stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרים שפירא
לקריאה נוספת

שלמה אשכנזי, נשים למדניות (סקירה היסטורית), תל אביב: תבונה, תש"ב. עמ' כה-כז.
שלמה אשכנזי, שתי נשים ששימשו ראשי ישיבה, בתוך דור דור ומנהגיו, תל אביב: דון, תשל"ז, עמ' 204–205.
הערות שוליים

↑  לפי רבי יוסף כהן-צדק, דור ישרים, ברדיטשוב תרנ"ח, הייתה מרים שפירא אשתו של רבי אהרן שפירא, אף הוא רבה של לנדאו: "ובת רבינו שלמה שפירא, הרבנית המלומדת כאיש גבורתה, מרת מרים דביתהו [=אשתו] דרבנו אהרן לוריא אב"ד דק"ק לנדא". אך לפי רוב המקורות מדובר בטעות.
↑  ראו על כך: אברהם אפשטיין, משפחת לוריא: שלשלת יחוסה מימי קדם, וינה, תרס"א, עמ' 11, באתר היברובוקס.
נאו-חסידות

נאו-חסידות היא אהדה או קרבה רעיונית מודרנית אל החסידות ומורשתה, אם בכתיבה ואם בדרכים אחרות.
אם בספרותה של תנועת ההשכלה היהודית מקובל היה להציג את החסידות באור שלילי, באה תקופת התחייה בספרות היהודית החדשה ושינתה במידה רבה את היחס המודרני אל החסידות.
בין הסופרים וההוגים המודרניים שעסקו בכך היו אליעזר צבי צווייפל, שמעון דובנוב בצעירותו, י"ל פרץ, יהודה שטיינברג, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, מרטין בובר, בר טוביה, שמואל אבא הורודצקי ומרדכי בן יחזקאל.
גם בדורות שלאחר מכן הופיעו חיבורים מודרניים המציגים את המאור שבחסידות, כמו יצירות של אברהם יהושע השל, זלמן שחטר-שלומי, אלי ויזל, ארתור גרין, פינחס פלאי וחיים פוטוק.
במאה העשרים ואחת נוצרה תנועה בזרם הדתי לאומי המתקרבת לחסידות, בפרט חסידות ברסלב וחסידות חב"ד.
אחד המאפיינים הבולטים המבדילים בין החסידות ה"חדשה" למרכזית, הוא היעדר האדמו"ר – הרבי והצדיק – שסביבו מתכנסים כל החסידים. החל מראשית תנועת החסידות, מתלכדים החסידים סביב מורם ורבם, מתוך אמונה שנשמותיהם הן "ניצוץ" בלבד מנשמת הצדיק, שמקבלות דרכו שפע גשמי ורוחני. לעומתם, התנועה החדשה מתאפיינת באינדיבידואליות, שאיפה אישית לקשר עם הבורא ללא "הגבלות" של רבי כלשהו. לכן, בניגוד ל"קנאות" שבה החסידים מתאספים דווקא סביב רבם (ורבותיהם לדורותיהם), לומדים דווקא את תורתם, ונוהגים במנהגיהם – אנשי החסידות החדשה, באופן מוצהר, אינם "מגבילים עצמם" אלא לומדים מתורות רבים מגדולי החסידות, מכל הזרמים השונים (גם כאשר קיימות סתירות בין הדרכים), כולל מוסר, חקירה, ו"השקפה". הם מאמצים לעצמם מנהגים והליכות על פי הבנתם, וקוראים לפתיחות מחשבתית. חלקם, המקורבים לתורת חב"ד, ברסלב, והראי"ה קוק, מכנים עצמם בשם חבקו"ק – כלומר, חב"ד, ברסלב, קוק (ויש מוסיפים: "וקרליבך").
הערות שוליים

↑  ראו בקטגוריה:חסידות חדשה, בין מייצגי ומובילי תנועה זו ניתן למנות את הרב יהושע שפירא ותלמידים של הרב יצחק גינזבורג.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סידני

ערך זה עוסק בבירת ניו סאות' ויילס באוסטרליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מרכז סידני ומפרץ סידני
סידני (באנגלית: Sydney) היא עיר הבירה של ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה, והעיר הגדולה והוותיקה ביותר באוסטרליה. עם אוכלוסייה מעל לחמישה מיליון תושבים, ובהיותה המרכז הפיננסי של המדינה, לעיתים קרובות נוטים לחשוב בטעות שהיא בירת אוסטרליה כולה – כשלמעשה קנברה היא עיר הבירה של אוסטרליה.
בסידני נמצא בית האופרה, המפורסם במבנה המיוחד שלו, המזכיר צדפה. סידני אירחה את משחקי האימפריה הבריטית 1938 ואת המשחקים האולימפיים של שנת 2000.
סידני דורגה שביעית לצד ונקובר (אחרי ז'נבה ולפני אוסקה) בדירוג הערים שהכי טוב לחיות בהן על פי הסקר השנתי של אקונומיסט וחברת EIU שפורסם ביוני 2024. הסקר מדרג 173 ערים ברחבי העולם ובוחן חמש קטגוריות: יציבות, מערכת הבריאות, תרבות וסביבה, חינוך ותשתיות.
גאוגרפיה

