stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארוחה עירומה
תרבות

המוזיקאי טים סימנון הידוע בשם הבמה בומב הבס (אנ') פרסם סינגל שנקרא אבק של אבקת חרקים (אנ') הנפתח בציטוט, ”אני חושב שהגיע הזמן לדון על פילוסופיית השימוש בסמים שלך, וכיצד הדבר מתקשר למאמצים אמנותיים”, ונסגר בציטוט, ”אני חושב שהגיע הזמן לחלוק עמכם את המנה האחרונה של הבשר השחור שברשותי: בשרו של הנדל המימי הברזילאי הענק”. בנוסף לשני הציטוטים הללו, אשר נלקחו באופן ישיר מהסרט, מכיל השיר גם רמיזות נוספות אליו אשר נטוו בזהירות בין שורותיו.
בפרק העשרים של העונה השביעית של סדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון, בארט יוצא לדרך (אנ'), משתמשים בארט, נלסון ומילהאוס ברישיון הנהיגה המזויף של בארט בכדי להיכנס לבית קולנוע ולצפות בסרט המיועד למבוגרים בלבד. הסרט בו הם בוחרים, המדורג בסיווג צפייה R, הוא ארוחה עירומה. כאשר הם יוצאים מהמקום מסתכל נלסון אחורה ואומר, ”אני מסוגל לחשוב על שני דברים לפחות שאינם תקינים עם הכותרת הזאת”.
לקריאה נוספת

| עברית | English |
| --- | --- |
ש. מרפי, טימותי; להחכים את הסימנים: ויליאם בורוז אמודרני; הוצאת האוניברסיטה של קליפורניה, 1998 (מסת"ב 978-0520209510): S. Murphy, Timothy; Wising Up The Marks: The Amodern William Burroughs; University Of California Press, 1998 (ISBN: 978-0520209510)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  "ארוחה עירומה - פרסים", בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים, אורכב מהמקור ב-25 באוקטובר 2022.
↑  "סרטים: לצאת לארוחת צהריים עם הגורו של הגועל-נפש: דייוויד קרוננברג אומר כי הדרך היחידה שיכל לשמור על אותנטיות הספר ארוחה עירומה של ויליאם ס בורוז בעיבודו הקולנועי הייתה לבגוד בו", לוס אנג'לס טיימס, ג'ין סימור, 5 בינואר 1992, אורכב מהמקור ב-10 באפריל 2017.
↑  "פורע החוק", הניו יורקר, פיטר שילדהל, 26 בינואר 2014, אורכב מהמקור ב-25 באוקטובר 2022.
↑  "ארוחה עירומה: מאחורי הקלעים", אנטרטיינמנט ויקלי, רג'ינה ויינרייך, 17 בינואר 1992, אורכב מהמקור ב-25 באוקטובר 2022.
↑  "שיתוף פעולה: ארוחה עירומה: סטים", המוזיאון של קרוננברג, אורכב מהמקור ב-29 באוקטובר 2022.
↑  "ארוחה עירומה", סאונדטראק קולקטור, אורכב מהמקור ב-25 באוקטובר 2022.
↑  "ארוחה עירומה", בוקס אופיס מוג'ו, אורכב מהמקור ב-25 באוקטובר 2022.
↑  מרפי, ארוחה עירומה.
↑  "ארוחה עירומה", רוטן טומאטוס, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
↑  "ארוחה עירומה", מטקריטיק, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
↑  "ארוחה עירומה", רוברט איברט, 19 בינואר 1992, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
↑  "ביקורת\סרט; ללכת לאיבוד במציאות קפקאית", הניו יורק טיימס, ג'נט מסלין, 27 בדצמבר 1991, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
↑  "ארוחה עירומה", הוושינגטון פוסט, דסון האו, 10 בינואר 1992, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
↑  "סנטה משאיר שישייה", טיים, 30 ריצ'רד קורליס, ריצ'רד שיקל, 30 בדצמבר 1991, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
↑  "אדם עם בעיית חרקים", ניוזוויק, דייוויד אינסן, 12 בינואר 1992, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
↑  "אבק אבקת חרקים", לטרס, בומב הבס, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
↑  "בארט יוצא לדרך", בסיס הנתונים האינטרנטי לסרטים, אורכב מהמקור ב-28 באוקטובר 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15666493h (data)  GND: 4690809-2  SUDOC: 178255602  VIAF: 308791879   WorldCat (עם VIAF): 308791879 
היצור מאגוואמפ (אנ') מגיע מסיפור עם על מפלצת מים שלכאורה חיה באגם טימיסקאמינג (אנ'), קנדה.
הסופר ויליאם ס. בורוז שחייו ועבודותיו היוו השראה עבור הסרט.
הקמע (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אדית נסביט
 איורים:  הרולד רוברט מילר 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה, ספרות ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  T. Fisher Unwin 
 תאריך הוצאה:  1906 
 סדרה
 סדרת ספרים:  טרילוגיית הפסמיאד
 ספר קודם:  עוף החול והשטיח 
 
