stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאקאי

| --- | --- |

מראה מאקאי מהאוויר
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מדינה:  קווינסלנד קווינסלנד
 שפה רשמית:  אנגלית
 תאריך ייסוד:  1875
 גובה:  11 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  80,455 (10 באוגוסט 2021)
 קואורדינטות:  21°08′28″S 149°11′10″E﻿ / ﻿21.141111111111°S 149.18611111111°E﻿ / -21.141111111111; 149.18611111111 
 אזור זמן:  UTC +10
 http://www.mackay.qld.gov.au
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוסטרליה מוגדלת) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןמאקאי(למפת אוסטרליה רגילה) בריזבן סידני קנברה מלבורן הובארט אדלייד פרת' דרוויןמאקאי(למפת קווינסלנד רגילה) בריזבן גולד קוסט טאונסוויל קיירנס רוקהאמפטון מאונט איסה ט. ה צ פ ו נ י ת  אוסטרליה הדרומית  ניו סאות' ויילס פפואה גינאה החדשה  מפרץ קרפנטאריה  ים האלמוגיםמאקאי(למפת קווינסלנד מוגדלת) בריזבן גולד קוסט טאונסוויל קיירנס רוקהאמפטון מאונט איסה ט. ה צ פ ו נ י ת  אוסטרליה הדרומית  ניו סאות' ויילס פפואה גינאה החדשה  מפרץ קרפנטאריה  ים האלמוגיםמאקאי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מאקאי (באנגלית: Mackay) היא עיר על חופה המזרחי של מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה. העיר שוכנת במרחק של 970 ק"מ מצפון לבירת המדינה בריזביין על גדות נהר פיוניר (Pioneer). מאקאי מכונה "בירת הסוכר" של אוסטרליה עקב העובדה שהאזור בו היא שוכנת מייצר יותר משליש מתפוקת קנה הסוכר של אוסטרליה. אוכלוסיית העיר מנתה 74,219 תושבים במפקד 2011.
היסטוריה

האירופאי הראשון שביקר באזור היה ג'יימס קוק שהגיע למקום ב-1770. ההתיישבות המעשית הראשונה החלה ב-1860 על ידי קבוצת חוואים בראשות ג'ון מאקאי שהקימה שם חווה לגידול בקר. ב-1865 ניטע באזור מטע קני הסוכר הראשון ומועצת העיירה הוקמה ב-1875. ב-1903 הוכרזה מאקאי כעיר.
ב-1918 הכתה סופת ציקלון חזקה את העיר שגרמה לנזקים ולהרוגים שאליהם נוספו אנשים שמתו עקב מגפת דבר.
ב-1943 אירע במאקאי אסון התעופה הגדול ביותר בתולדות אוסטרליה. בהתרסקות מטוס B-17 מבצר מעופף שהמריא משדה התעופה של העיר, נהרגו 40 מתוך 41 אנשי הצוות שהיו על סיפונו.
בפברואר 1958 אירע בעיר אחד מהשיטפונות החזקים ביותר בתולדות אוסטרליה. 878 מ"מ גשם שירדו תוך 24 שעות הציפו את רובה של העיר. תושבים חולצו מגגות הבתים ונלקחו למרכזי סיוע חרום.
בפברואר 2008, בדיוק 50 שנה לאחר השיטפון הקודם, נפגעה מאקאי שוב משיטפון שהחריב את העיר. מעל 600 מ"מ גשם ירדו תוך 6 שעות וכ-2,000 בתים נחרבו או ניזוקו.
במרץ 2010 הכתה סופת ציקלון באזור. מעל 60,000 בתים נותקו מזרם החשמל וכן נפגעה רשת הטלפונים. לא דווחו פגיעות בנפש.
כלכלה

בעבר הייתה ידועה מאקאי כבירת הסוכר של אוסטרליה עקב מטעי קנה הסוכר שבסביבתה שהם מקור האספקה הראשי של הסוכר לתצרוכת מקומית וליצוא. אך מאז תחילת המאה ה-21 פינתה תעשיית הסוכר את הבכורה לטובת ענף כריית הפחם. 34 מכרות פחם באזור מספקים 100 מיליוני טונות פחם בשנה.
תעשיית הסוכר החלה באמצע המאה ה-19 כאשר ניטעו מטעים קטנים של קנה סוכר כשבצמוד לכל אחד מהם הוקמה טחנה לריסוק קני הסוכר. בהמשך הוקמו קואופרטיבים שניהלו את גידול קנה הסוכר ועיבודו. במהלך המאה ה-20 נסגרו רוב רובן של טחנות עיבוד קנה הסוכר עד שנותרו רק שלוש טחנות. בשנים האחרונות שטחי גידול קנה הסוכר באזור משתרעים על פני 860 קמ"ר והם מייצרים 6.5 מיליוני טונות של קנה סוכר בשנה. מיבול זה מופקים כל שנה כ-850,000 טונות של סוכר ו-180,000 טונות של מוצרי לוואי. נמל מאקאי משמש כשער ליצוא התוצרת ברחבי העולם.
תיירות

