stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בתי הכנסת הספרדיים
תיאור בתי הכנסת > בית הכנסת יוחנן בן זכאי

בית הכנסת נקרא על שם רבן יוחנן בן זכאי שהקים את הסנהדרין ביבנה לאחר חורבן בית המקדש השני מאחר שעל פי המסורת במקום זה עמד בית מדרשו. שם אחר לבית הכנסת שהיה נפוץ בעבר הוא "קהל קדוש גדול", בלדינו: "el kal grandè" ("אל קאל גרנדה"). מבנה בית הכנסת הוא כמלבן מוארך ותקרתו גבוהה מאוד. מבנה ההיכל של בית הכנסת ייחודי מאוד מאחר שהוא כולל שני ארונות קודש, בדומה לבית כנסת הרמב"ן. ככל הנראה מאז ומתמיד רק ארון קודש אחד שימש לייעודו המקורי. הסיבה לכפילות שנויה במחלוקת - יש הגורסים כי בארון הנוסף אוחסנו ספרי קודש שונים, ויש הגורסים כי אוחסן בו הקוראן בהוראת השלטון העות'מאני.
בית הכנסת נבנה בשילוב של סגנון גותי וסגנון בניה מורי-ספרדי. הוא שימש את הקהילה הספרדית, ועל כן צורת הישיבה בו היא צורת "ח" סביב בימת החזן. הבימה גם היא ייחודית והיא כוללת כמעין גגון עשוי מפיתוחי מתכת. חשיבותו של בית הכנסת לעדה הספרדית היא רבה ובו ממונה "הראשון לציון" לשעבר החכם באשי (הרב הראשי באימפריה העות'מאנית) ומאז תחילת תקופת המנדט הבריטי הרב הראשי הספרדי לארץ ישראל.
עד מלחמת העצמאות היו מונחים בבית הכנסת, על מדף גבוה שופר וכד שמן זית אשר היו מיועדים לימות המשיח ומקורם על-פי האמונה בימי בית המקדש השני. השופר וכד השמן אבדו לאחר שרפת והריסת המתחם בתקופת הכיבוש הירדני לאחר נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות. אמונה רווחת גורסת כי מציאת חפצי הקודש המקוריים תביא לביאת המשיח. בשנים האחרונות הוצבו שופר וכד אחרים בבית הכנסת המשוחזר. הריסת בתי הכנסת הביאה גם לאובדנו של תחריט העץ שהיה מעל ארונות הקודש ולארונות עצמם. עם שיקום בית הכנסת לאחר מלחמת ששת הימים הוחלף התחריט זה בציורו של הצייר ז'אן דויד. ארונות הקודש גם הם הוחלפו ואת הדלתות החדשות עיצב האומן בצלאל שץ. דלתות אלו זכו לעיבודים שונים לסמלים יהודיים קלאסיים כמו לוחות הברית ומגן דוד.
כאמור לעיל, בבית הכנסת מתקיים טקס הכתרתו של הרב הראשי הספרדי, במהלכו מלבישים אותו בגדים מיוחדים שמיובאים מטורקיה.
תיאור בתי הכנסת > בית הכנסת האיסטנבולי

בית כנסת זה נבנה בסגנון בניה איסטנבולי וכולל חלונות שיש משובצים זכוכית צבעונית המקיפים את כיפת המבנה ומאירים את בית הכנסת. כיפת בית הכנסת נשענת על ארבעה עמודי שיש. בעת שיקום בית הכנסת לאחר מלחמת ששת הימים הוצב בו ארון קודש מאנקונה ותיבה מבית הכנסת בפזארו שבאיטליה.
מבנה בית הכנסת ייחודי משתי בחינות:
מבנה דו-קוטבי: הבימה ניצבת בסמוך לכותל הנגדי לכותל המזרח, בו קבוע ארון הקודש וספסלי המתפללים נמצאים משני צידי המעבר שנוצר בין הארון לתיבה. זאת בניגוד למבנה הרווח שבו הבימה היא באמצע בית הכנסת. המבנה הדו-קוטבי מוכר בבתי כנסת של יהדות איטליה.
פתח הכניסה הראשי הוא בכותל המזרח, לצד ארון הקודש. בדרך כלל במבנה דו-קוטבי יימצאו פתחי כניסה מאחורי ספסלי המתפללים, באחד הצדדים או בשניהם.
כיום מתנהל בבית הכנסת מניין לתפילות בנוסח הספרדים והפורטוגזים.
תיאור בתי הכנסת > בית הכנסת אליהו הנביא

