stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכז שיקום ואחזקה
היסטוריה

ראשיתו של מרכז שיקום ואחזקה 7100 הייתה בבית המלאכה הבסיסי (במ"ב, מבוטא: בית-מם-בית) 1 של שירות התחבורה, שהוקם בסערת הקרבות של מלחמת העצמאות במגרשי התערוכה ליד נמל תל אביב. באוגוסט 1948 עבר במ"ב 1 לצריפין, ובינואר 1949 שונה שמו לבמ"ב 681. בספטמבר 1949, עם ביטול חיל התחבורה, הוכפף הבסיס לחיל הטכנאים. באפריל 1951 הפכה מפקדת חיל הטכנאים למפקדת קצין החימוש הראשי. עם הארגון-מחדש של אגף האפסנאות והמעבר למרכזים לוגיסטיים הוכפף במ"ב 681 ישירות לאגף האפסנאות, והפך באוגוסט 1966 למרכז שיקום ואחזקה 681. בינואר 1972 שונה שם המרכז למש"א 7100. בשלבי התפתחותו השונים היו יחידות המשנה שלו ממוקמות בצריפין, בבית דגן, בתל השומר ובקריית שאול, עד שהתגבש מבנהו הנוכחי.
במש"א 7100 בתל השומר נמצא פס הייצור של טנק המרכבה והחל משנת 1979 יוצרו בו למעלה מאלף טנקים מהדגמים השונים של הטנק, החל במרכבה סימן 1 וכלה במרכבה סימן 4.
בתקופת האינתיפאדה השנייה התקין המרכז מיגון קונכייה (תא מפקד עם חלונות מזכוכית משוריינת) לטנקי מרכבה ונגמ"שי אכזרית. כמו כן הסב טנקי מרכבה סימן 3 לתצורת LIC שנועדה לעימות נמוך עצימות.
המרכז פיתח יחד עם תע"א את המיגון של דחפורי D9R ומאוחר יותר פיתח והתקין על הדחפורים מיגון כלוב נגד רקטות נ"ט תוך פרק זמן קצר ביותר, ועל הישג זה זכו בפרס מפקד זרוע היבשה לשנת 2006.
מרכז השיקום בחיפה, בשמו הקודם במ"ב (בתי מלאכה לבדק) הוקם בשלהי מלחמת העצמאות בשטח בסיס צבאי בריטי. בעבר עברו בו פסי רכבת ששימשו להובלת ציוד אל ומהמרכז.
ב-2017 זכתה היחידה בפרס הרמטכ"ל ליחידות מצטיינות בבית הטכנולוגיה.
תגי יחידות מש"א לפני האיחוד

תג מש"א 7100
תג מש"א 7200
תג מש"א 7300 (תקשוב)
תג מש"א 7100, הגרסה הישנה
תג מש"א 7200, הגרסה הישנה
לקריאה נוספת

משה גבעתי, בידיהם חושלה הפלדה – סיפורו של מרכז שיקום ואחזקה 7100 1948-1996, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"ח-1997.
הערות שוליים

↑  לילך שובל, פרס הרמטכ"ל: דובדבן במקום הראשון, גולני עוקפת את שייטת 13, באתר nrg
זיגפריד קרקאואר

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1889 פרנקפורט, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  26 בנובמבר 1966 (בגיל 77) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה, רפובליקת ויימאר, צרפת 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית 
 יצירות בולטות:  The Salaried Masses, From Caligari to Hitler 
 בן או בת זוג:  Elisabeth Kracauer (מרץ 1930–?) 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1945)  מלגת גוגנהיים (1944)  מלגת גוגנהיים (1943) 
 
זיגפריד קרקאואר (Siegfried Kracauer; ‏8 בפברואר 1889 – 26 בנובמבר 1966) היה סופר, עיתונאי, סוציולוג, מבקר תרבות, ותאורטיקן קולנוע יהודי גרמני. לעיתים נקשר שמו בתאוריה הביקורתית של אסכולת פרנקפורט.
קורות חיים

קרקאואר היה נצר למשפחה יהודית שהתגוררה בפרנקפורט. למד אדריכלות וקיבל דוקטורט בהנדסה בשנת 1914. עבד כאדריכל באוסנברוק, מינכן, וברלין עד ל-1920. לקראת סוף מלחמת העולם הראשונה, התיידד עם תיאודור אדורנו הצעיר ונעשה למדריכו הפילוסופי.
משנת 1922 עד 1933 פעל כעורך בתחומי קולנוע וספרות ב"פרנקפורטר צייטונג", שהיה בתקופה זו עיתון חשוב בגרמניה, תוך כדי עבודתו גם ככתב בברלין, לצד ולטר בנימין וארנסט בלוך. ב-1930 נישא קרקאואר ללילי ארנרייך, ועם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עבר לפריז, ובעזרת וריאן פריי (הוועד לסיוע לשעת חירום) הגיע בשנת 1941 לארצות הברית.
בשנים 1941 עד 1943 עבד במוזאון לאמנות מודרנית בניו יורק. בתקופה זו נתמך כלכלית על ידי מלגות רוקפלר וגוגנהיים, על מנת לפתח את עבודתו שהתמקדה בקולנוע הגרמני.
בשנים האחרונות לחייו עבד קרקאואר כסוציולוג במוסדות שונים, בהם באוניברסיטת קולומביה כמנהל מחקר יישומי במדעי החברה. הוא נפטר בניו יורק בשנת 1966 מסיבוכים של דלקת ריאות.
עבודתו

