stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי גיספן
הערות שוליים

↑  איתי שטרן, פרסים רבותי, פרסים, באתר nrg‏, 25 במאי 2006
↑  ליה פן, הוכרזו זוכי פרס אקו"ם למוזיקה פופולרית, באתר הארץ, 25 בינואר 2011
↑  באתר של גיספאן
↑  רן בוקר, נס וסטילה, חנן בן ארי ואושר כהן: אלו זוכי פרס אקו"ם לשנת 2024 , באתר ynet, 5 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313242405171  ISNI: 0000 0004 0304 9651  MusicBrainz: 2b169aa4-a825-4b71-ac1b-8cbe598e153e  VIAF: 299340178   WorldCat (עם VIAF): 299340178
הסילמריליון – דמויות משנה

הסילמריליון הוא אוסף של כתבי ג'ון רונלד רעואל טולקין, שנערך לאחר מותו על ידי בנו כריסטופר טולקין בעזרתו של סופר הפנטסיה גאי גבריאל קיי. בין הדמויות המופיעות בו:
עלפים > גלורפינדל

דמותו של גלורפינדל מופיע הן ב"הסילמריליון" והן ב"שר הטבעות" מאת ג'.ר.ר טולקין. פירוש השם הוא "זהוב השיער".
גלורפינדל במופעו הראשון ב"הסילמריליון" ידוע גם כ"גלורפינדל הזהוב". הוא היה עלף מאצולת הנולדור בימי קדומים (העידן הראשון), מצביא בצבאו של טורגון מלך גונדולין בקרב נירנית ארנוידיאד (קרב הדמעות לאין מספר).
נפל אל מותו בעת קרב עם בלרוג בקירית תורונת (נקיק העיטים), לאחר שנמלט ממשיסת גונדולין. לאחר מותו, הובאה רוחו של גלורפינדל להישפט בפני הולא מנדוס, שם העריכו הולאר את גבורתו בקרב ולימים שלחו אותו חזרה אל הארץ התיכונה על מנת שימלא תפקיד במאבק בסאורון, בדומה למשימה אשר הוטלה על האיסטרי.
לאחר חזרתו מהמתים לארץ התיכונה, הפך גלורפינדל שוב לשר עלפים גדול, ונמנה עם נסיכי העיר ימלדריס ומהמקורבים לאלרונד. במהלך עלילת "שר הטבעות" מסייע גלורפינדל בידי אראגורן בן ארתורן בדרכו לריבנדל עם פרודו בגינס להימלט מפני הנזגול. ידוע שכאשר הושמדה ממלכת אנגמאר, ניבא גלורפינדל שהמלך המכשף של אנגמאר, הלא הוא ראש הנאזגול, לא יומת מיד גבר ילוד-אישה (ואכן, אאווין הנסיכה הרגה אותו, בעזרת ההוביט מרי שפצעו).
עלפים > בלג

בלג, הידוע בכינויו בלג קותליון ("הקשת החזקה" בסינדרין), הוא עלף מממלכת העלפים דוריאת. היה ידוע בתור קשת ולוחם גדול. הוא היה ידידו של טורין טורמבר וליווה אותו בנדודיו. כאשר טורין נשבה על ידי אורקים בלג יצא לחלץ אותו. כשטורין חולץ הוא היה מעולף, וכשהתעורר הוא חשב בטעות שבלג הוא אורק והרג אותו בעזרת אנגלכל, חרבו של בלג.
עלפים > אאול

אאול, המכונה "העלף האפל", הוא עלף מסיעת הסינדר החי לבדו בתוך יער נן אלמות. הוא ידוע כנפח מעולה והוא סוחר עם הגמדים, אך שונא את העלפים מעם הנולדור. כשארד'ל, נסיכה מעם הנולדור, נכנסה לבדה ליער, הוא התאהב בה והם התחתנו, אך הוא אסר עליה לצאת מהיער. כשהבן שנולד להם, מיגלין, בגר, הוא רצה ללכת לעיר הנסתרת גונדולין, משם באה אימו. הוא ואימו ברחו והפרו את הצו של אאול. אאול רדף אחריהם והגיע עד גונדולין, שם תפסו אותו עלפי העיר והעמידו אותו למשפט. במהלך המשפט אאול ירה חץ לעבר מיגלין במטרה להרוג אותו, אך ארד'ל קפצה על החץ ומתה מפגיעתו. אאול הוצא להורג על ידי עלפי גונדולין.
אאול יצר את אנגלכל, חרב בעלת כוח גדול שנאמר עליה שמי שנפגע מנשיכתה לא יקום עוד. החרב שימשה את בלג קותליון ולאחר שחושלה שוב על ידי האלפים של נרגותרונד (כי היא קהתה לאחר שטורין הרג בעזרתה בטעות את בלג) היא שימשה את טורין ונודעה בשמות "גורתנג" (ברזל המוות) ו"החרב השחורה", כיוון שהחרב השחירה לאחר מות בלג ולאחר שחושלה שוב נשארה שחורה אך פיפיותיה בערו באש חיוורת. לחרב נודע תפקיד חשוב בגורל המר שפקד את טורין.
גמדים > טֶלְכָר

