stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיוויזיית המילואים ה-19 (האימפריה הגרמנית)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
דמוגרפיה של רפובליקה סרפסקה

| --- | --- |

              סרבים: 970,857 תושבים (83.6%)    בוסניאקים: 148,447 תושבים (12.8%)    קרואטים: 26,509 תושבים (2.3%)    אחרים: 15,226 תושבים (1.3%)  
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 נתונים לתאריך:  2013
 נתונים
 אוכלוסייה:  1,218,107
 צפיפות:  53
 תוחלת חיים בלידה:  77.24
 דירוג תוחלת חיים:  64
 תוחלת חיים - גברים:  74.4
 תוחלת חיים - נשים:  80.1
 HDI:  0.779
 דירוג HDI:  80
 שיעור ילודה ל-1,000:  8.87
 שיעור תמותה ל-1,000:  9.75
 שיעור פריון:  1.27
 תמותת תינוקות ל-1,000:  5.72
 שיעור הגירה נטו ל-1,000:  -0.38
 התפלגות גילאים
 0-14 שנים:  13.04
 15-24 שנים:  10.50
 25-54 שנים:  39.11
 55-64 שנים:  15.12
 65+ שנים:  22.23
 יחס גברים/נשים
 יחס כללי:  0.95
 יחס בלידה:  1.07
 יחס 0-14 שנים:  1.07
 יחס 15-24 שנים:  1.07
 יחס 25-54 שנים:  1.01
 יחס 55-64 שנים:  0.92
 יחס +65 שנים:  0.64
 קבוצות אתניות
 רוב אתני:  סרבים
 מיעוטים אתניים:  בוסניאקים, קרואטים
 שפות
 שפות רשמיות:  בוסנית, קרואטית, סרבית 
 שפות מדוברות:  קרואטית, סרבית, בוסנית 
 
רפובליקה סרפסקה משתרעת על פני 49% משטחה של בוסניה והרצגובינה, ומתגוררים בה כשליש מאוכלוסייתה.
לאחר מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2013, הוערכה האוכלוסייה ב-1,218,107 תושבים, מתוכם 82.95% סרבים (נוצרים אורתודוקסים), 12.69% בוסניאקים (מוסלמים סונים), 2.27% קרואטים (נוצרים קתולים) ו-1.25% אחרים.[דרוש מקור] ברפובליקה סרפסקה שתי קהילות יהודיות זעירות, באניה לוקה ודובוי.
לפי החוק מ-1994 והתאמות מ-1996, מחולקת הרפובליקה סרפסקה ל-63 רשויות מקומיות (општинe) ועיריות (градови).
הערים המרכזיות בסרפסקה הן:
באניה לוקה
סרייבו מזרחית
דוֹבּוֹי
בּיילינה
פריידוֹר (Приједор)
טסליץ' (Теслић)
זבורניק (Зворник)
ברוד (Брод)
קוזארסקה דוביצה (Козарска Дубица)
נובי גראד (Нови Град)
דרבנטה (Дервента)
פרנייבור (Прњавор)
מודריצ'ה (Модрича)
טרבּינייה (Требиње)
מרקונייץ' גראד
וישגרד (Вишеград)
פוֹצ'ה (Фоча)
בילצ'ה
גרדישקה (Градишка)
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  יולי 1943 – 8 במאי 1945 (כשנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15 (בגרמנית: 15. Panzergrenadier-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרבות בסיציליה, איטליה, ובחזית המערבית, ובכלל זה בקרב על הבליטה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-יולי 1943 בסיציליה, על ידי שינוי שמה של דיוויזיית סיציליה ועל בסיס דיוויזיית הפאנצר ה-15 והועמדה תחת פיקוד אברהרד רודט. הדיוויזיה לחמה בקרבות בסיצילה והשתתפה בקרב קשה אל מול הדיוויזיה ה-1 האמריקנית, ולבסוף השתתפה בנסיגה דרך מצר מסינה לאיטליה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות באיטליה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית, ולאחר מכן במסגרת הארמייה ה-14. באוגוסט 1944 הועברה הדיוויזיה לצפון צרפת, ובאוקטובר הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, עמה אף לחמה בקרב על הבליטה. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד הקורפוס ה-86 במסגרת ארמיית הצנחנים הראשונה בהולנד, ולחמה עמו עד סוף המלחמה.
מפקדים

