stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסוכנות האירופית לתרופות

| --- | --- |


מטה הסוכנות האירופית לתרופות באמסטרדם
 מדע. תרופות. בריאות.
 מידע כללי
 מדינה:  הולנד 
 תחום שיפוט:  האיחוד האירופי
 תאריך הקמה:  1995 
 מטה מרכזי:  אמסטרדם 
 עובדים:  897
 תקציב:  358.1‏€ (2020)
 www.ema.europa.eu
 
הסוכנות האירופית לתרופות (באנגלית: The European Medicines Agency, בראשי תיבות: EMA) היא סוכנות רגולציה של האיחוד האירופי להערכת מוצרים רפואיים ותרופות. מקום מושבה הוא באמסטרדם.
היסטוריה

הסוכנות הוקמה ב־1995 במימון האיחוד האירופי והתעשייה הפרמצבטית, זאת בניסיון להגביר את שיתוף הפעולה ולשפר את הסנכרון בין גופי הרגולציה הקיימים במדינות האיחוד. בין התופעות עימן ביקשו המייסדים להתמודד היו הפרוטקציוניזם במנהלי אישור התרופות השונים, שבהם תרופות מתחרות לתרופות בייצור מקומי לא אושרו לעיתים, והעלויות הגבוהות שהושתו על חברות התרופות שנאלצו להגיש בקשות אישור במספר רב של גופים. הדיונים בין הממשלות השונות על הקמת הסוכנות ארכו כ־7 שנים.
עם הקמתה הוסכם שמטה הסוכנות ימוקם בלונדון, מאחר שהממלכה המאוחדת מהווה מרכז בינלאומי לפיתוח תרופות. וב-2014 עברה הסוכנות למגדל משרדים שהוקם למענה במרכז העסקים קנרי וורף במזרח לונדון.
במאי 2004, בעקבות הרחבת האיחוד האירופי והצטרפות שמונה מדינות ממזרח אירופה, הורחב תחום השיפוט של הסוכנות והיא יישמה את הכללים שלה על ייצור ושיווק תרופות גנריות זולות במדינות אלו. מאחר שההכנסה הממוצעת לנפש הייתה נמוכה ותקציבי הבריאות נמוכים יותר הן היו תלויות יותר בתרופות גנריות. בנוסף היה נהוג לייצר בהם תרופות גנריות גם עם לא פג תוקף הפטנט על תרופת המקור.
ביוני 2009 ישראל והאיחוד האירופי חתמו על הסכם, שנכנס לתוקף בינואר 2010, על הכרה של הסוכנות האירופית בבדיקת תרופות הנעשית במשרד הבריאות בישראל, כך שיצואניות תרופות ישראליות יהיו פטורות מבדיקות מעבדה נוספות באירופה, ויידרשו לעמוד רק בביקורת תקופתית של משרד הבריאות. גם תרופות אשר מיובאות לישראל ממדינות האיחוד האירופי יזכו להכרה דומה, והחלו להיות פטורות מביצוע בדיקות נוספות בארץ.
ביוני 2016, בעקבות פרישת הממלכה המאוחדת מהאיחוד האירופי, החלה הסוכנות לחפש מיקום חדש למטה שלה, במקום המטה בלונדון. בנובמבר 2017 הוכרז שהמטה יעבור לאמסטרדם. בינואר 2019 נסגר המטה בלונדון ועבר לאמסטרדם. הסוכנות ביקשה לבטל את חוזה השכירות ארוכת הטווח עם "קבוצת קנרי וורף" (אנ') בעלת המבנה, שאומר היה להימשך עד שנת 2039 בעלות של חצי מיליארד ליש"ט, אך היא סירבה וזכתה בתביעה משפטית שהוגשה נגדה. הסוכנות נאלצה להמשיך לשלם את דמי השכירות, אך השכירה את המבנה בשכירות משנה לחברת WeWork.
פעילות

EMA מגנה על בריאות הציבור ובעלי החיים ב־27 מדינות חברות באיחוד האירופי, כמו גם במדינות האזור הכלכלי האירופי (EEA), במטרה שכל התרופות הקיימות בשוק האיחוד האירופי הן בטוחות, יעילות ואיכותיות. היא גם ממלאת גם תפקיד בתמיכה במחקר וחדשנות בענף התרופות, ומקדמת חדשנות ופיתוח תרופות חדשות על ידי חברות מיקרו, קטנות ובינוניות אירופאיות. הוועדות המדעיות של EMA מספקות המלצות עצמאיות לגבי תרופות לשימוש אנושי ווטרינרי, על בסיס הערכה מדעית מקיפה של נתונים.
הסוכנות מקבילה בפעולתה באופן חלקי למנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), אך בניגוד ל־FDA, המבנה שלה אינו ריכוזי.
ראו גם

