stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האימפריה הרומית הקדושה
היסטוריה > מקרל הגדול ועד לאוטו הגדול (800–962)

לאחר שקרל הגדול הגדיל באופן ניכר את שטח האימפריה הפרנקית עליה הוא שלט, הוא הוכתר ב־25 בדצמבר 800 כקיסר הרומאי.
לואי החסיד ירש את קרל הגדול בגיל 35 ושלט 26 שנה. הוא המשיך את השימוש הכפול בתואר הקיסרי הרומאי והמלוכני הפרנקי שזכה בהם אביו. לואי החסיד היה שליט שותף עם בנו, לותאר הראשון.
ירושת לואי התחלקה בין שלושה מבניו, לותאר, לודוויג וקרל. אחרי מאבקים הגיעו להסכם חלוקת האימפריה, חוזה ורדן, שהותיר ללותאר להמשיך לשאת את תואר קיסר הרומאים, אך חילק את הטריטוריות עליהן שלטו כל אחד מהמלכים. נחלות המזרח בידי לודוויג הגרמני, נחלות המרכז בידי לותאר הראשון והמערב בידי קרל הקירח.
בחוזה מרסן (870) סופחו מדינות חדשות אל שלוש המדינות החזקות, פרנקיה המזרחית, פרנקיה המערבית וממלכת איטליה. הכתר הקיסרי נשאר באיטליה ועבר בידי מספר קיסרים עד הגעתו לברנגאר הראשון (אנ') בשנת 916.
היינריך הראשון בחר בבנו אוטו כיורש, ובשנת 936 הוכתר הלה למלוכה בעיר אאכן. בשנת 962 הוא הוכתר על ידי האפיפיור כקיסר (אוטו הראשון, בעתיד יכונה "אוטו הגדול"). רוב הכותבים רואים בהכתרה זאת את ייסוד האימפריה.
תחת שלטונו של אוטו האימפריה חוותה פריחה תרבותית, שלימים תזכה בשם "הרנסאנס האוטונאי" (אנ'). באימפריה בתקופתו היה שגשוג ושפע רב.
היסטוריה > מאבק האינווסטיטורה (המאות ה־11 וה־12)

מאבק האינווסטיטורה (מילולית: מסירת המשרה), היה מאבק בין האפיפיור לבין קיסר האימפריה הרומית הקדושה. המאבק הגיע לשיאו בזמן מלכותו של הקיסר היינריך הרביעי לבין גרגוריוס השביעי. עיקר המחלוקת הייתה על הסמכות למנות בישופים. היינריך הרביעי נדרש על ידי הכס הקדוש להפסיק למנות בישופים ולהותיר מינוי זה לכנסייה. הבישופים צידדו בקיסר. האפיפיור החרים את היינריך הרביעי וקרא להפרת שבועת האמונים של הנסיכים הבוחרים לקיסר. היינריך נאלץ לוותר והגיע אל טירת קנוסה, שם זכה להסרת החרם. ההליכה לקנוסה הפכה למטבע לשון, שמשמעותו כניעה ללחצים תוך השפלה.
המאבק לא תם והחרם חזר אחרי כשלוש שנים. היינריך הרביעי כבש את רומא בשנת 1084, אולם לאחר מכן באותה שנה הובס על ידי הנורמנים מסיציליה שתמכו בכס הקדוש. בקונקורדט וורמס ויתר הקיסר על מינוי בישופים.
היסטוריה > האימפריה מפרידריך ברברוסה ועד פרידריך השני (1152–1250)

פרידריך הראשון, הידוע בכינוי "ברברוסה" (באיטלקית אדום הזקן) הוכתר למלך הגרמני ב־4 במרץ 1152.
בנו, היינריך השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, נודע במהלך כרונולוגיית האימפריה כמבסס הראשון של הכוח האמפריאלי באי הסיצילי. הוא עשה מהלך זה לאחר שהתחתן עם קונסטנץ הראשונה. הוא כרת שלום עם היינריך הארי.
באותה עת תושבי סיציליה סלדו מהרעיון שמלך זר־גרמני ימלוך עליהם ומינו אדם אחר, בן מחוץ לנישואים של האח רוג'ר. היינריך יצא למסע כיבושים לאיטליה, ב־25 בדצמבר 1194 הוכתר בפלרמו למלך סיציליה. מלך אנגליה הכלוא ריצ'רד הראשון הסכים להפוך את אנגליה לאחוזה פיאודלית של היינריך השישי.
אוטו הרביעי, הידוע בכינויו "אוטו מבראונשווייג", היה קיסר האימפריה הרומית הקדושה כנציג בית ולף.
הקיסר האחרון לבית הוהנשטאופן, פרידריך השני (הידוע גם בכינויו "פלא העולם"), הוא שגרם להתפרקותה של האימפריה.
היסטוריה > אחרי בית הוהנשטאופן: עלייתן של הנסיכויות (1250 עד תחילת המאה ה־15)

