stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זהב נאצי
מכרות מרקרס

הארמייה השלישית של ארצות הברית שעשתה את דרכה מפרנקפורט, הגיעה לשטח שלימים יהיה בשליטה סובייטית וכבשה חלק מתורינגיה המערבית. ב-4 באפריל 1945, האמריקאים הגיעו למרקרס, עיר הנמצאת קילומטרים ספורים בתוך תורינגיה. בבוקר ה-6 באפריל, עצרו שני שוטרים צבאיים אמריקאים שתי נשים בעקבות עוצר לילי באזור. מאחר שהנשים היו אזרחיות צרפתיות במנוסה, ואחת מהן הייתה בהיריון וחיפשה עזרה רפואית, השוטרים לקחו אותן אל מפקדם מוץ. מוץ ליווה אותן מחוץ לשטח הצבאי הסגור וניהל איתן שיחה, הם הגיעו לפתח מכרה מלח במרקרס. הנשים אמרו למוץ שהמכרה מכיל זהב שנגנב על ידי הגרמנים, יחד עם אוצרות נוספים. כאשר הוא חזר ליחידתו הוא חלק את המידע עם שלושה ממפקדיו, אך הם לא התעניינו בו. הוא הצליח לאסוף מספר חיילים וביניהם שבויי מלחמה בריטים, הגיע עימם למכרה ויחד הם חילצו ממנו זהב ופריטי אומנות.
בבוקר למחרת, קולונל ברנרד ד. ברנשטיין מן המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית קרא על התגלית במגזין כוכבים ופסים. הוא איסף את חייליו והם הניחו מטעני נפץ במכרה שגילו חלל ברוחב 23 מטרים ובעומק של 46 מטרים. בתוכו הם מצאו 3,682 שקים וארגזים מלאים במטבעות גרמנים, 80 שקים של מטבעות זרים, 8,307 מטילי זהב, 55 ארגזים של זהב מותך, 3,362 שקים של מטבעות זהב, 36 שקים של כסף, שק אחד של מטילי פלטינה, 8 שקים של טבעות זהב ו-207 שקים נוספים שהכילו אבנים יקרות או חפצי ערך אחרים. המידע על מציאת המכרה ותכולתו הגיע לידי גנרל ג'ורג' פטון, ובהוראת אייזנהאואר חקרו שוב את המכרה והוציאו ממנו את כל הפריטים שהיו בו. תכולת המכרה הועברה במהרה לשטח שבשליטת האמריקאים מחשש שיפלו לידי הסובייטים.
העלמת הזהב

הזהב הנאצי שנמכר לבנקים באירופה ולגורמים אחרים בשנת 1945 הוא הנושא של ספרים, תאוריות קונספירציה וכן תביעות משפטיות נגד בנק הוותיקן שנערכה בינואר 2000, הפרנציסקנים ואף נאשמים אחרים. במשפט, בנק הוותיקן זוכה מאשמה ולא הוכח כי הוא אגר או סחר בזהב נאצי.
הבנק הלאומי השווייצרי, ממאגרי הזהב הגדולים במרכז אירופה לפני המלחמה, נחשב בתור יעד עיקרי דרכו יכלו הנאצים לסחור בזהב ובסחורות גנובות. במהלך המלחמה, הבנק השווייצרי קיבל 440 מיליון דולר בזהב ממקורות נאצים, מהם כ-316 מיליון דולר מקורם בזהב גנוב.
הוותיקן

ב-21 באוקטובר 1946, קיבלה מחלקת האוצר של ארצות הברית לידיה מסמך חשוב מהסוכן אמרסון ביגלאו. המסמך קיבל סיווג גבוה ביותר ורק ב-31 בדצמבר 1996 רמת הסיווג שלו הורדה ובשנת 1997 הוא שוחרר לציבור. במסמך נקבע כי בשנת 1945 עיקל הוותיקן זהב נאצי בשווי של 350 מיליון פרנקים שווייצרים, מתוכם זהב בשווי של 150 מיליון פרנקים שווייצרים הוחרמו על ידי השלטונות הבריטים בגבול אוסטריה-שווייץ. כמו כן, נטען במסמך כי העסקה נרשמה במספר חשבונות בנק שווייצריים. יתרה מכך, לפי המסמך זהב גנוב בשווי של 200 מיליון פרנק שווייצרי, בעיקרו מטבעות זהב, הועברו לקריית הוותיקן ולבנק הוותיקן כאשר המסייעים לתהליך ההעברה היו כמרים מהכנסייה הקתולית ופרנציסקנים. נציגים מן הוותיקן הכחישו את אמיתות המסמך והנאמר בו.
פורטוגל

