stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המרכז הרפורמי לדת ומדינה
הערות שוליים

↑  Log into Facebook, Facebook (באנגלית)
↑  בג"ץ 5070/95 נעמ"ת – תנועת נשים עובדות ומתנדבות ואחרים נ' שר הפנים ואחרים, ניתן ב־20 בפברואר 2002
↑  בג"ץ 8944/05 קהילת ברכת שלום ואחרים נ' משרד ראש הממשלה – הרשות הארצית לשרותי דת ואחר, ניתן ב־29 במאי 2012
↑  בג"ץ 11585/05 התנועה ליהדות מתקדמת בישראל נ' המשרד לקליטת עליה, ניתן ב־19 במאי 2009
↑  עע"ם 5875/10 התנועה המסורתית ואחר נ' המועצה הדתית באר שבע ואחר, ניתן ב־11 בפברואר 2016
↑  דנג"ץ 5026/16 שי גיני ואחר נ' הרבנות הראשית לישראל ואחרים, ניתן ב־12 בספטמבר 2017
↑  בג"ץ 7092/09 התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ואחר נ' המשרד לשירותי דת ואחרים, ניתן ב־12 בדצמבר 2023
↑  קובי נחשוני ואיתמר אייכנר, הסדר היסטורי בכותל: רחבה שוויונית לזרמים הפלורליסטים, באתר ynet, 31 בינואר 2016
↑  בג"ץ 1775/19 המרכז לסיוע משפטי לעולים ואחרים נ' שרת הפנים ואחרים, ניתן ב־29 באוגוסט 2021
↑  בג"ץ 746/07 נעמי רגן ואחרים נ' משרד התחבורה ואחרים, ניתן ב־5 בינואר 2011
↑  רע"א 6897/14 רדיו קול ברמה בע"מ נ' קולך – פורום נשים דתיות, ניתן ב־9 בדצמבר 2015
↑  ת"צ (ירושלים) 23955-08-12 קולך – פורום נשים דתיות נ' רדיו קול ברמה בע"מ, ניתן ב-20 בספטמבר 2018
↑  ע"פ 5338/17 משה אבוטבול – ראש עיריית בית שמש ואחר נ' נילי פיליפ ואחרים, ניתן ב־1 בנובמבר 2018
↑  ת"ק 33424-02-12 רוזית דוידיאן מיכאלי נ' חברת קדישא – המועצה הדתית אופקים, ניתן ב-15 ביוני 2012
↑  ת"א 14588-03-16 רנה רבינוביץ נ' אל-על נתיבי אויר לישראל בע"מ, ניתן ב-21 ביוני 2017
↑  משרד הבריאות, חוזר סמנכ"ל לפיקוח על קופות החולים ושירותי בריאות נוספים בנושא הדרת נשים חוזר 3/13, 2013
↑  עו"ד אורלי ארז-לחובסקי, הימנעות מהדרת נשים בפרסומי הקופה או במודעות, באתר המרכז הרפורמי, ‏ה-29 בנובמבר 2020
↑  ע"ב 1806/19 עיסאווי פריג' ואחרים נ' ד"ר מיכאל בן ארי ואחרים, ניתן ב־18 ביולי 2019
↑  ע"ב 5487/19 גיל סגל ואחרים נ' איתמר בן גביר ואחרים, ניתן ב־25 באוגוסט 2019
↑  הכרעת דין ת"פ 62177-11-19 מדינת ישראל ע"י ב"כ עוה"ד עמיחי מרקס נגד בן ציון גופשטיין ע"י ב"כ עוה"ד יצחק בם, ‏ניתן ב- 14 בינואר 2024
↑  ת"א 9532-10-14 המרכז הרפורמי לדת ומדינה – התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ואחר נ' ארז ליברמן, ניתן ב-15 באוקטובר 2017
↑  ת.א. (ללא מספר) '''המרכז הרפורמי לדת ומדינה נ' התנועה הציבורית דרך חיים ואחרים''' (תביעה מתמשכת)
↑  בג"ץ 7150/16 המרכז הרפורמי לדת ומדינה – התנועה ליהדות מתקדמת בישראל ואחרים נ' שרת המשפטים ואחרים, ניתן ב־21 בספטמבר 2020
↑  ת"צ 48087-02-20 מוגרבי ואח' נ' ג'יטי גטאקסי סרוויסס ישראל בע"מ ואח'
↑  גלעד כהן, גט מבטלת את "גט מהדרין" ותשלם פיצוי של 6 מיליון שקלים לנהגי מוניות ערבים, באתר ynet, 30 במאי 2023
↑  עע"ם 343/09 הבית הפתוח בירושלים לגאווה וסובלנות נ' עיריית ירושלים ואחר, ניתן ב־14 בספטמבר 2010
↑  בג"ץ 5158/21 שי גורטלר ואחרים נ' שר הרווחה ואחרים, ניתן ב־28 בדצמבר 2023
↑  בג"ץ 4805/07 המרכז לפלורליזם יהודי – התנועה ליהדות מתקדמת בישראל נ' משרד החינוך ואחרים, ניתן ב־27 ביולי 2008
↑  בג"ץ 616/11 התאחדות הסטודנטים בישראל ואחרים נ' ממשלת ישראל ואחרים, ניתן ב־25 במאי 2014
↑  בג"ץ 3638/99 אמנון בלומנטל ואחרים נ' עיריית רחובות ואחרים, ניתן ב־24 באוגוסט 2000
↑  בג"ץ 5436/07 התנועה למען איכות השלטון בישראל נ' הרשות הארצית לענייני דתות ואחרים, ניתן ב־19 במאי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593265605171
מגי סיוונטוס

