stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Nevermind
סקירה כללית > תביעתו של ספנסר אלדן

בינואר 2022 נדונה בבית משפט בלוס אנג'לס תביעת הנזיקין שהגיש ספנסר אלדן. לטענתו, הוא צולם עירום ללא אישור חתום מהוריו באופן שהפר את האיסור על פורנוגרפיית ילדים, והצלם קירק ודל השליך אותו למים בתנוחות שהבליטו את איבר המין שלו, במתכוון. לדברי אלדן, תמונתו כתינוק השוחה לעבר קרס דיג שעליו נעוץ שטר, דימתה אותו לעובד מין המנסה לתפוס דולר, והפצתה בכל העולם גרמה לו נזקים לכל חייו.
התביעה כללה 17 נתבעים, בהם הלהקה עצמה, מספר חברות תקליטים ומעצבים אמנותיים, ואת קורטני לאב, האפוטרופסית של עזבונו של קורט קוביין. בכתב ההגנה טענו הנתבעים שאלדן דווקא נהנה מהיותו "התינוק של נירוונה", והוא אף שכפל את התמונה ומכר אותה תמורת כסף, הופיע בתוכנית אירוח בבגד שהיווה פרודיה על גוף תינוק עירום, וקיעקע על חזהו את שם האלבום. ב-3 בינואר דחה השופט את התביעה, מכיוון שחלף המועד האחרון להגשתה, אך איפשר לאלדן ארכה בת 10 ימים להגישה מחדש, ואלדן הגיש את התביעה פעם נוספת ב-13 בינואר 2022. בספטמבר 2022 נדחתה תביעתו של אלדן בשל התיישנות.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי קורט קוביין (למעט היכן שמצוין אחרת).
| מס' | שם | כותב(ים) | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | Smells Like Teen Spirit  | קוביין, קריסט נובוסליץ', דייב גרוהל | 4:57 |
| 2. | In Bloom  |   | 4:15 |
| 3. | Come as You Are  |   | 3:39 |
| 4. | Breed  |   | 3:04 |
| 5. | Lithium  |   | 4:17 |
| 6. | Polly  |   | 2:56 |
| 7. | Territorial Pissings  | קוביין, צ'ט פאוארס | 2:23 |
| 8. | Drain You  |   | 3:44 |
| 9. | Lounge Act  |   | 2:37 |
| 10. | Stay Away  |   | 3:33 |
| 11. | On a Plain  |   | 3:17 |
| 12. | Something In The Way  |   | 3:51 |
| 13. | Endless, Nameless (רצועה נסתרת)   | קוביין, נובוסליץ', גרוהל | 6:48 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 49:07 |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
מיקומי שיא > מצעדי סוף שנה

|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2023)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 126 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הקטלוג | 47 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים המסחריים | 80 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק והאלטרנטיבי | 27 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק | 15 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים האלטרנטיביים | 15 |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2024)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 77 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 93 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי קטלוג הפופ | 33 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הרוק | 12 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים האלטרנטיביים | 9 |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | 5× פלטינה | 350,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | 7× פלטינה | 2,100,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 2,450,000 |
הערות שוליים

↑  The 500 Greatest Albums Of All Time: 100-1 - NME, web.archive.org, ‏2019-05-02
↑  Rolling Stone, Rolling Stone, The 500 Greatest Albums of All Time, Rolling Stone, ‏2020-09-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  SPIN Staff, The 300 Best Albums of the Past 30 Years (1985-2014), SPIN, ‏2015-05-11 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Tapp, Tom (January 13, 2022). Man Pictured As Baby On Nirvana’s ‘Nevermind’ Album Cover Refiles Lawsuit Under Child Porn Laws. Deadline Hollywood. Retrieved January 14, 2022
↑  Billboard 200 Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
1 2  Catalog Albums, Billboard, ‏2023'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'(באנגלית אמריקאית)'"`UNIQ--templatestyles-0000000E-QINU`"'
↑  Top Rock & Alternative Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Top Rock Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית)
↑  Top Alternative Albums, Billboard, ‏2023 (באנגלית אמריקאית)
1 2  ARIA Top 100 Albums Chart, www.aria.com.au (באנגלית)
↑  Year-end Charts – Billboard 200 Albums, בילבורד, ‏2024
↑  Year-end Charts 2024 – Catalog Albums, בילבורד, ‏2024
↑  Year-end Charts – Top Rock Albums, בילבורד, ‏2024
↑  Year-end Charts – Top Alternative Albums, בילבורד, ‏2024
↑  Nirvana – Nevermind, BPI
| נירוונה |
| --- | --- | --- |
קורט קוביין • קריסט נובוסליץ' • דייב גרוהל
| אלבומי אולפן | Bleach • Nevermind • In Utero |  |
| אלבומי הופעה | MTV Unplugged in New York • From the Muddy Banks of the Wishkah • Live at Reading • Live at the Paramount |  |
| אוספים | Incesticide • Nirvana • Sliver: The Best of the Box • Icon |  |
| מארזי תקליטורים | Singles • With the Lights Out • Nevermind: The Singles |  |
| מיני אלבומים ואחרים | Blew • Hormoaning • Nevermind It's an Interview |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 1b022e01-4da6-387b-8658-8678046e4cef
הפיגוע בקו 2

