stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרסל ורטש
תערוכות משותפות (מבחר)

1921 • Salon des Humoristes, Párizs
1926 • Ernst Múzeum, Budapest
1931 • Art Hongrois Moderne, Editions Bonaparte • Újságrajzoló Művészek, Nemzeti Szalon, Budapest
1932 • Nyomdatechnikai és könyvművészeti kiállítás, Szépművészeti Múzeum, Budapest
1949 • Könyvillusztrátorok Társasága, New York
1957 • A magyar forradalmi művészet, Műcsarnok, Budapest
1963 • Francia Grafikai kiállítás, Műcsarnok, Budapest
1966 • Petit Palais, Párizs
1968 • Forradalmi plakátkiállítás, Intercisa Múzeum, Dunaújváros
Karikatúrák, Műcsarnok, Budapest
1978 • Színházi plakátok, Magyar Nemzeti Galéria, Budapest
1921 • סלון ההומוריסטים, פריז
1926 • מוזיאון ארנסט, בודפשט
1931 • אמנות הונגרית מודרנית, מהדורות בונפרטה •  אמנים של מאיירי עיתונים, הסלון הלאומי, בודפשט, הונגריה.
1932 • תערוכת טכנולוגיות דפוס ואמנות ספרים, מוזיאון לאמנות יפה (בודפשט), בודפשט, הונגריה.
1949 • אגודת מאיירי הספרים, ניו יורק
1957 • אמנות המהפכה ההונגרית, היכל האמניויות, בודפשט
1963 • תערוכה גרפית צרפתית, היכל האמנויות, בודפשט
1966 • פטי פאלה, פריז
1968 • תערוכת כרזות מהפכנית, מוזיאון אינטרסיסה, דונאויווארוש
קריקטורות, גלריה לאמנות, בודפשט
1978 • כרזות תיאטרון, הגלריה הלאומית של הונגריה, בודפשט
איורי ספרים

Karinthy Frigyes: Tanár úr kérem (1916)
Pásztor Árpád: Princessz (1919)
Heltai Jenő: Hamburgerné (1920)
Keleti Artúr: A boldogtalan Raymond és a szerentsés Bertrand lovagoknak hiteles története hét képben (1920)
Tarcali Róbert: Quand Horthy est roi (1922)
Dancings (12 színes litográfia, 1924)
Maisons (12 kőnyomat, 1925)
Gérard Bauër: Les six étages (1925)
Pierre Mac Orlan: La semaine Secrète de Vénus (erotikus illusztrációk, 1925)
Une journée de Madame (1926)
Francis Carco: L'Amour vénal (1926)
Entrée interdite au public (erotikus metszetek, előszó: Mac Orlan, P., 1926)
Pierre Mac Orlan: Les Jeux du demi-jour (1926)
Pierre Louÿs: Trois filles de leur mére (erotikus metszetek, 1927)
Colette: La Vagabonde (1927)
Pierre Louÿs: Pybrac (1928)
Francis Carco: Rue Pigalle (1928)
Colette: Chéri (1929)
Ramón Gómez de la Serna: Le Cirque (1929)
Francis Carco: Dames seules (litográfiák, 1930)
Émile Zola: Nana (1932)
Pierre Louÿs: Les Aventures du roi Pausole (1932)
Pierre Benoit: Les cinq plaisirs de l'homme cultivé (1935)
Georges Courteline: Hortense, couche-toi! (1938)
But What Do You Need Me For? (1947)
It's all mental (1949)
Gérard Bauër: Instants et visages de Paris (1951)
Amandes Vertes (illusztrált önéletrajz, 1952)
Daphnis et Chloé (ötven rézkarc, 1953)
Fêtes galantes - Verlaine verseihez (1954)
Paul Verlaine: Parallèlement (1954)
Guillaume Apollinaire: Ombre de mon amour (1955)
Variations (1965).
יצירותיו שמוצגות בציבור

Dallas Museum, Dallas
Magyar Nemzeti Galéria, Budapest
Musée d'Art Moderne de la Ville de Paris
Musée d'Art et d'Histoire d'Auxerre
Petőfi Irodalmi Múzeum, Budapest
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. מרסל ורטש.
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése az újpesti izraelita hitközség születési akv. 150/1895. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269685905171  BNE: XX5418197  BnF: cb12027680p (data)  GND: 132210665  ISNI: 0000 0000 7829 9293  KulturNav: 7b1073fa-2024-49c5-a1fc-590db7439c62  LCCN: nr94035089  NKC: xx0230722  NTA: 073165859  RKD: 80718  SNAC: w62j6fcj  SUDOC: 028442458  ULAN: 500027464  VIAF: 68943822   WorldCat (עם VIAF): 68943822
השבוי - מבט מעזה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סלימאן א-שאפעי
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 סוגה:  עיון
 נושא:  גלעד שליט 
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2009
 מספר עמודים:  188
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 9789655450019
 הספרייה הלאומית:  002722948
 
