stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קייט זיגלר
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שחייה שנערכה במישן וייחו, קליפורניה ב-17 ביוני 2007 קבעה זיגלר במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא עולם חדש של 15:42.54 דקות (השיא הנוכחי), שיפור לשיא העולם הוותיק בן ה-19 שנים של ג'נט אוונס מארצות הברית שעמד על 15:52.10 דקות.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 זכתה זיגלר בשתי מדליות זהב, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא תחרות חדש של 8:18.52 דקות לפני לור מנודו מצרפת (8:18.80 דקות) ופירסול 8:26.41 דקות ובמשחה ל-1500  מטר חופשי בשיא תחרות חדש נוסף של 15:53.05 דקות, לפני ריגאמונטי 15:55.38 דקות ושיבאטה (15:58.55 דקות) ובכך הגנה על תואריה.
בתחרות שחייה שנערכה באסן, גרמניה ב-12 באוקטובר אותה שנה קבעה זיגלר במשחה ל-1500 מטר חופשי (בריכה של 25 מטר) שיא עולם חדש של 15:32.90 דקות, שיפור לשיא בן ה-3 שנים של לור מנודו מצרפת (15:42.39 דקות), שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי לוטה פריס מדנמרק (15:28.65 דקות). תוך כדי המשחה ל-1500 מטר, במשחה ל-800 מטר היא קבעה שיא עולם חדש של 8:09.68 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של מנודו (8:11.25 דקות). כעבור יומיים, היא שיפרה את השיא והעמידה אותו על 8:08.00 דקות. שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אלסיה פיליפי מאיטליה, 8:04.53 דקות, השיא הנוכחי.
במשחקים האולימפיים שנערכו בבייג'ינג, סין בשנת 2008 לא הצליחה זיגלר לממש את יכולותיה וסיימה במקום עשירי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:26.98 דקות ובמקום 14 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.59 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכה של 25 מטר) שנערכה בדובאי, איחוד האמירויות הערביות בדצמבר 2010 זכתה זיגלר במדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:12.84 דקות, אחרי אריקה וילאייסיחה (8:11.61 דקות) ומיריה בלמונטה (8:12.48 דקות) שתיהן מספרד.
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה באירוויין, קליפורניה, באוגוסט אותה שנה זכתה זיגלר בשתי מדליות, מדליית זהב ומדליית כסף. מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:21.59 דקות, לפני בת ארצה קלואה סוטון (8:24.51 דקות) וקטי גולדמן מאוסטרליה (8:26.38 דקות) ומדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:03.26 דקות, אחרי מליסה גורמן מאוסטרליה (16:01.53 דקות) ולפני קריסטל קובריץ' מצ'ילה (16:06.57 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה זיגלר בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:55.60 דקות, אחרי לוטה פריס מדנמרק (15:49.59 דקות) ולפני שואנשו לי מסין (15:58.02 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:23.35 דקות, אחרי רבקה אדלינגטון מבריטניה (8:17.51 דקות) ופריס (8:18.20 דקות).
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון (2012) שנערכו באומהה, נברסקה סיימה זיגלר במקום השני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של  8:21.87 דקות, אחרי קייטי לדקי (8:19.78 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.17 דקות. במשחקים עצמם היא סיימה רק במקום 21 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה איטית עבורה של 8:37.38 דקות.
תארים והשגים

זיגלר קבעה 4 שיאי עולם.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-800 מטר חופשי
התפתחות שיא העולם במשחה ל-1500 מטר חופשי
קרול ברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בת 76 בערך) פורט וורת', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת רייס, אוניברסיטת קולורדו, Nolan Catholic High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס גפן (2005) 
 www.carolberg.com
 
קרול ברג (אנגלית: Carol Berg; נולדה ב-1948) היא סופרת פנטזיה אמריקאית.
קורות חיים

ברג היא בעלת תארים אקדמיים במתמטיקה ומחשבים ולפני שהחלה בכתיבה ספרותית הייתה מתגננת מחשבים. ברג חיה עם בעלה ושלושה בנים בהרי קולורדו.
קרול ברג ביקרה בישראל במסגרת פסטיבל אייקון 2007.
ספריה > ספרים שתורגמו לעברית

טרילוגית הראי-קירה
השתנות (תרגום: דוד חנוך, הוצאת גרף, 2004, 450 עמ')
התגלות (תרגום: דוד חנוך, הוצאת גרף, 2005, 479 עמ')
התחדשות (תרגום: ענבל שגיב-נקדימון, הוצאת גרף, 2007, 495 עמ')
ספריה > ספרים שטרם תורגמו לעברית

