stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבורה דוסט
ביוגרפיה > הדירה

הדירה ברחוב מלאכי 14 שבירושלים, בקומה התחתונה, שימשה כאחד ממקומות המסתור לשידורי הרדיו החשאי של האצ"ל – "קול ציון הלוחמת" בשנים תרע"ב–תשנ"ו. כן התקיימו בה פגישות הפיקוד הבכיר של האצ"ל. הדירה הייתה בת שני חדרים, האחד היה מיועד לארבעת הילדים והאחר שימש חדר מגורים וכן חדר שינה של ההורים. כל פעילות הארגון: הפגישות, שידורי הרדיו והטיפול בפצועים, התקיימו בחדר המגורים. המשדר הוסווה בתוך מכשיר פטיפון שלא עורר כל חשד. בשעה שהרימו את התקליט, הפך הפטיפון למשדר לכל דבר. בפצועים טיפל במסירות רבה בין היתר פרופ'  קוק הידוע בפועלו בתקופת ביישוב ומלחמות ישראל. הילדים הבינו את אשר התרחש בבית, ובשעה שנערכו השידורים, הם נשלחו לשמור בחוץ.
כינוי הצופן של הדירה היה משפחת "דובק" בשל עיסוקו של אבי המשפחה מר עזרא דוסט, משווק סיגריות של חברת דובק. הקשר הראשון של משפחת דוסט עם מפקדת האצ"ל נעשה עוד ב-1945 על-ידי דב אפרת ("יונתן", אחר כך "יהושפט") ששימש אותה עת, מפקד מחוז ירושלים. במשך כל השנים הללו שימשה הדירה מקום מפגש לפיקוד הבכיר, והגב' דבורה דוסט (שכונתה "גב' דובק"), עזרה לארגון ככל יכולתה. בשלב מאוחר יותר אף שימש הבית, מקום מקלט לפצועי הארגון; לבית זה העבירו את אורי כהן, שנפצע בהתקפת הטלת חבית-הנפץ בשער יפו.
הנצחתה > שלט הנצחה

עיריית ירושלים הציבה בפתח הדירה ברחוב מלאכי 14 בירושלים, שלט הנצחה שמספר על פועלה. הסרת הלוט התקיים בטקס חגיגי ב־22 ביוני 2021, י"ב תמוז ה'תשפ"א. בטקס השתתפו בני משפחה וצאצאי לוחמי האצ"ל, בין הנוכחים היו השר לשעבר צחי הנגבי, בנה של לוחמת האצ"ל גאולה כהן, חברת הכנסת באותה העת גלית דיסטל-אטבריאן, חבר הכנסת עמית הלוי, שלמה גולדהור יו״ר ברית חיילי האצ״ל ומתן פלג יו"ר תנועת "אם תרצו" שהנחה את הטקס ואמר: "עם ישראל זכה שיהיו לו גיבורות כמו דבורה דוסט שחירפו נפשן למען העם והארץ. כיום, כאשר יש כאלה הקוראים לוותר על ריבונות ישראל במקומות רבים בארץ, עמידתה האיתנה של דוסט היא מסר לכולנו"." נכדתה של דבורה דוסט, אורית בן צבי אמרה: "סבתא דבורה חירפה נפשה ואת חיי משפחתנו וחיה תמיד תחת סכנה מתמדת של עלייה לגרדום הבריטי, סבתא הייתה אישה מאמינה אשר פעלה בתושייה רבה ובגאווה ללא חת תוך אמונה בצדקת הדרך ובזכות ההיסטורית של עם ישראל על ארץ ישראל. מורשתה היא המורשת של כולנו".
במהלך הטקס הפגינו חרדים קיצוניים, ממתנגדי הציונות, שלא רואים את קיומה של מדינת ישראל בעין יפה, וכך גם את הנצחת לוחמי המחתרות שהביאו להקמת המדינה. הם ניסו למנוע את קיום הטקס בצעקות, חיכוך ובהשלכת ביצים על באי הטקס. לאחר הטקס אלמונים השחיתו את השלט, שוב ושוב.
הנצחתה > ניסיון קריאת רחוב על שמה

אישי ציבור הגישו בקשה לעיריית ירושלים להנציח את שמה של לוחמת האצ"ל דבורה דוסט בקריאת רחוב על שמה. ביניהם השר לשעבר וחבר הכנסת לשעבר בני בגין, חבר הכנסת עמית הלוי. כן הגיש בקשה ארגון "ברית חיילי הארגון הצבאי הלאומי בארץ-ישראל".
הנצחתה > כיכר דבורה דוסט

לאחר הרס חוזר ונשנה של שלט ההנצחה בפתח הדירה, החליטה עיריית ירושלים להנציחה בכיכר על שמה בפינות הרחובות אהרן שולוב ויצחק המודעי בירושלים.
טקס חנוכת הכיכר התקיים בתאריך 12 ביוני 2023 בנוכחות ראש עיריית ירושלים משה ליאון. בטקס החנוכה השתתף השר לשעבר בני בגין שהכיר את דבורה דוסט ואף שלח מכתב לעיריית ירושלים עם בקשה לקרוא רחוב על שמה, וכן חבר הכנסת עמית הלוי. כמו כן, השתתפו סגן ראש עיריית ירושלים אריה קינג וחבר מועצת העיר ירושלים יהונתן יוסף.
ראו גם

