stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חקלאות אורגנית
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

התקדמות הטכנולוגיות במשך המלחמה זירזה המצאות חדשות בתחום החקלאות, בעיקר בכל הקשור במכניקה, כולל מערכות השקיה, דישון וקטילת מזיקים.
מוצרים כימיקליים אשר הופקו והיו בשימוש רב במהלך המלחמה היוו בסיס לשימושים חקלאיים. לדוגמה, אמוניום ניטראט, שהיה מרכיב בייצור תחמושת בעת המלחמה, כעת היה מקור לחנקן. בתקופה זו התחיל ייצור קוטל המזיקים הידוע די די טי (DDT), שהשימוש בו נעשה כנגד חרקים נשאי מחלות, על ידי ריסוס אזורים נרחבים מאוד.
במקביל, פיתוחים מכניים של כלי העבודה אפשרו לחקלאי היחיד לעבד חלקות אדמה גדולות יותר. שטחי העיבוד גדלו והחווה קיבלה את הצורה שאנו מכירים כיום. כספים רבים הושקעו על ידי יזמים פרטיים אמריקאיים למימון מחקרים שתרמו לפיתוח זנים חדשים לגידול, לפיתוח חומרים כימיים להגברת שליטת החקלאי על הגידולים ולפיתוח מערכות השקיה ענקיות ובניית כלי עבודה חקלאיים משוכללים בכל רחבי העולם.
במשך שנות ה-50 היו מדענים שהתעניינו בחקלאות בת קיימא, אך המגמות העיקריות הוא בפיתוחים הטכנולוגיים ובפיתוחים הביוכימיים. בארצות הברית ג'.י. רודייל הפיץ את מושגי החקלאות האורגנית ושיטות העיבוד, בייחוד בתחום הגינון הביתי.
בשנת 1962, הוציאה רחל קרסון (מדענית חשובה שהייתה ידועה באהדתה לנושאי שימור הטבע) לאור את ספרה האביב הדומם ובו תיעדה את ההשפעות השליליות של ה-DDT על קוטלי מזיקים טבעיים, ועל איכות הסביבה. הספר שהפך לרב מכר, היווה גורם משפיע ביותר להפסקת השימוש על ידי השלטונות האמריקאיים ב-DDT בשנת 1972. עד היום, היא נחשבת בין החלוצות החשובות של תנועות לאיכות ושימור הסביבה בכל העולם.
בשנות ה-70, תנועות כלל-עולמיות למען הסביבה הביאו את החקלאות האורגנית למוקד התעניינות הציבור. כך גדלה ההבחנה בין גידולים קונבנציונליים וגידולים אורגניים, תוך מיצוב החוות האורגניות בפרסומות כגון "Know Your Farmer, Know Your Food". בשנת 1975 פרסם פוקוקאה את ספרו One Straw Revolution שהיה רב השפעה בחקלאות בכל רחבי העולם. גישתו לגידולי דגנים בחלקות קטנות תוך שמירה קפדנית על המערכת האקולוגית של החווה עם התערבות מינימלית של החקלאי עצמו.
בשנות ה-80, ארגוני צרכנות בכל העולם החלו ללחוץ על גופי ממשל להשתתת נהלים ותקנים למוצרים אורגניים. תקנים אלו הלכו והתפתחו במשך שנות ה-90, בו הלכו וגדלו החוות החקלאיות העוסקות בגידולים אורגניים תוך גידול של 20% בכל שנה, בהתאם לגידול בדרישת הלקוחות. ציבור לקוחות אלו מזוהה עם שמירה על איכות ובטיחות המוצרים, תוך הסתייגות מנזקי החקלאות הקונבנציונלית על הסביבה. מגמת הגידול בשוק האורגני נמשכת עד היום.
היסטוריה > המאה ה-21

אם במאה ה-20 הושם הדגש בתחום חקר החקלאות הכימית ולאו דווקא על התחום האורגני, מוסת דגש זה כעת לחקר בתחום הביוטכנולוגיה כגון הנדסה גנטית. הגופים הממלכתיים הממנים מחקרים עדיין מעדיפים את המחקרים בתחום החקלאות הקונבנציונלית. לדוגמה, בבריטניה מתוך 27 מחקרים, 26 היו על גידולים קונבנציונליים לעומת מחקר אחד על חקלאות אורגנית.
תאגידי המגדלים משפיעים אף על שוק המוצרים האורגניים. אם בתחילתה חקלאות זו התבססה על חוות גידול קטנות ועצמאיות ששיווקו ישירות ללקוחותיהן באמצעות ירקניות קטנות או בתי טבע, הרי שכעת, כאשר הגידול העצום בביקוש למוצרים טבעיים, מעודדים תאגידי חקלאות להשתתף בגידול ושיווק מוצרים אלו. עם העלייה בנפח ובמגוון של המוצרים האורגניים, יכולת הקיום של החוות הקטנות עלולה להתערער, ומשמעות הייחוד של שיטות העיבוד החקלאות האורגנית הופך למטושטש עם מוצרים אורגניים ואישורי תקנים אורגניים.
ביקורת על חקלאות אורגנית > אידאולוגית