בשנים 1923 עד 1925 כתב קרקאואר את המסה "הרומן הבלשי", שעסקה בתופעות מחיי היומיום בחברה המודרנית.
בשנים הבאות המשיך לפתח שיטות תאורטיות לניתוח קרקסים, תצלומים, סרטים, פרסומות, תיירות, תכנון ערים ומחול, שפורסמו בשנת 1927 באסופת המאמרים "העיטור של המונים".
ב-1930 פרסם קרקאואר את "השכירים", מבט ביקורתי על אורח חייהם של בני ההצווארון הלבן. אלו תוארו כחסרי מקור רוחני ונטולי זיקה למנהגים ומסורת, שמצאו מפלט בהסחות הדעת שמייצרות תעשיות הבידור.
ביקורתיות הולכת וגדלה של קרקאואר כלפי הקפיטליזם, שהתפתחה בעקבות קריאה בעבודותיו של קרל מרקס הובילה בסופו של דבר לפרישה מעבודתו בעיתון.
בשנת 1947 פרסם את החיבור "מקליגרי להיטלר: היסטוריה פסיכולוגית של הקולנוע הגרמני" המשרטט את לידתו של הנאציזם מהקולנוע של רפובליקת ויימאר. הספר סייע להניח את היסודות של ביקורת הסרטים המודרנית.
בשנת 1960 פרסם את החיבור "תאוריה של קולנוע: הפדיון של מציאות פיזית", שבו טען שהריאליזם הוא התפקיד החשוב ביותר של קולנוע.
ספרו האחרון שפורסם לאחר מותו, "היסטוריה, הדברים האחרונים לפני האחרונים" (ניו יורק, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 1969).
לקריאה נוספת

Kracauer, Siegfried (1947). From Caligari to Hitler: A Psychological History of the German Film.
Kracauer, Siegfried (1960). Theory of Film: The Redemption of Physical Reality.
Kracauer, Siegfried; Paul Oskar Kristeller (1969). History: The Last Things Before the Last.
קאנונים (בודהיזם)

הקאנונים הבודהיסטים הם שמם של מספר אוספי כתבי הקודש בודהיסטיים אשר עברו קאנוניזציה, כלומר כתבים אשר מהווים בסיס הכרחי לזרם או מסורת מסוימים בבודהיזם. הקאנון הפאלי הוא הקאנון המפורסם ביותר והמוקדם ביותר והוא מקובל על כל הזרמים הבודהיסטים, השאר הם תוספות מאוחרות ופרשנויות, רובן מוסכמות רק אצל זרם או מסורת ספציפית.
גאוטמה הבודהה ההסיטורי חי ופעל בתת-היבשת ההודית במאה ה-5 לפנה"ס ושם נשא את דרשותיו המכונות סוטות (בפאלי: סוּטַה, בסנסקריט: סוטרה), אך לא השאיר אחריו כתבים. לפי המסורת, דרשותיו עברו בעל פה עד שנכתבו במאה ה-1 בסרי לנקה. בנוסף לקאנון הופיעו קאנונים נוספים המכילים אוסף דומה של כתבים בסין ובטיבט המכונים הקאנון הסיני והקאנון הטיבטי בהתאמה. קאנונים אלו אינם מוסכמים על זרם הטהרוואדה, שמסתמך על הקאנון הפאלי בלבד.
בתקופה שקדמה לעידן המודרני, בו מודפסים הכתבים הקאנונים במתכונת של ספר, נהגו לכתוב את הטקסט הקדוש על יריעות דקות עשויות עלי דקל או במבוק
קאנון טריפיטאקה (טיפיטאקה)

סביב המאה הראשונה לפני הספירה נאספו הכתבים הראשונים בקאנון טריפיטאקה, שנכתב בסנסקריט. במקביל הם נאספו בקאנון טיפיטאקה בשפת הפאלי הקרוי הקאנון הפאלי, שמבין השניים נחשב לקאנון הבודהיסטי הקדום ביותר שידוע עליו.
פירוש המונח "טריפיטאקה" הוא "שלושת הסלים", שהם:
וינאיה - נדרים ומבנה אורח חייהם של נזירים, אוסף הדרשות שהן הקודקס האתי-מוסרי לנזירים.
סוטרה – יסודות תורת הבודהיזם. אוסף דרשות שעיקרן תאוריה ויישומה – פילוסופיה, מוסר ואתיקה.
אבהידהרמה - תכנים אנליטיים, פילוסופיים ופסיכולוגיים. ניתוח אפיסטמולוגי ברובו של התודעה, הדרכים בהן היא תופשת את המציאות, ומעט אונטולוגיה.
קאנון זה התהווה כבר בימיו של הבודהה ורובו הם אוספים של דרשותיו, אם כי חלקים ממנו שייכים לתלמידיו בתקופות מאוחרות יותר. מקובל שקאנון זה הועבר בעל-פה במשך כ-400 שנים לפני שהועלה על כתב, והוא הקאנון של האסכולה הבודהיסטית העתיקה ביותר שנשתמרה עד ימינו, ואשר נקראת טהרוואדה (סנסקריט: תורת מסדר הזקנים). לימודי הטהרוואדה מסתמכים על הקאנון הפאלי, המכיל כ-4 מיליון מילים. אסכולת הטהרוואדה ואסכולות נוספות של הבודהיזם הראשוני טוענות שקאנון זה מכיל את דבריו של הבודהה עצמו.
קאנון המהיאנה

