stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נקרניים
סוגים

סוג ומין יחיד Megaxenops parnaguae
סוג ומין יחיד Microxenops milleri
Xenops
סוג ומין יחיד Glyphorynchus spirurus
Dendrocincla
סוג ומין יחיד Deconychura longicauda
סוג ומין יחיד Certhiasomus stictolaema
סוג ומין יחיד Sittasomus griseicapillus
סוג ומין יחיד Nasica longirostris
סוג ומין יחיד Dendrexetastes rufigula
Dendrocolaptes
Hylexetastes
Xiphocolaptes
Campylorhamphus
Dendroplex
Xiphorhynchus
סוג ומין יחיד Drymornis bridgesii
Lepidocolaptes
נקש-י רג'ב

| --- | --- |

'מצעד שאפור' בנקש-י רג'ב
 היסטוריה
 תרבויות:  האימפריה הסאסאנית 
 מיקום
 מדינה:  איראן 
 קואורדינטות:  29°58′00″N 52°53′14″E﻿ / ﻿29.966527777778°N 52.887305555556°E﻿ / 29.966527777778; 52.887305555556
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןנקש-י רג'ב(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןנקש-י רג'ב
 
נקש-י רג'ב (בפרסית: نقش رجب) הוא אתר ארכאולוגי סמוך למזרח[דרושה הבהרה] אסטח'ר ושנים עשר קילומטר צפונה מפרספוליס בפרובינציית פארס שבאיראן.
יחד עם נקש-י רוסתם, שנמצאת במרחק קילומטר, האתר הוא חלק מהעיר מארוודשת (אנ'). שני האתרים נכנסו לרשימת המועמדות של אתרי מורשת עולמית של אונסק"ו.
בנקש-י רג'ב  יש ארבעה תבליטים העשויים מאבן גיר שמתוארכים לתחילת תקופת האימפריה הסאסאנית. התבליט הראשון הוא של ארדשיר הראשון (226–241), מייסד השושלת הסאסאנית. השני הוא של היורש של ארדשיר, שאפור הראשון (241–272). בתבליט השלישי מתואר 'מצעד שבור' שחוגג את הניצחון בשנת 244 על האימפריה הרומית בראשות הקיסר הרומי ולריאנוס ופיליפוס הערבי. התבליט הרביעי מיוחס לקארטיר.
הערות שוליים

↑  Nasqsh-e Rostam and Naqsh-e Rajab
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2007031603  VIAF: 147969694   WorldCat (עם VIAF): 147969694
נמלי אש

| נמלת אש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: דבוראים
תת־סדרה:: Apocrita
משפחה:: נמליים
סוג:: נמלת אש
שם מדעי
 Solenopsis ‏ווסטווד, 1840

נמלי אש (שם מדעי: Solenopsis, או "להבית" בעברית) הוא סוג של נמלים עוקצות, מתוך סוגים רבים אחרים של נמלים עוקצות. ישנם מינים רבים של נמלים המכונים "נמלת אש", והם אינם קרובים זה לזה.
מראה

גופה של נמלת האש, כמו גופם של חרקים רבים, מתחלק לשלושה חלקים: הראש, בית החזה והבטן, עם שלושה זוגות של רגליים וזוג מחושים. נמלי האש מתייחדות מנמלים אחרות בצבע ראשן שהוא חום-נחושת, ובבטנן הכהה.
נמלת האש הגדולה

הסוג הגדול יותר, שאליו משתייכת גם נמלת האש האדומה (Solenopsis invicta), מין תוקפני, שעקיצתו כואבת. זו גם הנמלה המוכרת ביותר, שמתפשטת כבר עשרות שנים בדרום ארצות הברית. הפועלות צבען אדום-שחור וגודלן בין 2 ל-6 מ"מ. המלכות יכולות להגיע עד 1.6 ס"מ. הנמלים עוקצות בקבוצה, כל נמלה עוקצת מספר פעמים את ה"פולש" בכך שהיא נועצת את שיניה בבשר ועוקצת בעזרת העוקץ שבקצה הבטן שלה מספר רב של פעמים. ייתכנו תופעות אלרגניות לעקיצות אלה.
נמלת האש הקטנה

נפוצה גם נמלת אש קטנה (Wasmannia auropunctata) או בשמה הפופולרי נמלת החשמל.
נמלים אלה, הקטנות והאדומות, הן למעשה מין פולש במקומות שונים בעולם. כלומר, הן הועברו שלא במתכוון על ידי בני אדם מאזור התפוצה הטבעי שלהן למקום חדש, ובו הן מסוגלות להתרבות ולהתפשט למקומות חדשים.
המלכות והזכרים מתרבים באמצעות שיבוט והפועלות נוצרות ברבייה מינית אשר שומרות על המגוון הגנטי של המושבה.
הפועלות של נמלת האש הקטנה בעלות צבע אדום-כתום, וגודלן נע בין 1 ל-1.5 מ"מ בלבד. המלכות לעומתן גדולות בהרבה, עד חצי ס"מ, ומעט כהות יותר. בכל קן יכולות להימצא יחד בין מלכה אחת לעשרות רבות, וכן אלפים רבים של פועלות.
נמלת האש החלה להתפשט בארצות הברית לפני עשרות שנים. ניסיונות שנעשו בארצות הברית להדביר את הנמלה כשלו ונכון ל-2024 נמלת האש עדיין מהווה מפגע בריאותי.
נמלת האש הקטנה > נמלת האש הקטנה בישראל

