stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משפחת רקנאטי
היסטוריה > רפאל רקנאטי (1999-1924)

ב-1949 עבר להתגורר בניו יורק. ב-1956 הקים את נציגות בנק דיסקונט בניו יורק, שנהפך לבנק מסחרי ב-1961.

עד לשנת 1981 ניהל את עסקי דיסקונט בניו יורק ומשאחיו דניאל חלה ופרש מתפקידי כמנכ"ל ויו"ר בנק דיסקונט, תפש את מקומו כיו"ר מועצת המנהלים של הבנק.
בראשית שנות ה-50 נשלח לניו-יורק לארגן הובלת סחורות למדינה הצעירה. הוא הקים שורה של שותפיות שרכשו אניות הובלה שבהמשך אוחדו והפכו לחברת ספנות מהגדולות מסוגה.
ב-1969 רכש חלק מחברת הספנות Overseas Shipholding Group, בשנות התשעים היו בעל השליטה העיקרי עם 19% מההון.

החברה נסחרה בבורסה האמריקאית. הקים וניהל את הסניף של בנק דיסקונט בניו יורק.
כיהן כיו"ר דירקטוריון בנק DBTC בשווייץ.

החל מ-1983 כיהן כיו"ר ומנהל עסקים ראשי של קבוצת אי די בי., אבל ב-1986, בעקבות דו"ח בייסקי, פרש מהבנק יחד עם בני המשפחה האחרים.
הוא תרם יחד עם אחיו להקמת קתדרה בטכניון ובית ספר לאחיות באוניברסיטת בן-גוריון.
רפאל רקנאטי נישא לדינה הטנה, אמנית, אותה פגש בעת שהיה שליח ההגנה באלכסנדריה. להם נולדו שני בנים: אודי ומייקל.
ב-2003 תרמו 15 מיליון שקל להקמת מרכז גנטי במרכז רפואי רבין בבית החולים בילינסון.
היסטוריה > יעקב (ז'אק) רקנאטי (1997-1927)

למד בגימנסיה העברית הרצליה, מהנדס אניות בהכשרתו בעל תואר שני מאוניברסיטת מישיגן, ארצות הברית. היה חבר בהגנה, שירת בפלמ"ח ובצה"ל. כיהן כמנכ"ל חברת אניות משא "אל-ים" וכסגן נשיא לשכת הספנות הישראלית. בשנת 1952 התחתן עם אלין בת אהרן רוזין, אותה פגש בעת לימודיו בארצות הברית, להם נולדו שלושה בנים: לי-און יהודה דוד ואריאל.
שלושת האחים: דניאל, רפאל ויעקב (ז'ק) קבורים בבית הקברות טרומפלדור בחלקת קבר משפחתית.
לשלושתם נולדו בנים בכורים וכל אחד מהאחים קרא לבנו בכורו על שם אבי המשפחה: בנו של דניאל - ליאון יהודה יליד 1948, בנו של רפאל -יהודה ליאון-אודי יליד 1949, ובנו של יעקב - ליאון יהודה-לני יליד 1953.
היסטוריה > הדור השלישי

ב-1999, לאחר פטירתו של רפאל רקנאטי, שכיהן כיו"ר אי די בי, התמנו ליאון ואודי רקנאטי ליו"רים משותפים של הקבוצה, אז משפחת קרסו שלטה ב-21% מאי די בי, ומשפחת רקנאטי ב-30%.
אודי עמד בראש דיסקונט השקעות וליאון בראש קבוצת כלל.
בשנת 2003 משפחת רקנאטי מכרה את חלקה בחברת אי די בי לנוחי דנקנר ומשפחות מנור ולבנת, תמורת 430 מיליון דולר, לפי שווי חברה של 840 מיליון דולר;
שנה קודם לכן שווי החברה היה 1.3 מיליארד דולר. כשהבעלות המשפחתית התחלקה בין בני רפאל רקנאטי (40%), בני דניאל רקנאטי (40%) ובני יעקב רקנאטי (20%).
ב-2002 מכרה המשפחה את בנק DBTC משווייץ.
בבעלות המשפחה הייתה חברת הספנות Overseas Shipholding Group (אנ'), שבשיאה הייתה השנייה מסוגה בעולם, אודי ובן דודו אריאל ישבו במועצת המנהלים שלה.
וב-2013 איבדה 99% מערכה ונכנסה לצ'פטר 11.
ב-1985 המשפחה תרמה תרומה ראשונית של 1.5 מיליון דולר להקמת מוזיאון מדע בטכניון בשכונת הדר, חיפה ע"ש דניאל ומטילדה רקנאטי.
ב-1998 המשפחה תרמה 3.5 מיליון דולר להקמת מכון מחקר למצבי לחץ במרכז רפואי רבין.
היסטוריה > ילדיו של דניאל רקנאטי > ליאון רקנאטי (הנכד)

