stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דונלד השלישי, מלך סקוטלנד
קורות חיים

דונלד היה בנו השני של המלך דאנקן הראשון. לא ידועים מעשיו של דונלד במהלך שלטונו של אחיו הבכור, מלקולם השלישי. ידוע כי אדוארד, בנו הבכור של מלקולם (מרעייתו השנייה, מרגרט מווסקס), היה יורש העצר של מלקולם ולא דונלד. בעקבות מותם של מלקולם השלישי ואדוארד בקרב אלנוויק בנורת'מבריה בשנת 1093, וזמן קצר לאחר נפטרה גם המלכה הרעייה מרגרט.
על פי כתביו של ג'ון מפרדון, בעקבות מות המלכה פלש דונלד לסקוטלנד בראש כוחות צבא וצר על אדינבורו בה שהו בניו האחרים של מלקולם, ולאחר שכבש את העיר גירש את בניו של מלקולם לממלכת אנגליה. תעוד אנגלי מאותה תקופה מציין כי דונלד נבחר למלך סקוטלנד לאחר מותו של מלקולם השלישי.
במאי 1094, דאנקן, אחיינו של דונלד, בנו של מלקולם השלישי מרעייתו הראשונה אינגיביורג פינסדוטר פלש בראש צבא אנגלי ונורת'מברי לסקוטלנד (בסיועו של אחיו למחצה אדמונד ואבי אשתו גוספטריק, רוזן נורת'מבריה). בעקבות הפלישה המוצלחת הומלך דאנקן על כס המלוכה כ"דאנקן השני", אולם מאוחר יותר באותה שנה מרדו הסקוטים בדאנקן, והוא נהרג ב-12 בנובמבר 1094.
לאחר מותו של דאנקן שב דונלד למלוך בסקוטלנד. בהיותו בן כ-60, ומאחר שלא היו לו צאצאים, בחר דונלד את אדמונד כיורשו, אולם לאחר מותו נאבקו אדמונד ואדגר בנו של מלקולם השלישי על הכתר, ואדגר זכה בכתר בסיועו של ויליאם השני, מלך אנגליה.
נסיבות מותו של דונלד אינן ברורות. ויליאם ממאלמסברי מתאר כי דונלד נרצח על ידי דייוויד, לימים מלך סקוטלנד או ביוזמת ויליאם השני. דברי ימי טיגרנאך מציינים כי עיניו של דונלד נעקרו על ידי אחיו, ואילו ג'ון מפרדון מציין שדונלד נכלא על ידי אדגר לאחר שעיוורו אותו.
לפי חלק מהמקורות נקבר דונלד במנזר דנפרמליין ובקתדרלת דנקלד אולם אין מחלוקת שגופתו הועברה מאוחר יותר לאיונה.
לדונלד לא היו בנים, אולם נולדו לו שתי בנות.
דונלד השלישי בספרות

דמותו של דונלד מוזכרת (אזכור קצר) בדמותו של "דונלביין" במחזה מקבת' מאת ויליאם שייקספיר.
הערות שוליים

↑  Gothic kings of Britain: the lives of 31 medieval rulers, 1016-1399
 By Philip J. Potter עמוד 124
| מלכי סקוטלנד בית אלפין ← בית דאנקלד ← בית מוריי ← בית דאנקלד ← בית באליול |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  דאנקן הראשון  |  מלקולם השלישי  |  דונלד השלישי  |  דאנקן השני  |  דונלד השלישי  |  אדגר  |  |  |  |  |
|  1034–1040  |  1058–1093  |  1093–1094  |  1094–1094  |  1094–1097  |  1097–1107  |  |  |  |  |
|  אלכסנדר הראשון  |  דייוויד הראשון  |  מלקולם הרביעי  |  ויליאם הראשון  |  אלכסנדר השני  |  אלכסנדר השלישי  |  |  |  |  |
|  1107–1124  |  1124–1153  |  1153–1165  |  1165–1214  |  1214–1249  |  1249–1286  |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1023178885  VIAF: 316739279   WorldCat (עם VIAF): 316739279
הגירה יוצאת

