stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת הכוח הראשונה של תל אביב
הערות שוליים

↑  אדריכל י. שינפלד, מפת תל אביב, 1923, ובה ציון מיקום 'מודל פרם', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  לזכיונו של רוטנברג, דואר היום, 11 ביוני 1923
↑  ב 29 במרץ 1923 הקים רוטנברג את חברת החשמל לפלשתינה שקלטה לתוכה את פעילותה של חברת החשמל ליפו
↑  חברת חשמל לישראל, עבודת מחקר של רז דבי
↑  חלק מחברי הפרלמנט הפרו ערבים אף קראו לביטולו של הזיכיון שקיבל רוטנברג
↑  דני רכט, השנאי בפינת אלנבי ורוטשילד, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  שתי התחנות תוכננו על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד בצורת צריח מסגד ונהרסו בשנות ה-50
↑  תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן במתכונת של מצודה
↑  דני רכט, השנאי "השלישי" בגבול יפו תל-אביב, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  נכון ל-2018 עדיין פעילה לאחר ששוקמה בשנת 2012 על ידי חברת חשמל
↑  "כמו חדשה" - כמעט בת 90 ועדיין עובדת במרץ! באתר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 4 בדצמבר 2012
↑  השדרה נקראה בתקופת ההקמה "שדרות ג'מאל פחה"
↑  תוכננה על ידי האדריכל ריכרד קאופמן. התחנה נהרסה בשנת 2007 כחלק מהכנת התשתיות לרכבת הקלה בתל אביב
↑  דני רכט, השנאי בשדרות ירושלים, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  תוכננה על ידי האדריכל אלכסנדר ברוולד. נכון ל-2018 עדיין עומדת על מכונה אבל אינה מחוברת לחשמל
↑  אדריכל שמואל גילר, השנאי ברחוב יפת וגן השניים, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
| פנחס רוטנברג |
| --- | --- | --- |
| כללי | משק החשמל בישראל • הקמת תשתית החשמל בתל אביב • חברת החשמל לישראל • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו | פנחס רוטנברג |
| אישים | אברהם רוטנברג | פנחס רוטנברג |
| תחנות כוח שהקים | תחנת הכוח הראשונה של תל אביב • תחנת הכוח בטבריה • תחנת הכוח הראשונה בחיפה • תחנת הכוח הקיטורית בחיפה • תחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים • תחנת הכוח רדינג | פנחס רוטנברג |
| מבנים אחרים שהקים | בית רוטנברג • בניין רוטנברג • סכר דגניה • תל אור • שכונת קריית חשמל | פנחס רוטנברג |
| מורשת והנצחה | תחנת הכוח רוטנברג • איש החשמל | פנחס רוטנברג |
תעלת סנט ג'ורג'

| --- | --- |

מיקום תעלת סנט ג'ורג'
 מידע כללי
 על שם:  גאורגיוס הקדוש 
 מיקום:  בין אירלנד לבריטניה הגדולה
 סוג:  מצר ים
 ים של:  האוקיינוס האטלנטי
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  הממלכה המאוחדת 
 קואורדינטות:  52°N 6°W﻿ / ﻿52°N 6°W﻿ / 52; -6
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים תעלת סנט ג'ורג'(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים תעלת סנט ג'ורג'(למפת אירלנד רגילה) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי תעלת סנט ג'ורג'(למפת אירלנד מוגדלת) דבלין סוורדס קורק לימריק ליפורד גולוויי אניס נייס נאבן צפון אירלנד  הים האירי  ב. הים הקלטי איי אראן  האוקיינוס האטלנטי תעלת סנט ג'ורג' 
 
