stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס אנה פוליטקובסקיה
הערות שוליים

↑  "Anna Politkovskaya Award". Reach All Women in War. נבדק ב-11 במרץ 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  RAW in WAR website - Valentina Cherevatenko (Russia) 2016: Winner of the Special Anna Politkovskaya Award, 6 October 2016.
↑  See RAW in WAR website, News 12 March 2017.
↑  Belinda Goldsmith, Indian campaigner wins award for helping women facing violence, Thomson Reuters Foundation, 4 October 2018
↑  Pakistani activist Gulalai Ismail wins Anna Plitkovskaya Award, The News, October 5, 2017
↑  Gauri Lankesh Posthumously Honoured With Anna Politkovskaya Award, The Wiire, 5 October 2017
↑  SVETLANA ALEXIEVICH (BELARUS) 2018: WINNER OF THE ANNA POLITKOVSKAYA AWARD
↑  BINALAKSHMI NEPRAM (INDIA) 2018: WINNER OF THE ANNA POLITKOVSKAYA AWARD
↑  ALEX CRAWFORD (UK) 2019: WINNER OF THE ANNA POLITKOVSKAYA AWARD
פיליפ מכניקוס

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1889 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  12 באוקטובר 1944 (בגיל 55) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 
פיליפ מכניקוס (בהולנדית: Philip Mechanicus;‏ 17 באפריל 1889, אמסטרדם – אוקטובר 1944, אושוויץ) היה עיתונאי הולנדי.
ביוגרפיה

מכניקוס נולד באמסטרדם, הבכור מבין שבעה בניהם של אליאס ושרה גובס (Gobes) מכניקוס. לאחר בית הספר היסודי התפרנס בגיל שתים עשרה כשליח בעיתון. הוא התקבל לעבודה בעיתון והתמסר לקריאה. בגיל שבע עשרה כתב את מאמריו הראשונים בעיתון "Het Volk" (העם) והחל בקריירה של עיתונאי.
לאחר שירותו הצבאי, עזב ב-1910 בערך לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שם כתב ממדן עבור העיתון "Sumatra Post". לאחר מכן כתב מסמראנג שביאווה עבור העיתון "Lokomotif". ב-1919 חזר לאירופה עם אשתו ובתו. הוא הפך לעורך במחלקת החוץ של Algemeen Handelsblad. בני הזוג נפרדו ב-1921. מכניקוס נישא בשנית כעבור כמה שנים ונולדה לו בת נוספת, לפני שנפרד מאשתו השנייה.
במהלך שנות ה-20 וה-30, דוחות המסע שכתב עבור ה-Algemeen Handelsblad היו פופולריים בקרב הקוראים. דיווחיו על ברית המועצות מ-1929 עד 1934 ועל ארץ ישראל התפרסמו כספר.
מלחמת העולם השנייה

במאי 1940 כבשה גרמניה את הולנד. כיהודי, לא היה רצוי כעיתונאי ופוטר. עם זאת, המשיך לכתוב מאמרים תחת השם הבדוי Pére Celjenets (שפירושו ברוסית "לשנות מיקום" או "לעבור").
ב-27 בספטמבר 1942 נעצר מכניקוס ברחוב ונלקח לכלא המשטרה. הוא הוקע על כך שסירב לענוד את הטלאי הצהוב. קודם לכן הצליח להסתיר את אשתו-לשעבר ובתו, ואלה שרדו עד סוף המלחמה.
ב-25 באוקטובר 1942 גורש למחנה הריכוז אמרספורט ועונה. ב-7 בנובמבר נלקח למחנה המעבר וסטרבורק שם שהה במרפאה עד אמצע 1943 עקב פציעותיו. למרות קשייו כתב רשימות ביומן.
בתחילת מרץ 1944 גורש למחנה הריכוז ברגן בלזן. באוקטובר הועבר לאושוויץ עם 120 אסירים נוספים. לפי מידע שסיפקו שני ניצולים, הוא הוצא להורג שלושה ימים לאחר הגעתו, ב-12 באוקטובר 1944.
מיצירותיו