כרזה יפנית אשר נועדה לקדם הגירה יוצאת לאמריקה הדרומית
המונח הגירה יוצאת (Emigration) מתייחס לתנועה של אוכלוסייה החוצה מהמדינה בה יש לאנשים תושבות ו/או המדינה בה הם גרים, מתוך הכוונה להתיישב במדינה אחרת ולעזוב את מדינת המוצא לצמיתות.
ישנם סיבות שונות שדוחפים או מפתים אנשים להגר למדינות אחרות. לעיתים ההגירה היוצאת עשויה לנבוע מרצון לברוח מנסיבות שליליות כמו מחסור בקרקע או במקומות עבודה, או בשל יחס לא הוגן. אנשים רבים עשויים להתעניין במיוחד בהזדמנויות אשר זמינות במדינות אחרות. בריחה מתנאים מעיקים, ההפיכה לפליט, ובקשת מקלט על מנת לקבל מעמד של פליט במדינה זרה עשויים לעיתים רבות להוביל לכך שאדם נשאר לצמיתות במדינה אליה הוא היגר.
הגירה יוצאת יכולה גם להתייחס למקרים בהם קבוצות אוכלוסייה נאלצו לנטוש את מדינת מולדתם, לדוגמה במסגרת טרנספר כפוי או איום בדבר טיהור אתני. פליטים ומבקשי מקלט מהסוג הזה נאלצים לרוב להתמודד עם מכשולים רבים על מנת להשתלב במסגרות החדשות.
היסטוריה

הגירה אנושית היא תופעה מתמשכת שקיימת לכל אורך ההיסטוריה האנושית. ההגירה גדלה במיוחד במהלך עידן התגליות. במהלך מאה ה-15, ובמיוחד בעקבות גילוי אמריקה, חלה עלייה ניכרת בהגירה מאירופה לעולם החדש. במסגרת הקולוניזציה של אמריקה, אוסטרליה, אוקיאניה, וחלקים מאפריקה במאות הבאות אירופאים רבים היגרו לאותם האזורים. במקביל, סחר העבדים האטלנטי הגיע לשיאו במאה ה-18, ובמסגרתו בוצעה הגירה כפויה של עבדים מאפריקה אשר הייתה בעל השפעה עצומה על התרבות, החברה והכלכלה של מדינות רבות.
לאורך המאה ה-19 והמאה ה-20 בעיקר משפחות אירופאיות ממעמד הפועלים והמעמד הנמוך חיפשו הזדמנויות חדשות באמריקה הצפונית, אמריקה הדרומית ובאוסטרליה. במחצית הראשונה של המאה ה-20 הייתה הגירה גדולה במיוחד לאמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית, בעוד שבאסיה מהגרים סינים רבים עברו למדינות דרום מזרח אסיה. אירועים בולטים נוספים במאה ה-20, כולל חלוקת הודו, מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, השואה והגירושים ההמוניים שבוצעו בברית המועצות(אנ'), הביאו לשינויים מהותיים בדפוסי ההגירה ברחבי העולם.
המניעים העיקריים שמשפיעים על ההגירה היוצאת > המניעים שדוחפים

תנאי חיים ירודים או צפיפות אוכלוסין גבוהה
היעדר הזדמנויות תעסוקה או הזדמנויות ליזמות
אין אפשרות ללמוד
איום במעצר או בעונש
רדיפה או חוסר סובלנות על בסיס גזע, דת, מין או נטייה מינית
שחיתות פוליטית, אין שקיפות ממשלתית או שאין חופש ביטוי
חוסר יכולת למצוא בן/בת זוג לנישואין
אין חופש דת, ואסור שלא להשתייך לשום קבוצה דתית
מחסור או צנע
גיוס חובה לצבא, מלחמה מתמשכת או בשל פיגועי טרור
גירוש בכפייה
מיתון או קריסה כלכלית
רעב המוני או בצורת
בשל מלחמת תרבות בין קבוצות שונות באוכלוסיית המדינה
המניעים העיקריים שמשפיעים על ההגירה היוצאת > המניעים שמפתים

איכות חיים גבוהה יותר, צמיחה כלכלית או יוקר מחיה נמוך יותר
האפשרות להצטרף לקרובי משפחה או קהילה של מהגרים מאותה מדינת המוצא
האפשרות להתעשר באופן מהיר יותר
יותר הזדמנויות עבודה או הבטחה לשכר גבוה יותר
שגשוג גבוה יותר
אפשרויות לימוד מוצלחות יותר (כולל אוניברסיטאות למבוגרים והאפשרות של K-12 לילדים)
כאשר אחרים מוכנים לשלם את עלות הנסיעה (לדוגמה כאשר קרובי משפחה מציעים זאת)
לקיחת חלק בהקמה של אומה חדשה
לקיחת חלק בהקמה של קהילה תרבותית או דתית ספציפית
חופש פוליטי
הזדמנויות תרבותיות
הזדמנויות רבות יותר למצוא בן או בת זוג
אקלים נוח יותר
קל יותר לבקר במדינות השכנות
מיסים נמוכים יותר
סטטיסטיקות