אברהרד רודט (יולי 1943 - 3 בנובמבר 1943)
ארנסט-גינטר באדה (3 בנובמבר 1943 - 20 בנובמבר 1943)
אברהרד רודט (20 בנובמבר 1943 - 9 באוקטובר 1944)
קרל-תאודור זימון (9 באוקטובר 1944 - 1 בנובמבר 1944)
הנס יואכים דקרט (1 בנובמבר 1944 - 27 בינואר 1945)
אברהרדט רודט (27 בינואר 1945 - 8 במאי 1945)
דיוויזיית המילואים ה-22 (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל מפקדת דיוויזיה בצבא הקיסרי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 18 בינואר 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית המילואים ה-22 (בגרמנית: 22. Reserve-Division) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית. הדיוויזיה לחמה במלחמת העולם הראשונה, ופורקה עם סיומה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והיא לחמה בחזית המערבית, כחלק מקורפוס המילואים ה-4, שהיה חלק מהארמייה הראשונה. הדיוויזיה נטלה חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. לאחר מכן היא לחמה בקרבות השונים, ובשנת 1916 היא השתתפה בקרב ורדן, ולאחר מכן לחמה בקרב על הסום. הדיוויזיה לחמה בקרב פשנדל בשנת 1917, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים. לאחר המלחמה חזרו חיילי הדיוויזיה לגרמניה, וב-18 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
מפקדים

אוטו רימן (2 באוגוסט 1914 – 24 ביולי 1916)
קרל פון רידל (25 ביולי 1916 – 19 בדצמבר 1916)
אברהרד פון הופקר (20 בדצמבר 1916 – 5 בינואר 1917)
תאודור שוברט (6 בינואר 1917 – 8 באוקטובר 1918)
פרנץ זידוב (9 באוקטובר 1918 – 18 בינואר 1919)
לקריאה נוספת

Ruhmeshalle unserer Alten Armee. Herausgegeben auf Grund amtlichen Materials des Reichsarchivs, Militär-Verlag, Berlin 1927, S. 66, 113–114.
דרום תל אביב

רחוב פלורנטין בשכונת פלורנטין
"דרום תל אביב" הוא מונח המתייחס לאזורה הדרומי של העיר תל אביב. הגדרת האזור אינה חד משמעית, ובדומה ל"צפון תל אביב" נתונה לפרשנויות שהשתנו עם הזמן.
ההגדרות הרשמיות של דרום תל אביב, על פי חלוקת הרבעים המוניציפלית הוא רובע 8 (דרום) רוב שכונות רובע 9 (דרום מזרח) ורובע 7 בלי יפו. על אף שיפו נמצאת בדרומה של "תל אביב-יפו" – לא נהוג להתייחס אליה כ"דרום תל אביב". מבחינה זו, הגבול בין מרכז תל אביב ולבין דרומה הוא קו רחוב הרכבת, רחוב יהודה הלוי ודרך יפו-תל אביב, ועל פי גבול זה כוללת דרום תל אביב את שכונות נווה שאנן, פלורנטין, קריית שלום, שכונת שפירא, נווה עופר, גבעת הרצל, שכונת התקווה, כפר שלם, יד אליהו, תל חיים, נווה צה"ל, ונווה צדק.
אזורים מסוימים ושכונות מסוימות הנכללות ברבעים 5 ו-6 (מרכז תל אביב) נתפשים בציבור באופן סובייקטיבי ומוגדרים אף הן כדרום. רחוב אלנבי לדוגמה, הנחשב על ידי תושבי מרכז תל אביב כרחוב מרכזי בליבה של העיר, נתפש מבחינות רבות, ועל ידי תושביה הצפוניים יותר של העיר, כגבולו הצפוני של דרום תל אביב. כך גם סביבת רחוב המסגר ואזור מתחם הרכבת. הסיבה לכך שאזורים בלתי דרומיים נכנסים תחת ההגדרה "דרום תל אביב" היא הזיהוי של דרום תל אביב עם האזורים העניים והמוזנחים יותר של העיר, אך עם תנופת השיפוצים בעשור האחרון, הגבולות הולכים ומטשטשים, ורחובות תעשייתיים כמו רחוב הארבעה הופכים לאזורי בילוי מטופחים.
מסיבה זו ובדומה ל"צפון תל אביב", המושג "דרום תל אביב" הוא מושג סוציו-אקונומי הרבה יותר מאשר הגדרה גאוגרפית. שנים רבות נחשב אזור דרום תל אביב לאזור החלש ביותר של העיר מבחינה כלכלית, ואזורים רבים בו סובלים מהזנחה ממושכת. בנוסף, מוקדי הפשיעה העיקריים של העיר וכן אזורי המגורים של אוכלוסיות שוליים, מהגרים מאפריקה ועובדים זרים אחרים המרוכזות בשכונות דרום העיר.
רחוב המפעל בדרום תל אביב
ראו גם