לאחר מותו של פרידריך השני בשנת 1250 לא הצליחה אף אחת מהשושלות המתחרות לתפוס את הכתר, ולכן נבחרו מלכים מבתים שונים. התקופה שבין 1246 (שנת בחירתם של היינריך ראספ ווילם השני, רוזן הולנד) ועד שנת 1273, אז נבחר רודולף הראשון, מלך גרמניה, מכונה על פי רוב האינטררגנום הגדול (התקופה שבין הקיסרים).
הקשיים בבחירת המלך הביאו להופעת אספת הנסיכים הבוחרים, גוף פוליטי קבוע המונה שבעה נסיכים בוחרים, אשר נוסד באופן רשמי בשנת 1356. אספה זו כללה את נסיך־הגמון מיינץ, נסיך־הגמון קלן, נסיך־הגמון טריר, מלך בוהמיה, דוכס סקסוניה, מרקיז ברנדנבורג, ורוזן פפאלץ.
השליטה הישירה באדמות הקיסריות לא שירתה עוד את צורכיהם של הקיסר או של הדוכסים. תחת זאת, מלכי האימפריה וקיסריה (החל מהמלך רודולף הראשון, מלך גרמניה) נשענו באופן הולך וגובר על האדמות שבשליטת משפחותיהם כאמצעי לביסוס כוחם. בניגוד לאדמות הקיסריות, שהיו מפוזרות ברחבי האימפריה ולכן קשות לניהול, השטחים המשפחתיים היו קומפקטיים יותר וקל היה לשלוט בהן. בשנת 1282 המלך רודולף הראשון החכיר את אדמות אוסטריה והשטיירמארק שבבעלותו – לבניו.
ב־1312, הוכתר הקיסר היינריך השביעי משושלת לוקסמבורג, כקיסר האימפריה הרומית הקדושה. כל הקיסרים והמלכים ששלטו אחריו נשענו על אחוזות משפחותיהם (Hausmacht): הקיסר לודוויג הרביעי לבית ויטלסבאך (מלך 1314, קיסר 1328–1347) התבסס על נחלות משפחתו בבוואריה; קרל הרביעי לבית לוקסמבורג, נכדו של היינריך השביעי, שאב את עיקר עוצמתו מאדמותיו שבבוהמיה. בין המאות ה־13 וה־15 חל השינוי בטריטוריות המרכיבות את האימפריה, שהלכו וקיבלו מאפיינים של מדינות קדם־מודרניות.
היסטוריה > הרפורמה הקיסרית (המאה ה־15)

"חוקת" האימפריה עדיין לא הייתה מבוססת ברובה בראשית המאה ה־15. אף על פי שכמה ממוסדותיה ונהליה השלטוניים כבר נקבעו, הכללים שעל־פיהם התנהל שיתוף הפעולה בין הגורמים השונים באימפריה (המלך\קיסר, הנסיכים הבוחרים והשליטים המקומיים האחרים) לא היו ממוסדים, והיו תלויים במידה רבה באישיותו של המלך\קיסר. וכך, קיסרים כדוגמת זיגיסמונד לבית לוקסמבורג (מלך 1410, קיסר 1433–1437) ופרידריך השלישי (מלך 1440, קיסר 1452–1493) יכולים היו לקבוע את מקום מושבם באדמותיהם הפרטיות ולהתעלם מאדמות הגרעין של האימפריה, במה שהחליש את המוסדות שאמורים היו לשתף עמם פעולה בניהול הממלכה. הרייכסטאג במובנו כגוף המחוקק של האימפריה לא היה קיים בשלב זה. בנוסף, הדוכסים השונים באימפריה הסתכסכו זה עם זה לעיתים תכופות, ועימותיהם אף התפתחו לכדי מלחמות מקומיות.
גם הכנסייה הייתה במשבר. הסכסוך שהתנהל בין מספר אפיפיורים מתחרים נפתר רק בוועידת קונסטנץ (1414–1418); אחרי 1419, הושקע מאמץ רב בדיכוי מעשי הכפירה של ההוסיטים. התפיסה הימי ביניימית של Corpus Christianum, לפיה הכס הקדוש והאימפריה הרומית הקדושה יובילו יחדיו את העולם הנוצרי, החלה דועכת בתקופה זו.
במקביל, המאה ה־15 ידעה דיונים רבים על מהותה של האימפריה עצמה. חוקי העבר לא התאימו עוד למבנה הנוכחי, והיה צורך דחוף בשלום פנימי (Landfrieden) נוסף על זה שכונן פרידריך ברברוסה מאות שנים לפני כן. הדיונים הללו הולידו את רעיון ה"רפורמה" במובנו המקורי של הפועל הלטיני, היינו, להשיב את הדברים לתבניתם העתיקה.
בשנת 1486, כשפרידריך השלישי היה זקוק לתמיכתם של הדוכסים המקומיים על מנת לממן את מלחמתו בהונגרים, ניצב בפני דרישתם המאוחדת של הדוכסים להשתתף לראשונה בחצר הקיסרית ובענייני ניהול האימפריה. לראשונה, אוחדה אספת הבוחרים יחד עם השליטים המקומיים האחרים ברחבי האימפריה במה שהביא ליצירתו של הרייכסטאג (אליו יצטרפו בעתיד הערים הקיסריות). פרידריך סירב לתביעתם זו, ואולם בנו, הקיסר מקסימיליאן הראשון, היה פרגמטי יותר, וכינס בסופו של דבר את הרייכסטאג בעיר וורמס (ורמייזא) בשנת 1495, שנתיים לאחר מות אביו. ברייכסטאג הסכימו הקיסר והדוכסים על ארבעה צווים, שיחד זכו לכינוי רייכסרפורם (הרפורמה הקיסרית)(אנ'): הייתה זו סדרה של פעולות משפטיות שהעניקו לאימפריה המתפוררת מעט יציבות מבנית.
השינוי המשמעותי ביותר כלל את יצירתן של אחוזות המעגלים הקיסריים (Reichskreise)(אנ'): טריטוריות בחלקים שונים של האימפריה אוחדו ב"מעגלים", שתכליתם הייתה לספק הגנה ויציבות אזורית כוללת. אחוזות המעגלים הקיסריים היו במוקד, ושם ישבה האספה הקבועה של כל מעגל. תחילה הוקמו שישה מעגלים, המספר הועלה לעשרה בשנת 1512. על המעגלים הקיסריים נמנו המעגל האוסטרי, הבווארי, הבורגונדי, הפרנקוני, הרייני, הווסטפלי, הסקסוני התחתון, הרייני העליון, הסקסוני העליון והשוואבי. מערכת זו, בדומה לשינויים מבניים ומשפטיים נוספים של הרייכסרפורם, שרדה במידה רבה עד לקריסתה של האימפריה בראשית המאה ה־19.
היסטוריה > המשבר שלאחר הרפורמציה (המאות ה־16 וה־17)

