stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לנה אנדרה

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1955 (בת 69) Lidingö församling, שוודיה 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מקום לימודים:  האקדמיה הלאומית למשחק של שוודיה 
 בן או בת זוג:  תומאס האנזון 
 צאצאים:  אדוין אנדרה 
 פרסים והוקרה:  ליטריס אט ארטיבוס (2002)  פרס האקדמיה השוודית לתאטרון (1999)  Den Spillende Faun (2005)  פרס אמנדה לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2011)  פרס אמנדה לשחקנית הטובה ביותר (2003)  פרס יוג'ין או'ניל  Kristallen 
 https://www.dramaten.se/medverkande/skadespelare/Endre-Lena/
 פרופיל ב-IMDb
 
לנה אנדרה (בשוודית: Lena Endre; נולדה ב-8 ביולי 1955) היא שחקנית שוודית.
ביוגרפיה

אנדרה נולדה במחוז סטוקהולם וגדלה בלפלנד.
היא למדה תקופה ביולוגיה ימית ולאחר מכן החלה לעבוד בחנות.
בסוף שנות השבעים החלה להופיע בתיאטרון וב-1983 התקבלה לאקדמיה לאומנויות הבמה של סטוקהולם.
לאחר סיום לימודיה ב-1986 החלה להופיע במספר סדרות טלוויזיה.
ב-1988 שיחקה בסרט האימה "Besökarna".
ב-1990 שיחקה בסרט "Pelle flyttar till Komfusenbo" המבוסס על רומן של אסטריד לינדגרן.
ב-1992 הופיעה בסרט של בילה אוגוסט "The Best Intentions".
ב-1997 שיחקה בסרט הטלוויזיה של אינגמר ברגמן "Larmar och gör sig till".
ב-2000 שיחקה בסרטה של ליב אולמן "Faithless".
ב-2009 גילמה את העורכת "אריקה ברגר" בסרט נערה עם קעקוע דרקון, בשנה זו גם הופיעה בסרט "Engelen" שהיה נציג נורווגיה לפרס האוסקר.
היא זכתה פעמיים ב-1997 וב-2000 בפרס גולדבאג המקביל השוודי לפרס האוסקר וב-2006 הנחתה את הטקס.
היא הייתה נשואה שלוש פעמים ולה שני ילדים מבן זוגה לשעבר השחקן תומאס האנזון.
למטזאורוס

| למטזאורוס> תקופה |
| --- | --- |
קרטיקון עליון, 70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: אבליזאוריים
סוג:: למטזאורוס
מין:: Lametasaurus indicus
שם מדעי
 Lametasaurus ‏מטלי, 1924

למטזאורוס (שם מדעי: Lametasaurus) הוא סוג נכחד של דינוזאור תרופוד ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בהודו בקרטיקון העליון שלפני 70 מיליון שנה. חוקרים רבים רואים בו טקסון מוטל בספק שאיננו סוג אמיתי אלא כימרה - יצור המורכב למעשה משרידי כמה דינוזאורים שונים שחיו והתאבנו באותו מקום.
גילוי ומחלוקת על הסיווג

הלמטזאורוס התגלה בתצורות למטה (אנ'), בקרבת העיר ג'אבלפור שבמדינת מאדהיה פרדש בהודו. בין 1917 ל-1919 החוקר הבריטי צ'ארלס אלפרד מאטלי (Charles Alfred Matley) חקר ממצאי מאובנים בהודו. ב-1921 תיאר אזור שקרא לו "מיטת הקרנוזאורים", מאחר שהוא גילה שם 2 ממצאים של דינוזאורים תרופודים חדשים. לאחד מהם תיאר ב-1923 תחת השם Lametasaurus indicus. השם קרוי על התצורות בהם נמצא ושם המין נקרא על מדינת הודו. עם זאת ממצאים אלה, אשר כללו שרידים של השוקה, האגן, סקרום ושרידי שיניים נבדקו בידי מספר חוקרים שסיווגו אותם כשייכים לדינוזאור משוריין מקבוצת הסטגוזאוריה או האנקילוזאוריה וחלק אף סברו שמדובר בתנין קדום מקבוצת הפייטוזאוריים, מה שהתברר כשגוי.
אולם בשנת 1935 הצביע החוקר ההודי דהירנדרה כישור צ'אקראווארטי (Dhirendra Kishore Chakravarti) על כך ששרידי היצור לא השתייכו לדינוזאור משוריין אלא לכימרה שכללה שריון של דינוזאור טיטנוזאורי, שרידי לסתות ושיני תנין ואיברים אחוריים של דינוזאור תרופוד. בשנת 1964 החוקר אליק ווקר (Alick Walker) בדק את לוחיות השריון שנמצאו וקבע שהם השתייכו לדינוזאור נודוזאור. הגפיים הוצעו בשנת 2003 לשייכות לדינוזאור התרופוד ראג'זאורוס, שהיה קרוב לדינוזאור המקורי.
החוקר מתיו קרנו (Matthew Carrano) הציע בשנת 2008 שהשרידים השתייכו כולם לאינדוזאורוס (אנ'), דינוזאור אבליזאור הודי שנמצא באזור או לראג'זאורוס בעל שריון עבה, וכלל לא היה כימרה מראש.
כיום הממצאים המקוריים אבדו, מה שמקשה לבדוק את מקורות הטקסון ששרידיו לא מזוהים לחלוטין.
לידר טאואר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 מידות
 שטח:  52,650 מ"ר 
 קומות:  42 
 קואורדינטות:  59°51′02″N 30°18′17″E﻿ / ﻿59.850555555556°N 30.304722222222°E﻿ / 59.850555555556; 30.304722222222
 http://lpmc.ru
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) לידר טאואר(למפת סנקט פטרבורג רגילה) לידר טאואר he
 