טלכר היה גמד, הידוע והמהולל שבחרשי נוֹגְרוֹד, עיר הגמדים אשר ממזרח להר דולמד. מורהו היה גָמִיל זִירָק הזקן. במהלך עבודתו הוא חישל מגינים וקסדות רבים עבור תִינְגוֹל במֶנֶגְרוֹת.
אחת מעבודותיו הידועות יותר הייתה קסדת הָדוֹר, עליה נאמר בספר ש"הקסדה ההיא נעשתה פלדה אפורה מקושטת זהב, ובה נחקקו בכתב חרט מילות ניצחון". נאמר על הקסדה שהיה בה כוח אשר הגן על החובש אותה מפני פציעה או מוות, וכן שחרב אשר הייתה פוגעת בה נשברה, והחץ הנתקל בה היה ניתז לצדדים. בקסדה היה מגן פנים, ופני החובש אותה הטילו פחד בכל רואיו בעוד שהוא עצמו היה מוגן מחץ ומאש. בעטרתה נקבע צלם של הדרקון גְלָאוּרוּנְג. הקסדה נוצרה במקור עבור אַזַגָּל שר בֶּלֶגוֹסְט, היא עיר הגמדים השנייה שממזרח להר דולמד.
טלכר יצר גם את הפגיון אַנְגרִיסְט, שפירוש שמו "משסע-הברזל", והוא הפגיון אשר נטל בֶּרֶן מקוּרוּפִין ובו השתמש כדי לחלץ את הסילמריל מכתרו של מוֹרְגוֹת.
כמו כן טען אָרָגוֹרְן שטלכר יצר גם את נַרְסִיל, החרב אשר נשברה במות אֱלֶנְדִיל בקרב עם סָאוּרוֹן.
דרקונים > גלאורונג הזהוב

הדרקון גלאורונג חסר הכנפיים היה אבי ה"אוּרוּלוֹקי" (רושפי-האש), הדרקונים נושפי האש של מורגות'.
בשנת 260 לעידן הראשון הוא יצא לראשונה מבורות אנגבאנד והתקיף גדוד חיילים של נסיך בני הלילית פינגון. הקשתים הרכובים על סוסים של בני הלילית הצליחו להדוף את הדרקון כיוון שבגילו הצעיר שריונו לא היה מפותח דיו על מנת להתמודד איתם.
גלאורונג חזר לתקוף את הנולדור מאתיים שנים מאוחר יותר, בקרב דאגור בראגולאך (קרב להבת הפתע, שנת 455 לעידן הראשון), התערבותו של גלאורונג, שהיה למעשה בלתי ניתן לעצירה, הביאה לסיום של המצור האלפי על אנגבאנד וסימנה את תחילת הקץ של ממלכות בני הלילית בכל אזור בלריאנד.
גלאורונג השתתף גם ב"דאגור נירניית' ארנואדיאד" (קרב הדמעות לאין מספר, שנת 472 לעידן הראשון לערך), שבו נפצע מידי אזגהאל, מלך גמדי בלגוסט, אשר יכלו לעמוד מול גדודי הדרקונים של מורגות', ונאלץ לעזוב את שדה הקרב עקב פצעיו, אך לא לפני שהרג את המלך הנועז.
לדרקון הייתה היכולת לגרום לאנשים שגעון, מראות כוזבות ואי דיבור.
בשנת 496 לעידן הראשון הביס גלאורנוג את צבא ממלכת בני הלילית נרגותרונד והרסה עד היסוד. מאז שכן בהיכלי העיר החרבה, שבה הוצב כשומר השומר על אוצרותיה ועל שלטונו של מורגות' בכל האזור. בשנת 499 נקטל גלאורנוג בידי טורין טורמבר אשר הצליח להתגנב אל מתחת הדרקון ולנעוץ חרב בבטנו.
דרקונים > אנקלגון השחור

מזן האורולוקי, דרקוני-האש, ולפיכך צאצא לדרקון גלאורונג. אנקלגון היה הדרקון החביב על מורגות' ושימש אותו בתור בהמת רכיבה מעופפת. הוא נחשב לאדיר ולנורא מכל הדרקונים ובעל אש ארסית ועוצמתית ביותר, שלפי הסיפורים יכלה להשמיד את הטבעת-האחת.
אנקלגון יצא לראשונה מאנגבנד ונראה לראשונה בשנת 583 לעידן הראשון, לקראת סוף מלחמת החרון, שבה לחמו כוחות הטוב בהנהגת הולאר כנגד כוחות הרוע של מורגות'. אבל תוך זמן קצר הגיע אארנדיל חצי-עלף בספינתו המרחפת וינגילוט יחד עם העיטים הגדולים, כדי להילחם מול הדרקון ונתיניו. בסופו של קרב אווירי בן 24 שעות, הובס אנקלגון בידי אארנדיל וצנח ארצה על תנגורודרים, צריחי אנגבנד, והשמיד אותם במותו.
דרקונים > סקתה התולע

