stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קינג קונג (סרט, 1933)

| --- | --- |

 בימוי:  מריאן ק. קופר, ארנסט שדסאק 
 הופק בידי:  מריאן קופר ארנסט שדסאק
 תסריט:  מריאן קופר ארנסט שדסאק ג'יימס אשמור-קלירמן רות רוז
 שחקנים ראשיים:  פיי ריי רוברט ארמסטרונג ברוס קאבוט
 מוזיקה:  מקס שטיינר 
 צילום:  ורנון ל. ווקר, אדוארד לינדן, ג'. א. טיילור 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הוצאה ביתית, הפצה לאולמות הקולנוע, שידורים 
 הקרנת בכורה:  2 במרץ 1933
 משך הקרנה:  105 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט פנטזיה, סרט דרמה, סרט אימה, קאייג'ו, סרט הרפתקאות, סרט מדע בדיוני 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, בניין אמפייר סטייט 
 תקציב:  500,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   kingkong
 סרט הבא:  בנו של קונג (1933)
 דף הסרט ב־IMDb
 
קינג קונג (באנגלית: King Kong) הוא סרט אמריקאי משנת 1933  שעוסק בקינג קונג - גורילת ענק בדיונית השוכנת באי ששמו "אי הגולגולת" שאליו הגיעו בני אדם.
תקציר העלילה

עלילת הסרט הראשון מתרחשת בשנת 1933, בתקופת השפל הגדול בארצות הברית. במאי ומפיק חסר הצלחה בשם קרל דנהאם רוצה לעשות סרט אודות יחסיהם של חיית פרא ובת אנוש, כאשר הייחוד בו יהיה כי צילומיו ייערכו באי מסתורי, פרימיטיבי ולא מוכר. מפיקי הסרטים תחתם קרל עובד רוצים לבטל את המיזם השאפתני, אך קרל מגלה זאת ומתארגן להפלגה חפוזה לאי בטרם שיהיה ביכולתם לעצור אותו. הוא מגייס עמו את אן דארו, בדרנית מובטלת שהתיאטרון שבו עבדה פשט את הרגל, כדי שתשחק בסרט בתפקיד הראשי. הם עולים על ספינה של ציידי חיות פרא שקברניטה הוא ג'ק דריסקול, ומפליגים לאי הגולגולת, האי המסתורי שבו צילומי הסרט מתוכננים להיערך.
באי הם פוגשים בשבט של ילידים פרימיטיביים, הסוגדים לגורילת ענק בגובה של שמונה מטרים ושמה "קונג" ומנסים להרוג את אנשי המשלחת, אך ללא הצלחה, אולם מצליחים לחטוף את אן. הם מקריבים אותה קורבן לקונג, אך זה מתאהב בה ואינו פוגע בה. מעבר לכך, לאחר מכן, פוגשים אן וקונג בדינוזאורים השורצים באי, קונג מגן עליה מפניהם ומציל אותה.
במקביל, סגל הסרט והספינה מתארגן להציל את אן, ושולח צוות חיפוש אחריה במטרה להציל אותה מידי גורילת הענק המאיימת. הצוות נתקל בקשיים רבים בדרכו, ושלושה אנשים בלבד מתוכו מצליחים לשרוד - קרל דנהאם, ג'ק דריסקול וג'ימי (המלח הכי צעיר בצוות). מטרתו היחידה של ג'ק היא להציל את אן, בעוד שקרל חושב על ההזדמנות להרוויח מהפרשה כסף ולכסות את הפסדיו הכלכליים שנוצרו עקב סרטיו חסרי ההצלחה. הוא זומם ללכוד את הגורילה במטרה להציג אותה לקהל הרחב תמורת תשלום. ג'ק מצליח לחלץ את אן מידי קונג ויצורי הפרא של האי ומתפתח ביניהם רומן, אולם קונג לא מוכן לוותר על אן בה התאהב והוא ממהר למצוא אותה, כדי להשיבהּ לעצמו. כאשר הוא מגיע אל חופי האי, מחכה לו שם צוות הספינה במטרה ללכוד אותו ואחרי מאבק קשה חברי הצוות מצליחים להרדים אותו. לאחר הרדמתו חוזר צוות הספינה לכיוון ניו יורק, כשבידם קונג.
בניו יורק, הם כובלים את קונג באזיקי פלדה עבים בקרנגי-הול שבברודוויי. שם הם מציגים אותו לראווה לתושבי העיר תמורת תשלום. קונג יוצר התלהבות רבה בקרב האנשים, והבזקי המצלמות המתעדות את נוכחות היצור המלהיב גורמים לו לצאת מדעתו. הוא מתפרע ומצליח להשתחרר מהאזיקים, פורץ מהאולם ומתחיל להשתולל ברחבי ניו יורק.
לאחר שקונג מוצא את אן דארו ומבטיהם נפגשים, קונג מתרכך ונרגע. השלווה הקצרה נקטעת כאשר הצבא, שהוזעק בינתיים לעיר, מתחיל לירות על קונג בתותחים ומקלעים. קונג בורח מהם בעוד אן בידו ומטפס על גגות הבניינים כדי לצאת מטווח האש.
בסופו של דבר, קונג מטפס עם אן על בניין האמפייר סטייט, שם הוא מותקף על ידי מטוסי קרב דו-כנפיים. זוהי הסצנה המפורסמת ביותר בסרט והיא נחשבת לאחת מהסצנות הקלאסיות ביותר בהיסטוריה של הקולנוע. בסצנה, קונג נאבק במטוסים בכל כוחו ואף מצליח לרסק כמה מהם - אך למרות מאמצו הרב, בסופו של דבר המטוסים גוברים עליו ויורים בו למוות.
"זו היפה שהרגה את החיה", מסכם קרל דנהאם בסוף הסרט.
ראו גם