במהלך המלחמה פורטוגל הייתה מדינה נייטרלית, והייתה אחד ממרכזי הפקת הטונגסטן שסחרה הן עם בעלות הברית והן עם מדינות הציר. הטונגסטון היא מתכת חשובה לתעשיית החימוש, במיוחד לפגזים ולקליעים חודרי שריון. תעשיית החימוש הגרמנית התבססה כמעט בעיקרה על אספקה שהגיעה אליה מפורטוגל.
עד תום המלחמה ולאחריה, פורטוגל הייתה המדינה השנייה שצברה וסחרה בזהב נאצי אחרי שווייץ. בתחילה המסחר עם גרמניה התבצע בהעברת כסף אמיתי, אך אנטוניו דה אוליביירה סלזר שחשש מרמאות דרש שהכספים יועברו לבנק המדינה בצורת זהב.
לפי ההערכה כמעט 100 טונות של זהב נאצי הולבנו דרך חשבונות בנק בשווייץ, ואילו רק 4 טונות של זהב הוחזרו לבעליהם.
הערות שוליים

↑  https://www.delawareonline.com/story/life/2014/01/31/delaware-soldier-led-monuments-men-to-gold-money-and-art/5083305/
↑  https://www.trumanlibrary.org/oralhist/bernsten.htm
↑  http://www.doverpost.com/news/20170518/milford-mans-role-in-wwii-discovery-emerges
↑  https://books.google.co.il/books/about/Nazi_Gold.html?id=JD5eOgAACAAJ&redir_esc=y
זהב נאצי מאוחסן במכרה מלח במרקרס
מסגרות משקפיים מזהב של קורבנות מחנה ההשמדה אושוויץ
המאה ה-18 לפנה"ס

המאה ה-18 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 1800 לפני הספירה והסתיימה בשנת 1701 לפני הספירה. זוהי המאה ה-18 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
אירועים בולטים בעולם

ציור הקיר של הכתרת זמרי-לים, מלך מארי, ב-1775 לפנה"ס1793 לפנה"ס: חמורבי נהיה למלך בבל.
1793 לפנה"ס: השושלת האגעזית בשבא - מותו של המלך אתיופיוס הראשון, ועלייתו של המלך לקנדון נוררי.
1789 לפנה"ס: שושלת שְׂיָה בסין - מותו של המלך גִ'ין, ועלייתו של המלך קוֹנְג גְ'יָה.
1786 לפנה"ס: סיום השושלת ה-12 של מצרים ותחילת השושלת ה-13 של מצרים.
1780 לפנה"ס: ירים-לים הראשון עלה לשלטון בממלכת ימחד שהייתה ממלכה חזקה בסוריה במחצית הראשונה של האלף השני לפנה"ס.
1775 לפנה"ס: זמרי-לים עלה לשלטון במארי.
1758 לפנה"ס: שושלת שְׂיָה בסין - מותו של המלך קוֹנְג גְ'יָה, ועלייתו של המלך גָאו.
1747 לפנה"ס: שושלת שְׂיָה בסין - מותו של המלך גָאו, ועלייתו של המלך פָה.
1728 לפנה"ס: שושלת שְׂיָה בסין - מותו של המלך פָה, ועלייתו של המלך האחרון בשושלת: גְ'יֵה.
1712 לפנה"ס: 1749 לפנה"ס: מרד במסופוטמיה.
רים-סין הראשון נהיה למלך לרסה וכובש את ממלכת איסין
כיבוש החיקסוס בצפון מצרים.
אירועים בולטים בעולם > אירועים על פי פרשנות המקרא

1708 לפנה"ס: יוסף נמכר לישמעלים (לפי סדר עולם רבה).
ערים חדשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אישים משמעותיים

סין-מובליט, מלך בבל. נפטר בשנת 1793 לפנה"ס, לפי הכרונולוגיה התיכונה.
ירים-ליאם הראשון, מלך ימחד. נפטר בשנת 1764 לפנה"ס.
חמורבי, מלך בבל. נפטר בסביבות 1750 לפנה"ס.
שמשו-אילונה, מלך בבל. נפטר בשנת 1712 לפנה"ס, לפי הכרונולוגיה התיכונה.
אישים משמעותיים > דמויות מקראיות

שלח, נפטר בשנת 1798 לפנה"ס (לפי סדר עולם רבה).
שם, נפטר בשנת 1767 לפנה"ס (לפי סדר עולם רבה).
ישמעאל, נפטר בשנת 1753 לפנה"ס (לפי סדר עולם רבה).
עבר, נפטר בשנת 1737 לפנה"ס (לפי סדר עולם רבה).
יוסף, נולד בשנת 1725 לפנה"ס ונפטר בשנת 1615 לפנה"ס (לפי סדר עולם רבה).
תגליות והמצאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נכתבה הפואמה ההוראה מפי דואה חתי
עיר המתים (קהיר)

