stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ללא כותרת (קין והבל)
פרשנות וסמליות

התצלום משתלב בסדרת "סיפורי התנ"ך" של נס, אשר מציבה דמויות מקראיות בהקשרים מודרניים. האמן מציין כי הדמויות שהוא מצלם חולקות קונפליקטים בתוך התא המשפחתי. במקרה זה, ניתן לפרש את קין והבל כדמויות המייצגות הגירה, קונפליקט חברתי ומאבקי שליטה. היצירה מציעה פרשנות עדכנית לסיפור המקראי, שבו הרצח נבע ממריבה על טריטוריה. בהקשר העירוני שבו צולם התצלום, האלימות משמשת כאמצעי לשליטה במרחב. פערי הכוחות אינם בהכרח פיזיים אלא חברתיים ותרבותיים. ניתן לראות את קין כדמות ותיקה בשכונה ואילו הבל, עם עורו הבהיר וקעקועיו, עשוי לייצג עולים חדשים מברית המועצות לשעבר. בכך היצירה מרמזת על המאבקים החברתיים בין קבוצות שונות בשולי החברה.
היפוך סמלים

במקרא מסופר כי קין נשא אות על גופו. עם זאת, בתצלום זה דווקא הבל הוא המקועקע, כאשר לקעקועים עשויות להיות משמעויות שונות: סמלי חבורות רחוב, סימני כוח בעולם הפשע, ביטוי אישי או אלמנט אסתטי. ההיפוך הזה מדגיש את השכבתיות של הייצוגים התרבותיים והחברתיים שהיצירה מציעה.
ביבליוגרפיה

ללא כותרת (קין והבל), עדי נס, תמונה ופרשנות
הערות שוליים

↑  נובמבר 2018, באתר המחסן של גדעון עפרת
1 2 3 4  מדרש אמנות | ללא כותרת (קין והבל) - מדרש אמנות, באתר talivisualmidrash.org.il
היצירה "קין הורג את הבל" מעשה ידי רובנס שממנה קיבל נס את ההשראה לצילום
טרנוב

טרנוב (בפולנית: Tarnów ‏האזנהקובץ:Pl-Tarnów.ogg‏Ⓘ‏; יידיש: טארנא כשקיימת גם הצורה טארנע) היא עיר בדרום מזרח פולין, בחבל גליציה ההיסטורי.
היסטוריה

טרנוב נחשבת אחת מהעתיקות שבערי פולין ומוזכרת לראשונה בכתובים בשנת 1124. במהלך המאה ה-13 העיר התפתחה הודות להגירה של מתיישבים גרמנים מקרקוב ונובי סונץ' והיא זכתה לזכויות עיר ב-7 במרץ 1330. במהלך המאה ה-16 הגיעו אליה מהגרים רבים מסקוטלנד. בחלוקת פולין הראשונה הוכללה טרנוב ביחד עם שאר גליציה באימפריה האוסטרו הונגרית. באותה עת הייתה טרנוב למרכז מסחר חשוב. במהלך שנת 1915 הייתה טרנוב בחזית הלחימה בין גרמניה לרוסיה. לאחר מלחמת העולם הראשונה הוכללה טרנוב בפולין העצמאית. ב-8 בספטמבר 1939 נכבשה טרנוב על ידי הנאצים ששלטו בה עד שנת 1945.
יהודים