תעלת סנט ג'ורג' (באנגלית: St George's Channel, באירית: Muir Bhreatan, בוולשית: Sianel San Siôr) היא מצר ים באוקיינוס האטלנטי החוצץ בין דרום מזרח האי אירלנד לבין דרום ויילס שבבריטניה הגדולה. אורכה של התעלה הוא כ-160 ק״מ ורוחבה נע בין 80–145 ק״מ.
התעלה הצפונית מחברת את הים האירי מצפון ואת הים הקלטי מדרום. מבחינה היסטורית, היו משתמשים בכינוי תעלת סנט ג'ורג' על מנת לתכלל את כלל המים שבין האי אירלנד לבין בריטניה הגדולה. מאוחר יותר, הוגבל השימוש בכינוי לים שמפריד בין ויילס בבריטניה הגדולה לפרובינציית לנסטר באירלנד, ולעיתים אף דרומה לאזור שבין האזור המערבי של אנגליה לפרובינציית מנסטר, אך חלק זה הוכר בשנות ה-70 של המאה ה-20 כים הקלטי. כיום, הכינוי מתייחס בעיקר לחלק הצר ביותר שמפריד בין ויילס ללנסטר והוא בין המחוזות פמברוקשייר ווקספורד בהתאמה. ארגון ההידרוגרפיה הבינלאומי מבחין בתעלת סנט ג'ורג' כחלק מהים האירי ולא כגוף מים נפרד ממנו. מקור השם הוא מאגדה בת המאה ה-14, שמספרת שגאורגיוס הקדוש הגיע לאנגליה דרך המים האלו בסוף מסעו מהאימפריה הביזנטית.
עולם החי בתעלת סנט ג'ורג' כולל כרישי ענק, דולפיניים, פוקניים, כלבי ים אפורים, צבי ים ולובסטרים. העיירות פורט'קורנו וסנט איב שבמחוז קורנוול הם אתרי צפייה מוכרים של כרישי ענק, ומפרץ קרדיגן ומחוז פמברוקשייר הם אתרי צפייה בינלאומיים בדולפינן מצוי.
המשטר הצבאי של ארצות הברית בקוריאה

המשטר הצבאי של ארצות הברית בקוריאה (USAMGIK) היה הגוף הרשמי ששלט בחצי הדרומי של חצי האי הקוריאני בין ה-8 בספטמבר 1945 עד ה-15 באוגוסט 1948.
המדינה הוקמה לאחר כניעת האימפריה היפנית וסיומה של מלחמת העולם השנייה. קוריאה הפכה לרפובליקה עממית עד לשנת 1946, ולאחר מכן חולקה לשטח סובייטי ואמריקאי.
רקע

הרפובליקה העממית של קוריאה, מדינה קצרת ימים, הוקמה באוגוסט 1945. שליט הרפובליקה העממית, ליו וון-היונג, הקים את המפלגה העממית של קוריאה, שהייתה המפלגה השולטת.
היסטוריה > לפני החלוקה

לאחר כניעת יפן לבעלות הברית, קו רוחב 38 צפון חילק את קוריאה לשלטון סובייטי בצפון ואמריקאי בדרום. בין השנים 1945 ו-1948 קיבל דאגלס מקארתור את השליטה בדרום. הממשלה המקומית בוושינגטון די. סי. אישרה למקארתור לפעול בשטח כרצונו. הוא דרש מהגנרל ג'ון הודג' שיקים בקוריאה משטר צבאי אמריקאי. הכוחות האמריקאים נחתו באינצ'ון ב-8 בספטמבר, ועשו כרצונו של מקארתור. לאחר מכן, הודג' אמר כי "קוריאה הייתה יריבה של ארצות הברית".
היסטוריה > לאחר החלוקה

ב-9 בספטמבר, ג'ון הודג' הודיע כי הממשלה היפנית הקולוניאלית תמשיך להתקיים כשהתקיימה לפני המלחמה. למרות זאת, הוא החליף מספר בכירי ממשלה בגנרלים אמריקאים.
לאחר שהתמודד עם חוסר שביעות רצון מצד הקוריאנים, הקים הודג' באוקטובר את ועדת הייעוץ הקוריאנית. רוב החברים בוועידה היו חלק מן המפלגה הדמוקרטית הקוריאנית, שהוקמה בתמיכת ארצות הברית.
בדצמבר של אותה השנה, ארצות הברית וברית המועצות הסכימו על דרך הממשל בקוריאה המחולקת, כך היא תנוהל על ידי הוועידה האמריקאית-סובייטית שנחתמה במוסקבה. הוועידה גם הכריזה כי קוריאה תשוב להיות מדינה עצמאית בשנת 1949. עם זאת, המעצמות הכובשות המשיכו לשלוט בחלקן לפי האידאולוגיה שלהן.
היסטוריה > לאחר החלוקה > התנגדות לממשל הצבאי

ב-8 בדצמבר, הממשל האמריקאי החל לאסור על שביתות נגד הצבא. למרות זאת, המפלגה הקומוניסטית של קוריאה החלה שביתה כללית סוציאליסטית בספטמבר 1946. השביתה החלה בעיר פוסאן, אך התפשטה ברחבי המדינה עד ה-24 בספטמבר וכרבע מיליון עובדים הצטרפו לשביתה. המשטר הצבאי תקף את השובתים בעזרת צבאו, ותמך בקבוצות פוליטיות אנטי-קומוניסטיות. ב-1 באוקטובר, בעקבות ניסיונות המשטרה לפיזור המחאות בדאיגו, נהרג פועל אחד. הפגנות בימים הבאים הובילו ל"מרד הסתיו" באותה השנה. המנהל האמריקאי הגיב להפגנות בכך שהכריז על ממשל צבאי, שהוביל למותם של מפגינים רבים.
מהפכת האי צ'ג'ו החלה באפריל 1948 כאשר פועלים שמאלנים הרגו 30 פעילי משטרה דרום קוריאנים. המהפכה החלה לאחר שמנהיג קוריאני קומוניסטי, פאק הון-יונג (שגם שיתף פעולה עם קים איל סונג) קרא לשביתה כללית ב-7 בפברואר. באותו הזמן היו במפלגת העובדים של דרום קוריאה לפחות 60,000 חברים, ועוד כ-80,000 תומכים פעילים. החברים והתומכים הללו הפגינו, אך בכמה מקרים המפגינים תקפו פעילי ממשלה ומשטרה. הפעולות האלו נמשכו למשך החודשים שלאחר מכן וגרמו למותם של 14,000 עד 30,000 איש.
פוליטיקה

