stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית המחוקקים של ניו ג'רזי
היסטוריה

בית המחוקקים של ניו ג'רזי הוקם ב-1702 לאחר איחוד פרובינציית ג'רזי המזרחית ופרובינציית ג'רזי המערבית ומתן זכות השלטון לאן, מלכת בריטניה. האיחוד הוביל לשלטון חדש בפרובינציית ניו ג'רזי. שליחה של המלכה, אדוארד הייד, הרוזן השלישי מקלרנדון היה זה שסידר את שיטת הממשל החדשה, ובכך הקים את האספה המחוקקת. מועצת המחוז כללה שנים-עשר חברים, שמונו על ידי הכתר הבריטי. למעט התפטרויות ואלה שסולקו באופן נקודתי, חברי מועצה כיהנו לעיתים קרובות לכל חייהם. חברי המועצה נבחרו בחלוקה שווה משני המחוזות הישנים.
האספה כללה בתחילה 24 חברים, כאשר שניים נבחרו בערים ברלינגטון ופרת' אמבוי, ועשרה בסך הכל מכל אחת משני המחוזות. ב-1709 חולקה האספה מחדש; ברלינגטון ופרת' אמבוי שמרו על שני המושבים שלהן; לעיר סאלם היו שני נציגים, ושניים לכל אחד מתשעת המחוזות האחרים. ב-1768, האספה הורחבה ל-30 נציגים, באמצעות הוספת שני נציגים מהמחוזות מוריס, קמברלנד וסאסקס. חלוקה זו נשארה עד שהוחלפה על ידי החוקה ב-1776. בתקופה זו למושל הייתה הסמכות לזמן את בית המחוקקים, לפזר את האספה ולקבוע בחירות חדשות.
ב-2 ביולי 1776 אישר הקונגרס חוקה חדשה שהורתה על בחירות חדשות; וב-13 באוגוסט נבחר בית מחוקקים חדש לגמרי. בשנת 1775, נציגים מ-13 המחוזות של ניו ג'רזי הקימו קונגרס פרובינציאלי שהחליף את המושל המלכותי. ביוני 1776 אישר קונגרס זה הכנת חוקה, שנכתבה תוך חמישה ימים, אומצה על ידי הקונגרס הפרובינציאלי והתקבלה על ידי הקונגרס הקונטיננטלי. החוקה של 1776 קבעה בית מחוקקים דו-ביתי המורכב מאספה כללית עם שלושה חברים מכל מחוז ומועצה מחוקקת עם חבר אחד מכל מחוז. כל פקידי המדינה, כולל המושל, היו אמורים להתמנות על ידי בית המחוקקים לפי חוקה זו. לפיכך, התכנס המושב הראשון של בית המחוקקים ב-27 באוגוסט 1776. הפוליטיקה המקומית בשנים שלאחר מכן התאפיינה ביריבות עזה בין הפדרליסטים, ומאוחר יותר הוויגים (ששלטו בדרום ג'רזי ובמחוזות אסקס, הדסון ומידלסקס), לבין המפלגה הדמוקרטית (שהייתה בולטת בצפון מערב, אזור החוף, ומחוז ברגן).
חוקת ניו ג'רזי מ-1844 קבעה בחירה עממית ישירה של המושל, והעניקה לו את הסמכות להטיל וטו על הצעות חוק שהתקבלו על ידי בית המחוקקים. האספה הכללית הורחבה ל-60 חברים, שנבחרה מדי שנה, וחולקה למחוזות לפי אוכלוסייה. שמו של המועצה המחוקקת שונה לסנאט, והיה אמור לכלול חבר אחד מכל אחד מ-19 המחוזות של המדינה, המכהן כשלוש שנים. במהלך המאה ה-19 הדמוקרטים היו דומיננטיים, עד שהרפובליקנים קיבלו את השליטה ב-1893. בתקופה זו, בית המחוקקים התכנס לעיתים רחוקות, היה בעל תחלופה גבוהה בקרב חבריו, והיה רחוק מלהיות הגורם המשפיע או החזק ביותר בממשל המדינה.
ניו ג'רזי אימצה את החוקה הנוכחית שלה ב-1947. לפי חוקה זו, ניתנו למושל סמכויות וטו נוספות והגבלת כהונה לשתי קדנציות. מאות סוכנויות עצמאיות אוחדו ל-20 מחלקות ביצוע עיקריות תחת שליטת המושל. כהונתם של הסנאטורים הוארכו לארבע שנים;והאסיפה לשנתיים.
ב-1966 הורחב הסנאט מ-21 ל-40 חברים והאסיפה הכללית מ-60 ל-80. ב-1972 מחוזות החקיקה של המדינה חולקו מחדש לצורתן הנוכחית.
סמכויות