המרכז האירופי לבקרת מחלות ומניעתן (ECDC)
הסוכנות הרגולטורית לתרופות ומוצרי בריאות (הממלכה המאוחדת) (MHRA)
הערות שוליים

↑  הגרדיאן, גלקסו סמית קליין: הברקזיט ייקח 70 מיליארד ליש"ט מפיתוח תרופות נגד סרטן, באתר TheMarker‏, 7 בינואר 2018
↑  הארץ, תרופות גנריות במדינות האיחוד האירופי, באתר TheMarker‏, 1 באוקטובר 2004
↑  אורה קורן, האיחוד האירופי וישראל הסכימו להכיר בבדיקת תרופות של משרדי הבריאות של כל צד, באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2009
↑  Jennifer Rankin, London loses EU agencies to Paris and Amsterdam in Brexit relocation, The Guardian, ‏20 NOV 2017
↑  Lisa O'Carroll, Key EU medicines regulator closes London office with loss of 900 jobs, The Guardian, ‏26 JAN 2019
↑  Lisa O'Carroll, European Medicines Agency loses battle to end UK lease over Brexit, The Guardian, ‏20 בפברואר 2019
↑  European Medicines Agency to sublet Canary Wharf HQ to Wework after High Court defeat - CityAM, CityAM, ‏4 JUL 2019
↑  יורם גביזון, סוכנות התרופות האירופית ממליצה להרחיב את השימוש בתרופה נגד סרטן הדם של טבע, באתר TheMarker‏, 17 באוקטובר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261089705171  PLWABN: 9811724216905606  BIBSYS: 12004142  BNE: XX174423  BnF: cb12565285h (data)  GND: 1234938-0  ISNI: 0000 0001 2290 2003  LCCN: nr96029968  NDL: 00893278  NKC: xx0254833  SUDOC: 03495600X  VIAF: 135204604   WorldCat (עם VIAF): 135204604
הנרי דנקר

| --- | --- |

הנרי דנקר תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  25 בנובמבר 1912 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במאי 2012 (בגיל 99) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר למשפט של ניו יורק 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
הנרי דנקר (באנגלית: Henry Denker, ‏ 25 בנובמבר 1912 ניו יורק – 15 במאי 2012) היה סופר, מחזאי ותסריטאי יהודי-אמריקאי. היה עורך דין בהכשרתו.
קורות חייו

הנרי דנקר נולד ב-1912 בניו יורק במשפחה יהודית ברובע אפר איסט סייד. אחרי שעסק הפרוות של אביו פשט את הרגל עברה המשפחה לגור בברוקלין ואחר כך ברובע הברונקס. בנעוריו לדבריו חשב ללמוד כדי להיות רב, אך בסופו של דבר מכר נעליים כדי לעזור בפרנסת המשפחה. הוא למד בתיכון מוריס בברונקס. אחר כך למד לתואר ראשון ומשפטים באוניברסיטת ניו יורק.
דנקר התקבל ללשכת עורכי הדין של ניו יורק בשנת 1935 בעיצומו של המשבר הכלכלי העולמי. עזב מהר את תחום המשפטים כדי לכתוב רומנים ומחזות. הכשרתו המשפטית מהדהדת ביצירותיו. בקריירה הקצרה שלו כעורך דין זכה במשפט בתחום הנזיקים שבה הוכרה לראשונה גרימת מחלה נפשית על ידי חבלה גופנית.
דנקר היה נשוי למשך 61 שנה לאדית רוז הקמן, שהייתה האחות שטיפלה בו בעת שהיה מאושפז בבית החולים הר סיני בניו יורק.
פעילותו כסופר ותסריטאי

