stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק רכישת הכסף של שרמן
היסטוריה

חוק זה לא התיר את ההנפקה הבלתי מוגבלת של מטבעות כסף כפי שתומכי ההטבעה החופשית של מטבעות הכסף שאפו לה. עם זאת, החוק הרחיב את סכום מטבעות הכסף שהממשלה נדרשה לרכוש על בסיס חודשי של 4.5 מיליון אונקיות. חוק רכישת הכסף של שרמן הועבר כתגובה לתלונות של החוואים וכורים שהלכו וגברו. לחוואים היו חובות עצומים שלא ניתן היה לפרוע אותם בשל הדפלציה, והם דחקו בממשלה להעביר את החוק כדי לעודד את הכלכלה ולגרום לאינפלציה, שתאפשר להם לשלם את חובותיהם בדולרים בערך נמוך. במקביל, כרו חברות הכרייה כמויות עצומות של כסף במכרות במערב ארצות הברית. היצע היתר שנוצר בשל כך הוריד משמעותית את מחיר הכסף, לעיתים מתחת לשער שאפשר את הפקתו בכדאיות כלכלית. הם קיוו לגייס את הממשלה כדי שזו תעלה את הביקוש לכסף.
במקור, הצעת החוק נודעה בפשטות בשם חוק רכישת הכסף של 1890. רק לאחר שהצעת החוק התקבלה ונחתמה כחוק, היא נודעה בשם "חוק רכישת הכסף של שרמן. הסנאטור ג'ון שרמן, איש המפלגה הרפובליקנית מאוהיו ויושב ראש ועדת הכספים של הסנאט, היה זה שניסח את החוק, אך מרגע ששני בתי הקונגרס העבירו את החוק והוא הועבר למליאות הבתים כדי לגשר על הפערים בין הנוסחים שלהם, היה שרמן זה שהועיל מאוד בהשגת ההסכמה של המליאות לגיבוש הנוסח הסופי של החוק. יותר מכך, מרגע שהושגה הסכמה על הנוסח הסופי של החוק, גילה שרמן שהוא לא הסכים עם חלקים רבים שלו. תמיכתו של שרמן בחוק הייתה כה פושרת, עד כשהוא התבקש להביע את דעתו על החוק על ידי הנשיא בנג'מין הריסון, הוא רק אמר שהחוק היה "בטוח" והוא לא יגרום שום נזק אם הנשיא יחתום עליו.
החוק נכנס לתוקף במקביל לחוק המחירים של מקינלי (McKinley Tariff). ויליאם מקינלי, אז חבר רפובליקני בית הנבחרים מאוהיו, ויושב ראש ועדת המיסוי והתקציב של הבית, פעל בשיתוף פעולה עם שרמן ליצור חבילה שתוכל לעבור בסנאט ולקבל את אישורו של הנשיא.
על פי החוק, רכשה הממשלה הפדרלית מיליוני אונקיות של כסף, ובתמורה הנפיקה שטרות כסף. בכך הייתה הממשלה לרוכשת הכסף השנייה בגודלה בעולם, לאחר הממשלה הבריטית בהודו, שם היה לרופי ההודי גיבוי בכסף ולא בזהב. בנוסף ל-2 עד 4 מיליוני הדולרים שנדרשו על פי חוק בלנד אליסון (Bland–Allison Act) משנת 1878, נדרשה כעת ממשלת ארצות הברית לרכוש 4.5 מיליוני אונקיות נוספים בכסף מדי חודש. החוק חייב את מחלקת האוצר של ארצות הברית לרכוש כסף ולהנפיק תמורתו מהדורה מיוחדת של שטרות שניתן היה להמירם תמורת כסף או זהב. כתוצאה מכך גבר חוק גרשאם. המטבע שהוערך יתר על המידה (הכסף) גרם להוצאתו של המטבע שהוערך בחסר (הזהב) מן המחזור. בשוקי המתכות, היה הכסף בעל ערך נמוך יותר בהשוואה לשער החליפין הממשלתי הרשמי של הכסף מול זהב. כך, המשקיעים רכשו כסף, המירו אותו במחלקת האוצר תמורת זהב, ולאחר מכן מכרו את הדולרים של הזהב בשוק המתכות בסכומים גבוהים יותר מאלו שהם שילמו על הכסף מלכתחילה. ברווחי ההשקעה האלו הם עשו שימוש לרכישת כסף נוסף ועשו זאת שוב ושוב. מצב זה המשיך עד שמלאי הזהב של מחלקת האוצר אזל. לאחר פרוץ הבהלה של 1893, דאג הנשיא גרובר קליבלנד לבטל את החוק כדי למנוע דפלציה של רזרבות הזהב הממשלתיות.
ב-1890 ירד שער הכסף ל-1.16 דולר לאונקיה. בסוף השנה הוא כבר ירד שוב ל-0.69 דולר. בדצמבר 1894 ירד המחיר ל-0.60 דולר. ב-1 בנובמבר 1895 הפסיקה מטבעת ארצות הברית את הנפקת מטבעות הכסף והממשלה סגרה את המטבעה של קרסון סיטי. הבנקים הפסיקו לעודד את השימוש בדולרים של הכסף. למעשה, בשנים 1893–1895 היה היקף ההנפקה של מטבעות הדולר העשויים כסף הנמוך ביותר בכל שנות הנפקתו, וכך נוצרו כמה דוגמאות נדירות של מטבעות.
דוד דוידוביץ