באופן יחסי לאזורים אחרים בקווינסלנד תעשיית התיירות במאקאי קטנה יחסית ועדיין נמצאת בתהליך התפתחות. זאת למרות היותה קרובה לאתרי טבע כמו פארקים לאומיים ולשונית המחסום הגדולה. מספר התיירים הפוקדים את העיר ואת סביבתה עומד על 685,000 תיירים בשנה. מספר הלינות במלונות העיר עומד על 2.7 מיליון בשנה, גידול של מיליון לינות ביחס לשנת 2000.
אקלים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ערים תאומות

ארצות הברית קאילואה (אנ'), הוואי, ארצות הברית
יפן מאטסורה (אנ'), יפן
איי שלמה הוניארה, איי שלמה
הרפובליקה העממית של סין ינטאי, שאנדונג, הרפובליקה העממית של סין
הערות שוליים

↑  Mackay. Travel guide for Mackay: eGuide. Mackayeguide.com.
↑  מאקאי במפקד 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552734505171  LCCN: n82010616  MusicBrainz: 2c1aa3a4-55fd-4758-a31c-336dcdcdb9ac  NARA: 10044412  VIAF: 126685963   WorldCat (עם VIAF): 126685963
מוזיאון נוגוצ'י

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה
 על שם:  איסמו נוגוצ'י 
 כתובת:  לונג איילנד סיטי 
 מיקום:  קווינס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1985
 תאריך פתיחה רשמי:  1985 
 אדריכל:  איסמו נוגוצ'י 
 קואורדינטות:  40°45′58″N 73°56′23″W﻿ / ﻿40.76616°N 73.939662°W﻿ / 40.76616; -73.939662
 noguchi.org
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימוזיאון נוגוצ'י(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזימוזיאון נוגוצ'י
 
מוזיאון נוגוצ'י לשעבר מוזיאון הגן איסאמו נוגוצ'י (באנגלית: Noguchi Museum, נקרא בעבר: The Isamu Noguchi Garden Museum) הוא מוזיאון וגן פסלים שנוסד בשנת 1985 בלונג איילנד סיטי, ניו יורק, בקרבת האיסט ריבר. הוא המוזיאון הראשון בארצות הברית שהוקם ותוכנן על ידי אמן חי כדי להציג את עבודתו ונחשב כאחד ההישגים הגדולים ביותר של איסמו נוגוצ'י (1904–1988).
המוזיאון מציג את יצירותיו של האמן, פסל, מעצב ואדריכל נוף היפני-אמריקאי איסמו נוגוצ'י. המוזיאון ממוקם מול שטח ביתו והסטודיו המקורי של האמן, כאשר הוא רכש בשנת 1975 את בניין הלבנים ותחנת דלק שכנה, אותה החליף בביתן בטון, שכיום משמשים כמוזיאון.  בנוסף לעבודותיו של נוגוצ'י, מארח המוזיאון גם תערוכות עכשוויות והוא כולל גם גן פסלים רחב ידיים.
משנת 2014 מעניק המוזיאון פרס על שם איסמו נוגוצ'י לאמנים המייצגים "רוח של חדשנות, תודעה גלובלית ומיזוג מזרח-מערב". בין הזוכים בפרס נמנים טדאו אנדו, צאי גוו-צ'יאנג, אדמונד דה-ואל, האניה ינגיהארה ונורמן פוסטר.
בשנת 2024 זכתה בפרס הסופרת ג'ומפה להירי (יחד עם הצייר לי אופן), אך היא סירבה לקבלו, כמחאה על כך שהמוזיאון אסר על עובדיו לחבוש כאפייה.
הערות שוליים

↑  קלייר וון, מוזיאון נוגוצ'י יפתח את ביתו של האמן ואת הסטודיו שלו לקהל הרחב, THE ART NEWSPAPER 22 אוגוסט 2022
↑  Pulitzer winner declines NY museum award in protest of keffiyeh ban, NextShark, ‏29 בספטמבר 2024 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיאונים ובנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מונה טורס

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברת תיירות
 מייסדים:  ירון מילר
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־43 שנים)
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  תיירות
 מוצרים עיקריים:  טיסות, חבילות נופש
 עובדים:  כ-300
  
 www.monatours.co.il
 
מונה טורס היא חברת תיירות ישראלית המאוגדת כחברה בע"מ, ולה 33 סניפים בפריסה כלל ארצית. בנוסף למכירה בסניפים, החברה מבצעת מכירת שירותים גם דרך האתר שלה.
מונה טורס נוסדה בשנת 1981 על ידי איש העסקים ירון מילר, לצד חברת תיירות אחרת בבעלותו, "השטיח המעופף".
מנכ"ל החברה מאז 1998 הוא בני אשר, ומועסקים בה נכון לשנת 2013, כ-300 עובדים.
מוטל סקציאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בינואר 1907 לאובה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 בינואר 1987 (בגיל 80) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ברית המועצות 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
מוטל סקציאר (ביידיש: מאָטל סאַקציער; 11 בינואר 1907–1987) היה משורר יידי.
ביוגרפיה

