stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חובסגול

חובסגול (במונגולית: Хөвсгөл аймаг) הוא אחד מ-21 האיימאגים (מחוזות) של מונגוליה. האיימאג ממוקם בצפון המדינה ובירתו היא מורון. ב-19 בדצמבר 2001, נרשם בעיר טוסונטסנגל במחוז לחץ אטמוספירי של 1085.6, הגבוה ביותר שנרשם אי פעם.
המחוז מאוכלס בקבוצות אתניות רבות ומהווה את מרכזם של אנשי הצאטאן (אנשי 'איל ההרים').
ישנם כמעט כ-400 נהרות קטנים וגדולים בשטח האזור ומספר גדול של מעיינות חמים וקרים.
באזור מגוון גדול של בעלי חיים נדירים: אייל ההרים, דישון, יעל, דוב חום, זאב ועוד.
ישנם כשלוש מאות אגמים קטנים וגדולים בשטח המחוז, הגדול שבהם הוא אגם חובסגול הנקרא גם The Dark Blue Pearl. האגם מפורסם במימיו הצלולים ובצוקים תלולים המתנשאים מצדדיו המזרחי והמערבי.
סומים (תת מחוזות)

אלג-ארדנה (Alag-Erdene)
ארבולג (Arbulag)
ביינזורח (Bayanzürh)
בורנטוגטוח (Bürentogtoh)
צ'נדמני-אונדור (Chandmanĭ-Öndör)
ארדנבולגן (Erdenebulgan)
גלט (Galt)
חלח (Halh)
חטגל (Hatgal)
איח-אול (Ih-Uul)
ג'רגלנט (Jargalant)
מורון (Mörön)
רשנט (Rashaant)
ריונצ'ינלחומבה (Ryönchinlhümbe)
שין-אידר (Shin-Ider)
טריאלן (Tarialan)
טומורבולג (Tömörbulag)
טוסונצנגל (Tosontsengel)
צגנור (Tsagaannuur)
צגן-אול (Tsagaan-Uul)
צגן-אור (Tsagaan-Üür)
צצרלג (Tsetserleg)
טונל (Tünel)
אולן-אול (Ulaan-Uul)
חדף משוריין

| חדף משוריין |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חדפיים
סוג:: חדף משוריין
מינים
 Scutisorex somereni  Scutisorex thori
שם מדעי
 Scutisorex ‏תומאס, 1910

חדף משוריין (שם מדעי: Scutisorex) הוא סוג של יונק קטן ממשפחת החדפיים המצויי באפריקה המשוונית סביב אגן הקונגו.
מאפיינים

חדפים אלה קיבלו את שמם בגלל החוליות הגביות הקשיחות ביותר שלהם - חוליות בעלות קשיחות כזו שניתן להפעיל לחץ במשקל 72 ק"ג מעל גבם מבלי לפגוע בהם - דבר ההורג כל בעל חיים אחר באורך של 12 ס"מ ומשקל 100 גרם - הדבר שקול לאדם שיכול להעמיס על גבו 100 פילים. עד היום לא ברורה הסיבה לחוליות הקשיחות הללו. ייתכן כי כך הוא מתגונן מטורפים או שהוא מסוגל לספוג גזעי עצים גדולים בהתחפרות תחתיהם בחיפוש אחרי חרקים.
החדפים חיים בין העלווה של קרקע הג'ונגל הטרופי ומחפשים חרקים ותולעים למאכל.
מינים

חדף משוריין מצוי (Scutisorex somereni)
חדף משוריין תור (Scutisorex thori)
חדף מצוי

| חדף מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: אוכלי חרקים
משפחה:: חדפיים
סוג:: חדף
מין:: חדף מצוי
שם מדעי
 Crocidura russula ‏ארמן, 1780
תחום תפוצה


חדף מצוי (שם מדעי: Crocidura russula) הוא מין במשפחת החדפיים, השייך לקבוצת אוכלי חרקים.
מאפיינים

אורך גופו של החדף המצוי הוא כ-6.5 ס"מ, אורך זנבו כ-5.5 ס"מ ומשקלו 11–14 גרם. עייני החדף קטנות, יש לו אף ארוך ומחודד ושיניו מעטות מאוד. בטבע החדף חי שנה אחת ובשבי עד שלוש שנים. החדף נפוץ בצפון אפריקה ובמערב אירופה. החדף ניזון בעיקר מתולעים ומחרקים. בעונת הרבייה מתחיל הזכר בחיזור אחר הנקבה והריונה נמשך 28 ימים. בכל המלטה הנקבה ממליטה בין שלושה לשבעה גורים. בשנה אחת לכל נקבה יש עד 12 המלטות. הגורים עוזבים את אמם כשהם בני שתיים וחצי שבועות ובגיל שבעה שבועות מגיעים לבגרות מינית.
הערות שוליים