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  קהיר
 קואורדינטות:  30°02′48″N 31°16′35″E﻿ / ﻿30.0467°N 31.2764°E﻿ / 30.0467; 31.2764
  (למפת קהיר מוגדלת) עיר המתים(למפת קהיר רגילה) עיר המתים
 
"עיר המתים", 1904
רחוב ב"עיר המתים", 2008
עיר המתים הוא כינוי לבית קברות גדול בצפון קהיר המכיל בתוכו רשת צפופה של מבני קבר ומאוזוליאה רבים, שביניהם חיים למעלה ממיליון בני אדם.
היסטוריה

מתחם בית הקברות מוקף חומה ומצויים בו קברים ממאה ה-14 ועד היום. במשך מאות שנים התגוררו בבית הקברות אנשים מדלת העם שלא יכלו לרכוש מגורים רגילים בעיר, פושעים נמלטים או פליטים. אולם מאז שנות ה-50 של המאה ה-20 גדלה מאוד אוכלוסיית בית הקברות בעקבות תהליכי העיור המואצים שעברו על קהיר בתקופת שלטונו של גמאל עבד אל נאצר. על פי מחקר של הבנק העולמי משנת 1990 התגוררו במקום למעלה ממיליון בני אדם.
תושבי "עיר המתים" חיים במאוזוליאומים המפוארים ובמבנים שהוקמו לצד הקברים. חלקם משלמים דמי שכירות מועטים למשפחות המשכירות את מתחם הקבר של קרוביהם. השבילים הצרים בין הקברים מונעים כניסה של כלי רכב לבית הקברות. ברוב המאוזוליאומים קיימות בארות מים, וחיבור לחשמל מתבצע בדרך כלל באופן פיראטי לשכונות הסמוכות.
בצפון המתחם הוקם בית קברות לחללי מלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים.
הערות שוליים

1 2  מארק מקינון, מתים לחיות, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2008 
יהודה בלנגה, "הילודים למות והמתים להחיות" (אבות ד:כב') - "עיר המתים" בקאהיר, בתוך: אוריינט אקספרס - גיליון 8 - מנחם אב תשס"ט, יולי 2009, אוניברסיטת בר-אילן. (מהדורת אינטרנט)
↑  און וינקלר, דמוגרפיה פוליטית במדינות ערב במאה ה-20, האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ט 2008, עמ' 120
גבריאל ליפמן

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1845 Bonnevoie, לוקסמבורג 
 פטירה:  13 ביולי 1921 (בגיל 75) האוקיינוס האטלנטי 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  Cimetière Notre-Dame 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר  תיכון הנרי הרביעי  סורבון 
 מנחה לדוקטורט:  גוסטב קירכהוף, הרמן פון הלמהולץ 
 מוסדות:  Laboratoire de recherches physiques de la faculté des sciences de Paris  סורבון 
 תלמידי דוקטורט:  מארי קירי, Auguste Ponsot, פול לנז'בן, פייר קירי, Alphonse Berget, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  קצין גבוה בלגיון הכבוד (4 באוגוסט 1919)  מדליית התקדמות מטעם אגודת הצלמים המלכותית  פרס נובל לפיזיקה (1908)  חבר זר של החברה המלכותית (26 בנובמבר 1896) 
 בן או בת זוג:  Laurence Lippmann 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 השיטה ליצירת תצלומים צבעוניים המבוססים על תופעת ההתאבכות. המציא את האלקטרומטר שהוא אבי האלקטרוקרדיוגרם הראשון.
 
גבריאל ז'ונאס ליפמן (בצרפתית: Gabriel Jonas Lippmann; ‏16 באוגוסט 1845 – 13 ביולי 1921) היה פיזיקאי וממציא צרפתי-יהודי יליד-לוקסמבורג, זוכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1908, על השיטה ליצירת תצלומים צבעוניים המבוססים על תופעת ההתאבכות.
ליפמן נולד למשפחה יהודית בהולריך שבלוקסמבורג. כשהיה בן שלוש עברה משפחתו לפריז שבצרפת. ליפמן המציא את האלקטרומטר שהוא אבי האלקטרוקרדיוגרם הראשון.
רופונגי

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  מינאטו 
 קואורדינטות:  35°40′N 139°44′E﻿ / ﻿35.66°N 139.73°E﻿ / 35.66; 139.73
  (למפת טוקיו מוגדלת) רופונגי(למפת טוקיו רגילה) רופונגי he
 
