stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכל זמיר
ספריה > מתקנים ואטרקציות

מתקנים ואטרקציות (תל אביב: חרגול ועם עובד, תשס"ח 2008). שנה בחייה של שכונה ישראלית ותיקה שהוקמה בעשור הראשון למדינה לאנשי צבא קבע ומשפחותיהם. בישראל של היום נעשתה השכונה מחוז חפץ נדל"ני של אנשי האליטה החדשה, נציגיו של האלפיון העליון. חילופי האוכלוסין מעמתים זו מול זו שתי מערכות ערכים. במרכזו של הרומן דמותו של גבי חייק, מתווך נדל"ן המיטיב לקרוא את המציאות המתהווה. עסקאותיו הנפתלות ואהבתו להיללי, בת לוותיקי השכונה, עומדים במרכזו של הרומן. לשניים סוד משותף בעברם הלובש ופושט צורה בהוויה התרבותית והכלכלית המתחדשת.
תורגם לגרמנית:
Die Siedlung: : Roman / Deutsch von Ruth Achlama Hamburg/ Zurich, Atrium, 2009 (מתקנים ואטרקציות)
ספריה > סימנים של גבר זר

ראה אור בהוצאת כתר באוגוסט 2012.
ספריה > חמש ארוחות ביום

ראה אור בהוצאת כתר (הסדרה הקטנה), 2018.
חלמנו על הנר

| --- | --- |

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פולין גדול פולין גדול
 מחוז:  קולו
 גמינה:  דומביה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  334 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°05′19″N 18°49′32″E﻿ / ﻿52.08861°N 18.82556°E﻿ / 52.08861; 18.82556
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיחלמנו על הנֵר(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיחלמנו על הנֵר(למפת פרובינציית פולין גדול רגילה) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומ. פומרניה המערבית  לוב. קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהחלמנו על הנֵר(למפת פרובינציית פולין גדול מוגדלת) פוזנן קאליש קונין פילה לודז' פומרניה פומרניה המערבית  לובוש קויאוויה-פומרניה שלזיה תחתית אופולהחלמנו על הנֵר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
חלמנו על הנֵר (בפולנית: Chełmno nad Nerem; בגרמנית: Kulmhof an der Nehr) הוא כפר בגמינה דומביה (Dąbie), במחוז קולו שבפרובינציה פולין גדול במרכז פולין. הכפר שוכן כ-19 ק"מ מדרום-מזרח לעיר קולו (Koło), וכ-135 ק"מ ממזרח לבירת החבל פוזנן. נכון לשנת 2006, מונה הכפר כ-350 תושבים.
בקרבת הכפר פעל בתקופה השואה מחנה ההשמדה חלמנו.
מצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה (1945)

עריכת מצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה (1945)
מדליה רוסית ממלכתית שהונפקה בשנת 1995 בערך נקוב של שני רובל, המציינת חמישים שנה 
לניצחון על הנאצים, ועליה חרותה תמונה מהמצעד - דגלי הנאצים מושפלים, ליד ערימות נשק השלל, ליד חומת הקרמלין
ב-24 ביוני, חודש ומחצה לאחר הניצחון על גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, נערך במוסקבה בירת ברית המועצות מצעד ניצחון (ברוסית Парад Победы), לציון הניצחון ההיסטורי. היה זה הראשון מבין ארבעה מצעדי יום הניצחון שנערכו בברית המועצות. מאז שנת 1995 נערך מצעד זה מדי שנה בפדרציה הרוסית.
הרקע

מהלך הסיום של הצבא האדום במלחמתה של ברית המועצות בפולשים הנאצים היה הקרב על ברלין. ב-16 באפריל 1945 פתחו הכוחות הסובייטיים במתקפה הסופית על ברלין. למרות התנגדות נואשת של הכוחות הגרמניים, הצליחו הסובייטים להבקיע את מערכי ההגנה, והגיעו לפרברי העיר. ב-21 באפריל הושלם כיתורה של ברלין על ידי כוחותיהם של המרשלים גאורגי ז'וקוב ואיבן קונייב, כשאדולף היטלר עודו בתוכה. הלחימה בתוך ברלין ערכה כ-10 ימים, במהלכה סבלו הכוחות התוקפים אבדות כבדות. רק ב-2 במאי, לאחר התאבדותו של היטלר, נכנעו שרידי הכוחות הגרמניים שהגנו על העיר. ב-9 במאי חתמו נציגי הפיקוד העליון הגרמני על הסכם הכניעה הרשמי, לאחר שיומיים קודם נחתם הסכם הכניעה עם בעלות הברית המערביות.
ניצחונה של ברית המועצות היה לא רק בגדר ניצחון במערכה, אלא ניצחון היסטורי, שבא לאחר ארבע שנים של התמודדות אדירים עם גרמניה הנאצית, שבמהלכה, לאחר שורת תבוסות, כיבוש שטחים נרחבים, מיליוני הרוגים פצועים ושבויים, הצליחה ברית המועצות להתאושש, להדוף את הפולשים משטחה ומכל אירופה המזרחית ולסיים את המלחמה בהכרעת האויב בבירתו.
הייתה זאת העת לחגוג. ב-22 ביוני 1945 (תאריך סמלי של יום הפלישה הנאצית) פורסם מעל דפי העיתונים המרכזיים בברית המועצות צו רשמי של מנהיג ברית המועצות והמפקד העליון, יוסיף סטלין, צו המודיע כי לציון הניצחון על גרמניה במלחמת המולדת הגדולה, השם אותו העניקו הסובייטים למלחמתם, ייערך בכיכר האדומה במוסקבה ב-24 ביוני 1945 מצעד הניצחון של כוחות הצבא, הצי, וחיל המצב של מוסקבה. - מצעד הניצחון.
המצעד

