stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארטפרנס (בן ארטפרנס)

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־6 לפנה״ס לידיה, טורקיה 
 פטירה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 השתייכות:  הממלכה האחמנית
 פעולות ומבצעים
 הפלישה הפרסית הראשונה ליוון:   המצור על ארטריה   קרב מרתון   הפלישה הפרסית השנייה ליוון
 
אַרְטַפְרֶנֵס בן ארטפרנס (ביוונית: Ἀρταφέρνης) היה מצביא פרסי, שפעל בראשית המאה ה-5 לפנה"ס תחת דריווש הראשון מלך פרס ואחר כך תחת קסרקסס יורשו. אביו, ארטפרנס בן היסטספס, היה אחיו של דריווש והסטרפ של סרדיס במהלך המרד האיוני.
לאחר כישלון המסע של מרדוניוס ליוון ב-492 לפנה"ס, מינה דריווש את דאטיס ואת ארטפרנס בראש מסע מלחמה נוסף להכנעת האיים במרכז הים האגאי ולהענשת אתונה וארטריה על סיוען למרד האיוני. חיל המשלוח נאסף בקיליקיה שבאסיה הקטנה, ומכאן יצא לדרכו ב-600 טריארות. הצי הפליג תחילה אל סאמוס ומשם אל האיים הקיקלאדיים. לאחר כיבוש נאקסוס, הכנעת דלוס והחרבת קאריסטוס וארטריה שבאי אובויה, נחת הצבא הפרסי במרתון. בקרב המפורסם שניטש במישור מרתון נחלו הפרסים מפלה (490 לפנה"ס), ולאחר ניסיון כושל לתקוף את אתונה מן הים שבו לאסיה.
בעת פלישת קסרקסס ליוון, ב-480 לפנה"ס, פיקד ארטפרנס על חילות הלידים והמיסים.
הערות שוליים

↑  הרודוטוס, ספר ו', 94 ואילך.
↑  הרודוטוס, ספר ז', 74.
אסטור (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי
 קואורדינטות:  62°38′23″S 61°10′15″W﻿ / ﻿62.639666666667°S 61.170944444444°W﻿ / -62.639666666667; -61.170944444444
 ארכיפלג:  איי שטלנד הדרומיים
 נתונים מדיניים
 אוכלוסייה:  0
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהאסטור(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהאסטור(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאסטור(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאסטור
 
האי אסטור או האי אסטר (באנגלית: Astor Island) הוא אי הממוקם בין האי ראגד לבין האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
האי מצוי ממערב בסמוך לחצי האי ביירז, בתוך מפרץ אוסוגובו.
שטחו של האי 12.14 קילומטרים רבועים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי האי

האי אסטור מופה בהתבסס על צילומי אוויר שצולמו על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד שנערך בין השנים 1955 -1957, ולאחר מכן האי נסקר על הקרקע על ידי סוקרים מטעם סקר שטחי חסות איי פוקלנד, במסגרס סקר שנעשה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי 1957–1958.
היסטוריה > מקור השם

שמו של האי ניתן לו בשנת 1958 על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
האי נקרא על שמו של ב. אסטור, שעבד כציד כלבי ים בספינת ציד כלבי הים האמריקאית ג'יין מרייה (Jane Maria), אשר יצאה מנמל ניו יורק במהלך עונת הקיץ האנטארקטי 1820–1821, במטרה לאוסף מוצגי סלעים, מטעם האודיטוריום ההרצאות של ניו יורק להיסטוריה של הטבע(New York Lyceum of Natural History) - כיום המוזיאון האמריקאי לתולדות הטבע.
לקריאה נוספת

• Defense Mapping Agency 1992, , P 332
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה ACAR של ממשלת אוסטרליה
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
אצטדיון קאופמן

| --- | --- |

 כינוי:  דה קיי
 על שם:  Ewing Kauffman 
 שמות קודמים:  אצטדיון הרויאלס (1973–1993)
 מיקום:  ארצות הברית קנזס סיטי, מיזורי, ארצות הברית
 קואורדינטות:  39°03′05″N 94°28′50″W﻿ / ﻿39.051388888889°N 94.480555555556°W﻿ / 39.051388888889; -94.480555555556
 תקופת הפעילות:  10 באפריל 1973 – הווה (51 שנים) 
 שופץ:  2007-2009
 בעלים:  מחוז ג'קסון 
 מפעיל:  מחוז ג'קסון 
 אדריכל:  קיווט ומיירס 
 מושבים:  40,625 (1973–2002)  40,793 (2003–2004)  40,785 (2005–2009)  37,840 (2010–2011)  37,903 (2012–)
 אתר האצטדיון
 he
 
