stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סם וורת'ינגטון
קריירה

בשנת 2000, התארח בפרק בסדרה "ג'אג". ב-2002, הופיע בסרט "מלחמתו של הארט", וב-2005 בסרט "שחרור בעורף האויב". בשנת 2006, הוא הופיע בתפקיד הראשי בעיבוד הקולנועי למחזה הנודע מקבת'. בשנת 2007, שיחק בסרט אימה אוסטרלי בשם "הטורף".
בשנת 2009 הוא כיכב בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר" ובסרט "שליחות קטלנית: התעוררות".
בשנת 2010, הוא שיחק בסרט עטור האפקטים "התנגשות הטיטאנים". באותה שנה הוא דיבב את דמותו של קפטן אלכס מסון במשחק הווידאו "Call of Duty: Black Ops".
בשנת 2011 שיחק בסרט "החוב" המתאר את סיפורם של שלושה סוכני מוסד הנשלחים לברלין ללכוד פושע מלחמה נאצי. בנובמבר אותה שנה, הופיע בפרסומת למשחק הווידאו "Call of Duty: Modern Warfare 3" לצידם של דווייט הווארד וג'ונה היל.
בשנת 2012, שיחק בסרט ההמשך "זעם הטיטאנים" לצידו של ליאם ניסן וכיכב בסרט "אדם על הקצה". בשנת 2014, שיחק בסרטים "חבלה" ו"עוגה" לצידה של ג'ניפר אניסטון.
בשנת 2017 גילם את מאק בסרט הדרמה "הבקתה" לצד אוקטביה ספנסר ואליס בראגה. בנוסף באותה שנה,
כיכב בסרט מותחן האקשן "טרף קל" לצידה של אודיה רש, ובבימויו של ג'ונתן מוסטו.
בספטמבר 2024 פורסם כי וורת'ינגטון לוהק לסרט "First Warrior" של וורוויק תורנטון, העוסק בלוחם ההתנגדות האבוריג'יני פמולווי.
חייו האישיים