האזכור הראשון לקיומה של קהילה יהודית במקום נכתב בשנת 1443, בהקשר של סוחרים. מרביתם של היהודים התפרנסו מתעשיית מלבושים וכובעים. בתחילת דרכה של הקהילה, היא הייתה מסופחת מבחינה דתית וכלכלית לקהילה הדתית החזקה של העיר קרקוב. בשנת 1581 נבנה בעיר בית הכנסת הראשון. בעל העיירה בתחילת המאה ה-16, קונסטנטין אוטרוגסקי, העניק ליהודים שוויון זכויות בתחום המסחר והדיור, כנראה משום שהאמין כי היהודים יסייעו לפתח את המסחר והכלכלה בעיירה. הזכויות הללו אושררו מחדש במהלך המאות ה-17 וה-18.
בתחילת המאה ה-17 ניתן ליהודי טרנוב אישור להפיק ולמכור משקאות אלכוהוליים, מה שחיזק את מעמדם הכלכלי ופתח בפניהם אפשרויות חדשות לרווחה ושגשוג כלכלי. יהודים רבים החלו לעסוק בתחום ועד לסוף המאה ה-19 הוא היווה מקור פרנסה מרכזי בשביל הקהילה.
קהילת טרנוב גדלה והתפתחה במהירות, הן מבחינה דמוגרפית והן מבחינה דתית-חברתית. עד למחצית הראשונה של המאה ה-17 כבר הקימה הקהילה בית-כנסת ובית-עלמין יהודי. בית-הכנסת הראשון שנבנה כמעט ונהרס במהלך מלחמות השוודים בשנים 7–1656, אך הוא שוקם עד לסוף המאה. העיר כולה ספגה נזקים כבדים כתוצאה מהמלחמה, ונדרשו לה שנים רבות כדי להשתקם.
בשנת 1787 חולקה פולין בין האימפריות האירופאיות השונות. טרנוב עברה לשליטת האימפריה האוסטרו-הונגרית, מה שסייע מאוד ליהודים בעיירה, שעסקו במסחר על הציר לכיוון הונגריה. עד לאמצע המאה ה-19 כבר נסללו מסילות ברזל שחיברו את העיירה גם עם מרכזי היהודים בקרקוב, לבוב ובערים מרכזיות אחרות.
במחצית השנייה של המאה ה-16 הוקם בית הקברות בטרנוב, ובמקום נקברו רבים מבכירי הקהילה היהודית של העיר - רבנים, אמנים ושופטים. בבית הקברות אף קיימת חלקה מיוחדת שבה טמונים חיילים יהודים שלחמו בצבא אוסטריה במהלך מלחמת העולם הראשונה, ונפטרו בבית חולים בפולין. ב-1989 עבר בית הקברות לאחריות עיריית טרנוב והקהילה היהודית בקרקוב ונעשו בו עבודות שיקום ושחזור, שבמסגרתן נחשפו קברים ומצבות נוספים. גדר בית העלמין שופצה וחלק ממנה נבנה מחדש. כיום ניתן לראות בבית הקברות כ־4,000 מצבות, שהעתיקה בהן היא מהמאה ה-17. על חלק מהן מופיעים כיתובים והקדשות בשלוש שפות: עברית, פולנית וגרמנית. מרבית המצבות ששרדו מתאפיינות בקישוטים שונים.
החל מאמצע המאה ה-19 ועד לשנות השלושים של המאה ה-20, טרנוב התפתחה מאוד, והיהודים בעיירה חוו שיפור הן במעמדם הכלכלי והן בתחום החברתי. עד לאותה תקופה הייתה קהילת טרנוב קהילה דתית אורתודוקסית, ואילו בסוף המאה ה-19 התחזקה מאוד תנועת ההשכלה היהודית בקרב הקהילה.
שתי קבוצות אידאולוגיות פעלו בקרב הצעירים היהודים בטרנוב: התנועות הציוניות, בעיקר "הפועל המזרחי" הציונית-דתית; ותנועת "הבונד" הסוציאליסטית. החינוך היהודי בעיירה התקדם מאוד, גם במסגרת בתי-ספר יהודיים וגם במסגרת תנועות הנוער היהודיות. חיים נייגר שהיה בין ראשי הקהילה, היה נציג מערב גליציה במוסדות ציוניים עד שהיגר לפלשתינה־א"י בשנות ה-30 של המאה ה-20.
בסוף המאה ה-19 היהודים היוו כחמישים אחוז מתושבי העיר. לפני מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ־25 אלף יהודים.
גלריה

בימת הקודש - השריד היחידי מבית הכנסת המרכזי בטרנוב
קבר אחים של הילדים היתומים ביערות בוצ'ינה. 2016
אנדרטה לזכר קהילת טרנוב, בבית הקברות בקריית שאול
האנדרטה במקום שממנו נשלח המשלוח הראשון של עובדי כפייה לאושוויץ כשעוד היה רק מחנה עבודה. המשלוח כלל מאות אנשי רוח, משכילים, מנהיגים ומעט יהודים
אחרי המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו להתגורר בטרנוב כשבע מאות יהודים, אך הם עזבו זמן קצר לאחר מכן עקב התנכלות התושבים המקומיים. כיום אין יהודים מזוהים בעיר אך ניתן למצוא עדות לקיומה של קהילת העבר ברחובות, בניינים ואנדרטאות, בארכיונים, במוזיאונים ובבתי הקברות. ישנן תצוגות במוזיאון האזורי ובמוזיאונים :, Dąbrowa Tarnowska Bochnia, יום זיכרון ופסטיבל. בעיר ישנו רחוב Goldhammera הנקרא על שם ד"ר אליאס גולדהאמר, שהיה סגן ראש העיר. בינואר 2010, הרב הראשי של פולין מיכאל שודריך, ערך בעיר טקס זיכרון בהשתתפות החשמן הקתולי של האזור.
במשך השנים הוקמו ארגונים של יוצאי העיר בישראל ארצות הברית, צרפת וקנדה לשימור זיכרון יהודי העיר.
בדצמבר 2020, בית המשפט העליון בפולין קבע כי כנסייה, שהוקמה על אדמה שנגזלה באופן לא חוקי מבעליה, ניצולת שואה יהודייה, תוחזר לבעליה. הכנסייה הוקמה של שטח עליו הייתה אחוזה של משפחת גולדמן. בת המשפחה בלנקה גולדמן שרדה את השואה, ואחר כך היגרה לאוסטרליה. שכן פולני השתלט על האחוזה ומכר חלק מהשטח, כולל השטח שעליו הוקמה הכנסייה ב-1973.
מיוצאי העיר

