stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס גסקרת'
לקריאה נוספת

"Zoo zoo zoo zoo zoo zooooo zooooo". Spin. בדצמבר 2007. נבדק ב-24 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
Weatherby, Taylor (6 באפריל 2015). "All Time Low's Alex Gaskarth talks 'Future Hearts': 'We wanted to tell a story'". Entertainment Weekly. נבדק ב-24 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
"All Time Low lead singer Alex Gaskarth said Larry Flynt tried to send cease-and-desist letters". The Washington Times. 10 באוקטובר 2014. נבדק ב-24 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
Chew, Cohan. "All Time Low's Alex Gaskarth and friends record Christmas charity song". Gigwise. נבדק ב-24 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
Hall, Mackenzie (9 באוקטובר 2015). ""It was rad to be a part of." Alex Gaskarth talks "Fan Girl" movie". Alternative Press. נבדק ב-24 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
Whitt, Cassie (11 באפריל 2016). "Alex Gaskarth and Jack Barakat to run for president of the 2016 APMAs". Alternative Press. נבדק ב-24 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
אנטואן ברימל

| --- | --- |
 לידה:  1460 נוז'אן-לה-רוטרו, צרפת 
 פטירה:  1512 (בגיל 52 בערך) 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 זרם:  מוזיקת רנסאנס 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 
אנטואן ברימל (בצרפתית: Antoine Brumel;‏ סביבות 1460 – 1512/3) היה מלחין צרפתי. ברימל היה אחד הראשונים והנודעים בחברי האסכולה הפרנקו-פלמית של תקופת הרנסאנס ואחרי ז'וסקן דה פרה, מן המשפיעים ביותר בקרב מלחיני דורו.
קורות חייו

ברימל נולד כנראה מערבית לשארטר, אולי בעיר ברומלה, סמוך לנוזן-לה-רוטרו. הוא היה אחד המלחינים הראשונים של ארצות השפלה, שהיה למעשה צרפתי. ברימל שר בקתדרלת נוטרדאם דה שארטר מן ה-9 באוגוסט 1483 עד 1486. לאחר מכן עבד בסן פטר בז'נבה עד 1492 ובקתדרלה של לאן בסביבות 1497 לפני שהתמנה למנצח ומדריך מקהלת הנערים של נוטרדאם דה פריז בשנים 1498-1500, ולמנצח המקהלה בחצר ארקולה ד'אסטה, דוכס פרארה משנת 1506. בתפקיד זה החליף את המלחין הידוע יאקוב אוברכט, שמת במגפת הדבר שפרצה שם שנה קודם לכן. קאפלת החצר פורקה בשנת 1510, ואחר כך, כנראה, נשאר ברימל באיטליה.
מסמכים אחדים מתעדים את קשריו עם כנסיות בפנזה ובמנטובה, שם כנראה הלך לעולמו בשנת 1512 או זמן קצר אחר כך. ידוע, שכתב לפחות יצירה אחת אחרי פיטוריו בפרארה (ה"מיסה לבתולה המבורכת"), וייתכן שהיה עדיין בחיים בשנת 1513: במסה שכתב וינצ'נצו גליליי, יותר משנות דור מאוחר יותר, הוא מדווח מכלי שני על מפגש של האפיפיור לאו העשירי עם קבוצת מלחינים שכללה גם את ברימל. אין ראיות נוספות למפגש זה. היינריך גלארינו כתב מאוחר יותר על ברימל שהאריך ימים "עד זקנה ושיבה", כך שייתכן שברימל חי שנים רבות יותר, אך הרשומות לא שרדו.
אדם בשם ג'אקה ברימל היה נגן עוגב בחצר פרארה בשנת 1543, ומשערים שהיה בנו של אנטואן.
יצירתו

ברימל היה בלב התמורות שהתרחשו במוזיקה האירופית בסביבות 1500, כאשר הסגנון הקודם של קולות מופרדים בקפידה, מולחנים בזה אחר זה, פינה את מקומו להלחנה מקבילה ובו-זמנית של קולות שווים, הזורמים בתנועה חלקה. אפשר להבחין בתמורות אלה ביצירותיו, שהמוקדמות שבהן שומרות על הסגנון הישן ואילו במאוחרות יותר ניכרת הזרימה הפוליפונית, שהייתה לנורמה הסגנונית בדורו של ז'וסקן.
יצירתו > מיסות

