stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגפת הקורונה בארגנטינה

| --- | --- |

 במדינות או באזורים:  ארגנטינה ארגנטינה
 קואורדינטות:  34°S 64°W﻿ / ﻿34°S 64°W﻿ / -34; -64
  
 
מגפת הקורונה בארגנטינה היא חלק מהמגפה העולמית של מחלת נגיף קורונה 2019, שנגרמת כתוצאה מזן SARS-CoV-2. ב-3 במרץ 2020 אושר המקרה הראשון של הנגיף התפשט לארגנטינה. נכון ל-21 בספטמבר 2021 אושר כי 5,243,231 איש נדבקו ונודע כי 114,579 אזרחי ארגנטינה מתו מהנגיף.
ב-12 בינואר 2020 אישר ארגון הבריאות העולמי (WHO) כי נגיף הקורונה הוא הגורם למחלה בדרכי הנשימה במקרים מהעיר ווהאן, מחוז חוביי, סין, שדווח לארגון ב-31 בדצמבר 2019. שיעור המתים ממחלת נגיף הקורונה היה נמוך בהרבה מהתפרצות הסארס בשנים 2002–2004, אך ההעברה הייתה גדולה יותר באופן משמעותי, עם מספר מתים כולל משמעותי.
ב-7 במרץ 2020 אישר משרד הבריאות הארגנטינאי את המוות המתועד הראשון מהנגיף, גבר בן 64 שנסע לפריז, צרפת, שהיה לו גם מחלות בריאותיות אחרות; המקרה אושר כחיובי רק לאחר מות המטופל.
ב-19 במרץ 2020 ארגנטינה הודיעה על סגר ארצי עד 31 במרץ. בהמשך האריכה הממשלה את הסגר עד אמצע אפריל ואז עד 26 באפריל; וב-25 באפריל הודיע הנשיא אלברטו פרננדס שהסגר תוארך בערים הגדולות עד 10 במאי. הסגר הוסר בכל רחבי הארץ, למעט האזור העירוני של גראן בואנוס איירס (שם מתגוררים 31.9% מאוכלוסיית המדינה), ב-10 במאי, כאשר בואנוס איירס רבתי נסגרה עד 24 במאי, מאוחר יותר הוארך הסגר עד 7 ביוני ואז 28 ביוני, לאחר זינוק משמעותי במספר המקרים החדשים באזור זה. ב-26 ביוני פרננדס הודיע כי מגבלות התנועה באזור זה שהוקלו בעבר יוחמרו שוב עד 17 ביולי עקב עלייה גדולה במקרים בימים הקודמים. לבסוף, ב-17 ביולי, הסגר היה אמור להשתחרר בהדרגה בכמה שלבים כדי להוביל לחזרה לחיים נורמלים במידת מה אם כי ההגבלות הוארכו מספר פעמים עד נובמבר. במקביל הייתה התמודדה עם תחלואה באזורים אחרים, מה שדרש אף סגר. בגראן בואנוס איירס, אחרי הקלות נרחבות באוקטובר, הוחלט ב-6 בנובמבר, לאחר כ-7 חודשי סגר רצופים, לסיים את הסגר ולעבור לשלב "ריחוק חברתי".
התגובות למגפה כללו הגבלות על מסחר ותנועה, סגירת גבולות וסגירת בתי ספר ומוסדות חינוך. צבר מקרים של הדבקות ומקרי מוות התרחשו בבתי אבות, בתי כלא ובתי מעצר אחרים ובאזורים עירוניים. מספר הבדיקות עלה עם הזמן, אם כי היו חששות מסוימים שכן היו פחות בדיקות מאשר במדינות אחרות באזור כמו צ'ילה ופרו. למרות זאת, תגובות הממשלה למגפה נחשבו מהטובות ביותר שקיבלה האוכלוסייה באזור בשלביה הראשונים של המגפה.
בתחילת אוקטובר 2020, בארגנטינה היו מספר המתים היומי לנפש מהגבוהים בעולם. ב-20 באוקטובר הפכה המדינה למדינה החמישית בעולם במספר מקרי התחלואה. למחרת התחלואה הארצית הגיעה לשיא של כ-18 אלף מאומתים ביום ואחר כך החלה לרדת. בתחילת דצמבר שבה לעלות. באמצע ינואר 2021, נבלמה העלייה.
בסוף מרץ 2021 ארגנטינה חוותה גל תחלואה נוסף הגרוע בהרבה מהקודמים, כשבשיאו, באמצע אפריל, נספרו כמעט 30 אלף מקרים ליום, ומספר המתים שם הגיע למעל 400 ליממה בממוצע. בארגנטינה נוצר מחסור בחמצן שאיים למוטט את מערכת הבריאות הארגנטינית, לאחר עליה של 330 אחוזים בצריכה במהלך אפריל. המחסור גבה קורבנות, אנשים שניתן היה להציל אילו היה מספיק חמצן במערכת.
ב-21 בספטמבר 2021, הודיעה ממשלת ארגנטינה לאחר ירידה גדולה בכמות החולים החדשים וכמות המתים, על הסרת כמעט כל מגבלות הקורונה
ראו גם

