stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר הגזרות
מהות הספר

לפי רוב הפרשנים יום ביטול הספר נקבע ליום שמחה אצל הפרושים, שכן ביטולו סימן את היחלשות האחיזה הצדוקית בשלטון. אך לפי אחת ההשערות לא מדובר בספר כיתתי אלא באירוע כלל-לאומי של קביעת נוסח ספר התורה (ראו להלן).
במגילת תענית נכתב:
בְּאַרְבָּעָה [עָשָׂר] בְּתַּמוּז עַדָא סְפַר גְזֵירָתָא דִלָא לְמִסְפָּד
משמעות הפסוק הכתוב בארמית היא שאין להספיד בתאריך המדובר, שכן מדובר ביום שמח. המילים "עדא ספר גזירתא" זכו לשני פירושים.
בוטל ספר הגזירות – ההסבר בפירוש הקלאסי על המגילה, הסכוליון, הוא שביום זה בוטל "ספר הגזירות" של הצדוקים. הספר עסק בענישה שאינה מפורשת בתורה, ובכללה אופני הענישה במוות: ”אלו שנסקלין אלו שנשרפין ואלו שנהרגין ואלו שנחנקין”. ביטול הספר נחשב ליום שמחה בקרב הזרם הפרושי. חלק מהחוקרים שיערו שהאירוע התרחש בתקופת עליית שלומציון המלכה לשלטון (76–67 לפנה"ס), שנטתה לסמכות הפרושים.
כונסו ספרי תורה – לפי השערתו של בן-ציון לוריא זהו "יום כינוס ספרי התורה". משמעות המילה "עדא" היא היוועדות וכינוס (כמו "ונועדו אליך" וכדומה בעברית מקראית), ומשמעות הביטוי "ספר גזירתא" היא "ספר החוקים", הלא הוא ספר התורה. לדבריו, "גזירתא" משמשת בתרגומי אונקלוס ויונתן לציון "חוק" התורה. אירוע זה התרחש בימי יהודה המכבי (165–160 לפנה"ס) שקבע את נוסח התורה על פי מספר עדי נוסח שכינס.
פרטים נוספים

בענף נוסח אחד תאריך האירוע הוא ארבעה בתמוז, בנוסחים אחרים הגרסה היא בעשרה בתמוז ובנוסח המשולב נכתב ארבעה עשר בתמוז.
בסכוליון נלמד מתוך המעשה בספר הגזרות שאסור לכתוב את התורה שבעל פה: ”שהיו ביתוסין כותבין הלכות בספר, ואדם שואל, ומראין לו בספר. אמרו להם חכמים: "והלא כבר נאמר: "על פי הדברים האלה כרתי אתך ברית ואת ישראל" ו"על פי התורה אשר יורוך" מלמד שאין כותבין בספר"”.
לקריאה נוספת

בן-ציון לוריא, "מחקרים במגילת תענית: י"ד בתמוז", בית מקרא ג, חוברת א–ב [ה–ו] (ניסן תשי"ח), עמ' 36–40. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  דוד רוקח, ‏עוד לעניין ההלכה הצדוקית, קתרסיס 8 (תשס"ח), עמ' 13–28 .
1 2  בן ציון לוריא, מחקרים במגילת תענית
↑  ספר במדבר, פרק י', פסוק ד'
↑  ראו תלמוד ירושלמי, מסכת תענית,  פרק ד', הלכה ב' על שלושה ספרי תורה שנמצאו בעזרה במקדש.
↑  מיכאל ויגודה, כתיבת התורה שבעל-פה: איסור שהפך למצווה, פרשת השבוע במשפט העברי, גיליון 244, כי תשא תשס"ו, באתר דעת.
אלכסנדר לבדב

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1959 (בן 65) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה 
 מעסיק:  המינהל הראשי הראשון של הק.ג.ב., שירות ביון החוץ של רוסיה 
 תפקיד:  חבר הדומה הממלכתית (29 בדצמבר 2003–24 בדצמבר 2007) 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 בן או בת זוג:  Natalia Sokolova   Elena Perminova (2005–?) 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות האוקראיני, דרגה 3  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה 
 www.alebedev.ru
 
אלכסנדר לבדב (ברוסית: Александр Евгеньевич Лебедев; נולד ב-16 בדצמבר 1959) הוא איש עסקים רוסי, אישיות פוליטית וציבורית, סופר. היה חבר בדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית (הדומה הרביעית).
הוא בעלים של העיתון המקוון "אינדיפנדנט", של העיתון "איבנינג סטנדרד", ושל ערוץ הטלוויזיה London Live (אנ') בבריטניה. והוא בעל המניות הפרטי הגדול ביותר בעיתון הרוסי "נובאיה גאזטה".
ביוגרפיה

