stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טים פרון

טימותי ג'יימס "טים" פרון (באנגלית: Timothy James "Tim" Farron; נולד ב-27 במאי 1970) הוא פוליטיקאי בריטי ששימש כמנהיגה של המפלגה הליברל-דמוקרטית בשנים 2015–2017. הוא מייצג בפרלמנט אזור בחירה שבמחוז קאמבריה.
ביוגרפיה

פרון נולד בפרסטון שבלנקשייר. ב-1992 סים תואר ראשון בפוליטיקה באוניברסיטת ניוקאסל שבעיר ניוקאסל על נהר הטיין. בעת לימודיו כיהן כנשיא ועד הסטודנטים באוניברסיטה, והיה הליברל-דמוקרט הראשון בעמדה זו מאז 1991 (הוא הצטרף למפלגה בגיל 16). ב-1990 נבחר למועצה הלאומית של איחוד הסטודנטים. בהמשך עבד כמרצה בשני מוסדות אקדמיים.
בבחירות הכלליות ב-2005, נבחר פרון מטעם אזור הבחירה וסטרמורלנד ולונסדייל (Westmorland and Lonsdale) שבמחוז קאמבריה, כשהוא ניצח בפער של 267 קולות בלבד מיריבו. ב-2010, ב-2015, ב-2017 וב-2019 נבחר לכהונות נוספות.
ביולי 2015 נבחר לשמש כיושב ראש המפלגה הליברל-דמוקרטית, לאחר שנערכו פריימריז פתוחים במפלגה בעקבות התפטרותו של מנהיגה הקודם ניק קלג, עקב תבוסת המפלגה בבחירות הכלליות ב-2015.
פרון נשוי ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  "Tim Farron elected as Leader of the Liberal Democrats". Liberal Democrats. 16 ביולי 2015. נבדק ב-16 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1144920108  LCCN: no2019152883  UKPARL: 3H8gHMh9  VIAF: 4794151172702239210007   WorldCat (עם VIAF): 4794151172702239210007
טסטאצ'יו

| --- | --- |


פרמידת קסטיוס
 מידע
 עיר:  רומא 
 תאריך ייסוד:  21 באוגוסט 1921 
 שטח:  66.28 הקטאר 
 אוכלוסייה:  7,671 (31 בדצמבר 2020)
 קואורדינטות:  41°52′34″N 12°28′30″E﻿ / ﻿41.87611111°N 12.475°E﻿ / 41.87611111; 12.475
 
 
טסטאצ'יו (באיטלקית: Testaccio) הוא שמו של הרובע העשרים מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
הרובע נקרא על שם מונטה טסטאצ'יו הסמוך.
בעת העתיקה, שימש הרובע, הממוקם על גדת נהר הטיבר כאתר המסחר העיקרי של רומא העתיקה, והתגלו בו שרידים רבים של כלי חרס ואמפורות.
כיום משמש הרובע כרובע מסחרי ברובו, אולם בשנים האחרונות הפך לאזור בילויים ונפתחו בו מועדוני לילה רבים.
ברובע עוברת חומת אורליאנוס ונמצאת בו פרמידת קסטיוס ולצדה בית הקברות הפרוטסטנטי של רומא.
חטיפה נעימה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ים אברהמס דייוויד צוקר ג'רי צוקר
 הופק בידי:  מיכאל פייסר
 תסריט:  דייל לאונר
 עריכה:  ג'יב יפה ארתור שמידט
 שחקנים ראשיים:  דני דה ויטו בט מידלר ג'אדג' ריינהולד הלן סלייטר ביל פולמן
 מוזיקה:  מישל קולומבייה (שיר הנושא: מיק ג'אגר)
 צילום:  יאן דה בונט
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון, Silver Screen Partners 
 חברה מפיצה:  Touchstone Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 ביוני 1986
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט פשע 
 הכנסות:  $71,233,101 (בארצות הברית)
 הכנסות באתר מוג'ו:   ruthlesspeople
 פרסים:  פרס American Comedy Award בעבור השחקנית המצחיקה ביותר בתפקיד ראשי בסרט באורך מלא - בט מידלר
 דף הסרט ב־IMDb
 
חטיפה נעימה (במקור: Ruthless People), הוא סרט קומדיה שחורה אמריקאי מבית היוצר של צוקר, אברהמס וצוקר (יוצרי הסרט "טיסה נעימה", ועל כן תרגום שם הסרט לעברית), בכיכובם של דני דה ויטו, בט מידלר, ג'אדג' ריינהולד, הלן סלייטר וביל פולמן.
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של מיליונר, הזומם לרצוח את אשתו על מנת לרשת את הונה. להפתעתו - היא נחטפת על ידי צמד חוטפים, אשר מאיימים לרצוח אותה אם לא ישלם את דמי הכופר. הוא מסרב לשלם, אולם צמד החוטפים מתגלה להיות צמד של שלומיאלים טובי לב, אשר בינתיים מתיידדים עם האישה החטופה, ובסופו של דבר - השלושה מחליטים יחדיו לשתף פעולה נגד הבעל.
צוות השחקנים הראשי

