stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרצית המערות

| קרצית המערות> מיון מדעי |
| --- | --- |
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: Ixodida
על־משפחה:: קרציות
משפחה:: קרצינתיים
סוג:: Ornithodoros
מין:: קרצית המערות
שם מדעי
 Ornithodoros tholozani
קרצית המערות (שם מדעי: Ornithodoros tholozani) היא קרצית ממשפחת הקרציות הרכות (Argasidae), המפיצה את הקדחת החוזרת בישראל.
תפוצה וסביבת מחיה

התפוצה העולמית של הקרצית רחבה מאוד מבחינת המאפיינים האקלימיים. אזור התפוצה משתרע מצפון מזרח קזחסטן ועד ללוב.
בישראל נמצאת הקרצית באזורים נרחבים בעלי תנאים גאוגרפיים שונים – מהגליל העליון בצפון ועד לדרום הר הנגב בדרום.
סביבות המחיה של הקרצית הם אזורים סגורים, או סגורים למחצה המאפשרים הגנה מלאה או חלקית מפני אור ומפני שינויי אקלים קיצוניים. האתרים המועדפים על הקרצית הם חורבות, בונקרים נטושים, ובעיקר מערות, ומכאן שמה העממי של הקרצית.
התנאים המיקרו אקלימיים האופטימליים למחייתה של קרצית זו הם לחות גבוהה (בין 70% ל-80%), טמפרטורה מאוזנת (בסביבות 20 מעלות), ואזור שבו שוררת אפלולית אך לא חשכה מוחלטת.
התנהגות ומחזור חיים

הקרצית נוטה לשכון במערות בעומק של מספר סנטימטרים בתוך קרקע המערה. הקרצית נמצאת רוב הזמן במצב של חוסר פעילות (היברנציה).
כאשר מגיע בעל חיים בעל דם חם אל המערה מזהה הקרצית את נוכחותו על ידי נשימת היונק ופליטת הפחמן הדו-חמצני. שינוי ריכוז הפחמן הדו-חמצני באוויר נקלט על ידי הקרצית באיבר המיועד לכך (אברון האלר(אנ')) הנמצא בקצה הרגל הקדמית של הקרצית. הקרציה מסוגלת להבחין בשינויים מזעריים בריכוז הפחמן הדו-חמצני באוויר ועל ידי כך לדעת שהגיע פונדקאי לסביבת המערה. הקרצית עולה אל פני השטח ומחפשת את הפונדקאי.
ייתכן ובשלב זה היא מסוגלת גם להבחין בשינויי חום (קרינה תת-אדומה) המצביעים על קיום של בעל חיים בעל דם חם.
כאשר מוצאת הקרצית את הפונדקאי (חיות בר כגיריות, דורבנים ומכרסמים שונים; אדם; בקר וצאן) היא נצמדת אליו ומתחילה בתהליך ההזנה. ההזנה נמשכת כ-20 דקות בממוצע ובזמן זה יונקת הקרצית עד כ-100 מ"ג של נוזל. לאחר שהקרצית סיימה את תהליך ההזנה היא נושרת מגוף הפונדקאי ומתחפרת שוב בתוך קרקע המערה. בשלב הזה הקרצית מתחילה את תהליך הרבייה שכולל הטלת ביצים (כ-100 ביצים), בקיעת לארוות, והתפתחות קרציות בוגרות נוספות המאכלסות את המושבה במערה.
מחזור החיים של הקרציה כולל ארבעה שלבים: ביצה, זחל, נימפה ובוגר. ביצה הופכת לזחל ללא תלות בכל תנאי, לעומת זאת נימפה זקוקה לארוחת דם כדי להפוך לבוגר. מחזור חיים שבין ביצה לבוגר עשוי לארוך בין 7 ל-12 חודשים בתנאים אופטימליים. הנקבה מסוגלת להטיל מספר פעמים אך זקוקה לארוחת דם לכל הטלה.
אופי החיים הסטטי מאפשר לקרצית להיות מוזנת רק לעיתים רחוקות ביותר ועדיין לשמור על קיום תקין של מושבה משגשגת. על פי דיווחים שונים יכולה הקרצית לחיות לפחות עד 10 שנים ללא מזון, כאשר היא נמצאת בסוג של היברנציה.
יכולת השרידות של הקרצית וההסתפקות המועטה ביותר בחומרי הזנה מאפשרים לקרצית אורח חיים נייח, דהיינו הקרצית אינה נעה ממקום למקום בחיפוש אחר מזון אלא נמצאת במקום קבוע ומחכה לפונדקאי.
אופי החיים הנייח יצר בידוד טקסונומי של מושבות הקרציות, גם אם הן נמצאות בקרבה גאוגרפית רבה.
הקרצית כנשא למחלות