סידני שוכנת בין האוקיינוס השקט ממזרח לבין ההרים הכחולים ממערב. נמצא בה המפרץ הטבעי הגדול ביותר בעולם, ויש בה כ-70 חופים כולל בונדיי ביץ' המפורסם. שטחה העירוני של העיר הוא 1,687 קמ"ר, שטח הדומה בגודלו לשטח לונדון רבתי, אף שבסידני מתגוררים פחות ממחצית ממספר תושבי לונדון רבתי. שטח הפרברים של סידני הוא 12,145 קמ"ר והוא הגדול בעולם, כמעט פי שניים מבייג'ינג ופי שישה מרומא. עם זאת שטח זה כולל מספר פארקים לאומיים אשר נמצאים בגבולות העיר ואזורים בלתי מיושבים. הקואורדינטות הגאוגרפיות של סידני הם 34 מעלות דרום ו-151 מעלות מזרח.
אף על פי שסידני לא סובלת מציקלונים והסכנה לרעידת אדמה בה נמוכה מאוד, האל ניניו ממלא תפקיד חשוב בקביעת מזג האוויר של סידני: בצורות ושריפות מחד, ומאידך סערות ושיטפונות. כמה אזורים של סידני הגובלים ביערות חוו שריפות, כמה מן הבולטות שבהן קרו ב-1994 וב-2002. העיר גם חשופה לסופות ברד וסופות רוח נדירות וחמורות, מדי פעם היא אף עומדת בפני מחסור במים עקב תנאי הבצורת באזור הכולל.
היסטוריה

האזור המקיף את נמל סידני היה בית לשבטים הקדמונים מאז לפני 40,000 שנה או יותר. אף על פי שהעיור השמיד את העדויות להתיישבויות אלו, ישנם עדיין תגליפי אבן במספר מקומות. התעניינות אירופאית החלה עם גילויו של מפרץ בוטאני (Botany Bay) ב-1770 על ידי הקפטן ג'יימס קוק. תחת הנחיה מהממשלה הבריטית, הוקמה במקום מושבת אסירים על ידי ארתור פיליפ ב-1788. במקור נחת פיליפ במפרץ בוטאני, אך מצא אותו כלא מתאים. לאחר שיט קצר צפונה, פיליפ עגן במפרצון סידני (Sydney Cove), במפרץ ג'קסון.
במקור קרא פיליפ למושבה "ניו אלביון" (בריטניה החדשה) אך המושבה רכשה את השם "סידני", על שמו של המזכיר הבריטי תומאס טאונסהנד, לורד סידני. זאת כנראה בגלל העובדה שלורד סידני הנפיק את כתב הזכויות שנתן הרשאה לפיליפ להקים מושבה. ב-1847 האסירים היוו רק 3.2 אחוזים מכלל האוכלוסייה.
עם עידן הבהלה לזהב באמצע המאה ה-19, הגיעו מהגרים רבים לסידני, ואוכלוסיית העיר צמחה ל-200,000 תוך 20 שנה. הביקוש לתשתיות שיספקו את גידולה המהיר של אוכלוסיית העיר, גרמו לפיתוח מסיבי של מערכת הרכבות והנמלים בעיר בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-19. בהמשך, עם גילוי זהב בוויקטוריה, היגרו רבים מסידני למלבורן.
עם התיעוש במאה ה-20 סידני גדלה במהירות, וב-1925 כללה אוכלוסייה של כמיליון איש. השפל הכלכלי הגדול בשנות ה-30 פגע בסידני קשות. במהלך המאה ה-20 סידני המשיכה להתפתח עם גלי הגירה רבים מאירופה ואסיה, מה שהתבטא באווירה קוסמופוליטית בעיר. סידני היא בעלת אוכלוסיית המהגרים השנייה בגודלה מבין הערים הגדולות בתבל, ו-45% מאוכלוסייתה הם מהגרים וילדי מהגרים.
תרבות

סידני היא משכנה הקבוע של התזמורת הסימפונית של סידני (SSO), אחת התזמורות הנחשבות ביותר באוסטרליה. בית האופרה של סידני, אחד המבנים המייצגים את סידני, משמש כבית לתזמורת הסימפונית של סידני.
השכלה > מכללות ואוניברסיטאות

