stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבעה חטאים (סרט)
ג'ון דו

הצופה אינו מקבל מידע רב על דמותו של ג'ון דו, בהשוואה לרוצחים סדרתיים בסרטים אחרים, דוגמת חניבעל לקטר ופרנסיס דולרהייד. מפקח המשטרה מתאר את דו בתור "אמיד, משכיל ובלא תלות בכך, משוגע לגמרי", אך כאשר סאמרסט מנסה לדלות ממנו פרטים אישיים כלשהם, דו טוען שזהותו "אינה משנה" (שמו, ג'ון דו, הוא כינוי באנגלית לאלמוני שאין יודעים את זהותו). דו יצר לעצמו זהות נקיה לחלוטין, אין כל רמזים לזהותו האמיתית בדירה, חשבון הבנק שלו נפתח במזומנים ולא נמצא לגביו כל תיעוד תעסוקתי; במהלך כותרות הפתיחה של הסרט הוא נראה מוחק במרקר שחור את תצלום פניו של ילד קטן.
אפעס, בחדר-המדרגות של דירת ויקטור, הוא מתחזה לצלם עיתונות, וישנה תעודת עיתונאי בביתו, מה שמעלה את האפשרות שהוא היה בעבר צלם-עיתונות. בניגוד ללקטר, דו אכן מוגדר אך ורק על ידי פשעיו ואמונתו הדתית, כמשתקף ממראה דירתו. דירתו, ובמיוחד 2,000 המחברות שמילא לאורך השנים, מספקות לנו את ההצצה הממשית ביותר למהותו האמיתית.
דירתו של דו היא מקדש לאובססיה שלו לחטא ושאט הנפש שבעולם. על דלתו ישנם בריחים ומנעולים רבים, חלונותיו מואפלים, וסמלים ואיורים דתיים מצוינים בכל עבר. שוררת בה אווירה של סגפנות, עם המיטה הפשוטה וצלב הניאון האדום שמעליה. דו משתקף כפסיכופת (הוא אוסף בקבוקי אספירין ומתאר כל פרט מחייו במחברותיו). רשימת הספרים המסומנים שסאמרסט ומילס משיגים כוללת את תומאס אקווינס, שעסק בשבעת החטאים בחיבורו "סוּמה תאולוגיקה". דו אף מצטט מ"גן העדן האבוד". תצפיות אלה מנוגדות לכתיבתו על חטא. דו נגעל מההאדרה העצמית של עולם מלא-חטא. הוא מאמין שהגזע האנושי בסדר הדברים האלוהי אינו אלא צל פתטי של מה שיכולנו להיות, אלמלא התפקרנו.
ג'ון דו > דימויים דתיים

כיאה לסרט העוסק רבות בנושאים דתיים, "שבעה חטאים" עתיר דימויים נוצריים, במיוחד צלבים המוצגים במופגן בנקודות רבות במהלך הסרט. ג'ון דו עצמו מפנה לברית החדשה פעמים מספר, בעיקר לסדום ועמורה:
קורבן רצח ה"גאווה" מונחת בתנוחת צלובה, עם ניירות העוטפים את ראשה וחפצים שהושמו בכל אחת מידיה
קווי המתח הגבוה באתר סצנת הסיום של הסרט
הצלב המואר הגדול מעל למיטתו של ג'ון דו בדירתו
קווי המתח הגבוה אל מול דירת נרצח הגרגרנות
להוציא את סצנת המדבר בסיום, תמיד גשום, כבמעגל השלישי של הגיהנום
בסמוך לגילוי קורבן "תאווה" רוח חזקה נושבת כבמעגל השני של הגיהנום, בו תאבי-הבשרים יתר-על-המידה הוכו דרך קבע ברוח עזה
האיש השמן הוכרח לטבול ראשו בקערת הספגטי בעודו אוכל בלי-הפסק, כבמעגל השלישי של הגיהנום ובו האשמים בחטא הגרגרנות הוכרחו לטבול פרצופם בבוץ, בגשם שוטף, ולאכול את הפרשותיהם
קורבן חטא ה"עצלות" נמצא שוכב במיטה רטובה, ככל הנראה משתן ושאר הפרשות, אך במעגל החמישי של הגיהנום העצלים נאלצים לשכב בקביעות תחת פני נהר השאול, בעוד מלאי-החמה לוחמים אחד בשני מעל פני הנהר
ישנם אף מספר פסלים דמויי-מלאכים הנחזים בבולטות במהלך הסרט.
ג'ון דו > יקום מורחב

