stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גביע העולם בכדורגל
תוצאות הטורנירים

בסך הכל השתתפו 85 נבחרות במונדיאל אחד לכל הפחות. שמונה מתוכן זכו במונדיאל, והן הוסיפו למדים שלהן כוכב אחד עבור כל זכייה. אורוגוואי היא היחידה שהוסיפה ארבעה כוכבים אף על פי שלרשותה רק שתי זכיות במונדיאלים, והם אמורים לייצג גם את שתי זכיותיה בטורנירי הכדורגל של אולימפיאדת פריז ב-1924 ואולימפיאדת אמסטרדם ב-1928. ברזיל היא הנבחרת המעוטרת ביותר עם חמש זכיות במונדיאל, והיחידה שהשתתפה בכל המונדיאלים עד כה. איטליה (1934 ו-1938) וברזיל (1958 ו-1962) הן גם הנבחרות היחידות שזכו בשני מונדיאלים רצופים. גרמניה ניצבת במקום הראשון במספר ההופעות בגמרים (8), והיא גם הנבחרת שסיימה הכי הרבה פעמים בין ארבע הראשונות (13).
שש מתוך שמונה המדינות שזכו במונדיאל זכו בתואר אחד לפחות במדינה שלהן, למעט ברזיל שסיימה במקום השני בביתה לאחר הפסד במשחק המכריע במונדיאל 1950 וכן סיימה רביעית במונדיאל 2014 וספרד שהודחה בסיבוב השני במונדיאל 1982. אורוגוואי (1930), איטליה (1934), ארגנטינה (1978) וצרפת (1998) זכו בתואר הראשון שלהן כמארחות ולאחר מכן גם במדינות אחרות, ואילו גרמניה (1974) זכתה כמארחת בתואר השני שלה. אנגליה (1966) זכתה בתואר היחידי שלה כשאירחה את המונדיאל. מדינות נוספות זכו להצלחה כשאירחו את המונדיאל. שוודיה (מקום שני ב-1958), צ'ילה (מקום שלישי ב-1962), קוריאה הדרומית (מקום רביעי ב-2002), מקסיקו (רבע גמר ב-1970 וב-1986), יפן (שמינית הגמר ב-2002) ורוסיה (רבע הגמר ב-2018) השיגו את התוצאות הטובות ביותר בתולדותיהן כשאירחו את הטורניר. נבחרת דרום אפריקה, מארחת מונדיאל 2010, ונבחרת קטר, מארחת מונדיאל 2022, הן הנבחרות המארחות היחידות עד כה שלא עברו את הסיבוב הראשון.
נכון למונדיאל 2022 השתתפו במשחק הגמר רק נבחרות מאירופה ומדרום אמריקה, כשמאזן הניצחונות עומד על 12 - 10 לטובת אירופה. רק שלוש נבחרות מחוץ ליבשות אלה העפילו לחצי גמר המונדיאל: ארצות הברית ב-1930, קוריאה הדרומית ב-2002 ומרוקו ב-2022. רק נבחרת אחת מאוקיאניה – אוסטרליה, ב-2006 וב-2022 – העפילה לסיבוב השני של הטורניר. הנבחרות האירופיות, למעט ספרד וגרמניה, זכו רק במונדיאלים שנערכו באירופה, ונבחרות דרום אמריקאיות, למעט ברזיל וארגנטינה, זכו רק במונדיאלים שנערכו באמריקה. ברזיל היא אחת החריגות לכלל זה, בזכיותיה ב-1958 באירופה וב-2002 באסיה. הנבחרות הנוספות שעשו זאת הן ספרד ב-2010, גרמניה ב-2014 וארגנטינה ב-2022.
הזכיות במונדיאל מתחלקות באופן הבא:
ברזיל (1958, 1962, 1970, 1994, 2002) זכתה ב-5 מונדיאלים.
גרמניה המערבית זכתה ב-3 מונדיאלים (1954, 1974, 1990), ולאחר איחודה עם גרמניה המזרחית נזקפו הזכיות לזכות הנבחרת המאוחדת. הנבחרת המאוחדת זכתה במונדיאל 2014, והייתה הנבחרת האירופית הראשונה שעשתה זאת על אדמת אמריקה.
איטליה (1934, 1938, 1982, 2006) זכתה ב-4 מונדיאלים.
ארגנטינה (1978, 1986, 2022) זכתה ב-3 מונדיאלים.
אורוגוואי (1930, 1950) וצרפת (1998, 2018) זכו ב-2 מונדיאלים כל אחת. זכייתה השנייה של אורוגוואי הייתה היחידה בהיסטוריה של המונדיאל שנעשתה לא באמצעות משחק גמר, כיוון ששלב הגמר של מונדיאל 1950 היה בשיטת בתים.
אנגליה (1966) וספרד (2010) זכו במונדיאל פעם אחת כל אחת.
מלבד אורוגוואי, כל הנבחרות שהשתתפו בשני גמרים ומעלה הפסידו במשחק אחד לכל הפחות.
תוצאות הטורנירים > טבלת מדליות במונדיאל