נולד בעיירה לאובה שבבסרביה. אביו, אברהם היה חייט. את חינוכו קיבל בתלמוד תורה ובגימנזיום בקישינב. בשנות העשרים הוא היה פועל בבוקרשט, שם גם פרסם לראשונה את שיריו בכתב עת יידיש ב-1928, כמו כן באותה שנה החל ללמוד בסמינר למורים בווינה. שנה לאחר מכן הוא עבר לפריז ועבד שם במפעל. ב-1931 הוא חזר לרומניה, שם השתתף בפעילותו של חוג ספרותי רומניה הצעירה שהתגבש סביב כתב העת הספרותי שטויבן בעריכתו של יעקב שטיינברג, חוץ מסקציאר עם החוג נמנו גם יעקב יקיר, הרץ ריבקין, יחיאל שרייבמן, הרש-ליב קז'בר, צבי צלמן ואחרים. בין 1934–1936 סקציאר היה מזכירו של שבועון ספרותי די וואך (שבוע) בעריכתו של משה אלטמן.
ב-1936 בבוקרשט יצא לאור קובץ השירים הראשון שלו, דערפֿאַר.
ב-1940 הוא עזב את רומניה ועבר לבסרביה שזה עתה סופחה לברית המועצות. הוא היה אחד המייסדים של התיאטרון היידי בקישינב.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הוא התפנה לאוזבקיסטן, יותר מאוחר גויס לצבא האדום ושירת במשך שנה בגדוד בניה. לאחר השחרור עבד כמזכיר הספרותי של התיאטרון של סידי טל. לאחר המלחמה עבר לצ'רנוביץ, יחד עם התיאטרון.
ב-1949 נעצר יחד עם מספר סופרים יהודיים. הוא נשלח ל-10 שנות עבודות כפייה. שוחרר ב-1955, עבד בתור במאי תיאטרון בצ'רנוביץ וקישינב, המשיך את שיתוף הפעולה עם התיאטרון של סידי טל, בשביל תיאטרון זה כתב מחזה אין א גוטער שעה (בשעה טובה, 1959). החל מ-1961 פרסם את שיריו בסאוועטיש היימלאנד, שהיה לכתב העת היידי היחיד שיצא לאור בברית המועצות.
ב-1972 קיבל אישור לעלות ובאותה שנה עשה כן. בארץ הוא פרסם את עבודותיו בדי גאלדענע קייט, ירושלימער אלמאנאך, ביי זיך וישראל שטימע. כמו כן במהלך שנות השבעים והשמונים פרסם מספר ספרים.
סקציאר הלך לעולמו בתל אביב בשנת 1987.
בנו הוא הפסל הישראלי ברוך סקציאר.
חיבוריו

דערפֿאַר, בוקרשט, 1936.
מיט פֿאַרבאָטענעם בלײַער, תל אביב, 1977.
שײַטער בײַם װעג, תל אביב, 1978.
טױבן אױף אַנטענע, תל אביב, 1982.
אַ שפּור אױפֿן װעג, תל אביב, 1986.
מבנה יצירה

מבנה יצירה הוא מערכת מתמטית המאפשרת לאפיין קבוצה של משפטים בשפה פורמלית. שימוש (משתמע או מפורש) בשיטה זו מצוי ברוב ענפי המתמטיקה, ובפרט, בלוגיקה המתמטית.
מקרה פרטי חשוב של מבנה יצירה, הוא אלגברת יצירה חופשית, בה לכל עצם נוצר יש בנייה יחידה.
דיון פורמלי

מבנה יצירה הוא מערכת בעלת המרכיבים הבאים:
נגדיר גם:
על העצמים הנוצרים במבנה-יצירה, ניתן להוכיח טענות באינדוקציה על הבנייה שלהם.
אם כל יחס במבנה יצירה הוא פעולה, אומרים שמבנה היצירה הוא אלגברת יצירה, ואם גם כל עצם הנוצר במבנה הוא בעצמו יוצר, או שקיימים: מספר טבעי יחיד n>0, עצמים נוצרים יחידים  (b_{1},b_{2},...,b_{n}) ופעולה n-מקומית יחידה F במבנה, שעבורם  (a=F(b_{1},b_{2},...,b_{n} - אז אלגברת היצירה מכונה אלגברת יצירה חופשית.
באלגברת יצירה חופשית, לכל עצם נוצר עץ בנייה-יחיד, וכך ניתן להגדיר היטב פונקציות ברקורסיה על הפעולות של מבנה-היצירה.
דוגמאות

