stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביאנקה דל ריו
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | MTV Mardi Gras | ביאנקה דל ריו | תוכנית ספיישל |  |
| 2011 | One Night Stand Up | ביאנקה דל ריו | פרק 10: "Dragtastic NYC" |  |
| 2011 | Threesome | ביאנקה דל ריו | עונה 1, ארבעה פרקים |  |
| 2011 | Bad Girls Club: New Orleans | ביאנקה דל ריו | עונה 7, פרק 5 |  |
| 2012–13 | She's Living for This | ביאנקה דל ריו | עונה 1, פרק 5: "The Bianca Del Rio Episode" עונה 2, פרק 4 |  |
| 2014 | המרוץ לדראג של רו פול | ביאנקה דל ריו | עונה שישית, זוכה |  |
| 2014 | רופול: הכול בחוץ | ביאנקה דל ריו | עונה חמישית, זוכה |  |
| 2015 | המרוץ לדראג של רו פול | ביאנקה דל ריו | עונה שביעית, פרק 7: "Snatch Game" (הודעת וידאו) פרק 13: "Countdown To The Crown" פרק 14: "Grand Finale" |  |
| 2015 | Big Brother's Bit on the Side | ביאנקה דל ריו | פנאליסטית |  |
| 2016 | המרוץ לדראג של רו פול | ביאנקה דל ריו | עונה שמינית, פרק 9: "The Realness" |  |
| 2016 | Bianca's Rolodex of Hate | ביאנקה דל ריו | מופע סטנד-אפ של ביאנקה אשר הוקלט באוסטין, ושודר על ידי לוגו |  |
| 2016 | המרוץ לדראג: אולסטארס | ביאנקה דל ריו | עונה שנייה, פרק 2: "All Stars Snatch Game" (הודעת וידאו) |  |
| 2018 | המרוץ לדראג של רו פול | ביאנקה דל ריו | עונה עשירית, פרק 7: "Snatch Game" |  |
| 2020 | איי-ג'יי והמלכה | מלכת דראג | פרק 1: ניו יורק |  |
| 2020 | רופול: אולסטארס: הכול בחוץ | ביאנקה דל ריו | עונה שנייה, פרק 3: "Get a Room!" |  |
| 2021 | The Sherry Vine Show | ביאנקה דל ריו |  |  |
| 2021 | Dragging the Classics: The Brady Bunch | ביאנקה דל ריו |  |  |
| 2021 | NewsBeat | ביאנקה דל ריו |  |  |
| 2021 | המרוץ לדראג: אולסטארס | ביאנקה דל ריו | עונה שישית, פרק 6: "Pink Table Talk" |  |
| 2023 | Bad Education | ביאנקה דל ריו | עונה רביעית: פרק 2: "Whodunnit" |  |
פילמוגרפיה > סדרות רשת

| שנה | שם | תפקיד | הערות | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | Queens of Drag: NYC | עצמה |  |  |
| 2013 | Kings of New York | עצמו |  |  |
| 2014 | Really Queen? | עצמה |  |  |
| 2014 | Transformations | עצמו | פרק: "Bianca Del Rio" |  |
| 2018 | Drag Tots | דינה סאור (קול) |  |  |
| 2020 - 2023 | The Pit Stop | אורחת/מנחה |  |  |
| 2022 | Bianca Saves Christmas! | (קול) |  |  |
פילמוגרפיה > וידאו קליפים

| שנה | שם | אמנים |
| --- | --- | --- |
| 2014 | "Sissy That Walk" | רופול |
| 2014 | "Mean Gays" | קורטני אקט |
| 2014 | "Dance Like You Got Good Credit" | קאזוול ושרי לילי |
| 2015 | "Hieeee" | אלסקה ת'אנדרפאק |
| 2018 | "Girly" | ג'ון דאף |
תיאטרון

