stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועדת המסחר, המדע והתחבורה של הסנאט של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  גלגוליה הקודמים של הוועדה, באתר הרשמי של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית)
1 2 3 4  היסטוריה של ועדת המסחר, המדע והתחבורה, באתר הרשמי של הוועדה (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007423165705171  GND: 1053755-7  ISNI: 0000 0001 0705 4368  LCCN: n81096151  NLA: 35731684  VIAF: 151282015   WorldCat (עם VIAF): 151282015 
ויליאם האנטר, יושב הראש הראשון של ועדת המסחר והייצור
ג'יימס לויד, הסנאטור הראשון שישב בראשות ועדת המסחר
צ'ארלס בולדן, מועמד למנהל נאס"א ולורי גארוור, מועמדת לסגנית מנהל נאס"א, מעידים בפני חברי הוועדה במהלך שימוע שנערך לשם אישור מינויים לתפקיד ב-2009
יוסף ולקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בנובמבר 1900
 פטירה:  19 במאי 1983 (בגיל 82)
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מקצוע:  מתאגרף, כדורגלן
 
יוסף ולקר (17 בנובמבר 1900 - 19 במאי 1983) היה מפקד קן בית"ר בברלין, מתאגרף, שחקן כדורגל בקבוצת בית"ר, עבד במוסך וולוו, בחברת סולל בונה ובאגף התברואה בעיריית תל אביב-יפו, יו"ר מועצת עובדי תל אביב-יפו שליד הסתדרות העובדים הלאומית משנת 1943, חבר בית הוועד הפועל של ההסתדרות, חבר הנהלת מרכז קופת חולים הלאומית ויו"ר סניף הקופה בתל אביב.
חייו

ולקר נולד בפולין ועלה לארץ ישראל. ולקר עלה עם אשתו קלרה ושלושת בניו הצעירים, אחד מהם יצחק ולקר, בשנת 1935, כשנה לאחר עליית הנאצים לשלטון. והמשפחה התיישבה בתל אביב-יפו.
ידידיה גפני

| --- | --- |

 לידה:  18 במרץ 1949 (בן 75) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, ביוכימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  מרכז וולקני  אוניברסיטת בר-אילן 
 
פרופ' ידידיה גפני במעבדה
ידידיה (דידי) גפני (נולד ב-18 במרץ 1949 בתל אביב-יפו) הוא חוקר בכיר במחלקה לגנטיקה של צמחים במכון וולקני ופרופסור אמריטוס מאוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה

גפני נולד בתל אביב לגניה ומשולם גפני, אח לארי גפני. למד בבית ספר יסודי ותיכון בתל אביב. התגייס ב-1967 לשריון ושירת בתעלה בתקופת מלחמת ההתשה. לאחר השחרור סיים גפני את לימודי התואר הראשון בביולוגיה והמשיך ללימודי מסטר ודוקטורט בביוכימיה באוניברסיטת תל אביב. בעת לימודיו זכה גפני בפרס לנדאו לתלמידים מצטיינים לשנת 1979.
ב-1981 השתלם במחלקה לנוירוביולוגיה במכון ויצמן למדע.
ב-1982 נסע לארצות הברית להשתלמות באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס ובחברת סיבא גייגי שבצפון קרולינה (כיום נוברטיס).
ב-1985 חזר לישראל והשתלב בסגל החוקרים במכון וולקני. ב-1991 היה למנהלה הראשון של היחידה לביוטכנולוגיה במכון ובהמשך ניהל שש שנים את המחלקה לגנטיקה.
גפני הוא מרצה מבוקש במסגרות רבות בנושאי ההנדסה הגנטית. כמו כן הגיש סדרת הרצאות בנושא זה בגלי צה"ל.
בשנת 2008 הוכתר כחוקר השנה מטעם מכון וולקני.
ב-2016 פרש גפני לגמלאות.
ב-יוני 2024  סיים לימודי תואר ראשון במדעי הרוח, בדגש על קולנוע באוניברסיטה הפתוחה.
חיים אישיים

נשוי לענת ולהם בן ובת.
מחקריו

מחקריו הגנטיים של פרופסור גפני עסקו בין השאר ביצירת צמחים מהונדסים גנטית יצרני אינסולין, אינטרפרון ועוד. מאז אמצע שנות התשעים של המאה העשרים, עוסק גפני בחקר נגיפי צמחים מקבוצת הג'מיני ויצירת צמחים עמידים להם בדרך של הנדסה גנטית. כמו כן יזם הקמת פרויקט מחקר ליצירת צמחי ביו דיזל בוולקני, פרויקט המתנהל בעיקר בברזיל.
פרסומיו