המצעד התנהל בגשם שוטף שבגללו בוטל מטס אווירי מתוכנן. בפתיחת המצעד הופיעו בכיכר האדומה המרשל גאורגי ז'וקוב, מי שקיבל כניעת גרמניה לברית המועצות, וקונסטנטין רוקוסובסקי, מי שפיקד על מבצע בגרטיון, כשהם רכובים על סוסים, ז'וקוב על סוס לבן ורוקוסובסקי על סוס שחור, וסקרו את המצעד על גב סוסיהם. מנהיג ברית המועצות, יוסיף סטלין, סקר את המצעד מבימת הכבוד שמעל המאוזוליאום של לנין. ההיסטוריון אנטוני ביוור טען בספרו כי סטלין עצמו היה מיועד להוביל את המצעד ברכיבה על הסוס הלבן, אך בעת החזרות למצעד הסוס דילג וסטלין נפל ארצה, ואז הוא הטיל את משימת הרכיבה על ז'וקוב, שהיה בעברו קצין פרשים. ויקטור סובורוב, איש השירותים החשאיים של ברית המועצות שערק לבריטניה, הכחיש סיפור זה, ויש עדויות לכך כי ז'וקוב נועד להוביל את מצעד מלכתחילה. ההיסטוריון ריצ'רד אוברי מספר כי ב-19 ביוני זימן אליו סטלין את ז'וקוב ושאל אותו אם עודנו מסוגל לרכוב על סוס. ז'וקוב ענה לו בחיוב, וסטלין ציווה עליו לסקור את המצעד כשהוא רכוב על סוס. ז'וקוב השיב כי כמפקד עליון סטלין הוא שצריך למלא תפקיד זה. סטלין שהיה אז בן 65, ענה לו כי הוא זקן מדי למשימה זו.
המצעד החל בצעידה של שורת מתופפים, ולאחריהם צעדו חיילי הגדודים של החזיתות השונות, לפי סדר השתתפותם בשלבי המלחמה השונים ויחידת צועדים מאנשי הצי. בין אנשי החזית הבלארוסית צעדו גם נציגים של הצבא הפולני. בין צועדי החזית האוקראינית צעדו נציגים של הצבא הצ'כוסלובקי. במצעד השתתפה גם תזמורת צבאית בת 1,400 נגנים. בסוף שורות הצועדים צעדו אנשי חיל המצב של מוסקבה, אנשי משרד ההגנה (שנקרא אז הוועד העממי לביטחון), וצוערי האקדמיה הצבאית. לאחר הצעידה הרגלית נסעו כלי ארטילריה ממונעים וטנקים.
בתום המצעד הגיעו אל קדמת מצבת הזיכרון של לנין שורה אחר שורה של חיילים שהטילו על הקרקע באקט סמלי 200 דגלים של היחידות והעוצבות של הוורמכט המובס ושל האס אס, ובהם דגלה של יחידת המשמר האישית של היטלר, דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה (Leibstandarte Adolf Hitler).
לאחר המצעד

המצעד היה נקודת השיא בתהילתו של סטלין בעיני העם הרוסי. חגיגות הניצחון נמשכו עוד לסירוגין במשך שבועות אחדים לאחר המצעד. פולחן האישיות של סטלין גבר, נשכחו שנות הטרור, הטיהורים הגדולים והגולאגים, ונרקמה האגדה בדבר "גאוניותו הצבאית של סטלין" אשר הביאה לניצחון. מיליונים העריצו אותו כאל. השינוי בא לאחר מותו של סטלין בשנת 1953. בעקבות השינויים שהתחוללו בברית המועצות הלך הפולחן ודעך. דמותו של סטלין נופצה כליל בסופו של דבר בעקבות הנאום הסודי שנשא ניקיטה חרושצ'וב ב-1956 בוועידה ה-20 של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
ברבות השנים הביאו השינויים שהתחוללו בברית המועצות לאחר מותו של סטלין להתפרקות ברית המועצות. ב-25 בדצמבר 1991 התפטר מנהיגה האחרון של ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב מתפקידו כנשיא הסובייטי; דגל המגל והפטיש האדום של ברית המועצות הורד מהקרמלין והוחלף על ידי דגל שלושת הצבעים של רוסיה, ברית המועצות חדלה מלהתקיים ואת מקומה תפסה הפדרציה הרוסית, אך גם בה מתקיימים מצעדי יום הניצחון, מדי שנה ב-9 במאי, לציון ניצחונו של העם הרוסי על הגרוע באויביו.
לקריאה נוספת

