stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גבריאל טלפיר
ספריו ופרסומיו

לגיון: פאימה, הוצאת ורשה פרצים, תרפ"ה, 1924.
רעב, הוצאת זרוס, 1926. (מהדורה נוספת בהוצאת דפוס אחדות תל אביב, תרפ"ח, 1927).
גז'-בנד, (פואמה ריתמית), מו"ל: זרום, תל אביב, תרפ"ז, 1927.
שירת הפרולטריט העברי, מו"ל: דפוס קואופרטיבי אחדות, תרפ"ח, 1927. (המחיר חצי גר'מ).
ציירים בישראל בזמננו, המבוא מאת ג. טלפיר, הוצאת גזית, 1937.
חנה אורלוף - חייה ויצירתה בצירוף ששים העתקים מפסליה, הוצאת גזית, תש"י, 1950 .
אונורה דומייה חייו ויצירתו, הוצאת גזית, תשי"א, 1951.
ציירי דמות האדם הגדול, גזית, תשי"א, 1951.
אומנות בראשית, הוצאת גזית, 1952.
גוילין: כנסת סופרים וציירים בישראל בכריכת גבריאל טלפיר, הוצאת גזית, 1954.
רפאל מוהר 1906-1962, הקדמה ג. טלפיר, הוצאת אגודת הציירים והפסלים בישראל, בית האומנים ע"ש שאגל, 1962.
מיצירותיו של ליאור רוט, הוצאת מפעלי תרבות וחינוך, 1963.
אומנים יהודים בפריס במאה השנים האחרונות, מו"ל לא ידוע, מתוך "גשר", גיליון 3–4, (36-37), המוקדש ליום יהדות צרפת בישראל, תשכ"ד, 1963.
אמיתי יצחק, מבוא: גבריאל טלפיר, הוצאת קריית האומנים צפת, 1972.
שלוש פואימות, (לגיון 1925, רעב 1926, גז'-בנד 1926), הוצאת גזית, תל אביב, תשנ"א, 1991.
רימבראנדט ואן רן, רישומים, הוצאת גזית.
גזית ירחון לאמנות ולספרות, כרך כ', מארק שאגאל, הוצאת גזית, 1962.
גזית ירחון לאמנות ולספרות, כרכים כ"ו, כ"ז ,313-324, 1970-1971.
גזית ירחון לאמנות ולספרות, כרך ל'-ל"א, 357-358, 1973-1974.
גזית ירחון לאמנות ולספרות, כרך ל"א, ( נתה דושניצקי-קפלן ) חוברת א-ד, אפריל-יוני 1974
גזית ירחון לאמנות ולספרות, כרך ל"א, ט-יב, 372-396, 1975.
גזית ירחון לאמנות ולספרות,מארק שאגאל בן 90, כרך ל"ב, ו-י"ב, 377-384, 1976.
גזית ירושלים, כרך כ"ה, 1967.
ציירי דמות האדם הגדולים, הוצאת גזית, 1986.
100 אמנים בישראל: שהלכו לעולמם בשנים תרס"ח-תש"ל (1908–1970), הוצאת גזית.
שלוש פואמות 1901–1989 (לגיון-1925, רעב-1926, גז'בנד-1926), הוצאת גזית 1991.
תרגומיו

אוגוסט רודן האמנות חייו ויצירתו שיחות עם פול גסל , (פתח דבר גבריאל טלפיר, א. רודן), תרגום מצרפתית: מרים וג. טלפיר, הוצאת גזית, תשי"א, 1950.
וינסנט ון גוך, מכתבים אל אנתון ואן ראפארד, (תרגום וצירוף מבוא), הוצאת גזית, תש"ד, 1943.
שארל מוריס, פול גוגן, הזיכרון והדמיון, הגיגים, השירים בחרוזים, (נואה נואה בצירוף שלושים העתקות ציורים מתוך ההוצאה המקורית של נואה נואה), תרגום ביחד עם מרים טלפיר, הוצאת גזית, תש"ה, 1945.
פרנץ וורפל, וורדי:  רומן האופרה, תורגם מגרמנית, הוצאת גזית, תשט"ו-תשי"ח, 1957
הנדריך וילם ואן לון, חיי רמברנדט עם מאתיים העתקים מיצירות האומן, הוצאת גזית, תש"י, 1949.
איליה ארנבורג, נפילת פאריס (רומן), תרגום מרוסית ביחד עם מרים טלפיר, הוצאת גזית, תל אביב, תש"י, 1949.
און קירי, מאדאם קירי, תרגום מצרפתית ביחד עם מרים טלפיר, הוצאת גזית, 1958.
לקריאה נוספת

מיכל מישר, מפעלו הספרותי של ג. טלפיר, מחקר מונוגרפי, משוררים עבריים במאה העשרים, מדעי היהדות, 2015.
הערות שוליים