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |
 תאריך:  19 באוגוסט 2003
 מקום:  ירושלים
 קואורדינטות:  31°47′40″N 35°13′15″E﻿ / ﻿31.794444444444°N 35.220833333333°E﻿ / 31.794444444444; 35.220833333333
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  23
 פצועים:  130
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת ירושלים מוגדלת) הפיגוע בקו 2(למפת ירושלים רגילה) הפיגוע בקו 2(למפת הרי ירושלים רגילה) הפיגוע בקו 2(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הפיגוע בקו 2
 
הפיגוע בקו 2 היה פיגוע התאבדות באוטובוס בקו 2 בירושלים, שנסע מן הכותל המערבי. הפיגוע אירע ב-19 באוגוסט 2003 (כ"ב באב ה'תשס"ג), קצת לאחר תחנת האוטובוס שבכיכר זוועהיל, בפינת הרחובות שמואל הנביא ומשה זקס. בפיצוץ נרצחו 23 אנשים, בהם 7 ילדים, ונפצעו למעלה מ-130. הפיגוע הביא בפועל לסיומה של ההודנה שהוכרזה בסוף יוני 2003.
הפיגוע

ב-19 באוגוסט 2003 הגיע לירושלים ראאד מיסק, מחבל מתאבד פלסטיני מתא החמאס של חברון, שם קיבל סיוע מחוליית חמאס של ערבים ממזרח ירושלים שדאגה להסעתו למקום הפיגוע, להסוואתו כחרדי ולחימושו בחגורת הנפץ.
המחבל עלה על קו 2 של אוטובוס אגד בשכונת שמואל הנביא בירושלים, ופוצץ את עצמו באמצע האוטובוס הכפול. האוטובוס הכפול היה גדוש בנוסעים, ביניהם קבוצת ילדים חרדים, שהיו בדרכם חזרה מן הכותל המערבי.
רוב ההרוגים בפיגוע היו חרדים מירושלים ובני ברק שחזרו באוטובוס מתפילה בכותל. צעיר ההרוגים היה בן 3 חודשים מניו יורק. בין ההרוגים היו רב אחד ועובדת זרה מהפיליפינים, וכן אב שנהרג יחד עם בנו, ואם יחד עם בנה.
תגובות

ארגון החמאס הכריז על אחריותו לפיגוע, שהביא לקיצה של הודנת שלושת החודשים, שהוכרזה בסוף יוני 2003. נשיא ארצות הברית, האיחוד האירופי והאו"ם גינו בחריפות את הפיגוע וקראו לרשות הפלסטינית לעצור את הטרור.
בעקבות ההתקפה פתח צה"ל, בסיוע השב"כ, במצוד נרחב אחרי הנהגת ותשתית החמאס בחברון. מנהיגי החמאס בעיר נעצרו ונהרגו בזה אחר זה בפשיטות של הימ"מ, חטיבת הנח"ל, שייטת 13 וחיל ההנדסה הקרבית. חלק נכבד מתשתית החמאס בעיר נמנה עם חמולת קוואסמה, שרבים מחבריה נעצרו או נהרגו (חלקם היו מחבלים מתאבדים). באוקטובר 2003 נעצרו גם שלושת חברי החוליה הירושלמית. מעצרם והריגתם של אנשי החמאס בחברון ובירושלים מנעה לדברי השב"כ שלושה פיגועי התאבדות נוספים שהיו אמורים לצאת לפועל בירושלים.
ב-2004 הוצב לוח זיכרון בשכונת בית ישראל ועליו שמות הקורבנות.
באוקטובר 2003 לכדו השב"כ ויחידת הגדעונים של המשטרה ומסתערבי מג"ב שלושה תושבי מזרח ירושלים - נסים זעתרי, מג'די זעתרי ועבדאללה שרבאתי שתכננו את הפיגוע. ב-17 בינואר 2025 החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחררם במסגרת עסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  '"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"' Inigo Gilmore, ‏Child killings leave bus bomber's family divided in grief, The Telegraph, 27 August 2003
↑  אפרת וייס,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'נתפסה החוליה האחראית ל"פיגוע הילדים" בי-ם, באתר ynet, 18 באוקטובר 2003
↑  אפרת וייס,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'נתפסה החוליה האחראית ל"פיגוע הילדים" בי-ם, באתר ynet, 8 באוקטובר 2003
↑  פרסום לציבור בעניין שחרור אסירים ועצירים ביטחוניים במסגרת מתווה לשחרור חטופים, משרד המשפטים
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'יהושע בריינר,,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'200 אסירים פלסטינים שוחררו במסגרת הפעימה השנייה לעסקה, 70 מהם גורשו, באתר הארץ, 25 בינואר 2025
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
הרב דב צבי קרלנשטיין בהכנסת ספר תורה לזכר אחת מהרוגות הפיגוע
המרקיז דה לה פאייט

