stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ובאני מוציו
שנותיו הראשונות

מוציו נולד במילאנו. ב-1915 סיים את לימודיו באדריכלות והתגייס לצבא. בזמן שירותו הצבאי הגיע מוציו לצרפת והתחבר מאוד לאנשי הרוח הצרפתיים. היו לו גם קשרים רבים עם התרבות הצרפתית של אחר המלחמה.
ב-1919 חזר לאיטליה ועבד במשרה זמנית בסטודיו של המהנדס Barelli שם עסק בבניית האוניברסיטה הקתולית והבית ברחוב מוסקובה במילאנו שקיבל את התואר המפוקפק Ca' Brutta (אי') (הבית המכוער). אותו בית ברחוב מוסקובה (Moscova) שנבנה בין 1919–1923 נחשב כמניפסט ה-Novocento הארכיטקטוני: מבנה המערבב קשתות, עמודים, טימפנון ואלמנטים סגנוניים אחרים. באותה תקופה פתח מוציו סטודיו עם מספר אדריכלים. בין 1936–1951 הוא לימד קומפוזיציה בפוליטכניקום של טורינו ובין 1951–1963 קונסטרוקציה בפוליטכניקום של מילאנו.
משנתו האדריכלית

מוציו הושפע מאוד מפלאדיו וממודלים נאו-קלאסיים. טען כי מארצות אחרות יש לקחת כל מה שניתן מבחינה טכנית, מבנית, חומרים ועוד, אך מבחינה פיגורטיבית צריך להיות קנאי נלהב של מסורת איטלקית. לפני מלחמת העולם הראשונה הושפעה אירופה בכלל ואיטליה בפרט מבנייה אקלקטית (כלומר המלקטת משיטות שונות): נבנו מבנים בסגנונות של ימי הביניים, בארוק, מאה ה-18 ועוד. מוציו התנגד לאקלקטיזם מחד. מאידך הוא גם התנגד לסגנון הבינלאומי וסבר כי לפחות בדברים הקיימים לאורך זמן, ולכן בעיקר באדריכלות, צריך לנסות להישאר נאמנים למקורות ומסורות האיטלקיים.
כבר בצעירותו החל מוציו לעבוד עבור הקתולים ובעיקר עבור הפרנציסקנים ובנה ברחבי איטליה, ובמיוחד בסביבת מילאנו כנסיות, מנזרים, וקומפלקסים דתיים שונים. בין הבולטות שבעבודותיו: האוניברסיטה הקתולית במ ילאנו, מנזר סט אנג'לו והאנג'ליקום במ ילאנו, והקוריה הפרנציסקנית ברומא - המושב של הארגון הראשי של המסדר הפרנציסקני. הקומפלקס הפרנציסקני ברומא נתן למוציו הזדמנות לבטא בשלמות גדולה את האידיאל שלו של מתחם מבוצר ומקודש, המנותק מהסביבה החילונית המזוהמת והרועשת. למתחם הגדול יש את כל המאפיינים של "עיר-מדינה" פרנציסקנית. כנסיית הבשורה בנצרת מבטאת בצורה משכנעת סוג זה של אידיאל מיליטנטי.
בהתייחסו לאדריכלות הקדושה טען מוציו כי יעדו הוא להגדיר את סגנון המבנה המתאים לפולחן ולמנהגי המאה העשרים. הפעילות שלו מושתתת על פרשנות על-היסטורית של המסורת, על רגש דתי של החיים הדורש סדר מוסרי אינטלקטואלי ופרקטי, על הרצון למצוא קשר בין החדש ורוח העתיק, כלומר להעניק משמעות אקטואלית לערכים שנשתמרו ללא שינוי וללא שחיקה. מוציו טוען כי "קדושת הבניין צריכה לבוא לידי ביטוי לא בייחודיות או מוזרות ההופעה שלו אלא באחדות, באופי הרציני, כבד, אבהי. לא קל דעת וחגיגי כפי שקורה לעיתים".
מוציו הגיע לישראל ב-1958 לאחר שקיבל את פרויקט כנסיית הבשורה. לאחר בניית הכנסייה הוא בנה את הקאזה נובה הפרנציסקנית בבית לחם. אלו הם שני המבנים היחידים שבנה מוציו בארץ ישראל.
מהמבנים החשובים של מוציו