הגשר של ד'ארנט' (D'Arnath)
Son of Avonar (ISBN 0-451-45962-8) (2004)‎
Guardians of the Keep (ISBN 0-451-46000-6) (2004)‎
The Soul Weaver (ISBN 0-451-46017-0) (2005)‎
Daughter of Ancients (ISBN 0-451-46042-1) (2005)‎
דואט המגדלור
Flesh and Spirit (ISBN 0-451-46088-X) (2007)‎
Breth and Bone (ISBN 0-451-46186-X) (2007)‎
דואט המקלט
Dust and Light (ISBN 0-451-41724-0) (2014)‎
Ash and Silver (ISBN 0-451-41726-7) (2014)‎
הקולגיה מג'יקה
The Spirit Lens (ISBN 0-451-46311-0) (2010).‎
The Soul Mirror (ISBN 0-451-46374-9) (2011).‎
The Daemon Prism  (ISBN 0-451-46434-6) (2012).‎
יצירות אחרות
Song of the Beast (ISBN 0-451-45923-7) (2003) ‎
Unmasking (ISBN 978-0425217863) (2007) ‎, נובלה המתרחשת בעולם של טרילוגיית הראי-קירא
פרסים

2003 - פרס קולורדו לספרות עבור Song of the Beast
2005 - פרס גפן עבור ספר הפנטסיה המתורגם הטוב ביותר בעבור השתנות
2009 - פרס קולורדו לספרות עבור Breath and Bone
2009 - פרס האגודה המיתופואטית עבור Flesh and Spirit, Breath and Bone
2011 - פרס קולורדו לספרות עבור The Soul Mirror
2020 - פרס קולורדו לספרות עבור An Illusion of Thieves
רודולף השני, דוכס אוסטריה

| --- | --- |

 לידה:  1270 ריינפלדן, שווייץ 
 פטירה:  10 במאי 1290 (בגיל 20 בערך) פראג, ממלכת בוהמיה 
 מקום קבורה:  קתדרלת ויטוס הקדוש 
 בן או בת זוג:  Agnes of Bohemia (1289–?) 
 
רודולף השני, דוכס אוסטריה (1270 – 10 במאי 1290), חבר בבית הבסבורג, היה דוכס אוסטריה ושטיריה בשנים 1282–1283, יחד עם אחיו הבכור אלברכט הראשון, מלך גרמניה, שירש אותו.
ביוגרפיה

רודולף השני נולד בריינפלדן, שוואביה, בנו הצעיר של הרוזן רודולף מהבסבורג ואשתו הראשונה גרטרוד מהוהנברג. בשנת 1273 אביו נבחר למלך גרמניה, הראשון מהשושלת ההבסבורגית, ולאחר מכן הוא תפס את דוכסויות אוסטריה, שטיריה וקרינתיה מאוטוקאר השני, מלך בוהמיה לאחר שהמלך אוטוקאר הובס ונהרג בקרב מרכפלד בשנת 1278, המלך רודולף בדצמבר 1282 מסר לבניו אלברכט ורודולף את הדוכסויות האוסטרית והשטירית. עם זאת, בחוזה ריינפלדן ב-1 ביוני 1283 רודולף נאלץ לוותר על חלקו לטובת אחיו הבכור אלברכט.
כפיצוי רודולף הוגדר כמלך לעתיד ואביו מינה אותו ל"דוכס שוואביה" - תואר פחות מכובד, שכן דוכסות הגזע לשעבר נקלעה לאי סדר לאורך זמן לאחר שהדוכס האחרון מבית הוהנשטאופן, קונדרין, נהרג בשנת 1268. בשוואביה החזיקו הרוזנים לבית הבסבורג רק שטחים ביתיים קטנים יותר, שהוגדרו מאוחר יותר כאוסטריה הנוספת, בהם רודולף מעולם לא תפס אחיזה.
במהלך תהליך ההתפייסות עם שושלת פשמישל הבוהמית, רודולף בשנת 1289 התחתן עם אגנס (1269–1296), בתו של המלך אוטוקאר השני. רודולף מת בפתאומיות בגיל 20 בפראג, שם שהה בחצרו של גיסו המלך ואצלב השני. באותה שנה נולד בנו, יוהאן רוצח האב. כישלון אחיו להבטיח כי רודולף יפוצה כראוי על ויתור על טענתו על כס המלכות גרם למריבות בשושלת הבסבורג, מה שהוביל לרצח אלברכט על ידי בנו של רודולף, יוהאן, ב-1308.
רודולף הרביעי, מרקיז באדן-פפורצהיים

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־13 
 פטירה:  25 ביוני 1348 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Liutgard von Bolanden Maria von Oettingen 
 
