stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארוחת מנחה
הממלכה המאוחדת

תה מנחה (מכונה גם "תה נמוך" כיוון שמוגש על שולחן סלוני נמוך) היא ארוחה קלה הנאכלת באופן מסורתי בסביבות השעה 17:00, ועל ידי רוב הציבור בימינו בדרך-כלל בסביבות השעה 16:00. מקורה בבריטניה אם כי בכמה מקומות נוספים באימפריה הבריטית לשעבר קיימת ארוחה כזו. מסורתית מוגש תה חלש בקומקום יחד עם חלב וסוכר, מלווה בכריכים קטנים (כריכי מלפפון, ביצים, ממרח דג, שינקן וסלמון מעושן), סקונס (סוג מאפה) המוגשים עם חמאה, שמנת עשירה וריבה - סגנון המכונה Cream tea, מאפים שונים ועוגות (בין השאר עוגת בטנברג, עוגת פירות ועוגת ספוג "ויקטוריה"). בעבר תה של מנחה היה מנהג יומיומי, שלו כללים מוגדרים, אך כיום הוא נפוץ הרבה פחות מחוץ לבריטניה, בה עדיין נהוג לשתות תה בשעות אחרי־הצהריים המוקדמות, בדרך-כלל בלוויית פרוסת עוגה או שוקולד.
תה ערבית (מכונה גם "תה בשר" או "תה גבוה" כיוון שמוגש על שולחן האוכל הגבוה) היא ארוחת ערב מוקדמת, הנאכלת בין 17:00-18:00, במקום תה מנחה וארוחת הערב גם יחד. כיום ארוחה זו נדירה, ונהוג לסעוד ארוחת ערב בשעה מאוחרת יותר. תה ערבית כולל בשרים קרים, ביצים ו/או דגים, עוגות וכריכים. תה ערבית בבתי משפחות לרוב אינו ארוחה רשמית, ואם אינו מוחלף בארוחת הערב, הוא כולל כריכים, עוגיות, מאפים או פירות. בקרב חוואים וכלל אנשי מעמד העובדים היא הארוחה הנאכלת מיד עם ירידת הליל, כארוחת ערב.
אפריקה

באפריקה תה אחר הצהריים הוגש בקביעות בבתי המעמד העליון במדינות המושבות עד סוף המאה ה-20. בחלק מהמקומות המנהג עדיין קיים. ארוחה כזו מוגשת גם בבתי מלון יוקרתיים, במסעדות ובבתי קפה.
אוסטרליה וניו זילנד

באוסטרליה ובניו זילנד המונח "תה" כארוחה מתייחס לארוחת הערב, עקב השפעה סקוטית. ארוחת Cream tea מכונה "תה דבונשייר" ומוגשת בבתי מלון ומסעדות יוקרתיים.
במהלך יום העבודה "תה" או "הפסקת תה" עשוי להיות תה הבוקר (מקביל להפסקת קפה) או אחר הצהריים. לעיתים קיים "חדר תה" לצורך כך. בעבר היה קיים הביטוי "עישון הבוקר" שהתייחס להפסקת תה עם כריך או חטיף מתוק וסיגריה. כיום המושג עדיין קיים בענפי המסחר והבנייה.
קנדה

ארוחת תה אינה מוגשת באופן יומיומי בקנדה, אך קיימת במסעדות, בתי קפה ומלונות יוקרתיים. עקב השפעת מהגרים מהונג קונג, מסעדות הונג-קונגיות מגישות ארוחת תה בסגנון קנטונזי.
גרמניה

בגרמניה ארוחת אחר הצהריים מכונה "קפה", "קפה אחר צהריים" או "קפה ועוגה". מוגשים בה מאכלים מתוקים בלבד, בראש ובראשונה עוגות קרם (כמו עוגת היער השחור), אם כי מגישים גם עוגות יבשות, טארט פירות ומאפים שונים. כיום, עקב שעות העבודה הארוכות, ארוחה זו מוגשת לרוב באחר הצהריים של ימי ראשון בלבד, כשהשולחן נערך בקפידה ומוזמנים אורחים.
הנוהג לצרוך מוצרי מזון עשירים מאוד צמח על רקע תקופת ההתאוששות של גרמניה (בשנות ה-50 וה-60) כתגובה לצנע ולקיצוב של תקופת מלחמת העולם השנייה ולאחריה.
המשקה המועדף הוא קפה, לרוב עם שמנת, חלב מרוכז ו/או סוכר, אם כי הפופולריות של התה גברה בעשורים האחרונים. ישנם אזורים בגרמניה בהם תה היה מקובל מאז ומתמיד. החל מהמאה ה-17 הייתה לאצולה הפרוסית תרבות תה מפותחת. במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 תה היה מקובל במעמד הגבוה ובקרב הבורגנות, הוא אף כונה בשמו האנגלי, ומלבד שעת התה היו נהוגות גם מסיבות תה. יוהאן וולפגנג פון גתה היה ידוע כמארח מסיבות תה והסופר היינריך היינה היה אוהד תה מושבע. גם שעת התה בביתו של תומאס מאן הייתה מפורסמת ואף הופק בשנות ה-50 סרט טלוויזיה תיעודי בו מאן הזמין את הצופים לתה והגיש תה למצלמה.
כיום יש המקיימים מפגשי חברה בסגנון שעת תה אנגלית.
דרום אמריקה

