stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תבטיה הרדופית
מאפיינים

תבטיה הרדופית היא שיח גדול או עץ קטן יְרֹק-עַד, שגובהו עד 3 מ' ובתנאים מיטביים יכול להגיע לגובה עד 9 מטרים.
הגזע יחיד, או גזעים מרובים, דקים, ישרים שקליפתם דקה מאד וצבעה ירוק בענפים צעירים ואפור-כסוף בענפים בוגרים.
הפטוטרת קצרה מאוד כ-3 מ"מ. הלוואים הם בלוטות בבסיס העלה.
העלים מסורגים, מעט גִּלְדָּנִיִּים, דמויי סרגל עד סרגל-אזמלי (צרים, מאורכים אורכם 7 עד 15 ס"מ ורוחבם 0.8 ס"מ), מצטררים בבסיסים וקודקודם מתחדד. הטרף קירח, שפתו תמימה, ירוק כהה מבריק בצדו העליון ומבריק, וירוק בהיר בצידו העליון. העורק הראשי מסתעף כעין נוצה לעורקים צדדים שאינם ברורים (בשונה מתבטיה גדולה שעורקי המשנה בעליה בולטים.
התפרחות אמיריות (בקצות ענפים צעירים) ומסוימות כלומר, תפרחת שצירה אינו רציף אלא מורכב מצירים רבים, רובם קצרים, וכל ציר אינו אלא ענף של קטע הציר שמעליו. התפרחת מונה מספר קטן של פרחים.
הפרחים, נכונים, דו-מיניים, צהובים-כתומים, דמויי משפך, גדולים, אורכם עד 5 ס"מ. אומנם, צבע הפרחים הנפוץ הוא כתום-צהוב רך, אך יש גם זנים שצבעם כתום, צהוב או לבן. הפרחים ריחניים וריחם מתקתק עדין.
עוקץ הפרח ארוך.
הגביע מחולק ל-5 אונות כמעט עד לבסיס. האונות משולשות, מחודדות בראשן וחופפות זו את זו מעט בבסיסן. הגביע בעל בלוטות רבות בצדו הפנימי בקרבת בסיסו. הגביע משתייר בפרי.
הכותרת מאוחת עלים, דמוית משפך, אורכה כ-5 ס"מ. צינור הכותרת קצר, אורכו כ-10 מ"מ ובבסיסו מופרש צוף. אוגן הכותרת גזור לחמש אונות שהן שזורות כסליל לפני היפתחן.
בלוע צינור הכותרת, בבסיס האונות, יש 5 קשקשים היוצרים את העטרה. האבקנים 5 קבועים בבסיס האונות יחד עם הקשקשים. הזירים חופשיים וקבועים באמצע הכותרת או בסמוך ללועה והם ערוכים בין עלי הכותרת.. המאבקים דמויי חץ ונפתחים בסדקי אורך. גרגירי האבקה אינם מלוכדים לגושים גדולים.
המצעית מחוסרת דיסקוס. השחלה עילית, עלי השחלה כמעט חופשיים ויוצרים 2 מגורות, בכל אחת 2 ביציות. עמוד השחלה אחד דקיק וארוך, הצלקת בעלת 2 אונות.
הפרי בית גלעין שרוחבו גדול מאורכו וקוטרו 2.5 ס"מ עד 4 ס"מ (בשונה מפריו של תבטיה גדולה שקוטר פריה 6.5 ס"מ). הפרי קשה, "כדורי" בעל מקצועות. הקליפה ירוקה, במהלך ההבשלה וההתייבשות היא משחירה. בתוך הקליפה "אגוז" קשה שצבע קליפתו חום בהיר עד קרם, המכיל שני זרעים גדולים בלבד. הזרעים הכבדים מופצים למרחק קטן מצמח האם.
הפריחה בחודשים החמים - אפריל עד דצמבר.
תפוצה ובית גידול