מגפה הקורונה לפי מדינות
מגה-פאונה של הפלייסטוקן

המגה-פאונה של הפלייסטוקן באמריקה הדרומית.
ממותת הערבות, מהגדולים שבמיני היונקים היבשתיים מעולם, גדולה בהרבה מהפילים החיים. ממותה זו שגשגה בערבות סיביר של הפלייסטוקן וככל הנראה נכחדה בידי האדם.
קרנף צמרי, קרנף עטוי פרווה ששוטט לאורך אירופה בעידן הקרח.
דגם של אריה המערות האירופאי.
פלוראוביס, כבש אפריקני ענק.
המסטודון היה מאבות הפילים והיה גדול יותר מפיל אפריקני.
דוב קצר-פנים היה אחד מאוכלי הבשר הגדולים מעולם.
הדואדיקורוס היה גדול הארמדילאים מעולם.
הדיפרוטודון היה חיית היבשה הכבדה ביותר באוסטרליה.
הדינורמיס היה אחד מהעופות הגדולים מעולם.
המגה-פאונה של הפלייסטוקן הוא מונח המתאר את פאונת בעלי החיים הגדולים ביותר (למעלה מ-40 קילוגרם) אשר חיו בעולם מלפני 2.58 מיליון שנה עד לאחרי עידן הקרח האחרון לפני 11,700 שנה בקירוב.
לפי ממצאי מאובנים שונים מרבית הפאונה הקיימת הייתה שונה מזו של תקופת הפליוקן, שקדמה לה ובכך החלה את תור הרביעון. דבר זה נגרם עקב תקופות קיפאון ממשוכות, נדידת יבשות ותחרות בין מינים שונים אשר גרמה למינים  הקודמים להיכחד במהירות גבוהה ולמינים אחרים להתפתח למינים חדשים. במשך הפלייסטוקן שינויים אלה דעכו, אף שעידני קרח שונים החלו מלפני 125 אלף שנה עד לפני 14 אלף שנה ועד להולוקן.
רבים ממינים אלה נכחדו עם הגעת האדם הקדמון אשר נדד לכל היבשות במהלך אירוע ההכחדה ברביעון (אנ'). ישנם 4 תאוריות המסבירות את היכחדותם: ציד אנושי, פגיעה של שינויי אקלים, מחלות חדשות ופגיעה בידי מטאוריטים. עם זאת רוב החוקרים טוענים שפגיעת האדם הייתה הסיבה העיקרית להכחדתם. כמה מבעלי חיים אלה שרדו עד ההולוקן וחיו לצד האדם המודרני.
רבים מהמינים הגדולים החיים כיום הם קרוביהם של אותם מינים ענקיים, שלעיתים רבות היו גדולים מהם בהרבה.
מגה-פאונה לפי יבשת > אירואסיה

ברחבי אירואסיה הקדומה השתרעו ערבות רחבות וטונדרה במשך עידני הקרח שהחליפו את נופי היערות הגדולים. ערבות רחבות אלה הכילו מינים גדולים שגודלם עזר להם להילחם בקור. בין יצורים גדולים אלה היו הפיל ישר-החט, מינים של ממותות כמו ממותת הערבות והממותה הצמרית, הקרנף הצמרי, הסטפנורינוס והאלסמותריום, מיני היפופוטמיים אסייתיים, איילי המגלוצרוס והצרוולציס ומינים שונים של סוסים ושל אנטילופות. עדרים אלה משכו טורפים גדולים כמו ההומותריום, אריה המערות וצבוע מערות ששגשגו בעידן הקרח. יונקים ענקיים נוספים היו הסטגודון, שור הבר, הלפטובוס ומיני ביזונים, דוב המערות, השיוותריום, הברבורופליס וקוף הענק גיגנטופיתקוס. בסוף הפלייסטוקן התגוררו ביבשת גם בני אדם כמו האדם הניאנדרתלי ואנשי קרו מניון.
מגה-פאונה לפי יבשת > אפריקה

המגה-פאונה באפריקה הכילה מינים גדולים אשר התפתחו לצד ראשוני האנשים, לרבות המינים הומו ארקטוס שגילה את השימוש באש והחל לנדוד החוצה מאפריקה והומו ספיינס, האדם המודרני. ייתכן שבצל האבולוציה המשותפת יכלו מינים גדולים לשרוד לצד ראשוני האנשים ולהפך ואולי לכן אפריקה שוקקת בחיות גדולות כמו קרנפים, פיל אפריקני, תאואים והיפופוטמים וכן עדרי אנטילופות וזברות גדולים. בעבר היו מינים גדולים יותר כמו הדינותריום דמוי-הפיל שחי לצד האנכילותריום, המטרידיוכרוס, צבוע הפכיקרוקוטה, הפלוראוביס, האוגנדקס והחתול דינופליס.
מגה-פאונה לפי יבשת > אמריקה הצפונית