אלכסנדר לבדב נולד ב-16 בדצמבר 1959 במוסקבה. בשנת 1977 התקבל לפקולטה לכלכלה של המכון הממלכתי ליחסים בין-לאומיים של מוסקבה. למד את המערכת המוניטרית והפיננסית העולמית, תוך מתן תשומת לב מיוחדת לבעיות של חובות בינלאומיים. בשנת 1982 סיים את לימודיו עם תואר ביחסים כלכליים בינלאומיים. בשנים 1982–1983 עבד במכון לכלכלה של המערכת הסוציאליסטית העולמית של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (אנ'). בשנת 2003 הגן על עבודת הדוקטורט שלו בנושא "גלובליזציה פיננסית בהקשר לבעיות של פיתוח גלובלי, אזורי ולאומי (רוסי). הפך לדוקטור למדעי הכלכלה.
בשנת 1984 גויס לק.ג.ב.. שירת באגף הביון של הארגון. בשנת 1987 הוצב בשגרירות ברית המועצות בלונדון, עסק בפעילות ריגול תחת מעטה דיפלומטי. בשנת 1991 פרש מהשירות בק.ג.ב.
ביוגרפיה > קרירה עסקית

לאחר התפרקות ברית המועצות החל לפעול כאיש עסקים ברוסיה ואחר כך גם בממלכה המאוחדת. בין השאר רכש את "נשיונל ריזרב קורפוריישן בנק" אחד הבנקים הגדולים ברוסיה, רכש נתח של 30% בחברת התעופה הממשלתית של רוסיה, אירופלוט ונתח של 39% בעיתון הרוסי "נובאיה גאזטה".
בינואר 2009, רכש ילד עם בנו יבגני לבדב את העיתון הלונדוני "איוונינג סטנדרד",תמורת ליש"ט אחד עבור 64% בעלות, זאת לאחר שהעיתון הפסיד 10 מיליון ליש"ט בשנה הקודמת והיה מצוי בחובות. בנוסף התחייב לבדב להזרים לעיתון סיוע של 25 מיליון ליש"ט במשך שלוש השנים, על מנת לסייע לו לחזור לרווחיות. באוקטובר 2009 הפך את העיתון לחינמון והפית אותו ב-900,000 עותקים מדי יום ברחבי לונדון.
במרץ 2010 רכש גם את העיתון הבריטי "אינדפנדנט". ביוחי הודיע שהוא מעוניין לרכוש גם את העיתון "ניוז אוף דה וורלד", שהיה בבעלות רופרט מרדוק ונסגר על רקע שערוריית האזנות סתר. במרץ 2014 השיק את "לונדון לייב", ערוץ טלוויזיה מקומי עבור העיר לונדון.
בספטמבר 2011, במהלך תוכנית אירוח של רשת NTV הרוסית. היזם סרגיי פולונסקי התווכח עם לבדב, שבתגובה הכה אותו בשידור ישיר. פולונסקי  ברח אחר כך לישראל. לבדב נידון ל-150 שעות עבודות שירות בעקבות התקרית.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 2003 השתתף בבחירות לראשות עיריית מוסקבה כמועמד לתפקיד זה, ובבחירות לפרלמנט עמד בראש הרשימה האזורית של הגוש המוסקבאי של מפלגת המולדת. בבחירות לראשות עיריית הבירה זכה ב-12.35% מהקולות. בעקבות תוצאת הבחירות לפרלמנט נבחר לבדב לדומא הממלכתית. בספטמבר 2008 הודיע על הקמת "המפלגה הדמוקרטית העצמאית", יחד עם חתן פרס נובל לשלום והנשיא האחרון של ברית המועצות, מיכאיל גורבצ'וב. המפלגה פוקרה לאחר שגורבצו'ב העביר ביקורת על ולדימיר פוטין. בנובמבר 2010 שוטרים רעולי פנים וחמושים הסתערו על מטה הבנק שלו במוסקוה, בעת שהיה במקום. יומיים אחר כך רשות המיסים ומשטרת אוקראינה פשטו על מלון היוקרה שלו באלושטה. מאז חדל להיות מעורב בפוליטיקה ברוסיה.
בעקבות פלישת רוסיה לחצי האי קרים ב-2014, פרסם מאמר באנגלית בעיתון "אינדיפנדנט" התומך בסיפוח קרים לרוסיה.
לבדב יצר קשרים בצמרת המפלגה השמרנית בממלכה המאוחדת. בין השאר אירח באפריל 2018 לסוף שבוע, בוילה שלו באיטליה  את בוריס ג'ונסון בעת שכיהן כמזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים. הדבר אירע חודש לאחר הרעלת הסוכן הכפול סרגיי סקריפאל בבריטניה וג'ונסון שהה בוילה ללא אנשי משרדו או שומרי ראש. לבדב גם מינה את שר האוצר לשעבר, ג'ורג' אוסבורן לעורך הראשי של העיתון "איבנינג סטנדרד". בנובמבר 2020 מינה בוריס ג'ונסון, כראש הממשלה, את בנו של לבדב יבגני לבדב  כלורד לכל החיים בבית הלורדים. יבגני לבדב בחר לעצמו את התואר "הברון לבדב מריצ'מונד שעל התמזה ומסיביר בפדרציה הרוסית".
הערות שוליים

