stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרלוס וילה נובה
ביוגרפיה

קרלוס וילה נובה נולד בעיירה בחוף הצפוני של האי סאו טומה. הוא השלים לימודי בית הספר בבירת המדינה. בהמשך הוא למד הנדסת תקשורת באוניברסיטה באוראן שבאלג'יריה. לאחר סיום הלימודים בשנת 1980 הוא חזר למולדת והתחיל לעבוד בתחום המחשוב בשרות הציבורי. הוא עבר כמה השתלמויות באירופה ומונה למנהל מחלקת מחשוב באגף הסטטיסטיקה הממשלתי. בשנת 1988 הוא החליט לעזוב את השרות הציבורי ונכנס לתחום מלונאות. בשנת 1992 הוא קודם למנהל בית מלון. בהמשך הוא הקים סוכנות נסיעות. קרלוס וילה נובה עבד בתחום התיירות עד שנכנס לפוליטיקה בשנת 2010 כאשר התפקד למפלגה חדשה "פעילות דמוקרטית עצמאית" שהוקמה לקראת הבחירות.
בשנת 2010 וילה נובה מונה לשר לעבודות ציבוריות ומשאבי טבע. הוא כיהן בתפקיד עד לשנת 2012 כאשר ממשלה בה הוא כיהן נפלה באי-אמון בפרלמנט. בשנת 2014 לאחר הבחירות מפלגתו זכתה ברוב קולות הבוחרים והקימה ממשלה חדשה. הוא מונה לשר התשתיות והסביבה. בשנת 2018 הוא נבחר לפרלמנט.
בשנת 2021 קרלוס וילה נובה היה מועמד המפלגה למשרת הנשיא. הוא זכה בבחירות תוך קבלת 58% מהקולות.
קרלוס וילה נובה התחתן בשנת 1987 והוא אב לשתי בנות.
הערות שוליים

↑  https://www.africanews.com/2021/09/06/opposition-candidate-carlos-vila-nova-wins-sao-tome-presidency-partial/
קרייג טאובמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באפריל 1958 (בן 66) 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 סוגה:  מוזיקה יהודית, אינסטרומנטלי, מוזיקת ילדים, מוזיקה רוחנית, מוזיקה ווקאלית
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה
 www.craignco.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קרייג ריד טאובמן (באנגלית: Craig Reid Taubman; נולד ב-3 באפריל 1958) הוא זמר, מלחין ומפיק מוזיקלי יהודי-אמריקאי המתגורר בלוס אנג'לס, שבקליפורניה. באמצעות חברת ההפקה העצמאית שלו, קרייג אן קומפני, הפיק טאובמן 11 אלבומים. מרבית אלבומיו של טאובמן הם בעלי אופי יהודי כגון "חוגגים היפ הופ" ו"חוגגים את חג הפסח".
דיסקוגרפיה > אלבומי סולו

We Were as Dreamers - 1981
Beginnings - 1982
Moment to Moment - 1985
Rhythm and Rhyme - 1986
Yad B'Yad: Hand 'N Hand - 1986
Karen and Craig Makin' Music - 1987
Pennies for Your Thoughts - 1988
Yad B'Yad: Together - 1988
Craig 'N Company - 1989
Encore - 1989
Journey - 1991
Rockin' Together - 1992
Heaven and Earth - 1993
Rock 'N Toontown - 1993
My Jewish Discovery - 1995
Imaginit - 1996
Voice of the Spirit - 1996
Kol Tikvah - 1997
My Newish Jewish Discovery - 1997
Friday Night Live - 1999
The Best of the Rest - 2001
One Shabbat Morning - 2002
Inscribed - 2005
Holy Ground - 2009
How Good - 2010
Here and There 2015
Dreidel I Shall Play - Samuel Goldfarb Jewish American Songster
Zany Brainy
קרחון בורשקרווינק (ארץ המלכה מוד)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ המלכה מוד שאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קאשטן בורשקרווינק 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  72°10′00″S 21°30′00″E﻿ / ﻿72.1667°S 21.5°E﻿ / -72.1667; 21.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בורשקרווינק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בורשקרווינק
 
קרחון בורכגרווינק (בנורווגית: Borchgrevinkisen; באנגלית: Borchgrevink Glacier) הוא קרחון באזור חוף הנסיכה ראגנהילד בארץ המלכה מוד, שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון-מערב, ממערב לנונאטאק טאגן, בקצה המערבי של הרי סור רונדיין.
שיא גובהו של הקרחון ממוקם בגובה של 1,603 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הקרחון

