stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי יעקובר
הערות שוליים

1 2  Ioanid Radu, Securitatea și vânzarea evreilor. Istoria acordurilor secrete dintre România și Israel, Elefant Online, 2016-06-14, ISBN 978-973-46-5402-4. (ברומנית)
↑  Sătmăreanul Henry Jakober a fost intermediarul plecării evreilor din România în anii ‘60 | Informaţia Zilei, ‏2015-04-18 (ברומנית)
↑  Cum a început Securitatea să vândă oameni (II) | Revista 22, revista22.ro, ‏2014-09-30 (באנגלית)
↑  eBook+Securitatea+si+vanzarea+evreilor.+Istoria+acordurilor+secrete+dintre+Romania+si+Israel+-+Radu+Ioanid, www.libris.ro
↑  אוסף מכתבי הרה"ח ר' בנימין גורודצקי יו"ר "לשכת העזרה לפליטים וסידורם" – פריז, תשי"ד-תשי"ט | קדם בית מכירות פומביות בע"מ, באתר www.kedem-auctions.com
1 2  Radu Ioanid, The Ransom of the Jews: The Story of the Extraordinary Secret Bargain Between Romania and Israel, Rowman & Littlefield, 2021-06-23, ISBN 978-1-5381-4075-8. (באנגלית)
↑  Dennis Deletant, Good wine needs a bush: The British Council and Romania, 1937 to 1990
↑  Congressional Record Index: Proceedings and Debates of the ... Congress, U.S. Government Printing Office, 1965. (באנגלית)
↑  United States Congress, Congressional Record: Proceedings and Debates of the ... Congress, U.S. Government Printing Office, 1965. (באנגלית)
↑  Red Horizons: Chronicles of a Communist Spy Chief [Hardcover ed. 0895265702, 9780895265708], dokumen.pub (באנגלית)
מושב שיתופי

מושב שיתופי הוא צורת התיישבות המהווה מעין דרך ביניים בין קיבוץ לבין מושב עובדים. בדומה לקיבוץ, אדמות המושב השיתופי, הכלים החקלאיים, הבתים והתוצרת החקלאית הם רכוש אגודה משותפת לכלל חברי המושב השיתופי. כמו כן העבודה מתבצעת על פי סידור מרכזי ולכל משפחה ניתן "תקציב" לקיום ביתה על פי גודלה וצרכיה. אולם בניגוד לקיבוץ, ובדומה למושב העובדים אין במושב השיתופי חדר אוכל משותף ולינה משותפת, לכל משפחה חלקת אדמה פרטית עליה בנוי בית המגורים, וחשבון בנק פרטי, בו היא מנהלת את ענייניה כרצונה.
היסטוריה > תולדות הרעיון

אפרים תלמי ב"לקסיקון ציוני" מייחס את רעיון המושב השיתופי לד"ר ארתור רופין עוד בשנת 1913. אחרים טוענים שהרעיון הועלה לראשונה על ידי לוי אשכול בביטאון הפועל הצעיר בשנת 1933, במטרה להתמודד עם מה שהוא ראה כבעיה של עשירים ועניים שכנים במושב אחד. בשנת 1934 הוקם ארגון "הקוצר" להקמת מושב שיתופי, כהמשך להצעתו של לוי אשכול. הארגון יצא מתוך ארבעת עקרונות היסוד של המושב: קרקע לאומי, עבודה עצמית, עזרה הדדית וקניה וממכר משותפים, והוסיף עליהם עקרון חמישי של עיבוד משותף. ביולי 1935 הוקם על ידי יהודה סנדלר ארגון "משק משותף" שהגיעו אל רעיון המושב השיתופי מהכיוון ההפוך של יוצאי קיבוצים אשר בקשו לשמור על עיקר השיתוף במשק אך להשאיר את החברים חופשיים לנהל את בתיהם כרצונם.
במרץ 1950, בכינוס של מושבי העובדים השיתופיים נקבעו ארבעה עקרונות של המושב השיתופי:
משק יחיד של המושב כולו שלא ניתן לחלוקה
הכנסות כל משפחה יהיו לפי גודלה ללא תוספת מקצועית
הבעלות בנכסי המושב בידי האגודה ולא התושבים
איסור עבודה צדדית שלא דרך המושב
היסטוריה > תולדות המושבים השיתופיים