השבוי - מבט מעזה הוא ספר מאת העיתונאי סלימאן א-שאפעי המספר את סיפורו של גלעד שליט החל מתכנון החטיפה ועד לתהליכים המדיניים לשחרורו בתקופת ממשלתו של בנימין נתניהו בישראל. הספר יצא לאור בשנת 2009, בעוד גלעד שליט נתון בשבי החמאס ברצועת עזה. א-שאפעי מקפיד לתאר את סיפור השבי מנקודת מבטם של העזתים השואפים לשחרורו של שליט הן בשל שחרור האסירים הצפוי מישראל, והן בהקלת הסגר על רצועת עזה. א-שאפעי חושף בספרו פרטים רבים על מצבו הבריאותי והנפשי של שליט בכלאו בשבי החמאס, וכן על יחס השובים אליו.
א-שאפעי עמל על ספר זה במשך שלוש שנים וחצי בתקופת היותו כתב החדשות של ערוץ 2. לאחר מכן הוציא לאור את הספר ללא ידיעת הממונים עליו, מה שגרם לפיטוריו.
פלוגות הפועל

אנשי פלוגות הפועל בחיפה עם אבא חושי ויוסף אלמוגי
הכינוס הארצי הראשון לפלוגות „הפועל“, יוני 1938, רחוב אלנבי תל אביב
פלוגות הפועל, היו ידועות גם בשם פלוגות הסדרן, הוקמו בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 במטרה לספק שמירה על וארגון של הסדר באירועים ציבוריים של איגוד הספורט הפועל (ולכן נקראו בהתחלה גם "פלוגות הסדרן"), בין השאר במשחקי כדורגל. מטרה נוספת הייתה בניית בסיס לכוח מגן במקרה של הידרדרות במצב הביטחוני.
הקמתן

את הארגון הארצי של פלוגות הפועל הקים זאב שרף והמפקד הראשון של המסגרת הארצית היה יוסף אבידר, ב-1935 הוחלף על ידי משה כרמל אולם נשאר בהנהגת הארגון. מאורעות כמו רצח ארלוזורוב, עליית הפאשיזם והנאציזם באירופה ומלחמת האזרחים בספרד גרמו לחשש של הציבור המאורגן בהסתדרות מכוחו של הימין. אנשי תנועת העבודה חששו כי האידאולוגיה של התנועה הרוויזיוניסטית כוללת בתוכה רצון לשבור את התארגנות הפועלים (כלומר את ההסתדרות) ודרך ההתגוננות היחידה היא הרתעה. הרתעה זו תושג על ידי גוף מאורגן שלא יהסס להיכנס לעימותים פיזיים עם אנשי הימין ובנוסף יאבטח את אסיפות ההסתדרות, התארגנויות הפועלים, ובמידת הצורך את מנהיגיה.
בתוך ההסתדרות ובתוך ארגון הפועל התחולל ויכוח בשאלה האם ארגון הפועל אמור להיות אגודת ספורט עממי בלבד או שכמו כל חלקי ההסתדרות גם אגודות הפועל צריכות לפעול למען מטרות תנועת הפועלים. הנהגת ההסתדרות ראתה בארגון "הפועל" חלק מהמערכת הכלכלית והחברתית של תנועת הפועלים בארץ ישראל פלוגות הפועל שהיוו חלק מ"הפועל" נועדו לשמש גם ככוח מגן לפועלים מאורגנים מפני תקיפות של אנשי הימין. את מיסוד פלוגות הפועל הובילו אנשי הזרם הביטחוני במפא"י, בהם זלמן ארן, ברל רפטור, יונה כסה, יצחק בן-אהרן, ואליהו דובקין
אחד המאבקים החשובים בהם הייתה מעורבת ההסתדרות באותם ימים היה נושא עבודה עברית ועבודה מאורגנת. באותן שנים החוק המנדטורי לא דיבר על התאגדויות עובדים או שביתות ולכן היו המעסיקים יכולים לשבור שביתות בקלות. חלק מאלו שהיו מוכנים להפר שביתות היו אנשי הימין, שבאותה תקופה לא היו מאוגדים בארגון עובדים משל עצמם ועקב דעותיהם לא היו יכולים להיקלט בהסתדרות. אנשי ימין אלו דגלו בסיסמה "יא ברעכן" (מיידיש - לשבור, והכוונה הייתה לשבור את כוחה של ההסתדרות).
דוד בן-גוריון שהיה מיוזמי הקמת פלוגות הפועל, כחלק מהקרב שניהל על השלטון בתנועה הציונית, ברחוב העברי והיהודי בארץ ומחוצה לה, אמר בכינוס הארצי של אגודת הספורט "הפועל" בתל אביב ב-1933 :
הספורט עם כל חשיבותו... אינו מטרה לעצמה אלא אמצעי... ועל "הפועל" לשמש "מגן העבודה".
המאבק בין ההסתדרות לרוויזיוניסטים היה הן במישור האידאולוגי והן במישור התעסוקה. ההסתדרות רצתה לשלוט על שוק העבודה ואילו אנשי בית"ר שלא היו מאורגנים במסגרת ההסתדרות ואף לא התאפשר להם להתארגן במסגרת זאת עקב סירובה של ההסתדרות לקלוט אותם כחברים, היו מוכנים לעבוד במקומות לא מאורגנים. בחול המועד פסח 1933 נערך בת"א כינוס ארצי של בית"ר. בסיומו יצאו המשתתפים לתהלוכה ברחובות ת"א, כוח מאורגן שכלל אנשי פלוגות הפועל תקף את אנשי בית"ר.
ב-1934 אמר בן-גוריון:
"במלחמה זו עם המתנקשים בהסתדרות אינם מספיקים כל אותם האמצעים אשר היו נהוגים בתנועת הפועלים בעולם וגם אצלנו... לפנינו כוח אשר לא יעמוד בפני שום אמצעי בשאיפתו להרוס את תנועת הפועלים ... אם מול הכוח של מאות אחדות לא יעמוד גם מצידנו כוח של מאות אחדות בעלות משמעת, כי אז אינני מאמין שכוח ציבורנו זה, ויהא של אלפים רבים, יעמוד לנו ביום עברה ... במלחמה שלנו עם בית"ר אי-אפשר להסתפק באמצעים של הטפת מוסר וצריך להעמיד מולו כוח מאורגן שלנו".
באותה שנה נאם בחיפה בנימין זאב פון וייזל ואנשי פלוגת הסדרן נשלחו, בפעם הראשונה ככוח פוליטי, ל"פוצץ" את האספה הרוויזיוניסטית.
בזמן המרד הערבי הגדול התארגנו פלוגות הפועל ככוח מגן עבור היישוב העברי.
ההסתדרות, משראתה שעומד לרשותה כוח מאורגן הטילה עליו משימות נוספות, כמו ארגון המאבק למען עבודה עברית וסיוע להורדת מעפילים ואבטחה בעת הקמת יישובים חדשים. בפסח 1939 ערכו הפלוגות כינוס ארצי ראשון בו השתתפו כ-3,500 חברים.
לאחר הקמת המדינה פורקו "פלוגות הפועל" אך ב-1953 חזרו לפעול ככוח אבטחה של ההסתדרות.
פלוגות הפועל בחיפה