פרופ' גפני פרסם עשרות מאמרים מקצועיים בספרות העולמית אך גם מאמרים רבים בעברית להנחיל את המדע בצורה פופולרית לציבור.
ידידיה גפני, הנדסה גנטית בצמחים, הוצאת משרד הביטחון בשיתוף האוניברסיטה המשודרת, 1990
צמחים מהונדסים, ידידיה גפני, "גלילאו", 1995
מי יאכיל את העולם, ידידיה גפני, הספרייה הווירטואלית של מטח, 2001
R. K. Gaur and Yedidya Gafni, RNAi Technology, CRC Press, April 28, 2011
הערות שוליים

↑  ארי גפני הוא פרופסור באוניברסיטת מישיגן באן ארבור שבארצות הברית
↑  גפני היה הטען-קשר של הטנק בו נפל יהודה וינר, עליו נכתב השיר אחי הצעיר יהודה. גפני עצמו נפצע באותה תקרית. ב-1998 נפגש מנור עם אנשי צוות הטנק בו נהרג אחיו בתוכניתו של מני פאר.
↑  הרצאות אלו קובצו לספר בהוצאת משרד הביטחון
↑  עמירם כהן, אייזיק קטן ישקיע 33 מיליון שקל בפיתוח צמחים להפקת דלק, באתר הארץ, 28 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261410305171  LCCN: no92005027  VIAF: 14336552   WorldCat (עם VIAF): 14336552
דלועיים

| דלועיים |
| --- | --- |
 ממשפחת הדלועיים: דלעת, מלון, אבטיח
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים
סדרה:: דלועאים
משפחה:: דלועיים
שם מדעי
 Cucurbitaceae ‏ז'יסייה, 1789
דלועיים
דלועיים (שם מדעי: Cucurbitaceae Juss) היא משפחת צמחי פרחים מסדרת הדלועאים, הכוללת צמחי תרבות רבים וחשובים כדוגמת המלפפון. זוהי משפחה בינונית בגודלה, המונה כ-101 סוגים וכ-1061 מינים. בצמחיית הבר של ארץ ישראל מיוצגת המשפחה על ידי 7 מיני צמחים.
תפוצתם בעיקר באזורים הטרופיים והסובטרופיים. באופן כללי בני משפחה זו חובבי טמפרטורות ובתי גידול חמים. מיני משפחה זו נפוצים, באופן שווה, בעולם הישן (היבשות אסיה, אפריקה ואירופה) ובעולם החדש (יבשות אמריקה). המשפחה התפתחה לפני 55 מיליון שנים בתקופת האאוקן.
תיאור המשפחה

על פי המיון המודרני משפחה זו היא אחת משבע משפחות בסדרת הדלועאים. לעומת זאת, על פי החלוקה המסורתית נהגו לראות בדלועיים כמשפחה היחידה בסדרה.
על אף שחלק מהצמחים ממשפחה זו מהווים צמחי מאכל עבור האדם, רוב מיני משפחה זו רעילים עבור חרקים ובעלי חיים אחרים, ורק מינים שהסתגלו לרעל זה מסוגלים לאכול אותם. בכך מצטרפת משפחה זו למשפחות המצליבים וסולניים - משפחות שנפוצים בהם חומרי רעל, ולמרות זאת מרובים בהם צמחי מאכל ותרבות עבור האדם.
העדפתם של מיני משפחה זו למקומות ואזורים חמים באה לידי ביטוי בכך שבארץ ישראל נחשבים הדלועיים לגידולי קיץ, והם מגודלים גם מחוץ לעונתם בחממות.
מאפיינים מורפולוגיים של המשפחה

