stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאוביולוגיה
היסטוריה > התפתחות טכניקות בעלות יישומים חשובים בגאוביולוגיה

גאוביולוגיה הפכה לענף משמעותי במדעי כדור הארץ רק לאחר התפתחות של טכניקות בגנטיקה וגאוכימיה, ששימושיות מאוד למחקר הגאוביולוגי.
בשנות השלושים של המאה ה-20, הכימאי אלפרד טרייבס (אנ') מצא חומר דמוי-כלורופיל בנפט, וכך הוכיח את המקור הביולוגי של נפט. תגלית זאת נחשבת להולדת הגאוכימיה האורגנית (אנ'), ענף מדעי שעוסק בחקר חומרים אורגניים בסלעים ובשאר הגאוספירה (ראה חתימה ביולוגית). הטכניקות של הגאוכימיה האורגנית יתגלו כשימושיות מאוד לגאוביולוגיה, אך נדרשו מספר עשורים לפני שכלים אלו איפשרו למצוא חתימות ביולוגיות בסלעים. בשנות השבעים והשמונים, מדענים כגון ג'פרי אגלינטון (אנ') ורוג'ר סאמונס (אנ') מצאו סימנים של ליפידים בסלעים באמצעות ציוד כרומטוגרפיית גז.
בשנות התשעים, התפתחויות בגנטיקה וגנומיקה איפשרו לבצע סוגים חדשים של מחקרים, והרחיבו את מרחב המחקר הגאוביולוגי. בנוסף, התפתחויות בפילוגנטיקה ישמשו גם הם את המחקר הגאוביולוגי.
היסטוריה > גאוביולוגיה במאה ה-21

כיום באוניברסיטאות רבות מתבצע מחקר גאוביולוגי, וישנם כתבי עת בין-לאומיים לגאוביולוגיה (כגון Geobiology (אנ') שנוסד ב-2003 ו-Biogeosciences שנוסד ב-2004). גאוביולוגיה שולבה בתוכניות לימוד מסוימות במדעי כדור הארץ, פורסמו ספרי לימוד בנושא ובמוסדות מסוימים אפשר אפילו לעשות תואר ראשון בגאוביולוגיה (למשל אוניברסיטת פנסליבניה). ב-2014 פרופסור דייוויד בוטייר טען שהגאוביולוגיה "came of age" (הגיעה לבגרות).
רעיונות יסוד

יסודות הגאוביולוגיה מבוססים על מספר רעיונות ליבתיים שמאחדים את לימודי כדור הארץ ולימודי החיים.
רעיונות יסוד > החיים וכדור הארץ התפתחו יחד, והשפיעו זה על זה

מאחר שההסתגלויות הטובות ביותר הם אלו שמתאימות לנישה האקולוגית שבה האורגניזם חי, למאפיינים הפיזיקליים והכימיים של הסביבה יש השפעה משמעותית על התפתחות החיים באמצעות ברירה טבעית. אך גם ההפך נכון: עם כל צעד של האבולוציה, גם הסביבה משתנה.
דוגמת קלאסית להשפעה ההדדית בין כדור הארץ לאורגניזמים שחיים בו היא אסון החמצן: לפני כ-2.5 מיליארד שנים, מין חיידקים בעל מטבוליזם מבוסס פוטוסינתזה גרם לעלייה משמעותית בריכוז החמצן באטמוספירת כדור הארץ. העלאת ריכוז החמצן גרמה לאירוע הכחדה המונית של רוב המינים בכדור הארץ, שהיו אל-אווירניים. בנוסף, היא השפיעה משמעותית על עתיד האבולוציה של החיים. דוגמאות נוספות כוללות בניית סכרים על ידי בונים, שמשפיעים על האדמה ועל שאר הסביבה הביולוגית; השפעתן של שוניות אלמוגים על שבירת גלי ים; Bioturbation (אנ'), תהליך שבו צמחים וחיות משפיעים על הקרקע ומשקעים גאולוגיים; ותופעות גאוביולוגיות נוספות שמצוינות במהלך הערך.
רעיונות יסוד > כדור הארץ השתנה