↑  נדפס ב"גיליון היובל" של "גזית", שראה אור ב-1984.
↑  מרים טלפיר, ז"ל, מעריב, 10 באפריל 1962; ג. ט., לזכר נעדרים: מרים טלפיר, דבר, 23 באפריל 1962; יהודה האזרחי, מרים טלפיר ז"ל: שלושים למותה, מעריב, 11 במאי 1962; נחום בנארי, לזכר נעדרים: מרים טלפיר, דבר, 14 במאי 1962; אורי קיסרי, מרים טלפיר – האשה שחשבה והרגישה, מעריב, 24 במאי 1962.
↑  גנזך הספרייה הלאומית - גבריאל טלפיר
↑  גנזך הספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 279363  NLI: 987007524941305171  PLWABN: 9810677861205606  GND: 130162345  ISNI: 0000 0001 1488 9523  LCCN: no93022832  NTA: 263279863  VIAF: 24172083   WorldCat (עם VIAF): 24172083
רוברט ולטש

| --- | --- |

רוברט ולטש
 לידה:  20 ביוני 1891 פראג 
 פטירה:  22 בדצמבר 1982 (בגיל 91) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר למשפטים של האוניברסיטה הגרמנית בפראג 
 פרסים והוקרה:  פרס ליאו בק (1980)  אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג 
 
רוברט וֶלְטְש (בגרמנית: Robert Weltsch;‏ 20 ביוני 1891, פראג – 22 בדצמבר 1982, ירושלים) היה עיתונאי, עורך ופעיל ציוני.
קורות חייו

ולטש נולד בעיר פראג שבאוסטריה-הונגריה (כיום בירת צ'כיה) למשפחה עתיקה ומכובדת. אביו תיאודור ולטש היה עורך דין ופעיל בקהילה היהודית. בסוף המאה ה-19 הוא היה המנהל הכללי של החברה המרכזית לניהול חיים יהודיים (Centralverein zur Pflege Jüdischer Angelegenheiten).‏
עם תחילת לימודיו באוניברסיטת קארל פרדיננד בפראג הצטרף רוברט ולטש לארגון הסטודנטים הציוני "בר כוכבא" ואף כיהן כנשיאו בשנים 1911–1912. בעיר הייתה קהילה יהודית חזקה, שמבחינה תרבותית הייתה גרמנית. במלחמת העולם הראשונה נלחם ולטש בצד מעצמות המרכז. דודנו פליכס ולטש היה חבר קרוב של קפקא ומקס ברוד. רוברט היה חבר של האחרון כל חייהם. שניהם חלקו עניין עמוק בציונות אידיאליסטית.
ולטש החל לפרסם מאמרים בכתבי עת יהודים גרמנים ב-1910, בשבועון בגרמנית Selbstwehr שיצא בפראג וכן ב"די וֶלט".
לאחר מלחמת העולם הראשונה הוזמן לברלין בירת גרמניה להיות עורכו של כתב העת Jüdische Rundschau ("יידישֶה רוּנדשַאוּ"), עיתון שפורסם, בחלק מן השנים, פעמיים בשבוע בברלין; שיא תפוצתו היה 37,000 עותקים. ולטש ערך וכתב עבור העיתון מ-1919 עד סגירתו על ידי המשטר הנאצי ב-1938 אחרי ליל הבדולח. תרומתו הידועה ביותר הייתה תגובתו לחרם אחד באפריל 1933 שהכריזו הנאצים על חנויותיהם של היהודים: "שאוהו בגאון את הטלאי הצהוב". הייתה זו קריאה לעוצמה וסולידריות וקול בודד בתגובה לחרם הנאצי. לא הייתה זאת התייחסות לחובת ענידת טלאי צהוב, שהנאצים לא כפו אותה עד 1941, כי אם קריאה לאחדות של הקהילה היהודית-גרמנית שעד אותו זמן ראתה את עצמה כחיה חיים משולבים יפה בגרמניה.
מ-1925 עד 1933 היה ולטש פעיל בתנועת "ברית שלום", שדגלה בפתרון מדינה אחת בארץ ישראל כשיהודים וערבים חיים ביחד. לשם מטרה זו הוא התיידד עם מרטין בובר ואלברט איינשטיין.
לאחר שנמלט לארץ ישראל ב-1938, ערב המלחמה, המשיך להטיף להסדר עם האוכלוסייה הערבית בארץ ישראל המנדטורית. הוא היה גם מיודד עם חיים ויצמן, שמאוחר יותר היה לנשיא הראשון של מדינת ישראל.
ולטש עבד שנים רבות ככתב של "הארץ". ב-1945 עבר ללונדון ונעשה כתב העיתון שם. בתפקיד זה דיווח על משפטי נירנברג.
ולטש היה אחד היוזמים להקמת מכון ליאו בק, שנקרא על שמו של ליאו בק, רבה ומנהיגה של יהדות גרמניה בזמן השלטון הנאצי. המכון מוקדש לשימור ההיסטוריה של הקהילה היהודית-גרמנית ותרבותה והוא פעיל גם היום. ולטש ערך את שנתון המכון מ-1956 עד 1978.
רוברט ולטש נפטר בירושלים בסוף שנת 1982, בן 91 במותו.
פרסומיו