בית הכנסת אליהו הנביא שימש כאמור כתלמוד תורה ובית מדרש בשם "קהל תלמוד תורה", ורק בחגים שימש כבית כנסת. שמו של בית הכנסת ניתן לו, על פי המסורת, לאחר שבאחד מימי יום כיפור חסר אדם אחד למניין כאשר לפתע הופיע איש פלאי והשלים את המניין. האיש נעלם במוצאי החג לאחר תפילת נעילה, וכך הבינו המתפללים כי היה אליהו הנביא. הכיסא בו ישב הוצב בצפון בית הכנסת ושימש, על פי האמונה המקומית, סגולה לפריון לנשים עקרות.
במהלך המאה ה-18 הפך תלמוד התורה לבית כנסת אשכנזי, וכך שימושו עד היום. בית כנסת זה נשרף ונשדד במלחמת העצמאות, וארון הקודש העתיק שהיה בו (כמו גם "כיסא אליהו הנביא") נבזזו ומקומם לא נודע. בעת שיקום בית הכנסת לאחר מלחמת ששת הימים הוצב בבית הכנסת ארון קודש שהובא לארץ ישראל מהעיר פדובה שבאיטליה לאחר מלחמת העולם השנייה. לארון הקודש צורפה מנורה אשר הוסבה לתאורת חשמל ונתלתה בתקרת בית הכנסת. בתחילת המאה ה-21 הורדה המנורה למטרת ניקוי, ואז נתגלתה כתובת חרותה על המנורה, אשר הוקדשה על ידי יהודי מפדובה לפני כ-200 שנה ובכתובת כתובה בקשתו לאמירת אזכרה עבור נשמתו בכל יום כיפור לאחר כל נדרי, בניגוד למנהג המקובל בו מזכירים את נשמות המתים לאחר קריאת התורה. מאז נוהגים בבית הכנסת לערוך אזכרה לתורם בליל יום הכיפורים.
על הבמה המוגבהת בחזית מונח ספסל עץ מקורי שאותו מצא אחד ממתפללי בית הכנסת, לאחר מלחמת ששת הימים, בחנות מקומית. ועל פיו שוחזרו הספסלים ביתר בתי הכנסת במקום.
תיאור בתי הכנסת > בית הכנסת האמצעי

החצר שבין שלושת בתי הכנסת שימשה כעזרת נשים ואף לבניית סוכה למתפללים, אך עם גידול הקהילה הספרדית הוחלט לקרות את החצר, והיא הפכה ל"בית הכנסת האמצעי" בלאדינו: "Kal el medio" - "קאל אל מֶדיוֹ", והוא מכונה גם "בית הכנסת קהל ציון". בתקופה הראשונה לאחר הקמתה מחדש של הקהילה האשכנזית בירושלים בידי תלמידי הגר"א, נתנה להם הקהילה הספרדית להתפלל בשטח זה בשבתות ובחגים עד שקיבלו אישור ממשלתי להחזיק ברשותם ספר תורה.
הקירוי שנעשה ב-1835 כולל קשתות צולבות, תוך ביטול נקודת החיבור על ידי רוזטה, כדי למנוע היווצרות צורת צלב. הקירוי נעשה עקב הרשות שנתן מוחמד עלי שליט מצרים ששלט בארץ ישראל, לשפץ את בתי הכנסת, שלא שופצו מאז הקמתם. כתובת בשער בית הכנסת האיסטנבולי מנציחה שיפוץ זה.
בתי הכנסת כיום

בתי הכנסת הספרדיים שופצו כמה פעמים במהלך השנים, אך הוזנחו לגמרי לאחר נפילת הרובע היהודי בידי הירדנים במלחמת העצמאות 1948. המוסלמים המקומיים השתמשו במבנים המפוארים כאורוות לסוסים ומכלאות צאן. לאחר שחרור ירושלים במלחמת ששת הימים עברו בתי הכנסת הספרדיים סדרת שיפוצים גדולה ומקיפה תחת שרביטו של האדריכל דן טנאי, ועתה הם פתוחים לקהל המתפללים והמבקרים (הכניסה למטרות תיירות כרוכה בתשלום).
גלריה

בית כנסת רבן יוחנן בן זכאי היום - לוחות הברית מעל הרווח שבין שני ארונות הקודש, הובאו מליבורנו (2008)
בית הכנסת האמצעי (1908), ציור מאת שמואל הירשנברג
"כיסא אליהו הנביא" במערה שבבית הכנסת אליהו הנביא (2007)
לקריאה נוספת

אייל מירון, ירושלים וכל נתיבותיה, ירושלים: הוצאת יד יצחק בן-צבי, 1996
דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, ירושלים: כתר הוצאה לאור, 1996
מאיר בן דב, אדם ואבן בירושלים, מודן הוצאה לאור, 1989.
אלחנן ריינר, ארבעת בתי- הכנסת הספרדיים ע"ש ר' יוחנן בן זכאי, ירושלים: הקרן לירושלים, ועד עדת הספרדים ועדות המזרח בירושלים, רשות הגנים הלאומיים, החברה לשיקום ופיתוח הרובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים בע"מ, האגודה הישראלית לקרנות מחקר וחינוך, מהדורת 1980.
אודי (יהודה) מזרחי-צורף, "צדקתה תאיר לעד: מנורת בליליוס ב"בית הכנסת הראשי" בירושלים(הקישור אינו פעיל, 28.7.2019)", עת־מול 245 (תשע"ו), עמ' 9–10.
הערות שוליים

