stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ודי שיקגו
קורות חייה

ג'ודי שיקגו נולדה בשיקגו בשם יהודית כהן (Judith Cohen). היא החלה לצייר בגיל צעיר והמשיכה ליצור במשך כל זמן לימודיה בבית הספר ואף הצליחה, בשנת 1960, לקבל מלגה ללמוד אומנות באוניברסיטת לוס אנג'לס (UCLA). היא סיימה את לימודי המאסטר שלה בשנת 1964.
שיקגו גדלה במשפחה שהאמינה בשוויון זכויות לנשים, דבר שהיה לא רגיל בתקופתו והחלה להטמיע זאת בפעילות הפוליטית שלה כבר בלוס אנג'לס. שם עיצבה פוסטר לאיחוד הלאומי למען קידום אנשים צבעוניים (NAACP) ואף כיהנה כמזכירת האיחוד. בזמנה באוניברסיטה יצרה שיקגו מספר עבודות בהן נראו אברי מין גבריים ונשיים, הדבר נאסר עליה אך הם הפכו למוטיב קבוע בעבודותיה.
בשנת 1959 פגשה את ג'רי גורוביץ ונישאה לו בשנת 1961. כשנתיים מאוחר יותר הוא מת בתאונת דרכים ולאחר שגם אביה מת, שינתה שיקגו את שמה מתוך בחירה להתנתק מהמוסכמות הגבריות של מתן שמות. את שם משפחתה "שיקגו" בחרה לעצמה על שם עיר הולדתה.
בראשית הקריירה שלה עבדה כמורה לציור במספר אוניברסיטאות. בשנת 1965, הציגה את עבודתה בתערוכה ראשונה שלה בגלריה של רולף נלסון בלוס-אנג'לס, והייתה אחת מארבע הנשים היחידות שלקחו בה חלק. בשנת 1967 ניסתה את ידה באומנות ביצועית והשתמשה בזיקוקי דינור ובפירוטכניקה כדי ליצור את העבודה "אוטוספרה" בניסיון לרכך ולעשות את המרחב לנשי יותר. בשנת 1973 יסדה את Womanhouse - תערוכה פמיניסטית בלוס אנג'לס שהציגה לראשונה את המבט הנשי באומנות, ובשנת 1979 יזמה את התוכנית הפמיניסטית הראשונה בארצות הברית.
שיקגו היא תוצר של התנועה לשחרור האישה של שנות ה-60 וה 70 בחוף המערבי של ארצות הברית והיא נלחמה כדי שיראו בה אומנית שווה בין שווים. על אף חששה היא השתמשה בצורות אבסטרקטיות דמויות אברי מין והביעה את רגשותיה ורצונותיה דרך יצירותיה.
בשנת 1974, החלה שיקגו לחקור את נושא הנשים בהיסטוריה כדי שתוכל ליצור את עבודתה הידועה ביותר 'ארוחת ערב'. השימוש העצום באמצעי מולטימדיה שונים מסמל את ההיסטוריה של הנשים בעולם המערבי. העבודה הופיעה בשש עשרה תערוכות, בשש ארצות וזכתה לביקורים של יותר ממיליון צופים.
יצירות אמנותיות > מסיבת ארוחת ארוחת הערב

מסיבת ארוחת הערב הוא מיצב אמנות גדול שיצרה שיקגו בין השנים 1974 ל-1979. זוהי יצירת המופת של שיקגו שנמצאת כעת במוזיאון ברוקלין. שיקגו עבדה על יצירה זו במשך חמש שנים בעלות של $250,000.
היצירה היא סמל לאומנות פמיניסטית ומייצג 1,038 אומניות, פעילות, אלילות וקדושות מעונות בהיסטוריה הנשית – יש בה 39 מקומות ישיבה ועוד 999 שמות נשים על הריצפה עליה ניצב השולחן. השולחן המשולש מחולק לשלושה חלקים שכל אחד מהם באורך של בערך 15מטר. בכל חלק יש מקום לשלוש עשרה נשים כמספר המסורתי של מכשפות במפגש, ופי שלושה ממספר היושבים סביב שולחן הסעודה האחרונה. המפות על השולחן תפורות במסורת הנשים בזמנו.
בפרויקט השתתפו מעל 400 איש, בעיקר נשים. ההשראה ליצירה באה מחוויה אישית ששיקגו חוותה כאשר מצאה את עצמה באירוע שבו שלטו גברים אף על פי שהיו בו נשים רבות שיכלו לתרום. בעבודה הבליטה שיקגו את חשיבות הנשים שמהן בדרך כלל מתעלמים ונתנה כבוד ותודה ללוחמות למען זכויות נשים. אף על פי שמבקרים רבים חשו שהעבודה שטחית והיא פשוט מציגה "וגינות על הצלחת", המסר הפמיניסטי שביצירה כבש את הקהל.
בראיון רדיופוני שנתנה שיקגו בשנת 1981, אמרה שהתגובות המאיימות ומלאות השינאה שקיבלה בעקבות העבודה הביאו אותה לסף התאבדות והיא חשה כחיה פצועה. היא החליטה לעבור להתגורר בקהילה כפרית קטנה והעבירה לחבריה את הטיפול בצד האדמיניסטרטיבי של עבודתה, בעוד היא התמקדה בכתיבת הספר Embroidering Our Heritage שמתעד את הפרויקט. היא ציינה עוד שגורלה כאומנית קשור בהחלט בגורלה כחלק מהמין הנשי וכמוה גם נשים אחרות מסוגלות להגיע ליותר.
יצירות אמנותיות > לידה