איגנץ גלב (Ignace Gelb), היסטוריון ואשורולוג
אמיל בריג, גבור ישראל
בנימין בודנר, איש פלמ"ח, נפל במלחמת העצמאות
חיים אורמיאן, חתן פרס ישראל לחינוך לשנת 1981 ומראשוני הפסיכולוגים בישראל
יהודה לייב קורץ, ממיסדי חברת "אהבת ציון" למען יישוב ארץ ישראל ופובליציסט
יהושע יורטנר, חתן פרס ישראל בכימיה לשנת 1982 ולשעבר נשיא האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
יוסף דמסט, מנופלי כפר עציון
יצחק הלוי שטינברג, רבם של הערים: ליטש, ירוסלב ובריסל, ראב"ד בבית הדין הרבני בתל אביב, ורבו של בית הכנסת ישורון
יצחק שיפר, מההיסטוריונים היהודים החשובים שפעלו בפולין, חבר הסיים הפולני ואיש ציבור, שנספה במיידנק
ירוחם צייזל, ראש עיריית חיפה
מרדכי דוד ברנדשטטר, סופר ומשורר, שהתגורר בעיר לאחר נישואיו. יצירותיו מתועדות בפרויקט בן-יהודה
זכריה שפירא, פעיל ציוני ומורה, מייסד אגודת "אהבת ציון" וממקימי היישוב מחניים, שהתגורר בעיר
נפתלי קלר Naphtali Keller, משורר וסופר
פליציה לנגר, עורכת דין ופעילת זכויות אדם
צבי אנקורי, היסטוריון וסופר
רומן ברנדשטטר Roman Brandstaetter משורר, סופר, מחזאי ומתרגם
שלום בארון, היסטוריון ומחנך יהודי-אמריקאי, אבי ההיסטוריה היהודית בארצות הברית
שמואל שניידר, חוקר בתחום הספרות העברית וחינוך יהודי
מנחם אדר (Eder) בין מקימי חברת הספנות צים, מומחה בעל שם עולמי לביטוח ימי
פנינה קליין, פסיכולוגית ישראלית
אברומק (אברהם) מינצר, ממקימי קיבוץ "המעפיל"
משה שטיגליץ, אביהם של הרבנים יעקב, ישראל, יועזר ויגאל אריאל.
ערים תאומות

פולין נובי סונץ', פולין
לקריאה נוספת

מ. צאנין, טארנוב בתוך: תל עולם: מסע על פני מאה קהילות נחרבות, תל אביב: המנורה, 1962. עמ' 282–288 (תיאור החורבן ותיאור של המקום מיד לאחר מלחמת העולם השנייה ומבט האוכלוסייה המקומית על חיסול היהודים והשימוש בשללם)
צבי_אנקורי, ערמוני אשתקד, ירושלים, כרמל, 2001.
טרנוב באנציקלופדיה של השואה, אתר יד_ושם
לקדושי טרנוב - יזכור, תל אביב, הוצאת ארגון יוצאי טרנוב, תשל"ח
קהילת טרנוב יצא לאור על ידי בית הספר מוריה בתל אביב, שנת תש"ל, נמצא בספריית העיר ניו יורק, באוספים הדיגיטליים.
הערות שוליים

↑  טרנוב, אתר יד ושם
↑  תמונת בית הכנסת, בעמוד דיגיטלי 37]
↑  רות אלמוג, אל תחיש את המסע, באתר הארץ, 8 ביוני 2005
↑  רומן פריסטר, כתב "הארץ" בוורשה, פולין: האנטישמיות שמתחת לפני השטח, באתר הארץ, 20 בינואר 2010
↑   עופר אדרת, על אדמת משפחתה הקימו כנסייה. עכשיו בתה של ניצולת השואה תקבל אותה בחזרה, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2020
↑   עופר אדרת, יהודייה גילתה שבנו על אדמת משפחתה בפולין כנסייה, והיא רוצה אותה בחזרה, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566967205171  PLWABN: 9810638444505606  GND: 4320834-4  LCCN: n82066821  MusicBrainz: fbae6941-3a83-4b07-a0bd-791a241747f5  NKC: ge131043  SUDOC: 110080556  VIAF: 145437661   WorldCat (עם VIAF): 145437661
רואן אטקינסון

| --- | --- |
אטקינסון, 2011
אטקינסון, 2011
 לידה:  6 בינואר 1955 (בן 70) קונסט, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שם במה:  רואן אטקינסון
 שם לידה:  Rowan Sebastian Atkinson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניוקאסל  קווינ'ס קולג'  בית ספר כוריסטר  בית הספר סנט ביז 
 בן או בת זוג:  סונטרה סאסטרי (1990–2015)  לסלי אש (?–ערך בלתי־ידוע)  לואיז פורד (2014–?) 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  אוסקר (1981)  פרס אוליבייה (1981)  פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה להופעת הבידור הטובה ביותר (1990)  פרס האקדמיה הבריטית לטלוויזיה להופעת הבידור הטובה ביותר (1981)  פרס באפט"א לטלוויזיה  מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מסדר האימפריה הבריטית  לחצן הפעלה מיהלום 
 פרופיל ב-IMDb
 
רואן סבסטיאן אטקינסון (באנגלית: Rowan Sebastian Atkinson; נולד ב-6 בינואר 1955) הוא שחקן, קומיקאי ותסריטאי אנגלי. ידוע בעיקר בשל תפקידיו בסדרות הקומיות "מיסטר בין" ו"הפתן השחור". אטקינסון זכה להכרה ציבורית ראשונה בתוכנית המערכונים "מבט הפוך" (1979–1982) ובשל השתתפותו בסדרת מופעי הצדקה "The Secret Policeman's Ball" משנת 1979. הוא הופיע גם בתוכנית "הקו הכחול הדק" (1995–1996).
הוא דורג ב"אובזרבר" כאחד מ-50 השחקנים המצחיקים בתולדות הקומדיה הבריטית וכאחד מ-50 הקומיקאים הטובים בכל הזמנים, בסקר שנערך ב-2005 בין קומיקאים. הוא אף זכה להצלחה קולנועית בסרטי מיסטר בין "בין" ו"החופשה של בין" ובסרטים "ג'וני אינגליש", "ג'וני אינגליש חוזר" ו"ג'וני אינגליש מכה שנית".
ביוגרפיה > חיים מוקדמים

אטקינסון נולד בקונסט, מחוז דרהאם שבממלכה המאוחדת. הצעיר מבין ארבעה אחים. הוריו היו אריק אטקינסון, חוואי ודירקטור בחברה, ואמו אלה מאי (לבית ביינברידג'), שנישאו ב-29 ביוני 1945. שלושת אחיו הגדולים היו פול, שמת כתינוק, רודני, שהיה לכלכלן המבקר את האיחוד האירופי ושהפסיד בהפרש קטן בקרב על ראשות מפלגת העצמאות הבריטית ב-2000, ורופרט.
אטקינסון גדל על ערכי הכנסייה האנגליקנית, וחונך בבית הספר דורהאם צ'ויסטרס (Durham Choristers), בבית הספר סנט ביז (St. Bees) ובאוניברסיטת ניוקאסל.
ב-1975 המשיך בלימודי הנדסת חשמל לתואר שני בקווינס קולג' של אוניברסיטת אוקספורד, שבו למד אביו ב-1935; ב-2006 היה אטקינסון לחבר של כבוד (Honorary Fellow) בקולג'. באוניברסיטת אוקספורד הוא השתתף בקבוצת הרביו The Etceteras של ה-Experimental Theatre Club ובאגודה הדרמטית של אוניברסיטת אוקספורד (Oxford University Dramatic Society), בהם השתתף בכתיבה ובהופעות במערכונים. שם פגש בריצ'רד קרטיס ובמלחין הווארד גודאל, שעמם המשיך לשתף פעולה לאורך הקריירה שלו. באוגוסט 1976 זכה לראשונה להכרה לאומית כשהופיע עם ה-Ofxord Revue בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו.
ביוגרפיה > רדיו

ב-1978 כיכב אטקינסון בסדרה של תוכניות קומדיה בערוץ הרדיו של ה-BBC,‏ BBC Radio 3, שנקראה The Atkinson People ("אנשי אטקינסון"). התוכנית כללה ראיונות סאטיריים עם אישים דגולים דמיוניים, שאותם גילם אטקינסון. את התוכניות כתבו אטקינסון וריצ'רד קרטיס, והפיק אותן גריף רייס ג'ונס.
ביוגרפיה > טלוויזיה

לאחר האוניברסיטה ערך סיבוב הופעות עם אנגוס דייטון (Angus Deayton) בהופעה כצמד (שבה אטקינסון היה ה-"straight man", כלומר "הרציני"), שצולם לבסוף כתוכנית טלוויזיה. לאחר הצלחת התוכנית, הוא צילם ב-1979 פרק פיילוט לתוכנית "Canned Laughter" בעבור London Weekend Television (לא צולמו לתוכנית פרקים נוספים). לאחר מכן השתתף אטקינסון בתוכנית "מבט הפוך" (Not the Nine O'Clock News) ב-BBC, שאותה הפיק חברו ג'ון לויד. הוא השתתף בתוכנית לצד פמלה סטפנסון, גריף רייס ג'ונס ומל סמית', והיה אחד מכותבי המערכונים הראשיים.
בעקבות הצלחת "מבט הפוך" קיבל את התפקיד הראשי בקומדיית המצבים ההיסטורית "הפתן השחור" (1983), המתרחשת בימי הביניים, שגם אותה כתב יחד עם ריצ'רד קרטיס. לאחר הפסקה של שלוש שנים, בין היתר בשל בעיות תקציביות, עלתה העונה השנייה לשידור, והפעם נכתבה בידי קרטיס ובן אלטון. העונה השנייה (1986) עקבה אחר מעלליו של אחד מצאצאיו של אדמונד בלקאדר, דמותו המקורית של אטקינסון, הפעם בתקופה האליזבתנית. העונות השלישית (1987; התרחשה בתקופת כהונתו של ג'ורג' הרביעי) והרביעית (1989; התרחשה במלחמת העולם הראשונה) התקיימו במתכונת דומה. "הפתן השחור" הייתה לאחת מקומדיות המצבים המצליחות ביותר של BBC בכל הזמנים. במהלך השנים צולמו גם ספיישלים, פעמיים בשנת 1988 וספיישל נוסף ב-1999.
בפתיחת שנת 1990 עלתה לשידור ב-Thames Television תוכניתו "מיסטר בין", כספיישל טלוויזיוני, שבה הופיע בתפקיד הראשי והשתתף בכתיבה. דמותו של מיסטר בין תוארה כבאסטר קיטון מודרני. בתקופה זו, הופיע אטקינסון בפסטיבל הקומדיה Just For Laughs במונטריאול, ב-1987 וב-1989. כמה המשכים לתוכנית שודרו עד שנת 1995, ולאחר מכן יצא סרט קולנוע בכיכובו של מיסטר בין - "בין" (1997), שבוים בידי מל סמית', שהופיע לצד אטקינסון ב"מבט הפוך". סרט שני בכיכובו של בין, "החופשה של בין", יצא ב-2007. ב-1995 וב-1996 גילם אטקינסון את דמותו של המפקח ריימונד פאוולר בקומדיית המצבים "הקו הכחול הדק", שנכתבה בידי בן אלטון, ושמתרחשת בתחנת משטרה בעיר הבדיונית גספורת'.
אטקינסון היה הפרזנטור בקמפיינים פרסומיים של מבשלת קרוננבורג ושל פוג'יפילם ובקמפיין לעידוד תרומת דם. הוא אף השתתף בסדרת פרסומות של חברת האשראי Barclaycard, שבהן גילם דמות של סוכן ריגול לא-יוצלח ומועד לטעויות, שעליה התבססה דמותו בסרטים "ג'וני אינגליש" ו"ג'וני אינגליש חוזר".
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון (2012) גילם את דמותו של מיסטר בין במערכון שבו נוגנה נעימת "מרכבות האש" בידי תזמורת, שבה בין ניגן על סינתיסייזר, על מקש אחד בלבד. לאחר מכן שקע בחלום שבו הוא רץ לצד קבוצת רצים בסצנת מחווה לסרט "מרכבות האש", ועוקף אותם בנסיעה במונית.
בנובמבר 2012 אמר אטקינסון כי לא יגלם שוב את דמותו של מיסטר בין. הוא אמר בריאיון ל-Daily Telegraph כי "מתגברת תחושתי שאגלם הרבה פחות את תפקידי שהצליחו ביותר מבחינה מסחרית - בעיקרון, תפקידים פיזיים, די ילדותיים... מעבר לעובדה שהכושר הפיזי שלי יורד, אני חושב שזה די עצוב שמישהו בשנות ה-50 לחייו מתנהג בצורה ילדותית. חייבים להיזהר בעניין זה." כמו כן, אמר כי במידה מסוימת התפקיד של מיסטר בין קיבע אותו לסוג מסוים של תפקידים, בהם הוא נטל חלק בעיבוד הטלוויזיוני לספרי המפקח מגרה כשהוא גילם את הדמות הראשית במיני-סדרת הטלוויזיה "המפקח מגרה", ששתי העונות שלה שודרו בשנים 2016–2017.
בשנת 2022 שיחק בסדרה הקומית "האדם נגד הדבורה" שמשודרת בשירות הסטרמינג נטפליקס.
בפברואר 2025 נצפה בצילומים בלונדון, דבר שהוביל להשערות שהוא חוזר לתפקידו האייקוני 'מיסטר בין', אך השמועות התבררו כצילומים לעונה השנייה של "האדם נגד הדבורה".
ביוגרפיה > קולנוע

תפקידיו הראשונים של אטקינסון בקולנוע היו תפקיד משנה בסרט "לעולם אל תאמר לעולם לא" (1983), סרט בלתי-רשמי בסדרת סרטי ג'יימס בונד, ותפקיד ראשי בסרט הקצר Dead on Time ‏(1983) בכיכובו של נייג'ל הות'ורן. הוא השתתף בסרט הבכורה של מל סמית' כבמאי "ארוך ומשגע" (The Tall Guy; ‏1989) והשתתף לצד אנג'ליקה יוסטון ומאי זטרלינג בסרט "המכשפות" (1990) לפי ספרו של רואלד דאל. כמו כן גילם את דמותו של דקסטר היימן בסרט "לרקוד עם לוחמים" (1993), פארודיה על רמבו 3, בכיכובו של צ'ארלי שין.
תפקידים משמעותיים יותר גילם אטקינסון בסרטים "ארבע חתונות ולוויה אחת" (1994) בתפקיד כומר מגמגם, ו"מלך האריות" (1994) שבו דיבב את דמותו של זאזו. לאחר מכן המשיך להופיע בתפקידי משנה בסרטי קומדיה, לרבות הסרטים "מיליונר מי שגומר ראשון" (2001), "סקובי-דו" (2002), "אהבה זה כל הסיפור" (2003) וסרט הפשע הקומי "איזה מאמי" (2005).
לצד תפקידי משנה, זכה להצלחה קולנועית בתפקידים ראשיים. סרטו "בין" (1997) המבוסס על התוכנית "מיסטר בין" זכה להצלחה בינלאומית, וכך גם סרט ההמשך "החופשה של בין" (2007). כמו כן כיכב בסרט המצליח "ג'וני אינגליש" (2003) המהווה פארודיה על ג'יימס בונד, ובסרטי ההמשך "ג'וני אינגליש חוזר" (2011) ו"ג'וני אינגליש 3.0 (2018).
ביוגרפיה > תיאטרון

רואן אטקינסון ערך הופעות תיאטרון - אף לצד חלק מחברי מונטי פייתון - במערכוני "The Secret Policeman's Ball"‏ (1979) כחלק מאירועי התרמה של ארגון אמנסטי.
כמו כן השתתף במחזה The Sneeze and Other Stories, המורכב משבעה מחזות קצרים מאת אנטון צ'כוב, שתורגמו ועובדו לתיאטרון בידי מייקל פריין. המחזה הועלה בתיאטרון אלדוויץ' בלונדון ב-1988.
ב-2009 השתתף בהעלאה של המחזמר "אוליבר!" בווסט אנד בתפקיד פייגין. במאי המחזה היה רופרט גולד. שנה קודם לכן הוא השתתף בהעלאה של המחזה באוקספורד, בבימוי ג'ז בונד.
ב-2013 לוהק לתפקיד הראשי במחזה Quartermaine's Terms מאת סיימון גריי, בהעלאה של תיאטרון ווינדהאם בלונדון.
סגנון קומי

אטקינסון ידוע בעיקר כקומיקאי פיזי בתפקידו כמיסטר בין, אך תפקידיו האחרים מסתמכים במידה רבה על שפה. ברבים מתפקידיו הוא מגלם אישים סמכותיים (כמו כמרים), שאומרים דברים אבסורדיים בסגנון קר וחסר-הבעה.
אחת משיטותיו הקומיות היא הגייה מוקצנת של האות "B". אטקינסון סובל מגמגום, והגיית-היתר היא דרך להתמודד עם הברות מסובכות.
סגנונו של בין, המבוסס על מבע וויזואליות, שהושווה לזה של באסטר קיטון, מבדיל אותו ממרבית הקומדיות המודרניות בטלוויזיה ובקולנוע, המתבססות במידה רבה על דיאלוג, לצד סטנד-אפ שמבוסס בעיקר על מונולוגים. כישרונו ההבעתי של אטקינסון הוביל לכינויו "האדם בעל פרצוף הגומי".
חיים אישיים

בשנים 1990–2015 היה נשוי לסונטרה סאסטרי, ולהם שני ילדים. מאז 2014 הוא מקיים זוגיות עם הקומיקאית לואיז פורד, ילידת 1981, ונולדה להם בת ב-2017.
מתגורר באנגליה, הממלכה המאוחדת.
הוא נחשב לחובב מכוניות מרוץ, וכותב עבור ירחוני רכב בריטים.
פילמוגרפיה

מבט הפוך - תוכנית המערכונים של רשת BBC (בשנים 1979–1982)
לעולם אל תאמר לעולם לא (1983)
הפתן השחור (1983-1989)
מיסטר בין (1990-1995)
המכשפות (1990)
מלך האריות (דיבוב זאזו, 1994)
ארבע חתונות ולוויה אחת (1994)
בין (1997)
מיליונר מי שגומר ראשון (2001)
סקובי-דו (2002)
ג'וני אינגליש (2003)
אהבה זה כל הסיפור (2003)
איזו מאמי (2005)
החופשה של בין (2007)
ג'וני אינגליש חוזר (2011)
המפקח מגרה (2016–2017)
ג'וני אינגליש 3.0 (2018)
האדם נגד הדבורה (2022)
וונקה (2023)
לקריאה נוספת

Bruce Dessau, Rowan Atkinson, Orion, March 2001, ISBN 752833804
הערות שוליים

↑  "The A-Z of laughter (part one)", The Observer, 7 December 2003. Retrieved 7 January 2007.
↑  "Cook voted 'comedians' comedian'". BBC News. 2 בינואר 2005. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Barratt, Nick (25 באוגוסט 2007). "Family Detective – Rowan Atkinson". The Daily Telegraph. UK. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, 1.1.2024)
↑  Foreign Correspondent – 22 July 1997: Interview with Rodney Atkinson, Australian Broadcasting Corporation. Retrieved 27 January 2007.(הקישור אינו פעיל, 21.11.2020)
↑  Profile: UK Independence Party, BBC News, 28 July 2006. Retrieved 27 January 2007.
↑  Mann, Virginia (28 בפברואר 1992). "For Rowan Atkinson, comedy can be frightening". The Record. אורכב מ-המקור ב-2007-06-02. נבדק ב-10 בדצמבר 2007. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "BBC – Comedy Guide – Rowan Atkinson". BBC. 4 בדצמבר 2004. ארכיון מ-2004-12-04. נבדק ב-29 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "page 6: "The donation was given in memory of Rowan Atkinson's father, Eric Atkinson, who matriculated at Queens in 1935."" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2011-07-11. נבדק ב-21 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "queens iss 1" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-10-18. נבדק ב-21 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pick of the Day", The Guardian, 31 January 2007.
1 2  "Museum.tv". Museum.tv. נבדק ב-21 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, 21.11.2020)
↑  mhm grax. "Kronenbourg Commercial". Mhmgrax.com. אורכב מ-המקור ב-2011-07-14. נבדק ב-21 ביוני 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mr. Bean's Hilarious 'Chariots Of Fire' Skit At Olympics". hollywoodlife.com. 27 ביולי 2012. אורכב מ-המקור ב-2013-02-10. נבדק ב-27 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mr Bean's Olympic orchestral appearance". BBC News. 27 ביולי 2012. נבדק ב-28 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Victoria Ward, ‏Rowan Atkinson suggests end is in sight for Mr Bean, The Telegraph, 17 November 2012
↑    Dominic Cavendish, ‏Rowan Atkinson: Goodbye, Mr Bean?, The Telegraph, 21 November 2012
↑  Kirsten Murray, Fans go WILD for Mr Bean return as Rowan Atkinson is spotted filming, Mail Online, ‏2025-02-04
↑  "Denise Van Outen leads celebs in standing ovation as Oliver! arrives with a bang". London: BBC. 15 בינואר 2009. נבדק ב-19 באפריל 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "10 Questions for Rowan Atkinson". Time. 23 באוגוסט 2007. נבדק ב-1 ביוני 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301645005171  PLWABN: 9810659892705606  BIBSYS: 90967954  BNE: XX1169386  BnF: cb140281699 (data)  CANTIC: a10903227  CiNii: DA1221891X  GND: 120042738  ICCU: RAVV103013  ISNI: 0000 0001 1480 4323  LCCN: n84003035  LNB: 000273200  MusicBrainz: 92aadaca-d153-40d7-a219-b1c30d84e20d  NDL: 00671838  NKC: jn20000720014  NLA: 35122127  NLK: KAC2020L7268  NTA: 085989673  RERO: 02-A002949820  SNAC: w6v70mqv  SUDOC: 083985514  Trove: 832840  VIAF: 116674546   WorldCat (עם VIAF): 116674546 
אטקינסון לבוש כמיסטר בין, 1997
ארנולד טוינבי

| --- | --- |

ארנולד טוינבי
 לידה:  14 באפריל 1889 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  22 באוקטובר 1975 (בגיל 86) יורק, הממלכה המאוחדת 
 ענף מדעי:  פילוסופיה של ההיסטוריה 
 מקום לימודים:  וינצ'סטר קולג'  בייליול קולג' 
 מוסדות:  בית הספר לכלכלה של לונדון  קינגס קולג' לונדון 
 פרסים והוקרה:  עמית כבוד  עמית האקדמיה הבריטית 
 בן או בת זוג:  Veronica Boulter Toynbee  Rosalind Murray 
 צאצאים:  Philip Toynbee, Lawrence Toynbee, Antony Harry Robert Toynbee 
 
ארנולד ג'וזף טוֹיְנְבִּי (באנגלית: Arnold Joseph Toynbee;‏ 14 באפריל 1889 - 22 באוקטובר 1975) היה היסטוריון בריטי שהמגנום אופוס שלו בן שנים עשר הכרכים, המנתח את עלייתן ונפילתן של תרבויות, מחקר של ההיסטוריה, 1961-1934, היה סינתזה של היסטוריה עולמית, מטא-היסטוריה המבוססת על מקצבים אוניברסליים של עלייה, פריחה והידרדרות. טוינבי ניסח תאוריה כללית של היסטוריה ותרבות, לה רוב ההיסטוריונים המקצועיים התנגדו. למחקריו של טוינבי לא היה המשך משמעותי בתחום ההיסטוריה ההשוואתית שעניין אותו ביותר.
ביוגרפיה

טוינבי היה האחיין של היסטוריון כלכלי חשוב, שאף שמו היה ארנולד טוינבי. הוא נולד בלונדון, ולמד בווינצ'סטר קולג' ובבייליול קולג' באוקספורד. הוא החל את קריירת ההוראה שלו בבייליול ב-1912, ולאחר מכן לימד גם באוניברסיטת לונדון, בבית הספר הלונדוני לכלכלה, ובמוסד המלכותי לעניינים בינלאומיים (RIIA) בבית צ'אנתאם.
טוינבי עבד עבור מחלקת המודיעין במשרד החוץ הבריטי בזמן מלחמת העולם הראשונה, ומונה על ידי משרד החוץ לחקור את רצח העם הארמני על ידי האימפריה העות'מאנית ואת מספר הקורבנות. טוינבי העריך את מספר המתים בין 600,000 לבין 800,000, דבר שהיווה בסיס להאשמות נגד הממשלה העות'מאנית בוועידת השלום בפריז ב-1919.
טוינבי עצמו שימש ציר בוועידת השלום בפריז. עם עוזרת המחקר שלו, ורוניקה בולטר, שהייתה לימים אשתו השנייה, הוא היה אחד מעורכי השנתון של RIIA, "סקר של עניינים בינלאומיים".
בזמן מלחמת העולם השנייה, הוא עבד שוב עבור משרד החוץ והיה נוכח בשיחות השלום לאחר המלחמה. בפברואר 1940 הכין דו"ח למשרד בו נקבע, בין היתר, כי "הגופים היהודיים בפראג נצטוו לארגן את יציאתם לחוץ לארץ של 120 יהודים מדי יום ביומו".
נישואיו הראשונים היו לרוזלינד מארי, בתו של גילברט מארי. היו להם שלושה בנים. הם התגרשו, וארנולד נישא לוורוניקה בולטר ב-1946.