↑  אריק פפנר, קצין הק.ג.ב שהשתלט על שוק עיתוני הערב של לונדון, באתר TheMarker‏, 17 בנובמבר 2009
↑  סוכנויות הידיעות, שוטרים חמושים פשטו על בנק של האוליגרך אלכסנדר לבדב בשעה שהיה בתוכו, באתר TheMarker‏, 2 בנובמבר 2010
↑  סוכנויות הידיעות, האוליגרך הרוסי אלכסנדר לבדב הזרים 4.5 מיליון ליש"ט לעיתון הבריטי "איוונינג סטנדרד", באתר TheMarker‏, 21 ביוני 2009
↑  סוכנויות הידיעות, סוכן הק.ג.ב לשעבר, אלכסנדר לבדב, מעוניין לרכוש את העיתון הלונדוני "איוונינג סטנדרד", באתר TheMarker‏, 17 בינואר 2009
↑  הגרדיאן, אלכסנדר לבדב רכש את "איוונינג סטנדרד" הבריטי - בליש"ט אחת, באתר TheMarker‏, 22 בינואר 2009
סוכנויות הידיעות, ‏סוכן ק.ג.ב לשעבר רכש את ה"אינדיפנדט" תמורת 1 ליש"ט, באתר גלובס, 28 בפברואר 2010
↑  סוכנויות הידיעות, האוליגרך הרוסי אלכסנדר לבדב הזרים 4.5 מיליון ליש"ט לעיתון הבריטי "איוונינג סטנדרד", באתר TheMarker‏, 21 ביוני 2009
↑  סוכנויות הידיעות, העיתון הלונדוני הוותיק "איוונינג סטנדרד" נהפך לחינמון, באתר TheMarker‏, 13 באוקטובר 2009
↑  סוכנויות הידיעות, אלכסנדר לבדב השלים את רכישת העיתון "אינדפנדנט" בעבור ליש"ט אחת, באתר TheMarker‏, 26 במרץ 2010
↑  סוכנויות הידיעות, האוליגרך אלכסנדר לבדב מעוניין להקים מחדש את "ניוז אוף דה וורלד", באתר TheMarker‏, 20 ביולי 2011
↑  עופר וולפסון, על-רקע פרשיית האזנות הסתר: ניוז אוף דה וורלד נסגר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 ביולי 2011
↑  רפי מן, בלונדון יש, באתר העין השביעית, 24 במרץ 2014
↑  עמית ולדמן, ‏צפו: קרב אוליגרכים מול המצלמות, באתר ‏מאקו‏, 18 בספטמבר 2011
פייננשל טיימס, ‏איל העיתונות הרוסי מואשם בתקיפה - הסלבס במערב יוצאים להגנתו, באתר גלובס, 24 בפברואר 2013
↑  Roy Greenslade, Alexander Lebedev's accuser taunts him from Israel, The Guardian, ‏4 ביוני 2013
↑  Roy Greenslade, Alexander Lebedev sentence is just - and a great relief for his journalists, The Guardian, ‏2 ביולי 2013
↑  סוכנויות הידיעות, מיכאיל גורבצ'וב חוזר לפוליטיקה, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2008
↑  סוכנויות הידיעות, מיכאל גורבצ'וב נגד ולדימיר פוטין: קרא לו לא להתמודד שוב לנשיאות, באתר הארץ, 4 במרץ 2011
↑  שירות רויטרס, ‏20 שוטרים רעולי פנים כיתרו בנק במוסקבה שבבעלות האוליגרך לבדב, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2010
↑  הגרדיאן, אלכסנדר לבדב לאחר הפשיטות על נכסיו: "מישהו מנסה לחסל את עסקי", באתר הארץ, 8 בנובמבר 2010
↑  Alexander Lebedev, Russia and the West need a compromise over the Crimea | The Independent, The Independent, ‏7 November 2014
↑  Jim Pickard, Boris Johnson faces fresh questions over 2018 party at Lebedev villa, Financial Times, ‏27 ביוני 2023
Carole Cadwalladr, Mark Townsend, Revealed: ex-KGB agent met Boris Johnson at Italian party, The Guardian, ‏17 בנובמבר 2019
↑   אי־פי, אתר תחקירים: אחד הנאשמים בהרעלת המרגל סקריפל — קולונל רוסי, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2018
↑   אי־פי, תפקידו החדש של שר האוצר לשעבר של בריטניה: עורך עיתון, באתר TheMarker‏, 17 במרץ 2017
↑  Aubrey Allegretti, Standard owner Evgeny Lebedev insists he is not ‘an agent of Russia’, The Guardian, ‏11 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007526597505171  GND: 1027070973  ISNI: 0000 0000 3837 9360  LCCN: n2002113726  VIAF: 41207207   WorldCat (עם VIAF): 41207207
נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21

