stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבעת פלאי תבל של העולם העתיק
לקריאה נוספת

אומברטו אקו, תולדות האגדות - סיפורם של מקומות אגדיים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2016, עמ' 73–93.
ציר זמן ומפת שבעת פלאי תבל. התאריכים בצבעי ירוק ואדום, מציינים את בנייתם והריסתם, בהתאמה.
קנדיס פרט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביוני 1946 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  12 בספטמבר 2013 (בגיל 67) פוטומק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי המוח, פרמקולוגיה 
 מקום לימודים:  מכללת ברין מאר  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס  תיכון מק'ארתר 
 מנחה לדוקטורט:  Solomon Halbert Snyder 
 
קנדיס ביב פרט (אנגלית: Candace Beebe Pert; 26 ביוני 1946 –  12 בספטמבר 2013) היא נוירולוגית ופארמקולוגית אשר גילתה את הקולטן האופיוטי.
קורות חייה

פרט נולדה במנהטן, ניו יורק. אביה, רוברט, היה אומן מסחרי ואילו אמא של פרט, מילדרד, הייתה פקידה קלידנית בבתי משפט. היא נישאה תחילה לאגו פרט, חוקר אחר, אך השניים התגרשו. לשניים 3 ילדים ונכד. לאחר מכן נשאה למייקל ראף, חוקר אחר, אך החליטה להשאיר את שם משפחתה "פרט".
בשנת 1970 סיימה פרט לימודי תואר ראשון בביולוגיה במכללת ברין מאר בפנסילבניה בהצטיינות יתרה, ובגיל 27 עלתה לגדולה כסטודנטית מצטיינת במהלך לימודי התואר השני. בשנת 1974 הפכה לדוקטור לפארמקולוגיה במסגרת לימודיה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס לרפואה.
לאחר סיום עבודתה על הדוקטורט, פרט ניהלה עם המחלקה לפרמקולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס את המכון הלאומי לבריאות בשנים 1974-1975, ולאחר מכן התחילה לבצע מחקר במכון הלאומי לבריאות הנפש בשנים 1975-1987. במהלך עבודתה כחוקרת, בשנת 1993 השתתפה פרט בסרט המדעי "Healing and the Mind", ובשנת 2004 השתתפה בסרט הדוקומנטרי "What the Bleep Do We Know?" ובנוסף כתבה את הספר המצליח "מולקולות של רגשות".
החל משנת 1975, פרט החזיקה במשרות רבות במכון הלאומי לבריאות הנפש, ובשנת 1983 הפכה לראש המחלקה לביוכימיה של המוח, ולאישה הראשונה שעמדה בראש מחלקה במכון. במהלך שנותיה כחוקרת פרסמה פרט מעל ל-250 מאמרים מדעיים.
גילויים חשובים > גילוי הקולטן האופיוטי

בשנת 1973, במהלך לימודיה לתואר שני בבית הספר לרפואה של ג'ונס הופקינס, גילתה פרט את קולטן האופיואידי. קולטן זה הוא הקולטן המאומת הראשון שנמצא במוח האדם, והוא מעביר דרך אופיואידים במערכת העצבים את תחושת הכאב. הוא מגיב לתרופות המשככות כאבים, כמו מורפין וסמים כמו אופיום. אל הקולטן נקשרת התרופה המשככת, והיא גורמת לקולטן להפסיק להעביר את תחושת הכאב למערכת העצבים, וכך היא מצליחה לשכך את כאב החולה.
הודות לגילוי הקולטן יהיה ניתן לייעל את התרופות לשיכוך כאבים בעתיד ולהגביר את השפעתן על הסובלים מכאבים כרוניים.
גילויים חשובים > תחום מחקר חדש

נוירולוגים רבים מתעניינים בקשר בין המוח האנושי לבין בריאות הנפש ורגשות. גם פרט החליטה לחקור את הנושא במטרה להוכיח שיש קשר מדעי בין המוח לבין מצבי הרוח והרגשות שאנו חווים. היא חקרה את הנושא במהלך עבודתה במכון הלאומי לבריאות הנפש בשנות השמונים. ממחקרה הסיקה פרט כי המוח וכל הגוף מעביר מסרים באמצעות מולקולות מסוימות הנקשרות לקולטני תא ספציפיים. מולקולות אלו, המורכבות מפפטידים, משפיעות בו זמנית גם על תפקוד הגוף וגם על מצבים רגשיים. מתוך מסקנה זו, פרט יצרה את תחום המחקר "פסיכונוירואימונולוגיה" וכתבה את ספרה המצליח "מולקולות של רגשות". מסקנתה של פרט הייתה פורצת דרך, אך היא עוררה מחלוקת והתנגדות, מאחר שהיא הייתה שונה לחלוטין ממסקנות אחרות של חוקרים במשך שנים. למרות זאת, עם הזמן בוצעו יותר ויותר מחקים אשר הראו כי פרט צדקה במסקנתה.
גילויים חשובים > שימוש בפפטידים בתרופות

