stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וובעלם טזזו-מקונן
הערות שוליים

1 2  המאמנת: "אצל חלק מהאנשים קיימת תפיסה שאם אתה אתיופי אתה לא מקצועי", באתר mynetpetahtikva, ‏2021-01-08
↑  נועם (דבול) דביר, קהילה בעלייה: הקהילה האתיופית תחגוג מחר את חג הסיגד, באתר ישראל היום
↑  סיפורה וספריה של וובעלם טזזו מקונן – סיפור הצלחה של מבצע משה. מגזין ארטלינג. 10 ביוני 2021
↑  הספר שמקבל את השונה ממקום עוצמתי וחיובי. הרצליה - פורטל עירוני קהילתי. 20 ביולי 2018
↑  מדינת ישראל, ילקוט הפרסומים. הסמכת קציני ביקור, עמוד 4475
↑  מסע באתר הספרייה הלאומית
↑  ראיון בערוץ הוט 3, סוגרים חשבון, ראיון עם וובעלם טזזו-מקונן.
↑  הספר באנגלית בספריה הלאומית
↑  אריק בלום, ביקורת על הספר "מילות הקסם של רועי" אתר נוריתה.
↑  Spotify, open.spotify.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007326687205171  VIAF: 3712155411327908940009   WorldCat (עם VIAF): 3712155411327908940009
ויקטור בלנקו

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1947 נלצ'יק, ברה"מ 
 פטירה:  24 בספטמבר 2023 (בגיל 76) Rosebud, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ברית המועצות 
 דרגה:  קפטן 
 עיטורים
 מדליית בית הספר  aircraft pilot qualification (class) 
 
ויקטור איוונוביץ' בֵּלֵנְקוֹ (ברוסית: Виктор Иванович Беленко; נולד ב-15 בפברואר 1947) הוא טייס סובייטי לשעבר שערק למערב עם מטוסו.
ביוגרפיה

בלנקו היה טייס בחטיבת הטיס 513 של חיל האוויר הסובייטי בצ'ונגויבקה. הוא התפרסם ב-6 בספטמבר שנת 1976, כאשר ערק למערב באמצעות הטסת מטוס המיג-25 "פוקסבט" שלו להָקוֹדָטֵה שביפן. הייתה זו הפעם הראשונה בה יכול היה המערב לבחון מטוס זה מקרוב.
מראשית שנות השבעים שבהם נכנס מטוס המיג 25 לשירות מבצעי בברית המועצות מטוס זה נחשב לבעל מעטפת ביצועים חריגה וכאיום ממשי על מטוסי נאט"ו (בעיקר כמטוס ירוט). בין היתר נודע על יכולתו לטוס במהירות של מעל 3 מאך ברום טיסה של מעל 80,000 רגל. בחינתו של המטוס הפתיעה את האמריקאים לנוכח הטכנולוגיה הפשוטה שנתגלתה במטוס ורמת הגימור הנמוכה של חלקיו.
לבלנקו הוענק מקלט מדיני על ידי נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד וסודרה לו קרן נאמנות שהעניקה לו תנאי מחיה נוחים מאוד לשנים הבאות. ארצות הברית תחקרה אותו במשך חמשת החודשים הראשונים שלאחר עריקתו.
מטוס המיג-25 פורק, נבדק ולאחר מכן הוחזר לברית המועצות ב-30 מכולות. בלנקו הביא איתו את מדריך הטיסה של המטוס, מתוך רצון לעזור לטייסים אמריקאים בהערכת ובבחינת המטוס. עם זאת, ממשלת יפן אסרה להטיס את המטוס, והתירה לארצות הברית רק לבדוק את המטוס, ולבצע מבחנים על הקרקע במערכות המכ"ם ומנועי המטוס.
בהיותו בארצות הברית התחתן ונולדו לו שלושה ילדים. בשנת 1995, לאחר התפרקות ברית המועצות ביקר במוסקבה בהקשר לעסקיו.
השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה 2