ארגון צבאי לאומי –האצ"ל
קול ציון הלוחמת
לקריאה נוספת

יהודה לפידות, בלהב המרד, הוצאת משרד הביטחון, תשנ"ו – 1996, "תחנת השידור של האצ"ל בירושלים" עמודים 262–263
הערות שוליים

1 2 3 4  יהודה לפידות, בלהב המרד, הוצאת משרד הביטחון, תשנ"ו – 1996, "תחנת השידור של האצ"ל בירושלים" עמוד 262
1 2  טקס חנוכת כיכר דבורה דוסט. דוברות עיריית ירושלים"
↑  קברה של דבורה דוסט בת עזרא, חברה קדישא “קהילת ירושלים"
1 2  "קול ציון הלוחמת" מנציחים את לוחמי האצ"ל". באתר ערוץ 14 י"ב תמוז ה'תשפ"א (22/06/21)
דובדבני וקובץ' (צמד קומי)

| --- | --- |
 לידה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 עיסוק:  קומיקאים, שחקנים
 חברים
 ליאור דובדבני  אילן קובץ'
 
ליאור דובדבני (נולד ב-12 באוגוסט 1979) ואילן קובץ' (נולד ב-22 בינואר 1978) הם צמד קומיקאים, תסריטאים, שחקנים ויוצרי טלוויזיה ישראלים.
היסטוריה

ליאור דובדבני ואילן קובץ' החלו להופיע יחד מאז שנת 2006 תחת שם הבמה "דובדבני וקובץ'" ומאז מופיעים במופע בידור וסטנד-אפ ברחבי הארץ. במופעיהם ובקטעים שהם מעלים הם עוסקים בנושאים כמו כנות, מציאות, פוליטיקלי קורקט, צדק חברתי ואחרים.
בשנת 2007 השניים הגישו פינה שבועית בשם "איזה באסה" בתוכנית "יאיר לפיד".
ב-2009 הגישו פינה שבועית בשם "ציון ואליאס" בתוכנית "הלילה עם ליאור שליין" בערוץ 10.
בשנים 2010-2011 הופיע הצמד במספר פרקים של תוכניות הסטנדאפ בערוץ 2 "קומדי בר" (רשת) ו"ביפ קומדי בר" (קשת). בשנת 2011 השתתפו בפינה קומית קבועה בתוכנית "צחוק מעבודה" בערוץ 2 בזכיינית "רשת" (עונה 6). בהמשך אותה שנה יצרו, כיכבו וכתבו את תסריט הסדרה הקומית "דובדבני וקובץ'", ששודרה במשך שתי עונות בשידורי קשת של ערוץ 2.
בשנת 2012 שימשו כתסריטאים ומנחים לצדו של אבי נוסבאום בשעשועון של ערוץ 24 "אל תענו לי!".
בשנת 2013 שימשו כסטנדאפיסטים בתוכנית "הצחוקייה" בערוץ ניקלודיאון.
בשנת 2015 שיחקו בסדרת הילדים "הקלמרים" ובסרט "אני לא מאמין, אני רובוט?!". באותה שנה שיחקו וכתבו את תסריט הסרט "מה כבר יכול לקרות?!".
בשנת 2016 השניים השתתפו בעונתה השנייה של התוכנית "היחידה" בהוט 3. באותה שנה כתבו את מילות השיר "ממני אלייך" של סטלוס ואורן חן. בנוסף שימשו כמנחי משימות בתוכנית "הטוב מכולם". בסוף שנת 2016 השתתפו בתוכנית "קומדי סנטרל סטיישן" של ערוץ קומדי סנטרל, בה יצרו וביצעו מערכונים בדמותם של שני ערבים בשם אחמד ואחמד.
ב-2017 החלו לשחק בסדרה הקומית "שמחות". בסוף אותה שנה יצרו והחלו לשחק בסדרה "סחילנד" של ערוץ טדי בפרטנר TV.
ב-2018 החלו להשתתף בתוכנית מתחת לעור המשודרת בחינוכית. בנוסף השתתפו בקליפ לשיר "מסיבת רווקים" של ליאור נרקיס ואיתי לוי.
ב-2020 השתתפו כשחקנים אורחים בעונה השישית של סברי מרנן.
ב-2022 התארחו בפרק של התכנית המרדף המשודרת בכאן 11.
קריירה עצמאית