באמריקה הצפונית היו מינים שונים שחלקם נעו צפונה מאמריקה הצפונית בעוד אחרים עשו את המסע ההפוך לדרום אמריקה ויצרו סביבות חדשות. מינים נוספים השתמשו בגשר היבשה של ברינג שהוביל מאסיה כדי להגר בין היבשות. דבר זה יצר כור היתוך של מגוון מינים ממוצאים שונים.
ביבשת השתרעו מינים עצלני קרקע כמו המגלוניקס, הארמותריום, הגליפטידוניים, המיקסוטוקסודון, העוף הטורף טיטאניס והנאוכרוס - כולם ממוצא דרום אמריקני. לצידם חיו עדרי צמחונים כמו האאוצרתריום והבותריום, ביזון קדמוני וגדול קרניים ולצידם מיני ממותות, מסטודון, צרוולציס, כליקותריים, גמליים כמו הקמלופס וטיטאנוטילופוס, סוסים כמו סוס יוקון וסוס הגרמן, טפירים ובונה ענק. עדרי הצמחונים משכו טורפים גדולים כמו סמילודון, הומותריום, זאב בלהות, דוב קצר פנים, ברדלס אמריקני המהיר ואריה אמריקני.
האדם המודרני היגר ליבשת אמריקה לפני 30,000-11,000 שנים בקירוב והוא הכחיד את מרבית החיות הגדולות בה (לפחות 90 מיני מגה-פאונה). כיום החיה היבשתית הכי גדולה בצפון אמריקה הוא הביזון האמריקני.
מגה-פאונה לפי יבשת > אמריקה הדרומית

אמריקה הדרומית של הפלייסטוקן הייתה מושפעת מההגירה צפונה של הפליוקן כאשר מספר מינים (בעיקר עצלני הקרקע) נעו צפונה. אירוע זה השפיע על רוב המינים הגדולים ביבשת אשר פתח אותם לתחרות מצד טורפים ומינים מפותחים וגרם להכחדת מינים רבים. מאמריקה הצפונית הגיעו טורפים גדולים כמו הסמילודון והארקטותריום וכן הפומה והיגואר ולצידם מיני למות, סוסים כמו היפודיון, איילים, טפירים וגומפותריומיים כמו הסטגומסטודון. הללו התאקלמו לסביבה בה דלשינאים ענקיים ובראשם המגתריום שהגיע לגודל של פיל, הדואדיקורוס, הגליפטודון וההולמסינה, פרסתנים כמו הטוקסודון והמקרוקניה ומכרסמים גדולים כמו הקפיבארה והג'וספורטיגסי.
מגה-פאונה לפי יבשת > אוסטרליה

אוסטרליה הייתה יעד מבודד זמן רב והתפתחה בה פאונה של כיסאים ויונקי ביב ענקיים, עופות לא מעופפים וזוחלים טורפים ששגשגה עד הגעת האדם ליבשת לפני 65-70 אלף שנה. היצור הגדול ביותר בה היה הדיפרוטודון, מעין וומבט ענקי צמחוני ששקל כמו קרנף. לצידו חיו חיות כיס כמו הזיגומטורוס, הפרוקופטודון, הסתנורוס, טפיר הכיס, ואריה הכיס הטורף. לצידם חיו עופות הדרומורניס והגניאורניס הענקיים, הצב מיאולניה וזוחלים טורפים כמו המגלניה, הוונאמבי ותנין הקווינקנה.
כיום מרבית הפאונה הגדולה נכחדה. הגדול שבכיסאים החיים בה כיום הוא קנגורו אדום וגדול העופות הוא האמו. ואולם הגדול שבזוחלי אוסטרליה והחיות בכלל הוא תנין הים, הגדול שבכל מיני הזוחלים.
מגה-פאונה לפי יבשת > איים מבודדים

באיים מבודדים התפתחו מינים ייחודים שעברו ענקיות איים והם היו מאחרוני המינים שנכחדו בסוף הפלייסטוקן, עקב בידודם וחלקם נכחדו רק בהולוקן, לפני כמה אלפי שנים. באיים כמו ניו זילנד שגשגו עופות המואה הענקיים ובראשם הדינורמיס אשר שימשו מזון לעיט האסטי הענק. במדגסקר חיו עופות הפיל כמו האפיאורניס, מיני היפופוטם מלגשי, התנין וואיי ולמורי ענק כמו מגלדאפיס ולמור ענק. ממותות צמריות שרדו באי וראנגל, הממותה הננסית (שעברה גמדות איים) חיה באיי התעלה של קליפורניה וממותה נוספת שרדה באיי הים התיכון לצד מינים קטנים של פילים, היפופוטמים וצבי ענק. באינדונזיה חיו מיני סטגודונים ולטאות כוח גדולות. הצב סילינדרספיס חי במאוריציוס ורודריג ומינים של הצבים מיאולניים והתנינים מקוסוכיניים שרדו בקלדוניה החדשה. באיי הקריביים חיו מיני עצלני קרקע ננסיים כמו המגלוקנוס.
ראו גם

