stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי בנגלדש–לבנון
היסטוריה

במלחמת לבנון השנייה בשנת 2006, בנגלדש הציעה לשלוח כוחות צבא לאזור דרום לבנון כחלק ממשימתו של כוח האו"ם המופקד על שמירת השקט באזור. עם זאת, הצעה זו נדחתה על ידי ישראל, וזאת עקב חוסר נכונותה של בנגלדש להכיר רשמית במדינת ישראל. חרף אי ההסכמה הישראלית, בנגלדש ונפאל היו המדינות הראשונות שכוחותיהם הגיעו לחופי דרום לבנון, וזאת בשעה ששאר מדינות המערב, וביניהן התורמת העיקרית לכוח האו"ם, צרפת, התעכבו בפריסת חייליהם.
בהמשך, ומיד לאחר ששאר כוחות האו"ם הגיעו לאזור, הכוחות הבנגלדשים נאלצו לעזוב באופן מיידי, מתוקף ההכרה בבנגלדש כצד שאינו נייטרלי בסכסוך, וזאת גם בשל הצהרתו של שר חוץ הבנגלדשי מורשד קהאן, שתיאר את המתקפה הישראלית בשטח לבנון כ"טרור מדיני", והכריז בדבר העברת סיוע הומניטרי לעם הלבנוני ולעם הפלסטיני בעקבות תקיפות צה"ל.
יחסים כלכליים

בשנת 2014 התרחשה פגישה בין אנשי עסקים משתי המדינות בה הראתה בנגלדש התעניינות בסחורה לבנונית וההפך.
יחסי בנגלדש–מלאווי

| יחסי בנגלדש–מלאווי |
| --- | --- |
בנגלדש: מלאווי


בנגלדש: מלאווי
שטח (בקילומטר רבוע)
148,460: 118,484
אוכלוסייה
174,095,429: 21,795,298
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,415: 14,084
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,513: 646
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה רב מפלגתית

יחסי בנגלדש–מלאווי הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין רפובליקת מלאווי. היחסים הדיפלומטים בין שתי המדינות כוננו ב-2012, לאחר הצהרתו של נשיא מלאווי בינגו וה מותריקה כי ברצונו לבנות קשרים חזקים עם בנגלדש. שתי המדינות הן חברות בארגון G77 ובחבר העמים הבריטי.
שיתוף פעולה

תחומי שיתוף פעולה בין שתי המדינות זוהו בתחומי המסחר וסיוע בפיתוח חברתי. מלאווי מפיקה בעיקר כותנה אשר הוא חומר גלם חיוני עבור תעשיית הטקסטיל של בנגלדש, ובנגלדש להוטה להשקיע במלאווי במגזר זה. התקדמותה של בנגלדש במגזרי ההתפתחות החברתית כמו העצמה נשים והפחתת העוני זוהתה במלאווי כמודל לחיקוי עבורה.
יחסים דיפלומטים

לבנגלדש אין נציגות במלאווי ומאידך גם למלאווי אין נציגות בבנגלדש.
יהויקים בן יהושע

יהויקים בן יהושע הוא דמות מקראית בנו של יהושע בן יהוצדק, כיהן ככהן גדול בין ימיו של זרובבל לימי נחמיה (כלומר במחצית הראשונה של המאה ה-5 לפנה"ס). לפי יוסף בן מתתיהו בנו אלישיב הכהן ירש את מקומו של אביו יהויקים לאחר מותו.
כהנים ראשי האבות

