stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלכלת הרשות הפלסטינית
חקלאות

חלק משמעותי מהכלכלה ביהודה ושומרון מבוסס על חקלאות, הנפרסת על פני כ־2 מיליון דונם אדמה. כ־45% מהחקלאות היא גידול זית לשמן. ביהודה ושומרון יש כ־10-12 מיליון עצי זית. עם זאת, לזית סירוגיות גבוהה, דבר הגורם לכך שהיבול השנתי משתנה באופן חריף בין שנה לשנה, כך שבעוד בשנים טובות שארית היבול מיוצאת לישראל, בשנים גרועות אין די שמן זית לצורכי השוק המקומי. תכונה זו מתחזקת גם לאור שיטות העיבוד המסורתיות שאינן כוללות כמעט השקיה נוספת על הגשם. כ־100,000 משפחות פלסטיניות מתפרנסות מייצור שמן זית (פעמים רבות בשילוב עם עיסוקים נוספים), והענף אחראי על כ־25% מהכנסות החקלאות ביהודה ושומרון. בהשוואה ליהודה ושומרון, גידול הזיתים ברצועת עזה זניח.
תקציב

תקציב הרשות הפלסטינית לשנת 2012 עמד על 3.45 מיליארד דולר, כאשר חלק משמעותי מההכנסות תוכנן להתקבל כסיוע חוץ ממדינות תורמות, מהעולם הערבי והמערבי. חלק משמעותי מתקציב זה נועד לצורך תשלום משכורות של 150,000 מועסקי הרשות הפלסטינית, כאשר כ־70,000 מתוכם הם מועסקי הרשות הפלסטינית (חלקם מועסקים לשעבר) תושבי רצועת עזה הנתונה לשלטון ממשלת חמאס. סעיפי הוצאות אחרים הם על הדלק המשמש להפעלת תחנת הכוח בעזה, ועל סיוע לבתי חולים ובתי ספר ברצועת עזה. תקציב הרשות לשנת 2010 עמד על 2.78 מיליארד דולר, והגרעון בו בשנה זו צפוי היה להגיע לכ־1.3 מיליארד דולר. מקורות ההכנסה העיקריים של תקציב הרשות הפלסטינית הם סיוע החוץ, וגביית המכס והמע"מ שמבצעת ישראל עבור הרשות הפלסטינית (כ־400-500 מיליון שקל לחודש). מתוך סכום זה אותו מעבירה ישראל מנוכים כ־100 מיליון שקל המועברים לחברת החשמל, מקורות ובתי חולים ישראלים עבור אספקת שירותים לתושבי הרשות הפלסטינית. מס ההכנסה הפלסטיני משמש מקור רק לכ־6% מהתקציב. בעיה מהותית בשטחי הרשות הפלסטינית היא התחמקות מתשלום מיסים. סעיף הוצאה משמעותי הוא תמיכה במשפחות אסירים פלסטינים ביטחוניים (כולל חברי חמאס והג'יהאד האיסלמי, ערבים ישראלים ותושבי מזרח ירושלים) הכלואים בישראל ותמיכה במשפחות של פלסטינים שנהרגו במהלך אירועים ביטחוניים. ההוצאה החודשית על תמיכה זו הגיעה לכ־44 מיליון ש"ח במאי 2012, כחצי מיליארד ש"ח בחישוב שנתי. מסעיף התמיכה במשפחות האסירים נהנו כ־5,650 משפחות, שזכו לתמיכה חודשית ממוצעת של כ־3,130 ש"ח, ובסה"כ כ־18 מיליון ש"ח. משפחות ההרוגים זכו לתמיכה כללית של כ־26 מיליון ש"ח. התשלום למשפחות האסירים עולה לפי משך תקופת המאסר, ובנוסף ניתנות תוספות לאסירים נשואים והורים לילדים, לתושבי מזרח ירושלים ולתושבי ישראל.
תקציב ממשלת חמאס ברצועת עזה ל־2010 עמד על 540 מיליון דולר, כאשר 11% מסך זה תוכנן להגבות ממסים, והשאר ממתנות ומסיוע חוץ, חלק ניכר מאיראן. ההערכות הם כי מרבית הסכום אמור לשמש לתשלום משכורות ל־32,000 מקבלי משכורות מממשלת חמאס, ו־30 מיליון דולר תוכננו לשמש לצורך תושבי מזרח ירושלים הפלסטינים. על פי הערכת השב"כ, 40 מיליון דולר (7.4% מהתקציב) מושקעים בזרוע הצבאית ומנגנוני הביטחון.
תמ"ג וצמיחה