אף על פי שהממשל הצבאי היה עוין כלפי שמאלנים וקומוניסטים, הוא בתחילה לא התנגד לפעילותן של קבוצות פוליטיות שמאלניות, כולל את פעילויות מפלגת הפועלים של קוריאה. המשטר פעמים רבות ניסה לגשר בין הימין והשמאל, אך תקופת הפיוס הזו לא נמשכה זמן רב לאחר שהאמריקאים אסרו על הפעולות של הקבוצות השמאלניות והקומוניסטיות, שנתמכו בקרב תושבי קוריאה. הסיבה שבגללה עשו זאת היא שהם האמינו שהן מיודדות עם הגוש המזרחי וברית המועצות.
יחסי שתי הקוריאניות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  להרחיב את המידע על יחסי שתי הקוריאניות לפני קבלת העצמאות.
בזמן החלוקה, רוב התעשייה הקוריאנית הייתה מרוכזת בצפון, כאשר רוב השטח החקלאי היה בדרום.
עצמאות

לאחר הבחירות לאספה המכוננת ולנשיאות במאי וביוני 1948, הממשלה הראשונה שלה באופן רשמי הקימה את מדינתה, הרפובליקה של קוריאה ב-15 באוגוסט 1948. הצבא האמריקאי עזב לבסוף בשנת 1949.
ראו גם

היסטוריה של קוריאה הדרומית
הכיבוש היפני בקוריאה
דאגלס מקארתור
ג'ון הודג'
המנהל האזרחי הסובייטי
יחסי קוריאה הדרומית -- קוריאה הצפונית
תחנת הכוח מישור רותם

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת כוח מבוססת דלק מאובנים 
 שימוש:  תחנת כוח
 מיקום:  מישור רותם, הנגב
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  או.פי.סי אנרגיה 80%   ורידיס 20%
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2010–2013 (כ־3 שנים)
 עלות:  400 מיליון דולר
 יוצר:  חברת "מיצובישי" מיפן, בשיתוף קבוצת "פוסקו" מדרום קוריאה.
 מידע טכני
 כושר ייצור חשמל:  440 מגה-ואט 
 קואורדינטות:  31°03′19″N 35°11′04″E﻿ / ﻿31.05527778°N 35.18444444°E﻿ / 31.05527778; 35.18444444
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) תחנת הכוח מישור רותם(למפת צפון הנגב רגילה) תחנת הכוח מישור רותם(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח מישור רותם(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הכוח מישור רותם he
 
תחנת הכוח מישור רותם היא תחנת כוח במחזור משולב, המייצרת חשמל באמצעות גז טבעי. התחנה שוכנת באזור התעשייה מישור רותם, כ-20 ק"מ ממזרח לדימונה. התחנה הייתה תחנת הכוח הפרטית הגדולה הראשונה שהוקמה בישראל.
היסטוריה > הרקע להקמת התחנה

ב-11 במרץ 1996 אושר בכנסת חוק משק החשמל שעיקרו היה מתן אפשרות לגורמים פרטיים להקים תחנות כוח פרטיות לייצור חשמל ולמכור אותו לחברת החשמל. בעקבות החקיקה משרד התשתיות הלאומיות החל באיתור ותכנון אתרים להקמת תחנות כוח פרטיות בישראל. האתר הראשון שנבחר היה תחנת הכוח רמת חובב, בו הוחלט להקים תחנה נוספת על ידי יזם פרטי. בשנת 1997, פרסמה חברת החשמל את המכרז להקמת תחנת הכוח הנוספת באתר. חברת "האחים עופר" זכתה במכרז, אך בשנת 2003, לאחר שכבר החלה בהקמת התחנה, החליטה לבטל את המיזם עקב התייקרויות הציוד ואי הוודאות לגבי מועד חיבור התחנה למערכת ההולכה של הגז הטבעי.
היסטוריה > מכרז ההקמה

