stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2017
שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  צרפת | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 205 | 177 | 28 |
|  איסלנד | 4 | 3 | 1 | 0 | 2 | 176 | 190 | -14 |
|  טורקיה | 4 | 3 | 1 | 0 | 2 | 205 | 210 | -5 |
|  מונטנגרו | 4 | 3 | 1 | 0 | 2 | 196 | 205 | -9 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  איסלנד | 50 – 58 | צרפת   |
|  מונטנגרו | 73 – 69 | טורקיה   |
|  צרפת | 76 – 73 | מונטנגרו   |
|  טורקיה | 82 – 66 | איסלנד   |
|  מונטנגרו | 50 – 60 | איסלנד   |
|  צרפת | 71 – 54 | טורקיה   |
שלב הבתים > בית ג'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 275 | 225 | 50 |
|  ליטא | 5 | 3 | 2 | 0 | 1 | 269 | 234 | 35 |
|  אוקראינה | 4 | 3 | 1 | 0 | 2 | 237 | 245 | -8 |
|  לטביה | 3 | 3 | 0 | 0 | 3 | 177 | 254 | -77 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אוקראינה | 79 – 92 | ליטא   |
|  ישראל | 90 – 54 | לטביה   |
|  לטביה | 62 – 75 | אוקראינה   |
|  ליטא | 88 – 94 | ישראל   |
|  אוקראינה | 83 – 91 | ישראל   |
|  לטביה | 61 – 89 | ליטא   |
שלב הבתים > בית ד'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ספרד | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 262 | 218 | 44 |
|  סרביה | 5 | 3 | 2 | 0 | 1 | 246 | 214 | 32 |
|  סלובניה | 4 | 3 | 1 | 0 | 2 | 198 | 236 | -38 |
|  איטליה | 3 | 3 | 0 | 0 | 3 | 204 | 242 | -38 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  סלובניה | 59 – 91 | ספרד   |
|  איטליה | 69 – 77 | סרביה   |
|  סרביה | 82 – 57 | סלובניה   |
|  ספרד | 83 – 72 | איטליה   |
|  איטליה | 63 – 82 | סלובניה   |
|  ספרד | 88 – 87 | סרביה   |
משחקי הדירוג > מקומות 5–8

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר 5–8 | חצי גמר 5–8 |  |  | מקום חמישי | מקום חמישי |  |

|  | 22 ביולי | 22 ביולי |  |  |  |  |  |
|  |   גרמניה |  81 |   |  |  |  |  |
|  |   ליטא |  85 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 23 ביולי | 23 ביולי |  |
|  |   |   |   |   |   ליטא |  86 |  |
|  |   |   |   |   |   סרביה |  102 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | מקום שביעי | מקום שביעי |  |
|  | 22 ביולי | 22 ביולי |   |  | 23 ביולי | 23 ביולי |  |
|  |   איסלנד |  71 |   |  |   גרמניה |  79 |  |
|  |   סרביה |  89 |   |  |   איסלנד |  73 |  |
משחקי הדירוג > מקומות 9–16

