stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיאן סילנטו

| --- | --- |

דיאן סילנטו, 1954
 לידה:  2 באפריל 1932 בריזבן, אוסטרליה 
 פטירה:  6 באוקטובר 2011 (בגיל 79) קיירנס, אוסטרליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הייגייט 
 מדינה:  אוסטרליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (1952) 
 בן או בת זוג:  Andrea Volpe (1956–1960)  שון קונרי (1962–1973)  אנתוני שאפר (1985–2001) 
 צאצאים:  ג'ייסון קונרי 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מדליית יובל המאה האוסטרלית (1 בינואר 2001)  פרס עולם התיאטרון (1956) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דיאן סילנטו (באנגלית:  Diane Cilento; ‏5 באוקטובר 1933 – 6 באוקטובר 2011) הייתה שחקנית קולנוע וסופרת אוסטרלית מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1963 על תפקידה בסרט "טום ג'ונס".
ביוגרפיה

סילנטו נולדה בפרוור מולולאבה שבמדינת קווינסלנד, אוסטרליה לזוג הרופאים פייליס וסיר רפאל סילנטו.
החליטה לפתח קריירת משחק באופן מלא לאחר שזכתה במלגת לימודים לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
החלה את דרכה בהפקות קולנוע וטלוויזיה זניחות בבריטניה כגון "הקצה העירום" לצד גרי קופר ודברה קר ו"הודתי לטיפש" לצידם של כוכבי הקולנוע פיטר פינץ' וסוזן הייוורד.
בשנת 1956 הועמדה סילנטו לפרס טוני על הופעתה בתפקיד הלנה במחזה "מלחמת טרויה לא תפרוץ".
זכתה למירב הפרסום שלה בקריירה בשנת 1963 כאשר הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בקומדיה "טום ג'ונס" בתור מולי סיגרים.
ב-1965 שיחקה סילנטו בדרמה התקופתית המוערכת של קרול ריד "ייסורים והתלהבות" בתור קונטסינה נכדתו של לורנצו דה מדיצ'י.
ב-1967 הופיעה לצידו של פול ניומן במערבון של מרטין ריט "הומברה".
ב-1973 התפרסמה בסרט הפולחן הבריטי "איש הקש" בתפקיד המורה גברת רוז ובדרמה "היטלר: עשרת הימים האחרונים" בתפקיד האנה רייטש הטייסת הנאצית הנאמנה של אדולף היטלר (אלק גינס).
סילנטו נישאה בשנת 1956 לאנדראה וולפה והתגרשה בשנת 1960, לסילנטו נולדה ילדה אחת מנישואים אלו.
בשנת 1962 נישאה סילנטו לכוכב הקולנוע הסקוטי שון קונרי, מנישואיהם שנמשכו 11 שנה נולד השחקן ג'ייסון קונרי.
משנת 1985 עד למותו הייתה סילנטו אשתו השלישית של המחזאי והתסריטאי האנגלי אנתוני שייפר.
סילנטו מתה ממחלת הסרטן ב-6 באוקטובר 2011 בעיר קיירנס שבצפון קווניסלנד באוסטרליה יום לאחר יום הולדתה ה-78.
פילמוגרפיה נבחרת

קרייטון המרשים (1957)
הקצה העירום (1961)
הודתי לטיפש (1962)
טום ג'ונס (1963)
קשקושים של איש פשוט (1964)
ייסורים והתלהבות (1965)
הומברה (1967)
שליליים (1968)
זי.פי.ג'י (1972)
היטלר: עשרת הימים האחרונים (1973)
איש הקש (1973)
הילד שהיה לו הכול (1984)
הערות שוליים

↑  דיווח על פטירתו של אנתוני שייפר, באתר הגרדיאן, ‏8 בנובמבר 2001 (באנגלית)
↑  דיווח על פטירתה של דיאן סילנטו, באתר ABC News, ‏7 באוקטובר 2011 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317523305171  BnF: cb14164714q (data)  GND: 132911574  ISNI: 0000 0000 7840 6888  LCCN: n86105724  MusicBrainz: 90667253-5eda-470c-8f40-a30cf8bee2b8  NKC: xx0152875  SNAC: w64c6k96  SUDOC: 078882648  VIAF: 50710569   WorldCat (עם VIAF): 50710569
ההגירה הגאורגית לפולין