במאי 2001 פרסם משרד התשתיות הלאומיות מכרז להקמת תחנת כוח פרטית במישור רותם, שתופעל בשיטת מחזור משולב ותוסק באמצעות גז טבעי כמקור דלק ראשון וסולר כדלק חליפי. אולם בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה והידרדרות המצב הביטחוני לא ניגשו או פרשו חברות בינלאומיות מהמכרז. הצעת קבוצת "האחים עופר" (בשיתוף חברת "סימנס" שהחזיקה 20% מהמיזם) הייתה היחידה. למרות זאת עיכב משרד התשתיות את ההכרזה על "האחים עופר" כזוכים במכרז, עקב מחלוקת על הקמת תחנת הכוח ברמת חובב, מכרז בו גם זכו. בנוסף הייתה מחלוקת על מחיר החשמל שהתחנה תייצר. בדצמבר 2003 פנו לבית המשפט בטענה כי המדינה מונעת את הכרזתה של החברה כזוכה במכרז ממניעים בלתי ברורים. זאת למרות שחלפה למעלה משנה מאז שוועדת המכרזים הייתה אמורה להודיע על החלטתה, ולמרות שהחברה הייתה המציעה היחידה במכרז ועמדה בכל תנאיו. מיד אחר כך אישרה המדינה את הזכייה אך הפעם האחים עופר דחו את ההודעה כי יקימו את התחנה וקיבלו אורכה עד מאי 2004. ביוני 2004 הודיעו כי הם מקבלים את הצעת האוצר להקמת תחנת הכוח. באוקטובר 2004 הודיעה ועדת המכרזים רשמית כי "האחים עופר" זכו במכרז, לאחר שהוסכם על הוזלה בתעריף החשמל.
בפברואר 2005 קונסורציום של גופים פיננסיים ומוסדיים, בראשות בנק לאומי, הודיע יעמיד אשראי ארוך טווח לקבוצת האחים העופר עבור פרויקט הקמת התחנה, בהשקעה של כ-275 מיליון דולר. בשלב זה תחנת הכוח הייתה אמורה להתחיל לפעול במחצית הראשונה של 2008 ולספק 4% מצריכת החשמל בישראל. במקביל נחתם הסכם עם חברת החשמל לאספקת חשמל במשך 20 שנה תמורת 3 מיליארד שקל.
באפריל 2005 הודיעה המדינה לאחים עופר, כי לא תחתום על החוזה עימם, עד שיסכימו שלא תשלם 130 מיליון שקל הנובעים מטעות בחישוב הסכום המגיע להם במכרז. עוד קודם לכן טענה גם חברת החשמל כי "מחיר החשמל של אחים עופר - מופרז". וגם התנועה לאיכות השלטון עתרה לבג"ץ לבטל את הזכייה כי בשל פגמים שחלו בהכנת המכרז, אושר לתחנת הכוח תעריף חשמל בלתי מוצדק על חשבון הקופה הציבורית בסך 130 מיליון שקל.
היסטוריה > ביטול וחידוש המכרז

בדצמבר 2005 ועדת המכרזים הבינמשרדית של משרד התשתיות ומשרד האוצר הודיעה על ביטול המכרז וכי ההחלטה היא בלתי הפיכה. הסיבה לביטול הייתה התמשכות הליכי המכרז וההתעקשות של הזוכים לקבל תוספת של 130 מיליון שקל שמקורם לטענת הוועדה בטעות. ובתגובה עתרה לבג"ץ. במרץ 2006 הודיע היועמ"ש מני מזוז כי הוא סבור שיש לאפשר לאחים עופר להקים את התחנה. בדצמבר 2006 הודיעה המדינה כי תבטל את הקמת התחנה.
בספטמבר 2007 אישרה הממשלה תוכנית שהציג שר התשתיות, בנימין בן-אליעזר, להגדלת כושר ייצור החשמל במשקת כולל חידוש המשא ומתן עם "האחים עופר" ו"סימנס", להקמת התחנה. זאת למרות התנגדותו של החשב הכללי באוצר, ירון זליכה. אך שלושה חודשים אחר כך הודיעה המדינה כי היא מוכנה לחידוש המכרז בתנאיו המקוריים בלבד. במקביל טענה חברת "דוראד" המתחרה כי המשא ומתן המחודש פסול ודורש הליך מכרז חדש.
ביוני 2008 "התנועה לאיכות השלטון" משכה את התנגדותה לאחר שהטעות הטכנית שכללה תשלום עודף תוקנה, ונחתם הסדר על פי תנאי המכרז המקוריים. בנוסף דחה בג"ץ עתירה נוספת מצד יזמי תחנת הכוח המתחרה "דוראד", שביקשו להוציא צו ביניים האוסר על חתימת הסדר הפשרה.
היסטוריה > הקמת התחנה והפעלתה