לידר טאואר הוא גורד שחקים בן 42 קומות בדרום סנקט פטרבורג. גובה המבנה, לטענת היזם, 145.5 מטר. זהו גורד השחקים הראשון בעיר (והמגדל השני אחרי מגדל הטלוויזיה של סנקט פטרבורג), שהיה גבוה יותר מקתדרלת פטרופבלובסקיה, שהייתה המבנה הגבוה בעיר במשך 300 שנה. גורד השחקים ממוקם ברובע מוסקבה בכיכר החוקה. הבנייה הושלמה בשנת 2013 ועם השלמתו היה המבנה הגבוה בעיר משנת 2013 ועד 2016 כאשר מגדל מרכז לאחטה עקף אותו. חזית המבנה המוארת בלילות ומשמשת לשידורי פרסום.
בנייה

הבנייה החלה בראשית 2009 והתחדשה בראשית 2010.
הבניין תוכנן להכיל מרכז עסקים בשטח 52.7 אלף מ"ר וחניון תת-קרקעי בן חמש מפלסים ל-250 מכוניות. בנוסף, הביע היזם את הרעיון להציב מנחת מסוקים על הבניין, אולם הרעיון ננטש בהמשך. מבלי לקחת בחשבון רכישת קרקעות, המשקיע "קבוצת לידר" העריך את כל טווח העבודה בעלות של כ-3 מיליארד רובל או 100 מיליון דולר.
מספר מומחי שוק הביעו ספקות לגבי הרווחיות של מרכז העסקים, והצהירו כי המקום שנבחר לא מתאים לפרויקט כה גדול. מקורבים לחברת הניהול דיווחו כי נשקלת שיכון של משרדי תאגיד גזפרום בגורד השחקים המתוכנן. גרסאות הובאו כי החברה יכולה לתפוס כשליש מהבניין, או לפדות אותו במלואו כדי להכיל את משרדי גזפרום נפט. רשמית, אף אחת מהגרסאות לא אושרה וכבר בשנת 2010 נודע כי מטה גזפרום ימוקם במרכז לאחטה ברובע פרימורסקי בסנקט פטרבורג.
קרקע לבנייה נרכשה בשנת 2007. בשנת 2009, היזם Fregat LLC קיבל תוכנית לתכנון והיתר בנייה. עם זאת, בשנת 2010, במהלך בניית גורד השחקים, הוועדה לתכנון עירוני ואדריכלות של מינהל העיר סנקט פטרבורג הוציאה צו לבטל את תוכנית הפיתוח העירוני, מכיוון ש"בניתוחה את ההחלטות הקיימות בארכיטקטורה ותכנון הקשורות לנושא הגובה, נמצאו חסרונות בתיאום עם הפיתוח העירוני לאובייקט". הוועדה טענה כי מכיוון שהבניין נמצא באזור ווזננסקי פרוספקט, הוא עלול לקלקל את קו הרקיע של העיר ולהעפיל על קתדרלת איסק הקדוש. הבנייה לא הופסקה, והיזם ערער על החלטת הוועדה בהצלחה בבית הדין לבוררות. הבנייה החלה בפועל שנת 2011 והושלמה בשנת 2013.
גלריה

בניית המגדל. מרץ 2012
המגדל בשנת 2012
"לידר טאואר" במראה מלמטה למעלה
לידר טאואר, 1 בינואר 2015
מבט למגדל מכיוון נוסואיזמאילובסקי פרוספקט
המגדל ב-1 בינואר 2016
נוף למרכז העיר מקומה 41
ראו גם