חיפה הייתה היישוב בו פלוגות הפועל היו בשיא כוחן והשפעתן. את "פלוגת סדרן" הראשונה בחיפה ייסד אבא חושי בשנת 1927, אולם תפקידה של פלוגה זו היה שמירה על הסדר (בשכר) באירועים ציבוריים.  ב-1936 נשלח יוסף אלמוגי לארגן את פלוגות הסדרן בחיפה בתוך המסגרת הארצית של פלוגות הפועל. הצלחתו הייתה מיידית ומאז במשך כל התקופה שעד סוף שנות ה-50 היו פלוגות הפועל בחיפה בעלות מספר החברים הגדול ביותר בין היישובים בישראל (ויחסית לאוכלוסייה). כבר בתחילת 1938 היו 1,019 חברים שהשתייכו לפלוגות הפועל בחיפה (לעומת כ-400 בתל אביב, 80 בירושלים ו-40 בחדרה)
פעולות להגנת תוצרת הארץ

על פי אמנון לין (בספרו, עמ' 44) פלוגות הפועל שימשו גם להגנה על מפעלים הסתדרותיים מפני ייבוא מתחרה. לין מספר שהגיע משלוח של זכוכית תוצרת חוץ ומנהלי פניציה ידעו שאם המשלוח הזה יצא לשוק תיפגענה מכירות המפעל. תוכנן להשמיד את המשלוח אולם מסיבות טכניות הפעולה לא התבצעה.
שבירת שביתת הימאים

פלוגות הפועל לקחו חלק בשבירת שביתת הימאים.
הימאים עמדו על זכותם לבחור לעצמם מזכיר בבחירות דמוקרטיות במקום הממונה מטעם מפא"י בהסתדרות (שהייתה מבעלי צים). הנהגת ההסתדרות שחששה מהתקדים לפיו רשימה שלה לא זוכה בשלטון יזמה שבירה טוטאלית ומהירה של האיגוד המקצועי  של הימאים. ארגנה עובדים לשבור את שביתתם, בהם עובדי חברת חשמל והנמל ופלוגות הפועל שצרו על בית יורדי הים, מן היום הראשון להתכנסות המועצה, כדי "לשמור על הסדר והשקט"[דרוש מקור].
פלוגות הפועל באירועי ואדי סליב

