stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הברית החדשה
ספרי הברית החדשה > מעשי השליחים

אחרי הבשורות בא ספר מעשי השליחים, המתאר את מאמצי השליחים להפיץ את בשורת ישו.
הנוצרים הראשונים נרדפו על ידי שלטונות האימפריה הרומית, ואכן מתוארים מקרים של מרטיריום - הקרבה עצמית למען השליחות.
סיפורים אלה סייעו לקהילות המאמינים להסביר כיצד הגיעה אליהם הנצרות. הגיבור העיקרי של מעשי השליחים הוא פאולוס (שאול התרסי), המכונה "השליח אל הגויים", כיוון שפעל בעיקר בקרב לא-יהודים.
משערים כי "מעשי השליחים" נכתב על ידי אותו מחבר שכתב את "הבשורה על פי לוקאס", ושני החיבורים פונים לאותו נמען שלא מוזכר בשום מקום אחר - תאופילוס (פירוש השם ביוונית: "אהוב על האל").
ספרי הברית החדשה > איגרות פאולוס

כן נאספו בברית החדשה כמה מאיגרותיו של פאולוס לקהילות הנוצריות.
איגרות אלו הן יסוד התאולוגיה הנוצרית, ויש שם הנחיות וקביעות אמוניות שעיצבו את דמותה של הדת.
בעוד שהבשורות מציגות פחות או יותר את הורתו וקורותיו של ישו, האגרות מציגות את הנצרות כדור אחר כך, לאחר ההחלטה לפנות לגויים ולפטור אותם מחובת ברית המילה ומן החיוב ברוב המצוות. באיגרות מתייחס פאולוס גם למצבם של הנוצרים ככת נרדפת, ומביע עמדה פסיבית קיצונית בנוגע ליחס הנוצרי לשלטון: פאולוס קובע שהנוצרים חייבים לקבל עליהם את השלטון החילוני כמעט בכל תנאי, ולא להתקומם. פאולוס גם מציע גישה רדיקלית לשוויון בין חברי הקהילה הנוצרית: ”כִּי כֻלְּכֶם אֲשֶׁר לַמָּשִׁיחַ נִטְבַּלְתֶּם לְבַשְׁתֶּם אֶת־הַמָּשִׁיחַ, וְאֵין עוֹד יְהוּדִי וְלֹא יְוָנִי אֵין עֶבֶד וְלֹא בֶן־חוֹרִין אֵין זָכָר וְלֹא נְקֵבָה כִּי כֻלְּכֶם אֶחָד אַתֶּם בַּמָּשִׁיחַ יֵשׁוּעַ” (האיגרת אל הגלטים, פרק ג', פסוקים 27–28).
מתוך שלוש־עשרה האיגרות המיוחסות לפאולוס, החוקרים מקבלים ייחוס זה לגבי שבע איגרות בלבד, ולגבי שלוש אחרות שוררת מחלוקת; לגבי השלוש הנותרות יש הסכמה כללית שהייחוס כנראה שגוי:
אגרות שנכתבו בוודאות על ידי פאולוס:
האיגרת אל הרומאים
האיגרת הראשונה אל הקורינתים
האיגרת השנייה אל הקורינתים
האיגרת אל הגלטים
האיגרת אל הפיליפים
האיגרת הראשונה אל התסלוניקים
האיגרת אל פילימון
איגרות שייחוסן שנוי במחלוקת בקרב חוקרים:
האיגרת אל האפסים
האיגרת אל הקולוסים
האיגרת השנייה אל התסלוניקים
איגרות שכנראה לא נכתבו על ידי פאולוס:
האיגרת הראשונה אל טימותיוס
האיגרת השנייה אל טימותיוס
האיגרת אל טיטוס
איגרות אלו נקראות גם "איגרות הרועה", "איגרות הרועים", או "האיגרות הפסטוראליות".
איגרות פאולוס המקוריות הן הכתבים הנוצריים הקדומים ביותר המוכרים לנו כיום. הראשונה שבהן, האיגרת הראשונה אל התסלוניקים, נכתבה בשנת 49, והשאר נכתבו בטווח הזמן מאז ועד שנת 63).
ספרי הברית החדשה > אגרות נוספות

אחרי קובץ האגרות של פאולוס מופיעות אגרות נוספות, המכונות "האגרות הקתוליות", כלומר הכלליות, שנקראות על שם כותביהן (על-פי המסורת), ומציגות אף הן מסרים תאולוגיים:
האיגרת אל העברים (יש המיחסים אותה לפאולוס, אך באיגרת עצמה אין שום טענה שהיא נכתבה על ידי פאולוס)
איגרת יעקב
איגרת פטרוס הראשונה
איגרת פטרוס השנייה
איגרת יוחנן הראשונה
איגרת יוחנן השנייה
איגרת יוחנן השלישית
איגרת יהודה
ספרי הברית החדשה > חזון יוחנן (ספר ההתגלות, האפוקליפסה)

