stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נגיב מחפוז
הערות שוליים

↑  President pays tribute to Mahfouz, באתר BBC News,‏ 30 באוגוסט 2006
↑   ורד לי, "עוד שעה אחת": סיור מסחרר בסמטאות קהיר עם נגיב מחפוז, באתר הארץ, 5 באפריל 2022
| זוכי פרס נובל לספרות |
| --- | --- | --- |
| 1901–1925 | פרידום (1901) • מומזן (1902) • ביירנסון (1903) • אצ'גראי, מיסטרל (1904) • סנקביץ' (1905) • קרדוצ'י (1906) • קיפלינג (1907) • אויקן (1908) • לגרלף (1909) • הייזה (1910) • מטרלינק (1911) • האופטמן (1912) • טאגור (1913) • לא חולק (1914) • רולן (1915) • היידנסטם (1916) • גילרופ, ה. פונטופידן (1917) • לא חולק (1918) • שפיטלר (1919) • האמסון (1920) • פרנס (1921) • בנאבנטה (1922) • ייטס (1923) • ריימונט (1924) • שו (1925) |  |
| 1926–1950 | דלדה (1926) • ברגסון (1927) • אונדסט (1928) • מאן (1929) • לואיס (1930) • קרלפלט (1931) • גולסוורתי (1932) • בונין (1933) • פיראנדלו (1934) • לא חולק (1935) • או'ניל (1936) • גאר (1937) • בק (1938) • סילנפא (1939) • לא חולק (1940–1943) • ינסן (1944) • מיסטרל (1945) • הסה (1946) • ז'יד (1947) • אליוט (1948) • פוקנר (1949) • ראסל (1950) |  |
| 1951–1975 | לגרקוויסט (1951) • מוריאק (1952) • צ'רצ'יל (1953) • המינגוויי (1954) • לכסנס (1955) • חימנס (1956) • קאמי (1957) • פסטרנק (1958) • קווזימודו (1959) • פרס (1960) • אנדריץ' (1961) • סטיינבק (1962) • ספריס (1963) • סארטר (1964) • שולוחוב (1965) • עגנון, זק"ש (1966) • אסטוריאס (1967) • קאוובטה (1968) • בקט (1969) • סולז'ניצין (1970) • נרודה (1971) • בל (1972) • וייט (1973) • יונסון, מרטינסון (1974) • מונטאלה (1975) |  |
| 1976–2000 | בלו (1976) • אליכסנדרה (1977) • בשביס-זינגר (1978) • אליטיס (1979) • מילוש (1980) • קנטי (1981) • גארסיה מארקס (1982) • גולדינג (1983) • סייפרט (1984) • סימון (1985) • סויינקה (1986) • ברודסקי (1987) • מחפוז (1988) • סלה (1989) • פס (1990) • גורדימר (1991) • וואלקוט (1992) • מוריסון (1993) • אואה (1994) • היני (1995) • שימבורסקה (1996) • פו (1997) • סאראמאגו (1998) • גראס (1999) • שינג'יאן (2000) |  |
| 2001 ואילך | נייפול (2001) • קרטס (2002) • קוטזי (2003) • ילינק (2004) • פינטר (2005) • פאמוק (2006) • לסינג (2007) • לה קלזיו (2008) • מילר (2009) • ורגס יוסה (2010) • טראנסטרמר (2011) • מו (2012) • מונרו (2013) • מודיאנו (2014) • אלכסייביץ' (2015) • דילן (2016) • אישיגורו (2017) • טוקרצ'וק (2018) • הנדקה (2019) • גליק (2020) • גורנה (2021) • ארנו (2022) • פוסה (2023) • האן (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264967705171  PLWABN: 9810577900705606  BIBSYS: 90182455  BNE: XX931300  BnF: cb12001087k (data)  CANTIC: a11631727  CiNii: DA03947395  GND: 118576259  ICCU: CFIV093786  ISNI: 0000 0000 6875 5806  LCCN: n82091918  LNB: 000005372  MusicBrainz: 801e60fc-0695-4e8f-a463-304552bf39e3  NDL: 00448524  NKC: jn19992000657  NLA: 35322426  NLG: 77884  NLK: KAC199617484  NSK: 000001196  NTA: 068778074  RERO: 02-A000109263  SELIBR: 208307  SNAC: w6vq3nnb  SUDOC: 028111206  TDVİA: necib-mahfuz  Trove: 911345  VIAF: 89803944   WorldCat (עם VIAF): 89803944
אני סבתא שלך

| --- | --- |

כרזת ההצגה, 2022
 בימוי:  רועי שגב
 כתיבה:  איתי סונטג
 דמויות:  אוֹדליה (אוֹדי) שפיגל, דבורה רוזנבלום, חיה ברמן, יוני גל, פרופסור אלי שור, מיכל, שירלי רום.
 מדינה:  ישראל
 הצגת בכורה:  נובמבר 2022
 משך ההצגה:  80 דקות
 שפה:  עברית *חלק מההצגות מלוות בכתוביות לעברית ואנגלית
"אני סבתא שלךָ" הוא מחזה קומדיה ישראלי מאת איתי סונטג בכיכובה של רבקה מיכאלי ובבימויו של רועי שגב. המחזה הוצג לראשונה בשנת 2022 בתיאטרון הקאמרי, ורץ עד לינואר 2025 (סה"כ 187 הצגות).
עלילה