אצטדיון קאופמן (באנגלית: Kauffman Stadium) הוא אצטדיון בייסבול בקנזס סיטי, מיזורי המשמש את קבוצת קנזס סיטי רויאלס מליגת ה-MLB. האצטדיון נמצא במתחם משותף עם אצטדיון ארווהד, שמשמש את קנזס סיטי צ'יפס מליגת ה-NFL. האצטדיון נקרא על שמו של יואינג קאופמן, המייסד והבעלים הראשון של קבוצת הרויאלס.
היסטוריה

האצטדיון נפתח בשנת 1973 בתור אצטדיון הרויאלס, וקיבל את שמו הנוכחי 20 שנה מאוחר יותר, ב-2 ביולי 1993. מאז השיפוץ הגדול האחרון שלו בשנת 2009, יש בו 37,903 מושבים.
אצטדיון קאופמן נבנה במיוחד עבור בייסבול, בתקופה שבה נהגו לבנות אצטדיונים רבי-שימוש, שיוכלו לשנות את ייעודם בין ענפי הספורט השונים. יחד עם אצטדיון דודג'ר, שנבנה בשנת 1962, נחשב לאצטדיון חדיש. זהו האצטדיון היחיד בליגת ה-MLB שנקרא על שם אדם, ואחד מתשעה אצטדיונים שלא נקראים על שם תאגיד או חברה שנותנת חסות לאולם. לאצטדיון קאופמן קדמו רק חמישה אצטדיוני בייסבול גדולים ברחבי ארצות הברית, והוא אירח את משחקי האולסטאר של ליגת ה-MLB בשנים 1973 ו-2012, ואת סדרת הוורלד סיריס בשנים 1980, 1985, 2014 ו-2015, כאשר קבוצת הרויאלס היו אלופי הליגה האמריקאית. בין השנים 2007 ו-2009, עבר האצטדיון שיפוץ בעלות של 250 מיליון דולר, שכלל שדרוגים במתקני האוהדים ובניית היכל תהילה חדש של הרויאלס.
אמירות הקווקז

| --- | --- |
דגל אמירות הקווקז ובו השהאדה וחרבדגל אמירות הקווקז ובו השהאדה וחרב

 תקופת הפעילות:  7 באוקטובר 2007 – 17 באוגוסט 2016 (8 שנים)
 אידאולוגיה:  ג'יהאד סלפי פונדמנטליזם אסלאמי בדלנות לאומנות דתית
 מנהיגים:  דוקה אומרוב (2007-2013) אליאסהב קבקוב (2014-2015) מגומד סולימנוב (2015) סלים שבזוחוב (2015-2016)
 מטה:  צפון הקווקז
 אזורי פעילות:  רוסיה, סוריה, עיראק, גאורגיה ואזרבייג'ן
 חלק מ:  אל-קאעידה אל-קאעידה
 הקודם:  הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה החזית הקווקזית החזית הקווקזית
 הבא:  המדינה האסלאמית בקווקז
 בעלי ברית:  ג'יש אל-מוח'ירין וול-אנסאר ג'יש אל-מוח'ירין וול-אנסאר טליבאן טליבאן ג'בהת א-נוסרה ג'בהת א-נוסרה
 מתנגדים:   רוסיה רוסיה אזרבייג'ן אזרבייג'ן גאורגיה גאורגיה ארמניה ארמניה סוריה סוריה עיראק עיראק איראן איראן כורדיסטן הסורית כורדיסטן הסורית נאט"ו נאט"ו
 קרבות:  מלחמת צ'צ'ניה השנייה מלחמת האזרחים בסוריה הסכסוך בצפון הקווקז הקרב על חלב  המערכה בדרום חלב בשנת 2016
 