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1984 (בת 40) מאלגה, ספרד ספרד
 מדינה:  ספרד
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  שחקנית
 פרסים והוקרה:  פרסי אונדאס (2015) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מגי סיוונטוס (בספרדית: Maggie Civantos; נולדה ב־28 בדצמבר 1984) היא שחקנית ספרדייה, ידועה בשל תפקידה בתור מקרנה פריירו מולינה בסדרת הטלוויזיה "בפנים" ובתור אנחלס וידאל בסדרה "נערות הכבלים".
ראשית חייה

מגי גדלה והתחנכה במאלגה, ספרד, בתם של טכנאי סאונד וזמרת. היא למדה בבית הספר הגבוה לאומנות דרמטית של מאלגה.
היא נקראה על שם הדמות מגי ג'וברטי, בגילומה של סוזן סאליבן, בסדרת הטלוויזיה האמריקאית "פלקון קרסט".
היא הצליחה לקדם כמה מותגים באמצעות מדיה חברתית הכוללת את "מייבלין ניו יורק אספניה", "קריגאם","אמפרו תינוקות" ועוד חברות מותגים אחרות. מגי העלתה את הופעתה הקולנועית הראשונה כשיחקה בתפקיד אססורה דה שיווה בסרט המותחן "זמן שיא".
קריירה

מגי התחילה את הקריירה שלה בסדרה "אווה וקולגאס" שם שיחקה את הדמות מרתה, והיא השתתפה בסרטים כמו "פריים טיים", "שמחה ועצב", "פני הארץ", "והקיץ הטוב ביותר".
בשנת 2015 לוהקה לתפקיד הראשי של מקרנה פריירו מולינה בסדרת הפשע "בפנים" שיצר אלכס פינה לערוץ Antena 3. היא המשיכה גם לעונתה השנייה של הסדרה שנה לאחר מכן, אך פרשה אחריה כדי להצטלם לסדרה של נטפליקס "נערות הכבלים" שעלתה בבכורה ב-2017, בה שיחקה באחד התפקידים הראשיים כאנחלס וידאל.
בשנת 2019 שיחקה בסרט האימה "ההשפעה" את דמותה של שרה, ושיחקה בסרט הקומי מבית נטפליקס, "שווייצריה הקטנה" בדמותה של יולנדה.
בשנת 2020 שבה מגי לגלם את דמותה של מקרנה פריירו מולינה בסדרת הספין-אוף "בפנים: נווה מדבר".
בשנת 2022 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת המתח הספרדית "Express" בתפקיד של ברברה, פסיכולוגית קרימינולוגית שהופכת לקורבן של חטיפת אקספרס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Prime Time | יועצת שיווק |  |
| 2013 | Temporal | רוסריו |  |
| 2014 | 321 días en Michigan | לולה |  |
| 2018 | Escombros | מירנדה |  |
| 2018 | El mejor verano de mi vida | זואי |  |
| 2018 | Alegría, tristeza | סנדרה |  |
| 2019 | Antes de la quema | מימי |  |
| 2019 | שווייצריה הקטנה | יולנדה |  |
| 2019 | ההשפעה | שרה |  |
| 2023 | El juego | אווה | גם מפיקה |
| 2024 | Jaque Mate | סופיה |  |
| TBA | Leo & Lou | מאר |  |
| TBA | Historias |  |  |
| TBA | Bajo un volcán |  |  |
| TBA | Las rubias |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008 | Eva y kolegas | מרת'ה | 12 פרקים |
| 2009 | Yo soy Bea | מגי | 2 פרקים |
| 2009 | Escenas de matrimonio | אלבה בוגונה | 3 פרקים |
| 2009 | La Mari 2 | אסטרלה | מיני-סדרה |
| 2009–2011 | Hospital Central | קנדלה הרננדז | 9 פרקים |
| 2012 | Toledo, cruce de destinos | מגי | 5 פרקים |
| 2012–2013 | Arrayán | אנג'ליקה | 12 פרקים |
| 2014 | זמן בין התפרים | מרית'ה | פרק: "Regreso al ayer" |
| 2014 | Bienvenidos al Lolita | פאני | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2014 | Ciega a citas | סוניה | 6 פרקים |
| 2015–2019 | בפנים | מקרנה פריירו מולינה | תפקיד ראשי (עונות 2–1) תפקיד חוזר (עונות 4–3); 28 פרקים |
| 2017 | Indetectables | לינה | פרק: "Yo también" |
| 2017–2020 | נערות הכבלים | אנחלס וידאל | תפקיד ראשי (עונות 4–1) תפקיד אורח (עונה 5); 35 פרקים |
| 2019 | Malaka | בלאנקה גומז | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2020 | בפנים: נווה מדבר | מקרנה פריירו מולינה | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2022–2023 | Express | ברברה ואסקז | תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים |
| 2024 | La pasión turca | אוליביה | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
פרסים ומועמדויות