מבקרי החקלאות האורגנית טוענים שהיא אינה מספקת את הבטחותיה. הדימוי של "חקלאות של פעם" (פשטות, ללא מיכון, גידול בקנה מידה קטן בעיקר לקהילה המקומית, בלי ריסוסים ודשנים) - רחוק מהמציאות.
השינוי ברווחת בעלי החיים המגודלים בשיטה זו, בהרבה מקרים מזערי.
חוקרים טוענים כי אין היא אקולוגית יותר, כשדוגמה בולטת היא, שבדרך זו מגדלים פחות יבול ליחידת שטח, לפיכך בשביל אותה כמות מזון שמגודלת בחקלאות רגילה – בחקלאות האורגנית פוגעים ביותר מערכות אקולוגיות כדי להפוך אותן לשטחי חקלאות, וצריך יותר מים, שעות מיכון, "ריסוסים ודשנים אורגנים" וכו' כדי ליצור אותה כמות יבול.
ביקורת על חקלאות אורגנית > פרקטית

היכולת של החקלאות האורגנית להתמודד עם פגעי טבע כמו ארבה ומחלות צמחים נמוכה יותר עד כדי השמדה מוחלטת של היבול. בפועל נדמה שאין ממצאים מדעיים לביסוס הטענה שחקלאות אורגנית בריאה יותר, על אף הרושם שמנחילים לה.
באוקטובר 2019 התפרסם מאמר של הפרופסור והמדען לורנס סמית, אשר העלה כי אם בריטניה (לדוגמה) תעבור לחקלאות אורגנית ייווצר חסר בגידול המקומי וכדי לפצות עליו יאלצו להגדיל את הייבוא החקלאי מחו"ל והדבר יוביל לפליטת יותר גזי חממה לעומת המצב הקודם.
המזון האורגני אינו בריא יותר מאוכל מקביל מחקלאות רגילה (הרחבה על כך בערך "מזון אורגני").
ראו גם

מזון אורגני
WWOOF
הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל
לקריאה נוספת

רפי גרוסגליק, אוכל אורגני בישראל:התנגדות, היטמעות ותרבות גלובלית, תל אביב: רסלינג, 2017
| קיימות |
| --- | --- | --- |
| מושגי מפתח | איכות הסביבה • אקולוגיה • סביבתנות • טביעת רגל אקולוגית • מאזן אקולוגי • צדק בין-דורי |  |
| איומים | משבר האקלים • התחממות עולמית • הידלדלות שכבת האוזון • הכחדה המונית |  |
| אסטרטגיות סביבתיות | חשיבה סביבתית • קיימות מקומית • חינוך סביבתי • אקו-אנרכיזם • אקולוגיה עמוקה • עירוניות חדשה |  |
| פסולת | הפחתה במקור • קומפוסט (התכלות) • שימוש חוזר • מיחזור (מיחזור בישראל) • מדרג הפסולת • שטח הפסולת של האוקיינוס השקט  • שטח הפסולת של האוקיינוס ההודי  • שטח הפסולת הצפון אטלנטי |  |
| תשתיות ובנייה | תחבורה בת קיימא • בנייה ירוקה • תכנון רגיש למים • בנייה באדמה • בנייה תואמת אקלים |  |
| גינון וחקלאות | גינה קהילתית • גינון יובשני • חקלאות אורגנית • גידול ביו-אינטנסיבי • מזון מקומי • גינון גרילה • פרמקלצ'ר • יער מאכל • חקלאות עירונית • חקלאות בת קיימא • חומרים מזינים |  |
| אנרגיה | אנרגיה חלופית • אנרגיה ירוקה • אנרגיה מתחדשת • אנרגיה סולארית • אנרגיית רוח • אנרגיה הידרואלקטרית • RDF |  |
| כלכלה | תרבות הצריכה • מזון מהיר • שיווק ערכי • שיווק ירוק • גרינווש • פיתוח בר-קיימא • תיירות בת קיימא • השקעה אחראית • כלכלה אקולוגית • התיישנות מתוכננת |  |
| ארגונים בישראל | החברה להגנת הטבע • המשרד להגנת הסביבה • אדם טבע ודין • אקו-ויקי • חיים וסביבה • מגמה ירוקה • המרד בהכחדה • צלול |  |
| מיזמים נבחרים | אג'נדה 21 • יום ללא קניות • תערוכת קלינטק • תחבורה היום ומחר • פרויקט עדן • ביוספירה 2 • BedZED • יום איכות הסביבה העולמי • שמיטה ישראלית |  |
הערות שוליים