| שנה | שם | תפקיד | תיאטרון | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 | Psycho Beach Party | מארוול אן | True Brew Theatre |  |
| 1998 | At the Club Toot Sweet on Bourbon Street | קוץ' דוויל | Southern Rep Theatre |  |
| 1998 | ...And the Ball and All | ארנסטו | North Star Theatre |  |
| 1999 | ...And the Ball and All | ארנסטו | Southern Rep Theatre |  |
| 2002 | קברט | המנחה | Le Petit Theatre du Vieux Carre |  |
| 2003 | Bianca's Remote Out of Control | תפקידים שונים | Le Chat Noir |  |
| 2003 | Hollywood Heaven | תפקידים שונים | Le Chat Noir |  |
| 2004 | גריז | וינס פונטיין | Le Petit Theatre du Vieux Carre |  |
| 2004 | Murder at Movary Manor | דפני | Marigny Theatre |  |
| 2004 | The Bad Seed | הורטנס דיאגל | Le Chat Noir |  |
| 2005 | At the Club Toot Sweet on Bourbon Street | קוץ' דוויל | Le Petit Theatre du Vieux Carre |  |
| 2005 | Pageant | מיז הצפון-מזרח המתועש/טווני-ג'ו ג'ונסון | Le Petit Theatre du Vieux Carre |  |
| 2008 | קברט | המנחה | Le Petit Theatre du Vieux Carre |  |
| 2008 | רנט | אנג'ל דומאט שונארד | Le Petit Theatre du Vieux Carre |  |
| 2010 | She'll Be Dying |  | Bowery Poetry Club |  |
| 2010 | Mayo on Your Breakfast at Tiffany's |  | Bowery Poetry Club |  |
| 2019 | כולם מדברים על ג'יימי | הוגו/לוקו שאנל | תיאטרון אפולו |  |
| 2021 - 2022 | כולם מדברים על ג'יימי | הוגו/לוקו שאנל | ליברפול אמפייר, תיאטרון האל ניו, תיאטרו רויאל ברייטון, תיאטרון מייפלוואר סאות'המפטון |  |
| 2022 | כולם מדברים על ג'יימי | הוגו/לוקו שאנל | תיאטרון אמהסון |  |
סבבי הופעות סטנד-אפ

The Rolodex of Hate Tour ‏(2014)
Not Today Satan Tour ‏(2016-2017)
Blame It On Bianca Del Rio Tour ‏(2018)
It's Jester Joke Tour ‏(2019)
Unsanitized ‏ (2021-2022)
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | NewNowNext Awards | אושיית הטלוויזיה החדשה הכי טובה | עצמה | ניצחה |  |
| 2018 | Queerty Awards | אדם מצחיק | עצמה | ניצחה |  |
| 2020 | Queerty Awards | מלכות דראג | עצמה | מועמדת |  |
| 2022 | Queerty Awards | מלכות דראג | עצמה | ניצחה |  |
מנזר פולדה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מנזר, מנזר, קהילה דתית 
 מיקום:  פולדה 
 מדינה:  גרמניה 
 מייסדים:  Saint Sturm 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–744
 תאריך פתיחה רשמי:  744 
 תאריך פירוק:  1802 
 קואורדינטות:  50°33′15″N 9°40′18″E﻿ / ﻿50.554027777778°N 9.67175°E﻿ / 50.554027777778; 9.67175
  (למפת הסן מוגדלת) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגמנזר פולדה(למפת הסן רגילה) ויסבאדן פרנקפורט קאסל דרמשטאדט אופנבך על המיין הנאו גיסן מרבורג פולדה ריסלסהיים ריינלנד פפאלץ  נורדריין-וסטפאליה סקסוניה התחתונה  תור. בוואריה באדן-וירטמברגמנזר פולדה
 
הקתדרלה בפולדה
מנזר פולדה הוא מנזר בנדיקטיני על גדת הנהר פולדה במדינת הסן בגרמניה של היום. מנזר פולדה הוא מהמנזרים הגדולים והחשובים ממזרח לריין בימי הביניים הקדומים. המנזר הוקם בשנת 744 על ידי סטרומי הקדוש, תלמידו של בוניפציוס הקדוש, מבשר הנצרות לגרמניה. לאורך המאות השמינית והתשיעית היווה המנזר אחד ממרכזי הלמידה והתרבות החשובים ביותר באימפריה הקרולינגית. עם פטירתו של בונופיציוס וקבורתו בכנסיית המנזר בשנת 754, הלכה וגדלה גם חשיבותו הדתית של המנזר שהחל מושך אליו צליינים מרחבי כל גרמניה ואירופה.
הקרולינגים והאפיפיורות

לאורך המאה השמינית, עקב לחץ הולך וגובר מצד הלומברדים שאיימו לכבוש את רומא. הלכה ונרקמה ברית בין מוסד האפיפיורות לשושלת הקרולינגית, אותו זמן החזיקו הקרולינגים במשרת המאיורדומוס. האזורים שממזרח לאוסטרזיה, מה שהיום חלק ממרכז ומזרח גרמניה, היו מאוכלסים בשבטים פגנים שאיימו על הממלכות הנוצריות של אירופה. לאחר שהאימפריה הביזנטית והאפיפיורות התרחקו זה מזה עקב מחלוקת האיקונוקלאזם, הבין האפיפיור גרגוריוס השני שעליו למצוא בעל ברית חדש שיספק הגנה צבאית ופוליטית לכנסייה הקתולית. מנגד, הקרולינגים היו זקוקים ליוקרה והלגיטימציה שברית עם הכנסייה תוכל לספק לצורך הדחת השושלת המרובינגית. האמצעי העיקרי לחיזוק אותה ברית היו המנזרים. בוניפיציוס הקדוש נשלח לנצר את גרמניה בתמיכתו של גרגוריוס השני וקארל מרטל. ברית זו תוביל את האפיפיור סטפנוס השני להיות לאפיפיור הראשון שחצה את האלפים כדי להמליך את פיפין הגוץ ל"מלך בחסד האל" על הממלכה הפרנקית. ולימים גם תוביל להכתרתו של קארל הגדול ל"קיסר האימפריה הרומית".
היסטוריה