נולד ב־1948 בתל אביב.
היה משנה למנכ"ל בנק דיסקונט.
החל מ-1986 כיהן כמנכ"ל משותף של אי די בי אחזקות לצד אודי רקנאטי.
היה יו"ר חברת שופרסל וחברת דלק בשנות ה-90 היה יו"ר חברת כלל ישראל, חברת כלל תעשיות וחברת אזורים. מונה בשנת 1999 ליו"ר משותף של אידיבי. היה יו"ר אידיבי אחזקות עד למכירתה לנוחי דנקנר בשנת 2003.
באותה שנה הקים את חברת "גלנרוק ישראל" חברת השקעות המתמקדת בטכנולוגיה ומדעי החיים, במסגרתה הוא מנהל היום (2018) את עסקיו.
בשנת 1985 הקים לזכר הוריו דניאל ומטילדה את מדעטק המוזאון הלאומי למדע טכנולוגיה וחלל בבניין הטכניון ההיסטורי ומאז 1991 משמש יו"ר מדעטק.
בשנת 2000 הקים את עמותת תפוח שמטרתה הכשרת ילדים ובוגרים מעיירות פיתוח לשימוש באינטרנט. נכון לשנת 2009 הוכשרו במסגרתה 480 אלף איש. הקים ביחד עם פרופ' יעקב קופ, אלי אלאלוף, מנכ"ל קרן רש"י, וסטנלי צ'ייס את פרס רקנאטי, הכולל שני פרסים: פרס המורה היזם ופרס העובד הסוציאלי היזם. מכהן כסגן יו"ר האגודה למלחמה בסרטן, ויו"ר פרויקט קולנוע שליד קרן רבינוביץ. מרכז את פעילותו הפילנתרופית באמצעות קרן יהל.'
הקים את מרכז מורשת סלוניקי ויוון בבית האבות על שם סבו ב-2011 ו-2012 נכלל ברשימת עשרת הנדבנים הגדולים ביותר של ישראל ביחס להונם.
ב-1999 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם הטכניון וב-2002 מטעם אוניברסיטת תל אביב,
ב-2011 זכה באזרחות הכבוד של העיר חיפה.
ליאון רקנאטי מתגורר בתל אביב. נשא בראשונה את מירה, אמנית ופסלת, אב לדפנה, ולדניאל, הבעלים של חברת ההשקעות רודיום, שרכשה ב-2015 את השלד הבורסאי של אי די בי אחזקות ואב למאי מזוגתו לשעבר שולה.
היסטוריה > ילדיו של דניאל רקנאטי > יודי יובל רקנאטי

ילידת 1951. הקימה ביחד עם הפסיכיאטר ד"ר יוסי הדר את נט"ל (המרכז לסיוע נפשי וחברתי לנפגעי טראומה על רקע לאומי). ב-2011 דורגה ברשימת הנדבנים הבולטים בישראל ביחס להונם. זכתה בפרס רפפורט על הקמת נט"ל ופעילותה החברתית והפילנתרופית. בשנת 2013 קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב. מנהלת את עסקיה במסגרת חברת "גנדיר השקעות" ואת פעילותה הפילנתרופית היא מנהלת במסגרת קרן גנדיר. היא אלמנתו של ד"ר ישראל (רולי) יובל ואם לשלוש בנות. היא חיה בהרצליה ובתל אביב.
היסטוריה > ילדיו של רפאל רקנאטי > אודי רקנאטי

יליד שנת 1949. כיהן כמשנה למנכ"ל בנק דיסקונט ואחראי על פעילותו הבינלאומי של הבנק. לאחר פרסום מסקנות ועדת בייסקי ב-1986 עזב יחד עם אביו את הנהלת הבנק ועבר להנהלת אי די בי.

בשנת 1997 מונה ליו"ר חברת השקעות דיסקונט ומ-1999, יו"ר-משותף של אי.די.בי.
מאז 2003, הוא מרכז את עסקיו באמצעות חברת "נפתלי השקעות". בשנים 1999–2002 שימש יו"ר הבנק DBTC.
אודי רקנאטי מרכז את פעילותו הפילנתרופית באמצעות הקרן המשפחתית הנושאת את שם הוריו Dina & Raphael Recanati Family Foundation.
מכהן כיו"ר הדירקטוריון של המרכז הבינתחומי הרצליה ותרם 20 מיליון דולר להקמה ופיתוח של בית הספר הבינלאומי על שם רפאל רקנאטי.
שימש יו"ר תנועת מכבי העולמית בשנים 2000–2002 ופעיל בהנהגתה.
מתגורר בכפר שמריהו ולו שני ילדים.
שי הוא סגן יו"ר מועדון מכבי תל אביב בכדורסל.
היסטוריה > ילדיו של רפאל רקנאטי > מיכאל (מייקל) רקנאטי

נולד בשנת 1957. חי מרבית חייו בניו-יורק. כיהן כסגן נשיא חברת הספנות OSG בשנים 1987–1995. כיהן כיו"ר פעיל של בית הספר הבינלאומי ע"ש רפאל רקנאטי. נפטר ממחלת הסרטן בגיל 58.
היסטוריה > ילדיו של יעקב (ז'ק) רקנאטי > לני רקנאטי

יליד 1953. כיהן כיו"ר דלק בשנים 1997–1999 ואילנות בטוחה מ-1985 -2003, הבעלים של קבוצת בני הרצליה בכדורסל ביחד עם בנו טל, שבעבר שיחק בקבוצה.