קרצית מערות משמשת כווקטור העיקרי להעברת חיידקי הסוג Borrelia, אשר גורמים לצורה האנדמית של המחלה - קדחת חוזרת (או בשמה העממי קדחת המערות) בבני האדם ובבעלי חיים אחרים. בישראל עיקר התחלואה נגרמת על ידי המינים: Borrelia recurrentis ו-Borrelia persica.
חיידקים אלה זה נמצא בנוזלי הקרצית ומועברים לאדם על ידי מגע של רוק הקרצית עם דם האדם בעת ההזנה. החיידקים הנמצאים ברוק הקרצית חודרים למחזור הדם בקלות יחסית מכיוון שחומרים נוגדי קרישה שמפרישה הקרצית מונעים הגנה בסיסית מפני חדירת חומרים זרים למחזור הדם. על פי סקר שנערך כ-10% ממושבות הקרציות נושאות את החיידקים ויכולות להעבירן לבני האדם. שיעור המצאות החיידקים גבוה באזור צפון ישראל ושיעוריו הולכים וקטנים ככל שמדרימים.
סימני המגע של הקרצית עם הפונדקאי כמעט ואינם מורגשים בעת המגע בשל חומרי אלחוש שמפרישה הקרצית אל אזור הנשיכה. לאחר הנשיכה והינתקות הקרצית מופיעים סימני נשיכה המאופיינים בעיגול בעל גוון ורוד בקוטר של כחצי סנטימטר ובמרכזו נקודה אדומה. לאחר מספר שעות גדל לעיתים העיגול ומשנה את צבעו לאדום עז ולעיתים לסגול. סימן זה נשאר מספר ימים עד להיעלמותו.
בארץ ישראל יש מספר מקרי הדבקה בכל שנה. הנפגעים העיקריים הם אנשים שחדרו אל סביבת מחיה של קרצית נגועה. אלו הם בעיקר חיילים, רועי צאן, ומטיילים. מספר ההידבקויות המדויק אינו ידוע בשל הקושי הרב בדיאגנוזה של המחלה.
בשל נדירותה היחסית, והתסמין (כעשרה התקפי חום גבוה במחזוריות) ששכיח יחסית גם במחלות אחרות, הרופאים אינם מצליחים לאבחן את המחלה. גם אופי הבדיקה לאפיון המחלה (בדיקת דם בשיטת הטיפה העבה בתזמון מדויק למועדי ההתקף) מקשה על אפיונה.
הערות שוליים

↑  מתוך סקירה של "קדחת המערות (קדחת חוזרת אנדמית) בישראל"
קורנליוס ניוטון בליס

קורנליוס ניוטון בליס (באנגלית: Cornelius Newton Bliss;‏ 26 בינואר 1833 –  9 באוקטובר 1911) היה סוחר, פוליטיקאי ואספן אומנות אמריקאי, שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ויליאם מקינלי וכגזבר הוועידה הלאומית של המפלגה הרפובליקנית בארבע מערכות בחירות רצופות.
ראשית חייו

קורנליוס בליס נולד בפול ריבר שבמסצ'וסטס. הוא היה בנם של עשהאל ניוטון ושל אירן בורדן (לבית לותר) בליס. משפחתו הייתה ממוצא אנגלי ואבי המשפחה היה תומאס בליס, שהיגר מבלסטון שבדבונשייר, אנגליה לניו אינגלנד ב-1635. אביו של בליס נפטר כאשר הוא היה תינוק ואמו נישאה בשנית לאדוארד ס. קיפ. ב-1840 עברה המשפחה לניו אורלינס.
בליס התחנך בניו אורלינס. כבר בגיל צעיר הוא נכנס למשרד הנהלת החשבונות של אביו החורג.
קריירה עסקית

ב-1849 שב בליס למסצ'וסטס, והיה לפקיד ובסופו של דבר לשותף זוטר בבית מסחר מרכזי בבוסטון. בהמשך הוא עבר לניו יורק, שם הוא הקים סניף של החברה. החברה, שבמקור נקראה "רייט ווייטמן", והפכה ב-1874 ל"רייט, בליס ופביאן", לאחר מותו של השותף הבכיר ג'ון ס. רייט. עם מותו ב-1881 של איבן רייט, הפכה החברה ל"בליס, פביאן ושות'", ובשם זה היא המשיכה לפעול אל תוך המאה ה-20. החברה הייתה לאחת מחברות הסיטונאות למכירת מוצרי בית הגדולות ביותר בארצות הברית.
קריירה פוליטית