↑  נחנך בית חיל החינוך ברובע היהודי, באתר www.inn.co.il, ‏27/06/2018
↑  איגרת רבי עובדיה מברטנורא, 1488
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י', עמוד ב'
↑  בנימין ליפקין, ארץ אבותינו, ירושלים : הוצאת תורת חיים, תשנ"ח-1998, עמ' 109.
↑  סיפור המעשה תלוי על דלתו הפנימית של ארון הקודש
↑  בנימין ליפקין, ארץ אבותינו, ירושלים : הוצאת תורת חיים, תשנ"ח-1998, עמ' 110.
↑  יהושע ילין, זכרונות לבן ירושלם, ירושלים, תרפ"ד, עמ' 5
בית כנסת רבן יוחנן בן זכאי בצילום משנת 1927
בית הכנסת האמצעי, (2007)
בית הכנסת האיסטנבולי (2013)
דלת הכניסה לבית הכנסת אליהו הנביא בעיצוב שרגא ווייל
גבעת אלף הילדים (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  ז'אן-לואי לורנצי 
 תסריט:  ז'אן-לואי לורנצי 
 מדינה:  צרפת 
 הקרנת בכורה:  1994 
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
גבעת אלף הילדים (בצרפתית: La Colline aux mille enfants) הוא סרט טלוויזיה צרפתי בבימויו של ז'אן-לואי לורנצי (צר') שנוצר בשנת 1994 ועוסק בשואת יהודי צרפת ובחסידי אומות העולם בצרפת.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של הכפר הפרוטסטנטי הצרפתי לה שמבון-סור-ליניון שבדרום צרפת, כפר אשר תושביו הסתירו בין 3,000 ל-5,000 יהודים – רובם ילדים – במשך ארבע שנות הכיבוש הגרמני בצרפת (אנ') וסייעו להבריח חלק מהם לשווייץ.
תקציר העלילה

במרכז הסרט עומד הכומר הכפרי שמתעמת עם בלשים ושוטרים צרפתים, וגם עם חיילים גרמנים, בשל ניסיונו להסתיר את הילדים היהודים המגיעים לכפר מכל רחבי צרפת ומחוצה לה. הכומר מתעמת גם עם בני קהילתו, שכן יוזמות ההסתרה שלו גורמות לסיכון כל תושבי הכפר.
דמותו של הכומר מפגינה אמונה דתית איתנה בצדקת מעשיו, בלא התחשבות בכל איום חיצוני מצד צרפתים המשתפים פעולה עם הגרמנים או בכל תגמול אפשרי מצד הניצולים. הוא טוען שקיים רק חוק אחד, חוק האל, שחוק זה עומד מעל חוק הארץ, ושהאמונה בצדקתו של חוק זה תגבר על הרשעות, הפחד והעיוורון. הוא מתעמת עם ראש הכפר, שמבקש להפסיק להסתיר יהודים בחששו לגורל הכפר אם יגלו זאת הגרמנים.
סימוכין היסטוריים

דמות הכומר בסרט מבוססת על סיפורו האמיתי של הכומר אנדרה טרוקמה. דמותו של אחד הגיבורים האחרים מבוססת על סיפורו של אחיינו של הכומר טרוקמה, דניאל טרוקמה. שני אלה הוכרו על ידי יד ושם כחסידי אומות העולם. מספר תושבים בני הכפר נעצרו או נרצחו במחנות ריכוז על ידי הגרמנים בשל ניסיונם להציל ילדים יהודים. הכפר צוין לשבח על ידי יד ושם, וכ-50 מתושביו הוכרו כחסידי אומות העולם. עם זאת, עלילת הסרט אינה תואמת במדויק למציאות. בסרט נרצח דניאל טרוקמה על ידי כיתת יורים ואילו במציאות נספה במחנה ריכוז.
במאמציהם להבדיל בין ילדים יהודים לילדיהם של בני הכפר, הסתייעו הגרמנים בפקידים ושוטרים צרפתים. אלה יכלו לאתר ילדים יהודים בקלות רבה יותר, על-סמך היכרותם עם האוכלוסייה. הם זיהו ילדים בעלי מבטא זר, שמות חריגים ואפילו ביטויים חריגים בצרפתית, בפי ילדים זרים. פקידים אלו שיתפו פעולה עם הגרמנים מסיבות מגוונות, בין היתר רצון בקידום, פחד מענישה על ידי הגרמנים, אנטישמיות וכן פטריוטיות צרפתית, כיוון שסברו שבשיתוף הפעולה הם מונעים נקמה גרמנית באוכלוסייה הנוצרית הצרפתית או כיוון שתפסו את מהותה של הלאומיות הצרפתית כשונאת זרים. מאידך, לחלק מהפקידים הצרפתים היו התחבטויות מוסריות כשנדרשו להסגיר ילדים יהודים לידי הגרמנים, והם הסכימו בשתיקה ובהעלמת-עין לפעולות ההצלה.
לאחר שכבשו הגרמנים את אזור "משטר וישי" בנובמבר 1942, הם לא היו מוכנים להתפשר בשאלת היהודים: גם קצין הוורמאכט, אשר בשונה מאיש האס-אס מציג עצמו כרחום בנוגע לטיפולו באוכלוסייה הצרפתית הנוצרית במקום, תובע להסגיר את כל הילדים היהודים.
מוטיבים עלילתיים