בחלק מדרום אמריקה נהוג לשתות תה צמחים מיוחד שנקרא ז'רבה, שהיא תערובת של חליטת צמחים אותה שותים בכוסות גדולות עשויות עץ או דלעת אליה נמזגים בכל פעם מים חמים והוא נלגם בקשית מתכת. את הז'רבה נהוג לשתות בשעות אחר הצהרים בין ארוחות הצהרים לערב. המשקה נלגם בקבוצות ונחשב לאירוע חברתי חשוב כשכל פעם אדם אחד שותה ומעביר לבא אחריו. השתייה נפוצה מאוד בארגנטינה ובאורוגוואי והדבר כולו נקרא מאטה ובדרום ברזיל המשקה נקרא שימראו. גרסה נוספת היא מאטה קר שהוא קצת שונה ונקרא טררה (terre) משקה זה נלגם בפרגוואי, בוליביה ואזורים שונים בברזיל.
הונג קונג

ארוחת שעת התה נפוצה בהונג קונג, אם כי אינה מוגשת יום-יום. הארוחה כוללת תה בחלב או לימון, קפה או משקאות קפה וחלב חמים שונים, לצדם חטיף קל כמו כריכים או קלי או אף מאכלים מורכבים יותר כמו בשר עוף מטוגן, פרנץ' טוסט, נודלס ולעיתים אף ארוחה קטנה. במסעדות מזון מהיר רבות נמכרת ארוחת תה.
ארצות הברית

"תה גבוה" בארצות הברית הוא מונח המתייחס לארוחת תה או מסיבת תה רשמית וטקסית, לרוב של נשים בהם מוגשים תה, כריכים דקים ועוגות קטנות במיטב כלי החרסינה. מנהג זה נובע מפרשנות שגויה של המונח "תה גבוה" - כ"תה רשמי".
סוג כזה של ארוחת תה מוגש במלונות יוקרתיים, בייחוד בסביבות חג המולד ועונות תיירותיות נוספות, ובבתי תה בערים הגדולות, שם היא מכונה "תה אחר הצהריים". ישנן אף מסעדות המכשירות אוֹצֵר יין לתה.
מסיבות תה נהוגות מדי פעם, לרגל מאורע מיוחד או ביקור של ידוען או אורח. מסיבות אלו הן אירוע רשמי בו הנשים לובשות שמלות אחר צהריים או חליפות והגברים חליפות עסקים. אמילי פוסט כתבה ב-1922 כי אל למשרתים להיכנס לחדר במהלך תה אחר הצהריים, אלא אם נחוץ כי יביאו מים חמים או יסירו כלים מלוכלכים, כדי לא להפריע לאופי האינטימי של המפגש והשיחה.
בסרטים הוליוודיים מסוימים השתמשו בשעת התה כדרך להמחיש הבדלי מעמדות - נשות המעמד הגבוה הוצגו כנפגשות לשעת תה עם חברותיהן במסעדות או מגישות ארוחה כזו בבתיהן, בעוד נשות המעמד הבינוני שותות קפה במטבחיהן.
ישראל

"ארוחת ארבע" בישראל הייתה בעבר ארוחה קלה של משקה חם וכריך או מאפה שנאכלה לעיתים עם ההגעה הביתה בסיום יום עבודה, בסביבות השעה 16:00 (ולכן נקראת כך). כיום רבים חוזרים לבתיהם בשעת ארוחת הערב, כך שארוחת ארבע הפכה נדירה. עדיין יש האוכלים בשעות אחר הצהריים פרי, יוגורט, חטיף או ממתק, לעיתים בליווי משקה חם. ארוחת ארבע כזו נפוצה אצל ילדים רבים, האוכלים אותה בבתיהם או במעונות יום וצהרונים בהם הם שוהים.
בשנים עברו הייתה ארוחת ארבע נוהג מקובל בקרב העולים מגרמניה, שדקדקו בכל פרט ופרט שלה - שולחן ערוך כהלכה, מפה רקומה, סרוויס משובח (רצוי מתוצרת צ'כיה) ועוגה טרייה, שהוכנה במיוחד לשעת מנחה. בניגוד לאנגלו-סקסים, שהעדיפו תה בלימון או בחלב לארוחת ארבע (או חמש - five o'clock tea) יוצאי גרמניה ואוסטריה שתו על פי רוב קפה בחלב. ארוחת ארבע ציינה את הקימה משנת צהריים ("שלאף שטונדה") המקודשת.
ראו גם