צמחי משפחה זו הם לרוב עשבים חד שנתיים או רב שנתיים. מינים מועטים הם שיחים או עצים. מינים רבים ממשפחה זו הם צמחים מטפסים, המשתרגים על עצמים אחרים בעזרת קנוקנות. מינים רבים אחרים הם צמחים שרועים.
העלים של בני משפחה זו גזורים במקרים רבים ל-5 אונות, בצורה הדומה לכף יד. עורקי העלה ניכרים. בסוגים רבים העלים גדולים או גדולים מאוד. במיני הצמחים המטפסים, התפתחה במהלך האבולוציה קנוקנת - איבר מטמיע, דק וארוך, שבאופן טבעי מתפתל בצורה סלילית. הוא רגיש למגע של עצמים אחרים, ומסתלסל עליהם. בכך הצמח מטפס על גבי עצם אחר כדוגמת עץ אחר, סלעים וכן הלאה.
תכונת הטיפוס מסייעת לצמח להגיע למקור אור, והיא חשובה במיוחד ביערות וחורשים בהם אור השמש מוסתר על ידי צמחים אחרים. כמו כן, הצמח 'חוסך' לעצמו אנרגיה הכרוכה ביצירת גזע מרכזי, בכך שהוא נשען על עצמים אחרים.
העלים מסודרים באופן מסורג על הגבעול.
הפרח האופייני לבני משפחה זו הוא פרח שצבע כותרתו צהוב, מספר עלי הכותרת ושאר איברי הפרח - 5. הפרחים לעיתים קרובות יחידים ובמקרים אחרים מקובצים במספר פרחים.
תכונה המאפיינת את רוב סוגי המשפחה הוא היות הפרחים חד-מיניים, כלומר, בעלי איברים נקביים בפרח אחד, וזכריים בפרח אחר. חלק מהמינים הם דו-ביתיים, כלומר, כל פרחי הפרט הם מזוויג מסוים (זכר או נקבה) וחלק מהמינים הם חד ביתיים, כלומר, על אותו הצמח מתקיימים פרחים זכריים ונקביים.
הפרי הוא עסיסי, מטיפוס ענבה. קליפת הפרי לעיתים קשיחה ולעיתים רכה.
דלועיים כצמחי תועלת > מאכל

עיקר ערכה של משפחה זו עבור האדם הוא בצמחי מאכל רבים, שהאדם אוכל את פריים. על משפחה זו נמנים הפירות המכונים מלפפון, קישוא, דלעת, דלורית, אבטיח ומלון. השם העממי אינו חופף ברוב המקרים לשייכות המדעית של הצמח, וחל בלבול, בציבור כמו גם במקורות מדעיים, באשר לסיווגם הסיסטמטי של זני המאכל לסוגים השונים. ליתר פירוט, מומלץ לקרוא בערכי המאכלים עצמם.
האדם נהנה מהפירות העסיסיים של משפחה זו, שהם מטיפוס ענבה. יש ונהוג לאכול את הפרי נא, כמו במלון, ויש שנהוג לבשלו, כמו דלעת. לעיתים הפרי טעמו נייטרלי, כמו בדלורית ולעיתים טעמו מתוק ולכן הוא משמש כדבר מתיקה, כמו אבטיח.
קיימים שימושים משניים נוספים בפירות משפחת הדלועיים. הנפוץ שבהם הוא שימוש בזרעים כחטיף אפוי או קלוי. אלו נקראים בשפה העממית "פיצוחים", ולרוב נמכרים לאחר המלחה מאסיבית. לצורך זה משמשים גרעיני דלעת, הקרויים 'גרעינים לבנים', לעומת גרעיני החמנייה ממשפחת המורכבים הקרויים "גרעינים שחורים". במידה פחותה משמשים לכך גם גרעיני אבטיח.
שימוש נפוץ נוסף הוא בפרחי משפחה זו לצורך מאכל. הנהוג ביותר הוא שימוש בפרח הענק של הקישוא לצורך מילויו במאכלים שונים. מאכל זה נחשב למזון משובח, בשל טעמו ובשל המחיר של חומר הגלם, שכן פרח הקישוא הוא בעל חיי מדף קצרים במיוחד.
דלועיים כצמחי תועלת > כלים ונוי

שימושים נוספים נהוגים בעיקר בחברות מסורתיות. לדוגמה, תוכן הפרי הספוגי של הסוג לופה משמש לרחצה; שימוש זה הוא נפוץ, והפרי נמכר בהיקף מסחרי גם בימינו.
מינים וזנים שונים של דלעת משמשים למטרות נוי, בהיותם קלים לפיסול וחריטה, ונהוג לשרטט עליהם בעבודת יד איורים שונים, או לדמותם לראש אדם. אחת ממסורות החג הנוצרי ליל כל הקדושים, הוא יצירת דמות כזו. כמו כן, בחברות מסורתיות משתמשים בפרי הקשיח של זני דלעת מוארכים לאגירת מים, כבקבוק.
דלועיים בתרבות