האוניברסיטה הקתולית של הלב הקדוש במילאנו (1949-1921)
כנסיית S. Antonio בקרמונה (1939-1936)
מנזר S. Angelo וה-Angelicum במילאנו (1939)
מושב ההנהלה של המסדר הפרנציסקני וכנסיית S. Maria Mediatrice ברומא (1950-1942)
כנסיית S. Antonio בורזה (1955)
מנזר הקלריסיות בגורלה (1957-1955)
כנסייה בטונאלה (1956)
כנסיית הבשורה בנצרת (1959–1969)
לקריאה נוספת

Irace Fulvio, Giovanni Muzio 1893-1982 Opere, Electa, 1994 Milano
Mezzanotte Gianni, Giovanni Muzio Architetture Francescane, ERIS, Milano 1974
כנסיית הבשורה, נצרת
ג'ובאני לורנצו ברניני

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1598 נאפולי, ממלכת נאפולי 
 פטירה:  28 בנובמבר 1680 (בגיל 81) רומא, מדינת האפיפיור 
 מקום קבורה:  בזיליקת סנטה מריה מג'ורה 
 זרם באמנות:  בארוק 
 יצירות ידועות:  ארמון ברבריני, פסל קוסטנזה בונרלי, Sant'Andrea al Quirinale, האקסטזה של תרזה הקדושה, כיכר פטרוס הקדוש, מזרקת ארבעת הנהרות 
 בן או בת זוג:  Caterina Tezio 
 צאצאים:  Domenico Bernini 
 
כנסיית סן פייטרו ברומא. זרועות הענק שעיצב ברניני יוצרות חיבור בין הכנסייה אל החוץ ומקשרות את אלפי המאמינים שמתאספים בכיכר לקהל שבתוך הכנסייה
ג'וֹבאנִי לוֹרנצוֹ בֶּרְנִינִי (באיטלקית: Giovanni Lorenzo Bernini; 7 בדצמבר 1598 –  28 בנובמבר 1680) היה פסל ואדריכל איטלקי הנחשב לגדול הפסלים ולאחד מחשובי האדריכלים של תקופת הבארוק.
קורות חייו ופועלו

ברניני נולד בשנת 1598 בנאפולי. אביו, פייטרו ברניני, היה פסל בסגנון המנייריזם, שהיה הסגנון השליט במחצית השנייה של המאה השש עשרה. ג'ובאני הצעיר למד אצל אביו את אמנות הפיסול שעם השנים הפכה למקצועו העיקרי. כבר מילדותו התבלט כילד פלא, ופסלים מוקדמים שלו כילד צעיר, כגון "העז אלמתאה עם  יופיטר הצעיר ופאון" (שנת 1609 לערך, גלריה בורגזה), מעוררים התפעלות גם כיום. לימים התפתח להיות גדול פסלי הבארוק ולאדריכל חשוב. בדומה לאמנים אחרים בתקופתו עסק גם בציור, רישום, עיצוב תפאורות, בניית מזרקות ועוד. לימים שיתף פעולה עם אביו (בשנת 1627) בעיצוב "מזרקת הספינה" למרגלות "המדרגות הספרדיות" ברומא.
עבודותיו הראשונות הושפעו מפסלים בסגנון ההלניסטי הקלאסי אשר היו מצויים לרוב ברומא אליה עבר יחד עם אביו. פריצת הדרך שלו כאמן פיסול הייתה כשיצר סדרת עבודות מרשימות עבור פטרונו הראשון, הקרדינל שיפיונה בורגזה, אחיינו של האפיפיור פאולוס החמישי. אלה כללו את "איניאס ואנכיסס" (1619), "אונס פרספונה" (1621–1622), "אפולו ודפנה" (1622–1625) ואת "דוד" (1623–1624). עבודות אלה (הנמצאות כולן בגלריה בורגזה ברומא) אופיינו בטכניקה מעולה ובדינמיות רבה והניחו את היסודות לסגנון הבארוק בפיסול.
במהלך עבודתו על "דוד" התיידד ברניני עם הקרדינל רב ההשפעה מפאו ברבריני שהפך לפטרונו הראשי. חודשים ספורים אחר כך נבחר ברבריני לאפיפיור ועלה על כס האפיפיורות תחת השם אורבנוס השמיני. מסופר כי ביום הכתרתו לאפיפיור זימן אורבנוס השמיני אליו את הפסל הצעיר (אז בן עשרים וארבע), ובנוכחות הקרדינלים אמר לו "מזלך הגדול, קבלייר, שזכית לראות את הקרדינל מפאו ברבריני אפיפיור; אלא שמזלנו גדול אף יותר, שאדם כמו הקבלייר ברניני חי בתקופתנו". הידידות הקרובה והחמה בין השניים הובילה לכך שבתקופת אפיפיורותו הארוכה של אורבנוס השמיני (1623–1644) זכה ברניני בכל פרויקט בו רצה, בין אם אדריכלי או פיסולי, ברחבי רומא. בין אלה בולטת חופת הברונזה בעיצובו שנבנתה מעל המזבח הראשי שעל קברו של פטרוס בבזיליקת פטרוס הקדוש שבוותיקן.
בתחום האדריכלות התפרסם ברניני בזכות המשימה שלקח על עצמו בשנת 1623 - השלמת עיצובה של בזיליקת פטרוס הקדוש, עבודה עליה עמלו בעבר שורה של אדריכלים גדולים ובהם דונטו ברמנטה ומיכלאנג'לו, כמו גם בנייתה של כיכר סן פייטרו שמולה. לימים גם תכנן ועיצב את פיאצה נאבונה שנמצאת לא הרחק מן  הפנתאון, זאת לבקשת מחליפו של אורבנוס השמיני, אינוקנטיוס העשירי (1644–1655). כן יצר את מזרקת ארבעת הנהרות הניצבת במרכז כיכר זו.
בין השנים 1655–1661 השלים את תכנונה של קפלת קיגי בבזיליקת סנטה מריה דל פופולו, והציב בה שניים מפסליו: דניאל והאריה וחבקוק והמלאך.
בשנת 1665 הוזמן ברניני לארמון ורסאי שם פיסל את דיוקנו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת. בשהותו שם אף הגיש ברניני הצעה לעיצוב מחדש של חזית ארמון הלובר, אולם הצעתו נדחתה.
בנוסף לפרויקטים שעשה עבור האפיפיורים השונים (שמונה במספר), ביצע ברניני ברומא פרויקטים פרטיים שונים. המפורסם שבהם הוא הקבוצה הפיסולית שעשה עבור הקרדינל פדריגו קורונרו הוונציאני בכנסיית סנטה מריה דלה ויטוריה. הקבוצה הקרויה האקסטזה של תרזה הקדושה, מתארת את חזונה המיסטי של הנזירה הספרדייה שהוכרזה כקדושה בשנת 1622.
ברניני הלך לעולמו בנובמבר 1680, ימים ספורים לפני יום הולדתו ה-82. זמן קצר לפני מותו שותקה ידו הימנית וברניני אמר כי אכן מן הראוי הוא שיד זו תזכה ראשונה למנוחה, שכן עבדה כל כך קשה.
ראו גם

