stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וילי להמן
ביוגרפיה

להמן הצטרף למשטרת ברלין ב-1911. ב-1920 הוא הפך לסגן ראש הדיוויזיה נגד ריגול. בשנת 1929 החל להמן לספק מידע עבור הנ.ק.ו.ד.. הוא עשה זאת לא מתוך אהדה קומוניסטית, אלא בגלל שהיה נשוי, גם לו חברה והיה צריך כסף. בנוסף, הייתה לו חיבה להמר על סוסים.
בשנת 1933 הצטרף להמן לגסטפו. שם הקוד של הנ.ק.ו.ד. של הגסטפו היה Apotheke (בית מרקחת). בגסטפו הפך להמן למנהל הדיוויזיה הנלחמת בריגול סובייטי. הודות למידע של להמן הצליחו הסובייטים לשחרר את סוכנם ארנולד דויטש, שלימים גייס את קים פילבי.
להמן הצטרף ל-SS בשנת 1934. לקראת סוף יוני ביקש הרמן גרינג מהמן לסייע בארגון ליל הסכינים הארוכות כדי לחסל את מתנגדי המשטר. מאוחר יותר אמר להמן לנ.ק.ו.ד. שהרציחות שביצע במהלך ליל הסכינים הארוכות עשה אותו לחולה. אבל במקביל הם ביצרו את מעמדו עם הממונים עליו בגסטפו.
בשנת 1939 עבר להמן למשרד הראשי לביטחון הרייך, אוגדה IV. אחריותו הייתה למנוע מהסובייטים לרגל אחר תעשיית החימוש הגרמנית. עמדה זו אפשרה להמן לספק מידע רב ערך לסובייטים על חימוש גרמני. ב-19 ביוני 1941 דיווח להמן לנ.ק.ו.ד. על התאריך המדויק שבו תכננו הגרמנים לפלוש לברית המועצות. מבצע ברברוסה יצא לדרך ב-22 ביוני 1941. הודעתו הועברה בטלגרף ללברנטי בריה ולסטלין, אך האחרון דחה אותה, כמו דיווחים אחרים. זה היה הקשר האחרון שלו, משום שזמן קצר לאחר הפלישה עזבו כל אנשי הקשר הסובייטיים שלו, ולכל מכשירי הרדיו הרזרביים שבהם השתמשו הסוכנים הגרמנים, לא היה מספיק טווח לאחר הכיבוש של מינסק ב-28 ביוני.
ב-1942, עם גילוי התזמורת האדומה על ידי הגרמנים, נעצר להמן ונורה ללא משפט בהוראת היינריך הימלר.
לקריאה נוספת

Lehrer, Steven (2002). Hitler Sites: A City-by-city Guidebook (Austria, Germany, France, United States). McFarland. p. 224. ISBN 0-7864-1045-0.
Lehrer, Steven (2006). The Reich Chancellery and Führerbunker Complex: An Illustrated History of the Seat of the Nazi Regime. McFarland. p. 214. ISBN 0-7864-2393-5.
הערות שוליים

↑  Klussmann, Uwe (29 בספטמבר 2009). "Spying in World War II Stalin's man in the Gestapo". SPIEGELnet GmbH. Der Spiegel. נבדק ב-31 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Uwe Klussmann: Stalins Mann in der Gestapo. der Spiegel. 29 September 2009
↑  Hans Coppi: Willy Lehmann; in: Hans Schafranek und Johannes Tuchel (Eds.):Krieg im Äther. Widerstand und Spionage im Zweiten Weltkrieg. Picus Verlag: Wien 2004, ISBN 3-85452-470-6
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 143077023  ISNI: 0000 0001 0839 5025  VIAF: 160887935   WorldCat (עם VIAF): 160887935
זיקית ג'קסון

| זיקית ג'קסון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: דמויי איגואנה
משפחה:: זיקיתיים
סוג:: זיקית הטריצרטופס
מין:: זיקית ג'קסון
שם מדעי
 Trioceros jacksonii
תחום תפוצה


זיקית ג'קסון או זיקית הטריצרטופס ג'קסון (שם מדעי: Trioceros jacksonii) היא מין של זיקית בסוג זיקית הטריצרטופס. זוהי זיקית גדולה ביותר החיה במזרח אפריקה ולה 3 קרניים על ראשה (דבר שנתן לה את שמה המדעי ואת כינוייה העברי על שם הדינוזאור טריצרטופס). היא התגלתה על ידי החוקר ג'ורג' בולנגר (1858–1937).
מאפיינים