מיני דלועיים שונים מיוצגים במקרים רבים בתרבות הפופולרית, בעיקר משום גודלם העצום של הפירות. לדוגמה, שיר האיגיון "אישה באבטיח", שכתבה נורית זרחי ושרה חוה אלברשטיין, מתאר אישה הגרה בתוך אבטיח.
הסיפור "הדלעת המופלאה" מאת הלסינג לנרט (Lennart Hellsing) מתאר דלעת ענקית המשמשת למגורים והיא מסוגלת להמריא.
הביטוי עונת המלפפונים הוא מונח תקשורתי המתאר את שיאו של הקיץ בו אין ידיעות מרעישות, והתקשורת עוסקת באירועים שוליים.
המנהג העממי לפצח את זרעי משפחת הדלועיים גורר איתו ביטויים והקשרים תרבותיים רבים, בעיקר כאלה הלועגים למנהג, הנחשב לוולגרי בשל היותו זול, ומלכלך. ספרה הרביעי של יוכי ברנדס קרוי 'גרעינים לבנים'.
הדלועיים בצמחיית הבר של ארץ ישראל

שבעה מינים ממשפחה זו מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל, והם מסווגים לחמישה סוגים בסדר סיסטמטי:
לעוסית (Momordica), המיוצגת על ידי המין הפולש "לעוסית מטפסת"
דלעת-הנחש (Bryonia), המיוצגת על ידי המינים "דלעת הנחש המצויה" ו"דלעת הנחש הסורית"
ירוקת (Ecballium), המיוצגת על ידי המין "ירוקת-חמור מצויה"
אבטיח (Citrullus), המיוצג על ידי המין "אבטיח הפקועה" - צמח שרוע הגדל בערוצים במדבריות חמים
מלפפון (Cucumis), המיוצג על ידי המינים "מלפפון הנביאים" ו"מלפפון משולש"
דלועיים באמנות

דלועיים ממין יחיד או מכמה מינים שונים עוצבו על 23 פסיפסים מתוך 134 הפסיפסים מארץ ישראל בהם מעוטרים כלל הגידולים חקלאיים, בשכיחות גבוהה ומפתיעה (17%). הדלועיים עוצבו בדגמים מקוריים וייחודיים וללא העתקות, ולכן יש בכוחם לשקף ריאליה חקלאית מקומית עשירה. מרבית העיטורים הוצגו על פסיפסים מאיכות גבוהה, שהאבנים המרכיבות אותם קטנות והרזולוציה של התמונה שלהם גבוהה. בפסיפסים איכותיים אלו, המעידים על עושרם ורווחתם הכלכלית של תושבי האתר, מוצג גם המגוון הגבוה ביותר של מיני הגידולים החקלאים בכלל, וניכר שאיכות הפסיפס מהווה פקטור חשוב לעיטור באמצעות פירות הדלועיים.
בפסיפסי ארץ ישראל מיוצגים שישה גידולים המשתייכים לארבעה מינים שונים של דלועיים: המלון (מלון עגול, פקוס ועג'ור), האבטיח, הקרא, והלופה. הנפוצים ביותר הם המלון העגול, מלון הפקוס, האבטיח, והלופה, לעומתם הקרא ומלון העג'ור מוצגים כל אחד בפסיפס אחד בלבד. מגוון הדלועיים ושכיחותם בפסיפסי ארץ ישראל גבוהים ביחס להופעותיהם בפסיפסים מרחבי האימפריה הביזנטית. נתונים אלו משקפים הורטיקולטורה מפותחת ומגוונת והעדפות קולינריות ותעשייתיות מקומיות לגידולם של פירות דלועיים ממגוון רחב בתקופה הביזנטית בארץ ישראל. ניצולם של פירות הלופה הבוגרים כספוגים לרחצה מרמזת גם על התפתחות ההגיינה האישית בארץ ישראל.
לקריאה נוספת

דפני, אמוץ; ויזל, יואב; דנין אבינעם. (1983). החי והצומח של ארץ ישראל כרך 11, עמודים (121–124), הוצאת משרד הביטחון, תל אביב.
פינברון-דותן, נעמי ודנין, אבינעם. (1991). המגדיר לצמחי בר בארץ-ישראל, (653-655). ירושלים, הוצאת כנה. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Cucurbitaceae Juss., POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  .Cucurbitaceae Juss, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  דלועיים, באתר צמחיית ישראל ברשת, ‏8-2023
דלעת-נחש סורית בפריחה
מלונים עגולים מחורצים ומפוספסים ופירות מוארכים של מלוני עג'ור בפסיפס שבכנסיית כורסי
דוד חיים