קינג קונג (דמות)
קינג קונג (סרט, 2005)
קונג: אי הגולגולת
הפלא השמיני של העולם
I Put a Spell on You

| --- | --- |

 סינגל בביצוע סקרימינג ג'יי הוקינס
 מתוך האלבום At Home with Screamin' Jay Hawkins
 יצא לאור:  1956
 פורמט:  7"
 סוגה:  רוק אנד רול
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  2:25
 חברת תקליטים:  Okeh
 כתיבה:  סקרימינג ג'יי הוקינס
 לחן:  סקרימינג ג'יי הוקינס 
 הפקה:  ארנולד מקסין
 
I Put a Spell on You (בתרגום חופשי: "הטלתי עליך כישוף"), הוא שירו של סקרימינג ג'יי הוקינס משנת 1956, אשר נחשב לקלאסיקה של סגנון הרוק אנד רול, ונבחר על ידי "היכל התהילה של הרוקנ'רול" להיות אחד מ-500 השירים המשפיעים בתחום.
הביצוע המקורי

בשנת 1956 היה סקרימינג ג'יי הוקינס זמר הידוע בהופעתו המשונה והתיאטרלית. סגנונו החל כבלוז מסורתי, אך החל להתרחק מן הבלוז אל כיוון הרוק אנד רול שהיה אז בחיתוליו.
על נסיבות הקלטת השיר מספר הוקינס כי התכוון ליצור בלדת בלוז מעודנת, אך המפיק הביא לאולפן צלעות ועוף, ועד מהרה כולם השתכרו. הוא מדווח כי אינו זוכר אף איך בוצעה ההקלטה. "לפני כן הייתי רק זמר בלוז נורמלי" אומר הוקינס. "הייתי רק ג'יי הוקינס. הכול פשוט נפל במקום. גיליתי שאני יכול לעשות יותר מלהרוס את השיר ולצעוק אותו למוות". יש המטילים ספק בדיווח זה וטוענים כי השיר הוקלט מספר שנים קודם לכן בגרסה מתונה יותר, אך כישלונו גרם להוקינס לנסות ולהקליט אותו בגרסתו הידועה. לטענה זו אין הוכחות.
להקלטה אופי מוזר. השיר מתחיל כבלדה ששר הוקינס לאהובתו הסוררת. עד מהרה הופך השיר לסדרה של נהמות מנוונות. הוקינס מאיים בפראות על האהובה, צורח, גונח וצווח, כשהוא נשמע פראי ונואש בנסיונותיו לקבל בחזרה את האהובה שאבדה.
השיר היה להצלחה מיידית, והצליח להיכנס ל"ארבעים הגדולים" במצעד האמריקני. מספר תחנות רדיו אסרו על השמעתו בנימוק שהוא "קניבלי", אך הדבר רק תרם למוניטין של השיר. הקריירה של הוקינס המריאה בעקבות השיר, והוא המשיך להופיע ולהקליט במשך שנים רבות, עד מותו בשנת 2000.
הופעתו התיאטרלית של הוקינס התגבשה רק בעקבות שיר זה. הוא נהג להופיע כשהוא לבוש גלימה, ומגיח מארון מתים. הוקינס נהג להדביק חטים לאפו, בנוסח קניבלי, ועל הבמה היו מצויים אף מספר נחשים וגולגולת מעשנת סיגר שכונתה "הנרי".
מילות השיר

השיר הוא שיר פשוט, שמילותיו מדברות על אהבה נואשת. "אני מכשף אותך / כי את שלי". השיר כולל איום כמעט מפורש כלפי האהובה שסטתה מן הדרך, אך בניגוד לשירי קנאה גבריים אחרים כגון “היי ג'ו” המוכר בביצועו של ג'ימי הנדריקס או “Run for your life” של הביטלס, אינו מביע שנאה כלפי נשים, או אף כלפי האישה הספציפית אליה מכוון השיר. השיר קיבל פירושים וביצועים שונים במהלך השנים. היו שהתייחסו אליו בצורה רצינית, וביצעו אותו כבלדת אהבה, והיו שניסו לחקות את סגנונו הפרוע של הוקינס.
ביצועים בולטים