אוֹדליה (רבקה מיכאלי), היא פנסיונרית נוקשה וצינית המסרבת לחתום על פרויקט "פינוי ובינוי" בבניין בו היא גרה בכדי לא להרוס את חדרו של בנה המנוח. התמונה משתנה כאשר היא מוצאת בחדר בנה טופס מבנק הזרע, היא מבינה שאיפה שהוא בעולם, נמצא הנכד שלה..
אוֹדליה ושתי חברות הנפש שלה, דבורה וחיה, רוקמות עסקה עם יוני, אחראי הפרויקט: הוא יעזור להן למצוא את הנכד ובתמורה, אוֹדליה תחתום. כך, יוצאים המעורבים למסע שמטרתו היא למצוא את הילד לו היא תוכל להגיד "אני סבתא שלך".
הפקה

המחזה נכתב על ידי סונטג לאחר מות אמו, שלא זכתה להיות סבתא.
בספטמבר 2022, המחזה הוצג לראשונה במסגרת פסטיבל "פותחים במה בבית ליסין" להקראת מחזות מקוריים. בקריאה המבוימת השתתפו השחקנים תיקי דיין, גילת אנקורי, אורנה רוטברג, תום חגי, רוברט הניג ויעל בר שביט.
בנובמבר 2022, עלה המחזמר בתיאטרון הקאמרי.
ההצגה הונגשה בספרייה המרכזית לעיוורים ולבעלי לקויות קריאה.
שחקנים

רבקה מיכאלי - אוֹדליה (אוֹדי) שפיגל
גילת אנקורי - דבורה רוזנבלום
אסתי קוסוביצקי - חיה ברמן
תום אבני / ערן מור - יוני גל
שלמה וישינסקי - פרופסור אלי שור
אוסנת בן יהודה / מורן ארביב – מיכל / שירלי רום
צוות

מחזה: איתי סונטג
בימוי: רועי שגב
תפאורה: ניב מנור
תלבושות: אביה בש
מוזיקה: איתמר גרוס
תאורה: זיו וולושין
דרמטורגיה: גור קורן
ע' במאי: קארין סיגל
ביקורות

ההצגה זכתה לביקורות חיוביות ותשבחות ממבקרי תיאטרון וקהל הצופים, ונכון לספטמבר 2023, היא הועלתה מעל ל-100 פעמים בתיאטרון הקאמרי ובהיכלי התרבות ברחבי הארץ.
הערות שוליים

↑  תוכניה אני סבתא שלך, באתר www.cameri.co.il
↑  דף ההצגה באתר הקאמרי, באתר cameri.co.il
↑  דינה חלוץ, בגיל 84 רבקה מיכאלי מצטלמת לראשונה לשער "לאשה" ועונה לשאלות של בינה מלאכותית, באתר ynet, 9 בינואר 2023
↑  יואב בירנברג, "סיכמנו שכל אחת תספיד את השנייה": רבקה מיכאלי, אסתי קוסוביצקי וגילת אנקורי מככבות בהצגה חדשה, באתר ynet, 17 בנובמבר 2022
↑  זוהר אורבך, ‏כשילד גדל, הוא לא מעוניין שיזכירו לו שהוא היה קטן, באתר ‏מאקו‏, 22 בדצמבר 2022
↑  דודי פטימר, ‏"אני סבתא שלך": השחקן שלמה וישינסקי מדבר על הקשר הכואב להצגה החדשה, באתר מעריב אונליין, 17 בנובמבר 2022
↑  נטע פלודרמן, ‏"אני סבתא שלך": גריאטריה זה כאן וזה צעיר יותר ממה שדמיינתם, באתר מעריב אונליין, 10 בפברואר 2023
↑  דפנה הראל כפיר, "אני סבתא שלך" עם רבקה מיכאלי. קומדיה קלילה של הקאמרי. ביקורת, באתר פואנטה, ‏2022-12-07
טרף קל (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ונתן מוסטו 
 תסריט:  אורן מוברמן 
 עריכה:  Ken Blackwell 
 שחקנים ראשיים:  סם וורת'ינגטון מרטין קומפסטון איימי לנדקר אלן ליץ' אודיה רש ורוניקה אצ'גי 
 מוזיקה:  לורן באלף 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 חברה מפיצה:  סבן קפיטל גרופ, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 באוגוסט 2017 
 משך הקרנה:  91 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח 
 מקום התרחשות:  צרפת 
 תקציב:  17 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
טרף קל (באנגלית: The Hunter's Prayer) הוא סרט פשע פעולה משנת 2017 בבימויו של ג'ונתן מוסטאו, המבוסס על הרומן "לכלבים" משנת 2004 מאת קווין ויגנאל. הסרט מספר על רוצח שכיר שעוזר לנערה לנקום את מות משפחתה. בסרט מככבים סם וורת'ינגטון, אודיה רש, אלן ליץ' ואיימי לנדקר. הצילומים החלו ב-12 באוגוסט 2014 ביורקשייר, אנגליה[דרושה הבהרה].
הסרט יצא לאקרנים ב-9 ביוני 2017 בארצות הברית על ידי החברה "סרטי סבן".
עלילה

