stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טבעות הכוח
19 הטבעות > שלוש טבעות בני הלילית

שלוש טבעות אלו היו הטבעות האחרונות שיוצרו מבין ה-19, והחזקות שבהן, והן הכילו סגולות שלא היו קיימות בשאר הטבעות. קלברימבור היה היחיד שידע את סוד יצירתן. אחרי שקלברימבור גילה את מזימות סאורון הוא התייעץ עם גלדריאל איך למנוע מסאורון לגזול את שלוש הטבעות, והם החליטו להחביא את שלוש הטבעות אצל גדולי בני הלילית. לאחר שאיבד סאורון את הטבעת האחת בסוף העידן השני, נושאי טבעות בני הלילית ענדו את הטבעות והשתמשו בהן, שלוש הטבעות הן:
נניה (Nenya), שכונתה "הבכירה מבין השלוש", היא טבעת המים. עשויה הייתה מיתריל ובתוכה שובצה אבן אחלמה. מתוארת ככוכב-כפור נוצץ.
ויליה (Vilya), שכונתה "האדירה מבין השלוש", והיא הייתה טבעת האוויר. עשויה הייתה זהב, ובתוכה שובצה אבן ספיר כחולה.
נריה (Narya), שכונתה "המדליקה", והיא טבעת האש. משערים שעשויה הייתה מזהב, ובתוכה שובצה אבן אודם. כוחה היה להצית ולחמם את הלבבות הסובבים אותה ולהעניק תקווה.
מעטים ידעו מי מחזיק בשלוש. הדברים התגלו רק בסוף העידן השלישי:
נניה, טבעת האחלמה העשויה ממיתריל, נותרה תחת חסותה של גלדריאל, גבירת לות'לוריין, ואשתו של קלבורן, ממשפחת המלוכה של דוריאת. גלדריאל השתמשה בנניה כדי להדוף את פגעי הזמן מלות'לוריין, ולהשכין בה אושר ועליצות, בדומה לחיים בולינור. בנוסף, היא השתמשה בטבעת כדי להגדיל את כוח-המרפא שלה.
ויליה טבעת הספיר, האדירה מבין השלוש, הייתה תחילה בידי ארניון גיל גלד (Erenion Gil-Galad), המלך העליון של בני הלילית של הארץ התיכונה. במלחמת הברית האחרונה, שבה נלחמו בני הלילית לצד בני-האדם נגד צבאות סאורון, נהרג גיל גלד. אבל לפני המלחמה, החליט גיל גלד למסור אותה לאלרונד חצי בן לילית, שהיה אדון אימלדריס (Imladris), המכונה גם ריבנדל (Rivendel). גם הוא השתמש בכוח הטבעת להדיפת פגעי-הזמן ולריפוי.
בטבעת האחרונה, נריה טבעת האודם, החזיק קירדן בונה-הספינות, אדון הנמלים האפורים, הטבעת נשארה אצל קירדן עד שבאו לארץ התיכונה האיסטרי. מיד כאשר עגנו בנמלים האפורים, התיידד קירדן עם מיתרנדיר, הידוע בכינויו גנדלף האפור אחד מן האיסטרי, והחליט למסור לו בחשאי את טבעת האודם, באומרו:"קח עתה את הטבעת ...כי טבעת האש היא זו, ובה ייתכן שתצית שוב לבבות לאומץ קדומים, בעולם אשר הצטנן" וקירדן הבטיח לגנדלף שימתין לו בנמלים האפורים עד לעזיבתה של "האונייה האחרונה", שעליה הם יעקרו ביחד למערב.
19 הטבעות > שבע טבעות הגמדים

שבע טבעות מסר סאורון לשבעת מלכי הגמדים. הטבעות לא היו יכולות לשנות את אורך ימיהם של הגמדים, להפוך אותם לבלתי נראים ולשעבד אותם לסאורון, מכיוון שהם נוצרו כגזע חסון ועקשן ומחשבותיהם היו מוזרות וקשות לשליטה. ההשפעה היחידה של הטבעות על הגמדים היא שהן הגבירו את תשוקתם לכסף וזהב וגרמו להם להילחם כדי להשיג אוצרות. למרות התועלת שיצאה לסאורון מכך, הוא שנא את הגמדים מכיוון שלא היה יכול לשלוט בהם וניסה להחזיר את הטבעות לידיו, מתוך השבע סאורון החזיר לידיו שלוש טבעות והשאר הושמדו על ידי דרקונים.
19 הטבעות > תשע טבעות בני האדם

תשע טבעות ניתנו לבני אדם מארצות שונות. תשעת בני האדם שניתנו להם הטבעות היו מלכים גדולים בזמן נתינת הטבעות. הטבעות נתנו להם חיי נצח, אבל הן הפכו אותם במהרה לצללים רואים ואינם נראים, והם השתעבדו לסאורון וטבעתו, ונעשו למשרתיו הגדולים ביותר. הם נקראו "אולירי" (Ulairi) בלשון בני הלילית ו"נאזגול" (Nazgul) בלשון השחורה שדוברים האורקים, פירושם של השמות הוא רפאי הטבעת והיו שכינו אותם "הפרשים השחורים". מנהיגם היה המלך המכשף של אנגמאר. בעידן השלישי חיפשו הפרשים השחורים את הטבעת האחת כדי להחזירה לסאורון.
טבעות הכוח הפחותות