| --- | --- |

 מבוסס על:  השוטר מרובליובקה
 בימוי:  איליה קוליקוב
 תסריט:  איליה קוליקוב 
 שחקנים ראשיים:  סרגיי בורונוב אלכסנדרה בורטיץ'
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 חברת הפקה:  1-2-3 Production LEGIO FELIX
 חברה מפיצה:  Karoprokat
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 2019 
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  1,095,276,328 מיליארד רובלים
 סרט קודם:  השוטר מרובליובקה (סרט) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השוטר מרובליובקה. כאוס השנה החדשה 2 (ברוסית: «Полицейский с Рублёвки. Новогодний беспредел 2») הוא סרט עלילתי רוסי באורך מלא מז'אנר הקומדיה, שצולם בשנת 2019 על ידי חברת הטלוויזיה TNT יחד עם אולפני LEGIO FELIX. הסרט מהווה המשך לסרט הקודם השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה. העלילה מתרחשת בערב השנה החדשה ומבוססת על תסריט מאת איליה קוליקוב ובדומה לקודמה משתתפים בה מרבית שחקני הסדרה השוטר מרובליובקה.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-12 בדצמבר 2019. הסרט, בדומה לקודמו הפך לשובר קופות, כשהוא מכניס למעלה ממיליארד רובלים.
עלילה

השנה החדשה מתקרבת ושוטרי תחנת בארוויחה מתכננים לחגוג את החג מחוץ לעיר, בחברתם החמה של חברים ועמיתים ישנים. עם זאת, נסיבות בלתי צפויות של עבריינים ששודדים חברת תכשיטים גדולה, מעמידים את רוח החג בסכנה. האם משטרת רובליובקה תוכל להחזיר את אבני החן הגנובות בשווי מיליוני דולרים ולהציל את חופשתם לפני שהשעון מכה חצות?
שחקנים ודמויות

סרגיי בורונוב - גנרל-מייג'ור ולדימיר יאקובלב
אלכסנדרה בורטיץ' - ורוניקה איזמאילובה
רומן פופוב - איגור מוחיץ'
סופיה קשטאנובה - כריסטינה
רינה גרישינה - אליסה ריבקינה
רוסטיסלב גולביס - אולג יליסייב
אירינה וילקובה - ורה ירשובה
הפקה

לאור הצלחת הסרט הקודם, הופק סרט המשך, הפעם ללא אלכסנדר פטרוב, כוכב הסדרה והסרט הקודם ובכיכובם של סרגיי בורונוב, רומן פופוב, רינה גרישינה ואלכסנדרה בורטיץ'. הסרט יצא לאקרנים ב-12 בדצמבר 2019.
דירוג והכנסות

הסרט מותאם לכל המשפחה ומגבלת הגיל היא 12+. לפי דירוג האתר Kinopoisk.ru הסרט זכה לרייטינג של 6.96 נקודות מתוך 13,001 מצביעים. הסרט הפך לשובר קופות משהכניס למעלה ממיליארד רובלים.
הערות שוליים

↑  נתוני הכנסות בפורטל
↑  נתוני הכנסות מבתי קולנוע, קרן הקולנוע הרוסי
↑  LEGIO FELIX
↑  "Появился отрывок из нового "Полицейского с Рублевки"". Российская газета. נבדק ב-2019-10-13.
↑  השוטר מרובליובקה: כאוס השנה החדשה 2 באתר kinobusiness.com
↑  טריילר
השרפה בבניין ביוהנסבורג (2023)

| --- | --- |

 תאריך התרחשות:  31 באוגוסט 2023 
 הרוגים:  77 
 פצועים:  88 
 קואורדינטות:  26°12′30″S 28°02′57″E﻿ / ﻿26.208333333333°S 28.049166666667°E﻿ / -26.208333333333; 28.049166666667
 he
 
ב-31 באוגוסט 2023 בסביבות השעה 01:30 פרצה שרפה בבניין בו התגוררו פולשים ביוהנסבורג, דרום אפריקה. כתוצאה מהשרפה נהרגו 77 בני אדם ו-88 נוספים נפצעו. זו הייתה אחת השרפות הקטלניות ביותר בהיסטוריה של דרום אפריקה.
תיאור האירוע

הבניין שהיה בבעלות העירייה נשלט על ידי כנופיות רחוב, שאפשרו לכ-400 דרי רחוב להתגורר בו תמורת תשלום לכנופיה רבים מדיירי הבניין הם אזרחים זרים, מהגרים כלכליים ומבקשי מקלט.
השרפה פרצה בשעות הבוקר המוקדמות ב-31 באוגוסט 2023, וכרגע לא ידועה סיבת השרפה. האש התפשטה בבניין במהירות, ולכדה אנשים רבים בשל מחיצות ושערים דקיקים בין חדרים מאולתרים שנבנו על ידי הדיירים.
תושבים רבים קפצו מחלונות הבניין כדי להימלט, חלקם לא שרדו את הקפיצה. כבאים מצאו גופות נערמות במקום שבו מתו, ליד שער נעול בקומת הקרקע בזמן שניסו לברוח מהבניין הבוער.
הבניין