במהלך השנים בוצע השיר על ידי הבולטים שבאומני הרוק אנד רול הרוק והבלוז. הביצועים הזכורים ביותר הם ביצועה האנרגטי של להקת קרידנס קלירווטר רבייבל, משנת 1968 אשר הפכה את השיר להמנון רוקנ'רול סוחף. אל מול ביצוע זה עומד ביצועה האיטי והעצוב של נינה סימון משנת 1965, אשר אף הכתירה את האוטוביוגרפיה שלה בשם "I Put a Spell on You”. כן זכור ביצועו של השחקן והמוזיקאי טים קארי (מתקליטו "Simplicity” משנת 1981) בזכות השימוש באורגן אשר הפך את הביצוע לכנסייתי כמעט.
השיר בוצע אף על ידי The Animals, נינה סימון, ניק קייב, בריאן פרי, מרילין מנסון, אנני לנוקס, בוני טיילר, ג'ו קוקר, נטשה אטלס ורבים אחרים. ביצועה של דיאמנדה גאלאס הופיע בפסקול של סרטו של אוליבר סטון "רוצחים מלידה". סרטים רבים נוספים השתמשו בשיר בפסקול שלהם.
בשנת 1983 השתמש בשיר הבמאי ג'ים ג'ארמוש בסרטו "זרים" (Stranger than Paradise). השיר, בביצועו המקורי, "הקניבלי", של הוקינס, מופיע בסרט כשלוש פעמים, ומשמש להמחשת אווירת הניכור השוררת בין גיבורי הסרט, מהגרים הונגרים בארצות הברית. גיבורת הסרט, השחקנית אסתר באלינט מתייחסת לשיר מספר פעמים, ובאחת הסצנות הזכורות מן הסרט, כאשר השיר מושמע ברקע, היא אומרת –"He's Screamin' Jay Hawkins and he's a wild man, so bug off!"
הוקינס עצמו הופיע בסרטו של ג'ארמוש "רכבת המסתורין" מספר שנים לאחר מכן.
השפעה תרבותית

השיר הופיע באין ספור פרסומות ברדיו ובטלוויזיה, כן נכלל השיר בפרק של משפחת סימפסון, בזמן תחרות איות של ליסה (משמעות המילה Spell היא גם איות באנגלית).
כן משמש השיר כרקע פופולרי בתחרויות החלקה על קרח.
פלייבוי

| --- | --- |


מרילין מונרו בשער הגיליון הראשון, דצמבר 1953
 תדירות:  ירחון
 סוגה:  מגזין גברים
 מו"ל:  Playboy Enterprises, הוברט בורדה מדיה 
 תאריכי הופעה:  1 באוקטובר 1953 – הווה (71 שנים) 
 שפה:  אנגלית ושפות נוספות
 מערכת:  שיקגו שבאילינוי
 מדינה:  ארצות הברית
 ISSN:  0032-1478
 www.playboy.com
 
פלייבוי (מאנגלית: Playboy) היה ירחון סגנון חיים ופנאי לגברים שהתפרסם ברחבי העולם בזכות צילומיו המציגים עירום נשי. הירחון נוסד על ידי יו הפנר בשיקגו שבארצות הברית, בשנת 1953. המותג "פלייבוי" הפך עם השנים לאחד המותגים הידועים ביותר בעולם, והתפתח לתאגיד בשם Playboy Enterprises, Inc, שבנוסף למגזין הבינלאומי, כלל שורה של עסקים נוספים: מועדוני לילה, חברת תקליטים, ערוץ רדיו, חברת הוצאה לאור ועוד.
הירחון כלל מאמרים בנושאים שונים, כגון ספורט, אופנה, צרכנות ופוליטיקה, סיפורים קצרים של סופרים נודעים וריאיון ארוך עם אישיות בולטת. סיסמתו של הירחון, המופיעה מתחת לשמו החל מגיליונו הראשון, היא "בידור לגברים" (Entertainment for Men).
במרץ 2020 הפסיק המגזין לצאת במהדורה מודפסת, חברת האם שלו "PLBY Group" נסחרת בבורסת נאסד"ק החל מפברואר 2021. והיא ממשיכה להפעיל אתר אינטרנט, ערוץ טלוויזיה בתשלום ועסקים נוספים סביב המותג "פלייבוי".
היסטוריה > השנים הראשונות