במכתבים שונים של טולקין, ואף בסיפורים עצמם, ישנם רמזים לכך שהיו עוד טבעות נוספות, מלבד ה-19 והטבעת האחת. מספרן אינו ידוע, אך ידוע שהיו אלה טבעות קדומות יותר שנוצרו על ידי חרשי ארגיון, כמעין ניסיונות לטבעות הכוח האמיתיות שיבואו לאחר-מכן. הן נקראו "הטבעות הפחותות", ולא ידוע ממה היו עשויות או מה היה כוחן. אבל גנדלף הזכיר זאת והסביר לפרודו, בשר הטבעות, כי לכל טבעות הכוח שנוצרו יש דרגות שונות, יש תקפות יותר ויש תקפות פחות. אלה שנטמן בהן כוח-קסם חלש, נועדו לניסיון לפני שאומנות החישול תבוא לשיא שכלולה. בעיני בני הלילית הצורפים זה עניין של מה בכך - אך לבני-האדם הן עלולות להזיק, לדעתו. אבל הטבעות הגדולות (19 טבעות הכוח), אלו טבעות בעלות עוצמה אמיתית.
מכיוון שהכוח של טבעות אלו חלש יחסית, אין הרבה מידע על גורלן.
הטבעת של סרומן

סרומן, מנהיגם של האיסטרי (מסדר קוסמים שהגיע מהמערב בשליחות הולאר כדי לעזור לשוכני הארץ התיכונה להילחם נגד סאורון) החליט לחפש בחשאי ידע על הטבעות כדי לנסות להבין את סודן. אף על פי שאחרי מות קלברימבור היה קשה למצוא מידע על הטבעות, סרומן הצליח למצוא עליהן מידע ולמד אותו בצריח אורתנק שבו הוא שכן. בעקבות לימוד סודות הטבעות סרומן רצה להשיג את הטבעת האחת לעצמו והדרדר לאופל. כדי להשיג את הטבעת האחת סרומן יצר לעצמו טבעת משלו, בעזרת הידע שרכש על הטבעות והידע שהיה לו בגלל היותו מיא של הולא אולה, אל היצירה. גנדלף הזכיר את הטבעת בדבריו למועצת אלרונד: הוא סיפר שכאשר הוא בא לאיזנגרד כדי להתייעץ עם סרומן הוא ראה שסרומן עונד טבעת לאצבעו. טבעת זו הייתה פחותה מ-19 טבעות הכוח, וסרומן כנראה השתמש בכוח שלה, בין השאר כדי לטפח גזע אורקים חדש, שיכול היה לסבול את אור השמש. ונראה שהיא לא עניינה כל כך את חברי המועצה הלבנה ומועצת אלרונד.
קץ השפעתן של טבעות הכוח

השפעתן של טבעות הכוח פגה כאשר פרודו בגינס הצליח להשמיד את הטבעת האחת. מיד כשהושמדה הטבעת הושמדו גם תשעת רפאי הטבעת (למעשה, שמונה מהם, כי מלך רפאי הטבעת הושמד עוד קודם בידי אאווין שמרוהאן) וסאורון איבד את כל כוחותיו והפך לרוח חסרת יכולת.
כמו שבני הלילית שיערו, שלוש טבעות בני הלילית איבדו את כוחותיהן כשהושמדה הטבעת האחת. לאחר שלא יכלו עוד לעצור את פגעי הזמן ולשמר את משכנותיהם על ידי כוח הטבעות, נאלצו בני הלילית לעזוב את הארץ התיכונה, וכך יצאו עונדיהן, ביחד עם רבים מבני הלילית של הארץ התיכונה, לנמלים האפורים וחצו את הים על "הספינה האחרונה" למערב.
הערות שוליים

↑  יוני בינרט, סדרה אחת למשול בכולן: כל מה שצריך לדעת על "שר הטבעות: טבעות הכוח", באתר ynet, 30 באוגוסט 2022
↑  שר הטבעות, עמ' 230
↑  בלשון השחורה:

Ash nazg durbatulûk, ash nazg gimbatul
Ash nazg thrakatulûk, agh burzum-ishi krimpatul
↑  הסילמריליון, זמורה ביתן, עמוד 275.
↑  ביניהן את טבעתו של תרין, אבי תורין צינת אלון - שר הטבעות, זמורה ביתן, כרך אחד, עמוד 1040.
↑  חבורת הטבעת, עמוד 56.
↑  שר הטבעות, זמורה ביתן, כרך אחד, עמוד 235.
↑  שם זה הוא רק כינוי, למעשה ספינות רבות יצאו למערב אחרי הספינה ההיא.
הטבעת האחת
הטבעת האחת
ים סרגסו הרחב

