stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר הוברמן
הערות שוליים

↑  מאיר הוברמן מקריא מתוך ספר שירה אחד מתוך 4 שהוציאו הסטודנטים משנה ג' - מנשר לאמנות, באתר מנשר לאמנות, ‏1 באוקטובר 2018
1 2   אילן ברקוביץ', להסתכל לערספואטיקה בלבן של העיניים, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2018
↑   רננה מור, תוכן מקודם, איש המחשבים הפך למשורר: האנשים שהגשימו חלומות בפנסיה, באתר TheMarker‏, 22 בינואר 2020
↑  זרקור - מאיר הוברמן / אלעד אביגן - רדיו זה רוק, באתר רדיו זה רוק, ‏באוגוסט 2022
↑  KZradio רדיו הקצה - בסלון של לאון - שירי השנה - תשפ"א, באתר KZradio רדיו הקצה, ‏2 באוגוסט 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414197005171  ISNI: 0000 0005 0371 9472  LCCN: n2019054859  VIAF: 29154921333163591850   WorldCat (עם VIAF): 29154921333163591850
מאיר וייס

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1908 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  7 במאי 1998 (בגיל 89) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  הונגריה, ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד  בית המדרש לרבנים בבודפשט 
 תקופת הפעילות:  ? – 7 במאי 1998 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל 
 
הרב פרופסור מאיר וייס (1908 – 7 במאי 1998; ה'תרס"ט – י"ב באייר ה'תשנ"ח) היה רב, מחנך וחוקר מקרא ישראלי, חתן פרס ישראל למדעי היהדות בשנת ה'תש"ן (1990). שימש כפרופסור בחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ונודע בעיקר בזכות מחקריו הספרותיים במקרא ובמיוחד בספר תהלים, מחדש ה"אינטרפרטציה הכוליית" בניתוח הספרותי של המקרא.
קורות חייו

נולד בשם מאיר פאול וייס בבודפשט, הונגריה (האימפריה האוסטרו-הונגרית דאז) לחיים וייס וחיה-שרה לבית פירט. בשנת 1926 החל ללמוד בבית המדרש לרבנים בבודפשט ובמקביל, משנת 1927 למד גם באוניברסיטה הממלכתית למדעים בהונגריה שם התרכז בלימודי בלשנות שמית, תולדות המזרח הקדום ותולדות רומא העתיקה ותרבותה. בשנת 1932 קיבל את התואר דוקטור לפילוסופיה עבור עבודתו בנושא "האגדה בתרגומו של יונתן בן עוזיאל לנביאים" ובשנת 1933 הוסמך לרבנות.
מיד לאחר קבלתו את הסמיכה עלה לכס הרבנות בעיירה הודמזוושרהיי הסמוכה לעיר סגד ובשנת 1937 קיבל את משרת הרבנות בקהילת הסטטוס-קוו בעיר דברצן, משרה בה החזיק עד שנת 1944. בעת כהונתו ברבנות בעיר זו התמנה לחבר הקורטריון של הסמינר הרבני של בודפשט, בו שימש בין השנים 1942–1944.
לאחר כיבוש הונגריה בידי גרמניה הנאצית בשנת 1944 צורף וייס עם אשתו אילי ושני בניו, רפאל וגבריאל לרכבת ההצלה על קיומה סוכם בין אנשיו של אדולף אייכמן לבין ישראל קסטנר ואנשי "ועד העזרה וההצלה". במקום להגיע לארץ נייטרלית כמסוכם, נשלחה הרכבת למחנה הריכוז ברגן-בלזן. בעקבות התקדמות המשא ומתן ("סחורה תמורת דם") שהתנהל בין קורט בכר לאנשי הסוכנות היהודית והג'וינט שוחררו יהודי הרכבת לאחר מספר חודשים ונשלחו לשווייץ בסוף אותה שנה. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, בכ"ז באלול ה'תש"ה (2 בספטמבר 1945) עלתה משפחת וייס לארץ ישראל.
לוייס הוצעה משרת הרבנות הראשית בשוודיה על ידי הרב הראשי לישראל דאז, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג, אולם וייס דחה הצעה זו על הסף. לאחר עלייתו ארצה החל וייס לעסוק בחינוך וניהל את בית הספר "יבנה" ברעננה בין השנים 1946–1949. בשנים 1949–1955 שימש כמורה בבית הספר התיכון הדתי "מעלה" בירושלים ובשנת 1955 מונה למנהלו עד שנת 1957, אז החל לשמש כמרצה ראשי למקרא באוניברסיטת בר-אילן שזה לא מכבר הוקמה. משנה זו ואילך החל להשתתף ברציפות בקונגרס העולמי למדעי היהדות בירושלים, עד לשנת 1993. בשנת 1960 הצטרף לחוג למקרא באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1962 התמנה כמרצה בכיר. וייס קודם לדרגת פרופסור חבר בשנת 1967 ולדרגת פרופסור מן המניין בשנת 1972. בשנה זו זכה וייס בפרס הרצל עבור מפעליו בחקר המקרא ושנתיים לאחר מכן זכה גם בפרס מכס נורדאו.
בשנת 1974 נפטר בנו, ד"ר רפאל ויס, חוקר מחונן בזכות עצמו ללשון עברית ומקרא, מרצה באוניברסיטת תל אביב.
מלבד משרת ההוראה באוניברסיטאות, לימד פרופסור וייס גם בגימנסיה העברית, ובבתי המדרש למורים ולגננות "אפרתה", ו"גבעת וושינגטון". בשנת 1964 לימד וייס באוניברסיטת קרנפילד שבאנגליה ובין השנים 1965–1968 לימד בבית המדרש לרבנים "נווה שכטר".
באוקטובר 1978 פרופ' וייס פרש לגמלאות אך המשיך במתן הרצאות, במחקר ובכתיבה גם לאחר מכן, עד ימיו האחרונים ממש. בין השאר, בשנת 1985 השתתף בסימפוזיון לחקר המקרא בברן. בשנת 1989 לימד באוניברסיטאות בציריך ובטורונטו. בשנת ה'תש"ן (1990) זכה מאיר וייס בפרס ישראל במדעי היהדות על תרומתו הייחודית לחקר המקרא, ובשנת ה'תשנ"ח (1998) נפטר לאחר מחלה קצרה.
בשנת 2015 נקרא על שמו רחוב בשכונת פסגת זאב בירושלים.
שיטתו

