stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאופיט
הגאופיטים בישראל

ישראל וסביבתה עשירה בגאופיטים, יותר מ-300 מינים, שהם כ-10% מכלל הצמחייה מהם 266 בני חלוף, והשאר בני קיימא (למשל עבקנה שכיח, קנה מצוי). הגאופיטים הם בעלי התאמות לאקלים בישראל, והם גדלים בכל האזורים בישראל, אבל הם לא נמצאים בבית גידול של המדבר הקיצוני ולא בבתי גידול לחים כמו גדות נחלים וביצות, שם אין להם כל יתרון. היעלמותם של הגאופיטים במדבר הקיצוני, קשורה בתקופות יובש ארוכות ובמשקעים נמוכים של 20 מ"מ לשנה, שבהן איברי האגירה אינם שורדים. גאופיטים רבים משגשגים כבר במדבר למחצה כמו הר הנגב, צפון הנגב, חלקים ממדבר יהודה, ומדבר שומרון, שבהם המשקעים 70 מ"מ לשנה ויותר. גאופיטים שונים הנפוצים באזורי אקלים יבשים מגיעים אל האדמות החוליות של מישור החוף, שאינן אוצרות מים רבים בין גרגיריהם.
רוב מהגאופיטים בישראל "יוצאים מעל פני האדמה" (מגדלים חלקים על-קרקעיים) רק בסתיו ובתחילת החורף, ומנצלים את העונה הגשומה למילוי מאגרים באיברי האגירה, בתהליך פוטוסינתזה בחלקים הירוקים. בתקופת הקיץ, איבר האגירה, שמצוי לכאורה בתרדמה, מתרחשים תהליכים התפתחותיים ופיזיולוגים (כמו התמיינות פרחים) לקראת התחדשות הצמח. איברי האגירה של גאופיטים הם מזון רב-ערך לכמה בעלי חיים כמו הדורבנים, חולדים וחזירי הבר. לרוב הגאופיטים ישנם צורות התגוננות מפני אכילתם כמו גבישים צורבים בגלדים של בצל החצב ותרכובת הקולכיצין בפקעות הסתוונית ואף קליפות יבשות העוטפות את איבר האגירה.
איבר האגירה מכיל חומרי תשמורת, ולכן מכרסמים שונים ניזונים ממנו. כאמצעי הגנה, פקעת הרקפת מכילה את הרעל ציקלאמינין, וכך נשמרת הפקעת מפני חלק מהמכרסמים, למעט דורבנים. רעילות קיימת גם בנרקיס, אשר כל חלקיו רעילים - פרחים, גבעול ובצל. גם נץ החלב מכיל רעל, המתפוגג בצליה.
ישנם גאופיטים הממלאים מחדש את איבר האגירה הקיים לאחר שנוצל תוכנו, וישנם כאלה היוצרים איבר אגירה חדש במקום הישן שהתרוקן. למשל איבר האגירה (ציצת שורשים מעובה) של שפתן מצוי ממשפחת הסחלביים הוא חד-שנתי, כמו בסחלביים רבים בישראל. כל שנה ניזון השפתן מאיבר האגירה של השנה שעברה ומרוקן אותו, ויוצר איבר אגירה חדש שיזין אותו בראשית השנה הבאה. אך בשפתן נוצרים לעיתים איברי אגירה אחדים לכל צמח בשנה אחת, וכך הוא מתרבה ברבייה וגטטיבית וצומח בצברים זהים מבחינה גנטית (קלונים).
הבצל חי על פי רוב רק שלוש שנים ומת. מהלך חיים כזה אופייני לגאופיטים רבים בתנאי תרבות וגם בטבע. איבר האגירה שלהם סופח תוך שנים מועטות מחלות אשר מביאים אותו למותו. הרבייה היא המאפשרת למין להתחדש ולשרוד.
רבייה מינית ואל-מינית