בסידני ישנם שש אוניברסיטאות ציבוריות: אוניברסיטת סידני (USYD) (האוניברסיטה הוותיקה באוסטרליה ומוסד הלימודים השני בגודלו במדינה.), אוניברסיטת ניו סאות' ויילס (UNSW), האוניברסיטה הטכנולוגית של סידני (UTS), אוניברסיטת מקווארי, אוניברסיטת מערב סידני והאוניברסיטה הקתולית האוסטרלית (ACU).
כמו כן, חמש אוניברסיטאות ציבוריות מקיימות בעיר קמפוסים משניים: אוניברסיטת נוטרדאם אוסטרליה, אוניברסיטת מרכז קווינסלנד, אוניברסיטת ויקטוריה (VU), אוניברסיטת וולונגונג (UOW) ואוניברסיטת ניוקאסל.
אוניברסיטת צ'ארלס סטרט ואוניברסיטת סאות'רן קרוס (SCU) מפעילות קמפוסים משניים המיועדים רק לסטודנטים בין-לאומיים.
בנוסף, ארבע אוניברסיטאות ציבוריות מציעות תוכניות בסידני דרך ספקי צד שלישי: אוניברסיטת סאנשיין קוסט (UniSC), אוניברסיטת לה טרוב, אוניברסיטת הפדרציה אוסטרליה (FedUni) ואוניברסיטת צ'ארלס דרווין (CDU).
תחבורה

התחבורה בסידני מסופקת על ידי רשת ענפה של כלי תחבורה ציבורית הכוללת: מטרו, רכבת, אוטובוס, מעבורות ורכבת קלה, כמו גם רשת נרחבת של כבישים, מסלולי אופניים ושדות תעופה. לפי מפקד האוכלוסין האוסטרלי 2006, מבחינת נסיעות לעבודה או ללימודים בסידני יש את השיעור הגבוה ביותר של שימוש בתחבורה ציבורית מבין ערי הבירה האוסטרליות, כאשר יותר מ-80% מהנסיעות בימי חול מ/אל מרכז סידני מתבצעות בתחבורה ציבורית. על פי תוכנית המדינה של ניו סאות' ויילס, למדינה יש את מערכת התחבורה הציבורית הגדולה ביותר באוסטרליה. רשת התחבורה הציבורית מוסדרת על ידי Transport for NSW.
בשנת 2019 החלה לפעול הרכבת התחתית של סידני.
אוכלוסייה > אוכלוסיית סידני בשנים שונות

מרבית תושבי סידני הם בריטים ובעלי רקע אירי. מהגרים חדשים יותר לעיר כוללים איטלקים, לבנונים, דרום אפריקאים, סודנים, טורקים, מקדונים, קרואטים, סרבים, סינים ווייטנאמיים.
1800: 2,540 תושבים
1820: 12,000
1851: 39,000
1871: 205,800
1901: 487,900
1925: 1,039,000
2003: 4 מיליון
אוכלוסייה > יהדות סידני

קהילת סידני היא הקהילה היהודית הוותיקה ביותר באוסטרליה. בשנת 1817 היו בסידני עשרים יהודים אשר יסדו בה חברה קדישא ובשנת 1820 קנו חלקת אדמה בתוך בית הקברות הנוצרי לצורך קבורת יהודים. הקהילה היהודית גדלה ולקראת 1830 היו בעיר שני בתי כנסת. הקהילה התאחדה שוב בשנת 1832, תחת הנהגתו של יעקב מונטיפיורי, בן דודו של משה מונטיפיורי. בשנת 1844 בנתה הקהילה בית כנסת חדש וגדול יותר כדי להכיל את חברי הקהילה הרבים. בשנת 1862 ביקר בסידני הרב יעקב ספיר, שליח מארץ ישראל, אשר דיווח על כחמש מאות יהודים בסידני, רובם מאנגליה ומיעוטם ממחוז פוזנא ומפולין. על פי עדותו של הרב ספיר, רוב היהודים בסידני לא שמרו שבת. כיום חיים בסידני כ-45,000 יהודים.
אחד מבתי הכנסת העיקרים של הקהילה בעיר הוא בית הכנסת הגדול.
ראו גם

גשר נמל סידני
נמל התעופה של סידני
הערות שוליים

↑  Tamara Hardingham-Gill, The world’s most liveable cities for 2024, CNN, ‏2024-06-27 (באנגלית)
↑   תל אביב נפלה 20 מקומות בדירוג הערים שהכי טוב לחיות בהן, באתר הארץ, 27 ביוני 2024
↑  Tamara Hardingham-Gill, The world’s most liveable cities for 2024, CNN, ‏2024-06-27 (באנגלית)
↑  אַלְבְּיוֹן (Albion) הוא השם היווני והרומאי הקדום לבריטניה הגדולה.
↑  Facts and Figures - About the University
↑  הלשכה האוסטרלית לסטטיסטיקה, מחקר השימוש בתחבורה ציבורית לעבודה וללימודים, ‏23/07/2008
↑  אוצר ישראל, ערך אוסטרליה
| ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> בירה לאומית ומרכז עירוני  של טריטוריית הבירה האוסטרלית | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> ניו סאות' ויילס | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> הטריטוריה הצפונית | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> קווינסלנד | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> אוסטרליה הדרומית | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> טסמניה | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> ויקטוריה | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> אוסטרליה המערבית | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> נורפוק | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> איי קוקוס | ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה> אי חג המולד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| קנברה | סידני | דרווין | בריזבן | אדלייד | הובארט | מלבורן | פרת' | קינגסטון | וסט איילנד | פלאיינג פיש קואוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554957205171  BNE: XX458534  BnF: cb119398345 (data)  GND: 4058708-3  LCCN: n79021855  MusicBrainz: 3f179da4-83c6-4a28-a627-e46b4a8ff1ed  NARA: 10044388  NDL: 00628594  NKC: ge131023  NSK: 000585928  SUDOC: 02733385X  VIAF: 175760382   WorldCat (עם VIAF): 175760382 
בית האופרה של סידני בלילה
קתדרלת מרי הקדושה (סידני)
נוף פנורמי של גשר נמל סידני בלילה, כפי שנראה מפרבר החוף הצפוני של קירריבילי.
מכופף הבננות

