stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היינץ ברנרד

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1923 נירנברג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  18 בדצמבר 1994 (בגיל 70) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה 
 צאצאים:  Anna Löwenstein 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
היינץ ברנרד (22 בדצמבר 1923 - 18 בדצמבר 1994) היה שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי-בריטי, הידוע בישראל בעיקר בשל תפקידיו בסדרות הטלוויזיה החינוכית להוראת אנגלית, "Here we are" ו-"Neighbours".
ביוגרפיה

ברנרד נולד בשם היינץ מסינגר בנירנברג ואומץ בגיל שנתיים על ידי משפחת לווינשטיין. ב-1938 שלחה אותו אימו לבריטניה מתוך מטרה להצטרף אליו: פרוץ המלחמה שיבש את תוכניותיה והיא הגיעה בסופו של דבר לארצות הברית דרך מסע באסיה הסובייטית. ברנרד נותר לבדו בבריטניה והצטרף למעון נוער של הנוער הגרמני החופשי. לאחר המלחמה התאחד עם אימו - שהודיעה לו כי אימצה אותו, וכי למעשה יש לו אח ואחות המתגוררים בישראל.
ברנרד למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה וסיים את הלימודים ב-1957. בתקופה זו גם עזב את המפלגה הקומוניסטית בעקבות משפטי הרופאים ואירועים דומים. ב-1971 קיבל הצעה לביים בישראל. בארץ שיחק בעיקר בתפקידים משניים, למשל בסרטים "הצילו את המציל", "השועל בלול התרנגולות, "מבצע יונתן" ו"אבו אל בנאת", וכאמור גם בסדרות הטלוויזיה להוראת אנגלית, בהן הופיע כ"מר כהן"; רעייתו נטי כתבה את התסריטים לתוכניות האלו. ב-1981 שב לבריטניה ועבד שם בהפקות תיאטרון שונות, בייחוד בתחום תיאטרון שוליים והתיאטרון האלטרנטיבי.
המדרשה לאמנות

| --- | --- |

 בית ספר לאמנות
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים)
 קמפוס:  קלמניה, מכללת בית ברל
 בעלי תפקידים
 יו"ר:  הילה פלג 
 דקאן:  גיא בן נר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°12′03″N 34°55′06″E﻿ / ﻿32.200699°N 34.918464°E﻿ / 32.200699; 34.918464
 דף באתר מכללת בית ברל
  (למפת נתניה מוגדלת) המדרשה לאמנות(למפת נתניה רגילה) המדרשה לאמנות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המדרשה לאמנות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המדרשה לאמנות
 
"הפקולטה לאמנויות – המדרשה" (הידועה גם בשמות "המדרשה" וה-"המדרשה לאמנות") היא בית ספר לאמנות ולהוראת אמנות חזותית בישראל. היא נוסדה בשנת 1946 וכיום היא מהווה אחת מתוך שלוש פקולטות המהוות את המכללה האקדמית בית ברל.
היסטוריה

