stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טקס פרסי גראמי ה-61
לזכרם

ג'יימס אינגראם
רוי קלארק
הרולד בראדלי
פרדי הארט
קני אודל
גיטרת בוני
ננסי וילסון
שארל אזנבור
מורגנה קינג
ויק דאמון
קרול צ'אנינג
דניס אדוארדס
ברברה אלסטון
ג'ו ג'קסון
ג'יימס "ביג ג'ים" רייט
ריי סוייר
ג'ים רודפורד
גארי ברדן
אביצ'י
אלן פרלמן
מרטי באלין
אד קינג
ג'ון פרי בארלו
טוני ג'ו ווייט
אוטיס ראש
ג'ים מאלוי
מק מילר
רוי הרגרוב
ססיל טיילור
ביל ווטרוס
ג'ף אמריק
דייוויד ביאנקו
רוס סולומון
מונסראט קאבאייה
קתרין הובר
ג'יימס מלינסון
קלרנס פאונטיין
איבון סטייפל
דייריל סינגלטרי
לארי לבן
סאנגר ד. שפר
רנדי סקראגס
מריה דולורס פראדרה
לוצ'ו גטיקה
וואה וו ווטסון
די ג'יי פונטנה
רוג'ר קלארק
רג'י יאנג
דאריל דרגון
דייב רולנד
גאלט מקדרמוט
מישל לגראנד
פטריק ויליאמס
ארתור ב. רובינשטיין
דן קלירי
ג'רמי גפן
בילי סמת
אנג'ליקה קוב-באהלר
נורמן גימבל
דון גריסון
רוס רגאן
רוי וונש
האוול ברכה
צ'ארלס נוויל
הנרי באטלר
אריתה פרנקלין
מספר מועמדויות וזכיות

האמנים הבאים קיבלו את מספר המועמדויות הרב ביותר בטקס:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  שמונה: קנדריק לאמאר שבע: דרייק שש: בוי-1דה  ברנדי קרלייל | חמש: קארדי בי  מייק בוזי  ליידי גאגא  צ'יילדיש גמבינו  H.E.R.‎  מארן מוריס  סאונווייב ארבע: דייב קוב  לודוויג גורנסון  גרטה ואן פליט  40  פוסט מאלון  מאני מרוקווין  קייסי מאסגרייבס  סיזה |  שלוש: בק  טוני ברקסטון  קארדו  The Carters (ביונסה וג'יי זי)  ג'ון דברסה  אלכסנדר דספלה  גריי  פיל הנזרוט  טים הנזרוט  לאלה האת'וויי  דייב קוץ'  ג'ון פריין  ג'יי רוק  מארק רונסון  טראוויס סקוט  אל שוקס  כריס סטייפלטון  זד |
שתיים:
כריסטינה אגילרה
בלנטון אלספאו
ארקטי קופים
שון ארדוין
כריס אתנס
לואי בל
טוני בנט
ביג הוק
בריאן להב
ג'יימס בלייק
לסלי ברתווייט
ליאון ברידג'ס
האחים אוסבורן
קמילה קביו
קדואל נואל
נואל "גאדג'ט" קמפבל
דארהיל "היי די ג'יי" קמפר
ג'קלין קאר
קלואי x האלי
ג'יי קול
ברדלי קופר
לורן דייגל
די ג'יי מאסטרד
מארק דונהיו
לרנס דופסון
טום אלמהירסט
טוביאס פורג
דייוויד פרוסט
פיוצ'ר
סרבן ג'ניאה
בן גלובר
אריאנה גרנדה
ג'ון האנס
פרד הרש
דייבון ג'קסון
ג'ואל ג'יימס
שוטר ג'נינגס
ג'ורדן ק. ג'ונסון
סטפן ג'ונסון
טורי קלי
ברוק קורסן
דיאנה קראל
אוון לריי
בטי לאווט
סוואה לי
קולין לאונרד
מורטן לינדברג
דואה ליפה
מרקוס לומקס
ג'וינר לוקאס
פיט לימן
אלה מאי
צ'ייס מקגיל
פאט מקלפלין
ג'ונתן מקריינולדס
בראד מהלדאו
שון מנדס
וינס מנדוזה
רנדי מריל
מיגל
ג'אנל מונה
וילי נלסון
אליזבת אוסטרו
בנג' פאסק
ג'סטין פול
ג'ון פאוול
סיימון ראטל
ביבי רקסה
אנתוני רוסומנדו
סנט וייסנט
מאט שפר
דן סמיירס
דירק סובוטקה
אדי ספיר
אנתוני טיפית'
21 סבאג'
רנדי וולדמן
ג'ון ויליאמס
בריאן קורטני וילסון
לי אן וומאק
אנדרו וויאט
מיגל זנון
כריס צורג
האמנים הבאים קיבלו את מספר הזכיות הרב ביותר בטקס:
ארבע:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  צ'יילדיש גמבינו  קייסי מאסגרייבס | שלוש: ברנדי קרלייל  ג'ון דברסה  ליידי גאגא  לודוויג גורנסון | שתיים: בק  לורן דייגל  H.E.R.‎  טורי קלי  דואה ליפה  מארק רונסון |
שינויים בקטגוריות