הקרחון מופה בשנת 1957 על ידי קרטוגרפים נורווגיים, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1946–1947.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הקרטוגרפים הנורווגיים שמיפו אותו.
הקרחון נקרא על שמו של קרסטן בורכגרווינק מנורווגיה, שפיקד על משלחת החקר האנטארקטית הבריטית (משלחת הצלב האדום), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1898–1900.
לקריאה נוספת

K. T. Kim, K. C. Jezek, and H. G. Sohn, , JOURNAL OF GEOPHYSICAL RESEARCH, VOL. 106, NO. C4, PAGES 7097-7106, APRIL 15, 2001
קרחון ביוור (ארץ אנדרבי)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה; לקרחון אחר באנטארקטיקה בשם זה ראו: קרחון ביוור (מדף הקרח רוס). אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  de Havilland Canada DHC-2 Beaver 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  67°02′00″S 50°40′00″E﻿ / ﻿67.0333°S 50.6667°E﻿ / -67.0333; 50.6667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ביוור(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון ביוור
 
קרחון ביוור (באנגלית: Beaver Glacier) הוא קרחון רחב בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
ראשו של הקרחון ממוקם בבסיסו של הר קינג.
הקרחון זורם לכיוון מערב ונשפך אל תוך מפרץ אמונדסן, בין קרחון אוסטר והר גלידל.
הקרחון נשפך בסמוך לאי ביוור, הקרוי על שם הקרחון.
היסטוריה > גילוי הקרחון

משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בפיקודו של פ. וו. קרון (P W Crohn) הגיעה אל הקרחון ב־28 באוקטובר 1956.
היסטוריה > מקור השם

המשלחת קראה לקרחון על שם מטוסי הביוור (de Havilland Canada DHC-2 Beaver) ששימשו את המשלחת בחקירת חופי אנטארקטיקה באזור זה.
לקריאה נוספת

• Charles Swithinbank, , Antarctica, Issue 1386, Part 2, P 77
• Ute Christina Herzfeld, , P 83
קרחון בינדשאדלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  Robert Bindschadler 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  77°58′00″S 162°10′01″E﻿ / ﻿77.9667°S 162.167°E﻿ / -77.9667; 162.167
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בינדשאדלר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בינדשאדלר
 
קרחון בינדשאדלר (באנגלית: Bindschadler Glacier) הוא קרחון בחלקו הצפון- מערבי של רכס החברה המלכותית באזור חוף סקוט של ארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
הקרחון זורם לכיוון צפון בין הר טייבל לבין מצוק פלטפורם.
קרחון בינדשאדלר נשפך אל קרחון עמנואל.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו בשנת 1992 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הקרחון נקרא על שם חוקר הקרחונים רוברט איי. בינדשאדלר (Robert A. Bindschadler), שהיה החוקר הראשי של מחקרי מרכז טיסות החלל גודארד של נאס"א מאז שנת 1983 עבור תוכנית המחקר האנטארקטית של ארצות הברית, במסגרת חקר יריעת הקרח המערב אנטארקטית, וכן חקר את זרמי הקרח בחוף סיפל הסמוך, והאינטראקציה שלהם עם מדף הקרח רוס, ואת התפקיד של יריעות קרח הקוטב והשפעתם על התחממות האקלים העולמית.
לקריאה נוספת

• Qiang Shen, Hansheng Wang, C. K. Shum, Liming Jiang, Houtse Hsu, Fan Gao & Yingli Zhao (2021), , International Journal of Digital Earth, 14:5, 597-618, DOI: 10.1080/17538947.2020.1862317
קרב נארווה (1700)

קרב נארווה היה קרב בין צבא שוודי בפיקוד קרל השנים עשר, מלך שוודיה, לבין צבא רוסיה, שהתרחש בנובמבר 1700 באזור העיר נארווה (כיום באסטוניה) במסגרת השלבים הראשונים של מלחמת הצפון הגדולה. הקרב הסתיים בניצחון מוחץ של הצבא השוודי, ובהשמדה כמעט מוחלטת של הצבא הרוסי, שהטיל מצור על נארווה.
רקע