הבניין, ברחוב אלברט 80, נבנה בשנת 1954 כמשרד הראשי של המחלקה לענייני חוץ-אירופה של יוהנסבורג, המשמש כמשרד מעבר לאכיפת חוקי המעבר השולטים בתנועת אנשים שחורים ליוהנסבורג תחת שיטת האפרטהייד שהייתה נהוגה במדינה.
משנת 1994 שכן בבניין מקלט נשים שנקרא מאוחר יותר מקלט הנשים Usindiso. בשנת 2019, מרפאה ששכנה בבניין הועברה למקום אחר מאחר שהבניין החל להיות מאוכלס על ידי פולשים ונמצא לא בטוח.
הבניין מסומן בלוחית זיכרון המספר את ההיסטוריה שלו.
תגובות

השרפה הפנתה את תשומת הלב למאות הבניינים החטופים ביוהנסבורג, בניינים שמאופיינים בדרך כלל בצפיפות ובחוסר סדר המאוכלסים על ידי אנשים עניים, כולל מספר רב של מהגרים לא מתועדים.
הנשיא סיריל רמפוזה ביקר באתר ב-31 באוגוסט, וכינה זאת "קריאת השכמה". ראש ממשלת Gauteng, פניאזה לסופי, הודיע על חקירת השרפה. בעוד שפקידי ממשל האשימו את המשבר על ארגונים לא ממשלתיים, שמנעו את הניסיונות הקודמים לפנות כובשים מנכסים דומים, ארגונים לא ממשלתיים ובעלי נכסים בעיר הפנימית טענו כי זו חובתה של עיריית יוהנסבורג לתחזק מבנים, לספק שירותים ולאכוף את תקנות הבטיחות. בתי המשפט של דרום אפריקה קבעו בעקביות שפינוי לא יכול להמשיך אלא אם כן יסופק דיור חלופי על פי הוראות החוק למניעת פינוי בלתי חוקי משנת 1998.
חלק מהתושבים ששרדו את השרפה סירבו לעלות לאוטובוסים לצורך העברה ללינה חירום באולמות קהילתיים לאחר השרפה, מחשש שהמעבר ישמש את הגורמים הרשמיים כתירוץ לגירוש, ולא היו מוכנים להשאיר מאחור את שרידי רכושם בשרפה.
הערות שוליים

↑  ynet והסוכנויות, אסון בדרום אפריקה: 73 נספו בשריפה ביוהנסבורג, באתר ynet, 31 באוגוסט 2023
↑  Allison, Simon (31 באוגוסט 2023). "Johannesburg fire: survivors describe jumping from windows, as death toll rises to 74". The Guardian. ארכיון מ-31 באוגוסט 2023. נבדק ב-31 באוגוסט 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Imray, Gerald; Magome, Mogomotsi (31 באוגוסט 2023). "A building fire in Johannesburg kills at least 73 people, many of them homeless, authorities say" (באנגלית). Associated Press. ארכיון מ-31 באוגוסט 2023. נבדק ב-31 באוגוסט 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Patrick, Alex; Karrim, Azarrah; Cowan, Kyle (1 בספטמבר 2023). "Deathtrap: Albert Street residents died trying to escape a building City officials 'condemned'". News24. ארכיון מ-1 בספטמבר 2023. נבדק ב-1 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ball, James (11 בנובמבר 2016). "80 Albert Street – The nerve centre for controlling black people's lives during the early stages of apartheid". The Heritage Portal. ארכיון מ-31 באוגוסט 2023. נבדק ב-31 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pass Office now place of shelter". Brand South Africa. 2 באוגוסט 2007. ארכיון מ-31 באוגוסט 2023. נבדק ב-31 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "City of Joburg shuts down a clinic due to a compromised building infrastructure". City of Johannesburg. 2019. ארכיון מ-31 באוגוסט 2023. נבדק ב-31 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pass Office 80 Albert Street". The Heritage Portal. ארכיון מ-1 בספטמבר 2023. נבדק ב-2 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Granville, Samantha (31 באוגוסט 2023). "Johannesburg fire 'wake-up call', President Ramaphosa says". BBC News. ארכיון מ-31 באוגוסט 2023. נבדק ב-1 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Joburg Fire: Committee of Inquiry to be set up". eNCA. 1 בספטמבר 2023. ארכיון מ-1 בספטמבר 2023. נבדק ב-1 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Mafata, Masego (31 באוגוסט 2023). "NGOs respond to being blamed for Johannesburg fire". GroundUp. ארכיון מ-1 בספטמבר 2023. נבדק ב-1 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Haffajee, Ferial (31 באוגוסט 2023). "City of Joburg shuttered task team that should have cleaned up building in which 73 died". Daily Maverick. ארכיון מ-1 בספטמבר 2023. נבדק ב-1 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Allison, Simon (1 בספטמבר 2023). "Grief and anger after Johannesburg blaze that killed at least 74". The Guardian. ארכיון מ-2 בספטמבר 2023. נבדק ב-2 בספטמבר 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
וובטו אבטה