בנפתולי הזמנים: הרהורים על אירועי יובל שנים: מאמרים מן השנים 1949–1979, ירושלים ותל אביב: שוקן (פרסומי מכון ליאו בק) תשמ"א.
Zionistische Politik: eine Aufsatzreihe. Mährisch-Ostrau, 1927
Der Jude, Sonderheft zu Martin Bubers fuenfzigstem Geburtstag. Berlin: Jüdischer Verlag, 1928.
Theodor Herzl and we. New York, N.Y.: Zionist Labor Party "Hitachduth" of America, 1929.
Deutsches Judentum: Aufstieg und Krise : Gestalten, Ideen, Werke. Stuttgart : Deutsche Verlags-Anstalt, 1963
Max Brod and his age. New York : Leo Baeck Institute, 1970
An der Wende des modernen Judentums : Betrachtungen aus fünf Jahrzehnten. Tübingen : J.C.B. Mohr (P. Siebeck), 1972.
Die deutsche Judenfrage : ein kritischer Rückblick. Koenigstein (Ts) : Jüdischer Verlag, 1981.
ספרי יובל

Hans Tramer und Kurt Löwenstein (Hrsg.), Robert Weltsch zum 70. Geburtstag von seinen Freunden, 20. Juni 1961, Tel-Aviv: Verlag Biataon, 1961.
Werner E. Mosse, Arnold Paucker, Reinhard Ruerup (Eds.), Revolution and Evolution, 1848 in German-Jewish History, Tübingen: Mohr (Schriftenreihe wissenschaftlicher Abhandlungen des Leo Baeck Instituts), 1981.
לקריאה נוספת

אניה זיגמונד, 'רוברט ולטש כמייצג רעיון ה"הסכמה" בין יהודים לערבים', בתוך: עדי גורדון (עורך), "ברית שלום" והציונות הדו-לאומית: "השאלה הערבית" כשאלה יהודית, ירושלים: כרמל, תשס"ט, עמ' 225–249.
הערות שוליים

↑  דימיטרי שומסקי, רוברט ולטש, באנציקלופדיית ייִוואָ ליהודי מזרח אירופה (באנגלית) (תרגם: רמי האן).
↑  H. Freeden. The Jewish Press in the Third Reich. The Jewish Press in the Third Reich, Providence & Oxford, 1993. pp. 21-28, 49-53, 57-59.
↑  יצחק ארד, ישראל גוטמן ואברהם מרגליות (עורכים), השואה בתיעוד, הוצאת יד ושם, ע' 47.
↑  מתוך מאמרו של רוברט ולטש, "שאוהו בגאון את הטלאי הצהוב".(הקישור אינו פעיל)
↑  .Einstein Archives Online, Folders 48-9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269829205171  PLWABN: 9810650501505606  BIBSYS: 90376457  BnF: cb121827836 (data)  GND: 11863111X  ISNI: 0000 0001 0859 4745  LCCN: n81120168  NKC: jo2003183934  NLA: 49860916  NTA: 068062605  RERO: 02-A003967185  SNAC: w6jj8vtf  SUDOC: 030408067  Trove: 1010085  VIAF: 97470609   WorldCat (עם VIAF): 97470609
משרד החינוך

.
| --- | --- |


בניין לב רם
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  1949
 ממשלה:   ממשלת ישראל
 שר:  יואב קיש
 תאריך כניסה:  29 בדצמבר 2022
 מנכ"ל:  מאיר שמעוני
 תקציב:  70 מיליארד ש"ח (2022)
 שמות קודמים:  משרד החינוך, התרבות והספורט משרד החינוך והתרבות
 edu.gov.il
 קואורדינטות:  31°46′05″N 35°13′26″E﻿ / ﻿31.7681°N 35.2239°E﻿ / 31.7681; 35.2239
 he
 
משרד החינוך הוא אחד ממשרדי הממשלה בישראל.
המשרד אחראי על מערכת החינוך בישראל, כלומר מעונות יום, גנים, בתי ספר, השכלה גבוהה וחינוך בלתי פורמלי.
בעבר היה אמון גם על כלל הפעילות התרבותית בישראל כגון: קולנוע, תיאטרון, מוזיקה ועל ענפי הספורט והעיסוק הספורטיבי בישראל. בתחום זה נכללו בין השאר תמיכה בספורטאים ישראלים וארגון השתתפות ישראלית באירועי ספורט בין-לאומיים כדוגמת האולימפיאדה. האחריות על תחומי התרבות והספורט הועברה למשרד התרבות והספורט.
היסטוריה > הקמת המשרד והשנים הראשונות (1949–1960)