מיד עם סיום מערכות אזוב, בהסכם שנחתם עם האימפריה העות'מאנית בשנת 1700, הכריז פיוטר הגדול על מלחמה נגד שוודיה. הכוחות הרוסים החלו להתקדם לכיוון נארווה. ב-29 באוקטובר הגיעו הכוחות הרוסיים אל העיר והחלו בהכנות להטלת מצור עליה. עקב בעיות בקירוב תותחי המצור הרוסיים לחומות העיר, הירי שלהם לא הצליח לגרום נזק רב למצודה.
הכוחות הרוסים כללו כ-30 אלף חיילים וכ-284 תותחים. זאת לעומת כ-1,500 חיילים שוודים שהתבצרו במצודה.
כאשר נודע לפיקוד הרוסי, שצבא שוודי בפיקוד קרל השנים עשר, מלך שוודיה, נחת בקרבת העיר, שלח פיוטר הגדול 5,000 פרשים בפיקוד בוריס שרמטייב, לאסוף מודיעין על תנועות הצבא השוודי, שלפי הערכות חוקרים כלל 12-9 אלף חיילים. הפרשים הרוסיים הגיעו לשיירת הכוחות השוודים, אך חששו להיכנס איתם לקרב וחזרו למחנה הרוסי.
ב-29 בנובמבר עזב פיוטר הגדול את המחנה.
מהלך הקרב

עם שחר 30 בנובמבר השוודים החלו במתקפה. בעקבות תנאי מזג האוויר והשלג הכבד, הצליחו השוודים להתקרב לעמדות הכוחות הרוסים ואף לכבוש את עמדות התותחים. במחנה הרוסי החלה פאניקה. הפרשים בפיקוד בוריס שרמטייב נסוגו לצד השני של הנהר. במהלך הנסיגה וחציית הנהר איבדו כ-1,000 חיילים. גם כוחות הרגלים החלו בנסיגה. רוב הפיקוד העליון שהיה במחנה נכנע לשוודים. המפקד העליון של הכוחות הרוסים, קרל דה קרוי, נלקח בשבי והועבר לטאלין. מספר יחידות החזיקו בהגנה והלחימה הסתיימה רק עם רדת החשכה.
בבוקר סוכם על כך שהכוחות הרוסים יעזבו את המקום עם דגלים ונשק אישי אך ללא תותחים. במהלך מעבר הכוחות דרך הנהר, הפרו השוודים את תנאי ההסכם ולקחו חלק מהחיילים בשבי.
השלכות הקרב

הצבא הרוסי ספג מפלה קשה ביותר. רוב התותחים אבדו וגם האבידות בכוח האדם היו גדולות, במיוחד בחלק הפיקודי. למשך מספר שנים באירופה לא התייחסו ברצינות לצבא הרוסי ולמלך שוודיה היה מוניטין של מצביא דגול.
לאור התבוסה הקשה וחיסולו המוחלט כמעט של הצבא הרוסי, אם השוודים היו מחליטים להתקדם לעומק רוסיה, לפיוטר הגדול לא היה כוח לעצור אותו. אולם במקום זאת, החלו השוודים בלחימה נגד בעלי ברית של הרוסים בליבוניה.
קרב נהר יאלו (1904)

ערך זה עוסק בקרב ממלחמת רוסיה–יפן. אם התכוונתם לקרב ממלחמת סין–יפן הראשונה, ראו .
כוחות יפנים במהלך חציית הנהר
קרב נהר יאלו התרחש בין ה-30 באפריל ל-1 במאי 1904 באזור הגבול בין סין לקוריאה, בשלביה הראשונים של מלחמת רוסיה–יפן. היה זה הקרב היבשתי המשמעותי הראשון במלחמה והוא הסתיים בניצחון יפני.
רקע

שר המלחמה הרוסי הגנרל אלכסיי קורופטקין התווה אסטרטגיית לחימה, במסגרתה היה על הצבא הרוסי לנהל מערכה הגנתית, עד להגעת תגבורות משמעותיות מהחלק האירופאי של האימפריה הרוסית. לאור היכולת המוגבלת של הרכבת הטרנס-סיבירית אמורות היו התגבורות להגיע רק בתוך כחצי שנה. המפקד הרוסי העליון במערכה, האדמירל יבגני אלכסייב הנחה את הכוחות שלא להתערב בהערכות של היפנים בקוריאה ולהתרכז במניעת כניסתם למנצ'וריה תוך הקמת קו הגנה על נהר יאלו. המפקד הצבאי של הכוחות הרוסים בגזרה הגנרל מיכאיל זסוליץ' קיבל פקודה להקשות על מעבר יפנים דרך הנהר יאלו, לעכב את התקדמותם, תוך בחינת היקף הכוח היפני באזור. זסוליץ' נדרש להימנע מעימות משמעותי ובסופו של דבר לסגת לכיוון אזור ליאונינג. יחידות הצבא רוסי נערכו לאורך הנהר בחזית שאורכה היה כ-270 ק"מ.
הצבא היפני התרכז בצפון קוריאה והתכונן לכניסה למנצ'וריה. היפנים נערכו לקרב היבשתי המשמעותי הראשון במלחמה. הם ידעו שלתוצאות הקרב תהינה השפעה פסיכולוגית מכרעת. ב-9 בפברואר 1904, לאחר נחיתת הכוחות באינצ'ון החלו היפנים בהתקדמות צפונה וב-21 בפברואר נכנסו לפיונגיאנג. לקראת סוף אפריל 1904, התרכזו הכוחות היפניים בקרבת נהר יאלו. לקראת ה-23 באפריל, סיימו היפנים ללקט מודיעין באזור והיקף הכוח הרוסי, פריסתו וחימושו היו ידועים להם היטב. בשל פרישתם הרחבה של הכוחות הרוסיים לאורך גזרה של 270 קילומטרים, נוצר מצב שבאזור הקרב עצמו היה יחס הכוחות 5 ל-1 לטובת היפנים.
מהלך הקרב

