stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגירה, זעם האל
פסקול

הפסקול של הסרט הולחן ובוצע על ידי פופול וו, להקת קראוטרוק ורוק מתקדם מערב-גרמנית. הלהקה נוסדה ב-1970 על ידי פלוריאן פריק, קלידן הלהקה, אשר פגש בהרצוג מספר שנים לפני הפקת הסרט; בסרטו הראשון של הבמאי מ-1968, סימני חיים, גילם פריק פסנתרן. אגירה היה אחד משיתופי הפעולה הרבים בין הלהקה לבמאי.
מוזיקת הלהקה תוארה כהיפנוטית וזכתה לתשואות חיוביות רבות. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט כתב כי, "המוזיקה יוצרת את האווירה. היא אנושית, דתית, רודפת, ועם זאת היא גם משהו אחר.. המוזיקה היא חלק נחוץ לאגירה, זעם האל".
באתר האינטרנט AllMusic נכתב כי, "המוטיב המרכזי בסרט משלב פעימות של מוג וקולות רפאים המועלים באוב בידי המלוטרון 'אורגן המקהלה' של פלוריאן פריק בכדי להשיג דבר נשגב, במובן האמיתי ביותר של המילה: זה דבר קשה, לא למצוא את המוזיקה הזו מעוררת השראה, ובעלת יופי מהמם ומערער כאחד. כוחה האגדי של סצנת הפתיחה בסרטו של הרצוג קיים בזכות המוזיקה של פופול וו לא פחות משהוא קיים בזכות עבודת המיז-אנ-סצנה של הבמאי".
הרצוג הסביר כיצד יצרו חברי פופול וו את צלילי המקהלה בסרט; "השתמשנו בכלי נגינה מוזר בשם אורגן מקהלה. בגוף הכלי ישנם שלושה סרטים שונים המקבילים זה לזה, אשר זזים בלולאות. כל הסרטים האלו נעים באותו הזמן, ומבחוץ ישנו לוח קלידים עליו מנגנים כמו על אורגן כך שהצליל נשמע כמו מקהלה אנושית, אך באותה העת, מקבל נימה מאוד מלאכותית ולמען האמת, די מפחידה".
פופול וו הוציאה אלבום אולפן ב-1975 בשם "אגירה". אף על פי ששמו נגזר מהסרט, רק שתיים מתוך שש הרצועות באלבום נלקחו מהפסקול של הסרט. ארבע הרצועות הנותרות צורפו מהקלטות שנעשו בידי הלהקה בין השנים 1972–1974.
| "אגירה - צד א'"> מס' | "אגירה - צד א'"> שם | "אגירה - צד א'"> כותב(ים) | "אגירה - צד א'"> משך | "אגירה - צד א'">  | "אגירה - צד א'">  | "אגירה - צד א'">  | "אגירה - צד א'">  | "אגירה - צד א'">  | "אגירה - צד א'">  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אגירה I  | פופול וו | 07:22 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | ברכת בוקר II  | פופול וו | 02:55 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | אגירה III  | פופול וו | 06:15 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | טלה האל  | פופול וו | 03:03 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 19:35 |  |  |  |  |  |  |
| "אגירה - צד ב'"> מס' | "אגירה - צד ב'"> שם | "אגירה - צד ב'"> כותב(ים) | "אגירה - צד ב'"> משך | "אגירה - צד ב'">  | "אגירה - צד ב'">  | "אגירה - צד ב'">  | "אגירה - צד ב'">  | "אגירה - צד ב'">  | "אגירה - צד ב'">  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ויזואליות  | פופול וו | 16:51 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 16:51 |  |  |  |  |  |  |
| "רצועת בונוס - 2004"> מס' | "רצועת בונוס - 2004"> שם | "רצועת בונוס - 2004"> כותב(ים) | "רצועת בונוס - 2004"> משך | "רצועת בונוס - 2004">  | "רצועת בונוס - 2004">  | "רצועת בונוס - 2004">  | "רצועת בונוס - 2004">  | "רצועת בונוס - 2004">  | "רצועת בונוס - 2004">  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אגירה III  | פופול וו | 07:16 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 07:16 |  |  |  |  |  |  |
ביקורת