רופונגי (ביפנית: 六本木) הוא אזור אמיד וקוסמופוליטי בעיר טוקיו שביפן, הממוקם בלב רובע מינאטו. האזור נודע במיוחד בשל סצנת חיי הלילה התוססת שבו והוא פופולרי במיוחד בקרב תיירים. בנוסף, האזור מכיל גם שגרירויות רבות.
האזור כולל מגוון גדול של ברים, מועדוני לילה, מועדוני חשפנות, מסעדות, ומוסדות בידור רבים אחרים. האזור מכיל כ-10 מסעדות בעלות כוכבי מישלן אשר מתמחות הן במטבח היפני והן במטבחים שונים מרחבי העולם. עבור זרים רבים האזור נוטה להיות פופולרי יותר בקרב אנשי עסקים, סטודנטים ואנשי צבא אמריקאים. באופן כללי השכונה פופולרית יותר בקרב קהל צעיר יחסית.
גלריית תמונות

רופונגי בלילה
גורדי השחקים ברופונגי
משרדי המטה של חברת "TV Asahi" ברופונגי
פרסית אמצעית

| --- | --- |
 מדינות:  האימפריה הסאסאנית, איראן 
 אזורים:  איראן
 דוברים:  אין
 שפת אם:  שפה מתה
 כתב:  כתבי פהלווי (אנ')
 משפחה:  הודו־אירופית  הודו־איראנית   איראנית    איראנית מערבית  פרסית אמצעית
 לאום:  שפה מתה
 קוד ISO 639-2:  pal 
 קוד ISO 639-3:  pal 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
פרסית אמצעית, הידועה גם כ"פהלווי" (שם המציין, ביתר דיוק, את מערכת הכתיבה), היא שפה/אתנולקט איראנית תיכונה דרום־מערבית שהפכה לניב היוקרתי במהלך התקופה הסאסאנית (224–654 לספירה), ולכן הפכה שפת הדיבור גם באזורים אחרים. פרסית אמצעית מסווגת כשפה איראנית מערבית. היא צאצאית של הפרסית העתיקה והאם הלשונית של הפרסית המודרנית.
השם הילידי של פרסית אמצעית (וייתכן שגם של פרסית עתיקה) הוא Pārsīk – ״השפה של פַּארס״, כלומר של מחוז פארס. מילה זו היא בהתאמה המקור לשם הילידי של השפה הפרסית.
המילה "פארס" בכתב פהלווי
פרסית אמצעית נכתבה לרוב במערכת כתיבה פהלווית (אנ'), שהייתה גם מערכת הכתיבה המועדפת על שפות איראניות תיכוניות אחרות. צורות אחרות של פרסית אמצעית כתובה כוללות את הפאזנד, מערכת כתיבה הנגזרת מהכתב האווסטי שבניגוד לפהלווי ציינה תנועות ולא השתמשה באידאוגרמות ארמיות.
קוד ה־ISO 639 לפרסית אמצעית הוא pal, דבר המשקף את השימוש הפוסט־סאסאני במונח פהלווי כדי לציין את השפה ולא רק את הכתב.
המעבר מפרסית אמצעית

בסיווג השפות האיראניות, התקופה האמצעית כוללת את אלו שהיו נפוצות באיראן מנפילת הממלכה האח'ימנית במאה הרביעית לפני הספירה ועד לנפילת האימפריה הסאסאנית במאה השביעית לספירה.
ההתפתחות החשובה ביותר במבנה השפות האיראניות בתקופה זו הוא המעבר מהמבנה הסינתטי של התקופה העתיקה (פרסית עתיקה ואווסטית) למבנה אנליטי:
שמות עצם, כינויי גוף ושמות תואר איבדו את היחסות.
מילות יחס היו בשימוש כדי לציין את התפקידים השונים של המילים.
זמנים רבים החלו להיווצר.
המעבר לפרסית חדשה

הצאצא העכשווי של הפרסית האמצעית הוא הפרסית חדשה. ההבדלים בין פרסית אמצעית מאוחרת לבין פרסית חדשה מוקדמת היו מדורגים מאוד, ובמאה העשירית ובמאה האחת־עשרה, טקסטים בפרסית עתיקה היו עדיין מובנים לדוברי הפרסית החדשה המוקדמת. עם זאת, יש כמה הבדלים מוחלטים שקרו כבר במאה העשירית:
שינויי צליל, כגון
השמטת תנועות לא־מוטעמות בתחילת מילה
השמטת גימ״ל כשהיא בסוף מילה
שינוי של w- בתחילת מילה ל־b- או (gw- → g-)
שינויים במערכת הפועל, ובעיקר נאבדו צורות אופטטיביות וסוביונקטיב (איווי), ושימוש גובר בתחיליות פועל כדי להביע מודוס.
שינויים באוצר המילים, ובעיקר החלפת מספר גדול של מילים ממקור פרסי במילים ממקור ערבי.
קבלת הכתב הערבי במקום כתב הפהלווי.
בגלל השוני הרב בין פרסית אמצעית ובין פרסית חדשה, חיבורים שנכתבו בפרסית אמצעית אינם מובנים לדוברי פרסית חדשה. חלק מן הכתבים תורגמו לפרסית חדשה במרוצת הזמן. במאה העשרים, למשל, תרגם צאדק הדאיאת מספר חיבורים מפרסית אמצעית.
ספרות ששרדה