דוד (ברניני)
סנטה מריה דלה ויטוריה
האקסטזה של תרזה הקדושה
מזרקת הדבורים
מזרקת טריטון
דניאל והאריה
חבקוק והמלאך
לקריאה נוספת

Rudolf Wittkower, Gian lorenzo Bernini, The Phaidon Press, 1955
Howard Hibbard, Bernini, Penguin Books, 1965
(Charles Avery, Bernini - Genius of the Baroque, Thames and Hudson, (n.d
הערות שוליים

↑  ראה Hibbard, לעיל, עמ' 23-25.
↑  ראה Hibbard, לעיל, עמ' 68.
↑  ראה Hibbard, לעיל, עמ' 228.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276056705171  PLWABN: 9810589630005606  BIBSYS: 90183565  BNE: XX1041583  BnF: cb118915810 (data)  CANTIC: a11506842  CiNii: DA02070120  GND: 118509926  ICCU: CFIV025580  ISNI: 0000 0001 2102 3349  KulturNav: d21ccca0-4347-43ed-8e75-b00fc7288a05  LCCN: n79127068  LNB: 000197023  MusicBrainz: 8e981ff6-f56e-4a48-a48b-3842371f3eea  NDL: 00433117  NGV: 638  NKC: jn20010525227  NLA: 35017958  NLG: 99331  NLK: KAC202305532  NSK: 000102934  NTA: 068900708  RERO: 02-A000019047  RKD: 7527  SELIBR: 178063  SNAC: w64b4q2m  SUDOC: 026722992  Trove: 792466  ULAN: 500032022  VcBA: 495/14719  VIAF: 73850000   WorldCat (עם VIAF): 73850000
במדבר רבה

במדבר רבה הוא מדרש אגדה על ספר במדבר. המדרש מחולק לעשרים ושלושה פרקים. המדרש מורכב משני חלקים. הראשון עוסק בפרקים א'-ז' שבספר במדבר, והשני בפרקים ח'-ל"ו.
שם התואר 'רבה' שנוסף למדרש נבע מהעתקה משותפת של מדרשי אגדה על התורה באותם כתבי היד, הכוללים את מדרש רבה.
זמן כתיבת המדרש