במהלך אירועי ואדי סאליב צרו אנשי הוואדי על מבני ההסתדרות. יוסף אלמוגי גייס את פלוגות הפועל לשמור על המבנים ולמנוע כניסת ההמון אל המבנים.
לקריאה נוספת

אמנון לין בטרם סערה יחסי יהודים וערבים בישראל, בין תקוות לאכזבות, הוצאת דביר, 1999
ברוך זלץ ואלי נחמיאס, מפ"ח ב"חיפה האדומה" 1921-2003, הוצאת ההסתדרות החדשה במרחב חיפה, 2003
יעקב גולדשטיין, המעורבות הפוליטית של 'הפועל': פרשת 'איגוד הסדרן', תרבות הגוף והספורט בישראל במאה העשרים (עורכים: חיים קאופמן וחגי חריף), הוצאת יד יצחק בן-צבי ומכון וינגייט, 2002
הערות שוליים

↑  הפועל בשנה תרצ"ג, דבר, 20 בספטמבר 1933
↑  דיונים על גורלן של פלוגות הסדרן בבירה, על המשמר, 9 בספטמבר 1957
↑  מאיר אביזוהר בראי סדוק : אידיאלים חברתיים ולאומיים והשתקפותם בעולמה של מפא"י, ספרית אופקים - הוצאת עם עובד והמרכז למורשת בן-גוריון, תל אביב תש"ן
1 2 3  יעקב גולדשטיין, בדרך אל היעד משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994
↑  הפועל
↑  פלוגות ,הפועל' בהתפתחותן, אמר, 1 באפריל 1939
↑  יוסף אבידר, בדרך לצה"ל: זכרונות אלוף אבידר, הוצאת מערכות, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1970
↑  מועצת "הפועל", דבר, 20 ביוני 1937
↑  פלוגות הפועל עס מעפילי ההתישבות, אמר, 26 בנובמבר 1938
↑  כ־3500 חבריס מ־21 ישובים בכינוס הארצי הראשוז של פלוגות "הפועל" הפגנת ההישגים וקריאה להתגייסות נוספת, דבר, 11 באפריל 1939
↑  פלוגות הפועל' יחודשו עונים בטחונייס, מעריב, 11 במרץ 1953
↑  שמואל ביאליק, שירת חיי, קווים הוצאה לאור ונמרוד אשל שביתת הימאים, עם עובד, 1996)
↑  החובע גאה על השימוש בכוח משטרתי נגד תושבי ואד־סאליב, קול העם, 15 בספטמבר 1959
גונתר בורשטיין

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1879 באד אסוזה, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 התאבד:  15 באפריל 1945 (בגיל 65) קורנויבורג, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  אוסטריה 
 השתייכות:  האימפריה האוסטרו-הונגרית צבא אוסטרו-הונגריה אוסטריה צבא אוסטריה
 תקופת הפעילות:  1895–1934 (כ־39 שנים)
 דרגה:   אוברסט-לויטננט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה שנייה   אות ההצטיינות הצבאית (האימפריה האוסטרו-הונגרית)   מסדר פרנץ יוזף    צלב ההצטיינות במלחמה (גרמניה הנאצית)
 
גונתר בורשטיין (בגרמנית: Gunther Burstyn; ‏6 ביולי 1879 - 15 באפריל 1945) היה ממציא, מהנדס וקצין בצבא האוסטרו-הונגרי.
ביוגרפיה > ראשית חייו

גינתר אדולף בורשטיין (Günther Adolf Burstyn) נולד בבאד אסוזה, שטיירמרק, האימפריה האוסטרו-הונגרית, אולם במהלך חייו שינה את שמו לגונתר (Gunther). בורשטיין נולד לחיים מפקח על מערכת הרכבות המקומית, ויוליה שעסקה בעיתונות (מבית הופמן). אביו בא ממשפחה יהודית מלבוב, אבל התנצר כקתולי  יחד עם בת זוגו ושינה את שמו לאדולף..
ביוגרפיה > שירות צבאי > השכלה

בורשטיין למד בגימנסיה ובסיום לימודיו עבר לבית ספר טכני לצוערים של הצבא האוסטרו-הונגרי אותו סיים ב-1899, ולאחריו שירת בחטיבת הרכבות והטלגרף ליד וינה. ב-1900 הועלה לדרגת לויטננט ושנתיים לאחר מכן הועבר לחיל הים וקיבל פיקוד על מבצר בפולה. בעת שירותו התנסה בשייט בסירת טורפדו, התנסות שנתנה לו השראה לתכנן כלי-רכב יבשתי דומה: רכב מהיר, ממוגן, ובעל כושר לשאת תותח.
ביוגרפיה > שירות צבאי > המצאת הטנק