ב-18 באוקטובר 2013, וורת'ינגטון אישר כי הוא נמצא במערכת יחסים עם הדוגמנית האוסטרלית לארה בינגל. הם נישאו ב-28 בדצמבר 2014; בנם הבכור, רוקט, נולד ב-2015. בשנת 2016, לבינגל ולוורת'ינגטון נולד בן נוסף. בשנת 2020 הודיעו בני הזוג על לידת ילדם השלישי, בן נוסף.
ב-23 בפברואר 2014, וורת'ינגטון נעצר בניו יורק על תקיפה, לאחר שהכה את צלם הפפראצי שינג לי, שעקב אחרי בינגל כדי לקבל "תמונה מושלמת". וורת'ינגטון שוחרר בתחילה עם זימון לבית המשפט, בעוד לי נעצר באשמת סיכון פזיז, תקיפה והטרדה.
ב-26 בפברואר 2014 הופיע וורת'ינגטון בבית המשפט הפלילי במנהטן, שם נצטווה להתרחק מלי המשך שישה חודשים. התיק נדחה; עד 8 במאי 2014, כאשר השחקן יעמוד לדין של תקיפה בדרגה שלישית, ניסיון תקיפה והטרדה.
ב-1 באפריל 2014, לי האשים את בינגל על תחילת הקרב וקרא לעצור אותה. מאוחר יותר באותו חודש, וורת'ינגטון השיג עסקת שחרור על תנאי באשמת תקיפה בעבירה, לפיכך; הימנעות מכל עונש מאסר, בעוד שהאישומים נגד לי בוטלו "למען הצדק". לאחר מכן, לי הגיש תביעה אזרחית של 3.7 מיליון דולר נגד וורת'ינגטון, אשר הוכרעה מחוץ לבית המשפט לפני שהועמד למשפט בספטמבר 2015.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | Bootmen | מיטשל אוקדן |  |
| 2002 | בחירתו של הארט | B.J "דיפוט" גידרי |  |
| 2002 | Dirty Deeds | דארסי ריאן |  |
| 2003 | Gettin' Square | בארי "ווטסי" ווירת' |  |
| 2004 | Enzo |   | סרט קצר; במאי, תסריטאי וצלם |
| 2004 | גלגול באוויר | ג'ו |  |
| 2004 | Thunderstruck | רוני |  |
| 2005 | שחרור בעורף האויב | לוקאס |  |
| 2005 | Fink! | אייבל |  |
| 2006 | מקבת' | לורד מקבת' (אנ') |  |
| 2007 | הטורף | ניל קלי |  |
| 2009 | שליחות קטלנית: התעוררות | מרקוס רייט |  |
| 2009 | אווטאר | ג'ייק סאלי (אנ') |  |
| 2010 | התנגשות הטיטאנים | פרסאוס |  |
| 2010 | אתמול בלילה | מייקל ריד |  |
| 2010 | Love & Distrust | מיילס |  |
| 2011 | שדות ההרג של טקסס | מייק סודר |  |
| 2011 | החוב | דייוויד פרץ הצעיר |  |
| 2012 | אדם על הקצה | ניק קסידי |  |
| 2012 | זעם הטיטאנים | פרסאוס |  |
| 2013 | Drift | ג'יי בי |  |
| 2014 | חבלה | ג'יימס "מונסטר" מארי |  |
| 2014 | עוגה | רוי קולינס |  |
| 2014 | חדר המסתור | מוזס |  |
| 2015 | Paper Planes | ג'ק וובר |  |
| 2015 | לחטוף את פרדי הייניקן | וילם הולידר (אנ') |  |
| 2015 | אוורסט | גיא קוטר |  |
| 2016 | הסרבן | קפטן גלובר |  |
| 2017 | הבקתה | מאק פיליפס |  |
| 2017 | טרף קל | סטיבן לוקאס |  |
| 2018 | פרויקט טיטאן (אנ') | ריק ג'נסן |  |
| 2019 | סדק | ריי מונרו |  |
| 2021 | לנסקי | דייוויד סטון |  |
| 2021 | The Last Son | אייזק |  |
| 2022 | אווטאר: דרכם של המים | ג'ייק סאלי (אנ') | מועמד פרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר (2024) |
| 2022 | 9 Bullets | ג'ק |  |
| 2023 | Simulant | קסלר |  |
| 2024 | ליפט | האקסלי |  |
| 2024 | הורייזון: סאגה אמריקאית | טרנט גפהארדט |  |
| 2024 | דיבוק על הסט (אנ') | ג'ו |  |
| 2024 | הרוצחת (אנ') | פין |  |
| 2025 | אווטאר: אש ואפר | ג'ייק סאלי (אנ') |  |
| TBA | Relay |  |  |
| TBA | Bethlehem | אנטיפטרוס |  |
| TBA | Breathe | לוקאס |  |
| TBA | Transfusion |  |  |
| TBA | Seacole | תומאס דיי |  |
| TBA | CounterPlay |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | ג'אג | דאנסמור | פרק: "Boomerang: Part 1" |
| 2000 | Water Rats | פיליפ צ'מפיון | פרק: "Able to Leap Tall Buildings" |
| 2000 | Blue Heelers | שיין דונובן | פרק: "Bloodlines" |
| 2004 | הדרך לאהוב | הווארד לייט | 10 פרקים |
| 2005 | The Surgeon | ד"ר סאם דאש | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2006 | Two Twisted | גאס רוג'רס | פרק: "Delivery Man" |
| 2015 | Deadline Gallipoli | פיליפ שולר | מיני-סדרה גם מפיק בפועל |
| 2017 | מצוד | ג'יימס ר. פיצג'רלד (אנ') | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2021 | Fires | גלן פינדלי | 2 פרקים |
| 2022 | תחת נס השמיים | רון לפרטי | מיני-סדרה |
הערות שוליים

↑  Patrick Frater, Sam Worthington and Jason Clarke to Star in ‘First Warrior,’ Warwick Thornton‘s Australian Aboriginal Resistance Epic (EXCLUSIVE), Variety, ‏30 September 2024
| סדרת שליחות קטלנית |
| --- | --- | --- |
| סרטים | שליחות קטלנית (1984) • שליחות קטלנית 2: יום הדין (1991) • שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות (2003) • שליחות קטלנית: התעוררות (2009) • שליחות קטלנית: ג'נסיס (2015) • שליחות קטלנית: גורל אפל (2019) |  |
| דמויות | המחסל • T-1000 • שרה קונור • ג'ון קונור • קייל ריס • סקיינט |  |
| שחקנים | ארנולד שוורצנגר • לינדה המילטון • מייקל בין • אדוארד פרלונג • רוברט פטריק • ניק סטאל • קלייר דיינס • קריסטנה לוקן • לנה הידי • תומאס דקר • כריסטיאן בייל • אנטון ילצ'ין • סם וורת'ינגטון • אמיליה קלארק • ג'ייסון קלארק • ג'יי קורטני • לי ביונג-הון • ג'יי קיי סימונס |  |
| סדרות טלוויזיה | שליחות קטלנית: יומני שרה קונור • שליחות קטלנית: ההתחלה |  |
| שונות | T2 3-D: Battle Across Time • משחקי וידאו • קומיקס • ספרים |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003: דייוויד ונהם (מקבלים בריבוע) | פרסי מכון הקולנוע האוסטרלי – השחקן הראשי הטוב ביותר   2004: סם וורת'ינגטון (גלגול באוויר)  | הבא: 2005: הוגו ויבינג (דג קטן) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007361754805171  PLWABN: 9810675120905606  BIBSYS: 9077627  BNE: XX1602142  BnF: cb142401303 (data)  GND: 141389141  ISNI: 0000 0001 2134 3801  LCCN: no2007132642  NKC: xx0136447  NTA: 301894914  SUDOC: 142490415  VIAF: 56822363   WorldCat (עם VIAF): 56822363
ריאל סוסיאדד

