stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האוסה (קבוצה אתנית)
דת

כ-90 אחוז מאנשי ההאוסה הם מוסלמים. האסלאם הובא על ידי סוחרים לרחבי מערב אפריקה. המאמינים מקיימים את חמשת עיקרי האמונה של האסלאם (הפרקטיקות של האסלאם) שהם חמש תפילות יומיות, נתינת צדקה, צום הרמדאן בבית, ולפחות עלייה אחת לרגל למכה (החג'). בתוך ההאוסה יש פלגים של מאמינים: טיג'ניה (Tijaniya), קדריה (Qadriya) והאחמדיה (Ahmadiyya) שנחשב לחשוב ביותר. בקרב ההאוסה התבודדות האישה היא בסיסית, ונחשבת סימן לאדיקות דתית.
כאשר האסלאם הגיע לממלכת האוסה, הקבוצה כבר פעלה על פי כמה אמונות תרבותיות ומסורתיות. בני ההאוסה היו ידועים אז כמי שסגדו לאלים רבים, לפסלים וליסודות הטבע שהיו מצויים סביבם כמו נהרות והרים. בנוסף לכך, קיימו פרקטיקה של פולחן רוח וג'וג'ו (Juju).
מאגוזאווה (Maguzawa) היא הדת המסורתית האפריקאית שהייתה נהוגה לפני הגעת האסלאם. באזורים רחוקים יותר של ממלכת האוסה ניתן עדיין למצוא אותה, אך ככל שמתקרבים לאזורים עירוניים, הדת המסורתית הולכת ונעלמת. מסורת זו בדרך כלל כוללת הקרבת חיות עבור מטרות אישיות, ושימוש לגיטימי בכישוף לפגיעה. מה שנשאר באזורים מיושבים יותר היא "כת של רוח חזקה" המוכנה בורי (Bori) שעדין משלבת אלמנטים של הדת הישנה של אנימיזם וקסם.
אף על פי שבאסלאם ישנם חכמי דת, אימאמים או מורים שבידיהם הסמכות הדתית, לבני השבט אין שום פונקציות כנסייתיות או סמכות רוחנית. הם נוטים להעניק או לקבל מידה מסוימת של סמכות רוחנית רק בהקשרים מסוימים.
טקסים: גברים חייבים להשתתף בתפילות יום השישי במסגד, על הגברים והנשים לחגוג את שלושת החגים המרכזיים: הרמדאן, עיד אל-פיטר ועיד אל אדחא. כמו כן אנשי השבט מציינים גם אירועי מחזור חיים כמו לידה, התבגרות ונישואים.
אומנות: האומנות מוגבלת למה שמקובל באסלאם, על שבט האוסה להשתמש בעיצוב האסלאמי עבור ארכיטקטורה כלי חרס, בד, עור ואריגה. מוזיקה מהווה חלק מרכזי מהחיים בשבט האוסה והיא מסווגת לסוגים שונים מבחינת תפקיד וסוג קהל. עבור מלוכה, לשם הנאה וריקוד ועבור גילדות מקצועיות. לכל קטגוריה כלים משלה, הכוללים תופים כמו כלי מיתר ורוח. שירה קיימת גם במסורת שבעל פה וגם במסורת שבכתב.
רפואה: קיימת מערכת תלת-תרבותית שמורכבת משורשים מסורתיים חזקים שנקבעו במסגרת האסלאמית בעיקר, משימוש ברפואה מערבית ומקיום פולחן רוח חזק של הבורי (Bori). פולחן הבורי מסתמך על סוגים שונים של ריפוי וכרוך בו אבחון סוג הרוח (spirit) המהווה בעיות בריאותיות לאדם החולה.
מוות וחיים לאחר המוות - הקבורה מתבצעת על פי הפרקטיקה של האסלאם. עם מות האדם הוא עובר אל ממלכת גן העדן או הגיהנום מה שעולה בקנה אחד עם האמונה המוסלמית
תרבות

לשבט האוסה מנהגים תרבותיים ייחודיים שרובם עמדו במבחן הזמן כתוצאה מהמערכת המקומית החזקה של הממשלה. שלא כמו אחרים הם לא נכנעו בקלות לשליט הקולוניאלי. דתם, לבושם, מזונם, נישואיהם ושפתם נותרו ייחודיים.
תרבות > שפה