כדור הארץ לא נשאר זהה מאז התהוותו ככוכב לכת לפני כ-4.5 מיליארד שנים. יבשות נוצרו, נפרדו והתנגשו, ובכך נוצרו הזדמנויות ומחסומים להתפתחות החיים. מצב החמצון-חיזור של האטמוספירה והאוקיינוסים השתנה, כפי שנתוני איזוטופים חושפים. כמויות משתנות של חומרים אי-אורגניים כגון פחמן דו-חמצני, חנקן דו-חמצני, מתאן וחמצן נגרמו מהתפתחות של מנגנוני מטבוליזם חדשים שפולטים חומרים אלו, ומצד שני גרמה להתפתחות של אורגניזמים חדשים שיוכלו לנצל חומרים אלה. לכדור הארץ נוצר שדה מגנטי לפני כ-3.5 מיליארד שנים, שלאחר מכן עבר שינויים בעוצמתו ובכיוונו. טמפרטורת השטח של כדור הארץ נמצאת בתנודה מתמדת, מעידני קרח (ואולי אפילו כדור הארץ ככדור שלג) עד לעלייה במפלס המים והמסת קרחונים, ותהליכי איזון טמפרטוריה.
כדור הארץ הוא לא הגורם היחיד בסביבה שהשתנה – גם עוצמת ההארה של השמש משתנה לאורך זמן. מאחר שרשומות גאולוגיות מציגות היסטוריה של טמפרטורה קבועה יחסית מאז תחילתו של כדור הארץ, חוקרים מסיקים שבעבר הרחוק היו הרבה יותר גזי חממה שהעלו את הטמפרטורה גם כשהשמש הייתה צעירה וחלשה יותר. השינויים האלה בסביבת כדור הארץ שמו אילוצים על התפתחות החיים. יתר על כך, תמיד מתרחשים שינויים עדינים יותר בסביבת החיים, שמשפיעים על האורגניזמים שאנחנו רואים עכשיו ובתיעוד הגאולוגי.
רעיונות יסוד > מטבוליזם משפיע על הסביבה

החיים מנצלים תופעות כימיות כדי לייצר אנרגיה, לבצע אנאבוליזם (יצירת מולקולות מורכבות מתוך אבני בניין קטנות יותר), ולנקות פסולת. אורגניזמים שונים משתמשים בגישות מטאבוליות מגוונות על מנת לספק צרכים אלה. בעוד שחיות כמונו נושמות חמצן, אוגניזמים אחרים "נושמים" סולפט SO4-2, ניטראט -NO3, רב-ברזל (Fe(III)) ואורניום (U(VI)), או משיגים אנרגיה מתסיסה. קהילות מיקרוביאליות (מינים שונים של מיקרואורגניזמים הממוקמים בקרבה זה לזה) אף מסוגלות לתאם תהליכים מטבוליים (סינתרופיה (אנ')). בנוסף, זרזים מסוימים מעדיפים איזוטופ מסוים על פני האחרים, מה שמשפיע על שכיחות האיזוטופים בסלעים.
מטבוליזם קשור ישירות למחזור הגלובאלי של יסודות ותרכובות בכדור הארץ (ראה מחזור ביוגאוכימי). הסביבה הגאוכימית מניעה את החיים, שגורמים לייצור מולקולות שונות שמשתחררות לסביבה החיצונית.
רעיונות יסוד > גנים יכולים לספק מידע על הפונצקיה וההיסטוריה הגאוביולוגית של אורגניזמים

הקוד הגנטי הוא המפתח להבנת ההיסטוריה של האבולוציה, ולהבנת יכולות ומאפיינים של אורגניזמים. גנים הם היחידה הבסיסית של התורשה והתפקוד, ולכן הם היחידה הבסיסית של האבולוציה, והגורם שקובע כיצד המטבוליזם של אורגניזם יתפקד.
רעיונות יסוד > גנים יכולים לספק מידע על הפונצקיה וההיסטוריה הגאוביולוגית של אורגניזמים > גנים מקודדים מידע על מטבוליזם

מגנים ניתן להסיק מסקנות על המטבוליזם שמתרחש בסביבה מסוימת. גנים מאפשרים לשאול "מי נמצא שם?" ו"מה הוא עושה?". למשל, גאוביולוגים חוקרים את מחזור המתאן הגלובאלי. בעקבות גילוי גן (pmo) שאחראי על חמצון מתאן ושקיים בכל מחמצני המתאן הארוביים (מתאנתרופים), חוקרים משתמשים בהימצאות הגן כפרוקסי למתאנתרופיה. כלי יותר כללי הוא גן ה-16S ribosomal RNA (אנ'), שנמצא בבקטריה וארכאה. מאחר שהגן מתפתח מאוד לאט ואינו ניתן להעברה גנטית אופקית, ניתן להשתמש בואריציות של הגן כדי להפריד בין סיווגים שונים של אורגניזמים.
מבחינת מתדולוגיה, הביולוגיה המולקולרית מאפשר למדענים להבין את הפונקציה של גן באמצעות תרבית מיקרוביאלית (אנ') (גידול מיקרובים בתנאי מעבדה, שמאפשרים לגלות תכונות של המיקרובים) ומוטגנסיס מלאכותי. בגלל המגוון העצום של מיקרובים, שיטות אלו לא מספקות לקבלת תמונה מלאה של החיים המיקרוסקופיים בכדור הארץ. גאוביולוגים משתמשים בשיטות ממטא-גנומיקה, שמאפשר לאסוף דגימות סביבתיות ולהסיק מסקנות על הסביבה.
רעיונות יסוד > גנים יכולים לספק מידע על הפונצקיה וההיסטוריה הגאוביולוגית של אורגניזמים > פילוגנטיקה מספקת מידע על ההיסטוריה האבולוציונית