הסרט הופק בחלקו על ידי תאגיד השידור הגרמני הסה, אשר שידר אותו בערוצי הטלוויזיה שבבעלותו באותו היום בו הוקרן לראשונה. בשל כך האשים הרצוג את החברה בהצלחתו המסחרית הירודה בגרמניה. עם זאת, במקומות אחרים בעולם כגון מקסיקו, ונצואלה ואלג'יריה, הפך אגירה לסרט פולחן אהוב. בפריז הוקרן הסרט בבתי הקולנוע במשך חמישה עשר חודשים רצופים. בארצות הברית הוקרן בבתי הקולנוע בידי חברת סרטי ניו יורקר והפך במהרה לסרט אהוד. כעבור מספר שנים הודיעה החברה כי זה הוא הסרט היחיד בקטלוג הקולנועי שלה שמעולם לא יצא מסירקולציה.
בגרמניה עיתון הזידדויטשה צייטונג תיאר את הסרט כ"ציור אלים וספוג צבעים"; עיתון הפרנקפורטר אלגמיינה צייטונג תיאר את משחקו של קינסקי כ"יותר מדי תיאטרלי" עבור דמותו של לופה דה אגירה.
בארצות הברית ובממלכה המאוחדת זכה הסרט לביקורות חיוביות. וינסנט קנבי כתב בעיתון הניו יורק טיימס, "מהמם לחלוטין.. מר הרצוג צופה בכל המתרחש תוך כדי ניתוק מוחלט. הוא שומר על קור רוח. הוא לא לוקח צדדים. הוא אולי אפילו קצת משועשע. בסך הכל, הוא משורר אשר מפתיע אותנו כל הזמן עם אומנות הצירופים שלו.. זו בהחלט עבודה נהדרת"; במגזין טיים כתב המבקר הקולנועי ריצ'רד שיקל כי, "הרצוג נותן לקהל את הכבוד לגלות את מקרי העיוורון, האובססיה והטירוף הפיכח שהוא מציב על המסך. משחק נהדר, בעיקר בזכות קלאוס קינסקי בתפקיד הראשי, צילום נהדר בידי תומאס מאוך. אגירה הוא לא, וזו לא בדיוק מחמאה, סרט אשר דורש חזקה לגדולה". טוני ראיינס מTime Out כתב, "כל סצנה וכל פרט מושחזים עד לפרטיהם הפנימיים ביותר. ברמה הזו, יוצר הסרט ניתוח מקדים על ידי עריכת ניתוח עצמי עם התקדמות עלילתו, ואינו מותיר מאחוריו אף דו-משמעות. אך באותו הזמן, נטייתו של הרצוג לחזותיות מגוונת מעולם לא הייתה חופשית יותר, והסרט עשיר ברגעים חלומיים".
ביקורת > מורשת

תדמיתו של הסרט המשיכה לצמוח לאורך השנים. באתר הביקורות עגבניות רקובות, נתנו חמישים מבקרים ציון חיובי של כ-96%, עם דירוג ממוצע של תשע מתוך עשר. בקונצנזוס הכללי בין המבקרים נכתב על הסרט כי הוא, "מסע רודף של פלא טבעי וסכנה מוחשית, אגירה מתנשא מעל דפוסים האופיינים לז'אנרים, והופך למיתולוגי בזכות עצמו".
מבקר הסרטים ג'יימס הוברמן כתב על אגירה כי הוא "אינו רק סרט נהדר, אלא גם סרט נחוץ.. היצירה הקולנועית השלישית של הרצוג.. גם ציון דרך חשוב וגם מטפורה חברתית"; המבקר דני פרי כתב, "לראות את אגירה בפעם הראשונה היא חוויה שוות ערך לגילוי יצירת מופת אמיתית. הסרט סוחף ושובה אותך בקסמו; תחילה כמו בחלום, ואחר כך כמו בהזיה"; רוג'ר איברט צירף את אגירה לרשימת הסרטים האהובים עליו בכל הזמנים, ובהוצאת הירחון הבריטי Sight & Sound מ-2002 כלל אותו בין העשרה הראשונים. באותה הוצאה ציינו המבקר הקולנועי ניגל אנדרוס והבמאי סנטוש סיוון גם הם את אגירה ברשימת עשרת הסרטים האהובים עליהם. מרטין סקורסזה כלל אותו ברשימת "39 הסרטים הזרים הנחוצים לכל יוצר סרטים צעיר".
מגזין הרולינג סטון כלל את הסרט ברשימת "מאה הסרטים הגאוניים של מאה השנים האחרונות" ב-1999. כמו כן נכלל אגירה ברשימת "מאה הסרטים הטובים ביותר בכל הזמנים" של מגזין טיים, אשר נכתבה על ידי ריצ'רד שיקל וריצ'רד קורליס. מגזין אמפייר בחר בו למקום ה-19 ברשימתו של "מאה הסרטים הטובים ביותר של עולם הקולנוע" ב-2020.
הסרט זכה במספר פרסי קולנוע לאורך השנים. ב-1973 קיבל את פרס הסרטים הגרמני עבור סינמטוגרפיה ובשבח של "הישגים אישיים יוצאים מן הכלל". ב-1976 זכה בתואר הסרט הזר הטוב ביותר מידי סינדיקט מבקרי הסרטים הצרפתי. ב-1977 זכה בפרס הסינמטוגרפיה הטובה ביותר מידי איגוד המבקרים האמריקני, ובהמשך קיבל את פרס הגרנד פריקס מידי איגוד המבקרים הבלגי ב-1976, והיה מועמד לקבלת פרס סזאר לסרט הטוב ביותר.
ביקורת > השפעה