שפת ההאוסה היא השפה המדוברת ביותר מכל השפות האפריקאיות מדרום לסהרה. שפת האוסה היא אחת מהשפות הצ'אדיות. כחמישים ושניים מיליון איש דוברים את השפה. כשלושים וארבעה מיליון איש דוברים אותה כשפת אם וכשמונה עשר מיליון איש דוברים אותה כשפה שנייה. השפה מדוברת בעיקר בצפון ניגריה, ניז'ר, בנין, בורקינה פאסו, קמרון, הרפובליקה המרכז-אפריקאית, צ'אד, טוגו, סודאן וגאנה. השפה משמשת כשפת סוחרים ברוב חלקי אפריקה המערבית. בשפת האוסה משתמשים גם בשידורי תחנות רדיו בינלאומיות במקומות כמו סין, צרפת, אנגליה כדומה. בנוסף לכך, האוסה גם נלמדת ברוב האוניברסיטאות באפריקה ובעולם. המחקר והרישום של השפה החל לפני 150 שנה ולפני כן אין תיעוד לשפה.
בשל פריסתה הגאוגרפית של שפת האוסה יש לה מספר ניבים הנבדלים זה מזה בסימן ההגייה, הדקדוק ואוצר המילים. השפה המדוברת בניגריה נחשבת לשפה הסטנדרטית. זוהי הנורמה של השפה הכתובה וכן משמשת גם את הניב העיקרי לשדרני הרדיו והטלוויזיה. ההבדלים בין אוצרות המילים של אזורים שונים היא בשל ההיסטוריה הקולוניאלית באזור. בנוסף ישנה שאילה של מילים משפות אפריקאיות שכנות כגון טוארג, פולאני, ויורובה.
לשפת האוסה שתי צורות כתיבה. שפת כתיבה אחת עשתה שימוש בכתב הערבי וכונתה ע'גמי (ajami), אשר השתמשו בה לפחות מתחילת המאה התשע עשרה. שפת הכתיבה השנייה עושה שימוש באלפבית הרומי וכונתה בוקו (boko) אשר הוצגה על ידי הצרפתים והבריטים בתחילת המאה העשרים. צורת הכתיבה המקובלת כיום היא צורת הכתיבה השנייה.
תרבות > לבוש

לאנשי האוסה יש קוד לבוש מוגבל הקשור לאמונותיהם הדתיות. את הגברים אפשר לזהות בקלות באמצעות הלבוש המפואר שלהם שהוא גלימה גדולה המכונה באבן ריגה (Babban riga) וגלימה הנקראת גלביה או ג'ואני (juanni). הגברים רשאים לחבוש כיסוי ראש לבחירתם הנקרא פולה (fula), נשים מזוהות על ידי מעטפת הנקראת אבאיה (abaya), חולצות, צעיפים, חיג'אב. הן מעצבות את השיער עם האריגים ובנוסף הן עונדות תכשיטים ומקשטות את עצמן בעיטורים וציורים. ציורי החינה והללי (lalli) הם הכרחיים לאיפור.
אנשי האוסה ידועים גם בסימנים השבטיים הבולטים שלהם שהם מציירים בעיקר על פניהם ועל חלקים מגופם. הסימנים של שבט האוסה נוצרו לשם זיהוי. משלב מסוים בהיסטוריה לכל כפר היה סימן הכר משלו שנועד להקל על אחרים לזהות אותם במקרים של פלישה, מלחמה, אי התמצאות במרחב ובמקרי שבי. בשלב מסוים, בעלי ההון שביניהם החלו לגעור בהם ובמיוחד בנשים על שהם מקעקעים את עצמם בקעקועים לא נחוצים.
תרבות > אוכל

שבט האוסה עשיר מאוד בכל מה שקשור לאוכל. האוכל הנפוץ של שבט האוסה כולל דגנים כמו תירס, דוחן, אורז או סורגום (Sorghum) אשר נטחנים לקמח ממנו מכינים את המאכל הידוע בכינויו טיוו (tuwo), אותו ניתן לאכול עם מרקים שונים הנקראים דג'דאג' (dagedage), קאקא (kaka), טאושי (taushe) וכו'. בנוסף לכך ישנן עוגות שעועית הנקראות קוסאי (kosai) ועוגיות העשויות מקמח חיטה מטוגן עם סוכר הנקראות פאנקאסו (fankassau) . אפשר לאכול את העוגיות האלה עם דייסה כארוחת בוקר ואף להוסיף סוכר המכונה קוקו (koko).
במטבח של שבט האוסה ניתן להבחין במאכלים בשריים רבים זאת מכיוון שהם מגדלים הרבה מאוד בקר. יש הרבה מעדני בשר פופולריים על הגריל המכונים קילישי (Kilishi), סייה (suya) וכו'. מאכל של חלב פרה המכונה נונו (nunu) בשילוב פורה (Fura) הוא מאכל רווח אף הוא בקרב אנשי השבט. כמו כן הם ניזונים ממבחר גדול של ירקות כמו בצל, גזר ועוד.
תרבות > ספרות

