stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנרכיה, מדינה ואוטופיה
תקציר > הביקורות על תאוריית הצדק של ג'ון רולס > הביקורת על תיאורית "המצב המקורי"

נוזיק מבקר בחריפות את תאוריית המצב המקורי של רולס, לשם כך הוא מביא את הדוגמה הבאה:
קבוצת תלמידים נבחנה בנושא מסוים. התלמידים כונסו יחד קודם שנמסרו להם תוצאות הבחינה, והם התבקשו לחלק ביניהם את הציונים. הסכום הכולל של הנקודות שכל התלמידים קיבלו יחד בחלוקה זו צריך להיות שווה לסכום הכולל של הנקודות שניתנו על ידי המורה. התלמידים התבקשו לא רק לחלק את הציונים של הבחינה הנוכחית אלא גם לקבוע עיקרון של חלוקת ציונים, שיהיה מתאים לכל הבחינות העתידיות. ובכן, על איזה עיקרון של חלוקת ציונים יחליטו התלמידים? בתנאים אלו, שהם תנאים דומים לתנאי המצב המקורי שתיאר רולס, יחליטו הסטודנטים, לדעת נוזיק, על חלוקת הציונים שווה בשווה: הם ידגלו בעקרון השוויון בחלוקת ציונים (או בחלוקה בלתי שווה, אך שהתלמיד בעל הציון הנמוך ביותר יקבל ציון גבוה יותר ממה שהיה מקבל לו חילקו את הציונים בצורה שווה - על פי "עיקרון ההפרשיות" של רולס). לאחר שהתלמידים החליטו לחלק את הציונים ביניהם שווה בשווה, מפרסם המורה את הציונים האמיתיים שקיבל כל אחד מהם. כעת ברור שהתלמידים לא יגיעו להסכמה להעדיף את ציוני המורה משום שהתלמידים החלשים יתנגדו לכך. וכך ידחה עיקרון חלוקת הציונים לפי הערכת המורה ויתקבל עיקרון אחר של חלוקת ציונים.
נוזיק מבקש להראות באמצעות דוגמה זו את האבסורד של הניסיון להציג את בעיית הצדק כבעיה של חלוקת מאגר נתון של טובין על פי דפוס חלוקה כלשהו, שעליו יש להכריע במשא ומתן, בדומה למשא והמתן המתנהל במצב המקורי. כיצד אפשר להתייחס לציונים, האמורים מטבעם לציין את ההישגים האישיים של הנבחנים, כאל מאגר בר–חלוקה בין כלל הנבחנים? ובדומה לכך גם בחיים האמיתיים אנשים זוכים בטובין על סמך חריצותם, טיב עבודתם וכישרונם. אך המשתתפים במצב המקורי, שנמצאים מאחורי מסך הבערות, אינם יכולים להכיר את ההיבטים האישיים של גורמים אלה ולכן הם אינם מתחשבים בהם. וכדברי נוזיק, ”בני–אדם המתאספים מאחורי מסך של בערות כדי להחליט מי מקבל מה, בעוד שאין הם יודעים דבר על מה שכל אחד מהם זכאי לו, ינהגו בכל דבר הדורש חלוקה כאילו היה מָן היורד מן השמים”
מסקנתו של נוזיק מהדוגמה היא שעצם הרעיון שהחלטתם של בני האדם במצב המקורי תהיה מוצדקת הוא מוטעה ומופרך. משום שהמשתתפים בו לא מכירים את הגורמים האמיתיים שבגללם אנשים זוכים בטובין.
נושאים נוספים שנידונים בספר > זכויות בעלי חיים

בפרק 3 נוזיק דן בשאלות האם יש גבולות למה שאנחנו יכולים לעשות לבעלי חיים? האם לבעלי חיים יש מעמד מוסרי של חפצים בלבד? מה מקנה לנו את הזכות להשתמש בהם בכלל?
הפילוסוף ג'וש מילבורן טען כי תרומותיו של נוזיק בנושא זה זכו להתעלמות הן בספרות זכויות בעלי החיים והן בספרות הליברטריאנית.
לאחר הוצאת הספר > ביקורות