העלילה בסרט משנית לעיסוק בדילמה של המציל הגנרי, שיודע שהוא מסכן את חייו בכל רגע. מספר סצנות מציגות את הדילמה: בלש צרפתי מעריץ את הכומר ואינו רוצה להסגירו אך חייב למלא את חובתו ולהסגיר ילדה יהודיה; ילדים נלקחים מהוריהם לשם הצלתם, ומציליהם תובעים מהם לשכוח את שמם ואת הוריהם, על מנת שיוכלו לעמוד בביקורת ובתשאול של הגסטפו וכך להישאר בחיים; הדילמה בדבר הסתרת ילד קטן מכדי שיוכל לשקר כהלכה, שחשיפתו כמעט מביאה אסון על מסתיריו; ומורה שנחקר על ידי בלש בעיצומו של שיעור, מוכה מול תלמידיו ויודע שאם יסגיר את הילד היהודי בכיתתו, הבלש ירפה ממנו, אך מצפונו וכן העובדה שהוא מהווה דוגמה חינוכית לכל תלמידיו הצופים בו, לא מאפשרים לו להסגיר את הילד.
ראש הכפר, החרד למשפחתו וכפרו, נאלץ, בלית ברירה, להסגיר נער יהודי, ולעומתו מוכן הכומר להציל יהודים בכל מחיר. סצנות העימות בסרט מציגות גם את הספקות בשני הצדדים. אותם רגעי מבחן, בהם מתלבט הכומר, תחת אקדחו של הבלש, אם מצויים בו החוסן והעוז במידה מספקת, מהווים נקודות מפתח בהגשמתו המוסרית.
הערות שוליים

↑  כפי שמדגים זאב שטרנהל בספרו לא ימין ולא שמאל: האידאולוגיה הפשיסטית בצרפת
ערך זה הוא קצרמרבנושא סרטים צרפתיים ובנושא השואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ון מקנרו

| --- | --- |

ג'ון מקנרו
 לידה:  16 בפברואר 1959 (בן 65) ויסבאדן, גרמניה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום מגורים:  ניו יורק, ניו יורק
 בן או בת זוג:  פטי סמית (אפריל 1997–?) 
 צאצאים:  קווין ג'ון מקנרו, שון מקנרו, אמילי מקנרו 
 גובה:  1.80 מטר
 יד חובטת:  שמאל (חבטת גב היד ביד אחת)
 פעילות כמקצוען:  1978–1992 (כ־14 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  12,552,132 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  875–198
 דירוג שיא:  1
 זכיות בטורנירים:  77
 זוגות
 מאזן קריירה:  530–103
 דירוג שיא:  1
 זכיות בטורנירים:  78
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 7
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  חצי גמר (1983)
 אליפות צרפת הפתוחה:  גמר (1984)
 וימבלדון:  זכייה (1981, 1983, 1984)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  זכייה (1979, 1980, 1981, 1984)
 
ג'ון פטריק מקנרו, ג'וניור (באנגלית: John Patrick McEnroe, Jr.; נולד ב-16 בפברואר 1959 גרמניה) הוא טניסאי עבר אמריקני, נחשב לאחד משחקני הטניס הטובים בכל הזמנים. הוא דורג במקום הראשון בעולם במשך 170 שבועות (6 בכל הזמנים) ובמשך ארבע עונות רצופות הוא סיים במקום הראשון בעולם (1984-1981). מקנרו ידוע בעיקר בזכות התמודדויותיו הידועות והנשנות עם הטניסאים ביורן בורג, ג'ימי קונורס ואיוון לנדל. בעונת השיא שלו, 1984, ניצח מקנרו ב-82 משחקים והפסיד בשלושה בלבד, שנת שיא לטניסאי כלשהו בהיסטוריית הטניס העולמי.
ביוגרפיה