הקמע
הקמע (באנגלית: The story of the Amulet) הוא רומן לילדים שנכתב על ידי הסופרת האנגלית אדית נסביט ופורסם לראשונה ב-1906.
זהו החלק האחרון של טרילוגיית רומנים הכוללת גם את "חמישה ילדים והזהו" (1902) ואת "עוף החול והשטיח" (1904). בספר זה הילדים פוגשים מחדש את ה"פסמיאד" אותו פגשו לראשונה בספר "חמישה ילדים והזהו". מכיוון שהוא אינו מעניק עוד משאלות לילדים, הוא מתפקד כיועץ ביחס לתגלית האחרת של הילדים, הקמע, בדומה לתפקידו בספר "עוף החול והשטיח" .
גור וידאל כתב על הספר, "זהו סיפור של מכונת זמן, רק שהמכשיר אינו מכונה אלא קמע מצרי שחציו האחר אבד בעבר. באמירת מילים חזקות מסוימות, הקמע הופך לשער שדרכו הילדים מסוגלים לבקר בעבר או בעתיד... סיפור בעל יופי ניכר."
תקציר עלילה

הספר נפתח בכך שאביהם העיתונאי של רוברט, אנתיאה, סיריל וג'יין נסע לחו"ל כדי לסקר את המלחמה במנצ'וריה. אמם נסעה למדיירה כדי להחלים ממחלה, ולקחה איתה את אחיהם הצעיר, הטלה. הילדים גרים עם מטפלת זקנה (גברת גרין) שהקימה פנסיון במרכז לונדון. הדייר הנוסף היחיד שלה הוא אגיפטולוג מלומד שמילא את חדרו בחפצי אמנות עתיקים. במהלך הספר הילדים מתיידדים עם "האדון המלומד המסכן" וקוראים לו ג'ימי.
ביתה של המטפלת נמצא בפיצרוביה, רובע לונדוני ליד המוזיאון הבריטי, שנסביט מתארת במדויק כמשופע בדוכני ספרים וחנויות מלאות בסחורה יוצאת דופן. באחת החנויות האלה הילדים מוצאים את הפסמיאד. הוא נלכד על ידי לוכד, שלא זיהה אותו כיצור קסום. היצור המבועת אינו יכול לברוח, כי הוא יכול להעניק משאלות רק לאחרים, לא לעצמו. הילדים משכנעים את בעל החנות למכור להם את "הקוף הזקן והמרוט", והם משחררים את חברם הוותיק.
בהדרכת הפסמיאד רוכשים הילדים קמע עתיק בצורת טייט מצרי (קמע קטן בעל צורה דומה מאוד לתמונה ניתן לראות היום במוזיאון הבריטי)  שאמור להיות מסוגל להעניק להם את משאלת ליבם: שהוריהם ואחיהם הפעוט ישובו בשלום. אך מסתבר שהקמע הזה הוא רק חצי מקמע שלם מקורי. הוא לא יכול לתת להם את משאלת ליבם. עם זאת הוא יכול לשמש כשער, המאפשר מסע בזמן. כך יוכלו למצוא את החצי השני.
במהלך הרומן החבורה משתמשת בקמע כדי לבקר את הקמע בזמנים ובמקומות שבהם הקמע היה שלם בעבר. בין הממלכות העתיקות שבהן הם מבקרים נמצאות בבל, מצרים, העיר הפיניקית צור, ספינה ל"איי הבדיל" ( קורנוול העתיקה), ואטלנטיס רגע לפני המבול. באחד הפרקים הם פוגשים את יוליוס קיסר על חופי גאליה, בדיוק כשהוא מחליט שלא כדאי לפלוש לבריטניה. הפטפוט הילדותי של ג'יין על נפלאותיה של אנגליה משכנע את קיסר לפלוש בכל זאת.
בכל מסע בזמן, הילדים מסוגלים בצורה קסומה לדבר ולהבין את השפה העכשווית. נסביט מציינת זאת מפורשות, אך אינה מסבירה את התופעה. הילדים מצרפים בסופו של דבר את ג'ימי ("הג'נטלמן המלומד") לכמה ממסעות הזמן שלהם. ג'ימי אינו חולק את היכולת הקסומה של הילדים להבין בשטף את השפה המקומית. למשל, הוא יכול להבין לטינית רק על סמך לימודיו.
באחד הפרקים החבורה מגיעה לעתיד, לאוטופיה בריטית שבה ה' ג' וולס זוכה לכבוד כרפורמטור. וולס ונסביט היו שניהם חברים באגודה הפביאנית, כמו ג'ורג' ברנרד שו. לכן פרק זה מתאר את חזון האוטופיה של נסביט עצמה. בהשוואה לחזיונות בני התקופה של סוציאליזם אוטופי, נסביט מתמקדת בחזונה בחיי הילדים בבית הספר, כאשר השינויים הכלכליים מופיעים כגורם משני. ברוח חזונה של נסביט, שנתיים בלבד לאחר פרסום הספר, נחקק חוק הילדים 1908, ומאוחר יותר נוספה לו אמנת הילדים, שניהם מגנים על ילדים מפני פגיעות גופניות שהיו שכיחות בתקופה האדוארדית.
משמעות וביקורת ספרותית