רודולף הרביעי, מרקיז באדן-פפורצהיים (נפטר ב-25 ביוני 1348) היה בנם של הרמן השביעי, מרקיז באדן-באדן ואשתו, אגנס מטרוהנדינגן.
כבן צעיר יותר, הוא נועד בתחילה לקריירה כנסייתית. הוא הפך לקאנון בשפייר. כשאביו מת ב-1291, באדן חולקה והוא קיבל את באדן-פפורצהיים. בתחילה, הוא שלט בבאדן-פפורצהיים יחד עם אחיו, הרמן השמיני. משנת 1300 ועד מותו, הוא שלט לבדו.
בסכסוך בין לאופולד הראשון, דוכס אוסטריה לקיסר לודוויג הרביעי, הוא צידד בתחילה בלאופולד. לאחר זמן מה החליף צד וצידד בלודוויג הרביעי, שב-1334 מישכן את טירת אורטנבורג, הערים אופנבורג, גנגנבאך וצל אם הרמרסבאך ואת הנחלות הקיסריות באזור אורטנאו לרודולף הרביעי.
בשנת 1335, הוא ירש את באדן-באדן מבן דודו הראשון רודולף הסו.
רודולף הרביעי מת ב-25 ביוני 1348. בניו חילקו את הירושה, כאשר פרידריך השלישי לקח את באדן-באדן ורודולף החמישי לקח את באדן-פפורצהיים.
משפחתו

רודולף התחתן ב-28 בפברואר 1318 עם ליוטגארד מבולנדן (נפטרה ב-1324/25), בתו של פיליפ החמישי מבולנדן. נישואים אלה נותרו ללא ילדים.
לאחר מותו של ליוטגארד, הוא התחתן ב-18 בפברואר 1326 עם מריה מאטינגן (נפטרה ב-10 ביוני 1369), בתו של הרוזן פרידריך הראשון מאטינגן. מנישואים אלה נולדו לו שני בנים:
פרידריך השלישי (1327 – 2 בספטמבר 1353), התחתן עם בת דודתו השנייה מרגרטה, בתו של רודולף הסו.
רודולף החמישי (נפטר ב-1361), התחתן ב-26 באוגוסט 1346 עם בת דודתו השנייה אדלייד מבאדן, בתו השנייה של רודולף הסו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 138062714  VIAF: 86210861   WorldCat (עם VIAF): 86210861
רדיסון בלו

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מוטו:  !Yes I Can
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־64 שנים)
 חברת אם:  Carlson 
 מיקום המטה:  בריסל, בלגיה
 שליטה בחברה:  וולפגנג ניומן Wolfgang N. Neumann
 בעלות:  קבוצת רדיסון (Radisson Hotel Group)
 ענפי תעשייה:  בתי מלון, תיירות
  
 radissonblu.com
 
מלון רדיסון בלו אולימפיסקי במוסקבה
מלון רדיסון בלו בשצ'צ'ין שבפולין
רדיסון בלו (באנגלית: Radisson Blu), המוכר גם בשמו הקודם, רדיסון סאס (באנגלית: Radisson SAS), הוא מותג יוקרה לבתי מלון של רשת בתי המלון רדיסון. המותג "רדיסון בלו" נפוץ בעיקר מחוץ לארצות הברית במטרה לבדל אותו משאר מלונות רדיסון בעולם. הפעלת ואחזקת רשת בתי המלון נעשית בידי קבוצת רדיסון.
עד שנת 2009 הייתה חברת סקנדינביאן איירליינס בעלת רוב המניות בקבוצת קארלסון רזידור ועל המותג רדיסון סאס. בשנת 2009 מכרה החברה את החזקותיה בקבוצה, ולכן שונה שמו של מותג היוקרה מ"רדיסון סאס" ל"רדיסון בלו".
בשנת 2012 התאחדו החברות קארלסון הוטלס וקבוצת רזידור הוטלס לקבוצת קארלסון רזידור אשר שינתה שמה בשנת 2017 לקבוצת רדיסון.
מותג היוקרה רדיסון בלו כולל 265 בתי מלון בארצות הברית, אירופה, אסיה ואפריקה.
היסטוריה

בשנת 1960 נפתח בית המלון הראשון בקופנהגן, דנמרק.
המותג רדיסון סאס נוצר לראשונה בשנת 1994 כאשר סאס אינטרנשיונל הוטלס (SAS International Hotels) הצטרפה לרשת בתי המלון רדיסון באירופה, המזרח התיכון ואפריקה במטרה למתג עצמה מחדש.
בשנת 2000 נפתח בית המלון ה-100 של רשת רדיסון.
בארצות הברית

בית המלון הראשון בארצות הברית של מותג היוקרה רדיסון בלו נפתח בנובמבר 2011 בגורד השחקים, אקווה, שבשיקגו.
בית המלון השני של המותג נפתח ב-5 במרץ 2013 בבלומינגטון, מינסוטה וחובר ל"מול אוף אמריקה" (Mall of America).
לאחר השיפוץ של מלון רדיסון פלאזה-וורוויק בסך 17 מיליון דולר אמריקאי, נפתח הרדיסון בלו השלישי בפילדלפיה בקיץ 2013.
בית המלון הרביעי נפתח בתחילת 2014 במיניאפוליס, מינסוטה.
בישראל

