stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי דווינסק
הקהילה לאחר השואה > הנצחת הקהילה

האנדרטה הראשונה לקרבנות היהודים של דאוגאוופילס הוקמה ביער פוגולינקה ב־27 ביוני 1960. הקומפוזיציה כללה מספר דמויות, עם כתובת נייטרלית מבחינה אתנית ברוסית ולטבית על מצבת הגרניט: "זיכרון נצחי לקרבנות מהפשיזם, 1941–1944. "
מאוחר יותר, במהלך השנים הראשונות של עצמאות לטביה, הוסרה אנדרטה זו שתוכננה בסגנון הסובייטי הרשמי, ונותר רק בסיסה. הרכב זיכרון משותף חדש נבנה ב־10 בנובמבר 1991. במרכז ההרכב יש כוכב שש מחודד (מגן דוד) וכתובת יידיש: "לזכר בני ישראל." לצדו יש מצבה עם כתובת ובה נכתב כי 30,000 יהודים נספו בדאוגאוופילס. סביב הכוכב שש המחודד יש שש עשרה אבני זיכרון, המתייחסות למספר המדינות שנכבשו על ידי הנאצים, כל אבן נושאת את מספר היהודים שנהרגו בכל מדינה.
אנדרטה נוספת הוקמה בשנת 1963 מעבר לכלא המקומי, בגבעת הזהב - מקום הרצח ההמוני של היהודים בגן הציבורי לשעבר של הרכבת. האנדרטה נושאת את הכתובת הבאה: "כאן שוכבים חיילים וקצינים של הצבא הסובייטי שעונו למוות על ידי הפולשים הגרמנים-פשיסטים בשנים 1941–1945, זיכרון נצחי לקרבנות." בשנות התשעים נוספה כתובת נוספת: "כאן שוכבים קרבנות הפשיזם."
בשנת 1967 הוקם אובליסק נוסף באתר הרצח ההמוני ליד תחנת הרכבת מזצ'ים, לא הרחק מהאנדרטה הראשונה. בשנת 1974 הוקמה אבן זיכרון עם כתובת ברוסית: "במקום זה ב-8–9 בנובמבר 1941 ירו הפשיסטים הגרמנים ב־2,000 אזרחים - ילדים ומבוגרים."
בבית הקברות היהודי הוקמה אנדרטה קטנה לזכר יהדות דאוגאוופילס. על האנדרטה נכתב: "כאן שוכנות עשר משפחות יהודיות שנרצחו בידי הפולשים הגרמנים-פשיסטים בשנים 1944–1941." על מצבה שחורה נפרדת בבית הקברות היהודי יש גם כתובת ביידיש וברוסית: "כאן שוכנים שרידיהם ואפרם של 2,000 ילדים יהודים, שנהרגו ונשרפו על ידי הרוצחים בהיטלריסט בשנים 1941–1943." בשנת 1975, כאשר בית הקברות היהודי דאוגאוופילס נהרס על ידי הרשויות המקומיות הובאה האנדרטה הראשונה לבית העלמין של העיר, שם קבורים בני דתות שונות.
בשנת 1988 שרידי קרבנות השואה בבית הקברות היהודי נקברו מחדש ליד האנדרטה לקרבנות הפשיזם בפוגולינקה.
מאז אמצע שנות ה־60, בכל אוגוסט (מאז 1992), יהודים ולא-יהודים, כמו גם הרשויות המקומיות של דאוגאוופילס, משתתפים בכינוס אבל שנתי שמתקיים ליד האנדרטה במזצ'ים.
ב־4 ביולי בכל שנה מצוין יום הזיכרון הרשמי לשואה בלטביה.
בעיר יש בית כנסת אחד שנבנה בשנת 1850. מוזיאון "יהודי דאוגבפילס ולטלגיה" ממוקם בקומה השנייה של בית הכנסת ופתוח למבקרים, תערוכת המוזיאון מספרת על חיי היהודים ומסורות החיים בלטגיה ודאוגבפילס מאז שנת 1935. התערוכה מייצגת את השינוי במספר היהודים, סיפורי אחים בתמונות, פריטי בית ודת וכן מגוון פרסומים: מגזינים, לוחות שנה וספרים, על חיי היהודים בדאוגאוופילס ולטלגיה.
אישים חשובים בקהילה