ריצ'רד אוברי, מלחמתה של רוסיה, הוצאת דביר, 2001.
אלכסנדר ורט, רוסיה במלחמה, חלק ב', הוצאת מערכות, 1965.
הערות שוליים

↑  ריצ'רד אוברי, מלחמתה של רוסיה, הוצאת דביר, 2001. עמ' 300
בול דואר סובייטי משנת 1946 המנציח את המצעד
מכרתניים

| מכרתניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי קביה
משפחה:: מכרתניים
שם מדעי
 Bathyergidae

המכרתניים (שם מדעי: Bathyergidae) הם משפחת מכרסמים קטנים החיים באדמה ברחבי אפריקה. למכרתניים פרווה דלילה למעט אצל החולד הכסוף. למרות השימוש בשם "חולד" בקרב בני המשפחה, הם אינם קרובים לחולדים האמיתיים, אלא קרובים לקביה ולקפיבארה.
מאפיינים

המכרתניים שקיבלו את שמם עקב מנהגם לחפור מתחת לאדמה, הם משפחה ייחודית הקרובה כיום לחולדות הקנים ולחולדה השפנית. הם יצורים קטנים מאוד ובעלי גפיים קצרים וראשים חזקים עם שיני חפירה גדולות היוצאות החוצה מהפה ועוזרות לבעליו לדחוף אדמה או להג על עצמו מטורפים. הם חיים במחילות ואין להם פרווה בהרבה מקרים. העיניים שלהם קטנות מאוד והם כמעט לא משתמשים בהם ועולים לקרקע לעיתים רחוקות, בדרך כלל בלילות. במקום את הם משתמשים בחושי השמיעה, הריח (עם נחיריים שנסתמות מתחת לאדמה) ובעיקר המישוש המפותח שלהם. לחולד העירום אין יכולת לווסת את חום גופו והוא מתחמם באותו תהליך של זוחלים, הכולל רביצה בשמש והתחככות בקרוביו עד שהוא פעיל דיו.
הם יצורים האוכלים בעיקר צמחייה, כולל תת-קרקעית ולעיתים גורמים לנזקים לחקלאים.
מיון

במשפחה ששה סוגים:
סוג ומין יחיד חולד הכף (Georychus capensis)
סוג Fukomys - בו 15 מינים ביניהם המין חולד דמאראלנד
סוג Cryptomys - בו 6 מינים
סוג ומין יחיד חולד כסוף (Heliophobius argenteocinereus)
סוג חולד דיונות - בו 2 מינים
המין חולד עירום שהיה במשפחה, הועבר למשפחה עצמאית - חולדים עירומים (Heterocephalidae).
גלריה

Bathyergus suillus
Fukomys mechowi
Fukomys anselli
מיכל זוארץ

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1968 (בת 56) ישראל בת ים, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 בן זוג:  משה לבקוביץ'
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכל זוארץ מהסרט "אהבה ממבט שני", 1998
מיכל זוארץ (נולדה ב-30 באפריל 1968) היא שחקנית ומנחת טלוויזיה ישראלית.
אדיר זיק מביים את השחקנים מיכל זוארץ וזאב שמשוני בדרמה "רופא כפרי", 1990
ביוגרפיה

זוארץ נולדה, גדלה והתחנכה בבת ים כבת בכורה לשתי אחיות ואח. את שירותה בצה"ל עשתה כקצינה - ראש לשכתו של הפרקליט הצבאי הראשי, אמנון סטרשנוב.
למדה משחק בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין, לצידם של אקי אבני ואסי לוי.
ביוגרפיה > דוגמנות

בשנת 1984 זכתה זוארץ בתחרות מלכת היופי של העיר בת ים. בזכות כך, השתתפה זוארץ במספר רב של פרסומות, ביניהן הובילה מסע פרסום רחב היקף לעיתון "מעריב", והפכה לאחת הדוגמניות הנודעות בישראל באותה עת.
ביוגרפיה > משחק והנחיה

