stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היטל בצורת
התפתחויות לאחר החקיקה

בנובמבר 2009 סיכמו רשות המים, משרד התשתיות, משרד האוצר ומשרד ראש הממשלה על הקפאת היטל הבצורת בתקופה שבין ינואר לאפריל 2010, לצד העלאת תעריפי המים ב-25% בינואר 2010, וב-15% נוספים עד ינואר 2011.
הערות שוליים

↑  גילי סופר, "ועדת הכלכלה: לבחון מחדש את היטל הבצורת" באתר "הסביבה", 28 במאי 2009
1 2  ‏יעל דראל, מבול של התנגדות להיטל הבצורת, באתר ynet, 9 בספטמבר 2009
↑  הדר חורש, הלוביסטים ניצחו: כך נולד היטל הבצורת, באתר nrg‏, 23 ביוני 2009
↑  צבי לביא, מנהל רשות המים: ייתכן שבמס הבצורת היו טעויות, באתר ynet, 10 בנובמבר 2009
↑  פרוטוקול ועדת הכספים מיום 19.10.2009.
↑  בג"ץ 5863/09 יוסי אלון ואח' נ' ממשלת ישראל ואח', באתר בתי המשפט
ה'קל"ט

ה'קל"ט (5139)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 1378 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 11 בספטמבר 1379. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
היינריך אוטו וילנד

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1877 פפורצהיים, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  5 באוגוסט 1957 (בגיל 80) שטארנברג, גרמניה המערבית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  Hanfelderstrasse Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מינכן 
 מנחה לדוקטורט:  Johannes Thiele 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת פרייבורג  האוניברסיטה הטכנית של מינכן 
 תלמידי דוקטורט:  Rolf Huisgen, ברנהרד ויטקופ, Leopold Horner, Elisabeth Dane 
 פרסים והוקרה:  ההרצאות לזכר סילימאן (1930)  Theodor Frerichs Prize (1972)  חבר זר של החברה המלכותית (25 ביוני 1931)  מדליית גתה לאמנות ומדעים (1942)  פרס אוטו האן לכימיה ופיזיקה (1955)  פרס נובל לכימיה (1927)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 צאצאים:  Eva Wieland, Otto Wieland, Theodor Wieland 
 תרומות עיקריות
 מחקריו בתחום חומצת המרה וחומרים קרובים
 חתימה:   
 
היינריך אוטו וילנד (בגרמנית: Heinrich Otto Wieland;‏ 4 ביוני 1877 - 5 באוגוסט 1957) היה כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1927, "על מחקריו בתחום חומצת המרה וחומרים קרובים".
ביוגרפיה

וילנד נולד בפפורצהיים, באדן, שבגרמניה, במשפחת אנשי עסקים ליברלים. אביו היה כימאי שעבר בתחום הרוקחות ורכש אחרי מלחמת צרפת–פרוסיה בשנים 1871-1870 מפעל לטיהור מתכות יקרות. הוא למד באוניברסיטאות מינכן, ברלין ושטוטגרט, וב-1901 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת מינכן, תחת הדרכתו  של יוהאן טילה. 
בשנת 1905 עבר בחינת "הביליטציה" עם תזה על תחמוצות חנקן. בהמשך במקביל לעבודתו כמרצה במינכן, עבד וילנד למשך שנים רבות כיועץ ומתן חוות דעת מומחה. היה לו קשר ארוך שנים שם המפעל הכימי-הפרמצבטי "בהרינגר אינגלהיים" שבאינגלהיים אם ריין.
ב-1917 ירש את אדולף פון באייר כפרופסור לכימיה באוניברסיטת מינכן.
ביוגרפיה > פעילותו המחקרית