בעוד שהגירה נכנסת מתועדת היטב בכל העולם, במדינות רבות יש מעט תיעוד לגבי האוכלוסייה שעזבה את המדינה באופן זמני או קבוע. משום כך הערכות לגבי הגירה יוצאת לעיתים רבות חייבות להסתמך על מקורות משניים כמו רישומים של הגירה נכנסת במדינות אליהם אותם האנשים היגרו, או רישומים מסוכנויות אחרות.
בארמניה, למשל, כמות האנשים שהגירו החוצה מארמניה מחושבת על ידי ספירת כל האנשים שמגיעים או עוזבים את המדינה באמצעות מטוסים, רכבות, או אמצעי תחבורה אחרים. במקרה של ארמניה ההערכה היא שבסביבות 1.5% מאוכלוסיית המדינה עוזב את ארמניה מדי שנה. למעשה, זו אחת המדינות בהן ההגירה היוצאת הפכה לחלק מרכזי בתרבות הארמנית מאז המאה ה-20. לדוגמה, בין 1990 ל-2005 עזבו את המדינה בסביבות 700,000 עד 1,300,000 ארמנים. הכמות הגדולה של המהגרים הארמנים היא תגובה ישירה לקשיים הסוציו-פוליטיים והקשיים הכלכליים במדינה. היעדים העיקריים של המהגרים הארמנים הם רוסיה, צרפת וארצות הברית.
הטלת הגבלות על הגירה יוצאת

ישנן מדינות שמגבילות את היכולת של אזרחיהן להגר למדינות אחרות. לאחר שנת 1668 הקיסר הסיני של שושלת צ'ינג אסר על הגירה יוצאת של סינים מהקבוצה האתנית האן למנצ'וריה. בשנת 1681 הורה הקיסר על בניית מחסום מיוחד כאשר על הסינים נאסר לעבור אותו לתוך טריטוריות בשליטה מנצ'ורית או מונגולית.
רפובליקות ברית המועצות החלו ליישם גם הגבלות מהסוג הזה החל משנת 1918. באזורים רבים החוקים וההגבולות ברפובליקות של ברית המועצות החמירו עם השנים עד כדי כך שאפילו הגירה בלתי חוקית הייתה כמעט בלתי אפשרית עד 1928. על מנת לעשות זאת הרשויות החלו לעשות ביקורת דרכונים באזורים שונים בתוך המדינה, והתושבים קיבלו אישורי פרופיסקה ("מקום מגורים") בה הוגדרה רק עיר אחת.
ב-1945, לאחר מלחמת העולם השנייה, ברית המועצות כבשה מספר מדינות במרכז אירופה, כאשר רוב האוכלוסייה שהתגוררו באותם המדינות חתרו לעצמאות ורצו שהסובייטים יעזבו. בשל כך, מסוף מלחמת העולם השנייה ועד תחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 מעל ל-15 מיליון אנשים היגרו ממדינות מזרח אירופה אשר היו תחת שליטה סובייטית למדינות הגוש המערבי. בתחילת שנות ה-50 רוב מדינות הגוש המזרחי בחרו ליישם את המדינות הסובייטית על מנת למנוע הגירה יוצאת. ההגבלות שהוטלו במדינות הגוש המזרחי עצרו את רוב ההגירה יוצאת ממדינות הגוש המזרחי למדינות הגוש המערבי, כאשר רק 13.3 מיליון אנשים היגרו מערבה בין השנים 1950 ל-1990. עם זאת, מאות אלפי תושבי גרמניה המזרחית היגרו מדי שנה לגרמניה המערבית דרך "פרצה" בגבול שבין מזרח למערב ברלין. ההגירה היוצאת הוביל ל"בריחת מוחות" מאסיבית מגרמניה המזרחית לגרמניה המערבית של אנשי מקצוע משכילים צעירים, כאשר עד 1961 קרוב ל-20% מאוכלוסיית גרמניה המזרחית היגרה לגרמניה המערבית. בעקבות כך ב-1961 הקימה גרמניה המזרחית מחסום תיל אשר בהמשך הוסב לחלק מורחב של חומת ברלין אשר גרם לסגירה של הפרצה. ב-1989 נפלה חומת ברלין, ולאחר מכן אירע האיחוד של גרמניה המזרחית וגרמניה המערבית ושנתיים לאחר מכן התפרקה ברית המועצות.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 סין, מונגוליה וקוריאה הצפונית בחרו גם ליישם מדיניות הדומה למדינות הסובייטית על מנת למנוע הגירה יוצאת. קוריאה הצפונית ממשיכה עד היום למנוע הגירה יוצאת, ויש לה את אחד מאיסורי ההגירה המחמירים ביותר בעולם כיום, למרות שלאורך השנים חלק מאוכלוסיית קוריאה הצפונית הצליחה להגר באופן בלתי חוקי לסין. מדינות נוספות בעת המודרנית אשר הגבילו באופן מהותי, בזמן זה או אחר, את ההגירה היוצאת כוללות את אנגולה, מצרים, אתיופיה, מוזמביק, סומליה, אפגניסטן, בורמה, קמפוצ'יאה הדמוקרטית, לאוס, צפון וייטנאם, עיראק, דרום תימן, וקובה.
ראו גם