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אריק איינשטיין
 מתוך האלבום מזל גדי
 יצא לאור:  1968 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה:  עברית 
 אורך:  4.07 דק' 
 כתיבה:  מאיר אריאל 
 לחן:  שלום חנוך 
 
"מכופף הבננות" הוא פזמון שכתב מאיר אריאל והלחין שלום חנוך. הביצוע המוכר ביותר לפזמון הוא של אריק איינשטיין, באלבומו "מזל גדי" משנת 1968. ביצועים נודעים נוספים הם בפי שלום חנוך ורמי קלינשטיין.
בשנת 1995 יצאה להקת שב"ק ס' בפזמון בשם "מכופף הבננות", שלו זיקה קלושה לפזמון המקורי. בשנת 2000 יצא לאור ספר ילדים בשם "מכופף הבננות", שנכתב בהשראת הפזמון של מאיר אריאל.
הפזמון של מאיר אריאל

הפזמון הוא פנטסיה המספרת על יצור מוזר (”אֶפֶּעס איזה מין גמד ענק, אני חושב כזה”), הנותן לכל פרי וירק את צורתו הייחודית, למשל: ”זה הוא אשר מושך את הפטמות בלימונים”. הפזמון החוזר מלמד מה הפעולה החביבה עליו ביותר: ”אבל יותר מכל אוהב הוא לכופף בננות”. סוף הפזמון מלמד מדוע כיפוף בננות הוא החביב ביותר על היצור:
מילות הפזמון משלבות טווח רחב של רמות משלב. תחילתו במשלב תקני:
בהמשכו נכללת גם לשון מדוברת: ”תרד אל הבננות, אם אתה לא מפונק”, וכן משולבות בו מילות סלנג, כגון אֶפֶּעס (שתרגומה "משהו" ביידיש), קנאק וטריק.
השורה ”לראות אותו אפשר עם איזה אינפרא צעיר” דורשת הסבר: מהו "אינפרא צעיר"? אינפרא הוא כינוי סלנג לאמצעי ראיית לילה המזהה קרינת אינפרא-אדום. המילה "צעיר" כאן היא במשמעותה בסלנג – "טרי, יפה, נחמד, מעורר הנאה" כיוון שמכופף הבננות פעיל בלילה, קשה לראותו, אך ”אפשר עם איזה אינפרא צעיר”.
בביצועו של הפזמון ניכרות שגיאות הגייה מכוונות מרובות:
שמו של גיבור הפזמון, "מכּופף הבננות", מושר עם דגש בכ"ף, בניגוד לכללי הדקדוק.
גם בשורה ”אבל יותר מכל אוהב הוא לכּופף בננות” מושמע דגש מיותר באות כ"ף שבמילה "לכופף".
הטעם במילה "בננות" הוא מלרעי, בניגוד להגיית המילה בשיר.
בשורה ”זה הוא אשר מושך את הפטמות בלימונים” – המילה "פטמות" נהגית בצורת הסמיכות (פ"א בחיריק, טי"ת בשווא: פִּטְמוֹת) בזמן שיש להגות אותה ללא סמיכות (פ"א בשווא, טי"ת בקמץ: פְּטָמוֹת).
המילה "ראיתם", בשורה ”אבטיחים הרי ראיתם בצדי דרכים”, נהגית בפי מבצעי השיר ברי"ש קמוצה (כמקובל בלשון המדוברת), ולא ברי"ש שוואית, כנדרש בלשון התקנית. כמו כן, הטעם הוא מלעילי, שלא כראוי.
ההגייה ”צְרָצָרִים” נשמעת כהגייה מוקפדת, בהשוואה להגייה הנפוצה ”צַרְצָרִים”, אך גם היא אינה עומדת בכללי הדקדוק, הקובעים ”צִרְצָרִים”.
בביצוע של איינשטיין נעשה שימוש בנבל פה הנשמע בין השאר בתחילת ההקלטה ובסיומה.
גרסת שב"ק ס'

| --- | --- |

 סינגל בביצוע שב"ק ס'
 מתוך האלבום שבק ס
 יצא לאור:  1995
 סוגה:  ראפ
 שפה:  עברית 
 אורך:  4:03
 כתיבה:  שב"ק ס', מאיר אריאל
 לחן:  שב"ק ס', יוסי פיין, שלום חנוך
 הפקה:  יוסי פיין
 
