stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טווס ירוק
הערות שוליים

↑  טווס ירוק באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ע"פ החלטות האקדמיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542308805171
טולבגיה

| טולבגיה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: נרקיסיים
סוג:: טולבגיה
שם מדעי
 Tulbaghia ‏לינאוס, 1771

טולבגיה (שם מדעי: Tulbaghia) נקרא גם שום הבר או שום אפריקאי, הוא סוג של צמח בעל פרחים ממשפחת הנרקיסיים. זהו אחד משני סוגים יחידים בשבט טולבגים שתחת תת-משפחת השומים. הסוג נקרא על שם רייק טולבאג, מושל כף התקווה הטובה בין השנים 1751 ל-1771.
מרבית המינים הם אנדמיים למחוז הכף המזרחי בדרום אפריקה.
תיאור

טולבגיה הוא סוג של גאופיט רב-שנתי עשבוני פורח, המלבלב מהאביב עד הסתיו. העלים סרגליים, ארוכים, צרים וזקופים, גדלים לאורך של כ-40 סנטימטרים וצומחים מבסיס בצל.
התפרחת סוככנית, הניצן פורח בקצה שדרת תפרחת היוצאת ממרכז הצמח ומתנשאת לגובה של כ-1.5 מטרים. הפרחים בצורת משפך או צינור, בגוונים של ורוד עד סגול לילכי ולבן. לכל פרח שישה עלי גביע צרים. מאפיין נוסף של הסוג הוא עטרה מורמת במרכז הפרח בדומה לנרקיס.
כמאפיין רבים מהנמנים במשפחת השומים, העלים משחררים ריח של שום במגע איתם ומכאן שמו הנפוץ. הפקעות והעלים אכילים.
זנים

Tulbaghia acutiloba Harv. – בוטסואנה, לסוטו, אסוואטיני, דרום אפריקה
Tulbaghia aequinoctialis Welw. ex Baker – אנגולה
Tulbaghia alliacea L.f., syn. Tulbaghia affinis – בוטסואנה, זימבבואה, זמביה, דרום אפריקה.
Tulbaghia calcarea Engl. & Krause – נמיביה.
Tulbaghia cameronii Baker – קמרון, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, טנזניה, מלאווי, מוזמביק, זמביה, זימבבואה, נמיביה
Tulbaghia capensis L. – כף התקווה הטובה.
Tulbaghia cernua Fisch. – בוטסואנה, לסוטו, דרום אפריקה.
Tulbaghia coddii Vosa & R.B.Burb. – מפומלנגה.
Tulbaghia cominsii Vosa – כף התקווה הטובה
Tulbaghia dregeana Kunth – כף התקווה הטובה.
Tulbaghia friesii Suess. – הר ניאנגני במוזמביק וזימבבואה.
Tulbaghia galpinii Schltr. – כף התקווה הטובה.
Tulbaghia leucantha Baker – בוטסואנה, לסוטו, אסוואטיני, דרום אפריקה, זמביה, זימבבואה, נמיביה.
Tulbaghia ludwigiana Harv. – אסוואטיני, דרום אפריקה.
Tulbaghia luebbertiana Engl. & Krause – נמיביה.
Tulbaghia macrocarpa Vosa – זימבבואה.
Tulbaghia montana Vosa – כף התקווה הטובה.
Tulbaghia natalensis Baker – כף התקווה הטובה, קוואזולו-נטאל
Tulbaghia nutans Vosa – מפומלנגה.
Tulbaghia pretoriensis Vosa & Condy – חאוטנג.
Tulbaghia rhodesica R.E.Fr. – טנזניה, זמביה.
Tulbaghia simmleri Beauverd – הכף הצפוני.
Tulbaghia tenuior K.Krause & Dinter – כף התקווה הטובה, נמיביה.
Tulbaghia transvaalensis Vosa – לימפופו, קוואזולו-נטאל
Tulbaghia verdoornia Vosa & R.B.Burb. – כף התקווה הטובה.
Tulbaghia violacea Harv. – Society garlic – כף התקווה הטובה, קוואזולו-נטאל; התאקלם היטב בטנזניה ומקסיקו.
Tulbaghia simmleri
tulbaghia violacea
Tulbaghia fragrans
Tulbaghia capensis
Tulbaghia violacea
עטרת הפרח
נכללו בעבר