לוקאס (סם וורת'ינגטון), חייל לשעבר המכור לסמים המשמש כרוצח שכיר, נמצא במועדון ומחפש את אלה האטו (אודיה רש) - תלמידה בפנימייה בשווייץ. אלה רואה את לוקאס מתבונן בה וחושבת שהוא נשכר על ידי אביה כדי להגן עליה. מבלי שידעה אלה, אביה התכונן לספר ל-FBI על הפעולות הלא חוקיות של ריצ'רד אדיסון (אלן ליץ'). אביה גם גנב מאדיסון 25 מיליון דולר. אביה ואמה החורגת נרצחו על ידי רוצח שכיר בהוראתו של אדיסון. החמושים של אדיסון מנסים להרוג גם את אלה במועדון הלילה, אך לוקאס הורג אחד מהם ועוזר לאלה להימלט. הוא מקבל הודעת טקסט המאיימת להרוג את משפחתו אם לא יהרוג את אלה. הוא לוקח את אלה מעבר לגבול הצרפתי.
אדיסון מאיים להרוג את אשתו ובתו הפרודה של לוקאס. לוקאס מספר לאלה שאביה נהרג. בחנות מכולת, הם מותקפים על ידי החמושים של אדיסון ולוקאס נורה ברגלו. השניים עולים על רכבת, שם הם פוגשים את דני (ורוניקה אכיגוי), רוצחת שכירה נוספת. לאחר שטיפל בפצעים של לוקאס, דני גורמת לאלה לעזוב את לוקאס. אלה יורדת מהרכבת, אבל מצגר (מרטין קומפסטון), המתנקש שהרג את אביה, מנסה להרוג אותה. לוקאס מגן על אלה. דני מנסה להרוג את לוקאס, אך היא נהרגת על ידו. לוקאס ואלה הולכים לאנגליה.
בעוד לוקאס מתאושש מהתמכרות לסמים, אלה לוקחת את האקדח שלו והולכת לבניין המשרדים של אדיסון במטרה לירות בו ולנקום את מות אביה, אך היא נעצרת על ידי המשטרה. בנקס (איימי לנדקר), סוכנת FBI שעובדת עבור אדיסון, לוקחת את אלה לביתו של אדיסון. באותו זמן, לוקאס מותקף על ידי דני ועל ידי רוצח שכיר נוסף. הוא הורג אותם והולך לביתו של אדיסון. בקרב יריות אחרון, לוקאס הורג את בנקס ואדיסון יורה במצגר. כאשר אדיסון עומד לירות בלוקאס, אלה יורה בו למוות (באדיסון).
אלה מקבלת שיחת טלפון מלוקאס. אלה מספרת ללוקאס שהיא גרה עכשיו עם דודתה ועם בני הדודים שלה. השניים נפרדים זה מזה. לוקאס מגיע לביתו, שם אשתו ובתו מצפות לו.
שחקנים ודמויות

סם וורת'ינגטון – סטיבן לוקאס
אודיה רש – אלה האטו
אלן ליץ' – ריצ'רד אדיסון
איימי לנדקר – ג'ינה בנקס
מרטין קומפסטון – מצגר
ורוניקה אצ'גוי – דני
גבריאל מוסו – ג'יליאן
שיין דראמונד – תרזה
הפקה > צילום

הצילומים החלו בתחילת נובמבר 2014 ביורקשייר, אנגליה (לידס, הרוגייט, הלמסלי, סקארבורו וסלטייר). הסרט צולם גם בשווייץ, גרמניה, ספרד, ארצות הברית (ניו יורק) ובהונגריה.
פרסום

בספטמבר 2016 חברת ההשקעות סרטי סבן רכשה זכויות הפצה לסרט. הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-9 ביוני 2017.
תגובות