| מס' | קבוצה | זהב | כסף | ארד | סה"כ | אלופה בשנים | סגנית אלופה בשנים | מקום שלישי בשנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  ברזיל | 5 | 2 | 2 | 9 | 1958, 1962, 1970, 1994, 2002 | 1950, 1998 | 1938, 1978 |
| 2 |  גרמניה | 4 | 4 | 4 | 12 | 1954, 1974, 1990, 2014 | 1966, 1982, 1986, 2002 | 1934, 1970, 2006 ,2010 |
| 3 |  איטליה | 4 | 2 | 1 | 7 | 1934, 1938, 1982, 2006 | 1970, 1994 | 1990 |
| 4 |  ארגנטינה | 3 | 3 | - | 6 | 1978, 1986, 2022 | 1930, 1990, 2014 | - |
| 5 |  צרפת | 2 | 2 | 2 | 6 | 1998, 2018 | 2006, 2022 | 1958, 1986 |
| 6 |  אורוגוואי | 2 | - | - | 2 | 1930, 1950 | - | - |
| 7 |  אנגליה | 1 | - | - | 1 | 1966 | - | - |
| 7 |  ספרד | 1 | - | - | 1 | 2010 | - | - |
| 8 |  הולנד | - | 3 | 1 | 4 | - | 1974, 1978, 2010 | 2014 |
| 9 |  הונגריה | - | 2 | - | 2 | - | 1938, 1954 | - |
| 9 |  צ'כוסלובקיה | - | 2 | - | 2 | - | 1934, 1962 | - |
| 10 |  שוודיה | - | 1 | 2 | 3 | - | 1958 | 1950, 1994 |
| 10 |  קרואטיה | - | 1 | 2 | 3 | - | 2018 | 1998, 2022 |
| 11 |  פולין | - | - | 2 | 2 | - | - | 1974, 1982 |
| 12 |  אוסטריה | - | - | 1 | 1 | - | - | 1954 |
| 12 |  בלגיה | - | - | 1 | 1 | - | - | 2018 |
| 12 |  ארצות הברית | - | - | 1 | 1 | - | - | 1930 |
| 12 |  צ'ילה | - | - | 1 | 1 | - | - | 1962 |
| 12 |  פורטוגל | - | - | 1 | 1 | - | - | 1966 |
| 12 |  טורקיה | - | - | 1 | 1 | - | - | 2002 |
↑  בין 1954 ל-1990 התארים ניתנו לגרמניה המערבית
תוצאות הטורנירים > הישגי הנבחרות המארחות

עד למונדיאל 2010 הצליחו כל הנבחרות המארחות לעבור את השלב הראשון על גלגוליו השונים. דרום אפריקה, מארחת מונדיאל 2010, הייתה הנבחרת הראשונה בתולדות הטורניר שהודחה כבר בשלב הראשון, אם כי הצליחה לגבור על צרפת, שסיימה במקום השני במונדיאל 2006, ובכך להדיח גם אותה. אליה הצטרפה קטר, מארחת מונדיאל 2022, שסיימה במקום האחרון בבית שלה, ללא נקודות ועם שער זכות בודד. בטבלה שלהלן מפורטים הישגי המארחות בכל אחד מהטורנירים:
הגביע

בין השנים 1930–1970 הוענק לנבחרת הזוכה במונדיאל גביע ז'יל רימה. שמו הראשון היה ויקטורי, אך הוא היה ידוע גם כגביע העולם. ב-1946 שונה שמו של הגביע, והוא כונה מאז גביע ז'יל רימה לכבוד נשיא פיפ"א ז'יל רימה. הגביע עוצב על ידי אבל לפלר. במהלך מלחמת העולם השנייה אוטוריו באראזי, איטלקי שכיהן כסגן-נשיא פיפ"א ונשיא התאחדות הכדורגל האיטלקית, לקח את הגביע בחשאי מבנק ברומא והחביא אותו בקופסת נעליים מתחת למיטה שלו על מנת למנוע מהנאצים לגנוב אותו.
ב-20 במרץ 1966, ארבעה חודשים לפני פתיחת מונדיאל 1966 באנגליה, נגנב הגביע במהלך תערוכה ציבורית בכנסייה בווסטמינסטר ונמצא שבוע לאחר מכן. התאחדות הכדורגל האנגלית החליטה לנקוט באמצעי ביטחון והורתה להכין העתק מדויק של הגביע עבור החגיגות שלאחר הזכייה. ההעתק שימש גם בשנים שלאחר המונדיאל, עד 1970.
ברזיל זכתה בטורניר בפעם השלישית ב-1970, וקיבלה את הגביע המקורי לצמיתות. אולם, הגביע נגנב ב-19 בדצמבר 1983, כאשר נלקח מתצוגה במטה התאחדות הכדורגל הברזילאית בריו דה ז'ניירו. הגביע נשמר בארון עם חזית מזכוכית משוריינת, אך חלקו האחורי, שהיה עשוי מעץ, חורר על ידי מוט ברזל. הגביע מעולם לא נמצא‏.
לקראת מונדיאל 1974 הזמינה פיפ"א גביע חדש. אורכו של הגביע החדש 36.5 סנטימטרים, והוא עשוי מ-5 קילוגרמים של זהב 18 קרט עם בסיס בקוטר 13 סנטימטרים המכיל שתי שכבות של מלכיט, משקלו הכולל הוא 6.175 קילוגרמים, ותוארו בו שתי דמויות אנושיות המחזיקות את כדור הארץ. הגביע הוענק לראשונה במונדיאל 1974‏.
על בסיס הגביע חרוטה הכתובת "FIFA World Cup" (גביע העולם של פיפ"א). שם המדינה שנבחרתה זכתה בטורניר נחרט בתחתית הגביע, כך שלא ניתן לראותו כאשר הגביע ניצב על בסיסו. הטקסט מציין את השנה ושם המדינה הזוכה בשפה הלאומית שלה, כגון "1974 – Deutchland" או "1994 – Brasil".
פרסים

