חוקת טורקיה
החוקה הנוכחית מ-1982

חוקת טורקיה הרביעית התקבלה במשאל עם ב-9 בנובמבר 1982 לאחר שחוקת 1961 בוטלה עם ההפיכה הצבאית ב-1980. בעוד שחוקת 1961 הושפעה מהחשש לאובדן אופייה הדמוקרטי של המדינה ולכן הרחיבה את מערכת האיזונים והבלמים והפיקוח בין רשויות השלטון; הלך הרוח ששרר בטורקיה בתחילת שנות השמונים הושפע מהאנרכיה שהתפשטה ברחובות הערים במהלך עשור הקודם, מפעולות הטרור ומאבקי השליטה בין הימין והשמאל. 92% מבעלי זכות הבחירה אשר ניצלו את זכותם והשתתפו במשאל העם תמכו בחוקה החדשה,  שצמצמה את היקפן של חירויות הפרט, הרחיבה את סמכויותיו של נשיא טורקיה באופן מרחיק לכת, ביטלה את הסנאט ומסרה כוח רב יותר בידיה של המועצה לביטחון לאומי וכפועל יוצא מכך, גם בידי הצבא. חוקת 1982 ספגה בשל כך ביקורת ותוארה כדוגמה למידה הרבה בה יכול שלטון צבאי להכתיב את תנאי סיומו.
השינויים העיקריים ועקרונותיה של חוקת 1982 היו כדלקמן:
זכויות יסוד - החוקה אמנם אימצה את רוב זכויות היסוד שהופיעו בחוקה הקודמת, אך נוסחה באופן מסויג בהרבה וקבעה לצידן של החירויות השונות תנאים לצמצום תחולתן, בדרך כלל כדי להגן על שלום המדינה, שלמותה, אופייה ועל הסדר הציבורי. בנוסף, סעיפים 14 עד 16 לחוקה החדשה צמצמו את תחולתן של זכויות היסוד במספר מקרים כלליים. סעיף 14 קובע כי זכויות וחירויות אלה לא ייושמו במטרה לפגום באחדות המדינה והאומה ועל מנת לפגוע בקיומה כדמוקרטיה חילונית. סעיף 15 לחוקה קובע כי בעת מלחמה, גיוס כללי ושלטון צבאי, ניתן יהיה להשעות באופן חלקי או מלא את תחולתן של זכויות וחירויות היסוד. קביעה זו אינה חלה על זכותו של אדם לחיים ולבריאות (למעט במקרה של מוות או פגיעה בגוף כתוצאה מפעילות מלחמתית שמקורה בצו חוקי), ולחופש הדת והמצפון. גם מעמדם של אזרחים זרים הורע ובסעיף 16 נקבע כי ניתן יהיה להגביל את זכויותיהם לפי חוק ובהתאם לחוק הבינלאומי; וזאת לעומת חוקת 1961 שקבעה בסעיף 13 כי זכויות הזרים יוכרעו לפי החוק הבינלאומי ותו לא. היו גם חידושים כמו הזכות לחירות מעבדות שנזכרת בסעיף 18, אך זו לא כללה עבודות פרך בעת מאסר, עבודות הנדרשות מהאזרחים בעת מצב חירום או כחובה אזרחית.
הרשות המחוקקת - האספה הלאומית הגדולה של טורקיה הושבה למבנה של בית אחד בן 550 חברים הנבחרים לתקופה של 5 ולא 4 שנים. כמו בחוקת 1961 ניתנה לאספה רשות לדחות את הבחירות בשנה במקרה של מלחמה, אך בחוקה החדשה נקבע בי האספה תהא רשאית לחזור על פעולה זו עד שקיום הבחירות יתאפשר (סעיף 78). ראויה לציון העובדה כי מקומו של חבר האספה המפסיק את כהונתו מסיבה כלשהי, נותר פנוי, ולכן נקבעו כללים לעריכת בחירות משניות.
הרשות המבצעת :
נשיא טורקיה - סמכויות הנשיא הורחבו באופן משמעותי. בין היתר רשאי נשיא טורקיה להציע דברי חקיקה, להורות על קיום משאל עם בעניין תיקונים לחוקה ולהורות על קיום בחירות כלליות. עוד הוענקה לו הזכות להורות על גיוס הצבא, למנות את ראש המטות המשולבים של טורקיה, לכנס את המועצה לביטחון לאומי, להכריז על מצב חירום ולמנות את חברי המועצה להשכלה גבוהה (שלה נתונה בין היתר הזכות למנות את אחד משופטי בית המשפט לחוקה). הוקם משרד מבקר המדינה (Devlet Denetleme Kurulu) וזה סונף ישירות לנשיא. בנוסף, הנשיא ממנה כמעט את כל השופטים בערכאות הבכירות במדינה. הרחבה נוספת של סמכויות הנשיא באה בפועל עם בחירת ארדואן לנשיא, והפכה לרשמית עם קבלת תיקון לחוקה במשאל העם בטורקיה (2017).
המועצה לביטחון לאומי - מעמדה של המועצה התחזק עת נקבע כי המלצותיה והחלטותיה אינם בגדר חוות דעת גרידא, וכי על הממשלה לקחתן לתשומת לבה. זאת ועוד, חוקת 1982 החליפה את הנוסח הכללי של החוקה שקדמה לה וקבעה מפורשות כי רוב חברי המועצה יהיו אנשי צבא. עשרים שנה לאחר מכן, ב-23 ביולי 2003 תוקנה החוקה וסמכויות המועצה צומצמו במידת מה וכן הושם דגש על כך שרוב חבריה יהיו אזרחים, אך המשבר בפוליטי שפקד את טורקיה בשנת 2007 הוכיח כי המועצה והצבא עדיין נהנים מכוח רב בהרבה ביחס למקובל במדינות דמוקרטיות.
הרשות השופטת - סעיף 143 לחוקה קבע את הקמתו של בית משפט לביטחון המדינה (Devlet Güvenlik Mahkemeleri). הסעיף בוטל בשנת 2004. עוד צומצם מספר השופטים בבית המשפט לחוקה ונקבע כי שופטיו ימונו בידי הנשיא מקרב הערכאות הבכירות במדינה (בחוקה הקודמת המינוי היה בידי הערכאות עצמן, האספה הלאומית והסנאט).