בשנות התשעים השתתפה בסרטים: "אזרח אמריקאי" (1992), "אוטוביוגרפיה דמיונית" (1994), "זכרון דברים" (1995), "צעירים לנצח" (1996), "שבזי" (1997) ו"אהבה ממבט שני" (1999). בנוסף השתתפה בסרט הולנדי קצר בשנת 1994 ובסרט טלוויזיה גרמני ב-1996.
בטלוויזיה הופיעה זוארץ בשנת 1991 בסדרת המסתורין של מיקי בהגן "סיפורים לשעת לילה מאוחרת בפרק "התאונה" בו גילמה את דנה.
ב-1992 הופיעה בתפקיד אורח בסדרה הקנדית "Sweating Bullets".
בשנת 1996 שיחקה בסדרת אופרת הסבון הישראלית "המוסד",
ב-1999 שיחקה בדרמה הטלוויזיונית "חברים מחרסון" בכיכובו של השחקן אייל גפן ובבימויו של דן בירון. שם גם פגשה את מי שלימים הפך להיות בעלה, תסריטאי הדרמה יוסי אשדות. באותה שנה השתתפה גם בפרק בסדרה הקומית "פאזל" (פרק 4, עונה 1).
בשנת 1996 החלה להנחות את תוכנית הקולנוע "סינמה 3" בערוץ 33. היא הנחתה גם בתוכנית המוזיקה "בטברנה" בערוץ הראשון.
בשנת 1998 הגישה את התוכנית "החופש הגדול" בטלוויזיה החינוכית.
בשנים 2002–2006 הנחתה את תוכנית האירוח של הערוץ הראשון "שישי עם מיכל". תוכנית זו זכתה לפופולריות בקרב הצופים, למרות הביקורות הקשות לה זכתה ממבקרי הטלוויזיה.
זוארץ הגישה את הניקוד הישראלי באירוויזיון 2002 ובאירוויזיון 2003.
זוארץ שיחקה בהצגות תיאטרון ובהן "סיפור משפחתי", ו"פטרה" בתיאטרון הקאמרי, "בני ערובה", "חברים" בתיאטרון חיפה, באוקטובר 2003 השתתפה לראשונה בהצגות ילדים: "עולם האגדות של מיכל", "אוליבר טוויסט", "הקוסם מארץ עוץ", "פיטר פן", "חנה'לה ושמלת השבת" ועוד.
ביוגרפיה > תוכניות מציאות

ב-2006 השתתפה כאתח המוזות בתוכנית המציאות "פרסי האופנה" בערוץ 2 של קשת, בה מעצבים צעירים התמודדו על פרס.
בשנת 2007 התמודדה בעונה השלישית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בערוץ 2 של רשת, עם הרקדן חיים פרשטיין.
ב-2012 התמודדה בתוכנית המציאות "הישרדות" בערוץ 10, בעונת ה-VIP הראשונה והאחרונה בערוץ זה, והודחה שישית.
ביוגרפיה > משפחתה

זוארץ נשואה לעורך הדין משה לבקוביץ'. לשניים בת משותפת. עבור זוארץ, אלה הם הנישואים השלישיים. מנישואים קודמים, למחזאי והמפיק יוסי אשדות, יש לה בן.
הערות שוליים

↑  אור ברנע, חודש אופנה ב"קשת", באתר ynet, 26 בספטמבר 2006
↑  איתי יעקב, מחדדים את המחטים, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2006
↑  מלי זיידמן, זוארץ חדשה: מיכל מתחילה חיים חדשים, באתר nrg‏, 29 בנובמבר 2012
↑   סמדר שיר, "ברגע שהנחתי אותה על החזה הרגשתי שהיא שלי", באתר "ידיעות אחרונות", 5 במאי 2018
↑  יפעת הללי אברהם, ‏הרב אמר את דברו: מיכל זוארץ התחתנה, באתר ‏מאקו‏, 3 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7220 5831  LCCN: no2009170905  VIAF: 101559608   WorldCat (עם VIAF): 101559608
חלף

ערך זה עוסק בקונפדרציית שבטים ערבים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חִלְף (בערבית: حلف قبلي) הוא מונח המתאר קונפדרציה של מספר שבטים, מדיניות שהייתה נפוצה בחצי האי ערב בתקופה הטרום אסלאמית.
החיים במדבריות חצי האי ערב היו קשים מאוד ושבט יחיד התקשה לשרוד לבדו. לכן מדי פעם היו מספר שבטים מתאחדים ביחד וכורתים ברית. הברית הייתה יכולה להיות מבוססת על אינטרסים כלכליים משותפים כמו סיוע הדדי במסחר, או על אינטרס ביטחוני כמו אויב משותף. קונפדרציית השבטים המאוגדים בחלף נקראה בשם המיוחד לה, בדרך כלל על שם אב קדמון משותף.
סיבה נוספת לקיום קונפדרציה הייתה רצונו של שבט חלש יותר לקבל חסות משבט חזק ובעל השפעה. בגלל שינויים פנימיים במבנה השבטים, במסחר ובעוצמתם, הבריתות האלה לא היו קבועות ולא נמשכו תקופות ארוכות.
כאשר  מוחמד עלה לשלטון בעיר מדינה וניסח את עקרונות האסלאם, הוא קבע כי כל המוסלמים הם אומה אחת ואסר על חלף. הוא טען כי אין צורך בבריתות בין שבטים, משום שאין יותר שבטים באסלאם.
הערות שוליים