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | רבע גמר 9–16 | רבע גמר 9–16 |  |  | חצי גמר 9–13 | חצי גמר 9–13 |  |  | מקום תשיעי | מקום תשיעי |
:  
|  | 20 ביולי | 20 ביולי |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  | 20 ביולי | 20 ביולי |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   מונטנגרו |  83 |   |   |  |  |   |   |  |  |
|  |   מונטנגרו |  83 |   |   | 22 ביולי | 22 ביולי |   |   |  |  |
|  |   סלובניה |  78 |   |   | 22 ביולי | 22 ביולי |   |   |  |  |
|  |   סלובניה |  78 |   |   |   מונטנגרו |  72 |   |   |  |  |
|  | 20 ביולי | 20 ביולי |   |   |   מונטנגרו |  72 |   |   |  |  |
|  | 20 ביולי | 20 ביולי |   |   |   טורקיה |  80 |   |   |  |  |
|  |   לטביה |  57 |   |   |   טורקיה |  80 |   |   |  |  |
|  |   לטביה |  57 |   |   |  |  |   |   | 23 ביולי | 23 ביולי |
|  |   טורקיה |  75 |   |   |  |  |   |   | 23 ביולי | 23 ביולי |
|  |   טורקיה |  75 |   |   |  |  |   |   |   טורקיה |  85 |
|  | 20 ביולי | 20 ביולי |   |   |  |  |   |   |   טורקיה |  85 |
|  | 20 ביולי | 20 ביולי |   |   |  |  |   |   |   אוקראינה |  82 |
|  |   שוודיה |  76 |   |   |  |  |   |   |   אוקראינה |  82 |
|  |   שוודיה |  76 |   |   | 22 ביולי | 22 ביולי |   |   |  |  |
|  |   איטליה |  66 |   |   | 22 ביולי | 22 ביולי |   |   | מקום אחד עשר | מקום אחד עשר |
|  |   איטליה |  66 |   |   |   שוודיה |  74 |   |   | מקום אחד עשר | מקום אחד עשר |
|  | 20 ביולי | 20 ביולי |   |   |   שוודיה |  74 |   |   |  23 ביולי |  23 ביולי |
|  | 20 ביולי | 20 ביולי |   |   |   אוקראינה |  77 |   |   |  23 ביולי |  23 ביולי |
|  |   צ'כיה |  68 |   |   |   אוקראינה |  77 |   |   |   מונטנגרו |  65 |
|  |   צ'כיה |  68 |   |   |  |  |   |   |   מונטנגרו |  65 |
|  |   אוקראינה |  75 |   |   |  |  |   |   |   שוודיה |  61 |
|  |   אוקראינה |  75 |   |   |  |  |   |   |   שוודיה |  61 |
משחקי הדירוג > מקומות 13–16

שלוש הנבחרות שמסיימות במקומות האחרונים יורדות לדרג ב' (כלומר רק הנבחרת במקום השלושה עשר נשארת בדרג א').
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר 13–16 | חצי גמר 13–16 |  |  | מקום שלושה עשר | מקום שלושה עשר |  |

|  | 22 ביולי | 22 ביולי |  |  |  |  |  |
|  |   סלובניה |  78 |   |  |  |  |  |
|  |   לטביה |  50 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 23 ביולי | 23 ביולי |  |
|  |   |   |   |   |   סלובניה |  52 |  |
|  |   |   |   |   |   איטליה |  69 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | מקום חמישה עשר | מקום חמישה עשר |  |
|  | 22 ביולי | 22 ביולי |   |  | 23 ביולי | 23 ביולי |  |
|  |   איטליה |  55 |   |  |   לטביה |  77 |  |
|  |   צ'כיה |  53 |   |  |   צ'כיה |  80 |  |
פרסי הטורניר > MVP

יוון וסילי צ'רמפופולוס
פרסי הטורניר > חמישיית הטורניר

ישראל תמיר בלאט
יוון וסילי צ'רמפופולוס
איסלנד טריגבי הילנסון
יוון אנטוניס קוניאריס
צרפת אמין נואה
פרסי הטורניר > מלך הסלים

אוקראינה סביאטוסלב מיכאיליוק - 20.4 למשחק
פרסי הטורניר > מלך הריבאונדים

שוודיה סימון בירגנדר - 13.8 למשחק
פרסי הטורניר > מלך האסיסטים

ישראל תמיר בלאט - 10.1 למשחק
דירוג סופי

ארבעת המקומות הראשונים נקבעו על בסיס משחק הגמר ומשחק על המקום השלישי. שאר המיקומים נקבעו ראשית לפי משחקי הדירוג.
| מקום | נבחרת | מאזן |
| --- | --- | --- |
|  |  יוון | 7–0 |
|  |  ישראל | 6–1 |
|  |  צרפת | 6–1 |
| 4 |  ספרד | 5–2 |
| 5 |  סרביה | 5–2 |
| 6 |  ליטא | 4–3 |
| 7 |  גרמניה | 3–4 |
| 8 |  איסלנד | 5–2 |
לא העפילו לרבע הגמר
| 9 |  טורקיה | 4–3 |
| 10 |  אוקראינה | 3–4 |
| 11 |  מונטנגרו | 3–4 |
| 12 |  שוודיה | 3–4 |
| 13 |  איטליה | 2–5 |
|  14 |  סלובניה | 2–5 |
|  15 |  צ'כיה | 1–6 |
|  16 |  לטביה | 7–0 |
צ'ארלס ברונסון

| --- | --- |

צ'ארלס ברונסון, 1961
 לידה:  3 בנובמבר 1921 ארנפילד, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  30 באוגוסט 2003 (בגיל 81) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  Brownsville Cemetery 
 שם לידה:  Charles Dennis Buchinsky 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1950–1999 (כ־49 שנים) 
 בן או בת זוג:  Jill Ireland (5 באוקטובר 1968–18 במאי 1990)  Kim Weeks (1998–2003) 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס הנרייטה (1972)  פרס מגף הזהב (1996)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (10 בדצמבר 1980)  לב הארגמן 
 http://www.charlesbronson.info/
 פרופיל ב-IMDb
 