וובטו אבטה (באמהרית: ውበቱ አባተ; נולד -20 באוגוסט 1966 באתיופיה) הוא כדורגלן עבר אתיופי ומאמן נבחרת אתיופיה בהווה.
קריירה כשחקן

אבטה שיחק בפולפ ובוורקט המקומיות.
קריירה כמאמן

אבטה אימן במספר קבוצות בליגת העל האתיופית ובליגת העל הסודאנית. הוא זכה עם אתיופיאן קופי באליפות אתיופיה בעונת 2010/2011.
ב-25 בספטמבר 2020 מונה אבטה למאמן נבחרת אתיופיה.
תארים

אליפות אתיופיה (1): 2010/2011
הערות שוליים

↑  Wubetu Abate named new Ethiopia coach to replace Mebratu באתר Goal, ‏ 30 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  EFF Assigns Webetu Abate as the new Head coach for Ethiopian Men National Team באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל האתיופית, 30 בספטמבר 2020 (באנגלית)
| נבחרת אתיופיה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 טאסו •  2 חמיד •  3 מוחמד •  4 דבבה •  5 ד. יוהנס •  6 פאנום •  7 דגנצ'או •  8 ע. יוהנס •  9 קבדה •  10 נאסר •   11 ע. גברמייקל •  12 אנדשאו • 13 סולומון •  14 אלמו • 15 טמנה • 16 באיה • 17 מליו • 18 בקלה • 19 גוגסה • 20 יוסף • 21 טונג'ו • 22 שנקו • 23 פ. גברמייקל • 24 טפסה • 25 רשיד • 26 קאסם • 27 הוטסה • 28 גטהון • מאמן: אבטה |  1 טאסו •  2 חמיד •  3 מוחמד •  4 דבבה •  5 ד. יוהנס •  6 פאנום •  7 דגנצ'או •  8 ע. יוהנס •  9 קבדה •  10 נאסר •   11 ע. גברמייקל •  12 אנדשאו • 13 סולומון •  14 אלמו • 15 טמנה • 16 באיה • 17 מליו • 18 בקלה • 19 גוגסה • 20 יוסף • 21 טונג'ו • 22 שנקו • 23 פ. גברמייקל • 24 טפסה • 25 רשיד • 26 קאסם • 27 הוטסה • 28 גטהון • מאמן: אבטה | אתיופיה |
הצפרדע המתבשלת

סיפור הצפרדע המתבשלת הוא משל המתאר צפרדע שמתבשלת לאט במים המחוממים באופן הדרגתי. המשל מספר שכאשר צפרדע תוכנס למים רותחים, היא תנסה לקפוץ החוצה ולהימלט. אבל אם תוכנס הצפרדע למים קרירים שיחוממו באופן הדרגתי, היא לא תבחין בסכנה, היא תתרגל לעלייה האיטית בטמפרטורה ולא תנסה להימלט, ובסופו של דבר תתבשל ותמות. הסיפור משמש בדרך כלל כמטפורה לחוסר הרצון או היכולת של בני אדם להגיב לשינויים משמעותיים אשר קורים באופן הדרגתי.
אף על פי שסיפור הצפרדע הוא סיפור מפורסם, הוא חסר ביסוס מדעי ומהווה אגדה אורבנית.
שימוש בתרבות המודרנית