הגירה נכנסת
הגירת יהודים מגרמניה הנאצית ומאירופה הכבושה בידי הגרמנים
ירידה מארץ ישראל
תושב זר
בריחת מוחות
נדידת עמים
ארגון ההגירה הבין-לאומי
טרנספר
פליט
מחסום הפרדה
שנאת זרים
הערות שוליים

↑  "emigrate". Miriam-Webster Dictionary. ארכיון מ-2017-08-18.
↑  "Emigration". Oxford Dictionary. אורכב מ-המקור ב-2014-11-29.
↑  Szkudlarek, Betina; Nardon, Luciara; Osland, Joyce S.; Adler, Nancy J.; Lee, Eun Su (באוגוסט 2021). "When Context Matters: What Happens to International Theory When Researchers Study Refugees". Academy of Management Perspectives (באנגלית). 35 (3): 461–484. doi:10.5465/amp.2018.0150. ISSN 1558-9080. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Lee, Eun Su; Szkudlarek, Betina; Nguyen, Duc Cuong; Nardon, Luciara (באפריל 2020). "Unveiling the Canvas Ceiling : A Multidisciplinary Literature Review of Refugee Employment and Workforce Integration". International Journal of Management Reviews (באנגלית). 22 (2): 193–216. doi:10.1111/ijmr.12222. ISSN 1460-8545. S2CID 216204168. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Barsoumian, Nanore (2013-01-22). "To Greener Shores: A Detailed Report on Emigration from Armenia". The Armenian Weekly (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-04-24.
↑  "Migrant support measures from an employment and skills perspective (MISMES)" (PDF). Working Together Learning for Life. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2021-04-29. נבדק ב-2021-04-29.
↑  Elliott, Mark C. "The Limits of Tartary: Manchuria in Imperial and National Geographies." Journal of Asian Studies 59, no. 3 (2000): 603–46.
↑  Tsourapas, Gerasimos (2016). "Nasser's Educators and Agitators across al-Watan al-'Arabi: Tracing the Foreign Policy Importance of Egyptian Regional Migration, 1952–1967" (PDF). British Journal of Middle Eastern Countries. 43 (3): 324–341. doi:10.1080/13530194.2015.1102708. S2CID 159943632. אורכב מ-המקור (PDF) ב-20 בנובמבר 2016. נבדק ב-4 בדצמבר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4003920-1  HDS: 007988  NKC: ph137593 
גרמניה המזרחית הקימה את חומת ברלין במטרה למנוע מהאוכלוסייה להגר מערבה
דונלד ויליאמס

| --- | --- |

דונלד ויליאמס
 לידה:  13 בפברואר 1942 לאפייט
 פטירה:  23 בפברואר 2016 (בגיל 74) הנדרסון
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת פרדו  בית הספר לטייסי ניסוי של הצי האמריקאי 
 עיסוק בעבר:  טייס
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1978–1990 (כ־12 שנים)
 דרגה:  קפטן בצי ארצות הברית
 זמן שהייה בחלל:  11 ימים, 23 שעות ו-34 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  דונלד ויליאמס
 משימות
 STS-51-D,‏ STS-34
  
 עיטורים
  לגיון ההצטיינות  צלב התעופה המצוינת   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה   מדליית השרות בווייטנאם  אות שירות ההגנה הלאומי  מדליית המנהיגות הבולטת של נאס"א  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א  מדליית על שרות יוצא דופן של נאס"א
 
דונלד ויליאמס (באנגלית: Donald Edward Williams;‏ 13 בפברואר 1942, לאפייט – 23 בפברואר 2016, הנדרסון) היה טייס קרב ואסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
קורות חיים

דונלד ויליאמס נולד בעיירה לאפייט שבמדינת אינדיאנה. לאחר סיום בית ספר הוא למד באוניברסיטת פרדו אותה סיים בשנת 1964 עם תואר בהנדסת מכונות. במהלך הלימודים הוא נרשם לצי ארצות הברית. לאחר סיום הלימודים הוא סיים קורס טיס וקיבל הסמכה כטייס מקדונל דאגלס F-4 פנטום. ויליאמס הוצב בנושאת מטוסים אנטרפרייז (CVN-65) וביצע מספר משימות במהלך מלחמת וייטנאם. בהמשך הוא עבר הסבה לווט A-7 קורסייר II וחזר לאנטרפרייז (CVN-65). בסך הכול הוא ביצע 330 טיסות מבצעיות.
בשנת 1973 ויליאמס סיים קורס לטייסי ניסוי.
שרות בתחום החלל