"הקמע" נשען על מחקרה המעמיק של נסביט על תרבויות קדומות בכלל ושל מצרים העתיקה בפרט. הספר מוקדש לד"ר וולאס באדג' מן המוזיאון הבריטי, מתרגם "ספר המתים המצרי" ושומר העתיקות המצריות והאשוריות של המוזיאון הבריטי, עמו נפגשה כדי לדון בהיסטוריה של המזרח הקדום בעת כתיבת הספר. שמו של הקמע, "אור הקאו סטכה", הוא שם מצרי עתיק אמיתי. גם ההירוגליפים הכתובים על גב הקמע הם אותנטיים.
"הקמע" הופיע במקרה באותה שנה כמו הפרק הראשון של סיפור אחר הכולל ילדים שצופים בתקופות שונות בהיסטוריה, "פאק מגבעת פוק" מאת רודיארד קיפלינג .
במהלך ההרפתקה שלהם בבבל, הילדים מנסים לזמן אלוהות בבלית בשם נסרוך אך אינם מסוגלים להיזכר באופן זמני בשמו: סיריל, בבדיחה, מתייחס לאל כ"נסביט". הסופרת אדית' נסביט הייתה חברה במסדר השחר המוזהב,  והייתה בקיאה בדתות עתיקות; ייתכן שהיא הייתה מודעת לכך שאכן הייתה אלוהות עתיקה בשם נסביט: זה היה האל המצרי של השעה החמישית של היום. ברומן "האישה בין העולמות" מאת פ' גווינפליין מקינטייר (1994, המתרחש ב-1898), אדית' נסביט מופיעה בקצרה בנרטיב, לבושה בתלבושת האל המצרי נסביט.
רמיזות ורפרנסים בספר הקמע

בפרק "מלכת בבל בלונדון" עיתונאי מזהה בטעות את המלכה בתור התיאוסופית אנני בזנט. כמו נסביט, גם בזנט הייתה סוציאליסטית ורפורמטורית. העיתונאי מזכיר את התיאוסופיה בהקשר של אירוע יציאת העתיקות הבבליות באופן קסום מן המוזיאון הבריטי לרחוב.
בפרק האחרון מתאחדים הג'נטלמן המלומד והכהן המצרי לישות אחת, בטקס בניצוחה של אנתיאה. איחוד זה מתיישב עם רעיונות האגודה התאוסופית.
הג'נטלמן המלומד מנסה להסביר חלק מן המאורעות הקשורים במלכת בבל באמצעות העברת מחשבות: טלפתיה.
הפרק על אטלנטיס מבוסס בעיקר על הדיאלוג "קריטיאס" של אפלטון. פרטים מסוימים שאובים מספרו של צ' ג' קטקליף היין, "היבשת האבודה: סיפורה של אטלנטיס" (1899): נוכחותם של ממותות, דינוזאורים והרי געש באטלנטיס.
השפעה על יצירות אחרות

מספר אלמנטים מן הספר הושאלו על ידי ק.ס. לואיס עבור סדרת נרניה שלו, במיוחד בספרים "הסוס ונערו" (1954) ו"אחיינו של הקוסם" (1955). האל הקלורמני טש דומה מאוד לאל ניסרוך, ששמו השפיע אולי גם על התואר של מלך קלורמן, הטיסרוק. לאחר אמירת שמו של הטיסרוק של לואיס, כמו אחרי שמו של מלך בבל של נסביט, יש לומר "שיחיה לנצח". הופעתה של ג'דיס, מלכת צ'ארן, בלונדון ב"אחיינו של הקוסם", וההרס שהיא גורמת שם, דומים מאוד לביקורה של מלכת בבל בלונדון.
בקנטו השלישי של שירו "Villon" (נכתב ב-1925, פורסם ב-1930), המשורר המודרניסט הבריטי באזיל באנטינג מופיע דימוי של שתי טיפות כספית מתמזגות. באנטינג הצהיר כי שאב דימוי זה מתוך "הקמע" של נסביט והתייחס לעבודתה בתור "הקריאה הכי נעימה של ילדותי".
הערות שוליים

↑  Vidal, Gore (3 בדצמבר 1964). "The Writing of E. Nesbit". The New York Review of Books. 3 (2). נבדק ב-27 באוקטובר 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Red jasper tit amulet of Nefer, British Museum
↑  Owen, Alex (2004). The Place of Enchantment: British Occultism and the Culture of the Modern. Chicago: University of Chicago Press. p. 61. ISBN 0226642046.
↑  An Egyptian Hieroglyphic Dictionary Volume 1, E.A. Wallis Budge, page 392
1 2  Nicholson, M. "C.S. Lewis and the Scholarship of Imagination in E. Nesbit and Rider Haggard", Renascence, Fall 1998
↑  Basil Bunting, “Notes to Collected Poems”, Basil Bunting Collected Poems, edited by Richard Caddell (New York: New Directions, 2000), 223.
אלכסנדר הלוי צדרבוים