ב"שבק ס", אלבום הבכורה של להקת שב"ק ס', שיצא בשנת 1995, נכללת גרסה שונה לחלוטין של מילות הפזמון, אשר בה משולבות פה ושם מילים של הפזמון המקורי, ובפרט הפזמון החוזר "מכופף הבננות". לעומת הפנטסיה העדינה של מאיר אריאל, יצרה שב"ק ס' שיר בעל משמעות שונה לגמרי:
ספר ילדים

בשנת 2000 יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות ספר ילדים בשם "מכופף הבננות", מאת רינת פרימו. הספר נכתב בהשראת הפזמון של מאיר אריאל, כפי שמלמד תיאורו של מכופף הבננות:
ראש המטה הכללי (הממלכה המאוחדת)

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  גנרל רולנד ווקר
 תאריך כניסה לתפקיד:  15 ביוני 2024
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 דרגה:   גנרל
 ייסוד המשרה:  12 בפברואר 1904
 איוש ראשון:  סר נוויל ליטלטון
 
ראש המטה הכללי (באנגלית: Chief of the General Staff, ובראשי תיבות: CGS) הוא בבריטניה תארו של הקצין העומד בראש הצבא הבריטי (עומד בראש זרוע היבשה) וכפוף לראש מטה ההגנה (רמ"ה CDF).
בין השנים 1660–1904, מפקד הכוחות המזוינים הבריטים נקרא המפקד העליון של הכוחות (Comander-in-Chief of the forces) או בקצרה מפקד הכוחות, לאחר מכן במשך חמש שנים עד לשנת 1909 התפקיד נקרא "ראש המטה הכללי" (עם יסוד המטה הכללי). בשנים שלאחר מכן ועד שנת 1964 כונה תפקיד זה "ראש המטה הכללי הקיסרי" (Chief of the Imperial General Staff). החל משנת 1964 ועד היום נקרא התפקיד ראש המטה הכללי.
ראש המטה הכללי מפקד על המטה הכללי, מטה אשר עומד בראש הצבא הבריטי וכפוף למשרד ההגנה הבריטי. לראש המטה הכללי מקביל ראש מטה האוויר וראש מטה הצי והלורד הראשון של הים. מעליהם עומד מפקד הכוחות המזוינים הבריטים: ראש מטה ההגנה.
ראש המטה הכללי הנוכחי (החל מיוני 2024) הוא גנרל סר רולנד ווקר.
ראו גם

מטה כללי
ניר אבראשי

| --- | --- |

ניר אבראשי
 לידה:  1 באוגוסט 1983 (בן 41)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין 
 פרופיל ב-IMDb
 
ניר אבראשי (נולד ב-1 באוגוסט 1983) הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

במהלך השנים השתתף אבראשי במספר סרטי קולנוע ישראליים. הופעתו הראשונה הייתה בשנת 1994, כאשר השתתף בקלטת ילדים בכיכובה של חני נחמיאס. בשנת 2005 שיחק בהצגה "הלב" ובשנת 2006 שיחק בהצגה "במבי". בשנת 2009 השתתף בסדרת האינטרנט "אחלה טריפ", ובאותה שנה שיחק בסרט "השרקנים".
בשנת 2010 שיחק בסרט "יומיים באוגוסט". בשנת 2011 שיחק בסרט "לורי", באותה שנה החל לגלם את דמותו של "ירון צימבל" בסדרת הנעורים "אליפים" יחד עם אסף הרץ, ובשנת 2012 ו-2013 השתתף בסדרה בתפקיד אורח.
בשנים 2010–2013 שיחק בהצגה "הבית של אופירה". בשנת 2012 השתתף בסרט "הבן של האחר". בשנת 2012–2013 שיחק בסדרה "הנסיך". בשנת 2013 שיחק בהצגה "'זוהרה אלפסייה" ובת המלך". באותה שנה שיחק בתפקיד אורח בסדרה "השמינייה".
חיים אישיים
אבראשי ניהל בעבר מערכת יחסים עם השחקנית תמר שם אור.
הערות שוליים

↑  ניר אבראשי, באתר www.ishim.co.il
↑  Trupi, הידעתם?, באתר fxp, ‏1 ביולי 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחקנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ישועה ללום

| --- | --- |

הרב ללום כרבה של גלמא
 לידה:  18 בפברואר 1901 ה'תרס"א קונסטנטין, צרפת 
 פטירה:  27 באפריל 1950 (בגיל 49) ה'תש"י באתנה, צרפת 
 כינוי:  רבי ועזיזי (יקירי, בערבית)
 מקום קבורה:  באר שבע 
 תקופת הפעילות:  ? – 27 באפריל 1950 
 
הרב ישועה ללום (18 בפברואר 1901, כ"ט בשבט ה'תרס"א–27 באפריל 1950, י' בניסן ה'תש"י) היה רב בקונסטנטין, ורבן של הערים קיראטה, גלמה (אנ') ובטנה (אנ') שבאלג'יריה.
ביוגרפיה