De pose de natuurlijkheid* Een cursus fotografie* De uivariaties
De vrolijke keuken avec des illustrations de Judith Ten Bosch
Laatste keuze uit het photographiquement woordenboek van Philip Mechanicus (2005)
Verwarring zaait nieuwe identiteit, Opzet tot een manifest/pamflet/schotschrift in het boek EAT THIS! Het kookpunt van publiek domein (2006 verschenen bij uitgeverij Duizend & Een te Amsterdam)
Kookkunst in Nederland Unieke recepten met Nederlandse producten (i.s.m. Ferry André de la Porte). T.g.v 20 jaar Alliance Gastronomique Néerlandaise. Uitgave: Zomer & Keuning Boeken B.V., Ede. (ISBN 90-210-1022-4)
«La Hollande s'amuse» avec des photos de Ferry André de la Porte
Russische Reiseskizzen: Gesammelte Reisebriefe, Algemeen Handelsblad, 1932
Dagboek uit Westerbork. Polak & Van Gennep, Amsterdam, 1964 (ISBN 978-90-74274-21-0)
Cadavres en sursis - Journal du camp de Westerbork. Notes De Nuit, 2015 (ISBN 979-10-93176-02-4)
הערות שוליים

↑  מרשימותיו של מכניקוס בווסטרבורק, באתר יד ושם
קארל תאודור סאלה

קארל תאודור סאלה (בדנית: Carl Theodor Zahle;‏ 19 בינואר 1866 – 3 בפברואר 1946) היה פוליטיקאי ועורך דין דני, שכיהן כראש ממשלת דנמרק בשנים בשנים 1909–1910 ובשנים 1913–1920.
ביוגרפיה

סאלה נולד ב-19 בינואר 1866 באי שלן.
בשנת 1890 סיים את לימודי המשפטים. בשנת 1895 נבחר סאלה לפולקטינג. הוא כיהן בפרלמנט עד 1939. עד שנת 1901 כיהן סאלה בוועדת הכספים של הפרלמנט. בשנת 1905 הקים את המפלגה הסוציאל-ליברלית שהורכבה בעיקר מפציפיסטים.
סאלה כיהן כראש הממשלה בשנים 1909–1910. בשנת 1913 חזר לראשות הממשלה. בשנת 1917 החל תהליך משא ומתן עם איסלנד, תהליך שהוביל לעצמאותה של איסלנד בשנה שלאחר מכן. בזמן כהונתו של סאלה כראש הממשלה, פרצה מלחמת העולם הראשונה. סאלה הצליח במאמציו ושמר על דנמרק נייטרלית במהלך המלחמה.
לאחר המלחמה האופוזיציה צברה כעס גדול כלפי ממשלת סאלה. הממשלה הואשמה כי הייתה ידידותית מדי כלפי גרמניה במהלך המלחמה והתקנות הכלכליות הגבילו לכאורה את פעילות העסקים. בסופו של דבר סאלה הודח על ידי המלך כריסטיאן העשירי.
בשנים 1929–1935 סאלה כיהן כשר המשפטים בממשלתו של תורוולד סטאונינג. בשנים 1936–1939 היה דובר הבית העליון של הפרלמנט.
סאלה נפטר ב-3 בפברואר 1946 בקופנהגן.
הערות שוליים

↑  103982@au.dk, Det Radikale Venstre, 1905-, danmarkshistorien.dk (בדנית)
↑  Fredsakademiet: Freds- og sikkerhedspolitisk Leksikon Z 2 : Zahle, Carl Theodor, www.fredsakademiet.dk
↑  denstoredanske.dk | lex.dk, Om lex.dk (בדנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118808249  LCCN: n80076551  VIAF: 43138438   WorldCat (עם VIAF): 43138438
צ'ארלס רוברטסון

צ'ארלס ריימונד רוברטסון (באנגלית: Charles Raymond Robertson‏; 5 בספטמבר 1889 – 18 בפברואר 1951) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הכללי של דקוטה הצפונית. רוברטסון היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה

רוברטסון נולד ב-5 בספטמבר 1889 בחווה בארלינגטון שבוויסקונסין, בנם של מהגרים סקוטים. הוא למד בבית הספר התיכון פוינט והמשיך ללימודי מסחר במכללת פארקר בווינבאגו שבמינסוטה. בשנת 1917 עבר למנדאן שבדקוטה הצפונית.
בשנת 1940 נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס הכללי של דקוטה הצפונית בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא נבחר בבחירות הכלליות וכיהן בתפקידו מ-3 בינואר 1941 עד 3 בינואר 1943. ב-1942 לא הצליח להיבחר לתקופת כהונה שנייה, אולם נבחר לבית הנבחרים ב-1944 ושוב ב-1946 וכיהן בתפקיד מ-3 בינואר 1945 עד 3 בינואר 1949.
הוא מת מהתקף לב ב-18 בפברואר 1951 בביסמרק שבדקוטה הצפונית. "מעבדת המחקר של רוברטסון ליגניט" בגרנד פורקס שבדקוטה הצפונית נקראה על שמו של רוברטסון בשנת 1951.
הערות שוליים