וייס היה בין מובילי ומפתחי הגישה הספרותית למקרא וידוע כמי שפיתח את "האינטרפרטציה הכוליית" בלימודי המקרא, פיתוח שלימים זיכה אותו בפרס ישראל.
את עיקרי תפיסותיו החל לפרוש בספרו "המקרא כדמותו: שיטת מחקר והסתכלות במקרא על-פי עיקרי מדע-הספרות החדש" שיצא לאור בשנת ה'תשכ"ב ומאז זכה לשתי מהדורות מורחבות נוספות, האחרונה שבהן נקראת "המקרא כדמותו: שיטת האינטרפרטאציה הכוליית". בספרו זה הציג והדגים וייס כיצד, באמצעות פירוש המילים, צירופי המילים, המשפטים הפסקאות והחטיבות, יכול הלומד להגיע לכדי פירוש יצירה מקראית בשלמותה.
שיטה זו הומחשה גם בספריו הבאים, פירושו השלם לספר עמוס (ה'תשנ"ב) וקובץ ממאמריו שנדפס בשם "מקראות ככוונתם" (ה'תשמ"ח), שם הודגמה האינטרפרטציה הכוליית בשלל הסוגות הקיימות במקרא.
לאחר פטירתו, יצא לאור הספר "אמונות ודעות במזמורי תהלים" (ה'תשס"א), ובו פירושים שכתב למבחר מזמורים מספר תהלים, ספר שעמד במרכז עיסוקו.
ספרים

המקרא כדמותו: שיטת מחקר והסתכלות במקרא על-פי עיקרי מדע-הספרות החדש, מוסד ביאליק תשכ"ב.
הסיפור על ראשיתו של איוב, הסוכנות היהודית לארץ ישראל, תשכ"ט.
מקראות ככוונתם: לקט מאמרים, מוסד ביאליק, תשמ"ח.
ספר עמוס, הוצאת מאגנס, תשנ"ב.
אמונות ודעות במזמורי תהילים, מוסד ביאליק, תשס"א 2001.
לקריאה נוספת

ברוך יעקב שורץ, "משנתו של רבי מאיר: האינטרפרטציה הכוליית", בתוך: לזכרו של פרופ’ מאיר וייס: דברים שנאמרו במלאת שלושים לפטירתו, המכון למדעי היהדות, האוניברסיטה העברית בירושלים, תשנ"ט, עמ' 9 - 20.
כנסיית סן-סולפיס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה 
 על שם:  סולפיטיוס  החסיד מבורז' 
 כתובת:  פריז 
 מיקום:  אודיאון 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  עיריית פריז 
 מייסדים:  Jean-Jacques Olier 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1646
 תאריך פתיחה רשמי:  1646 
 אדריכל:  Giovanni Niccolò Servandoni, Christophe Gamard, Gilles-Marie Oppenord, לואי לה וו, Daniel Gittard, ז'אן שלגרן 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 מידות
 אורך:  113 מ' 
 רוחב:  58 מ' 
 גובה:  34 מ' (ספינה) 73 מ' (מגדל) 
 קואורדינטות:  48°51′04″N 2°20′05″E﻿ / ﻿48.851111°N 2.334722°E﻿ / 48.851111; 2.334722
 אתר רשמי
  (למפת פריז מוגדלת) כנסיית סן-סולפיס(למפת פריז רגילה) כנסיית סן-סולפיס
 
ציור-מים של כנסיית סן-סולפיס מהמאה ה-19
כנסיית סן-סולפיס (צרפתית: Saint-Sulpice) היא אחת הכנסיות המפורסמות של פריז, על הגדה השמאלית של נהר הסן, ברובע הלטיני שברובע השישי של העיר, בסמוך לכיכר סן-סולפיס. הכנסייה קטנה במעט מקתדרלת נוטרדאם: אורכה – 113 מטר, רוחבה -58 מטר וגובהה 34 מטרים, אי לכך, זוהי הכנסייה השנייה בגודלה בעיר.
היסטוריה

ישנו מידע מועט בנוגע למבנה הראשון שעמד במקום הכנסייה. בשנת 1724 חפירות שנעשו באזור הכנסייה חשפו מצבת קבורה מהמאה העשירית, והוכיחו כי במקום היו לפני מאות בשנים בית-תפילה ובית-קברות בסמוך לו. מהמאה ה-12 ועד המאה ה-14 כנסייה רומנסקית נבנתה במקום בית-התפילה הישן, ובמהלך השנים נוספו למבנה חלקים שונים. הגידול באוכלוסיית עיירות סן ז'רמן וסן ז'רמן דה פרה בתקופתו של פרנסואה הראשון חייב בסופו של דבר את הריסת הכנסייה הישנה, לשם בניית כנסייה גדולה יותר. בשנת 1646 החל להיבנות המבנה החדש על ידי הכומר ז'אן-ז'אק אוליה (Jean-Jacques Olier 1608-1657), שייסד את אגודת סן-סולפיס, וכן קהילה קְלֶרִיקָלִית וסמינר שהיו צמודים לכנסייה.
עבודות הבנייה על הכנסייה הנוכחית נמשכו כמאה וארבעים שנה: הכנסייה הושלמה ברובה עד שנת 1732, אך בניית החזית המערבית החלה רק בשנת 1776.
למבנה חזית מערבית פשוטה בעלת שתי קומות עם שתי שורות של עמודים מסוגננים. יש הטוענים כי המראה ההרמוני של המבנה נפגם בשל חוסר ההתאמה שבין זוג המגדלים המתנשאים מעל לכנסייה, מגדלים שהוספו על ידי האדריכל ז'אן פראנסואה שלגרן (Jean François Chalgrin, מתכנן שער הניצחון שבפריז) זמן קצר לפני פרוץ המהפכה הצרפתית.
אזור המזבח נבנה על ידי כריסטוף גמר (Christophe Gamard), לואי לה וו (Louis Le Vau) ודניאל ז'יטאר (Daniel Gittard), אך העבודה הושלמה על ידי ז'יל-מארי אופנור (Gilles-Marie Oppenord). הפסאדה, שתוכננה במקורה על ידי ג'ובאני סרוונדוני (Giovanni Servandoni), שונתה לבסוף על ידי ז'אן שלגרן ואחרים. חלון מקושת גדול מידות ממלא את חלל הפנים באור טבעי. בכל אחד מצדי דלת הכניסה מוצבים צדפים עצומים שהרפובליקה הוונציאנית נתנה למלך פרנסואה הראשון. הצדפים מונחים על בסיס דמוי סלע, שפיסל ז'אן-בפטיסט פיגאל (Jean-Baptiste Pigalle). במאה ה-18 נבנה בכנסייה גנומון (שעון-שמש).
הכנסייה ידועה בעוגב המעולה בעל 6,588 הקנים, אותם בנה אריסטיד קאוויי-קול (Aristide Cavaille-Coll) בשנת 1862. העוגב הגדול של סן-סולפיס הוא אחד משלושת עוגבי "מאה התחנות" שקיימים בכל אירופה. מלבד שיפורים ושינויים הכרחיים של המנגנונים האלקטרוניים והמכניים, הכלי שמור כיום כמעט במצב בו הותיר אותו קאוויי-קול. מפורסמים גם הנגנים שנגנו עליו, החל מניקולא סז'ן (Nicolas Séjan) במאה ה-18. שארל-מארי וידור (Charles-Marie Widor, נגן העוגב בשנים 1870–1933) ומרסל די-פרה (Marcel Dupré, נגן העוגב בשנים 1934–1971) הם מגדולי נגני העוגב במאה ה-20.
במאה ה-19, בעקבות נזקי המהפכה, עוצב מחדש פנים הכנסייה, שהפכה כעת ל"מקדש הניצחון", והוספו לה ציורי קיר מאת אז'ן דלקרואה, אשר מעטרים את קירות הקפלה הצדדית. הציורים המפורסמים ביותר מבינם הם יעקוב נלחם עם המלאך ו"הליודורוס מוצא מהמקדש".
המרקיז דה סאד ושארל בודלר הוטבלו בסן-סולפיס (הראשון בשנת 1740, השני ב-1821), וכמו כן, בין כתליה נישא ויקטור הוגו לאדל פושה (Adèle Foucher) בשנת 1822.
שעון השמש

בשנת 1727 במהלך הבנייה מחדש של המבנה, הורה לנגה דה גרסי (Languet de Gercy), אז הכומר של סן סולפיס, להקים שעון שמש בכנסייה, במטרה לסייע לו לקבוע את מועד השוויון הסתווי (שוויון היום והלילה) ובכך, לסייע לו לקבוע את מועד חג הפסחא (שכן חג הפסחא נחוג תמיד ביום ראשון הראשון שלאחר הופעת ירח-מלא מיד אחרי יום השוויון האביבי). קו מִצְהָר (מֶרִידְיָאן) עשוי פליז נמתח לרוחב הרצפה כשבסופו הוא מטפס על עמוד דמוי אובליסק העשוי שיש לבן, אחד-עשר מטרים גובהו, ובראשו כדור שעליו צלב. העמוד מתוארך לשנת 1743.
בחלון הדרומי הורכבה מערכת עדשות, כך שקרן השמש זורחת על פני קו הפליז. בצהרי יום היפוך החורף (21 בדצמבר), קרן השמש נוגעת בקו הפליז שעל האובליסק. בצהרי יומי השוויון בין היום והלילה (21 במרץ, ו21 בספטמבר), קרן השמש נוגעת בלוח סגלגל מנחושת שמצוי ברצפה, בסמוך למזבח.
שעון השמש, אשר נבנה על ידי בונה השעונים והאסטרונום האנגלי הנרי סולי (Henry Sully), שימש גם למגוון ניסויים מדעיים: ייתכן וזו אחת הסיבות שהגנה על סן סולפיס מפני הרס במהלך המהפכה הצרפתית, בעת שכנסיות רבות אחרות נפגעו ואף נהרסו.
אזכורים בתרבות הפופולרית

הסצנה השנייה במאנון (Manon) של ז'יל מאסנה מתרחשת בכנסיית סן-סולפיס, בה מאנון משכנעת את דה גריו לברוח עימה שוב. ז'וריס-קרל וויסמנס מיקם בכנסייה, באופן מעט פרוורטי, את התרחשות הרומן שָם (Là-Bas) מ-1891, אשר עוסק בכת השטן. סן-סולפיס היא אחד האתרים בהם ממוקמת עלילת ספרו רב-המכר של דן בראון, צופן דה וינצ'י, וכן הסרט שנעשה על-פיו.
שעון השמש בכנסיית סן סולפיס, קו הפליז על הרצפה, והאובליסק בסופו
לנצ'יה גאמא 20HP

| --- | --- |

Lancia Gamma-20HP, רודסטר
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  "Lancia Gamma"  "(Lancia 20 HP (Tipo 55"  "Lancia tipo 55 Gamma"
 יצרן:  לנצ'יה
 שנות ייצור:  1910–1911
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  לנצ'יה בטא 15/20HP (יוצרה בשנת 1909)
 מודל אחריו:  Lancia Delta-20/30HP (אנ') (יוצרה בין השנים 1911-1912)
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  3,770-4,196 מ"מ
 רוחב:  1,615 מ"מ
 משקל:  805-845 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,740 מ"מ  2,932 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 2 שסתומים לצילינדר, 3,455.75 סמ"ק המפיק 40 כ"ס ב-1,500 סל"ד, יחס דחיסה 5.0:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  110 קמ"ש
לנצ'יה גאמא 20HP (באיטלקית: Lancia Gamma 20HP, קרויה גם: Lancia tipo 55 Gamma ויותר מאוחר Lancia Gamma) היא מכונית משפחתית, אשר יוצרה גם בתצורת ספורט (רודסטר), בסגנון מכונית עידן פליז מתוצרת יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה אשר יוצרה בין השנים 1910–1911.
סך הכול יוצרו 258 יחידות.
תצורות

מכונית משפחתית - 4 מושבים
מכונית רודסטר - 2 מושבים
"לנצ'יה גאמא 20HP"

2 מושבים (דגם ספורט רודסטר)
4 מושבים (דגם משפחתי) - 2 מושבים קדמיים ללא דלתות וללא חלונות צד, הפרדה מלאה בין המושבים הקדמיים והאחוריים (תא סגור הגובל בחלון קדמי, חלון אחורי ו-2 חלונות צד)
מערכת היגוי - בצד ימין
מנוע בנזין
מנוע הנעה אחורית
דגם רודסטר - מכונית פתוחה לחלוטין (ללא חלונות)
גלגל רזרבי - בדגם הספורט ממוקם מאחור, בדגם המשפחתי 2 גלגלים רזרביים (קשורים), ממוקמים מימין לנהג
מחיר היחידה בשנת 1910 - 12,000 לירה איטלקית (מחיר בסיס)
תמונות

"לנצ'יה גאמא 20HP" - רודסטר
"לנצ'יה גאמא 20HP" - רודסטר
"לנצ'יה גאמא 20HP" - רודסטר
"לנצ'יה גאמא 20HP" - רודסטר
ראו גם

לנצ'יה
לנצ'יה אלפא
לקריאה נוספת

דגמי "לנצ'יה גאמא 20HP" - תמונות
לנצ'יה ארדאה

| --- | --- |

Lancia Ardea
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לנצ'יה
 שנות ייצור:  1939–1953
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  לנצ'יה אוגוסטה
 מודל אחריו:  Lancia Appia
 מרכב:  4 דלתות
 אורך:  3,615 מ"מ
 רוחב:  1,380 מ"מ, 1,565 מ"מ
 גובה:  1,510-1,530 מ"מ
 משקל:  789-850 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,440 מ"מ 2,500 (טנדר), 2,950 מ"מ (דגם "מונית")
 מפרט טכני
 מנוע:  4V צילינדרים 903 סמ"ק, המפיק 28.8 כ"ס, (סדרה 4 אשר יוצרה משנת 1949 - התפוקה עלתה ל-30 כ"ס)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (1939–1948), תמסורת ידנית - 5 מהירויות (1948–1953)
 מהירות מרבית:  110 קמ"ש
 צריכת דלק:  7.5 ליטר ל-100 ק"מ (שילוב)
לנצ'יה ארדאה
לנצ'יה ארדאה
לנצ'יה ארדאה (באיטלקית: Lancia Ardea) היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי יצרנית הרכב האיטלקית לנצ'יה בין השנים 1939–1953.
יוצרו 31,925 יחידות.
בנוסף לדגם המשפחתי יוצר דגם סדאן מוארך (ברובו נמכר כמוניות ברומא), ודגם טנדר (ואן). לאחר מלחמת העולם השנייה יוצרו כ-8,500 יחידות של דגם הואן.
בינואר 1940 היה מחירה של ה"לנצ'יה ארדאה" 26,500 לירות איטלקיות. מחירה של פיאט 1100 (1937) היה 20,750 לירטות איטלקיות.
חברת לנצ'יה

לנצ'יה (איטלקית: Lancia, מבוטא לנצ'ה) היא חברה איטלקית לייצור מכוניות המהווה מאז שנת 1969 חטיבה בתאגיד פיאט. היא הוקמה בשנת 1906 על ידי וינצ'נזו לנצ'יה. מכוניות החברה הצטיינו בחדשנות הנדסית, פאר וביצועים וזכו להצלחות באירועי ספורט מוטורי. החל משנות ה-90 של המאה ה-20 מוצבו דגמי לנצ'יה כדגמי יוקרה בקבוצת פיאט.
תצורות לנצ'יה ארדאה

4 דלתות - סדאן (4 חלונות צד)
4 דלתות - סדאן מוארך (6 חלונות צד), (מוניות ברומא), יוצרו כ-500 יחידות.
2 דלתות - ואן (טנדר)
סדרות לנצ'יה ארדאה

סדרה 1 (1939-1941), יוצרו 2,992 יחידות
סדרה 2 (1941-1948), יוצרו 4,438 יחידות
סדרה 3 (1948-1949), יוצרו 3,600 יחידות
סדרה 4 (1949-1953), יוצרו 11,700 יחידות (תפוקת המנוע עלתה ל-30 כ"ס)
תמונות

לנצ'יה ארדאה 1939 - מדריך חברת לנצ'יה להתמצאות בתא הנהג
לנצ'יה ארדאה 1952 - מדריך חברת לנצ'יה להתמצאות בתא הנהג
לנצ'יה ארדאה
מנוע לנצ'יה ארדאה (הדגם מ-"סדרה 2")
"סמן כיוון דרך" (מאחורי חלון הצד האחורי) (במקום איתות (וינקר))
ראו גם

לנצ'יה
לנצ'יה פלאביה
לקריאה נוספת

לנצ'יה ארדאה  (LanciaInfo Blog)
מאסר על-תנאי

במשפט הפלילי, מאסר על-תנאי היא צורת ענישה שבמסגרתה המורשע לא ייכנס לבית הסוהר בגין עבירה זו, אך אם בפרק זמן קצוב הנאשם יחזור על עבירה שבגינה הורשע, הוא ייכנס לבית הסוהר. על פי חוק העונשין, תקופת המאסר על-תנאי בישראל היא עד 3 שנים, למעט עבירות בחירות, שבהן תקופת המאסר על-תנאי היא עד 5 שנים.
עבריין על-תנאי מצווה לעמוד בתנאים מסוימים שנקבעו על ידי בית המשפט, לרוב בפיקוח של קצין מבחן.
עבריינים על-תנאי נדרשים בדרך כלל לשמור על התנהגות שומרת חוק, וניתן להורות עליהם להימנע מהחזקת נשק חם, להימנע מאבטלה, להשתתף בתוכניות חינוכיות, לקיים עוצר, לגור במקום מרוחק, להישמע להוראות קצין המבחן, או לא לעזוב את תחום השיפוט כלל. ניתן להורות על הנבחן גם להימנע ממגע עם הקורבנות (כגון שותף לשעבר בתיק אלימות במשפחה), עם קורבנות פוטנציאליים של פשעים דומים (כגון קטינים, אם העבירה המיידית כוללת התעללות מינית בילדים), או עם עבריינים ידועים. בנוסף, ישנה אפשרות לחייב עבריינים מלהימנע מלהשתמש או להחזיק אלכוהול וסמים או להשתתף בטיפול פסיכולוגי. עבריינים על-תנאי עשויים להיות מצוידים בתגים אלקטרוניים, המסמן את תנועתם לקציני המבחן שלהם. חלק מבתי המשפט מתירים לנאשמים בעלי אמצעים מוגבלים לבצע עבודות שירות על מנת לשלם את קנסות המבחן שלהם.
קצין מבחן רשאי לכלוא עבריין על-תנאי ולעתור לבית המשפט כדי לקבוע שהעבריין על-תנאי הפר את תנאי המאסר על-תנאי.  אם נמצאה הפרה, חומרת העונש עשויה להיות תלויה בעובדות העבירה המקורית, בעובדות ההפרה של המאסר על-תנאי ובעבר הפלילי של העבריין על-תנאי. באופן דומה, העונשים על הפרה של המאסר על-תנאי עשויים להיות גבוהים יותר אם עבירה שלאחר מכן היא חמורה יותר או אם העבירה המקורית והעבירה שלאחר מכן הן באותה קטגוריה. במקרה והעבריין על-תנאי יימצא אשם, רשאי בית המשפט לקבוע תנאי מאסר על-תנאי נוספים, להאריך את משך הזמן של המאסר על-תנאי או לקבוע תקופת מאסר.
ראו גם

שחרור על-תנאי
הערות שוליים

↑  "Probation and Parole in the United States, 2011" (PDF). Bulletin. U.S. Department of Justice. באפריל 2014. ארכיון (PDF) מ-2021-04-10. נבדק ב-29 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Probation". gov.uk. Government Digital Service. ארכיון מ-2017-07-01. נבדק ב-13 ביוני 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Probation FAQ". FindLaw. ארכיון מ-2017-09-06. נבדק ב-2017-08-29.
1 2  Larson, Aaron (1 בספטמבר 2016). "Sentencing in Criminal Cases – Fines, Probation and Jail". ExpertLaw. ארכיון מ-2020-07-08. נבדק ב-29 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bennett, Brock (18 במרץ 2015). "Community Service Helps Pay Probation Fines". ארכיון מ-2020-07-07. נבדק ב-29 באוגוסט 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sklar, Ronald B. (ביוני 1964). "Law and Practice in Probation and Parole Revocation Hearings". The Journal of Criminal Law, Criminology, and Police Science. 55 (2): 175–198. doi:10.2307/1140747. JSTOR 1140747. ארכיון מ-2022-05-15. נבדק ב-2022-05-15. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538701005171  BnF: cb119709730 (data)  LCCN: sh85107098  NDL: 00563339  NKC: ph124612
לוקסמבורג באירוויזיון 1961

לוקסמבורג באירוויזיון 1961 השתתפה עם השיר "Nous les amoureux", שבוצע על ידי ז'אן-קלוד פסקל. האירוויזיון של אותה שנה התקיים ב-18 במרץ, בקאן, צרפת. זוהי ההשתתפות החמישית של לוקסמבורג והניצחון הראשון שלה באירוויזיון.
השיר נבחר על ידי Télé Luxembourg באמצעות בחירה פנימית.
לפני האירוויזיון > בחירה פנימית

Télé Luxembourg, רשות השידור הלוקסמבורגית, בחרה את האמן ואת השיר שייצגו את לוקסמבורג באירוויזיון 1961 באופן פנימי. במהלך בחירה זו נבחרו הזמר הצרפתי ז'אן-קלוד פסקל והשיר Nous les amoureux.
באירוויזיון

בליל הגמר, ז'אן קלוד פסקל שובץ ארבעה-עשר בסדר ההופעות, אחרי דנמרק ולפני יוגוסלביה.
באירוויזיון > הצבעה

בכל מדינה היה צוות שופטים המונה עשרה אנשים. כל חבר מביניהם יכול היה לתת נקודה אחת לשיר האהוב עליו.
באירוויזיון > נקודות שהוענקו ללוקסמבורג

| ציון | מדינה |
| --- | --- |
10 נקודות: 
9 נקודות: 
8 נקודות: 
7 נקודות: 
6 נקודות: 
5 נקודות: גרמניה גרמניה יוגוסלביה יוגוסלביה
4 נקודות: אוסטריה אוסטריה מונקו מונקו
3 נקודות: פינלנד פינלנד איטליה איטליה
2 נקודות: ספרד (1945–1977) ספרד
1 נקודות: דנמרק דנמרק צרפת צרפת הולנד הולנד שוודיה שוודיה שווייץ שווייץ
באירוויזיון > נקודות שהוענקו מלוקסמבורג

| 10 נקודות | 9 נקודות | 8 נקודות | 7 נקודות | 6 נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת |  |  |
| 5 נקודות | 4 נקודות | 3 נקודות | 2 נקודות | 1 נקודות |
|  |  |  |  |  בלגיה בלגיה  צרפת צרפת |
הערות שוליים

↑  UER. "Cannes 1961 Finale, Tableau de votes - Luxembourg". eurovision.tv (באנגלית). Eurovision. נבדק ב-15 בספטמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
מגדלי דוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  קומפלקס מבנים 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  יצחק ישר 
 מידות
 קומות:  18 
 קואורדינטות:  32°04′51″N 34°47′12″E﻿ / ﻿32.0809°N 34.7867°E﻿ / 32.0809; 34.7867
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מגדלי דוד(למפת תל אביב רגילה) מגדלי דוד(למפת גוש דן רגילה) מגדלי דוד(למפת גוש דן מוגדלת) מגדלי דוד  he מגדלי דודhe מגדלי דודמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדלי דוד הם ארבעה בנייני מגורים רבי-קומות בין הרחובות שדרות דוד המלך, פישמן-מימון ואורי, באזור הצפון החדש בתל אביב, בתכנון האדריכל יצחק ישר.
המגדלים נבנו במהלך שנות ה-70, והיו בין הראשונים שנבנו כמתחם מגדלים של דירות יוקרה, סגנון שהפך נפוץ בעיר בשנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21. בין היתר, הוקמה בסמוך להם בריכת שחייה, הוצבו בהם יצירות אמנות של אמנים כיגאל תומרקין ואילנה גור ובמבואותיהם יש שומרי סף.
ארבעת המבנים נקראים כל אחד על שם דמות הקשורה בדוד המלך: אבנר, אבשלום, יואב ויהונתן. בבנייני אבנר, אבשלום ויואב 18 קומות, והם מתנשאים לגובה של 65.59 מטר, בעוד בבית יהונתן 24 קומות, והוא מתנשא לגובה של 78 מטר.
כראר

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  טיל שיוט, כטב"ם תקיפה
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 תקופת השירות:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 משתמשים:  איראן איראן
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  לאחר שימוש ברקטות האצה מנוע סילון - תולע-4 או תולע-5  (3.7 או 4.4 kN)
 ממדים
 אורך:  4 מ'
 ביצועים
 מהירות:  900 קמ"ש
 טווח:  1,000 ק"מ
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  227 ק"ג. יכול לשאת: *פצצות מנהגות *טילים נגד ספינות
כראר (בפרסית: کرار) הוא כטב"ם תקיפה תוצרת HESA עבור משרד ההגנה האיראני, המשמש את צבא איראן. לפי הדיווחים הוא מסוגל לתקוף מטרות במהירות גבוהה. הוא הכטב"מ ארוך-טווח הראשון המיוצר באיראן.
פיתוח

ב-23 אוגוסט 2010, יום לאחר הפעלת תחנת הכוח הגרעינית בבושהר, חשף בטלוויזיה נשיא, איראן מחמוד אחמדינז'אד, את הכטב"ם, כשבצדו חתומות המילים "BOMBER JET". הוא הוצג במסגרת טקס באוניברסיטת מאלכ אשתר שבטהראן. בטקס הנשיא תיאר:  ”כטב"ם זה הוא מסר של כבוד, מורשת והגנה על האנושות, לפני שהוא הופך למסר של מוות לאויב של האנושות”.
ברשתות הטלוויזיה האיראניות טענו שהכראר מגיע לטווח של 1,000 ק"מ ויכול לשאת רש"ק של 227 ק"ג או 2 פצצות מנהגות של 115 ק"ג. כמו כן, יכול לשאת 4 פצצות מסוג "כות'ר" נגד אוניות או פצצה אחת מסוג "נאסר-1".
אורכו 4 מטרים והוא מונע במנוע סילון המספק לו מהירות מקסימלית של 900 קמ"ש. הכראר משתמש במאיצים מסוג JATO (ראשי תיבות:jet-assisted take-off) להאצה ראשונית בזמן השיגור.
ישנם מומחים המעריכים כי הכראר דומה למערכת ביצ'קראפט MQM-107 סטריקר (אנ') האמריקאית שפותחה בשנות ה-70.
הערות שוליים

↑  "Iran Shows Off Unmanned, Long-Range Bomber" 22 באוגוסט 2010, VOA News
↑  Keith Campbell, "New Iranian unmanned warplane not a SA copy, except, maybe, for the tailplane"
אוקטובר 2010
טיל ה-MQM-107 האמריקאי, המוערך כבעל תצורה דומה
מגדלי הלהבה

| --- | --- |

מגדלי הלהבה על רקע העיר באקו
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מגורים, משרדים, מסחר
 מיקום:  באקו
 מדינה:  אזרבייג'ן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2007–2012 (כ־5 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2013 
 עלות:  350,000,000 דולר אמריקני
 אדריכל:  הלמוט, אובטה וקסבאום (HOK) 
 מידות
 גובה:  190 מ', 160 מ', 140מ' בהתאמה מטר
 שטח:  234.5 מ"ר 
 קומות:  39, 37, 34
 קואורדינטות:  40°21′34″N 49°49′35″E﻿ / ﻿40.35944°N 49.82639°E﻿ / 40.35944; 49.82639
  (למפת באקו מוגדלת) מגדלי הלהבה(למפת באקו רגילה) מגדלי הלהבה
 
מגדלי הלהבה (באזרית: Alov qüllələri) הם שלושה גורדי שחקים השוכנים בדרום-מערבה של באקו, בירת אזרבייג'ן. בניית המגדלים החלה בשנת 2007 והסתיימה באפריל 2012 בעלות כוללת של 350 מיליון דולר. מגדל הלהבה 1, הגבוה שבמגדלים, מתנשא לגובה של 190 מטרים ובו 39 קומות המשמשות למגורים. במגדל הלהבה 2 המשמש כבית מלון 37 קומות והוא מתנשא לגובה של 160 מטרים. מגדל הלהבה 3 משמש למשרדים ומתנשא לגובה של 140 מטרים ובו 34 קומות.
שלושת המגדלים המעוצבים כשלוש להבות הפונות כלפי חוץ, מצופים בזכוכית ובכ-10,000 גופי תאורה מסוג LED המשמשים כמסכי ענק בשעות החשכה. המגדלים הופיעו מספר פעמים במהלך שידורי תחרות האירוויזיון אשר נערכה בעיר בשנת 2012 ועל בול דואר שהופק לכבוד האירוע.
ליטל בוטס

| --- | --- |
בוטס בהופעה בשנת, 2018
בוטס בהופעה בשנת, 2018
 לידה:  4 במאי 1984 (בת 40) בלקפול, לנקשייר, אנגליה
 שם לידה:  ויקטוריה כריסטינה הסקת'
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לידס, בית הספר רוסאל 
 עיסוק:  זמרת • די ג'יי • כותבת שירים
 סוגה:  דיסקו • האוס • דאנס-פופ  סינת'-פופ • אלקטרופופ
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר, סינתיסייזר, סטיילופון, מקלדות
 חברת תקליטים:  אטלנטיק, אלקטרה, 679, קובלט,
 littlebootsmusic.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 
ויקטוריה כריסטינה הסקת' (באנגלית: Victoria Christina Hesketh; נולדה ב-4 במאי 1984) המוכרת בשמה הבמה Little Boots, היא זמרת, די ג'יי, פזמונאית בריטית. בתחילת דרכה בוטס הופיעה בלהקה "Dead Disco".
לאחר פירוק הלהקה, החלה בוטס את קריירת הסולו בשנת 2009, בה הוציאה את הסינגל שיווקי הראשון שלה "Stuck on Repeat". כמו כן, באותה השנה, יצא אלבום הבכורה שלה, Hands אשר זכה להצלחה רבה, ואף קיבל את תואר הזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי.. באותה שנה הקליטה מספר קאברים לשירים של גארי ניומן ואף ביצעה איתו בדואט קאבר לשיר של וולווט אנדרגראונד.
בשנת 2013, יצא אלבום האולפן השני שלה Nocturnes. בשנת 2015, יצא אלבום האולפן השלישי שלה Working Girl וב-2022 יצא האלבום הרביעי Tomorrow's Yesterday. כמו כן האלבום Hands, הגיע אל המקום החמישי במצעד האלבומים הבריטי, בנוסף הסינגלים "New in Town" ו-"Remedy" מתוכו, הפכו ללהיטים.
ביוגרפיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .