stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'וט ניאק דהיין
הערות שוליים

↑  Victory News Magazine
↑  Gender, Islam, Nationalism and the State in Aceh @ books.google.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BPN: 88114783  LCCN: no2003040728  NTA: 217600352  SUDOC: 137208642  Trove: 1489502  VIAF: 19365536   WorldCat (עם VIAF): 19365536 
טאוקו עומאר, בשנת 1890 לערך.
צ'וט ניאק דהיין, לאחר שנשבתה בידי הכוחות ההולנדיים.
בול אינדונזי, 2008
פרנסס אלדה

| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1879 כרייסטצ'רץ', ניו זילנד 
 פטירה:  18 בספטמבר 1952 (בגיל 73) ונציה, איטליה 
 שם לידה:  Fanny Jane Davis 
 מוקד פעילות:  אוסטרליה, ניו זילנד, ארצות הברית 
 סוג קול:  סופרן 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  ויקטור טוקינג משין 
 בן או בת זוג:  ג'וליו גאטי-קאזאצה (4 באפריל 1910–1928) מיינר ריימונד וירדן (14 באפריל 1941–18 בספטמבר 1952) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פרנסס אלדה (באנגלית: Frances Alda;‏ 31 במאי 1879 18 בספטמבר 1952) הייתה זמרת סופרן אופראית, שנולדה בניו זילנד וגדלה באוסטרליה. המוניטין שלה נבנו במהלך שלושת העשורים הראשונים של המאה ה-20 הודות לקולה יוצא הדופן, הטכניקה המעולה שלה ואישיותה הססגונית, בד בבד עם ריבוי הופעותיה המשותפות עם אנריקו קרוזו על בימת המטרופוליטן אופרה.
קריירה

אלדה נולדה בשם פאני ג'יין דייוויס בכרייסטצ'רץ', ניו זילנד, בשנת 1879. אמה, לאונור (לשעבר סימונסון), זמרת מבטיחה ממשפחה מוזיקלית, מיאנה להסתגל לחיי הבית והמשפחה ובשנת 1880 התגרשה מבעלה כדי לחדש את קריירת השירה שלה. פאני הקטנה בילתה את שנותיה הראשונות במסעות עם אמה בסיורי הופעות בין בתי אופרה. אחרי התחלות כושלות באוסטרליה ובארצות אסיה, לקחה ב-1883 את פאני ואת אחיה הצעיר לסן פרנסיסקו. לאונור דייוויס נישאה בשנית אבל מתה מדלקת הצפק בדצמבר 1884. אחרי מות אמה נשלחה אלדה לגור עם סביה מצד אמה במלבורן.
אלדה שרה בהפקות של מחזות גילברט וסאליבן במלבורן ובגיל 22 עזבה את אוסטרליה ויצאה לאירופה כדי להשתלם בלימודיה ולפתח קריירת זמרה בינלאומית כדוגמת יריבתה לעתיד, הסופרן נלי מלבה. אחרי שלמדה בפריז אצל המורה ידועת-השם מתילדה מרקזי, שהעניקה לה את שם הבמה שלה. היא הופיעה לראשונה באופרה-קומיק בשנת 1904 ב"מאנון" של ז'יל מאסנה. ב-1906 הופיעה בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ובלה סקאלה, מילאנו הופיעה בעונות 1906–1908.
בשנת 1908 התמנה האמרגן של לה סקאלה, ג'וליו גאטי-קאזאצה, למנהל המטרופוליטן אופרה בניו יורק. ב-4 באפריל 1910 נישאו פרנסס אלדה וגאטי-קאזאצה. לפי "חדשות האמנות האמריקאיות" (ניו יורק, 19 במרץ 1910), הצייר האמריקאי יליד שווייץ אדולפו מילר-אורי צייר את אלדה ממש לפני נישואיה. בניו יורק המשיכה אלדה לקדם את הקריירה שלה וקצרה שבחים בהופעותיה באופרות מפורסמות כ"מרתה" של פרידריך פון פלוטו, "מאנון לסקו" ו"לה בוהם" של פוצ'יני, אותלו של ורדי, "פאוסט" של גונו ו"מפיסטופלה" של אריגו בויטו. בתקופה זו הקליטה לחברת ויקטור טוקינג משין. אחדים מתקליטיה היו לרבי-מכר בין 1910
ל-1920. אלדה יצרה את התפקידים הראשיים ב"מדליין" של ויקטור הרברט וב"ליל קלאופטרה" של הנרי קימבל הדלי, כמו גם רוקסן ב"סיראנו" של וולטר דאמרוש. כמו כן שרה בקביעות עם אנריקו קארוזו, שהיה אחד הזמרים האיטלקים המפורסמים ביותר במאה ה-20 ואולי המפורסם ביותר בהם.
אלדה סיירה באוסטרליה ובניו זילנד בשנת 1927. היא וגאטי-קאזאצה נפרדו בשנה שלאחריה ואחר התגרשו. ב-1929 עזבה את המטרופוליטן אבל המשיכה להופיע בקונצרטים ובשידורי רדיו ואף בהצגות וודביל. האוטוביוגרפיה של אלדה, שהופיעה בשנת 1937, נקראה "גברים, נשים וטנורים". הספר משקף את מזגה הנלהב וגלוי הלב ואת שנינותה החריפה. היא נישאה שוב באמריקה ב-1941 והרבתה במסעות בשלהי חייה. אלדה מתה מאירוע מוחי בוונציה, איטליה בגיל 73.
הערות שוליים