דוד צבי דוידוביץ (כ"ו באדר ה'תרע"ה, 12 במרץ 1915 – כ"ח בכסלו ה'תשס"ב, 13 בדצמבר 2001) היה ראש המועצה האזורית עמק לוד (כיום, מועצה אזורית שדות דן) במשך כ-31 שנה.
ביוגרפיה

נולד בנירג'האזה שבהונגריה למרים ודוב. למד בישיבה של האדמו"ר מקאליב ושרת בחיל הפרשים ההונגרי. בתחילת 1943 גויס לשירות העבודה, ונשלח לבנות מסילות רכבת. בין השאר הועבר למחנה בהיידוהדהאז, לדברצן ולמפעל הלבנים בבודפשט. בסוף 1944 הוסגר על ידי ההונגרים לגרמנים, ונשלח לבוכנוואלד, משם נשלח לעבודות כפייה במשך 13 שעות רצופות כל יום, עד שחלה ברגליו ואושפז. בהתקרב האמריקאים, נשלח בצעדת מוות, שבמהלכה הצליח להתחמק והתחבא באסם תבואה. הוא הגיע למינכברג (אנ'), שם קיבל טיפול רפואי ושהה עד להחלמתו. לאחר תום המלחמה חיפש את בני משפחתו בגרמניה ובהונגריה, אך איש מהם לא שרד. ב-1945 נשא בנירג'האזה את ורה (דבורה) לבית דויטש, שאותה הכיר עוד לפני המלחמה. הם עברו יחד למחנה העקורים פלדאפינג, שם נולדה בתם הבכורה.
ב-15 במרץ 1949 עלו לישראל, והשתכנו בכפר הערבי הנטוש סאפריה שנעזב במלחמת העצמאות (לימים, היישוב תוחלת). ב-1954 עברו למושב צפריה הסמוך. בצפריה ניהל משק חקלאי, ועסק בפעילות ציבורית כראש הוועד המקומי, כמדריך מתיישבים חדשים ביישובים האזור ועוד. ב-1959 נבחר לראשונה לראשות המועצה האזורית עמק לוד. כיהן בתפקידו במשך 6 קדנציות, למעלה מ-30 שנה, עד סוף 1989.
בתקופתו הוקמה בתחומי המועצה אולפנת צפירה.
נפטר ב-13 בדצמבר 2001 (כ"ח בכסלו ה'תשס"ב), ונקבר בבית העלמין האזורי עמק לוד ליד מושב אחיעזר.
הערות שוליים

↑  האולפנה השלישית של בנ"ע נפתחה במושב "צפריה", הצופה, 28 באוקטובר 1965
↑  קברו, באתר Billiongraves
תומר שחורי

| --- | --- |

 לידה:  22 בפברואר 1985 תל אביב, ישראל ישראל
 פטירה:  16 ביולי 2018 (בגיל 33)
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  2008–2018 (כ־10 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
תומר שחורי (22 בפברואר 1985 – 16 ביולי 2018) היה שחקן וקומיקאי ישראלי.
ביוגרפיה

