לוח ארש
עקרונות הספר המרכזיים

בספר תוקף רבי יעקב עמדין את רבי שלמה זלמן הנאו על דעתו שיש להשוות את נוסח וניקוד התפילה לעברית מקראית גם כנגד נוסחאות מקובלות וטוען בתוקף שלחז"ל היה ניב עברי שונה מזה התנ"כי (במילים, בניקוד, בזכר ונקבה ובתחביר) שעל פיו כתבו את נוסח התפילה שאין לשנות ממנו. רבי יעקב עמדין תיאר את עמדתו זאת: ”אין לשבש הנוסחה ישנה, ומה בכך אם לא נמצא הלשון במקרא” מחלוקת זו נוגעת למילים רבות בתפילה, בהן נוסח הקדיש, לפי הנוסח השגור הנוסח היה "יתגדַּל ויתקדַּש" בפתח בדל"ת וכן דעת רבי יעקב עמדין מפני שהקדיש נכתב בשפה הארמית, אולם רבי שלמה זלמן הנאו השוה את הניקוד לעברית מקראית בצירי בדל"ת "יתגדֵּל ויתקדֵּש". על דעה זו כתב רבי יעקב עמדין "ובבחירתו אין נחת... מי ישמע לו בדבר הזה... ועוד הרי הוא סותר דעות כל המפרשים את לשון הקדיש כמבואר בטור או"ח (סי' נו)... יחידאה היא ולית דחש לה.". כיום ברוב קהילות האשכנזים התקבלה עמדת המשנה ברורה, כרבי שלמה זלמן הנאו. אולם בקהילות היקים יוצאי גרמניה התקבלה עמדת רבי יעקב עמדין לומר בפתח. נידון זה נוגע למילים רבות נוספות, כמו "תתברך" או "יתברך וישתבח".
מחלוקת מרכזית נוספת היא בעניין הטעם העליון והתחתון. לפי רבי שלמה זלמן הנאו הטעם התחתון עיקר, וכמוהו צריך לקרוא בין בציבור ובין ביחיד, מפני שהטעם העליון הוא בבחינת 'כתיב', מה שאמר הקב"ה למשה שהוא עליון על הכול, בעוד הטעם התחתון הוא בבחינת 'קרי', מה שאמר משה לישראל למטה וכך יש לקרוא. הוא גם קרא לבטל את המנהג בארצות אשכנז לקרוא בחג השבועות בטעם העליון. רבי יעקב עמדין כתב על עניין זה "עמדתי מרעיד משתאה, ואשתומם על המראה, האב אין לישראל אבדה עצה מבנים..." ולשיטתו הטעם העליון נועד למקום שנצרך לנגן מנגינות בקול גבוה וחזק, והתחתון נועד למקום שצריך בו ניגון נמוך שקולו בקושי יישמע.
לדעת רבי יעקב עמדין יש לקרוא את קריאת השם בין במקום שנכתב הוי"ה בין במקום אדנ"י בחטף פתח "אֲדֹנָי". שיטה זו שונה משיטת המגן אברהם בשם רבנו בחיי אבן פקודה ורבי מאיר מלובלין שיקרא בצורה הפת"ח לא תהה ניכרת.
