stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרחב עורפי
היסטוריה

מקורו של מונח זה בתחום: "גאוגרפיה פוליטית" בהקשר של הקולוניאליזם האירופאי בעיקר בתקופות של המאה ה-15 והמאה ה-16 על כיבוש של נקודה אחת בחוף אשר הוביל לכיבוש של כל היבשת או האי כולו. מונח זה התפרסם לראשונה על ידי הגאוגרף הסקוטי "ג'ורג' צ'יסהולם" : "ספר הלימוד של הגאוגרפיה המסחרית" שיצא לאור בשנת 1888 (Handbook of Commercial Geography), מונח היה קשור לאזור של נמל בו מאוחסנים ונשלחים חומרים לייצוא וייבוא, ובהמשך התרחבה השימוש במילה וכלל כל אזור בהשפעת יישוב אנושי מסוים.
היסטוריה > לאחר המאה ה-21

לאחר התרחבות השימוש במונח זה והרחבתו החלו להתפתח רעיונות חדשים כגון: "ערי נמל" ו-"ערי תעופה" שרוב כלכלתן מבוססת על כלכלה זו של נמלי-ים או נמלי-אוויר.
ראו גם

חוף שמן
איירפורט סיטי
הערות שוליים

↑  מֶרְחָב עָרְפִּי במילון גאוגרפיה אנושית (תשע"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4447056-3
מסילת הרכבת לתל ליטוינסקי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ארץ ישראל
 מפעיל:  הרכבת הצבאית לארץ ישראל, הצבא האמריקאי
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  הצבא הבריטי
 התחלת בנייה:  1943
 פתיחת המסילה:  1943, 1948
 סגירת המסילה:  1943, 1948
 מידע על המסילה
 תחילת המסילה:  כפר ג'יניס
 סיום המסילה:  תחנת הרכבת תל ליטוינסקי
 סוג המסילה:  צבאי ומשא
 אורך המסילה:  13 ק"מ
 רוחב המסילה:  143.5 ס"מ
 מסלולים:  1

רשימת התחנות
תחנת הרכבת כפר ג'יניס, תחנת הרכבת תל ליטוינסקי
 
מפה מ-1945 ובה מצוינת מסילת הרכבת לתל ליטוינסקי
מסילת הרכבת מתחנת הרכבת כפר ג'יניס לבסיס הצבאי תל ליטוינסקי הייתה שלוחת רכבת צבאית, באורך כ-13 ק"מ, בבעלות הצבא האמריקאי שסללו הבריטים באביב 1943. המסילה הייתה פעילה בערך עד אוקטובר 1943. במהלך מלחמת העצמאות פעלה המסילה למשך מספר ימים לפינוי פצועים.
ההיסטוריה של המסילה > תקופת מלחמת העולם השנייה

במסגרת המערכה בצפון אפריקה, במחצית שנת 1942, נסלל בבסיס חיל האוויר הבריטי בלוד (RAF Lydda) מסלול נוסף על ידי חיל האוויר האמריקאי. ומחודש יולי 1942 ועד נובמבר 1943, הוצבו והופעלו מהשדה שתי הטייסות של מטוסי B-17‏ מבצר מעופף ו-B-24 ליברייטור של "חיל האוויר המזרח־תיכוני של צבא ארצות הברית" (US Army, Middle East Air Force - USAMEAF).
בתל ליטוינסקי (תל השומר של היום) פעל בית חולים צבאי אמריקאי מס' 24 אליו הובאו פצועים מהחזית האפריקאי וכן מתקנים שונים הקשורים לשתי הטייסות האמריקאיות שחנו בשדה התעופה בלוד.
על מנת לחבר את שדה התעופה בלוד ואת תל ליטוינסקי נבנתה השלוחה שהתפצלה מהמסילה המזרחית צפונית לתחנת הרכבת כפר ג'יניס, באורך כ-13 ק"מ עד לתל ליטוינסקי. המסילה הייתה בבעלות הצבא האמריקאי, אך תוכננה ונבנתה על ידי מהנדסים ופועלים של Palestine Railway, גם הציוד הנייד (קטרים וקרנות) וכוח האדם שנדרש להפעלת הרכבות בקו היה בחלקו הגדול של הרכבת המנדטורית ובחלקו הקטן הרכבת הצבאית לארץ ישראל של משרד המלחמה הבריטי ושל הצבא האמריקאי.
עם התרחקות החזית באפריקה מערבה, בסתיו 1943, פונו הכוחות האמריקאים מהארץ, בעקבות כך הופסק שימוש במסילה, וזמן קצר לאחר מכן פורקו הפסים של המסילה הנטושה בקטע שמיהוד מערבה, על ידי תושבי כפר עאנה הערבית הסמוך, שהשתמשו בפסים ובאדנים לצרכים שונים. לכן ניתן לראות שמפות בריטיות משנת 1945 מופיע רק קטע המסילה בין תחנת כפר ג'יניס ליהוד.
ההיסטוריה של המסילה > תקופת מלחמת העצמאות