חזון יוחנן הנקרא גם ספר ההתגלות, הספר החותם את הברית, הוא חזון אפוקליפטי המשתמש במסורות אזוטריות (מושפע במיוחד מספר חנוך א'). בחזון מתאר יוחנן כיצד ייעשה משפט בבני האדם וכיצד ייראה העולם באחרית הימים.
סיפורי הבשורה > רקע תאולוגי והיסטורי

לפי האמונה הנוצרית המקובלת, ישו הוא האל הבן בתוך השילוש הקדוש שהתגשם בבשר והיה לאדם, כדי להקריב עצמו למען האנושות ולגאול אותה. רק קורבן גדול זה, טוענים הנוצרים, יכול לשחרר את האדם מן החטא הקדמון: עבודת הקרבנות בבית המקדש הייתה הכנה ושלב נחות לכך. אך רוב הבשורות מתארות את סיפורו של ישו כאדם.
מהברית החדשה עצמה ומעדויות היסטוריות (בעיקר ספריו של יוסף בן מתתיהו) אנו למדים כי ישו פעל בתקופה של משבר חברתי ופוליטי קשה ביהודה. ראשיתה של התקופה בעלייתו של הורדוס, המלך העצמאי דה-פקטו האחרון, ששלט בחסות האימפריה הרומית, ואשר נתקל באופוזיציה קשה מצד קבוצות שונות ביהודה. יורשיו של הורדוס לא החזיקו מעמד בשלטון, כך שממלכת יהודה הפכה לפרובינקיה רומית. סמכויות השלטון שהיו בידי היהודים הועברו לידי נציבים רומיים, אשר נקטו לעיתים יד קשה, והטילו מיסים כבדים. בנוסף, הגיעה לשיאה היריבות בין קבוצת הצדוקים, אנשי המקדש, לבין קבוצת הפרושים. מהתיאורים בברית החדשה נראה כי ישו פעל בתחילה כמנהיג של אחת הקבוצות ביהודה שקראו לשינויים חברתיים ודתיים.
הברית החדשה מזכירה את ישו כצאצא של בית דוד, אך אזכור זה מופיע רק ברבדים המאוחרים שנכתבו זמן רב לאחר התרחשות האירועים. על-פי המחקר כיום הנטייה היא לייחס את מקום הולדתו של ישו לבית לחם הגלילית, ולא זו אשר ביהודה. היחוס לבית לחם שביהודה נעשה מאוחר יותר על מנת שתהיה ראיה לכך שישו הוא אכן מבית דוד. יש חוקרים הגורסים כי ישו השתייך בשלב זה או אחר של חייו לקבוצת האיסיים, אולם אין לכך הוכחה חד-משמעית.
סיפורי הבשורה > יוחנן המטביל

על-פי המסופר בברית החדשה, אחד המטיפים הבולטים ביהודה של הימים ההם היה יוחנן המטביל, שפעל באזור יריחו ובמדבר יהודה וקרא ליהודים לטבול בנהר הירדן. הוא טען שהטבילה בנהר תטהר אותם מחטאיהם, וכשכולם יהיו טהורים, תבוא הגאולה. הוא כינה את הגאולה "מַלְכוּת הַשָׁמָיִם". בברית החדשה מסופר כי ישו היה אחד מאלה שנענו לקריאה, ובאו להיטבל בירדן בידי יוחנן המטביל, וכי יוחנן המטביל זיהה כי הוא אינו אדם רגיל, אלא מבשר הגאולה.
סיפורי הבשורה > לידתו של ישו וקורות חייו הראשונים

על לידתו של ישו מספרים האוונגליונים, כי הוא נולד בבית לחם למרים (מריה) וליוסף הנגר, וגדל בנצרת שבגליל. באוונגיליון של מתי נכתב כי מרים לא הרתה ליוסף, אלא התעברה מרוח הקודש, וכי הדבר נאמר ליוסף בחזון שראה בחלומו. דברים אלה משמשים בסיס בתאולוגיה הנוצרית לאמונה כי ישו הוא בן האלוהים. מרים, לפיכך, ילדה את ישו כשהיא טהורה, כלומר ללא הזדקקות ל"חטא הקדמון". לעניין זה חשיבות רבה בתאולוגיה הנוצרית. עוד מספרים האוונגליונים, כי בילדותו לא התבלט ישו, אך בנעוריו הפליא את סובביו בידיעותיו בתורה, ובגיל 30 בערך התקרב לעולם הרוח. לאחר שיוחנן המטביל הטביל אותו בירדן, החל ישו לנדוד בכפרים שבגליל ולבשר על הגאולה הקרובה, ואף יצא למדבר לתענית ולעימות עם השטן. עוד מסופר ב"ברית החדשה" כי ישו עשה מעשי נסים שונים: ריפא חולים, החיה מתים, הלך על פני המים והפך מזון מועט לארוחה לרבים. הוא הטיף לאנשים שהתקבצו סביבו לשפר את התנהגותם כדי לקרב את בואה של "מלכות שמיים". להבדיל ממטיפים אחרים, ישו פנה דווקא לנידחי החברה - העניים, הזונות והמוכסים - וטען שדווקא הסובלים בעולם הזה הם שיזכו לגמול בעולם הבא.
סיפורי הבשורה > הבשורה של ישוע