היה לרשת את מלון רדיסון-מוריה פלאזה ירושלים שכולל 292 חדרים, והוא דורג ברמת 4 כוכבים. המלון ממוקם ברחוב קרן היסוד. המלון נמכר בשנת 1999 לרשת מלונות דן, והופסקה הפעילות של הרשת בארץ.
ראו גם

הפיגוע במאלי (2015) - פיגוע שהתרחש במלון רדיסון בלו בבמקו
הערות שוליים

↑  "Radisson SAS Hotels & Resorts to change their name to Radisson Blu". Rezidor. אורכב מ-המקור ב-2016-02-17. נבדק ב-2009-02-22.
↑  "Radisson SAS Hotels & Resorts - About us". Rezidor. נבדק ב-2009-02-22.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16067197-8  VIAF: 227657062   WorldCat (עם VIAF): 227657062
רמון רוס

רמון רוס אי באדייה (בקטלאנית: Ramón Ros i Badía; נולד ב-2 בפברואר 1981 בברצלונה שבספרד) הוא כדורגלן עבר ספרדי-קטלאני ששיחק בעמדת הקשר האחורי ומאמן כדורגל בהווה. כשחקן ערך את צעדיו המקצועיים הראשונים במדי ברצלונה, בהמשך שיחק גם במדי נומנסיה וליידה לפני שפרש בגיל מוקדם בשל פציעה חמורה שעבר.
קריירה

רוס, יליד ברצלונה, בירת קטלוניה, הצטרף בצעירותו למחלקת הנוער של הקבוצה המקומית דאם. ב-2000 עבר לגאווה, ששיחקה אז בליגה הרביעית. ב-2001 הצטרף לשורות ברצלונה ג', קבוצת המילואים השנייה של ברצלונה. כעבור שנה קודם לקבוצת המילואים הראשונה של המועדון, ברצלונה אתלטיק, שהייתה אז בליגה השלישית. ב-29 במאי 2002 ערך את הופעת הבכורה הלא רשמית במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, כשהשתתף במשחק ידידות בתאילנד. בקיץ 2003 השתתף במשחקי קדם העונה של הקבוצה הבוגרת, אותה אימן פרנק רייקארד ההולנדי. ב-3 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה הרשמית, כשנכנס כמחליף לאוסקר לופס הרננדס במשחק הליגה נגד סביליה שהסתיים בתיקו 1-1. למרות הציפיות שיתבסס בקבוצה הבוגרת, המשיך רוס לשחק במדי קבוצת המילואים. ב-14 בינואר 2004 ערך את הופעתו השנייה והאחרונה במדי הקבוצה הבוגרת של ברצלונה, כשנכנס כמחליף במשחק גביע המלך נגד לבאנטה שהסתיים בניצחון 3 - 1 לזכות קבוצתו.
במהלך עונת 2004/2005 הושאל רוס לנומנסיה, ששיחקה אז בליגה הראשונה, במטרה לצבור ניסיון מקצועי. במדי קבוצה זו ערך 17 הופעות במסגרת הליגה ועוד הופעה אחת ובודדת במסגרת גביע המלך. נומנסיה סיימה את העונה במקום ה-19 ולפני האחרון ומשום כך ירדה לליגה השנייה. בקיץ 2005 שוחרר רוס מברצלונה וחתם בשורות ליידה שמהליגה השנייה. בעונתו הראשונה בקבוצה הופיע רוס לסירוגין כשחקן הרכב וכשחקן מחליף - הוא ערך 8 הופעות בהרכב הקבוצה ועוד 11 כשחקן מחליף - וקבוצתו ירדה לליגה השלישית בסיום העונה. ב-27 בנובמבר הבקיע את שערו היחיד במדי הקבוצה, בהפסד 3–2 לרקראטיבו ולבה. במאי 2006 קרע רוס את הרצועה הצולבת הקדמית ונותח ימים ספורים לאחר מכן. מפציעה זו לא הצליח להתאושש כראוי, ומשום כך פרש מכדורגל בקיץ 2007, לאחר יותר משנה שבה לא שיחק כלל.
לאחר פרישתו ממשחק, החל רוס לעסוק באימון כדורגל. החל מעונת 2010/2011 החל לשמש עוזרו של גארסיה פימיינטה בקבוצת נערים א' ברצלונה. בתפקיד המשיך גם בשתי העונות הבאות, הפעם כעוזרו של קיקה אלברס. בעונת 2013/2014 שב להיות עוזרו של גארסיה פימיינטה, בקבוצת נוער ב'.
הערות שוליים

↑  Ramón Ros fue operado por el doctor Cugat,‏ מונדו דפורטיבו 14.5.2006, עמ' 32
↑  Rubén renueva y Ros abandona, מונדו דפורטיבו, 8.6.2007, עמ' 25
↑  Los héroes de Manchester vuelven a casa, מונדו דפורטיבו, 18.8.2010, עמ' 11
↑  FC Barcelona announces the youth system managers for the 2012/13 season, האתר הרשמי של מועדון הכדורגל ברצלונה, 25.6.2012
↑  Definida la estructura técnica del fútbol base,‏ מונדו דפורטיבו, 21.6.2013
קרול בייקר