תקופת מלחמת העצמאות פעל בתל ליטוינסקי בית חולים צבאי מס' 5 של צה"ל. אליו הובאו פצועים רבים מקרבות התקפה על כיס פלוג'ה (מבצע חיסול), בין התאריכים 27 בדצמבר ועד 29 בדצמבר 1948.
בעקבות מחסור בכלי רכב וצורך בפינוי מספר גדול של פצועים, באותם שלושה ימים הופעלו רכבות מיוחדות של קטר ושני קרונות משא שבתוכן הניחו שתי קומות של אלונקות עם פצועים.
לצורך כך, בתחנת הרכבת של הר-טוב (תחנת רכבת בית שמש של היום) נפתחה תחנת איסוף ומיון פצועים, הרכבת חנתה בתחנה באופן קבוע והייתה מוכנה להפעלה. המסילה של השלוחה הגיעה רק עד כפר יהודייה ומשם בית החולים בתל ליטוינסקי אסף את הפצועים. ברגע שרכבת יצאה מתחנת הרכבת בהר טוב עם הפצועים, הרכבת הריקה נשלחה להרטוב מלוד. הפצועים הקשים הועברו באמבולנסים לבתי החולים בירושלים.
ההיסטוריה של המסילה > פירוק המסילה

בתחילת שנות החמישים נשקלו התוכניות לחידוש המסילה לבסיס תל השומר אולם הן נדחו עקב בעיות תקציב ושיקולי כדאיות כלכליים. באמצע שנות החמישים פורקו המסילות והאדנים.
שרידים בשטח

היום נשארו שרידים בודדים מהמסילה:
עמודי גשר בטון מעל נחל בית עריף
שני גשרוני בטון באזור התעשייה של יהוד
שרידי הסוללה ליד בני עטרות, בסביבת צומת הטייסים
שרידים בשטח > שרידי גשר בטון מעל נחל בית עריף

שרידי הגשר נמצאים כ-400 מטר מזרחית לכביש 40, סמוך לגדר התעשייה האווירית.
משמר

ערך זה עוסק בקבוצה של שומרים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
"משמר הלילה", ציור מאת רמברנדט, 1642
משמר הוא קבוצה של שומרים המתפקדים יחדיו לשם שמירה על מקום מסוים, כגון מחנה צבא.
אנשי המשמר ממלאים את תפקידם בדרכים שונות, ובהן:
שהייה בביתן שמירה, בכניסה לאתר הנשמר.
שהייה במגדל שמירה, המאפשר תצפית על אזור נרחב באתר הנשמר ובסביבתו.
פטרול המסייר באתר הנשמר.
פיקוח באמצעות טלוויזיה במעגל סגור.
בצה"ל מתחילה משמרת של משמר בעליית משמר - תהליך שבו מקבל המשמר הנחיות כלליות לפעולתו, כגון הוראות פתיחה באש, והנחיות ספציפיות לאותה משמרת, כגון מידע על התרעות שהתקבלו. כן נערכת בדיקה של כלי הנשק של השומרים. המשמרת מסתיימת בירידת משמר קצרה, שבה בעיקר נבדקים כלי הנשק של השומרים.
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסילת השומרון

| --- | --- |

מנהרת רמין
 מידע כללי
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 עיר:  השומרון - עפולה, ג'נין, שכם, טולכרם
 מפעיל:  הרכבת הצבאית העות'מאנית, הרכבת הצבאית לארץ ישראל, הרכבת המנדטורית
 מידע על ההקמה
 חברה בונה:  צבא האימפריה העות'מאנית
 התחלת בנייה:  1912
 פתיחת המסילה:  1914
 מידע על המסילה
 סוג המסילה:  נוסעים
 אורך המסילה:  36 ק"מ 
 רוחב המסילה:  105 ס"מ
 מסלולים:  1