ישוע הציע פרשנות מרחיקת לכת ליהדות. הוא דרש אמנם מתלמידיו להקפיד הקפדה יתרה על קיום המצוות, אך הדגיש את הכוונה הפנימית במעשה, ולא רק את המעשה עצמו. מאוחר יותר, פיתח שאול התרסי, פאולוס, השקפה כי אין חשיבות להקפדה על קיום המצוות, אלא במידה שהן מבטאות אמונה פנימית. ראוי לציין כי פאולוס מעולם לא פגש בישוע אך זה נגלה אליו בדרכו לדמשק כאשר היה בדרכו לרדיפת יהודים משיחיים המאמינים בישוע. בניגוד להשקפה זו, ביהדות התלמודית ישנה גישה הגורסת כי המעשה חשוב כמו האמונה, ולפיכך יש חשיבות רבה בקיום קפדני של המצוות. רעיון הגמול בעולם הבא מופיע בברית החדשה, מפי ישוע, בגרסה קיצונית יותר מביהדות. ישוע טען במפורש שהאל התכוון ליצור עולם שבו "צדיק ורע לו". בדרשה על ההר, הדרשה הגדולה של ישוע, הוא קרא לתלמידיו לדחות את העולם הזה ולכוון את מעייניהם לעולם הבא. הסבל, גרס ישוע, הוא המקרב את האדם לגאולה.
סיפורי הבשורה > צליבתו של ישו

ההנהגה היהודית התנגדה להטפותיו של ישו, שלפי הבשורות עודד את תלמידיו לראות בו משיח. על פי הכתוב בברית החדשה, אחד מתלמידיו של ישו יהודה איש קריות בגד במורו, והסגיר אותו לידי הסנהדרין, וזו הסגירה אותו לידי השלטונות הרומיים.
ישו אסף את תלמידיו בסעודה האחרונה, שהייתה ככל הנראה סעודת החג של ערב פסח, ועל-פי המסופר, חזה את הסגרתו ואת צליבתו. התיאור בברית החדשה של האירוע הוא כדלקמן: "וַיְהִי בְּאָכְלָם וַיִּקַּח יֵשׁוּעַ אֶת־הַלֶּחֶם וַיְבָרֶךְ וַיִּפְרֹס וַיִּתֵּן לַתַּלְמִידִים וַיֹּאמַר קְחוּ וְאִכְלוּ זֶה הוּא גּוּפִי׃ וַיִּקַּח אֶת־הַכּוֹס וַיְבָרֶךְ וַיִּתֵּן לָהֶם וַיֹּאמַר שְׁתוּ מִמֶּנָּה כֻּלְּכֶם׃ כִּי זֶה הוּא דָּמִי דַּם־הַבְּרִית הַחֲדָשָׁה הַנִּשְׁפָּךְ בְּעַד רַבִּים לִסְלִיחַת חֲטָאִים" (מתי 26:26-29). התאולוגיה הנוצרית גורסת כי מותו של ישו לא היה לשווא, אלא חלק מתוכנית אלהית לגאולת העולם מחטא. עם זאת, במשך מאות שנים הטילו הנוצרים על היהודים את האחריות לצליבת ישו.
ישו הובא אפוא בפני בית דין רומי, שבראשו עמד הנציב פונטיוס פילאטוס. בית הדין הרומי הרשיע את ישו כמורד ודן אותו למוות בצליבה. על-פי המסופר באוונגליונים, הציע הנציב הרומי ליהודים לחון את ישו לרגל חג הפסח, אולם הם העדיפו כי ישו ייצלב, וכי החנינה תינתן לאדם ששמו בר-אבא. על-פי המסופר, ישו נצלב על גבעת גולגולתא שבירושלים, ביום שישי שחל במהלך ימי הפסח. על-פי המנהג (וגם על-פי ההלכה היהודית כיום) אין להשאיר גופת מת בירושלים, ואין לקבור בשבת, ולפיכך הורדה גופת ישו מהצלב עוד באותו יום, ונקברה בחיפזון מחוץ לעיר. ביום ראשון באו מרים המגדלית ואישה נוספת שגם שמה מרים ("מרים האחרת") לפקוד את הקבר, ועל-פי התיאור בברית החדשה, מצאו כי הגולל הוסר וכי הקבר ריק. מלאך נתגלה אליהן והודיע להן כי ישו קם לתחייה. על-פי המסופר, ישו נפגש עם כמה מתלמידיו לאחר תחייתו, בטרם עלה לשמים.
הקאנוניזציה של הברית החדשה