בעיר שימשו שני תלמידי חכמים ענקיים אשר היו בה בתפקיד במקביל. ר' מאיר שמחה הכהן, מגדולי התורה שבדורו, בעל ה"אור שמח" על "משנה תורה" של הרמב"ם, אשר חיבר עוד ספרים רבים. הוא שימש כרב בקהילה ברציפות מ־1888 עד מותו ב־1926. ובמקביל אליו היה את הגאון הרוגצ'ובי שכיהן מ־1889 עד מותו ב־1936, עם הפסקה בשנים 1914–1924 שבהן עזב את העיר ושימש את רב הקהילה החסידית בפטרבורג. למרות שהם היו רבנים באותן השנים ובאותה עיר, הם היו רבני קהילות שונות: ר' מאיר שמחה הכהן של קהילת המתנגדים והרוגצ'ובי של קהילת החסידים.
ציונם נמצא בדאוגבפילס בתוך שטח של בית העלמין המקומי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  המכון הבין-לאומי לחקר השואה, באתר www.yadvashem.org
1 2  Daugavpils.lv בלטבית
1 2  זכור - אמונה בימי השואה, באתר zachor.michlala.edu
1 2 3 4 5 6  דווינסק, באתר בית התפוצות - מוזיאון העם היהודי
1 2 3 4 5 6 7 8  זכור - אמונה בימי השואה, באתר zachor.michlala.edu
1 2 3 4 5 6 7  דווינסק, באתר בית התפוצות - מוזיאון העם היהודי
1 2  יד ושם, באתר www.yadvashem.org
↑  אודות השואה - לטביה
1 2  נועם יולי 21, 2017 בשעה 12:29 Pm הגב, סיכום בהיסטוריה: הפלישה הגרמנית לרוסיה – "מבצע ברברוסה" | טקסטולוגיה
↑  מבצע ברברוסה: כיבוש ברית המועצות וראשית השמדת היהודים, באתר lib.cet.ac.il
1 2  Ehrenburg Ilya, Grossman Vasily, Horowitz Irving Louis, Segali Helen, The Complete Black Book of Russian Jewry, 2017-07-12 doi: 10.4324/9781315131412
1 2 3  Andrew Ezergailis, Lessons and Legacies V, Northwestern University Press, עמ' 268–276, ISBN 978-0-8101-3116-3
↑  John T. Curry, The three heavens, Notes and Queries s11-IV, 1911-07-15, עמ' 48–49 doi: 10.1093/nq/s11-iv.81.48i
1 2  יד ושם
↑  , Daugavpils.lv (בלטבית)
↑  אתרים יהודים היסטוריים - Chabad Lubavitch Latvia, באתר www.chabad.lv (ברוסית)
↑  , Еврейская община Латвии (בru-RU)
↑  , Daugavpils.lv (באנגלית)
↑  אתרים יהודים היסטוריים - Chabad Lubavitch Latvia, באתר www.chabad.lv (ברוסית)
↑  , www.visitdaugavpils.lv
↑  זכור - אמונה בימי השואה, באתר zachor.michlala.edu
↑  אתרים יהודים היסטוריים - Chabad Lubavitch Latvia, באתר www.chabad.lv (ברוסית)
אגודת "בנות ציון" בדווינסק, 1904
חברי הוועדה היהודית לעזרה לקרבנות המלחמה, דווינסק, 1915
ממשלת ישראל העשרים ושמונה

| --- | --- |
 
 ממשלת ישראל ה-28 בראשות אהוד ברק בבית נשיא המדינה עזר ויצמן. יושבים מימין לשמאל: אהוד ברק ועזר ויצמן. עומדים מימין לשמאל: נתן שרנסקי, אליהו סוויסה, יצחק כהן, יוסי ביילין, אברהם בייגה שוחט, יצחק מרדכי, בנימין בן-אליעזר, יוסי שריד, דוד לוי, דליה איציק, חיים רמון, שמעון פרס, אליהו ישי, שלמה בן-עמי, שלמה בניזרי ורן כהן
 מידע כללי
 6 ביולי 1999 – 7 במרץ 2001 (שנה)
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 ראש ממשלה:  אהוד ברק
 מפלגה שולטת:  ישראל אחת
 סיעות הקבינט:  ישראל אחת, ש"ס, מרצ, ישראל בעלייה, מפלגת המרכז, מפד"ל, יהדות התורה
 מספר שרים:  25
 הקבינט הקודם:  ממשלת ישראל העשרים ושבע
 הקבינט הבא:  ממשלת ישראל העשרים ותשע
ממשלת ישראל ה-28 בראשות אהוד ברק בפגישה באולם מליאת הממשלה במשרד ראש הממשלה
ממשלת ישראל העשרים ושמונה היא ממשלה שהורכבה על ידי אהוד ברק, ראש רשימת ישראל אחת ויו"ר מפלגת העבודה. הממשלה כיהנה מ-6 ביולי 1999 ועד 7 במרץ 2001, בזמן כהונתה של הכנסת החמש עשרה.
תוצאות הבחירות