מגה-פאונה
נדידת האדם הקדמון
אירוע ההכחדה בהולוקן
צ'ילפנסינגו

| --- | --- |
סמל צ'ילפנסינגוסמל צ'ילפנסינגו

קתדרלת צ'ילפנסינגו
 מדינה:  מקסיקו מקסיקו
 מדינה:  גררו גררו
 תאריך ייסוד:  1 בנובמבר 1591 
 גובה:  1,253 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  187,251 (2010)
 קואורדינטות:  17°33′N 99°30′W﻿ / ﻿17.550°N 99.500°W﻿ / 17.550; -99.500
 אזור זמן:  UTC -6
 www.chilpancingo.gob.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו מוגדלת) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו צ'ילפנסינגו(למפת מקסיקו רגילה) מקסיקו סיטי גוודלחרה מונטריי פואבלה טיחואנה לאון סיודאד חוארס סלטיו סן לואיס פוטוסי ארצות הברית גוא. ב. הונ. האוקיינוס השקט  מפרץ מקסיקו צ'ילפנסינגו(למפת גררו רגילה) אקפולקו איגואלה סיוואטנחו האוקיינוס השקט  וא. פואבלה מורל. מיצ'ואקאן מקסיקוצ'ילפנסינגו(למפת גררו מוגדלת) אקפולקו איגואלה סיוואטנחו האוקיינוס השקט  ואחאקה פואבלה מורלוס מיצ'ואקאן מקסיקוצ'ילפנסינגו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צ'ילפנסינגו דה לוס בראבו (בספרדית: Chilpancingo de los Bravo), או בקיצור צ'ילפנסינגו, היא בירת מדינת גררו במקסיקו. בעיר מתגוררים למעלה מ-180,000 תושבים (נכון ל-2010), מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בגררו, אחרי העיר אקפולקו. העיר נמצאת במרחק של כ-220 קילומטרים ממקסיקו סיטי, בירת מקסיקו.
היסטוריה

צ'ילפנסינגו נוסדה ב-1 בנובמבר 1591 וקיבלה מעמד של כפר ב-1636.
לעיר היה תפקיד חשוב במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו, שהתחילה ב-1810. לאחר המצור על אקפולקו וניצחון המורדים בו ב-1813, מנהיג המורדים באותה עת חוסה מריה מורלוס כינס בצ'ילפנסינגו קונגרס בו הוכרזה באופן רשמי עצמאותה של מקסיקו. לאחר הקונגרס צ'ילפנסינגו קיבלה מעמד של עיר. בשלב מסוים שם העיר שונה ל"צ'ילפנסינגו דה לוס בראבו" (מילולית: "צ'ילפנסינגו של (משפחת) בראבו") כהוקרה למשפחת בראבו ילידת העיר שהייתה פעילה בדרום מקסיקו במהלך מלחמת העצמאות.
ב-1849 נוצרה מדינת גררו, ובמשך כ-20 השנים הבירה העברה בין צ'ילפנסינגו וטיקסטלה, עד שהבירה התקבעה סופית בצ'ילפנסינגו ב-1872.
חינוך

בעיר פועלות מספר אוניברסיטאות, בהן ניתן למנות את האוניברסיטה האוטונומית של גררו.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הלאומי של צ'ילפנסינגו, המשמש בעיקר לתעופה כללית.
העיר מקושרת בכביש המקסיקני הפדרלי 95 לאקפולקו מצד אחד ולמקסיקו סיטי מצד שני.
ערים תאומות

ארצות הברית פלזנט היל, קליפורניה, ארצות הברית
הפיליפינים קביטה סיטי, הפיליפינים
קומפלקס בתי הכנסת הקראים ביבפטוריה

הכניסה לקומפלקס בתי הכנסת הקראים, 2014
קומפלקס בתי הכנסת הקראים ביבפטוריה, השוכן בחצי האי קרים, משמש כמרכז הרוחני של קהילת קראי קרים. גודלו של הקומפלקס הוא כ-0.25 הקטאר, והוא מורכב משני בתי כנסת, גדול וקטן, וכן בית מדרש, בית תמחוי ומתקנים נוספים.
קראים החלו להתיישב ביבפטוריה החל מהמאה ה-16, והיא מכונה בשם "גוזלוב" או "גוזלוו" במקורות יהודים ישנים, לפי שמה בשפה הטטרית. בשנת 1807 נבנה בית הכנסת הגדול, ושמונה שנים לאחר מכן, בשנת 1815, נבנה בית הכנסת הקטן.
בשנת 1835 נבנה החצר המקשרת בין שני בתי הכנסת. בשנת 1900 נבנה קשת הכניסה למתחם, ובשנת 1907 נבנה בית המדרש. המתחם הוחרם על ידי השלטונות הסובייטים בשנת 1927, ושימש כמוזיאון, בית ספר ומרכז בספורט.
המתחם הוחזר לקהילה הקראית רק בשנת 1994. בשנת 2005 נפתח מחדש לתפילה. מנהיג הקהילה הוא החזן דוד טריאקי.
בית הכנסת הגדול
לקריאה נוספת