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1816 זמושץ', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 בספטמבר 1893 (בגיל 77) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי פריאוברז'נסקי 
 
אלכסנדר הלוי צֶדֶרבּוֹים (בכתיב היידי, שנהג בזמנו: צעדערבוים; ברוסית: Александр Осипович Цедербаум;‏ נודע בשם העט ארז (נכתב לעיתים אר"ז), שהוא תרגום שמו לעברית; 27 באוגוסט 1816, ג' באלול תקע"ו – 8 בספטמבר 1893, כ"ו באלול תרנ"ג) היה סופר ועיתונאי יהודי, המייסד, המו"ל והעורך של "המליץ", הביטאון הראשון בתולדות העיתונות העברית שיצא לאור ברוסיה מאמצע המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20.
ביוגרפיה

אלכסנדר צדרבוים נולד בקיץ 1816 בעיר זמושץ' שבפולין הרוסית. הוא היה בן להורים עניים, ובצעירותו היה שוליית חייטים. באמצעות לימוד עצמי רכש ידע בשפה העברית ובספרותה וכן בשפות הרוסית הפולנית והגרמנית. הוא נשא אשה בלובלין בשנת 1840 ועקר לעיר אודסה, שהייתה מרכז להשכלה ולתרבות עברית. שם התוודע למשכילים היהודים והמשיך לשקוד על השכלתו. לפרנסתו פתח חנות לבגדים, ועסק בה בחייטות.
"המליץ"

בשנת 1860 הצליח צדרבוים לקבל אישור מהשלטונות הרוסיים להוציא לאור את כתב העת העברי "המליץ". בתחילה הופיע "המליץ" כשבועון, ובתקופות מסוימות גם כדו-שבועון, ומשנת 1886 הפך ליומון. צדרבוים שאף כי העיתון ישמש כגשר בין שלטונות רוסיה לקהילות היהודים, ויחבר בין המסורת לבין ההשכלה.
בתחילה הוסיף צדרבוים לעיתון תוספת בגרמנית באותיות עבריות ומאז אוקטובר 1862 הופיעה תוספת זו ביידיש בשם "קול מבשר", ובשנת 1869 הפכה לשבועון עצמאי.
בשנת 1871 עבר צדרבוים עם עיתונו "המליץ" לבירה סנקט פטרבורג, לאחר שקיבל אישור להעביר לשם את הדפסת עיתונו העברי וכן עיתון בשפה הרוסית בשם "Вестни русский евреев" ('המבשר של יהודי רוסיה').
עם צאתו של צדרבוים לסנקט פטרבורג נתמנה משה אליעזר בילינסון במקומו לעורך "קול המבשר". בעיתוניו כונה אלכסנדר צדרבוים בשם העט "ארז", שהוא תרגום שם משפחתו היידי לעברית.
בשנת 1873 נאלץ צדרבוים לסגור את עיתונו מחמת קשיים כספיים, ובשנת 1878 חידש את הופעתו.
על אופן פעולתו כעורך כתב עליו צמח צמריון בעיתון "דבר" במלאת שבעים וחמש שנים למותו:
פעילות יהודית וציונית

עיתונו ה"המליץ" שימש בימה לתנועת ההשכלה באימפריה הרוסית ועסק בכל ענייני היום הגדולים ובכל הדילמות הפוליטיות והאידאולוגיות של יהודי האימפריה במחצית השנייה של המאה ה-19. צדרבוים יצר בו במה פתוחה כמעט לכל הזרמים והדעות בקרב העם. החל משנות השמונים החזיק העיתון בקו לאומי נלהב והטיף בהתמדה ליישוב ארץ ישראל. בין העניינים הבולטים שנדונו בעיתון לאורך השנים נכללו פולמוס על התיקונים בדת, ויכוח בין התומכים למסתייגים מתנועת חיבת ציון, מחלוקת בנוגע למעמדה של שפת היידיש ופולמוס בעקבות פרסום שתי סדרות מאמריו של אחד העם "אמת מארץ-ישראל', שביקרו את מפעל היישוב של זמנו.
צדרבוים סייע גם בייסודו של העיתון היהודי בשפה הרוסית ראזסווייט שהפך לעיתונה של האינטליגנציה היהודית ברוסיה. בשנת 1881 יסד צדרבוים יומון ביידיש בשם "יידישע פאלקסבלאט" (ביטאון יהודי עממי).
ב-6 בנובמבר 1884 התכנסה בעיר קטוביץ (כיום בפולין), ועידת קטוביץ שהייתה ועידת היסוד של חובבי ציון, שהתכנסה ביוזמתם של הד"ר יהודה לייב פינסקר והרב שמואל מוהליבר. בוועידה השתתפו 36 נציגים של חובבי ציון ברוסיה, רומניה, שלזיה, גרמניה וצרפת, ובהם ראשי חיבת ציון: קלונימוס זאב ויסוצקי, משה לייב ליליינבלום, שאול פנחס רבינוביץ (שפ"ר), אלכסנדר צדרבוים, אחד העם ודוד גורדון בכללם.
צדרבוים הפך את עיתונו לכלי ביטוי של "חיבת ציון". בזכות קשריו והשתדלותו בקרב השלטונות בסנקט פטבורג זכתה תנועת "חיבת ציון" בהכרה רשמית, ניתן רישיון מטעם השלטונות לייסוד הוועד האודסאי של חובבי ציון (בשמו הרשמי: "החברה לתמיכת בני ישראל, עובדי אדמה ובעלי מלאכה בסוריה ובארץ-ישראל").
צדרבוים ניהל באמצעות מאמריו ב"המליץ" מאבקים בעלילות הדם שצצו באותה תקופה. הוא גם ניצל את קשריו עם שרים שונים בממשל הצארי למאבקים בצווי הגרוש של יהודים מכפרים בהם ישבו משך שנים רבות ומישובים הסמוכים לגבולות בהם התגוררו.
צדרבוים ועלילות הדם