הסרט קיבל ביקורות גרועות מהמבקרים. ב-Rotten Tomatoes, לסרט יש דירוג של 33% ודירוג ממוצע של 4.9/10. ב-Metacritic, המקצה דירוג מנורמל, לסרט יש ציון של 35 מתוך 100, מה שמצביע על "ביקורות לא חיוביות".
דרק סמית' ממגזין Slant העניק לסרט 2.5 כוכבים מתוך 4, וכתב, "טרף קל הוא תמציתי ויעיל בצורה איתנה". ג'ו ליידון מ"וראייטי" כתב, "הבמאי ג'ונתן מוסטאו מספק קרב יריות ממושך, מרדפים אוטומטיים של התרסקות וקטעי קרב כדי להפוך את הסרט לנגיש עבור קהלים לא תובעניים". ג'סטין לואו מ"הוליווד ריפורטר" אמר, "האקשן קצת מדשדש כאשר תשומת הלב עוברת ליחסים הסלעיים בין לוקאס ובין אלה, אבל הצלם חוסה דייוויד מונטרו והעורך קן בלקוול מצליחים להחזיר את הדברים למסלולם ברצף עקבי של סצנות מרדף וקרבות אנרגטים".
הערות שוליים

↑  Frater, Patrick (8 בנובמבר 2014). "AFM: Buyers Hear Mostow's 'Prayer' With Sam Worthington". Variety. נבדק ב-10 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (8 בנובמבר 2014). "'Hunter's Prayer' Answered: Sam Worthington Film Sells To 20 Territories". Deadline Hollywood. נבדק ב-10 בנובמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  McNary, Dave (9 בספטמבר 2016). "Toronto: Sam Worthington Thriller 'Hunter's Prayer' Bought by Saban". Variety. נבדק ב-9 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Crust, Kevin (21 באפריל 2017). "Every single movie coming out this summer". Los Angeles Times. נבדק ב-25 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Hunter's Prayer". Rotten Tomatoes. Flixster. נבדק ב-25 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Hunter's Prayer". Metacritic. CBS Interactive. נבדק ב-7 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smith, Derek (3 ביוני 2017). "The Hunter's Prayer". Slant Magazine. נבדק ב-9 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Leydon, Joe (9 ביוני 2017). "Film Review: 'The Hunter's Prayer'". Variety. נבדק ב-9 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lowe, Justin (9 ביוני 2017). "'The Hunter's Prayer': Film Review". The Hollywood Reporter. נבדק ב-9 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
פרנק מק'קורט

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1930 ברוקלין, ארצות הברית 
 פטירה:  19 ביולי 2009 (בגיל 78) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Francis McCourt 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק, בית ספר שטיינהרט לתרבות, חינוך ופיתוח אנושי 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סירקיוז (13 במאי 2007)  National Book Critics Circle Award in Biography (1996)  פרס פוליצר לביוגרפיה  או אוטביוגרפיה (1997)  פרס רומא 
 חתימה:   
 
פרנסיס "פרנק" מק'קורט (באנגלית: Frank McCourt;‏ 19 באוגוסט 1930 - 19 ביולי 2009), היה מורה וסופר אירי-אמריקאי, זוכה פרס פוליצר לספרות ומוכר בשל ספרו האפר של אנג'לה, המתאר את ילדותו הענייה באירלנד.
תולדות חייו

פרנק מק'קורט נולד בברוקלין, ניו יורק למלאכי מק'קורט (1899–1985), חייל משוחרר של ה-IRA ולאנג'לה שיהאן (1908–1981), אירית קתולית מלימריק. בניו יורק נולדו למשפחת מק'קורט גם הילדים מלאכי (1931), התאומים אוליבר ויוג'ין (1932) ומרגרט (1935), שנפטרה בגיל 7 שבועות. לאחר מות אחותו הקטנה ובעקבות השפל הגדול, היגרה משפחתו בחזרה ללימריק. המעבר דרדר את המשפחה לעוני גדול יותר. אביו האלכוהוליסט התקשה להחזיק בעבודה, והמשפחה נתמכה בצדקה ובסעד. התאומים אוליבר ויוג'ין מתו בגיל צעיר ושני בנים חדשים נולדו - מייקל ואלפונסוס (אלפי). במהלך מלחמת העולם השנייה, כשמק'קורט היה בן 11, עזב אבי המשפחה לאנגליה לחפש עבודה ונטש את המשפחה ללא פרנסה. בספרו "האפר של אנג'לה" מתאר מק'קורט כיצד פעמים רבות התקיימו הוא ומשפחתו מגנבת אוכל וקיבוץ נדבות.
לימודיו של מק'קורט הסתיימו בגיל 14 לאחר שהקהילה הדתית בלימריק דחתה אותו. הוא נשאר בלימריק ועבד בעיקר כנער שליחויות עד שנת 1949, ובגיל 19 נסע באונייה לארצות הברית. בארצות הברית עבד כמנקה במלון, בפריקה וטעינה של משאיות בנמל ואף שירת בצבא האמריקני. על אף שלא הייתה לו תעודת בגרות, התקבל ללימודי הוראה באוניברסיטת ניו יורק בזכות חוק החיילים המשוחררים.
הוא פרסם ספר המתאר את חיי המשפחה בלימריק בשם "האפר של אנג'לה". הספר עובד לסרט בשנת 1999.
פרסים