ברימל נודע בעיקר במיסות שלו, שהמפורסמת ביותר בהן היא Missa Et ecce terræ motus בת שנים-עשר הקולות. טכניקות ההלחנה שלו השתנו לאורך חייו: לעיתים השתמש בטכניקת קנטוס פירמוס, שנחשבה כבר לארכאית בסוף המאה ה-15, וכן בטכניקה של מיסת פרפרזה, שבה חומר המקור מופיע מעובד ומשוכלל, בקולות אחרות מן הטנור ובמקרים רבים באימיטאציה. הוא השתמש בצמדי אימיטאציות, כמו ז'וסקן, אבל לא פעם בצורה חופשית יותר מזו שהייתה מקובלת על המלחין המפורסם יותר. טכניקה יוצאת דופן יחסית שנקט במיסה ללא שם הייתה השימוש בחומר מקור שונה לכל אחד מהפרקים (שמות מיסות לקוחים מן היצירה הקיימת, ששימשה להן לבסיס, בדרך כלל קנטוס פלאנוס, מוטט או שאנסון; מסיבה זו המיסה נטולת שם). ברימל כתב מיסה l'homme armé כמו עוד מלחינים רבים בתקופת הרנסאנס; הוא הלחין אותה כיאות כמיסת קנטוס פירמוס, כשהשיר הפופולרי מופיע בצלילים ארוכים בטנור, כדי שיישמע בקלות. כל המיסות שלו, בחריג אחד של המיסה ב-12 קולות, כתובות לארבעה קולות.
במהלך המאה ה-16 הייתה המיסה המפורסמת ביותר של ברימל "המיסה לבתולה המבורכת" (Missa de beata virgine) – מיסת פרפרזה, שעשתה שימוש בעיבודים ושכלולים של מלודיות קנטוס פלאנוס. לדברי היינריך גלאריאן משנת 1547, המיסה נכתבה בתחרות עם ז'וסקן, שכתב בו בזמן "מיסה לבתולה המבורכת" משלו, ושתי היצירות דומות בסגנונן.
יצירתו > מוטטים, שאנסונים ומוזיקה אינסטרומנטלית

| --- | --- |
: Du tout plongiet – Fors seulement‏ (MIDI) 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
ברימל כתב גם מספר רב של מוטטים, שאנסונים וכמה יצירות אינסטרומנטליות. גם סגנונו ביצירות אלה התפתח במהלך חייו, כשביצירות המוקדמות ניכרים הקווים לא-סדירים והמורכבות הרתמית האופייניים לדורו של אוקכם, ואילו במאוחרות נעשה שימוש בפוליפוניה האימיטאטיבית החלקה של סגנון ז'וסקן בד בבד עם המרקמים ההומופוניים של המלחיני השירים הפופולריים האיטלקים של זמנו (כמו ברתולומאו טרומבוצ'ינו, ששהה בפרארה באותו זמן כמו ברימל). מאפיין ייחודי של סגנון ברימל הוא השימוש המזדמן בדקלום הברתי מהיר מאוד בכתיבה אקורדית, המבשר את אופנת המדריגל שתופיע בהמשך המאה ה-16. דוגמאות לכך מתגלות לפעמים בפרקי ה"קרדו" של המיסות של ברימל - ויש הגיון בדבר, משום שהפרק הזה מתאפיין בטקסט הארוך ביותר ועל כן, כאשר הוא כתוב באותו אופן כמו יתר הפרקים, הוא עשוי להתארך מעל למידה.
"מיסת האשכבה" (Missa pro defunctis) של ברימל, יצירה מאוחרת לארבעה קולות, ראויה לציון בהיותה הרקוויאם הראשון שכלל מוזיקה פוליפונית לדיאס אירה. נוסף לכך, זהו אחד הרקוויאמים המוקדמים ביותר ששרדו: רק זה של אוקכם קדם לו.
אחרי ז'וסקן דה פרה, ברימל נחשב לאחד מגדולי המלחינים בדורו. במהלך חייו, הוציא אוטביאנו פטרוצ'י ספר של המיסות שלו, וכמה מלחינים אחרים כתבו יצירות שהנציחו את שמו לאחר מותו. Missa et ecce terræ motus, יצירתו המרשימה ל-12 קולות, שרדה מתוך ספר תווים שיצא במינכן בשנת 1570, זמן רב לאחר מותו, ונראה שאורלנדו די לאסוס ביצע את היצירה באמצעותו.
הקלטות נבחרות

Vivarte 46348). Premier recording; "Continental" sound.
Brumel's Missa Et ecce terræ motus ("Earthquake" Mass) and Lamentations performed by the Tallis Scholars under the direction of Peter Phillips (Gimell 26). "British" sound.
Brumel's Missa Et ecce terræ motus ("Earthquake" Mass) performed by the Ensemble Clément Janequin and Les Sacqueboutiers de Toulouse directed by Dominique Visse (Harmonia Mundi 901738). Performed with instruments doubling voices.
Brumel's Missa pro defunctis (together with La Rue's Missa pro defunctis) performed by The Clerks' Group directed by Edward Wickham (ASV CDGAU352)
2005 – Dulcis Melancholia. Biographie musicale de Margaret of Habsburg|Marguerite d’Autriche. Capilla Flamenca. MEW 0525. Contains a recording of Tous les regretz by Antoine Brumel.
לקריאה נוספת