במקומות רבים בספר מובאת עמדתו של רבי יעקב עמדין לגבי הוספת האות ו' בתחילת משפט, מובאים כאן כמה דוגמאות מרכזיות: תפילת על הנסים נכתבה בסידורים הישנים בלא האות ו' בראשית התפילה. בספר 'מטה יהודה' כתב שיש להוסיף את האות ו' ולומר "ועל הניסים" וכך השתמר בנוסח ספרד. רבי יעקב עמדין תוקף עמדה זו בחריפות רבה וטוען שבלשון הקודש לפעמים מוסיפים אות זו ולפעמים גורעים, ללא סיבה מיוחדת. ראיה הוא מביא מהפסוקים ”אברהם ויצחק” (ספר בראשית, פרק מ"ח, פסוק ט"ז) שנפתח ללא האות ו' ו”ראובן שמעון לוי” (ספר שמות, פרק א', פסוק ב') ללא האות, כך גם עוד פסוקים רבים. גם ברכת ההודאה שבברכת המזון נאמרת ללא ו' לפי שיטת רבי יעקב עמדין. אמנם גם לפי שיטתו בהמשך תפילת על הניסים כשאומרים "ועל המלחמות" עושים זאת עם האות ו', מפני שלפעמים מוסיפים ללא סיבה מיוחדת. גם בברכת חונן הדעת במילים "וחנינו מאתך דעה בינה והשכל" מוסיפים לדעתו את האות ו' במשך כל השבוע, כך גם שיטת הרמב"ם. בשונה מעמדתו של רבי שלמה זלמן הנאו שמחק אות זו בכל ימות השבוע והשאיר אותה רק במוצאי שבת מפני ששם זה המשך ל"אתה חוננתנו".
רבי שלמה זלמן הנאו טען שכל הברכות נתקנו בלשון הווה (בינוני), לכן מברכים "המוציא" ו"בורא", מסיבה זו אומרים לדעתו את ברכת שהכל נהיֶה בדברו בי' סגולה, משום שכשהברכה מנוקדת כך היא נאמרת בלשון הווה. דעה זה כבר מובאת במגן אברהם בשם החכמת מנוח, מה שהביא את רבי יעקב עמדין לתקוף אדם ששלח לו דעה זו בשם רבי שלמה זלמן הנאו על שתלה דעה זו ב"בוקי סריקי" כלשונו. לדעת רבי יעקב עמדין הברכות נתקנו בכל הלשונות: עבר, הווה ועתיד, ראיה לדבריו הוא מביא מהברכות אשר יצר, "אשר ברא ששון ושמחה" שבברכת השבע ברכות וגאל ישראל. לפי שיטה זו הוא משאיר את ברכת שהכל נהיָה בדברו עם ניקוד קמץ המורה על לשון עבר כמו בנוסחאות הישנות, בהתייחס לכך הוא לועג לאנשים האומרים בסגו"ל "כשהייתי תינוק אבי מורי (החכם צבי) שחק בלעג על אותם האומרים בסגו"ל". שיטה זו דומה לדעתו לגבי האות ו' שחז"ל השתמשו במספר לשונות ללא סיבה מיוחדת. גם בברכת "הנותן לשכווי בינה" שבברכות השחר שינה רבי שלמה זלמן הנאו ללשון הווה. שינוי זה מוגדר בפי רבי יעקב עמדין "שטות", ולדעתו יש להחזיר לנוסחה הישנה "נתן לשכווי בינה" מאחר שברכה זו נתקנה בלשון עבר.
רבי יעקב עמדין הגן בנחרצות על הנוסח הישן בתפילת אתה חוננתנו שבברכת חונן הדעת "ותבדילנו בין קדש לחול". בשונה מרבי שלמה זלמן הנאו שמחק את ההטיה "נו" בטענה שהסופרים הוסיפו אותיות אלו מדעתם. על כך טען רבי יעקב עמדין "וחלילה לנו למחוק נוסחאות ישנות, וכי יעלה על הדעת שישלטו זרים בורים עושי זדון מחליפי מילה בנוסחי ברכות? חלילה לחשוד בכשרים ולא נחשדו סופרי ישראל על כך", הפירוש באותיות אלו מתפרש כ"עשית אותנו הבדלות", כמו בפסוק ”עַל אֲשֶׁר יִחַלְתָּנִי” (ספר תהילים, פרק קי"ט, פסוק מ"ט) - עשית אותי מייחל. או בפסוק ”כִּי תְקַדְּמֶנּוּ בִּרְכוֹת” (ספר תהילים, פרק כ"א, פסוק ד') - תעשה מוקדם ברכות.