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דני דה ויטו | סם סטון | בעלה של ברברה |
| בט מידלר | ברברה סטון | אשתו של סם |
| ג'אדג' ריינהולד | קן קסלר | בעלה של סנדי, מחוטפיה של ברברה |
| הלן סלייטר | סנדי קסלר | אשתו של קן, מחוטפיה של ברברה |
| אניטה מוריס | קרול דוגסוורת' | המאהבת של סם |
| ביל פולמן | ארל מוט | המאהב של קרול |
ביקורות ותגובות

הסרט זכה לביקורות חיוביות, ציון 90% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 21 ביקורות.
מועמדויות וזכיות בפרסים

הסרט זכה בפרס American Comedy Award בעבור השחקנית המצחיקה ביותר בתפקיד ראשי בסרט באורך מלא - בט מידלר.
ראו גם

טיסה נעימה
סודי ביותר!
הערות שוליים

↑  "Ruthless People‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
| סרטי צוקר, אברהמס וצוקר |
| --- | --- | --- |
| סרטים משותפים | סרט מטוגן (1977) • טיסה נעימה (1980) • מחלק משטרה (1982) • סודי ביותר! (1984) • חטיפה נעימה (1986) • האקדח מת מצחוק (1988-1994) |  |
| סרטי דייוויד צוקר | האקדח מת מצחוק: מתוך תיקי מחלק משטרה! (1988) • האקדח מת מצחוק ½2: מהפח אל הפחד (1991) • הכדור מת מצחוק (1998) • הבת של הבוס שלי (2003) • מת לצעוק 3 (2003) • מת לצעוק 4 (2006) • An American Carol‏ (2008) |  |
| סרטי ג'ים אברהמס | עסקים גדולים (1988) • רוקסי מסובבת את העיר (1990) • לרקוד עם טייסים (1991) • לרקוד עם לוחמים (1993) • טעות בסנדק (1998) |  |
| סרטי ג'רי צוקר | רוח רפאים (1990) • ראשון האבירים (1995) • מיליונר מי שגומר ראשון (2001) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: cadc7a37-5d6a-3188-b5a4-71e9e75b8167
יוז'ף מונק

יוז'ף מונק (בהונגרית: Munk József;‏ בודפשט, 30 בנובמבר 1890 – לא ידוע) היה שחיין יהודי-הונגרי, בעל מדליית כסף אולימפית.
קורות חיים

מונק נולד בבודפשט.
באולימפיאדת לונדון (1908) זכה מונק במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם זולטאן הלמיי, אימרה זכר ובלה לאש-טורש בתוצאה של 10:59.0 דקות, אחרי בריטניה שקבעה שיא עולם חדש של 10:55.6 דקות ולפני ארצות הברית (11:02.8 דקות). נוסף לכך הוא השתתף במשחה ל-100 מטר חופשי וסיים במקום רביעי במקצה שלו בשלב המוקדמות ולא עלה לשלב הבא.
טסטר

טסטר
טסטר הוא מברג שבו קבוע התקן לבדיקת קיום מתח חשמלי בין מוליך לבין הארקה. באנגלית, וגם בגרמנית, Tester הוא "בוחן". למרות זאת בשתי השפות יש לכלי שמות אחרים.
ידית הטסטר שקופה ועשויה מחומר מבודד. החלק המתכתי של המברג, אשר ברובו עטוף בחומר מבודד, מחובר בתוך הידית לנורת ניאון. בצידה השני הנורה מחוברת לרכיב אלקטרוני בעל התנגדות של עשרות מגה אוהם. הנגד מחובר בצידו השני אל חלק מתכתי הקבוע בבסיס הטסטר. נגיעה של קצה הטסטר בנקודה הנבדקת, כאשר האדם הבודק נוגע בבסיסו, תאפשר לזרם חשמלי לזרום דרך הנורית אל גוף האדם וממנו אל האדמה. די בזרם חלש ביותר כדי לגרום לנורית להאיר ולהעיד בכך על קיום מתח חשמלי.
ישנם טסטרים המכילים סוללות על מנת לבדוק סגירת מעגל חשמלי (שאינו טעון במטען חשמלי), או לגילוי קרינה אלקטרומגנטית חלשה שאינה ניתנת לגילוי בטסטר רגיל (כגון לבדוק האם יש מתח בכבל חשמלי מבלי לפרק את המפסק)
אם האדם שבודק קיום מתח חשמלי נועל נעליים בעלות סוליית גומי או חומר מבודד אחר, או שהוא עומד על משטח מבודד - ייתכן שהנורה לא תאיר גם כאשר המוליך הנבדק נושא מתח חשמלי. במקרה כזה, מגע יד בקיר או בחומר בעל מוליכות טובה יותר, שמחובר אל האדמה או הארקה, יגרום לנורה להאיר.
1. גוף המברג 2. נורית הביקורת 3. נגד 4. תפס לחולצה 5. סגר
חשוב להדגיש שמה שנרשם עד כה מתייחס בעיקר לבדיקה של חשמל ביתי מחברת החשמל. יתרה מכך. במרבית השקעים 3, ולעיתים רק 2, הדקים. הטסטר אמור להאיר רק בהדק הימני, בפאזה, בקו המופע. אם זה לא כך, אז משהו אינו תקין.
יוהאן כריסטיאן קסטנר