Gustave Reese, Music in the Renaissance. New York, W.W. Norton & Co., 1954. ISBN 0-393-09530-4
Barton Hudson, "Antoine Brumel," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
Barton Hudson: "Antoine Brumel", Grove Music Online, ed. L. Macy (Accessed December 24, 2005), (subscription access)
גוסטב ריז, "מוזיקה ברנסאנס", ניו יורק, נורטון ושות', 1954
ברטון הדסון: "אנטואן ברימל", "מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן, 1980.
ברטון הדסון:"אנטואן ברימל", מילון גרוב למוזיקה המקוון בעריכת ל. מייסי
הערות שוליים

1 2  Barton Hudson, Grove online
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284355705171  PLWABN: 9810556345705606  BNE: XX1734584  BnF: cb13891925w (data)  GND: 12404106X  ICCU: MILV185419  ISNI: 0000 0001 0890 2613  LCCN: n84042332  MusicBrainz: 46e8fe19-63d3-4374-a486-876568db4918  NKC: js20030929007  NTA: 09579624X  SNAC: w6fj2vh6  SUDOC: 080564658  VIAF: 39561173   WorldCat (עם VIAF): 39561173 
"Du tout plongiet–Fors seulement", שאנסון ב-4 קולות מאת ברימל
אנטואן ג'יימיסון

ג'יימיסון בעת זריקה מקו העונשין במדי וושינגטון ויזארדס
אנטואן קורטז ג'יימיסון (באנגלית: Antawn Cortez Jamison; נולד ב-12 ביוני 1976 בשרוופורט שבלואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד. במהלך הקריירה שלו השתתף פעמיים במשחק האולסטאר של ה-NBA, נבחר בשנת 2004 לשחקן השישי של העונה, וכן השתתף עם נבחרת ארצות הברית באליפות העולם 2006.
ראשית הקריירה

בילדותו הצטיין ג'יימיסון הן בענף הכדורסל והן בענף הפוטבול. כאשר הצטרף לבית ספר תיכון פרובינצה שבשארלוט הוא התמקד בעיקר במשחק הכדורסל, והיה חלק מנבחרת בית הספר שהשתתפה בליגת בתי הספר התיכוניים בארצות הברית. בסיום שנתו האחרונה בתיכון נבחר ג'יימיסון להשתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
לאחר מכן הצטרף ג'יימיסון לנבחרתה של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, ובשנתו הראשונה באוניברסיטה נבחר לחמישייה המצטיינים הראשונה של התאחדות החוף המזרחי (ACC). הוא היה ל"פרשמן" הראשון בתולדות קרוליינה הצפונית והחמישי בהיסטוריית המכללות שמגיע להישג זה. בשנתו השנייה סייע ג'יימיסון לקרוליינה הצפונית לזכות באליפות ה-ACC, ואף נבחר לחמישייה הראשונה של ה"אול-אמריקה" - נבחרת המצטיינים של ליגת המכללות.
בשנתו השלישית באוניברסיטה, 1997/1998, הגיע ג'יימיסון לשיאו - הוא זכה בשלושה פרסים של כדורסלן השנה בליגת המכללות, על שם ג'יימס נייסמית', על שם ג'ון וודן ועל שם אוסקר רוברטסון, ובנוסף זכה בתואר ה-MVP של התאחדות ה-ACC. הוא הפך לשחקן השלישי בהיסטוריית התאחדות אזורית זו, שזוכה בכל תארים אלו בשנה אחת. ג'יימיסון סיים את קריירת המכללות שלו בתור הקולע השביעי בטיבו בתולדות קרוליינה הצפונית עם 1,974 נקודות, וכלוקח הריבאונדים הרביעי בטיבו של האוניברסיטה (1,027).
קריירה ב-NBA