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ין ריס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן, פוסט-קולוניאליזם
 הוצאה
 הוצאה:  André Deutsch
 תאריך הוצאה:  1969
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מודן (1981) כתר (2012)
 סדרה
 ספר קודם:  ג'יין אייר 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 0-233-95866-5
 הספרייה הלאומית:  002072267, 003379816
 
ים סרגסו הרחב (באנגלית: Wide Sargasso Sea) הוא ספר פוסט-קולוניאליסטי משנת 1966 מאת הסופרת הבריטית-דומיניקנית ג'ין ריס. ריס חיה באלמוניות יחסית לאחר שפרסמה את ספרה הפופולרי "בוקר טוב, חצות" ב-1939. למרות שפרסמה עבודות נוספות בשנים בין שני הספרים, ים סרגסו הרחב היה הראשון שהניב עניין גדול בציבור, ושנהיה לבסוף לספרה המצליח ביותר.
הספר הוא פריקוול לרומן הקלאסי של שרלוט ברונטה, ג'יין אייר, והוא מתאר את הרקע לנישואים אשר ג'יין לומדת אודותם לאחר שבאה לעבוד עבור מר רוצ'סטר. זהו סיפורה של אנטואנט קוזוויי, יורשת קריאולית לבנה, מימי צעירותה בג'מייקה ועד לנישואיה האומללים לאדון אנגלי מסוים (שמו אינו ניתן על ידי הסופרת). האדון מכנה אותה "ברטה", קובע את אי-שפיותה, ודורש ממנה להעתיק עצמה לאנגליה. לכודה בחברה פטריארכלית דכאנית, בה היא אינה שייכת לגמרי ללבנים האירופאים או לג'מייקנים השחורים, קוזווי היא הגרסה של ריס ל"מטורפת בעליית הגג" השטנית של ברונטה. כמו בעבודות פוסט-קלוניאליסטיות רבות, הספר עוסק בתמות של דיכוי גזעני, עקירה, ואסימילציה. הוא גם עוסק ביחסי הכוחות בין גברים לנשים, ומשום כך הפך לספר נחקר אשר נכלל ברשימות קריאה בלימודי מגדר ופמיניזם.
תקציר העלילה

הספר מתחיל זמן קצר לאחר שהעבדות הוצאה אל מחוץ לחוק באימפריה הבריטית ב-1834. גיבורת הסיפור, אנטואנט, מספרת את סיפור חייה מילדותה ועד נישואיה בשידוך לאדון אנגלי ללא שם (אך מרומז להיות מר רוצ'סטר מהרומן ג'יין אייר). במהלך נישואיהם, האדון משנה את שמה של אנטואנט ל"ברטה" הפשוטה, וכולא אותה בחדרה, והיא מתדרדרת למצב של טירוף - בין היתר מפני שהוא עקר אותה מביתה בקריביים, וכפה עליה סביבה מנוכרת ואקלים קר (תרתי משמע) באנגליה.
הספר מחולק לשלושה חלקים. החלק הראשון מתרחש בקוליברי, ג'מייקה, ומסופר על ידי אנטואנט. היא מתארת את חוויות ילדותה, כולל את חוסר היציבות הנפשית של אמה ואת מותו של אחיה המוגבל-התפתחותית.
החלק השני מתחלק בין נקודת מבטה של אנטואנט לבין נקודת מבטו של האדון בעת "ירח הדבש" שלהם בדומיניקה. כאן מתגלים שורשי התדרדרותה, עם חשדות שמתפתחים מצד בעלה כאשר מופיע בחייהם גבר בשם דניאל, הטוען כי הוא אחיה הממזר של אנטואנט, מכפיש את שמה הטוב ומטיל דופי בשפיותה, ודורש בסחיטה כסף בתמורה לשתיקתו. המטפלת מילדות של אנטואנט אינה בוטחת באדון האנגלי לו נישאה, והקלות בה הוא מאמין לכל מילה רעה שנאמרת על אנטואנט מדרדרת את המצב עוד יותר. הוא מתחיל לבגוד באנטואנט באופן גלוי. אנטואנט מתחילה לחוות תחושות של פרנויה ואכזבה לנוכח נישואיה הכושלים, ותחושת חוסר היציבות מערערות עוד יותר את מצבה הנפשי העדין.
החלק השלישי הוא הקצר מכולם. הוא מסופר מנקודת מבטה של אנטואנט, כעת ברטה, כשהיא סגורה ב"עליית הגג" של בית האחוזה ת'ורנפילד. כאן מסופר על מערכת יחסיה עם גרייס, המשרתת שאמונה לשמור עליה ולמעשה מתפקדת כסוהרת שלה, ועל חייה המדורדרים עם האדון, אשר מסתיר אותה מן העולם. הוא מבטיח לבוא לבקרה לעיתים תכופות יותר, אבל בפועל בא פחות, ובמקום זאת רודף אחרי מערכות יחסים עם נשים אחרות, ובסוף גם עם האומנת הצעירה, ג'יין אייר. כאשר היא מבטאת את מחשבותיה בזרם תודעה, אנטואנט/ברטה מחליטה להבעיר את הבית באש, לכאורה כדי להתחמם ולשים קץ לסבלה מהקור האנגלי שמעולם לא התרגלה אליו, ולמעשה לשים קץ לחייה.
תמות מרכזיות