על תפקידה בסדרה vis a vis זכתה בפרסי ondas לשנת 2015 (השחקנית הטובה ביותר)
זוכת פרסי מדריכי התדמית של מדריד 2015.
זוכת פרס xxiv actors לשנת 2016.
הערות שוליים

1 2  Maggie Civantos, TRENDCELEBSNOW.COM
↑  Maggie Civantos Biography, IMDB
↑  מגי סיוונטוס, באתר SAMKUUSISTO
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4824928  GND: 1235010937  ISNI: 0000 0001 3386 9480  VIAF: 169498545   WorldCat (עם VIAF): 169498545
רונה רמון

| --- | --- |

רונה רמון, 2016
 לידה:  16 באפריל 1964 קריית אונו, ישראל
 פטירה:  17 בדצמבר 2018 (בגיל 54) ישראל 
 שם לידה:  רונית בר סימן-טוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידועה בשל:  אלמנתו של אילן רמון ואמו של אסף רמון  פעילת ציבור ומקדמת חינוך ומנהיגות של בני נוער
 השכלה:  תואר ראשון בחינוך גופני  תואר שני בטיפול הוליסטי
 תקופת הפעילות:  2003–2018 (כ־15 שנים)
 מקצוע:  פעילה חברתית, מטפלת הוליסטית
 בן זוג:  אילן רמון (1986–2003)
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:    פרס ישראל (2019)
 
רונה רמון (16 באפריל 1964 – 17 בדצמבר 2018) הייתה פעילת ציבור בתחום החינוך וזוכת פרס ישראל למפעל חיים לשנת ה'תשע"ט (2019). רמון הייתה אלמנתו של אלוף-משנה אילן רמון, האסטרונאוט הישראלי הראשון, אשר נספה באסון מעבורת החלל קולומביה ב-2003, ואמו של סרן אסף רמון, שהמשיך בדרכו של אביו כטייס קרב בחיל האוויר, ונהרג בתאונת אימונים בשנת 2009. לאחר מותם של בעלה ובנה, הקימה את "קרן רמון", השואפת להקנות לדור הישראלי הצעיר "מצוינות אקדמית, מנהיגות חברתית ותעוזה פורצת דרך" ופועלת לקידומם של בני נוער וילדים בישראל.
ביוגרפיה

רמון נולדה בשם רונית בר סימן-טוב בקריית אונו בשנת 1964, שם גדלה. הוריה, גילה וישראל, עלו לארץ ישראל מטורקיה בגיל 15 במסגרת "עליית הנוער". בביתה חונכה על ערכי הציונות ואהבת הארץ, ובנעוריה אף שימשה כמדריכה בתנועת הצופים. היא שירתה בצה"ל כפרמדיקית בחטיבת הצנחנים, ולאחר שחרורה מצה"ל, החלה בלימודים אקדמיים.
היא הכירה את בעלה לימים, אילן רמון, במסיבת יום הולדת של חברתה. השניים נישאו בשנת 1986, כשהייתה בת 22, ונולדו להם ארבעה ילדים. בשנת 1998 עברה המשפחה ליוסטון כחלק מההכנות לטיסת מעבורת החלל קולומביה, STS-107. בשנת 2003 נספה בעלה, אילן, האסטרונאוט הישראלי הראשון, כאשר מעבורת החלל קולומביה התפרקה בעת חזרתה לכדור הארץ.
אסף, בנה הבכור, התגייס לחיל האוויר בעקבות אביו, וסיים בהצטיינות את קורס הטיס במגמת קרב. ב-13 בספטמבר 2009, שבועות אחדים לאחר סיום הקורס, הוא נהרג במהלך אימון מבצעי בהטיסו מטוס F16. ככל הנראה, לקה רמון באובדן הכרה זמני ("בלק-אאוט") בשל כוח ג'י חזק שפעל על גופו לאחר ביצוע תמרון חד. הוא התרסק אל מותו בדרום הר חברון. סרן אסף רמון נקבר לצד אביו, בבית העלמין בנהלל.
רמון התגוררה שנים רבות בשכונת רמת חן שברמת גן, וב-2016 עברה להתגורר בשכונת עג'מי ביפו. היא נפטרה ב-17 בדצמבר 2018, לאחר שהייתה חולה במשך שנה בסרטן הלבלב. יום לאחר מותה, דווח בחדשות כי מתוך רצון לחסוך מקרוביה מעמד הלוויה וקבורה נוסף, הותירה בצוואתה הנחיה לשרוף את גופתה.
פעילות ציבורית