↑  צ'ארלס רוברטסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88156195  SNAC: w6q84qh1  US Congress: R000319  VIAF: 1565516   WorldCat (עם VIAF): 1565516
פריס גיבסון

פריס גיבסון (באנגלית: Paris Gibson‏; 1 ביולי 1830 – 16 בדצמבר 1920) היה יזם ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בסנאט של מדינת מונטנה וכחבר דמוקרטי בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1901 ו-1905.
ביוגרפיה

גיבסון נולד ב-1 ביולי 1830 בבראונפילד, מיין. בשנת 1851 הוא סיים את לימודיו במכללת בודואין, ובשנת 1853 הוא נבחר לבית המחוקקים במיין. לאחר שעבר למינסוטה, שם בנה את טחנת הצמר הצפונית במפלי סנט אנתוני, הוא כיהן במועצת העוצרות של אוניברסיטת מינסוטה מ-1871 עד 1879, והיה נאמן מייסד של בית הקברות של לייקווד. הוא נטש את האינטרסים העסקיים הכושלים שלו במינסוטה כדי לנסות את מזלו במערב, וב-1880 ביקר במפלים הגדולים של נהר מיזורי וזיהה במהירות את הפוטנציאל שלהם להפקת אנרגיה הידרואלקטרית.
גיבסון שכנע את חברו, איל הרכבת ג'יימס ג'. היל, להשקיע באתר עירוני במפלים והפציר בהיל להאריך את מסילת הברזל שלו דרך העיר החדשה. בשנת 1883 נוסדה העיר גרייט פולס, מונטנה, עם גיבסון כראש העיר.
עד 1887 קווי הרכבת של היל קישרו את גרייט פולס לביוט, מונטנה, והלנה, מונטנה. עם זאת, הקו הראשי של היל'ס Great Northern Railway עקף את גרייט פולס מצפון. למרות הכישלון הזה, הפכה גרייט פולס למרכז סחר מרכזי עבור חקלאים וחוואים באזור, והסכרים שלה על נהר מיזורי תרמו כוח לתעשיות עיבוד עפרות וטחינת תבואה.
כאשר ויליאם א. קלארק התפטר מהסנאט של ארצות הברית, נבחר גיבסון, כדמוקרטי, למלא את המושב, וכיהן מ-7 במרץ 1901 עד 3 במרץ 1905. הוא לא ביקש להיבחר מחדש. הוא מת בגרייט פולס, מונטנה ב-16 בדצמבר 1920, ונקבר שם בבית הקברות היילנד.
חיים אישיים

פריס התחתן עם ולריה גודנוב סוויט. נולדו להם ארבעה ילדים; שניים מתו בגיל צעיר, בגיל שנה ושנתיים, ושני בנים חיו עד לבגרות.
בשנת 1912 נשלח בנו פיליפ לוורם ספרינגס, בית חולים לחולי נפש בוורם ספרינגס, מונטנה, בשל "תשישות של פרזיס", המכונה לפעמים "שיתוק כללי של משוגעים", שם הוא מת. זמן מה לאחר מכן, הבן תאודור סבל מבעיה בריאותית דומה ונשלח גם לוורם ספרינגס, שם מת.
הערות שוליים

↑  פריס גיבסון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  Northern, Nick (2023-02-23). "The Surprising Dark Secret Of Great Falls' Founder, Paris Gibson". K99 (באנגלית). נבדק ב-2023-09-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n99270511  SNAC: w6tf0zh2  US Congress: G000164  VIAF: 58415173   WorldCat (עם VIAF): 58415173 
פסל לכבוד פריס גיבסון בפארק גיבסון, גרייט פולס, מונטנה
נפות טורקיה
הערות שוליים

↑  בינגל, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007409105105171  LCCN: sh2015000554
מרי גאודרון

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1943 (בת 82) מורי, אוסטרליה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 השכלה:  בית הספר למשפטים של סידני  אוניברסיטת סידני 
 תפקידים בולטים:  שופטת בית המשפט העליון של אוסטרליה, התובעת הכללית של ניו סאות' ויילס 
 פרסים והוקרה:  Victorian Honour Roll of Women 
 
מרי ג'נבייב גאודרון (באנגלית: Mary Genevieve Gaudron; נולדה ב-5 בינואר 1943) היא עורכת דין ושופטת אוסטרלית שהייתה השופטת הראשונה של בית המשפט העליון באוסטרליה. גאודרון הייתה התובעת הכללית של ניו סאות' ויילס (1981-1987) לפני מינויה לבית המשפט העליון. לאחר פרישתה ב-2002, היא הצטרפה לארגון העבודה הבינלאומי, וכיהנה כנשיאת בית הדין המנהלי שלו בשנים 2011–2014.
קורות חיים

