stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ה'תי"ג

ה'תי"ג (5,413) ובקיצור תי"ג – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-3 בספטמבר 1652, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 21 בספטמבר 1653.
המולד של תשרי חל ביום שלישי, 14 שעות ו-325 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג גכז. היא מעוברת, ואורכה 384 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 17 במחזור העיבור ה-285. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 9 (סימנה טלזא) במחזור השמש ה-194.
שנה זו היא שנת 1,584 לחורבן הבית, ושנת 1,964 לשטרות.
נפטרו

כ"ג בחשוון – רבי משה בן שכנא, רב הקהילה היהודית בז'ובקבה.
כ"ו בסיוון – אייזיק יעקלס, פרנס הקהילה היהודית בקז'ימייז' שבקרקוב ובונה בית הכנסת אייזיק שול.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכז, ובה 384 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הנס הובה

| --- | --- |

הנס הובה
 לידה:  29 באוקטובר 1890 נוימבורג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  21 באפריל 1944 (בגיל 53) זלצבורג, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  Invalids' Cemetery 
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1944 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-16   מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-16   מפקד קורפוס הפאנצר ה-14   מפקד ארמיית הפאנצר הראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה הפלישה לפולין  המערכה על צרפת  מבצע ברברוסה  קרב סטלינגרד  קרב קורסק
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון חרבות ויהלומים   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
קברו של הובה בברלין
טקס ההלוויה הממלכתי לגנרל הנס הובה, 26 באפריל 1944. מימין לשמאל:וילהלם קייטל, קרל דניץ, היינריך הימלר וגינתר פון קלוגה
הנס-ולנטין הוּבֶּה (בגרמנית: Hans-Valentin Hube;‏ 29 בדצמבר 1890 – 21 באפריל 1944), היה מפקד שריון בכיר בוורמאכט במלחמת העולם השנייה. נהרג בתאונת מטוס.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

הובה נולד בנוימבורג ב-29 באוקטובר 1890, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-26 (לאופולד, נסיך אנהלט-דסאו), ולחם בשורותיו במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית. ב-20 בספטמבר 1914 נפצע קשה וזרועו השמאלית נקטעה. לאחר שנת החלמה, נשלח שוב לחזית וב-10 באפריל 1918 נפגע קשות מהרעלת גזים ואושפז למשך שנה בבית חולים.
לאחר החלמתו הצטרף הובה לרייכסווהר ועסק בתפקידי הדרכה בבית הספר לקצינים ונשלח ללימודים בארצות הברית. הוא כתב ספר הדרכה לחיל הרגלים ועלה בסולם הדרגות.
לקריאה נוספת

אנטוני ביוור: סטלינגרד, הצאת "יבנה", 2000
איאן קרשו: היטלר, הוצאת עם עובד, 2005
אלן קלארק: מבצע ברברוסה, הוצאת מערכות, 1970
הוצאת רהב

הוצאת רהב (באנגלית: Vanity Press) היא הוצאה לאור בה המחבר נדרש לשלם על מנת להוציא לאור את יצירתו. בניגוד להוצאות מסחריות, ששואפות לכסות את עלות ההוצאה לאור באמצעות מכירת כמות עותקים מספיקה ולכן דוחות רבים מכתבי היד המוגשים להן, הוצאת רהב תפרסם את יצירתו של כל מחבר המוכן לשלם את עמלת ההוצאה. מוציאים לאור מבדילים בין הוצאות רהב לבין הוצאה עצמית.
בשל היעדר תהליך סינון בהוצאות רהב, להוצאת ספר בהוצאת רהב אין את היוקרה כבהוצאה מסחרית.
הוצאות רהב נחשבות לגורם שלילי ובלתי רצוי בעולם ההוצאה לאור, ושיטת הפעולה שלהן נחשבת כגובלת בנוכלות. הן אף תוארו כ"נבל של עולם ההוצאה לאור".
האקדמיה ללשון העברית הציעה את המונח מו"ל קבלן.
הערות שוליים

↑  Allan A. Glatthorn (2002). Publish or perish - the educator's imperative. California: Corwin Press. p. 84.
1 2  Self-publishing vs vanity publishing. Confused?, באתר writersandartists, ‏27 ביולי 2012 (באנגלית)
↑  VANITY/SUBSIDY PUBLISHERS, באתר אגודת סופרי המדע הבדיוני והפנטזיה של אמריקה (באנגלית)
↑  Leonard S. Bernstein (1986). Getting published: the writer in the combat zone. New York: W. Morrow. p. 136. If there is a villian in the world of publishing, it is vanity press
↑  https://terms.hebrew-academy.org.il/munnah/86294_2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556476405171  LCCN: sh95007090  NDL: 00917849 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפלאטרס

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 תקופת הפעילות:  מ-1952
 סוגה:  מוזיקת פופ מסורתית, רית'ם אנד בלוז, רוק אנד רול 
 חברת תקליטים:  מרקורי רקורדס, פדרל רקורדס 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1990) 
 www.theplatters.com
 פרופיל ב-IMDb
 
הפלאטרס בהופעה
הפלאטרס (The Platters; בתרגום חופשי: התקליטים) היה הרכב קולי אמריקאי שפעל בתקופת הרוקנ'רול, הגוספל והרית'ם אנד בלוז.
היסטוריה

ההרכב הוקם בשנת 1952 על ידי המנהל באק ראם והטנור טוני ויליאמס.  ההרכב  הראשון כלל את קורנל גאנטר, הרב ריד, אלכס הודג', ג'ו ג'פרסון ודייוויד לינץ'.  אחרי שנה פוטרו ג'פרסון, הודג' וגאנטר והוחלפו על ידי פול רובי והקול הנשי הראשון בלהקה, זולה טיילור.
ב-1955 הוציא ההרכב את הסינגל Only You, שהיה להצלחה גדולה והגיע  למקום הראשון במצעד ה-R&B האמריקני. באותה שנה הוציא ההרכב את השיר The Great Pretender, שהגיע למקום הראשון גם במצעד המוזיקה של ארצות הברית. עד 1960, כאשר ויליאמס עזב, הוציאה הלהקה עשרות להיטים, בהם My Prayer, שניצב במקום הראשון במצעד ה-R&B ובמצעד הכללי, ו-Twilight Time, שנחשב לשיר הטוב ביותר של הלהקה, יחד עם Smoke Gets in Your Eyes.
בשנות ה-60 התבסס ההרכב בעיקר על קולו של הסולן סוני טרנר. להיטי הרכב אמנם נכנסו למצעדים, אך מיעטו להיכנס לעשירייה הראשונה. מאז עזיבתו של ויליאמס, עבר ההרכב שינויים רבים, והחבר היחיד שנשאר לאורך כל הדרך הוא הרב ריד. כיום ההרכב ממשיך להופיע, אך האלבום המקורי האחרון שהוציאו היה בשנת 1978 והוקלט באולפני אבי רוד.
הפלטראס הוכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-1990 והיה מהראשונים שהוכנסו להיכל התהילה של הלהקות (Vocal Group Hall of Fame), ב-1998.
הוצאת ראובן מס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  ראובן מס
 תקופת הפעילות:  1927–הווה (כ־97 שנים) 
 מיקום המטה:  ירושלים 
 משרד ראשי:  ירושלים
 ענפי תעשייה:  הוצאת ספרים
 מוצרים עיקריים:  ספרי עיון בהגות יהודית ולימודי ארץ ישראל
  
 rubinmass.co.il
 
הוצאת ראובן מס היא הוצאת ספרים עברית.
את ההוצאה ייסד ראובן מס בשנת 1927, לאחר שרכש הוצאת ספרים עברית בברלין, בשם "ילקוט".
בשנת 1933, עם עליית הנאצים לשלטון, נמלט ראובן מס לארץ ישראל והקים את ההוצאה בירושלים. עם נפילת בנו, דני מס, מפקד מחלקת הל"ה, בשנת 1948 ייסד לזכרו את סדרת הספרים "ספריית דני למדע פופולרי", בה יצאו 84 ספרים בענפי מדע שונים.
ההוצאה מתמקדת בספרי עיון בהגות יהודית ולימודי ארץ ישראל, לשון עברית, אמנות פלסטית, לוחות שנה ועוד. בנוסף משמשת ההוצאה כמרכז איתור והפצה של ספרים עבריים וכתבי עת לתפוצות.
מאז שנות ה-70 מנהל את ההוצאה נכדו של ראובן, אורן מס, בנו של יונתן מס.
ההוצאה יושבת ברחוב רמב"ן בשכונת רחביה בירושלים.
לקריאה נוספת