מנזר פולדה נוסד ב-2 במרץ, שנת 744 בידי סטרומי הקדוש, שליחו ותלמידו של המיסיונר האנגלו-סקסוני בוניפציוס הקדוש. בחיבור "חיי סטרומי הקדוש" מאת איגיל, תלמידו של סטרומי שלימים ימונה לאב המנזר, מתואר כיצד סטרומי, רכוב על חמור ונעזר בחסד האל, הגיע כדרך נס למפגש הנהרות פולדה וגיזילהה (Gysilaha). בחיבור מתואר האתר כ"שומם" ו"מדברי" אף על פי שחפירות ארכאולוגיות וסתירות פנים-טקסטואליות מראות שהאתר היה מיושב לפחות כמה עשורים לפני הקמת המנזר. השטח עצמו נתרם על ידי קרלומן, בנו של קארל מרטל, ובתמיכת אצילי האזור.
סטרומי שימש כאב המנזר הראשון בשנים 744–779. מחליפו, באוגולף, היה אב המנזר בשנים 779–802, בראשותו הפכה פולדה למרכז אינטלקטואלי שוקק חיים ואחד ממעוזי הרנסאנס הקרולינגי. אחד מיועציו הבכירים של קרל הגדול, איינהרד, הוכשר במנזר פולדה בתקופת האב באוגולף. איינהרד מהווה דוגמה לתופעה רחבת ממדים שתלווה את אירופה לאורך ימי הביניים בה אצילים פרנקים רבים שלחו את בניהם ובנותיהם להתחנך בבתי ספר שפעלו בכנסיות העירוניות ובמנזרים. במנזר הכשירו לכמורה או לפקידות שהשתלבה במנגנון המינהל המלכותי.
בין השנים 802–817 שימש רוטגר כאב המנזר. בשנת 807 פרצה מגפה שגבתה קורבנות רבים משורות הנזירים, רוטגר העניש נזירים שניסו לברוח מהמגפה ואת אלו שהתנגדו לבניית כנסיית בוניפציוס הקדוש שבנייתה החלה עוד בימיו של באוגולף. מתיאור הכרוניקה "Supplex Libellus", פרי עטם של נזירי המנזר, עולה כי בתקופתו של רוטגר נדרש המנזר להכרעה בכמה שאלות מרכזיות בדבר החזקת רכוש משותף, תפקידו החילוני-לימודי אל מול תפקידו הדתי של המנזר ומהלך סדר היום של הנזיר. בסופו של דבר, רוטגר הודח מתפקידו על ידי לואי החסיד, בנו של קארל הגדול, ואיגיל מונה לאב המנזר תחתיו. איגיל שימש כאב המנזר בשנים 818–822. בתקופתו עלתה חשיבותו הדתית של מנזר פולדה עקב סיום בניית כנסיית בוניפציוס הקדוש והכפפת המנזר ישירות למוסד האפיפיורות ברומא.
יורשו של איגיל, ואב המנזר החמישי במספר, הוא רבנוס מאורוס, תלמידו המובהק של אלקווין, ששימש כאב המנזר בין השנים 822–842 ונחשב לפורה והחשוב ביותר מכל מפרשים שהצמיח הרנסאנס הקרולינגי. בימיו של רבנוס מאורוס גדלה ספריית המנזר מ-32 ספרים בשנת 800, למאות רבות של ספרים וכתבי יד. בתקופתו של רבנוס נחשבה ספרייתה של פולדה למפוארת שבספריות הקרולינגיות. בנוסף, ישנו תיאור פרי ידו של רבנוס המתאר כיצד הונחו שרידים של הצלב האמיתי ושרידים נוספים הקשורים לפסיון על קברו של בוניפציוס ובכנסיות ומנזרים הכפופים לפולדה. תלמידו הבולט של רבנוס היה וולפריד סטרבו שנולד בשנת 808 ונשלח להכשרה פקידותית במנזר פולדה. וולפריד מוכר לנו כיום בזכות פעילותו הספרותית הענפה. בשנת 829 נשלח לאאכן לשמש מורהו של יורש העצר, קרל הקירח.
עם שקיעתו של הרנסאנס הקרולינגי פחתה חשיבותו של מנזר פולדה, אף על פי שעדיין היווה מרכז כלכלי וחברתי חשוב. מהמאה ה-13 נשא אב המנזר גם בתואר נסיך האימפריה הרומית הקדושה. מעמד זה הקנה עושר רב למנזר שבהדרגה אייש את משרותיו הבכירות באצילים שניסו במאה ה-14 להשתלט על נכסי המנזר. על אף שנשאר מוסד לימודי ודוכסות עד למאה ה-18, מנזר פולדה לא חזר לימי הזוהר של ימי הביניים המוקדמים.
אדריכלות