בתרבות המודרנית משתמשים בסיפור הצפרדע המתבשלת בעיקר כמטפורה לתיאור חוסר תשומת לבם של אנשים לשינויים משמעותיים הקורים באופן הדרגתי, אשר בסופו של דבר עלולים להשפיע על חייהם בצורה לא רצויה.
המטפורה ניתנת בדרך כלל במקביל לטיעון המדרון החלקלק. כמו כן נעשה בה שימוש בעולם העסקים, על מנת להדגיש כי על שינוי להיעשות באופן הדרגתי כדי שיקבלו אותו.
הסיפור סופר פעמים רבות כדי לתאר מצבים שונים. ב-1960 נעשה בו שימוש בהקשר לסימפתיה כלפי ברית המועצות במהלך המלחמה הקרה. ב-1980 שרדנים השתמשו בו בהקשר לנפילת הציוויליזציה בעתיד, ובמהלך שנות ה-90 בקשר לחוסר הפעולה בנוגע לשינוי אקלים ואלימות במשפחה. בנוסף השתמשו בו ליברטריאנים כדי להזהיר אחרים מפני היעלמותן ההדרגתית של זכויות האזרח.
בנוסף, מהווה הסיפור כמטפורה לאירועים שהובילו לשואת היהודים במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר הגרמנים (ואף היהודים) הורגלו ואימצו אט אט טיעונים קלים ומאוחר יותר טיעונים חמורים יותר נגד היהודים. באופן זה, מאוחר יותר, כל טיעון נגד היהודים, אף המופרך ביותר, נשמע היה כאמת. כך, נקודת הרתיחה, שלב רציחת היהודים, הגיעה בעת בה האנשים כבר לא יכולו להבחין בה, והם קיבלו את המצב כמצב טבעי.
הערות שוליים

↑  James Fallows, The boiled-frog myth: stop the lying now!, The Atlantic, ‏2006-09-16 (באנגלית)
↑  Google Answers: Replace boiling frog legend with biologically sound example?, answers.google.com
ויקטור בונדרב

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1959 (בן 64) Novobogoroditskoye, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 השתייכות:  חיל האוויר הרוסי, כוחות האוויר והחלל הרוסים 
 תקופת הפעילות:  1977–2017 (כ־40 שנה) 
 דרגה:  קולונל גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צ'צ'ניה הראשונה  המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה  מלחמת צ'צ'ניה השנייה  מלחמת אפגניסטן 
 עיטורים
 גיבור הפדרציה הרוסית (21 באפריל 2000)  מדליית הגבורה הצבאית  מדליית "200 שנה למשרד הבטחון"  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להצטיינות בשירות הצבאי  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליית השירות המצוין  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  טייס מצטיין של הפדרציה הרוסית  מדליה על שם ז'וקוב  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  מדליה להחזרת חצי האי קרים לרוסיה  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  עיטור האומץ  עיטור אלכסנדר נבסקי 
 
ויקטור בונדרב עם נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ויקטור ניקולאייביץ' בונדרב (ברוסית: Виктор Николаевич Бондарев; נולד ב-7 בדצמבר 1959) הוא איש צבא רוסי בדרגת קולונל גנרל, מפקד חיל האוויר הרוסי בשנים 2012–2015 והיה המפקד העליון של כוחות האוויר והחלל בשנים 2015–2017.
ביוגרפיה

בונדרב נולד בוורונז' שבברית המועצות. הוא החל את הקריירה הצבאית שלו בחיל האוויר הסובייטי ב-1977. ב-1981 סיים את מסלול הלימודים במרכז ההדרכה לצוותי טיסה בבוריסוגלבסק (אנ'), וב-1992 את אקדמיית חיל האוויר ע"ש גגארין (אנ'). ב-2004 השלים את לימודיו באקדמיה הצבאית של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של רוסיה (אנ').
הוא שירת במלחמת אפגניסטן, ובמלחמת צ'צ'ניה הראשונה והשנייה. לאחר סדרת תפקידי פיקוד בכירים בעשור הראשון של המאה ה-21 מונה ביולי 2011 לסגן מפקד חיל האוויר הרוסי.
באפריל 2012 החליף את קולונל גנרל אלכסנדר זלין (אנ') בפיקוד על חיל האוויר הרוסי. באוגוסט 2015 הוקמו כוחות האוויר והחלל של רוסיה ופיקד עליהם בזמן המבצע הרוסי בסוריה, עד ספטמבר 2017 כשפרש מהשירות הצבאי.
וולודימיר יזרסקי