מקנרו נולד בבסיס צבאי אמריקאי בגרמניה המערבית וגדל ברובע קווינס בניו יורק. הוא פרץ לבימת הטניס הבינלאומי כאשר הגיע לחצי הגמר טורניר ווימבלדון ב-1977, בגיל 18, כשחקן אלמוני שנזקק לטורניר מוקדמות על מנת לזכות במקום בטורניר. הוא למד באוניברסיטת סטנפורד, וזכה בתואר היחידים של ה-NCAA בשנת 1978. מקנרו התפרסם בגלל מזגו החם וההפכפך, ועימותיו עם שחקנים ועם שופטים. הוא הרבה להטיח בשופטים את הביטוי "אתה לא רציני" ("You cannot be serious"), שלימים היה לכותרת האוטוביוגרפיה שלו. בתחילת הקריירה שלו זכה מקנרו לביקורת ולסלידה מצד הקהל, בעיקר באנגליה, אולם עם הזמן זכה להערכת ציבור הצופים ולכינוי החיבה "הילד הרע של הטניס".
מקנרו היה חבר קבוע בצוות האמריקאי בגביע דייוויס.
לאחר פרישתו ממשחק, מונה למאמן צוות גביע דייוויס האמריקאי.
בשנת 2001 ביקר מקנרו בארמון בקינגהאם, בהזמנתה של המלכה אליזבת השנייה. ב-2002 פרסם אוטוביוגרפיה.
במשך יותר מעשור, שימש מקנרו פרשן ומגיש טלוויזיה ברשת CBS, רשת NBC, רשתות כבלים בארצות הברית וכן ב-BBC בבריטניה. נכון ל-2005 התגורר במנהטן שבניו-יורק עם אשתו השנייה, הזמרת פטי סמיית' (לא להתבלבל עם זמרת הפאנק פטי סמית') וששת ילדיו (שלושה מהם מאשתו הראשונה טאטום אוניל, שניים מסמיית' ועוד אחד מנישואיה הקודמים של סמיית').
מקנרו מנהל אקדמיית טניס מצליחה במנהטן וממשיך לשחק טניס במשחקי ראווה של שחקנים וותיקים. הוא מופיע בתפקיד עצמו במספר רב של סרטים וסדרות טלוויזיה, ובין היתר הופיע בסדרות "רוק 30", "אמת או חובה" ו-"תרגיע", בתוכנית הבידור "Saturday Night Live" ובסרטים "מיסטר דידס", "אל תתעסקו עם הזוהן" ו-"סדנה לעצבים".
הישגים

בניגוד לרוב המכריע של טניסאי הצמרת מסבב היחידים, שיחק מקנרו באופן קבוע ובהצלחה רבה גם בסבב הזוגות בטורנירים בהם השתתף, והגיע למקום הראשון בדירוג העולמי הן ביחידים והן בזוגות. במהלך הקריירה שלו זכה מקנרו ב-77 תוארי יחידים וב-78 תארים בזוגות גברים. שותפו העיקרי למשחקי הזוגות, פיטר פלמינג, טען פעם שהזוג הטוב בעולם הטניס הוא "ג'ון מקנרו וכל אחד אחר".
מקנרו זכה ב-7 תוארי גראנד סלאם ליחידים: 3 באליפות וימבלדון (1981, 1983 ו-1984) ו-4 באליפות ארצות הברית הפתוחה (1979, 1980, 1981 ו-1984), ב-9 תוארי גראנד סלאם בזוגות גברים: 5 באליפות וימבלדון (1979, 1981, 1983, 1984, 1992) ו-4 באליפות ארצות הברית (1979, 1981, 1983, 1989) ובתואר גראנד סלאם בזוגות מעורבים, אליפות צרפת הפתוחה (1977).
מקנרו זכה 3 פעמים באליפות סבב המאסטרס העולמי (1978, 1983, 1984), ו-5 פעמים בגביע דייוויס (1978, 1979, 1981, 1982, 1992).
ג'ון מקלאוד (כדורסל)

| --- | --- |
 לידה:  3 באוקטובר 1937 ניו אולבני, אינדיאנה, ארצות הברית
 פטירה:  14 באפריל 2019 (בגיל 81) פרסקוט, ארצות הברית 
 עמדה:  מאמן
 גובה:  1.83 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת בלרמין
 קבוצות כמאמן
 1967–1973 1973–1987 1987–1989 1990–1991 1991–1999 1999–2000 2001–2004 2005–2006:  אוניברסיטת אוקלהומה פיניקס סאנס דאלאס מאבריקס ניו יורק ניקס אוניברסיטת נוטרדאם פיניקס סאנס (עוזר) דנוור נאגטס (עוזר) גולדן סטייט ווריורס (עוזר)
 הישגים כמאמן
 מאמן במשחק האולסטאר של ה-NBA‏ (1981)
 
ג'ון מת'יו מקלאוד (באנגלית: John Matthew MacLeod; ‏3 באוקטובר 1937 – 14 באפריל 2019) היה מאמן כדורסל אמריקאי, אשר אימן לסירוגין בליגת המכללות האמריקאית ובליגת ה-NBA בין השנים 1967–2006. היה המאמן הראשי של פיניקס סאנס במשך 14 עונות רצופות, בין השנים 1973–1987.
קריירת אימון

