חנן מלצר
קורות חייו

מלצר נולד בתל אביב להורים ניצולי השואה ממוצא פולני. הוא למד בגימנסיה העברית הרצליה, בה היה פעיל במועצת התלמידים, במסגרתה היה סגן ראש עיר הנוער בקיץ 1966. בסיום התיכון פנה ללימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב, במסגרת מסלול העתודה האקדמית. במהלך לימודיו היה פעיל בענייני הסטודנטים ובשנת 1971 פנה לבית המשפט והביא לדחייה בחודשיים של הצבעה על שינויים בתקנון הסתדרות הסטודנטים. בתחילת 1972 הוא שוב פנה לבית המשפט בדרישה למנוע את הבחירות לאגודת הסטודנטים. הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון בהצטיינות, ואף עבד באוניברסיטה כמתרגל ואחר כך כמרצה למשפט מנהלי ולדיני מכרזים. בצה"ל שירת כאיש הפרקליטות הצבאית בדרגת סגן-אלוף, והקים בה את המחלקה לטיפול בעתירות לבג"ץ.
בשנת 1977 הצטרף מלצר למפלגת ד"ש, אך כשל בבחירות הפנימיות להרכבת הרשימה לכנסת, במסגרת הכישלון של מקורבי אמנון רובינשטיין. בעקבות תלונתו לפני הבחירות לכנסת התשיעית, הורה היועץ המשפטי לממשלה, אהרן ברק, לרשות השידור, שלא לכנות את שמעון פרס "ממלא מקום ראש הממשלה". מלצר נמנה עם המתנגדים להצטרפות המפלגה לממשלת בגין הראשונה, בעקבות המהפך של שנת 1977, והיה פעיל במפלגת שינוי.
בשנת 1979 הופיע בכמה תוכניות רדיו של "משפט ציבורי" כתובע המבקש להביא לשינויים בסטטוס קוו: הנהגת תחבורה ציבורית בשבת ונישואים אזרחיים. בד בבד היה היועץ המשפטי של התנועה הרפורמית - יהדות מתקדמת בישראל.
בשנת 1980 היה היועץ המשפטי של מחנה רבין במפלגת העבודה. בתקופת כהונתו של יצחק רבין כראש הממשלה ויו"ר מפלגת העבודה היה מלצר פעיל בעבודה והתמודד בבחירות המקדימות לקביעת רשימתה לכנסת ב-1996. מלצר שימש בתפקיד רב-ההשפעה של יו"ר ועדת החוקה של מפלגת העבודה והתפטר ממנו ב-2004, משעלתה מועמדותו לכהונה בבית המשפט העליון.
בשנת 1977 הקים מלצר משרד עורכי דין עצמאי העוסק בדיני תשתיות ותקשורת, משפט עסקי, דיני בנקאות, דיני הגבלים עסקיים וניירות ערך, משפט מנהלי ובעתירות לבג"ץ. בין השאר ייצג את העותרים נגד מינוי עדנה פאר לראש חטיבת התוכניות בגלי צה"ל. כן ייצג את שוטרי משטרת ישראל כשהביא בתובענה ייצוגית בבית הדין הארצי לעבודה לקבלת תוספת שכר שניתנה למשרתי הקבע בצה"ל. את ההתמחות במשפטים עשה במשרדו של עורך-הדין והשר לשעבר אברהם פורז. בהמשך שימש מלצר יועץ משפטי חיצוני לחברת החדשות של ערוץ 2. נוסף לכך הוא עסק בייעוץ משפטי להקמת הרכבת הקלה בתל אביב, כביש חוצה ישראל, נתב"ג 2000 ופרויקט לווין התקשורת עמוס, ולמקורות. בשנת 2005 ייצג בעלי עסקים במעבר ארז בעתירה לבג"ץ כנגד תוכנית ההתנתקות וטען כי החלטת הממשלה אינה חוקית.
בפרשת ויסות מניות הבנקים ייצג מלצר את אחד הנאשמים בתיק והעלה לראשונה בישראל את טענת "הגנה מן הצדק", הטענה לא התקבלה, אך נכנסה למשפט הישראלי ובהמשך נקבעה בחוק.
ב-24 ביוני 2007 בחרה הוועדה לבחירת שופטים במלצר לכהונת שופט בבית המשפט העליון. הייתה זו הפעם הראשונה שבה מונה עורך-דין מהשוק הפרטי לבית המשפט העליון מאז העשור הראשון לקיומו. אומנם גם מישאל חשין התמנה לאחר שעבד בשוק הפרטי, ואולם את מרבית הקריירה המשפטית שלו עשה במגזר הציבורי.
ב-27 באוגוסט 2007 הושבע מלצר לתפקיד שופט בית המשפט העליון בפני נשיא המדינה שמעון פרס.
באפריל 2017 מונה ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה-21. הוא כיהן בתפקיד זה גם בבחירות לכנסת ה-22.
באוגוסט 2017 עד אוגוסט 2020 היה חבר הוועדה לבחירת שופטים.
ב-5 בספטמבר 2017 נבחר מלצר למשנה לנשיאת בית המשפט העליון, וב-30 באוקטובר 2017 מונה לתפקיד.
ב-12 באפריל 2021, לאחר 14 שנים בתפקידו כשופט בבית המשפט העליון, פרש לגמלאות.
באוקטובר 2021, בעקבות פרישתה של שופטת העליון בדימוס דליה דורנר, נבחר מלצר לנשיא מועצת העיתונות בישראל. למינויו התנגד תאגיד השידור הישראלי.
בינואר 2022 מונה ליו"ר חברת מגדל אחזקות ביטוח ופיננסים, במקומו של בעל השליטה בחברה, שלמה אליהו. מינויו גרר ביקורת בחשש לניגוד עניינים ושיטת "הדלת המסתובבת", לאחר שדן בנושאי ביטוח כחצי שנה קודם למינוי ופסק לטובת חברות הביטוח, כשחברת מגדל הייתה בין הצדדים בהליך.
לאחר מינוי של מלצר לחברת מגדל, דרשו בארגון העיתונאים שיתפטר מתפקידו כנשיא מועצת העיתונות. בהצבעה שנערכה הצביעו רוב חברי המועצה בעד הישארותו בתפקיד, ומשכך פרש ארגון העיתונאים מהמועצה.
ב-2023 זכה בתואר אביר איכות השלטון לשנת 2022.
בפברואר 2024 מונה לתפקיד יו"ר הוועדה לציון חסידי אומות העולם ביד ושם.