המקור של ספרות האוסה הוא בהיסטוריה שלה. במשמעות בת זמננו הספרות אינה רחבה אך היא מגבילה. הכתיבה היוצרת של שבט האוסה התחילה סביב המאה הארבע עשרה או זמן מה לפני כן, כאשר האסלאם התקבל כדת על ידי שבט האוסה. בנוסף שבט האוסה אימץ את סגנון הכתיבה המכונה ע'גמי שנכתב בכתב ערבי.
דפוס כתיבה זה שימש גם לכתיבת עבודות מחקר, לתקשורת ולכתיבת יצירות על ידי מיליוני אנשים. עד 1960 ו-1970 המוקדמות היה בו שימוש רב, אך כיום השימוש בו ירד כתוצאה של שימוש בדפוס הכתב הרומי מנסיבות סוציו-היסטוריות. השימוש בכתב הע'גמי עדין נפוץ, הוא מוטבע על המטבעות הניגרים. כמו כן משתמשים בו במספר מוצרים מסחריים. בנוסף לכך, ישנו עיתון היוצא לאור בדפוס כתיבה זה.
אין ספק כי דת האסלאם והאוכלוסייה הערבית השפיעו על השפה התרבות והמסורת של שבט האוסה. שירה היא ז'אנר הקודם לז'אנר הכתיבה היוצרת של השבט. שימוש בשירה היה קיים באותו זמן בעיקר לשם למידה, הארה, גיוס, תעמולה, והפיכה. נקודת השיא הייתה בשימושה של השירה בג'יאהד של עות'מאן דן פודיו במאה התשע עשרה.
ז'אנרים אחרים של כתיבה יצירתית ובמיוחד פרוזה ומשחק לא היו קיימם למעשה לפני בוא הקולוניאליזם הבריטי במאה העשרים. עובדה זו ניתן לייחס לעמדה הדתית של השבט אשר אינה מעודדת סיפורים בדיוניים בשל החשש שאותם סיפורים יהפכו לאמתיים ואותנטיים.
הופעתה של הפרוזה הבדיונית של שבט האוסה החלה עם כניסתו של דפוס הכתיבה הרומי. סופרים ידועים כמו אבו באכר אמאם ועמיתיו, בהנחיית ד"ר רופרט איסט, כתבו טקסטים הביאו שלימים היה ניתן לכנותם ספרות האוסה המודרנית. לפיכך, ניתן לראות משנת 1933 את סט הרומנים הראשון של שבט האוסה שפורסמו. בנוסף לכך, אנו עדים לבני הדור השני והשלישי של סופרי האוסה. לבסוף באמצע שנות השמונים של המאה התשע עשרה, הגיח הדור הרביעי שהביא לירדת הז'אנרים של השירה, המשחק והסיפור הקצר. הז'אנר שהמשיך להתקיים היה הרומן. הדור הרביעי של סופרי האוסה נקרא "סופרי אהבה" (Soyayya) או "סופרי שוק", בעוד שאחרים מכנים אותם דור המילניום. לא משנה כיצד כונו, סופרים אלו יצרו מחלוקות יותר מאשר הדורות הקודמים להם.
תרבות > ספרות > סמלים בספרות

בספרות האוסית ישנו שימוש בשתי קבוצות צבעים אשר מבטאים מגוון רחב של נושאים סמליים. הקבוצה הראשונית כוללת בעיקרה את הצבעים לבן, שחור, אדום וירוק כאשר האחרון מופיע בתדירות נמוכה יותר משאר הצבעים. הקבוצה המשנית כוללת בעיקרה את הצבעים אפור, כחול, צהוב וסגול. קבוצה זו כוללת בתוכה תת-קבוצה אשר הצבעים העיקריים הנכללים בה הם חום, ורוד זהב וכסף. נעשה שימוש נרחב בספקטרום הצבעים הללו בספרות ההאוסה.
מאפייני הצבעים הנמנים בקבוצה הראשונית: לבן אשר מכונה פארי מסמל ברוב המקרים תכונות אופי חיוביות ודברים לא מזיקים כגון: נחשים לא ארסיים. בנוסף מסמל שוויוניות, אושר ושמחה. השחור, המכונה באקי. בניגוד לצבע הלבן, הצבע השחור נוטה לציין תכונות אופי שליליות או דברים מזיקים. כאשר הלבן והשחור מופעים יחד בפתגמים, מיתוסים ופרשנויות הקוראן הם ממחישים את הטוב והרע. צבע האדום המכונה ג'ה הוא הצבע המעורפל ביותר מבין שלושת הצבעים וקשה לאפיין אותו. בהקשרים מסוימים הצבע האדום דומה מבחינה אסוציאטיבית לצבע השחור אך עדין הוא לא קשור לרוע ולתכונות שליליות. בהקשרים אחרים הוא נוטה לציין חוזק אישי או עוצמה רוחנית. בנוסף לכך, הוא נוטה לרמוז על אופיין של רוחות (spirits) שיכולות להיות שליליות או חיוביות, תלוי בהקשר בו הן מוזכרות.
בספרות ההאוסה, גן העדן נתפס כמקום טוב שיש בו שלמות אינסופית ולכן הצבע הלבן מסמל אותו. הגיהנום מתואר כמקום של רשע ושחיתות ולכן הצבע השחור מסמל אותו. עולם הרוחות שוכן משני צידי המתרס (הטוב והרע) ולכן הצבע האדום מסמל אותו.
נישואין