הצמיחה בשטחי הרשות הפלסטינית היא צמיחה שמקורה בעיקר בגידול בצריכה הפרטית ועקב בנייה חדשה, צמיחה שמקורה העיקרי הוא העברות כספים חיצוניות (משכורות פקידי ומועסקי הרשות הפלסטינית שתקציבה מבוסס באופן משמעותי על סיוע חוץ, משכורות עובדי אונר"א שתקציבה מתקבל ממדינות זרות, ומשכורות המתקבלות מעבודת פועלים בישראל ובמדינות זרות), בעוד הצמיחה במגזר החקלאות והתעשייה הייתה איטית מאוד, וההשקעות בתשתיות חדשות היו נמוכות. מאפיין זה מאפשר גידול מהיר בצמיחה כאשר פלסטינים רבים מועסקים בישראל ובמדינות חוץ, אך חושף את הכלכלה הפלסטינית למשבר קשה כאשר לא מתאפשרת תעסוקה זו, בייחוד בשנים שבהן ישנה התדרדרות במצב הביטחוני, ונמנעת העסקת פלסטינים בישראל, וכן יוצר תלות חריפה בסיוע החיצוני לפלסטינים. בשל כך גם מוגדרת הצמיחה במשק הפלסטיני כצמיחה שאינה בת קיימא.
בהתאמה, חל גידול מהיר בצמיחה הפלסטינית בשנים רגועות מבחינה ביטחונית, ומנגד חלה ירידה חדה בצמיחה בשנים שבהן הייתה התדרדרות במצב הביטחוני. לפי נתוני הבנק העולמי, בין השנים 2000-1968 עלה התמ"ג ביהודה ושומרון ורצועת עזה בשיעור שנתי ממוצע של 5.5%. במהלך מרבית תקופה זו הייתה צמיחה עקבית, אך במהלך תקופת האינתיפאדה הראשונה חלה נסיגה חזקה בצמיחה.
בין השנים 1995 ל־1999 עלה התמ"ג הפלסטיני ביהודה ושומרון בכ־50% (ברצועת עזה עמדה הצמיחה על כ־26%), אך פרוץ האינתיפאדה השנייה הובילה לכך שבין השנים 2000 ל־2002 ירדה הצמיחה ביהודה ושומרון בכ־32% (ברצועת עזה בכ־25%). בין 2003 ל־2006 שוב צמחה הכלכלה הפלסטינית ביהודה ושומרון בכ־31% (ברצועת עזה בכ־49%). הצמיחה בשטחי יהודה ושומרון המשיכה גם בין השנים 2007 ל־2010 (בכ־36%), אך השתלטות החמאס על רצועת עזה ב־2006 הובילה לנסיגה חריפה בצמיחה (בכ־34% בין 2006 ל־2008), כאשר התאוששות במקום החלה רק ב־2009-2010 (צמיחה של כ־27%).
התמ"ג לנפש בשטחי יהודה ושומרון עמד על כ־1,400 דולר ב־1994, ועלה עד לכ־1,600 ב־1999. התמ"ג לנפש ירד לכ־1,300 ב־2002, ועלה מאז לכ־1,550 ב־2006 ולכ־1,900 ב־2012. ברצועת עזה עמד התמ"ג לנפש על כ־1,300 דולר בין השנים 1994 ל־1999, ירד לכ־1,000 ב־2002, עלה ל־1,400 ב־2005 וירד שוב ל־1,000 עד 2009. לאחר מכן חלה שוב עליה עד לכ־1,100 ב־2012.
מיסוי > תקופת השלטון הישראלי