אמירות הקווקז (בצ'צ'נית: Имарат Кавказ; ברוסית: Кавказский Эмират, לעיתים מכונה האמירות הקווקזית) היה ארגון ג'יאהדיסטי מיליטנטי (אנ'), שפעל בדרום רוסיה. מטרת הארגון הייתה לגרש את הנוכחות הרוסית באזור צפון הקווקז ולהקים במקום אמירות אסלאמית עצמאית. אמירות הקווקז היוותה באופן מסוים יורשת לרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה והיא הוקמה על ידי דוקה אומרוב, הנשיא לשעבר של איצ'קריה, אשר הפך לאמיר הראשון של המדינה.
בשלהי 2015 כבר לא הייתה לאמירות זו נוכחות ניכרת בצפון הקווקז, שכן, לאחר שרוב מנהיגיו חוסלו, רוב חברי האמירות ערקו למחוז הקווקז של המדינה האסלאמית בהנהגתו של אחד מפורשי הארגון, רוסטם אסילדרוב (Рустам Магомедович Асельдеров).
היסטוריה > רקע

לאחר התפרקות ברית המועצות, הכריזו צ'צ'נים לאומניים בהנהגת ג'וחר דודייב על פרישת רפובליקת צ'צ'ניה מהפדרציה הרוסית כמדינה עצמאית בשם הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. לאחר שתי מלחמות קשות עם רוסיה בשנות התשעים, השתתפה איצ'קריה במרד נגד הכוחות הרוסים ובעלי בריתם הצ'צ'נים החל משנת 2000, בתחילה בהנהגתו של אסלאן מסחאדוב. אף על פי שאיצ'קריה נוסדה ברובה על ידי מוסלמים סופיים שמונעים על ידי לאומנות, הפך עם הזמן האסלאם הסלפי נפוץ בקרב צ'צ'נים רבים, מה שגרם לפילוג בין הלאומניים לסלפים. מכיוון שרבים מן המורדים הלאומניים נהרגו בידי הכוחות הרוסיים, קיבלה ההתקוממות נימה סלפית גוברת והולכת של מפקדים כמו שאמיל בסאייב והלוחם הערבי איבן אל-ח'טאב. רבים מן הלאומנים ששרדו ויתרו על המאבק, ועד שהוכרז דוקה אומרוב כנשיא איצ'קריה בגלות ביוני 2006, הייתה לסלפים השפעה רבה יותר על התנועה.
היסטוריה > הכרזת האמירות

ב-7 באוקטובר 2007, שבע שנים לאחר פירוק איצ'קריה והקמת הממשלה הגולה, ביטל דוקה אומרוב (הנשיא הגולה באותה העת) את הממשלה הגולה של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה ואת מוסד הנשיאות בה, והכריז על הקמת אמירות בקווקז ועליו כאמיר של המדינה החדשה. ההכרזה על אמירות הקווקז נידונה במהירות על ידי אחמד זאייב, שר החוץ של עומרוב; זקייב, המתגורר בגולה בלונדון, קרא לכל הלוחמים והפוליטיקאים הבדלנים הצ'צ'נים להשבע אמונים ישירות לממשלתו בגלות, בניסיון לבודד את אומרוב משלטונו. זאקייב גם הביע צער על כך שאומרוב נכנע ללחץ מצד "פרובוקטורים" וביצע "פשע" המערער את הלגיטימיות של הרפובליקה הצ'צ'נית של איצ'קריה. אומרוב אמר כי הוא אינו זקוק לכל סנקציה של המג'לס-א-שורא (מועצת מפקדי שדה המורדים) או כל אדם אחר שיכריז על האמירות, שכן "חובתו כמוסלמי" היא להקים מדינה אסלאמית "כנדרש על ידי השריעה".
היסטוריה > משבר ההנהגה

ב-1 באוגוסט 2010 הפיץ "מרכז הקווקז", אתר האינטרנט הרשמי של האמירות, סרטון בו פורש דוקה אומרוב מתפקידו כאמיר וממנה במקומו את אסלאמבק ואדלוב כיורשו. יומיים לאחר מכן, אומרוב טען כי אין לו שום כוונה לפרוש מתפקידו וכי הסרטון מפוברק. הסרטון וטענותיו של אומרוב, הובילו למהומות באמירות. כמה מן המנהיגים המרכזיים של המורדים הכריזו שהשבעות אמוניהם לאומרוב בטלה. אומרוב מת בסופו של דבר מהרעלת מזון בספטמבר 2013. שישה חודשים לאחר מכן, הוכרז אליאסהב קבקוב כיורשו.
היסטוריה > גסיסת הארגון

