stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קבוצות שהוצעו לזיהוי כעם ישראל המקראי
חיקסוס

ההיסטוריון המצרי-הלניסטי, מנתון, בן המאה ה-3 לפנה"ס, מזכיר בחיבורו את החיקסוס ומזהה אותם כאבותיהם של עם ישראל שלטענתו גורשו על ידי המצרים עצמם ממצרים באופן שונה לחלוטין מהסיפור המקראי והמסורתי-יהודי של יציאת מצרים. בחיבורו ביוונית "אגיפטיקה" הוא מספר את דברי ימיה של מצרים, כפי שהוא קרא בכתבים ההירוגליפים המצריים. את תיאורו מביא יוסף בן מתתיהו בחיבורו הפולמוסי נגד אפיון (נקרא גם: קדמות היהודים).
אמנם, כיום יש הנוהגים לראות בחיבורו של מנתון רקע אנטישמי שכן הוא מציג את אבות היהודים באור שלילי בצורה מכוונת (היות שהייתה קיימת בימיו קהילה יהודית במצרים), וגם בשל העובדה שחיבורו עורר את ראשית ספרות הפולמוס האנטי-יהודית שנכתבה באלכסנדריה והחלה להתפשט ברחבי העולם היווני הלניסטי הקדום.
בעקבות דבריהם של מנתון ושל יוסף בן מתתיהו, סברו בעבר מרבית החוקרים כי החיקסוס הוא שמו של עם נודד ממוצא שמי, אשר פלש למצרים העתיקה ומלך בה כמאתיים שנה. מנתון, שגם זיהה בכתביו את החיקסוס כאבותיו של עם ישראל, גורס כי פירוש השם "חיקסוס" הוא "המלכים הרועים". כיום, ידוע כי "חיקסוס" הוא שיבוש יווני של הכינוי המצרי 𓋾𓈎𓈉𓏥 (ḥḳꜣw-ḫꜣswt) – חקאו־חֿאסות, חוקקי/שליטי ארץ הגבעות (הארצות הזרות) (יש גם מקורות מסוימים הטוענים ששמם היה "ח'יק שָסו"[דרוש מקור]).
כיום, פוסלים רוב החוקרים את הזיהוי שבין החיקסוס ובין אבות ישראל - בעיקר בגלל חוסר התאמה בין תקופת שלטונם והתקופה בה נבנתה העיר רעמסס (במאה ה-13 לפנה"ס). סיבות נוספות הן חוסר ההיגיון שעם ששלט במצרים ימציא לעצמו היסטוריה של עבדות, כמתואר במקרא. בנוסף ישנו הבדל בדת ובפולחן של שתי הקבוצות: בעוד שבני ישראל המקראיים מתוארים כמונותאיסטיים המאמינים באל אחד בלבד החיקסוס מתוארים כעובדי אלילים שכנראה עבדו קודם לפלישתם למצרים את האלילים שהיו נפוצים במזרח הקדום ולאחר מכן סיגלו לעצמם את עבודת אלילי מצרים, וכי בהסתמך על הבדלי המעמדות בין שתי הקבוצות: החיקסוס - שליטים שהקימו שושלת מתועדת, בעוד שהעברים הם עבדים במצרים (שחיו בה במעמד של גרים לפני שעבודם) לא עולים בקנה אחד ולכן סביר להניח שלא מדובר באותם האנשים. אם כי על פי המתואר במקרא, יוסף אכן היה שליט נכבד במצרים. כמו כן מתואר שפרעה ראה בבני ישראל איום ממשי על המשך שלטונם של מצרים, דבר שלדעתו הצדיק את תחילת השעבוד. כך שמצד זה אולי אפשר לראות התאמה בין שני התיאורים.
התומכים בזיהוי מציעים כי ייתכן שהאירועים המתוארים בסוף ספר בראשית (פרקים מ"א-נ'), שבהם חלה עליית יוסף לשלטון במצרים העתיקה וירידת יעקב אבינו ובני משפחתו למצרים אירעו בתקופת שלטונם של החיקסוס במצרים, שעודדו זרים להשתקע במצרים ולתפוס עמדות שלטוניות, כדי לחזק את שלטונם בארץ זו.
ישנם חוקרים (כדוגמת ישראל פינקלשטיין וישראל קנוהל) הטוענים כי בניגוד לתיאור המקראי של מוצא עם ישראל ממסופוטמיה מקורו הוא למעשה בקבוצות כנעניות מקומיות שהתגבשו בתקופת הברזל לעם אחד באזור ההר, וכי סיפורו של יוסף הוא ייצוג הזיכרון של שלטון החיקסוס במצרים, כפי שהשתמר אצל צאצאיהם של מגורשי החיקסוס - קרי, לדעתם החיקסוס היו חלק מהקבוצות הפרוטו-ישראליות שהתגבשו לעם ישראל.
חבירו־עפירו