באפריל 1878 התחוללה עלילת דם בכפר קטן ליד העיר סצ'חרה בגאורגיה, שהייתה אז חלק מן האימפריה הרוסית. תשעה רוכלים יהודים הואשמו ברצח ילדה נוצרייה בת 6 ובשימוש בדמה לאפיית מצות. הם הועמדו למשפט בבית הדין המחוזי בכותאיסי. דבר העלילה זכה לפרסום רב בעיתונות היהודית ברוסיה, והיא הביאה להתגייסותם של אישים יהודים, ובראשם הברון גינצבורג. שני עורכי דין נודעים, יהודי ורוסי נקראו להגן על הנאשמים. אלכסנדר צדרבוים, שהייתה לו השפעה ניכרת בחוגי הממשל הצארי היה אף הוא בין אלו שנחלצו לעזרת הנאשמים והוא הפעיל את השפעתו בשתדלנות למען הנאשמים. במרץ 1879 הנאשמים זוכו.
היפוליט לוּטוֹסטַנסקי (אנ')‏ (Лютостанский) שהמיר דתו לנצרות. בתחילה הפך לכומר קתולי, אך סולק מכהונתו בגין עבירות מרמה וזיוף והפך לאורתודוקסי. הוא חיבר מנשר אנטישמי בכותרת "השימוש שהיהודים עושים בדם נוצרי". בתגובה חשף אלכסנדר צדרבוים ב"המליץ" את עברו הפלילי של לוטוסטנסקי. לוטוסטנסקי הגיש בשל כך תביעת דיבה נגד צדרבוים וזו נדונה בספטמבר 1880 בפני שופט שלום רוסי בשם טרופימוב, אשר פסק לטובת צדרבוים ודחה את תביעתו של לוטוסטנסקי. ערעור שהוגש לערכאה גבוהה יותר נדחה אף הוא.
פעילותו כסופר

אלכסנדר צדרבוים תרגם ספרים אחדים מרוסית לעברית והוציא לאור מספר ספרים בשפה העברית. ביניהם:
בין המצרים 1867.
מותר האדם מן הבהמה 1868.
כתר כהונה 1867.
עין צופיה הליכות ישראל ברוסיה 1877.
סוף דרכו

אלכסנד צדרבוים נפטר בסנקט פטרבורג ב-7 בספטמבר 1893, כ"ו באלול תרנ"ג. בעיתונו נכתבו עליו דברי ההספד הבאים:
השמועה הרעה כי אלכסנדר בן יוסף הלוי צעדערבוים הלך לעולמו, הקיפה עד מהרה כל ערי ישראל, ומכל עיר ועיר, מקום אשר השמועה הנוראה תגיע, נקבל טלגרמות ומכתבים מהמשתתפים בצערנו, וכלם שואלים פה אחד: מה יהיה גורל 'המליץ' אחרי מות מיסדו, מו"לו ועורכו ארז ז"ל? ולכל אלה ולכל סופרי המליץ וקוראיו הנאמנים די בכל אתר ואתר נודיע היום נאמנה, כי 'המליץ' אחרי הגיעו לשנות כח יחיה וירבה עצמה, והוא יהיה למצבה חיה להזכיר לנו בכל יום, מה פעל המנוח ארז ז"ל לטובת ישראל וספרותו, עד הגיליון הנוכחי וכל הגליונות אשר יבואו אחריו, כי חי המליץ ודגלו לא יעזוב. במות אדם דגול מבקשים תמיד לעשות ציון לנפשו, והציון היותר טוב והיותר נעלה – לחזק את המגדל אשר בנה המנוח. רבות עמל ארז ז"ל עד יסדו את המליץ, ראש חפצו בחיים, ועד הביאו הלום כי מצבו יהיה איתן כהיום הזה, ואנחנו לא נחטא לזיכרון מיסדו להוריד כבוד 'המליץ', אחרי מות מיסדו. רוחו הכביר של ארז ז"ל, אשר כשמו כן היה, הרוח הזה יעוררנו תמיד לחזק את בנינו ולפארו תמיד...
"המליץ" המשיך להתקיים אחת עשרה שנים נוספות לאחר מות מייסדו ונסגר בשנת 1904.
צאצאיו של צדרבוים לא הלכו בדרכו הלאומית. ארבעת נכדיו היו מהפכנים רוסיים. אחד מהם יולי מרטוב היה מנהיג המֶנשֶביקים. שני אחיו של צדרבוים חוסלו בברית המועצות בתקופת סטלין.
הערות שוליים