ב-1904 בורשטיין חזר ללמוד בפוליטכניון בווינה, ולאחר לימודיו הועלה לדרגת אובר-לויטננט ושירת במטה הכללי. בביקור בתערוכת המכוניות הראשונה בווינה ב-1905, בורשטיין התרשם ממכונית משוריינת של חברת דיימלר האוסטרית. בהשראתו ובהשראת סירת הטורפדו, החל לעצב רכב משוריין שנע באמצעות זחלים.
בשנת 1911, בעודו משרת כהאופטמן (סרן), בורשטיין ייצר ורשם פטנט על העיצוב הראשון של רכב לחימה חוצה-ארץ עם צריח אקדח מסתובב: הטנק. עיצוב זה נעשה על בסיס טרקטור חקלאי אמריקאי. הוא כינה את הטנק שלו Motorgeschütz (בתרגום חופשי: "אקדח מנועי"). תכנון הטיוטה שלו, מתקדם יותר מכמה מתכנוני הטנקים של מלחמת העולם הראשונה, נדחה הן על ידי אוסטריה-הונגריה והן על ידי האימפריה הגרמנית ואף פעם לא הופק אב-טיפוס. מאוחר יותר הוא ביקש לרשום פטנט על העיצוב שלו, אך נאמר לו שהוא עלול להפר את הפטנטים הקיימים, ולכן הוא ביטל את כל התוכניות לעשות זאת.
הרכב שתכנן היה באורך 3.5 מטר, רוחבו 1.9 מטר וגובהו 1.9 מטר. הטנק היה חמוש בתותח קל מהיר (בקוטר 30–40 מ"מ) ובעל מהירות של 29 קמ"ש בדרכים סלולות ומהירות של 8 קמ"ש בתנאי שטח. הרכב היה מונע משאית. ניתן היה להרים ולהוריד את ארבעת גלגלי העזר; החלק האחורי יוכל לסייע במתיחה בעוד שהזוג הקדמי יכול לשמש להיגוי. הרכב נחזה כמשמש לתקיפת קני התותחים של האויב ותומך בהתקפות חי"ר, כמו גם לתקיפת עמדות ארטילריה של האויב.
ביוגרפיה > שירות צבאי > מלחמת העולם הראשונה

בפרוץ המלחמה שירת בגליציה וניהל שם את מערך הרכבות בהצלחה, ועוטר בארבעה עיטורים שונים של הקייזר. את המלחמה סיים בדרגת מיור, ועם התמוטטות הקיסרות עבר לשרת בצבא הרפובליקה האוסטרית. בשנת 1921 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט (סגן אלוף), שירת במוזיאון ההיסטורי של הצבא ואחר כך הועבר למשרד הביטחון. ב-1934 פרש בשל מחלת עיניים.
ביוגרפיה > לאחר פרישתו

בורשטיין עבר לקורנויבורג שעל יד וינה המשיך את תכנון טנקי המערכה גם לאחר סיום שירותו. הוא עסק בשיפור הצריח של הטנק ושיפור התותח שלו, וקידם את הטקטיקה של לוחמת השריון, ופרסם עבודות מחקר הרלוונטיות עד היום. פרסומיו זכו להערכה רבה בעיקר בקרב מפקדי השריון הגרמנים, ביניהם היינץ גודריאן.
בתחילת מלחמת העולם השנייה תמך בורשטיין במפלגה הנאצית, ועל אף שנחשב יהודי לפי חוקי נירנברג, הוענק לו תואר של ארי לשם כבוד. ב-31 במרץ 1941 הצליח בורשטיין להציג באופן אישי את חידושי הטנקים שלו בפני אדולף היטלר. על רעיונותיו וייעוצו הוענק לבורשטיין צלב ההצטיינות במלחמה דרגות ראשונה ושנייה עם חרבות.
לקראת סוף המלחמה באפריל 1945, כשאשתו גוססת וכושר ראייתו הלך והתדרדר, בורשטיין התאבד  בקורנויבורג, אוסטריה תחתית, בטרם נפלה בידי הצבא האדום.
חיים אישיים

ב-1910 התחתן עם גבריאלה וואגנר ונולדו להם שני ילדים, אחד מהם נפל בקרבות החזית המזרחית.
ראו גם

היסטוריה של הטנקים
לקריאה נוספת

אלי ריכנטל, גנרלים יהודים בצבא האוסטרו-הונגרי וגורלם בימי הנאצים, תל אביב: הוצאת ספרים דקל, 2016, פרק 13: אוברסט-לויטננט גונתר בורשטיין.
הערות שוליים