במהלך עבודתה, פרט עבדה עם בעלה האימונולוג, מייקל ראף, במטרה לחקור חלבון הנקרא "פפטיד T". פרט ובעלה קיוו שהפפטיד יוכל לעזור בטיפול בנגיף ה-HIV, בכך שיחסום את הדרך של הנגיף להיכנס לתאי הגוף. למרות שהתרופה נראתה מבטיחה, היא לא הובילה לטיפול מוצלח בקרב החולים שנבדקו.
לאחר מכן, פרט ובעלה רצו להמשיך את המחקר על שימוש בפפטידים כאמצעי טיפול במחלות. הם הקימו יחד את חברת "רפיד פרמצבטיקה", המפתחת תרופות המבוססות על פפטידים לטיפול במחלת אלצהיימר, מחלות לב, מחלות כלי דם ומחלות נוספות. פרט כתבה יותר מ-250 מאמרים מדעיים על פפטידים, וחידשה מידע רב בתחום. המידע אשר צברה בנושא איפשר מאוחר יותר ליצור תרופות נוספות אשר עזרו בטיפול של מחלות רבות.
ספריה

מולקולות של רגשות: למה אתם מרגישים איך שאתם מרגישים (1997)
המדע מאחורי רפואת גוף ונפש (1999)
כל מה שאתם צריכים לדעת בשביל להרגיש טוב (אל)
המדע של גולף והחיים (2013)
פרסים

פרס אלברט לסקר - על גילוי קולטן האופיוטים (1978)
פרס ארתור ס. פלמינג (1979)
מרצת כבוד של אוניברסיטת האנמן (1982)
פרס קילבי (1993)
פרס מדענית השנה - איגוד המרפאים (1996)
פרס מצוינות במחקר - הקרן האמריקאית לרפואה אלטרנטיבית (2002)
Theophrastus Paracelsus - פרס לרפואה הוליסטית (2008)
הערות שוליים

1 2  ג'ון שוורץ, "קנדיס פרט, 67, חוקרת מוח, נפטרה", ניו יורק טיימס
↑  John Schwartz, Candace Pert, 67, Explorer of the Brain, Dies, The New York Times, ‏Sept. 19, 2013
1 2  האתר הרשמי של קנדיס פרט, "Candace Pert, Ph".
↑  Emily Langer, Candace B. Pert, neuroscientist who discovered opiate receptor, dies at 67, The Washington Post, ‏September 18, 2013
↑  Mind Body Medicine Pioneers, Val Silver's Holistic Mindbody Healing
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459055305171  PLWABN: 9810657662405606  BnF: cb16210397k (data)  GND: 1089115997  ISNI: 0000 0001 1449 322X  LCCN: n97051309  NKC: ola2016935144  NLK: KAC201002267  NTA: 244766584  SUDOC: 111011191  VIAF: 79449267   WorldCat (עם VIAF): 79449267
Half-Life: Blue Shift

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  ה-12 ביוני 2001
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון
 פיתוח:  Gearbox Software
 הוצאה לאור:  Sierra Entertainment 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית, צרפתית, גרמנית 
 הפצה:  Sierra Studios  וסטים
 סדרה:  Half-Life (סדרת משחקים)
 דרישות תוכנה
 גרסה:  1.0.0.1 / 1.0.1.6
 מנוע משחק:  GoldSrc(מנוע id Tech 1 משופר), Source (עבור גרסת הסורס)
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  Microsoft Windows
 המשחק הקודם:  Half-Life: Decay
 המשחק הבא:  Half-Life: Source
 דרישות מערכת
 מעבד:  500 Mhz מעבד
 זיכרון:  96 MB זיכרון RAM
 כרטיס מסך:  16 MB כרטיס מסך
 בקרים:  מקלדת ועכבר
 
 אתר רשמי
 
Half Life: Blue Shift היא חבילת הרחבה של המשחק Half Life.
ההרחבה פותחה על ידי  Gearbox Software ויצאה ב-12 ביוני 2001. היא הופצה על ידי Sierra Entertainment והחל מה-24 באוגוסט 2005 מופצת דיגיטלית בסטים על ידי חברת Valve.
כמו חבילת ההרחבה הקודמת (Half-Life: Opposing Force) עלילת ההרחבה מקבילה לזו של Half-Life, אך מסופרת מנקודת מבט של דמות אחרת - מאבטח במתקן "בלאק מסה" בשם ברני קלהון. לאחר ניסוי שהשתבש במתקן שמביא לפלישת חייזרים, קלהון חייב להילחם על מנת להגיע למקום מבטחים.
החבילה קיבלה ביקורות מעורבות. הביקורות התייחסו לאורכה הקצר אך שיבחו את הגרפיקה שבהרחבה.
עלילה