נבחרת הולנד בכדורגל עד גיל 21 היא הנבחרת הלאומית הצעירה של הולנד, המייצגת אותה בתחרויות בינלאומיות לנבחרות צעירות, ומנוהלת על ידי התאחדות הכדורגל ההולנדית המלכותית.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21

1978 – לא נכנסה
1980–1986 – לא העפילה
1988 – חצי הגמר
1990 – לא העפילה
1992 – רבע הגמר
1994–1996 – לא העפילה
1998 – מקום רביעי
2000–2004 – לא העפילה
2006 – מקום ראשון
2007 – מקום ראשון
2009–2011 – לא העפילה
2013 – חצי גמר
2015–2019 – לא העפילה
2021 - חצי גמר
2023 - שלב הבתים
2025 - העפלה
בוגדן וילוולדה

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1818 (יוליאני) פבלובסק, רוסיה 
 פטירה:  11 במרץ 1903 (יוליאני) (בגיל 84) דרזדן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1842) 
 תקופת הפעילות:  1838–1903 (כ־65 שנים) 
 זרם באמנות:  האומנות האקדמית 
 הושפע על ידי:  קארל ברולוב, גוטלוב אלכסנדר סאוורוויד 
 פרסים והוקרה:  מדליית זהב גדולה של האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1842)  מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 2 (1883)  עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה (1879)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 1 (1876)  עיטור  ולדימיר הקדוש, דרגה 3 (1873)  מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 2 
 צאצאים:  Alexander Bogdanovich Willewalde 
 
בוגדן פבלוביץ' וילוולדה (ברוסית: Богдан Павлович Виллевальде‏; 12 בינואר 1819 – 24 במרץ 1903) היה פרופסור אימפריאלי מהאקדמיה הרוסית לאמנות צבאית.
ביוגרפיה

בוגדן וילוולדה נולד בפבלובסק, סנט פטרסבורג ב-12 בינואר 1819, במשפחת אצולה ממוצא בווארי. מילדותו, הוא הכיר והיה חבר של הדוכסים הגדולים הרוסים והתחבר באופן אינטימי למשפחה הקיסרית וההיררכיה הרשמית שלה.
לימודי האמנות שלו היו באקדמיה הקיסרית לאמנויות של סנקט פטרבורג בשנת 1838. הוא למד אצל קארל ברולוב ואלכסנדר סאוורוויד. בשנות ה-40, לאחר שהשיג הצלחה בלימודיו האקדמיים, הוא נשלח לדרזדן כדי להתאמן באמנות ציורי מלחמת 1813. ב-1844 הוא חזר לסנט פטרסבורג עם מותו של סוארוויד, כדי לסיים את המחזור של האחרון של ציורי המלחמה הרוסית נגד נפוליאון. בשנת 1848, הוא מונה לפרופסור באקדמיה הקיסרית לאמנויות, וכיו"ר המדור לאמנויות צבאיות.
אמנות צבאית

בתחילת דרכו האמנותית הושפע וילוואלדה ממאסטרים גרמניים, בעיקר פטר פון הס שבסיסו במינכן, ברוחו צייר וילוואלדה את הקרב על גיסגובל. לאחר מכן הוא הפך לחסידיו של האמן הצרפתי הוראס ורנה, אם כי הוא לא ממש יכול היה להשתוות לקלות משיכת המכחול והאלגנטיות של האחרון.
יצירותיו העיקריות של וילוולדה בתקופה ראשונה זו הן ארבעת בדי הציור הענקיים של ההיסטוריה של המלחמות הנפוליאוניות בשנים 1813–1814, שנמצאים כעת באולם אלכסנדר של ארמון החורף: הקרבות של קולם, לייפציג, פר-שמפנוס ופריז.
וילוולדה הצטרף לצבא הרוסי, וערך סקיצות תוך כדי שירות, ולאחר מכן השלים את הקנבסים המונומנטליים שלו. לאחר שהוזמן לצייר את "לכידת שאמיל", הוא נסע לקווקז כדי לצפות בנוף. בדאגסטן הוא יצר כמה מאות צבעי מים ורישומים שהיום הם בעלי חשיבות היסטורית עצומה.
בתקופה השנייה של הקריירה שלו, וילוואלדה הפנה את תשומת לבו למרד נובמבר הפולני בשנת 1831, המהפכה ההונגרית של 1848, מלחמת קרים ("המצור על סבסטופול"), והכיבוש הרוסי של הקווקז. וילוואלדה צייר גם כמה מהמלחמות של שנות ה-70, אם כי במידה קטנה יותר.
בתקופתו האחרונה, חזר וילוואלדה לנושא החביב עליו והנחקר ביותר: עידן נפוליאון. היצירות של תקופה זו מתארות את חיי היומיום של הצבא, ומדגימות תכונה חדשה של כישרונו - הומור עדין בתיאור סצנות צבאיות-אידיליות כמו בציור ״קוזקים על הריין״. הוא היה תומך נלהב בסדר צבאי, וילוואלדה הצטיין בדימויים של מצעדים ותמרונים שאינם משמשים דוגמה לתיאורי מלחמה, כגון אימון שומרי הסוסים של בחיל התותחים.
אמנות המלוכה