התכונות החברתיות והתרבותיות של מוסד המשפחה בקרב ההאוסה משקפים את המסגרת הכלכלית-ארגונית של הקבוצה. המאפיין הראשון של מוסד הנישואים בקרב ההאוסה הוא שהנישואים מתקיימים בגיל מוקדם והם בגדר חובה. במקרים בהם אנשים, בעיקר נשים מסרבים להתחתן, החברה מענישה אותם. תקופות הפוריות של הנשים מוגבלות ראשית על יד הווסת וגיל המעבר ושנית על ידי תקופות ההריון וההנקה.
דחייה של הנישואים על ידי הנשים נתפסת כאיום על האיזון הארגוני והכלכלי של היחידה המקומית. אלמנות או גרושות שעדיין פוריות מחויבות להתחתן שוב בהקדם האפשרי; אם לא יעשו כן, הן נחשבות לזונות. גם גברים נאלצים להתחתן בעל כורחם, אם כי לא בגיל מוקדם כמו הנשים. נישואים בגיל צעיר לא מהווים עבור הגברים יתרון מבחינת פוריות, אלא רק מבחינה חברתית. נדירים המקרים בהן ישנם גברים בוגרים לא נשואים.
ההסכם על הנישואים מתקבל על ידי זקני השבט. בדרך כלל ראש המחנה (compound head) לוקח על עצמו לטפל בענייני החתונה, ולא אביו של החתן. רק במקרה בו ראש המתחם מתחתן בעצמו, הוא יכול לנהל בעצמו את ענייני החתונה. הנישואים הם עניין ציבורי ולא פרטי, והגברים בשבט מצפים שהמשפחה והקהילה יתמכו בהם ויעזרו להם בכך.
הרכיב הבסיסי בהסכם הנישואים הוא מתן מוהר (bridewealth) ממשפחת החתן וקבלתו על ידי משפחת הכלה. המוהר הוא סכום כסף משתנה אך תמיד יהיה בשווי של ההכנסות הכספיות של היחידות המשפחתיות המקומיות. חוץ מתשלום המוהר, מצופה מהבעל לשלם את כל הוצאות הנישואים.
כללי הנישואים האסלאמיים מגבילים את הנשים ולא מאפשרים להן לבחור בעצמן עם מי להתחתן. לאב יש את הזכות הבלעדית לבחור בעל עבור בנותיו שעדיין לא הגיעו לגיל ההתבגרות. מסורת ההאוסה מרחיקה לכת ונותנת לאב סמכות מלאה על הנישואים הראשונים של בתו, לא משנה מה גילה. נישואים הם ביטוי של רצון המשפחות, לא של בני הזוג המתחתן.
נישואין > פוליגמיה

אחרי הנישואים הראשונים, בדרך כלל גברים נושאים אישה שנייה כשהם מגיעים לגיל העמידה. זה מתאפשר מאחר שיש פער גילאים בין הגברים לנשים בעת הנישואים הראשונים, אשר יוצר עודף של נשים בשוק הנישואים. התרבות המקומית תומכת באופן גלוי בחלוקה מחדש של הנשים הללו והיא רואה בפוליגמיה דבר חיובי. ככל שמספרן של נשות ראש המתחם רב יותר, כך מעמדו נחשב גבוה יותר.
נישואין > גירושין

בהקשר לסוגיית הגירושים נראה שיש סתירה. מחד, חברת ההאוסה מתבססת על הפונקציונליות הכלכלית חברתית של היחידה המשפחתית ורואה במוסד הנישואים אמצעי להתרבות ולהנצחת המבנה המשפחתי, מאידך קיים שיעור גבוה של גירושים בקב אנשי האוסה ולא ניתן להתייחס לתופעה זו כתופעה משנית.
צורת התיישבות

הסחר החוצה-סהרה בשילוב עם הדת החדשה של האסלאם, השפיעו רבות על המערך היישובי ועל שיטות הבנייה המקומיות על אדמותיהם של אנשי האוסה. ההתיישבות הכפרית התפתחה באופן היררכי במסגרת ההתיישבות המכונה המחנה (Gida) שהיא המשפחה המורחבת המחולקת ליחידות משפחתיות. כל מחנה נמצא ליד מחנה נוסף הבנוי באופן דומה למשנהו. היישובים הכפריים האלה נמצאים בתוך עיר המוקפת חומה המכונה גארי. מבחינה היסטורית צורת ההתיישבות של העיר רוננדה (יישוב העבדים) השפיעה על מערך ההתיישבות של כפר הזאריה. היישובים העירוניים (המכונים גארי) ייסדו למעשה את ממלכת האוסה.
הארכיטקטורה המסורתית של בתי האוסה התבססה על חומרים טבעים בלבד ולא על חומרים מעובדים. אנשי האוסה העדיפו להשתמש בחומרים כמו צמחייה ואדמה שהיו זמינים להם בסביבתם. עם זאת, האדמה באזורים בהם התיישבו לא הייתה מספיק פורייה, לכן הוסיפו חומרים מקשרים, גללים של פרות ותרמילי חרובים כדי לשפר את הגמישות והעיסתיות של הבוץ.
חקלאות