טקס תה יפני
בית תה
גוטה (צר')
מגש קומות אופייני בארוחת תה מנחה בריטית המוגשת בבית מלון, עם עוגיות, כריכים, שמנת עשירה, ריבה וחמאה
תה מנחה בבית המושל בעיר בסרי לנקה
"מסיבת קפה" של ווילהלם שרויאר
ארוחת תה ביתית, עם צלחת כריכים, ריבה ושמנת. הקומקום מכוסה במטמן לשמירת הטמפרטורה
תה מנחה בסגנון ערבי
אנטימון

אנטימון (Antimony, לטינית: Stibium) הוא יסוד כימי מסדרת המתכות למחצה שסמלו הכימי Sb ומספרו האטומי 51.
תכונות

אנטימון הוא מתכת לבנה-כסופה, שבירה בעלת הולכה חשמלית ותרמית נמוכות. אנטימון נתקף על ידי חומצות
והלוגנים. בדומה למים, ישנן סגסוגות אנטימון שמגדילות את נפחן בקירור.
לאנטימון ארבע צורות אלוטרופיות.
שימושים

הדרישה לאנטימון בתעשיית המוליכים למחצה גוברת, מכיוון שהוא חיוני בייצור דיודות, גלאי תת אדום
ומוצרים נוספים. השימוש החשוב ביותר של אנטימון הוא בסגסוגת, כאשר הוא מגביר את קשיחותה וכוחה של עופרת בסוללות.
שימושים נוספים:
לתרכובות אנטימון (תחמוצות, סולפידים) תפקיד בייצור חומרים חסיני אש שמצפים צעצועי ילדים, מטוסים, מושבים במכוניות ועוד.
ברפואה, לתרכובת האנטימון KSbC4H4O7·0.5H2O תפקיד כסם הקאה.
בשנת 1440 השתמש יוהאן גוטנברג באנטימון כמרכיב ליצירת סגסוגת לאותיות דפוס הבלט ששימשו במכונת הדפוס שהמציא.
היסטוריה

תרכובות המכילות אנטימון ידועות לאדם עוד מימי קדם (שנת 3000 לפנה"ס בקירוב).
כבר במצרים הפרה שושלתית (3100 לפנה"ס בקירוב), האדם השתמש במינרל סטיבניט (Sb2S3) בתור חומר קוסמטי.
כמו כן, נמצאו כמויות קטנות של אנטימון בכלים המתוארכים לאלף השלישי לפני הספירה.
אנטימון הוזכר לראשונה על ידי האלכימאי יוהאן תולדה (Johann Thölde) ב-1450 והוכר כמתכת בתחילת המאה ה-17. מקור השם אנטימון אינו ברור,
סביר להניח שהוא מהמילים היווניות "אנטי" ו"מונוס" שמשמעותן "מתנגד לבדידות".
גם באלכימיה אנטימון זכה לתשומת לב.
בעבר השתמשו באנטימון בתור תרופה לסכיסטוסומיאזיס. אנטימון נקשר לאטומי גופרית באנזימים מסוימים שבהם
הטפיל משתמש וכך הורג אותם, כמויות קטנות של אנטימון יכולות להרוג את הטפיל מבלי לפגוע במטופל.
צורה בטבע

למרות שאנטימון הוא לא יסוד נפוץ במיוחד, הוא נמצא ביותר מ־100 מינרלים, במיוחד במינרל סטיבניט.
אמצעי זהירות

אנטימון ומספר גדול מתרכובותיו רעילים, בצורה דומה לרעילותו של ארסן. בכמויות קטנות אנטימון גורם
לכאבי ראש, סחרחורת ודיכאון. כמויות גדולות יגרמו להקאות ובכך ימנעו את המשך ההרעלה.
הערות שוליים

↑  Shortland, A. J. (2006). "Application of Lead Isotope Analysis to a Wide Range of Late Bronze Age Egyptian Materials". Archaeometry. 48 (4): 657. doi:10.1111/j.1475-4754.2006.00279.x.
↑  2="Antimony" in Kirk-Othmer Encyclopedia of Chemical Technology, 5th ed. 2004. ISBN 978-0-471-48494-3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295566205171  BnF: cb120163060 (data)  GND: 4002299-7  LCCN: sh85005702  NDL: 00560276  NKC: ph579360
בוב דילן במסע הופעות 1975: סרט תיעודי מאת מרטין סקורסזה