כמי שתמך בעקביות בהטלת מכסי המגן, היה בליס אחד מהמארגנים של "הליגה אמריקאית למכסי מגן" ובמשך שנים רבות שימש כנשיאה. בפוליטיקה הוא היה פעיל במפלגה הרפובליקנית והיה יושב הראש של ועידת המפלגה של מדינת ניו יורק בשנים 1887–1888, ותרם רבות להצלחתו של בנג'מין הריסון בניו יורק בשנה שלאחר מכן. בליס היה הגזבר של הוועידה הארצית של המפלגה בין השנים 1892–1904.
בליס דחה הצעה להתמנות כמזכיר האוצר בממשלו של הנשיא ויליאם מקינלי, אך בסופו של דבר הוא כיהן כמזכיר הפנים בקבינט של מקינלי בשנים 1897–1899. בבחירות לנשיאות של 1900 הוצע לו להתמודד כשותפו למרוץ של מקינלי, אך הוא דחה את ההצעה.
חיים אישיים

ב-1859 נשא בליס לאישה את מרי אליזבת פלמר, בתו של אברי פלמר מבוסטון. לזוג נולדו ארבעה ילדים, מתוכם רק שניים הגיעו לבגרות: לילי פ. בליס, שנמנתה עם מייסדי המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק, וקורנליוס ניוטון בליס הבן, איש עסקים בולט.
בריאותו של בליס החלה להתדרדר ב-1910. את קיץ 1911 הוא בילה בבית הקיץ שלו שברמסון, ניו ג'רזי, בלווית רופאו, ארתור ו. בינגהאם. בספטמבר אותה שנה הוא שב לניו יורק בשל חולשתו. את השבועיים הבאים הוא בילה בביתו שבניו יורק. קורנליוס ניוטון בליס נפטר כתוצאה ממחלת לב ב-9 באוקטובר 1911. הוא נטמן בבית הקברות וודלאון שבניו יורק.
בליס היה אספן של אמנות יפה. בבעלותו היו עבודות של ארתור דייוויס, וכן התמונה "הצוק באטרטט" של קלוד מונה, שכיום מוצקת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות.
הערות שוליים

↑  Obituary (10 October 1911). "Cornelius N. Bliss, Merchant, is Dead". New York Times.
↑  The Metropolitan Museum of Art. "Heilbrunn Timeline of Art History". The Metropolitan Museum of Art.
↑  The Frick Collection. -  Archives Directory for the History of Collecting in America - Bliss, Cornelius Newton, 1833-1911
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n89103725  NARA: 10571762  SNAC: w6qf8s7h  ULAN: 500447885  VIAF: 70518320   WorldCat (עם VIAF): 70518320 
הציור "הצוק באטרטט" של קלוד מונה, שהיה בבעלותו של בליס.
קתדרלת ישו המושיע

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית
 על שם:  ישו 
 כתובת:  רחוב וולחונקה 15, חמובניקי
 מיקום:  מוסקבה
 מדינה:  רוסיה
 מייסדים:  אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 19 באוגוסט 2000
 תאריך פתיחה רשמי:  1883 
 תאריך פירוק:  5 בדצמבר 1931 
 אדריכל:  קונסטנטין טון 
 סגנון אדריכלי:  Russian-Byzantine architecture 
 מידות
 אורך:  85 מ' 
 רוחב:  85 מ' 
 קואורדינטות:  55°44′40″N 37°36′20″E﻿ / ﻿55.744444444444°N 37.605555555556°E﻿ / 55.744444444444; 37.605555555556
 xxc.ru
  (למפת מוסקבה מוגדלת) קתדרלת ישו המושיע(למפת מוסקבה רגילה) קתדרלת ישו המושיע he
 
תמונה מפיצוץ המבנה ב-1931
בריכת מוסקבה
קתדרלת ישו המושיע (ברוסית: Хра́м Христа́ Спаси́теля) היא קתדרלה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית,  הכנסייה הנוצרית האורתודוקסית הגדולה ביותר ברוסיה והשלישית בגובהה בעולם (103 מטר). הכנסייה שוכנת על גדות נהר מוסקבה, בבירה הרוסית מוסקבה, במרחק הליכה מהקרמלין.
היסטוריה > בניית הכנסייה