ראובן מס, 30 שנה להוצאת ראובן מס, ירושלים תשכ"ג.
הנס יואכים שפס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בינואר 1909 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  8 ביולי 1980 (בגיל 71) ארלנגן, גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 מעסיק:  אוניברסיטת ארלנגן-נירנברג 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  מסדר ההצטיינות הבווארי 
 
הנס יואכים שפס (בגרמנית: Hans-Joachim Schoeps;‏ 30 בינואר 1909 – 8 ביולי 1980) היה פילוסוף וחוקר דתות יהודי-גרמני. היה ממנהיגי היהודים הצעירים בגרמניה בשנות השלושים.
ביוגרפיה

הנס-יואכים שפס נולד וגדל בברלין, גרמניה.
כשהיה סטודנט למדעי המדינה בשנות השלושים הקים את Der deutsche Vortrupp Gefolgschaft deutscher Juden (חיל החלוץ היהודי של היהודים הגרמנים). בשיאו היו בארגון 150 משתתפים. מטרת הארגון הייתה להיות תנועה פוליטית המייצגת את היהודים בעלי זיקה לתרבות הגרמנית אך תוך שמירה על ציביון דתי.
הארגון התנגד לציונות ולליברליזם. אנשי הארגון לא האמינו שגרמניה תלך בדרכי הנאציזם אלא תפעל לשילוב של היהודים בחברה. בשנת 1935 סגר הגסטפו את הארגון.
בשנת 1938, כשבעה שבועות לאחר ליל הבדולח, ברח שפס לשוודיה. הוריו נשלחו לטרזיינשטט ב-4 ביוני 1942. אביו נפטר כשישה חודשים לאחר מכן במחנה, ואמו נרצחה באושוויץ. הוא חזר לגרמניה בסתיו 1946.
לאחר המלחמה קרא להקמת משטר מלוכני בגרמניה.
שפס נפטר ב-8 ביולי 1980, בארלנגן, גרמניה.
הגותו

שפס האמין בשילוב היהודים בחברה הגרמנית תוך שמירה על זהותם יהודית. הוא חשב שהיהודים הם חלק מהחברה הגרמנית ומתאפיינים רק בדתם. הוא הגדיר את עצמו כיהודי פרוסי שמרן והתנגד לציונות בטענה שהיא ביטוי להתבוללות, שכן שאיפתה של הציונות היא שהיהודים יהיו ככל העמים.
בשנת 1951, לאחר מלחמת העולם השנייה, יזם והכין תוכנית מפורטת לחידוש השלטון המלוכני בפרוסיה. תוכנית זו זכתה לסיקור נרחב אך לא התממשה.
יחסו להומוסקסואליות היה ייחודי. הוא סבר שההקשר המקראי בו נאמר האיסור הוא רק לגבי פולחן אלילי של משכב זכור ולא אקט מיני רגיל. לכן טען שאין כל בעיה בהומוסקסואליות ואף היה מהתומכים הנלהבים לביטול החוק האוסר על הומוסקסואליות בגרמניה.
הערות שוליים

↑   אברהם רובין, לא חיבבתי יהודים במיוחד אבל החלטתי לסבול אותם בשם היהדות, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267591805171  PLWABN: 9810615104705606  BIBSYS: 90089523  BNE: XX1440566  BnF: cb12028906b (data)  CiNii: DA01485233  GND: 118758985  ISNI: 0000 0001 1778 2182  LCCN: n50005050  LNB: 000239748  NKC: jn20000701613  NLA: 35482176  NLK: KAC2018L9883  NSK: 000312365  NTA: 068397577  RERO: 02-A005604293  SELIBR: 387317  SNAC: w67n37gv  SUDOC: 028457366  Trove: 968961  VcBA: 495/212754  VIAF: 102317217   WorldCat (עם VIAF): 102317217
הבית היהודי – האיחוד הלאומי

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מנהיגים:  רפי פרץ, בצלאל סמוטריץ
 תקופת הפעילות:  10 באוקטובר 2019 – 16 במרץ 2020 (159 ימים)
 אידאולוגיות:  ציונות דתית, התיישבות, ארץ ישראל השלמה, התנגדות למדינה פלסטינית, ריסון אקטיביזם שיפוטי, ליברליזם כלכלי
 כנסות:  22
 ממשלות:  34
 שיא כוחה:  4 מנדטים (הכנסת ה-22)
 נוצרה מתוך:  ימינה
 התמזגה לתוך:  ימינה ולאחר מכן התפלגה למרכביה
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין פוליטי בישראל
 