מנהל את עסקיו באמצעות חברת סולם אחזקות פיננסיות. הקים את יקבי רקנאטי.
היה נשוי 25 שנה ללורי רקנאטי, אמנית מוזאיקה ולהם שני בנים ובת.

נישא בשנית לשחקנית שירה פרבר.

מתגורר בתל אביב.
היסטוריה > ילדיו של יעקב (ז'ק) רקנאטי > דויד רקנאטי

יליד 1956. מנהל את עסקיו בתחומי הספנות והנדל"ן ומקדיש את פעילותו הפילנתרופית לתחום החינוך. חי בלונדון ובתל אביב ולו בן ובת.
היסטוריה > ילדיו של יעקב (ז'ק) רקנאטי > אריאל רקנאטי

יליד 1963. הקים את חברת Waterlogic לטיהור מים
ומכרה בשנת 2014.
מנהל את השקעותיו באמצעות Maritime Overseas Corp. הוא מנהל את הפילנתרופיה המשפחתית באמצעות Recanati Foundation – New York. חי בניו יורק, נשוי לטל ואב לשתי בנות.
שפתי הפות

| --- | --- |

 שיוך:  פות 
 תיאור ב:  האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה (1926–1947) 
 
שפתי הפות (בלטינית: Labia) הן רקמות ארוגניות המהוות חלק מהפות. השפתיים הן החלקים היחידים מהפות שנראים מבחוץ, והן מגינות על השופכה, הדגדגן ועל פתח הנרתיק.
צבען, גודלן וצורתן של השפתיים החיצוניות והפנימיות משתנים מאוד מאישה לאישה.
שכבות שפתיים

השפתיים החיצוניות (labia majora) - בדרך כלל מסתירות חלקית את האזורים האחרים של הפות. צבע העור החיצוני של השפתיים החיצוניות הוא בדרך כלל זהה לגוון העור של האישה. העור הפנימי של השפתיים הוא לעיתים קרובות ורוד או חום. במהלך גיל ההתבגרות גדל שיער ערווה בחלק החיצוני של השפתיים.
תפקידי השפתיים החיצוניות:
הגנה מכנית על האזור הפנימי הרגיש (הפרוזדור הפותי) העשיר בקצוות עצבים תחושתיים.
לשיער הערווה תפקיד מסוים בגירוי מיני של האזור וזאת על ידי תזוזת השיער סביב הפות.
השפתיים הפנימיות (labia minora) - שני קפלי רקמה ארוגניים המתחילים בחלק הקדמי של הפות עם הדגדגן, מתארכים ומקיפים את השופכה ואת פתח הנרתיק ומסתיימים מאחורי הנרתיק באזור חיץ הנקבים. השפתיים הפנימיות גדלות ומשנות את צורתן בעיקר בגיל ההתבגרות.
תפקידי השפתיים הפנימיות:
השפתיים הפנימיות הן רקמת זקפה והן שותפות בתחושת העוררות המינית של האישה. בעת גירוי מיני זורם דם לאזור השפתיים הפנימיות ומנפח אותן. מה שמסייע לאשה להגיע לאורגזמה.
השפתיים הפנימיות משמשות להגנת הפרוזדור הפותי מפני גירוי מכני, מניעת יובש ומניעת כניסת מזהמים לפתחי השופכה והנרתיק.
במהלך קיום יחסי מין הם תורמים לגירוי מיני של כל אזור הפרוזדור הפותי, הדגדגן והנרתיק של האישה ואיבר מינו של בן זוגה. גירוי של הדגדגן עשוי להתרחש באמצעות מתח/ משיכה של הדגדגן והעורלה שעליו על ידי משיכת וגירוי השפתיים הפנימיות.
בזמן עוררות מינית הם משומנים על ידי הריר המופרש בנרתיק ומסביבו כדי להפוך את החדירה ללא כאב ולהגן עליהם מפני גירוי.
פתח השופכה הנשי ממוקם בין השפתיים הפנימיות, ובכך הן ממלאות תפקיד חשוב בהנחיית זרם השתן במהלך הטלת השתן הנשית. השפתיים הפנימיות הומולוגיות למשטח השופכה הזכרי של הפין.
מראה

הצבע, האורך, הגודל, הסימטריה והמראה הכללי של השפתיים החיצוניות והפנימיות משתנים באופן ניכר מאישה לאישה. לעיתים קרובות השפתיים הן אסימטריות. לשפתיים החיצוניות יש נטייה לאבד מנפחן ולהיראות מדולדלות עם השנים. ולשפתיים הפנימיות יש נטייה להתארך או להתכהות עם השנים. כל מראה הוא מקובל ותקין.
למרות השם השפתיים הגדולות והקטנות, השמות המומלצים הם השפתיים החיצוניות והשפתיים והפנימיות, המתארים את השפתיים בצורה יותר מציאותית. אצל נשים רבות השפתים הפנימיות, הנקראות "קטנות", יותר גדולות מהשפתיים הנקראות "גדולות".
על פי ארגון הבריאות העולמי, שינויים כירורגיים ואחרים באיבר המין הנשי (כולל הסרה חלקית או מלאה של חלקים בהם מסיבות לא רפואיות) מוגדרים כ-FGM-Female genital mutilation, משמע "הטלת מום באיבר המין הנשי"
הערות שוליים