בדומה למשחק המקורי, ברני קלהון מגיע בקרון רכבת חשמלית לאגף C בו הוא עובד כמאבטח בבלאק מסה. בהיגעו לשם, לאחר כדקה של טיפול בתקלה בדלת, הוא נקרא לעזור בהפעלת מעלית ראשית באגף G שמשום מה נתקעה. ברני לובש את אפודו, טוען את נשקו ויוצא למעלית התקועה, אך הוא נאלץ ללכת ברגל עקב תקלות בקרונות הרכבת. לאחר תיקון המעלית, בזמן הרכיבה במעלית מתרחש הניסוי שהשתבש, מה שמביא להתרסקות המעלית וגורם לברני לאבד את ההכרה.
כשברני חוזר להכרה, הוא מתחיל להילחם בחייזרים דמויי הכלב וראשי הסרטן ובעצת מדען שמצא מתחבא, יוצא לכיוון התעלה הצפונית על מנת לצאת מהמקום. בדרך הוא ממשיך להילחם בדמויי כלב, ראשי סרטן וורטיגונטים, אשר משתמשים בחשמל כדי לתקוף. ביוצאו מהתעלה, מגיע ברני לתחנה למיון רכבות של בלאק מסה, ולומד ממדען בשם דוקטור הרולד שהוא וחברו דוקטור רוזנברג ועוד קבוצת מדענים קטנה ניסו לברוח למעבדת אבטיפוס המשמשת לניסויי שיגור (טלפורטציה) על מנת לברוח, אבל חלקם נתפסו. הרולד, אשר עונה על ידי קבוצת נחתים לפני שברני הגיע, מת מפצעיו, וברני מבין שרוזנברג הוא הסיכוי היחיד שלו לברוח למקום מבטחים. לבסוף, מוצא ברני את רוזנברג ומחלץ אותו ויורד איתו אל מעבדת האבטיפוס, שם על מנת לכוון במדויק את יעד הבריחה, רוזנברג שולח אותו לעולם החייזרי זן (Xen) כדי שיפעיל מכשיר של קבוצת מדענים שהגיעה אל זן וחקרה את הקריסטלים שבו ונהרגה כליל. ברני מפעיל את המכשיר וחוזר אל רוזנברג ששולח אותו לקומה התחתונה ביותר אל הגנרטור הראשי. רוזנברג מבקש מקלהון להביא תא כוח טרי ומלא בשביל הטלפורטר הגדול, כי השליחה של ברני אל זן רוקנה את הסוללה שהייתה ברשותם.
לאחר שנלחם בנחתים וחייזרים גם בקומת הגנרטור הראשי, ברני חוזר לרוזנברג עם סוללה מלאה ועוזר לו להפעיל את הטלפורטר ולשגר את כולם למקום היציאה. ברני יוצא מהמעבדה אחרון בדיוק כאשר הנחתים הפולשים הורסים את הטלפורטר ואת רוב המעבדה. הרס הטלפורטר גרם ל"ריפלוקס הרמוני שוטף", תופעת לוואי של השיגור אשר משגרת את ברני אקראית למקומות בזן ובלאק מסה. באחד מהם הוא עד ללכידת גורדון פרימן בידי נחתים. לבסוף מתייצב השיגור ונעצר וברני חוזר אל רוזנברג ושאר המדענים ובורח איתם ברכב שטח של החברה.
גרסאות אחרות

Black Mesa: Blue Shift הוא מוד שנוצר על ידי מעריצים למשחק Black Mesa, אשר מהווה יצירה מחדש של ההרחבה באמצעות כלי מנוע Source. המוד משוחרר בפרקים, כאשר עד עתה שוחררו חמישה פרקים מתוך שמונה.
Operation: Black Mesa הוא מוד בפיתוח למשחק Black Mesa, אשר מהווה יצירה מחדש של ההרחבה, ושל ההרחבה Opposing Force באמצעות כלי מנוע Source.
דניאל קריצ'בסקי

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון חופשי   סגנון פרפר
 מועדון:  הפועל עירוני הוד השרון
 מאמן:  ניקיטה שקילנקו
 
דניאל קריצ'בסקי (נולד ב-12 באפריל 2004) הוא שחיין ישראלי, אלוף ישראל (2024) במשחה ל-200 מטר חופשי, אלוף ישראל בבריכת 25 מטר (2024) במשחים ל-100 מטר חופשי, 200 מטר חופשי ו-100 מטר פרפר ושיאן ישראל בבריכת 25 מטר במשחה ל-100 מטר חופשי ו-200 מטר חופשי.
ביוגרפיה