בשלהי 2015 כבר לא הייתה לאמירות זו נוכחות ניכרת בצפון הקווקז, שכן, לאחר שרוב מנהיגיו חוסלו, רוב חברי האמירות ערקו למחוז הקווקז של המדינה האסלאמית בהנהגתו של אחד מפורשי הארגון, רוסטם אסילדרוב (Рустам Магомедович Асельдеров).
הערות שוליים

↑  אינה חברה באו"ם, דורשת עצמאות מסוריה.
↑  Kavkaz Center.com
אצטדיון פרטיזן

| --- | --- |

 שמות קודמים:  אצטדיון ווקרס (2002 - 2011)
 מיקום:  בלגרד, סרביה
 קואורדינטות:  44°47′19″N 20°27′33″E﻿ / ﻿44.788611°N 20.459167°E﻿ / 44.788611; 20.459167
 תקופת הפעילות:  22 בדצמבר 1951 – הווה (72 שנים)
 שופץ:  1998, 2010, 2014, 2015
 בעלים:  פרטיזן בלגרד 
 מפעיל:  פרטיזן בלגרד 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  מיקה יאנקוביץ'
 קבוצות:  פרטיזן בלגרד
 מושבים:  32,710 (כדורגל)   40,000 (הופעות)
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלגרד מוגדלת) אצטדיון פרטיזן(למפת בלגרד רגילה) אצטדיון פרטיזן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון פרטיזן (בסרבית: Стадион Партизанa) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בבלגרד שבסרביה, אשר מכיל 32,710 מקומות ישיבה. האצטדיון נמצא בבעלות קבוצת פרטיזן בלגרד, שעושה בו שימוש במשחקיה הביתיים.
מתחם האצטדיון מכיל בתוכו גם פארק עסקים מודרני מלא במלונות, בנייני משרדים, מגרשי טניס ובתי קולנוע רב-תכליתיים.
היסטוריה

בניית האצטדיון החלה לאחר מלחמת העולם השנייה באזור שבו היה אצטדיון BSK ובנייתו מומנה על ידי הצבא העממי היוגוסלבי. ב-9 באוקטובר 1949 נערך המשחק הראשון באצטדיון שהסתיים בתיקו 1-1 בין יוגוסלביה וצרפת, למרות שבניית האצטדיון טרם הושלמה. ב-22 בדצמבר 1951 הסתיימה בניית האצטדיון שנקרא אצטדיון JNA והכיל אז 15,924 מקומות ישיבה ו-33,000 מקומות עמידה.
בין השנים 1957 ל-1987 נערך באצטדיון מצעד יום הנוער ב-25 במאי. בין השנים 1960 ל-1963 האצטדיון שימש גם את הכוכב האדום בלגרד, יריבתה השנואה של פרטיזן.
באפריל 1989 רכשה פרטיזן בלגרד את האצטדיון מידי הצבא היוגוסלבי ושמו שונה לאצטדיון פרטיזן. לאחר שאופ"א הכניסה תקנות חדשות בנוגע לאצטדיונים, האצטדיון שופץ בשנת 1998 ומספר המקומות בו הוקטן ל-32,710 מקומות.
לאחר העפלתה של פרטיזן לשלב הבתים של ליגת האלופות, בספטמבר 2010 האצטדיון עבר שיפוץ נוסף כאשר הגדרות בו קוצרו מ-2.25 מ' ל-0.70 מ'. ב-20 בספטמבר 2011 האצטדיון אירח לראשונה בתולדותיו משחק במסגרת ליגת האלופות בו הפסידה פרטיזן 3-1 לארסנל האנגלית.
אמירות סיציליה

| --- | --- |


 
 איטליה בשנת 1000. אמירות סיציליה בצבע ירוק בהיר.
 ממשל
 שפה נפוצה:  Siculo-Arabic 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  831 
 תאריכי פירוק:  1072 
 ישות קודמת:   סיציליה הביזנטית
 ישות יורשת:   רוזנות סיציליה
 