השם טולברגיה ניתן למספר מינים שבעבר נחשבו קרובים לסוג, אך כיום נחשבים מתאימים יותר לסוג אגפנתוס.
Tulbaghia africana - אפנתוס אפריקאי.
Tulbaghia heisteri - אפנתוס אפריקאי.
Tulbaghia minor – אפנתוס אפריקאי.
Tulbaghia praecox - אגפנתוס פריקוקס.
טבלן מצויץ

| טבלן מצויץ |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: טבלנאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טבלניים
סוג:: טבלן
מין:: טבלן מצויץ
שם מדעי
 Podiceps cristatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Podiceps cristatus
Podiceps cristatus
טבלן בדיג בסקוטלנד
טבלן מצויץ (טַבְלָן מְצֻיָּץ, שם מדעי: Podiceps cristatus) הוא מין של עוף מים ממשפחת הטבלניים.
פירוש השם המדעי: Podiceps - "רגליים באחוריים", Cristatus - "מצוייץ". שם בערבית: עאטאס מתואג כביר. טבלן זה הוא הגדול מבין בני המשפחה הנראים בישראל.
תיאור

מידות: אורך גוף: 46 - 51 ס"מ. מוטת כנפיים: 59 - 73 ס"מ. משקל: 900 - 1,200 גרם. הזוויגים דומים.
בלבוש הקיץ - עונת הרבייה - הסימן הבולט ביותר הוא "צווארון" בולט משני צדי הצוואר בצבע כתום-זהוב. כמו כן, משני צדי כיפת הראש, שמשחירה, צומחות שתי ציציות המתרחבות למעין קרניים לכיוון העורף. לבוש החורף פחות צבעוני: נעלמים הצווארון הכתום והציציות. הכיפה שחומה ושוליה האחוריים מזדקרים מעט. חלקי הגוף העליונים ועורף הצוואר שחומים בהירים. קדמת הצוואר, הגחון וצידי הגוף לבנבנים-אפרפרים. הצעירים דומים לבוגרים בלבוש חורף.
גופו של הטבלן הזה גלילי ומוארך. בעת השחייה רובו שקוע במים ויוצר צללית נמוכה מאוד. הצוואר הארוך נישא אז בזקיפות. המקור ישר, בינוני בגדלו, מגושם ומחודד בקצהו. צבעו חום-אדמדם. הרגליים קבועות באחורי הגוף. פיסת הרגל פחוסה. לכל אחת מ-4 האצבעות אונת שחייה רחבה ונפרדת, אף שהאצבע האחורית מנוונת למדי. הכנף קצרה וצרה. הזנב קצר מאוד. צבע קשתית העין אדום. הרגליים ירקרקות-זיתניות.
רבייה

כמו אצל רוב הטבלנים, גם לטבלן המצוייץ טקס חיזור, והוא אחד המיוחדים במשפחה: הזוג המונוגמי נוצר באפריל או מאי, בנדידה או בבית הגידול, ומתחיל בטקס חיזור קולני ביותר. בני הזוג משמיעים קריאות צרחניות, נכנסים למים ומתחילים במחוות הדדיות של ניעור הראש, תצוגת "חתול" עם ראש מונמך, ושחייה מקבילה בגוף זקוף. בנוסף, הם מגישים זה לזו צמחי מים ומחככים אותם אלה באלה. הטקס מגיע לשיאו בריקוד "פינגווין", בו הם מרימים את כל הגוף למצב זקוף ומצמידים חזה אל חזה.
תפוצה ומגמות אוכלוסין

הטבלן המצוייץ נפוץ מאד. תפוצתו משתרעת מאוסטרליה במזרח ועד מערב אירופה ואפריקה. בישראל הוא חורף וחולף שכיח למדי. רוב החורפים מתרכזים בכנרת ובסביבתה. עד לשנות ה-60 הוא דגר בביצות החולה ובאתרים אחרים. על פי רוב הוא שוהה לבדו או בזוגות, ורק לעיתים נדירות רואים אותו בקבוצות קטנות ודלילות (עד 5 פרטים). הוא ניזון מדגיגים אך גם מסרטנים וממזון צמחי.
הערות שוליים

↑  טבלן מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑   ד"ר בני שלמון, פגיעה במקום החיות, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540908605171  GND: 4159203-7  LCCN: sh85056978
טוקן לבן-גרון

| טוקן לבן-גרון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טוקניים
סוג:: טוקן
מין:: טוקן לבן-גרון
שם מדעי
 Ramphastos tucanus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


טוקן לבן-גרון (שם מדעי: Ramphastos tucanus) הוא מין של טוקן מהסוג Ramphastos שמצוי בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות. תחום תפוצתו מתפרש מיער האמזונס לדרום-מזרח קולומביה, מזרח אקוודור, מזרח פרו, צפון בוליביה, דרום ומזרח ונצואלה וצפון ומערב ברזיל. בית הגידול המועדף על הטוקן הוא יערות טרופיים לחים. בעבר, שניים מתת-המינים של הטוקן לבן-הגרון נחשבו לשני מינים שונים, מכיוון שהם שונים זה מזה בצבע מקורם; אך שני המינים אוחדו לאחר שהתברר כי הם מתרבים ביניהם.
תיאור