מבנה יצירה של מערכת היסק בשפת תחשיב הפסוקים – הוא מבנה שעולמו הוא קבוצת כל הפסוקים, קבוצת היוצרים שלו היא קבוצת האקסיומות הלוגיות, והיחסים בו הם כללי ההיסק. זו אינה אלגברת-יצירה חופשית (מכיוון שלמשפט אחד יכולות להיות כמה הוכחות שונות).
מבנה יצירה של המספרים הטבעיים מ-0 – הוא מבנה שעולמו קבוצת כל המספרים הממשיים, יש לו רק יוצר אחד, שהוא 0, וקבוצת היחסים בו כוללת רק פעולה אחת, והיא פעולת העוקב: S(x)=x+1. מבנה זה הוא אלגברת-יצירה חופשית.
מבנה היוצר תת-מרחב וקטורי – הוא מבנה שעולמו הוא מרחב-וקטורי n ממדי, יש בו k יוצרים שהם וקטורים במרחב, ופעולותיו הם: פעולה דו-מקומית שהיא חיבור וקטורי, ופעולה חד-מקומית לכל מספר a בשדה מעליו מוגדר המרחב, שהיא הכפל ב-a. מבנה זה הוא אלגברת-יצירה-חופשית אם ורק אם הווקטורים הם בלתי-תלויים ליניארית במרחב.
ראו גם

לוגיקה מתמטית
שפה פורמלית
מבנה הקבורה של דואומון

מבנה הקבורה של דואומון (בצרפתית: Ossuaire de Douaumont) הוא מבנה קבורה צבאי צרפתי, שלצידו בית קברות, השוכן באתר שדה הקרב ההיסטורי של ורדן במלחמת העולם הראשונה, כ-230 קילומטרים ממזרח לפריז. במבנה ובצדו טמונים כ-146 אלף מחללי הקרב.
ב-2023 הוכרז אתר מורשת עולמית של אונסק"ו בשם אתרי קבורה וזיכרון של מלחמת העולם הראשונה (החזית המערבית), הכולל בין היתר את מבנה הקבורה, את בית הקברות הצמוד לו, ואת האנדרטאות היהודית והמוסלמית בסביבה.
רקע

קרב ורדן היה מן המערכות העקובות ביותר מדם במלחמת העולם הראשונה. ב-1916 בחרה הקיסרות הגרמנית לרכז את מאמציה במלחמתה בחזית המערבית ועשתה זאת במתקפה על המבצרים בגזרת ורדן בצפון-מזרח צרפת. הגנרל הגרמני אריך פון פאלקנהיין יזם את המתקפה בגזרה זו במחשבה כי כך יקיז את דמו של צבא צרפת ויכריעו. בדיעבד התברר שהקרב הקיז את דמה של גרמניה באותה מידה.
הקרב החל ב-21 בפברואר 1916 ונמשך 300 ימים, עד 18 בדצמבר, בשדה קרב ששטחו היה כ-20 קילומטרים מרובעים בלבד. הקרב נסתיים בכישלון גרמניה וללא הישגים קרקעיים משמעותיים לה. מספר האבדות המדויק בקרב איננו ידוע, אך הוא נע בין 700 אלף לכמיליון הרוגים, פצועים, שבויים ונעדרים לשני הצדדים יחד, מהם כ-160 אלף הרוגים צרפתים וכ-100 אלף הרוגים גרמנים.
האתר

האתר שוכן בסמוך לכפר ההרוס דואומון, שנחרב במהלך קרב ורדן, ולאתר מצודת דואומון, שהייתה יעד מרכזי בו. מדובר במבנה אבן מאורך בעל קווים חיצוניים מעוגלים, שאורכו 137 מטרים. בתוכו הותקנו 52 גומחות, המיועדות לגזרות שונות של שדה הקרב. נחות בהן עצמותיהם של לפחות 130 אלף חיילים אלמונים, שנהרגו במהלך קרב ורדן, צרפתים וגרמנים כאחד, אשר נאספו באותן גזרות. חלונות בקירות החיצוניים של המבנה משקיפים אל תוך הגומחות. על גבי קירות המעבר הפנימי המרכזי של המבנה ותקרתו נקבעו לוחיות זיכרון, הנושאות שמות של חיילים צרפתים שנהרגו בקרב ומקום קבורתם לא נודע.
ממרכזו של המבנה מתנשא מגדלור בן 46 מטרים, המשקיף על שדה הקרב של ורדן. מנורה אדומה ולבנה מאירה בו בשעות הלילה. במגדל קבוע גם פעמון ארד בן שתי טונות, המשמיע קולו בעת טקסים רשמיים באתר.
לרגלי המבנה משתרע בית קברות צבאי צרפתי, ששטחו כ-144 דונם. נקברו בו 16,142 חללים צרפתים שנהרגו בקרב ורדן.
באתר מצויים גם בית תפילה ומוזיאון, המציג תבליטים של שדה הקרב וכלי נשק שונים ממנו.
מבנה קבורה זמני הוקם בשדה הקרב של ורדן ב-1920 ביוזמת מושל העיר ורדן והבישוף שלה. האתר עצמו נוסד באותה שנה, ואבן הפינה לו הונחה על ידי המרשל פטן. האתר נחנך ב-7 באוגוסט 1932 על ידי נשיא צרפת, אלבר לברן.
ב-22 בספטמבר 1984 ביקרו יחד באתר נשיא צרפת פרנסואה מיטראן וקנצלר גרמניה הלמוט קוהל.
בקרבת האתר הוקמו אנדרטאות לזכר החללים היהודים והמוסלמים של צבא צרפת במלחמת העולם הראשונה.
בשנת 2006 הפיק שירות הדואר הצרפתי בול הנושא איור של האתר.
הערות שוליים