בעקבות מותם של אילן ואסף, הקימה רונה רמון את "קרן רמון", שבנתה רשת של אנשי חינוך ומעשה, הפועלים ברחבי ישראל כדי לעורר השראה ולחנך בני נוער וסטודנטים, בהשראת דמותם של אילן ואסף רמון.
רמון הייתה מעורבת גם בייסוד "כנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון", אשר מביא מאז, מדי שנה, אסטרונאוטים ובכירים מסוכנויות חלל ברחבי העולם, לפעילויות חינוך. הכנס, הנערך מדי שנה בסוף חודש ינואר לציון התרסקות מעבורת החלל, הוא חלק משבוע החלל הישראלי, שבמסגרתו נערכות פעילויות לעידוד תלמידים ללימודי מדע וחלל, וכן פעילויות הנצחה לזכר אילן רמון.
רמון הייתה מטפלת הוליסטית, והעבירה הרצאות בנושא. הייתה בעלת תואר ראשון בחינוך גופני מהמכללה האקדמית בווינגייט, ותואר שני ברפואה הוליסטית מאוניברסיטת לסלי. עבודת התזה שלה, בנושא "התמודדות עם משברים", היוותה את הבסיס להפיכתה למטפלת המקיימת הרצאות, סדנאות וטיפולים פרטניים, תוך שהיא חושפת את סיפורה האישי.
במסגרת חגיגות יום העצמאות ה-68 של מדינת ישראל, השיאה רמון משואה בטקס הדלקת המשואות השנתי בהר הרצל. אלה היו דבריה טרם הדלקת המשואה:
אני, רונה רמון, בת לגילה וישראל, מראשוני עליית הנוער מטורקיה, מדליקה משואה זו לכבודם של אהוביי, אילן ואסף, שמהווים נר ומגדלור להגשמת חזוני. לכבודם של טייסי חיל האוויר לדורותיהם, המגנים עלינו ממעל; לכבודם של אנשי החלל הפורצים גבולות למען האנושות; לכבוד ילדיי וכל הצעירים שגדלים מתוך אמונה באדם, אהבת המדינה ותקווה לשלום; ולכבוד המשפחות השכולות, לכבוד העושים למרות הכאב ויוצרים מתוך החושך.
הוקרה

ביוני 2018 הוענק לה תואר "עמית כבוד" מטעם הטכניון, כהוקרה על פועלה רב-השנים. בחודש יולי השתתפה רמון בחנוכת נמל התעופה רמון, שנקרא על שמם של בעלה אילן ובנה אסף, והייתה זאת הפעם האחרונה שבה הופיעה בפומבי.
לאחר מותה, ארונה הוצב במרכז פרס לשלום, ומאות בני אדם הגיעו לחלוק לה כבוד אחרון. ארון הקבורה ששימש לטקס האשכבה היה זה שהביא את שרידי גופת בעלה, אילן, מארצות הברית לישראל. טקס האשכבה היה במעמד נשיא המדינה, ראובן ריבלין, והשתתפו בו בני משפחה וחברים קרובים. בבית הקברות של נהלל, לצד קבריהם של אילן ואסף רמון, ניצבת אנדרטה לזכרה עם מצבה, ועל המצבה מופיעים הכיתובים "כעוף החול" ו"גם אמא פה".
בדצמבר 2018 זכתה לאחר מותה בתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. ילדיה קיבלו בשמה את התעודה. ב-2019 הוחלט להעניק לה את פרס ישראל למפעל חיים.
הנצחה

ביוני 2017 החליטה ועדת השמות בגדרה לקרוא רחוב על שמה.
ב-2019 החליטה עיריית קריית ביאליק לקרוא על שמה פארק ובו מתקני משחקים בהשראת נושאים הקשורים לתחומי המדע והחלל.
בתי ספר ומוסדות חינוך על שם רונה רמון קיימים במספר ערים בישראל כגון כפר יונה, כפר סבא, נהריה, ראש העין, רמלה, פתח תקווה וחריש.
פארק רונה רמון נחנך בשנת 2020 בגן-יבנה.
בשנת 2021 נפתח בראשון לציון שבט הצופים "רמון" על שמה.
לקריאה נוספת