ג'יימיסון נבחר במקום הרביעי בדראפט ה-NBA ב-1998 על ידי קבוצת טורונטו ראפטורס, מה שהעניק לו חוזה מובטח ב-NBA. מיד לאחר הדראפט העבירה אותו טורונטו לגולדן סטייט ווריורס, כאשר חברו לקבוצה בקרוליינה הצפונית, וינס קרטר, הועבר תמורתו לטורונטו.
לאורך מרבית עונתו הראשונה בגולדן סטייט ג'יימיסון לא קיבל דקות משחק רבות, והעמיד באותה עונה ממוצעים של 9.6 נקודות ו-6.4 ריבאונדים למשחק ב-47 משחקים בלבד בהם השתתף. עם זאת, לקראת סיום העונה הוא החל להצטיין, ואף קלע 20 נקודות בממוצע למשחק בחמשת המשחקים האחרונים של העונה. הוא נבחר לתואר חמישיית הרוקיז השנייה של העונה. במהלך עונתו השנייה, 1999/2000, הפך ג'יימיסון לשחקן חמישייה קבוע בגולדן סטייט והשיג ממוצעים של 19.6 נקודות ו-8.3 ריבאונדים.
את פריצתו הגדולה עשה ג'יימיסון בעונת 2000/2001. הוא הפך בעונה זו לשחקן המוביל של גולדן סטייט על אף גילו הצעיר, כאשר פתח בחמישייה בכל 82 משחקי הקבוצה ושיחק למעלה מ-40 דקות בממוצע. הוא קלע 24.9 נקודות, הוריד 8.7 ריבאונדים וחטף 1.4 חטיפות בממוצע למשחק, וכן הפך באותה עונה לשחקן הראשון שקולע 50 נקודות ומעלה בשני משחקים רצופים, מאז עשה זאת מייקל ג'ורדן ב-1987.‏ גם בעונות הבאות המשיך ג'יימיסון להיות השחקן המצטיין של גולדן סטייט. על אף יכולתו הטובה של ג'יימיסון נחשבה קבוצתו לחלשה במיוחד, והוא לא העפיל עמה באף עונה למשחקי הפלייאוף.
לפני עונת 2003/2004 הועבר ג'יימיסון לקבוצת דאלאס מאבריקס, במסגרת עסקה בה היו מעורבים שמונה שחקנים. ג'יימיסון תרם לדאלאס בעיקר כשחקן העולה מהספסל - הוא פתח בחמישייה בשני משחקים בלבד באותה עונה - אך סייע לקבוצתו להשיג מאזן של 52 ניצחונות מול 30 הפסדים בלבד, ובכך העפיל לראשונה בקריירה שלו לפלייאוף. במשחקי הפלייאוף הודחה דאלאס כבר בסיבוב הראשון, לאחר הפסד לסקרמנטו קינגס בסדרה של חמישה משחקים. ג'יימיסון השיג באותה עונה ממוצעים של 14.8 נקודות ו-6.3 ריבאונדים, וזכה בתואר השחקן השישי של העונה ב-NBA כהוקרה על יכולתו הטובה.
בעונת 2004/2005 הועבר ג'יימיסון לקבוצת וושינגטון ויזארדס. בעונתו הראשונה בוושינגטון השיג ג'יימיסון ממוצעים של 19.6 נקודות ו-7.6 ריבאונדים, ונבחר לראשונה בקריירה שלו להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA. הוא סייע לוושינגטון להשיג את המאזן הטוב בתולדות הקבוצה מזה 26 שנים (37-45), ולהעפיל למשחקי הפלייאוף לראשונה מאז שנת 1997. בפלייאוף עצמו ניצחה וושינגטון את שיקגו בולס והעפילה לסיבוב השני, שם הפסידה למיאמי היט. גם בעונה הבאה העפיל ג'יימיסון עם קבוצתו לפלייאוף, אך הפעם הודח עמה כבר בסיבוב הראשון, על ידי קליבלנד קאבלירס. בתקופתו בוושינגטון היה ג'יימיסון אחד משלישיית הכוכבים המובילה של הקבוצה, יחד עם גילברט ארינאס וקארון באטלר.
בשנת 2006 השתתף ג'יימיסון עם נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל, והיה שותף לזכייה במדליית הארד. ג'יימיסון הגיע לשיאו במדי וושינגטון בפלייאוף של עונת 2006/2007, כאשר קלע 32 נקודות והוריד 9.8 ריבאונדים בממוצע למשחק בסדרת הסיבוב הראשון, שוב נגד קליבלנד. על אף יכולתו הטובה, הפסידה קבוצתו את אותה סדרה כבר לאחר ארבעה משחקים. בעונת 2007/2008 השתתף ג'יימיסון בפעם השנייה בקריירה שלו במשחק האולסטאר והעפיל עם וושינגטון עונה רביעית ברציפות למשחקי הפלייאוף.
בפברואר 2010 עבר ג'יימיסון לקבוצת קליבלנד קאבלירס, במסגרת עסקה בה היו מעורבים שלוש קבוצות ושישה שחקנים. הוא נועד להיות אחד מהשחקנים המסייעים הבכירים בקליבלנד, לצד לברון ג'יימס.