שבט האוסה נחשב גם לשבט חקלאי. כל האוכלוסייה הבוגרת עוסקת בחקלאות, במיוחד בגידול דגנים אשר מהווה עבורם מצרך עיקרי. באזורי התיישבותם של אנשי האוסה, צפיפות האוכלוסייה נמוכה יחסית (22.6 נפש לקמ"ר) ובזכות זאת לכל אחד יש גישה לחלקת אדמה טובה. בהתאם למסורת של הקהילה, חוץ מחלקת האדמה שכל חבר קהילה מקבל, כל אחד מהם יכול לקבל אישור מראש המחנה המקומי שלו להשתמש בקרקע נוספת ממאגר הקרקעות המשותפות לכל ושעדיין לא חולקו. חבר הקהילה משתמש בקרקעות האלה בראש ובראשונה בשביל לעבד אותן לעצמו ולא למכור אותה בשוק. החברה האוסית לא רואה בעין יפה כאשר אחד מחבריה מוכר את עמלו משום שהפעילות החקלאית שלו משמשת גם את כל חברי היחידה המשפחתית המקומית.
בתוך קהילת הכפר יש שיתוף פעולה בין כל חבריה בעבודות החקלאיות הכוללות בין היתר הכנת קרקע, ניכוש עשבים וקציר. המערכת המסורתית של שיתוף פעולה הזה נקראת גאייה (Gayya) והיא מהווה כ-21% מכוח העבודה המשמש את היחידות המשפחתיות. רק שליש מהיחידות הללו משתמשות לעיתים בכוח עבודה שכיר שבסך הכל מהווה רק 15% מכלל כוח העבודה. לאור המחסור במכונות, רוב הפעולות החקלאיות נעשות באופן ידני והקצב של מחזור חקלאי שלם תלוי ביכולות העבודה וההספק של האוכלוסייה הבוגרת ושל בעלי החיים העובדים במשק.
להבדיל מתוצרי החקלאות שלא ניתנים למכירה, אנשי האוסה מוכרים את בעלי החיים שהם מגדלים ולא צורכים אותם. לחקלאות יש חשיבות עליונה לניהול התקין של היחידות המשפחתיות בשבט ולתקציב שלהן ואילו שאר המקצועות והעיסוקים, למרות פעילותם הענפה, הם בעלי חשיבות משנית בעיני אנשי השבט.
ראו גם

האוסה (שפה)
פולה (קבוצה אתנית)
הערות שוליים

1 2  Encyclopedia of World Cultures - Hausa, www.encyclopedia.com (באנגלית)
↑  Joshua Project, Hausa :: Joshua Project, joshuaproject.net (באנגלית)
1 2  M. G. Smith, The Hausa System of Social Status, Africa: Journal of the International African Institute
↑  D.T Niane, General History of Africa IV, Africa from the twelfth to the sixteenth century
1 2  M. G. Smith, Historical and Cultural Conditions of Political Corruption Among the Hausa, Comparative Studies in Society and History
↑  Moses Ochonu, Colonialism within Colonialism: The Hausa-Caliphate Imaginary and the British Colonial Administration of the Nigerian Middle Belt, African Studies Quarterly
↑  Hausa facts, information, pictures | Encyclopedia.com articles about Hausa, www.encyclopedia.com (באנגלית)
↑  HAUSA PEOPLE: AFRICA`S LARGEST SCATTERED WARRIOR TRIBE AND TRADERS WHO RESPECT THEIR CULTURE, kwekudee-tripdownmemorylane.blogspot.co.il
↑  Encyclopedia of World Cultures, www.encyclopedia.com (באנגלית)
↑  M. G. Smith, The Social Functions and Meaning of Hausa Praise-Singing, Africa: Journal of the International African Institute
↑  Encyclopedia of World Cultures - HAUSA, www.encyclopedia.com (באנגלית)
↑  Encyclopedia of World Cultures - Hausa, www.encyclopedia.com (באנגלית)
↑  "Hausa Tribe: Everything You Must Know About Them". Answers Africa (באנגלית אמריקאית). 2015-06-04. נבדק ב-2017-03-20.
↑  Zahid Ali, Ali Umar Muhammad, RimiSaleh Baguddu, Maryam ShehuMaimota, 'Tense and Aspect in Hausa Language, Balochistan Journal of Linguistics
1 2  Jamila Abdulazee Buba and Abdullahi Kaigama, 'First Language Interference in Learning English Plosive and Fricative Sounds and Pronouncing English Consonant Clusters Among Hausa Learners of English Language, Research Journal of English Language and Literature
↑  Paul Newman and Roxana Ma Newman, The Hausa Lexicographic Tradition, Lexikos
↑  "Hausa Tribe: Everything You Must Know About Them". Answers Africa (באנגלית אמריקאית). 2015-06-04. נבדק ב-2017-03-20.
↑  "Hausa Tribe: Everything You Must Know About Them". Answers Africa (באנגלית אמריקאית). 2015-06-04. נבדק ב-2017-03-20.
↑  Pauline M.Raya, Color Symbolism in Hausa Literature, Journal of Anthropological Research
↑  .Solivetti Luigi M., 'Family, Marriage and Divorce in a Hausa Community: A Sociological Model, Journal of the International African Institute
1 2  O.P Agboola and M.S Zango, Development of Traditional Architecture in Nigeria: A Case Study of Housa House Form, International Journal of African Society Cultures and Traditions
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550619805171  BnF: cb11971276b (data)  LCCN: sh85059316  NDL: 00563037  NKC: ph117599  SUDOC: 02773286X
ורוניקה פורוצאי