בטקס פרסי גראמי ה-61 בוצעו מספר שינויים בקטגוריות:
בקטגוריות הראשיות (הקלטת השנה, שיר השנה, אלבום השנה ותגלית השנה), מספר המועמדים בכל קטגוריה גדל מחמישה לשמונה.
בקטגוריית "אוסף הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית", מפקחי מוזיקה יהיו זכאים למועמדות.
קטגוריית "Best Surround Sound Album" שונתה ל-"Best Impressive Audio Album".
מחלוקת

ב-4 בפברואר 2019 דווח כי הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה לא תופיע בטקס, בעקבות סכסוך עם המפיק קנת' ארליך. ב-7 בפברואר 2019, גרנדה הצהירה פומבית בנושא, היא טענה שארליך "חנק" את היצירתיות שלה וניסה לקבוע איזה שיר תוכל לבצע. בהמשך היא המשיכה וטענה כי ארליך "שיקר" והיא יכולה "להרכיב הופעה במהלך הלילה".
ב -11 בפברואר 2019, הראפרית ניקי מינאז' גיבתה את גרנדה וטענה כי ארילך "הציק" לה. מאוחר יותר אמרה מינאז' בהצהרה בטוויטר: "הציקו לי לשמור על שקט במשך 7 שנים מפחד. אבל אני אגיד למעריצי את האמת שהם ראויים לה בפרק הבא של #QueenRadio".
הערות שוליים

↑  Lewis, Randy. "The Grammy Awards return to Los Angeles in 2019". latimes.com. נבדק ב-28 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Aswad, Jem (17 ביולי 2018). "Recording Academy Announces Date, Deadlines for 2019 Grammy Awards". נבדק ב-28 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grammy 2019 Submissions Are Officially Open – Here Are the Details, Digitalmusicnews.com
↑  Brodsky, Rachel (15 בינואר 2019). "Alicia Keys to Host the 2019 Grammy Awards". GRAMMY.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Saad, Nardine (15 בינואר 2019). "Alicia Keys will host the 2019 Grammy Awards". Los Angeles Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grpw, Kory (10 בפברואר 2019). "Watch Alicia Keys Kicks Things Off With Michelle Obama, Lady Gaga". rollingstone.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Dolly Parton Is MusiCares' 2019 Person Of The Year". Grammy.com. 4 בספטמבר 2018. נבדק ב-15 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grammys 2019: Kacey Musgraves and Childish Gambino win big – as it happened". Guardian. 11 בפברואר 2019. נבדק ב-14 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Where Was Donald Glover?". usatoday.com. 11 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Grammy nominations 2019: Cardi B, Kendrick Lamar and Drake lead the pack". Guardian. 7 בדצמבר 2018. נבדק ב-14 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John Mayer, Meghan Trainor, Nina Dobrev and Leon Bridges are also on the list". Billboard. נבדק ב-7 בפברואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Shaggy to Host Grammy Awards Premiere Ceremony". Billboard. נבדק ב-29 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What's New For The 61st GRAMMY Awards?". 26 ביוני 2018. נבדק ב-28 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nickolai, Nate (11 בפברואר 2019). "Nicki Minaj Joins Ariana Grande in Calling Out Grammys Producer: 'I Was Bullied'". Variety (באנגלית). נבדק ב-12 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'7 Rings' Co-Writer Tayla Parx 'Completely Understood' Why Ariana Grande Didn't Attend Grammys". PEOPLE.com (באנגלית). נבדק ב-12 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nicki Minaj Backs Ariana Grande, Calls Out Grammys Producer". HYPEBEAST. נבדק ב-12 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| פרס גראמי |
| --- | --- | --- |
קטגוריות • מועמדים לגראמי • שיאים • מיקומים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני
| פרסים מיוחדים | פרס אגדה חיה • מפעל חיים • פרס הנאמנים • פרס גראמי להצטיינות מיוחדת/טכני • היכל התהילה • איש השנה של MusiCares |  |
| שנת טקס | 1959 (מאי • נובמבר) • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 ‏•‏‏ 2025 |  |
| ערכים קשורים | מוזיאון גראמי |  |
פרס גראמי • האקדמיה להקלטה   אלבום השנה • הקלטת השנה • שיר השנה • תגלית השנה
תיאטרון בובות תב"י