הכנסייה הראשונה שנבנתה לשימוש הנזירים בפולדה היא כנסיית הגואל שנבנתה בשנת 751. צורתה בזיליקה בצורת מלבן שבצלעו המזרחית היה קבוע אפסיס – כדרך כל כנסיות התקופה.
עם שגשוגו הכלכלי של המנזר ועליית חשיבותו הדתית, החלה בניית כנסיית חדשה וגדולה יותר שהוקדשה לבוניפציוס הקדוש בין השנים 790–819. אב המנזר רוטגר, החליט להוסיף אפסיס נוסף בקצה המערבי כדוגמת כנסיית פטרוס הקדוש ברומא, מקום קברו של פטרוס. הדמיון הארכיטקטוני מצביע על תפישתם של הקרולינגים ומנזריהם את בוניפציוס הקדוש, שהפך מרטיר עם הירצחו, כ"שליח אל הגרמנים" כפי שפטרוס היה השליח לרומא וכל איטליה. הדגש בצדה המערבי של הכנסייה נועד להעניק לבוניפציוס מעמד וחשיבות זהים לאלו של פטרוס.
כמו כן, ממערב למבנה הכנסייה הראשי נבנה אטריום, בדומה לכנסיית יוחנן הקדוש ברומא. הדמיון בין הכנסיות הקרולינגיות לאלו של רומא מסמל את הרצון הקרולינגי להתחבר למורשת הכפולה של רומא הנוצרית ורומא האימפריאלית. הבזיליקה בפולדה היא דוגמה להתפתחות מרחיקת לכת שחלה בבזיליקות מערביות מהתקופה הקרולינגית ואילך.
הערות שוליים

↑  גדי אלגזי, ייסוד מנזר פולדה על-פי "חיי סטורמי הקדוש", זמנים: רבעון להיסטוריה, חורף 2005, עמ' 54
↑  Paul Freedman," The Early Middle Ages 284-1000:Charlemagne", Yale University 2012, min 24
↑  גדי אלגזי, ייסוד מנזר פולדה על-פי "חיי סטורמי הקדוש", זמנים:רבעון להיסטוריה, חורף 2005, עמ' 50-59
↑  יצחק חן, איינהרד:חיי קרל הגדול, האוניברסיטה הפתוחה: רעננה, 2005 עמ' 18
↑  שם, עמ' 19
↑  Janneke Raaijmakers. Sacred time, sacred space, history and identity in the monastery of Fulda. c.744-c.900, Cambridge 2012
↑  אורה לימור, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, 2003 כרך ג' עמ' 178
↑  שם, עמ' 168
↑  בת-שבע אלברט, לשאלת רישומה של ירושלים בליטורגיה ובאדריכלות בתקופה הקרולינגית והשפעתה עליהן, קתדרה 108, יולי 2003, עמ' 54
↑  יצחק חן, איינהרד:חיי קרל הגדול, האוניברסיטה הפתוחה: רעננה, 2005 עמ' 27 הערה 76
↑  Lins, J. (1909). Fulda in The Catholic Encyclopedia. New York: Robert Appleton Company
↑  אורה לימור, ראשיתה של אירופה, האוניברסיטה הפתוחה, 2003 כרך ג' עמ' 247–250
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528213905171  GND: 4074038-9  ISNI: 0000 0001 1482 3364  LCCN: n82165951  NKC: kn20050510054  VIAF: 152916908   WorldCat (עם VIAF): 152916908 
פסל בוניפציוס הקדוש בפולדה
יולי תמיר

יולי (יעל) תמיר (נולדה ב-26 בפברואר 1954, כ"ג באדר א' ה'תשי"ד) היא פרופסור לפילוסופיה. בעבר הייתה חברת הכנסת ושרה מטעם מפלגת העבודה. בשנים 1999–2001 כיהנה כשרה לקליטת עלייה, בשנים 2006–2009 כשרת החינוך ובשנים 2010–2020 כיהנה בתפקיד נשיאת מכללת שנקר. ממייסדות ארגון שלום עכשיו. החל מאוקטובר 2020 מכהנת כנשיאת המכללה האקדמית בית ברל.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב כיעל תמיר, בתם של יהודה תמיר ועדה לבית בורודובסקי, אחייניתו של דב הוז. סבתה חוה בורודובסקי הייתה הניצולה היחידה מתאונת הדרכים שבה נספו דב הוז, אשתו, בתו וגיסתו. למדה בבית הספר התיכון אליאנס ברמת אביב. בשנים 1972–1974 שירתה בצה"ל ביחידה 848 של אגף המודיעין. במלחמת יום הכיפורים שירתה כקצינה במוצב צה"ל בסיני. היא השתחררה בדרגת סגן.
בשנת 1978 סיימה לימודים לתואר ראשון בביולוגיה, ובשנת 1985 קיבלה תואר שני במדע המדינה - שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1989 הוענק לה תואר דוקטור לפילוסופיה פוליטית מאוניברסיטת אוקספורד באנגליה בהנחייתו של ישעיה ברלין, על עבודת דוקטורט בנושא "לאומיות בגבולות הליברליות". בשנים 1989–1999 לימדה בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב והייתה עמיתת מחקר של מכון הרטמן בירושלים ושל אוניברסיטאות פרינסטון והרוורד.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