במשך מאות שנים החזיקו הקהילות הנוצריות בכתבים מקודשים שונים, בלי קאנון מוסכם. הראשון שסיפק רשימה של "הספרים הראויים לקריאה" שדומה מאד לספרי הברית החדשה היה אירנאיוס מליון במאה השנייה. אוסף 27 הספרים נחתם וקודש בוועידה הכנסייתית ברומא (אנ') בשנת 382, ומועצה כנסייתית בהיפו רגיוס (אנ') שבצפון אפריקה אישרה את הקנוניזציה של הקובץ. רק בוועידה הכנסייתית השלישית בקרתגו (אנ'), בשנת 397, אושר הנוסח המקובל כיום.
במהלך המאה ה-5 התקבל הקנון בכנסיות היווניות, הלטיניות והסוריות.
במשך השנים עלו ספקות בנוגע לאותנטיות של כמה מהספרים, ובעיקר לספרים המיוחסים ליוחנן. מרטין לותר, למשל, טען שהבשורה על פי יוחנן מזויפת.
סיפורים רבים שסופרו על גיבורי הברית החדשה בשנים הראשונות של הנצרות שרדו במשך השנים, והם ידועים כ"אוונגליונים אפוקריפיים" (גנוזים). סיפורים אלה התקבלו בנצרות בספק, ואינם נחשבים מקור מוסמך מבחינה תאולוגית, אף שהם נחשבים תגלית ארכאולוגית חשובה (הם התגלו בנאג חמאדי שבמצרים), שמביאים ראייה שונה וכללית יותר על ימיה הראשונים של הנצרות, ועל הפלגים השונים בה. ההיסטוריונים מייחסים חשיבות לאוונגליונים הגנוזים כמקור לחקר המגמות בנצרות הקדומה. אף על-פי כן האוונגליונים הגנוזים השפיעו על התרבות הנוצרית, ועבודות אמנות נוצריות רבות מתארות סצנות הכלולות בהם. בפרט מייחסים חשיבות לספר המכונה "הבשורה על פי תומאס" ולספר אחר שהתגלה לאחרונה ומכונה הבשורה על פי יהודה איש קריות. האחרון התגלה כתוב בשפה הקופטית, והיה מקובל ככל הנראה בקהילה נוצרית גנוסטית במצרים בראשית המאה ה-5 לספירה. ייחודו בכך שהוא אינו מציג את יהודה איש קריות כבוגד, אלא כאחד מתלמידיו הנאמנים של ישו, שהסגיר את ישו על-פי הוראה ממנו, כדי להגשים את הצו האלוהי בדבר הגאולה.
ניבים וביטויים בעברית שמקורם בברית החדשה