קיצ'בסקי מתאמן בקבוצת הפועל עירוני הוד השרון בהדרכתו של ניקיטה שקילנקו.
ביוגרפיה > 2022 > אליפות אירופה לנוער

באליפות אירופה לנוער שנערכה באוטופן, רומניה בתחילת יולי 2022 הוא סיים במקום שישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 24.37 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 24.30 שניות ובמקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.04 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא אישי חדש של 53.92 שניות.
ביוגרפיה > 2024 > אלוף ישראל

באליפות ישראל שנערכה בווינגייט בתחילת אוגוסט 2024 הוא זכה ב-3 מדליות, 1 מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:49.18 דקות, לפני גל כהן גרומי מהפועל ירושלים (1:49.20 דקות) ואור טל מהפועל בת ים (1:50.73 דקות). מדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 49.54 שניות, אחרי תומר פרנקל (49.53 שניות) ולפני אלכסיי גליבינסקי (49.79 שניות), שניהם מהפועל ירושלים. מדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.42 שניות, אחרי תומר פרנקל (52.97 שניות) וגל כהן גרומי (53.25 שניות).
ביוגרפיה > 2024 > שיאן ישראל בבריכת 25 מטר

באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בסוף דצמבר זכה ב-4 מדליות זהב וקבע 2 שיאי ישראל חדשים ובכך היה לשחיין המצטיין של האליפות. מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 47.15 שניות, 7 מאיות השנייה לאט מהשיא הישראלי של מירון חירותי (47.08 שניות), לפני עומר וינר ממכבי חיפה (47.60 שניות) וגל שלגל מהפועל דולפין נתניה (48.36 שניות), למחרת קפץ ראשון במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי וקבע שיא ישראלי חדש של 46.90 שניות ובכך היה לשחיין הישראלי הראשון ששחה משחה זה מתחת ל-47 שניות. במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 1:43.24 דקות, שיפור לשיא בן 3 השנים של גל כהן גרומי (1:43.45 דקות), לפני איתן בן שטרית מירושלים רבתי (1:45.03 דקות) ויואב רומנו ממכבי שוהם (1:45.63 דקות), במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 7:51.77 דקות, לפני יונתן אחדות מהפועל ירושלים (8:03.18 דקות) ומאור גורלניק מהפועל בת ים (8:04.71 דקות) ומשחה ל-100 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 50.86 שניות, לפני גל שלגל (52.20 שניות) ואיתי רוזנפלד ממכבי קריית ביאליק (52.93 שניות).
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 23.63 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 49.54 שניות (2024)
200 מטר חופשי: 1:49.18 דקות (2024)
100 מטר פרפר: 53.42 שניות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 21.97 שניות (2024)
100 מטר חופשי: 46.90 שניות (2024), שיא ישראל
200 מטר חופשי: 1:43.24 דקות (2024), שיא ישראל
800 מטר חופשי: 7:51.77 דקות (2024)
100 מטר פרפר: 50.86 שניות (2024)
ויטלי פרידלנד

| --- | --- |

ויטלי פרידלנד
 לידה:  24 ביולי 1983 (בן 41)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויטלי פרידלנד, איתי זבולון ואורטל אבנעים, בהצגה "ירושלים החדשה", תיאטרון החאן, 2012
ויטלי פרידלנד ואריה צ'רנר, ב"ירושלים החדשה", החאן, 2012
ויטלי פרידלנד ויהויכין פרידלנדר, בהצגה "תעלולי סקפן", החאן, 2009
ויטלי פרידלנד, נילי רוגל ואודי רוטשילד, "תעלולי סקפן", החאן, 2009
ויטלי פרידלנד וארז שפריר, בהצגה "אהובת הדרקון", תיאטרון החאן, 2007
ויטלי פרידלנד (נולד ב-24 ביולי 1983) הוא שחקן, במאי וצלם ישראלי.
ביוגרפיה