במשך כל הקריירה שלו חקר תרכובות אורגניות הכוללות חנקן, ביניהן מורפיום וסטריכנין. פרסומיו בתחום חומצות המרה, שהחלו ב-1912, הגיעו לשיאם ב-1932, כאשר הצליח לזהות את מבנה השלד הפחמני של סטרואידים. הוא פעל גם בתחום הרדיקלים, ותהליכי חמצון בתאים חיים, שסייעו לו לזהות את האוניברסליות של תהליכי דהידרוגנציה בטבע.
ב-1941 הצליח וילנד לבודד את הרעלן אלפא אמניטין, החומר הפעיל העיקרי בפטרייה הרעילה ביותר בעולם, אמנית המוות Amanita phalloides.
וילנד פעל רבות להגנה על סטודנטים, במיוחד יהודים, שסבלו מאפליה גזעית בעקבות חוקי נירנברג. סטודנטים שסולקו יכלו להישאר בקבוצתו של וילנד ככימאים, או כ-"Gäste des Geheimrats" (אורחים של חבר המועצה). אחד מתלמידיו, הנס קונרד לייפלט, הוצא להורג לאחר שאסף כסף למען אלמנתו של קורט הובר, חבר קבוצת הוורד הלבן.
וילנד נישא ליוזפין בארטמן ב-1908, ונולדו לזוג שלושה בנים ובת: וולפגנג, פרופסור לרוקחות; תאודור, פרופסור לכימיה; אוטו, פרופסור לרפואה; ואווה, שנישאה לפרופסור פאודור לינן, פרופסור לביוכימיה באוניברסיטת מינכן, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה ולרפואה לשנת 1964.
פרס היינריך וילנד

מאז שנת 1964 מוענק מדי שנה פרס על שם היינריך וילנד לקידום המחקר בתחומי הכימיה, ביוכימיה, פיזיולוגיה, ורפואה של ליפידים וחומרים קרובים. הפרס המוענק ממומן על ידי חברת התרופות בהרינגר אינגלהיים, בה עבד וילנד מספר שנים כיועץ, והיה גם דודנה של אשת מקים החברה.
ה'תש"ו

ה'תש"ו (5,706) ובקיצור תש"ו – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-8 בספטמבר 1945, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 25 בספטמבר 1946.
המולד של תשרי חל ביום שישי, 11 שעות ו-277 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זחג. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 6 במחזור העיבור ה-301. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 22 (סימנה כבלבז) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,877 לחורבן הבית, ושנת 2,257 לשטרות.
אירועים

כ"ג בתשרי - נחנך תיאטרון הבימה
כ"ד בתשרי - החלה לפעול תנועת המרי העברי, המשותפת להגנה, לאצ"ל וללח"י
ג' בחשוון - כוח של הפלמ"ח פרץ ושחרר 208 מעפילים ממחנה עתלית, בו החזיקו הבריטים במעצר עולים "בלתי חוקיים"
כ"ה בחשוון - ליל הרכבות, מבצע משותף ראשון של תנועת המרי העברי
י"ב בכסלו - החלו משפטי נירנברג
ט"ו בשבט - נוסד הקיבוץ עין הנצי"ב
כ"ט בשבט - יוגוסלביה מאשרת את חוקתה
ל' בשבט - טריגווה לי נבחר למזכ"ל האו"ם הראשון
י"ד באדר א' - המחשב הראשון אניאק (ENIAC), מופעל לראשונה בבית הספר להנדסה אלקטרונית Moore בפילדלפיה
כ"ד באדר א' - אנשי אצ"ל ולח"י מפוצצים עשרות מטוסים של הצבא הבריטי בשדות התעופה בלוד, קסטינה, חצור וסירקין
י"א באדר ב' - העלייה לביריה - אלפי נערים ופועלים עלו אל היישוב ביריה במחאה על ניסיונות הבריטים להסירו מהקרקע
י"ט באדר ב' - עבר הירדן מוכרזת כמדינה עצמאית, משוחררת משלטון בריטניה
י"א בסיוון - 30 יהודים נרצחים בטבח מאקו
י"ג בסיוון - ממשלת בריטניה מחליטה לחזור בה מהחלטה לאמץ את מסקנות הוועדה האנגלו-אמריקאית שהמליצה להתיר את העלאתם של 100,00 יהודים לארץ ישראל
י"ח בסיוון - "ליל הגשרים" - אנשי הפלמ"ח מפוצצים 11 גשרים בכל גבולות הארץ. באכזיב פוצץ גשר אחד משניים ו-14 מלוחמי הכוח בפיקוד נחמיה שיין נהרגו.
ל' בסיוון - השבת השחורה, יום מאסרם של מנהיגי היישוב והתנועה הציונית
כ"ג בתמוז - פיצוץ מלון המלך דוד בירושלים על ידי האצ"ל
נולדו