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  מרטין סקורסזה
 הופק בידי:  מרגרט בודה ג׳ף רוזן
 עריכה:  דייוויד טדסקי דמיאן רודריגז
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Jeff Rosen 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 ביוני 2019
 משך הקרנה:  142 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דוקומנטרי מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בוב דילן במסע הופעות 1975: סרט תיעודי מאת מרטין סקורסזה (באנגלית: Rolling Thunder Revue: A Bob Dylan Story by Martin Scorsese) הוא סרט פסאודו-תיעודי (אנ') אמריקאי משנת 2019 של נטפליקס, המבוסס על בוב דילן מ-1975 במסע הופעות רולינג ת'אנדר רביו (אנ'). בבימויו של מרטין סקורסזה, זהו סרטו השני של הבמאי על בוב דילן, לאחר הסרט "אין כיוון הביתה" (אנ') משנת 2005. חלקם מהמתאיינים בסרט הם שחקנים שלא היו קשורים לסבב ההופעות כלל, כגון ג'ים ג'יאנופולוס (אנ') ועוד.
קטעי הסרט צולמו על ידי הווארד אלק (אנ'), צלם משיקגו שנשכר על ידי דילן מ-1963 ואילך, ועבד איתו על סרטים נוספים.
עלילה

כשיום השנה המאתיים למדינה מתקרב, בוב דילן אוסף קבוצה מחבריו מבתי הקפה בגריניץ' וילג' והם יוצאים להופעה. סיבוב ההופעות, שזכה לכינוי "Rolling Thunder" (רעם מתגלגל) והתקיים ברחבי ניו אינגלנד וחלקים מקנדה, מתועד על ידי הקולנוען האירופי סטפן ואן דורפ שחושף את ההנאה של האנשים הסובבים את דילן. הם מגיעים למסיבה ב"פולק סיטי" בניו יורק, שם ג'ואן באאז ובוב דילן שרים את השיר "One Too Many Mornings".
לארי 'רטסו' סלומן, כתב שנשלח על ידי מגזין רולינג סטון לכתוב על מסע ההופעות, מנסה להשתלב במעגל הפנימי של דילן, כשהוא משוחח עם ג'ואן באאז על שיחה קודמת שלה עם בוב דילן אודות נישואין. בוב דילן וחבריו נוסעים להופעה בבוסטון, ולאחריה הוא מסרב להתראיין. שרון סטון הצעירה שהגיעה להופעה עם אמא משתכנעת שהשיר "Just Like a Woman" נכתב עבורה; היא מספרת שמאבטח באחת ההופעות סירב להכניס אותן וכשדילן יצא עם קבוצת אנשים הן נכנסו אחריו. הכנרת סקרלט ריברה לוקחת את דילן לקווינס לראות הופעה של קיס. אלן גינסברג מנסה לעצב את עצמו מחדש כזמר/כותב שירים כשהוא מתחיל להיות לא רלוונטי. גינסברג ודילן הלכו יחד לקבר של הסופר ג'ק קרואק כשהם קוראים ספר שלו. לאחר מכן, גינסברג מקריא שיר מהספר מול קהל מבוגר. לאחר מופע נוסף של דילן, נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון מכריז על התפטרותו. ג'ואן באאז מנסה להחזיר מחדש את הרומנטיקה שלה עם דילן בשירה איתו על הבמה וכשהיא לובשת אחת מתלבושת הבמה שלו. דילן מבקר בשמורת טוסקרורה במדינת ניו יורק, ומופיע בקהילת הילידים שם. לאחר שהוא מסיים לשיר הצ'יף מעניק לו מדליה. ג'וני מיטשל מצטרפת לסיבוב ההופעות באמצע הדרך ומקבלת השראה לכתוב את השיר "Coyote" על החוויה.
במהלך סיבוב ההופעות, בוב דילן מגיע לביקור לא מתוכנן לחברות התקליטים כדי להוציא מהר את השיר החדש שלו "Hurricane", שיר על רובין "הוריקן" קרטר מתאגרף שהורשע בשוגג על רצח בניו ג'רזי. לאחר מכן, דילן מופיע עם השיר בהופעה כאשר בכוונתו להשפיע על הקהל לתמוך במאמצים לשחרר את קרטר מהכלא. סבב ההופעות מסתיים במונטריאול, שם מתוכננת ההופעה האחרונה של הרולינג ת'אנדר עם כ-3,000 איש.
שחקנים