ויטלי פרידלנד נולד וגדל במינסק, בלארוס לאלה ויבגני. בשנת 1990 עלה עם משפחתו לישראל בשל גילויי אנטישמיות. בבואו לישראל התיישב פרידלנד עם משפחתו בפתח-תקוה, אחר-כך עברו לגני אביב בלוד. רצונו של פרידלנד להיות שחקן התעורר בהיותו בן 11, אחרי שצפה בסרטו של טים ברטון "המספריים של אדוארד": ”הסרט הזה השפיע עלי וריגש אותי. פתאום גיליתי עולם שלם של פנטזיה שרציתי להיות חלק ממנו.” בעקבות כך החל ללמוד דרמה בבית ספרו פיינשטיין החדש בפ"ת. לאחר מכן למד במגמת תיאטרון בעירוני א', בית הספר התיכון לאומנויות בתל אביב וסיים בהצטיינות (2001). בצבא שירת במשך שנתיים כמפעיל מערכות קשר ובמשך שנה התנדב דרך עיריית פתח-תקווה ולימד תיאטרון.
פרידלנד הופיע בתיאטרון בתקופת התיכון, בתחילה בהצגה "דיבוק" בתיאטרון תמונע ואחר-כך בהצגה "נוימן אגדת חיילים" בתיאטרון תמונע. בסרט "ילדי CCCP"‏ (2005) גילם את דמותו של קסטיל, שהוא אחד מארבעה בני נוער המקימים קבוצת כדורגל. בסרט הטלוויזיה "מרכבה ירוקה" (2005) גילם פרידלנד את התפקיד הראשי של יאיר שעולה מרוסיה לאחר מות אמו, נעשה לתלמיד ישיבה ונחשב לעילוי. אחרי שדודתו שולחת לו בתוך קופסה מכתבים שונים של אמו הוא מגלה שם צלב, מחליט לחקור את הנושא ומגלה שאינו יהודי. הוא נקלע למצב בו אינו שייך לחברה הרוסית ומתייחסים אליו בזלזול בעולם הדתי, עקב כך הוא מחליט להתגייר בדרך משלו, שאינה אורתודוקסית. על תפקידו בסרט היה פרידלנד מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל שנגחאי.
בתום שירותו הצבאי הלך ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב, פרידלנד סיים את לימודיו ב-2007 והיה במחזור האחרון שסיים את לימודיו בזמן חייו של נתיב. בכיתתו למדו נילי רוגל ושמרית לוסטיג שמשחקות איתו בתיאטרון החאן.
בתום לימודיו, הציע לו מיכאל גורביץ', המנהל האמנותי של תיאטרון החאן שהיה מורו בניסן נתיב, להצטרף ללהקת השחקנים של תיאטרון החאן. תפקידו הראשון היה כמונטאנו בהצגה "אותלו". בין תפקידו הבולטים היה גילום דמותו של אמין, שאהיד במשפחה מוסלמית, שמחליט לנקום את מות שכניו, בהצגה "אדמה קדושה". הוא שיחק את השד בהצגה "אהובת הדרקון", תפקיד עליו היה מועמד לפרס השחקן המבטיח בטקס פרסי האקדמיה לתיאטרון 2008. הוא הופיע בתפקיד הראשי בהצגה "תעלולי סקפן", שם גילם את דמותו של סקפן, משרת ממזר ותככן שעוזר לשני זוגות אוהבים להתחתן בניגוד לרצון אבותיהם. על תפקידו זה היה פרידלנד מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה לתיאטרון של 2009. ההצגה זכתה בפרס התיאטרון הישראלי לקומדיה של השנה 2009. פרידלנד שיחק בתפקיד צ'יפ בסדרת האינטרנט "עד הבאזזר" (2011), לצידם של אסף בן-שמעון ורותם סלע.
במאי 2012 החל פרידלנד לשחק בתפקיד הראשי של שפינוזה במחזה "ירושלים החדשה" פרי עטו של דייוויד אייבס שעלה בחאן, בבימויו של סיני פתר. משחק בסרטו של עמיר מנור "חיותה וברל" שמוקרן החל מספטמבר 2012 בבתי הקולנוע.
בנוסף להיותו שחקן, פרידלנד עוסק לפרנסתו בצילום פורטרטים, עיצוב וידאו לתיאטרון ובימוי.
תפקידים > תיאטרון