עיבוד הסרט לעלילון על ידי חברת "Zenescope Entertainment" מעניק לנו מספר רמזים לימי ילדותו ונעוריו של דו.
בגיליון השלישי, עצלות, מתגלית העובדה שכילד, דו סבל מכאבי ראש חריפים שטופלו בצורה כושלת בהלם חשמלי.
הגיליון הרביעי, תאוות-בשרים, מגלה שאמו של דו הייתה קנאית דתית, בעלת אובססיה לחטא וקללה נצחית. בשלב מסוים בתקופת לימודי בבית הספר, דו החל לפתח תאוות-בשרים כלפי נערה פעילה-מינית בכיתתו, אך אמו גינתה זאת. אימו נזדעזעה למראה דו המאונן בשירותים והכתה אותו קשות. דו יחזה מאוחר יותר באימו מתנה-אהבים עם דודו הקנאי-לדת בה במידה.
בגיליון החמישי, גאווה, נראה דו, כעת נער בשנות-העשרה לחייו, משתכר למראה נערה טובת-מראה בכיתת לימודי הדת שלו. בשלב זה של חייו, דו כבר החל במנהגו לתאר ביומניו כל מחשבה ופעולה מעשה ידיו. הוא כותב שרגשותיו כלפי ריבה זו זכים וטהורים ושאין להשוותה כלל לנערה שנהה אחריה שנים קודם. הוא מציע לה לסייע בלימודיה ומזמינה לביתו. ברם, בהיכנסם לחדרו הם נתקלים באמו, עתה אלכוהוליסטית משוחררת ואלימה. היא קוראת ביומניו של ג'ון וכדי לשימו ללעג מקריאה אותם בקול לנערה.
הנערה נמלטת על נפשה, כאשר אמו של ג'ון תוקפת אותו גופנית ואומרת לו שלא משנה מה יעשה, לעד יהא חוטא, וימצא את מקומו בגיהנום באורח בלתי נמנע.
ג'ון דו > סיומים חלופיים

גרסה מוקדמת של התסריט כוללת סיום שונה לחלוטין ובו מפגשם של דו וטרייסי ורציחתה כלל לא מתרחשים. במקום זאת, ישנו עימות סופי בין דו למילס וסאמרסט. דו הורג את מילס, ובזעמו, סאמרסט עובר על חטא הזעם ונוקם בברוטליות בדו. סאמרסט יורה בדו על מנת שלא להרוג, אלא כדי לגרום לדו למידת הכאב המרבית, ועל כן הוא יורה בכל ידיו ורגליו. בעת שדו מתפתל מייסורים, סאמרסט מצית אותו ושורף אותו בעודו חי.
בסיום זה של הסרט, הוא מסתיים שוב בכך שנראה שסאמרסט חוזר בו מרעיון הפרישה ככלות הכל. במקום זאת, האלמנה טרייסי עוזבת כדי ללדת את תינוקה ולנסות למצוא חיים מסוג אחר לגמרי, כזה שסאמרסט חזה לעצמו בימי פרישתו. באופן סמלי, הוא מעביר את שהיה חזונו לעתיד, אל האלמנה.
המהדורה המיוחדת של ה־DVD מבהירה שסיומים אחרים נשקלו אף הם. סיום אחר, שלא צולם, כולל את סאמרסט היורה בג'ון דו במעשה של הקרבה-עצמית כדי להציל את מילס מאימת הדין. כאשר מילס מזדעק, "מה אתה עושה?", הוא משיב לו, "אני פורש."
בקריינות ה-DVD, פינצ'ר מצהיר שלאחר שהסיום הראוי לעימות בין מילס, סאמרסט ודו נקבע, הסרט אמור היה להסתיים באופן מידי לאחר שמילס ירה בדו - הצילומים האחרונים היו אמורים להיות סצנת הרצח ממעוף המסוק. ברם, הסצנה האחרונה נוספה ובה מילס מוסע לתחנת המשטרה ואילו סאמרסט רומז שחזר בו ככלות הכול מכוונתו לפרוש.
השחקנים

| שחקן | דמות |
| --- | --- |
בראד פיט: הבלש דייוויד מילס
מורגן פרימן: הבלש ויליאם סאמרסט
גווינת' פלטרו: טרייסי מילס
אנדרו קווין ווקר: אנדי ווקר
דניאל זאקפה: הבלש טיילור
קווין ספייסי: ג'ון דו
ר. לי ארמי: מפקד המשטרה
ג'ון קאסיני: השוטר דייוויס
אנדרה הולס: נהג
פטר קרומבי: דוקטור אוניל
הפקה

בריאיון לכתב-העת "Cinefantastique", התסריטאי של הסרט אנדרו קווין ווקר הצהיר שמקור ההשראה העיקרי לתסריט של הסרט נבע מתקופת שהייתו בניו יורק בעת שניסה להצליח בתור כותב-תסריטים. "לא אהבתי את תקופת שהייתי בניו-יורק, אך יהיה זה נכון לומר שאילולי חייתי שם ככל הנראה לא הייתי כותב את התסריט ל'שבעה חטאים'".
הרחובות העירוניים השוקקים תושבים בעוד שממטרים תוקפניים יורדים לבלי הפסק היו חלק בלתי נפרד מהסרט, משום שפינצ'ר רצה להראות עיר שהייתה "מטונפת, אלימה, מזוהמת, מדכאת לפרקים. חזותית וסגנונית, זו הדרך בה רצינו לרשום את דיוקנו של העולם. כל דבר היה חייב להיות אותנטי וגולמי עד כמה שהדבר היה בגדר האפשר."
למילוי תכלית זו, פנה פינצ'ר למעצב ההפרדה[דרושה הבהרה] ארתור מאקס כדי שיצור עולם קודר שלרוב משקף בצורה מבעיתה את תושביו. "יצרנו סביבה המבטאת את ההידרדרות המוסרית של האנשים החיים בה," אומר מאקס. "הכל מתפרק, דבר אינו פועל כשורה." מראהו המהורהר והקודר של הסרט נוצר בעזרת תהליך כימי ייחודי שהופעל על צבעי הכסף שבתשליל, דבר שהוביל להעמקת התמונות האפלות ומלאות הצללים בסרט והגביר את איכותו הכללית של הטון של הסרט.
מועמדויות ופרסים