מאוחר יותר הופיעו קאנוני המהאיאנה, המכילים כ-600 סוטרות שהועברו בעל פה על ידי מקורות שונים. על פי טענת מאמיני זרם זה, גם קאנון זה מכיל את דבריהם של הבודהה עצמו ובודהיסטוות שונות. קאנון המהאיאנה הרחב ביותר הוא הקאנון הסיני, אך ככל הנראה תורגם מסנסקריט.
קאנון המהיאנה > קאנון המהיאנה הסיני (ארבע האַגַמוֹת)

קאנון המהיאנה הסיני נקרא "ארבע האַגַמוֹת" והוא תורגם מהיבריד סנסקריט, השפה שבה נכתבו הקאנונים הקדומים של המהיאנה לשפה הסינית. הוא מכיל גרסאות שונות במידת-מה מאלה של הקאנון הפאלי (הכולל וינאיה, סוטרה ואבהידהרמה), ובנוסף סוטרות שאינן מצויות בקאנון הפאלי. סוטרות בודדות מחוץ לקאנון זה הפכו לקאנונים בפני עצמן ומסביבן נוצרו מספר אסכולות. מאוחר יותר אסכולות אלו הועתקו לארצות נוספות.
הקאנון הטיבטי

קיים גם קאנון בשפה הטיבטית. הקאנון הטיבטי, השייך לזרם הווג'ריאנה, מכיל את התכנים הבודהיסטיים של המהאיאנה והטהרוואדה, ובנוסף להם תכנים טנטריים וביאורים רבים. הקאנון הטיבטי הוא כנראה המאוחר ביותר ושונה במידה ניכרת משני קודמיו. בצורתו הבסיסית הוא דומה להם, אם כי הוא מחולק לשניים: "קאנג'יור", המכיל את הוינאיה, סוטרה, אבהידהרמה וטנטרה, ו"טנג'יור" – הספרות הפרשנית הענפה לקאנג'יור.
הקאנון היפני

הבודהיזם היפני של אסכולת השינגון מסווג את התכנים ביחס להתגלמויותיו של הבודהה (טריקאיה): התכנים הראשוניים מתייחסים לנירמנקאיה, סוטרות האקיאנה לסמבוגקאיה, והתכנים של הווג'ריאנה – לדהרמקאיה.
פוגארה

איור של בארות שרשרת (פוגארות)
פוּגַארַה (בערבית: فغرة (פע'רת), בתרגום לעברית: באר שרשרת) היא כינוי למערכת של הולכת מים והשקיה ממפלס מי התהום אל פני השטח לצורכי חקלאות. מקורה של השיטה בממלכת פרס במאה השישית לפני הספירה. טכנולוגיה זו יצרה מקור מים יציב שניתן להשען עליו לצורכי התיישבות אדם ולהשקיה מהעת העתיקה ועד ימינו באזורים בעלי אקלים מדברי.
העיקרון המונח ביסוד מערכת הפוגארות הוא קידוח אנכי בקרקע, המגיע אל מפלס מי-התהום, שם נתפסים המים ומוּלַכִים במנהרה אופקית, תת-קרקעית, בשיפוע מתון אל יעד המרוחק מנקודת הקידוח. לרוב ימוקמו הפוגארות בפיתחן של מניפות סחף. לאורך המנהרה נחפרו פירים רבים לשם אוורור המים, לשם הוצאת חומר המרוחק מנקודת הקידוח, וכן למטרות עבודות אחזקה וביקורת על כמות המים ומפלסם. בישראל מוכרים כמה אתרי פוגארות ארכאולוגיים בבקעת הירדן ובערבה התיכונה והדרומית.
אטימולוגיה

מקור המילה פוגארות מערבית מרוקאית. פירוש המילה فغر (פַעַ'ר) מערבית הוא "פער את פיו". מכאן הקשר לקידוח הבורות וחפירת המנהרות. הסיבה שבגינה אומרים בעברית פוגארות היא לשונית: האות ע'ין (غ) בשפה הערבית נהגית כמו ר' צרפתית (לדוגמה: מע'ר- נהגה בערבית כמרר ופוע'ארות-נהגה כפורארות). המילה פוגארות נבחרה על מנת שיהיה לישראלים נוח יותר להגות (כמו בגדאד במקום בע'דאד ואבו גוש במקום אבו ע'וש).
כינויים נוספים למערכת זו מגיעים מהשפה הערבית ומפרסית: בשפה הערבית קַנַאת (قناة -Qanat) פירושה תעלה או צינור ובשפה הפרסית כינויה של המערכת הוא קַארִיז (كاريز kariz) ופירושה תעלה או ניקבה.
תפוצה