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1741 Döhren-Wülfel, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  24 במאי 1800 (בגיל 58) לינבורג, נסיכות הבוחר מהנובר 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  לינבורג 
 בן או בת זוג:  שרלוטה בוף 
 
יוהאן גאורג כריסטיאן קסטנר (בגרמנית: Johann Georg Christian Kestner;‏ 28 באוגוסט 1741 – 24 במאי 1800) היה עורך דין גרמני אשר התפרסם כמי ששימש כמקור השראה עבור דמותו של אלברט בספרו של יוהאן וולפגנג פון גתה "ייסורי ורתר הצעיר".
ביוגרפיה

קסטנר נולד בהנובר ב-28 באוגוסט 1741. משפחתו הייתה אחת המשפחות החזקות בנסיכות הבוחר מהנובר, אף על פי שלא השתייכה למעמד האצולה אלא למעמד הבינוני המשכיל אשר נודע בתור "המשפחות היפות". הוא בחר לעבוד כעורך דין, ובין 1767–1773 עבד בווצלר. ב-1768 הוא התארס עם שרלוטה בוף אשר נודעה בכינוי "לוטה". אביה של לוטה היה גם הוא היה משפטן. משפחתה של לוטה רוותה נחת מאירוסיהם, אולם למרות זאת, הם התעכבו במשך כמה שנים.
ב-9 ביוני 1772 פגשה לוטה במהלך נשף ריקודים את יוהאן וולפגנג פון גתה. גם גתה היה משפטן צעיר, אולם כבר בשלב זה התבלט יותר בכישרונותיו האמנותיים מאשר בכישרונותיו המשפטיים. גתה התאהב כליל בלוטה, וגם התחבב מאוד על קסטנר עצמו. לא ברור אם הוא השלים בשקט אם העובדה שהיא מאורסת לאדם אחר (כפי שוורתר עושה ברומן), או שמא עשה ניסיונות לשכנע אותה לנטוש את קסטנר למענו. קסטנר עצמו מציין ביומנו באחת הפעמים: "גתה קיבל מנה של דברי כיבושין מפי לוטה: היא הודיעה לו, שאין הוא רשאי לקוות ממנה, אלא לידידות בלבד; הוא נעשה חיוור ומדוכדך מאוד".
גתה היה מדוכא לחלוטין, וכדי להתחמק מאומללותו עזב את וצלר ועבר לפרנקפורט. הוא כותב בספרו האוטוביוגרפי "שירה ומציאות" כי: "גמרתי אומר להתרחק מרצוני החופשי, בטרם איאלץ לעשות כן מחמת מצב שאין לשאתו". למרות זאת, הוא המשיך לשמור על קשר הדוק עם לוטה וקסטנר באמצעות מכתבים, ואף רכש עבורם את הטבעות ששימשו בטקס נישואיהם ב-4 באפריל 1773. קסטנר אף היה זה שרשם עבור גתה דו"ח מפורט על מקרה שאירע בווצלר. אחד ממכריו של גתה, קרל וילהלם ירוזלם, אשר שימש כמזכיר בשגרירות של נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל בווצלר, שקע בדיכאון כבד והתאבד בסוף אוקטובר 1772. האירועים העיקריים שגרמו להתאבדותו היו סילוקו בפומבי מנשף של החברה הגבוהה ואהבה נואשת שחש לאשתו של אחד מידידיו. גתה הזדהה מאוד עם הסיפור, וביולי 1773 החליט לשלב את סיפורו ואת סיפורו של ירוזלם לכדי יצירה אחת. הוא כתב במשך שלושה חודשים את "ייסורי ורתר הצעיר" אשר עד מהרה הפך לרב מכר פורץ דרך. לוטה ובעלה היו מודעים להשפעתם על הרומן. קסטנר כתב לאחד מידידיו: "בחלקו הראשון של 'ורתר', ורתר הוא גתה עצמו... כמה מן הסצנות אמיתיות הן לגמרי, אך מקצתן שונו; ושוב אחרות זרות הן, על כל פנים לקורותינו. לשם החלק השני, וכדי להכין את מותו של ורתר, הוסיף על החלק השני דברים שונים מלבו, שאין בינם ובינינו שום קשר... החלק השני אינו נוגע בנו כלל. שם ורתר הוא ירוזלם".
לאחר נישואיהם, התגוררו קסטנר ולוטה בהנובר. נולדו להם שמונה בנים וארבע בנות. חלק מבניהם התפרסמו. גאורג קסטנר היה בנקאי נודע, אוגוסט קסטנר היה צייר ותאודור קסטנר היה רופא.
הערות שוליים

