stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם הראל פלטון
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

בשנת 1874 התמודד פלטון על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-7 של ג'ורג'יה, הממוקם בחלק הצפון-מערבי של המדינה. פלטון התמודד בתור דמוקרט עצמאי בעל אוריינטציה לרפורמה, וניצח בבחירות את האופוזיציה האלקטורלית של הדמוקרטים הבורבוניים השמרנים ששלטו בפוליטיקה של מדינת ג'ורג'יה. מסע הבחירות של פלטון נעזר במאמציה של אשתו, רבקה לטימר פלטון, שעזרה לכוון את הקמפיין הפוליטי שלו ותרמה פרשנות פוליטית, לעיתים קרובות בשם בדוי, לעיתונות היומית והשבועית ברחבי המדינה.
פלטון נקט קו פוליטי רדיקלי במרוץ של 1874, והכריז שחקלאים ועובדי מפעלים מנוצלים על ידי ממשלה מושחתת ובזבזנית. בתגובה, פלטון דגל בכך שפשוטי העם של ג'ורג'יה צריכים "להעיף את השודדים הציבוריים מתפקידם" ובמקום זאת לבחור באלה שהם נציגים של "כל העם".
פלטון תמך בתנועת גראנג', למרות שהוא עצמו מעולם לא הצטרף לארגון. הוא גם לא בחר להצטרף למפלגת הלייבור גרינבק, במקום להישאר בתוך המפלגה הדמוקרטית, ששמרה על השליטה ההגמונית על הפוליטיקה הדרומית בשנים שלאחר הפלת השיקום.
למרות סירובו להצטרף לארגון הרשמי, פלטון שיתף במספר רעיונות מפתח של הגרינבקרים. בנובמבר 1877 יצא בחריפות לביטול חוק החידוש שהחזיר את תקן הזהב, וטען כי כלכלת הכסף ההדוקה שאליה היה קשור שימשה להפוך "בעלי מונופולין, תאגידים, מחזיקי אג"ח לאומיים וחלפני כספים" ל"אדונים בלתי מעורערים של המדינה". פלטון מתח ביקורת חריפה גם על הממסד הבנקאי במדינה ועל המערכת הפיננסית, שאותם האשים כ"קנוניה מכוונת מצד מעמד הנושים לשדוד, להונות ולרושש את מעמד החייבים".
פלטון התמודד לבחירה מחדש ב-1876 וב-1878, וניצח בבחירות בשתי הפעמים. ב-1878 הצטרף אליו בקונגרס עמית דמוקרט עצמאי, עורך הדין אמורי ספיר מאת'נס, ששימש בעבר כפרקליט הכללי של ג'ורג'יה.
אולם ניסיון לזכות בקדנציה רביעית בשנת 1880 לא צלח, כאשר תומכיו טענו כי "אי סדרים" בהצבעה בהחלט התרחשו ברום ואולי גם במרייטה, ג'ורג'יה - שני מושבים מרכזיים במחוז של פלטון. למרות מחאות אלו, פלטון לא בחר להתמודד עם תוצאת הבחירות של 1880, במקום זאת חזר לחווה שלו ולעבודתו המיניסטריאלית.
בשנת 1884 זכה פלטון פעם נוספת בבחירות לבית הנבחרים של ג'ורג'יה, שם כיהן עד 1890.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

פלטון מת ב-24 בספטמבר 1909, ונקבר בבית הקברות אוק היל בקרטרסוויל, ג'ורג'יה. 13 שנים לאחר מותו, ב-1922, הפכה אלמנתו בת ה-87 לאישה הראשונה שכיהנה כסנאטורית של ארצות הברית, אם כי רק ליום בודד.
ג'וזף ליין

ג'וזף ליין (באנגלית: Joseph Lane;‏ 14 בדצמבר 1801 – 19 באפריל 1881) היה פוליטיקאי וגנרל אמריקאי שהיה למושל טריטוריית אורגון הראשון וייצג את אורגון בסנאט של ארצות הברית.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1860 היה מועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית ועמיתו למרוץ של ג'ון ברקינרידג'. תמיכתו בעבדות בארצות הברית ובקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית שמו קץ לפעילותו הפוליטית.
ליין מת בביתו שבאורגון בגיל 79.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'וזף ליין נולד במחוז בונקום, קרוליינה הצפונית, ב-14 בדצמבר 1801, למשפחה ממוצא אנגלי עם שורשים בווירג'יניה הקולוניאלית. אביו, ג'ון ליין, היה מוותיקי מלחמת העצמאות האמריקאית. משפחת ליין עברה לקנטקי מקרוליינה הצפונית כשג'וזף היה ילד צעיר. הוא עזב את הבית בגיל 15, והתחתן כעבור ארבע שנים. הוא עבר לאונסוויל, אינדיאנה, בשנת 1820. לו ולאשתו, פולי הארט ליין, נולדו 10 ילדים. ליין היה בעיקרו אוטודידקט, ולמד על העולם מספרים שקרא בלילה. במהלך היום, הוא עבד וחסך את כספו, והשקיע אותו תוך זמן קצר ברכישת סירה שטוחה, איתה הוביל מטענים במעלה ובמורד נהר האוהיו. הצלחה כלכלית באה בעקבות כך.
ליין היה נואם פומבי רהוט, כישרון שעזר לו לזכות בבחירות לבית הנבחרים של אינדיאנה בשנת 1822 בגיל 21 בלבד. הוא כיהן בגוף זה מ-1822 עד 1823, מ-1830 עד 1833, ומ-1838 עד 1839. לאחר מכן עבר לסנאט של מדינת אינדיאנה, שם כיהן מ-1839 עד 1840, ומ-1844 עד 1846. ליין, זכה להערכה רבה על ידי חבריו, ונבחר גם כקפטן של המיליציה המקומית בעודו צעיר.
ביוגרפיה > מלחמת ארצות הברית–מקסיקו