צ'ארלס דניס בוצ'ינסקי (באנגלית: Charles Dennis Buchinsky), הידוע בשמו הקולנועי צ'ארלס ברונסון (באנגלית: Charles Bronson;‏ 3 בנובמבר 1921 - 30 באוגוסט 2003) היה שחקן קולנוע אמריקאי. ברונסון הרבה להשתתף במערבונים וסרטי פעולה בתפקידי שוטרים, פושעים, אקדוחנים ואזרחים הבוחרים בדרכים אלימות להשגת צדק ודמותו הייתה לסמל של גבריות וקשיחות.
ילדות, נעורים ושירות צבאי במלחמת העולם השנייה

ברונסון נולד בארנפלד שבפנסילבניה, עיירת כורים קטנה באזור פיטסבורג, כילד התשיעי מתוך 15 אחים, לאם ממוצא ליטאי - מרי לבית ולינסקי - ואב ממוצא ליטאי-טטרי, וולטר בונצ'ינסקי, אחר כך בוצ'ינסקי, שערק מצבא הצאר. משפחתו הייתה כה ענייה עד כי ברונסון נאלץ ללכת לבית הספר, באחת מן הפעמים, לבוש בשמלה, מחוסר כל לבוש אחר. בהיותו בן 14 מת אביו וכשהיה בן 16 יצא ברונסון לעבודה במכרה הפחם הסמוך כמו אביו לפניו וכמו אחיו הגדולים. ימי העבודה במכרה נמשכו 18 שעות וברונסון אף הורשע בגנבה באותן שנים וישב תקופה קצרה בכלא. ב-1943 התגייס לחיל האוויר האמריקאי ושירת כתותחן אווירי, תחילה ביחידת הדרכה ומ-1945 כאיש צוות אוויר של מטוס בואינג B-29 סופרפורטרס שהשתייך לצוות הפצצה מספר 39 בגואם. הוא נפצע במהלך שירותו הקרבי ועוטר בעיטור לב הארגמן.
חיים פרטיים

בין השנים 1949 עד 1967 היה ברונסון נשוי להארייט טנדלר ונולדו להם בן ובת. ב-1963, בעת צילומי "הבריחה הגדולה" פגש ברונסון את השחקנית הבריטית ג'יל איירלנד, שהייתה נשואה באותה עת לדייוויד מקאלום ששיחק איתו באותו סרט. שני הזוגות התגרשו לאחר מספר שנים וב-1968 נישאו ברונסון ואיירלנד. בשנים שלאחר מכן שיחקו יחדיו בסרטים רבים. לזוג נולדה בת והם אימצו בת נוספת שנותרה יתומה לאחר שאמה, ידידה קרובה של הזוג, נפטרה בגיל צעיר. ברונסון היה נשוי לאירלנד עד מותה מסרטן השד בגיל 54 בשנת 1990. בשנת 1998 נישא ברונסון, בפעם השלישית, לקים ויקס.
ב-30 באוגוסט 2003 נפטר ברונסון מדלקת ריאות בעת שטופל במרכז רפואי בלוס אנג'לס בשל מחלת אלצהיימר ממנה סבל. ברונסון היה במצב בריאות גרוע מאז ניתוח החלפת מפרק הירך אותו עבר באוגוסט 1998. ברונסון נקבר ביישוב בראונסוויל שבוורמונט, סמוך לבית אשר היה ברשותו בעיר וסט וינדזור.
הערות שוליים