וילוולדה זכה להערכה רבה על ידי החצר הקיסרית וקיבל כמה עבודות לתאר את אנשי החצר בטקסיים שונים. בשנת 1859, הוא יצר בד מונומנטלי – טקסי כניסת הקיסרים למוסקבה לפני הכתרתם הקדושה ב-17 באוגוסט 1859 לכבוד הכתרתו של הצאר אלכסנדר השני. בעקבות הצלחה זו, הוא התבקש לתאר את המשיחה של הדוכס הגדול ניקולס כיורש לכס הקיסרי. הציור שכותרתו ״שבועת הוד מעלתו הקיסרית הנסיך ניקולאי אלכסנדרוביץ' באולם כס גאורגייב של ארמון החורף 8 בספטמבר 1859״.
שש שנים מאוחר יותר, בעקבות מותו בטרם עת של יורש העצר, הופקד וילוולדה לצייר את המשחה של בנו השני של הצאר, אלכסנדר אלכסנדרוביץ', ליורש החדש של כס המלכות הקיסרי: ״שבועת הוד מעלתו יורש העצר הנסיך אלכסנדר אלכסנדרוביץ'. באולם כס גאורגייב בארמון החורף הופק בשנת 1867.״ כמעט אותם פרצופים מופיעים בציור הזה כמו בציור הקודם, וחלוף הזמן ניכר בהם, במיוחד המראה העייף של המלכה מריה אלכסנדרובנה, שחלתה לאחר מות בנה הראשון.
חיים אקדמיים

וילוולדה נשאר ראש חטיבת האמנות הצבאית של האקדמיה האימפריאלית לאמנויות עד הרפורמה שלה בשנות ה-90. מצוינות הוראתו שימשה להכשרת כמעט כל הדור הבא של אמני צבא רוסים. למרות שווילוולדה עצמו היה אדם בעל דעות עקביות על אמנות והוא לא אהב את הדור הצעיר על חידושיו השונים, הוא הצליח שלא לשבש את כישרונותיהם. כישרונות מגוונים כמו אדולף שרלמן, פיליפוב, קובלבסקי, גרוזינסקי, פופוב, מזורובסקי, אנטוני קמינסקי וניקולאי קרזין יצאו מבית הספר שלו.
סִגְנוֹן

וילוולדה הוא אחד הנציגים העיקריים של הסוג הדומיננטי של ציור הקרב של המאה ה-19, המשלב את נקודות החוזק והחולשה של הסגנון. הוא נשאר תלוי באקדמיה שתמכה באותה תקופה ושמרה על ז'אנר האמנות הצבאית. היו דרישות מחמירות של תאורי המלחמה, לאור התפתחות הריאליזם באמנות בכלל: ייצוג מדויק במיוחד בצורה והצגה של הכוחות המשתתפים בקרב. הדימוי אמור לשקף את העמדה הרשמית לגבי המלחמה המתוארת, ותלויה במסרים הרשמיים. כל יצירתו של וילוולדה הייתה מוקפת בדרישות אלה: דיוק, תיאור האמת כפי שהיא מיוצגת על ידי השלטונות הרוסיים והציור גמור היטב.
וילוולדה יצר דיוקן קבוצתי מורכב המצויר בצורה מופתית של בני מלוכה, מכובדים, מנהיגים צבאיים, נציגי כל המעמדות של המדינה הרוסית, מהאליטה השלטת ועד אזרחים רגילים. הבד המונומנטלי שלו משנת 1859 להכתרת הצאר אלכסנדר השני מתאר כ-200 איש, ל-82 מהם יש דיוקן מדויק, מה שהופך את המוצר למקור לא יסולא בפז של איקונוגרפיה של המדינאים של האימפריה הרוסית.
המשפחה והאצולה הקיסרית העריכו את יכולתו המדהימה של וילוולדה לתיאור מדויק, להעלות על בד את היופי של העולם האמיתי, של דגמי הלבוש והתכשיטים. בסצנות הקרב הריאליסטיות שלו, השיג האמן שיאים בתיאור בעלי חיים, במיוחד של סוסים. הוא פיתח חתימה משלו על ידי תיאור סוג סוס אהוב שתמיד נוכח בציוריו: הם צוירו בצורה מושלמת ומייצגים אידיאל חיצוני.
תערוכות

בשנת 1867 הציג וילוולדה את עבודותיו בתערוכה הבינלאומית בפריז. ב-1873 הוצגו יצירותיו בווינה, לאחר מכן באנטוורפן ב-1885, ובברלין ב-1886.
חיים מאוחרים

