stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספוריה
היסטוריה

השם ספוריה ניתן למקום לאחר כיבושו בשנת 1263 בידי הממלוכים בראשות הסולטאן ביברס. השם התבסס על שמה של העיר היהודית הקדומה ציפורי שהייתה שם בעבר. בשנת 1516, בעקבות קרב מרג' דאבק, עברה ארץ ישראל, ובכלל זה ספוריה, לשליטת האימפריה העות'מאנית. בסוף המאה ה-16 התגוררו ביישוב 366 משפחות ו-34 יחידים, כולם מוסלמים. באותה עת הייתה ספוריה גדולה מנצרת הסמוכה.
במאה ה-18 הפך שליט הגליל דאהר אל עומר את מצודת ציפורי החרבה לבית ספר לילדי העיירה. בתחילת המאה ה-19 כתב הסופר הבריטי ג'יימס סילק בקינגהאם שכל תושבי הכפר היו מוסלמים. באותה תקופה התגוררו ביישוב כ-2,500 תושבים.
בשנת 1900 נפתח בכפר בית ספר יסודי לבנים, ומאוחר יותר הוקם גם בית ספר לבנות. בשנת 1923 זכה הכפר למעמד של מועצה מקומית. תושביו התפרנסו מגידול חיטה, זיתים ורימונים.
במרד הערבי הגדול בשנת 1936 הקים הצבא הבריטי עמדה באזור. באותה תקופה היה ספוריה הכפר הערבי הגדול ביותר בגליל הן מבחינת מספר תושביו והן מבחינת שטחו, והיה אחת מארבע המועצות המקומיות בגליל.
בתקופת מלחמת העצמאות הושיטו אנשי הכפר סיוע ללוחמיו של פאוזי אל-קאוקג'י.
ב-14 וב-15 ביולי 1948 הגיעו לכפר אלפי פליטים משפרעם, שפגעו במורל של התושבים. ב-15 ביולי, במסגרת מבצע דקל, הופצץ הכפר מהאוויר ותושבים אחדים נהרגו. הכפר נפגע גם מירי של מרגמות, ובעקבות הבהלה שפרצה ברחו רוב תושביו, למעט כ-100 זקנים שגורשו מאוחר יותר. כיבוש העיירה ספוריה בבוקר ה-16 ביולי ערער את המוראל של אנשי נצרת הסמוכה ותרם לנפילתה בהמשך היום. ההיסטוריון בני מוריס מציין כי תושבי הכפר רשמו לחובתם מסכת ארוכה של התנכלות להתיישבות היהודית באזור וכי כוחות צה"ל נתקלו בספוריה בהתנגדות עזה. לדבריו, תושבי רוב הכפרים האחרים שנכבשו בשלב זה של המבצע, שבהם הייתה התנגדות מועטה או שלא הייתה התנגדות כלל, הורשו להישאר בבתיהם. בחודשים שלאחר מכן החלו מאות מהתושבים לחזור לבתים. על פי מוריס, השלטונות חששו שתהליך זה יימשך ואף הזהירו כי אם לא ייפסק יהיה צורך לכבוש את הגליל מחדש. בנוסף, יישובים יהודיים סמוכים רצו את אדמות הכפר. לפי מחקרו, בתחילת ינואר 1949 היו במקום כ-550 איש, והוצאה פקודת פינוי. 14 איש הועברו אל מעבר לגבול, וליתר הורו לעבור לעילוט. ככל הנראה רבים עברו לנצרת הסמוכה (שם התיישבו במה שהפך לימים לשכונת צפפרה) והשאר לעילוט, לריינה ולכפר כנא.
בינואר 1949 הוקם המושב ציפורי בקרבת המקום בו שכנו בתי העיירה ספוריה.
בפברואר 1949 חולקו אדמות ספוריה: 1,500 דונם לקיבוץ שדה נחום ו-1,000 דונם לקבוצת חפציבה. מאוחר יותר הוקצו 3,795 דונם לקיבוץ הסוללים (עלה לקרקע ביולי 1949). באזור בו שכן היישוב נמצא האתר הארכאולוגי ציפורי.
הערות שוליים

↑  Sami Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970 דפים סרוקים באתר פלסטין ריממברד
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל עמ' 6296
↑  עיריות ומועצות מקומיות בגליל, דבר, 1 בדצמבר 1933
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 269.
↑  The Birth Of The Palestinian Refugee Problem Revisited Cambridge University Press, ISBN 0-521-00967-7 pp 516-517; לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 269-268, 322-321
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 322.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012301768605171 
שתי מצבות קבורה משרידיו האחרונים של בית הקברות בספוריה
המצודה כפי שצוירה בשנת 1875 על ידי המשלחת של סקר ארץ ישראל המערבית
אלו אלו