הטכנולוגיה של השקיה באמצעות תעלות במניפות סחף הופצה לארצות רבות בהן האקלים הוא מדברי: מפרס מזרחה לסין אפגניסטן ופקיסטן ומערבה לערב הסעודית, ומשם לארצות צפון אפריקה אלג'יר ולוב ועד למרוקו. בזמן הכיבוש המוסלמי הגיעה הטכנולוגיה לספרד, ומשם עם הכובשים הספרדים עד פרו. בין היתר הגיעה הטכנולוגיה גם למרחבי ארץ ישראל, ירדן וסוריה. כיום ניתן לראות שרידים של טכנולוגיה זו במרחבי ארץ ישראל בבקעת הירדן, בעין יהב, במלחת יטבתה וכן בעברונה שליד אילת. הפוגארות שנמצאו במרחבי ארץ ישראל מתוארכות לתקופה הערבית הקדומה (המאה ה-8 לספירה).
טכניקת הבנייה

הפוגארות נחפרו לרוב בתוך מניפת סחף ממרגלות ההר לכוון האזור בעל האדמה הטובה אשר בו היו השטחים המעובדים. המנהרות נחפרו תוך כדי שמירה על שיפוע מתון כדי לא לגרום לסחף יתר במנהרה. על ידי הובלה של מים בתת-הקרקע באזורים מדבריים. תעלות תת-קרקעיות אלו פתרו את בעיית ההתאדות וכך הפך ניצול המים ליעיל הרבה יותר. תוך כדי חפירת המנהרה, העפר הוצא כלפי מעלה דרך פירים ונשפך החוצה. לאחר הוצאת העפר דופנה התקרה של המנהרה.
הגאוגרפיה של איראן עשירה ברכסי הרים גבוהים עליהם יורד גשם לצד עמקים נרחבים ומדבריים שבמרכזם מלחות, בהן לא ניתן לקיים חקלאות. המלחות נוצרות כאשר המים שזורמים בתת-הקרקע ממניפות הסחף היורדות מההרים מגיעים למרכז העמק ושם עולים בעליה נימית ומתאדים תוך כדי המלחת פני השטח. כיוון שכך קידוח בארות בחלק התחתון של העמק יוביל למים מלוחים. הרעיון שעומד מאחורי הפוגארות הוא בעצם לתפוס את המים לפני שהם מתמלחים בשולי העמק ולהוביל אותם בשיפוע אפסי אל הקרקעות הטובות שמעל מפלס הקרקעות המלוחות שבמרכז העמק.
גובה המנהרה היה קטן מחצי מטר ולכן רק אנשים נמוכים מאוד, ככל הנראה גמדים, יכלו לעשות מלאכה זו. ישנה סברה שטוענת כי היו משפחות של גמדים אשר מקצועם היה התקנת פוגארות. התקנת הפוגארות נחשבת הייתה לסוד מקצועי. החוקרים טוענים כי מבצע הנדסי זה יכול היה להיעשות רק על ידי השלטון המרכזי ולא על ידי כל אדם, זאת משום שרק מעטים ידעו את הסוד הטכנולוגי של בניית הפוגארות. אם כן, עובדת מציאת מספר רב של פוגארות באזור בקעת הירדן, עין יהב, יטבתה ועברונה מצביעה על כך שבתקופה הערבית הקדומה נעשה כאן מפעל פיתוח חקלאי ורציני אשר בוצע על ידי השלטון המרכזי שישב ברמלה.
ראו גם

הקנאת הפרסי
תהליך ההפצה של הטכנולוגיה בעולם
מוצא שושלת בגרט
ראו גם

שושלת בגרטיוני
לקריאה נוספת

סיריל טואמנוף (1963), מחקרים על ההיסטוריה הקווקזית, (באנגלית)
רונלד גריגור סאני (1994), יצירת האומה הגאורגית, מסת"ב 0253209153, (באנגלית)
סטפן ראפ (2003), מחקרים על ההיסטוריוגרפיה של גאורגיה בימי הביניים: טקסטים מוקדמים והקשרים איראסיתיים, מסת"ב 9042913185, (באנגלית)
הערות שוליים

↑  מובסס חורנאצי (Մովսես Խորենացի) - כרוניקון והיסטוריון ארמני מהמאה ה-5.
↑  טיגראנס הגדול או טיגראנס השני (Տիգրան Մեծ)‏ (55 לפנה"ס-95 לפנה"ס) - מלך ארמניה שבתקופת שלטונו הגיעה ממלכת ארמניה בשיאה.
↑  ממיקוניאן (Մամիկոնեան) - בית אצולה ארמני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295327805171  LCCN: sh96007398
חצוצרות הכסף

העתק התבליט המופיע בשער טיטוס בו נראים שתי חצוצרות
חצוצרות כסף הן זוג כלי תרועה, אשר על פי המסורת היהודית נעשו תחילה בידי משה, בעת מסע הנדודים של עם ישראל במדבר. הצו המקראי מורה לצקת את החצוצרות מכסף.
החצוצרות שימשו לצרכים שונים המוגדרים בתורה: לאיסוף ופיזור המחנות, להכרזת מלחמה ולציון המועדים.
מבנה החצוצרות