מאז העשורים האחרונים של המאה ה-20, מבקרים מחשיבים את ים סרגסו הרחב לתגובה פוסט-קולוניאליסטית לספר ג'יין אייר. ריס משתמשת במספר קולות (אנטואנט, רוצ'סטר, וגרייס) כדי לספר את הסיפור, ושוזרת את העלילה שלה בעלילת ג'יין אייר. בנוסף, ריס מציגה טענה פוסט-קולוניאליסטית כשהיא מחברת בין דחייתה של אנטואנט על ידי רוצ'סטר לבין מוצאה הקריאולי, שמוצג כגורם מרכזי בהתדרדרותה לאי-שפיות.
הספר נחשב גם ליצירה פמיניסטית, כי הוא עוסק ביחסי הכוחות הלא-שוויוניים בין גברים ונשים, ובמיוחד במסגרת הנישואים.
פרסים והכרה

פרס הספרות על שם וו.ה, סמית, 1967 - הפרס שהביא לג'ין ריס הכרה ציבורית לאחר עשרות שנים של כתיבה.
מונה על ידי טיים מגזין לאחד מ-100 הספרים הטובים בשפה האנגלית מאז שנת 1923.
נכלל ברשימת 100 הרומנים הטובים של Modern Library, בית הוצאה לאור של Random House (במקום 94).
זכה ב-2006 בפרס בוקר פסטיבל צ'לטנהאם לשנת 1966.
עיבודים

1993: עובד לסרט אוסטרלי, "ים הסרגסו הרחב", על ידי ג'ון דיגן, ובכיכובם של קרינה לומברד ונתניאל פרקר.
1997: עובד לאופרה, "ים הסרגסו הרחב", בהלחנתו של בריאן הווארד ובבימויו של דאגלס הורטון.
2004: עובד לרדיו, "ים הסרגסו הרחב", על ידי מרגרט באסבי. התוכנית שודרה ברדיו 4 של ה-BBC ב-10 פרקים, בקריינותה של אדג'ואה אנדו.
2006: עובד כסרט לטלוויזיה, "ים הסרגסו הרחב", בבימויו של ברנדן מאהר, ובכיכובם של רבקה הול ורייף ספאל.
2011: השיר "ים הסרגסו הרחב" נכתב על ידי מוזיקאית הרוק סטיבי ניקס, ונכלל באלבומה In Your Dreams.
הוצאה בעברית

1981: זמורה ביתן מודן, תרגום: אהרן אמיר
2012: כתר, תרגום: ברוריה בן ברוך
ראו גם

ים סרגסו
הערות שוליים

↑  "Wide Sargasso Sea at The Penguin Readers' Group". Readers.penguin.co.uk. 2000-08-03. אורכב מ-המקור ב-2007-09-28. נבדק ב-2016-01-18.
↑  "The Empire Writes Back: Jane Eyre". Faculty.pittstate.edu. אורכב מ-המקור ב-2010-12-16. נבדק ב-2016-01-18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4397794-7  SUDOC: 069901872  VIAF: 197815602   WorldCat (עם VIAF): 197815602
חברת הפקה

חברת הפקה היא ארגון העוסק בייצור תוכן מדיה, בעיקר בתחומי הטלוויזיה, הקולנוע, המוזיקה והווידאו. תפקידה העיקרי של חברת הפקה הוא לנהל את כל ההיבטים הלוגיסטיים, הכספיים והיצירתיים הכרוכים בהפקת מיזם מדיה.
חברות הפקה מעורבות במגוון רחב של משימות, החל מגיוס צוות יצירתי וטכני, דרך ניהול תקציבים ותיאום לוחות זמנים, ועד להשגת אישורי צילום, פיתוח תסריטים, ליהוק, ניהול הפוסט-פרודקשן, ושיווק והפצה של התוצר הסופי. ישנם מספר סוגים של חברות הפקה, כולל חברות המתמחות בהפקת סרטים, תוכניות טלוויזיה, מוזיקה, תוכן וידאו לאינטרנט ולאירועים. בחברת הפקה טיפוסית ניתן למצוא תפקידים מגוונים כגון מפיק, במאי, עורך, צלם, מעצב תפאורה, מנהל אמנותי ומנהל הפקה. כל אחד מבעלי התפקידים הללו תורם את מומחיותו הייחודית לתהליך ההפקה.
חברות הפקה מתמודדות עם אתגרים משמעותיים בתעשייה, כולל תחרות גוברת בשוק, שינויים טכנולוגיים מהירים, ניהול תקציבים גדולים, לחצי זמן והצורך להתאים את התוכן לדרישות המשתנות של קהל היעד.
משימות ופונקציות של חברת הפקה