| שנה | הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1999 | הדיבוק | ש. אנ-סקי | חנן | אריאל אפרים אשבל | השתתפה גם בפסטיבל עכו |
| 2001 | נוימן אגדת חיילים | מיכאל גורביץ' | הילד עם הבלון | אודי בן-משה | זוכת פרס התיאטרון הישראלי להצגת הפרינג' של השנה 2002 |
| שנה | הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | אותלו | ויליאם שייקספיר | מונטאנו | מיכאל גורביץ' |  |
| 2007 | צינורות | אתגר קרת |  | אילן תורן |  |
| 2008 | אדמה קדושה | מוחמד קסימי | אמין | נולה צ'לטון |  |
| 2008 | אהובת הדרקון | מיכאל גורביץ' | השד | מיכאל גורביץ' | מועמד לפרס השחקן המבטיח פרס התיאטרון הישראלי |
| 2009 | משחיז הסכינים הסיני | דניאל הורוביץ על-פי סיפורי הינשוף של נסים אלוני | אדירנה | מור פרנק |  |
| 2009 | הקסם הגדול | אדוארדו דה פיליפו | מלצר, ג'נאריו פוצ'קיה | אודי בן-משה |  |
| 2009 | תעלולי סקפן | מולייר | סקפן | אודי בן-משה | מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר פרס התיאטרון הישראלי |
| 2010 | סדר עולמי חדש | הרולד פינטר | פרד וג'ימי | ג'יטה מונטה |  |
| 2010 | גן הדובדבנים | אנטון צ'כוב | פטר סרגייץ' (פטיה) טרופימוב - סטודנט | מיכאל גורביץ' |  |
| 2011 | הלילה השנים עשר | ויליאם שייקספיר | סבסטיאן | אודי בן-משה |  |
| 2012 | ירושלים החדשה | דייוויד אייבס | שפינוזה | סיני פתר |  |
| 2012 | גברים | זאב קלאתי, אמיר דוליצקי | הילד, סטיב, גיא, שגב, גבר | זאב קלאתי |  |
| 2013 | הקומדיה של קאלאנדרו | בּרנארדוֹ דוֹביצי דה בּיבּיינה | פסניו (משרת) | מיכאל גורביץ' |  |
| 2019 | סיפור על אהבה וחושך | איה קפלן על פי ספרו של עמוס עוז | אריה קלאוזנר | איה קפלן |  |
| 2020 | טייבלה והשד | עיבוד לבמה מאת רוני סיני ע״פ יצירתו של יצחק בשביס זינגר | אלחנן | שירילי דשא |  |
| 2021 | הסבתות | שירילי דשא והשחקנים. כותב שותף: רוני סיני | סוניה | שירילי דשא |  |
| 2022 | מבקר המדינה | אילן חצור בהשראת ״רוויזור״ מאת גוגול | נמרוד שחר ״פורפרה״ | אילן רונן |  |
| 2022 | היה שלום מר הרמן | ז׳אן-פיליפ דאגר | ז׳וזף השמן | אודי בן משה |  |
| 2023 | נוף לים | ויטלי פרידלנד ושירילי דשא | העולה החדש | ויטלי פרידלנד ושירילי דשא |  |
| 2023 | עלייתו הנמנעת של ארתורו אוי | ברטולט ברכט | רומה | אודי בן משה |  |
| שנה | הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | סיפור ישן־חדש | ג'סי אייזנברג | דייוויד | אבישי מילשטיין |
| 2015 | לא לשכוח לאהוב\ Love Hurts | אבישי מילשטיין |  | אבישי מילשטיין |
| 2015 | אילוף הסוררת | ויליאם שייקספיר | גרומיו | אודי בן-משה |
| שנה | הצגה | מחזאי | תפקיד | במאי |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | מוף ומוריס | יענקלה יעקובסון | מוף | ארז שפריר | זוכה פרס הבמה לילדים ונוער לשחקן הטוב ביותר |
תפקידים > סרטים וסדרות

| שנה | שם הסרט/סדרה | סוגה וערוץ שידור | תפקיד | במאי | מידע נוסף |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | הקרב בירושלים | סידרה בערוץ 1 |  | יצחק צפל ישורון |  |  |
| 2002 | אין לה אלוהים | סרט קולנוע | שודד בנק | ינקול גולדווסר |  |  |
| 2004 | ילדי CCCP | סרט קולנוע, JCS הפקות | קסטיל | פליקס גרצ'יקוב | הסרט זכה בפרס הדרמה הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים (וולג'ין), 2005 |  |
| 2005 | מרכבה ירוקה | ערוץ 2 | יאיר | גילי גולדשמיט | מועמד לפרס השחקן הטוב ביותר, פסטיבל שנגחאי 2005 |  |
| 2011 | עד הבאזזר | סדרת אינטרנט | צ'יפ | רם נהרי |  |  |
| 2012 | חיותה וברל | סרט קולנוע |  | עמיר מנור |  |  |
| 2018 | המתופפת הקטנה | סדרת טלוויזיה BBC1 | פיינברג | פארק צ׳אן ווק |  |  |
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', "בכל שחקן חייב להיות במאי", באתר ynet, 26 בפברואר 2009
נאיף בן עבד אל-עזיז אאל סעוד

הנסיך נאיף בן עבד אל-עזיז אָאל סעוד (בערבית: نايف بن عبد العزيز آل سعود; 1934 – 16 ביוני 2012) היה יורש העצר לכס המלכות של ערב הסעודית, סגן ראש הממשלה ושר הפנים של הממלכה. נאיף הוא בן לעבד אל-עזיז אבן סעוד, שמונה ליורש עצר לאחר מות אחיו סולטאן באוקטובר 2011.
תולדות חייו