בספר נחמיה (פרק י"ב) מופיעה רשימת "כהנים ראשי האבות" (”וּבִימֵי יוֹיָקִים הָיוּ כֹהֲנִים רָאשֵׁי הָאָבוֹת” (נחמיה, י"ב, י"ב)) עם שינויים בשמות המשמרות (לפעמים) וכן כאן ישנם רק עשרים משמרות ואילו בספר דברי הימים נמנו כ"ד משמרות כהונה):
| רשימת כהנים ראשי האבות בימי יהויקים כהן גדול> שם המשמרת | רשימת כהנים ראשי האבות בימי יהויקים כהן גדול> ראש בית האבות בימי יהויקים | רשימת כהנים ראשי האבות בימי יהויקים כהן גדול> הערות |
| --- | --- | --- |
| שריה | מריה |  |
| ירמיה | חנניה |  |
| עזרא | משלם |  |
| אמריה | יהוחנן | (משמרת אמר) |
| מלוכי | יונתן | (משמרת מַלְכִּיָּה) |
| שבניה | יוסף | (משמרת שְׁכַנְיָהוּ) |
| חרים | עדנא | (משמרת חרם) |
| מריות | חלקי |  |
| עדיא | זכריה |  |
| גנתון | משלם |  |
| אביה | זכרי | (משמרת אביה) |
| למנימין למועדיה | פלטי | (ראש אחד לשני משמרות) |
| בלגה | שמוע | (משמרת בלגה) |
| שמעיה | יהונתן |  |
| יויריב | מתני | (משמרת יהויריב) |
| ידעיה | עזי | (משמרת ידעיה) |
| סלי | קלי |  |
| עמוק | עבר |  |
| חלקיה | חשביה |  |
| ידעיה | נתנאל | (הזכרת ידעיה פעם שנייה) |
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר אחד-עשר, ירושלים, מאגנס, 2008, עמ' 16.
| כהנים גדולים בולטים לפי תקופתם |
| --- | --- | --- |
| משכן משה והמשכן בגלגל | אהרן • אלעזר הכהן |  |
| המשכן בשילה | • אלעזר הכהן • פינחס • אבישוע בן פנחס • בקי בן אבישוע • עזי בן בקי • עלי הכהן • אחיטוב (נכד עלי) • אחיה בן אחיטוב |  |
| משכן נוב ומשכן גבעון | אחימלך בן אחיטוב • אביתר בן אחימלך |  |
| תקופת בית ראשון | צדוק • אחימעץ בן צדוק • עזריהו בן צדוק • אמריהו • יהוידע הכהן • זכריהו בן יהוידע • עזריהו הכהן • אוריה הכהן • עזריהו הכהן (השני) • שלום הכהן • חלקיהו בן שלום • שריה הכהן • יהוצדק הכהן • צפניה בן מעשיה |  |
| תקופת בית שני (תחת שלטון ממלכת פרס) | יהושע בן יהוצדק • יהויקים בן יהושע • אלישיב בן יהויקים • יהוידע הכהן (בית שני) • יוחנן הכהן • ידוע הכהן |  |
| בתקופה ההלניסטית | חוניו הראשון • שמעון הראשון • אלעזר בן חוניו • מנשה אחיו של חוניו • חוניו השני • שמעון השני • חוניו השלישי • יוחנן כהן גדול |  |
| כהנים מתיוונים ואחרים | יאסון •  מנלאוס • אלקימוס • חוניו הרביעי |  |
| כהנים גדולים מבית חשמונאי | יונתן • שמעון • יוחנן הורקנוס הראשון • יהודה אריסטובולוס הראשון • אלכסנדר ינאי • הורקנוס השני • אריסטובולוס השני • מתתיהו אנטיגונוס השני • אריסטובולוס השלישי |  |
| תחת ממשלת רומא | מתתיהו בן תאופילוס (הראשון) • יוסף בן עלים • חנן בן שת • ישמעאל בן פיאבי • יוסף קיפא • יונתן בן חנן • תאופילוס בן חנן • חנניה בן נדבאי • חנן בן חנן • יהושע בן גמלא • מתתיהו בן תאופילוס (השני) • פינחס בן שמואל מכפר חבתא • רבי אלעזר בן חרסום • יששכר איש כפר ברקאי • רבי ישמעאל בן אלישע כהן גדול |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יוסף עזריאל

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1903 ירושלים
 פטירה:  12 בפברואר 1986 (בגיל 82)
 מקום קבורה:  קריית שאול, תל אביב
 מקום מגורים:  ירושלים ותל אביב
 פעילות בולטת:  פעיל ציבור ודפס
יוסף עזריאל (20 בנובמבר 1903 – 12 בפברואר 1986) היה איש ציבור ישראלי, בעל דפוס עזריאל בירושלים ובתל אביב וציר הקונגרס העולמי של היהודים הספרדים.
ביוגרפיה

נולד בירושלים ב-20 בנובמבר 1903 (א' בכסלו ה'תרס"ד) למשה עזריאל בן הרב אברהם עזריאל ולסולטנה מלכה בת הרב חיים דוד סורנאגה, ובילדותו התחנך בתלמוד תורה של העדה הספרדית ולאחר מכן בבית הספר של חברת כל ישראל חברים.
לאחר שהתייתם מאביו בשנת 1916, נכנס לעבוד בבית הדפוס שייסד אביו. יחד עם דודו, נסים עזריאל, הפך את בית הדפוס למודרני, והדפיס בו בין היתר את העיתונים דואר היום, "משמר" והבוקר.
בשנת 1935 (ה'תרצ"ה) עבר להתגורר בתל אביב, ובשותפות עם אחיו ואחותו הקים בעיר סניף לבית הדפוס שייסד אביו, והקים בניין משרדים גדול באחוזת בית.
בשנת 1940 (ה'ת"ש) נישא לשרה בת מנדל אלשטיין, ולהם בת אחת. בשנת 1943 (ה'תש"ג) עזב את תפקידו בבית הדפוס, והתמסר לפעילות ציבורית. בבית הדפוס החליפו דודו, אביגדור עזריאל.
בפעילותו הציבורית שימש כחבר בוועד "הסתדרות חלוצי המזרח" (לימים ספרדים ועדות מזרח) בירושלים, פעיל באיחוד הארצי של היהודים הספרדים וחבר ועד העדה הספרדית בתל אביב. בשנת 1951 (ה'תשי"א) שימש כציר הקונגרס העולמי של היהודים הספרדים בצרפת, ובשנת 1954 (ה'תשי"ד) בירושלים.
הלך לעולמו ב-12 בפברואר 1986 (ג' באדר א' ה'תשמ"ו) ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
דודו היה הרב וידאל סורנאגה.
טירת בודיאם