ערך זה עוסק ברב דַוִד חיים. אם התכוונתם לדוׂד חיים (חיים אוסדון), ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בנובמבר 1887 בגדאד, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  20 בינואר 1983 (בגיל 95) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
הרב דוד חיים (כ"ו בחשוון תרמ"ח, 13 בנובמבר 1887 - ו' בשבט תשמ"ג, 20 בינואר 1983) היה רב בעיראק ובסוף ימיו בישראל, נכדו של "הבן איש חי" והמוציא לאור של ספריו וכתביו.
ביוגרפיה

נולד בבגדאד לרב יעקב חיים, בן הרב יוסף חיים. למד אצל הרב יהודה פתיה והרב יהושע שהרבני. לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תרפ"א (1921), הוטלה עליו המשימה לדאוג לשימור מורשת סבו ולהפצת תורתו וספריו. כל ימיו סירב לקבל על עצמו משרה רבנית רשמית. עם זאת, המשיך במנהג אבותיו ונהג לדרוש בארבע שבתות בשנה בבית הכנסת הגדול "צלאת אל כביר" בבגדאד. גם לאחר העלייה הגדולה של יהדות עיראק לישראל והידלדלות הקהילה היהודית המשיך להתגורר בבגדאד, היה פעיל בחיי הקהילה היהודית המקומית ושימר את כתבי סבו.
בשנת ה'תשל"ב (1972), בהיותו בן 85, הצליח לעזוב את עיראק ועמו אוצר של כתבי יד וספרים של סבו. הוא נסע ללונדון, שם התגוררו שני בניו, יעקב ויוסף, וכעבור זמן קצר עלה לישראל.
הוא התגורר בישראל עשר שנים ועסק בהוצאת כתבי סבו. אסר על אחרים לפרסם את ספרי סבו, בין השאר מחשש שיפגמו בדיוקם. כשהתיר להדפיסם התנה זאת בהקפדה על נאמנות מוחלטת למקור.
נפטר בשנת ה'תשמ"ג (1983) והובא לקבורה בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
עשרים ושתיים תשובות שהשיב בהלכה ובאגדה נדפסו בספר "נחלת אבות", שיצא לאור בשנת תשס"ח על ידי חברת אהבת שלום.
חיים שלי (שיר של זהבה בן)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע זהבה בן
 מתוך האלבום מלך אמיתי
 יצא לאור:  1 בינואר 2000
 סוגה:  פופ מזרחי
 שפה:  עברית
 אורך:  3:57
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  סמדר שיר
 לחן:  משה דץ
 הפקה:  יעקב למאי
"חיים שלי" הוא שיר שנכתב על ידי המשוררת הישראלית סמדר שיר, הולחן על ידי המוזיקאי משה דץ ובוצע על ידי הזמרת זהבה בן. השיר יצא כחלק מאלבומה של זהבה בן, מלך אמיתי (2000), שיצא לאור ב-1 בינואר 2000, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט. זמן מה לאחר מכן, יצא גם כסינגל. השיר הפך לפופולרי מאוד בקרב אימהות.
בשנת 2011, במסגרת העונה הראשונה של תוכנית המציאות "חי ב-LA LA לנד" ביצעה בן את השיר בגרסה אנגלית.
רקע ותהליך יצירה

