stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל ארגמן
הערות שוליים

↑  שימי שפר, הסופר הנודע הרב שמואל רוט הלך לעולמו, באתר כיכר השבת, ‏12 ביולי 2021
↑  שולמית לפיד, ספר לבני הגיל הרומנטי, מעריב, 21 במאי 1976
↑  תווית המרחיקה קוראים אחרים, מעריב, 18 בדצמבר 1987
↑  כתב זר, מי יהיה דב תבורי, כותרת ראשית, 28 במאי 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310336705171  BnF: cb121319677 (data)  GND: 1089826958  ISNI: 0000 0000 8016 7476  LCCN: n82219384  VIAF: 97179170   WorldCat (עם VIAF): 97179170
בית הכנסת בגרודנו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  גרודנו 
 מדינה:  בלארוס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1905
 תאריך פתיחה רשמי:  1905 
 תאריך פירוק:  1944 
 אדריכל:  אייה פרונקין (Iya Frunkin)
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות אקלקטית, אדריכלות מורית 
 
 קואורדינטות:  53°40′45″N 23°49′30″E﻿ / ﻿53.679114°N 23.825099°E﻿ / 53.679114; 23.825099
 www.jewishgrodno.com
  (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהבית הכנסת בגרודנו(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהבית הכנסת בגרודנו
 
בית הכנסת הגדול בגרודנו הוא בית הכנסת הפעיל העתיק ביותר בחבר העמים. בית הכנסת נבנה בשנת ה'של"ח -1578 והוא נחשב לאחד מבתי הכנסת היפים באירופה.
רב העיר באותו הזמן, הפוסק ההלכתי המפורסם רבי מרדכי יפה, מחבר ספרי ה"לבושים", הזמין את האדריכל האיטלקי סאנטי גוצ'י ׁ(Santi Gucciׁׁׁ) לתכנן את בית הכנסת ונקרא אז ״בית הכנסת הגדול״. בשנת תרנ"ט - 1899 השתוללה שרפה בעיר שפגעה גם בבית הכנסת, בעקבות כך עבר הבניין שיפוץ יסודי שבמהלכו גם נוספו לו אגפים חדשים וחזיתו שונתה לחלוטין. בין השנים 1905-1902 נבנה בית הכנסת מחדש לפי תוכניותיו של אייה פרונקין (Iya Frunkin) בסגנון האר-נובו.
רב בית הכנסת כיום הוא הרב יצחק קופמן אשר משמש גם כשליח חב"ד ורב העיר, מאז שנת 2003.
חלקו של בית הכנסת שופץ על ידו ומשמש לבית הכנסת פעיל אשר מתקיימים בו מנייני תפילות, כולל לימוד תורה יומי לגברים וכולל לימוד תורה שבועי לנשים אשר הרב עומד בראשו.
בבית הכנסת מתקיימות גם פעילויות לקהילה כגון מסיבת חנוכה, מסיבת פורים וסדר פסח ציבורי. בבית הכנסת נמצא גם גן ילדים יהודי ומקווה טהרה.
גלריה

היכל בית הכנסת
פנים בית הכנסת
קרב פואנט דו אוק

פואנט דו אוק  (בצרפתית: Pointe du Hoc) הוא מצוק על חוף נורמנדי שבצפון צרפת. המצוק נמצא בין חוף יוטה במערב לבין חוף אומהה במזרח וגובהו כ-30 מטר מעל פני הים. במהלך הפלישה לנורמנדי נכבשו העמדות הגרמניות שעל המצוק על ידי יחידה מובחרת של צבא ארצות הברית לאחר קרב קשה.
היעד

פואנט דו אוק נמצא 6.5 ק"מ ממרכז חוף אומהה. כחלק מהחומה האטלנטית הציבו הגרמנים על המצוק סוללת תותחים מבוצרת ובה שישה תותחי 155 מ"מ GPF. תותחים אלו היוו איום ממשי על נחיתת כוחות בעלות הברית בשני החופים וביכולתם היה להסב אבדות כבדות לנוחתים.
מכיוון שהגרמנים לא צפו אפשרות של התקפה מכיוון הים, מערך ההגנה על המתחם נבנה דווקא כלפי פנים היבשת: לכיוון זה היה המתחם מוקף שדות מוקשים, גדרות תיל, תעלות קשר ועמדות מקלע. לכיוון הים פנה רק בונקר התצפית, ואילו עמדות התותחים הוצבו כמה עשרות מטרים אחרי שפת המצוק.
על אף שבמשך השבועות שקדמו לפלישה הפציצו בעלות הברית את המתחם מן האוויר, הערכת המודיעין הייתה כי הביצורים חזקים מכדי להיהרס בדרך זו ועל מנת לוודא את שיתוק התותחים יהיה הכרח לכבוש את המקום. משימת כיבוש המצוק הוטלה על צוות קרב של מהריינג'רס שכלל את גדודי הריינג'רס ה-2 וה-5 בפיקודו של לוטננט קולונל ג'יימס ארל ראדר.
ההכנות