כמו כל המינים במשפחת הטוקניים, הטוקן לבן-הגרון הוא צבעוני ויש לו מקור גדול וחלול. אורכו כ-50 עד 61 ס"מ. הזכר גדול מהנקבה ומשקלו כ-642 גרם, בעוד משקל הנקבה הוא כ-580 גרם. אורך המקור כ-12.2 עד 22 ס"מ, ואורך הזנב הוא 13.3 - 16.8 ס"מ. זהו המין השני בגודלו במשפחת הטוקניים, אחרי טוקן הטוקו.
גבו, בטנו ועורפו של הטוקן שחורים, חזהו לבן ועליו יש כתם גדול בצבע צהוב. עכוזו צהוב, ומסביב לעיניו יש עיגול כחול. החלק העליון של בסיס המקור צהוב, והחלק התחתון כחול, בעוד המקור עצמו שחור או אדום - מה שמשתנה בין תת-המינים של הטוקן. הזכר גדול יותר מהנקבה ומקורו ארוך יותר, אך מלבד זאת הם זהים. אצל טוקנים צעירים המקור קצר יותר, וצבעי נוצותיו דהויים יותר.
התנהגות

הטוקנים נוהגים לעוף בדרך כלל בזוגות (לעיתים גם בלהקות) מעוף ארוך וגלי, למרחק של לא יותר ממאה מטרים בכל פעם. הטוקן לבן-הגרון ניזון בעיקר מפירות שגדלים על עצים, אך הוא ניזון גם מחרקים, לטאות, ביצים וציפורים קטנות.
הנקבה מטילה 2–4 ביצים בחור בעץ. מכיוון שמקורו של הטוקן חלול, הוא אינו יכול "לקדוח" חור בעץ בעצמו, אז הוא מקנן בחללים טבעיים (חלק רקבו בעץ חי) או בחורים שנעשו על ידי עופות אחרים (נקראים, למשל). הזכר והנקבה דוגרים לסירוגין על הביצה במשך 14–15 ימים עד לבקיעה. הגוזלים נולדים עיוורים וערומים, עם מקורים קצרים ועקבים מרופדים, שמגנים עליהם מרצפתו המחוספסת של חלל הקן. הזכר והנקבה מאכילים אותם, והגוזלים פורחים מהקן לאחר שישה ימים. עד כמה חודשים לאחר הפריחה, הזכר והנקבה ממשיכים להאכיל את הפרחונים.
הערות שוליים

↑  טוקן לבן-גרון באתר הרשימה האדומה של IUCN
חרמשון קטן

| חרמשון קטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חרטומניים
סוג:: חרמשון
מין:: חרמשון קטן
שם מדעי
 Numenius phaeopus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Numenius phaeopus
חֶרְמְשׁוֹן קָטָן (שם מדעי: Numenius phaeopus) הוא עוף מים ממשפחת החרטומניים.
תזונה

החרמשון הקטן הוא בעל מקור ארוך וכפוף המאפשר לו לתפוס חרקים, עכבישים, תולעים וחלזונות אותם הוא צד על גדות נהרות וביצות.
תפוצה

החרמשון הקטן דוגר בטונדרה הארקטית וחורף באפריקה, באמריקה הדרומית ובדרום אסיה.
חולף וחורף נדיר למדי בישראל.
מאפיינים פיזיים

אורכו 40 ס"מ, נוצותיו חומות מנומרות וקודקודו כהה ובמרכזו פס לבן.
צווארו ארוך וגמיש ומקורו ארוך גם הוא וכפוף, שני דברים העוזרים לו לצוד את טרפו.
רבייה

באביב, עונת החיזור והרבייה, הזכר מבצע מעוף ראווה איטי בניסיון למשוך את הנקבה אליו.
הנקבה בונה קן העשוי מצמחי מים, מטחב ומחזזיות. הנקבה מטילה 3–5 ביצים כחלחלות-אפרפרות עם כתמים חומים ודוגרת עליהן בזמן שהזכר מביא לה מזון. לאחר כשבועיים של דגירה הביצים בוקעות ולעולם מגיחים אפרוחים קטנים בעלי פלומה רכה.
כשבועיים לאחר מכן האפרוחים מתבגרים ועוזבים את הקן.
הערות שוליים