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1931 (בת 93) ג'ונסטאון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  קולג' סיינט פיטרסברג  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  ג'ק גרפיין (1955–1969)  דונלד ברטון (1978–2007) 
 צאצאים:  בלאנש בייקר 
 פרסים והוקרה:  Hasty Pudding Woman of the Year (1957)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (8 בפברואר 1960)  פרס גלובוס הזהב 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרול בייקר, (1961)
קרול בייקר (באנגלית: Carroll Baker;‏ נולדה ב-28 במאי 1931) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית-יהודייה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר לשנת 1956 על הופעתה בסרט "בייבי דול".
ביוגרפיה

בייקר נולדה בעיר ג'ונסטאון שבפנסילבניה, בתם של וירג'יניה ולוויליאם ווטסון בייקר. הוריה נפרדו כאשר הייתה בת שמונה והיא גדלה עם אמה ואחותה וירג'יניה במחוז אלגני שבדרום המדינה.
לאחר שעברה עם משפחתה להתגורר בסיינט פיטרסברג היא למדה ב"מכללת סט. פיט ג'וניור", כשנה לאחר שהתחילה ללמוד הצטרפה בייקר לחברת ריקוד. בגיל 20 נסעה לניו יורק ללמוד משחק תחת חסותו של לי סטרסברג בבית ספר "אולפן השחקנים" שם הכירה את השחקנים ג'יימס דין ומרילין מונרו.
קריירת משחק

בייקר החלה את דרכה בתחום המשחק בסרטו של ג'ורג' סטיבנס "ענק" בתפקיד לוז בנדיקט הצעירה לצידה של הכוכבת אליזבת טיילור. בתחילת דרכה הופיעה בייקר בפרסומות ובברודוויי, שם שיחקה במחזה " All Summer Long" וצדה את עיניו של איליה קאזאן שליהק אותה בשנת 1956 לסרטו "בייבי דול" לתפקיד הצעירה הבתולה בייבי דול מייגן שיועד בתחילה לכוכבת הקולנוע מרילין מונרו. הופעה זו הייתה לפריצה הגדולה של בייקר והעניקה לה מועמדויות יוקרתיות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב ולפרס באפט"א.
בעקבות המועמדות לאוסקר מעמדה של בייקר בהוליווד השתדרג והיא הופיעה בסוף שנות ה-50 במערבון של ויליאם ויילר "האדמה הגדולה" בתפקיד פטרישיה טריל ארוסתו של קפטן ג'יימס מקאיי (גרגורי פק) ובדרמה של וולטר לאנג "אבל לא בשבילי" בתפקיד המזכירה אלי בראון לצידו של קלארק גייבל.
בשנות ה-60 הייתה בייקר כוכבת המערבונים "כיצד נכבש המערב" בו שיחקה בתור איב פרסקוט ו"סתיו בצ'ייני" של ג'ון פורד שם שיחקה בתפקיד המורה דברה רייט. כמו כן שיחקה בייקר בדרמות "השאפתנים" של אדוארד דמיטריק בתפקיד רינה מארלו ו ב"הארלו" בתפקיד כוכבת הקולנוע ג'ין הארלו.
בשנות ה-80 שיחקה בייקר בדרמות "עשבי פרא" בתור אנני אשתו של פרנסיס פילן (ג'ק ניקולסון), "כוכב 80" בתפקיד אמה של הדוגמנית הצעירה דורותי סטרטן (מריאל המינגוויי) ובסרט האימה "הצופה שביער" בתפקיד הלן קרטיס לצידה של בטי דייוויס.
את הופעותייה המפורסמות האחרונות בקריירה עשתה בייקר בקומדיה "שוטר בגן ילדים" בתפקיד אלינור אמו של נבל הסרט קאלן קריספ ובמותחן של דייוויד פינצ'ר "המשחק" לצידו של מייקל דאגלס.
פרשה רשמית ממשחק בשנת 2002.
חיים אישיים

מחוץ לתחום המשחק כתבה בייקר אוטוביוגרפיה על חייה "Baby Doll: An Autobiography" שיצאה בשנת 1983, בנוסף הוציאה לאור 2 ספרים "To Africa with Love" על שהותה באפריקה ואת הרומן "A Roman Tale".
בייקר נישאה 3 פעמים במהלך חייה: בגיל צעיר מאוד לפני שהייתה שחקנית ללואי ריטר ממנו התגרשה לאחר כשנה. בעלה השני הבמאי ומורה המשחק ג'ק גרפיין היה ניצול שואה ועבורו עברה בייקר תהליך גיור, לזוג נולדו 2 ילדים מנישואים אלו השחקנית זוכת פרס אמי בלאנש בייקר והמלחין הרשל גרפיין. בייקר וגרפיין נפרדו לאחר 14 שנות נישואים.
בשנת 1978 נישאה לבעלה השלישי השחקן הבריטי דונלד ברטון ועברה להתגורר בלונדון, הם נשארו נשואים עד למותו של ברטון בשנת 2007.
על שמה של בייקר מצוי כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד וכמו כן גם כוכב בשדרת הכוכבים בפאלם ספרינגס.
פילמוגרפיה