הפרויקט "לידה" של שיקגו, שנמשך חמש שנים (1980–1985), עוסק בנושא שכמעט לא זכה להתייחסות באמנות המערבית. הפרויקט חוגג את תפקידה של האישה כאם, ובכך רצתה שיקגו למלא חסר של דימויי לידה בעולם האומנות. המיצב מפרש את סיפור הבריאה שבספר בראשית ומתמקד ברעיון שאל זכר ברא אדם מבלי לערב את האישה. בפרויקט השתתפו כ-200 נשים מארצות הברית, קנדה, וניו זילנד שעבדו על 100 לוחות בטכניקות שונות כמו שמיכות טלאים, מקרמה, ורקמה. הפרויקט מעוצב בצורה המאפשרת הצגת חלקים שונים ממנו בתערוכות שונות. הפרויקט מאתגר ומציג את האופן שבו כולנו באים לעולם. מטרתו להחדיר בצופה את ההבנה על מה שכרוך בתהליך הלידה והמאמץ הפיזי הכלול בו. יש לו חשיבות מיוחדת על רקע מאבק על זכותן של נשים לשלוט על גופן.
יצירות אמנותיות > פרויקט השואה

פרויקט השואה של שיקגו (Holocaust Project: From Darkness into Light) הוקם בין השנים 1985 – 1993 ונעשה בשיתוף פעולה עם בעלה הצלם דונלד וודמן (Donald Woodman) שלו נישאה בשנת 1985.
באמצע שנות השמונים פנתה שיקגו מנושאים הקשורים לזהות נשית לחקר האון הגברי ולחקר חוסר אונים. היא החלה לחקור יחד עם בעלה, הצלם דונלד וודמן את שורשיהם היהודיים דרך למידה על השואה. הם חקרו נושאים כגון קורבנות, דיכוי, חוסר צדק ואכזריות אנושית. שיקגו כללה גם נושאים על איכות הסביבה, הרג הילידים באמריקה והמלחמה בווייטנאם ונגעה בנושאים שיש בהם דילמות מוסריות.
הפרויקט כולל שש-עשרה עבודות גדולות עשויות מגובלן, וויטרז', מתכת, עץ, צילום, ציור ותפירה. התצוגה מסתיימת עם זוג יהודים החוגג את השבת. העבודות נפרשות על 900 מטר מרובעים והוצגו לראשונה בשנת בשיקגו בשנת 1993. כיום רוב החלקים נמצאים במרכז השואה בפיטסבורג, פנסלבניה.
לדבריה של שיקגו, הפרויקט עוצב כמסע אל תוך חשכת השואה ויציאה אל האור והתקווה. זהו מסע אינטלקטואלי, פיזי ורגשי שהיא ובעלה עברו בעבודתם על הפרויקט והוקם באמונה שהניסיון להבין את השואה, ככל שהוא מכאיב, יכול להוביל להבנה רבה יותר של העולם בו אנו חיים. תקוותם של שיקגו ובעלה הייתה שבאמצעות הפרויקט יביאו שינוי בתודעת האנושית כך שאפשר יהיה ליצור עולם טוב יותר.
יצירות אמנותיות > מידע נוסף

בשנת 1978 הקימה שיקגו את ארגון האומנות הנשית Through the Flower שלא למטרת רווח. מטרת הארגון לחנך את הציבור על חשיבות האומנות והוא מהווה גם כלי להדגשת הישגי נשים ולהמשך התוכנית הפמיניסטית שיזמה שיקגו באוניברסיטת פן. דרך הארגון ממשיכה שיקגו ליצור ולשמר את עבודותיה.
בשנת 1994, החלה שיקגו לעבוד על היצירה Resolutions: A Stitch in Time והמשיכה לעבוד עליה במשך שש שנים. העבודה הוצגה במוזיאון האומנות והעיצוב בניו-יורק בשנת 2000.
בשנת 1996, עברו שיקגו ובעלה דונלד וודמן לגור במלון בלן בניו-מקסיקו ואוסף הספרים שלה על ההיסטוריה הנשית והתרבות נמצא באוניברסיטת ניו-מקסיקו. שיקגו זכתה לתארים שונים ורבים והיא ממשיכה להציג בתערוכות שונות עד היום. היא יוצרת וחוקרת דרכים, כוונים ונושאים חדשים ומשתנים בעבודותיה.
שיקגו ווודמן נישאו בשנת 1985 ולקראת יום הנישואים ה-25 שלהם יצרה שיקגו, בשנת 2010, את העבודה 'חידוש הכתובה'.
שיקגו מתשמשת בעבודותיה בשיטות שונות החל מפירוטכניקה, בניית סירות, ציור בטכניקת ספריי. היא עושה שימוש בצבעים ובחומרים שונים כגון פיברגלס, מתכות, צבעי פורצלן וויטראג' בפסלים שלה ובמיוחד בעבודותיה המאוחרות יותר. החל משנת 2003 שיקגו החלה לעבוד גם בזכוכית.
לשיתוף פעולה עם אומנים אחרים יש חלק נכבד בעבודותיה של שיקגו, ביצירות ארוחת הערב, לידה, פרויקט השואה נעשו בשיתוף עם מאות מתנדבים.
לשיקגו יש אוספים קבועים במוזיאונים שונים ברחבי העולם, כולל המוזיאון הבריטי, המוזיאון ברוקלין, קרן גטי ועוד.
ספרים שפרסמה