| --- | --- |

 מידע על המבנה
 סוג:  טירה
 מיקום:  בודיאם, מזרח סאסקס
 תקופת הבנייה:  ?–1385
 קרבות:  מלחמת האזרחים האנגלית
 קואורדינטות:  51°00′08″N 0°32′37″E﻿ / ﻿51.00226°N 0.54353°E﻿ / 51.00226; 0.54353
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי טירת בודיאם(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי טירת בודיאם
 
טירת בודיאם (באנגלית: Bodiam Castle) היא טירה עם חפיר מהמאה ה-14 ליד רוברטסברידג' (אנ') במזרח סאסקס, אנגליה. הטירה נבנתה בשנת 1385 על ידי סר אדוארד דלינגריג' (אנ'), אביר לשעבר של אדוארד השלישי, באישורו של ריצ'רד השני, כדי להגן לכאורה על האזור מפני פלישת צרפת במהלך מלחמת מאה השנים. הטירה תוכננה בצורת ריבוע ללא מגדל עוז וחדריה השונים בנויים סביב חומות ההגנה החיצוניות והחצרות הפנימיות. פינותיה וכניסותיה מודגשות חזותית בצריחים בעלי שינות. המבנה, הפרטים והמיקום בנוף המימי המלאכותי מעידים כי חזותה הייתה היבט חשוב בעיצובה כמו גם ייעודה להגנה. הייתה היא ביתם של משפחת דלינגריג' (Dalyngrigge) ומרכז האחוזה של בודיאם (אנ').
חזקת טירת בודיאם עברה בתוך משפחת דלינגריג' בירושה במשך מספר דורות, עד שהשושלת נכחדה, אז עברה הטירה בנישואים למשפחת לבקנור (Lewknor). במהלך מלחמות השושנים תמך סר תומאס לבקנור בבית לנקסטר, וכאשר ריצ'רד השלישי מבית יורק הפך למלך ב-1483, נשלח כוח להפעיל מצור על טירת בודיאם. לא מתועד אם המצור יצא לבסוף אל הפועל, אך נהוג לחשוב שבודיאם נכנעה ללא התנגדות רבה. הטירה הוחרמה, אך הוחזרה לבני הזוג לבקנור כאשר הנרי השביעי מבית לנקסטר הפך למלך בשנת 1485. צאצאי משפחת לבקנור היו הבעלים של הטירה לפחות עד למאה ה-16.
עם תחילת מלחמת האזרחים האנגלית ב-1641, טירת בודיאם עברה לרשותו של לורד ת'אנט (אנ'). הוא תמך באבירות המלכותית, ומכר את הטירה כדי לעמוד בתשלום קנסות שהוטלו עליו על ידי הפרלמנט. לאחר מכן פורקה הטירה, ונותרה כחורבה ציורית עד לרכישתה על ידי ג'ון פולר (אנ') בשנת 1829. תחת חסותו שוחזרה הטירה באופן חלקי עד שנמכרה לג'ורג' קוביט, הברון הראשון של אשקומב (אנ'), ולאחר מכן ללורד קורזון, שניהם לקחו על עצמם ביצוע עבודות שיקום נוספות.
כיום, הטירה מוגדרת ומוגנת כבניין רשום בדרגה I ומונומנט רשום. הטירה עברה לבעלות קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי בשנת 1925, כתרומה של הלורד קורזון לאחר מותו, והיא פתוחה לציבור.
רקע