שחורי נולד בתל אביב. הוא החל ללמוד רפואה בלוס אנג'לס, שם סיים את תוארו הראשון בתחום באוניברסיטת קליפורניה, ובמקביל לקח שם קורסים במשחק ותסריטאות בבית ספר למשחק. לאחר מכן סיים תואר שני בחינוך באוניברסיטת LMU, ועסק שם בקולנוע; הקים תוכנית קומית ברשת הטלוויזיה של האוניברסיטה בשם "Mane Squeeze" אשר בעקבותיה החליט למנף קריירה כשחקן בלוס אנג'לס, שיחק בסרטי הקולנוע בתפקיד מרכזי, ודיבב סדרה מצוירת בשם "Zombie Explosion Murder Die". שחורי חזר לישראל ב-2012, שם קריירת המשחק שלו זכתה להצלחה והוא זכה להכרה מקצועית.
את התפקיד המשמעותי הראשון שלו בטלוויזיה עשה שחורי בשנת 2013, כאשר שיחק את דמותו של ניר שכנר בסדרת הטלוויזיה "פרופיל 64". ב-2014 השתתף בשני סרטונים ויראליים שזכו למאות אלפי צפיות: "תכל'ס הוט" ו"החלום של גלעד", של שרוטונים שתרמו להגברת רמת החשיפה של שחורי בציבור. ב־2016 היה שחקן אורח בסדרות "מפלצות קטנות" ו"עקרון ההחלפה". ב־2017 גילם את הדמות הראשית בסרט הישראלי "מסע הטבעת" לצד עמית פרקש וישראל אטיאס. ב־2018 שיחק את פרדי ב"משיח" והיה שחקן אורח בסדרה "ככה זה".
ב-16 ביולי 2018 נפטר שחורי בגיל 33 ממחלת סרטן המוח אשר חזרה כתוצאה מהקרנות שבוצעו בילדותו.
ב־2019 עלתה העונה השלישית של הסדרה "האחיות המוצלחות שלי", אליה הצטלם שחורי טרם מותו, לתפקיד אריק, העובד במזנון הקולנוע לצד מור. בנוסף, באותה שנה עלו הסדרות "פאנץ'" ו"לה פמיליה" שבהן שחורי השתתף כשחקן אורח.
ב-4 בספטמבר 2019 נערך בבית יד לבנים בתל אביב מול אולם מלא, ערב לזכרו של שחורי בשם "לצחוק עם תומר", בהפקת יוני פליישמן ובהנחיית אורן ריחני. הופיעו חבריו האמנים, ביניהם אנסמבל "ציפורלה". נשאו דברים קולגות למקצוע, ביניהם גורי אלפי ואריק לובצקי, והוצגו קטעים מתוך סדרות, סרטים וקטעי תיאטרון של שחורי.
פילמוגרפיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פילמוגרפיה > קולנוע

מסע הטבעת
היו שם
Scrambled
I Snatched Andy Warhol
Salad Days
Star Tails
Candy For Kali
Adult Situations
פילמוגרפיה > טלוויזיה

פרופיל 64 (2013)
עקרון ההחלפה (2016)
מפלצות קטנות (2016 - 2019)
האחיות המוצלחות שלי (2018)
משיח (2018)
לה פמיליה (2019)
פילמוגרפיה > רשת

The Bruist Spring
בושת (פיילוט)
!Zombie Murder Explosion Die
Mane Squeeze - מפיק ראשי, במאי, כותב ושחקן אנסמבל
פילמוגרפיה > תיאטרון

חלום ליל אמצע הקיץ
המחזאים 9
יצירת מופת
Hauptmann
סלון כלות
The Last Days of Judas Iscariot
Dr. Sinistar - Superheroes
Skits'n Giggles
Eavesdropper
Funeral Parlor
The Pillowman
MANIACT SHOW‏ (2013-2018)
הערות שוליים

1 2 3 4  אינה טוקר, השחקן תומר שחורי הלך לעולמו בגיל 33, באתר ynet, 16 ביולי 2018
בית החולים הדסה (תל אביב)

| --- | --- |

בניין בית חולים ליולדות ברחוב גרוזנברג
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1918 
 גאוגרפיה
 מיקום:  אחוזת בית, ישראל
 קואורדינטות:  32°04′05″N 34°46′20″E﻿ / ﻿32.06800154°N 34.77225423°E﻿ / 32.06800154; 34.77225423
 תבנית:לשוניות2
 
בית החולים במלון ספקטור, נחלת בנימין 18, יוני 1926 (צילם: אברהם סוסקין)
בית הבריאות ע״ש נתן ולינה שטראוס ברחוב בלפור 14, סוף שנות ה-20
השלט המפורסם בפיתחו של בנין ג'
המעבדה בבית החולים בשכונת נווה שלום, 1919
חדר הניתוח המשוכלל בשנת 1929
בניין המעבדות המשוכלל ברחוב מזא"ה 1925
בית החולים הדסה תל אביב או בשמו הרשמי האחרון בית החולים העירוני-ממשלתי ע"ש ישראל רוקח היה בית חולים שהוקם ביפו בשנת 1918 ונדד לכמה מקומות בעיר, ביניהם רחוב גרוזנברג בתל אביב בשנת 1920 ולאחר מאורעות תרפ"א לרחוב נחלת בנימין, אך במרבית שנות פעילותו, משנת 1929 ועד סגירתו בשנת 1992 פעל ברחוב בלפור 8 בתל אביב. כיום עומד במקומו מתחם רובע לב העיר.
רשומות רפואיות