סרטו של פרנסיס פורד קופולה "אפוקליפסה עכשיו" מ-1979 אשר התבסס על ספרו של ג'וזף קונרד "לב המאפליה" מ-1902 הושפע רבות גם מאגירה, ולדעת מספר מבקרים הציג "ציטוטים ויזואליים" שונים ביחס לתפאורה הטבעית שנראתה ביצירתו של הרצוג. קופולה אמר כי "אגירה, עם כל החזותיות המדהימה שבו, היה גורם משפיע ומשמעותי עבורי. הייתי עושה טעות אילולא הזכרתי אותו".
מספר מבקרים טענו שאגירה השפיע באופן ישיר גם על הרבה סרטים אחרים. מרטין רובין כתב כי "בין הסרטים שהושפעו הכי הרבה מאגירה הם אפוקליפסה עכשיו של קופולה והעולם החדש של טרנס מאליק". ג'יימס הוברמן הסכים עם הבחנתו של רובין, והוסיף כי "חלום האמזונאס הדמדומי" של הרצוג "היווה השפעה גדולה עבור העולם החדש של מאליק ממנה הוא אינו יכול להתנער". ערוץ ארבע הבריטי ציין כי "השפעתו של הסרט היא מדהימה, פשוטה באופן מתעתע, וענקית הלבושה בבגדים קטנים, הן ברובד הסגנוני והן ברובד המבני, ופירותיה נראות במגוון רחב של סרטים, ביניהם אפוקליפסה עכשיו, המיסיון, הטורף, ופרויקט המכשפה מבלייר".
לקריאה נוספת

| עברית | English |
| --- | --- |
הרצוג, ורנר; הרצוג על הרצוג; הוצאת פייבר ופייבר, 2001 (מסת"ב: 0-571-20708-1): Herzog, Werner; Herzog On Herzog; Faber And Faber, 2001, (ISBN 0-571-20708-1)
רובינסון, דייוויד; סרטי שנות השבעים; ספרי אורביס, 1984, עמוד 162 (מסת"ב: 0-85613-640-9): Robinson, David; Movies Of The Seventies; Orbis Books, 1984, Page 162 (ISBN 0-85613-640-9)
פרי, דני; סרטי פולחן; ספרי דלתא, 1981, עמודים 1–4 (מסת"ב: 0-517-20185-2): Peary, Danny; Cult Movies; Delta Books, 1981, Pages 1-4 (ISBN 0-517-20185-2)
ראו גם

אל דוראדו
אפוקליפסה עכשיו
לב המאפליה: אפוקליפסה של יוצר סרטים
נטל החלומות
פיצקרלדו
אגון ולס

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1885 וינה, אוסטריה (ציסלייטניה), האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 בנובמבר 1974 (בגיל 89) אוקספורד, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Egon Joseph Wellesz 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  Emmy Wellesz (1908–?) 
 פרסים והוקרה:  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1971)  פרס וינה למוזיקה (1953)  מסדר הקדוש גרגוריוס  מדליית הזהב הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 
אגון יוזף וֶלֶס (בגרמנית: Egon Wellesz,‏ 21 באוקטובר 1885 – 9 בנובמבר 1974) היה מלחין, מורה ומוזיקולוג יהודי-אוסטרי, שעקר באמצע חייו לבריטניה ושם המשיך לפתח את הקריירה שלו. ולס היה תלמיד של ארנולד שנברג ונעשה לחוקר בעל שם בתחום המוזיקה הביזנטית.
לימודים וראשית הקריירה

אגון ולס נולד בווינה כבנם של שמואל (שאמו) ולס, איש עסקים בתחום הטקסטיל ושל אילונה, בת לבית לווני (Lövényi), יהודים הונגרים מתבוללים שהתיישבו בבירת אוסטריה. בשנת 1908, שנת נישואיו לאמיליה פרנציסקה שטרוס, ויתר ולס על ההשתייכות לקהילה היהודית ומאוחר יותר, בשנת 1917, התנצר לפי הדת הרומית-קתולית השלטת באוסטריה.
ולס למד אצל ארנולד שנברג - תלמידו הפרטי הראשון במוצהר - ואצל גואידו אדלר, מייסד המכון למוזיקולוגי בווינה והעורך הראשי של ה"דנקמאלר" האוסטרי. שתי ההשפעות הללו עיצבו במידה רבה את חיי המוזיקה והמחקר של ולס. ב-1913 צלל ולס אל מעמקי המוזיקה הביזנטית, תחום שהעסיק אותו במשך כל חייו.
פעילותו באוסטריה ובאנגליה