↑  Irfan Shahîd, Rome and the Arabs: A Prolegomenon to the Study of Byzantium and the Arabs, Dumbarton Oaks, 1984, 139-140.
↑  Ignac Goldziher, Muslim Studies, Volume 1, ed. M Stern, tr. by C. R. Barber, Transaction Publishers, 1971, pp. 65-67.
חלום ליל קיץ

ערך זה עוסק במחזה מאת ויליאם שייקספיר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

המריבה בין טיטניה ואוברון
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם שייקספיר 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מחזה 
 מקום התרחשות:  אתונה 
 תקופת התרחשות:  יוון העתיקה 
 
עמוד השער של גרסת דפוס ראשונה של "חלום ליל קיץ", 1600
חלום ליל קיץ (באנגלית: A Midsummer Night's Dream, חלום ליל אמצע הקיץ) הוא מחזה, קומדיה רומנטית, מאת ויליאם שייקספיר שנכתב בשלהי המאה ה-16. במחזה, המתרחש באתונה וביער הסמוך לה, מסופרים שלושה סיפורים מקבילים, המשתלבים זה בזה: סיפורם של ארבעה צעירים הקשורים ביניהם בקשרי אהבה מורכבים, סיפורה של חבורת שחקנים חובבים וסיפורם של הפיות ושאר שוכני היער. עיקר המחזה מתרחש בליל קיץ אחד, ביער הסמוך לאתונה.
המחזה הוא אחד המחזות הפופולריים ביותר של שייקספיר, אף שסמיואל פיפס, בן המאה ה-17, כתב ביומנו: "זהו המחזה המגוחך והתפל ביותר שאי פעם ראיתי בחיי".
מבנה עלילה