The Dinner Party: A Symbol of our Heritage. Garden City, NY: Anchor Press/Doubleday (1979). ISBN 0-385-14567-5.
with Susan Hill. Embroidering Our Heritage: The Dinner Party Needlework. Garden City, NY: Anchor Press/Doubleday (1980). ISBN 0-385-14569-1.
The Birth Project. New York: Doubleday (1985). ISBN 0-385-18710-6.
Beyond the Flower: The Autobiography of a Feminist Artist. New York: Penguin (1997). ISBN 0-14-023297-4.
Kitty City: A Feline Book of Hours. New York: Harper Design (2005). ISBN 0-06-059581-7.
Through the Flower: My Struggle as a Woman Artist. Lincoln: Authors Choice Press (2006). ISBN 0-595-38046-8.
with Frances Borzello. Frida Kahlo: Face to Face. New York: Prestel USA (2010). ISBN 3-7913-4360-2.
Institutional Time: A Critique of Studio Art Education. New York: The Monacelli Press (2014). ISBN 9781580933667.
הפריה חוץ-גופית

תא זרע מוזרק לתוך ביצית במסגרת ICSI
הפריה חוץ-גופית או הח"ג (בלשון הדיבור: הפריית מבחנה, באנגלית: In vitro fertilisation ובקיצור IVF) היא אחד הכלים העיקריים לטיפול בעקרות בקרב נשים וגברים. בהפריה כזו, לבורנט מפרה זרע עם תא ביצית במבחנה, כלומר מחוץ לגוף האישה, ולאחר מכן, הביצית המופרית מועברת לרחם, שם מתפתח ההיריון כרגיל.
היסטוריה

טכניקת ההפריה החוץ-גופית פותחה בבריטניה על ידי ד"ר פטריק סְטֶפְּטוֹ וד"ר רוברט אדוארדס בסיועה של האחות ג'ין פּרדי. "תינוקת המבחנה" הראשונה בעולם הייתה לואיז ג'וי בראון, שנולדה ב-25 ביולי 1978 בבית החולים הכללי אולדהם בהליך של ניתוח קיסרי. הוריה ניסו להרות במשך כתשע שנים ללא הצלחה בשל חסימה בחצוצרות של אמה. גם אחותה הקטנה, נטלי, נולדה באמצעות הפריה חוץ-גופית, וב-1999 הייתה לאם הראשונה שנולדה בהליך זה. בתחילה היו שפקפקו באמיתות ההצלחה של סטפטו ואדוארדס, אך בהמשך הוכרה ההצלחה על ידי כולם.
ישראל היא המדינה החמישית בעולם שבה בוצעה הפריית מבחנה, ובעקבות הפריה זו נולדה בשנת 1982 העיתונאית והמגישה רומי נוימרק. שנה אחר כך נולד אלעד קליינר, ילד המבחנה (הזכר) הראשון. ביוני 1985 נולדה בבית החולים רמב"ם התינוקת הראשונה שנולדה לאם ערבייה מהפריה חוץ-גופית. בינואר 1986 נולדה בישראל שלישייה לאם שעברה דילול עוברים בצרפת לאחר הפריה חוץ-גופית. מאז יש גידול רב בשימוש בהפריה חוץ-גופית, וקרוב לאחוז אחד מכל הלידות כיום בעולם המערבי הן כתוצאה מהפריה חוץ-גופית.
התוויה