רשימת התחנות
ג'נין, מסעודיה, שכם וטולכרם
 תרשים המסילה
 
   מסילת השומרון  מסילת העמק  המסילה המזרחית
 
גשר בתוואי הרכבת בין תחנת מסעודיה לשכם למרגלות תל סבסטיה
מבתר הרכבת הגדול בין מנהרת הרכבת הטורקית לתחנת מסעודיה. מימין ניתן לראות קשת שהוותה חלק מקיר התמיכה
מסילת השומרון (עפולה–ג'נין–מסעודיה–שכם), היא מסילת רכבת היסטורית, עיקרה לאורכה של הארץ, שנסללה בשיתוף פעולה בין הטורקים לגרמנים בין השנים 1912 ל-1914. מוצאה של המסילה בצומת הרכבות עפולה לצד מסילת העמק ומשם נסללה דרומה עד לתחנת הרכבת מסעודיה כ־12 ק"מ צפונית לשכם, ומשם המשיכה דרום מזרחה לשכם. על פי התכנון המקורי נועדה המסילה לחבר את ירושלים אל מסילת הרכבת החיג'אזית באמצעות שלוחת רכבת העמק. בפועל צורכי מלחמת העולם הראשונה הביאו לחיבורה למסילה המזרחית, באמצעות השלוחה מתחנת הרכבת מסעודיה מערבה לכיוון טולכרם, שלוחה שנסללה בראשית 1915.
היסטוריה

הוראה להתחיל בסלילת המסילה ניתנה בשנת 1911, במטרה לחבר את ירושלים למסילה החיג'אזית. סלילת מסילת השומרון החלה בשנת 1912, כ-7 שנים לאחר חנוכת מסילת העמק. המסילה נבנתה באותו רוחב של המסילה החיג'אזית - 105 ס"מ בתכנונו ובפיקוחו של המהנדס הגרמני היינריך אוגוסט מייסנר שהיה הממונה על הקמת רשת הרכבות באימפריה העות'מאנית ועמד גם מאחורי הקמת רכבת העמק. בשנת 1913 נחנך הקטע הראשון של המסילה בין עפולה וג'נין, אך בעיות כספיות שהועצמו על ידי לחץ של ממשלת צרפת למנוע את הקמת הקו כדי למנוע תחרות עם קו יפו - ירושלים שהיה בבעלות חברה צרפתית הביא לכך שהעבודות התקדמו בעצלתיים. בתחילת 1914 פורסם שהעבודות מתקדמות במהירות רבה והמסילה תגיע לשכם כבר בשנת 1914, כאשר משכם יוסעו הנוסעים ברכבים לירושלים. אולם עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה נסללו מעפולה כ-40 קילומטר בלבד שחצו את עמק דותן והגיעו לאזור הרכסים הגבוהים של צפון השומרון עד סמוך לכפר סילת א-ד'אהר.
בעקבות מלחמת העולם הראשונה נוצר צורך בקו אספקה לכיוון החזית בחצי האי סיני ותעלת סואץ לשם כך חודשו בינואר 1915 העבודות על המסילה, שכללו חציבה של מנהרת רמין שאפשרה למסילה להגיע אל אגן הניקוז של נחל שכם עד תחנת הרכבת מסעודיה. קטע זה הוא באורך 10 ק"מ. באביב 1915 נסלל הקטע באורך 12 ק"מ ממסעודיה לשכם. במסעודיה התפצלה המסילה לאורך נחל שכם עד טולכרם ומשם בקיץ 1915 נסלל הקטע באורך 80 ק"מ ללוד. באוקטובר 1915 הגיעה המסילה לבאר שבע. משם המשיכו עבודות הסלילה דרומה דרך ניצנה אל תוך חצי האי סיני עד קוסיימה, שם הופסקו העבודות בעקבות כיבוש עזה בידי הבריטים.
בקטע הדרך שבין סילת א-ד'אהר דרך מסעודיה ועד שכם עוברת המסילה באזור הררי. התוואי ארוך ומפותל ועובר בוואדיות סביב ההרים כדי לשמור על שיפועים מתונים. במסגרת העבודות על תוואי המסילה נחצבו בחלק זה של התוואי מבתרים רבים בהרים כדי למנוע פיתולים חדים. כיום חלק מהתוואי משמש את תושבי האזור: בין הכפרים בזאריה לרמין נסלל קטע של התוואי וכן בין שבי שומרון לעצירה א-שמאליה משמש קטע מהתוואי כציר העלייה להר עיבל.
לאחר כיבוש ארץ ישראל בידי הבריטים, הופעלה המסילה מחדש בשנת 1920. באפריל 1920 צומצם תדירות הקו לשלוש פעמים בשבוע כדי לחסוך בפחם. במקביל הורחבה המסילה המזרחית לרוחב התקני והוארכה צפונה עד לחיפה, שם שבה והתחברה לרכבת העמק. בשל כך איבדה מסילת השומרון את חשיבותה ותפעולה הפך מורכב יותר מכיוון שרוחב המסילה נותר 105 ס"מ. שירות הרכבות בין טול כרם, שכם ועפולה נמשך במהלך שנות ה-20, אך בשנות ה-30 הוא צומצם בהדרגה (ב־1932 נסגר הקו עפולה-שכם, אך הקו שכם-טול כרם המשיך בפעולתו) עד להפסקתו המוחלטת בזמן המרד הערבי הגדול סביב 1938. ב-1940, בזמן מלחמת העולם השנייה נעשה שימוש נוסף במסילת השומרון לצרכים צבאיים אך עם תום המלחמה נסגרה המסילה סופית ולא נעשה בה עוד שימוש.
עם השנים פורקו הפסים ונבנו על תוואי המסילה בתים, בעיקר באזור ג'נין וטול כרם. כיום נשארו לאורך התוואי שרידי הסוללה, גשרונים וחלק ממבני התחנות - תחנת ג'נין נהרסה במהלך מבצע חומת מגן, שרידי התחנות של שכם, טול כרם ומסעודיה קיימים עד היום, כאשר בתחנת הרכבת של מסעודיה (סבסטיה) נעשה הניסיון הראשון לחידוש מפעל ההתיישבות היהודי אחרי מלחמת ששת הימים. מנהרת רמין עדיין קיימת וניתן לעבור דרכה ברגל וברכב.
תחנות הרכבת לאורך המסילה