↑  חוק להסדרת תוצרת אורגנית, התשס"ה - 2005 - http://www.sviva.gov.il/InfoServices/ReservoirInfo/doclib/general/klali46.pdf
↑  חקלאות אורגנית בישראל, באתר משרד החקלאות ופיתוח הכפר, ‏24.02.2021
↑  http://www.sviva.gov.il/InfoServices/ReservoirInfo/doclib/כללי/klali58.pdf
↑  לראשונה בישראל: מטוס ריסוס אורגני - https://www.makorrishon.co.il/nrg/online/1/ART2/142/962.html#
↑  אורג-ניר - מטוס הריסוס האורגני הראשון בישראל של חברת כים-ניר, באתר גלובס, 9 באוגוסט 2010
↑  צוות הארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל, באתר הבית שלך באורגני
↑  ד"ר יזהר טוגנטהאף מרכז תחום מטעים. מרכז תחום הגנת הצומח והזנה. בארגון לחקלאות ביולוגית אורגנית בישראל. מתוך הפודקאסט המעבדה דקה: 12:35, על חקלאות אורגנית, באתר כאן - תאגיד השידור הציבורי
↑  מייקל פולן, בספר "דילמת השפע"
↑  אילנה קוריאל, הנחיל פה: המשק האורגני בנגב קורס מול הארבה, באתר ynet, 12 במאי 2013
↑  שיחה עולמית, דצמבר 2019, באתר השילוח, ‏2019-11-20
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550820305171  BNE: XX528048  GND: 4069484-7  LCCN: sh85095504  NDL: 00574481  NKC: ph119814 
פילוח החקלאות האורגנית בישראל (2021)
קרל ארנולד

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1883 נוישטט ביי קובורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  29 בנובמבר 1953 (בגיל 70) מינכן, גרמניה המערבית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצפוני של מינכן 
 תחום יצירה:  ציור, קריקטורה 
 בן או בת זוג:  Anne-Dora Arnold (19 בדצמבר 1911–?) 
 
קרל ארנולד (בגרמנית: Karl Arnold;‏ 1 באפריל 1883 – 29 בנובמבר 1953) צייר וקריקטוריסט גרמני, מהתורמים החשובים למגזין ההומוריסטי זימפליציסימוס, ומתנגד לנאציזם בתקופת רפובליקת ויימאר.
ביוגרפיה