ווקר קיבל מועמדות לפרס BAFTA בגין התסריט המקורי הטוב ביותר. עורך הסרט ריצ'רד פראנסיס-ברוס היה מועמד לפרס האוסקר על עריכת הסרט, והצלם הראשי. השימוש הרב שעשה דאריוס ח'ונדג'י ב-"מעקף הלבנה" במהלך עיבוד הסרט היה למשפיע על טכניקת עשיית הסרטים בת-זמננו, במיוחד בשלהי שנות התשעים של המאה ה-20. הסרט זכה בפרס ה-MTV לסרט הטוב ביותר.
מדיה > DVD

בעבור גרסת ה-DVD, הסרט נערך מחדש והוגש בתצורת המסך הרחב, כך שנשמר היחס המקורי בו הוקרן הסרט על האקרנים - 2.40:1. אפשרויות האודיו כוללות Dolby EX 5.1, DTS ES Discreet 6.1 ו-Stereo Surround Sound.
גרסת ה-DVD של הסרט כוללת קריינויות שהוקלטו במיוחד ובהן הכוכבים ותורמי מפתח אחרים בעשיית הסרט המספרים על חוויותיהם במהלך הפקתו.
גרסת ה-DVD תואמת לכונן DVD-ROM. התקליטור הראשון - הסרט כולל תסריט ניתן להדפסה וקישוריות אינטרנט.
מדיה > העלילון

בשנת 2006 החלו Zenescope Entertainment, הוצאת-עלילונים, בהוצאה לאור של מיני-סדרה בת שבעה גליונות, כל אחד מהם התמקד באחד מקורבנותיו של דו טרם מותם; למשל עלילת הגיליון הראשון, "Se7en: Gluttony", התמקדה ב"איש השמן".
מדיה > הפסקול

נעימת כותרות הפתיחה היא דוגמית חתוכה של רה-מיקס שיצר "Coil" ללא מתן קרדיט ראוי לשירם של ה-"Nine Inch Nails", הוא "Closer", הנקרא "Closer (Precursor)‎" מעל גבי תקליטור הסינגל "Closer". השיר המושמע במהלך כותרות הסיום הוא שירו של דייוויד בואי, "The Hearts Filthy Lesson". השיר המקורי הולחן על ידי הווארד שור:
"In the Beginning" - The Statler Brothers
"Guilty" - Gravity Kills
"Trouble Man" - מרווין גיי
"Speaking of Happiness" - Gloria Lynne
"Suite No. 3 in D Major", BWV 1068 "Air" - Johann Sebastian Bach, Stuttgarter Kammerorchester / Karl Münchinger
"Love Plus One" - Haircut 100
"I Cover the Waterfront" - בילי הולידיי
"Now's the Time" - Charlie Parker
"Straight, No Chaser" - ת'לוניוס מונק
"Portrait of John Doe" - Howard Shore
"Suite from Seven" - Howard Shore
לקריאה נוספת

Dyer, Richard (1999). Seven. London: British Film Institute. ISBN 978-0-85170-723-5.
שתי הלחם

ערך זה עוסק במצווה בזמן בית המקדש. אם התכוונתם לשו"ת הלכתי מאת הרב משה חגיז, ראו .
| --- | --- |
 מקרא:  ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוקים ט"ז–י"ז
 משנה:  מסכת מנחות, פרק י"א
 משנה תורה:  ספר עבודה, הלכות תמידים ומוספין, פרק ח'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה מ"ו ספר החינוך, מצווה ש"ז
 