↑  אלדה תיקנה את שנת הולדתה ל-1883 כדי להיראות מושכת יותר בעיניהם של מנהלי אופרה; שנה שגויה זו רשומה במקרים רבים כשנת לידתה האמיתית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257392805171  PLWABN: 9810695635605606  BIBSYS: 7023418  BNE: XX1734105  BnF: cb13929731x (data)  CiNii: DA09934498  GND: 134312392  ICCU: REAV099024  ISNI: 0000 0000 6309 8376  LCCN: n82040707  MusicBrainz: 64fe04be-2b5c-440e-a6bc-95f0553925ed  NKC: mzk2003200666  NLA: 35002778  NSK: 000660848  NTA: 097806781  RERO: 02-A022711189  SNAC: w66t109c  SUDOC: 083049355  Trove: 785498  VIAF: 39564759   WorldCat (עם VIAF): 39564759 
פרנסס אלדה מתכוננת להופעה מול המיקרופון
פרנסס אלבה נחה מאחורי הקלעים, 1909
צעדת הנגב

צעדת הנגב היא צעדה ספורטיבית עממית שהתקיימה החל משנות ה-60 של המאה ה-20 בנגב. היא יצאה ממקומות יישוב שונים לכיוון באר שבע, ולאחר מכן גם למקומות נוספים בנגב.
היסטוריה

הצעדה נוסדה ביוזמתו של המהנדס מאיר כץ ואורגנה על ידי "הפועל" כאחת מפעילויות הספורט העממיות שלו, יחד עם צליחת הכנרת ומרוץ הקפת התבור. הצעדה התקיימה לראשונה בשנת 1962. החל מהשנה השנייה התקיימה הצעדה בשני מסלולים, מסלול ארוך של בין 30–40 קילומטר למבוגרים, ומסלול קצר של כ-15 קילומטר לנוער. ברוב השנים התקיים המסלול הארוך למבוגרים בלילה והמסלול הקצר התקיים ביום. הצעדה הוזנקה מדימונה (1962, 1967), ערד (1963), משאבי שדה (1964), ירוחם (1965), אופקים (1969, 1973, 1977), שדרות (1966) ובית קמה (1970).
במרץ 1968, לאחר מלחמת ששת הימים, יצאה הצעדה מחברון. ראש עיריית באר שבע, אליהו נאוי אמר שהצעדה נועדה להדק את הקשר בין חברון לבאר שבע והדרך תישאר פתוחה לתמיד.
בצעדת הנוער השתתפו לרוב 1,000-800 בני נוער ובצעדת הבוגרים השתתפו לרוב 2,500-1,500 צועדים, אולם בשנת 1965 נרשמו לצעדה 3,500 צועדים. בשנה זו גם הגיע דוד בן-גוריון לנקודת הזינוק בירוחם לברך את הצועדים. בשנת 1967 הגיעו לצעדה מעל 10,000 צועדים, חלקם ברכבת מיוחדת מתל אביב לדימונה. בשנת 1971 הצעדה התקיימה משדה בוקר למצפה רמון ובפעם הראשונה לא הסתיימה בבאר שבע. בשנת 1972 שוב התקיימה הצעדה מחוץ לבאר שבע, הפעם מערד למצדה.
הצעדה בשנת 1967 הופרעה כאשר ב-2:30 לפנות בוקר, שעה וחצי לאחר הזינוק, החל גשם זלעפות שנמשך עד הבוקר. כך גם הצעדה של 1970 התקיימה במזג אוויר סוער. בשנת 1972 מת נער במהלך הצעדה, ככל הנראה ממאמץ יתר.
בשלוש השנים הראשונות התקיימה צעדת הנגב בליל שבת, אולם לבקשת גורמים דתיים הוחלט להעביר את הצעדה לימי חול ובשנה הרביעית היא התקיימה בליל פורים. בשנת 1967 התקיימה הצעדה במוצאי שבת ובשנת 1969 היא התקיימה בחול המועד פסח. בשנים 1970–1973 התקיימה הצעדה ביום פורים.
בצעדה חולקו פרסים לקבוצות מצטיינות על פי מגוון תחומים, בהם צורת ההליכה, משמעת, כניסה ויציאה מחניונים, ליווי מוזיקלי ועזרה הדדית.
הצעדה זכתה לציון לשבח בדו"ח של אונסק"ו כאחד ממפעלי הספורט העממיים הראויים לציון בישראל.
הערות שוליים