↑  חרמשון קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556018105171  LCCN: sh85146429
טרדו נאוואליס

| טרדו נאוואליס |
| --- | --- |
  פיסת עץ שכורסמה על ידי טרדו נאוואליס וצדפה חיה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: צדפות
סדרה:: Myoida
משפחה:: קודחות-עץ (Teredinidae)
סוג:: טרדו (Teredo)
מין:: טרדו נאוואליס
שם מדעי
 Teredo navalis ‏לינאוס, 1758
טֶרֶדוֹ נָאוואלִיס (בשם מדעי: Teredo navalis) היא מין של רכיכת מים מלוחים. זוהי צדפה ימית ממשפחת הצדפות הקודחות (Teredinidae), המוכרות גם בשם "תולעי האוניות" (shipworms). מין זה משתייך לסוג הנקרא "טרדו" (Teredo).
מאפיינים

כמו מינים אחרים באותה משפחה, גם צדפת-דלתיים זו נקראת תולעת אוניות משום שהיא דומה במראה החיצוני לתולעת, אלא שבקצהַ הקדמי ישנה קונכייה קטנה בעלת שתי קַשְׂווֹת (valves), המתמחה בכרסום וקידוח בעץ. הגוף האדמדם והמאורך דמוי התולעת של הטרדו נאוואליס מצוי כל כולו במחילה שהיא עצמה קדחה.
מוצא הטרדו נאוואליס בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי, ככל הנראה, משם התפשטה אל רחבי העולם כולו. היא גורמת נזקים כבדים עד כדי טביעה של אוניות עץ והרס של מבנים תת-ימיים כמו מזחים וגשרים עשויים עץ.
"מכשירי הקדיחה" של תולעת זו הם זוג לוחות מחוספסים. התולעת משעינה את רגלה העבה על העץ, מתנועעת 8-12 פעמים בדקה,
וכך מבצעת הקדיחה. קשה להשתחרר ממזיקים אלה ויותר מכל קשה להפטר ממליוני הביצים שהם מטילים לתוך נקבוביות העץ ושמהם מתפתחים דורות "קודחים" חדשים. קודחת-ספינות אחת יכולה לקדוח חור בעומק 18 מ"מ במשך יום אחד וגדוד של קודחות יכול להפוך בול-עץ לכברה במשך שישה חדשים ולגל נסורת - בשנה.
טמרין זהוב-ידיים

| טמרין זהוב-ידיים |
| --- | --- |
 טמרין מידאס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: קופים רחבי אף
משפחה:: מרמוסטיים
סוג:: טמרין
מין:: טמרין זהוב-ידיים
שם מדעי
 Saguinus midas ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


טמרין זהוב-ידיים (שם מדעי: Saguinus midas; מכונה גם טמרין מידאס על שם מידאס) הוא מין של פרימט מסוג טמרין הנפוץ בצפון נהר האמזונאס במדינות ברזיל, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם וכנראה גם בוונצואלה.
מאפיינים

טמרין זהוב-ידיים שחור ברובו, כאשר לצעירים מעט שערות אפורות בפנים ובחלק העליון של הגוף. האיברים הבהירים היחידים הם הרגליים והידיים שבצבע זהב, צהוב או כתום.
אורך הגוף 24 ס"מ.
אורך הזנב 39 ס"מ.
משקל הזכר 586 גרם והנקבה 432 גרם.
משקל המוח 10.4 גרם.
תפוצתו מצפון לנהר האמזונאס במדינות גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, ונצואלה ובברזיל במדינות אמאפה ורוריימה. בדרום-מזרח תפוצתם עד למעלה ריו נגרו שם הוא פוגש את הטמרין דוגוני. בצפיפות האוכלוסייה הוא בין 12 ל-23 פרטים בקמ"ר. מין זה יחד עם טמרין חום-ראש הם הנפוצים ביותר במשפחת המרמוסטיים.
הטמרין זהוב-הידיים חי בקבוצות של 2 עד 12 פרטים כאשר בדרך כלל הקבוצות הן של 5–6 פרטים. רוב הקבוצות מכילות או נקבות בלבד או זכרים בלבד כאשר יש קבוצות שמכילות זכר אחד. טמרין זה הוא פוליגמי כאשר רק הנקבה הדומיננטית מתעברת. הפריטים מגיעים לבגרות מינית לאחר 16 עד 20 חודשים. הלידות נערכות בשתי עונות באביב ובקיץ. לאחר ההיריון של 140 עד 168 יום, נולדים זוג תאומים לא זהים במשקל 45 גרם. לעיתים נדירות נולד גור אחד. הזכרים אמונים על הגנתם, נסיעתם וטיפולם במשך כשלושה חודשים. מין זה חי 16 שנה בשבי. הם מתקשרים בצורה קולית וויזואלית ובאמצעות ריח:
תקשורת קולית - הם משמיעים לפחות 8 צלילים שונים בין השאר שריקות הנשמעות למרחקים. בשעת סכנה, הקבוצה משמיעה מגוון קולות רכים הדומים לקונצרט של ציוצי ציפורים וצרצורי צרצרים.
תקשורת ויזואלית - על מנת לאיים הפריטים השונים מרחיבים את האף, נוגחים וחושפים שיניים.
תקשורת באמצעות ריח - על מנת לסמן את הטריטוריה הם משפשפים בלוטות ריח בענפי עצים.
טמרין זה כמו שאר מיני הטמרין אוכל חרקים, פירות ותפליטי עצים וכן ניצנים. למין זה מספר טורפים טבעיים: נחשים, עופות דורסים ופרטים קטנים ממשפחת החתוליים.
הערות שוליים