תיאטרון בובות "תב"י" (תיאטרון בובות ירושלים) היה תיאטרון בובות שפעל בירושלים, בשנים 1969–1971.
היסטוריה

תיאטרון בובות תב"י הוקם בירושלים בשנת 1969 על ידי רבקה תמיר, חנה שטינברג והאומן מארק ינאי שהיו מורים בבית הספר אוסישקין בירושלים והגימנסיה העברית רחביה. מארק כיהן אז כמורה לאמנות ואחראי על קישוט בית הספר.
תיאטרון הבובות נועד למלא את החסר בסוג זה של פעילות אמנותית-תרבותית בירושלים של אותה תקופה. התיאטרון העלה בין היתר את ההצגה "שלושת הגרזנים", בהשראת משלי אַיְזוֹפּוֹס ובעיבוד עזרא תמיר. התפאורה ובובות המריונטה הייחודיות, הם פרי ביצועו של מארק בסיוע של חנה ורבקה. התיאטרון הופיע במקומות שונים ברחבי ירושלים ובישובים הסמוכים לעיר ואף קיבל את ברכת הדרך מצד יועצים חינוכיים של מחלקת החינוך בעיר.
בראיון לעיתון "הג'רוזלם פוסט ג'וניור" השיבה רבקה תמיר על שאלת הנחיצות של התיאטרון: "זה (תיאטרון בובות) הכרחי. הילדים מזדהים עם הבובות יותר מאשר עם שחקנים אמיתיים. הן (בובות המריונטה) מדברות אל לבם כמו שבובה מדברת אל לבה של ילדה, כמו שהקאראגוז מימי העבר (תיאטרון הצללים העות'מאני מהמאה ה-16) דיבר אל הקהל בבתי הקפה הערביים. אבל אנחנו רוצים שההצגות שלנו יהיו חינוכיות כמו גם משעשעות."
תיאטרון הבובות פעל עד שנת 1971.
הערות שוליים

↑  About - Marek Yanai, Marek Yanai, ‏17 ביולי 2015
↑  קורות חייו של מארק ינאי, באתר מוזיאון ישראל
↑  2=Samy Kamal, 'Puppet shows will continue', The Jerusalem Post Junior, 5.2.1971
שמורת טבע נחל שניר

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  נחל שניר 
 תאריך הקמה:  1974 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  אצבע הגליל, ישראל
 קואורדינטות:  33°13′52″N 35°37′29″E﻿ / ﻿33.231172342734°N 35.624703617025°E﻿ / 33.231172342734; 35.624703617025
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) שמורת טבע נחל שניר(למפת אצבע הגליל רגילה) שמורת טבע נחל שניר(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת טבע נחל שניר(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת טבע נחל שניר
 
שְׁמוּרַת טבע נַחַל שניר חצבאני היא שמורת טבע באזור אצבע הגליל. השמורה מקיפה חלק מנחל שניר ומסביבתו.
היסטוריה

בתחילת 1963 נכללה השמורה ברשימה של 93 שמורות־טבע מומלצות של ועדה שמונתה על ידי הקרן הקיימת ומשרד החקלאות. על פי ההמלצה, השמורה יועדה להיות בשטח של 300 דונם. למרות שמשנת 1964 התייחסו אליה כאל "שמורת טבע" ההכרזה הרשמית הייתה רק בדצמבר 1974.
גאוגרפיה

השמורה נמצאת בחלקו של הנחל הסמוך למעיין ברוך, ותחום בדרומו בכביש 99 בסמוך לחניון מעיין ברוך.
חי וצומח