↑  תקציר מנהלים של מסמך המועמדות לאתר המורשת מ-2018, עמ' 1–12 (זמין להורדה באתר אונסק"ו (באנגלית))
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1075503949  VIAF: 257816886   WorldCat (עם VIAF): 257816886
מגדל פעמונים

קמפנילה די ג'וטו, הסמוך לקתדרלה סנטה מריה דל פיורה בפירנצה, איטליה.
מגדל הפעמונים הנאו-גותי של ניקולאיקירכה בהמבורג. על המגדל, ששרד את הפצצות מלחמת העולם השנייה הותקן קריון ב-1993.
מגדל הפעמונים בימק"א בירושלים
מגדל פעמונים הוא מגדל המכיל לפחות פעמון אחד שנועד להישמע בקול רם למרחק רב. מגדלים כאלה נבנו לעיתים קרובות כחלק מכנסיות או בתי עירייה (ואז הם נקראים באנגלית Belfry), או ליד מבנים חשובים בעיר, בנפרד. באיטלקית מגדל פעמונים נקרא קמפנילה (Campanile).
מטרה

לצלצול הפעמון מטרות שונות:
להורות על השעה ועל זמני התפילה.
להשמיע מנגינה.
לציין אירועים חשובים כגון חתונה או לוויה.
לציין יום חגיגי.
להשמיע אזעקה בעת צרה.
מגדלי פעמונים מודרניים כוללים לעיתים גם שעון ענק המראה את השעה. ראו גם: מגדל שעון.
קריון (פעמונה)

מגדל פעמונים יכול להכיל גם קריון (Carillon), כלי נגינה המורכב מפעמונים גדולים, שצלילם מופק על ידי כבלים, שרשראות או מיתרים המחוברים לקלידים. ניתן למצוא אותם בהרבה כנסיות באירופה ואף במספר קמפוסים ואוניברסיטאות. התקנים מודרניים שאינם מסווגים כקרילון, במקום להשתמש בפעמונים כבדים משתמשים במוטות רוטטים שקולם מוגבר אלקטרונית ומושמעים ברמקולים. לעיתים, מסומפלים קולות פעמונים ומשמשים במערכת אלקטרונית המדמה קרילון.
תפוצה

בקתדרלות הגותיות מגדלי פעמונים היו חלק אינטגרלי מהמבנה ובדרך כלל מוקמו בחזית המערבית. בקתדרלות הגותיות האנגליות, גם במגדל המרכזי, שמעל מקום המצלב, היו פעמונים. באיטליה, בייחוד בתקופת הרנסאנס, נבנה מגדל הפעמונים (קמפנילה) לרוב לצד הקתדרלה אך בנפרד ממנה.
מגדלי פעמונים קיימים בכל רחבי אירופה, מאירלנד ועד רוסיה. ברוז', יפרס, גנט, ליל, טורנה ודואי הן בעלי דוגמאות מפורסמות. לא כולם גדולים, מגדל הפעמונים בקאטון, סלובקיה, הוא אופייני להרבה יותר מבנים צנועים שהיו נפוצים באזור הכפרי. בימי הביניים, עיריות שמרו לעיתים מסמכים חשובים במגדל הפעמונים.
ב-1999 הכריזה אונסק"ו על 32 מגדלי פעמונים בלגיים כאתר מורשת עולמית. ב-2005 צורפו לרשימה עוד מגדל פעמונים בלגי ו-23 מגדלי פעמונים צרפתיים. רוב המגדלים ברשימה מסונפים למבנים אזרחיים וחילונים, בעיקר בתי עירייה, כסמלי כוחן העולה של הערים בימי הביניים הגותיים (החל מהמאה ה-12). מספר מגדלים ברשימה עצמאיים ואחרים מהווים חלק מכנסיות.
בישראל קיים קריון בבניין ימק"א ירושלים.
גלריה