"מלח הארץ" - ביטוי בעברית החדשה הבא לייחד קבוצת אנשים בעלי איכות ערכית יוצאת דופן. מקורו של הביטוי בהתייחסות של ישו לתלמידיו: "אַתֶּם מֶלַח הָאָרֶץ, וְאִם תֹּאבַד לַמֶּלַח מְלִיחוּתוֹ, כֵּיצַד תֻּחְזַר לוֹ? הֵן לֹא יִצְלַח עוֹד לְשׁוּם דָּבָר כִּי אִם לְהַשְׁלִיכוֹ הַחוּצָה לִהְיוֹת מִרְמָס לְרַגְלֵי הַבְּרִיּוֹת" (מתי 5: 13)
"אין נביא בעירו" - פתגם המבטא את העובדה שאנשים מקורבים לאדם, משפחתו או שכניו, אינם יכולים להכיר בגדולתו. מקור הפתגם בתשובתו של ישו לאנשי נצרת לאחר שלא האמינו בו: הוּא בָּא אֶל עִירוֹ וְלִמֵּד אוֹתָם בְּבֵית הַכְּנֶסֶת עַד כִּי הִשְׁתּוֹמְמוּ וְאָמְרוּ: "מִנַּיִן לוֹ הַחָכְמָה הַזֹּאת וּמַעֲשֵׂי הַנִּסִּים? הֲרֵי זֶה בְּנוֹ שֶׁל הַנַּגָּר. הֲלֹא שֵׁם אִמּוֹ מִרְיָם וְאֶחָיו יַעֲקֹב וְיוֹסֵף וְשִׁמְעוֹן וִיהוּדָה. וְאַחְיוֹתָיו הֲרֵי כֻּלָּן פֹּה אִתָּנוּ. אִם כֵּן מִנַּיִן לוֹ כָּל הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה?" הוּא הָיָה לָהֶם לְמִכְשׁוֹל. אָמַר לָהֶם יֵשׁוּעַ: "אֵין נָבִיא בְּעִירוֹ וּבְבֵיתוֹ" (מתי 13: 54-57)
"השומרוני הטוב" - תיאור לאדם שהציל את חייו של אדם זר מתוך דאגה אמיתית, תוך הקרבה וללא בקשת תמורה. מקור הביטוי במשל השומרוני הטוב שמספר ישו לתלמידיו: אדם שהיה בדרכו מירושלים ליריחו נפל בידי שודדים ששדדו ופצעו אותו והניחו אותו בצד הדרך למות. כהן ולוי שעברו במקום לא היו מוכנים להגיש עזרה. אבל שומרוני שעבר בדרך אסף את הפצוע, טיפל בו ושילם על הוצאותיו. המשל מתואר בבשורה על פי לוקאס 10: 25-36. הביטוי נפוץ בארצות אירופה ואמריקה, ובמדינות רבות חוקק חוק השומרוני הטוב. החוק מגן מתביעות על אדם המגיש עזרה לאדם אחר השרוי בסכנת מוות.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: הברית החדשה
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
היברננסיס
איגרת אתנסיוס
הפרגמנט המורטורי
קאנוניזציה (קדושים נוצרים)
לקריאה נוספת

יחיאל צבי ליכטנשטיין, ביאור לספרי הברית החדשה, לייפציג 1913
מרדכי חן, קונקורדנציה עניינית מנקדת ומבארת לספרי הברית החדשה (בתרגומו של פרנץ דליטש), ירושלים 2007
רות קרטון-בלום, המטפחת של ורוניקה : הספרות הישראלית והברית החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד 2019
Levine, Amy-Jill, Brettler, Marc Zvi (Eds.), The Jewish Annotated New Testament, (Oxford, 2011) ISBN 978-0195297706
הערות שוליים

↑  דוד פלוסר, המקורות היהודיים של הנצרות.
↑  אורה לימור, בין יהודים לנוצרים: יהודים ונוצרים במערב אירופה עד ראשית העת החדשה, Open University of Israel, 1993, מסת"ב 978-965-06-0068-6. (בiw)
↑  הברית החדשה, באתר www.kirjasilta.net
↑  Full Revision of the Modern Hebrew New Testament, באתר החברה לכתבי הקודש בישראל
1 2 3  ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, כרך א (אורה לימור, יצחק חן), עמ' 12, הערה 4.
| ספרי הברית החדשה |
| --- | --- | --- |
| הבשורות | הבשורה על-פי מתי • הבשורה על-פי מרקוס • הבשורה על-פי לוקאס • הבשורה על-פי יוחנן |  |
| מעשי השליחים | מעשי השליחים |  |
| איגרות פאולוס | אל הרומאים • הראשונה אל הקורינתים • השנייה אל הקורינתים • אל הגלטים • אל האפסים • אל הפיליפים • אל הקולוסים • הראשונה אל התסלוניקים • השנייה אל התסלוניקים • הראשונה אל טימותיוס • השנייה אל טימותיוס • אל טיטוס • אל פילימון • אל העברים |  |
| האיגרות הכלליות (קתוליות) | איגרת יעקב • איגרת פטרוס הראשונה • איגרת פטרוס השנייה • איגרת יוחנן הראשונה • איגרת יוחנן השנייה • איגרת יוחנן השלישית • איגרת יהודה |  |
| חזון יוחנן (ההתגלות) | חזון יוחנן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810684840105606  BIBSYS: 1573632000028  BNE: XX3572404  BnF: cb120082498 (data)  GND: 4041771-2  LCCN: n79023150  NKC: unn2006374670  NLG: 2320  NSK: 000076135  SELIBR: 220920  SUDOC: 028198689  TDVİA: ahd-i-cedid  VIAF: 223078470   WorldCat (עם VIAF): 223078470 
עמוד השער של מהדורת ארסמוס מרוטרדם של הברית החדשה, מ-1516
כתב יד וושינגטון של הברית החדשה מהמאה ה-5 לספירה.
עמוד השער של הברית החדשה משנת 1543
הסעודה האחרונה בציורו של לאונרדו דה וינצ'י.
רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה

רודולף, ארכידוכס אוסטריה (בגרמנית: Rudolf, Kronprinz von Österreich und Ungarn;‏ 21 באוגוסט 1858 – 30 בינואר 1889) היה יורש העצר של האימפריה האוסטרו הונגרית.
ראשית חייו

רודולף נולד בלאקסנבורג ב-21 באוגוסט 1858, והיה בנו היחיד של הקיסר פרנץ יוזף הראשון (היו לו שתי אחיות, ואחות נוספת שמתה בילדותה), ובנה של הנסיכה סיסי (נכדתו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה). רודולף היה בקשרים קרובים מאוד עם אחותו גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, ואף לאחר שהחל את הכשרתו כנסיך הכתר נשאר עמה בקשרים טובים, עד לאחר נישואיה ללאופולד, נסיך בוואריה.
ב-10 במאי 1881 אולץ רודולף להתחתן עם סטפני, נסיכת בלגיה, בתו של לאופולד השני, מלך הבלגים, שלא הייתה נאה בעיניו. ב-2 בספטמבר 1883 נולדה בתם היחידה הארכידוכסית אליזבת מריה, ארכידוכסית אוסטריה. עם לידתה נפרדו בני הזוג.
הביקור בירושלים ויחסו ליהודים

בשנת 1881 ביקר הנסיך רודולף בארץ ישראל והגיע לעיר ירושלים. רישומיו האישיים הם עדות היסטורית על הקהילות היהודיות בעיר. העיתון הירושלמי שערי ציון (שנה ו' גיליון 10, מיום ב' ניסן תרמ"א) מתאר את טקס קבלת הפנים שערכו לכבודו יהודי ירושלים וכותב: ”האדון הנכבד ה' זליג הויזדורף נ"י, מפקח 'בית היתומים' החדש, קיבל בראשונה את הוד מלכותו על אם הדרך, ובת בתו, ילדה בת עשר שנים, מסרה להוד מלכותו אגן גדול עשוי מעצי זית ומקלעת ציצים ופרחים. ותאמר: הוד מלכותו, אנכי שרה גולדברגר, אתכבד למסור ליד הוד מלכותו את התשורה הקטנה הזאת”. במאי 1881, לקראת נישואי רודולף עם הנסיכה סטפני מבלגיה, פרסם בפולין העיתון היהודי-אורתודוקסי מחזיקי הדת שיר שחובר ליום החתונה. ספרו, "מסע אל המזרח", מתאר את החי בארץ ישראל.
לזכרו של רודולף, שהיה אהוד מאוד על היהודים, נערכו תפילה ומספד בבתי מחסה שברובע היהודי.
הסופר מאיר שלו תיאר את הביקור ברוח הומוריסטית, אך לפי דיווחי הזמן, בפרק הראשון של ספרו "עשו".
מותו