המושב השיתופי הראשון היה כפר חיטים שהוקם בדצמבר 1936 על ידי חברי קבוצת "הקוצר", עולים מבולגריה. עד שנת 1938 הוקמו גם שני ארגוני התיישבות למטרת הקמת מושב שיתופי, "נוטע בונה" ו"ארגון משק שיתופי" שחבריו הקימו את מושב בית הלל, שהתיישבו באופן זמני זה ליד זה ליד קריית בנימין. במאי 1939 החליטו חברי מולדת שיישובם, שהוקם ביולי 1937, יהיה מושב שיתופי. ארגון נוטע בונה התפרק וכך נמנו שלושה מושבים שיתופיים בסוף 1939: כפר חיטים, משק שיתופי שעלה על הקרקע בדפנה ומולדת. אנשי משק שיתופי עברו לבית הלל, והסבו במהרה את יישובם למושב עובדים. אנשי מולדת טוענים, על כן, להיותם המושב השיתופי השני, תוך הסתמכות על זמן עלייתם על הקרקע ב-1937.
בשנת 1938 הוקם שבי ציון בו "הנהלת ענפי המשק תהיה מרוכזת וכל הכנסותיה תחולקנה שוה בשוה מבלי להתחשב עם גודל השקעותיהם של החברים בכניסתם למשק". אולם שבי ציון איננו נמנה עם המושבים השיתופיים, מכיוון שלא ענה על ארבעת התנאים של המושב.
בשנת 1940 הוקם נירה כמושב שיתופי. לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו מספר יישובים עבור חיילים משוחררים אשר כונו מושבים שיתופיים וניהלו שיתוף ברמות שונות. יישובים אלו כללו את רגבה, בצרה וחרב לאת. עד שנת 1947 היו שישה מושבים שיתופיים, במרץ 1950 היו 13 מושבים שיתופיים ועד סוף 1950 היו 18 מושבים שיתופיים. במאי 1951 כבר היו 27 מושבים שיתופיים.
בישראל קיימים כ-35 מושבים שיתופיים, שכן צורת התיישבות זאת לא הייתה מועדפת על ידי המוסדות המיישבים שהעדיפו קיבוצים ומושבים. למושבים השיתופיים הייתה השפעה על צורות התיישבות אחרות, למשל בתוכניות משופרות של מושבים שנבנו בשנים האחרונות בהם הופרדו ענפי המשק מאזור המגורים [דרוש מקור].
היסטוריה > מעברים

חלק מהמושבים השיתופיים היו קיבוצים שהוסבו למושבים שיתופיים לאחר שתושביהם לא היו מרוצים מאורח החיים הקיבוצי. כך למשל, אלוני אבא, תימורים ומבקיעים התחילו את דרכם כקיבוץ ולאחר כמה שנים הוסבו למושב שיתופי. כך גם שלושת המושבים השיתופיים הדתיים המשתייכים לקיבוץ הדתי היו בעברם קיבוצים. משואות יצחק הפך מקיבוץ למושב שיתופי בשנת 1952, ניר עציון היה למושב שיתופי באמצע שנת 1953 ובני דרום הפך מקיבוץ למושב שיתופי בשנת 1960, למרות התנגדות של הקיבוץ הדתי ושל מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית.
ישנם מושבים אשר התחילו את דרכם כמושב שיתופי אך הפכו בהמשך למושבי עובדים. כך למשל, כפר מונש החל את דרכו בשנת 1946 כמושב שיתופי אך בשנת 1953 פורק והיה למושב עובדים. מושב ארבל הוקם ב-1949 כמושב שיתופי ובשנת 1959 היה למושב עובדים. גם דקלה אוזרחה בשנת 1971 כמושב שיתופי, אך בשנת 1974 הוסבה למושב עובדים.
תהליכי ההפרטה שעברו על רבים מהקיבוצים הגיעו גם אל המושבים השיתופיים וכבר בשנת 1995 הוציא מינהל מקרקעי ישראל הוראות הנוגעות למושבים שיתופיים המבקשים לבצע שנוי במבנה הארגוני ובהקצאת הקרקע, באופן שזכויות החכירה לגבי מגרשי בתי המגורים ירשמו על שם המתיישבים. מושבים שיתופיים אלו כונו על ידי המנהל: "מושב שתופי במבנה ארגוני חדש". אחד המושבים הראשונים לעבור הליכי שיוך בתים לתושבים היה כפר דניאל.
היחס של ארגוני המושבים והקיבוצים למושב השיתופי > יחס תנועת המושבים

בתוך תנועת המושבים התקיים דיון בשאלה האם לקבל את רעיון המושב השיתופי, אשר עצם העלאתו היה ביקורת על המושב. אנשי המושבים טענו אל מול הטענות שמושב שיתופי יבטל את הקנאה בתוך המושב, שמכיוון שהתשלום במושב השיתופי תלוי ביכולת העבודה ולא בצרכים הרי שהקנאה לא תיעלם. בנוסף, נטען שהשיתופיות פוגעת ביוזמה של חברי המושב וגורמת לרשלנות בעבודה. כן נטען כנגד שלילת החופש של התושבים. אולם בסופו של דבר הוחלט בתנועת המושבים לקבל ארגונים הדוגלים בשיתוף במידה שאינה בנויה על שלילת הבחירה החופשית.
הוויכוח על השיתופיות במושב המשיך על דפי העיתונות במשך השנים. לאחר הקמת המדינה דרשו בתנועת המושבים שיישובים חדשים יוקמו מבחינה תכנונית באופן שיאפשר הסבה קלה למושב לא שיתופי, אולם הדרישה נדחתה.
היחס של ארגוני המושבים והקיבוצים למושב השיתופי > יחס התנועות הקיבוציות