לבית המחוקקים יש את הסמכות לחוקק חוקים ברוב קולות של שני הבתים, בכפוף ליכולתו של מושל ניו ג'רזי להטיל וטו על הצעת חוק. בית המחוקקים יכול לבטל וטו אם יש רוב של שני שלישים בעד הוטו בכל בית.
בהצבעה של שלוש חמישיות מכל בית, בית המחוקקים רשאי להציע תיקון לחוקת ניו ג'רזי. לחלופין, בית המחוקקים רשאי להציע תיקון ברוב קולות במשך שנתיים ברציפות. בכל מקרה, התיקון מושם בקלפי ויש לאשר אותו במשעל עם.
בית המחוקקים מוסמך גם לאשרר תיקונים לחוקת ארצות הברית, למנות את מבקר המדינה, לשפוט את הבחירות והכישורים של חבריו, ולהפעיל ולנהל הליכי הדחה נגד פקידי מדינה. לסנאט יש הסמכות הבלעדית לאשר או לדחות מועמדים למשרת מושלים לתפקידים שיפוטיים ולכמה תפקידים ביצועיים.
הערות שוליים

↑  "The New Jersey Constitution of 1776". נבדק ב-2006-12-17.
1 2  "New Jersey Legislature, Historical Information". אורכב מ-המקור ב-28 ביוני 2009. נבדק ב-2009-08-12. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""New Jersey Legislature – Our Legislature"". אורכב מ-המקור ב-31 באוקטובר 2011. נבדק ב-13 באוגוסט 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
| בתי מחוקקים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| הקונגרס | בית הנבחרים של ארצות הברית • הסנאט של ארצות הברית |  |
| מדינות | אוהיו (בית הנבחרים • הסנאט) • אוקלהומה (בית הנבחרים • הסנאט) • אורגון (בית הנבחרים • הסנאט) • איווה (בית הנבחרים • הסנאט) • איידהו (בית הנבחרים • הסנאט) • אילינוי (בית הנבחרים • הסנאט) • אינדיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלבמה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלסקה (בית הנבחרים • הסנאט) • אריזונה (בית הנבחרים • הסנאט) • ארקנסו (בית הנבחרים • הסנאט) • ג'ורג'יה (בית הנבחרים • הסנאט) • דלאוור (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • הוואי (בית הנבחרים • הסנאט) • וושינגטון (בית הנבחרים • הסנאט) • ויומינג (בית הנבחרים • הסנאט) • ויסקונסין (אספת המדינה • הסנאט) • וירג'יניה (בית הנבחרים • הסנאט) • וירג'יניה המערבית (בית הנבחרים • הסנאט) • ורמונט (בית הנבחרים • הסנאט) • טנסי (בית הנבחרים • הסנאט) • טקסס (בית הנבחרים • הסנאט) • יוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • לואיזיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מונטנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיזורי (בית הנבחרים • הסנאט) • מיין (בית הנבחרים • הסנאט) • מינסוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיסיסיפי (בית הנבחרים • הסנאט) • מישיגן (בית הנבחרים • הסנאט) • מסצ'וסטס (בית הנבחרים • הסנאט) • מרילנד (בית הנבחרים • הסנאט) • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי (האספה הכללית • הסנאט) • ניו המפשייר (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו יורק (האספה • הסנאט) • ניו מקסיקו (בית הנבחרים • הסנאט) • פלורידה (בית הנבחרים • הסנאט) • פנסילבניה (בית הנבחרים • הסנאט) • קולורדו (בית הנבחרים • הסנאט) • קונטיקט (בית הנבחרים • הסנאט) • קליפורניה (אספת המדינה • הסנאט) • קנזס (בית הנבחרים • הסנאט) • קנטקי (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • רוד איילנד (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| אחרים | מחוז קולומביה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי מריאנה הצפוניים (בית הנבחרים • הסנאט) • גואם • סמואה האמריקנית (בית הנבחרים • הסנאט) • פוארטו ריקו (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007580900005171  SNAC: w6pc6rnq  VIAF: 144234419   WorldCat (עם VIAF): 144234419
בעיית המומנטים

בתורת ההסתברות, בעיית המומנטים עוסקת בתנאים בהם התפלגות נקבעת ביחידות על ידי המומנטים (אנ') שלה. כלומר תחת אילו תנאים לסדרת מומנטים קיימת התפלגות אחת שמתאימה לה. לבעיית המומנטים מספר ניסוחים ומספר שימושים, ביניהם בתורת ההסתברות, אנליזה פונקציונלית וסטטיסטיקה.
הגדרה

בניסוח הקלאסי, בעיית המומנטים שואלת, בהינתן סדרה  m_{0},m_{1},m_{2},..., האם קיימת מידה חיובית  \mu  על הישר הממשי,  \mathbb {R} , כך ש־ m_{n}=\int _{-\infty }^{\infty }x^{n}\,d\mu (x).
הבעיה למעשה עוסקת בקיום ויחידות של המידה  \mu  אבל במונחים של תורת ההסתברות. בעיית המומנטים שקולה לשאלה האם התפלגות נקבעת על פי המומנטים שלה.
ניסוח זה הנקרא גם בעיית המומנטים של המבורגר (Hamburger moment problem).
הגדרה > ניסוחים נוספים