מלחמת ארצות הברית–מקסיקו פרצה בשנת 1846. ליין התפטר ממושבו בסנאט, והתגייס לפלוגה של מתנדבי אינדיאנה. הפלוגה שלו הוקצתה לרגימנט המתנדבים השני של אינדיאנה, וליין נבחר לקולונל ביוני 1846. הוא מונה לבריגדיר גנרל של מתנדבים פחות משבוע לאחר מכן. ליין וחיילי אינדיאנה נפרסו לאחר מכן למקסיקו, שם לחם בהצטיינות, כשהוא סובל משני פצעי ירי קלות, ומונה למייג'ור גנרל בשנת 1847. הוא פיקד על בריגדת אינדיאנה בקרב בואנה ויסטה, שם שירת תחת הגנרל והנשיא לעתיד זאכרי טיילור.
ליין גם הוביל את כוח הסיוע שהסיר את המצור על פואבלה, והביס את אנטוניו לופס דה סנטה אנה בקרב הואמנטלה.
ביוגרפיה > פוליטיקה של אורגון

ברגע שליין חזר ממקסיקו, הנשיא פולק מינה אותו למושל של טריטוריית אורגון. ליין קיבל את המינוי שלו ב-18 באוגוסט 1848. ליין הגיע לאורגון ב-3 במרץ 1849, בעקבות טיול חורף מסוכן בשביל אורגון. בהגיעו לאורגון סיטי, המעשה הרשמי הראשון של ליין היה ליזום את המפקד הראשון של תושבי הטריטוריה, שהראה בסך הכל 8,785 אזרחים אמריקאים ו-298 אזרחים ממדינות אחרות.
בעודו מושל, ליין שימש גם כמפקח הראשון של אורגון לענייני האינדיאנים. בין תפקידיו המוקדמים של ליין היה גם תפיסתם של חמישה אינדיאנים משבט Cayuse שהואשמו בטבח ויטמן. הנאשמים הוחזרו לאורגון סיטי למשפט, שם הורשעו ונתלו. ליין התפטר כמושל טריטוריאלי ב-18 ביוני 1850, לטובת מינוי חדש. ב-2 ביוני 1851, ליין נבחר לנציג של טריטוריית אורגון בקונגרס כדמוקרטי. במאי 1853, הוא שימש כממלא מקום המושל הטריטוריאלי במשך שלושה ימים כדי לסייע בסילוקו של ג'ון פ. גיינס הלא פופולרי מתפקידו. לאחר מכן התמודד ליין לבחירה מחדש כנציג, וזכה בבחירות ב-6 ביוני 1853. ליין זכה בשתי קדנציות כהונה נוספות כנציג בבחירות ביוני 1855 ו-1857. לאחר מכן הוא נבחר כאחד משני הסנאטורים של ארצות הברית הראשונים כאשר אורגון הפכה למדינה ב-1859.
ביוגרפיה > מבצעים צבאיים נגד אינדיאנים

בשנת 1853, לאחר שנבחר מחדש כציר, אך לפני שעזב לוושינגטון הבירה, ליין מונה לבריגדיר גנרל לפקד על כוח מתנדבים שהוקם כדי לדכא את האלימות האינדיאנית האחרונה. ליין הוביל את הכוח לדרום אורגון כדי לעצור את התקפות האינדיאנים נגד מתיישבים וכורים שם. ליין נפצע שוב בהתכתשות ב-Table Rock, בעמק סמס, לא הרחק מהערים של היום מדפורד וסנטרל פוינט.
ליין היה גם שותף פעיל במה שנקרא מלחמות נהר הרוגים של 1855–1856, ונפצע בכתפו בקרב אוונס קריק.
ביוגרפיה > מועמדות לסגן הנשיא ודעיכה פוליטית