דנקר כתב בשנת 1939 את התסריט למה שלדבריו הייתה סדרת דרמה המשכית הראשונה בכל הזמנים "עדות השקר" ("False Witness") ‏ ברשת הטלוויזיה NBC. הסדרה הופסקה למרות הצלחתה, בעקבות גיוס הטלוויזיה לאימוני משמרות בימי תקיפות מהאוויר לקראת כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
דנקר התחיל לכתוב תסריטים לתוכניות רדיו, בהן שלושה מחזות רדיופוניים בשביל Columbia Workshop של רשת הרדיו CBS‏: "Me? I Drive a Hack" עם ריצ'רד וידמרק, הסיפור "Emile, the Seal" והמחזה הפוליטי "Laughter to the Leader" שבו אסרה משום מה הנהלת הרשת שהתפקיד של היטלר ישוחק במבטא גרמני.
בימי המלחמה עבד דנקר בעורך בדסק האנגלי בשירות התקשורת של משרד ההגנה של ארצות הברית.
בשנת 1945 התחיל דנקר להקדיש את כל זמנו לכתיבה תוך כדי עבודתו ב"Radio Reader's Digest" ברשת CBS.
אחד מתסריטיו הוקדש לניתוח השתלת קרנית שהחזירה למטופל את הראייה.
בשנת 1947 כתב דנקר תסריט ראשון לסדרה הרדיופונית דתית בשם "הסיפור הגדול ביותר של כל הזמנים" ("The Greatest Story Ever Told"), על חיי ישו (עם מקס פון סידוב בתפקיד הראשי), שהביא לו בעונה הראשונה מספר פרסים: פרס פיבודי, פרס כריסטופר, פרס הסיטי קולג' של ניו יורק לתוכנית הרדיו של השנה, פרס ורייטי של שנת 1947. כתב את כל התמלילים של הסדרה ששודרה בשנים 1947 - 1957.
מאוחר יותר, כתב לטלוויזיה את התוכנית "The Choice" בהפקת דייוויד סוסקינד שהוקדשה לעוד סוגיה רפואית שתהיה אקטואלית כעבור מספר שנים - השתלת לב, שבו תיאר את שנות הייסורים שעוברים מטופלים הממתינים להשתלה. בתוכנית השתתפו השחקנים מלווין דאגלס, ג'ורג' גריזארד ופרנק לנגלה.
היא כללה קטעי צילום מניתוח שערך מייקל דיבייקי, ממציא הלב המלאכותי. CBS הגבילה את זמן הקטע המצולם של הלב הפועם ל-30 שניות בלבד מחשש לרגשות הצופים.
אחרי שהשיג מעמד לא מעורער בתחום הרדיו והטלוויזיה החליט דנקר לחזור ל"אהבתו הראשונה" - המחזאות. אחר כך כתב 34 רומנים, מתוכם 17 פורסמו ב-"Reader's Digest".
שישה ממחזותיו הועלו על במות ברודוויי, שניים במרכז קנדי לאמנויות הבמה בוושינגטון ושניים על במות אחרות.
הנרי דנקר נפטר בשנת 2012 בגיל 99 בביתו במנהטן, עקב סרטן ריאות.
יצירותיו > תסריטים

Time Limit  1957 על מלחמת קוריאה, שטיפת המוח בשבי הצפון-קוריאני
The Hook  1962
Twilight of Honor  1963 (דרמה משפטית)
Neither Are We Enemies 1970
The Only Way Out Is Dead 1970
Judgement: The Court Martial of Lt. William Calley (דרמה משפטית), בבימוי סטנלי קריימר 1975 (על המשפט של ויליאם קלי בנוגע לטבח מי ליי במלחמת וייטנאם)
A Time for Miracles 1980 (על אודות אליזבת ביילי סטון)
יצירותיו > מחזות

1963 A Case of Libel (מבוסס על המשפט ריינולדס נגד פגלר 1955, משפט על הוצאת דיבה בין שני עיתונאים) לפי ספר של עו"ד לואי נייזר
A Far Country 1961 ("ארץ רחוקה") (על זיגמונד פרויד וטיפולו באליזבת פון ריטר)
Horowitz and Mrs. Washington 1980 (על קשיש יהודי שנפל קרבן לשוד ועל האחות השחורה המטפלת בו)
The Second Time Around
Something Old, Something New 1977
Time Limit! 1956 (יחד עם ראלף ברקלי)
Venus at Large 1962
What Did We Do Wrong? 1967
The Wound Within 1958
יצירותיו > מבחר רומנים

I'll Be Right Home, Ma 1949
My Son, the Lawyer 1950
God's Selfless Men 1952
Salome, Princess of Galilee 1953
Time Limit! 1956
That First Easter 1959
Give us Barabbas 1961
The Director  1971
The Kingmaker 1972
A Place for the Mighty 1973
The Physicians 1975 (על רופאים מכובדים הנתבעים בבית משפט ברשלנות רפואית)
The Experiment 1977
The Starmaker 1977
The Scofield Diagnosis 1977
The Actress 1978
Error of Judgement 1979
Horowitz and Mrs. Washington 1979
The Warfield Syndrome 1982
Outrage 1982
Healers 1983
Kincaid 1984
Kate Kincaid 1985
Robert, My Son 1985
Judge Spencer Dissents 1986
1987 The Choice
The Judgment 1988
The Retreat על אלכוהוליזם
A Gift of Life 1989 (על השתלת לב)
Payment in Full 1991
Doctor on Trial 1992
Mrs. Washington And Horowitz, Too 1993
Labyrinth 1994 (רומן בלשים על אישיות מפוצלת)
This Child Is Mine 1995 על מאבק על משמורת על ילד
To Marcy, with Love 1996
A Place for Kathy 1997
Clarence 2001
2005 Cla$$ Action
בתרגום לעברית