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  ג'רמי לויד ודייוויד קרופט
 בימוי:  דיוויד קרופט, Richard Boden, Susan Belbin, Mike Stephens 
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  צרפת, Café René 
 תקופת התרחשות:  מלחמת העולם השנייה 
 מספר עונות:  9 
 מספר פרקים:  85
 הפקה
 הפצה:  BBC Worldwide, נטפליקס 
 אורך פרק:  26x25 דקות, 55x30 דקות 1x35 דקות, 3x45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC1 (בריטניה)   ערוץ 2 (ישראל)
 תקופת שידור מקורית:  30 בדצמבר 1982 – 14 בדצמבר 1992
 קישורים חיצוניים
 אתר אינטרנט
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אלו אלו (באנגלית: !Allo 'Allo') היא סדרה קומית בריטית, אשר הופקה במקור עבור רשת הטלוויזיה הבריטית BBC1 בין השנים 1982–1992. בישראל שודרה התוכנית בערוץ 2 באמצע שנות התשעים וכן בערוץ סטאר-פלוס בכבלים. הסדרה נוצרה על ידי דייוויד קרופט, שגם הלחין את מוזיקת הפתיחה, וג'רמי לויד. לויד וקרופט כתבו את התסריטים של שש העונות הראשונות, ואילו התסריטים של העונה השביעית ואילך נכתבו על ידי לויד ופול אדם. קרופט ולויד יצרו גם את קומדיית המצבים הבריטית הפופולרית "מישהו מטפל בך?" 10 שנים קודם לכן. פרק איחוד מיוחד אשר כלל חומרים חדשים, קטעי ארכיון, וריאיון עם צוות השחקנים שודר ב-28 באפריל 2007 בערוץ BBC Two. הסדרה היא פרודיה של סדרה רצינית יותר בשם "צבא סודי" (Secret Army), וכל דמות מהווה הגחכה של דמות מהסדרה המקורית.
אופי הסדרה

הסדרה עצמה היא קומדיה דל'ארטה שבה 60%[דרוש מקור] מהדיאלוג בנוי ממשפטי מחץ קבועים הייחודיים לכל אחת מהדמויות. היא מבוססת על המצבים המגוחכים הרבים אליהן הדמויות נקלעות. הדמויות מנסות לאסוף מידע זו על זו ולקחת לעצמן או להעביר לאחרים את יצירות האומנות הגנובות ואת זיופיהן השונים, כאשר הצופים והדמויות לא זוכרים איפה הן נמצאות בכל שבוע נתון. הדמויות עצמן אינן מתפתחות או משתנות (למעט פרק ספיישל אחרי סיום השידור הרגיל, המתרחש מספר שנים אחרי המלחמה), והעלילה המפותלת לכאורה היא בעצם רקע שטותי שמאפשר לשחקנים לחזור על אותם משפטי מחץ שוב ושוב. הדמויות מדברות כולן באנגלית, אך מבטאיהן (אנגלי, צרפתי, גרמני או איטלקי) מבטאים את השפה בה הן כביכול מדברות.
עלילת הסדרה