בשנת 1887 רכש רודולף ביתן ציד בעיירה מאיירלינג שבוינר ואלד (אזור מיוער ממערב לווינה). זמן מה מאוחר יותר החל הנסיך בן ה-30 לנהל פרשת אהבים עם הברונית מרי וטסרה (Marie Alexandrine von Vetsera) בת ה-17. ב-30 בינואר 1889 נמצאו הנסיך ופלגשו מתים בביתן הציד. תעלומת מותם הכתה גלים בכל העולם ונחשדה כזירת רצח-התאבדות. על פי דוחות רשמיים, התאבדותם הייתה כתוצאה מדרישתו של פרנץ יוזף, אביו של רודולף, שיסיים את הרומן.
בית המלוכה הודיע שהשניים התאבדו ביריית אקדח, אבל הקבר של הברונית נפתח שלש פעמים כדי לחקור את נסיבות מותה. מספר פעמים הוטל ספק בכך שהנסיך ירה בה לאחר שבגולגולתה לא נמצא סימן לירי. הפעם האחרונה הייתה בדצמבר 1992 לאחר שגופת הברונית נגנבה מקברה ובעקבות זאת מומחים בדקו אותה. בכתר הגולגולת נמצאה עדות על שטח גדול של טראומה, מה שמעיד שייתכן שמתה מפגיעה בגולגולתה ולא נורתה על ידי רודולף. עם זאת, השלד לא היה שלם ולא ניתן היה לאשר זאת. במקביל, טען דו"ח כי הנסיך נורה שש פעמים ברובה שלא היה שלו. אביו של הנסיך, הקיסר, שחשב שבנו התאבד ציווה להפוך את מקום התאבדותו לכנסייה. , על מנת לאפשר את קבורתו הנוצרית בחלקה המלכותית רודולף הוכרז כלא יציב מבחינה נפשית. גופתה של מריה נלקחה בחשאי מבקתת הציד ונקברה בבית קברות אחר. הקיסר פרנץ יוזף הפך את בקתת הציד הידועה לשמצה למנזר נשים, ועד היום מתנהלות בו תפילות יומיות לנשמתו של רודולף.
התאהבותם ומותם של הנסיך והברונית הייתה כר לתאוריות קונספירציה רבות במרחב האוסטרו-הונגרי ושימשה השראה לספרים וסרטים רבים, בהם  Tragödie im Hause Habsburg (טרגדיה בבית הבסבורג, סרט אילם משנת 1924 בבימויו של אלכסנדר קורדה) ו-Mayerling משנת 1968 בכיכובם של עומר שריף וקתרין דנב והיא זוכה להתייחסות גם בסרט אמן האשליות משנת 2006.
נסיבות התאבדותם נותרו לא ברורות זמן רב. חלק מהסיפורים תמכו בגרסה שבה הנסיך ירה בברונית והתאבד. אחרים טוענים שהם הרגו זה את זה וישנה גרסה שטוענת שהם בכלל נרצחו בזמן שישנו. כמו כן, ישנן טענות לגבי כך שהברונית הייתה בהריון כשמתה, חודשיים בלבד לפני יום הולדתה ה-18, בעוד אחרים מפריכים טענות אלה .
בשנת 2015 התגלה אוסף מכתבים שכתבה הברונית מריה וטסרה למשפחתה וחשף את תעלומת מותם, כ-126 שנים לאחר מכן. המסמכים הופקדו בכספת בנק אוסטרית כ-36 שנים לאחר מותה, ככל הנראה על ידי משפחתה, והועברו לספרייה העירונית האוסטרית בתיקיית מכתבים שהכילו מסמכים אישיים, מכתבים, ותמונות של משפחת וטסרה. מהמכתבים שנכתבו במאיירלינג זמן קצר לפני האירוע, עולה כי וטסרה התכוונה להתאבד יחד עם רודולף בעקבות חוסר יכולתם לממש את אהבתם.
הערות שוליים

↑  באתר עיתונות יהודית היסטורית
↑  Eine Orientreise vom Jahre 1881. Kaiserlich-Königliche Hof- und Staatsdruckerei, Wien 1885
↑  מרדכי אליאב,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏הקונסוליה האוסטרית בירושלים והיישוב היהודי, קתדרה 18, ינואר 1981 עמוד 88
↑  "Heritage
History - Homeschool History Curriculum - Elizabeth - Empress of
Austria by George Upton": Death of Crown Prince Rudolf
↑  מכתב שהתגלה בכספת פתר את החידה מאחורי אחד מסיפורי האהבה הגדולים בכל הזמנים, גל מור, חורים ברשת, 2 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267456505171  PLWABN: 9810703689505606  BIBSYS: 90550379  BNC: 000039633  BNE: XX4967531  BnF: cb12139808c (data)  CiNii: DA08815201  GND: 118603698  ISNI: 0000 0001 0914 7488  LCCN: n50082123  NDL: 00692683  NKC: jn20000701542  NLG: 109711  NTA: 068599455  RERO: 02-A000077798  SELIBR: 328639  SUDOC: 027589404  Trove: 963774  VcBA: 495/139798  VIAF: 72186675   WorldCat (עם VIAF): 72186675
Ich komme

"Ich komme" (בעברית: "אני באה") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הפינית אריקה ויקמן, ונכתב על ידי קריסטל רוסברג ויורי רוסברג. הוא יצא לאור ב-17 בינואר 2025 דרך חברת התקליטים וורנר מיוזיק פינלנד, ונבחר לייצג את פינלנד באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ.
רקע

"Ich komme" נכתב והופק על ידי כריסטל רוסברג ויורי רוסברג (Roos+Berg).‏ השיר משלב דיסקו פיני ומוזיקה אלקטרונית. מילות השיר מבטאות מסר של הנאה, אקסטזה ותחושת טראנס, וכן עוסקות בהנאה מינית ובהגעה לאורגזמה.
תחרות הזמר של האירוויזיון > Uuden Musiikin Kilpailu 2025

תאגיד השידור הפיני, Yleisradio Oy ‏(Yle), ארגן תחרות בת שבעה משתתפים, Uuden Musiikin Kilpailu 2025, אשר כללה גמר יחיד שנערך ב-8 בפברואר 2025, במטרה לבחור את נציגות פינלנד לאירוויזיון 2025. זו הייתה המהדורה ה-14 של התחרות. הזוכה נקבעה באמצעות שילוב של 75% הצבעת קהל ו-25% הצבעת שופטים.
ב-8 בינואר 2025 הוכרז כי ויקמן תשתתף בתחרות, בעוד שקליפ השיר שלה יצא לאור ב-17 בינואר. השיר דורג במקום הראשון עם 430 נקודות.
תחרות הזמר של האירוויזיון > באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) עתיד לפצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-28 בינואר 2025 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו.‌ פינלנד שובצה להתחרות בחלקו השני של חצי הגמר השני, שיתקיים ב-15 במאי.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2025)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 2 |  |
הערות שוליים