מטרתה המקורית של ההפריה החוץ-גופית הייתה לטפל באי-פוריות מכנית או חסימתית כתוצאה מבעיה בחצוצרות, אך שיטת הטיפול התבררה כיעילה גם במקרה של בעיות פוריות אחרות. פיתוח שיטת ICSI (הזרקת זרע ציטופלזמטית) נותנת מענה יעיל ביותר להפרעות בפוריות הגבר, כל עוד ניתן להפיק זרע.
הפריה חוץ-גופית היא פעולה התערבותית ויקרה יחסית, ועל כן השימוש בה נעשה לאחר שנוסו שיטות אחרות לטיפול באי-פוריות שהן פולשניות פחות, תלוי ברמת בעיית הפוריות של הגבר או האישה.
מאז השימוש הראשון בהפריה חוץ-גופית ובשל היעילות הרבה של השיטה, התרחבו מאוד ההתוויות לשימוש בהפריה חוץ-גופית:
אי-פיריון לא מוסבר
רזרבה שחלתית נמוכה
בעיות זרע (בבעיות זרע קלות קו הטיפול הראשוני בדרך כלל יהיה על ידי הזרעה תוך רחמית. בבעיות זרע קשות ייתכן שיפנו ישירות ל-IVF)
ישנם טיפולים שניתן לבצע אך ורק בעזרת טיפולי הפריה חוץ-גופית אף שלא קיימת בעיית פוריות:
אבחון טרום עוברי, משמש למניעת העברת מחלות גנטיות
בחירת מין הילוד
פונדקאות
תרומת ביצית
שימור פריון והקפאת ביציות
אבות נשאי HIV
השיטה > בדיקות מקדימות

לפני טיפולי הפריה חוץ-גופית מקובל לבצע בדיקות מקדימות רבות, תלוי בהחלטת הרופא המטפל:
בדיקות כלליות לאישה לפני כניסה להיריון
בדיקות גנטיות לשלילת מחלות תורשתיות הניתנות למניעה באבחון טרום-עוברי
בדיקות לאיתור מחלות מין
בדיקת זרע
הדגמה של חלל הרחם באחת מהשיטות הקיימות (US תלת־ממד, היסטרוסקופיה או צילום רחם)
הערכה של הרזרבה השחלתית על ידי אחת מהבדיקות האלה: FSH,‏ AFC, בדיקת זקיקים קטנים או AMH.
השיטה > עקרונות ושלבי הטיפול

טיפול הפריה חוץ-גופית מבוסס על כמה עקרונות ושלבים:
מתן גירוי שחלתי להגדלת כמות הביציות
דיכוי ביוץ ספונטני
גרימת ביוץ יזום ומתוזמן
שאיבת ביציות
הפריה במעבדה
גידול העוברים
החזרת עוברים או הקפאה
מתן תמיכות הורמונליות
השיטה > גירוי השחלות

מחזור הטיפול מתחיל על פי רוב ביום השני לווסת, וכולל מתן תרופות המגרות את השחלות לייצר מספר רב של זקיקים. ברוב המקרים מוזרקים גונדוטרופינים מסוג FSH או נגזרותיו. במהלך מתן ההורמונים יש צורך במעקב אחרי רמת האסטרדיול ובדיקות אולטרסאונד למעקב אחרי גדילת הזקיקים. לרוב יש צורך בכעשרה ימי טיפול. בזמן זה ניתנות תרופות לעיכוב הביוץ.
באופן כללי, רוב הפרוטוקולים בטיפולי פריון מתבססים על עיקרון של סופר-אובולציה (super ovulation) כדי לגרות ייצור של כמה ביציות ולשפר את תזמון שאיבתן. הטכניקות הקיימות כיום כוללות את התרופות האלה:
מתן FSH – סינתטי או אורינרי/הומני (מיוצר משתן אנושי).
LH – סינתטי או אורינרי/הומני.
ניתן להתחיל את הטיפול עם איקקלומין או לטרזול אך תרופות אלה מקובלות פחות בישראל.
תרופות אלה נלקחות על בסיס יומי ומגדילות את מספר הזקיקים בשחלה. לאחר מתן תרופות אלה יש לעקוב באופן קפדני על ידי אולטרסאונד כדי לוודא שאין מספר רב מדי של ביציות ולוודא שהן גדלות לגודל אופטימלי לצורך שאיבתן.
רמות האסטרדיול נבדקות גם הן לצורך הערכת הגדילה. מצופה שכל זקיק יגרום להפרשה של 200 פיקוגרם למ"ל של אסטרדיול. קיימת הוכחה לכך שאופן ההתנהגות של רמות האסטרדיול בדם מנבאות את הצלחת הטיפול – ירידה ברמות האסטרדיול טרם מתן HCG המביא לביוץ עצמו מקושרת לשיעורי היריון נמוכים יותר.
כאשר שני זקיקים מובילים מגיעים לגודל של 18–19 מ"מ באולטראסאונד, יש להשרות ביוץ על ידי HCG, הפועל בדומה להורמון LH ומביא לביוץ בתוך 38–40 שעות. יש לשאוב את הביציות לפני טווח זמן זה. אם הזקיקים יישאבו מאוחר מדי, הם לא יכללו ביציות שכבר בייצו.
הטיפול במדכאי ביוץ GNRH אגוניסטים או אנטגוניסטים בנוסף לטיפולים המתוארים לעיל הביא לירידה דרסטית בסיכוי של עלייה מוקדמת מדי ב-LH, ובמילים אחרות הביא לירידה דרסטית ביכולת של ביצית לפרוץ החוצה טרם שאיבתה. כתוצאה מכך, משמשים היום תכשירים אלו ברוב המוחלט של טיפולי ההפריה החוץ-גופית.
השיטה > פרוטוקולים