מספר פוליטיקאים גאורגים, אינטלקטואלים וקציני צבא היגרו מגאורגיה לפולין, לאחר פלישת הצבא האדום לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, בפברואר 1921, כשהם משאירים מאחוריהם את הרפובליקה הסוציאל-פדרטיבית הסובייטית של עבר הקווקז (הישות שקדמה לגאורגיה הסובייטית), שנוסדה במרץ של אותה שנה. אף על פי שמספרם לא היה רב, הגיע מספרם למאות. הקהילה הגאורגית בפולין הייתה פעילה מאוד פוליטית ותרבותית. הנודעים ביותר מביניהם בצבא פולין מתחילת שנות ה-20 ועד לסוף מלחמת העולם השנייה.
הפרומתאיזם הגאורגי

כחלק מהתפיסה הפוליטית של יוזף פילסודסקי, פרומתאיזם, התפתחה מערכת יחסים דיפלומטית פעילה בין פולין לבין הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, במטרה להקטין את כוחה של רוסיה הצארית, והישות שנוסדה אחריה, ברית המועצות, על ידי תמיכה בתנועות הלאומיות האנטי רוסיות העיקריות, בתוך תחומי רוסיה, ששאפו לעצמאות.
קבוצת תנועת הפרומתאיזם הגאורגים הייתה הקבוצה הפעילה ביותר מבין התנועות שנתמכו על ידי פילסודסקי. פעילות זו לא נצפתה על ידי הבולשביקים, שארגנו, בשנת 1930, את ההתנקשות בנואה רמישווילי, מנהיג פוליטי גאורגי בולט, והמקדם הראשי של הפרומתאיזם.
בשנת 1932, החל משא ומתן לחוזה פולני-סובייטי, שהאיץ את נפילת תנועת הפרומתאיזם, אף על פי שהגאורגים המשיכו בפעילותם במגוון ארגונים סוציאליים ותרבותיים. החשובה ביותר מביניהם הייתה "ועדת גאורגיה" שנוסדה מוקדם בשנת 1921 על ידי מספר אינטלקטואלים גאורגים שהונהגו על ידי סרגו קורולאשווילי. הם יצרו קשר עם מרכזי ההגירה הפוליטי הגאורגיים באירופה. בראשם זה שבפריז. הוועדה ארגנה מגוון מפגשים ופעילויות סוציאליות, וסיפקה תמיכה למהגרים הגאורגים. היא הוציאה לאור גם מספר פרסומים משלה: "פרו גאורגיה" (1922) ו"פרו פרטיה" (1923). בשנים 1923–1924, היה קורולאשווילי עורך העיתון "שלוס ושודו", שעסק בנושא הבעיה הגאורגית. הגאורגים ארגנו גם את "ארגון הסטודנטים הגאורגים" ו"האגודה הפולנית-גאורגית" שהונהגה על ידי הנסיך פאוול טומאנישווילי. מגבלות פיננסיות הגבילו פעילות נרחבת של ארגונים אלה.
הגאורגים והשירות בצבא הפולני