תחנות הרכבת מעפולה עד טול כרם:
תחנת רכבת בעפולה.
תחנת הרכבת בג'נין.
תחנת עַרָּבֶּה ממזרח לכפר בשם זה.
תחנת הרכבת בסילת א-ד'אהר.
תחנת הרכבת מסעודיה (לידה התפצלו השלוחות לשכם ולטול כרם)
תחנת הרכבת סבסטיה (שלוחת שכם).
תחנת הרכבת שכם (שלוחת שכם).
תחנת עַנַבְּתָא ליד כפר בשם זה (שלוחת טול כרם).
תחנת נור א-שמס ממזרח לטול כרם (שלוחת טול כרם).
תחנת הרכבת טולכרם – התחנה ממוקמת ממערב לטול כרם (בקרבת כביש 6) בחצר מפעל. בתחנה זו התחבר הקו למסילה המזרחית
ראו גם

היסטוריה של רכבת ישראל
הרכבת בארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה
לקריאה נוספת

פנחס פיק, מייסנר פחה: חלוץ הרכבות בארץ-ישראל ובשכנותיה – האיש, מסילותיו וקורותיהן, קתדרה 10, ינואר 1979 (אורכב)
הערות שוליים

↑  מסלות הברזל בא"י, המצפה, 29 בספטמבר 1911
↑  המסלה מחיפה לירושלים, מוריה, 10 בפברואר 1914
↑  מארץ ישראל, החלה תנועת המסעות, המזרחי, 26 בפברואר 1920
↑  הודעה רשמית חוסר פחם, הארץ, 15 באפריל 1920
↑  בטלה רכבת עפולה־שכם, דבר, 29 בפברואר 1932
↑  "פנחס פיק, Meissner Pasha and the construction of railways in Palestine and neighaboring countries", עמ' 216
↑  פול קוטרל, ישרו בערבה מסילה, בהוצאת רכבת ישראל, עמ' 101
| מסילת השומרון |
| --- | --- | --- |
| קו עפולה-שכם | עפולה • ג'נין • עראבה • סילת א-ד'אהר • מסעודיה • סבסטיה • שכם | קטע דרך אופייני במסילת השומרון |
| קו מסעודיה-טולכרם | מסעודיה • ענבתא • נור שמס • טולכרם | קטע דרך אופייני במסילת השומרון |
| גשרים ומנהרות | מנהרת רמין | קטע דרך אופייני במסילת השומרון |
| רכבת העמק |
| --- | --- | --- |
| מסילות קשורות | מסילת הרכבת החיג'אזית • מסילת הרכבת דרעא–צמח • מסילת העמק • מסילת השומרון • הרכבת הצבאית העות'מאנית | תחנת חיפה מזרח |
| אישים | לורנס אוליפנט • עבדול חמיד השני • יהודה לבנוני • יעקב מושלי • היינריך אוגוסט מייסנר • קלוד קונדר • ברוך קטינקא • גוטליב שומאכר | תחנת חיפה מזרח |
| ארגונים ומוסדות | הרכבת המנדטורית • משמר הרכבת • משפחת סורסוק | תחנת חיפה מזרח |
| תחנות | אל חמה • אלרואי • בית שאן • חיפה מזרח • חיפה מרכז • כפר יהושע • עפולה • צמח | תחנת חיפה מזרח |
| גשרים | אל חמה • נהר הירדן • נחל יששכר • נחל קישון • נחל תבור | תחנת חיפה מזרח |
| אירועים | ליל הגשרים • ליל הרכבות • קרב סמח' | תחנת חיפה מזרח |
| הנצחה | חצר גשר הישנה • מוזיאון רכבת ישראל • רכבת האלונים • רכבת העמק (סרט) | תחנת חיפה מזרח |
מסילת הברזל הצבאית העות'מאנית בארץ ישראל 1914–1917
משא