↑  צמח צמריון, צדרבוים ו"המליץ": (75 שנים למות הארז), דבר, 4 באוקטובר 1968.
↑  לסופרי "המליץ" ולקוראיו הנאמנים, המליץ, 14 בספטמבר 1893.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502537205171  GND: 1146607148  ISNI: 0000 0000 6693 5993  LCCN: no93022716  NTA: 299622231  VcBA: 495/365768  VIAF: 3209160668354903560004   WorldCat (עם VIAF): 3209160668354903560004 
משתתפי ועידת קטוביץ (צדרבוים בשורה הראשונה השלישי מימין)
סרו קסטיו

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,675 מ' 
 מדינה:  צ'ילה 
 מיקום:  צ'ילהצ'ילה
 רכס הרים:  הרי האנדים 
 קואורדינטות:  46°03′54″S 72°12′27″W﻿ / ﻿46.065°S 72.2075°W﻿ / -46.065; -72.2075
  (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט סרו קסטיו(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט סרו קסטיו
 
סרו קסטיו (בספרדית: Cerro Castillo) היא פסגה סלעית משוננת הממוקמת באזור אייסן בצ'ילה, בתוך הפארק הלאומי סרו קסטיו. פירושה של המילה קסטיו הוא טירה בספרדית, וקירות הבזלת התלולים של ההר אכן גורמים לו להיראות כמו טירה. בצדדיו כמה קרחונים קטנים ואגמים הניזונים מהם.
גישה

הר סרו קסטיו נמצא 75 ק"מ דרומית לעיר קויאיקה לאורך הכביש קארטרה אאוסטרל. קרוב להר, קרוב לכביש, נמצא כפר קטן בשם Villa Cerro Castillo. לבסיס ההר ניתן להגיע מהכביש בהליכה של יום אחד לאורך נהר אסטרו פרדה. אלטרנטיבה נוספת, היא טיול בן 4 ימים המתחיל בנקודה הנקראת Las Horquetas Grandes ב-קארטרה אאוסטרל, עובר ביערות, בשני מעברי נהרות (ללא גשרים), ועובר דרך מעבר הרים באורך 1,400 מ' בצמוד לקירות הסלע של ההר. האזור מרוחק ומגיעים אליו מעט מטיילים ביום במהלך העונה.
טיפוס

טיפוס ראשון: 10 בפברואר 1966, קבוצת הסטודנטים הצ'יליאנים גסטון אויארסון, אוסבלדו לאטורה, אנטוניו מרסל וראול אגילרה טיפסו צפונה (צפון מזרח) בערוץ צדדי.
טיפוס שני: 4 בפברואר 1976 ניק גרובס ומייק סירל הבריטים ביחד עם טום קלארקסון, ג'ון מאיריק ולאוצ'י דאף הניו זילנדים חזרו על המסלול הצ'יליאני וסיימו 20 מ' לפני הפסגה.
טיפוס שלישי: 5 בדצמבר 1982 היוגוסלבים טונה גולנר וליובו הנזל, הניו זילנדי דייוויד וו ודרום קוריאני צ'יל קיו סון חברו יחד כדי לבצע את הטיפוס הראשון של פניו הדרום מזרחיים של סרו קסטיו. המסלול עבר במסדרון קרח של 55 מעלות (במקומות הרבה יותר תלולים) במרכז פנים ההר. הירידה דרשה שישה עשר חבלי סנפלינג באורך של 50 מ'.
הטיפוסים הבאים: ב-26 בינואר 1987 ג'ינו בוסקיני וסילביה מצלטין בוסקייני טיפסו על מסדרון שלג וקרח בגובה 800 מטר, שהיה לו זווית של 55 מעלות בחלקו העליון בצד המערבי של סרו קסטיו (2670 מטר). הם טיפסו את כל המסדרון עד למשטח שמתחת לפיסגה (2570 מטר). הם לא המשיכו לפיסגה בגלל סופת שלג.
באוקטובר 2003, חזרה ראשונה של המסדרון הקשה בקיר הדרום-מזרחי על ידי הצ'יליאני פבלו קרובטו, רודריגו פיקה והספרדי אדוארדו מונדרגון.
באוקטובר 2008 בוצעה עלייה ראשונה של המסדרון המרכזי הפונה מזרחה על ידי קרלוס בוהלר וז'ואן סולה. הם ירדו דרך הערוץ הצפוני.
ראו גם