ב-25 בדצמבר 1812, עם שוך מלחמת רוסיה-צרפת, הכריז הצאר אלכסנדר הראשון, כי בכוונתו להקים קתדרלה "שתציין את הכרת תודתנו להשגחה העליונה שהצילה את רוסיה מהחורבן שאיים עליה" ולאובדן שחווה העם הרוסי.
העבודות על הקתדרלה החלו מספר שנים לאחר מכן. ב-1817 אימץ אלכסנדר את תוכניתו של האדריכל אלכסנדר ויטרברג למבנה. התוכנית, בסגנון נאו-קלאסי, כללה מוטיבים רבים מארגון הבונים החופשיים. המיקום שנבחר למבנה היה "גבעת הדרורים" במוסקבה.
ב-1825 עלה לשלטון אחיו של אלכסנדר, ניקולאי הראשון. בעיני ניקולאי, שהיה פטריוט ואדוק מאוד באמונתו, לא מצאה חן תוכניתו הנאו-קלאסית של ויטרברג שאישר אחיו. הוא הזמין מהארכיטקט קונסטנטין טון עיצוב חדש, בהשראת כנסיית איה סופיה באיסטנבול. התוכנית החדשה של טון, שהייתה בסגנון נאו-ביזנטי, אושרה ב-1832. מיקום המבנה הועתק לאתר הנמצא בקרבת הקרמלין לפי החלטת ניקולאי ב-1837. העבודות על המבנה החלו בשנת 1839.
העבודות נמשכו שנים רבות, ולבסוף נערך טקס הקדשה לכנסייה ב-26 במאי 1883, ביום הכתרתו של הצאר אלכסנדר השלישי. שנה קודם לכן, נערכה השמעת הבכורה של יצירתו הפטריוטית של צ'ייקובסקי, הפתיחה 1812, בכנסייה.
היסטוריה > הרס ושחזור

בעקבות מהפכת אוקטובר החל ברוסיה שלטון קומוניסטי אנטי-דתי מוצהר. עם מותו של לנין הוחלט כי במקום הקתדרלה יוקם ארמון הסובייטים לתפארת הסוציאליזם. התוכנית כללה הקמת פסל עצום ממדים של לנין המנופף בזרועו. הקתדרלה פוצצה עד היסוד בעזרת מקלות דינמיט ב-5 בדצמבר 1931, בהוראת לזר קגנוביץ', שר בממשלת סטלין. במשך שנה פונו הריסות הכנסייה מן האתר. הפרויקט הוקפא בסופו של דבר עקב חוסר תקציב ובעיות ביציבות בקרקע. בשנת 1958 הוקמה במקום בריכת מוסקבה שהייתה בריכת שחייה הגדולה בעולם באותה עת.
ב-1990, לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי ברוסיה, קיבלה הכנסייה הנוצרית אורתודוקסית אישור לבנות מחדש את הכנסייה, וב-1991 הונחה אבן הפינה באתר. ב-1992 יוסדה קרן למטרת הבנייה מחדש של הכנסייה, שאליה הגיעו תרומות מכל רחבי רוסיה. על פרויקט השחזור הופקד זוראב צרטלי. טקס ההקדשה של הכנסייה נערך ב-19 באוגוסט 2000, יום ההשתנות של ישו לפי המסורת האורתודוקסית.
ראו גם

בריכת מוסקבה
ארמון הסובייטים
הקתדרלה הקתולית של מוסקבה
קתדרלת המלאך מיכאל
הקתדרלה הראשית של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית
קתדרלת קאזאן
קורנליוס קומיגיז

קורנליוס פרסונס קומיגיז (באנגלית: Cornelius Parsons Comegys;‏ 15 בינואר 1780 –  27 בינואר 1851) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הפדרליסטית ובהמשך המפלגה הוויגית, שלחם במלחמת 1812, וכיהן כחבר בית הנבחרים של דלאוור בשנים 1811–1817 ובשנים 1830–1831, וכמושל דלאוור ה-31 בשנים 1837–1841.
ראשית חייו

קורנילויוס קומיגיז נולד ליד העיירה צ'סטרטאון שבמחוז קנט שבמרילנד, כבנם של קורנליוס והאנה פרסונס קומיגיז. אבות המשפחה התיישבו על גדות נהר צ'סטר במאה ה-17, ואביו שירת ברגימנט של ג'ון האזלט במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית. קומיגיז גדל והלך לבית ספר בבולטימור, ובערך ב-1800 עבר לעיירה ליטל קריק שבדלאוור, שם הוא נשא לאישה את אן בלאקיסטון, שנפטרה שנה לאחר הנישואים, כנראה במהלך לידה. ב-1804 הוא נשא לאישה את רוהמה מָרִים, ולשניים נולדו 12 ילדים. הם ירשו את חוותה של מרים, "שֶרבורג", שכיום נמצאת בנפת דובר המזרחית, ליד ליטל קריק, ושם קבעו את מגוריהם.
במלחמת 1812 התגייס קומיגיז למיליציה המדינתית של דלאוור, וקיבל מנוי של לוטננט קולונל. בעת שעסק בחקלאות בחוות שרבורג, הוא הכניס את עצמו למיזמים עסקיים נוספים. כסוכן של הטוחנים של נהר ברנדיווין, הוא תיווך בעסקת מכירת חיטה שקרסה וכמעט המיטה עליו חורבן פיננסי. הוא המשיך לעסוק בספנות ובעסקי סחר נוספים. לזמן מה הוא היה מנהל של הבנק המסחרי בסמירנה, וקופאי בבנק החוואים של דובר ב-1818.
קריירה פוליטית