↑  [McNulty, John A. (November 1, 1995). "Sex Organ Homologies". LUMEN. Health Sciences Division, Loyola University Chicago. Retrieved June 23, 2021. השפתיים הקטנות הומולוגיות למשטח השופכה הזכרי של הפין]
↑  Jamie McCartney, הקיר הגדול של הפות, באתר Great Wall of Vagina, ‏2006
↑  האם שפתי הפות שלך נורמליות?, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2016
↑  WHO, Female genital mutilation, https://www.who.int/news-room/fact-sheets/detail/female-genital-mutilation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7713788-7 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רפאל בירדוגו

| --- | --- |
קברו של הרב רפאל ברדוגו
קברו של הרב רפאל ברדוגו
 לידה:  1747
 פטירה:  1822  (בגיל 75 בערך)
 כינוי:  המלאך רפאל
 מקום קבורה:  מקנס
 מדינה:  מרוקו 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 באוקטובר 1821 
 
 חתימה
 
רבי רפאל בירדוגו (תק"ז, 1747 – הושענא רבא תקפ"ב, 17 באוקטובר 1821), הידוע בכינוי המלאך רפאל היה מגדולי חכמי ופוסקי מרוקו, מקובל ודרשן. משפחתו – משפחת בירדוגו ידועה במרוקו ובייחוד במקנס, כשושלת של רבנים ודיינים פוסקי הלכה, שהחל מהמאה השבע עשרה, כיהנו בעיר.
תולדות חייו

נולד לרבי מרדכי בירדוגו המכונה 'המרבי"ץ' ולאימו בליידא. נכדו של רבי משה בירדוגו הנודע בכינויו 'המשבי"ר' בעיר מקנס שבמרוקו. גם 'המרבי"ץ' וגם 'המשבי"ר' כיהנו כאבות בתי דינים בעיר מקנס שבמרוקו. בגיל חמש עשרה התייתם מאביו, ובהספדו ביום השלושים לפטירת אביו התגלתה גדולתו בתורה.[דרושה הבהרה]
בראשית דרכו למד בעוני רב, ומסופר כי בדלותו לא הייתה ידו משגת לקנות נרות ללמוד לאורם ועל כן למד לאורה של הלבנה.[דרוש מקור] העיד על עצמו כי כתב את חיבוריו: ”מתוך הטירוף ומתוך יוקר השער ומתוך חוסר כל, ירחם ה'”. אך בהמשך חייו התעשר.
נפטר בשנת ה'תקפ"ב (1821) בליל הושענא רבה, בסיום לימוד האידרא מספר הזוהר (בתיקון ליל הושענא רבה), והוא בן 75 שנה.
בצוואתו ציווה לקוברו בתוך ארון, ומסופר עליו כי כעבור שנה שהוצא ארונו בגזירת השלטון, ראו כי גופו שלם והוא נראה כישן על מיטתו.[דרוש מקור]
דיינותו

בשנות השלושים לחייו כיהן כדיין בעיר מקנס יחד עם אחיו רבי יקותיאל ששימש כאב בית הדין, וכן עם הדיין השלישי רבי ברוך טולידאנו. עם השנים, התקבל בכל קהילות המערב כאחד ממורה ההלכה של הדור כולו. לאחר שאחיו רבי יקותיאל – נפטר, שימש רבי רפאל כאב בית הדין.
דיינותו > תקנותיו

תיקן תקנות רבות למען בני קהילתו, בהן תקנות המונעות ראוותנות כגון:
א. צמצום הוצאות לסעודת המילה וזבד הבת: ”מנהג היה פשוט שבסעודת מילה וזבד הבת מחלקים לאנשים המצויים מיני מתיקה, וביטלנו זה ביטול גמור, כי הוא צער גדול לבעלי בתים ויוצא מזה מחלוקת בין איש לאשתו, ובפרט כשהם צריכים ומתביישים. ותודה לה' נתקיים הדבר זה כמה שנים”.
ב. צמצום הוצאות לשבתות של שמחה: ”עוד מנהג היה מכמה וכמה שנים שהיו שולחים בשבתות של שמחה בשר וביצים. יש שולח כ"ד ביצים, ויש שולח יותר, ובעלי השמחה שולחים מעקודא (פשטידת) ביצים ובשר. והכרזנו וביטלנו זה שלא ישלחו כי אם חמש ביצים דווקא, ושמחו כל בעלי בתים וכל הבעלי השמחה היה להם נחת לזה ולזה”.
דיינותו > מנהיגותו

שימש גם במנהיגות הקהילה והיה משענת ומקור נחמה בתקופה הקשה שפקדה את יהדות מרוקו: פרעות ה'תק"ן, מגפות ושנות בצורת. זכה לכינוי "המלאך רפאל" בזכות גדלותו, ובזכות חסידותו ופרישותו הגדולה.
שיטת לימודו