Valentin I. Kefeli, "Complex of Karaite kenassas in Eupatoria and other kenassas around the world", Slippery Rock, PA ; Simferopol, Ukraine : 2006.
הערות שוליים

↑
הנהגת העדה בארץ נפגשה עם החזן דוד טריאקי מקרים שבאוקראינה, 2011
| בתי כנסת קראים מרכזיים בעולם |
| --- | --- | --- |
| אוקראינה אוקראינה | יבפטוריה, אודסה, קייב, חליץ', חרקוב, סימפרופול |  |
| ישראל ישראל | ירושלים, ראשון לציון, רמלה |  |
| רוסיה רוסיה | מוסקבה |  |
| ליטא ליטא | טרקאי, פוניבז', וילנה |  |
| מצרים מצרים | קהיר, אלכסנדריה |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | דאלי סיטי |  |
| פולין פולין | ורשה |  |
| טורקיה טורקיה | איסטנבול |  |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | חרבין |  |
צפורה פוזין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1904 דרגנובו, רוסיה 
 פטירה:  23 בדצמבר 1995 (בגיל 91) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  ספורי ילדים, שירים למבוגרים
 
צפורה פוזין (20 בנובמבר 1904 – 23 בדצמבר 1995) הייתה סופרת ומשוררת. פוזין נולדה בדרגנובו שברוסיה. היא למדה בגימנסיה רוסית בנובורוסק, ואחר כך היא סיימה לימודי מדעי החברה והיסטוריה באוניברסיטת מינסק.
פוזין הוגלתה לקזחסטן בעוון פעילות ציונית, ושהתה שם ארבע שנים. היא עלתה לארץ ישראל בשנת 1930 ועסקה בעבודה חקלאית. אחרי נישואיה עברה לגור בשכונת נחלת יצחק בתל אביב. היא פרסמה סיפורים ושירים בכתבי עת שונים, ובשבועוני ילדים.
צפורה פוזין נפטרה בשכונת נחלת יצחק ב-23 בדצמבר 1995 ונקברה בבית העלמין דרום.
ממבחר יצירותיה

"כוכבים בגינה" מחרוזת ספורי ילדים, ממוזגים בדמיון ומציאות, הוצאת יזרעאל (1963)
"פריחה לבנה", הוצאת טרקלין (1978)
"רוח בוקר, רוח ערב", קובץ שירים למבוגרים, הוצאת טרקלין (1980)
"גמד בתוך כפית של דבש", מחרוזת שירי ילדים, הוצאת עקד (1983)
"אופקים כחולים", הוצאת רשפים, (1984)
"אורות צללים ואתמולים", הוצאת רשפים, (1987)
קומפלקס הפארקים הלאומיים W-ארלי-פנג'ארי

קומפלקס הפארקים הלאומיים W-ארלי-פנג'ארי, או קומפלקס WAP (באנגלית: WAP Complex) הוא שמו של קומפלקס פארקים לאומיים ואזורים מוגנים בשטחי המדינות בורקינה פאסו, בנין וניז'ר במערב אפריקה, המשתרע על שטח של כ-31,000 קילומטרים רבועים (כשטחה של בלגיה).
חלקו הניז'רי של הפארק הלאומי W הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-1996. ב-2017 ההכרזה הורחבה גם לפארק הלאומי ארלי בבורקינה פאסו והפארק הלאומי פנג'ארי בבנין, כך שהאתר כולל מאז את כל המכלול.
עולם החי

עולם החי כולל תת-מין נדיר של האריה - אריה סנגלי; פיל סוואנה אפריקני, נמר, היפופוטם, תאו אפריקני, חזיר יבלות מצוי, אנטילופת סוס קצרת-קרן, בובאל מערבי, זאב טלוא וברדלס.[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  קומפלקס W-ארלי-פנג'ארי באתר אונסק"ו (באנגלית).
ערך זה הוא קצרמרבנושא אתרי מורשת עולמית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרס רמת גן לספרות

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  רמת גן 
 תקופת הפרס:  1951–הווה (כ־73 שנים) 
 אתר רשמי
 
פרס רמת גן לספרות הוא פרס ספרותי המוענק מטעם עיריית רמת גן, בשש קטגוריות, במהלך שבוע הספר העברי.
החל משנות ה-50 של המאה ה-20 הוענקו פרס רמת גן לספרות יפה, ופרס למדן לספרות ילדים, על שם יצחק למדן. בהמשך צורפו אליהם פרס למחשבת ישראל ופרס ליצירה בתחום הפולקלור על שם ש. אנ-סקי. הענקת הפרסים פסקה בשנות ה-80 של המאה ה-20.
הפרס חודש במתכונתו הנוכחית בשנת 2010. בשנת 2014 עמד סכום הפרס בכל קטגוריה על 25,000 ש"ח. בשנת 2019 הוחלט על הקפאת הפרס, בגלל גירעון תקציבי. מאז לא חולק הפרס.
במאה ה-20 > פרס לספרות יפה