ב-24 באפריל הגיעו הכוחות היפנים לשפת הנהר וכבשו מספר גבעות בגדה השמאלית. במהלך ה-25 באפריל כבשו מספר איים והחלו בבניית גשרים שאיפשרו לכוח משמעותי כולל יחידות תותחנים לחצות את הנהר לכוון האיים. מהנדסים יפנים הכינו 10 גשרים באורך כולל של 1,470 מ' להעברת הכוחות. ב-29 באפריל ב-5 בבוקר החלו התותחים היפנים בהפגזה ארטילרית. ב-6 בבוקר החלו היפנים במעבר לגדה הימנית של הנהר. למרות אבדות קשות, הצליחו היפנים הצליחו לבסס ראש גשר על הגדה הימנית, תוך שהם מטעים את הפיקוד הרוסי אשר סבר שהכוח העיקרי מתכוון לנוע לכיוון העיירה אנטונג. בעקבות כך, העבירו הרוסים לכיוון זה תגבורות. במהלך היום, הצליחו הרוסים להדוף את המתקפה היפנית ואף החזירו לעצמם שליטה על אחד האיים. היפנים נסוגו בצורה מאורגנת. המפקד הרוסי הגנרל זסוליץ' החליט שניתן יהיה להמשיך במתקפה ובמקום להתארגן מחדש בקו הביצורים החל להתארגן למתקפה. בערב העבירו היפנים לאיים קני ארטילריה נוספים שלא התגלו על ידי הרוסים.
ב-30 באפריל התחולל הקרב המרכזי. היפנים הגבירו את המתקפה תוך הפגזה כבדה. עד מהרה הצליחו לכבוש מחדש את השטח שאיבדו ביום הקודם. הדבר איפשר ליפנים להניח גשרים נוספים ולשפר יכולת העברת הכוחות לגדה הימנית של הנהר. ב-1 במאי, המשיך הגנרל זסוליץ' להיערך למתקפה העיקרית, אך סבר שהיא תתנהל באגף הימני של הכוח הרוסי. במהלך היום האגף השמאלי של הכוח הרוסי לא עמד במתקפה והחל בנסיגה תוך אבדות קשות. גנרל זסוליץ' פקד על נסיגה כללית. היחידה הרוסית שהייתה צריכה להגן על כוחות הנסוגים התנתקה מהכוח העיקרי וספגה אבדות קשות. לקראת הערב, ב-1 במאי הסתיים הקרב.
תוצאות הקרב

קרב נהר יאלו היה הקרב היבשתי המשמעותי הראשון במלחמה. הצבא היפני מיצב עצמו ככוח משמעותי, ממושמע ומצויד היטב והחיילים היפנים הפגינו יכולת לחימה גבוהה ודבקות במטרה. תוצאות הקרב השפיעו באופן משמעותי על יכולת הממשל היפני לקבל הלוואות לניהול המלחמה. בינואר 1904, סירבו הבנקים בלונדון להעניק הלוואות ליפן, אך לאחר קבלת הידיעות על תוצאות הקרב, הצליחו היפנים לקבל ללא קושי, הלוואות מהבנקים של לונדון וניו יורק. לאחר הנסיגה הרוסית, הפסיקה קוריאה להיות בסיס קדמי של הכוחות הרוסיים אל מול יפן. חצי האי הפך לבסיס בטוח להתארגנות יפנית למתקפה לכיוון מנצ'וריה. האסטרטגיה הרוסית לניהול מספר קרבות הגנה, תוך הסתמכות על קווי ביצורים לא עמדה במבחן המציאות. הנחת היסוד שהבסיס המבוצר בפורט ארתור יוכל לעמוד ללא קושי במצור ממושך התבדתה אך היא. בנוסף לאבדות בנפש היו לרוסים גם אבדות בציוד. 21 תותחים שנלקחו שלל שוקמו על ידי היפנים והוכנסו לשירות בצבאם. בנוסף לכך איבדו הרוסים כמויות משמעותיות של תחמושת, סוסים וציוד צבאי שונה.
קרחון בורשקרווינק (ארץ ויקטוריה)