אמירות סיציליה הייתה אמירות מוסלמית שבירתה פלרמו שבסיציליה בין השנים 965 ל-1072 והייתה אחת החזיתות הגדולות של האסלאם מול אירופה הנוצרית וכן הייתה למוקד גדול במסחר בים התיכון בימי הביניים.
אמירות סיציליה הייתה השם לשלטון המוסלמי וכן לממלכה הנורמנית ששלטו בסיציליה בין 965 ל-1072. האמירות נוסדה על ידי השושלת האע'לבית ששלטה באיפריקיה (תוניסיה של היום) בסיוע של מפקד צי ביזנטי שערק. הביזנטים הפקירו את סיציליה הרחוקה לידי המוסלמים ובמקום הוקמה אמירות שלימים הפכה לחלק מהח'ליפות הפאטמית תחת השושלת הכלבית, ואחר כך לחלק מהסולטנות הזירית. ב-1072 נפלה האמירות לידי רוג'רו הראשון שהקים בה את רוזנות סיציליה שהושפעה אף היא מהתרבות האסלאמית ואירחה אוכלוסייה מוסלמית גדולה. חשיבותה של האמירות הייתה בהתפשטות האסלאם לעבר איטליה הנוצרית (עד כדי הקמת אמירויות נוספת בבארי שבחצי האי האפניני).
כיבוש האי מידי הביזנטים

סיציליה שהייתה תחת שלטון ביזנטי רעוע. הייתה מטרה לפלישה מוסלמית עוד בימי הח'ליף עות'מאן, זמן קצר לאחר כיבוש צפון אפריקה. פלישות רבות חזרו ונשנו, אך כמעט תמיד ניגפו מפני הצי הביזנטי. ב-750 נכבשה עיר הבירה סירקוזה, אך הכובש, חביב, נאלץ לשוב לארצו ולדכא מרד ברברי. כיבוש סיציליה התאפשר על ידי עריקתו של מצביא ביזנטי בשם אאפמיוס, שהתחבר לשליט האע'לבי והעביר לצי המוסלמי את טכניקת "האש היוונית" שעליה התבססה העליונות הביזנטית בים. בקרב בין הכוחות המשולבים של אסד בן אל-פורת ואאפמיוס, נחלו הביזנטים תבוסה ונטשו את סיציליה. אולם התבוסה המלאה התרחשה רק לאחר מצור על העיר פלרמו, מרד פנימי בצבא המוסלמי, מתקפה ביזנטית ומותם של אסד ואאפמיוס גם יחד. ב-965 נכבשה פלרמו והושלם כיבושו האי.
תקופת השלטון המוסלמי

האי הפך לאמירות של האע'לבים ואחר כך עברה לידי הפאטמים והופקדה על ידם בידי חסן אל-כלבי. השושלת הכלבית שהייתה עצמאית, המשיכה את ההתפשטות המוסלמית לאיטליה, הקימה אמירויות בטאראנטו ובבארי, תקפה את העיר רומא והביסה את הקיסר הרומי הקדוש, אוטו הראשון, בקרב ליד קלבריה. האמירות החלה להידרדר בתקופתו של יוסוף אל-כלבי, עם תחילתם של סכסוכים פנימיים שהובילו את בני השושלת לכרות בריתות עם הביזנטים מחד, ועם השושלת הזירית ששלטה בתוניס, מאידך.
תחת השלטון המוסלמי, שהתמקם בפלרמו (נקראה "אלמדינה" - העיר), הפכה סיציליה למרכז סחר בים התיכון והערבים הביאו אליה את קנה הסוכר שטרם נודע במערב והיה מוצר חשוב בעולם המוסלמי כבר בימי הביניים. באי עצמו גידלו כמות רבה של חיטה, שנמכרה לנסיכויות של איטליה הנוצרית. על אף גל של התאסלמות, התקיימו באי קהילות נוצריות ויהודיות גדולות ומשגשגות.
כיבוש האי בידי הנורמנים

השלטון באי, שהתפצל זה מכבר והתפזר בין שלושה אמירים, נפל לידי הכובש הנורמני (ויקינגי) רוג'רו הראשון ׁׁ(אחיו של רובר גיסקאר), שהקים באזור את רוזנות סיציליה. בזמן הכיבוש, התנצר חלק גדול מהאוכלוסייה המוסלמית, אך התרבות האסלאמית בכללותה המשיכה להתקיים ברוזנות, והשפיעה על הארכיטקטורה והשפה של השלטון באי. אך ב-1240 החלו גירושים, כפיית הנצרות ופרעות באוכלוסייה המוסלמית והיהודית, דבר שהוביל להגירה ולהתנצרות למראית-עין של האוכלוסייה.
רשימת האמירים > האמירות המאוחדת