רונה רמון, שמים פתוחים, ידיעות ספרים, 2019.
הערות שוליים

1 2  ירון דקל, הצחוק של רונה, באתר ynet, 20 בדצמבר 2018
↑  רונה רמון – מקדמת הגישה ההוליסטית לתהליך הצמיחה ואיכות החיים, באתר www.ronaramon.com (ארכיון)
↑  איתי בלומנטל, איתי שיקמן, אלכסנדרה לוקש וניר כהן, רונה רמון ביקשה למנוע מילדיה עוד הלוויה, באתר ynet, 18 בדצמבר 2018
1 2 3  רותם אליזרע, בלעדיה: הילדים שנותרו אחרי לכתה של רונה רמון, באתר ynet, 18 בדצמבר 2018
↑  אתר חיל-האוויר, באתר www.iaf.org.il
↑  "חלומות רבים נשארו ללא הגשמה": כשרונה רמון נפרדה מבעלה ובנה, באתר וואלה, 18 בדצמבר 2018
↑  בנו של אילן רמון נהרג בהתרסקות מטוס F-16, באתר nrg‏, 13 בספטמבר 2009
↑  הועלה בדרגה לאחר מותו
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏רונה רמון החליטה לשנות אווירה: אני עוברת לעיר הגדולה!, באתר מעריב אונליין, 12 באוגוסט 2016
↑  אור רביד וטל שלו‏, רונה רמון הלכה לעולמה בגיל 54 לאחר מאבק במחלה קשה, באתר וואלה, 17 בדצמבר 2018
↑  עופר אדרת, רונה רמון, אלמנתו של אילן רמון ואמו של אסף רמון, מתה בגיל 54, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2018
↑  עדו בן פורת, רונה רמון ביקשה לשרוף את גופתה, באתר ערוץ 7, 18 בדצמבר 2018
↑  קרן רמון – The Ramon Foundation Inspires to implement with the young generation in Israel three of the most essential Values that Ilan and Asaf Ramon represented – Academic Excellency, Social Leadership and Groundbreaking Daring., באתר ramonfoundation.org.il (ארכיון)
↑  מדליקי המשואות תשע"ו: רונה רמון, הנהג הגיבור ואולפניסטית משדרות, באתר "סרוגים", 6 באפריל 2016
↑  משה כהן, ‏רונה רמון הדליקה משואה: "לכבוד הצעירים שגדלים מתוך אמונה באדם ותקווה לשלום", באתר מעריב אונליין, 11 במאי 2016
↑  החתירה המתמדת לתיקון עולם - הטכניון העניק תוארי עמית לשם כבוד לשישה אישים מישראל ומחו"ל, באתר הטכניון, 11 ביוני 2018
↑  לי אברמוביץ', ‏"אילן ואסף מעוררים השראה והערכה", באתר ‏מאקו‏, 16 ביולי 2018
↑  גיא עזרא, ‏כלת פרס ישראל למפעל חיים: רונה רמון ז"ל, באתר "סרוגים", 2 באפריל 2019
↑  פארק מדעי החיים בקריית ביאליק ייקרא על שם משפחת רמון, באתר עיריית קריית ביאליק
| אילן רמון |
| --- | --- | --- |
| אסון קולומביה | מעבורת החלל קולומביה • STS-107 • אסון מעבורת החלל קולומביה |  |
| הנצחה | מצפה אילן • מרכז אילן רמון לנוער שוחר פיזיקה • כנס החלל הבינלאומי על שם אילן רמון • קרן רמון • האות לאיכות, מצוינות ומנהיגות ע"ש אילן ואסף רמון • האסטרואיד אילנרמון • נמל התעופה רמון • גבעות קולומביה • תיכון דרכא רמון ע"ש אילן ואסף רמון |  |
| משפחה | רונה רמון • אסף רמון • טל רמון • יפתח רמון • נועה רמון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398940105171  GND: 1200054679  ISNI: 0000 0005 0057 4140  LCCN: no2019111340  VIAF: 1563156223646805400008   WorldCat (עם VIAF): 1563156223646805400008 
רונה רמון עם נשיא המדינה, ראובן ריבלין, במיזם 929 - תנ"ך ביחד, נובמבר 2017
בתמונה העליונה: המצבה של רונה רמון לצד קבריהם של אילן ואסף רמון; בתמונה השמאלית למטה חזית המצבה, בצד הקדמי כתוב "כעוף החול" ובימנית הכיתוב בצד האחורי של המצבה: "גם אמא פה"
עליית יהודי איראן בעקבות המהפכה האיראנית

בסוף ימי שלטונו של השאה מוחמד רזא שאה פהלווי במחצית השנייה של שנת 1978, ועד תחילת פברואר 1979, תחילת שלטונו של חומייני בעקבות המהפכה האיראנית, והמשכו של שלטון האייתוללות עד היום, יחסי ישראל-איראן השתנו באופן קיצוני, עד כדי ניתוק היחסים באופן מוחלט, באותה תקופה חיו באיראן כ-80,000 יהודים, בעקבות השינוי הקיצוני שעברה איראן, עלו עשרות אלפים מתוכם לישראל, לארצות הברית ולמדינות נוספות.
מבנה הקהילה היהודית באיראן