ארנולד נולד בעיר נוישטט ביי קובורג בדוכסות זקסה-קובורג-גותה בגרמניה. הוא גדל במשפחה בורגנית; לאביו, מקס אוסקר ארנולד, היה מפעל לתעשייה זעירה, שבסביבות שנת 1910 התפתח לעסק מצליח ובו כ-2000 מועסקים. מקס אוסקר היה חבר מאז 1885 בבית המחוקקים של קובורג, ובשנים 1904–1920 (מלבד שנות המהפכה 19–1918) היה בעצמו נשיא הבית.
ב-1901 החל בלימודי הציור באקדמיה לאומנות במינכן, שם למד אצל פרנץ פון שטוק והתיידד עם אלברט וייסגרבר. באותה תקופה הוא והחל לתרום מיצירותיו לכתבי עת שונים, ביניהם Die illustrierte Presse, Lustige Blätter ו-Die Jugend. בשנת 1907 החל לתרום קריקטורות למגזין ההומוריסטי המאויר זימפליציסימוס.
ב-1909 הוציא לאור ארנולד, בשיתוף עם אמנים אחרים (ביניהם וילי גייגר, ז'ול פאסן ואלברט וייסגרבר) אלבום של תדפיסים ארוטיים, שחולל שערורייה וגל מחאות. בלחץ הפרלמנט נפתחה נגדו חקירה פלילית בחשד לפורנוגרפיה, מה שהוביל להחרמתם של עותקי היצירה.
בסביבות שנת 1909 הוא הכיר במינכן את הציירת אנה-דורה פולקווארדסן, והתחתן איתה ב-1911 בפלנסבורג. באותם ימים התפלגה "אגודת האמנים החדשה של מינכן", וכתוצאה מכך נוצרה קבוצת הפרש הכחול; לאחר מכן חדלה אגודת האמנים המקורית כמעט מלהתקיים. כיוון שכך, נטל על עצמו ב-1913 אלכסנדר קאנולט להקים את "קבוצת הפורשים החדשה ממינכן" (Neue Münchener Sezession), שבה היו חברים, מלבד קרל ארנולד, גם פאול קלי, אלפרד קובין, אלכסיי פון יבלנסקי ואלברט וייסגרבר. אלו היו השנים שבהן החל ארנולד לעשות לו מוניטין.
על אף שזימפליציסימוס נקט בקו מערכתי אופוזיציוני בימים שקדמו למלחמת העולם הראשונה, החל העיתון בקו של תמיכה במטרתן של מעצמות המרכז עם תחילת הלוחמה. ארנולד התגייס לצבא הגרמני והוצב מאחורי קו החזית באזור ליל הכבושה, שם עסק באיור גלויות לחיילים. מסוף 1914 עד 1917 השתתף בהוצאת שורת מנשרים מאוירים בשם Liller Kriegsflugblätter ("עלוני מלחמה מלִיל"), ואיוריו בהם זכו לפופולריות רבה.
עם שחרורו מן הצבא המשיך ארנולד בתרומתו לזימפליציסימוס. העיתון יצא כנגד חוזה ורסאי, אך היה תומך נלהב בדמוקרטיה וברפובליקת ויימאר אל מול סכנות הימין הקיצוני והשמאל הקיצוני. גישה זו מודגמת בכרזה שצייר למפלגה הדמוקרטית, פלג ליברלי שהיה שותף בקואליציה שהקימה את רפובליקת ויימאר. בכרזה, משנת 1921 נראית יד חסונה מניפה מאזניים, כאשר מצד שמאל נראים "קומוניסטים" אדומים וצעקנים, ומצד ימין "קפיטליסטים" שמנים ולבושים בקפידה, והכיתוב "נגד הדיקטטורה משמאל ומימין".
ארנולד היה לאחר ממבקריו החריפים של אדולף היטלר. שלא כמאיירים אחרים כג'ורג' גרוס, אשר הצביעו על הסכנה שבהיטלר, בחר ארנולד לגחך את דמותו, ולהציגו באור היתולי. קריקטורה ידועה ממאי 1932 מציגה את היטלר, כאשר אישוני עיניו מצוירים בצורת צלבי קרס כשמאחוריו מציצה בדאגה רוחו של פרידריך הגדול.
עם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 פשטו הנאצים על משרדי זימפליציסימוס, ואף עצרו מספר ציירים. חלק מיצירותיו של ארנולד הוחרמו ונאסרו לפרסום. ארנולד המשיך לעבוד בעיתון, ואף פרסם, במהלך מלחמת העולם השנייה קריקטורות שתאמו את הקו הרשמי של הממשלה הנאצית. בשנת 1945 נהרס הסטודיו שלו בהפצצה אווירית, ורבות מיצירותיו אבדו.
לאחר המלחמה היגר ארנולד לארצות הברית, שם מת בשנת 1953.
ראו גם

על קצה המזלג
לקריאה נוספת

Zbynek Zeman, Heckling Hitler,Taurus, London, 1987.
תומאס סטרלינג סאליבנט

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1854 ארצות הברית קולומבוס, אוהיו, ארצות הברית
 פטירה:  7 באוגוסט 1926 (בגיל 71)
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 
תומאס סטרלינג סאליבנט (באנגלית: Thomas Starling Sullivant;‏ 4 בנובמבר 1854 – 7 באוגוסט 1926) היה קומיקסאי אמריקאי שפרסם את עבודותיו תחת שם העט ת. ס. סאליוונט (T. S. Sullivant). עבודותיו פורסמו בתדירות הגבוהה ביותר במגזין "לייף". הוא גם צייר קריקטורות פוליטיות ואייר ספרי קומיקס לילדים.
ביוגרפיה

סאליבנט נולד בקולומבוס שבאוהיו, שם עבד אביו, ויליאם סטרלינג סאליבנט, כבריולוג. הוא גדל בגרמניה, שם ייתכן שלמד אמנות. בגיל 18 עזב את קולומבוס וחי באירופה במשך מספר שנים, ולבסוף שב לגור בפילדלפיה. בשנת 1885 למד אצל תומאס אייקינס באקדמיה לאמנויות יפות בפנסילבניה.
בשנת 1886, כאשר היה בן 32, הופיעו הקריקטורות הראשונות שלו במגזין ההומוריסטי "Truth". בשנה שלאחר מכן הן פורסמו במגזין ההומוריסטי המוביל Puck (אנ') וכן גם בכתבי עת אחרים.
בפילדלפיה למד אצל הצייר אדוארד מורן, והפך לשוליה של המאייר אי. בי. בנסל (אנ').
סאליבנט היה חבר במועדון הרישום של פילדלפיה מ-1888 עד 1904. עד תחילת המאה ה-20 עבר סאליבנט למגזין "Judge (אנ')". ב-1904 החל לצייר קריקטורות פוליטיות עבור ויליאם רנדולף הרסט ועשה זאת עד 1907. בהמשך למד באירופה וחזר לדפי "לייף" בשנת 1911. הוא המשיך לאייר עבור המגזין עד מותו ב-1926.
הערות שוליים