תוכנית ההתקפה דיברה על הנחתת שלש פלוגות למרגלות הצוק, טיפוס על הצוק תחת אש אויב באמצעות חבלים, סולמות ואנקולי אחיזה, וכיבוש המתחם. כיבוש היעד נועד להסתיים לפני נחיתת הכוחות העיקריים בחופי אומהה ויוטה. חיילי היחידה ערכו אימונים מיוחדים שכללו אימוני נחיתה, הסתערות, כושר וטיפוס צוקים בסקוטלנד ובאי וייט. הכוח בפיקודו של מייג'ור קליבלנד ליטל שהורכב מפלוגות D,E ו-F של גדוד הסיור השני זכה לכינוי "כוח A".
במהלך התדריך האחרון שבוצע בטרם הנחיתה נאמר למייג'ור ליטל כי מודיעים צרפתיים מסרו שהתותחים הועברו מהמצוק. לאור מידע זה (וכנראה בהשפעה מסוימת של אלכוהול) הביע ליטל מורת רוח בטענה כי המבצע, שבכל מקרה נראה כמתקפת התאבדות, הפך למיותר. בראותו כי מייג'ור ליטל מפקפק במבצע ומתוך חשש כי לא יפעל בנחישות הנדרשת למבצע זה, הדיח לוטננט קולונל ראדר את מייג'ור ליטל מהפיקוד על הכוח (ליטל הועבר לדיויזית הרגלים ה-90 ובהמשך המלחמה עוטר בצלב השירות המצוין על חילוץ שני חיילים תחת אש בקרב על נהר מוזל).
ההתקפה > לקראת הנחיתה בחוף

כוח התקיפה שט אל היעד על גבי עשר נחתות, ובנוסף שתי נחתות שנשאו אספקה וארבע משאיות אמפיביות עליהן הורכבו סולמות באורך 30 מטר שנלקחו ממכבי האש של לונדון. לצורך חיפוי על הכוח וסיוע באש כבדה הוקצו לכוח המשחתות "סטרלי" ו"טליבונט". הנחתות בהן שט הכוח היו נחתות בריטיות. נחתות אלו היו ממוגנות יותר מהנחתות האמריקאיות (“LCVP") אך בשל כך היו גם כבדות ואיטיות יותר. מעט אחרי התנתקות הנחתות מספינת האם, שקעה אחת הנחתות ובה מפקד פלוגה D ועשרים לוחמים: החיילים אמנם נמשו, אך סבלו מהיפותרמיה ולא יכלו לחזור לפעולה. אחת מסירות האספקה טבעה, וסירת האספקה הנוספת נאלצה להשליך מחצית מהציוד שהיה עליה על מנת שלא לשקוע גם היא.
בשעה 06:30 זיהה ראדר כי הכוח סטה שמאלה (מזרחה, כתוצאה מזרם גאות חזק) כארבעה קילומטר מהיעד. על מנת לתקן את הטעות שטו הנחתות במקביל לחוף, כנגד זרם הגאות. בעת הזו הסתיימה הפצצת הריכוך שקדמה לנחיתת הכוחות בחוף אומהה ועל הנחתות השטות לאיטן נפתחה אש תותחים ומקלעים מכיוון החוף. אחת המשאיות האמפיביות נפגעה מפגז וטבעה. המשחתות ששייטו בקרבת הכוח זיהו את הירי הגרמני ושיתקו אותו בתותחיהן.
ההתקפה > הנחיתה

על פי התוכנית אמורה הייתה פלוגה D לנחות בצדו המערבי של המצוק, אך בשל היסחפות הכוח מזרחה הורה ראדר לכל הנחתות לפרוק בצדו המזרחי של הצוק. כמו כן, נוצר פיגור של 35 דקות מלוח הזמנים המקורי. עיכוב בפעולת הגדוד השני בפיקוד ראדר, הביא לכך שהגדוד הריינג'רס החמישי, בפיקוד מייג'ור מקס שניידר, פעל על-פי התוכנית החלופית, נחת בחוף אומהה וסייע לכוחות רגימנט החי"ר ה-116 בהשתלטות על ראש החוף, כיבוש פואנט-דה-לה-פארסה ובפריצה לצרפת. בשל כך נאלץ ראדר לבצע את המשימה עם גדוד הריינג'רס השני בלבד. עם נחיתת הכוח על החוף, התגלו לכוח חלק מתוצאות הפצצות הריכוך: רצועת החוף הצרה שרחבה בעת הנחיתה היה עשרה מטרים והלכה והצטמצמה בשל הגאות, הייתה רצופה מחד גושי סלע שהתנתקו מהמצוק בעת ההפצצות, ומאידך מכתשי פצצות עמוקים, שחלקם כבר כוסו במי הגאות. החוף שכולו חלוקים היה בוצי וחלקלק. המשאיות שהצליחו להגיע עד לחוף לא הצליחו להעפיל על השילוב של בוץ וחלוקי אבן ולא היו יעילות. הלוחמים שפרקו מהנחתות נאבקו גם הם במשטח החלקלק, כאשר הם נעים במים רדודים ומדי פעם שוקעים בתוך מכתשי הפצצות הנסתרים, חלקם אף נאלצו להשליך את הציוד שעליהם על מנת שלא לטבוע.
עם נחיתת הכוח, נפתחה עליו אש מקלע גרמני ממצדית בצידו המזרחי של המצוק. תוך תנועת הלוחמים מהנחתות אל המצוק, נפגעו מירי המקלע חמישה עשר לוחמים.
ההתקפה > הטיפוס