גאודרון נולדה ב-1943 במורי, בצפון כפרי ניו סאות' ויילס, להורים ממעמד הפועלים, אדוארד וגרייס גאודרון. מאוחר יותר במהלך חייה, היא החלה לדבר על הגזענות העזה כלפי ילידי אוסטרליה, שהיוותה חלק גדול מחיי היומיום במורי, וכיצד הדבר השפיע על התנגדותה העזה לכל צורות האפליה.
בשנת 1951 שופט בבית המשפט העליון באוסטרליה הרברט ורה אוואט עבר דרך מורי כדי לקדם תיק שהתרחש באותה תקופה שבו ניסתה הממשלה הליברלית של מנזיס לשנות את חוקת אוסטרליה כדי לאסור את המפלגה הקומוניסטית האוסטרלית. אוואט פנה לקהל קטן ושוחח איתם על משאל העם הקרוב והחוקה. באחת הפגישות התפתחה שיחה בינו לבין גאודרון במהלכה היא שאלה "בבקשה אדוני, מהי חוקה?" אוואט הסביר שזה "החוקים שעל פיהם נשלטו הפרלמנטים". גאודרון שאלה האם זה דומה לעשרת הדיברות ואוואט השיב כי "אפשר לקרוא לזה עשרת הדיברות של השלטון". לאחר מכן ביקשה גאודרון עותק של החוקה, ואוואט שלח לה בדואר עותק של החוקה. אירוע זה השפיע עליה מאוחר יותר כשבחרה לעסוק במשפטים.[דרוש מקור]
השכלה

גאודרון התחנכה במכללת סנט אורסולה בארמידייל. בשנת 1961 היא החלה ללמוד לתואר ראשון במשפטים וסיימה את לימודיה בשנת 1965 עם תואר ראשון במשפטים. גאודרון הייתה המצטיינת בכיתתה וגם קיבלה מדליית הצטיינות מהאוניברסיטה. גאודרון הייתה האשה השנייה שזכתה במדליה זו, אחרי אליזבת אוואט. בשנת 1988 הוענק לגאודרון תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת מקווארי ובהמשך מאוניברסיטת סידני בשנת 1999.
קריירה כעורכת דין

באוקטובר 1968 גאודרון התקבלה ללשכת עורכי הדין בניו סאות' ויילס, לאחר שסיימה את ההתמחות שלה והחלה לעסוק בעריכת דין. כאשר ניסתה לרכוש לעצמה חדר באחד מחדרי עורכי הדין בסידני נדחתה באופן קבוע בגלל היותה אישה. כאשר חבר בית המשפט העליון לעתיד, מייקל מקיו, ניסה למכור את חדרו, שאר חברי הלשכה שלו לא נתנו לגאודרון לקנות אותו, אף על פי שלא היו קונים אחרים. בסופו של דבר היא חלקה חדר עם ג'נט קומבס, שהייתה אף היא אשה עורכת דין פורצת דרך. גאודרון טענה בקביעות בפני בית המשפט העליון של ניו סאות' ויילס ובית המשפט העליון בתחילת שנות ה-70, במיוחד בתחום המשפט התעשייתי. ב-1972 היא הפכה לאישה הראשונה שמונתה למועצה של הלשכה של ניו סאות' ויילס.
פריצת הדרך הגדולה הראשונה של גאודרון הייתה ב-1970, עם המקרה של אושונסי נגד מירור עיתונים בע"מ. כאשר, כעורכת דין זוטרה בת 27 היא דנה וטענה את העניין בהצלחה לבדה בפני בית המשפט העליון. התובע, פיטר אושונסי, אפילו פיטר את היועץ הבכיר שלו, קלייב אוואט, והעדיף את יכולתה של גאודרון על פני יכולתו. לדברי אושונסי, "היא דמות חזקה ואמיצה, היא עמדה ללא תמיכה, לגמרי לבדה וטענה בהצלחה את התיק. ברור שהם התרשמו מהאומץ שלה, מהאלגנטיות שלה, מהאינטלקט הבוהק שלה שמוצא ביטוי בשפה נעימה, מהנימוסים הטובים שלה, מהקסם שלה. היא תעשה הכל למען ההצלחה, ואני חושב, שבזכותה הכל ייאמר וייעשה כמו שצריך".
ב-1972 התרחש עוד אחד מהמקרים המשמעותיים של גאודרון, כאשר היא ייצגה בהצלחה את תיק השוויון בשכר עבור ממשלת הלייבור בפני ועדת הפשרה והבוררות.
ועדת גישור ובוררות