לבעיית המומנטים ניסוחים נוספים הנבדלים בתומך של  \mu :
בעיית המומנטים של סטילטיס
m_{n}=\int _{0}^{\infty }x^{n}\,d\mu (x)
בעיית המומנטים של האוסדורף
m_{n}=\int _{0}^{1}x^{n}\,d\mu (x)
תנאים לקיום מידה > בניסוח הקלאסי

עבור סדרת מומנטים  \{m_{n}\}_{n=1}^{\infty }, התנאים ההבאים שקולים:
קיימת מידה  \mu  כך ש  m_{n}=\int _{-\infty }^{\infty }x^{n}\,d\mu (x).
לכל  n\in \mathbb {N}  ולכל  c_{0},...,c_{n}\in \mathbb {R}  מתקיים  \sum _{i,j=0}^{n}m_{i}+jc_{i}c_{j}\geq 0.
לכל  n\in \mathbb {N} , המטריצה  H_{n}\in \mathbb {R} ^{n\times n} המוגדרת על ידי  (H_{n})_{ij}=m_{i+j} היא מטריצה חיובית.
תנאים לקיום מידה > בניסוח סטילטיס

עבור סדרת מומנטים  \{m_{n}\}_{n=1}^{\infty }, התנאים ההבאים שקולים:
קיימת מידה  \mu  כך ש  m_{n}=\int _{0}^{\infty }x^{n}\,d\mu (x).
לכל  n\in \mathbb {N}  ולכל  c_{0},...,c_{n}\in \mathbb {R}  מתקיים  \sum _{i,j=0}^{n}m_{i}+jc_{i}c_{j}\geq 0 וגם  \sum _{i,j=0}^{n}m_{i+1}+jc_{i}c_{j}\geq 0.
לכל  n\in \mathbb {N} , המטריצות  H_{n},H'_{n}\in \mathbb {R} ^{n\times n} המוגדרות על ידי  (H_{n})_{ij}=m_{i+j},(H'_{n})_{ij}=m_{i+j+1} הן מטריצות חיוביות.
תנאים לקיום מידה > בניסוח האוסדורף

הסדרה,  \{m_{n}\}_{n=1}^{\infty } זו סדרת מומנטים ב [0,1] אם לכל  k,n\in \mathbb {N}  מתקיים  \sum _{j=0}^{n}(-1)^{j}{n \choose j}s_{k+j}\geq 0.
תנאים ליחידות המידה > בניסוח הקלאסי

המשפטים ההבאים מהווים תנאים ליחידות המידה  \mu  המקיימת את בעיית המומנטים הקלאסית:
תהיי  \mu  מידת הסתברות, כך שלכל  n\in \mathbb {N} , המומנט  m_{n}=\int _{-\infty }^{\infty }x^{n}\,d\mu (x) סופי. אם לטור חזקות  \sum _{n=1}^{\infty }{\frac {m_{n}r^{n}}{n!}} יש רדיוס התכנסות חיובי עבור  r חיובי כלשהו אזי  \mu  מידת ההסתברות היחיד בעל המומנטים  \{m_{n}\}_{n=1}^{\infty }.
תהי  \{m_{n}\}_{n=1}^{\infty } סדרת מומנטים כך שמתקיים  \lim _{n\to \infty }\sup {\frac {m_{2n}^{\frac {1}{2n}}}{2n}}<\infty  אז קיימת לכל היותר פונקציית צפיפות אחת,  \mu , כך ש  m_{n}=\int _{-\infty }^{\infty }x^{n}\,d\mu (x).
תנאים ליחידות המידה > בניסוח האוסדורף

היחידות של המידה  \mu  בבעיית המומנטים בנוסח האוסדורף נובע ממשפט הקירוב של ויירשטראס.
רקע היסטורי

המונח בעיית המומנטום הופיע לראשונה בשנים 1894–1895, במאמרו של המתמטיקאי תומאס יוהאן סטילטיס. המאמר עסק בשברים משולבים ובין היתר, סטילטיס הציג ופתר בו את בעיית המומנטים בניסוח דומה לבעיית מומנטים סטילטיס אך התעסק רק בקיומו של המידה  \mu  ולא ביחידותו. במאמר, סטילטס טבע את השם 'מומנטים' מעולם המכניקה ממנו שאב השראה לפתרון בעיות אנליטיות שונות.
ב-1920, המתמטקאי הגרמני הנס המבורגר (Hans Hamburger), הרחיב את הבעיה לציר הממשי והציג תנאים מספקים והכרחים לקיום מידת  \mu  מתאימה. בשונה לסטילטיס, המבורגר גם הציג תנאים מספקים והכרחים ליחידות הפתרון. המבורגר היה הראשון שהתייחב לבעיית המומנטים כתורה בפני עצמה וכיום, הניסוח שלו לבעיה ידוע בתור הניסוח הקלאסי.
בסמיכות לעבודותו של המבורגר, גם המתמטיקאים רולף נבנלינה, מרסל ריס, טורסטן קלרמן ופליקס האוסדורף פיתחו את בעיית המומנטים.
ראו גם