בנובמבר 2009 נחתם הסכם למכירת החשמל מהתחנה לרשת החשמל הארצית, תמורת כ-500 מיליון שקל בשנה, לאחר עיכוב של שנה, בעקבות חילוקי דעות בין חברת החשמל לרשות לחשמל לגבי ההכרה בעלויות רכישת החשמל מהתחנה. במקביל פורסם מכרז משולב לאספקת הציוד וביצוע העבודות הקבלניות בפרויקט ההקמה. החברות שניגשו למכרז היו "סימנס" מגרמניה, "אלסטום מצרפת, "ג'נרל אלקטריק" יחד עם חברת "ווד גרופ" מארצות הברית, חברת "מיצובישי" מיפן יחד עם קבוצת "פוסקו" (Posco) הדרום-קוריאנית. החברות "מיצובישי" ו"פוסקו" זכו במכרז ההקמה תמורת כ-400 מיליון דולר, כולל עלות הציוד.
בינואר 2010 נחתם הסכם מימון עם בנק לאומי בהיקף של 320 מיליון דולר. בנובמבר 2010 רכשה "החברה לישראל" 70 דונם מול אתר ההקמה של התחנה במטרה להקים במקום תחנה נוספת בהספק של 400 מגה-ואט.
בינואר 2011 נחתם הסכם עם קבוצת החברה לישראל על הקדמת לוחות הזמנים להפעלת התחנה בתשעה חודשים. במסגרת היערכות למחסור שהיה צפוי בחשמל בקיץ 2013.
בפברואר 2013, הושלם חיבור קו המתח העליון בין התחנה לבין תחנת המשנה של חברת החשמל בדימונה.
ביום שבת, 29 ביוני 2013, החלה הפעלה מלאה של התחנה, תשע שנים לאחר סיום המכרז הממשלתי להקמתה.
בעלות

לצורך הקמת הפרויקט הוקמה חברה בשם "רותם OPC"‏ (Ofer Power Company) שבה החזיקה "קבוצת האחים עופר" בשיתוף חברת "סימנס" שהחזיקה 20%. במהלך 2004 נחתם הסכם עם חברת "בריטיש גז" להשקעה בפרויקט ואספקת גז מעזה. אולם ההסכם לא יצא לפועל עקב העיכובים בהקמת הפרויקט, ולבסוף יצאה חברת "בריטיש גז" מפעילות בישראל.
בסוף 2007 רכשה חברת "דלקיה", זרוע האנרגיה של התאגיד הצרפתי "ויאוליה" את חלקה של "סימנס". בשנת 2015 מכר תאגיד "ויאוליה" את פעילותו בישראל, שהחלה לפעול תחת שם חדש "ורידיס".
בספטמבר 2009 הודיעה "החברה לישראל", חברה ציבורית בשליטת האחים עופר, כי תרכוש את 80% מהפרויקט מ"קבוצת האחים עופר" שהיא חברה פרטית. חודש אחר כך אישרה רשות ההגבלים העסקיים את העסקה.
באוגוסט 2017 השלימה חברת "או.פי.סי אנרגיה", חברת בת של "החברה לישראל" המחזיקה בבעלות על התחנה, הנפקה ראשונה לציבור בבורסה לניירות ערך בתל אביב, בה גויסו 398 מיליון שקל.
אספקת הגז

בעת עריכת המכרז בשנת 2002 אספקת הגז לתחנה הייתה אמורה להגיע משדות הגז מרי ונועה שהפעילה "שותפות ים תטיס". ומשדה גז מרין שבים מול רצועת עזה, שאותה אומרה הייתה לפתח חברת "בריטיש גז". ב-2005 נחתם הסכם עם "בריטיש גז" לאספקה בלעדית של גז מעזה. אך בעקבות המצב הביטחוני הופסק הפרויקט להפקת גז משדה מרין.
בדצמבר 2010 נחתם הסכם עם חברת "EMG" לאספקה של כ-50% מהגז הדרוש לתחנה ממצרים. אולם בעקבות המהפכה במצרים ארגוני הטרור בסיני פגעו בצינור הגז אל עריש-אשקלון מספר פעמים ואספקת הגז בו הופסקה זמן קצר לפני השלמת התחנה. שאר הגז היה אומר להגיע מ"שותפות ים תטיס". עם זאת מאגרי "שותפות ים תטיס" התרוקנו זמן קצר לאחר הפעלת התחנה. ורוב הגז סופק לה משדה הגז תמר.
באוגוסט 2017 חתמה חברת "או.פי.סי אנרגיה" על הסכם עם חברת "אנרג'יאן" לאספקת גז משדה כריש.
תחנת טעינה