באפריל 1974, גאודרון מונתה לוועדת הפיוס והבוררות כסגנית נשיא, והפכה לשופטת הפדרלית הצעירה ביותר אי פעם. המקרה הבולט ביותר של גאודרון בוועדת הבוררות היה מקרה מבחן חשוב לחופשת לידה ב-1979. המקרה קבע סטנדרטים המאפשרים חופשה של שנה ללא תשלום לכל העובדים במשרה מלאה וקבועה במשרה חלקית. בשנים 1979–1980, גאודרון הייתה יושבת ראש ההשבעה של ועדת השירותים המשפטיים של ניו סאות' ויילס. גאודרון כיהנה בתפקיד סגנית הנשיא עד להתפטרותה במאי 1980.
מרצה ועורכת דין כללית

גאודרון הרצתה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ניו סאות' ויילס לזמן קצר, ואז בפברואר 1981 היא מונתה לתובעת הכללית של ניו סאות' ויילס, למעשה, הפרקליטה הבכירה ביותר שהייתה באוסטרליה. בתפקידה כפרקליטת כללית, גאודרון טענה למען ניו סאות' ויילס בתיקי בית משפט גבוהים כמו פרשת הסכרים הטסמניים. מ-1981 עד 1986 כיהנה במועצת אוניברסיטת מקווארי, ומ-1984 עד 1986, עמדה בראש מועצה מייעצת באוניברסיטת וולונגונג.
שופטת בבית המשפט העליון

מותו של השופט ליונל מרפי באוקטובר 1986 ופרישתו של השופט העליון הארי גיבס בפברואר 1987 גרמו לכך שיהיו שתי משרות פנויות בבית המשפט העליון. ב-6 בפברואר 1987, מונתה גאודרון יחד עם ג'ון טוהיי לשיפוט בבית המשפט העליון. בגיל 44 בלבד, גאודרון הייתה השופטת הרביעית בחשיבותה, אחרי אוואט, מקטיירנן ודיקסון, וגם, השופטת האישה הראשונה.
כשופטת בית המשפט העליון, גאודרון תרמה להרבה תחומים במשפט האוסטרלי, בעיקר במשפט הפלילי, בפסקי דין שמשלבים שליטה טכנית עם נטייה להתעקש על הקפדה בסדרי הדין של ניהול המשפטים (למשל, הנחיית חברי המושבעים). גאודרון התנגדה באופן עקבי לכל צורות האפליה, עם פסקי דין בולטים ברוח זו, כולל ההחלטה בסעיף 117 לחוקת אוסטרליה.
ב-1997 מונתה גאודרון לפטרון המייסד של עורכות דין אוסטרליות והמשיכה בתפקיד זה עד ל-20 בפברואר 2009.
יציאתה לפנסיה

בשנת 2003 פרשה גאודרון מבית המשפט העליון. היא עזבה את בית המשפט בגיל 60 בלבד, עשר שנים לפני שהגיעה לגיל פרישה.
הערות שוליים

↑  Women Lawyers Association of SA Inc: Hon Mary Gaudron QC at the UNIFEM International Womens Day Breakfast, web.archive.org, ‏29-09-2007
1 2  Pamela Burton, From Moree to Mabo: The Mary Gaudron Story, 2010
↑  Noreen O’Meara, O'Shaughnessy v Mirror Newspapers Ltd ("Othello case"), Law Trove, 2018-09 doi: 10.1093/he/9780191868313.003.0031
↑  Peter O’Shaughnessy, web.archive.org, ‏2014-01-02
↑  Paid Maternity Leave, web.archive.org, ‏2006-04-29
↑  Blackshield, Tony; Coper, Michael; Williams, George (2001
↑  Susan Kiefel becomes Australia's first female chief justice of the high court, the Guardian, ‏2017-01-30 (באנגלית)
↑  Castlemaine Tooheys Ltd v South Australia, High Court of Australia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007350240305171  AWR: AWE5567b  ISNI: 0000 0001 1731 9753  LCCN: no2011041731  NLA: 35227266  SNAC: w6pg968b  SUDOC: 158107330  Trove: 488387  VIAF: 91828831   WorldCat (עם VIAF): 91828831 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מרי גאודרון".
קלרנס קלארק

קלרנס דון קלארק (באנגלית: Clarence Don Clark‏; 16 באפריל 1851 – 18 בנובמבר 1930) היה מורה, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מניו יורק. הוא השתתף בוועידה החוקתית למדינת ויומינג והיה חבר הקונגרס הראשון של המדינה. הוא כיהן גם כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וגם כחבר הסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