בעבר היו שניסו לזהות את החבירו־עפירו עם העברים המוזכרים במקרא. הביסוס לכך היה הדמיון בין הצורה האכדית ḫa-bi-ru לשם "עברים", והקבלות בין הטרדת שליטי כנען על־ידי החבירו בתקופת אל-עמארנה ועל־ידי הישראלים בהנהגת יהושע. הטענה לקשר אטימולוגי בין המושגים הופרכה כאשר התגלה, לפי מצרית עתיקה ואוגריתית, ששורש המילה המקורי היה ע־פ־ר, וכן לאור שוני בין המשקלים השמיים של המילים "עברים" ו"עפירו". ההקבלות האחרות מעלות קשיים גדולים בשל פערי הזמן בין תקופת אל־עמארנה וההתנחלות, ובשל העובדה שהעפירו הם בני מעמד מסוים שהתקיים עוד מהמאה ה-20 לפנה"ס מעמים ולשונות רבים, בעוד העברים היו יסוד אתני מובהק.
בני ימין

קיימת תאוריה המזהה ומקשרת בין שבטים נודדים שחיו במאה ה-18 לפנה"ס בצפון מסופוטמיה ששמם היה "בני ימין" לבנימין המקראי. מרכזם היה בעיר חרן שהייתה עיר מוצאם של האבות.
שסו של יהו

קבוצה נוספת שהוצעה לזיהוי כבני ישראל היא הקבוצה הקרויה "שסו" (או גם "סותו"[דרוש מקור][מפני ש...]), שמתוארים בכתובות מצריות כחיים בארץ ישראל, עבר הירדן ולבנון, וכמחולקים לשש קבוצות שונות שביניהן מוזכרים גם "השסו של אדום" ו"השסו של יהו" שהוא שם המזכיר את השם המפורש של אלוהים במקרא. על פי ההשערה המדיינית-קינית, בחקר המקרא, היו השסו של יהו נוודים אדומים, מדיינים או קינים, שהביאו את האמונה באל שלהם לבני-ישראל בכנען.
עדתו של ביי

בימי סתי השני או סיפתח (שלהי השושלת ה-19) עלה לשלטון, ביי, שהיה מהגר ממוצא חורי וצבר כוח פוליטי רב עד שנתמנה ליועצו של המלך. לצדו של ביי עמדו מהגרים מהמזרח התיכון שסייעו לו באכיפת השלטון ובבזיזת זהב, כסף וכלי יוקרה ממקדשים מצריים. עם ההשתלטות מצד הפרעה המכהן על מבצרו של ביי (שהוצא להורג בהוראת המלכה תאוסרת) והדיפת המזרח תיכוניים אל מחוץ למצרים, החזירו אלה את הזהב שגנבו בטרם גירשו אותם המצרים לדרכם. יש חוקרים שראו בתהפוכות אלה רקע היסטורי למשה וליציאת העברים ממצרים שנשתמרו והועלו לכתב בספר שמות שכן גם הסיפור המקראי מכיל התייחסות לזהב אותו שואלים הישראלים משכניהם המצריים.
אָסֶרְוּ

יש הטוענים כי ייתכן שהקבוצה הנקראת:"אָסֶרְוּ" (Aseru) בכתובות מצריות מן המאה ה-14 לפנה"ס כשם של ארץ ועם החי בגליל המערבי הם בני שבט אשר (בשטח זה הייתה נחלת שבט אשר המקראי), אם טענה/זיהוי זה נכון ומשתלב עם הכרונולוגיה המקראית אז הרי שיציאת מצרים והתנחלות השבטים התרחשו לפני המאה ה-14 לפנה"ס (בעוד שהם מתוארכים לרוב לתקופת המאה ה-13 לפנה"ס) או שחלק משבטי ישראל נוצרו מאוכלוסייה שכבר חיה בארץ ישראל בזמן יציאת מצרים. האסרו מוזכרים גם בפפירוס אנאסטאזי א, תחת הנהגת קדג'רדי, כבעלי ברית של מצרים בהנהגת רעמסס השני והתחייבו להסגיר מורדים לשלטון המצרי. עם זאת, גם בנוגע לזיהוי זה קיימות מחלוקות כאשר החוקרים אינם מציעים מקור לשם "אָסֶרְוּ" או למוצאם.
עדות נוספת לקשר בין שבט אשר וארץ אסרו נמצאה בעיר חמון, שנשארה בידי שבט אשר עד גלות אשור. באחת מכתובות העיר מהתקופה התלמיית, זוהה "אסר" (המזוהה עם אוסיר) עם "אל" (אל הכנעני או אלוהי ישראל); ייתכן שפה "אסר" הוא דווקא אלוהי ארץ אשר, היא אסרו הנזכרת בכתובות מצריות מהאות ה־14–13 לפנה"ס; קיימות עדויות לישיבת בני שבט אשר בסביבות הכרמל עד סוף ימי בית שני, כמו למשל בלוקאס, ב',  36. הכתובת מסובכת, ונושאת הדי מיתוס עברי־כנעני, וקשורה כנראה גם באגדות על מייסד קרתחדשת בשם Asoros (צורה של השם "אשר"; בעל חמון, שכנראה מוצאו מחמון, היה אחת האלוהויות הראשיות בקרתחדשת).
דננוי