האמן בילה את שנותיו האחרונות בגרמניה. נותרו מסמכים רבים המראים את ההכרה שקיבל וילוולדה מהחצר הקיסרית, ואת חסות האצולה ממנה נהנה.
הוא מת בדרזדן ב-24 במרץ 1903. בנו אלכסנדר, הפך גם הוא לצייר.
הערות שוליים

↑  Просмотр документа - dlib.rsl.ru, dlib.rsl.ru
1 2 3  Готфрид Виллевальде - живописец имперского официоза, www.nasledie-rus.ru
↑  ЭСБЕ/Виллевальде, Богдан Павлович — Викитека, ru.wikisource.org (ברוסית)
↑  Lieutenant-General K. I. Velichko, ed. (1912). "Willewalde, Bogdan Pavlovich". Encyclopedia of War (in Russian). Vol. VI. St. Petersburg: I. D. Sytin. p. 367
↑  Artist Villevalde Alexandr Bogdanovich, artinvestment.ru (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555007105606  ISNI: 0000 0004 3618 3742  LCCN: nb2014015729  RKD: 352217  ULAN: 500191110  VIAF: 309835061   WorldCat (עם VIAF): 309835061 
תיאור קרב במלחמות נפוליאון 1814
ניקולי הראשון ואלכסנדר השני בסטודיו של האמן, 1854
קוזקים ב-, 1885
הבנייה הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C

בית ספר פלסטיני שהוקם באופן לא חוקי ונהרס ב-2023, ליד ההרודיון.
הבנייה הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C היא בנייה בלתי חוקית של מבנים בידי פלסטינים על קרקעות בשטחי C ללא קבלת אישורי בנייה מהשלטון הישראלי, וזאת באזורים שהוגדרו על ידי ישראל כאדמות מדינה. לטענת עמותת רגבים, עד שנת 2024 הגיעה תופעה זו להיקפים של מעל 97,566 בתים שנבנו על כ-110,000 דונמים.
רקע

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, כבשה ישראל את יהודה ושומרון. בשנת 1993 נחתם הסכם אוסלו א', בו סיכמו מדינת ישראל ונציגי הפלסטינים על חתירה לקראת סיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני בתוך חמש שנים. בהסכם אוסלו ב' ב-1995 סוכם בין הצדדים על חלוקה זמנית של השטח לשלוש קטגוריות:
אזור A: כ-18% מהשטח; בשליטה אזרחית וביטחונית של הרשות הפלסטינית.
אזור B: כ-22% מהשטח; בשליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית (כולל שיטור) ושליטה ביטחונית של ישראל.
אזור C: כ-60% מהשטח; שטחים שלא הוגדרו כ-A או B, בשליטה אזרחית וביטחונית של ישראל. על פי הסכמי אוסלו ישראל תעביר אותם בהדרגה לסמכות פלסטינית, ועד אז הם יהיו בשליטה אזרחית וביטחונית של ישראל. בעקבות פרוץ האינתיפאדה השנייה מעמדו של שטח C נשאר בשליטה אזרחית וביטחונית של ישראל.
החלוקה לשטחי A,‏ B ו-C נתונה במחלוקת משפטית מאז אוגוסט 2019, לאחר שנשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס הכריז על הקפאת הסכמי אוסלו, וממשלת הרשות הפלסטינית הודיעה על ביטול החלוקה תוך נטילה עצמית לידיה של כלל הסמכויות האזרחיות ביהודה ושומרון, זאת בשל טענתה כי ישראל מפירה את ההסכמות בשטח A ומבצעת הפרות בנייה בשטח B, ובכך מרוקנת ממילא את תוקף ההסכם.
לפי נתוני בצלם משנת 2013, בתוך שטח C,‏ 63% מהאדמות נמצאות בתחום שטח השיפוט של מועצה אזוריות ומועצות מקומיות של התנחלויות יהודיות. 34% מאדמות אלה ו-2.5% נוספים מהאדמות בשטח C מוגדרות כ"אדמות מדינה". 30% מהאדמות בשטח C מוגדרות כשטח אש ו-14% כשמורות טבע או גנים לאומיים. 3.5% מהאדמות בשטח C נמצאות בין גדר ההפרדה לבין הקו הירוק. תחומים אלה, שחופפים זה לזה בחלקם, מהווים יחד כ-70% משטח C, שבו אסור לפלסטינים לבנות ולא ניתן להשיג בהם אישורי בנייה.
רקע > מוסדות וחוקי תכנון ובנייה בשטח C