חברות הפקה ממלאות מגוון רחב של תפקידים ומשימות לאורך כל תהליך ההפקה. הן אחראיות על גיוס כספים להפקה, בין אם באופן ישיר או באמצעות חברת אם, שותף או משקיע פרטי. תפקידן כולל תכנון וניהול תקציב, תיאום לוחות זמנים, פיתוח תסריטים, וגיוס כישרונות ומשאבים. הן מארגנות את הצוות, מנהלות את ההפקה עצמה, ומפקחות על תהליך הפוסט-פרודקשן. בנוסף, חברות ההפקה אחראיות על הפצת התוצר הסופי ושיווקו. הן מטפלות בליהוק ובגיוס צוות מתאים, הכולל שחקנים, במאים וצוות טכני, ומנהלות את כל ההיבטים הלוגיסטיים כמו השגת אישורי צילום וארגון ציוד ומיקומים. חברות ההפקה גם מטפלות בענייני זכויות יוצרים ורישוי, ומבטיחות עמידה בסטנדרטים של איכות לאורך כל התהליך.
מבנה ובעלות

חברות הפקה הן לעיתים קרובות בבעלות או תחת חוזה עם חברת מדיה, אולפן סרטים, חברת תקליטים, מוציא לאור של משחקי וידאו או חברת בידור, כחלק ממגמת ריכוז הבעלות על מדיה. מודל זה, המכונה "מערכת האולפן", מאפשר לחברות ההפקה ליהנות ממשאבים ותמיכה של חברת האם. לעומת זאת, ישנן חברות הפקה עצמאיות המעדיפות להשתמש במונחים כמו "בית הפקה", "אולפן הפקה" או "צוות הפקה" כדי להדגיש את עצמאותן. בתחום הטלוויזיה, חברות הפקה עשויות לפעול תחת רשת טלוויזיה ספציפית, ולעיתים הן משתפות פעולה ביניהן ביצירת קו-פרודוקציות, לעיתים חברות הפקה משמשות גם כמוציאות לאור של התוכן שהן מייצרות, כפי שניתן לראות לדוגמה הפקות של וולט דיסני. מבחינת המבנה הפנימי, רוב חברות ההפקה מאופיינות במבנה היררכי הכולל עורך ראשי או מערכת ראשית, ושכבות ניהול נוספות בהתאם לגודל החברה ומורכבות פעילותה. מגוון זה של מודלים עסקיים משקף את הדינמיות והגמישות הנדרשות בתעשיית המדיה המתפתחת.
תפעול ורווח

חברת הפקה מנוהלת בדרך כלל על ידי מפיק או במאי, אך יכולה להיות מנוהלת גם על ידי מנהל אחר. בתעשיית הבידור, חברות הפקה מסתמכות במידה רבה על כישרון מוכר או זיכיון בידור פופולרי כדי להעלות את ערך הפרויקט ולמשוך קהלים גדולים יותר. מבנה זה מאפשר איזון כוחות בתעשייה, המבטיח כי גם החברות וגם הכישרונות יקבלו תגמול והכרה הוגנים על עבודתם.
הפעילות של חברות הפקה מתמקדת בשלושה תחומים עיקריים:
מימון: השקעות מאולפנים, חברות השקעות, אנשים פרטיים או הכנסות מהפקות קודמות.
פרויקטים: פיתוח תסריטים וזיכיונות בידור.
כישרונות: גיוס וניהול שחקנים, במאים, תסריטאים ואנשי צוות.
בניגוד לעסקים רבים אחרים, חברות הפקה אינן מסתמכות על זרם הכנסות שוטף, אלא פועלות על בסיס השקעות מתמשכות. מקור הרווח העיקרי שלהן מגיע מההפקות שהן מייצרות. הצלחתן תלויה באיכות הפרויקטים, ביכולת לגייס כישרונות מובילים, ובביצועי הטאלנטים. שיווק הוא גם גורם מפתח, כאשר סרטים משווקים לרוב סביב הדימוי והביצועים של השחקנים, ולעיתים גם סביב הצוות מאחורי הקלעים.
חברות הפקה יכולות להרוויח באמצעות יצירת "להיטים חד-פעמיים" או "זיכיונות בידור" מתמשכים, שניתן להרחיב לתעשיות נוספות כמו משחקי וידאו. הן יכולות גם לייצר תוכן מקורי או לעבד חומרים מתעשיות אחרות.
במקרים מסוימים, בעיקר בתקופות של קשיים כלכליים, אולפנים גדולים עשויים לצמצם את פעילות ההפצה והשיווק שלהם ולפנות להשקעות משותפות או הפצה משותפת עם אולפנים גדולים יותר, ובכך להפוך למעשה לאולפני הפקה וירטואליים.
התפתחות היסטורית