↑  The Philadelphia Sketch Club: Archives
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb18035186x (data)  GND: 1226971563  ISNI: 0000 0000 6708 3841  LCCN: n85387778  SNAC: w6m349q3  ULAN: 500116902  VIAF: 70395426   WorldCat (עם VIAF): 70395426
תומאס לי ג'אדג'

תומאס לי ג'אדג' (באנגלית: Thomas Lee Judge; 12 באוקטובר 1934 –  8 בספטמבר 2006) היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל מונטנה ה-18 בין השנים 1973–1981. טרם היבחרו לתפקיד המושל היה סגן המושל ה-25 של המדינה מ-1969 עד 1973, וחבר בית המחוקקים של מונטנה.
ביוגרפיה

ג'אדג' נולד בהלנה שבמונטנה. הוא השלים לימודי תואר ראשון בעיתונאות באוניברסיטת נוטרדאם, ולמד לתארים מתקדמים באוניברסיטת לואיוויל. כמו כן, הוא בוגר בית הספר לקציני שלישות של צבא ארצות הברית בפורט בנג'מין הריסון שבאינדיאנה.
בשנת 1966 נישא לקרול אנדרסון, ולזוג נולדו שני בנים, תומאס וורן ג'אדג' ופטריק ליין ג'אדג'. באוקטובר 1979, בשעה שהיו מושל והגברת הראשונה, נפרדו השניים וגירושיהם הושלמו בחורף 1980. בשנת 1981 נישא בשנית לסוזן קוץ', אך הם נפרדו בשנת 2003.
ג'אדג' שירת כקצין בדרגת לוטננט משנה בצבא ארצות הברית, וכן שירת בדרגת קפטן בגיס השלישות של הצבא ובכוחות המילואים של הצבא בין 1958 ל-1964. בשנת 1960 התמנה לנשיא ובעלים של חברת יחסי ציבור.
הוא כיהן בבית הנבחרים של מונטנה בשנים 1961–1967 ובסנאט של מונטנה בשנים 1967–1969. לאחר מכן נבחר לסגן מושל מונטנה בנובמבר 1968, תפקיד אותו מילא עד השבעתו למושל בראשית 1973.
בשנת 1972, כאשר המושל המכהן פורסט אנדרסון בחר שלא להתמודד לכהונה שנייה, הכריז ג'אדג' על מועמדותו לתפקיד המושל. הוא גבר על מספר מתמודדים בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ובבחירות הכלליות ניצח את מועמד המפלגה הרפובליקנית אד סמית' עם 54.12% מקולות הבוחרים. בעת היבחרו היה ג'אדג' בן 38 בלבד.
בבחירות 1976 התמודד לכהונה שנייה מול התובע הכללי של מונטנה בוב וודהאל, וגבר עליו בהפרש ניכר. בשנת 1980 התמודד לתקופת כהונה שלישית, אך הפסיד בבחירות המקדימות בידי טד שווינדן, שכיהן תחתיו כסגנו. במהלך כהונתו כמושל היה ג'אדג' חבר בוועד המנהל של אגודת המושלים הלאומית ועמד בראש ועידת מושלי מדינות מערב ארצות הברית.
כאשר שווינדן בחר שלא להתמודד לכהונה שלישית ב-1988, ניסה ג'אדג' לשוב למשרת המושל, וניצח בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית. בבחירות הכלליות הפסיד בפער קטן לסטן סטיבנס, נשיא הסנאט של מונטנה לשעבר ומועמד המפלגה הרפובליקנית.
ב-8 בספטמבר 2006 נפטר ג'אדג' בביתו שבצ'נדלר, אריזונה. הוא היה בן 71 במותו, ונקבר בבית הקברות לתחייה מחדש בהלנה.
הערות שוליים

↑  Former governor dies, באתר The Montana Standard‏, 8 בספטמבר 2006 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n81147245  VIAF: 18555231   WorldCat (עם VIAF): 18555231
צחי חזן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  שחקן, סטנדאפיסט
 בת זוג:  שיר איטח
 פרופיל ב-IMDb
צחי חזן הוא שחקן וסטנדאפיסט ישראלי.
ביוגרפיה