הפילוסוף הליברל-השמאלני תומאס נייגל עורר הדים רבים בטיעונו שהליברטריאניזם של נוזיק הוא "חסר-בסיס", משום שיוצא מנקודת ההנחה שהאדם שייך לעצמו, ללא הסבר נוסף בעניין.
הפילוסוף ג'ונתן וולף (אנ'), אחד ממתנגדיו האינטלקטואלים של נוזיק, כתב: "קראתי את נוזיק לראשונה בתואר ראשון בשנת 1980. באותה תקופה סטודנטים לפילוסופיה הגיבו בדרך כלל ל"אנרכיה, מדינה ואוטופיה" באחת משתי דרכים. או שהם חשבו שמסקנותיה כה דוחות עד שאין להתייחס אליה ברצינות כפילוסופיה פוליטית כלל, או שהם חשבו שמסקנותיה כה דוחות, עד שהיה חיוני (אך לא קשה מאוד) להראות כיצד היא נכשלת". אך כעת (בשנות ה-90) אומר וולף, הוא נתקל לעיתים קרובות מדי בדעה שלישית: "שבאופן כללי, נוזיק צודק"
הכלכלן האנרכו-קפיטליסט מארי רות'בארד ביקר את התפיסה של נוזיק במאמרו "Robert Nozick and the Immaculate Conception of the State"
המשפטן האמריקאי ארתור לף (אנ') מתח ביקורת על תפיסתו של נוזיק במאמרו משנת 1979 "Unspeakable ethics, Unnatural law"
לאחר הוצאת הספר > תגובתו של ג'ון רולס

רולס הגיב לביקורת של נוזיק בספרו "הרצאות על ההיסטוריה של הפילוסופיה הפוליטית" (2007), שם טען כי נוזיק מניח שעסקאות צודקות משמרות צדק קיים בדומה לאופן שבו פעולות לוגיות הן "שימור האמת". לפיכך, נוזיק גורס כי יישומים חוזרים ונשנים של "עיקרון הרכישה" ו"עיקרון ההעברה" משמרים מצב ראשוני של צדק שהושג באמצעות "עיקרון הרכישה". רולס מציין כי זו הנחה שדורשת ביסוס. במציאות, הוא טוען, אי-שוויון קטן שנוצר על ידי עסקאות צודקות מצטבר עם הזמן ובסופו של דבר גורם לאי-שוויון גדול ולמצב לא צודק.
ראו גם

ליברטריאניזם
מינארכיזם
מדינת שומר הלילה
תאוריה של צדק
לקריאה נוספת > ספרים

אלעזר וינריב, בעיות בפילוסופיה של המוסר, כרך ב' יחידה 7, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה
ברוך זיסר, על ימין ועל שמאל: אשנב לשיח האידאולוגי בן זמננו, עמ' 116 - 122, תל אביב: הוצאת שוקן, 1999
יוסי דהאן, תיאוריות של צדק חברתי, עמ' 51 - 61, רעננה: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2013
Jonathan Wolff, Robert Nozick: Property, Justice, and the Minimal State, Stanford University Press, 1991
Jeffrey Paul, Reading Nozick: Essays on Anarchy, State, and Utopia, Rowman & Littlefield Publishers, 1981
Schmidtz, David (ed.), Robert Nozick, Cambridge University Press, 2002
Edward Feser, On Nozick, Thomson-Wadsworth, 2003
Paul ,Miller, Paul (ed.), Natural Rights Liberalism from Locke to Nozick, Cambridge University Press, 2010
Ralf M. Bader & John Meadowcroft, The Cambridge Companion to Nozick's Anarchy, State, and Utopia, Cambridge University Press, 2011
Mark Friedman, Nozick's libertarian project: an elaboration and defense, London; New York: Bloomsbury Academic, 2012
לקריאה נוספת > מאמרים

Peter Vallentyne, Central Works of Philosophy: Robert Nozick: Anarchy, State, and Utopia, in The Twentieth Century: Quine and After (Vol. 5, pp. 86-103), 2006
Nicolás Maloberti, The Squirrel and the State, in The Independent Review (Vol. 14, n. 3), Winter 2010
Josh Milburn, Robert Nozick on Nonhuman Animals: Rights, Value and the Meaning of Life, 2017
דייוויד דוניסון, מדיניות חברתית ועקרונות מוסריים, בתוך ביטחון סוציאלי 41, עמ' 5 - 19, 1994 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה).
הערות שוליים