ערך זה עוסק בחפצים משונעים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מטען בתפזורת בנמל ביוון
משא או מִטען הם חפצים המועברים ממקום אחד למשנהו על ידי אמצעי שינוע. המונח יכול להתייחס לכל עצם שהוא ולכל כמות שהיא, אך אין זה מקובל להתייחס לבני אדם כמטען – בשינוע, אנשים יכונו "נוסעים".
ראו גם

מטען בתפזורת
מפת קרנו

ערך זה עוסק באלגברה בוליאנית. אם התכוונתם לתרמודינמיקה, ראו .
מפת קרנו לפונקציה  {\bar {A}}+B{\bar {C}}D
מפת קרנו היא שיטה לצמצום ביטויים הנהוגה בבעיות באלגברה בוליאנית.
השיטה פותחה על ידי עובד במעבדות בל בשם מוריס קרנו, שחיפש דרך לפשט את תהליך מציאת פונקציות בוליאניות. במסגרת עבודתו על מרכזיות טלפון (שהיו גרסאות מוקדמות למרבבים) הוא היה צריך למצוא פונקציות בוליאניות פשוטות אשר יתנו ערכים זהים לטבלאות אמת מורכבות, שקבעו איזה קו נכנס יתחבר ליציאה. כדי לפשט את התהליך, הוא פיתח את מפת קרנו.
מפת קרנו משתמשת ביכולת זיהוי התבניות המובנית של המוח האנושי, כדי למצוא את הייצוג המצומצם ביותר לפונקציות בוליאניות. עם זאת, מורכבות המפה גדלה מהותית ככל שמספר המשתנים של הפונקציה הבוליאנית גדל, כך שהשימוש בה אינו מעשי לפונקציות של יותר מחמישה משתנים.
השימוש במפת קרנו מתבצע על ידי ציור טבלה, כאשר כותרות הטורים מכילות יחס כפל (וגם) של חלק מהמשתנים, בעוד כותרות השורות מכילות יחס כפל של המשתנים שאינם מופיעים בטורים.
השימוש בשיטה מאפשר להוכיח זהויות התקפות באלגברה בוליאנית כלשהי, משום שניתן להוכיח כי זהות מסוימת תקפה באלגברה בוליאנית כלשהי אם ורק אם היא תקפה בכל אלגברה בוליאנית.
דרך פעולה

כאשר רוצים לצמצם פונקציה עם  N משתנים, יוצרים טבלה עם  2^{N} תאים (לא נהוג לחרוג מעבר ל-4 או 5 משתנים).
הקצאת ערכים בכותרות עמודות ושורות הטבלה. הערכים נכתבים לפי הסדר בקוד גריי.
מילוי הטבלה בערכים על-פי הפונקציה (או טבלת האמת) הנדרשת.
איתור הקבוצות הגדולות ביותר של תאים צמודים שמכילים ערכים מסוג אחד (לרוב 1-לוגי). כל קבוצה צריכה להיות בצורת מרובע (ובכללה מלבן), ויכולה להכיל ערכי "Don't Care" (מצבים בהם תוצאת הפונקציה אינה חשובה. לרוב מסמנים אותם ב- \varnothing  או ב- X).
רישום של כל קבוצה וקבוצה שאותרה כמכפלה של המכנה המשותף הרחב ביותר של כותרות העמודות והשורות שלה.
הפונקציה המצומצמת היא סכום של המכפלות הללו.
דוגמה

נניח לדוגמה שנתונה פונקציה בוליאנית של 4 משתנים מהצורה:
כאשר הסימן ' מציין את פעולת השלילה.
זהו ביטוי מסורבל, ונרצה לצמצם אותו בצורה היעילה ביותר.
נצייר טבלה שמכילה בטורים את המשתנים  A,B ובשורות את המשתנים  C,D (אין חשיבות לאיזה צירופים בוחרים - היה אפשר לבחור את  A,D לטורים ואת  B,C לשורות):
כמו שניתן לראות, בין כל שתי עמודות סמוכות או שורות סמוכות רק משתנה אחד עובר שלילה (כלומר העמודה  A'B סמוכה לעמודה  AB ולעמודה  A'B' אבל אסור שתהיה סמוכה לעמודה  AB'). חשוב לשמור על כלל זה בעת שימוש במפת קרנו.
כעת, מסמנים בכל משבצת את הערך הלוגי המתאים (כאשר בין הערכים בטור והערכים בעמודה מתקיים יחס "וגם" - " \cdot "). מכאן, אם הערך הוא 1 עבור הביטוי  A'BCD', נסמן 1 במשבצת של הצטלבות הטורים  A'B ו- CD'.
לאחר סימון ערכי האמת, אנו מנסים להקיף את כל התאים שבהם יש ערך 1, בעזרת מספר מינימלי של קבוצות ("בלונים"), המקיימות את התנאים הבאים:
הקבוצות הן בנות מספר תאים שהוא חזקה של 2 (1, 2, 4, 8, 16 וכו').
מותר להקיף רק תאים שסמוכים זה לזה (לא באלכסון), כאשר סמיכות קיימת גם בקצוות הטבלה - תא בשורה הראשונה סמוך לתא בשורה האחרונה, באותו הטור.
לרוב רצוי לקחת תחילה קבוצות מבודדות שאין דרך אחרת להקיף. מותר לכלול תא אחד במספר קבוצות.
בכל קבוצת תאים שהקפנו, האיברים שמשתנים ביניהם נעלמים. לדוגמה, אם הקפנו את התאים  A'BCD ו- ABCD, נקבל שהקבוצה היא אמת עבור  BCD.
בין כל הקבוצות שהקפנו מתקיים יחס "או" (" +"), כך שבסופו של דבר מתקבל ביטוי פשוט בהרבה, ושקול לוגית, ל- f, המופיע מתחת לטבלה.
ראו גם