↑  מרדכי אבי-שאול, "ורתר בדורו", בתוך: י. ו. גיתה, יסורי ורתר הצעיר, ספריית פועלים, 1994. עמ' 14.
↑  מרדכי אבי-שאול, "ורתר בדורו", בתוך: י. ו. גיתה, יסורי ורתר הצעיר, ספריית פועלים, 1994. עמ' 15.
↑  מרדכי אבי-שאול, "ורתר בדורו", בתוך: י. ו. גיתה, יסורי ורתר הצעיר, ספריית פועלים, 1994. עמ' 16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585440805171  GND: 116150874  ISNI: 0000 0000 7735 5150  LCCN: no2010044209  SUDOC: 129691836  VIAF: 74595925   WorldCat (עם VIAF): 74595925
יוז'ף מיסלי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוקטובר 1761 פודרגה סלובניה
 פטירה:  1840 (בגיל 78 בערך) דונאי, סלובניה
 השקפה דתית:  נצרות
 מקום לימודים:  לובליאנה, וינה
 זרם:  רציונליזם
 תחומי עניין:  מתמטיקה, פילוסופיה, רפואה, תאולוגיה,
 עיסוק:  פילוסוף, רופא, תאולוג
 הושפע מ:  פיתגורס, אוגוסטינוס, לייבניץ, וולף
 מדינה:  ממלכת הבסבורג, האימפריה האוסטרית 
 
יוזף מיסלי (בסלובנית: Jožef Peter Alkantara Mislej‏; 17 באוקטובר 1761 – סביבות 1840) היה רופא ופילוסוף סלובני, מחבר מערכת מתמטית - פילוסופית - תאולוגית שאפתנית.
עבודות

"מתווה של מתמטיקה בסיסית כוללת, או יישום של מתמטיקה לאובייקטים מנטליים טהורים" (1818)
"גילוי המדע הבסיסי הכולל היחיד האפשרי על ידי איחוד מוחלט של הסיבות הראשונות שטופלו רק באופן חלקי של מקור הפילוסופיה והמתזה, כרך השני של המתמטיקה הבסיסית הכוללת" (1825)
"מבחינה מתמטית, אם כן, יישוב מיטבי של כל הסתירות הדיאלקטיות והמחלוקות המתמשכות בספרות מופשטת על ידי גילויו של מדע יסוד רציונלי חמישי בקרב ארבע הפקולטות שאומצו עד כה. כחטיבה הראשונה של הכרך השלישי של המתודה הבסיסית הכוללת" (1829)
"אמנות מדידת כל השכלולים המוסריים האפשריים ביקום, ובה בעת הדרך הראשונה להכנה מתמטית מוצקה לאמונה בלתי מעורערת, שנבנתה על ידי מאזניים אסימפטוטיים שהומצאו בשמחה של כל הרעידה של העולם כולו. - חוקי צדק מוחלט. כחלקו השני של הכרך השלישי של המתודה הבסיסית הכוללת" (1830)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 102332525X  ICCU: TSAV158757  ISNI: 0000 0004 8751 3430  NKC: ntk20211098057  VIAF: 316485384   WorldCat (עם VIAF): 316485384 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוז'ף מיסלי".
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-6

| --- | --- |
 תאריך:  5 במרץ 1953 
 מיקום:  תיאטרון כיכר לסטר 
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  The Sound Barrier
 →5 7←
 
טקס פרסי האקדמיה הבריטית לקולנוע ה-6 שמעניקה האקדמיה הבריטית לאמנויות הקולנוע והטלוויזיה, נערך בשנת 1953, בו הוענקו פרסים לסרטים הטובים ביותר של שנת 1952.
זוכים ומועמדים > הסרט הטוב ביותר