לגאופיטים שני סוגי רבייה: רבייה מינית באמצעות פרחים ורבייה אל-מינית (וגטטיבית) באמצעות בצלצולים ובצלי בת המתפתחים מניצנים באיברי האגירה או מקני שורש המתפצלים ומתפצלים. הבצלצולים ברבייה אל-מינית הם המקבילה של הזרעים והם יתפתחו בפריפריה של איבר האגירה גם בתקופות יובש או בעקבות פציעה של איבר האגירה או כשאיברי האגירה ממוקמים רדוד בקרקע. בצלצולים המתפתחים במרכז איבר האגירה, הם גדלים בתוכו לאורך שנים והופכים לבצלי בת המבקעים את בצל האם (למשל: חצב, חלמונית, בצל המאכל).
מיני גאופיטים רבים מקיימים את שתי צורות הרבייה. אבל, גאופיטים רבים אינם פורחים בתנאים מסוימים, למשל צמחים צעירים בעלי בצל קטן או צמחים שפרחו בשנה הקודמת ואיבר האגירה שלהם הצטמק. גאופיטים רבים לא יפרחו בשנים שחונות. הימנעות מפריחה בולטת במיוחד במדבר שבו יש שנים שחונות רבות. גאופיטים רבים פורחים באביב, אבל גם בסתיו (למשל חצב, סתוונית, חלמונית), בשיא החורף (רקפת, כלנית) ואף בתחילת הקיץ כמו מיני שום.
ברוב הגאופיטים, הפריחה מתרחשת במקביל להתפתחות העלים. דוגמה לקבוצה זו מהווה סתוונית היורה. אולם, יש גם טיפוס שני של גאופיטים, בהם הפריחה מתקיימת בסוף הקיץ ומקדימה את הופעת העלים. צמחים אלה מכונים "מבשרי גשם". האנרגיה הדרושה לפריחה מקורה בחומרי התשמורת שבאיברי האגירה. בעונה זו נדירה יחסית הפריחה במינים אחרים כך שאין תחרות על מאביקים. עם בוא עונת הגשמים יצמחו העלים, ותוצרי הפוטוסינתזה יחדשו את מלאי חומרי התשמורת
דוגמאות

בצל, שום, רקפת, חצב, נץ חלב, נרקיס, חמציץ נטוי.
תנועה בגאופיטים > אתגרים

במחזור חייהם של גאופיטים קיימים מספר אתגרים, אשר מצאו פתרונן במהלך האבולוציה:
הנבט חייב להתחפר לעומק אופטימלי כדי להמשיך את צמיחתו;
ברביה הווגטטיבית נוצרים בצלצלים ופקעיות חדשים. צימוח אופטימלי של כל הפרטים יתקיים כאשר ייווצר מרחק בינם לבין עצמם ואף מרחק בינם לבין צמח האם;
בחלק מהגאופיטים הפקעת או הבצל החדשים צומחים כלפי מעלה, מעל לאיבר הישן. כתוצאה מכך יש צורך בהבאת איבר האגירה החדש לעומק האופטימלי;
קיימת תופעה של חשיפת החלק התת-קרקעי על ידי סחיפת הקרקע, חריש, נבירה של בעלי חיים.
תנועה בגאופיטים > פיזיולוגיה של התנועה

צמיחת הפסיג, נדן הפסיג או שלוחה, הנושאים בראשם את ניצן ההתחדשות, מביאה להעמקתו של הניצן.
מתפתחים שורשים מתכווצים. לאחר הגעתם לאורך מסוים הם מתכווצים ומושכים את הבצל או הפקעת כלפי מטה.
קיימים גם גאופיטים אשר בהם מופיע שילוב של שני סוגי התנועה הנ"ל.
הערות שוליים

↑  טְמִיר נִצָּן במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  עזריה אלון (ע), מילון מונחים, הצומח של ארץ ישראל, כרך 8, תל אביב: משרד הבטחון, ההוצאה לאור, 1984, החי והצומח של ארץ ישראל, עמ' 255
↑  צמחי בצל ופקעת - גיאופיטים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Amots Dafni et al., Leafless Autumnal-Flowering Geophytes in the Mediterranean Region, Pl. Syst.Evol. 137, 1981, עמ' 181-193
↑  א. דפני, עזריה אלון (ע), גיאופיטים, הצומח של ארץ ישראל, כרך 8, תל אביב: משרד הבטחון, ההוצאה לאור, 1984, החי והצומח של ארץ ישראל, עמ' 74-82
↑  יעקב גליל, קינאטיקה של גיאופיטים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1961, עמ' 208-214
↑  יעקב גליל, קינאטיקה של גיאופיטים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1961
גלקסיית לוויין

גלקסיית לוויין (באנגלית: Satellite Galaxy) היא גלקסיה המקיפה גלקסיה גדולה ממנה בהשפעת כוח הכבידה.
גלקסיות הנמצאות בסמיכות זו לזו יוצרות אינטראקציות של משיכה הדדית עקב כוחות כבידה. במקרה ששתי הגלקסיות הן בעלות מסה דומה, הן יוצרות מערכת כפולה, שבה שתיהן נעות סביב מרכז מסה הנמצא ביניהן. כאשר אחת הגלקסיות גדולה בצורה ניכרת מהאחרת, הגדולה היא ה"ראשית" והקטנה יותר היא גלקסיית הלוויין שלה, מרכז המסה של המערכת נמצא קרוב למרכזה של הגדולה יותר.
גלקסיות לווייניות עשויות להיווצר כתוצאה מהתנגשות של שתי גלקסיות שהסתובבו אחת סביב השנייה והתמזגו. במהלך ההתמזגות נוצרה גלקסיה גדולה, ובזמן היווצרותה הועף חומר משתי הגלקסיות והתחיל להסתובב סביב הגלקסיה הממוזגת.
דוגמאות לגלקסיות לווייניות > גלקסיות לווייניות של שביל החלב