בכל מונדיאל מוענקים פרסים אחדים. להלן העיקריים שבהם:
נעל הזהב הוא פרס המוענק למלך השערים של כל מונדיאל, החל ממונדיאל 1982. תואר מלך השערים הוכר כבר במונדיאל הראשון, ובמונדיאל 1994 שנערך בארצות הברית הוענקו פרסי כדור הכסף וכדור הברונזה לשחקנים שסיימו במקום השני והשלישי בטבלת המבקיעים. מאז 1994 מופעל כלל ולפיו במקרה שיש שוויון בין שחקנים במספר השערים הבכיר יותר הוא זה שלזכותו מספר גבוה יותר של בישולים. קבוצת המחקר הטכני של פיפ"א היא זו הקובעת האם מסירה כלשהי נחשבת כאסיסט או לא. אם גם במצב זה יש שוויון יוענק הפרס לשחקן שהשתתף בפחות דקות משחק.
כדור הזהב הוא פרס המוענק לכדורגלן הטוב ביותר בכל מונדיאל, שנבחר מתוך רשימה המחוברת על ידי הוועדה הטכנית של פיפ"א. המנצח נבחר על ידי נציגי התקשורת. השחקנים שסיימו במקום השני והשלישי בהצבעת אנשי התקשורת מקבלים את פרסי כדור הכסף וכדור הארד של אדידס בהתאמה.
פרס יאשין מוענק לשוער הטוב ביותר, והוא קרוי על שמו של שוער העבר הסובייטי המנוח לב יאשין, הנחשב לאחד מגדולי השוערים בהיסטוריה. קבוצת המחקר הטכני של פיפ"א (FIFA Technical Study Group) מכריזה על השוער הטוב ביותר בטורניר לפי ביצועיו במהלך התחרות. אף על פי שלשוערים יש פרס ייחודי לעמדה שלהם, הם עדיין זכאים להיבחר לכדור הזהב, כגון המקרה של אוליבר קאן ב-2002. פרס יאשין הוענק לראשונה ב-1994, אך גם לפני מונדיאל זה נבחרו שוערים לנבחרות הטורניר.
פרס פיפ"א למשחק הוגן מוענק לנבחרת עם הרקורד הטוב ביותר של משחק הגון במהלך הטורניר, כלומר הכי מעט כרטיסים ועברות. רק נבחרות שהעפילו משלב הבתים רשאיות להתחרות על הפרס. הנבחרת הזוכה מקבלת גביע, תעודה, מדליה לכל שחקן ואיש צוות רשמי, ומענק בסך 50,000 דולרים עבור ציוד כדורגל לשחקנים צעירים. ברזיל זכתה בפרס הכי הרבה פעמים (4, מתוכן אחת במשותף עם ספרד).
פרס פיפ"א לקבוצה המבדרת ביותר הוא אחד הפרסים החדשים במונדיאל. פרס זה מוענק באופן סובייקטיבי לנבחרת שעשתה את המירב על מנת לשמח את הציבור בגישה חיובית למשחק. הפרס מוענק על בסיס משאל מיוחד בהשתתפות הציבור.
פרס השחקן הצעיר, הניתן בחסות חברת ג'ילט, הוא פרס שהוענק לראשונה במונדיאל 2006 ללוקאס פודולסקי מגרמניה. הפרס ניתן לשחקן הטוב ביותר בטורניר שגילו לכל היותר 21 שנים. במונדיאל 2006 השחקנים שהיו כשירים לכך הם אלה שנולדו לאחר 1 בינואר 1985. הבחירה נערכה באתר האינטרנט הרשמי של המונדיאל, בסיוע צוות המחקר הטכני של פיפ"א.
ישראל והמונדיאל