הצמחייה הייחודית לנחל כוללת שיחי הרדוף ועצי דולב.
הערות שוליים

↑  עזריה אלון, שמורות הטבע שלנו, למרחב, 22 במרץ 1963
↑  שפי גבאי, ישן וחדש בנופי ישראל, דבר, 18 בספטמבר 1964
↑  שמורת נחל שניר (חצבני), אתר "טבע ונופים בישראל"
↑  מאיר הראובני, נחל קדש ונחל שניר הוכרזו כשמורות מוגנות, מעריב, 22 באפריל 1975
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
יוסף ג'יעאן

| --- | --- |

 לידה:  1882 ה'תרמ"ג טריפולי, לוב
 פטירה:  1960 (בגיל 78 בערך) ה'תש"ך ישראל
 מקום קבורה:  בני ברק
 מקום פעילות:  טריפולי, בנגאזי ומחנה ג'אדו שבלוב
 תקופת הפעילות:  ?–1960 
 תחומי עיסוק:  רבנות, דיינות, דרשנות והנהגה רוחנית
 תלמידיו:  הרב כמוס נחאיסי
הרב יוסף ג'יעאן (ה'תרמ"ג 1882– ח' שבט ה'תש"ך 6 בפברואר 1960) היה דיין בטריפולי, אב בית הדין ורבה הראשי של בנגאזי שבלוב. בסוף תקופת כהונתו כרב רוכזו יהודי בנגאזי במחנה הריכוז ג'אדו במסגרת השואה ומלחמת העולם השנייה, והוא שימש להם שם כמנהיג רוחני.
קורות חיים

נולד בטריפולי שבלוב בד' בתשרי ה'תרמ"ג לעזיזה ולכמוס ג'יעאן. בגיל שלוש התייתם מאביו, ובגיל חמש החל ללמוד בתלמוד תורה. בגיל 11 למד אצל הרב ציון ביתאן, שעמד בראש תלמוד התורה המקומי.
בשנת 1901 (ה'תרס"א), בגיל 19, הוסמך לרבנות. בתקופה זו החל לשמש כמורה בתלמוד תורה שבו למד, ובמקביל המשיך בלימודיו בישיבה אצל הרב ציון ביתאן. במשך עשור, החל משנת 1903 (ה'תרס"ג) למד דיינות אצל הרב כמוס אג'רבי.
בשנת 1907 (ה'תרס"ז) נישא לרחל, בתו של רבו, הרב ציון ביתאן, ובטקס החתונה ואמירת הברכות כובד הרב חזקיה שבתי.
לאחר שהוסמך לדיינות בשנת 1917 (ה'תרפ"ז) על ידי הרב אברהם חביב והרב רפאל דאבוש, מונה על ידי השלטון האיטלקי לדיין בבית הדין המקומי בטריפולי לצד הרבנים שהסמיכוהו.
קורות חיים > דיינות

לאחר פטירת הרב מרדכי הכהן, ששימש כדיין בבנגאזי, בשנת 1930 (ה'תר"צ) הגיע לטריפולי הרב כמוס פלאח, רבה של בנגאזי, כדי למצוא דיין מחליף, ובחר ברב ג'יעאן. בסוף חודש אוקטובר 1931 עזב את טריפולי ועבר להתגורר בבנגאזי כדי לשמש בה כדיין, ושם התארח למשך שלושה שבועות בביתו של הרב, עד שמצא בית למשפחתו.
אחת מפעולותיו הידועות בבית הדין בבנגאזי הייתה מציאת פתרון לרישום שם העיר בנגאזי כמילה אחת בגט, מה שאיפשר לבית הדין המקומי בעיר לדון לראשונה בענייני גיטין, לאחר שעד להתערבותו של הרב לא עסק בית הדין בענייני גיטין לאור ההתלבטות האם לרשום בגט את שם העיר כ"בן-גאזי" או בצורת הכתב הרגילה.
קורות חיים > דיינות > אב בית הדין

לאחר פטירת הרב כמוס פלאח בשנת 1941 (ה'תש"א) מונה הרב ג'יעאן לכהן תחתיו כרבה הראשי של בנגאזי וכאב בית הדין המקומי. בתקופת כהונתו נרשמו בעירו לא מעט מאורעות מסעירים, בשל מלחמת העולם השנייה והשואה.
קורות חיים > פעילותו במלחמת העולם השנייה