חברות הפקה החלו להתפתח בתחילת המאה ה-20 עם עליית תעשיית הקולנוע. בתקופה זו, אולפנים גדולים כמו פרמאונט, MGM, ווורנר ברוס שלטו בתעשייה באמצעות מודל "המערכת האולפנית". מודל זה כלל שליטה מלאה על כל שלבי ההפקה, ההפצה וההקרנה של סרטים, מה שמכונה אינטגרציה אנכית.
בשנות ה-40 וה-50, פסיקות בית המשפט העליון של ארצות הברית הובילו לפירוק המונופול של האולפנים הגדולים. בפרט, פסיקת בית המשפט בפרשת "פרמאונט" ב-1948 אילצה את האולפנים למכור את בתי הקולנוע שבבעלותם, מה שפתח את הדרך לצמיחתן של חברות הפקה עצמאיות.
עם התפתחות הטלוויזיה בשנות ה-50 וה-60, חברות הפקה התאימו את עצמן למדיום החדש. הדבר הוביל ליצירת מודלים חדשים של הפקה, כולל הפקות עצמאיות עבור רשתות טלוויזיה.
בשנות ה-80 וה-90, תעשיית המדיה עברה תהליך של גלובליזציה ומיזוגים. חברות הפקה גדולות התמזגו עם או נרכשו על ידי קונגלומרטים בינלאומיים, מה שיצר חברות מדיה ענקיות המשלבות הפקה, הפצה ושידור.
התפתחות היסטורית > חברות הפקה בעידן הדיגיטלי

עם התפתחות הטכנולוגיה הדיגיטלית, חברות הפקה נדרשו להתאים את עצמן לסביבת מדיה משתנה. הופעתן של פלטפורמות סטרימינג כמו נטפליקס, אמזון פריים ודיסני+ שינתה את כללי המשחק בתעשיית הבידור. חברות הפקה מתמודדות עם [אתגרים חדשים, כולל הצורך לייצר תוכן באיכות גבוהה בקצב מהיר יותר, והתאמת התוכן לצפייה על מגוון מכשירים.
חברות הפקה מתמודדות עם מגוון אתגרים, כולל:
תחרות גוברת מצד פלטפורמות תוכן מקוון.
שינויים בהרגלי הצפייה של הקהל, עם מעבר לצפייה על פי דרישה.
הצורך לאזן בין איכות לכמות בייצור תוכן.
התמודדות עם סוגיות של זכויות יוצרים בעידן הדיגיטלי.
התפתחות היסטורית > גלובליזציה

הגלובליזציה השפיעה באופן משמעותי על פעילותן של חברות הפקה. מחקרים מראים כי שיתופי פעולה בין-לאומיים הפכו לנפוצים יותר, לשם יצור תוכן שיפנה לקהל עולמי.
בעוד שבעבר דובר רבות על אימפריאליזם תקשורתי, המתבטא בדומיננטיות של תכנים מערביים ובפרט אמריקאיים, בשנים האחרונות אנו עדים לעלייה בפופולריות של תכנים ממדינות שונות. סדרות טלוויזיה קוריאניות או ספרדיות, למשל, זוכות להצלחה גלובלית. תופעה זו הובילה לעלייה בפופולריות של תכנים ממדינות שונות, והשפיעה גם על אופן העבודה בתעשייה, כאשר צוותי הפקה נעשו מגוונים יותר מבחינה תרבותית ולאומית.
התפתחות היסטורית > אתיקה בחברות הפקה

בשנים האחרונות, גברה המודעות לסוגיות אתיות בתעשיית המדיה. חברות הפקה נדרשות להתמודד עם נושאים כמו גיוון ושוויון בליהוק ובצוות ההפקה, תנאי עבודה הוגנים, ואחריות סביבתית בזמן צילומים. חברות רבות מאמצות מדיניות של "הפקה ירוקה" כדי להפחית את טביעת הרגל הפחמנית של ההפקות שלהן.
התפתחות היסטורית > חדשנות טכנולוגית

חברות הפקה מובילות משקיעות בטכנולוגיות חדשניות כדי לשפר את איכות התוכן ולייעל את תהליכי ההפקה. שימוש בטכנולוגיות כמו מציאות מדומה (VR), מציאות רבודה (AR), ואפקטים ויזואליים מתקדמים מאפשר יצירת חוויות צפייה חדשניות ומרתקות. בנוסף, שימוש בבינה מלאכותית ולמידת מכונה מסייע בתהליכי קבלת החלטות, ניתוח מגמות צפייה, ואפילו בכתיבת תסריטים.
בישראל