הבית היהודי – האיחוד הלאומי הייתה סיעה ימנית ישראלית שכיהנה בכנסת העשרים ושתיים ומורכבת משתי מפלגות – הבית היהודי והאיחוד הלאומי – אשר התמודדו יחדיו ברשימת ימינה, בראשות איילת שקד, בבחירות לכנסת העשרים ושתיים. הרשימה קיבלה 7 מנדטים ושבוע לאחר כינון הכנסת ה-22 התפצלה הסיעה לשתי סיעות: הימין החדש ו"הבית היהודי – האיחוד הלאומי". בראשות הבית היהודי – האיחוד הלאומי, עמדו הרב רפי פרץ ובצלאל סמוטריץ'.
היסטוריה

הקשר בין מפלגות הבית היהודי והאיחוד הלאומי החל במרץ 1999 בעקבות פרישתם של חלק מחברי הכנסת של המפד"ל (המפלגה שהפכה בהמשך למפלגת הבית היהודי) והקמת מפלגת תקומה. המפלגות התמודדו לראשונה במשותף במסגרת רשימת האיחוד הלאומי-מפד"ל שהתמודדה ב-2006 והפכה ב-2008 לסיעת "הבית היהודי" שנועדה להכיל את כל מרכיבי הרשימה, אך ניסיון זה כשל תוך זמן קצר ותקומה התמודדה ב-2009 במסגרת האיחוד הלאומי בעוד מפד"ל רצה באופן עצמאי בתור "הבית היהודי – מפד"ל החדשה". בבחירות 2013 ו-2015 התמודדו המפלגות (שנקראו כעת באופן רשמי "הבית היהודי" ו"האיחוד הלאומי – תקומה") במשותף במסגרת רשימת הבית היהודי. בבחירות לכנסת ה-21 במרץ 2019 התמודדו 2 המפלגות במשותף פעם נוספת וביחד עם מפלגת עוצמה יהודית התמודדו ברשימה שנקראה איחוד מפלגות הימין.
ב-29 ביולי 2019, לקראת הבחירות לכנסת ה-22 הסכימו הבית היהודי והאיחוד הלאומי – תקומה, שחתמו כבר ב-2 ביולי על הסכם לריצה משותפת, על התמודדות ברשימה משותפת עם מפלגת הימין החדש ברשימה שנקראה בסופו של דבר ימינה לשם התמודדות בבחירות לכנסת ה-22, כשאיילת שקד מהימין החדש הוצבה בראש הרשימה. הרשימה רצה כ"בלוק טכני" מתוך הסכמה לפיצול הסיעה המשותפת לאחר הבחירות.
הרשימה קיבלה בבחירות ב-7 מנדטים, מהם 3 לימין החדש, שניים לבית היהודי ושתיים לאיחוד הלאומי-תקומה. לאחר כינוס הכנסת נפתלי בנט, רפי פרץ ובצלאל סמוטריץ' (אך לא איילת שקד) החליטו לפצל את הסיעה למרכיביה אך להשאיר את "האיחוד הלאומי" ו"הבית היהודי" יחד, כאשר כמה גורמים במפלגות אלה קראו לאיחוד סופי של שתיהן.
ב-10 באוקטובר 2019 אישרה הוועדה המסדרת של הכנסת את פיצול הסיעה לשני מרכיביה.
היסטוריה > הבחירות לכנסת ה-23