יהודי איראן אופיינו כחסרי שורשים ציוניים, אפשר היה להגדירם כחברה בעלת אוריינטציה מסורתית-חילונית איראנית. הקהילה הוגדרה כקהילת חסות שפרושה- קהילה בעלת תלות ארגונית, חברתית ותרבותית במדינת ישראל ובארגונים היהודיים של הקהילה היהודית בארצות הברית. ההרכב האנושי של אנשי הקהילה היה אוסף מקרי של בעלי הון, יותר מאשר אנשים בעלי שיעור קומה, דבר שהוביל לחוסר פעילות קהילתית הדדית בין עשירי הקהילה לבין עצמם. ההסתדרות הציונית העולמית לא התייחסה לרמת האנשים, פועל יוצא לכך שרמת השליחים לא הלמה את צורכי הקהילה, ומשכך השליחים לא היוו סמכות רוחנית-מוסרית לנוער. עם זאת, מכוון שהיהודים הוכרו כמיעוט דתי (על פי חוקת איראן משנת 1906) ולכן זכאים לייצוג במג'לס (הפרלמנט), זכות שהייתה מוגבלת לבחירת נציגם ולא לבחירת מועמדים אחרים, ולכן יהודי לא יכול היה לכהן כשר בממשלה.
מבנה הקהילה היהודית באיראן > מעמדם הכלכלי

מתוך כ-80,000 יהודים התפלגות החוסן הכלכלי הייתה: 10% עשירים מאוד, 80% עשירים ובני המעמד הבינוני, 10% עניים - נתמכי הקהילה (רוב העניים עזבו את איראן ועלו לישראל בשנות החמישים).
קיץ 1978

קייץ זה אופיין בפחד מרדיפות דתיות, למרות כיבוד זכויות דתיות של מיעוטים לא מוסלמים, בלווית הסתה של כהני דת שיעים שכללה סיסמאות כגון "מוות ליהודים", "יהודים צאו" – ומכאן שהכתובת על הקיר. בו בזמן הגיעו מכתבי איום למנהיגי הקהילה, כתובות נאצה נכתבו על קירות בתי כנסת ומוסדות יהודיים, ונשמעו קריאות נגד קשרי ישראל איראן, הפגנות המאבק של התקופה החלו לשאת אופי אנטי יהודי ואנטי ישראלי.
למרות ההחרפה בכל הקשור ליהדות ולישראליות, התקיימה שגרה בפעילות השגרירות הישראלית, טיסות אל על לאיראן וחזרה התקיימו כשיגרה יום-יומית, הותרו העברות הון, לא היה איסור על פעילות הסוכנות היהודית, אך גם לא עודדו יציאה מאורגנת של יהודים תוך הפקרת הרכוש הרב שנצבר.
קיץ 1978 > ספטמבר 1978

חודש זה התאפיין בהרג יהודים בעיר משהד, פצצה שהוטמנה בבית הקהילה היהודית בהמדאן, הפצת הפרוטוקולים של זקני ציון עם פרושי גבלס ופרשנות כהני דת שיעים, הפצה ברבים של הקלטות חומייני נגד ישראל בהמשך לפעולת ישראל בדרום לבנון בשעתו. בו בזמן אף החלה החרמת עסקאות עם יהודים בשווקים עם דגש על נכסי דלא-ניידי, וזאת מתוך מחשבה כי האיראנים יקבלו את הרכוש היהודי ללא תמורה, עם עזיבת היהודים. לאור פניות עסקנים יהודים ובראשותם ציר הפרלמנט יוסף כהן לשלטונות, הבדילו בין היהודים הזכאים לקבל הגנה ככלל המוסלמים לבין כל דבר שיש לו נגיעה לישראל והציונות. חומייני בהיותו בגלות בצרפת קיבל משלחת יהודים מאיראן ואלו דנו על מצב היהודים, זה האחרון מבטיח להם כי לא יפגע ביהודים.
החלשות השאה ופעולות הצלה למען היהודים

בתקופת הזמן בו שלטון השאה לא היה יציב, יהודי איראן לא התייחסו לישראל כאל ארץ הגירה, או לארץ שראוי להשקיע בה משאבים כלכליים, יתרה מכך בעת הגירתם רובם לא עלו לישראל אלא בחרו את ארצות המערב כל אחד מסיבותיו הוא. משה קצב שכיהן כשר בממשלתו של מנחם בגין נפגש עם פרנסי קהילת איראן, זאת לאור המשבר שבפתח אך דבקות היהודים במחשבה של היותם אזרחים איראנים נאמנים. הובילה את מנהיגי הקהילה שלא לנווט את הספינה כפי שנדרש בשעת משבר, וחטאה בכך גם האליטה הכלכלית היהודית האיראנית. לאור זאת קמה ההתערבות של ממשלת ישראל, אך הפרסום הפומבי של פגישת משה קצב עם יהודי איראן עוררה את חששם מפני זיהוי עם ישראל והציונות. מנחם בגין (כראש הממשלה), שמחה ארליך (כשר האוצר) וראשי הסוכנות היהודית דנו באפשרות קליטתם הכלכלית של יהודי איראן, הוחלט על שורה של הקלות בתחומים שונים במיוחד לבעלי האמצעים שכללו אפשרות להכניס לתחומי מדינת ישראל: כסף, זהב, שטיחים ותכשיטים, שורה של הקלות של משרד האוצר שתאפשר ליהודים להעביר את הונם תוך תשלום מכס מופחת. כמו כן הטבות לעולה החדש שכללו כי כל משפחה שעלתה לארץ קבלה דירה בהתאם לגודל המשפחה, הדירות היו בערים גדולות ירושלים, יבנה, אשקלון ואשדוד.
החלשות השאה ופעולות הצלה למען היהודים > פעילות שליחי המדינה ב-1978