יגאל ידין הציע לזהות את אנשי שבט דן עם אנשי קבוצת ה"דננוי" שהשתתפה בפלישת גויי הים למצרים העתיקה בימי רעמסס השלישי (שבה לקחו חלק גם הפלשתים), כדי לבסס את טענתו הציע ידין כי הקשר שבין הדננוי לבין הפלשתים יכול להסביר את הקשר שמתואר במקרא בין שבט דן לפלשתים, כפי שמשתמע מסיפור שמשון הגיבור.
הערות שוליים

↑  אגיפטיקה, חלק ב'
↑  "נגד אפיון" א יד-טו
↑  "יודאיקה לקסיקון" (1976), עמוד 220
1 2  "יבנה - האנציקלופדיה לנוער" (1995), עמוד 122
↑  ביחיד: 𓋾𓈎𓈉 (ḥḳꜣ-ḫꜣswt) – חקא־חֿאסות
↑  ספר שמות, פרק א', פסוקים ט'–י'.
↑  "יודאיקה לקסיקון" (1976), עמוד 138
↑  Dating War of Hyksos
↑  "מאין באנו", פרופ' ישראל קנוהל, הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר 2008.
1 2  יונתן רטוש, "עבר" במקרא או ארץ העברים, בית מקרא טז, 1971, עמ' 563
↑  משה גרינברג, לחקר בעית הח'בּרו (ח'פרו), תרביץ כד, 1955, עמ' 369
↑  משה גרינברג, לחקר בעית הח'בּרו (ח'פרו), תרביץ כד, 1955, עמ' 370
1 2  ציפורה כוכבי־רייני, למלך אדוני: מכתבי אל־עמארנה, מוסד ביאליק, 2005, עמ' 12
↑  משה גרינברג, לחקר בעית הח'בּרו (ח'פרו), תרביץ כד, 1955, עמ' 376
↑  ע. ג. חורון, קדם וערב, דביר, 2000, עמ' 159
↑  מיכאל אסטור, בעיית החבירו וכיבוש כנען, 1958, תרגום והערות מ' ויינפילד, ירושלים: חמו"ל, 1971, עמ' 5–6.
↑  "שבט אשר", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 38–39
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 36
↑  Mark W. Bartusch, Understanding Dan: an exegetical study of a biblical city, tribe and ancestor Volume 379 of Journal for the study of the Old Testament: Supplement series, Continuum International Publishing Group, 2003
מצלמת רפלקס

מצלמת רפלקס של מינולטה עם עדשת זום 300
חתך של מצלמת רפלקס. 1 - עדשה. 2 - מראה. 3 - תריס. 4 - סרט צילום או חיישן. 5 - מסך מיקוד. 6 - קונדנסר לפיזור אחיד של אור. 7 - מנסרה מחומשת. 8 - עינית
מצלמת רפלקס בעצמית אחת (באנגלית: Single-Lens Reflex ובקיצור, SLR), היא משפחת מצלמות המיועדות הן למקצועיים והן לחובבים. תפעולה של טיפוס מצלמה זו גמיש מאוד, ומאפשר לראות לפני הצילום את התמונה שתתקבל, לשלוט ידנית בגודל הצמצם ובמהירות התריס, כדי להשיג תוצאות רצויות. מצלמות רפלקס הן המצלמות הטובות ביותר, להן מיטב הביצועים והיכולות, ובהן הושקעה מיטב הטכנולוגיה בתחום הצילום במשך כמה עשורים. אחד הסממנים החיצוניים של המצלמה הן העדשות המתחלפות, המאפשרות לצלם בזוויות, במרחקים, ובתנאי תאורה שונים. בתחילת המאה ה-21 החל מעבר של צלמים מקצועיים וחובבים למצלמות רפלקס דיגיטליות, אשר החליפו בהדרגה את מצלמות סרטי הצילום.
מנגנון פנימי