ריאל סוסיֶאדד דה פוטבול (בספרדית: Real Sociedad de Fútbol, אגודת כדורגל מלכותית) הוא מועדון כדורגל ספרדי מן העיר סן סבסטיאן שבחבל הבסקים. המועדון, שהוקם ב-17 בספטמבר 1909, משחק בלה ליגה ברציפות מעונת 2010/2011. האצטדיון הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון אנואטה, המכיל 39,500 מקומות. הקבוצה זכתה פעמיים באליפות, שלוש פעמים בגביע המלך הספרדי, והגיעה לגמר הגביע חמש פעמים נוספות.
סגל הקבוצה

נכון ל-1 באוקטובר 2024
שחקני עבר מפורסמים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  ספרד צ'אבי אלונסו  סרביה דרקו קובאצ'ביץ'  רוסיה ואלרי קרפין  ספרד מיקל ארטטה  ספרד חוסבה אצ'ברייה |  |  צ'ילה מארק גונסאלס  טורקיה ניהאט קהבצ'י  בוסניה והרצגובינה מהו קודרו  ספרד אונאי אמרי  ספרד חבייר אורוטי |  |  צרפת אנטואן גריזמן  צ'ילה קלאודיו בראבו  ספרד אלברטו גוריס  מקסיקו קרלוס ולה  ספרד דויד סילבה |
תארים

אליפות ספרד: (2)
1980/1981, 1981/1982
גביע המלך הספרדי: (3)
1909, 1986/1987, 2019/2020
הסופר קאפ הספרדי: (1)
1982
אליפויות הליגה הספרדית השנייה: (3)
1948/1949, 1966/1967, 2009/2010
ראו גם

הדרבי הבסקי
הערות שוליים

↑  ‏התואר האבוד: ריאל סוסיאדד זכתה בגביע המלך לעונת 2019/20, באתר ספורט1, 4 באפריל 2021
↑  Real Sociedad, www.realsociedad.eus (באנגלית)
| עונת 2024/2025 בליגה האירופית |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | איטליה רומא • אנגליה מנצ'סטר יונייטד • פורטוגל פורטו • הולנד אייאקס • סקוטלנד ריינג'רס • גרמניה איינטרכט פרנקפורט • אנגליה טוטנהאם • איטליה לאציו • צ'כיה סלביה פראג |  |
| דרג ב' | ספרד ריאל סוסיאדד • הולנד א.ז. אלקמאר • פורטוגל ספורטינג בראגה • יוון אולימפיאקוס • צרפת ליון • יוון פאוק סלוניקי • טורקיה פנרבחצ'ה • ישראל מכבי תל אביב • הונגריה פרנצווארוש |  |
| דרג ג' | אזרבייג'ן קרבאך • טורקיה גלאטסראיי • צ'כיה ויקטוריה פלזן • נורווגיה בודה/גלימט • בלגיה אוניון סן-ז'ילואז • אוקראינה דינמו קייב • בולגריה לודוגורץ ראזגרד • דנמרק מיטיולן • שוודיה מאלמה |  |
| דרג ד' | ספרד אתלטיק בילבאו • גרמניה הופנהיים • צרפת ניס • בלגיה אנדרלכט • הולנד טוונטה • טורקיה בשיקטש • רומניה סטיאווה בוקרשט • לטביה ריגה פוטבולה סקולה • שוודיה אלפסבורג |  |
קודי חאקפו

קודי מאתס חאקפו (בהולנדית: Cody Mathès Gakpo; נולד ב-7 במאי 1999) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת החלוץ בליברפול מהפרמייר ליג ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים

חאקפו נולד באיינדהובן שבהולנד. גדל במחלקת הנוער של פ.ס.וו. איינדהובן ההולנדית, אליה הגיע בשנת 2007.
קריירת מועדונים > PSV איינדהובן