בשנת 1978 ויליאמס נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה בצוות קרקע של מספר משימות. כטייס ניסוי הוא השתתף בהכנות של מעבורת החלל. בשנת 1985 הוא השתתף במשימת STS-51-D של מעבורת החלל דיסקברי כטייס. במשימת STS-34 בשנת 1989 הוא היה מפקד צוות.
לאחר פרישה מנאס"א

לאחר פרישה מנאס"א במרץ 1990 ויליאמס הצטרף לצוות של Science Applications International Corporation ועסק בפרויקטים בתחום תעשיית החלל. הוא פרש לגמלאות בשנת 2006.
ויליאמס נפטר בשנת 2016 בהנדרסון שבנוואדה.
הביקורת של לוקאס

הביקורת קרויה על שם העבודה של רוברט לוקאס על מדיניות מקרו-כלכלית. לפי ביקורת זו, ניסיון לעצב מדיניות מקרו-כלכלית ולצפות מה יקרה בהמשך אך ורק על סמך נתונים היסטוריים מצרפיים אינו נכון מתודולוגית.
הבסיס לרעיון שלו הגיע עוד לפניו (חוק גודהארט וחוק קאמפבל) אך במטלה שהגיש ב-1976 הוא נגע בלב העניין, והציג רעיון שביטל את האפשרות להשתמש במודלים כלכליים בקנה מידה גדול כמקור מהימן לניסוח מדיניות. מאחר שהמשתנים נקשרו כאשר אחד מהם לא היה מבני, כלומר לא נגרם בשל מדיניות ממשלתית ולא היה מובנה בתוך המערכת, התגובות שלהם אחד לשני יהיו בהכרח שונות מאשר היו לו אחד המשתנים היה מושפע במכוון על ידי ממשלה. לכן מודלים שמבוססים על קשר בין משתנים, הגוררים שעל ידי שינוי של אחד מהמשתנים אפשר להביא לשינוי הרצוי באחר טועים. בלשונו של רוברט לוקאס עצמו:
"בהינתן שבמודל הכלכלי נתון שכל סוכן מקבל החלטות באופן אופטימלי, וקבלת החלטות באופן אופטימלי בהכרח מושפעת משינויים בסביבה החיצונית, נובע בהכרח שכל יישום של מדיניות יוביל לשינוי של המודלים האלה עצמם".
לוקאס מציע לפיכך שכדי לחזות את ההשפעה של מדיניות באמת, יש להשתמש במדדים אמיתיים (העדפות צרכן, טכנולוגיה, נוכחות משאבים) שמשפיעים על ההתנהגות של היחיד. אם נוכל לחזות מה היחיד יעשה, ונכניס לשיקוליו גם את השפעת המדיניות עצמה, נוכל לחזות מה יקרה.
לביקורת הייתה השפעה רבה לא רק בשל כך שהיא הפריכה מודלים רבים, אלא גם בשל כך שהיא עודדה כלכלנים רבים לתת יסודות מיקרו-כלכליים למודלים שלהם. יסודות מיקרו-כלכליים תמיד היו דבר רצוי, אך לוקאס עזר לשכנע שהם גם הכרחיים. כלכלנים הושפעו מביקורת זו ואחריה המודלים הכלכליים היו מבוססים יותר על מיקרו-כלכלה.
דוגמאות

יישום חשוב של הביקורת של לוקאס הוא שהקשר השלילי בין אינפלציה לאבטלה, כלומר על עקומת פיליפס, יכולה להכזיב אם הרשות המוניטארית מנסה לנצל אותה. ניסיון להעלות את האינפלציה בתקווה להוריד את האבטלה תגרום לחברות לצפות את ההעלאה ולהתחשב בה בשיקולי העסקת עובדים. במילים אחרות – העובדה שמדיניות מוניטארית שגרמה לאינפלציה בעבר גרמה גם לאבטלה נמוכה אינה גוררת שיצירת אינפלציה תקטין את האבטלה שוב.
לדוגמה – מצודת פורט נוקס אף פעם לא נכבשה. משמעות הדבר אינה שאפשר לשלוח את השומרים לחופשה, שכן המניעים לא לכבוש את המצודה תלויים בשומרים. במילים אחרות – אם המצודה תהיה שמורה היום לא סביר שיכבשו אותה, אך שינוי במצב, כמו שליחת השומרים, תגרום להערכה מחדש של היתרונות והחסרונות בניסיון כיבוש פוטנציאלי. כך שהעובדה שאין שודדים שמנסים לתקוף את המצודה עכשיו, אין פירושה שלא יהיו כאלה אם תשתנה המדיניות.
הולמר איולפסון

הולמר ארן איולפסון (באיסלנדית: Hólmar Örn Eyjólfsson; נולד ב-6 באוגוסט 1990) הוא כדורגלן איסלנדי המשחק בעמדת הבלם בוואלור ובנבחרת איסלנד.
קריירת משחק