אחרון התולעים הארוכים והיחיד שיש עליו מידע, אלה דרקונים חסרי-גפיים וארוכים מאוד החיים במחילות ונעים במהירות בתוך האדמה. מקובל כי הם אורולוקי, כלומר, רושפי-אש. סקתה נודע בערך בין השנים 1900–2000 לעידן השלישי, כאשר התנחל בצפון העולם, בהרים האפורים, ונחשב לגדול מכל הדרקונים באזור זה. הוא זעזע את כל העמים שחיו בסביבה והטיל אימה, בעיקר על גמדי ההרים האפורים ועל בני-האדם יושבי איותיוד, וצבר סביבו אוצרות רבים, כיאה לגזע הדרקונים.
מנהיג אנשי איותיוד, פראם, היה זה שיצא להתמודד מול הדרקון, ובסופו של דבר קטל אותו ולקח לו ולבני-עמו את מצבורי האוצרות, דבר שגרם למדון בין הגמדים לאנשי-איותיוד. הגמדים דרשו את האוצרות, בטענה כי סקתה גזל אותם מהם לפני זמן-רב. פראם סירב לדרשתם, ובפרוץ מלחמה בין שני העמים נהרג פראם. מצאצאי פראם נוסד עם הרוהירים, שאחד מסמליו הוא הניב המחודד של סקתה, הוכחה לקטילתו בידי פראם.
דרקונים > סמאוג האדום

דרקון מכונף רושף-אש, שנחשב לאחרון "רושפי-האש הגדולים", אף שרושפי-אש פחותים ממנו עוד חיו בעולם אחריו; ונחשב לאדיר הדרקונים בזמן חייו. לא ידוע מנין בא, אך הוא הופיע לראשונה בערך בשנת 2750 לעידן השלישי, לאחר ששמע על העושר הרב של גמדי ארבור (ההר הבודד) שבצפון.
בשנת 2770 לעידן השלישי סמאוג תקף והעלה באש את "ארבור" עיר הגמדים, ואת ממלכת דיל לרגלי ההר, שבה חיו בני-אדם. בתקיפתו החריב את הערים עד היסוד, וגירש משם את הגמדים ובני-האדם שחיו לפני-כן בשכנות וביחסי-גומלין. סמאוג אסף סביבו את כל אוצרות גמדי-ארבור לכדי מיטת-אוצרות, ונח עליה בשלווה באולם המרכזי למשך שנים רבות. זמן רב חלף, עד שאנשי אסגרות, מצאצאי דיל, שכחו מהדרקון של ארבור. בשנת 2941 לעידן השלישי הגיעה חבורה של 13 גמדים בליווי הקוסם גנדלף האפור והוביט בשם בילבו בגינס, ובראשם יורש למלכי ארבור, תוֹריִן צִנַּת-אַלּוֹן, כדי לנסות לקחת חזרה את אוצרותיהם.
בילבו, שהחזיק בבעלותו בסוד טבעת-קסמים מסתורית שהפכה את העונד אותה לבלתי-נראה, נשלח להציץ לתוך ההר, תוך כדי כך הוא נטל עמו גביע זהב.
כאשר התעורר סמאוג הזקן, הזדעזע לגלות כי חסר לו פריט מבין כל האוצרות, מה שהעלה את חמתו. הדרקון פרץ מההר הבודד באש ולהבות, לאחר שהרס את האולמות הפנימיים, וכיוון שלא מצא את חבורת הגמדים המסתתרת, טס דרומה לעבר העיר אסגרות, ותקף את אנשיה באכזריות. דבר על נקודת-התורפה של הדרקון הגיע לאוזנו של ברד הקשת, צאצא למלכי דיל, שירה חץ לעבר סמאוג וקטל אותו. סמאוג הופל אל תוך האגם שליד, ואיש מעולם לא התקרב לעצמותיו שבקרקעית, חרף הסיפורים כי סביב עצמותיו נמצאים אוצרות רבים.
בני אדם > טואור

טואור היה בנו של הואור, מבני האדם שנלחמו לצד האלפים במלחמותיהם נגד מורגות, שנהרג בקרב "נרניית' ארנואדיאד". כמה זמן לאחר מות אביו הוא נשלח על ידי אולמו שליט המים לעיר הנסתרת גונדולין. שליטה של גונדולין, טורגון, חיבב אותו ועשה אותו למצביא גדול, ואף נתן לו את בתו ידריל קלברינדל לאישה, דבר לגרם קנאה עזה למיגלין, אלף מחשובי גונדולין ובן דודה של ידריל, שהיה מאוהב בה. לאחר בגידתו של מיגלין (הוא בגד בגלל קנאתו בטואור, ובגלל איומו של מורגות, שאיים עליו בעינויים) גונדולין הותקפה וטואור הרג את מיגלין במהלך הקרב על העיר. לא ידוע מה היה סופו של טואור, אך נראה שהוא הגיע לאמן והצטרף אל האלפים. בנם של טואור וידריל היה הספן הדגול אארנדיל.
בני אדם > הורין תליון