תוצאות הבחירות לכנסת החמש עשרה:
| רשימה | ראש הרשימה | מנדטים | מספר קולות | אחוז מהקולות | מושב | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ישראל אחת | אהוד ברק | 26 | 670,484 | 20.2% | קואליציה | רשימה משותפת למפלגות העבודה, גשר, ומימד |
| הליכוד | בנימין נתניהו | 19 | 468,103 | 14.1% | אופוזיציה |  |
| ש"ס | אלי ישי | 17 | 430,676 | 13% | קואליציה |  |
| מרצ | יוסי שריד | 10 | 253,525 | 7.6% | קואליציה |  |
| ישראל בעלייה | נתן שרנסקי | 6 | 171,705 | 5.1% | קואליציה |  |
| שינוי | יוסף לפיד | 6 | 167,748 | 5.0% | אופוזיציה |  |
| מפלגת המרכז | יצחק מרדכי | 6 | 165,622 | 5.0% | קואליציה |  |
| מפד"ל | יצחק לוי | 5 | 140,307 | 4.2% | קואליציה |  |
| יהדות התורה | מאיר פרוש | 5 | 125,741 | 3.7% | קואליציה | רשימה משותפת למפלגות אגודת ישראל ודגל התורה |
| רע"ם | עבד אל-מאלכ דהאמשה | 5 | 114,810 | 3.4% | אופוזיציה |  |
| האיחוד הלאומי | בני בגין | 4 | 100,181 | 3.0% | אופוזיציה | רשימה משותפת למפלגות חרות, תקומה, ומולדת |
| ישראל ביתנו | אביגדור ליברמן | 4 | 86,153 | 2.6% | אופוזיציה |  |
| חד"ש | מוחמד ברכה | 3 | 87,022 | 2.6% | אופוזיציה |  |
| עם אחד | עמיר פרץ | 2 | 66,143 | 1.9% | אופוזיציה |  |
| בל"ד | עזמי בשארה | 2 | 66,103 | 1.9% | אופוזיציה |  |
תוצאות הבחירות לראשות הממשלה:
| מועמד | מספר קולות | אחוז מהקולות |
| --- | --- | --- |
| אהוד ברק | 1,791,020 | 56.08% |
| בנימין נתניהו | 1,402,474 | 43.92% |
הקמת הממשלה

הבחירות לכנסת ה-15 בשנת 1999 כללו גם בחירות אישיות לראשות הממשלה, בנוסף לבחירות לכנסת. בבחירות האישיות ניצח ברק ברוב קולות ונבחר להקים את הממשלה העשרים ושמונה. עם זאת, בעקבות שיטת 2 הפתקים, ניזוקו שתי המפלגות הגדולות, ישראל אחת והליכוד, אשר זכו יחד ל-45 מנדטים בלבד, בהשוואה לכ-65–80 מנדטים בכנסות הקודמות לה. מצב זה יצר תלות גבוהה יותר מבעבר של מפלגת השלטון במפלגות הקטנות, ואילץ את ברק להקים קואליציית שמאל-דתיים בעייתית, עובדה שגרמה לקשיים רבים בהתנהלות הממשלה והביאה בהמשך לנפילתה. לאחר הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה, בשנת 2001, בוטלה שיטת הבחירה הישירה.
ציוני דרך ומדיניות > מדיניות כלכלית

עם תחילת כהונת הממשלה נראה היה כי מצבה הכלכלי של ישראל איתן, ומגזר ההיי טק הישראלי המתפתח תרם רבות לשגשוג, אך המשבר הכלכלי העולמי והתפוצצות בועת ההיי-טק, לצד פריצת האינתיפאדה, גרמו להתפתחות של מיתון כלכלי. הצעת הממשלה לרפורמה רדיקלית במיסוי, הכוללת מס על רווחי הון מתוכניות חיסכון והשקעות בבורסה ומיסוי על עיזבונות, לא אושרה והופעלה רק בגרסה מצומצמת.
ציוני דרך ומדיניות > התפוררות הקואליציה

יהדות התורה פרשה מן הממשלה בספטמבר 1999 בעקבות סכסוך סביב שינוע משחן (אנ') (חלק ממערכת מחזור הקיטור בתחנת כוח) בשבת. מרצ פרשה כשנה לאחר מכן, ביוני 2000, לאחר סכסוך בין שר החינוך יוסי שריד לבין סגנו מטעם ש"ס, משולם נהרי, ותמיכת ראש הממשלה ברק בעמדת ש"ס. על אף פרישתה מן הממשלה המשיכה מרצ לתמוך בה. כחודש לאחר מכן, עם יציאת ברק לוועידת קמפ-דייוויד, פרשו מן הממשלה גם ישראל בעלייה, המפד"ל וש"ס, כשהן מותירות את הממשלה עם 32 חברי כנסת בקואליציה.
מפלגת המרכז היא השותפה הקואליציונית היחידה שלא הכריזה על פרישה מהקואליציה (למעט מימד, אשר הייתה חלק מסיעת ישראל אחת), אם כי יו"ר המפלגה, סגן ראש הממשלה ושר התחבורה, יצחק מרדכי, הסתבך בפרשת הטרדות מיניות ונאלץ להתפטר ב-30 במאי 2000. מאז, החלה מפלגת המרכז להתפורר כאשר רבים מנציגיה בכנסת התפטרו וחברים אחרים מהסיעה פרשו. עוד בשלב מסוים הפסיקו חברי כנסת רבים מהקואליציה, בכללם חברים מסיעת ישראל אחת, להצביע בהתאם להחלטות הנהלת הקואליציה ובפועל הפרו את המשמעת הקואליציונית והחלו להצביע לפי מצפונם.
בדצמבר 2000 הודיע ראש הממשלה ברק בנאום בכנסת על מוכנותו לבחירות כלליות לכנסת השש עשרה ולראשות הממשלה: "אתם רוצים בחירות? אני מוכן לבחירות!", אולם, מאוחר יותר התפטר מתפקידו, דבר שהביא לבחירות מיוחדות לראשות הממשלה תוך 60 יום, ללא פיזור הכנסת, בהתאם לסעיף מיוחד בחוק יסוד: הממשלה שהיה אז בתוקף. בבחירות ניצח אריאל שרון, והממשלה סיימה כהונתה עם השבעת ממשלת ישראל העשרים ותשע.
סיעות הקואליציה

