stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוז'ף רוז'אי
ראו גם

Csillag Istvánː Rózsay József // Orvosi Hetilap. 117. 1976. 50. 3053-3054.
Nagy Máriaː Rózsay József és a múlt századi hazai gerontológia helyzete // Orvostörténeti közlemények. 102—104. 1983. 199—209.
Vértes Lászlóː Megemlékezés Dr. Rózsay József, első gerontológusunk, a pesti agg-gyámolda alapítójára // Szociális gondoskodás. 1983. 4. 111—122.
Vértes Lászlóː Dr. Rózsay József akadémikus, Pest városának kiemelkedő orvosegyénisége // Magyar nemzet. 46. 1983. 193. 9.
Vértes Lászlóː Rózsay József, az első magyar gerontológus // Egészségügyi munka. 30. 1983. 6. 178—180.
Vértes Lászlóː Első gerontológusunk, Rózsay József akadémikus // Orvosi hetilap. 124. 1983. 42. 2564—2568.
Vértes Lászlóː Dr. Rózsay József az első magyar gerontológus a régi Terézváros orvosa // Honismeret. 13. 1985. 3. 8-9.
Emed Alexanderː Emlékezés Rózsay Józsefre (1815—1885), az első magyar gerontológusra // Magyar belorvosi archívum. 58. 2005. 2. 78-79.
לקריאה נוספת

Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái XI. (Popeszku–Rybay). Budapest: Hornyánszky. 1906. (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
"יוז'ף רוז'אי". Tudomanytortenet.hu. אורכב מ-המקור ב-2013-10-19.
משטרת העזר האוקראינית

| --- | --- |
 תג קצין במשטרה, סמל הלאום רקום על רקע צבעי הלאומנות האוקראינית
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  27 ביולי 1941 – 1945 (כ־3 שנים) 
 מלחמות:  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה, מלחמת העולם השנייה, החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 
אנשי משטרת העזר האוקראינית, יוני 1943
משטרת העזר האוקראינית (בגרמנית: Ukrainische Hilfspolizei Schutzmannschaft; באוקראינית:  Українська поліція допоміжна) הייתה כוח צבאי-למחצה (אנ') בתקופת הכיבוש הנאצי של אוקראינה במלחמת העולם השנייה שיועד להלכה לסייע לשלטון הגרמני בשמירה על מקומות בעלי חשיבות אסטרטגית ולמעשה היה כוח שיועד ללכידת פרטיזנים ולריכוז ורצח יהודים באוקראינה, מזרח גליציה ובוקובינה. שוטרי המשטרה כונו "שׁוּצמָן".
הקמה ומבנה

מיליציות של אוקראינים לאומנים החלו להיווצר כבר בשלבים הראשונים של מבצע ברברוסה הגרמני לכיבוש ברית המועצות (קיץ 1941) ביוזמות מקומיות, על מנת לפגוע בכוחות הצבא האדום ולסייע לגרמנים "לשחרר" את אוקראינה. קבוצות אחרות, שהתגבשו בקרב אוקראינים שגלו לפולין לאחר מלחמת האזרחים ברוסיה נקראו "קבוצות ניידות" (Pokhidni Grupy) הגיעו לאוקראינה יחד עם הצבא הגרמני המתקדם. משימתן של קבוצות אלה הייתה לארגן את הממשל והמשטרה האוקראינית מקרב נאמני התנועה הלאומנית בכול יישוב.
לאחר השלמת הכיבוש הגרמני של אוקראינה, סרקו אנשי האס דה (המודיעין הצבאי הנאצי) את אנשי המיליציות הללו, על מנת לוודא את נאמנותם, לוודא שאין להם קשר לקבוצות קומוניסטיות ושאינם יהודים. ב-27 ביולי 1941 הוקמו על סמך המיליציות גדודי משטרה (בטליונים), שהוכפפו בהוראת היינריך הימלר לנציבות הרייך אוקראינה. הגדודים היו ניידים, שוכנו במחנות ובנקודות מפתח והועסקו בלכידת פרטיזנים. כל גדוד הוכפף למפקד משטרת הסדר הגרמנית בעיר הבסיס שלו או למפקד הז'נדרמריה בעיירות השדה. ציוד המשטרה כלל נשק שלל סובייטי, מדים שחורים ומגפיים. סכומי כסף שנועדו לציוד הכוח נגבו מיהודי הגטאות ככופר.
ב-1942 הוחלפו כוחות צבאיים גרמניים בגדודי משטרה באזור אוקראינה, לשם כך גויסו אוקראינים מקומיים לשורות המשטרה, אך אלו לא השתייכו לגדודי משטרת העזר המקורית.
פעילות