↑  חדף מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקיני

הַקֵּינִי, קַּיִן, בְּנֵי קֵינִי, או הַקִּינִים, הם שמות של קבוצה או קבוצות הנזכרות במקרא. הם מופיעים באזכורים שונים בתור: אחד מעממי כנען, קבוצה הקשורה לבְנֵי חֹבָב חֹתֵן מֹשֶׁה (כלומר אולי ליתרו ולמדיינים), קבוצה שבטית בדרום יהודה, וכן אחת ממשפחות יהודה. מקובל להניח שמדובר בשמות ובתיאורים שונים של אותה קבוצה וגלגוליה לאורך ההיסטוריה, ואשר שמותיה ותיאוריה השונים נובעים מהקשרים שונים של אזכורם לאורך תולדותיהם או בהתאם לקונטקסט של האזכור. אפשר כי השם קני בכתובת מצרית מהתקופה הכנענית התיכונה שהתגלתה בדרום סיני, וכן שמות המקומות קינה ונחל קינה, הנזכרים באזור מגידו במקורות המצריים מהתקופה הכנענית המאוחרת, קשורים גם הם ליחידה זו. בדרום הר יהודה התקיימה בתקופת המלוכה עיר מקראית בשם הַקַּיִן, ודרומה לה במזרח הנגב המקראי עיר בשם קִינָה; ואילו בצפון ארץ ישראל נזכרת תת-קבוצה של הקינים בשם חֶבֶר הַקֵּינִי. המשמעות העיקרית של השם קיני בשפות שמיות מערביות היא חרש מתכת, ומקובל להניח שהם היו חרשי מתכת נודדים, לפחות בחלקם.
קין, הקיני, וחרשי המתכת הנודדים

בארמית ובסורית משמעות המילים קֵינִי וקִינָאָה היא חרש מתכת, לרבות צורף בזהב ובכסף, כפי שעולה ממקורות רבים; בערבית מילה דומה מציינת כל בעל מלאכה המעצב בצורה ובחומר. מכל מקום מקובל כי המשמעות הראשונית היא חרש מתכת או נפח. בחברות מסורתיות, יישובים קטנים לא יכלו להחזיק חרש מתכת משל עצמם שכן לא הייתה בהם די פרנסה עבורו. לפיכך הייתה תופעה נפוצה בתרבויות רבות של חרשי מתכת נודדים אשר נעו ונדו בין יישובים ומאהלים שונים וסיפקו להם שירות חיוני זה. לפי הנחה רווחת במחקר מקובל להניח כי לכך מתקשרות המסורות על קין הנע ונד בארץ, ועל "תּוּבַל קַיִן לֹטֵשׁ כָּל חֹרֵשׁ נְחֹשֶׁת וּבַרְזֶל". לפי הסברה, על סמך אזכור אות קין בסיפור המקראי, בני הקיני הנודדים נשאו על גופם אות, שרטת או קעקוע, שזיהה אותם, וסימן זה על גוף הרוג חייב את בני קיני לנקום את דמו.
כדוגמאות לשבטי חרשי מתכת ואומנים נודדים כאלה מובאות במחקר גם עדויות מתקופות מאוחרות יותר. השבטים הבדווים צְלֵיב וסוּנַה, שהיו חרשי מתכת ובעלי מלאכה מקצועיים גם בתחומים אחרים, נבדלו משבטי הבדווים האחרים ולא התערבו במלחמותיהם, והחברה הבדווית הגנה עליהם כדי שיוכלו להמשיך לתת שירותיהם אלו לכל. יצוין כי בתקופה הביזנטית ובראשית ימי האסלאם נודע שבט בַּנוּ אל-קַיְן שנדד במדבריות ערב, עבר הירדן, סוריה ומסופוטמיה, אך לא ידוע אם שמם משקף את מקצועם הקדום של אבותיהם.
אזכורי הקבוצה/ות במקרא

הקבוצה/ות המתוארת בערך זה נזכרת במקרא 12 פעמים, אשר מפורטות בסעיפים השונים של הערך. זאת בנוסף לאזכור יחיד של העיר הקין ושל העיר קינה, ואזכורי הדמויות המקראיות קין ותּוּבַל קַיִן, שמות שכאמור מקובל לקשור עם קבוצה זאת.
"הַקֵּינִי" הוא הכינוי הנפוץ ביותר, 8 פעמים מתוך 12 האזכורים; 3 מתוך 8 האזכורים כלולים בצירוף "חבר הקיני".
"בְּנֵי קֵינִי" מוזכרים פעם אחת בספר שופטים: ”וּבְנֵי קֵינִי חֹתֵן מֹשֶׁה עָלוּ מֵעִיר הַתְּמָרִים אֶת בְּנֵי יְהוּדָה מִדְבַּר יְהוּדָה אֲשֶׁר בְּנֶגֶב עֲרָד".
"קַּיִן" כשם הקבוצה מוזכר פעמיים: בנאומו האחרון של בלעם כשם נרדף לקיני, ושוב בספר שופטים: ”וְחֶבֶר הַקֵּינִי נִפְרָד מִקַּיִן מִבְּנֵי חֹבָב חֹתֵן מֹשֶׁה”.
"הַקִּינִים" מוזכרים פעם אחת בספר דברי הימים: ”וּמִשְׁפְּחוֹת סֹפְרִים ישבו [יֹשְׁבֵי] יַעְבֵּץ תִּרְעָתִים שִׁמְעָתִים שׂוּכָתִים הֵמָּה הַקִּינִים הַבָּאִים מֵחַמַּת אֲבִי בֵית רֵכָב”.
המחקר הביקורתי אינו מקבל בהכרח את השתלשלות דברי ימי קבוצה זאת (או קבוצות אלה) לפי סדר ספרי המקרא או לפי הגנאלוגיה והכרונולוגיה המקראיים. עם זאת, במקרה שלפנינו התמונה המחקרית נפרשת באופן דומה לזו המקראית.
הקיני ועממי כנען