1 2  National Book Awards - 1975, National Book Foundation
1 2  Times Literary Supplement's "100 Most Influential Books Since World War II", List Of Bests, ‏6 באוקטובר 1995
↑  E.J. Dionne, Jr., Interview: Conversations with History; Institute of International Studies, UC Berkeley, ‏8 במרץ 2001
↑  Michael Walzer, The United States in the World: Just Wars and Just Societies An Interview with Michael Walzer, Imprints A Journal Of Analytical Socialism, 2003
↑  Peter Vallentyne, Central Works of Philosophy: Robert Nozick: Anarchy, State, and Utopia, The Twentieth Century: Quine and After 5, Acumen Publishing, 2006, עמ' 1
↑  דניאל אטאס ודוד הד, הקדמה, מורה צדק: עיונים בתורתו של ג'ון רולס, ירושלים: מאגנס, 2007, עמ' 2 - 3
1 2  Roderick T. Long, Robert Nozick, Philosopher of Liberty, FEE, ‏1 בספטמבר 2002
↑  רוברט נוזיק, Anarchy, State and Utopia, ארצות הברית: Basic Books, 1974, עמ' 160 - 163, ISBN 978-0465097203. (באנגלית)
↑  ג'ון לוק, תרגום: יוסף אור, על הממשל המדיני, המסכת השנייה, מאגנס, תשס"א, עמ' 22
↑  רוברט נוזיק, Anarchy, State and Utopia, ארצות הברית: Basic Books, 1974, עמ' 174 - 175, ISBN 978-0465097203. (באנגלית)
↑  Peter Vallentyne, Central Works of Philosophy: Robert Nozick: Anarchy, State, and Utopia, The Twentieth Century: Quine and After 5, Acumen Publishing, 2006, עמ' 1 - 2
↑  אלעזר וינריב, בעיות בפילוסופיה של המוסר, כרך ב, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2008, עמ' 261
↑  מובא ומתורגם על ידי גרזון, עמ' 130
↑  מובא ומתורגם אצל אלעזר וינריב, על שוויון ואי שוויון, מבט פילוסופי, הוצאת אוניברסיטת חיפה והוצאת פרדס, 2007, עמ' 113
↑  אלעזר וינריב, בעיות בפילוסופיה של המוסר, כרך ב, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2008, עמ' 261 - 262
↑  רוברט נוזיק, Anarchy, State and Utopia, ארצות הברית: Basic Books, 1974, עמ' 199, ISBN 978-0465097203. (באנגלית)
↑   אלעזר וינריב, בעיות בפילוסופיה של המוסר, כרך ב, תל אביב: הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2008, עמ' 262
↑  Milburn Josh, Robert Nozick on Nonhuman Animals: Rights, Value and the Meaning of Life, Ethical and Political Approaches to Nonhuman Animal Issues, Cham: Springer International Publishing, 2017, עמ' 97–120 doi: 10.1007/978-3-319-54549-3_5
↑  J. KING, Nozick Under Fire, reason, ‏דצמבר 1979
↑  Jeff Riggenbach, Anarchy, State, and Robert Nozick, Mises Institue, ‏26 באוקטובר 2010
↑  Robert Nozick’s Final Interview, LIBERTARIANISM, ‏26 ביולי 2001
↑  Thomas Nagel, Libertarianism Without Foundations, Yale Law Journal 85, 1975, עמ' 136 - 149
↑  Jonathan Wolff, Robert Nozick: Property, Justice and the Minimal State, Stanford University Press, 1991
↑  מארי רות'בארד, Robert Nozick and the Immaculate Conception of the State, THE JOURNAL OF LIBERTARIAN STUDIES
↑  ארתור לף, UNSPEAKABLE ETHICS, UNNATURAL LAW, Duke Law Journal, דצמבר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007592633705171  BnF: cb12290175t (data)  GND: 7516135-7  LCCN: no2015020482  NLA: 36211335  SUDOC: 138869014  VIAF: 179799516   WorldCat (עם VIAF): 179799516 
שחקן הכדורסל האמריקאי וילט צ'מברלין
כריכת הספר "תאוריה של צדק" מאת הפילוסוף ג'ון רולס
איור המדמה את תאוריית ה"מצב המקורי" של ג'ון רולס, בו המשתתפים לא יודעים פרטים על חייהם האמיתיים
ג'רמי בנת'ם מייסד גישת התועלתנות המודרנית
ריס שירסמית'

| --- | --- |

 לידה:  27 באוגוסט 1969 (בן 55) האל, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Reeson Wayne Shearsmith 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 עיסוק:  קומיקאי, תסריטאי
 מקום לימודים:  קולג' ברטון הול  Andrew Marvell College 
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריסון ויין "ריס" שירסמית' (באנגלית: Reeson Wayne "Reece" Shearsmith; נולד ב-27 באוגוסט 1969) הוא שחקן, תסריטאי וקומיקאי אנגלי. הוא יצר וכיכב בתוכנית המערכונים "ליגה של גברים" יחד עם סטיב פמברטון, מארק גאטיס וג'רמי דייסון. יחד עם פמברטון יצר גם את סדרת הקומדיה השחורה "Psychoville". פמברטון ושירסמית' כותבים ומככבים בסדרת האנתולוגיה "בתוך מספר 9" שהחלה לרוץ ב-2014. בכל אחת מהסדרות האלה משחק שירסמית' בתפקידים שונים.
חיים אישיים