בורג' ח'ליפה
מגדל מרקורי סיטי
מרכז לאחטה
מגדל הפדרציה
הערות שוליים

↑  Leader Tower - The Skyscraper Center, www.skyscrapercenter.com
1 2  Анна Пушкарская; Владимир Ильин (2010-12-10). "На горизонте появился новый Lider". Коммерсантъ. נבדק ב-2011-07-11.
↑  "Связавшиеся с «Лидер Групп» компании нарвались на штрафы в четверть миллиона". Обманутые дольщики (ברוסית). 2017-02-21. נבדק ב-2018-10-16.
1 2  Юлия Шмыглевская (2010-05-11). "В Петербурге начали строить бизнес-центр высотой 140 метров". Деловой Петербург. אורכב מ-המקור ב-2012-08-14. נבדק ב-2011-07-11.
↑  Анна Пушкарская; Владимир Ильин (2010-12-10). "На горизонте появился новый Lider". Коммерсантъ. נבדק ב-2011-07-11.
↑  Лахта-центр
↑  "Leader Tower станет самым высоким зданием в Петербурге". Zdanie.info. 2011-06-23. נבדק ב-2011-07-11.
↑  Ксения Кондратьева (2011-05-05). "Лидер-групп оказалась сильнее Газпрома". Firstnews. אורכב מ-המקור ב-2012-08-14. נבדק ב-2011-07-11.
↑  «LEADER TOWER» на Пл. Конституции *строится*
↑  http://www.skyscrapercity.com/showpost.php?p=87896945&postcount=1985 Форум skyscrapercity.com
↑  http://www.skyscrapercity.com/showthread.php?t=593641&page=125 Форум skyscrapercity.com
↑  http://www.skyscrapercity.com/showthread.php?t=593641&page=137 Форум skyscrapercity.com
מאזדה רוד פייסר AP

| --- | --- |

Mazda Roadpacer AP
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מאזדה
 שנות ייצור:  1975–1977
 יחידות שיוצרו:  799
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל אחריו:  מאזדה 929 
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  Front-engine, rear-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,850 מ"מ
 רוחב:  1,885 מ"מ
 גובה:  1,465 מ"מ
 משקל:  1,575 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,830 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע ונקל, 1,308 סמ"ק המפיק 135 כ"ס ב-6,000 סל"ד (2 מנועים רוטורים, כל אחד 654 סמ"ק, מנוע בעירה פנימית סיבובי מתוצרת מאזדה מסוג "Mazda Wankel engine" (אנ'), דגם  מנוע "13B")
 
מאזדה רוד פייסר AP (באנגלית: Mazda Roadpacer AP) היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב היפנית מאזדה אשר יוצרה בין השנים 1975–1977.
"מאזדה רוד פייסר AP"

יוצרו 799 יחידות.
4 דלתות.
5 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע הנעה אחורית.
מנוע וונקל מתוצרת מאזדה מסוג וונקל "Mazda Wankel engine" (אנ') מסוג "13B".
מחיר היחידה: 3.8 מיליון ין יפני (כ-10,000 דולר, נכון לשנת 1975 ביפן).
"מאזדה רוד פייסר AP" > מכירות לפי שנות ייצור

399 יחידות (שנת 1975).
240 יחידות (שנת 1976).
117 יחידות (שנת 1977).
36 יחידות (נמכרו בשנת 1978, שנת מודל 1977).
5 יחידות (נמכרו בשנת 1979, שנת מודל 1977).
תמונות

"מאזדה רוד פייסר AP"
"מאזדה רוד פייסר AP"
"מאזדה רוד פייסר AP"
"מאזדה רוד פייסר AP"
"מאזדה רוד פייסר AP"
"מאזדה רוד פייסר AP"
ראו גם

מנוע ונקל
מאזדה
מאזדה פארקוויי
מאזדה RX-8
הערות שוליים

↑  מנוע ונקל -  מסוג "13B" jalopnik.com/your-reminder-that-mazda-once-built-an-awesome-rotary-p
↑  "מאזדה רוד פייסר AP" jalopnik.com/the-mazda-roadpacer-was-a-big-holden-with-a-rotary-engi
↑  "מאזדה רוד פייסר AP" carmrades-blog.com/all-articles/2018/1/18/too-big-in-japan-1975-mazda-roadpacer-ap
↑  "מאזדה רוד פייסר AP" bringatrailer.com/2018/08/22/one-of-800-australian-japanese-rotary-hybrids-1975-mazda-roadpacer-ap
מאטיס סמואיז

מאטיס סמואיז (בצרפתית: Matisse Samoise; נולד ב-21 בנובמבר 2001 בבלגיה) הוא כדורגלן בלגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת גנט מליגת העל הבלגית.
קריירת מועדונים

סמואיז גדל במחלקת הנוער של גנט. ב-29 בספטמבר 2020 ערך סמואיז את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3-0 לדינמו קייב במסגרת מוקדמות ליגת האלופות לעונת 2020/2021. ב-4 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הבלגית, בניצחון 5-1 על בירסחוט במסגרת המחזור השמיני לעונת 2020/2021. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
קריירה בינלאומית