ב-18 ביולי 2012 חתם ג'יימיסון על חוזה מינימום לשנה אחת בלוס אנג'לס לייקרס. אחרי כן חתם בלוס אנג'לס קליפרס.
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % לשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998/1999 | גולדן סטייט | 47 | 24 | 22.5 | 0.452 | 0.300 | 0.588 | 6.4 | 0.7 | 0.8 | 0.3 | 9.6 |
| 1999/2000 | גולדן סטייט | 43 | 41 | 36.2 | 0.471 | 0.286 | 0.611 | 8.3 | 2.1 | 0.7 | 0.3 | 19.6 |
| 2000/2001 | גולדן סטייט | 82 | 82 | 41.4 | 0.442 | 0.302 | 0.715 | 8.7 | 2.0 | 1.4 | 0.3 | 24.9 |
| 2001/2002 | גולדן סטייט | 82 | 82 | 37.0 | 0.447 | 0.324 | 0.734 | 6.8 | 2.0 | 0.9 | 0.5 | 19.7 |
| 2002/2003 | גולדן סטייט | 82 | 82 | 39.3 | 0.470 | 0.311 | 0.789 | 7.0 | 1.9 | 0.9 | 0.5 | 22.2 |
| 2003/2004 | דאלאס | 82 | 2 | 29.0 | 0.535 | 0.400 | 0.748 | 6.3 | 0.9 | 1.0 | 0.4 | 14.8 |
| 2004/2005 | וושינגטון | 68 | 68 | 38.3 | 0.437 | 0.341 | 0.760 | 7.6 | 2.3 | 0.8 | 0.2 | 19.6 |
| 2005/2006 | וושינגטון | 82 | 80 | 40.1 | 0.442 | 0.394 | 0.731 | 9.3 | 1.9 | 1.1 | 0.1 | 20.5 |
| 2006/2007 | וושינגטון | 70 | 70 | 38.0 | 0.450 | 0.364 | 0.736 | 8.0 | 1.9 | 1.1 | 0.5 | 19.8 |
| 2007/2008 | וושינגטון | 79 | 79 | 38.7 | 0.436 | 0.339 | 0.760 | 10.2 | 1.5 | 1.3 | 0.4 | 21.4 |
| 2008/2009 | וושינגטון | 81 | 81 | 38.2 | 0.468 | 0.351 | 0.754 | 8.9 | 1.9 | 1.2 | 0.3 | 22.2 |
| 2009/2010 | וושינגטון | 41 | 41 | 38.9 | 0.420 | 0.345 | 0.700 | 8.8 | 1.3 | 1.0 | 0.2 | 20.5 |
| 2009/2010 | קליבלנד | 25 | 23 | 32.4 | 0.485 | 0.342 | 0.506 | 7.7 | 1.3 | 1.1 | 0.5 | 15.8 |
| 2010/2011 | קליבלנד | 56 | 38 | 32.9 | 0.427 | 0.346 | 0.731 | 6.7 | 1.7 | 0.9 | 0.5 | 18.0 |
| 2011/2012 | קליבלנד | 65 | 65 | 33.1 | 0.403 | 0.341 | 0.683 | 6.3 | 2.0 | 0.8 | 0.7 | 17.2 |
| 2012/2013 | ל.א. לייקרס | 76 | 6 | 21.5 | 0.464 | 0.361 | 0.691 | 4.8 | 0.7 | 0.4 | 0.3 | 9.4 |
| 2013/2014 | ל.א. קליפרס | 22 | 0 | 11.3 | 0.315 | 0.195 | 0.720 | 2.5 | 0.4 | 0.3 | 0.1 | 3.8 |
| קריירה |  | 1,083 | 864 | 34.8 | 0.451 | 0.346 | 0.724 | 7.5 | 1.6 | 1.0 | 0.4 | 18.5 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % לשלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003/2004 | דאלאס | 5 | 0 | 21.8 | 0.456 | 0.250 | 0.733 | 5.0 | 0.4 | 1.0 | 0.4 | 13.0 |
| 2004/2005 | וושינגטון | 10 | 10 | 38.0 | 0.451 | 0.500 | 0.688 | 6.3 | 1.2 | 0.7 | 0.4 | 18.5 |
| 2005/2006 | וושינגטון | 6 | 6 | 42.2 | 0.424 | 0.313 | 0.778 | 7.2 | 3.0 | 1.0 | 0.3 | 19.2 |
| 2006/2007 | וושינגטון | 4 | 4 | 43.3 | 0.476 | 0.346 | 0.750 | 9.8 | 1.3 | 0.5 | 1.0 | 32.0 |
| 2007/2008 | וושינגטון | 6 | 6 | 39.5 | 0.406 | 0.280 | 0.571 | 12.0 | 1.0 | 1.3 | 1.3 | 16.8 |
| 2009/2010 | קליבלנד | 11 | 11 | 34.1 | 0.467 | 0.256 | 0.732 | 7.4 | 1.3 | 0.6 | 1.0 | 15.3 |
| 2012/2013 | ל.א. לייקרס | 4 | 0 | 19.8 | 0.435 | 0.417 | 0.667 | 1.8 | 0.3 | 0.3 | 0.5 | 7.3 |
| קריירה |  | 46 | 37 | 34.9 | 0.448 | 0.341 | 0.706 | 7.2 | 1.3 | 0.8 | 0.7 | 17.2 |
הערות שוליים