.
| --- | --- |

 לידה:  6 בספטמבר 1757 שווניאק-לפאייט, מחוז אוט לואר, צרפת 
 פטירה:  20 במאי 1834 (בגיל 76) הרובע הראשון לשעבר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית העלמין פיקפוס 
 מדינה:  צרפת, ארצות הברית 
 כינוי:  שם לידה:Marie-Joseph Paul Yves Roch Gilbert du Motier
 השכלה:  סורבון  תיכון לואי הגדול  מכללת דופלסיס בפריז 
 בן או בת זוג:  אדריאן דה לה פאייט 
 צאצאים:  Anastasie du Motier de Lafayette, Henriette du Motier de Lafayette, Virginie du Motier de Lafayette, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 השתייכות:  הצבא הקונטיננטלי, צבא צרפת, המשמר הלאומי של צרפת 
 תקופת הפעילות:  מ-1771 
 דרגה:  מייג'ור גנרל, לוטננט גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של ארצות הברית  הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה  המהפכה הצרפתית  מהפכת יולי 1830 
 עיטורים
 עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  אזרח כבוד של ארצות הברית (2002)  סנדק לקידום בית הספר הצבאי המיוחד בסיינט קייר  שמות החקוקים בשער הניצחון בפריז  אביר מסדר לואי הקדוש 
 
מארי-ז'וזף פול איב רוש ז'ילבר דו מוטייה, המרקיז דה לה פאייט (בצרפתית: Marie-Joseph Paul Yves Roch Gilbert du Motier, marquis de la Fayette‏; 6 בספטמבר 1757 – 20 במאי 1834) היה אציל צרפתי ליברלי, איש צבא ופוליטיקאי, שנודע בעיקר בתפקיד שמילא במלחמת העצמאות של ארצות הברית ובמהפכה הצרפתית. נחשב גיבור לאומי הן בצרפת והן בארצות הברית.
תולדות חייו

לה פאייט נולד בשאטו דה שווניאק (Château de Chavaniac) שבחבל אוברן (Auvergne) בצרפת. משפחתו קיבלה את תוארה "לה פאייט" מהאחוזה שהייתה בבעלותה במאה ה-13. אביו של לה פאייט, איש צבא, נהרג ב-1759 בקרב מינדן במהלך מלחמת שבע השנים, וב-1770 נפטרו אמו (כשהיא בת 33) וסבו. כך הפך לה פאייט בגיל 13 לבן אצולה יתום, שבבעלותו הון אגדי. לה פאייט, שבחר ללכת בעקבות אביו לקריירה צבאית, למד באקדמיה הצבאית בוורסאי והצטרף לצבא הצרפתי בגיל 14. כשהיה בן 16 הוא נישא למארי-אדריאן-פרנסואז דה נואיי, בתו של הדוכס דה נואיי, בת לאחת המשפחות המשפיעות בממלכה.
תולדות חייו > מלחמת העצמאות האמריקנית