בשנות ה-70 חלה התקרבות בין התנועה הקיבוצית והמושבים השיתופיים והחלה שיתוף פעולה ביניהן. בשנת 1972 הסכימה גרנות לצרף אליה שני מושבים שיתופיים ולצורך כך שונה התקנון של גרנות. בשנת 1975 הוחל בתהליך של צירוף מושבים שיתופיים, שעזבו את תנועת המושבים, לאיחוד הקבוצות והקיבוצים. התהליך הסתיים בשנת 1983 בצירוף שישה מושבים שיתופיים לתק"ם. המושב השיתופי מולדת לא צורף לתק"ם בגלל שלא הסכים לוותר על קבלה פרטית של הרנטות של חבריו.
מחוץ לישראל

בשנת 1960 נשלחה קבוצה של אנשים מהודו לניר עציון ללמוד את צורת המושב השיתופי כדי להקים משקים שיתופיים בארצם. בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוקם בבורמה מושב שיתופי על פי הדגם הישראלי.
הערות שוליים

↑  אפרים ומנחם תלמי, לקסיקון ציוני, ספרית מעריב, 1978, ערך מושב עובדים שיתופי, עמוד 217
↑  מושב שיתופי, דבר, 27 בדצמבר 1933
↑  ח. קרישפין, ארגון להתיישבות קיבוצית "הקוצר", דבר, 1 במאי 1936 ; המשך ; המשך
↑  ראשון לציון, דבר, 23 ביולי 1935
↑  ד. זסלבסקי, ארגון להתיישבות על יסוד משק משותף, דבר, 12 באפריל 1936
1 2 3  יסודות המושב השיתופי נקבעו בכינוס, דבר, 13 במרץ 1950
↑  חלוציות לחרושת, דבר, 24 ביוני 1938
↑  משק שיתופי נוטע בונה, דבר, 25 באוגוסט 1938
↑  קבוצה ומושב נפגשו, דבר, 12 בדצמבר 1939
↑  נקודה חקלאית חדשה בצפון, דבר, 14 באפריל 1938
↑  עוד ישוב ועוד אנית מעפילים, דבר, 2 באוגוסט 1946
↑  נון בן נון, חרב לאת, דבר, 9 ביולי 1947
↑  ארנון גולן, מאיה חושן, דויד ניומן, ניסויים במרחב: פרקים בגאוגרפיה יישובית של ארץ ישראל, כרכים 7-8, עמוד 81
↑  גידול הישוב בישראל למן קום המדינה, דבר, 10 במאי 1951
↑  "ניר עציון" - מקיבוץ למושב, דבר, 8 ביוני 1953
↑  "בני דרום" רוצה להיות מושב, דבר, 16 בדצמבר 1960
↑  אודות כפר מונאש, אתר כפר מונאש
↑  נורית קליאוט, שמואל אלבק, סיני ־ אנטומיה של פרידה: פינוי ישובי סיני, משרד הביטחון, 1996, עמוד 44
↑  41-המושב השיתופי במבנה הארגוני החדש, 12 במרץ 1995
↑  ש. דן, לארגון להתיישבות שיתופית "הקוצר", דבר, 4 ביוני 1936
↑  א. מ. קולר, קבוצה ומושב נפגשו, דבר, 12 בדצמבר 1939
↑  המושב והשיתופיות, דבר, 9 בינואר 1940
↑  ע. פרי פז, מושבים שיתופיים יצורפו למפעלי "גרנות", דבר, 30 באפריל 1972
↑  מושבים שיתופיים יצטרפו לאיחוד הקבוצות והקיבוצים, דבר, 9 בדצמבר 1975
↑  מנחם רהט, שאלת צרוף מושבים ל"איחוד" תובא להחלטת קבוצי התנועה, מעריב, 17 בפברואר 1976
↑  נישואין עם סייגים, דבר, 2 בפברואר 1983
↑  שמואל סולר, כי מניר עציון תצא תורה, מעריב, 30 באוגוסט 1960
↑  מושב שיתופי או מושב עובדים?, מעריב, 24 בפברואר 1964
יד השמונה
Deep Cuts, Volume 3 (1984–1995)