| סיעה | סיעה | מספר מנדטים | משרדי השרים | משרדי סגני השרים | תחילת חברות בממשלה | סיום חברות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | ישראל אחת | 26 | משרד ראש הממשלה, משרד האוצר, המשרד לאיכות הסביבה, משרד הביטחון, המשרד לביטחון פנים, משרד הבינוי והשיכון, המשרד לענייני דתות, משרד החוץ, משרד החינוך, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, משרד המדע, התרבות והספורט, משרד המשפטים, משרד העבודה והרווחה, משרד הפנים, המשרד לקליטת עלייה, המשרד לשיתוף פעולה אזורי, משרד התיירות, משרד התעשייה והמסחר, משרד התקשורת, משרד התשתיות הלאומיות, שר במשרד ראש הממשלה | משרד הביטחון, משרד החוץ | 6 ביולי 1999 | 7 במרץ 2001 | — |
|  | ש"ס | 17 | משרד הבריאות, המשרד לענייני דתות, משרד העבודה והרווחה, משרד התשתיות הלאומיות | משרד האוצר, משרד החינוך, משרד התקשורת | 6 ביולי 1999 | 12 ביולי 2000 |  פרשה מהקואליציה עקב אי הסכמה למהלכיו המדיניים של ראש הממשלה |
|  | מרצ | 10 | משרד החינוך, משרד התעשייה והמסחר, משרד החקלאות ופיתוח הכפר | — | 6 ביולי 1999 | 24 ביוני 2000 |  פרשה מהקואליציה עקב תמיכת ראש הממשלה בעמדת ש"ס בעניין החינוך |
|  | ישראל בעליה | 6 | משרד הפנים | המשרד לקליטת עלייה | 6 ביולי 1999 | 11 ביולי 2000 |  פרשה מהקואליציה עקב אי הסכמה למהלכיו המדיניים של ראש הממשלה |
|  | מפלגת המרכז | 6 | משרד הבריאות, משרד התחבורה, משרד התיירות | — | 6 ביולי 1999 | 7 במרץ 2001 | — |
|  | מפד"ל | 5 | משרד הבינוי והשיכון | המשרד לענייני דתות, משרד החינוך | 6 ביולי 1999 | 12 ביולי 2000 |  פרשה מהקואליציה עקב אי הסכמה למהלכיו המדיניים של ראש הממשלה |
|  | יהדות התורה | 5 | — | — | 6 ביולי 1999 | 5 בספטמבר 1999 |  הייתה חברה בקואליציה ללא ייצוג בממשלה  פרשה מהקואליציה עקב סכסוך על העברת משחן בשבת |
75 ח"כים לפני פרישת סיעת יהדות התורה (6 ביולי 1999 - 5 בספטמבר 1999).
70 ח"כים לפני פרישת סיעת מרצ (5 בספטמבר 1999 - 24 ביוני 2000).
60 ח"כים לפני פרישת סיעת ישראל בעליה (24 ביוני 2000 - 11 ביולי 2000), ש"ס ומפד"ל (11 ביולי 2000 - 12 ביולי 2000).
32 ח"כים לאחר מכן (12 ביולי 2000 - 7 במרץ 2001).
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ראש הממשלה אהוד ברק החזיק בתפקידים: שר החקלאות ופיתוח הכפר, שר התיירות, השר לקליטת העלייה ושר התעשייה והמסחר בתאריכים 6 ביולי 1999 - 5 באוגוסט 1999, זאת עד לביטול המגבלה על מספר השרים.
1 2 3 4  ראש הממשלה אהוד ברק החזיק בתפקידים: שר החינוך, שר החקלאות ופיתוח הכפר ושר התעשייה והמסחר החל ממועד התפטרותם של שרי סיעת מרצ ב-24 ביוני 2000.
קריית החינוך אורט סינגאלובסקי

ערך זה עוסק בבית ספר שש-שנתי - חטיבת ביניים ובית ספר תיכון. אם התכוונתם למוסד על-תיכוני להכשרת הנדסאים בתחומים הטכנולוגיים, ראו .
| --- | --- |

