורות הביוב בישראל נבנו בערים הגדולות במהלך שנות העשרים על ידי השלטון המנדטורי ובתכנונם. במטרה להרחיק את הביוב עד כמה שאפשר ממוקדי אוכלוסייה, כדי למנוע מחלות. בתל אביב וסביבתה, לאור הגידול הרב באוכלוסייה, הצינורות שהוקמו עד קום המדינה היו צינורות פרטיים, שהזרימו את הביוב או לחוף הים וגרמו לזיהומו ואיסור הרחצה בו, או לנהר הירקון, שהזרים בעיקר ביוב תעשייתי וביתי שהגיע ממושבות אחרות כמו פתח תקווה ורמת גן. בתקופת קום המדינה הוקמו מספר צינורות ביוב ביוזמה עירונית וממשלתית שהזרימו במספר צינורות גדולים אל הים התיכון והביא לזיהומו, ולאיסור הרחצה בו. הדבר נמשך עד שהוקם השפד"ן בשנת 1972. כיום[דרושה הבהרה] תושבי ישראל מייצרים מדי שנה כ-490 מיליון מטר מעוקב של ביוב.
בדו"ח שהוציא מבקר המדינה בשנת 1991 הוא מנה שורה ארוכה של מחדלים בטיפול בביוב בישראל:
היעדר תוכנית אב ומדיניות כוללת לביוב.
היעדר גוף יעיל ובעל סמכויות לתאום הקמת מתקני ביוב חדשים.
חוסר המעש של ועדת המנכ"לים לענייני ביוב.
פיגור בפיתוח מערכות לטיפול בשפכים.
אי-קביעה של רמת טיהור מחייבת.
היעדר מאגר נתונים ארצי בנושא ביוב.
פעולות רבות ננקטו כדי לצמצם את הזיהום הנגרם מהשפכים העירוניים:
חוסלו רוב בורות הספיגה, ומערכות הביוב הביתיות חוברו למערכת ביוב מוסדרת ותחת פיקוח.
הוקמו מכונים לטיהור שפכים בחלק מהיישובים והרשויות, אשר פועלים להקטנה של רמת הזיהום הביולוגי ולהרחקת המוצקים המרחפים בשפכים.
חלק ניכר מהשפכים (כ-290 מיליון קוב בשנה) מטופלים עד לאיכות המאפשרת השקיה חקלאית. השפד"ן לדוגמה ממחזר כ-9% ממי הביוב והופך אותם למי השקיה.
בעקרון, האחריות לטיפול בביוב נמצאת בידי הרשות המקומית, אך לאור חומרת הבעיות שנוצרו הוקם בשנת 1993 גוף ארצי לתיאום ופעולה בנושא – המנהלה הארצית לביוב, אשר מרביתו נמצאת כיום תחת אחריותו של משרד התשתיות הלאומיות.
ראו גם

שפד"ן
טיהור שפכים
מערכת הביוב של לונדון
הסירחון הגדול