שיטת המומנטים (תורת ההסתברות)
לקיראה נוספת

Christian Berg, Indeterminate moment problems and the theory of entire functions, Journal of Computational and Applied Mathematics, Volume 65, Issues 1–3, 1995, Pages 27-55, ISSN 0377-0427,(1995) https://doi.org/10.1016/0377-0427(95)00099-2.
Lin, G.D. Recent developments on the moment problem. J Stat Distrib App 4, 5 (2017). https://doi.org/10.1186/s40488-017-0059-2
Akhiezer, Naum I. (1965). The classical moment problem and some related questions in analysis. New York: Hafner Publishing Co. (translated from the Russian by N. Kemmer)
הערות שוליים

↑  Schmüdgen, Konrad (2017). The Moment Problem. Springer Cham. p. 57.
↑  Schmüdgen, Konrad (2017). The Moment Problem. Springer Cham. p. 63.
↑  Schmüdgen, Konrad (2017). The Moment Problem. Springer Cham. p. 65.
↑  Schmüdgen, Konrad (2017). The Moment Problem. Springer Cham. p. 66.
↑  Billingsbey, Patrick (1995). Probability and Measure. New York: John Wiley and Sons. p. 388.
↑  Rick Durrett. Probability: theory and examples. Cambridge Series in Statistical and Probabilistic Mathematics. Cambridge University Press, Cambridge, 2010.
↑  Shohat, J. A. and J. D. Tamarkin. “The problem of moments.” (1943).
יהושע פישל זקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בדצמבר 1897 ד' בטבת ה'תרנ"ח העיר העתיקה, ירושלים
 פטירה:  16 בינואר 1981 (בגיל 83) י"ב בשבט ה'תשמ"א
 מקום קבורה:  הר הזיתים, ירושלים
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  ירושלים, ישראל
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  ? – 16 בינואר 1981 
 השתייכות:  תנועת המזרחי
 חיבוריו:  אשר ואהבה במשפחה, די ריינהייט ביי אידען, התורה ולמודה, יהדות מהי?, לחשבון עולמה של היהדות הנאמנה: דרכים ותפקידים, עת לעשות לחשבון עולמם של בני תורה, הטהרה בישראל: ראשי פרקים מן המחקר המדעי החדיש וקיצור דינים, טהרת המשפחה והקף השפעתה
 בת זוג:  חיה סימה בלומנטל
 שם השושלת:  זקס
 אב:  הרב דוב בער זקס
 אם:  יוכבד דבורה זקס
 צאצאים:  ציפורה אשכנזי-סורוצקין,רחל ניימן, יעקב זקס, משה חיים זקס, יצחק זקס, רבקה גלובמן, אלישבע רכטמן
 חותנים:  הרב אברהם יוחנן בלומנטל
 
הרב יהושע פישל זקס (ד' בטבת ה'תרנ"ח, 29 בדצמבר 1897 – י"ב בשבט ה'תשמ"א, 16 בינואר 1981) היה איש חינוך, רב, מנהל חינוכי בבית היתומים ציון בלומנטל, רב בית הכנסת הראשון שמחוץ לחומות; נחלת יעקב שבשכונת נחלת שבעה, ממקימי הישיבה התיכונית הראשונה, אַלֻמָה.
תולדות חייו