הקיני נזכר פעם יחידה במקרא כאחד מעממי כנען: ”אֶת הַקֵּינִי וְאֶת הַקְּנִזִּי וְאֵת הַקַּדְמֹנִי. וְאֶת הַחִתִּי וְאֶת הַפְּרִזִּי וְאֶת הָרְפָאִים. וְאֶת הָאֱמֹרִי וְאֶת הַכְּנַעֲנִי וְאֶת הַגִּרְגָּשִׁי וְאֶת הַיְבוּסִי”. זוהי ספירה יחידאית של עשרת עממי כנען, במקום שבעת העממים כמקובל. מדובר כאן בהבטחת ארץ כנען לאברהם בסיום מעמד ברית בין הבתרים, הבטחה המסתיימת ברשימת עמי הארץ המובטחת. למעשה מדובר ברשימת שבעת העממים המקובלת, אלא שנוספו לפניה שלושה עממים: הַקֵּינִי, הַקְּנִזִּי וְהַקַּדְמֹנִי. על הַקַּדְמֹנִי כמדבר קדם השוכן בין בבל לים הַקַּדְמֹנִי . לעומת זאת, הקיני והקנזי שתיהן משפחות גדולות ומכובדות ביהודה של תקופת המלוכה. מסתבר אם כן שכותב הרשימה הסתמך על מסורות בהן נמנו שתי יחידות אלה כנפרדות מיהודה בשלב קדום של תולדותיהן. ואכן כך הוא הן לגבי הקֵינִי והן לגבי הַקְּנִזִּי, שהשתלבו ביהודה בעת התגבשותה של יחידה זו, אך לפי כל המסורות היו קיימים קודם לכן כיחידות נפרדות בפני עצמן. מקובל כיום במחקר כי סיפורי האבות נכתבו רק בשלהי תקופת המלוכה או אף לאחריה, אולם משולבות בהם מסורות המשתרעות על פני טווח זמן נרחב. המסורות על הקיני והקנזי כיחידות נפרדות מיהודה משקפות לפיכך את חלקו הקדום של טווח זמן זה.
הקיני כקבוצה שבטית > אזכורים קדומים