The Sound Barrier
מלכה אפריקאית
Angels One Five
The Boy Kumasenu
קארי
Casque d'or
זעקי, ארץ אהובה
מותו של סוכן
אורות הבמה
מנדי
נס במילאנו
לוס אולבידאדוס
Outcast of the Islands
רשומון
הנהר
שיר אשיר בגשם
חשמלית ושמה תשוקה
ויוה זפאטה!
זוכים ומועמדים > השחקן הזר הטוב ביותר

מרלון ברנדו – ויוה זפאטה!
המפרי בוגרט – מלכה אפריקאית
פרדריק מארץ' – מותו של סוכן
פייר פרנה – Dieu a besoin des hommes
פרנצ'סקו גוליסנו – נס במילאנו
זוכים ומועמדים > השחקן הבריטי הטוב ביותר

רלף ריצ'רדסון – The Sound Barrier
לורנס אוליבייה – קארי
אלסטייר סים – Folly to Be Wise
ג'ק הוקינס – מנדי
ג'יימס הייטר – רשומות מועדון הפיקוויקים
נייג'ל פטריק – The Sound Barrier
זוכים ומועמדים > השחקנית הבריטית הטובה ביותר

ויוויאן לי – חשמלית ושמה תשוקה
סיליה ג'ונסון – I Believe In You
פיליס קלברט – מנדי
אן טוד – The Sound Barrier
זוכים ומועמדים > השחקנית הזרה הטובה ביותר

סימון סיניורה – Casque d'or
ניקול סטפני – Les Enfants Terribles
ג'ודי הולידיי – הזוג המוצלח
Edwige Feuillère – אוליביה
קתרין הפבורן – פט ומייק
זוכים ומועמדים > הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר

Royal Journey
זוכים ומועמדים > הסרט הבריטי הטוב ביותר

The Sound Barrier
Angels One Five
זעקי, ארץ אהובה
מנדי
Outcast of the Islands
זוכים ומועמדים > פרס האומות המאוחדות

זעקי, ארץ אהובה
זוכים ומועמדים > השחקן החדש המבטיח ביותר בקולנוע

קלייר בלום  – אורות הבמה
דורותי טוטין – חשיבותה של רצינות
דורותי אליסון – מנדי
מנדי מילר – מנדי
| פרס באפט"א לקולנוע |
| --- | --- | --- |
| פרסים עכשוויים | שחקן • שחקנית • סרט אנימציה • סרט בריטי • ליהוק • צילום • עיצוב תלבושות • בכורה לתסריטאי, במאי או מפיק בריטי מצטיין • במאי • סרט תיעודי • עריכה • הסרט הטוב ביותר • סרט שאינו בשפה האנגלית • איפור ועיצוב שיער • מוזיקה • עיצוב הפקה • כוכב עולה • תסריט מעובד • תסריט מקורי • סרט אנימציה קצר • סרט קצר • סאונד • שחקן משנה • שחקנית משנה • אפקטים חזותיים |  |
| פרסים מיוחדים | פרס עמית באפט"א • תרומה מצטיינת לקולנוע • פרס מיוחד |  |
| פרסי עבר | פרס השחקן המבטיח • התסריט • התסריט הבריטי • השחקן הבריטי • השחקן הזר הטוב ביותר • השחקנית הבריטית • השחקנית הזרה |  |
| טקסים | 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
יהדות ניו זילנד

בית הכנסת שברחוב פרינסס באוקלנד: תמונה מתחילת המאה העשרים
יהדות ניו זילנד היא קהילה יהודית צעירה יחסית, הפרוסה על פני שני האיים המרכזיים של ניו זילנד.
נכון למפקד האוכלוסין ב-2013, מצויים בניו זילנד מעל ל-6,000 יהודים, המהווים כ-0.1% בלבד מכלל אוכלוסיית המדינה הניו זילנדית.
היסטוריה של יהדות ניו זילנד