תבטיה הרדופית היא צמח טרופי, מוצאה משתרע ממקסיקו ועד מרכז אמריקה הטרופית יובשנית. בישראל היא מתאימה לגדול בקרקעות שונות ובכל האזורים פרט לאזורי ההר הקרים. ובגלל כושר העמידות בתנאים קשים היא מתאימה ביותר לאזורים חמים ומצטיינת באזורים שחונים כמו הנגב, הערבה ובקעת ים המלח, כל שכן. באזורי הארץ האחרים.
תבטיה הרדופית היא צמח חצי צל ואור מלא, עמיד בשרב (צריכת מים קטנה), בגיר ובמליחות, רגיש לקרה. קצב גידולה מהיר וככול שמצמצמים את השקייתה ירוסן גידולה החזק - שאם לא כן יכולה להגיע לגבוה רב, ולרוחב בהתאם לזה.
הריבוי באמצעות זרעים טריים בסתיו ובאמצעות וייחורים בחורף.
רעילות

כל חלקי הצמח למעט הפרחים מכילים מוהל חלבי, כל חלקי הצמח לרבות כולל הפירות רעילים המוהל החלבי מכילים רעלים מקבוצת הגליקוזידים שנקראים Thevetin A ו-Thevetin B, והם משפיעים בעיקר על פעילות הלב, וגורמים לשלשולים. התסמינים להרעלה הם: הקאה דופק איטי והתכווצויות. אכילת זרע אחד עלולה לגרום למוות.
שימושים

חומרי הרעל של הצמח משמשים לייצור קוטלי חרקים אורגניים, וכן בתעשיית הצבעים לייצור של צבעים המונעים התפתחות עובש.
הפירות היבשים משמשים במרכז אמריקה לייצור של חפצי חן.
תמונות להמחשה

עמוד השחלה לאחר הסרת הכותרת
גזע של עץ ותיק
עלים ופרחים
עץ בגינה בקריית שמונה
פרי בעל צלעות, רוחבו ארוך מאורכו
פרי בשל פתוח באופן מלאכותי
הגלעין הקטן מפרי חצי בשל והגדול מפרי מיובש יותר
2 זרעים בגלעין
הערות שוליים

↑  תבטיה הרדופית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Cascabela thevetia (L.) Lippold, POWO plants of the World Online. Published on the Internet, ‏6-2023
↑  Cascabela thevetia (L.) Lippold, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏6-2023
1 2 3 4 5 6  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 343-344
פרח מאוחה 5 עלים
הכותרת נושרת במלואה לאחר חניטה או קמילה והגביע משתייר
תעלת הדנובה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  נהר 
 מיקום:  וינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מידות
 אורך:  17.3 ק"מ 
 קואורדינטות:  48°15′31″N 16°22′09″E﻿ / ﻿48.2586°N 16.3693°E﻿ / 48.2586; 16.3693
 he
 
תעלת הדנובה או תעלת דונו (donokanal) היא ערוץ של נהר הדנובה, נבנתה ב-1598, בתוך העיר וינה באוסטריה. אורכה 17.3 ק"מ ובניגוד לנהר הדנובה עצמו, היא גובלת במרכז העיר של וינה, שם זורם לתוכה נהר וויין (Wienfluss).
התעלה מתפצלת מהנהר הראשי במתחם המזבלה והמנעול של נוסדורף (אנ'), בדובלינג (אנ'), וחוזרת אליו שוב במעלה הזרם של "פרטרשפיץ", בפארק פראטר בסימרינג. האי שנוצר כך בין התעלה והדנובה מכיל שניים מ-23 המחוזות של וינה: בריז'יטנאו (רובע 20)ולאופולדשטאדט (רובע שני). את התעלה חוצים חמישה עשר גשרי דרכים וחמישה גשרי רכבת.
תעלת הדנובה בתוך העיר
התעלה בשנת 1855
מכיוון שבגרמנית המילה תעלה (שנמצאת בשימוש מאז שנת 1700 לערך) מעוררת אסוציאציות של תעלות ביוב פתוח, נעשו ניסיונות לשנות את שם התעלה (אחת ההצעות הייתה Kleine Donau – הדנובה הקטנה) אך הם לא זכו להצלחה.
היסטוריה