ג'נטריפיקציה
יפו
צפון תל אביב
דיר מוחיסין

| --- | --- |
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז לוד
 נפה:  נפת רמלה
 שפה רשמית:  ערבית
 שטח:  10,000 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  חשש לנקמה על ירי על התחבורה היהודית
 תאריך נטישה:  דצמבר 1947
 יישובים יורשים:  בקוע
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  460 (1945)
 קואורדינטות:  31°49′37″N 34°55′56″E﻿ / ﻿31.82702778°N 34.93220833°E﻿ / 31.82702778; 34.93220833 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת השפלה מוגדלת) דיר מוחיסין(למפת השפלה רגילה) דיר מוחיסין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר מוחיסין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דיר מוחיסין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דיר מוחיסין או דיר מוחיזין (בערבית: دير محيسن; בתעתיק מדויק: דיר מחיסן) היה כפר ערבי בגבול הרי יהודה ושפלת יהודה כ-12 קילומטרים דרומית מזרחית לרמלה וכארבעה קילומטרים מערבית ללטרון, בגובה 150 מטר מעל פני הים.
שמו של הכפר ערבי ופירושו "מנזר המיטיב". הכפר היה שייך לנפת רמלה מחוז לוד (1945), על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטחי אדמותיו היו 10,008 דונם (מתוכם 304 דונמים של שטחים ציבוריים) ובשנת 1945 מנה 460 נפשות.
בסוף דצמבר 1947 לאחר התקפות ירי על התחבורה היהודית שבוצעו ליד הכפר בתחילת מלחמת העצמאות, בהן נהרגו שני מפקדים בכירים של ההגנה, יהושע גלוברמן ויונה רסין, נטשו התושבים את הכפר מחשש לתגובה של ההגנה. התושבים ברחו לכפר בית מחסיר.
במהלך מבצע נחשון ב-6 באפריל 1948 האזור עבר לידי כוחות ההגנה והם הרסו את הבתים הנטושים.
אולם במוצאי 7 באפריל הגיע טור של הצבא הבריטי לכפר ודרש מההגנה לפנות אותו, מכיוון ששכן על ציר הפינוי הבריטי מירושלים לעזה. כוחות מבצע נחשון נענו לדרישה ופינו את הכפר לאחר שהצבא הבריטי הבטיח להחזיק בו בזמן עד לפינוי ולמנוע מהערבים להתבסס בו. ההבטחה קוימה.
בסמוך לכפר עבר כביש מג'דל - לטרון שהייתה הדרך הראשית שהובילה ממישור החוף הדרומי לירושלים. הכפר שימש בסיס לכוחות הערבים במלחמת העצמאות ובגלל קרבתו לדרך המובילה לירושלים נכבש בפעולה הראשונה לפריצת הדרך לירושלים (מבצע נחשון). בסמוך לדיר מוחיסין הייתה נקודת ההתחלה של דרך בורמה, דרך עוקפת ששימשה לפריצת המצור על ירושלים שנסללה במהלך מלחמת העצמאות מאחר שהכביש מהשפלה לירושלים נחסם בלטרון ובשער הגיא.
סמוך למבני הכפר הוקם ב-4 בנובמבר 1952 המושב בקוע.
הערות שוליים

↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  ד"ר זאב וילנאי, אנציקלופדיה לידיעת הארץ, הוצאת ידיעות אחרונות, 1956 בערך: "דיר-מוחיסן" עמ' 291
↑  נגה קדמן, בצדי הדרך ובשולי התודעה, ספרי נובמבר, 2008, עמ' 147.
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה: ישראל, הפלסטינים ומדינות ערב, 1948, אור יהודה: דביר, 2004, עמ' 139
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה, עמ' 162.
↑  שלמה שמיר, "...בכל מחיר" - לירושלים, הוצאת מערכות, תל אביב 1994, עמוד 139. בספר המקיף העוסק במערכה על לטרון ופריצת דרך בורמה במאי ויוני 1948. בפרק זירת הלחימה, ברשימת היישובים והאתרים במרחב הלחימה, כותב המחבר:"דיר מוחיזין (נהרסה על ידי כוחותינו לפני הקרב על לטרון)" עמ' 131.
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה, עמ' 119; בני מוריס, 1948, עמ' 151.
↑  הכפר היה ממוקם על גבעה כ-300 מ' מזרחית לבתי מושב בקוע.
↑  כל-מקום, פנקס כיס להכרת הארץ, הוצאת מטכל/אכא, ענף השכלה, אוגוסט 1953 בערך: "דיר מוחיסין" עמ' 83
דיוויזיית המילואים ה-153 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  26 באוגוסט 1939 – 10 בדצמבר 1944 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
דיוויזיית המילואים ה-153 (בגרמנית: 153. Reserve-Division), הייתה דיוויזיית חי"ר של צבא היבשה הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. היא נוסדה תחת השם דיוויזיה מס' 153 (בגרמנית: Division Nr. 153), וכן נשאה את השמות פיקוד חיילי המילואים III (בגרמנית: Kommandeur der Ersatztruppen III). היא נפרסה לראשונה באוגוסט 1939, הוגדרה מחדש בדצמבר 1939, ובדצמבר 1942 הפכה לדיוויזיית אימוני השדה ה-153.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-26 באוגוסט 1939 במהלך הגיוס הגרמני וזמן קצר לפני הפלישה לפולין, היחידה שתהפוך לדיוויזיה ה-153 סומנה בתחילה כפיקוד חיילי מילואים III ושימשה כדיוויזיית ההדרכה והגוף המנהלי למגויסים מהמחוז הצבאי השלישי (ברלין). יחידה זו כונתה דיוויזיה מס' 153 ב-12 בדצמבר 1939. דיוויזיה מס' 153 המשיכה בתפקיד הקודם של פיקוד חיילי מילואים III. רגימנטים המילואים שהיו חלק מהדיוויזיה כללו, בין השאר, רגימנט המילואים ה-23 'פוטסדאם', רגימנט המילואים ה-76 'ברנדנבורג', רגימנט המילואים ה-218 'ברלין-שפנדאו', רגימנט המילואים הממונע ה-83 'אברסוולדה', ואחרים.
הדיוויזיה הוגדרה מחדש כדיוויזיית המילואים ה-153 ב-11 בספטמבר 1942. עד לנקודה זו, הדיוויזיה נשארה במחוז הצבאי השלישי, אך כעת הייתה מוכנה להישלח לחזית. שאר המחליפים הועברו לאימונים נוספים לדיוויזיה ה-463 והיחידות הלוחמות של הדיוויזיה ה-153 הועברו לאחר מכן לאוקראינה. לאחר זמן קצר שונה שמה של דיוויזיה זו שוב כחלק מצו שניתן ב-10 בדצמבר 1942. חלקים מהדיוויזיה שהוצבו בקרים הועברו לדיוויזיית הרגלים ה-258, השאר אוחדו לדיוויזיית אימוני השדה ה-153.
מפקדים

קורט שנהיינץ (26 באוגוסט 1939 – 1 בדצמבר 1939)
אוטו שרדר (1 בדצמבר 1939 – 1 ביוני 1942)
דיטר פון בהם-בצינג (1 ביוני 1942 – 10 בדצמבר 1942)
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-167 (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  17 באוקטובר 1944 – 4 באפריל 1945 (170 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-167 (בגרמנית: 167. Volksgrenadier-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הוורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ב-17 באוקטובר 1944 הוקמה הדיוויזיה על בסיס קבוצת הדיוויזיה ה-167, והועמדה תחת פיקוד הנסקורט הקר. בדצמבר 1944 הוכפפה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-39, כחלק מארמיית הפאנצר החמישית, ולחמה עמו במהלך הקרב על הבליטה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בגרמניה, וב-4 באפריל 1945 פורקה הדיוויזיה ויחידותיה שימשו להקמת דיוויזיית שרנהורסט.
מפקדים

הנסקורט הקר (17 באוקטובר 1944 - 4 באפריל 1945)
דרומומריקס

| דרומומריקס |
| --- | --- |

תקופה
מיוקן 17–9 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: פלאומרכיים
סוג:: דרומומריקס
שם מדעי
 Dromomeryx