הקהילה הוקמה בשנת 1840, לאחר שניו זילנד הפכה לקולוניה בריטית. מאז הקמת הקהילה זכו היהודים במדינה לשוויון זכויות מלא. במהלך המאה ה-19 עברו כמה מאות יהודים, בעיקר מבריטניה לניו זילנד, והקימו קהילה באוקלנד. שמואל אהרון גולדשטיין היה רב הקהילה במשך 54 שנים עד לשנת 1934.
בסוף המאה ה-19 התרחבה הקהילה היהודית עם הגיעם של פליטים מרוסיה הצארית. בתקופה זו הגיעו גם יהודים מלבנון לדרום האי הדרומי והקימו את בית הכנסת הדרומי ביותר בעולם, בעיר דנידין. בתחילת שנות ה-20 הוסיפו יהודים בודדים להגיע לניו זילנד. הקהילה התרחבה משמעותית בשנות ה-30 וה-40 של המאה ה-20, בעקבות הגירת פליטים יהודים מאירופה. אלו הקימו קהילה גם בעיר וולינגטון. במחצית השנייה של המאה ה-20 היגרו לניו זילנד יהודים שירדו ממדינת ישראל לצד יהודים-אמריקנים רבים.
בעשורים שמאז נפילת משטר האפרטהייד בדרום-אפריקה – היגרו רבבות יהודים דרום-אפריקנים לניו זילנד. אם כי, רבים מביניהם מיהרו להגר מהאיים הניו זילנדים אל אוסטרליה עם קבלת האזרחות הניו זילנדית[דרושה הבהרה].
כיום האוכלוסייה היהודית מונה בין כ-7 אלף לכ-15 אלף יהודים.[דרושה הבהרה]
בשל ריחוקה של ניו זילנד מיבשת אירופה, פליטי שואה רבים שהחליטו 'לברוח מיהדותם' בחרו בניו זילנד בשל היותה המקום המרוחק ביותר, לפחות מבחינה תפיסתית. בשני העשורים האחרונים, עקב פטירתם של בני הדור הנ"ל, מגלות משפחות רבות בניו זילנד אודות מוצאן היהודי. באופן יחסי למספר היהודים שבניו זילנד, הרי שיש בה מספר גדול מאוד של יהודים ויהודיות, שגילו את יהדות ומורשת אבותיהם, אך בגיל מבוגר למדי.
מבחינה דתית הקהילה המקורית שהוקמה בניו זילנד הייתה "אורתודוקסית", אך כבר בשנות העשרים של המאה ה-20 הוקמה בה גם קהילה רפורמית. גודלה הקטן של כלל הקהילה הביא לכך שהחיכוך בין רפורמים לאורתודוקסים היה ונשאר קטן, בהשוואה למקומות אחרים בעולם ועל פי רוב נשמר המבנה האחיד של הקהילה.
בנובמבר 2004 נפתח לראשונה בית חב"ד במרכז העיר כרייסטצ'רץ'. הבית נהרס לחלוטין ברעידת אדמה הגדולה שהתרחשה בעיר בתחילת 2011, אם כי נפתח שוב מחדש בשנת 2017. בהמשך נפתח בית חב"ד גם בעיר אוקלנד. בית זה פעיל במשך כל השנה, ובפעילויותיו משתתפים בני הקהילה היהודית והמבקרים. כמו כן נפתח בית חב"ד בוואנקה שבאי-הדרומי של ניו זילנד. בית חב"ד זה פעיל בפרט במהלך עונת המטיילים, ובפרט למען התיירות הרבה המגיעה מישראל לאזור זה, בקיץ.
בני זילנד נמצא גם בית הכנסת היחיד בעולם – שהוא גם רפורמי וגם אורתודוקסי-מודרני – ופועל באישור סמכויות דתיות אורתודוקסיות. בית הכנסת בקרייסטצ'רץ' משתייך לאיגוד בתי הכנסת האורתודוקסים של חבר העמים הבריטי, אך זכה לאישור הרב הראשי של בריטניה וחבר העמים הבריטי לקיים בתוכו תפילות רפורמיות וטקסים רפורמים. כך, אף על פי שמדובר בבית כנסת למתפללים אורתודוקסים-מודרניים, הרי שמתקיימות שם אחת לשבועיים תפילות ללא-מחיצה, ומסידור רפורמי. בנוסף מגיעים אליו חברי קהילה, שאף אינם מוכרים כיהודים כלל, על-פי ההלכה האורתודוקסית.
דמוגרפיה של יהדות ניו זילנד

מרבית היהודים חיים באוקלנד. בנוסף, ישנה קהילה יהודית גדולה יחסית בעיר ולינגטון, וקיימות קהילות גם בקריסטצ'רץ' ובדנידין. בניגוד לתפוצות יהודיות אחרות, בהן הקהילה מרוכזת כמעט רק בערים, הרי שבתפוצה הניו זילנדית אחוז לא מבוטל מהקהילה היהודית מפוזר בעיירות, בכפרים ובחוות ברחבי ניו זילנד, ועוסק בחקלאות או בתעשייה זעירה – זאת, בהתאם למבנה הסוציו-אקונומי הכללי של שאר אזרחי ניו זילנד.
יהדות ניו זילנד היא אשכנזית ברובה. המיעוט היהודי שמוצאו ספרדי-מזרחי מורכב בעיקרו מצאצאי המהגרים והפליטים היהודים-לבנונים והיהודים-הסורים בעיר הניו זילנדית דנידין; וכן ממשפחות ישראליות ממוצא ספרדי-מזרחי שירדו לניו זילנד (בין היורדים הישראלים גם רבים ממוצא אשכנזי), בעשורים שעברו מאז קום מדינת ישראל.
ייצוג בפוליטיקה