Deep Cuts, Volume 3 (1984–1995) הוא אלבום האוסף השנים עשר של להקת הרוק הבריטית קווין, אשר יצא לאור ב-5 בספטמבר 2011 (יום הולדתו ה-65 של סולן הלהקה המנוח פרדי מרקיורי), ומהווה לחלק השלישי והאחרון בטרילוגיית Deep Cuts, אשר הושקה לכבוד 40 שנים להקמת הלהקה. האלבום מכיל שירים מתוך אלבומי האולפן The Works, A Kind of Magic, The Miracle, Innuendo ו-Made in Heaven שלא זכו להצלחה רבה, ואלה נבחרו על ידי חברי קווין בריאן מיי ורוג'ר טיילור ומתופף להקת הרוק האלטרנטיבי פו פייטרס המנוח טיילור הוקינס.
האלבום מכיל גרסה מורחבת של השיר "Khashoggi's Ship" ומחרוזת שכוללת את השירים "It's a Beautiful Day (Reprise)" עם הקדמה של כ-15 שניות ו-"Yeah", השיר הקצר ביותר של הלהקה.
רשימת השמעה

| מס' | שם | כותב(ים) | אלבום מקורי | משך |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Made in Heaven  | פרדי מרקיורי | Made in Heaven (1995) | 5:27 |
| 2. | Machines (or 'Back to Humans')  | בריאן מיי, רוג'ר טיילור | The Works (1984) | 5:07 |
| 3. | Don't Try So Hard  | מרקיורי | Innuendo (1991) | 3:40 |
| 4. | Tear It Up  | מיי | The Works (1984) | 3:24 |
| 5. | I Was Born to Love You  | מרקיורי | Made in Heaven (1995) | 4:50 |
| 6. | A Winter's Tale  | מרקיורי | Made in Heaven (1995) | 3:52 |
| 7. | Ride the Wild Wind  | טיילור | Innuendo (1991) | 4:43 |
| 8. | Bijou  | מרקיורי, מיי | Innuendo (1991) | 3:37 |
| 9. | Was It All Worth It  | מרקיורי | The Miracle (1989) | 5:45 |
| 10. | One Year of Love  | ג'ון דיקון | A Kind of Magic (1986) | 4:27 |
| 11. | Khashoggi's Ship  | מרקיורי, מיי, טיילור, דיקון | The Miracle (1989) | 2:52 |
| 12. | Is This the World We Created...?  | מרקיורי, מיי | The Works (1984) | 2:12 |
| 13. | The Hitman  | מרקיורי, מיי, דיקון | Innuendo (1991) | 4:56 |
| 14. | It's a Beautiful Day (Reprise)  | מרקיורי | Made in Heaven (1995) | 3:21 |
| 15. | Mother Love  | מרקיורי, מיי | Made in Heaven (1995) | 4:48 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 57:01 |
קהילת יהודי רחיב

קהילת יהודי רחיב התקיימה בעיר רחיב (באוקראינית: Рáхів; ברוסינית: Рахово; ברוסית: Ра́хов; בהונגרית: Rahó; ברומנית: Rahău; בצ'כית וסלובקית: Rachov; בגרמנית: Rachiw; ביידיש: ראחוב) שבאוקראינה.
רחיב שלאחר מלחמת העולם הראשונה הפכה לחלק מצ'כוסלובקיה סופחה בסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 יחד עם יתר יישובי האזור להונגריה. באוקטובר 1944, במהלך מלחמת העולם השנייה היא שוחררה על ידי כוחות ברית המועצות. וכעבור שנה סופחה לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. בשנת 1991, עם התפרקות ברית המועצות, רחיב הפכה לחלק מאוקראינה העצמאית.
תולדות הקהילה > ניסיונות התיישבות

בתחילת המאה ה-18 ניסו יהודים בודדים להתיישב בעיר, אך ללא הצלחה. כך, ישנו תיעוד במפקד היהודים הראשון מהונגריה בשנת 1728 על שני יהודים רווקים שהתיישבו בעיר כאשר מוזכר כי אחד מהם חכר אחוזת משק בעיר, שניהם לא נשארו בכפר זמן רב. במפקד משנת 1735 מוזכר יהודי בעל משפחה שהתיישב בעיר, אך גם הוא לא נשאר בה שכן במפקד משנת 1746 נרשם שוב יהודי רווק שחי בעיר.
במפקדי היהודים מהשנים 1768–1830 לא חיו יהודים בעיר, בניגוד לערים סמוכות. ההשערה היא שהאדמות סביב רחיב היו אדמות מדינה שנוהלו על ידי פקידים ולכן לא היה צורך ביהודים שלרוב התיישבו בכפרים ושימשו כחוכרים ומשכירים של אדמות אצילים מקומיים.
באמצע המאה ה-19 התיישבו בעיר עשרות יהודים שהגיעו מנדבורנה, גליציה החלו לייסד קהילה וביניהם מוזכרים ר' מרדכי דוב שו"ב ור' אהרון רוזנטל המופיעים כחותמים על ספר נזיר השם לעמבערג תרכ"ט. במסגרת ההתיישבות היהודית ישנו תיעוד להמצאות שוחט בקהילה שכנראה גם שימש את יהודי האזור. המשפחות היהודיות הגדולות המוזכרות בספרים בתחילת המאה ועשרים הן משפחות שיוביץ(9) ומשפחות רוזנטל(7). בשנת 1880 מנו היהודים 288 איש שהיוו 6% מהאוכלוסייה הכללית שמנתה 4,716 איש. 6 יהודים היו חתומים על מנוי ל אמרי שלום, קולמיאה 1880. ואלה שמותיהם: מרדכי דוד שיוביץ, ישראל רוזנטל, אנשיל שוב, סלומון אביש, עזריאל וסרמן והושע מאיר.
תולדות הקהילה > מוסדות הקהילה