במצלמה נעשה שימוש במראה (2) הממוקמת בין העצמית (1) לבין סרט הצילום (או החיישן במצלמה דיגיטלית) בזווית של 45 מעלות.
מראה זו מטילה את התמונה על מסך מיקוד (5) ומשם דרך מנסרה מחומשת (7) לעינית ואל עינו של הצלם (8) לבסוף.
בזמן הצילום מתרוממת מראה זו, והאור מהעדשה מגיע אל תריס שנפתח (3) והאור שמקורו בעצם המצולם מגיע לסרט הצילום (4) או החיישן.
ייחודה של מערכת זו הוא יכולתו של הצלם לראות בדיוק את התמונה המתקבלת בעדשה המחוברת למצלמה, במקום להתבונן בדמות העצם המצולם, מצידה של העדשה כמקובל במצלמות רגילות.
במקביל לשימוש במצלמות אלו השתמשו במצלמות רפלקס בעלות שתי עדשות (TLR): אחת הקרינה את התמונה על סרט הצילום והשנייה על עינו של הצלם כמו ב-SLR, רק עם מראה קבועה שאיננה מתרוממת. החיסרון המובנה בשיטת שתי העצמיות הוא כפול: לרוב, התמונה המתקבלת שונה מעט מזו שרואה המצלם, ולזוג העדשות עלות כפולה בהשוואה לזו של עדשה יחידה.
מצלמת רפלקס דיגיטלית (DSLR)

מצלמת רפלקס דיגיטלית היא בעלת מבנה דומה מאוד למצלמת רפלקס לפילם, אך חיישן אור דיגיטלי (CCD או CMOS) מחליף את סרט הצילום. במצלמות אלו משתמשים צלמים מקצועיים וחובבים מתקדמים. העלות של מצלמות רפלקס איננה שווה לכל כיס ועומדת על 350-1,000 דולר לתצורה בסיסית או בסיסית מתקדמת.
במצלמות ה-DSLR הראשונות, היה ההבדל היחיד בינן למצלמות הפילם השימוש בחיישן הדיגיטלי. עם הזמן פותחו מצלמות SLR דיגיטליות לחלוטין, שבהן נוספו תכונות המאפיינות מצלמות דיגיטליות (מסך צפייה, תפריטים, חיבור למחשב). חיישן המצלמה גדול יותר מאשר במצלמות דיגיטליות זולות יותר, והדבר אף מכתיב את גודל ומשקל העדשות. השימוש בחיישן גדול משפר את איכות התמונה (הוא מקטין את כמות הרעש האלקטרוני, בשל קליטת אור יעילה יותר), אך גם מעלה את מחיר המצלמה.
מצלמות רפלקס דיגיטליות נותנות מענה לרוב החסרונות של מצלמות דיגיטליות רגילות כמו תמונות איכותיות, מחזור צילום מהיר, ראייה מקדימה חדה, ושימוש ברגישות גבוהה (ISO) ללא חשש לרעש וכתוצאה מכך, לגרעיניות של התמונה.
חסרונות של מצלמת הרפלקס הדיגיטלי הם, מלבד העלות הגבוהה, חוסר יכולת מובנית לראות בעינית בזמן החשיפה, זמן שבו המראה מתרוממת כדי לאפשר לתריס לקבל אור מהעדשה, וכאשר המראה מתרוממת, נחסם האור מהעינית.
כדי לעקוף בעיה זו, הוספה תכונה בשם Live View, המאפשרת לראות את המצולם על המסך האחורי במקביל לעינית, אפילו בעת החשיפה. כמו במצלמות קומפקטיות, כיום יש גם אפשרות לצלם וידאו בפורמט HD על-גבי מצלמות רפלקס, אם-כי לא בכל הדגמים ישנה מערכת אוטו-פוקוס שהיא יעילה מספיק עבור צילום וידאו.
אחד הדגמים בהם מותקנת מערכת אוטו-פוקוס שמותאם במיוחד לצילום וידאו, הוא הקנון 70D, שבו למעשה כל הפיקסלים בחיישן משחקים תפקיד במערכת האוטו-פוקוס. חידוש זה, משנת 2013 נקרא בשם Dual Pixel System, והוא מבטיח שינוי דרמטי של מגבלה ידועה זו.
חיסרון ידוע של מצלמות רפלקס נובע ממבנה המנגנון שלהן, והוא גודל ומשקל. סרבול המצלמה בולט במיוחד לנוכח המזעור המרשים של מצלמות דיגיטליות שאינן ריפלקס. חיסרון זה מקבל לאחרונה פתרון בדמות מצלמות חסרות מראה (ILEV - Interchangable Lens Electronic Viewfinder) שכוללות עדשות מתחלפות, תריס מכני וחיישן גדול כמו במצלמת רפלקס סטנדרטית, אך במקום העינית האופטית הן כוללות עינית אלקטרונית המייתרת את מנגנון המראה המוכר במצלמות רפלקס, שמסרבל מאוד את מצלמות הרפלקס הרגילות.
בעיה נפוצה שקיימת במצלמות רפלקס דיגיטליות היא הצטברות גרגירי אבק על החיישן, עקב החלפת עדשות. ישנן חברות שניסו להתגבר על הבעיה באמצעות הרעדה אולטראסונית של החיישן. אחת החברות, Sigma, התקינה מחיצה שקופה ואטומה בין החיישן לבין העדשה, כך שאין אפשרות לאבק לחדור אל תא החשיפה. במקרה שאין מנגנון שכזה, נדרשת התערבות של טכנאי לניקוי החיישן, אם-כי כיום יש גם קיטים מסוגים שונים, לניקוי עצמי של החיישן, באמצעים מיוחדים שבהם אין מגע ישיר בין כלי הניקוי לבין החיישן.
מצלמת רפלקס דיגיטלית (DSLR) > מצלמה דיגיטלית דמוית רפלקס