לאחר סיום מלחמת ששת הימים, פורסם צו צבאי שהשאיר על כנה את המערכת המשפטית באזור שנהגה קודם למלחמה, ובכללה החוקים הכלכליים שחלו בשטחים אלו. באופן דומה לצווים צבאיים שתיקנו חוקים קודמים בתחומים אחרים, הטיל הממשל הצבאי באמצעות המנהל האזרחי צווים שנגעו לתחומי הכלכלה והמס. לדוגמה, ב־1976 הוטלה חובת מס ערך מוסף על שטחים אלו, על מנת ליצור השוואה עם המערכת הכלכלית בשטחי ישראל בתחום הקו הירוק. בדומה לכלל הצווים הצבאיים שהוטלו על ידי המנהל האזרחי, ערעור על צווים אלו היה יכול להתבצע אך ורק בבג"ץ, ולא בבתי משפט ישראלים בהיררכיה נמוכה יותר, שלא היו מוסמכים לעסוק בנושאים אלו. החל מ־1981 נדרשו העסקים בשטחים אלו לנהל ספרים באופן מסודר ולהגיש דו"חות (נושא זה נידון בבג"ץ אבו עיטה).
המיסים העיקריים שהוטלו בשטחים אלו היו: מס הכנסה, מס חינוך ומס קרקעות (בשטחי יהודה ושומרון בלבד), מכס, מע"מ, מס נסיעות, מס בולים, וכן היטלים ואגרות שונות. על פי הצהרות שונות של גורמי שלטון ישראלים, הכספים שהתקבלו ממערכת המיסוי עברו לתקציב המנהל האזרחי, ועם העמקת הגביה קטנו בהתאם תקציבי המנהל האזרחי שהתקבלו ממדינת ישראל, ומרבית הכנסות המנהל האזרחי התבססו על המיסים ששולמו. תקציב המנהל האזרחי ליהודה, שומרון ורצועת עזה בסיומם של שנות ה־80 עמד על 486 מיליון ש"ח, כאשר המיסים שנגבו אף הותירו עודף תקציבי בקופת המנהל האזרחי, שנשמרה כעתודה לשנות התקציב הבאות. תושבי אזורים אלו שהועסקו בתחומי ישראל של הקו הירוק שלמו מס הכנסה וביטוח לאומי על פי חוקי המיסוי הישראלי. כספי הביטוח לאומי הצטברו בקרן ניכויים מיוחדת במשרד האוצר, וזיכו את המבוטחים ב־4 סעיפים מכלל זכויות מבוטחי הביטוח הלאומי: תאונות עבודה, הגנה במקרה של פשיטות רגל, חופשת לידה וגמלאות. על פי הצהרות גורמי שלטון ישראלים, כספי קרן הניכויים זו נוספו לתקציב המנהל האזרחי.
היות שמרבית הנישומים בשטחים אלו לא ניהלו ספרים, נערכה למרבית העסקים פלסטינים שומה לפי מיטב השפיטה, שהיא שומה הנקבעת בהערכה ובהתאם למשא ומתן. במקרה של סירוב לתשלום הוטלו קנסות מנהליים ובוצעו עיקולי רכוש. על פי הצהרת המנהל האזרחי, ההכנסות שהתקבלו מהמיסוי המקומי שימשו בעיקרם לצורכי האוכלוסייה הפלסטינית: בניית מוסדות ציבור (בתי ספר ובתי חולים), סלילת כבישים, ורווחה. אף על פי שהמשפט הבינלאומי מתיר שימוש בכספי המיסים שנגבו לצורך החזקת כוחות צבא בשטח שנכבש, ההכנסות שנתקבלו ממיסים של תושבים פלסטינים לא שימשו לצורך זה ולא הועברו לתקציב מערכת הביטחון.
חשמל

נכון ל־2014, בשטחי הרשות הפלסטינית ישנו ייצור חשמל עצמי נמוך: בתחנת הכוח בג'נין ובתחנת הכוח בעזה, אשר מייצרת חשמל בהיקף חלקי מכלל הצריכה ברצועת עזה שמתקשה לפעול בעקבות משבר החשמל ברצועת עזה, והדלק להפעלתה (סולר) מועבר מישראל. מרבית החשמל נרכש מחברת החשמל הישראלית, באמצעות מחלקות חשמל מקומיות וחברת החשמל המזרח ירושלמית, האחראיות על חלוקת החשמל לצרכנים, במחיר משתנה בהתאם לאזור החלוקה. מערכת ההולכה משותפת להתנחלויות ישראליות, מחנות צה"ל וישובים פלסטינים, ובאופן חריג, כמעט ולא נפגעה במהלך האינתיפאדה השנייה. חשמל בהיקפים קטנים יחסית נרכש גם ממצרים וירדן. צריכת החשמל בשטחי הרשות הפלסטינית עלתה בחדות במהלך העשור הראשון של המאה ה־21, והגיעה לכ־7% מכלל ייצור החשמל בישראל.
משק החשמל הפלסטיני מאופיין בשיעורים גבוהים של אי-תשלום חשבונות חשמל וחיבורי חשמל פיראטיים, דבר המקשה על חברות החלוקה. בראשית 2014 הגיע חוב הצרכנים הפלסטיני לחברת החשמל הישראלית לכ־1.2 מיליארד ש"ח. באירועים קודמים, קוזז חוב הצרכנים הפלסטיני לחברת החשמל מכספי מיסים שנגבו על ידי ישראל בעבור הרשות הפלסטינית. בראשית 2015, החלה חברת החשמל בהגבלת כמות החשמל המסופקת לפלסטינים לזמנים קצרים, לאחר שהחוב הגיע לכ־1.9 מיליארד ש"ח, ובהליכים משפטיים כנגד חברת החשמל המזרח ירושלמית. על רקע הגבלת החשמל, החליטה ממשלת ישראל להעביר 300 מיליון ש"ח לחברת החשמל הישראלית מכספי המיסים של הרשות הפלסטינית, על חשבון החוב הפלסטיני על חשמל.
הממשל מעוניין בהרחבת שימוש באנרגיה מתחדשת ברשות הפלסטינית, אך מקורות מתחדשות הגיעו רק לאחוזים בודדים מכלל ייצור החשמל הנצרך.
וסטי (מהדורת חדשות)