נבחרת ארץ ישראל בכדורגל נרשמה למוקדמות מונדיאל 1934, והייתה אמורה להתמודד מול טורקיה ומצרים. לאחר פרישת טורקיה התמודדה הנבחרת מול המצרים בקהיר במשחקה הראשון בהיסטוריה, והובסה בו 1 - 7. במשחק השני, שנערך בתל אביב, הפסידה הנבחרת בתוצאה 1 - 4. במוקדמות מונדיאל 1938 הודחה הנבחרת בסיבוב המוקדמות הראשון לאחר שהפסידה ליוון בתל אביב ובאתונה. מוקדמות מונדיאל 1950 היה הטורניר הראשון שבו ייצגה הנבחרת את מדינת ישראל, ובו הפסידה פעמיים ליוגוסלביה. במוקדמות מונדיאל 1954 הפסידה הנבחרת פעמיים ליוון וליוגוסלביה, שסיימה במקום הראשון. במוקדמות מונדיאל 1958 התמודדה ישראל ישירות בסיבוב האחרון בגלל פרישת יריבותיה, והודחה בשני משחקים על ידי ויילס. במוקדמות מונדיאל 1962 העפילה ישראל עד סיבוב המוקדמות השלישי והמכריע, בו התמודדה והפסידה לאיטליה בשני המשחקים. במוקדמות מונדיאל 1966 הוגרלה ישראל לבית מספר 1 עם בלגיה ובולגריה, והפסידה בכל המשחקים.
במוקדמות מונדיאל 1970 שובצה ישראל לראשונה לאזור אוקיאניה, ובעקבות כך פרשה קוריאה הצפונית שהייתה אמורה להתמודד מולה. ישראל העפילה אוטומטית לסיבוב השני, בו הדיחה את ניו זילנד. בסיבוב השלישי והמכריע התמודדה ישראל מול אוסטרליה, ולאחר ניצחון ברמת גן סיימה בתיקו 1 - 1 באוסטרליה בזכות שער של מרדכי שפיגלר, ולראשונה בתולדותיה העפילה למונדיאל. בטורניר עצמו שובצה ישראל לבית ב' ביחד עם איטליה, אורוגוואי ושוודיה. במשחק מול אורוגוואי הפסידה ישראל 0 - 2, אך במשחק מול שוודיה הצליח שפיגלר להבקיע שער שוויון, והמשחק הסתיים בתוצאה 1 - 1. במשחק האחרון מול איטליה, שהעפילה עד הגמר, סיימה ישראל בתיקו 0 - 0. בסיכום משחקי שלב הבתים דורגה ישראל במקום האחרון עם 2 נקודות.
במוקדמות מונדיאל 1974 ניצחה ישראל ברוב משחקי הדירוג ומשחקי הבית המוקדם, אך הפסידה במשחק המכריע מול קוריאה הדרומית ולא העפילה למונדיאל. במוקדמות מונדיאל 1978 שובצה הנבחרת לבית אחד עם קוריאה הדרומית ויפן. לאחר שני ניצחונות על יפן ותיקו מול הקוריאנים ברמת גן הפסידה הנבחרת לקוריאנים במשחק המכריע בסיאול, ולא העפילה בגלל מאזן נחות יותר. במוקדמות מונדיאל 1982 התמודדה ישראל מול נבחרות מאירופה, וסיימה במקום החמישי והאחרון. במוקדמות מונדיאל 1986 חזרה ישראל לשחק באזור אוקיאניה, וסיימה במקום השני אחרי אוסטרליה בבית של ארבע נבחרות. במוקדמות מונדיאל 1990 שיחקה ישראל בבית אחד עם אוסטרליה וניו זילנד, ולאחר שסיימה במקום הראשון העפילה לפלייאוף מכריע מול קולומביה, בו הודחה בסיכום שני המשחקים. במוקדמות מונדיאל 1994, לראשונה מזה עשר שנים, חזרה ישראל לשחק בקביעות תחת אופ"א. הנבחרת שובצה לבית מספר 6 ביחד עם שוודיה, בולגריה, צרפת, אוסטריה ופינלנד, וסיימה במקום החמישי עם שישה הפסדים מתוך עשרה משחקים. הניצחון היחיד של ישראל הושג מול צרפת בפריז, והוא נחשב עד היום לאחד מהישגיה הטובים ביותר של הנבחרת. במוקדמות מונדיאל 1998 הציגה ישראל יכולת יותר טובה, וסיימה במקום השלישי מתחת לבולגריה ורוסיה ומעל קפריסין ולוקסמבורג. במוקדמות מונדיאל 2002 הייתה ישראל על סף העפלה לפלייאוף ההכרעה, אך דורגה במקום השלישי והודחה לאחר שסיימה בתיקו 1 - 1 מול אוסטריה במחזור האחרון. במוקדמות מונדיאל 2006 סיימה ישראל במקום השלישי מתחת לצרפת ושווייץ בגלל הפרש שערים נחות וללא הפסד. במוקדמות מונדיאל 2010 סיימה ישראל במקום הרביעי אחרי שווייץ, יוון ולטביה. במוקדמות מונדיאל 2014 סיימה ישראל במקום השלישי, אחרי רוסיה ופורטוגל. במוקדמות מונדיאל 2018 סיימה ישראל במקום הרביעי, אחרי ספרד, איטליה ואלבניה. במוקדמות מונדיאל 2022 סיימה ישראל במקום השלישי, אחרי סקוטלנד ודנמרק.
ראו גם

מוקדמות גביע העולם בכדורגל
מלך שערי גביע העולם בכדורגל
קמע גביע העולם בכדורגל
הנבחרות בגביע העולם בכדורגל
גביע העולם בכדורגל נשים
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - (לשעבר: אליפות העולם לנוער; מכונה גם "המונדיאליטו")
גביע העולם בכדורגל עד גיל 17
לקריאה נוספת