בשנת 1860, המפלגה הדמוקרטית התפצלה בנושא העבדות. דמוקרטים תומכי עבדות מהדרום עזבו את הוועידה הלאומית ומינו מועמדים משלהם: ג'ון ברקינרידג' לנשיאות, וליין לסגן הנשיא.
כרטיס "הדמוקרטי הדרומי" הזה הובס. עם תבוסתו בבחירות לסגן הנשיא ותחילת מלחמת האזרחים, הסתיימה הקריירה הפוליטית של ליין. דעותיו התומכות בעבדות היו שנויות במחלוקת באורגון; דעותיו הפרו-בדלניות היו בלתי מקובלות לחלוטין. ליין הפך לשמצה בשל חילופי דברים עם אנדרו ג'ונסון מטנסי ביום האחרון שלו בסנאט. ג'ונסון דיבר בעד האיחוד וגינה את הפרידה. משאל עם על הפרידה בטנסי נכשל זמן קצר לאחר מכן, ונזקף בדרך כלל לזכותו של נאומו של ג'ונסון. ב-2 במרץ, ליין האשים את ג'ונסון בכך ש"מכר את זכות הבכורה שלו" כאדם דרומי. ג'ונסון הגיב בכך שהציע כי ליין היה צבוע על כך שהאשים את ג'ונסון כאשר ליין תמך בצורה כה נחרצת בתנועה של בגידה פעילה נגד ארצות הברית.
ביוגרפיה > אחרית חייו

ליין קנה קרקע של 1 מייל רבוע (2.6 קמ"ר) הממוקמת מעט צפונית לרוזבורג, אורגון, בשנת 1851. מאוחר יותר הוא רכש חווה בשטח של 2,000 אקר (810 דונם) הממוקמת כ-11 מייל (18 ק"מ) מזרחה לאותה עיירה, שהייתה בבעלותו במשך מספר שנים לפני שמכר לבנו. ליין גם בנה בית המשקיף על נהר האומפקווה הדרומי; לאחר כהונתו בסנאט, הוא פרש לשם ב-1861. למרות שהוא אהד בגלוי את הקונפדרציה, הוא נשאר בבית בחווה שלו; הוא לא השתתף במלחמה, וגם לא חזר לפוליטיקה לאחר תאריך זה. הוא הואשם בהחזקת עבד אישי עד 1878, הנחה המבוססת על הגזע של היתום האפריקני-אינדיאני, בשם פיטר וולדו, שגידל מגיל שנתיים עד שבע עשרה. ליין הוטבל כקתולי ב-1867, ומשפחתו גדלה באותה אמונה, אך הוא ויתר על אמונה זו זמן קצר לפני מותו.
ביוגרפיה > מותו ומורשתו

ליין מת בביתו ב-19 באפריל 1881. גופתו נטמנה בגני הזיכרון של רוזבורג.
בית בתו של גנרל ליין ברוזבורג, שם בילה חלק ניכר מזמנו, הוא כיום מוזיאון המתוחזק על ידי החברה ההיסטורית של מחוז דאגלס. הבית המכונה בית קריד פלוד, בית פלוד-ליין, או פשוט בית ג'וזף ליין, הוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. בית פלוד-ליין מעולם לא היה מקום מגוריו.
מחוז ליין, אורגון, נקרא על שם ליין. חטיבת הביניים ג'וזף ליין ברוזבורג נקראת על שמו, וכך גם חטיבת הביניים ג'וזף ליין בפורטלנד.
בנו של ליין לאפייט ליין שימש כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1875–1877; בן אחר, ג'ון ליין, לחם במלחמת האזרחים למען הקונפדרציה. נכדו של ליין, הארי ליין, היה ראש עיריית פורטלנד, אורגון, ולאחר מכן סנאטור אמריקאי מ-1913 ועד מותו ב-1917.
בדרך לאורגון עם ג'וזף מיק, כפי שמתואר בספרה של פרנסס פולר ויקטור משנת 1877 אחת עשרה שנים בהרי הרוקי וחיים על הגבול.
כפתור קמפיין של ג'וזף ליין משנת 1860
דיוקן של פולי הארט ליין, אשתו של ג'וזף ליין
יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט

יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (בגרמנית: Johann August von Anhalt-Zerbst;‏ 29 ביולי 1677 – 7 בנובמבר 1742), היה נסיך אנהלט-צרבסט בין השנים 1718–1742.
ביוגרפיה

יוהאן אוגוסט נולד ב-29 ביולי 1677 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, לקרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס, בתם של אוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ומריה אנה ממקלנבורג-שוורין.
ב-25 במאי 1702 התחתן יוהאן אוגוסט עם פרדריקה מסקסוניה-גותה-אלטנבורג, בתם של פרידריך הראשון, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג ומגדלנה זיבילה מסקסוניה-וייסנפלס, אולם לא היו לו ילדים ממנה. ב-8 באוקטובר 1715 התחתן יוהאן אוגוסט בשנית עם הדוויג פרדריקה מווירטמברג-ויילטינגן, בתם של פרידריך פרדינד, דוכס וירטמברג-ויילטינגן ואליזבת מווירטמברג-ממפלגארד, אך גם ממנה לא היו לו ילדים.
בשנת 1718 מת אביו קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט, ויוהאן אוגוסט עלה לשלטון במקומו. יוהאן אוגוסט נחשב לשליט נדיב ונבון, ובשנות השלום של שלטונו התפתחה מאוד הנסיכות, ובמיוחד עיר הבירה צרבסט. בשנת 1722 הוא מינה את יוהאן פרידריך פאש למנהל המקהלה בצרבסט. ב-7 בנובמבר 1742 מת יוהאן אוגוסט בצרבסט ללא ילדים, ודודניו כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-דורנבורג ויוהאן לודוויג השני, נסיך אנהלט-דורנבורג ירשו את הנסיכות.
לודוויג בונשטדט