תמיר נמנתה עם מייסדי תנועת "שלום עכשיו" בשנת 1978. בשנים 1980–1985 הייתה פעילה במפלגת רצ, ובשנים 1998–1999 הייתה יושבת-ראש האגודה לזכויות האזרח. משנת 1995 ועד לשנת 2009 הייתה פעילה במפלגת העבודה.
לאחר בחירות 1999 כיהנה כשרה לקליטת העלייה בממשלת ישראל העשרים ושמונה, כמינוי אישי של ראש הממשלה אהוד ברק. כהונתה נמשכה כשנה וחצי עד פירוק הממשלה.
תמיר הייתה מבין מנסחי אמנת כנרת.
נבחרה לכנסת ה-16 בשנת 2003, והייתה חברה בוועדת הכספים, בוועדת חוקה, חוק ומשפט; בוועדת החינוך, התרבות והספורט; בוועדה לפניות הציבור; ובוועדת חקירה פרלמנטרית בנושא גילוי השחיתות בממשל במדינת ישראל. כחברת כנסת הובילה תמיר עם אתי לבני את הצעת החוק ל"ייצוג נשי הולם בעיצוב מדיניות לאומית", וזו הייתה לתיקון מס' 4 בחוק שיווי זכויות האישה.
כחברת כנסת הגישה הצעת חוק שנועדה לבטל סעיף בחוק העונשין שקובע שפעילות להעברת שטחים למדינה אחרת היא בגידה. הצעה זו לא עברה.
בבחירות לקביעת יו"ר מפלגת העבודה ומועמדה לראשות הממשלה, תמכה תמיר בח"כ עמיר פרץ. עם בחירתו של פרץ ליו"ר העבודה ולאחר פרישת דליה איציק, הפכה תמיר לאישה הבכירה במפלגת העבודה. במערכת הבחירות לכנסת ה-17 הייתה יו"ר מטה ההסברה של מפלגת העבודה, אחראית על מצע המפלגה בנושאי חינוך ומועמדת המפלגה לתפקיד שרת החינוך. מסר מרכזי של המפלגה בבחירות אלה היה פגיעתה של מדיניותו של שר האוצר בנימין נתניהו במערכות שונות במדינה.
ביוגרפיה > שרת החינוך > שביתות

באפריל 2007 התמודדה תמיר עם שביתת סטודנטים ארוכה בעקבות ועדת שוחט. לסטודנטים ששבתו במשך ארבעים ימים הוצע הסכם לפיו העלאת שכר הלימוד לא תחול על סטודנטים שכבר התחילו את לימודיהם. התאחדות הסטודנטים הארצית דחתה את ההצעה בטענה שהמאבק נוגע לעתידה האקדמי של המדינה ולא רק לכיסם הפרטי.
בעקבות התנגדות ארגון המורים לרפורמת "אופק חדש" שנחתמה עם "הסתדרות המורים" תשס"ח, התקיימה שביתה של ארגון המורים שנמשכה יותר מחודשיים. סיום השביתה התאפשר בעקבות החלטה לצמצום מספר התלמידים בכיתות מ-40 תלמידים ל-32 תלמידים.
שנת הלימודים תשס"ח לא נפתחה באופן סדיר באוניברסיטאות. שביתת הסגל האקדמי הבכיר נערכה במחאה על השחיקה בשכר. לאחר יותר מחמישים ימי שביתה הכריז ועד ראשי האוניברסיטאות (ור"ה) כי אם הצדדים לא יגיעו להסכמה עד 13 בינואר 2008 יבוטל הסמסטר, אך לא עמד בדיבורו. בסופו של דבר הסתיימה שביתת המרצים ב-18 בינואר 2008, בעקבות פשרה של יו"ר ההסתדרות עופר עיני. משכן הרב של שביתות המורים והמרצים, שהיו בין הארוכות ביותר שהתקיימו, הביא לכך שכ-40 חברי כנסת, בהם אף חברי קואליציה חתמו על עצומה שקוראת לפטר את תמיר, אך לא הייתה לכך השפעה על המשך תפקידה ומנגד דווקא זכתה לגיבוי מצד ראש הממשלה אהוד אולמרט.
ביוגרפיה > בכנסת ה-18