ליאור דובדבני: בוגר סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין. בשנת 2005 שיחק דובדבני בתפקיד אורח בסדרה "טלנובלה בע"מ". בשנת 2010 שיחק דובדבני בסדרה של ערוץ 10 "מתלהבת". בשנת 2011 שיחק דובדבני בסדרה הקומית "השנים הכי יפות", ששודרה בזכיינית ערוץ 2, רשת. ב-2014 גילם דובדבני את דמותו של "ספי" בסדרה "עממיות", פרי עטו של נאור ציון. כמו כן, שיחק בסדרה "המקום". הוא הגיש פינה שבועית בתוכנית "איזה יום", ששודרה בשידורי קשת של ערוץ 2 ובערוץ הראשון הגיש פינה שבועית בתוכנית "פוטופיניש". הוא השתתף בתיאטרון באר שבע במחזה "לא על הזמירים". בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער שיחק במחזה "שמוליק בשמוליק של זוהרה" ובתיאטרון תמונע שיחק במחזה "כף רגלי השמאלית". ב-2016 הוביל את סדרת הרשת "מושיק ודובדבני" הפרסומית לדנונה של שטראוס, לצד השף מושיק רוט. בקיץ 2017 הנחה את תוכנית הרשת "Coke TV Wow Show" של קוקה-קולה בישראל, לצד לירון רביבו.
בשנת 2023 החל לשחק בסדרת הנעורים "לעוף על אנה" בכיכובה של אנה זק.
אילן קובץ': בראשית שנות האלפיים היה חצי מהצמד הקומי "אילן ועמית" יחד עם עמית בחובר, במסגרתו הופיע - בין היתר בכמה ממשדרי ההתרמה "יומטוב" בערוץ 2. ב-2004 שיחק במחזמר לילדים "הפחדן מגוש דן". בשנת 2011 כתב והשתתף במערכונים בתוכנית "פילרים" במסגרת רצועת הלילה של ביפ. בשנת 2012 הנחה בתוכנית "עם ישראל חי" בערוץ 24. בשנת 2013 השתתף במערכוני התוכנית "מחוץ לחוק". בשנת 2016 שיחק בקומדיית המצבים "מיסטר צ'יפס", בערוץ ניקלודיאון. בשנת 2017 כתב לעונה השישית של התוכנית מועדון לילה.
קובץ' נשוי ואבא לשלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  ליאור דובדבני - קורות חיים
↑  אילן קובץ - קורות חיים
דוכסות זקס-פורשטאג

טירת פורשטאג. 1630 לערך.
דוכסות זקס-פורשטאג (בגרמנית: Sax-Forstegg) היה שמה של נחלה בעמק הריין האלפיני, וכללה את העיירות זנוואלד ואלטשטאטן. כיום שטחה של הנחלה הוא חלק מהקנטון סנט גאלן שבשווייץ.
היסטוריה

הנחלה נקראת על שם המשפחה הברונית זקס וטירתם פורשטאג. שטח הנחלה נוצר עם חלוקת שטחיהן של הנחלות הישנות הוהנזקס ופרישנברג בסוף המאה ה-14. בשנת 1458 אדוני זקס-פורשטאג כרתו ברית עם הקונפדרציה השווייצרית. בנוסף, הם היו גם אזרחי סנט גאלן משנת 1463, ואזרחי ציריך משנת 1486.
כהוקרה על חברותו, הברון אולריך השביעי פון זקס קיבל את הכפרים פרישנברג ולינץ במתנה על ידי הקונפדרציה בשנת 1490. הוא היה מפקד צבאי מצליח בצבא הקונפדרציה במלחמת שוואביה בשנת 1499. הרפורמציה השווייצרית הוצגה בסאקס-פורשטאג בשנת 1553. השטח נרכש על ידי ציריך בשנת 1615. סאקס-פורשטאג נותרה שלוחה של ציריך עד להתמוטטות הקונפדרציה השווייצרית הישנה בשנת 1798. מאוחר יותר באותה השנה, שטחה צורף לקנטון לינת אשר מאוחר יותר הפך לחלק מקנטון סנט גאלן בשנת 1803. משנת 1831 שטח הדוכסות נמצא בתוך מחוז ורדנברג.
לקריאה נוספת

וולפגנג גלדי: "זקס-פורשטאג". בגרמנית, צרפתית ואיטלקית באתר של המילון ההיסטורי של שווייץ, (2011).
ביאורים

↑  למרות שתוארה היה דוכסות, כנראה שבפועל פעלה יותר כמו נחלה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 007647  VIAF: 353146997140418890372   WorldCat (עם VIAF): 353146997140418890372
דיגיסקופיה