↑  https://www.armedconflicts.com/Burstyn-Gunther-t173219
↑  https://www.globalsecurity.org/military/world/europe/history/burstyn-motorgeschutz.htm
↑  Daniela Angetter, Ewald Angetter: Gunther Burstyn (1879–1945). Sein „Panzer“ – eine bahnbrechende Erfindung zur falschen Zeit am falschen Ort. (=Österreichisches biographisches Lexikon. Schriftenreihe Band 11) Verlag der Österreichischen Akademie der Wissenschaften, Wien 2008, ISBN 978-3-7001-6530-9
↑  See:
1 2  The Burstyn Tank, Landships.com
↑  "Burstyn, Günther". Austria-forum (בגרמנית). נבדק ב-14 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb160012103 (data)  GND: 118665375  ISNI: 0000 0000 6157 6610  LCCN: no2009094732  SUDOC: 132618125  VIAF: 8181262   WorldCat (עם VIAF): 8181262
לאסלו סמואלי

| --- | --- |

 לידה:  2 במרץ 1897 נירג'האזה, הונגריה 
 פטירה:  28 בינואר 1920 (בגיל 22) בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 
לאסלו סמואלי (בהונגרית: Szamuely László; נירג'האזה, 2 במרץ 1897 – בודפשט, 28 בינואר 1920) היה פקיד, ועיתונאי יהודי-הונגרי, עובד במפלגת הקומוניסטים בהונגריה, אחיו של קומיסר העם (שר) טיבור סמואלי.
ביוגרפיה

סמואלי נולד במשפחה יהודית כבנם של סוחר התבואה לאיוש סמואלי ושל צציליה פרקש. היו לו חמישה אחים: טיבור, זולטאן, אישטוואן, ג'רג' ויאנוש. הוא סיים ארבע כיתות של חטיבות הביניים ושנתיים נוספות בתיכון למסחר. גויס לצבא בשנת 1915, במלחמת העולם הראשונה, נפל בשבי במלחמה בחזית רוסיה בשנת 1916 והשתתף שם בתנועה המהפכנית של שבויי המלחמה ההונגרים. הוא היה חבר בקבוצה ההונגרית של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ותלמיד "בית הספר לשכנוע ולהתססה". סמואלי חזר להונגריה בדצמבר 1918 והצטרף למפלגת הקומוניסטים של ההונגריה. כעיתונאי של היומון "העיתון האדום" (Vörös Ujság) הוא נעצר בדברצן ב-10 במרץ 1919, אך שוחרר ב-21 במרץ. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה לאסלו סמואלי תחילה בנערי-לנין אחר כך הממונה הפוליטי של הדיוויזיה האדומה החמישית (קומיסר) של הצבא האדום ההונגרי ומאוחר יותר (מסוף אפריל) מונה למפקד הצבאי של "הבית הסובייטי" (בית מלון גדול על שפת הדנובה ששימש כמגורים לשרי הממשלה). בקיץ 1919, בשם מועצת השלטון המהפכנית הוביל את דיכוי התנועות האנטי-מהפכניות בדבצ'ר ובאזור שופרון. לאחר נפילת הרפובליקה נשאר בבודפשט למטרת עבודת מפלגה בלתי חוקית, אך נעצר, נידון למוות והוצא להורג בדצמבר.
ראו גם

Szamuely László soproni bűnei. Az ukrán tisztek meggyilkolása. Pesti Napló, 71. évf. 13. sz. (1920) 4. o.
HU BFL - VII.102.a - fogoly - 1919 - 1101
Magyar életrajzi lexikon I-II. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Bp., Akadémiai Kiadó, 1967-1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Révai Új Lexikona. Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd, Babits, 1996-.
Új magyar életrajzi lexikon. Főszerk. Markó László. Bp., Magyar Könyvklub.
Szabó Ágnes: Az illegális pártmunka kezdetei a Tanácsköztársaság megdöntését követő hónapokban. Párttört. Közl., 1966. I. sz.
Fazekas János: Visszaemlékezés a Szamuely-testvérek ellen Nyíregyházán elkövetett merényletre. Kelet–Magyarország, 1967. január 15.
A magyar munkásmozgalom történetének válogatott dokumentumai. 5, 6/A, 6/B. kötet. Bp., 1956–1960.
Szabó Ágnes: A Kommunisták Magyarországi Pártjának újjászervezése. Bp., 1970.
לקריאה נוספת

לקסיקון לתנועת הפועלים ההונגרית. 1976 ISBN 963 09 0412 8
"לאסלו סמואלי". המוזיאון הספרותי פטפי.
למען המהפכה הסוציאליסטית. בודפשט, 1975, הוצאת קושוט, עמודים 659–660. ISBN 963 09 0243 5
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. II. ker. állami halotti akv. 130/1920. folyószáma alatt.
↑  Simor András: Így élt Szamuely Tibor. Budapest, Móra Könyvkiadó, 1978, 19-20. p.
1 2  HU BFL - VII.102.a - fogoly - 1919 - 1101
תל ערד