עד שנת 1971 נוהלו רשומות רפואיות בארכיב הרשומות הרפואיות של שלושת בתי החולים (איכילוב, הדסה, בית יולדות הקריה) ובו תיקי חולים כאשר החל משנת 1928 ועד שנת 1951 היו אלה הרשומות של בית החולים הדסה בלבד, בשנים 1951–1961 של הדסה ולבית יולדות הקריה ומשנת 1961 של שלושת בתי החולים העירוניים-ממשלתיים ב-ת"א
הארכיב המכיל כ-600,000 תיקים, מהם משמשים 250,000-300,000 תיקים לצורכי מחקר, הופסק בשנת 1971 כאשר מחלקת רשומות רפואיות עברה לרישום החולים לפי תעודות הזיהוי. לצורך זה נרכש קומפקטוס אשר יכיל כ-400,000 תיקים. ביחידה זו חדרי מחקר לסטודנטים לרפואה, רופאי המרכז הרפואי ורופאי חוץ. כמו כן חדרים למזכירות הרפואית לשירות מחלקות בשלושת בתי החולים וחדר קודים הכולל כרטסת אבחנתית, רישום המחלקות למיכון וכן אינדקס המחלות.
בית הכנסת הגדול של נירנברג

| --- | --- |

תצלום שנעשה בין השנים 1874–1909 על ידי הצלם פרדיננד שמידט (1840–1909)
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  נירנברג 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1870
 תאריך פתיחה רשמי:  8 בספטמבר 1874 
 תאריך פירוק:  1938 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 
 קואורדינטות:  49°27′12″N 11°04′47″E﻿ / ﻿49.453333333333°N 11.079722222222°E﻿ / 49.453333333333; 11.079722222222
 he
 
בית הכנסת הגדול של נירנברג, שנפתח בשנת 1874 ונהרס בשנת 1938 על ידי הנאצים, היה בית הכנסת השלישי בנירנברג, גרמניה, והוא נבנה על פי תוכניותיו של האדריכל אדולף וולף.
בתי כנסת קודמים בנירנברג

בית הכנסת הראשון מימי הביניים, עמד היכן שנמצאת כיום כנסיית גבירתנו, בכיכר האופטמרקט, והוא נהרס במהלך הפוגרומים שנערכו בעיר בשנת 1349. בית הכנסת השני נמצא בוונדרבורגאסה, ונהרס בשנת 1499במהלך פוגרום נוסף.
אדריכלות והיסטוריה

בית הכנסת, שנמצא בהנס-זאקס-פלאץ, חיבר אלמנטים של אדריכלות הכנסייה הנוצרית עם עיטורים אוריינטליים בסגנון ניאו מורי, וסימל את שילובם של יהודים בחברה בעיר לאחר איסור על כניסת יהודים כ-400 שנה. בית הכנסת כונה "Perle in der Silhouette und Zierde der Stadt" ("פנינה בקו הרקיע וקישוט העיר").
הוא תוכנן על ידי אדולף וולף (1832–1885) עבור כ-300 משפחות יהודיות בעיר בעלות של 46,000 פלורינים. האבן הראשונה הונחה בשנת 1870, והפתיחה החגיגית הייתה ב-8 וב-9 בספטמבר 1874, בהשתתפות מנהיגי הקהילות הנוצריות השונות באזור.
היו בו מקומות ישיבה ל-389 נשים ו-546 גברים. בשנת 1875 הותקן עוגב בבית הכנסת.
בשנת 1886 ביקר בבית הכנסת לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה, ובספטמבר 1897 ביקר בו וילהלם השני, קיסר גרמניה עם אשתו ושניים מילדיו. הוא נפגש עם הרב הראשי, ד"ר צימליך, התעניין בקהילה היהודית בעיר, והשווה את בית הכנסת עם בית הכנסת של פראג[דרושה הבהרה] שגם בו ביקר.
באוגוסט 1938 בית הכנסת נהרס בהוראת ראש העירייה ווילי ליבל ויוליוס שטרייכר, הגאולייטר של פרנקוניה, שהצהירו כי הוא פוגע ארכיטקטונית בסביבה. תהליך ההרס הופרע על ידי הרייכספארטאיטאג והריסתו הושלמה רק ב-27 בספטמבר 1938.
עם בני הקהילה נמנים כמה מחוקרי היהדות הרפורמית המובילים בגרמניה. בשנת 1902 הוקם בנירנברג בית כנסת עדת ישראל (גר'). גם הוא נהרס בשנת 1938 במהלך ליל הבדולח.
רבנים

1874–1880: ד"ר מוריץ לוין – לימים הפך למנהיג תנועת היהדות הרפורמית בברלין.
1881–1907: ד"ר פינקוס ברנהרד צימליך.
1907–1934: ד"ר מקס פרוידנטל.
1912–1939: ד"ר איסאק (ארנסט) היילברון - טס לארצות הברית בשנת 1939 והפך לרב בקהילת בית הלל בניו יורק.
גלריה