ערך זה עוסק בקרחון בארץ ויקטוריה שאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  קאשטן בורשקרווינק 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  73°04′00″S 168°30′00″E﻿ / ﻿73.0667°S 168.5°E﻿ / -73.0667; 168.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בורשקרווינק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון בורשקרווינק
 
קרחון בורכגרווינק (באנגלית: Borchgrevink Glacier) הוא קרחון גדול בהרי ויקטורי, באזור חוף בורכגרווינק בארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.
הקרחון מנקז את האזור שבין רמת מלטה וחצי האי דניאל.
הקרחון זורם בין הר פיליפס והר לאבוק
הקרחון גולש אל מצר גליישר שבים רוס - ויוצר לשון קרח - לשון הקרח בורכגרווינק (דרומית לכף ג'ונס).
אל קרחון בורכגרווינק זורמים מספר קרחונים יובליים:
קרחון אינגהם
קרחון המפריז
קרחון בהר
קרחון הנד
קרחון ליין
קרחון בארג
קרחון לאנגוואד
היסטוריה > גילוי הקרחון

קרסטן בורכגרווינק, שפיקד על המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת הצלב האדום) (אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1898–1900), גילה את הקרחון בפברואר 1900 (שצפה לעברו מספינתו).
המשלחת הראשונה שהגיעה אל הקרחון הייתה משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד, אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1957–1958.
היסטוריה > מקור השם

משלחת הסקר הגאולוגי האנטארקטי של ניו זילנד נתנה לקרחון את שמו.
המשלחת קראה לקרחון על שם קרסטן בורכגרווינק, שגילה את הקרחון.
לקריאה נוספת

• Andrew G. Fountain, Bryce Glenn, and Ted A. Scambos, , OGY, Volume 45, Number 10, doi:10.1130/G39240.1
קרלוס ואלדס

קרלוס אנריקה ואלדס פארה (בספרדית: Carlos Enrique Valdés Parra; נולד ב-22 במאי 1985) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק. בעמדת הבלם. ייצג את נבחרת קולומביה במונדיאל 2014 ובקופה אמריקה 2015.
קריירה

ואלדס החל את הקריירה הבוגרת שלו ב-2008 בקבוצת ריאל קרטחנה מהעיר קרטחנה ששיחקה אז בליגה הקולומביאנית השנייה. לאחר עונה טובה שלו, הוחתם בקבוצת אמריקה קאלי מליגת העל הקולומביאנית במדיה שיחק ארבע עונות בעמדת הבלם. ב-2009 עבר לקבוצת אינדפנדיינטה סנטה פה, גם היא מליגת העל הקולומביאנית וזכה איתה בגביע קולומביה. 

ב-20 בינואר 2011, הצטרף לקבוצת פילדלפיה יוניון מליגת MLS האמריקאית. במחזור השביעי של העונה נכלל ואלדס ב"קבוצת השבוע של MLS". באוגוסט אותה שנה, רכשה פילדלפיה את כל הזכויות על כרטיס השחקן שלו.
קריירה > נבחרת קולומביה

ואלדס שיחק במדי נבחרת קולומביה עד גיל 20 והשתתף באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 של שנת 2005, אותה אירחה קולומביה וגם זכתה בה. לאחר מכן השתתף בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב-2005 שהתקיימה בהולנד. הנבחרת הפסידה בשמינית הגמר לארגנטינה, שזכתה לבסוף באליפות. ואלדס משחק בנבחרת קולומביה הבוגרת מאז 2008. במדי הנבחרת השתתף במונדיאל 2014, שם הגיעה עד שלב רבע הגמר.
הערות שוליים