קריית החינוך אורט סינגאלובסקי
 בית ספר
 על שם:  אהרון סינגאלובסקי 
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־76 שנים) 
 תלמידים
 :  1,100 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′24″N 34°48′15″E﻿ / ﻿32.05666667°N 34.80416667°E﻿ / 32.05666667; 34.80416667
 singalovski.ort.org.il
  מפת מיקום  מפה דינמית #invoke:תבנית חוזרת tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מעטפת היום הראשון לציון פתיחת בית הספר אורט סינגאלובסקי בתל אביב, מאי 1958
בית הספר "אורט סינגלובסקי" בת"א (1956)
קריית החינוך אוֹרט סינגאלובסקי היא בית ספר שש-שנתי על-יסודי הפועל בדרך הטייסים על הגבול בין יד אליהו לכפר שלם בתל אביב. בית הספר כולל חטיבת ביניים ותיכון.
היסטוריה

בית הספר התיכון נוסד בבית ליד אולם נגה ביפו בשנת 1948, כבית הספר הראשון של רשת "אורט" בישראל. באוקטובר 1949 פעלו בבית-הספר שלוש מגמות: מסגרות וחרטות, חשמל, רדיו, בהנהלתו של צבי ריבלין. לאחר פטירתו של מייסד איגוד אורט העולמי (וממקימי רשת אורט ישראל), ד"ר אהרון סינגאלובסקי, נקרא המוסד על שמו. ב-28 במאי 1958 נחנך ביתו הנוכחי של בית הספר, שתוכנן על ידי האדריכל דב כרמי.
ב-1993 הוקמה במקום חטיבת הביניים ובשנת 2009 היא מנתה כ-25 כיתות.
נכון לשנת 2019, בבית הספר קיימות כ-12 מגמות לימוד פעילות, עם דגש על חינוך טכנולוגי: מדעי המחשב ותקשוב, תקשורת וקולנוע, עיצוב, מנהל עסקים, פסיכולוגיה וקרימינולוגיה, אלקטרוניקה, ביולוגיה, פיזיקה, חמד"ע, ערבית וגאוגרפיה.
בשנת הלימודים תש"ף מונה למנהל קריית החינוך מייקל מאירוביץ', למנהל החטיבה העליונה מונה רן גולנד הורביץ ולמנהל חטיבת הבינים מונה סהר גולן.
בשנת הלימודים תשפ"ד (2023) מונה איתן בר לב למנהל קריית החינוך ולמנהלת החטיבה העליונה מונתה שרית סבן חבאני.
בשנת הלימודים תשפ"ה (2024) מונתה למנהלת חטיבת הביניים ציפי דגן.
נכון לשנת הלימודים תשפ"ד (2023-2024) לומדים בקרית החינוך אורט סינגאלובסקי כ-514 תלמידים בחטיבת הבינים ב-24 כיתות וכ-400 תלמידים בחטיבה העליונה ב-19 כיתות. סך הכל בשנה זו לומדים בקריית החינוך אורט סינגאלובסקי 924 תלמידים. נכון לשנת הלימודים תשפ"ד (2023-2024)
בבית הספר קיימות כיתות מצוינות:
בחטיבת הביניים 4 כיתות ייחודיות: כיתת "פסגות" למצוינות, כיתת סייבר המתמחה בלימודי מחשבים וסייבר וכיתה חדשנית מסוגה בישראל בדגש סביבה ומנהיגות הקרויה כיתת קס"ם (קהילה, סביבה ומנהיגות).
בחטיבה העליונה נפתחה בשנת הלימודים תשפ"ג (2023) כיתת נחשון למנהיגות ישראלית ומצוינות מדעית על פי תוכנית נחשון - וכיום בכל מחזור של החטיבה העליונה לומדת כיתת נחשון אחת. במקביל, הוספו מגמות עיצוב, יזמות חברתית ומגמה למנהל עסקים.
באתר בית הספר פועלת גם מכללת אורט סינגאלובסקי, שבה מתקיימים לימודי עתודה טכנולוגית, לימודים לתואר הנדסאי ולימודי תעודה.
בתוך הקמפוס של בית הספר פועל "בית מושינסקי" - מקום מושבו של המינהל למחקר, פיתוח והכשרה של רשת אורט ישראל, העוסק בשיפור רמת ההוראה והלמידה ברשת.
ראו גם

רשימת בוגרי בית הספר
נפתלי הירץ לנדא מסטרליסק

רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא (ה'ת"ר - טבת ה'תרנ"ט 1899 - 1839), היה רב בעיר סטרעליסק במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, תלמידו של אביו רבי יואל משה מיאברוב ורבי יהושע רוקח מבלז.
ביוגרפיה

נפתלי הירץ נולד בעיר זאלקווא לרבי יואל משה לנדא מיאברוב בנו של רבי מרדכי זיסקינד מסטריא, ונקרא על שם זקינו רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא שהיה אב בית דין בזוואלין, נשא את רעכיל בתו של הנגיד רבי ישראל יהודה לייב הויפטמן מבאליחוב. אביה נתן לה נדוניא גדולה שהחזיקה את בעלה וגם מימנה את הדפסת ספרו. שנים אחדות לאחר החתונה היה סמוך על שולחן חותנו.
בערך בשנת תרכ"ט (1869) החל לכהן ברבנות העיר סטרעליסק, כתב קול קורא חריף נגד ההשכלה וההתחברות אליהם. נפטר בטבת תרנ"ט (1899) ונטמן בבית החיים העתיק בעיר סטרעליסק, את מקומו בסטרעליסק מילא בתחילה בנו רבי יחזקאל סג"ל לנדא, ואחר כך עבר לעיר ליז'נסק, ואת מקומו בסטרעליסק מילא אחיו רבי מאיר סג"ל לנדא מסטרעליסק.
בניו