בשנת 1940 (ה'ת"ש) עמד בראש ועד שהיה אחראי לאירוחם של כ-300 פליטים יהודים מאירופה, שהיו בדרכם לארץ ישראל (אולם לבסוף הוחזרו לאיטליה ולא הורשו להמשיך לארץ ישראל). באותה שנה נפצעה בתו וילדיה בהפצצות מטוסי כוחות צרפת על טריפולי, והיא עברה להתגורר בביתו עם ילדיה למשך תקופה.
לאחר כיבוש בנגאזי על ידי הבריטים ב-9 בדצמבר 1940, נפגשו ראשי הכוחות הבריטים ובראשם הגנרל וויל עם ראשי הקהילות המקומיות, ובהם הרב ג'יעאן ורנאטו תשובה מטעם הקהילה היהודית.
לאחר כיבוש הכוחות הנאציים את בנגאזי, נכנסו לביתו של הרב ג'יעאן חיילים גרמנים והחלו להוציא מהבית מצרכי מזון שאגרה משפחתו לתקופת המלחמה. לאחר שביקש להבין מה מטרתם, הכו אותו בעזרת קתות הרובים שלהם, והמשיכו לבתים האחרים.
קורות חיים > פעילותו במלחמת העולם השנייה > מנהיג רוחני ליהודים במחנות הריכוז

עם העברת יהודי לוב למחנות ריכוז בחודש פברואר 1942, ובעיקר למחנה הריכוז ג'אדו שבלוב, פנה הרב ג'יעאן לראש הקהילה בדרישה להצטרף לגולים, מאחר שהוגלו ללא מנהיגים רוחניים. מספר ימים לאחר מכן, ביום שבת בבוקר, הוצא הרב מבית הכנסת על ידי שוטרים ויהודים נציגי הוועד המפנה, והעלו אותו על משאית יחד עם בני משפחתו, וסבבו ברחבי העיר כדי להשפילו להראות שהרב של בנגאזי נוסע בשבת. משם המשיכה המשאית והעבירה את הרב ג'יעאן ומשפחתו למחנה הריכוז ג'אדו.
במחנה הריכוז הפך למנהיגם הרוחני של היהודים, ואף הוקצה לו מעין חדרון ששימש כמשרד עבורו. בתקופה זו התעורר צורך למציאת מקום לקבורה, לאור המתים היהודים שמתו מהמחלות ששררו במחנה, ובעת שעסק הרב עם עוזריו בחפירת קבר עבור יהודי שנפטר במחנה, התגלה במקום בית קברות יהודי עתיק.
לפי עדות בנו, כחודש לפני שחרור המחנה רוכזו כל הגברים במרכז המחנה מול מכונות ירייה, ולשם גם נגרר בכוח הרב ג'יעאן מחדרו. במקום התחוללה מהומה ובכי, והרב ניסה להרגיעם, כדי שיוכל לשאת דברים. בבכי, הרגיעם והצהיר "...כל אלה אשר עומדים מולכם עם הנשק ביד, לא יפגעו בנו לרעה ויתפזרו לכל רוח ויבואו "החברים" ויחזירו אותנו במהרה הביתה ובעזרת ה' נעלה כולנו ארצה. כולנו! כולנו! כולנו!". הגברים, שהתעודדו מדבריו, הרימו אותו על כתפיהם ורקדו איתו, בעוד ששומרי המחנה לגלגו עליהם ועל מותם הקרב. לאחר מספר שעות התקבלה במחנה הוראה טלפונית לשומרים לעזוב את המחנה בשל התקרבות כוחות הצבא הבריטי, ובכך ניצלו מהוצאה להורג.
קורות חיים > רב הקהילה בבנגאזי

לאחר שחרור המחנה חזר לבנגאזי עם מה שנותר מבני קהילתו.
כשמשה שרת ביקר בשנת 1944 בבנגאזי, נמנה הרב ג'יעאן בין מקבלי פניו.
לאור היחס העוין כלפי יהודי בנגאזי מצד האוכלוסייה הערבית משנת 1945, ערך הרב ג'יעאן במועדון מכבי מפגשים שנועדו להרגיע את הרוחות בין הצדדים, והשתתפו בהם ראש העיר, הגנרל הבריטי, המופתי ועוזריו וראשי הקהילה היהודית.
קורות חיים > עלייתו לארץ ישראל

