המארב בטונגו-טונגו
טרום המארב > המשימה השנייה

בשעה 16:36, השיירה האמריקנית-ניז׳רית שחלפה על פני העיירה מנגייז (40 ק"מ צפונית לאואלאם) קיבלה פקודה ברדיו מה-AOB בניאמי לעצור ולהמתין לשיחה. צ׳יף מרשל התקשר לטלפון הלווייני של מייקל פרוזני והודיע לו שהשגרירות הצליחה לאמת באמצעות האזנה לשיחת טלפון, שדונודו צ'אפו נמצא כ-30 ק"מ צפונית מערבית לעיירה טילואה - במרחק קצר מהגבול עם מאלי עם מספר לוחמים נוספים. החשד היה שמדובר במחנה של דאע״ש, וה-AOB רצה שהשיירה תכתר את המחנה ותלכוד את הנמצאים בתוכו. מרשל מסר לפרוזני קואורדינטות ופרטים נוספים על המקום שקיבל את שם הקוד ״האובייקט הצפוני״ וניתק.
פרוזני שבחן את המיקום החדש, הופתע מההוראה לנסוע לעבר אזור הגבול המסוכן והתייעץ עם צוותו לגבי היתכנות המשימה. חברי הצוות סברו שהמשימה מסוכנת מדי ממספר סיבות: בציר הצפוני-מערבי ממנגייז אין כבישים ודרכים סלולות, כך שהשיירה תנוע באיטיות ותהיה פגיעה; כדי לא לבלוט בשטח, הנסיעה בלילה תצטרך להיות ללא פנסים קדמיים תוך הסתמכות על אמרל״ים. בנוסף, חרף אמצעי הזהירות, נסיעה של שיירה כה גדולה ברחבי אזור הגבול תתגלה בנקל על ידי האויב. בעיות נוספות היו מחסור בשעות שינה, מזון ומים - בפרט אצל הצוות הניז׳רי שלא היה ערוך למשימות ארוכות, מנועים חלשים בטנדרים האמריקנים שהעלו את הסיכוי להיתקע בחול ובבוץ במהלך הנסיעה הארוכה, והחשש של החיילים לנסוע בטנדרים לא-ממוגנים בלב אזור עוין. גם סגן בובקר מפקד הכוח הניז׳רי חשש מנסיעה לאזור הגבול אותו כינה ״המערב הפרוע״ ואמר לפרוזני שהוא מעדיף לחזור. בשיחה הבאה בין פרוזני לצ׳יף מרשל, הוא העלה בפניו את החששות של הצוות האמריקני ומפקד הכוח הניז׳רי, וציין גם בעיות נוספות: בהתחשב בתנאי השטח, הנסיעה לגבול תערך לפחות 10 שעות כך שהאויב עשוי לעזוב את האזור; השיירה תגיע מדרום, ולא תצליח לכתר את המחנה מצפון מבלי להתגלות; גם בהנחה שהשיירה תצליח להפתיע את לוחמי דאע״ש, עדיין, הם יוכלו לחמוק בזריזות לתוך מאלי באמצעות האופנועים שנעים במהירות כפולה מהטנדרים בשטח המדברי המחוספס והחולי. בהתחשב בנסיבות, פרוזני ביקש ממרשל שיאפשר לשיירה לחזור לבסיס באואלאם ולחכות להזדמנות טובה יותר. מרשל ענה שהוא מבין בהחלט את החששות, אבל מעוניין שהצוות יתכונן בכל זאת למשימה השנייה. הוא הורה לפרוזני להמשיך בדיון עם חברי הצוות ולחזור אליו עם התוכנית הסופית.