רבי מאיר סג"ל לנדא מסטרעליסק.
רבי יחזקאל סג"ל לנדא אב"ד סטרעליסק וליז'נסק, נולד בשנת תרל"ו, נשא את חנה רבקה בת הנגיד הרב זאב וואלף וקס, משנת תרנ"ט מילא את מקום אביו בסטרעליסק, בתר"ע עבר לכהן ברבנות ליז'נסק וזאת לאחר שעזב הרב משה ברל"פ את העיר, אז פרץ דין ודברים אודות לרבנות העיר, ומשלא באו לעמק השוה נקרא רבי יחזקאל להנהיג את העיר, גם למתנגדיו היה דרך ארץ גדול כלפיו, זוגתו הפכה את ביתו לבית הכנסת אורחים והיו סועדים על שולחנו מדי יום לערך כעשרים איש, ובפרט רבים הבאים לפקוד את ציון רבי אלימלך מליז'נסק הטמון בעיר, במלחמת העולם הראשונה גלה לווינה, בשובו מדין תורה מסובך בלבוב שהתנהל שלא לפי רוחו ובעברו לפני התיבה בשחרית של שבת קרס באמצע קדושה משטף דם במוח הרופאים לא הצליחו להשיב את הכרתו ונפטר בביתו ביום ג' כ"ט סיון תרצ"ז בן ס"א שנים, בניו רבי יואל משה אב"ד ליז'נסק ומרת מרים זוגת רבי מנשה פרענקל אב"ד ליז'נסק, הניח אחריו את ספרו דברי יחזקאל דרשות על התורה והמועדים.
רבי מרדכי זיסקינד סג"ל לנדא, מוציא לאור ספרו של אביו 'אהבת ציון'.
רבי שלמה סג"ל לנדא, הוציא יחד עם אחיו רבי מרדכי זיסקינד את הספר אהבת ציון של אביו לאור עולם..
רבי גרשון סג"ל לנדא.
רבי יעקב סג"ל לנדא - נסתלק בבחרותו בשנת תרמ"ח בחיי אביו, באותה העת התעסק אביו בהוצאת הספר חקר הלכה אשר נדפס באותה שנה, והכניס בסוף ספרו מאמר אחד מתורתו של בנו לזיכרון ולמשמרת.
מרת שרה אשת בן דודה רבי משה דוד לנדא, בן רבי מאיר סג"ל לנדא בן רבי מרדכי זיסקינד סג"ל לנדא מסטריא, נסמך ממהרי"א איטינגא, נבחר כרבה של בורשטין בחיי אביו בשנת תרנ"ח, שמר על גדרי הקהילה בתוקף וללא משוא פנים ומורא מפני איש, חיזק וביצר את חיי הקהילה האורתודוקסית והתנגד נחרצות להקמת בית הספר מודרני, בתרע"ד היה חבר אגודת הרבנים מיסודו של הרב הכהן מקהיר, במלחמת העולם הראשונה שהה בווינה, נפטר ביום ו' שבט שנת תרפ"ז, הניח אחריו את בניו רבי יצחק אייזיק סג"ל לנדא תלמיד רבי דוד מנחם מאניש באב"ד, רבי נפתלי הירץ סג"ל לנדא, רבי חיים סג"ל לנדא אב"ד פיסנא, שלשתם נספו בשואה, שרדו רק רבי מרדכי סג"ל לנדא אב"ד בורשטין ונריוב נפטר בניו יורק ביום י"ב כסלו תש"ך, ומרת יוכבד אסתר דבורה זוגת רבי דוד יצחק אייזיק רבינוביץ' מסקוליע נפטרה בניו יורק ביום י"ז חשון תשכ"ו ונטמנה בירושלים.
מרת מלכה זוגת רבי שלום לורברבוים, נכד בעל נתיבות המשפט, אחיה רבי מרדכי זיסקינד ורבי שלמה נותנים תודה בשולי הספר אהבת ציון, על עזרתה הנדיבה בממון להוצאות הספר וזה לשונו "זכות לזיכרון, בייחוד אביע תודה גלויה נובעת ממקור נפשי לאחותי העדינה מפז יקרה ומזהב חמודה, הצדקת מרת מלכה תחיה עד מאה ועשרים שנה, אשת הרב החריף ובקי משנתו זך ונקי זרע קודש מחצבתו וכו', מ' שלום לארבערבוים שליט"א, נין ונכד להרב הגאון הקדוש שר התורה המפורסם וכו' מ' יעקב זצלה"ה האבד"ק ליסא, בגלל שהתאחדו נפשם באהבה קשורה, לשחד מכוחם לתוצאות ההדפס מרגש אהבה אריק ברכתי עליהם ועל יוצאי חלציהם, וממצפוני לבבי ד' כפי לפניך אשטח בתחנון ובתפלה שוכן עד אשר הכין כסאו שמים, הדום רגליו ציון וירושלים, חן וכבוד יהי תפארתם, ומעשי ידיהם יכונן שיזכו יחד לגדל את כל צאצאיהם היקרים והנחמדים באושר ועושר והצלחה ונחת בכל ימי חייהם, שים נא ד' דברי לפניך ויעלו לרצון וכריח ניחוח אמן. מרדכי זיסקינד לנדא".
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה לחכמי גליציה
↑  עיתון מחזיקי הדת.
↑  חקר הלכה מהורה שנייה שנת תשל"א.
↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: חקר הלכה - חלק א -- לנדא, נפתלי הירץ בן יואל משה, באתר www.hebrewbooks.org
↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: חקר הלכה - חלק ב -- לנדא, נפתלי הירץ בן יואל משה, באתר www.hebrewbooks.org
↑  חקר הלכה מהדורה ראשונה שנת תרמ"ח.
↑  HebrewBooks.org Sefer Detail: אהבת ציון -- לנדא, נפתלי הירץ בן יואל משה, באתר www.hebrewbooks.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007527115105171  LCCN: nr96013811  VIAF: 17120445   WorldCat (עם VIAF): 17120445
ירון מאירי