הרמיה וליסנדר הם זוג מאוהב, אך אגאוס, אביה של הרמיה, עומד על כך שהיא תינשא לאדם שהוא בחר: דמטריוס (המאוהב בהרמיה). אגאוס מגיע להיכלם של תסאוס, דוכס אתונה, והיפוליטה (מלכת האמזונות) אשתו לעתיד, יחד עם בתו, דמטריוס וליסנדר, על מנת שתסאוס ישפוט בנושא. תסאוס מציג בפני הרמיה שלוש אפשרויות - לשמוע בקול אביה ולהינשא לדמטריוס, להמרות את פיו - במקרה כזה היא תומת, או לעבור למנזר לחיות חיי נזירה.
לנוכח אפשרויות אלה, ליסנדר מציע להרמיה לברוח יחדיו אל דודתו שגרה בעיר אחרת ולהינשא שם. הרמיה מסכימה והם קובעים להיפגש בלילה ביער כדי לממש את הבריחה. הרמיה מספרת על הבריחה רק לחברתה הטובה, הלנה, המאוהבת בדמטריוס. הלנה יודעת שלא תוכל לגרום לדמטריוס להתאהב בה, אך רוצה שהוא "יכיר לה תודה" גם אם לא יאהב אותה, ולכן היא מספרת לו על תוכניתם של ליסנדר והרמיה. דמטריוס יוצא ליער בעקבות ליסנדר והרמיה, והלנה בעקבותיו. ביער, מנסה דמטריוס להיפטר מהלנה ללא הצלחה.
בינתיים, אוברון וטיטניה, מלך ומלכת הפיות, מסתכסכים. ברשותה של טיטניה ילד אסופי, שהיה בנה של נסיכה הודית (כוהנת לטיטניה) שנפטרה בעת הלידה. טיטניה הבטיחה לכוהנת לגדל את הילד. אוברון מבקש לקבל את הילד וטיטניה מסרבת. אוברון מחפש דרך להשפיל את טיטניה, ולגרום לה לתת לו את הילד. הוא שולח את פּאק, יצור שובב הסר למרותו, להביא פרח שהשיקוי המופק ממנו גורם להתאהבות. אוברון מטפטף צוף מפרח זה על עיניה של טיטניה, ופוקד על פּאק לגרום לטיטניה להתאהב במשהו טיפשי ככל האפשר. כמו כן, מבקש אוברון מפּאק להסדיר בדרך זו את יחסי האהבה בין דמטריוס והלנה, שאינם סימטריים.
בזמן זה שישה בעלי מלאכה מגיעים ליער כדי להעלות את "הקומדיה העצובה־מכל־הקומדיות על מותם האכזרי־מכל־מוות של פירמוס ותיסבי" בחתונתם של תסאוס והיפוליטה. פּאק הופך את אחד מבעלי המלאכה, "מחט" (על-פי דן אלמגור, וראו להלן תרגומים אחרים), לאיש בעל ראש של חמור, ויתר בעלי המלאכה נבהלים ובורחים. כאשר טיטניה פוקחת את עיניה היא מתאהבת ב"מחט" בעל ראש החמור. "מחט" מעיר על כך: "נדמה לי, גבירתי, שמבחינה הגיונית, יש לך סיבה קטנה מאוד להתאהב באחד כמוני. עם זאת, נכון, אהבה והיגיון הולכים מעט מאוד ביחד בימינו."
פאק מתבלבל בין דמטריוס וליסנדר, ומטפטף בטעות צוף על עיני ליסנדר הישן. הלנה, הרואה את ליסנדר ישן, חוששת שדמטריוס הרגו, ולכן מעירה אותו, ובהשפעת הצוף ליסנדר מתאהב בהלנה. אוברון, שרואה שדמטריוס עודנו כרוך אחר הרמיה, מטפטף צוף על עיני דמטריוס וכאשר הוא מתעורר גם הוא מתאהב בהלנה. כך שוב אין סימטריה ביחסים - שני הגברים אוהבים אשה אחת, והאחרת זנוחה. הלנה אינה מאמינה לחיזוריהם של הגברים וסבורה שהם לועגים לה, שהרי לא אהבו אותה קודם לכן. הרמיה כועסת על שהלנה גזלה ממנה את אהובה, והן מתחילות לריב. גם בין דמטריוס לליסנדר פורצת מריבה, על רקע אהבתם המשותפת להלנה.
אוברון שם לב למהומה שנוצרה, ואומר לפאק: "כל זה הוא פרי רשלנותך: טעית, או שיוצרות החלפת בזדון?" פּאק מסביר כיצד נגרמה טעותו, ואוברון מצווה עליו להסיר את הכישוף מליסנדר, אך לא מדמטריוס. לאחר שקיבל את הילד האסופי מטיטניה, הסיר ממנה אוברון את הכישוף. גם "מחט" מוחזר למראהו האנושי. כל המעורבים הניחו שמאורעות הלילה היו רק חלום.
תסאוס והיפוליטה, ואיתם אגאוס, מגיעים ליער במהלך מסע ציד עם שחר, ופוגשים את שני הזוגות האוהבים. דמטריוס מבקש לבטל את השידוך שלו עם הרמיה, ובהתאם להחלטת תסאוס שני הזוגות - ליסנדר והרמיה, דמטריוס והלנה - נישאים במקביל לנישואי תסאוס והיפוליטה, תוך שהכול צופים במחזה "פירמוס ותיסבי" בביצועם החובבני של ששת בעלי המלאכה.
בסוף המחזה עומד פּאק על הבמה עם מטאטא ו"מנקה" אותה מכל ההתרחשויות ופונה ישירות אל הקהל:
הדמויות

בני אתונה:
תסאוס - דוכס אתונה, מאורס להיפוליטה. ישראל המאירי תיאר אותו: "הוא מכהן גם כשופט (כשהוא גוזר בפתח המחזה את דינה של נערה המסרבת לנישואים שכופה עליה אביה) וגם כמבקר אמנות אנין ושנון (כשהוא דן ב"הצגה בתוך הצגה" הנועלת את המחזה); בקיצור, הוא נציג הסמכות, הסדר, ההיגיון".
היפוליטה - מלכת האמזונות, מאורסת לתסאוס.
ליסנדר - צעיר המאוהב בהרמיה.
הרמיה - צעירה המאוהבת בליסנדר. נמוכה ושחומה.
דמטריוס - צעיר המאוהב בהרמיה. על ליסנדר ודמטריוס כתב אפרים ברוידא שהם "פוחלצים הנבדלים בעיקר בשמותיהם".
הלנה - חברתה של הרמיה, מאוהבת בדמטריוס. גבוהה ובהירה, ואומרת על עצמה: "מרשעת מעולם לא הייתי. אין לי כשרון לרוע".
אגאוס - אביה של הרמיה, הכופה עליה להינשא לדמטריוס.
פילוסטראטוס - שר הטקס של תסאוס.
ממלכת הפיות:
אוברון - מלך הפיות.
טיטניה - מלכת הפיות.
פּאק הוף (הקרוי גם Robin Goodfelow – "רובין בחורטוב") - פוקה, יצור שובב. אפרים ברוידא תיאר את אופיו: "זהו יצור שובב וצפרוני, החי מחוץ לתחום המוסר (מה שאינו דווקא בניגוד למוסר), שופע תחבולות ותעלולים, אך רוב תעלוליו אינם פרי זדון, כי אם פרי עליצותו ושובבותו. 'מזיק' זה יש בו חיבה מפורשת לבני אדם בחולשתם והבליהם."
בעלי המלאכה המציגים את "פירמוס ותיסבי" (השמות בתרגומו של דן אלמגור, ראו להלן תרגומים אחרים):
פיטר "קרש" - נגר - מנהל ההצגה ופרולוג.
פול "משׂור" - נגר - אריה.
ניק "מחט" - אורג - פירמוס.
פרנסיס "צינור" - שרברב - תיסבי.
טום "טיח" - טייח - הקיר.
רובין "מברשת" - צבע - הירח.
פּאק מציג לאוברון את בעלי המלאכה כ"מין חבוּרת לֵצים של פועלים גסים, שאיכשהו בעיר מתפרנסים". פילוסטראטוס מציג אותם לתסאוס באופן דומה: "אנשי עמל קשֵי-יום מבּנֵי העיר, שעד היום מוחם אף פעם לא עמל, אך סחטו כעת כמו לימון את דמיונם המנוּון בַּמחזה הזה לכבוד החג שלך". אברהם עוז מציין כי "בעלי המלאכה מהווים פארודיה ישירה על דמויות מן המעמד החברתי הנמוך בחיי היומיום הלונדוניים".
הרקע למחזה