מצלמה דיגיטלית דמוית SLR (באנגלית: SLR-like cameras) היא מצלמה דיגיטלית המאפשרת להתבונן בעצם המצולם דרך העצמית, באנגלית: (Through-The-Lens - TTL), אך לא על ידי שימוש בעינית אופטית. במקום זאת, מוקרנת הדמות על מסך ה-LCD של המצלמה (בשיטת Live-View המוכרת ממצלמות רפלקס), או בעינית האלקטרונית שלה (במידה וקיימת) שהיא למעשה מסך ממוזער בו מתבוננים דרך עינית. זאת, לעומת מצלמת SLR "אמיתית" שבה צופים בנושא הצילום דרך העינית האופטית, בעזרת מראה ומערכת עדשות.
העינית האלקטרונית היא ברזולוציה נמוכה מהעינית האופטית והתגובה שלה איטית, אבל ניתן לקבל באמצעותה דמות שאינה מוסטת, תוך שימוש במנגנון דיגיטלי פשוט יותר מהמנגנון האופטי. במצלמות דמויות SLR לא ניתן בדרך כלל להחליף את העצמית, לכן מקובל לשלב בהן עדשות זום או סופר-זום, אשר חלקן חורג בהרבה ביכולותיו, מהמקובל בעדשות המיועדות ל SLR.
היחס האפשרי של אורכי המוקד בעדשות זום המיועדות למצלמות דמוי SLR, מגיע לרוב ליחס של בין 1:12 ליחס של 1:60 שהוא למעשה יחס טלסקופי חזק מאוד, וזאת מכל היבט של צילום שאיננו לצורכי אסטרונומיה או לצורכי צילום אווירי, וברור שיחס כזה איננו אפשרי כלל על מצלמות SLR בטכנולוגיה הנוכחית, והוא מתאפשר על מצלמות דמוי SLR הודות להבדל בגודל החיישן. גודל החיישן מכתיב למעשה את גודל ומשקל העדשות אשר אמורות לשרת אותו, ומתקיים למעשה, יחס-ישר בין גודל החיישן, לבין גודל העדשות המתוכננות עבורו.
ישנם מספר יתרונות למנגנון האלקטרוני על פני המנגנון האופטי: בגלל השימוש בעצמית קבועה, אין במצלמה דמוית רפלקס חשש ללכלוך המנגנון האלקטרוני הפנימי בעת החלפת העדשות, וניתן לצלם בו סרטוני וידאו. תכונה זו של צילום וידאו, קיימת היום ברוב מצלמות ה-DSLR וזה נעשה דרך המסך ולא העינית, בשיטת Live-View, היות שבעת חשיפה רצופה ב SLR כפי שהדבר מתבצע בעת צילום וידאו, המראה נמצאת במצב העילי שלה, מצב שבו היא חוסמת את האור אשר אמור להגיע אל העינית.
מצלמת רפלקס דיגיטלית של ניקון
ג'ון מקסוול קוטזי