בממשלה הזמנית שהוקמה במאי 1948 לא הוקם משרד חינוך ולא נבחר שר חינוך. משרד החינוך הוקם רק במרץ 1949 כהמשך של מחלקת החינוך של הוועד הלאומי ובראשו הועמד זלמן שזר. המבנה הארגוני הראשוני של המשרד כלל את אגף התרבות ואגף החינוך. מערכת החינוך בעת הקמת המדינה הייתה חצי פרטית, כאשר רובם הגדול של בתי הספר השתייכו לאחד מארבעה זרמי חינוך: זרם העובדים, זרם כללי, זרם דתי והחינוך העצמאי של אגודת ישראל. בשנת 1949 נחקק ביוזמת משרד החינוך חוק לימוד חובה, שחייב תלמידים ללמוד אך ורק בבתי ספר מוכרים. עם קליטת העלייה ההמונית, הקים משרד החינוך בתי ספר משלו במחנות העולים ובמעברות ואסר על הקמת בתי ספר מתחרים. גורמים דתיים טענו שבמקרים רבים בתי ספר אלו אינם מאפשרים לתלמידים ללמוד תורה לפי רצונם, מודחים כנגד שמירת המצוות ואף נשמעו האשמות חמורות יותר, למשל שבמעברות מסוימות חויבו התלמידים לגזוז את פאותיהם. האשמות אלו גרמו למשבר חריף בממשלה ולהקמת ועדת חקירה (ועדת פרומקין). הוועדה אישרה את ההאשמות באופן חלקי והביאה להתפטרות של מספר בכירים במשרד החינוך.
בשנת 1953, הוביל משרד החינוך בראשות פרופ' בן-ציון דינור לחקיקת חוק חינוך ממלכתי, שהלאים את בתי הספר של שלושת הזרמים איחד את בתי הספר של זרם העובדים והזרם הכללי למערכת החינוך הממלכתית והפך את בתי הספר של הזרם הדתי למערכת החינוך הממלכתי-דתי.
היסטוריה > 1960–1977

בשנות השישים החל החינוך לעבור שינוי מתבנית של חינוך אידאולוגי לתבנית של חינוך מדעי. בשל קליטת העולים הרבים שהגיעו לארץ ולא הסכימו "ליישר קו" לפי הנורמות המקובלות שניסה בית הספר להנחיל להם, ובעקבות הפיכת החינוך לחינוך ממלכתי, החלו בתי הספר לעסוק פחות בחינוך ויותר בהקניית ידע שיאפשר לתלמידיו להתמצא במדע וטכנולוגיה ברמות גבוהות. במסגרת זו הוארכו שנות החינוך החובה (לבני 14–16), פותחה ההשכלה הגבוהה, ונוצרו תוכניות לתלמידים טעוני טיפוח. שר החינוך זלמן ארן הוביל רפורמה גדולה בחינוך, במסגרתה הוקמו חטיבות ביניים אזוריות בהם הונהגה אינטגרציה, רחב החינוך העל – יסודי בעיירות הפיתוח ופותח החינוך המקצועי.
בעקבות מפקד אוכלוסין שנערך בישראל ב-1961 נמצא שיעור אנאלפביתיות גבוה ועל כן הוצא לפועל "המבצע לביעור הבערות" במסגרתו נעשתה השלמת השכלה למבוגרים, בתחום השפה, הקריאה והכתיבה. באמצע שנות ה-70 היוזמה הוחלפה בתוכנית תהיל"ה.
היסטוריה > 1977–2006

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנות ה-90 ולאחריהן היו מספר שביתות מורים, לדוגמה שביתת ארגון המורים ב-2008. בעקבות השביתות נחתמו מספר הסכמי השכר והוצעו לפועל מספר רפורמות כדוגמת רפורמת עוז לתמורה. כן הושקה רפורמה בשם אופק חדש המבוססת על דו"ח ועדת דוברת.
ב-2003 הושקה התוכנית 100 מושגי יסוד אשר בוטלה ב-2006.
היסטוריה > מאז 2006