השם "קני" מופיע חרות בכתב ההירוגליפי בכתובת מצרית מימי השושלת ה-12 המצרית, כלומר בערך בשנים 2000 עד 1800 לפנה"ס, כתובת אותה גילה סר פלינדרס פיטרי בסיני. אם השם אכן קשור לקיני, כנראה שם של אדם כשאר השמות השמיים שבכתובת, הרי זו העדות המוקדמת ביותר על הקיני. הופעתו בחצי האי סיני יכולה להיקשר לאזכורים של מסורות קדומות אודות הקיני, כפי שהשתמרו במקרא. אזכורים אלו הם שלושה:
לקראת סיום מעשה בלעם במקרא הוא נושא דברו ומתנבא על שורת עמים או שבטים דרומיים ובהם מואב, אדום, עמלק, הַקֵּינִי, ועוד כמה אזכורים סתומים. על הקיני התנבא לאמור: "כא וַיַּרְא אֶת הַקֵּינִי וַיִּשָּׂא מְשָׁלוֹ וַיֹּאמַר אֵיתָן מוֹשָׁבֶךָ וְשִׂים בַּסֶּלַע קִנֶּךָ. כב כִּי אִם יִהְיֶה לְבָעֵר קָיִן עַד מָה אַשּׁוּר תִּשְׁבֶּךָּ." דברים אלו והקשרם ממקמים את הקיני כאחד העמים או השבטים היושבים באזורים ההרריים של מדבריות הדרום, והדבר מתיישב עם הופעת "קני" בדרום סיני.
בשני אזכורים אחרים מופיע הַקֵּינִי/קַּיִן כקשור לחובב חותן משה, או שהוא עצמו (כלומר האב האפונימי של הקבוצה) הוא חותן משה:
”וְחֶבֶר הַקֵּינִי נִפְרָד מִקַּיִן מִבְּנֵי חֹבָב חֹתֵן מֹשֶׁה”, בספר שופטים, פרק ד'
" וּבְנֵי קֵינִי חֹתֵן מֹשֶׁה עָלוּ מֵעִיר הַתְּמָרִים אֶת בְּנֵי יְהוּדָה מִדְבַּר יְהוּדָה אֲשֶׁר בְּנֶגֶב עֲרָד וַיֵּלֶךְ וַיֵּשֶׁב אֶת הָעָם", בספר שופטים, פרק א'. סופו של הפסוק אינו ברור, ואחד מנסחי תרגום השבעים (נוסח N) קורא "את עמלק", אולי כפרשנות כיוון שידוע מהמשך הסיפור המקראי כי הקיני ישב ליד עמלק; אך ספק בדבר. נחלקו החוקרים אם פסוק זה והפרק כולו הם חלק מן ההיסטוריה הדויטרונומיסטית, שנכתבה בשלהי תקופת המלוכה, או שמא קודם לכן. כך או כך, ברור שמסורת קדומה יותר עמדה בפני כותב או עורך הפסוק.
חובב חותן משה הוא בנו של רעואל המדייני. מקובל במחקר וכן בדברי חז"ל כי חובב הוא יתרו המדייני; כך או כך, הקישור לחובב קושר את הקיני למדיינים, אף הם עם הממוקם באזורים ההרריים של מדבריות הדרום, בצידו המזרחי של מפרץ אילת ומול הרי דרום סיני. אולם בהמשך, הפסוק מספר שופטים, פרק א' כבר מספר לנו כי בני קיני עלו אל מדבר יהודה ונגב ערד, אזור בו נמצאם מעתה ואילך. בהנחה הסבירה כי עיר התמרים היא תמר המקראית, המזוהה באתר הארכאולוגי מצד חצבה, בערבה למרגלות נגב ערד, הרי לפנינו מסלולם מאזור מדיין דרך הערבה אל דרום יהודה.
למרות שעיקר אזכוריו הקדומים של הקיני הם בדרום הארץ, ישנה דעה כי קינים ישבו גם בצפון הארץ, ושמם משתקף בשמות המקומות קינה ונחל קינה, המופיעים במקורות מצריים מהתקופה הכנענית המאוחרת.
הקיני כקבוצה שבטית > חבר הקיני

חֶבֶר הַקֵּינִי נזכר כמה מספר פעמים במעשה יעל וסיסרא, בספר שופטים, פרק ד', פסוקים י"א–כ"ג; פרק ה', פסוק כ"ד. מקובל שחבר הקיני הוא משפחה או קבוצה ("חבורה") מתוך הקינים, אולם יש המפרשים שהוא דמות מקראית, אדם ששמו חֶבֶר, אשר היה ראש בֵּית חֶבֶר הַקֵּינִי הנזכר שם. כך או כך מדובר בקבוצת משנה אשר נפרדה מהקבוצה השבטית העיקרית של קַּיִן / בְּנֵי קֵינִי, ונדדה צפונה אל אזור עמק יזרעאל והגליל התחתון: "וְחֶבֶר הַקֵּינִי נִפְרָד מִקַּיִן מִבְּנֵי חֹבָב חֹתֵן מֹשֶׁה וַיֵּט אָהֳלוֹ עַד אֵלוֹן בצענים [בְּצַעֲנַנִּים] אֲשֶׁר אֶת קֶדֶשׁ". אין לדעת מתי קרה הדבר ובאיזה מקום נפרד חבר הקיני מקין. הדעת נותנת כי לאחר שעלו מהערבה לנגב המשיכה קבוצה זאת צפונה, כדרכם של חרשי המתכת הנודדים, ושל שבטי נוודים בכלל. מאידך ישנה דעה כי קינים ישבו באזור זה כבר בתקופה קדומה יותר. בכל מקרה, קיימה קבוצה זו קשרים עם כל תושבי האזור, בהיותה כנראה קבוצה מקצועית הנותנת שירותיה לכל.
הקיני כקבוצה שבטית > ראשית ימי הקיני בנגב

אזכורי הקיני במקורות המתייחסים לתקופת ההתנחלות ועד למלוכה הקדומה ממקמים אותו מדרום ליהודה, או בחלקיה הדרומיים ביותר של יהודה, למעט אזכור חבר הקיני בצפון, שהוא יוצא דופן. מקורות אלו נראים כמסורות מקומיות אמינות וקדומות, גם אם שולבו בהמשך בכתיבה היסטוריוגרפית מאוחרת, בעיקר ההיסטוריה הדויטרונומיסטית.
הקיני ישב תחילה בנגב המקראי, שהוא בקעת באר שבע / ערד וסביבותיהן. אזור זה נחלק באותה תקופה, ובהמשך בתקופת המלוכה, בין תחומיהן של כמה יחידות שבטיות בולטות, לרבות נגב הקיני ונגב הירחמאלי. נראה שנגב הקיני הוא נגב ערד אליו עלו הקינים מהערבה; לדעת בנימין מזר ייתכן כי המקדש שחשף יוחנן אהרוני במצודת תל ערד הוא קיני ביסודו.
ההופעה המקראית הראשונה של הקיני לאחר שהתיישב באזור זה, באה ממסורת המיוחסת לימי שאול, ואשר מקובל להניח כי אכן משקפת את אותה תקופה. שאול יוצא למלחמה על עמלק, האויב העיקרי של יהודה מדרום, ושולח אל הקיני לאמור: "לְכוּ סֻּרוּ רְדוּ מִתּוֹךְ עֲמָלֵקִי פֶּן אֹסִפְךָ עִמּוֹ". הדבר מלמד על כך שבתקופה זו הקיני הוסיף להתקיים כיחידה עצמאית, ומאשר את המשך נוכחותו באזור הנגב; כי היו לו קשרים טובים עם כל שכניו, כפי שהיו גם לחבר הקיני בצפון, מן הסתם משום שנתן שירותי נפחות לכולם; וכי בשעה שנדרשה הכרעה בחר הקיני בצד הישראלי, גם כן כפי שקרה עם חבר הקיני.
הקיני ויהודה