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1963 (בן 61) רחובות
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 תחום יצירה:  בימוי, אוצרות, ייעוץ אמנותי, כוריאוגרפיה
 https://www.orpan.com/
 
ירון מאירי (נולד ב-23 באוקטובר 1963 ברחובות) הוא אוצר, יועץ אמנותי, מפיק ובמאי ישראלי. עוסק בעיצוב תוכני וטכנולוגי של תערוכות ותצוגות במוזיאונים ומרכזי מבקרים, ובימוי וניהול אמנותי של אירועים ומופעים. משמש כיועץ אמנותי ואסטרטגי לגופים ציבוריים ולחברות.
לאורך השנים אצר ועיצב תצוגות שונות בתחומי תרבות ומורשת בדגש על היסטוריה יהודית וזיכרון השואה, בהן תצוגות במרכז הרצל ומוזיאונים יהודיים בעולם, מיצגים ניידים עבור יד ושם, ואטרקציות היסטוריה תיירותיות תחת המותגים מעלית הזמן ו-Time Capsule. בנוסף עיצב מאירי מרכזי מבקרים עבור חברות בינלאומיות - בהן קוקה קולה, פרארי, טבע ואחרות. מאירי מתמחה בשילוב טכנולוגיות בתצוגה מוזיאלית ובעיצוב תצוגות וירטואליות ואינטראקטיביות.
בשנת 2022 נבחר מאירי לשמש כיועץ אמנותי עבור משרד ראש הממשלה וחברת הייעוץ העולמית דלויט לשם הקמת תאגיד הנצחה רשמי של מדינת ישראל. באותה שנה החל לשמש כיועץ למיזם G-MIC של מרכז השלטון המקומי בישראל, המקדם הקמת רשת מרכזי חדשנות מוניציפלית בעולם, וכן עבור החברה הממשלתית לתיירות ויחידת המוזיאונים של משרד הביטחון.
בתחומי הבמה, שימש מאירי במאי ומנהל אמנותי במופעים ואירועים של אמנים וגופים ציבוריים, בין היתר במופעים של יהורם גאון, דודו דותן, מוטי גלעדי, באירועי קדם אירוויזיון, וכן אירועים וטקסים שנתיים עבור עיריות תל אביב, ירושלים, רחובות ואחרות.
ביוגרפיה

מאירי נולד ברחובות למשפחה ממוצא עיראקי. בילדותו זכה לחינוך מוזיקלי נרחב וניגן על פסנתר, אקורדיון, גיטרה וכלים נוספים, ובמקביל התנסה בדרמה, מחול ותיאטרון.
בשירות הצבאי שימש קצין מודיעין, והשתחרר ב-1989 בתום שמונה שנים בצה"ל. במהלך השירות הצבאי השלים תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב; לאחר השחרור המשיך לתואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב, אותו השלים ב-1996. במהלך לימודיו האקדמיים החל לעסוק במקביל בתחומי אמנויות הבמה, ופיתח תוכניות לימודים ומערכי חינוך עבור הטלוויזיה הציבורית הישראלית.
ביוגרפיה > בימוי והפקה מוזיקלית