בבחירות לכנסת ה-18 הוצבה במקום התשיעי ברשימת העבודה לכנסת. נמנתה עם המתנגדים להצעתו של יושב-ראש המפלגה, אהוד ברק, להצטרפות לממשלתו של בנימין נתניהו, יחד עם עמיר פרץ, אופיר פינס ואיתן כבל. בכנסת זו שימשה סגנית יושב ראש הכנסת ופעלה כחברת ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות וועדת המדע והטכנולוגיה לאחר פרישתו של פינס מן הכנסת הודיעה תמיר כי אינה מתכוונת שוב להתמודד לכנסת במסגרת מפלגת העבודה.
ביוגרפיה > חזרה לאקדמיה

בפברואר 2010 הודיע "שנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב" שתמיר נבחרה לכהן כנשיאה הבאה של המכללה. לצורך כך היא התפטרה מהכנסת ב-11 באפריל. היא שימשה בתפקיד כעשר שנים, באוקטובר 2020 מונתה לנשיאת המכללה האקדמית בית ברל.
היא דירקטורית בחברת אלביט מערכות ומרצה באוניברסיטת אוקספורד.
חיים אישיים

תמיר היא אם לשתיים. הייתה נשואה ליובל נריה ואחריו, ללוני רפאלי, שהיה סגן מפקד סיירת מטכ"ל. לאחר מכן, בן זוגה היה עו"ד רוני פיינשטיין, שנפטר בשנת 2012.
היא מתגוררת בנווה אביבים, תל אביב. בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, שובצה תמיר במקום ה-30 הלא-ריאלי ברשימה של רון חולדאי, "תל אביב 1", למועצת העירייה.
מפרסומיה

Yael Tamir, Liberal Nationalism, Princeton University Press, 1995
Stephen Macedo and Yael Tamir (editors), Moral and Political Education NOMOS XLIII, NYU Press 2001
מפרסומיה > ממאמריה

Yael Tamir, Hands Off Clitoridectomy: What our revulsion reveals about ourselves, Boston Review 1996.
Yael Tamir with reply by Tony Judt, 'Liberal Nationalism', New York Review of Books, 1994
Yael Tamir, Two Concepts of Multiculturalism, Journal of Philosophy of Education 29 (2), 161–172, 1995.
Yael Tamir, A Strange Alliance: Isaiah Berlin and the Liberalism of the Fringes, Ethical Theory and Moral Practice 1(2), 279-289, 1998
מארי סוסאן

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1895 אלג'יר, צרפת 
 פטירה:  1977 (בגיל 81 בערך)
 שם לידה:  Meriem Soussin 
 מדינה:  אלג'יריה אלג'יריה
 
מרים "מארי" סוסאן(בערבית: ماري سوسان, בצרפתית: Marie Soussan, ‏ 17 בינואר 1895, אלג'יר – 1977, מרסיי צרפת) הייתה שחקנית וזמרת יהודיה-אלג'יראית המזוהה עם עלייתו של התיאטרון האלג'יראי מתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20, והאישה הראשונה במדינה ערבית שהופיע בתיאטרון (עד אז גברים שיחקו תפקידי נשים).
יחד עם ראשיד קסנטיני (אנ') הפכה לשותפה באחד מזוגות התיאטרון הפופולריים ביותר בתקופה של בין שתי מלחמות העולם. כמו כן הקליטה 20 תקליטי 78-rpm.
קורות חיים

סוסאן נולדה ב-1895 בקסבה התחתית באלג'יר. אמה לונה אבוקאיה הייתה הדודה מצד האם של האמרגן אדמונד נתן יאפיל. כמו רבים מהאומנים מהתקופה שלה, היא השתפשפה בכישוריה המוזיקליים באירועים משפחתיים, שם התמסרה לשירה ולדרבוקה. בשלב מסוים לאחר מלחמת העולם הראשונה, היא הצטרפה ל"אל מוטריביה", תזמורת ולהקת תיאטרון של בן דודה המפורסם יפיל. ייתכן שהבכורה שלה לבמה התרחשה בשנת 1925 בקזינו d’Alger. במהלך חמש עשרה השנים הבאות, הייתה לה קריירה עמוסה עם "אל מוטריביה", כשהיא משחקת ועושה סיבובי הופעות לצד בן זוגה הקומי ראשיד קסנטיני. יחד הצמד היהודי-מוסלמי היה למרכז הבמה. רבים מאותם מערכונים הוקלטו בתקליטור. סוסאן, שהייתה גם אמן סולו מוכשר והקליטה מגוון של ז'אנרים - קלאסיים ופופולריים - תחילה עם חברת התקליטים גרמופון ואחר כך עם פוליפון. כל זה זיכה אותה בחברות מוקדמת ב-Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (צר') (אגודת הסופרים, המלחינים והמו"לים של המוזיקה בצרפת).
עזבה את אלג'יריה ב-1959 ופתחה בקריירה עסקית בדרום צרפת, בטרם אלג'יריה קיבלה עצמאות ולאחר התדרדרות שם במצב האומנים ומצב האומנים היהודים בפרט בעקבות מלחמת העולם השנייה. נפטרה ב-1977, ונקברה בבית הקברות היהודי במרסיי.
לקריאה נוספת