מקלאוד נולד בעיר ניו אולבני שבאינדיאנה, ובין השנים 1955–1959 למד באוניברסיטת בלרמין אשר בלואיוויל, קנטקי. בשנת 1967 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת אוקלהומה, אשר ב-6 עונותיו בתפקיד רשמה מאזן כולל של 90 ניצחונות ו-69 הפסדים (56.6%). לאורך התקופה שיחקו בקבוצה, בין היתר, שחקני ה-NBA לעתיד גאר הרד, קליפורד ריי ואלבן אדמס.
לקראת עונת 1973/1974 מונה מקלאוד למאמן הראשי של פיניקס סאנס, במקומו של הג'נרל מנג'ר ג'רי קולנג'לו אשר מילא את התפקיד באופן זמני. בעונת 1975/1976 הפתיעה פיניקס כאשר גברה על סיאטל סופרסוניקס (4–2) וגולדן סטייט ווריורס (4–3) בשני שלבי הפלייאוף הראשונים, בדרך להעפלתה הראשונה אי פעם לגמר ה-NBA. בסדרת הגמר הצטיינו כוכבי הקבוצה אלבן אדמס ופול וסטפאל, אך הסאנס הפסידו מול בוסטון סלטיקס בתוצאה 2–4. בין השנים 1977–1985 העפילה הקבוצה לפלייאוף ה-NBA במשך 8 עונות ברציפות, ובשתיים מהן – 1979 ו-1984 – העפילה לגמר האזור המערבי. בעונת 1980/1981 הובילו וולטר דייוויס, דניס ג'ונסון וטראק רובינסון את פיניקס לקביעת שיא מועדון של 57 ניצחונות, אך היא הודחה מהפלייאוף כבר בסיבוב השני. בפברואר 1987, לאחר שפתחה את עונת 1986/1987 עם 22 ניצחונות ב-56 משחקים, פיטרה הקבוצה את מקלאוד ומינתה במקומו את דיק ואן ארסדייל. מאזנה הכולל של פיניקס בתקופתו של מקלאוד עמד על 579 ניצחונות לעומת 543 הפסדים בעונה הסדירה, ו-37 ניצחונות לעומת 44 הפסדים בפלייאוף. באפריל 2012 הוצג ב"טבעת התהילה של פיניקס סאנס", המקבילה להוצאת מספר לגמלאות.
בשנת 1987 מונה למאמן דאלאס מאבריקס, במקומו של דיק מוטה. בעונת 1987/1988 הובילו את המאבריקס מארק אגוויר, רולנדו בלאקמן ודרק הרפר לשלב גמר המערב, לראשונה בתולדות הקבוצה, אך היא הפסידה מול האלופה שבדרך לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 3–4. בעונה העוקבת ניצחה דאלאס 38 משחקים בלבד, ולאחר 11 משחקים בעונת 1989/1990 פוטר מקלאוד מתפקידו והוחלף על ידי עוזרו ריצ'י אדובאטו.
בדצמבר 1990, לאחר שפתחה את עונת 1990/1991 עם מאזן שלילי 7–8, מינתה ניו יורק ניקס את מקלאוד למאמן הקבוצה, במקומו של סטו ג'קסון. עד לסיום אותה עונה רשמו הניקס מאזן שלילי 32–35 תחת מקלאוד, והודחה בסיבוב הפלייאוף הראשון על ידי שיקגו בולס.
בשנת 1991 מונה למאמן קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת נוטרדאם, במקומו של דיגר פלפס אשר החזיק בתפקיד ב-20 השנים הקודמות. עד שנת 1999 רשמה קבוצתו של מקלאוד מאזן כולל שלילי 106–124 (46.1%). לאורך התקופה שיחקו בנוטרדאם שחקני ה-NBA לעתיד לפונזו אליס, אלמר בנט, מונטי ויליאמס ופאט גאריטי.
בעונת 1999/2000 חזר לפיניקס סאנס, בה שימש כעוזרם של המאמנים דני איינג' וסקוט סקיילס. בשנים 2001–2004 היה עוזר מאמן בדנוור נאגטס, תחת דן איסל, מייק אוונס וג'ף בזדליק. בעונת 2005/2006 שימש כעוזרו של מייק מונטגמרי בגולדן סטייט ווריורס, בטרם פרש מאימון.
ב-14 באפריל 2019 נפטר מקלאוד ממחלת אלצהיימר, בגיל 81.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות האימון של מקלאוד ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות האימון של מקלאוד בליגת המכללות, באתר sports-reference.com
↑  מקלאוד מוצג בטבעת התהילה של הסאנס, באתר הקבוצה, 18 באפריל 2012
↑  ההודעה על פטירתו של מקלאוד, באתר הניו יורק טיימס, 15 באפריל 2019
ג'סלין גונזלס

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1986 (בת 38) באיאמון, ארצות הברית 
 מדינה:  פוארטו ריקו פוארטו ריקו
 השכלה:  Notre Dame High School for Girls 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  jaslenegonzalez
 
ג'סלין גונזלס (באנגלית: Jaslene Gonzalez; נולדה ב-29 במאי 1986) היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה פוארטו ריקנית-אמריקאית, זוכת העונה השמינית של הטופ מודל הבאה.
ביוגרפיה