ישנם פרוטוקולים רבים לגירוי שחלתי, אך שני הפרוטוקולים השכיחים הם:
פרוטוקול ה-GNRH agonist. ניתנים לרוב ביום ה-21 של המחזור הקודם (פרוטוקול ארוך) או בתחילת הווסת של המחזור הנוכחי יחד עם מתן של גונדוטרופינים. הם ניתנים עד ליום שבו ניתן HCG.
מחזור GNRH antagonist (קצר), מתחיל במתן גונדוטרופינים ביום השני למחזור, ומתן GNRH antagonist חמישה-שישה ימים לאחר מתן הגונדוטרופינים, או כאשר הזקיק המוביל הוא בגודל של 13 מ"מ.
הבדלים בין המחזורים:
ב-GNRH antagonist (קצר) יש פחות זריקות ומינונים נמוכים יותר של גונדוטרופינים (SOFT PROTOCOL).
ב-GNRH antagonist (קצר) יש פחות גירוי יתר שחלתי ואפשרות לגרום לביוץ בעזרת GNRH agonist ובכך לבטל לחלוטין את האפשרות של גירוי יתר שחלתי באותו מחזור.
ב-GNRH agonist שיעור ההריונות גבוה יותר.
השיטה > שאיבת הביציות

שאיבת הביציות נעשית בערך 34–36 שעות לאחר מתן הזרקת HCG, ונעשית כיום בגישה טרנס-וגינלית ובסיוע אולטראסאונד. טכניקת השאיבה מבוססת על מחט מונחית-אולטראסאונד החודרת דרך דופן הנרתיק ומגיעה לשחלות. מחט זו שואבת את הנוזל מתוך הזקיקים והוא מועבר למעבדה כדי לזהות את הביציות. תהליך השאיבה נמשך כ-20 דקות והוא מתבצע לרוב תחת טשטוש או בהרדמה כללית.
השיטה > טכניקת ICSI

באופן כללי, זרע טרי לאחר השפיכה אינו יכול להפרות ביצית בתנאי מעבדה, ועליו לעבור קפסיטציה – זהו תהליך פשוט הכולל אינקובציה קצרה בתוך תרבית. לאור תהליך שאיבת הביציות, ניתן לצפות כי הביציות עצמן יהיו בשלבי גדילה שונים. לאחר שאיבתן מתבצעת חלוקה שלהן לביציות בשלות וביציות לא בשלות. ביציות בשלות מכילות שכבה עבה ורחבה של קומולוס אופורוס, הן השלימו את החלוקה המיוטית הראשונה שלהן וניתן לראות בתוכן את הגופיף הפולארי הראשון. הן מופרות על ידי זרע לרוב תוך חמש שעות ממועד שאיבתן. אם זרע וביצית מעורבבים מוקדם מדי, לא תתרחש הפריה. בין 50,000 ל-150,000 זרעונים מושמים ליד כל ביצית. ביציות שאינן בשלות מכילות שכבה קומפקטית בלבד של אופורוס קומולוס, ועדיין לא ניתן לראות בהן גופיף פולארי. הן מושמות באינקובציה עד ל-36 שעות טרם הפרייתן.
האינדיקציה העיקרית להפריה בשיטת ה-ICSI היא אי-פריון גברי – פחות מחמישה מ"ל זרע נורמלי ומוטילי למ"ל, עבור זרע שהוצא מהאשך באופן כירורגי כגון מצבים של אזוספרמיה. עם זמן הלכו והתרחבו האינדקציות לשימוש ב-ICSI. האינדקציות המקובלות היום:
הפריית ביציות שהופשרו
בטיפולי PGD – אבחון טרום-השרשתי
אי-פריון לא מוסבר – מקובל לבצע למחצית מהביציות הפריה ב-ICSI
מיעוט ביציות (בחלק מהמכונים)
נשאי HIV
בתהליך זה נבחר זרעון אחד לכל ביצית בשלה. ישנו ניסיון לבחור את הזרעון התקין ביותר מבחינה מורפולוגית מתוך ההנחה שהתקינות המורפולוגית מצביעה גם על תקינות הזרעון וסיכויי ההפריה. הוא מוזרק ישירות לתוך הציטופלזמה ורחוק מהגופיף הפולארי.
לאחר תהליך ההפריה העוברים נמצאים באינקובציה באטמוספירה המכילה פחות מחמישה אחוזים של carbon dioxide. העוברים נבחנים בפרמטרים שונים, לרבות האם נוצר בהם pronuclei המוודא שאכן הייתה הפריה.
השיטה > החזרת עוברים