מיד לאחר נפילת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, פנה נואה ז'ורדניה, ראש ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בגלות, למדינות הידידותיות, במיוחד לצרפת, יוון ופולין, לעזור לו לשמר סגל צבאי מקצועי. ממשלת פולין הגיבה מיידית, והחל משנת 1922 ועד לשנת 1924, מאות אצילים שהיו קצינים גאורגים הומלצו על ידי ממשלת ז'ורדניה, והתקבלו לבתי הספר הצבאיים של פולין. מספר קצינים מקצועיים מצבא הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה לשעבר עברו אימונים במרכזי ההכשרה הפולנים. למרות שהפולנים לא התחייבו לכך, למעשה גויסו קצינים אלה לצבא הפולני כקצינים. כתוצאה מכך עמד מספר אנשי הצבא הגאורגים ששירתו בצבא הפולני על 1,000 איש.
עם התפרצות מלחמת העולם השנייה, רוב הקצינים הגאורגים השתתפו בהגנה מפני הפלישה הגרמנית לפולין, וחלק מהם פיקד על רגימנט של חיילים פולנים. הידועים ביותר מביניהם היו:
זכַּריה בַּכּרַדזֶה (אנ'), גנרל (Generał dywizji), סגן מפקד הדיוויזיה ה-15 של חיל הרגלים
אלכסנדרה צ'חֵיִידזֶה (אנ'), גנרל (אנ'), סגן מפקד הדיוויזיה ה-16 של חיל הרגלים
איוון קאזבֵּגי (אנ'), גנרל (אנ')
אלכסנדרה קוניאשווילי (אנ'), גנרל (אנ')
קִירִילֶה כּוּתַאתֵלַאדזֶה (גאו'), גנרל (אנ')
אלכסנדרה זָכַּריאדזֶה (גאו'), גנרל (אנ')
ויקטור לוֹמידזה (אנ'), מפקד ספינת המלחמה מינלייר (ORP Gryf), שטובעה בשנת 1939 על ידי הגרמנים
גיורגי תוּמַאנִישׁווִילִי (גאו'), מפקד חיל הים שזכה לעיטור הפולני Virtuti Militari
ולריאן תַאבִּידזֶה (גאו'), פודפולקובניק (אנ'), מפקד הסקטור הצפוני של ההגנה הפולנית בזמן המצור על ורשה
מיכאיל קבליאשווילי, מייג'ור (רב-סרן), מפקד הבטליון הפרשים ברגימנט ה-15 (Ułan)
מספר קצינים גאורגים נישבו על ידי הכוחות הסובייטים במהלך המערכה בשנת 1939. גנרל צ'חיידזה, מייג'ור ממלדזה, קפטן סחירטלאדזה וקפטן רוסיאשווילי נהרגו במהלך טבח יער קאטין, משנת 1940 ועד 1941. הרבה אחרים בילו מספר שנים בגולאגים.
במהלך כיבוש פולין, ארגנו מחדש הגרמנים "ועדת גאורגיה" שבסיסה היה בוורשה. ושמה אותה תחת שליטה הדוקה. מנהלת הכיבוש עודדה את החיילים הגאורגים ששרתו בצבא הפולני להצטרף ללגיון הגאורגי של הוורמאכט. חלק מהם התפתו, אבל כתוצאה מהלחץ הגרמני הצטרפו רובם לתנועת ההתנגדות הפולנית. כומר הכנסייה הגאורגית, גרִיגוֹל פֶּרַאדזֶה (אנ'), מאוניברסיטת ורשה, סיים את חייו במחנה הריכוז, אושוויץ, בשנת 1942, כאשר נכנס במתכוון לתאי הגזים במקומו של פרופסור יהודי שהיה בעל משפחה גדולה.
בתום המלחמה, רוב הגאורגים היגרו למערב אירופה או הוגלו למחנות סובייטים. מעטים (כמו גנרל ולריאן תַאבִּידזֶה (גאו')) נותרו במחתרת הפולנית האנטי קומוניסטית מספר עשורים.
הערות שוליים

↑  פרומתאיזם (על שם הטיטאן היווני פרומתאוס) הייתה תוכנית של יוזף פילסודסקי שמטרתה לפרק את האימפריה הרוסית למרכיביה האתניים
↑  רפובליקה שהתקיימה בשנים 1918-1921
קצינים גאורגים ופולנים 1925
גריגול פראדזה (אנ') סיים את חייו במחנה הריכוז, אושוויץ כאשר לקח על עצמו הריגת קצין גרמני במחנה וכן הציל עצור יהודי
האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה

| --- | --- |

 תחום:  גאוגרפיה 
 מטה הארגון:  בלגיה
 תקופת הפעילות:  1922–הווה (כ־102 שנים)
 igu-online.org
 
האיגוד הבין-לאומי לגאוגרפיה (באנגלית: International Geographical Union - IGU, בצרפתית: Union Géographique Internationale - UGI) הוא אגודה גאוגרפית בין-לאומית שתחת חסותה נמצאים מרבית הארגונים הגאוגרפים ברחבי העולם. הקונגרס הגאוגרפי הראשון נערך באנטוורפן בשנת 1871. מספר מפגשים נוספים הובילו להקמת הארגון שמושבו בבריסל, בלגיה בשנת 1922. באיגוד פועלים ארבעה צוותי משימה ושלושים וארבע ועדות. בין נושאי העיסוק של הוועדות ניתן למצוא גאוגרפיה יישומית, מגדר וגאוגרפיה, גאוגרפיה ימית, ניתוח נופי וסוגיות של שימוש בר-קיימא במשאבי מים.
האיגוד חבר במועצת המדע הבין-לאומית שהוא הארגון המתאם עבור ארגוני המדע הבין-לאומיים. כמו כן מארגן האיגוד מדי שנה את הפסטיבל הבין-לאומי לגאוגרפיה בעיר דייה-דה-ווז' בצרפת.
בישראל מיוצג הארגון על ידי האגודה הגאוגרפית הישראלית.
תפקידיו