↑  Richard Severo, Charles Bronson, 81, Dies; Muscular Movie Tough Guy, New York Times
↑  Douglas Thompson, Charles Bronson Interview
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458038105171  PLWABN: 9810539467805606  BIBSYS: 97055403  BNE: XX1306535  BnF: cb138918724 (data)  CANTIC: a11850747  GND: 122937090  ICCU: RAVV097304  ISNI: 0000 0001 1037 1444  LCCN: n80024575  LNB: 000345508  NARA: 10581554  NDL: 00620426  NKC: ola2002153793  NLA: 36266083  NLK: KAC2020K8777  NTA: 071650024  SNAC: w6sz75kz  SUDOC: 027272877  Trove: 1239272  VIAF: 7573305   WorldCat (עם VIAF): 7573305 
ברונסון בפסטיבל קאן, 1987
הכוכב של ברונסון בשדרת הכוכבים של הוליווד
מקדש דנדרה

| --- | --- |
חזית ההיפוסטיל הגדול של מקדש חתחור
חזית ההיפוסטיל הגדול של מקדש חתחור
 מידע כללי
 סוג:  מקדש מצרי, חורבות, מקדש, אתר ארכאולוגי 
 מיקום:  דנדרה 
 מדינה:  מצרים מצרים
 הקמה ובנייה
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הלנית 
 
 קואורדינטות:  26°08′30″N 32°40′13″E﻿ / ﻿26.141667°N 32.670278°E﻿ / 26.141667; 32.670278
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםמקדש דנדרה(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםמקדש דנדרה
 
מקדש דֶנְדֶרָה (בערבית: معبد دندرة المركب) הוא מקדש מצרי עתיק שהוקדש לאלה חתחור השוכן על הגדה המערבית של הנילוס כ-4 ק"מ מהנהר, כ-2.5 ק"מ דרומית-מערבית לעיר דנדרה (בעבר נקראה טנטירה) שבמצרים העליונה, וכ-60 ק"מ צפונית ללוקסור. המקדש הוא אחד מהמקדשים העתיקים השמורים ביותר במצרים. המקדש שכן באזור הנום השישי במצרים העתיקה. בשנת 2003 הגישה מצרים בקשה להכיר במקדש כאתר מורשת עולמית, יחד עם שלושה מקדשים נוספים – אדפו, איסנא, וכום אומבו – והארבעה נכללים ברשימה הראשונית (tentative list) של האתרים בעלי הערך התרבותי והטבעי במדינה.
תבנית מתחם מקדש דנדרה. A-ביתן רומי, B-השערים של דומיטיאנוס וטראיאנוס, C-בית לידה רומי, D-בסיליקה קופטית, E-בית הלידה של נכתנבו הראשון, F-סנטוריום, G-אגם קדוש, H-מקדש בית הלידה של איזיס, I-באר, J-הדביר במקדש חתחור, K-ההיפוסטיל הפנימי, L-ההיפוסטיל החיצוני, M-השער המזרחי
גלגל המזלות של דנדרה
היסטוריה

על פי טקסטים קדומים, באתר זה נבנו בתקופות קדומות מקדשים לאלה חתחור. הטקסטים מציינים את האתר כמקודש לאלה כבר בתקופה הקדם-שושלתית. מקדשים לאלה נבנו באתר בתקופת הממלכה הקדומה, כרטוש של פפי הראשון המלך השלישי בשושלת השישית (מאות 23-24 לפנה"ס) מופיע על קיר המקדש. המקדש נבנה גם בתקופת הממלכה החדשה על ידי המלכים תחותמס השלישי, אמנחותפ השלישי, רעמסס השני ורעמסס השלישי. הבחירה בתקופה התלמיית באתר לבניית המקדש הייתה המשך ישיר של מקדשים קדומים שקידשו את האתר לאלה חתחור.
בניית המקדשים על ידי המלכים התלמיים הייתה חלק מהפעילות הדתית שלהם, הם חיו באלכסנדריה עיר הלניסטית מובהקת, הציגו את התרבות הזאת למצרים ובמקביל הקפידו גם לשמר את התרבות המצרית על ידי בניית מקדשים חדשים ושיקום מקדשים עתיקים. המקדשים נבנו תוך שמירת המסורת האדריכלית המצרית המקורית. המלכים התלמיים עיטרו את המקדשים בתבליטים בהם הם מוצגים כפרעה בכתב חרטומים תוך שימוש בכרטושים לציון שמם, כמו שעשו הפרעונים הקדומים. השלטון הרומי שהחליף את השלטון התלמיי המשיך במסורת זאת.
המקדש החל להיבנות בשנת 54 לפנה"ס בתקופת מלכותו של תלמי ה-12. בתו קלאופטרה השביעית המשיכה בבניית המקדש בתקופת שלטונה המשותף עם שני אחיה תלמי ה-13 ותלמי ה-14. בניית המקדש הסתיימה בתקופת מלכותו של טיבריוס 185 שנים לאחר שהחלה בנייתו. על קירות המקדש נמצאים כרטושים של כמעט כל הקיסרים הרומים ששלטו על רומא במשך 200 השנים הבאות מאוקטביוס (משנת 30 לפנה"ס) ועד מרקוס אורליוס שמלך בין השנים 161 - 180. מתחם המקדש הוא אחד ההישגים המונומנטליים האחרונים של התרבות הפרעונית.
מתחם המקדשים