בתחילת שנות ה-90 פנה מאירי לעיסוק רחב יותר בתחום אמנויות הבמה ובהפקה אמנותית, והחל לביים תוכניות בידור שונות, תוכניות טלוויזיה ולהקות צבאיות. ב-1992 החל לביים וליצור כוראוגרפיה באירועי הקדם-אירוויזיון; בשנים 1992–1997 ביים את המופע של משלחות תנועת הצופים לארצות הברית. ב-1995 עיצב וביים תצוגות בביתן חברת טבע ביריד בינלאומי במדריד, שהציג את תרופת הקופקסון.
מלבד מופעי תרבות, ביים מאירי אירועים וטקסים ממלכתיים: ב-1998 ביים את המופע המרכזי של קרן היסוד לרגל יובל למדינת ישראל, אשר הועלה לאורך שנה וחצי בקהילות יהודיות בתפוצות. ב-2002 ניהל אמנותית את אירוע הפתיחה של הקונגרס הציוני העולמי ה-34 בהר הרצל.
ב-1999 הקים חברת הפקות בשם "חברת טובה" ("good company"), במסגרתה העלה תצוגות אופנה והפיק אירועים עבור חברות ישראליות ובינלאומיות, בהן קוקה קולה, אסם, בנק דיסקונט וחברות אחרות; בתקופה זו שימש דורון מדלי עוזר במאי של מאירי.
ביוגרפיה > אוצרות ומוזיאליה

מתחילת שנות האלפיים פועל מאירי כיועץ אמנותי, אוצר ומפיק של תצוגות שונות מתחומי האמנות, התרבות וההיסטוריה. בשנת 2002 התמזגה "חברה טובה" לחברת Orpan ויחד יצרו את Orpan group; בהמשך הפך מאירי למנכ"ל ומנהל אמנותי של הקבוצה. במסגרת פעילותו מקים מאירי תערוכות ותצוגות קבע במוזיאונים, מרכזי מבקרים ואטרקציות תיירותיות, ובמקביל עוסק בייעוץ אמנותי ואסטרטגי לגופים ציבוריים וחברות. לצד זאת ממשיך מאירי לעסוק בבימוי והפקה; בין היתר, משנת 2012 מפיק ומביים את טקסי יום הזיכרון ויום העצמאות של עיריית תל אביב, לצד אירועים עירוניים נוספים.
לאורך השנים התמחה מאירי באוצרות והקמת מיצבים בנושאי היסטוריה של עם ישראל והנצחת זיכרון השואה. בין היתר תכנן מאירי תצוגות קבע במכון משואה לחקר השואה (2023-2024), המוזיאון היהודי בקפריסין (החל מ-2019), המוזיאון הווירטואלי היהודי במדריד (החל מ-2020) ומיצג "בית הזכוכית" בבית העדות בניר גלים (2016). בנוסף גיבש מיצגים עבור 'ניידות חינוכיות' מטעם יד ושם (2019-2020). תצוגות היסטוריות נוספות אותן אצר כוללות תערוכות היסטוריות במוזיאון ראשון-לציון, תצוגת קבע במרכז מורשת יהדות תימן וקהילות ישראל, תצוגה במרכז הרצל, המוזיאון היהודי האינטראקטיבי בסנטיאגו, צ'ילה, מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה בלטרון, תצוגת הקבע במקוה ישראל, פארק קרסו למדע, מוזיאון הרצלילינבלום ומוזיאונים נוספים.
גישתו של מאירי כוללת שילוב בין תצוגה קלאסית לשימוש במולטימדיה ואמצעים טכנולוגיים ווירטואליים, המסייעים להמחשת תהליכים ואירועים היסטוריים וליצירת מהלך נרטיבי מובנה. עיצוב המיצבים נע במנעד שבין אוצרות ארכיוניות ואמנותית, עיצוב חוויית משתמש והעשרה חינוכית, תוך שילוב אלמנטים המפעילים חושים שונים של המבקרים בתערוכות ובמיצגים.
ביוגרפיה > אוצרות ומוזיאליה > מרכזי מבקרים

במקביל עסק מאירי בעיצוב וגיבוש קונספט למרכזי מבקרים שונים עבור חברות מסחריות. ב-2006 הקים את מרכז המבקרים של קוקה קולה ישראל בבני ברק, ובהמשך הפך ליועץ אמנותי של אגף אירו-אסיה בקוקה קולה הבינלאומית ועיצב פארק נושא עבור המותג באיסנטבול שבטורקיה. בהמשך השתתף כיועץ אמנותי ומתכנן תצוגות בהקמת "מוזיאון אנזו פרארי" של חברת פרארי במודנה, איטליה. מרכזי מבקרים נוספים אותם עיצב הם ידיעות אחרונות 360 בראשון לציון, מרכזי מבקרים של בזק, GES, המותג YVES (אנ') ומרכז המבקרים של הטכניון.
ביוגרפיה > אוצרות ומוזיאליה > מעלית הזמן ו-Time Capsule

בשנת 2000 יזמה חברת Orpan סדרת אטרקציות תיירותיות תחת הכותרת "מעלית הזמן", שכללו מיצגי מולטימדיה רב חושיים של היסטוריה וחוויה מקומית; תחת מסגרת זו הוקמה סדרה של מרכזים בערים שונות בעולם, בהן ירושלים, בולטימור, אגרה שבהודו ובמפלי הניאגרה. החל מ-2014 הורחב הקונספט תחת המותג "Time Capsule" ונוסף מרכז חוויתי בטולדו שבספרד, וב-2016 בירושלים, תחת השם "I am Jerusalem".