לשביל החלב יש כמה גלקסיות לוויין, הגדולה ביותר היא ענן מגלן הגדול. הגלקסיה נמצאת במרחק של כ- 163,000 שנות אור מאיתנו ובעלת מסה של כ-0.1 ממסת שביל החלב. בשונה מגלקסיית שביל החלב, גלקסיה זו היא גלקסיה לא-סדורה.
במונחים של מרחק, יש שני מתמודדים לגלקסיית הלוויין הקרובה ביותר אל שביל החלב:
גלקסיית קשת האליפסואידית הננסית נמצאת במרחק של כ-88,000 שנות אור ממערכת השמש וכ-50,000 שנות אור ממרכז שביל החלב.
אזור עשיר בכוכבים שנמצא בקבוצת כלב גדול נמצא במרחק של כ-25,000 שנות אור בלבד ממרכז שביל החלב, אך לא ידוע אם מדובר בגלקסיה ננסית ממש או רק בחלק משביל החלב עצמו.
ראו גם

הקבוצה המקומית
מסה אפלה
הערות שוליים

↑  Where do the satellites galaxies come from ?
↑  What Is a Satellite Galaxy?
גלקסיית ספל התה

| --- | --- |

תמונה של גלקסיית ספל התה מורכבת משילוב של אור נראה כפי שצולם על ידי טלסקופ החלל האבל (כחול וירוק) וגלי רדיו שנקלטו על ידי המערך הגדול מאוד (אדום וכתום)
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  רועה דובים
 שמות נוספים:  SDSS J143030+133912
 תאריך גילוי:  2007
 סוג:  גלקסיית סיפרט II
 בהירות נראית:  16.64
 עלייה ישרה:  14ʰ 30ᵐ 29.9ˢ
 נטייה:  ‏12″ ‏39′ ‏13°‏+ 
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  21.1-
 מרחק:  1.14 מיליארד שנות אור 0.35 מיליארד פארסק
 קוטר:  55,000 (הגלקסיה), 70,000 הסילונים שנות אור
 הסחה לאדום:  24,419 ק"מ/שנייה 0.08506  z
גלקסיית ספל התה היא גלקסיה במרחק מוערך של 1.1 מיליארד שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים רועה דובים. לגלקסיה גרעין גלקטי פעיל שזורק חומר אל מחוץ לגלקסיה ונותן לה צורה מיוחדת המזכירה ספל תה.
היסטוריה

הגלקסיה התגלתה בשנת 2007 במהלך סקר מקיף של שמי הלילה שנערך במצפה הכוכבים אפאצ'י שבניו מקסיקו, ארצות הברית וקיבלה את הסימון "SDSS J143030+133912". הגלקסיה זוהתה כבעלת גרעין גלקטי פעיל במחקר משנת 2011 ובו גם זכתה לכינוי "ספל התה" לאחר שהתגלו מסביבה אזורים של גז מיונן בצורת לולאה שמזכירה ידית של ספל, ופולטים קרינה של גלי רדיו. בפברואר 2015 פורסמו תצפיות על בגלקסיה שבוצעו על ידי המערך הגדול מאוד וגילו ראיות לקיומו של חור שחור על-מסיבי בליבת הגלקסיה.
מאפיינים

קוטר הגלקסיה כ-55,000 שנות אור והתצפיות בגלי רדיו מראות שתי "בועות" של חומר שמגיע למרחק של כ-35,000 ממרכז הגלקסיה משני צידיה וכן סילונים "קטנים" יותר, בגודל של 2,000 שנות אור המאיצים את הגז עד למהירויות של 1,000 קילומטר לשנייה (3.6 מיליון קמ"ש). נראה שהחור השחור המסיבי מונע אפשרות של יצירת כוכבים ברחבי הגלקסיה על ידי כך שהוא מחמם ומעיף את ענני הגזים המשמשים על פי דעת החוקרים כ"חומר הגלם" ליצירת הכוכבים, אל מחוץ לגלקסיה. מליבת הגלקסיה נפלטת קרינה חזקה שעוצמתה מוערכת בכ-‎2.3×1044‎ ארג לשנייה (‎2.3×1037‎ ואט) הכוללת ספקטרום פליטה של מימן, הליום, חמצן וחנקן ולכן היא מסווגת כגלקסיית סיפרט מסוג II. עם זאת נראה שהפעילות בליבה נחלשת ועוצמת הקרינה ממנה פוחתת בקצב של כ-‎4.7×1041‎ ארג לשנייה בשנה, כך שתוך כ-500 שנים עוצמתה תהיה פחות מ-1043 ארג לשנייה שמקובל כגבול התחתון להגדרתה של גלקסיה כגלקסיית סיפרט.
הערות שוליים