פרסית אמצעית היא השפה של גוף די גדול של ספרות זרואוסטרית המפרטת את המסורות ואת הוראות הדת הזורואסטרית, שהייתה הדת הרשמית של איראן הסאסאנית, טרם נכבשה איראן בידי צבאות ערב שהפיצו את האסלאם. הטקסטים הקדומים ביותר בפרסית אמצעית זורואסטרית נכתבו ככל הנראה במאה השישית והשביעית, על אף שהם מייצגים קודיפיקציה של מסורת אוראלית מוקדמת יותר. עם זאת, רוב הטקסטים, כולל הגרסאות המתורגמות של הקאנון הזורואסטרי, המתוארכות למאה התשיעית עד למאה האחת עשרה, כשהפרסית האמצעית כבר הפסיקה להיות שפה מדוברת, מייצגים מצבים בפרסית אמצעית חיה רק באופן עקיף. כתבי היד ששרדו הם בדרך כלל עותקים בני המאה הארבע עשרה. ניבים אחרים, שהשאירו עדויות קצת פחות שופעות, הן ״פרסית אמצעית מניכאית״ והפרסית האמצעית של הנוצרים הנסוטרים.
דוגמות

מטה מוצג תעתיק ותרגום של העמוד הראשון של מהדורת פיקסימליה הידועה כארדא ויראז נאמאג, או מעשיות ויראז הצדיק, שבמקור נכתב בכתב פהלווי.
דוגמות > תעתיק

pad nām ī yazdān
ēdōn gōwēnd kū ēw-bār ahlaw zardušt dēn ī padīrift andar gēhān rawāg be kard. tā bawandagīh [ī] sēsad sāl dēn andar abēzagīh ud mardōm andar abē-gumānīh būd hēnd. ud pas gizistag gannāg mēnōg [ī] druwand gumān kardan ī mardōmān pad ēn dēn rāy ān gizistag *alek/sandar ī *hrōmāyīg ī muzrāyīg-mānišn wiyāb/ānēnīd *ud pad garān sezd ud *nibard ud *wišēg ō ērān-šahr *frēstīd. u-š ōy ērān dahibed ōzad ud dar ud xwadāyīh wišuft ud awērān kard. ud ēn dēn čiyōn hamāg abestāg ud zand [ī] abar gāw pōstīhā ī wirāstag pad āb ī zarr nibištag andar staxr [ī] pābagān pad diz [ī] *nibišt nihād ēstād. ōy petyārag ī wad-baxt ī ahlomōγ ī druwand ī anāg-kardār *aleksandar [ī] hrōmāyīg [ī] mu/zrāyīg-mānišn abar āwurd ud be sōxt.
דוגמות > תרגום

בשם אלוהים

אז הם אמרו שפעם זרתוסטרה הצדיק קיבל על עצמו דת, הוא ייסד אותה בעולם. אחרי/בתוך התקופה של 300 שנים, (ה)דת נשארה בקדושתה ואנשים היו בשלום וללא ספק. אבל עז הרוח מלאת החטאים, המשוחדת והמתעה, כדי לגרום לאנשים לפקפק בדת זו, הטעתה את אלכסנדר הרומאי, תושב מצרים, ושלחה אותו לאיראן עם כעס רב ואלימות. הוא רצח את שליט איראן והרס את החצר, ואת הדת, שהרי כל האווסטה והזנד (שהיו) כתובים על גלד השור וקושטו עם מים־של־זהב (עלי זהב) ונשמרו בסְתַחְר של פפק ב״מצודת הכתבים״. אלכסנדר האומלל, מביא המזל הרע, הכופר והרשע, הרומאי, שישב במצרים, הוא שרף אותם.
הערות שוליים

1 2  "Linguist List - Description of Pehlevi". Detroit: Eastern Michigan University. 2007.
↑  ראו גם את הדף באתר Omniglot.com על מערכות כתיבה של הפרסית האמצעית
↑  Sundermann, Werner. 1989. Mittelpersisch. P. 141. In Compendium Linguarum Iranicarum (ed. Rüdiger Schmidt).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555716905171  BnF: cb11961433d (data)  GND: 4120263-6  LCCN: sh85096602
היגיינה גזעית

אלפרד פלוץ (Ploetz) הציג את המונח "היגיינה גזעית" ב-1895
המונח היגיינה גזעית שימש לתיאור גישה לאיגניקה בתחילת המאה ה-20, שמצאה את יישומה הנרחב ביותר בגרמניה הנאצית. על ידי גישה זו ניסו הנאצים, שדגלו בתורת הגזע למנוע נישואים בן-גזעיים (אנ'), והקבילו ניסיון זה לניסיונם של מגדלי חיות למנוע הכלאות כדי לשמר את מה שהם כינו "טוהר הגזע" של חיות (כגון כלבים או פרות). ניסיון זה הונע לעיתים קרובות על ידי האמונה בקיומה של היררכיה גזעית והחשש שבנים למה שכונה "גזעים נחותים" "יזהמו" "גזעים עליונים". כמו רוב האיגניסטים באותה תקופה, הדוגלים בהיגיינת הגזע האמינו שאי יישומה של איגניקה יוביל לניוון חברתי מהיר ושקיעת הציוויליזציה על ידי התפשטות מאפיינים "נחותים" בקרב הפרטים באוכלוסייה.
שורשי המונח

הגרמני הדוגל באיגניקה אלפרד פלוץ (Alfred Ploetz) הציג את המונח "היגיינה גזעית" (Rassenhygiene) בשנת 1895 בספרו "קווים מנחים להיגיינה של הגזע" (Grundlinien einer Rassenhygiene). הוא דן בחשיבות ההימנעות מ"כוחות-נגד סלקטיביים" כמו מלחמה, רביית כלאיים, שירותי בריאות חינם לעניים, אלכוהוליזם ומחלות מין. ראשוני האיגנים היו מודאגים יותר מהירידה בשיעור הילודה בגרמניה, מהתרבות חולי נפש ונכים במוסדות המנוהלים על ידי המדינה ומעלויותיהם למדינה, מאשר מאשר היו מודאגים ממה שכינו "השאלה היהודית" ו"התנוונות הגזע הנורדי" (Entnordung) שלימים שלטה בפילוסופיה בגרמניה משנות ה-20 ועד מלחמת העולם השנייה.
בסוף המאה ה-19, התאורטיקנים של תאוריית היגיינת הגזע הגרמנית אלפרד פלוץ ווילהלם שלמאייר ראו באנשים מסוימים נחותים והתנגדו לאפשר להם להתרבות. תאורטיקנים אלה האמינו שכל ההתנהגויות האנושיות, כולל פשע, אלכוהוליזם וגירושים, נגרמות על ידי גנטיקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מלחמת העולם השנייה נזנח רעיון "ההיגיינה הגזעית" ברוב ארצות אירופה. האידאולוגיה הגזענית הוקעה כבלתי מדעית, אך נותרו תומכים ואוכפים של האיגניקה גם לאחר שהייתה מודעות רחבה לטבעה של האיגניקה הנאצית. לאחר 1945, תומכי האיגניקה כללו את ג'וליאן האקסלי ומארי סטופס, אך הם בדרך כלל הסירו את ההיבטים הגזעיים של התיאוריות שלהם, או הפחיתו בחשיבותם.
ראו גם

איגניקה
איגניקה נאצית
עיקור כפוי
לקריאה נוספת

Glad, John (2008). Future Human Evolution: Eugenics in the Twenty-First Century. Hermitage Publishers.
Joseph, J. (2004). The Gene Illusion: Genetic Research in Psychiatry and Psychology Under the Microscope. New York: Algora. (2003 United Kingdom Edition by PCCS Books)
Joseph, J. (2006).  The Missing Gene: Psychiatry, Heredity, and the Fruitless Search for Genes. New York: Algora. ISBN 9780875864129
Paul, Diane B. (1995). Controlling Human Heredity, 1865 to the Present. New Jersey: Humanities Press. ISBN 9780391039155
Proctor, Robert (1988). Racial Hygiene: Medicine Under the Nazis. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press. ISBN 978-0674745780
הערות שוליים

↑  Turda, Marius; Weindling, Paul (2007). Blood and Homeland": Eugenics and Racial Nationalism In Central and Southeast Europe, 1900–1940. Budapest: Central European University Press. p. 1.
1 2 3 4 5  Proctor, Robert N. (1982) "Nazi Doctors, Racial Medicine, and the Human Experimentation", in Annas, George J. and Grodin, Michael A. editors, The Nazi Doctors and the Nuremberg Code: Human Rights in Human Experimentation. New York: Oxford University Press. pp. 17–31.
↑  Longerich, Peter (2010). Holocaust: The Nazi Persecution and Murder of the Jews. Oxford University Press. p. 30. ISBN 978-0-19-280436-5.
↑  יד ושם, ארועים משמעותיים שהתרחשו בין השנים 1914–1934, באתר יד ושם
↑  Gumkowski, Janusz; Leszczynski, Kazimierz (1961). Hitler's Plans for Eastern Europe. Poland Under Nazi Occupation. תורגם ע"י Robert, Edward (first ed.). Polonia Pub. House. p. 219. ASIN B0006BXJZ6. אורכב מ-המקור (Paperback) ב-9 באפריל 2011. נבדק ב-12 במרץ 2014. {{cite book}}:  (עזרה) at Wayback Machine.
↑  Proctor, Robert N. (1982). "Nazi Doctors, Racial Medicine, and the Human Experimentation", in Annas, George J. and Grodin, Michael A. editors, The Nazi Doctors and the Nuremberg Code: Human Rights in Human Experimentation. New York: Oxford University Press. pp. 25–26.
↑  Lusane, Clarence (2002). Hitler's black victims: The historical experiences of Afro-Germans, European Blacks, Africans, and African Americans in the Nazi era. pp. 44, 217. ISBN 978-0415932950.
↑  Herzog, Dagmar (2005). Sexuality and German Fascism. Berghahn Books. p. 167. ISBN 9781571816528.
↑  "Racial hygiene: the pseudo-science of Nazi medicine". Medical Humanities Review. 3 (1): 13–18. 1989. PMID 11621731.
↑  Rose, June (1993). Marie Stopes and the Sexual Revolution. London: Faber and Faber. p. 244.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535807705171  GND: 4176978-8  LCCN: sh2008119921 
אווה יוסטין בודקת את מאפייני הפנים של צועניה, כחלק מ"לימודי הגזע" שלה.
צעיר בן חבל הריין (Rhinelander) שסווג כממזר ריינלנד וכבלתי כשיר מבחינה תורשתית תחת המשטר הנאצי כתוצאה מהיותו בן לגזע מעורב.
בן שבט ההררו כבול על ידי שובים גרמנים במהלך המרד של 1904 בדרום מערב אפריקה
מקס פלייסיג

| --- | --- |
 לידה:  10 בנובמבר 1845 צ'נגר, הונגריה 
 פטירה:  אחרי 1913 וינה 
 מד כושר מרבי:  2521 (מרץ 1883)
 מדינה:  אוסטריה,הונגריה
 הערות:  יהודי, אחיו הבכור של ברנהרד פלייסיג.
 
מקס פלייסיג (בגרמנית: Miksa (Max) Fleissig;‏ 10 בנובמבר 1845 – אחרי 1913), שחמטאי יהודי-הונגרי-אוסטרי.
קריירה

פלייסיג חלק מקום 7-8 בתחרות וינה 1873 (ניצחו: וילהלם שטייניץ וג'וזף הנרי בלקברן ).
הנה ניצחונו על אדולף שוורץ
, על ג'וזף הנרי בלקברן
, על אדולף אנדרסן
 ועל פיליפ מייטנר
.
פלייסיג צבר 5.5/12 בתחרות וינה 1875 (ניצח: פיליפ מייטנר) וחלק מקום 4-7 בתחרות וינה 1882 (ניצח: וינסנז חרובי).
בשנת 1913 התמודד עם עמנואל לסקר במשחק סימולטני וניצח. גם בגיל 68 הווה יריב מסוכן.
שמו ניתן לגמביט פלייסיג בהגנה הסיציליאנית (1. ה4 ג5 2. ד4 ג:ד4 3. ג3).
פלייסיג היה אחיו הבכור של ברנהרד פלייסיג.
קריסטן ויג

| --- | --- |

ויג, 2014
 לידה:  22 באוגוסט 1973 (בת 51) קנדייגואה, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אריזונה  Brighton High School  Allendale Columbia School 
 בן זוג:  הייז הרגרוב (2005-2009) אבי רוטמן (2020-)
 מספר צאצאים:  2
 http://www.kristenwiig.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קריסטן קרול ויג (באנגלית: Kristen Carroll Wiig; נולדה ב-22 באוגוסט 1973) היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית. מועמדת פרס גלובוס הזהב על תפקידה בסרט "מסיבת רווקות" ב-2011, ומועמדת לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר על תסריט הסרט. הועמדה על היותה קומיקאית בתוכנית המערכונים "סאטרדיי נייט לייב" לשמונה פרסי אמי.
ביוגרפיה

ויג נולדה בעיר קנדייגואה שבניו יורק, גדלה בעיר לנקסטר שבפנסילבניה וברוצ'סטר.
למדה לתואר ראשון באמנות באוניברסיטת אריזונה, שם גם התנסתה לראשונה במשחק. ויג הרשימה בשיעורי המשחק בהם השתתפה וקיבלה המלצה מהמורה שלה, לעסוק במשחק באופן מקצועי.
ויג נשרה מהלימודים ועברה להתגורר בלוס אנג'לס, שם הצטרפה אל ההרכב הקומי המפורסם " גראונדלינגס".
עבדה למחייתה במספר עבודות מזדמנות לפני שפרצה לתודעה כשחקנית.
קריירה