לוגיקה
אלגברה בוליאנית
לוגיקה בוליאנית
אלקטרוניקה ספרתית
מפת קרנו ל-2 משתנים
מפת קרנו ל-3 משתנים
מפת קרנו ל-4 משתנים
מפת קרנו
מכוור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ירדן ירדן
 מיקום:  מחוז מידבא, ירדןירדן
 קואורדינטות:  31°34′01″N 35°38′01″E﻿ / ﻿31.56694°N 35.63361°E﻿ / 31.56694; 35.63361
  (למפת ירדן מוגדלת) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלמכוור(למפת ירדן רגילה) עמאן אירביד סלט ג'רש זרקא טפילה כרכ מידבא מעאן עקבה סוריה לבנון ע י ר א ק  ערב הסעודית  ישראלמכוור
 
מכוור. ברקע: ים המלח
מכוור (ביוונית: Machaerus, Μαχαιροῦς, "מַכֵירוּס"; בערבית: قلعة المشناقى, "קלעת אל-מישנאקא") הוא הר בממלכת ירדן, השוכן במרחק של כ-24 ק"מ מדרום-מזרח לשפך הירדן לים המלח, כחמישה ק"מ ממזרח לחופו וארבעה ק"מ מדרום לערוצו של ואדי זרקא-מעין. על ראש ההר נמצאים שרידי מבצר בו התבצרו חלק מאחרוני הלוחמים היהודים בזמן המרד הגדול ברומאים (66–70 לספה"נ). במסורת הנוצרית נודעה לו חשיבות כמקום כליאתו והוצאתו להורג של יוחנן המטביל.
היסטוריה

מבצר מכוור נבנה על ידי המלך החשמונאי אלכסנדר ינאי בערך בשנת 90 לפנה"ס. המבצר נהרס על ידי חייליו של גביניוס, מושל סוריה, בשנת 57 לפנה"ס לאחר ששימש כאחד מבסיסיו של אלכסנדר השני שהוביל מרד כנגד שלטונה של רומא. המבצר נבנה מחדש על ידי הורדוס בשנות ה-20 לפנה"ס, ושימש כבסיס צבאי לשם שליטה על שטחי הממלכה ממזרח לנהר הירדן.
בתקופת הורדוס אנטיפס, בנו של הורדוס ויורשו, נכלא במבצר, ככל הנראה, יוחנן המטביל בשל ניסיונו להצית מרד יהודי ברומא, וראשו נערף. עם הגלייתו של הורדוס אנטיפס עבר מכוור לרשותו של המלך אגריפס הראשון עד מותו בשנת 44 לספירה, ואז עבר לשליטה רומאית. עם פרוץ המרד הגדול בשנת 66, השתלטו המורדים היהודים על מכוור והחזיקו בו. הלגאטוס סקסטוס לוסיוס באסוס שהכניע את המורדים בהרודיון, פנה משם להטיל מצור על מכוור בשנת 72 בעזרת הלגיון העשירי פרטנסיס. הצבא הרומי הקים סוללה ושיפוע כדי לצור על המבצר, אך המורדים נכנעו לפני שהרומאים תקפו, והורשו לעזוב את המבצר. הרומאים החריבו את המבצר והותירו ממנו רק את יסודותיו.
הר מכוור מוזכר אף במשנה (מסכת תמיד ג, ח) כתיאור מפליג לחוזק ריחה של הקטורת, אף שהוא מקום המרוחק מן המקדש מאוד: "אָמַר רַבִּי אֱלִיעֶזֶר בֶּן דִּגְלַאי, עִזִּים הָיוּ לְבֵית אַבָּא בְּהַר מִכְוָר, וְהָיוּ מִתְעַטְּשׁוֹת מֵרֵיחַ פִּטּוּם הַקְּטֹרֶת".
המבצר