הורין תליון היה בן אדם מבית הדור, אחד מבתי בני האדם שנלחמו לצד העלפים במלחמותיהם נגד מורגות. הורין השתתף בקרב "נרניית' ארנואדיאד" (ליד אחיו הואור) והיה הלוחם האחרון שנשאר בשדה הקרב. צבא מורגות שבה אותו, אבל עד שהוא הצליח לעשות זאת הורין הרג 70 טרולים. מורגות שנא אותו והעניש אותו בזה שהוא יראה את כל המתרחש בארץ התיכונה מבעד לעיניו (של מורגות) המעוותות. כעבור שנים שחרר מורגות את הורין. הורין הלך להריסות העיר נרגותרונד ושם מצא את הגמד מִים. הורין הרג את מים כיוון שהוא הסגיר לאורקים את בנו של הורין, טורין טורמבר. אצל מים הורין מצא את הנאוגלמיר, שרשרת יקרה שהגמדים הכינו ונתנו במתנה לעלפים. הורין הביא את הנאוגלמיר למלך דוריאת (ממלכה של עלפים) תינגול ולמלכה מלין, וקילל אותם. מלין שחררה את הורין מקללתו של מורגות, והוא נוכח בטעותו, נפרד מתינגול ומלין וכעבור זמן קצר מת.
גביע ספורטה

| --- | --- |

 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  1966
 תאריך פירוק:  2002
 ארגון מפעיל:  פיב"א אירופה
 מספר מתמודדים:  24 
 יבשת:  האיחוד האירופי אירופה
 זוכה אחרון/נה:  איטליה מונטפסקי סיינה (2001/2002)
 הכי הרבה זכיות:  ספרד ריאל מדריד   איטליה פלקנסטרו קאנטו (4)
 אתר רשמי
 
 יורוקאפ (יול"ב) ← 
 
גביע ספורטה היה טורניר כדורסל אירופי מטעם פיב"א אירופה השני בחשיבותו באירופה אחרי הסופרוליג. הטורניר התקיים בין השנים 1966 ו-2002, ונקרא גם גביע מחזיקות גביע, הגביע האירופי ויורוקאפ. המפעל נקרא על שמו של ריימונדו ספורטה, מנהל ריאל מדריד.
היסטוריה

התחרות נוסדה בשנת 1966, בשם "גביע מחזיקות גביע של פיב"א", והוא השתנה מספר פעמים עד 2002:
1966/1967 - 1990/1991 גביע מחזיקות גביע של פיב"א
1991/1992 - 1995/1996 הגביע האירופי של פיב"א
1996/1997 - 1997/1998 פיב"א יורוקאפ
1998/1999 - 2001/2002 גביע ספורטה של פיב"א
העונה האחרונה של התחרות הייתה 2001/2002, ולאחר מכן בשנת 2002 אוחד גביע זה עם גביע קוראץ' לטורניר הצ'מפיונס קאפ. המפעל החדש השני בחשיבותו בפיב"א נקרא בתחילה נקרא "גביע יול"ב", וכיום נקרא היורוקאפ.
מחזיקות הגביע