נולד בעיר העתיקה בירושלים לאביו הרב דב בער זקס, בנו של ראש כולל הו"ד הרב אברהם אלקנה זקס ונכדו של השד"ר משה זקס ולאמו יוכבד דבורה לבית כהנא שפירא, בתו של המקובל הרב צבי אשר כהנא שפירא ונצר למשפחות לעווי וריבלין. למד בתלמוד התורה עץ חיים ונבחן שם אצל רבה האשכנזי של ירושלים הרב שמואל סלנט. עם הגיעו למצוות עבר לישיבת שיבת ציון ולאחר מכן לישיבה הגדולה תורת חיים.
באלול ה'תרע"ח נישא לחיה סימה לבית בלומנטל, בתו של הרב אברהם יוחנן בלומנטל מנהל בית היתומים ציון-בלומנטל, ושימש כמנהל חינוכי בבית היתומים.
אשתו חיה סימה עסקה בעסקי מלונאות ומסחר ובשנת 1935 הקימה את מלון ציון במרכז העיר ירושלים, שלשם עברו להתגורר, הרב זקס שימש כמנהל החשבונות של המלון. משהתגוררו שם שימש הרב כרב בית הכנסת הראשון שמחוץ לחומות: נחלת יעקב שבשכונת נחלת שבעה.
בשנת 1937 הצטרף לרב בנימין מנשה לוין, חוקר תלמוד ומחבר הספר אוצר הגאונים, לייסוד הישיבה התיכונית הראשונה אַלֻמָה, ושימש בתחילה בעל תפקיד בהנהלת הישיבה.
ייסד את "תלמוד תורה רחביה" שבהתאם לחזונו לחינוך המשלב תורה עם לימודי חול, באופן חריג לאותה התקופה כלל חוץ מלימודי הקודש גם לימודי חול ברמה גבוהה. לאחר התפתחות וצמיחת תלמוד התורה הוא התאחד עם אחר, תלמוד התורה המאוחד נקרא שילה והוא שכן ברחוב הנביאים בירושלים. באופן רשמי הוא כיהן בתור המנהל אך למעשה ניהל אותו הרב אליהו כי טוב, מנהל תלמוד התורה השני.
הקים יחד עם ברל זוננפלד, נכדו של הרב יוסף חיים זוננפלד, ועוד שותפים, גמ"ח בשם "בנק ישראל", לאחר קום מדינת ישראל המדינה רכשה את הזכויות להשתמש במותג עבור הבנק המרכזי של המדינה. הקים בין השאר גם עמותה לעידוד וייזום מפעלי תורה וחסד לצרכים משפחתיים בשם "קרן עידוד", נשיא העמותה היה ראש ישיבת מרכז הרב והרב הראשי לישראל, הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא, העמותה קיימת עד היום, יושב ראש העמותה הוא הרב אהד טהרלב, חתן בנו של הרב זקס, ד"ר משה זקס.
ניסה להקים מפלגה שתשתייך לכל גוני היהודים הדתיים ותתחרה במפלגות אחרות, שם המפלגה היה "איחוד בתי כנסת", אך בסופו של דבר היא לא התמודדה בבחירות. לקראת הבחירות לכנסת השלישית, ניסה לעזור לרב שלמה יוסף זוין להקים מפלגה דתית-מאוחדת, גם הניסיון הזה כשל.
התנדב ושימש כיו"ר זמני של המרכז הארצי לטהרת המשפחה לאחר שנקלעו חלק מאנשי הארגון למריבות פנימיות, הרב יהושע פישל שימש כיו"ר הארגון עד להרגעת הרוחות.
תרם יחד עם אשתו למכון וולקני את מבנה המעבדה.
תולדות חייו > שנים אחרונות ופטירתו

בשנת ה'תשל"ה עבר להתגורר אצל בנו, הד"ר משה חיים זקס בקיבוץ שעלבים, והתגורר שם עד לפטירתו בי"ב בשבט ה'תשמ"א.
בשנת ה'תשס"ג דרש הרב אברהם אלקנה כהנא שפירא בתור נשיא עמותת "עידוד" להוציא ספר על תולדותיהם של אבי המשפחה משה זקס ועל הרב יהושע פישל זקס.
חיבורים וספרים

אשר ואהבה במשפחה
די ריינהייט ביי אידען
התורה ולמודה
יהדות מהי?
לחשבון עולמה של היהדות הנאמנה: דרכים ותפקידים
עת לעשות לחשבון עולמם של בני תורה
הטהרה בישראל: ראשי פרקים מן המחקר המדעי החדיש וקיצור דינים
טהרת המשפחה והקף השפעתה (יחד עם הרב איסר יהודה אונטרמן)
הערות שוליים