המדרש מוזכר בשמו בפעם הראשונה בידי רבי יהודה בר יקר, מורו ורבו של הרמב"ן וגם אצל הרמב"ן. ככל הנראה נערך המדרש בסביבות המאה ה-12 בפרובאנס. שמו של המדרש מוזכר גם אצל רבי עזריאל מגירונה ומצוטט אצל חכמים מן המאה ה-13, מכאן למדים, שהמדרש נערך עשרות שנים קודם כלומר במאה ה-12. עריכת המדרש וצורת הכתיבה משווים למדרש אופי של מדרשים אחרים במדרש רבה כמו בראשית רבה וויקרא רבה.
מדרש במדבר רבה מורכב משני חלקים. חלקו הראשון של המדרש מאופיין בדרך כתיבתו של רבי משה הדרשן, וחלקו השני של המדרש זהה למקבילות שלו במדרש תנחומא[דרוש מקור].
לשון המדרש וסגנונו

לשונו של המדרש היא ברובה עברית מתקופת המשנה ומעט עברית מימי הביניים, ארמית ומילים בשפות אירופאיות . סגנון כתיבת המדרש ארוך וארכאי, ובכך הוא שונה ממדרשי חז"ל הקדומים, אשר מצמצמים בכתיבה. אריכות הכתיבה גורמת מעט לחוסר הבנה ביחס לכוונת כותב המדרש[דרוש מקור].
המדרש על שתי פרשות ספר במדבר, פרשת במדבר ופרשת נשא ארוך כפליים משאר המדרשים בקובץ זה על שאר פרשות ספר במדבר. מקורות נכבדים מהמדרשים  הם ממקורות קדומים יותר, אך נערכו בהם שינויים כדי שיתאימו לרוח כתיבת מדרש רבה. בנוסף לדרשות, מכיל המדרש סיפורים המרחיבים את הסיפור המקראי על כל גווניו וכן משלים ופתגמים.
חלוקתו של המדרש

המדרש מחולק לעשרים ושלושה פרקים. המדרש מורכב משני חלקים הראשון עוסק בפרקים א'-ז', שבספר במדבר והשני - בפרקים ח'-ל"ו.
יום-טוב ליפמן צונץ טען כי  לא מחבר אחד חיבר את שני החלקים. לשיטתו שני החלקים  היו שווים, כאשר נכתבו ונערכו בפעם הראשונה. בתחילה כל הפרקים החלו  בהלכה, בסדר המקראות או העניינים. לאחר זמן מה, מחבר אחר ערך מחדש את שתי הפרשיות הראשונות, עד פרשת נשא. בשתי הפרשות הראשונות האריך ואת שאר הפרשות השאיר כפי הנערכו בראשונה. שלמה בובר  בעקבותיו טוען אף הוא ששני החלקים נתחברו מחברים שונים. לשיטתו מחבר אחד התחיל לערוך את המדרשים המיוחסים לספר במדבר, על פי הדוגמה של בראשית רבה,  וכאשר החל לערוך את המדרש על פרשת נשא הפסיק, ומחבר אחר השלים קובץ המדרשים.
חלוקתו של המדרש > חלוקת המדרש

מניין בני ישראל – פרשת במדבר
סדר החנייה; מספר בני ישראל; מות בני אהרן
שבט לוי
הבכורים, כיסוי כלי המשכן
בני קהת
מפקד הלוויים – פרשת נשא
שילוח הטמאים מן המחנה
גרים
פרשת סוטה
פרשת הנזיר
ברכת כהנים
הקמת המשכן
קרבנות הנשיאים
קרבנות הנשיאים; נבואת משה
בהעלותך את הנרות; החצוצרות; שבעים הזקנים. פרשת בהעלותך
המרגלים. פרשת שלח לך
מצוות בכניסה לארץ
פרשת קרח. פרשת קורח
פרשת חקת. פרשת חוקת
פרשת בלק. פרשת בלק
פרשת פינחס. פרשת פינחס
מלחמת מדין, עושרם של בני גד וראובן. פרשת מטות
פרשת מסעי. פרשת מסעי
לקריאה נוספת

חננאל מאק, 'מדרש שמואל ומדרש במדבר רבה', בתוך: אריה אדרעי [ואחרים] (עורכים) מחקרים בתלמוד ובמדרש, ירושלים: מוסד ביאליק, תשס"ה, עמ' 293–307.
הערות שוליים