המקורות הבאים שלפנינו, החל מאלה המיוחסים לתקופת דוד ועד סוף תקופת המלוכה ואולי אף לאחריה, מתייחסים אל הקיני כמשפחה נכבדת ממשפחות יהודה.
הקיני ויהודה > תקופת ראשית המלוכה

בסיפורי דוד שיוכו של הקיני ליהודה אינו מצוין במפורש, אך הוא עולה בבירור מתוך הכתובים.
בעת שהותו של דוד אצל אכיש מלך גת, מסופר כי הוא פשט "אֶל הַגְּשׁוּרִי והגרזי [וְהַגִּזְרִי] וְהָעֲמָלֵקִי", כאשר לפחות העמלקי הוא אויב מובהק של יהודה; אולם דוד לא הותיר מהם איש בחיים, לבל ייוודע לאן פשט. לאכיש סיפר כי פשט "עַל נֶגֶב יְהוּדָה וְעַל נֶגֶב הַיַּרְחְמְאֵלִי וְאֶל נֶגֶב הַקֵּינִי. יא וְאִישׁ וְאִשָּׁה לֹא יְחַיֶּה דָוִד לְהָבִיא גַת לֵאמֹר פֶּן יַגִּדוּ עָלֵינוּ לֵאמֹר כֹּה עָשָׂה דָוִד וְכֹה מִשְׁפָּטוֹ כָּל הַיָּמִים אֲשֶׁר יָשַׁב בִּשְׂדֵה פְלִשְׁתִּים. יב וַיַּאֲמֵן אָכִישׁ בְּדָוִד לֵאמֹר הַבְאֵשׁ הִבְאִישׁ בְּעַמּוֹ בְיִשְׂרָאֵל"; כלומר, הקיני נמנה יחד עם ירחמאל וכלל יהודה כחלק מעמו של דוד.
בהמשך הסיפור, כאשר העמלקי פשט על צקלג ודוד רדף אחריו והביסו, שלח דוד משלל העמלקי אל זקני יהודה במקומות שונים בהר יהודה ובנגב, לפי המשוער כדי לרכוש את אהדתם למימוש שאיפותיו בעתיד. בין היתר שלח "לַאֲשֶׁר בְּעָרֵי הַיְּרַחְמְאֵלִי וְלַאֲשֶׁר בְּעָרֵי הַקֵּינִי", גם מכאן עולה שזקני הקיני, כמו שכניהם זקני הירחמאלי, נחשבו כחלק מיהודה.
הקיני ויהודה > תקופת ממלכת יהודה