סמואיז הוא חלק מסגל נבחרת בלגיה עד גיל 21.
תארים

הגביע הבלגי (1): 2021/2022
מאדאם דו דפאנד

מאדאם דו דפאנד (Madame du Déffand,‏ 25 בדצמבר 1697 - 23 באוגוסט 1780), מחברת מכתבים צרפתייה.
מאדאם דו דפאנד
מארי דה וישי שאמרון, נולדה בטירה המשפחתית במחוז סאון-א-לואר שבחבל בורגון בצרפת. היא התחנכה במנזר של מסדר הבנדיקטינים בפריז. ב-1718 הוריה השיאו אותה למרקיז דו דפאנד, שהיה קרוב משפחה, אך כעבור ארבע שנים היא נפרדה ממנו. ב-1721 פגשה בוולטר ומאז התפתחה ביניהם ידידות רבת שנים.
החל ב-1749 קיימה בביתה בפריז חוג ספרותי שבו השתתפו וולטר, מונטסקייה, ברנאר דה פונטנל, ד'אלמבר ואנשי רוח רבים אחרים, והקסימה אותם בשיחתה השנונה. ב-1754 איבדה את מאור עיניה, אך המשיכה לקיים את החוג הספרותי בעזרת אחייניתה, ז'ולי לפינאס, שעברה להתגורר אִתה בביתה.
ד'אלמבר, שהיה ידידה הקרוב ביותר של מאדאם דו דפאנד, החל להעדיף את חברתה של אחייניתה. ב-1764 עזבה ז'ולי לפינאס את בית דודתה והחלה לקיים חוג ספרותי במקום מגוריה החדש. ד'אלמבר ורבים אחרים העדיפו את החוג החדש וחדלו לבקר בביתה של מאדאם דו דפאנד. ב-1766 פגשה מאדאם דו דפאנד בסופר האנגלי הוראס וולפול, ומאז התקיימו ביניהם ידידות נפלאה והתכתבות שנמשכה עד מותה ב-1780.
מכתביה של מאדאם דו דפאנד לד'אלמבר, למונטסקייה ולאנשי רוח אחרים יצאו לאור ב-1809, ומכתביה להוראס וולפול פורסמו בשנה שלאחריה. מכתבים אלה משקפים את רוח המאה השמונה עשרה בצרפת.
במכתבה האחרון להוראס וולפול כתבה מאדאם דו דפאנד: "אני סבורה שמצבי זה מבשר את סופי. אין בי עוד כוח לפחד מן המוות, והיות שלא אראה אותך עוד, אין לי מה להפסיד. ידידי, השתעשע כל עוד תוכל, ואל נא תצטער על מצבי."
לותרינגן (אוניית מערכה, 1904)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה פרה-דרדנוט
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני הצי הקיסרי הגרמני רייכסמרינה רייכסמרינה
 דגל הצי:  הצי הקיסרי הגרמני רייכסמרינה
 סדרה:  בראונשווייג
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Schichau-Werke 
 תחילת הבנייה:  1 בדצמבר 1902
 הושקה:  27 במאי 1904
 תקופת הפעילות:  18 במאי 1906 – 2 במרץ 1920 (13 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1931
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 13,208 טון, מקסימלי: 14,394 טון
 אורך:  127.7 מטר
 רוחב:  22.2 מטר
 שוקע:  8.1 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  18 קשרים
 גודל הצוות:  743 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  9,600 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  מנועי קיטור בהספק 16,000 כוחות סוס (12 מגה-וואט)
 צורת הנעה:  מנועי קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון 110–250 מ"מ   צריחי תותחים 250 מ"מ   סיפון 40 מ"מ
 חימוש:  ארבעה תותחי SK L/40‏ 11 אינץ' (280 מ"מ)   14 תותחי SK L/40‏ 6.7 אינץ' (170 מ"מ)   18 תותחי SK L/45‏ 3.5 אינץ' (88 מ"מ)   6 צינורות טורפדו 17.7 אינץ' (450 מ"מ)
 
"לותרינגן" (בגרמנית: SMS Lothringen) הייתה האחרונה מבין חמש אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג פרה-דרדנוט, שנבנתה עבור הצי הקיסרי הגרמני. היא הונחה בדצמבר 1902, הושקה במאי 1904 ונכנסה לשירות במאי 1906. היא נקראה על שם המחוז הגרמני דאז לותרינגן (כיום לורן). האוניות האחיות שלה היו בראונשווייג, אלזס, הסן ופרוסן. האונייה הייתה חמושה בסוללה של ארבעה תותחי 28 ס"מ (11 אינץ') והגיעה למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש). כמו כל הפרה-דרדנוטים האחרות שנבנו בתחילת המאה, לותרינגן התיישנה במהירות על ידי השקת אה"מ דרדנוט המהפכנית ב-1906; כתוצאה מכך, הקריירה שלה כאוניית מערכה בחזית נקטעה.
הקריירה של לותרינגן בזמן השלום התרכזה בתרגילי שייטת וצי ואימונים עם שייטת אוניות המערכה II. היא תוכננה לצאת משירות ביולי 1914 ולהיות מוחלפת באוניות מערכה חדשות יותר, פרוץ מלחמת העולם הראשונה באותו חודש מנעה את פרישתה. את השנתיים הראשונות של המלחמה היא בילתה בעיקר כשירות כספינת סיור במפרץ הגרמני. היא ושאר השייטת השנייה הצטרפו לדרדנוטים של צי הים הפתוח כדי לתמוך בפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי בדצמבר 1914. בשל היותה במצב גרוע עד 1916, היא הוצאה משירות הצי בפברואר. לאחר מכן סיירה במצרי דנמרק עד שהוחלפה באוניית המערכה הנובר בספטמבר 1917. היא בילתה את שארית המלחמה כספינת אימונים מפורקת מנשקה.
לאחר המלחמה, לותרינגן נשמרה על ידי הרייכסמרינה שהוקם מחדש והוסבה לספינת בסיס לשולות מוקשים מסוג F מ-1919 עד 1920. לאחר שהסתיימה מלאכת פינוי שדות המוקשים בים הצפוני, היא הוכנסה לעתודה במרץ 1920. הספינה נותרה לא פעילה בעשור הבא ונמחקה מרשימות הצי במרץ 1931 ונמכרה לפירוק ספינות מאוחר יותר באותה שנה.
תכנון