השוטרים האוקראינים השתתפו עוד בטרם הקמתה המסודרת של המשטרה בפוגרומים בגליציה המזרחית ובאזורי לבוב וווהלין. הם הועסקו בשמירה על גטאות וכמלווי שיירות של יהודים שיצאו מהם לעבודה, כאשר הם יורים בכל הנחשלים בדרך או המבקשים לחמוק או לברוח. במסגרת זו תקפו לא אחת את היהודים, ביצעו התעללויות שונות ואף ירי סתמי. כוחות המשטרה השתתפו בטבח בבאבי יאר ובמקומות נוספים, כשומרים היקפיים על אזור הטבח, על מנת לבודד אותו ולשמור שאיש לא יימלט. בעת אקציית ארנטפסט השתתפו כוחות משטרת העזר האוקראינית בחיסול הגטאות, בריכוז היהודים במהלך אקציות, בחיפוש אחר מסתתרים ובציד אחר בורחים.
נוסף על פעילות נגד יהודים, ביצעו אנשי המשטרה גם מעשי טבח בפולנים שחיו באזור גליציה המזרחית, שהשתייכה, לפי הלאומנים, לאוקראינה.
פירוק

עם התחלת הנסיגה הגרמנית מתחומי ברית המועצות בפברואר 1943 הורו ראשי הארגון הלאומני האוקראיני על הקמת 'צבא השחרור האוקראיני' (Armyia Vysvolna Ukrainska) ששמו הוחלף עד מהרה ל'צבא המתקוממים האוקראיני' (Ukrayins’ka Povstans’ka Armiya - UPA, אופ"א). שוטרים רבים של משטרת העזר ברחו על נשקם והצטרפו לאופ"א.
ביולי 1944 נוצרה מתוך גדודי המשטרה 57,61,62,63 בריגדה שנקראה Schutzmannschaft-Brigade Siegling, שפעלה החל מאוגוסט אותה שנה במסגרת דיוויזיית הגרנדירים ה-30 של הואפן אס אס יחד עם גדודים ממשטרת העזר של ביילורוסיה. היחידה פעלה במסגרת מבצע בגרטיון, בדיכוי מרד ורשה ולאר מכן הועברה לצרפת כתגבורת לארמייה ה-19.
גדודי המשטרה

התקן המלא של כל גדוד מנה 507 איש בשלוש פלוגות בנות 150 איש ו-57 אנשי סגל. מפקדי היחידות היו גרמנים.
גדוד 51 (Schutzmannschaft Bataillon 51) - פורק במאי 1943
גדודים 53,55 - הוקם באוגוסט 1942
גדוד 54 - הוקם בספטמבר 1942
גדודי המשמר 57,61,62,63 - יצרו ביולי 1944 את בריגדת זיגלינג (Schutzmannschaft-Brigade Siegling) במסגרת הוואפן אס-אס
גדודים 101–104, 108-117, 122-124, 129-131 - הוקמו ביולי 1942
גדודים 105–107, 119-121, 155-158 - הוקמו בנובמבר 1942
גדוד 115 - הוקם ביולי 1942 והועבר לביילורוסיה
גדוד 118 - הוקם בקייב בנובמבר 1942 ומנה 500 איש משלוש קבוצות: 100 חיילים מגדוד 115, מתנדבים אוקראינים מבוקובינה ושבויי מלחמה אוקראינים ששירתו בצבא האדום וגויסו ממחנות שבויים. הגדוד שולב ב-1944 בבריגדת זיגלינג
גדודים 137–140 - הוקמו באוקטובר 1942
גדודים 143–146 - הוקמו באוגוסט 1942
גדוד 201 - הוקם על בסיס אנשי המתנדבים האוקראינים לוורמאכט בראשית הפלישה לפולין בראשותו של סטפן בנדרה, גדוד נכטיגל וגדוד רולאנד. ממאי 1943 שולבו בדיוויזיית הגרנדירים ה-14 "גליציאן" של הואפן אס אס.
לקריאה נוספת

יורי רדצ'נקו, "'רוקנו עליהם מחסנית שלמה' משטרת העזר האוקראינית והשואה בגנרלבצירק חרקוב, 1941-1943", יד ושם: קובץ מחקרים, כרך מ"א:1 עמ' 55–84
הערות שוליים