| --- | --- |
תמונתה של חסידת אומות העולם ורוניקה פרוצאי
 לידה:  20 בינואר 1907 הונגריה
 פטירה:  29 ביולי 1998 (בגיל 91) ישראל
 מדינה:  הונגריה 
 מקצוע:  עוזרת בית 
 מידע חסידת אומות העולם
 סטטוס היסטורי:  שרדה את המלחמה
 מקום ההצלה:  הונגריה
 אופן ההצלה:  הברחת מזון, הסתרת יהודים בביתה, מתן מסמכים מזויפים
 תאריך הכרה:  3 בינואר 1980
 מקום ההכרה:  יד ושם
 יוזם ההכרה:  יצחק גרוסמן
 אופן הנצחה:  ניטע עץ לכבודה בגן חסידי אומות העולם ביד ושם, ואבן לכבודה בגן חסידי אומות העולם תושבי חיפה.
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (20 בנובמבר 1986) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  ורוניקה פורוצאי
 
ורוניקה פורוצאי (בהונגרית: Porocai Veronika;‏ בדצמבר 1907 – 29 ביולי 1998), הייתה חסידת אומות העולם הונגרייה, שהצילה יהודים במהלך השואה ומלחמת העולם השנייה.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

הקשר הראשוני בין ורוניקה לבין משפחת גרוסמן נוצר בשנת 1923, כאשר הגיעה בתור נערה לעזור בבית המשפחה באחזקת הבית. מאז נמשך קשר זה בהפסקות, שנבעו מאיסורים חוקיים, כגון, האיסור על נוצרים להתגורר עם יהודים באותה התקופה או לעבוד בבתי יהודים. בשנת 1940 נצטווה אבי המשפחה לשרת במחנה העבודה קורושמזור- ריטניץ. ורוניקה, למרות הסיכון שבדבר, נהגה לנסוע אליו ולהביא לו מזון, ביגוד ושאר מצרכים להם נזקק. ב-15 באפריל 1944 ,גויס הבן יצחק למחנה עבודה. בנובמבר אותה שנה, הוחלט להעביר את הגדוד אל מחנות ההשמדה.
יצחק גרוסמן הצליח להתחמק מהשילוח וברח חזרה לבית הוריו בבודפשט, שם מצא את אמו שסיפרה לו כי כל יתר בני משפחתו נשלחו בטרנספורטים ומאוחר יותר הובהר למשפחת גרוסמן כי איש מהם לא נותר בחיים. כעריק ממחנה עבודה, היו חייו נתונים בסכנה גדולה. אמו סיפרה לו כי ורוניקה עובדת בעבודות ניקיון בבית החולים "מובי" בבודפשט ושהקשר ביניהן נמשך. ורוניקה סייעה לאמו בהבאת מצרכי מזון, שכן ליהודים הותרה רק שעה אחת ביום לקניית מזון ובגלל הטלאי הצהוב על דש בגדיהם, נתקלו בעוינות ובקשיים חמורים ביותר בהשגת המצרכים הבסיסיים.
יצחק פנה אל ורוניקה שהציעה לו את עזרתה. במהלך נובמבר 1944, הוא הסתתר באחד מחדרי השירותים במרתף בית החולים בו עבדה. כעובדת ניקיון, היו ברשותה המפתחות למקום וכך נהגה לנעול את דלת השירותים בה התחבא גרוסמן במשך היום פרט לאותן פעמים בהם הייתה מגניבה לו את מזונו. ורוניקה שיחדה קצין נאצי הונגרי והוא מסר לידיה תעודת פליט על שם נויד ג'ורג' שהיה קצין כבאים. היא מסרה אותה ליצחק. תעודת הזהות המזויפת איפשרה ליצחק תנועה חופשית ברחובות בודפשט. השגת התעודה הייתה כרוכה בסיכון חייה של ורוניקה. בבית החולים סידרה ורוניקה מקום מסתור גם לדודתו של יצחק, לנקה גרוסמן.
ורוניקה ניסתה להציל יהודים נוספים, אך חלק מניסיונות ההצלה לא צלחו. ביולי 1944 כשנסעה לקישקונפלדיהאזה, בני משפחתה מסרו לה כי משפחתה של אמו של גרוסמן - משפחת שטרסר, נמצאת בגטו והיא מיד נרתמה לעזרתם. היא נהגה להגיע אליהם והביאה עמה עזרה במזון ולבוש. ורוניקה הצליחה לשכנע את ד"ר רגו שטרסר כי יותיר לה להבריח את בתו קלרה בת ה-9 אל מחוץ לחומות הגטו ולהסתיר אותה בביתה עד חלוף הסכנה. במשך שבועיים הסתירה ורוניקה את הילדה בביתה, אלא שאז חזרו בהם הוריה מדעתם והתעקשו כי מקומה של הילדה בקרב משפחתה ושגורלם יהיה אחד. לא הועילו תחנוניה של ורוניקה, שנאלצה להחזיר את הילדה לגטו. שבוע לאחר מכן, נשלחה כל המשפחה כולה למחנות ההשמדה. שם מצאו קלרה והוריה את מותם.
לאחר המלחמה