| --- | --- |

ג'ון מקסוול קוטזי, 2006
 לידה:  9 בפברואר 1940 (בן 84) קייפטאון, איחוד דרום אפריקה 
 מדינה:  אוסטרליה, דרום אפריקה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייפטאון, אוניברסיטת טקסס באוסטין, אוניברסיטת אדלייד 
 שפות היצירה:  אפריקאנס, אנגלית 
 יצירות בולטות:  חייו וזמניו של מיכאל ק' 
 הושפע מ:  ויליאם פוקנר 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (2003)  פרס בוקר (1983)  פרס בוקר (1999)  מסדר הזהב של מפונגובווה (2005)  פרס Femina לספרות (1985)  פרס ירושלים (1987)  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1980)  פרס לזכר ג'ופרי פבר (1981)  Christina Stead Prize for Fiction (2010)  מסדר מפונגובווה  עמית החברה המלכותית לספרות  אביר מסדר האמנויות והספרות 
 
ג'ון מקסוול קוטזי (באנגלית: John Maxwell Coetzee; נולד ב־9 בפברואר 1940) הוא סופר דרום-אפריקאי זוכה פרס נובל לספרות. מאז 2002 מתגורר קוטזי באוסטרליה, ב-2006 קיבל אזרחות אוסטרלית.
ביוגרפיה

ג'ון מקסוול קוטזי נולד בקייפטאון שבדרום אפריקה. הוא למד באוניברסיטת קייפטאון מתמטיקה וספרות אנגלית. בשנות השישים חי בלונדון, שם עבד תקופה מסוימת כמתכנת. הוא השלים לימודי בלשנות באוניברסיטת טקסס באוסטין שבארצות הברית, ואחרי כן לימד אנגלית וספרות. בשנת 1983 חזר לקייפטאון למשרת פרופסור לספרות אנגלית. בשנת 2002 היגר לאוסטרליה.
יצירתו הספרותית הראשונה הייתה "ארצות הדמדומים" ואחריה יצא לאור ספרו "בלב הארץ" (1977) אשר זיכה אותו בפרס ספרותי חשוב בדרום אפריקה. ב־1980 הופיע ספרו "מחכים לברברים" שהתקבל בהתלהבות והיקנה לו פרסום בינלאומי. קוטזי היה הראשון שזכה פעמיים בפרס בוקר היוקרתי, ב־1983 על ספרו "חייו וזמניו של מיכאל ק'", וב־1999 על ספרו חרפה. "חרפה" הנחיל לו גם את פרס הסופרים של חבר העמים הבריטי לשנת 2000. ב-1991 נבחר כחבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בספריו עוסק קוטזי בדיכוי האדם השחור במשטר האפרטהייד בדרום אפריקה. ברומן נוסף שלו, "חייהם של בעלי החיים" (1999) קוטזי מעלה על ידי עימות בין אם לבנה, שאלות בנוגע לקיום תודעה בחיות, צמחונות, השוואות בין אלימות של בני אדם כלפי בני אדם חלשים יותר וכלפי חיות, והתנועה לזכויות בעלי חיים, כמו גם ביקורת על תנועה זו.
ספריו "נערות" - תמונות מחיים קרתניים, ו"עלומים" - תמונות מחיים קרתניים ב', הם ספרי אוטוביוגרפיה המאפשרים הצצה אל שתי תקופות בחייו - הראשון אל ימי נערותו בקייפטאון והשני אל התקופה בה חי בלונדון. בחלקה השני של האוטוביוגרפיה ניתנת לקורא הזדמנות להתוודע אל טעמו הספרותי של קוטזי ואל השקפותיו בנוגע לספרות, שירה, קולנוע וכו'.
ב־2003 הוענק לקוטזי פרס נובל לספרות, ובכך היה לסופר הדרום אפריקאי השני שזכה בפרס. בנימוקים לקבלת הפרס נאמר שספריו הם "חיבורים רהוטים, הכתובים בדיאלוגים שנונים ובברק אנליטי", הודגשה "התבוננותו הביקורתית וחסרת-הרחמים על המוסרניות הצבועה של הציוויליזציה המערבית" ועיסוקו ב"חריגים והחפים-מפשע הכורעים תחת משא ההיסטוריה".
בנוסף לכתיבת רומנים עסק קוטזי גם בתרגום ספרות מהולנדית ומשפת אפריקאנס.
קוטזי מקיים אורח חיים צמחוני.
במאי 2016 היה קוטזי אורח הכבוד של פסטיבל הספרות הפלסטיני, בדברי הברכה שלו אמר:”באתי לפלסטין כדי לראות ולהקשיב וללמוד ובמהלך השבוע החולף ראיתי, שמעתי ולמדתי המון. אני יוצא מפה תחת הרושם העז שמעורר האומץ וכושר העמידה של בני העם הפלסטיני בזמנים קשים אלו בקורותיהם. וגם החן וההומור שבהם הם מגיבים לתסכול וההשפלה של הכיבוש... בירושלים ובגדה המערבית אנו עדים למערכת של הפרדה בכפייה על בסיס דת ומוצא אתני, שנוצרה על ידי קבוצה שמדירה אחרים על סמך הגדרות שקבעה בעצמה, מתוך מטרה לבסס כיבוש קולוניאלי, ובמיוחד לשמר ולהדק את האחיזה באדמה ובמשאבי טבע. תסיקו את המסקנות בעצמכם”.
מספריו