| --- | --- |

פתיח המהדורה, מאז 2017
 סוגה:  חדשות
 יוצרים:  Yevgeny Kiselyov, Oleg Poptsov, אולג דוברודייב, Anatoly Lysenko 
 מנחים:  Svetlana Sorokina, Vladislav Flyarkovsky, Yevgeny Kiselyov, Olga Kokorekina 
 פרסים:  פרס TEFI 
 ארץ מקור:  ברית המועצות 
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  31 
 הפקה
 חברת הפקה:  VGTRK 
 אתר צילומים:  מוסקבה 
 שידור
 רשת שידור:  רוסיה-24 
 פורמט (תמונה):  16:9
 תקופת שידור מקורית:  13 במאי 1991 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 www.vesti.ru
 
וסטי (ברוסית: Вести) היא תוכנית טלוויזיה חדשותית של חברת הטלוויזיה והרדיו הממלכתית ברוסיה משודרת בערוצי רוסיה 1 ו-RTR Planeta. מאז אמצע שנות התשעים (עם כמה יוצאים מן הכלל) משודרת כל 3 שעות. התוכנית נחשבת למהדורת החדשות המרכזית של רשת VGTRK ולאחת המתקדמות המובילות ברוסיה. זוכת פרס TEFI בקטגוריית תוכנית החדשות הטובה ביותר.
מגישים

דמיטרי קיסליוב
סרגיי בריליוב
ארנסט מצקיאביצ'יוס
מריה סיטל
איגור קוז'ווין
אירינה רוסיוס
דניס פולונצ'וקוב
טטיאנה רמזובה
יבגני רוז'קוב
סרגיי דורנקו
מיכאיל זלנסקי
מנהלים > עורכים ראשיים

אולג דוברודייב (1991)
ולדימיר בטורוב (1991–1993)
אלכסנדר נהורושב (1993–1996)
בוריס נפומנישצ'י (1996–1999)
רף שקירוב (ינואר-אפריל 2000)
אנדריי ביסטריצקי (אפריל-אוקטובר 2000)
מנהלים > מנהלי "וסטי"

אלכסנדר אברמנקו (2000-2002)
ולדימיר קוליסטיקוב (2002-2004)
אנדריי ביסטריצקי (2004-2006)
יוליה ביסטריצקאיה-רשצ'ייבה (2006-2012)
יבגני רבנקו (2012–2016)
אנדריי קנדרשוב (מאז 2016)
לוגו

הסוסים, ששימשו מזה עשור כשומרי המסך של התוכנית, הומצאו ועוצבו יחד עם האחים ולדן על ידי האמן, הבמאי והמפיק איגור ברבה.
הלוגו של התוכנית לשנים 2002–2010 דומה ללוגו של ה-BBC.
הערות שוליים

↑  "Человек из телевизора". הד מוסקבה. 2005-09-03.
↑  "Дмитрий Киселев уходит с ICTV". Сегодня (газета, Украина). 2006-03-18.
↑  "Back to the USSR". Независимая газета. 2007-01-19.
↑  Время московское, уральское и центральносибирское
↑  "Пять лет без права переписки. Весной 2001-го раскололась лучшая телекомпания страны". Собеседник. 2006-04-04.
↑  "Телелидеры с Ариной Ъ-Бородиной". Коммерсантъ. 2006-05-24.
↑  "Раф Шакиров покидает "Вести"". Независимая газета. 2000-04-13.
↑  "Из "Вестей" пропавший. В информационной службе РТР сменился генеральный директор". Коммерсантъ. 2000-10-03.
↑  "Главный редактор «Вестей» ушел с должности". NEWSru. 2002-06-03. אורכב מ-המקור ב-2013-02-15. נבדק ב-2013-02-13.
↑  Мила Кузина. (2004-07-16). "У «Вестей» новый руководитель". «איזבסטיה». אורכב מ-המקור ב-2013-08-16. נבדק ב-2013-08-14.
↑  "Участники встречи с руководством и членами коллектива Всероссийской государственной телевизионной и радиовещательной компании (ВГТРК)". Президент Российской Федерации, официальный сайт. 2006-05-13. אורכב מ-המקור ב-2014-08-11. נבדק ב-2013-08-14.
↑  "Евгений Ревенко возглавит дирекцию информационных программ «России-1»". Lenta.ru. 2012-10-25. אורכב מ-המקור ב-2013-08-16. נבדק ב-2013-08-14.
↑  "В ВГТРК поступила новая информация. Госхолдинг реорганизует новостную службу". Коммерсантъ. 2016-07-08. אורכב מ-המקור ב-2016-07-08. נבדק ב-2019-10-21.
↑  VESTI91 93 DVD MPEG 2a — YouTube
הלוגו של התוכנית "וסטי" 2002-2010.
דג עין-חבית

| דג עין-חבית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: ארגנטיניים
משפחה:: אופיסטופרוקטיים
סוג:: Opisthoproctus 
מין:: דג עין-חבית
שם מדעי
 Opisthoproctus soleatus ‏Vaillant, 1888