ביג בן, לונדון - מגדל פעמונים ושעון מודרני (נאו-גותי)
מגדלי הפעמונים של קתדרלת נוטרדאם דה פארי, צרפת
מגדל פעמונים פרימיטיבי בקאטון, סלובקיה
מגדל הפעמונים של איוואן הגדול
מגדל הפעמונים של אאלסט
המגדל הנטוי של פיזה
מגדל הפעמונים של ברוז'
מגדל הפעמונים של קתדרלת סופיה הקדושה, קייב
מגדל הפעמונים של Dumaguete.
מגדל הפעמונים של גנט
מגדל הפעמונים של ליל
מגדל הפעמונים של כנסיית קלריגוש, פורטו
מגדל סטורק באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה
מגדל הפעמונים באוניברסיטת קליפורניה בריברסייד
מגדל הפעמונים של לאוורת קייב פצ'רסק בקייב
מגדל הפעמונים והשעון בקתדרלת סן אוגוסטין בלארדו, טקסס
מגדל פעמונים בקלארק קולג' בונקובר, וושינגטון
מגדל פעמונים מעץ בפודקרפצקיה, פולין (נבנה ב-1817)
מגדל פעמונים מודרני בויניציה, אוקראינה (נבנה ב-1996)
ראו גם

חלון טריפורי
חלון קואדריפורי
מגדל שעון
מוסטפא אל-כאמל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1921 נאבל, תוניסיה 
 פטירה:  21 באוגוסט 2006 (בגיל 85)
 מדינה:  תוניסיה הצרפתית, תוניסיה 
 השכלה:  בית הספר אל-סאדיקיה 
 
מוסטפא אל-כאמל (בערבית: مصطفى الكامل; נאבל, 31 במאי 1921 – 21 באוגוסט 2006) היה אחד מנגני העוד התוניסאים הבולטים.
אל-כאמל עבד עם מוזיקאים בולטים כמו עלי דרוויש, קדור אל סאררפי וסאלח אל מהדי. הוא עבד ברדיו ולאחר מכן החל את הקריירה שלו כשהצטרף ללהקתו של עלי ריהי. בנוסף לנגינה, מוסטפא אל-כאמל התאמן בשירה, ובין המשוררים הבולטים ביותר שאת שיריהם שר נמנים מחמוד בורגיבה ואחמד ח'יר אלדין. הוא הצטרף גם למספר קבוצות תיאטרון, ביניהן "הרנסאנס הערבי", "איחוד התיאטרון" ו"תוניסיה הצעירה".
הערות שוליים

↑  peoplepill.com, About Mustapha El Kamel: Tunisian composer and singer (1921-2006) (1921 - 2006) | Biography, Facts, Career, Wiki, Life, peoplepill.com
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ובנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מוסטפא אל-כאמל".
מונה גייגר

מונה גייגר הוא מכשיר למדידת קרינה מייננת, והוא מונה את קצב פגיעת החלקיקים בו. מונה גייגר יכול לאתר קרינת אלפא, בטא, גמא וקרני רנטגן. המכשיר לא מאתר מעבר נייטרונים מאחר שהם אינם מייננים.
מונה גייגר משמש בעיקר למניית קרינת גמא או רנטגן וכן חלקיקי בטא. מניה של חלקיקי אלפא היא באופן מעשי בלתי אפשרית בגלל שחלקיקי האלפא לא מסוגלים לחדור את דופן הגלאי. לעומת זאת, על ידי שינוי תכונותיו של הגלאי (נפח, עובי דפנות, לחץ גז ומתח) ניתן להתאים אותו כך שיהיה יעיל יותר במניית בטא או גמא, בהתאם לצורך.
החיישן במכשיר הוא שפופרת גייגר-מילר, שפופרת המכילה בעיקר גז אציל (בדרך כלל ארגון) ובמרכזה תיל הטעון חיובית בהפרש מתחים של עד כ-1000 וולט לעומת השפופרת. כאשר חלקיק (חלקיק טעון, או פוטון) נכנס לשפופרת ומוציא אלקטרון מהגז שבתוכה או מדפנותיה, האלקטרון האנרגטי גורם לשרשרת של יינון בגז האציל. המטען נאסף בתיל החיובי, וכאשר הוא זורם חזרה לדפנות, נרשמת במערכת פעימה שמעידה על האירוע.
המכשיר מגביר את האות, מציג אותו למשתמש, וסופר את מספר הפעימות. בחלק מהמכשירים נעשה שימוש גם באות קולי כאינדיקציה לקליטת הפעימה.
את המכשיר פיתחו הנס גייגר ותלמידו וולטר מילר בשנת 1928.
מוזיאון מפות התבליט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  דגמי ביצורים
 כתובת:  האנווליד
 מיקום:  הרובע השביעי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 מבקרים בשנה:  0 (נכון ל־2022)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1942
 תאריך פתיחה רשמי:  1942 
 קואורדינטות:  48°51′23″N 2°18′48″E﻿ / ﻿48.856458932173°N 2.3132385619807°E﻿ / 48.856458932173; 2.3132385619807
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) מוזיאון מפות התבליט(למפת פריז רגילה) מוזיאון מפות התבליט
 
ממוצגי המוזיאון
מוזיאון מפות התבליט (בצרפתית: Musée des Plans-Reliefs) הממוקם בארמון האנווליד שברובע השביעי של העיר פריז בירת צרפת מציג דגמי ביצורים של צרפת שהוכנו במהלך המאה ה-17.
היסטוריה