↑  מהר"ץ חיות, איגרת ביקורת
| ספרות המדרשים |
| --- | --- | --- |
| מדרשי הלכה תנאיים (בערך 200–400 לספירה) | מכילתא דרבי ישמעאל • מכילתא דרבי שמעון בן יוחאי • ספרא • ספרי במדבר • ספרי זוטא במדבר • ספרי דברים • מכילתא דברים • ספרי זוטא דברים |  |
|  מדרשי אגדה קלאסיים: תקופת האמוראים והסבוראים (בערך 400–600 לספירה) | בראשית רבה • ויקרא רבה • איכה רבה •  אסתר רבה (פרשיות א-ו) • שיר השירים רבה • פסיקתא דרב כהנא • מדרש פנים אחרות • ברייתא דישועה • אגדות התלמוד |  |
|  תקופת הביניים: ראשית תקופת הגאונים (בערך 600–750 לספירה) | מדרשי התנחומא • שמות רבה (פרשיות יב-מ) • במדבר רבה (פרשיות טו-כג) • דברים רבה  • רות רבה • קהלת רבה • קהלת זוטא • אבות דרבי נתן • אותיות דרבי עקיבא • מדרש תהילים (מזמורים א-קיח) • מדרש ויסעו • תרגום שני למגילת אסתר • פסיקתא רבתי • מדרש שיר השירים |  |
| המדרש המאוחר: תקופת הגאונים (בערך 750–1050 לספירה) | תנא דבי אליהו • פרקי דרבי אליעזר • שבעת פרקי רבי אליעזר • הגדה של פסח • שמות רבה (פרשיות א-יא) • במדבר רבה (פרשיות א-יד) • אסתר רבה (פרשיות ז-י) • אגדת בראשית • בראשית רבתי • פסיקתא רבתי • דברים זוטא • רות זוטא • שיר השירים זוטא • מדרש שמואל • מדרש משלי • מדרש תהילים (מזמורים קיט-קנ) • מדרש אבא גוריון • מדרש תדשא • מדרש ויושע • מדרש עשרת הדיברות • מדרש תשובת יונה הנביא • מדרש אבכיר • מדרש אספה • מדרש תמורה • פסיקתא זוטרתא (לקח טוב) |  |
| הילקוטים: תקופת הראשונים (בערך 1050–1500 לספירה) | פתרון תורה • פסיקתא זוטרתא • מדרש שכל טוב • מדרש אגדה (בובר) • ילקוט שמעוני • ילקוט המכירי • מדרש הגדול • מדרש הביאור • הגדות התלמוד (ילקוט) • עין יעקב • מדרשי רבי שמואל מסנות |  |
| מדרש רבה |
| --- | --- | --- |
| קובצי מדרש קדומים | בראשית רבה • ויקרא רבה • איכה רבה •  אסתר רבה (פרשיות א-ו) • שיר השירים רבה • רות רבה • קהלת רבה |  |
| קבצים מספרות התנחומא | שמות רבה (פרשיות יב-מ) • במדבר רבה (פרשיות טו-כג) • דברים רבה |  |
| קבצים אירופים מאוחרים | שמות רבה (פרשיות א-יא) • במדבר רבה (פרשיות א-יד) • אסתר רבה (פרשיות ז-י) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 182993058   WorldCat (עם VIAF): 182993058
ג'וזי אלטידור

ג'וזמר וולמי "ג'וזי" אלטידור (באנגלית: Josmer Volmy "Jozy" Altidore; נולד ב-6 בנובמבר 1989 בליווינגסטון שבניו ג'רזי) הוא כדורגלן אמריקאי, המשחק בעמדת החלוץ בניו אינגלנד רבולושן.
לזכותו 42 שערים ב-115 הופעות במדי נבחרת ארצות הברית.
קריירת המועדונים