קידום המחקר של בעיות גאוגרפיות;
ייזום ותיאום מחקרים גאוגרפיים הדורשים שיתוף פעולה בין-לאומי, וקידום של פרסום המחקרים ושל השיח המדעי;
תמיכה בפעילות גאוגרפים בארגונים בין-לאומיים רלוונטיים;
קידום איסופו ושיתופו של המידע ושל הידע הגאוגרפי בין המדינות החברות באיגוד;
קידום כנסים בין-לאומיים, כנסים אזוריים וימי עיון מיוחדים הנוגעים למטרות האיגוד;
השתתפות בכל שיתוף פעולה בין-לאומי אחר שביכולתו לקדם את המחקר הגאוגרפי ויישומו;
קידום תקינה בין-לאומית, תאימות של שיטות, מינוח אחיד וסימנים מקובלים בהם נעשה שימוש בגאוגרפיה;
ראו גם

הוועדה לגאוגרפיה עירונית
דוברת ואן אוורקרק

דוברת ואן אוורקרק (באנגלית: Dovrat Van Ouwerkerk; נולדה ב-1 במאי 1986 בבית אריה) היא כדורגלנית ישראלית ששחקה בעמדת חלוצה 10 פעמים בנבחרת ישראל בכדורגל נשים. שלוש שנים שחקה בליגה הראשונה בספרד, בעונת 2016/17 הייתה מלכת השערים של ליגת העל לנשים, בעונת 2018/19 קבעה את השיא הישראלי לכיבושים בעונה אחת, עם 111 שערים לעונה במדי מכבי בנות עמק חפר מליגת הנשים השנייה.
ביוגרפיה

דוברת נולדה ב-1 במאי 1986 בבית אריה, לבית בנדל. דוברת זוכרת עצמה עם כדור מגיל צעיר ביותר. בשנת 1999 כשדוברת הייתה בת 13 היא החלה את הקריירה שלה כילדה כדורגלנית במסגרת קבוצת מכבי תל אביב. בסוף 2002, כשדוברת הייתה בגיל 16.5 ולאחר שקבוצת מכבי תל אביב בכדורגל נשים פשטה את הרגל, הצטרפה דוברת לקבוצה המקצוענית של מכבי חולון, שם שחקה עד 2007. משם המשיכה לשחק במועדונים מקצועיים כגון: א.ס.א ת"א, הפועל פתח תקווה ואחרים. בשנת 2003 היא שיחקה בגביע אירופה במסגרת קבוצת מכבי חולון ובמקביל הייתה גם בנבחרת ישראל; היא ערכה את הופעת הבכורה שלה במוקדמות מונדיאל 2003 נגד רומניה. באותה שנה היא כבשה את השער הראשון לטובת מכבי חולון במשחק אליפות ישראל בכדורגל נשים כנגד מכבי חיפה, שנגמר בתוצאה 2–1 לטובת מכבי חולון. ב-14 בספטמבר 2003, בזמן ששיחקה בנבחרת ישראל מול קזחסטן, דוברת נפצעה בברך ימין, היא קרעה את רצועות הברך ונעדרה חצי שנה מהמשחקים ולמשך שארית העונה. דוברת חזרה לשחק בעונה הבאה. ב-26 בספטמבר 2004, היא נפצעה שוב בברך ימין, באימון U-19 של נבחרת ישראל לפני טורניר המוקדמות של אליפות אירופה לכדורגל נשים, לנערות עד גיל 19 שהתקיים בשנת 2005 ושוב החמיצה את שאר העונה וגם את העונה שלאחר מכן. בקיץ 2007 עברה דוברת בנדל ממכבי חולון להפועל פתח תקווה, שם שיחקה שני משחקים לפני שהושאלה לא.ס.א אוניברסיטת תל אביב. ב-25 ביוני 2008 נפצעה דוברת שוב בברך ימין במשחק נגד אוסטריה, ועזבה לזמן קצר את מגרש הכדורגל.
בשנים 2008–2011 שיחקה דוברת בנדל בליגה הספרדית, בקבוצת ריאל סוסיאדד. לאחר 3 שנים בקבוצה תוך הבקעת שערים רבים היא זומנה לנבחרת ספרד.
ב-2011 דוברת חזרה ארצה והצטרפה להפועל פתח תקווה, שם שיחקה בשתי העונות הבאות. בעונת 2013–2014 היא הושאלה למכבי כישרונות חדרה ולאחר מכן למכבי באר שבע, בתום העונה היא חזרה להפועל פתח תקווה. בינואר 2015 דוברת הושאלה ל-מ.ס. קריית גת. עונת השיא של דוברת הייתה עונת 2018–2019 בשעה ששחקה בנבחרת מכבי בנות עמק חפר. באותה עונה הבקיעה 111 שערים מתוכם 2 במשחקי גביע המדינה.
טבלת השערים ומועדונים מקצועיים