| עונה> גביע מחזיקות גביע | אלופה> גביע מחזיקות גביע | סגנית> גביע מחזיקות גביע | תוצאה> גביע מחזיקות גביע |
| --- | --- | --- | --- |
| 1966/1967 | איטליה איניס וארזה  | ישראל מכבי תל אביב | 67:77, 67:68 |
| 1967/1968 | יוון 1828 א.א.ק. אתונה  | צ'כוסלובקיה סלביה פראג | 82:89 |
| 1968/1969 | צ'כוסלובקיה סלביה פראג | ברית המועצות דינמו טביליסי | 74:80 |
| 1969/1970 | איטליה פידס נאפולי  | צרפת וישי | 60:64, 65:87 |
| 1970/1971 | איטליה סימנטל מילאנו | ברית המועצות ספרטק לנינגרד | 52:71, 56:66 |
| 1971/1972 | איטליה סימנטל מילאנו | יוגוסלביה הכוכב האדום בלגרד | 74:70 |
| 1972/1973 | ברית המועצות ספרטק לנינגרד | יוגוסלביה יוגופלסטיקה ספליט | 62:77 |
| 1973/1974 | יוגוסלביה הכוכב האדום בלגרד | צ'כוסלובקיה ספרטק ברנו | 75:86 |
| 1974/1975 | ברית המועצות ספרטק לנינגרד | יוגוסלביה הכוכב האדום בלגרד | 62:63 |
| 1975/1976 | איטליה צ'ינזנו מילאנו  | צרפת אספו טור | 83:88 |
| 1976/1977 | איטליה פורסט קאנטו  | יוגוסלביה רדניצקי בלגרד | 86:87 |
| 1977/1978 | איטליה ג'אבטי קאנטו  | איטליה סינודינה בולוניה | 82:84 |
| 1978/1979 | איטליה ג'אבטי קאנטו  | הולנד דן בוס | 73:83 |
| 1979/1980 | איטליה אמרסון וארזה  | איטליה ג'אבטי קאנטו | 88:90 |
| 1980/1981 | איטליה קאנטו | ספרד ברצלונה | 82:86 |
| 1981/1982 | יוגוסלביה ציבונה זאגרב | ספרד ריאל מדריד | 95:96 |
| 1982/1983 | איטליה סקאבוליני פזארו | צרפת אסוול ליון-וילרבאן | 99:111 |
| 1983/1984 | ספרד ריאל מדריד | איטליה סימאק מילאנו | 81:82 |
| 1984/1985 | ספרד ברצלונה | ברית המועצות ז'לגיריס קובנה | 73:77 |
| 1985/1986 | ספרד ברצלונה | איטליה סקאבוליני פזארו | 86:101 |
| 1986/1987 | יוגוסלביה ציבונה זאגרב | איטליה סקאבוליני פזארו | 74:89 |
| 1987/1988 | צרפת לימוז' | ספרד חובנטוד בדאלונה | 89:96 |
| 1988/1989 | ספרד ריאל מדריד | איטליה קזרטה | 113:119 |
| 1989/1990 | איטליה קנור בולוניה | ספרד ריאל מדריד | 74:79 |
| 1990/1991 | יוון פאוק סלוניקי | ספרד סרגוסה | 72:76 |
הגביע האירופי
| 1991/1992 | ספרד ריאל מדריד | יוון פאוק סלוניקי | 63:65 |
| 1992/1993 | יוון אריס סלוניקי | טורקיה אפס פילזן | 48:50 |
| 1993/1994 | סלובניה אולימפיה ליובליאנה | ספרד טאו ויטוריה | 81:91 |
| 1994/1995 | איטליה בנטון טרוויזו | ספרד טאו ויטוריה | 86:94 |
| 1995/1996 | ספרד טאו ויטוריה | יוון פאוק סלוניקי | 81:88 |
היורוקאפ
| 1996/1997 | ספרד ריאל מדריד | איטליה מאש ורונה | 64:78 |
| 1997/1998 | ליטא ז'לגיריס קובנה | איטליה אולימפיה מילאנו | 67:82 |
גביע ספורטה
| 1998/1999 | איטליה בנטון טרוויזו | ספרד פאמסה ולנסיה | 60:64 |
| 1999/2000 | יוון א.א.ק. אתונה | איטליה קינדר בולוניה | 76:83 |
| 2000/2001 | יוון מארוסי | צרפת שאלון | 72:74 |
| 2001/2002 | איטליה מונטפסקי סיינה | ספרד פאמסה ולנסיה | 71:81 |
תארים לפי מדינות

| מקום | קבוצה | זכיות | סגנויות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | איטליה איטליה | 15 | 9 |
| 2 | ספרד ספרד | 7 | 9 |
| 3 | יוון יוון | 5 | 2 |
| 4 | יוגוסלביה יוגוסלביה | 3 | 4 |
| 5 | ברית המועצות ברית המועצות | 2 | 3 |
| 6 | צרפת צרפת | 1 | 4 |
| 7 | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 1 | 2 |
| 8 | סלובניה סלובניה | 1 |  |
| 8 | ליטא ליטא | 1 |  |
| 10 | ישראל ישראל |  | 1 |
| 10 | הולנד הולנד |  | 1 |
| 10 | טורקיה טורקיה |  | 1 |
ה-MVP של גמר הטורניר

החל מעונת 1995/1996 ועד 2001/2002 הוענק פרס ה-MVP לגמר גביע ספורטה.
| עונה | עמדה | MVP | קבוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995/1996 | פאוור פורוורד/סנטר | ספרד פוארטו ריקו רמון ריבאס | ספרד טאו ויטוריה |
| 1996/1997 | רכז | ספרד אלברטו הררו | ספרד ריאל מדריד |
| 1997/1998 | רכז | ליטא שאליוס שטומברגס | ליטא ז'לגיריס קובנה |
| 1998/1999 | קלע | ארצות הברית הנרי ויליאמס | איטליה בנטון טרוויזו |
| 1999/2000 | רכז/קלע | ארצות הברית אנתוני בואי | יוון א.א.ק. אתונה |
| 2000/2001 | רכז/קלע | ארצות הברית ג'ימי אוליבר | יוון מארוסי |
| 2001/2002 | רכז/קלע | מקדוניה פטר נאומוסקי | איטליה מונטפסקי סיינה |
ראו גם