גלויה, 1900
נוף לנהר פיגניץ עם בית הכנסת, בין השנים 1890–1905. תמונה מספריית הקונגרס
בסביבות 1900
נוף מגשר על נהר פיגניץ (1891)
דגם בית הכנסת הגדול של נירנברג, מוזיאון פינאקוטק המודרני במינכן, 2018
לאחר המלחמה

לאחר מלחמת העולם השנייה, העיר נירנברג לא החליטה לבנות מחדש את בית הכנסת, אף על פי שהשטח לא היה בנוי וזמין לבנייה. כמו כן, הזכייה הזוכה בתחרות האדריכלות של נירנברג משנת 1947 – שנועדה לאסוף את התוכניות הטובות ביותר לבניית העיר מחדש לאחר המלחמה- לא חזתה בית כנסת בשטחה המקורי. היינץ שמייסנר, שזכה בפרס, היה גם פקיד העירייה לבנייה שטחית בין השנים 1937–1945, וכך הוא פיקח רשמית גם על הרס בית הכנסת בשנת 1938.
הערות שוליים

1 2  Thomas Tjiang (9 באוגוסט 2013). "Erinnerung an die „Perle" der Nürnberger". Mittelbayerische Zeitung (בגרמנית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pogrome, Kristallnacht – und Wiederaufbau". nordbayern.de (בגרמנית). 8 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Streicher admits destruction of Nuremberg Synagogue; repeats anti-semitic slanders". Jewish Telegraphic Agency. 30 באפריל 1946. {{cite web}}:  (עזרה)
יוליוס שטרייכר נואם למרגלות בית הכנסת, 10 באוגוסט 1938.
יוסף בקמן

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1951 י"ג בחשוון תשי"ב חיפה, ישראל
 נהרג:  26 באוקטובר 1973 (בגיל 21) סואץ, מצרים
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1970–1973 (כ־3 שנים)
 דרגה:   סרן
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 הנצחה
 אנדרטת הצנחנים כביש גדרה, צומת ביל"ו  אנדרטת חורשת הנופלים ליד עפולה  פינת הנצחה בתיכון "מקיף נשר"
יוסף בקמן (12 בנובמבר 1951 – 26 באוקטובר 1973) היה קצין שנהרג במלחמת יום הכיפורים בעל עיטור המופת.
ביוגרפיה

יוסף בקמן נולד בשנת 1951 לסטלה ואברהם, בחיפה. בילדותו עברה המשפחה להתגורר בבית לחם הגלילית. הוא סיים את לימודיו בבית הספר היסודי "אלון" ולאחר מכן למד בבית הספר המקצועי "נשר" במגמת חשמל. היה פעיל בנבחרת הכדוריד של המושב.
בפברואר 1970 התגייס בקמן לצה"ל ושירת בסיירת חרוב. במסגרת שירותו סיים קורס מ"כים חי"ר, קורס צניחה וקורס קציני חי"ר. בפברואר 1973 השתחרר משירות סדיר והחל לעבוד כמאבטח מטוסים בנמל התעופה לוד.
ערב מלחמת יום-הכיפורים היה אמור לצאת בתפקיד מטעם מקום העבודה לאמסטרדם. הוא מיהר להגיע ליחידה ולא שעה להפצרות מנהליו בחברת אל על.
בקמן לחם בקרבות הבלימה והפריצה בזירת הדרום במלחמת יום הכיפורים. בקמן שהיה מ"מ עמד בראש חייליו בקרב העיר סואץ ופרץ לתוך העיר סואץ. חבריו לקרב סיפרו כי פתאום התפוצץ לידם רכב מצרי וחיילים נפצעו. המצרים הפגיזו את השיירה. בקמן רץ לאורך השדרה וסחב פצועים. לאחר שהמ"פ נפגע, קיבל בקמן על עצמו את הפיקוד. תוך כדי ההפגזות ובקור רוח, חילק פקודות, סייע לפצועים, שוחח בקשר והפעיל את כלי הנשק. בקמן סירב להשאיר את הפצועים בשטח ובכך הציל רבים מהם.
ב-26 באוקטובר נשלח כוח בפיקודו לבלום יחידות של הארמייה השלישית שהתקיפה את הכוח במפתיע. כשהסתיים הקרב, עלה בקמן על הסוללה לבדוק מה מצבם של חייליו. בקמן הבחין בכוח מצרי ופתח באש לכיוונם כהוא חשוף ובו בעת מארגן את הכוח ומחלק פקודות. הוא נורה בידי צלף מצרי ונהרג. הוא הובא למנוחת עולמים בבית העלמין בבית לחם הגלילית.
השאיר אחריו אב, אם ואח ובת זוג אורית עמה תכנן להתחתן. לאחר נופלו הועלה לדרגת סרן והוענק לו "עיטור המופת".
באפריל 1976 העניק הרמטכ"ל לבקמן את עיטור המופת:
סרן בקמן יוסף גילה אומץ לב. במלחמת יום הכיפורים בקרבות בעיר סואץ פיקד סרן יוסף בקמן ז"ל על מחלקת לוחמים. ב- 24 באוקטובר 1973 עם כניסתו לעיר נתקל הכוח בהתנגדות עזה של האויב. מפקד היחידה נפגע. סרן יוסף בקמן ז"ל נטל את הפיקוד והוביל את הכוח כשהוא מסתער בראשו לעבר כל בית ממנו ירו המצרים תוך שהוא מפעיל את נשקו וזורק רימונים. בקרב זה נפגעו לוחמים רבים, ביניהם מרבית המפקדים. סרן יוסף בקמן ז"ל חילץ נפגעים רבים ותחת אש אויב נשא אותם על גבו לנקודת הפינוי. לאחר שעות לחימה רבות ארגן סרן יוסף בקמן ז"ל את חילוץ הכוח מהעיר סואץ ופיקד עליו בשעת החילוץ. בליל 25 באוקטובר 1973 פיקד סרן יוסף בקמן ז"ל על כוח אשר השתתף בניתוק הארמיה השלישית מהעיר סואץ. כוח קומנדו מצרי תקף אותם במפתיע. סרן יוסף בקמן ז"ל שהבחין בו ראשון פתח לעברו באש ובו בזמן ארגן את הכוח שעליו פיקד כשהוא חשוף לאש האויב. בקרב זה נפגע ונפל. במעשיו אלה גילה סרן יוסף בקמן ז"ל אומץ לב, קור רוח יזמה וכושר מנהיגות למופת.
הנצחה