דרכו בלימוד של רבי רפאל היא בכל נושא בו עסק לאחרי שעיין והפך בו כנצרך, לומר את דעתו לנמקה ולבססה באשר היא; אינו חת מפני איש עבורו "יקוב הדין את ההר". דגל בפשט ובסברא בהירה וישרה והתרחק מהחריפות והפלפול. כנאמן לשיטתם של חכמי ספרד הרשה לעצמו לא פעם לפרש פסוקים לפי עומק פשטם גם בניגוד לדעת חז"ל כל עוד אין דבר מעשי שיוצא ממנו. אותו דבר נהג גם כלפי חכמים שקדמוהו ראשונים ואחרונים. את שיטתו ביאר היטב בהקדמת חיבורו הגדול מי מנוחות שעה שהזכיר השיטות השונות שנוקטים הדרשנים ופרשני המקרא:
"וכאשר גברו הצרות והטלטול נשכחו בעוונות הרבים פירושי הראשונים ולא הספיקו להם במה שיקשה להם בפשטי הכתובים אז החלו חכמי הדורות לפרש כפי שכלם מאשר חננם אלקים אך המה ראו כי בשער מצות התורה אין להכנס לפרש חוץ מפירושים הנזכרים בש"ס ומדרשים ולכן גזרו אומר השער הזה יהיה סגור ואיש לא יבא בו איך צריך לומר לסתור המובא בש"ס ובמדרש אלא אף לחדש דין מכח מקרא הסגר השער סגור כי ראו שזה פירצה גדולה ח"ו בחומת התורה לתת תורת כל אחד לבדו ח"ו אכן בחלק סיפורי התורה והדומה להם בנביאים ובכתובים השער הזה נפתח בגדולים אשר מעולם אנשי ה' לפרש חוץ מפירושי הש"ס והמדרשים אשר כח בהם לעמוד בהיכל המלך יוכלו לחלוק גם על פירוש רז"ל אחרי שאין הדבר תלוי לדין מדיני התורה כאשר נהגו בזה רבים וגדולים כמו רבנו בספר המורה והראב"ע והרד"ק והרלב"ג והרמב"ן ז"ל ודומיהן כי תורת אמת היא ויקובל האמת ממי שאמרו זולת במקובל לא תגע בו יד ומרגלא בפומייהו אם קבלה נקבל"
הגותו > בין עניים לעשירים

רבי רפאל מביא פעמים רבות לידי ביטוי בתקנות שתיקן ובפירושים שכתב, כדוגמה בספרו "רב פנינים" על הגדה של פסח הוא מבאר את המילים "כל דכפין...":
יען כי העני העומד על פתח, יבוש ליכנס לפנים מפאת שני דברים. אם כי יאמר איך אכנס לפני בעל הבית אשר הוא שרוי בשמחה ובטוב לבב מרוב כל, ושולחנו מלא דשן בבשר שמן ויין משובח, ואני רש ונקלה חסר כל. והיה כראותו יתעצב אל ליבו בזוכרו צרות הזמן וגלגל החוזר ותהפך שמחתו לאבל...
ועוד נאמר, כי לפעמים יהיה עני בן טובים יבוש מליכנס לפני בעל הבית, למען לא תראה שפלותו לעיני בעל הבית. אמר הנה הלילה הזה כולנו עניים ואין חשש מזה "וכל דכפין ייתי ויכול..." כי לא יעלה בדעת בעל הבית להתגאות עליו, באשר יש לפניו דברים שיזכירו עוני אבותינו ושפלותם. ועל דרך המאמר הכתוב, "כי גרים הייתם בארץ מצריים"
גדלותו

פסקיו של רבי רפאל התקבלו לאורך דורות ללא עוררין, וכך כותב עליו אחיינו רבי יעקב בירדוגו, בנו של אחיו הגדול רבי יקותיאל: ”ובפרט הרב מר דודי שהוא אילן גדול לסמוך עליו ומאן ספין ומאן רקיע להוציא ממון נגד דעתו ז"ל ואפילו בחייו כל חכמי דורו היו נשמעים לו כמשה מפי הגבורה וכל שכן אנן יתמי דיתמי שבודאי ראוי לנו ללכת אחר דבריו ואין להרהר אחריהם ומקרא מלא הוא לא תענה על רב”, וסיים: ”ואע"פ שאין אנו רשאים לומר קבלו דעתינו רשאים אנו לומר קבלו דעתו של רבנו הגדול זלה"ה שאנו ואתם חייבים בכבודו ובמוראו שלא להכריע את דבריו וכל שכן לעבור עליהם”.
משפחתו > צרותיו

רבי רפאל בימי חייו סבל לא מעט אבל ושכול, הוא קבר שלוש נשים שנשא זו אחר זו ובח' תמוז ה'תק"ם נפטר בנו חיים בהיותו בן חמש שנים. מקרים אלה מוזכרים בחיבוריו וייתכן שהיו עוד.
משפחתו > בניו