לאחר שילדיו עלו ארצה, לאחר מספר חודשים בערב ראש השנה 1949 (ה'תש"ט) עלה לישראל עם אשתו והשתכן ברמת גן. לאחר עלייתו ארצה מונה הרב רחמים מהדר לכהן תחתיו כרבה של בנגאזי.
הלך לעולמו בח' בשבט ה'תש"ך ונקבר בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
בנו, דוד ג'יאן, הקים את בית הכנסת "בית יוסף" בגבעתיים על שמו.
הערות שוליים

1 2  יוסף ג'יעאן, באתר BillionGraves
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב כמוס פלאח | רבנים ראשיים של בנגאזי שבלוב | הבא: הרב רחמים מהדר |
משה שרת (מימין) לצד הרב ג'יעאן (במרכז) ונכבדי קהילת יהודי בנגאזי בבית הספר העברי בעיר
חבצלות ים

| חבצלות ים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: קווצי עור
תת־מערכה:: Crinozoa
מחלקה:: חבצלות ים
שם מדעי
 Crinoidea ‏מילר, 1821
Jimbacrinus bostocki - מאובן מתקופת הפרם.
חבצלות ים (שם מדעי: Crinoidea) היא מחלקת בעלי חיים ימיים השייכת למערכת קווצי העור. היא כוללת 5 סדרות ששרדו, כולם מתת-המחלקה Articulata. עוד מספר סדרות ותת-מחלקות נכחדו.
חבצלת הים היא הקדומה מבין מחלקות קווצי העור הקיימות כיום, וחיים בה כ-620 מינים ועוד מינים מאובנים רבים, אשר התקיימו החל מהאורדוביק. היא מתאפיינת בפה פתוח כלפי מעלה, בניגוד לשאר קווצי העור, וזרועות דביקות האוספות מזון. ריסים על הזרועות מסיעים את המזון שסונן מהמים לתוך הפה. את חבצלות הים מחלקים לשתי קבוצות: Sea Lilies שצמודות למצע באמצעות גבעול, ו- Feather Stars שחופשיות לנוע (ולעיתים גם לשחות) באמצעות רגליים הנקראות Cirri. חבצלות-הים נפוצות ביותר על שפת השונית בשעות הליל, ובקרקעית הים.
מיון

תת-מחלקה Flexibilia - נכחדה
תת-מחלקה Camerata - נכחדה
תת-מחלקה Disparida - נכחדה
תת-מחלקה Articulata
סדרה Bourgueticrinida
סדרה Comatulida
סדרה Cyrtocrinida
סדרה Encrinida - נכחדה
סדרה Hyocrinida
סדרה Isocrinida
סדרה Millericrinida
יצחק די-בוטון

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1898 סלוניקי, יוון
 פטירה:  7 באוקטובר 1967  (בגיל 69) תל אביב, ישראל
 מדינה:  יוון יוון ו-ישראל ישראל
 מקום קבורה:  בית העלמין חולון
 מקום מגורים:  סלוניקי, קסטוריה וקסנתי (יוון), תל אביב (ישראל)
 פעילות בולטת:  פעילות ציונית
 השכלה:  אוניברסיטת אתונה
 מקצוע:  רופא שיניים
 בת זוג:  שרה לוי (1928–1967)
יצחק די-בוטון (נכתב גם דה-בוטון; גם יצחק א. די בוטון; 25 במאי 1898 – 7 באוקטובר 1967) היה סופר, עיתונאי ופעיל ציבור יהודי-יווני, רופא שיניים במקצועו. היה פעיל ציוני בקסטוריה ושימש כיו"ר קרן קיימת לישראל וכחבר מועצת העיר בקסנתי שביוון. פעל להפצת השפה העברית, החינוך העברי והציונות בקרב קהילות יהודי יוון, ולשם כך ייסד וניהל ביוון מספר אגודות והוציא לאור מספר עיתונים בעברית ובלאדינו. במחצית השנייה של חייו חי ופעל בתל אביב.
קורות חיים