עונת השיא של דוברת הייתה עונת 2018–2019 דוברת הבקיעה בעונה זו 111 שערים, מתוכם 2 במסגרת גביעה המדינה.
| קבוצה | שנים | סה"כ שערים במשחקי גביע | סה"כ שערים במשחקי ליגה | סה"כ שערים | כרטיסים | כרטיסים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  |  |  |  | צהוב | אדום |
| מכבי חולון | 2004-2003 |  |  |  |  |  |
| מכבי חולון | 2005-2004 |  |  |  |  |  |
| א.ס.א ת"א | 2008-2007 | 2 | 21 | 23 | 3 |  |
| הפועל ע. פ"ת | 2012-2011 |  | 10 | 10 | 1 |  |
| הפועל ע. פ"ת | 2013-2012 |  | 30 | 30 | 2 |  |
| מכבי באר שבע | 2014-2013 |  | 12 | 12 |  |  |
| מ.ס. קריית גת | 2015-2014 |  | 30 | 30 | 1 | 1 |
| מ.ס. קריית גת | 2016-2015 |  | 15 | 15 |  |  |
| מ.ס. קריית גת | 2017-2016 | 1 | 26 | 27 |  |  |
| מכבי בנות עמק חפר | 2019-2018 | 2 | 108 | 111 |  |  |
| הפועל מעגן מיכאל | 2021-2020 |  | 25 | 25 | 1 |  |
| הפועל מעגן מיכאל | 2022-2021 |  | 1 | 1 |  |  |
| הפועל עפולה | 2023-2022 |  |  |  |  |  |
| מכבי עתלית | 2024-2023 |  | 55 | 55 |  |  |
| סה"כ | סה"כ | 5 | 334 | 339 | 8 | 1 |
הוקרה

| קבוצה | עונה 1 | עונה 2 | עונה 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מכבי חולון | 2002–03 | 2005–06 | 2006–07 |
| מ.ס. קריית גת | 17-2016 |  |  |
| מכבי בנות עמק חפר | 19-2018 |  |  |
| קבוצה | עונה 1 | עונה 2 | עונה 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מכבי חולון | 03-2002 | 06-2005 | 07-2006 |
| מ.ס. קריית גת | 17-2016 |  |  |
| מכבי בנות עמק חפר | 19-2018 |  |  |
חזון אישי

ביולי 2023 לאחר שזכתה בתחרות "המאמנת של המדינה" דוברת רצתה להמשיך להעניק מניסיונה לקידום נשים צעירות בכדורגל. לדעתה מתוך הכרות מהנעשה בעולם, ענף כדורגל הנשים בישראל אינו מפותח והוא רחוק מהמקובל באירופה ואמריקה. למימוש חזונה לקידום כדורגל הנשים בישראל, היא הקימה אקדמיה לכדורגל בכפר הנוער שפיה שאליו תוכלנה להגיע ילדות, נערות ונשים המעוניינות להתקדם בתחום, כולל מלגה להמשך לימודי כדורגל בארצות הברית. בנוסף היא פתחה בערים חיפה, אור עקיבא ועפולה מחלקות כדורגל נשים כשבכל אחת מהן מתאמנות למעלה מ-100 כדורגלניות בגילאים 7–45.
חיים אישיים

בשנת 2013 כשדוברת בנדל הצטרפה לקבוצה של לביאה ואן אוורקרק, מכבי כישרונות חדרה נוצרה האהבה הראשונה ביניהן. בשנת 2018 הן כבר החליטו למסד את קשר הזוגיות ביניהן ובשנת 2019 לביאה ודוברת חתמו על חוזה זוגיות של ארגון "משפחה חדשה". במסגרת חוזה הזוגיות החליפה דוברת את שמה לדוברת ואן אוורקרק, שהוא שם משפחתה המקורי של לביאה. הזוג חי בעיר חריש ולהן נולדו שני בנים תאומים ליאון וריי. להשלמת משכורתן לביאה השתלבה בעסק המשפחתי של הוריה בייבוא חלקי חילוף למכליות ומשאיות, מהולנד. דוברת עבדה במשך שש שנים במשטרת ישראל ובהמשך למדה אימון כושר גופני וניהול קבוצות כדורגל והחלה לאמן קבוצות כדורגל בנות והעבירה שיעורי כושר גופני לבודדים.
ראו גם

איחוד אזרחי
עונת 2014/2015 בליגת כדורגל נשים ראשונה
הערות שוליים

↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל, דוברת ואן אוורקרק עונה 2008-2007
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל, דוברת ואן אוורקרק עונה 2013-2011
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל, דוברת ואן אוורקרק עונה 2014-2013
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל, דוברת ואן אוורקרק עונה 2017-2014
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל, דוברת ואן אוורקרק עונה 2018-2017
↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל, דוברת ואן אוורקרק עונה 2019-2018
↑   נטע אחיטוב, "גם מול קונוסים זה קשה": הישראלית שהבקיעה 111 שערים העונה גורמת למשחקים להפסיק באמצע, באתר הארץ, 5 ביוני 2019
↑  ליגת הנשים חוזרת, דברת בנדל: הקבוצות התחזקו, באתר ONE‏, 31 באוקטובר 2017
↑  מוטי פשכצקי, ‏"מעכשיו שועה חוזר להיות כמו כל שחקן אחר", באתר ערוץ הספורט, 3 באוקטובר 2019
↑  כדורגל נשים בישראל, ליגה לאומית 2000/2001, באתר web.archive.org, ‏2003-01-16
↑  סיכום פעילותה של דוברת במסגרת נבחרת ישראל על פי דיווח של האחדות הכדורגל בישראל
↑  ברוך שי‏, הקבוצה הכי סודית בארץ, באתר וואלה, 1 ביוני 2004
↑  The Israel Football Association, web.archive.org, ‏2014-12-29
↑  The Israel Football Association, web.archive.org, ‏2014-12-29
↑  The Israel Football Association, web.archive.org, ‏2015-02-22
1 2 3  הישגי דוברת לעונה 2018–2019 על פי התאחדות הכדורגל לישראל
↑  רפאל שרגאי (2022-07-11), דברת ואן אוורקרק - האקדמיה לכדורגל בנות - מאיר שפייה, נבדק ב-2024-06-12
↑  תשכחו כל מה שחשבתם על כדורגל נשים: דברת ואן אוורקרק הכדורגלנית שהפכה להיות המאמנת של המדינה, באתר ‏מאקו‏, 19 ביולי 2023
↑  יש לה חזון: דוברת ואן אוורקרק רוצה להפוך את הפועל עפולה בנשים למעצמה, באתר mynetafula, ‏2022-10-07
↑  העיר ניוז - הורדת ספרים 1–32, באתר anyflip.com
↑  ליאור ברטל, ‏ליגת העל נשים: דברת בנדל עברה מאס"א ת"א לחדרה והצעידה אותה לניצחון, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 30 בינואר 2018
↑  דף הפייסבוק של דוברת ואן אוורקרק
1 2   נטע אחיטוב, "גם מול קונוסים זה קשה": הישראלית שהבקיעה 111 שערים העונה גורמת למשחקים להפסיק באמצע, באתר הארץ, 5 ביוני 2019
↑  השנה הראשונה של התיאומים ליאון וריי
↑  ברכות למשפחה המאושרת, באתר פייסבוק
↑  דף הפייסבוק הפרטי של לביאה
↑  הבנים של הזוג דוברת ולביאה
↑  אימון אישי - בנדל פיטנס, באתר www.madas.co.il
דיטריך קרייס