השם "תעלת הדנובה", משמש מאז 1686, עבור הענף הדרומי של נהר הדנובה בווינה. הענף, שהיה במקור ענף טבעי, בשנים 1598–1600, הוסדר לראשונה על ידי הברון פון הויו (אנ').
במאה ה-19 נבנה ה"שווימטור", מחסום צף נייד, בסמוך לכניסה לתעלה. הוא תוכנן להגן על התעלה מפני שיטפונות, ונכנס לשירות בשנת 1873. מתחם המזבלה והמנעול של נוסדורף (אנ') נבנה בין 1894 ל-1899, והוא מספק בקרת שיטפונות איכותית יותר מאשר השווימטור. עם זאת, השווימטור נשאר בשימוש עד מלחמת העולם הראשונה, ולא הוצא משימוש עד 1945.
שימוש

בתחילת שנות ה-90 החלו עבודות בקטע הדרומי של התעלה (בין הרובע השני לשלישי) על מנת ליצור אזור בילוי לאורך גדותיו.
השבילים משני צידי הדונאוקנאל נמצאים בשימוש קבוע על ידי רצים ורוכבי אופניים. לאחרונה נעשו ניסיונות מוצלחים להפוך את המקום לאזור בילוי אטרקטיבי יותר במהלך חודשי הקיץ (במות קיץ, שוקי פשפשים, בתי קפה ועוד).
שייט בסירה המקיף את לאופולדשטדט ובריג'יטנאו דרך הדונאוקנאל והדנובה מתחילים בשוודנפלאץ (Schwedenplatz – כיכר שוודיה), קרוב למרכז העיר. אותו מיקום מספק את מסוף וינה של המעבורת המהירה Twin City Liner, המקשר את וינה עם ברטיסלבה, תוך מעבר בדונאוקנאל וממנה לדנובה.
פסטיבל "Donaukanaltreiben" מתקיים מדי שנה בחודש יוני במספר מקומות לאורך הדונאוקנאל. מוזמנות בעיקר להקות אוסטריות (מקצועיות וחובבניות) אך מדי פעם מזמינים המארגנים גם להקות מהמדינות השכנות.
השפעות תרבותיות

גדות הדונאוקנאל הונצחו על ידי היינץ קונרדס בשירו "A schräge Wiesn" ("מדשאה משופעת"). בשיר, הגיבור פרנץ, בוחר שלא לצאת לחופשה. במקום זאת, הוא מבלה את זמנו הפנוי בנמנום על מדרונות הדשא שליד הדונאוקנאל.
הערות שוליים

↑  The Donaukanal: an overview for visitors, www.visitingvienna.com
↑  Donaukanaltreiben, de-de.facebook.com, עמוד הפייסבוק של הפסטיבל (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4135458-8  VIAF: 236409720   WorldCat (עם VIAF): 236409720 
גשר ה"דובלין סטג" מעל התעלה
מסוף הסירות בלילה
תומאס אייקינס

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 1902
 לידה:  25 ביולי 1844 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  25 ביוני 1916 (בגיל 71) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלנדס 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תקופת הפעילות:  1869–1916 (כ־47 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, צילום, פיסול 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  ז'אן-לאון ז'רום, לאון בונה 
 יצירות ידועות:  The Chess Players, Max Schmitt in a Single Scull, Swimming, The Gross Clinic, Miss Amelia Van Buren 
 בן או בת זוג:  סוזן מקדואל אייקינס 
 www.thomaseakins.org
 
תומאס קופרת'ווייט אייקינס (באנגלית: Thomas Cowperthwait Eakins;‏ 25 ביולי 1844 – 25 ביוני 1916) היה צייר, צלם ופסל אמריקאי. אייקינס נחשב לאחד מגדולי הציירים האמריקאים של תקופתו, והיה ידוע בסגנון הריאליסטי שלו.
קורות חיים