השאיר אחריו ארבעה בנים הידועים לנו הרב מימון המכונה בשם המבי"ן, רבי מרדכי, רבי אברהם ורבי מאיר. האחרון נהרג הוא ואשתו על ידי ערבי–ברברי. רבי מרדכי ורבי אברהם נזכרים בין חכמי העיר. רבי מימון הוא המפורסם ביותר מביניהם. כיהן בדיינות. רבי מימון השאיר אחריו חיבורים רבים, מתוכם פורסמו תשובותיו 'לב מבי"ן' ו'פני מבי"ן' במכנאס בשנת ה'תש"א, חידושים וביאורים על שלושה חלקי שולחן ערוך – חושן משפט, אבן העזר, ויורה דעה.
יצירתו הרבנית

תיקן תקנות וחיבר ספרים בתחומים שונים ביהדות: תנ"ך, תלמוד, הלכה, אגדה, מנהגים שו"ת.
אחד מספריו החשובים ביותר הוא "לשון לימודים" (ג' כרכים) – הספר היחיד שכתב בערבית יהודית ולא בעברית – הכולל תרגום ופרשנות (שרח') של מרבית התורה. ספר זה נכתב בעיקרו כדי לשמש ספר ללימוד תורה לצעירים בני הקהילה, ועל כן יצרו ממנו העתקים רבים לאורך השנים. בשנת ה'תשס"ב פרופ' משה בר-אשר הוציא לאור מחדש מהדורה מדעית של הספר בשלושה כרכים (כ-1,400 עמודים) בהוצאת מוסד ביאליק. ספרי פרשנות מקרא נוספים שחיבר הם "מי מנוחות" (ב' כרכים) המביא דרשות על התורה הודפס בשנת 1942 על ידי נכד נינו, רבי שלום משאש בעיר ג'רבא. וספרו "משמחי לב" הכולל מפרשנותו למקרא בהתבסס על פרשנויות גדולי ספרד.
ספר השו"ת שלו "משפטים ישרים" (ב' חלקים) היה זה שפרסם את שמו כפוסק חשוב במרוקו. ספרו "תורות אמת" הוא פרשנות לשולחן ערוך לר' יוסף קארו. ספרו "רוקח מרקחת" (נסוב על אגדות התלמוד לפי סדר המסכתות) הוא פורץ דרך בביקורתיות שלו כלפי כמה מהדמויות באגדות התלמוד.
ספריו

שו"ת משפטים ישרים – על שולחן ערוך. בהקדמה לספר זה מופיע שירו של רבי שמואל עמאר שהיה ראש אב בית הדין בו כיהן רבי רפאל בירדוגו כדיין
מי מנוחות – דרשות על התורה, ב' חלקים
שרביט הזהב – פירוש על הש"ס, נכתב בגיל 24
חסד ואמת – דרשות והספדים
תורות אמת – על השולחן ערוך
רב פנינים – דרשות
רוקח מרקחת – על אגדות התלמוד
משמחי לב (מי מנוחות חלק ג') - פירושים על התורה
לשון לימודים – על התנ"ך
קיצור תקנות חכמי קאשטיליא
דיני שו"ב כמנהג המערב
לקריאה נוספת

משה בר-אשר (עורך), לשון לימודים לרבי רפאל בירדוגו, כרך א, חלק א – פרקי מבוא, חלק ב – מהדורה לספר בראשית, כרך ב, חלק ג – מהדורת החיבור כולו, כרך ג, חלק ד – מבואות ומהדורה של שרח ההפטרות, הוצאת מוסד ביאליק והמרכז ללשונות היהודים וספרויותיהם, האוניברסיטה העברית, ירושלים ה'תשס"ב
דוד אסולין, ר' רפאל ברדוגו : היבטים הגותיים, עבודת דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2017
אלישע נחמני, ר' רפאל בירדוגו ופירושיו לתורה, עבודת גמר (מ"א), אוניברסיטת תל אביב, 1988
דן מנור, "ארץ ישראל בהגותם של ר' חיים בן עטר ור' רפאל בירדוגו", בתוך: אביעזר רביצקי (עורך), ארץ ישראל בהגות היהודית בעת החדשה, ירושלים: יד בן צבי, ה'תשנ"ח, עמ' 359–380
ג'ק ואפון הפלא

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מעשייה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1734 
 
ג'ק מטפס על הגבעול, ציור מאת ג'ורג' קרוקשנק משנת 1854
ג'ק ואפון הפלא  (אנגלית: Jack and the Beanstalk; ידוע גם בשם יעקב והאפון, ג'ק והאפונים או ג'ק וגבעול השעועית) הוא סיפור עם אנגלי, הופיע לראשונה בדפוס בשנת 1807.
תוכן הסיפור