3 ראשי ממשלה של ניו זילנד שהיו מרקע יהודי או ממוצא יהודי:
ג'וליוס ווגל (Vogel), שכיהן בשנות השבעים של המאה ה-19
פרנסיס בל, שכיהן במשך כ-20 יום בלבד, במהלך 1925
ג'ון קי, שנבחר לתפקידו ב-2008 – וכיהן בתפקיד עד תום הקדנציה שלו בדצמבר 2016.
לפחות 5 ראשי ערים של אוקלנד היו יהודים, ובכלל זה ראש העיר שכיהן במשך הזמן הממושך ביותר בניו זילנד: דב מאיר רובינסון, שהיה ראש עיריית אוקלנד בין 1959 ל-1965 ובין 1965 ל-1980.
גלריית תמונות

שטר כתובה וייבום מקהילת יהודי ניו זילנד, המתעד חתונה שהתקיימה בשנת 1842 בוולינגטון (שנתיים לאחר הקמת העיר).
קברי יהודים בבית הקברות הוקיטיטה
קטע ממפה של הדרגשים בספינה בארק בירמן, שהובילה מהגרים לניו זילנד בהפלגה שהתקיימה בשנים 1841–1842. החלק המודגש מראה היכן שובצו שתי רווקות יהודיות.
הערות שוליים

↑  Robin Johnson, Productivity: Philpott versus Stats, New Zealand Economic Papers 40, 2006-12, עמ' 215–223 doi: 10.1080/00779954.2006.9558561
בית הכנסת הישן באוקלנד, שמבנו משמש כיום כחלק מהקמפוס של אוניברסיטת אוקלנד
סר ג'וליוס ווגל, ראש ממשלת ניו זילנד היהודי הראשון (מתוך שלושה) שכיהן בתפקיד זה (1873–1875, 1876)
בית הכנסת של דנידין
יוהאן כריסטיאן באך

| --- | --- |

דיוקן שצויר בלונדון על ידי תומאס גיינסבורו ב-1776
 לידה:  5 בספטמבר 1735 לייפציג, סקסוניה (כיום חלק מגרמניה)
 פטירה:  1 בינואר 1782 (בגיל 46) לונדון, בריטניה
 מקום קבורה:  הכנסייה הקדושה סנט פנקראס 
 מוקד פעילות:  מילאנו 
 תקופת הפעילות:  מ-1760 
 מקום לימודים:  בית הספר ע"ש תומאס בלייפציג 
 עיסוק:  מלחין
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית, גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 בן או בת זוג:  צ'צ'ליה גראסי (31 ביולי 1777–?) 
 
יוהאן כריסטיאן באך (גם: "באך הלונדוני", בגרמנית: Johann Christian Bach‏; 5 בספטמבר 1735 – 1 בינואר 1782), מלחין בן התקופה הקלאסית ובנם האחד-עשר של יוהאן סבסטיאן באך ואנה מגדלנה באך.
מראשית לימודיו ועד 1762

בילדותו למד מוזיקה מאביו, וייתכן שגם מבן דודו מדרגה שנייה, יוהאן אליאס באך. רווחת הסברה שהספר השני של הפסנתר המושווה נכתב, ואף שימש, להדרכתו של יוהאן כריסטיאן. הוא שימש כמעתיק אצל אביו, ועם מות אביו ב-1750 עבר ללמוד אצל אחיו למחצה, קארל פיליפ עמנואל באך, בברלין.
ב-1754 נסע לאיטליה, שם למד הרמוניה אצל ג'ובאני בטיסטה סמרטיני, ובין השנים 1760 ו-1762 החזיק במשרת נגן עוגב בקתדרלה של מילאנו. עבור הקתדרלה במילאנו כתב שתי מיסות, רקוויאם, טה דאום ועוד. בסביבות התקופה הזו הוא המיר את דתו מלותרניות לקתוליות.
הוא היה היחיד מבניו של יוהאן סבסטיאן שכתב יצירות בסגנון האופרה האיטלקית, החל באריות המבוססות על אופרות של אחרים וכלה בפסטישים. התאטרו רג'ו בטורינו הזמין אצלו אופרה (ארטאסרז) שהוצגה ב-1760. הדבר הוביל להזמנות נוספות ולהצעות מוונציה ומלונדון להלחנת אופרות. הוא נענה להזמנה מלונדון, נסע לשם ב-1762, ובלונדון העביר את שארית חייו. משום כך הוא נקרא לעיתים "באך הלונדוני". הקתדרלה של מילאנו שמרה לו משרה פתוחה, בתקווה שישוב אליהם.
החיים בלונדון