אדוארד דלינגריג' (Edward Dalyngrigge) היה הבן הצעיר יותר ולכן נשללו ממנו אחוזותיו של אביו באמצעות נוהג העדפת הבן הבכור, עקב כך הוא נאלץ לעשות את הונו בעצמו. עד 1378, הוא החזיק באחוזה בבודיאם (אנ') בזכות נישואיו לבת משפחה בעלת קרקע. מ-1379 עד 1388, דלינגריג' היה אביר הפלך של סאסקס ואחד האנשים המשפיעים ביותר במחוז. בתקופה זו הגיש למלך בקשה לקבלת רישיון לקרנל (בניית טירה), ומלחמת מאה השנים התנהלה בין אנגליה לצרפת כבר במשך 50 שנה כמעט. אדוארד השלישי מאנגליה (שלט בשנים 1327–1377) לחץ על תביעתו לכס המלכות הצרפתי והבטיח את השטחים של אקיטן וקאלה. דלינגריג' היה אחד מאנגלים רבים שנסעו לצרפת כדי לחפש את מזלם כחברים בחברות החופשיות (Free Companies) - קבוצות של שכירי חרב שנלחמו עבור ההצעה הגבוהה ביותר. הוא עזב לצרפת ב-1367 ונסע עם ליונל, דוכס קלרנס ובנו של אדוארד השלישי. לאחר שנלחם תחת הרוזן מארונדל (אנ'), הצטרף דלינגריג' לפלוגתו של סר רוברט נולס (אנ'), מפקד ידוע לשמצה, שנחשב כמי שהרוויח 100,000 מטבעות כתר זהב (אנ') כשכיר חרב בשוד וביזה. כחבר בחברות החופשיות גייס דלינגריג' את הכסף לבניית טירת בודיאם וחזר לאנגליה ב-1377.
חוזה ברוז' (1375) (אנ') הבטיח שביתת נשק למשך שנתיים, אך לאחר שפג תוקפו התחדשו הקרבות בין אנגליה לצרפת. בשנת 1377 ירש ריצ'רד השני את אדוארד השלישי. במהלך המלחמה נאבקו אנגליה וצרפת על השליטה בתעלת למאנש, עם פשיטות בחופים של שני עברי התעלה. עם חידוש פעולות האיבה, הצביע הפרלמנט כי יש להפנות הוצאות ומשאבים על הגנה וביצור החוף הדרומי של אנגליה, והגנות הוקמו בקנט בציפייה לפלישה צרפתית. בתקופה זו החלה תסיסה פנימית במקביל לאיומים החיצוניים, ודלינגריג' היה מעורב בדיכוי מרד האיכרים האנגלי ב-1381. בשנת 1383 קיבלה הנחלה של בודיאם צ'רטר המתיר לקיים שוק שבועי ויריד שנתי. בשנת 1385, צי של 1,200 ספינות - שהורכב מקוגים, ארבות וגאליות - התאסף מעבר לתעלת למאנש ב-Sluys, פלנדריה; אוכלוסיית דרום אנגליה נכנסה למצב של פאניקה. מאוחר יותר באותה שנה, קיבל אדוארד דלינגריג' את הרישיון לבצר את אחוזתו.
אדריכלות > מיקום ונוף

מיקומה של הטירה נבחר לכאורה כדי להגן על החוף הדרומי של אנגליה מפני פשיטות של הצרפתים. סקר נוף של הוועדה המלכותית למונומנטים היסטוריים הגיע למסקנה שאם אכן היה זה המקרה, אזי טירת בודיאם ממוקמת בצורה יוצאת דופן, שכן היא רחוקה מקו החוף של ימי הביניים.
האזור המקיף את טירת בודיאם עוצב בעת בניית הטירה, כדי להגביר את המשיכה והפן האסתטי שלה. הארכאולוגים אוליבר קרייטון ורוברט הייאם תיארו את סביבת בודיאם כאחת הדוגמאות הטובות ביותר לעיצוב נוף כדי להדגיש טירה. תווי המים היו נרחבים במקור, אך רק החפיר שרד, יחד עם עבודות העפר שנותרו מבנייתו. המים לחפיר המלבני מגיעים מכמה מעיינות, חלקם בתוכו, והם ההקשו על ניקוזו במהלך החפירות של שנות ה-30 במאה ה-20. בעוד חפיר יכול למנוע מהתוקפים לגשת לבסיס חומות הטירה, במקרה של בודיאם הוא גם הביא לכך שהטירה תיראה גדולה ומרשימה יותר על ידי בידודה בנוף. החפיר נחשב כיום יותר כמאפיין נוי מאשר להגנה. הגישה לטירה דרך החפיר ובריכות הלוויין היא עקיפה, ונותנת למבקרים את הזמן לצפות בפאר של הטירה. ההיסטוריון הצבאי קתקרט קינג מתאר את הגישה כאדירה, ורואה אותה כשווה לטירות מהמאה ה-13 של אדוארד הראשון בוויילס, כמו טירת קרפילי.
הטירה יושבת בערך באמצע החפיר. השער האחורי היה מחובר בעבר לגדה הדרומית של החפיר באמצעות גשר מתרומם וגשר עץ ארוך. הכניסה הראשית בצד הצפוני של הטירה מחוברת היום לגדה הצפונית בגשר עץ, אך התוואי המקורי כלל שני גשרים: אחד מהכניסה הראשית לאי בחפיר, ואחר המחבר את האי אל הגדה המערבית. על פי רוב, הגשר היה סטטי, מלבד הקטע הקרוב ביותר לגדה המערבית, שהיה אמור להיות גשר מתרומם. האי בחפיר נקרא האוקטגון, ובחפירות שבוצעו בו נחשף גרדרובה (שירותים) (אנ'), מה שמרמז שייתכן שהיה שומר באי, אם כי לא ברור באיזו מידה הוא היה מבוצר. האוקטגון היה מחובר לברביקן באמצעות גשר, כנראה גשר מתרומם. 28 בתי השימוש בטירה התנקזו ישירות לתוך החפיר, שלדבריו של הארכאולוג מתיו ג'ונסון שימש למעשה כ"ביוב פתוח".
אדריכלות > חוץ וכניסות