בשנת 1916 עשה מחקר יסודי בתחום פענוח תווי המוזיקה הביזנטית ובשנת 1932 הקים את המכון למוזיקה ביזנטית בווינה. בשנת 1920 כתב את הביוגרפיה הראשונה של ארנולד שנברג, שכללה הערות מושכלות על היצירות העיקריות שהלחין שנברג עד לאותה שנה.
כהכרה לחשיבות מחקריו התמנה אגון ולס למרצה במכון למוזיקולוגיה ובשנים 1916-1911 נתבקש ללמד תולדות המוזיקה באקדמיה למוזיקה בווינה. בשנת 1929 התמנה לפרופסור שלא מן המניין למוזיקולוגיה באוניברסיטת וינה.
ולס עזב את אוסטריה והיגר לאנגליה בעקבות האנשלוס - ליתר דיוק, שיחק לו מזלו וביום שגרמניה הנאצית הכריזה על סיפוח אוסטריה, נמצא ולס באמסטרדם, כדי להיות נוכח בביצוע יצירתו התזמורתית Prosperos Beschwörungen בניצוח ברונו ולטר, ולס כתב תשע סימפוניות וכמספר הזה רביעיות מיתרים. כתיבת הראשונות החלה ב-1945, לאחר הגיעו לאנגליה והיצירות הבאות התפרשו על פני כל שנות חייו.
בשנת 1946 קיבל ולס את האזרחות הבריטית. אחרי המלחמה הוא זכה בכמה הזדמנויות למחוות כבוד מצד עיריית וינה, עיר הולדתו, ומצד הרפובליקה האוסטרית. אולם לא הוצע לו לחזור למשרתו באוניברסיטה בווינה, ממנה סולק בימי השלטון הנאצי.
ב-18 בינואר 1972 בגיל 87, לקה ולס באירוע מוחי שגרם לו לחדול מכל פעילות יצירתית. הוא הלך לעולמו באוקסוארד בלילה שבין 8–9 בנובמבר 1974. הובא לקבורה בבית הקברות המרכזי של וינה.
אגון ולס היה נשוי החל משנת 1908 לאמילי (אמי) פרנציסקה שטרוס (1987-1889), חוקרת של התרבות הביזנטית. לזוג היו שתי בנות: מגדה (2006-1909) ואליזבת (1995-1912).
יצירות

יצירותיו של ולס כמלחין מסתכמות בלפחות 112 עם מספרי אופוס ועוד כ-20 ללא מספר אופוס. הוא כתב להרכבים שונים ומגוונים, הן מוזיקה בימתית והן יצירות תזמורתיות לאולם הקונצרטים, מוזיקה קאמרית, מוזיקה לפסנתר, שירים ויצירות מקהלתיות.
לאחרונה גובר העניין במוזיקה של ולס. מכלול תשע הסימפוניות שלו יצא בהקלטות, אף כי ייצוג המוזיקה שלו על גבי תקליטורים ותקליטים אריכי-נגן איננו מרשים. הסימפוניה השלישית שלו (1950–1951), שיצאה לאור לאחר מותו, זכתה לביצוע הבכורה שלה בווינה בשנת 2000. אחדות מן הסימפוניות שלו נושאות שמות: השנייה ("האנגלית"), הרביעית והשביעית ("קונטרה טורונטום").
פרסים ואותות כבוד

1953 - פרס מטעם עיריית וינה
1957 - מפקד במסדר האימפריה הבריטית
1957 - מדליית כסף של העיר פריז
1959 - עיטור הזהב הגדול להצטיינות של הרפובליקה האוסטרית
1961 - הפרס הממלכתי הגדול של אוסטריה
1961 - עיטור מסדר גרגוריוס מטעם האפיפיור יוחנן העשרים ושלושה
1971 - האות להצטיינות במדע ואמנות של אוסטריה
1973 - חבר לשם כבוד של חברת ידידי המוזיקה בווינה
פרסים ואותות כבוד > יצירות לבימה