בשנים 1811–1816 כיהן קומיגיז בבית הנבחרים של דלאוור, ושוב בשנים 1830–1831. בארבע השנים הראשונות לכהונתו הוא כיהן גם כיושב ראש הבית. במשך 13 שנים הוא גם כיהן כגזבר של דלאוור. ב-1836 נבחר קומיגיז כמושל דלאוור לאחר שהביס את המודד של סמירנה, נחמיה קלארק, שהיה מועמד המפלגה הדמוקרטית. הוא כיהן כמושל מ-17 בינואר 1837 ועד 19 בינואר 1841, והיה ראשון מושלי דלאוור שכיהן תקופת כהונה מלאה של ארבע שנים.
כמו מושלים אחרים בתקופתו, עסק קומיגיז בעיקר בשיפור החינוך הציבורי וברפורמות במערכת הענישה. כפי שתואר על ידי קרול הופקר בספרו "דמוקרטיה בדלאוור", היה קומיגיז "אדם שצוין בשל חוסר רצונו לעסוק בקוד המשפטי, ואמר לאספה הכללית ב-1839, 'אני לא יכול להאמין שענישה גופנית ועמוד הקלון תואמים את הכישרון של אנשי התקופה'. המושל לא הצליח לשכנע את הרוב בבית המחוקקים לשנות את החוק, אך עשה שימוש בסמכות החנינה שלו כדי לבטל כמה עונשים גופניים שהוטלו על אנשים שהורשעו בעבירות גניבה קטנות. רחמנותו עוררה את זעמם, לא את הערצתם, של חברי האספה הכללית, שכמה מהם הגישו הצעת החלטה להגביל את סמכות המושל להעניק חנינה על בסיס הטענה ש'שימוש תכוף בסמכות החנינה היא... עוולה ציבורית גדולה, שמאיימת ברצינות להתערב בניהול המשפט הראוי והסדיר'". שנתיים לאחר מכן, ניסה קומיגיז שוב לפנות לדעת הקהל, באומרו לאספה הכללית, "החוקים הפליליים שבספר החוקים שלכם הם, על פי דעת הקהל, הבל ורעות רוח". הוא אתגר את האספה הכללית להסיר את "הכתם של אכזריות וברבריות" מספר החוקים של המדינה. באף אחד מהחוקים אז לא בוצע שינוי, ורק ב-1972 נמחק עונש המלקות מספר החוקים של דלאוור. בפועל, הונהג עונש זה עד 1952.
במהלך תקופת כהונתו של קומיגיז כמושל, נפתח המקטע האחרון של מסילת הברזל פילדלפיה-וילמינגטון-בולטימור, שהיה לנתיב התחבורה המרכזי בין בולטימור לבין פילדלפיה. בין השאר, נתיב זה, שעקף את העיר ניו קאסל, ועבר דרך וילמינגטון, גרם לזו האחרונה להיות מרכזית יותר.
מותו

קורנליוס קומיגיז נפטר בדובר ב־27 בינואר 1851. הוא נטמן בבית הקברות המתודיסטי הישן שבעיר. בנו, בנג'מין, היה נשיא הבנק הלאומי של פילדלפיה, ובן אחר שלו, ג'וזף פ. קומיגיז, היה נשיא בית המשפט של דלאוור וסנאטור.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 223.
הערות שוליים

↑  Hoffecker, Carol E. (2004). Democracy in Delaware. Wilmington, Delaware: Cedar Tree Books., p. 80.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119469795X  ISNI: 0000 0000 5433 1033  LCCN: nr93001733  SNAC: w6z06x73  VIAF: 49096645   WorldCat (עם VIAF): 49096645
קורנליוס קסטרויאדיס

| --- | --- |

 לידה:  11 במרץ 1922 איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  26 בדצמבר 1997 (בגיל 75) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Κορνήλιος Καστοριάδης 
 מדינה:  צרפת, יוון 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 מקום מגורים:  אתונה 
 השכלה:  אוניברסיטת אתונה (1942)  סורבון (1948)  אוניברסיטת פריז מערב נאנטר לה דפאנס 
 מעסיק:  בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה, הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי 
 מפלגה:  Young Communist League of Greece, המפלגה הקומוניסטית של יוון, Internationalist Communist Party, Internationalist Revolutionary Party of Greece, Internist Communist Party of Greece 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  פיירה אולנייה (1968–1984) 
 