המתחם המכונה מקדש דנדרה, הוא מתחם גדול הכולל בתוכו בנוסף למקדש העיקרי של חתחור, מבנים נוספים. המתחם משתרע על שטח גדול של כ-40,000 מ"ר ומוקף בחומה עבה מלבני בוץ. כמו כמעט כל המקדשים המצריים, המקדש פונה בחזיתו לנילוס, אבל בגלל שהנילוס מתעקל במקום זה, המקדש פונה צפונה במקום הכיוון הכללי מזרח-מערב הנהוג במקדשים מצריים בעמק הנילוס.
המבנים במתחם כוללים את:
המקדש לאלה חתחור - המבנה המרכזי במתחם
אגם קדוש בגודל 28 על 33 מטר
סנטוריום - למבנה זה הגיעו חולים שחיפשו מרפא בסיוע האלים, ואולי גם ביקשו עצות מהכוהנים. מבני סנטוריום נמצאו גם באתרים אחרים, אבל זהו כנראה המבנה היחיד ששרד שיועד במקורו לתפקיד זה
בית לידה רומי - הוקדש לבנם של חתחור והורוס הי (hy) נבנה על ידי אוגוסטוס קיסר זמן קצר לאחר שמצרים צורפה לאימפריה הרומית, ועוטר בתקופתו של הקיסר הרומי טראיאנוס
מקדש בית הלידה של איזיס
בית לידה של המלך נכתנבו הראשון מהשושלת ה-30 של מצרים המאה ה-4 לפנה"ס, השושלת האחרונה של מלכים ממוצא מצרי
באר
השערים של הקיסרים הרומים דומיטיאנוס וטראיאנוס
בסיליקה נוצרית קופטית מהמאה ה-5
ביתן רומי מחוץ לחומה
מתחם המקדשים > מקדש האלה חתחור

המקדש לאלה חתחור הוא המבנה המרכזי באתר. ממתחם זה לא כלל פילון וחצר הגדולה שהיו נהוגים במקדשים מצריים. ייתכן ולא נבנו מטעמים כלכליים. המתחם מתחיל באולם היפוסטיל גדול הכולל 24 עמודים המסודרים ב-4 שורות, שלושה עמודים משני צידי המעבר, בשדרה המרכזית של המקדש. כל עמוד באולם נושא כותרת עם פניה של האלה חתחור בעיצוב של פני-פרה. כל הכותרות הושחתו כבר בעת העתיקה. תקרת ההיפוסטיל מעוצבת כשמיים ומעוטר באלה נות הבולעת כל ערב את גלגל השמש ואת הכוכבים ויולדת אותם בבוקר ביציאת השחר. בקטעים רבים מהתקרה שרד הצבע המקורי. המקדש עוטר בתקופתו של הקיסר הרומי טיבריוס בשנת 34 לספירה.
מההיפוסטיל הגדול עוברים להיפוסטיל הפנימי הכולל 6 עמודים המסודרים ב-3 שורות משני צידי המעבר. אולם זה נקרא "אולם ההופעות". באולם זה הופיע פסלה של חתחור מתוך הדביר לצורך קיום טקסים דתיים. משני צידי האולם נמצאים 3 חדרים קטנים ששימשו להכנות לטקסים היומיים. על קירות האולם נמצאות סצנות המראות את המלך משתתף בטקס היסוד של המקדש. בקיר המזרחי נמצא פתח דרכו הוכנסו מדי יום המנחות. במקביל אליו, בצד המערבי, יש פתח ששימש כמעבר לבאר.
בהמשך נמצא אולם המנחות שהוא אולם רוחבי המהווה מסדרון לאולם גדול "ההיכל המרכזי" ובו הוקדשו המנחות לאלה. בצד המערבי של אולם המנחות נמצא חדר מדרגות המשמש לעליה לגג. אולם זה הוביל להיכל המרכזי הכולל בתוכו את הדביר המקום המקודש ביותר במקדש. סביב חדר הדביר 11 חדרי פולחן לאלים אחרים שהיו קשורים לחתחור. בעבר הדביר הכיל את פסלה של חתחור וכן מתקן נייד בצורת סירה, ששימש ככלי פולחן שתפקידו היה לשאת את האלה במסע שלה למפגש עם בעלה האל הורוס במקדש אדפו.
בקיר האחורי של הדביר נמצאת גומחה מול חדר הפולחן "האוזן השומעת" שנמצא מצדו השני של הקיר. דרך גומחה זאת יכלה האלה לשמוע את התפילות שהופנו אליה מחדר זה.
על גג החלק הפנימי של המקדש נמצאים שני חדרי פולחן השוכנים זה מול זה. חדרים אלה הוקדשו למותו ותחייתו של האל אוזיריס ואלים אחרים כמו מות. באחד מחדרי הפולחן נמצא גלגל המזלות. הגלגל מכיל דימויים אסטרולוגיים למיניהם, בהם מזל דלי, מזל שור ומזל מאזניים. ויוואן דנון, מאנשי המשלחת המדעית (אנ'), שלוותה את מסע נפוליאון במצרים, שרטט את גלגל המזלות ופרסם אותו כבר ב-1802. בשנת 1821 הגלגל הוסר מהתקרה, הוסע לפריז ובהוראת המלך לואי ה-18, מלך צרפת הוצב בספרייה המלכותית. בשנת 1922 הועבר למוזיאון הלובר. שמפוליון תיארך את הגלגל לתקופה התלמיית, המחקר המודרני מתארך אותו למאה ה-1 לספירה. גלגל המזלות של דנדרה הוא אחד מהפריטים שתבעה ממשלת מצרים, באמצעות השר לשעבר והארכאולוג זאהי חוואס, את השבתם המידית למצרים.
מתחת למקדש נמצאים 12 כוכים. חלק מהתבליטים על קירות הכוכים מתוארכים לתקופתו של תלמי השנים עשר. החדרים שמשו לאחסון כלים וסמלים דתיים שונים.
פסטיבלים במקדש