עלילת הסדרה היא משנית לטבע המחזורי שלה, ואם אין שני פרקים עוקבים ניתן לצפות בכל צירוף מיקרי של פרקים מבלי להרגיש שיש פערים בעלילה, כי רוב הדיאלוג קבוע וכל הדמויות נשארות קבועות. היא מתרחשת במהלך מלחמת העולם השנייה ומתמקדת ברנה ארטואה, בעליה של בית קפה צרפתי הממוקם בכפר נוביון בצרפת. בתחילת הסדרה הצבא הגרמני כובש את הכפר ושודד את כל הרכוש בעל הערך הנמצא בכפר אשר כולל בין השאר את שעון הקוקייה הראשון שנוצר, ויצירות אומנות בעלת ערך רב - ציור בשם "המדונה הנפולה עם הציצים הגדולים" וכן ציור בשם "האגרטל עם החינניות הגדולות" מאת צייר הולנדי בשם "ון-קלופס". גנרל פון-קלינקנהוף, המפקד הגרמני האחראי על הכפר מחליט להעביר את הרכוש לעצמו לאחר המלחמה ומשום כך הוא מכריח את רנה להסתיר את הרכוש בבית הקפה שלו. בהמשך מתברר שגם היטלר מעוניין ב"מדונה הנפולה עם הציצים הגדולים" וב"אגרטל עם החינניות הגדולות" לעצמו ובעקבות כך הוא שולח את קצין הגסטאפו המכונה "הר פליק מהגסטאפו" ועוזרו "הר פון-שמולהאוזן, גם מהגסטאפו" אל הכפר כדי למצוא את התמונה. אף על פי כן, פליק זומם לשמור את התמונה לעצמו. בינתיים זייפן מומחה יוצר שני עותקים נוספים לכל תמונה אשר בהמשך מוחלפים בטעות עם התמונה המקורית ומגולגלים לתוך נקניקיות קנוקוורסט. תמונה אחת נשלחת אל היטלר ברכבת תחמושת אשר מפוצצת על ידי המחתרת הצרפתית והשנייה נאכלת בטעות על ידי פליק בעצמו, אך לאורך עשר שנות הסדרה תמיד היו בנמצא לפחות שני זיופים לכל ציור, ולעיתים גם "זיוף של הזיוף".
באותו הזמן בית הקפה של רנה משמש כמקום מסתור לשני טייסים בריטים אמיצים אבל לא פיקחים במיוחד שאינם דוברים צרפתית. מישל מהמחתרת הצרפתית מכריחה את רנה לעבוד בשבילם אחרת הוא יוצא להורג בירייה משום ששירת גרמנים בבית הקפה שלו. התוכנית של המחתרת היא להבריח את הטייסים הבריטים החוצה מהכפר חזרה לאנגליה - אך כל פרק או שניים מישל מהמחתרת מביאה טייסים חדשים. כחלק מהתוכנית להבריח את הטייסים, המחתרת מסתירה משדר רדיו בחדר השינה של החותנת הזקנה של רנה. מכשיר התקשורת הסודי הזה משמש כאמצעי תקשורת היחיד בין המחתרת הצרפתית בכפר עם לונדון. המכשיר מוחבא מתחת למיטה של החותנת של רנה.
נוסף לכל זאת, רנה גם מנסה לשמור בסוד את הרומן הראשי שהוא מנהל עם איווט, המלצרית של הקפה, והפלירטוטים שלו עם שאר המלצריות הצעירות העובדות עבורו בבית הקפה, מפני אשתו. נוסף לכך המחתרת הקומוניסטית (שהיא על טהרת הנשים) קושרת תחת רנה על כך שהוא משרת את הצבא הגרמני ועובד בשביל המחתרת הצרפתית. הסיבה היחידה שבגללה הם אינם מוציאים את רנה להורג היא משום שהמנהיגה שלהם מאוהבת אף היא ברנה, והוא חייב להסתיר זאת מפני אשתו ומפני המלצריות שלו. נוסף על כך הסגן הגרמני גרובר, שהוא הומוסקסואל, מפלרטט גם הוא ללא הפסקה עם רנה. המצבים הללו אפילו יותר מצחיקים משום שרנה הוא לא בדיוק האדם הנאה ביותר בצרפת, הוא רחוק מלהיות אמיץ, ולעיתים קרובות אשתו מכריחה אותו לבצע משימות ומבצעים סודיים.
בתחילת הסדרה מותו של רנה מבוים על ידי יחידת יורים גרמנית מזויפת ומשום כך לכל אורך הסדרה רנה חייב להעמיד פנים שהוא האח התאום של עצמו ולשכנע את אשתו לשאת אותו בשנית כדי לחדש את הבעלות על בית הקפה. בינתיים הקברן של הכפר, מר אלפונס מחזר אחרי אשתו של רנה אף על פי שהוא נקרע בין אהבתו לאשתו של רנה לבין הערצתו לרנה אותו הוא מחשיב כגיבור צרפתי אמיתי.
בספישל ההמשך (שמתוארך לאחרי המלחמה) רנה נשוי לאיווט והר פליק נשוי להלגה והם באים לבקר בכפר כתיירים, אחד הציורים - כנראה אמיתי - נמצא בתוך זרוע של אנדרטה של רנה (שכאמור עבר הוצאה להורג מבוימת) "גיבור המחתרת".
הדמויות העיקריות ומשפטי המחץ