דג עין-חבית[דרוש מקור] (שם מדעי: Opisthoproctus soleatus) הוא מין יחיד בסוגו של דג מצולות  מהמשפחה אופיסטופרוקטיים שבסדרת הארגנטיניים.
מאפיינים

אורכו 10.5 ס"מ, גופו אפור מוזר וראשו מגודל בעל חלל פנים שקוף עם עיניים כחולות גדולות ביותר וחסרות אישונים המופנות למעלה וחוטם עגול בקצה החלל. הפה נמצא מתחת החוטם. לדג זה סנפירים קצרים מאוד עם סנפירים עדינים בקצה הגוף וזנב קטן בעל אורות כחולים. הגוף עצמו בצבע כהה העוזר בהסוואה.
הדג המוזר יכול לראות את טרפו גם כאשר הוא מנסה להסתוות, בזכות עיניו המוזרות. כמו כן הוא צריך לחוש בטורפים מתקרבים שגם הם מנסים להסתוות ולכבות את אורם. מבנה עיניו עוזר לו לחוש בהם בזמן.
הוא מצוי באוקיינוס העמוק בעומק 500-700 מ' מתחת הים. תפוצתו העיקרית היא במזרח האוקיינוס האטלנטי אך נמצא גם בים סין הדרומי.
הערות שוליים

↑  דג עין-חבית באתר הרשימה האדומה של IUCN
חלון פנורמי (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  חלון פנורמי 
 בימוי:  סם מנדס 
 הופק בידי:  סקוט רודין, סם מנדס, בובי כהן 
 תסריט:  ג'סטין הייט' 
 עריכה:  טאריק אנוור 
 שחקנים ראשיים:  לאונרדו דיקפריו   קייט וינסלט   קתי בייטס   מייקל שאנון
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  BBC Films, דרימוורקס 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 23 בינואר 2009   ישראל 29 בינואר 2009
 משך הקרנה:  119 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט רומנטי 
 מקום התרחשות:  קונטיקט 
 תקציב:  $35,000,000
 הכנסות באתר מוג'ו:   revolutionaryroad
 דף הסרט ב־IMDb
 
חלון פנורמי (באנגלית: Revolutionary Road) הוא סרט קולנוע מסוגת דרמה משנת 2008, שמבוסס על רומן משנות ה-60 של ריצ'רד ייטס. הסרט בוים על ידי סם מנדס ומשחקים בו לאונרדו דיקפריו וקייט וינסלט. זו הפעם הראשונה שדיקפריו ווינסלט משחקים ביחד מאז הסרט "טיטניק".
עלילה

העלילה מתרחשת בעיירה קטנה, בשנות החמישים בארצות הברית השמרנית של טרם המצאת הגלולה. אפריל היפה היא עקרת בית ואם לשניים ובעלה פרנק עובד בעבודה משעממת עד מוות אך מכניסה מספיק כדי לאפשר להם לרכוש בית בפרוורים. דווקא אפריל, הפשוטה כביכול מבין בני הזוג, מנסה למצוא בחיים משהו קצת מעבר לחיי הבורגנות שלא מצליחים להעניק לה משמעות. היא בטוחה שבבעלה יש שאר רוח ושמגיע לו (ובעקבות כך גם לה) חיים מעניינים יותר, "אמיתיים", בהם יוכלו להגשים את עצמם. לאחר משחק במחזה חובבני וכושל עולה בה הרעיון לעזוב הכול ולנסוע לפריז, שם היא תפרנס אותם ופרנק "ימצא את עצמו". בשלב הראשון פרנק משתף איתה פעולה אך ככל שהתוכנית הופכת ממשית הוא נתקף פחד. לאחר שמוצע לו קידום בעבודה, והפיתוי לוותר על תוכניתה של אפריל גדל, פרנק מנסה בעקיפין ובאמצעות מניפולציות לשכנע את אפריל לעזוב את הרעיון. בסופו של דבר את מחיר רצח החלום של אפריל תשלם המשפחה כולה כשאפריל מתה, יחד עם עוברה, כאשר היא מנסה להפיל בחודש מתקדם מידי בכוחות עצמה. פרנק עובר לגור במקום אחר וממשיך בחייו הזעיר-בורגניים העצובים יחד עם שני ילדיו.
הקרדינל