נולד ב-1898 בסלוניקי שביוון, בנם של אברהם די-בוטון, ממשכילי וממנהיגי הקהילה המקומית, מצאצאיו של הרב אברהם די-בוטון, ולאה בת הרב יצחק אלחסיד, מרבני העיר.
בגיל שלוש התייתם מאביו, וכשבגר החל ללמוד בבית הספר של כל ישראל חברים. בגיל 13 ייסד בבית הספר את אגודת התלמידים "תקוות ציון", שמטרתה הייתה הפצת השפה העברית בין התלמידים באמצעות לימוד עצמאי ומאורגן. מנהל בית הספר, יוסף נחמה, שדגל בהפצת השפה הצרפתית, הורה לעכב את הענקת תעודות הגמר של התלמידים שהשתתפו בלימוד ובהפצת העברית. לאחר שדי-בוטון הודיע כי יפנה לפרסם את המקרה בעיתונות, הורה המנהל לשלול מחברי האגודה את הארוחות שניתנו להם בבית הספר, ולגרש ממנו תלמידים נוספים שיצטרפו אליה. רוב חברי האגודה פרשו ממנה, מלבד ארבעה, ודי-בוטון החליט לפרסם את המקרה בכתב עת מקומי, שממנו נפוץ הסיפור וקיבל גיבוי על ידי כלל העיתונות היהודית. לאחר הפרסום, חשש המנהל שדבר המקרה יגיע להנהלת כל ישראל חברים בפריז, ולבסוף הורה להעניק לתלמידים את תעודות הגמר.
בסיום לימודיו בבית הספר של כל ישראל חברים המשיך ללימודים בקולג' צרפתי. בהמשך החל לעסוק בפעילות ציבורית, וייסד יחד עם יוסף עוזיאל ואחרים ועד פעילים שעסק בסיוע ל-40,000 יהודים שנותרו ללא קורת גג. בתקופה זו גם הוציא לאור ספר בלאדינו שההכנסות ממכירתו הועברו לטובת עניי העיר.
בשנת 1919 גויס לצבא היווני ושימש כצנזור בשפות צרפתית, ספרדית, יוונית וטורקית. בתקופה זו החל להוציא לאור עיתון בשם "איל שאמאר", וסיים את שירותו הצבאי בהכשרת עיתונאי. עם סיום שירותו הצבאי עבר לקסטוריה, וייסד בה את אגודת "בני ציון", והרצה בשבתות בפני בני הקהילה היהודית על היהדות והציונות. כן יצא במסע הסברה לאינטלקטואלים יוונים אודות הציונות, שלדידו נועדה לטובת היהודים, ואין לה דבר נגד העם היווני. הודות לכך, לא חששו יהודים להצטרף לתנועה הציונית, ובהמשך, חניכיו בציונות מקסטוריה ייסדו את המושב צור משה בישראל.
נודע בקשריו וביחסיו הטובים עם הממשל המקומי, וכונה בפי המקומיים "קונסול פלסטינה". בהזדמנוית רבות ניצל את קשריו ומעמדו לסייע ליהודי קהילתו.
לאחר פטירת אמו בשנת 1921, עבר להתגורר בקסנתי, שם פעל לטובת החינוך העברי ולהפצת הציונות. בשנת 1922 סיים לימודי רפואת השיניים באוניברסיטת אתונה. עם סיום לימודיו החל לעסוק במקצועו כרופא שיניים בקסנתי, והמשיך גם לעסוק בפעילות ציבורית וציונית. באותה תקופה נבחר לשמש כחבר מועצת העיר בקסנתי מטעם תנועת הסוציאל-דמוקרטים. במקביל שימש גם כיושב ראש ועד בית הספר העברי בעיר.
בקסנתי ייסד וניהל גם את אגודת "בני ציון", שייסד לראשונה בקסטוריה. בתקופה זו הוציא לאור עיתון חינמי בלתי-מפלגתי בשם "הכח". את העיתון, שניהל וערך בעצמו, הדפיס תחילה בבית דפוס בסלוניקי, ובהמשך במו ידיו בקסנתי.
קורות חיים > פעילותו עבור קרן קיימת לישראל

בין מגוון תפקידיו, שימש כיושב ראש קרן קיימת לישראל בקסנתי. בשנת 1923 הגיע דוד אבישר לקסנתי בשליחות מטעם קרן קיימת לישראל, וקבע את משכנו במרפאתו של די-בוטון, שהודות לפעילותו הציונית בקהילה בעיר, גדלו הכנסותיה של הקרן בעיר ובקהילות תראקיה המערבית. בשנת 1925 קבע שלום פזי את משכנו במרפאתו של די-בוטון, שבמשך חודש שימשה כמרכז לפעילות הקרן בעיר. בתקופה זו נתלו במרפסת המרפאה דגל יוון ודגל התנועה הציונית, והדבר הביא את יהודי העיר להגדיל את תמיכתם ותרומתם לבניין ארץ ישראל.
בשנת 1925 הוציא לאור חוברת בעברית, ביוונית, בצרפתית ובלאדינו לרגל הקמת האוניברסיטה העברית בירושלים שההכנסות ממכירתה הועברו לקרן קיימת לישראל.
קורות חיים > כעיתונאי