בישראל נצפו לראשונה נמלי אש בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן בשנת 2005. בתחילה נמצאו בעיקר בתוך יישובים, אך לאחר מכן נמצאו גם בשטחים פתוחים הסמוכים ליישובים. התפשטות הנמלה נמשכת ובקיץ 2009 אותרה גם במרכז הארץ, בערים שוהם, בית אריה, הוד השרון נתניה, הרצליה ותל אביב-יפו.
בשנת 2013 נמצאו נמלי האש בגולן, בגוש דן, בכרמיאל ובחיפה.
בשנת 2015 נמצאו נמלי אש במספר מוקדים בירושלים. המשרד להגנת הסביבה הוציא התרעה מיוחדת בנושא.
גם בשנת 2019 נמצאו נמלי אש במספר מוקדים באזור ירושלים. המשרד להגנת הסביבה הוציא התראה על זיהוי מספר מוקדים במשתלות באזור ירושלים.
בסתיו 2020 נמצאו נמלי אש גם במספר קיבוצים בנגב הצפוני.
בדו"ח שפורסם בשנת 2022, קבע מבקר המדינה שבישראל אין אסדרה של הטיפול במינים פולשים. הפיקוח על כניסת מינים כאלו בגבולות הוא חלקי ביותר, ואין תיאום בין הגופים שאמורים לעקוב אחר התפשטותם. על פי דו"ח המבקר, נכון לאוגוסט 2021, 114 משתלות היו נגועות בנמלת האש.
הנזק לאדם ולטבע

עקיצת הנמלה כואבת מאוד ומהווה מטרד לתושבי האזורים שבהם הן נמצאות. הכאב מתואר כצריבה נקודתית, שנמשכת כמה שעות ולעיתים אף כמה ימים. בכל שנה יש מספר מקרים של אנשים שמפונים לבתי חולים בעקבות רגישות לעקיצות. במקרים נדירים קיימת אצל בני אדם אלרגיה לנמלי אש העלולה להוביל לתוצאות חמורות ואפילו למוות.
בנוסף לנזק לאדם, נמלי האש מהוות סכנה למגוון הביולוגי. הנמלה גורמת להפרת האיזון הקיים בטבע: נמלת האש עלולה לפגוע באופן מסיבי באוכלוסיות של בעלי חיים קטנים, בחרקים ובצומח באזור מחייתה, ובכך להשפיע גם על אוכלוסיות בעלי החיים הניזונים מהם, ולפגוע במארג האקולוגי המקומי.
נזק לחיות מחמד

חתולים וכלבים נעקצים על ידי נמלי אש. במקרים רבים הנמלה מטפסת על הרגל של בעל החיים וכאשר הוא מגרד את הפנים, הנמלה נמעכת והארס משתחרר. מגע של הארס עם הקרנית גורם למחלה בשם "פלורידה ספוט"  המתבטאת בכתם לבן-אפור על הקרנית. אין טיפול למחלה.
ראו גם

נמלי גדוד
הערות שוליים

↑  מלחמות נמלים, באתר insectour.com
↑  מאיה סער, ‏הפולשת: היצור הזעיר שמתחבא בכל פינה בישראל - ועוקץ, באתר ‏מאקו‏, 27 בנובמבר 2021
1 2   צפריר רינת, מדובר באיום משמעותי על הטבע, והמודעות לו רק מתחילה להתפתח, באתר הארץ, 13 ביוני 2024
↑  דרור פויר, ‏מפלצת בגודל מילימטר וחצי: נמלת האש משתלטת על ישראל, באתר גלובס, 7 בדצמבר 2019
↑  נמלי אש בקריית חיים, באתר haifahaifa.co.il
↑  נמלת האש התגלתה בכמה מוקדים בירושלים. אתר ערוץ 7, 19 באוקטובר 2015
↑  נמלת האש הקטנה התגלתה במשתלות באזור ירושלים, באתר ערוץ 7
1 2  מניעת נזקי מינים פולשים ושמירה על המגוון הביולוגי, באתר www.mevaker.gov.il
איור של פועלות מזן Solenopsis solenopsidis
תחום ההתפשטות של נמלי האש בארצות הברית
ניירות זיגלסקי