נאיף נולד בטאיף שבערב הסעודית. הוא התחנך על ידי עולמא ב"בית הספר לנסיכים". בנוסף, רכש השכלה כללית בתחומי מדע המדינה, דיפלומטיה, ונושאי ביטחון. בשנת 1953, בעודו בן 20, מונה למושל ריאד. בין השנים 1954–1970 הוא שירת כסגן שר הפנים. בשנת 1970 מינה אותו מלך ערב הסעודית פייסל לשר המדינה לענייני פנים.
במרץ 1975, לאחר ההתנקשות בחיי המלך פייסל, הפך שר הפנים פהד ליורש העצר. אחיו נאיף מונה לשר הפנים במקומו. בדצמבר 1994 הוא הורה על גל מעצרים של מאות חשודים במעשי טרור, זאת בתמיכת הנסיך תורכי, ראש שירותי המודיעין הסעודי באותה עת. באפריל 2001 נסע נאיף במפתיע כשליח סעודי מיוחד לאיראן, ולא שר החוץ הנסיך פייסל. בנובמבר 2001 הוא הורה להנפיק לכל הנשים בערב הסעודית תעודות זהות. עד אותה עת נשים לא נשאו תעודה משלהן, אלא היו רשומות בתעודות הזהות של בעליהן או אביהן.
בשנת 2003, בתוקף היותו ממונה על העובדים הזרים בסעודיה, הוא ציווה כי עד לשנת 2013 יפחת חלקם באוכלוסייה מ-20%. בין השנים 2003–2006 הוא הוביל את מאבקה של סעודיה בארגון אל-קאעידה, לאחר שהארגון יזם התקפות בתחומי המדינה על מעונות עובדים זרים, מתקני נפט ומפעלי תעשייה. מאבק זה הביא לחשיפה מוגברת של תפקידו בציבור ולשיפור מעמדו הפוליטי. במרץ 2011, בעת המחאות בערב הסעודית, הוא סירב לפגוש קרובי משפחה שדרשו לדעת מה גורל יקיריהם הכלואים.
במהלך שנותיו כשר הפנים נאיף דאג כי פקידי משרד הפנים יוצבו בכל שגרירויות סעודיה ברחבי תבל. בזכות אחיו פהד, התחזק מעמדו של משרד הפנים בראשותו של נאיף, והפך לאחד ממשרדי הממשלה החשובים ביותר. לאורך השנים שימש כמגשר בחילוקי דעות שהתגלעו בין פהד לסולטאן. ככל שהלך והידרדר מצבו הבריאותי של פהד, כך גם ירד כוחו של נאיף. בשנותיו האחרונות במשרד הפנים העביר את רוב האחריות לתפקוד השגרתי של המשרד לידי סגנו הנסיך אחמד, ולידי אחיינו הנסיך מוחמד.
במרץ 2009 התמנה נאיף לסגן ראש הממשלה השני. מינויו הביא להתנגדות בחצר המלוכה, והנסיך טלאל דרש מהמלך להבהיר כי המינוי אין פירושו שהנסיך נאיף יתמנה כיורש העצר. מינויו של נאיף כסגן ראש הממשלה הגדיל את השפעתו בממלכה, והוא החל ליטול חלק פעיל יותר במדיניות החוץ של המדינה. מאז מינויו ישב בראש ישיבות ממשלה רבות, כאשר מצבם הבריאותי של הנסיך סולטאן והמלך עבדאללה לא איפשר את נוכחותם.
ב-27 באוקטובר 2011, חמישה ימים לאחר מות יורש העצר סולטאן, מונה נאיף בידי אחיו למחצה, המלך עבדאללה, ליורש העצר.
השקפותיו

הנסיך נאיף היה אחד הכוחות השמרניים ביותר במשפחת המלוכה. סיסמתו הייתה "לא לשינויים, כן לפיתוח". הוא האמין כי לא דרוש כל שינוי בערב הסעודית: "שינוי משמעותו שינוי דבר אשר כבר קיים. כל מה שקיים בממלכה כבר מבוסס היטב; אולם יש מקום לפיתוח - פיתוח שאינו מתנגש עם העקרונות של האומה." לדעתו של נאיף, כל נסיגה מן הדוקטרינה הוהאבית-סלפית עלולה לפגוע בלגיטימיות היסודית של האומה הסעודית עצמה, ועל כן הוא התנגד לכל שינוי שכזה, לא על בסיס אמונה דתית אדוקה, אלא ככלי להמשיך באחיזה איתנה במוסרות השלטון.
בנובמבר 2002 אמר נאיף: "אין זה אפשרי שנערים בני 19 הם שביצעו את הפעולה ב-11 בספטמבר, או שבן לאדן או אל-קאעידה עשו זאת לבדם... אני חושב [שהציונים] הם שמאחורי האירועים."
ברוח דומה הוא הצהיר במרץ 2009 כי הוא אינו רואה כל צורך בבחירות או בשיתוף נשים בשלטון. במרץ 2012 הוא צוטט בעיתון אל-חיאת כמי שאמר כי נשים יכולות לייצג את ערב הסעודית באולימפיאדת לונדון כל עוד לא יתנהגו בדרך הנוגדת את חוקי האסלאם. הסכמתו הותנתה בכך שנשים המתחרות בענפי ספורט יעמדו בכללי הצניעות הדתיים. הייתה זו עמדה פרוגרסיבית ומפתיעה מפיו של הנסיך נאיף, אולם ימים ספורים לאחר שנאמרה הודיע ראש הוועד האולימפי הסעודי, נוואף בן פייסל בן פהד, כי נשים סעודיות לא תשתתפנה באולימפיאדה כספורטאיות.
הערות שוליים