המרואיינים בסרט מקבלים שמות דמויות בכתוביות הסיום. חלק מהאנשים שרואיינו היו חלק מהרולינג ת'אנדר רביו, חלקם לא, וחלקם דמויות שהמציאו לסרט.
בוב דילן, בתור עצמו.
אלן גינסברג, בתור משורר.
פטי סמית', בתור משוררת הפאנק.
מרטין פון הסלברג, בתור הקולנוען. הסלברג מגלם בסרט דמות בשם סטפן ואן דורפ, יוצר קולנוע אירופאי שטוען שביים את הצילומים המקוריים של סיבוב ההופעות לסרט שעשה באמריקה בשנות ה-70. במציאות, את צילומי הסיור ביים דילן עצמו לסרט "רנאלדו וקלרה" (אנ') משנת 1978.
סקרלט ריברה (אנ'), בתוך כנרת.
ג'ואן באאז, זמרת וחברה של בוב דילן.
רוג'ר מקגין.
לארי "רטסו" סלומן (אנ'), בתור כתב ה"רולינג סטון".
ג'ים ג'יאנופולוס, בתור האמרגן. הסיפור מתאר את ג'יאנופולוס כאמרגן של סיבוב ההופעות של רולינג ת'אנדר רביו, כאשר במציאות הוא למד בבית ספר למשפטים במהלך פרק הזמן שבו הסרט הזה מתרחש.
רמבלינג ג'ק אליוט, בתור המלח.
סם שפרד, בתור סופר וכותב מחזות.
דייוויד מנספילד (אנ').
שרון סטון, סטון טוענת שהצטרפה לסיבוב ההופעות בגיל 19, ועזרה בתלבושות הבמה, בשיחה עם דילן היא הכריזה שיום אחד היא תהיה כוכבת קולנוע מפורסמת. במציאות, סטון הייתה בת 17 כאשר הרולינג ת'אנדר רביו יצא לסיבוב הופעות והיא אינה הייתה כלל עם דילן או עם מי ממקורביו.
רוני הוקינס (אנ').
אן ולדמן (אנ').
רוני בלקלי.
ג'וני מיטשל, בתוך זמרת.
פיטר לה פרג', בתור האינדיאני. לא חלק מהרולינג ת'אנדר רביו. מופיע רק בקטעי ארכיון לא קשורים.
מיכאל מרפי (אנ'), בתור הפוליטיקאי.
רובין "הוריקן" קרטר (אנ'), בתור המתאגרף.
הערות שוליים

↑  Pat Carty, Film Review: Rolling Thunder Revue A Bob Dylan Story by Martin Scorsese, Hotpress
↑  Owen Gleiberman, Why Did Martin Scorsese Prank His Audience in ‘Rolling Thunder Revue’? Even He May Not Know, Variety, ‏2019-06-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Andy Greene, A Guide to What's Fake in 'Rolling Thunder Revue: A Bob Dylan Story', Rolling Stone, ‏2019-06-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  Matt Zoller Seitz, Rolling Thunder Revue: A Bob Dylan Story by Martin Scorsese movie review (2019) | Roger Ebert, https://www.rogerebert.com/ (באנגלית)
↑  Scorsese on Dylan, Netflix and beating back the blockbuster, AP NEWS, ‏2021-04-20 (באנגלית)
↑  Gregory Lawrence, Criterion Collection November 2020 New Releases Include The Irishman, Collider, ‏2020-08-18 (באנגלית)
↑  Alex Nelson, Bob Dylan - Rolling Thunder: Netflix release date revealed, and everything else about the new Martin Scorsese documentary, inews.co.uk, ‏2019-05-02 (באנגלית)
ארמנדו מנסנרו

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1935 מרידה, חצי האי יוקטן, מקסיקו
 פטירה:  28 בדצמבר 2020 (בגיל 85) מקסיקו סיטי, מקסיקו
 שם לידה:  Armando Manzanero Canché 
 מוקד פעילות:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  1950–2020 (כ־70 שנה)
 עיסוק:  מלחין, פסנתרן זמר
 סוגה:  בולרו, בלדות רומנטיות
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  RCA Records
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי למפעל חיים (2014)  היכל התהילה הבין-לאומית למוזיקה לטינית (2000)  היכל התהילה של כותבי השירים הלטיניים (2013)  פרס בילבורד למוזיקה לטינית למפעל חיים (2020)  Lo Nuestro Excellence Award (1993)  פרס גראמי הלטיני למפעל חיים (2014)  היכל התהילה של בילבורד למוזיקה לטינית (2003)  Latin Grammy Award for Best Pop Album by a Duo or Group with Vocals (2001)  ASCAP Latin Heritage Award (2010) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארמנדו מנסנרו (בספרדית: Armando Manzanero;‏ 7 בדצמבר 1935 – 28 בדצמבר 2020) היה מוזיקאי ומלחין לטינו-אמריקאי, שהיה מקובל כמלחין הרומנטי הבולט ביותר של מקסיקו בתקופה שאחרי מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