↑  טמרין זהוב-ידיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  טמרין זהוב-ידיים, באתר הרשימה האדומה של IUCN
טוקן שחור-צוואר

| טוקן שחור-צוואר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טוקניים
סוג:: Pteroglossus
מין:: טוקן שחור-צוואר
שם מדעי
 Pteroglossus aracari ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


טוקן שחור-צוואר (שם מדעי: Pteroglossus aracari) הוא מין של עוף טרופי ממשפחת הטוקניים החי רק ביערות אמריקה הדרומית. הטוקן נפוץ בטבע במדינות: ברזיל, גינאה הצרפתית, סורינאם, גיאנה וונצואלה.
מאפיינים

אורכו של טוקן זה 35–45 ס"מ ומשקלו 177–309 גרם. הוא בעל נוצות שחורות וחזה צהוב עם פס אדום לאורכו. העיניים אפורות והמקור צהוב-לבן עם כתם שחור עליו. המקור התחתון שחור והרגליים אפורות.
טוקן זה מעופף ביערות וניזון מפירות גדולים בעזרת מקורו. הוא יצוד גם לטאות או צפרדעים ואף גוזלים.
תת-מינים

Pteroglossus aracari atricollis
Pteroglossus aracari aracari
Pteroglossus aracari wiedii
הערות שוליים

↑  טוקן שחור-צוואר באתר הרשימה האדומה של IUCN
טדורנה ירוקת-ראש

| טדורנה ירוקת-ראש |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי צדפות
סוג:: טדורנה
מין:: טדורנה ירוקת-ראש
שם מדעי
 Tadorna tadorna ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה
 בצהוב - תפוצה בקיץ  בכחול - תפוצה בחורף  בירוק - תפוצה כל השנה

טדורנה ירוקת-ראש (שם מדעי: Tadorna tadorna) היא ברווז גדול השייך למשפחת הברווזיים. תפוצתה הנרחבת פזורה ביבשת אירופה, אסיה וחלקים מצומצמים בצפון יבשת אפריקה.
מידע כללי > תפוצה

טדורנה ירוקת-ראש היא ברווז אשר מקורו באירואסיה הממוזגת. רוב האוכלוסיות של מין זה נוהגות להגר לאזורים סובטרופיים בחורף, אך מין זה הוא גם כמעט תושב קבוע באירופה המערבית, מלבד הגירות לאזורים מועדפים, כגון ים ואדן שבחוף הצפון-גרמני.
המין נפוץ גם סביב קו החוף של בריטניה, שבו הוא פוקד ביצות מלח ושפכי נהרות, בתי הגידול שלו. תצפיות של טדורנה זו נחשבות לנדירות בצפון אמריקה והן מדווחות כמבקרות לעיתים רחוקות בארצות הברית וקנדה.
בישראל, טדורנה ירוקת-ראש נחשבת לברווז חולף וגם כברווז חורף מצוי.
מידע כללי > מבנה גוף והתנהגות