נשר מאכיל גוזל
דיגיסקופיה היא שיטת צילום באמצעות מצלמה דיגיטלית המוצמדת לעינית של טלסקופ או, באופן פחות נפוץ, למשקפת. הראשונים שפיתחו את השיטה היו צַפָּרִים, וכיום משתמשים בה גם אסטרונומים חובבים.
יתרונות הדיגיסקופיה על-פני שיטות הצילום הטלסקופיות הקונבנציונליות הן:
מחיר – ניתן לקבל תוצאות סבירות באמצעות מצלמות דיגיטליות פשוטות וזולות (ואף ממצלמות אינטרנט ישנות), כאשר השימוש בטלסקופ מְיָתֵר את הצורך בעדשה טלסקופית יקרה.
ניתן להגיע להגדלות מאוד משמעותיות, על ידי שילוב כושר ההגדלה של הטלסקופ עם הזוּם של המצלמה.
התמונות זמינות מיידית בפורמט דיגיטלי לעריכה ולשיפור באמצעות תוכנת עריכת תמונות.
ניתן להגיע לתוצאות סבירות גם בתנאי תאורה נמוכים.
לתוצאות מיטביות, חשוב ביותר שהצירים האופטיים של המצלמה ושל הטלסקופ יהיו מיושרים לחלוטין אחד בהמשך השני. כמו כן, גם המרחק בין עדשת המצלמה ועינית הטלסקופ משמעותי, ובדרך-כלל הוא נקבע בשיטת ניסוי וטעייה. בתחילת ימי הדיגיסקופיה היה טיב חיבור המצלמה לטלסקופ תלוי ברובו בכישוריו של הצלם. כיום מציעים גם יצרני הטלסקופים וגם יצרני המצלמות מתָאמים מיוחדים לצורך דיגיסקופיה.
וריאציה חדשה של דיגיסקופיה משתמשת במצלמת טלפון סלולרי בתור המצלמה הדיגיטלית, וידועה כ-phonescoping. שיטה זו מאפשרת לצפרים לשלוח מיידית את התמונה כהודעת MMS לצַפָּר אחר לצורך עזרה בזיהוי.
דוכסות לוקה

דוכסות לוקה (באיטלקית: Ducato di Lucca) הייתה דוכסות איטלקית בין השנים 1815 ל-1847.
רקע

ב-23 בנובמבר 1807 פורקה ממלכת אטרוריה על ידי הצרפתים בהסכמת ספרד, ונפוליאון העניק לאחותו אליזה בונפרטה את התואר "הדוכסית הגדולה של טוסקנה". ב-10 בדצמבר אותה שנה עזבו לודוביקו השני, מלך אטרוריה ואחותו יחד עם אמם את פירנצה, ושבו למשפחתה בספרד. בדרכם עברו מריה לואיסה וילדיה במילאנו, שם ניסה נפוליאון להבטיח לה שקרלו ישלוט על "ממלכת צפון לוסיטניה" בצפון פורטוגל לכשיכבוש אותה, אולם מריה לואיסה סירבה להצעה, משום שלא רצתה להסתכסך עם אחותה קרלוטה ז'ואקינה, מלכת פורטוגל.
לאחר הדחתם התגוררו בני המשפחה בפונטנבלו, ולאחר מכן עברו לקומפיין, תוך שם סובלים ממחסור וממחלות. בהמשך הם הועברו לניס, וכשניסתה אמו לברוח משם לאנגליה נעצרה ונשלחה למנזר ברומא, שם הייתה כלואה 4 שנים עד לאחר מפלתו של נפוליאון, ואילו קרלו ואחותו נמסרו תחת חסותם של הורי אמו, מלכי ספרד המודחים, שהתגוררו ברומא.
לאחר שחרורה של אמו התגוררו בני המשפחה עם הורי אמו בארמון ברבריני ברומא, ואמו קיוותה שקונגרס וינה יחזיר את קרלו לשלטונו באטרוריה. כשברח נפוליאון מהאי אלבה, ברחו בני המשפחה מרומא, והסתובבו בכל רחבי איטליה, עד לאחר מפלת נפוליאון בקרב ווטרלו.
במהלך הקונגרס יוצגו האינטרסים של אמו על ידי השליח הספרדי המרקיז לברדור, אולם המרקיז היה אדם לא מוכשר ולא הצליח לקדם את האינטרסים של ספרד ושל מריה לואיסה. במהלך הקונגרס החליט קלמנס פון מטרניך שלא להחזיר את דוכסות פארמה לבית בורבון, אלא למסור אותה למריה לואיזה, ארכידוכסית אוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה ואשתו של נפוליאון. אמו התחננה בפני אחיה פרננדו השביעי, מלך ספרד, האפיפיור פיוס השביעי ואלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה, ובסופו של דבר החליט הקונגרס לפצותה, והיא קיבלה את דוכסות לוקה הקטנה.
בתחילה סירבה מריה לואיסה להצעה, אולם לבסוף מתוך כוונתה להשיג עצמאות ממשפחתה, היא הסכימה לפתרון שהוצע בחוזה פריז, ולפיו מריה לואיסה תהיה דוכסית לוקה עד לאחר מותה של מארי לואיז, דוכסית פארמה, ולאחר מכן תחזור דוכסות פארמה לבית בורבון, ואילו דוכסות לוקה תצורף לדוכסות הגדולה של טוסקנה.
רקע > דוכסות לוקה