הפארק הלאומי סרו קסטיו
הערות שוליים

מבט על סרו קסטיו מכביש 7, מבט לצפון מערב
סביבת פסגת סרו קסטיו, מבט לצפון
כל אל-ערב

| --- | --- |
לוגו אלערב
 תדירות:  עיתון שבועי
 פורמט:  טבלואיד
 מייסד:  מחמוד אבו רג'ב 
 בעלים:  קבוצת אל-ערב
 עורך ראשי:  יוסף שדאד
 תאריכי הופעה:  1987–הווה (כ־38 שנים)
 שפה:  ערבית
 מערכת:  נצרת
 תפוצה:  30,000
 מדינה:  ישראל
 www.alarab.co.il
 
כל אל-ערב (בערבית: كل العرب – שפירושו: כל הערבים) הוא שבועון בבעלות פרטית בשפה הערבית היוצא לאור בנצרת.
השבועון הוא אחד משלושת השבועונים בשפה הערבית המובילים בישראל, והוא נהנה מתפוצה של כ-30,000 עותקים. העיתון נוסד בשנת 1987, ועורכו הנוכחי הוא יוסף שדאד (יוני 2009).
בבעלות קבוצת אל-ערב נמצא גם פורטל האינטרנט ואתר החדשות אל-ערב.
גאולוגיה של הגולן

סדרת קילוחי בזלת דלווה בראש מצוק נחל עורבים המלמדים על ההיסטוריה הגעשית של רמת הגולן. השכבה האדמדמה הדקה של פלאוסול (אדמה מאובנת) מפרידה בין שני קילוחים עוקבים. קיומו של הפלאוסול מעיד על תקופה ממושכת של שקט בין קילוח לבה למשנהו. במורד המצוק ישנן שכבות נוספות של פלאוסול (חלקן מכוסות בצמחייה או בשפכי סלעים).
הגאולוגיה של הגולן היא ברובה תוצאה של פעילות געשית ענפה לאורך 5 מיליון השנים האחרונות. אופי הפעילות הגעשית כלל מחזורים של התפרצויות וביניהם תקופות ארוכות של שקט. כתוצאה מכך, מכוסה רמת הגולן בשכבת בזלת עבה. העובי המקסימלי של טבלת הבזלת ברמת הגולן נמדד בקידוח "אלוני הבשן 6", שהגיע לעומק של כ-750 מטרים (הקידוח לא הגיע לתשתית סלעי המשקע). עובי הבזלת הולך ופוחת כלפי שולי הקער במערב ובדרום. מרבית שכבות הבזלת בגולן הן צעירות יחסית, והאחרונות שבהן נוצרו לפני כ-100,000 שנים בצפון מזרח הרמה.
כתוצאה מהפעילות הגעשית ניתן לראות ברמת הגולן יותר מ-60 מבנים של הרי געש, מרביתם ערוכים בשתי שורות מקבילות לאורך קו התילים הישראלי. הרי הגעש בגולן נחשבים רדומים.
טבעת הטוף (Tuff ring) של הר אביטל
רמת הגולן משתרעת על פני שטח של 1,300 קמ"ר וגבולותיה: מצפון – נחל סער הזורם מדרום להר החרמון, מדרום – נהר הירמוך צפונית להרי גלעד ובמערב – בקעת כנרות ועמק החולה. ממזרח גובלת רמת הגולן באזור הבשן אולם הגבול בין שני האזורים אינו מוגדר היטב.
מבנה גאולוגי

מבחינה גאולוגית רמת הגולן היא קער אשר נמצא בין שני קמרים – קמר החרמון מצפון וקמר הגלעד (קמר עג'לון) מדרום. נחל סער מפריד בין הגולן לקמר החרמון ובדרום מפריד נהר הירמוך בין הגולן לקמר הגלעד. הקער התמלא תחילה בסדרה של סלעי משקע ולאחריהם בשכבה עבה של סלעים געשיים. כתוצאה מעובי עמודת הסלעים נעלם מבנה הקער והרמה נראית שטוחה יחסית.
מבנה גאולוגי > היווצרות רמת הגולן

בתקופת היורה (החל מ-195 מיליון שנה ועד 140 מיליון שנה לפני זמננו) היה האזור מוצף בים אשר בו נוצרה שכבה עבה של סלעי גיר. סלעי הגיר מתקופת היורה נמצאים היום על פני השטח בחרמון. בתקופת הקרטיקון התחתון (לפני כ-100–140 מיליון שנה) שקעו באזור אבני חול צבעוניות ("אבן חול נובית"). בקרטיקון העליון (100-66 מיליון שנה לפני זמננו) כוסה האזור בים רדוד וחם ושקעו בו סלעי משקע שונים כגון: גיר, דולומיט וחוואר.
בתקופה שבין 65 מיליון שנה לפני זמננו ועד כ-5 מיליון שנה החל האזור לבצבץ מעל פני הים ולבסוף התייבש כולו. בזמנים אלו המשיכו לשקוע באזור סלעי משקע ימיים ויבשתיים אשר נחשפים בנחלים העמוקים בדרום רמת הגולן.
רמת הגולן היא החלק המערבי של השדה הגעשי א-שמה הממשיך מזרחה לתוך סוריה. בעקבות עליית קמר החרמון בצפון וקמר הגילעד בדרום נוצרו באזור הגולן סדקים גאולוגיים שמתוכם עלתה מאגמה, קלחה וכיסתה את סלעי המשקע. לאחר התקררות הלבה נוצרו משטחי הבזלת המישוריים המאפיינים את רמת הגולן כיום. בתקופה זו נוצרו הרי הגעש השונים ברמת הגולן כשהאחרונים ביניהם היו פעילים עד לפני כ-100,000 שנים.
מבנים געשיים