יש מספר גרסאות לסיפור וזו אחת מהן:
ג'ק הוא בחור צעיר, המתגורר עם אמו האלמנה. הם מתפרנסים ממכירת חלב וכשהפרה מפסיקה להניב חלב, שולחת אמו של ג'ק את ג'ק לשוק למכור את הפרה. בדרך לשוק הוא פוגש איש זקן שמציע לתת לו "אפוני קסם" בתמורה לפרה. ג'ק מחליף את הפרה באפונים, וכשחוזר לביתו בלי הכסף, אמו כועסת ומשליכה בחמת זעם את האפונים מחוץ לחלון. למחרת כשג'ק מתעורר הוא רואה בחצר את האפונים שגדלו לגבעול ענק. ג'ק מטפס על הגבעול ומגיע למעין חלקת אדמה שנמצאת בשמים ומוצא בה בית. הוא מגיע לבית, שם הוא פוגש אשה שמחביאה אותו מפני בעלה הענק. הענק נכנס לביתו ודורש אוכל ובעוד שהוא יושב לאכול הוא אומר שהוא מריח אדם. ג'ק רואה את עושרו הגדול של הענק ומחליט לגנוב שקית זהב ובורח באמצעות גבעול אפוני הקסם. ג'ק חוזר עוד פעם לבית הענק ובורח פעמיים נוספות. פעם אחת עם תרנגולת שמטילה ביצי זהב (ייתכן שזהו הֶרְמֵז לתרנגולת שהטילה ביצי זהב) ופעם נוספת עם נבל קסום המנגן בעצמו. בפעם השלישית הענק רואה אותו בבריחתו ורודף אחריו עד לגבעול. ג'ק יורד מהגבעול והענק רודף אחריו. ג'ק קורא לאמו וביחד הם לוקחים גרזן וכורתים את גבעול האפונים, הענק נופל ומת, וג'ק ואמו חיים באושר ועושר.
ביקורת והתמודדות הגרסאות השונות עם המסר החינוכי

הסיפור מציג את ג'ק כגיבור, גנב ורוצח שסופו טוב, מוסר השכל שאינו חינוכי. בגרסה משנת 1890, הענק שדד ורצח את אביו של ג'ק ובכך הסיפור מוצג כנקמה ובאור יותר מוצדק שהענק נענש. בגרסאות מאוחרות גם הנבל הקסום וגם התרנגולת מטילת ביצי הזהב היו שייכים לאביו של ג'ק ונגנבו על ידי הענק ובכך הוצדקה גם הגנבה בגרסה המוקדמת. במיני סדרת טלוויזיה משנת 2001: "ג'ק ואפון הפלא: הסיפור האמיתי", מוצגת גרסה אלטרנטיבית בה אכן ג'ק היה גנב ורוצח והענק היה אדם טוב שג'ק גמל לו רעה תחת טובה, וכביכול הסיפור המוכר והמשופץ הוא הסיפור שסופר על ידי משפחתו העשירה של ג'ק (שהתעשרה מאוצרותיו של הענק טוב הלב) כדי לכסות על פשעיו של ג'ק.
הסיפור במדיות אחרות > בקולנוע

העיבוד הקולנועי הראשון לסיפור נעשה בשנת 1902, בשנת 1922 יצאה גרסה של דיסני, בשנת 1947 הוציאה דיסני גרסה המבוססת על הסיפור, אך שונה במקצת. בגרסה זו, מיקי מאוס הוא ג'ק ומיקי מציל את חבריו מידי ווילי (הענק). בשנת 2011, בסרט "החתול של שרק", הייתה אפונה וב-2013, יצא הסרט "ג'ק צייד הענקים".
הסיפור במדיות אחרות > בטלוויזיה

גרסה המציעה הסבר אלטרנטיבי לסיפור, הייתה במיני סדרה "ג'ק ואפוני הפלא: הסיפור האמיתי" ששודרה בטלוויזיה בשנת 2001 (הסדרה שודרה בישראל בערוץ הולמרק). בסדרת האנימציה האוסטרלית: "משטרת האגדות", בפרק 18, ג'וני וכריס יוצאים לחקור השתבשות באגדת ג'ק ושיח השעועית. בסדרה "עד עצם היום הזה" עונה 2, פרק 13 ג'ק בגרסה נשית. בסדרת האנימה "החתול במגפיים" החתול ושני רעיו עוזרים לג'ק ומגלים על הדרך שהזקן והענק משתפי פעולה ושהזקן מעביר מסר לענק לגבי מספר האנשים שמטפסים על גבעול האפונה. סרטון בכיכובו של סילבסטר החתול מתרחש לאחר שאמו של ג'ק משליכה את האפונים לחצר, בזמן שסילבסטר ישן, וכשהוא מתעורר הוא נמצא ליד טירת הענק שבה הוא מוצא גרסה ענקית של טוויטי.
הסיפור במדיות אחרות > במשחקי וידאו/מחשב

דמותו של ג'ק נמצאת במספר משחקים: במשחק "שוליית המכשף", אחד החפצים שסיימון מוצא הוא אפון הפלא. כמו כן יצאו משחקים המבוססים על הסיפור בגרסת "עלילות טייני טון" ("באסטר ואפון הפלא") וגרסת "משפחת סימפסון" בהשתתפות בארט סימפסון ("The Simpsons: Bart & the Beanstalk").
הלני המלכה

ערך זה עוסק במלכת חדייב, אמו של מונבז השני. אם התכוונתם למלכת האימפריה הרומית, אמו של קונסטנטינוס הראשון, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  שנות ה־20 של המאה ה־1 לפנה״ס 
 פטירה:  שנות ה־50 של המאה ה־1 
 מקום קבורה:  ירושלים 
 בן או בת זוג:  מונבז הראשון אבגר (מלך) 
 