גדל בצפת.
עבד חמש שנים כסוהר בשירות בתי הסוהר ושירת בכלא צלמון. בשנת 2009 עזב את עבודתו ועבר מצפת לתל אביב על מנת להתחיל קריירה כשחקן וסטנדאפיסט.
בשנת 2009 הופיע בתוכנית הסטאנדאפ "ביפ קומדי האוס".
בשנים 2013–2018 גילם את משה דוקרני/מוש דוקרונובסקי בסדרת הילדים הקומית של HOT "הקלמרים".
בשנים 2013–2020 השתתף בסדרה הקומית של שלום אסייג "שנות ה-80" גילם את דדה גבאי, בנו של אהרון, עבריין שכונתי של טירת הכרמל, פורץ לבתים וגונב דברים עם חברו הטוב דודו, נודע כ"הפורץ הטוב ביותר בטירה".
בשנת 2015 התארח בעונה החמישית בסדרת דרמת הנוער של ערוץ הילדים למנויי HOT "גאליס".
בשנת 2016 התארח בעונה הראשונה של הסדרה הקומית של אדיר מילר שנקראת "צומת מילר" בתור העבריין ניר שווישה. באותה השנה שיחק בסדרה של HOT "עקרון ההחלפה".
בשנת 2017 גילם סוכן ממתקים בסדרת הילדים הקומית של ערוץ הילדים "המלון של פיני". באותה השנה גילם את העבריין יוסי טווינה בתוכנית הרשת שיצרו רן סופר ורוני ששון שהעולה ליוטיוב ושנקראת "בסלון אצל ששון".
בשנים 2019–2020 השתתף בסדרה הקומית של כאן 11 "שב"ס" שיחק בתפקיד ליעוז.
בשנת 2020 שיחק את דניאל דאהן בסדרה הקומית "נבסו". באותה השנה שיחק עובד בפיצוצייה בסדרה הקומית של Yes "לעבור את הלילה".
בשנת 2021 גילם את דמותו של סנגור ארזי בסדרת הדרמה של כאן 11 "פמת"א". באותה השנה שיחק בסדרה הקומית של קשת 12 "מה שבע" בתור בני.
בשנת 2022 שב לגלם את דמותו של דדה גבאי בעונה הראשונה של הסדרה "שנות ה-90" סדרת ההמשך של "שנות ה-80".
בשנת 2024 השתתף בתוכנית הרדיו של דידי הררי שנקראת "דידי לוקאלי".
חיים אישיים

בשנת 2016 נישא לדוגמנית שיר איטח (גרושתו של הכדורגלן אביב חדד) והם גרים בשדרות.
מרגרטה שיטה-ליהוצקי

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1897 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 בינואר 2000  (בגיל 102) וינה, אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות שימושיות בווינה (1919) 
 הושפעה על ידי:  אוסקר שטראנד, היינריך טסנוב 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנולוגית של גראץ (1989)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אינסברוק (1997)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של מינכן (1992)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית של ברלין (1993)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הטכנית בווינה (1994)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1992)  פרס וינה לאדריכלות (1980)  אות הקצין הגדול המוזהב על שירות הרפובליקה האוסטרית  טבעת הכבוד של העיר וינה 
 בן או בת זוג:  Wilhelm Schütte 
 
מרגרטה "גרטֵה" שיטה-ליהוצקי (בגרמנית: Margarete "Grete" Schütte-Lihotzky; ‏23 בינואר 1897 – 18 בינואר 2000) הייתה אדריכלית אוסטרית ופעילה קומוניסטית במחתרת האוסטרית שפעלה נגד הנאצים. היא זכורה היום בעיקר בזכות תכנון מטבח פרנקפורט.
ביוגרפיה

מרגרטה שיטה-ליהוצקי נולדה למשפחה ממעמד ביניים במרגרֵטֵן שמאז 1850 היא חלק מווינה. אביה, ארווין ליהוצקי, היה עובד ציבור בעל דעות ליברליות שתמך בסיום שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית ובהקמתה של הרפובליקה האוסטרית ב-1918. היא הייתה האישה הראשונה שלמדה בבית הספר לאמנות שימושית קוּנְסְטְגֶוֶורבֶּשוּלֵה (Kunstgewerbeschule), היום האוניברסיטה לאמנות שימושית בווינה, שבין מוריו נמנו אמנים ידועים כגון יוזף הופמן, אנטון האנאק ואוסקר קוקושקה. ליהוצקי התקבלה רק בזכות מכתב המלצה שאימה הצליחה להשיג מהאומן הנודע גוסטב קלימט. ב-1997, בחגיגות ה-100 להולדתה, נזכרה בהחלטתה ללמוד אדריכלות והעירה כי "ב-1916 איש לא היה מעלה על דעתו שאישה תוזמן לתכנן בית – אפילו לא אני."
ליהוצקי שהייתה תלמידתו של אוסקר שְטְרָנְט, זכתה בפרסים עוד לפני סיום לימודיה. שטרנט היה מחלוצי היוזמה למגורים מסובסדים עבור מעמד הפועלים בווינה ובהשראתו הבינה שחיבור בין עיצוב ופונקציונליות הוא מגמה חדשה שיהיה בה צורך בעתיד. בתום לימודיה עסקה, בין היתר, בתכנון מגורים עבור נכים ועבור ותיקי קרבות מלחמת העולם הראשונה. זיכרונותיה על עבודתה עם אדריכלים ואינטלקטואלים אוסטריים בני תקופתה מאוגדים בספרה "מדוע הפכתי לאדריכלית" (Warum ich Architektin wurde), שהתגלה בעיזבונה ופורסם לאחר מותה.
מטבח פרנקפורט