רמת הגולן מאופיינת במספר תופעות געשיות, אשר הבולטת שבהן היא קו התלים הישראלי, הכולל מספר תלים מרכזיים דוגמת הר פרס והר אביטל, אך גם עשרות תלים קטנים יותר כגבעת טליה ליד מושב קשת.
בגולן קיים אוסף של מבנים געשיים:
חרוט אפר – הר געש הבנוי מתוצרים של חומרים פירוקלסטיים. החרוט עגול ושיפועי צדדיו עד 35 מעלות.
חרוט לבה – הר געש הבנוי בעיקר מבזלת, רכס מוארך ובראשו לוע או מספר לועות קטנים. שיפוע צדדיו מתונים – עד 5 מעלות ומודרגים.
קילוח בזלת – המבנה העיקרי שנוצר על ידי הלבה הזורמת. צורתו מוארכת ובקצהו "אונות" מתפשטות. חזיתו לרוב תלולה.
מאר – מבנה זה הוא שקע, בניגוד למבנים הקודמים שהם תבליטים, והוא נוצר כאשר מי תהום באים במגע עם לבה או מאגמה לוהטת והופכים לקיטור דחוס. הפיצוץ מעיף את שכבות המסלע העליונות ויוצר שקע. בדרך זו נוצרה ברכת רם.
קלדרה – שקע עגול שנוצר לאחר קריסת תקרתו של תא המאגמה המצוי מתחת להר געש.
ג'ובה – שקע טופוגרפי עגול בקוטר של עד כמה מאות מטרים. תהליך היווצרותן אינו ברור לגמרי, ואף לא ברור אם מקורן געשי או קרסטי. בצפון רמת הגולן יש מעל 20 ג'ובות הערוכות ברובן סביב קו הג'ובות.
סוגי המסלע

רמת הגולן מכוסה בסלעים געשיים: פני השטח מכוסים בזלת, אך אפשר למצוא בה גם סקוריה (בעיקר בחרוטי הגעש לאורך קו התילים) וטוף (סביב בריכת רם ובאזור הר אביטל). במורדות הרמה, בערוצי הנחלים ומקומות נוספים (כגון חלונות שמיר) נחשפים סלעי משקע ימיים כמו אבן גיר, קירטון, דולומיט וצור מתקופת הקרטיקון העליון והאיאוקן (מלפני כ-60-100 מיליון שנה).
חבורת בשן

חבורת בשן כוללת סדרת סלעים געשיים שהורבדו במשך כ-5 מיליון השנים האחרונות מעל תבליט סלעי המשקע שהיה במקום. חבורת בשן משתרעת מאזור הגליל התחתון המזרחי דרך רמת הגולן ועד לאזור הר הדרוזים שבסוריה. תקופת היווצרות חבורת בשן אופיינה בוולקניזם הפעיל לסירוגין: תקופות קצרות יחסית של פעילות געשית בהם נוצרו מישורי הבזלת, ותקופות שקטות יותר שבהן בלתה הבזלת והפכה לקרקע, אשר כוסתה מחדש בלבה בתקופת ההתפרצות הבאה.
חבורת בשן מחולקת למספר תצורות גאולוגיות:
חבורת בשן > בזלת הכיסוי

שכבת בזלת מתקופת הפליוקן התחתון, שגילה החל מ-3.5 מיליון שנה ועד 5.5 מיליון שנה. בזלת הכיסוי מכסה שטחים רחבים בדרום רמת הגולן ובגליל התחתון המזרחי, מראש פינה עד לבית שאן, ומשתרעת על פני שטחים נרחבים בדרום סוריה עד הר הדרוזים, ובצפון ירדן - באזור אירביד. קילוחי בזלת הכיסוי נמצאו גם במרכז רמת הגולן וצפונה, אולם באזורים אלה היא כוסתה על ידי שכבות בזלת צעירות יותר.
בזלת הכיסוי נבעה מדייקים ומחרוטי לבה הבולטים מעל פני השטח, כגון: קרני חיטין, גבעת בזק, תל סאקי, גבעת נטור ועוד.
שכבות בזלת הכיסוי נמצאות ברמות הגבוהות משני צידי הבקע הסורי-אפריקני ולא בעמקים של הבקע עצמו, ומכאן כי הן קדמו להיווצרות הבקע.