זו אחת מהזיקיות הגדולות בעולם ואורכה מגיע ל-38 ס"מ בזכרים ו-25 ס"מ בנקבות (15–25 ס"מ בממוצע). לזכרים יש 3 קרניים על ראשם, שעוזרות להם לקבוע את חוזק מתחריהם והם נלחמים איתם ראש בראש עד שאחד הצדדים עוזב. הנקבות קטנות מהזכרים במעט ואין להן קרניים. הזיקית מסוגלת לשנות את צבעה במהירות לפי מצב רוחה, אך רוב הזמן הצבע הוא ירוק כמו העלים סביבה. לעיתים נדירות ישנן זיקיות כחולות או צהובות מעט. בניגוד לרוב הזיקיות, זיקיות ג'קסון מביאות לעולם צאצאים חיים, 8-30 במספרם. רובם הגדול לא שורדים.
הזיקיות חיות בטבע ביערות גשם במזרח אפריקה בגבהים שבין 1,600-2,400 מ' מעל הקרקע בדרום-מרכז קניה וצפון טנזניה. הן חיות כמעט כל הזמן על העצים ויורדות לעיתים נדירות. כפות רגליהן עוצבו ללפות ענפים ולהתמזג עם העלים. זיקיות אלה הוכנסו גם לאיי הוואי ופלורידה, שם הן גורמות לנזקים אקולוגיים.
הזיקיות הן טורפות ששולחות את לשונן הדביקה והארוכה לעבר הטרף והוא נתפס ומומת במהירות. הטרף של זיקיות גדולות אלה כולל בעיקר חרקים וגם רבי רגליים, עכבישים, שווה רגלאים, נדלים, חלזונות ואף לטאות וציפורים קטנות. בהוואי הן ניזונות ממיני חרקים אנדמיים כולל Hyposmocoma ,Pantala ,Oodemas ומחילזון Achatinella שנמצא בסכנת הכחדה קריטית.
תת-מינים

T. j. jacksonii
T. j. merumontanus
T. j. xantholophus
ראו גם

זיקית הטריצרטופס
זיקית תימנית
זיקית ים-תיכונית
זיקית פנתר
הערות שוליים

↑  זיקית ג'קסון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  זיקית ג'קסון באתר הרשימה האדומה של IUCN
זנבתן חלודי

| זנבתן חלודי |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: דגי סחוס
סדרה:: זנבתנאים
משפחה:: מפרקתנאים
סוג:: Nebrius
מין:: זנבתן חלודי
שם מדעי
 Nebrius ferrugineus ‏לסון, 1831
תחום תפוצה


זְנַבְתָּן חֲלֻדִּי (בעבר נקרא זְנַבְתָּן חַדְגּוֹנִי ;שם מדעי: Nebrius ferrugineus) הוא מין כריש יחידי בסוגו ממשפחת המפרקתניים המצוי במימי האזור האינדו פסיפי ברחבי שוניות אלמוגים מהים האדום ומזרח אפריקה עד לפולינזיה.
מאפיינים

הזנבתן מזכיר במראהו את מפרקתן הבינים אך קטן ממנו. הוא יכול להגיע לאורך של 3.2 מטר והוא בעל גוף גלילי עם ראש גדול בעל עיניים קטנות בקצהו העליון וחוטם עגלגל. כריש זה בניגוד למיני כרישים אחרים מסוגל לנשום כשאינו בתנועה (כשאינו שוחה) אלא בעודו נח על הקרקעית. בהתאם לכך, הסנפירים והזנב מותאמים לשכיבה ולהיאחזות בקרקעית. צבע הכריש אדמדם עד כחול-אפור עם בטן בהירה.
לכריש לסתות מלאות שיניים גדולות מאוד המותאמות לאכילת טרף קשה גוף כמו סרטנאים דוגמת סרטנים ולובסטרים, רכיכות ובמיוחד תמנונים שונים, אלמוגים, קווצי עור ודגי שונית כמו בתרניים, סיכניים וצניניתיים, אותם הוא צד בלילות.
הכריש עצמו נטרף בידי כרישי שונית גדולים כמו כריש שורי, פטישן פגום-חרטום וידוע שהוא טרפם של כריש לימוני וכריש טיגריסי.
הערות שוליים

↑  זנבתן חלודי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי סחוס (תש"ס), 2000, באתר האקדמיה ללשון העברית
טבחמלה