משפחתו הוציאה לאור חוברת לזכרו. שמו מונצח באנדרטת הצנחנים כביש גדרה, צומת ביל"ו, אנדרטת חורשת הנופלים ליד עפולה ופינת הנצחה בתיכון "מקיף נשר".
Led Zeppelin II

Led Zeppelin II הוא אלבומה השני של להקת ההארד רוק לד זפלין, יצא לאור לשוק בשנת 1969. האלבום נחשב לאחד מהחלוצים בתחום מוזיקת הרוק כבד ובתור האלבום הראשון של ההבי מטאל.[דרוש מקור]
רשימת השירים

| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> כותב(ים) | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Whole Lotta Love  | ג'ון בונהם/וילי דיקסון/ג'ון פול ג'ונס/ג'ימי פייג'/רוברט פלאנט | 5:34 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | What Is and What Should Never Be  | פייג'/פלאנט | 4:47 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Lemon Song  | בונהם/וולף/ג'ונס/פייג'/פלאנט | 6:20 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Thank You  | פייג'/פלאנט | 4:47 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> כותב(ים) | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Heartbreaker  | בונהם/ג'ונס/פייג'/פלאנט | 4:15 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Living Loving Maid (She's Just a Woman)  | פייג'/פלאנט | 2:40 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Ramble On  | פייג'/פלאנט | 4:35 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Moby Dick  | בונהם/ג'ונס/פייג' | 4:25 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Bring It On Home  | פייג'/פלאנט/דיקסון | 4:19 |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

ג'ימי פייג' - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית והפקה.
רוברט פלנט - שירה ומפוחית.
ג'ון פול ג'ונס - גיטרה בס וקלידים.
ג'ון בונהם - תופים.
הערות שוליים

↑  ריצ'י יורק, לד זפלין: סיפורה של להקת הרוק הטובה בעולם, פרק 4, עמ' 121.
↑  ג'קי שרגא, האלבומים הגדולים של המטאל, באתר ynet, 28 בפברואר 2002
| לד זפלין |
| --- | --- | --- |
| רוברט פלאנט • ג'ימי פייג' • ג'ון בונהם • ג'ון פול ג'ונס | רוברט פלאנט • ג'ימי פייג' • ג'ון בונהם • ג'ון פול ג'ונס |  |
| אלבומים | Led Zeppelin ‏(1969) • Led Zeppelin II ‏(1969) • Led Zeppelin III ‏(1970) • Led Zeppelin IV ‏(1971) • Houses of the Holy ‏(1973) • Physical Graffiti ‏(1975) •‏ Presence (‏1976) • In Through the Out Door ‏(1979) • CODA ‏(1982) |  |
| אלבומי הופעה | The Song Remains the Same ‏(1976) • BBC Sessions ‏(1997) • How the West Was Won ‏(2003) • Celebration Day‏ (2012) |  |
| אוספים | Led Zeppelin Boxed Set ‏(1990) • Profiled ‏(1990) • Led Zeppelin Boxed Set 2 ‏(1993) • The Complete Studio Recordings ‏(1993) • Best of Led Zeppelin ‏(1999) • Mothership ‏(2007) • Definitive Collection Mini LP Replica CD Boxset ‏(2008) |  |
| סרטים | The Song Remains the Same ‏(1976) • Led Zeppelin DVD ‏(2003) • Celebration Day ‏(2012) • Fleecing Led Zeppelin ‏(2014) |  |
| שונות | פיטר גרנט • ריצ'רד קול • Swan Song Records • היארדבירדס • XXZ • פייג' ופלאנט • סטריינג' סנסיישן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 33b4653d-006e-3cc1-8afb-386b15a6cd6e
טיבור גרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באוקטובר 1888 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבד:  12 בפברואר 1951 (בגיל 62) ארז'בטווארוש, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 שם לידה:  Gutwillig Tibor 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא אף אוזן גרון 
 בן או בת זוג:  גיזי באיור (?–1951) 
 