במחצית הראשונה של שנות ה-40 של המאה ה-20 יזמה המועצה המקומית של רמת גן הענקת פרס ספרותי לסיפור ארץ-ישראלי שפורסם בכתב עת. הפרס הוענק במשך שנתיים בלבד.
במאי 1951 הודיעה עיריית רמת גן על החלטתה להעניק פרסים ספרותיים מדי שנה. הפרס הראשון הוענק אז למשורר יצחק למדן.
בין הזוכים:
1956 - יעקב פיכמן.
1957 - אברהם קריב, עטרה ליושנה; ד"ר יעקב הורוביץ, כי האדם אינו כזב.
1958 - אביגדור המאירי.
1960 - יהושע בר יוסף, סוכת שלום. פרופ' דב סדן, שזכה באותה שנה בפרס רמת גן לחוכמת ישראל, ויתר על הפרס כי סירב להשתתף בטקס לצדו של בר יוסף. בר יוסף עצמו נעדר מן הטקס.
1961 - אברהם ברוידס, אל השחר הגנוז; ישראל אלדד, הגיונות מקרא.
1962 - ישורון קשת, רוחות המערב.
1963 - ש. שלום, ספר חיי רואי.
1965 - מרדכי ברתנא (ב. מרדכי), הנפילים היו בארץ.
1966 - דב חומסקי, אזוב ואבן.
1968 - אברהם ב. יהושע, מול היערות.
1969 - אליעזר שטיינמן, המלך עייף, עין לא ראתה, לקול החליל.
1970 - דליה רביקוביץ, הספר השלישי.
1974 - יצחק שלו, שמלת הריון.
1975 - משה אונגרפלד, ביאליק וסופרי דורו.
1976 - צבי לוז, סובב הולך. אחרי חידוש הפרס זכה לוז, ב-2011, בפרס על מפעל חיים.
1977 - יצחק בן נר, שקיעה כפרית; מאיר בוסאק, בהימוט גשרים.
במאה ה-20 > פרס לספרות ילדים

ב-1954, אחרי פטירתו של יצחק למדן, החליטה עיריית רמת גן לקבוע פרס על שמו, ש"יינתן ליצירה מעולה בספרות ילדים שנכתבה או נתפרסמה בשנתיים האחרונות". החל משנת 1958 חולקו שני הפרסים בטקס אחד.
במאה ה-20 > פרס חוכמת ישראל

החל משנת 1959 הוענק גם פרס רמת גן לחוכמת ישראל. הפרס הראשון נמסר בטקס של שנת 1960.
במאה ה-20 > פרס לספרות תורנית

ב-1961 הוענק באותה מסגרת פרס רמת גן לספרות תורנית על שם הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל.
במאה ה-20 > פרס לפולקלור

החל משנת 1966 הוענק באותה מסגרת פרס לפולקלור על שם אנסקי.
במאה ה-21

בשנת 2009 החליטה עיריית רמת גן על הענקת פרס רמת גן לספרות, במטרה "לעודד ולתמוך ביצירה הספרותית העברית בתחומי הספרות השונים כדי לעודד את היצירה הכתובה העברית – מחד גיסא ובמטרה להגביר את העניין, ובפרט של הדור הצעיר, בקריאת הספרות העברית – מאידך גיסא." הפרסים מוענקים על יצירות שפורסמו במהלך שלוש השנים האחרונות. פרופ' זיוה שמיר היא יו"ר ועדת הפרס, ופרופ' ניצה בן-דב נמנית עם חבריה. העירייה הכריזה: "פרס זה הוא הרחבתו של פרס רמת–גן על שם יצחק למדן, שהיה בעיקרו פרס ליוצר בשטח ספרות ילדים ונוער שנדחק לשולי העשייה העירונית ולא חולק מאז".
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים

הפרס מוענק בשמונה קטגוריות:
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים > סיפורת

תש"ע 2010 - יהודית רותם, על משכבם בלילות.
תשע"א 2011 - סמי ברדוגו, זה הדברים.
תשע"ב 2012 - אורלי קסטל-בלום, חיי חורף; יואל הופמן, מצבי רוח.
תשע"ג 2013 - חיים באר, אל מקום שהרוח הולך.
תשע"ד 2014 - אילת שמיר, המיטה שאתה מציע בעצמך.
תשע"ה 2015 - אמיר גוטפרוינד, אגדת ברונו ואדלה.
תשע"ז 2016 - יניב איצקוביץ', תיקון אחר חצות.
תשע"ט 2018 - תמר לזר מצילות; דן זמל בלוק.
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים > סיפורת ביכורים

תש"ע 2010 - לילך נתנאל, המצב העברי.
שע"א 2011 - רוני גלבפיש, סיפור קטן ומלוכלך; גונן נשר, לעוף כמו בוב בימון.
תשע"ב 2012 - איריס אליה כהן, מכתוב; בלה שייר, מט ילדים.
תשע"ג 2013 - שי אספריל, עוד מעט החורף מתחיל; הגר דורון, הכלה היהודיה.
תשע"ד 2014 - אביבית משמרי, הזקן השתגע; דליה ביטאולין שרמן, איך שהעולם נהיה לבן.
תשע"ה 2015 - צדוק צמח, הציור האחרון של ג'אקופו מאסיני.
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים > שירה