לה פאייט היה קצין דרגונים צעיר בן 19 כאשר, ב-1776, הכריזו 13 הקולוניות הבריטיות באמריקה על עצמאותן. ליבו של לה פאייט הלך שבי אחרי המאבק לחירות של המתיישבים האמריקנים, וחרף ניסיונות שונים של מקורביו לצנן את התלהבותו הצליח לסדר לעצמו מינוי של גנרל בשורות האמריקנים. גם לאחר המינוי, ניסו גורמים שונים לעצור בעד יציאתו לאמריקה, והוא אף נעצר, אך הצליח לחמוק ולצאת לדרך בספינה יחד עם 11 מעמיתיו הנבחרים. ב-13 ביוני 1777, בתום מסע קשה בן חודשיים על פני האוקיינוס האטלנטי, נחת בחופי דרום קרוליינה. משם עשה דרכו לפילדלפיה, באותה עת מושב ממשלת המושבות האמריקניות, והציג עצמו בפני הקונגרס.
בתחילה התקבל לה פאייט בקרירות, והוא התקשה לשכנע את הקונגרס, באנגלית הרצוצה שבפיו, מדוע זכאי מתנדב זר וצעיר להיות מוצב בכוחות הצבא בדרגה כה גבוהה, על פני קצינים אמריקנים הזכאים לקידום. לאחר ששוכנעו חברי הקונגרס מייחוסו, קשריו ולהט כוונותיו, ומשהביע את נכונותו לשרת כמתנדב וללא שכר, נעתרו להעניק לו מינוי של מייג'ור גנרל בכוחות ארצות הברית, והוא נשלח לפגוש את ג'ורג' וושינגטון. וושינגטון התרשם מאוד מהצעיר שלפניו, שבהמשך היה לאחד מידידיו הקרובים ביותר.
בקרב הראשון של לה פאייט בשירות האמריקנים הוכיח גבורה רבה ואף נפצע קלות. זמן קצר אחר כך, על פי בקשה מפורשת של וושינגטון מהקונגרס, קיבל פיקוד על דיוויזיה. הוא זכה לשבחים על תפקודו בחלק מהמערכות המכריעות של המלחמה. בעקבות הכרזת המלחמה בין בריטניה וצרפת ב-1778 ביקש לה פאייט לחזור לצרפת להתייעצויות עם מלכו על המשך דרכו. וושינגטון, שראה בבקשתו הזדמנות פז להשתמש בשירותיו של לה פאייט כשתדלן מוכשר למען המטרות האמריקניות בחצר לואי ה-16, נעתר בחפץ לב לבקשתו. וושינגטון ציפה לשכנע את לואי ה-16 לשלוח כוחות יותר משמעותיים לסיוע למאבק נגד הבריטים. לה פאייט שהה בצרפת שישה חודשים, כשהוא נושא דרגת קולונל בחיל הפרשים.
לאחר שובו לארצות הברית חזר לשירות פעיל, ובשנת 1781 קיבל, על פי בקשתו של ידידו וושינגטון, את הפיקוד על הגנת וירג'יניה. וושינגטון חלק לו שבחים רבים על ביצועיו בתפקיד זה בתנאים קשים, בהם השתמש בכספו הפרטי לרכישת אספקה לחייליו. לה פאייט מילא גם תפקיד חשוב ובולט בקרב יורקטאון, שהיה האחרון עבורו בשירות ארצות הברית (ובו פיקד על כוח בסדר גודל שעליו נהג לפקד מפקד הצבא הקונטיננטלי עצמו, וושינגטון), בטרם חזר לצרפת ב-1782.
עם שובו לצרפת קיבל דרגת "מרשל דה קאם" (maréchal de camp – בריגדיר גנרל) בצבא צרפת. הוא מילא תפקידים צבאיים ופוליטיים שונים, וב-1784 שב לביקור בן 5 חודשים בארצות הברית כאורח כבוד של האומה.
תולדות חייו > המהפכה הצרפתית