הצוות החליט להתעלם לבינתיים מהחששות והבעיות הלוגסטיות, ולהתמקד בהיבטים המבצעיים של התוכנית עצמה. הבעיה העיקרית שעמדה בפניהם היא הקמת עמדה חוסמת בצד הצפוני של המחנה שתמנע בריחה של לוחמי דאע״ש לעבר מאלי, והם ניסו לחשוב על נכסים צבאיים אמריקנים בניז׳ר שיוכלו לשמש אותם בכיתור המחנה. אחד מחברי הצוות הציע שפלגה מבצעית 3216 בעיר ארליט שמצוידת במסוקים, תגיע בטיסה מצפון ניז׳ר ותקים עמדת חסימה בצד הצפוני של המחנה. בעקבות זאת, קפטן פרוזני התקשר לחברו מפקד פלגה 3216 בארליט וברר איתו אם הוא מוכן לקחת חלק במשימה; לאחר שקיבל תשובה חיובית, פרוזני התקשר לצי׳ף מרשל וביקש ממנו לערב במשימה את הצוות האמריקני בארליט, כשהוא מציין שאם הפלגה המוסקת תיקח בה חלק, היא תוכל גם לשמש לתמיכה אווירית ולפינוי נפגעים בעת הצורך, והצוות ירגיש בטוח יותר לנסוע לעבר הגבול. מרשל אישר זאת, ומפקד פלגה 3216 בארליט עבר לתאם את המעורבות במשימה מול ה-AOB. מכיוון שהיה מדובר במשימה שערבה 2 פלגות מבצעיות (3212 מאואלאם ו-3216 מארליט), היא הייתה מעבר לסמכות של הפיקוד ב-AOB והם העבירו את הבקשה לביצוע משימה מרובת צוותים למפקד הגדוד השני הקצין דייוויד פינטר בצ׳אד. בזמן שפינטר החל לתאם את המשימה מול פלגה 3216 בארליט ומול פיקוד ה-AOB, צ׳יף מרשל עדכן את פרוזני שהצוות מארליט יוביל את המשימה השנייה, בעוד שהשיירה האמריקנית-ניז׳רית מאואלאם תשמש כגיבוי וככוח תגובה מהירה (QRF) אם הפשיטה המוסקת תשתבש, ובמקרה הצורך תחסום את נתיבי המילוט מהצד הדרומי של המחנה. כדי שהשיירה תוכל לשמש כגיבוי לצוות המוסק מארליט, צ׳יף מרשל הורה לפרוזני להתחיל לנוע ממנגייז צפונה במטרה להיות במרחק סביר מהאובייקט הצפוני עד עלות השחר. בסביבות השעה 5:15 אחר הצהריים של 3 באוקטובר, השיירה האמריקנית-ניז׳רית הסתובבה ויצאה ממנגייז לנסיעה הארוכה לעבר הגבול.
בהתאם לקואורדינטות שקיבלו, השיירה לקחה את הציר הצפון-מערבי המוביל לכפרים נידחים ולגבול, במקום לציר הצפון-מזרחי המוביל לטילואה; הציר המערבי היה בלתי סלול, והתחלף עד מהרה בשבילים צרים שגם הם נמוגו בהדרגה. לאחר נסיעה של כשעה וחצי הלילה ירד, והשיירה שלא רצתה להסתכן בחשיפה, כיבתה את הפנסים הקדמיים ועברה להסתמך על אמר״לים. מכיוון שהאמריקנים היו מאומנים יותר בתנועה לילית עם אמר״לים, טנדר US1 של פרוזני, תפס את ההובלה כששאר הטנדרים נוסעים בעקבותיו. למשך זמן מה, השיירה התקדמה באיטיות ובשקט על השבילים הצרים, כשהחיילים מנסים לקלוט רעשים מהסביבה המעידים על נוכחות עוינת. בנקודה מסוימת, השביל נמוג והתחלף בעשב יבש, גבוה וצפוף שהשתרע מעבר למכסה המנועים וחסם את שדה הראייה של הנהג המוביל. מכיוון שהעשב הגבוה טמן בחובו סכנות בדמות ביצות, בורות, חול טובעני או ירידות פתאומיות, מייקל פרוזני נאלץ לצאת מהטנדר לעיתים קרובות ולצעוד בראש כדי לסייע לשיירה בניווט ובהתחמקות ממכשולים.