פסטיבל השנה החדשה - במהלך הטקס פסלה של חתחור היה נישא על גבי מנשא מקודש במעלה המדרגות לגג שם היה לה חדר פולחן מיוחד בו היא המתינה לזריחת השמש לאחר טקס ההתאחדות עם גלגל השמש שכלל תפילה מיוחדת הוחזר פסלה למקומו.
פסטיבל המפגש היפה היה פסטיבל שנתי שהתקיים בעונה השלישית בחודש השלישי, כדי להנציח את הזיווג האלוהי בין האל הורוס ששכן במקדש אדפו לבת זוגו האלה חתחור ששכנה במקדש דנדרה מצפון לאדפו. הטקס התקיים כל שנה ביום הראשון של זריחת הלבנה בחודש השלישי של הקיץ כשהנילוס החל לעלות על גדותיו. בטקס זה הובא פסלה של האלה חתחור לאדפו על גבי סירה כדי להתאחד עם הורוס. לאחר מספר טקסים הובא פסלה של חתחור לבית הלידה במקדש אדפו והונח שם עם פסלו של הורוס ביחד עם שני פסלי אלים נוספים. הפסלים שכנו שם בלילות הבאים עד לסיומו של הפסטיבל שהתרחש כשהירח הפך לירח מלא. מטרת הפסטיבל הייתה לסמל את הפוריות והלידה מחדש.
לקריאה נוספת

Richard H.Wilkinson, The Complete Temples of Ancient Egypt, Publisher: Thames & Hudson, 2000,
History: Fiction or Science? Chronology 1 מאת Anatoly Fomenko עמ' 118-113
הערות שוליים

1 2 3  Pharaonic temples in Upper Egypt from the Ptolemaic and Roman periods, באתר של אונסק"ו
1 2 3  The Complete Temples of Ancient Egypt, Richard H Wilkinson עמ' 73
↑  The Complete Temples of Ancient Egypt, Richard H Wilkinson עמ' 74
↑  The Traveler's Key to Ancient Egypt: A Guide to the Sacred Places of Ancient מאת John Anthony West עמ' 395
1 2  The Complete Temples of Ancient Egypt, Richard H Wilkinson עמ' 150-149
↑  משה גלעד, למי שייכים אוצרות תרבות: לארצות שבהן התגלו או למדינות בהן הם מוצגים?, באתר הארץ, 5 במאי 2011
↑  The Complete Temples of Ancient Egypt, Richard H Wilkinson עמ' 68
↑  The Complete Temples of Ancient Egypt, Richard H Wilkinson עמ' 96
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4351534-4  VIAF: 316593988   WorldCat (עם VIAF): 316593988
השועלים (פרנץ מארק)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פרנץ מארק 
 תאריך יצירה:  1913 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  66.4 ס״מ 
 גובה:  88.3 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  Inv. no. 0.1962.5490 (Museum Kunstpalast) 
 מיקום:  Museum Kunstpalast
 