צורתה של טירת בודיאם ריבועית בערך. סוג זה של טירה, עם חצר מרכזית ומבנים על קירות המגן (אנ'), היה אופייני לאדריכלות טירות במאה ה-14. טירת בודיאם תוארה על ידי ההיסטוריון הצבאי קתקרט קינג כדוגמה השלמה ביותר לטירה ריבועית ששרדה. בכל אחת מארבע הפינות יש צריחים עגולים, עם צריחים מרכזיים מרובעים בקיר הדרומי, המזרחי והמערבי. הכניסה הראשית היא שער בעל שני צריחים בחזית הצפונית של הטירה. ישנה כניסה שנייה מדרום והשער האחורי הוא עובר דרך צריח מרובע שבאמצע החומה הדרומית. הצריחים בני שלוש קומות, גבוהים מהחומות וקירות המגן והמבנים בטירה, שגובהם שתי קומות.
בין האוקטגון לשער הראשי בקיר הצפוני היה ברביקן, שמעט ממנו שרד - רק חלק מהקיר המערבי - למרות שהמבנה היה במקור בן שתי קומות. המבנה ששרד כולל חריץ לשער מתרומם לשער הצפוני של הברביקן, אם כי אין צירים לשערים. בסיסו של הגרדרובה מדגים שהקומה השנייה סיפקה מקום למגורים, כנראה חדר שמירה. רישומים מסוף המאה ה-18 מציגים את קומת הקרקע של הברביקן עדיין עומדת וכוללת פרטים כגון קמרונות בתוך המעבר.
השער בחומה הצפונית של הטירה בגובה שלוש קומות, וכיום ניתן להגיע אליו באמצעות גשר סטטי. במקור, הוא היה מחובר לברביקן על ידי גשר מתרומם. חלקו העליון של השער הראשי מעוטר, ויש בו חרכי ירי בצריחיו. השער הראשי הוא החלק היחיד של הטירה שיש בו חרכי ירי, וקיר המגן והצריחים בהם משובצים חלונות הם לשימוש ביתי ולא צבאי. תחת חדרי השמירה בקומת הקרקע ישנו מרתף. במקור היו שלושה משקופי עץ בפתחי המעבר. מעל מעבר הכניסה קיימת קשת בשער, למרות שהיא לא מובילה לשום מקום. תקרת המעבר בשער הראשי אל הטירה מקומרת ומנוקבת בפתחי הריגה. ככל הנראה, פתחי ההריגה שימשו להפלת חפצים על תוקפים, בדומה למשיקולי, או לשפיכת מים כדי לכבות שריפות.
ממש מעל השער, יש שלושה שלטי הרלדי מגולפים בתבליט לתוך הקשת. השלטים הם של משפחות Wardeux, Dalyngrigge ו-Radynden משמאל לימין. מגן ה-Wardeux היה עבור אשתו אליזבת, ומגן ה-Radynden היה עבור אמו אליס (אחת משלוש בנותיו של ג'ון דה ראדינדן). מעל שלטי התבליט נמצא הגה הנושא סמל ראש חד-קרן. שלושה שלטי הרלדי מעטרים גם את השער האחורי; הזרוע המרכזית היא זו של סר רוברט קנולס, שאדוארד דלינגריג' נלחם עבורו במלחמת מאה השנים, אך אלה שצמודים אליה ריקים.
אדריכלות > פנים