מרדכי בסוק, תולדות משחקי הגביע העולמי בכדורגל 1930–2018, הוצאת כרמל, 2018 (הספר בקטלוג ULI)
אסטרוטורפינג

אסטרוטורפינג הוא מונח המתאר את הפרקטיקה המטעה של הסתרת הגורמים המממנים מאחורי מסר מתוזמן או ארגון, כדי ליצור רושם שמדובר בתמיכה אותנטית של הציבור הרחב. פרקטיקה זו נפוצה בתחומים פוליטיים, פרסומיים, דתיים או תקשורתיים, ונועדה להקנות אמינות למסר או לארגון על ידי הסתרת זהותם של המממנים.
מקור השם נובע מהשוואה בין תמיכה ציבורית טבעית לבין תמיכה מלאכותית ("AstroTurf"), המתארת מראה מזויף של תמיכה ציבורית רחבה.
מדיניות ואכיפה

אסטרוטורפינג נאסרת בחקיקה במדינות רבות. בארצות הברית, הנציבות הפדרלית למסחר (אנ') פועלת נגד אסטרוטורפינג באמצעות צווים להפסקת פעילות וקנסות שיכולים להגיע עד 16,000 דולר ליום בגין הפרות. בשנת 2009, עדכנה הנציבות את מדריך ההנחיות שלה, כך שיכלול שיווק במדיה חברתית ובשיווק מפה לאוזן. ההנחיות מחייבות מפרסמים לוודא כי בלוגרים או תומכים במוצר פועלים בהתאם לחוקים וכי חוות הדעת שלהם משקפות כנות, במיוחד כשקיים קשר מסחרי בינם לבין המוצר.
באיחוד האירופי, הדירקטיבה על פרקטיקות מסחריות בלתי הוגנות מחייבת גילוי ברור כשמדובר בתוכן שיווקי ממומן ומונעת מאנשים עם קשר מסחרי להציג עצמם כצרכנים רגילים.
בממלכה המאוחדת, תקנות הגנת הצרכן מפני מסחר בלתי הוגן אוסרות על התחזות לצרכן רגיל. עונש על הפרה עשוי לכלול עד שנתיים מאסר וקנסות בלתי מוגבלים. בנוסף, תעשיית הפרסום הבריטית אימצה קודים וולונטריים, כמו קוד הפרסום והשיווק הישיר, כאשר רשות הפרסום (ASA) חוקרת תלונות על הפרות.
באוסטרליה, חוק הצרכן האוסטרלי (אנ') מגדיר אסטרוטורפינג כהתנהגות מטעה ואסורה. עם זאת, האכיפה נעשית לרוב באמצעות תביעות מצד מתחרים, ולא על ידי הגוף הרגולטורי המרכזי, הוועדה האוסטרלית לתחרות והגנת הצרכן (אנ').
עולמית, קיימת רשת להגנת הצרכן ולאכיפה (ICPEN) שמטרתה לתאם פעילות רגולטורית בתחום.
דוגמה למקרה אכיפה בולט התרחשה בשנת 2018 בניו אורלינס, כאשר חברת Entergy נקנסה בסכום של חמישה מיליון דולר על כך ששכרה שחקנים להציג תמיכה בפרויקט תחנת כוח שנוי במחלוקת, במטרה להדוף את קולן של הקהילות המקומיות.
ויכוח ציבורי

האסטרוטורפינג מעורר דיון רחב על יעילותו והשפעתו על החברה:
ויכוח ציבורי > יעילות

בספר Grassroots for Hire: Public Affairs Consultants in American Democracy מאת אדוארד ווקר, אסטרוטורפינג מוגדר כהשתתפות ציבורית הנתפסת כמתומרצת בצורה משמעותית, כהונאה (כאשר טענות מיוחסות לאנשים שלא עשו אותן) או כקמפיין המתחזה לתנועה עממית. אף על פי שלא כל הקמפיינים של שדלנות עממיים מקצועיים עומדים בהגדרה זו, נמצא כי קמפיינים כאלה שממומנים על ידי גורמים בעלי אינטרס נכשלים לעיתים קרובות כאשר הם אינם שקופים לגבי מקורות המימון שלהם או שאינם יוצרים שותפויות עם קבוצות שיש להן אינטרס אותנטי בנושא.
מחקר שפורסם בכתב העת Journal of Business Ethics (אנ') מצא כי אסטרוטורפינג באתרי אינטרנט שמנוהלים על ידי חברות קש יוצר חוסר ודאות ומפחית אמון, ובכך משנה תפיסות לטובת אינטרסים עסקיים. הניו יורק טיימס דיווח כי ביקורות צרכניות מזויפות הן יעילות במיוחד, משום שהן מוצגות כעדויות של אנשים אמיתיים. חלק מהארגונים משתמשים באסטרוטורפינג כדי להשתיק ביקורות שליליות או להשפיע על דיונים באמצעות תופעת "חשיבת יחד".
ויכוח ציבורי > הצדקה