כ"ג בתשרי - אהוד אולמרט, ראש הממשלה ה-12 של מדינת ישראל
ד' בכסלו - זבולון אורלב, חבר הכנסת מטעם המפד"ל
ט"ז בכסלו - גולדי הון, שחקנית אמריקאית
א' בטבת - משה קצב, נשיא המדינה השמיני של מדינת ישראל
כ"ז בטבת - טוביה צפיר, שחקן ישראלי
כ"ה באדר א' - אורי אליצור, פובליציסט ועיתונאי ישראלי.
י"א באדר ב' - יוני נתניהו, מפקד סיירת מטכ"ל שנפל במבצע אנטבה (נהרג ה'תשל"ו)
ח' באייר - יואל בן נון, רב ישראלי ממייסדי ישיבת הר עציון
י"א באייר - דניאל ליבסקינד, אדריכל יהודי-אמריקאי, מתכנן מגדל החירות
כ"א באב - צילה דגן, זמרת ישראלית (נפטרה ב-ה'תשס"ד)
ה' באלול - שלום חנוך, זמר ישראלי
י' באלול - מני פאר,
נפטרו

ו' בכסלו - יהושע חנקין, מראשי הפעילים לרכישת קרקעות להתיישבות בארץ ישראל
ו' באדר ב' - משיח ברוכוף עסקן ציבור ונדבן יהודי-בוכרי בירושלים.
י"ט באדר א' - אברהם כהנא, חוקר מקרא ויהדות
י"ד בניסן - משה אביגדור עמיאל, רבה של תל אביב ומראשי הציונות הדתית (נולד ה'תרפ"ט)
י"ח בסיוון - יחיעם ויץ, לוחם פלמ"ח, נהרג בליל הגשרים (נולד ב-ה'תרע"ח)
כ"ד בסיוון - שלום שטרייט סופר מבני העלייה השנייה
י"ג באב - הרב ד"ר יצחק ברויאר, הוגה דעות, סופר ועסקן ציבור, איש אגודת ישראל (נולד ב-ה'תרמ"ג)
ב' באלול – רבי אליעזר הגר, האדמו"ר מויז'ניץ, בעל "דמשק אליעזר"
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זחג, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
החוג הווינאי

מוריץ שליק בערך בשנת 1930
החוג הווינאי (בגרמנית: der Wiener Kreis) הוא כינויה של קבוצת פילוסופים שהתקבצה בווינה החל ב-1928 סביב הפילוסוף מוריץ שליק. חברי החוג הם שייסדו את האסכולה הפילוסופית הידועה כפוזיטיביזם לוגי.
החוג, שכינה את עצמו בתחילה "אגודת ארנסט מאך" (Verein Ernst Mach) על שם הפיזיקאי והפילוסוף ארנסט מאך, כלל את מוריץ שליק כיושב ראש ואת הפילוסופים גוסטב ברגמן, רודולף קרנפ, וויקטור קרפט, והיהודי, שאחר כך אף עלה לישראל יוסף שכטר. את הפיזיקאי פיליפ פרנק, הלוגיקן קורט גדל, המתמטיקאים האנס האן וקרל מנגר, הדוקטורנט של האן, תיאודור רדקוביץ', פילוסוף המדע אוטו נוירת ואשתו (ואחותו של האן), המתמטיקאית אולגה האן-נוירת, והדוקטורנטים לפילוסופיה ומתמטיקה תחת שליק הרברט פייגל, פרידריך וייסמן, לוגיקאית ופילוסופית רוז ראנד, ומרסל נטקין. מרבית חברי החוג הווינאי היו יהודים.
לכל חברי החוג, לבד מגדל, הייתה גישה משותפת לפילוסופיה, שעיקרה הגישה שהניסיון הוא מקור הידיעה היחידי ושניתוח לוגי בסיוע לוגיקה סימבולית הוא הדרך המועדפת לפתרון בעיות פילוסופיות.
היסטוריה של החוג