לאחר הקרע ביהדות הונגריה בעקבות קונגרס יהודי הונגריה, נרשמה הקהילה כאורתודוקסית.
במהלך השנים פעלו בקהילה חמישה בתי כנסת פעילים: בסביבות שנת 1880 נבנה בעיר בית כנסת מעץ. לאחר זמן מה נבנה מבנה הקבע של בית הכנסת הגדול, אחריו נבנו מבנה בית מדרש של "חברת משניות", בית מדרש קטן ששכן בבית הרב, וקלויז של האדמו"ר מראחוב.
במסגרת הקהילה הוקמו מוסדות תמיכה בתושבים, חברה קדישא, שתי חברות ללימוד תורה, "חברה תהילים" שחבריה סיימו את ספר התהילים כל שבת אחר הצהריים. בשנת 1920 נוסדה חברת נשים בשם "ורד", שפעלה לרווחת בני הקהילה.
גם ארגונים ציוניים פעלו בקהילה ואחדים מצעירי הקהילה עלו לארץ ישראל לפני מלחמת העולם השנייה.
תולדות הקהילה > חיי הקהילה

בשנת 1880 חיו ברחיב 288 יהודים מתוך 4,716 תושבים (כ-6%) ובשנת 1910 ובשנת 1941 כבר חיו 1,607 יהודים מתוך 12,455 תושבים בעיר (12.9%).
אחוז ניכר מהיהודים המקומיים הועסקו ברמות שונות של סחר קמעונאי אצל חלק מהיהודים שהיו בעלי מלאכה, ביניהם היו חייטים, סנדלרים, נגרים, בורסקאים, שענים, אופים, צלמים, בעלי מוניות ואחרים שהועסקו בשכירות בבתי מלאכה או מפעלים בשליטה יהודית כגון שלוש מנסרות גדולות, שלוש טחנות קמח, חנויות מכולת, חנויות טקסטיל, שוקי אוכל סיטונאיים ותחנת כוח חשמלית. ברחיב, כמו במקומות רבים, שלטו היהודים בחיי המסחר.
בנוסף, יהודים השתלבו בחיי העיר וכיהנו בתפקידים ציבוריים. כך היה שופט אחד יהודי (בבית משפט השלום), שני רופאים, שלושה עורכי דין וארבעה רופאי שיניים. רוב הזמן כיהן יהודי בתפקיד מזכיר העיירה ויהודים עבדו גם כפקידים במשרדי הרשות המוניציפלית.
תולדות הקהילה > רבני הקהילה ואדמו"רים

1888 - נבחר רב הקהילה הראשון, הרב ישראל חיים פרידמן, תלמידו של הרב יקותיאל יהודה טייטלבוים ומחבר הספר ליקוטי מהרי"ח הדן ב"שולחן ערוך", "אורח חיים". הרב פרידמן וכיהן שם עד מותו הפתאומי בטביעה בזמן שיצא להכשיר כלים לפסח בשנת 1922.
1922 - ירש את מקום אביו, הרב שלמה זלמן פרידמן שהיה מחסידי סיגט וניהל ישיבה במקום שבימיה הטובים הכילה 150 תלמידים. הישיבה הלכה בדרכי חסידות סיגט אך למדו בה גם תלמידים מזרמים שונים. הרב שלמה זלמן כיהן ברבנות העיר עד לשואה ולאחריה התיישב בעיר סטמאר שם הרבה לעסוק בהתרת העגונות הרבות שנוצרו כתוצאה מהשואה. בשנת 1947 נסע לשווייץ שם כיהן כרב קהילת לוגאנו ובשנת 1978 עלה לישראל וחי את שנותיו האחרונות בבני ברק בישראל. הוא נפטר בשנת 1980 ונקבר בהר הזיתים בירושלים.
ברחיב ישבו במהלך השנים שני אדמו"רים, בתחיל המאה ה-20 ישב בעיר האדמו"ר רבי יצחק רוזנבוים מנהיג חסידות ראחוב בן הרב מאיר מקרעטשניף שניהל בית מדרש בביתו ולאחר מלחמת העולם הראשונה עזב לפלשווישו. לאחר שעזב, בין שתי מלחמות העולם כיהן כמנהיגם של חסידי ראחוב אחיו האדמו"ר מרדכי רוזנבוים. שני האדמו"רים נרצחו בשואה.
תולדות הקהילה > בין מלחמות העולם