שְׁתֵּי הַלֶּחֶם הוא קורבן מנחה של ציבור, שהיה מוצע בחג השבועות בבית המקדש על ידי הכהנים. הקרבת שתי הלחם היא מצוות עשה הנכללת במנין של תרי"ג המצוות, והיא מצווה ייחודית ומיוחדת לחג השבועות, ומבטאת את היותו חג הקציר ויום הביכורים. שתי הלחם היה קורבן ראשון שהובא מן החיטים החדשות שגדלו בזו השנה למניין מא' בניסן–"ראשון לחודשים", ובכך נחשב ביכורי קציר חיטים. קורבן זה הוצע עם קורבנות מוסף, אשר היו מוקרבים יחדיו בחג השבועות.
הקרבת שתי הלחם בחג השבועות היא תנאי מוקדם להקרבת מנחות בבית המקדש מהחיטים החדשות. בכך מקבילה הקרבת שתי הלחם להקרבת קרבן העומר: שתיהן באות להתיר את התבואה החדשה, העומר מתיר אותה לאכילה לכל אדם בכל מקום, והקרבת שתי הלחם מתירה אותה להקרבת מנחות בבית המקדש. וכך נוסח במשנה: "העומר מתיר במדינה ושתי הלחם במקדש".
עם זאת, קיים הבדל בין המצב ההלכתי שקודם להקרבת העומר לבין המצב שקודם להקרבת שתי הלחם. ההבדל הוא במקרה שנעשה שימוש בחיטים החדשות לפני הקרבת העומר או לפני שתי הלחם. במקרה של הקרבה של מנחה במקדש מהחדש לפני העומר ההלכה היא שהמנחה פסולה גם בדיעבד, אולם מנחה שהוקרבה במקדש לאחר העומר ולפני שתי הלחם תהיה כשירה בדיעבד. וכלשונה של המשנה :""אין מביאין מנחות וביכורים קודם לעומר – ואם הביא פסול. קודם לשתי הלחם לא יביא ואם הביא כשר".
המקור

המקור בתורה להבאת קורבן "שתי הלחם" הוא מהפסוקים בפרשת אמור:
עַד מִמָּחֳרַת הַשַּׁבָּת הַשְּׁבִיעִת תִּסְפְּרוּ חֲמִשִּׁים יוֹם וְהִקְרַבְתֶּם מִנְחָה חֲדָשָׁה לַה'.

מִמּוֹשְׁבֹתֵיכֶם תָּבִיאּוּ לֶחֶם תְּנוּפָה שְׁתַּיִם, שְׁנֵי עֶשְׂרֹנִים סֹלֶת תִּהְיֶינָה, חָמֵץ תֵּאָפֶינָה בִּכּוּרִים לַה'.

וְהִקְרַבְתֶּם עַל הַלֶּחֶם שִׁבְעַת כְּבָשִׂים תְּמִימִם בְּנֵי שָׁנָה וּפַר בֶּן בָּקָר אֶחָד וְאֵילִם שְׁנָיִם, יִהְיוּ עֹלָה לַה' וּמִנְחָתָם וְנִסְכֵּיהֶם אִשֵּׁה רֵיחַ נִיחֹחַ לַה'.

וַעֲשִׂיתֶם שְׂעִיר עִזִּים אֶחָד לְחַטָּאת וּשְׁנֵי כְבָשִׂים בְּנֵי שָׁנָה לְזֶבַח שְׁלָמִים.

וְהֵנִיף הַכֹּהֵן אֹתָם עַל לֶחֶם הַבִּכּוּרִים תְּנוּפָה לִפְנֵי ה' עַל שְׁנֵי כְּבָשִׂים קֹדֶשׁ יִהְיוּ לַה' לַכֹּהֵן.
דיני הלחם

קורבן זה הוא קורבן מנחה, כלומר, קורבן המובא לבית המקדש מן הצומח - עיקרו מסולת חיטים או שעורים ובמקרה זה מלחם העשוי מחיטים. קורבן זה ייחודי בכך שהוא כלל לחם חמץ, ככתוב ”חמץ תאפינה”, וזאת בניגוד לרוב הקורבנות בהם היה אסור לאפות חמץ, על פי ציווי התורה: ”כי כל שאור וכל דבש לא תקטירו ממנו אשה לה'”.

שתי הלחם באות רק מחיטים שגדלו אחרי חג השבועות הקודם, מכיוון שהם צריכות להיות מנחה חדשה. אולם בדיעבד אם הביאו אותן מחיטה ישנה הן כשרות.
כמו כן, הן באות רק מחיטה שגדלה בארץ ישראל, מכיוון שנאמר "ממושבותיכם תביאו".
אפיית שתי הלחם אינה דוחה לא יום טוב ולא שבת. לכן הן היו נאפות בערב חג השבועות, ואם ערב החג יצא בשבת הן נאפו בערב שבת.
שתי הלחם נעשו משני עשרונים סולת (עשרון לכל לחם)
שתי הלחם היו מרובעות, אורכן 7 טפחים, רוחבן 4 טפחים, וגובה קרנותיהם 4 אצבעות
הנפת הלחם והקורבנות הבאים איתו

לאחר הקרבת קורבנות המוסף של חג השבועות, היו מקריבים את קורבנות העולה שבאים בגלל הלחם (פר, שני אילים ושבעה כבשים). לאחר מכן היו מניפים את הלחם ביחד עם שני כבשי השלמים. הכהן היה שם על ידו את שני הלחמים ולידם את שני הכבשים והיה "מעלה ומוריד מוליך ומביא" דהיינו מוליך את ידיו (עם מה שעליהן) קדימה ואחורה, ימינה ושמאלה, למעלה ולמטה.
לאחר מכן, היו שוחטים את שני הכבשים, זורקים את דמם במתן "שתיים שהן ארבע", מוציאים את אמוריהם, החזה והשוק שלהן, ומניפים אותם בפעם השנייה ביחד עם הלחם.
לאחר מכן היו מקריבים את אמורי הכבשים, ושאר בשרם ביחד עם הלחם נאכל לכהנים.
לאחר מכן היו מקריבים את שעיר החטאת שבא בגלל הלחם (זהו שעיר שונה מהשעיר שבא למוספין), מקריבים את אמוריו, ובשרו נאכל לכהנים.
טעמי הקורבן