ראשיתו של החוג הווינאי בפגישות שערכו הנס האן, אוטו נוירת ופיליפ פרנק בבתי קפה בווינה, החל בשנת 1907 לערך. שלושת הצעירים (האן, המבוגר מבין השלושה, היה בן 28 באותה עת) התרשמו מאוד, כפי שנזכר פרנק מאוחר יותר, מהפוזיטיביזם של ארנסט מאך, ובמיוחד מהתנגדותו לשימוש לרעה במטפיזיקה במדע, וניסו להשלים את רעיונותיו של מאך בהגותם של הפילוסופים של המדע אנרי פואנקרה ופייר דוהם מצרפת.
מפגשי החבורה נפסקו בשנת 1912, כאשר מונה פרנק לתפקיד יורשו של אלברט איינשטיין כפרופסור לפיזיקה תאורטית באוניברסיטת קארל בפראג, ועזיבתו של האן את העיר במהלך מלחמת העולם הראשונה.
עם שובו של האן לווינה בשנת 1921 חודשו הקשרים בין השלושה, שעתה מנו גם את אחותו של האן, אולגה, שנישאה לאוטו נוירת, ופרנק הציע לשלב בחבורה את שליק, שמונה בשנת 1922 לתפקיד פרופסור לפילוסופיה של מדע היקשי באוניברסיטת וינה, ושכבר פרסם שתי עבודות מרכזיות ברוח הקבוצה. מוקד חשוב נוסף לקבוצה המתחדשת היה ה"טרקטט לוגי-פילוסופי" (מסה לוגית-פילוסופית), היא התאוריה המוקדמת בהגותו של לודוויג ויטגנשטיין, שפורסמה בשנת 1921.
בהנהגתו של שליק, כוננה קבוצה חדשה. שליק והאן ארגנו את הבאתו של רודולף קרנפ לאוניברסיטת וינה ובשנת 1928 נוסדה "אגודת ארנסט מאך", כששליק משמש לה יושב ראש. בשנת 1929 פרסם החוג את המניפסט שלו: "תפיסת העולם המדעית: החוג הווינאי" (Wissenschaftliche Weltauffassung: Der Wiener Kreis) המוקדש לשליק וחתום על ידי האן, נוירת וקרנפ וכולל נספח המפרט את שמותיהם של חברי החוג.
החוג התפזר עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה. רבים מחבריו היגרו לארצות הברית. שליק נשאר באוסטריה ובשנת 1936 נרצח על ידי סטודנט אוהד המפלגה הנאצית בווינה.
המניפסט של החוג

המניפסט של החוג הווינאי נוקב בשני עקרונות בסיסיים: אמפיריציזם, היינו, ידע ניתן להשגה רק מתוך ניסיון, ושימוש בלוגיקה כדרך היחידה לפתרון בעיות פילוסופיות.
 שיטת הניתוח הלוגית המועדפת של החוג הייתה לוגיקה סימבולית, ובכך נבדל החוג בגרסתו המאוחרת מהגישה האמפיריציסטית הפשוטה יותר של חוג בתי הקפה של האן, נוירת ופרנק.
לתפישת המניפסט, ישנם שני סוגים שונים של טענות (פרדיקטים): כאלו שניתן לפשט לטענות פשוטות יותר, וכאלו שלא ניתן לפשטן. טענות מן הסוג השני הן חסרות משמעות, גרס המניפסט, ומתוך כך טענות מטאפיזיות, השייכות לסוג זה, הן חסרות משמעות. על בסיס קביעה זו, הגדיר המניפסט חלק גדול מן הבעיות הפילוסופיות המוכרות כבעיות מדומות הנובעות משגיאות ביישום לוגי, ואילו טענות פילוסופיות אחרות הוגדרו מחדש כטענות אמפיריות, והפכו מתוך כך נושא כשר לחקר מדעי.
המניפסט ראה בערפול וביחסיות של השפה את אחד המקורות העיקריים לשגיאות לוגיות. ערפול זה, גרס המניפסט, תובע שימוש בשפה סימבולית, נקייה, בהירה וחד–משמעית. מקור אחר לשגיאות הייתה התפישה (האריסטוטלית במקורה) לפיה ניתן להגיע לידע מתוך חשיבה לוגית בלבד, בלי לעשות שימוש בנתונים אמפיריים, או שניתן ללמוד דברים חדשים באמצעות שימוש ברטרודוקציה והיקש המתבסס על מצב עניינים נתון.
טענות אלו של המניפסט עמדו בסתירה במיוחד לתפישות הקאנטיניות, לפיהן ישנם טיעונים סינתטיים הקיימים אפריורית (היינו, מראש), עוד לפני התנסות כלשהי ומשמשים בסיס להרחבת הידיעה. הבסיס היחיד לידע, לפי המניפסט, היו טיעונים סינתטיים אפוסטריוריים - היינו, טענות מדעיות המבוססות על ידע אמפירי - וטענות אנליטיות אפריוריות - כלומר, טענות מתמטיות ולוגיות.
המניפסט משקף חילוקי דעות מסוימים בנוגע ליישום תפישות אלו. ככל הנראה, תמכו נוירת וקרנפ בתפישה לפיה יש לנסות להחדיר את ראיית העולם המדעית-אמפירית לתחומים אחרים ולתרום לעיצוב החינוך, גידול הילדים, האדריכלות ועיצוב החיים הכלכליים והחברתיים, תפישה ששליק התנגד לה ככל הנראה, בהעדיפו, כניסוחו של המניפסט, "להתענג על בדידותו על המדרונות הקפואים של הלוגיקה."
המניפסט זיהה את אלברט איינשטיין, ברטראנד ראסל ולודוויג ויטגנשטיין כ"תומכים המובילים של תפיסת העולם המדעית".
מדע מאוחד