במטה הגנרל פון קלינקנהוף הגרמני נמצאת מזכירה בשם הלגה, שעובדת עבור הגנרל פון קלינקנהוף נגד הר פליק אך מפלרטטת איתו לכל אורך הסדרה. ישנו גם קולונל פון-סטרום הצועק "קלופ" במקום להצדיע במועל יד. להר פליק יש עוזר, שמשפט המחץ שלו מסגיר את שמו - "הר פון שמולהאוזן, גם מהגסטאפו!". ישנו גם סגן גרובר, שנאמר עליו שהוא "הטנק הקטן של סגן גרובר", וכן שהוא אינו מתעניין ב"אישה מהמין האחר". מדי כמה פרקים מופיע קפטן ברטולי האיטלקי, שאמור לייצג את העובדה שאזורים בדרום-מזרח צרפת הועברו לאיטליה הפשיסטית (ניסה וסאבויה), אך עיקר תרומתו היא במשפט המחץ שלו "איזו טעויותה לעשותה".
המחתרת הצרפתית מיוצגת על ידי "מישל מהמחתרת", שהיא אשת הקשר המופיעה תדיר במטבח בית הקפה עם הטייסים. משפט המחץ שלה הוא "תקשיבו לי בזהירות, אומר זאת רק פעם אחת". מהעונה השנייה נוספת למחתרת דמות שנייה, "השוטר קראבטרי", קצין אנגלי במדי ז'אנדארם שהופך לשוטר המקומי של הכפר, אך הצרפתית שלו איומה (כשהוא מדבר "צרפתית", הוא מדבר באנגלית משובשת במבטא רגיל וכשהוא מדבר אנגלית, הוא מדבר במבטא של המעמד הגבוה בשנות ה-40). הוא מייצג את הפעילות של מנהלת המבצעים המיוחדים, ארגון מודיעין בריטי אמיתי שפעל באירופה באזורי הכיבוש הנאצי. הדיאלוג שלו כולל ביטויים כמו "גניחה טובה" במקום בוקר טוב ו"זרג לטווח רחוק" במקום ברווז לטווח רחוק (אמצעי שילוח מסרים במקביל ליוני הדואר והרדיו). גם המלצרית מימי היא פעילת מחתרת, שאותה מישל שתלה בקפה של רנה. המחתרת הקומוניסטית היא נפרדת מהמחתרת הצרפתית הרגילה ועל טהרת הנשים, שנחשבות לאכזריות במיוחד. הטייסים הבריטיים הם דמויות פלקטיות של אנשי המעמד הגבוה מהתקופה, והם אינם דוברי צרפתית, כך שאינם מסוגלים לקבל הוראות והסברים כלשהם מהצרפתים (למעט מישל).
בין מוקדי הכוח האלו נמצאים רנה שפותח כל פרק במונולוג שתחילתו במשפט "אתם וודאי תמהים מדוע אני..." וממשיך בתיאור המצב המשונה או התלבושת המשונה שבו הוא מתחיל את הפרק, תקציר אם צריך ופירוט המזימות השונות עליהן הוא מופקד מטעם המחתרת ולעיתים גם מטעם הגרמנים (בעיקר בסכסוכים הפנימיים של הגנרל נגד הגסטאפו) ואיך המחתרת מתכוונת לנצל זאת לטובתה. חותנתו הזקנה מרותקת למיטה בחדר שמעל לקפה, שם הותקן הרדיו מתחת למיטה ללא ידיעתה וחלק ניכר מהדיאלוג שלה הוא על האורות והקולות הבוקעים מחדרה, או על כך שכדי להגיע לרדיו יש להרים את מיטתה בזווית. אשתו של רנה היא מאדאם אדית' (הינד ראש לזמרת הצרפתית אדית פיאף), זמרת הבית של הקפה שבגלל זיופיה בעלה תמיד אומר למלצריות "מהר - חלקו את הגבינה לאוזניים של הקצינים הגרמנים לפני שמאדאם אדית' תתחיל לשיר, או שהם יירו בכולנו) (במאמר מוסגר - בקומדיה אנגלית הביטוי "Have Us/Him/You Shot" הוא יותר קומי ע"ע הציטוט במלון של פולטי "האם יש לכם עכברושים בספרד או שפרנקו הורה שיירו בכולם?). משפט המחץ של אדית' עצמה הוא "רנה- מה אתה עושה עם האישה הזו" והוא בדרך כלל מכוון להתגפפות קצרה עם איווט, מלצרית בקפה והמאהבת הראשית של רנה. יש גם את מסייה לקלר (הזייפן שמזייף את הציורים ולפעמים גם מסמכים) המגיח מתחפושות או מקומות מסתור שונים ומשונים בקריאה "זה אני- לקלר" ומסייה אלפונס הקברן.
צפון

