יום-טוב ליפמן צונץ
תולדות חייו

נולד בעיר דֶטְמוֹלְד, בירת נסיכות לִיפֶּה שבאימפריה הרומית הקדושה (כיום בגרמניה), ב-10 באוגוסט 1794. שנה לאחר הולדתו עברו הוריו להמבורג, שם לימד אביו מנחם (מנדל) עמנואל (1759-1802), שהיה אברך, בבית מדרש ופרנס את המשפחה הענייה. הוא עזב את ההוראה לאחר שחלה בדלקת ריאות ועסק בניהול מכולת, וכעבור זמן לא רב, בשנת 1802, נפטר. צונץ הקטן עבר להתגורר בבית יתומים בעיירה ווֹלְפֶנְבִּיטֶל (Wolfenbüttel), שם למד בין השנים 1803 ל-1809 בבית הספר היהודי ע"ש פיליפ סמסון (Samson-Schule), וחי על מלגת לימודים. אמו, הנדל לבית בהרנס (1773-1809), לא האריכה ימים אף היא ונפטרה בגיל 36, בהיותו בן 15. אחותו התאומה מתה בילדותה. אחיו ואחיותיו האחרים לא האריכו ימים, וצונץ נותר ערירי.
בשנותיו הראשונות למד אצל אביו עברית, תורה עם רש"י ומשנה. בוולפנביטל למד בתחילה בעיקר תלמוד, אבל לאחר שהתחלף מנהל בית הספר החל ללמוד גם השכלה כללית והצטיין בלימודיו, בעיקר במתמטיקה. הוא היה היהודי הראשון שהתקבל לגימנסיה בעיר, וסיים את לימודיו בה בשנת 1811. עוד לפני סיום לימודיו בגימנסיה החל לעבוד כמורה בבית הספר שבו למד תמורת מזון ודיור. כבר בצעירותו התבלט בכישורי המחקר והכתיבה שלו. ארבע שנים לאחר מכן עבר לברלין, שם לימד בבית משפחה אמידה ובנוסף למד באוניברסיטה המקומית מתמטיקה, פילוסופיה, היסטוריה ובלשנות. את לימודיו באוניברסיטת ברלין סיים בשנת 1819, וקיבל תואר דוקטור למשפטים באוניברסיטת האלה (1821). בתקופת לימודיו הפורמליים עסק גם בלימוד כתבי יד עבריים. ב-9 במאי 1822 נשא את אדלהייד לבית בירמן לאישה. לזוג לא נולדו ילדים.
הפרנסה כמעט שלא הייתה מצויה בידו עד היותו כבן 50. כתלמיד בגימנסיה ומספר שנים לאחר מכן לימד בבית הספר שבו למד. בתקופת האוניברסיטה לימד תחילה בבית משפחת הערץ והתפטר ממשרתו בשנת 1818 כשהוצע לו לשמש דרשן בבית הכנסת הרפורמי בהמבורג, אך הוא ויתר על המשרה וחזר ללימודיו. בשנים אלה דרש בבית הכנסת שהקים ישראל יעקבסון בביתה של אמליה בר בברלין וחי ממלגה צנועה שקיבל מהקהילה היהודית המקומית.
ב-1822 החל לערוך את עיתון האגודה אותה הקים עם חבריו, אך זה נסגר לאחר שנה מחוסר במזומנים. בארבע השנים לאחר מכן היה חבר מערכת של עיתון אחר ובשעות אחר הצהריים לימד שיעורים פרטיים. מתחילת שנת 1826 ובמשך ארבע השנים שלאחר מכן שימש כמנהל בית ספר יסודי. את משרתו זו עזב לאחר ששינויים שביקש להכניס לא התקבלו. בשנים שלאחר מכן ניסה המשורר היינריך היינה לסייע לו לקבל תפקיד כמורה בבית ספר חדש שהוקם בברלין, אך ללא הצלחה. אחרים יזמו את התמודדותו בבחירות לרבנות העיר דרמשטאדט והסן ב-1834, אך למרות תמיכת הרוב בוועד הקהילה, שהיה בעל נטייה ליברלית, זכה במשרה יריבו הרב צבי בנימין אוירבך הנאו-אורתודוקסי, בעיקר בשל תמיכת קהילות השדה, המסורתיות יותר.
ב-1830 קיבל סמיכה לרבנות מהרב ההונגרי אהרן חורין, שהיה קרוב להשכלה הרדיקלית. ב-1835 נקרא לפראג לשמש כדרשן באגודה ששמה לה למטרה לשנות את נוהגי בית הכנסת הישן (אַלְטְשוּל), ששופץ והיה לבית הכנסת הספרדי, בית הכנסת הרפורמי הראשון בפראג. הזמנה זו משכה אותו, אולם החיים בפראג חסרו את הסביבה התרבותית, המדעית והספרותית של ברלין, ולאחר שנה בתפקיד הוא התפטר. בתקופה זו הספיק להתקין את תקנון בית הכנסת.
שהותו בפראג הייתה אמנם לצורכי פרנסה, אך הוא ערך גם מספר מסעות לצורכי מחקריו. הוא האמין שכדי לבצע מחקר ראוי עליו לחקור את הטקסטים המקורים של כתבי היד, אותם מצא בספריות של מוזיאונים או אוניברסיטאות. נוסף לספריות בגרמניה ביקר במוזיאון הבריטי בשנת 1846 ולאחר מכן בשנת 1855. באותו ביקור שהה גם באוקספורד. בהמשך סיורו זה פגש בפריז את ידידו המשורר היינריך היינה. בשנת 1863 נסע לפארמה שבאיטליה, כדי לבחון את אוסף די רוסי - אוסף של כתבי יד עבריים המצוי בספריית פאלאטינה. הוא לא הורשה לבקר בוותיקן.
רק בשנת 1840 מצא משרה קבועה. בברלין הוקם סמינר למורים ובהמלצת אלכסנדר פון הומבולדט (חוקר הטבע ומגלה ארצות גרמני) בחרה בו קהילת יהודי ברלין לעמוד בראש הסמינר. מיום זה ואלך סרה ממנו דאגת הפרנסה והוא שימש בתפקיד עד תחילת שנת 1850, אז פרש לגמלאות. ב-18 באוגוסט 1874 נפטרה אדלהייד, אשתו ובת לווייתו הנאמנה והאהובה. מכאן ואילך לא התאושש עוד, ופעילותו הספרותית הצטמצמה לפיקוח על הוצאה לאור של כתביו הקודמים. יום הולדתו התשעים נחגג מסביב לעולם וברכות זרמו מארבע קצות תבל. למרות זאת הרגיש בודד ונשכח ושמר על קשר מועט עם ידידיו. ב-18 במרץ 1886, בעקבות נפילה, הלך לעולמו והוא בן 92 כשהוא במלוא כושרו המנטלי.