ענק (1953)
בייבי דול (1956)
האדמה הגדולה (1958)
אבל לא בשבילי (1959)
הנס (1959)
משהו פרוע (1961)
גשר לשמש (1961)
כיצד נכבש המערב (1962)
השאפתנים (1964)
סתיו בצ'ייני (1964)
סילביה (1965)
מר מוזס (1965)
הארלו (1965)
אורגזמו (1969)
סכין הקרח (1972)
רע (1977)
הצופה שביער (1980)
כוכב 80 (1983)
היומן הסודי של זיגמונד פרויד (1984)
היטלר: דיוקן של רוע (1985)
עשבי פרא (1987)
שוטר בגן ילדים (1990)
יום הדין: סיפורו של ג'ון ליסט (1993)
גברים אינם מגלים (1993)
דלבה (1996)
המשחק (1997)
הערות שוליים

↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2012-10-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007462141505171  BIBSYS: 4006448  BNE: XX1141344  BnF: cb14659613z (data)  CANTIC: a1172478x  GND: 131425285  ISNI: 0000 0001 2123 9764  LCCN: n83159489  NKC: xx0151242  NTA: 07301785X  SNAC: w69c7mt8  SUDOC: 060393262  VIAF: 22402657   WorldCat (עם VIAF): 22402657
קרב מצפה

מלחמת אבן העזר השנייה היא מלחמה בין עם ישראל בהנהגת שמואל הנביא לפלשתים, המוזכרת בספר שמואל (שמואל א', ז', ז'–י"ד).
התיאור המקראי > רקע

לאחר מלחמת אבן העזר הראשונה, שבעקבותיה נחרבה שילה וארון הברית נפל בידי הפלשתים והוחזר לישראל, החלה בעם ישראל התעוררות רוחנית של שיבה אל האל בהובלתו של שמואל הנביא. שמואל מעורר את העם להסיר מקרבו אלוהים אחרים ולעבוד את ה' כדי להנצל מהפלשתים, שככל הנראה עדיין שלטו על ישראל במידה מסוימת, או פגעו בהם.
התיאור המקראי > הכינוס במצפה

שמואל מכנס את כל העם אל המצפה, שם עורך שמואל טקס הכולל צום, וידוי ותפילות. הטקס כלל גם שפיכת מים, אשר לפי הפרשנות הקלאסית הייתה אקט סימבולי לתשובה והיטהרות. פרשנות מודרנית רואה בכך מעין ניסוך המים או סמל לכריתת ברית.
התיאור המקראי > הקרב

הפלשתים שומעים שישראל מתקבצים במצפה, ועולים לעברה למלחמה, דבר המעורר פחד ובהלה בישראל. ייתכן שהפלשתים "ניצלו" את הכינוס במצפה כדי להכות בישראל, או שאכן הם חששו שמטרת הכינוס היא התארגנות למלחמה כנגדם, ולכן הקדימו ועלו למלחמה כנגד ישראל. העם פונה לשמואל שיתפלל בעבורם. שמואל מקריב קרבן עולה ומתפלל לה'. ייתכן שהפלשתים צרו על העיר וייתכן שישראל יצאו לקראתם לקרב שדה. לפי המתואר במקרא, באורח נס הפלשתים נגפים לפני ישראל:
וַיַּרְעֵם יְהוָה בְּקוֹל גָּדוֹל בַּיּוֹם הַהוּא עַל פְּלִשְׁתִּים וַיְהֻמֵּם וַיִּנָּגְפוּ לִפְנֵי יִשְׂרָאֵל
ישראל רודפים אחרי הפלשתים ומכים אותם עד "מִתַּחַת לְבֵית כָּר", ובכך מוכרע הקרב.
התיאור המקראי > בעקבות המלחמה

בעקבות הניצחון, שמואל מציב אבן בין המצפה ובין "השן", וקורא לה "אבן העזר" משום ש”עַד הֵנָּה עֲזָרָנוּ ה'”.
כתוצאה מתבוסתם בקרב, הפלשתים לא הוסיפו להילחם עוד עם ישראל עד זקנת שמואל, ובנוסף החזירו ישראל לידיהם את השליטה בערים שעליהן השתלטו הפלשתים ”מֵעֶקְרוֹן וְעַד גַּת וְאֶת גְּבוּלָן”.
כמו כן, נתכוננו יחסי שלום בין עם ישראל לבין האמורי.
זיהוי המקומות