1 2  שמואל ספקטור, הערך או.או.אן (OUN), האנציקלופדיה של השואה, אתר יד ושם
↑  Schutzmannschaft Bataillone, היסטוריית הציר
↑  הערך משטרת העזר האוקראינית, האנציקלופדיה של השואה, אתר יד ושם
אנשי המשטרה בבסיס האימונים, אביב 1942 נושאים את דגל הלאומנות האוקראינית
לאסלו פלדש (מבקר ספרות)

| --- | --- |

 לידה:  26 ביוני 1922 ארד, רומניה 
 פטירה:  10 בינואר 1973 (בגיל 50) קלוז'-נאפוקה, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי האז'ונגארד בקלוז' 
 בן או בת זוג:  מריה פלדש 
 
לאסלו פלדש (בהונגרית: Földes László;‏ ארד, 26 ביוני 1922 – קלוז', 10 בינואר 1973) היה מבקר ועורך ספרותי הונגרי בולט ומגדיר של הביקורת הספרותית בשפה ההונגרית ברומניה. הוא היה בעלה של המחזאית מריה פלדש שהתאבדה בתל אביב ב-1976 לאחר עלייתה לישראל.
ביוגרפיה

פלדש סיים בית ספר תיכון בארד ובבודפשט וקיבל הסמכה של מורה ב-1947 באוניברסיטת בויאי בקלוז'-נפוקה, בהתמחות בפסיכולוגיה ובפילוסופיה. בין השנים 1947–1953 היה מרצה במחלקה לפסיכולוגיה ולאחר מכן לפילוסופיה של האוניברסיטה ומ-1953, היה מרצה לאסתטיקה בקולג' לאמנויות ובקונסרבטוריון למוזיקה בעיר. בגיל צעיר מאוד מילא כבר תפקידים חשובים מבחינת התפתחות הספרות ההונגרית ברומניה: בנוסף לתפקיד ההוראה שלו, היה בין 1950 לבין 1956 העורך הראשי בסניף קלוז' של "הוצאת הספרות והאמנות הממלכתית" (Állami Irodalmi és Művészeti Kiadó) ומ-1956, היה העורך הראשי של כתב העת "דרכנו" (Utunk). לאחר הפסקה ארוכה, מ-1970 שוב ביצע עבודת עריכה בהתאם להרכבו ולתחומי העניין הרחבים שלו כסגן העורך הראשי של כתב העת בשפה ההונגרית "השבוע" (A Hét) בבוקרשט.
מאמר הביקורת הראשון שלו פורסם ב"דרכנו" ב-1947 על ידי המורה והמאסטר שלו גאבור גאל. הרומנטיקה המהפכנית והדוגמטיות שהיו שזורות בה הטביעו מטבע הדברים את חותמם על תחילת דרכו הביקורתית של פלדש. מאמריו המוקדמים הוכיחו לא כל כך כישורים אנליטיים כמו כישרון ספרותי-פוליטי. הביקורות שלו, מאמריו ודיוקנאות הקריירה שלו עם דרישות היסטוריות ספרותיות מהמחצית השנייה של שנות ה-50 של המאה ה-20 לא רק עלו חזותית על ביקורותיו הקודמות, בעמדותיהן העיתונאיות ובסקרי ז'אנר מסכם, אלא גם – תוך שימוש בהשכלתו הפילוסופית והספרותית היסודית שלו, ובהשכלה הפסיכולוגית המודרנית שלו היו בולטות בביקורת הספרותית.
בניתוח הנוקב שלו לשירתו של המשורר לאיוש לטאיי, למשל, הוא התריע גם מפני הנזק של האידיליה באמנות (1957). מהתחדשותו הספרותית של פרנץ פאפ כסופר ומתרגם, הוא מראה את הלקחים של השפעת הדוגמטיות שמנוונת את הכישרון (1967). במחקרו הנרחב "שירתו של ינה דשידה" (1957) משורר בשפה ההונגרית, הוא היה מהראשונים שניסו לבצע הערכה מחודשת יותר של מורשת הספרות ההונגרית ברומניה בין שתי המלחמות, אם כי התוצאה אינה ברורה דיה בשל ההגזמה של ניתוח הצורות.
הוא יישם את כישוריו האנליטיים המצוינים בעיקר בפרשנות ובביקורת על היצירות הפואטיות של לאסלו סבדי ואימרה הורבאט, כרכי השירים הראשונים מאת אלדאר לאסלופי, שבהם המרכיבים הניתנים לתפיסה לוגית וניתנים לקטגוריה של השירה משחקים תפקיד מכריע. בניתוח של לסלופי, קווי המתאר של מחקר עצמאי של אטילה יוז'ף מבזיקים.
כמבקר, הוא חווה את עצמו ב"רפלקסים נפשיים". מחשבותיו המקוריות על ספרות, תיאטרון ואמנות חזותית אינן מאורגנות במערכת מוצקה, הרצאותיו, יוזמות העריכה שלו (בעיקר בעבודתו בהוצאת ספרים ובמהלך שנות עריכת "דרכנו"), טיעוניו שנרשמו בכתב או בעל פה היו חזקים בעיצוב דעת הקהל, גורמים משמעותיים בפיתוח ההשקפה של אמני הדור הצעיר.
הוא השאיר אחריו מעט חומר כמותי. יחד עם שאנדור טוט (פילוסוף) הוא ערך לדפוס את ההערות האוניברסיטאיות הפילוסופיות והחברתיות של גאבור גאל (קלוז', 1947). חלק נכבד מעבודתו כמבקר עדיין ניתן למצוא מפוזר בעיתונים של זמנו. בהספד שלו, טמאש דיאק תיאר אותו כך:
"הוא היה נלהב גם בהפשטה. הוא אהב את המופשט, את התרגיל המנטלי, את הבדיחה הפילוסופית, את הפעלולים, את החוצפה. כשאנו כותבים על הביקורות שלו, אסור לנו לשכוח את שמחתו של פלדש בהפשטה, כי אולי בזה הוא היה "המודרני ביותר", האדם המודרני מאוד."
ספרות עליו (מבחר)

Méliusz József: A lehetséges meghódítása. Előre 1968. szept. 28.; újraközölve Az illúziók kávéháza, 1971, 110-16.
Kántor Lajos: Szellemi reflexek – és a szintézis. Korunk 1968/12.
Szőcs István: Vándorló szempontok. Igaz Szó 1969/2.
Láng Gusztáv: Az analízis győzelmei és határai. Utunk 1969/16.
Bajor Andor: A messzeség íve alatt. Korunk 1973/1.
Deák Tamás: A temetésen. Igaz Szó 1973/1.
Domokos Géza: Úszás közben. A Hét 1973/2.
Bodor Pál: Múlt időben minden igét. A Hét 1973/2.
Szász János: Földes László titoktalan rejtelmei. A Hét 1975/48.
Gálfalvi György: „A művészet kedélye” Igaz Szó, 1984.
לקריאה נוספת

Romániai magyar irodalmi lexikon: Szépirodalom, közírás, tudományos irodalom, művelődés I. (A–F). Főszerk. Balogh Edgár. Bukarest: Kriterion. 1981. (לקסיקון ספרותי הונגרי ברומניה: סיפורת, עיון, ספרות מדעית, חינוך)
Új magyar irodalmi lexikon I. (A–Gy). Főszerk. Péter László. Budapest: Akadémiai. 1994. 614. (לקסיקון הפרותי הונגרי חדש. ISBN 963-05-6805-5)
טיבור פטרפי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1883 דז', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  13 בינואר 1953 (בגיל 69) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת פרנץ יוזף בקולוז'וואר (קלוז') (1918-1872) 
 תפקידים:  רופא, היסטולוג 
 
טיבור פטרפי (במקור רוזנפלד, בהונגרית: Péterfi Tibor;‏ 22 ביוני 1883, דז' – 13 בינואר 1953, בודפשט) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, היסטולוג, פרופסור באוניברסיטה, ואחיו הבכור של העיתונאי ומבקר המוזיקה אישטוואן פטרפי (1884–1962).
תחום מחקריו העיקרי היה ציטולוגיה והיסטולוגיה ניסיונית, תוך התייחסות מיוחדת לתכונות הפיזיקליות-כימיות של תאים ורקמות.
ביוגרפיה > נעוריו ולימודיו

טיבור רוזנפלד נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד פטרפי (רוזנפלד) (1845–1917), מהנדס רכבות ומנהל כללי ושל ברטה ארליך (1864–1930). בשנות ה-90 של המאה ה-19 הוא עבר לקולוז'וואר עם הוריו ושני אחיו. את לימודיו התיכוניים השלים שם. תחילה התכונן להיות מורה, כתב סיפורים ושירים בעיתונים האוניברסיטאיים של קולוז'וואר ושל בודפשט ובעיתון הנוער. מאמריו בנושאי מדעי הטבע ופילוסופיה פורסמו בכתבי העת לנוער "אוניברסיטה", "המאה העשרים" ועוד. בשנת 1906 קיבל את התואר של כדוקטור לרפואה באוניברסיטת פרנץ יוזף ההונגרית המלכותית בקולוז'וואר.
ביוגרפיה > קריירה

לאחר קבלת תואר ברפואה, הוא עבד מספטמבר 1907 עם אישטוואן אפאטי במחלקה לזואולוגיה של אוניברסיטת קולוז'וואר, אחר כך תחת ניהולו של מיהאי לנהושק במכון האנטומיה מס' 1 של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), ונבחר תחילה כמרצה, ולאחר מכן מונה למרצה בכיר. במהלך מלחמת העולם הראשונה, ביצע שירות בחזית כרופא ראשי (כמילואים) של גדוד רגלי מספר 2. בשנת 1916, קיבל הסמכה פרטית (שלא חלק מהסגל) להוראה באוניברסיטה בתחום "האנטומיה וההיסטולוגיה של הקרביים". תקופה קצרה עבד באוניברסיטת ארז'בט בברטיסלאבה (אז הונגריה עם שפת הוראה בהונגרית), שם הופקד גם על ניהול הבנייה והציוד של המכון לאנטומיה (1918). בפברואר 1919 הזמינה אותו אוניברסיטת דברצן למחלקה לאנטומיה, אך הוא לא הצליח להענות להזמנה בשבועות הסוערים שלפני הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא השתתף במהפכת החרציות ונבחר למזכיר מועצת הבריאות הלאומית במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית.
לאחר נפילת הרפובליקה, נשללה ממנו זכותו להרצות, הוא עזב את הונגריה ועבר לפראג, שם לימד בקורסים באוניברסיטה הגרמנית של פראג בשנים 1919–1920. באותו יצר קשר עם מפעלי צייס בינה, שהתעניינו בהמצאתו, המיקרומניפולטור. לאחר שנה וחצי של עבודה, המכשיר הושלם ושימש למחקר תאים. המכשיר איפשר למדוד את התופעות החשמליות המתרחשות בתוך גוף התא ולבצע התערבויות באמצעות "ניתוח תאים". בשנת 1921, הוא הוצב לעמוד בראש יחידת מעבדה ביולוגית עצמאית במכון הקיסר וילהלם לכימיה פיזיקלית ואלקטרוכימיה, והחזיק בתפקיד זה עד 1934. באותה תקופה נאלץ לעזוב את גרמניה הנאצית בשל יהדותו, ועבד תחילה במכון לזואולוגיה של אוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן מ-1936 עד 1939 במכון לביולוגיה בקופנהגן. באביב 1939 הוזמן למכון להיסטולוגיה ופיתוח של אוניברסיטת איסטנבול. בשנת 1944 מונה שם לפרופסור מן המניין ולראש המחלקה. לאחר מלחמת העולם השנייה חזר להונגריה, אך לא הצליח להמשיך בעבודתו עקב מחלתו הקשה. את שנותיו האחרונות בילה בבית חולים.
עבודותיו

הערות על הפילוסופיה של דריאש. (המאה העשרים, 1911, 1)
תורת הרקמות. 2 כרכים. בודפשט, 1909–1911
שרירי שלפוחית השתן האנושית – מחקרים על הקשר בין ספירולי שרירים ואינפיברילים. (עלון מתמטי ומדעי הטבע, 1913)
ייעוד רפואי והשקפת עולם. (שבועון רפואי, 1919, 14.)
השיטה המיקרו-כירורגית. Handbuch der biologischen Arbeitsmethoden. ינה, 1923
Methodik der wissenschaftlichen Biologie . ברלין, ספרינגר, 1928
פרסים והוקרה

צלב הצטיינות מוכתר זהב על סרט של מדליית האבירות (1915)
צלב האבירים של מסדר פרנץ יוזף עם עיטור צבאי (1917)
לקריאה נוספת

Donáth Tibor (1983-12-11). "Dr. Péteri Tibor". Orvosi Hetilap. 124 (50): 3061–3062.
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
Révai nagy lexikona XV. kötet (Ottó–Racine). Budapest: Révai Testvérek Irodalmi Intézet Részvénytársaság. 1922. (הלקסיקון הגדול של רוואי)
Szinnyei József: Magyar írók élete és munkái X. (Ótócska–Popea). Budapest: Hornyánszky. 1905. (יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים)
A magyar társadalom lexikonja. Budapest, A Magyar Társadalom Lexikona Kiadóvállalat, 1930. (לקסיקון חברתי הונגרי)
Gergely András: Jeles magyar zsidó orvosok lexikona. Budapest, Makkabi, 2001 (אנדראש גרגיי:רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט. הוצאת מכבי. 2001)
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Új magyar életrajzi lexikon V. (P–S). Főszerk. Markó László. Budapest: Magyar Könyvklub. 2004. ISBN 963-547-414-8 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש)
הערות שוליים