↑  הישגי הפועל ופעולותיו מאז הכנס בגבעת חיים, דבר, 4 בינואר 1965
↑  צעדת הנגב, דבר, 1 במרץ 1962
הושלמו ההכנות לצעדת הנגב, דבר, 23 במרץ 1962
↑  צעדת הנגב הלילית תיערך השנה מערד לבאר שבע, דבר, 10 בדצמבר 1962
↑  2500 השתתפו בצעדת הנגב הלילית, דבר, 8 במרץ 1964
1 2 3  צעדת הנגב - בליל פורים, דבר, 26 בינואר 1965
↑  צעדת הנגב השמינית, דבר, 8 באפריל 1969
↑  רבע מליון צפו בקרנבל בבאר שבע, דבר, 19 במרץ 1973
↑  משולם עד, צעיר משותק מבאר שבע - במרכז צעדת הנגב הלילית, דבר, 6 במרץ 1966
1 2  בגשם ברד וספה צעדו אלף איש בצעדת הנגב, מעריב, 23 במרץ 1970
↑  2200 השתתפו בצעדת הנגב מחברון לבאר שבע, דבר, 15 במרץ 1968
↑  צעדת הנגב הלילית תפתח הלילה בירוחם, דבר, 18 במרץ 1965
↑  תקלות בצעדת הנגב העשירית, מעריב, 12 במרץ 1971
2200 איש בצעדת הנגב - משדה בוקר למצפה רמון, דבר, 12 במרץ 1971
1 2  משולם עד, נער מת בצעדת הנגב, דבר, 1 במרץ 1972
↑  סופת שלג בירושלים - סערה שיבשה צעדת הנגב, מעריב, 26 במרץ 1967
↑  צעדת הנגב הלילית, דבר, 24 במרץ 1967
↑  צעדת הנגב תתקיים בפורים, דבר, 25 בפברואר 1971
↑  שלמה גבעון, הקבוצה הדרוזית מבאר שבע: קופחנו בדירוג "צעדת הנגב", מעריב, 3 באפריל 1962
צו מניעה

ערך זה עוסק בצו בית משפט. אם התכוונתם לעמותה, ראו .
צו מניעה הוא צו הניתן על ידי בית משפט או בית דין לפיו יהיה אדם מנוע מלעשות פעולה מסוימת. צו המניעה נמנה עם שורה של סעדים שיכול בית המשפט להעניק לתובע, המנויים בפרק ט"ו לתקנות סדר הדין האזרחי, תשע"ט-2018. תקנה 94 מגדירה את מטרת הסעד הזמני כהבטחת זכות לכאורה במהלך ההליך המשפטי ואת קיומו התקין והיעיל של ההליך או את ביצועו הראוי של פסק הדין.
צו המניעה יכול להינתן כסעד זמני, ומטרתו לשמור על המצב הקיים כל עוד ההליך המשפטי בין הצדדים תלוי ועומד, או כסעד סופי וקבוע.
השיקולים שישקול בית המשפט בבואו ליתן החלטה בבקשה לצו מניעה זהים לשיקולים שנשקלים בכל בקשה לסעד זמני: ראיות מהימנות לכאורה, מאזן הנוחות (הנזק שייגרם למבקש אם לא יינתן הסעד הזמני לעומת הנזק שייגרם למשיב אם יינתן הסעד הזמני, וכן נזק שעלול להיגרם למחזיק או לאדם אחר), תום ליבו של המבקש, מידתיות הסעד והיותו צודק וראוי בנסיבות העניין.
כיוון שצו מניעה זמני הוא סעד הניתן מכוח דיני היושר, על המבקש צו מניעה זמני ישנה חובה מיוחדת - לבוא לבית משפט בידיים נקיות. כך, יכול להיווצר מצב כי מאזן הנוחות נוטה לכיוון המבקש וכי קיימת עילה למתן צו מניעה זמני אולם בגלל חוסר תום לב חמור או שימוש בהליכי משפט לרעה - בית משפט לא ייעתר למתן צו מניעה זמני.
בקשה לצו מניעה, היא בקשת ביניים לכל דבר ועניין, ומכוח מעמדה זה אינה יכולה להיות מוגשת לבית משפט בפני עצמה, ויש להגישה ביחד עם כתב טענות עיקרי לא יאוחר מ-7 ימים מיום הגשת הבקשה לצו המניעה הזמני.
בתחום המשפט העסקי, נודעת לצווי המניעה הזמניים חשיבות מכרעת, לאור הזמינות והמיידיות של צוו המניעה הזמניים ולאור אופיים הייחודי של חלק מהסכסוכים המסחריים.
צו מניעה במשפט העברי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מתייחס רק לרבני צוהר.
ע"פ המשפט העברי[דרושה הבהרה] התבחינים על פיהם יש לשקול הוצאת צו מניעה הם: (1) ראשית ראיה שיש ממש בתביעה. (2) ראיה לכך שללא הוצאת הצו ייגרם נזק למבקש הצו. (3) תום ליבו של מי שהצו יוצא כנגדו ככל שמדובר בצד ג' - ככל שאותו צד היה מודע מראש למחלוקת שבגינה הוצא הצו כך תקטן יכולתו להתנגד להוצאתו.
לקריאה נוספת