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  הרומן "הקרדינל" של הנרי מורטון רובינסון
 בימוי:  אוטו פרמינגר 
 הופק בידי:  אוטו פרמינגר 
 תסריט:  Robert Dozier 
 עריכה:  לואיס ר. לופלר 
 שחקנים ראשיים:  טום טריון ג'ון יוסטון רומי שניידר קרול לינלי
 מוזיקה:  ג'רום מורוס 
 צילום:  לאון שמרוי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Otto Preminger Film 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 1963
 משך הקרנה:  175 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  קריית הוותיקן 
 הכנסות:  11,170,588 דולר
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקרדינל (באנגלית: The Cardinal) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1963, בהפקתו ובבימויו של אוטו פרמינגר, עם טום טריון (אנ'), ג'ון יוסטון, קרול לינלי ורומי שניידר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "הקרדינל של הנרי מורטון רובינסון (אנ') (1950).
העלילה מסופרת בפלשבק על כומר קתולי שעלה בדרגות בכנסייה עד לדרגת קרדינל ובדרך עובר משברים אישיים.
הסרט דן במספר בעיות שהכנסייה הקתולית נמנעה לפתור - נישואים בין-דתיים, מין מחוץ לנישואים, הפלות, גזענות ופשיזם.
ד"ר יוזף רצינגר שמונה אחר כך לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר היה המתווך והיועץ מטעם הותיקן להפקת הסרט.
טום טריון נבחר לתפקיד הגדול לזה על ידי פרמינגר אף על פי שהיה לא מוכר. טריון גילה שפרמינגר התעלל בו נפשית במשך ההסרטה ופעם אחת גם פיטר אותו זמנית.
תקציר העלילה

סטפן פרמויל (טום טריון) מסיים הכשרה בותיקן ומתמנה לכומר אירי קתולי. הוא גם כותב עבודת מחקר והקרדינל קראנג'י (ראף ואלונה) שמעריך אותו, מעניק לו בהוקרה טבעת בישוף.
סטפן חוזר לבוסטון ב-1917 ומתמנה לכומר בכנסייה. הקרדינל גלנון (ג'ון יוסטון) שולח את סטפן למקום מרוחק כדי שילמד קצת צניעות. הכומר במקום הוא נד האלי (ברג'ס מרדית'). הוא חולה בטרשת נפוצה וסטפן והנערה לילג' מנטון (ג'יל הוורת') עוזרים לו. סטפן מוכר את טבעת הבישוף שלו כדי לקנות לו תרופות והדבר מתגלה לגלון שמזמין אותו לבירור. לאחר שסטפן מסביר לו מדוע מכר את הטבעת, הוא מגיע לכפר ומתפלל ליד הכומר הגוסס.
ערכו של סטפן עולה וגלנון ממנה אותו למזכירו.
במשפחתו יש בעיה קשה - אחותו מונה (קרול לינלי) מתאהבת ביהודי בני רמפל (ג'ון סקסון) ורוצה להינשא לו. המשפחה הדתית/אנטישמית מתנגדת וסטפן מנסה לשכנע את בני להמיר את דתו לקתוליות אך זה מסרב. לבסוף בורחת מונה מהבית ומקיימת יחסים עם בוב. היא מתוודה על כך בתא וידוי לפני סטפן אך הוא מייעץ לה לעזוב את בוב. מונה בורחת ומתדרדרת להופעות כרקדנית במועדונים זולים. כעבור זמן היא נכנסת להריון. הלידה מתעכבת בגלל ראש עובר גדול ואגן צר. הרופא מציע לכרות את ראש העובר על מנת להציל את היולדת. סטפן מתנגד בגלל אמונתו הדתית ולבסוף מונה מתה ומצליחים להוציא את הוולד, רגינה. סטפן רואה בזאת כישלון שלו והוא לוקח זמן לעצמו, עוזב זמנית את הכנסייה, חוזר לאירופה ומתחיל לעבור כמרצה. ב-1924 הוא מגיע לווינה ושם פוגש בסטודנטית אנמארי (רומי שניידר) שמתאהבת בו. הוא כמעט מחליט לעזוב את הכנסייה אבל ברגע האחרון הוא מחליט להיפרד מאנמארי אותה ולשוב לותיקן ברומא.
לוותיקן מגיע הכומר גיליס (אוסי דייוויס), כומר של קהילה אפרו אמריקאים בעיירה בג'ורג'יה בה פעילים אנשי הקו קלוקס קלאן ששרפו את הכנסייה. סטפן מגיע לעיירה ומנסה לעזור אך אנשי הקו קלוקס קלאן חוטפים אותו ומצליפים בו כי אינו רוצה לירוק על צלב של ישו. לאחר זאת הוא מתמנה לבישוף.
הוא נשלח לווינה בה שולטים כעת הנאצים ומתווכח עם הקרדינל איניצר (אנ') (ג'וזף מיינרד) שמסתייג מהתנגדות להם. הוא פוגש שוב באנמארי שבעלה היהודי קפץ למותו לאחר שאנשי גסטפו באו לביתם. לאחר שהקרדינל אמר שיש להאמין רק בישו, מתפרצים מאות נאצים לביתו וסטפן מוברח משם דרך מנהרה.
לבסוף מוכתר סטפן לקרדינל בנוכחות בני משפחתו ומדבר על סכנת הטוטליטריזם העומדת להשתלט על העולם.
פרסים