בימי הרפובליקה הצ'כוסלובקית שבין שתי מלחמות העולם השתייכו רוב יהודי רחיב לאגודת ישראל. ובכל זאת הייתה פעילות ציונית ערה בקרב הנוער ואף הוקם בעיירה סניף של תנועת הנוער בית"ר. מייסד הסניף, מנדל דווידוביץ' מהתנועה הציונית הרוויזיוניסטית, שימש כציר בקונגרסים הציוניים. כמו כן פעלו ברחיב השומר הצעיר, תנועת החלוץ והמזרחי.
תולדות הקהילה > התרבות ברחיב

בני הנוער ברחיב השתתפו בחוגים שונים ביניהם חוג לדרמה שפעל בעיירה, ובמסגרתו בימי חנוכה ופורים הוצגו הצגות ביידיש דוגמת הדיבוק ומכירת יוסף ברחיב וביישובי הסביבה. צעירים יהודים עסקו גם בספורט, ובשתי אגודות הספורט המקומיות, לכדורגל ולטניס, היו רוב החברים יהודים.
ברלבאש

לקהילה היהודית ברחיב היו משויכים גם כ-50 יהודים שהתגוררו בכפר הסמוך ברלאבש Barlebash. יהודי המקום שהיו בעלי עגלות וסוחרים קיימו מניין משלהם בביתו של אחד התושבים, אך את שאר שירותי הדת קיבלו מהקהילה היהודית ברחיב. כך, השתמשו במקווה של רחיב ונקברו בבית הקברות היהודי ברחיב.
בניגוד לתושבי רחיב, היו יהודי ברלבאש מחסידות ויז'ניץ. בסמוך לברלבאש היה כפר זעיר בשם ווילחובאד שם גרו שני יהודים (סוחר וסנדלר) שכשנזקקו לתפילה במניין הגיעו לבלבאש על ידי עירוב תחומין.
מעל עשרה יהודים מברנבאש נרצחו בשואה.
מלחמת העולם השנייה (השואה)

בספטמבר 1938, כשנה לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נחתם הסכם מינכן, ובעקבותיו, בנובמבר אותה השנה, הוענקה אוטונומיה רותנית לחלק מקארפאטורס, לרבות רחיב. במשטר הרותני הפרו-גרמני היו יהודים נתונים בסכנה מתמדת לחייהם ולרכושם.
ביולי 1941 גורשו מרחיב כמה עשרות יהודים שלא הייתה להם תעודות אזרח הונגרי. הם נרצחו בקמניץ-פודולסקי עם עוד עשרות אלפי יהודים שגורשו מהונגריה. שתי משפחות וביניהן משפחת לאוטמן  ואדלרשטיין מרחיב ועשרה יהודים מברלבאש הצליחו להימלט משם ולחזור להונגריה. באותה שנה גויסו גברים צעירים לעבודות כפייה במסגרת פלוגות עבודה.
ב-19 במרץ 1944 נכנס הצבא הגרמני להונגריה. וב-16 באפריל 1944 רוכזו יהודי רחיב בבניין בית הספר הכללי והוחזקו שם במשך שמונה ימים. ביום התשיעי נלקחו לגטו מאטסלקה, שם הוחזקו עם עוד כ-17,000 יהודים תחת כיפת השמיים בתנאי רעב ובלי אמצעים סניטריים. כעבור חודש גורשו יושבי הגטו למחנה ההשמדה אושוויץ שבפולין. כ-1,200 מיהודי רחיב והסביבה ניספו באושוויץ ובמחנות אחרים.
מלחמת העולם השנייה (השואה) > גורל יהודי רחיב

בסתיו 1944, אחרי שחרור העיירה בידי הצבא האדום, חזרו לשם יהודים בני הקהילה שנמלטו ממחנות העבודה. הם שיקמו את חיי הקהילה ובשנת 1945, בתום המלחמה, הצטרפו אליהם שארית הפליטה ממחנות הריכוז בגרמניה. באחד מבתי היהודים אורגן מניין קבוע. הרב שלמה זלמן פרידמן אמנם נותר בחיים, אבל לא חזר עוד לרחיב. הוא עמד בראש בית דין בעיר סאטמאר, משם עבר בשנת 1947 ללוגאנו שבשווייץ, ובשנות חייו האחרונות חי בבני ברק. שוחט הקהילה ר' זאב גרייף ששרד וחזר לרחיב שימש גם כמוהל של כל הסביבה עד מותו בשנת 1975. אחרי סיפוח קארפאטורוס לאוקראינה הופקעו כל בתי התפילה מידי היהודים ומבניהם שימשו כמחסנים. במשך השנים עלו רוב היהודים מרחיב לישראל ובשנות השבעים כבר לא נותר שם מניין.
מלחמת העולם השנייה (השואה) > הקהילה היהודית בשנות ה-2000