יוסף בן מתתיהו מתאר את המבצר בספרו מלחמות היהודים. ההר, שגובהו 1,100 מטר מעל פני ים המלח, מוקף מכל עבריו בגאיות עמוקים אשר מספקים לו הגנה טבעית. הורדוס חשב שהמקום ראוי לביצורים חזקים, במיוחד בשל קרבתו לממלכת הנבטים שאיתה היה פעמים רבות בעימות. הוא בנה את חומת המבצר בראש ההר, מסביב לפסגה. אורכה 100 מטרים ורוחבה 60 מטרים, עם שלושה מגדלים בפינות, כל אחד מהם בגובה של כ-30 מטר. הארמון נבנה באמצע השטח המבוצר. מכלים רבים הוצבו במתחם כדי לצבור את מי הגשמים.
פליניוס הזקן כתב בספרו "תולדות הטבע" כי טרם החורבן בסוף המרד הגדול, מכוור היה "המבצר השני במעלה של יהודה לאחר ירושלים".
חפירות ארכאולוגיות

הכפר מֻקַאוִר (مقاور) שוכן בעמק ממזרח להר ושמו מרמז על שם המבצר הקדום. החוקר הגרמני אולריך יאספר זטצן ביקר באתר בשנת 1807, ושם הכפר הזכיר לו את שם המבצר ביוונית. החפירות הארכאולוגיות במקום החלו בשנת 1968 על ידי ג'רי ורדמן, שהיה אז שייך לסמינר התאולוגי של הבפטיסטים הדרומיים (Southern Baptist Theological Seminary) ואחר כך המנהל של מכון קוב לארכאולוגיה באוניברסיטת מדינת מיסיסיפי (אנ'). בשנת 1973 זיהה המלומד הגרמני אוגוסט סטרובל את החומה. בשנים 1978–1981 נערכו חפירות במקום על ידי וירגיליו קורבו (אנ'), סטניסלאו לופרדה (אנ') ומיקלה פיקירילו (איט') מבית הספר הפרנציסקני למקרא בירושלים.
בתוך השטח המבוצר נמצאו חורבות המבצר ההרודיאני, בהם חדרים, חצר גדולה, ובית מרחץ מפואר, שבו גם נותרו שרידים מרצפת הפסיפס. בצד המזרחי של ההר ישנם חומות ומגדלים נוספים, אולי שריד ל"עיר התחתונה" אותה מזכיר יוסף בן מתתיהו. אם מגיעים ממזרח אפשר גם לראות את אמת המים אשר הובילה מים למכלים שבמבצר. במקום גם נמצאו שרידי כדים שתוארכו מסוף התקופה ההלניסטית ועד התקופה הרומית, ואשררו את קיומן של שתי התקופות בתולדות המבצר: התקופה החשמונאית (90 לפנה"ס – 57 לפנה"ס) וההרודיאנית (30 לפנה"ס – 72 לספירה), ותקופה של שימוש מיד לאחר שנת 72. במקום נמצאו מטבעות שהמאוחר שבהם הם מימי טראיאנוס - מה שיכול להצביע על נוכחות צבאית רומאית עד לזמן המלחמות הפרתיות של טראיאנוס.
ראו גם

כפר ברו
לקריאה נוספת

יוסף בן מתתיהו, תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, ספר א, פרק ח, פסקאות ב, ה; ספר ב, פרק יח, פסקה ו; ספר ג, פרק ג, פסקה ג; ספר ד, פרק ט, פסקה ט; ספר ז, פרק ו, פסקאות א-ה
אנסון פ' רייני, מצור מכוור – עדויות ארכיאולוגיות, ארץ-ישראל: מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה י', 1971, עמ' 264–267
עפרה גורי-רימון, בתי אוצר ומרכזי מנהל – ייעודם העיקרי של מבצרי המדבר, קתדרה 82, תשנ"ז, עמ' 7–16
הערות שוליים

↑  מכָוֹר בעברית, בתרגום יעקב נפתלי שמחוני לתולדות מלחמת היהודים עם הרומאים, מפתח, עמ' 571
↑  אברהם שליט, הורדוס המלך, עמ' 174.
↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, ספר 5, פרק 72
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528054305171  BnF: cb17718962h (data)  GND: 4471503-1  LCCN: sh97005708  SUDOC: 172587476  VIAF: 241201865   WorldCat (עם VIAF): 241201865
מרד האסירות בטמארה