ב-2 בדצמבר 1817 הגיעו בני המשפחה ללוקה, וקרלו קיבל את התואר "נסיך הכתר של לוקה". בשל תהפוכות השנים הראשונות לחייו, לא קיבל קרלו חינוך פוליטי פורמלי, אך באמצעות לימוד עצמי רכש ידע רב. קרלו למד מוזיקה, רפואה ומדעי הרוח, והאידאולוגיה שלו הושפעה מהרומנטיקה הנאורה של תקופת השלום לאחר המלחמות הנפוליאוניות.
כנסיך הכתר, התנגש קרלו הרבה עם אמו השמרנית, ולא אהב את השליטה האבסולוטית שלה. היחסים בין קרלו לאמו הפכו למתוחים עם השנים, ומאוחר יותר התלונן קרלו שאמו "הרסה אותו פיזית, מוסרית וכספית".
בשנת 1824 מתה מריה לואיסה, דוכסית לוקה, ובנה קרלו עלה לשלטון במקומה. בשנות שלטונו הראשונות השאיר קרלו את השליטה בדוכסות, והוא יצא לטיול ארוך באיטליה, ולאחר מכן בגרמניה ובחצר הקיסרית בווינה.
בשנות ה-30 החל קרלו להתעניין בשלטון, ושלטונו ניצל מהמהפכות השונות שאירעו באיטליה בשנת 1830. ביחסי החוץ סירב קרלו להכיר בלואי פיליפ, מלך הצרפתים, ותמך בדודו האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה נגד איזבלה השנייה, מלכת ספרד, ובמיגל הראשון, מלך פורטוגל נגד מריה השנייה, מלכת פורטוגל. בשנת 1833 אף העניק קרלו חנינה כללית, לכל האסירים הפוליטיים בדוכסות, בשונה משאר המדינות באיטליה.
קרלו ביצע רפורמות במערכת המיסים, ושיפר את מערכת החינוך והרפואה בדוכסות, אולם אכזב את האזרחים בכך שלא החזיר את החוקה משנת 1805. עם זאת עיקר הכוח בדוכסות היה למעשה בידי ראש ממשלתו אסקניו מנסי, שהוא למעשה שלט בדוכסות.
בשנת 1833 נקלע קרלו לחובות, ומשום כך מיעט בנסיעות לחו"ל, בשנת 1836 ביקר בווינה, ובשנת 1837 התיר קרלו פתיחת קזינו בדוכסות, וקידם רפורמה במועצת המדינה ומועצת השרים. בשנת 1838 היה קרלו בהכתרת פרדיננד הראשון, קיסר אוסטריה במילאנו, ולאחר מכן ביקר בצרפת ואנגליה. בשנת 1840 מת מנסי בזמן שקרלו שהה ברומא, ולאחר מכן נטל קרלו לידיו את מושכות השלטון.
ב-28 בנובמבר 1844 הסכים קרלו בלחץ אוסטרי, לכמה שינויי גבול בין דוכסות פארמה לדוכסות הגדולה של טוסקנה ודוכסות מודנה. במשך 3 שנים נשמר הדבר בסוד, אולם בשנת 1847 התפרסם העניין, והוא גרם לירידת הפופולריות של קרלו הן בפארמה והן בלוקה. בנוסף, בניסיון להרוויח כסף לקופת האוצר, תבע קרלו מיסים מ-30 שנה קודם לכן, ובעקבות כך פרצה התקוממות כללית נגדו בדוכסות. ב-1 בספטמבר חתם קרלו על שורה של רפורמות בדוכסות, וב-4 באוקטובר עזב את הדוכסות וויתר עליה לטובת לאופולד השני, הדוכס הגדול של טוסקנה, ועבר לגור בטורינו בחסות קרלו אלברטו, מלך סרדיניה.
הערות שוליים

↑  Sainz de Medrano, Changing Thrones: Duke Carlo of Parma, p. 99
↑  שבכל מקרה היה אמור לקבל אותה, לאחר מותה של מארי לואיז, דוכסית פארמה, והפיכתו של קרלו לדוכס פארמה.
קרלו בעת שלטונו כדוכס לוקה
דרמטופיברומה

| --- | --- |

 תחום:  אונקולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/1056742 
 DiseasesDB:  29384
 MeSH:  D018219
 סיווגים
 ICD-10:  D23
 
דרמטופיברומה ידועה גם כהיסטיוציטומה (באנגלית: Dermatofibroma, Histiocytoma) היא התעבות שפירה של העור. צורתה של הדרמטופיברומה בדרך כלל דמוית מעגל בקוטר של 5 - 10 מילימטר והיא מופיעה בדרך כלל ברגליים. צבעה משתנה והוא לרוב בגווני חום. הדרמטופיברומה מופיעה בדרך כלל אצל נשים. יחס גברים נשים בהם נצפתה דרמטופיברומה הוא 1:4.
דרמטופיברומה אינה נרפאת מעצמה וללא הסרתה היא תלווה את האדם עד מותו. מרבית בני האדם שיש להם דרמטופיברומה יבחרו שלא להסירה מאחר שאין לה כל השפעה פונקציונלית וגם הביטוי החיצוני שלה בדרך כלל אינו בולט ויזואלית. במקרים מעטים בהם הדרמטופיברומה בולטת פיזית מעל פני העור שסביבה ומהווה פגם אסתטי - יוסר באמצעות ניתוח עור פשוט בהרדמה מקומית.
הסיבה הגורמת לדרמטופיברומה אינה ידועה אולם קיימת סברה לפיה היא מתרחשת באזור בו היה פצע קטן או גירוי בעור לרבות עקיצות יתוש.
הדרמטופיברומה עלולה להיות דומה בצורתה הפיזית להתעבות ממאירה הנקראת דרמטופיברומה פרוטרוברנס.
הערות שוליים