טָבַּחמֶלָה (בגאורגית: ტაბახმელა) הוא כפר היסטורי שנמצא כיום ברובע דידגורי בטביליסי גאורגיה. פירוש שם הכפר "האגם היבש" ("ტბა" - "טבּא" פירושו אגם; "ხმელი" - "חמֶלי" פירושו יבש).
הכפר נזכר לראשונה בכתובים ככפר בין מעיינות ששימש כמעון קיץ של תמר המלכה. במעונה בכפר ילדה תמר את בנה ויורשה גיאורגי לשה. זה גם היה המקום בו נפטרה תמר. בכפר מתקיימים מספר פסטיבלים דתיים במהלך השנה שהעיקרית ביניהם הוא "יום המלך הקדוש תמר" החל ב-14 במאי. החג נקרא גם "תָמַרוֹבָּה" על שמה של תמר.
מהמחצית השנייה של המאה ה-18 הייתה שייכת למשפחת התאוואדים (דרגת אצולה גאורגית), סולור'אשווילי (სოლოღაშვილი).
בתקופת פלישת הצבא האדום לגאורגיה, ב-17 בפברואר 1921, התקדמו, דיוויזיות של חיל רגלים וחיל פרשים של הצבא האדום, כשהם נתמכים במטרייה אווירית, כ-15 ק"מ דרום-מערבית לטביליסי. הפסגה האסטרטגית של קוג'ורי וטבחמלה עברה מיד ליד בשלושת הימים שבין 18 בפברואר - 20 בפברואר, כאשר הכוחות הגאורגים, תחת פיקודו של גיאורגי מזניאשווילי, סבבו בסופו של דבר לאחור, ויחידות הצבא האדום, אשר סבלו מאבדות כבדות, החלו להתקבץ במטרה להדק את המעגל העוטף את טביליסי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בגאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויליאם גולדינג

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1911 פרו 
 פטירה:  19 ביוני 1993 (בגיל 81) פראנארוורתל, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Church of Holy Trinity, Bowerchalke 
 מקום לימודים:  קולג' ברייזנוז, אוניברסיטת אוקספורד, Marlborough Royal Free Grammar School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  בעל זבוב, To the Ends of the Earth 
 תקופת הפעילות:  מ-1934 
 בן או בת זוג:  Ann Brookfield 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1983)  Knight Bachelor (1988)  פרס בוקר (1980)  honorary doctor of the Sorbonne Nouvelle University (1983)  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1979)  עמית החברה המלכותית לספרות  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 www.william-golding.co.uk
 
ויליאם ג'רלד גולדינג (באנגלית: William Gerald Golding‏; 19 בספטמבר 1911 – 19 ביוני 1993) היה סופר, מחזאי ומשורר אנגלי, חתן פרס נובל לספרות.
ביוגרפיה

ויליאם גולדינג נולד בסנט קולומב מיינור, שבקורנוול, אנגליה. בשנת 1940 התגייס לצי הבריטי, שירת בסיירות, משחתות ושולות מוקשים ובסיום המלחמה היה מפקדה של ספינת טורפדו.
בשנת 1945 התמנה למנהל בית ספר בסולסברי ולימד שם שנים רבות יוונית עתיקה.
את ספרו "בעל זבוב" חיבר ב-1954. הספר הוסרט בשתי גרסאות, ב-1963 וב-1990 ואף יצאה מהדורה מיוחדת לבתי הספר באנגליה.
ב-1955 כתב את ספרו החביב עליו מכולם, "היורשים", תיאור האופן שבו ההומו סאפיינס ניצח את האדם הניאנדרתלי, העדין והטוב יותר לפי גולדינג, במלחמת הקיום.
ספרים נוספים שכתב בתקופה מאוחרת יותר זכו לתשומת לב פחותה. יצירתו מגוונת בנושאיה ובסגנונה. ב-1983 קיבל את פרס נובל לספרות. אדם יוצר רוע, הוא אמר, כשם שדבורה יוצרת דבש.
ספריו שתורגמו לעברית

בעל זבוב (Lord of the Flies, 1954) תורגם על ידי אסתר כספי והופיע בשנת 1965 בהוצאת עם עובד.
אנשי הנייר (The Paper Men, 1984) הופיע בהוצאת מעריב, 1984, תרגם אהרן אמיר
היורשים (The Inheritors, 1955) הופיע בהוצאת אלישר, 1981, תרגום א. נמרוד
הפירמידה (The Pyramid, 1967) הופיע בהוצאת אלישר ומהדורה נוספת בהוצאת אסטרולוג, 1999, תרגום יעקב גוטשלק
נפילה חופשית (Free Fall, 1959) הופיע בהוצאת אלישר,1984, תרגום א. נמרוד
חוסה לואיס קמינרו

חוסה לואיס פרס קמינרו (בספרדית: José Luis Pérez Caminero; נולד ב-8 בנובמבר 1967 במדריד) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מנהלה המקצועי של קבוצת אתלטיקו מדריד.
קמינרו היה מהכדורגלנים הספרדים הבולטים בשנות ה-90. קריירת המשחק שלו נפרשה בעיקר של שני מועדונים, ריאל ואיאדוליד ואתלטיקו מדריד. בשורות האחרונה זכה קמינרו בדאבל בעונת 1995/1996. הוא ייצג את נבחרת ספרד 21 פעמים, בהם בטורנירי מונדיאל 1994 ויורו 1996. הוא כבש שמונה שערים במדי ספרד, כולל בשני הטורנירים בהם שיחק.
לאחר פרישתו התמנה למנהל מקצועי בריאל ואיאדוליד, והחל משנת 2011 הוא נושא בתפקיד דומה באתלטיקו מדריד.
קריירת משחק