לצורך הטיפוס על הצוק, בנוסף למשאיות האמפיביות נושאות הסולמות, נשאו עמם הלוחמים בכל נחתת שישה חבלים עם עוגנים שחוברו לרקטות. המשאיות האמפיביות, כאמור, יצאו מכלל פעולה או התגלו כבלתי שמישות. עם הגעת הנחתות שיגרו הלוחמים את הרקטות לראש הצוק, אך בשל היות החבלים ספוגי מים רוב הרקטות כלל לא הגיעו לראש המצוק ונפלו חזרה. חלק מהעוגנים שננעצו במצוק שוחררו ממקומם על ידי הלוחמים הגרמנים שעל המצוק שגם השליכו רימוני יד לעבר הלוחמים האמריקאים בבסיס המצוק.
בשלב זה פעלה לטובת הכוחות התוקפים העובדה כי המתחם נבנה להתגוננות כלפי היבשת: בעת ההעפלה על הצוק, לא יכלו הגרמנים להתגונן מתוך עמדות מבוצרות. מטח אש מרוכז מכיוון המשחתות פגע בלוחמים הגרמנים או לכל הפחות אילץ אותם לסגת משפת המצוק. בסופו של דבר, הצליחה כל קבוצת לוחמים לשגר בהצלחה לפחות רקטה אחת שננעצה היטב במצוק. הלוחמים היו עמוסי ציוד, והחבלים שהיו רטובים וחלקלקים מבוץ הביאו לא אחת להחלקתם בחזרה לתחתית הצוק תוך כווית ידיהם. חלק מהלוחמים ויתרו על השימוש בחבלים וטיפסו על הקיר בידיהם ורגליהם בלבד.
ראשוני הלוחמים העפילו אל ראש הצוק תוך חמש דקות. לאחר חמש עשרה דקות כבר היו על הצוק רוב הלוחמים שטרם נפגעו. בשעה 07:30 שודר הקוד שבישר כי הלוחמים נמצאים בראש הצוק.
בשלב זה נעלמה כליל רצועת החוף בשל הגאות. בראותו זאת, ואף על פי שעמו היו פחות ממאתים לוחמים, הורה לוטננט קולונל ראדר לכוח העתודה לשוט לחוף אומהה ולנחות שם במקום בפואנט דו אוק. על פי התוכנית, במקרה כזה היה על כוח העתודה לנוע באיגוף דרך ויירוויל ולתקוף את מתחם פואנט דו אוק מכיוון היבשה.
על המצוק, החלו לוחמי הסיירת, ללא כוחות עתודה ועם פחות מרבע מכמות האספקה עמה יצאו, להילחם.
ההתקפה > הלחימה על היעד

עם הגיעם לראש המצוק, התגלה לעיני הלוחמים מראה מפתיע: ההפצצה המאסיבית על המתחם זרעה את השטח במכתשי ענק מחד, ובגושי ענק של בטון מאידך. לא כך נראה המתחם בתדריכים המקדימים. מכתשים אלו העניקו מחסות לתוקפים, אך גם למגנים. הגרמנים פתחו באש על הלוחמים האמריקאים מתעלות הקשר, מעמדת המקלע בקצהו המזרחי של המצוק (שקודם לכן גבתה מחיר של 15 לוחמים) ומתותח נ"מ 20 מ"מ מקצהו המערבי של המתחם.
לכל קבוצת לוחמים הייתה מטרה שהוקצתה מראש. הלוחמים התעשתו עד מהרה והחלו לנוע לביצוע המשימות שהוקצו להם, תוך התעלמות מהירי לעברם ושיתוק המגנים בהם נתקלו תוך תנועה לעבר היעדים וביעדים עצמם. מלבד האש שהומטרה לעברם מרחוק, ניצתו קרבות בטווחי אפס כאשר המגנים הגרמנים צצים לעיתים ממש בתוך הכוחות האמריקאים, לעיתים אחרי שכבר עברו אותם. לוחמי הסיירת התקדמו בזחילה, תוך אבדות כבדות לשני הצדדים.
קבוצת הלוחמים שניסתה לתפוס את בונקר התצפית נתקלה בהתנגדות עזה וכשלה בכיבושו. קבוצות הלוחמים שהגיעו לעמדות התותחים נדהמו לגלות כי הן ריקות, אך עקבות שנמשכו מהעמדות אל פנים היבשת והמאמץ העז של הגרמנים לבלום את לוחמי הסיירת העיד כי התותחים נמצאים בקרבת מקום.
קבוצות הלוחמים שנעו לכיוון כביש הגישה למוצב נתקלו בהתנגדות העזה ביותר ושם ספגו את מרבית האבדות. כאמור, מערך ההגנה העיקרי של המתחם היה בכיוון זה. אולם עד לשעה 08:15 הצליחו כבר 35 לוחמים להגיע לכביש ולחסמו מפני הגעת תגבורות גרמניות. כעבור דקות ספורות תוגברו הלוחמים והחלו לסייר את הסביבה הקרובה.
תוך זמן קצר מאוד זיהו הסיורים את עקבות התותחים. הלוחמים התחקו אחר העקבות, ואחרי כ-250 מטר זיהו את התותחים עומדים מוכנים לפעולה, מוסווים, ולצדם ערימות תחמושת. לאחר תצפית נוספת זיהו הלוחמים כ-100 חיילים גרמנים, ככל הנראה לוחמי הסוללה, אשר המתינו להדיפת לוחמי הסיירת מהמתחם בטרם יוכלו להפעיל את התותחים. סיור נוסף איתר מצבור תחמושת ענקי מדרום לסוללה. ללא שהות, השמידו חיילי הסיירת באמצעות רימוני תרמיט את התותחים ואת מצבורי התחמושת. השעה הייתה 09:00. הסיירת השלימה את משימתה.
מגננה