תש"ע 2010 - רוני סומק, אלג'יר.
תשע"א 2011 - חדוה הרכבי, ציפור שבפנים עומדת בחוץ; אשר רייך, השחיין המהיר של הרגש.
תשע"ב 2012 - חמוטל בר-יוסף, השתוות.
תשע"ג 2013 - חוה פנחס-כהן, אחי, הצימאון; רפי וייכרט, בקווים דקים.
תשע"ד 2014 - שולמית אפפל, פחות מאמת אין טעם לכתוב.
תשע"ה 2015 - ישראל בר-כוכב, מחברת השמש; לאה פילובסקי, מקשיב גם לי דווקא עכשיו.
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים > שירת ביכורים

תש"ע 2010 - אלחנן ניר, תחינה על האינטימיות.
תשע"א 2011 - אלמוג בהר, צמאון בארות; גיורא פישר, אחרי זה.
תשע"ב 2012 - יניב קקון, שכונה
תשע"ג 2013 - דוד אדלר, סקיצות לתמונה בלתי שלמה; סיגל בן יאיר, לא מעודן.
תשע"ד 2014 - נעם פרתום, להבעיר את המים באש.
תשע"ה 2015 - שרה כוי, מלכת הזמנים העצובים.
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים > ספרות ילדים ונוער

תש"ע 2010 - נורית זרחי, מי מכיר את תנינה?
תשע"א 2011 - שלומית כהן-אסיף, ציפור לאן את נוסעת?
תשע"ב 2012 - רוביק רוזנטל, המסע המופלא לארץ המלים; מאיר שלו, קרמר החתול ישן כל הזמן.
תשע"ג 2013 - תמר הוכשטטר, כרובינה; אמנון ורנר, ניר נגד סאלים.
תשע"ד 2014 - רימונה די-נור, אלונה לא לבד.
תשע"ה 2015 - דניאלה כרמי, לאן עפים הסבאים?.
תשע"ז 2016 - רונית רוקאס, לא קל להיות גיבור-על.
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים > מפעל חיים

תש"ע 2010 - פרופ' נורית גוברין; פרופ' מנחם פרי.
תשע"א 2011 - ד”ר חיים נגיד; פרופ’ צבי לוז. לוז זכה גם בפרס רמת גן לספרות יפה, במתכונת הקודמת של הפרס, ב-1976.
תשע"ב 2012 - חיים גורי; פרופ’ עוזי שביט.
תשע"ג 2013 - פרופ' יהודה פרידלנדר; פרופ' עליזה שנהר.
תשע"ד 2014 - יוסי אלפי; פרופ' הלל ברזל.
תשע"ה 2015 - פרופ' אמנון רובינשטיין; עו"ד צבי מיתר
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים > תרגום

תשע"ז 2016 - דנה כספי (מנורווגית)  "רומן 11, ספר 18"; אלון אלטרס (מאיטלקית) "החברה הגאונה"
במאה ה-21 > קטגוריות וזוכים > איור

תשע"ז 2016 - מאיה שלייפר, "לא קל להיות גיבור על"
הערות שוליים

↑   גילי איזיקוביץ, בגלל גירעון תקציבי של העירייה פרס רמת גן לספרות לא יוענק השנה, באתר הארץ, 14 בינואר 2019
↑  סופר סתם, פרסים לספרות ואמנות, משמר, 29 בנובמבר 1946
↑  פרס רמת-גן ליצחק למדן, על המשמר, 25 במאי 1951
↑  פרס רמת-גן לספרות יפה הוענק למשורר י. פיכמן, דבר, 21 ביוני 1956
↑  זכו בפרס לספרות של עירית ר"ג, חרות, 18 באפריל 1957
1 2  פרסים לספרות ואמנות חולקו ברמת-גן, דבר, 7 באוגוסט 1958
1 2  פרסי רמת-גן, חרות, 25 בפברואר 1960
↑  פרופ' סדן ופרס רמת-גן, חרות, 4 במרץ 1960
↑  הסופר י. בר-יוסף ייעדר מהטכס, מעריב, 27 באפריל 1960
↑  פרס רמת-גן - לברוידס, מעריב, 28 באפריל 1961
1 2  חולקו פרסי רמת-גן לספרות, דבר, 17 במאי 1961
↑  פרסי רמת גן לשופט מ. זילברג ולסופר י. קשת, מעריב, 1 ביולי 1962
חולקו פרסי רמת גן לחכמת ישראל ולספרות, מעריב, 12 ביולי 1962
↑  פרס רמת-גן יוענק לש. שלום, דבר, 28 בנובמבר 1963
↑  "פרסי רמת-גן" יחולקו בחול המועד סוכות, דבר, 7 באוקטובר 1965
1 2  חולקו פרסי עירית רמת-גן, מעריב, 27 באוקטובר 1966
↑  חולקו פרסים ספרותיים מטעם עיריית רמת-גן, דבר, 1 באוקטובר 1968
↑  חולקו פרסי ר"ג לספרות, מעריב, 15 באוקטובר 1969
↑  חולקו פרסים ספרותיים מטעם עיריית רמת-גן, מעריב, 14 בדצמבר 1970
↑  צבי אילן, נקבעו חתני פרס רמת-גן, דבר, 16 באפריל 1974
↑  ביום א' – הענקת פרסי רמת-גן לספרות, דבר, 29 במאי 1975
↑  4 סופרים יקבלו היום פרס רמת-גן לספרות, מעריב, 11 באוגוסט 1976
↑  חלוקת פרסי רמת-גן לספרות, דבר, 23 בנובמבר 1977
↑  קרן לעידוד היצירה הספרותית ע"ש למדן, דבר, 9 בדצמבר 1954
מוטי אוחיון