קורנליוס קסטוריאדיס (באנגלית: Cornelius Castoriadis; ביוונית: Κορνήλιος Καστοριάδης;‏ 11 במרץ 1922 – 26 בדצמבר 1997) היה פילוסוף, כלכלן ופסיכואנליסט יווני-צרפתי. נודע גם בזכות ספרו "המוסד הדמיוני של החברה". כתביו בנושאי אוטונומיה ומוסדות חברתיים בעלי השפעה הן בחוגים האקדמיים והן בחוגי האקטיביזם.
ביוגרפיה

קורנליוס קסטוריאדיס (קרוי על שם קורנליוס הקדוש) נולד ב-11 במרץ 1922 בקונסטנטינופול (איסטנבול), בנם של קיסר וסופיה קסטוריאדיס. ביולי 1922 משפחתו עברה מקונסטנטינופול לאתונה לאחר שאביו חש שהצבא היווני הולך להפסיד במלחמה נגד טורקיה (מלחמת יוון-טורקיה). בגיל 13 התחיל לפתח תשוקה לפילוסופיה לאחר שרכש עותק של הספר "תולדות הפילוסופיה" (Ιστορία της Φιλοσοφίας, 1933, 2 vols.) מאת ההיסטוריון ניקולאוס לובריס. במקביל לכך הוא פיתח עניין בפילוסופיה מרקסיסטית לאחר שרכש עיתון מרקסיסטי ללא ידיעת הוריו.
מעורבותו הראשונה בפוליטיקה התרחשה במהלך משטר מטקסס (1937), כאשר הצטרף לנוער הקומוניסטי האתונאי (Κομμουνιστική Νεολαία Αθήνας, Kommounistiki Neolaia Athinas), שלוחה של הליגה הקומוניסטית הצעירה של יוון. ב-1941 הצטרף למפלגה הקומוניסטית של יוון (KKE) לאחר שהתחבר עם פעילים קומוניסטים באוניברסיטת אתונה, שנה אחת לאחר מכן הוא עזב כדי להפוך לטרוצקיסט בעקבות חוסר הסכמה אידאולוגית עם הרוב הסטליניסטי במפלגה. בזמן מלחמת העולם השנייה למד מדע המדינה, כלכלה, ועריכת דין, באוניברסיטת אתונה.
ב-1945 לאחר שסיים את התואר בכלכלה, מדע המדינה, וכלכלה. זכה וקיבל מלגה לכתיבת עבודת פוסט דוקטורט בפילוסופיה בסורבון בפריז, בפריז הוא הצטרף לענף הצרפתי של המפלגה הטרוצקית. ב־1948 הקים קסטוריאדיס יחד עם עמיתו קלוד לפורט את הקבוצה וכתב העת הליברטריאני-סוציאליסטי "סוציאליזם או ברבריזם" בין 1948–1970 הוא עבד ככלכלן בארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי (OECD), ב־1970 קיבל אזרחות צרפתית. כתביו לפני תאריך זה פורסמו בשם בדוי מכיוון שהיה חסר אזרחות צרפתית, כגון "פייר שאוליו", "פול קרדן", "ז'אן-מארק קודרי" וכו'.
ב-1968 נשא קסטוריאדיס לאישה את פיירה אולנייה, פסיכואנליטיקאית צרפתייה. ב־1973 3 שנים לאחר שקיבל אזרחות צרפתית החל לעבוד כפסיכואנליסט מורשה. הוא המשיך לעסוק בפסיכואנליזה עד מותו. ובשנת 1975 הוא פרסם את שני ספריו "המוסד הדמיוני של החברה" ו"צומת דרכים במבוך" ב-1980, הוא הצטרף לפקולטה של ה-École des Hautes Études en Sciences Sociales בתור מנהל, קריירת ההוראה שלו ב-EHESS נמשכה שש עשרה שנים.
ב-1980 הוענק לו תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת ננטר; הכותרת הסופית של התזה שלו הייתה L'Élément imaginaire de l'histoire (האלמנט הדמיוני בהיסטוריה). בשנת 1984, קסטוריאדיס ואולאנייה התגרשו. בשנת 1989 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במדעי החברה על ידי אוניברסיטת פנטיאון וב-1993 תואר דוקטור נוסף במדעי החינוך על ידי אוניברסיטת דמוקריטוס של תרקיה. ב-1992 הצטרף כסופר לכתב העת הסוציאליסטי הליברטריאני Society and Nature.הוא מת ב-26 בדצמבר 1997 מסיבוכים בעקבות ניתוח לב.
הדמיון הקיצוני