אחת משאיפותיו של החוג הייתה לאחד את תחומי המדע בשפת ניתוח והיסק משותפת. סדרת המונוגרפיות "מדע מאוחד" (Einheitswissenschaft), שהתפרסמה בשנים 1933 עד 1939 באירופה, בעריכת קרנפ, פרנק, האן, נוירת ואחרי מותו של האן גם הפילוסוף הדני יורגן יורגנסן ומשנת 1938 גם ידידו של קרנפ, הסמיוטיקן האמריקני צ'ארלס וו. מוריס, חתרה להשיג מטרה זו.
החל בשנת 1938 ניסו כמה מחברי החוג להוציא אנציקלופדיה שלמה של מדע מאוחד. הפרויקט לא הושלם מעולם ורק שני כרכים, העוסקים ב"יסודות אחדות המדע" פורסמו במהלך השנים 1938 עד 1969 כסדרה של קובצי מונוגרפיות. בין השאר, פורסמה בתוך האנציקלופדיה בשנת 1962 עבודתו של תומאס קון, "המבנה של מהפכות מדעיות".
הערות שוליים

↑  Uebel, Thomas, "On the Austrian Roots of Logical Empiricism" in Logical Empiricism - Historical and contemporary Perspectives, ed. Paolo Parrini, Wesley C. Salmon, Merrilee H. Salmon, Pittsburgh : University of Pittsburgh Press, 2003. עמ' 70.
↑  Wissenschaftliche Weltauffassung. Der Wiener Kreis, 1929. בתוך Sarkar, Sahotra, ed., The Emergence of Logical Empiricism: from 1900 to the Vienna Circle, New York : Garland Publishing, 1996, עמ' 331.
↑  סרקר וסרהוטה, עמ' 339
| לודוויג ויטגנשטיין |
| --- | --- | --- |
| כתביו והרצאותיו | טרקטט לוגי-פילוסופי • חקירות פילוסופיות • המחברת הכחולה והמחברת החומה • הרצאה על האתיקה • הרצאות ושיחות בנושאי אסתטיקה, פסיכולוגיה ואמונה דתית • הערות על ענף הזהב של פרייזר • הערות על מתמטיקה • הערות על הצבעים • תרבות וערך • על הוודאות |  |
| מושגים ורעיונות | טבלת אמת • תורת התמונה • דמיון משפחתי • משחק שפה • טיעון השפה הפרטית • אשליית ארנב-ברווז • צורות חיים |  |
| משפחת ויטגנשטיין | קרל ויטגנשטיין •  מרגרט סטונבורו-ויטגנשטיין • פאול ויטגנשטיין |  |
| אישים קשורים | ג.א.מ. אנסקום • פאול אנגלמן • פיטר גיץ' • פיטר ווינץ' • פרידריך וייסמן • ג.א. מור • נורמן מלקולם • מרגרט מקדונלד • פרנסיס סקינר • פיירו סראפה • ג'ון מיינרד קיינס • רודולף קרנאפ • ברטראנד ראסל • ראש רייז • יאורי הנריק פון וריקט • פרנק רמזי • מוריץ שליק |  |
| חוקרי ויטגנשטיין | אלפרד ג'ולס אייר • טרי איגלטון • גורדון בייקר • ענת בילצקי • וורן גולדפרב • אנתוני קליפורד גריילינג • קורה דיימונד • פיטר האקר • יאקו הינטיקה • אוסוולד הנפלינג • ענת מטר • אבישי מרגלית • הילרי פטנאם • אלי פרידלנדר • סטנלי קאבל •  ג'יימס פ. קונאנט • אנתוני קני •  סול קריפקי • אליס קררי • רופרט ריד |  |
| נושאים קשורים | בית ויטגנשטיין • הדלת של ויטגנשטיין • הויטגנשטיינים החדשים • החוג הוינאי • ויטגנשטיין (סרט) • תקרית הדוקרן • תקרית היידבאואר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529974805171  GND: 4079286-9  LCCN: sh87005634  LNB: 000050067  NKC: ko2015867897  VIAF: 315700984   WorldCat (עם VIAF): 315700984
היינריך איגנץ ביבר