השועלים (בגרמנית: Die Füchse) הוא ציור משנת 1913 מאת הצייר הגרמני פרנץ מארק. הציור היה בבעלות מוזיאון קונסטפאלאסט (Museum Kunstpalast) בדיסלדורף, עד שהוחזר ליורשיו של קורט גראווי בשנת 2022 ונמכר על ידם במכירה פומבית.
היצירה

לפני שצייר את "השועלים" בשנת 1913, הושפע מארק מהקוביזם הצרפתי ומסגנון האורפיזם של רובר דלונה. הציור משקף את פירוק הדימוי של בעלי החיים לצורות מופשטות, המשתלבות בצבעים הרמוניים. הקומפוזיציה הקריסטלית של היצירה מזכירה חלונות ויטראז' בכנסיות מימי הביניים.
היסטוריה

הציור נרכש בשנת 1928 על ידי הבנקאי היהודי קורט גראווי. לאחר עליית הנאצים לשלטון בגרמניה, גראווי נאלץ למכור חלק גדול מאוסף האמנות שלו ונכלא במחנה הריכוז זקסנהאוזן. לאחר כמה שבועות שוחרר והצליח להימלט לצ'ילה, אך עדיין החזיק בבעלותו את היצירה. בשנת 1940 מכר את הציור לבמאי הקולנוע הגרמני-אמריקאי ויליאם דיטרלה. בשנת 1961 נרכש הציור על ידי איש העסקים הגרמני הלמוט הורטן, אשר תרם אותו לאוספי האמנות של העיר דיסלדורף בשנת 1962.
השבת הציור ליורשים

בשנת 2017 הגישו יורשיו של קורט גראווי תביעה להשבת הציור. בשנת 2021 קבע הוועד הגרמני המייעץ להשבת אמנות שנבזזה בידי הנאצים כי הציור יוחזר למשפחת גראווי ממוזיאון קונסטפאלאסט. באותה עת הוערך שווי הציור בין 15 ל-30 מיליון אירו.
עם זאת, על פי דיווחים בשבועון דר שפיגל, עיריית דיסלדורף לא רצתה להשיב את הציור, ובזמן שהתחייבה להחזירו, טענה במקביל כי המכירה הייתה מרצון וכי משפחת גראווי הייתה מסוגלת לשלם את המיסים המיוחדים שהוטלו על יהודים, מה שעשוי להעיד כי עדיין נותרו לה משאבים כלכליים.
לאחר חודשים של מחלוקת משפטית, הוחזר "השועלים" ליורשי גראווי בינואר 2022. במרץ 2022 נמכר הציור במכירה פומבית בבית המכירות כריסטי'ס תמורת 42.6 מיליון ליש"ט.
הערות שוליים

↑  Fidler, Matt (31 בינואר 2022). "A timber tiger and a lantern display: Monday's best photos". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Hickley, Catherine (26 במרץ 2021). "German Nazi-looted art panel recommends return of Franz Marc's Foxes to heirs of Jewish banker". The Art Newspaper. נבדק ב-20 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Hickley, Catherine (19 בדצמבר 2017). "Düsseldorf faces Nazi-era claim for Franz Marc's foxes". The Art Newspaper. נבדק ב-20 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Foxes". Google Arts & Culture. Retrieved April 19, 2021.
↑  Knöfel, Ulrike (2021-09-28). "Umgang mit NS-Raubkunst in Düsseldorf: Rheinische Doppelzüngigkeit". Der Spiegel (בגרמנית). ISSN 2195-1349. אורכב מ-המקור ב-2021-10-03. נבדק ב-2022-01-19. in solcher lag vor, weil Düsseldorf die Ansprüche der Erben Kurt Grawis für unangemessen hielt. Denn der Verkauf des Bildes sei sozusagen ein freiwilliger gewesen, so die Position am Rhein. Er sei über Mittelsleute in den USA getätigt worden, zu einer Zeit, als Grawi bereits nach Chile geflüchtet war. Außerdem erweckten die Rechtsberater der Stadt Düsseldorf der Eindruck, Grawi und seine etwas später emigrierte Frau seien seinerzeit nicht mittellos gewesen, sie hätten Zwangsabgaben wie die Judenvermögenssteuer und Reichsfluchtsteuer aufbringen können, weil sie eine Immobilie veräußert hätten.
↑  "Stadt Düsseldorf gibt 14-Mio-Gemälde zurück an Erben". www.lootedart.com. נבדק ב-2022-01-19. The return was preceded by months of legal tug-of-war after the city council gave its approval at the end of April 2021 when he died after years of dispute.
↑  "The Recently Restituted Franz Marc's The Foxes Breaks the Artist's Record at Christie's". Widewalls. 4 במרץ 2022. נבדק ב-13 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
ארנולד מרגולין