קברי המלכים - קברה המשוער של הלני המלכה בירושלים
אתר חפירות ארמון הלני המלכה בחניון גבעתי ליד עיר דוד
הלני המלכה (ביוונית: Ἑλένη; נפטרה בסביבות שנת 56 לספירה) הייתה מלכת חַדְיָב שבאשור (ממלכה הידועה גם כאדיאבנה (Adiabene)) מצפון לסהר הפורה, במאה הראשונה לספירה. היא הייתה אשתו ואחותו של המלך מונבז הראשון. הלני המלכה התגיירה בשנת 30 לספירה לערך יחד עם בניה, בהם מלכי חדייב מונבז השני וזוטוס השני. במקורות היהודיים היא מוזכרת לשבח, כגיורת צדק אשר סייעה לעניי עם ישראל ותרמה תרומות רבות לבית המקדש השני. הלני המלכה גם הקימה ארמונות מפוארים בירושלים, באזור העופל (בחלק הצפוני של עיר דוד של ימינו).
התגיירותה

ההיסטוריון היהודי-רומאי, יוסף בן מתתיהו, הזכיר את הלני המלכה ואת מונבז בכתביו כמה פעמים. בספרו קדמוניות היהודים תיאר יוסף כיצד התגיירה הלני יחד עם בנה, בהשפעתם של שני יהודים, ובהמשך תיאר כיצד שלחו משלחת צבאית גדולה לירושלים במהלך המרד הגדול, כדי לסייע למורדים היהודים. לפי תיאורו של יוסף בן מתתיהו, סוחר תכשיטים מיהודה בשם חנניה (או אליעזר), שנקלע לחדייב, הוא זה שסיפר להלני המלכה על עם ישראל ותורתו, והשפיע עליה להתגייר.
כמה ממפרשי התלמוד, שלא הכירו את כתבי יוסף בן מתתיהו, כתבו שהלני המלכה ובנה מונבז היו חלק מבית חשמונאי.
חייה כיהודיה

לאחר שהתגיירה, החליטה הלני המלכה לצאת במסע לירושלים, כדי לחזות בבית המקדש ולהקריב בו קרבנות. היא הגיעה לירושלים במחצית המאה הראשונה לספירה, בעיצומה של שנת בצורת, ומיד נרתמה לעזרת הרעבים: היא פיזרה כספים רבים לקניית לחם במצרים ודבלות של תאנים בקפריסין, אשר חולקו בין עניי ירושלים.
את שארית חייה בילתה הלני המלכה בירושלים, באחד הארמונות שבנתה בעיר דוד. בימיה בירושלים המשיכה לחלק צדקה, וכן תרמה לבית המקדש נברשת זהב וטבלת זהב, שעליה נכתבה פרשת סוטה, כדי שיוכל הכהן להעתיק ממנה את מגילת הסוטה. בגלל תרומות אלה קראו עליה חז"ל את הפסוק ”זכר צדיק לברכה” (משלי, י', ז').
ככל הנראה נפטרה הלני עוד לפני חורבן הבית (בשנת 70 לספירה), שכן מצבתה מוזכרת בדברי יוסף בן מתתיהו, המתאר בעזרתה את תוואי חומת ירושלים, וקשה להניח שניתן היה לקוברה בסמוך לירושלים לאחר החורבן.
מעשים הקשורים להלני המלכה בדיונים הלכתיים

הלני המלכה הייתה מעורבת במעשים שנידונו בספרות חז"ל במסגרת דיונים הלכתיים. מעשיה משמשים כמקור הלכתי בשל העובדה שהיא הייתה מדקדקת בקיום המצוות על פי הוראת חכמים, כפי שאמר עליה התנא רבי יהודה: "כל מעשיה לא עשתה אלא על פי חכמים".
כך מצינו בתוספתא (וכן בתלמוד הבבלי שם, ובירושלמי שם פ"א ה"א), שם מביא התנא רבי יהודה הוכחה לשיטתו, שגם סוכה שמתנשאת למעלה מגובה מעשרים אמה (כ-10 מטרים) כשרה, מסוכתה של הלני המלכה:
"סוכה שהיא גבוהה למעלה מעשרים אמה פסולה, ורבי יהודה מכשיר. אמר רבי יהודה: 'מעשה בסוכת הילני שהייתה גבוהה מעשרים אמה, והיו זקנים נכנסין ויוצאין אצלה, ולא אמר אחד מהן דבר.' אמרו לו: 'מפני שהיא אשה, ואשה אין חייבת בסוכה.' אמר להם: 'והלא שבעה בנים תלמידי חכמים היו לה, וכולן שרויין בתוכה'."
במקור אחר מובא מעשה נוסף לגבי הילני, בו מתוארת נזירות ארוכה במיוחד שקיבלה על עצמה:
מעשה בהילני המלכה שהלך בנה למלחמה, ואמרה: 'אם יבוא בני מן המלחמה בשלום, הריני נזירה שבע שנים.' ובא בנה מן המלחמה, והייתה נזירה שבע שנים, ולסוף שבע שנים עלתה לארץ ישראל. והורה בית הלל שתהא נזירה עוד שבע שנים אחרות, ולסוף שבע שנים נטמאת, ונמצאת נזירה אחת ועשרים שנה."