| --- | --- |

 לידה:  12 באוגוסט 1644 סטראז' פוד ראלסקם, צ'כיה 
 פטירה:  3 במאי 1704 (בגיל 59) זלצבורג, אוסטריה 
 מקום קבורה:  Petersfriedhof 
 מוקד פעילות:  קרמזיר 
 תקופת הפעילות:  מ-1668 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית, צ'כית 
 כלי נגינה:  כינור 
 צאצאים:  קרל היינריך ביבר, Maria Rosa Henrica von Biber 
 
היינריך איגנץ פרנץ פון ביבר (בגרמנית: Heinrich Ignaz Franz von Biber;‏ 12 באוגוסט 1644 - 3 במאי 1704) היה מלחין וכנר בוהמי-אוסטרי.
חייו

ביבר נולד בוארטנברג (כיום סטראז' פוד ראלסקם, צ'כיה). משרתו הראשונה, בשנת 1668, הייתה כנגן בחצר הארכיבישוף קארל ליכטנשטיין-קסטלקורן באולמיץ (כיום אולומוץ), אך הוא בושש לחזור מביקור באינסברוק ללא רשות. בביקור זה פגש את בונה הכינורות המפורסם באותם ימים, יאקוב שטיינר, שהזכיר את שמו כעבור שנים במכתב כ"וירטואוז המרשים הֶר ביבר". ביבר החל לעבוד ככנר בטירת קומז'יץ ובחצר של זלצבורג ובשנת 1684 היה לממונה על המוזיקה (קאפלמייסטר) בזלצבורג, שם מת כעבור עשרים שנה.
יצירותיו הרבות מלמדות על נטייה לשימוש קנוני ולמנעד הרמוני, המקדים את יצירות הבארוק המאוחר של יוהאן פכלבל ויוהאן סבסטיאן באך. הוא נודע ככנר וירטואוז ובעיקר התפרסם ביצירותיו לכינור, שברבות מהן הוא עושה שימוש בסקורדאטורה (כוונון בלתי מקובל של המיתרים הפתוחים). בסביבה מוזיקלית שבה עמדה בפני מלחינים הבחירה בין הסגנון הצרפתי והאיטלקי, הצליח ביבר ליצור סגנון ייחודי משל עצמו, השונה מאוד מהסגנונות שהיו מקובלים בתקופתו, ובכך הוא אחד המלחינים הראשונים שכתבו בסגנון הסינתטי שבסופו של דבר יוביל לסגנון הגרמני-אוסטרי במוזיקה של המאה ה-18.
המוזיקה של ביבר נהנתה מתחייה בחלקה, הודות ל"סונאטות מחרוזת התפילה". הקובץ המצוין הזה של 16 סונאטות לכינור וקונטינואו ידוע גם בשם "סונאטות המיסטריה" (לאירועים חשובים בחיי מריה וישוע) ו"סונאטות תחריט הנחושת" (על שם התחריט המופיע בתחילת כל סונאטה). כל אחת מן הסונאטות דורשת כוונון שונה לכינור. השימוש הזה בסקורדאטורה מחולל את השינוי בכינור, החל בחמש המיסטריות המרנינות (הבשורה וכן הלאה) אל הטראומה של חמש המיסטריות הנוגות (הצליבה וכן הלאה) ואל האווריריות של שש המיסטריות הזוהרות, החל ב"סונאטת התחייה", שם שני המיתרים האמצעיים מוצלבים באופן סמלי ועד לסונאטה מס' 16, פאסאקאליה לכינור סולו בכוונון סטנדרטי, המשלימה את מחזור הסקורדאטורות. כדאי אולי להזכיר, שבסונאטה מס' 15 מופיע כמעט תו לתו נושא הקפריצ'ו מס' 24 של פגניני. אפשר להניח, שממש כמו שליסט, בראהמס ורחמנינוב הושפעו כעבור שנים מן הקפריצ'ו מס' 24 של פגניני, כך קיבל פגניני השראה מביבר.
ביבר כתב כמות ניכרת של מוזיקה כוראלית וקאמרית, קונצ'רטי, אופרות ומספר יצירות ידועות יותר, כמו "סרנדה לשומר לילה" ו"הרמוניה ארטיפיציוזה". יצירה שמייחסים כיום לביבר (לפנים ייחסו אותה לאורציו בנוולי) היא ה"מיסה סליסבורגנסיס", מוזיקה מרשימה בפוליפוניות שלה לטקסט של המיסה הקתולית, ל-53 קולות עצמאים.
יצירות > יצירות אינסטרומנטליות