קמינרו החל את דרכו בקבוצת הנוער של ריאל מדריד מעיר הולדתו. בעונת 1986/1987, לאחר שסיים את גילאי הנוער, קודם קמינרו לשורות ריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים מליגת המשנה. הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן שתיים תחת המאמן ויסנטה דל בוסקה, אך לא זכה לקידום לקבוצה הראשונה של המועדון.
משלא הצליח להתקדם במדי ריאל, עבר קמינרו לריאל ואיאדוליד מהליגה הבכירה בעונת 1989/1990. הוא השתלב היטב במועדון וערך 31 הופעות ליגה בעונת הבכורה שלו, בה ניצלה הקבוצה מירידה לליגת המשנה. בשתי העונות הבאות תפס מקום מרכזי אף יותר, והחמיץ שלושה משחקי ליגה בלבד במצטבר בשתי העונות. הראשונה מביניהן הסתיימה במקום התשיעי, הרחק ממאבקי הירידה, אך בסיום עונת 1991/1992 לא הצליחה הקבוצה ונשרה לליגת המשנה. קמינרו נותר לעונה רביעית בקבוצה וסייע לה לחזור לליגה הבכירה תוך עונה אחד בלבד, לאחר שסיימה את העונה במקום השני. בסך הכול בארבע עונות במדי ואיאדוליד רשם קמינרו 134 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים.
לקראת עונת 1993/1994 חתם קמינרו בשורות אתלטיקו מדריד. בעונה קשה, שבה הובילו את הקבוצה שישה מאמנים שונים והסתיימה במקום ה-12 בלבד, היה קמינרו משחקניה הבולטים של הקבוצה, כשכבש שישה שערי ליגה ב-26 הופעות. שער הבכורה שלו בקבוצה נכבש ב-30 באוקטובר 1993, והיה לשער ניצחון דרמטי בעשרה שחקנים מול ברצלונה, שקבע 3:4 דקה אחת לסיום. גם העונה שאחריה התנהלה תחת חילופי מאמנים תכופים, כשבסך הכול ארבעה מאמנים שונים הובילו את הקבוצה באותה עונה, שהסתיימה במקום ה-14 בליגה. בעונה זו תפס קמינרו מקום מרכזי אף יותר במרכז הקישור, עם תשעה שערי ליגה ב-31 הופעות.
בעונת 1995/1996, תחת המאמן רדומיר אנטיץ', הפגינה אתלטיקו יכולת משובחת וזכתה בדאבל מרשים. קמינרו היה משחקניה הבולטים של הקבוצה באותה העונה, אותה סיימה אתלטיקו בפער ארבע נקודות מסגניתה ולנסיה. הוא כבש תשעה שערי ליגה ב-37 הופעות, ובגמר גביע המלך הספרדי עלה בהרכב קבוצתו בניצחון 0:1 על ברצלונה בהארכה. בסיום העונה, בעקבות יכולת השיא אותה הפגין, זכה קמינרו בפרס דון בלון לכדורגלן הספרדי המצטיין של העונה, ובתואר כדורגלן העונה מטעם העיתון אל פאיס. הוא היה לשחקנה היחיד של אתלטיקו שזוכה בשני התארים האלו באותה עונה. עונה אחר כך לא הצליחה אתלטיקו לשחזר את ההישג וסיימה חמישית בלבד, אך קמינרו שדרג עוד יותר את יכולת כיבוש השערים שלו וסיים את העונה עם 14 שערי ליגה, הפעם היחידה בקריירה בה כבש כמות דו ספרתית של שערי ליגה.
קמינרו נותר בקבוצה עונה אחת נוספת, חמישית במספר, בטרם סיים את דרכו במועדון. בסך הכול בחמש העונות במדריד כבש קמינרו ארבעים שערי ליגה ב-149 הופעות. לקראת עונת 1998/1999 חזר לקדנציה שנייה בריאל ואיאדוליד. הקדנציה השנייה שלו במועדון נמשכה שש עונות, כאשר בשלהי הקריירה הוסט לאחור ושימש גם כבלם. הוא כבש 15 שערי ליגה ב-155 הופעות בקדנציה השנייה במועדון, שהביאו אותו לסך הכול של 289 הופעות ו-18 שערי ליגה במדי הקבוצה במצטבר. בסיום עונת 2003/2004, בה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, פרש קמינרו ממשחק פעיל בגיל 37.
קריירת משחק > נבחרת ספרד

קמינרו החל את דרכו בנבחרת ספרד תחת המאמן חבייר קלמנטה ב-8 בספטמבר 1993, במשחק ידידות ביתי מול צ'ילה. קמינרו עלה מהספסל במחצית המשחק, שהסתיים בניצחונה של ספרד בתוצאה 0:2. שבועיים אחר כך עלה קמינרו לראשונה בהרכב הנבחרת, למשחק החוץ שלה מול אלבניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1994. בדקה ה-67 של המשחק כבש קמינרו את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער שקבע את תוצאת המשחק, 5:1 לספרד.
קמינרו זומן על ידי קלמנטה לסגל ספרד לקראת מונדיאל 1994 בארצות הברית. במשחקה הראשון של הנבחרת, שהסתיים בשוויון 2:2 מול קוריאה הדרומית, עלה קמינרו מהספסל בדקה ה-47. הוא עלה בהרכב ושיחק תשעים דקות במשחק מול גרמניה שהסתיים בשוויון 1:1. קמינרו עלה בהרכב והצטיין במשחק השלישי, בו גברה ספרד 1:3 על בוליביה. בדקה ה-19 הובילה הגבהה טובה של קמינרו לפנדל לזכות הספרדים, שנוצל היטב על ידי ז'וזפ גוארדיולה. בדקה ה-66 הכפיל קמינרו את התוצאה לאחר שקיבל כדור עומק באגף השמאלי מסרג'י ברז'ואן, ובנגיעה אחת מזווית קשה גלגל לרשת של בוליביה. דקה אחר כך צימקה בוליביה ל-1:2, אך בדקה השבעים השלים קמינרו צמד שקבע את תוצאת המשחק, לאחר שהשתלט עם החזה על כדור שהוגבה לרחבה, וגלגל אותו פנימה מול השוער. המשחק הסתיים באכזבה מסוימת עבור קמינרו, שבדקה התשעים ספג כרטיס צהוב בפעם השנייה בטורניר, מה שגרם לו להחמיץ את הניצחון 0:3 על שווייץ בשמינית הגמר. קמינרו חזר להרכב ברבע הגמר מול איטליה, בו כבש שער מרהיב. בדקה ה-58, במצב של יתרון 0:1 לאיטלקים, קיבל קמינרו כדור שטוח על סף הרחבה ובעט בנגיעה ברגל שמאל אל החיבורים. שתי דקות לסיום המשחק קבע רוברטו באג'ו 2:1 לאיטליה, וספרד סיימה את דרכה בטורניר.
שנתיים לאחר המונדיאל, זומן קמינרו על ידי קלמנטה לסגל לקראת יורו 1996 באנגליה. קמינרו פתח במשחק הראשון שהסתיים בשוויון 1:1 מול בולגריה, ובמשחק השני מול צרפת שמר על מקומו בהרכב ואף כבש שער שוויון דרמטי בדקה ה-85 שקבע את תוצאת המשחק, שוויון 1:1. קמינרו לא שותף בניצחון 1:2 על רומניה שהבטיח לספרד את הכרטיס לשלב הבא, וברבע הגמר מול אנגליה המארחת עלה מהספסל במחצית המשחק. ההתמודדות עברה להכרעה בדו-קרב בעיטות עונשין לאחר שוויון 0:0 בהארכה, ושם גברה אנגליה 2:4 וסיימה את דרכה של ספרד בטורניר.
ההפסד לאנגליה היה להופעתו האחרונה של קמינרו במדי ספרד. בסך הכול הוא ערך 21 הופעות במדי ספרד, שבהן כבש שמונה שערים.
לאחר הפרישה

בשנת 2006 התמנה לתפקיד המנהל המקצועי בקבוצה בה פרש, ריאל ואיאדוליד. בזמן כהונתו בתפקיד זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה לעונת 2006/2007, ושמרה על מקומה בליגה הבכירה עונה לאחר מכן. בסיום עונת 2007/2008 עזב את התפקיד מסיבות אישיות.
בשנת 2009 נעצר קמינרו בחשד למעורבות בהברחת סמים, לאחר שלפי החשד הלבין כספים עבור הארגון. יחד עמו נעצרו עוד שלושים חשודים בפרשה, והוא שוחרר עם הקראת זכויותיו.
לקראת עונת 2011/2012 חזר לשמש כמנהל מקצועי, כשהתמנה לתפקיד באתלטיקו מדריד. שיתוף הפעולה עם המאמן דייגו סימאונה, שזכה עמו כשחקן בדאבל ב-1996, הביא לתוצאות חיוביות עבור הקבוצה, ובתקופת כהונתו זכה המועדון בליגה האירופית, באליפות ובגביע בספרד וכן העפיל פעמיים לגמר ליגת האלופות.
תארים

אליפות ספרד: 1995/1996
הגביע הספרדי: 1995/1996
פרס דון בלון לכדורגלן העונה בליגה הספרדית: 1996
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1986/1987 | ריאל מדריד קסטיליה | ספרדהליגה הספרדית השנייה | 14 | 0 |
| 1987/1988 | ריאל מדריד קסטיליה | ספרדהליגה הספרדית השנייה | 2 | 0 |
| 1988/1989 | ריאל מדריד קסטיליה | ספרדהליגה הספרדית השנייה | 23 | 4 |
| 1989/1990 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 31 | 0 |
| 1990/1991 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 36 | 1 |
| 1991/1992 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 37 | 1 |
| 1992/1993 | ריאל ואיאדוליד | ספרדהליגה הספרדית השנייה | 30 | 1 |
| 1993/1994 | אתלטיקו מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 26 | 6 |
| 1994/1995 | אתלטיקו מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 31 | 9 |
| 1995/1996 | אתלטיקו מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 37 | 9 |
| 1996/1997 | אתלטיקו מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 30 | 14 |
| 1997/1998 | אתלטיקו מדריד | ספרדליגת העל הספרדית | 25 | 2 |
| 1998/1999 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 27 | 4 |
| 1999/2000 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 23 | 4 |
| 2000/2001 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 33 | 5 |
| 2001/2002 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 23 | 1 |
| 2002/2003 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 22 | 0 |
| 2003/2004 | ריאל ואיאדוליד | ספרדליגת העל הספרדית | 27 | 1 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 477 | 62 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ספרד> שנה | נבחרת ספרד> הופעות | נבחרת ספרד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1993 | 3 | 2 |
| 1994 | 8 | 3 |
| 1995 | 6 | 2 |
| 1996 | 4 | 1 |
| סה"כ | 21 | 8 |
חוקת צרפת 1875

הקובץ המקורי של החוקים בדבר החוקה הצרפתית הנושא את האזכור "בשם העם הצרפתי" (Au nom du peuple français).
חוקת צרפת של 1875 או בשמה המוכר יותר החוקים בדבר החוקה של 1875 (בצרפתית: Lois constitutionnelles de 1875), הם סדרת חוקים שנחקקו בידי האספה הלאומית של צרפת בתקופת הרפובליקה השלישית ולמעשה היוו את בסיס החוקה הצרפתית של המשטר הרפובליקאי. החוקה עברה מספר תיקונים עד אשר משטר וישי למעשה נטרל את עיקרה. לאחר מלחמת העולם השנייה נכתבו חוקות רפובליקניות חדשות, אשר עיקרי סדרי השלטון שלהן בוססו על חוקת 1875.
החוקה הסדירה את הרכב הרשות המחוקקת עם בית מחוקקים בן שני בתים (עם סנאט שנבחר בעקיפין על בסיס מחאה שמרנית כמשקל נגד ללשכת בית הנבחרים, האספה הלאומית, הנבחרת בידי הציבור); מועצת שרים האחראית לאספה; ונשיא בעל סמכויות הדומות לאלו של מונרך חוקתי. חוקים אלו הותירו היבטים רבים של המבנה הממשלתי הצרפתי ללא שינוי.
בעיקרם, החוקים מבססים את מבנה המשטר הרפובליקאי בצרפת העומד עד היום בימי הרפובליקה החמישית. החוקים, המהווים למעשה חוקי יסוד, נחקקו באורח הדרגתי, לפי הסדר הבא:
חוק ארגון הסנאט (l'organisation du Sénat) - 24 בפברואר 1875
חוק ארגון הממשלה הצרפתית (l'organisation des pouvoirs publics) - 25 בפברואר 1875
חוק יחסי הרשויות (les rapports entre les pouvoirs publics) - 16 ביולי 1875
שלושת החוקים הללו שונו מעט בהמשך. זו הפעם הראשונה והאחרונה שמשטר רפובליקאי בצרפת אינו מאורגן על ידי חוקה אמיתית (מוצהרת ומוחלטת בהרכבה), אף על פי שעם הזמן נקלט הכינוי, לשם הפשט, "החוקה של 1875".
החוקים לא בוטלו כדין עד פרסום החוקה של הרפובליקה הרביעית ב-27 באוקטובר 1946. עם זאת, תפעולם הושעה הלכה למעשה בין 10 ביולי 1940 - תאריך העברת סמכויות עריצות לידי המרשל פיליפ פטן, שאמור היה להציב, על פי תנאי העברת הסמכויות, חוקה חדשה, אשר מעולם לא ראתה אור - ועד לפרסום החוקה של הרפובליקה הרביעית. החוק החוקתי מ-2 בנובמבר 1945 הקים למעשה ממשלה זמנית לאחר שחרור צרפת, ששמרה על החוקים החוקתיים של 1875 דה-פקטו באי-אתחולם.
ראו גם

מועצת המדינה של צרפת
הפרלמנט הצרפתי
הצהרת זכויות האדם והאזרח
זהות אוילר

באנליזה מתמטית, זהות אוילר, הקרויה על שמו של המתמטיקאי השווייצרי לאונרד אוילר, היא השוויון הבא:
זהות אוילר
כל איברי הזהות הם מספרים קבועים:
e הוא בסיס הלוגריתם הטבעי.
π הוא היחס בין היקף המעגל לקוטרו.
i הוא היחידה המדומה שמקיימת:  i^{2}=-1\;\!
זהות אוילר בניסוח זה מעולם לא פורסמה על ידי אוילר עצמו, והיא קרויה על שמו שכן היא תוצאה ישירה של נוסחת אוילר (ראו להלן).
הוכחה

ניתן להוכיח את הזהות על ידי הצבת  \ x=\pi  בנוסחת אוילר:
כלומר, לאחר ההבנה כי הסינוס של פאי שווה לאפס, וכי הקוסינוס של פאי שווה למינוס אחת, מתקבלת זהות אוילר.
יופי מתמטי

זהות אוילר נחשבת בעיני רבים כזהות יוצאת דופן בשל יופייה המתמטי, הנובע מהפעולות הבסיסיות שהיא משלבת בתוכה (חיבור, כפל והעלאה בחזקה) ומהקבועים המתמטיים הבסיסיים שהיא מקשרת ביניהם:
e הוא מספר אי רציונלי (ואף טרנסצנדנטי) המופיע באינספור הקשרים שונים באנליזה מתמטית ובתחומים משיקים. ספרותיו הראשונות בבסיס עשרוני הן ...2.71828
π הוא מספר אי רציונלי (ואף טרנסצנדנטי) המופיע גם הוא באינספור הקשרים בגאומטריה, אנליזה מתמטית ותחומים משיקים. ספרותיו הראשונות בבסיס עשרוני הן ...3.14159
i הוא היחידה המדומה, הוא אחד משני השורשים הריבועיים של הפולינום  x^{2}+1=0 (השני הוא -i).
1 הוא מספר טבעי המשמש כאיבר היחידה של כפל מספרים.
0 הוא מספר טבעי המשמש כאיבר האפס של חיבור מספרים.
עדות ליופי שרבים מייחסים לזהות ניתן לראות בכך שבמשאל קוראים שערך כתב העת "Physics World" בין קוראיו היא הגיעה למקום הראשון, יחד עם משוואות מקסוול.
הכללות

מנוסחת אוילר נובע ששורשי היחידה מסדר n הם המספרים מהצורה  e^{2\pi ik/n} לכל  k=0,\ldots ,n-1. סכום שורשי היחידה הוא תמיד 0:
טענה זו ניתן להוכיח בדרכים רבות, למשל דרך ההבחנה שסכום שורשי היחידה הוא המקדם של  x^{n-1} בפולינום:
הצבה של n=2 בסכום נותנת את זהות אוילר.
את נוסחת אוילר ניתן להכליל גם לקווטרניונים, אז מקבלים זהות אוילר מוכללת:
לכל  a_{1},a_{2},a_{3} ממשיים המקיימים  {a_{1}}^{2}+{a_{2}}^{2}+{a_{3}}^{2}=1.
ראו גם

זהויות טריגונומטריות
לקריאה נוספת

רוברט פ' קריז, המשוואות הגדולות - פריצות דרך במדע מפיתגורס עד הייזנברג, כתר ספרים, 2008, עמ' 91–112.
הערות שוליים

↑  גרדיאן‏, ובמקום השמיני: 2=1+1, באתר וואלה, 11 באוקטובר 2004
השולחן (כתב עת)

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  ז'אנה גור 
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 ענפי תעשייה:  תעשיית המזון 
  
 www.hashulchan.co.il
 
השולחן (לשעבר על השולחן) נוסד בשנת 1990 על ידי ז'אנה ואילן גור כבית תוכן העוסק במגוון נושאים קולינריים – בישול, אפייה, יין, אלכוהול ועוד. המרכז פונה לקהל של אוהבי הבישול והאפייה בישראל, כמו גם לאנשי מקצוע בתחומי ההסעדה השונים.
היסטוריה

המגזין נוסד בחודש נובמבר 1990 על ידי ז'אנה ואילן גור. מטרתו הראשונית של המגזין הייתה להיות כתב עת לאנשי מקצוע בתחומי האוכל. שמו הראשון של המגזין היה "על השולחן – עיתון המסעדנות והמטבח המוסדי". החל מגיליון מס' 3 מונתה ז'אנה גור להיות העורכת הראשית של המגזין והיא נשאה בתפקידה זה עד 2017.
בגלגולו הראשון עסק רובו של המגזין בעניינים הקשורים למטבחים גדולים וכלל לא עסק בבישול ביתי. במרוצת השנים, תחת הנהגתה של ז'אנה גור, החל העיתון לעסוק גם בבישול ביתי וזאת כאשר התברר כי חובבי בישול רבים קוראים את המגזין. עם התגברות ההתעניינות של הקהל הישראלי בקולינריה, עבר המגזין שינוי והיה למגזין הפונה לכלל אוהבי האוכל. העורך הגסטרונומי הראשון של המגזין היה דניאל רוגוב ואחריו שימש בתפקיד השף חני פרבר.
שנות ההתגבשות של "על השולחן", במהלך שנות ה-90, היו גם השנים של מהפכת האוכל הגדולה בישראל, והמגזין חרת על דגלו קידום המטבח הישראלי, קידום שפים מקומיים ותוצרת הארץ. "על השולחן" יזם והפיק קורסים, סדנאות וארוחות ושילב בהם מסעדנים ושפים. בין היתר, היה המגזין על השולחן הראשון לקדם את היין הישראלי והיה היוזם של תערוכת יינות ישראל שהתקיימה שלוש פעמים בבית הסקוטי ביפו. כן ארגן המגזין אירועים כמו תערוכות אפייה ובישול.
באוקטובר 2017 הודיעו בעלי המגזין על סגירתו לאחר 27 שנות פעילות, אך ציינו שאתר האינטרנט ימשיך לפעול. האתר שינה את שמו בהמשך ל״השולחן״.
ביוני 2018 נרכשה פעילות המגזין ואתר האינטרנט על ידי קבוצת יובל סיגלר. עורכת המגזין היא מרב סריג.
מבנה הירחון

עמוד השער ובו צילום מושקע של מנת אוכל.
מאמר מערכת מאת העורכת הראשית.
שוק - מדור צרכנות קולינרי, הכולל דיווחים אודות מוצרים, חקלאים, תוצרת טרייה, שווקים וציוד למטבח.
אוכלים בחוץ – מדור המסעדות של המגזין, הכולל ביקורות, המלצות, פינות כגון המנה שעשתה לנו את החודש, עסקית בחודש, אוכלים בעמידה - אוכל רחוב ודיווחים אודות אירועים בתחומי הגסטרונומיה.
אוכלים בבית – אזור נרחב בתוך המגזין, הכולל מתכונים קלים ומהירים ליומיום, המשתמשים בחומרי גלם עונתיים, זמינים ומקומיים. בין הנושאים - ארבע דרכים להכנת מאכל, כדאי שיהיה בבית (התמקדות בחומר גלם אחד למזווה), ארוחה לשבת.
כתבות על חומרי גלם, תופעות קולינריות, לייף סטייל.
כתבות והמלצות אודות יין ואלכוהול.
במהלך השנה יוצאים לאור גם גיליונות ממוקדים בנושאים כמו:
מסעדות, אפייה, בריאות, או גיליונות המוקדשים לגסטרונומיה של מדינה.
הוצאת הספרים

"האוסף המתוק של על השולחן", שיצא בשנת 2002 היה הספר הראשון בהוצאת על השולחן. מאז הוציא על השולחן לאור עשרות ספרים, להלן הבולטים שבהם:
"ששת" – סדרה בסיסית למטבח הכוללת 4 ספרים: ששת בישול, ששת מאפים, ששת מתוקים וששת במזרח הרחוק.
סדרת פינת אוכל – 15 ספרים בפורמט קומפקטי שהוקדשו לתחומי בישול שונים: מרקים, אורז, תפוחי אדמה, קינוחים וכו'
"שוקולד" ספר אלבומי המשלב מתכוני שוקולד עם היסטוריה וחומר מקצועי (בעריכת קרין גורן)
"מטבח ישראלי" מאת עומר מילר
"מיקי שמו – המיטב", ו"שבתות וחגים עם מיקי שמו"
"ספר הפסטה של על השולחן"
"על השולחן אקספרס"
"המטבח הבריא של על השולחן"
"המטבח הצמחוני של על השולחן"
"קסם המטבח המרוקאי"
"האוצר של על השולחן"
בנוסף הופקו קמפיינים לגורמים שונים בתחומי המזון. למשל: הגדה של פסח עבור יקבי רמת הגולן, הפקת יין המילניום עבור יקבי כרמל, כתיבה והפקה של חוברת מתכוני תנובה לשבועות בשנים 2008, 2009 ו-2010.