למרות שהחלק החיצוני של טירת בודיאם שרד ברובו, החלק הפנימי שלה נותר הרוס. המבנים שבתוך הטירה היו צמודים לקירות המגן. עם זאת, השרידים השתמרו במצב מספק על מנת ליצור מחדש את תוכנית הטירה. המבנה חולק לאזורי מגורים נפרדים עבור האדון ומשפחתו, אורחים בעלי מעמד גבוה, כוחות המצב ומשרתים. האור הדרומי של הטירה כלל את האולם הגדול, המטבחים והחדרים הנלווים. האולם הגדול, ממזרח לשער האחורי הממוקם במרכז, היה בגודל של 7.3 מטרים על 12.2 מטרים והיה גבוה כמו קירות המגן. ממערב לאולם הגדול שכנו המזווה והמזנון, שהיו מקושרים לאולם הגדול במעבר. מתחת לשלוש הקשתות שנותרו עומדות בעינן היו מעברי גישה לחדרים שונים, למזווה, למזנון ולמטבח, שהיה בצד המערבי המרוחק של האזור הדרומי. פריסה זו הייתה אופיינית לבתים גדולים מימי הביניים. האולם הגדול היה המרכז החברתי של הטירה, ובו היה האדון מארח את אורחיו. המזנון והמזווה מוקמו בקומה התחתונה, ומעל היה חדר שמטרתו לא ידועה. למזנון היה מרתף ששימש לאחסון בירה ויין, בעוד שבמזווה אוחסנה האספקה למטבח. כדי למנוע מהחום של תהליך הבישול להפוך לבלתי נסבל, המטבח נבנה לגובה של 2 קומות - גבוה כמו קירות המגן - וסיפק חלל גדול לקליטת החום. בצריח הדרום-מערבי הייתה באר מים, ממנה היו שואבים מים לבני הבית.
לאורך הקיר המזרחי היו קפלה, אולם ומבואה. כדי לספק חלל המתאים לייעוד של קפלה, קיר המגן שבסמוך לפינה הצפון-מזרחית נבנה באופן הבולט ב-2.70 מטרים לתוך החפיר. כלומר, הוא בלט ממישור שאר הקיר שלאורך הצד המזרחי. מיד מדרום לקפלה היה מקום הלינה העיקרי של האדון ומשפחתו. הבניינים היו בני שתי קומות ושולב בהם מרתף. למרות כל המצוין, הפריסה המדויקת של החדרים אינה ברורה.
לאורך קיר המגן המערבי שכנו אולם נוסף ומטבח. לא בטוח למה שימשו אלה, אם כי סביר להניח שאלו נועדו לספק את צורכי משק הבית. ל"אולם השומרים" לא היו חלונות בצדו המערבי והוא היה חשוך יחסית לאולם הגדול. כמו כן ב"אולם השומרים" לא היה אח, בניגוד לאולם הגדול בו היה אח גדול. האולם הגדול היה צמוד למטבח, עם חיבור ישיר ביניהם. מעל "אולם השומרים", שגובהו הוגבל לקומת הקרקע, היה חדר ללא אח ומטרתו לא ברורה.
מזרחית לשער הראשי נבנה בניין בן שתי קומות עם קומת מרתף. המרתף שימש ככל כנראה לאחסון בעוד שתי הקומות הנוספות סיפקו מקום למגורים. מטרת המבנים לאורך הקיר המערבי של האזור הצפוני אינה ברורה. הסידור הדליל, עם מעט אמצעי תאורה, הוביל להשערות שהוא שימש כאורווה, אולם אין בו ניקוזים הקשורים בדרך כלל לאורוות. לצריח בפינה הצפון-מערבית של הטירה היו גרדרובה ואח בכל אחת משלוש הקומות מעל הקרקע, ומתחתיה קומת מרתף.
ביבליוגרפיה

Allen Brown, R (2004) [1954], Allen Brown's English Castles, Woodbridge: The Boydell Press, ISBN 1-84383-069-8
Cathcart King, David James (1988), The Castle in England and Wales: an Interpretative History, London: Croom Helm, ISBN 0-918400-08-2
Coulson, Charles (1992), "Some analysis of the Castle of Bodiam, East Sussex", Medieval Knighthood, The Boydell Press, IV: 51–108
Creighton, Oliver; Higham, Robert (2003), Medieval Castles, Shire Archaeology, ISBN 0-7478-0546-6
Curzon, George (1926), George Curzon, 1st Marquess Curzon of Kedleston, Cape
Johnson, Matthew (2002), Behind the Castle Gate: From Medieval to Renaissance, London: Routledge, ISBN 0-415-25887-1
Letters, Dr Samantha (2005), Gazetteer of Markets and Fairs in England and Wales to 1516, List & Index Society, archived from the original on 8 August 2014, retrieved 30 December 2009
Liddiard, Robert (2005), Castles in Context: Power, Symbolism and Landscape, 1066 to 1500, Macclesfield: Windgather Press Ltd, ISBN 0-9545575-2-2
McNeill, Tom (1992), English Heritage Book of Castles, London: English Heritage and B. T. Batsford, ISBN 0-7134-7025-9
Saul, Nigel (January 1995), "Bodiam Castle", History Today
Taylor, C (1990), "Bodiam Castle" (PDF), Medieval Archaeology, 34: 155–157, archived (PDF) from the original on 23 January 2021, retrieved 28 April 2015
Thackray, David (2004) [1991], Bodiam Castle, The National Trust, ISBN 978-1-84359-090-3
Woodger, L.S (2020), "DALLINGRIDGE, Sir Edward (c.1346–1393), of Bodiam castle, Suss.", History of Parliament, The History of Parliament Trust 1964–2013, retrieved 15 November 2022
לקריאה נוספת