ניירות זיגלסקי הוא כינויה של שיטת "הניירות המנוקבים", המאפשרת לפענח הודעות אניגמה מוצפנות. השיטה שימשה את המפענחים הפולנים בביורו שיפרוב לפני מלחמת העולם השנייה וכן את הקריפטוגרפים הבריטים בבלצ'לי פארק במהלך המלחמה. הכינוי "ניירות זיגלסקי" ניתן לשיטה כיוון שהומצאה על ידי קריפטוגרף פולני בשם הנריק זיגלסקי, באוקטובר 1938.
השיטה

השיטה כרוכה בהצמדת מספר ניירות שכל אחד מהם מכיל שבכה של חרירים במיקומים שונים. יש ליישר את הניירות אחד ביחס לשני ואז להאיר במנורה מתחת לניירות. כך נפסלו מספר רב של צירופי מפתחות אפשריים של האניגמה. אם התצורה הייתה נכונה ואם היה מספיק מידע, היה נותר פתח אחד שהוביל לפענוח.
בדומה לשיטת "קטלוג הכרטיסים" של מריאן רייבסקי, הייתה שיטת ה"ניירות המנוקבים" בלתי תלויה במספר חיבורי התקעים.
שימושים וייצור

ייצור הניירות על ידי הביורו שיפרוב נעשה על ידי המתמטיקאים-קריפטוגרפים עצמם, תוך שימוש בסכיני גילוח ועל כן ארך זמן רב. עד ה-15 בדצמבר 1938 הסתיים רק שליש מהעבודה. בתאריך זה הכניסו הגרמנים לשימוש את הרוטורים IV ו-V וכך האריכו את משך העבודה שנדרשה על מנת לייצר את הניירות פי עשרה, שכן כעת נדרשו פי עשרה יותר ניירות עבור 60 צירופים אפשריים של רצפים במכונת אניגמה שבה בוחרים שלושה מתוך חמשת הרוטורים.
בסוף שנת 1939, כחודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שיתפו הפולנים את צרפת ובריטניה בהישגי פיענוח צופן האניגמה. שיטת ניירות זיגלסקי הייתה חלק מהמידע שחשפו הפולנים בפני שתי המדינות.
בבלצ'לי פארק נעשה ייצור שתי קבוצות של הניירות באופן ממוכן. הממונה על האגף שהיה אמון על הייצור היה ג'ון ג'פריס. 
הניירות כונו בבלצ'לי "נטס" (בעברית:רשתות) אולם לאחר מכן הם כונו "ניירות ג'פריס".
ייצור קבוצת הניירות הראשונה הסתיים בדצמבר 1939, וב-28 בדצמבר 1939, הועבר חלק מהקבוצה השנייה לקריפטוגרפים הפולנים, שהספיקו לברוח מפולין הכבושה ל"PC Bruno" שבפאתי פריז. ייצור הניירות שעוד נותרו הסתיים ב-7 בינואר 1940 והם שוגרו לצרפת על ידי אלן טיורינג מיד לאחר מכן. הקריפטוגרף מריאן רייבסקי מעיד: "בעזרתם המשכנו לפענח את המפתחות היומיים של האניגמה."
הניירות אפשרו לפולנים לבצע את פיענוח האניגמה הראשון שלהם בזמן המלחמה כבר ב-17 בינואר 1940.
במאי 1940 שינו הגרמנים פעם נוספת את נוהלי קידוד מפתחות ההודעות (למעט באזור נורווגיה). לאחר מכן הפכו הניירות לחסרי תועלת לחלוטין.
ראו גם

מכונת ה"בומבה" שתוכננה על ידי מריאן רייבסקי
מכונת ה"בומב" הבריטית שהתבססה על הבומבה.
פיצוח האניגמה.
כרטיס ניקוב.
הערות שוליים

↑  Ralph Erskine, "The Poles Reveal their Secrets: Alastair Denniston's Account of the July 1939 Meeting at Pyry", pp. 294-305, Cryptologia 30(4), December 2006
1 2 3 4  Ralph Erskine, "Breaking Air Force and Army Enigma", p. 53 in Action this Day, edited by Ralph Erskine and Michael Smith, 2001
↑  Rejewski, in Kozaczuk's Enigma 1984, p. 243; more from him about the perforated sheets, on pp. 287-89 and elsewhere
הדגמת שני ניירות במוזיאון בלצ'לי פארק
נייר זיגלסקי
נסיכות סוואנתי

הנסיך קונסטנטין דאדשכליאני המתאווארי האחרון של סוואנתי
נסיכות סוואנתי (בגאורגית: სვანეთის სამთავრო) הייתה נסיכות קטנה (סמתאווארו) בהרי הקווקז הגדול שנוסדה בעקבות התפרקותה של ממלכת גאורגיה בסוף המאה החמש עשרה. הנסיכות נשלטה בתחילה על ידי בית גלובאני (אנ') ולאחר מכן על ידי בית דאדשכליאני, עד שסופחה לאימפריה הרוסית בשנת 1858.
היסטוריה מוקדמת

סוואנתי שוכנת בצפון-מערב גאורגיה, לאורך שני עמקים הרריים רחבים הממוקמים דרומית להר אלברוס, מעלה נהר האנגורי ממערב ומעלה נהר צחניסצקאלי ויובלו, חֶלֵדוּלָה (גאו'), ממזרח. בתקופת שלטון ממלכת גאורגיה (1008-1463), שהייתה בשליטת שושלת בגרטיוני, שלטה באזור דוכסות סוואנתי (סַאֵרִיסתַאוֹו). הדוכסות נשלטה בתחילה בידי בית ורדניסדזה, מסוף המאה האחת עשרה ועד למאה הארבע עשרה, ולאחר מכן בידי בית גלובאני (אנ'), שנציגיה ביססו את שלטונם למעשה כנסיכים עצמאיים, בתקופת התפוררות ממלכת גאורגיה, בשנות השישים של המאה החמש עשרה (רשמית בשנת 1490/1491). ממלכת גאורגיה התפוררה לשלוש ממלכות: ממלכת כארתלי, ממלכת קאחתי, ממלכת אימרתי ומספר נסיכויות מקומיות ומובלעות פיאודליות.
סידרה של פלישות עות'מאניות ומלחמות אזרחים במערב גאורגיה הובילו להתמוטטות הקשר של השלטון המרכזי עם המחוזות ההרריים. והמחוזות הפכו בהדרגה למבודדות ומנותקות קשר. המבנה הפיאודלי שהתקיים בסוואנתי התמוטט אף הוא, והשפעתה של הכנסייה הגאורגית המקומית התמעטה עד לכדי של חזרה לחלק מהמנהגים הפגניים. תושביה ההרריים של סוואנתי התבצרו בכפריהם הבלתי נגישים כשהם מרושתים בשרשרת מגדלי הגנה (אנ'). העובדה שהם היו רק משתתפים פסיביים בהתרחשויות של אותה עת בגאורגיה, מה שגרם למחסור בתיעוד על קורותיהם באותן השנים. יחסיהם עם שכניהם מצידו השני של רכס הקווקז, בעיקר הקברדינים והבלקרים (אנ'), היו לעיתים קרובות עוינים, אף על פי שהמסחר במעברים ההרריים ונישואי התערובת, בין האצילים מבין שני הצדדים, היו נפוצים.
סכסוך אזרחי וסיפוח רוסי

בין המאות השבע עשרה והתשע עשרה הייתה סוואנתי מפוצלת לשלוש ישויות פוליטיות: סוואנתי תחתית שבמעלה נהר צחניסצקאלי. היא נשלטה בידי בית גלובאני וגַארדַאבּחַאדזֶה (გარდაბხაძე).  שהיו משועבדים לנסיכי בית דאדיאני (אנ') מסמגרלו השכנה. האזור שבו שלטו נודעה בשם "דאדיאני סוואנתי". הישות השנייה הייתה סוואנתי עילית, ששכנה לאורך מעלה נהר האנגורי. בית רִיצ'גווִיאַנִי (גאו') ובית דאדשכליאני התחרו על השליטה בישות. בשנות העשרים של המאה השמונה עשרה, ניצחו הדאדשכליאנים ויסדו את נסיכות בשטח שממערב  לנהר האנגורי שנקראה מאז על שמם - "דאדשכליאני סוואנתי" (או נסיכות סוואנתי). תושבי מזרח האנגורי פרשו והתארגנו לקונפדרציה של שבטים ללא מממש ריכוזי והייתה ידועה בשם סוואנתי החופשית (אנ').
בשנות העשרים של המאה התשע עשרה התפצלה סוואנתי לשתי נסיכויות כתוצאה מסכסוך דמים בין שני ענפי בית דאדשכליאני. בשנת 1833, בתיווכם של נסיכי סמגרלו, הסכימו שתי ענפי השושלת לקבל את ריבונות סמלית של האימפריה הרוסית. בשנת 1840 הסכימו, גם קונפדרציית השבטים של סוואנתי החופשית, לקבל את ריבונות הרוסים. יחד עם זאת, המשיכו הסוואנים לנהל את עסקיהם באופן עצמאי ולא אפשרו לפקידים רוסיים או למיסיונרים של הכנסייה הרוסית להתקרב לאזור עד לשנות הארבעים המאוחרות של המאה התשע עשרה.
הסכסוך הממושך בין הדאדשכליאנים, ההתנגדות שלהם לשלטון הרוסי, וההתנדנדות בנאמנותם לרוסים בתקופת מלחמת קרים (1854-1856), הובילה להתערבות ישירה של הרוסים. בשנת 1857, הנסיך אלכסנדר בריאטינסקי (אנ')‏ (1856-1862), הנציב העליון של מלכות המשנה של הקווקז, הורה על כיבוש נסיכות סוואנתי בכוח צבאי. קונסטנטין, המתאווארי של סוואנתי, ניסה לנהל משא ומתן, אבל הודח ב-11 בספטמבר 1857, ונצטווה לצאת לגלות בירוואן. בפגישת הפרידה, שהתקיימה בכותאיסי, ב-27 באוקטובר של אותה שנה, הוא התווכח עם מושל פלך כותאיסי, אלכסנדר גגארין והרג אותו יחד עם שלושה מאנשיו. כאשר נתפס נשפט במשפט צבאי מהיר והוצא להורג ביריה.
בשנת 1858 בוטלה הנסיכות והפכה למחוז באימפריה הרוסית והוצב בראשה מושל (רו'). רבים מנציגי המשפחה הוגלו לסיביר ולמחוזות רוסיים אחרים, ויתר הדאדשכליאנים שנותרו נושלו מזכויותיהם האציליות.
הערות שוליים

↑  סיריל טואומנוף (אנ')‏ (1963), מחקרים על ההיסטוריה הנוצרית של הקווקז, עמ' 257, (באנגלית)
↑  דוד מרשל לנג (אנ')‏ (1962), ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה, עמ' 96-97, (באנגלית)
| היסטוריה של גאורגיה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה (אנ') | תרבות שוּלבַּרִי-שוֹמוּ (אנ') • תרבות קוּרָה-אַרַאכּס (אנ') • תרבות תרִיאַלֵתִית (אנ') • תרבות קוֹלֵכִית (אנ') • דִיאַוֹחִי (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת העתיקה | קולכיס • איבריה • גאורגיה בעידן הרומי (אנ') • מסע פומפאי לגאורגיה (אנ') • אגריסי • איבריה הסאסאנית (אנ') • ניצורה של איבריה (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| ימי הביניים | המלחמות האיבריות (אנ') • המלחמות הלאזיות (אנ') • נסיכות איבריה (אנ') • השלטון הערבי בגאורגיה (אנ') • אמירות טביליסי • שושלת בגרטיוני • איבריה הבגרטידית • ממלכת אבחזיה • ממלכת קאחתי-הרתי • ממלכת הרתי • התמה של איבריה • ממלכת גאורגיה המאוחדת • תור הזהב של גאורגיה(אנ') • ארמניה בממלכת גאורגיה (אנ') • שירוואן הגאורגית (אנ') • המלחמות הביזנטי-גאורגיות • המלחמות הסלג'וק-גאורגיות (אנ') • הפלישה המונגולית • הפלישה הטימורית • הפלישה הטורקמנית (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה המוקדמת | ממלכת כארתלי • ממלכת קאחתי • ממלכת אימרתי • נסיכות גוריה • סוואנתי • אבחזיה • סאמצחה (אנ') • סמגרלו (אנ') • גאורגיה הספווית (אנ') • ממלכת כארתלי-קאחתי | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה | גאורגיה באימפריה הרוסית (אנ') • הרפובליקה של עבר הקווקז • הרפובליקה הדמוקרטית הראשונה • הפלישה הסובייטית לגאורגיה • גאורגיה הסובייטית • מלחמת גאורגיה–רוסיה | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
יוברט לו יון

| --- | --- |

 לידה:  1935 בורמה הבריטית, הראג' הבריטי 
 פטירה:  אפריל 2023 (בגיל 88 בערך) קרית טבעון‏‎, ישראל 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
יוברט לו יון (1935 – 26 באפריל 2023) היה פרופסור מן המניין בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון עד צאתו לגמלאות בשנת 2005.
ביוגרפיה

לו יון נולד בבורמה ב-1935. ב-1961 הגיע לישראל כדי ללמוד בטכניון, אך בעקבות ההפיכה הצבאית בבורמה בשנת 1962, קיבל מעמד פליט בישראל, והשתקע בארץ. הוא קיבל תואר שני ב-1968. המשיך בלימודיו וקיבל תואר דוקטור. היה פרופסור בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון עד פרישתו לגמלאות בשנת 2005.
לצד פעילותו האקדמית, היה לו יון פעיל במשך שנים רבות בארגוני חברה אזרחית, ובין היתר נמנה עם מייסדי תנועת שמאל סוציאליסטי ישראלי ומרכז אדוה וכיהן בהנהלתו. סייע ל"אגודת ה-40" להכרה בכפרים הערביים הלא מוכרים בישראל.
נחשב לחלוץ החוקרים הביקורתיים בתחום "האידאולוגיה של התכנון" בישראל. במחקריו יצא בחריפות נגד הכוח העצום הניתן לתכנון הממוסד בארץ, וספציפית נגד חוק התכנון והבנייה.
היה נשוי לחוה. לבני הזוג, שהתגוררו בקריית טבעון, שתי בנות. נפטר ב-26 באפריל 2023 והובא לקבורה בבית הקברות "מנוחה נכונה" בקריית טבעון.
הערות שוליים

↑  תארים אקדמיים למחזור ל"ט, דבר, 20 במאי 1968
↑  פרופ' יוברט לו-יון, באתר של מרכז אדוה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308032605171  BnF: cb161924040 (data)  ISNI: 0000 0003 9918 4964  LCCN: n85251219  VIAF: 107635544   WorldCat (עם VIAF): 107635544 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נמר הודו-סין

| נמר הודו-סין |
| --- | --- |
 נמר הודו-סין
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: נמר
תת־מין:: נמר הודו-סין
שם מדעי
 Panthera pardus delacourii ‏פוקוק, 1930
תחום תפוצה


נמר הודו-סין (שם מדעי: Panthera pardus delacourii; קרוי גם נמר מלאי), הוא אחד מ-9 תת-המינים של הנמר החי לאורך דרום-מזרח אסיה – בעיקר באזור הודו-סין ובדרום סין. הוא תואר מדעית לראשונה רק בשנת 1930 על ידי הזואולוג הבריטי רג'ינלד אינס פוקוק. השם המדעי של תת-מין זה - "delacourii", הוא על שמו של מגלהו האורונתאולוג האמריקני ג'אן תיאודור דלאקור. הנמר ההודי-סיני מאוים על ידי ציד ובירוא יערות נרחב, ואוכלוסייתו פוחתת בחלקים רבים מטווח התפוצה ההיסטורי שלו. בטווח הצפוני של תפוצתו הוא מוחלף על ידי נמר צפון-סין, ובטווח המזרחי על ידי נמר הודי.
אנטומיה

לנמר הודו סין כקרוביו יש ראש רחב וקצר עם גולגולת מסיבית ושרירי לסת חזקים. הכתפיים שלו שריריות וחזקות ומותאמות במיוחד לטיפוס. הרגליים והגפיים שלו קצרים ועבים ביחס לגופו, וכפותיו רחבות ובעלות טפרים גדולים וחדים. האוזניים שלו קצרות ועגולות והשפם שלו ארוך ומאפשר לו להרגיש תנודות של טרף בלילה. יש לו ריסים ארוכים שמגינים על העיניים במהלך תנועה בסבך הצמחייה הצפופה. הזנב ארוך וגמיש ומשמש לתמרון ולשיווי משקל בעת ריצה וקפיצה. ישנה דו-צורתיות זוויגית מסוימת המתבטאת בכך שהזכר גדול וכבד יותר מן הנקבה. מידות הגוף של הנמר ההודי סיני הן ככל הנראה כיתר הנמרים: גובה כתף: 80-45 ס"מ. אורך הראש והגוף: 190-100 ס"מ. אורך הזנב: 95-70 ס"מ. משקל הזכר: 70-30 ק"ג. משקל הנקבה: 60-28 ק"ג.
הפרווה של הנמר ההודי-סיני עבה וחלקה ומורכבת משערות קצרות וצפופות. צבע הפרווה הוא זהוב-צהבהב/כתמתם בהיר עד כהה, נוטה להיות כהה יותר עם גוון אדמוני באזור הגב והעורף ומתבהר בהדרגה בצלעות עד שנמוג לצבע הלבן קרמי של המותניים והגחון. הצדדים הפנימיים של הרגליים, כף הרגל, הסנטר, המפשעה ותחתית הזנב וקצהו בצבע לבן-אפרפר. צבעו של הראש הוא זהוב בהיר שנוטה להיות כהה יותר במצח ובחרטום, וסביב העיניים יש טבעות בצבע כתמתם-קרם. 

פרוותו של הנמר מנומרת בחברבורות, בכתמים, בנקודות וברוזטות גדולות וקטנות, המתחלקות לפי אזורים. הרוזטות הגדולות ביותר שדומות לפרחים מתאפיינים בטבעת שחורה שבורה עם כתם חום-כתמתם בתוכה ובשלל צורות, והם נמצאות בעיקר באזור הצלעות, לאורך צדדי הגב, מרבית הזנב ובחלקים העליונים של הגפיים והשוקיים. החברבורות מתאפיינות בטבעות שחורות גדולות שלמות עם כתם חום דהוי בתוכם והם ממוקמות בעיקר בשוקיים, בגפיים בסוף הזנב ובמותניים. הכתמים השחורים הפשוטים יותר נמצאים בעיקר לאורך שידרת הגב, תחתית הגפיים והשוקיים, וסביב הצוואר והגרון. נקודות שחורות - גדולות או קטנות נמצאות בעיקר בכף הרגל ובראש. בקצה הזנב יש לנמר שתי רצועות שחורות עבות. 

תופעת הפנתר השחור הנובעת מעודף מלניזם, נפוצה מאוד אצל נמר הודו-סין בדומה לנמרי יער אחרים. לפנתרים השחורים יש הסוואה טובה יותר מעמיתיהם המנומרים בתוך היער החשוך.
תפוצה ובית גידול

הנמר ההודו סין נפוץ לאורך דרום-מזרח אסיה. תפוצתו משתרעת על פני דרום ומרכז סין העממית, צפון-מזרח הודו, ובהוטן, מרבית מיאנמר, תאילנד, וייטנאם וקמבודיה, צפון ומרכז לאוס והחלק היבשתי של מלזיה.
בית הגידול של הנמר ההודי סיני הוא יערות גשם טרופיים ויערות גשם ממוזגים, יערות עננים, יערות הרריים, בגבהים של עד 2,000 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30-10 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 5,000-1,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה

הנמר ההודו-סיני הוא טורף בודד ולילי. אף על פי שהוא יוצא לפעמים לצוד בימים מעוננים, באזורים עם פעילות אנושית הנמר כמעט ואינו פעיל ביום. הנמר מסמן את שטחו על ידי שתן, צואה וסימני טפרים על העצים, ומפרסם את נוכחותו גם על ידי נהימות, שאגות, גרגורים ושיעול צורם. מחקרים בתאילנד שבוצעו באמצעות רדיו-צווארון גילו כי הטריטוריה של הנקבה היא כ-8.8 קמ"ר, ו-17.3 קמ"ר לזכר. הנמר נמצא ברוב הזמן על העצים שמתחת לחופת היער שמהם הוא גם מאתר טרף פוטנציאלי, והוא יורד מהם בעיקר כדי לשתות ולצוד. הנמר מסוגל לקפוץ למרחק של 6-3 מטר אופקית ואנכית, כמו גם לשחות, לנהל מרדף בעצים, ולרוץ במהירות של 60 קמ"ש למרחק קצר. יש לו חוש ראייה, שמיעה וריח חדים מאוד, והפרווה המנומרת או השחורה שלו מספקת לו הסוואה מעולה בסבך היער.
שיטת הציד של הנמר היא להפתיע את הטרף במארב. הוא מתקרב לטרף הפוטנציאלי בכריעה נמוכה על הקרקע עד שיהא רחוק ממנו 10-3 מטר. לאחר מכן הנמר מזנק על הטרף במהירות, ובמקרה והטרף יקלוט את הנמר לפני כן וימלט הנמר אינו צפוי לרדוף אחריו. ברגע שהנמר הצליח לתפוס את הטרף, הוא שובר את מפרקתו על ידי סגירת הלסתות בחוזקה ולאחר מכן חונק אותו בגרון. הנמר לרוב ישא את טרפו לאזור מוגן מפני טורפים אחרים כטיגריסים ודולים - בדרך כלל על ענפי עץ גבוהים מאוד. לנמר יש כוח גדול ביותר, והוא מסוגל להתמודד עם טרף שגדול פי 10 ממנו. הנמר זקוק לשתות לעיתים קרובות, וחלק גדול מהלחות הוא משיג מהדם של טרפו.
ממחקר בתאילנד עלה כי הטרף המועדף על הנמר ההודו סיני הוא גירית דובית (45.9%), מונטיאק מצוי (20.9%) וחזיר בר (6.3%). פריטי מזון פוטנציאלים אחרים על פני הטווח של תת-מין זה, הם רבים ומגוונים: אייל סמבר, אייל אלדי, אייל חזירוני, אייל סיקה, אלקרן הגדות, חזיר מזוקן, מונטיאק הציצית, מונטיאק פי, מונטיאק סיני, מונטיאק ענק, חזיר יבלות וייטנאמי, סאולה, איילון, סרו סיני, גוראל סיני, מושק סיני, גירית אסייתית, גירית סמורית סינית, לוריס איטי, מקוק טיבטי, מקוק רזוס, פנגולין מלאי, וכן עופות, זוחלים ומכרסמים שונים. ההעדפה של הנמר היא לרוב לטרף ששוקל 40-10 ק"ג.
עונת הרבייה של הנמר היא בכל ימות השנה, אולם שיאה הוא בחודשי ינואר ופברואר. הנמרים הם פוליגמיים, והזכר והנקבה יכולים להתרבות במקביל עם מספר בני זוג. הנמרה תמשוך זכרים על ידי הפרשת פרומונים בשתן. משך זמן הייחום הוא כ-7 ימים. 

ההריון נמשך כ-96 ימים לאחריהם הנמרה ממליטה 3-2 גורים. הנקבה בדרך כלל תמליט אחת ל-15 חודשים ולא יותר מזה. הנקבה תפסיק להתרבות לאחר 8.5 שנים. בעת הלידה, גורי הנמר שוקלים פחות מק"ג אחד ועיניהם תישארנה סגורות במשך השבוע הראשון. הנמרה משאירה את הגורים מוגנים בתוך סבך צפוף, נקיקי סלע או עצים חלולים עד ל-36 שעות, כאשר בזמן הזה היא תנסה לצוד טרף.
הגורים לומדים ללכת במשך השבועיים הראשונים לחייהם, והם נשארים בשטח הביתי באופן קבוע עד לאחר 8 שבועות שאז הם מתחילים גם לאכול מזון מוצק. הגורים נגמלים לחלוטין בגיל 3 חודשים והם הופכים לעצמאיים רק בסביבות 20 חודשים. לעיתים קרובות האחים שומרים ביניהם על קשר בשנים הראשונות לעצמאותם. הגורים המתבגרים עשויים לשהות זמן רב באזור הולדתם. שיעור הישרדות הגורים הוא 50-41%.
תוחלת חייו של הנמר בטבע היא 12-10 שנים, ובשבי היא עשויה להגיע עד ל-23 שנים.
איומים ושימור

הנמר ההודו סיני אומנם אינו נמצא ברשימה האדומה של IUCN אך סביר להניח שהוא נמצא בסכנת הכחדה בדומה לרוב תת-המינים האסייתים. יש מעט שטחים רציפים שבהם יש לנמרים סיכוי של הישרדות לטווח ארוך. הם מאוימים בעיקר על ידי הרס בתי הגידול המתבצע על ידי כריתת יערות בקנה מידה גדול, ודילדול הטרף שלו כמו המונטיאק או החזיר על ידי ציד בלתי חוקי. עוד איום רציני הוא סחר לא חוקי בחיות בר, וחוסר גיוון גנטי. הפעילות האנושית בתוך האזורים המוגנים משפיעה לרעה על האקולוגיה של הנמר. בדרך כלל הם כמעט ולא פעילים ביום באזורים עם פעילות אנושית גבוהה. בכפרים הממוקמים באזורים המוגנים בלאוס, הצריכה האנושית המקומית של איילים וחזירי בר מוערכת בכ-28.2 קילוגרם בשנה למשק בית יחיד - עם שיעור צריכה של 2,840 ק"ג בשר לכל 100 דונם של מגורים. כמות כזאת שווה ערך לבשר הנדרש לקיומם של כמה נמרים במשך שנה.
באזורים מסוימים כמו במלזיה, דווח על צפיפות גבוהה מאוד של הנמר ביערות טרופיים של כ-28 פרטים לכל 100 דונם, אולם הדבר אינו מצביע על מספרים גדולים אלא דווקא על כיווץ בית הגידול המתאים שגורם לנמרים להצטופף בבתי הגידול המתאימים. במיאנמר ישנם שוקי עור ובשר מקומיים שבהם הנמר מהווה חלק חשוב, במלזיה יש בעיקר שווקים של תרופות מסורתיות הנעשות מחלקי גופו של הנמר, ובסין יש ביקוש בעיקר לעורות ולעצמות; בסין, השימוש בעצמות הנמר עדיין מותר ליצרני תרופות מרפא למרות איסור הסחר המקומי. למרות איסור הסחר הבינלאומי בנמר ובמוצריו, האכיפה והיישום של אמנת וושינגטון על שוקי מסחר בינלאומיים הנמצאים בגבול תאילנד-סין-מיאנמר היא ברמה בינונית ומטה.
הנמר ההודי סיני מצוי באזורים מוגנים רבים בתחומי תפוצתו - רבים מהם בתאילנד, בסין ובמלזיה. הוא נמצא גם במספר גני חיות ברחבי העולם. לא ידוע על אומדן האוכלוסייה, אולם המגמה כנראה בירידה.
הערות שוליים

↑  נמר הודו-סין באתר הרשימה האדומה של IUCN
גולגולת של נמר הודו-סין.
בית גידול אופייני לנמר הודו-סין.
יחסי ארצות הברית – פנמה

| יחסי ארצות הברית – פנמה |
| --- | --- |
ארצות הברית: פנמה


ארצות הברית: פנמה
שטח (בקילומטר רבוע)
9,833,517: 75,420
אוכלוסייה
345,891,750: 4,529,530
תמ"ג (במיליוני דולרים)
27,360,935: 83,382
תמ"ג לנפש (בדולרים)
79,103: 18,409

יחסי ארצות הברית–פנמה הם היחסים הבינלאומיים, הדו-צדדיים, המדיניים, הפוליטיים והשיתופיים המתנהלים בין ארצות הברית לבין פנמה.
על פי דוח המנהיגות העולמית האמריקאית לשנת 2012, 32% מהתושבים הפנמים תומכים בהנהגת ארצות הברית, 16% מסתייגים, ו-52% לא בטוחים.