שיטות פילוגנטיות משוות מספר גדול של רצפים גנטיים כדי להסיק קשרים אבולציונליים, בדומה לבניית "עץ משפחה" של מינים. שיטות אלו מאפשרות לפענח כיצד האבולוציה התרחשה, ולהבין יותר טוב את הקשרים בין מינים מודרניים.
עם זאת, שיטות פילוגנטיות בפני עצמן אינן מסוגלות לספק ציר זמן של התפתחות החיים בארץ. בעץ פילוגנטי המרחק נמדד על ידי מרחק גנטי, שלא ניתן להטיל על ציר זמן בקלות. כדי להשיג ציר זמן של התפתחות החיים בכדור הארץ, נדרש מידע על קצב המוטציות הגנטיות או סממנים גאולוגיים (למשל מאובנים).
רעיונות יסוד > החיים הם כימיה ביסודם

ביסוד, החיים עוקבים אחרי חוקי הפיזיקה והכימיה. הם מוגבלים על ידי עקרונות כגוון תרמודינמיקה. עובדה זו חשובה לגאוביולוגיה משום שהיא התגלמות הקשר האדוק שבין כדור הארץ והחיים בו.
רעיונות יסוד > סלעים מספרים סיפור

משקעי סלעים טומנים בחובם זכר להיסטוריה של החיים בכדור הארץ, בצורת מאובנים, חתימות ביולוגיות, איזוטופים ועוד. עם זאת, התיעוד הסלעי רחוק מלהיות מושלם, ושימור חתימות ביולוגיות הוא מאורע נדיר. הבנת הגורמים שקובעים את מידת השימור, והבנת המשמעות מאחורי מה נשמר ומה לא, הם חשובים עבור הגאוביולוגיה. דוגמאות קלאסיות לגאוביולוגיה במשקעי סלעים כוללות סטרומטוליט ו-banded-iron formations (אנ').
מתודולוגיה

גאוביולוגיה מכילה רעיונות וטכניקות ממגון רחב של דיציפלינות, אך יש מספר שיטות חשובות במיוחד:
תרבית מיקרובים משמשת לאפיון המטבוליזם ואורח החיים של מיקרובים.
ריצוף גנטי מאפשר למדענים לחקור את הקשר בין אורגניזמים מודרניים בעזרת פילוגנטיקה.
מוטגנסיס מלאכותי מאפשר לקבוע את תפקיד הגנים באורגניזמים חיים.
מיקרוסקופיה משמשת לויזואליזציה של העולם המיקרובי. מיקרוסקופים פועלים בטווח שבין תצפית סביבתית, למחקרים כמותיים עם בעזרת בדיקת DNA (Hybridization probe), לויזואליזציה ברזולוציה גבוהה של הממשק המיקרוביאלי-מינרלי באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים.
גילוי שאריות איזוטופים משמש למעקב אחרי תגובות ביוכימיות ולהבנה של מטבוליזם מיקרוביאלי.
אפיון סביבתי מפורט חשוב כדי להבין מה בסביבה מניע את אבולוציית האורגניזמים, וגם כיצד החיים משפיעים על הנישה הסביבתית הזו. האפיון כולל טמפרטורה, אור, רמת חומציות, מליחות, ריכוז של מולקולות ספציפיות (כמו חמצן), והקהילה הביולוגית.
סדימנטולוגיה וסטרטיגרפיה: הסלעים מכילים תיעוד של ההיסטוריה של תהליכים גאוביולוגיים במשקעים, שניתן לגלות באמצעות הבנה של תהליכים גאולוגיים.
חיפוש מאובנים וחקירתם, שלרוב נופל תחת ענף הפלאונטולוגיה, חשוב גם לגאוביולוגיה, אם כי במקרים רבים גודל המאובנים הוא מיקרוסקופי (ראה מיקרופלאונטולוגיה (אנ')).
הניתוח הביוכימי של חתימות ביולוגיות, שהם מולקולות מאובנות או מודרניות שמהוות אינדיקציה לקיום של קבוצה מסוימת של אורגניזמים או סוג מסוים של מטבוליזם. משמש למציאת הוכחות לחיים ומענה על שאלות שקשורות למגוון המטבולי.
פלאומגנטיזם הוא חקר ההיסטוריה של השדה המגנטי של כדור הארץ. הוא משמעותי עבור גאוביולוגיה כדי להבין magnetofossils (אנ'), ביומינרליזציה ושינויים במערכת האקולוגית הגלובאלית.
לקריאה נוספת

Andrew H. Knoll, Don E. Canfield, Kurt O. Konhauser, Fundamentals of Geobiology (John Wiley & Sons, 2012)
Henry Lutz Ehrlich, Dianne K. Newman, Geomicrobiology (5th ed.) (CRC Press, 2008)
Kurt O. Konhauser, Introduction to Geomicrobiology (John Wiley & Sons, 2009)
Geobiology: Objectives, Concepts, Perspectives (Elsevier, 2012)
John R. Spear, Frank A. Corsetti, 2013. "The evolution of geobiology in the context of living stromatolites", The Web of Geological Sciences: Advances, Impacts, and Interactions, Marion E. Bickford. doi.org/10.1130/2013.2500(17)
ראו גם