Marie Soussan (1895 - 1977), באתר yafil.free.fr, 16 בספטמבר 2019
הערות שוליים

1 2 3  Marie Soussan (1895 - 1977), באתר yafil.free.fr, 16 בספטמבר 2019
1 2  – Alach ya Lsan tadoui (Sides 1-2), Polyphon, 1934, באתר gharamophone.com ‏ 17 במרץ 2020
1 2  Jewish Culture and Society in North Africa, עמוד 180
↑  ماري سوسان, באתר al-fann.net
↑  SOUVENEZ-VOUS DE MARIE SOUSSAN LA CHANTEUSE.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מארי סוסאן".
הנסיכה הקסומה

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לסרט, ראו .
| --- | --- |
עטיפת הספר באנגלית
עטיפת הספר באנגלית
 מידע כללי
 מאת:  ויליאם גולדמן 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1973 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כתר ספרים
 תאריך:  2002
 מספר עמודים:  402
 פרסים
 100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002213788, 003564499
 
הנסיכה הקסומה (The Princess Bride) הוא ספר משנת 1973 מאת ויליאם גולדמן. הספר זכה לפרסום רב בעקבות סרט הקולנוע משנת 1987 המבוסס עליו, אשר תסריטו נכתב גם הוא על ידי גולדמן.
מחבר הספר

שמו המלא של הספר שכתב גולדמן הוא: "הנסיכה הקסומה - האגדה הקלאסית מאת ס' מורגנשטרן על אהבת אמת והרפתקאות נועזות". בהקדמת הספר, סיפר גולדמן כי הספר הוא עיבוד מקוצר מספרו של מורגנשטרן, או בלשונו "מהדורת 'החלקים הטובים'". למעשה, סיימון מורגנשטרן הוא דמות דמיונית, והיצירה היא מקורית של גולדמן. הפרטים על חייו האישיים של גולדמן בדיוניים אף הם; יש לו שתי בנות ולא בן, ואשתו אינה פסיכיאטרית.
שתי הארצות בספר, פלורין וגילדר, אף הן המצאה של גולדמן. שמן לקוח, ככל הנראה, מן הכינויים הישנים למטבעות ההולנדיים, הפלורין והגילדן ההולנדי, בהתאמה.
גולדמן המשיך את הבדיחה גם במהדורת חצי היובל של הספר, בה כתב בהקדמה: "זהו עדיין הספר האהוב עלי בעולם. ויותר מתמיד, הלוואי שאני הייתי כותב אותו. אני נהנה לפנטז לפעמים שבאמת אני כתבתי אותו... אללי, מורגנשטרן המציא את כל זה, ולי לא נותר אלא להסתפק בעובדה שמלאכת הקיצור שלי... לפחות הביאה את מורגנשטרן לקהל נרחב יותר באמריקה".
עלילת הספר

הספר נחלק בתוכנו לשניים.
עלילת הספר > חלק ראשון

החלק הראשון הוא הערות המחבר שגולדמן כתב, ההקדמה (וכן ההקדמה למהדורות 25 ו-30 השנים) ופרק הסיום שהתווסף במהדורת 25 השנים. הוא מספר בארספואטיות פיקטיבית על תהליך הכתיבה של גולדמן. גולדמן מתאר את עצמו בגיל עשר כתלמיד בעייתי שלא קרא ספרים. במקום ללמוד הוא היה הולך לשחק בחוץ, מתעלם מניסיונותיה העקרים של מורתו מזה ארבע שנים להשיבו לדרך הישר. פעם אחת, כשהיה עצוב בעקבות מריבה עם אמו, אביו החליט להקריא לו סיפור, אותו סיפור הוא "הנסיכה הקסומה" של מורגנשטרן. אולם, אביו סיפר לו רק את ה"חלקים הטובים", כפי שגולדמן ניסח זאת, ונמנע מתיאורים ארוכים כדוגמת תיאור אריזת אוסף הכובעים של נסיכת גילדר שנפרס לאורך 27 עמודים. גולדמן התאהב בספרים, הפך תלמיד שקדן, ובהמשך דרכו בחר להיות סופר. בילדותו גולדמן לא עלעל מעולם בספר של מורגנשטרן, וכשרצה לשמוע את הסיפור, אביו הקריא לו אותו.
הקורא פוגש שוב בדמותו של גולדמן, לאחר שכבר הפך לסופר ותסריטאי, והוציא תחת ידו את הספרים קיד וקסידי ומקדש הזהב. הוא נשוי נישואים חסרי אהבה לאשתו הלן (במציאות שם אשתו היא אילין), ויש להם בן משותף (במציאות לגולדמן שתי בנות). בעקבות החוויה משנת החיים שעבר כשאביו הקריא לו את הספר, הוא מחליט לקנות לבנו ליום הולדתו העשירי את הספר של מורגנשטרן. לאחר מאמצים רבים הוא מוצא עותק של הספר שכבר אינו מודפס יותר. למרות החוויה המשמעותית של גולדמן, בנו לא מצליח לקרוא את הספר. לאחר שגולדמן ניגש לקרוא בכותר בפעם הראשונה הוא מבין מדוע - הספר ארוך מאוד ומלא בתיאורים ארוכים ומשמימים. כך למשל, הפרק השני שאביו של גולדמן סיכם במילים ספורות, נפרש על מעל מאה עמודים. גולדמן מחליט להקפיא את העבודה הנוכחית שלו בכתיבת תסריט, ולהכין גרסה ערוכה ומוערת של הספר.
עלילת הספר > התינוקת של בטרקאפ