ארצות הדִמדוּמים (1974) Dusklands
בלב הארץ (1977) In the Heart of the Country - תרגום: נעמי כרמל, ספרית מעריב (1989)
מחכים לברברים (1980) Waiting for the Barbarians - תרגום: יהושע קנז, הוצאת עם עובד (1984)
חייו וזמניו של מיכאל ק' (1983) Life & Times of Michael K - תרגום: אמציה פורת, הוצאת עם עובד (1985)
פו (1986) Foe - תרגום: מאיר ויזלטיר, הוצאת עם עובד (1989)
תוֹר הברזל (1990) Age of Iron - תרגום: אלינוער ברגר, הוצאת עם עובד (2010)
נערות, תמונות מחיים קרתניים (1998) Boyhood: Scenes from Provincial Life - תרגום: אברהם יבין, הוצאת עם עובד (2001)
חרפה (1999) Disgrace - תרגום: סמדר מילוא, הוצאת עם עובד (2000)
חייהם של בעלי החיים (אנ'), (1999)
עלומים תמונות מחיים קרתניים ב' (2002) Youth: Scenes from Provincial Life II - תרגום: אברהם יבין, הוצאת עם עובד (2002)
אליזבת קוסטלו (2003) Elizabeth Costello - תרגום: אברהם יבין, הוצאת עם עובד (2005)
איש איטי (2005) Slow Man - תרגום: אברהם יבין, הוצאת עם עובד (2007)
ילדותו של ישו (The Childhood of Jesus (2008 - תרגום: אברהם יבין, הוצאת עם עובד (2015)
ימות החמה (2009) Summertime - תרגום: אברהם יבין, הוצאת עם עובד (2013)
כאן ועכשיו: מכתבים 2008–2011 (2014) Here and Now: Letters 2008–2011 - תרגום: ברוריה בן ברוך, הוצאת עם עובד, 2014. חליפת מכתבים בין פול אוסטר וקוטזי
הערות שוליים

↑  Donadio, Rachel. "Out of South Africa".
↑  שגיא גרין, פרס נובל לספרות למתנגד האפרטהייד קוטזי, באתר הארץ, 3 באוקטובר 2003
↑  Phelps, Norm. "Rhyme, Reason, and Animal Rights: Elizabeth Costello’s Regressive View of Animal Consciousness and its Implications for Animal Liberation." Journal for Critical Animal Studies 6.1 (2008): 1.
↑  הסופר הדרום-אפריקאי קוטזי על ישראל ואפרטהייד: "תסיקו את המסקנות בעצמכם" - הכל שקרים, באתר הכל שקרים, ‏2 באפריל 2016
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259880805171  PLWABN: 9810666281805606  BIBSYS: 90114178  BNC: 000518187  BNE: XX835110  BnF: cb11984508m (data)  CANTIC: a10485788  CiNii: DA04295369  GND: 118895117  ICCU: CFIV000605  ISNI: 0000 0001 2103 4865  LCCN: n83166192  LNB: 000032625  MusicBrainz: 9629f694-2d41-4607-8262-3e1989d6769c  NDL: 00464705  NKC: jn19990001433  NLA: 35029346  NLG: 74798  NLK: KAC200002773  NSK: 000001177  NTA: 069086931  RERO: 02-A005492567  SELIBR: 181931  SNAC: w6hq4jhk  SUDOC: 030825105  Trove: 802577  VcBA: 495/284190  VIAF: 101839018   WorldCat (עם VIAF): 101839018
תהל (עמותה)

| --- | --- |
סמליל מרכז תהל
 פעילות:  רווחה
 מטה הארגון:  ירושלים
 מקום פעילות:  ארצי
 חברים:  11
 יושב ראש:  לאה אנסבכר
 מנכ"ל:  צופית אליצור
 עובדים:  13
 תקופת הפעילות:  ינואר 1993 – הווה (כ־31 שנים)
 https://www.1202.org.il/local/tahel
 