הטענה של רכב ניסאן LEAF (אנ') בתחנת טעינה של חברת EVgo ביוסטון, טקסס
תחנת טעינה לרכב חשמלי, המכונה לרוב רק תחנת טעינה, היא מערכת המספקת אנרגיה חשמלית לטעינה של כלי רכב חשמליים.
רוב תחנות הטעינה הציבוריות מותקנות כיום בחניונים מסחריים, למשל של מרכזי קניות, בנייני משרדים, מלונות ואף של בתי עסק בודדים כמסעדות ומרכולים. שירות הטעינה מסופק לרוב באמצעות חברות פרטיות.
סוגי מטענים בתחנות עגינה

טעינה איטית 230/115 וולט חד פאזי 15 אמפר הספק מרבי 3 קילוואט - זוהי שיטת הטעינה האיטית ביותר, משקע בקיר 115 או 230 וולט. זמן הטעינה בתחנות אלו הוא בין 4 - 16 שעות (תלוי בסוללות הרכב). עמדות טעינה אלה יעילות בעיקר במקומות בהם חונות מכוניות למשך שעות רבות כחניונים בבתי מגורים, בבנייני משרדים, בתי מלון וכדומה.
טעינה בינונית - זרם ישר, הספק עד 24 קילוואט. זמן טעינה 3-1 שעות. תחנות טעינה אלו מותקנות במקומות בהם חונות מכוניות למשך שעות בודדות - מרכזי בילוי, מרכולים, חניות של ציי רכב וכדומה.
טעינה מהירה - זרם ישר, הספק עד 150 קילוואט, זמן טעינה 90-20 דקות. מותקנות במרכזי קניות ובילוי, חניונים ליד אזורי מזון מהיר וחדרי כושר, ובתחנות דלק.
טעינה אולטרא מהירה - הספק עד 360 קילוואט, זמן טעינה 20-10 דקות, אם כי תחנות אלו לעיתים מאפשרות טעינה של יותר ממכונית אחת בו-זמנית, ולכן זמן הטעינה במקרה של חיבור יותר ממכונית אחת מכפיל עצמו בהתאם למספר המכוניות הנטענות. תחנות אלו מותקנות בעיקר לצידי כבישים מהירים, לעיתים במפרצי ריענון ובתחנות דלק.
למעט תחנות איטיות, תחנות הטעינה כוללות בתוכן את מיישר הזרם ומספקות זרם ישר למכוניות.
טעינת רכבים

טעינת מכוניות חשמליות יכולה להתבצע בזרם ישר, או בזרם חילופין דרך מיישר זרם אם כלול בהן. בשני המקרים, טעינת הסוללות מתבצעת דרך מערכת ניהול סוללות (BMS). בטעינה בזרם חילופין המגבלה על מהירות הטעינה היא מיישר הזרם עצמו: ככל שהמיישר גדול יותר כך מהירות הטעינה גבוהה יותר. בטעינה בזרם ישר המגבלה על מהירות הטעינה נובעת מתחנת הטעינה עצמה - זמן הטעינה תלוי בהספק החשמלי של התחנה.
תאורטית, חישוב זמן הטעינה מתבצע על ידי חלוקה של האנרגיה האגורה בסוללות המכונית בהספק תחנת הטעינה. למעשה, סביר להניח שהמכונית אינה מגיעה לתחנת הטעינה כשסוללותיה מרוקנות לחלוטין, וכן קצב הטעינה אינו אחיד - ככל שהסוללות מתמלאות קצב הטעינה יורד. להלן דוגמה לחישוב זמן טעינה:
טסלה מודל S דגם AWD (P85D) 85 kWh. גודל הסוללות ברכב - 85 קוט"ש מגיעה לתחנת טעינה מהירה של 100 קילוואט כאשר בסוללותיה 10%. חישוב הטעינה עד למילוי הסוללות ל-90% יהיה:
כלומר הזמן המזערי שטעינה כזו תארך הוא 0.68 שעה, שהן כ-41 דקות. על פי נתוני היצרן, טעינה זו תספיק לנסיעה של 320 ק"מ.
ראו גם

Open Charge Point Protocol
תהילים מ"ח

תהילים מ"ח הוא המזמור הארבעים ושמונה בספר תהילים (לפי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים, המזמור ממוספר כמזמור ה-47) המזמור מיוחס לבני קרח המוזכרים בספר דברי הימים כבני לוי וכמשוררים במקדש. כמו מ"ב, מ"ג, מ"ד, מ"ה, מ"ו, מ"ז, מ"ט, פ"ד, פ"ה, פ"ז ופ"ח.
המפרשים נחלקו אודות חלקם במזמורים, יש הטוענים שהם חיברו את המילים או הלחן ויש המפרשים שהם אלו שנהגו לזמרו במקדש.
יש האומרים כי אמירת הפרק היא סגולה שיפחדו ממך שונאים.
תוכנו של המזמור