סונאטה ל-6 חצוצרות, טימפאני ועוגב (1668)
"סונאטה רפרזנטאטיבה" (לכינור וקונטינואו) (1669) - סונאטה שבה הכינור מחקה קולות של חיות שונות.
"סונאטה לה באטאליה" (ל-3 כינורות, 4 ויולות, 2 ויולים וקונטינואו (1673); סונאטה תוכניתית המתארת קרב רגלים.
"סונאטות מחרוזת התפילות" (לכינור בסקורדאטורה וקונטינואו ופאסאקאליה לכינור סולו) ידועות גם בשם "סונאטות המיסטריות" ו"סונאטות תחריט הנחושת") (?1674)
"Sonatae tam aris quam aulis servientes" (ל-5 עד 8 כלים (חצוצרות, מיתרים וקונטינואו בצירופים שונים) (1676)
"Mensa sonora" (סונאטות לכינור, שתי ויולות וקונטינואו) (1680)
8 סונאטות לכינור וקונטינואו (1681)
12 סונאטות "Fidicinium sacroprofanum" (לכינור או שניים, 2 ויולות וקונטינואו) (1683)
7 טריו סונאטות "Harmonia artificioso-ariosa: diversi mode accordata" (לכינור או שניים, 2 ויולות, 2 ויולות ד'אמורה וקונטינואו בצירופים שונים) (1696)
Die liederliche Gesellschaft von allerley Humor
יצירות > יצירות ווקאליות

Missa Christi resurgentis (בסביבות 1674)
Missa Salisburgensis (מיוחס לביבר; ל-53 תפקידים כליים וקוליים עצמאיים) (1682)
Plaudite tympana (מוטט) (מיוחס לביבר; ל-53 תפקידים כליים וקוליים עצמאיים) (1682)
Applausi festivi di Giove (קנטטה) (1687)
Li trofei della fede cattolica (קנטטה) (1687)
Alessandro in Pietra (אופרה) (1689)
Chi la dura la vince (אופרה) (בסביבות 1690)
רקוויאם בלה מז'ור (בסביבות 1690)
רקוויאם בפה מינור (בסביבות 1692)
Missa Bruxellensis (ל-23 תפקידים אינסטורמנטאליים וווקאליים עצמאים) (בסביבות 1696)
Missa Sancti Henrici (1697
קנטטה Trattenimento musicale del'ossequio di Salisburgo
הדגמה של החלפת שני המיתרים האמצעיים בכינור הנדרשת בסונטת "התחייה", כך שנוצרת צורת צלב.
היינריך אברבאך

| --- | --- |

היינריך אברבאך
 לידה:  24 בנובמבר 1895 שטוטגרט, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  13 ביולי 1992 (בגיל 96) נוצינגן, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1944 (כ־30 שנה)
 דרגה:   גנרל חיל השריון
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4   מפקד קורפוס הפאנצר ה-48   מפקד קורפוס הפאנצר ה-47   מפקד קורפוס הפאנצר ה-40   מפקד ארמיית הפאנצר החמישית   מפקד הארמייה השביעית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל היינריך קורט אלפונס וילי אברבאך (בגרמנית - Heinrich Kurt Alfons Willy Eberbach) ‏ (24 בנובמבר 1895 – 13 ביולי 1992), היה מפקד שריון בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