די-בוטון פרסם וכתב מאמרים בעיתוני הלאדינו "האמת", "הזמן", "לה ב'ירדאר", איל טיימפו, "לי פרוגרי", "לה רינאסינסייה", "לה אקסיון", "לי פ'לאמבו", "איל פואיבלו" ו"אקסיון פרינטה ריאונידוס", שיצאו ברובם בסלוניקי.
נודע במלחמתו על גבי העיתונים המקומיים נגד החלטת הממשל לחייב את הקהילות היהודיות לשמור את יום השבתון הנוצרי שחל ביום ראשון, דבר שהיה גורם להם לחלל את השבת היהודית. בשורת המאמרים שכתב בעיתונו "איל פרוגריסו" ובעיתון הגדול ביוון - "אקסלסיור" - תקף את החוק ואת ראש הממשלה שיזם אותו, תול שהוא מאשים אותו באנטישמיות. הודות לכך, נאלץ ראש הממשלה להתפטר מתפקידו, ובמקומו נכנס לתפקיד ראש ממשלה ששוכנע מדבריו של די-בוטון.
בשנת 1927 ערך ביקור בארץ ישראל, ובשנת 1928 נישא לשרה לוי (1901–1968), ילידת בולגריה ששימשה כמורה לעברית בבית הספר של הקהילה היהודית בקסנתי. במשך השנים סייעה לו בפעילותו להפצת השפה העברית והציונות, והוא היה נשוי לה עד מותו.
קורות חיים > בארץ ישראל

בשנת 1930 עלה לארץ ישראל עם בת זוגו והתיישב איתה בתל אביב.
לפני שעלה ארצה, קיבל בשנת 1925 מכתב מאת הוגו ברגמן, מנהל בית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי, שבו קבל על החוסר בחיבורים בלאדינו הקיימים בספרייה. בשל כך יצר די-בוטון אוסף עיתונים וספרים בלאדינו, וכשעלה ארצה מסר אותו לספרייה.
בשנת 1933 ייסד בתל אביב יחד עם משה דוד גאון "אגודה למען בית הספרים", ושימש כיושב הראש שלה. הודות לפעילותו באגודה, נאספו מרחבי העולם חיבורים רבים נוספים. בשנת 1934 יצא לאור בתכמיכתו הכספית קטלוג שפירט את כל החיבורים בלאדינו הקיימים בספרייה, כתוספת לרבעון קריית ספר.
בשנת 1935 הוציא לאור ספר שירים בלאדינו, והפיץ אותו בקהילות היהודים הספרדים שבאמריקה הלטינית, ובכך סייע בהגברת זיקתם ליהדות ולארץ ישראל.
די-בוטון אח בלשכת "חירם" של הבונים החופשיים, ובתקופת מלחמת העולם השנייה פעל מדי יום במפעל בית התה של אגודת "בנות ברית" שמטרתה הייתה לסייע לפליטים ולעולים נצרכים.
הלך לעולמו בשנת 1967 בתל אביב, ונקבר בבית העלמין הדרום. הותיר אחריו את רעייתו ובת, לאה.
חיבוריו

רשימת חיבורים חלקית:
ריקולייו די פואיזיאס דיב'ירסאס, תל אביב תרצ"א. (בלאדינו)
קואדרינו די פואיזיאס, תל אביב תרצ"ה. (בלאדינו)
C. Nott [שם בדוי של יצחק א. דה בוטון], T. Valiz [שם בדוי של אלברט ברזילי], איל אינסינדייו דיל 18–19 אגוסטו 1917, סלוניקי 1919 – זיכרונות, עובדות והתרחשויות מאסון השריפה שאירע בסלוניקי (בלאדינו)
למען תל אביב - ליסטה די קאנדידאטוס, תל אביב 1935/36. (בלאדינו)
הערות שוליים

↑  הקבר של יצחק דה-בוטון בבית העלמין הדרום, באתר BillionGraves.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290371105171  ISNI: 0000 0004 0224 1529  LCCN: no2002054388  VIAF: 63677699   WorldCat (עם VIAF): 63677699