התורה מצווה בפרשת בהעלותך: ”עֲשֵׂה לְךָ שְׁתֵּי חֲצוֹצְרֹת כֶּסֶף--מִקְשָׁה תַּעֲשֶׂה אֹתָם”. התלמוד מדייק כי החצוצרות של הכהנים צריכות להיעשות מכסף טהור ואף בדיעבד לא ניתן להחליף אותן למתכות אחרות. בכך מובן שסוג החצוצרה שהכהנים השתמשו בה הייתה חצוצרה פשוטה. אולם לעת התקיעה של שנת הקהל, היו הכהנים תוקעים בחצוצרות של זהב.
הכנתן נידונה במדרשים השונים, והיא מוגדרת ”מעשה אומן ומן קשה ומעשה קורנס”. החצוצרות שוות בגודלן. החצוצרות שעשה משה נגנזו לאחר מותו ונעשו חצוצרות חדשות.
זמני השימוש בחצוצרות

החצוצרות מוזכרות לראשונה בתורה בפרשת בהעלותך, בציווי מפורט של אופן השימוש בהן:
...וְהָיוּ לְךָ לְמִקְרָא הָעֵדָה וּלְמַסַּע אֶת-הַמַּחֲנוֹת. וְתָקְעוּ בָּהֵן--וְנוֹעֲדוּ אֵלֶיךָ כָּל-הָעֵדָה אֶל-פֶּתַח אֹהֶל מוֹעֵד. וְאִם-בְּאַחַת יִתְקָעוּ--וְנוֹעֲדוּ אֵלֶיךָ הַנְּשִׂיאִים רָאשֵׁי אַלְפֵי יִשְׂרָאֵל. וּתְקַעְתֶּם תְּרוּעָה--וְנָסְעוּ הַמַּחֲנוֹת הַחֹנִים קֵדְמָה. וּתְקַעְתֶּם תְּרוּעָה שֵׁנִית--וְנָסְעוּ הַמַּחֲנוֹת הַחֹנִים תֵּימָנָה; תְּרוּעָה יִתְקְעוּ לְמַסְעֵיהֶם. וּבְהַקְהִיל אֶת-הַקָּהָל--תִּתְקְעוּ וְלֹא תָרִיעוּ.

וּבְנֵי אַהֲרֹן הַכֹּהֲנִים יִתְקְעוּ בַּחֲצֹצְרוֹת; וְהָיוּ לָכֶם לְחֻקַּת עוֹלָם לְדֹרֹתֵיכֶם.

וְכִי-תָבֹאוּ מִלְחָמָה בְּאַרְצְכֶם עַל-הַצַּר הַצֹּרֵר אֶתְכֶם--וַהֲרֵעֹתֶם בַּחֲצֹצְרֹת; וְנִזְכַּרְתֶּם לִפְנֵי ה' אֱלֹהֵיכֶם וְנוֹשַׁעְתֶּם מֵאֹיְבֵיכֶם. וּבְיוֹם שִׂמְחַתְכֶם וּבְמוֹעֲדֵיכֶם וּבְרָאשֵׁי חָדְשֵׁיכֶם--וּתְקַעְתֶּם בַּחֲצֹצְרֹת עַל עֹלֹתֵיכֶם וְעַל זִבְחֵי שַׁלְמֵיכֶם; וְהָיוּ לָכֶם לְזִכָּרוֹן לִפְנֵי אֱלֹהֵיכֶם, אֲנִי ה' אֱלֹהֵיכֶם.
ניתן לחלק את תפקידי החצוצרות לשתי קבוצות. בין תיאור שתי הקבוצות ישנו פסוק מבדיל העוסק בכוהנים התוקעים (פסוק ח'):
הנהגת תנועת מחנות שבטי ישראל בנדודים במדבר. (במדבר, י', א'–ז')
למקרא העדה: תקיעה בשתי החצוצרות שהיא סימן לכל העדה להיקבץ אל משה לפתח אוהל מועד, ותקיעה בחצוצרה אחת מהווה סימן לוויעוד הנשיאים בלבד.
למסע המחנות: תרועה בחצוצרה מורה למחנות החונים להתחיל לנסוע. תרועה ראשונה מורה לשבט יהודה, שבט זבולון ושבט יששכר לצאת לדרך. בתרועה שנייה יצאו שבט ראובן, שבט שמעון ושבט גד. כך עוד שתי תרועות וכל השבטים הצטרפו למסע.
זיכרון לפני ה' בעתות צרה או שמחה. (שם, פסוקים ט'–י')
יציאה למלחמה: תרועת זיכרון במלחמת מצווה.
ימי שמחה: במועדים ובראשי חודשים, בהקרבת הקורבנות העולה וזבחי השלמים בבית המקדש.
זמני השימוש בחצוצרות > אירועים יחידאיים

במקרא נמצאו מקרים נוספים שבהם תקעו והריעו בחצוצרות:
בעת העלאת ארון ברית ה' למקומו בירושלים (דברי הימים א', ט"ו, כ"ד–כ"ח)
בעת חנוכת המזבח (דברי הימים ב', כ"ט, כ"ז)
בעת חנוכת הבית (דברי הימים ב', ה', י"ג; דברי הימים ב', ז', ו')
בעת יסוד היכל ה' (עזרא, ג', י')
בעת חנוכת חומת ירושלים (נחמיה, י"ב, ל"ה)
במשיחת המלכים (מלכים ב', י"א, י"ב–י"ד; דברי הימים ב', כ"ג, י"ג)
אופן השימוש