במסגרת הקמת ממשלת ישראל ה-31 הופרדו תיקי התרבות והספורט מתיק החינוך, והועברו למשרד המדע והטכנולוגיה. לתפקיד שרת החינוך בממשלה זו מונתה פרופ' יולי תמיר, וכשר המדע, הטכנולוגיה, התרבות והספורט כיהן אופיר פינס. גם בממשלה ה-32 נשמרה ההפרדה בין החינוך לבין התרבות והספורט. לתפקיד שר החינוך מונה גדעון סער, ותחומי התרבות והספורט הופרדו למשרד עצמאי בראשותה של לימור לבנת, מחוץ למשרד המדע. בממשלה ה-33 שי פירון כיהן כשר החינוך ולימור לבנת המשיכה לכהן כשרת התרבות והספורט, ובממשלה ה-34 נפתלי בנט כיהן כשר החינוך ומירי רגב כיהנה כשרת התרבות והספורט. בעקבות אי הצלחה להקים ממשלה לאחר הבחירות באפריל 2019 וקיום בחירות חדשות בספטמבר 2019, פוטר נפתלי בנט ובמקומו מונה רפי פרץ לשר החינוך בממשלה הזמנית.
עם השבעת הממשלה ה-35 מונה יואב גלנט לתפקיד שר החינוך, כאשר במקביל תחום ההשכלה הגבוהה פוצל ממשרד החינוך והועבר למשרד ההשכלה הגבוהה והמשלימה בראשותו עמד זאב אלקין עד התפטרותו והצטרפותו למפלגת תקווה חדשה.
במהלך כהונת הממשלה ה-36 השרה יפעת שאשא-ביטון קידמה רפורמה לפיה יבוטלו בחינות הבגרות החיצוניות במקצועות הספרות, תנ"ך ואזרחות ויוחלפו בעבודת מחקר מסכמת והערכות פנימיות בית ספריות. עם כניסתו של יואב קיש לתפקיד שר החינוך במסגרת הממשלה ה-37, ביטל קיש את הרפורמה.
משרד החינוך היה המשרד הראשון בישראל ומשרד החינוך הראשון בעולם שהפעיל מערכת מחשוב ענן לבתי הספר.
בתשע"א גובשה תוכנית התקשוב הלאומית במטרה לקדם פדגוגיה ולמידה בבתי הספר תוך שימוש בטכנולוגיות מידע ותקשורת והטמעתן בתוכנית הלימודים.
בשנים 2013–2014 קידם משרד החינוך את הסדרת הפעילות של גורמים חיצוניים בתוך בתי הספר הממלכתיים, בשיח בין המשרד, השלטון המקומי, נציגי הורים, המגזר העסקי וגורמים פילנתרופיים, במסגרת מה שכונה "השולחן העגול הבינמגזרי במשרד החינוך". במסגרת ההסדרה גיבש המשרד מאגר של תוכניות חיצוניות שלהן שותפות כלשהי עם נציג ממטה משרד החינוך.
ב-2019 הוגשה עתירה מצד ארגוני יהדות פלורליסטית נגד משרד החינוך בשל נוהל המפחית בעשרות אלפי שקלים את התמיכה בפעילות ארגונים אלה בבתי ספר. באפריל 2021 פסל בג"ץ את הנוהל המדובר, ואף הדגיש את החשיבות ליישום עקרונות דו"ח ועדת שנהר להוראת היהדות בחינוך הממלכתי. בנובמבר 2021 פורסם כי משרד החינוך אינו מיישם את פסיקת בג"ץ וכי הפגיעה באותם הארגונים נמשכת.
בתחילת מלחמת חרבות ברזל נסגרו מוסדות החינוך בהוראת פיקוד העורף. כשבועיים לאחר מכן אישר פיקוד העורף חזרה הדרגתית ללימודים. חרף אישור זה, מוסדות לימוד רבים המשיכו בלימודים מקוונים בלבד. משרד החינוך פרסם נוהל המאפשר להורים לתגבר את האבטחה במוסדות החינוך, ונוהל נוסף לשילובם של תלמידים במקום המגורים שאליו עברו מחמת המלחמה.
תקציב משרד החינוך

בשנת 2016 היה תקציב משרד החינוך 50.9 מיליארד שקל, כש-70% ממנו מיועד לתשלום שכר של עובדי הוראה. בתקציב המדינה לשנת 2019 הפך תקציב המשרד לשני בגודלו מבין משרדי הממשלה, אחרי משרד הביטחון. בשנת 2022, לראשונה נהיה המשרד בעל התקציב הגדול ביותר מבין משרדי הממשלה, תקציבו לשנה זו עמד על כ-70 מיליארד שקלים והיווה כ-14.9% מכלל תקציב המדינה.
מבנה המשרד ויחידותיו > הנהלת המשרד

יחידות המשרד כוללות:
שר החינוך
המנהל הכללי
אגף בכיר קשרי חוץ
אגף תקשורת, דוברות והסברה
חשב בכיר
יועצת משפטית
מדען ראשי
המזכירות הפדגוגית
מבנה המשרד ויחידותיו > הנהלת המשרד > רשות החדשנות

משרת המדען הראשי במשרד החינוך אוישה לראשונה בשנת 1974 על ידי פרופ' עוזר שילד.
המדען הראשי עוסק בעיצוב מדיניות המחקר בתחום החינוך, קביעת קריטריונים להקצאת משאבים למחקר, קביעת עדיפויות מחקר בתחומי החינוך השונים ויצירת מסגרות ונהלים מתאימים לביצוע יעיל של מחקרים והפצת ממצאיהם. בנוסף אמון על שילוב ידע ומדע בשירות המדיניות, סיוע בקביעת מדיניות ובקבלת החלטות על בסיס ידע מדעי, איתור בעיות אשר לצורך טיפולן ראוי להסתייע בידע מדעי וקביעת המדיניות בנוגע לפעולות ההערכה של מדיניות המשרד ותוכניותיו.
למשרת המדען ממונה בדרך כלל איש אקדמיה בכיר מתחום מדעי והערכת החינוך, בין המדענים הראשיים של משרד החינוך היו פרופ' פרלה נשר מבית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה, פרופ' יוסף באשי, פרופ' זמירה מברך מבית הספר לחינוך באוניברסיטת בר-אילן, פרופ' דוד נבו מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב, ופרופ' סידני שטראוס מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2009 הועסק ד"ר גבי אביטל במסגרת תקופת ניסיון ופוטר ב-2010 על ידי שר החינוך, גדעון סער.
מאוקטובר 2013 עד 2016 כיהן בתפקיד פרופ' עמי וולנסקי מבית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב. החליף אותו ד"ר איתי אשר שנפטר בספטמבר 2019 בעודו מכהן.
מבנה המשרד ויחידותיו > הנהלת המשרד > המזכירות הפדגוגית