1960 - ההצגה "הבוגד" מאת דנקר וראלף ברקלי, לפי "Time Limit" הוצגה בתיאטרון האוהל בתל אביב בעיבודו יואל זילברג, שיחק בהצגה אריק איינשטיין בתפקיד התובע.
הפועל ירושלים (שחייה)

| --- | --- |
סמל המועדון - ציור של שחיין השוחה פרפר
 www.hapoel-swim.org
 
הפועל ירושלים היא אגודת שחייה ישראלית מירושלים. האגודה היא מחלקת השחייה במועדון הספורט של הפועל ירושלים והיא אגודת השחייה הגדולה בישראל.
האגודה מתאמנת בבריכות: חוות הנוער הציוני, בית הנוער העברי, בית טיילור, נווה יעקב, בית החייל בירושלים, בית שמש וכפרי עומר (שלוחה בנגב).
היסטוריה

האגודה הוקמה ב-1989 על ידי "אגודת שחייני ירושלים". מאז קטפה את רוב תוארי האליפות האפשריים.
קודם להקמת האגודה פעלה קבוצה בשם "הפועל ימק"א" בבריכת השחיה של מתחם ימק"א ירושלים. קבוצה זו הצטרפה לאיגוד הספורט הפועל ב-1977. היא פעלה תחת הדרכתם של המאמנים דוד סיבור ומנו מאי, והתאמנה גם בבריכת השחייה שבמרכז הקהילתי פיליפ ליאון בקריית היובל. שחיינים בולטים בתקופה זו במועדון כללו את ליאור בירקאן, מישל קובין, גליה אקר, עירית גלוסקינוס וערן גרומי. עם הקמת האגודה עבורו רוב השחיינים והמאמנים של "הפועל ימק"א" אליה.
בשנת 1998 התפצלה האגודה, שהמאמנים ברי אבנר ומנו מאי ואחרים, הקימו את אגודת השחייה "ירושלים רבתי" . מאז הפיצול פרצו מספר סכסוכים בין האגודות.
שחיינים

בין השחיינים הידועים של האגודה בעבר ובהווה ניתן למנות את השחיינים האולימפיים:
שחיינית העבר, אלופת ישראל ליאור בירקאן, שחתה בהפועל ימק"א
אולימפיאדת ברצלונה: ערן גרומי
אולימפיאדת אטלנטה: ודים אלכסייב ודן קטלר
אולימפיאדת סידני: מיקי חליקה, אורן אזרד, יואב מאירי ויואב גת
אולימפיאדת בייג'ינג: גיא ברנע וגל נבו
אולימפיאדת לונדון: גל נבו ואמרי גניאל
אולימפיאדת ריו: אנדראה מורז וזיו קלונטרוב
אולימפיאדת טוקיו: אנדראה מורז ותומר פרנקל
שילו איילון שהשתתף באליפויות העולם בשחייה ב-2001 וב-2003.
הערות שוליים

↑  שחייני ימק"א ירושלים הצטרפו להתאגדות הפועל, דבר, 19 באוקטובר 1977
↑  שלושה שיאי שחיה למיכל קובין  בארה"ב, דבר, 7 במאי 1980
↑  תחרות שחיה היום בירושלים, דבר, 13 בינואר 1981
↑  ליאור בירקאן הפועל ימקא  ירושלים -  שיפרה אתמול את השיא הלאומי, דבר, 31 במאי 1981
↑  שלושה שיאי שחיה למיכל קובין בארה"ב, דבר, 7 במאי 1980
↑  ערן גרומי - לא מפסיק לשבור שיאים, חדשות, 23 ביולי 1989
↑  אורי טלשיר ויהונתן ליס, נמשך סכסוך בין שתי אגודות השחייה בבירה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2009
↑  איתמר קציר, ליאור בירקאן, מגדולות השחייניות בישראל, מתה בגיל 56, באתר הארץ, 22 במאי 2020
↑  דורון כהן, ב־9.50 התייצב גרומי במסלול, זינק לבריכה ויצא ממנה עם שיא ישראלי, חדשות, 28 ביולי 1992
הרוגי המלכות בברית המועצות (1952)

מפגש חברים בוועד היהודי האנטי-פשיסטי (חלקם הרוגי המלכות).
מימין לשמאל: המשורר פרץ מרקיש, הגנרל אהרון כץ, הפיזיולוגית לינה שטרן, עיתונאי אורח מארצות הברית (בנציון גולדברג), השחקן שלמה מיכאלס, המנתח בוריס שימליוביץ' והמשורר איציק פפר
הרוגי המלכות בברית המועצות היו שלושה-עשר יהודים בולטים ביהדות ברית המועצות, שהוצאו להורג בחשאי במרתפי כלא לוביאנקה שבמוסקבה, בכ"ב באב ה'תשי"ב, בלילה שבין 12 ו-13 באוגוסט 1952, לפקודתו של יוסיף סטלין, מנהיג ברית המועצות. ברוסית מכונה ליל הרצח ליל המשוררים שהוצאו להורג (Ночь казнённых поэтов).
תיאור המקרה