אל-חסן אל-כלבי (948–953)
אחמד אבן אל-חסן אל-כלבי (954–969)
יעיש (969–970), תפס את שלטון שלא כחוק
אבו'ל-קאסים עלי אבן אל-חסן אל-כלבי (970–982)
ג'ביר אל-כלבי (982–983)
ג'עפר אל-כלבי (983–985)
עבדאללה אל-כלבי (985–990)
יוסוף אל-כלבי (990–998)
ג'עפר אל-כלבי (998–1019)
אל-אחאל (1019–1037)
עבדאללה (1037–1040), תפס את שלטון שלא כחוק, חלק מהשושלת הזירית
חסן אס-סאם (1040–1053)
רשימת האמירים > לאחר הפיצול

עבדאללה בן מנקוט - טראפני ומזארה (אנ') (1053–?)
אבן אל -מקלאטי - קטניה (1053–?)
מוחמד אבן איברהים (אבן תומנה) - סירקוזה (1053–1062) ובשנים מאוחרות יותר קטניה וטראפני/מזארה
עלי אבן נימה (אבן אל -הוואס) - אגריג'נטו וקסטרוג'ובאני (1053 – בערך 1065), איחד את האמירות בשנת 1062
איוב בן תמים (השושלת הזירית) (בערך 1065–1068)
אבן אל באבא, פלרמו (1068–1072)
חמאד - אגריג'נטו וקסטרוג'ובאני (1068–1087)
אבן עבד (בנאברט) - סירקוזה וקטניה (1071–1086)
ארכיון סרביה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכיון לאומי, מוסד 
 כתובת:  בלגרד 
 מיקום:  בלגרד
 מדינה:  סרביה
 בעלים:  ממשלת סרביה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1900
 תאריך פתיחה רשמי:  1900 
 אדריכל:  ניקולאי קרסנוב 
 קואורדינטות:  44°43′48″N 20°22′18″E﻿ / ﻿44.73003°N 20.37163°E﻿ / 44.73003; 20.37163
 arhivsrbije.rs
  (למפת בלגרד מוגדלת) ארכיון סרביה(למפת בלגרד רגילה) ארכיון סרביה he
 
ארכיון סרביה (בסרבית: Архив Србије) הוא הארכיון הלאומי של סרביה.
ההצעה הראשונה להקמת ארכיון לאומי הועלתה ב-1847 אך חוק הארכיון הלאומי חוקק רק ב-1898, הארכיון נפתח באופן רשמי בשנת 1900. הבניין הנוכחי נבנה בשנת 1928 לפי תכנון של ניקולאי קרסנוב.
במהלך מלחמת העולם הראשונה חלק מחומרי הארכיון הועברו לניש וקראגויבאץ, לאחר הנסיגה של הצבא הסרבי חלק מהארכיון נהרס וחלק אבד, אבל חלק גדול ממנו נשמר בקרון רכבת בתחנת הרכבת של קרושבץ. במהלך מלחמת העולם השנייה חלק גדול מהארכיון הוחרם על ידי גרמניה הנאצית והצבא הגרמני השתלט על מבנה הארכיון פעמיים.
לאחר המלחמה הארכיון נהיה לארכיון הרשמי של ממלכת יוגוסלביה המאוחדת.
הארכיון מכיל מסמכים וחומרים ארכיוניים נוספים שהופקו על ידי גופים מדיניים בסרביה עוד לפני 1918, הוא מכיל גם אוספים אישיים של אישים ידועים בסרביה כמו פוליטיקאים, נסיכים וסופרים.
בשנת 1946 מסמכים רלוונטיים הועברו לארכיון המדינה של רפובליקת מקדוניה הצפונית.
אצטדיון קאנג'ורוהאן

| --- | --- |
אצטדיון קאנג'ורוהאן מבחוץ, 2010
אצטדיון קאנג'ורוהאן מבחוץ, 2010
 מיקום:  אינדונזיה מאלאנג, מזרח ג'אווה, אינדונזיה
 קואורדינטות:  8°09′01″S 112°34′26″E﻿ / ﻿8.1502777777778°S 112.57388888889°E﻿ / -8.1502777777778; 112.57388888889
 אבן יסוד:  1997
 תקופת הפעילות:  9 ביוני 2004 – הווה (20 שנה)
 שופץ:  2010
 בעלים:  אודינזה
 מפעיל:  Arema F.C. 
 משטח:  דשא
 קבוצות:  ארמה (2004- ) ארמה פוטרי (2019- ) פרסקאם מטרו
 מושבים:  42,449
 ממדי משטח:  105x68 מטר
 he
 