לפי נתוני הארגונים היהודיים, נכון לשנת 2011 האוכלוסייה היהודית מנתה מספר אלמנות קשישות ומשפחה אחת. ובעיר קיימות עדיין מצבות יהודיות שנשמרו.
ראו גם

חסידות ראחוב
לקריאה נוספת

מארמארוש, מאה ושישים קהילות קדושות ביישובן ובחורבנן, גרוס, שלמה יעקב. בית מארמארוש (תשמ"ג)
ראהו (ראחוב), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה – תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 386–387. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944).
"הסינור", יצחק ליבוש פרץ, סיפור על מעשה שאירע בראחיב.
הערות שוליים

↑  ש.י. גרוס/ י.יוסף כהן, ספר מראמארוש, תל אביב: בית מראמארוש, תשמ"ג, עמ' 355-359
1 2 3  Rachiv Ukraine, JewishGen
↑  Yerachmirel Rosebthal, Geni
↑  [file:///C:/Users/Tali/Desktop/Rakhiv%20(Rah%C3%B3,%20Rachov),%20Ukraine%20KehilaLink_files/Rakhiv%20(Rah%C3%B3,%20Rachov),%20Ukraine%20KehilaLink.html Rakhiv, Ukraine
Rаxiв, Yкраïна], Jewishgen
↑  נתוני האוכלוסייה היהודית בהונגריה 1840–1941 (1993)
↑  פרידמן, ישראל חיים בן יהודה, 1852-1922, לקוטי מהרי"ח - חלק א, ‏סאטמאר תרצב, באתר היברובוקס
↑  תיעוד יהודי ברנבאש שנרצחו בשואה באתר יד ושם
↑  Micsha Davidovitz, Geni
↑  Neti Davidovitz (Lautman), Geni
↑  תיעוד יהודי רחיב שנרצחו בשואה
↑  בית הקברות ברחיב
↑  צילומים של בית הקברות היהודי ברחיב
הרחוב הראשי ברחיב (1930)
ילדים יהודים בפתח מכולת ברחיב (1930)
ליקוטי מהרי"ח לרב פרידמאן (1932)
בית הקברות היהודי ברחיב
מוסדות ירים משה

מוסדות ירים משה הם קבוצת מוסדות הכוללים ישיבה גדולה, ישיבה קטנה, בית ספר יסודי לבנות וסמינר לבנות ותלמוד תורה לבנים. כולם בראשות הרב עזרא ניסן
היסטוריה

מוסדות ירים משה הוקמו לאורך השנים על ידי הרב עזרא ניסן, למשפחות בני תורה מהציבור החרדי-ספרדי. המוסדות מתאפיינים בשמרנות ובאדיקות רוחנית, והם נותנים מענה למשפחות מתושבי האזור ומהפריפריה.
ישיבת רינת התורה

הישיבה הוקמה על ידי הרב עזרא ניסן בא' באלול ה'תשנ"ג ספטמבר 1993.
בתחילתה שהתה בשכונת הבוכרים (במבנה המשמש כיום את ישיבת תפארת שלמה), משם עברה למבנה ברחוב רש"י ומשם למשכנה, נכון ל-2024, ברחוב מלכי ישראל בירושלים.
בשנת ה'תשפ"ג יצאה הישיבה לקמפיין "נפשנו חכתה" למען הקמת בניין לישיבה, וגייסה כ-9,000,000 ש"ח.
רמי"ם בישיבה הגדולה:
הרב אלחנן פרץ
הרב אליהו מונסינג
הרב שמעון ניסן
רמי"ם בישיבה הקטנה:
הרב אליאב נדף -משגיח
הרב רונן טוויג
הרב ציון דרורי
הרב יעקב עמר
ישיבת רינת התורה > סגנון הישיבה

סגנון הישיבה נחשב לשמרני מאוד, והאווירה בה מלוכדת ומשפחתית. התלמידים והבוגרים מחזיקים בקשר קרוב לראש הישיבה ורבים מהם מתאמצים אחר נישואיהם לגור בסמיכות לישיבה. בישיבה הקטנה הסגנון פתוח מאוד ומשוחררים מאוד את הבוחרים המשטר בישיבה הקטנה חלש.
תלמידי הישיבה

בישי"ק יש כ45 תלמידים
בישי"ג יש כמעט 200 תלמידים
בכולל יש כמעט 50 אברכים
בית ספר ירים משה

בית הספר ירים משה הוא בית ספר יסודי שהוקם בשנת 2002 על ידי הרב עזרא ניסן, כבית ספר שמור למשפחות בני תורה מהזרם החרדי-ספרדי. בית הספר מתאפיין בקו שמרני ואדוק מאוד.
בית הספר שוכן ברחוב מלכי ישראל בירושלים, ולומדות בו מעל מאה תלמידות.
סמינר ירים משה