קלארק נולד ב-16 באפריל 1851 בסנדי קריק, ניו יורק לאורטיה ד. קלארק ולורה א. (קינג) קלארק. הוא למד באוניברסיטת איווה באיווה סיטי, למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1874. הוא היה מורה ועסק בעריכת דין במנצ'סטר, איווה. קלארק התחתן עם אליס דאונס בשנת 1874. בשנת 1881, הוא עבר לאונסטון שבטריטוריית ויומינג והמשיך לעסוק בעריכת דין לפני שמונה לפרקליט המחוזי של מחוז אוינטה, תפקיד אותו מילא בין 1882 ל-1884.
ב-1889 הוא החל את הקריירה הפוליטית שלו כציר לוועידה החוקתית של ויומינג. הוא נבחר כרפובליקני לבית הנבחרים של ארצות הברית לקונגרס ה-51 ונבחר מחדש לקונגרס ה-52. הוא היה אחד הנציגים הראשונים של המדינה החדשה. הוא נשאר בתפקיד שתי קדנציות, מ-1 בדצמבר 1890 עד 3 במרץ 1893. הוא הפסיד בניסיונו להיבחר מחדש ב-1892.
הוא נבחר כחבר הסנאט של ארצות הברית בבחירות מיוחדות למילוי מושב פנוי ב-1895 ונבחר מחדש למושב זה שלוש פעמים, וכיהן מ-23 בינואר 1895 עד 3 במרץ 1917. לאחר שהפסיד בבחירות ב-1916, הוא חידש את עבודתו בעריכת דין בוושינגטון הבירה, אך מונה כחבר בוועדה המשותפת הבינלאומית ב-1919. הוא כיהן כיושב ראש הוועדה מ-1923 ועד פרישתו ב-1929. לאחר פרישתו, הוא חזר לאונסטון, ויומינג, שם התגורר עד מותו. קלארק מת ב-18 בנובמבר 1930, ונקבר בבית הקברות של הבונים החופשיים באוונסטון.
הערות שוליים

1 2  קלרנס קלארק, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  "Clark, Clarence Don (1851–1930)". The Political Graveyard. נבדק ב-18 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sen. Clarence Clark". govtrack.us. נבדק ב-18 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007337200605171  ISNI: 0000 0000 2759 8736  LCCN: n86115000  NARA: 189693631  SNAC: w6r812z5  US Congress: C000425  VIAF: 70415656   WorldCat (עם VIAF): 70415656 
אליס דאונס
סרגיי מאליוטין

| --- | --- |

 לידה:  22 בספטמבר 1859 (יוליאני) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 בדצמבר 1937 (בגיל 78) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 זרם באמנות:  תנועת האמנויות והאומנויות 
 חתימה:   
 
סרגיי מאליוטין (ברוסית: Сергей Васильевич Малютин; ‏4 באוקטובר. 1859 – 6 בדצמבר 1937) היה צייר רוסי, מעצב נוף, מאייר ואדריכל. רוב ציורי השמן שלו הם פורטרטים. הוא אולי ידוע בעיקר בזכות עיצוב הסט הראשון של בובות מטריושקה, שנוצר על ידי ואסילי זביוזדוצ'קין ב-1890.
ביוגרפיה