טדורנה ירוקת-ראש היא ברווז גדול למדי. אורך גופה מגיע לכ-65 ס"מ. אורך מוטת כנפיה הוא כ-127 ס"מ. משקל פריט בוגר מגיע ל-1.2 ק"ג. צבעי גופה השולטים של הטדורנה הם לבן, שחור וחום. הרגליים אדמדמות ובעלות קרומי שחייה המחברים את אצבעות רגליה. צווארה ארוך; חציו העליון שחור וחציו התחתון לבן. אצל זכר טדורנה ירוקת-ראש קיימת בליטה אדומה בולטת למדי בין המקור לבין אזור המצח. אצל הנקבה בליטה זו בולטת פחות. השיחה בין הפריטים מתבצעת על ידי צפירה בקול רם.
להקות נודדות של טדורנה ירוקת-ראש יכולות להיות גדולות מאוד (כ-100 אלף בים ואדן), שכן רוב הזוגות עוזבים את הצעירים המתפתחים בקנים שלהם, כאשר עליהם שומרים מבוגר או שניים. מין זה נקשר בעיקר לאגמים ונהרות במדינה פתוחה. בחורף הוא נפוץ על שפכי נהרות ומישורי בוץ. כאשר טורף מאיים על הצעירים, הצעיר צולל מתחת לפני המים כדי להימנע מהטורף בזמן שהמבוגרים עפים מעל לטורף כדי לשמש כפיתיון.
הרבייה של הפריטים מתבצעת במחילות ארנב, בולי עץ, ערמות חציר וכדומה. תזונת טדורנה ירוקת-ראש מבוססת בעיקר על חרקים וחסרי חוליות.
גלריה

נקבה בוגרת של טדורנה ירוקת-ראש
זכר ונקבה מזדווגים בלנקשייר, אנגליה
בוגרים של טדורנה ירוקת-ראש בצלילת ראש
זכר שוחה
אתר קנים בגרמניה
גוזלים שוחים בבורקום, גרמניה
זכר בתעופה מעל ים ואדן
Museum specimen
טדורנה ירוקת-ראש
הערות שוליים

↑  טדורנה ירוקת-ראש באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  החי והצומח של ארץ ישראל: אנציקלופדיה שימושית מאוירת, כרך 6 - עופות, סדרת האווזאים, משפחת הברווזים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4146457-6
טבן

| טבן |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: זבובאים
תת־סדרה:: זבובים
משפחה:: טבניים
סוג:: טבן
שם מדעי
 Tabanus ‏לינאוס, 1758

טבן (שם מדעי: Tabanus) הוא סוג מסדרת הזבובאים
גלילי בוץ

זחלים של טבנים מסוימים נוהגים להתפתח במקווי מים המועדים להתיבשות בעונות החמות. כאשר מקווה המים מתחיל להתייבש חופר לעצמו זחל הטבן מחילה באדמה ומתגלם שם עד העונה הרטובה הבאה. אחת הבעיות הנצבות בפני הזחלים היא כיצד להתגונן מסדקי ההתיבשות של הבוץ. כאשר האדמה מתחממת היא נסדקת ובמידה והסדק נפער בדיוק במקום בו נמצא הגולם הוא יתייבש בחום ויהיה חשוף לאויבים. כמה מיני טבן אפריקאים Tabanus biguttatus, T.conspicus, T.fraternusו- T.taeniola הצליחו לפתח שיטה ייחודית להימנע מהסדקים. ראשית הם חופרים בבוץ מחילה לוליינית בצורת קפיץ, אחר כך הם יוצאים וחופרים שוב מחילה ישרה ואנכית בדיוק באמצע הגליל הלוליני. כאשר הבוץ מתייבש ומתחילים להיווצר סדקים, האדמה נשברת לאורך המחילה החיצונית ואיננה פוגעת במחילה הפנימית בה הגולם נמצא.
מינים בישראל

לפי (Theodor, 1965) מצויים בישראל המינים הבאים:
| --- | --- |
 תת-מין Tabanus Tabanus autumnalis brunnescens  Tabanus linctus  Tabanus lunatus  Tabanus nemoralis  Tabanus agnitionalis  Tabanus cuspidatus  Tabanus leleani  Tabanus rupinae  Tabanus regularis rufus  Tabanus pallidipes  Tabanus arenivagus  Tabanus accensus  Tabanus bromius  Tabanus sufis  Tabanus albifacies:  תת-מין Dasyrhamphis Tabanus alexandrinus  Tabanus insecutor  Tabanus umbrinus  תת-מין Therioplectes Tabanus decorus  Tabanus mendicus  Tabanus tunicatus  תת-מין Atylotus Tabanus agrestis  Tabanus farinosus  Tabanus pulchellus
לקריאה נוספת

Theodor, O. 1965. Tabanidae of Israel. Israel Journal of Zoology 14, 241–257
הערות שוליים

↑  Drees B.M., 1987. Mud Cylinders of Tabanidae (Diptera) from Texas
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "טבן".
טוראקו גיאנה

| טוראקו גיאנה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: טוראקואים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טוראקיים
סוג:: טוראקו
מין:: טוראקו גיאנה
שם מדעי
 Tauraco persa ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