אמנם משימת הסיירת הושלמה, אך הלחימה רחוקה הייתה מלהסתיים. טיהור המוצב נמשך תוך לחימה קשה ואבדות כבדות. המקלע המזרחי ירה ללא רחם, אך הכוחות שנשלחו לשתקו גילו כי בינו לבין קו המכתשים נותרו 200–300 מטר של שטח פתוח, שלא ניתן היה לצלוח תחת האש. בשל פגיעת פגז בחולית הקישור לחיל הים לא ניתן היה להזמין סיוע מן המשחתות, אך לוחמי הסיירת אלתרו באמצעות פנס איתות ישן וכיוונו את תותחי ה"סטרלי" עד להשמדת המקלע.
הסיירת הייתה מנותקת מן הים. הלחימה בחוף אומהה הייתה בעיצומה וכל תגבורת לא יכלה להגיע מצד היבשה. בשלב זה, הגיעו אבדות הסיירת אל מעל 50%. שני מפקדי הפלוגות נפגעו, לוטננט קולונל ראדר נפגע פעמיים – ראשית מאותו פגז שנחת בעמדת הפיקוד (ושכתוצאה מפגיעתו נהרגה חוליית הקישור עם חיל הים) ופעם נוספת מקליע ברגלו – אך המשיך לפקד על הכוח.
הגרמנים פתחו ברצף של התקפות נגד להדיפת הסיירת. הנשק הכבד ביותר שעמד לרשות הכוח היה מרגמה 60 מ"מ ומספר מקלעי בראונינג. כל מכשירי הקשר יצאו מכלל פעולה. אך לוחמי הסיירת הנותרים הדפו את ההתקפות במשך כל היום, הלילה והיום שלמחרת, כשהתגבורות היחידות שהצליחו להגיע היו מחלקה של עשרים ושלושה לוחמים ב-6 ביוני בשעה 21:00, ולמחרת אחה"צ 20 לוחמים נוספים.
סוף דבר

הכוחות שנחתו בחוף אומהה חברו לחיילי הסיירת בפואנט דו אוק לאחר 48 שעות מהנחיתה. לוחמי הסיירת שיתקו את התותחים, חסמו את כביש החוף וניהלו קרב מגננה קשה, כשעם חבירת שאר הכוחות עמם, רק חמישים מתוך מאתיים הלוחמים שנחתו יומיים קודם נותרו כשירים ללחימה. הגדוד השני של הריינג'רס היה הכוח האמריקאי הראשון שהשלים את משימתו ביום הפלישה.
כיום

כיום פואנט דו אוק הוא אתר הנצחה ומוזיאון לקרב שהתחולל. רבים מהבונקרים עדיין עומדים על תילם, ונוף מכתשי הפצצות מותיר רושם עז על המבקרים במקום. החל משנת 1973 נמצא המתחם באחריות הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
לקריאה נוספת

קורנליוס ריאן, "היום הארוך ביותר", הוצאת מערכות, 1982.
סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", מאנגלית: מרדכי ברקאי, הוצאת זמורה ביתן, 2002.
פנורמה של האתר
הערות שוליים

↑  השם מאוית במסמכים רבים של הצבא האמריקאי כ-Pointe du Hoe. ישנן סברות הרואות את מקור ההבדל בטעות של קרטוגרף אמריקאי, אולם נראה שהסיבה היא הבדל בין הניב הנורמנדי לבין צורת הביטוי הפריזאית. ראו שאלות נפוצות, אתר המרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית
↑  גל פרל, "אולי תגידו לי איך לעזאזל עשינו את זה?", הבלוג על הכוונת, ‏ 6 ביוני 2014.
↑  Pointe du Hoe, בתוך מחלקת ההיסטוריה, Small Unit Action, וושינגטון די. סי.: מחלקת המלחמה של ארצות הברית, 1946
הערות שוליים > ביאורים