לאחר המלחמה הבן יצחק גרוסמן עלה לארץ, בעוד שורוניקה נשארה עם אמו בבודפשט עד אשר האם נפטרה בשנת 1962. לאחר מכן עלתה ורוניקה לארץ, וחיה מאז בחיפה בביתו של יצחק.
ב־7 במרץ 1986, התראיינה למקומון החיפאי "כל-בו" והסבירה שלא ראתה בהתנהגותה דבר הראוי לפרס: "אני פשוט לא מבינה, איך אנשים אחרים יכלו שלא לנהוג כמוני. אם קיימת מחויבות כלשהי, זאת מחויבות העולם הנוצרי כלפי היהודים ולא להפך".
ב־1998 פרוצאי נפטרה.
הכרה והנצחה

ב-22 ביולי 1984 שלח ניצול השואה גבריאל קמני מכתב למדור לחסידי אומות העולם, ביד ושם ובו תיאר את הצלתו של חברו, יצחק גרוסמן על ידי ורוניקה. כשנתיים לאחר מכן, ב-10 בנובמבר 1986 הוכרה ורוניקה כחסידת אומות העולם. באפריל 1987 נשלח מכתב ליצחק גרוסמן,, ובו הזמנה לטקס נטיעת עץ וקבלת מדליה. הטקס התקיים, ב-18 במאי 1987.
בנו של יצחק, רוני גרוסמן, פנה לראש עיריית חיפה יונה יהב בבקשה להנצחה של ורוניקה. לאור הבקשה הוחלט ב-2008 להקים גן לכבוד חסידי אומות העולם בחיפה ובו פינות ישיבה ובכל אחת מהן ניצב סלע לכבודם של חסידי אומות העולם שהתגוררו בחיפה, בין היתר גם אבן לכבודה. במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של ורוניקה. קברה אותר בבית הקברות שערי חסד בחיפה ונקבעה עליו לוחית זיכרון
לקריאה נוספת

מרדכי, פלדיאל. "חסידי אומות העולם המתגוררים בישראל", ילקוט מורשת לתיעוד ועיון, 55, אוקטובר 1993, עמ' 123–124.
"וצו באה הביתה", UI KELET יומון הונגרי, 28 באפריל 1962 (בהונגרית)
"הגרוסמנים והשטראסרים: לפתע פתאם", UI KELET יומון הונגרי, 1 ביולי 2004 (בהונגרית)
איילת, קדם. "חייה הכפולים של ורוניקה", כלבו חיפה והקריות, 7 בספטמבר 1998, עמ' 66–69.
פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם,  2023, עמ' 46.
הערות שוליים