גונזלס נולדה בפוארטו ריקו, וגדלה בהומבולדט, שיקגו. למדה בבית ספר לבנות.
דגמנה גם לפני השתתפותה בטופ מודל הבאה, כשיוצגה על ידי הסוכנות Avant Garde. בראיון שהעניק ל-CW גילתה כי דגמנה בעבר בתצוגות אופנה עבור מעצבי אופנה מקומיים בשיקגו, כמו מישל גומז ואלכסיס ארקט, וכן הופיעה במגזינים "Extra" ו-"La Nota".
בריאיון למגזין "Seventeen" סיפרה כי הייתה חלק ממערכת יחסים פוגענית והרסנית, שתמה זמן קצר לפני צילומי העונה השביעית של "טופ מודל הבאה".
ביוגרפיה > הטופ מודל הבאה

בשנת 2006 גונזלס ניסתה להתקבל לעונה השביעית של הטופ מודל הבאה, אך נפסלה בשלב חצי הגמר של בחינות הקבלה. היא הבטיחה לשופטים שתשוב לבחינות של העונה הבאה. נחישותה מצאה חן בעיני מפיקי התוכנית שהאמינו כי קיים בה פוטנציאל, ובעונה השמינית היא עברה את מבחני הקבלה ונעשתה למתמודדת בתחרות. במהלך עונה זו תמונותיה נבחרות כטובות ביותר ארבע פעמים, והיא זכתה במשימה אחת. כמו כן היא הייתה המתמודדת השנייה והזוכה הראשונה שמעולם לא הייתה מועמדת להדחה. בגמר העונה זכתה בתואר "הטופ מודל הבאה", כשהיא הזוכה השנייה מאילינוי, אחרי אדריאן קורי.
קריירה > צילומים

גונזלס דגמנה עבור "ניו יורק פוסט", "Us Weekly" ו-"In Touch Weekly", וכן הייתה עליה כתבה בת שישה עמודים ב-"VIBE Vixen", וכתבת אופנה בת שנים עשר עמודים ב-"ZooZoom". נבחרה לאחת מ"הלטיניות של השנה" ב-"Latina", הייתה עליה כתבה בת 9 עמודים ב-"Colures" והיא הופיעה במגזין "Trace". כמו כן הופיעה על שערי מגזינים רבים, שבהם Latina, ‏"Imagén", ‏"Hombre", ‏"Degrees‏ 6", "FN", ‏ZooZoom,‏ "Seventeen", ‏"Urban Latino", ‏"Bleu", ‏"Vanidades", ‏"Scene", ‏"JamRock", ‏"Nuovo" ‏"Splendor" ו-"Time Out". בנוסף דגמנה לקטלוג האופנה "Metrostyle". דגמנה עבור חברת האופנה Lot29 בקמפיינים של עונות סתיו-חורף 2007-08 ואביב-קיץ 2008. הופיעה עד היום בארבעה שלטי חוצות, בכיכר טיימס. הופיעה במגזינים "Living Proof", ו-"American Salon", ולאחרונה הצטלמה לקמפיין עבור Marianne. בנוסף הצטלמה לקמפיין אופנה של המעצב סזאר גאלינדו, עבור קולקציית אביב 2008. לקחה חלק בקמפיין "Heart On My Sleeve" מאת אוברי אודאיי. דגמנה עבור אתרי הבגדים "COACD", ‏fashionista.com ו-"Women's Wear Daily". לאחרונה הופיעה בקמפיינים הארציים של החברות גרנייה נוטריסה ו-Southpole. כמו כן דגמנה עבור "Kett Cosmetics", והופיעה בקולקציית סתיו-חורף 2009 של "Recession Denim". בהודו דגמנה עבור המגזינים "מארי קלייר" (יוני 2012), "New Woman" ו"גרציה".
קריירה > עבודות מסלול

גונזלס דגמנה עבור חימנה ולירו וג'יימס דה קולון בשבוע האופנה הלטיני שבשיקגו. בנוסף דגמנה עבור אשלי פייג' בשבוע האופנה של מרסדס בנז, וכן עבור ארמני.
גונזלס בתצוגת אופנה של Custo Barcelona
גבעת אנדרומדה

| --- | --- |

בתי המתחם מכיוון נמל יפו
 מידע
 עיר:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°03′06″N 34°45′07″E﻿ / ﻿32.05168056°N 34.75198889°E﻿ / 32.05168056; 34.75198889
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) גבעת אנדרומדה(למפת יפו רגילה) גבעת אנדרומדה(למפת גוש דן רגילה) גבעת אנדרומדה(למפת גוש דן מוגדלת) גבעת אנדרומדה  he גבעת אנדרומדהhe גבעת אנדרומדהמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כנסיית גאורגיוס הקדוש וגבעת אנדרומדה מיפו העתיקה
מראה אל הים
מראה במתחם
גבעת אנדרומדה היא שכונת מגורים סגורה ויוקרתית ברחוב לואי פסטר ורחוב יפת ביפו. השכונה נמצאת מעל נמל יפו, והכניסה אליה היא מרחוב יפת. סמוך לשכונה נמצאים כנסיית גאורגיוס הקדוש (יוונית אורתודוקסית), בית כנסת יהודי מהמאה ה-19 ובית קברות יהודי עתיק. מצפון לשכונה נמצאת יפו העתיקה, ומדרומה נמצאת שכונת עג'מי. השם ניתן לפרויקט על שם סלע אנדרומדה ואנדרומדה המיתולוגית.
הקמת הפרויקט