אוטו פרמינגר זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה. הוא היה גם מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר.
ג'ון יוסטון זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן המשנה הטוב ביותר - סרט קולנוע והיה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
מועמדויות לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר, לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר, לפרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| טום טריון | סטפן פורמויל | הקרדינל |
| קרול לינלי | מונה/רגינה פרמויל | אחותו של סטפן |
| מגי מקנמרה | פלורי פרמויל | אחותו של סטפן |
| ג'ון יוסטון | קרדינל גלנון |  |
| ברג'ס מרדית' | נד האלי | כומר |
| רומי שניידר | אנמארי פון הרטמן |  |
| ג'ון סקסון | בני רמפל |  |
| ראף ואלונה | קרדינל קרנג'י |  |
| אוסי דייוויס | הכומר גיליס | כומר אפרו אמריקאי |
הרופאים הצעירים (סרט, 1962)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ריצ'רד פרד
 בימוי:  דייוויד סוויפט
 הופק בידי:  רוברט קון
 תסריט:  וולטר ניומן, דייוויד סוויפט
 עריכה:  אל קלארק, ג'רום תומאס
 שחקנים ראשיים:  קליף רוברטסון ניק אדמס מייקל קאלאן ג'יימס מקארתור חיה הררית טלי סוואלס
 מוזיקה:  לית' סטיבנס
 צילום:  ראסל מאטי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 באוגוסט 1962
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה 
 הכנסות:  9,230,769 ‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרופאים הצעירים (באנגלית: The Interns) הוא סרט קולנוע אמריקאי בשחור-לבן משנת 1962 בבימויו של דייוויד סוויפט, עם קליף רוברטסון, ג'יימס מקארתור, ניק אדמס, מייקל קאלאן וטלי סוואלס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "The Interns" של ריצ'רד פרד והוא מתאר את קורותיהם של סטאז'רים שהגיעו לשנת סטאז' בבית חולים עירוני גדול מבחינם התקדמותם ברפואה ויחסיהם עם המין השני, בעיקר עם אחיות בית החולים.
השחקנית חיה הררית מופיעה כסטאז'רית. זה סרטה האמריקאי השני והאחרון לאחר "בן חור".
ב-1964 הופק סרט המשך בשם "המתמחים החדשים".
תקציר העלילה