לאחר המסורות על ימי דוד מופיעים הקיני והקינים בפשטות כאחת ממשפחות יהודה וממלכת יהודה, ככתוב ברשימות היחש של יהודה. נהוג לשייך אליהם גם את הערים הקין וקינה אשר נזכרות ברשימת ערי יהודה; קינה נזכרת גם באוסטרקון שנתגלה בחפירות ערד.
ברשימת ערי יהודה, שהמחקר מתארך למחצית השנייה של תקופת המלוכה, כנראה ימי יאשיהו, נזכרת עיר בשם הַקַּיִן. עיר זו שייכת לקבוצה 7 ברשימה, של יישובי ספר מדבר יהודה הדרומי. מקובל להניח כי קבוצה 7 מייצגת בעיקר את התיישבות הקיני באזור זה, לצד הקנזי (קבוצה 5 ברשימה) והכְּלֵבִי (קבוצה 6). העובדה כי מלכתחילה סופר על עליית הקיני אל "מִדְבַּר יְהוּדָה" מחזקת הנחה זו, לצד התיישבותו ב"נֶגֶב עֲרָד", היינו בבקעת באר שבע / ערד; ספר מדבר יהודה הדרומי והנגב המקראי המזרחי הם שני אזורים שכנים אשר אולי ראו בהם חלק מיחידה אחת. ואכן בקבוצה 1 של אותה רשימה נזכרת עיר בשם קִינָה, בהקשר גאוגרפי של מזרח הנגב המקראי. עיר זו נזכרת גם באוסטרקון משלהי ימי ממלכת יהודה, בו הצטוו מפקדי ערד לקחת קבוצת אנשים (ודאי לוחמים) מערד ומקינה ולשלוח אותם לעיר רמת נגב, "פן תבוא אדום שמה".
ברשימות היחש של יהודה אשר בספר דברי הימים, המשלבות מקורות שונים מתקופות שונות אך כנראה בעיקר מתקופת המלוכה, מופיע הפסוק הסתום: "וּמִשְׁפְּחוֹת סֹפְרִים ישבו [יֹשְׁבֵי] יַעְבֵּץ תִּרְעָתִים שִׁמְעָתִים שׂוּכָתִים הֵמָּה הַקִּינִים הַבָּאִים מֵחַמַּת אֲבִי בֵית רֵכָב", פסוק עליו נכתבו מחקרים רבים. הפסוק, אם אינו שיבוש, מתאר כנראה משפחות סופרים מבין הקינים, בהקשר של יעבץ אשר אשר בדרום יהודה, בין אם בתור יעבץ, דמות מקראית שהיא אב אפונימי של בית אב נכבד ביהודה, ובין בתור יעבץ כחבל ארץ או יישוב באותו אזור, הקשור ודאי לבית האב המקראי ולדמות המקראית הכרוכה בו. ישנה סברה לפיה יעבץ הוא אביהן של משפחות הסופרים, והוא עצמו נמנה עם הקיני.
אחרי תקופת המלוכה, הקיני אינו נזכר עוד במקורותינו.
תולדות הקיני וגלגוליו לאורך ההיסטוריה

סקירת מכלול המקורות על הקיני מראה כי מדובר ביחידה שבטית אשר אולי נחשבה בראשיתה כעם בפני עצמו; לפי המסורות המקראיות הקיני חי לצד המדייני בארץ מדיין או בסמוך לה, ושמא מעברו השני של מפרץ אילת, בהרי דרום סיני, כפי שעולה מהאזכור הקדום של 'קני' באזור זה. מקובל להניח ששמה של יחידה זו מעיד על היותה, לפחות בחלקה, קבוצה של חרשי מתכת נודדים. במקביל לתקופת ההתנחלות עלה הקיני צפונה, דרך הערבה, אל אזור הנגב המקראי המזרחי ודרום מדבר יהודה. לפי המסורות המקראיות, באותה עת התפצלה ממנה יחידת המשנה של חבר הקיני, שעברה לעמק יזרעאל ולגליל התחתון; לפי השערה אחרת ראשית התיישבות הקיני באזור זה היא כבר בתקופה הכנענית המאוחרת.
הקיני שבדרום המשיך להתקיים בימי שאול לצד העמלקי, כיחידה שבטית נפרדת מיהודה, אך בניגוד לעמלקי לא הייתה עוינות בינו ובין יהודה. לאחר מכן, מימי דוד ואילך, הקיני נחשב כחלק מיהודה, בתור אחת המשפחות העיקריות בה: לצד הקנזי, שתולדותיו דומות, וכן הירחמאלי, הכלבי והאפרתי. תולדות הקיני עשויות לשקף תהליך בו קבוצות שונות ונפרדות, שקבוצת הקיני נמנית עליהן, התגבשו לכלל יחידה אחת, יהודה; יש חוקרים המניחים כי יהודה וישראל אכן התגבשו בתהליך כזה.
ראו גם

חובב חותן משה
ההשערה המדיינית-קינית
חבר הקיני
יעבץ (אתר מקראי)
יעבץ (דמות מקראית)
רשימת ערי יהודה
הקין
קינה
חוזה מדריד (1953)

חוזה מדריד נחתם ב-23 בספטמבר 1953 בין ארצות הברית לספרד.
ההסכם, שנחתם בתקופת המלחמה הקרה, סיים תקופה של בידוד ומתח בין בעלות הברית לספרד, אחרי שהרבה מבעלות הברית עדיין ראו את ספרד משטר פאשיסטי שתמך במדינות הציר.
תנאי ההסכם

לפי ההסכם קיבלה ארצות הברית זכות שימוש בבסיס רוטה בספרד וכן בשלושה שדות תעופה צבאיים במדינה בתמורה לסיוע צבאי וכלכלי נרחב שהעבירה לספרד.
ארצות הברית השיגה בכך מאחזים צבאיים לכוחותיה בדרום-מערב אירופה, ואילו ספרד חיזקה את כלכלתה.
אף על פי שלא נחתמה ברית צבאית מלאה, ארצות הברית חיזקה מאוד את הסיוע שלה לספרד בעקבות ההסכם. בין השנים 1956–1961, סך הסכום הצבאי שארצות הברית השקיעה בספרד נאמד ב-500 מיליון בצורה של מענקים, ובין 1962 ל-1982 נאמד בסכום ב-1.238 מיליארד דולר, בצורת הלוואות (727 מיליון דולר) ומענקים (511 מיליון דולר).
בשנים 1983–1986, הסיוע הצבאי של ארצות הברית, הסתכם בממוצע ב-400 מיליון דולר בשנה, אך הוא ירד במעט ל-100 מיליון דולר בשנה ב-1987 וב-1988. המענקים שנחתמו כחלק מההסכם נגמרו ב-1989 בהתאם להתחזקות הצבא הספרדי.
יותר מ-200 קצינים ספרדים ומש"קים קיבלו הכשרה מיוחדת בארצות הברית בכל שנה במסגרת תוכנית מקבילה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא ספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טביאה צימרמן