מאליוטין נולד במוסקבה למשפחת סוחרים וגדל בוורונז', שם ראה תערוכה בשנת 1870, שהעניקה לו השראה להפוך לאמן. בין השנים 1883–1886 למד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה, אצל אילריון פרינישניקוב, וולדימיר מאקובסקי. עם סיום לימודיו הוענקה לו מדליית כסף. בשנת 1890 הוא זכה בתואר.
באותה שנה, הוא הועסק כמעצב באופרה הפרטית של סאווה ממונטוב, ובמהלך העשור וחצי שלאחר מכן יצר תפאורות לאופרות ובלטים רבים, כולל מפצח האגוזים בתיאטרון מריאינסקי.
מ-1891 עד 1893, הוא היה מדריך במכון האליזבתני והפך לחבר באגודת האמנות של מוסקבה בשנת 1896. במהלך תקופה זו, הוא גם יצר איורים ליצירותיו של פושקין וכמה סיפורי עם רוסיים.
בשנת 1900 הוא נסע למושבת האמנים בטלאשקינו, ליד סמולנסק, שם היה מעורב בסדנאות הקרמיקה והגילוף של הנסיכה מריה טנישבה והצטרף לתנועה המכונה "מיר איסקוסטבה". בהיותו שם, הוא עיצב מבנה לספריית בית הספר וקישט את התיאטרון.
הוא נשאר שם עד 1903. עיצוביו לכנסייה מומשו מאוחר יותר על ידי האדריכל ולדימיר סוסלוב. הוא עבר לעבוד עם ניקולאי ז'וקוב ליצירת "בית פרצוב" במוסקבה. העיצובים האדריכליים שלו היו בעצם חלק מתנועת התחייה הרוסית, אך גם קושטו במוטיבים עממיים פנטסטיים.
מ-1903 עד 1917 לימד באקדמיה במוסקבה. במהלך אותה תקופה, הוא זכה בתואר "אקדמאי" על ידי האקדמיה האימפריאלית לאמנויות (1914). לאחר מהפכת 1917, הוא עבד כמדריך ב"סדנאות אמנותיות וטכניות גבוהות יותר" - בית ספר שהוקם על ידי ולדימיר לנין. הוא היה שם עד 1923. בין השנים 1918 עד 1921 השתתף גם ביצירת כרזות התעמולה הידועות בשם "חלונות רוסטה". ב-1922 הוא היה אחד ממייסדי אגודת האמנים של רוסיה המהפכנית, שקיימה את פגישתה הראשונה בביתו, והפך לתומך בריאליזם סוציאליסטי.
הוא נפטר במוסקבה ב-1937 בגיל 79.
הערות שוליים

1 2  Brief biography
1 2  Русские художники. Малютин Сергей Васильевич., www.artsait.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007460099205171  PLWABN: 9810600752305606  GND: 141511346  ISNI: 0000 0000 7987 2960  LCCN: nr91005202  LNB: 000307987  RKD: 52175  SELIBR: 73899  SUDOC: 112404472  ULAN: 500011242  VIAF: 61396994   WorldCat (עם VIAF): 61396994
קלרנס דיל

קלרנס קליבלנד דיל (באנגלית: Clarence Cleveland Dill‏; 21 בספטמבר 1884 – 14 בינואר 1978) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת וושינגטון. כדמוקרט, הוא נבחר לשתי קדנציות כל אחת בשני בתי הקונגרס.
ביוגרפיה > ראשית חייו

דיל נולד ב-21 בספטמבר 1884 בפרדריקטאון, אוהיו, ולמד באוניברסיטת אוהיו ווסליאן, שם היה חבר באחווה החברתית Phi Kappa Psi. הוא השלים את עבודתו לתואר ראשון באוניברסיטת דלאוור ב-1907.
כאדם צעיר, דיל היה מורה, ועבר מערבה לספוקיין, וושינגטון, ב-1908. הוא לימד אנגלית בתיכון סאות' סנטרל והיה כתב עיתון ב-The Spokesman-Review בקיץ.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