↑  Dermatofibroma (also known as histiocytoma)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דוכסות ורשה

דוכסות ורשה (בפולנית: Księstwo Warszawskie; בצרפתית: Duché de Varsovie; מכונה לעיתים בטעות הדוכסות הגדולה של ורשה) הייתה מדינה פולנית שנוסדה על ידי נפוליאון בונאפרטה בשנת 1807 על אדמות פולין, אשר נלקחו מממלכת פרוסיה, על פי תנאי חוזה טילזיט. הדוכס הממונה היה מלך סקסוניה פרידריך אוגוסט, בן בריתו של נפוליאון, נכדו של מלך פולין אוגוסט השלישי. בעקבות כישלון פלישת חיילי צרפת לרוסיה ב-1812 ומפלת נפוליאון, הדוכסות נכבשה בשנת 1813, וב-1815 החליט קונגרס וינה על מסירתה לרוסיה. ורשה הייתה לבירת פולין הקונגרסאית – מדינה עצמאית-למחצה, הנתונה לשלטונו של הצאר הרוסי.
מפת הדוכסות
נפוליאון בונפרטה מעניק ב-1807 את החוקה לדוכסות ורשה
היסטוריה

אזור הדוכסות כבר שוחרר על ידי התקוממות עממית שהסלימה מהתפרעות נגד גיוס ב-1806. אחת המשימות הראשונות של הממשלה החדשה כללה אספקת מזון לצבא הצרפתי שנלחם ברוסים בפרוסיה המזרחית.
דוכסות ורשה הוקמה רשמית על ידי הקיסר הצרפתי נפוליאון הראשון, כחלק מהסכם טילזיט עם פרוסיה. הקמתה זכתה הם לתמיכת הרפובליקנים המקומיים בפולין המחולקת, והן הפזורה הפולנית הגדולה בצרפת, שתמכו בגלוי בנפוליאון כאדם היחיד המסוגל להחזיר את הריבונות הפולנית לאחר חלוקת פולין של סוף המאה ה-18. עם זאת, היא נוצרה כמדינת לוויין (והייתה רק דוכסות, ולא ממלכה).
המדינה שהוקמה לאחרונה הייתה רשמית דוכסות עצמאית, בעלת ברית לצרפת, ובאיחוד אישי עם ממלכת סקסוניה. פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה נאלץ על ידי נפוליאון להפוך את ממלכתו החדשה למונרכיה חוקתית, עם פרלמנט (הסיים של דוכסות ורשה).
דוכסות ורשה מעולם לא הורשתה להתפתח כמדינה עצמאית באמת; שלטונו של פרידריך אוגוסט היה כפוף לדרישותיו של ה- raison d'état הצרפתי, שהתייחס במידה רבה למדינה כמקור משאבים. האדם החשוב ביותר בדוכסות היה, למעשה, השגריר הצרפתי, שבסיסו בבירת הדוכסות, ורשה. באופן משמעותי, לדוכסות לא הייתה נציגות דיפלומטית משלה בחו"ל.
ב-1809 החלה מלחמה קצרה עם אוסטריה. אף על פי שדוכסות ורשה ניצחה בקרב ראשין, כוחות אוסטריים נכנסו לוורשה, אך כוחות פולניים וצרפתיים איגפו את אויבם וכבשו את קרקוב, לבוב וחלק מהאזורים שסופחו לאוסטריה בחלוקות פולין. במהלך המלחמה, המתיישבים הגרמנים שיושבו על ידי פרוסיה במהלך חלוקות פולין התקוממו בגלוי נגד ממשלת הדוכסות. לאחר קרב וגראם, הסכם שנברון שלאחר מכן איפשר הרחבה משמעותית של שטחה של הדוכסות דרומה עם החזרת אדמות פולניות וליטאיות של פעם.
היסטוריה > המערכה של נפוליאון נגד רוסיה

