הנולדור
היסטוריה > העידן השני

גיל-גלד ייסד ממלכה חדשה בלינדון, ושלט בה לאורך כל העידן השני, זמן רב יותר מכל המלכים העליונים פרט לפינווה. הוא התקבל גם כמלך עליון על ידי הנולדור אשר בארגיון.
אך למרות שגשוגם ועוצמתם, הנולדור לא שקטו ונחו. למרות שסירבו להזמנת הולאר לבוא לוולינור לטובת שמירת אדונותם בארצות הארץ התיכונה, הם עדיין רצו את האושר שהבטיחה ולינור. כבני אלמוות בארץ בני התמותה חשו הנולדור בעייפות ועצב את שינויי הזמן ותהליכי הכיליון. העייפות הזו רק הלכה וגברה עם השנים. בוולינור לעומת זאת, היו האדמות מקודשות ומבורכות עקב נוכחות הולאר, ואיפשרו לעלפים לחיות באושר נצחי.
באותה תקופה שב סאורון לפעילותו בארץ התיכונה, והציג עצמו כאנטר, "אדון המתנות". בפנייתו אל האלדר הציע לספק להם את האושר בו חפצו. גיל-גלד, גלדריאל ואלרונד לא בטחו בדמות המסתורית ודחו אותו, אך במקומות אחרים, ובייחוד בארגיון, נתקבל סאורון על ידי העלפים בשמחה ויראת כבוד. מנהיגם היה קלברימבור, נכדו של פאנור, ובדומה לו היה חרש מיומן. כזו הייתה הידיעה של אנטר, אשר התחזה והציג עצמו כשליחו של הולא אַוּלה, אדון האדמה והמלאכה. אנטר לימד את קלברימבור את אומנות יצירת טבעות הכוח. בחשאי חישל קלברימבור את שלוש הטבעות הגדולות ביותר; נריה, נניה וויליה. טבעות אלה היו חדורות בכוח רוחני שיכול להגן ולשמור על כל הדברים שאינם מוכתמים, ולהדוף את השפעות הזמן. כך התגשם רצונם של העלפים, ושלוש הטבעות נשלחו בחשאי לכמה מממלכי העלפים העליונים. גלדריאל קיבלה את נניה, גיל-גלד קיבל את וויליה ונריה הוענקה לקירדן. אבל הם הולכו שולל, מכיוון שאנטר, הוא סאורון, יצר בחשאי טבעת נוספת, הלא היא הטבעת האחת, ואותה חישל למטרה אחרת: לאגד את כל נושאי-הטבעות כעבדים תחת שליטתו. תחפושתו של סאורון כאנטר נחשפה מיד כאשר ענד את הטבעת האחת, כי אז גילו העלפים את זהותו והבינו את כוונתו לשלוט בהם. העלפים נמנעו בקושי ממלכודת זו והסירו את טבעותיהם. גיל-גלד נתן את ויליה לאלרונד למשמר, ולעונדה אם יפול גיל-גלד במלחמה הצפויה בסאורון.
הידע על מלאכת עשיית הטבעות אבד לאחר שסאורון הכריז מלחמה על ארגיון, והחריבה, תוך שהוא הורג את קלברימבור.
בעת הזו נפל סאורון בשבי ממלכת הדונדאין בנומנור, אך הצליח בעורמתו להביא למפלת מלכה אר-פרזון, ולחורבן נומנור. שרידי הדונאדין, ובראשם אלנדיל ובניו יסילדור ואנריון, בעלי בריתם של העלפים, התיישבו בארץ התיכונה וייסדו את ממלכות הגולים ארנור וגונדור. סאורון שנא הן את הנומנורים הגולים והן את הנולדור, וממקום מושבו במורדור ניסה להשמיד את גונדור לפני שתספיק להכות שורש ולהתחזק, אך כוחותיו של גיל-גלד סיכלו את מזימתו. אז נועצו אלנדיל וגיל-גלד והקימו את הברית האחרונה של העלפים והדונדאין, וצבא עצום של עלפים ובני אדם יצא להילחם בסאורון. צבא זה יצא למורדור והביס את כוחותיו של סאורון בקרב דגורלד, ולאחריו הטיל מצור על ברד-דור, מעוזו של סאורון. המצור על ברד-דור ארך 7 שנים ובמהלכו נספו אלנדיל ובנו אנריון, מלך אוסגיליאת, וכן נהרג גיל-גלד. לבסוף חרבה ברד-דור, ואיסילדור כרת את אצבעו של סאורון ולקח את טבעתו.
עם מותו של גיל-גלד הסתיימה שושלת המלכים העליונים לנולדור. לא נבחר מלך עליון חדש, מכיוון שגיל-גלד לא הותיר אחריו יורש ולאף אחד אחר לא הייתה טענה חזקה מספיק לדרוש את הכס. מסיבה זו, נאמר כי המלוכה העליונה לנולדור עברה אל מעבר לים, לנולדור אשר נשארו בולינור, ונשלטו על ידי פינרפין, בנו השלישי של פינווה, שמעולם לא עזב. מכיוון שטואור אומץ על ידי טורגון כבן, והתחתן עם בתו ידריל, צאצאיו בני-התמותה תבעו את תואר המלך העליון, וכך הפך אלרוס נכדו למלך העליון הראשון לנומנור, וסימן זאת בקידומת "טר" (ובהמשך בלשון האדונאית "אר"). לאחר נפילת נומנור כינו את עצמם אלנדיל ויורשיו מלכי ארנור, ומאוחר יותר סימנו זאת בקידומת המלכותית אר - על שמם. ליורשיו של טואור לא הייתה תביעה תקפה למלכות העליונה לנולדור, אף כי מאוחר יותר נחשב יורשו אלרונד, שבחר באלמוות, כמנהיג הנולדור.