ישנם תומכים באסטרוטורפינג המגנים על הפרקטיקה. למשל, המחבר ריאן סגר טוען כי תנועות שמנצלות אסטרטגיות אגרסיביות להגדלת השפעתן אינן מרמות, אלא פשוט עוסקות בפוליטיקה בסיסית. מנהל בכיר מחברת Porter/Novelli ציין כי יש מקרים בהם הציבור דוחה עמדות מסוימות פשוט בגלל זהות המפרסמים, ולכן אסטרוטורפינג נדרש כדי להתגבר על הדעות הקדומות.
ויכוח ציבורי > השפעה על החברה

מומחה כריית נתונים, פרופסור בינג ליו (אנ') מאוניברסיטת אילינוי, העריך כי שליש מהביקורות הצרכניות באינטרנט הן מזויפות. תופעה זו מטשטשת את הגבול בין דעת קהל אותנטית לדעה ציבורית מלאכותית. מחקר נוסף טוען כי אסטרוטורפינג מאיים על הלגיטימיות של תנועות שורשיות אמיתיות, כאשר הוא משרת אג'נדות תאגידיות, מניפולציות דעת קהל ופוגע במחקר מדעי.
בנוסף, תוכנות ניהול אישיות, שמאפשרות שימוש באסטרוטורפינג, עלולות לפגוע בדיונים קונסטרוקטיביים באינטרנט. דו"ח מ-2011 מצא כי פוסטרים בתשלום מתקיפים זה את זה בפורומים, לעיתים קרובות על חשבון המשתתפים הרגילים. מאמר בכתב העת Journal of Consumer Policy קרא למחוקקים לפעול בתקיפות רבה יותר נגד התופעה, שכן היא מקשה על הציבור להתריע על מוצרים נחותים או על התנהלות עסקית בעייתית, אך ציין כי קשה לאתר ביקורות מזויפות.
טכניקות

אסטרוטורפינג מתבצע במספר שיטות, ביניהן:
שימוש בחברות קש: אחת הטכניקות הנפוצות באסטרוטורפינג. קבוצות אלו מציגות עצמן כמי שפועלות לטובת הציבור, בעודן מקדמות אינטרסים של נותני חסות עסקיים או פוליטיים. לדוגמה, הן עשויות להתנגד לחקיקה או לקונצנזוס מדעי שעלול לפגוע בעסקי המממן, תוך הדגשת דעות מיעוט, יצירת ספק ופרסום טענות נגדיות בתמיכת "מומחים" ממומנים.
בלוגים מזויפים: בלוגים שמתחזים לכתיבה צרכנית אותנטית אך ממומנים על ידי גופים מסחריים.
בובות גרב: טכניקה שבה אדם יחיד יוצר זהויות רבות כדי ליצור רושם של תמיכה ציבורית רחבה. בובות גרב עשויות לפרסם ביקורות חיוביות על מוצר, לתקוף משתתפים שמבקרים את הארגון, או לפרסם ביקורות שליליות על מתחרים – כל זאת תחת זהויות מזויפות.
ניהול זהויות: שימוש בתוכנות לניהול פרסונות מקוונות, המאפשרות לתחזק חשבונות מזויפים בצורה משכנעת. עסקים בתחום האסטרוטורפינג עשויים לשלם לעובדים על סמך מספר הפרסומים שלהם שאינם מסומנים על ידי מנהלים, ולעיתים נעשה שימוש בתוכנות לניהול זהויות שמאפשרות לכל עובד לנהל עשרות זהויות משכנעות באופן סימולטני. שימוש כזה נתפס כצורת מתקפת "סיביל" (אנ') במערכות מבוזרות.
קבוצות תמיכה: חברות תרופות עשויות לממן קבוצות תמיכה לחולים, תוך דחיפתן לעזור בשיווק המוצרים שלהן. גם בלוגרים שמקבלים מוצרים חינמיים, טיולים ממומנים או הטבות אחרות נחשבים לעיתים לאסטרוטורפינג, אם אינם חושפים זאת לקוראים. כמו כן, אנליסטים כלכליים שמסקרים את לקוחותיהם בלי לחשוף את הקשרים הפיננסיים שלהם יכולים להיחשב לחלק מהתופעה.
אסטרוטורפינג בישראל

במדינת ישראל, אסטרוטורפינג ניכר בעיקר בתחומים כמו תקשורת, פוליטיקה ומאבקים ציבוריים. לדוגמה, שימוש בפרופילים מזויפים ברשתות חברתיות למטרות פוליטיות נחשף במספר מערכות בחירות, שם הופעלו קמפיינים שהתחזו לתמיכה ציבורית רחבה במועמד מסוים או בהפצת מסרים נגד יריבים פוליטיים. הקמפיינים הופעלו על ידי מדינות זרות וגם על ידי מפלגות פוליטיות ישראליות כמו "הליכוד" ו"העבודה".
החקיקה הישראלית אינה מתייחסת ישירות לאסטרוטורפינג, אך חוק איסור לשון הרע וחוק הגנת הצרכן עשויים לספק כלים משפטיים בהתמודדות עם מקרים מסוימים, כמו הפצת מידע כוזב הפוגע באנשים פרטיים או קידום מוצרים תוך הצגת מידע מטעה. עם זאת, האכיפה בתחום זה מוגבלת, והחקיקה אינה עוסקת במפורש במניפולציות דעת קהל ברשתות החברתיות או במדיה דיגיטלית.
התופעה גם משפיעה על האמון במוסדות ובמדיה בישראל. קמפיינים ציבוריים שנחשדו כאסטרוטורפינג פגעו באמינותם של מאבקים חברתיים מסוימים, כמו גם בתדמיתם של גופים פוליטיים ומסחריים שהשתמשו בטקטיקות אלה.
ראו גם