וולודימיר איוואנוביץ' יזרסקי (באוקראינית: Володимир Іванович Єзерський; נולד ב-15 בנובמבר 1976 בלבוב) הוא כדורגלן עבר אוקראיני, ששיחק בעמדות המגן ימני בקבוצות שונות בליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה. לאחר שפרש ממשחק פעיל פנה לקריירת אימון.
קריירה

החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת גראי מהליגה האוקראינית השנייה. בשנת 1997 עבר לקבוצת קרפטי לבוב מהליגה האוקראינית הבכירה. בעונתו הראשונה בקבוצה זכה איתה במקום שלישי בליגה. לאחר העונה המוצלחת עבר לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב. בדינמו שותף במשחקים מועטים ובשנת 2000 נמכר כרטיס השחקן שלו לדניפרו. בקבוצתו החדשה הפך לאחד משחקני המפתח שלה. לאחר 7 שנים מוצלחות בדניפרו עבר לקבוצת שחטאר דונצק תמורת כ-1.2 מיליון יורו. בשחטאר לא מצא את מקומו בהרכב הקבוע, שותף בעיקר כשחקן מחליף במשחקים. בשנת 2010 הושאל ולאחר מכן נמכר לקבוצת זוריה לוהנסק. בשנת 2011 חתם לשנתיים בקבוצת טבריה סימפרופול, בה היה לקפטן של הקבוצה. בתום החוזה, עזב את הקבוצה וחתם לשנה אחת בהוברלה אוז'הורוד - בתום השנה החליט לפרוש ממשחק פעיל.
נבחרת

בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק יזרסקי מאז אוגוסט 1998. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול פולין.
הוא היה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006, ושותף בשניים מתוך חמשת משחקי הנבחרת בטורניר - משחק מול ספרד בשלב הבתים (במהלכו ספג כרטיס צהוב) ומשחק רבע הגמר מול איטליה (במהלכו ספג כרטיס צהוב נוסף והוחלף בתום המחצית הראשונה)
תארים

גביע אופ"א :2008/2009
אליפות אוקראינה (3): 1998/1999, 2007/2008, 2009/2010
הגביע האוקראיני (2): 1998/1999, 2007/2008
וייטג'ט אייר

וייטג'ט אייר (באנגלית: VietJet Air) היא חברת תעופה לואוקוסט וייטנאמית שבסיסה בהאנוי. היא קיבלה אישור עקרוני להפעלה ב-2007 והפעילה את הטיסה הראשונה מהו צ'י מין סיטי להאנוי ב-2011.
בפברואר 2013 השיקה החברה את הטיסה הבינלאומית הראשונה שלה, בין הו צ'י מין סיטי לבנגקוק.
בדצמבר 2014 חצתה את רף העשרה מיליון נוסעים, ובדצמבר 2015 את רף ה-25 מיליון נוסעים.
וייטג'ט מפעילה טיסות ל-18 יעדים מקומיים ול-26 יעדים בינלאומיים.
באוגוסט 2023 פורסם כי החברה תפעיל 2 טיסות שבועיות לנתב"ג.
צי המטוסים

| כלי טיס | בשירות | הוזמן | מספר נוסעים |
| --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A320-200 | 18 |  | 180/162 |
| איירבוס A321-200 | 36 |  | 220/230 |
| איירבוס A321neo | 23 | 117 | 230/240 |
| איירבוס A321XLR |  | 30 |  |
| איירבוס A330-300 | 7 | 2 | 377 |
| 737 בואינג 8MAX |  | 66 |  |
| 737 בואינג 10MAX |  | 106 |  |
| 737 בואינג 200MAX |  | 28 |  |
| סה"כ | 84 | 354 |  |
תקריות

בשנת 2012 קנסה רשות שדות התעופה הווייטנאמית את החברה בעקבות חגיגת טיסת בכורה בריקוד דוגמניות על המטוס. אירוע דומה התרחש בשנת 2018 כאשר מנכ"לית החברה העלתה למטוס שהוביל את הנבחרת הלאומית הצעירה, קבוצת דוגמניות לבושות בביקיני. לאחר מכן התנצלה בפומבי על התקרית.
הערות שוליים