עם המוצאים-להורג נמנו אנשי רוח מובילים – סופרי ומשוררי יידיש, אמנים, מוזיקאים ושחקנים. יתר הקורבנות לא היו מנהיגי תרבות, אך כולם נקשרו בדרך זו או אחרת עם "הוועד היהודי האנטי-פשיסטי" – הארגון היהודי-סובייטי אשר הוקם באמצע מלחמת העולם השנייה במטרה לסייע לברית המועצות במלחמה נגד גרמניה הנאצית; חלק מן הנרצחים נמנו בזמנו עם בכירי הארגון. הוועד המשיך לפעול לאחר המלחמה, אך בשנת 1948, עם תחילת הרדיפות נגד אנשי התרבות היהודית, פוזר בטענה שהפך למרכז "תעמולה אנטי-סובייטית". שלמה מיכאלס, יושב ראש הוועד, נרצח על ידי אנשי המשטרה החשאית הסובייטית בתאונת דרכים מבוימת בשנת 1948, ארבע שנים לפני ההוצאה-להורג ההמונית. בשנת 1949 נעצרו חלק מחברי הוועד והואשמו באי נאמנות לשלטון, בניהול תעמולה אנטי-קומוניסטית ובקשירת קשר ליצירת רפובליקה יהודית בחצי האי קרים בניסיון "לקרוע" את האזור הזה מברית המועצות (דבר שלא היה ולא נברא). לאחר מות סטלין בשנת 1953 שוחררו חברי הוועד שנותרו בחיים ואשר היו אסורים בבתי הכלא.
שמם של חברי הוועד שנשפטו בשנים 1949–1952 טוהר במרץ 1956, לאחר שהשלטונות הזמינו את קרובי פרץ מרקיש ודוד הופשטיין והודיעו כי הסופרים נאסרו והומתו בשל "טעות משפטית". תהליך זה היה הדרגתי, כאשר בספטמבר 1955 התקבלו דיווחים כי מחזה של דוד ברגלסון הוצג בתיאטרון היהודי בוורשה, ללא הסבר על מה שעלה בגורל הסופר, ובאוקטובר של אותה השנה הודיעו עיתונאים סובייטים שביקרו בארצות הברית על מותם של דוד ברגלסון ופרץ מרקיש.
באותו לילה הוצאו להורג בנוסף גם עשרה "חבלני הנדסה" מקומפלקס תעשיית המתכת בסטאלינוֹ, יהודים כולם.
תיאור המקרה > הקורבנות

מבין חמישה-עשר הנאשמים הוצאו להורג בליל ההרג שלושה-עשר הבאים, בהם אחד-עשר גברים ושתי נשים:
דוד ברגלסון (דוד בערגעלסאָן), סופר יידי
דוד הופשטיין (דוד האָפֿשטיין), משורר יידי
איליה וטנברג (איליאַ וואַטענבערג), עורך דין בכיר
צ'ייקה וטנברג-אוסטרובסקיה (טשייקא וואטענבערג-אסטראווסקאיא), מתורגמנית (אשתו של איליה וטנברג)
בנימין זוסקין, שחקן ובמאי יידי
יוסף יוזפוביץ' (יוסף יוזעפאָוויטש), היסטוריון
שלמה לוזובסקי (שלמה לאָזאָווסקי), ראש רשות שידורי רדיו בברית המועצות
פרץ מרקיש (פּרץ מאַרקיש), משורר יידי ומנהיג תרבותי
איציק פפר (איציק פֿעפֿער), משורר יידי ידוע, חבר ארגון "הבונד" לשעבר
לייב קויטקו (לייב קוויטקאָ), משורר ילדים יידי דגול
בוריס שימליוביץ' (באָריס שימעלאָוויטש), רופא מנתח מפורסם
אמיליה תאומים (עמיליאַ טיאָמים), עורכת בכירה ברדיו
לאון תלמי (לעאָן טאַלמי), עורך בכיר ומתרגם
שני הנאשמים האחרים היו שלמה ברגמן, אשר נכנס לתרדמת במהלך משפטו ומת בכלאו בינואר 1953, וכן הניצולה היחידה מן הלילה ההוא – הביולוגית חברת האקדמיה הסובייטית למדעים לינה שטרן, שנידונה לגלות.
אחת לשנה, ב-12 באוגוסט, מתקבץ קומץ אנשים ב"גן תשי"ב" בירושלים, לחלוק כבוד לזכרם של "הרוגי המלכות". התקבצות דומה נערכת מדי שנה בברלין, בשם דומה (Night of the Murdered Poets) ובה מוקראים משיריהם של משוררי היידיש שנרצחו.
ראו גם

הוועד היהודי האנטי-פשיסטי
הטיהורים הגדולים
משפטי פראג
משפט הרופאים
דער נסתר
עונש מוות ברוסיה
לקריאה נוספת

יוסף קערלער, 12טער אויגוסט 1952; הילע פון קינסטלער: לב סירקין, ירושלים: אייגנס, תשל"ח 1978. (ביידיש)
הערות שוליים