↑  משה חיים זקס, עוד ינובון בשיבה, מזכרת בתיה, ישראל: הסיפור שנשאר, ה'תשע"ח, 2018, עמ' 24
↑  מרדכי (מוטי) פרידמן, משה זאקס ומשפחתו, משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, 2016, עמ' 241
↑  סופר על ידי הרבנית יוכבד סלמון, כתבה יהודית גולן, ציון הקטן, אלף עולמות, שזור בזכרונות חמישה דורות בירושלים, ירושלים: פלדהיים, ה'תשס"ג, 2003, עמ' 130
↑  מרדכי (מוטי) פרידמן, משה זאקס ומשפחתו, משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, 2016, עמ' 242
1 2  מרדכי (מוטי) פרידמן, משה זאקס ומשפחתו, משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, עמ' 246
↑  רב בית הכנסת נחלת שבעה (הראשון מחוץ לחומות), באתר כותר
↑  מרדכי (מוטי) פרידמן, משה זאקס ומשפחתו, משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, 2016, עמ' 246
↑  מרדכי (מוטי) פרידמן, משה זאקס ומשפחתו, משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, 2016, עמ' 238
↑  מרדכי (מוטי) פרידמן, משה זאקס ומשפחתו, משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, עמ' 248
↑  אגודת עידוד ירושלים (ע"ר), באתר גיידסטאר, אתר העמותות של ישראל
1 2  מרדכי (מוטי) פרידמן, משה זאקס ומשפחתו, משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, עמ' 245
↑  משה חיים זקס, עוד ינובון בשיבה, מזכרת בתיה: הסיפור שנשאר, 2018, עמ' 29
↑  יוליקה, סיפור חייה של יוכבד זקס לבית שטיינברג
↑  מרדכי (מוטי) פרידמן, זה ספר תולדות האדם (הקדמה מאת הרב אהד טהרלב שהעיד כך על הרב שפירא), משה זאקס, תל אביב: הוצאת שפירא, 2016
↑  אושר ואהבה במשפחה: פרקים מן המחקר החדיש / יהושע זקס., באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  די ריינהייט ביי אידען: ציטאטען פון דער מאדערנער וויסנשאפטליכער פארשונג און א קורצער אויסצוג פון די וויכטיגסטע דינים / צוזאמענגעפאסט און רעדאגירט דורך יהושע זאקס., באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  התורה ולימודה: לקט מקורות / בעריכת הרב יהושע פישל זקס., באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  יהדות מהי? : לבירור מהותה של יהדות וייעודו של עם ישראל בארצו / מאת הרב יהושע פישל זקס., באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  לחשבון עולמה של היהדות הנאמנה: דרכים ותפקידים / יהושע פ' זקס., באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  עת לעשות לחשבון עולמם של בני תורה / יהושע פ' זקס., באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  הטהרה בישראל: ראשי פרקים מן המחקר המדעי החדיש וקיצור דינים / לוקט ונערך על ידי יהושע זקס., באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  טהרת המשפחה והיקף השפעתה / הרב א.י. אונטרמן ..., באתר הספרייה הלאומית של ישראל
↑  משה חיים זקס, עוד ינובון בשיבה, מזכרת בתיה: הסיפור שנשאר, 2018, עמ' 42
↑  עמליה ברזילי, זקס משה - מורשת, באתר מכון וולקני, ‏2009
↑  יקירי ירושלים לשנת תשס"ח, באתר עיריית ירושלים, ‏ה'תשס"ח, 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306723005171  ISNI: 0000 0000 7148 2319  LCCN: n85385836  VIAF: 58082055   WorldCat (עם VIAF): 58082055
ארתור סן-לאון

| --- | --- |

 לידה:  7 בספטמבר 1821 פריז, צרפת 
 פטירה:  2 בספטמבר 1870 (בגיל 48) הרובע התשיעי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Charles-Victor-Arthur Michel 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 בן או בת זוג:  פאני צ'ריטו 
 
ארתור סן-לאון (בצרפתית: Arthur Saint-Léon;‏ 17 בספטמבר 1821 – 2 בספטמבר 1870) היה מנהל הבלט הראשי של הבלט האימפריאלי מ-1859 עד 1869 ומפורסם ביצירת הכוריאוגרפיה לבלט קופליה.
ביוגרפיה

סן-לאון נולד כשארל ויקטור ארתור מישל בפריז, אבל גדל בשטוטגרט, שם היה אביו מנהל המחולות של החצר ושל תיאטרון הבלט. האב, שהיה גם רקדן בבלט האופרה של פריז, עודד את בנו ללמוד מוזיקה ומחול. סן-לאון למד נגינה בכינור אצל יוזף מייזדר וניקולו פגניני. במקביל, למד בלט, כך שיכול היה להופיע הן ככנר והן כרקדן.
בגיל 17, הופיע לראשונה כרקדן אופי-למחצה בתיאטרון לה מונה בבריסל. הוא החל לצאת למסעות הופעות ברחבי אירופה, ובהופעותיו כרקדן בגרמניה, איטליה ואנגליה, שנחלו הצלחה. הקהל הלונדוני, שלא נטה חיבה אותו זמן לרקדנים גברים על הבמה, חיבב אותו במיוחד. הסיבובים והקפיצות שלו זיכו אותו בהערכה רבה. עלה בידו לקצור תשואות בכל תיאטרון שהופיע בו, מצב שלא היה שכיח בתקופה הרומנטית, שבה הכוכבת היחידה על הבמה הייתה הבלרינה, המחוללת על בהונות.
כשהגיע לווינה, זכה סן-לאון לרקוד לראשונה עם פאני צ'ריטו ומאותו רגע ממש היו שניהם לצמד בלתי נפרד כמעט, עד לנישואיהם בשנת 1845. בשביל צ'ריטו יצר סן-לאון את הכוריאוגרפיה לבלט, שהיה ללהיט בלונדון, "לה ויואנדייר" (1843).
כמו כן יצר בלטים לתיאטרון לה פניצ'ה בוונציה ולאופרה של פריז.
סן-לאון התמנה למורה בכיתת המצטיינים באופרה של פריז והיה אחראי לכוריאוגרפיה של הדיברטיסמן של הפקת הבלט החשובה ביותר. בשנת 1851 נפרד מאשתו, וכאשר היא הוזמנה לרקוד באופרה של פריז, פרש סן-לאון ממשרתו.
.
לאחר סיורים ברחבי אירופה ועבודה במשך שלוש שנים בתיאטרו סן קרלוס בליסבון, הוזמן ב-1859 לתפוס את מקומו של ז'יל פרו כמנהל הבלט הראשי של תיאטרון בולשוי קאמני האימפריאלי, משכן הבלט האימפריאלי הנודע לתהילה של הצאר בסנקט פטרבורג, רוסיה, משרה שבה החזיק עד 1869. ממשיכו בתפקיד היה מריוס פטיפה.
הבלרינה החביבה עליו הייתה אדל גרנצוב, שרקדה ברבים מן הבלטים שלו. סן-לאון הביא אותה לאופרה של פריז ובהמשך לאיטליה, והתכוון גם ליצור למענה את קופליה (1870). אף כי סן-לאון יצר בלטים רבים, זה היחיד שנשמר כמעט בשלמותו עד ימינו אלה. הוא מת יומיים לאחר שהעונה הראשונה של הבלט הסתיימה בטרם עת בגלל המלחמה הפרנקו-פרוסית. בסוף נובמבר,
מתה הרקדנית שיצרה את סוונהילדה, ג'וזפינה בוצאקי, ביום הולדתה ה-17.
סן-לאון התפרסם גם בהמצאת כתב-בלט שתיאר בספר La Sténochoréographie, ou Art d'écrire promptement la danse, שיצא לאור בשנת 1852. זו השיטה הראשונה לתיווי כוריאוגרפי המתעדת לא רק הרגליים אלא גם את תנועות הזרועות, הגו והראש.
"מחול השש מתוך לה "ויוואנדייר"