| --- | --- |
 :  ראו גם – המנהל האזרחי
לאחר מלחמת ששת הימים, ירש השלטון הישראלי את חוקי החוק ירדני, ובכלל זאת את חוק התכנון והבנייה הירדני (חוק תכנון ערים, כפרים ובנינים, מס׳ 79 לשנת 1966). החוק הירדני הגדיר את מועצת התכנון העליונה, שסמכותה כללה את כל תחומי ממלכת ירדן, כסמכות העליונה לתכנון וכלל היררכיה של סמכויות משניות ברמה המחוזית והמקומית, בנוסף לאפשרות למנות מועצת תכנון כפרית. מבנה זה איפשר ייצוג מסוים של האוכלוסייה המקומית בהחלטות תכנוניות. בנוסף, החוק הירדני חייב קבלת היתר בנייה בתוך מרחבי תכנון עבור כל שינוי מבני, כולל תיקונים ושיפורים קלים במבנה, כגון התקנת אביזרי סניטציה. החוק הירדני לא הגדיר עבירות בנייה כעבירות פליליות, אלא במקרה של הפרת צו הפסקת בנייה, וכלל אפשרות לערער למועצת התכנון העליונה על אי-מתן היתר על ידי ערכאות נמוכות יותר.
לאחר המלחמה עברו סמכויות מועצת התכנון העליונה לממשל הצבאי. בשנת 1971 הוציא הממשל הצבאי את צו מס' 418 ששינה את חוקי התכנון והבנייה. הצו ביטל את ועדות התכנון המחוזיות ואת האפשרות למינוי של מועצות תכנון כפריות וריכז את כל סמכויות התכנון למועצת התכנון העליונה וללשכת התכנון. מבנה זה מרכז את כל סמכויות התכנון בידי הממשל הצבאי, שאין בו ייצוג לאוכלוסייה. הצו מאפשר למפקד הצבאי למנות ועדת תכנון מקומית מיוחדת, בתנאי שמרחב התכנון לא כולל תחום של עירייה או מועצה כפרית. המשמעות המעשית של תנאי זה היא שניתן למנות מועצות מקומיות ("ועדות תכנון מיוחדות") המוסמכות להעניק היתרי בנייה, ואשר חבריהן הם נבחרי ציבור חברי המועצה המקומית, עבור ההתנחלויות היהודיות בלבד ולא עבור היישובים הפלסטינים, בהם הסמכות להעניק היתרי בנייה נתונה למועצת התכנון העליונה.
צו 418 מאפשר גם להקים ועדות משנה בתוך המועצה העליונה. בהתאם, הוקמה בשנת 1979 את ועדת המשנה להתיישבות שעוסקת ביישובים יהודיים בלבד. ועדת המשנה לתכנון ורישוי עוסקת בתכנון ובנייה בכל התחומים שלא שייכים למועצות המקומיות של ההתיישבות הישראלית, ובכלל זאת בכל היישובים הפלסטיניים.
בשנת 1981 הוקם המנהל האזרחי, שתחתיו נמצאות כיום כל רשויות התכנון והאכיפה בתחום הבנייה. בשנת 2011 עתר ארגון רבנים לזכויות אדם יחד עם מועצת הכפר דיראת-רפעיה ואחרים לבג"ץ נגד הדרתם של פלסטינים מייצוג כלשהו בוועדות התכנון ובדרישה להורות לממשל הישראלי לכונן מחדש את ועדות התכנון המחוזיות והמקומיות, כפי שהורה החוק הירדני לפני ששונה. בעקבות העתירה הודיעה המדינה, לראשונה מאז 1967, על נוהל תכנוני מחייב לשיתוף התושבים הפלסטינים. הנוהל מחייב את מועצת התכנון העליונה לעדכן את מועצות הכפרים, אך לא יוצר ייצוג של פלסטינים במוסדות התכנון. בג"ץ דחה ביוני 2015 את העתירה ובירך על הנוהל.
רקע > תוכנית פיאד