מדעי כדור הארץ
גאוכימיה
מחזור ביוגאוכימי
אסון החמצן
ביומינרליזציה
בליה ביולוגית
פילוגנטיקה
פלאוביולוגיה (אנ')
דיטריך פון יאגו

| --- | --- |

 לידה:  29 בפברואר 1892 פרנקפורט על האודר, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 התאבד:  26 באפריל 1945  (בגיל 53) מראנו, אוסטמרק (אנ'), גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 השכלה:  בית הספר מורוויק של הצי הימי
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1912 – 26 באפריל 1945 (33 שנים)
 דרגה:   אובר-גרופנפיהרר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה הפוטש של קאפ ההתקוממויות בשלזיה (אנ') הפוטש במרתף הבירה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 אות הזהב המפלגתי
דיטריך וילהלם ברנהרד פון יאגו (בגרמנית: Dietrich Wilhelm Bernhard Von Jagow;‏ 29 בפברואר 1892 – 26 באפריל 1945) היה חובל, פוליטיקאי ודיפלומט גרמני, חבר במפלגה הנאצית, ברייכסטאג ובשטורמאבטיילונג, בין האחראים לשואת יהודי הונגריה. התאבד בשלהי מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ילדות

דיטריך פון יאגו נולד למשפחה אריסטוקרטית בפרנקפורט על האודר, פרובינציית ברנדנבורג, ב-29 בפברואר 1892. בן דודו היה גוטליב פון יאגו, שר החוץ של גרמניה בין השנים 1913–1916. מגיל צעיר הטמיעו בו הוריו את ערכי מעמד היונקרים, עם דגש חזק על מסירות עמוקה למדינה.
ביוגרפיה > חובל במלחמת העולם הראשונה

לאחר שסיים את חוק לימודיו בבית הספר מורוויק של הצי הימי, התגייס יאגו לחיל הים של צבא הקיסרות הגרמנית כקצין זוטר, ב-1 באפריל 1912. במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת על גבי צוללת, ועם חתימת הסכם שביתת הנשק ב-11 בנובמבר 1918 וסיום המלחמה, עבר לפקד על שולת מוקשים.
ביוגרפיה > לוחם מיליציות

בתום המלחמה הצטרף לשורות הפרייקור בריגדת ארהארדט, ולקח חלק בפוטש של קאפ במרץ 1920. באותה תקופה גם פרש משירותו בחיל הים, לאחר שסירב להישבע אמונים לרפובליקת ויימאר. הוא השתקע בבוואריה והצטרף לארגון הימין הרדיקלי והאנטישמי אורגניזיישן קונסול (אנ'), אשר היה אחראי למספר התנקשויות פוליטיות ברפובליקה הצעירה. למחייתו התפרנס כאיש מכירות של חברת בוואריאן ווד פרוססינג, אשר שימשה כסניף רדום של ארגון הקונסול.
באותה שנה נרשם יאגו כחבר במפלגה הנאצית, וכעבור מספר חודשים, בשלהי 1921, הצטרף גם לשורות השטורמאבטיילונג. הוא החל לקחת חלק במאבקי כוח אלימים, ואף לחם נגד מיליציות פולניות בשלזיה. מפקד פלוגתו באותה העת היה הברון מנפרד פון קילינגר (אנ'). השניים התחברו במהרה ושמרו על קשרי ידידות ארוכי שנים.
יאגו התקדם בשורות המיליציות במהרה, ובראשית 1922 שלח אותו אדולף היטלר להקים את השלוחה הראשונה של המפלגה הנאצית בטיבינגן. בכך הפך לאחד המנהיגים הנאצים הבולטים והחשובים ביותר בווירטמברג. באותה העת עבד גם כמרצה אורח באוניברסיטת אברהרד קרלס. עם קבלת הפרופסורה שלו, ניצל יאגו את עמדתו על מנת להנחיל את תורת הפולקסגמיינשאפט בה האמין לתלמידיו.
מעט לאחר מכן הצטרף לסגל ההנהלה של חנות הספרים המפורסמת "אוסיאנדר", משרה שקיבל הודות לעזרתם של שני חובלים אשר עבדו במקום, אותם הכיר זה מכבר. כעבור מספר חודשים מינה אותו היטלר למפקח, ומאוחר יותר לראש המטה, של ארגון השטורמאבטיילונג בווירטמברג.
האווירה החברתית ששררה בוירטמברג דאז הייתה לאומנית בעיקרה, ועדויות רבות מאותה העת מציירות את העיר כמלאה בכרזות של אדולף היטלר ושל אריך לודנדורף, לצדן של אמירות אנטישמיות שונות. יאגו שגשג תחת התנאים הללו, הן כפרופסור והן כבכיר במיליציה. ב-24 ביוני נעצר ונחקר כחשוד אפשרי בהתנקשותו של ולטר רתנאו, שר החוץ הגרמני דאז, אשר נרצח בשל מוצאו היהודי. אף על פי שלא הורשע, מצאו גורמי החקירה כי העביר את מרבית זמנו בהדרכת תלמידיו באימונים צבאיים שונים, והובלתם לשורות מיליציית הקונסול.
לאחר כישלון הפוטש במרתף הבירה בנובמבר 1923, עזב יאגו את המפלגה הנאצית, אך נותר פעיל במספר מיליציות קטנות בוירטמברג. בחמש השנים הבאות השתתף בפעילויות הליגה הויקינגית (אנ'), ובמקרה אחד ב-1925, הוביל קבוצת סטודנטים לתגרת רחוב עם חברי ארגון הרייכסבאנר-רוט-שוורץ-גולד, אחת הזרועות של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. ב-1927 הצטרף לארגון קסדת הפלדה, וכעבור שנתיים שב לשורות המפלגה הנאצית.
בשלהי שנות ה-20 החל יאגו לשמש כמנהיג המקומי של המפלגה הנאצית באסלינגן אם נקר, וכמנהיג בפועל של החלוקה המנהלית שהוקמה בוירטמברג. ב-1931 מונה למנהיגה של קבוצת השטורמאבטיילונג "דרום-מערב", אשר הייתה אחראית על כל יחידות המיליציה בחלקה הדרום-מערבי של גרמניה.
מאוחר יותר באותה שנה הסתכסך עם פריץ באואר, שופט סוציאל-דמוקרטי אשר שימש כיושב הראש של אחת מזרועות מפלגתו. כסוציאל-דמוקרט, יהודי, והומוסקסואל, הגשים באואר את כל המושאים שיאגו, אשר היה ידוע בתור אישיות מיליטנטית ואנטישמית, שנא ותיעב. בשנה הבאה נבחר כחבר ברייכסטאג, עמדה פוליטית בה החזיק עד למותו.
ביוגרפיה > קצין שטרומאבטיילונג

תחת השלטון הנאצי שירת יאגו במגוון תפקידים, כאשר הראשון מביניהם היה, ככל הנראה, נציב משטרת וירטמברג, מינוי שקיבל באופן אישי מידיו של היטלר ב-8 במרץ 1933, מכוח הסמכות שהוענקה לו עם שרפת הרייכסטאג.
כמפקד המערך המשטרתי המקומי נודע יאגו ב”שלטון האימים” האכזרי שהנהיג, בייחוד לאחר שהרשה לאנשי השטורמאבטיילונג שנמצאו בפיקודו להכות יהודים, קומוניסטים וסוציאל-דמוקרטים. במהלך ערב אחד במרץ 1933, הורה על מעצרם של יותר ממאתיים פעילי המפלגה הקומוניסטית ללא כל סיבה נראית לעין.
בהמשך נאבק לסגירתם לאלתר של כל משרדי המפלגה הקומוניסטית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית בוירטמברג, בטענה כי איימו על הסדר הציבורי. כמו כן, בשטוטגרט הוביל את אנשיו באופן אישי לסגירת הסניפים המקומיים של המפלגות הללו.
באותם ימים עמל יאגו על הטלת חרמות על העסקים היהודים בוירטמברג, וכן על הקמת מחנה הריכוז הייברג, אשר נפרס על שטח קטן בתוך בסיס אימונים צבאי מקומי. היה זה מראשוני מחנות הריכוז, בו נכלאו מתנגדי המשטר השונים. בראשיתו הכיל המחנה כ-1,902 אסירים, ובתוך תשעה חודשים צמח מספר זה ל-15 אלף. במהלך חייו הקצרים של המחנה נהרגו בו כארבעים אסירים בידי השומרים, עובדה שיאגו ציין בגאווה בדיווחים התכופים ששלח לברלין.
לא חלף זמן רב בטרם השתמש יאגו בסמכותו על מנת להורות על מעצרו של יריבו המושבע, פריץ באואר, ב-23 במרץ, ללא כל חשד סביר. באואר נכלא במחנה הריכוז החדש שהקים, ובמהלך שהותו במקום הוכה והושפל פעמים רבות בידי אנשי השטורמאבטיילונג.
בחודשים הבאים התערער מעמדו של יאגו בעקבות מאבק כוחות פוליטי שהתעורר בין וילהלם מור (אנ') לבין כריסטיאן מרגנתאלר (אנ'), שבסופו הועבר לפרנקפורט כמפקד חוליית השטורמאבטיילונג החמישית. ביוני 1933 קודם לדרגת אס. אה. אובר-גרופנפיהרר.
במהלך ליל הסכינים הארוכות החליטו אנשי השוצשטאפל להוציא להורג את יאגו, אולם רק במזל הוא הצליח להינצל מידיהם. לאחר מכן סופח לברלין ושימש כראש הענף המקומי של השטורמאבטיילונג בברנדנבורג, בין יולי 1934 לינואר 1942. עם הגעתו צבר מוניטין רב בשל הלהיטות העמוקה שהפגין בציד יהודים, וב-1935 מונה כחבר במועצת העיר.
באותה העת עזב יאגו את הכנסייה האוונגליסטית של וירטמברג, בה היה חבר במשך שנים רבות, באומרו כי השקפותיו הנציונל-סוציאליסטיות לא עלו בקנה אחד עם אמונתו הדתית. הוא שב לקריירה המוקדמת שניהל בחיל הים, כאשר שנתיים קודם לכן, ב-1933, סופח כקצין למצבת המילואים של הרייכסמרינה, לימים הקריגסמרינה, ובין השנים 1936–1937 שימש כקצין מודיעין במלחמת האזרחים בספרד.
כאשר מגזין הפולקסגמיינשאפט בתוך הרייך (גר') נאסר לפרסום בעקבות מאמר חתרני שפרסם, בו הופיעה ביקורת על ההערצה שחשו הגרמנים למלך פרוסיה פרידריך השני, פנו עורכיו של כתב העת אל יאגו בתחינה שיעזור להם. האיסור בוטל ב-23 באוקטובר 1936, עם התערבותו של רודולף הס.
יאגו שב לשרת כחובל במשרה מלאה בספטמבר 1939, כאשר מונה למפקד שולת המוקשים טננברג, אשר שייטה בים הבלטי. מאז ומתמיד התגאה בערכי היונקרים שרכש בילדותו, אותם שילב עם רעיונות האידאולוגיה הנאצית, ובמכתב ששלח לבנו באותו החודש עודד אותו לזכור את ערכיהם המשפחתיים, שתיאר בתור ”מסורת הכבוד, הנאמנות, האבירות והאומץ”. כמו כן הפציר בו שלא יהפוך ל”דאקמאוזר”, קרי פחדן מוסרי, וכי יישאר נאמן ל”רעיון הנציונל-סוציאליזם, עד המוות”.
בשנתיים הבאות עבר לפקד על השייטת ה-18 של הקריגסמרינה, אשר כללה ספינות סיור, ספינות טורפדו ושולות מוקשים, והפליגה לאורך תעלת למאנש. הוא נהג להוביל את כוחותיו למפגשים ליליים עם ספינות הצי המלכותי הבריטי, בניסיון להוכיח את השליטה הגרמנית בתעלה.
ביוגרפיה > מפקד פולקסשטורם

לאחר שחרורו משירות משרד החוץ, מונה יאגו בספטמבר 1944 למפקד פלוגת הפולקסשטורם ה-35 בשלזיה. בכל שנותיו כשגריר לא נהנה יאגו אפילו מעט מהעולם הדיפלומטי אליו נכנס, וקיבל בברכה ובזרועות פתוחות את אורח החיים הצבאי שהכיר ואהב. בני משפחתו סיפרו מאוחר יותר כי נראה הרבה יותר מאושר כאשר פיקד על פלוגתו החדשה, מאשר בכל שנותיו בבודפשט. באותה העת עברו הוא ומשפחתו להתגורר באחוזה בגרוס-מינכן, כיום נישה (אנ'), פולין.
יאגו הפגין גבורה יוצאת דופן בחזית הלחימה שבשלזיה העליונה (אנ'), וב-21 בינואר 1945 הצליח להשמיד ארבעה טנקים סובייטים לבדו, בעזרת הפאנצרפאוסט שלו. באותה פעולה נפצע אנושות ואיבד את אחת מעיניו. על אף כן, נודע כי חש גאווה על חלקו בלחימה.
הוא נותר בבית החולים עד למרץ 1945, אז עברו הוא ומשפחתו לקונסטנץ בשל התקדמות כוחותיהם של בעלות הברית. באפריל אותה שנה נשלח למשימה דיפלומטית באיטליה, לכפר פאסאנו, בו פעלה המפקדה הצבאית הגרמנית. הפקודות המדויקות שנמסרו לו מפיו של ריבנטרופ אבדו.
בדרכו ליעדו עצר יאגו בדרום טירול, מראן, כיום מראנו, אזור שסופח לרייך כשנתיים קודם לכן. ב-26 באפריל החליט להתאבד בביתו של השגריר הגרמני באיטליה, רודולף ראן (אנ'), וירה לעצמו בראש. במכתב ההתאבדות שהשאיר אחריו כתב כי לא רצה לחיות בעולם שנשלט בידי יהודים, דבר שהאמין שיתרחש לאחר תבוסתה של גרמניה.
מורשת

על אף מסירותו העמוקה לאידאולוגיה הנאצית, נוקה יאגו מאשמה במידת מה בידי שופט מגרמניה המערבית, אשר פסק ב-13 בפברואר 1950 כי היה לא יותר מ”עבריין זוטר”, שכן לא נתפש בתור ”נאצי מסור” ואף פעל ב”דרכים אידיאליסטיות ונאותות”. אלמנתו של יאגו נידונה לחיי עוני יחד עם שבעת ילדיהם, וייתכן שפסיקת בית המשפט נועדה להקל על חייהם, בכך שהתירה להם לקבל קצבת שאירים.
בנו של יאגו, הנינג, המשיך להגן על אביו לאורך שנים רבות, והתעקש כי היה ”אידיאליסט פוליטי, אדם תמים ועיקש בכל הנוגע להתפתחויות פוליטיות, אשר באותה העת החזיק באופי הגון שהונחה בידי עקרונות אתיים ונוצריים, שעבורם מוסריות וכבוד היו חשובים ביותר, ושבשנותיו המאוחרות לבטח החזיק בספקות משלו בדבר מעשי הרשע של המשטר הנאצי”. כמו כן טען בנו כי התאבדותו של אביו הייתה מחאה פוליטית כנגד המשטר הנאצי, אשר הלכה יד ביד עם הקוד האריסטוקרטי שעיקרו הוא כבוד, על פי יאגו חי.
לקריאה נוספת

| עברית | English |
| --- | --- |
המילטון, צ'ארלס; מנהיגים ואישים ברייך השלישי: הביוגרפיות, הדיוקנאות והחתימות שלהם; בלומינגטון, אוניברסיטת אינדיאנה, 1984 (מסת"ב 9780912138275): Hamilton, Charles; Leaders And Personalities Of The Third Reich: Their Biographies, Portraits, And Autographs; Bloomington, Indiana University, 1984 (ISBN 9780912138275
בלוך, מייקל; ריבנטרופ; ניו יורק, קראון פובלישרס, 1992 (מסת"ב: 0517593106): Bloch, Michael; Ribbentrop; New York, Crown Publishers, 1992 (ISBN 0517593106)
סטיבנסון, ג'יל; חזית הבית של היטלר, וירטמברג, תחת השלטון הנאצי; לונדון, בלומסברי אקדמיק, 2006 (מסת"ב 9781852854423): Stephenson, Jill; Hitler's Home Front Wurttemberg Under The Nazis; London, Bloomsbury Academic, 2006 (ISBN 9781852854423)
אלי, גוץ; היים, סוזנה; אדריכלי ההשמדה: אושוויץ והיגיון ההרס; פרינסטון, אוניברסיטת פרינסטון, 2015 (מסת"ב: 978-0691089386): Aly, Götz; Heim, Susanne; Architects Of Annihilation: Auschwitz And The Logic Of Destruction; Princeton, Princeton University Press, 2015 (ISBN 978-0691089386)
סימנס, דניאל; חיילי הסער: ההיסטוריה החדשה של החולצות החומות של היטלר; ניו הייבן, אוניברסיטת ייל, 2017 (מסת"ב 978–0300231250): Siemens, Daniel; Stormtroopers: A New History Of Hitler's Brownshirts; New Haven, Yale University Press, 2017 (ISBN 978-0300231250
דייוויד הול

דייוויד הול (באנגלית: David Hall;‏ 4 בינואר 1752 –  18 בספטמבר 1817) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל דלאוור ה-15 בשנים 1802–1805, ולחם כקצין בצבא הקונטיננטלי במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
ראשית חייו

דייוויד הול נולד בלואס שבמושבת דלאוור כבנם של דייוויד ומרי (לבית קולוק) הול. סבו היה נתניאל הול, שנודע בכינוי "הלוחם באינדיאנים". הוא הגיע לדלאוור ממושבת קונטיקט ב-1700. אביו דייוויד הול האב, היה חוואי ידוע באזור לואס, שכיהן כשופט שלום ולעיתים כחבר באספת המושבה מ-1753 ועד המהפכה האמריקאית. ב-1776 נשא דייוויד הול הבן לאישה את קתרין טינגלי, בתו של סמואל טינגלי, הרקטור של הכנסייה האפיסקופלית סנט פיטר. לשניים נולדו שישה ילדים.
שירות צבאי

הול למד משפטים, וב-1773 התקבל ללשכת עורכי הדין בניו קאסל, דלאוור. כמי שהיה כבר חבר במיליציה של מחוז סאסקס תחת פיקודו של הגנרל דוורתי, הוא הצטרף לרגימנט הראשון של דלאוור עם פרוץ מלחמת העצמאות של ארצות הברית ושירת כקפטן תחת פיקודו של קולונל ג'ון הזלט בקרב לונג איילנד ובקרב וייט פליינס. בעקבות מותו של הזלט בקרב פרינסטון (אנ') בינואר 1777, הוא היה למפקד הרגימנט, ובאפריל אותה שנה קודם לדרגת קולונל. הוא הוביל את הרגימנט בקרב ברנדיויין (אנ') ושוב בקרב גרמנטאון (אנ'), בו הוא נפצע ב-4 באוקטובר. את השנה הבאה הוא בילה בהחלמה, בגיוס חיילים חדשים בווילמינגטון ובשירות בבתי דין צבאיים. ביוני 1779 הוא שב לשירות פעיל במחנה מידלברוק, בילה את הקיץ בחוסר פעילות עם הרגימנט, אך שב לביתו באוקטובר אותה שנה, לאחר שהלין על פציעותיו ועל מחסור באספקה. כאשר הרגימנט של דלאוור יצא לקרוליינה הדרומית באפריל 1780, לא יצא איתם הול. בתגובה לבקשותיו החוזרות ונשנות, אשרה האספה הכללית של המדינה תשלום, אך זה לא היה מספיק דיו, ובסופו של דבר, באפריל 1782 פרש הול מהשירות.
קריירה פוליטית

בינתיים המשיך הול בעיסוקו בעריכת דין ונכנס לפוליטיקה. הוא היה איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, מתומכיו של תומאס ג'פרסון, כמו רוב הפרסביטריאנים, אך בלואס האנגליקנית, הוא היה במיעוט. הוא הובס על ידי הפדרליסט ריצ'רד באסט כאשר ניסה להתמודד על משרת מושל דלאוור ב-1798. הוא התמודד שוב ב-1801 נגד האפיסקופלי נתניאל מיטשל, דאיסט שמתח ביקורת באופן גלוי על המתודיסטים. הול הדגיש את אמונתו הפרסביטריאנית, ועל אף שהובס שוב במחוזות קנט וסאסקס, הוא זכה בקולות הפרסביטריאנים במחוז ניו קאסל בהפרש כה גדול כך שהוא ניצח בכל המדינה בהפרש של 18 קולות. הפדרליסטים שקלו לעשות שימוש בחוקי הזרים וההמרדה כדי לנסות ולפסול כמה מקולות המהגרים החדשים במחוז ניו קאסל, אך עם שליטתם המתמשכת באספה הכללית, הם בהדרגה "אפשרו" לו להיכנס לתפקידו.
הול כיהן כמושל דלאוור מ-19 בינואר 1802 ועד 15 בינואר 1805. במהלך תקופה זו רכש פיייר סמואל דו פונט דה נמורס (אנ') את מפעל הכותנה הישן של ג'ייקוב ברום בברנדיויין קריק והחל בעסקי אבק השריפה שלו. הייתה זו גם העת של התחזקות התנועה לביטול העבדות בדלאוור, בה כשלה האספה הכללית על חודו של קול אחד בהעברת חוק לשחרור הדרגתי של העבדים.
ב-1805 התמודד הול ללא הצלחה מול ג'יימס מ. ברום בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית, ושוב ב-1812 על ידי המועמד הפדרליסטי תומאס קופר. בשנה שלאחר מכן הוא מונה כשופט בבית המשפט לתביעות רגילות במחוז סאסקס.
מותו

דייוויד הול נפטר בלואס ב-8 בספטמבר 1817. הוא נפטר בבית הקברות של הכנסייה הפרסביטריאנית שבעיר. ביתו בלואס הוסף ב-1976 אל המרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 214.
הערות שוליים

↑  Sue Fox (October 1976). "National Register of Historic Places Inventory/Nomination: Col. David Hall House".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1194661483  VIAF: 5629156858568449780001   WorldCat (עם VIAF): 5629156858568449780001
המצור על סירקוסאי (278 לפנה"ס)

ערך זה עוסק במצור על העיר סירקוסאי, חלק ממלחמת פירוס והמלחמות הסיציליאניות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
המצור על סירקוסאי בשנת 278 לפנה"ס היה הניסיון האחרון של קרתגו לכבוש את העיר סירקוסאי. סירקוסאי נחלשה על ידי מלחמת אזרחים בין תונון לסוסטרטוס. הקרתגים השתמשו בהזדמנות זו כדי לתקוף ולצור את סירקוסאי הן ביבשה והן בים. לאחר מכן פנו תונון וסוסטרטוס למלך פירוס מאפירוס בבקשה לבוא לעזרת סירקוסאי. כשהגיע פירוס, נסוגו הצבא והצי הקרתגים ללא קרב.
קרתגו תוקפת את סירקוסאי המחולקת

היקטאס (אנ'), טיראן סירקוסאי, גורש מהשלטון על ידי תונון. לאחר מכן אותגר תונון על כוחה של סירקוסאי על ידי סוסטרטוס. סוסטרטוס כבש את חלקה של סירקוסאי בסיציליה בעוד תונון החזיק בחלק של העיר באי אורטיגיה.
כאשר שני הפלגים בסירקוסאי היו מותשים ממלחמתם, ניצלו הקרתגים את המצב וצררו על העיר ביבשה ובים. הם חסמו את הנמל הגדול במאה ספינות וצרו את החומות עם 50,000 איש, תוך שהם בזזו את השטח שמסביב לעיר. שני הפלגים הלוחמים בסירקוסאי ביקשו מפירוס מאפירוס לספק סיוע. הם ציפו שפירוס יעזור, כי אשתו, לאנאסה, הייתה בתו של אגתוקלס, עריץ לשעבר של סירקוסאי.