בשנת 1946 נוסד בית הספר לאמנות "המדרשה" כמדרשה למורים לציור ולמלאכה של זרם העובדים על ידי אליהו בילס ואהרון אבני. המדרשה פעלה באותם ימים כסמינר ערב במבנה של בית ספר יסודי בתל אביב. כעבור זמן הופרדה הוראת המלאכה מהוראת הציור. ושמה הוסב ל"מדרשה למורים לציור". בשנת 1964 המדרשה עברה לבעלות משרד החינוך והתרבות. שנתיים לאחר מכן עברה למתכונת של לימודי יום. בין השנים 1980-1966 מנהל המדרשה רן שחורי תחת כהונתו של שחורי עברה המדרשה בשנת 1972 למבנים בהרצליה, שהועמדו לרשות משרד החינוך והתרבות על ידי העירייה. באותה עת הפכה דמותו של רפי לביא, שהחל ללמד אמנות במוסד בשנת 1965, למרכזית. לביא, פיתח במדרשה שיטת הוראה שהסתמכה יותר על הבנת שפת האמנות מאשר על טכניקה ומיומנויות אמנותיות. תחת השפעתו התפתחה קבוצה של אמנים, כגון מיכל נאמן, נורית דוד, תמר גטר, דגנית ברסט ואחרים שזוהו עם סגנון "דלות החומר".
בשנת 1977 עברה המדרשה שוב, הפעם לרמת השרון. באותה שנה הוקם בה המכון להכשרת מדריכים לאמנויות. בשנת 1980, התמנה לתפקיד מנהל המדרשה הצייר שלמה ויתקין, שכיהן בתפקיד עד שנת 1997. במהלך כהונתו, בשנת 1987, התאחדה המדרשה עם המכללה האקדמית בית ברל. בשנת 1989 הוקמה מסגרת הלימודים לאמנות "המדרשה הפתוחה", הקרואה היום "תוכנית לימודים אישית באמנות" והמחלקה לטיפול באמנות.
בשנת 1995 העתיקה המדרשה את מיקומה ל"קלמניה" שבמכללת בית ברל, והוקמה בה המחלקה ללימודי קולנוע. בשנת 1997 החליף האמן יאיר גרבוז את ויתקין בראש הנהלת המדרשה. בשנת 1999 הפכה המדרשה למוסד אקדמי וקבלה הסמכה מהמועצה להשכלה גבוהה להעניק תואר ראשון B.Ed.F.A באמנות. בשנת 2008 קיבלה המדרשה אישור נוסף מהמועצה להשכלה גבוהה, לפתיחת תוכנית לימודים לתואר שני M.Ed בחינוך לאמנות.
ב-2009 התמנה האמן דורון רבינא לתפקיד ראש בית הספר ונפתחה תוכנית לימודים לתואר ראשון B.Ed.F.A בקולנוע. בשנת 2010 נפתחה תוכנית ללימודי המשך באמנות ובשנת 2011 נפתחה המכינה ללימודי אמנות במגזר הערבי. ב-2013 קיבלה התוכנית לתואר שני בחינוך לאמנות הסמכה סופית למתן תואר. בשנת הלימודים תשע"ד עברה מכללת בית ברל למבנה פקולטטי, ושמה הרשמי של המדרשה הפך להיות ״הפקולטה לאמנויות – המדרשה״. במשך השנים הפעילה המדרשה מספר גלריות לאמנות במתחם קלמניה וגם בתל אביב. מאז שנת 2014 פועלת גלריית המדרשה הירקון 19 בתל אביב-יפו.
ב-2014 מונה האמן גבי קלזמר לדקאן הפקולטה.ב-2018 החליף אותו אמן הווידאו והמיצב גיא בן-נר. ב-2024 החליפה אותו בתפקיד האוצרת הילה פלג.
הערות שוליים

↑  תוכנית לימודים אישית באמנות באתר המדרשה לאמנות, המכללה האקדמית בית ברל
↑  גילעד צפריר, קלמניה, עבודת גמר, המדרשה לאומנות, 2009
↑  גבי קלזמר במרכז המידע לאמנות ישראלית, מוזיאון ישראל, ירושלים
↑   אבי פיטשון, הילה פלג מסבירה איך דווקא החוק נגד BDS בגרמניה דחק אותה חזרה לישראל, באתר הארץ, 8 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257238405171  BnF: cb166678841 (data)  LCCN: nr2004020512  VIAF: 131891541   WorldCat (עם VIAF): 131891541
החיים על פי אורטגה

"החיים על פי אורטגה" הוא אלבום האולפן השני של הראפר הישראלי אורטגה. את האלבום הוציאה לאור ב-24 בדצמבר 2015 חברת התקליטים קמע. הוא פורסם בפורמט תקליטור בלבד, ובמרוצת השנים יצא גם לפלטפורמות הסטרימינג השונות, כמו ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | טוב טעם  | 3:15 |
| 2. | עד הקצה  | 2:50 |
| 3. | נמשיך לזרום (בהשתתפות פלד)   | 3:09 |
| 4. | ראש מעל המים (בהשתתפות רועי אדרי ובן בלקוול)   | 3:48 |
| 5. | הכל טוב (בהשתתפות כהן)   | 2:51 |
| 6. | עשינו את זה שוב  | 2:26 |
| 7. | רבע פיתה (בהשתתפות רועי כפרי)   | 1:37 |
| 8. | להגיע אליך (דין כרמל)   | 3:24 |
| 9. | ישראלים (בהשתתפות גיא מר)   | 3:19 |
| 10. | העיר הזאת  | 2:47 |
| משך כולל: | משך כולל: | 29:29 |
הערות שוליים

↑  אורטגה – החיים על פי אורטגה, דיסקוגס
| אורטגה |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: סנדוויץ' פועלים • החיים על פי אורטגה • פרק ב' • זהב שחור • שפע מאורגן
מיקסטייפים: 04:47 • קראקספקטיבה • 04:48
מיני-אלבומים: פרק ג' – בונוסים • ג'וני בידוד
ערכים קשורים: פי.אר. טרופרז • פלד ואורטגה
הים האגאי (מחוז)