אלטידור נבחר במקום ה-17 בדראפט ה-MLS בשנת 2006 על ידי ניו יורק/ניו ג'רזי מטרו סטארס (כיום "ניו יורק רד בולס"). את מרבית עונת 2006 של ה-MLS העביר אלטידור בלימודיו בתיכון ובעבודות, ועל כן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה רק באוגוסט 2006, במשחק מול די.סי. יונייטד במסגרת גביע ארצות הברית הפתוח. הוא כבש שלושה שערים בשבעת משחקיו הראשונים במדי ניו יורק, ונעשה לאהוב בקרב האוהדים.
בסדרת חצי גמר האזור המזרחי בפלייאוף של אותה עונה, מול די.סי. יונייטד, כבש אלטידור שער, שלא מנע את הדחתה של קבוצתו. בעקבות כך הוא הפך לשחקן הצעיר ביותר שמבקיע שער בפלייאוף ה-MLS בגיל 16 שנים ו-337 ימים, תוך שהוא שובר את שיאו הקודם של דמרקוס ביסלי בהפרש של למעלה משלוש שנים. הוא הפך גם לשחקן הצעיר ביותר שפותח בהרכב במשחק פלייאוף. בעונות 2007 ו-2008 המשיך אלטידור להפגין יכולת טובה, כולל צמד שערים שכבש במשחק נגד לוס אנג'לס גלאקסי.
ביוני 2008, באמצעה של עונת ה-MLS, עבר אלטידור לוויאריאל מליגת העל הספרדית תמורת 10 מיליון דולר (7.4 מיליון אירו), סכום שיא ששולם עבור שחקן MLS, ששבר את השיא הקודם של העברתו של קלינט דמפסי לפולהאם תמורת 4 מיליון דולר. בנובמבר 2008 הבקיע אלטידור את שערו הראשון במדי ויאריאל במשחק מול אתלטיק בילבאו, ובכך הפך לאמריקאי הראשון שמבקיע בליגה הספרדית.
בינואר 2009 הושאל אלטידור לקבוצת חרס מליגת המשנה, על מנת שיצבור ניסיון ודקות משחק. אלטידור סבל מפציעה שהכריחה אותו לעבור ניתוח, ונעדר עד לסיום העונה, מה שמנע ממנו לשחק עבור חרס. לאחר אותה עונה הושאל אלטידור מוויאריאל פעם נוספת להאל סיטי מהפרמייר ליג האנגלית ואז לבורסאספור מהליגה הטורקית.
ביוני 2011 חתם בקבוצת א.ז. אלקמאר מליגת העל ההולנדית. ב-2 עונות בקבוצה כבש 51 שערים ב-93 הופעות בכל המסגרות. בעקבות היכולת המרהיבה שלו גדלה בו ההתעניינות מצד קבוצות רבות באירופה. ב-5 ביולי 2013 חתם ל-4 שנים בסנדרלנד מהפרמייר ליג. לאחר עונה וחצי, בה לא הצליח לבלוט והבקיע 3 שערים בלבד ב-50 הופעות בכל המסגרות, עבר אלטידור לטורונטו מה-MLS, בעסקת טרייד אין, כאשר בנוסף להעברתו של אלטידור שילמה סנדרלנד לטורונטו סכום שלא פורסם תמורת העברתו של ג'רמיין דפו אליה.
ב-14 בפברואר 2022 חתם בניו אינגלנד רבולושן.
ב-28 ביולי 2022 הושאל לפואבלה המקסיקנית.
נבחרת לאומית

אלטידור שיחק בצעירותו בנבחרת ארצות הברית עד גיל 17, והשתתף עמה בגביע העולם עד גיל 17 בשנת 2005. הוא שיחק עם נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 ב-2007, שהיה מוצלח לארצות הברית שהעפילה עד לרבע הגמר. הוא סיים כמלך השערים של נבחרתו בטורניר עם ארבעה שערים - שלושה בשלב הבתים ואחד ברבע הגמר מול נבחרת אוסטריה.
בנובמבר 2007, בגיל 18 בלבד, זומן אלטידור לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת של ארצות הברית, למשחק הידידות מול נבחרת דרום אפריקה. בשנת 2008 הוא הבקיע את שערו הראשון במדי הנבחרת הבוגרת, במשחק ידידות מול נבחרת מקסיקו. אלטידור זומן על ידי המאמן פיוטר נובאק לסגל הנבחרת האולימפית של ארצות הברית (עד גיל 23) לאולימפיאדת בייג'ינג 2008. אלטידור הפגין יכולת טובה באולימפיאדה ואף הבקיע שער במשחק מול נבחרת הולנד, אך לא הצליח לעבור עם נבחרתו את שלב הבתים של הטורניר.
בהמשך שנת 2008 כבש אלטידור שער במשחק מול נבחרת קובה במהלך הסיבוב השלישי של מוקדמות מונדיאל 2010, ובכך הפך לאמריקאי הצעיר ביותר שמבקיע במסגרת מוקדמות המונדיאל. בסיבוב המוקדמות הרביעי הוא הבקיע שלושער מול נבחרת טרינידד וטובגו, והפך לאמריקאי הצעיר ביותר שעושה זאת.
אלטידור זומן גם לסגל נבחרת ארצות הברית לגביע הקונפדרציות 2009, אליו העפילה הנבחרת דרך זכייתה בגביע הזהב של CONCACAF ב-2007, שבו אלטידור לא נטל חלק. בשלב חצי הגמר של הטורניר הבקיע אלטידור שער בניצחון 0–2 על המדורגת הראשונה בעולם דאז, נבחרת ספרד, שהעלה את ארצות הברית במפתיע לגמר. בגמר הפסידה ארצות הברית לנבחרת ברזיל בתוצאה 2–3, והסתפקה במקום השני.
ג'וזואה קרדוצ'י