תבנית:אתר ארכאולוגי
תל ערד - תל המצודות
מראה המקדש (הדביר או קודש הקודשים)
המזבח בתל המצודות
תעלת מים בתל
תֵּל עֲרָד הוא אתר ארכאולוגי בנגב המזרחי, כ-8 ק"מ מערבית לעיר ערד. התל שוכן בבקעת ערד ממזרח לבקעת באר שבע, וגובהו 576 מטר מעל פני הים. תל ערד נמצא על צומת דרכים חשוב מתקופת הברונזה הקדומה ועד ימינו. בתקופת הברזל הגנה ערד על הדרך המרכזית שעברה מירושלים, חברון, בקעת ערד לכיוון חורבת עוזה וים המלח. יוחנן אהרוני מזהה את דרך זו בדרך האתרים של דרך ארץ אדום.
באתר נערכו חפירות במשך 18 עונות חפירה, מתוכן 14 עונות חפירה בעיר תקופת הברונזה הקדומה, בראשותה של רות עמירן. משלחת ראשונה בשנים פעלה במקום בשנים 1962–1966, והשנייה בין 1971–1980. החפירות בתל המצודות נערכו ברובן על ידי יוחנן אהרוני. כיום האתר מוכרז כגן לאומי המופעל על ידי רשות הטבע והגנים.
תל ערד מזוהה לדעת יוחנן אהרוני וחוקרים אחרים עם ערד המקראית הנזכרת כעיר כנענית חזקה בנגב המזרחי, שלא ברור אם נכבשה על ידי שבטי ישראל (ספר במדבר, פרק י"ד, פסוקים כ"ד–כ"ה; כ"א א'; ל"ג מ'; ספר יהושע, פרק י"ב, פסוק י"ד; ספר שופטים, פרק א', פסוק י"ז; ספר דברי הימים א', פרק ח', פסוק ט"ו). כמו כן נזכרת ערד, ככל הנראה, ברשימת ערי הנגב של יהודה אגב שיכול אותיות - "עדר" במקום "ערד" (ספר יהושע, פרק ט"ו, פסוק כ"א).
בסמיכות לתל ערד נמצא בסיס הטירונים של חטיבת הנח"ל.
הממצאים הארכאולוגיים

הממצא הארכאולוגי בתל מתחלק לשתי תקופות עיקריות: הממצאים בעיר התחתונה הם מתקופת הברונזה הקדומה בלבד, ותל המצודות ובו שרידים מתקופת הברזל ועד התקופה הביזנטית.
העיר ערד של תקופת הברונזה הקדומה השתרעה על כמאה דונם, והוקפה בחומה בצורה באורך כ-1,200 מטרים. היא אחת מהערים הקדומות ביותר בארץ ישראל שבהן רחובות מתוכננים, מבני ציבור ושלטון וחומה. בעיר הייתה קיימת מערכת מים שניקזה את מי הגשמים מהרחובות אל מאגרים בחלק הנמוך שבמרכז העיר. בתי העיר נבנו בתבנית אחידה הכוללת חדר גדול וחדר קטן צמוד לו ששימש כמחסן או כמטבח. הכניסה לבית הייתה מצידו הרחב. סגנון בנייה זה קרוי "הבית הערדי" והוא מהווה אב טיפוס לבניינים דומים מהתקופה אשר נמצאו באזור. בשכבות החפירה נמצאו חפצים עתיקים רבים מתקופות שונות ובהם כלים ותכשיטים. בעיר נמצאו גם סרכים הכתובים על שברי חרסים.
בסוף המאה ה-12 לפנה"ס או בתחילת המאה ה-11 לפנה"ס, בראשית התקופה הישראלית, נבנה בראש הגבעה יישוב מפורז שבמרכזו במה ומזבח. בסמוך ליישוב זה נבנו החל מהמחצית השנייה של המאה ה-10 לפנה"ס ועד לראשית המאה ה-6 לפנה"ס שש מצודות ישראליות מרובעות. כל המצודות היו מבוצרות, והשתרעו על שטח של כ-50 או 55 מ"ר. מתקופה זו נמצאו גם כ-235 אוסטרקונים, חלקם ארמיים וחלקם עבריים. באוסטרקונים העבריים מוזכרים בעיקר שמות עבריים, אך גם נוכרים, חלקם הם פתקים למשמרות הכוהנים במקדש, בחלקם כתובות מנהליות וכמויות אספקה. האוסטרקונים שנתגלו יוצרים רצף היסטורי לכל אורך תקופת בית ראשון.
במצודה שבראש התל נמצא מקדש ישראלי שלדעת החופרים היה מקדש עברי שנחרב, אולי, על ידי המלך חזקיהו בעת הרפורמות הדתיות שהנהיג.[דרוש מקור][מפני ש...] המקדש כלל היכל רחב ואולם קטן בסמוך לו. בין הממצאים מצבת אבן בגובה של מטר אשר נמצאה על הבמה המרוצפת באולם הקטן. באתר נתגלו חרסים עם כתובות אשר כללו שמות של משפחות כוהנים. צורת המקדש דומה למקדשים בעולם הדתי הישראלי והכנעני, ובמיוחד למקדש באדיל שגם בו נמצאו מצבות שהיו מושא הפולחן. המקדש הוקדש, בוודאות גבוהה, לה'. מידת ההשקעה הקטנה יחסית במקדש תואמת את מיקומו בעיר היהודית־יהודאית הפריפריאלית ערד.
בשנת 2020 בדקו חוקרים מאוניברסיטת תל אביב (בשיתוף עם גרפולוגית) 18 כתובות על חרסים בתל ערד, וגילו כי 12 מתוכן נכתבו על ידי אנשים שונים. לדעתם, הדבר מעיד על רמת אוריינות גבוהה ביותר בקרב האוכלוסייה העממית באותה התקופה.
מטמון הכסף מהמצודה