קבוצה של סטאז'רים מגיעה לבית החולים New North Hospital לשנת סטאז'. שני חברים קרובים - פול אוטיס (קליף רוברטסון) ולו וורשיפ (ג'יימס מקארתור) מתחילים את הסטאז' במחלקת המיילדות ולו מקבל בהצלחה את הלידה הראשונה שלו.
לו מחזר אחרי האחות גלוריה (סטפני פאוורס) ורוצה ולבנות איתה את עתידו אבל היא רוצה לתייר בעולם לאחר סיום לימודיה.
פול מתאהב בדוגמנית ליסה קארדיגן (סוזי פרקר). היא בהריון מגבר אחר ומבקשת מפול שיעזור לה לסיים את ההריון. פול גונב למענה גלולות לסיום הריון אך לו מבחין בו ומסגיר אותו ובכך נגמרת הקריירה של פול.
סיק לקלנד (ניק אדמס) מתקשר ללאורה (אלן דבלוס), חולה בודדה מאי באינדונזיה שלוקה בתלסמיה ועומדת לפני כריתת טחול. היא מספרת לו על כפרה שאין בו רופאים ולאחר שהיא מתה בניתוח הוא מחליט לנסוע בסיום השנה לדרום מזרח אסיה ולעזור שם לאנשים במקום תוכניות הקודמות לעשות כסף מרפואה.
אלק קונסידין (מייקל קאלאן) רוצה להתמחות בפסיכיאטריה אצל ד"ר בוני לשם זה הוא מתחיל עם מזכירתו של בוני (קתרין בארד) המבוגרת ממנו. חברתו העשירה מילדרד (אן הלם) מגלה זאת ומנתקת את הקשר אתו. הוא משקיע עצמו בלימודים ונוטל  כדורי מרץ. לבסוף הוא מתקבל להתמחות אך מקבל התמוטטות עצבים ונאלץ להפסיק את הסטאז'.
ד"ר דומיניק ריצ'יו (טלי סוואלס) הוא מנהל המחלקה הכירורגית. הוא בעל אישיות תקיפה וכריזמטית. מאדיגן ברוקנר (חיה הררית) היא אם יחידנית שרוצה להתמחות בכירורגיה. ריצ'יו מתנגד לאשר התמחות בכירורגיה לנשים היות שזה מקצוע קשה והנשים פורשות ממנו לאחר לידה. כאשר הוא מגלה שברוקנר תפקדה יפה במחלקתו אף על פי שהיא אם יחידנית הוא מקבל אותה להתמחות.
במחלקה שוכב חולה מר אאוור, הסובל מסירינגומיליה (אנ') שגורמת לו לשיתוק מתקדם. הוא מבקש מהרופאים המתת חסד. לבסוף הוא נמצא מת במיטתו מהרעלת ברביטורטים. הנהלת בית החולים מכנסת את הסטאז'רים והם מוזהרים שאם לא יגלו מי נתן את הברביטורטים, הם יושעו מבקשותיהם להתמחות. הסטאז'רים חוקרים את גב' אאוור (אנג'לה קלרק) והיא מגלה להם שהיא זו שנתנה את התרופה לבעלה. הכל מסתדר יפה. הם מארגנים נשף סיום ובו מתפייסים פול ולו וגלוריה מסכימה לקשור את חייה עם לו.
כעת מגיעה לבית החולים קבוצה נוספת של סטאז'רים לשנת הסטאז' הבאה ולו מקבל אותם.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קליף רוברטסון | ד"ר ג'ון אוטיס | סטאז'ר |
| ג'יימס מקארתור | ד"ר לו וורשיפ | סטאז'ר |
| ניק אדמס | ד"ר סיד לקלנד | סטאז'ר |
| חיה הררית | ד"ר מדולין ברוקנר | סטאז'רית |
| טלי סוואלס | ד"ר ריצ'יו | כירורג ראשי |
| מייקל קאלאן | ד"ר אלק קונסידין | סטאז'ר |
| סוזי פארקר | ליזה קארדיגן | דוגמנית |
| סטפני פאוורס | גלוריה | אחות מתלמדת |
| אן הלם | מילדרד |  |
| קיי סטיבנס | דידי לומיס | אחות |
| אנג'לה קלרק | גב' אאוור | אשת חולה סופני |
| אדוארד מקינלי | ד"ר בוני | פסיכיאטר |
| קתרין בארד | ויקי פלין | אחות |
הערות שוליים

↑  זה היה שם הסרט כשהוקרן בישראל. המדובר כאן בסטאז'רים בשנה השביעית ללימודי רפואה. הם באים לשנה אחת שנקראת Internship ואם הם מסיימים אותה בהצלחה, חלקם ממשיכים בהתמחות במקצועות הרפואה שנקראת Residency. המילה העברית לסטאז' היא צוערות והיא לא השתרשה.
זהות כפולה (סרט, 1988)

| --- | --- |

 מבוסס על:  זהות כפולה (ספר מתח) 
 בימוי:  רוג'ר יאנג 
 הופק בידי:  Frederick Muller 
 תסריט:  קרול סוביסקי 
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד צ'מברלין (ג'ייסון בורן) ג'קלין סמית' (Marie St. Jacques) דונלד מופט אנתוני קווייל דנהולם אליוט 
 מוזיקה:  לורנס רוזנטל 
 צילום:  טוני פירס-רוברטס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 חברה מפיצה:  ABC, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1988 
 משך הקרנה:  185 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מתח, סרט פעולה, סרט ריגול, סרט בלשי, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זהות כפולה (באנגלית: The Bourne Identity) הוא הוא עיבוד מיני סדרת מותחן אקשן מסתורין אמריקאי משנת 1988 המבוסס על הרומן המפורסם של רוברט לדלום. הסרט בבימויו של רוג'ר יאנג(אנ') ובכיכובו של ריצ'רד צ'מברלין בתפקיד ג'ייסון בורן, עוקב אחר סוכן סי.אי.איי שאיבד את זכרונו לאחר שנמצא על ידי דייגים בים התיכון. כשהוא מנסה לגלות את זהותו האמיתית, הוא מגלה כי הוא מטרה לרוצחים מקצועיים ורשת סוכנויות חשאיות שמנסים לחסלו. במהלך מסעו, הוא חובר למרי סט. ז'אק (ג'קלין סמית') ונאבק על חייו תוך גילוי האמת מאחורי עברו.
זהות כפולה הייתה מועמדת בקטגוריית המיני-סדרה המצטיינת בפרסי האמי ה-40 בפריים טיים.
הספר עובד שוב ב-2002 על ידי דאג לימן בכיכובו של מאט דיימון בתפקיד ג'ייסון בורן, והשיק את סדרת סרטי התיאטרון של בורן, עם סטיות ניכרות מהרומן המקורי של המלחמה הקרה. אחריה הגיעה מאוחר יותר סדרה חדשה של רבי מכר בבורן שנכתבה על ידי אריק לוסטבאדר באישור אחוזת לודלום.