דייוויד פטראוס
ביוגרפיה > מלחמת עיראק > הכוח הרב-לאומי – עיראק (אביב 2007)

את זמן הביניים בין הפיקודים העיראקים בילה בפורט ליוונוורת', שם פיתח פטראוס עוד יותר את משנתו הצבאית שמר על קשר בבית הלבן עם מגהאן או'סאליבן שהייתה היועצת הראשית של הנשיא בנושא המלחמה. בינואר 2007, כחלק מאסטרטגיית עיראק המחודשת שלו, הנשיא ג'ורג' בוש הודיע כי פטראוס יחליף את הגנרל ג'ורג' קייסי כמפקד הגנרל של הכוח הרב-לאומי בעיראק (MNF-I) להוביל את כל חיילי ארצות הברית בעיראק. בזיכרונותיו השווה הנשיא בוש את בחירתו בפטראוס למינויים של גנרלים גדולים אחרים בהיסטוריה האמריקאית לתפקידי מפתח, וכתב: "לינקולן גילה את הגנרלים גרנט ושרמן. לרוזוולט היו את אייזנהאואר ובראדלי. מצאתי את דייוויד פטראוס וריי אודיירנו". ב-23 בינואר קיימה ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט את שימוע המועמדות של פטראוס, במהלכו העיד על רעיונותיו ויוזמות שלו לגבי עיראק, במיוחד על האסטרטגיה העומדת בבסיס מבצע הנחשול, הזרמת הכוחות החדשים שנועדה לייצב את המצב. בהצהרת הכניסה שלו לתפקיד, פטראוס הצהיר כי "ביטחון האוכלוסייה, במיוחד בבגדאד, ובשותפות עם כוחות הביטחון העיראקים, יהיה מוקד המאמץ הצבאי". הוא המשיך וקבע כי הביטחון ידרוש ביסוס נוכחות מתמשכת, במיוחד בשכונות המאוימות ביותר בעיראק. הוא גם ציין את החשיבות הקריטית בסיוע לעיראק להגביר את היכולת שלה למשול, לפתח תוכניות תעסוקה ולשפר את חיי היומיום של אזרחיה.
במהלך כהונתו של פטראוס בעיראק, הכוח הרב-לאומי בעיראק (אנ') השתדל לעבוד עם ממשלת עיראק בצורה הדוקה כדי לממש אסטרטגיה זו שהתמקדה באבטחת האוכלוסייה. לשם כך נדרשו ביסוס – ושימור – נוכחות צבאית מתמשכת על ידי חיים בקרב האוכלוסייה, הבחנה בין עיראקים שניתנים לפיוס ובין אויבים שלא ניתן לפייס, רדיפה בלתי פוסקת אחר האויב, טיהור מקומות קדושים ממיליציות ואז השבתם לאוכלוסייה האזרחית והחזקת תושבים לאזורים שפונו, המשך פיתוח כוחות הביטחון של עיראק ולתמוך בכוחות הביטחון המקומיים, הנקראים לעיתים קרובות תנועת ההתעוררות העיראקית, כמו גם שילובם בצבא ובמשטרה העיראקית ובתוכניות תעסוקה אחרות. הכוח הרב-לאומי, בפיקוד פטראוס, הצליח ליישם את האסטרטגיה ביעילות, ולנצל את המודיעין העדכני והמדויק שסיפקה האוכלוסייה כדי לפגוע קשות במחבלים.