מק'קורט זכה בפרס פוליצר לשנת 1997 ובפרס National Book Critics Circle Award לשנת 1996 על ספרו "האפר של אנג'לה", בו הוא מעביר ביקורת על חיי העוני בלימריק.
מספריו

האפר של אנג'לה (1996)
ככה זה (1999)
המורה (2005)
שלום מנוישטאדט

| --- | --- |
 כינוי:  מהר"ש נוישטט
 פטירה:  1415 ה'קע"ה~
 תקופת הפעילות:  ?–1415~
 רבותיו:  הרבנים: ישראל מקרמס, יעקב נורטהויזן, מהר"ם ס"ל
 תלמידיו:  מהרי"ל, רבי יצחק אייזיק מטירנא
 בני דורו:  רבי מאיר בן ברוך הלוי, רבי אברהם קלויזנר, ר' אהרן בלומלין
 חיבוריו:  מנהגי מהר"ש נוישטט
 
רבי שלום בן יצחק זעקיל מנוישטאדט (לעיתים נוישטט; מכונה מהר"ש נוישטט ורבי שלום מוויען; נפטר אחרי 1415) היה ראש ישיבה בווינה, ומראשי חכמי אוסטריה, ויהדות אשכנז בכלל, בסוף המאה ה-14. פסקים רבים שלו הובאו בידי תלמידו מהרי"ל.
ביוגרפיה

שלום מנוישטאדט נולד בעיר וינר נוישטאדט, באמצע המאה הי"ד בקירוב. למד בצעירותו אצל רבי יעקב נורטהויזן. לאחר מכן עבר ללמוד אצל רבי עוזר משלזיה בשווידניץ. למד גם אצל ר' ישראל מקרמס, בעל הגהות אשר"י, רבי משה מושיל מזנוימא (אנ') והרב חיטשל. הוא מזכיר גם את רבותיו שבריינוס, ואם כן נסע לתקופה למערב גרמניה ולמד שם. בווינה למד בישיבה שהייתה תחת הנהגתם של מהר"ם ס"ל ורבי אברהם קלויזנר והיה אחד מגדולי התלמידים. לאחר פטירת מהר"ם ס"ל מילא את מקומו בראשות הישיבה עד פטירתו.
בחורף ה'קע"ה (ראשית 1415) עוד היה בחיים, שכן מהרי"ל פנה אליו בשאלה הלכתית על קידושי השחוק של ר' נתן אפשטיין. נפטר כנראה לא הרבה לאחר מכן, ונראה שבעת גזירת וינה בשנת ה'ק"ף (1420) כבר לא היה בין החיים.
מנהגי מהר"ש

רוב יצירתו הרוחנית של רבי שלום מנוישטאדט אבדה, מלבד כתבי מנהגיו. עותק שלהם שהה בספריית המהרש"ל בלובלין. עותק אחר היה אצל רבי יום טוב ליפמן הלר, מחבר תוספות יום טוב. אחד מהעותקים התגלגל לאוסף של הברון דוד גינצבורג במוסקבה. מאז, יצא לאור במכון ירושלים בשנת תשל"ז. הספר גם נסרק על ידי הפרויקט הווירטואלי שו"ת בר-אילן.
פסקים רבים ממנו מובאים בספר מנהגי מהרי"ל של תלמידו.
רבי שלום נחשב לאחד מחסידי אשכנז. הוא מרבה לפסוק על סמך דברי רבי יהודה החסיד, ודבריו נזכרים אצלו הרבה בספרו מנהגי מהר"ש. רבים נהגו לפסוק הלכה כמוהו בעקבות עובדה זו, אך רבי משה מינץ פסק שאין לפסוק כדברי ספר חסידים.
משפחתו ותלמידיו

רבי שלום מנוישטאדט היה בנו של רבי יצחק זעקל, ראש ישיבת נוישטאדט. ואחיהם של רבי יהודה מאודנבורג שבהונגריה ורבי יונה מנוישטאדט.
ילדיו:
א. רבי יונה, נרצח בפרעות ווינה בשנת 1421. ב. רבי יצחק, אביו של רבי חיים מיישטרליין מנוישטאדט.
על תלמידיו נמנים בין השאר: המהרי"ל (ר' יעקב בר משה מולין), רבי יצחק אייזיק מטירנא, רבי אהרן בלומלין (פלומיל), רבי יעקיל מאיגרא, דודו של רבי ישראל איסרלן בעל "תרומת הדשן", רבי אנשיל ממרבורג, רבי מרקל ממרבורג, רבי דוסא בן משה "היווני" מווידין. ונכדו רבי חיים מיישטרליין מנוישטאדט.
לקריאה נוספת