קסטוריאדיס האמין כי הדמיון הוא הכוח המניע העיקרי של ההיסטוריה. הוא טען כי חברות אינן נוצרות כהכרח היסטורי, אלא כתוצאה מרעיונות חדשים וקיצוניים. רעיון זה שאותו כינה "הדמיון הקיצוני", הוא הבסיס לתרבויות ולשונות ביניהם. קסטוריאדיס הבחין בין דמיון קיצוני לבין דמיון רגיל. דמיון רגיל הוא פשוט היכולת להעלות מחשבות חדשות. לעומת זאת, דמיון קיצוני הוא היכולת ליצור מציאות חדשה. הוא מאפשר לאנשים ליצור ערכים, חוקים, ומוסדות. קסטוריאדיס טען כי הדמיון הקיצוני הוא א-רציונלי, כלומר הוא אינו ניתן להסבר באמצעות תבונה בלבד. כי הוא נובע מהתשוקה האנושית ליצירתיות ולחידוש. לפי קסטוריאדיס החברות הקדומות היו מבוססות על דמיון קיצוני. חברות קדומות פיתחו מיתולוגיות יצירתיות כדי להסביר את מקורות העולם והחברה. מיתולוגיות אלו היוו את הבסיס לערכים, החוקים והמוסדות של החברה. לדוגמה, ליהודים יש דמיון שלפיו העולם נברא מרצון של ישות רציונלית, אלוהים או ה` בתנ"ך.
אוטונומיה והטרונומיה

קורנליוס קסטוריאדיס האמין כי האוטונומיה היא המטרה העליונה של החברה האנושית. הוא הגדיר אוטונומיה כ"יצירת חוק עצמית", כלומר היכולת של אנשים לקבוע את החוקים שלהם בעצמם. קסטוריאדיס הבחין בין שני סוגים של חברות: חברות אוטונומיות וחברות הטרונומיות. חברות אוטונומיות הן חברות שבהן האנשים קובעים את חוקיהן בעצמם. לעומת זאת חברות הטרונומיות הן חברות שבהן האנשים אינם קובעים את חוקיהן בעצמם, אלא כפופים לסמכות חיצונית אשר הם השליכו על עצמם, כגון אלוהים או חוק טבע.
קסטוריאדיס האמין כי יוון העתיקה הייתה דוגמה לחברה אוטונומית. ביוון העתיקה, העם היה שותף בתהליך קבלת ההחלטות, וחברי הקהילה היו מודעים לכך שהם קובעים את חוקי חייהם בעצמם. קסטוריאדיס טוען שהאוטונומיה התפתחה ביוון העתיקה מכיוון שה"דמיון" היווני האמין שהעולם נובע מ"כאוס", שאותו תרגם מיוונית ככלום. זה אפשר להם ליצור מוסדות כמו דמוקרטיה מכיוון שהעולם נוצר מכאוס, האדם יכול לעצב אותו ואת עצמו איך שירצה.
יצירות נבחרות

"The Imaginary Institution of Society" (La Institution Imaginaire de la Société)
"The Castoriadis Reader"
"Figures of the Thinkable" (Figures du Pensable)
"The World in Fragments" (Le Monde Morcelé)
"The Greek Polis and the Invention of Democracy" (La Cité Grecque et les Lois de L'Invention Démocratique)
הערות שוליים

↑  François Dosse, Castoriadis, La Découverte, 2018-02-01, ISBN 978-2-7071-9872-3
1 2  Cornelius Castoriadis/Agora International Interview Cerisy Colloquium (1990)
1 2 3 4 5  Castoriadis, Cornelius | Internet Encyclopedia of Philosophy (באנגלית אמריקאית)
↑  Women Psychoanalysts in France, www.psychoanalytikerinnen.de
↑  Cornelius Castoriadis (1922–1997)
↑  Kevin Anderson, David Ames Curtis, The Castoriadis Reader, Contemporary Sociology 27, 1998-09, עמ' 541 doi: 10.2307/2654548
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259545105171  PLWABN: 9810658037105606  BIBSYS: 90087089  BNE: XX1721412  BnF: cb118955364 (data)  CANTIC: a1006140x  CiNii: DA01096683  GND: 118930729  ICCU: CFIV070944  ISNI: 0000 0001 2281 0942  LCCN: n80040523  LNB: 000027525  NDL: 00435511  NKC: jn20000601152  NLA: 35026562  NLG: 20549  NLK: KAC201909862  NSK: 000102309  NTA: 069455139  RERO: 02-A000029748  SELIBR: 180589  SUDOC: 026772086  Trove: 800163  VIAF: 66464832   WorldCat (עם VIAF): 66464832 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קורנליוס קסטרויאדיס".
קרוקודיל (כתב עת)

שער הגיליון הראשון, 1922
קרוקודיל (ברוסית: Крокодил, תנין) היה כתב עת סאטירי סובייטי. סמלו היה תנין אדום על קלשון. כתב העת יצא לאור שלוש פעמים בחודש, ובשיא הפופולריות שלו עמדה תפוצתו על כ-6.5 מיליון עותקים.
היסטוריה