| --- | --- |

 לידה:  16 בנובמבר 1889 שטוטגרט, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית 
 פטירה:  6 באוגוסט 1944 (בגיל 54) סן-לו, צרפת תחת שלטון גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1944 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-168   מפקד הדיוויזיה ה-355   מפקד הדיוויזיה ה-352
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
דיטריך קרייס (בגרמנית: Dietrich Kraiss;‏ 16 בנובמבר 1889 – 6 באוגוסט 1944) היה גנרל גרמני במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קרייס נולד ב-16 בנובמבר 1889 בשטוטגרט, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-24 במרץ 1909 התגייס קרייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-126 (וירטמברג ה-8 - "פרידריך הראשון, הדוכס הגדול של באדן). קרייס פיקד על מחלקה ולאחר מכן על פלוגה במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית. ב-18 ביוני 1915 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-15 ביולי 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו במהלך המלחמה הועטר קרייס בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, מסדר אריה צרינגן דרגה שנייה, מסדר ההצטיינות הצבאית של וירטמברג ואות הפציעה בשחור.
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר המלחמה נותר קרייס ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנים 1925–1928 שימש כמדריך בבית ספר לחי"ר בדרזדן, וב-1 במאי 1931 הועלה לדרגת מיור והועבר למשרד הרייכסווהר בברלין, הוא נשאר שם עד סוף 1934. ב-1 באוקטובר 1934 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ופיקד על גדוד במולדתו וירטמברג. במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט, וב-10 בנובמבר אותה שנה הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-90 בהמבורג.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה פיקד קרייס על הרגימנט והשתתף עמו בפלישת גרמניה הנאצית לפולין. לאחר מכן הועתקה היחידה שלו לגרמניה לקראת המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה. ממאי 1940 היה הרגימנט חלק מהדיוויזיה ה-20 במהלך כיבוש הולנד וצרפת. הוא הועלה לדרגת גנרל מיור ב-1 בפברואר 1941, ובמרץ 1941 הועבר לזמן קצר לעתודת המילואים.
ביולי 1941 מונה קרייס למפקד הדיוויזיה ה-168, ולחם עימה במהלך מבצע ברברוסה ולאחר מכן בזירה הדרומית. על פעולותיו במהלך קרב חרקוב השלישי הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 באוקטובר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט, ובאפריל 1943 מונה למפקד הדיוויזיה ה-355, שספגה אבדות כבדות במהלך הפעולה נגד הצבא האדום במרפא ובעקבות זאת פורקה ב-9 בנובמבר 1943.
בנובמבר 1943 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-352 שהוקמה לאחרונה, אשר יחד עם שש דיוויזיות אחרות, הייתה ממוקמת בנורמנדי מול הפלישה של בעלות הברית. הדיוויזיה נשלחה לאזורי החוף לאחר שכוחות בעלות הברית נחתו בחופי אומהה וגולד. על פי הוראותיו של אדולף היטלר, קרייס העביר את הדיוויזיה חזרה לקו הגנה במרחק של כ-20 קילומטרים מהחוף. שם הוא הצליח להתנגד לכוחות בעלות הברית בקטע זה במשך מספר שבועות.
קרייס נפצע קשה ב-2 באוגוסט 1944, סמוך לסן-לו ומת כעבור 4 ימים, ולאחר מותו הוענק לו תוספת עלי אלון לצלב האבירים של צלב הברזל ב-11 באוגוסט 1944.
הערות שוליים

↑  Otto von Moser: Die Württemberger im Weltkriege, 2. erweiterte Auflage, Chr. Belser AG, Stuttgart 1928.
↑  Reichswehrministerium 1925
↑  Müller-Hillebrand 1969, p. 286
↑  Scherzer 2007, p. 470
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012723194  ISNI: 0000 0001 2077 3885  VIAF: 171827515   WorldCat (עם VIAF): 171827515
דינופיתקוס

| דינופיתקוס |
| --- | --- |

תקופה
פליוקן-פליסטוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: קופים בעלי זנב
סוג:: דינופיתקוס
שם מדעי
 Dinopithecus ‏ברום, 1937

דינופיתקוס (שם מדעי: Dinopithecus; מילולית: "קוף-אדם נוראי") הוא סוג נכחד של קוף דמוי-בבון אשר חי מהפליוקן עד הפליסטוקן בדרום אפריקה. ככל הנראה הוא מין הקוף האמיתי הגדול ביותר שחי מעולם. הוא התגלה ב-1937 בחאוטנג שבדרום אפריקה ותואר בידי החוקר רוברט ברום.
הדינופיתקוס היה אולי הגדול שבקופים, אך היה קרוב גם למין הנכחד תרופיתקוס ברומטי ותרופיתקוס אוסוולדי. הוא היה גדול פי 2 מבבון חי והגיע למשקל 25 ק"ג בנקבות ו-45 ק"ג בזכרים שהיו בעלי דו-צורתיות זוויגית מופגנת. מראה הגולגולת דמה לזו של בבון אך היא הייתה שקועה יותר ובעלת חוטם פחות בולט. מבנה השיניים המזכיר מבנה שיני בבון מראה שהיה אוכל-כול עם התאמה לתפריט מהחי ומהצומח. ככל הנראה הבבון הנכחד היה חי על הקרקע רוב זמנו, עקב משקלו. הוא היה מחפש מזונות שונים בסוואנה של הפליסטוקן, שם אולי חי עם ראשוני האנשים.
ראו גם

גורגופיתקוס - סוג דמוי-בבון נכחד
פרפאפיו - סוג דמוי-בבון נכחד
דניס דראגוש

דניס מיכאי דְרַאגוּש (ברומנית: Denis Mihai Drăguș; בהגייה רומנית: [ˈdenis miˈhaj drəˈguʃ]; נולד ב-6 ביולי 1999) הוא כדורגלן רומני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת טרבזונספור מהסופר ליג הטורקית ובנבחרת רומניה. דראגוש החל את הקריירה הבוגרת שלו בויטורול קונסטנצה, לפני שעבר לסטנדרד לייז' בשנת 2019. לאחר חמש שנים תחת חוזה במועדון הבלגי, שכללו מספר השאלות לאיטליה ולטורקיה, הוא עבר לטרבזונספור בשנת 2024.
בנבחרת, דראגוש ערך את הופעת הבכורה שלו עבור רומניה בספטמבר 2018, בתיקו 2-2 נגד סרביה. הוא ייצג את רומניה באליפות אירופה 2024, שסיימה במקום הראשון בבית ועלתה לשמינית הגמר.
קריירת מועדונים > ויטורול קונסטנצה