ב-25 בפברואר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של פ.ס.וו. איינדהובן מליגת העל ההולנדית, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-1 על פיינורד במסגרת המחזור ה-25 בליגה לעונת 2017/2018. זו הייתה הופעתו היחידה בעונה זו, בסיומה זכה המועדון באליפות הולנד.
בעונת 2018/2019 זכה חאקפו לדקות משחק רבות יותר במדי המועדון. ב-26 בספטמבר 2018 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על אקסלסיור מאאסליוס במסגרת הסיבוב הראשון של הגביע ההולנדי. ב-3 בפברואר 2019 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה, בניצחון 5-0 על פורטונה סיטארד במסגרת המחזור ה-20. בסך הכל ערך חאקפו 16 הופעות ליגה בעונה זו והבקיע שער אחד, וקבוצתו סיימה במקום השני בליגה.
בשתי העונות הבאות ערך חאקפו 48 הופעות ליגה והבקיע 14 שערים, כאשר בעונת 2020/2021 קבוצתו סיימה פעם נוספת במקום השני בליגה.
ב-7 באוגוסט 2021 שיחק חאקפו משחק מלא בניצחון 4-0 על אייאקס במסגרת מגן יוהאן קרויף.
בעונת 2021/2022 נבחר לכדורגלן השנה בהולנד, לאחר שסיים את העונה עם 12 שערים ו-13 בישולים.
קריירת מועדונים > ליברפול

ב-28 בדצמבר 2022, קודי חאקפו הסכים לחתום בליברפול מהפרמייר ליג האנגלית, ברגע שחלון ההעברות יפתח ב-1 בינואר 2023. בבי-בי-סי ספורט דווח שהוא הסכים לחוזה של חמש וחצי שנים בסכום העברה של בין 35.4 מיליון ל-44.3 מיליון פאונד (40 מיליון ל-50 מיליון אירו), סכום שיא עבור פ.ס.וו. איינדהובן. ב-14 בינואר ערך הופעת בכורה בקבוצה, בהפסד 0–3 לברייטון אנד הוב אלביון. ב-13 בפברואר כבש שער ראשון בקבוצה בניצחון 2–0 על אברטון. בסך הכל כבש 7 שערי ליגה ב-21 הופעות פרמייר ליג בעונתו הראשונה בקבוצה.
קריירה בינלאומית

חאקפו יכול היה לשחק עבור נבחרות הולנד, גאנה או טוגו. הוא היה חלק מסגל נבחרת הולנד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2021. הוא ערך בטורניר שלוש הופעות, בהן הבקיע שני שערים.
חאקפו היה חלק מסגל נבחרת הולנד בטורניר יורו 2020. ב-21 ביוני 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשהחליף את פרנקי דה יונג בדקה ה-79 בניצחון 3-0 על נבחרת מקדוניה הצפונית במסגרת שלב הבתים של הטורניר. ב-4 בספטמבר הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-0 על נבחרת מונטנגרו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
חאקפו נכלל בסגל נבחרת הולנד בטורניר מונדיאל 2022, והבקיע בכל אחד ממשחקי הבתים, נגד סנגל, אקוודור וקטאר.
נכלל בסגל נבחרת הולנד לטורניר יורו 2024.
חיים אישיים

חאקפו הוא נוצרי-פנטקוסטלי. הוא אמר, "אני קורא בתנ"ך כל יום, אני מתפלל כל יום, אני אוהב ללכת לכנסייה, ואני קורא הרבה ספרים על דת הנצרות".
תארים

אליפות הולנד: 2017/2018
מגן יוהאן קרויף: 2021, 2022
הגביע ההולנדי: 2021/2022
גביע הליגה האנגלית: 2023/2024
אישיים
כדורגלן השנה בהולנד: 2021/2022
יורו 2024-נעל הזהב
פורניר

פסנתר מצופה פורניר מ-1829
ארון ספרים של איקאה מצופה פורניר
דוגמה לשיבוץ פורניר
בנגרות, פורניר (בגרמנית: Furnier; באנגלית: Wood Veneer), הוא ציפוי העשוי משכבת עץ דקה מאוד (פחות מ-1 מ"מ) של עץ משובח, המודבקת על לוחות מעץ נחות או על לוחות עץ מעובד כמו MDF, שבבית, עץ לבוד וכדומה. פורניר נקרא בשוק גם ויניר.
באמצעות שימוש בציפוי פורניר ניתן לייצר לוחות עץ רחבים יותר מבול העץ המקורי. השימוש בפורניר מאפשר מראה של עץ יקר גם בריהוט זול, וגורם לחיסכון בכמות העץ. את הפורניר ניתן ללטש ולצבוע כמו כל עץ טבעי. על ידי שימוש בפורניר מסוגי עץ שונים והנחת פיסות הפורניר בצורות שונות יכול הנגר לעצב את מראה הרהיט כרצונו. ציפויים אחרים לעץ הם פורמייקה ומלמין.
היסטוריה

ציפוי בפיסות עץ דקות היא אומנות המוכרת כבר ממצרים העתיקה, שבה נהגו לצפות ארונות קבורה ופרטי ריהוט של הפרעונים בפיסות עץ דקות במיוחד מעצים יקרי ערך שהובאו ממרכז אפריקה.
שיטות ייצור

