הקרב בסלוקי
מהלך הקרב

על-פי התוכנית, כוחות מחטיבת הנח"ל, עליה פיקד אל"ם מיקי אדלשטיין, הוטסו במסוקים לסלוקי במיוחד למשימת אבטחת שיירת טנקי המרכבה 4 מחטיבה 401. גדוד 931, תחת פיקודו של סא"ל אבי דהן, החל בכיבוש הכפר ע'נדוריה ונתקל בהתנגדות חזקה מצד מחבלי החזבאללה. גדוד 932, תחת פיקודו של סא"ל רן כהנא, אשר צעד בעקבו של גדוד 931, נכנס לכפר לחלץ את הפצועים ולאחר מכן עבר לתקוף את הכפר מצידו השני. לקרב בע'נדוריה הייתה חשיבות מרכזית שכן עם פריצת מערך מבוצר זה של המחבלים נפתחה הדרך מערבה עבור כוחות האוגדה.
כוחות ההנדסה הקרבית מגדוד 605 בפיקודו של סא"ל אושרי לוגסי (ובסיוע של סא"ל אבי (ברימו) כהן) פרצו את הדרך לכפר רב א-תלתין, ופרצו את הציר מח'רבת כסיף דרך ואדי ברך לעבר ואדי הסלוקי. מאוחר יותר, פרצו וטיהרו 16 ק"מ מציר הכרחי, בו נעו אחריו חטיבת שריון וחטיבת הנח"ל. הציר הוביל אל הכפר ע'נדוריה מעל לוואדי הסלוקי, ששם נפגעו מספר טנקים של צה"ל מירי נ"ט. לוחמי פלס"ר 401 חילצו את הפצועים תחת אש חזקה.
חמושי החזבאללה ניצלו את ההתמהמהות של הדרג המדיני שדחה את הפעולה במספר שעות ולמדו למעשה את דפוסי הפעולה העתידית של חיילי צה"ל באזור והתארגנו לבלום את הכוחות באמצעות כמות משמעותית של טילי נ"ט מתקדמים[דרושה הבהרה]. ההוראה לחצות את הנחל הגיעה בבוקר 12 באוגוסט 2006, כשמונה שעות לאחר כניסת הפסקת האש מטעם האו"ם. רצף התקלות החמור שהיה בקרב התחיל כבר בראשיתו כשפקודת החצייה ניתנה בטלפון המוצפן ולא במכשיר קשר, בו השתמשו מרבית מפקדי הכוחות.
חיילי חטיבת הנח"ל ניהלו באותה שעה קרבות עזים בכפרים שמסביב לנחל הסלוקי, ע'נדוריה ופארון, בו לחם גדוד הסיור של הנח"ל, תחת פיקודו של סא"ל שי אלבז, לאחר שהונחת ממסוקים בקרבת הכפר. איש מהמטה הכללי[דרושה הבהרה] לא דאג ליידע אותם כי אותה עת ממש שיירת הטנקים עושה את דרכה מערבה, זאת על אף שחפ"ק הנח"ל וחפ"ק חטיבה 401 היו ממוקמים בשני חדרים נפרדים של אותו בית, בגדה המזרחית של הנחל. הליקויים החמורים בשלבי התכנון למעשה גרמו לבלבול בשטח, וחיילי הנח"ל כלל לא ידעו שמשימתם העיקרית היא לאבטח את תנועת כוחות השריון. כאשר טנקי חטיבה 401 חצו את הערוץ ללא האבטחה המיועדת, הם ספגו פגיעה קשה מאש נ"ט כשעיקרה הייתה טילי הקורנט הקטלניים. תנועת הטנקים ביצעה טעות קריטית נוספת כשנעה בכיוון אחר ממה שציפו בחטיבת הנח"ל ונחשפה לאש אויב בפעם השנייה. את הפצועים של גדוד 9 חילצו מתוך הטנקים לוחמי פלס"ר 401 אותם הוביל מפקד הסיירת הנכנס, רס"ן יוסי פנסו, יוצא חטיבת גולני, ואף סייעו לחילוץ הנפגעים של חטיבת הנח"ל. לאחר המלחמה קיבלו חמישה מלוחמי היחידה צל"שים על פועלם במהלכה, ובהם סמ"ר איתי שטיינברגר, שנפל בקרב בע'נדוריה בגזרה המזרחית, בעודו רץ לחלץ פצועים תחת אש, ויותם שש, מפקד צוות בסיירת, שקיבל את צל"ש הרמטכ"ל.
בשבת, 12 באוגוסט, כאשר הסתבכו כוחות השריון בחציית הסלוקי וספגו אבדות רבות, פנה מפקד חטיבת הצנחנים "הנשר השחור", אל"ם בועז עמידרור, למפקד 7056, אחד הגדודים בחטיבתו, סא"ל במיל' עמוס בריזל, ושאל אם הוא מסוגל, בכוח שעמד לרשותו, להשתלט על הכפר אל-קוצייר, השולט על המעבר מכיוון צפון ובו התבצרו חוליות נ"ט של החזבאללה, וירו על הטנקים של צה"ל החוצים את ואדי הסלוקי. בריזל שהה באותה עת עם כוחותיו בכפר דיר-סיריאן, אותו כבש עם גדוד צנחני המילואים בפיקודו ארבעה ימים קודם לכן. אף שלא היו בידו עזרי מודיעין ומצב האספקה היה דל, השיב בריזל בחיוב. קציני המטה של הגדוד ובראשם המג"ד התכנסו בבית בדיר-סיריאן, ושירטטו על מפית נייר מרשם קרב של הכפר, כפי שזכרו אותו מתצפית שערכו כמה ימים קודם לכן. המרשם הועתק למפיות נייר נוספות וחולק למפקדי הפלוגות בגדוד. הגדוד יצא למשימתו ביום ראשון לפנות בוקר. עד הצהריים השלימו הצנחנים את ההשתלטות על הכפר ואת סריקת השלוחה השולטת על הסלוקי.