ערך זה עוסק באחת מארבע רוחות השמיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
הנוף בקוטב הצפוני של כדור הארץ
צפון הוא אחת מארבע רוחות השמיים. כיוון צפון הפוך לדרום ונמצא בזווית ישרה לכיוון מזרח ולמערב. בתרבות המערבית הצפון נחשב לכיוון הראשי ומשמש כדי להגדיר את שאר הכיוונים. הצפון נמצא באזימוט 0 מעלות.
ישנם שלושה סוגי צפון עיקריים:
צפון אמיתי – הוא המשך ישיר מנקודה מסוימת לכיוון ציר הסיבוב של כדור הארץ בקוטב הצפוני.
צפון מגנטי – הוא הכיוון אליו מצביע המצפן. צפון זה אינו זהה לצפון האמיתי והוא סוטה ממנו במעלות בודדות (תלוי במיקום על כדור הארץ).
צפון רשת – הצפון השלישי מתייחס לקריאת מפות. רשת הקואורדינטות במפות היא בעצם יישור של מקטע בכדור הארץ, וצפון רשת מצביע על כיוון קווי האורך. מכיוון שהמפה יושרה, יש סטייה בינו לבין סוגי הצפון האחרים, גם היא במעלות ספורות.
תפקיד הצפון ככיוון הראשי

סיבוב שמי הלילה סביב הקוטב השמימי מאפשר לחוות באופן בלתי אמצעי את הכיוון "מעלה". לכן, בחירת הצפון כמתאים לכיוון "מעלה" בחצי הכדור הצפוני, או דרום באותו תפקיד בחצי הכדור הדרומי, הוא, בטרם קיום תקשורת כלל-עולמית, שרירותי למדי. הסינים, למשל, בחרו דווקא את הדרום ככיוון "מעלה" של מפותיהם, אף על פי שסין היא בחציו הצפוני של כדור הארץ. וגם למזרח היה תפקיד ככיוון ראשי (צפון בערבית – "שמאל"; הצפנת מפה – אורינטציה; בתנ"ך מזרח-קדמה, צפון=שמאלה; מפת מדבא המזרח כלפי מעלה; ועוד.).
הצפון בתרבות המערבית

בתרבות המערבית המודרנית:
"מעלה" היא מטפורה לצפון.
מפות מצוירות בשנות האלפיים כך שהצפון האמיתי או הצפון המגנטי נמצא למעלה, על הדף, וזאת בשונה ממפות קדומות, בהן היה המזרח בחלק העליון כלומר המפות צוירו כשהאדם עומד ופניו מזרחה.
גלובוסים נבנו כך שהקוטב הצפוני נמצא למעלה או, אם הגלובוס נטוי, בחצי העליון.
במפות מצוין בהדגשה איזה כיוון הוא הצפון. מכאן משתמשים בעברית במונח "להצפין" כדי לציין את הנחת המפה כך שהיא תואמת את הכיוון בשטח.
לעיתים משתמשים בחץ יחיד כדי לסמן במפה את הצפון האמיתי, ולעיתים משתמשים בשני חיצים כדי לציין את הצפון האמיתי והצפון המגנטי. ישנן גם מפות המציגות את שושנת הרוחות, אך גם בה בדרך כלל הצפון בולט יותר משאר הכיוונים, אם על ידי איור או על ידי הדגשה אחרת.
ההטיה התרבותית והעדפת הצפון במפות אותגרו החל מאמצע המאה ה-20. האדריכל והפילוסוף האמריקאי ריצ'רד באקמינסטר פולר פיתח את מפת דימקסיון שאחד ממאפייניה הוא העדר הטיה תרבותית בין צפון לדרום היות שבמפה זו הצפון איננו למעלה והדרום אינו למטה (יצוין שקיימות מפות, בעיקר במספר מדינות בחצי הכדור הדרומי, בהן הדרום נמצא למעלה).
מפות העולם הנפוצות עד שנות השבעים של המאה ה-20 נערכו ברובן על פי היטל מרקטור. במפות אלה שטחן של מדינות אירופה ואמריקה הרחוקות מקו המשווה גדול ביחס – פי כמה מאשר במציאות – משטח המדינות הקרובות אליו כמו רבות ממדינות אפריקה, אסיה ודרום ומרכז אמריקה. השימוש בהיטל גל-פטרס מבטל את העיוות בגדלים, אך במתכונתו המקורית הותיר יתרון למדינות האקלים הממוזג בכך שצורתן על המפה נותרה ללא שינוי ניכר בניגוד למדינות האזור הטרופי שצורתן במפה שונתה.
הצפון בתנ"ך ובחז"ל