כתוצאה ממסע נפוליאון ב-1812 נגד רוסיה, ציפו הפולנים שהדוכסות תשודרג למעמד של ממלכה ושבזמן פלישת נפוליאון לרוסיה יצטרפו אליהם השטחים המשוחררים של הדוכסות הגדולה של ליטא, שותפה היסטורית של פולין באיחוד הפולני-ליטאי. עם זאת, נפוליאון לא רצה לקבל החלטה קבועה שתקשור את ידיו לפני הסדר השלום הצפוי שלו עם רוסיה. למרות זאת, הוא הכריז על ההתקפה על רוסיה כמלחמה פולנית שנייה.
אולם הסדר שלום זה לא היה אמור להיות. ה-Grande Armée של נפוליאון, כולל קבוצה משמעותית של חיילים פולנים, יצאה לדרך במטרה להוריד את האימפריה הרוסית על ברכיה, אך שאיפותיו הצבאיות סוכלו בשל כישלונו לספק מזון לצבא ברוסיה וסירובה של רוסיה להיכנע לאחר לכידת מוסקבה; מעטים חזרו מהצעידה חזרה. המערכה הכושלת נגד רוסיה התגלתה כנקודת מפנה גדולה בהצלחתו של נפוליאון.
לאחר תבוסתו של נפוליאון במזרח, רוב שטחה של דוכסות ורשה נכבש על ידי רוסיה בינואר 1813 במהלך התקדמותם על צרפת ובעלות בריתה. שאר הדוכסות הוחזרה לפרוסיה. אף על פי שכמה מבצרים מבודדים החזיקו מעמד במשך יותר משנה, קיומה של המדינה הפולנית בכל דבר מלבד השם הגיע לקץ. אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה הקים מועצה זמנית העליונה ביותר של דוכסות ורשה כדי לשלוט באזור באמצעות הגנרלים שלו.
היסטוריה > קונגרס וינה והחלוקה הרביעית

אף על פי שמדינות רבות באירופה ושליטים לשעבר יוצגו בקונגרס וינה ב-1815, קבלת ההחלטות הייתה ברובה בידי המעצמות הגדולות. אולי היה זה בלתי נמנע, אם כן, שגם פרוסיה וגם רוסיה יחלקו למעשה את פולין ביניהן; אוסטריה הייתה אמורה לשמור פחות או יותר על רווחיה מהחלוקה הראשונה של 1772.
רוסיה דרשה לעצמה את כל שטחי דוכסות ורשה. היא שמרה את כל רווחיה משלוש החלוקות הקודמות, יחד עם ביאליסטוק והשטח שמסביב שהשיגה ב-1807. דרישותיה לכל דוכסות ורשה נדחו על ידי מעצמות אירופיות אחרות.
פרוסיה החזירה לעצמה חלק מהשטח שאיבדה לדוכסות ורשה ב-1807: חלק ממה שכבשה בחלוקה השנייה. קולמרלנד ודנציג הפכו לחלק מפרובינציית פרוסיה המערבית; השטחים הנותרים (כלומר, פולין גדול /פוזנן), שכיסו שטח של כ-29,000 קמ"ר, הוקמו מחדש כדוכסות הגדולה של פוזן. לדוכסות הגדולה ולאוכלוסייתה הייתה אוטונומיה נומינלית מסוימת (אף על פי שהיא הייתה כפופה למעשה לפרוסיה), אך בעקבות מרד פולין גדול ב-1848 השתלבה במלואה בפרוסיה כפרובינציית פוזן.
העיר קרקוב וחלק מהשטחים הסובבים אותה, בעבר חלק מדוכסות ורשה, הוקמו כעיר החופשית קרקוב שהייתה עצמאית למחצה, ב"הגנה" של שלוש שכנותיה החזקות. שטחה של העיר היה בגודל של כ-1,164 קמ"ר, ואוכלוסייתה מנתה כ-88,000 איש. העיר סופחה לבסוף לאוסטריה ב-1846, והפכה לדוכסות הגדולה של קרקוב.
לבסוף, עיקרה של דוכסות ורשה לשעבר, בגודל של כ-128,000 קמ"ר, הוקמה מחדש במה שנהוג לכנות "פולין הקונגרסאית", באיחוד אישי עם האימפריה הרוסית. האזור חפף בגדול לחלקים הפרוסיים והאוסטריים של החלוקה השלישית (מלבד האזור סביב ביאליסטוק) בתוספת כמחצית מכיבושי החלוקה השנייה של פרוסיה וחלק קטן מהרווחים של החלוקה הראשונה של אוסטריה. המדינה הייתה דה פקטו מדינת בובות רוסית, והיא שמרה על מעמדה הנפרד רק עד 1831, כאשר סופחה למעשה לאימפריה הרוסית. השטחים המרכיבים אותה הפכו לארץ הוויסלה ב-1867.
הנסיך יוזף פוניאטובסקי, המפקד העליון של צבא דוכסות ורשה, מאת יוזף גרסי
אוהלנים פולנים מצבא דוכסות ורשה, 1807–1815. ציור מאת ינואר סוכודולסקי
דרמופידיים

| דרמופידיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי רגליים
משפחה:: דרמופידיים
שם מדעי
 Dermophiidae ‏טיילור, 1969

דרמופידיים (שם מדעי: Dermophiidae) היא משפחה מסדרת חסרי הרגליים. הדרמופידיים הם צורים דמויי תולעים או נחשים גדולים ובעלי לסתות גדולות החיים באמריקה הדרומית ובאפריקה. הם בעלי טבעות מסביב לגופם.
כל המינים במשפחה זו הם יולדים חיים. בעבר הם היו שייכים למשפחת התולעניים (Caeciliidae).
מיון