מנסנרו נולד במרידה, בחצי האי יוקטן שבמקסיקו. בגיל שמונה החל את לימודי המוזיקה בבית הספר לאמנויות היפות (Escuela de Bellas Artes) שבעיר הולדתו. מאוחר יותר הוא העמיק את ידיעותיו המוזיקליות במקסיקו סיטי. ב-1950, בגיל חמש עשרה, הוא חיבר את הלחן הראשון שלו וקרא לו Nunca en el Mundo (אף פעם לא בעולם). ללחן זה קיימות כיום עשרים ואחת גרסאות מוקלטות בשפות שונות. שנה אחר כך הוא החל את הקריירה המקצועית שלו כפסנתרן.
ב-1957 הוחתם מנסנרו כמנהל המוזיקלי של הסניף המקסיקני של חברת CBS העולמית וכמקדם מוזיקלי עבור חברת EMI. שנה אחר כך הוא ליווה בפסנתר אמנים לטינו-אמריקאיים כדוגמת פדרו וארגס (Pedro Vargas), לוצ'ו גטיקה (Lucho Gatica) ורפאל (Raphael).
בשנת 1959, בעידודו של מנהל בחברת התקליטים RCA Victor, הקליט מנסנרו את האלבום הראשון שלו, לו קרא Mi Primera Grabación (התקליט הראשון שלי).
בשנת 1965 הוא זכה במקום הראשון בתחרות הזמר Festival de la Canción (פסטיבל שירים) שנערך במיאמי בשירו Cuando Estoy Contigo (כשאני איתך).
בשנת 1970 תורגם שירו של מנסנרו, Somos Novios, לאנגלית על ידי סיד ויין, המלחין של אלביס פרסלי. את הגרסה האנגלית, It's Impossible (זה בלתי אפשרי), ביצע הזמר פרי קומו והשיר היה מועמד בתחרות פרס גראמי. על הצלחה זו העיב פסק הדין של בית משפט אמריקני, שפסק כנגד מנסנרו, שהואשם בגנבה ספרותית, ואילץ אותו להחזיר את הכספים שקיבל בגין השיר It's Impossible. הייתה זו מהלומה קשה למנסנרו, שחיבר את השיר Somos Novios, עשרים שנה קודם לכך והיה בעצמו קורבן לגנבה ספרותית של הצד המאשים. כיום ידוע שמנסנרו אכן היה מלחין שיר זה והוא הואשם על לא עוול בכפו.
בשנת 1978 הוא זכה במקום הראשון בפסטיבל מיורקה שבספרד עם שירו Señor Amor (מר אהבה). ב-1982 ניתן כבוד מיוחד לשיר Corazón Amigo (ידיד לב) בפסטיבל ימאהה. ב-1993 העניק לו המגזין בילבורד פרס בגין הקריירה המוזיקלית המעולה שלו.
מאז 1982 כיהן מנסנרו כסגן נשיא וכאחד המנהלים הראשיים של הארגון Asociación Nacional de Autores y Compositores ("איגוד המחברים והמלחינים הלאומי" של מקסיקו). עבודתו בתחום זכויות יוצרים חיזקה ארגון זה והעניקה לו מעמד בינלאומי.
יצירותיו בוצעו על ידי זמרים כדוגמת פרנק סינטרה, טוני בנט, אלביס פרסלי, פרנק פורסל, פול מוריאה, ריי קוניף, מנואלה טורס (Manoella Torres), מרקו אנטוניו מונייס (Marco Antonio Muñiz), רפאל (Raphael), חוסה חוסה (José José), אנדראה בוצ'לי (Andrea Bocelli), כריסטינה אגילרה, לואיס מיגל (Luis Miguel Gallego Basteri), כריסטיאן קסטרו (Cristian Castro), איל דיבו (Il Divo) ופסנתרנים כדוגמת ראול די בלאסיו (Raúl di Blasio).
ארמנדו מנסנרו הלחין יותר מארבע מאות שירים במהלך חייו, חמישים מהם פרסמו את שמו בעולם. הוא השתתף במספר רב של תוכניות רדיו וטלוויזיה, הקליט מעל ל-30 אלבומים והלחין את הפסקול של מספר סרטים. במהלך חמישים שנות הקריירה המוזיקלית שלו הופיע מנסנרו בכל רחבי אמריקה הלטינית, בייחוד בסאו פאולו (ברזיל), בואנוס איירס (ארגנטינה), אל מטרופוליטן (מקסיקו) תיאטרון טרסה קאררניו בקראקס (ונצואלה), מדיסון סקוור גארדן בניו יורק, ובערים רבות אחרות באירופה ובאסיה.
בין שיריו המפורסמים ביותר: Voy a apagar la luz (אני עומד לכבות את האורות), Contigo Aprendí (איתך למדתי), Adoro (מעריץ), No sé tú (איני יודע אם את...), Por Debajo de la Mesa (מתחת לשולחן), Esta Tarde Vi Llover (אתמול שמעתי את הגשם), Somos Novios (זה בלתי אפשרי), Felicidad (אושר), ו-Nada Personal (דבר אינו אישי).
נפטר ב-28 בדצמבר 2020 ממחלת נגיף קורונה 2019 במהלך מגפת הקורונה במקסיקו.
דיסקוגרפיה נבחרת