אצטדיון קאנג'ורוהאן (באינדונזית: Stadion Kanjuruhan) הוא אצטדיון הממוקם ברובע קפנג'ן בעיר מאלאנג במחוז מזרח ג'אווה שבאינדונזיה. אצטדיון זה הוא האצטדיון הביתי של קבוצות הכדורגל: ארמה, ארמה פוטרי ופרסקאם מטרו שמקורם במאלאנג.
האצטדיון נקרא על שם ממלכת קנג'ורוהאן, ממלכה הינדית מהמאה ה-8 באזור מאלאנג של ימינו.
היסטוריה

אצטדיון קאנג'ורוהאן נבנה בשנת 1997, כאשר עלות בנייתו המשוערת היא כ-35 מיליארד רופי מקומי. ב-9 ביוני 2004, האצטדיון נחנך על ידי הנשיאה האינדונזית מגוואטי סוקרנופוטרי, במסגרת משחק של הליגה האינדונזית הראשונה לעונת 2004, בין ארמה ל-PSS סלמן. המשחק הסתיים בניצחון 0–1 לארמה. האצטדיון שופץ בשנת 2010 למטרות להתאמה לליגת האלופות האסיאתית לעונת 2011, כאשר הוסף כוח תאורה.
ב-1 באוקטובר 2022, לפחות 129 בני אדם נהרגו ו-180 נפצעו לאחר שנרמסו, בסיום משחק ליגה כאשר פרסבאיה סורבאיה ניצחה 2:3 את הקבוצה המקומית ארמה מלאנג, ואוהדי הקבוצה המקומית הזועמים פרצו למגרש והתעמתו עם כוחות המשטרה שהפעילו אמצעים לפיזור הפגנות שגרמו למהומות ותדחוקת קהל. אירוע זה ידוע בתור אחד מהאסונות הקשים במהלך אירוע ספורט בהיסטוריה, ונקרא אסון אצטדיון קאנג'ורוהאן 2022.
אמירות א-דרעיה

| --- | --- |


 ממשל
 :  מוחמד אבן סעוד
 שפה נפוצה:  ערבית 
 עיר בירה:  א-דרעיה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  פברואר 1727
 תאריכי פירוק:  9 בספטמבר 1818 
 ישות קודמת:  Emirate of Diriyah, Bani Khalid Emirate 
 ישות יורשת:  אמירות נג'ד 
 
עבדאללה בן סעוד
אמירות א-דִּרְעִיַּה (בערבית: إمارة الدرعية), הידועה גם בשם המדינה הסעודית הראשונה, הוקמה בפברואר 1727 (1139 לפי הלוח ההיג'רי). בשנת 1744 חברו יחד האמיר של העיירה א-דרעיה בנג'ד, מוחמד אבן סעוד, והמנהיג הדתי מוחמד אבן עבד אל-והאב כדי ליצור תנועת רפורמה חברתית-דתית לאיחוד המדינות הרבות בחצי האי ערב.
שנים ראשונות

בית סעוד ובני בריתו הפכו במהירות לכוח הדומיננטי בחצי האי ערב, תחילה באמצעות כיבוש נג'ד, ולאחר מכן הרחבת השפעתם על החוף המזרחי מכווית עד לגבולותיה הצפוניים של עומאן. כוחותיו של סעוד הכפיפו למרותם את מחוז עסיר, בזמן שעבד אל-והאב קרא לציבור ולמלומדים להתגייס לג'יהאד. מוחמד בן סעוד מת ב-1765 והותיר את ההנהגה לבנו, עבד אל-עזיז בן מוחמד. מוחמד בן עבד אל-והאב מת ב-1792. ב-1801 בזזו כוחותיו של סעוד את העיר הקדושה לשיעה, כרבלא, הרסו בה מבנים מקודשים והרגו למעלה מ-5,000 אזרחים. בתגובה התנקש צעיר שיעי בחייו של עבד אל-עזיז ב-1803, לאחר ששב לנג'ד. בנו, סעוד בן עבד אל-עזיז בן מוחמד בן סעוד, שלח כוחות כדי להשתלט על אזור החג'אז, וכבש את טאיף ומאוחר יותר גם את הערים הקדושות מכה ואל-מדינה, במהלך שנתפס כקריאת תיגר על האימפריה העות'מאנית, ששלטה בערים הקדושות מאז 1517.
הידרדרות השלטון