יו הפנר ייסד את המגזין בשנת 1953. את הגיליון הראשון הוציא בהשקעה אישית של 600 דולר ובהלוואה של 6,000 דולר. הפנר שהיה בן 29 באותה עת, נשר מלימודי פסיכולוגיה וסוציולוגיה באוניברסיטה, ועבד במחלקת ההפצה של המגזין היוקרתי "אסקווייר" בשיקגו, בחר לעזוב ולייסד מגזין משלו. בחיפוש אחרי תצלום שימכור את הגיליון הראשון, הגיע הפנר לחברה קטנה לייצור לוחות שנה בשיקגו, שהייתה בעלת זכויות היוצרים על צילום עירום נדיר של מרילין מונרו, שהייתה כוכבת קולנוע מובילה באותה תקופה. עבור תשלום חד-פעמי של 500 דולר, קיבל הפנר זכות שימוש בצילום העירום, שצולם בימים שקדמו להצלחתה בהוליווד.
הגיליון הראשון פורסם בדצמבר 1953, ולא סומן עליו תאריך - כי הפנר חשש שלא יוכל להדפיס גיליון שני אם המגזין לא יימכר בהצלחה; לפי גרסה אחרת, רצה שדוכני עיתונים יוכלו להמשיך למכור את הגיליון גם בחודש שלאחר מכן אם לא יימכרו כל העותקים. לשמחתו, נמכרו כל העותקים בתוך מספר שבועות. מספר העותקים שנמכרו היה כ-54 אלף, ומחיר כל עיתון היה 50 סנט (חצי דולר). עותקים של הגיליון הראשון, שנשמרו במצב כמעט חדש, נמכרים לאספנים במחיר של מעל ל-5,000 דולר.
אחרי מונרו, הוא נאלץ למצוא נערות אמריקניות מן השורה שיסכימו להצטלם בעירום, כך החלה מסורת "נערת החודש" (Playmate of the Month), שנערות שהצטלמו זכו אחר כך לפרסום רב. בקיץ 1955, עמדה תפוצתו של "פלייבוי" כבר על 400 אלף עותקים לגיליון. ב-1960 נפתח מועדון "פלייבוי" הראשון, שילוב של מועדון לילה ובר עם מלצריות לבושות כשפנפנות, ובהמשך עסקים נוספים תחת המותג "פלייבוי". בשנת 1971 ביצעה חברת האם של המגזין "Playboy Enterprises, Inc." הנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
היסטוריה > שנות השיא

בשנות ה-60 פרסם המגזין טורים שהיו במות חופשיות לדיונים פומביים בעניינים שעמדו במרכז הדיון הציבורי, כגון: המאבק לשוויון זכויות של האזרחים האפרו-אמריקאים זכויות להט"ב, זכויות נשים, צנזורה והתיקון הראשון לחוקת ארצות הברית. "פלייבוי" היה חסיד מוקדם של רפורמה בחוקי הקנאביס, וסיפק תמיכה ל"ארגון הלאומי לרפורמה בחוקי המריחואנה" ב-1970. בשנותיו הראשונות השתדל "פלייבוי" לא לנקוט עמדה בנושאים פוליטיים. אך אחרי שהפנר נקלע לאחת ההפגנות נגד מלחמת וייטנאם בשיקגו ב-1968, וספג חבטות מהאלות של השוטרים, שינה הפנר את עמדתו. מ-1968 ואילך, יצא הירחון באופן מובהק נגד המלחמה ותפוצתו נסקה. הפנר הפך לידוען, סגנון החיים הססגוני וההולל שלו זכה לכיסוי נרחב, והוא זכה לכתבות שער בשבועוני חדשות מובלים דוגמת "טיים" ו״ניוזוויק".
תפוצת הירחון הגיעו לשיאה בתחילת שנות ה-70 - הגיליון הנמכר ביותר בהיסטוריה הוא גיליון נובמבר 1972, שנמכר ביותר מ-7.2 מיליון עותקים. בשנת 1972 החלו גם לצאת מהדורות מקומיות של הירחון בגרמניה ובאיטליה, ולאחר מכן יצאו לאור מהדורות מקומיות במדינות נוספות. במדינות אסלאמיות רבות נאסרה הפצתו של "פלייבוי", וכך גם באחדות ממדינות המזרח הרחוק. ביפן יצאה לאור מהדורה מקומית שבה לא נראים איברי מין נשיים. אך תפוצת הירחון הייתה אחר כך בירידה, על רקע התחרות הגוברת מול מתחריו הבוטים יותר, "פנטהאוז" שהקים בוב גוצ'יונה, ואחר כך "האסלר" שהקים לארי פלינט.
היסטוריה > משבר והתאוששות

בתקופת נשיאותו של רונלד רייגן, החל הימין השמרני בארצות הברית במאבק נגד תעשיית הפורנוגרפיה. ביוזמת התובע הכללי של ארצות הברית אדווין מיס הוקמה ועדה שפרסמה דו"ח ב-1986, שקישר בין פורנוגרפיה לפשע ואלימות. הוועדה יצרה אחר כך "רשימה שחורה" של חברות, חנויות ודוכני עיתונים שבהם מופצים ״פלייבוי" ומגזינים דומים נוספים ושלחה להם מכתבי התראה. עקב כך ירדה תפוצת המגזין בחצי משיאה לכ-3.4 מיליון עותקים לגיליון.
בשנת 1975, כריסטי הפנר, בתו של המייסד החלה לעבוד בחברה, היא מונתה למנכ"לית בשנת 1988, ואחר כך כיהנה בתפקיד יו"ר מועצת המנהלים עד שנת 2009. תחת כריסטי הפנר התמקדה החברה בפיתוח המותג שלה מעבר למגזין עצמו, כולל מכירת רישיונות לייצור מוצרים תחת המותג שלה, פיתוח ערוצי טלוויזיה, הפקת סרטים, ומכירת זיכיונות למהדורות בינלאומיות של המגזין. באוגוסט 1994 הושק לראשונה אתר האינטרנט של "פלייבוי", שזכה להצלחה. בשיא בועת הדוט-קום תוכנן להנפיק את האתר בבורסה כחברה נפרדת, אך ההנפקה בוטלה.
היסטוריה > במאה ה-21