שלמה שפיצר (מהדיר), הלכות ומנהגי רבינו שלום מנוישטט, מכון ירושלים תשנ"ז.
מוריס (משה) גידמן, התורה והחיים, כרך א' וג', הוצאת אחיאסף, ורשה 1899, עמודים 20-18.
מאיר וונדר, אלף מרגליות, הוצאת המכון להנצחת יהדות גליציה ומשפחת מרגליות בלונדון, ירושלים 1993, מס' 397, עמ' 264–267.
הערות שוליים

↑  הרב ישראל אייזנשטיין, "פסקי תוספות – זהות המחבר ותוכן החיבור", חצי גבורים – פליטת סופרים יא (תשע"ט), עמ' א'ס"ח.
אולם, ראה אצל שפיצר, מבוא, עמ' 15, החולק על כך.
↑  מנהגי מהר"ש, אות רח.
↑  ישראל יובל, חכמים בדורם: המנהיגות הרוחנית של יהודי גרמניה בשלהי ימי הביניים, ירושלים תשמ"ט, עמ' 119.
↑  שפיצר, מבוא, עמ' 18.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313128805171  LCCN: n97125573  VIAF: 16519824   WorldCat (עם VIAF): 16519824
היידובסרמן

היידובסרמן (בהונגרית: Hajdúböszörmény בעגה היהודית: בוסרמין) היא עיר בצפון מזרח הונגריה, כ-20 ק"מ מצפון לדברצן. בעיר ממוקמים חלק ממבני אוניברסיטת דברצן. העיר בנויה באופן טבעתי, בדומה לפריז. מקור תוכנית הבניה, מתקופת ימי הביניים, היה הרצון ליצור מרחב נוח להגנה מפני פלישה או התקפה. בעיר שיעור גבוה של חקלאים, ובהתאם לכך, גם שיעור הבנייה הכפרית גבוה, ובעיר ישנן גדרות חקלאיות רבות. בעיר קיים מוזיאון המנציח את נדידת העמים ואת השפעותיה על המרחב הגאוגרפי הסביבתי, ובו ממצאים ארכאולוגיים מהתקופה.
היסטוריה

אזור היידובסרמן היה מיושב עוד מהתקופה הפרה היסטורית. בין המאות 10 ו-13 ישבה באזור אוכלוסייה מוסלמית, שמקורה כנראה בשבטים סרצנים. תחת בית ארפד עסקו בני שבטים מוסלמים אלה במסחר, אך בעת הפלישה המונגולית לאירופה בסוף המאה ה-13 נפגעו והושמדו או נאלצו לנטוש את האזור.
לראשונה מוזכר היישוב בשם זה, היידובסרמן, באמצע המאה ה-13. במאה ה-14 השתייך לשליטי דברצן וב-1410 הוכר כעיירת שוק (אנ'). בתקופה זו היה היישוב בשטח שלטונו של זיגמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. לאחר מכן שלטו באזור השליט הסרבי ג'וראג' בראנקוביץ (אנ') ומתיאש הראשון, מלך הונגריה. עד היום קיימת סביב העיר חומה מתקופה זו.
בסוף המאה ה-16 שלטו באזור אישטוואן בוצ'קאי וגאבור באטורי. בתקופה זו עלה מעמדה המנהלי של היידובסרמן. נוסדו בה גנים ציבוריים והתפתחה תשתית עירונית. עם ייסוד מחוז היידו (אנ') בסוף המאה ה-19 ירדה העיר ממעמדה המנהלי.
בשנות התשעים סבלה העיר ממשבר כלכלי והאבטלה בה האמירה. בין היתר נסגר מפעל "ג'נרל אלקטריק" בעיר, עקב מעבר הייצור למזרח הרחוק. זו אחת הסיבות לכך שמספר תושבי העיר לא עלה משנת 1985 ועד היום (2016).
קהילה יהודית

בראשית שנות הארבעים של המאה ה-20 היו בעיר פחות מאלף יהודים - כשלושה אחוזים מכלל תושביה, רובם בעלי מלאכה וסוחרים. הם השתייכו לקהילה האורתודוקסית. במאי 1944, כחודש לאחר כיבוש האזור והונגריה כולה על ידי הגרמנים, הוקם גטו בעיר והיהודים הצטוו להיכנס אליו. עשרות גברים גויסו לעבודת כפייה וכך ניצלו מהגירוש שהחל ב-16 ביוני. יהודי העיר גורשו לדברצן ובין 25 ל-28 ביוני גורשו למחנה שטרסהוף שבאוסטריה ולאושוויץ.
ילידי המקום

ינה נאג', במקור גרוס  (1878 – 1941) היה שחקן תיאטרון יהודי-הונגרי.
אהרון פריד (1812 – 1891) היה רב הונגרי בערים מזצ'אט, ואחר כך בעיר הולדתו.
ערים תאומות

אוקראינה ברהובה, אוקראינה
פינלנד Siilinjärvi, פינלנד
קרואטיה טרוגיר, קרואטיה
איטליה מונטסילבנו, איטליה
רומניה Salonta, רומניה
פולין קרשניק, פולין
הערות שוליים