עוד טרם פרוץ המהפכה הצרפתית נודע לה פאייט כדוברה של האריסטוקרטיה הליברלית, והיה חבר באגודת ידידי השחורים ובאחוות הבונים החופשיים. ב-1787 קיבל מושב ב"אספת הנכבדים", שהתכנסה בוורסאי לראשונה מזה 160 שנה. כליברל ששאף לתואר "גיבור החירות של שני העולמות", מעין "וושינגטון צרפתי", היה הראשון – והיחיד מחברי אספת הנכבדים – שדרש מהמלך את כינוסה המיידי של אספת המעמדות. דרישה זו, והרקע של נטיותיו הליברליות, הביאו לבסוף לשחרורו ב-1788 מפיקוד בצבא, ולבניית מעמדו כאחד ממנהיגי המהפכה.
ב-1789 הוא נבחר לאספת המעמדות כנציג חבל אוברן, ולקח חלק פעיל בדיוניה. בהמשך אותה שנה נבחר כסגן נשיא האספה הלאומית, בה הציע את 'הצהרת זכויות האדם', על פי דגם 'הצהרת העצמאות' האמריקנית של תומאס ג'פרסון.
ב-15 ביולי, יומו השני של 'המשטר החדש', מונה לה פאייט למפקד המשמר הלאומי של פריז. באותו יום גם אומץ שילוב צבעי הטריקולור – אדום-לבן-כחול – כדגלה הלאומי החדש של צרפת, לפי הצעתו של לה פאייט. במשך שלוש השנים הבאות עד 1792, שנות המונרכיה החוקתית, פעל נמרצות בניסיון להשליט סדר, ככל יכולתו, בהתפרצויות האספסוף בתקופה סוערת זו. באוקטובר 1789 הציל את המלכה מארי אנטואנט מזעם ההמון, ובהזדמנויות רבות אחרות סיכן את חייו בניסיונות להציל קורבנות מידי ההמון. בגלל סלידתו מזוועות אותן נבצר ממנו למנוע, ניסה פעמים אחדות להתפטר מתפקידו, אך שוכנע לחזור בו בהיעדר מחליף ראוי.
מעל במת האספה המכוננת הלאומית טען בזכות ביטול הכליאה השרירותית, בעד סובלנות דתית, קרא לכינון משפט באמצעות חבר מושבעים, לביטול העבדות, לאבטחת חופש העיתונות, ולביטול תוארי האצולה וזכויות היתר. ברוח משנתו הליברלית ניסח את הצהרת זכויות האדם והאזרח שאומצה על ידי האספה. הוא נמנה עם החברים המייסדים של המועדון היעקוביני, תנועה פוליטית למען מלוכה חוקתית וביטול אי-השוויון של חברת המעמדות שפעלה במשך 5 שנים. בפברואר 1790 סירב להצעה למינויו כמפקד העליון של המשמר הלאומי של הממלכה. ב-14 ביולי 1790 הוא מילא תפקיד מרכזי באירועי ציון יום השנה הראשון לנפילת הבסטיליה. לה פאייט היה מחויב לעקרונות החירות הנישאים על דגלה של המהפכה, אך במקביל היה נאמן לא פחות לעקרונות החוק והסדר שהמהפכה רמסה ברגל גסה. המשמר הלאומי של פריז בראשותו היה אחראי על שמירת בני משפחת המלוכה, הן מפני הימלטות והן מפני זעם ההמון, ולה פאייט מילא תפקיד זה באמונה. לא אחת נדרש להגן על בני המלוכה משפטים בידי ההמון, אך כשנמלט המלך לואי ה-16 משביו לווארן ב-1791, היה זה לה פאייט שהוציא צו למעצרו. בהמשך היה דמות בולטת במועדון הפייאנטי של הליברלים המתונים.
תולדות חייו > אחרי המהפכה

לה פאייט חרד לפניה של המהפכה והתנגד לאופי האלים והברוטלי שלבשה. לאחר הפיכת ה-10 באוגוסט 1792 שהפילה את האספה המחוקקת, ניסה בעצמו לבצע הפיכה צבאית ב-17 באוגוסט 1792 בכוונה להשיב את המונרכיה, ובתנאי שתהיה חוקתית ומוגבלת בכוחה, כמו באנגליה. ואולם, כיוון שחייליו סירבו לפקודה שנראתה להם כבגידה, הוכרז לה פאייט ב-19 באוגוסט 1792 כבוגד, ונאלץ להימלט לעיר הנייטרלית לייז', על ידי עריקתו אל האוסטרים. חרף לחץ אמריקני ולמרות הפצרות רעייתו, הוא נאסר למשך 5 שנים על היותו אחד מקברניטי המהפכה בצרפת, ונכלא תחילה בפרוסיה ובהמשך באוסטריה. נפוליאון, שלא אהד אותו במיוחד, הורה לשחררו ב-1797, אך רק ב-1799 הוא הורשה לחזור לצרפת, שם חבר למתנגדי נפוליאון.
בתקופת הקיסרות הראשונה הדיר רגליו מפעילות ציבורית, אך עם הרסטורציה של "השלטון הישן" חזר לפעילות ונטל חלק בהתרחשויות הפוליטיות של מאה הימים. בין 1818–1824 שימש כציר של מחוז שולי בבית הנבחרים; לאחר זמן הוא שב לביקור בן שנה בארצות הברית, והתקבל שם בהתלהבות ובכבוד רב. במהפכת יולי 1830 קיבל שוב פיקוד על המשמר הלאומי בצרפת, ופעל באותם קווי פעולה בהם נקט בימי המהפכה הראשונה. עד סמוך מאוד למותו המשיך בפעילות פוליטית ברוחו הליברלית.
לה פאייט נפטר בפריז ב-20 במאי 1834 ונקבר בבית העלמין פיקפוס שבעיר.
תולדות חייו > חייו האישיים