↑  באתר פילדלפיה יוניון
↑  ההודעה באתר הקבוצה
| נבחרת קולומביה – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוספינה •  2 ספאטה •  3 יפס •  4 אריאס •  5 קרבונרו •  6 סאנצ'ס •  7 ארמרו •  8 אגילאר •  9 גוטיירס •  10 חאמס •   11 קוואדראדו •  12 ורגאס • 13 גוארין •  14 איברבו • 15 מחייה • 16 אלברס • 17 באקה • 18 סונייגה • 19 ראמוס • 20 קינטרו • 21 מרטינס • 22 מונדראגון • 23 ואלדס • מאמן: פקרמן |  1 אוספינה •  2 ספאטה •  3 יפס •  4 אריאס •  5 קרבונרו •  6 סאנצ'ס •  7 ארמרו •  8 אגילאר •  9 גוטיירס •  10 חאמס •   11 קוואדראדו •  12 ורגאס • 13 גוארין •  14 איברבו • 15 מחייה • 16 אלברס • 17 באקה • 18 סונייגה • 19 ראמוס • 20 קינטרו • 21 מרטינס • 22 מונדראגון • 23 ואלדס • מאמן: פקרמן | קולומביה |
| נבחרת קולומביה – קופה אמריקה 2015 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוספינה •  2 ספאטה •  3 פרנקו •  4 אריאס •  5 ולנסיה •  6 סאנצ'ס •  7 ארמרו •  8 קרדונה •  9 פלקאו •  10 חאמס •   11 קוואדראדו •  12 ורגאס • 13 אנדרדה •  14 ואלדס • 15 מחייה • 16 איברבו • 17 באקה • 18 סונייגה • 19 גוטיירס • 20 מוריאל • 21 מרטינס • 22 מוריו • 23 בוניה • מאמן: פקרמן |  1 אוספינה •  2 ספאטה •  3 פרנקו •  4 אריאס •  5 ולנסיה •  6 סאנצ'ס •  7 ארמרו •  8 קרדונה •  9 פלקאו •  10 חאמס •   11 קוואדראדו •  12 ורגאס • 13 אנדרדה •  14 ואלדס • 15 מחייה • 16 איברבו • 17 באקה • 18 סונייגה • 19 גוטיירס • 20 מוריאל • 21 מרטינס • 22 מוריו • 23 בוניה • מאמן: פקרמן | קולומביה |
רג'ינה טיילור

| --- | --- |

רג'ינה טיילור עם סם ווטרסטון, 2010
 לידה:  22 באוגוסט 1960 (בת 64) דאלאס, טקסס, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה המתודיסטית הדרומית  תיכון ל. ג. פינקסטון 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
רג'ינה טיילור (באנגלית: Regina Taylor; נולדה ב-22 באוגוסט 1960) היא שחקנית ומחזאית אמריקאית זוכת פרס גלובוס הזהב לשנת 1992 על תפקידה בסדרה "I'll Fly Away".
ביוגרפיה

טיילור נולדה בדאלאס, טקסס וגדלה באוקלהומה, שם סבלה והייתה מודעת למקרי גזענות רבים. טיילור היא בוגרת "אוניברסיטת מתודיסט הדרומית" שבדאלאס.
הפכה לפופולרית בתור שחקנית טלוויזיה בתחילת שנות ה-90 בהן הופיעה בתפקיד עוזרת הבית לילי הרפר בסדרת הדרמה "I'll Fly Away". טיילור ששיחקה בסדרה לצידו של סם ווטרסטון זכתה על תפקידה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד דרמטי לשנת 1992. במהלך שנות ה-90 שיחקה טיילור בפרויקט משותף של ספייק לי ושל מרטין סקורסזה "קלוקרס", בדרמה המשפטית של אדוארד זוויק "אומץ תחת אש" בתפקיד מרדית' אשתו של הפרקליט הצבאי קולונל סרלינג (דנזל וושינגטון) ובמותחן המשטרתי "המתווך" בתפקיד קארן אשתו של המתווך דני רומן (סמואל ל. ג'קסון). בשנת 1999 זכתה לביקורות אוהדות על הופעתה בתפקיד הפרקליטה אניטה היל בסרט הטלוויזיה "צדק משונה".
בשנת 2006 החלה טיילור לשחק בסדרת הפעולה שיצר דייוויד מאמט "היחידה" בתפקיד מולי בליין, אותו מילאה במשך ארבע עונות הסדרה.
פילמוגרפיה

סמוך עליי (1989)
ג'רזי גירל (1992)
לאבד את אייזה (1995)
קלוקרס (1995)
אומץ תחת אש (1996)
עניין משפחתי (1996)
מים עוינים (1997)
המתווך (1998)
צדק משונה (1999)
קורה לא מתביישת (2000) - סרט טלוויזיה
מי הוא קלארק רוקפלר? (2010)
שבת בכנסייה (2017)
לאחר מעשה (2020)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