↑  רשימת ערים תאומות מעודכנת מאתר העיר (בהונגרית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561902005171  GND: 4229657-2  LCCN: n80145225  SUDOC: 127408118  VIAF: 130188630   WorldCat (עם VIAF): 130188630
פרס מיגל דה סרוואנטס

| --- | --- |

 תיאור:  פרס ספרותי ספרד
 מדינה:  ספרד 
 הגוף המעניק:  משרד התרבות (ספרד) 
 סכום הזכייה:  125,000 אירו 
 תקופת הפרס:  1976–הווה (כ־49 שנים) 
 נקרא על שם:  מיגל דה סרוואנטס 
 אתר רשמי
 
פרס מיגל דה סרוואנטס (בספרדית: Premio de Literatura en Lengua Castellana Miguel de Cervantes) הוא פרס ספרותי ספרדי שמוענק כל שנה עבור הישג בספרות בשפה הספרדית. הפרס מוענק החל משנת 1975 בגובה של 125 אלף יורו. אקדמיות לשפה הספרדית של המדינות דוברי ספרדית יכולות להציע מועמדים והחלטה מתקבלת על ידי משרד התרבות של ספרד. רק בשנת 1979 הפרס הוענק לשני סופרים.
שלוש סופרים בנוסף לפרס זה קיבלו גם פרס נובל לספרות: אוקטביו פס (1981 ו-1990), מריו ורגס יוסה (1994 ו-2010) וקמילו חוסה סלה (1989 ו-1995).
נציגי ספרד זכו בפרס 24 פעמים.
מקבלי הפרס

| שנה | תמונה | זוכה | מדינה | סוגה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1976 |  | חורחה גילן | ספרד ספרד | שירה |
| 1977 |  | אלחו קרפנטייר | קובה קובה | רומן, מסה |
| 1978 |  | דמסו אלונסו | ספרד ספרד | שירה |
| 1979 |  | חורחה לואיס בורחס | ארגנטינה ארגנטינה | סיפור קצר, שירה, מסה, תרגום |
| 1979 |  | חררדה דיאגו | ספרד ספרד | שירה |
| 1980 |  | חואן קרלוס אונטי | אורוגוואי אורוגוואי | רומן |
| 1981 |  | אוקטביו פס | מקסיקו מקסיקו | שירה, מסה |
| 1982 |  | לאויס רוזלס | ספרד ספרד | שירה, מסה |
| 1983 |  | רפאל אלברטי | ספרד ספרד | שירה |
| 1984 |  | ארנסטו סאבטו | ארגנטינה ארגנטינה | רומן, מסה |
| 1985 |  | גונזלו טורנטה בליסטיאר | ספרד ספרד | רומן |
| 1986 |  | אנטוניו בוארו ואלייחו | ספרד ספרד | דרמה |
| 1987 |  | קרלוס פואנטס | מקסיקו מקסיקו | רומן, מסה |
| 1988 |  | מריה סמברנו | ספרד ספרד | פילוסופיה, מסה |
| 1989 |  | אוגוסטה רוא בסטוס | פרגוואי פרגוואי | רומן |
| 1990 |  | אדולפו ביו קאסרס | ארגנטינה ארגנטינה | רומן, סיפור קצר |
| 1991 |  | פרנסיסקו איילה | ספרד ספרד | רומן, סיפור קצר, מסה, תרגום |
| 1992 |  | דולסה מריה לוינס | קובה קובה | שירה |
| 1993 |  | מיגל דליבס | ספרד ספרד | רומן |
| 1994 |  | מריו ורגס יוסה | פרו פרו | רומן, מסה, סיפור קצר, דרמה |
| 1995 |  | קמילו חוסה סלה | ספרד ספרד | רומן |
| 1996 |  | חוסה גרסיא ניאטו | ספרד ספרד | שירה |
| 1997 |  | חילרמו אינפנטה קבררה | קובה קובה | רומן |
| 1998 |  | חוסה יארו | ספרד ספרד | שירה |
| 1999 |  | חורחה אדוורדס | צ'ילה צ'ילה | רומן |
| 2000 |  | פרנסיסקו אומברל | ספרד ספרד | רומן, מסה |
| 2001 |  | אלברו מוטיס | קולומביה קולומביה | שירה, רומן |
| 2002 |  | חוסה חימנס לוזנו | ספרד ספרד | רומן |
| 2003 |  | גונזלו רוחס | צ'ילה צ'ילה | שירה |
| 2004 |  | רפאל סנצ'ס פרלוזיו | ספרד ספרד | רומן, מסה |
| 2005 |  | סרחיו פיטול | מקסיקו מקסיקו | רומן |
| 2006 |  | אנטוניו גמונדה | ספרד ספרד | שירה |
| 2007 |  | חואן חלמן | ארגנטינה ארגנטינה | שירה |
| 2008 |  | חואן מרסה | ספרד ספרד | רומן |
| 2009 |  | חוסה אמיליו פצ'קו | מקסיקו מקסיקו | שירה, רומן, סיפור קצר |
| 2010 |  | אנה מריה מטוטה | ספרד ספרד | רומן |
| 2011 |  | ניקאנור פארה | צ'ילה צ'ילה | שירה |
| 2012 |  | חוזה מנואל קבלירו בונלד | ספרד ספרד | שירה, רומן |
| 2013 |  | ילנה פוניאטובסקה | מקסיקו מקסיקו | רומן |
| 2014 |  | חואן גויטיסולו | ספרד ספרד | רומן, מסה |
| 2015 |  | פרננדו דל פסו | מקסיקו מקסיקו | רומן, שירה, מסה, דרמה, סיפור קצר |
| 2016 |  | אדוארדו מנדוסה | ספרד ספרד | רומן, דרמה |
| 2017 |  | סרחיו רמירס | ניקרגואה ניקרגואה | רומן, סיפור קצר, מסה |
| 2018 |  | אידה ויטאלה | אורוגוואי אורוגוואי | שירה, פרוזה, מסה |
| 2019 |  | ז'ואן מרגריט | ספרד ספרד | שירה |
| 2020 |  | פרנסיסקו ברינס | ספרד ספרד | שירה |
| 2021 |  | כריסטינה פרי רוסי | אורוגוואי אורוגוואי | פרוזה, שירה, סיפור קצר, תרגום |
| 2022 |  | רפאל קדנס(אנ') | ונצואלה ונצואלה | שירה, מסה |
| 2023 | לואיז מטאו דיאז(אנ') |  | ספרד ספרד | רומן, מסה |
הערות שוליים