תומאס אייקינס היה בנם הבכור של בנג'מין אייקינס (מורה לקליגרפיה ממוצא אירי - סקוטי) ושל קרוליין קופרת'וייט אייקינס (מורה לאנגלית ממוצא הולנדי). אייקינס נולד וגדל בפילדלפיה שבמדינת פנסילבניה בארצות הברית.
אייקינס למד בבית הספר התיכוני המרכזי של פילדלפיה - בית ספר שהתמחה בלימוד מדעים ואמנויות, והוא הצטיין בו בציור מכני. החל משנת 1861 למד אייקינס באקדמיה לאמנויות יפות של פנסילבניה, ולאחר מכן, בין השנים 1866–1870, נסע לאירופה ללמוד אמנות. בפריז למד תחת ז'אן-לאון ז'רום, בעל הסגנון האוריינטליסטי, ותחת לאון בונה, שהתמחה בציור אנטומי ריאליסטי. אייקינס למד בבית הספר לאמנויות יפות את הסגנון האימפריוניסטי אולם לא נמשך לסגנון אופנתי זה, והעדיף ציור אנטומי וריאליסטי.
בשנת 1870 נסע אייקינס לספרד לשישה חודשים בהם התרשם מעבודות הציירים הריאליסטים דייגו ולסקס וחוסה דה ריברה, ובהיותו בסביליה צייר את "Carmelita Requeña" - דיוקן של רקדנית צועניה בת שבע. באותה שנה צייר את ציור השמן הראשון שלו "סצנת רחוב בסביליה".
לאחר שובו מאירופה יצר אייקינס ציורי שמן וצבעי מים של מרוצי חתירה, הידועה בהם היא "מקס שמיט בקאנו" ("Max Schmitt in a Single Scull") משנת 1871. ציור ריאלסטי זו עורר עניין רב ביצירותיו, אך גם עורר ביקורת על נושאי היצירה ובחירת הקומפוזיציה.
הקומפוזיציה המקורית של אייקינס הביאה מבקרי אמנות לנבא לאייקינס עתיד גדול. היצירה הראשונה שמכר הייתה יצירת צבעי המים "החותר" ("The Sculler") משנת 1874. אייקינס המשיך בציור סצנות נוף, אולם גם סדרה של סצנות פנים בהם צייר את אביו, אחיותיו וחבריו ("סצנת הבית" (1871), "אליזבת והפסנתר" (1875), "שחקני השחמט" (1876), "אליזבת קרוול וכלבה" (1874)).
בשנת 1872 צייר את הדיוקן הגדול הראשון שלו - "קתרין" - דיוקנה של קתרין קרוול, בו היא מתוארת משחקת עם חתול. בשנת 1874 התארסו אייקינס וקרוול, אולם לא נישאו בשל מותה של קרוול בשנת 1879 מדלקת קרום המוח.
קורות חיים > קריירת הוראה

בשנת 1876 שב אייקינס לאקדמיה לאמנות של פנסילבניה כמורה. בתחילה עבד בהתנדבות, ובשנת 1878 החל לקבל שכר בעד הוראתו. בשנת 1882 מונה כמנהל בבית הספר. שיטות ההוראה שלו עוררו מחלוקת רבה. הוא הפסיק את הציור מיציקות הגבס, ואת שיעורי הציור בפחם, ותלמידיו התמקדו בציור בצבעי שמן. כמו כן אייקינס לימד את תלמידיו לצייר תוך שימוש בתצלומים כדי לאפשר ציור מדויק מבחינה אנטומית. תחת ניהולו החלו התלמידים ללמוד אנטומיה של בני אדם ובעלי חיים, ואף לבצע ניתוחים על מנת להביא לציור מדויק מבחינה אנטומית, וכן אייקינס החל בלימודי מתמטיקה בבית הספר, על מנת לאפשר ציורים תוך דיוק בפרספקטיבה.
כיום סוברים שבית הספר בתקופת אייקינס היה הליברלי והמתקדם ביותר בעולם בלימודי האמנות, ואולם אייקינס לא הסתדר עם סגל ההוראה של בית הספר, התנהגותו (מקרה בו הורה לתלמידותיו לצייר גבר בעירום מלא) והחיכוכים בינו לבין יתר המורים הביאו לפיטוריו בשנת 1886.
אייקינס המשיך בהרצאות במוסדות שונים, ובפני תלמידי האקדמיה שהעריצו אותו והמשיכו להזמינו להרצות בפניהם מחוץ לכותלי האקדמיה, וכן אייקינס לימד בבתי סופר נוספים ובהם האקדמיה הלאומית לעיצוב עד שנת 1898 עת הפסיק לעסוק בהוראה.
קורות חיים > צילום