ארנולד מרגולין (16 בנובמבר 1877, קייב, האימפריה הרוסית - 29 באוקטובר 1956, וושינגטון, ארצות הברית) היה עורך דין, דיפלומט, איש ציבור וסופר יהודי אוקראיני, חבר במפלגת הסוציאליסטים-פדרליסטים האוקראינית ; במהלך ממשל הדירקטוריה ברפובליקה העממית של אוקראינה - סגן שר החוץ ונציג דיפלומטי בלונדון ובפריז ; חבר המשלחת האוקראינית בוועידת השלום בפריז.
קורות חיים

נולד ב-4 בנובמבר 1877  בקייב למשפחה יהודית של איש עסקים קייב ידוע, בנקאי וסוחר מהגילדה הראשונה דוד מרגולין.
סיים את לימודיו בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת קייב בשנת 1900, בהמשך למד מחוץ לארצו באימפריה הגרמנית וברפובליקה הצרפתית והיה חבר בלשכת עורכי הדין הרוסית.
היה מעורב במספר תיקים הקשורים בפוגרומים שבוצעו ביהודיים והתפרסם ברבים לאחר שהשתתף בתיק בייליס כחוקר וכעורך דין. מ--1911 עד 1913 עמד בראש "הוועד להגנת בייליס" הסודי.
בין השנים 1905–1917 - מזכ"ל סניף דרום רוסיה של הברית לשוויון זכויות של יהודים ברוסיה. מייסד ויושב ראש הארגון הטריטוריאלי היהודי (1906–1913). עד 1917 היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הסוציאליסטית העממית.
במהלך המהפכה האוקראינית של 1917 - 1921 הצטרף למפלגת הסוציאליסטים-פדרליסטים האוקראינית. ממרץ 1918 היה חבר בבית המשפט הכללי של הרפובליקה העממית האוקראינית ובהמשך של מדינת אוקראינית, ושימש בתפקיד סגן שר החוץ העממי בממשלותיהם של וולודימיר צ'חיבסקי וסרהיי אוסטפנקו.
עמד בראש הנציגות האוקראינית בלונדון בבריטניה הגדולה עד נובמבר 1920, וכן ייצג את הרפובליקה העממית האוקראינית במהלך המשא ומתן עם נציגי ההסכמה המשולשת באודסה ב-1919 ובוועידת השלום בפריז בשנים 1919 - 1920.
החל משנת 1922, עבר לגלות בארצות הברית שם עבד כעורך דין, מתרגם. הרצה באוניברסיטאות. הגן על סימון פטליורה, בטענת חוסר הבסיס בהאשמותיו של פטליורה בדעות אנטישמיות.
מונה כפרופסור במכון הטכני האוקראיני בניו יורק שבארצות הברית ונהיה לנשיאו (1954–1955). בשנת 1950 הוענק לו תואר דוקטור כבוד למשפטים של האוניברסיטה החופשית האוקראינית במינכן שבגרמניה המערבית. מרגולין שמר על קשרים עם דמויות ליברליות-דמוקרטיות ומתונות-סוציאליסטיות מהפזורה האוקראינית ושיתף פעולה עם השבועון "נארודנה ווליה" ("רצון העם").
הוא נפגע מרכב חולף, כשחצה את הכביש בסמוך לביתו בוושינגטון, ונפטר מפצעיו ב-ב-29 באוקטובר 1956 .
משפחה

בַּתו - ליובוב-מאלוואנה מרגולין