↑  Ellenzék, 1906. január 29. (27. évfolyam, 22. szám)
↑  Orvosi Hetilap, 1916. június 25. (60. évfolyam, 26. szám)
↑  Budapesti Közlöny, 1919. július 12. (53. évfolyam, 90. szám)
↑  Budapesti Közlöny, 1917. május 9. (51. évfolyam, 106. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5504335  GND: 10207867X  ISNI: 0000 0001 1618 6338  NKC: nlk20010093041  NTA: 069896763  VIAF: 34835762   WorldCat (עם VIAF): 34835762 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טיבור פטרפי".
מיראז' (סרט, 1965)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  אדוארד דמיטריק
 הופק בידי:  הארי קלר
 תסריט:  פיטר סטון
 עריכה:  טד קנט
 שחקנים ראשיים:  גרגורי פק וולטר מתאו
 מוזיקה:  קווינסי ג'ונס
 צילום:  ג'וזף מקדונלד
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 במאי 1965
 משך הקרנה:  109 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הכנסות:  3,270,000 דולר
 פרסים:  Golden Shell 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיראז' (באנגלית: Mirage) הוא סרט מתח אמריקאי מסוגת נאו נואר ומותחן פסיכולוגי משנת 1965, בבימויו של אדוארד דמיטריק, עם גרגורי פק, דיאן בייקר ווולטר מתאו בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי פיטר סטון (אנ') (שכתב גם את התסריטים לחידון בחרוזים, אבא אווז ו"ערבסק") ומבוסס על הספר "Fallen Angel" של הווארד פאסט משנת 1952.
אדוארד דמיטריק זכה בפרס צדף הזהב בפסטיבל הסרטים הבינלאומי סן סבסטיאן.
תקציר העלילה

דייווידג סטילוול (גרגורי פק) נמצא בקומה 27 במגדל משרדים בניו יורק שאירעה בו הפסקת חשמל. הוא פוגש במדרגות בחורה בשם שילה (דיאן בייקר) שטוענת שהיא מכירה אותו ושואלת על ה"מייג'ור". דייוויד לא מכיר אותה ויצא לרחוב שם מסתבר שפעיל השלום צ'ארלס קלווין (וולטר אבל) נמצא מת על הקרקע לאחר שנפל מקומה 27.
לדירתו מגיע לסטר (ג'ורג' וסטון) ופוקד עליו באיומי אקדח להיפגש עם ה"מייג'ור". דייוויד משתלט עליו, קושר אותו ונועל אותו באחד המחסנים.
ברחוב הוא פוגש שוב את שילה שמזכירה לה שהם היו חברים. הוא יודע שהוא סובל משכחה ופונה לעזרת פסיכיאטר ד"ר ברדום (צ'ארלס האריס) שבפעם הראשונה מתייחס אליו בזלזול אבל אחר כך מסביר לו שמדובר באיבוד זיכרון בגלל טראומה נפשית שעבר לאחרונה. מדי פעם חוזרים אליו שברי זיכרון בצורת מצבים שהוא אינו מכיר ומחשיב אותם כחזיונות שווא (מיראז').
דייוויד שוכר את שירותיו של החוקר הפרט טד קסל (וולטר מתאו) שבתחילה מטיל ספק בכשירותו הנפשית אבל אחר כך משתכנע בסיפורו של דייוויד, מתחיל לחקור ומגלה שהוא עבד שנתיים במכון מחקר בקליפורניה. הוא מבקר עם דייוויד בבניין המשרדים, הם יורדים למרתף ושם פותח עליהם באש ווילארד (ג'ורג' קנדי), אחד מאנשי המייג'ור, אך הם מצליחם לברוח.
ווילארד מצליח לחסל את לסטר וקסל. זכרונו של דייוויד מתחיל לחזור אליו. הוא נזכר שעבר ככימאי בקליפורניה במפעל של קלווין תחת פיקודו של ג'וספסון (קווין מקארתי) וגילה נוסחה שמנטרלת קרינה רדיואקטיבית. הוא הגיע להציג את הנוסחה לקלווין אך זה אמר לו שהוא מתכוון למסור אותה למייגור קרופורד (ליף אריקסון) לצרכים מסחריים וכי יש לסמוך על המייג'ור שלא יעשה בה שימוש לרעה. דייוויד מתחיל לשרוף את הנוסחה אך קלווין חוטף אותה ובחוסר משים נופל מהחלון הפתוח. מאז נמצא דייוויד באמנזיה.
הוא הולך לפגישה עם המייג'ור שכופה עליו באיומים פיזיים ונפשיים למסור לו את הנוסחה. ווילארד מאיים עליו ברולטה רוסית אך דייוויד לא נשבר. שילה יורה בווילארד ודייוויד משכנע את ג'וספסון לא לירות בו אלא להסגיר את המייג'ור למשטרה.
לסוף מתחבקים שילה ודייוויד.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| גרגורי פק | דייוויד סטילוול |  |
| דיאן בייקר | שילה |  |
| וולטר מתאו | טד קסל | חוקר פרטי |
| ג'ורג' קנדי | ווילארד |  |
| קווין מקארתי | ג'וספסון |  |
| ליף אריקסון | מייג'ור קרופורד |  |
| וולטר אבל | צ'ארלס קלווין | פעיל שלום |
| רוברט הריס | ד"ר ברודן | פסיכיאטר |
| ג'ק וסטון | לסטר |  |
יפים דיסקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בינואר 1923 ברית המועצות כפר קורוטקי, מחוז בריאנסק, ברית המועצות
 פטירה:  14 באוקטובר 2012 (בגיל 89) רוסיה מוסקבה, רוסיה
 מקום קבורה:  בית הקברות בוגוסלובסקואה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה לרפואה צבאית בסנט-פטרסבורג 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1941–1988 (כ־47 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות   עיטור לנין   עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה   עיטור הכוכב האדום
 