↑  הוענקו שני פרסים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554045205171  GND: 4383840-6  LCCN: sh97001389
אמן על הילדים

"אָמֵן על הילדים" הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי, שיצא לאור ב-22 בנובמבר 2020.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, והוא שירו הרביעי של בן-ארי שהגיע להישג זה.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי בן-ארי עצמו, והפיק אותו תומר בירן. בשיר, הדובר עוסק באהבה לילדיו, דאגתו אליהם והציפיות שלו מהם.
וידאו קליפ

ב-20 באוקטובר 2020, פרסם בן-ארי הכרזה על קליפ חדש, וביקש ממעריציו לשלוח לו קטעי וידאו ביחד עם ילדיהם, על מנת שיופיעו בקליפ. בסוף הקליפ מופיע חנן עם ילדיו ובנו שלום שנולד. ב-22 בנובמבר, בסמוך לצאת הסינגל עצמו, פרסם בן-ארי את הקליפ בערוץ היוטיוב שלו. תוך ימים ספורים, צבר הקליפ למעלה ממיליון צפיות והתברג במקום הראשון ברשימת "הסרטונים החמים".
הצלחה

השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של מדיה פורסט, תוך שצבר כ-219 השמעות בתחנות הרדיו בישראל. ברשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, הצליח השיר לצבור כ-43 אלף השמעות תוך כשבוע, והגיע למקום ה-67 במצעד שירי הספוטיפיי הישראלי השבועי.
השיר זכה להצלחה בזמר החסידי, אחרי שהתפרסם סרטון בו הזמר מוטי ויזל ביצע את השיר בחופה חסידית, הסרטון זכה לפרסום רב ברשת החברתית ובעקבות כך נכנס השיר לאולם החתונות החסידי. כהמשך לכך הזמר החרדי מנדי וייס הוציא גרסת כיסוי לשיר בשפת היידיש. כמו כן הזמר החסידי גרשי אורי הוציא קאבר לשיר, כן הזמר מוטי אילוביץ חיבר מילים ביידיש לשיר. לאור ההצלחה הרבה של השיר במגזר שמילי אונגר ביצע אותו ביידיש באלבום חוזר לבמה.
לשיר הוקדש פרק בהסכת שיר אחד.
ביקורת

בסקירה של בן שלו מעיתון הארץ על שירי הפופ הישראליים שתוכנם מנוסח בגוף ראשון, הוא כתב שהשיר "עוסק בקן המשפחתי בצורה בנאלית, בנימה של שביעות רצון, ובמבע דיבורי. זאת בדיוק השפה של פוסטים בפייסבוק, והיא מודגשת ביתר שׂאת כשמשווים את 'אמן על הילדים' ללהיט מלפני כמה שנים, שעסק באותו נושא אבל יצא בתקופה שבה השפה של הרשתות החברתיות לא דבקה עדיין בתחביר של הפופ: 'ילד של אבא' של מוקי". דודי פטימר ממעריב אונליין, לעומתו, כתב ש"הטוטאליות והאותנטיות בטקסט ובמנגינה מוציאים מבן ארי את המיטב שבו ורוקחים את אחד השירים הגדולים שלו שילוו אותו ובעיקר אותנו עוד שנים רבות".