לה פאייט נישא באפריל 1774 כשהוא בן 16 בלבד למארי-אדריאן-פרנסואז דה נואיי בת ה-14. ב-1775 נולדה בתם הנרייטה (שנפטרה בצעירותה) ואחריה נולדו אנסטסיה, מארי אנטואנט וג'ורג' וושינגטון (על שם חברו לקרב מאמריקה).
מורשת

הן בצרפת והן בארצות הברית נחשב לה פאייט לגיבור לאומי, שמוצאו האריסטוקרטי לא מנע ממנו להיות ליברל, מהפכן ורפורמטור.
בלפחות מחצית ממדינות ארצות הברית יש ערים ויישובים הנקראים לה-פאייט. בוושינגטון הבירה נקראה כיכר מרכזית על שמו - כיכר לה פאייט, ליד הבית הלבן, ובמרכזה פסלו רכוב על סוס.
ב-2002 העניק נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש אזרחות כבוד של ארצות הברית ללה פאייט, חרף סנטימנטים אנטי-צרפתיים חזקים שרחשו בארצות הברית באותה תקופה. לה פאייט הוא אחד מ-8 אנשים בהיסטוריה שזכו לתואר זה.
בתרבות הפופולרית

במחזמר המילטון, המרקיז דה לה פאייט מגולם על ידי השחקן דוויד דיגס, שמגלם גם את תומאס ג'פרסון. במערכה הראשונה דמותו של לה פייט מופיעה במספר שירים (הזכור שבהם הוא "אקדחים וספינות"), אך בשיר "הקרב על יורקטאון" מסופר כי הוא מתכנן לחזור לצרפת, ומשם והלאה דמותו אינה מופיעה. הוא כן מוזכר על ידי תומאס ג'פרסון ב"מה פיספסתי?" וב"קרב הקבינט 2", דבר אירוני מכיוון שאת שניהם משחק דיגס.
במשחק הווידאו "Assassin's Creed III", המתרחש בהיסטוריה הבדיונית של סדרת משחקי Assassin's Creed, המרקיז דה לה פאייט הוא אריסטוקרט צרפתי ששירת כמייג'ור גנרל בצבא הקונטיננטלי תחת פיקודו של ג'ורג' וושינגטון.
לקריאה נוספת

אגון לארסן, לוחמי חירות, הוצאת מסדה בע"מ, 1964, עמודים 25–45.
מייק דאנקן, Hero of Two Worlds: The Marquis de Lafayette in the Age of Revolution מסת"ב  978-1-5417-3033-5 ‏, 2021
וושינגטון נפרד מלה פאייט באחוזתו, מאונט ורנון (1784)
לה פאייט בראש חייליו
לופטהנזה

מטוס איירבוס A350-900 של החברה
מטוס איירבוס A321 בעיצוב רטרו
מטוסי איירבוס A380 של החברה בפרנקפורט
איירבוס A320 של החברה
איירבוס A319 של החברה
איירבוס A330-300 של החברה
איירבוס A340-600 של החברה
לופטהנזַה (בגרמנית: Lufthansa) היא חברת התעופה הלאומית של גרמניה, הגדולה ביותר בגרמניה ובאירופה, ואחת מחברות התעופה הגדולות בעולם. הנהלתה יושבת בעיר קלן ובסיסה הגדול ביותר נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של פרנקפורט. החברה מפעילה למעלה מ-270 כלי טיס.
קבוצת לופטהנזה, הכוללת מספר חברות תעופה נוספות בבעלות החברה, מפעילה למעלה מ-600 מטוסים, ובכך החברה היא מחברות התעופה הגדולות בעולם.
שם החברה מורכב מהלחם של המילים Luft (אוויר בגרמנית) ו-Hansa (מברית ערי הנזה).
תולדות החברה