משפחת דרמופידיים (Dermophiidae)
סוג Dermophis - בו 7 מינים
סוג Geotrypetes - בו 3 מינים
סוג Gymnopis - בו 2 מינים
סוג Schistometopum - בו 2 מינים
דג טיגריס ויטטוס

| דג טיגריס ויטטוס |
| --- | --- |
 דג טיגריס ויטטוס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: חריתאים
משפחה:: אלסטיים
סוג:: דג טיגריס
מין:: דג טיגריס ויטטוס
שם מדעי
 Hydrocynus vittatus ‏Castelnau, 1861

דג טיגריס ויטטוס (שם מדעי: Hydrocynus vittatus) הוא מין של דג טורף ממחלקת מקריני סנפיר מסדרת החריתאים ומשפחת האלסטיים החי באגני מים מתוקים טרופיים במרכז אפריקה. הדג לרוב ניזון מדגים, אך הוא גם נצפה קופץ מן המים ותופס סנוניות עפות.
מראה

דג הטיגריס הוא בצבע כסוף, עם פסים דקים שחורים לאורך גופו הארוך, וסנפירים גבוהים ואדומים. ראשו גדול ושיניו גדולות וחדות, לדג הטיגריס שמונה שיניים בכל לסת. שיניו החדות והנוקשיות משמשות לתפיסה וחתיכת הטרף. הדג מחליף את שיניו גם בלסת העליונה וגם בלסת התחתונה באופן סדיר. זכרי דג הטיגריס גדולים בממוצע מן הנקבות, והם מגיעים לאורך מרבי של 105 ס"מ. דג זה הוא אחד מהגדולים בבני סדרתו, אך הוא קטן מעט מקרובו דג טיגריס גולייתי. דג הטיגריס מגיעים למשקל מרבי של כ 28 ק"ג.
תפוצה

הדג נפוץ בנהרות הבאים: נהר ניז'ר, נהר בנו(אנ'), נהר וומה(אנ'), נהר סנגל, הנילוס, נהר אומו, נהר קונגו, נהר לופירה(אנ'), נהר לואלבה, נהר לואפולה(אנ'), נהר זמבזי, נהר לימפופו, נהר רובומה(אנ'), נהר שירה(אנ') ונהר וואמי(אנ'). כמו כן הדג נפוץ באגמים הבאים: אגם בנגוואולו(אנ'), אגם מוורו(אנ'), אגם טנגניקה, אגם אופמבה(אנ'), אגם רוקווה(אנ') ונהר מלגרסי. דג הטיגריס מצוי גם באגן אוקוונגו, באזורי חוף נמוכים בדרום נהר פונגולה(אנ'), ובאגם המלאכותי אגם קריבה(אנ').
חשיבות אקולוגית

דגי טיגריס הם מקור מזון והכנסה חשוב לתושבים המקומיים. הם מספקים מקור חלבון טבעי, ומושכים תיירים שבאים לדוג אותם לפנאי או כחלק מתחרויות דייג. בגלל חשיבותם האקולוגית והכלכלית, דגי הטיגריס נחקרים בהרחבה על ידי קבוצות שימור וחוקרים מאוניברסיטאות.
סביבת מחיה

דגי הטיגריס חיים בעיקר בתחתית מקור מים מתוקים גדול כמו נהר או אגם. במהלך היום הם נמצאים בעיקר קרוב לפני המים, ובלילות הם מצויים יותר בקרבת הקרקעית. הם משגשגים במים עם הרבה חמצן, ובאזורים חמים.
מאפיינים

זהו צייד רב כוח הניזון בעיקר מדגים אחרים כמו הסרדין האנדמי לטנקניקה Limnothrissa miodon ועוד דגים כמו אמנוניים, קברנוניים, שפמנונאים וקרפיוניים. דג זה תועד גם קופץ לעבר סנוניות רפתות שעפו מעל הנהר ולוכד אותם. דבר זה מצליח בעיקר במקווי מים רדודים יחסית בהם קל לדג לאתר את הציפורים שמעליו. זהו דג המים המתוקים היחיד, אשר ידוע, שתופס עופות מעופפים.
הערות שוליים

↑  דג טיגריס ויטטוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  G. C. O'brien, F. Jacobs, S. W. Evans, N. J. Smit, First observation of African tigerfish Hydrocynus vittatus predating on barn swallows Hirundo rustica in flight, Journal of Fish Biology, ‏2013
1 2  African Tiger Fish, Animal-world: pet and animal information
1 2  N. J. Smit, V. Wepener, W. Vlok, G. M. Wagenaar, Conservation of tigerfish, Hydrocynus vittatus, in the Kruger National Park with the emphasis on establishing the suitability of the water quantity and quality requirements for the Olifants and Luvuvhu rivers, Water Research Commission, ‏ינואר 2013
↑  Hydrocynus vittatus, FishBase, ‏דצמבר 2013
↑  Tigerfish Hydrocynus vittatus, הרשימה האדומה של IUCN, ‏2010
דומינגוס דה גייה

דומינגוס דה גייה (בפורטוגזית: Domingos Antonio da Guia;‏ 19 בנובמבר 1912 – 18 במאי 2000) היה כדורגלן ברזילאי, ששיחק בעמדת המגן ימני. נחשב לאחד משחקני ההגנה הברזילאים הגדולים בכל הזמנים.