בינתיים, צוות 3216 בארליט היה עסוק בלגבש את תוכנית פעולה ולהגיש אותה לדייוויד פינטר. באופן כללי, הם היו אמורים לטוס לאורך הגבול הארוך של ניז׳ר-מאלי, לנחות כ-10 ק״מ מהאובייקט הצפוני ולסגור עליו מצפון. פינטר ריכז את התיאום בין כל הגורמים המעורבים (פלגה 3216 בארליט ופיקוד ה-AOB בניאמיי שהיה בקשר עם השיירה בשטח) לבין הממונה עליו בשרשרת הפיקוד: קולונל בראדלי מוזס - מפקד קבוצת הכוחות המיוחדים השלישית באפריקה שיושב בבאומהולדר בגרמניה. לאחר מספר שעות של תכנון ושיחות טלפוניות בין דרג הפיקוד לדרג השטח, הוגשה התוכנית הסופית: השיירה האמריקנית-ניז׳רית מאואלאם תסע בלילה עד שתגיע למרחק 25 ק״מ דרומית לאובייקט הצפוני; בנקודה זו, חברי השיירה יעצרו לנוח, ולפני עלות השחר ימשיכו בנסיעה עד לצד הדרומי של המחנה כדי שיוכלו לשמש כתגבורת. במקביל, הצוות האמריקני-ניז׳רי מארליט יגיע באמצעות מסוקים לפני הזריחה לצד הצפוני של המחנה ויפשוט עליו. עבור המשימה השנייה המתוקנת, נוצר קונספט מבצעי (CONOPs) חדש על ידי פיקוד ה-AOB ומפקד פלגה 3216 בארליט; מכיוון שהיה מדובר במשימה מרובת צוותים, ה-CONOPs החדש נשלח לקצין דייוויד פינטר שבחן אותה וחתם על כל האישורים הסופיים. כמקובל במשימות כאלה, ה-CONOPs נשלח על ידי פינטר לקולונל בראדלי מוזס שאישר גם הוא את המשימה.
מכיוון שהתכנון, התיאום ואישור המשימה ארכו זמן רב, יציאתו של הכוח המוסק מארליט התאחרה מ-19:00 ל-22:00. הצוותים האמריקנים והניז׳רים בארליט עלו על צמד מסוקי תובלה אזרחיים קטנים שנחכרו על ידי הבסיס, והמריאו לטיסה לעבר הגבול שהייתה צפויה להימשך כ-4 שעות. במקביל, פיקוד ה-AOB בניאמיי שלח לעבר הגבול מל״ט לצורכי ISR (מודיעין, מעקב וסיור) שנועד לסייע לכוחות על הקרקע. זמן קצר לאחר ההמראה מארליט, הטייסים נתקלו ברוח חזקה והפחיתו את המהירות המסוקים מ-136 קשר ל-108 קשר; כשהבינו שהם הולכים לשרוף דלק יותר מהרגיל בגלל הרוח ולא יצליחו להגיע לגבול בלי עצירת תדלוק, הטייסים החליטו לפנות דרומה ולעצור לתדלוק בבירה ניאמיי. לאחר כברת דרך דרומה, המסוקים נתקלו בסופת חול כבדה ונאלצו לחזור לבסיסם בארליט.
בסביבות השעה 22:50, לאחר יותר מחמש שעות של נהיגה איטית בעשב גבוה וחול, השיירה מאואלאם הגיעה לנקודת העצירה שנשלחה להם מפיקוד ה-AOB כ-25 ק״מ דרומית לאובייקט הצפוני והתארגנה לבלות שם את הלילה. לאור ההתקדמות האיטית קודם לכן, הצוותים הגיעו למסקנה שהם ייאלצו בהמשך לקצר את זמן המנוחה בשביל להספיק להגיע בזמן לגבול. בעודם נחים בדממה בחום המעיק, הם שמעו ברדיו חלק מחילופי הדברים בין הכוח המוסק מארליט לבין פיקוד ה-AOB ועל ההיתקלות בסופת חול, והמתינו לקבל מידע מה-AOB לגבי מצבו של הכוח מוסק.