טוראקו גיאנה (שם מדעי: Tauraco persa) הוא מין של עוף ממשפחת הטוראקיים החי ביערות אפריקה. נפוץ בטבע ביערות מסנגל לרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ודרומה עד אנגולה. טוראקו זה מזכיר קרובים נוספים לסוגו שבעבר סווגו כתת-מינים שלו: Tauraco livingstonii ,Tauraco schalowi ,Tauraco corythaix ,Tauraco schuetti ו-Tauraco fischeri.
מאפיינים

עוף זה בגודל יונה ובעל ציצה ירוק עם פנים וגוף ירוק בוהק, העיניים כתומות ובעלות פס לבן מלמעלה ופס שחור מלמטה, המקור אדום והזנב והכנפיים סגלגלים למעט הנוצות העיקריות שהם אדומות. הוא בעל זנב ארוך ואורכו מגיע ל-43 ס"מ בממוצע.
הטוראקו חי במרומי עצי היער וניזון מפירות שהוא מוצא וכן מפרחים. הם חיים בטבע בקבוצות קטנות או ביחידות וקוראים בקול מרשים ורעשני.
תת-מינים

Tauraco persa buffoni
Tauraco persa persa
Tauraco persa zenkeri
הערות שוליים

↑  טוראקו גיאנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
חרצית

.
| חרצית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: חרצית
שם מדעי
 Chrysanthemum ‏לינאוס, 1753
חרצית עטורה - צמח בר הנפוץ בישראל.
חַרְצִית (בלועזית: כריזנתמה; שם מדעי: Chrysanthemum) היא סוג צמחים ממשפחת המורכבים.
בסוג חרצית קיימים כ-200 מינים שרובם נפוצים באזורים הממוזגים של כדור-הארץ.
פרחי החרצית ערוכים בקרקפות שבמרכזן פרחים צינוריים ובהיקפה פרחים לשוניים.
הפרח מואבק על ידי חרקים. החרציות משמשות גם כצמחי-נוי.
מינים בסוג חרצית

חרצית עטורה (Chrysanthemum coronarium) - המין הנפוץ בארץ ישראל: צמח אלרגני
חרצית הגננים (Chrysanthemum morifolium) (אנ')
חרצית לבנת פרחים (Chrysanthemum leucanthemum) (אנ')
חרצית שיחית (Chrysanthemum frutescens) (אנ')
חרצית השדות (Chrysanthemum segetum): צמח אלרגני (אנ')
חרצית דביקה (Chrysanthemum viscosum)
פירוש שמה של החרצית

חרוץ היא מילה נרדפת לזהב, כפי שמופיע בספר משלי: ”קְנֹה חָכְמָה מַה טּוֹב מֵחָרוּץ וּקְנוֹת בִּינָה נִבְחָר מִכָּסֶף” (ט"ז, טז) (כלומר: חרצית = פרח הזהב). גם שמה היווני של החרצית, Chrysanthemum, מקורו בשורש העברי "ח.ר.צ".
החרצית בתרבויות השונות

לחרצית מקום חשוב בתרבויות הודו ויפן. כמו כן, החרצית היא הפרח הלאומי של יפן והיא מופיעה גם בסמל יפן. לחרציות מקום חשוב בגנים היפניים והן גם מסמלות חג יפני ידוע.
שימוש כקוטל חרקים

צמח החרצית מכיל חומרים הנקראים פירטרינים (pyrethrins) שהם רעילים לחרקים, וכך מגנים עליו מפני אוכלי-צמחים. הפיריתרין משמש כחומר הדברה בקוטלי חרקים ומזיקים. השימוש בפרחים המיובשים או באבקה המיוצרת מהם ידוע מהתקופה הפרסית מהמאה החמישית לפנה"ס. האבקה הובאה לאירופה בתחילת המאה ה-19 ממקור לא ברור. בשנת 1840 הוחל לגדל את הצמח באופן תעשייתי בדלמטיה להפקת האבקה, ובשנת 1860 הגיע לארצות הברית. בשנת 1919 גילו שיטה לסנתז את המרכיב הכימי בצורה מלאכותית. כיום ממשיכים להפיק את הפיריטרין מצמחים אשר מגדלים ברחבי העולם, באזורים חמים. עיקר הגידול (למעלה מחמישים אחוז) הוא בקניה.
הערות שוליים

1 2  לפי הספרות הבוטנית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286460405171  PLWABN: 9810599060005606  BnF: cb119648515 (data)  GND: 4176467-5  LCCN: sh85025424  NDL: 00565793  NKC: ph508890 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שדה חרציות בשולי מטע תה בקניה
חציל

| חציל |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: סולנום
מין:: חציל
שם מדעי
 Solanum melongena ‏לינאוס, 1753
דוכן חצילים בשוק
| --- | --- |
 ערך תזונתי ל-100 גרם
 