בשנת 1848 רשם סן-לאון תיווי ב-LSténochorégraphie ל"מחול השש" מתוך הבלט שלו מ-1846, "לה ויוואנדייר". התיווי נשמר בארכיבי האופרה של פריז, וב-1975 שחזרו המומחית לתיווי מחול אן הצ'ינסון-גסט ומנהל הבלט פייר לאקוט את הכוריאוגרפיה של סן-לאון והמוזיקה של צ'זארה פוני לבלט ג'ופרי. ב-1978 העלה לאקוט את מחול השש" לבלט מריאינסקי, והוא עדיין ברפרטואר שלהם. מאז מבוצע "מחול השש" על ידי להקות בלט רבות ברחבי העולם, והוא מוכר או כ"מחול שש מתוך לה ויואנדייר" או "מחול השש מרקיטנקה" (כפי שהוא מוכר ברוסיה). "מחול השש" היא הכוריאוגרפיה היחידה המוכרת של סן-לאון ששרדה.
הערות שוליים

↑  כותר מט"ח, תיאופיל גוטייה, "מחול תשוקה ומוות", תרגום ליאורה בינג, עמ' 72, 85, 86
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446829905171  PLWABN: 9810606769905606  BNE: XX1428497  BnF: cb12523355j (data)  CANTIC: a11091083  GND: 116760354  ISNI: 0000 0001 2118 736X  LCCN: n80131745  LNB: 000310467  NKC: xx0046113  NTA: 071703535  SNAC: w6m90bsz  SUDOC: 133866041  Trove: 1277688  VIAF: 5040250   WorldCat (עם VIAF): 5040250
דמיטרי פוליאקוב

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1921 סטרובילסק, ברה"מ 
 הוצאה להורג:  15 במרץ 1988 (בגיל 66) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 
דמיטרי פיודורוביץ' פוליאקוב (ברוסית: Дми́трий Фёдорович Поляко́в; ‏6 ביולי 1921 – 15 במרץ 1988) היה קצין בכיר (גנרל מיור) במודיעין הצבאי הסובייטי (מינהל המודיעין הראשי של ברית המועצות - גר"ו), אשר שימש כחפרפרת בארגונו והעביר סודות חשובים לארצות הברית במשך כ-20 שנה. הוא נחשב לאחד הסוכנים הבכירים ביותר שהיו לארצות הברית אי פעם בתוך ברית המועצות.
אניאטוז'ה

אניאטוז'ה (בספרדית: Añatuya) היא עיר בפרובינציית סנטיאגו דל אסטרו בארגנטינה והעיר הראשית בנפת טבואדה. העיר שוכנת בדרום-מזרח הפרובינציה ממזרח לנהר סלאדו, כ-150 ק"מ מבירת הפרובינציה סנטיאגו דל אסטרו. העיר הוקמה ב-5 ביולי 1912 על ידי מנואל טבואדה. העיר משמשת כמושבה של דיוקסיית אניאטוז'ה של הכנסייה הקתולית. לפי מפקד משנת 2010 התגוררו בה באותה העת 23,236 תושבים.[דרוש מקור]
נורמן ברוקס

| --- | --- |

 לידה:  14 בנובמבר 1877 מלבורן, אוסטרליה 
 פטירה:  28 בספטמבר 1968 (בגיל 90) מלבורן, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה
 בן או בת זוג:  Mabel Brookes 
 גובה:  1.8 מטרים
 יד חובטת:  שמאליות 
 פעילות כמקצוען:  1896–1928 (כ־32 שנים) 
 יחידים
 מאזן קריירה:  225-52
 דירוג שיא:  1 (1907)
 זכיות בטורנירים:  19
 שיאי גראנד סלאם
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  זכייה 1911
 אליפות צרפת הפתוחה:  סיבוב שני (1928)
 וימבלדון:  זכייה 1907, 1914 (גברים)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  רבע גמר 1919 (גברים)
 