עם העברת חוק הצי השני בהנחייתו של ויצה-אדמירל אלפרד פון טירפיץ בשנת 1900, הוקצה מימון לסוג חדש של אוניות מערכה, כדי לרשת את אוניות המערכה מסדרת ויטלסבאך שהוסמכו לפי חוק הצי משנת 1898. בשלב זה, קרופ, ספק הארטילריה הימית לצי הקיסרי הגרמני פיתח תותח ירי מהיר, בקוטר 28 סנטימטרים (11 אינץ'); התותחים הגדולים ביותר ששילבו בעבר את הטכנולוגיה היו תותחי 24 סנטימטרים (9.4 אינץ') שהותקנו על אוניות סדרת ויטלסבאך. מחלקת העיצוב של משרד הצי הקיסרי (גר') אימץ את התותחים הללו עבור אוניות המערכה החדשות, יחד עם עלייה מתותחי 15 סנטימטרים (5.9 אינץ') לתותחי 17 סנטימטרים (6.7 אינץ') עבור הסוללה המשנית, עקב האיום המוגבר מסירות הטורפדו כאשר הטורפדות הפכו ליעילים יותר.
למרות שסדרת בראונשווייג סימנה שיפור משמעותי לעומת אוניות מערכה גרמניות קודמות, העיצוב שלה נפל קורבן לקצב המהיר של ההתפתחות הטכנולוגית בתחילת המאה ה-20. אוניית המערכה הבריטית אה"מ דרדנוט - חמושה בעשרה תותחי 12 אינץ' (30.5 ס"מ) - נכנסה לשירות בדצמבר 1906, שישה חודשים בלבד לאחר שלותרינגן נכנסה לשירות. העיצוב המהפכני של דרדנוט הפך כל אוניית ראשה של הצי הגרמני למיושנת, כולל לותרינגן.
לותרינגן הייתה באורך כולל של 127.7 מטר (419 רגל), רוחב של 22.2 מטר (72 רגל 10 אינץ') ושוקע של 8.1 מטר (26 רגל 7 אינץ') בקדמת האונייה. הדחק האונייה היה 13,208 טונות (12,999 טונות ארוכות) כמתוכנן ו-14,394 טונות (14,167 טונות ארוכות) במעמס מלא. הצוות שלה כלל 35 קצינים ו-708 מלחים. האונייה הונעה על ידי שלושה מנועי קיטור תלת דרגתיים עם 3 צילינדרים שהניעו שלושה מדחפים. קיטור סופק על ידי שמונה דוודים ימיים ושישה דוודים גליליים, כולם על בסיס פחם. תחנת הכוח של לותרינגן דורגה ב-16,000 כוחות סוס (12,000 קילוואט), מה שהעניק מהירות מרבית מתוכננת של 18 קשרים (33 קמ"ש). היא יכלה להפליג לטווח של 5,200 מיילים ימיים (9,600 ק"מ) במהירות שיוט של 10 קשרים (19 קמ"ש).
החימוש של לותרינגן כלל סוללה ראשית של ארבעה תותחי SK L/40 בקוטר 28 ס"מ (11 אינץ') בצריחי תותחים תאומים, אחד בקדמת ואחד מאחורי המבנה העילי המרכזי. החימוש המשני שלה היה מורכב מ-14 תותחי 17 ס"מ (6.7 אינץ') SK L/40 ו-18 תותחי ירי מהיר 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/35. החימוש שלה הוגבר עוד יותר בשישה צינורות טורפדו בקוטר 45 ס"מ (17.7 אינץ'), כולם שקועים בגוף האונייה. צינור אחד היה בחרטום, שניים היו בכל צד רוחב, והצינור האחרון היה בירכתיים. לותרינגן הייתה מוגנת בשריון קרופ. חגורת השריון שלה הייתה בעובי של 110 עד 250 מילימטרים (4.3 עד 9.8 אינץ'), כשהשריון הכבד יותר במצודה המרכזית שהגן על מרחבי המחסנים והמכונות שלה, והציפוי הדק יותר בשני קצות הגוף. הסיפון שלה היה בעובי 40 מ"מ (1.6 אינץ'). לצריחי הסוללה הראשיים היו 250 מ"מ של ציפוי שריון.
היסטוריית שירות > בנייה עד 1907