אליהו וינוגרד, צווי מניעה - חלק כללי, הוצאת הלכות, 2008. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
הרב יובל חסיד, צו מניעה ועיקול נכסים, משפטי ארץ ה: בית הדין לממונות, עמ' 173-157.
הערות שוליים

↑  פסק דין ארץ חמדה גזית 76044
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550705105171  GND: 4062818-8  LCCN: sh85066451 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרננדו השני, מלך לאון

פרננדו השני, מלך לאון (1137 - 22 בינואר 1188) היה מלך גליסיה ולאון בין השנים 1157–1188.
ביוגרפיה

פרננדו השני נולד בשנת 1137 לאלפונסו השביעי, מלך לאון וברנגלה מברצלונה, בתם של רמון ברנגר השלישי, רוזן ברצלונה ודוס הראשונה, רוזנת פרובנס. בשנת 1157 מת אביו אלפונסו השביעי, ופרננדו ירש את ממלכת לאון וממלכת גליסיה, בעוד אחיו סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה קיבל את ממלכת קסטיליה וטולדו. בתחילה נאבקו האחים זה בזה, אולם בשנת 1158 נפגשו ופתרו את הבעיות ביניהם. במהלך אותה שנה מת סנצ'ו השלישי, מלך קסטיליה, ובנו אלפונסו השמיני, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו, ובעקבות כך סיפח פרננדו חלקים מקסטיליה.
במהלך שלטונו לחם פרננדו גם נגד המוסלמים, וגם נגד חמיו אפונסו הראשון, מלך פורטוגל, ובמהלך אחד הקרבות שבר את רגלו מנפילה מסוסו.
בשנת 1175 בוטלו נישואיו לאורקה מפורטוגל על ידי האפיפיור אלכסנדר השלישי, ופרננדו התחתן עם תרסה פרנאנדס דה טראבה, ולאחריה עם אורקה לופס דה הארו.
באביב של שנת 1184 יצא יוסוף הראשון חליף האל-מוואחידון למסע מלחמה כנגד אפונסו הראשון, מלך פורטוגל, ופרננדו שלח כוחות לסייע לפורטוגל; הצבאות נפגשו מול חומות העיר סנטרם שבמרכז פורטוגל, אך עוד בטרם הקרב החל, יוסוף פיצל את צבאו: הוא פקד שחציו חציו יעלה על ליסבון; בכך הוא זרע בלבול בקרב הצבא המוסלמי: חלק מהכוחות הבינו כי נתנה הוראה לנסיגה, ובתוהו שנוצר נורה יוסוף ומת מפצעיו ב-29 ביולי 1184, ולאחר מותו נסוג הצבא המוסלמי משדה הקרב.
ב-22 בינואר 1188 מת פרננדו השני, ובנו אלפונסו התשיעי, מלך לאון עלה לשלטון במקומו. כ-40 שנה לאחר מותו, איחד נכדו פרננדו השלישי, מלך קסטיליה את קסטיליה ולאון לצמיתות.
משפחתו

בשנת 1165 התחתן פרננדו עם אורקה מפורטוגל, בתם של אפונסו הראשון, מלך פורטוגל ומפאלדה מסבויה, מלכת פורטוגל, ממנה היה לו ילד אחד:
אלפונסו התשיעי, מלך לאון (1171–1230)
שנת 1179 התחתן פרננדו עם תרסה פרנאנדס דה טראבה, בתו של פרננדו פרס דה טראבה, ממנה היו לו שני ילדים:
פרננדו (1178–1187)
בן (1180)
בשנת 1187 התחתן פרננדו עם אורקה לופס דה הארו, בתו של הרוזן לופה דיאס דה הארו, לורד ביסקאיה, ממנה היו לו שלושה ילדים:
גרסיה (1182–1184)
אלפונסו (1184–1188)
סנצ'ו (1186–1220)
קבלולי (ריקוד)

קַבַּלוּלי (בגאורגית יהודית: კაბალული) הוא ריקוד חתונה מסורתי של יהודי גאורגיה. הריקוד היה נפוץ בכארתלי שבמזרח גאורגיה. מקור המילה קבלולי מהמילה הוא מהמילה "קבלה" בעברית, ומשמעותה למעשה הוא ריקוד קבלת הפנים.
הריקוד מתבצע מיד לאחר החופה, על ידי אם החתן, אחותו או גיסה, היא רוקדת מול בני הזוג כשהיא מניפה את לחם הכלולות, שהוא בעצם עוגת שמרים מיוחדת, הנקראת אף היא קבלולי, ומונחים עליה מסביב נרות דולקים. בעקבותיה יוצאת בריקוד נציגה ממשפחת הכלה ובידיה עוגה אחרת שנאפתה בבית הכלה. לריקוד מצטרפים הכלה והחתן ובני משפחה נוספים. החוגגים מניחים על העוגה שטרות כסף כמתנה לרוקדת. את נרות ה"קבלולי" שנשארו, נהגו לטמון, כדי שלא ייעשה בהם כישוף שיפגע בבני הזוג.
פרננדו השני, מלך פורטוגל