בראשות הבית היהודי עמד רפי פרץ ובראש האיחוד הלאומי – תקומה עמד בצלאל סמוטריץ. היו ניסיונות מצד פעילים משתי המפלגות לאיחוד מלא וגם יוזמה לקיום פריימריז פתוחים בציונות הדתית. בבחירות שהתקיימו באפריל 2019 רצו יחד עם מפלגת עוצמה יהודית תחת השם "איחוד מפלגות הימין".
בבחירות ספטמבר 2019 רצו יחד ב"בלוק טכני" עם הימין החדש תחת השם "ימינה" כאשר זמן קצר לאחר הבחירות התפצלה הסיעה המשותפת לסיעת הבית היהודי – האיחוד הלאומי וסיעת הימין החדש.
ב-20 בדצמבר הודיעו יו"ר הבית היהודי הרב רפי פרץ, ויו"ר עוצמה יהודית, איתמר בן גביר, על חתימת הסכם לריצה משותפת (תחת השם "הבית היהודי המאוחד"), הסכם שבמהלך אישורו במרכז הבית היהודי אושרה גם הצעה לאיחוד מלא עם האיחוד הלאומי האיחוד הלאומי בראשות בצלאל סמוטריץ' לא הייתה שותפה לניסוח ההסכם ולחתימה עליו, אך בהסכם שוריינו מראש המקומות לנציגי האיחוד הלאומי אם וכאשר תצטרף להסכם, ביחס שווה למפלגות האחרות – שליש, כאשר מקומות 1, 4, 7 וכו' – לנציגי הבית היהודי, מקומות 2, 5, 8 וכו' – לנציגי האיחוד הלאומי, ומקומות 3, 6, 9 וכו' – לנציגי עוצמה יהודית. מאוחר יותר, מרכז האיחוד הלאומי אישר גם הוא את האיחוד עם הבית היהודי ופתיחת משא ומתן לכניסה לרשימה.
אף על פי שמרכזי שתי המפלגות אישרו את איחוד הסיעה למפלגה אחת ואת הריצה עם עוצמה יהודית, הרשימה התפרקה לבסוף בעקבות החלטת המחנה הלאומי לרוץ שוב עם הימין החדש ברשימת ימינה.
האיחוד לא קרה, והבית היהודי ביטל את ההסכם עם עוצמה יהודית והצטרף אף הוא לימינה.
במהלך מערכת הבחירות עד לפרישת הבית היהודי מרשימת ימינה וכניסתו לממשלה, המשיכו הצדדים לדון באיחוד שהם כבר אישרו וחבר הכנסת דאז מוטי יוגב מטעם הבית היהודי אפילו טען שהם כבר החליטו על שם המפלגה המאוחדת החדשה "הציונות הדתית" (לאחר מכן מפלגת האיחוד הלאומי-תקומה השתמשה בשם זה במהלך הבחירות לכנסת העשרים וארבע כאשר רצה בבלוק טכני עם מפלגת עוצמה יהודית ומפלגת נעם).
ראשי המפלגה

| מס>  | דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | רפי פרץ (1956-) | 2019 | 2020 |
חברי הכנסת

| כנסת | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- |
| הכנסת ה-22 |  הבית היהודי: רפי פרץ, מוטי יוגב  האיחוד הלאומי – תקומה: בצלאל סמוטריץ', אופיר סופר | התפצלה מרשימת ימינה שקיבלה 7 מנדטים |
הערות שוליים

↑  ראו בערכים הבית היהודי והאיחוד הלאומי – תקומה.
↑  יוני גבאי, ‏הסיכום: הימין המאוחד בראשות שקד; 'עוצמה' בחוץ, באתר כיכר השבת, 29 ביולי 2019.
↑  ההסכמים להקמת הרשימות המשותפות באתר ועדת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים.
↑  פיצול בסיעת ימינה, באתר הכנסת, 10 באוקטובר 2019
↑  איום על ראשי המפלגות הדתיות: אם לא תקיימו פריימריז, נעשה את זה בעצמנו, באתר כיפה
↑  הבית היהודי ועוצמה יהודית סיכמו על ריצה משותפת, באתר ערוץ 7
↑  עמיחי אתאלי ומורן אזולאי, מרכז הבית היהודי אישר את האיחוד עם עוצמה יהודית, באתר ynet, 20 בפברואר 2019
↑  עקפו את סמוטריץ': הבית היהודי ועוצמה יהודית סיכמו על ריצה משותפת, באתר כיפה, ‏2019-12-20
↑  אריה יואלי, ‏מרכז האיחוד הלאומי אישר את הסכם המיזוג עם הבית היהודי, באתר "סרוגים", 13 בינואר 2020
↑  מערכת ישראל היום, 'ימינה' תיקרא 'הציונית הדתית', באתר ישראל היום
הבחירות לנשיאות צרפת 2012

הבחירות לנשיאות צרפת 2012 (בצרפתית: Élection présidentielle française de 2012) הן הבחירות העשיריות לנשיאות צרפת בתקופת הרפובליקה החמישית והן נערכו בשני סבבים. הסיבוב הראשון של הבחירות נערך ב-22 באפריל והסיבוב השני נערך ב-6 במאי 2012. בסיבוב הראשון התמודדו 10 מועמדים ובסיבוב השני התמודדו ניקולא סרקוזי ופרנסואה הולנד, שקיבלו את מירב הקולות בסיבוב הראשון. בסיבוב השני ניצח המועמד פרנסואה הולנד שקיבל כ-52% מקולות המצביעים.
מי יכול להתמודד