כדי לקבל פיסות עץ דקות ויחד עם זאת לנצל את העץ היקר עם פחת מינימלי, מקובלות כיום שיטות ייצור שמשתמשות במסור דק מאוד או בסכין, כשהשיטות העיקריות הן:
סיבוב בול עץ מול סכין קבועה המקלפת אותו לשכבה דקה רציפה. בשיטה זו משתמשים בעיקר להפקת פורניר בעובי עד 3 מ"מ.
העלאה והורדה של בול עץ לאורכו (עם כוון הסיבים) אל סכין קבועה לפריסה של שכבות דקות מלבניות.
סוגי פורניר

קיימים מספר סוגים של פורניר:
פורניר טבעי – פיסות פורניר כפי שנפרסו מבול העץ ללא עיבוד. ניתן להשתמש בהן משני צידיהן (התוצאה תהייה שונה לכל צד בתלות באופי העץ וכיוון הסיבים)
פורניר נייר – פורניר שנוצר מחיבור בהתאמה מושלמת של פיסות פורניר טבעי דק מאוד והדבקתם על נייר ליצירת גיליון רציף. פורניר זה משווק בגיליונות גדולים וניתן לכיפוף.
פורניר פנולי – פורניר שעבר חיטוי בפנול ומשמש בעיקר לציפוי לוחות עץ מעובדים. גם פורניר זה נוח לכיפוף.
פורניר צורני – פיסות פורניר שחוברו בשיבוצים שונים ליצירת עיצובים מיוחדים מוכנים מראש.
ראו גם

פורמייקה
מרשל ג'וול

מרשל ג'וול (באנגלית: Marshall Jewell;‏ 20 באוקטובר 1825 – 10 בפברואר 1883) היה תעשיין, חלוץ טלגרפיה, יזם טלפוניה, חובב מסעות, ופוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושל קונטיקט ה-44 וה-46, כשגריר ארצות הברית ברוסיה, כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית, וכיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. מרשל, שניכר בעור ה"חרסינה" שלו, עיניו האפורות, וגבותויו הלבנות, נודע בכינוי "איש החרסינה" (Porcelain Man). כמנהל הכללי של הדואר, ביצע ג'וול רפורמות והיה נחוש בדעתו לנקות את שירו הדואר משחיתות פנימית ומספסרות. הוא סייע למזכיר האוצר בנג'מין בריסטו בחיסולה של "טבעת הוויסקי" (Whiskey Ring) ובהעמדתם לדין של אנשיה. עם זאת, הנשיא גרנט נעשה חשדני בנוגע לנאמנותו של ג'וול לאחר שהוא פיטר את מנהל הדואר של בוסטון על רקע כתב ערבות שלא שילם עליו וביקש ממנו להתפטר.
ג'וול, יליד ניו המפשייר, היה בנו של בורסקאי. לאחר שהתלמד בעסק הבורסקאות של אביו, עבר ג'וול לבוסטון, שם הוא למד את מלאכת הבורסקאות. ב-1847 הוא עבר להרטפורד, שם הוא עבד בעסק של אביו. לאחר מכן הוא פרש מעבודת הבורסקאות והיה לעובד טלגרפיה, ועבד בתחום זה בניו יורק, אוהיו וטנסי. הוא היה חבר המפלגה הוויגית ותמך בבחירתו של זאכרי טיילור לנשיאות. כתומך של טיילור, הוא עבר למיסיסיפי, שם הוא נבחר כמפקח הכללי של עובדי הטלגרפיה. ב-1849 הוא שב לניו יורק, וב-1850 הוא שב לעסקי הבורסקאות של אביו ונכנס עמו לשותפות. בשנים 1859–1860 הוא ערך מסע עסקים באירופה בהקשר לחברת הבורסקאות, ושב לארצות הברית עם פרוץ מלחמת האזרחים. ב-1865 הוא שב לאירופה ומשם יצא למסע במצרים ובארץ ישראל.
לאחר ששב לארצות הברית, היה ג'וול לחבר המפלגה הרפובליקנית, וניסה להתמודד ב-1867 על מושב בסנאט של קונטיקט. ב-1868 הוא ניסה להתמודד על משרת מושל קונטיקט, אך גם כאן נחל מפלה. ב-1869 הוא התמודד שוב על תפקיד המושל והפעם נחל הצלחה וכיהן בתפקיד עד שהובס בבחירות של 1870. ב-1871 וב-1872 הוא נבחר מחדש כמושל וכיהן בתפקיד עד 1873. באותה שנה הוא מונה על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כשגריר ארצות הברית ברוסיה, תפקיד בו הוא כיהן עד 1874, כאשר הוא מונה על ידי גרנט כמנהל הכללי של דואר ארצות הברית. בתפקיד זה הוא כיהן עד 1876, ובאותה שנה הוא היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ובשנים 1880–1883 הוא שימש כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית. לאחר ששב לקונטיקט, הוא היה לסוחר אמיד, והשקיע בעיתון הרטפורד איוונינג פוסט ובחברת הטלפונים של דרום ניו אינגלנד. הוא נפטר בניו הייבן שבקונטיקט ונטמן בבית הקברות סדר היל שבהרטפורד.
ראשית חייו