התלמוד בבלי סבור שאין פוחתין משני כהנים עם בתקיעה ואין מוסיפין על מאה ועשרים כהנים, אולם אחרים סוברים שאם שלא פוחתים משני כהנים, ניתן להוסיף כהנים תוקעים בלי שיעור.
אופן השימוש > אחרי שיבת ציון

לאורך כל ימי הבית הראשון אין הכוהנים תוקעים בחצוצרות. בשיבת ציון מבצעים מנהיגי העלייה זרובבל בן שאלתיאל וישוע בן יהוצדק, מהלך חסר תקדים, כשהם מועידים את התקיעה בחצוצרות רק לכוהנים, ומנהיגים אותה כחלק מטקסי הפולחן. ייתכן וניתן לייחס זאת להשפעת המוזיקה הפרסית, או אולי להבנה עקרונית שיש צורך לגוון יותר את הליווי המוזיקלי בטקסים. התוקעים בחצוצרות, מעבר להיותם כוהנים, היו מחויבים להיות תמימים (חסרי מום) שהרי המעמד הציבורי חייב הופעה מרשימה ומעוררת הכבוד.
כל יום בבית המקדש החל בשלוש תקיעות לפתיחת שערי העזרה, לאחר מכן נשמעו עוד תשע תקיעות בחצוצרה בטקס התמיד של שחר ותשע תקיעות בערב, וזאת כהוראת המשנה, שאין פוחתין מעשרים ואחת תקיעות בכל יום ואין מוסיפין על ארבעים ושמונה. שלושים ושש התקיעות כללו את מניין העשרים ואחת שבכל יום בתוספת תשע תקיעות בימים שיש בהם קרבן נוסף, היינו בשבתות ובחגים, ושש תקיעות של שבת. ארבעים ושמונה תקיעות כללו את השבת שבחג, הוא חג הסוכות.
בהלכות מצוות שופר של ראש השנה כותב הרמב"ם:
"במקדש, היו תוקעין בראש השנה בשופר אחד, ושתי חצוצרות מן הצדדין--השופר מאריך והחצוצרות מקצרות, שמצות היום בשופר. ולמה תוקעין עימו בחצוצרות, משום שנאמר "בחצוצרות, וקול שופר--הריעו, לפני המלך ה'" (תהילים, צ"ח, ו'). אבל בשאר מקומות, אין תוקעין בראש השנה אלא בשופר בלבד."
ייצוג החצוצרות

עד כה נמצא רק תיעוד אחד שלהן, בתבליט המפורסם בשער טיטוס ברומא. על פי התבליט שעל שער טיטוס, שוחזרו במוזיאון למוזיקה בחיפה שתי חצוצרות הכסף. חצוצרות אלה היו שונות משתי החצוצרות המוטבעות במטבעות בר כוכבא, שהן קצרות ועבות כחצוצרות צבאיות.
ראו גם