טיבור גרמן (במקור עד 1911 גוטוויליג - Gutwillig, בהונגרית: Germán Tibor;‏ בודפשט, 25 באוקטובר 1888 – בודפשט, 12 בפברואר 1951) היה רופא אף אוזן גרון, פרופסור באוניברסיטה.
קורות חייו

טיבור גוטוויליג נולד במשפחה יהודית כבנם של ז'יגמונד גוטוויליג (1850–1914), יזם, ושל יוליאנה דיק. הוא סיים את הגימנסיה הממלכתית המלכותית ההונגרית הראשית ברובע 7 (1906), ולאחר מכן בין 1906 לבין 1911 היה סטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת בודפשט (שמה היום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא החל את הקריירה המקצועית שלו במכון הבקטריולוגי של האוניברסיטה, מאוחר יותר היה מתמחה במרפאת האוזניים של האוניברסיטה. ב-1918 היה מרצה באותו מקום. במלחמת העולם הראשונה מונה לרופא גדודי. בשנת 1932, קיבל הסמכה של מרצה בכיר (פרטי, שלא חלק מהסגל) בתחום האבחון האוטולוגי. משנת 1933 הוא היה הרופא הראשי של מחלקת אף אוזן גרון בפוליקליניקה של הרוזן אפוני אלברט. לא ידוע על קורותיו בשואה, אך לאחר מכן מ-1945 היה פרופסור מן המניין באוניברסיטת פאזמאן פטר (אוניברסיטת אטווש לוראנד) בבודפשט, ומאוגוסט 1946 היה גם המנהל קליניקת האף אוזן גרון.
ב-1933 התחתן עם השחקנית גיזי באיור בבודפשט. במלחמת העולם השנייה הסתירה אותו אשתו (הלא יהודייה). גרמן חשש שאשתו חולה סופנית וב-12 בפברואר 1951, במצב רוח נסער ובמוח מבולבל, נתן לה מנה קטלנית של מורפיום ואחר כך התאבד בעצמו.
הוא ערך מחקרים על מחלת אוטולית וזיהומי מוח אוטוגניים. הוא פיתח שיטה להוצאה בניתוח של חצי מהגרון. ההליך המתוקן שלו לבחינת התגובה הווסטיבולרית הקלורית היה בשימוש במשך זמן רב. פורסם ב"שבועון הרפואי" (Orvosi Hetilap), ב"רפואה" (Gyógyászat) ובמספר כתבי עת זרים.
מחקריו ופרסומיו

על ייצור קריאטינין על ידי חיידקים כתופעה דיפרנציאלית בין כמה חיידקים קשים להפרדה. (ארכיון רפואי הונגרי, 1912, 13)
על היתוך של נקבים של קרום התוף עם חומצה טריכלורואצטית. (עיתון הרופאים של בודפשט, 1913, 4)
מנינגוקוקלי דלקת אוזן תיכונה מוגלתית. (שבועון רפואי)
על סיבוכים תוך-גולגולתיים אחרים הקשורים לפקקת סינוס אוטוגני בהתבסס על רישומי בית החולים של 10 השנים האחרונות. (שבועון רפואי, 1926, 40–41)
ניסטגמוס ספונטני וקלורי כסימפטום מרכזי. (חינוך רפואי, 1932, 5)
החשיבות של ממצאים בקטריולוגיים בדלקת אוזן תיכונה חריפה. (חינוך רפואי, 1933, 3)
ההשפעה המזיקה של רעש על איבר השמיעה. (City Review, 1933, 19)
על התרחשות של מורסות חוץ-דוראליות גדולות ממקור אוזניים והליך כירורגי חדש. (חינוך רפואי, 1934, 4)
ייצוג גרפי של התגובה הווסטיבולרית הקלורית. (שבועון רפואי, 1936, 39)
סיבוכים חריגים וחמורים של דלקת בתאי הפירמידה: א) מקרה של פקקת סינוס במערות שנרפא בהליך כירורגי חדש, ב) אבצס בתעלת השמיעה הפנימית. (עיתון הרופאים של בודפשט, 1938, 52)
אנדותליומה באוזן התיכונה. (עיתון הרופאים של בודפשט, 1941, 6)
חוויות של עקיפה של ההמילרינקס. (עיתון הרופאים, 1945, 6)
מחלות דלקתיות של דרכי הנשימה העליונות באור מודרני . (עיתון הרופאים, 1948, 49)
ניסיון בטיפול בסטרפטומיצין בשחפת גרון. עם אנדראש נאקו. (שבועון רפואי, 1949, 21)
פרסים והוקרה