שירסמית' נשוי לג'יין, ולבני הזוג שני ילדים. בתו הולי הופיעה בפרק הראשון בסדרה "Psychoville" בתפקיד ילדת יום הולדת.
הערות שוליים

↑  Bass, George (2015-07-16). "Catterick box set review: 'The most bonkers thing Reeves and Mortimer have ever done'". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2016-12-02.
↑    Maureen Paton, ‏Reece Shearsmith: Escape from the dark side, The Telegraph, 18 December 2007
↑  "Go Behind-the-Scenes of Transformers: Fall of Cybertron in Latest Video - Dread Central". 3 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Reece Shearsmith in Ghost Stories from 9 Nov 2010". London Theatre Guide. נבדק ב-2016-12-02.
↑    Stuart Husband, ‏Behind the scenes of 'Betty Blue Eyes', The Telegraph, 16 March 2011
↑  Guide, British Comedy (2013-07-22). "Channel 4 confirm Bad Sugar series cancellation". British Comedy Guide (באנגלית בריטית). נבדק ב-2016-12-02.
↑  "The Function Room - what time is it on TV? Episode 0 Series 0 cast list and preview". RadioTimes. נבדק ב-2016-12-02.
↑  "Doctor Who - Reece Shearsmith cast as Patrick Troughton". RadioTimes. נבדק ב-2016-12-02.
↑  "The Widower, review: Reece Shearsmith is in a league of his own". The Independent (באנגלית בריטית). 2014-03-18. נבדק ב-2016-12-02.
↑    Iona Mclaren, ‏Chasing Shadows, ITV, episode 1, review, The Telegraph, 4 September 2014
↑  "Reece Shearsmith Joins 'Doctor Who' Cast for Season 9 - BBC America".
↑  "Episode 3, Peter Kay's Car Share - BBC One". BBC. נבדק ב-2016-12-02.
↑  "Reece Shearsmith cast in Hangmen at Royal Court Theatre'". LondonTheatre1.com. 2015-07-17. אורכב מ-המקור ב-2015-08-11. נבדק ב-2015-07-17.
↑  ""It's a dark season" on Galavant, "and it's been all along"". 2016-01-24. נבדק ב-2016-12-02.
↑  "Reece Shearsmith to appear at Latitude Festival". Giggle Beats (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-01-17.
↑  Guide, British Comedy (2016-10-30). "Inside No. 9 returns at Christmas". British Comedy Guide (באנגלית בריטית). נבדק ב-2016-12-02.
↑  Guide, British Comedy. "Psychoville trivia - British Comedy Guide". British Comedy Guide (באנגלית בריטית). נבדק ב-2016-12-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012384842805171  PLWABN: 9810551345505606  BnF: cb16019608s (data)  GND: 1075072557  ISNI: 0000 0001 1451 2259  LCCN: no2005078705  MusicBrainz: 5daa4282-73b7-4d70-936a-03acfc973e63  VIAF: 4667004   WorldCat (עם VIAF): 4667004
מנשה מאירוביץ

קברם של מנשה ומרים מאירוביץ בבית הקברות הישן בראשון לציון
מנשה מאירוביץ ( תר"ך, 1860 – י"ב בתמוז תש"ט, 9 ביולי 1949) היה מאנשי ביל"ו, אגרונום, סופר ומראשי ההתיישבות היהודית בארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה ואחריה. כונה "אחרון הביל"ויים".
ראו גם

בית מאירוביץ
לקריאה נוספת

מ"בילו" עד "ויעפילו", מפי: מנשה מאירוביץ, רשם: יצחק סלע, הוצאת התחיה, 1947.
קומץ הזרעונים הראשון, מזכרונות מנשה מאירוביץ, 1882 – פרק מ"א (בתוך) אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א', עמ' 484–487.
חבלי תחיה: קובץ מאמרים נבחרים בשאלות היישוב העברי בארץ-ישראל מלפני 50 שנה ועד פרוץ מלחמת העולם, הוצאת חבר ידידים ו"מסחר ותעשייה", תל אביב, 1931.
הערות שוליים

↑  ע"פ דוד תדהר (עורך), "בן-ציון ארבל (אידלננט)", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יד (1965), עמ' 4439
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265249905171  LCCN: nr92019703  VIAF: 17086283   WorldCat (עם VIAF): 17086283
מקס מילר (פוליטיקאי)