דרומומריקס (שם מדעי: Dromomeryx) הוא סוג נכחד של מכפיל פרסה ממשפחת הפלאומרכיים שהתקיים באמריקה הצפונית של המיוקן לפני 17 עד 9 מיליון שנה מזמננו.
מאפיינים

המאובנים של יונק זה התגלו במונטנה, אורגון, נברסקה, קולורדו, נברסקה, ניו מקסיקו, ויומינג, נבאדה, דקוטה הדרומית ובקליפורניה והם התגלו לראשונה בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1878, אך הוא ייחס אותם לסוג Blastomeryx ממשפחת איילי המושק. רק ב-1909 החליט החוקר ארל דגלאס (אנ') לשייך אותו לסוג נפרד, לאחר שהתגלו שלדים שלמים יותר מהסוג.
יונק זה הגיע לגובה 80 עד 120 ס"מ בכתפיים ולמשקל 50 עד 80 ק"ג בקירוב. הקרניים שלו היו נבובות כקרני אנטילופה אך בעלי מבנה מסועף כשל אייל עם זוג קרניים כבדות שהתחילו מעל העיניים ונעו בעיקול של 90 מעלות קדימה. בניגוד לקרובים אחרים ממשפחתו הוא היה בעל "כיפה" כמעט חסרת זיזים או קרניים והכיפה הייתה שטוחה יחסית. מבנה השיניים מרמז שניזון מעשבים.
דלמטי

| --- | --- |

כלב דלמטי
 ארץ מוצא:  קרואטיה
 שימושים:  שעשועים ולוויה
 קבוצה:  כלבי האונדס
 תכונות
 משקל:  27-30 ק"ג
 גובה כתפיים:  54-61 ס"מ
 גובה:  56 ס״מ 
 תוחלת חיים:  10-13 שנים
 אופי:  כלב אנרגטי, סקרן, אוהב ילדים ונאמן
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  בעל פרווה קצרה, קשה וצפופה. פרוותם בצבע לבן ועליה נקודות שחורות, אך לעיתים חומות.
 
הדלמטי הוא גזע של כלב הבית, המשמש ככלב ציד. מקור שמו באזור מוצאו, אזור דלמטיה שבקרואטיה של ימינו.
מבנה כללי

זהו גזע פופולרי בגודל בינוני בעל מבנה גוף שרירי וסיבולת גבוהה. פרוות הדלמטים קצרה, קשה וצפופה. פרוותם בצבע לבן ועליה נקודות שחורות, אך לעיתים חומות. צבע האף והעיניים חום או שחור, בהתאם לצבע הנקודות. גורי הדלמטי נולדים לבנים לחלוטין. עם הזמן, בשל הופעת כתמים שחורים (או חומים) על העור, הפרווה משנה את צבעה בהתאם. במשך כל חייהם, כתמים חדשים ימשיכו להופיע על הכלבים הדלמטיים, אם כי אחרי הגיעם לבגרות מינית קצב הופעת הכתמים יואט בהרבה. תוחלת חייו של הדלמטי היא מעשר עד 13 שנים, אך עם טיפול מסור, ככל הכלבים, חייהם יכולים להיות ארוכים יותר.
אופי

הדלמטי הוא כלב אנרגטי ביותר וזקוק לאימון רב. הוא ממושמע ובדרך כלל קל לאילוף, סקרן, כלב משפחה פופולרי, אוהב ילדים ונאמן לבעליו. הדלמטי רגיל לחברת בני אדם, ולעיתים ללא חברה הוא עלול להיכנס לדיכאון. יש לשמור עליו בסביבה שאינה סואנת על מנת שלא ירוץ אחר מכוניות ויידרס.
בריאות