ראשיתו של אוסף המוזיאון בשנת 1668. המרקיז פרנסואה-מישל לה טלייה ושר המלחמה של לואי ה-14, מלך צרפת הורה על הקמת דגמים תלת־ממדיים, שיציגו את ביצורי ערי צרפת. הדגמים נבנו על ידי מהנדסים צבאיים בערים השונות. בשנת 1700 הורה לואי ה-14 על החזקת האוסף בארמון הלובר. בשנת 1743 הוקמו סדנאות מרכזיות להכנת הדגמים בבת'ן (Béthune) ובליל (Lille). מספר רב של דגמים הוקמו במהלך מלחמת הירושה האוסטרית (1741–1748) בעקבות כיבוש ערים רבות. הדגמים האחרונים שנבנו לפני המהפכה הצרפתית היו דגמי סן-אומה (Saint-Omer) בשנת 1758 וסן-פיליפ או באלרה (Saint-Philippe aux Baléares) בשנת 1759.
בשנת 1774 הוחלט על השמדת האוסף כדי לפנות את החדרים בהם היה ממוקם להצגת תמונות, אולם בשנת 1777 הועבר האוסף לארמון האנווליד בו הוא ממוקם כיום.
בתקופת שלטונו של נפוליאון נבנו דגמים חדשים של לוקסמבורג (1802), לה ספציה (1811), ברסט (1811) ושרבור (1813). דגמים רבים נוספים נבנו עד שנת 1870 עת פיתוח השריון הממונע והארטילריה הפך את ביצורי הערים ללא יעילים.
בשנת 1927 הוכרז האוסף לאנדרטה היסטורית לאומית, ובשנת 1943 נפתח המוזיאון המציג את הדגמים.
אוסף המוזיאון

האוסף כולל 260 מפות תבליט (מפות תלת־ממדיות) שנבנו בין השנים 1668–1870. כ-100 מהם מוצגים במוזיאון, ו-15 נוספים מוצגים במוזיאון לאמנות יפה של ליל.
כמו כן מוצגים במוזיאון הסברים בדבר אופן בניית הדגמים.
מוסטפא אקינצ'י

מוסטפא אקינצ'י (בטורקית: Mustafa Akıncı; נולד ב-28 בדצמבר 1947) הוא פוליטיקאי צפון-קפריסאי ששימש כנשיא המדינה בין אפריל 2015 לאוקטובר 2020, כסגן ראש הממשלה וכראש עיריית לפקושה הראשון.
קורות חיים

אקינצ'י נולד ב-28 בדצמבר 1947 בלימסול, ובצעירותו למד אדריכלות בטורקיה. הוא חזר לקפרסין בשנת 1973 והתחתן כשנה מאוחר יותר. במאי 1976 נבחר לראשונה לכהן כראש עיריית לפקושה עם כמעט 49% מהקולות. הוא נבחר שוב לתפקיד בבחירות שהתקיימו בשנים 1980 ו-1986. שנות שלטונו בעיר התאפיינו בשיתוף פעולה עם עיריית ניקוסיה. בשנים 1993–2001 כיהן אקינצ'י כחבר באספה הלאומית של צפון קפריסין. בשנת 1995 ניסה אקינצ'י להתמודד לנשיאות, ללא הצלחה, לאחר שקיבל כ-14% מהקולות והגיע למקום ה-4. בשנת 2000 התמודד שוב לנשיאות, וקיבל 11.7% מהקולות והגיע למקום השלישי.
בשנת 2003 הקים אקינצ'י את מפלגת התנועה הסוציאליסטית לדמוקרטיה. המטרות העיקריות של המפלגה היו קידום איחוד קפריסין בהתבסס על תוכנית של המזכיר הכללי של האומות המאוחדות קופי אנאן והצטרפות לאיחוד האירופי.
ב-19 באפריל התמודד אקנינצ'י לנשיאות, והגיע למקום השני עם כרבע מהקולות. בסיבוב השני השיג יותר מ-60 אחוזי תמיכה ובכך נבחר לתפקיד. מיד לאחר הבחירות הביע נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס תקווה כי הבחירה באקינצ'י תוביל לאיחוד בין המדינות.
הוא תומך ותיק של איחוד קפריסין והתנגד להשפעתה הגוברת של טורקיה בארצו.
מבצע נייסטי

מבצע נייסטי (אנגלית: Nicety (מילולית – דיוק/דקות), איטלקית (מאנגלית): Tulip – טוליפ (מילולית – צבעוני)) היה מבצע פשיטה במהלך ספטמבר 1942 במהלך מלחמת העולם השנייה על ידי כוח Z – כוח גדודי מכוח ההגנה של סודאן. הוא נועד לסייע בכוחות הפושטים המשתתפים במבצע הסכמה, במבצע קרוואן ובמבצע ביגמי.
מטרת הפעולה הייתה השתלטות על נווה המדבר ג'אלו במדבר לוב כדי לסייע בנסיגת הכוחות המעורבים בפעולות האחרות. המבצע נכשל בעקבות גילוי התוכניות לארבע הפעולות המקדימות על ידי הגרמנים על גופתו של קצין בריטי הרוג במבצע הסכמה. הגרמנים הזהירו את חיל המצב האיטלקי בג'אלו וחיזקו אותו. הכוח האיטלקי בלם בקלות את ההתקפה בלילה שבין 15 ל-16 בספטמבר.
לקריאה נוספת