תעשיית ההפקות בישראל עברה שינויים משמעותיים לאורך השנים. בשנת 1965 הוקמה רשות השידור, שהייתה אחראית על הפקות מקומיות. פתיחת ערוץ 2 ב-1993 הובילה לצמיחה משמעותית בחברות הפקה פרטיות.
השוק הישראלי מאופיין במספר שחקנים מרכזיים, כולל חברות שידור גדולות כמו קשת ורשת, המפיקות תוכן באופן פנימי, וחברות הפקה עצמאיות המייצרות תוכן עבור ערוצי הטלוויזיה וחברות הסטרימינג.
החקיקה בישראל משפיעה באופן משמעותי על תעשיית ההפקות. חוק הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו (1990) קובע מכסות להפקה מקומית, ותיקונים לחוק מ-2018 מחייבים השקעה בהפקות מקור ישראליות.
ישראל זכתה להכרה בין-לאומית בתחום ההפקות הטלוויזיוניות. סדרות כמו "חטופים" ו"פאודה" זכו להצלחה עולמית, ופורמטים ישראליים רבים נמכרו לחו"ל ועובדו במדינות שונות.
עם זאת, תעשיית ההפקות הישראלית מתמודדת עם מספר אתגרים, כולל שוק מקומי קטן יחסית, תחרות מול תוכן זר, בעיקר אמריקאי, ומגבלות תקציב בהשוואה להפקות בינלאומיות.
ראו גם

תעשיית הקולנוע
הפקת סרטים
תעשיית הטלוויזיה
מפיק (קולנוע וטלוויזיה)
במאי קולנוע
פוסט-פרודקשן
אולפני קולנוע
תסריטאות
ליהוק
שיווק והפצת סרטים
לקריאה נוספת

Schatz, T. (1988). The Genius of the System: Hollywood Filmmaking in the Studio Era. Pantheon Books.
Conant, M. (1960). Antitrust in the Motion Picture Industry. University of California Press.
Lotz, A. D. (2017). Portals: A Treatise on Internet-Distributed Television. Michigan Publishing.
Waisbord, S. (2004). McTV: Understanding the Global Popularity of Television Formats. Television & New Media, 5(4), 359-383.
הערות שוליים

↑  Bastian Clevé, Film Production Management, Taylor & Francis, 2006, ISBN 978-0-240-80695-2. (באנגלית)
↑  Charlotte Worthington, Basics Film-Making 01: Producing, AVA Publishing, 2008-11, ISBN 978-2-940373-57-4. (באנגלית)
↑  Thomas Schatz, The Genius of the System: Hollywood Filmmaking in the Studio Era, Henry Holt and Company, 2015-06-02, ISBN 978-1-62779-645-3. (באנגלית)
↑  Michael Conant, Antitrust in the Motion Picture Industry, University of California Press, 1960. (באנגלית)
↑  Michele Hilmes, Hollywood and Broadcasting: From Radio to Cable, University of Illinois Press, 1999-07-27, ISBN 978-0-252-06846-1. (באנגלית)
↑  David Hesmondhalgh, Cultural and Creative Industries, 1 Oliver's Yard, 55 City Road, London EC1Y 1SP United Kingdom: SAGE Publications Ltd, 2008, עמ' 552–569
↑  Amanda D. Lotz, Portals: A Treatise on Internet-Distributed Television, Maize Books, 2017 doi: 10.3998/mpub.9699689
↑  Silvio Waisbord, McTV, Television & New Media 5, 2004-11, עמ' 359–383 doi: 10.1177/1527476404268922
↑  Augustine Adu Frimpong, Transnational Korean Television: Cultural Storytelling and Digital Audiences, written by Hyejung Ju, African and Asian Studies 20, 2021-05-14, עמ' 372 doi: 10.1163/15692108-12341494
↑  Noa Lavie, Israeli drama: constructing the Israeli ‘quality’ television series as an art form, Media, Culture & Society 37, 2014-09-29, עמ' 19–34 doi: 10.1177/0163443714549086
מדיה פלאטה

| --- | --- |
 שיר הנושא:  Nada que perder (por Don Adams)
 סוגה:  טלנובלה 
 שחקנים:  Gabriela Toscano 
 ארץ מקור:  ארגנטינה 
 שפות:  ספרדית 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  153
 הפקה
 חברת הפקה:  Pol-ka
 שידור
 רשת שידור:  אל טרסה 
 תקופת שידור מקורית:  7 ביוני 2005 – 16 בינואר 2006
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מדיה פלאטה היא טלנובלה ארגנטינאית לנוער שהופקה על ידי Pol-ka בשנת 2005. הסדרה מתנהלת בתוך בית ספר טיפוסי לאותה התקופה, ומראה את הקשיים היומיומיים של התלמידים והמורים בבית הספר. שידורה הראשון של הסדרה היה ב-7 ביוני 2005 עם 13.6 נקודות רייטינג, ושידורה האחרון היה ב-16 בינואר 2006 עם 8.0 נקודות רייטינג.
בישראל הסדרה שודרה עם כתוביות בעברית בערוץ הילדים במסגרת רצועת "טלמאניה".
תקציר

וידה חוארז (גבריאלה טוקסנו), מורה שהוזמנה לבית הספר בשביל להיות אחראית לחבורת ילדים בבית הספר. הילדים שהיא נדרשת להדריך נמצאים במצב במסובך מבחינה משפחתית או אישית. וידה תעזור להם להתמודד עם הבעיות שלהם ועם הפחדים שלהם, עם הזמן עליה להתעמת עם אהבתה למורה לאומנות פלסטית בבית הספר, רמו (פדריקו דה אליה).
השחקנים