שלושה-חמישה ימים לאחר גדילה בתנאי מעבדה העוברים מוחזרים לרחם בתהליך הנקרא החזרת עוברים. קודם להחזרה העוברים מדורגים מ-A ל-D לפי הופעתם ורמת הפרגמנטציה בהם. אם ההעברה מתרחשת ביום החמישי או השישי, העוברים מוחזרים בשלב הבלסטוציסט. ההחלטה אם להחזיר ביום השלישי או ביום החמישי תלויה במידת ההצלחה של המעבדה ושל הרופא. בהחלטה כמה עוברים להחזיר מעורבים שני שיקולים: מצד אחד, רוצים להגדיל את הסיכוי שלפחות עובר אחד ייקלט ברחם, ומצד שני, רוצים להימנע מהיריון של מספר גדול מדי של עוברים, על הסיכונים הנובעים מכך. מכיוון שסיכויי קליטת העוברים קטנים ככל שגיל האם גבוה יותר, ההמלצות הנוכחיות הן להחזיר מספר גדול יותר של עוברים ככל שגיל האם גבוה יותר.
המלצות הוועדה האמריקנית לפריון (ASRM) הן:
אישה מתחת לגיל 35 – החזרת שני עוברים (יש לשקול החזרת עובר אחד בלבד, אם זהו מחזור הטיפול הראשון ב-IVF, אם היה מחזור טיפול מוצלח קודם ב-IVF, או כאשר העובר במצב מצוין).
אישה בת 35–37 – החזרת בין שניים לשלושה עוברים.
אישה בת 38–40 – החזרת שלושה-ארבעה עוברים.
מעל גיל 40 – החזרת חמישה עוברים.
במצבים מסוימים, כמו טיפולי IVF קודמים שלא הצליחו או פרוגנוזה לא טובה, יש הממליצים על החזרת עוברים רבים יותר (מסלול שאינו תלוי גיל). שיקול נוסף בהחלטה לגבי מספר העוברים המוחזרים נוגע לסיכויי ההצלחה של דילול עוברים והסכמת האם לדילול עוברים אם מספר גבוה של עוברים ייקלט.
רוב ההחזרות מתבצעות תחת הנחיית אולטראסאונד. על המטופלת לשתות מים על מנת למלא את שלפוחית השתן, כדי "לחזק" את הרחם ולהגביר את יכולת הצפייה באולטראסאונד. העוברים הטובים ביותר נשאבים לתוך קתטר, ולאחר שהרופא מכין את צוואר הרחם ושואב ריר צווארי, העוברים מוחדרים לתוך חלל הרחם. הסיכוי להיריון מושפע מגיל האם, מסיבת האי-פריון, מעובי האנדומטריום ומהדירוג הממוצע של העוברים שהוכנסו. אצל חלק מהמטופלות, בעיקר מטופלות מעל גיל 38, יש פתיחה של ה-zona pellucida (תהליך של assisted hatching) בביצית, כדי לשפר את ההשרשה. זה לא נעשה באופן רוטיני.
השיטה > מתן תמיכה לוטאלית

לאחר שמתבצעת החזרת העוברים ניתן פרוגסטרון למשך כשבעה שבועות לצורך תמיכה לוטאלית. הפרוגסטרון יכול להינתן בהזרקה, בג'ל ואמצעים נוספים.
סיבוכים וחסרונות הקשורים להפריה חוץ-גופית

היריון מרובה עוברים – כיום נעשה ניסיון להקטין את מספר העוברים המוכנסים לרחם כפי שצוין לעיל. העברת עוברים רבים יותר לרחם לא בהכרח מגדילה את שיעורי ההצלחה. אם נשארו עוברים שלא הועברו לרחם, ניתן להקפיא אותם לצורך שימוש בשלב מאוחר יותר. נהוג לציין כי הסיכוי של השרשה מוצלחת של עובר מוקפא הוא מחצית מהסיכוי עבור עובר טרי, אולם ישנן מספר מעבדות המתארות שיעורי היריון דומים בשני המקרים.
היריון חוץ-רחמי והיריון הטרוטופי – הפריית מבחנה מגדילה פי שניים את הסיכויים להיווצרות היריון חוץ-רחמי. היריון הטרוטופי הוא היריון המכיל עובר אחד בתוך הרחם ועובר אחד שהשתרש מחוץ לרחם. מקרים אלה נדירים בהיריון רגיל, אך בהפריית מבחנה שיעורם מגיע לכאחוז אחד.
לידה מוקדמת ותינוקות שנולדים במשקל נמוך יותר מהממוצע – הפריית מבחנה מגדילה את הסיכויים לכך.
תסמונת גירוי יתר שחלתי – תסמונת זו מאופיינת על ידי הגדלה בשחלות, מיימת, והמו-קונסנטרציה. הפרוגנוזה לרוב גרועה יותר אצל נשים שהרו תוך כדי היווצרות התסמונת. מטופלות אלו הן בסיכון מוגבר להיווצרות קרישי דם.
מומים מולדים – בחלק מן המקרים דווח על סיכון מוגבר יותר למומים מולדים אצל תינוקות שנולדו בהפריית מבחנה, אך מידע זה שנוי במחלוקת. אם בוצעה טכניקת ICSI, הסיכון למומים גנטיים הקשורים להחתמה גנטית עלול לעלות (לדוגמה, תסמונת אנגלמן או תסמונת בקווית'-ויידמן (אנ')).
טכניקות נוספות הקשורות להפריית מבחנה