1 2  SIMBAD: גלקסיית ספל התה
1 2 3  NED: גלקסיית ספל התה
↑  C. M. Harrison, A. P. Thomson, D. M. Alexander, F. E. Bauer, A. C. Edge, M. T. Hogan, J. R. Mullaney, & A. M. Swinbank: STORM IN A “TEACUP”: A RADIO-QUIET QUASAR WITH ≈ 10 kpc RADIO-EMITTING BUBBLES AND EXTREME GAS KINEMATICS
↑  W. C. Keel, S. D. Chojnowski, V. N. Bennert, K. Schawinski, C. J. Lintott, S. Lynn, A. Pancoast, C. Harris, A. M. Nierenberg, A. Sonnenfeld & R. Proctor: The Galaxy Zoo survey for giant AGN-ionized clouds: past and present black hole accretion events, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society,  Vol. 420, Issue 1 P. 878 (2012)
↑  J. P. Gagne1, D. M. Crenshaw, S. B. Kraemer, H. R. Schmitt, W. C. Keel, S. Rafter, T. C. Fischer, V. N. Bennert & K. Schawinski: Spatially Resolved Spectra of the "Teacup" Active Galactic Nucleus: Tracing the History of a Dying Quasar, The Astrophysical Journal, Volume 792, Number 1 (2014)
גריגוריוס החמישי, פטריארך קונסטנטינופול

הוצאתו להורג של הפטריארך גריגוריוס החמישי. ציור מאת ניקוס ליטראס, 1904.
גְרִיגוֹרְיוֹס החמישי (ביוונית: Γρηγόριος Ε‏; 1746 – 10 באפריל 1821) היה הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול בשלהי המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19. הוא הוצא להורג בפקודת הסולטאן מהמוט השני על שלא מנע את התקוממות היוונים בשלטון העות'מאני ב-1821, הלא היא מלחמת העצמאות היוונית. מאה שנה לאחר מותו הוכרז על ידי הכנסייה האורתודוקסית המזרחית אתנו-מרטיר וקדוש.
תולדות חייו

נולד בשם גאורגיוס אַנְגֶלוֹפּוּלוֹס (Γεώργιος Αγγελόπουλος) למשפחה ענייה בכפר דִימִיטְסָנַה שבפלופונסוס. את לימודיו עשה בבית הספר בכפרו ואחר כך באתונה. בעזרת דודו התקבל ללימודים בבית הספר הגבוה בסמירנה (איזמיר), ועם סיום לימודיו נשבע את שבועת הנזירות והצטרף למנזר באי סְטְרוֹפָדֶס. הוא המשיך בלימודי תאולוגיה ופילוסופיה במנזר יוחנן הקדוש התאולוג (Μονή Ιωάννου του Θεολόγου) בפָטְמוֹס. עם שובו לסמירנה החל מתקדם במעלות הכהונה הכנסייתית, הוסמך לבישוף סמירנה ב-1785, ולפטריארך האקומני של קונסטנטינופול ב-1797. ב-1798 הודח מכהונתו על ידי השלטון העות'מאני ופרש למנזר איווירון בהר אתוס. ב-1806 נקרא לשוב לכס הפטריארך, ומילא תפקיד זה עד 1808, אז הודח בפעם השנייה ופרש שוב למנזר בהר אתוס. ב-15 בדצמבר 1818 נקרא בפעם השלישית לעמוד בראש הפטריארכט.
הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול לא היה רק בכיר הפטריארכים בכנסייה האורתודוקסית, אלא גם המילט באשי של היוונים באימפריה העות'מאנית. בתוקף תפקידו כמנהיג "אזרחי" נדרש להבטיח את נאמנותם המוחלטת של היוונים לסולטאן הטורקי, ויחד עם בכירי הכנסייה הוחזק אחראי לכל ספק-ערעור על שלטונו.
ב-1821 פרץ המרד שייקרא לימים בשם מלחמת העצמאות היוונית, גריגוריוס החמישי שילם על כך בחייו, במסגרת טבח קונסטנטינופול. אומנם הוא עצמו והבישופים המטרופוליטנים הבכירים של הכנסייה האורתודוקסית פרסמו עוד קודם קול קורא לבני עדתם, גינו בתוקף את פעולותיהם של אלכסנדר איפסילנטי ומיכאיל סוסטוס בנסיכות מולדובה והצביעו עליהם כעל מורדים לא רק בסולטאן העותמ'אני אלא גם ברצון האל, אך הדבר לא הועיל.
ב-10 באפריל 1821, ביום ראשון של הפסחא, לאחר המיסה, נתלה גריגוריוס בפקודת הסולטאן מאחד משערי מתחם הפטריארכט בקונסטנטינופול. לאחר שלושה ימים הורדה הגופה ונלקחה על ידי יהודי העיר, אשר גררו והשליכו אותה אל מימי קרן הזהב. מלחים יוונים של אונייה רוסית משו את גווייתו מן המים והביאוה לקבורה באודסה.
חמישים שנה לאחר מותו, ב-1871, הובאו עצמותיו לקבורה ביוון, בקתדרלה המטרופוליטנית של אתונה. במלאת מאה שנים למותו כאתנו-מרטיר (Εθνομάρτυρας), ב-1921, הוכרז קדוש של הכנסייה האורתודוקסית המזרחית. שער מתחם הפטריארכט ממנו נתלה גריגוריוס נותר סגור ומסוגר מאז ועד היום.
הערות שוליים