באוגוסט 2009 פרסם ראש הממשלה הפלסטיני סלאם פיאד, את ”תוכנית פיאד” שמטרתה המוצהרת היא ”סיום הכיבוש והקמת מדינה”. חלק מהותי בה עוסק בבנייה מאסיבית כדי ליצור רצף בין שטחי B. בדרך זו ינותקו היישובים היהודיים זה מזה. בנייה זו כוללת מבני מגורים, מבני חינוך, מבני בריאות, מסגדים ותשתיות ללא היתר בנייה. פיאד עצמו לא הצליח לממש את תוכניתו, אך המיזם שלו יצר את התשתית הרעיונית והארגונית לממשלות שקמו אחריו[דרוש מקור]. עד שנת 2022 נבנו 72,274 מבנים המתפרסים על כ-95,200 דונמים, ללא אישורי בנייה ישראלים. לרוב מדובר בבנייה מרווחת וכל מבנה מתפרס בבמוצע על כ־1.3 דונם. לפי קלמן ליבסקינד, הבנייה הפלסטינית גדולה בהרבה מכל הבנייה הישראלית ביהודה ושומרון, שכן שטח כל ההתנחלויות והמאחזים יחד עומד על 64,365 דונם, כשני שלישים משטח הבנייה הפלסטינית.
באוקטובר 2022 פרסם קלמן ליבסקינד נתונים שאספה עמותת רגבים, לפיהם בין מאי 2021 לאפריל 2022 גדל קצב הבנייה הבלתי חוקית הפלסטינית בשטח C ב-80%, כך שמדי יום נבנים 15 מבנים בלתי חוקיים חדשים, 105 מבנים בלתי חוקיים חדשים מדי שבוע. 450 מבנים בלתי חוקיים חדשים מדי חודש, 5,355 מבנים בלתי חוקיים חדשים בשנה הנ"ל. על פי דו"ח של עמותת רגבים, ב-2023 הגיע היקף הבנייה הבלתי חוקית בשטח C ל-81,317 מבנים על שטח של כ-110,000 דונם.
לטענת עמותת רגבים, נכון לחודש מאי 2024 ישנם מעל 97,566 מבנים לא חוקיים שהקימו פלסטינים בשטחי C ביהודה ושומרון. בין אפריל 2022 (בה פורסמו הנתונים הקודמים) למאי 2024, נרשמה תוספת של 9,956 מבנים פלסטינים בלתי חוקיים בשטחי C. בממוצע, 398 מבנים בלתי חוקיים חדשים הנוספים מדי חודש. המספרים המעודכנים משקפים  עלייה של 12% במספר המבנים הבלתי חוקים.
פיקוח ואכיפה

באחריות יחידת הפיקוח של המנהל האזרחי לאכוף את מניעת הבנייה הבלתי חוקית, היהודית והפלסטינית, בתחומי יהודה ושומרון. אולם יחידת הפיקוח אינה מצליחה לעצור לחלוטין את הבנייה הבלתי חוקית, בין היתר עקב מחסור בפקחים. עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש נוספו כ-20 פקחים ליחידת הפיקוח, שהכפילו פי שלושה את גודלה של היחידה.
באוקטובר 2021 סיכמו ראש הממשלה נפתלי בנט ושר האוצר אביגדור ליברמן, על העברת 20 מיליון ש״ח ל־14 רשויות מקומיות ביהודה ושומרון, לשם הקמת מערך סיור ומעקב אחר הבנייה הפלסטינית. על פי הסיכום יפעילו הרשויות סיירי שטח, כלי רכב וציוד ייעודי דוגמת רחפנים ואמצעי צילום כדי להעבירם ליחידת הפיקוח של המנהל האזרחי.
פיקוח ואכיפה > עמותות העוסקות בבנייה הבלתי חוקית בשטחי C

עמותות שונות פועלות בשטחי C, עוקבות אחרי הבנייה הפלסטינית ומגישות עתירות לבתי משפט. ביניהן, עמותת רגבים שהיא עמותת ימין העוסקת במעקב ומחקר בנוגע לבנייה בלתי חוקית בשטחי C ובנגב, מוציאה דו"חות ומגישה עתירות לבית המשפט. פועלות גם עמותות שמאל, ביניהן עמותת במקום המורכבת מאדריכלים ומסייעת לקהילות המצויות בנחיתות מקצועית, בין היתר לפלסטינים בשטחי C. העמותה מנפיקה דוחות מצב ומגישה עתירות משפטיות. עמותת כרם נבות עוסקת במעקב ובמחקר מדיניות הקרקעות הישראלית.
סיוע ממדינות באירופה ובמזרח התיכון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 2014 הפעיל איגוד ועדות העבודה החקלאיות מיזם הנקרא 'שורשים' (בערבית: جذور), שמטרתו לעבד שטחים נרחבים בשטח C ולפתח בהם עיבוד חקלאי ובנייה קלה. המיזם התמקד בתחילה במורדות ההר המזרחיים של גוש עציון וצפון הר חברון, ומשם התפשט לכל רחבי יהודה ושומרון. 90% מהעלות של המיזם מומנה על ידי האיחוד האירופי, ונציגי האיחוד האירופי ברשות הפלסטינית אף נטלו בו חלק פעיל.
דוח משרד המודיעין שהוצג בוועדת החוץ והביטחון בינואר 2022 מראה כי פרויקט הבנייה הפלסטינית בשטחי C מקבל סיוע כספי רב ממדינות זרות ומגובה בהחלטה אירופאית. להערכת משרד המודיעין, המימון הזר לתוכניות אלו עומד על 500 מיליון אירו, ממשלות הולנד, דנמרק, שוודיה, צרפת, שווייץ, בריטניה, בלגיה, גרמניה, טורקיה, קטר וירדן וכן מארגונים חוץ ממשלתיים שונים.
חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק

על פי חוות הדעת של בית הדין הבין-לאומי לצדק בנושא מדיניות ישראל בשטחים הפלסטיניים הכבושים, הכיבוש הישראלי בשטחי יהודה ושומרון אינו חוקי, וממילא הבנייה הפלסטינית שם אינה נוגדת את החוק הבין-לאומי. אולם אין לקביעתו זו תוקף מחייב.