↑  כינוי אמריקאי לתלמיד בשנתו הראשונה באוניברסיטה.
1 2  antawnjamison.com, About Antawn Jamison
1 2  NBA.com, Antawn Jamison Bio Page
↑  רשמי: ג'יימיסון חתם בלייקרס, טרי בסלטיקס, באתר ערוץ הספורט, 18 ביולי 2012
↑  CLIPPERS SIGN FORWARD ANTAWN JAMISON
| נבחרת ארצות הברית – אליפות העולם בכדורסל 2006 (מדליית ארד) |
| --- | --- | --- |
|  1  •  2  •  3  •  4 ג'ונסון •  5 היינריך •  6 ג'יימס •  7 ג'יימיסון •  8 באטייה •  9 וייד •  10 פול •   11 בוש •  12 הווארד • 13 מילר •  14 ברנד • 15 אנתוני • מאמן: ששבסקי |  1  •  2  •  3  •  4 ג'ונסון •  5 היינריך •  6 ג'יימס •  7 ג'יימיסון •  8 באטייה •  9 וייד •  10 פול •   11 בוש •  12 הווארד • 13 מילר •  14 ברנד • 15 אנתוני • מאמן: ששבסקי | ארצות הברית |
אלפרד האטי

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1877 Grand Haven, ארצות הברית 
 פטירה:  27 ביוני 1954 (בגיל 76) וודסטוק, ארצות הברית 
 
אלפרד האטי (באנגלית:Alfred Hutty‏: 15 בספטמבר 1877 - 27 ביוני 1954) היה אמן אמריקאי בן המאה ה-20, הנחשב לאחת הדמויות המובילות בתקופת הרנסאנס של צ'ארלסטון. יצירתו נעה בין ציורי נוף אימפרסיוניסטים לציורים מפורטים והדפסים של החיים בדרום קרוליינה. הוא היה פעיל בארגוני אמנויות מקומיים, ועזר להקים בית ספר לאמנות ומועדון חרטים.
ביוגרפיה

אלפרד הבר האטי נולד ב-15 בספטמבר 1877 בגרנד הייבן, מישיגן. כישרונו האמנותי זיכה אותו במלגה כשהיה רק בן 15 ללימודי עיצוב ויטראז' בבית הספר לאמנויות יפות של קנזס סיטי בגלל מצבה הכלכלי של משפחתו, הוא דחה את המלגה ובמקום זאת הלך לעבוד במפעל ויטראז' בקנזס סיטי.
הוא התחתן עם בסי בוריס קראפטון, איתה נולד לו ילד, והם עברו לסנט לואיס, שם הכיר את הצייר לוול בירג' הריסון ב-1907 הוא נסע לוודסטוק, ניו יורק כדי ללמוד ציור עם הריסון. כדי להרוויח כסף, הוא קיבל עבודה באולפני טיפאני בניו יורק, ונשאר שם עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה בזמן שהותו בניו יורק, הוא למד גם אצל ג'ורג' ברידג'מן (רישום חיים) ופרנק דומונד (ציור).
האטי שירת במלחמת העולם הראשונה כאמן שעבד על הסוואה של ספינות. לאחר מכן, בשנת 1919, הוא ביקר בצ'ארלסטון, דרום קרוליינה.
במשך שארית חייו, הוא חילק את זמנו בין צ'ארלסטון, שם הוא חי במהלך החורף, לבין וודסטוק, שם היה לו בית קיץ בחווה ישנה. הוא נחשב למייסד של מושבת האמנות וודסטוק .
קריירת אמנות

האטי התבסס לראשונה בוודסטוק כצייר של נופים אימפרסיוניסטים בשמן ובצבעי מים. לאחר שעבר לצ'ארלסטון, הוא יצר תחריטים והתפרסם בזכות הדפסיו השקטים והמפורטים של נופים מקומיים (במיוחד עצים), סצנות רחוב, מבנים היסטוריים, חיי חווה ותושבים אפרו-אמריקאים. ההדפסים שלו בדרום קרוליינה זכו במספר פרסים ומדליות. יחד עם אליס רוונל הוגר סמית', אנה הייוורד טיילור ואליזבת אוניל ורנר, הוא נחשב היום לאחד האמנים המובילים של הרנסאנס של צ'ארלסטון .
האטי הציג את עבודותיו ברחבי הארץ במקומות כמו המכון לאמנות של שיקגו, האקדמיה הלאומית לעיצוב, והאגודה האמריקאית לצבעי מים. עבודתו מוחזקת על ידי מוזיאון ג'יבס לאמנות מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון מחוז לוס אנג'לס לאמנות, מוזיאון מחוז גרינוויל לאמנות, מוזיאון קליבלנד לאמנות, מוזיאון מדינת דרום קרוליינה בקולומביה, ומוזיאונים וספריות נוספים.
האטי לימד מ-1920 עד 1924 באיגוד האמנות של קרולינה. הוא הפך למנהל המקצועי הראשון של בית הספר לאמנות באגודת קרולינה לאמנות החדשה.
האטי היה פעיל בארגוני אמנות. ב-1923, הוא עזר לייסד את מועדון האתצ'רס של צ'ארלסטון הוא גם היה חבר באגודת האמנים האמריקאים, אמני הברית של אמריקה, המועדון הלאומי לאמנויות, האגודה האמריקאית לצבעי מים וארגוני אמנות אחרים. הוא היה האמן האמריקאי הראשון שנבחר אי פעם לחברה הבריטית לאמנויות גרפיות.
האטי מת בוודסטוק ב־27 ביוני 1954.
הערות שוליים

