ממלכת קונגו
היסטוריה > הגעת הפורטוגזים

בשנת 1483 עשה מגלה הארצות דיוגו קאו עשה את דרכו מגאנה לשפך הנהר של קונגו. בכך היה לא רק הפורטוגלי הראשון, אלא אף האירופאי הראשון, שכף רגלו דרכה במקום אי פעם (בנושא זה, ראו עידן התגליות האירופי). מן ההיתקלות הראשונה שלו עם אנשי שבט הסויו, הבין קאו שהוא נמצא בשוליה של אימפריה. לאחר שנתיים ביקר במבנזה קונגו והחל את המסחר בין הפורטוגלים לאנשי הבקונגו. מלך קונגו, נזינגה קוו, גילה עניין רב בזרים החדשים, וכאשר דיוגו קאו הפליג בחזרה לפורטוגל התלוו אליו כמה שליחים מטעם המניקונגו במטרה לצפות ולדווח עם שובם. השליחים אכן חזרו ב-1491 מלווים במיסיונרים פורטוגלים ובחיילים אשר הציגו מגוון סחורות אירופאיות. נזינגה קוו התרשם עמוקות וכבר באותה שנה התנצר יחד עם בנו נזינגה מבמבה (שלאחר מכן שינה את שמו לאפונסו הראשון).
בעקבות המפגש שלו ושל אביו עם הפורטוגלים, הפך אפונסו לחסיד נלהב של התרבות האירופית, וכאשר עלה לשלטון לאחר מות אביו דאג לעשות צעדים נוספים כדי לחזק את הקשר בין שתי הממלכות. למשל, אימוץ מנהגיו של בית המלוכה הפורטוגלי על ידיו ועל ידי אליטת הבקונגו, פתיחת שערי הממלכה ליבוא מוצרים מאירופה ומהאמריקות ואפילו שליחת בנו הנריקה להתחנך בפורטוגל. אפונסו האמין שבזכות יחסיו עם אירופה ואימוץ תרבותה הוא יקדם ויחזק את ממלכתו, אולם המציאות הוכיחה אחרת. אף על פי שצעדים אלה השפיעו פחות על אזורי הפנים של הממלכה, הרי שבאופן כללי אימוץ תרבותה של אירופה, כמו גם הסחורות שהביאה, גרמו למחלוקות וסכסוכים פנימיים, שבסופו של דבר גרמו להתפוררות הממלכה. יותר מכך, הרעב הבלתי מתכלה של הפורטוגלים לעבדים החליש את כוחו ומעמדו של אפונסו בקרב נתיניו. בשנת 1526 שלח אפונסו איגרת בהולה למלך פורטוגל ז'ואו השלישי ובה ביקש ממנו להשליט סדר בנתיניו. מכתבים אלה זכו להתעלמות מצד ז'ואו.
לאחר מותו של אפונסו ב-1540 נאלצה קונגו להתמודד עם פלישות חוזרות ונשנות מצד עם לא ידוע שמופיע במקורות הפורטוגזיים בשם ג'אגה. יש הטוענים שאותם ג'אגה היו למעשה רק זרים שסייעו למרידות הפנימיות של הבקונגו. המרד או הפלישה הגיעו עד לעיר הבירה וסביבותיה מה שהוביל לבריחתו של המלך אלוורו הראשון לגלות.
בעקבות המצב ביקש אלוורו הראשון עזרה מהמושל של סאו טומה שנענה לבקשתו. בעזרת הסיוע הדף אלוורו את המורדים וכבש מחדש את האזור עד אמצע שנת 1570.
בחסות שלטונם של אלוורו הראשון ויורשו אלוורו השני ידעה הממלכה תקופה של שקט יחסי. אלוורו הראשון והשני אפילו הצליחו לחזק את שליטתם במעט ולהגן על ממלכתם מפני חדירה פורטוגזית. דבר שהצליח בעיקר הודות לעובדה שתשומת הלב הפורטוגזית הייתה מרוכזת באותו זמן בעיקר באזורים שמדרום לקונגו, אך אחרי מותו של אלוורו השני ב-1614 התעוררו מחלוקות בנוגע לבעלות על ארצות מסוימות בין ממלכת קונגו למושל הפורטוגזי של אנגולה. מחלוקת זו נוצרה כיוון שהמושל הפורטוגזי החדש של אנגולה, לואיס מנדס דה ואסקונסלוס, השתמש בשכירי חרב אפריקנים אשר נקראו אימבנגאלה כדי להתחיל מלחמה עם נדונגו (ממלכה אפריקנית שהייתה עצמאית לפני בואם של האירופים), כדי לבזוז פרובינציות מסוימות של ממלכת קונגו וכדי לעשוק לחלוטין וללכוד עבדים מלואנדה. אך סכסוך זה לא הסתיים גם כאשר התחלף המושל.
לאחר מותו של מלך קונגו אלוורו השלישי שלח המושל החדש קאו קורייאה דה סוסה את האימבנגאלה לתקוף את דרום קונגו. הסיבה לפעולה זו, כך טען קאו קורייאה דה סוסה, הייתה זכותו לבחור את המלך הבא של קונגו. קאו קורייאה דה סוסה המשיך את המתקפה כאשר שלח את אנשיו לתקוף את קאסאנזה משם המשיך לנאמבו א נגונגו ולאחר מכן התקדם למבמבה. הקרב שם ידוע כיום כקרב על מבומבי. אך רצף הצלחותיו של קורייאה דה סוסה נקטע כאן כיוון שמלך קונגו החדש פדרו השני שלח את הצבא הראשי של קונגו בצירוף כוחות מפרובניציית סויו כדי לעצור את הפולשים ואכן קוריאה דה סוסה וכוחותיו הפורטוגזים הובסו. דבר ששם קץ לסכסוך בין פרובינציית אנגולה וממלכת קונגו.
למרות ניצחונה המוחלט של קונגו במלחמה לא שכח המלך פדרו השני את פעולותיהם של הפורטוגזים. בתור נקמה ולמען עתיד בטוח לממלכתו החליט פדרו השני לסלק את הפורטוגזים אחת ולתמיד מהאזור. למטרה זו הציע פדרו השני ברית למעצמה אירופית אחרת שעד כה לא הייתה מעורבת בנעשה במדינות אלה של אפריקה, הולנד, אשר הסכימה.