בגרסת ה-25 שנה של הספר, ב-1998, הוסיף גולדמן פרק נוסף בשם "התינוקת של בטרקאפ".
בפרק זה סיפור העלילה ממשיך במקום בו הספר עצר, עם ארבעת הגיבורים רכובים על גבי הסוסים הלבנים. הפרק איננו מסודר על ציר זמן רציף, וקופץ בין סצנות שונות, ביניהן גם סיפור על אהובתו של אניגו אותה נאלץ לעזוב בשביל לנקום את רצח אביו. בפרק החדש מוצגים נבל נוסף וספק מוות של אחת הדמויות.
דמויות

וסטלי - וסטלי, הקרוי גם נער חווה, האיש בשחור, האיש במסיכה והפיראט רוברט האיום, הוא אהובה של בטרקאפ. בילדותו שירת כנער חווה אצל משפחתה של בטרקאפ. לאחר שנחטף על ידי שודדי-ים הפך למנהיגם. יוצא להציל את בטרקאפ מידי הנסיך האמפרדינק.
בטרקאפ - נערה כפרית חובבת רכיבה. אהובתו של וסטלי. לאחר ששומעת על מותו של וסטלי, מתארסת להאמפרדינק.
הנסיך המפרדינק - נסיך ויורש העצר של פלורין. ציד מוכשר. מתחתן עם בטרקאפ כדי לחרחר מלחמה עם גילדר. הנבל בספר.
טירון רוגן - הרוזן היחיד בממלכה. סדיסט שחוקר עינויים. שומר סודו של האמפרדינק.
איניגו מונטויה - ספרדי. אביו נרצח על ידי הרוזן רוגן, ומאז הוא מחפש נקמה. לשם כך, התאמן בחרב עד שנהפך לסיף מוכשר. בפרק ההמשך "התינוקת של בטרקאפ", מתואר מפגש אהבים שלו בזמן אימוניו. הוא דוחה את אהובתו כדי שיוכל לנקום, מתואר כי לבו היה כבד עליו לאחר הקשר עם אהובתו.
פזיק - ענק, מתאגרף מקצועי, לא מסוגל לחשוב בשביל עצמו. חשוב לו שאחרים יחשבו שהוא טוב.
וויזיני - סיצילני, מפקד החבורה (של הפושעים), גאון ונודניק שלא מתנהג יפה לחבריו.
מקס בעל הנס - נקרא גם מקס נס, היה עושה הניסים של המלך עד שפיטר אותו האמפרדינק, ומאז הוא לא רוצה לשמוע את השם "האמפרדינק". המציא חצי מהנסים שיש בעולם, והיום הוא מתגורר עם אשתו ה"מכשפה", ולרי ביער פלורין.
ילין - שר הצבא של פלורין ומפקד משמר הבריונים.
סצנת האהבים

בהערותיו של גולדמן הוא כותב שלאחר מפגשם של בטרקאפ ווסטלי, הוא ראה לנכון להוסיף סצנת אהבה ביניהם, אך מגבלות משפטיות אוסרות עליו שכן זהו רק גישור ועריכה - אסור לו להוסיף קטעים למילותיו של מורגנשטרן. עם זאת, הוא מוכן לשלוח לאותם קוראים שישלחו אליו מכתב את הסצנה, והוצאת הספרים אפילו תממן את עלויות המשלוח של המכתב. במהדורה של שנת 1998, הוא כתב קישור אינטרנטי בו נמצאת הסצנה.
אלו ששלחו את המכתב קיבלו מכתב התנצלות, שבו כותב גולדמן שהוא מוקיר תודה על המכתב, אך מסיבות משפטיות אינו יכול לשלוח את הסצנה. אלו שנכנסו לאתר מצאו תגובה דומה.