תרומת ביציות – תרומת ביציות יכולה להיעשות בכמה מצבים. מצב אחד הוא שאישה עם בעיות פריון בוחרת לתרום חלק מהביציות במסגרת תהליך הפריית המבחנה לאישה אחרת שאינה מסוגלת לייצר ביציות. מצב אחר הוא שאישה עוברת תהליך של סופר-אובולציה למטרת תרומת ביציות בלבד. בשני המקרים, טרם העברת הביציות או העוברים עצמם, יש לדאוג למתן אסטרוגן ופרוגסטרון לרחם האישה הקולטת, ויש להמשיך במתן אסטרוגן ופרוגסטרון למשך עשרה שבועות לפחות. מספר העוברים המוחזרים הוא בהתאם לגיל התורמת ולא לגיל המקבלת.
העברת גמטה לחצוצרה (באנגלית: GIFT) (אנ') – שיטה דומה ל-IVF, שבעבר שימשה רבות בטיפולי הפריה, אולם לאור עלייה בהצלחת הטיפול ב-IVF היא כמעט שאינה מבוצעת כיום. אינדיקציות לביצוע GIFT כוללות כיום בעיקר מטופלים המעוניינים שההפריה תתבצע בגוף האישה ולא בתנאי מעבדה, למשל מסיבות דתיות. במנגנון זה מתבצעת סופר-אובולציה כמו ב-IVF רגיל ונשאבות ביציות. לאחר מכן, הזרע נאסף ועובר קפסיטציה, ואז מתבצעת לפרוסקופיה, ובמהלכה הזרעונים והביציות מעורבבים ומוכנסים לתוך קתטר. הקתטר מכניס אותם באופן לפרוסקופי לחצוצרה, ושם מתרחשת ההפריה עצמה. בשיטה זו דווחו כ-20–30 אחוזים שיעורי הצלחה פר מחזור. השיטה מבוצעת בנשים שאין להן בעיה בחצוצרה וגילן אינו מבוגר, אך מכיוון שהשיטה מצריכה ביצוע הרדמה כללית ולפרוסקופיה, כמעט שאין מבצעים אותה כיום.
ZIFT או zygote intrafallopian transfer – טכניקה המשלבת בין GIFT לבין IVF. לאחר שהביציות נשאבות הן עוברות הפריה בתנאי מעבדה, ומייד לאחר מכן הן מוחזרות לחצוצרה כשהן בשלב הזיגוטה בטכניקה הדומה ל-GIFT (לפרוסקופיה). כיום כמעט שלא משתמשים בטכניקה זו.
אבחון טרום-השרשה (PGD) – החל משנת 1990. בטכניקה זו ניתן לאבחן מגוון רב של מחלות לפני החזרת העובר לרחם, בטכניקות של FISH ושל PCR. כיום ניתן להוציא תא אחד או שניים (בלסטומר) מעובר המכיל 8 תאים בלבד, ללא פגיעה בעובר. ניתן גם לערוך ביופסיה לגופיף הפולארי הראשון או השני באותו האופן, כדי לבחון פגמים בגנים. בדיקה זו מבוצעת להורים שהם נשאים או חולים במחלות גנטיות מסוימות, המעוניינים לוודא שהעובר אינו חולה במחלה, או במקרים שבהם קיימות הפלות חוזרות, מספר מחזורי טיפול ב-IVF שלא הצליחו וסיבות נוספות.
טכניקות נוספות הקשורות להפריית מבחנה > לאחר ההעברה

בעבר היה מקובל להמליץ על מנוחה לאחר החזרת עוברים, אך כיום לאחר מחקרים בתחום מקובל כי אין צורך כלל במנוחה במיטה לאחר החזרת עוברים. כעבור שבועיים על האישה לבצע בדיקת היריון, ועד אז עליה לקחת תמיכות הורמונליות בפרוגסטרון ולעיתים גם באסטרוגן. אך במקרה שמתבצעת החזרה של עוברים מוקפאים, תוך שימוש במחזור הטבעי של האישה, לעיתים אין צורך בתמיכות הורמונליות.
היריון

שיעור ההצלחה הוא בין 20 ל-30 אחוז עבור כל מחזור הפריה. הגורמים המשפיעים על שיעור ההצלחה כוללים את גיל האישה, איכות הביציות ותאי הזרע, משך האי-פוריות, בריאות הרחם ומומחיות הרופאים. בתוכניות הפריה רבות מקובל מאוד להעביר לרחם מספר גדול של עוברים כדי להגדיל את סיכויי הקליטה. נוהל זה מגדיל את הסיכוי להיריון מרובה-עוברים, שעלול לגרום בעצמו לסיבוכים. בכמה מדינות חל איסור על העברת יותר משני עוברים לרחם.
קְרִיוֹפְּרֶזֶרְוָוצְיָה (הקפאה)