↑  Alfred Hutty :, The Johnson Collection, LLC (באנגלית)
1 2  "Alfred Heber Hutty"
1 2  Alfred Heber Hutty (1878-1954) - Find A Grave..., www.findagrave.com (באנגלית)
↑  Arnold, Sara C., and Stephen G. Hoffius, eds. The Life and Art of Alfred Hutty: Woodstock to Charleston. University of South Carolina Press, 2011.
↑  "The Charleston Renaissance". Florence County Museum website. Retrieved Jan. 26, 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14969713z (data)  GND: 1020309652  ISNI: 0000 0001 1690 6067  LCCN: n88283377  PIC: 23649  SUDOC: 169708942  ULAN: 500054392  VIAF: 96043535   WorldCat (עם VIAF): 96043535
אמבלודון

| אמבלודון |
| --- | --- |
 איור של אמבלודון  לסת תחתונה של אמבלודון
תקופה
אמצע-סוף מיוקן 9–6 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פילאים
משפחה:: גומפותריומיים
סוג:: אמבלודון
מינים
 A. floridanus  A. fricki
שם מדעי
 Amebelodon ‏Barbour, 1927

אמבלודון (שם מדעי: Amebelodon) הוא סוג של יונק גדול קדום שהיה קרוב רחוק של הפילים והממותות הקיימות, אך השתייך למשפחה הנכחדת גומפותריומיים. בסוג זה נמצאו 2 מינים: Amebelodon floridanus ו-Amebelodon fricki אשר חיו לאורך המישורים הגדולים וחוף המפרץ של אמריקה הצפונית בתקופת המיוקן לפני 9 עד 5 מיליון שנה. בעבר גם הסוג Konobelodon אשר חי בסין ובאמריקה הצפונית היה משויך לסוג.
פיל קדום זה היה בעל זוג חטים גדולים ונמוכים ולסת גדולה בהרבה מאשר לפילים הקיימים. בקצה הלסתות בלטו זוג ניבים שטוחים ורחבים שהתעקלו מעט מטה. הוא השתמש בהם אולי כדי לחפור שורשים באדמה או כדי לאכול צמחי מים בביצות, בעודו מחזיק את ראשו מעל המים. דימוי רווח של היצור מציג אותו עם חדק שפוף המחובר לפה. בעת האחרונה הופיעו ראיות שליצור היה חדק גמיש הדומה לחדק הפילים המודרניים ואולי הוא השתמש בו גם לאכילה ושתייה.
היצור היה קטן מהפילים הקיימים, בגובה 2.5 מטר ומשקל של 3–5 טון.
אסטרטגיה אופטימלית

בתורת המשחקים, אסטרטגיה אופטימלית היא אסטרטגיה (תכסיס) במשחק סכום אפס, שמבטיחה לשחקן המשחק בה לפחות את ערך המשחק כנגד כל אסטרטגיה של היריב. לפי משפט המינימקס, בכל משחק שני שחקנים סכום אפס, קיימת לכל שחקן לפחות אסטרטגיה אחת כזו.
הגדרה פורמלית

נסמן את הגדלים הרלוונטיים:  \ p,q הן אסטרטגיות של שחקן 1 ו-2, ו  \ h(p,q) היא פונקציית התשלום ששחקן 1 משלם לשחקן 2.  \ p_{0},q_{0}, יקראו אסטרטגיות אופטימליות, אם הן מקיימות את התנאי:
\forall q\,,h(p_{0},q)\geq h(p,q)
\forall p\,,h(p,q)\leq h(p,q_{0})
הערך  \ v=h(p_{0},q_{0}) נקרא הערך של המשחק. מכיוון ש  \ h היא ליניארית בכל רכיב, קל להוכיח כי קבוצת כל האסטרטגיות האופטימליות של כל שחקן היא קבוצה קמורה.
מציאת אסטרטגיה אופטימלית