מרשל ג'וול נולד בווינצ'סטר, ניו המפשייר. אביו, פליני ג'וול, היה יליד הרטפורד ובורסקאי פעיל. אמו הייתה אמילי אלכסנדר. אחיו הבכור היה הארווי ג'וול. מרשל הצעיר קיבל חינוך בסיסי בבתי הספר הציבוריים במקום. כבר מגיל צעיר הוא התלמד בעסקי הבורסקאות של אביו ועבד כפועל יומי עד לגיל 18. הוא עבר לווברן, מסצ'וסטס, שם הוא למד את מלאכת הבורסקאות. לאחר מכן הוא שב לעסקי הבורסקאות של אביו בהרטפורד, שם הוא עבד במשך שנתיים. ב-1847 הוא מאס בעבודת הבורסקאות, ומאחר שהוא ניחן בחוש עסקי מפותח, הוא למד את מקצוע הטלגרפיה תוך כדי עבודה בבוסטון, רוצ'סטר ואקרון. כעובד טלגרפיה מיומן, הוא מונה כאחראי על קו הטלגרף של לואיוויל וניו אורלינס ועבד בקולומביה, טנסי.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1848, כאשר עבד בטלגרפיה, החל ג'וול לגלות עניין בפוליטיקה והחל להזדהות עם המפלגה הוויגית. הוא תמך במועמדותו של זאכרי טיילור לנשיאות. בהמשך משכו אותו דעותיו הפוליטיות אל המפלגה הרפובליקנית שנוסדה באמצע שנות ה-50. ב-1849 הוא שב לצפון ונבחר כמפקח הראשי על קו הטלגרף שבין בוסטון לניו יורק וחי בניו יורק.
קריירה עסקית

באותה תקופה התרחבו עסקי הבורסקאות של אביו באופן משמעותי. בינואר 1850 עזב ג'וול את עבודת הטלגרפיה ושב להרטפורד כדי להיכנס לשותפות בעסק של אביו. כמי שנחן בחוש עסקי טוב, הוא הרחיב את העסק בשמונה השנים הבאות וזכה למוניטין חיובי בקהילת הרטפורד. בשנים 1852 – 1857 הוא נסע ברחבי ארצות הברית כדי לקדם את מוצרי העור של העסק.
בשנים 1859 – 1860 יצא ג'וול לאירופה כדי לקדם את עסק הבורסקאות המשפחתי. ערב מלחמת האזרחים הוא רכש מלאי עור גדול שהציב את העסק בעמדה טובה לקבלת חוזים ממשלתיים. במהלך המלחמה פרח העסק כאשר הוא היה שותף למאמצי המלחמתי של האיחוד. עם תום המלחמה שב ג'וול לאירופה והמשיך במסעותיו במצרים ובארץ ישראל בשנים 1865 – 1867.
מושל קונטיקט

ב-1867 לאחר ששב ממסעותיו מעבר לים, התמודד ג'וול ללא הצלחה על מושב בסנאט של קונטיקט, לאחר שהצטרף לשורות המפלגה הרפובליקנית. ב-1868 הוא התמודד, גם הפעם ללא הצלחה על משרת מושל קונטיקט. ב-1869 הוא התמודד שוב על משרת המושל ונבחר, אך ב-1870 הוא הובס שוב. ב-1871 הוא נבחר שוב כמושל והפעם הוא הצליח לכהן ברציפות שלוש תקופות כהונה בתפקיד עד 1873. במהלך כהונתו השנייה הזו בתפקיד, ערך אלכסיי אלכסנדרוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ביקור בוושינגטון די. סי. ובהרטפורד, ובעת ביקורו שם הוא נפגש עם ג'וול במעון המושל. הנסיך הגדול התרשם מהתקדמותו בחיים של ג'וול ואמר, "מה! האם זו הדרך בה האמריקאים מתקדמים? מבורסקאות לכס המושל?".
שגריר ברוסיה