מקס לאונרד מילר (באנגלית: Max Leonard Miller; נולד ב-13 בנובמבר 1988) הוא פוליטיקאי יהודי-אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-7 של מדינת אוהיו מאז 2023. מילר, חבר המפלגה הרפובליקנית, שימש בעבר כעוזרו של נשיא ארצות הברית לשעבר דונלד טראמפ.
ביוגרפיה

מילר גדל בצפון מזרח אוהיו וסיים את לימודיו בתיכון שייקר הייטס בשנת 2007. הוא למד באוניברסיטת אריזונה לפני שעבר לאוניברסיטת המדינה של קליבלנד, ממנה קיבל את התואר הראשון שלו ב-2013.
מילר עבד בחנות לולולמון באוהיו לפני שהצטרף למשמר הימי ב-2013. הוא היה רב-טוראי. בשנת 2019, הוא הועבר משמורת חיל הנחתים של ארצות הברית לשמורה מוכנה אישית.
לאחר שעבד תחילה עבור הקמפיין של מרקו רוביו מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ב-2016, עזב מילר את הקמפיין בפברואר 2016 והצטרף לקמפיין של דונלד טראמפ. לאחר שעבד כעוזר לקמפיין של טראמפ, מילר הפך למינוי פוליטי בממשל טראמפ. הוא היה עוזר במחלקת האוצר של ארצות הברית ב-2017, אז נציג ראשי במשרד הבית הלבן, ולאחר מכן מנהל שותף של משרד כוח האדם הנשיאותי ועוזר מיוחד לנשיא. ביוני 2020, מילר היה בין העוזרים שליוו את טראמפ בצילום שלו בכנסיית סנט ג'ון. חודש לאחר מכן, הוא מונה ל"סגן מנהל הקמפיין לפעולות נשיאותיות" במסע הבחירות מחדש של טראמפ ב-2020. הוא עזר לארגן את הוועידה הרפובליקנית ב-2020, והיה מנהל המשא ומתן של טראמפ בדיונים נשיאותיים.
בשנים 2020 ו-2021, מילר קידם את הטענה של טראמפ כי הבחירות לנשיאות ב-2020 זויפו, וטען שההסתערות על הקפיטול לא הייתה מרד אלא מעשה לגיטימי.
בפברואר 2021 השיק מילר קמפיין בניסיון לייצג את המחוז השביעי החדש של אוהיו בבית הנבחרים. המחוז חפף למה שהיה קודם לכן ה-16, ויוצג על ידי הרפובליקני אנתוני גונזלס בשתי הקדנציות הקודמות. מילר היה אמור בתחילה להתמודד מול גונזלס בפריימריז הרפובליקני, אך גונזלס הכריז בספטמבר 2021 כי לא יבקש להיבחר מחדש לקדנציה שלישית, לאחר שכינה את טראמפ כ"סרטן למדינה" והעריך את הסבירות ל"פריימריז קשה ואכזרי" מצידו של מילר, עם מעורבות משפחתית וגל איומים נגדו. מילר התמודד לאחר שגונסלס הצביע בעד הליך ההדחה של דונלד טראמפ בגין המרדה, שנבע מההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר.
ביוני 2021, בעצרת הראשונה שלו מאז ההסתערות ב-6 בינואר, הופיע טראמפ בוולינגטון שבאוהיו יחד עם מילר. טראמפ שיבח את מילר בעצרת בת 90 דקות שבה התייחס טראמפ לנושאים רבים, כולל טענותיו לגבי הבחירות ב-2020.
מילר זכה בפריימריז הרפובליקני ב-3 במאי עם 71.9% מהקולות. הוא ניצח את המועמד הדמוקרטי מתיו דימר בבחירות הכלליות ב-8 בנובמבר.
ב-31 בינואר 2023 מילר הציג החלטה להרחיק את נציגת מינסוטה אילהאן עומאר מוועדת החוץ. ההחלטה התקבלה יומיים לאחר מכן.
בעיות משפטיות

מילר לא התנגד לשני אישומים בגין עבירה ב-2007, לאחר שהואשם בתקיפה, הפרת סדר והתנגדות למעצר. בשנת 2010, מילר הודה באשמה בהפרת סדר שנבעה ממריבה פיזית בשעות הלילה מאוחרות בקליבלנד הייטס שבאוהיו. בשנת 2011 הוא הואשם בנהיגה במהירות מופרזת והפעלת רכב לקוי (OVI) לאחר התרסקות של רכבו מסוג ג'יפ לארדו. בשנים 2018 ו-2021, הוא כינה את האירועים "טעויות נעורים".
באוקטובר 2021, מזכירת העיתונות לשעבר של הבית הלבן, סטפני גרישם, שהייתה בעבר בת זוגו של מילר, אמרה שהוא התעלל בה פיזית, בגד בה ושיקר לה. מילר הגיש נגדה תביעת לשון הרע. השופטת אמילי הגן דחתה את ערעורי גרישם לסגת מהתיק.
חיים אישיים