מחוז הים האגאי (טורקית Ege Bölgesi – "מחוז האגאי") הוא אחד משבעה מחוזות בטורקיה. המחוז שוכן במערב אסיה הקטנה לחופי הים האגאי ומחולק לשמונה נפות כדלקמן:
אפיונקרהיסאר
איידן
דניזלי
איזמיר
קיטהיה
מניסה
מולה
אושק
שטחו של המחוז הוא כ-79,000 קמ"ר שהם 10.1% משטח המדינה, ובשנת 2000 מנתה אוכלוסייתו 8,938,971 תושבים. המחוז הוקם בשנת 1941.
היינץ בראנדט

| --- | --- |

בראנדט משמאל לורנר פון בראון (בחליפה האזרחית), ומימין לפרידריך אולבריכט בביקור בפנמינדה
 לידה:  11 במרץ 1907 ברלין, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  21 ביולי 1944 (בגיל 37) ראסטנבורג(אנ'), גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1925–1944 (כ־19 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור (ורמאכט)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 
היינץ בראנדט (בגרמנית: Heinz Brandt;‏ 11 במרץ 1907 – 21 ביולי 1944) היה מפקד בכיר בוורמאכט שנרצח במהלך קשר העשרים ביולי.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

בראנדט נולד ב-11 במרץ 1907 בברלין, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1925 התגייס בראנדט לרייכסווהר, והצטרף לרגימנט הפרשים ה-13. במהלך אולימפיאדת ברלין (1936) זכה בראנדט במדליית זהב, בתחרות רכיבה עם סוסו אלכימיה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה ואחריתו

בפרוץ המלחמה היה בראנדט קצין מטה בדיוויזיה ה-25, ולאחר מכן מונה לקצין במטה הכללי. בפברואר 1940 מונה לקצין אג"ם הדיוויזיה ה-297, ובנובמבר אותה שנה מונה לקצין בOKH, וקיבל ב-1 בינואר 1941 דרגת מיור. ב-1 באפריל 1942 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-1 במאי 1943 הועלה לדרגת אוברסט.
ב-20 ביולי 1944 היה בראנדט במאורת הזאב בתדרוך אצל אדולף היטלר, בדיוק באותו יום שקלאוס שנק פון שטאופנברג החליט להתנקש בחיי היטלר והניח תיק ובו פצצה מתחת לשולחן דיונים בחדר בו שהה היטלר. בראנדט הזיז את התיק בו הייתה הפצצה, מכיוון שזה הפריע לו לגחון לעבר המפה שעמדה על השולחן. הזזת התיק בסנטימטרים ספורים גרמה לכך שבין התיק ובין היטלר חצצה רגל עץ עבה. בעקבות זאת היטלר אמנם נפגע בפיצוץ באזנו ובידו, אך לא באופן שפגע בתפקודו. בראנדט נפצע אנוש עקב הפיצוץ ונפטר למחרת. ב-22 ביולי הועלה לאחר מותו לדרגת גנרל-מיור.
הים האירי

| --- | --- |
תמונת לווין של הים האירי
תמונת לווין של הים האירי
 מידע כללי
 על שם:  אירלנד 
 מיקום:  בין אירלנד לבריטניה הגדולה
 סוג:  ים שולי
 ים של:  האוקיינוס האטלנטי
 מידות
 שטח:  104,000 קמ"ר
 נפח:  6,000 קמ"ק
 עומק מרבי:  272 מטר
 ‏עומק ממוצע:  60 מטר
 מידע נוסף
 מליחות:  3.2% עד 3.49%
 נהר מזין:  ליפי, River Dhoo, River Duddon, River Dwyryd, River Dyfi, River Derwent, קונווי, River Dargle, River Cleddau, River Cocker, River Calder, River Dysynni, River Ehen, River Rheidol, River Vartry, Shimna River, River Eea, River Owenroe, מרזי, River Neb, River Fane, River Mawddach, Silver Burn, River Bladnoch, אבוקה, River Slaney, Afon Aber, Afon Alaw, Afon Cefni, נהר ריבל, לאגאן, נהר לון, בויין, River Clwyd, River Blackwater, Cavan and Meath, Castletown River, Morell River, River Annas, River Artro, River Aughrim, Crogga River, River Alt, Painestown River, River Aeron, Nanny, The Birket 
 מדינות באגן הניקוז:  הממלכה המאוחדת, אירלנד, האי מאן 
 ערים:  דבלין, ליברפול ובלפסט
 איים:  האי מאן, אנגלסי, אראן, איסליי, ג'ורה
 קואורדינטות:  53°N 5°W﻿ / ﻿53°N 5°W﻿ / 53; -5
 מפת הים האירי
 