רבי יצחק עראמה, בעל ספר העקדה, מפרש ששתי הלחם באים לרמז על השלמות של שתי התורות שניתנו לעם ישראל: תורה שבכתב ותורה שבעל פה, והמורכבות של הכנת הלחם מרמזת לכובד ההשגה שבתורה האלקית ומערכותיה. כליל שלמותה של התורה נרמז אף הוא בכך שבפועל מעולם לא אירע פסול כלשהו, אפילו בשוגג בקורבן שתי הלחם.
יש הטוענים שהקורבן בא לסמל את הכרת הטוב כלפי הבורא ולהודות לו על היבול שצמח (בדומה לקורבן העומר שבתחילת תקופת הספירה) ולכן קורבן זה מוקרב בחג השבועות, הוא חג הקציר. כמו כן יש מסבירים שקורבן זה מבטא את התעלות האדם בתקופה שבין פסח לשבועות, כאשר בחג הפסח עדיין היה אסור לו לאכול לחם, ועכשיו הוא כבר נמצא במדרגה בה לא רק שאפשר לאכול לחם, אלא הוא אף רצוי כקורבן.
שתי הלחם בחז"ל

שתי הלחם מוזכר ברשימת עשרת הניסים שהתרחשו דרך קבע במקדש: "ולא נמצא פסול בעומר ובשתי הלחם ובלחם הפנים".
ראו גם

לחם הפנים
קורבן העומר
הערות שוליים

↑  משנה מנחות פרק י' משנה ו'|שם
↑  משנה מנחות, שם
↑  ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק י"ז
↑  ספר ויקרא, פרק ב', פסוק י"א
↑  פשט משנה ורש"י, הרמב"ם סובר ש4 אצבעות מדבר על כל הלחם
↑  כך הוא פשט הגמרא, אולם מהתוספתא ניתן ללמוד שכל כהן היה מניף רק כבש יחד עם לחם אחד וכן שכהן אחר היה עוזר לו (סה"כ 4 כהנים, שניים ללחם יחד עם כבש). דבר שגם יותר מסתבר מבחינה טכנית. כמו כן הרמב"ם פסק שאם הניף זה בפני עצמו וזה בפני עצמו יצא. (לדעת הרמב"ם גם לא מניפים את הלחם לפני השחיטה אלא רק את הכבשים
↑  ויקרא כג יז, שער סז
↑  רמב"ן כג יז ד"ה חמץ תיאפנה, וכן ספורנו שם
↑  הרב קוק בעולת ראיה ב, שה
↑  מסכת אבות פרק ה', משנה ה'.
| כ"ד מתנות כהונה |
| --- | --- | --- |
| עשר מתנות במקדש | בשר חטאת • בשר אשם ודאי • בשר אשם תלוי • בשר זבחי שלמי ציבור • חטאת העוף • לוג שמן של מצורע • שתי הלחם • לחם הפנים • שירי מנחות • שיירי מנחת העומר |  |
| ארבע מתנות בירושלים | בכור בהמה טהורה • המורם מתודה ואיל נזיר • ביכורים • עורות קדשי קדשים |  |
| עשר מתנות בגבולים | תרומה גדולה • תרומת מעשר • חלה • ראשית הגז • זרוע, לחיים וקיבה • פדיון הבן • פטר חמור • חרמים • שדה אחוזה • גזל הגר |  |
| חג השבועות |
| --- | --- | --- |
| רקע | יום המיוחס • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לוחות הברית |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אקדמות • יציב פתגם • כד יתבין ישראל • אזהרות • אתה הנחלת • עליונים ששו |  |
| מנהגים | אכילת מאכלי חלב ודבש • מגילת רות • תיקון ליל שבועות • חג המים |  |
| שונות | שמחת הרגלים • ביכורים • שתי הלחם • הצעת התורה לאומות |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
תדחוקת קהל

תִדחוקֶת קהל או הימחצות קהל (באנגלית: Crowd Crush) הוא אירוע שבו קהל אנשים נלחצים זה בזה. במקרים קיצוניים צפיפות הקהל עולה מעבר לרמה מסוימת, עד כדי כך שאנשים נלחצים זה בזה באופן חזק מדי, מה שעשוי לגרום לקשיי נשימה ולמוות מחנק. במקרים אחרים עלולה להיגרם נפילה בשרשרת המתפשטת בקהל, ולהוביל לכך שאנשים ייחנקו תחת המוני אנשים; תרחיש זה נקרא לפעמים קריסת קהל. לעיתים קרובות חל בלבול בין תדחוקת קהל למנוסת בהלה, שאינה שכיחה בבני אדם ולעיתים נדירות היא קטלנית.
תדחוקות מתרחשות לעיתים קרובות במהלך אירועים דתיים ואירועי בידור גדולים, מכיוון שבדרך כלל מעורבים בהם קהל צפוף ואנשים שמוקפים מכל עבר. תדחוקות קהל אנושיות מתרחשות גם באירועי חירום (למשל כתגובה לשריפה או פיצוץ) כאשר אנשים מנסים להימלט.
טרמינולוגיה ותיאור