| --- | --- |
  1985: Armando Manzanero  1987: Cariñosamente, Manzanero  1988: Mientras existas tú  1992: Las canciones que quise escribir  1993: Entre amigos  1995: El piano... Manzanero y sus amigos  1996: Nada Personal  1998: Manzanero y La Libertad  2001: Duetos  2002: Duetos 2  2002: Lo Mejor de lo Mejor  2005: Lo Esencial :   1959: Mi Primera Grabación  1967: A mi amor... Con mi amor  1967: Manzanero el Grande  1968: Somos Novios  1968: Armando Manzanero, su piano y su música  1969: Para mi siempre amor  N/A: Que bonito viven los enamorados  1976: Lo mejor de Armando Manzanero  1977: Fanático de ti  1977: Corazón Salvaje  1979: Ternura y Romance  1981: Mi trato contigo  1982: Otra vez romántico
בוב דאנדרידג'

| --- | --- |
 לידה:  15 בנובמבר 1947 (בן 76) ריצ'מונד שבוירג'יניה
 עמדה:  סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת המדינה של נורפוק
 דראפט:  בחירה מספר 45, 1969 מילווקי באקס
 היכל התהילה:  הוצג כשחקן בשנת 2021
 קבוצות כשחקן
 1969–1977   1977–1981   1981:  מילווקי באקס   וושינגטון בולטס   מילווקי באקס
 הישגים כשחקן
 שתי אליפויות NBA‏ (1971, 1978)   4 השתתפויות במשחק האולסטאר (1973, 1975, 1976, 1979)   חמישיית העונה השנייה (1979)   חמישיית ההגנה הראשונה (1979)   חמישיית הרוקיז הראשונה (1970)
רוברט אל. "בוב" דאנדרידג' הבן (באנגלית: .Robert L. "Bob" Dandridge Jr; נולד ב-15 בנובמבר 1947) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1969–1982, בעמדת הסמול פורוורד. לאורך הקריירה זכה בשתי אליפויות NBA, השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר ורשם ממוצעים כוללים של 18.5 נקודות, 6.8 ריבאונדים, ו-3.4 אסיסטים למשחק.
בשנת 2021 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירה מקצועית

דאנדרידג' נולד וגדל בעיר ריצ'מונד שבוירג'יניה, ובין השנים 1965–1969 למד באוניברסיטת המדינה של נורפוק אשר בעיר נורפוק הסמוכה. בארבע שנותיו כשחקן קבוצת האוניברסיטה קלע 22.6 נקודות והוריד 13.0 ריבאונדים בממוצע למשחק.
קריירה מקצועית > מילווקי באקס

בשנת 1969 נבחר דאנדרידג' הן בדראפט ה-ABA, על ידי קבוצת "קנטקי קולונלס", והן בדראפט ה-NBA, על ידי מילווקי באקס (בחירה מספר 45). בעונתו הראשונה במילווקי, שהייתה העונה השנייה לקיום הקבוצה, חבר דאנדרידג' לסנטר לו אלסינדור (לימים כרים עבדול-ג'באר), וקלע 13.2 נקודות בממוצע למשחק. בעונה הבאה הצטרף לקבוצה הרכז אוסקר רוברטסון, שלצד אלסינדור (ה-MVP של העונה) ודאנדרידג' (18.4 נקודות למשחק) הוביל את הבאקס למאזן העונה הסדירה הטוב בליגה, 66–16. בפלייאוף ה-NBA גברה מילווקי על סן פרנסיסקו ווריורס (4–1), לוס אנג'לס לייקרס (4–1) ובולטימור בולטס (4–0) בדרך לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA.
בשלוש העונות הבאות המשיכה מילווקי להיות אחת הקבוצות המובילות באזור המערבי, ודאנדרידג' ביסס עצמו כקלע השני בטיבו בקבוצה, אחרי עבדול-ג'באר, עם כ-19.2 נקודות למשחק. בסיום עונת 1973/1974, בה הפסידו הבאקס לבוסטון סלטיקס בגמר ה-NBA, פרש רוברטסון ממשחק, ובעונה העוקבת עזב עבדול-ג'באר ללוס אנג'לס לייקרס. בעונות 1975/1976 ו-1976/1977 היה דאנדרידג' הקלע המוביל בקבוצה, עם כ-21.1 נקודות למשחק, אך קבוצתו רשמה מאזן כולל של 68 ניצחונות לעומת 96 הפסדים. לאורך תקופתו כשחקן הבאקס השתתף דאנדרידג' 3 פעמים במשחק האולסטאר, והעמיד ממוצעים כוללים של 18.8 נקודות, 7.4 ריבאונדים ו-3.2 אסיסטים למשחק.
קריירה מקצועית > וושינגטון בולטס