במאי 1873 מינה הנשיא יוליסס ס. גרנט את ג'וול כשגריר ארצות הברית ברוסיה במקומו של ג'יימס לורנס אור. ג'וול שירת בתפקיד עד דצמבר אותה שנה. בעת כהונתו שם, התאהב נסיך ממשפחת המלוכה הרוסית באישה אמריקאית נשואה שביקרה בסנקט פטרבורג, והעניק לה מתכשיטי משפחתו. אירוע זה יצר שערורייה. ג'וול ערך חקירה בעניין ודאג שהאישה תשיב את התכשיטים למשפחת המלוכה. ג'וול שהיה אדם חד הבחנה, הבחין שסחורות שלא יוצרו בארצות הברית נמכרו בשוקי רוסיה כמוצרים אמריקאים. הוא פנה לממשלה רוסיה וציין בפניהם שמצב זה יגרום לנזק לסחר האמריקאי עם רוסיה, ובסופו של דבר עלה בידו להשיג חוזה שהגן על הסימנים המסחריים האמריקאים.
בעת שירותו ברוסיה, גילה ג'וול שהרוסים עשו שימוש בזפת שהופקה מעץ השדר לתעשיית הבורסקאות בהכנת מוצרי העור הרוסיים המיוחדים. במקום לשמור את המידע הזה להפקת רווחים אישיים כבורסקאי, הוא שלח דוגמה מהזפת לארצות הברית ועיתוני ארצות הברית פרסמו את האופן בה מיוצר עור זה.
כהונתו של ג'וול כשגריר הסתיימה כאשר הוא נקרא על ידי הנשיא גרנט לקבל על עצמו את תפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית. ג'וול העדיף תפקיד בבית על פני תפקיד בשירות החוץ. שובו לארצות הברית היה הפתעה לציבור האמריקאי, שכן הוא שירת כשגריר במשך פחות משנה.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית

ב-1874 התפנה תפקיד המנהל הכללי של דואר ארצות הברית בעקבות התפטרותו של ג'ון קרסוול. הנשיא גרנט שאף שהתפקיד יעבור לתושב ניו אינגלנד וביולי אותה שנה מינה לתפקיד את ג'וול. בשל מחויבותו של ג'וול לשירותו כשגריר ברוסיה והזמן שנדרש עד לשובו לארצות הברית, הוא לא היה יכול לקחת על עצמו את התפקיד החדש עד אוגוסט. בזמן זה שימש בתפקיד עוזר המנהל הכללי של הדואר, ג'יימס ויליאם מרשל.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית > צעדי רפורמה

ג'וול נכנס לתפקידו כמנהל הכללי של הדואר במרץ רב. כאדם שידע לחשוב על תאוריות רבות, הוא שאף לבצע רפורמות במחלקת הדואר, ולשים קץ לספסרות בחוזי דואר רווחיים שנודעו כ"נתיבי הכוכב" (Star Routes). לאחר שעלה בידו ללמוד את האופן בו התנהלה מערכת הדואר באירופה, הוא היה המנהל הכללי הראשון של הדואר שייסד נתיב דואר קבוע מניו יורק לשיקגו. ג'וול שאף שמערכת הדואר תתנהל כמו עסק ולא כמוסד שכפוף לנוהגי פטרונות. בכל אופן, עד מהרה התנהלותו העסקית האתית והפרוגרסיבית גרמה לעימותים עם אלו שראו במתן חוזים לקווי דואר דרך להיטיב עם בעלי ברית פוליטיים. הוא זימן ישיבות תכופות עם פקידי המחלקה כדי להעביר להם הנחיות בנוגע לרפורמות. הוא נהג לומר לפקידיו, "אנחנו נערוך ניקיון במחלקה ונשתית אותה על בסיס עקרונות עסקיים". הוא סייע למזכיר האוצר בנג'מין בריסטו לחסל את "טבעת הוויסקי" (Whiskey Ring) ולהעמיד לדין את אנשיה. טבעת הוויסקי הייתה רשת שנועדה להעלמת מיסים של יצרני ויסקי שמעשיה גרמו למחלקת האוצר להפסדי כספים בשווי של מיליוני דולרים. ג'וול גם תמך בשאיפותיו של בריסטו להתמודד על הנשיאות בבחירות לנשיאות של 1876.
המנהל הכללי של דואר ארצות הברית > התפטרותו

וושינגטון די. סי. הוותה אתגר לרפורמות של ג'וול בשירות הדואר. במהלך כהונתו כמנהל הכללי של הדואר הובילו גורמים פוליטיים את הנשיא גרנט לאבד אמון בג'וול. באחד המקרים פיטר ג'וול בספטמבר 1875 את מנהל הדואר של בוסטון, ויליאם ל. ברט, על רקע כתב ערבות שהוא לא שילם עליו, והחליפו באדוארד טובי. ברט, שלא הניח לעניין, נפגש פעמיים עם הנשיא כדי למחות על פיטוריו. ג'וול ציין שאף על פי שברט היה מנהל דואר מוכשר, הוא נתן לו זמן רב, חמישה חודשים, כדי לשלם על הערבות. אחד הברוקרים שהיה בעל נטייה פוליטית, הלין על כך שג'וול "ניהל את מחלקת הדואר כאילו היא הייתה מפעל". לאחר ישיבת קבינט שהתקיימה ב-1876 ביקש הנשיא גרנט באופן פתאומי מג'וול להתפטר מבלי שנתן לכך הסבר. ג'וול, שלא ביקש הסבר לדרישתו של הנשיא, היה בהל שכן הוא היה סמוך ובטוח באמון של הנשיא בו בישיבת הקבינט הקודמת. גרנט, שחשד בכל חברי הקבינט שהוא היה משוכנע שהם בלתי נאמנים כלפיו, האמין שג'וול קשר קשר עם חבר קבינט נוסף, מזכיר האוצר בנג'מין בריסטו.
שובו להרטפורד