הצפון בתנ"ך מכונה גם "שמאל", מנקודת מבט בה האדם עומד ופניו למזרח (לדוגמה: "אֲשֶׁר מִשְּׂמֹאל לְדַמָּשֶׂק" בראשית, י"ד, ט"ו). הצפון מתואר לעיתים בתנ"ך ככיוון מאיים, נקודת התורפה של ירושלים הייתה תמיד גבולה הצפוני, שכן בחלק זה נפתח מישור רחב, המאפשר הצבת כוחות צבא ללא קושי. לא כדי הקבילו יושבי ירושלים את נבואת ירמיהו: "מִצָּפוֹן תִּפָּתַח הָרָעָה עַל כָּל יֹשְׁבֵי הָאָרֶץ" (ירמיהו פרק א', יד) על עירם, שכן לאורך כל ההיסטוריה נכבשה העיר תמיד מצפון. וכך גם תושבי ארץ ישראל היו תחת איום מתמיד מצפון אשר אכן ממנו הגיעו האשורים והבבלים בעת שכבשו את הארץ בתקופת הבית הראשון.
אחד ההסברים לכינוי רוח השמיים של הצפון בשם זה היא מפני שהוא צפוּן מן האור שבו לא עוברת החמה והאור שמגיע ממנו הוא אור חוזר.
חז"ל אומרים: "אמר רבי יצחק: הרוצה שיחכים – ידרים, ושיעשיר – יצפין, וסימנך: שולחן בצפון ומנורה בדרום". (בבא בתרא, כ"ה ע"ב).
הגמרא בברכות שונה "מניין ששכינה מצפון? שנאמר עורי צפון ובואי תימן".
הצפון בפוליטיקה ובדיפלומטיה

המונח הצפון משמש כדי לציין את המדינות העשירות והמתקדמות מבחינה טכנולוגית, בניגוד לדרום, שהן המדינות העניות והמפותחות-פחות. חלוקה זו אינה מתאימה בהכרח למצב בשטח שכן אוסטרליה למשל נמצאת בדרום (מדרום לקו המשווה) אך נחשבת, במובן זה, מדינה צפונית. הצפון מחליף לאחרונה את המונח המערב בחקר פוליטיקה ויחסים בין-לאומיים.
הצפון משמש גם לעיתים כדי לציין את החלק הצפוני של מדינה או אזור גאוגרפי. לדוגמה, בישראל הצפון מציין את האזור שנמצא מצפון לקו דמיוני הנמתח מצפון לעיר חדרה.
דוגמאות נוספות:
איטליה היא אחת המדינות שבה יש חלוקה לצפון ודרום. האזורים העשירים יותר נמצאים בצפון. הצפון באיטליה הוא תעשייתי ועשיר במסחר בעוד הדרום הוא חקלאי בעיקר. הליגה הצפונית באיטליה קוראת להקמת מדינה נפרדת בשטחי צפון איטליה.
באנגליה, לעומת זאת, הצפון הוא דווקא החלק העני יותר. בצפון אנגליה נמצאות התעשיות הכבדות, שנחלשו בשנים האחרונות[דרושה הבהרה].
בארצות הברית, הצפון מתייחס למדינות שלא פרשו מהברית במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
בקנדה, הצפון מתייחס לאזור הארקטי, בניגוד לשטחי הדרום הגובלים בארצות הברית. הצפון בדרך כלל כולל את יוקון, הטריטוריות הצפון מערביות, החלקים הצפוניים של קולומביה הבריטית, ונונאווט, המאוכלסים בעיקר על ידי ה־First Nations והאינואיט.
הצפון במילון

המונחים להלן הם על פי "מילון מונחים צבאיים", הוצאת צה"ל אג"ם מה"ד, 1980:
צָפוֹן אֲמִתִּי (צָפוֹן גֵּיאוֹגְרָפִי): בטופוגרפיה – הכיוון אל הקוטב הצפוני הגאוגרפי.
צִפּוּן-הַמַּפָּה: בטופוגרפיה – הנחת מפה באופן שקוויה יהיו מקבילים לקווים המתאימים להם בשטח. ציפון מפה נעשה בדרך כלל על ידי הקבלת קווי האורך של המפה לכיוון הצפון בעזרת מצפן.
צְפוֹן-הַמַּצְפֵּן: בטופוגרפיה – הכיוון שהמחוג המגנטי של המצפן מורה אליו.
צִפּוּן-הַמַּצְפֵּן: הנחת מצפן באופן שהקו צפון-דרום שלו יופנה בכיוון המחוג המגנטי. במצפני שבהם צמוד המגנט ללוח השנתות (כגון: מצפן מנסרתי), נעשה הציפון מאליו.
צְפוֹן-הָרֶשֶׁת: בטופוגרפיה – כיוון הצפון, שמראים קווי-רשת הקואורדינטות של המפה.
צָפוֹן מָגְנֵטִי: בטופוגרפיה – הכיוון אל הקוטב המגנטי הצפוני, הנמצא בקרבת הקוטב הצפוני הגאוגרפי.
הערות שוליים