I'll Fly Away‏(1991–1993)
ילדי החול (1995)
The Education of Max Bickford‏ (2001–2002)
היחידה (2006–2009)
דיג (2015)
הגברת הראשונה (2022)
Justified: City Primeval‏ (2023)
קסנקנתידה

| קסנקנתידה |
| --- | --- |
 איור של Lebachacanthus
תקופה
סוף דבון-טריאס 380–220 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: קסנקנתידה
שם מדעי
 Xenacanthiformes ‏ברג, 1955

מאובן של אורתקנתוס.
קסנקנתידה (שם מדעי: Xenacanthida) היא סדרה של דמויי כריש פרהיסטוריים שהתקיימו במימי סוף הדבון ועד לסוף הטריאס לפני 380 עד 220 מיליון שנה, מה שהופך אותם לבין המינים הבודדים ששרדו את הכחדת הפרם הגדולה.
"קרניים" קטנות מעל מצחם או מעל עורפם שימשו, ככל הנראה, להגנה מטורפים. במבנה גופם הם היו דמויי צלופח, חלקם בעלי מפרש גבי בולט, וייתכן מאוד שחיו במים מתוקים. בדומה לשאר הכרישים הם היו טורפים, וניזונו בעיקר מפרוקי-רגליים וצדפות שמחצו בלסתות חזקות, בעלות בליטות מיוחדות לאורך הלסת כדי לאחוז ולמחוץ את הטרף. רובם היו קטנים יחסית אך חלקם עלו על חמישה מטרים.
סדרה זו כוללת שלוש משפחות ובתוכם שבעה סוגים בנוסף לסוג Anodontacanthus.
מיון

סוג ללא מקור Anodontacanthus
משפחה Diplodoselachidae
סוג Diplodoselache
סוג Dicentrodus
סוג Hagenoselache
משפחה Orthacanthidae
סוג אורתקנתוס (Orthacanthus)
משפחה Xenacanthidae
סוג Plicatodus
סוג Triodus
סוג קסנקנתוס (Xenacanthus)
ראסאד 1

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוכנות חלל:  סוכנות החלל האיראנית
 מפעיל:  סוכנות החלל האיראנית 
 יצרן:  Malek Ashtar University of Technology
 תאריך שיגור:  15 ביוני 2011
 משגר:  סאפיר
 אתר שיגור:  מרכז החלל סמנאן 
 משימה
 סוג משימה:  לוויין חישה מרחוק
 לוויין של:  כדור הארץ
 מסלול:  LEO
 נטייה:  55.6 מעלות
 אפואפסיד:  296 ק"מ
 פריאפסיד:  236 ק"מ
 משך המשימה הכולל:  15 ביוני 2011 – הווה (13 שנים) 
 משך המשימה:  40 יום (דיווח איראני) בפועל: 21 יום
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  15.3 ק"ג
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  37675
 מאגר המידע הלאומי:  2011-025A
 
ראסאד 1 (בפרסית: رصد 1; תרגום לעברית: "תצפית") הוא שמו של לוויין מפיתוח איראני עצמאי. קיומו של הלוויין נחשף לכלי התקשורת באיראן ביולי 2010. על פי דוברים איראנים רשמיים, זהו לוויין תצפית שמטרותיו הן חישה מרחוק של כדור הארץ.
הלוויין אמור היה להיות משוגר לחלל בין 24 ל-30 באוגוסט 2010, שבוע שהוכרז באיראן כשבוע הישגי הממשלה, באמצעות משגר לוויינים מפיתוח איראני. ב -16 באוגוסט 2010 הודיע שר איראני רשמית כי השיגור נדחה, וחלון הזמן הוא עד סוף מרץ 2011. גם מועד זה חלף ללא ששוגר.
הלוויין הוצג לראשונה ב-7 בפברואר 2011, במסגרת אירועי המהפכה האסלאמית באיראן. הלוויין שוגר בהצלחה לחלל באמצעות המשגר סאפיר ב-15 ביוני 2011. הלוויין הזעיר מיוצב על ידי מוט, וצידו המצויד במצלמה מופנה כלפי כדור הארץ. ב-6 ביולי 2011 חדר הלוויין לאטמוספירה של כדור הארץ, נשרף ובכך הסתיימה פעולתו.
קסנקנתוס

| קסנקנתוס |
| --- | --- |
  שלד משוחזר ואיור של Xenacanthus decheni
תקופה
סוף דבון-טריאס
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: קסנקנתידה
משפחה:: Xenacanthidae
סוג:: קסנקנתוס
מינים
 X. atriossis  X. compressus  X. decheni  X. denticulatus  X. erectus  X. gibbosus  X. gracilis  X. howsei  X. laevissimus  X. latus  X. luedernesis  X. moorei  X. ossiani  X. ovalis  X. parallelus  X. parvidens  X. ragonhai  X. robustus  X. serratus  X. slaughteri  X. taylori
שם מדעי
 Xenacanthus ‏בייריך, 1848