לותרינגן הונחה ב-1 בדצמבר 1902, ב-Schichau-Werke בדנציג בבנייה מספר 716. האונייה החמישית והאחרונה של הסדרה שלה, היא הוזמנה תחת שם החוזה "M" כיחידה חדשה לצי. לותרינגן הושקה ב-27 במאי 1904 ונאום ההשקה ניתן על ידי הרמן, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג, הרייכסשטאטהאלטר (המושל הקיסרי) של אלזס-לורן. היא נכנסה לשירות בצי ב-18 במאי 1906 ולאחר מכן החלה בניסויים ימיים. הספינה הצטרפה רשמית לשייטת אוניות המערכה השנייה ב-1 ביולי.
הצי הגרמני היה עסוק באימונים נרחבים והפלגות לחו"ל בתחילת שנות ה-1900. הצי, כולל לותרינגן, החל את הפלגת הקיץ הרגיל שלו לנורווגיה באמצע יולי, ונכח ביום הולדתו של המלך הנורווגי הוקון השביעי ב-3 באוגוסט. הספינות הגרמניות יצאו למחרת להלגולנד, כדי להצטרף לתרגילים שנערכו שם. הצי חזר לקיל עד 15 באוגוסט, שם החלו ההכנות לתמרוני הסתיו. ב-22–24 באוגוסט השתתף הצי בתרגילי נחיתה במפרץ אקרנפורדה מחוץ לקיל. התמרונים הופסקו בין 31 באוגוסט ל-3 בספטמבר, כאשר הצי אירח בקיל ספינות מדנמרק ושוודיה, יחד עם שייטת רוסית בין 3 ל-9 בספטמבר. התמרונים התחדשו ב-8 בספטמבר ונמשכו חמישה ימים נוספים.
האונייה השתתפה בשייט החורף חסר האירועים לתוך הקטגט וסקאגרק בין 8 ל-16 בדצמבר. הרבע הראשון של 1907 עקב אחר הדפוס הקודם, וב-16 בפברואר, צי הקרב הפעיל הוגדר מחדש כצי הים הפתוח. לותרינגן השתתפה בפסטיבל שחגג 300 שנה להולדתו של האדמירל ההולנדי מיכיל דה רויטר, והפליגה מקיל לפליסינגן ב-19 במרץ 1907. מסוף מאי עד תחילת יוני יצא הצי לשייט הקיץ שלו בים הצפוני, וחזר אל הים הבלטי דרך הקטגט. לאחר מכן, התקיים השייט הסדיר לנורווגיה בין 12 ביולי ל-10 באוגוסט, ולאחר מכן ערך הצי את תמרוני הסתיו השנתיים, שנמשכו בין 26 באוגוסט ל-6 בספטמבר. התרגילים כללו תרגילי נחיתה בצפון שלזוויג עם הקורפוס התשיעי. לותרינגן זכתה ב-Kaiser's Schießpreis (פרס ירי) על הצטיינות בתותחנות בשייטת השנייה באותה שנה.
היסטוריית שירות > 1908–1914