כתב העת נוסד כנספח ל"עיתון הפועלים" (Рабочая газета), והופץ במקביל לכתבי עת סאטיריים רבים שיצאו לאור בברית המועצות בתחילת שנות ה-20. ב-27 באוגוסט 1922 הופיע במקום נספח מס' 13 הגיליון הראשון של כתב העת החדש. בין חברי המערכת היה דמיאן בדני, שהיה מהמשוררים הבולטים של התקופה. לכתב עת היו מדורים קבועים, ובהם מכתבים למערכת בנושאים אקטואליים. תוך זמן קצר גדלה תפוצתו, ולקראת תחילת 1923 הגיעה ל-150 אלף עותקים. בפברואר 1923 החלה לצאת לאור "ספריית קרוקודיל", שבה רוכזו הכתבות המוצלחות וקריקטורות. בחודש מאי החלו עובדי הכתב העת להופיע מול קהל.
בתחילת שנות ה-30 הצנזורה ומדיניות הממסד הסובייטי הביאו לסגירתם של כל כתבי עת הסאטיריים למעט "קרוקודיל". האחרון הפך להיות מסונף למערכת העיתון "פראבדה" (ביטאונה הרשמי של המפלגה הקומוניסטית) אך המשיך להיות כתב עת עצמאי. בשנת 1934 הועמד בראש המערכת העיתונאי הסובייטי המפורסם מיכאיל קולצוב, שהיה מקורב למקסים גורקי שתמך בכתב העת וראה בסאטירה כלי חשוב לריסון השלטון. קולצוב הביא לכתב עת כותבים חדשים כמו אילף ופטרוב, ולנטין קטייב, מיכאיל סבטלוב, איליה ארנבורג ועוד. בין הציירים המרכזיים של "קרוקודיל" היו קוקריניקסי. בדצמבר 1938 נעצר קולצוב במהלך הטיהורים הגדולים, ולזמן-מה לא מונה במקומו ראש המערכת. למרות האירועים, תפוצתו של קרוקודיל נותרה גבוהה (275 אלף עותקים) והוא היה פופולרי מאוד.
בשנים 1948 ו-1951 ראשי השלטון מתחו ביקורת על "קרוקודיל", אך הוא שרד. החל משנת 1958 ובמשך כעשרים שנה עמד בראש המערכת מיכאיל סמיונוב, שהצליח לנווט את המערכת ולהמשיך בקו הסאטירי של כתב העת. הוא חידש מספר מדורים משנות ה-20 וניסה לחזק את הקו הסאטירי והביקורתי של כתב העת. רוב המקום בעיתון הוקדש לסאטירה על ענייני היום-יום של האזרח הסובייטי, כולל כתבות שטח ומכתבים למערכת. יחד עם זאת, מפעם לפעם הופיעו כתבות ובהן ביקורת על מנהלים מהדרג הנמוך ומדרג הביניים.
לאורך כל תקופת קיומו, תמכה המערכת בקו המדיני של המפלגה הקומוניסטית. כך היה בין היתר בהקשר למשפט הרופאים, המאבק נגד קוסמופוליטיות, בגנות לב טרוצקי והמדיניות האמריקאית. עם תחילת הפרסטרויקה, ירדה הפופולריות של כתב העת. למרות הירידה הגדולה בתפוצתו, המשיך כתב העת לצאת לאור עד שנת 2001. בשנת 2002 חודשה ההוצאה לאור אך בתפוצה מוגבלת, והיא הופסקה סופית בשנת 2008.
עקב מגבלות של מכונות דפוס שהיו בשימוש, עד לשנות ה-90 רק חצי מדפי "קרוקודיל" היו צבעוניים.
במקביל ל"קרוקודיל" בכל הרפובליקות הסובייטיות הופיעו כתבי עת בשפותיהן.
רוברט ברן

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1887 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  10 בספטמבר 1953 (בגיל 66) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן (העשור של 1900) 
 זרם באמנות:  פוביזם, אקספרסיוניזם 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1951)  פרס מונקאצ'י (1950)  פרס מונקאצ'י (1952) 
 
לוח לזכרו בבודפשט ברובע 12
רוברט בֶּרֶן (במקור בקופן עד 1902, בהונגרית: Berény Róbert; בודפשט, 18 במרץ 1887 – בודפשט, 10 בספטמבר 1953) היה צייר יהודי-הונגרי, גרפיקאי, זוכה פרס מיהאי מונקאצ'י פעמיים וזוכה פרס קושוט (הפרס המקביל בהונגריה לפרס ישראל).