נורמן ברוקס (באנגלית:  Norman Everard Brookes; ‏ 14 בנובמבר 1877 – 28 בספטמבר 1968) היה  טניסאי אוסטרלי. הוא זכה פעמיים באליפות וימבלדון בתחרות גברים ובאליפות אוסטרליה הפתוחה בשנת 1911. הוא היה חבר נבחרת גביע דייוויס של אוסטרליה וזכה איתה בגביע 6 פעמים. פרס של אליפות אוסטרליה הפתוחה בתחרויות גברים נקרא על שמו.
ביוגרפיה

נורמן ברוקס נולד במלבורן בשנת 1877. אביו עבר לאוסטרליה בשנת 1852 והתעשר בעסקי חיפושי זהב. ברוקס סיים בית ספר פרטי בשנת 1895. לאחר סיום בית ספר ברוקס החל לעבוד בחברת "Australian Paper" בה אביו היה מנהל כללי.
ברוקס החל לשחק טניס והחל משנת 1896 היה שחקן קבוע במועדון טניס מקומי.
תחרויות גראנד סלאם

ברוקס ניצח לראשונה באליפות וימבלדון בשנת 1907. הוא היה טניסאי לא בריטי הראשון שניצח בתחרות. באותה שנה הוא ניצח גם בתחרות זוגות גברים לצד אנתוני וילדינג.
בשנת 1908 ברוקס התכוון להגן על התואר, אך לאור מחלת אביו הוא ביטל את התוכנית לנסוע לאנגליה. אביו נפטר בשנת 1910 וברוקס הרחיב את פעילותו בעסק משפחתי, כך שהוא חזר לאנגליה רק בשנת 1914 כאשר ניצח באליפות וימבלדון 1914. בשנים אלו הוא כמעט ולא שיחק למעט אליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בשנת 1911 במלבורן ובה הוא ניצח.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה ברוקס שירת במצרים.
לאחר סיום הלחימה בורקס חזר לשחק וניצח תחרויות זוגות גברים באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס בשנת 1919. ניצחון נוסף בתחרויות זוגות גברים היה לו בשנת 1924 בתחרות זוגות גברים.
ברוקס היה חבר נבחרת במשחקי גביע דייוויס בשנים 1905–1920 ועם הנבחרת הוא זכה בתואר 6 פעמים.
לאחר פרישה מתחרויות ברוקס היה יושב ראש איגור הטניס של אוסטרליה. על פעילתו בתחום בשנת 1939 הוענק לו תואר Knight Bachelor. הוא היה יושב ראש האיגוד במשך 26 שנים ופרש בשנת 1955.
נורמן ברוקס נפטר בשנת 1968.
הישגים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שנה | יריב בגמר | תוצאה |
| אליפות וימבלדון 1905 | הממלכה המאוחדת לורנס דוהרטי | 6–8, 2–6, 4–6 |
| אליפות וימבלדון 1907 | הממלכה המאוחדת ארתור גור | 6–4, 6–2, 6-2 |
| אליפות אוסטרליה הפתוחה 1911 | אוסטרליה הורייס רייס | 6–1, 6–2, 6–3 |
| אליפות וימבלדון 1914 | ניו זילנד אנתוני וילדינג | 6–4, 6–4, 7–5 |
| אליפות וימבלדון 1919 | אוסטרליה ג'רלד פטרסון | 3–6, 5–7, 2–6 |
לורנס דוהרטי

לורנס דוהרטי (באנגלית: Hugh Laurence Doherty; ‏ 8 באוקטובר 1875 – 21 באוגוסט 1919) היה  טניסאי בריטי. הוא זכה 5 פעמים באליפות וימבלדון בתחרות גברים ו-8 פעמים בתחרות זוגות. באליפות ארצות הברית הפתוחה בטניס הוא זכה בתחרות גברים ופעמיים זכה בתחרויות זוגות. במשחקים האולימפיים הוא זכה ב-2 מדליות זהב ובמדליית ארד.
ביוגרפיה

לורנס דוהרטי נולד בוימבלדון בשנת 1875. אחיו הבכור היה טניסאי בולט ובמשחקי זוגות הם שיחקו יחד.
כמן אחיו הוא למד באוניברסיטת קיימברידג' והיה חלק של נבחרתה.