זהבה בן פרצה לתודעה בתחילת שנות ה-90 עם האלבום "טיפת מזל". השיר "טיפת מזל" הפך ללהיט גדול הן בתחנות הרדיו והן ברחובות, ובזכותו הפכה בן לכוכבת. בנוסף, הסרט "טיפת מזל" בכיכובה זכה להצלחה אדירה. באמצע שנות ה-90, עם עלייתה של שרית חדד, ירדה הפופולריות של בן והיא חתמה בחברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט והחלה לעבוד עם המנהל חיים סלוצקי. למען קידומה מחדש פנו למספר כותבים בולטים, בהם משה דץ, שיצר עבורה שיר יחד עם סמדר שיר. סלוצקי רצה לשנות את התדמית שלה משירי דיכאון בלבד ולהוסיף גם שירים בסגנונות אחרים, כולל "שירים של אשכנזים".
סמדר שיר נולדה עם חצוצרות סתומות, והרופא אמר לה שלא תוכל להביא ילדים לעולם באופן טבעי. היא ובעלה נאלצו לעבור לארצות הברית בעקבות לימודי בעלה, שם החלו טיפולי הפריה חוץ-גופית. ב-1980 נולדה בתה הבכורה כתוצאה מהטיפולים. חצי שנה לאחר הלידה הראשונה, הרופא הציע להתחיל מיד טיפולים נוספים, מה שהוביל להולדת תאומות – מור וירדן. בשנת 1991 המשפחה חזרה לישראל, ושיר המשיכה בטיפולי פוריות על אף הקשיים. נולדה להם בת נוספת, כרמל. שיר נכנסה שוב להיריון עם תאומים (שני בנים), אך חוותה אובדן הריון בעקבות הרעלת הריון. בעקבות האובדן נכנסה לתקופה קשה, במהלכה החלה לחלום על פונדקאות. שיר ובעלה ביצעו תהליך פונדקאות בארצות הברית, שבו היו בין החלוצים בתחום. בעלה של סמדר, שהיה רופא בכיר, הכיר ילד בשם דימה, עולה חדש מבאקו, אזרבייג'ן, שאמו הייתה חולה סופנית. לאחר מות אמו, שיר ובעלה אימצו את דימה באופן רשמי. בתחילת האימוץ, דימה התקשה לקרוא לשיר "אמא" והמשיך לקרוא לה בשמה הפרטי, דבר שפגע בה רגשית. השינוי התרחש באופן טבעי כשיום אחד קרא לה "אמא", מבלי שהתקיים טקס או הכרזה מיוחדת.
שיר התבססה כעיתונאית בישראל וממשיכה לעסוק בתחום זה עד היום. היא הייתה כתבת נוער במעריב לנוער, ונערים רבים העריצו אותה על כתיבתה הייחודית. בשנת 1993 שיר נשלחה לראיין את אורנה ומשה דץ, שייצגו את ישראל באירוויזיון. במהלך הראיון דיברו על שירי ילדים ועל היעדר שירים מקוריים חדשים לילדים בעברית. בעקבות השיחה נוצרה קלטת שירי ילדים שלמה בנושא יום הולדת, שכוללת את השיר "איפה העוגה?". שיר ומשה דץ הפכו לחברים קרובים מאוד בעקבות העבודה המשותפת, והיא תיארה את הקשר ביניהם כקשר משפחתי של "אח מבחירה".
בעקבות החוויות הרגשיות שחוותה עם דימה, כתבה שיר את השיר "חיים שלי" בלילה אחד, בו הביעה את האהבה והתמיכה האינסופית שלה כאם. שיר שלחה את המילים למשה דץ בפקס, והוא התחבר מיד לטקסט והלחין אותו.
רקע ותהליך יצירה > תהליך הקלטת השיר

השיר בוצע לראשונה כהקלטה ביתית חובבנית שהובאה לחברת NMC יונייטד אנטרטיינמנט, שהחליטה להקליט אותו. זהבה בן התקשתה להתחבר לשיר בתחילה, כיוון שהסגנון היה שונה מהשירים הטבעיים לה. מפיק השיר, יעקב למאי, שכנע אותה שהשיר מתאים לה ויכול להוביל אותה למקומות חדשים בקריירה שלה. בזמן הקלטות, בן התקשתה לשיר, עד שסמדר שיר הציעה לה לדמיין סיטואציה עם בנה בגינה. הדמיון הזה אפשר לה לבצע את השיר בטייק אחד.
הרכב

השיר מתאר אהבה של אם לבנה ומשלב את הרגש והניסיון ההורי של היוצרים. השיר נכתב על בנה של זהבה בן, שהיה תינוק בן שלושה חודשים בזמן הכתיבה. זהבה הייתה לוקחת את בנה איתה להקלטות כשהיה עדיין בסל קל.
השם "חיים שלי" נבחר במקום "אהבה של אמא". סמדר שיר ציינה בדיעבד שהייתה מעדיפה את השם "חיים שלי", המבטא רגש עמוק ומחובר יותר.
דץ הלחין את השיר בסולם מז'ורי, בניגוד לבלדות שבדרך כלל נכתבות בסולם מינורי. בחירת הסולם נועדה להביע את האופטימיות והאהבה שבשיר, למרות שמדובר בבלדה. עם זאת, השיר משלב בין מז'ור למינור ליצירת רגעים רגשיים חזקים. החיבור בין המז'ור למינור מודגש בשורה "לשמור אותך קרוב אליי, חיים שלי".
הצלחה