חומות כלא טמרה בהונדורס 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ב-20 ביוני 2023, פרץ מרד אסירות במרכז הנשים להסתגלות חברתית. המרכז שהוא בית סוהר לנשים, הממוקם בטמארה, הונדורס. על פי החשד, נבעה ההתפרעות כתוצאה מסכסוך בין חברי כנופיות מארה סלבטרוצ'ה (MS-13) וכנופיית באריו 18 (אנ'). ארבעים ושישה בני אדם נהרגו, רובם נשרפו משרפה שפרצה תוך כדי המהומה. הנסיבות המדויקות אודות האירוע בחקירה.
רקע

מרכז הנשים להסתגלות חברתית (WCSA) הוא בית כלא לנשים הממוקם בטמארה, מחלקת פרנסיסקו מורזאן, נמצאת במרחק של כ-20 קילומטרים מבירת הונדורס, טגוסיגלפה. בשעת האירוע, בית הכלא הכיל בין 800 ל-900  אסירות, כפול מהקיבולת המתוכננת שלו. הכלא היה תמיד זירה מתמשכת של סכסוכים חוצה כנופיות, במיוחד בין באריו 18 (הכנופיה מרחוב 18) לבין MS-13. מקרי המוות גברו בכלא בשנים שקדמו להתפרעות הנוכחית, כאשר תקריות אלימות נרשמו לראשונה במתקן בשנת 2020.
לגופי הפשע המאורגן בהונדורס יש כוח רב, ולעיתים קרובות כוח זה מתגבר על רקע סחר בלתי חוקי בסמים.   כנופיות הונדורסיות משפיעות לעיתים קרובות גם בתוך בתי הכלא, שבהם מתקיימות כלכלות מדומות (פסאודו) וכללים הנקבעים לרוב על ידי אסירים.  דו"ח משנת 2021, של ארגון Human Rights Watch קבע כי "צפיפות יתר, תזונה לא מספקת, תברואה לקויה, מכות, אלימות בין כנופיות והרג עצירים הם אנדמיים בבתי הכלא בהונדורס". הברחות, כגון סמים, אקדחים, מקלעים ורימונים, התגלו בבתי הכלא בהונדורס בזמן שכוחות הביטחון משוחדים לרוב על ידי אסירים.
בשנת 2012, בקומאיאגואה נהרגו 361 בני אדם בשריפה קטלנית בבית כלא, שתועדה אי פעם. בדצמבר 2019, ארבעים אסירים נהרגו בגל אלימות בשני בתי הכלא של הונדורס, כולם בסוף שבוע אחד.
ההתפרעות

לדברי דלמה אורדוניז, נשיאת האגודה למען משפחות אסירים, פרצה קטטה בין חברי הכנופיות היריבות באריו 18 ומארה סלבטרוצ'ה MS-13 בתוך בית הכלא.   אסיר פצוע ציין כי חברי באריו 18 פרצו לבלוק התאים שלהם ופתחו באש מכלי נשק על אסירים אחרים או שהציתו אותם. רוב הקורבנות נשרפו למוות וחלקם נורו.  תמונות שפורסמו על ידי כלי תקשורת מקומיים הראו עשן שחור מיתמר מתוך בית הכלא. דובר הפרקליטות, יורי מורה, הצהיר כי הממשלה אינה יכולה לאשר את הפרטים לגבי האירוע כרגע.
אחרית דבר

בדיווחים הראשונים דווח שלפחות 41 בני אדם נהרגו, בזמן שהרשויות הזהירו שהמספר עלול לגדול,  מאוחר יותר דווח שהמספר עלה ל-46 הרוגים.  שבעה אסירים טופלו בכלא המקומי ב-Tegucigalpa. החלק של הכלא שבו החלה המהומה נהרס כליל.  התקרית הקטלנית הזאת, הייתה הקטלנית ביותר בבית כלא לנשים במרכז אמריקה מאז 2017. באירוע משנת 2017 נהרגו 41 נערות משרפה בבית יתומים בגואטמלה, שהציתו מזרנים במחאה על אונס והתעללות כללית.
ג'וליסה וילנואבה (אנ'), ראשת מערכת בתי הכלא בהונדורס, דיווחה שההתפרעויות החלו עקב פעילות קשוחה שהופעלה כנגד פעילות בלתי חוקית בבתי הכלא במדינה. בנאום ששודר בטלוויזיה בעקבות המהומה היא אמרה "לא נסוג" מהפעילות הקשוחה. בטוויטר היא הכריזה על מצב חירום והודיעה כי כוחות כיבוי אש, משטרה וכוחות צבא יתערבו. שיומרה קסטרו(אנ'), נשיאת הונדורס (אנ'), האשימה את אבטחת הכלא ואת מערכת אכיפת החוק בהיותם שאננים ואף בהשלמה עם המתפרעים. היא אמרה ברשתות החברתיות כי היא "תנקוט צעדים דרסטיים".