סמינר לבנות ירים משה הוא מסגרת לימודית המשכית לבית הספר היסודי "ירים משה", ורוב מוחלט של התלמידות הלומדות בו למדו לפני כן בבית הספר היסודי. הסמינר אף הוא מתאפיין בשמרנות ואדיקות גבוהה, ושמירת ההלכה והמורשת הספרדית. הסמינר הוקם ב־2001.
הסמינר שוכן ברחוב יהודית בירושלים, ולומדות בו מעל מאה בנות.
הערות שוליים

↑  קמפיין "נפשנו חכתה" - ישיבת רינת התורה, באתר צ'רידי, ‏תמוז ה'תשפ"ג
↑  בית ספר ירים משה באתר אינדקס מוסדות ושירותים
↑  ישי כהן, ‏מאות תלמידות חרדיות הפגינו נגד ניר ברקת: "די לקיפוח", באתר כיכר השבת, 2 בספטמבר 2015
↑  סמינר ירים משה באתר אולסקול
אפקט מפמבה

אפקט מְפֶּמְבָּה הוא שם לתופעה שכאשר מקררים שני כלים זהים המכילים אותה כמות מים אך בטמפרטורה שונה, המים החמים קופאים לעיתים מהר יותר מהמים הקרים. התופעה תוארה לאורך ההיסטוריה עוד מימיו של אריסטו, אך זכתה להכרה על ידי הקהילה המדעית המודרנית רק לאחר שתלמיד תיכון מטנזניה בשם ארסטו ברתולומיאו מפמבה (Erasto Barthlomeo Mpemba) תיאר אותה בשנת 1969. קיימת אי-הסכמה בקהילה המדעית באשר לפרמטרים הנדרשים כדי להפיק את האפקט, כמו גם על הבסיס התאורטי של התופעה.
ארסטו מפמבה

מפמבה הבחין לראשונה בתופעה בשנת 1963 במהלך שיעור בישול, כאשר היה עליו להכין גלידה מתערובת שהורתחה וצוננה לטמפרטורת הסביבה בטרם הוכנסה למקרר. אחד הנערים הכניס למקרר תערובת שכלל לא הורתחה, ומפמבה, שחשש לאבד את המקום שהוקצה לו במקרר, הכניס את התערובת שלו לאחר שהורתחה אך מבלי שהמתין לצינונה. הוא שם לב שהתערובת החמה קפאה לפני תערובות קרות. מפמבה חזר ובדק את התופעה פעמים נוספות והגיע לאותה תוצאה: הנוזל החם קופא לפני הנוזל הקר. כשביקש מפמבה ממורהו הסבר לתופעה, לעג לו המורה בפני חבריו לכיתה, והם הצטרפו לבדיחה המתמשכת על "הפיזיקה של מפמבה".
במהלך לימודיו נכח מפמבה בהרצאה שנושאה פיזיקה שהרצה ד"ר דניס אוסבורן מהקולג' האוניברסיטאי של דאר א-סלאם. לאחר ההרצאה שאל מפמבה את אוסבורן מדוע כאשר מכניסים למקפיא שני כלים זהים המכילים מים בטמפרטורה של 35 מעלות צלזיוס ובטמפרטורה של 100 מעלות צלזיוס, מקדימים לקפוא המים החמים. אוסבורן ביקש לבדוק את העניין ופנה לטכנאי מעבדה כדי שיחזור על הניסוי. הטכנאי אישר שמים חמים קופאים מהר יותר ממים קרים, והוסיף "אבל אנחנו נחזור על הניסוי עד שיתקבלו התוצאות הנכונות". לאחר שאישר אוסבורן את ממצאיו של מפמבה, פרסמו השניים ב-1969 מאמר המתאר את תוצאות הניסוי. באותה שנה ובלי קשר למפמבה ואוסבורן, פרסם הקנדי ג'. ס'. קל (Kell) מאמר המתאר את אותה תופעה.
מפמבה למד בקולג' לניהול חיי הבר האפריקאים במושי. בהמשך הוא השלים את לימודיו בניהול משאבי טבע בקולג' ללימודים מתקדמים בקנברה, אוסטרליה (כיום אוניברסיטת קנברה (אנ')) והמשיך ללימודי תואר שני באלפין, טקסס, ארצות הברית. הוא הועסק על ידי הוועדה האפריקאית ליערנות וטבע (African Forestry and Wildlife Commission) במשרד למשאבים טבעיים ותיירות של טנזניה. ב-2011 הוא פרש מעבודתו. ארסטו מפמבה נפטר ככל הנראה ב-2020, זאת לדבריה של כריסטין אוסבורן, אלמנתו של הפיזיקאי שהיה בעל תפקיד מרכזי בתיעוד ובפרסום ממצאיו של מפמבה. בכל אופן אתר החדשות TRT אפריקה דיווח על מותו ב-14 במאי 2023.