החזית העממית (צרפת)
בחירות מאי 1936 וממשלת לאון בלום

ב-3 במאי 1936 התקיימו בצרפת בחירות כלליות בהן זכתה החזית ל-386 מושבים מתוך 608. לראשונה היו לסוציאליסטים יותר מושבים מאשר לרדיקלים. לאון בלום הפך לראש ממשלת צרפת והיה הסוציאליסט הראשון שכיהן בתפקיד והיהודי הראשון בתפקיד, דבר שהפך את התבטאויות האופוזיציה לנגועות באנטישמיות מוצהרת. הקואליציה שתמכה בממשלה הייתה רחבה והקיפה את הקומוניסטים, הסוציאליסטים, הרדיקלים ומפלגות קטנות נוספות כגון תנועת "האיחוד הסוציאליסטי-רפובליקאי" של פול רמדיה, "המפלגה הפרולטרית", הקתולים השמאלים ( Jeune République) ועוד שהתאחדו תחת גוש "השמאל העצמאי" (Gauche indépendante).
זמן קצר לאחר הקמת הממשלה, ב-24 במאי 1936, היא ביקשה להוקיר את נרצחי דיכוי הקומונה הפריזאית ב-1871. במצעד שהתקיים אל "קיר לוחמי הקומונה" (Mur des Fédérés) בבית הקברות פר לשז השתתפו כ-600,000 משתתפים. בראש המצעד צעדו לאון בלום ומוריס תורז. התהלוכה ביטאה תחושה חזקה של התנגדות לפאשיזם ולנאציזם שעלו אז במדינות אירופיות שונות.
ממשלת בלום, שזכתה ברוב יציב ורחב, פתחה במסע חקיקה רחב (133 חוקים ב-73 ימים), שנגע בעיקר להסדרת זכויות עובדים ונתמך בשורת הסכמים בין איגודי המעסיקים לאיגודי העובדים. בין היתר כוננו חוקי העבודה של ממשלת בלום את זכות השביתה, הזכות למשא ומתן קיבוצי וחתימת הסכמים קיבוציים, מתון מינימום של 12 ימי חופשה שנתית לכל עובד כחוק (כך, למעשה כונן מוסד הוואקאנס, החופשה השנתית הצרפתית), הגבלת שבוע העבודה ל-40 שעות, העלאה מיידית של המשכורת באופן מדרגי (15% לבעלי המשכורות הנמוכות ו-7% לבעלי המשכורות הגבוהות), נקיטת צעדים למניעת התנהגות נקמנית של מעסיקים כנגד מובילי שביתות או נציגי עובדים, פיתוח הרפואה התעסוקתית, ביטוח תאונות עבודה וביטוח לאומי. חקיקת החבילה הראשונה של חוקי העבודה הושלמה כבר ביוני 1936.
צעדים נוספים של הממשלה נועדו לחילוצה של צרפת מן המשבר הכלכלי העולמי ומניעת שחיתות שלטונית. כך למשל הוחלט שכל בעל מניות בבנק יהיה רשאי להשתתף בישיבות ולקבל דין וחשון שקוף על ההחלטות ושונתה שיטת המינויים לתפקידים ציבוריים בכירים. הוקם משרד לענייני תבואה (Office du blé) שנועד להסדיר תמורה נאותה לחקלאים וסיוע בשיווק תוצרת חקלאית. הוקמה תוכנית למתן הלוואות בערבות ממשלתית לפיתוח עסקים קטנים ובינוניים. כן החלה הממשלה לפתח פרויקטים גדולים של עבודות ציבוריות, בפרט בתחום שיקום ותחזוקה של תשתיות, על מנת לספק מקורות תעסוקה ולהילחם באבטלה. גם אירוח התערוכה העולמית של פריז (1937) פתח פתח למקומות תעסוקה רבים.
ממשלת לאון בלום דאגה גם לפיתוח החינוך והתרבות, כך למשל הרחיבה את חינוך החובה לגיל 14 וביטלה את שכר הלימוד להשכלה תיכונית שהפך לחינם ופתחה אפשרויות לימודים לנוער עובד, כן יסדה הממשלה משרד ממשלתי ייעודי לפיתוח הספורט והקיט.
על אף שצרפת החלה לצעוד לכיוון של מדינת רווחה ועל אף שהצעדים הורידו את האבטלה וסיימו שנים ארוכות של שביתות פראיות, הרי שהתעשייה לא הסתגלה בקלות ובמהירות לשינויים. בראש ובראשונה נפגע פריון העבודה עקב קיצור שבוע העבודה והעלאת השכר, כן החלה לדהור אינפלציה שהגיעה לשיעור שנתי של 46% ב-1937. מפעלים קטנים שלא יכלו לעמוד בתנאים החדשים קרסו. החל מראשית 1937, הפחד מהתעצמות גרמנית, הצורך להשקיע בפיתוחים ביטחוניים ולספק מקומות עבודה נוספים דחף את ממשלת בלום להולאמת התעשייה הצבאית ולהשקעה בצבא, תוך עצירת תנופת חקיקת הרווחה. בלום ראה בנאציזם סכנה מוחשית וקרא לזרז את חימושה מחדש של צרפת אל מול הסכנה הנאצית, ואילו הלאומנים הימניים נעו לעבר התפייסות עם גרמניה הנאצית דווקא, כאשר אחת הסיסמאות בהן השתמשו הייתה: "מוטב היטלר מבלום".
אחד הצעדים הראשונים שנקטה ממשלת בלום הוא הוצאתן אל מחוץ לחוק של תנועות פשיסטיות. עם זאת, תנועות אלו לא חדלו להתקיים, הם רק ירדו למחתרת וליבו שינאה אנטישמית בקרב מתנגדי הממשלה שהתבססה על יהדותו של בלום. המחתרת הפשיסטית העיקרית שפעלה בתקופת ממשלת החזית העממית הייתה לה קגול (La Cagoule, "הברדס") שביצעה פיגועי טרור. בפברואר 1937 נפצע בלום פציעה קלה בידי מפגיני ימין, כשעברה מכוניתו על פני תהלוכת הלוויה של ז'אק בינוויל, ההיסטוריון של כתב העת הימני "ל'אקסיון פרנסז".