העות'מאנים הטילו על מוחמד עלי, שליט מצרים, את המשימה להחליש את אחיזתו של בית סעוד, והוא שלח את כוחותיו למה שהפך למלחמה הווהאבית-עות'מאנית. בנו, אבראהים פאשא, הוביל את הכוחות העות'מאניים ללב נג'ד, וכבש עיר אחר עיר. יורשו של סעוד, עבדאללה בן סעוד, לא הצליח למנוע את כיבוש האזור מחדש. אבראהים הגיע עד לבירה הסעודית בא-דרעיה והטיל עליה מצור של מספר חודשים עד לכניעתה בחורף 1818. אבראהים הגלה רבים מבני חמולת אאל סעוד למצרים ולאיסטנבול. עבדאללה בן סעוד הוצא להורג באיסטנבול וראשו הכרות הושלך למי הבוספורוס כדי לסמן את קיצה של המדינה הסעודית הראשונה. עם זאת, הווהאבים וחברי חמולת אאל סעוד נשארו נאמנים לרעיון המדינה הסעודית והקימו את המדינה הסעודית השנייה שהתקיימה עד 1891, ומאוחר יותר מדינה שלישית, ערב הסעודית, ששושלת אאל סעוד ממשיכה לשלוט בה.
רשימת השליטים

האמיר מוחמד אבן סעוד 1727–1765 (1139–1179 לפי הלוח ההיג'רי)
האמיר עבד אל-עזיז אבן מוחמד 1765–1803 (1179–1218 לפי הלוח ההיג'רי)
האמיר סעוד בן עבד אל-עזיז 1803–1814 (1218–1229 לפי הלוח ההיג'רי)
האמיר עבדאללה בן סעוד 1814–1818 (1229–1233 לפי הלוח ההיג'רי)
ראו גם

המלחמה הווהאבית-עות'מאנית
הערות שוליים

↑  James Norman Dalrymple Anderson. The Kingdom of Saudi Arabia. Stacey International, 1983. p. 77
↑  "Saudi Arabia to commemorate 'Founding Day' on Feb. 22 annually: Royal order". Al Arabiya English (באנגלית). 27 בינואר 2022. נבדק ב-15 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "History of the Kingdom | kingdom of Saudi Arabia – Ministry of Foreign Affairs". www.mofa.gov.sa. נבדק ב-15 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Madawi Al Rasheed (2010). A History of Saudi Arabia. ISBN 978-0-521-74754-7.
↑  "Karbala". iranicaonline.org. נבדק ב-14 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sauds's campaign for Hejaz and the two holy cities (אורכב 14.09.2010 בארכיון Wayback Machine), Islam Life online magazine
↑  Abdullah bin Saud's capture (אורכב 06.01.2010 בארכיון Wayback Machine), King Abdullah Ibn Saud Information Resource
↑  Abdullah bin Saud's execution (אורכב 06.01.2010 בארכיון Wayback Machine), King Abdullah Ibn Saud Information Resource
↑  House of Saud Revivals (אורכב 07.01.2010 בארכיון Wayback Machine), King Abdullah Ibn Saud Information Resource
ארגון צופי עיראק

עיראק הייתה אחת המדינות הערביות הראשונות שאימצו את תנועת הצופים, והשיקה את תוכניתה בשנת 1921, שנתיים בלבד לאחר שיצר חבר הלאומים את המדינה מתוך האימפריה העות'מאנית הישנה. עיראק הייתה חברה בארגון הצופים העולמי בשנים 1922 עד 1940, ושוב בין השנים 1956 עד 1999 לפני שהוצגה שוב כחברה בשנת 2017.
כיום תנועת הצופים בעיראק מונה למעלה מ-30,000 חברים וחברה באזור צופי מדינות ערב של ארגון הצופים העולמי.
היסטוריה

לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, הפעיל חיל האוויר המלכותי הבריטי בעיראק (RAF) קבוצת צופים עבור נערים בריטים ומקומיים.
בשנת 1990, בתקופה שבה מועצת הצופים והצופות של עיראק הוכרה על ידי ארגון תנועת הצופים העולמי (WOSM), לאומה המסופוטמית היו 12,000 צופים, אולם עד 1999 עיראק גורשה מ-WOSM.[דרוש מקור]