החל מתחילת המאה ה-21 סבל המגזין וחברת האם שלו מירידה בהכנסות וצבר הפסדים כבדים. בהמשך גם חטיבת הטלוויזיה שלו סבלה מתחרות קשה בשוק הטלוויזיה ושווי המנייה של קרס. בדצמבר 2008, כריסטי הפנר, יו"ר ומנכ"ל פלייבוי, התפטרה מתפקידה. בתחילת 2009 עמדה החברה למכירה, ולקראת סוף השנה עברה הפקת המגזין למיקור חוץ, בניסיון לשוב לרווחיות. יו הפנר גם מכר באותה שנה את האחוזה שלו בלוס אנג'לס.
בינואר 2011 קנה יו הפנר את כל מניות Playboy Enterprises, החזיר לעצמו את השליטה הבלעדית על החברה, הפך אותה לחברה פרטית ומחק אותה מהמסחר.
באוקטובר 2015 הודיעה המגזין שיפסיק לפרסם תמונות עירום, בנימוק שתמונות כאלה זמינות בקלות ובחינם באינטרנט. הגיליון האחרון שכלל עירום הוא גיליון ינואר־פברואר 2016, שבשערו מופיעה פמלה אנדרסון. אך בגיליון מרץ-אפריל 2017 חזר "פלייבוי" לפרסם תמונות עירום.
בספטמבר 2017 נפטר מייסד החברה יו הפנר, ומיד אחר כך הודיעה קרן ההשקעות שהייתה שותפה עמו ברכישת מניות החברה כדי להפוך אותה לפרטית, על שינוי אסטרטגי, כולל רכישת השליטה בחברה מיורשיו. במהלך 2019, סגנון המגזין שונה, הוחלט שיצא לאור רק פעם ברבעון, לאור תנועת ה-Me Too, הוחלט שצילומי הנשים יעשו פחות בוטים ויותר אומנותיים, והוא ינסה לפנות לקהל רחב יותר.
במרץ 2020 בעקבות מגפת הקורונה, הודיע המגזין כי יפסיק לצאת בדפוס, בשלב זה הוא מכר רק כ-400 אלף עותקים לגיליון. אחר כך הכריזה חברת האם שלו על מיזוג הפוך עם חברת ספאק שנסחרת בנאסד"ק. חברה זו ממשיכה להפעיל אתר אינטרנט, ערוץ טלוויזיה בתשלום ועסקים נוספים סביב המותג "פלייבוי".
פורמט ותוכן > לוגו

הלוגו של המגזין, פרופיל של ארנב או שפן עונד עניבת פרפר, עוצב על ידי המעצב ארט פול, עבור הגיליון השני של המגזין. הלוגו המקורי מלווה את החברה מאז. יו הפנר הסביר שבחר בדמות בגלל "ההקשר המיני המשעשע" שהיה לו.
פורמט ותוכן > "נערת החודש" ו"נערת השנה"

כל גיליון מוקדש ל"נערת החודש" (Playmate of the Month) חדשה, ומציג תצלומי עירום שלה, לצד פרטים אישיים. אחד ממאפייני הירחון הוא תמונת האמצע, שבה מוצג תצלום של נערת החודש על-פני שלושה עמודים. בסוף כל שנה נבחרת "נערת שנה" אחת מתוך 12 נערות החודש.
בין "נערות החודש" הבולטות היו: מרילין מונרו (1953), בטי פייג' (1955), ג'ני מקארתי ואנה ניקול סמית.
פורמט ותוכן > עמוד השער

עמוד השער של המגזין כלל לעיתים צילום של ידוענית או כוכבת קולנוע, במקום "נערת החודש", בין צילומי עמוד השער הבולטים כיכבו: שרון סטון (1990), לה טויה ג'קסון (1991), שרליז ת'רון (1999), פמלה אנדרסון (2007), קים קרדשיאן (2007), כרמן אלקטרה (2009), לינדזי לוהן (2012), קייט מוס (2014).
בגיליון נובמבר 2009 הופיעה לראשונה דמות בדיונית מצוירת, מארג' סימפסון מסדרת האנימציה הטלוויזיונית "משפחת סימפסון".
פורמט ותוכן > ראיון החודש

בספטמבר 1962 החל הירחון לפרסם ראיון מעמיק אחד בכל גיליון, עם אישיות מרכזית בולטת, את הראיונות הראשונים ערך הסופר אלכס היילי. בין המרואיינים הי: מיילס דייוויס, פידל קסטרו, מלקולם אקס, סלבדור דאלי, מרטין לותר קינג, ז'אן-פול סארטר, מוחמד עלי, אורסון ולס, ג'ימי קרטר, ג'ון לנון ויוקו אונו, יאסר ערפאת, סטיבן הוקינג, פרנק סינטרה, וודי אלן ואריאל שרון.
פורמט ותוכן > סיפורים קצרים