↑  רמב"ן, ספר שמות, פרק כ"ו, פסוק י"ח.
אוניברסיטת וסט של טימישוארה

| --- | --- |
מבנה האוניברסיטה
מבנה האוניברסיטה
 אוניברסיטה ציבורית
 מוטו:  Scientiae et artes. Doctrina et disciplina
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־63 שנים)
 בעלי תפקידים
 נשיא:  פרופסור מרילן פירטיה
 סטודנטים
 :  יותר מ-16,000
 מיקום
 מיקום:  טימישוארה, רומניה
 מדינה:  רומניה רומניה
 קואורדינטות:  45°44′50″N 21°13′53″E﻿ / ﻿45.7471°N 21.2315°E﻿ / 45.7471; 21.2315
 האתר הרשמי של אוניברסיטת המערב טימישוארה
  (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אוניברסיטת וסט של טימישוארה(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור אוניברסיטת וסט של טימישוארה
 
אוניברסיטת המערב בטימישוארה (ברומנית: Universitatea de Vest din Timișoara) היא מוסד להשכלה גבוהה השוכן בטימישוארה, רומניה, אחת מארבע האוניברסיטאות הבכירות במדינה. הוקמה ב-1 באוקטובר 1962 במתכונתה הנוכחית ומורכבת מ-13 פקולטות.
היסטוריה

האוניברסיטה הוקמה על פי צו מס' 660 שהוצא ב-30 בדצמבר 1944, שקבע שיש להקים אוניברסיטה במערב רומניה.
הפקולטה הראשונה שהוקמה הייתה בשנת 1945 בית הספר (ה"מכון") לרפואה הומנית, הנקראת כיום האוניברסיטה לרפואה ורוקחות. בשל סיפוח של העיר קלוז' להונגריה עקב תכתיב וינה בשנת 1940 ומלחמת העולם השנייה הועברו לעיר טימישוארה חלק מפקולטות של אוניברסיטת קלוז' שהיוו חלק מהפקולטה השנייה שפעלה בטימישוארה, הפקולטה השלישית הייתה הפקולטה למשפטים. שתי הפקולטות האחרונות שימשו כבסיס להקמת האוניברסיטה, כשאליהם הצטרפו מאוחר יותר המכון הפדגוגי והחוג לפילולוגיה, הם התאחדו למוסד אקדמי אחד בסוף ספטמבר 1962.
בתחילה האוניברסיטה הוקמה עם שלוש פקולטות, מתמטיקה, פיזיקה וספרות, בשנת 1967 הוקם החוג לכלכלה ובשנת 1968 הרחבה ניכרת  הביאה לצירוף המכללה הפדגוגית והוקמו הפקולטות להיסטוריה, כימיה, מוזיקה, ציור ומדעי הטבע והמוסד הפך לאוניברסיטה עצמאית, בעלת צוות אקדמי יוקרתי בכל התחומים המסורתיים.
תקופת משטרו של צ'אושסקו הייתה תקופה קשה למדעי הרוח והמדעים המדויקים במדינה. תחומי לימוד כמו מוזיקה, אומנות, היסטוריה, גאוגרפיה, ביולוגיה וכימיה נעלמו בזה אחר זה; תחומי לימוד הפילוסופיה צומצמו במידה ניכרת ורבות מהפקולטות הועברו למוסדות אחרים.
בשנת 1989, שנת המהפכה הרומנית, היוותה גם נקודת מפנה בהתפתחות האוניברסיטה. החל משנה זו "אוניברסיטת וסט" החלה בתקופה חדשה והפכה לאחת מארבע האוניברסיטאות המובילות ברומניה (יחד עם קלוז', יאשי ובוקרשט).
מבנה