הדלמטי הוא גזע מאוד עתיק. בריאותם טובה באופן כללי, אף על פי שיש נטייה גדולה יותר בגזע זה לחירשות. מרביעי הגזע לא שמו לב בתחילה למחלה זו והם יצאו מתוך ההנחה שהכלבים טיפשים. מדענים גילו שקיים קשר בין בעלי חיים חירשים לבין היותם לבקנים וזו אותרה כבעיה גנטית. בימינו מרביעים כלבים ששומעים בשתי אוזניהם, על אף שכלבים הסובלים מחירשות באוזן אחת או בשתי האוזניים עדיין יכולים להיות חיות מחמד מוצלחות. נמצא גם קשר בין חירשות לבין צבע העיניים - דלמטיים כחולי עיניים בעלי סבירות גבוהה יותר לסבול מחירשות מאשר דלמטיים חומי עיניים.
בעיות נוספות הקשורות לכלבים גדולים ככלל, ולכלבי ציד בפרט הן בעיות אגן. בעיות מסוג זה מופיעות לראשונה בגיל מתקדם, והן מאופיינות בכיווץ שרירים לאחר הישארות בתנוחה מסוימת לזמן רב, כגון שינה או ישיבה. הכלב אינו מסוגל להזיז את שרירי האגן, מאחר שהם נוקשים. לאחר פעילות מוטורית קצרה השרירים מתרחבים והכאב נעלם כלא היה.
אזכורים תרבותיים > כבאות

כלבים דלמטיים מזוהים רבות עם כיבוי אש, בייחוד בארצות הברית. בימי מרכבות הכיבוי הרתומות לסוסים שימשו כלבים לשמירה על הסוסים, שנטו להילחץ בקלות בקרבתן של שרפות. הדלמטי היה גזע פופולרי למטרה בשל חיבתו הטבעית כלפי סוסים והשימוש בו ככלבי כרכרות (אנ') לאורך ההיסטוריה. תפקידם התייתר כשמרכבות הכיבוי הוחלפו בכבאיות מונעות קיטור ודיזל. בזכות המוניטין שלו, לעיתים משמש הדלמטי כקמע לשירותי כבאות ועדיין נפוץ כחיית מחמד בקרב לוחמי אש רבים.
אזכורים תרבותיים > על כלבים וגנבים

בשנת 1961 הפיקה חברת וולט דיסני סרט הנפשה מפורסם על כלבים דלמטיים בשם "על כלבים וגנבים", הזוכה לפופולריות רבה עד היום, ולמספר סרטים חדשים שהופקו בהשראתו כגון "101 כלבים וגנבים" וקרואלה.
אזכורים תרבותיים > מפרץ ההרפתקאות

בסדרת ההנפשה הקנדית הפופולרית "מפרץ ההרפתקאות" מככב כלב דלמטי כאחת הדמויות הראשיות - דמותו של מרשל, העובד כלוחם אש ופרמדיק.
כלב דלמטי בתהלוכת כיבוי אש
דמויי-אורניתומימיים

| דמויי-אורניתומימיים |
| --- | --- |

תקופה
קרטיקון 140–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
קבוצה:: דמויי-אורניתומימיים
תת־סדרה:: תרופודה
שם מדעי
 Ornithomimosauria ‏ברסבולד, 1976

שלד של אורניתומימוס
דמויי-אורניתומימיים (שם מדעי: Ornithomimosauria) היא קבוצה של דינוזאורים תרופודים שנעו על 2 והיו בעלי מבנה גוף קליל הבנוי לריצה שדמו בצורתם ליענים. לחלקם היו זרועות ארוכות ועבות שעזרו לבעליהם להתגונן מציידים. כמה חוקרים רואים בהם קרובים של משפחת האלברזאוריים שלעיתים משויכת לפה.
בני קבוצה זו חיו באירופה, אסיה ואמריקה הצפונית ואולי גם אפריקה ואוסטרליה. הם חיו רק בתור הקרטיקון לאורך ערבות גדולות או גדות נהרות. ככל הנראה הם היו אוכלי כל או צמחונים ולא בהכרח טורפים מאחר שפיהם היה חסר שיניים ברוב המקרים ולא היה יעיל בציד. לכמה מינים פרימיטיביים יחסית כמו הפליקנימימוס וההרפימימוס היו שיניים מחטיות במקורם. ייתכן שמינים אלה היו מכוסים בנוצות כפי שנראה ממאובני האורניתומימוס או הדרומיסיומימוס.
מינים אלו יכלו להגיע לגודל מרשים כמו הדיינוכירוס שהגיע לאורך 11 מטר, למשקל 6 טון ואורך זרועותיו הגיע ל-2.4 מטר.
מיון

סוג ארקנסוזאורוס (Arkansaurus)
סוג Hexing
סוג Kinnareemimus
סוג Nedcolbertia
סוג נקוובזאורוס (Nqwebasaurus)
סוג ולדורפטור (Valdoraptor)
על-משפחה Ornithomimoidea
סוג Afromimus
סוג פליקנימימוס (Pelecanimimus)
סוג Shenzhousaurus
משפחה הרפימימיים (Harpymimidae)
משפחה דיינוניכירוסיים (Deinocheiridae)
משפחה אורניתומימיים (Ornithomimidae)
דניס פושילין