כשיזם מרטין לותר בשנת 1517 את ה"רפורמציה", שטחי האימפריה חולקו בהתאם לאמונה דתית, כשצפונה, מזרחה וערים מרכזיות רבות בתחומה (לרבות שטרסבורג, פרנקפורט ונירנברג), הופכים פרוטסטנטים, ואילו הדרום והמערב נותרים קתולים ברובם. לאחר מאה שנות מאבק, היה הסכסוך הפנים־גרמני מהגורמים המרכזיים שהובילו לפרוץ מלחמת שלושים השנים (1618–1648), שהחריבה חלקים ניכרים מהאימפריה. מעצמות זרות, כדוגמת צרפת ושוודיה, התערבו בסכסוך לטובתם של הכוחות הפרוטסטנטיים שנלחמו בקיסר הקתולי, וקרעו נתחים עבים משטח האימפריה.
היסטוריה > אחרי שלום וסטפאליה (המאות ה־17 וה־18)

סופה הממשי של האימפריה בא במספר שלבים. לאחר החתימה על הסכמי וסטפאליה ב־1648, אשר העניקו לטריטוריות השונות ריבונות כמעט מוחלטת, ואף התירו להן לכרות בריתות נפרדות עם מדינות אחרות, האימפריה הרומית הקדושה הייתה לאוסף רופף של ישויות מדיניות שהיו במידה רבה עצמאיות.
היסטוריה > סוף האימפריה (המאה ה־19)

האימפריה הרומית הקדושה קרסה באופן רשמי ב־6 באוגוסט 1806, שעה שקיסרה האחרון, פרנץ השני, התפטר מתפקידו. צאצאיו של פרנץ הוסיפו להחזיק בתואר "קיסרי אוסטריה" עד שנת 1918. בין השנים 1804 ועד 1867 צאצאיו שלטו על האימפריה האוסטרית ובין השנים 1867 ועד 1918 שלטו על האימפריה האוסטרו־הונגרית.
מדינות נבחרות

טבלת מדינות נבחרות מכל תקופות האימפריה, לא כולן התקיימו במקביל:
| שם | סמל הרלדי | מעמד | שם | סמל הרלדי | מעמד | שם | סמל הרלדי | מעמד | שם | סמל הרלדי | מעמד | שם | סמל הרלדי | מעמד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אאכן |  | עיר אימפריאלית חופשית | בוהמיה |  | ממלכה | פרנקוניה |  | דוכסות גזע | המבורג |  | עיר אימפריאלית חופשית | נסאו |  | מחוז |
| ארנברג |  | דוכסות | ברנדנבורג |  | מארקגראף | פרנקפורט |  | עיר אימפריאלית חופשית | בוואריה התחתונה |  | דוכסות | נירנברג |  | עיר אימפריאלית חופשית |
| אוסטריה |  | ארכידוכסות | ברמן |  | עיר אימפריאלית חופשית | ג'נובה |  | מחוז | אוסטריה התחתונה |  | ארכידוכסות | פומרניה |  | דוכסות |
| באדן |  | מארקגראף | בורגנדי |  | מחוז חופשי | הבסבורג |  | מחוז | לוקסמבורג |  |  | זלצבורג |  | ארכיבישופות |
| בזל |  | עיר אימפריאלית חופשית | דנציג (גדנסק) |  | עיר אימפריאלית חופשית | הסן-קאסל |  | רוזנות | מגדבורג |  | ארכיבישופות | סקסוניה |  | אלקטורות (מאוחר יותר גם דוכסות) |
| בוואריה |  | אלקטורות | אלץ |  | אדנות | הוהנצולרן |  |  | מיינץ |  | עיר אימפריאלית חופשית | טירול |  | מחוז נסיכותי |
| אולם |  | עיר אימפריאלית חופשית | ויימאר |  | מחוז | ציריך |  | עיר אימפריאלית חופשית | צוג |  | עמק אימפריאלי | קאישהיים |  | כהונת ראש המנזר |
באמנות אירופה