Das Wunder der Diana, אופוס 18 (1914-1917), בלט על פי בלה באלאץ.
Die Prinzessin Girnara, אופוס 27, (1919-20), לברית מאת יעקב וסרמן
Persisches Ballett, אופוס 30 (1920), בלט על פי אלן טלס
Achilles auf Skyros, אופוס 33 (1921), בלט על פי הוגו פון הופמנסטל
Alkestis, אופוס 35 (1924), לברית מאת הוגו פון הופמנסטל על פי אאוריפידס
Die Nächtlichen: Tanzsinfonien, אופוס 37 (1924), תמונת בלט על פי מקס טרפיס
Die Opferung des Gefangenen, אופוס 40 (1924-25), דרמה בימתית על פי אדוארד שטוקן
Scherz, List und Rache, אופוס 41 (1927), לברית על פי יוהאן וולפגנג פון גתה
Die Bakchantinnen, אופוס 44 (1931), לברית מאת המלחין על פי אאוריפידס, אופרה בשתי מערכות
Hymne der Agave aus Die Bakchantinnen, אופוס 44, הוצאה קונצרטנטית מאת ולס
Incognita, אופוס 69 (1950), לברית מאת אליזבת מקנזי וויליאם קונגריב
יצירות מקהלתיות

Drei gemischte Chöre, אופוס 43 (1930), טקסט: אנגלוס סילזיוס
Fünf kleine Männerchöre, אופוס 46 (1932) מתוך Fränkischen Koran מאת לודוויג דרלת'
Drei geistliche Chöre, אופוס 47 (1932) למקהלת גברים, על פי שירים מתוך Mitte des Lebens מאת רודולף אלכסנדר שרדר
מיסה בפה מינור, אופוס 51 (1934)
Quant'è bella Giovinezza, אופוס 59 (1937), למקהלת נשים
מזמור, אופוס 62א' (1944) למקהלת נשים
Proprium Missae, Laetare, אופוס 71 (1953) למקהלה ועוגב
מיסה קטנה בסול מז'ור, אופוס 80א' (1958) לשלושה קולות דומים ללא ליווי
הללויה, אופוס 80 ב' (1958) לסופרן או טנור סולו
Laus Nocturna, אופוס 88 (1962)
מיסה ברוויס, אופוס 89 (1963) למקהלה
"לשינה", אופוס 94 (1965) למקהלה
פרלודים חגיגיים, אופוס 100 (1966) על פי מגניפיקט ביזנטי למקהלה ועוגב
יצירות תזמורתיות

"שירת גיבורים", אופוס 2 (1905), פרולוג סימפוני לתזמורת גדולה
Vorfrühling, ארופוס 12 (1912), תמונה של הלך רוח לתזמורת
סוויטה, אופוס 16 (1913), לתזמורת
"אמצע החיים", אופוס 45 (1931-32), קנטטה לסופרן, מקהלה ותזמורת
קונצ'רטו לפסנתר, אופוס 49 (1933)
Amor Timido, אופוס 50 (1933), אריה לסופרן ותזמורת קטנה, טקסט: פייטרו מטסטאזיו
Prosperos Beschwörungen, אופוס 53 (1934-36), חמש יצירות סימפוניות לתזמורת על פי הסערה
"שיר העולם", אופוס 54 (1936-38), לסופרן ותזמורת, טקסט: הוגו פון הופמנסתאל
"חיים, חלום ומוות", אופוס 55 (1936-37), לאלט ותזמורת, טקסט: הוגו פון הופמנסתאל
Schönbüheler Messe בדו מז'ור, אופוס 58 (1937), למקהלה, תזמורת ועוגב
סימפוניה מס' 1, אופוס 62 (1945)
סימפוניה מס' 2, אופוס 65 (1947-48), "האנגלית"
סימפוניה מס' 3, אופוס 68 (1949-51)
סימפוניה מס' 4, אופוס 70 (1951-53), "האוסטרית"
סימפוניה מס' 5, אופוס 75 (1955-56)
קונצ'רטו לכינור, אופוס 84 (1961), מוקדש לכנר אדוארד מלקוס
"ארבעה שירי שיבה", אופוס 85 (1961), לסופרן ותזמורת קאמרית, על פי טקסטים מאת אליזבת מקנזי
Duineser Elegie, א5ופוס 90 (1963), לסופרן, מקהלה ותזמורת, על פי ריינר מריה רילקה
"אודה למוזיקה", אופוס 92 (1965) לבריטון או אלט ותזמורת קאמרית, טקסט: פינדאר, בעיבוד חופשי ליצירות מאתצ פרידריך הלדרלין
סימפוניה מס' 6, אופוס 95 (1965)
"חיזיון" לסופרן ותזמורת, אופוס 99 (1966), טקסט: גאורג טראק
Mirabile Mysterium, אופוס 101 (1967), לסולנים, מקהלה ותזמורת
סימפוניה מס' 7, אופוס 102 (1956-68), "נגד הזרם" ( Contra torrentem )
Canticum Sapientiae, אופוס 104 (1968), לבריטון, מקהלה ותזמורת, על פי טקסטים מן התנ"ך
דיברטימנטו, אופוס 107 (1969), לתזמורת קטנה
אפילוג סימפוני, אופוס 108 (1969)
סימפוניה מס' 8, אופוס 110 (1970)
סימפוניה מס' 9, אופוס 111 (1970-71)
מוזיקה קאמרית