לאחר הדחתו בידי הנשיא גרנט, שב ג'וול להרטפורד, שקיבלה אותו בזרועות פתוחות. הוא הקדיש את זמנו לעסק הבורסקאות שלו שקרטע בתקופת העדרתו. באמצעות סדרת השקעות בעיתון "הרטורד איוונינג פוסט" וחברת הטלפונים של דרום ניו אינגלנד, היה ג'וול לאדם עשיר.
הוועידה הרפובליקנית של 1876

בוועידה הארצית של המפלגה הרפובליקנית, שהתקיימה ב-1876 בסינסינטי, הוצגה מועמדותו של ג'וול לנשיאות ארצות הברית על ידי המשלחת מקונטיקט. גרנט בחר שלא להתמודד על כהונה נוספת ואף המפלגה לא בחרה בו למועמדות לכהונה שלישית. ג'וול היה האדם הראשון מקונטיקט שמועמדותו לנשיאות הוצגה בוועידת המפלגה הרפובליקנית. בסבב ההצבעה הראשון הוא קיבל 11 קולות, עשרה מתוכם מקונטיקט, ולאחר מכן הוסר שמו מרשימת המועמדים. בנג'מין בריסטו התמודד גם הוא, ונחשב למועמד שנוי במחלוקת בשל פרשת "טבעת הוויסקי", שבו היו מעורבים פעילי מפלגה בולטים. בסופו של דבר זכה רתרפורד הייז במועמדות המפלגה לאחר שגרף 284 קולות בסבב ההצבעה השביעי. מועמדותו של ג'וול לסגן הנשיא הוגשה על ידי ס. ה. ראסל מטקסס, אך בסופו של דבר נבחר ויליאם א. וילר שזכה ב-366 בסבב ההצבעה הראשון. מועמדותו של ג'וול לתפקיד יושב ראש הוועידה על ידי המשלחת מקונטיקט, אך בסופו של דבר נבחר לתפקיד זכריה צ'נדלר.
יושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית

ב-1879 קיבל ג'וול על עצמו לשמש כיושב ראש הוועדה הרפובליקנית הלאומית, תפקיד בו הוא שירת עד 1880. בבחירות לנשיאות של 1880, גישתו האנרגטית של ג'וול לפוליטיקה תרמה רבות לבחירתו לנשיאות של המועמד הרפובליקני ג'יימס גרפילד.
מותו

מרשל ג'וול נפטר כתוצאה מדלקת ריאות ב-10 בפברואר 1883 בניו הייבן. הוא נטמן בבית הקברות סדר היל שבהרטפורד ארבעה ימים לאחר מכן. דגלים על מבני ציבור ובתים הורדו לחצי התורן ובית המחוקקים של קונטיקט השעה את פעילותו באותו יום. משמר המושל עמד לצידו של ארונו כאשר אלפים מתושבי קונטיקט עברו על פניו וכיבדו את זכרו של המושל לשעבר. מכובדים רבים נכחו בטקס האשכבה, כולל בנג'מין בריסטו, המנהל הכללי של הדואר טימותי האו ומזכיר הצי ויליאם צ'אנדלר. רעייתו של ג'וול, אסתר א. דיקרסון ג'וול, נפטרה שבועיים אחריו ונטמנה לצדו. בתו, ג'וזפין ג'וול דודג', הייתה אשת חינוך בולטת ומתנגדת לזכות בחירה לנשים.
הערות שוליים

1 2 3  Miller Center (2012), Marshall Jewell (1874–1876): Postmaster General Archived 2012-05-08 at the Wayback Machine.
↑  Holloway (1885), Famous American Fortunes and the Men who Have Made Them, p. 446.
↑  Candidate - Marshall Jewell - Our Campaigns
↑  Josephine Marshall Jewell Dodge" in Edward T. James, Janet Wilson James, and Paul S. Boyer, eds., Notable American Women, 1607–1950, A Biographical Dictionary, vol. 2 (Harvard University Press 1971): 492-493.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 111983323X  ISNI: 0000 0000 5262 3358  LCCN: nr2001043325  SNAC: w63f580f  VIAF: 22072973   WorldCat (עם VIAF): 22072973