השיר יצא כחלק מהאלבום "מלך אמיתי" ב-1 בינואר 2000. האלבום נמכר בלמעלה מ-100,000 עותקים, והפך לאחד האלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. השיר "חיים שלי" תרם משמעותית להחזרתה של זהבה בן לכוכבות, וסייע לה למלא הופעות רבות. השיר היה ייחודי באלבום, שלא כלל שירים דומים, ושילובו עם שירים מזרחיים בלט במיוחד.
השיר הפך לאחד מסימני ההיכר של זהבה בן, וזכה להופעות רבות בתוכניות טלוויזיה ואף בהצעות לפרסומות. הוא הפך לחלק משמעותי בתרבות הישראלית והמשיך ללוות את הקריירה של זהבה בן לאורך השנים.
גרסאות כיסוי > גרסתם של אורנה ומשה דץ

בשנת 2000 ביצעו אורנה ומשה דץ את השיר, כחלק מאלבום האוסף "אתה בליבי". גרסתם הופקה על ידי גדי גולדמן.
גרסאות כיסוי > גרסתה של עדן בן זקן

ב-8 ביולי 2020 הוציאה הזמרת הישראלית עדן בן זקן גרסת כיסוי לשיר, בשם "אהבה של אמא (חיים שלי)". השיר יצא לאור ב-8 ביולי 2020, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות וארומה מיוזיק, כסינגל חמישי מתוך האלבום, מועבט.
גרסאות כיסוי > גרסתה של עדן בן זקן > רקע והפקה

השיר בוצע במסגרת פרסומת של בן זקן למותג התינוקות של שופרסל, "שופרסל בייבי". השיר הופק על ידי ג'ורדי.
גרסאות כיסוי > גרסתה של עדן בן זקן > וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של בן זקן ב-8 ביולי 2020, בסמוך לצאת השיר כסינגל.
גרסאות כיסוי > גרסת פסטיגל 2021

בשנת 2021 בוצע השיר במסגרת "סקיי היי פסטיגל" בהשתתפות אליאנה תדהר, בר מיניאלי, זהבה בן, עדן אלנה, קים אור אזולאי ושחר טבוך.
הערות שוליים

↑  חיים שלי - זהבה בן, באתר he.israel-music.com
↑  סמדר שיר, 12 שנה אני לבד, באתר ynet, 4 בינואר 2016
↑   חי בלה לה לנד: זהבה עם 'חיים שלי' באנגלית, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 2:30)
↑   חי בלה לה לנד: זהבה בן: 'חיים שלי' באנגלית, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:05)
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10   שיר אחד, חיים שלי | זהבה בן, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 2 בדצמבר 2024
↑  סטריאו ומונו, אתה בליבי
↑  מוזיקה - אהבה של עדן: האימא הטרייה מחדשת שיר ישן ומקדישה אותו לבנה, באתר פרוגי, ‏2020-07-08
↑  עדן בן זקן - אהבה של אמא (חיים שלי), באתר ‏מאקו‏, 8 ביולי 2020
↑   עדן בן זקן - אהבה של אמא (חיים שלי) | (Prod. By Jordi), סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:22)
↑   חיים שלי- אליאנה תדהר, בר מיניאלי, זהבה בן, עדן אלנה, קים אור אזולאי, שחר טבוך | סקיי היי פסטיגל, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 1:22)
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) • תדע שאני פה |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "עם בליוובל" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" • "אדם אדם" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godmother" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" • "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
מוישרנגה

מוישרנגה (מוולנסית: Muixeranga) הוא הכינוי שניתן לאסופה של מחולות עתיקים ולמגדלים אנושיים שמקורם בחבל ולנסיה ושמבוצעים כיום בעיקר בעיירה אלז'מזי (Algemesí).
המוישרנגה היא יותר מריקוד אקרובטי אמנותי. היא גם אוסף של מבנים הבנויים מהרקדנים המפגינים גמישות והמוסעים בתהלוכת "גבירתנו אשר על הבריאות" החג העיקרי של אלז'מזי (7 בספטמבר עד 8 בספטמבר).
מוישרנגה הוא השם המקובל באלז'מזי לקסטל, מנהג של המגדלים האנושיים המודרניים הנפוץ בכל קטלוניה. ההבדל הוא שהמוישרנגה היא בעלת רקע דתי יותר ומלווה בריקוד, כאשר גובה המגדלים האנושיים פחות חשוב מהצורה הסמלית. בעבר הייתה מסורת המגדלים האנושיים נפוצה בכל רחבי חצי האי האיברי.
בשנת 2011 הכיר ארגון אונסק"ו בפסטיבל באלז'מזי שבו מבצעים מוישרנגה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
מאפיינים