↑  על פי הביוגרפיה באתר הפטריארכט האקומני של קונסטנטינופול.
↑  Clogg, pp. 10-11 and 36-37 . על פי אתר הפטריארכט האקומני של קונסטנטינופול, קנו היהודים את גופתו של גריגוריוס, גררוה ברחבי העיר ואחר כך השליכוה למימי הבוספורוס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119211319  ISNI: 0000 0003 7437 0760  LCCN: n85174965  NLA: 50077923  NLG: 45086  SUDOC: 155837354  Trove: 1525258  VcBA: 495/118630  VIAF: 30975390   WorldCat (עם VIAF): 30975390
גריגורי רושאל

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1899 נובוזיבקוב, רוסיה 
 פטירה:  11 בינואר 1983 (בגיל 83) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית העלמין קונצבסקויה 
 סוגה מועדפת:  ריאליזם סוציאליסטי 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 בן או בת זוג:  ורה סטרוייבה 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  פעיל מצטיין באמנויות  של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית של רוסיה  עיטור לנין  עיטור אות הכבוד  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  עיטור הדגל האדום של העמל  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  אמן העם של ברית המועצות  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה 
 פרופיל ב-IMDb
 
גריגורי רושאל (ברוסית: Григорий Львович Рошаль‏; 21 באוקטובר 1899 - 13 בינואר 1983) היה במאי קולנוע ותסריטאי סובייטי ממוצא יהודי. בשנת 1967 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
קורות חיים

גריגורי רושאל נולד בשנת 1899 בנובוזיבקוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית. לגריגורי היו אח ואחות שגם עסקו בתעשיית הקולנוע. אח נוסף היה עובד בק.ג.ב. והוצא להורג בשנת 1942.
\
את ילדותו רואשל עבר בסמניבקה. הוא סיים לימודים בבית ספר בסנקט פטרבורג והחל משנת 1918 עבד במשרד החינוך של רוסיה הסובייטית.
בשנת 1921 רושאל החל ללמוד בימוי אצל וסבולוד מיירהולד. בשנת 1923 הוא החל לעבוד כבמאי תיאטרון והעלה על במה מספר הצגות.
בשנת 1926 רושאל החל לעבוד באולפני "מוספילם" כבמאי. בשנת 1926 הוא היה תסריטאי (ביחד עם אחותו ואשתו) של סרטו הראשון. הוא גם ביים את הסרט. בשנת 1930 רואשל ביים סרט "בחור משטטל" עם בנימין זוסקין בתפקיד ראשי. בשנת 1935 הוא היה שותף לכתיבת תסריט של סרט "ההוליבר החדש" של אלכסנדר פטושקו.
בשנת 1938 רושאל היה במאי ותסריטאי של סרט "משפחת אופנהיים" על פי יצירה של לאון פויכטונגר. בסרט שיחקו יוסיף טולצ'אנוב ושלמה מיכאלס.
בשנים 1950–1951 רושאל ביים וכתב תסריט לסרטים ביוגרפיים על איוואן פבלוב (פרס ברית המועצות, 1950), מודסט מוסורגסקי (פרס ברית המועצות, 1951), וניקולאי רימסקי-קורסקוב.
בשנים 1957–1959 רושאל ביים סדרת סרטים ב-3 פרקים על פי רומן של אלכסיי טולסטוי "בנתיב הייסורים".
את סרטו האחרון רושאל ביים בשנת 1967. בסך הכול הוא ביים כ-30 סרטי קולנוע.
בשנים 1953-1964 רושאל היה מלמד במכון לקולנוע על שם גרסימוב. רושאל פרסם מספר ספרים ומאמרים על עבודת בימוי.
על פעילותו בתחום הקולנוע רושאל קיבל עיטור לנין (1978) ועיטורים נוספים. הוא קיבל פעמיים פרס ברית המועצות. בשנת 1967 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
רושאל נפטר בשנת 1983 במוסקבה ונטמן בבית העלמין קונצבסקויה,
אשתו ורה סטרוייבה הייתה במאית ותסריטאית קולנוע. ביתם החלה כבמאית ועברה לכתיבה.
הערות שוליים

↑  מאמרים של רושאל בתחום הקולנוע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810571880405606  BNE: XX4769259  BnF: cb14697711w (data)  GND: 1022508350  ISNI: 0000 0001 1680 4343  LNB: 000318072  NKC: jx20080315026  VIAF: 84407307   WorldCat (עם VIAF): 84407307
ג'לי בלי

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1898–הווה (כ־126 שנים) 
 מיקום המטה:  פיירפילד 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הממתקים 
 מוצרים עיקריים:  סוכריות ג'לי 
  
 www.jellybelly.com
 
גֶ'לִי בֶּלִי (באנגלית: The Jelly Belly Candy Company) היא יצרנית אמריקנית של סוכריות ג'לי בטעמים.
אודות