יפים אנטולייביץ' דיסקין (ברוסית: Ефи́м Анато́льевич Ды́скин;‏ 10 בינואר 1923 – 14 באוקטובר 2012) היה לוחם יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות. לאחר המלחמה סיים לימודי רפואה, שירת בחיל הרפואה של הצבא הסובייטי בו הגיע לדרגת גנרל.
ביוגרפיה

נולד בשם חיים בן נפתלי דיסקין למשפחה יהודית ב-10 בינואר 1923 בכפר קורוטקיה, מחוז פוצ'פסקי, מחוז בריאנסק, בברית המועצות. הוא סיים את בית הספר מס' 3 בעיר וב־1940 החל ללמוד במכון לפילוסופיה, ספרות והיסטוריה של מוסקבה, המוסד הסובייטי הפופולרי ביותר להשכלה גבוהה במדעי הרוח.
ביוגרפיה > שירות צבאי

לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות גויס לשירות צבאי, כשביולי 1941 גויס על ידי משרד הרישום והגיוס הצבאי של מחוז סוקולניקי.
באוקטובר 1941, לאחר שסיים בית ספר צבאי, בו התמחה בארטילריה נגד מטוסים, נשלח לגדוד הארטילריה ה-694 של הארמייה ה-16 של החזית המערבית כתותחן נ"מ של סוללת הנ"מ השלישית. על תותחני הנ"מ הוטל למנוע מהמפציצים הנאצים לפרוץ למוסקבה, להדוף התקפות אוויר ולהשמיד צנחנים גרמנים באוויר. בהיותם קרובים לקו החזית, התותחנים הצליחו להדוף התקפות אוויריות נאציות רבות. בנובמבר 1941, בשל האיום החמור על מוסקבה, הוסבו נשק ארטילרי של 37 מילימטר לנשק נ"ט, וכך גם הגדוד של דיסקין הוסב לנשק כזה. ב-17 בנובמבר 1941, יחידתו של דיסקין עמדה בפני התקפות טנקים, ובקרב זה הצליח דיסקין להרוס ארבעה טנקים בכוחות עצמו. למרות פצעים מרובים דיסקין לא עזב את שדה הקרב עד שאחרון הטנקים הושמד. דיסקין היה השורד היחיד מהסוללה שלו. לאחר הקרב נמצאו ליד העמדה דיסקין, פצוע אנוש וחייל נוסף הרוג. החייל ההרוג נקבר בטעות תחת שמו של יפים דיסקין.
את דיסקין עצמו פינו לבית חולים בעורף. את הקרב ההרואי של דיסקין וחבריו ראה גנרל קונסטנטין רוקוסובסקי. בהתרשמותו מתפקודו של דיסקין בקרב הוא הורה להעניק לו את התואר גיבור ברית המועצות. ב-12 באפריל 1942 הוענק לדיסקין התואר "גיבור ברית המועצות" על ביצוע למופת של משימות פיקוד קרביות בחזית המאבק בפולשים הנאצים ועל האומץ והגבורה שהפגין. העיטור הוענק לו בטעות "לאחר מותו" למרות שהוא שהה בזמן ההוא בבית החולים, שם נודע לו על קבלתו. עד שנת 1944 דיסקין טופל בבתי חולים שונים ברחבי ברית המועצות.
ביוגרפיה > קריירה אקדמית