החל מצפיפות של כשישה או שבעה אנשים למטר רבוע, אנשים נלחצים כל כך קרוב זה לזה שהם לא מסוגלים לנוע באופן עצמאי כאינדיבידואלים, וגלי הלם יכולים לעבור דרך קהל, שבצפיפות כזו מתנהג בצורה דומה לנוזל. אם אדם בודד נופל, או אנשים אחרים מושיטים יד לעזרה, גלים של אנשים יכולים להישמט באופן לא רצוני קדימה לחלל הפתוח. גל זעזועים כזה יכול ליצור פתחים אחרים בקהל הסמוך, ולגרום לריסוק נוסף. אנשים בקהל שלא מצליחים לנשום יכולים להימחץ גם בעמידה.
תדחוקות קהל קטלניות עשויות להתרחש כאשר קהל רב מנסה להגיע לעבר משהו; ובדרך כלל כאשר אנשים בחלק האחורי של הקהל ממשיכים לדחוף קדימה בלי לדעת שאלו שבחזית נמחצים, או כאשר ישנו גורם אחר שמאלץ אותם לנוע.
לעיתים קרובות אירועי תדחוקת קהל מכונים "מנוסות בהלה" (באנגלית: Stampede), אך בניגוד למנוסות בהלה אמיתיות, תדחוקות קהל עלולות לגרום למקרי מוות רבים. מומחים אקדמיים החוקרים תנועות קהל ואסונות הימחצות ותדחוקת מתנגדים לשימוש במונח "מנוסת בהלה"; "הרטוריקה של 'מנוסת בהלה' משמשת לעיתים קרובות כדי לרמוז שהקהל דומה לבעל חיים או שהוא חסר דעת". רוב ההימחצויות המדווחות נחשבות יותר כ"התמוטטות קהל". שימוש לרעה במונח "מנוסת בהלה" בעיתונות, אומר אדווין גליאה מאוניברסיטת גריניץ', הוא תוצאה של "בורות ועצלות טהורים ... זה נותן את הרושם שזה היה קהל חסר דעת שרק דואג לעצמו, והם היו מוכנים למחוץ אנשים." במציאות, אנשים נמעכים ישירות על ידי אחרים בסביבה שאין להם ברירה, ואלה שיכולים לבחור, רחוקים מדי ממוקד ההתרחשות מכדי להיות מודעים למה שקורה.
פעמים רבות, לאחר אירועי הימחצות עם השלכות חמורות, האחראים לאירוע בו התרחשה תדחוקת (רשויות כמו גופי ממשל וכלי תקשורת) מאשימים את הקהל והקורבנות בכך שהם אינם בשליטה וכי הם גרמו לאירוע, לפעמים בהטלת אחריות מלאה. ניתוח מאוחר יותר, לפעמים לאחר שהאחראים בפועל פרשו, עשוי להראות כי האסון נגרם במידה רבה (במובן המוסרי והמשפטי ולא הפיזי) על ידי פעולות של מתכננים או בסמכות האירוע, כמו באסון הילסבורו שבו נהרגו 96 אוהדי כדורגל; פעולות הקהל הוצגו כאחראיות העיקריות לאירוע עד שבחקירות שהתבצעו שני עשורים מאוחר יותר נמצאו שגיאות רבות של האחראים לארגון ובקרת האירוע, בעוד חברי הקהל נחשבו אז קורבנות חסרי מזל.
מניעה

מקובל להאמין כי ניתן למנוע את מרבית אסונות הקהל הגדולים באמצעות אסטרטגיות פשוטות לבקרת קהל. ניתן למנוע תדחוקת קהל על ידי ארגון ובקרת תנועה, כמו מחסומים. מצד שני, מחסומים עלולים במקרים מסוימים להעביר את הקהל לעבר אזור שכבר דחוס, כמו שקרה באסון הילסבורו. מכאן שמחסומים יכולים להוות פתרון למניעה או לחלופין, להוות גורם מפתח בגרימת הימחצות.
אחת הבעיות היא חוסר תקשורת בין האנשים שנמחצים לקהל הלוחץ מאחור שאיננו מודע ללחץ שנוצר – כדי להתמודד עם בעיה זו, ניתן לספק משוב על ידי שוטרים, מארגנים או משקיפים אחרים, במיוחד משקיפים מוגבהים, למשל על פלטפורמות או על סוסים, שיכולים לסקור את הקהל ולהשתמש ברמקולים כדי לתקשר ולכוון קהל.
קיים סיכון של הימחצות כאשר צפיפות הקהל עולה על ארבעה אנשים למ"ר. עבור אדם בקהל, סימן סכנה, ואזהרה לצאת מהקהל במידת האפשר, היא התחושה של מגע מכל ארבעת צדדיו. אזהרה מאוחרת יותר, חמורה יותר, היא כאשר מרגישים גלי הלם שעוברים בין הקהל, בגלל אנשים מאחור שדוחפים קדימה ולאנשים בחזית אין לאן ללכת. קית' סטיל מקבוצת הנדסת בטיחות באש מאוניברסיטת גריניץ' אמר "היה מודע לסביבתך. הסתכל קדימה. הקשב לרעש הקהל. אם אתה מתחיל למצוא את עצמך בתוך נחשול המוני, המתן עד שיגיע ההדף, לך איתו ותנוע הצידה. המשך לנוע איתו והצידה, איתו והצידה".
לאחר אסון ויקטוריה הול ב-1883 שהביא למותם של 183 ילדים, התקבל באנגליה חוק המחייב את כל מקומות הבילוי הציבוריים להיות מצוידים בדלתות הנפתחות כלפי חוץ וכן שימוש בדלתות עם ידית בהלה.
סיבות המוות

מקרי מוות כתוצאה מהימחצות קהל נגרמים בעיקר כתוצאה מהשתנקות (Compressive asphyxia) – הלחץ מכל הצדדים לא מאפשר לצלעות בית החזה להתרחב על מנת לנשום. סכנת הרמיסה כתוצאה מקריסת קהל היא לרוב פחות קטלנית.
בקריסת קהל, אנשים נתונים לכוחות דחיסה על ידי כך שהם נדחפים מכל עבר (או כנגד מחסום כמו קיר) ואין להם לאן לעבור. בקריסת קהל אדם אחד נופל ובכך יוצר מרחב בקהל שאליו נופלים אחרים שיוצרים חור גדול עוד יותר. אלה שנפלו, נמעכים על ידי משקלם של אנשים רבים מעליהם (ערימה אנכית). בשני המקרים התוצאה היא קטלנית לרוב. דחיסה אופיינית יותר לקהל שנדחק לאזור סגור; קריסת קהל מתמשכת עלולה להתרחש בקהל גדול הנע קדימה לאורך מסלול מוגדר.
ראו גם

מנוסת בהלה
Atom

ערך זה עוסק באפליקצייה. אם התכוונתם למעבד מתוצרת חברת אינטל, ראו .
| --- | --- |


פרויקט פתוח בעורך הקוד Atom
 מפתח:  GitHub
 מחזור חיים:  28 בפברואר 2014 – 15 בדצמבר 2022 (8 שנים)
 גרסה אחרונה:  1.34.0 (8 בינואר 2019)
 גרסת בטא:  1.35.0-0  ב־8 בינואר 2019
 מערכת הפעלה:  macOS 10.9 ‏ ומעלה, Windows 7 ומעלה, ולינוקס
 נכתבה בשפות:  ‏ Electron (קצה אחורי), CoffeeScript / JavaScript / Less / HTML (קצה קדמי/ממשק משתמש)
 סוג רישיון:  רישיון MIT (תוכנה חופשית)
 קוד מקור:  https://github.com/atom/atom 
 atom.io
 
Atom (תרגום: אטום) הוא עורך טקסט וקוד מקור חינמי וקוד פתוח, המיועד לmacOS,‏ Linux, ו-Windows. הוא תומך בהרחבות (plug-ins) שנכתבו ב-Node.js, ו-embedded Git Control ופותח על ידי GitHub.
Atom היא למעשה אפליקציית שולחן עבודה שנכתבה בעזרת כלים לבניית אתר אינטרנט.
מרבית ההרחבות יוצאות ברישיון חופשי ומתוחזקים על ידי קהילת מפתחים פתוחה. ‏Atom מבוסס על תשתית Electron (נקראה בעבד Atom Shell), תשתית חוצת פלטפורמות לפיתוח יישומים עם Chromium ו-Node.js. הוא נכתב בשפות הפיתוח CoffeeScript ו-Less. הוא יכול לשמש כסביבת פיתוח (IDE), אך הוחלט לבטל את יכולת זו בעת המעבר מגרסת בטא לגרסה 1.0 ביוני 2015. מפתחיו קראו לו "עורך טקסט פריץ () עבור המאה ה-21.
שפות תכנות נתמכות

החבילה המקורית של Atom תומכת כברירת מחדל בהדגשת תחביר עבור השפות ופורמטי הקבצים הבאים:
C
++C
#C
Clojure
COBOL
CSS
CoffeeScript
D
GitHub Flavored Markdown
Go
HTML
Java
JavaScript
JSON
Julia
Less
Make
Mustache
Objective-C
Perl
PHP
Property lists
Python
Racket
Ruby
Ruby on Rails
Sass
Scala
Shell scripts
SQL
TOML
TypeScript
XML
YAML
הערות שוליים

↑  "Introducing Atom". Atom. נבדק ב-15 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Atom Releases". Atom.io. נבדק ב-11 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Releases – atom/atom". נבדק ב-11 בינואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A hackable text editor for the 21st Century". Atom.
↑  Henry, Alan (8 במאי 2014). "Atom, the Text Editor from GitHub, Goes Free and Open-Source". Lifehacker. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lardinois, Frederic (6 במאי 2014). "GitHub Open Sources Its Atom Text Editor". TechCrunch. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "FAQ". Atom. נבדק ב-15 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Getting Started : Why Atom". Atom project. נבדק ב-17 באוגוסט 2015. [...] we didn’t build Atom as a traditional web application. Instead, Atom is a specialized variant of Chromium designed to be a text editor rather than a web browser. Every Atom window is essentially a locally-rendered web page. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Atom Packages".
↑  "Atom GitHub Page". נבדק ב-27 באוגוסט 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Electron GitHub Page". נבדק ב-14 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hacking Atom : Tools of the Trade". נבדק ב-22 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Atom IDE". Atom IDE. נבדק ב-2018-01-26.
↑  "Nuclide". Nuclide. נבדק ב-2016-10-12.
↑  "Juno, the Interactive Development Environment". Juno. נבדק ב-2016-10-12.
↑  "PlatformIO IDE: The next-generation integrated development environment for IoT". PlatformIO. נבדק ב-2016-10-12.
↑  Ogle, Ben (25 ביוני 2015). "Atom 1.0". blog.atom.io. נבדק ב-25 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A hackable text editor for the 21st Century". Atom.
↑  Language Examples, 2023-04-13, נבדק ב-2023-05-30
↑  Tree-sitter｜Introduction, tree-sitter.github.io
↑  GitHub Staff, Sunsetting Atom, The GitHub Blog, ‏2022-06-08 (באנגלית אמריקאית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחבורה באיי פארו

מעבורת של חברת סטראנדפאראסקיפ לאנדסינס (Strandfaraskip Landsins)
הכניסה למנהרת נורד'ויטונילין (Norðoyatunnilin) בליירוויק (Leirvík)
התאורה האמנותית בתוך מנהרת נורד'ויטונילין
ההיסטוריה של התחבורה באיי פארו, מתחלקת לארבע תקופות נפרדות:
עד סוף המאה ה-19

עד סוף המאה ה-19, אמצעי התחבורה היחידים בין האיים היו סירות שהפליגו מאי לאי. באיים עצמם הלכו התושבים ברגל. בעלי האמצעים ובני המעמדות העליונים רכבו על סוסים, או נסעו בעגלות רתומות לסוסים.
תחילת המאה ה-20

מתחילת המאה ה-20, התפתחו קווי מעבורת בין האיים. בין שתי מלחמות העולם החלה להתפתח באיים התחבורה הציבורית - בעיקר מוניות ואוטובוסים. היו גם מעט מכוניות פרטיות.
אחרי מלחמת העולם השנייה

אחרי מלחמת העולם השנייה, החל השימוש במעבורות מודרניות, המסוגלות לשאת מכוניות מאי לאי. מעבורות אלה אפשרו לראשונה נסיעה במכונית מעיר לעיר בין האיים.
שנות ה-60 ואילך - עידן המנהרות והגשרים

בתקופה זו החלו לבנות מנהרות המקשרות את האיים השונים. בניית המנהרות אלה החלה בשנות ה-60 של המאה ה-20, והגיע לשיאה בשנות ה-70. בשנת 1973 נבנתה מנהרה בין העיר נוראסקאלה שבאי אייסטורוי, לבין העיר נסוויק שבאי סטריימוי. בשנת 1976 נבנתה מנהרה נוספת בין איים אלה, וכן גשר המקשר בין שני האיים, שכונו מעתה "היבשת" ("Meginlandið"). בשנת 1975 נבנה גשר בין ויד'וי ובורד'וי, וב-1986 נבנה גשר בין בורד'וי וקונוי, שקישר את הבירה לאיים הדרומיים.
בשנת 2002 נבנתה מנהרה בין סטריימוי וואוגר (שבו נמצא שדה התעופה של האיים). מנהרה המקשרת בין אסטורוי לבורד'וי נפתחה בשנת 2006. עם השלמתה, 85% מתושבי האיים מקושרים בגשרים או מנהרות.
נמלים, מסילות ברזל ודרכים

באיים אין מסילות ברזל. באיים 458 ק"מ של כבישים, מתוכם 450 ק"מ של דרכים סלולות.
בין נמלי האיים ניתן למנות את:
טורסהאבן
קלאקסוויק
טוורוירי
רונאוויק
פוגלאפיורור
צי סוחר

לאיים צי סוחר הכולל שש ספינות, המסוגלות לשאת 22,853 טונות מטען (נכון לשנת 1999). ספינות אלה כוללות שתי מכליות, מכלית נפט אחת, ספינת קירור אחת, מעבורת, וספינת נוסעים למרחקים קצרים.
שדות תעופה

באיים שדה תעופה אחד - נמל התעופה ואוגר, ובו מסלול נחיתה אחד באורך 1,799 מטרים.
ראו גם

מנהרות איי פארו