דראגוש ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ויטורול קונסטנצה ב-29 באוקטובר 2015, בניצחון 1-0 על בוטושאני בגביע הרומני. הוא שיחק את משחק הליגה הראשונה שלו ב-27 באוגוסט 2017, כשנכנס כמחליף לאאורליאן צ'יטו בדקה ה-87 בהפסד 1-2 לקונקורדיה קיאג'נה.
ב-28 בנובמבר 2017, דראגוש כבש את שער הבכורה בקריירה שלו בהפסד 3-2 לבוטושאני, גם כן בגביע הלאומי.
קריירת מועדונים > סטנדרד ליאז'

ב-7 באוגוסט 2019, דראגוש הצטרף לקבוצה הבלגית סטנדרד ליאז' בעסקה בשווי של כ-2 מיליון אירו ועוד 30% מעניין מעסקת העברה עתידית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור לס רוש ב-1 בספטמבר 2019, בהפסד 1-0 לאנדרלכט באצטדיון קונסטנט ואן דן סטוק.
ב-15 בספטמבר 2020, דראגוש הסכים להשאלה לעונה אחת עם אופציה לרכישה בקרוטונה. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א' חמישה ימים לאחר מכן, בהפסד 4-1 לגנואה. דראגוש ערך בסך הכל תשע הופעות בתקופתו באיטליה, כשפתח רק פעם אחת. עם שובו לליאז', הוא כבש את שער הבכורה שלו עבור סטנדרד בהפסד 5-2 לאנטוורפן ב-8 באוגוסט 2021.
ב-16 בינואר 2022, דראגוש כבש שער שוויון בדקה ה-89 בתיקו 1-1 באנדרלכט. הוא השיג את מספר השערים הגבוה ביותר שלו בסטנדרד בעונת 2021/22, כאשר צבר שישה שערים מ-28 הופעות ליגה. דראגוש עבר בהשאלה עם אופציה לרכישה לקבוצת סרייה ב' גנואה ב-26 בינואר 2023, אך הופיע מעט בתקופת חמשת החודשים שלו במועדון.
ב-13 בספטמבר 2023, על רקע שמועות על מעבר לראפיד בוקרשט במולדתו, סטנדרד שלחה את דראגוש בהשאלה לעונה אחת לקבוצת גזינטפ מהסופר ליג. תחת המאמן והפטריוט שלו מריוס שומודיקה, הוא שיחק 32 משחקים וכבש 14 שערים באליפות הלאומית.
קריירת מועדונים > טרבזונספור

ב-25 ביוני 2024, הקבוצה הטורקית טרבזונספור הודיעה על החתמתו של דראגוש תמורת דמי העברה של כ-1.7 מיליון אירו.
קריירה בינלאומית

ב-10 בספטמבר 2018, דראגוש ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה בתיקו 2-2 בליגת האומות נגד סרביה. בשנה שלאחר מכן, הוא התכוון לייצג את הנבחרת הצעירה עד גיל 21 באליפות אירופה 2019, אך הוצא מהסגל בגלל שבר בעקב.
דראגוש כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת ב-17 בנובמבר 2022, בהפסד 1-2 למשחק ידידות מול סלובניה באצטדיון קלוז'. הוא כבש שוב שלושה ימים לאחר מכן, בניצחון 5-0 בחוץ על מולדובה.
ב-7 ביוני 2024, דראגוש נכלל בסגל של רומניה ליורו 2024. עשרה ימים לאחר מכן, הוא כבש שער בניצחון 3-0 על אוקראינה במשחק הפתיחה של הבית, וסייע לניצחון הראשון של ארצו בתחרות מזה 24 שנה. הוא פתח בכל ארבעת משחקי הטורניר, כאשר רומניה ניצחה את הבית שלה אך הודחה על ידי הולנד בשמינית הגמר.
סגנון משחק

דראגוש התחיל את הקריירה שלו בתור שחקן כנף אך בהמשך עבר לעמדת החלוץ, בה גילה יותר יעילות.
חיים אישיים

אביו של דראגוש, מיכאי, היה גם כדורגלן מקצועי ששיחק בדרום קוריאה וברוסיה, כמו גם במולדתו.
לדראגוש ולבת זוגו ונסה יש שני ילדים משותפים.