בשנות ה-60 החל יו הפנר לגייס את טובי הסופרים, בהם: הנרי מילר, טרומן קאפוטה, אירווין שו, יצחק בשביס-זינגר, ארתור סי. קלארק, איאן פלמינג ואחרים במטרה שיכתבו סיפורים קצרים לירחון. הפנר שכנע אותם כי פרסום מוקדם של סיפורים או קטעים מספרים שעמדו לראות אור ישרת את האינטרס שלהם בחשיפה ופרסום ועבורו ישפר את התפוצה.
פלייבוי בישראל

באפריל 1970, בעיצומה של מלחמת ההתשה, התפרסמה ב"פלייבוי" כתבה מצולמת על "הנערות של ישראל". לאחר שבמשך חודש שלם בסוף 1969, שהה צוות של המגזין בישראל. בעזרת לאה פלטשר, בעלת סוכנות דוגמנות, ואברהם ירון, צלם, התחקו אנשי "פלייבוי" אחרי ישראליות שיסכימו להצטלם עבור תשלום של 350 ל"י. בין הדוגמניות הישראליות שצלם המגזין הנציח היו: ציונה טוכטרמן, אן טוכמאייר ואסתי זבקו. עם זאת רבות מהדוגמניות לא הסכימו לבסוף להצטלם בעירום, ורבים מהצילומים שפורסמו היו בעירום חלקי או בלבוש מלא. השבועון "העולם הזה", פרסם ללא אישור חלק מהכתבה, ונתבע על הפרת זכויות היוצרים שלו. את כתב ההגנה מטעמו כתב ממשרד עורכי הדין של אמנון זכרוני, המתמחה אדם ברוך; השבועון חויב בסכום של 3,500 ל״י.
לאחר מלחמת יום הכיפורים חוללה נינה קציר, רעייתו של נשיא המדינה, אפרים קציר, סערה כאשר יזמה חלוקה של אלפי גיליונות "פלייבוי" לחיילי צה"ל שבחזית.
בשנות ה-80 מכר המגזין כ-40,000 עותקים מדי חודש בישראל.
במאי 2010, הושק בישראל ליין מוצרי הבישום והטיפוח תחת המותג "Playboy", באמצעות היבואן "דנשר".
ב-6 במרץ 2013 הושק לראשונה מגזין "פלייבוי ישראל" (Playboy Israel). המו"ל היה האמריקאי-ישראלי דניאל פומרנץ, והעורכת הייתה נטע יעקובוביץ-קידר. נערת השער של הגיליון הראשון בעברית הייתה נטלי דדון (בעירום מרומז בלבד). לאחר פרסום שישה גליונות נקלע המגזין לקשיים כספיים, ולא הופיע מאז דצמבר 2013. לאחר פניית העובדים בבקשה לפירוק המגזין לאור החובות הכספיים של המו"ל דניאל פומרנץ אליהם, ניתן ביולי 2014 צו פירוק למגזין בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
פלייבוי בישראל > שידורי ערוץ פלייבוי בישראל

באוגוסט 2000 עלה לשידור ערוץ "פלייבוי" בשידורי yes הטלוויזיה בלוויין, באמצעות זכיין - חברת "פליי-טי-וי", והחל מאפריל 2001 גם בחברת הכבלים "תבל", ובהמשך גם בחברות הכבלים "ערוצי זהב" ומת"ב. הערוץ שודר במתכונת "תשלום תמורת צפייה" וכלל פורנוגרפיה רכה. שידורי הערוץ הופסקו באוגוסט 2002, לאחר שחברי כנסת דתיים וחרדים, יזמו תיקון לחוק התקשורת שיאסור שידור פורנוגרפיה בישראל. עם זאת חברות הכבלים הגישו בקשה להעלות את הערוץ מחדש בשל אי בהירות בנוסח החוק, לפיו "לא יוצג אדם או איבריו בדרך מינית". הם ביקשו מהמועצה לשידורי כבלים ולווין להכיר במשדרי פלייבוי, שאינם חושפים סצנות מין מפורטות, כ"צילומים אמנותיים".
במרץ 2003, חברת "פליי-טי-וי" מפעילת הערוץ, פנתה לבית המשפט העליון בבקשה שיחייב את חברות הכלים והלוויין לשדר את הערוץ, בטענה שהשקיעה בערוץ כ-7 מיליון דולר וקיבלה רישיון שידור בשבילו כחוק. בנוסף טענה כי ההחלטה להוריד את הערוץ עומדת בניגוד לדעת המועצה לשידורי כבלים ולווין, שקבעה כי אין מניעה להמשיך ולשדרו, לאחר שאינו על ההגדרה של שידור פורנוגרפיה אסורה. בעקבות צו ביניים שהוציא בית המשפט חזר הערוץ לשדר. בנוסף, ביולי 2003, החל ערוץ פלייבוי ישראל לשדר גם באינטרנט, תמורת תשלום של 19.90 שקל בחודש.
בתגובה עתרו לבג"ץ 39 ח"כים מרוב סיעות הכנסת וארגונים פמיניסטים נגד שידור הערוץ, בטענה שהוא מבזה ומשפיל נשים. ב-2 במרץ 2004 קבע פה אחד, הרכב מורחב של בית המשפט העליון, בראשות השופטת דליה דורנר, כי שידורי הערוץ אמנם פוגעים בכבוד הנשים, אך אין בכך כדי לאסור את שידוריו והוא יוכל להמשיך לשדר כערוץ מקודד בתשלום. השאלה המשפטית נסובה סביב הגדרת "החפצת נשים". דורנר קבע שיש לפרש אותה באופן מצומצם והצגה של יחסי מין אינה תמיד נחשבת החפצה.
באוקטובר 2003, הודיע הערוץ על תחרות לתפקיד המגישה הישראלית בערוץ פלייבוי העולמי והישראלי, ונערת פלייבוי הישראלית הראשונה. ארגונים פמיניסטיים ניסו לאסור על התחרות ועל כל הפקות מקור ישראליות בערוץ. התחרות נערכה לבסוף בדצמבר 2003 כשבין המתמודדות היו שני אלוני, לימור דגני, מעיין קדם, גליה אברמוב ודורין שמר, כשהזוכה הייתה נוגה שחר.
באוגוסט 2005, טענה חברת "פליי-טי-וי" כי Yes איפשרה לצפות בערוץ בהנחות ובחינם במסגרת מבצעי שיווק שונים, ללא הסכמתה; אף על פי שאחד התנאים שקבעה מועצת הכבלים והלוויין לשידור הערוץ הוא כי הערוץ לא יינתן בחינם לאף אדם. YES טענה מצידה כי אפשרה לעובדיה צפייה בחינם, תוך רצון שיכירו את השירותים שהחברה מציעה.
בשנת 2009 נקלע זכיין הערוץ בישראל לקשיים כלכליים, עקב ירידה חדה במספר המנויים, בעקבות עלייה בזמינות תכנים פורנוגרפיים חינם באינטרנט.
פיטר ג'קסון