שינוי מהותי במנטליות של האוניברסיטה התרחש בתפיסה של המוסד האקדמי, לפי דגם המוסדות האקדמיים במערב אירופה. בוצעה רפורמה מוסדית משמעותית, שהחלה בהגדרה מחדש של המשימות האוניברסיטה ומטרותיה.
בתחילת המאה ה-21 (בשנת הלימודים 1999/00), הצוות האקדמי מנה כ-672 מרצים ועובדים, 11,000 סטודנטים מהם 350 סטודנטים זרים (כשבשנה האקדמית 2008/09 למדו 16,000 סטודנטים בסך הכל).
האוניברסיטה כוללת 13 פקולטות (כלכלה, מתמטיקה, פיזיקה, סוציולוגיה ופסיכולוגיה, ספרות, פילוסופיה והיסטוריה, כימיה וביולוגיה, משפטים, מוזיקה, אמנויות, חינוך גופני וספורט, מדעי המדינה ותקשורת) המחולקות ל-54 מחלקות, ובהם מעל 50 פרויקטים אקדמיים.
ההתמקדות החזקה של האוניברסיטה באיכות אקדמית נתמכת גם על ידי השתייכותה לאיגוד האירופי לאוניברסיטאות (EUA) ולאיגוד הבינלאומי לאוניברסיטאות (IAU), כמו גם גופים ועמותות בינלאומיות רבות אחרות (Agence Universitaire de la Francophonie, האיגוד האירופי) לחינוך בינלאומי, האיגוד האירופי לרכזי ארסמוס וכו '). בנוסף, על בסיס שנתי, אוניברסיטת המערב של טימישוארה מיישמת למעלה ממאה פרויקטים מחקריים, מתוכם בסביבות יותר מ -30% בעלי ממד בינלאומי חזק.
לאוניברסיטת המערב יש הסכמים אקדמיים עם למעלה מ-30 אוניברסיטאות ברחבי אירופה, אמריקה, אסיה (לרבות ישראל), אפריקה. האוניברסיטה מנהלת פרויקטים משותפים (מחקרים בתולדות יהדות רומניה) עם מכללת הכרמל מישראל, לרבות תוכניות לימודים בשיטת "לימוד מרחוק".
הערות שוליים

↑  MASTERSTUDIES, Universitatea De Vest Din Timisoara
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585588105171  BnF: cb15572571j (data)  GND: 5312060-7  ISNI: 0000 0001 2182 0073  LCCN: no96062544  NKC: ko2010615439  SUDOC: 06057111X  VIAF: 149361296   WorldCat (עם VIAF): 149361296
21 בינואר

21 בינואר הוא היום ה-21 בשנה בלוח הגריגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 344 ימים (345 ימים בשנה מעוברת).
אירועים היסטוריים ביום זה

1643 – אבל טסמן מגיע לטונגה
1793 – המהפכה הצרפתית: לואי השישה עשר מלך צרפת מוצא להורג לאחר שנמצא אשם בבגידה
1793 – רוסיה ופרוסיה מחלקות ביניהן את פולין
1882 – נוסדה תנועת ביל"ו בחרקוב שבאימפריה הרוסית (כיום אוקראינה)
1899 – אישור החוקה הראשונה של הפיליפינים
1919 – מוקם הפרלמנט האירי – הדאל אירן
1925 – אלבניה מכריזה על עצמה כרפובליקה
1941 – פרוץ מרד הלגיונרים ופרעות בוקרשט
1942 – הארגון הפרטיזאני המאוחד מוקם בווילנה
1949 – נשיא סין, צ'יאנג קאי שק, מתפטר מתפקידו
1954 – מיימי אייזנהאואר הגברת הראשונה של ארצות הברית משיקה את הנאוטילוס, הצוללת האטומית הראשונה, בגרוטון קונטיקט
1965 – נחנך מגדל שלום מאיר. באותו זמן היה הבניין הגבוה ביותר בישראל ובמזרח התיכון כולו
1968 – מפא"י, אחדות העבודה - פועלי ציון ורפ"י מתאחדות ומקימות את מפלגת העבודה הישראלית
1976 – הטיסה המסחרית הראשונה של מטוס הקונקורד
1977 – נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, מכריז על חנינה לכל המשתמטים ממלחמת ווייטנאם
1986 – יום מרטין לותר קינג נחגג בפעם הראשונה. (בדרך כלל חל ביום ב' השלישי של חודש ינואר)
1993 – החלו יחסי אוזבקיסטן–בלארוס
2006 – אילן חלימי, יהודי-צרפתי, נחטף וכעבור שלושה שבועות נרצח על רקע אנטישמי על ידי חבורת מהגרים מוסלמים
2008 – יום שני השחור בבורסות באירופה ויפן. מדד FTSE 100 ספג את הירידה היומית הגדולה ביותר, מאז 11 בספטמבר 2001, ובאסיה הנפילות הן של 15%
2008 – שיגור הלווין הישראלי הצבאי טכסאר על גבי משגר PSLV. ללווין מטעד מכ"ם מפתח סינתטי הפועל בתחום ה־X
2016 – סופת השלגים הכבדה "ג'ונאס" הכתה במזרח ארצות הברית, כ-19 בני אדם נהרגו
2018 – השיגור הראשון המוצלח של משגר אלקטרון מניו זילנד
2019 – חנוכת נמל התעופה רמון שליד אילת