חברת קש
גרינווש
פינקוושינג
פייק ריפורטר
עובד ציבור

עובד ציבור או עובד מדינה הוא מי שמועסק בכל מוסדות הממשל (במשרדי הממשלה או ברשויותיה ובשלטון המקומי), להוציא שירות צבאי.
מתוקף הסמכות הממשלתית שניתנת לעובדי הציבור רבים, ומתוך מערכת היחסים הייחודית בין עובדי הציבור רבים לשלטון, במקרים רבים ישנה חקיקה מיוחדת המתייחסת באופן פרטני לעובדי ציבור.
מאפיינים

בעולם אין הגדרה אחידה לעובד ציבור, והיא משתנית ממדינה למדינה. כך למשל, בבריטניה, רק עובדי הממשל המוגדרים כ"עובדי המלך" (באנגלית: Crown employees) מוגדרים כעובדי ציבור ואילו עובדי זרועות שלטון אחרות, כך למשל עובדי השלטון המקומי, אינם עובדי ציבור. חקר השירות הציבורי הוא חלק מן המינהל הציבורי.
במרבית ההגדרות במדינות השונות, עובדי ציבור לא נבחרים על ידי הציבור אלא מונו לרוב על סמך התאמתם המקצועית, ומשך תעסוקתם אמור לשרוד שינויים בהנהגה הפוליטית. בהגדרתם, עובדי ציבור מספקים שירותים למדינה ולציבור הרחב.
היסטוריה > סין הקיסרית

המקור של עובדי הציבור בגרסתם המריטוקרטית המודרנית עשוי להקשר אל המבדקים האימפריאליים של סין הקיסרית. המבדקים האימפריאלים היו מבוססים על כישרון ונועדו לבחור מבין המועמדים את המתאימים ביותר למשרות הביורוקרטיות של המדינה - זאת בניגוד לתרבויות אחרות באותה תקופה, שבהן היה נהוג למנות עובדי ציבור על בסיס מעמד או קאסטה. למערכת הביורוקרטית החדשנית הזו הייתה השפעה עצומה על החברה והתרבות בסין הקיסרית, והייתה אחראית באופן ישיר על יצירת מעמד של ביורוקרטים-מלומדים שאינם בעלי ייחוס משפחתי.
המבדקים האימפיארלים התפתחו בהדרגה. לפני פיתוחם, המינויים המקוריים לביורוקרטיה התבססו על חסותם של אריסטוקרטים. בתקופת שושלת האן, הקיסר וו הקים את מערכת הקיאו-ליאנית שבה הממונים המליצו על העובדים המתאימים ביותר לתפקיד מסוים. בתחומי הממשל, בייחוד בצבא, המינויים התבססו אך ורק על הכישרון. זו הייתה גרסה ראשונית של הבחינות האימפריאליות - נקודת מעבר בין תרבות בה תפקידים עוברים בירושה וחסות לתרבות בה תפקידים נקבעים על ידי כישרון. בתקופת מעבר זו, פקידים מקומיים היו בוחרים את המועמדים לתפקיד, והם היו עוברים בחינה בבקיאותם בקלאסיקות הסיניות. לאחר נפילת שושלת האן, הביורוקרטיה הסינית נסוגה למערכת מבוססת-כישרון למחצה, הידועה כמערכת תשע הדרגות.
המגמה התהפכה במהלך שושלת סווי הקצרה (581-618), שיזמה מינויים לעבודה בשירות המדינה באמצעות בחינות והמלצות בכתב. המערכת הראשונה של השירות הציבורי הוקמה על קיסרי האימפריה. שושלת טאנג שירשה את סווי (618-907) אימצה את אותם אמצעים לדירוג ומיון עובדי ציבור, והסתמכה בהדרגה על המלצות אריסטוקרטיות ויותר ויותר על קידום מקצועי המבוסס על תוצאות הבחינות בכתב. שיטת הבחינות שוכללה באינטנסיביות בתקופת שלטונה של וו דזה טיין.
בתאוריה, מערכת השירות הציבורי הסינית הייתה אמורה לספק את אחד הכלים המרכזיים לניידות חברתית בחברה הסינית, אולם בפועל, בעקבות דרישות הזמן התובעניות של תהליך הלימודים לבחינה, לרוב התאפשר רק לבני האצולה לבצע אותה. הבדיקה בחנה את יכולותיו של המועמד לשנן את ארבעת הספרים וחמש הקלאסיקות של הקונפוציאניזם ואת יכולתיו של המועמד להלחין שירים באמצעות חוקים קבועים וקליגרפיות. בשלהי המאה ה-19, השיטה נתקלה בביקורת הולכת וגוברת בתוך סין, והיא בטענות שהבדיקה אינה משקפת את יכולתו של המועמד לשלוט היטב, ושהיא נותנת עדיפות לסגנון על פני תוכן ומקוריות. המערכת בוטלה בסופו של דבר על ידי ממשלת צ'ינג ב-1905 כחלק מחבילת הרפורמה שהנהיגה הממשלה.
שיטת העבודה הציבורית הסינית זכתה לעיתים קרובות לתשבחות והתפעלות מהפרשנים האירופיים של המאה ה-16 ואילך.
היסטוריה > עבודה ציבורית בעת המודרנית