הפציעות הקשות מנעו ממנו להמשיך להילחם. החל לימודי רפואה תוך כדי תהליך השיקום. ב־1944 המשיך את הלימודים באקדמיה צבאית של חיל הרפואה בלנינגרד, אותה סיים בשנת 1947. בין השנים 1948-1967 עבד דיסקין בהדרכתו של פרופסור א.נ. מקסימנקוב במחלקה לכירורגיה אופרטיבית ואנטומיה טופוגרפית של האקדמיה הצבאית לרפואה, שם עלה מנספח לפרופסור והיה לראש הקתדרה לאנטומיה. בתור פרופסור, הוא עסק לא רק בהוראה, אלא גם בעבודה מדעית - הוא נסע למגרשי אימונים, ניתח חיות ניסוי, התכונן ולמד באופן עצמאי הכנות היסטולוגיות, כתב מאמרים ודיבר שוב ושוב בכנסים שונים. בשנת 1961 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בנושא "הבדלים בעצבוב של הסרעפת".
החל משנת 1967 דיסקין עמד בראש המחלקה לאנטומיה נורמאלית באקדמיה הצבאית-רפואית והועלה לדרגת קולונל בחיל הרפואה. דיסקין חיבר מעל 200 מאמרים מדעיים ובהנהגתו הוגנו כ-7 עבודות דוקטורט. כתב ספרי לימוד לסטודנטים לרפואה. בשנת 1981, לציון 40 שנה לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה ועל הצלחה רבה בהובלת המחלקה, הוענקה לדיסקין דרגת האלוף בשירות הרפואה.
בשנת 1988 פרש לגמלאות. לאחר הפרישה המשיך לעסוק ברפואה בתחום האזרחי.
פטירה ומורשת

יפים דיסקין נפטר בשנת 2012 בעיר סנט פטרסבורג. יחד עם אשתו דורה מרקובנה דיסקינה, הם נקברו בבית הקברות בוגוסלובסקי ליד האנדרטה לזכר הלוחם המשחרר.
בעיירה פוצ'פ אשר במחוז בריאנסק, הוקם פסל לכבוד יפים דיסקין בשל תרומתו לפיתוח הרפואה הצבאית ומסירותו לאקדמיה לרפואה צבאית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Efim (Chaim) Diskin, www.yadvashem.org (באנגלית)
1 2 3  Дыскин Ефим Анатольевич, warheroes.ru
1 2 3 4 5  A. Y. Fisun, Фисун А. Я, I. V. Gaivoronsky, Гайворонский И. В, Hero of the Soviet Union Dyskin Efim Anatolyevich - legendary person (to the 75th anniversary of victory in the Great Patriotic War), Bulletin of the Russian Military Medical Academy 22, 2020-06-15, עמ' 246–251 doi: 10.17816/brmma50081
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 121367150  ISNI: 0000 0003 7403 3473  LCCN: no99048137  VIAF: 8240925   WorldCat (עם VIAF): 8240925
לואיז אינסיו דה סילבה

לואיז אינסיו דָה סילבה (בפורטוגזית: Luiz Inácio da Silva; נולד ב-27 באוקטובר 1945), המכונה לוּלה (Lula), הוא נשיאה ה-39 של ברזיל מטעם מפלגת הפועלים הברזילאית. הוא כיהן בתפקיד מינואר 2003 עד ינואר 2011, וחזר אליו לכהונה שנייה ב-1 בינואר 2023.
דה סילבה נבחר לנשיאות בבחירות שנערכו באוקטובר 2002, כשבסיבוב השני זכה ב-61% מקולות הבוחרים. ב-2006 נבחר לכהונה שנייה, וזכה ליותר מ-60% מן הקולות. ביולי 2017 הורשע בעבירות של שחיתות ונשלח לתשע וחצי שנות מאסר. ב-7 באפריל 2018, לאחר דחיית ערעורו לבית המשפט העליון הפדרלי של ברזיל, החל דה סילבה לרצות את מאסרו, אשר הוארך בערכאה שנייה ל-12.5 שנים. הוא שוחרר בנובמבר 2019. ההרשעה בוטלה בשנת 2021. ב-2022 נבחר שוב לנשיאות כשהתמודד מול הנשיא המכהן ז'איר בולסונרו, זכה ב-50.9% מהקולות, והחל לכהן בינואר 2023 בפעם השנייה כנשיא ברזיל.
עמדותיו של דה סילבה לפני בחירתו היו שמאלניות מאוד ועל גבול הקומוניסטיות, אולם במשך כהונתו הן השתנו לעבר הסוציאל-דמוקרטיה המודרנית, דבר שהתבטא, בין השאר, בכך שהעמיד לצדו כסגן את ז'וזה אלנקר מהמפלגה הליברלית, מפלגת מרכז-שמאל מתונה. דה סילבה היה לנשיא השמאלני הראשון שכיהן בברזיל זה כ-40 שנה.