קסנקנתוס (שם מדעי:Xenacanthus) הוא סוג של דג דמוי-כריש נכחד שחי בין סוף הדבון לתור הטריאס והוא מהיצורים המעטים ששרדו את הכחדת פרם-טריאס. מאובניו נמצאו ברחבי העולם ובדומה לרוב דגי הסחוס נמצא בעיקר על סמך מאובני שיניים וקוצים מעטים על סנפיריו. נמצאו ממנו מינים רבים.
מאפיינים

הקסנקנתוס דמה מעט לכריש אך היה קטן מאוד, באורך של מטר אחד בממוצע וככל הנראה חי במים מתוקים. הוא היה בעל סנפיר קדמי מוגבה ודק מאחורי עורפו והיה בעל סנפיר גב מפרשי שהזכיר מפרש של דגי קונגר, וככל הנראה נע בצורה דומה להם. הזנב היה מוארך וחסר אונות וסנפירי השת היו בשרניים.
הקסנקנתוס חי באגמים ובביצות, שם צד סרטנים ובעלי שריון קטנים בעזרת שיניו דמויות ה"וו" שנתפסו בחזקה בקורבנם.
השוואה של קסנקנתוס לאדם לצד ארגנודוס והדגים Semionotus ו-Chinlea.
רג'ינלד אדוארד סטאבס

סר רג'ינלד אדוארד סטאבס (באנגלית: Sir Reginald Edward Stubbs; בסינית: 司徒拔;‏ 13 באוקטובר 1876 - 7 בדצמבר 1947) היה מושל הונג קונג, מושל ג'מייקה ומושל ציילון.
קורות חיים

רג'ינל אדוארד סטאבס נולד בשנת 1876 והיה בנו של ההיסטוריון ויליאם סטאבס, בישוף צ'סטר ואוקספורד.
סטאבס התחנך במכללת רדלי ובמכללת קורפוס קריסטי באוניברסיטה אוקספורד וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1899.
לאחר תום לימודיו, בשנת 1900 הצטרף לשירות הקולוניאלי הבריטי, וכיהן כפקיד זוטר בין השנים 1907–1910, וכפקיד בכיר בין 1910–1912 עד עבד בחצי האי המלאי ובהונג קונג. ב-24 בינואר 1913 מונה למזכיר מושבת ציילון, תפקיד בו כיהן עד ה-18 באוקטובר 1919.
בשנת 1919 מונה לתפקיד מושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1925. כהונתו לוותה בשביתות רבות אשר האטו את כלכלת הונג קונג. בשנת 1922 שבתו ימאי הונג קונג, כולם ממוצא סיני, ועצרו למעשה את כלכלת המושבה בתקופת השביתה. השובתים דרשו את ביטולם של הסכם ננקינג והסכם פקינג, ודרשו למעשה שוויון זכויות עם המתיישבים האירופאים. סטאבס ניסה לשבור את השביתה באמצעים כוחניים, אולם אלה הביאו לבריחה של האוכלוסייה הסינית מהמושבה, ולמעלה מ-100,000 פועלים סינים עזבו אותה, תוך פגיעה קשה בכלכלתה.
לאחר תום כהונתו בהונג קונג קיבל סטאבס דרגת קפטן-ג'נרל ומונה לתפקיד מושל ג'מייקה בשנת 1926, תפקיד בו כיהן עד שנת 1932 עת מונה לתפקיד מושל קפריסין הבריטית. סטאבס כיהן כמושל קפריסין עד שנת 1933.
בשנת 1933 מונה סטאבס למושל ציילון (כיום סרי לנקה). בתקופת כהונתו החליט לגרש מהמושבה מתיישב לבן, מארק אנתוני ברייסגירדל, והורה על כך מבלי ההליכים החוקיים הנדרשים. הוראה זו הביאה להפגנה בה נכחו 50,000 מתיישבים, אשר מנעו את מאסרו של ברייסגירדל. צו בית משפט שהוצא לאחר מכן ביטל את החלטתו של סטאבס, וסטאבס פרש מתפקידו זמן קצר לאחר מכן.
סטאבס נפטר ב-7 בדצמבר 1947.
משפחתו

סטאבס נשא לאישה את מרג'ורי בשנת 1909. לזוג נולדו שני בנים ובת אחת.