נולד בקונסטנטין שבאלג'יריה לאסתר אטאלי ולמכלוף ביבי כנכד לרב ישועה ללום-אלחסיד. לאחר שהתייתם בצעירותו מאביו, נאלצה אמו לגדלו לבדה. כשבגר למד אצל הרב שמעון דוכן, הרב יוסף גנאסיא, הרב סידי פרג' חלימי והרב דוד הכהן.
לאחר שהוסמך לרבנות בשנת 1919 (ה'תרע"ט) מונה לכהן כרבה של קיראטה, שם גם הכיר את אשתו לעתיד, מונה אטלן, ונישא לה. לאחר שש שנים בקיראטה, מונה בשנת 1925 (ה'תרפ"ה) לכהן כרבה של גלמה. בין יתר תפקידיו שם שימש כחזן, כשוחט וכדרשן, ופעל לקיים פעילות חינוכית לנוער ולמבוגרים.
לאחר שהרב יעקב שושנה, מרבני קונסטנטין, מונה לרבה של בון, חזר הרב ללום בהוראת הרב סידי פרג' חלימי בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) לקונסטנטין כדי למלא את מקומו של הרב שושנה כחזן, כשוחט וכדרשן. בעיר זו העמיד תחתיו תלמידים בתחומי התמחותו - שוחטים, חזנים ודרשנים.
לאחר פטירת הרב יהודה זרביב, בשנת 1941 מונה לכהן כרבה הראשי של בטנה, ולצידו כיהנו כרבנים הרב רחמים גדג', הרב שלום ברמי, והרב חי דזירה אלבז. בבטנה פעל למיסוד הכשרות, ולהרחבת החינוך היהודי, לאחר שבהשפעת הנאצים גורשו התלמידים היהודים ממוסדות החינוך המקומיים. כן פעל לסייע ולטפל בפליטים יהודים מגאבס שבתוניסיה.
בקהילות שבהן פעל, נלחם נגד ההתבוללות, ונהג לקיים שיחות על פילוסופיה עם תלמידיו, כדי להרחיקם מהתרבות הלא-יהודית.
הלך לעולמו בבטנה ב-27 באפריל 1950 (י' בניסן ה'תש"י), והשאיר אחריו אלמנה ותשעה יתומים. בהלווייתו השתתפו אלפים, יהודים, מוסלמים ונוצרים. בחנוכה של שנת ה'תשנ"א הועלה ארונו מאלג'יריה ארצה ונקבר בבאר שבע.
בשנת 1986 (ה'תשמ"ו) הוקם על שמו בית כנסת בבאר שבע.
חיבורו

ליקוטי אהרון – דרשות ודרושים בערבית לכל עת, בנושאי אמונה, חסד, אחדות, גלגול נשמות, אבל, הספד, תפילה ועוד, יצא לאור לאחר פטירתו בתרגום לעברית
כתב מספר חיבורים נוספים, פירוש על התורה ופירוש לספר תהילים במספר חלקים, אולם החיבורים אבדו
נעם מילס

נעם מילס (נולדה ב-27 במאי 1986) היא סייפת ישראלית, המתחרה בסגנון דקר. מאז 2005, מילס היא אלופת ישראל בסגנון זה.
קריירה

מילס החלה להתאמן בסיף בגיל 11 בהוד השרון, ובגיל 13 עברה למועדון הפועל כפר סבא. כבר בגיל צעיר הגיעה להישגים מרשימים בזירה הבינלאומית. בשנת 2004 עברה להתאמן אצל המאמן אוהד בלוה, ושנה אחר כך העפילה לרבע גמר (מקומות 8-5) באליפות אירופה לנוער. ב-2006 זכתה בשני גביעי עולם לנוער, ודורגה ראשונה בעולם עד גיל 20.
בשנת 2007 זכתה מילס במדליית הכסף באוניברסיאדה שנערכה בבנגקוק. באפריל 2008 העפילה לגמר תחרות המיון הקדם-אולימפית שנערכה בפראג. הישג זה הקנה לה את הקריטריון האולימפי הבינלאומי, אבל לא היה אמור להספיק כדי להבטיח את השתתפותה באולימפיאדת בייג'ינג, אולם הוועד האולימפי החליט להנהיג קריטריון מיוחד לצעירים, ואישר את השתתפותה של מילס, שהייתה אז בת 22, במשלחת האולימפית הישראלית.
ביולי 2008, זמן קצר לפני האולימפיאדה, הגיעה מילס למקום השביעי באליפות אירופה. בדרכה להישג זה, גברה על שתי הראשונות בדירוג העולמי.
באולימפיאדה הפסידה מילס בסיבוב הראשון ללורה פלסל-קולוביק (צרפת) ודורגה במקום ה-22.
מילס היא הסייפת הראשונה שייצגה את ישראל במשחקים האולימפיים בסגנון דקר, מאחר שכל קודמיה וגם הסייפים הישראלים הנוספים שהתחרו בבייג'ינג התחרו בסגנונות רומח וחרב.
בסתיו 2008 החלה מילס ללמוד באוניברסיטת הרווארד בארצות הברית, לאחר שקודם לכן סיימה שנה א' בלימודי כלכלה באוניברסיטת תל אביב.
במרץ 2009 סיימה במקום השני באליפות המכללות בארצות הברית (NCAA) ועלתה למקום ה-23 בדירוג העולמי, שהוא דירוג שיא לסייף או לסייפת ישראלים בענף הדקר וסיימה יחד עם חברה לקבוצה עידו הרפר במקום 9-16 באליפות העולם (הפסידה בהגרלה).
ביולי 2010 רשמה הישג נוסף, כשזכתה במדליית ארד באליפות אירופה ועלתה לדירוג שיא של סייפת ישראלית, מקום 11 בעולם.
כיום היא מסיימת את התואר השני באוניברסיטת הרווארד, אחרי שבשנת 2012 בגיל 26 פרשה מעולם הסיוף.
הערות שוליים