בשנת 1989 חכר היזם הקנדי מוריי גולדמן את הקרקע שהפרויקט שוכן עליה מהפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית בירושלים. בתמורה קיבלה הפטריארכיה 30 דירות והעמידה אותן בעסקת אחוזים ליזם אודי אילן. זה הציע אותן להשכרה כדירות נופש. בתחרות לתכנון הפרויקט זכו "בר-לב אדריכלים" והאדריכל אלכס כהן.
בשנת 1995, לפני שהחלה בניית הפרויקט, רשות העתיקות חפרה באזור וגילתה עצמות אדם וקברים. בגלל שהפרויקט נמצא סמוך לבית קברות יהודי עתיק עלה חשש שזה המשכו, ולכן אלה עצמות של יהודים. בעקבות כך חרדים התנגדו לבניית הפרויקט. משרד הדתות ואתרא קדישא ניסו למנוע את בנייתו של הפרויקט, אך ללא הצלחה. בתגובה הטילו חרדים קללת פולסא דנורא על הפרויקט ועל האדריכל שלו, איל רגוניס. לקללה זו הם זוקפים את מותם של שלושה מעובדי הפרויקט.
ב-1995 נמכר הפרויקט על ידי חברת "גולדפן הולדינגס", שבשליטת מוריי גולדמן לחברת "מורדות הים", השייכת ליזמים אודי אילן ויואל גת, ובשנת 2003 מכרה זו את הפרויקט לחברת "אינפורמה קפיטל" שבשליטת חיים גייר, תמורת שקל אחד והתחייבות לכסות את חובותיה של "מורדות הים". ראשוני הדיירים בפרויקט השתכנו בו בשנת 2000.
פתיחת השכונה לכלל הציבור

בתוכנית המקורית השכונה לא הייתה אמורה להיות סגורה, ונדרש לכלול בה ארבע כניסות, ומעברים בין הבניינים לעבר חוף הים ונמל יפו, אך בפועל יש כניסה אחת בלבד ובה מוצב שומר.
בתוכנית הראשונית הופיעה גם רחבה ציבורית בגודל 600 מ"ר שתהיה ממנה תצפית לים, אך רחבה זו לא נבנתה.
בשנת 2007 הורה בית משפט השלום בתל אביב לפתוח את השכונה הסגורה לכלל הציבור. הכניסה למתחם פתוחה בין השעות 8:00 בבוקר ל 22:00 בלילה. פסק-הדין מעורר התנגדות מצד דיירי הפרויקט, שמפחדים שהם חשופים בעקבותיו לפריצות ולירידת ערך הדירות.
תחילתו של התהליך שלוש שנים קודם לכן (2004), עת עתרו לבית המשפט עמותת יפו לזכויות אדם והאגודה למען ערביי יפו עם כמה מתושבי העיר והקליניקות המשפטיות באוניברסיטת תל אביב. העותרים ביקשו מבית המשפט שיורה על פתיחת המתחם למעבר לכלל הציבור. תוכנית הבנייה שלפיהן הוקמה גבעת אנדרומדה אכן קובעת שעל החברה המנהלת של הפרויקט לאפשר את המעבר בין רחוב יפת לחוף הים לכלל הציבור ולא רק לדיירי הפרויקט. סעיף זה הוכנס בזמנו לפי דרישתה המפורשת של עיריית תל אביב. בתוכנית המתחם שאושרה בשנת 2009 נקבעו זיקות הנאה לציבור הן במעבר דרך המתחם והן בגן הפנימי וכן הקצאת 50 מקומות חניה לציבור בחניון התת-קרקעי.
דיירים נודעים

עם הדיירים נמנים הסופרת שולמית לפיד והעיתונאי פיטר הונאם, איש הקשר של מרדכי ואנונו (גם ואנונו עצמו התגורר במתחם במשך שלושה חודשים, בדירה שנשכרה עבורו על ידי רשת BBC).
בשנת 2004 הותקפה באכזריות המשוררת והמתרגמת הלית ישורון בביתה שבמתחם. משטרת ישראל טרם הצליחה לפענח את הפרשה.
הערות שוליים

↑  נרי ליבנה, קללת אנדרומדה, באתר הארץ, 5 במאי 2004
↑  גיא נרדי, ‏היוקרה הפכה לשגרה: גבעת אנדרומדה ביפו כבר לא סמל של ניתוק וניכור, באתר גלובס, 31 במאי 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605475805171 
שלטי כניסה למעבר הולכי רגל דרך גבעת אנדרומדה . למעלה: מכיוון רחוב יפת. למטה: מכיוון נמל יפו
ג'סיקה שוורץ

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1977 (בת 47) ארבאך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 בן או בת זוג:  Markus Selikovsky (2010–?)   דניאל בריהל (2001–2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סיקה שוורץ (בגרמנית: Jessica Schwarz; נולדה ב-5 במאי 1977) היא שחקנית ודוגמנית גרמנייה.