ב-1926 קיבלה ליהוצקי את הזמנתו של האדריכל ומתכנן הערים הגרמני ארנסט מאי (אנ') והגיעה לפרנקפורט, שם לקחה חלק בפרויקט "פרנקפורט המתחדשת". במסגרת הפרויקט יצרה את "מטבח פרנקפורט" שהוא אב-טיפוס למטבח המודולארי שמוכר ונמצא כיום בשימוש ברחבי העולם המערבי. בתהליך יצירת המטבח השתמשה ליהוצקי בדגם חדר אוכל של קרון רכבת על מנת לתכנן "מעבדה לעקרת הבית" תוך שימוש מינימלי בחלל ונוחות וציוד מרביים וכן התבססה על מחקר מדעי שערך מומחה הניהול האמריקאי פרדריק וינסלאו טיילור בשילוב עם מחקר עצמאי שלה. מועצת העיר פרנקפורט התקינה 10,000 מהמטבחים המודולאריים, שיוצרו בייצור המוני, במבני מגורים חדשים אשר יועדו לפועלים. ב-1990 הוצב דגם בגודל אמיתי של מטבח פרנקפורט במוזיאון האוסטרי לאמנות שימושית שבווינה.
פעילות בתקופת מלחמת העולם השנייה

עם התדרדרות המצב הפוליטי ברפובליקת ויימאר וההקצנה הפוליטית ימינה, הצטרפה שיטה-ליהוצקי ב-1930 אל האדריכל ארנסט מאי שגיבש סביבו קבוצה של שבעה-עשר אדריכלים, "בריגאדת מאי". הקבוצה הוזמנה לעזור במימוש "תוכנית החומש" של סטלין (1929–1934) ובמסגרת זאת לקחה על עצמה את תכנון עיר התעשייה מגניטוגורסק שבהרי אוּרל הדרומיים. בעת הגעתם הייתה זאת עיר של בקתות חמר וצריפים בלבד. היא תוכננה להכיל 200,000 תושבים תוך מספר שנים, ברובם עובדי תעשיית הפלדה. לזכותה של "בריגאדת מאי" נזקפים בנייתן של 20 ערים בשלוש שנים אולם "תוכנית החומש" שהביאה לקולקטיביזציה כפויה שגרמה לרעב ולמוות המוניים ולהתנגדות אלימה לשלטון, הופסקה למעשה ב-1932.
שיטה-ליהוצקי נשארה בברית המועצות עד 1937, אז הפכו הטיהורים הגדולים של סטלין את החיים שם לבלתי נסבלים ואף למסוכנים. ב-1938 הוזמנה ללמד באקדמיה לאמנויות יפות באיסטנבול, שם פגשה אדריכל עמית אוסטרי, אשר ארגן מחתרת קומוניסטית למאבק בשלטון הנאצי. שיטה-ליהוצקי הצטרפה למפלגה הקומוניסטית האוסטרית (KPÖ) בדצמבר 1940 וחזרה לווינה על מנת ליצור קשר עם המחתרת הקומוניסטית האוסטרית במטרה להקים ערוץ תקשורת לאיסטנבול. 25 ימים בלבד לאחר חזרתה, נעצרה בידי הגסטאפובעקבות הלשנה, בזמן שנפגשה עם פעיל מחתרת בכיר. היא נשפטה ל-15 שנות מאסר ושוחררה ב-1945 בידי הכוחות האמריקאיים.
אחרי המלחמה

באוסטריה שאחרי המלחמה, נמנע משיטה-ליהוצקי – שנשארה קומוניסטית אדוקה – לקבל פרויקטים ציבוריים למרות ההרס הרב לאינספור בניינים שנדרשו לבנייה מחדש. היא עברה לעבוד בבולגריה ובהמשך בסין, בקובה ובגרמניה המזרחית. הישגיה קיבלו הכרה פומבית מאוחרת באוסטריה. ראשית הוכרה בזכות פעילותה הפוליטית: ב-1977 הוענקה לה מדליה על פועלה למען השלום וב-1978 עיטור כבוד על פעילותה במחתרת. ב-1980 הוענק לה פרס האדריכלות מטעם העיר ווינה. בשנת 1985 פרסמה את זיכרונותיה מתקופת המלחמה בספרה "זיכרונות מהמחתרת". ב-1988 סירבה לקבל את העיטור האוסטרי למדע ואמנות מידיו של נשיא אוסטריה קורט ולדהיים עקב המוניטין המפוקפקים שלו על מעשיו בזמן המלחמה. היא קיבלה את הפרס בסופו של דבר ב-1992 מידיו של יורשו תומאס קלסטיל. ב-1995 נמנתה עם קבוצת ניצולי מלחמה אוסטריים אשר תבעו את חבר הפרלמנט האוסטרי, ירג היידר, אחרי שבדיון שנערך בפרלמנט התייחס למחנות הריכוז הנאצים כ"מחנות מאסר".
מרגרטה שיטה-ליהוצקי הלכה לעולמה ב-18 בינואר 2000 בגיל 102, חמישה ימים לפני יום הולדתה ה-103. היא נקברה בבית הקברות המרכזי בווינה.
הערות שוליים