Everson, Paul (1996). "Bodiam Castle, East Sussex: castle and its designed landscape". Château Gaillard: Études de castellologie médiévale. 17: 70–84. ISBN 9782902685158. Archived from the original on 21 May 2016. Retrieved 23 October 2015.
Spencer, Dan (2014). "Edward Dallingridge: Builder of Bodiam Castle" (PDF). Ex Historia. 6: 81–98. ISSN 2041-0824. Archived (PDF) from the original on 29 April 2014. Retrieved 28 April 2014.
יחסי בנגלדש–לוקסמבורג

| יחסי בנגלדש–לוקסמבורג |
| --- | --- |
בנגלדש: לוקסמבורג


בנגלדש: לוקסמבורג
שטח (בקילומטר רבוע)
148,460: 2,586
אוכלוסייה
174,095,429: 674,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
437,415: 85,755
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,513: 127,064
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: מונרכיה חוקתית

יחסי בנגלדש–לוקסמבורג הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה העממית של בנגלדש לבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג.
ב-11 בפברואר 1972, לוקסמבורג הכירה בבנגלדש לאחר הפרדת מזרח פקיסטן מפקיסטן ברצח העם הבנגלי ב-1971.
ביקורים רשמיים

ב-2003, ביקרה מריה תרזה, הדוכסית הגדולה של לוקסמבורג, בבנגלדש על מנת לחנוך במדינה זו פרויקט של אונסק"ו. במהלך הביקור, נפגשה הדוכסית מריה תרזה יחד עם מרשל בית המשפט של לוקסמבורג ושגריר הולנד בבנגלדש, עם נשיא בנגלדש יאג'ודין אחמד, ועם נציגי משרד החוץ של בנגלדש. היא גם נפגשה בנפרד עם שר החוץ של בנגלדש ודנה איתו בשוויון בין המינים, בחינוך ובחיסונים.
יחסי מסחר

בנגלדש ולוקסמבורג הביעו אינטרס משותף להרחיב את הפעילות הכלכלית הדו-צדדית בין שתי המדינות, והן נוקטות בצעדים הדרושים בעניין זה. ארגון BBCCL הוא ארגון אשר הוקם על מנת לקדם את הסחר של מוצרים מבנגלדש בלוקסמבורג.
אחד המכשולים הגדולים ביותר של ייבוא מוצרים מבנגלדש ללוקסמבורג, הוא הובלת המוצרים מבנגלדש דרך גרמניה ובלגיה אשר מעלות את עלויות המוצרים. מומחים הדגישו את החשיבות של נקודת ריכוז של המוצרים אשר מייבאת לוקסמבורג מבנגלדש.
יחסים דיפלומטים

בנגלדש מחזיקה בקונסוליה בלוקסמבורג העיר. מאידך, לוקסמבורג מחזיקה בקונסוליה בדאקה.
יחסי גיאנה–גרמניה

| יחסי גיאנה–גרמניה |
| --- | --- |
גיאנה: גרמניה


גיאנה: גרמניה
שטח (בקילומטר רבוע)
214,969: 357,022
אוכלוסייה
832,318: 84,431,715
תמ"ג (במיליוני דולרים)
16,786: 4,456,081
תמ"ג לנפש (בדולרים)
20,168: 52,777
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית

יחסי גיאנה–גרמניה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה השיתופית של גיאנה לבין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים עם הרפובליקה הפדרלית של גרמניה התקיימו מאז שנת עצמאותה של גיאנה, 1966. ב-16 בספטמבר 2016 נחגגו 50 שנה ליחסים הדדיים.
כלכלה ופיתוח

בשנת 1994 נחתם הסכם דו-צדדי להגנה ולקידום השקעות. קיימים עדיין יחסים בין גרמניה לקהילה הקריבית (CARICOM) שגיאנה חברה בה. בפרט, פרויקטים לפיתוח כלכלי והגנה על הסביבה. בשנת 2005 החליטו מדינות ה-G8 לבטל חובות עבור מדינות רבות, כולל גיאנה.
במדיניות הפיתוח מתמקדים במימון בתחום האקולוגי. גרמניה מממנת פרויקטים של הגנת יערות הגשם, מאז שנת 1998 "מערכת האזורים המוגנים בגיאנה" מסובסדת בהיקף כולל של 24 מיליון אירו.
נציגויות דיפלומטיות

גרמניה מיוצגת בגיאנה באמצעות שגרירותה בפורט אוף ספיין, טרינידד וטובגו, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בג'ורג'טאון.
גיאנה מיוצגת בגרמניה באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
יחסי גואטמלה–רוסיה

| יחסי גואטמלה–רוסיה |
| --- | --- |
גואטמלה: רוסיה


גואטמלה: רוסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
108,889: 17,098,242
אוכלוסייה
18,476,916: 144,612,532
תמ"ג (במיליוני דולרים)
102,050: 2,021,421
תמ"ג לנפש (בדולרים)
5,523: 13,978
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה פדרלית נשיאותית