אברבאך נולד ב-24 בנובמבר 1895 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-180 (וירטמברג ה-10), ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. ב-25 בפברואר 1915 הועלה לדרגת לוטננט, ובמהלך הלחימה בשמפאן נפצע אברבאך ונפל בשבי הצרפתי, שממנו חזר בשנת 1917. לאחר מכן הועבר לקורפוס אסיה, ולחם עמו בקרבות בארץ ישראל. לסגנו ב-18 באוקטובר 1918 הועלה לדרגת אובר לוטננט, ולקראת סוף המלחמה חלה במלריה ונפל בשבי הבריטי. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף אברבאך למשטרה, ומילא בה תפקידי פיקוד ומטה, וב-1 במרץ 1933 הועלה אברבאך לדרגת מיור במשטרה. בקיץ 1935 עבר אברבאך לוורמאכט, ובסוף קיץ 1935 מונה לתפקיד מטה בפיקוד הכוחות הממונעים. ב-15 באוקטובר 1935 מונה למפקד פלוגת הנ"ט ה-12, וב-1 באוקטובר 1937 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט. ב-1 באוגוסט 1938 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-6, וב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-35.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פיקד אברבאך על רגימנט הפאנצר ה-35, ולחם עמו כחלק מחטיבת הפאנצר ה-5 במסגרת דיוויזיית הפאנצר ה-4 במהלך המערכה בפולין ובמהלך המערכה על צרפת. ב-4 ביולי 1940 קיבל אברבאך על פעולותיו בקרבות את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 באוגוסט 1940 הועלה לדרגת אוברסט. במהלך מבצע ברברוסה לחם אברבאך עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מחטיבת הפאנצר ה-5 במסגרת דיוויזיית הפאנצר ה-4 בגזרה המרכזית, וב-26 ביולי 1941 מונה למפקד חטיבת הפאנצר ה-5 שהייתה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת קורפוס הפאנצר ה-24, והצליח להתקדם עימה במהירות לתוככי רוסיה. במהלך הקרב על מוסקבה לחם אברבאך עם חטיבתו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת הקורפוס הממונע ה-24, ובהמשך לחם עימה בבלימת מתקפת הנגד הרוסית כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-4 במסגרת הקורפוסים ה-24 וה-53 לסירוגין. ב-8 בדצמבר 1941 קיבל אברבאך על פעולותיו בקרבות את עיטור גליל הכבוד, וב-31 בדצמבר 1941 קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ב-6 בינואר 1942 מונה אברבאך למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4, שהייתה חלק מהקורפוס ה-53 ולאחר מכן חלק מהקורפוסים הממונעים ה-24 וה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, וב-1 בפברואר 1942 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 במרץ 1942 פרש אברבאך מתפקידו לחופשה קצרה, וב-4 באפריל 1942 מונה אברבאך שוב למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-4, שהייתה חלק מהקורפוס הממונע ה-47 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה.
ב-26 בנובמבר 1942 מונה אברבאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-48, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות B, אך לאחר 4 ימים נפצע במהלך הקרבות הקשים סביב סטלינגרד. לאחר החלמתו הועלה אברבאך ב-1 בינואר 1943 לדרגת גנרל לוטננט, ובפברואר 1943 מונה למפקח הכללי של כוחות המילואים של השריון. ב-1 באוגוסט 1943 הועלה אברבאך לדרגת גנרל חיל השריון, וב-11 באוקטובר 1943 מונה אברבאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-47, שהיה חלק מהארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-22 באוקטובר 1943 מונה אברבאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-48, שהיה חלק מהארמייה השמינית ולאחר מכן חלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, וב-15 בנובמבר 1943 מונה אברבאך למפקד קורפוס הפאנצר ה-40, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות דרום. ב-25 בנובמבר 1943 נפצע אברבאך באורח קשה, ולאחר החלמתו מונה שוב למפקח הכללי של כוחות המילואים של השריון.
ב-1 ביוני 1944 מונה אברבאך לתפקיד מטה בקבוצת ארמיות B, וב-5 ביולי 1944 מונה למפקד ארמיית הפאנצר החמישית. ב-22 באוגוסט 1944 מונה אברבאך למפקד הארמייה השביעית, אך ב-31 באוגוסט נפל בשבי הבריטי בעת שהיה בסיור ליד נהר הסן.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

אברבאך שוחרר מהשבי ב-6 בינואר 1948. לאחר שחרורו התגורר בעיר נוצינגן, עד למותו ב-13 ביולי 1992, והוא בן 96 שנים.
ה'תש"ה

ה'תש"ה (5,705) ובקיצור תש"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-18 בספטמבר 1944, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 7 בספטמבר 1945.
המולד של תשרי חל ביום שני, 2 שעות ו-481 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשה. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנת שמיטה, ושנת 5 במחזור העיבור ה-301. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 21 (סימנה כאלאא) במחזור השמש ה-204.
שנה זו היא שנת 1,876 לחורבן הבית, ושנת 2,256 לשטרות.