רביעיית מיתרים מס' 1, אופוס 14 (1912)
רביעיית מיתרים מס' 2, אופוס 20 (1915-16)
"שיר רוחני", אופוס 23 (1918-19) לקול זמרה, כינור, ויולה ופסנתר
רביעיית מיתרים מס' 3, אופוס 25 (1918)
רביעיית מיתרים מס' 4, אופוס 28 (1920)
סונאטה לצ'לו סולו, אופוס 31 (1920)
שתי יצירות לקלרינט ופסנתר, אופוס 34 (1922)
סונאטה לכינור סולו, אופוס 36 (1923)
סוויטה לכינור ותזמורת קאמרית, אופוס 38 (1924)
סונטה מאת אליזבת בראונינג לסופרן ורביעיית מיתרים או הרכב כלי קשת גדול, אופוס 52 (1934)
סוויטה לצ'לו סולו, אופוס 39 (1924)
סוויטה לכינור ופסנתר, אופוס 56 (1937/1957)
סוויטה לחליל סולו, אופוס 57 (1937)
רביעיית מיתרים מס' 5, אופוס 60 (1943)
"הד של עופרת והד של זהב", שיר לסופרן, קלרינט, צ'לו ופסנתר, אופוס 61 (1944), טקסט: מנלי הופקינס
רביעיית מיתרים מס' 6, אופוס 64 (1946)
רביעיית מיתרים מס' 7, אופוס 66 (1948)
שמינייה, אופוס 67 (1948-49) לקלרינט, בסון, קרן, שני כינורות, ויולה, צ'לו וקונטרבס
סונאטה לכינור סולו, אופוס 72 (1953/59)
סוויטה, אופוס 73 1(1954) לחליל, אבוב, קלרינט, קרן ובסון
סוויטה לקלרינט סולו, אופוס 74 (1956)
סוויטה לאבוב סולו, אופוס 76 (1956)
סוויטה לבסון סולו, אופוס 77 (1957)
תרועה לקרן סולו, אופוס 78 (1957)
רביעיית מיתרים מס' 8, אופוס 79 (1957)
חמישייה, אופוס 81 (1959) לקלרינט, 2 כינורות, ויולה וצ'לו
שלישיית מיתרים, אופוס 86 (1962)
רפסודיה לוויולה סולו, אופוס 87 (1962)
מוזיקה לתזמורת כלי קשת בפרק אחד, אופוס 91 (1964)
חמש מיניאטורות לכינורות ופסנתר, אופוס 93 (1965)
פרטיטה לכבוד יוהאן סבסטיאן באך, אופוס 96 (19665) לעוגב
רביעיית מיתרים מס' 9, אופוס 97 (1966)
ארבע יצירות לרביעיית מיתרים, אופוס 103 (1968)
ארבע יצירות לשלישיית מיתרים, אופוס 105 (1969, גרסה שנייה 1971)
ארבע יצירות לחמישיית מיתרים, אופוס 109 (1970)
פרלוד לוויולה סולו, אופוס 112 (1971)
לקריאה נוספת

Benser, Caroline Cepin (1985). Egon Wellesz (1885-1974) : chronicle of twentieth-century musician. New York: P. Lang. ISBN 0-8204-0138-2.
Wellesz, Egon. Arnold Schönberg. Kerridge, W. H., translator. London: J. M. Dent & Sons (1925?). OCLC 23799320.
Wellesz, Egon (1960). New Oxford history of music 1. Ancient and oriental music. Oxford: Oxford University Press. OCLC 174194430.
Wellesz, Egon (1961). A history of Byzantine music and hymnography. Clarendon Press. OCLC 3309386.
Wellesz, Egon (1965). Fux. London; New York: Oxford University Press. OCLC 302872.
Wellesz, Egon; Conomos, Dmitri; Velimirović, Miloš (1966). Studies in Eastern Chant. London; New York: Oxford University Press. ISBN 0-913836-79-6. OCLC 1126942.
פרטים אישיים באתר המכון המוזיקולוגי של אוניברסיטת המבורג
הערות שוליים