חברה בעלת שם ולוגו זהים נוסדה ב-6 בינואר 1926, כאיחוד של שתי חברות תעופה (DAL ויונקרס). ב-1939 הוכפפה החברה למשרד התעופה של גרמניה הנאצית (Reichsluftfahrtministerium) בהנהגתו של הרמן גרינג. החברה נכנסה לפירוק ב-1945. על החברה מובעת ביקורת על הסתרת עברה בימי השלטון הנאצי של החברה, שכלל גם שימוש בעובדי כפייה.
ב-1953, אחרי מלחמת העולם השנייה, הוקמה חברה חדשה בשם Luftag על-ידי עובדים לשעבר של לופטהנזה, ובראשם קורט ויגלט שהיה פושע מלחמה נאצי. החברה החדשה רכשה ב-1954 את השם לופטהנזה ואת הלוגו של לופטהנזה מהחברה בפירוק, וב-1955 התחילה בטיסות סדירות. החברה תפקדה כחברת התעופה הלאומית של מערב גרמניה. עד לנפילת המשטר הקומוניסטי במזרח גרמניה לא הורשתה החברה לטוס לברלין.
השם לופטהנזה הוא הלחם של המילה "לופט" (Luft, אוויר בגרמנית) ו"הנזה". סמלה של החברה הוא ציפור העגור בעמדת "המראה" בתוך עיגול. הסמל היה בצבע צהוב ולעיתים על רקע כחול,עד לצביעה החדשה שבה הסמל הוא בצבע לבן על רקע שחור.
בשנת 1967 רכשה לופטהנזה מטוסי בואינג 737 ראשונים (נכנסו לשירות בשנת 1968), והפכה ללקוחה הזרה הראשונה של חברת בואינג. אחר-כך קנתה מטוסי בואינג 747-400, איירבוס A321, איירבוס A330 ומטוסי איירבוס A340. בשנת 1997 הייתה לופטנזה ממייסדות ברית חברות התעופה סטאר אלייאנס. בשנת 2003 פתחה החברה טרמינל פרטי בשדה התעופה של מינכן. במרץ 2005 לופטהנזה רכשה את חברת התעופה השווייצרית סוויס.
החברה זכתה ב-2008, ב-2009 וב-2010 בתואר חברת התעופה האירופאית הטובה ביותר.
לקראת סוף חודש מרץ 2014, הכריז ועד הטייסים של החברה על סכסוך עבודה, מה שהוביל בהמשך לשביתה החריפה בתולדות החברה. כתוצאה מכך, טיסתם של למעלה מ-400,000 נוסעים נמנעה באופן זמני.
ב-7 בפברואר 2018 הציגה החברה על הלוגו החדש שלה.
בשנת 2019 זכתה במקום התשיעי בתואר 'חברות התעופה הטובות ביותר', ובמקום הראשון בין חברות התעופה האירופיות.
באפריל 2020 החלו בחברה להוציא את מטוסי האיירבוס 380 וה-340 והבואינג 747-400 משירות. אך החזירה את בואינג 747-400 לשירות.
ביוני 2021 הודיעה החברה על כך שתפסיק לברך את הנוסעים שלה בביטוים כמו גבירותי ורבותי (Ladies and Gentlemen) באמצעי התקשורת במטוסיה ובמקום זה היא תתחיל להשתמש בביטוים "מנוּעי-מגדר" כמו "אורחים יקרים" (Dear guests) או ערב/בוקר טוב שבאנגלית הם מנועי-מגדר בשביל "להתחשב ברגשותיהם של להט"בים".
חברות בת