פרננדו השני, מלך פורטוגל (בפורטוגזית: Fernando II de Portugal; ‏ 29 באוקטובר 1816 - 15 בדצמבר 1885) היה מלך פורטוגל בזכות אשתו מריה השנייה, מלכת פורטוגל. פרננדו עלה לשלטון עם לידת בנם המשותף הראשון בשנת 1837, ושלט עד מותה של מריה השנייה בשנת 1853. עם זאת, גם לאחר מכן הוא המשיך לשמש כעוצר עבור בנו פדרו החמישי במשך שנתיים נוספות.
ביוגרפיה

פרננדו נולד כנסיך גרמני בשם פרדיננד. הוא נולד ב-29 באוקטובר 1816 בווינה בירת האימפריה האוסטרית. אביו היה פרדיננד, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה ואמו הייתה מריה אנטוניה קוהארי דה צ'אבראג. ילדותו עברה עליו בין נחלות משפחתו בסלובקיה, אוסטריה וגרמניה. הוא היה אחיינו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים ובן דודם של לאופולד השני, מלך הבלגים ושל שארלוט קיסרית מקסיקו. דודנית מפורסמת נוספת שלו הייתה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ב-1 בינואר 1836 התחתן פרדיננד עם מריה השנייה, מלכת פורטוגל, ובשנת 1837 נולד בנם הראשון, מה שעל פי החוק הפורטוגזי זיכה את פרדיננד בתואר "מלך פורטוגל". לשם הוא כך הוא שינה את שמו מ"פרדיננד" ל"פרננדו". למרות שרשמית מריה הייתה המלכה, הרי שהזוג הוכיח את עצמו כצוות יעיל שפעל בשיתוף פעולה הדוק. פרננדו היה שליט יחיד בכל הפעמים שאשתו הייתה בהריון. ב-15 בנובמבר 1853 מתה מריה במהלך לידת הבן ה-11 שלהם, מה ששלל מפרננדו את התואר מלך פורטוגל. עם זאת, הוא המשיך לשלוט כעוצר עבור בנו פדרו החמישי, מלך פורטוגל במשך שנתיים נוספות.
בשנת 1869 הציע לו חואן פרים את כתר ספרד, אולם פרננדו דחה את ההצעה, והמליץ לפרים במקום זה על חתנו, לאופולד פון הוהנצולרן. האירוע גרם בסופו של דבר לפריצת מלחמת צרפת–פרוסיה, ולהקמת הרייך השני. פרננדו נחשב לאדם אינטליגנטי, רחב אופקים, חובב אומנות ובעל רעיונות מודרניים וליברליים. הוא מת בליסבון ב-15 בדצמבר 1885.
משפחתו

ב-1 בינואר 1836 התחתן פרננדו עם מריה השנייה, מלכת פורטוגל, והיא ילדה לו 11 ילדים:
פדרו החמישי, מלך פורטוגל (16 בספטמבר 1837 - 11 בנובמבר 1861), ירש את הכס לאחר מותה של מריה. התחתן עם סטפני, נסיכת הוהנצולרן-זיגמרינגן.
לואיש הראשון, מלך פורטוגל (31 באוקטובר 1838- 19 באוקטובר 1889), ירש את הכס לאחר מותו של פדרו. התחתן עם מריה פיה, נסיכת סבויה.
הנסיכה מריה (4 באוקטובר 1840), מתה בלידה.
הנסיך ז'ואאו, דוכס בז'ה (16 במרץ 1842 - 27 בדצמבר 1861), לא נישא מעולם.
מריה אנה, נסיכת פורטוגל (21 באוגוסט 1843 – 5 בפברואר 1884), התחתנה עם גאורג, מלך סקסוניה.
אנטוניה, נסיכת פורטוגל (17 בפברואר 1845 - 27 בדצמבר 1913), התחתנה עם לאופולד, נסיך הוהנצולרן.
פרננדו, נסיך פורטוגל (23 ביולי 1846 - 6 בנובמבר 1861), לא נישא מעולם.
הנסיך אאוגוסטו, דוכס קוימברה (4 בנובמבר 1847 - 26 בספטמבר 1889), לא נישא מעולם.
הנסיך לאופולדו (7 במאי 1849), מת בלידה.
הנסיכה מריה (3 בפברואר 1851), מתה בלידה.
הנסיך אאוז'ניו (15 בנובמבר 1853, מת בלידה.
ב-10 ביוני 1869 נישא בליסבון לשחקנית אליזה הנסלר, שלה העניק תואר רוזנת. היא לא ילדה לו ילדים.
פרננדו השני בציור על גבי חרסינה בארמון הלאומי פֵּנָה
פרוטומה של פרננדו השני בארמון הלאומי פֵּנָה
קו ראייה