אייקינס נחשב למי שהכניס את המצלמה לתוך הסטודיו של האמן האמריקאי. בעת שהותו בצרפת למד אייקינס להשתמש במצלמה על מנת להגיע לריאליזם באמנות - שימוש שאמנים מסורתיים ראו בו קיצור דרך לא נאות. אייקינס עשה שימוש במצלמה על מנת להבין את אופן תנועתם של בני אדם ובעלי חיים, והיה הראשון שהשתמש במצלמה על מנת לציור מספר חשיפות על גבי תשליל אחד.
מספר מציוריו נעשו על בסיס תצלומים שצילם קודם לכן ובהם: "תיקון הרשת" (1881) ו"ארקדיה" (1883). בשנת 1883 החל בצילום מספר סדרות של צילומי עירום בהם דגמנו תלמידיו, מודלים מקצועיים ואף הוא עצמו. מטרת צילומים אלה - לאפשר לימוד מדויק של גוף האדם לצורך ציור אנטומי מדויק. צילומים אלה נתלו על ידו בבית הספר בו לימד. הפרובוקטיביים ביותר באותה עת היו צילומי העירום המלא שלו עם מודלית.
קורות חיים > דיוקנאות

בשל סגנונו הריאליסטי, נמנע אייקינס מלצייר דיוקנאות בסביבה נייטרלית או ביתית, והקפיד לצייר את מושא דיוקנאותיו במקום עבודתם. "דיוקן פרופסור בנג'מין ה. ראנד" משנת 1874 היה הראשון מבין דיוקנאות אלה, ונחשב כעבודת הכנה ליצירה הנחשבת לגדולה ביצירותיו - "קליניקת גרוס" משנת 1875 בו מתואר הרופא הפילדלפי סמיואל ד. גרוס, במהלך ניתוח הוצאת גידול. גרוס נהג לבצע את ניתוחיו באמפיתיאטרון ניתוחים (כמקובל באותה עת) במכללה הרפואית ג'פרסון ותלמידיו צפו בו בעת הניתוח. בעת הצגתה לראשונה לא זכתה יצירה זו להצלחה, ויצירה אחרת של אייקינס - "משחקי השחמט" נבחרה להופיע במקומה בתערוכות. אייקינס התאכזב מתגובת הצופים והמבקים ליצירה, שנחשבה בעיניו (ובעיני מלומדים מאוחרים) לטובה ביצירותיו.
אייקינס המשיך לצייר דיוקנאות (בהן דיוקן נוסף של ד"ר גרוס, והקפיד שלא להביא לאידיאליזציה ושיפור הדמויות, אלא ציורן כפי שהן. בשנת 1876 השלים אייקינס את דיוקנו של ד"ר ג'ון ברינטון - מנתח מבית החולים של פילדלפיה אשר זכה לפרסום רב בשל שירותו במלחמת האזרחים האמריקנית. בדיוקן זה מופי ברינטון באופן יותר רשמי ו"מכובד". היצירה הייתה חביבה על אייקינס, והתקבלה בקרב המבקרים והציבור באהדה גדולה יותר מאשר "קליניקת גרוס". "ג'ורנל האמנות" ציין כי "יצירה זו היא דוגמה עדיפה של יכולותיו של הצייר, מאשר היצירה המדוברת המציגה חדר ניתוחים".
דיוקנאות נוספים שצייר בתקופה זו הם "קליניקת אגנו" (1899) - היצירה הגדולה ביותר שצייר אייקינס, בו מתואר ד"ר דייוויד הייס אניו בעת ניתוח הסרת שד, "רשימת הדיקן" (1899) - דיוקנו של ד"ר ג'יימס וו. הולנד, ו"פרופסור לסלי וו. מילר" (1901)" - שני אלה דיוקנאות של מרצים העומדים בפני תלמידיהם.
דיוקנה של "מוד קוק" משנת (1895) וכן דיוקנה של "אמיליה ואן ביורן" משנת 1890 הם דוגמאות לסגנונו של אייקן הנוטה שלא לייפות את דמויות הנשים שצייר, אלא הצגתן כפי שהיו.
דיוקנה של ואן ביורן, שהייתה חברה ותלמידה של אייקינס, משרה אווירה דיכאונית על הצופה, ונחשב בקרב מלומדים כ"דיוקן האמריקאי הטוב ביותר שנוצר".
ציורים רבים של אייקינס תיארו את פעילות הדמויות בסגנון ריאליסטי ככל האפשר. לכל אורך יצירתו החל מהאנשים החותרים ועד סוף חייו המשיכו להציג סגנון זה. "האחים ביגנס מסובבים מוט" משנת 1873 הוא הגדולה מיצירותיו בסגנון ריאליסטי זה. בשנת 1877 צייר אייקינס את היצירה ההיסטורית (הדמיונית) "ויליאם ראש מפסל את הדמות האלגורית של נהר סקוילקיל" - אף שככל הנראה בפני הפסל ויליאם ראש לא עמדה מודלית בעירום. יצירה זו של אייקינס זכתה להצלחה רבה.
"נקבת השחייה" משנת 1884–1885 מציגה שילוב בין ציורי העירום של אייקינס ולבין ציורי הדמויות במצבן הטבעי ובמיקומן הטבעי. הדמויות המופיעות בתמונה הן דמויות חבריו ותלמידיו. הקומפוזציה יוצאת הדופן - סידור הדמויות בצורת פרמידה, עוררו ביקורת בקרב הצופים, ומזמין התמונה דחה את ההזמנה ואף פנה לחבר המנהלים של בית הספר בו לימד אייקינס וביקש את פיטוריו.
נישואיו