תהל – מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים הוא עמותה שהוקמה בשנת 1993 על מנת לעזור לנשים וילדים ממשפחות דתיות וחרדיות הנמצאים במצבי מצוקה ומשבר וזקוקים לתמיכה ולייעוץ. המרכז הוקם כמענה לנשים וילדים מציבורים אלה הנמנעים מפנייה למרכזי סיוע חילוניים. לטענת הארגון הוא פועל בהסכמת רבנים ונתמך על ידי משרד הרווחה.
בשנת 2017 קיבלה מייסדת ומנכ"לית הארגון, דבי גרוס, את אות ההוקרה של השרה לשוויון חברתי בתחום המאבק באלימות נגד נשים.
פעילות

מרכז תהל מנהל קמפיינים לסיוע לנפגעי תקיפה מינית ובונה "תוכניות מוגנות" המסייעות בהתנהלות עם תקיפות מיניות לשילוב במוסדות חינוך דתיים.
המרכז ליווה את המתלוננים במשפט נגד ראובן ישראל וולצ'ר, מטפל מטעם ארגון עצת נפש, שהורשע בביצוע מעשים מגונים במטופלים.
ראו גם

מגן לקהילות היהודיות
הערות שוליים

↑  מנהלת תהל-מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים, אודות תהל - מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים, באתר איגוד ומרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
↑  מנהלת תהל-מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים, אודות תהל - מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים, באתר איגוד ומרכזי הסיוע לנפגעות ולנפגעי תקיפה מינית
↑  תהל - מרכז הסיוע לנשים וילדים דתיים (ע"ר) - תמיכות ממשלתיות, באתר www.guidestar.org.il
↑  לראשונה: אות הוקרה לפעילה דתייה נגד הטרדות מיניות, באתר "סרוגים", 9 בנובמבר 2017
↑  יש לנו מגפה ואנחנו צריכים לעצור אותה - חדשות בארץ, באתר ערוץ 7
↑   יאיר אטינגר, האינטרנט מספק לחרדים מידע על פרשות חמורות וחודר את מעטפת השתיקה, באתר הארץ, 27 במאי 2016
↑  המטפל המתעלל יישב בכלא, הנער שהותקף: "הוא רצח אותי", באתר ynet, 28 בינואר 2020
כיכר ניו אורלינס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מתחם שעשועים 
 מיקום:  אנהיים 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 24 ביולי 1966
 תאריך פתיחה רשמי:  24 ביולי 1966 
 קואורדינטות:  33°48′40″N 117°55′16″W﻿ / ﻿33.8112°N 117.921°W﻿ / 33.8112; -117.921
  (למפת לוס אנג'לס מוגדלת) כיכר ניו אורלינס(למפת לוס אנג'לס רגילה) כיכר ניו אורלינס
 
כיכר ניו אורלינס (באנגלית: New Orleans Square ) היא אחת מה"ארצות" המרכיבות את פארק השעשועים של חברת וולט דיסני - דיסנילנד שבקליפורניה.
האזור נמצא רק בפארק זה - ולא בפארקים האחרים שהוקמו. הכיכר מבוססת על ניו אורלינס כפי שנראתה במאה ה-19. ה"ארץ" נפתחה לקהל ב-24 ביולי 1966.
באזור נמצאות שני המתקנים הפופולריים ביותר בפארק השעשועים: הטירה המכושפת ושודדי הקאריביים.
טריוויה

עם הקמת הכיכר מינה וולט דיסני את ראש העיר דאז של ניו אורלינס האמיתית - ויקטור שירו להיות ראש העיר של ה"ארץ".
בתחנת הרכבת של כיכר ניו אורלינס ניתן לשמוע בקוד מורס את שני המשפטים הראשונים של נאום פתיחת דיסנילנד, שנישא על ידי וולט דיסני ב-17 ביולי 1955: "לכל הבאים למקום שמח זה, ברוכים הבאים. כאן המבוגרים יחוו שוב את זכרונותיהם הטובים מהעבר, והצעירים ייהנו מהאתגר וההבטחה של העתיד".
מתקנים

הכיכר מהווה מתקן בפני עצמו, בשל בנייניה הבנויים בסגנון הרובע הצרפתי וכן מופעי מוזיקת הג'אז הנערכים ברחובותיה.
בכיכר שני מתקנים:
הטירה המכושפת - שנפתחה לציבור ב-9 באוגוסט 1969
שודדי הקאריביים - שנפתח לציבור ב-18 במרץ 1967.
לרכבת דיסנילנד יש תחנה על הגבול שבין ארץ המערב הפרוע לכיכר ניו אורלינס.