המזכירות הפדגוגית היא הסמכות העליונה במשרד החינוך בכל הנושאים הפדגוגיים של מערכת החינוך והזרוע להתוויית המדיניות הפדגוגית של המשרד.
פעילות המזכירות הפדגוגית: תכנון פדגוגי, סיוע לשר ולהנהלת המשרד בעיצוב המדיניות הפדגוגית, גיבוש מדיניות הוראת המקצועות ודרכי ההערכה, עידוד והפעלת ניסויים ויוזמות המשמשים כתשומה לגיבוש מדיניות כללית.
מקצועות הלימוד הנלמדים במערכת החינוך מגני הילדים ועד המכללות להכשרת מורים, נמצאים תחת אחריותה של המזכירות הפדגוגית ועומדים בלב פעילותה.
אחריות זו כוללת את מדיניות המקצוע, בניית תוכנית הלימוד, קביעת תוכני הלימוד, ליווי הכשרה ופיתוח של המורים המקצועיים, פיקוח ומעקב על הוראת המקצועות השונים הטמעתם ופיתוחם בשטח, בחינות הבגרות, חומרי הלימוד ועזרי ההוראה, חידושים מחקרים ופרויקטים, ייצוג המקצוע בישראל ומחוצה לה.
בין העומדים בראשות המזכירות הפדגוגית היו פרופ' יעקב כץ, פרופ' ענת זוהר, ד"ר צבי צמרת, פרופ' עפרה מייזלס, ד״ר ניר מיכאלי, ד״ר משה ויינשטוק. בראש המזכירות הפדגוגית עומדת החל מחודש אוגוסט 2018, ד"ר מירי שליסל.
מבנה המשרד ויחידותיו > מינהלים

משרד החינוך מחולק למגוון מינהלים האחראיים על תחומים שונים:
מינהל ההון האנושי
מינהל כלכלה ולתקציבים
המינהל הפדגוגי
מינהל תאום ובקרה
מינהל עובדי הוראה
אגף בכיר כח אדם בהוראה
מינהל חברה ונוער
מינהל הפיתוח
מינהל מדע וטכנולוגיה, תקשוב ומערכות מידע
מינהל חינוך דתי
מינהל ביטחון, בטיחות סביבתית ושעת חירום
אגף בכיר מוסדות תורניים
אגף בכיר בחינות
מינהל רישוי בקרה ואכיפה
אגף בכיר תפעול רכש ולוגיסטיקה
מבנה המשרד ויחידותיו > מינהלים > מינהל חברה ונוער

מינהל חברה ונוער אחראי על החינוך החברתי–ערכי של כלל תלמידי מדינת ישראל לאור מטרות החינוך (חוק חינוך 2000).
מינהל חברה ונוער מתמחה בפיתוח מיומנויות חברתיות, חיזוק החינוך לערכים, טיפוח החשיבה וההתנהגות המוסרית, חינוך למעורבות, לסולידריות ולאחריות חברתית.
אלה מהווים את ליבת התפיסה החינוכית של כל תחומי העשייה של המינהל, ומהם נגזרים התכנים, העקרונות המנחים ומסגרות הפעולה כאחד בעתות שגרה וחירום.
מבנה המשרד ויחידותיו > מינהלים > המינהל למדע ולטכנולוגיה

יחידה מקצועית העוסקת בשלושה תחומים מרכזיים: חינוך למדעים, חינוך לטכנולוגיה וחינוך ליישומי מחשב בחינוך. שלושת התחומים משולבים באופן אינטגרטיבי האחד בשני במטרה להצמיח בוגרים של מערכת החינוך, שיהיו בעלי ידע ומיומנויות הנדרשות לשילוב בחברה, בתעשייה ובמחקר בעידן הידע.
במסגרת פעילויות המינהל, מתקיימות קייטנות קיץ דיגיטליות לתלמידים ברחבי ישראל החל מכיתות ד'. הקייטנות מועברות על ידי מורים מוסמכים, באמצעות למידה מרחוק.
מבנה המשרד ויחידותיו > מחוזות

מחוז ירושלים
מחוז הדרום
מחוז תל אביב
מחוז המרכז
מחוז חיפה
מחוז הצפון
מנח"י
מחוז חרדי
מחוז התיישבותי
מבנה המשרד ויחידותיו > מרכזי הדרכה

משרד החינוך מפעיל מספר מרכזי הדרכה ברמה הארצית
מבנה המשרד ויחידותיו > מרכזי הדרכה > מרכזי הדרכה ארציים