לפי חוקי צרפת, נשיא המדינה חייב להיות בעל אזרחות צרפתית, מעל גיל 18 וללא עבר פלילי.
על כל מתמודד להצהיר על הונו ולפתוח חשבון בנק ייעודי להתמודדות.
החל מ-2008 נשיא יכול לכהן במשך שתי קדנציות של חמש שנים בלבד, בבחירות אלו כלל זה לא מגביל אף אחד מפני שהנשיא המכהן ניקולא סרקוזי מכהן בקדנציה הראשונה שלו.
על כל מתמודד להחתים 500 פוליטיקאים מכהנים (מכונים parrainages) ולאשרם במועצת החוקה (Conseil constitutionnel).
מהלך הבחירות > רישום מועמד

על כל מתמודד היה להגיש את 500 החתימות המאושרות עד יום שישי, 16 במרץ 2012.
לאחר מכן, נבדקו כל המועמדים כי הם עומדים בתנאים ורשימה סופית של מועמדים פורסמה בצורה רשמית ב-20 במרץ כאשר סדר המתמודדים אקראי, וסדר זה נשמר במשך כל תקופת הבחירות.
ב-7 במרץ הגישה נטלי ארטו (Nathalie Arthaud) רשימה של 521 חתימות והייתה למועמדת הראשונה (מלבד הנשיא המכהן ניקולא סרקוזי ויושב ראש המפלגה הסוציאלית פרנסואה הולנד) שהגישה מועמדות. ב-8 במרץ הגיש ז'אק שמינאד (Jacques Cheminade) רשימה של 538 חתימות. ב-13 במרץ הגישה מארין לה פן את הרשימה שלה וכן פיליפ פוטו (Philippe Poutou) הגיש רשימה של כ-520 חתימות אך כנראה בגלל בעיות ברשימה הוא הגיש רשימה חדשה של 572 חתימות ב-16 במרץ. ב-14 במרץ הגיש ניקולא דופון-אניאן (צר') את רשימתו, למחרת הגישה מועמדות אווה ג'ולי (Eva Joly) את רשימה ואחרון הגיש את רשימתו ז'אן לוק מלנשון ביום האחרון האפשרי.
ב-19 במרץ פורסמו שמות 10 המתמודדים שהגישו מועמדות וב-31 במאי פורסמו 500 שמות אקראיים של כל מועמד.
מהלך הבחירות > תעמולת בחירות

הקמפיין הרשמי החל ב-20 במרץ, כאשר עד 9 באפריל לכל מועמד הוקצה זמן מסך זהה בכל אמצעי התקשורת. מ-9 באפריל ועד 20 באפריל בחצות, סוף מועד תעמולת הבחירות לסיבוב הראשון, לכל המועמדים היה זמן שידור ומועד שידור זהה בכל כלי התקשורת יחד.
בעקבות פיגוע הירי בטולוז, החליטו המתמודדים על הקפאת הקמפיין במשך שבוע.
מהלך הבחירות > קלפיות

למרות שמספר המצביעים לא השתנה מהבחירות של 2007, מספר הקלפיות ירד. זאת בעקבות המעבר לקלפיות אלקטרוניות שפעלו במספר ערים גבוהה יותר וכן האפשרות שניתנה להצביע דרך האינטרנט (ברישום מוקדם ורק לתושבי צרפת).
המתמודדים

אווה ג'ולי
אקולוגיה אירופית - הירוקים
מארין לה פן
החזית הלאומית
ניקולא סרקוזי
UMP
ז'אן לוק מלנשון
מפלגת השמאל
פיליפ פוטו
המפלגה האנטי-קפיטליסטית החדשה
נטלי ארטו
LO
פרנסואה ביירו
התנועה הדמוקרטית
פרנסואה הולנד
המפלגה הסוציאליסטית
ניקולא דופון-אניאן
 עמדי צרפת
הסיבוב הראשון

בגלל שבצרפת, כל אזרחי צרפת רשאים להצביע לנשיאות, הקלפיות ברחבי העולם פתוחות במועדים שונים כאשר כל המדינות שבמזרח קו הזמן של צרפת מצביעות ב-22 באפריל בין 8:00 ל-18:00 לפי שעון מקומי. המדינות שממערב לקו הזמן של צרפת (מלבד פורטוגל, ספרד ובריטניה) מצביעות ב-21 באפריל לפי שעון מקומי. כך שהבחירות בכל העולם יסתיימו עד ל-22 באפריל בשעה 18:00 לפי שעון פריז.
הסיבוב הראשון > תוצאות הסיבוב הראשון