↑  Iris Wurn, In Doubt for the Monarchy: Autocratic Modernization in Saudi-Arabia. PRIF Reports No. 81. p. 14.
↑  Ana Echagüe and Edward Burke, ‘Strong Foundations’? The Imperative for Reform in Saudi. Fride 2009;84:1-23
↑  Steven Stalinsky, Arab Press Says Jews Perpetrated 9/11 Attacks. The Sun, August 30, 2006
↑  Simon Henderson, Desert Schism: Prince Nayef Bids for Saudi Throne. PolicyWatch #1501
↑  Nayif's Return - A Lame Duck Crown Prince?. Datarabia.com, April 11, 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15085646p (data)  GND: 1026634199  ISNI: 0000 0004 2664 6707  LCCN: no2013138729  NTA: 28302769X  SUDOC: 097525715  VIAF: 267732625   WorldCat (עם VIAF): 267732625
Chess.com

| --- | --- |
 סוג:  online chess playing site 
 תקופת הפעילות:  מאי 2007 – הווה (כ־17 שנים)
 מייסדים:  אריק אלבסט ג׳יי סברסון
 הרשמה:  לא חובה
 https://www.chess.com/
 
Chess.com הוא שרת השחמט האינטרנטי הגדול בעולם וכולל עדכוני חדשות ורשת חברתית מקוונת בנושא משחק השחמט. האתר מציע למשתמשיו משחקי שחמט בזמן אמת נגד משתמשים אחרים או נגד המחשב. כמו כן קיימים בו שיעורים, טורנירים, חידות שחמט, ניתוח ממוחשב וגרסאות שחמט. הוא פועל במתכונת פְרִימְיוּם, כאשר תכונותיו הבסיסיות חינמיות, ותכונות מתקדמות זמינות לבעלי מינוי בלבד. האתר מפעיל גם את ChessKid.com, אתר שחמט חינוכי לילדים.
נכון לשנת 2024 רשומים לאתר מעל 170 מיליון משתמשים.
היסטוריה

הדומיין chess.com נרכש על ידי היזמים אריק אלבסט וג'יי סברסון בשנת 2005, ושנתיים לאחר מכן עלה האתר לאוויר. עד שנת 2014 צבר האתר מעל מיליארד משחקים.
בשנת 2018 רכש האתר את קומודו, מנוע השחמט (אנ') השלישי בעוצמתו אחרי Stockfish ו-Houdini. בהמשך פותח "טורץ'".
זכויות השידור של אליפות העולם בשחמט 2021 נרכשו על ידי האתר, ששידר אותה באתר הסטרימינג Twitch.tv‏.
בעקבות מחאה שהביע האתר נגד הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, חסמו הרשויות ברוסיה את הגישה אליו. סרגיי קריאקין, שחמטאי רוסי בכיר, נחסם בתורו מן האתר לאור תמיכתו הפומבית בפלישה.
באוגוסט של אותה שנה רכש האתר את קבוצת Play Magnus של אלוף העולם בשחמט מגנוס קרלסן בסכום של 83 מיליון דולר. לאחר המיזוג בין שתי החברות נותרה פלטפורמת Lichess האלטרנטיבה המשמעותית היחידה במגרש שרתי השחמט האינטרנטיים.
בספטמבר 2022 התעוררה בעולם השחמט שערוריית קרלסן–נימן סביב טענות לרמאויות בטורנירים בינלאומיים. האתר Chess.com הפך לגורם מרכזי בהשתלשלות הפרשה כאשר הושעו ממנו מיידית משתמשים כמו הנס נימן ומקסים דלוגי. בהמשך התפרסמו דו"חות בדבר היקף הרמאויות באתר, בין השאר בטורנירים נושאי פרסים.
בנובמבר חנך האתר את ה־Chess.com Global Championship, טורניר־על עם קרן פרסים בסך של מיליון דולר. וסלי סו האמריקאי הפך לזוכה הראשון בטורניר זה וגבר על ניהאל סארין בגמר שהתקיים בטורונטו, קנדה בתוצאה של 4.5-1.5.
בסוף 2022 דיווח האתר על הגעה ל־100 מיליון משתמשים רשומים.
בשנת 2024 אורגן סבב האלופים בשחמט 2024.
טורנירים

Chess.com ארגן לאורך השנים טורנירים רבים בהשתתפות שחקנים מקצועיים וחובבנים ומנועי שחמט מתוכנתים.