↑  ‏ניר שועלי, הישג לנעם מילס: ניצחה את הסייפת הטובה בעולם, בריטה היידמן, באתר nrg‏, 6 ביולי 2008‏
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת בייג'ינג (2008)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • איתי מגידי • היילה סטאין • ניקי פאלי |  |
|  ג'ודו | אריק זאבי • גל יקותיאל • אליס שלזינגר |  |
|  התעמלות אמנותית | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אלונה דבורניצ'נקו, רחלי ויגדורצ'יק, ורוניקה ויטנברג, מריה סבנקוב, קטיה פיסצקי) • נטע ריבקין • אירה ריסנזון |  |
|  התעמלות מכשירים | אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו | בת אל גטרר |  |
|  טניס | ציפי אובזילר • יוני ארליך • שחר פאר • אנדי רם |  |
|  סיף | תומר אור • דלילה חטואל • נעם מילס |  |
|  קיאק | מיכאל קולגנוב |  |
|  קליעה | דורון אגוזי • גיא סטריק • גיל סימקוביץ' |  |
|  שחייה | תום בארי • גיא ברנע • אניה גוסטומלסקי • אלון מנדל • גל נבו • איתי צ'מה • נמרוד שפירא בר אור |  |
|  שחייה אמנותית | אנסטסיה גלושקוב • אינה יופה |  |
|  שיט | נופר אדלמן • ורד בוסקילה • אודי גל • מעין דוידוביץ' •  שחר צוברי • ניקה קורניצקי • גידי קליגר |  |
ספר התניא

ערך זה עוסק בספרו של האדמו"ר הראשון מחב"ד. אם התכוונתם לספר הלכה מתקופת הראשונים, ראו .
| --- | --- |

ספר התניא שהודפס בפאיד שבמצרים בשלהי מלחמת יום הכיפורים, על ידי חסידי חב"ד (הוצאה 78).
 מידע כללי
 מאת:  אדמו"ר הזקן
 שפת המקור:  עברית רבנית
 תורגם לשפות:  אנגלית, צרפתית, רוסית, יידיש, ספרדית, איטלקית, פורטוגזית, גאורגית, גרמנית, הולנדית, מנדרינית, פולנית, אוקראינית, ערבית ועוד.
 סוגה:  ספרות תורנית - חסידות
 נושא:  Chabad philosophy, תורת חסידות חב"ד 
 הוצאה
 הוצאה:  דפוס סלאוויטא
 תאריך הוצאה:  1796 - ה'תקנ"ז
 מספר עמודים:  503
 סדרה
 הספר הבא:  שולחן ערוך הרב 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0-8266-4600-X
 היברובוקס:  49432
 הספרייה הלאומית:  002295254
 
ספר התַּנְיָא, הנקרא גם לקוטי אמרים או ספר של בינונים על שם חלקו הראשון, הוא ספר היסוד של חסידות חב"ד ואחד מספרי היסוד של תנועת החסידות בכלל. הודפס בשנת ה'תקנ"ז (1796) בסלאוויטא, בידי מחברו, מייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מלאדי, ועל שם ספרו הוא מכונה גם "בעל התניא". הספר בנוי בצורת מונוגרפיה והוא שונה מרוב כתבי החסידות מחצרות אחרות.
התניא משמש כספר היסוד של חסידות חב"ד, וכולל הנחיות לדרך חיים ולעבודת הבורא, המבוססת על עבודה משותפת של רגש והבנה. זה הספר הראשון שניסח את עקרונות החסידות בדרך שיטתית, והייתה לו השפעה רבה גם בחוגים לא-חסידיים.
בראשיתו עורר הספר החדשני מחלוקת גם בתוך החסידות עקב האלמנט האינטלקטואלי שבמשנת חב"ד. בראש המתנגדים עמדו רבי אברהם מקליסק ורבי ברוך ממז'יבוז', נכדו של הבעש"ט.
הספר קרוי על שם המילה הפותחת אותו. בספר זה מנותחים הבדלים בין טיפוסים אפשריים של יהודים - "צדיק", "רשע" ו"בינוני", ומותוות הדרכים לעבודת ה' עבור ה"בינוני", שלשיטת המחבר הוא המודל האידיאלי ליהודי מן השורה (בשונה ממדרגת ה"צדיק", שאיננה בהישג ידו של כל אחד).
חשיבות הספר בחסידות חב"ד