↑  die Standard (in German). 18 January 2005. Retrieved 4 March 2013., Margarete Schütte-Lihotzky: "Sie haben gedacht, ich würde verhungern", dieStandard
↑  Bois Marcel, A Communist Designed Your Kitchen, Jacobin, ‏2020
↑  Sophie Hochhaeusl, From Vienna to Frankfurt Inside Core-House Type 7: A History of Scarcity through the Modern Kitchen, European Architectural History Network
↑  "Margarete Schuette-Lihotzky; Pioneering Architect". Los Angeles Times. 22 בינואר 2000. נבדק ב-5 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chiu, Charles, Women In The Shadows, Chiu, Charles S. (1994). Women in the Shadows: Mileva Einstein-Marie, Margarete Jeanne Trakl, Lise Meitner, Milena Jesenska, Margarete Schutte-Lihotzky. Die Deutsche Bibliothek. pp. 155–156. ISBN 978-0-8204-8856-1.
↑  Pace, Eric, Pace, Eric (23 January 2000). "Margarete Schutte-Lihotzky, Noted Austrian Architect, 102". The New York Times. Retrieved 4 March 2013., New York Times
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810666310105606  BIBSYS: 98020007  BNE: XX1058213  BnF: cb14552772w (data)  CiNii: DA09959488  GND: 118762141  ICCU: VEAV036705  ISNI: 0000 0001 0903 1661  KulturNav: 6a29bab6-92e5-4f4d-8f5b-ce94ed67bb2e  LCCN: n86092256  NKC: xx0074583  NTA: 305841645  RKD: 235177  SELIBR: 212772  SNAC: w67w9c2t  SUDOC: 081782101  ULAN: 500091030  VIAF: 54944116   WorldCat (עם VIAF): 54944116
ריי ברבוטי

ריימונד "ריי" ג'יימס ברבוטי (באנגלית: Raymond "Ray" James Barbuti; ‏12 ביוני 1905 – 8 ביולי 1988) היה אתלט אמריקאי, הוא פעמיים אלוף אולימפי (אמסטרדם 1928) ושיאן עולם. נוסף לכך היה שחקן פוטבול.
ביוגרפיה

ברבוטי נולד במחוז נסאו שבלונג איילנד, מדינת ניו יורק. הוא למד באוניברסיטת סירקיוז. זכה באליפות הקולג'ים של ספורטאים חובבים של אמריקה בשנת 1928 בריצת 400 מטר בתוצאה של 48.8 שניות. באותה שנה זכה באליפות איחוד אתלטים חובבים בריצת 400 מטר בתנאי מזג אוויר קשים, בתוצאה של 51.4 שניות. כשחקן פוטבול באוניברסיטה הוא קבע 8 טאצ'דאון במשחק אחד.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) זכה ברבוטי בשתי מדליות זהב: בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.8 שניות, לפני ג'יימס בול מקנדה (48.0 שניות) ויואכים בוכנר מגרמניה (48.2 שניות); ובריצת שליחים 4x400 מטר, בשיא עולם חדש של 3:14.2 דקות, לפני גרמניה (3:14.8 דקות) וקנדה (3:15.4 דקות). שבוע לאחר המשחקים האולימפיים, בתחרות שנערכה בלונדון נגד נבחרת בריטניה, הוא שיפר ביחד עם חבריו את השיא העולמי בריצת שליחים 4x440 יארד בתוצאה של 3:13.4 דקות.
שיאים אישיים

ריצת 400 מטר: 47.8 שניות (1928)
הוצאת סדן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  דויד סדן
 תקופת הפעילות:  1966–הווה (כ־59 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 משרד ראשי:  תל אביב-יפו
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  ספרות משפטית
  
 אתר סדן
 
הוצאת סדן היא הוצאת ספרים, העוסקת בהוצאה לאור של ספרי משפט ועסקים. ההוצאה נוסדה בשנת 1966 על ידי דויד סדן ומיקומה בתל אביב-יפו. בין המחברים המפרסמים בהוצאה נמנים שופטים, עורכי דין ורואי חשבון.