↑  לראשונה קו ישיר מישראל להאנוי, וייטנאם: חברת VietJet Air תפעיל את הטיסות, באתר פספורטניוז, ‏16 באוגוסט 2023
↑  תצוגת הביקיני שעלתה בקנס של 1,000 ד' לחברת תעופה וייטנאמית, באתר TheMarker‏, 12 באוגוסט 2012
↑  ביקיני איירליינס: הכירו את חברת התעופה הסקסיסטית בעולם, באתר כלכליסט, 6 בנובמבר 2018
איירבוס A320
הצפרדע המשוגעת

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 סוגה:  יורודאנס 
 חברת תקליטים:  מיניסטרי אוף סאונד 
 crazyfrog.tv
 
הצפרדע המשוגעת (באנגלית: Crazy Frog) היא מותג שיווקי שמקורו באנימציית מחשב שנעשתה על ידי אריק וורנקויסט. האנימציה כללה אפקטים קוליים שנוצרו על ידי דניאל מלמדהאל, שניסה לחקות רעש של מנוע דו-פעימתי.
אפקטים אלו הפכו לסינגלים מוזיקליים. והמשך כלל המותג מגוון סינגלים ואלבומים. נוסף לכך נוצר מגוון רחב של מוצרי הצפרדע המשוגעת, מבובות ועד רינגטון.
היסטוריה

ב-1997 דניאל מלמדהאל, נער שוודי בן 17, הקליט את עצמו מחקה את הצליל של מנוע בעירה פנימית. הוא פרסם את הקובץ באתרו, והקובץ משך את תשומת לבו של איש טלוויזיה שוודי ששכנע את דניאל להופיע בשידור חי בטלוויזיה. לאחר ההופעה בטלוויזיה, הקלטות של ביצועי הנער החלו להופיע ברשתות P2P.
בשנת 2003 אריק וורנקויסט, חברו של דניאל, כלל את האפקטים הקוליים שדניאל ביצע באנימציה תלת־ממדית. באנימציה הופיעה דמות שאריק קרא לה "הדבר המעצבן" (The Annoying Thing). אנימציה זו היא זו שגרמה לבדיחת האינטרנט התמימה להפוך למותג שיווקי.
תיאור הדמות

תחת שם הדמות "הדבר המעצבן" (The Annoying Thing) הופיעה דמות שהיא מעין דו-חיים, בעלת דמיון רב לצפרדע. הדמות לבושה בקסדת אופנוע לבנה, ז'קט עור ומשקפי הגנה. קשתית העין של אחת מהעיניים גדולה באופן משמעותי מהאחרת ואיבר המין בולט. באנימציה, הדמות מחקה תנועות ידיים המפעילות ידיות אופנוע, תוך כדי השמעת צליל של מנוע.
מוצרים נלווים

בשנת 2004 קבוצה בשם !Jamba רכשה את הזכויות להפקת רינגטון. הרינגטון זכה להצלחה גדולה ונעשו לו מגוון וריאציות במגוון סגנונות מוזיקה.
ידוע ש-Jamba הרוויחה מהרינגטון 14 מיליון לירות שטרלינג.
הרינגטון הפך נפוץ בבריטניה, באוסטרליה ובישראל. הצלחת הרינגטונים והאנימציות גרמה לצעד הבא - הפקת אלבומים וסינגלים. עד 2005 הוצאו שבעה אלבומים וסינגלים של הצפרדע המשוגעת. בנוסף לכך נוצרו גם משחק לוח, משחק וידאו, קופסת אוכל, ילקוט ומטהר אוויר. יצאה גם סדרת טלוויזיה המבוססת על דמות הצפרדע. במהלך שנת 2005 יצא קליפ חדש של הצפרדע המשוגעת, עם השיר "We Are the Champions" (במקור של להקת הרוק Queen) ועוד קליפים, שרובם פורסמו באינטרנט.
ויקטור בלאיש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביולי 1968  (בן 56)
 מקום לימודים:  שנקר
 תקופת הפעילות:  מ-1996
 תחום יצירה:  עיצוב אופנה
 