המוסד החל לברר מי מהיהודים מעוניין לעלות לארץ במטרה להושיט עזרה, נציגי הבנקים הגדולים – הפועלים, לאומי ודיסקונט סייעו לעולים הפוטנציאליים להעביר את כספם לארץ, הרישום לעלייה עבר ממשרדי הסוכנות שבטהרן אל תוך בתי הכנסת בעקבות הירי ברחובות והחשש מפגיעה במשרדי הסוכנות. משרד הבריאות הקים מערך לבדיקה גופנית לעולים מאזור כרמאנשאה והאזורים הכורדים לפני עלייתם ארצה לוודא שאינם נושאים מחלות מידבקות, העולים קיבלו אישור בריאות גורף, ועלו על מטוסי אל על. הפעלת השדה לטיסות אל על התאפשרה עקב קשריו של הנספח הצבאי הישראלי עם הגנרל חקאקי – מפקד שדה התעופה הצבאי שבתחומו היה שדה התעופה האזרחי (שהוצא להורג בתליה כחודש לאחר מכן) שהטיסו אותם ישירות לארץ.
פברואר 1979 – חומייני בטהראן

שליח מדינת ישראל מרדכי בן-פורת שהיה בעל ניסיון רב בהעלאת יהודי עיראק לארץ, הגיע לטהראן בעקבות כעסם של יהודי איראן על מדינת ישראל, בהמשך לפומביות שניתנה למצוקת יהודי איראן. במקביל התרחש בחודש זה מבצע חילוץ הישראלים מאיראן (1979).
בעת ביקורו בארצות הברית הזכיר אריה דולצ'ין יו"ר הסוכנות היהודית בנאומיו כי מתוך 15,000 היהודים שעזבו את איראן רק מחציתם עלו לישראל. אך יהודי איראן התנגדו להבאת עניינם אל הפומבי מחשש לפגיעה בם בעתיד ומשכך דרשו כי אין לדבר על עלייה לארץ. בה בשעה היהודים קיבלו הבטחה ממטה חומייני כי לא יפגעו בם. והודו לו בקיום צעדה למטהו שבדרום העיר. בנו של הרב הראשי ליהודי איראן יצא בהצהרה: ישראל היא מרכז רוחני-דתי של היהודים, אך אין חובה להגר אליה ולחיות בה. כמו כן שגרירות ישראל בטהרן נסגרה ונפלה בידי מפגינים איראנים, שארית השליחים פוזרו בדירות מסתור.
פעילות המוסד בשנים 1979–2006

רוב היהודים היגרו מאיראן בין השנים 1979–2006, כאשר נתיב ההגירה היה דרך 3 ערים: איסטנבול, אתונה ורומא. נתיב איסטנבול נתקל בקשיים רבים עקב חששה של טורקיה לפגיעה ביחסים עם איראן, ולכן מבריחים איראנים ובלוצ'יסטן העבירו את היהודים דרך זאהדאן שבאיראן – עיר מסחר שהתאימה ככסוי לכל מי שהגיע אליה, משם לכוויתה שבפקיסטן על גבי טנדרים, סוסים, פרדות ואפילו ברגל, מכוון שבעיר היו מוסדות או"ם, היהודים הונחו לבקש הגנה, משם הגיעו לקראצ'י במטוס או ברכב. בקארצ'י קבלו עזרה מאישה בשם חאנום רחמים שדאגה לדיור ומזון עד לעזיבתם את פקיסטן – דבר שלקח משבוע ועד חצי שנה, כשחלקם מצוידים בדרכונים וחלקם בתעודת מסע של ממשלות זרות ומשם עשו דרכם לארץ דרך ארץ נוספת. מימון ההברחות נעשה בעזרת קרן מיראז' (באדיבותו של דוד מיראז' יהודי ממוצא איראני) והרב יחיאל אקשטיין, עלות ההברחה הייתה בתחילה 4,000 דולר לעולה ואחר כך עלתה ל־10,000 דולר, בשנת 2008 פורסם סיפור הברחתם של 40 יהודים וכך הסתיים מפעל הברחת היהודים.
הגירה לארצות היעד