 מים:  92.30 ג'
 
 קלוריות:  25 קק"ל
 
 חלבונים:  0.98 ג'
 פחמימות:  5.88 ג'
 שומן:  0.18 ג'
 
 ויטמינים:  ‏
  ‑ ויטמין A:  1 מק"ג
  ‑ ויטמין B1:  0.039 מ"ג
  ‑ ויטמין B2:  0.037 מ"ג
  ‑ ויטמין B3:  0.649 מ"ג
  ‑ ויטמין B6:  0.084 מ"ג
  ‑ ויטמין C:  2.2 מ"ג
 
 ברזל:  0.23 מ"ג
 סידן:  9 מ"ג
 מגנזיום:  14 מ"ג
 זרחן:  24 מ"ג
 אשלגן:  229 מ"ג
 נתרן:  2 מ"ג
 בטא-קרוטן:  14 מק"ג
 סיבים תזונתיים:  3 ג'
 
 מקור: משרד החקלאות האמריקני
צמח החציל, תפרחת ופירות
שלושה סוגי חצילים
חציל (שם מדעי: Solanum melongena) הוא צמח מאכל רב-שנתי נפוץ ממשפחת הסולניים. הוא בעל מרקם ספוגי, וקליפתו בצבע סגול, לבן או שחור ויש גם חציל מפוספס בפסים של סגול-לבן לאורכו. מבחינה בוטנית, חלקו הנאכל של החציל הוא פרי, שכן הוא מתפתח מחלקי הפרח הפנימיים של הצמח ומכיל זרעים. מקורו של צמח החציל באזורי הודו וסרי לנקה. החציל הגיע למרחב הארץ הישראלי בעקבות הכיבוש הערבי.
החציל אינו פופולרי כמאכל כאשר הוא נא. לאחר בישול הוא מקבל טעם עשיר ומורכב יותר, וטיפול מתאים מסלק ממנו טעם מריר.
אטימולוגיה

המילה חציל בעברית היא תחדיש של אברהם לונץ משנת תרנ"ז [דרוש מקור], על פי המילה הערבית הנדירה [דרושה הבהרה] حَيْصَل (בתעתיק מדויק: חַיְצַל). המילה הרגילה בערבית לציון פרי זה היא باذِنْجان (במקור מהמילה הפרסית בַּאדִ'נְגַ'אן).
שימושים קולינריים

צורות הבישול השכיחות ביותר של חצילים הן טיגון בשמן, אפייה בתנור, קלייה במחבת כבדה או צלייה על האש. בישול רגיל בסיר קיים אך פחות נפוץ.
החציל משמש כמרכיב עיקרי במגוון רחב של סלטים מן המטבח הבלקני והים-תיכוני, בהם סלט חצילים רומני, זקוסקה, סביח, חציל במיונז, חציל ברוטב מרוקאי, חציל על האש, חציל בגזר, חציל פיקנטי, חציל בטעם כבד ועוד.
הבאבא גנוש, סלט חצילים קלויים בטחינה, הוא סלט ערבי הנפוץ במטבח הישראלי. תבשיל חצילים עם בשר טחון או קצוץ ובתוספת עגבניות בציפוי ביצים וקמח נקרא מוסקה, והוא נפוץ במרחבי האימפריה העות'מאנית לשעבר, בייחוד באסיה הקטנה ובחבל הבלקן. מאכל נוסף מאזורים אלה הוא ה"אימאם ביילדי" (imam bayıldı) שפירושו בטורקית - "האימאם התעלף", מאכל העשוי מחצאי חצילים ממולאים בשר טחון עם תבלינים, אפויים בתנור. המאכל הנ"ל גם ידוע בשם נוסף בתפוצת יהדות יוצאי טורקיה בשם "קרנה יריק" (karnıyarık) שפירושו בטורקית "בטנו פתוחה" או "בטנו מפוצלת". ביוון מאכל זה נקרא "אימאם", וכשהוא מצופה בגבינה הוא נקרא "פַאפוּצַ'אקִי". באיטליה נפוצה מנת רולאטיני.
מאפיינים כימיים

כירק ממשפחת הסולניים, מכיל החציל הלא בשל סולנין בכמויות גדולות יותר מאשר חציל בשל. החציל הוא הירק האכיל העשיר ביותר בניקוטין. עם זאת, ריכוז הניקוטין בחציל ובירקות אחרים זניח ביחס לטבק, ובכ-9 ק"ג חצילים כמות הניקוטין שווה לזו של סיגריה רגילה.