איולפסון, בנו של שחקן העבר והמאמן איולפור סבריסון, החל את הקריירה ב-HK ושיחק במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון כבר בגיל 16. בשנת 2007 נבחר לכדורגלן הצעיר של השנה באיסלנד. באותה שנה נמנה עם סגל נבחרת איסלנד לאליפות אירופה עד גיל 17 ובמהלך הטורניר שיחק בעיקר כקשר. בהמשך הקריירה הוצב מעת לעת בקבוצות שבהן שיחק גם בעמדת המגן הימני.
ב-2008, עוד בטרם מלאו לו 18 שנים, עבר איולפסון לווסטהאם יונייטד ושיחק בקבוצת הנוער של המועדון. שנה לאחר מכן הושאל לצ'לטנהאם טאון מהליגה הרביעית באנגליה ולאחר מספר חודשים עבר לרוסלארה מליגת העל הבלגית. בתום עונת 2009/2010 נשרה רוסלארה לליגה השנייה ואיולפסון שב לווסטהאם. הוא חזר אמנם לשחק בקבוצת הנוער אך נמנה עם סגל הקבוצה הבוגרת במספר משחקי ליגה. ב-2011 עבר לבוכום מהבונדסליגה השנייה. משמיעט לשחק במדי הקבוצה, עבר איולפסון ב-2014 לרוזנבורג מליגת העל הנורווגית, ובשתי עונותיו בקבוצה זכה עמה בשני דאבלים והעפיל לשלב הבתים של הליגה האירופית בעונת 2015/16. בדצמבר 2016, תום העונה בליגה הנורווגית ואמצע העונה בליגת העל הישראלית, נמכר למכבי חיפה תמורת מיליון יורו. אחרי עונה לא טובה במכבי חיפה הושאל הבלם ללבסקי סופיה ל-4 שנים.
ב-15 במאי 2018 חתם הולמאר רשמית בלבסקי סופיה.
ב-19 בספטמבר 2020 חזר לרוזנברג וחתם לשלוש שנים.
בנבחרת איסלנד

במאי 2012 זומן לראשונה לסגל נבחרת איסלנד ואת הופעת הבכורה ערך ב-30 במאי כשנכנס כמחליף בהפסד 3:2 לנבחרת שוודיה.
הערות שוליים

↑  הולמר ארן איולפסון, באתר אופ"א
↑  הבלם, הולמאר איולפסון, חתם ל-4.5 שנים, באתר הרשמי של מכבי חיפה, 23 בדצמבר 2016
↑  מכבי חיפה תממן את רוב שכרו של הולמר איולפסון בלבסקי סופיה, באתר כלבו – חיפה והקריות, ‏2017-08-24
↑  מכבי חיפה מכרה את הולמר איולפסון ללבסקי סופיה. רדיו חיפה. 16 במאי 2018
↑  ‏רגילון עבר לטוטנהאם, אאואר במו"מ עם ארסנל, באתר ספורט1, 19 בספטמבר 2020
| נבחרת איסלנד – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 האלדורסון •  2 סייוורסון •  3 פרידיונסון •  4 א. גודמונדסון •  5 אינגסון •  6 ר. סיגורדסון •  7 י. גודמונדסון •  8 ביארנסון •  9 סיגורדרסון •  10 ג. סיגורדסון •   11 פינבוגאסון •  12 שראם • 13 רונארסון •  14 אאורנסון • 15 איולפסון • 16 או. סקולאסון • 17 גונארסון • 18 מגנוסון • 19 גיסלסון • 20 הלפרדסון • 21 טראוסטאסון • 22 בדוורסון • 23 אר. סקולאסון • מאמן: האלגרימסון |  1 האלדורסון •  2 סייוורסון •  3 פרידיונסון •  4 א. גודמונדסון •  5 אינגסון •  6 ר. סיגורדסון •  7 י. גודמונדסון •  8 ביארנסון •  9 סיגורדרסון •  10 ג. סיגורדסון •   11 פינבוגאסון •  12 שראם • 13 רונארסון •  14 אאורנסון • 15 איולפסון • 16 או. סקולאסון • 17 גונארסון • 18 מגנוסון • 19 גיסלסון • 20 הלפרדסון • 21 טראוסטאסון • 22 בדוורסון • 23 אר. סקולאסון • מאמן: האלגרימסון | איסלנד |
הולנד באירוויזיון 1956

הולנד באירוויזיון 1956 השתתפה עם השירים "De vogels van Holland" ו-"Voorgoed voorbij" שבוצעו על ידי הזמרות ההולנדיות, יטי פרל וקורי ברוקן בהתאמה.
לפני האירוויזיון > פסטיבל השירים הלאומי 1956

הקדם נערך ב-24 באפריל 1956. בשנה זו נערכה תחרות קדם בשם "National Songfestival" עם 8 שירים מתחרים. שלושה זמרים לקחו חלק בתחרות כאשר כל אחד מהם שר שלושה שירים, פרט לברט ויסר שביצע שני שירים. הזוכה בתחרות נבחר על ידי הקהל בבית שהצביע על ידי שליחת גלויה לשיר המועדף עליו. השיר "Voorgoed voorbij" שבוצע על ידי קורי ברוקן, זכה במקום הראשון, עם 1,854 קולות, ואילו השיר "De vogels van Holland", שבוצע על ידי יטי פרל, זכה במקום השני עם 1,530 קולות. על פי תקנון אירוויזיון 1956, כל מדינה שולחת שני נציגים, לכן שני המקומות הראשונים הוטסו ללוגאנו, שווייץ, שם התקיימה התחרות.
| גמר - 24 באפריל 1956> סדר | גמר - 24 באפריל 1956> מבצע | גמר - 24 באפריל 1956> שיר | גמר - 24 באפריל 1956> מיקום | גמר - 24 באפריל 1956> ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | קורי ברוקן | Ik zei : ja | 5 | 478 |
| 2 | יטי פרל | De vogels van Holland | 2 | 1,530 |
| 3 | ברט ויסר | Gina mia | 7 | 116 |
| 4 | יטי פרל | De telefoon | 6 | 438 |
| 5 | קורי ברוקן | Voorgoed voorbij | 1 | 1,854 |
| 6 | ברט ויסר | Meisje" | 8 | 34 |
| 7 | קורי ברוקן | t Is lente" | 3 | 1,210 |
| 8 | יטי פרל | Mei in Parijs | 4 | 1,034 |
באירוויזיון

ב-24 במאי 1956, שני השירים בוצעו על בימת האירוויזיון. המשלחת ההולנדית לאירוויזיון נוהלה על ידי המפיק, פרננדו פאגי. מיקומם הסופי של השירים אינו ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
הערות שוליים

↑  "DUTCH NATIONAL FINAL 1956".
הבית בו אני גר

| --- | --- |
כרזת הסרט משנת 1945
כרזת הסרט משנת 1945
 בימוי:  מרווין לרוי 
 הופק בידי:  פרנק רוס 
 תסריט:  אלברט מלץ 
 שחקנים ראשיים:  פרנק סינטרה 
 מוזיקה:  ארל רובינסון 
 צילום:  רוברט דה גראס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 הקרנת בכורה:  9 בנובמבר 1945
 משך הקרנה:  10 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  פרס אוסקר לשם כבוד 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבית בו אני גר (באנגלית: The House I Live In) הוא סרט קצר בן 10 דקות משנת 1945, שנכתב בידי אלברט מלץ, הופק בידי פרנק רוז ומרווין לרוי ובכיכובו של פרנק סינטרה. הסרט נוצר כדי להתנגד לאנטישמיות ולגזענות בסופה של מלחמת העולם השנייה. הסרט זכה בפרס אוסקר לשם כבוד ובפרס מיוחד של גלובוס הזהב בשנת 1946.
בשנת 2007 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשל היותו "בעל חשיבות תרבותית והיסטורית".
שיר הנושא

בסרט שר סינטרה את שיר הנושא, וההקלטה הפכה ללהיט ארצי. המילים נכתבו בשנת 1943 בידי אייבל מירופול תחת שם העט לואיז אלן. מאוחר יותר התפרסם מירופול, כאשר אימץ את מיקל ורוברט, שני הילדים היתומים של יוליוס ואתל רוזנברג לאחר הוצאתם להורג בשנת 1953. מירופול כעס כאשר גילה כי הגרסה השנייה של הסרט הפונה ל"שכני השחורים והלבנים" נמחקה, כאשר סרטו של סינטרה הוצג לראשונה. את המוזיקה כתב ארל רובינסון.
השיר זכה לביצועים רבים ברבות השנים ביניהם של פול רובסון, מהליה ג'קסון וג'וש וייט. סינטרה המשיך להכליל את השיר ברפרטואר שלו כאשר שר אותו בהופעותיו.
הדסה רוזנזפט

הדסה בימקו רוזנזפט (Hadassa Bimko Rosensaft;‏ 26 באוגוסט 1912, סוסנוביץ, פולין - 3 באוקטובר 1997, ניו יורק) הייתה ניצולת שואה מפולין, רופאה, פעילת הצלה בתקופת השואה ופעילת סיוע לשורדי השואה.
ביוגרפיה

רוזנזפט למדה רפואת שיניים באוניברסיטת נאנסי בצרפת. היא סיימה את לימודיה ב-1935 וקיבלה תואר בכירורגיית שיניים. היא חזרה לסוסנוביץ, שם עבדה כרופאת שיניים. ב-2 באוגוסט 1943 גורשה לאושוויץ. בזמן שהותה במחנה עבדה כרופאה תחת יוזף מנגלה. בטיפוליה הצילה רוזנזפט אסירים רבים, בין היתר על ידי הברחת חומרים רפואיים אליהם, ריפויים והסוואת פצעיהם ומחלותיהם.  בעלה ובנה נספו באושוויץ.
ב-14 בנובמבר 1944 הופקדה רוזנזפט על טיפול בילדים במחנה הריכוז ברגן-בלזן. בהדרגה גדל מספר הילדים שהופקדה עליהם והגיע לכ-150. היא טיפלה בהם עד שהמחנה שוחרר על ידי הכוחות הבריטיים ב-15 באפריל 1945. יומיים לאחר מכן הפקיד יו לוולין גלין יוז (Glyn Hughes) (אנ') את רוזנזפט כאחראית על הטיפול בכל הפצועים. לאחר מספר חודשים הפכה רוזנזפט לחברה בוועד המרכזי של היהודים המשוחררים, ולאחר מכן נבחרה לסגנית היושב ראש זלמן גרינברג. במהלך משפטי נירנברג, הייתה עדת מפתח.  היא עזרה לזהות 15 מהנאשמים, כולל יוזף קרמר.
רוזנזפט נישאה ליוזף רוזנזפט ב-18 באוגוסט 1946. אחרי שמונה שנים במונטרה שבשווייץ עברו בני הזוג לניו יורק. היא כיהנה כנשיאת כבוד של הפדרציה העולמית של אגודות ברגן-בלזן, וב-1978 מונתה כחברה בוועדת הנשיאים בנושא השואה. בשנת 1980 מונתה רוזנזפט לחברת המועצה להקמת מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה על ידי ג'ימי קרטר.  היא מונתה ליו"ר ועדת הארכיונים והספריות של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה. רוזנזפט מתה מאי ספיקת כבד ב-3 באוקטובר 1997, בבית החולים טיש בניו יורק.
הערות שוליים

↑  על פעילותה של רוזנזפט להצלת ילדים בברגן-בלזן, באתר יד ושם
↑  "Hadassah Rosensaft | Jewish Women's Archive". jwa.org (באנגלית). נבדק ב-2018-01-07.
↑  אלה פלורסהיים, תחיית המילים: תרבות היידיש במחנות העקורים (יד ושם: 2020, ע' 183, ה"ש)
↑  "Hadassah Rosensaft | Jewish Women's Archive". jwa.org (באנגלית). נבדק ב-2018-01-07.
↑  "Hadassah Rosensaft; Holocaust Survivor Had Saved Many Inmates". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). 1997-10-09. נבדק ב-2019-11-25.
1 2  "Hadassah Rosensaft, Leader in Survivor Community, Dies". Jewish Telegraphic Agency (באנגלית אמריקאית). 1997-10-10. נבדק ב-2019-11-25.
1 2  Pace, Eric (1997-10-08). "Hadassah Rosensaft, 85, Dies; Saved Auschwitz Inmates". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2018-01-07.
↑  "Hadassah Rosensaft; Holocaust Survivor Had Saved Many Inmates". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). 1997-10-09. נבדק ב-2019-11-25."Hadassah Rosensaft; Holocaust Survivor Had Saved Many Inmates". Los Angeles Times. 1997-10-09. Retrieved 2019-11-25.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290387105171  GND: 132037696  ISNI: 0000 0001 0959 259X  LCCN: no2004063262  VIAF: 20833979   WorldCat (עם VIAF): 20833979
דוינה קורניה

דוינה קורניה (ברומנית: Doina Cornea;‏ 30 במאי 1929 – 3 במאי 2018) הייתה פעילה רומניה למען זכויות האדם, מתנגדת למשטר הדיכוי הקומוניסטי של ניקולאה צ'אושסקו. הייתה מורה לצרפתית בהכשרתה. בימים הראשונים של המהפכה הרומנית ב-1989 צורפה לחברי מועצת חזית ההצלה הלאומית. בהמשך התפטרה ממנה בינואר 1990. קורניה הייתה אחד המייסדים של הפורום הדמוקרטי האנטיטוטליטרי ברומניה, ניסיון ראשון לאחד את האופוזיציה הדמוקרטית לממשל הפוסט-קומוניסטי. מאוחר יותר הפך הפורום למפלגה בשם "הקונבנט הדמוקרטי הרומני" (CDR (Convenția Democrată Română שנציגה, אמיל קונסטנטינסקו נבחר לנשיא רומניה אחרי יון איליאסקו. קורניה הייתה מדריכה, ומאוחר יותר מרצה בקתדרה לצרפתית בפקולטה לשפות זרות של אוניברסיטת באבש-בויאי בקלוז'-נפוקה.