נשיא גואטמלה אסוקר ברשה ביחד עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בעת ביקור האחרון בגואטמלה, 2007
יחסי גואטמלה–רוסיה הם היחסים הדיפלומטיים בין גואטמלה לבין רוסיה.
היסטוריה

המגעים הראשונים ברמה הדיפלומטית בין האימפריה הרוסית לרפובליקה של גואטמלה התרחשו בשנת 1880, כאשר חילופי מסרים התרחשו בין הקיסר אלכסנדר השני לנשיא רופינו באריוס.
היחסים הדיפלומטיים בין ברית המועצות לגואטמלה כוננו ב-19 באפריל 1945, אך לא זכו להתפתחות נוספת, ורק ב-4 בינואר 1991 החליפו הצדדים משלחות דיפלומטיות. לאחר קריסת ברית המועצות, ממשלת גואטמלה הכירה בפדרציה הרוסית כמדינת היורשת של ברית המועצות ב-8 בינואר 1992.
בשנת 1995 נפתחה במוסקבה שגרירות גואטמלה. מאז 1997 שגריר רוסיה בקוסטה ריקה היה שגריר במקביל בגואטמלה. בשנת 2007 נפתחה שגרירות עצמאית בגואטמלה.
בספטמבר 2000 חתמו הצדדים על הסכם על עקרונות היחסים בין רוסיה לגואטמלה.
באוקטובר 2003 ביקר ברוסיה סגן נשיא גואטמלה, חואן פרנסיסקו רייס.
בנובמבר 2006 נחתם הסכם בין ממשלתי בנושא סחר ושיתוף פעולה כלכלי.
ביולי 2007 התקיים ביקורו הראשון של ראש המדינה הרוסית בגואטמלה, במהלכו קיים נשיא רוסיה ולדימיר פוטין סדרת שיחות עם נשיא גואטמלה, אוסקר ברגר.
נציגויות דיפלומטיות

גואטמלה מחזיקה ברוסיה שגרירות במוסקבה.
רוסיה מחזיקה בגואטמלה שגרירות בגואטמלה סיטי.
טל רוכמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בנובמבר 1999 (בן 24) אשדוד, ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 עיסוק:  תקליטן, מפיק מוזיקלי
 סוגה:  דאבסטפ
 חברת תקליטים:  Sony Music, Atlantic Records, Monstercat
 שיתופי פעולה בולטים:  Excision, שאקיל אוניל, Riot Ten, Kayzo, רועי יגר, בורגור
 whales.fm
 
טל רוכמן (נולד ב-28 בנובמבר 1999), הידוע בשם הבמה "Whales" (לשעבר: "Sex Whales"), הוא מפיק דאבסטפ ותקליטן ישראלי.
נכון לספטמבר 2023, רוכמן ממוקם במקום ה-8 ברשימת האמנים הישראלים המושמעים ביותר בספוטיפיי עם כ-1.4 מיליון מאזינים חודשיים, ומאות מיליוני השמעות.
ביוגרפיה

בגיל צעיר, אובחן רוכמן בתסמונת טורט, אשר הציבה בפניו מגבלות שונות בחייו.
ביוגרפיה > קריירה

ב-2008 רוכמן התחיל את הקריירה המוזיקלית שלו בביתו באשדוד, לאחר שלמד בעצמו הפקה מוזיקלית.
ב-2013 הוציא את רצועות הדאבסטפ הראשונות שלו תחת שם הבמה "Sex Whales", שיריו הראשונים צברו תאוצה רבה בקרב קהל הדאבסטפ העולמי.
ב-2016, שיריו "We Are" ו-"Dead To Me" שוחררו בערוצי היוטיוב NCS ו-Trap Nation. נכון לנובמבר 2022, השירים זכו ל-160 מיליון צפיות באתר.
ב-2018, שינה רוכמן את שם הבמה ל-"Whales", ופיתח את הקריירה לממדים בינלאומיים, הכוללים שיתופי פעולה עם מגוון מוזיקאים וזמרים ברחבי העולם, והרחיב את הופעותיו לארצות הברית, סין, מקסיקו ורחבי אירופה.
ב-2021 הוציא יחד עם הראפר הישראלי דודו פארוק את השיר "לא רוצה כלום המשוגעת".
באוגוסט 2022 רוכמן חתם בסוכנות הבין לאומית United Talent Agency (אנ') (המייצגת בין היתר את אנג'לינה ג'ולי, ג'וני דפ ומרשמלו).
באוגוסט 2022 הכריז הידוען שאקיל אוניל על שיתוף פעולה בין השתיים בדף האינסטגרם שלו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נוהג לתעד את חייו ברשתות חברתיות ומתפעל מספר חשבונות המונים יחד כ-250 אלף עוקבים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2021 – Pelagois
2023 - Two Worlds Apart
דיסקוגרפיה > אלבומי קומפילציה

2019 – Music I Never Had The Chance To Release