הרעיון המקורי לסוכריות ג'לי בלי היה של היזם האמריקאי דייוויד קליין בשנת 1976. קליין פנה אל חברת "The Herman Goelitz Candy Company" כדי שתייצר עבורו את הממתק. תחילה הממתק לא הצליח אולם לקראת סוף שנות השבעים החל לצבור תאוצה. בשנת 1980 מכר קליין את הזכויות להמצאה ולחברה בעבור כאלף דולר. כעבור שנים אחדות הממתק הפך להצלחה אדירה. סיפורו של קליין עומד במרכז הסרט התיעודי "איש הממתקים". מרכז החברה ממוקם בפיירפילד, קליפורניה. היא מעסיקה כ-675 עובדים.
סוכריות הג'לי בלי באות במגוון של יותר מ-50 טעמים וצבעים. בשנת 2009 החלה חברת סידס לייבא את הסוכריות לארץ ואף פתחה חנות ייעודית לממתק במתחם הסינמה סיטי ברמת השרון. בניגוד לסוכריות ג'לי רבות אחרות, הג'לי בלי אינן מכילות ג'לטין.
ראו גם

M&M's
Mike and Ike
גולו ברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1968 (בן 56 בערך) ויימאר, גרמניה
 מוקד פעילות:  מינסטר, גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרנץ ליסט
 עיסוק:  מנצח
 סוגה:  מוזיקה קלאסית, אופרה
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הסימפונית של מינסטר
 http://www.goloberg.com/
 
גולו ברג (בגרמנית: Golo Berg; נולד ב-1968) הוא מנצח גרמני.
לימודים וקריירה

גולו ברג, נולד בויימאר ובאותה עיר רכש את השכלתו המוזיקלית באוניברסיטת פרנץ ליסט. עוד הוסיף ללמוד בכיתות אמן בהדרכתם של לורין מאזל, מיכאל גילן, גרד אלברט, דימיטרי קיטינקו ומנצחים אחרים.
כשהיה בן 21 התמנה למנהל האמנותי של בית האופרה במקלנבורג ונמנה אז עם קובצה נבחרת של מנצחים צעירים בעולם ששימשו כמנהלים אמנותיים. בתפקידיו הבאים היה מנהל אמנותי ומנצח ראשי של בית האופרה בעיר הוף שבוואריה ושל תזמורת העיר הוף; מנהל מוזיקלי של תיאטרון אנהלט בדאסו ושל התיאטרון במערב פומרניה. מאז שנת 2017 גולו ברג הוא המנהל המוזיקלי הראשי של העיר מינסטר.
לאורך השנים הוא הקליט לערוצי רדיו רבים בהם רשות השידור של גרמניה התיכונה, רשות השידור של מערב גרמניה וטוקיו FM. הקלטותיו בחברת CPO זכו למיקום גבוה במדרג ההקלטות של העיתונות המקצועית.
בשנת 2008 ראתה אור בחברת ARTHAUS הקלטה של האופרה "טריסטן ואיזולדה" של וגנר בניצוחו.
קריירת הניצוח של גולו ברג ציינה לא מכבר מחצית יובל שנים שבמהלכן הוא פיתח רפרטואר קונצרטנטי עשיר ומגוון. הוא מתמקד בעיקר ביצירות חדשות כפי שמעידות עשרות רבות של הקלטות של ביצועי בכורה עולמיים בניצוחו.
כמנצח אופרות מבחר היצירות שלו נרחב והוא ניצח על הפקות בבתי האופרה של אסן, לייפציג, קלן, מנהיים, סנט גאלן ואחרים.
בנוסף להפעותיו כמנצח אורח של תזמורות רבות בגרמניה ובארצות אחרות באירופה, גולו ברג מרבה לנצח על תזמורות ביפן בהן תזמורת המטרופולין של טוקיו והתזמורת הסימפונית של טוקיו.
לציון יום ההולדת המאה של התזמורת הסימפונית של מינסטר, הוא ניצח על הפקת "כרמינה בוראנה" בהשתתפות 600 זמרי מקהלה בהופעה שהתקיימה בכיכר השוק (פרינציפלמרקט) ביוני 2019 לפני קהל של 5000 מאזינים.
באוגוסט 2019 ראתה אור בחברת CPO הקלטה בניצוחו של יצירות רבות לתזמורת מאת פריץ פולבאך, מייסדה של התזמורת הסימפונית של מינסטר.
דודו כרמל

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  אבובן
 פרסים והוקרה:  פרס פרנסואה שפירא (1990) 
 