הקפאה היא תהליך שבו עוברים או ביציות מוקפאים לצורך שימוש בעתיד. הקפאת עוברים נמצאה יעילה מאוד והשתפרה משמעותית עם השנים, כאשר שיעורי ההישמרות של עוברים מוקפאים דווחו בין 50% ל-90%. לפני החזרת העוברים יש לבצע סינכרוניזציה של מחזור המטופלת כך שהעוברים יוחזרו במהלך ההשרשה ברחם, ועל כן מומלץ מתן אסטרוגן ופרוגסטרון. הקפאת ביציות החלה לצבור תאוצה בעשור האחרון, אולם טרם צברה נתונים מספריים, שלא כמו הקפאת עוברים.
קְרִיוֹפְּרֶזֶרְוָוצְיָה (הקפאה) > הקפאת עוברים

אם נוצר מספר רב של עוברים, המטופלים יכולים לבחור להקפיא עוברים שלא הועברו לרחם. עוברים אלו נשמרים בחנקן נוזלי ויכולים להישמר כך זמן רב. היתרון בכך הוא שאפשר להיכנס שוב להיריון מבלי לעבור מחדש את כל מחזור שאיבת הביציות.
קְרִיוֹפְּרֶזֶרְוָוצְיָה (הקפאה) > הקפאת ביציות

עד לפני כמה שנים הקפאת ביציות כמעט לא הייתה אפשרית בשל קושי טכני להקפיא ביציות בשיטת ההקפאה האיטית. עם כניסתה של שיטת הווטריפיקציה (זיגוג) התאפשר להקפיא ביציות עם סיכויי הישרדות של עד 90 אחוזים. שימור פריון היה מיועד בתחילה לנשים לפני טיפולים אונקולוגיים כימותרפיים או כריתת שחלות. כיום ניתן לשמור ביציות גם לצורך "שימור פריון סוציאלי". נשים מעל גיל 30 שטרם מצאו בן זוג או מעוניינות בדחיית הילודה יכולות לשמור ביציות ובכך לשמור על פוטנציאל הפוריות שלהן לשנים.
קְרִיוֹפְּרֶזֶרְוָוצְיָה (הקפאה) > הקפאת רקמת שחלה

הקפאת רקמת שחלה נועדה לנשים המעוניינות להאריך את תקופת הפוריות שלהן מעבר לגבולה הטבעי, או נשים לפני טיפול בסרטן, העלול לפגוע בשחלות שלהן.
בעיות אתיות > נושאים שנויים במחלוקת

מאז הופעת ההפריה החוץ-גופית היא עוררה מחלוקת גם בציבור וגם באקדמיה, במיוחד בתחילת דרכה. כמה מן הנושאים האתיים מעוררי המחלוקת:
עקיפת הדרך הטבעית להפריה.
יצירת חיים במעבדה.
יצירת יותר עוברים מכפי הצורך.
השמדת עוברים לא נחוצים.
שימוש בטכנולוגיה לא-בדוקה.
הליך יקר שרבים אינם יכולים להרשות לעצמם.
בזבוז משאבים רפואיים על טיפולים שאינם חיוניים להצלת חיים.
הקפאת עוברים ב"לימבו".
השמדת עוברים כחלק מתהליך המחקר.
אפשרות לברור מבין העוברים על פי תכונותיהם הגנטיות, או (בעתיד) להכניס בהם שינויים גנטיים. ראו גם: בחירת מין היילוד.
התייחסות לעוברים ולהיריון כאל מוצר צריכה.
הפריה והולדה לאחר מות האב.
בעיות אתיות > פגיעה בתפקידי ההורים המסורתיים

הפריה חוץ-גופית מטשטשת את מושג ההורות הביולוגית – אישה יכולה ללדת תינוק מביציות של אישה אחרת ומזרע של גבר שאינו בעלה. עובדה זו מעלה שאלות אתיות ומשפטיות חדשות. השימוש בהפריה חוץ-גופית מקל על רווקים, רווקות וזוגות חד-מיניים להקים משפחה, נושא שמעורר התנגדות או אי-נוחות בקרב רבים (ראו גם: הורות להט"בית).
כמה מקרים זכו לפרסום נרחב:
ב-2001 התפרסם מקרה של אישה צרפתייה שהעמידה פנים שהיא נשואה לאחיה, וכך ילדה תינוק מזרעו ומביצית שנתרמה. היו שראו בכך מעין גילוי עריות; אחרים טענו שיכול להיגרם נזק נפשי לילד כשיגדל וישמע על הדרך שבה נוצר. אחרים לא ראו בכך כל בעיה.
בכמה מקרים של טעויות מעבדה הרו נשים וילדו תינוקות שנוצרו מגמטות של אחרים, מה שגרם לבעיות משפטיות סבוכות.
בעיות אתיות > היריון בגיל הפסקת הווסת

בעוד גיל הפסקת הווסת מהווה גבול טבעי שאחריו אי-אפשר להיכנס להיריון, הפריה חוץ-גופית מאפשרת לנשים להרות גם בשנות החמישים והשישים לחייהן. טיפול הורמונלי מכין את הרחם שלהן לקליטת היריון, ועוברים נוצרים מביציות של תורמות. האישה המבוגרת ביותר שילדה היא אדריאנה אלייסקו מרומניה, שילדה בגיל 66.