מרכז הדרכה הכשרות והשתלמויות –"סמינר שיין"
מרכז הדרכה ארצי חברתי
מרכז הדרכה מנהיגות ופיתוח
מרכז הדרכה פדגוגי טכנולוגי
מרכז הדרכה הכנה לשירות משמעותי
מרכז הדרכה של"ח וידיעת הארץ
מרכז הדרכה מסעות לפולין
מרכז הדרכה הנחלת זיכרון השואה
מרכז הדרכה חברה ערבית
מרכז הדרכה חינוך ממלכתי דתי
מבנה המשרד ויחידותיו > מרכזי הדרכה > מרכזי הדרכה מחוזיים

מרכז הדרכה ת"א
מרכז הדרכה מרכז
מרכז הדרכה ירושלים ומנח"י
מרכז הדרכה חיפה
מרכז הדרכה צפון
מרכז הדרכה דרום
מרכז הדרכה דרוזי
מרכז הדרכה חרדי
מבנה המשרד ויחידותיו > הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך (ראמ"ה)

הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך (ראמ"ה) היא הגוף המוביל והמנחה המקצועי של מערכת החינוך בתחומי המדידה וההערכה. הרשות פועלת כגורם מקצועי, אובייקטיבי ובלתי תלוי, המשרת את כל בעלי העניין במערכת החינוך ומחוצה לה. כדי להבטיח שראמ"ה תוכל למלא את ייעודה היא הוקמה כרשות עצמאית פנים-ממשלתית, במעמד של יחידת סמך מתוגברת במשרד החינוך, המדווחת ישירות לשר החינוך, ופעילותה תעוגן בחוק ראמ"ה.
מבנה המשרד ויחידותיו > יחידות סמך

מנהל מינהל לחינוך התיישבותי, פנימייתי, ועליית הנוער
בעבר: הטלוויזיה החינוכית הישראלית (נסגרה והועברה לאחריות תאגיד השידור הישראלי)
מנכ"לי משרד החינוך

| מספר | דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | ברוך בן-יהודה | 1948 | 1951 |
| 2 |  | אליעזר ריגר | 1951 | 1954 |
| 3 |  | משה אבידור | 1954 | 1960 |
| 4 |  | חנוך רינות | 1960 | 1967 |
| 5 |  | יעקב שריד | 1967 | 1970 |
| 6 |  | אלעד פלד | 1970 | 1976 |
| 7 |  | אליעזר שמואלי | 1976 | 1986 |
| 8 |  | שמשון שושני | 1986 | 1989 |
| 9 |  | דן שרון | 1989 | 1990 |
| 10 |  | זבולון אורלב | 1990 | 1992 |
| (8) |  | שמשון שושני | 1993 | 1996 |
| 11 |  | בן ציון דל | 1996 | 1999 |
| 12 |  | שלומית עמיחי | 1999 | 2001 |
| 13 |  | רונית תירוש | 2001 | 2005 |
| (מ"מ) |  | עמירה חיים | 2005 | 2006 |
| 14 |  | שמואל אבואב | 2006 | 2007 |
| (12) |  | שלומית עמיחי | 2007 | 2009 |
| (8) |  | שמשון שושני | 2009 | 2011 |
| 15 |  | דלית שטאובר | 2011 | 2013 |
| 16 |  | מיכל כהן | 2013 | 2017 |
| (14) |  | שמואל אבואב | 2017 | 2020 |
| 17 |  | עמית אדרי | 2020 | 2021 |
| 18 |  | יגאל סלוביק | 2021 | 2021 |
| (15) |  | דלית שטאובר | 2021 | 2023 |
| 19 |  | אסף צלאל | 2023 | 2023 |
| 20 |  | מאיר שמעוני | 2023 | מכהן |
ראו גם

דיני פניות ציבור בנושאי חינוך, חדשנות מדע וטכנולוגיה במשרדי מדינת ישראל
הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך (ראמ"ה)
הטלוויזיה החינוכית הישראלית
המועצה להשכלה גבוהה
ניצנה דרשן-לייטנר

| --- | --- |

 לידה:  1973 (בת 52 בערך) פתח תקווה
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת מנצ'סטר (לימים הקריה האקדמית אונו)
 תפקידים בולטים:  מייסדת ומנהלת ארגון "שורת הדין"
 פרסים והוקרה:  פרס מוסקוביץ' לציונות
ניצנה דרשן-לייטנר (נולדה ב-1973) היא עורכת דין ישראלית, אשר ייסדה בדצמבר 2002 את ארגון "שורת הדין" ומכהנת כמנהלת שלו מאז ועד היום. זוכת פרס מוסקוביץ' לציונות לשנת 2012, זוכת אות "ישראל היום" בעשייה חברתית וחוסן לאומי
ביוגרפיה