נמשיך להשתמש במוסכמה כי  \ h(p,q) היא פונקציית התשלום ששחקן 1 משלם לשחקן 2. מציאת האסטרטגיה האופטימלית מתבצעת לפי אלגוריתם המינימקס - שחקן 1 שואף למקסם את הרווח המינימלי שלו, ושחקן 2 שואף למזער את ההפסד המקסימלי שלו.
כלומר, שחקן 1 יבדוק את כל האסטרטגיות שלו, כך שלכל אסטרטגיה  \ p יבדוק מהו הרווח המינימלי שלו על פני האסטרטגיות האפשריות של  \ q, ואז יבחר אסטרטגיה  \ p_{0} כזו שהרווח המינימלי עליה היה גדול (או שווה) מכל הרווחים המינימליים של כל האסטרטגיות האחרות. בסימון מתמטי, נאמר כי שחקן 1 יבדוק לכל אסטרטגיה  \ p את  \ \min _{q}\{h(p,q)\}, ואז יחפש את המקסימום מתוך קבוצה זו, כלומר את   \ \max _{p}\{\min _{q}\{h(p,q)\}\}. אסטרטגיה שעליה מתקבל המקסימום תהייה אופטימלית לשחקן 1. כאן יש לציין נקודה עדינה: מבחינה פורמלית, צריך היה לחפש את הסופרמום והאינפימום, במקום את המינימום והמקסימום. אך מכיוון שקבוצת האסטרטגיות היא קומפקטית ופונקציית התשלום היא רציפה, המקסימום והמינימום חייבים להתקבל בתוך הקבוצה.
באופן שקול לגמרי, שחקן 2 יבדוק לכל אסטרטגיה  \ q את  \ \max _{p}\{h(p,q)\}, ואז יבחר אסטרטגיה שנותנת מינימום על קבוצה זו, כלומר אסטרטגיה שנותנת מינימום על  \ \min _{q}\{\max _{p}\{h(p,q)\}\}.
לפי משפט המינימקס, מתקיים שוויון  \ v=\min _{q}\{\max _{p}\{h(p,q)\}\}=\max _{p}\{\min _{q}\{h(p,q)\}\}.
כמו כן, מקמירות  \ h ניתן להראות כי די לשחקן 1 [שחקן 2] לבדוק עבור אסטרטגיה מוצעת שלו את מינימום [מקסימום] הרווחים רק על פני האסטרטגיות הטהורות של שחקן 2 [שחקן 1].
אלפרד הוגנברג

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1865 הנובר, ממלכת הנובר ממלכת הנובר 
 פטירה:  12 במרץ 1951 (בגיל 85) קירקנברוך, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 שם לידה:  Alfred Ernst Christian Alexander Hugenberg 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  נורדריין-וסטפאליה 
 השכלה:  אוניברסיטת גטינגן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת היידלברג  האוניברסיטה של שטרסבורג 
 מפלגה:  מפלגת העם הלאומית הגרמנית, מפלגת המולדת של גרמניה 
 פרסים והוקרה
 מגן הנשר של הרייך הגרמני (3 במרץ 1943) 
 
הקבינט הראשון של היטלר, 1933: היטלר, גרינג, פון פאפן, פון קרוזיק, וילהלם פריק, פון בלומברג, הוגנברג
הקמת האופוזיציה הלאומית המאוחדת בבאד הרצבורג, 1931
אלפרד ארנסט כריסטיאן אלכסנדר הוגנברג (בגרמנית: Alfred Ernst Christian Alexander Hugenberg;‏ 19 ביוני 1865 – 12 במרץ 1951) היה איש עסקים ומדינאי גרמני, יו"ר מפלגת העם הלאומית הגרמנית הלאומנית ובעל שליטה בעיתונים ובחברת הפקת הסרטים הגרמנית UFA בתקופת רפובליקת ויימאר. הוגנברג, אף שמעולם לא היה חבר המפלגה הנאצית, היווה את הגשר בין המפלגה העממית לחוגי האריסטוקרטיה והממון וסייע להצלחתה. בתקופת גרמניה הנאצית היה חבר בממשלתו הראשונה של אדולף היטלר, ולאחר מכן ישב ברייכסטאג, שהפך ל"פרלמנט הבובות" של המדינה הנאצית.
לקריאה נוספת

אוטו פרידריך, לפני המבול, ברלין 1933-1918, ירושלים: הוצאת כרמל, 2010
איאן קרשו, היטלר - היבריס: 1936-1889, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2003
ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, תל אביב: הוצאת שוקן, 1961
הערות שוליים

↑  השוואת בחירות לרייכסטאג ברפובליקת ויימאר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279288805171  PLWABN: 9810581350905606  BnF: cb10438765x (data)  GND: 118554565  ISNI: 0000 0000 8262 3324  LCCN: n81099220  NDL: 00649674  NTA: 070569711  SUDOC: 073643610  VIAF: 72185793   WorldCat (עם VIAF): 72185793