צלב הצטיינות עטור זהב על סרט מדליית האבירות (1916)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Dobos Sándor: Férje megmérgezi Bajor Gizit (1951) 24.hu, 2011. 02. 12. (בעלה מרעיל את השחקנית גיזי באיור)
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 180121/1911. Forrás: MNL-OL 30794. mikrofilm 288. kép 2. karton. Névváltoztatási kimutatások 1911. év 16. oldal 20. sor
↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 2143/1888. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-11-08.
↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VII. ker. állami halotti akv. 280/1951. folyószáma alatt.
↑  Budapesti Közlöny, 1916. november 29. (50. évfolyam, 278. szám)
↑  Az Ujság, 1916. február 5. (14. évfolyam, 36. szám)
וינס ווהן

| --- | --- |

ווהן, 2015
 לידה:  28 במרץ 1970 (בן 54) מיניאפוליס, מינסוטה שבארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 מקום לימודים:  תיכון לייק פורסט, אילינוי (1988)  תיאטרון iO 
 בן או בת זוג:  ג'ניפר אניסטון (2005–2006) 
 פרסים והוקרה:  פרס הסרטים של ה-MTV לצמד הטוב ביותר על המסך (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
וינסנט אנתוני "וינס" ווהן (באנגלית: Vincent Anthony "Vince" Vaughn; נולד ב-28 במרץ 1970) הוא קומיקאי, שחקן, מפיק ותסריטאי קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה

ווהן נולד במיניאפוליס, מינסוטה שבארצות הברית, לאם קתולית-קנדית ולאב פרוטסטנטי-אמריקאי. הוריו ממוצא איטלקי, בריטי, גרמני, ולבנוני. יש לו שתי אחיות גדולות: ויקטוריה ו-ולרי. הוא גדל בבאפלו גרוב, אילינוי. בנעוריו, שיחק פוטבול, כדורסל והיאבקות. לאחר מכן עבר עם משפחתו ללייק פרוסט, אילינוי, שם סיים את לימודי התיכון ב-1988.
מגיל צעיר פיתח התעניינות בתחום התיאטרון, והחליט בשנת 1987 להפוך לשחקן.
קריירה

ב-1988 השתתף בפרסומת לטלוויזיה, ולאחר מכן עבר להוליווד. בשנת 1989 הופיע בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס גלובוס הזהב "China Beach". סרטו הראשון היה "רודי" ב-1993.
ב-1996 פרץ לתודעה בזכות תפקידו הראשי בסרט הקומי "סקס או אהבה".
בשנת 1997 הבמאי סטיבן ספילברג ליהק אותו לסרט שובר הקופות "פארק היורה: העולם האבוד", תפקיד שנתן לווהן חשיפה גדולה בתפקיד הצלם ניק ואן אוון.
ב-1998 שיחק בגרסה חדשה לסרטו של אלפרד היצ'קוק, "פסיכו". הוא גם הופיע בסרט "בחזרה למלזיה".
בשנת 2000 הופיע בסרט "תא קטלני". ב-2001 שיחק במותחן "עד לרצח", ובקומדיה "זולנדר". ב-2003 הופיע בקומדיה "מועדון החברים".
ב-2004 הופיע ווהן בסרטו של בן סטילר "סטארסקי והאץ'". הוא שיחק גם בסרט "והרי החדשות", ובקומדיה "דודג'בול - תפוס את החיים בביצים". ב-2005 שיחק בשובר הקופות "מר וגברת סמית'", ובסרט "לדפוק חתונה" לצד אוון וילסון. באותה שנה שיחק בסרט "בי קול".
בשנת 2006 גילם את גרי גרובובסקי בקומדיה של פייטון ריד "הצד שלו הצד שלה". ב-2009 כיכב בסרט הקומדיה "טיפול זוגי".
ב-2016 שיחק בדרמת הפשע של פיטר בילינגסלי "במנוסה". בנוסף, שיחק בסרט המלחמה של מל גיבסון "הסרבן".
ב-2017 כיכב בסרט הפשע "מהומה באגף 99". ב-2021 שיחק בעונה ה-11 של הסדרה "תרגיע".