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1966 (בת 58) לר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג, אוניברסיטת מוצרטיאום 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית, עברית 
 כלי נגינה:  ויולה, פסנתר 
 חברת תקליטים:  EMI, Philips Classics Records 
 בן או בת זוג:  דוד שלון (11 באוקטובר 1991–16 בספטמבר 2000) סטיבן סלון 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות של נורדריין-וסטפאליה (2009)  פרס המוזיקה של פרנקפורט (1995)  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2014)  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2010)  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (2012)  תחרות המוזיקה הבינלאומית של ז'נבה (1982)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 www.tabeazimmermann.de
 
טביאה צימרמן (בגרמנית: Tabea Zimmermann; נולדה ב-8 באוקטובר 1966 בלאהר, גרמניה) היא ויולנית גרמנייה. בעלת תואר פרופסור לויולה ולמוזיקה קאמרית.
ביוגרפיה

צימרמן החלה ללמוד נגינה בויולה בגיל שלוש, ובגיל חמש החלה בלימודי פסנתר. בגיל 13 למדה ויולה אצל אולריך קוך בבית הספר הגבוה למוזיקה פרייבורג ומשם התקדמה ללימודים באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג. היא זכתה בפרסים ראשונים בתחרויות בינלאומיות בז'נבה (1982), בודפשט (1984) ותחרות הוויולה על שם מוריס וייה בפריז (1983). כפרס בתחרות זו הוענקה לה ויולה שנבנתה על ידי אטיין ואטלו משנת 1980.
כסולנית צימרמן מופיעה עם תזמורות רבות, מן החשובות בעולם, ביניהם תזמורת הגוונדהאוס בלייפציג, הפילהרמונית של ברלין, התזמורת הפילהרמונית של ה-BBC במנצ'סטר ותזמורת שווייץ המערבית, בניצוחם של מנצחים ידועי שם כמו קורט מאזור, ברנרד הייטינק, כריסטוף אשנבאך, ניקולאוס הארנונקור ואחרים.
צימרמן פעילה גם במוזיקה הקאמרית. היא הופיעה עם גדעון קרמר (כינור), היינץ הוליגר (אבובן ומלחין), הארטמוט הל (פסנתר), סטיבן איסרליס (צ'לו) ופאמלה פרנק (כינור) בפסטיבלים רבים.
מלחינים בני המאה ה-20 כתבו עבורה יצירות: ג'רג' ליגטי (סונטה לוויולה סולו), היינץ הוליגר, סאלי בימיש, יוסף טל, וולפגנג ריהם וגאורגה לנץ.
מאז 2002 טביאה צימרמן היא פרופסור לוויולה ולמוזיקה קאמרית באקדמיה למוזיקה על שם הנס אייזלר בברלין. לפני כן הייתה בסגל המורים באקדמיה למוזיקה של זאארבריקן (1987 - 1989) ובקונסרבטוריון של פרנקפורט (1994 - 2002). הישגיה ותרומותיה בתחום המוזיקה הקנו לה פרסים ואותות כבוד רבים מספור, לאומיים ובינלאומיים, ביניהם פרס פרנקפורט למוזיקה, פרס הסה והפרס הבינלאומי של ה"אקדמיה קיג'אנה" למוזיקה בסיינה.
חיים אישיים

צימרמן הייתה נשואה למנצח הישראלי דוד שלון ולמנצח האמריקאי-ישראלי סטיבן סלואן. יש לה שני ילדים מנישואיה הראשונים ובת מנישואיה השניים.
זרזיר מדובלל

| זרזיר מדובלל |
| --- | --- |
 זרזיר מדובלל
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: זרזיריים
סוג:: Creatophora
מין:: זרזיר מדובלל
שם מדעי
 Creatophora cinerea ‏מוישן, 1787

על ענף שיטה בקניה
זרזיר מדובלל (שם מדעי: Creatophora cinerea) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הזרזיריים ממוצא אפריקני והוא המין היחיד בסוגו.
מאפיינים