תוצאות האמת כפי שפורסמו על ידי משרד הפנים.
הסיבוב הראשון > תוצאות הסיבוב הראשון > נתונים כלליים

|  | מספר | אחוז מכלל הרשומים | אחוז מהמצביעים |
| --- | --- | --- | --- |
| בעלי זכות הצבעה | 46,037,545 | 100% |  |
| מצביעים | 36,585,858 | 79.47% |  |
| לא הצביעו | 9,451,687 | 20.53% |  |
| פתקים לבנים או פסולים | 700,119 | 1.52% | 1.91% |
| הצבעות תקינות | 35,885,739 | 77.95% | 98.09% |
הסיבוב הראשון > תוצאות הסיבוב הראשון > תוצאות הצבעה

| שם המועמד | מספר קולות | אחוז מההצבעות התקינות |
| --- | --- | --- |
| אווה ג'ולי | 828,451 | 2.31% |
| מארין לה פן | 6,421,773 | 17.90% |
| ניקולא סרקוזי | 9,753,844 | 27.18% |
| ז'אן לוק מלנשון | 3,985,298 | 11.11% |
| פיליפ פוטו | 411,178 | 1.15% |
| נטלי ארטו | 202,562 | 0.56% |
| ז'אק שמינאד | 89,572 | 0.25% |
| פרנסואה ביירו | 3,275,349 | 9.13% |
| ניקולא דופון-אניאן | 644,086 | 1.79% |
| פרנסואה הולנד | 10,273,582 | 28.63% |
בעקבות התוצאות הנשיא המכהן ניקולא סרקוזי ומועמד המפלגה הסוציאליסטית פרנסואה הולנד יתמודדו בסיבוב השני.
הסיבוב השני

בגלל שבסיבוב הראשון שום מתמודד לא הגיע ל-50%, נערך סיבוב שני ב-6 במאי בין שני המועמדים שקבלו את מספר הקולות הרב ביותר, הנשיא המכהן ניקולא סרקוזי והמועמד מטעם המפלגה הסוציאלית פרנסואה הולנד.
בין שני הסיבובים קיימו כל אחד מהמועמדים עצרות ברחבי צרפת כאשר לכל עצרת הגיעו רבבות אנשים. בנוסף התקיים עימות טלוויזיוני מסורתי ביום חמישי ה-3 במאי.
רוב המועמדים שהפסידו בסיבוב הראשון הודיעו על העברת תמיכתם לאחד המועמדים בסיבוב השני. כל מועמדי השמאל העבירו את תמיכתם לפרנסואה הולנד. מועמד המרכז-ימין ביירו העביר את תמיכתו לפרנסואה הולנד ומועמדת הימין הקיצוני לה פן הודיע כי היא תשים פתק לבן וקראה לתומכיה לעשות כמוה. כך שלמרות תמיכה של 55% למועמדי הימין בסיבוב הראשון, בכל הסקרים שנעשו בין שני הסיבובים הוביל פרנסואה הולנד בסקרים בפער של 7%-10%. פער זה ירד לפער של 4%-5% לאחר העימות הטלוויזיוני.
הסיבוב השני > תוצאות הסיבוב השני

תוצאות האמת כפי שפורסם על ידי משרד הפנים.
הסיבוב השני > תוצאות הסיבוב השני > נתונים כלליים

|  | מספר | אחוז מכלל הרשומים | אחוז מהמצביעים |
| --- | --- | --- | --- |
| בעלי זכות הצבעה | 46,073,165 | 100% |  |
| מצביעים | 37,016,982 | 80.34% |  |
| לא הצביעו | 9,056,183 | 19.66% |  |
| פתקים לבנים או פסולים | 2,147,173 | 4.66% | 5.80% |
| הצבעות תקינות | 34,869,809 | 75.68% | 94.20% |
הסיבוב השני > תוצאות הסיבוב השני > תוצאות הצבעה

| שם המועמד | מספר קולות | אחוז מההצבעות התקינות |
| --- | --- | --- |
| ניקולא סרקוזי | 16,869,371 | 48.38% |
| פרנסואה הולנד | 18,000,438 | 51.62% |
בעקבות ההצבעה נבחר פרנסואה הולנד לנשיא צרפת.
הערות שוליים