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1835 Valdicastello Carducci, איטליה 
 פטירה:  16 בפברואר 1907 (בגיל 71) בולוניה, איטליה 
 שם לידה:  Giosuè Alessandro Giuseppe Carducci 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  מנזר בולוניה 
 שם עט:  Enotrio Romano 
 מקום לימודים:  convent of Scolopi, Scuola Normale Superiore. Classe di Lettere e Filosofia 
 שפות היצירה:  איטלקית 
 בן או בת זוג:  Elvira Menicucci 
 צאצאים:  Beatrice Carducci, ליברטה קרדוצ'י 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1906) 
 חתימה:   
 
ג'וזואה קרדוצ'י
ג'וֹזוּאֶה אלסנדרו מיכֶּלֶה קרדוצ'י (באיטלקית: Giosuè Alessandro Giuseppe Carducci)‏ (27 ביולי 1835 – 16 בפברואר 1907), משורר איטלקי, דוקטור לפילוסופיה ומרצה לספרות איטלקית באוניברסיטת בולוניה וסנאטור.
ביוגרפיה

קרדוצ'י נולד בוואלדיקסטלו (Valdicastello) שבנפת לוקה. אביו היה רופא, ששימש כמורה הראשון שלו. מגיל צעיר התעניין בספרות הקלאסית ובעיקר בגדולי משוררי איטליה. האזור שלו סופח לטוסקנה בשנת 1847 והוא למד בפירנצה והמשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטת פיזה Scuola Normale Superiore, שם גם הוכתר בתואר דוקטור. תקופת מה עסק בהוראה פרטית ובשנת 1861 התמנה למרצה לספרות איטלקית באוניברסיטת בולוניה. הוא שימש בתפקיד הזה למשך כארבעים שנה. קרדוצ'י היה פטריוט מסור ונאבק בכנסייה ובדת. תחילה היה רפובליקאי ולאחר מכן מלוכני, אך תמיד היה נגד הכיבוש של אוסטריה ולמען עצמאות איטליה. בגיל 55 התמנה לסנאטור.
הוא הקדיש את קובץ השירים הראשון לזכרו של לֵאופארדי. שירתו מהפכנית (הוא מהלל את גיבורי המהפכה הצרפתית), נלהבת ונאבקת בדת ובכנסייה. באודות בארבאריות הוא מביע געגועים ליופי העולם ההלני. שירתו מצטיינת בכוח עז ומשמעת חזקה. שיריו מצטיינים במוזיקה נפלאה. הוא היה גם מבקר חשוב ונואם מחונן שידע לבטא את רעיונותיו בעושר לשוני ובמקוריות. הוא ניחן בשנינות וידע להשתמש בסאטירה. כתב מסות על המשוררים הקלאסיים של איטליה.
בשנת 1906 הוענק לו פרס נובל לספרות "לא רק בגלל ידיעותיו המרובות ועבודותיו בשטח המחקר, אלא בעיקר לאות הוקרה על האנרגיה הפלסטית, עושר הסגנון והכוח הלירי שבהם מצטיינות יצירות המופת שלו בשירה".
נפטר בבולוניה בשנת 1907.
היצירות החשובות ביותר

Rime 1857 חרוזים
Inno a Satana 1865 המנון לשטן. כתיבה מורדת ואנטיקלריקלית. עבור קרדוצ'י השטן אינו מייצג את הרוע, אלא את הקדמה.
Nuove poesie 1873 שירים חדשים
Rime nuove 1861 - 1887 חרוזים חדשים
Odi barbare 1877 - 1889 אודות (פואמות ליריות) ברבריות
Rime e ritmi 1898 חרוזים ומקצבים. נכתב בסגנון המחקה את הורציוס ואת ורגיליוס
הערות שוליים