דודו כרמל הוא אבובן ישראלי, חבר בחמישיית כלי הנשיפה הישראלית והאבובן הראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית. כרמל הוא גם חבר בסגל האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
כרמל זכה במלגות קרן התרבות אמריקה ישראל ובתחרות פרנסואה שפירא בשנת 1990. כן זכה בתחרות הבינלאומית בטולון, צרפת בשנת 1996. הוא הופיע כסולן עם הפילהרמונית הישראלית בניצוח זובין מהטה, עם התזמורת הסימפונית של קוויבק, קנדה בניצוח יואב תלמי ועם תזמורות בגרמניה והונגריה.
הוא מרבה להופיע ברסיטלים ובפסטיבלי מוזיקה קאמרית ואף בשידורי רדיו. הוא מנגן בדואו חליל-אבוב עם חברו לחמישייה, אייל עין הבר,  דודו כרמל הקליט עם החמישייה הישראלית לכלי נשיפה ועם החלילן אייל עין הבר.
דגם נייר

קטע מדגם נייר של מטוס F-15 שצורף לבטאון חיל האוויר
שלד ומבנה של דגם מנייר של מטוס Short Sunderland
חלק ממבנה דגם מנייר של מטוס Short Sunderland
דגם נייר הוא דגם של מטוס, אוניה, מבנה וכדומה העשוי נייר. הרכבת דגמי נייר היא תחביב מוכר. חלקיו של הדגם מודפסים על גבי נייר בריסטול, ובהתאם להוראות ההרכבה המצורפות יש לבנות מהם את הדגם התלת־ממדי על ידי קיפול החלקים, עיגול וכיפוף והדבקת החלקים. וריאציה שונה מעט היא דגם קרטון. חברות מוכרות אשר מתכננות ומפרסמות כיום דגמי נייר הן GPM, Fly Model, JSC, Modelart ועוד.
בעבר היה התחביב נפוץ, אך בשנות השישים של המאה העשרים החלו להופיע דגמי פלסטיק שדחקו את דגמי
הנייר מהתעניינות החובבים. דגמי הפלסטיק היו יקרים יחסית לדגמי הנייר, אך הרכבתם קלה יותר והתוצאה מדויקת ומוצקה יותר. בונים נלהבים של דגמי נייר לא נטשו את התחביב גם בשנים אלו.   אחד ההבדלים העיקריים בין דגמי הנייר לדגמי הפלסטיק הוא בקנ"מ.  לדגמי הנייר יש כמות גדולה יותר של מושאים בקנ"מ גדול (1:33-1:32) לעומת דגמי הפלסטיק -כמו כן ישנו מבחר גדול יותר של דגמים העשויים נייר לעומת דגמי הפלסטיק.
בישראל נפוצו דגמי נייר בעיקר על ידי "בטאון חיל האוויר", שבשנות השישים ובשנות השבעים נהג לצרף דגם נייר של מטוס לחלק מהגיליונות.
בשנים האחרונות התחביב הפך לנפוץ יותר שוב וזאת כתוצאה מנגישות הדגמים ברשת האינטרנט שמצויים במגוון של התחומים, בדרגות קושי בנייה שונות. כיום על פי רוב הדגם מודפס במדפסת ביתית על ניר בעובי מתאים וממנו נגזרים החלקים. הנגישות הרבה שיצר האינטרנט לדגמים מסוג זה, הביאה להתפתחותה של תופעת פיראטיות גם בתחום דגמי הנייר. דגמים רבים שהופצו בצורתם ה"פיזית" בלבד, נסרקו למחשב וכיום ישנם אתרים ופורומים רבים אשר מאפשרים הורדה שלהם, תוך כדי הפרת זכויות יוצרים.
גרג ברוקמן

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1987 (בן 36) דקוטה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד (2009)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (2010)  Red River High School  אוניברסיטת דקוטה הצפונית 
 מקצוע:  מייסד שותף וCTO בOpenAI
 מעסיק:  OpenAI, סטרייפ 
 בת זוג:  אנה ברוקמן
 פרסים והוקרה:  פורבס 30 מתחת ל-30 
 https://gregbrockman.com
 
גרג ברוקמן (נולד ב-29 בנובמבר 1987) הוא יזם, משקיע ומפתח תוכנה אמריקאי שהוא מייסד שותף וכיום מכהן כנשיא OpenAI. הוא החל את הקריירה שלו בחברת הפינטק סטרייפ בה עבד עד 2013 ב-2015 ביחד עם שותפיו הוא הקים את OpenAI, וכיהן גם כמנהל טכנולוגיות ראשי (CTO)
חייו המוקדמים

ברוקמן נולד בתומפסון, דקוטה הצפונית, ולמד בבית הספר התיכון רד ריבר, שם הצטיין במתמטיקה, כימיה ומדעי המחשב.  הוא זכה במדליית כסף באולימפיאדת הכימיה הבינלאומית 2006  בשנת 2007, הוא השתתף במחנה קיץ של מתמטיקה בקנדה לתלמידי תיכון מוכשרים מתמטית.  בשנת 2008, ברוקמן נרשם לאוניברסיטת הרווארד, אך עזב רק שנה לאחר מכן, לפני שנרשם לזמן קצר במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
קריירה