שחקנים ראשיים (מבוגרים)
גבריאלה טוקסנו - וידה חוארז: מורה לספרות, בתו של נינו. מתאהבת ברמו.
פדריקו דה אליה - רמו זמפרדי: מורה לאומנות פלסטית, אביו של ברונו. מתאהב בווידה.
אנדריאה פייטרה - מנואלה פדרז: אומנית ומורה לתיאטרון.
אלחנדרה דארין - לאורה: מורה לביולוגיה. מנהלת לתקופה מסוימת.
סבסטיאן פג'וני - חוליאן: מורה למוזיקה. הוא מתאהב בווידה ומאוחר יותר מתחיל קשר עם מנואלה.
מרטה בטלודי - ביאטריס: מנהלת לשעבר.
אוסבלדו סנטורו - נינו חוארז: אביו של וידה. מנהל לשעבר. היה בקשר בילדותו עם נלידה ומשקם אותו בהווה.
לאנור מנסו - נלידה: מורה להיסטוריה, נמצאת בקשר זוגי עם נינו חוארז.
שחקנים ראשיים (נוער)
אליאס ויניולס - ברונו זמפרדי: בנו של רמו ומרה. מנסה להתגבר על הפרידה של הוריו, מנסה להתחיל קשר עם אלואיזה
ונסה גונזאלס - אלואיזה ואלדז: אלואיזה באה ממשפחה מאוד ענייה, עליה להתמודד עם טיפול באחיה הקטן. אביה מאוד אלים כלפי אמה ועובד בכמה מקומות שונים בשביל להרוויח כסף למשפחה. אלואיזה אוהבת לנגן בפסנתר וחוליאן תומך בה לקדם את הכישרון שלה ולהצליח.
סופיה אליוט - זיידה: ילדה מרדנית. אמה גידלה אותה לבד. במשך הסדרה זיידה התפתחה ונעשתה הרבה יותר פתוחה ונחמדה בפני חבריה.
ניקולס דה אגוסטינו - מיגל פרונה: הוא נער צעיר ממשפחה ענייה מאוד. אביו בכלא, ומי שדואג לו בעיקר הוא אחיו הגדול חביאר. מיגל מסתובב כל הלילות ברחובות, וידה תעזור לו לשקם את חייו. חברו הטוב ביותר זה לוקאס הוא בזוגיות עם מז'י.
ניקולס גולדשמידט - הבל "פורמו" גומז: הוא שחקן כדורגל מצטיין, אביו לוחץ עליו להיות הספורטאי הכי טוב אך בעצם זה לא מה שהוא רוצה. הבל מנסה למצוא את אמו שנטשה אותו בגיל צעיר.
רודריגו דיאז - ליסנדרו אריאס: בנו של הורים שלא מזמן התגרשו, ליסנדרו עוזב את חייו בשכונה ואת לימודיו בבית ספר פרטי ועובר לבית ספר ציבורי, ליסדרו מנסה להשתלב בחברת הילדים. ליסנדרו תחילה מאוהב בזיידה ולאחר מכן מגלה את אהבתו לקטלינה.
אינז פלומבו - מז'י אמסטוי: בתה של זוג רופאים, היא אינטליגנטית ביותר ומקבלת ציונים גבוהים מאוד. ההורים שלה מאוד שומרים עליה ולא נותנים לה להתפתח ולגדול. לאחר תקופה מסוימת מז'י נלחמת על אהבתה שלה ושל מיגל למרות שהוריה אינם מסכימים למערכת יחסים זו.
חואנה רפטו - מרלין "פטקה" סוזה: נערה צעירה עם המון בעיות גישה לחיים. חברתה הטובה ביותר היא זיידה ולקופה מסוימת נהגה להציק (להתבריין) לחבריה, במיוחד על איך שהם נראים.
סנטיאגו סטיבן - אזקייל "ארה" הררה: הוא ילד שעוסק במחשבים. רב הזמן נמצא במחשב ומשחק במשחקי וידאו.
לאורה טורס - קטרינה "השמנה" של: נערה עם המון אהבה לזולת. חבריה נהגו להציק לה על מראה החיצוני. למרות זאת, היא תמיד עם הראש מורם ומתמודדת עם בעיותיה. היא מתאהבת בליסנדרו.
הרנן ווינסטן - דמיאן "פולי" פוליצ'לו: הוא גבר צעיר. הוא מתעסק רק בבנות מה שגורם לחבריו להתרחק ממנו.
מרסלו זמורה - לוקאס אספחו: חברו הטוב ביותר של מיגל. כישרוני מאוד בתחום האמונות. בזמן מסוים מתאהב במז'י.
מוח פוזיטרוני

מוח פוזיטרוני (באנגלית: Positronic brain) הוא מכשיר טכנולוגי בדיוני שנוצר על ידי סופר המדע הבדיוני אייזיק אסימוב. המוח הפוזיטרוני מתפקד כיחידת עיבוד מרכזית (CPU) לאנדרואידים ומספק להם, בדרך שלא פורטה, תודעה המדמה תודעה אנושית.