המצפה - מזוהה בתל א-נצבה או בנבי סמואל.
בית כָּר - מקומו לא ברור דיו, ותלוי בשאלה באיזו דרך נסו צבאות הפלשתים. סברה מקובלת היא שבית כר נמצאת בפרוזדור ירושלים, בנתיב הבריחה מהמצפה לכיוון שפלת החוף. זיהוי אפשרי לבית כר הוא ב"ח'רבת אל ח'יר", סמוך למושב בית מאיר. משה גרסיאל מזהה את בית כר עם "ראס כרכר" ממערב לרמאללה, החולשת על הדרך מערבה מאזור המצפה (וזו לדעתו כוונת הביטוי "מתחת לבית כר"). פליקס-מארי אַבֶּל סבור שנתיב המנוסה של הפלשתים לכיוון השפלה היה בנתיב המקביל היום בערך לכביש 443. הוא טוען שבמקום "בית כר" יש לקרוא "בית חורון", טענה המתבססת בין השאר על תרגום השבעים ("Βαιθχόρ") ותרגום יונתן ("בית שרון").
השן - יש מזהים אותה עם הכפר בית שנה. בתרגום השבעים ובפשיטתא מתורגם השם כ"בית ישן", שייתכן כי הוא העיר המקראית "יְשָׁנָה" המוזכרת בספר דברי הימים ויש מזהים את המקום עם בורג' אל-יסנה בסביבת כפר מזרעה א-שרקיה. זיהוי נוסף של "השן" הוא עם שתי שיני הסלע "סנה" ו"בוצץ" שבין גבע (ג'בע של היום) לבין מכמש (מוח'מאס של היום). שני זיהויים אלו אינם נמצאים על ציר הבריחה הפלשתי מהמצפה מערבה. יש שמציעים לקרוא "העין" במקום "השן".
אבן העזר - שם זה נזכר מוקדם יותר בספר שמואל (שמואל א', ד') בתור המקום שבו נלחמו הפלשתים בישראל וניצחו אותם. לדעת חלק מהפרשנים, מדובר למעשה באותו מקום שרק לאחר הניצחון נקרא "אבן העזר" ובמלחמה הראשונה נקרא בשם אחר. אפשרות זו אינה אפשרית מבחינה גאוגרפית, שכן אבן העזר בפרק ד' נמצאת במישור חוף השרון באזור אפק, ומזוהה עם האתר הקרוי כיום עזבת צרטה, ואילו אבן העזר במלחמה זו נמצאת באזור ההר, סמוך למצפה. אוסביוס מזהה את אבן העזר סמוך לבית שמש, כנראה בכפר דיר אבאן ששימר את המילה "אבן" בשמו (לאור זיהוי זה, נקראה בעבר המועצה שאיגדה את יישובי האזור בשם מועצה אזורית אבן העזר, ועד היום קרוי בית הספר האזורי בשם זה). זיהוי זה אינו מקובל על החוקרים.
יש הסוברים כי אבן העזר לא הוצבה במקום שבו הכו ישראל הפלשתים, והביטוי "עד הנה עזרנו ה'" לא פירושו "עד לכאן" אלא "עד עתה".
לקריאה נוספת

משה גרסיאל, קרב מצפה (שמ"א ז) - בין היסטוריה להיסטוריוגראפיה, בתוך: יאיר הופמן ופרנק פולק (עורכים), "אור ליעקב: מחקרים במקרא ובמגילות מדבר יהודה לזכרו של יעקב שלום ליכט", ירושלים תשנ"ז, עמז' 78 - 89.
הערות שוליים