בבעלות מלאה -
לופטהנזה סיטי ליין, גרמניה
לופטהנזה קרגו, גרמניה
סוויס, שווייץ
אדלווייס אייר (חברת בת של סוויס).
אייר דולומיטי, איטליה
אוסטריאן איירליינס, אוסטריה
יורווינגס, גרמניה
בבעלות חלקית -
סאן אקספרס, טורקיה/גרמניה (שותפות שווה עם טורקיש איירליינס)
בראסלס איירליינס, בלגיה, 45%
איי.טי.איי. איירווייז, איטליה 41%
אארולוג'יק (שותפות שווה עם חברת הלוגיסטיקה DHL)
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה נכון לאפריל 2022:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> F | נוסעים> B | נוסעים> E+ | נוסעים> E | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 23 | — | — | 24 | — | 114 | 138 |  |
| איירבוס A320-200 | 61 | — | — | 28 | — | 140 | 168 |  |
| איירבוס A320neo | 29 | 55 | — | 28 | — | 152 | 180 |  |
| איירבוס A321-100 | 20 | — | — | 26 | — | 174 | 200 |  |
| איירבוס A321-200 | 43 | — | — | 26 | — | 174 | 200 |  |
| איירבוס A321neo | 6 | 34 | — | 28 | — | 187 | 215 |  |
| איירבוס A330-300 | 15 | — | 8 | 30 | 21 | 177 | 236 |  |
| איירבוס A330-300 | 15 | — | 8 | 42 | 21 | 145 | 216 |  |
| איירבוס A330-300 | 15 | — | — | 42 | 28 | 185 | 255 |  |
| איירבוס A340-300 | 17 | — | — | 42 | 28 | 181 | 251 | החל משנת 2023 יוחלפו במטוסים מסוג 787 דרימליינר |
| איירבוס A340-300 | 17 | — | — | 30 | 28 | 221 | 267 | החל משנת 2023 יוחלפו במטוסים מסוג 787 דרימליינר |
| איירבוס A340-300 | 17 | — | — | 18 | 21 | 261 | 300 | החל משנת 2023 יוחלפו במטוסים מסוג 787 דרימליינר |
| איירבוס A340-300 | 17 | — | — | 42 | — | 225 | 267 | החל משנת 2023 יוחלפו במטוסים מסוג 787 דרימליינר |
| איירבוס A350-900 | 17 | 26 | — | 48 | 21 | 224 | 293 | קבלת ההזמנה עד לשנת 2023 |
| איירבוס A350-900 | 17 | 26 | — | 36 | 21 | 262 | 319 | קבלת ההזמנה עד לשנת 2023 |
| איירבוס A380-800 | - | — | 8 | 78 | 52 | 371 | 509 | ￼ החזרה לשירות בחברה החל מקיץ 2023 |
| בואינג 747-400 | 8 | — | — | 43 | 32 | 308 | 383 | חזרו לשירות |
| בואינג 747-400 | 8 | — | — | 67 | 32 | 272 | 371 | חזרו לשירות |
| בואינג 747-8 | 19 | — | 8 | 80 | 32 | 244 | 364 |  |
| בואינג 777-9X | — | 20 | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | קבלת ההזמנה בין 2020 ל-2025. |
| בואינג 787-9 | 1 | 19 | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | טרם נקבע | קבלת ההזמנה החל מ-2022. יחליף את האיירבוס A340-300 |
| סה"כ | 266 | 155 |  |  |  |  |  |  |
פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה 35 טיסות שבועיות לישראל, 3 טיסות יומיות בקו פרנקפורט - תל אביב, ושתי טיסות יומיות בקו מינכן - תל אביב. הטיסות מתבצעות במרבית המקרים במטוסי איירבוס A321-200 ואיירבוס A321neo.
בין השנים 2018 ל-2020 הפעילה החברה 2 טיסות שבועיות מפרנקפורט לאילת במטוסי איירבוס A320.
בנוסף, החברה מפעילה 4 טיסות מטען בשבוע, הטיסות מבוצעות במטוס מדגם בואינג 777F
פעילות החברה בישראל > היסטוריית החברה בישראל

באוגוסט 1966, בעת ביקור סמנכ"ל החברה בישראל, הוא הודיע על כוונתה של החברה לפתוח קו תעופה לישראל, זאת לאחר שניסיון לפתוח הקו בשנת 1962 בוטל לאחר שהחברה נכנעה לאיומי החרם הערבי. טיסת הבכורה של לופטהנזה לישראל התקיימה ב-3 בנובמבר 1968, בעוד שפתיחתו החגיגית של הקו התקיימה ב-19 בנובמבר.
עד אוקטובר 2012 לופטהנזה ביצעה את טיסותיה בקווים מפרנקפורט ומינכן לנמל התעופה בן-גוריון במטוסים רחבי גוף, אך בעקבות החלטה אסטרטגית של החברה, שקבעה כי מטוסים אלו יטוסו רק בקווים ארוכי טווח, כל טיסותיה של החברה לישראל מבוצעות כעת במטוסי איירבוס A321.
בין השנים 2012 ו-2014 הפעילה החברה טיסות ישירות גם לברלין ודיסלדורף אך אלו בוטלו מחוסר כדאיות כלכלית.
ב־2013 הגיע לראשונה לישראל מטוס הבואינג 747-8, שהוא המטוס השני הכי גדול בעולם והגדול ביותר שנחת בנתב"ג. המטוס הגיע לישראל כחלק מסבב חניכה שלו בכל העולם.