↑  Krones, Hartmut (2001-12-05). "Notes to US Premiere of Wellesz Symphony 3". American Symphony Dialogues and Extensions. אורכב מ-המקור ב-2007-09-27. נבדק ב-2007-12-22.
↑  Conway, Paul (ביוני  1999). "An Austrian Symphonist in Britain". MusicWeb International. נבדק ב-2007-12-22. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Conway, Paul (ביולי  2000). "The long-awaited world premiere of the third symphony triumphs in Vienna". MusicWeb International. נבדק ב-2007-12-22. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308471705171  PLWABN: 9810698409105606  BIBSYS: 90295460  BNE: XX1158621  BnF: cb121616462 (data)  CiNii: DA04914686  GND: 118630830  ICCU: CFIV084505  ISNI: 0000 0001 2282 1246  LCCN: n50002965  MusicBrainz: 2412442e-3a72-462b-a147-fbc16282d709  NKC: mzk2010597063  NLA: 36546506  NLG: 133678  NTA: 069342849  RERO: 02-A000175896  SNAC: w6w66z52  SUDOC: 030140692  Trove: 1284710  VcBA: 495/122613  VIAF: 77109154   WorldCat (עם VIAF): 77109154
איגוד תעשיית ההקלטות הלטבי

| --- | --- |
 תחום:  תעשיית המוזיקה, התעשייה הפונוגרפית, business and professional associations, unions 
 מדינה:  לטביה 
 מטה הארגון:  ריגה 
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־25 שנים) 
 www.laipa.org
 
איגוד תעשיית ההקלטות הלטבי (בלטבית: Latvijas Izpildītāju un producentu apvienība; באנגלית: Latvian Music Producers Association; בראשי תיבות: LaIPA או LaMPA) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של לטביה. האיגוד הוא גם חבר בפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית.
בין מטרות הארגון הוא לתמוך במוזיקאים לטבים ולקדם את פיתוח תעשיית המוזיקה הלטבית ולייצא מוזיקה המיוצרת בלטביה, בשביל לקדם ולתמוך ביצירת תקליטי מוזיקה תחרותיים, ולהגדיל את השימוש במוזיקה לטבית על ידי חינוך מוזיקאים לטבים לייצוג רשמי של תעשיית המוזיקה הלטבית באירופה ובאירועים, ירידים ותערוכות בין-לאומיים, וללמד את חברי תעשיית המוזיקה הלטבית בנושאי ייצוא המוזיקה והמגמות העולמיות.
האיגוד מעניק אלבומי זהב ופלטינה במדינה, ואחראי על מצעדי הפזמונים במדינה.
תעודות על סך מכירות וצפיות

דרגות הישגים (זהב ופלטינה) על מכירת אלבומים וצפיות בווידאו קליפים ניתנות לאמנים לפי רמות המינימום שלהלן:
| פורמט | תואר | שנים> עד 2011 | שנים> מאז 2011 |
| --- | --- | --- | --- |
| אלבום | זהב | 4,000 | 5,000 |
| אלבום | פלטינה | 8,000 | 9,000 |
| וידאו קליפים | זהב | — | 5,000 |
| וידאו קליפים | פלטינה | — | 8,000 |
הערות שוליים

↑  "National Agency Contacts – International Standard Recording Code". International Federation of the Phonographic Industry. International ISRC Agency. ארכיון מ-2014-09-22. נבדק ב-19 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Music export Latvia". Latvian Music Producers Association. Music Export Latvia. ארכיון מ-2021-02-25. נבדק ב-19 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "LaMPA". Latvian Music Producers Association. laipa.org. ארכיון מ-2001-02-01. נבדק ב-19 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 305100625   WorldCat (עם VIAF): 305100625
אורל גרייט

סמל המועדון
מועדון הכדורסל המקצועני אורל גרייט (ПБК Урал-Грейт) היה מועדון כדורסל רוסי מהעיר פרם, שהיה מועדון הכדורסל הלא מוסקבאי הראשון שזכה באליפות הרוסית. המועדון שיחק בליגת העל הרוסית למן הקמתו ועד עונת 2008/09, עת סיים במקום העשירי בליגה ופורק בשל קשיים פיננסיים.
המועדון נוסד ב-1995 על ידי אוניברסיטת הטכניון של פרם, כמועדון של האוניברסיטה, אך הפך למקצועי. המועדון זכה בשתי אליפויות רצופות של הליגה הרוסית אחרי ניצחונות על אוניקס קאזאן בגמר הפלייאוף. בעונת 2005/06 אימן שרון דרוקר את המועדון וזכה עמו ביורוקאפ צ'לנג'.
באוגוסט 2009 הודיעה הקבוצה באופן רשמי על פירוקה. שחקני עבר של הקבוצהת הקימו במקומה קבוצה חדשה בשם פארמה פרם שמשחקת בליגת העל הרוסית כיום.
תארים