קו ראייה הוא קו שלאורכו מתאפשרת ראייה בין שני מקומות. כאשר קו הראייה נחסם, המקומות מוסתרים זה מזה.
קיום קו ראייה בין שתי נקודות תלוי בגורמים הבאים:
המרחק בין הנקודות
הפרשי הגובה בין הנקודות
מבנה השטח והטופוגרפיה באזור שבין הנקודות.
על מנת לדעת אם קיים קו ראייה בין נקודות ניתן לצפות בשטח בעזרת משקפת או להיעזר במפה טופוגרפית ולבחון האם קיים קו ראייה.
על מנת לבדוק אם נקודה שלישית, שנמצאת בין שתי הנקודות, מסתירה את קו הראייה יש להשתמש בנוסחה הבאה:
\tan \alpha ={\frac {\Delta H}{\ L}}
{\Delta H}{\ } - הפרש הגבהים בין שתי הנקודות
{\ L} - המרחק בין שתי הנקודות
tanα - השיפוע בין הנקודות
אם tan α בין הנקודה הראשונה לנקודה השנייה קטן מ-tan α בין הנקודה הראשונה לנקודה השלישית, המשמעות היא שיש קו ראייה בין הנקודה הראשונה לנקודה השלישית.
בנקודות שהמרחק ביניהם גדול מ-10 קילומטרים יש להתחשב בהשפעת העקמומיות של כדור הארץ, ולכן אם המרחק גדול מ-10 קילומטרים חובה להשתמש בנוסחה של השפעת העקמומיות של כדור הארץ בין הנקודה הראשונה לנקודה השנייה (גם אם המרחק ביניהם הוא פחות מ-10 קילומטרים) וגם בין הנקודה הראשונה לנקודה השלישית. השפעת העקמומיות של כדור הארץ למעשה "מפחיתה" את הגבהים של הנקודות ולכן יש להחסיר את התוצאה מהגובה הראשוני שמצוין במפה ולהשתמש בנוסחה שכתובה לעיל.
ראו גם

אופק
חישוב מרחק על-פי המפה
פרספקטיבה
פרנסס אליזבת טריפ

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1832 דבון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  26 בדצמבר 1890 (בגיל 58) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 ענף מדעי:  בוטניקה 
 מקום מגורים:  אלטרנון, לונדון 
 
פרנסס אליזבת טריפ (באנגלית:Frances Elizabeth Tripp‏; 1 באוגוסט 1832 – 26 בדצמבר 1890) הייתה חוקרת טחבים בריטית, מאיירת בוטנית, פילנתרופית וסופרת. היא ידועה בעיקר בזכות שתי עבודות שלה "טחבים בריטיים תפוצתם ושימושם" שפורסמו לראשונה בשנת 1868 ויצאו בשלוש מהדורות.
ביוגרפיה

פרנסס אליזבת טריפ נולדה ב-1 באוגוסט 1832 באקסטר, דבון. אביה היה הכומר רוברט הנרי טריפ, ואמה הייתה אליזבת אן; הוריה היו בני דודים ראשונים. אביה היה כומר באלטארנון בקורנוול, קרוב לבודמין מור. לפרנסס היו שבעה אחים צעירים.
לאחר שירשה סכום כסף נכבד מסבתה, פנתה פרנסס טריפ למחקר מדעי ופעילות צדקה. היא גייסה כסף לתמיכה בעניין האיחוד האיטלקי, תמכה בחברת קירל והייתה מעורבת בהקמה המוקדם של "קרן הנאמנות הלאומית".
מאוחר יותר בחייה היא עברה ללונדון, שם מתה ב-26 בדצמבר 1890 בעקבות התקף לב.
מחקר הטחבים

יצירתה של טריפ הטחבים הבריטיים נכתב כספר מדעי פופולרי אותו היא גם איירה אותו על ידי חריטת לוחות נחושת שנצבעו על ידי בנימין פוסט.  הספר הופיע בשלוש מהדורות: 1868; 1874; 1888. המהדורה השלישית שלה, בשני כרכים זכתה בביקורת חיובית: "לקרוא, להרהר, ללמוד ולעכל פנימה".
הערות שוליים

↑  "Frances Elizabeth Tripp (1832–1890)"
↑  Isabella Fyvie Mayo, Recollections of what I saw, what I lived through, and what I learned, during more than fifty years of social and literary experience, London, J. Murray, 1910
↑  Yumpu.com, "From the time that the Tr", yumpu.com (באנגלית)
↑  Nature, British Mosses, Nature 39, 1889-03, עמ' 434–435 doi: 10.1038/039434a0
↑  Henry Sotheran Ltd, Sotheran's Price Current of Literature, 1889. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Botanist: Tripp  GND: 1141197421  SUDOC: 140017224  VIAF: 191933946   WorldCat (עם VIAF): 191933946
פצצת סיר לחץ

שבר של סיר לחץ אשר ה-FBI סבור שהיה חלק מאחד ממטעני הנפץ ששימשו לביצוע פיגועי מרתון בוסטון ב-2013
פצצת סיר לחץ הוא סוג של מטען נפץ מאולתר שנוצר כאשר מכניסים חומר נפץ לסיר לחץ ומחברים את הנפץ לתוך המכסה של סיר הלחץ.
במהלך המאה ה-21 נעשה שימוש בפצצות סיר לחץ במספר פיגועי טרור ברחבי העולם, בהם פיגועי הרכבת במומבאי ב-2006, הפיגועים בסטוקהולם ב-2010 (לא התפוצצו), ניסיון פיצוץ המכונית בטיימס סקוור ב-2010 (לא התפוצץ), ובפיגוע במרתון בוסטון ב-2013.
תיאור

קל יחסית להכין פצצות סיר לחץ. רוב החומרים הנדרשים להכנת הפצצה ניתן להשיג בקלות. ניתן להפעיל את הפצצה באמצעות מכשיר אלקטרוני פשוט כמו שעון דיגיטלי, פותחן של דלת מוסך, טלפון סלולרי, ביפר, טיימר מטבח או שעון מעורר. עוצמת הפיצוץ תלויה בגודל סיר הלחץ ובכמות וסוג חומרי הנפץ בהם נעשה שימוש.
בדומה למטעני צינור הבלימה הראשונית שמספק סיר הלחץ גורמת לאנרגיה של הפיצוץ להיות מוגבלת עד שסיר הלחץ עצמו מתפוצץ. כתוצאה מכך נוצר פיצוץ גדול יותר ממה שהיה ניתן להשיג בלי סיר הלחץ, אשר בעל פוטנציאל להיות קטלני בהרבה.
היסטוריה > בעשור הראשון של המאה ה-21

משטרת צרפת הצליחה למנוע פיגוע טרור בשוק חג המולד בעיר שטרסבורג שבצרפת(אנ'), מחוץ לקתדרלת שטרסבורג, בערב ראש השנה של שנת 2000. עשרה מחבלים הורשעו בצרפת על מעורבותם בניסיון לביצוע הפיגוע. המשטרה גילתה במהלך החקירה מספר סירי לחץ, 30 ק"ג של כימיקלים שניתן לייצר באמצעותם חומרי נפץ, ומחברת המתארת כיצד ליצור פצצות תוצרת בית.
בין השנים 2002 עד 2004 נעשה שימוש נרחב בפצצות סיר לחץ בפיגועי טרור באפגניסטן, הודו ופקיסטן.
בשנת 2003 מחבל צ'צ'ני נשא עליו פצצת סיר לחץ אותה הוא פוצץ מחוץ לנמל התעופה הבינלאומי קאבול שבאפגניסטן וגרם בכך למותם של שישה בני אדם. ארגון הטליבאן נטל את האחריות לפיגוע. בשנת 2004 המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית פרסמה לראשונה אזהרה לסוכנויות האמריקאיות על הסיכון הגובה בהסבה של סירי לחץ למטעני חבלה.
ביולי 2006 נרצחו בעיר מומבאי שבהודו 209 בני אדם ו-714 נפצעו מפצצות סיר לחץ שהופעלו במסגרת פיגועי הרכבות במומבאי ב-2006(אנ'). לפי משטרת מומבאי פיגועי הרכבות במומבאי בוצעו על ידי לשקאר-א-טייבה ותנועת הסטודנטים האסלאמית של הודו(אנ').
היסטוריה > משנת 2010 ואילך

בקיץ 2010 ארגון הטרור אל-קאעידה פרסם במגזין המקוון "Inspire(אנ')" הוראות מפורטות להכנת פצצות סיר לחץ במאמר שכותרתו הייתה "הכן פצצה במטבח של אמא שלך". המאמר מתאר את הטכניקה כדרך פשוטה ליצור פצצה יעילה במיוחד. אנליסטים מאמינים שהמאמר היה פרי מוחו של אנואר אל-עוולקי, אשר נערך על ידו ועל ידי סאמיר חאן(אנ'). המטרה של המגזין "Inspire" הייתה לעודד מפגעים מסוג "זאב בודד" לתקוף את מה שהם מחשיבים לאויבי הג'יהאד, כולל ארצות הברית ובעלות בריתה.
במהלך העשור השני של המאה ה-21 היו מספר ניסיונות של מחבלים מוסלמים פונדומנטליסטים טרור רדיקלי איסלאמי לבצע פיגועים באמצעות פצצות סיר לחץ. ניסיון הפיגוע הכושל בטיימס סקוור במאי 2010 בעיר ניו יורק, התבסס על פיצוץ של פצצת סיר לחץ אותה המפגע לא הצליח לפוצץ. פייסל שחזד, שהיה אחראי לניסיון הפיגוע, נידון למאסר עולם בעקבות כן. בפיגועים בסטוקהולם שבוצעו בדצמבר 2010 המחבל המתאבד טאימור עבדולווהאב אל-עבדאלי, אשר טען כי המעורבות של חיילים שוודים באפגניסטן מצדיקה את ביצוע הפיגועים בשוודיה, השתמש בפצצת סיר לחץ אותה הוא לא הצליח לפוצץ.
בפיגוע במרקש ב-2011 נעשה גם שימוש בפצצת סיר לחץ כאשר האזרח המרוקאי עדיל אל-אטמני, אשר נשבע אמונים לאל-קאעידה במגרב האסלאמי, פוצץ מרחוק 2 פצצות סיר לחץ תוצרת בית, וגרם בכך למותם של 17 אנשים ולפציעתם של 25 אנשים אחרים.
ביולי 2011 החייל האמריקני-פלסטיני נאסר ג'ייסון עבדו(אנ') אשר שירת בבסיס הצבאי פורט הוד שבטקסס, למד כיצד לייצר פצצות סיר לחץ לאחר שקרא באינטרנט את המאמר במגזין "Inspire" של ארגון אל-קאעידה. עבדו נעצר בהמשך והתגלה שהוא תכנן לפוצץ מסעדה אותה נוהגים לפקוד חיילים אמריקאים רבים. בחדר המלון שלו נמצאו שני סירי לחץ וחומרים לייצור פצצות. עבדו נשפוט ונידון בהמשך למאסר עולם.
במרץ 2010 שישה עובדים של ארגון World Vision International נרצחו בפקיסטן כתוצאה מפיצות של פצצת סיר לחץ אשר הופעלה מרחוק. באוקטובר 2012 משטרת צרפת מצאה במקרה סיר לחץ מאולתר עם חומרים לייצור פצצות בפאתי פריז במסגרת חקירת מתקפה על חנות מכולת יהודית.
בפיגוע במרתון בוסטון באפריל 2013 נעשה שימוש בשתי פצצות סיר לחץ אשר היו מלאים במסמרים, מיסבים כדוריים ואבק שרפה. בתחילה החוקרים היו סבורים שפצצות סיר הלחץ הופעלו באמצעות טיימרים פשוטים בהם נעשה לרוב שימוש במטבחים, אולם, העדויות שהתקבלו בהמשך הצביעו על שהפצצות הופעלו מרחוק. אחד מהמחבלים שביצע את הפיגוע ציין בהמשך בחקירתו שהוא למד את הטכניקה ממאמר במגזין "Inspire".
ביום קנדה של שנת 2013 נעשה ניסיון לפוצץ פצצות סיר לחץ בבניין הפרלמנט בעיר ויקטוריה שבקולומביה הבריטית אשר בקנדה.
ב-19 במאי 2016 נוסעים באוטובוס בעיר ורוצלב שבפולין התריעו בפני הנהג על חפץ חשוד באוטובוס. הנהג הוציא את החפץ החשוד מהאוטובוס וזמן קצר לאחר מכן הוא התפוצץ. לא היו הרוגים בפיצוץ אך אישה אחת נפצע באופן קל בפיצוץ. הרשויות טענו כי הפיצוע בוצע באמצעות פצצת סיר לחץ שהייתה מלאה במסמרים ובחומר נפץ.
ב-17 בספטמבר 2016 אירע פיצוץ באמצעות פצצת סיר לחץ במנהטן שבניו יורק. בפיגוע נפצעו 29 אזרחים. במהלך הסריקות שבוצעו בהמשך נמצאה במנהאן פצצת סיר לחץ נוספת שלא פוצצה. אחמד חאן רחמי, שהיה החשוד המרכזי בביצוע הפיגוע ההוא ובפיגועים אחרים בניו ג'רזי(אנ'), נלכד יומיים לאחר מכן.
שימוש בפצצות סיר לחץ בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-22 בדצמבר 2013 ארבעה פעילים של ארגון הג'יהאד האסלאמי ניסו לבצע פיגוע באוטובוס ציבורי בבת ים באמצעות פצצת סיר. בפיגוע לא היו נפגעים הודות לכך שמספר דקות לפני הפיגוע נוסע באוטובוס שם לב לתיק החשוד באוטובוס, ובעקבות כן הוא הספיק להזהיר את הנוסעים והנהג ולגרום לכך שכולם ירדו מהאוטובוס לפי שהמטען התפוצץ.
ראו גם

פצצת זמן
מטען צינור, סוג נוסף של מטען חבלה שפועל בצורה דומה לפצצת סיר לחץ
פרננדו השלישי, מלך קסטיליה

פרננדו השלישי (5 באוגוסט 1199 - 30 במאי 1252) היה מלך קסטיליה משנת 1217, ומלך לאון משנת 1230, ובכך החל את תהליך האיחוד של ספרד.
ביוגרפיה

פרננדו השלישי נולד ב-5 באוגוסט 1199 להוריו אלפונסו התשיעי, מלך לאון ובֶּרֶנְגֶלַה, מלכת קסטיליה. פרננדו ירש את ממלכת קסטיליה מאימו ברנגלה, מלכת קסטיליה בשנת 1217, ולחם באביו שניסה לכבוש את נחלתו. בשנת 1230 מת אביו אלפונסו התשיעי, מלך לאון, ופרננדו ירש אף את ממלכת לאון. מעתה ואילך שתי הממלכות היו מאוחדות תחת השם ממלכת לאון וקסטיליה או בפשטות הכתר של קסטיליה. לאחר מכן כבש פרננדו השלישי את עמק נהר הגואדלכביר כולל העיר סביליה. פרננדו נהג לשבת בכיכר זוקודובר בטולדו להאזין לעם ולחרוץ משפט.
ב-30 במאי 1252 מת פרננדו השלישי, ובנו אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1671 הוכרז קדוש על ידי הכנסייה.