במשך עשרים שנה היה יוהאן כריסטיאן המוזיקאי הפופולרי ביותר באנגליה: יצירותיו הדרמטיות, שהופקו בתיאטרון המלך, התקבלו בלבביות מצד הקהל. האופרה אוריון הייתה היצירה המוזיקלית הראשונה שעשתה שימוש בקלרינט. האופרה האחרונה שלו, חסדו של סקיפיו (La Clemenza di Scipione) מ-1778, נותרה פופולרית בלונדון במשך שנים רבות. האופרה מוצרט חסדו של טיטוס, מ-1791, מציגה קווים מקבילים מעניינים עם יצירה זו, דבר המעלה השערה שמוצרט שאב השראה מיצירתו של יוהאן כריסטיאן.
יוהאן כריסטיאן מונה לשר המוזיקה של המלכה, וחובותיו כללו שיעורי מוזיקה לה ולילדיה, וליווי בפסנתר למלך, שניגן בחליל. הקונצרטים שלו עם קארל פרידריך אבל, באולמות כיכר הנובר, הפכו תוך זמן קצר לאירועים חביבים על הציבור. המוזיקאים המפורסמים ביותר בתקופה זו הופיעו בקונצרטים הללו, כדוגמת הצ'לן ג'ובאני בטיסטה צ'ירי. יוהאן כריסטיאן פרש את חסותו על הפסנתרן יוהאן סמואל שרטר והביאו אל חצר המלכות האנגלית. שרטר ירש את משרתו של יוהאן כריסטיאן לאחר שזה הלך לעולמו.
החיים בלונדון > יחסיו והשפעתו על מוצרט

במהלך שנותיו הראשונות בלונדון התיידד יוהאן כריסטיאן עם מוצרט הצעיר, אז בן שמונה, שביקר בלונדון במהלך המסעות שארגן אביו ליאופולד כדי להציגו כילד פלא. ליוהאן כריסטיאן הייתה השפעה חשובה על מוצרט הצעיר. ניתן לזהות השפעה זו בסונאטה לפסנתר בסי במול של מוצרט (K.315c, סונאטת לינץ מ-1783-1784) שניכרת בה השפעתן של שתי סונאטות של י"כ באך, ובעקיפין גם השפעת ניסיונו של י"כ באך בסונאטה מוקדמת (הסונאטה לפסנתר בדו מינור, אופוס 5 מס' 6) לשלב את סגנון הגאלאנט של ימיו עם מוזיקה פוגלית.
יוהאן כריסטיאן מת בלונדון ביום הראשון של 1782. מוצרט כתב במכתב לאביו שזה היה "אובדן לעולם המוזיקה". השניים תוארו על ידי אביו של מוצרט כ"בלתי נפרדים" בתקופת היכרותם בלונדון. הם היו יושבים ליד העוגב ומנגנים שעות על גבי שעות. יוהאן כריסטיאן השפיע על תפיסתו של מוצרט הצעיר את מבנה הסימפוניה והקונצ'רטו לפסנתר. הרוח והצליל של המוזיקה של מוצרט הצעיר ושל יוהאן כריסטיאן דומים מאוד. בעת מותו של יוהאן כריסטיאן הלחין מוצרט את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 12 בלה מז'ור, K.414; הנושא של החלק השני של הקונצ'רטו קרוב לאחד הנושאים בפתיחה של לה קלאמיטה דל קואורי (La Calamità del Cuori) של יוהאן כריסטיאן. משערים שהפרק השני בקונצ'רטו של מוצרט נועד להיות מנחת הוקרה לי"כ באך.
טים קול

טים קול
טימותי בריאן קול (באנגלית: Timothy Brian Cole, ‏1 ביולי 1960 לאבק טקסס ארצות הברית - 2 בדצמבר 1999) היה אסיר אפרו-אמריקני, שישב בכלא בארצות הברית לאחר שהורשע בשנת 1985 באונס שלא ביצע, ונידון ל-25 שנות מאסר. רק לאחר שמת בכלא, ולאחר שבוצעו בדיקות DNA, התברר כי קול, שטען כל השנים לחפותו, אינו האנס. קול היה האדם הראשון בארצות הברית שביטול הרשעתו, וזיכויו מכל אשמה נעשו לאחר מותו.