↑  בדבריו התייחס סמל אלדר לתרגיל טייגר שקדם לנחיתה בנורמנדי, בו נעשה בטעות שימוש באש חיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4453729-3  NKC: ge632492  VIAF: 243848638   WorldCat (עם VIAF): 243848638 
לוחמי הסיירת מדגימים טיפוס על הצוק באמצעות חבל
האנדרטה על הבונקר הקדמי בפואנט דו אוק
בונקר תותח בפואנט דו אוק
נאום נשיא ארצות הברית רונלד רייגן בפואנט דו אוק, ביום השנה ה-40 לנחיתת בעלות הברית בנורמנדי
בית הכנסת בקורדובה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, מונומנט לאומי בספרד, בית כנסת לשעבר, בית כנסת 
 כתובת:  Judería de Córdoba 
 מיקום:  קורדובה 
 מדינה:  ספרד 
 מבקרים בשנה:  73,980 (נכון ל־2018)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1314
 תאריך פתיחה רשמי:  1315 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מורית 
 
 קואורדינטות:  37°52′47″N 4°47′00″W﻿ / ﻿37.879789684231°N 4.7834398148268°W﻿ / 37.879789684231; -4.7834398148268
  (למפת אנדלוסיה מוגדלת) סביליה מאלגה קורדובה גרנדה חרס אלמריה חאאן אקסטרמדורה קסטיליה-לה מנצ'ה מורס. הים התיכון מ. האוקיינוס האטלנטי  פור.בית הכנסת בקורדובה(למפת אנדלוסיה רגילה) סביליה מאלגה קורדובה גרנדה חרס אלמריה חאאן אקסטרמדורה קסטיליה-לה מנצ'ה מורס. הים התיכון מ. האוקיינוס האטלנטי  פור.בית הכנסת בקורדובה
 
הכניסה לבית הכנסת בקורדובה
בית הכנסת בקורדובה (בספרדית: Sinagoga de Córdoba) הוא בניין היסטורי ברובע היהודי של העיר קורדובה בספרד, שנבנה בשנת 1315.
היסטוריה

בית הכנסת, הנמצא במרכז ההיסטורי של קורדובה, נבנה בסגנון מודחאר על ידי אדריכלים בראשות יצחק מוהב (Isaac Moheb). הוא כולל חצר, שהכניסה אליה מהרחוב והיא מובילה לאולם כניסה שבהמשכו אולם התפילה. בצדו המזרחי של אולם הכניסה יש גרם מדרגות המוביל לעזרת הנשים, הנמצאת בצדו הדרומי של אולם התפילה. העזרה משקיפה על אולם התפילה דרך שלוש קשתות מקושטות. מידותיו של אולם התפילה הן: 6.95 מטרים אורך ו-6.75 מטרים רוחב.
לאחר גירוש היהודים מספרד בשנת 1492, הוקדש הבניין לשימושים שונים, ובכללם בית חולים לכלבת וגן ילדים. הוא הוכרז כאתר היסטורי לאומי בשנת 1885. מאז הוא עבר כמה שלבים של שיקום, כולל זה של פליקס הרננדז בשנת 1929 ושיקום נוסף שהחל בשנת 1977 לצורך פתיחתו מחדש בשנת 1985 לכבוד חגיגת 850 שנים להולדת הרמב"ם.
15 בדצמבר

15 בדצמבר הוא היום ה־349 בשנה (350 בשנה מעוברת), בשבוע ה־49 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 16 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1788 – מתחילות הבחירות הראשונות לנשיאות ארצות הברית, בהן זכה ג'ורג' וושינגטון
1791 – מגילת הזכויות של אזרחי ארצות הברית נכנסת לתוקף עם אישורה של וירג'יניה
1939 – הסרט "חלף עם הרוח" מוקרן לראשונה, באטלנטה, ג'ורג'יה
1939 – הניילון נמכר לראשונה, בתחילה לייצור גרבוני נשים
1948 – התחיל מבצע על כנפי נשרים, הבאת יהודי תימן לישראל
1961 – אדולף אייכמן נמצא אשם בפשעי מלחמה, בבית משפט בישראל
1965 – תוכנית ג'מיני: החללית ג'מיני 6A משוגרת לחלל
1969 – גולדה מאיר מציגה את ממשלתה השנייה (החמש עשרה במנין הממשלות) בפני הכנסת
1970 – הגשושית ונרה 7 הסובייטית נוחתת בהצלחה על נוגה. זו הייתה החללית הראשונה שנחתה בהצלחה על כוכב לכת אחר ושדרה משם אותות חזרה לכדור הארץ
1973 – האגודה האמריקאית לפסיכיאטריה הסירה את הומוסקסואליות מרשימת מחלות הנפש ב-DSM
1976 – סמואה הופכת לחברה באומות המאוחדות
1984 – במסגרת תוכנית וגה הסובייטית, שיגור וגה 1 גשושית להביא נחתת לפני השטח של נוגה ובלון לחקר האטמוספירה. לאחר מכן הגשושית המשיכה למפגש עם שביט האלי
1989 – אירועי טימישוארה - מחאה בתגובה לפיטורי הכומר לסלו טקש מציתה את המהפכה ברומניה שהובילה לסילוקו של ניקולאה צ'אושסקו וביטול המשטר הקומוניסטי במדינה.
1995 – בית הדין האירופי לצדק מקבל את פסק הדין שנודע בשם חוק בוסמן
2005 – עשרה מיליון עיראקים משתתפים בבחירות הדמוקרטיות הראשונות שנערכות במדינה זו
נולדו