ויקטור בלאיש (נולד ב-6 ביולי 1968) הוא מעצב אופנה ישראלי.
ביוגרפיה

בלאיש נולד באשקלון כאחד מארבעה ילדים. הוא סיים ב-1996 את הלימודים בשנקר, קולקציית הגמר שלו זיכתה אותו בפרס למעצבים צעירים באיטליה, לאחר הלימודים החל לעבוד בבית האופנה של רוברטו קוואלי באיטליה, ב-2000 השיק קו אופנה עצמאי משלו.
ב-2006 הוזמן לעצב את קו הנשים של בית האופנה ג'יאנפרנקו פרה, אולם עזב לאחר חודשים ספורים וחזר לישראל.
ב-2007 החל לעסוק בישראל בעיקר בעיצוב שמלות כלה וערב.
בקיץ 2009 היה יושב ראש חבר השופטים בתוכנית "פרויקט מסלול".
באוגוסט 2012 השתתף בתערוכה במוזיאון העיצוב חולון, במסגרת המיזם "עונת העיצוב".
העיצובים שלו הופיעו בשבוע האופנה בתל אביב. ב-2018 קיבל את פרס מעצב שמלות הכלה של השנה בטקס פרסי האופנה שארגן מגזין את.
ביוני 2018 השתתף בתערוכת "מקום לאופנה: מסע בעקבות הבגד הישראלי", רטרוספקטיבה לעולם האופנה הישראלי, לרגל חגיגות שנת ה-70 למדינת ישראל.
הערות שוליים

↑  שירה ברויאר, סימןוי, באתר הארץ, 20 במרץ 2001
↑  הישראלי ויקטור בלאיש יוביל את בית האופנה ג'אנפרנקו פרה, באתר הארץ, 26 במאי 2005
↑  אלון הדר, אפשר לסמן V, באתר הארץ, 20 ביוני 2007
↑  ירון פריד, פרויקט מסלול: כשבינוניות תהומית פוגשת אגו מגודל, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2009
↑  חגית פלג-רותם, ‏החתונה המעוצבת שלי, באתר גלובס, 30 באוגוסט 2012
↑  יעל בן ישראל, ‏כי מציון תצא, באתר גלובס, 2 בפברואר 2012
↑  "אני מקפיד לשמור על האותנטיות ולא יוצא לחו"ל, כיף לי פה בקטן", באתר וואלה, 13 במרץ 2018
↑  דפנה יעקובוס רנצר, מוזיאון ישראל: מסע בעקבות האופנה הישראלית, באתר כל העיר, 17 ביוני 2018
ויקטור בטארסה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1935 (בן 89) בית לחם, פלשתינה (א"י) 
 תפקיד:  ראש עיריית בית לחם (2005–אוקטובר 2012) 
 
ויקטור בטארסה (בערבית: فيكتور بطارسة; נולד ב-1935) היה ראש עיריית בית לחם משנת 2005 ועד 2012. במקצועו רופא מנתח מומחה לאף-אוזן-גרון.
ביוגרפיה

בטארסה נולד בבית לחם למשפחה נוצרית קתולית וגדל והתבגר בירושלים. בשנת 1948 הוא עבר למצרים, למד שם רפואה ואחר כך התגייס לחיל הרפואה של צבא ירדן. הוא שימש כמנהל מחלקה בבית חולים ששכן בהוספיס האוסטרי שבעיר העתיקה בירושלים. לאחר 1967 עבד תקופה קצרה במערכת הבריאות הישראלית, אבל עזב בשל פעילותו הפוליטית. אחר כך היגר לארצות הברית וכיום הוא מחזיק באזרחות אמריקנית.
הוא נבחר בשנת 2005 לתפקיד ראש עיריית בית לחם ושימש בתפקידו זה עד נובמבר 2012 עת הוחלף על ידי ורה באבון
הערות שוליים

↑  Newspapers Review: Youth Protests Dominate Daily’s Front Page, וואפא - סוכנות חדשות פלסטינית, 14 בנובמבר 2012
וולודימיר ליוטיי

וולודימיר איבנוביץ' ליוטיי (באוקראינית: Володимир Іванович Лютий, נולד ב-20 באפריל 1962 בדנייפרופטרובסק שבברית המועצות, כיום באוקראינה) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ומאמן בהווה. כשחקן היה ליוטיי מזוהה בעיקר עם המועדון דנייפר דנייפרופטרובסק, וערך שש הופעות בינלאומיות, בנבחרות נבחרת ברית המועצות ונבחרת חבר העמים. ליוטיי זכה במדליית זהב באולימפיאדת סיאול (1988) עם הנבחרת האולימפית של ברית המועצות.