מטמון כסף נמצא במצודה המתוארכת לתקופת הברזל.
מטמון הכסף מהמצודה > תיארוך המטמון

על פי החפירות שנעשו בשנות ה-60 על ידי פרופ' יוחנן אהרוני, יש לתארך את המטמון למאה ה-9 לפנה"ס. לעומת זאת, על פי מחקרו של הרצוג משנת 2002, ועל פי הססרטיגרפיה המחודשת המטמון מתוארך למאה ה-8 לפנה"ס.
מטמון הכסף מהמצודה > מיקום מציאת המטמון

בשטח המצודה נמצא מבנה ציבורי שתואר על פי פרופ' אהרוני כ"מקדש", ופרופ' אהרוני סבר כי על פי הממצאים שנמצאו דרומית ל"מקדש" יש לשער כי שם ישבו בעלי המלאכה. באזור זה נמצאו שני חדרים. במרווח ביניהם נמצא פך ובתוכו מטמון כסף שנמצא עטוף בבד. הרצוג, אחד מחוקרי האתר, שיער כי מטמון הכסף היה שייך לצורף או חרש שפעל באזור המצודה.
מטמון הכסף מהמצודה > תכולת המטמון

בתוך הפך נמצאו שני צרורות דבוקים של כסף כמעט טהור, רובם בצורה של בצעים ומיעוטם שרידי תכשיטים שבורים. משקלם הכולל של פריטי הכסף בשני הצרורות יחד הוא כ-200 גרם. איכות הכסף מאוד גבוהה, כלומר הכסף נקי ומכיל 96% של כסף, ללא סגסוגת. תמונות של המטמון ניתן למצוא במאמר הכסף מערד. נמצאו שני עגילים מטיפוס קרס, במרכז הבסיס של אחד העגילים, טבעת עשויה בחוט מלופף. ניתן לראות כי העגיל עוצב ביציקה. מהעגיל השני נותר רק חצי ממנו. במרכזו יש מסגרת עגולה ששובצה בה בעבר אבן חן, אך האבן לא נמצאה. מסגרת האבן עוצבה בטכניקת גראנולאציה, טכניקה עתיקה לעיצוב כסף וזהב טהור על ידי עיטור המסגרת בגרגירים זעירים של כסף. בנוסף נמצאו שני מקטעים של שרשרת שלא הופרדו.
מטמון הכסף מהמצודה > מקור הכסף

בארץ ישראל לא קיימות עופרות כסף עשירות במתכת הכסף, וניתן להגיד בתקופה זו כי מתכת הכסף הגיעה לאזורינו ממרחקים. אנליזות כימיות הראו כי הכסף מערד ומעוד מטמונים שנמצאו במרחב בתקופה זו (אשתמוע ותל מקנה) מגיע מחצי האי האיברי וככל הנראה הגיע לאזורינו על ידי סחר פיניקי שנעשה בים התיכון.
מטמון הכסף מהמצודה > מטמוני כסף באמצעי תשלום

באלף הראשון לפנה"ס הכסף שימש כאמצעי לתשלום. נמצאו מטמוני כסף נוספים דומים לאלו שנמצאו בערד כמו באתרים אשתמוע, בית שאן ומגידו. יש לשער כי ערך הכסף היה מאוד רב, מכאן יש להעיד כי המצאות מטמון הכסף מעידה על חשיבותה הרבה.