הגדרת מהגר על פי האו"ם היא: אדם שנולד בארץ אחת ומבקש אישור חוקי להתיישב בארץ היעד, רוב היהודים שבאו לישראל ראו בישראל תחנת מעבר לאירופה או אמריקה, ישראל לא הייתה עבורם מקור תושבות קבע, הם באו כתיירים או תושבים ארעיים והמשיכו בדרכם הלאה לארצות אחרות. עולים אלו היו חסרי זיקה למדינה היהודית הציונית. חלקם עזבו את ישראל בגלל אפליה (לטענתם) של הממסד הישראלי, חלקם נמנעו מלהגיע בעקבות שיחות עם בני משפחה שהיו כבר בארץ והסבירו להם כי החיים בארץ קשים, וחלקם עזבו את איראן בגלל העדר הזדמנויות חינוכיות – השכלתיות. המניעים להגירה יכולים גם להיתפס כהעדפת החיסכון – חינוך טוב יותר והזדמנויות פרנסה טובות יותר. אמנם אלו שהגיעו לישראל מתוך בחירה היו בעלי הסיכוי הטוב יותר להיקלט בארץ, אך הדבר לא תאם תמיד את המציאות.
מספר היהודים שעזבו את איראן בשנות ה-80 לארצות יעד:
ישראל 15,000–30,000 יהודים
ארצות הברית 30,000–35,000 יהודים
שוודיה 6,000 יהודים
מספר היהודים שהגיעו לארצות היעד אינו סופי ומוחלט, מכוון שהגעה לארץ יעד נחשבת כמי שהגיע לאותה ארץ, אך אם עזב אותה לאחר שנה ולא חזר יותר אין מידע על כך, ולכן ישנו הפער בין המספרים של היהודים שהגיעו לארצות שונות.
לקריאה נוספת

ציון בר יצחק, הקורא בשער: סיפור הברחת יהודי איראן, ירושלים ,2017
אתי ציונית-גושן, תפוח אדום, פתח תקווה, 2014
שמואל שגב: המשולש האירני, תל אביב, 1981
דוד ירושלמי, יהודי איראן וארץ ישראל: עולים ועליות, אורות וצללים: סיפור איראן והיהודים, תל אביב, 2011
יצחק מועלם, מדיניותה ופעילותה של ממשלת ישראל למען יהודי איראן ערב עליית חומייני לשלטון ולאחריה (1978–1982), רמת גן, 2017
ראו גם

יהדות איראן במהפכה האסלאמית (1979)
הערות שוליים

↑  דניאל אלעזר, יהודי איראן של היום "תפוצות ישראל, 1-2 (ינואר-מרס 1975), עמ' 21 -66
↑  דניאל אלעזר, יהודי איראן של היום ;תפוצות ישראל, 1-2 (ינואר-מרס 1975), עמ' 44
↑  שמואל שגב, המשולש האירני-הקשרים החשאיים בין ישראל -איראן-ארה"ב, תל אביב: מעריב, 1981, עמ' 192-190
↑  יצחק מועלם, שאול רגב (ע), יהודי איראן הנהגה-חברה-תרבות מתוך קהילה ומורשת, רמת גן, 2017, עמ' 47-46
↑  יצחק מועלם, שאול רגב (ע), יהודי איראן הנהגה-חברה-תרבות מתוך קהילה ומורשת, רמת גן, 2017, עמ' 50-51
↑  רפאל קוטלוביץ, ראש מחלקת עלייה בסוכנות היהודית, פרוטוקול מס' 87 (1978), עמ' 4.
↑  פרוטוקול מס' 84 (27.12.1978) ועדת העלייה והקליטה של הכנסת, עמ' 7–8
↑  כנגד כל הסיכויים - הבריחה מטהרן - בעקבות עליית חומייני לשלטון | כאן 11 לשעבר רשות השידור|url=https://www.youtube.com/watch?v=8vPK41Sp77U%7Caccessdate=2019-09-17%7Clanguage=iw
↑  ציון בר יצחק, הקורא בשער, ירושלים, 2017, עמ' 90
↑  Yitchak Haberfeld, Christer Lundh, Self-Selection and Economic Assimilation of Immigrants: The Case of Iranian Immigrants Arriving to Three Countries during 1979–1985, International Migration Review 48, 2014-06, עמ' 354–386 doi: 10.1111/imre.12080
לשכות המודיעין של יק"א בתחום המושב

מהגרים המגיעים לאליס איילנד, ארצות הברית, בשנת 1902
לשכות המודיעין היו ארגונים אשר פעלו במהלך השנים 1881–1924, בהן היגרו למעלה משניים וחצי מיליון יהודים ממזרח אירופה ותחום המושב אל ארצות היעד שמעבר לים. ארגונים אלה קמו בחסות מספר ארגונים יהודיים אשר פעלו במוקדי ההגירה השונים. לשכות אלה פעלו כדי לסייע למהגר היהודי לקבל החלטה לאן להגר. אנשי הלשכות לא עודדו הגירה אל אחת מארצות היעד אלא פעלו כדי לסייע למהגר לממש את החלטתו בהתאם לשיקולים פרקטיים. החברה להתיישבות יהודית (יק"א), הצליחה להקים ברחבי תחום המושב רשת ענפה של לשכות מודיעין והייתה הגורם המרכזי אשר הפעיל משרדים אלה.