המשתתפים הבונים את המגדלים הם בדרך כלל קבוצת גברים, מכל מקצוע, עדיף כזה המחייב כושר ויכולת גופנית. כיום קרוב ל-200 איש משתתפים בתהלוכת המבנים האנושיים, אך בעבר היו לא יותר משלושים. אומן או מנצח מתאם את המחול ואת המגדלים האנושיים, ומבנים אחרים, ואף אחראי לבחינה וקבלה של אנשים חדשים לקבוצת המבצעים.
התלבושות הן ייחודיות במובנים רבים. הן מורכבות מחולצות, מכנסיים, נעלי איכרים ולעיתים כובע מיוחד. האריג צבוע בלבן ועליו פסים באדום וכחול כמו של ליצן. זקנים עוד זוכרים כי בעבר נהגו לתפור את התלבושות מבד מזרנים ישן.
מקור והתפתחות

קיימות כמה תאוריות למקור מנהג המוישרנגה, ובמיוחד למקור השם. תאוריה אחת טוענת כי מקור המילה בערבית "מושן" שפירושו מסכה. תאוריה שנייה קושרת את המנהג עם תהלוכות קדומות שנערכו ברחובות לציון מאורע מיוחד.
אף שהמסורת בחצי האי האיברי מתוארכת למאה ה-13, הרישומים הראשונים שבידינו על המוישרנגה הם מהשליש הראשון של המאה ה-18.
מוזיקה וסמל

המחול מלווה במוזיקה המנוגנת על ה"טאבאלט" (tabalet סוג של תוף) ו"דולסאינה" (dolçaina סוג של חליל רעשני). המנגינה היא של מלחין בלתי ידוע והיא עתיקת יומין.
כמה מהאנשים הנאבקים למען התאוששות התרבות הולנסינית ושפתה מתייחסים למוזיקה של המוישרנגה כסוג של המנון של חבל ולנסיה ואף של כל האזורים דוברי הקטלאנית.
A Lucky Child

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  תומאס בורגנטל 
 סוגה:  אוטוביוגרפיה, ממואר, נובלה
 נושא:  השואה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2007 
 
A Lucky Child (בעברית: ילד בר מזל) הוא ספר זיכרונות שכתב תומאס בורגנטל ברוח הלילה מאת אלי ויזל או קול אחי (2003) מאת סטפן נאסר, בו הוא מגולל את סיפור הישרדותו בשואה כילד בן עשר בזכות תבונתו וצירופי מקרים יוצאי דופן. הספר מתאר את חייו של המחבר בצ'כוסלובקיה והבריחה ממחנה ריכוז. שם הספר מתייחס לאמו של הסופרת, מוטי, Mutti, שמגדת עתידות בקטוביץ אמרה לה שבנה הוא ילד בר מזל. אביו של בורגנטל ענה ש"הדבר היחיד שמגדת עתידות יודעת ואנחנו לא יודעים הוא איך להרוויח כסף בזמנים רעים אלה".
רקע

תומאס בורגנטל נולד ב-1934 בלובוצ'נה (Ľubochňa), צ'כוסלובקיה, להורים יהודים ממוצא גרמני ופולני. בורגנטל היה שופט בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) ומומחה במשפט בינלאומי וזכויות אדם. ילד בר מזל תורגם ליותר מתריסר שפות וכולל הקדמה מאת חתן פרס נובל אלי ויזל. כאשר בורגנטל חיפש לראשונה מו"ל באנגלית עבור ספר זה, נאמר לו ש"ספרי שואה לא נמכרים". הספר יצא לראשונה בגרמניה ב-2007, הפך שם לרב מכר ופורסם בארצות הברית ב-2009.
הספר > הוריו

אביו של תומאס, מונדק, נולד בגליציה, אזור בפולין שהיה שייך לאימפריה האוסטרו-הונגרית לפני מלחמת העולם הראשונה, וקיבל את השכלתו בגרמנית ובפולנית. הוא עבר לברלין, שם עבד בבנק יהודי פרטי וניהל את תיק ההשקעות של הבנק. עלייתו של היטלר והאלימות נגד יהודים גרמו לבורגנטל לעזוב את גרמניה לצ'כוסלובקיה, שם ניהל מלון נופש. שם פגש את גרדה זילברגלייט, אמו לעתיד של תומאס, צעירה יהודייה גרמנייה בת 20 בחופשה מגטינגן. הם התארסו תוך שלושה ימים מהפגישה בגבול גרמניה-צ'כיה ותומאס נולד כעבור אחד עשר חודשים.