37 – נירון קיסר, קיסר רומא (נפטר ב-68)
130 – לוקיוס ורוס, קיסר רומא (נפטר ב-169)
1447 – אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה (נפטר ב-1508)
1610 – דוד טנירס הבן, צייר פלמי (נפטר ב-1690)
1742 – פרנסיסקו אנטוניו גרסיה קרסקו, מושלה הספרדי האחרון של צ'ילה לפני פרוץ מלחמת העצמאות במדינה (נפטר ב-1813)
1786 – אדוארד קולס, מושל אילינוי השני (נפטר ב-1868)
1802 – יאנוש בויאי, מתמטיקאי הונגרי (נפטר ב-1860)
1832 – גוסטב אייפל, מהנדס ואדריכל צרפתי שנודע כאדריכל מגדל אייפל (נפטר ב-1923)
1859 – אליעזר לודוויג זמנהוף, ממציא שפת אספרנטו (נפטר ב-1917)
1860 – יוסף זיידנר, פעיל ציוני ומתומכיו הראשונים של בנימין זאב הרצל, תעשיין ומהנדס ארצישראלי. נמנה עם מייסדי בית החרושת סיליקט בתל אביב (נפטר ב-1942)
1900 – יהושע מזור, מחלוצי תעשיית היהלומים בישראל ונשיא "בני ברית" בישראל (נפטר ב-1976)
1907 – אוסקר נימאייר, אדריכל ברזילאי (נפטר ב-2012)
1907 – רפאל קלצ'קין, שחקן תיאטרון ישראלי (נפטר ב-1987)
1915 – סטפן גראייק, מלוחמי מרד גטו ורשה (נפטר ב-2008)
1916 – מוריס וילקינס, ביולוג בריטי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (נפטר ב-2004)
1917 – הילדה צאדק, זמרת סופרן אופראית יהודיה-גרמניה-ישראלית (נפטרה ב-2019)
1920 – אלבר ממי, סופר, סוציולוג, אינטלקטואל ופילוסוף יהודי-צרפתי (נפטר ב-2020)
1923 – עוזי גל, מפתח כלי נשק ישראלי ומפתח תת מקלע "עוזי" (נפטר ב-2002)
1923 – פרימן דייסון, פיזיקאי ומתמטיקאי בריטי-אמריקאי (נפטר ב-2020)
1924 – אסתר בז'רנו, ניצולת שואה, מאחרוני האסירות היהודיות שהיו חלק מתזמורת הנשים באושוויץ (נפטרה ב-2021)
1926 – אמיתי נאמן, מלחין, פזמונאי ומעבד מוזיקלי ישראלי (נפטר ב-2005)
1928 – פרידנסרייך הונדרטוואסר, צייר, פסל ואדריכל (נפטר ב-2000)
1928 – אידה הנדל, כנרת בריטית-יהודייה ילידת-פולין (נפטרה ב-2020)
1929 – דינא, מלכת ירדן (נפטרה ב-2019)
1929 – בארי האריס, פסנתרן ג'אז (נפטר ב-2021)
1930 – עדנה או'בריאן, סופרת אירית (נפטרה ב-2024)
1932 – ראובן צור, חוקר ספרות וחתן פרס ישראל בתחום לשנת ה'תשס"ט (נפטר ב-2021)
1933 – יגאל לב, סופר ועיתונאי ישראלי (נפטר ב-2001)
1933 – טים קונוויי, שחקן וקומיקאי אמריקאי (נפטר ב-2019)
1933 – שמעון שמיר, פרופסור בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה באוניברסיטת תל אביב ודיפלומט ישראלי
1934 – קרטיס פולר, נגן טרומבון ג'אז אמריקאי שניגן בעיקר הארד בופ (נפטר ב-2021)
1934 – סטניסלב שושקביץ', יו"ר הפרלמנט של בלארוס והנשיא בפועל בשנים 1994-1991 (נפטר ב-2022)
1935 – עדנאן בדראן, ראש ממשלת ירדן
1935 – אורי מרינוב, פרופסור בחוג לניהול משאבי טבע וסביבה באוניברסיטת חיפה, חבר בסגל בית הספר לקיימות של אוניברסיטת רייכמן והמנכ"ל הראשון של המשרד לאיכות הסביבה (נפטר ב-2025)
1941 – צבי שפירא, איש תקשורת בתחומי הטלוויזיה, הקולנוע, הרדיו והחינוך
1944 – אבי כהן, במאי טלוויזיה וקולנוע ישראלי
1952 – אלן סימונסן, כדורגלן דני
1956 − ויליאם אורביט, מפיק מוזיקלי בריטי
1957 − עדי פרג, עורך דין ושחיין ישראלי
1970 – עמנואל אמוניקה, כדורגלן ניגרי
1971 – אורן חן, זמר, מלחין, נגן וכותב ישראלי
1973 – סוריה בונלי, מחליקה אמנותית צרפתייה
1979 – אדם ברודי, שחקן אמריקאי
1983 – קאמילה לודינגטון, שחקנית בריטית
1983 – ואנג האו, שחקן טניס שולחן סיני
1985 – איינור איידין, זמרת-יוצרת טורקייה
1986 – קיילור נבאס, כדורגלן קוסטה ריקני, שוערה של פריס סן-ז'רמן
1987 – מארינה מקסימיליאן, זמרת ושחקנית ישראלית
1992 – דריה דוגינה, עיתונאית רוסית, מדענית ופעילה פוליטית (נפטרה ב-2022)
1996 – ג'ניפר ברנינג, זמרת וכותבת שירים גרמנייה
נפטרו

1025 – בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר ביזנטי (נולד ב-958)
1072 – אלפ ארסלאן, מנהיג סלג'וקי (נולד ב-1029)
1574 – סלים השני, הסולטאן האחד-עשר של האימפריה העות'מאנית (נולד ב-1524)
1675 – יאן ורמיר, צייר הולנדי (נולד ב-1632)
1955 – אוטו בראון, פוליטיקאי גרמני (נולד ב-1872)
1958 – וולפגנג ארנסט פאולי, פיזיקאי (נולד ב-1900)
1962 – צ'ארלס לוטון, שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי זוכה פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (נולד ב-1899)
1966 – וולט דיסני, אנימטור ומפיק סרטי אנימציה (נולד ב-1901)
1970 – דוד תדהר, חוקר חלוצי היישוב, עורך אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו (נולד ב-1897)
1977 – אלכסנדר גאליץ', זמר, משורר, תסריטאי ומחזאי סובייטי (נולד ב-1918)
1980 – אלווין גולדנר, סוציולוג (נולד ב-1920)
2010 – בלייק אדוארדס, במאי קולנוע (נולד ב-1922)
2011 – כריסטופר היצ'נס, עיתונאי וסופר אמריקאי (נולד ב-1949)
2013 – ג'ואן פונטיין, שם הבמה של השחקנית האמריקאית ג'ואן בוואור דה הבילנד (נולדה ב-1917)
2018 – גירמה וולדה גיורגיס לוצ'ה, פוליטיקאי אתיופי (נולד ב-1924)
2018 – אברהם רונן, ארכאולוג ישראלי (נולד ב-1935)
2018 – דני פארן, מפיק טלוויזיה ישראלי (נולד ב-1947)
2018 – ענת זמיר, דוגמנית ושחקנית ישראלית (נולדה ב-1962)
2021 – אורי שמחוני, אלוף בצה"ל ומנכ"ל חברת "סולתם" (נולד ב-1936)
2021 – פאיז א-טראונה, ראש ממשלת ירדן (נולד ב-1949)
2021 – בל הוקס, פמיניסטית, פעילה חברתית, ופרופסור אפרו-אמריקאית ללימודים אפריקאיים ואפרו-אמריקאיים (נולדה ב-1952)
2022 – מוטקה בן-פורת, לוחם פלמ"ח וצה"ל, מפקד חטיבה 9 במלחמת יום הכיפורים (נולד ב-1927)
2022 – אליהו עופר, כדורגלן ישראלי (נולד ב-1944)
2023 – שמעון ישראלי, זמר-יוצר, מלחין, פזמונאי, שחקן קולנוע ותיאטרון, תסריטאי, מחזאי, סופר ובמאי ישראלי (נולד ב-1932)
חגים ואירועים החלים ביום זה

בשנים 2005–2019 צוין בתאריך זה יום התה הבינלאומי
14 בדצמבר – 16 בדצמבר
דצמבר
לוח אירועים שנתי
נירון
לוקיוס ורוס
גוסטב אייפל
בסיליוס השני
וולט דיסני
זוולה (כדורגל)

מועדון הכדורגל זוולה (בהולנדית: PEC Zwolle) הוא מועדון כדורגל הולנדי מהעיר זוולה המשחק בליגת העל ההולנדית.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1910 כ"פ.י.ק. זוולה" ובשנת 1978 עלה לראשונה בתולדותיו לליגה הראשונה.
בשנת 1990 המועדון התפרק והוקם מחדש כ"פ.צ. זוולה". בעונת 2013/2014 המועדון זכה בתואר הראשון שלו כאשר גבר 1-5 בגמר הגביע ההולנדי על אייאקס אמסטרדם.
ב-21 באוגוסט 2014 המועדון קיים את משחק הבכורה שלו במסגרת אירופית נגד ספרטה פראג במסגרת מוקדמות הליגה האירופית שהסתיים בתיקו 1-1, אך בגומלין ניצחו הצ'כים ועלו לשלב הבתים של הליגה האירופית.
בתום עונת 2021/2022 נשרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום האחרון.
סגל שחקנים

נכון ל-9 בספטמבר 2024
Making the Bed

| --- | --- |
 שיר בביצוע אוליביה רודריגו
 מתוך האלבום Guts
 יצא לאור:  8 בספטמבר 2023
 שפה:  אנגלית
 אורך:  3:18
 חברת תקליטים:  גפן
 כתיבה:  אוליביה רודריגו ודניאל ניגרו
 הפקה:  דן ניגרו
 
"Making the Bed" (בעברית: "מציעה את המיטה") הוא שיר מתוך אלבום האולפן השני של אוליביה רודריגו, Guts. הוא יצא לאור ב-8 בספטמבר 2023 תחת הוצאת חברת התקליטים גפן רקורדס, עם צאת האלבום. השיר משקף את עלייתה של רודריגו לתהילה והשינויים שהיא הביאה לחייה.
רקע

יש שיר שכתבתי על איך החיים שלי השתנו אחרי כל הדברים שקרו עם האלבום הקודם וכמה מטורף זה היה. זה היה קתרטי בסוף, אבל זה היה די קשה לחפור את כל הדברים האלה. כל פעם שמשהו רע קורה בקריירה שלי, אני כזה, ‘וואו. אני כל כך בת מזל שאני זוכה לעשות את זה. את חייבת להיות אסירת תודה. כל כך הרבה אנשים יהיו שמחים להיות בעמדה הזאת.’ אבל עדיין צריך להכיר בטראומה.
המקור באנגלית
There’s one song that I wrote about how my life changed because of all of the things that happened with the last album and how crazy that was. It was cathartic in the end, but it was kind of hard dredging up all of that stuff. Anytime something bad happens with my career, I’m like, ‘Wow. I’m so lucky that I get to do this. You have to be grateful. So many people would love to be in this position.’ But you still have to acknowledge trauma.
בראיון עם פיבי ברידג'רס למגזין "Interview", רודריגו דנה בתהילה ובאתגרים של כתיבת שירים עליה. היא הזכירה שהתהילה נגישה יותר בדור הנוכחי בגלל המדיה החברתית והרצון לוויראליות באינטרנט. היא ביטאה את הרעיון שאנשים רבים שואפים לתהילה, אפילו מחוץ למוקדי בידור מסורתיים כמו לוס אנג'לס או ניו יורק. לקראת צאת אלבומה השני, Guts, הזכירה רודריגו שאחד השירים הקשים ביותר שהיא נאלצה לכתוב היה על איך שחייה השתנו עקב האירועים סביב אלבומה הקודם, צאת הסינגל "Drivers License", והקריירה שלה. רודריגו הדגישה את הצורך להכיר בטראומה גם כשההצלחה קיימת, והביעה הכרת תודה על הקריירה שלה למרות האתגרים.
הרכב

השיר עוסק בנושאים של אחריות אישית ואינטרוספקציה. השיר מתעמק בנושאים של חרטה והשלכות של מעשיה של הזמרת, תוך שימוש במטאפורות כמו "לסדר את המיטה" כדי לסמל את תפקידה של הזמרת ביצירת הבעיות שלה. המילים נוגעות גם בחלום שחוזר על עצמו, שבו הבלמים נשחקים במהלך בנסיעה בעיר, מה שמסמל תחושה של חוסר שליטה בחיים. לאורך השיר, יש דואליות ברגשותיה של הזמרת, עם רצון לברוח מהמצב הנוכחי שלה לצד הכרה בתפקידה בעיצוב נסיבות חייה. החזרה על המשפט "אני שמציאה את המיטה" מחזקת את הנושא המרכזי של אחריות אישית, והופכת אותו לשיקוף נוקב על מודעות עצמית ועל המאבק הפנימי לשינוי.
בשיר רודריגו שרה על כך שהיא משתכרת במועדון עם חברים שלה. היא סיפרה כי היא היססה אם לכלול את השורות האלה באלבום: ”האמת שכל כך פחדתי להוציא את זה, יש לי המון מעריצות צעירות, ואני מאוד מודעת לזה. אבל גם - זה אמיתי. כל המודלים שלי לחיקוי הם המודלים שלי לחיקוי כי הם לא מתנצלים על מי שהם. אני לא יכולה לעשות סלקציה על חלקים מעצמי שאותם אני אבטא. ואם זה הדבר הנוראי ביותר שאני עושה, אז אני חושבת שאני בסדר גמור.”.
ביקורות

בביקורת אלבום שפורסמה ב-"NME" על ידי סופי וויליאמס, שירים ספציפיים כמו "Vampire",‏ "The Grudge" ו-"Making The Bed" מודגשים בזכות העומק הרגשי וסיפורם הלירי. בביקורת אלבום שפורסמה ב"אינדפנדנט" השיר מאופיין כרצועה מעורפלת עם לחן שמזכיר את "Wuthering Heights" של קייט בוש.