במאה ה-18, בתגובה לשינויים הכלכליים וצמיחתה של האימפריה הבריטית, התרחבה ביורוקרטיה של מוסדות כגון משרד העובדים הבריטי ומנהלת הצי המלכותי הבריטי. לכל אחד מהם הייתה מערכת משלו, אבל באופן כללי, הצוות מונה באמצעות חסות או זכות שנבעה ממעמד או מכסף. עד המאה ה-19, נעשה ברור יותר ויותר כי המערכות הקיימות לא מצליחות לעמוד בסטנדרטים ובציפיות שהציבו להם בחברה.
כבר במהלך המאה השמונה-עשרה מתועדות תכתובות בבריטניה המפליאות בשבחיה של מערכת המבדקים הסינית. אחדים מאנשי הרוח הבריטים הרחיקו לכת עד כדי כך שדחקו בהנהגה האנגלית לאמץ מערכת דומה. בצעד לכיוון זה נקטה חברת הודו המזרחית הבריטית בשנת 1806. באותה שנה הקימה חברת הודו המזרחית מכללה ליד לונדון, במטרה להכשיר ולבחון את המועמדים לניהול שטחי החברה בהודו. המחשבה מאחורי הקמת המכללה באה, במידה ניכרת, בהשראת אנשי חברת הודו המזרחית אשר עבדו בתחנת הסחר בקנטון שבסין (לימים גואנגג'ואו). הבחינות לשירות הציבורי ההודי - מונח שטבעה החברה - הוכנסו בשנת 1829.
המאמצים הבריטיים לרפורמה הושפעו ממערכת הבחינות האימפריאלית ומערכת המריטוקרטיה של סין. תומאס טיילור מדוס, הקונסול הבריטי בגואנגג'ואו, טען בטענותיו על "אנשי ואנשי סין" שפורסמו ב-1847, כי "משך הזמן הארוך של האימפריה הסינית הוא אך ורק הודות לממשלה הטובה שמקודמת בעקביות על ידי אנשי כישרון וזכאים בלבד", וכי על הבריטים לבצע רפורמה בשירות הציבורי שלהם על ידי הפיכתו למערכת מריטוקרטית.
בשנת 1853 הזמין ויליאם גלאדסטון, שר האוצר של בריטניה, בדיקה במטרה לקבל חוות דעת חיצונית על מערכת שירות המדינה. בהשפעת המבדקים האימפריאליים הסיניים, דו"ח המסקנות של חוות הדעת קבע ארבע המלצות עיקריות: גיוס העובדים צריך להיות על בסיס הכישרון שנקבע באמצעות בדיקה תחרותית; על המועמדים להיות בעלי השכלה כללית מוצקה כדי לאפשר העברות בין-מחלקות; המתגייסים צריכים להיות מדורגים בהיררכיה וכי קידום צריך להיות באמצעות הישג, ולא "העדפה, חסות או רכישת הקידום"; צריכה להיות חלוקה ברורה בין העובדים האחראים לעבודה השגרתית ("מכנית") לבין העוסקים בגיבוש מדיניות ויישומה במעמד "מנהלי".
הדו"ח היה מתוזמן היטב, משום שתוהו ובוהו ביורוקרטי במהלך מלחמת קרים גרם לתביעה רחבה לשינויים. מסקנות הדו"ח יושמו מיד, ושירות ציבורי קבוע, נייטרלי מבחינה פוליטית, החל לפעול בשירות המדינה של הוד מלכותה. ב-1855 הוקמה גם נציבות שירות המדינה כדי לפקח על גיוס פתוח לציבור וסיום תופעת הפטרונות במגזר הציבורי. רוב ההמלצות האחרות של הדו"ח יושמו גם הן במהלך מספר שנים.
המודל נשאר יציב בבריטניה במשך כמאה שנים, ותרם להישגים בהפחתת שחיתויות, מתן שירותים ציבוריים (גם תחת לחץ של שתי מלחמות עולם), ובהתמודדות יציבה של המערכת במהלך שינויים פוליטיים. למודל השירות הציבורי שאימצו הבריטים הייתה השפעה בינלאומית גדולה והשיטה החדשה הותאמה למקומות השונים בחבר העמים הבריטי.
במהלך תקופת הזמן הזו, ג'ורג' פנדלטון דחף לרפורמה של שירות ציבורי מודרני בארצות הברית, ובמפנה המאה ה-20 כמעט כל הממשלות המערביות יישמו רפורמות דומות.