בשנת 2005 הצטרפה ויג אל צוות שחקני העונה ה-31 של תוכנית המערכונים המפורסמת "סאטרדיי נייט לייב".
ויג הפכה לאחד הברגים המרכזיים בהצלחת התוכנית עם שלל חיקויים מקוריים, עם עזיבתה של הקומיקאית איימי פולר הפכה ויג לדמות הנשית המובילה. הועמדה על עבודתה לשלושה פרסי אמי.
זכתה לחשיפה ראשונה כשחקנית קולנוע ב-2007 בהפקות הקומיות של ג'אד אפאטו "הולך חזק: סיפורו של דיואי קוקס", בה שיחקה את אידית', אשתו של כוכב הרוק דיואי קוקס (ג'ון ס. ריילי), ו"הדייט שתקע אותי".
ב-2008 הופיעה בדרמה הקומית "עיר רפאים".
ב-2009 שיחקה בקומדיית הרטרו "קיץ מסחרר" (אנ') בתור פאולט אשתו של מנהל ארץ ההרפתקאות בובי, בדרמה הקומית של דרו ברימור "תחליקי" בתפקיד מגי מייהאם ולצידם של בן אפלק וג'ייסון בייטמן בקומדיה "תמצית". בנוסף גם דיבבה בסרט ההנפשה שובר הקופות "עידן הקרח 3: עלייתם של הדינוזאורים".
ב-2010 הופיעה ויג בקומדיות הפעולה "מק'גרובר" ו"דייט לילי" בתור האלי סאליבן חברתם של הזוג פוסטר (טינה פיי וסטיב קארל) ובדרמה "כל הדברים הטובים".
דיבבה גם בסרטי האנימציה המצליחים "הדרקון הראשון שלי" ו"גנוב על הירח".
ב-2011 זכתה לפרסום, הערכה רבה ולמועמדות לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בקומדיה הרווחית ביותר שהפיק ג'אד אפאטו "מסיבת רווקות".
ויג שגם כתבה את התסריט לסרט כיכבה בתפקיד הראשי בתור אנני, רווקה בשנות ה-30 לחייה המתבקשת להיות שושבינה בחתונת חברתה ליליאן (מאיה רודולף).וויג הועמדה ביחד עם השחקנית אנני מומולו לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר על התסריט שכתבו ביחד לסרט.באותה שנה גם שיחקה בקומדיה הבדיונית "פול", אותה כתבו חבריה הקומיקאים הבריטיים סיימון פג וניק פרוסט.
עוד ב-2011 הופיעה בתור מיסי, גם כאן עם מאיה רודולף, בסרט "חברים עם ילדים" בכיכובם של ג'ניפר וסטפלדט ואדם סקוט.
בשנת 2014 כיכבה בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "תכירו את אליס" לצד ג'יימס מרסדן. בשנת 2014 שיחקה במיני-סדרה הקומית "אוצרות בבל" לצד ויל פרל, טובי מגווייר, ג'סיקה אלבה ועוד. למיני-סדרה נמנו 6 פרקים ששודרו ברשת IFC אשר נמצאת בבעלות AMC.
בשנת 2016 שיחקה בקומדיית הפעולה "מאסטר מיינדס" לצידם של זאק גאליפנאקיס, ג'ייסון סודייקיס, אוון וילסון ולזלי ג'ונס. באותה שנה שיחקה בקומדיה "מכסחות השדים" המבוסס על הסרט מ1984. בסרט היא מככבת לצד מליסה מקארתי, לזלי ג'ונס וכריס המסוורת'.
בשנת 2017 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "אמא!" לצד ג'ניפר לורנס וחאווייר ברדם. דארן ארונופסקי כתב, ביים והפיק את הסרט כולו.
בשנת 2020 כיכבה בסרט "וונדר וומן 1984" כברברה חברתה של דיאנה, לצד גל גדות וכריס פיין.
בשנת 2021 שיחקה בסדרה "מק'גרובר" של שירות הסטרימינג Peacock; הסדרה היא עיבוד למערכון בכיכובו של ויל פורטה מתוך הסדרה סאטרדיי נייט לייב ומהווה פארודיה לסדרה "מקגייוור".
באפריל 2024, אירחה את התוכנית "סאטרדיי נייט לייב" בפעם החמישית והצטרפה למועדון ה-5.
חיים אישיים

ויג הייתה נשואה לשחקן הייז הארגרוב בין השנים 2005 ל-2009, ויצאה עם המתופף של להקת הרוק "הסטרוקס" - פבריציו מורטי (אנ') בין השנים 2011 ל-2013.
ב-2019, לאחר שלוש שנות זוגיות, היא התארסה לשחקן אבי רוטמן. בינואר 2020, היא ורוטמן הפכו להורים לתאומים, בן ובת, באמצעות הליך פונדקאות. בחודש פברואר 2021, ויג אישרה שהיא ורוטמן נישאו; המשפחה מתגוררת בפסדינה, קליפורניה.