| --- | --- |

ג'קסון בשנת 2014
 לידה:  31 באוקטובר 1961 (בן 63) ניו זילנד
 שם לידה:  Peter Robert Jackson 
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 מקום לימודים:  קולג' קפיטי 
 יצירות בולטות:  טרילוגיית שר הטבעות, קינג קונג
 בן או בת זוג:  פראן וולש (1987–?) 
 צאצאים:  בילי ג'קסון, קייטי ג'קסון 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב, 4 פרסי סאטורן   סך הכול מועמדויות לפרס אוסקר לסרטיו: 36.
 עמוד הפייסבוק של ג'קסון
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'קסון בפרימיירה של ההוביט: מסע בלתי צפוי בנובמבר, 2012.
פיטר ג'קסון (באנגלית: Peter Robert Jackson; נולד ב-31 באוקטובר 1961) הוא במאי ומפיק קולנוע ניו זילנדי זוכה פרס האוסקר. בראשית הקריירה המקצועית, נודע ג'קסון בסרטי האימה יוצאי הדופן שיצר. לאחר מכן בזכות הסרט 'יצורים שמימיים', שהיה מועמד לאוסקר על התסריט, אך פרסומו העיקרי בא לו כבמאי טרילוגיית סרטי שר הטבעות, קינג קונג וטרילוגיית סרטי ההוביט.
ביוגרפיה ויצירה