↑  פוליטיקאי מכהן הוא מישהו שמכהן כראש עיר, בסנאט, בפרלמנט הצרפתי או האירופאי וכדומה
↑  הגבלת החתמת 500 פוליטיקאים נועד להגביל את כמות המתמודדים
↑  לפי חוק משנת 1962, על כל מועמד להגיש את החתימות עד יום שישי השישי שלפני הסיבוב הראשון בשעה 18:00
↑  פרסום המועמדים הסופיים
1 2  תוצאות הסיבוב הראשון והשני באתר משרד הפנים הצרפתי
↑  מסורת העימותים החלה לפני בחירות 1974
↑  לפי חוקי צרפת, אסור לפרסם סקרים חדשים אחרי יום שישי שלפני הבחירות ב-18:00
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16572911x (data)
הוק (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט הרשמית
 בימוי:  סטיבן ספילברג 
 הופק בידי:  קתלין קנדי, פרנק מרשל, ג'רלד ר. נולן
 תסריט:  ג'יימס ו. הארט, ניק קאסל
 עריכה:  מייקל קאן 
 שחקנים ראשיים:  דסטין הופמן, רובין ויליאמס, ג'וליה רוברטס, מגי סמית', בוב הוסקינס, פיל קולינס, גלן קלוז
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  דין קונדי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  אמבלין אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  סרטי טריסטאר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 1991
 משך הקרנה:  144 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט סייפים נועזים, סרט שודדי ים, סרט פעולה, סרט קומדיה, סרט אגדות 
 תקציב:  70 מיליון דולר
 הכנסות:  300.8 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hook
 פרסים:  מועמד לחמישה פרסי אוסקר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הוק (באנגלית: Hook) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1991 בבימויו של סטיבן ספילברג ובכיכובם של רובין ויליאמס, דסטין הופמן וג'וליה רוברטס. הסרט מבוסס על ספר (מאותה שנה) של טרי ברוקס.
הספר לא תורגם לעברית, והוא מזכיר את הספר המקורי של ג'יימס מתיו ברי, כולל פיראט בשם נודלר שחוזר לעלילה.
תקציר העלילה

זהו מעין סרט המשך לעלילות "פיטר וונדי". בסרט זה פיטר פן (רובין ויליאמס) מחליט לעזוב את ארץ לעולם לא אחרי שהתאהב במוירה, נכדתה של וונדי. הוא מתבגר, נישא לה, מוליד שני ילדים ונהיה עורך דין אנוכי וחסר חוש הומור. מצב זה משתנה לאחר שקפטן הוק (דסטין הופמן) חוטף את ילדיו, בזמן שהם נמצאים בלונדון בטקס פתיחת בית היתומים הנערך לכבודה של וונדי הזקנה. בעזרת טינקר בל (ג'וליה רוברטס) ו"הילדים האבודים", פיטר נזכר מיהו ומציל את ילדיו.
שחקנים

רובין ויליאמס - פיטר פן
דסטין הופמן - קפטן הוק
ג'וליה רוברטס - טינקר בל
בוב הוסקינס - מר סמי
צ'רלי קורסמו - ג'ק באניג
אמבר סקוט - מגי באניג
מגי סמית' - וונדי דארלינג
דנטה באסקו - רופיו
גווינת' פלטרו - וונדי דארלינג הצעירה
פיל קולינס - הבלש גוד
גלן קלוז - הפירט גוטלס
דייוויד קרוסבי - הפירט טיקלס
משחקים

יצאו שלושה משחקים המבוססים על סרט זה:
לאטארי יצא משחק קווסט מאוד בסיסי שבסופו נלחמים נגד הוק בספינתו (בניגוד לסצנת הקרב האחרון בסרט).
ל-SNES יצא משחק פלטפורמה בו מבקרים בכל פינה נידחת באי לעולם לא (גם כאלה שלא מופיעים בסרט) ונלחמים נגד פיראטים בעלי כלי נשק מגוונים.
למשחקי הווידאו יצא משחק בעל 6 שלבים ארוכים שכל אחד הוא אזור אחר באי: סלע הגולגולת (כולל מטבח הפיראטים, בסוף נלחמים נגד סיד הטבח שמוזכר בספר), עץ לעולם לא (בוס - ביל נודלר מהספר), רציף מול מגרש הבייסבול, יער השדונים ולגונת בנות הים, "רוג'ר העליז" (ספינת השודדים; הבוס הוא סמי), וכיכר הפיראטים, שם נלחמים נגד הוק כל הדרך מהספינה עד מגדל התנין.