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1822 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בינואר 1885 (בגיל 62) גותה, דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה 
 שם לידה:  Franz Ludwig Carl Bohnstedt 
 מקום קבורה:  main cemetery Gotha 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1843)  האקדמיה לאומנויות של ברלין 
 יצירות ידועות:  האופרה הלאומית של לטביה 
 צאצאים:  Ida Bohnstedt 
 
לודוויג בונשטדט (באנגלית: Ludwig Bohnstedt; ‏ 27 באוקטובר 1822 – 3 בינואר 1885) היה אדריכל בלטי-גרמני, אשר בילה חלק ניכר מהקריירה שלו בתורינגיה.
ביוגרפיה

הוא נולד ברוסיה, למהגרים גרמנים, והחל את לימודיו בבית הספר סנט פיטר. ב-1839, בהיותו בן שבע-עשרה, נרשם לאוניברסיטת ברלין, שם למד פילוסופיה, אך עד מהרה פרש לטובת לימודי אדריכלות באקדמיה הפרוסית לאמנויות, אצל היינריך שטראק. הוא חזר לסנט פטרסבורג ב-1843, ומצא תפקיד בסטודיו של רודולף ז'ליאזביץ' . כשהיה שם, הוא לקח שיעורים באקדמיה האימפריאלית לאמנויות וזכה בתואר "אמן חופשי".
בסוף שנות ה-40 הוא מונה לאדריכל חצר המלכות- עזר בשיקום נכסים מלכותיים. ב-1850 נישא לאולגה ואן דר ולייט (1833–1906). נולדו להם חמישה ילדים, ביניהם ארנסט (1851-1908), מנהל ייצור, אלפרד (1854–1906), שגם הפך לאדריכל, ואידה (1858–1916), ציירת. מ-1851 עד 1854, הוא היה האדריכל הראשי של ממשלת רוסיה. לאחר 1858, הוא היה חבר מועצה ופרופסור באקדמיה הקיסרית. במהלך תקופה זו השתתף בתחרויות עיצוב רבות, בעיקר בגרמניה, אך גם באנגליה, ספרד ואיטליה.
התמקדות זו בגרמניה, כמו גם שיקולי בריאות, הובילו אותו לעיר גוטה, שם הוא ומשפחתו התיישבו ב-1862, והוא עבד כאדריכל רשמי של העיר. הוא שימש כ"סנאטור" של כבוד לבניית מבנים שם, מ-1866 עד 1871.
בשנה שלאחר מכן, הוא נכנס למה שתהפוך לתחרות החשובה ביותר שלו; תכנון בניין חדש לרייכסטאג בברלין. למעלה ממאה אדריכלים הגישו הצעות. עיצובו זכה בפרס הראשון. בשל סוגיות פוליטיות וכספיות לא פתורות, הבנייה נדחתה ללא הגבלת זמן. ייתכן שחלק מהמעורבים חשו אי נוחות ממוצאו הזר. בכל מקרה, הוא הוציא את העניין מדעתו והמשיך לתחרויות אחרות; זכה באחת עבור המטה החדש של בנק פינלנד בשנת 1876. בינתיים, הוא גם הפך לחבר באקדמיה הפרוסית (1874), וחבר כבוד באקדמיה לבניין באמסטרדם (1875).
ואז, בשנת 1881, פרויקט הרייכסטאג קם לתחייה, אך במקום להשתמש בעיצובו, הוכרזה תחרות חדשה. ניסיונותיו לשנות החלטה זו לא הועילו. רבים מעמיתיו לא תמכו בו, ואמרו שעיצוביו בני כמעט עשר היו מיושנים. הוא הגיש בחוסר רצון עיבוד מחדש של תוכניותיו. הם זכו לתשומת לב מועטה ובשנת 1882, החוזה עבר לפול וואלוט, אדריכל מפרנקפורט.
בשנת 1883 לקה באירוע מוחי שגרם לו להפסיק לעבוד, ונפטר בינואר 1885.
הערות שוליים