↑  "Erika Vikman: Ich komme – UMK25 – Yle Areena" (בפינית). Yle Areena. 17 בינואר 2025. נבדק ב-18 בינואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schildt, Saku (17 בינואר 2025). "Erika Vikman ei himmaile – monitulkintainen UMK-biisi Ich Komme julistaa nautinnon ilosanomaa" (בפינית). Soundi. נבדק ב-18 בינואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mikkilä, Lotta (17 בינואר 2025). "Erika Vikmanin seksihymni lunastaa paikan UMK-voittajasuosikkina" (בפינית). Helsingin Sanomat. נבדק ב-18 בינואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Oleander-Turja, Jaakko (17 בינואר 2025). "Erika Vikman tulee taas: "Nyt on feminiinin voiman aika"". Yle.fi (בפינית). נבדק ב-18 בינואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ljuština, Stevan (2025-02-08). "Finska 2025 | Erika „kommes" u Bazel" [Finland 2025 | Erika "kommes" to Basel]. Evrovizija.rs (בסרבית לטינית). נבדק ב-2025-02-09.
↑  "The Contest for New Music UMK returns to Tampere in February 2025". Tampere.fi (באנגלית). 2024-10-01. נבדק ב-2024-10-02.
↑  "He ovat uudet UMK-juontajat" [They are the new UMK presenters]. Is.fi (בפינית). 2024-12-10. נבדק ב-2024-12-10.
↑  Oleander-Turja, Jaakko; Lassila, Juhani (2025-01-28). "UMK voting is getting an update! Check out the running order". Yle. נבדק ב-2025-02-05.
↑  "Presenting the artists for UMK 2025". Yle. 2025-01-08. נבדק ב-2025-01-09.
↑  Granger, Anthony (2025-01-08). "Today: 🇫🇮 Uuden Musikiin Kilpailu 2025 Artists to be Revealed". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-01-09.
↑  Pudas, Mari & Pakkanen, Riia (8 בפברואר 2025). "Erika Vikman lähtee Euroviisuihin!". Iltalehti. נבדק ב-8 בפברואר 2025. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How to watch the Semi-Final Draw for the Eurovision Song Contest 2025". Eurovision.tv (באנגלית). EBU. 2025-01-27. נבדק ב-2025-01-27.
↑  Farren, Neil (2025-01-28). "Eurovision 2025: Semi-Final Allocation Draw Held in Basel". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-01-28.
↑  "Eurovision 2025: Semi-Final Draw Results". Eurovision.tv (הודעה לעיתונות). European Broadcasting Union. 2025-01-28. נבדק ב-2025-01-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 46a1237b-ade0-4178-8fba-76d01679113f  MusicBrainz work: f936a54f-d41e-4e78-b67f-270bd546682c
סורק

סורק מסמכים אפל Color OneScanner 600-2
סורק הוא אמצעי קלט אופטי המחלק את השטח או הנפח שממנו הוא מזין מידע אל המחשב לסדרת שטחים קטנים או נפחים קטנים, וקולט מהם מידע בזה אחר זה (סריקה).
סוג מקובל של הסורקים הוא סורק המסמכים. סורק זה מעביר תמונות ומסמכים לקובץ תמונה, ובכך מאפשר לאחסנם במחשב ולהציגם על צג המחשב. סורק משמש אותנו בדרכים רבות. הוא מאפשר לנו לשכפל תמונות ולשלוח אותן באמצעות דואר אלקטרוני. הוא מאפשר לנו לשלוח פקס באמצעות המחשב, וכמו כן לגבות תמונות (מודפסות) וקטעי טקסט. סריקה של טקסט בסורק יוצרת ממנו קובץ תמונה. כדי להמיר קובץ זה לקובץ טקסט, יש להשתמש בתוכנת OCR. סורק מסמכים יכול לשמש גם כאמצעי טכנולוגיה מסייעת לנגישות מידע. המידע שהוא קולט יכול לאפשר למחשב, אחרי OCR, להמיר את עיצובו של דף מודפס לעיצוב נגיש עבור כבד ראיה, לכתב ברייל או לפלט קולי.
סוג מוכר אחר של סורקים קורא ברקודים מאריזות מוצרים. שיווק המוני של סורקים לשוק הפרטי החל באמצע שנות התשעים של המאה העשרים.
סוגי סורקים

ישנם מספר סוגים של סורקים: