ספורט בדרום-אפריקה בתקופת האפרטהייד
תפקידו של הספורט בהתפתחות דרום אפריקה לאחר האפרטהייד

לאחר בחירתו של נלסון מנדלה לנשיאות דרום אפריקה ב־1994, והסרת החרמות העולמיות שהוטלו על המדינה, החל מנדלה לקדם חברה שוויונית וצודקת ברוח פיוס בין הקבוצות האתניות השונות במדינה. הוא עשה שימוש בספורט ככלי להשגת מטרות אלו ולקידום מעמדה של דרום אפריקה בקהילה הבינלאומית.
העיסוק בספורט תרם לצמיחה אישית של אוכלוסיות מדוכאות, הביא למפגש בין קבוצות שונות שהופרדו שנים זו מזו ולאיחודן מאחורי אותם הסמלים, כמו כן ספורט כולל בתוכו שוויון מוחלט כחלק מחוקים מוגדרים, וכך אפשר את ביטול הפערים בין הגזעים במסגרת משחק באופן סימבולי. הספורט הסיט את המיקוד מהחיפוש אחר מחילה וצדק ביחסים בין הפוגעים לקורבנות והעיסוק בעבר, אלא עודד פיוס דרך אינטגרציה של אוכלוסיות אתניות וסוציו-אקונומיות שונות ושילובן בצורה שוויונית בחברה.
לדברי מנדלה:
"Sport has the power to change the world…it has the power to inspire. It has the power to unite people in a way that little else does. It speaks to youth in a language they understand. Sport can create hope where once there was only despair. It is more powerful than government in breaking down racial barriers."
"לספורט יש את היכולת לשנות את העולם… היכולת לעורר השראה. לספורט יש את היכולת לאחד אנשים בצורה שמעט דברים אחרים יכולים. זה מדבר לצעירים בשפה שהם מבינים. ספורט מפיח תקווה איפה שלפני כן היה רק ייאוש. הוא יותר חזק ממשלות בפירוק מכשולים גזעניים." (טקס פרסי הספורט לשנת 2000, צרפת)
מנדלה האמין שהאוכלוסייה הלבנה בדרום אפריקה איבדה חלק גדול מזהותה, בין היתר את הדגל המשויך להם ואת הסטטוס המועדף שלה. מתוך הבנה זו, האמין כי יש לאפשר להם לשמור על חלק מהגדרתם העצמית.
עמדה זו הוא הובילה אותו לתמוך בפומבי בקבוצת הרוגבי הלאומית, הספרינגבוקס, שעד לאותה העת הייתה מקושרת עמוקות עם שלטון האפרטהייד והאוכלוסייה הלבנה, ולא הייתה אהודה בקרב האוכלוסייה השחורה. תמיכה זו קיבלה פרסום נרחב לקראת גביע העולם ברוגבי ב-1995, אשר אורח על ידי דרום אפריקה, והיה לאירוע הספורט הגדול הראשון שנערך במדינה לאחר סיום האפרטהייד. למעשה זה היה גביע העולם הראשון בו הורשתה דרום אפריקה להתחרות לאחר החלפת השלטון. תמיכתו של מנדלה בקבוצה גרמה לחלקים גדולים מהאוכלוסייה השחורה לעמוד מאחורי הקבוצה ומאחורי הסלוגן "קבוצה אחת, מדינה אחת". מנדלה נתן משמעות רבה למחווה זו והאמין כי יכולה לתרום להרמוניה בין הגזעים יותר מאשר שנים של שיחות בין דיפלומטים.
בטורניר עצמו זכתה דרום אפריקה לאחר שגברה במשחק הגמר על ניו זילנד בתוצאה 12–15. במהלך טקס ההכתרה שלאחר המשחק, מנדלה העניק את הגביע לקפטן הקבוצה פרנסואה פיאנר בעודו לובש חולצה של הספרינגבוקס לקול תרועות הקהל. פיאנר המשיך עם האווירה המאחדת בנאום הזכייה עצמו, והבהיר כי הקבוצה לא זכתה בגביע הודות ל-60,000 האוהדים אשר נכחו באצטדיון בלבד, אלא הודות לכל 43,000,000 הדרום-אפריקאים.
אירועים אלו נתפסים על ידי רבים כצעד משמעותי בפיוס בין הדרום-אפריקאים הלבנים והשחורים, כפי שניתן לראות בהתייחסות של פרדריק וילם דה קלרק, נשיא דרום אפריקה בין השנים 1989–1994, לאירוע – " מנדלה זכה בלבבות של מיליונים מאוהדי הרוגבי הלבנים".
הרגעים שלאחר סיום המשחק נחשבים לאייקונים בהיסטוריה של הספורט, ומשחק הגמר נחשב לאחד מאירועי הגמר המפורסמים בעולם הספורט. סיפור גביע העולם והתמודדותו של מנדלה בשנה הראשונה לכהונתו לאחר האפרטהייד מוצג בסרט איניוויקטוס מ-2009, בבימויו של קלינט איסטווד ובכיכובם של מורגן פרימן כמנדלה ומאט דיימון כפיאנר.
מאמציו של מנדלה לקדם את הספורט בדרום אפריקה לא חדלו עם סיום כהונתו. לאחר כישלון ניסיונה של דרום אפריקה לארח את משחקי גביע העולם בכדורגל בשנת 2006, התגייס על מנת להביא את האירוע למדינה ב-2010. כחלק ממאמציו דיבר על המשמעות של כדורגל בחייו בזמן שהיה כלוא ברובן איילנד, ועל התקווה שספורט נתן לו בזמן שהותו בכלא. מנדלה השתתף בטקס נעילת המונדיאל שנערך בקייפטאון ב-2010, באחת מהופעותיו הציבוריות האחרונות לפני פטירתו ב-2013.