↑  Max Berbig (1903), "Bohnstedt, Ludwig", Allgemeine Deutsche Biographie (ADB) (in German), vol. 47, Leipzig: Duncker & Humblot, pp. 84–87
↑  Dieter Dolgner: Architektur im 19. Jahrhundert. Ludwig Bohnstedt, Leben und Werk, Hermann Bohlaus Nachfolger, Weimar, 1979
↑  Helmut Roob and Günter Scheffler: Gothaer Persönlichkeiten, 2nd ed., Rhino-Verlag, 2006, pg.23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118512943  ISNI: 0000 0000 6677 3859  KulturNav: 5323d3a7-c182-45d9-bb8f-6bc41fa6400a  LCCN: n80078177  LNB: 000185852  NKC: xx0081304  RKD: 342520  SUDOC: 198589166  ULAN: 500120706  VIAF: 50016445   WorldCat (עם VIAF): 50016445 
ההצעה המקורי לבניין הרייכסטאג, 1872
מוריס וינסנט וילקס

| --- | --- |

וילקס, 1974
 לידה:  26 ביוני 1913 דאדלי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 בנובמבר 2010 (בגיל 97) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  מדעי המחשב
 מקום מגורים:  הממלכה המאוחדת
 מקום לימודים:  King Edward VI College Stourbridge (1931)  קולג' סנט ג'ון (1934)  אוניברסיטת קיימברידג' (1936) 
 מנחה לדוקטורט:  ג'. א. רטקליף 
 מוסדות:  DEC (1980–1986)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1981–1985)  אוניברסיטת קיימברידג' (1937–1980)  אוליבטי (1986–1989) 
 תלמידי דוקטורט:  Michael Howard Kay, דייוויד ויילר, John Makepeace Bennett, Ian Malcolm Leslie, David Hartley, פטר וגנר, Beatrice Helen Worsley 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor (2000)  מדליית מאונטבאטן (1997)  מדליית ג'ון פון נוימן של IEEE (1997)  עמית ACM (1994)  פרס קיוטו לטכנולוגיה מתקדמת (1992)  פרס הארולד פנדר (1982)  פרס ולס מקדוול (1981)  מדליית פאראדיי (1981)  פרס מאוצ'לי-אקרט (1980)  עמית מכובד של אגודת המחשוב הבריטית (1973)  פרס לזכר הארי גוד (1968)  פרס טיורינג (1967)  עמית החברה המלכותית (1956)  עמית מוזיאון היסטוריית המחשב  עמית האקדמיה המלכותית להנדסה  עמית אגודת המחשוב הבריטית  Clifford Paterson Lecture 
 www.cl.cam.ac.uk/~mvw1/
 תרומות עיקריות
 הגה את הרעיון של מיקרו תכנות מתוך הבנה שתוכנת מחשב (מיקרוקוד) שכתובה בשפה מיוחדת (מיקרו אסמבלר) בתוך ROM מהיר מאוד תוכל לשמש כבקר של מעבד המחשב
 
סר מוריס וינסנט וילקס (באנגלית: Maurice Vincent Wilkes;‏ 26 ביוני 1913 – 29 בנובמבר 2010) היה מדען מחשבים בריטי שתרם להתפתחות המחשבים.
וילי שטוור

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1864 וולגסט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  31 במאי 1931 (בגיל 67) ברלין, רפובליקת ויימאר 
 מקום קבורה:  Friedhof III der Gemeinde Jerusalems- und Neue Kirche 
 תחום יצירה:  אומנות ימית, ציור, איור 
 חתימה:   
 
וילי שטוור (בגרמנית: Willy Stöwer‏; 22 במאי 1864 – 31 במאי 1931) היה אמן, מאייר גרמני בתקופת הקיסרות. הוא ידוע בעיקר בזכות ציורים ימיים וליטוגרפיות. רבות מיצירותיו מתארות אירועים ימיים היסטוריים כמו טביעת הטיטניק בשנת 1912.
ביוגרפיה

וילי שטוור, בנו של רב חובל, נולד בוולגסט שבגרמניה, על חוף הים הבלטי. במקור הוא התאמן כטכנאי במשרדי ההנדסה של מספנות גרמניות שונות. עד מהרה הוא קיבל משימות כשרטט, מאייר וצייר. הכישרון שלו הוכר מוקדם וטכניקת הציור שלו הייתה אוטודידקטית. בשנת 1892 הוא התחתן עם הנרייטה דטמן ממשפחה אמידה, וזה אפשר לו להתמסר אך ורק לעבודתו כאמן.
הקיסר וילהלם השני הפך לתומך נלהב ופטרון של האמן. שטוור אף ליווה את הקיסר בכמה מסעות בין 1905 ל־1912. הוא היה חבר הנהלה בליגת הצי הגרמני ( Deutscher Flottenverein) וזכה לתואר פרופסור של כבוד בשנת 1907.
במהלך חייו עקב אחרי פטרונו וגורלו של הצי הגרמני הקיסרי. כמו אצל בני דורו כהנס בוהרדט, תקופת היצירה הגדולה ביותר שלו הגיעה לסיומה עם כניעת הקיסר וסיום העידן הקיסרי. הקריירה המאוחרת שלו, ללא הפטרון, הסתמכה על כמה עבודות מקווי ספינות קיטור.
הוא נפטר ונשכח יחסית, בביתו המפואר בברלין-טגל ב־31 במאי 1931, תשעה ימים לאחר יום הולדתו ה -67.
קריירה

שטוור היה אמן פורה מאוד בין השנים 1892–1929, ויצר כ־900 איורים בשחור-לבן ו- 335 צבעונים ל -57 ספרים, וכן כרזות, גלויות, כרטיסי מסחר, תוויות, חוברות ויומנים. דוגמה מוקדמת לאמנות המסחרית שלו היא סדרת כרטיסי מסחר בשנים 1899- 1900 שהכין ליצרן השוקולד הגרמני סטולוורק בשם "ספינות המלחמה הגרמניות החדשות" באלבום מס ' 3, סדרה 132.
ציורו של שטוור על טביעת הטיטניק במגזין Die Gartenlaube זכה לפופולריות מיוחדת. את האיור הוא יצר זמן קצר לאחר האסון בשנת 1912 ללא מידע מפורט. כך לדוגמה הארובה הרביעית במציאות לא הוציאה עשן שחור מכיוון שנועדה רק לאוורור. למרות אי דיוקים כאלה, התמונה הפכה לאייקונית והודפסה פעמים רבות. שטוור, שלא היה ידוע בציורי דיוקנאות, צייר גם דיוקן של הקיסר במדי חיל הים, אשר יחד עם כמה מציוריו הימיים האחרים היו תלויים בארמון הקיץ של הקיסר בין השנים 1907-1914.
דוגמאות נוספות לעבודותיו של שטוור נמצאים במוזיאונים כוללים ציורי שמן על בד: טביעת המשחתת האיטלקית "טורבין" על ידי המשחתות האוסטריות ב־24 במאי 1915. במוזיאון להיסטוריה צבאית, וינה, וכן: סירת מנוע מהירה! במוזיאון הימי הבינלאומי של המבורג. בשנת 1917 הופקו גלויות מכמה מציוריו לסיוע צדקה לטובת אנשי צוות ופצועים ממלחמת העולם הראשונה.
הערות שוליים

↑  Willy Stower - Biography, www.askart.com
↑  Hormann, Jörg-Michael (2001). Willy Stöwer. Marinemaler der Kaiserzeit. Leben und Werk (in German). Koehlers Verlagsgesellschaft.
↑  MetroPostcard List of Postcard Artists and Illustrators S, www.metropostcard.com
↑  "KAISER'S ROOM"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810683909105606  DSI: 5761  GND: 117266779  ISNI: 0000 0001 0947 3574  LCCN: nr00038562  MusicBrainz: ef956f63-7574-4da5-9772-7b9d4dc7df8c  NKC: pna20221167205  NTA: 074534408  RERO: 02-A024785080  RKD: 75369  SUDOC: 086304674  ULAN: 500176055  VIAF: 785596   WorldCat (עם VIAF): 785596
וילהלם פון גלודן

| --- | --- |
וילהלם פון גלודן
וילהלם פון גלודן
 לידה:  16 בספטמבר 1856 ויימאר
 פטירה:  16 בפברואר 1931 (בגיל 74) טאורמינה, סיציליה, איטליה
 מקום קבורה:  Taormina Cemetery 
 לאום:  גרמני
 תחום יצירה:  צילום
 הושפע על ידי:  וילהלם השני, קיסר גרמניה
 השפיע על:  רוברט מייפלת'ורפ, ססיל בטון, אנדי וורהול, עדי נס
 יצירות ידועות:  קיאנו, היפנוס
 
"קיאנו" (Ciano),‏ 1902. אחד מתצלומיו המפורסמים ביותר של פון גלודן, שהיווה השראה לצלמים רבים
הברון וילהלם פון גלודן (בגרמנית: Wilhelm von Gloeden;‏ 16 בספטמבר 1856 – 16 בפברואר 1931) היה צלם גרמני שפעל בעיקר באיטליה. פון גלודן זכור בעיקר הודות לתצלומי העירום הפסטורליים של נערים סיציליאניים שנשאו לרוב אביזרים כזרים או אמפורה, שרמזו על שיוכם ימי יוון הקלאסית או רומא העתיקה. מנקודת מבט מודרנית, עבודתו ראויה לציון הודות לשליטתו בתאורה ולביום המודלים המעודן שלו. שימוש חדשני בפילטרים לצילום ואיפור גוף מיוחד (שנוצר מתערובת חלב, שמן זית וגליצרין) שהעלים פגמי עור שונים, תרם לתחושת השלמות האמנותית של תצלומיו.
אף על פי שהיה מוכר בימי חייו, עבודתו נשתכחה עם השנים, אך זכתה לעניין מחודש בעשורים האחרונים, ופון גלודן אף הוכתר על ידי תומאס ווג' (Waugh) כ"אמן הוויזואלי ההומוסקסואל החשוב ביותר של טרום מלחמת העולם הראשונה".
ביוגרפיה

נולד במקלנבורג שבצפון גרמניה. אביו נפטר בגיל צעיר ואימו נישאה מחדש לעיתונאי השמרן וילהלם יואכים פון המרשטיין. גלודן נהג לטעון שהוא נצר לשושלת גלודן המפורסמת, אולם מעולם לא נמצאה ראיה בנושא. פון גלודן לא התעניין בפוליטיקה או בעיתונאות כמו אביו החורג. הוא החל ללמוד תולדות האומנות במכללת רוסטוק, אך זמן קצר לאחר מכן פרש ופנה ללימודי ציור במכללת וויימאר. לאחר שנה, ב-1878 נאלץ להפסיק את לימודיו עקב מחלת ריאות קשה, כנראה שחפת. רופא המליץ לו על עיירת נופש ומרפא, שם האוויר יבש יותר, בסיציליה. גלודן עבר לסיציליה והתיישב בטראומינה, עיירת חוף קטנה. הוא החלים מהמחלה, ונשאר בטראומינה כמעט כל חייו, מלבד תקופת מלחמת העולם הראשונה בה גורש לגרמניה (1915–1918). בזמן המלחמה שמר לו על הבית "איל מורו", העוזר שלו והנער שהרבה לצלם עקב המראה המיוחד שלו. לאחר המלחמה חזר לטראומינה ושם נפטר ב-16 בפברואר 1931.
ביוגרפיה > קריירת הצילום של פון גלודן

הצילום החל אצלו כתחביב: בתחילת 1880 הוא פתח סטודיו לצילום והחל לצלם נערים בסגנון כפרי, ונחשב חלוץ של צילום באוויר הפתוח. אך רק ב-1895, כאשר אביו החורג איבד את הונו וגלודן הפסיק לקבל ממנו כסף, הוא נאלץ לפנות לכיוון מקצועי והחל למכור תמונות. זאת בעזרת הדוכס פרנץ פרידריך השלישי ממקלנבורג שווירן, שקנה לו מצלמה, הכיר אותו מילדותו והיה מעריץ נלהב ואספן גדול של עבודותיו. במפתיע, עבודותיו לא התפרסמו במחתרת למרות אופיים האירוטי- הם פורסמו במגזינים וקיבלו פרסים ברחבי העולם. נכון לומר שגלודן לא צילם רק נערים עירומים אלא גם פורטרטים, נוף ועוד. אבל גם צילומי העירום נתפסו אז כצילומי מחקר אתניים על הנערים בסיציליה.
ביוגרפיה > תחומי עניין

גלודן היה ידוע בהערכתו לאומנות היוונית ולעם היווני. הוא צילם לא מעט מבנים יוונים עתיקים שהיו במרחק 2 ק"מ מביתו. אנשי טראומינה, שמוצאם היה יווני, ריתקו אותו. סגנון הצילום שלו הזכיר ברובו פיסול יווני, אבל דווקא חוסר ההתאמה בין נערי העיר העניים, דייגים ורועי צאן, לבין פסלי האלים, יצרו את הייחוד של התמונות.
ישנן גם תמונות ללא רעיון ספציפי, שיש בהן עיסוק ב"הרהורי הנער המתבגר", שהעבירו את הרעיון באופן משכנע במיוחד. כישרונו של גלודן היה בבימוי הנערים והעמדתם בתמונה. גם השימוש בפילטרים כדי להעניק לתמונות את המראה המדויק, ובאיפור גוף שגלודן עצמו יצר, הוסיפו לאיכות עבודותיו. ביתו של גלודן הפך ליעד תיירותי מוביל בטראומינה - עד אז, עיירה קטנה ונשכחת. בספר מבקריו אפשר למצוא רבים כאוסקר ויילד, אנטול פראנס, ריכרד שטראוס, מלך אנגליה ואחרים. גלודן הקפיד לחלוק את התשלום שקיבל על התמונות עם המודלים שלו, מה שיכול להסביר את שיתוף הפעולה של התושבים עם התמונות האירוטיות לכאורה. הוא גם שלח ידו בצילומי נוף שתרמו לתיירות באזור ולתיעוד רעידת אדמה הרסנית במיוחד אשר התרחשה ב-1908. כל אלה גרמו לתושבים ולמצולמים לגלות סובלנות כלפיו, בתקופה שבה הומוסקסואליות לא זכתה ליחס סובלני.
בשיא הקריירה שלו, בין השנים 1890 - 1914, צילם כ-7000 תמונות גברים, ביניהם תמונות רבות של בוצ'יוני (הידוע כ"איל מורו"). על האחוזה, שנשארה בבעלותו של בוצ'יוני, פשטה המשטרה הפשיסטית ב-1933 וב-1936, ורוב רובם הושמדו או נעלמו כי נחשבו ארוטיות. עד היום נמשכת מלאכת השלמת חלקי תמונות של גלודן המפוזרות ברחבי העולם. גלודן נחשב כיום כפורץ דרך בתחום הצילום העירום הגברי: התמונות, שהצליחו למרות אופיין ההומוסקסואלי, השימוש בנערים צעירים והנגיעה בפורנוגרפיה סללו דרך לאמנים חשובים כגון רוברט מייפלת'ורפ ואנדי וורהול וזכו לרטרופרספקטיבות רבות, כמו למשל התמונה המפורסמת "קאינו" (caino).
גלריה