נולדה ב-1973 בפתח תקווה להורים דתיים לאומיים, אשר ברחו מאיראן בשנות החמישים והשאירו מאחוריהם את כל רכושם. אביה היה מורה ואימה עקרת בית. למדה בבית ספר תיכון באולפנית ישורון בפתח תקווה ואף נבחרה שם ליו"ר מועצת התלמידים. עשתה שירות לאומי במגן דוד אדום. בוגרת הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן, ובעלת תואר שני (MBA) מאוניברסיטת מנצ'סטר (לימים, הקריה האקדמית אונו).
דרשן-לייטנר החלה לפעול בשדה המשפט כנגד ארגוני הטרור ונגד גופים ומדינות המממנות טרור בשנת 1997, בהיותה סטודנטית למשפטים, כאשר עתרה לבג"ץ כנגד מתן היתר לאבו עבאס להיכנס לרצועת עזה, במסגרת הסכמי אוסלו. לאחר מכן התמחתה בדיני נזיקין ודיני מקרקעין, אך כמעט כל פעילותה המשפטית נכון ל-2014 מוקדשת לתחום המלחמה בטרור, בתומכיו ובמממניו.
בין השאר, דרשן-לייטנר ייצגה את אחת ממשפחות החיילים הישראלים שנעשה בהם הלינץ' ברמאללה, בתביעה בסך 64 מיליון שקל, כנגד הרשות הפלסטינית, ייצגה את ילדי כפר דרום, שנפגעו בפיגוע אוטובוס הילדים, בתביעה כנגד הרשות בגובה 100 מיליון שקל, ועוד שורה ארוכה של משפטים ידועים אחרים. מאז הקמת ארגון "שורת הדין" ב־2002, דרשן-לייטנר פועלת בעיקר במסגרתו, והיא וארגונה מייצגים מאות נפגעי טרור בישראל ובעולם.
על פי ראיון שנתנה ל"גלובס" לרגל בחירתה למקום ה-35 מקרב חמישים הנשים המשפיעות ביותר בישראל בשנת 2011: "המהלך החשוב שלי השנה (היה) הטיפול המשפטי בנושא המשטים נגד ישראל. נקטתי בפעולות משפטיות כדי לעצור חלק מהמשטים. בין היתר, הוצאנו מכתבי התראה לכ-30 חברות ביטוח ימי, ובהם התרענו שאם הן יבטחו את הספינות המשתתפות (במשט השני לעזה), הן עלולות לחוב בנזיקין וגם בפלילים בגין סיוע לארגון טרור...". המכתבים לחברות הביטוח אכן הניבו הפסקת ביטוחים לספינות שאמורות היו להשתתף במשט וכתוצאה מכך מניעת יציאתן לדרך של רובן, כאשר משמר החופים היווני עוצר חלק מהאחרות.
במקביל לפעילות ביוון כנגד המשט הטורקי השני הגישה דרשן-לייטנר ב-2011 גם תביעה בארצות הברית, בשם ד"ר אלן באוור, יהודי-אמריקאי נפגע טרור, כנגד ה"מאווי מרמרה" ואחרים, שהשתתפו במשט הראשון במאי 2010. התביעה דורשת להשתמש בתקנה אמריקאית שהותקנה עוד ב-1794 ולהחרים לטובת האוצר האמריקאי את כל 14 הספינות שהשתתפו במשט הטורקי הראשון ואשר מימון ציודן נעשה בעזרת תרומות אמריקאיות.
דרשן-לייטנר ממשיכה גם בייצוג שלא במסגרת "שורת הדין". בין היתר היא מייצגת את ג'ונתן פולרד בעניינים שונים, למשל עתירה לבג"ץ - שנדחתה ב-2006 - לחייב את ממשלת ישראל לדרוש מארצות הברית לשחרר אותו, ועתירות אחרות מטעמו ומטעם אשתו. מייצגת את חוקר השואה מרק גולד בנסיונותיו לגרום למדינת ישראל לבקש מגרמניה להסגיר לישראל את מי שהוא טוען שהוא פושע נאצי - ברנרד פרנק, המסתובב בה חופשי ועוד.
ב-2012 זכתה דרשן-לייטנר בפרס מוסקוביץ' לציונות בשל ה"מסירות היומיומית שלה בשמירת כבוד המדינה...עקשנותה והמקצועיות שלה הביאו להישגים ש...לא כולנו במדינה מודעים אליהם. אנשים כמותה מהווים סמן ימני לחברה". באותה שנה נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות בישראל של העיתון הכלכלי גלובס.
ב-2014 דורגה ברשימת 50 היהודים המשפיעים ביותר של הג'רוזלם פוסט על הובלת המאבק המשפטי כנגד הטרור וארגוני השנאה האנטי-יהודיים.
בדצמבר 2020 יצא ספרה "הרפון", העוסק בכוח משימה של המוסד שתפקידו לעצור העברות כספים של ארגוני טרור.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

לקראת הבחירות לכנסת ה-21, הייתה דרשן-לייטנר מועמדת לתפקיד יו"ר הבית היהודי, אך המועצה לבסוף בחרה ברפי פרץ. לקראת הבחירות לכנסת ה-25 שובצה במקום הרביעי ברשימת הבית היהודי בראשות איילת שקד.
ביוגרפיה > חיים אישיים

אם לשישה (בהם שלישייה). נשואה לאביאל (קרייג ארת'ור) לייטנר, עורך דין אף הוא, ופעיל בארגון שורת הדין. מתגוררת בחשמונאים ובעלת משרד עריכת דין ברמת גן.