האסטרטגיה העומדת בבסיס "נחשול" הכוחות, כמו גם הרעיונות שפטראוס כלל במדריך השדה של צבא ארצות הברית ללוחמה במיליציות גרילה, כונו על ידי כמה עיתונאים ופוליטיקאים כ"דוקטרינת פטראוס", אם כי מבצע הנחשול עצמו הוצע כמה חודשים לפני שפטראוס קיבל את הפיקוד. למרות החששות של רוב הסנאטורים הדמוקרטים ומספר סנאטורים רפובליקנים לגבי היישום המוצע של "דוקטרינת פטראוס" בעיראק, במיוחד בנוגע לזינוק הכוחות, מינויו של פטראוס אושר פה אחד ב-27 בינואר ובמקביל לו הוא הועלה לדרגת גנרל בעל ארבעה כוכבים. לפני יציאתו לעיראק, גייס פטראוס מספר קציני צבא משכילים, שכונו "חברי פטראוס" או "הוגים מיועדים", כדי לייעץ לו כמפקד, כולל קולונל מייק מייז, ראש המחלקה למדעי החברה בווסט פוינט וקולונל הרברט ריימונד מקמאסטר, שהתפרסם במלחמת המפרץ ובביצועיו בהשבת השקט לעיר תלעפר, כמו גם בעבודת הדוקטורט שלו על יחסים אזרחיים-צבאיים מתקופת וייטנאם. בעוד שרוב יועציו הקרובים ביותר של פטראוס היו קציני צבא אמריקאים, הוא גם שכר את שירותיו של לוטננט קולונל דייוויד קילקולן מצבא אוסטרליה, שעבד עבור מחלקת המדינה האמריקאית. קילקולן עם שובו מעיראק פרסם מסקנות על הלחימה בעיראק ודן בחזית המרכזית של המלחמה ובלקחים שנלמדו במלחמה בפורומים ציבוריים.
לאחר שקיבל את הפיקוד על הכוח הרב-לאומי ב-10 בפברואר 2007, פטראוס בדק את יחידות ארצות הברית ועיראק בכל רחבי עיראק, ביקר במאחזים בבגדאד רבתי, תיכרית, קובבה, רמאדי, מוסול, כירכוכ, באיג'י, סמארא, בצרה ועוד. באפריל 2007 ערך פטראוס את ביקורו הראשון בוושינגטון כמפקד MNF-I, ודיווח לנשיא בוש ולקונגרס על התקדמות ה"נחשול" ועל המצב הכללי בעיראק. במהלך ביקור זה הוא נפגש באופן פרטי עם חברי קונגרס ולפי הדיווחים טען נגד קביעת לוח זמנים לנסיגת כוחות ארצות הברית מעיראק. עד סוף מאי 2007, הקונגרס לא הטיל לוחות זמנים בחקיקה לנסיגת חיילים ושיבה הביתה. החקיקה שנחקקה אכן חייבה שפטראוס ושגריר ארצות הברית בעיראק, ריאן קרוקר, יעבירו דו"ח לקונגרס עד 15 בספטמבר 2007, המפרט את הערכתם לגבי המצב הצבאי, הכלכלי והפוליטי של עיראק.
ביוני 2007, פטראוס הצהיר בראיון כי היו "סימנים מדהימים לנורמליות" בבגדאד, והערה זו גררה ביקורת מצד מנהיג הרוב בסנאט, הארי ריד. עם זאת, באותו ראיון הצהיר פטראוס כי "נותרו בעיות רבות" והוא ציין את הצורך לעזור לעיראקים "לתפור מחדש את מרקם החברה שנקרע במהלך שיא האלימות העדתית" בסוף 2006. פטראוס גם הזהיר כי הוא מצפה שהמצב בעיראק יחייב את המשך הפריסה של רמת החיילים הגבוהה של יותר מ-150,000 מעבר לספטמבר 2007; הוא גם הצהיר שמעורבות ארצות הברית בעיראק עלולה להימשך שנים לאחר מכן בהתחשב בצורך. הצהרות אלו מייצגות את העובדה שלאורך כל תקופתם בעיראק, פטראוס והשגריר קרוקר נשארו זהירים וסירבו לסווג את עצמם כאופטימיים או פסימיים, וציינו, במקום זאת, שהם ריאליסטים ושהמציאות בעיראק קשה מאוד. הם גם הדגישו שוב ושוב את חשיבותם של דיווחים ישרים וגישה חסרת גוון. ואכן, הגישה וההערכות הריאליסטיות של פטראוס זכו לשבחים מהציבור האמריקאי.