↑  תרגום יונתן: "וּשׁפַכוּ לִבְּהוֹן בִּתיוּבָא כְּמַיָא קֳדָם ה'" (שפכו לבם בתשובה כמים לפני ה'); רש"י: "אינו אלא סימן הכנעה, כלומר: הרי אנו לפניך כמים הללו נשפכין"; רד"ק: "סימן לכפרת העוונות, על דרך ”כְּמַיִם עָבְרוּ תִזְכֹּר” (איוב, י"א, ט"ז); רלב"ג: "להעיד שכבר התרחצו מעונם"; רבי יוסף אבן כספי: "לרחוץ מקום קִבּוּצָם וגם פניהם וידיהם, להתרשם בנפשותם על היותם רחוצים מצואתם". בעל המצודות והמלבי"ם רואים בכך רמז לדמעות התפילה.
↑  ראו למשל: יהודה קיל, דעת מקרא על שמואל א פרק ז פסוק ו; אליהו בן אמוזג, "מבוא לתורה שבעל פה" (מובא כאן); הרב משה כהן, ניסוך המים או בכי?, באתר התנ"ך של מכללת הרצוג.
↑  אליה שמואל הרטום, פירוש לתנ"ך, תל אביב תשנ"ב, ספר שמואל א, פרק ז פסוק ו
↑  שמואל אברמסקי ומשה גרסיאל (עורכים), עולם התנ"ך: שמואל א', עמ' 82
↑  בפסוק יג כתוב: "ותהי יד ה' בפלשתים כל ימי שמואל", אך ממקראות אחרים (למשל: שמואל א', ח', כ'; שמואל א', ט', ט"ז; שמואל א', י', ה'; שמואל א', י"ג, ג') עולה שהפלשתים הוסיפו להלחם בישראל בימי שמואל. גרסיאל מסיק שהכוונה היא עד ימי זקנתו של שמואל
↑  עולם התנ"ך, שמואל א' ז, יא
↑  אם כי בית חורון באזכוריה במקרא מתורגמת בידי השבעים ויונתן באופן אחר.
↑  ספר דברי הימים ב', פרק י"ג, פסוק י"ט
↑  משה גרסיאל, עולם התנ"ך, שמואל א' ז, יא
↑  פירוש רד"ק לשמואל א, ד, א
↑  אונומסטיקון 24, 32; בתרגום עזרא ציון מלמד ע' 16 מס' 145
↑  ראו: יהודה אליצור,  אבן העזר, באתר "דעת"
↑  ראו דיון על כך אצל גרסיאל, עולם התנ"ך, עמ' 83
| ספר שמואל |
| --- | --- | --- |
| תקופת עלי הכהן | הולדת שמואל • תפילת חנה • נבואת בית עלי • מלחמת אבן העזר הראשונה • החזרת ארון הברית לישראל והעלאתו לירושלים |  |
| תקופת שמואל הנביא | ארון הברית בשדה פלשתים • קרב מצפה • בקשת המלך • משפט המלך • תוכחת שמואל לעם |  |
| תקופת שאול המלך לפני משיחת דוד | משיחת שאול למלך • מלחמת שאול ונחש העמוני • מלחמת מכמש • יהונתן ויערת הדבש • מלחמת שאול בעמלק |  |
| תקופת שאול המלך לאחר משיחת דוד | משיחת דוד למלך • דוד וגוליית • ניסיונות שאול להמית את דוד • מבחן ראש החודש • בריחת דוד אל אכיש • הטבח בנוב עיר הכהנים • מרדף שאול אחר דוד במדבר יהודה • מפגש דוד ושאול במדבר עין גדי • סיפור נבל הכרמלי • מפגש דוד ושאול בגבעת החכילה • בעלת האוב מעין דור • מלחמת דוד בעמלק • המלחמה בגלבוע |  |
| תקופת דוד המלך בחברון | פילוג ממלכת שאול: בשורת הנער העמלקי • קינת דוד • מלחמת אבנר ויואב • רצח אבנר •  קינת דוד על אבנר • רצח איש בושת |  |
| תקופת דוד המלך בירושלים | כיבוש ירושלים בידי דוד • הקרב בעמק רפאים • העלאת ארון הברית • נבואת נתן • מפיבושת • מלחמת דוד בעמון וארם • מעשה דוד ובת שבע • משל כבשת הרש • מעשה אמנון ותמר • רצח אמנון • האישה החכמה מתקוע • מרד אבשלום • מרד שבע בן בכרי • האישה החכמה מאבל בית מעכה • סיפור רצפה בת איה • שירת דוד • דברי דוד האחרונים • המגפה בימי דוד |  |
| דמויות בולטות | עלי הכהן • אלקנה • חנה • שמואל הנביא • שאול המלך • יהונתן בן שאול • מיכל • דוד המלך • אחימלך בן אחיטוב • אבנר בן נר • נבל הכרמלי • אביגיל • יואב בן צרויה • אבישי בן צרויה • איש בושת • אבשלום • אמנון • תמר • מפיבושת |  |
רמון ראול למבר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1894 מונמורנסי, צרפת 
 פטירה:  1943 (בגיל 48 בערך) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  צרפת 
 
רמון ראול למבר (בצרפתית: Raymond-Raoul Lambert; ‏ 1894, מונמורנסי - 1943, אושוויץ) היה ממנהיגי יהדות צרפת בתקופת השואה, נשיא אוז'י"ף ומנהל הוועד לסיוע לפליטים יהודיים (Comité d'assistance aux réfugiés) בצרפת של וישי מסוף 1941 ועד מעצרו וגירושו לאושוויץ.
יומנו של למבר

יומן המלחמה שכתב למבר עד גירושו למחנה הריכוז דראנסי משקף את המאבק הפנימי שבו היה נתון ואת הכאב שחש לנוכח המאמצים לנדות את היהודים מן החברה הצרפתית. ביומן תיאר את הדילמות שהעסיקו אותו ותגובותיו למשבר. היומן מהווה מסמך חשוב לחקר יהדות צרפת בכלל ובתקופת השואה בפרט.
סופו

באוגוסט 1943 נעצר למבר ונשלח לדראנסי. למבר נשלח לאושוויץ במשלוח מס' 64 שעזב את דראנסי ב-7 בדצמבר 1943. הוא נשלח עם  אשתו וארבעת ילדיהם לאושוויץ. המשפחה נרצחה בתאי הגזים.