פיטר ג'קסון נולד בפוקרואה ביי בניו זילנד בשנת 1961, בנם היחיד של ביל וג'ואן ג'קסון שהיגרו לניו זילנד מאנגליה.
ג'קסון החל את הקריירה שלו ביצירת סרטי וידאו במצלמה ביתית ואמצעים טכנולוגיים מינימליים אחרים. בגיל 17 סיים ג'קסון את בית הספר וניסה להשיג עבודה בתעשיית הסרטים הניו זילנדית, אך כשל בניסיונו זה והחל לעבוד כשוליה בחנות לפיתוח תמונות.
הצלחתו הראשונה הייתה הסרט 'טעם רע' (Bad Taste), אותו יצר עם מספר חברים. הסרט התפתח במשך ארבע שנים מאורך ראשוני של חצי שעה לסרט באורך מלא (90 דקות). ג'קסון וחבריו הגיעו עם הסרט לפסטיבל הקולנוע בקאן, שם זכו לשבחי המבקרים ומכרו את זכויות ההקרנה ל-12 מדינות.
בניגוד לבמאים אחרים, ג'קסון המשיך ליצור בניו זילנד, ויצר מספר קומדיות וסרטי אימה נוספים. במסגרת עבודתו היה בין הראשונים בעולם להשתמש באפקטים ממוחשבים, ובאולפנים שהקים בניו זילנד ביצע עבודות אפקטים עבור אולפני הוליווד. בין השאר יצר סרט דוקומנטרי בשם "Forgotten Silver" העוסק בבמאי ניו זילנדי מראשית ימי הקולנוע שכביכול הקדים את זמנו והגיע להשגים קולנועיים רבים הרבה לפני קולנוענים בשאר העולם. סרטו הנודע ביותר של ג'קסון בתקופה זו היה 'יצורים שמימיים' (1994), שזיכה אותו ואת אשתו, פראן וולש, במועמדות לפרס אוסקר בקטגוריית התסריט המקורי.
בהמשך, הפיק וביים ג'קסון את הטרילוגיה שוברת הקופות שר הטבעות. גם את התסריט לטרילוגיה עיבד עם אשתו, פראן וולש. לצורך הסרט השתמש ג'קסון רבות באולפן האפקטים שהקים בניו זילנד, ויצר סצנות קרב ממוחשבות בסדר גודל שלא נראה עד אז. "שר הטבעות" צולם ברצף כסרט אחד וחולק לשלושה חלקים, שיצאו לקולנוע בהפרש של שנה זה מזה. על החלק האחרון, "שיבת המלך", זכה ג'קסון בשלושה פרסי אוסקר לשנת 2003, על התסריט המעובד, הבימוי, והסרט.
הפרויקט הבא של פיטר ג'קסון היה הסרט "קינג קונג", חידוש לסרט הקלאסי משנת 1933, שהוא (לדברי ג'קסון) הסרט שגרם לו לרצות להיות במאי עוד מגיל שמונה. הסרט, שתקציבו נאמד ב-207 מיליון דולר, יצא לאקרנים בארצות הברית ב-14 בדצמבר 2005, וכיכבו בו אדריאן ברודי, נעמי וטס וג'ק בלאק. דווח כי אולפני יוניברסל שילמו לג'קסון מקדמה בת 20 מיליון דולר, על חשבון 20% מסך ההכנסות.
בשנת 2009 יצא עוד סרט בבימויו של פיטר ג'קסון ושמו מבט מגן עדן על פי הספר רב המכר משנת 2002 של אליס סבולד. בשנים 2011–2013 צילם בבת אחת את טרילוגיית ההוביט, הפריקוול לטרילוגיית שר הטבעות. במהלך הצילומים השתמש בטכנולוגיית צילום חדשנית המערבת צילום במהירות של 48 פריימים לשנייה, לעומת 24 הנהוג בתעשיית הקולנוע, מה שאפשר מראה ריאליסטי יותר לסרט.
ג'קסון היה צפוי להפיק את הסרט "Halo", המבוסס על משחק המחשב באותו שם אך הפרויקט נזנח לבסוף. שמו עלה כמועמד להפקת הסרט "עולם היורה" מ-2015 אך לבסוף הוא לא הפיק. ג'קסון עובד באמצעות חברת ההפקות והאפקטים הממוחשבים שהקים בשנות ה-90, חברת WingNut Films והחברות Weta Workshop, Weta Digital, Park Road Post. פיטר ג'קסון הצהיר לא מעט פעמים שבכוונתו לביים גרסה קולנועית לספרי טמרייר של הסופרת נעמי נוביק וסרט המשך לסרט "הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן".
סגנונו כבמאי

בניגוד למראה הרגוע והלא-רשמי שלו (מכנסיים מתרחבים, ללא נעליים), ג'קסון הוא פרפקציוניסט בסגנון הבימוי שלו. הוא דורש לצלם כל סצנה מספר רב של פעמים (כולל "עוד פעם, בשביל המזל"), דוחף את אנשי האפקטים לקצה גבול היכולת על מנת לקבל עבודה שתשתלב היטב בסרט, ומתעקש על דיוק במיניאטורות ודגמים, אף אם הם מופיעים בשולי הסצנה ולא יגיעו לסרט עצמו. על אף נטייה זו, ג'קסון ידוע בכך שהוא מצלם בתקציב נמוך יותר מאשר במאים מקבילים.
פילמוגרפיה חלקית > בימוי

טעם רע (1987)
פגוש את הפיבלים (1989)
מוות קליני (1992)
יצורים שמימיים (1994)
עיר הרשע (1996)
שר הטבעות: אחוות הטבעת (2001)
שר הטבעות: שני הצריחים (2002)
שר הטבעות: שיבת המלך (2003)
קינג קונג (2005)
מבט מגן עדן (2009)
ההוביט: מסע בלתי צפוי (2012)
ההוביט: מפלתו של סמאוג (2013)
ההוביט: קרב חמשת הצבאות (2014)
הם כבר לא יזדקנו (אנ') (2018)
The Beatles: Get Back‏ (2021)
פילמוגרפיה חלקית > הפקה

עמק העוצמות (1992)
ג'ק בראון גאון (1996)
מחוז 9 (2009)
הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (2011)
מערבית לממפיס (2012)
ערי טרף (2018)
הערות שוליים

↑  Peter Jackson to Produce The Hobbit and Sequel! - ComingSoon.net
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455171505171  PLWABN: 9810590943905606  BIBSYS: 2087019  BNC: 000581995  BNE: XX1177304  BnF: cb13182829t (data)  CANTIC: a11134689  CiNii: DA13935450  GND: 12345395X  ICCU: RAVV227995  ISNI: 0000 0001 0920 2504  LCCN: no96017219  LNB: 000346404  MusicBrainz: 1192bf91-25e1-40cb-b823-d4f6c451d262  NDL: 01026213  NKC: js20020624017  NLA: 42362460  NLK: KAC201101595  NTA: 125398115  RERO: 02-A016606116  SELIBR: 271101  SUDOC: 035340061  Trove: 1457718  ULAN: 500470428  VIAF: 84213729   WorldCat (עם VIAF): 84213729