מילר הוא יהודי. טראמפ מינה אותו למועצת הזיכרון לשואה בדצמבר 2020.
מילר יצא עם מזכירת העיתונות לשעבר של הבית הלבן סטפני גרישה מ-2019 עד 2020. ב-2021 התארס לאמילי מורנו. הם התחתנו באוגוסט 2022 בקאנטרי קלאב של דונלד טראמפ, ניו ג'רזי. אמילי מרנו מילר, הצטרפה לדירקטוריון של אוהיו הזכות לחיים ביוני 2023.
מילר, דייוויד קוסטוף וקרייג גולדמן הם החברים היהודים היחידים במפלגה הרפובליקנית בקונגרס ה-119 של ארצות הברית.
הערות שוליים

1 2  Michael Kruse, ‘He’s a Great Guy’: Trump’s Favored Aide Has Troubled Past, POLITICO, ‏2021-07-28 (באנגלית)
↑  Justin Rood, On U.S. Holocaust Museum board, some members backed Trump's 'Big Lie' of stolen election, Insider (באנגלית אמריקאית)
↑  Former President Trump endorses ex-aide Max Miller in GOP primary race against Northeast Ohio Rep. Anthony Gonzalez, wkyc.com, ‏7:18 PM EST February 26, 2021 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Trump, Seeking to Maintain G.O.P. Sway, Holds First Rally Since Jan. 6 (Published 2021)" (באנגלית). 2021-06-27. נבדק ב-2023-08-23.
↑  Max Miller, Ballotpedia (באנגלית)
↑  Jr, Robert O'Harrow; Boburg, Shawn (2018-04-01). "Behind the chaos: Office that vets Trump appointees plagued by inexperience". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-08-23.
↑  cleveland com Sabrina Eaton, Former President Donald Trump tries to tip the scale in the reconfigured 7th congressional district’s Republican primary, cleveland, ‏2022-04-27 (באנגלית)
↑  Hannah Poling, Ohio Political Strategist Emily Moreno Miller Joins Ohio Right to Life Board of Directors, Tennessee Star, ‏2023-06-08 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: M001222
התיאטרון הפיזי DV8

התיאטרון הפיזי DV8 (באנגלית: DV8 Physical Theatre or Dance and Video 8) היא להקת תיאטרון מחול שנוסדה בשנת 1986 על ידי קבוצת רקדנים עצמאיים, שלטענתם הרגישו מתוסכלים ומפוקחים מהדרך והתפיסה של מרבית הריקוד הקיים. הלהקה הציגה 15 קטעי מחול שהוצגו ברחבי העולם. 5 קטעים של הלהקה נערכו לטלוויזיה וזכו בפרסים. הלהקה מציגה עבודות השוברות גבולות בין ריקוד, תיאטרון, פוליטיקה ומגדר, ומעל לכל, רעיונות ורגשות ברורים ללא יומרנות. רקדניה משלבים בריקוד שירה, אתלטיות גבוהה, אקרובטיקה, מגע חזק ואלתור.
הלהקה נוהלה על ידי לויד ניוסון ופעלה בלונדון. באפריל 2022 הודיע לויד ניוסון על פרישתו באמצעות דף האינטרנט של הלהקה שרשמית חדלה להופיע.
להקת DV8 הופיעה ב-28 מדינות ברחבי העולם, וזכתה ב-55 פרסים לאומיים ובינלאומיים.
עבודות

2012 "?Can We Talk About This"
2008 "To Be Straight With You"
2005 "Just For Show"
2003 והוסרט ב-2004 "The Cost of Living"
1999 "The Happiest Day of My Life"
1995 והוסרט אותה שנה "Enter Achilles"
1992 והוסרט אותה שנה "Strange Fish"
1988 והוסרט 1989 "Dead Dreams of Monochrome Men"
1987 "My Body, Your Body"
1986 הוסרט אותה שנה "My Sex, Our Dance"
סיטיפוינט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 מיקום:  הסיטי של לונדון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות מודרנית 
 מידות
 קומות:  36 
 
 קואורדינטות:  51°31′10″N 0°05′22″W﻿ / ﻿51.519444444444°N 0.089444444444444°W﻿ / 51.519444444444; -0.089444444444444
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקססיטיפוינט(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקססיטיפוינט(למפת הסיטי של לונדון רגילה) סיטיפוינט(למפת הסיטי של לונדון מוגדלת) סיטיפוינט
 