הים האירי (באנגלית: Irish Sea; באירית: Muir Éireann או Muir Meann; בסקוטית: Muir Eireann; בולשית: Môr Iwerddon; במאנית: Mooir Vannin) הוא ים שולי באוקיינוס האטלנטי החוצץ בין אירלנד לבריטניה.
הים האירי מחובר אל האוקיינוס האטלנטי דרך תעלת סנט ג'ורג' (St George's Channel) העוברת בין אירלנד וויילס מדרום לו ודרך התעלה הצפונית (North Channel) בין סקוטלנד לאירלנד בצפונו. במרכזו של הים האירי שוכן האי מאן (אנגלית Isle of Man; מאנית Ellan Vannin).
ב-20,000 השנים האחרונות עברו על הים האירי שהיה אגם מים מתוקים שינויים דרמטיים. כתוצאה מסופו של עידן הקרח האחרון ועליית מפלס מי הים, הוצף האגם על ידי מימי האוקיינוס האטלנטי והיה לחלק ממנו.
לים האירי נודעת חשיבות כלכלית ראשונה במעלה כנתיב שיט ותחבורה, כאזור דיג וכאזור לייצור אנרגיה בדרך של ניצול הרוח ובכורים אטומיים. התנועה בין אירלנד לבריטניה מגיעה להיקף של מעל ל-12 מיליון נוסעים ו-17 מגטון סחורה בשנה, והרעיון לכרות מנהרה באורך של כ-80 ק"מ בין שני האיים עלה לראשונה בשנת 1895. אפשרות זו נשקלת מדי פעם.
המה מליני

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1948 (בת 75) Ammankudi, נשיאות מדרס, הדומיניון של הודו 
 מדינה:  הודו 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 בן או בת זוג:  דהרמנדרה (1980–?) 
 צאצאים:  Esha Deol, Ahana Deol 
 פרסים והוקרה:  פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר (1973)  פאדמה שרי באמנויות (2000) 
 פרופיל ב-IMDb
 
המה מליני
המה מליני (באנגלית: Hema Malini;‏ נולדה ב-16 באוקטובר 1948), שחקנית ובמאית הודית. זוכת פרס פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1973.
פילמוגרפיה

תפקידה הראשון היה לצידו של ראג' קאפור.
סרטה הבולט ביותר עד היום הוא "סיטה וגיטה", שהיה עיבוד מודרני לספר מאת מארק טוויין "בן המלך והעני", וצולם בשנת 1972, זכה באותה שנה בסרט השנה.
מליני שיחקה בסרטים רבים לצידו של דהרמנדרה, ביניהם "עליבאבא ו-40 השודדים", "ראג'ה אהובי", "שולאי", "סאמרט" ועוד.
בנוסף לקריירת המשחק שלה, החלה מליני גם לביים סרטים. הסרט הראשון אותו ביימה נקרא "רקדנית קברה" בשמו הבינלאומי, ובו שיחקו שחקנים כמו מיתהון צ'קרבורטי, שאהרוח' ח'אן, ג'יטנדרה ודימפל קפדיה.
סרט נוסף בו השתתפה היה "מישהו שומר עלי". בסרט זה, שצולם בשנת 2003 מתחיני שיחקה לצד אמיטאב באצ'אן, שחקן לצידו שיחקה בסרטים רבים כמו "גורל", "לב חצוי", "שבעה אחים לשבע כלות", "חוק עיוור", "הכופר" ועוד. בנוסף, היא ובאצ'אן שיחקו תפקידי אורח בסרט "ויר וזארה" לצד שאה-רוח' ח'אן ופריטי זינטה.
קריירה פוליטית

מליני מונתה ב-2003 על ידי נשיא הודו עבדול קאלאם לחברת הרג'יה סבהה, בו כהנה עד 2009. ב-2014 היא נבחרה ללוק סבהה מטעם מחוז בחירה באוטר פרדש. מליני חברה במפלגת העם ההודית.
חיים אישיים

מליני היא אשתו השנייה של השחקן דהרמנדרה ולשניים שתי בנות.
היינץ גאורג לם

| --- | --- |

היינץ גאורג לם
 לידה:  1 ביוני 1919 שוורין, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 פטירה:  17 בנובמבר 1994 (בגיל 75) רופיכטרוט, גרמניה גרמניה
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1936–1945 1958 – 1979
 דרגה:   אוברסט (ורמאכט)    גנרל לוטננט (בונדסוור)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5 (בונדסוור)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
היינץ גאורג לם (בגרמנית: Heinz-Georg Lemm;‏ 1 ביוני 1919 – 17 בנובמבר 1994) היה מפקד בוורמאכט במלחמת העולם השנייה שעוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות, ולאחר מכן היה מפקד בכיר בבונדסוור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לם נולד ב-1 ביוני 1919 בשוורין, שהשתייכה לרפובליקת ויימאר. בשנת 1936 הוא התגייס לוורמאכט, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-27, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-12. במהלך מלחמת העולם השנייה לחם לם במסגרת הרגימנט ה-27 בחזיתות השונות. במהלך שירותו התקדם לם עד לפיקוד על הרגימנט, וכן עוטר בעיטור צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות ובעיטור הצלב הגרמני בזהב. בפברואר 1945 נפל לם בשבי הצבא האדום, ממנו שוחרר בנובמבר 1949.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר שחרורו מהשבי, בשנים 1950–1958 הוא מילא מספר תפקידים בפולקסווגן בהמבורג ובוולפסבורג, והתקדם ממוכר לעוזר המנהל של מנהל המכירות המחוזי.
בשנת 1958 הוא התגייס לבונדסוור בדרגת אוברסט, ושימש כמפקד רגימנט הדרכה פאנצרגרנדיר בבית הספר לחי"ר בהמלבורג. בשנים 1959–1962 הוא היה ראש מחלקת משאבי אנוש במשרד הביטחון הפדרלי בבון. בשנת 1962 הוא השתתף בקורס המח"טים הראשון בבית הספר לכוחות השריון במונסטר ובאקדמיה למנהיגות של הבונדסוור בהמבורג. משנת 1962 עד 1965 הוא היה מפקד חטיבת הפאנצרגרנדיר ה-7 בהמבורג, ובשנים 1965 עד 1969 היה מפקד בית הספר לקצונה הצבאית ה-3 במינכן. בשנת 1969 הוא מונה לסגן מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5 בדיאץ, ובשנת 1970 מונה למפקד הדיוויזיה עד 1974. בשנת 1974 התמנה לראש משרד הצבא בקלן, ובשנת 1979 פרש מהצבא. לאחר סיום כהונתו התמנה לנשיא כבוד של מסדר מחזיקי צלב האבירים של צלב הברזל. הוא היה נשיא אגודות החיילים הגרמנים עד 1985, ואחר כך נשיא כבוד עד 1988.
לם היה אב לשני ילדים. הוא התחתן בפעם השנייה בשנת 1992 בגיל 73. הוא נפטר בגיל 75, ב-17 בנובמבר 1994 ברופיכטרוט.
הדיוויזיה ה-404 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 באוקטובר 1939 – 8 במאי 1945 (5 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הדיוויזיה ה-404 (בגרמנית: Division Nr. 404) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הדיוויזיה למשימות מיוחדות ה-404

הדיוויזיה למשימות מיוחדות ה-404 הוקמה כסגל דיוויזיוני ב-24 באוקטובר 1939; מאמצע דצמבר כמפקדת דיוויזיה; היא הוקמה בדרזדן והופקדה על הנהגת יחידות הרובאים של המחוז הצבאי הרביעי, שהורכב מחיילים מבוגרים. ב-25 בספטמבר 1942 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיה מס' 404.
היסטוריה > הדיוויזיה מס' 404

במקום הדיוויזיה מס' 154, שהועברה לגנרלגוברנמן, הוטל על הדיוויזיה מס' 404 להוביל את כוחות התחלופה במחוז צבאי IV. בסוף מרץ 1945 הועברה הדיוויזיה לאזור ליבן - גרליץ - באוצן ולאחר מכן התארגנה מחדש.
היסטוריה > דיוויזיית התחלופה והאימונים ה-404

הדיוויזיה הוקמה בתחילת אפריל 1945 ישירות מדיוויזיה מס' 404 ללא שינוי במבנה שלה והוכפפה לארמיית הפאנצר הרביעית בקבוצת ארמיות מרכז. הדיוויזיה הייתה גם רשומה כדיוויזיית הרגלים ה-404.
היחידה נפרסה באפריל 1945 עם חיילי ההכשרה בלוסטיה נגד הצבא האדום ולאחר מכן נלקחה בשבי האמריקאי יחד עם כוחות הארמייה השביעית בסקסוניה באזור פלאואן - צוויקאו במאי 1945.
באפריל 1945 נפרסו יחידות של הדיוויזיה סביב שטולברג כאשר בית המשפט הצבאי ירה בראש העיר יוהנס פרידריך. לא ברור אם חברי הדיוויזיה היו מעורבים ישירות ברצח.
מפקדים

ארתור שוברט (24 באוקטובר 1939 – סוף אוקטובר 1939)
קרל מדרהולזץ (סוף אוקטובר 1939 – סוף נובמבר 1939)
ארתור שוברט (סוף נובמבר 1939 – סוף ספטמבר 1942)
פריץ פון ברודובסקי (25 בספטמבר 1942 – 14 במרץ 1943)
אקארד פון גבלנץ (14 במרץ 1943 – 1 ביולי 1944)
הרמן מאייר-רבינגן (1 ביולי 1944 – 29 בינואר 1945)
גרהרד שטורט (29 בינואר 1945 – 20 באפריל 1945)
יוזף שרטר (20 באפריל 1945 – 8 במאי 1945)
החוק ההבסבורגי

החוק ההבסבורגי (בגרמנית: Habsburgergesetz), או בשמו המלא: חוק בדבר גירוש והשתלטות על נכסי בית הבסבורג-לוריין, היה חוק שחוקקה האספה הלאומית של אוסטריה הגרמנית ב-3 באפריל 1919. במסגרת יישום החוק גורשו מאוסטריה בני בית הבסבורג ששלטו בה בעבר, ורכושם הוחרם. החוק בוטל ב-1935 וההבסבורגים קיבלו את רכושם חזרה; אולם לאחר האנשלוס חידש היטלר את החוק, והוא חודש פעם נוספת עם הקמת הרפובליקה האוסטרית השנייה לאחר המלחמה וקיים באוסטריה גם כיום. הודגש כי החוק נועד לשמירת היותה של אוסטריה לרפובליקה תוך שימור על מורשתה של אוסטריה ומורשת בית הבסבורג אך ללא המשך שלטון הירושה.
רקע

בית הבסבורג שלט באוסטריה עוד מאז ימי רודולף הראשון, מלך גרמניה. שלטון זה נודע בתחילה בתור "האימפריה הרומית הקדושה" ולאחר מכן "האימפריה האוסטרית" ואז "האימפריה האוסטרו-הונגרית". עם זאת, תבוסתה של אוסטריה במלחמת העולם הראשונה, כמו גם התנתקות הונגריה מהאיחוד הדואלי שלה עם אוסטריה, החלישו מאוד את שלטונם של ההבסבורגים באוסטריה. ב-11 בנובמבר 1918, הונחה קרל הראשון, קיסר אוסטריה האחרון מבית הבסבורג לפרסם כרוז בו הוא מודיע על נטישת זכותו לקחת חלק בענייני המדינה. הקיסר עזב את וינה אל אחוזת הנופש שלו באקרטסאו, וב-13 בנובמבר מסר הודעה דומה לעם ההונגרי. האספה הלאומית האוסטרית הודיעה שהיא נוטלת אחריות על החלקים דוברי הגרמנית של מערב האימפריה, והכריזה על הפיכתה של אוסטריה לרפובליקה, לראשונה בתולדותיה, תחת השם "אוסטריה הגרמנית".
עם זאת, הקיסר קרל לא ויתר רשמית על שלטונו, כדי להותיר בידיו חופש פעולה למקרה שהעם האוסטרי יחליט לשוב ולתמוך בו. האספה הלאומית חשה שלא בנוח עם המצב, והציגה בפניו שלוש אופציות: לוותר על כל זכויותיו ולגור באוסטריה כאזרח רגיל, לעזוב את הארץ, או להישלח למאסר. על המשפחה הקיסרית עברו מספר חודשים קשים באקרטסאו, כשהם מתמודדים עם חוסר ודאות וחשש לגורל דומה לגורל משפחתו של ניקולאי השני, קיסר רוסיה. למרבה ההפתעה, בריטניה נחלצה לעזרתם. משלחת צבאית בריטית אורגנה ללא דיחוי בפיקודו של לוטננט קולונל אדוארד ליזל שטראוט, סטודנט לשעבר באוניברסיטת אינסברוק. שטראוט הצליח לארגן רכבת מאוסטריה לשווייץ, וב-24 במרץ 1919 עזבה המשפחה הקיסרית את אוסטריה תחת פיקוחם של חיילים בריטים. בעקבות כך, ב-3 באפריל העבירה האספה הלאומית ביוזמתו של קנצלר אוסטריה קרל רנר את החוק ההבסבורגי.
פרטי החוק

החוק הפשיט את בני הבסבורג מכל זכויותיהם התורשתיות, והורה על גירושם מכל רחבי אוסטריה. לקרל נאסר לחזור אי פעם לאוסטריה, ולשאר בני הבסבורג הותר לעשות זאת אם יוותרו על כל זכויותיהם, ישבעו אמונים לרפובליקה ויחיו כאזרחים פרטיים. נכסי החוק שנוהלו בידי משק הבית הקיסרי, הופקעו והועברו לרשות הממשלה. קרנות פרטיות, קרנות משפחתיות ורכוש פרטי שנוהל בידי ראש בית הבסבורג, הופקעו גם הם והועברו לרשות המדינה. רכוש פרטי הושאר. במקביל בוטלו כל תוארי האצולה האוסטרית שחודשו לאחר מכן, ונאסר על אצילים אוסטרים להשתמש בתואריהם בתחומי המדינה. בתגובה לפרסום החוק, דרשו נציגים של בית הבסבורג שקרנות והקדשות יחשבו כרכוש פרטי. בשל כך, פורסם ב-30 באוקטובר תיקון לחוק אשר הגדיר בצורה ברורה יותר את המושג "רכוש פרטי".
כאשר ב-1920 נכנסה חוקת אוסטריה לתוקף, קיבל החוק מעמד רשמי. עם זאת, החוק לא חל אוסטריה כולה: באותה תקופה בורגנלנד לא היה חלק מאוסטריה אלא חלק מהונגריה, אולם מכיוון שרוב אנשי החבל דוברים גרמנית, פינו אותו ההונגרים ב-1921 ומסרו אותו לידי האוסטרים. כיוון שכך, החוק ההבסבורגי, כמו גם חוק ביטול האצולה, לא חלו על חבל זה, ובני אצולה אוסטרים המשכו להשתמש בו בתואריהם. רק ב-1 בינואר 2008 הוכנס לחוק תיקון נוסף אשר מחיל אותו גם בבורגנלנד.
בתקופת הנאצים

ב-13 ביולי 1935 ביטל קנצלר אוסטריה קורט שושניג את החוק, והוקמה קרן מיוחדת אשר החלה בהחזרת רכושם של בני הבסבורג. חלק מבני הבסבורג ואף חלק מבניו של הקיסר לשעבר ביניהם ראש הבית אוטו פון הבסבורג, קיבלו אישור לחזור לאוסטריה. עם זאת, ב-1938 סיפחה גרמניה הנאצית את אוסטריה. יחסם של הנאצים למלוכנים היה מורכב. מחד, הם גילו סבלנות רבה כלפי המלוכנים הגרמנים, אולם מאידך גילו אפס סובלנות כלפי המלוכנים האוסטרים. יחס זה נבע בין היתר בשל ההתבטאויות האנטי-נאציות המובהקות של הנסיך אוטו מבית הבסבורג. ב-14 במרץ 1939 חידש מושל אוסטריה ארתור זייס-אינקווארט את החוק ההבסבורגי בעקבות צו מהיטלר, והרכוש שהוחזר נלקח שוב ללא פיצוי.
הרפובליקה האוסטרית השנייה

עם סיום מלחמת העולם השנייה ב-1945, הוכרז על הקמת הרפובליקה האוסטרית השנייה (אוסטריה של היום). כבסיס לחוקה החדשה, נבחרה החוקה מ-1933. לפיכך, כל החוקים שנחקקו בין 1933 ל-1945 אשר נוגדים את החוקה של לפני 1933, בוטלו. לפיכך, שוקם החוק ההבסבורגי. גם הרכוש שהוחרם בידי הנאצים ללא קשר לחוק, לא הוחזר. ב-1955, על פי בקשה מפורשת מברית המועצות, נכלל החוק ההבסבורגי באמנת המדינה האוסטרית. משנת 1960 ואילך, הסכימו הבסבורגים רבים וחתמו על ויתור כדי שיוכלו לחזור לאוסטריה. השיא היה ב-1961, עת הסכים בנו של הקיסר קרל, הנסיך אוטו, לוותר על כל זכויותיו כדי לקבל דרכון אוסטרי. ב-24 במאי 1963 אישר בית המשפט האוסטרי את הצהרתו, וב-20 ביולי 1965 ניתנה לאוטו אזרחות אוסטרית. אולם, על אף כל מאמציו, חברי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית סירבו להיפגש עם אוטו. ב-1 ביוני 1966 זכתה מפלגת העם האוסטרית ברוב מוחלט בבחירות הארציות, ולאחר מכן קיבל אוטו דרכון אוסטרי, וב-31 באוקטובר אותה שנה נחת אוטו באוסטריה, לאחר 48 שנים שלא ביקר במדינה. לאמו של אוטו, זיטה, נסיכת בורבון-פארמה כמו גם לאשתו רגינה, נסיכת סקסוניה-מיינינגן, ניתן אישור להיכנס לאוסטריה גם ללא ויתור, כיוון שהן היו קשורות לבית הבסבורג רק באמצעות נישואים, כך שלא יכלו להגיש תביעות כלשהן לכתר.
על פי סעיף 60 פסקה 3 של החוקה הפדרלית, לבני בית הבסבורג שוויתרו על זכויותיהם יש אותן זכויות בדיוק כמו אזרחים אוסטרים רגילים, פרט לכך שהם אינם יכולים להתמודד על התפקיד של נשיא אוסטריה. בשנת 2010, אולריך הבסבורג-לותרינגן ניסה ללא הצלחה להתמודד לנשיאות. שנה לאחר מכן הודתה ממשלת אוסטריה שפסקה זו לא נחוצה יותר. עם זאת, בני הבסבורג ומלוכנים אוסטרים רבים עדיין נאבקים בממשלת אוסטריה בנושא זה. ועדת הבוררות של קרן ההתיישבות הכללית לנפגעי הנאציזם (החלטות 5/2004, 6/2004, 7/2004) הצהירה כי אין לה סמכות שיפוטית בכל הנוגע לבקשות בני הבסבורג, מטעמי משפט חוקתי ובינלאומי. בתלונה מאוחרת של משפחת הבסבורג על החלטות ועדת הבוררות, הכריז בית המשפט החוקתי האוסטרי גם כי אין לו סמכות שיפוטית בנושא זה.
הערות שוליים

↑  החוק המקורי מ-1919
↑  ביטול החוק
↑  חידוש החוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4912332-4  LCCN: n2007055794  VIAF: 184048005   WorldCat (עם VIAF): 184048005
המדשאה הצפונית של הבית הלבן

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  צפון, מדשאה 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 קואורדינטות:  38°53′54″N 77°02′12″W﻿ / ﻿38.8983°N 77.0366°W﻿ / 38.8983; -77.0366
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) המדשאה הצפונית של הבית הלבן(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) המדשאה הצפונית של הבית הלבן
 
עץ בוקיצה אמריקאי בשלכת
מרפסת צפייה עבור נשיא ארצות הברית, במדשאה צפונית של הבית הלבן, לקראת תהלוכה.
מבט על המדשאה הצפונית מחדר האוכל הנשיאותי (צילום משנת 1902). בימין התמונה ניתן לראות את אכסדרת העמודים הצפונית של הבית הלבן.
מבט על המדשאה הצפונית של הבית הלבן, בשנות ה-60 של המאה ה-19, במהלך כהונתו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן. במרכז התמונה (במרכז המדשאה) פסלו של נשיא ארצות הברית תומאס ג'פרסון.
המדשאה הצפונית של הבית הלבן (באנגלית: The North Lawn) היא מדשאה בתחום הבית הלבן בוושינגטון די. סי., בירת ארצות הברית. המדשאה גובלת בבית הלבן שמדרום לה, ובשדרת פנסילבניה שמצפון לה.
צמחייה צפופה מסתירה מהמדשאה את בניין משרד האוצר של ארצות הברית, שממזרח למדשאה, ואת בניין הרשות המבצעת הישן, שממערב למדשאה.
המדשאה היא חלק מפארק הנשיא.
תיאור המדשאה

שביל גישה שצורתו חצי עיגול, מוביל מהשער הצפון מערבי אל עבר האכסדרה הצפונית של הבית הלבן, ומשם השביל חוזר לכיוון שדרות פנסילבניה אל השער הצפון מזרחי.
במרכז המדשאה בריכה עגולה ובה מזרקה.
שימושים

ראשי המדינה זרים המבקרים את נשיא ארצות הברית, נכנסים דרך שביל הגישה אל האכסדרה הצפונית, שם הם מתקבלים באופן רשמי.
תא כתבי הבית הלבן, המסקרים את הבית הלבן, מדווחים על פי רוב כשהם עומדים בקצה המדשאה, שהאכסדרה הצפונית מהווה רקע לדיווחם.
לפני טקס השבעת נשיא, מוקמת במת צפייה בקצה המדשאה, המשמשת כמקום מושבו של הנשיא בעת צפייתו במצעד העובר בשדרת פנסילבניה.