↑  חדשות, השקפה, 7 בדצמבר 1906
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306951605171  PLWABN: 9810560935305606  BIBSYS: 90353636  BNC: 000115230  BNE: XX1721252  BnF: cb120273262 (data)  CANTIC: a10376094  CiNii: DA01969025  GND: 118668366  ICCU: CFIV023000  ISNI: 0000 0001 2100 5271  LCCN: n79063249  LNB: 000220425  MusicBrainz: 6d82d1cc-a6c0-4b21-8cf8-c8a365cfc691  NKC: jn20000700279  NLA: 35814198  NLG: 166617  NSK: 000072524  NTA: 069434212  RERO: 02-A000028870  SELIBR: 182742  SNAC: w6r49zkn  SUDOC: 027668002  Trove: 1099708  VcBA: 495/15041  VIAF: 34470601   WorldCat (עם VIAF): 34470601
ג'וזף מנסה

ג'וזף מנסה (באנגלית: Joseph Mensah; נולד ב-29 בספטמבר 1994) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הקשר השמאלי.
קריירה

מנסה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת ליברטי פרופשיונלס מליגת העל הגנאית. בינואר 2014 הושאל לסלביה פראג מליגת העל הצ'כית.
ב-1 באוגוסט 2014, חתם מנסה בהורסנס מליגת העל הדנית. ב-13 בספטמבר 2015, כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–3 נגד קוגה.
בקיץ 2018 חתם בספסי ספאנטו ג'ורג' מליגת העל הרומנית.
ב-19 ביולי 2019, חתם באיסטנבולספור מהליגה השנייה בטורקיה.
ב-6 בפברואר 2020, חתם מנסה בבני יהודה. 3 ימים לאחר מכן, מנסה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-1 נגד מ.ס. אשדוד. ב-15 ביוני, רשם את משחקו האחרון בקבוצה בו גם כבש את שערו היחיד בקבוצה, במשחק בו ניצחה בני יהודה 1-3 נגד מכבי נתניה.
ב-10 בספטמבר 2020, מנסה חתם בפוליטכניקה יאשי מליגת העל הרומנית.
הערות שוליים

↑  מאור רחמני, ‏יש רכש: מנסה חתם בבני יהודה עד לתום העונה, באתר ONE‏, 6 בפברואר 2020
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'וזף מנסה".
בנג'מין ויילדמן-טוברינר

בנג'מין מרשל ויילדמן-טוברינר (באנגלית: Benjamin Marshall Wildman-Tobriner; נולד ב-21 בספטמבר 1984) הוא שחיין יהודי-אמריקאי בעבר, אלוף אולימפי, אלוף עולם בעל 3 מדליות זהב ושותף לשיא העולם במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי.
קורות חיים

ויילדמן-טוברינר נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה. מגיל 12 החל להתאמן בהדרכת מתיו "ברטו" רוברטו. הוא למד ושחה במשך 4 שנים באוניברסיטת סטנפורד ומשנת 2007 הוא בוגר הנדסת ביומכניקה.
קריירת השחייה

באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול, קנדה בשנת 2005, זכה ויילדמן-טוברינר במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות.
קריירת השחייה > אלוף עולם

ב-15 במרץ 2007 קבע ויילדמן-טוברינר במשחה ל-50 יארד חופשי שיא ארצות הברית חדש של 18.87 שניות. שבוע לאחר מכן, באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה הוא זכה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.88 שניות, לפני בן ארצו קאלן ג'ונס (21.94 שניות) וסטפן ניסטרנד משוודיה (21.97 שניות) ובמשחה שליחים 4x100 מטר חופשי לאחר שהשתתף בשלב המוקדמות. באליפות ארצות הברית בשחייה שנערכה באינדיאנפוליס, אינדיאנה ב-4 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.80 שניות, לפני קאלן ג'ונס (21.82 שניות).
בדצמבר 2007, נפגע וילדמן-טוברינר בגיד החזה השמאלי, היה קרע בינו לבין עצם הזרוע. לאחר הניתוח, חזר להתאמן, ועד מאי 2008 התאושש על מנת לחזור להתחרות שוב.
קריירת השחייה > אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה ויילדמן-טוברינר במדליית זהב עבור משחה שליחים 4x100 מטר שבו השתתף בשלב המוקדמות וקבע ביחד עם חבריו שיא עולם חדש של 3:12.23 דקות. הזמן שקבע בזינוק שליחים היה 48.03 שניות. שיא זה החזיק מעמד יום אחד בלבד עד שנשבר על ידי חבריו לנבחרת בשלב הגמר 3:08.24 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 21.64 שניות.
חייו אישיים

ויילדמן-טוברינר לומד רפואה באוניברסיטת קליפורניה שבסן פרנסיסקו. סבו, מתיו טוברינר, כיהן במשך 20 שנה כשופט בבית המשפט העליון של קליפורניה.