שופר
בית התקיעה
הערות שוליים

↑  מה שנקרא "herald trumpet" כלומר ללא שסתומים ומנענעים לשליטה על הטון (ראו חצוצרת בארוק), משום שכסף נחשב כמתכת "קשה" שלא ניתן ליצור בעזרתה מנגנון מכני מסובך, ובספר "ירושלים עיר המוזיקה" (מ. גשורי) דף קעג מציין לתיאור יוסף הכהן בקדמוניות ג יב ו, גם בציור מקשת הניצחון דטיטוס
↑  תוספתא, סוכה ז ה
↑  מדרש ספרי על במדבר, פרק י' פסוק ב'
↑  ייעוד זה תקף לתקופת הנדודים בלבד
↑  עֲשֵׂה לְךָ שְׁתֵּי חֲצוֹצְרֹת כֶּסֶף" / יהונתן טאוב
↑  הרב יהודה זולדן, תקיעה ותרועה בחצוצרות לפני ה', אוניברסיטת בר-אילן, המרכז ללימודי יסוד ביהדות, דף שבועי מספר 345
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף י"ג, עמוד ב'
1 2  דר. יחיעם שורק, ‏הכהונה כפי שלא היכרתם – פרק י"ד: הכוהנים בסי-במול, באתר "הידען", 10 ביולי 2009
1 2  כלי נגינה שבהם נגנו בני ישראל בבית המקדש / נעמה שחורי
↑  בשנת 1971 ערך משה גורלי, מייסד המוזיאון בחיפה, תערוכה בשם "המוזיקה בעולם העתיק". חלקם חפצי עתיקות משומרים וחלקם משוחזרים בקפדנות ותוך נאמנות למקור. התערוכה הוצגה ב-19 ארצות והקטלוג שלה תורגם ל-11 שפות. המוזיאון למוזיקה נסגר לפני 15 שנים, והאוספים שלו שמורים במרתף בית הרמן שטרוק.
| ספר במדבר |
| --- | --- | --- |
| פרשת במדבר | נשיאי השבטים • מפקד בני ישראל במדבר סיני • מחנה ישראל • פדיון בכורות • משא המשכן |  |
| פרשת נשא | שילוח טמאים • אשם גזלות וגזל הגר • פרשת סוטה • פרשת הנזיר • ברכת כהנים • נשיאת ארון הברית בכתף • קורבנות הנשיאים |  |
| פרשת בהעלותך | הדלקת הנרות במקדש • טהרת הלויים • פסח שני • חצוצרות הכסף ותקיעת הכהנים בחצוצרות • עמוד הענן • מסע המחנות • חובב בן רעואל • פרשת ויהי בנסוע • חטא המתאוננים • קברות התאווה • שבעים הזקנים ואלדד ומידד • צרעת מרים |  |
| פרשת שלח לך | חטא המרגלים • חטא המעפילים • נסכים • הפרשת חלה • חטאת עבודה זרה • המקושש • פרשת ציצית • ציצית • לא תתורו |  |
| פרשת קרח | מחלוקת קורח ועדתו • פריחת מטה אהרן • שמירת המקדש • מתנות כהונה |  |
| פרשת חקת | פרה אדומה • מי מריבה • מות אהרון הכהן • מלחמת מלך ערד • נחש הנחושת • שירת הבאר • מלחמת סיחון • מלחמת עוג |  |
| פרשת בלק | משלחת בלק אל בלעם • אתונו של בלעם • משלי בלעם • חטא בעל פעור |  |
| פרשת פינחס | מפקד בני ישראל בערבות מואב • בנות צלפחד • מינוי יהושע • קורבן התמיד • קורבן מוסף • מוסף ראש חודש |  |
| פרשת מטות | פרשת נדרים • הפרת נדרים • מלחמת מדין • הכשרת כלים • טבילת כלים • פרשת בני גד ובני ראובן |  |
| פרשת מסעי | נדודי בני ישראל במדבר • גבולות הארץ • נשיאי השבטים • ערי הלויים • ערי מקלט • רוצח בשגגה |  |
| דמויות מרכזיות | משה • אהרן • גרשון • קהת ומררי • אליצפן בן עוזיאל • אלעזר ואיתמר • האישה הכושית • מרים הנביאה • קרח בן יצהר • דתן ואבירם • און בן פלת • סיחון מלך האמורי • עוג מלך הבשן • בלק • בלעם בן בעור • כזבי בת צור • זמרי בן סלוא • פינחס • חמשת מלכי מדין • יהושע בן נון • כלב בן יפונה |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
תמונת שתי חצוצרות במטבע של כסף מתקופת בר כוכבא
סון יונג-מין

זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
סון יונג-מין (בקוריאנית: 손흥민; ‏נולד ב־8 ביולי 1992) הוא כדורגלן דרום קוריאני המשחק בעמדת הקיצוני בטוטנהאם הוטספר ובנבחרת קוריאה הדרומית, בהן הוא משמש כקפטן. הישגיו האישיים קיבעו את מעמדו כאחד מגדולי הכדורגלנים האסייתים בכל הזמנים.
קריירת מועדונים

בשנת 2008 עזב סון את מחלקת הנוער של סיאול, וחתם באקדמיית הנוער של המבורג. בטרום עונת 2010/2011 סון הרשים בהופעותיו, וב-8 ביולי 2010, ביום הולדתו ה-18, חתם על חוזה מקצועני ראשון, בהמבורג. לאחר שכבש מול צ'לסי באוגוסט, סון נפצע ברגלו ונעדר למשך חודשיים. הוא חזר לשחק ב-30 באוקטובר וכבש בהופעתו הראשונה בבונדסליגה, נגד פ.צ. קלן. שער זה הפך את סון לשחקן הצעיר ביותר של המבורג שכובש שער בבונדסליגה.
במהלך טרום עונת 2011/2012 כבש 18 שערים בתשעה משחקים. באותה עונה הוא הופיע ב-30 משחקים, בהם כבש חמישה שערים, בין היתר שערים נגד הנובר ונגד נירנברג בסיום העונה, שהבטיחו את השארותה של המבורג בבונדסליגה.
בעונת 2012/2013 עזבו שחקני הרכב רבים את המבורג, ובעקבות כך היה סון לשחקן הרכב בקבוצה. אותה עונה הייתה עונת הפריצה שלו: הוא הופיע בה ב-34 משחקים, הבקיע 12 שערים, ובישל שני שערים.
ב-13 ביוני 2013 סוכמה העברתו לבאייר לברקוזן תמורת 10 מיליון אירו, שהיה לסכום הגבוה ביותר ששילמה לברקוזן תמורת שחקן. הוא חתם על חוזה לחמש שנים בקבוצה. הוא התאקלם במהירות בקבוצה וכבש שלושה שערים בשלוש הופעותיו הראשונות בקבוצה, במשחקי ההכנה לקראת עונת 2013/2014. ב-9 בנובמבר 2013 כבש שלושער בניצחון 3–5 על קבוצתו הקודמת, המבורג. ב-10 במרץ 2014 כבש מול ורדר ברמן שער שהבטיח את העפלת לברקוזן לפלייאוף העלייה לליגת האלופות.
באוגוסט 2015 חתם בטוטנהאם הוטספר.
ב-7 בדצמבר 2019, במשחק מול ברנלי, החל במהלך מחלק המגרש של קבוצתו עד לשער היריבה והבקיע שער במבצע אישי, תוך שהוא חולף בין שבעה משחקניה. השער נבחר לשער חודש דצמבר ובשער העונה לעונת 2019/2020. בדצמבר 2020 זכה השער להכרה מצד פיפא וזכה בפרס פושקש בתור השער היפה ביותר של השנה.
ב-20 בספטמבר 2020 כבש סון רביעייה במשחק אחד לראשונה בקריירה בניצחונה של טוטנהאם 2–5 על סאות'המפטון. את כל ארבעת השערים של סון בישל הארי קיין. ב-26 בפברואר, בישל סון שער לקיין מול לידס יונייטד, וקיין בישל לסון שער נוסף, זהו השער ה-37 שקיין וסון כובשים או מבשלים אחד לשני, וקבעו שיא חדש של שותפות כיבוש שערים בפרמיירליג.
סון רשם עונת שיא בעונת 2021/22, כאשר זכה בתואר מלך השערים של הפרמייר ליג (יחד עם מוחמד סלאח) עם 23 שערי ליגה. שערים אלו סייעו לטוטנהאם לסיים במקום הרביעי ולשוב לליגת האלופות לאחר שנתיים של היעדרות.
ב-17 בספטמבר 2022 השלים שלושער תוך 26 דקות בלבד מרגע שעלה למגרש בדקה ה-59 של המשחק, בניצחון קבוצתו 2–6 על לסטר סיטי.
באוגוסט 2023, לאחר עזיבתו של הארי קיין את טוטנהאם לטובת באיירן מינכן, מונה סן יונג-מין במקומו לקפטן הקבוצה.
נבחרת קוריאה הדרומית