האימפריה הרומית הקדושה באמנות, כולל גם יצירות על שליטיה ועל אירועים בעברה המגוון, נחשבה בתקופות רבות בהיסטוריה שלה כמקדמת האמנות, והביאה לפריחות תרבותיות בתחום זה גם בימי הביניים וגם אחר כך. להלן תפורט רשימה הסוקרת את היבטיה השונים של האימפריה באמנות אירופה על כל פרטיה, ותנסה להציג יצירות נודעות יותר לצד נודעות פחות, כדי להציג את הגיוון האמנותי שבה הוזכרה:
באמנות אירופה > ההשלכה מן החלון בפראג

בשנת 1618 תפסו חברי מועצת העיר הקלוויניסטים את נציגיו הקתוליים של פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה אל מצודת פראג, שם, ב-23 במאי הושלכו מהחלון אל מותם. פעולה סימבולית זו הייתה הניצוץ האחרון שהצית את ההפיכה הבוהמית והביא את פריצת מלחמת שלושים השנים, מהגדולות והחשובות בהיסטוריה האנושית שלפני המאה ה-20. היא נערכה בין 1618–1648. על כך נאמר:
"בשל הדבר הזה יבער העולם הנוצרי כולו"
תחריט זה נחשב לתמונה המפורסמת ביותר להשלכה מן החלון בפראג ונחשבת לתמונה היסטורית ידועה ביותר בעיני רבים. היא נוצרה בסביבות השנים 1635–1662 על ידי מתיוס מריאן.
באמנות אירופה > הדיאט של וורמס

ציור זה מתאר את אחד האירועים החשובים בחייו של מרטין לותר בעת הצגת רעיונתיו בהם דגל כנגד מוסד האפיפיורות הקתולי (בעיר וורמס של האימפריה הרומית הקדושה שבאותו הזמן הייתה בעלת מעמד עיר קיסרית חופשית) מול עיניו של קיסר האימפריה הרומית הקדושה, קרל החמישי. הוא זומן עוד כשהיה מוחרם בידי הכנסייה הקתולית. זאת הייתה למעשה כנראה מהאסיפות הנסיכים הבוחרים החשובות של האימפריה אם לא החשובה מכולן. היה זה אירוע גדול ממדים כאשר תומכיו של לותר הגיעו עם פמלייתו הכוללת אבירים מרובים אל המתחם. כל זאת כאשר הכנסייה הקתולית היושבת ברומא, כועסת עמוקות ומגנה בחריפות אפילו את ההצעה לזמן את לותר לחדר הכינוסים. ההכרעה הייתה נגד לותר אך נחשבת כאירוע מפתח בחייו וכאירוע המסמל את תחילת הרפורמציה הפרוטסטנטית באירופה.
באמנות אירופה > צלבו של לותאר

צלבו של לותאר (אנ') הוא פריט עשוי זהב טהור מתקופת השושלת האוטונאית של האימפריה הרומית הקדושה (נוצר בסביבות שנת 1000 לספירה). מידותיו עומדות על: 50 ס"מ (גובה), 38.5 ס"מ (רוחב) ו-2.3 ס"מ עומק. הוא נחשב לפיסת אמנות יוצאת דופן השופכת אור על אמנות התקופה והישגיה ולכן מגיעה חשיבותה להבנת הסגנון האמנותי האוטונאי ששלט בתקופה גם אחרי שנות שלטונו של אוטו הגדול. הצלב עצמו המוצג באוצר קתדרלת אאכן מדגיש את החשיבות של קיסרי שושלת האוטונאית מצד אחד להדגיש את כוחם בתרבות ואמנות אך מצד שני גם להדק את קשרם עם האימפריה הרומית העתיקה בעזרת אותן אבני החן ובעזרת הופעת פניו של הקיסר אוגוסטוס, שהרי תארם של הקיסרים של האימפריה היה – "הקיסר אוגוסטוס המושל באימפריה הרומית" (לטינית: Imperator Augustus Romanum gubernans Imperium).
הצלב עצמו נקרא בשל מאפייניו הקישוטיים המרובים כמו צלבים אחרים נוספים, במונח המקצועי crux gemmata (אנ') (בעברית: צלב בעל עיטורים (כגון אבני חן ותכשיטים)). מקורו המשוער של הצלב הוא בעיר קלן, שהייתה אז מרכז דתי-נוצרי חשוב. הצלב עצמו מהווה כחלק מהסיבות שהמתחם ההיסטורי של קתדרלת אאכן הוכר כאתר מורשת עולמית. הנימוקים בעד היו מרובים אך זה שמתייחס לאוצרות הקתדרלה מובא להלן: ”ציון דרך חשוב של האידיאולוגיה האימפריאלית”.
שמו ומקורו טמונים בתקופת שלטונו של הקיסר לותאר השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שהורה על יצירת פיסת אמנות זאת על פי שאיפותיו האימפריאליות וההמשכיות של האימפריה הרומית הקדושה.
הרייך השלישי הגרמני

לאחר איחודה של גרמניה כמדינת לאום בשנת 1871 (ר' האימפריה הגרמנית), שמה המאוחר של האימפריה הרומית הקדושה הוא "הרייך הראשון". האימפריה הגרמנית (1871–1918) נקראה "הרייך השני". גרמניה הנאצית קראה לעצמה "הרייך השלישי" כדי לקשר בין המפלגה הנאצית לבין העבר הגרמני הנערץ.
לקריאה נוספת

James Bryce, The Holy Roman Empire, Macmillan, 1890
תעסוקת נשים בישראל

תעסוקת נשים בישראל היא סוגיה חברתית, הכוללת בתוכה שאלות מגדריות, סוציולוגיות וכלכליות, ונמצאת על סדר היום הפוליטי, הכלכלי והחברתי. כשלים וחסמים רבים הניצבים בפני נשים סביב סוגיה זו, מגדילים את הפערים הבין מגדריים. נושא זה של תעסוקת נשים מורכב ממספר התייחסויות ונקודת מבט שונות, אשר כוללות בין השאר גורמים מגוונים, וביניהם: שיעורי גובה תגמול ושכר, אחוזי תעסוקה, קידום לעמדות בכירות.
עדיין ניכר פער בין המגדרים, ונשים נתקלות פעמים רבות ב"תקרת זכוכית" המקשה עליהן להתקדם לתפקידי ניהול ולהתמקם בעמדות בכירות במשק. בישראל, חלה עלייה בשיעורי התעסוקה של נשים ונכון לשנת 2019 הם בין הגבוהים במדינות ה-OECD.
מגמות בתעסוקת נשים בישראל

מדינת ישראל בשנות החמישים הייתה נחשבת למתקדמת ונדיבה במדיניות הרווחה המשפחתית עבור נשים עובדות. הנסיבות ההיסטוריות, הפוליטיות והדמוגרפיות של מדינת ישראל בשנות החמישים שימשו את הקרקע לכך. למדינה הצעירה בראשיתה, הייתה תלות גבוהה בעבודתן של הנשים ובשיעורי ילודה גבוהים, ותלות זו גרמה למדינה להקצות משאבים רבים במציאת תמיכה לאימהות עובדות. איגודי עובדים בעלי עמדה חזקה לצד מודעות מפותחת לחקיקה בתחום העבודה, העניקו הטבות אשר אפשרו לנשים ואימהות לעבוד וקיבעו אותה כנורמה רצויה.
שינויים רבים, מהותיים ומהירים, עברו על החברה בישראל בתחום זה של תעסוקת נשים, מחד גיסא, ישראל היא בעלת שיעור תעסוקת נשים בכלל ואימהות בפרט מהגבוהים בעולם, אולם מאידך גיסא, השינויים שהתרחשו בעשורים האחרונים דחקו את ישראל בפער גדול לתחתית רשימת המדינות המפותחות מבחינת הקצאת משאבים לעידודן של נשים להשתלב בשוק התעסוקה ומבחינת השקעת משאבים בהסברה וקידום של שוויון הזדמנויות בתחום זה.[דרוש מקור]
בין השינויים אשר התרחשו בישראל ניתן למנות את הליכי ההפרטה של חברות ממשלתיות, שינויים בכוחות השוק המתבטאים בהיחלשות האיגודים המקצועיים, חוסר אכיפה של חוקי התעסוקה, כניסתם של ארגונים בעלי אמות מידה בין-לאומיות השונות מהנהוג בישראל, אשר מחלישים את המסגרות וההגנות אשר היו נהוגות כלפי אימהות עובדות וכלפי התעסוקה בקרב משפחות.
בשנים האחרונות קיימת התקדמות משמעותית בהעלאת הנושא של קידום מעמד האישה לסדר היום הציבורי. הרפורמות נתמכות על ידי הוועדה לקידום שוויון מגדרי בכנסת, משרדי ממשלה כגון משרד הכלכלה ומועצות וארגונים התומכים בקידום נשים (אמונה, שדולת הנשים, נשות אמי"ת, ויצו, נעמ"ת ועוד). אולם, על פי משרד התמ"ת בשנת 2011, הרפורמות אשר גופים אלו מקדמים, נמצאות בתחילת דרכן, ואינן זוכות לבמה ציבורית מספקת וראויה.
הפער המגדרי בשוק העבודה הוא חוצה תרבויות ומדינות ובעל השפעה על הכלכלות המקומיות. בתעסוקה ובשכר פער זה נותר משמעותי על אף מאבק רב שנים לשוויון מגדרי. הפער המגדרי קשור בגורמים רבים, ביניהם היסטוריים, תרבותיים והשכלתיים. בשוק העבודה הפער בין גברים לנשים מופיע במדדי תעסוקה מגוונים: בשיעור התעסוקה, בכמות שעות העבודה, בהכנסה, בשכר השעתי ועוד. הפער המגדרי מופיע בהיבטים שונים של הקריירה, החל משיעור תעסוקה, דרך קידום לעמדות ניהוליות, היקפי משרה, סלקציה מקצועית, שכר שעתי, הכנסות ושביעות רצון מהעבודה.
שיעורי התעסוקה בקרב נשים

המדדים לבחינת שיעורי התעסוקה, הם באמצעות שיעור ההשתתפות בכוח העבודה (שנכללים בו גם מי שמחפש עבודה בפועל), שיעור התעסוקה, שיעור האבטלה. כאשר בוחנים את סוגיית השתתפות של נשים בכוח התעסוקה לאורך השנים, ניכר כי שיעור השתתפותם בכוח התעסוקה היה נמוך משמעותית משיעור השתתפותם של הגברים בכוח התעסוקה. הגורמים לכך היו בין השאר עמדות ישנות בדבר תפיסה מסורתית על חלוקה מגדרית של המטלות במרחב המשפחתי ובמרחב הציבורי, אפליית מעסיקים בלתי פורמלית ותפיסות תרבותיות.
חוקרי מגדר העוסקים בסוגיית התעסוקה, סבורים כי החסם העיקרי המעכב כיום את השתלבותן בצורה מלאה ושוויונית של נשים בשוק העבודה הוא חוסר היכולת והקושי לתווך בין הצרכים השונים של המשפחה ושוק התעסוקה, ולמצוא את האיזונים בין צורכי העבודה לצורכי המשפחה. הבדלים אלו נובעים בין השאר מתפיסות מסורתיות מושרשות שנשים הן הנושאות העיקריות בנטל עבודות הבית והטיפול בילדים. בדו"ח ה-OECD על נושא זה, נכתב כי בקרב הנשים חלה עליה ניכרת בשיעורי ההשתתפות בכוח העבודה במהלך השנים, אך עדיין ישנם היבטים שונים בתחום העבודה אשר קיימים בהם פערים מגדריים מהזוויות השונות של הסוגיה.
לאורך שנים, אנו עדים לכך כי שיעורי העסקה של ציבור הנשים בשוק התעסוקה, היו נמוכים בהשוואה לשיעורי העסקה של ציבור הגברים. עם זאת, בעשורים האחרונים פחת הפער ביניהם. על פי מספר מחקרים שנכתבו בנושא נמצא כי פערים מגדריים בשיעורי ההשתתפות בכוח העבודה באוכלוסייה היהודית הולכים ומצטמצמים וכיום הפערים העיקריים מתמקדים בעיקר באופי, איכות ומרכיבי התעסוקה אשר מכילים בתוכם את מספר שעות העבודה השבועיות, גובה השכר ואפשרויות העומדות בפני הנשים לקידום עתידי.
לפי דו"ח של הלמ"ס מחודש דצמבר 2019, 1,911 מיליון נשים מצויות במעגל העבודה לעומת 2,068 מיליון גברים. אחוז הנשים העובדות עומד על 59% לעומת 66.9% בקרב הגברים. מבין הבלתי מועסקים אחוז הנשים עמד על 3.2% לעומת 3.6% בקרב הגברים. בקרב נשים בנות 15 ומעלה שיעור התעסוקה הוא 57.1% לעומת 64.5% בקרב הגברים.
שיעורי התעסוקה של נשים בישראל בשנת 2019 היו בעשור האחרון בין הגבוהים במדינות ה-OECD. בשכבת הגיל 35–44, נראתה בולטות משמעותית בעלייה בשיעור התעסוקה של אימהות לילדים קטנים שהשתלבו בשוק העבודה, ואילו שיעור הגידול המשמעותי הגבוה ביותר הוא בקרב שכבת הגיל 55–64, בקרב נשים העומדות לפני גיל פרישה. בשנת 2004 לאחר עבודה מאומצת של הוועדה שדנה בהעלאת גיל הפרישה לנשים, החל יישומה בפועל וגיל הפרישה לנשים עלה מגיל 60 עד גיל 62. הצטברות שנות הוותק המעשיות של חתך גיל זה בכוח העבודה, היה אחד מהגורמים המשמעותיים לשיעורן הגבוה בשוק התעסוקה ביחס לחתכי גיל אחרים.
רמת השכלה ובחירת מקצוע

באופן כללי קיים מתאם ברור בין העלייה ברמת ההשכלה לשיעורי התעסוקה הגבוהים. בין השנים 1999–2013, ניתן להבחין כבר בגילאים צעירים, בזמן רכישת ההשכלה התיכונית עלייה משמעותית ניכרת בהתאמה בקרב שני המינים הזכאים לתעודת בגרות, והדבר אף ניכר באחוזים הגבוהים בקרב בנים ובנות גם יחד, אשר עומדים בדרישות הסף בבואם להתקבל למוסדות לימודים להשכלה גבוהה. למרות העלייה שנראתה בקרב שני המינים במקביל, בקרב הבנות נראתה עלייה משמעותית של שיעור הזכאיות לתעודת בגרות באחוזים גבוהים מעל הבנים ובממוצע הציונים שלהן שעלה אף הוא.
עם זאת, כשבאים למקד את סוגיית פערי השכר המגדריים, נראה כי אחד מהגורמים בעלי ההשפעה הגבוהים ביותר, נעוצים בנקודת הזמן בתקופת הלימודים התיכוניים בעת בחירת המקצועות המוגברים ובמספר היחידות לבגרות במתמטיקה. שיעורם של מקבלי תעודת בגרות בדגש על מקצועות טכנולוגיים גבוה יותר בקרב בנים, וישנו רוב גברי במקצועות בחירה מוגברים כמו מדעי המחשב ופיזיקה, ורוב נשי באומנויות – אמנות, ספרות, תיאטרון וכדומה.
ההבדלים המגדריים ניכרים גם בהשכלה הגבוהה. כבר יותר משני עשורים ששיעור הנשים הפונות להשכלה גבוהה גדול יותר ומספרן במוסדות האקדמיים גבוה ממספר הגברים. עם השנים גדל גם שיעור הנשים הממשיכות לתארים מתקדמים, ובשנת 2017 שיעור הנשים בקרב מקבלי התואר הראשון עמד על 58%, בתואר שני 63%, ואילו בתואר השלישי - 53% מהזכאים לתואר הן נשים. עם זאת, גם כאן השוני המגדרי בין החוגים גדול: נשים פונות יותר למקצועות טיפוליים וחינוכיים כגון סיעוד, עבודה סוציאלית וחינוך, וגברים למקצועות מתמטיים, ובמרבית המקצועות לא חל שינוי משמעותי ב-28 השנים האחרונות. בתחום מדעי החברה ותחום העסקים והניהול, חל גידול ניכר בשיעור הנשים הלומדות. כמו כן, נשים הן למעלה מ-50% מהסטודנטים בפקולטות לרפואה ולמשפטים. במדעים מדויקים, קרי במתמטיקה, סטטיסטיקה ומדעי המחשב, מספרם המוחלט של הסטודנטים לתואר ראשון גדל פי שלושה בין השנים 2000 ו-2014, אך היות שבקרב גברים העלייה הייתה חדה יותר, חלקן היחסי של הנשים ירד. עד תחילת שנות האלפיים חלה עלייה בשיעור הנשים במקצועות ההנדסה, בעיקר בתחומי הנדסת ביולוגיה, כימיה ומזון והנדסת תעשייה וניהול, אך מאז שיעורן בתחומים אלו הולך ויורד.
ניתן למצוא שונות מגדרית גם בהעדפת המקצוע: בתחומים חינוכיים וטיפוליים יש רוב נשי, ואילו בתחומים הטכנולוגיים יש רוב גברי. פערים גבוהים במיוחד בין גברים לנשים נמצאו בקרב עובדים ללא השכלה גבוהה, אך בקרב בעלי השכלה גבוהה ניכרו הבדלים פחותים בהרבה. אולם בין הפער בין גברים לנשים בסוג התעסוקה לפערי השכר בשוק העבודה מתקיים קשר מנוגד: בקרב חסרי השכלה גבוהה פערי שכר נמוכים, ואילו בקרב בעלי השכלה גבוהה ניכרו פערי שכר גבוהים, והגברים האקדמאים מרוכזים במקומות תעסוקה שנמצאים בדירוג הגבוה של מקבלי השכר. במקצועות מסוימים הנחשבים "נשיים" – בדרך כלל סיעוד, טיפול בילדים והוראה תנאי שכר ואפשרויות הקידום הם לרוב פחותים יותר מאשר במקצועות הנחשבים "גבריים".
פערי השכר בשוק העבודה

אחד הפערים המגדריים השכיחים בשוק העבודה הוא פערי השכר. בשנת התשמ"ו-1996 נחקק חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, אולם אף על פי כן יש בשוק העבודה פערי שכר בין גברים לנשים. בראשית שנות התשעים הכנסתה של אישה שכירה בישראל הייתה 57% מהכנסת הגבר, ובשנת 2013 הכנסת האישה הייתה 68% מהכנסת הגבר.
על פי דו"ח של משרד האוצר משנת 2013, מאז שנות ה-90 לא חלו תמורות משמעותיות בהבדלים בין שכר הגברים לעומת שכר הנשים במשרדי הממשלה השונים. אולם הפערים ברכיבי השכר שונים הצטמצמו. דו"ח משנת 2018 מעלה כי בחברות ממשלתיות השכר הממוצע ברוטו למשרה מלאה לאישה עמד בשנת 2018 על כ-72% מהנתון המקביל לגבר וכ-76% בשלטון המקומי בהשוואה לגברים. מדו"ח נוסף עולה כי בתפקידים בשירות המדינה חלה עלייה בצורה עקבית בשכר הנשים מ-75% בשנת 2009 ל-83% בשנת 2019. לפי נתוני שנת 2018, פערי השכר בין נשים לגברים, במשרדים ממשלתיים ובגופי הביטחון עדיין גבוהים בהחלט, אך ניתן לראות עלייה נכרת במגמה של צמצום פערים: 17% במשרדי ממשלה, 27% במערכות הבריאות ו-24% במערכות הביטחון.
הגורם המשמעותי ביותר בפער השכר המגדרי הוא מספר שעות העבודה: 57 אחוז מהפער נובע מהיקף המשרה הנמוך יותר של נשים. ככלל, נשים נוטות יותר מגברים להיות מועסקות במשרות חלקיות, והיקף המשרה שלהן, קרי מספר שעות העבודה השבועיות, נמוך מזה של גברים. הסיבה העיקרית לכך היא שחלקן של הנשים בגידול הילדים ובמטלות הבית עדיין גדול יותר מחלקם של הגברים. גם בקרב המועסקים במשרה מלאה נשים עובדות בממוצע פחות שעות מגברים (שכן הן נוטות פחות לעבוד שעות נוספות). הגורם השני בחשיבותו לפער השכר (14%), הוא ההבדל בין משלחי היד והענפים שבהם מועסקים גברים ונשים – כלומר, גברים פונים לתפקידים שהשכר הממוצע בהם גבוה יותר. ניתן למנות מספר גורמים נוספים לפערי השכר בשוק העבודה: הבדלים במאפייני התעסוקה, כגון שעות עבודה, היקפי משרה, יציאה לחופשות לידה ופסקי זמן לצורך טיפול בילדים, וכן הבדלים בצמיחת השכר בשוק העבודה.
במערכת הבריאות נשים כמעט ואינן מועסקות במשרות ניהול, ועל כן ניכר פער בשכרן של נשים רופאות בשיעור של כ-23% בממוצע לעומת רופאים. כמו כן, תפקידים בדירוגים גבוהים המתאפיינים בשכר שעתי גבוה, מאוישים לרוב על ידי גברים. בממוצע, נשים עובדות כ-7 שעות נוספות פחות מעמיתיהם הגברים ומנצלות כ-5 שעות בממוצע של מחלה יותר מדי חודש. כך גם בשלטון המקומי בתאגידים פערי השכר בין גברים לנשים נובעים במידה רבה מהבדלים במקצועות ובחלוקה לרובדי שכר ומייצוג גבוה של גברים במשרות ניהול.
מעבר להשלכה הכלכלית לטווח הקרוב לפערי השכר בין גברים לנשים, ישנן השפעות כלכליות לטווח הרחוק בעת גיל הפרישה: מאחר שהיקף העבודה והשכר של נשים במהלך השנים נמוך בממוצע ביחס לגברים, וכן יציאות לחופשות לידה וקטיעת רצף תעסוקתי לצורך גידול הילדים – לכל אלה יש השפעות עתידיות על החיסכון הפנסיוני של נשים אשר נמוך משמעותית ביחס לחיסכון הפנסיוני של גברים.
השפעת הנישואין על תעסוקת נשים

לפי דו"ח של הלמ"ס לשנת 2020, נמצא כי לנישואין יש השפעה גבוהה יותר על תעסוקת הנשים מאשר על תעסוקת הגברים. 17% מהנשים עשו שינוי בתעסוקה בעקבות נישואיהן, לעומת 12% מהגברים. עוד עולה מהדו"ח כי לנישואין יש השפעה נגדית ישירה משני הכיוונים: 4% מהנשים השתלבו בכוח התעסוקה בעוד שמספר זהה מהנשים פרש מכוח התעסוקה בשל כך, 3% מהנשים הפחיתו את שעות העבודה שלהן, ו-2% מהנשים עברו למקום עבודה אחר. בקרב נשים מהמגזר הערבי – כשליש (34%) מהנשים הערביות בנות 20–44 שהיו מועסקות, שינו את מצב התעסוקה שלהן עקב נישואיהן, מהן רובן (82%) הפסיקו לעבוד או הקטינו את היקף משרתן. לפי נתוני הלמ"ס לשנת 2018, ב-71.6% ממשקי הבית שבהם יש מפרנס אחד, המפרנס הוא גבר. עוד ניתן לראות מנתונים אלה, על חוסר שביעות רצון בקרב מחצית מהאימהות לילדים עד גיל 17 שעובדות במשרה מלאה, אשר מדווחות על חוסר איזון מספק בין העבודה לבין עיסוקיהן הנוספים.