בשנת 1598 הוזכר המחזה לראשונה ברשימתו של פרנסיס מירס. המחזה נדפס לראשונה במהדורת קוורטו בשנת 1600, ובשנת 1623 הודפס במהדורת הפוליו הראשונה בנוסח מתוקן. התאריך המדויק בו נכתב המחזה, או הועלה לראשונה על במה, אינו ידוע. התאריך המשוער הוא בין השנים 1594 ו-1596. על פי תאוריות אחדות, המחזה נכתב לרגל חתונה של אדם מהמעמד הגבוה. ידוע כי חתונות רבות נערכו בקרב בני המעמד הגבוה בשנת 1596, אבל אין עדות המקשרת את המחזה לאחת מהן במיוחד. אחרים סוברים כי המחזה חובר לרגל יום הולדתה של המלכה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, אך גם לכך לא קיימות עדויות מוצקות (את סיפורו של אוברון, על "בתולה, יושבת על כס מערב", רואים פרשנים כמרמז לאליזבת הראשונה, "המלכה הבתולה"). ככל הנראה המחזה הועלה על במת 'התיאטרון' ועל במת תיאטרון הגלוב.
לא ידוע על מקור ממנו נלקחה עלילתו העיקרית של המחזה, והיא כנראה פרי רוחו של שייקספיר. עם זאת, יש במחזה מוטיבים אחדים הלקוחים מהספרות הקלאסית:
תסאוס הוא מייסדה המיתולוגי של אתונה, והיפוליטה היא מלכת האמזונות במיתולוגיה היוונית. הזוג תסאוס והיפוליטה מוזכר גם ב"סיפורו של האביר" שב"סיפורי קנטרברי" מאת ג'פרי צ'וסר. מידע נוסף על תסאוס שאב שייקספיר מתרגומו של תומאס נורת' לכתבי פלוטרכוס.
סיפורם של "פירמוס ותיסבי" הוא סיפור מהמיתולוגיה היוונית, המסופר בשיר האפי "מטמורפוזות" מאת אובידיוס, שתורגם לאנגלית בידי ארתור גולדינג, כ-40 שנה לפני כתיבת "חלום ליל קיץ".
אזכורים נוספים לדמויות וסיפורים מהמיתולוגיה ומכתבי פלוטרכוס מופיעים לאורך המחזה.
הפיכתו של אדם לחמור מתוארת ברומן הקומי "חמור הזהב" מאת לוקיוס אפוליוס.
המחזה גלתיאה (Gallathea) של ג'ון לילי משלב שלושה סיפורים המתרחשים ביער, בדומה למחזה "חלום ליל קיץ".
העלאת המחזה