באוגוסט 1977, לאחר 8 עונות במילווקי, חתם דאנדרידג' כשחקן חופשי בוושינגטון בולטס. לצד הפאוור פורוורד אלווין הייז והסנטר וס אנסלד, השלים דאנדרידג' קו קדמי מנוסה, אגרסיבי ודומיננטי במיוחד, אשר הוביל את הבולטס בעונת 1977/1978 לזכייתה הראשונה באליפות ה-NBA. במשחק השביעי והמכריע של סדרת הגמר, מול סיאטל סופרסוניקס, הטבעה של דאנדרידג' בשניות הסיום הכריעה את המשחק וקבעה את תוצאת המשחק, 105–99.
בעונת 1978/1979 חזרו הבולטס למעמד הגמר, שוב מול הסופרסוניקס, אך הפסידו בתוצאה 4–1 על אף יכולת מצוינת של דאנדרידג' שרשם לאורך הסדרה ממוצעים של 21.8 נקודות, 8.0 ריבאונדים ו-5.4 אסיסטים למשחק. באותה עונה השתתף דאנדרידג' בפעם הרביעית והאחרונה במשחק האולסטאר, ונבחר לחמישייה השנייה של העונה ולחמישיית ההגנה של העונה בפעם היחידה בקריירה.
בשתי העונות הבאות נחלשה תפוקתו של דאנדרידג', וקבוצתו לא ניצחה אף משחק פלייאוף. בעונת 1981/1982 חזר למילווקי באקס, אותה הובילו סידני מונקריף, מרכוס ג'ונסון ובוב לניר, אך שותף ב-11 משחקים בלבד בהם קלע 4.7 נקודות בממוצע למשחק. בסיום אותה עונה הודיע דאנדריג' על פרישה ממשחק, בגיל 35. ב-7 במרץ 2015 הוציאו הבאקס לגמלאות את גופייתו של דאנדריג' עם המספר 10.
בין השנים 1987–1992 שימש דאנדרידג' כעוזר מאמן בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת המפטון, אשר בעיר המפטון, וירג'יניה.
הערות שוליים

1 2  סטטיסטיקות הקריירה של דאנדרידג' ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ה-ABA‏ 1969, באתר databasebasketball.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט ה-NBA‏ 1969, באתר basketball-reference.com
↑  סיכום עונת 1977/1978 ב-NBA, באתר הרשמי של ה-NBA
1 2  Whatever happened to NBA star Bob Dandridge, באתר pilotonline.com,‏ 19 ביוני 2013
↑  סטטיסטיקות סדרת גמר ה-NBA‏ 1979, באתר basketball-reference.com
↑  Bucks retire 4-time All Star Bob Dandridge's No. 10 jersey, באתר הרשמי של ה-NBA
בוב הוברגס

| --- | --- |
 לידה:  12 במרץ 1932 ונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה
 פטירה:  28 במאי 2014 (בגיל 82) אולימפיה שבוושינגטון, ארצות הברית
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.01 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת וושינגטון
 דראפט:  בחירה שנייה, 1953 מילווקי הוקס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1987
 קבוצות כשחקן
 1953   1953–1954   1954   1954–1958:  מילווקי הוקס   בולטימור בולטס   בוסטון סלטיקס   פורט ויין/דטרויט פיסטונס
 קבוצות כג'נרל מנג'ר
 1969–1973:  סיאטל סופרסוניקס
רוברט ג'ון "בוב" הוברגס (באנגלית: Robert John "Bob" Houbregs;‏ 12 במרץ 1932 – 28 במאי 2014) היה כדורסלן קנדי אשר שיחק בליגת ה-NBA בין העונות 1954–1958. ב-5 עונותיו כשחקן ב-NBA העמיד ממוצעים של 9.3 נקודות, 5.5 ריבאונדים ו-1.8 אסיסטים למשחק. בין העונות 1970–1973 שימש כג'נרל מנג'ר של קבוצת סיאטל סופרסוניקס.
כהוקרה על הצטיינותו בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וושינגטון, הוצג בשנת 1987 כחבר בהיכל התהילה של הכדורסל.
קריירת מכללות

הוברגס נולד בעיר ונקובר שבקנדה, וגדל בסיאטל, ארצות הברית. בין השנים 1950–1953 למד באוניברסיטת וושינגטון, ובלט כשחקן קבוצת הכדורסל שלה. בעונתו הראשונה בוושינגטון קלע 13.6 נקודות בממוצע למשחק וסייע לקבוצה להשוות את הישג השיא שלה – העפלה לשלב רבע הגמר של טורניר אליפות המכללות ("NCAA Elite Eight"). בעונתו השלישית והאחרונה באוניברסיטה רשם ממוצעים של 25.6 ו-11.5 ריבאונדים למשחק והוביל את קבוצתו לפיינל פור אליפות המכללות, בפעם היחידה בתולדותיה. במשחק חצי הגמר הודחה וושינגטון מול אוניברסיטת קנזס, ובמשחק על המקום השלישי גברה על אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ("LSU"), בה שיחק בוב פטיט, בזכות 42 נקודות של הוברגס. בסיום העונה זכה הוברגס בתואר "שחקן העונה" בליגת המכללות כולה.