↑  הצירוף "הרוגי מלכות" מופיע כאן בהשאלה מהמושג הרוגי מלכות, שמתייחס ליהודים שנהרגו בשל היותם יהודים או עקב שמירת המצוות.
↑  הסופרים היהודים הוצאו להורג ב"טעות", חרות, 8 במרץ 1956
↑  ל. לנמן, הבה נקווה ונאמין, הַבֹּקֶר, 16 בספטמבר 1955
↑  עתונאים סובייטים על התרבות היהודית, הארץ, 21 באוקטובר 1955
↑  Richard Pipes, Russia Under the Bolshevik Regime
↑  Stéphane Courtois, The Black Book of Communism: Crimes, Terror, Repression, Harvard University Press, 1999, p. 248. ISBN 0-674-07608-7
לוח זיכרון ב"גן תשי"ב" בשכונת רסקו בירושלים, לזכרם של הרוגי המלכות בברית המועצות
העולם שמח

| --- | --- |
 סינגל בביצוע כוורת
 מתוך האלבום צפוף באוזן
 יצא לאור:  1975 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.32 דק' 
 כתיבה:  דני סנדרסון, אלון אולארצ'יק 
 לחן:  אפרים שמיר 
 
"העולם שמח" הוא שיר שנכתב על ידי דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק והולחן על ידי אפרים שמיר. השיר מופיע באלבומה השלישי של להקת כוורת ומבוצע על ידי חבר הלהקה, אפרים שמיר.
רקע לכתיבת השיר ותוכנו

השיר נכתב במקור לשלישיית הגשש החיוור, אך הם לא הביעו עניין בשיר. בסופו של דבר נכנס השיר לאלבומה השלישי של כוורת. לדברי אולארצ'יק בראיון שנתן לרז שכניק "זה שיר שנכתב באירוניה גמורה, העולם שמח אבל למעשה אין לו סיבה לשמוח". לדברי אולארצ'יק באותו ראיון הוא לא אהב את השיר ולטעמו הסמבות והבוסנובות האותנטיות מברזיל הן הדבר האמיתי. השיר הולחן בסגנון הסמבה, סגנון שהתחיל להפוך לפופולרי בארץ באותה תקופה והתבסס על מעברים שבוצעו בהופעות הלהקה. בשיר יש קטע סמבה קצבי אשר לא אופייני למוזיקה שהלהקה ניגנה. בשיר מתארח המתופף אהרלה קמינסקי.
הערות שוליים

↑  50 שנה לכוורת: הסיפורים מאחורי השירים, באתר p.ynet.co.il (באנגלית)
↑  דודי פטימר, ‏היה ממש נחמד: פרויקט חגיגי ענק לרגל 50 שנה ללהקת כוורת, באתר מעריב אונליין, 9 בספטמבר 2023
↑  דני סנדרסון - כוורת - צפוף באוזן, ‏2 באוקטובר 2021
| דני סנדרסון |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | גודל טבעי (1982) • חף מפשע (1984) • חכם על קטנים (1987) • קופץ לשניה (1991) • מת לבכות 2 (1994) • הלא נודע (1997) • תולדות המים (2001) • קונגו בלו (2005) • לא יפריד דבר (2009) • מכאן הדרך (2017) |  |
| אלבומי הופעה | Black&White (2004) |  |
| אוספים ומארזים | הטובים לטיס - נבחרת שירים (1992) • המיטב (2006) • האלבומים המקוריים (2008) |  |
| הרכבים | להקת הנח"ל • כוורת • גזוז • דודה |  |
| שירים | ילד מזדקן (1973) • נתתי לה חיי (1974) • הבלדה על ארי ודרצ'י (1974) • גוליית (1975) • אצל הדודה והדוד (1987) • זה הכל בשבילך (1991) |  |
| הצגות | נתתי לה חיי (2011) |  |
ואפה, מלך מזרח אנגליה

ואפה או וופה (באנגלית: Wuffa;‏ 503 לערך - 578 לערך) היה מלך ממלכת מזרח אנגליה בין השנים 571 -578.
פרטים מועטים ידועים על תקופת מלכותו.
בנו, טיטילה, מלך אחריו, ולימים מלך גם נכדו ראדוולד, אשר נקבר בסאטון הו.
משמעות שמו "זאב קטן" באנגלית עתיקה.
ואפה נחשב לאבי מלכי מזרח אנגליה, אשר נקראו על שמו "ואפינג" (Wuffing). לפי אחת הסברות היה זה ואפה, ולא אביו והה שאיחד את "אנשי הצפון" (ה"נורפוק") עם "אנשי הדרום" (ה"סאפוק") והקים את ממלכת מזרח אנגליה.
הרמן קרברס

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1923 הנגלו, הולנד 
 פטירה:  2 במאי 2018 (בגיל 94) טילבורך, הולנד 
 שם לידה:  Herman Albertus Krebbers 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  1936–2009 (כ־73 שנים) 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר אורנז'-נסאו (1958)  Blijvend Applaus award 
 פרופיל ב-IMDb
 
הרמן קרברס (18 ביוני 1923 – 2 במאי 2018) היה כנר הולנדי.
ביוגרפיה

קרברס נולד בהנגלו ולמד כינור אצל אוסקר בק. יחד עם תאו אולוף, גם הוא תלמיד של בק, היה כנר ראשי של תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית באמסטרדם ותזמורת הרזידנטי של האג. היה סולן עם תזמורות רבות ברחבי תבל. ב-1979 עבר תאונה שגרמה לו להגביל את פעילותו הסולנית.
על תלמידיו נמנו ורה בתס, אמי ורהיי, רודולף קומן ואנדרה ריו.
נפטר ב-2 במאי 2018.
הרמן רורשאך

| --- | --- |

 לידה:  8 בנובמבר 1884 ציריך, שווייץ 
 פטירה:  2 באפריל 1922 (בגיל 37) הריזאו, שווייץ 
 ענף מדעי:  פסיכיאטריה, פסיכואנליזה
 מקום מגורים:  שווייץ
 מקום קבורה:  בית הקברות נורדהיים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך  אוניברסיטת ברן 
 מנחה לדוקטורט:  אויגן בלוילר 
 בן או בת זוג:  אולגה רורשאך 
 צאצאים:  ואדים רורשאך 
 תרומות עיקריות
 פיתח את "מבחן כתמי הדיו של רורשאך"
 
רורשאך עם אשתו אולגה סטמפלין (1910)
הרמן רורשאך (בגרמנית: Hermann Rorschach; ‏8 בנובמבר 1884 - 2 באפריל 1922) היה פסיכואנליטיקאי ופסיכיאטר שווייצרי, שדגל בהגותו של אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד. נודע בעיקר בזכות מבחן כתמי הדיו שפיתח, הקרוי על שמו.
ביוגרפיה

רורשאך נולד בציריך שבשווייץ. אביו של רורשאך היה מורה לציור, והוא עצמו החל לגלות כישרון רב בתחום ונהג לצייר ציורים לא שגרתיים, בעיקר בעזרת דיו. כאשר סיים את לימודיו התיכוניים, התלבט אם לבחור בקריירה אמנותית או קריירה מדעית. הוא כתב מכתב לארנסט הקל בו פירט על התלבטותו, על-מנת שזה יעזור לו. הקל ענה כי הוא ממליץ על קריירה בתחום המדע, ורורשאך נרשם לחוג לרפואה באוניברסיטת ציריך, העיר בה נולד וגדל.
במסגרת הלימודים, רורשאך למד מפסיכיאטרים בולטים באותה תקופה, כמו אויגן בלוילר, שלימד גם את קרל גוסטב יונג. תוכן השיעורים באוניברסיטה הזכירו לרורשאך את "כתמי" הדיו שצייר בילדותו. הוא תהה מדוע אנשים שלהם הראה את הכתמים רואים דברים שונים באותו הכתם. עוד כשהיה סטודנט, רורשאך הציג את כתמי הדיו שצייר לילדים שלמדו במסגרת בית-ספרית, ניתח וחקר את הדברים שאמרו, ובכך שיער כי מהתגובות לכתמים ניתן לבחון את התפקוד הרגשי ואף את מאפייני האישיות של אותו אדם.
"מבחן כתמי הדיו של רורשאך" אותו פיתח, נחשב לפורץ דרך בתחום הפסיכולוגיה. פסיכולוגים רבים מעבירים אותו במסגרת אבחון פסיכולוגי לנבדקים ומטופלים, על מנת לקבל רקע על מצבם הרגשי.
רורשאך נפטר בהריזאו שבשווייץ בגיל 37 בלבד, מדלקת הצפק.
ב-8 בנובמבר 2013, יום הולדתו ה-129, הקדישה חברת גוגל לרורשאך לוגו דודל אינטראקטיבי מיוחד, בהשראת מבחן כתמי הדיו.
הסוכן סמית'

| --- | --- |

הוגו ויבינג מגלם את הסוכן סמית' בסרט.
 הופעה ראשונה:  מטריקס 
 יוצרים:  האחיות וצ'אוסקי 
 גילום הדמות:  הוגו ויבינג
 מידע
 גזע:  בינה מלאכותית
 מין:  זכר
 נטייה:  רע
 דמויות קשורות
 אויבים:  ניאו 
 
הסוכן סמית' (באנגלית: Agent Smith) הוא דמות בדיונית בטרילוגיית המטריקס בגילומו של הוגו ויבינג. סמית' הוא יריבו העיקרי של ניאו, גיבור הטרילוגיה, והמאבק בין השניים הוא אחד הצירים המרכזיים בעלילה. בסרט הרביעי, מטריקס: התחייה, הוא גולם על ידי ג'ונתן גרוף.
סמית' והמטריקס

סרטי המטריקס הם סרטי מדע בדיוני המתרחשים בעתיד. בני האדם יצרו מכונות בעלות אינטליגנציה מלאכותית והפכו אותן למשרתיהם. המכונות התמרדו ביוצריהן ופתחו במלחמת חורמה. בני האדם החליטו לחסום מפני המכונות את מקור האנרגיה העיקרי שלהם – השמש, בה השתמשו לצורכי אנרגיה סולארית – וכיסו את פני האדמה בעננים סמיכים אשר מנעו חדירת קרני אור. בתגובה המכונות החלו להשתמש בבני האדם עצמם כמקור אנרגיה – המכונות החלו לייצר באופן מלאכותי בני אדם ב"שדות" ולאחר מכן לחברם ל"מטריקס" – מערכת מציאות מדומה המדמה את התרבות האנושית בטרם המצאת האינטליגנציה המלאכותית – סוף המאה ה-20. בעוד שבני האדם מחוברים למציאות המדומה המכונות צברו את האנרגיה החשמלית והתֶרמית שגופם מייצר לשימושיהן.
כדי לתחזק את המערכת יצרו המכונות מספר תוכנות שמטרתן לווסת ולנהל את המערכת. עם הזמן נוצרה "חריגה" במערכת – בני אדם המצויים בתוך המטריקס החלו להיות מודעים לכך ולהשתחרר ממנה ואף לעוות את חוקיה. אלו הפכו למורדים והקימו עיר אנושית מוגנת היטב ממנה נלחמו במכונות בתוך ומחוץ למטריקס. כדי להילחם במורדים אלו פותחו תוכנות ה"סוכנים", אשר מופיעים במטריקס כאנשי אכיפת חוק רמי דרג, אך בעלי יכולת לכופף את חוקיה. כך, חוקים פיזיקליים המכתיבים את מהירותם וחוזקם הופכים לבעלי גמישות רבה יותר – הם מסוגלים לנוע מהר יותר מכדורי אקדח ולשבור קירות בטון באגרופיהם. בנוסף, ביכולתם להשתלט על בני אדם אחרים הנמצאים במטריקס (ובתנאי שמחוברים באופן רגיל, בניגוד למורדים), בדומה להאקר הפורץ תוכנה. בני האדם אשר הופכים מודעים למטריקס גם כן מצליחים להגמיש חלק מהחוקים, אך לא באותה עוצמה כשל הסוכנים.
ברם, עם התפתחות העלילה מתגלה כי המודעות אותה מפתחים חלק מבני האנוש למטריקס היא "תקלה" שהמכונות לא הצליחו לתקן. מבין אותם אנשים נולד מדי מספר דורות "האחד" – בעל יכולות רבות יותר המסוגל להילחם בהצלחה בסוכנים ולהשפיע באופן רב יותר על חוקי המטריקס, ואף לשבור אותם. ה"ארכיטקט", התוכנה אשר יצרה את המטריקס, נאלצה לשאת בקיום התקלה ולקיים מחזוריות – כאשר אנשי המרד מוצאים את "האחד" והמרד מתגבר המכונות יוצאות להתקפה מוחלטת על עירם של בני האדם, משמידים את כולם מלבד מספר מצומצם ונבחר, לרבות "האחד", אשר נועד ליצור את דור ההמשך. הטרילוגיה נפתחת לקראת סיום המחזור השישי בסדרה זו, עם גילויו של "האחד" – ניאו.
סמית' הוא אחד מה"סוכנים" אשר דולקים אחר בני האנוש המורדים. כשאר הסוכנים הוא נוצר על ידי המכונות וכפוף לתפקיד שהם נותנים לו (במיקרה של הסוכנים הרג אנשים מנותקים) אך הוא גם בעל מודעות משלו. הוא מופיע בחליפה מעונבת ומצויד במשקפי שמש, אקדח נשר המדבר ואוזניה, המהווה את הקשר שלו עם סוכנים אחרים ושאר תוכנות ומכונות.
עם זאת, בניגוד לשאר הסוכנים, סמית' מגלה יוזמה וכן רגשות עזים. הוא שואף להשתחרר מכבליו ב"מטריקס" וכן מביע שנאה עזה למין האנושי, אותו הוא רואה כנחות. בסוף הסרט הראשון סמית' משתחרר מאדוניו מעולם המכונות לאחר שניאו תוקף אותו. כתוצאה הוא בורח ממחיקה במחשב הראשי וחוזר למטריקס אבל בדרך התוכנה שלו מיתקלקלת והוא מפתח יכולות נוספות – הוא מצליח לשנות עוד יותר את עולם המטריקס כרצונו ולשכפל את עצמו על ידי שיכפולו על תוכנות ובני אדם אחרים, כמעין וירוס מחשב.