הצי ערך אימונים באזור הבלטי בפברואר 1908. ביולי, לותרינגן ושאר הצי הפליגו לאוקיינוס האטלנטי כדי לבצע שיוט אימונים גדול. הנסיך היינריך לחץ לשייט כזה בשנה הקודמת, בטענה שהוא יכין את הצי למבצעים מעבר לים וישבור את המונוטוניות של האימונים במימי גרמניה, אם כי המתיחות עם בריטניה על מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני המתפתח הייתה גבוהה. הצי יצא מקיל ב-17 ביולי, עבר דרך תעלת הקייזר וילהלם לים הצפוני, והמשיך לאוקיינוס האטלנטי דרך תעלת למאנש. הצי חזר לגרמניה ב-13 באוגוסט. תמרוני הסתיו נמשכו מ-27 באוגוסט עד 12 בספטמבר. מאוחר יותר באותה שנה סייר הצי בערי החוף בגרמניה כחלק ממאמץ להגביר את התמיכה הציבורית בהוצאות הצי. שייט נוסף לאוקיינוס האטלנטי נערך בין 7 ביולי ל-1 באוגוסט 1909. בדרך חזרה לגרמניה, צי הים הפתוח התקבל על ידי הצי המלכותי הבריטי בספיטהד.
מאוחר יותר באותה שנה, אדמירל הנינג פון הולצנדורף הפך למפקד הצי. כהונתו של הולצנדורף התאפיינה בניסויים אסטרטגיים, בשל האיום המוגבר של הנשק התת-ימי והעובדה שאוניות המערכה מסדרת נסאו היו רחבות מכדי לעבור דרך תעלת הקייזר וילהלם. בהתאם לכך, הצי הועבר מקיל לווילהלמסהאפן ב-1 באפריל 1910. במאי 1910 ערך הצי תרגילי אימון בקטגט. אלה היו בהתאם לאסטרטגיה של הולצנדורף, שציפתה למשוך את הצי המלכותי למצרים שם. הפלגת הקיץ השנתית הייתה לנורווגיה ואחריה התקיים אימון צי, שבמהלכו נערך מסקר צי נוסף בדנציג ב-29 באוגוסט. בסוף השנה יצא שייט אימונים לאזור הבלטי. במרץ 1911 ערך הצי תרגילים בסקאגרק ובקטגט, ותמרוני הסתיו של השנה הוגבלו לים הבלטי ולקטגט. מסקר צי נוסף נערך במהלך התרגילים עבור משלחת אוסטרו-הונגרית שביקרה, שכללה את הארכידוכס פרנץ פרדיננד ואדמירל רודולף מונטקוקולי.
לותרינגן נשלחה לחגורה הקטנה בפברואר 1912 כדי לסייע לכלי מסחר המאוימים על ידי קרח ים סוער ומזג אוויר גרוע. באמצע 1912, עקב משבר אגאדיר, שיוט הקיץ הוגבל לאים הבלטי, כדי להימנע מחשיפת הצי בתקופת המתיחות המוגברת עם בריטניה וצרפת. לותרינגן ביקרה בממל בין 3 ל-7 באוגוסט באותה שנה. ב-30 בינואר 1913, הולצנדורף הוחלף כמפקד הצי, בעיקר בגלל מורת רוחו של הקייזר וילהלם השני מחזונו האסטרטגי. בסוף אוגוסט יצאה השייטת דרך תעלת הקייזר וילהלם בתחילת תמרוני הסתיו כדי להגיע לאי הלגולנד; ההפלגה דרך התעלה הייתה ראויה לציון, משום שהתעלה הייתה סגורה במשך יותר משנה בזמן שהוגדלה כדי לאפשר מעבר של אוניות מערכה גדולות יותר. תרגילי אימון נוספים נערכו בנובמבר.
לותרינגן השתתפה בטקסים בזונדרבורג ב-2 במאי 1914 כדי לחגוג את יום השנה ה-50 לקרב דיבל שנערך במלחמת שלזוויג השנייה; אליה הצטרפו האוניות האחיות שלה הסן ופרוסן, אוניית המערכה שלזיין והסיירת המשוריינת בליכר. האונייה נכחה במהלך שייט הצי לנורווגיה ביולי 1914, שנקטע על ידי משבר יולי בעקבות רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד חודש קודם לכן והעלייה במתיחות הבינלאומית לאחר מכן. ב-25 ביולי נודע לצוות האונייה על האולטימטום של אוסטריה-הונגריה לסרביה; לותרינגן עזבה את נורווגיה כדי להיפגש עם שאר הצי למחרת. האונייה הייתה אמורה לצאת משירות ב-30 ביולי, אך פרוץ המלחמה קטע את התוכנית והיא נשארה בשירות.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