מזמור מ"ח מורכב מחמישה עשר פסוקים, המהווים שיר בן שני בתים.
תוכנו של המזמור > ב'-ט'

הבית הראשון של השיר מספר על גדולתה ויופייה של עירו של האל:"יְפֵה נוֹף מְשׂוֹשׂ כָּל הָאָרֶץ... קִרְיַת מֶלֶךְ רָב"(ג). ככזו, היא זוכה ליחס מיוחד, כל המלכים ש"נוֹעֲדוּ" כדי לפגוע בה, בסופו של דבר "נִבְהֲלוּ" ו"נֶחְפָּזוּ" להימלט עד ש"אֱלֹהִים יְכוֹנְנֶהָ עַד עוֹלָם סֶלָה"(ט).
תוכנו של המזמור > י'-י"ד

אז בהתאם לגדולתה של העיר, בני האדם רואים, מתפעלים, שמחים ומעבירים הלאה את המסר: "סֹבּוּ צִיּוֹן וְהַקִּיפוּהָ סִפְרוּ מִגְדָּלֶיהָ שִׁיתוּ לִבְּכֶם לְחֵילָה פַּסְּגוּ אַרְמְנוֹתֶיהָ. לְמַעַן תְּסַפְּרוּ לְדוֹר אַחֲרוֹן כִּי זֶה אֱלֹהִים אֱלֹהֵינוּ עוֹלָם וָעֶד"(יג-טו).
המזמור בליטורגיה

המזמור נאמר כשיר של יום של יום שני.
פסוק ב' מוזכר במשנה במסכת תמיד, בדיון הנוגע לשיר של יום
פסוק י"ב מופיע כחלק מפיוט "שבט יהודה בדוחק ובצער" בסליחות.
בתרבות

פסוק י"ב הולחן ומושר על ידי שושנה דמארי.
הערות שוליים

↑  סגולות מזמורי התהילים במוקד התהילים הארצי
↑  מסכת תמיד פרק ז' משנה ד'
↑  הידברות, תפילת הסליחות - מותאם לסמארטפון, באתר Hidabroot, ‏ביולי 2021
↑  ישמח הר ציון תגלנה בנות יהודה באתר הספרייה הלאומית, בית לזמר העברי
המוזיאון השמי

| --- | --- |
מבנה המוזיאון, 2008
מבנה המוזיאון, 2008
 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 מיקום:  קיימברידג' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 בעלים:  אוניברסיטת הרווארד 
 מייסדים:  יעקב שיף
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1891
 תאריך פתיחה רשמי:  1891 
 קואורדינטות:  42°22′41″N 71°06′50″W﻿ / ﻿42.3781°N 71.1139°W﻿ / 42.3781; -71.1139
 דף הבית
  (למפת בוסטון מוגדלת) המוזיאון השמי(למפת בוסטון רגילה) המוזיאון השמי
 
המוזיאון השמי של אוניברסיטת הרווארד (באנגלית: Harvard Semitic Museum) הוא מוזיאון העוסק במזרח הקרוב שהוקם בשנת 1889. המוזיאון שוכן במבנה הנוכחי שלו, בתוך הקמפוס של הרווארד בקיימברידג' במסצ'וסטס משנת 1903.
המוזיאון הוקם על ידי יעקב שיף, אשר תרם לצורך הקמתו בשנת 1889 כ-10,000 דולר. מטרת המוזיאון הייתה "להציג את המנהגים וההיסטוריה של העמים השמים ולהראות כיצד הם תרמו לציביליציה". תחילה שכן המוזיאון ב-Peabody Museum והוא נפתח לקהל בשנת 1891. בשנת 1902 נפתח המוזיאון בבניינו החדש של המוזיאון, אשר גם הוא נתרם על ידי שיף בעבור 80 אלף דולר.[דרוש מקור]
כיום אצורים במוזיאון כ-40,000 ממצאים ארכאולוגיים, רובם מחפירות שנעשו במימון המוזיאון במצרים, עיראק, ישראל, ירדן, סוריה ותוניסיה.
תחנת יוספטל

תחנת יוספטל היא אחת מהתחנות של הקו האדום. מיקומה הוא ברחוב הרב יצחק ניסנבוים ורחוב יוספטל בבת ים. ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה לשימוש ציבור הנוסעים.
מיקום