אורכו של הזרזיר 21 סנטימטרים בממוצע והוא בעל נוצות אפורות, קצוות כנפיים וזנב שחורים. הראש של הזכרים שחור בעל עור צהוב על מצחו ומאחורי עיניו, ודבלול עור שחור על מקורו ומגיע עד לחזהו. המקור עצמו אפור ודק יחסית. הנקבות בעלות פנים חיוורות וללא דבלולים. קולו צווחני ומזכיר את הקול של הזרזיר המצוי.
הוא חי בערבות וסוואנות באפריקה ונראה לעיתים קרובות על גבי יונקים גדולים כמו תאו אפריקני, אנטילופות וזברות מהם הוא מסיר חרקים עוקצים וטפילים. למרות הבדלי הזוויגים זהו עוף מונוגמי המקנן ביחד עם הנקבה על עצי שיטה או אקליפטוס לעיתים ליד מושבות של אורג הכף. נחילי זרזירים יוצרים להקות גדולות המושכות עופות דורסים, אך רוב הפרטים לא נפגעים.
הזרזיר טורף בעיקר חרקים שונים ובמיוחד נחילי ארבה. הוא גם ניזון מנבלות וכן מזרעים שונים.
הערות שוליים

↑  זרזיר מדובלל באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טילוטמה

| --- | --- |
 מדינה:  נפאל נפאל
 פרובינציה:  לומביני
 תאריך ייסוד:  8 במאי 2014
 שטח:  126.2 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  149,657 (2021)
 קואורדינטות:  27°38′N 83°28′E﻿ / ﻿27.63°N 83.46°E﻿ / 27.63; 83.46 
 אזור זמן:  UTC+5:45
 https://www.tilottamamun.gov.np/en
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת נפאל מוגדלת) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי נפאלגאנג' בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודוטילוטמה(למפת נפאל רגילה) קטמנדו לליטפור פוקהרה דהאנגדי נפאלגאנג' בוטוואל דהאראן בירגאנג' ג'נקפור אוורסט הרפובליקה העממית של סין  הודוטילוטמה(למפת לומביני רגילה) דאוקהורי גהוראהי בוטוואל נפאלגאנג' סידהארטנגר גולארייה הודו סוד. קרנאלי גנדאקיטילוטמה(למפת לומביני מוגדלת) דאוקהורי גהוראהי בוטוואל נפאלגאנג' סידהארטנגר גולארייה הודו סודורפשצ'ים קרנאלי גנדאקיטילוטמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טילוטמה (בנפאלית: तिलोत्तमा नगरपालिका) היא עיר במערב נפאל. בטילוטמה מתגוררים כ-149,657 תושבים (נכון ל-2021). העיר הוקמה ב-8 במאי 2014 כחלק מרפורמה ארצית ברשויות המקומיות.
זאבול

| --- | --- |
עצי שקד במחוז זאבול
עצי שקד במחוז זאבול
 מדינה:  אפגניסטן אפגניסטן
 חבל ארץ:  זאבולסתאן
 מושל:  ביסמאללה אפגמאל
 בירת המחוז:  קלאת-י ח'לג'י
 שפה רשמית:  פשטו 
 שטח:  17,343 קמ"ר
 גובה:  1,852 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  304,100 (2021)
 קואורדינטות:  32°06′N 67°06′E﻿ / ﻿32.1°N 67.1°E﻿ / 32.1; 67.1 
 אזור זמן:  UTC+4:30
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זאבול (בפרסית/דארי/פשטו: زابل) הוא אחד מתוך 34 מחוזות אפגניסטן. בשנת 1963 נוצר המחוז כפיצול של המחוז השכן קנדהאר וגבולותיו לא השתנו מאז. גודלו של המחוז 17,343 קילומטר רבוע. רוב אוכלוסייתו של מחוז זאבול המונה 289,300 איש אינה חיה באזורים עירוניים אלא בשטחים הכפריים. למחוז גבול בינלאומי עם הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן מדרום-מזרח. המחוז ממוקם על אזור היסטורי, גאוגרפי ותרבותי בשם זאבולסתאן (בפרסית: زابلستان).
נתונים כלליים > גאוגרפיה

מחוז זאבול ממוקם בדרום אפגניסטן; זאבול גובל בפקיסטן ובקנדהאר בדרום ובמערב, במחוז אורוזגאן בצפון-מערב, במחוז ע'זני ובמחוז פכתיכא במזרח. הטופוגרפיה מאופיינת על ידי שטח הררי וצחיח בצפון ובמזרח ושטח מישורי ומדברי מדרום ובמערב. מקורות המים המרכזיים במחוז הם הנהרות ארגנדאב וטרנק הזורמים לאורכו מעבר רכס ההרים הינדו-כוש מצפון-מזרח.
נתונים כלליים > אוכלוסייה

האוכלוסייה של המחוז המונה למעלה מ-300 אלף איש מורכבת בעיקר מהעם הפשטוני, המפוזר ברחבי כ-2,500 כפרים מרוחקים על גבי המחוז כולו. קבוצות השבטים העיקריות כוללות את טוקי והוטכ (שבטו של מוחמד עומאר), כמו גם את שבטי גילזאי, נורזאי ודוראני (שבטם של שליטי האימפריה הדוראנית). המקצועות העיקריים בזאבול הם חקלאות וגידול בעלי חיים. ישנם 600 פרויקטים ותשתיות למען סיוע ופיתוח מחוזי המתוכננים באזור עם מעל 30 מיליון דולר אמריקני בעלויות מתוכננות.