פון גלודן, "דיוקן עצמי כישו," 1895-1900
"היפנוס," טאורמינה
"Amore e arte"
פאון
נער בגינתו של פון גלודן
שני נערים עירומים ליד הים
בכחוס
שני פאונים
נער עם דג מעופף
הערות שוליים

↑  Nostalgia and the Photography of Wilhelm von Gloeden by Jason Goldman in GLQ: A Journal of Lesbian and Gay Studies 12.2 (2006) 237-258
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810555722205606  BnF: cb11905183v (data)  GND: 118539817  ICCU: PALV010216  ISNI: 0000 0000 8127 1953  LCCN: n81058618  NLA: 36276978  NTA: 068720467  PIC: 4846  RKD: 242470  SELIBR: 259893  SNAC: w6w3950d  SUDOC: 026894459  Trove: 1241126  ULAN: 500003318  VIAF: 49226196   WorldCat (עם VIAF): 49226196
ויליאם וורנר

ויליאם וורנר (באנגלית: William Warner‏; 11 ביוני 1840 – 4 באוקטובר 1916) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שבסיסו בקנזס סיטי, מיזורי. הוא הפך לראש עיריית קנזס סיטי ב-1871, וכיהן בתקופת כהונה של שנה. מאוחר יותר הוא ייצג את מיזורי הן בבית הנבחרים האמריקני והן בסנאט האמריקני.
ביוגרפיה > ראשית חייו

וורנר נולד ב-11 ביוני 1840 בשולסבורג, במחוז לאפייט, טריטוריית ויסקונסין.  הוריו מתו בצעירותו, והוא גודל על ידי אחותו, מרי אן וורנר וב ובעלה, דניאל וב השלישי. הוא למד משפטים באוניברסיטת לורנס ובאוניברסיטת מישיגן באן ארבור והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1861. הוא התגייס ב-1862 כלוטננט ראשון ברגימנט הרגלים המתנדבים ה-33 של ויסקונסין, והוצב בתום מלחמת האזרחים במדיסון, ויסקונסין בדרגת מייג'ור. הוא התחתן עם סופיה פרנסס בולן ב-7 באוגוסט 1866. נולדו להם שישה ילדים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לאחר מכן העביר וורנר את משרדו לקנזס סיטי, שם שימש כפרקליט עירוני ב-1867, עורך דין מחוזי ב-1868, וכראש עיריית קנזס סיטי, מיזורי ב-1871. הוא נבחר כרפובליקני לקונגרסים ה-49 וה-50, וכיהן מ-4 במרץ 1885 עד 3 במרץ 1889, אך הוא לא הועמד למינוי מחדש ב-1888.
וורנר נבחר למפקד העליון של הצבא הגדול של הרפובליקה ב-1888 לתקופת כהונה של שנה. הוא גם היה חבר בסניף ויסקונסין של המסדר הצבאי של הלגיון הנאמן של ארצות הברית.
וורנר התמודד ללא הצלחה כמועמד הרפובליקני למושל מיזורי ב-1892, אך כיהן כפרקליט המחוז של ארצות הברית במחוז המערבי של מיזורי בשנים 1882־1884, 1898 ו-1902–1905. בשנת 1882, הוא היה אחד המייסדים המקוריים של מועדון קנזס סיטי.
בשנת 1905, וורנר נבחר כרפובליקני לסנאט של ארצות הברית, וכיהן מ-18 במרץ 1905 עד 3 במרץ 1911 בקונגרסים ה-60 וה-61, בהם היה יושב ראש ועדת הסנאט על נהר המיסיסיפי ויובליו, וכיהן בנציבות הנתיבים הפנימיים. הוא לא הועמד לבחירה מחדש.
ביוגרפיה > אחרית חייו

וורנר חידש את עיסוקו בעריכת דין ומונה כחבר אזרחי במועצת האג"ח והביצורים וחבר מועצת המנהלים של המעון הלאומי לחיילים מתנדבים נכים. הוא מת ב-4 באוקטובר 1916 בקנזס סיטי, מיזורי, ואלמנתו, סופיה, קיבלה קצבה עד מותה ב-1923.
הערות שוליים

↑  Lawrence Kestenbaum. "Index to Politicians: Warner to Warra". The Political Graveyard. נבדק ב-2012-07-18.
↑  ויליאם וורנר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no94020215  SNAC: w60g3rj2  US Congress: W000160  VIAF: 38952125   WorldCat (עם VIAF): 38952125