יורוקאפ
גביע קוראץ'
ציפורה זייד

| --- | --- |
ציפורה זייד, 1945
ציפורה זייד, 1945
 לידה:  1892 ליטא
 פטירה:  24 בפברואר 1968 (בגיל 76 בערך) ישראל
 מדינה:  ישראל
 מקום קבורה:  קריית טבעון
 מקום מגורים:  בית זיד
 בן או בת זוג:  אלכסנדר זייד 
 
ציפורה זייד על הסוס, סוף שנות ה-20 או תחילת שנות ה-30
ציפורה (צִפּוֹרָה) זייד (בקר) (1892 וילנה, ליטא – 24 בפברואר 1968 קריית טבעון, ישראל) הייתה אשת העלייה השנייה, ממייסדי ארגון השומר, לוחמת למען קידום השוויון בין נשים לגברים בפלשתינה-א"י, כיבוש השמירה וכיבוש העבודה. ממקימי המושב בית זייד שבעמק יזרעאל, אשתו של אלכסנדר זייד והרוח החיה בהנצחתו.
ילדות ונעורים

ציפורה (פייגה-אטל) זייד נולדה בעיר וילנה, בירת ליטא, חמישית מבין שבעת ילדיהם (שנותרו בחיים) של רייזה (שושנה) לבית מלץ ומנחם בקר, צבע-אמן. הייתה ילדה שובבה ועצמאית מאוד, ובצעירותה הייתה חברה בהתארגנויות יהודיות בווילנה. בשנת 1907 עלתה ארצה עם אחותה קיילה. החלטתה לעלות הייתה החלטת בזק. לאחר שאחותה רבקה ויתרה ברגע האחרון (על-פי בקשת אחיה הבכור, משה), על כרטיס נסיעה לארץ ישראל, החליטה לנסוע במקומה, בידיעה כי תוכל לחזור הביתה לליטא בכל עת שתחפוץ.

בארץ גרה בירושלים יחד עם אחותה קיילה, למדה תפירה ועבדה אצל חייט. בנוסף, עבדה כמבשלת בבית יתומים בירושלים בו עבדה אחותה. השתתפה באספות של פועלי ציון, שם פגשה בחבורה של סתתים, ביניהם אלכסנדר זייד, לו נישאה לימים. הקשר עמו היה הסיבה לכך שנשארה בארץ ולא חזרה לווילנה. ביומנו תיאר אלכסנדר זייד את הקשר שנרקם ביניהם:
בערב ההרצאה הכרתי את ציפורה ונקשרתי אליה קשר של ידידות. לא העזתי לקוות שתישאר בארץ ישראל. היא הייתה בעד אוטונומיה יהודית בגולה. למחרת באו האחיות (ציפורה וקיילה) לבקר בדירתנו המשותפת בה גרה קבוצת הסתתים, טעמו מן "הבעבלך" (שעועית) שלנו וחיינו מצאו חן בעיניהן... המחשבה על שיבתה לרוסיה ציערה את שנינו. לבסוף הכרענו, ארץ ישראל ואני - והיא החליטה להישאר.
בקולקטיב סג'רה

בשנת 1908 עברה יחד עם אחותה, אלכסנדר זייד ועוד שישה חברים מקבוצת הסתתים לחוות הקולקטיב סג'רה, שהוקמה על ידי מניה שוחט ובתמיכת מנהל החווה אליהו קראוזה. במכתב שכתבה לימים לדוד בן-גוריון, סיפרה שבמהלך הנסיעה מירושלים לסג'רה אמר לה נהג הפרדות, מוסלמי אדוק, כי אם היא מעוניינת להצטרף לנסיעה עליה להתחפש לגבר, מחשש שתיחטף בדרך. היא קיבלה את עצתו והתחפשה לגבר בשם גבריאל במהלך כל הנסיעה וגם מספר ימים לאחר מכן.
הקולקטיב, שהיה בבעלות חברת יק"א, מנה אז 25 איש ואישה. ייחודו היה בהיותו התארגנות חקלאית כקומונה, במסגרתה קיבלו כלים, שטח וניהלו את חייהם על בסיס קופה משותפת וסידור עבודה מרכזי. הקולקטיב חרת על דגלו בין היתר את הערכים כיבוש העבודה וכיבוש השמירה. לפי חלוקת העבודה בקולקטיב, הגברים עבדו במלאכות שדרשו הפעלת כוח פיזי, והנשים בבישול, ניקיון וכביסה. היא התנגדה לכך ופעלה לשינוי חלוקת התפקידים המסורתית בין נשים לגברים בקבוצה. בין היתר נאבקה על זכות הנשים לעבוד בחריש בעזרת שוורים, על זכותן להשתתף בשמירה וכן הנהיגה אופנת לבוש ותספורת שכללו שיער קצוץ ומכנסיים קצרים. רחל ינאית בן-צבי תיארה את הנשים בסג'רה כך:
פתאום, נתגלה במרחק מה מאיתנו מחזה מרהיב עין. צמדי שוורים רתומים למחרשות ודמויות שאינן דומות כלל לפלאחים מהלכות אחר מחרשה בתלם, האם לא חברינו הם אלה? התקדמנו מהר ומה רואות עיני? בין האוחזים במחרשה גם בחורות! אף הן הבחינו בנו ויצאו לקראתנו בריצה. הנה אסתר, שרה וציפורה - הן חבושות בכאפיות כמו הבחורים לובשות חולצות ארוכות אפורות כהות ומכנסיים רחבים - הלבוש החדש של הגליליות של חברותינו בחוות סג'רה.
בארגון השומר