מולינארי, אנדראה. שודדי מדבר; כוחות הציר וכוחות מיוחדים של בעלות הברית 1940–43. בוטלי, בריטניה: הוצאת Osprey, 2007.ISBN 1-84603-006-4
מסמכי מוזיאון המלחמה הקיסרית 9017 ניירות פרטיים. זיכרונות המלחמה של מייג'ור פי ג'יי הורמן עמוד 20
הערות שוליים

↑  John W Gordon "The Other Desert War" p.127 accessed 9 sept 2020.
↑  Molinari, pp.70–72
ערך זה הוא קצרמרבנושא מלחמת העולם השנייה ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מגרלים

| --- | --- |
 נסיך מגרלי על פי ג. גגרין
 אוכלוסייה
 500,000 (1989)
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 סמגרלו גאורגיה גאורגיה  מחוז גאלי אבחזיה אבחזיה
 שפות
 מגרלית גאורגית
 דת
 נצרות אורתודוקסית
 קבוצות אתניות קשורות
 גאורגים
המגרלים (בגאורגית: მეგრელები, מֶגרֶלֶבּי) הם קבוצה אתנוגרפית של הגאורגים המתגוררים בעיקר במחוז ההיסטורי סמגרלו שבגאורגיה. ריכוז גדול של המגרלים נמצא גם באבחזיה ובטביליסי. בעקבות הסכסוך הגאורגי-אבחזי, בתחילת שנות ה-90, והטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה הבדלנית, גורשו מאבחזיה כ-180,000 - 200,000 צאצאי מגרלים.
בני הקבוצה דוברים הן מגרלית והן גאורגית, אך משתמשים לכתיבה רק באלפבית הגאורגי.
היסטוריה

עד שנת 1930 המגרלים והסוואנים נספרו כקבוצות אתניות נפרדות במפקד האוכלוסין, שנערכו בברית המועצות ולפני כן באימפריה הרוסית, אבל לאחר מכן קוטלגו ביחד עם קבוצת הגאורגים.
הנשיא הראשון של הרפובליקה של גאורגיה, ד"ר זוויאד גמסחורדיה, היה מגרלי. לכן, בתקופת ההפיכה האלימה של 21 בדצמבר 1991 - 6 בינואר 1992, סמגרלו הפכה למרכז של מלחמת אזרחים, שהסתיימה בתבוסת כוחות תומכי גמסחורדיה.
מגרלים נודעים

גיאורגי אליאבה - רופא, מיקרוביולוג, וחוקר בקטריופאג'ים.
גיגי אוגולאווה - ראש עיריית טביליסי מ-2005.
לברנטי בריה - מזכ"ל המשטרה החשאית בתקופת סטלין.
זוויאד גמסחורדיה - הנשיא הראשון של גאורגיה העצמאית הפוסט-סובייטית.
קונסטנטין גמסחורדיה - אחד המשוררים המשפיעים ביותר במאה ה-20.
מרב קוסטבה - גיבור לאומי
חוויצ'ה קווארצחליה
גאורגי.
ראו גם

פרשת המגרלים (אנ')
הערות שוליים

↑  ‏מגרלים, באתר אתנולוג
| גאורגיה הסכסוך הגאורגי-אבחזי אבחזיה |
| --- | --- | --- |
| מאורעות עיקריים | הטיהור האתני של גאורגים מאבחזיה • מלחמת אבחזיה • פלישת רוסיה לגאורגיה • מלחמת אבחזיה השנייה • הסכם מוסקבה (1994) • מהומות סוחומי (1989) |  |
| מוקדי סכסוך | אבחזיה עילית • מחוז גאלי • טקווארצ'לי |  |
| מעורבים בסכסוך | אבחזיה • גאורגיה • רוסיה • UNOMIG • יחסי רוסיה-גאורגיה • הממשל דה יורה של אבחזיה • כוח שמירת השלום באבחזיה |  |
| רקע | אבחזיה ססר • אבחזים • גאורגים • מגרלים • סוואנים • ממלכת אבחזיה • נסיכות אבחזיה • אבחזיה אסס"ר • מלחמת האזרחים הגאורגית |  |
| גאורגים בסכסוך | ז'יולי שרטאווה • סומבט סאקיאן • גורם גביסקיריה • ראול אשבה |  |
| אבחזים בסכסוך | סרגיי בגאפש • ולדיסלב ארדזינבה |  |
ראו גם היסטוריה של אבחזיה • היסטוריה של גאורגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536227405171  LCCN: sh85085638