סיטיפוינט (באנגלית: CityPoint) הוא גורד שחקים המצוי בתוך הסיטי של העיר לונדון, ברחוב רופמייקר (רחוב "עושי החבלים"). בעבר נקרא גורד השחקים "בית בריטניק" (באנגלית: Britannic House).
היסטוריה

המבנה נבנה בשנת 1967 ושופץ בשנת 2000. גובה גורד השחקים בעת שנבנה 122 מטרים, ובו 35 קומות המשמשות כיום את הנהלת חברת בריטיש פטרוליום. בשנת 2000 בעת ששופץ המבנה הוגבה המבנה לגובה של 127 מטרים, כשהמעצב היה שפרד רובסון. בעקבות השיפוץ שונה שם המבנה מ"בית בריטניק" לשמו הנוכחי.
הדייר העיקרי השוכר שטחים במבנה הוא משרד עורכי הדין סימונס וסימונס (Simmons & Simmons).
גורד השחקים הוא השלישי בגובהו בסיטי של לונדון (אחרי מגדל 42 ורחוב סנט מרי אקסה מס' 30), וה-12 בגובהו בבנייני לונדון רבתי.
באוגוסט 2005 הוצע המבנה למכירה במחיר של 500 מיליון ליש"ט.
ראו גם

גורדי שחקים בלונדון
הערות שוליים

↑  Citypoint, London - Building #81, www.skyscrapernews.com
טמבור (כלי נגינה)

מנגן בחליל שלושה נקבים וטמבור, איור בכתב יד Luttrell,‏ 1320-1340 בקירוב
טַמְבּוּר או טַנְבּוּר (בצרפתית: tambour; באיטלקית: tamburo) הוא תוף מיטלטל שמנגנים בו ביד אחת. הוא משמש להצעדת חיילים בסך או ככלי ליווי בתהלוכות ומצעדים.
לטמבור מסגרת עץ צילינדרית, שתי יריעות עור המתוחות באמצעות חבל, רצועת עור ומיתר-תוף מתכוונן (snare). לכל אחד מן הטמבורים טווח צלילים של אוקטבה בקירוב: ככל שהטמבור גדול יותר, גובה הצליל שלו נמוך יותר. מנגנים בו באמצעות מקל הקשה יחיד, המכה על ראש התוף בעל המיתר. הטמבור תלוי ברצועה הכרוכה על הזרוע בין המרפק לפרק היד, ובשעת הנגינה הוא מוחזק במקביל לקרקע.
הטמבור ידוע בעיקר ככלי ליווי לחליל שלושה נקבים (pipe) ולחלילים קטנים אחרים, והוא מפורסם מאוד ככלי ההקשה בלהקת חליל וטמבור של איש אחד ("pipe and tabor" one man band).
ראו גם

תוף מרים
הערות שוליים

↑  Ben Harms, "Tabors", in: Harms Historical Percussion. Retrieved 22-06-13.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7851480-0  MusicBrainz: 2a2dec1a-e7a7-41d6-8b99-316c244a52fd 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דקטלון

ערך זה עוסק ברשת קמעונאית למוצרי ספורט. אם התכוונתם לסוג של תחרות ספורט, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  מישל לקלר (Michel Leclercq)
 תקופת הפעילות:  1976–הווה (כ־49 שנים)
 חברת אם:  Association Familiale Mulliez 
 מיקום המטה:  וילנב-ד'אסק, חבל או-דה-פראנס, צרפת
 שליטה בחברה:  מישל אבאלאה (Michel Aballea), מנכ"ל
 מוצרים עיקריים:  הפצת מוצרי ספורט
 הכנסות:  10 מיליארד אירו (2016)
 עובדים:  101,000 (2023)
  