בשנת 1909 הייתה אחת מקבוצת הגברים והנשים שהקימו את ארגון השומר. משימתם הייתה משולשת: ביסוס הביטחון, ארגון פוליטי וכיבוש העבודה. ציפורה ואלכסנדר זייד היו שומרים, ועל כן נדדו בין יישובים על פי החלטת הארגון. כך מסג'רה עברו לחדרה, שם עבדה ציפורה בבית חולים בזכרון יעקב כעוזרת האישית של הלל יפה, מחדרה עברו לרחובות, שם גרו בכרמים וחיו בסוכה. ברחובות הפגינה את כישוריה ברכיבה על סוס, לבושה בלבוש גבר. היא התחרתה בתחרות רכיבה על סוסים וניצחה גברים רבים, ביניהם רוכבים בדואים מנוסים. הם גרו במושבה זו כשנתיים, ושם גם נערכה בקיץ 1913 חתונתם, שהתקיימה בזמן אספת השומרים השנתית לארבעה זוגות. במהלך החתונה הגיעו רוכבים שהודיעו על התקפה של ערבים בחדרה. ארבעת החתנים שנישאו באותו היום עלו על סוסיהם ורכבו עד חדרה כדי להגן על המושבה.

לאחר החתונה חזרו לחדרה, וזמן קצר לאחר מכן עברו לכרכור. הם גרו בחושות ערביות בתנאים קשים. הנשים עיבדו את האדמה יחד עם הגברים בשוויון מלא והיא הקימה משק עזר קטן ובו עופות, פרה וערוגות לגידול ירקות. בשנת 1914 עברו לתל עדשים, שם נולד בנם הבכור גיורא. בתחילת 1916 נולדה הבת כוכבת. באותה שנה הצטרפה משפחת זייד לקבוצת שומרים שהצפינה למטולה להקים יישוב חדש על אדמת חמרה, שלימים יקרא כפר גלעדי, על שמו של ישראל גלעדי, בעלה של קיילה, אחותה של ציפורה.
בארגון השומר > השתתפותן של נשים בשמירה

החוקרת סמדר סיני מראה כי ההשתתפות בשמירה על הסכנות שהיו כרוכות בה לא הרתיעה את הנשים בארגון השומר, אך היה עליהן לשכנע את הגברים בארגון כדי שיאפשרו להן להשתתף בשמירה, ואלה לא ששו לכך. לרוב הנשים לא נמנו עם השומרים הקבועים, אלא שימשו בתור כוח עזר לעת מצוקה. בדרך כלל הן רק סייעו בעת מצוקה ולא נמנו עם סגל השמירה הקבוע. כדי להשתתף בשמירה השיגו כלי נשק והתאמנו בהפעלתם באופן עצמאי. ציפורה זייד קנתה את האקדח שלה, מסוג בראונינג, בכספי עבודתה כפועלת חקלאית בחווה בסג'רה.

ב-1908, כשביקשו איכרי מסחה עזרה בהגנה עליהם כאשר יצאו לעבודת האדמה, ביקשו גם החברות להצטרף, אך נענו בשלילה. זאת אף על פי שהיה להן נשק, כנראה בהוראה של ישראל שוחט. נראה ששוחט חשש לשלומן, וייתכן שרצה להפגין את כוחו של הארגון בפני איכרי מסחה על מנת שישכרו את שירותיו, ונשים שומרות לא היו חלק מההוויה המוכרת והמקובלת. יחד עם אסתר בקר יצאה בעקבות החברים ושתיהן העמידו אותם בפני עובדה:
הופעתנו הפתאומית הרעישה את החברים, מתנגדנו בושו להביט בפנינו, והתומכים בנו צהלו. [...] בבואנו למסחה לא הבדילו בינינו לבין שאר החברים וחילקו את כולנו למשמרות [...] וגם לנו, לשתי החברות, ניתנו מקומות אחראים לשמירה, הפעם התייחסו אלינו כאל חברים שווים במקצוע שיש לרכוש [לרחוש] אליהם אמון גמור. וכל אותו זמן, כשבועיים בערך, אשר הייתי בשמירה במסחה, פירקתי מעלי את הרגשת הנחיתות שליוותני בהיותי שומרת "במקום מישהו" בסג'רה.
על פי סיני, אמנם הנשים השומרות הוכיחו שהן מוכנות לקחת חלק בשמירה ולהקריב את חייהן בדיוק כמו השומרים הגברים, אך מאבקן בתוך הארגון נותר בעינו, ובכפר גלעדי הן הודרו מן השמירה.
בארגון השומר > בכפר גלעדי