1 2 3  The Righteous Among the Nations Database: Porocai Veronika, Yad Vashem
1 2 3  עדותו של הניצול גרוסמן יצחק, תיק מס' 3530, ארכיון יד ושם.
↑  חגית הורנשטיין, הסודות של גן חסידי אומות העולם, כלבו חיפה והקריות
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
אבן הנצחה לורוניקה פרוצאי חסידת אומות העולם בגן חסידי אומות העולם בחיפה
קברה של חסידת אומות העולם ורוניקה פרוצאי בבית הקברות שערי חסד בחיפה
אחיינית של ורוניקה והניצול יצחק גרוסמן בטקס נטיעת עץ ביד ושם לכבודה של חסידת אומות העולם ורוניקה פרוצאי
רמז מסתורי

| --- | --- |

 מבוסס על:  הרמז 
 בימוי:  ג'ונתן לין 
 הופק בידי:  דברה היל, פיטר גובר, ג'ון לנדיס 
 תסריט:  ג'ון לנדיס, ג'ונתן לין 
 עריכה:  דייווד ברטרטון, Richard Haines 
 שחקנים ראשיים:  טים קארי (Dr. Black) מייקל מקין (Reverend Green) קולין קמפ Lee Ving (Dr. Black) מרטין מאל (Colonel Mustard) לסלי אן וורן (Miss Scarlett) איילין ברנן (Mrs. Peacock) כריסטופר לויד (Professor Plum) מדלין קאן (Mrs. White) הווארד הסמן Bill Henderson בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מוזיקה:  ג'ון מוריס 
 צילום:  ויקטור קמפר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוליגרם 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 1985 
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט בלשי, סרט פרודיה, מותחן קומי, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הכנסות באתר מוג'ו:   clue
 דף הסרט ב־IMDb
 
רמז מסתורי (באנגלית: Clue) הוא סרט קומדיה בלשי אמריקאי משנת 1985, המבוסס על משחק הלוח הרמז. את הסרט ביים ג'ונתן לין, ששיתף פעולה עם ג'ון לנדיס בכתיבת התסריט, ומככבים בו איילין ברנן, טים קארי, מדלין קאן, כריסטופר לויד, מייקל מק'קין, מרטין מול ולסלי אן וורן. הסרט הופק על ידי דברה היל.
בהתאם לטיבו של משחק הלוח, הסרט הופץ לאקרנים בשלוש גרסאות שונות, בכל אחת מהן סוף שונה, כך שאולמות קולנוע שונים קיבלו אחת משלוש הגרסאות. גרסת הסרט, כאשר יצא להפצה ביתית, כללה את כל שלוש הגרסאות. בתחילה, הסרט קיבל ביקורות שליליות, והכניס בקופות בארצות הברית רק 14.6 מיליון דולר, לעומת תקציב של 15 מיליון דולר. עם זאת, מאוחר יותר הסרט הפך לסרט פולחן.
תקציר העלילה

בשנת 1954, שישה זרים מוזמנים למסיבת ערב בבית מבודד בניו אינגלנד. את פניהם מקבל המשרת ואדסוורת' (טים קארי), אשר נותן לכל אחד מהם שם בדוי, כאשר אף אחד מהם לא יודע את שמותיהם האמיתיים של אחרים. האורחים הם קולונל מאסטרד (מרטין מול), גברת וייט (מדלין קאן), גברת פיקוק (איילין ברנן), מר גרין (מייקל מק'קין), פרופסור פלאם (כריסטופר לויד) ומיס סקרלט (לסלי אן וורן). במהלך ארוחת הערב מגיע אורח השביעי, מר בודי (לי וינג). לאחר הארוחה, ואדסוורת' מגלה את הסיבה האמיתית שהם שם: מר בודי סוחט את האורחים האחרים מזה זמן רב. הם הוזמנו לבית כדי להתעמת איתו ולהסגיר אותו למשטרה.
עם זאת, מר בודי מזהיר אותם שאם ייעצר הוא יחשוף את סודותיהם. הוא נותן לכל אחד מהאורחים כלי נשק מסוג אחר כמתנה (פמוט, פגיון, צינור עופרת, אקדח, חבל תלייה ומפתח ברגים), ורומז שעל אחד מהם להרוג את ואדסוורת' כדי להימנע מחשיפה והשפלה. כשהוא מכבה את האורות נשמע קול ירי; כאשר האורות מופעלים שוב, האורחים מוצאים את מר בודי מת, ללא היכולת לקבוע את סיבת המוות. ואדסוורת' מסביר שהוא היה זה שהזמין את כולם להיפגש באחוזה, כנקמה במר בודי שסחט את אשתו אשר בסופו של דבר התאבדה.
קולונל מאסטרד מציע שהם יתפצלו לזוגות ויחפשו בבית, כדי לוודא שאף אחד אחר לא נמצא שם. בזמן שהם מחפשים, במהלך הערב, נרצחים בבית איווט המשרתת וגברת הו הטבחית, כמו גם נהג, שוטר ונערת מברק מזמר שמגיעים אל הבית. ואדסוורת' והאחרים מתאספים מחדש, והוא מגלה שהוא יודע מי הרוצח. הוא משחזר את אירועי הלילה עד כה על מנת להסביר כיצד הרציחות התרחשו. הוא מגלה כי חמשת האנשים האחרים שמתו אחרי בודי היו שותפיו של בודי, אשר נתנו לו מידע חיוני על האורחים השונים, באמצעותו סחט אותם.