תחנת יוספטל שוכנת במרכז העיר בת ים, בסמוך לקניון בת ים. התחנה משרתת את תושבי שכונות רמת יוסף, רמת הנשיא ושיכון ותיקים. בקרבת התחנה ישנן תחנות אוטובוס עם קווים המגיעים אל תוך שכונות רמת הנשיא, רמת יוסף וכן אל תחנת הרכבת בת ים - יוספטל וחולון.
ראו גם

תחבורה בבת ים
תהילים נ"ד

תהילים נ"ד הוא המזמור ה-54 בספר תהילים (על פי המספור בוולגטה ובתרגום השבעים זהו המזמור ה-53 במספר). המזמור הוא אחד משלושה עשר מזמורים בעלי כותרת היסטורית, שמטרת ללמדם דברי השכל כלומר מוסר.
מבנה המזמור

ניתן לחלק את המזמור לשלשה חלקים. החלק הראשון הוא כותרת ונושא המזמור (פסוקים א-ב). החלק השני הוא תפילת המשורר להצלתו (פסוקים ג-ה) ולבסוף, החלק האחרון, המשורר ששם את מבטחו בה' (פסוקים ו-ט).
כותרת המזמור

הכותרת המזמור יוצרת זיקה היסטורית לשני סיפורים בספר שמואל בהם שתי קבוצות אוכלוסייה מבקשות להסגיר את דוד לידי שאול. אחת הקבוצות היא "הַזִּפִים" אשר התנדבו להסגיר את דוד : ”וַיַּעֲלוּ זִפִים אֶל-שָׁאוּל, הַגִּבְעָתָה לֵאמֹר: הֲלוֹא דָוִד מִסְתַּתֵּר עִמָּנוּ בַמְּצָדוֹת, בַּחֹרְשָׁה--בְּגִבְעַת הַחֲכִילָה, אֲשֶׁר מִימִין הַיְשִׁימוֹן”. ו”וַיָּבֹאוּ הַזִּפִים אֶל-שָׁאוּל, הַגִּבְעָתָה לֵאמֹר: הֲלוֹא דָוִד מִסְתַּתֵּר בְּגִבְעַת הַחֲכִילָה, עַל פְּנֵי הַיְשִׁימֹן”.  הקבוצה השנייה היא ”עדת עריצים” שאלו הם שאול המלך ואנשיו.
במזמור זה אומר דוד לשאול כי ה' יצילו מכל צרה כדבר הנאמר במזמור, ”כִּי מִכָּל-צָרָה הִצִּילָנִי”.
רקע למזמור

דוד נמצא במנוס משאול המלך. לאחר שהגיע לעיר נוב הוא פונה אל אכיש מלך גת הפלשתי, שם הוא מעמיד פני משוגע כדי שאכיש לא ימיתו, ונמלט פעם נוספת למערות עדולם. בעדולם הוא מקבץ סביבו חבורה של ארבע מאות אנשי שוליים, ועובר עמם למואב, ארץ מוצאה של רות, אם סבו. אחרי שהוא יושב שם תקופת מה הוא עובר בחזרה לנחלת יהודה ומתיישב ביער חרת.
לשאול נודע כי דוד יושב ביער חרת וזועם על עבדיו שלטענתו מסייעים לדוד. דואג האדומי מפר לשאול על המעשים שאירעו כאשר דוד הגיע לעיר נוב : הכהן אחימלך בן אחיטוב נתן לדוד לחם ואת חרב גלית, ובכך רומז שאחימלך משתף פעולה עם דוד וחותר נגד מלכותו של שאול. בעקבות הדברים שאול מחליט להרוג את אחימלך וכל הכהנים בנוב. עבדיו אינם רוצים לשלוח את ידם, אך דואג האדומי מתחיל במלאכת ההרג, ומתואר כי שאול מכה בכל יושבי נוב. רק אחד מבני אחימלך, אביתר, נמלט ומספר על הטבח לדוד. במקביל דוד מקבל ידיעה כי הפלשתים נלחמים בקעילה ולכן פונה להושיעה מיד הפלשתים. כאשר נודע הדבר לשאול הוא יוצא לקעילה, ודוד חושש שאנשי קעילה יסגירו אותו לידי שאול, ונמלט משם בראש אנשיו אל מדבר זיף.
בחרשה שבמדבר זיף מגיע יהונתן לבקרו והשניים כורתים ברית.. מיד אחר כך מגלים אנשי זיף לשאול היכן מסתתר דוד, ושאול מתחיל לרדוף אחריו. כאשר הוא ואנשיו עומדים ללכוד את דוד, מגיע שליח אל שאול המבשר לו על פלישה פלשתית, ושאול שב על עקבותיו.