החיים על אדמת חמרה היו קשים, בין השאר בשל היותו של היישוב מבודד והקשיים שהערימו השלטונות. חייל טורקי ביקש להחרים את הסוסה של ציפורה, היא ביקשה לשלם לו שוחד ומשסירב בעטה בחוזקה בסוסתה, הוציאה את הרסן מידיו של החייל ונעלמה. בשנת 1920 לאחר מאורעות תל-חי, ילדה ציפורה בירושלים את התאומים, יפתח ויוחנן.
בכ"ו בכסלו תרפ"ה, 23 בדצמבר 1924, התקיים משפט בעניין הרחקתה מכפר גלעדי. בקיבוץ כפר גלעדי טענו בין היתר שאינה עובדת, וניסתה לחתור תחת אושיות הקיבוץ. בין המעידים נגדה היו מניה שוחט ועוד אחד מוותיקי השומר. "ציפורה תמיד הייתה תככנית, אני עוד זוכרת בסג'רה שציפורה רצתה לשמור כמו הבחורים וזה עורר התנגדות בשומר, ואני אז תמכתי בה, ועכשיו בכפר גלעדי אנשים אומרים שציפורה לא עובדת ורק מתעסקת עם ארבעת הילדים שלה, אבל אני אומרת שזה לא נכון, ציפורה עובדת קשה ומזיעה'. בסופו של דבר הוחלט שתעזוב. על פי ההחלטה, "נוציא את ציפורה מכפר גלעדי ונעביר אותה לפלוגה אחר". 

ברקע העזיבה עמדה מחלוקת בעניין החינוך, ציפורה ואלכסנדר זייד התנגדו לשיטת החינוך המשותף. הם עברו לתל חי, שהיה שייך גם הוא לגדוד העבודה. זייד קיבל הבטחה מההסתדרות שתעמוד לצידו בהתנגדותו לאיחוד היישובים, מנגד עמדו חברי גדוד העבודה ובנוסף התקיימו מספר ועדות בנושא זה. למרות הדיון הרב סביב האיחוד, פירק בן-גוריון את גדוד העבודה, במחשבה ש"הקיבוץ החשאי" חותר תחתיו ומתכוון לעשות מהלך פוליטי ולהשתלט על ההסתדרות, וכתוצאה מכך ניתן אישור לאיחוד בין כפר גלעדי לתל חי. מהלך זה מנע מאלכסנדר וציפורה זייד לחזור לגליל.
בארגון השומר > המעבר לבית זייד (גבעות שייח אבריק)

לאחר התקופה בה חיו בגליל והאכזבה מהאיחוד של תל חי וכפר גלעדי, עברה משפחת זייד בשנת 1926 לאזור גבעות שייח' אבריק שלימים יקרא בית זייד. שם הצטרפו לקבוצת רועים שניסו להקים שם קולקטיב חדש, אולם הניסיון כשל ורוב הרועים עזבו. אלכסנדר זייד קיבל מינוי של שומר מטעם קרן קיימת לישראל וציפורה, אז אם לארבעה ילדים, גילתה כושר אלתור ויצירתיות בפתרון בעיות הקיום של המשפחה: קניית מצרכים, קירור מים והתקנת מזון לבני ובנות המשפחה.
חיה שם לבד והסכנות הלכו ורבו, התארגנויות של לאומנים ערבים מהכפרים הסמוכים, כדוגמת הכנופיה של עז א-דין אל-קאסם אשר התארגנה ופעלה מהבסיס של תל חנן. הזוג זייד, בעלי מוניטין בתור אנשי השומר, אספו סביבם עוד שומרים שהתאגדו יחד כדי לשמור על היישובים באזור עמק יזרעאל. ציפורה ואלכסנדר מקימים למעשה ארגון חדש שתפקידו להבטיח את ביטחונם של המתיישבים. הם מאמנים, מארגנים ומגבשים אותם לקבוצה אחת. 

משפחת זייד התגוררה בצריף בודד על הגבעה, בו סיפקה ציפורה זייד לשומרים אוכל ושתייה וחלקה מניסיונה ומדעותיה על השמירה על היישוב. ב-1931 עברו לבית אבן אותו בנו. באותה תקופה ציפורה ביקשה מהשלטון הבריטי אישור לנשיאת נשק עבור נשים בגבעה בה גרו. מפקד המחוז הגיע לבדיקת אפשרות לנשיאת נשק בשייח' אבריק וכך, לאחר קבלת האישור, הייתה האישה הראשונה שקיבלה אישור לשאת נשק בארץ.
בשנת 1937 כתבה בעלון אגודת השומרים בדרישה כי כל אישה תתקבל כחברה שווה באגודה וטענה כי לנשים יש זכות לקבל את ההחלטות לא רק בתוך המטבח ובשטח הבית.