 www.decathlon.com
 
דקטלון (בצרפתית: Decathlon) היא אחת מרשתות קמעונאות הספורט הגדולות בעולם. דקטלון החלה את דרכה בשנת 1976 כחנות קטנה בליל, צרפת. עשור מאוחר יותר, הרשת הרחיבה את הסניפים שלה מחוץ לצרפת ופתחה סניפים באירופה, אסיה ודרום אמריקה.
פרוש השם Décathlon מצרפתית הוא – קְרַב עֶשֶׂר, תחרות בעשרה ענפי אתלטיקה שונים.
סניפי הרשת נמצאים ב-78 מדינות, מעל 2,080 סניפים, והרשת מעסיקה כ-101,000 עובדים (נכון לשנת 2023). יותר ממחצית ההכנסה שלה מגיעה מהחנויות שמחוץ לצרפת. בשנת 2023 עמד מחזור הכספים של החברה על מעל ל-15.5 מיליארד דולר.
המוטו של החברה הוא להנגיש את הספורט למספר רב של אנשים, ולעורר השראה לפעילות ספורטיבית מגוונת. ברוח הנגשת הספורט להמונים החברה דוגלת במחירים נמוכים ומשתלמים, תוך שמירה על איכות ועיצוב. מאחורי כל מוצר עומד רעיון וציפיות הלקוחים מספורטאים, לקוחות ושיתופי פעולה שונים. החברה מפעילה מעבדות סמוך לאזורי ספורט שבהם המהנדסים בודקים מאות מוצרים בשנה לשיפור האיכות.
היסטוריה

| ארץ | מספר חנויות |
| --- | --- |
צרפת: 303
ספרד: 144
סין: 169
איטליה: 108
פולין: 45
פורטוגל: 28
גרמניה: 33
בלגיה: 26
ברזיל: 21
רוסיה: 41
הונגריה: 18
בריטניה: 26
רומניה: 17
הודו: 47
צ'כיה: 11
טורקיה: 19
טייוואן: 9
הולנד: 10
שוודיה: 2
מרוקו: 4
בולגריה: 4
תאילנד: 9
סלובקיה: 4
סינגפור: 2
אוסטרליה: 2
תוניס: 1
סרביה: 1
קרואטיה: 4
ישראל: 10
מקסיקו: 2
דרום אפריקה: 1
סלובניה: 1
איחוד האמירויות: 1
הפיליפינים: 1
קולומביה: 1
כווית: 1
מלזיה: 1
לבנון: 1
גאנה: 1
ב-27 ביולי 1976, בעיירה קטנה בשם אנגלו, קרוב לליל שבצרפת, מישל לקלר, מייסד החברה, פתח חנות מוצרי ספורט בשם "Decathlon". בחנות נמכרו מוצרי ספורט חובבניים ומקצוענים.
בשנת 1986, החברה פתחה את החנות הראשונה שלה מחוץ לצרפת, בדורטמונד שבגרמניה. ב-1992 בספרד, ב-1998 באיטליה, בשנת 1999 נפתחו סניפי הרשת לראשונה בפורטוגל, בבוסטון שבארצות הברית, ובלונדון שבבריטניה. בשנת 2003 בסין, ב-2009 בהודו, ובדרום-מזרח אסיה בשנת 2012.
בשנת 2006 החליטה החברה לסגת מארצות הברית. במדינות שבהן קיימת תחרות חזקה, הרשת נכשלה. באותה שנה פתחה הרשת את הסניף הראשון שלה במוסקבה שברוסיה.
בעשור הראשון של שנות ה-2000 החברה פתחה סניפים במדינות רבות, ובהן בולגריה, צ'כיה, קרואטיה, הונגריה, רומניה, פולין, סינגפור, שוודיה, יוון, טורקיה, לבנון, איחוד האמירויות הערביות ומרוקו.
בעשור השני, פתחה החברה סניפים בערב הסעודית, לטביה ומאוריציוס.
בספטמבר 2019, הגיעה החברה להסכם שיתוף פעולה עם חברת אולטריקס המתמחה במוצרי ספורט לרוכבי אופנים ואצנים.
בנובמבר 2023, דקטלון רכשה את חברת ברגפרונד, המתמחה בציוד טיפוס.
היסטוריה > בישראל

בשנת 2012 הייתה החברה במגעים בנוגע לפתיחת סניפים בישראל. משפחת חורש, זכיינית H&M ובעלת סוכנות טויוטה, ניהלה משא ומתן עם הרשת האירופית לכניסתה לשוק המקומי. לבסוף החליטה החברה לא להיכנס לשוק הישראלי.
באוגוסט 2017 פתחה הרשת בראשון לציון את הסניף הראשון בישראל. בין השנים 2018–2021 נפתחו סניפים נוספים של הרשת ברחבי ישראל. נכון ל-2023 קיימים בישראל עשרה סניפים.
על אף שהסניף הראשון נפתח בראשון לציון, נכון לפברואר 2022 סניף הדגל נקבע בכפר סבא.
בשנת 2023, הושגה פשרה עם דקטלון בתביעה יצוגית על כך טענה כי החברה פועלת בניגוד לחוק כי אינה מסמנת את מוצריה והוראות השימוש במוצר בעברית. אך היועמ"שית הביעה את התנגדותה על מסך הדין המחייב תרגום ופירוט לגבי מוצרים הנמכרים בחברות.