דניס ולדימירוביץ' פושילין (ברוסית: Дени́с Влади́мирович Пуши́лин; נולד ב-9 במאי 1981) הוא פוליטיקאי מדונייצק, והיה מ-2018 ועד סיפוח דרום ומזרח אוקראינה ראש הרפובליקה העממית של דונצק. הוא התמנה לראש הרפובליקה בפועל לאחר רצח הנשיא המכהן אלכסנדר זכרצ'נקו, התמודד בבחירות בשנת 2018 וזכה בהן.
ב-29 באפריל 2014 הטיל האיחוד האירופי סנקציות על פושילין, הכוללות איסור כניסה למדינות האיחוד, זאת בשל מעורבותו בסיפוח חצי האי קרים לרוסיה.
דיומיד

| --- | --- |
העיירה דיומיד
העיירה דיומיד
 מדינה / טריטוריה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אלסקה אלסקה
 מחוז:  מחוז נום
 ראש העיר:  קסנדרה אקוואלוק
 תאריך ייסוד:  28 באוקטובר 1970 
 שטח:  6.30 קמ"ר
 גובה:  29 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  83 (2020)
 קואורדינטות:  65°45′30″N 168°57′06″W﻿ / ﻿65.758333333333°N 168.95166666667°W﻿ / 65.758333333333; -168.95166666667 
 אזור זמן:  UTC -9
 https://kawerak.org/our-region/diomede/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אלסקה מוגדלת) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורדיומיד(למפת אלסקה רגילה) ג'ונו אנקורג' פיירבנקס סיטקה קטצ'יקן אנאלסקה בארו נום קוצביו קנדה רוסיה האוקיינוס השקט ים ברינג ים צ'וקצ'י ים בופורדיומיד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דיומיד או ינאליק (באנגלית: Diomede; באינופיאק: Iŋaliq) היא עיר קטנה על האי דיומיד הקטן, והיא נמצאת פחות מארבעה קילומטרים מזרחית לקו התאריך הבינלאומי. לפי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית נכון לשנת 2020, מונה אוכלוסיית העיר כ-83 תושבים.
היסטוריה

העיירה ינאליק היא כנראה בת 3,000 שנה, שם היו מחנות צייד עתיקים. במאה ה-19 ציידים בנו לעצמם בתים מאבנים ורצועות בד. הבניין הרגיל הראשון שנבנה שם היה כנסייה קתולית, שתוכננה על ידי האב להפורטון ונבנתה על ידי תומאס קונינגהאם בשנת 1935. הבניין השני שנבנה היה כיתת חדר אחד ששימשה כבית למשפחת המורים. לאחר מכן הוקמה כנסייה גדולה יותר ב-3 במרץ 1979.
נכון ל-2021 בעיירה ישנם כ-30 בתים כולל הבניינים הישנים משנות ה-70 וה-80. בעיר יש בית מרחץ שמספק לתושבי העיירה מקלחות, בית אוכל ומרפאה. במקום ספריית בית ספר, מנחת מסוקים ומשרד תקשורת עם טלוויזיה, טלפון, פקס ואינטרנט. בעיירה אין בנק ומסעדות והחנות היחידה היא חנות לאוכל, שתייה, בגדים, נשק, תחמושת ודלק. חטיפים, בגדים, חיתולים וחפצים אחרים נשלחים בדואר מערים אחרות באלסקה. כמו ברוב הערים של האסקימואים מכירה וייבוא של אלכוהול אסורה.
דמוגרפיה

לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2000 היו בעיירה 146 איש, 43 משקי בית ו-31 משפחות שמתגוררות ביישוב. צפיפות האוכלוסין בעיירה הייתה 51.4 נפש לכל מייל רבוע. היו 47 יחידות דיור בממוצע 16.5 לכל מייל רבוע. אוכלוסיית האי הורכבה מ-92.47% אינדיאנים, 6.16% לבנים ו1.37% מגזעים אחרים. ב-2019 נמנו בעיירה 119 איש.
כלכלה