עמוד השער של מהדורת הקוורטו של המחזה, משנת 1600, מציין שהמחזה הוצג בפומבי פעמים אחדות. עם זאת, ההופעה הראשונה המתועדת בוודאות נערכה ב-1 בינואר 1605.
בימות מלחמת האזרחים האנגלית, בשנים 1642-1660, היו התיאטראות באנגליה סגורים. בתקופה זו הוצגה עלילת המשנה של בעלי המלאכה כמערכון קומי מלווה בפעלולים (droll). עם פתיחתם מחדש של התיאטראות בשנת 1660, הועלה עיבוד של המחזה, בדומה לגורלם של מחזות שייקספיריים נוספים. סמיואל פיפס, שצפה במחזה ב-29 בספטמבר 1662, כתב ביומנו: "זהו המחזה המגוחך והתפל ביותר שאי פעם ראיתי בחיי".
עד לשנות ה-40 של המאה ה-19 לא הוצג המחזה בשלמותו, אך הוצגו עיבודים שלו. דוגמה לכך היא העיבוד של הנרי פרסל, "מלכת הפיות" (The Fairy Queen), משנת 1692. הסצנות של פירמוס ותיסבי עובדו על ידי ריצ'רד לוורידג' לבורלסקה אופראית, שהוצגה בשנת 1716. ג'ון פרדריק לאמפ יצר גרסה משלו לעיבוד זה בשנת 1745. בשנת 1755 העלה דייוויד גריק גרסה של המחזה, בשם "הפיות" (The Fairies) שממנה הושמט חלקם של בעלי המלאכה. בשנת 1816 העלה פרדריק ריינולדס גרסה אופראית של המחזה.
בשנת 1840 העלתה לוסיה אליזבת וסטריס בקובנט גארדן גרסה שלמה למדי של המחזה, שלה נוספו קטעי מוזיקה ובלט. וסטריס גילמה את אוברון, ובמשך 70 השנים הבאות גילמו נשים את תפקידי אוברון ופאק. בעקבות הצלחת הפקתה של וסטריס, במהלך המאה ה-19 עלו הפקות גרנדיוזיות של המחזה, שכללו עד מאה משתתפים, שלהן הוכנו תפאורות מדוקדקות של הארמון והיער, ואת הפיות גילמו בלרינות דקות כנפיים. ב-1895 עלתה בלונדון הפקה של אוגוסטין דאלי, שאת האפקטים המיוחדים בה סיפקה חבורת הקוסמים "מרטינקה".
מקס ריינהרדט ביים את ההצגה 13 פעמים בין השנים 1905–1934, ובין השאר השתמש בבמה מסתובבת. בשנת 1934 העלה את המחזה בהוליווד בול, בהפקה שבה השתתפו סטרלינג הולוויי, אוליביה דה הבילנד ומיקי רוני. הצלחת ההפקה הניעה את האחים וורנר להזמין אצל ריינהרדט גרסה קולנועית למחזה. בסרט השתתפו שניים משחקני המחזה - מיקי רוני (בתפקיד פאק) ואוליביה דה הבילנד (בתפקיד הרמיה וזארה), וכן ג'יימס קאגני, ג'ו בראון ודיק פאוול. המלחין אריך וולפגנג קורנגולד הוזמן מאוסטריה לשם עיבוד המוזיקה של פליקס מנדלסון-ברתולדי לסרט. הנאצים החרימו את הסרט עקב יהדותו של הבמאי, והשימוש במוזיקה של מנדלסון-ברתולדי, אף הוא ממוצא יהודי.
הבמאי הארלי גרנוויל-בארקר ביים בשנת 1914 גרסה פשוטה וחסכונית יותר של המחזה. גרסה זו השפיעה על הפקות מאוחרות יותר של המחזה.
בשנת 1970 ביים פיטר ברוק את המחזה במסגרת הלהקה השייקספירית המלכותית. ברוק ליהק שחקן אחד לתפקידים של תזאוס ואוברון, ושחקנית אחת לתפקידים של היפוליטה וטיטניה, כרמז לכך שעולם הפיות הוא תמונת ראי של עולם בני האדם. בהפקה זו השתתפו פטריק סטיוארט ובן קינגסלי. את הפיות גילמו גברים, והופעתם כללה פעלולי קרקס. בעקבות גרסתו של ברוק, במאים נתנו דרור לדמיונם בבימוי המחזה. בפרט, עלה משקלה של המיניות במחזה, ובמאים רבים ראו את הארמון כסמל להתאפקות והדחקה, ואת היער כסמל למיניות לא מרוסנת, חופשייה ומפחידה בעת ובעונה אחת. ההפקה של ברוק הושפעה רבות מספרו של יאן קוט שייקספיר, בן-זמננו שפורסם ב-1964.
פרשנות > שם המחזה

שמו המקורי של המחזה הוא A Midsummer Night's Dream, שם שתרגומו המדויק לעברית הוא "חלום ליל אמצע-קיץ", אך בעברית נתקבע השם "חלום ליל קיץ". רק תרגומו של דורי פרנס נצמד לשם המקורי, וקרוי "חלום של לילה בלב קיץ". בעלילת המחזה מוזכר שהוא מתרחש ביום חג האביב הפגאני (Rite of May), החל ב-1 במאי. אפרים ברוידא התייחס, במבוא לתרגומו, לחוסר התאמה זה בזמנים, והעלה שתי השערות מקובלות:
המחזה נועד להיות מוצג לראשונה ב-1 במאי, בחתונה נכבדה ומפוארת.
המחזה רצוף דמיונות ושגיונות, ומתאפיין ברוח שטות הקרויה "טירוף אמצע הקיץ" (midsummer madness), ומוזכרת גם במחזה "הלילה השנים עשר" (מערכה 3, תמונה 4).