דיל הפך לעורך דין ב-1910, ועד מהרה נכנס לפוליטיקה. הוא נבחר לבית הנבחרים האמריקני ב-1914 וב-1916 מהמחוז החמישי החדש שנוצר. ב-5 באפריל 1917, דיל היה אחד מ-50 נציגים שהצביעו נגד הכרזת מלחמה על גרמניה. הצבעתו הייתה שנויה במחלוקת בקרב בוחריו, כולל חברי מפלגתו שלו. הוועדה הדמוקרטית של מחוז ספוקיין דנה בהרחקת דיל, אך בסופו של דבר הצביעה נגד לעשות זאת. דיל הובס בקושי לבחירה מחדש ב-1918 על ידי שופט בית המשפט העליון של המדינה ג'. סטנלי ובסטר.
דיל נבחר לסנאט האמריקני ב-1922, כשהוא מנצח את הרפובליקני המכהן כבר שתי קדנציות, מיילס פוינדקסטר. דיל פעל כתומך ברפורמה פרוגרסיבית והתחייב לבטל את חוק אש-קאמינס ולדחוף לפרויקט אגן קולומביה. פוינדקסטר, שנתמך על ידי עיתונים גדולים כמו The Spokesman-Review ו-The Seattle Times, ניסה להציג את דיל כקיצוני בשל הרקורד המלחמתי שלו ותמיכתו בתוכנית הפלומב. דיל סחף את מחוז ספוקיין, חלק גדול ממזרח וושינגטון, ואת המחוזות העירוניים של אזור פיוג'ט סאונד. דיל נבחר מחדש ב-1928, אך לא ביקש קדנציה שלישית ב-1934. בחירתו ב-1928 סימנה את הפעם האחרונה שבה נבחר מועמד ממזרח וושינגטון לסנאטור האמריקאי.
בסנאט, הוא היה נותן החסות הראשי של חוק הרדיו של 1927 ושל חוק התקשורת של 1934, והיה תומך נלהב של סכר גרנד קולי.
ביוני 1934, הקונגרס תיקן את חוק העבודה של ווטסון-פארקר לרכבת כך שהוא כלל במפורש אנשי רכבות וחברות קרונות שינה שאינם פועלים. הסנאטור דיל העניק חסות על החוק החדש מכיוון שחשב שהסבלים והמשרתות של פולמן צריכות להיות שחורות. סכסוך שיפוט בין מסדר מובילי רכבי השינה לאחוות סבלי רכבי שינה היה צריך להיות מיושב לראשונה בפדרציה האמריקאית של העבודה, אך ההשפעה הייתה פי ארבעה על החברות באחווה. עובדים שחורים יכלו כעת להצטרף לאיגוד ללא חשש שיאבדו את מקום עבודתם.
דיל התמודד על משרת המושל בשנת 1940 אך הובס בדוחק על ידי הרפובליקני ארתור ב. לנגלי. הניסיון האחרון שלו לתפקיד בחירה היה למושב הפתוח בקונגרס מהמחוז החמישי של ספוקיין ב-1942, אך הוא הובס בקלות על ידי וולט הורן, הרפובליקני הראשון שזכה במחוז זה מזה עשרים שנה. הורן הפסיד לצ'ארלס ליווי באחת עשרה נקודות במרוץ הקודם ב-1940.
לאחר מכן שימש דיל כחבר בוועדת אגן קולומביה מ-1945 עד 1948, וכעוזר מיוחד לתובע הכללי של ארצות הברית מ-1946 עד 1953. בין כל העבודות הללו עסק בדרך כלל בעריכת דין. הוא מת ב-14 בינואר 1978 בספוקיין, וושינגטון בגיל 93, הסנאטור האמריקאי האחרון החי שנבחר לפני השפל הגדול.
חיים אישיים

לאחר שעזב את הסנאט, ביקש דיל להתגרש מאשתו ב-1936, הסופרת הפמיניסטית רוזלי גרדינר ג'ונס מניו יורק. דיל טען שג'ונס אמרה לחבריו שהוא "פחדן פוליטי" על כך שלא ביקש להיבחר מחדש ב-1934, ושהיא קברה כלבים ואשפה בחצר האחורית. הוא נפרד ממנה בזמן שהוא עדיין בתפקיד, הליך הגירושין המתוקשר החל בסוף יוני 1936 בספוקיין. בית המשפט פסק לטובתו: הוא שמר על הבית, היא קיבלה את הרהיטים.
דיל פגש את המחנכת לכלכלת בית מייבל איילין דיקסון (1905 – 1969) בנובמבר 1936 בוושינגטון הבירה, והם נישאו במאי 1939. נולדה בקריסטל, דקוטה הצפונית, היא גדלה בקנדה; דיקסון סיימה את לימודיה באוניברסיטת אלברטה באדמונטון וקיבלה תואר שני במכללת וושינגטון סטייט בפולמן. הם היו נשואים שלושים שנה, עד מותה ממחלת לב.
רוברט מריון

רוברט מריון (באנגלית: Robert Marion‏; 1766 – 22 במרץ 1811) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

מריון נולד ב-1766 במחוז ברקלי בפרובינציית קרוליינה הדרומית, וסיים את לימודיו באוניברסיטת מדינת פנסילבניה (כיום אוניברסיטת פנסילבניה), פילדלפיה ב-1784. הוא החזיק וניהל מטע בבל אייל, קרוליינה הדרומית.
הוא כיהן כשופט המניין של פאריש סנט סטיבן והיה שופט השלום של צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית. לאחר מכן כיהן בבית הנבחרים של המדינה מ-1790 עד 1796, ובסנאט של המדינה מ-1802 עד 1805. מריון נבחר כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרסים התשיעי, העשירי והאחד-עשר וכיהן מ-4 במרץ 1805 ועד להתפטרותו ב-4 בדצמבר 1810.
הוא מת במטע שלו בפאריש סנט סטיבן, קרוליינה הדרומית ב-22 במרץ 1811.
חתול פאלאס

| חתול פאלאס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: Otocolobus 
מין:: חתול פאלאס
שם מדעי
 Otocolobus manul ‏פאלאס, 1776
תחום תפוצה


חתול פאלאס (שם מדעי: Otocolobus manul, מכונה לעיתים גם מאנול) הוא מין חתול יחיד בסוגו, המצוי במרכז אסיה.