אליפות הליגה הרוסית:
זכייה (2): 2001, 2002
הגביע הרוסי בכדורסל:
זכייה (1): 2004
סגנית (1): 2001
יורוקאפ צ'לנג':
זכייה (1): 2006
הליגה הצפונית של אירופה:
זכייה (1): 2001
שחקני עבר מפורסמים

רוסיה זכאר פאשוטין
פוארטו ריקו כריסטיאן דלמאו
סלובניה יוריצה גולמאץ
ליטא קשישטוף לברינוביץ'
אסטוניה מרטין מורספ
ישראל שרון ששון
אוסטרליה כריס אנסטי
ארצות הברית מחמוד עבדול ראוף
ארצות הברית אנתוני בואי
ארצות הברית שון היגינס
ארצות הברית סאם הוסקין
שחקני עבר מפורסמים > מאמני עבר

רוסיה ולדימיר סרבריאקוב (1995–1996)
רוסיה ויאצ'סלב בורודין (1996–1997)
רוסיה פאבל גוגה (1997–1999)
רוסיה סרגיי בלוב (2000–2005)
ליטא ולדמראס הומיצ'יוס (2005)
ישראל שרון דרוקר (2005–2006)
ליטא רימאס קורתינייתיס (2006)
רוסיה סרגיי זוזולין (2006–2007)
קרואטיה דראז'ן אנזולוביץ' (2007–2008)
רוסיה רומן דוויניאנינוב (2008–2009)
סרביה אלכסנדר קסאר (2009)
ראו גם

פארמה פרם
איגוד תעשיית ההקלטות הוונצואלי

| --- | --- |
 מדינה:  ונצואלה 
 מטה הארגון:  ונצואלה 
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים) 
 www.avinpro.com
 
איגוד תעשיית ההקלטות הוונצואלי (בספרדית: Asociación de Productores Fonográficos de Venezuela; באנגלית: Association of Venezuelan Phonograph Producers; בראשי תיבות: APFV) הוא הארגון המרכזי המייצג את ענף ההקלטות של ונצואלה.
בין פעילותיו של האיגוד ניתן למנות את התחומים הבאים: קידום מכירות מוזיקה, אכיפת חוקי זכויות היוצרים, וביצוע מחקרים הקשורים לתעשיית המוזיקה בוונצואלה.
האיגוד אחראי על הענקת דרגות הוקרה לאמנים על הישגים במכירות אלבומים בוונצואלה: זהב, פלטינה ויהלום.
תעודות על מכירות

| סוג הסמכה | עד 1996 | 1997–2006 | מאז 2007 |
| --- | --- | --- | --- |
|  כסף | 25,000 | – | – |
|  זהב | 50,000 | 10,000 | 5,000 |
|  פלטינה | 100,000 | 20,000 | 10,000 |
|  פלטניה ×2 | 200,000 | 40,000 | 20,000 |
ראו גם

הפדרציה הבינלאומית לתעשייה הפונוגרפית
רשימת שוקי המוזיקה המוקלטים הגדולים ביותר
הערות שוליים

↑  Sell 3,000 Units and You're Gold - Somewhere (ארכיון)
↑  World Sales Award for the Album ABBA Gold. (ארכיון)
↑  The Recording Industry in Japan English Edition 2005. (ארכיון)
↑  Certification Award Levels – Albums (unit sales required). (ארכיון)
איוואן בלה

| --- | --- |

איוואן בלה, 2009
 לידה:  24 במאי 1964  (בן 60) ברזנו, צ'כוסלובקיה
 מידע כללי
 בשירות:  קוסמונאוט בשירות רוסקוסמוס
 לאום:  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה/סלובקיה סלובקיה
 עיסוק בעבר:  טייס קרב
 תקופת השירות:  1998–1999
 דרגה:  בריגדיר גנרל
 זמן שהייה בחלל:  7 ימים, 21 שעות, ו-56 דקות
 משימות
 סויוז TM-29/ סויוז TM-28
 עיטורים
 Ľudovít Štúr Order (military division) 1st class (31 באוגוסט 1999)  מדליה על הישגים בכיבוש החלל  עיטור האומץ 
 
איוואן בלה (בסלובקית: Ivan Bella; ‏נולד ב־21 במאי 1964) הוא קוסמונאוט סלובקי ראשון שטס לחלל לתחנת החלל מיר.