רוב העבודות בעיירה קשורות לבית הדואר ולבית הספר. יש גם כמה עבודות עונתיות כמו חציבה ובניה אבל הן נדירות יחסית. פיסול בשנהב היא עבודה די נפוצה באי והתושבים מוכרים את יצירותיהם בערים אחרות כמו אנקורג'. גובה המיסים באי הוא כ-3%.
תחבורה

בתחילת שנות ה-50, כתב מתיישב בעיירה: "אין מטוסים שטסים לאי בחורף למעט מקרים חריגים". כיום ארגון ה"מ.ס. כוכב הצפון" (באנגלית: MS North Star) מביא לתושבי האי מצרכים מהעיר נום. הארגון גם מביא סחורה וחומרי לימוד עבור מורי בית הספר בעיר.
תחבורה > תחבורה פנימית

בעיירה אין כבישים, רכבות או שבילים, אך יש דרכים סלעיות בין הבניינים. כדי לעבור ממקום למקום באי עצמו צריך להשתמש בגלשני סקי, מכוניות שלג מיוחדות או ברגל. מכיוון שרוב האי אינו מיושב לא נסללו בו דרכים כלשהן.
תחבורה > תחבורה חיצונית

כניסה לעיירה כרוכה בסיכון רב והיא קשה ביותר בגלל המרחק הרב מן היבשה ומזג האוויר המקפיא והבעייתי. התחבורה לעיירה ולאי מוגבלת מאוד בעקבות הרבה גורמים שהעיקריים מביניהם הם: מהירות הרוח הממוצעת שנעה בין 12 ל-15 קשר ויכולה להגיע ל-48 עד 68 קשר במשבי רוח חזקים, תופעת הערפל הנפוצה באי ושמים מעוננים. בגלל גורמים אלו אפילו פינוי רפואי באי כרוך בקשיים רבים.
מאז שנת 1982, הדואר מגיע לדיומיד על ידי מסוק וכיום הוא מגיע פעם בשבוע. חוזה הדואר לאי הוא היחיד שיש בו שימוש במסוק למטרת העברת דואר, היקר ביותר במדינת אלסקה (מעל 300 אלף דולר בשנה) והעתיק ביותר באומה.
הערות שוליים

↑  Diomede, The American Local History Network, 2005
↑  John Muir (1881) The cruise of the Corwin, Chapter 3 Siberian Adventures
↑  "Population and Housing Unit Estimates". United States Census Bureau. 24 במאי 2020. נבדק ב-27 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Northwest Arctic Subarea Contingency Plan (2001)
↑  Trembly's Travels: Little Diomede Island and Gambell (אורכב 07.03.2008 בארכיון Wayback Machine)
↑  Diomede mail run is often a white-knuckle ride (אורכב 05.07.2008 בארכיון Wayback Machine) James Macpherson, Alaska Journal of Commerce (2002) interviews a former Army pilot Eric Penttila
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564688505171  LCCN: n83023463  VIAF: 134901743   WorldCat (עם VIAF): 134901743 
העיירה מכיוון מערב
מזחלת שלג בעיירה
דמודקס

| דמודקס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
תת־מחלקה:: אקריות
סדרה:: Trombidiformes
תת־סדרה:: Prostigmata
משפחה:: דמודקיים
סוג:: דמודקס
שם מדעי
 Demodex ‏אוון, 1843

דמודקס חיים ליד זקיק שיער ובתוך בלוטות חלב
דמודקס (שם מדעי: Demodex) היא סוג אקרית מיקרוסקופית טפילה החיה בתוך או ליד בלוטות חלב של זקיקי שיער ביונקים. מקור השם הוא מיוונית: שילוב של dēx (תולעת) ו-dēmos (שומן).
ישנם כ-65 מינים ידועים של דמודקס. שני המינים הידועים שחיים על בני אדם הם דמודקס פוליקולרום (Demodex folliculorum) ודמודקס ברוויס (Demodex brevis), שניהם מכונים לעיתים קרובות "אקרית הפנים". מין אקרית נפוץ בכלבים מבויתים הוא דמודקס קאניס (Demodex canis).
למעשה מושבות של אקריות נפוצות גם אצל אנשים וגם אצל כלבים, אם כי לרוב אין התופעה גורמת סימפטומים משמעותיים כלשהם. לעיתים יכולה מחלת עור להיגרם כתוצאה מהאקריות, או לגרום למחלת העפעפיים בלפריטיס.
ראו גם

קרדית אבק הבית