מוטי אוחיון (נולד ב-26 באוקטובר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

אוחיון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים. בגיל 20 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הארצית, אז הליגה השנייה. בעונת 1995/1996 עלה עם הקבוצה לליגה הראשונה. עונת 1997/1998 הייתה עונת השיא של אוחיון שכבש 4 שערים ב-27 משחקים ואף בישל בדרבי לאסי טובי.
בקיץ 1998 חתם בהפועל תל אביב במדיה זכה בגביע בעונתו הראשונה ועונה לאחר מכן בדאבל הראשון בתולדותיה. את שערו היחיד בקבוצה הבקיע בניצחון 1-5 נגד הפועל כפר סבא.
בקיץ 2000 הצטרף לבני יהודה במדיה שיחק עונה אחת שבסיומה שוחרר לאחר שהמועדון ירד לליגה הלאומית. לאחר שעזב ראת בני יהודה חתם בבית"ר ירושלים במדיה כבש שני שערים. הראשון נגד מכבי חיפה והשני היה מחזור אחד לאחר מכן בדקה ה-94 בניצחון 1-2 נגד מכבי קריית גת.
בקיץ 2002 ירד לליגה הלאומית כאשר חתם במכבי קריית גת. עונה לאחר מכן חזר להפועל ירושלים במדיה שיחק שלוש שנים. בקיץ 2006 שוחרר מהמועדון לאחר שנכשל בבדיקת פוליגרף אודות מכירת משחק נגד הכח עמידר רמת גן.
בהמשך הקריירה שיחק בבית"ר גבעת זאב, בית"ר עירוני מעלה אדומים והפועל קטמון ירושלים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן אוחיון במחלקת הנערות בהפועל קטמון ירושלים, ואף כיהן כמנהל מקצועי של מחלקת הנערות. בעונת 2020/21, עם הקמת קבוצת הבוגרות של הפועל קטמון ירושלים, הוביל אוחיון את הקבוצה כמאמן לעלייה מהליגה הארצית לליגה הלאומית.
תארים

אליפות: 1999/2000
גביע המדינה: 1998/1999, 1999/2000
הערות שוליים

↑  רפי גמיש‏, מוטי אוחיון ויוסי ביטון הם השחקנים שנכשלו בפוליגרף, באתר וואלה, 5 ביוני 2006
מוטורקאר טנדר

|  מאפיינים כלליים |
| --- | --- |
 יצרן:  MotorCar
 שנות ייצור:  1967–1971
 הרכבה:  יוון יוון
 משקל:  מטען מקסימלי – 350 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  מתוצרת: פולקסווגן  מתוצרת פורד גרמניה
 הילוכים:  תמסורת ידנית
 
מוטורקאר טנדר (באנגלית: MotorCar (trucks)) הוא טנדר בתצורת תלת אופן אשר יוצר על יד יצרנית הרכב היוונית MotorCar בין השנים 1967–1971.
"מוטורקאר"

דגם ה"מוטורקאר (טנדר)" היה מהדגמים הקטנים בקטגוריה שלו, אם כי "מקצועית" בלט באיכות העיצוב והבנייה שלו.
הדגמים השתמשו בשלדה שפותחה על ידי "MotorCar" בשתי גרסאות באמצעות מנועי פולקסווגן ופורד גרמניים, בהתאמה.
על פי הסיווג שלהם, שני הדגמים יכלו לשאת באופן חוקי רק 350 ק"ג, אם כי בפועל הם העמיסו עד 2 טון על ידי המשתמשים שלהם.
בקבינה (תא הנהג) היו 2 מושבים.
"מוטורקאר" > גרסאות

דגם עם מנוע פורד גרמניה (אנ')
דגם עם מנוע פולקסווגן תוצרת גרמניה
ראו גם

תלת-אופן
הערות שוליים

↑  L.S. Skartsis and G.A. Avramidis, 'Made in Greece', Typorama, Patras, Greece (2003).
↑  היסטורית מכוניות יווניות, ראו עמוד 67, דגם "מוטורקאר" academia.edu/2899187/Greek_vehicle_and_machine_manufacturers_1800_to_present