בשנת 2010, הוא נשר מלימודיו מ-MIT כדי להצטרף לסטרייפ., חברה שהוקמה על ידי פטריק קוליסון, חברו לכיתה מ-MIT, ואחיו, ג'ון קוליסון. ב-2013 הוא הפך ל-CTO הראשון אי פעם של Stripe, והגדיל את החברה מ-5 ל-205 עובדים. ברוקמן עזב את סטרייפ במאי 2015, והקים את OpenAI בדצמבר 2015 עם סם אלטמן ואיליה סוצקבר.
ברוקמן עזר ליצור את צוות המייסדים של OpenAI, והוביל פרויקטים בולטים שונים בשלב מוקדם ב-OpenAI, כולל OpenAI Gym ו־OpenAI Five, בוט שמשתמש למידת חיזוק כדי לשחק במשחק הקלאסי Dota 2 .
ב-14 בפברואר 2019, OpenAI הודיעו שהם פיתחו מודל שפה גדול חדש בשם GPT-2, אך שמרו אותו על פרטיות בשל הדאגה שלהם לשימוש לרעה הפוטנציאלי שלו. הם סוף סוף שחררו את הדגם לקבוצה מוגבלת של בודקי בטא במאי 2019.
ב-14 במרץ 2023, בהדגמת וידאו חיה, חשפה ברוקמן את GPT-4, האיטרציה הרביעית בסדרת GPT, ואת מודל השפה החדש ביותר שנוצר על ידי OpenAI.
ב-17 בנובמבר 2023, יחד עם פיטוריו של סם אלטמן מ-OpenAI, נאמר לגרג ברוקמן שהוא מודח מהדירקטוריון, אך הוא חיוני לחברה ויישאר בתפקידו בחברה, וידווח למנכ"ל. מאוחר יותר באותו היום הוא הודיע בטוויטר שהוא עזב את החברה.
ב-20 בנובמבר 2023, מנכ"ל מיקרוסופט, סאטיה נאדלה, הודיע כי ברוקמן ומנכ"ל OpenAI לשעבר, סם אלטמן, יצטרפו למיקרוסופט כדי להוביל צוות מחקר מתקדם חדש של AI. למחרת, לאחר שהושגה עסקה להחזרת אלטמן לתפקיד המנכ"ל, חזר ברוקמן ל-OpenAI.
חיים אישיים

בנובמבר 2019, ברוקמן התחתן עם בת זוגו אנה.
ג'ליגנייט

ג'ליגנייט (Gelignite), ידוע גם בשם ג'לטין מתפוצץ (Blasting gelatin), הוא חומר נפץ שהומצא על ידי אלפרד נובל בשנת 1875. עוד קודם לכן המציא אלפרד נובל את הדינמיט.
תיאור החומר

הג'ליגנייט הוא חומר צמיגי פלסטי שניתן ללישה.
החומר מורכב משלושה מרכיבים: ניטרוגליצרין שמעורב בנסורת עץ עדינה ביחס של 1:4, כלומר חלק אחד ניטרוגליצרין וארבעה חלקים של נסורת. המרכיב השלישי הוא נתרן חנקתי או אשלגן ניטראט.
המרכיב הראשון – ניטרוגליצרין הוא חומר מסוכן מאוד בעל פוטנציאל לפיצוץ עז; גם אם טיפה ממנו תיפול מגובה של 30 ס"מ, היא תתפוצץ. אולם כאשר החומרים מעורבבים כנדרש, החומר מנוטרל ובטוח לנשיאה ושימוש. על מנת להפעיל את החומר שיתפוצץ, נדרש יזם – נַפָּץ.
הצורה הנפוצה של החומר הייתה בצורת "אצבעות" באורך של כ-15 ס"מ. משקל סטנדרטי ליחידה כזאת היה חצי פאונד (כ-220 גרם). הצורה הזאת נבעה מהשימושים הראשונים של החומר לפיצוץ סלעים במכרות ומחצבות. האצבעות היו עטופות בנייר פרגמנט עבה בצבע חום.
אורך החיים של האצבעות הללו היה עד 8 שנים. לאחר מכן החלה תופעה בדומה ל"הזעה" כאשר הניטרוגליצרין התחיל להיות מופרש מתוך האצבעות. במצב כזה החומר היה מסוכן מאוד ובעל פוטנציאל גבוה לפיצוץ. על מנת להביא את החומר למצבו הראשוני, היה על המשתמשים ללוש אותו. תוך כדי פעולת הלישה נפלטו גזים שהיו גורמים ללשים לכאבי ראש קשים, עילפון, אובדן התמצאות והקאות, תופעות שנמשכו מספר ימים. על מנת למנוע את תופעת "הזעת החומר" ולשמור על ריכוז אחיד של הניטרוגליצרין, היה על החיילים האחראים על המחסנים להפוך את האריזות מדי 3 חדשים.