סון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת קוריאה הדרומית ב-30 בדצמבר 2010, במשחק ידידות נגד סוריה. הוא כבש את שער הבכורה בנבחרת ב-18 בינואר 2011, במשחק נגד הודו במסגרת שלב הבתים של גביע אסיה 2011.
בשנת 2012 סון זומן לסגל קוריאה הדרומית לאולימפיאדת לונדון, אך סירב לזימון והעדיף להתמקד בקריירה שלו בהמבורג. סון שיחק במוקדמות מונדיאל 2014, וסייע לנבחרתו להעפיל למונדיאל 2014. הוא כבש את שערו היחיד בטורניר בהפסד 2–4 לאלג'יריה בשלב הבתים.
במונדיאל 2018 כבש שני שערים, הראשון בהפסד למקסיקו והשני בניצחון על גרמניה.
בהמשך השנה זכה עם נבחרתו בטורניר הכדורגל של משחקי אסיה.
נכלל בסגל נבחרת קוריאה הדרומית לטורניר מונדיאל 2022 והעפיל איתה לשמינית הגמר לאחר ניצחון דרמטי על פורטוגל במחזור האחרון של שלב הבתים. באותו ניצחון סיפק סון בישול בתוספת הזמן לוואנג הי-צ'אן, מה שבסופו של דבר העלה את דרום קוריאה לשלב שמינית הגמר.
נכלל בסגל נבחרת קוריאה הדרומית לטורניר גביע אסיה 2023.
חיים אישיים

בשנת 2019 תרם סון כ-100,000 ליש"ט לקורבנות שריפה באזור קוסונג (אנ') שבדרום קוריאה, מולדתו.
במהלך הפגרה במגפת הקורונה בשנת 2020, השלים סון שירות חובה בצבא דרום קוריאה. הוא קיבל פטור משירות צבאי בעקבות מדליית זהב במשחקי אסיה בשנת 2018, אך הוא נאלץ לבצע אימונים צבאיים בסיסיים ללא קשר לפטור. הוא השלים הכשרה בסיסית בחיל הנחתים של הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה באפריל-מאי 2020, וסיים בהצטיינות בחמישייה הראשונה מתוך 157 חניכים.
סון מוכר כאחד השחקנים הנחמדים והחייכנים ביותר בפרמייר ליג ובכדורגל העולמי בכלל, ובעקבות כך זכה לכינוי "סוני". הוא מרבה לבקר ילדים אוהדי הקבוצה בבתי חולים.
הוא ניהל מערכת יחסים עם זמרת קוריאנית, בנג מינה, אך לבסוף הם נפרדו.
תארים > אישיים

קבוצת השנה של אסיה: 2012
השחקן הקוריאני של השנה: 2013, 2014, 2017
השחקן האסייתי של השנה: 2015, 2017, 2019, 2020
שחקן החודש בפרמייר ליג: ספטמבר 2016, אפריל 2017, אוקטובר 2020
פרס פושקש: פרס שער השנה של פיפ"א לשנת 2020
שער העונה בפרמייר ליג: 2019/2020
נעל הזהב בפריימר ליג: 2021/2022
קבוצת העשור של טוטנהאם 2010–2020
דן גלזר

דן ליאון גלזר (נולד ב-20 בספטמבר 1996) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית ובנבחרת ישראל.