לאחר פרוץ המלחמה ביולי 1914, פרס הפיקוד הגרמני את השייטת השנייה במפרץ הגרמני כדי להגן על חופי גרמניה מפני מתקפה גדולה של הצי המלכותי שהגרמנים שיערו כי היא קרובה. לותרינגן וחברותיה לשייטת הוצבו בפתח האלבה כדי לתמוך בכלי השיט בשירות הסיור במפרץ. לאחר שהתברר שהבריטים לא יתקפו את צי הים הפתוח, החלו הגרמנים בסדרה של מבצעים שנועדו לפתות חלק מהצי הגדול הבריטי העדיף מבחינה מספרית ולהשמידו. על ידי השגת שוויון כוחות גס, קיוו הגרמנים כי הצי שלהם יוכל אז לכפות קרב מכריע בחלק הדרומי של הים הצפוני.
הראשון שבהם היה הפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-15 בדצמבר. סיירות המערכה של קבוצת הסיור I תקפו את העיירות בניסיון לפתות חלק מהצי הגדול הבריטי, בעוד אוניות המערכה של צי הים הפתוח המתינו לתמיכה בתקווה לארוב ולהשמיד כל כוחות בריטיים שיגיעו לקראתם. במהלך הלילה שבין 15 ל-16 בדצמבר, צי הקרב הגרמני של 12 דרדנוטים ושמונה פרה-דרדנוטים הגיע לטווח של 10 מיילים ימיים (19 ק"מ) של שייטת מבודדת של שש אוניות מערכה בריטיות. התכתשויות בין מסכי המשחתות היריבות שכנעו את המפקד הגרמני, אדמירל פרידריך פון אינגנול, שהוא מתעמת עם כל הצי הגדול, ולכן הוא הפסיק את הקרב ופנה לגרמניה בחזרה.
בפברואר 1916, מטה האדמירליות החליט כי הפרה-דרדנוטים כבר אינן ספינות מלחמה יעילות מול כלי שיט מודרניים יותר, ולכן אוניות השייטת השנייה הוצאו בהדרגה מצי הים הפתוח והוקצו מחדש אך ורק לתפקידי הגנת החוף במצרי דנמרק והמפרץ הגרמני. בהתאם לכך, לותרינגן הייתה כלי השיט הראשון של היחידה שהוצא ממנה, ב-19 בפברואר, והותקנו בה רשתות נגד טורפדו כדי להגן עליה מפני צוללות במים הסגורים של מצרי דנמרק. בנוסף, היא הייתה במצב גרוע באותה תקופה ונזקקה לתיקונים נרחבים. לאחר השלמת התיקונים, היא חזרה לשירות ב-14 ביולי והחליפה את הסן במצרים בסוף אוגוסט.
לותרינגן שירתה בתפקיד ספינת סיור במיצרים עד ספטמבר 1917, אז הוחלפה באוניית המערכה הנובר. לותרינגן המשיכה לווילהלמסהאפן, שם היא הושבתה ב-15 בספטמבר. במהלך החודש הבא היא פורקה מנשקה והוסבה לספינת אימונים. היא החלה לשרת בתפקיד זה ב-16 באוקטובר עם צוות מצומצם. בנוסף להכשרת צוותים חדשים, היא שימשה להכשרת אנשי חדר מנועים. לותרינגן נשארה בשירות עד סוף המלחמה ב-11 בנובמבר 1918. מ-17 בנובמבר עד 16 בדצמבר, היא שירתה כספינת מפקדה של שייטת אוניות המערכה הרביעית.
היסטוריית שירות > קריירה שלאחר המלחמה

בעקבות התבוסה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה, הצי הגרמני אורגן מחדש כרייכסמרינה על פי הסכם ורסאי. הצי החדש הורשה להחזיק שמונה אוניות מערכה פרה-דרדנוט לפי סעיף 181, שתיים מהן יהיו במילואים. לותרינגן הייתה בין הספינות שנבחרו להישאר בשירות פעיל ברייכסמרינה החדש. כמו אחותה פרוסן, לותרינגן הוסבה לאוניית בסיס לשולות מוקשים מסוג F במספנה הקיסרית בווילהלמסהאפן ב-1919; האונייה פורקה מנשקה והותקנו עליה פלטפורמות להחזקת שולות המוקשים.
לותרינגן שירתה בתפקיד זה, כשהיא נושאת 14 מסירות ה-F ממחצית השייטת ה-10, עד שהושלמה עבודת ניקוי המוקשים הנדרשת על פי חוזה ורסאי. ב-2 במרץ 1920, הספינה הוכנסה לעתודה ונשארה מחוץ לשירות עד 24 במרץ 1931, כאשר הרייכספרזידנט (נשיא גרמניה) פאול פון הינדנבורג הוציא הוראה להיפטר מלותרינגן. בהתאם לכך היא נמחקה מרשימות הצי ב-31 במרץ. לאחר מכן, הרייכסמרינה מכר אותה, בניכוי ציפוי השריון שלה, לפירוק ספינות באותה שנה תמורת 269,650 רייכסמרק. לותרינגן פורקה לאחר מכן לגרוטאות; מיקום סילוקה אינו ברור. לפי ההיסטוריון הימי אריך גרונר, לותרינגן נגרטה על ידי Blohm & Voss בהמבורג, אך ההיסטוריונים הנס הילדברנד, אלברט רוהר והנס-אוטו שטיינמץ מצהירים כי היא נגרטה בוילהלמסהאפן.
הערות שוליים

↑  אוניות גרמניות הוזמנו תמיד תחת שמות זמניים. אונייה שנועדה להחליף אונייה קיימת שאמורה לצאת משירות נקראה "ארזאץ" (תחליף), ואונייה חדשה בסדר הכוחות של הצי נקראה באות בודדת, במקרה זה M.
לותרינגן, מתישהו לפני מלחמת העולם הראשונה
לותרינגן בנמל, בערך 1908
מפת הים הצפוני והבלטי בשנת 1911
לנה וידקול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע אישי
 לידה:  6 בדצמבר 1962 (בת 61) סטוקהולם, שוודיה 
 עמדה:  חלוץ 
 
לנה מארי אנט וידקול (אנגלית: Lena Videkull;‏ נולדה ב-6 בדצמבר 1962) היא כדורגלנית עבר ומאמנת כדורגל שוודית. וידקול, שסיימה כמלכת השערים של אליפות אירופה 1995, נחשבת לאחת מהשחקניות השוודיות הטובות בכל הזמנים.