הספר מפורסם בעיקר בשל החלק הראשון שבו, לקוטי אמרים, העוסק בבעיית הטוב והרע בנפש האדם היהודי ("נפש אלוהית" לעומת "נפש בהמית").
לפי מסורת חב"ד, אמר הרב לוי יצחק מברדיצ'ב על הספר: "תמה אני איך אפשר להכניס א-ל כה גדול ונורא לתוך ספר קטן כל כך". רבי יוסף יצחק שניאורסון, האדמו"ר השישי של חב"ד, אמר שהספר הוא ה"תורה שבכתב של החסידות".
חסידי חב"ד מפיצים את הלימוד בספר גם מחוץ לחסידות. הם משתדלים לשנן מילדות את הספר או פרקים ממנו בעל-פה, מפני שהם רואים בכך תועלת סגולית המשפיעה על נפשו ורוחניותו של הלומד.
מבנה הספר

נוסח דף השער נכתב על ידי המחבר. לאחר מכן מופיעות הסכמות הרבנים משולם זוסיל מאניפולי ויהודה לייב הכהן שנתנו למחבר להדפסה הראשונה; הסכמת הרבנים בני המחבר רבי דוב בער הרב חיים אברהם והרב משה. לאחר מכן מופיעה "הקדמת המלקט", הלקוחה מאיגרת שכתב וערך אותה שוב כהקדמה לחלק הראשון לקוטי אמרים.
מבנה הספר > חלק ראשון: לקוטי אמרים

החלק הראשון והוא החלק המרכזי של הספר, ולעיתים אף מכונה כל הספר בשם זה. בשער הספר מכנה אותו המחבר: "ספר של בינונים". כנראה מתוך רצון להצטנע, הוא מכתיר את הספר כ"ליקוט" - "מלוקט מפי ספרים ומפי סופרים", אף כי יש בו גישה חדשנית ומקורית.[דרוש מקור] המוטו של חלק זה הוא בצוואתו של משה רבנו לעם ישראל בפסוק: "כִּי־קָרוֹב אֵלֶיךָ הַדָּבָר מְאֹד, בְּפִיךָ וּבִלְבָבְךָ לַעֲשֹׂתוֹ." (דברים ל יד), ובמהלך הפרקים מוצגת פרשנות רחבה לכל אחת ממילות הפסוק.
ב-53 פרקיו של הספר מציג המחבר את דמות ה"בינוני" כמדרגה שאליה אמורים רוב בני-האדם לחתור. שלא כצדיק, העובד את ה' מתוך תענוג, הבינוני שרוי כל חייו במאבק. הוא קרוע בין שתי הנפשות הפועלות בתוכו - הנפש האלוהית והנפש הבהמית.
הנפש האלוהית היא "חלק אלוה ממעל ממש", וכל רצונה הוא לעשות את רצון בוראה. הנפש הבהמית - מייצגת את הרצונות המשותפים לאדם ולשאר היצורים החיים, כגון אכילה, שינה, הישרדות וכו'. במהלך הספר היא נקראת גם בשם - "הנפש הטבעית" או "החיונית", כדי להבהיר שאיננה בהכרח רעה. בנפשות ישראל אף מצויות תכונות טובות כמו רחמנות וגמילות חסדים, שמקורן מהנפש הבהמית. לכן, תפקידה של הנפש האלוהית הוא לא לבטל את הנפש הבהמית, אלא להכשיר גם אותה לעבודת ה'. כל אחת מהנפשות מנסה למשוך את האדם לכיוון שלה ורוצה "שתהא היא לבדה המושלת עליו ומנהיגתו וכל האיברים יהיו סרים למשמעתה" (פרק ט').
המחבר נותן לקורא מספר עצות, כיצד יוכל להגביר את כוחה של הנפש האלוהית וכך יעזור לה לשלוט לבדה על הגוף. העצה המרכזית היא ההתבוננות. ר' שניאור זלמן מסביר, כי עיקר משכנה של הנפש הבהמית הוא בחלל השמאלי של הלב, ואילו הנפש האלוהית נמצאת במוח. ומכיוון ש"המוח שליט על הלב מתולדתו" (כלומר, מטבע האדם הוא שהמוח יכול לשלוט על הלב), צריך הבינוני להשקיע את כל כוחות שכלו כדי להתבונן בגדולת מעשיו של הקב"ה. התבוננות שכלית זו, תשפיע על רגשות הלב, שבו נמצאת הנפש הבהמית ותגרום לה לרצות לקיים את רצון הבורא.
הספר מציג את כוחם של התורה והמצוות, ויכולתן להפוך את הגוף והנפש הבהמית לחלק ולעזר בעבודת אלוהי ישראל.
בדרך אגב מבוארים בחלק זה של הספר סוגיות במחשבת ישראל כמו גאולה, שמחה, אהבת ישראל, לימוד זכות על כל אדם ועוד.