בשנת 1884 נשא אייקינס את סוזן מקדואל אייקינס, אחת מתלמידותיו, לאישה. אייקינס פגש אותה בגלריית היזלטיין בה הציג את "קליניקת גרוס" בשנת 1875 (באותה עת הייתה סוזן בת 25). סוזן התרשמה מציורו מעורר המחלוקת והחליטה ללמוד תחתיו באקדמיה, שם למדה במשך 6 שנים. סוזן למדה לצייר בסגנון ריאליסטי הדומה לסגנונו של אייקינס וזכתה לפרסים על יצירותיה.
לאחר נישואיהם הפסיקה סוזן לצייר, ותמכה בקריירת בעלה.
אייקינס נפטר בשנת 1916.
מורשתו

כשנה לאחר מותו נערכה במוזיאון המטרופוליטן לאמנות בניו יורק תערוכה רטרוספקטיבית לזכרו, ובין השנים 1917–1918 ערכה גם האקדמיה של פנסילבניה תערוכה מעין זו. רעייתו, סוזן מקדוול אייקינס, שמרה על מורשתו של אייקינס בזיכרון הציבור, בכך שתרמה כ-50 מיצירותיו למוזיאון פילדלפיה לאמנות. 
לאחר מותה נמכרו יתרת היצירות, ומרביתם נרכשו על ידי ג'וזף הירשורן, והן מוצגות כיום במוזיאון הירשהורן. ביתו של אייקינס בצפון פילדלפיה הוכרז כאתר לאומי, ונרשם בשנת 1966 במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
אייקינס לימד מאות תלמידים שהושפעו מסגנונו הריאליסטי ובהם הנר אוסווה טאנר, תומאס פולוק אנשוץ אשר לימד והשפיע על רוברט הנרי, ג'ורג' לוקס, ג'ון סלואן ואברט שין.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 זכו יצירותיו של אייקינס לבחינה מחודשת בשל המיניות הרבה המופיעה ביצירותיו, ההומוארוטיות של דמויות העירום הגבריות, והעירום החזיתי הגברי המופיע בהם (והנדיר ביותר בקרב אמנים בארצות הברית עד תקופה זו)
ב-11 בנובמבר 2006 הסכים חבר הנאמנים של אוניברסיטת תומאס ג'פרסון למכור את "גלריית גרוס" לגלריה הלאומית לאמנות שבוושינגטון עבור סכום של 68 מיליון דולרים - הסכום הגבוה ביותר ששולם עד אותה עת עבור יצירה של אמן אמריקאי. בעת שאייקינס צייר יצירה זו, היא נרכשה עבור 200 דולרים. קבוצה של תורמים הסכימה לשלם סכום זה עבור היצירה על מנת שזו תישאר במוזיאון פילדלפיה לאמנות ולא תישלח לוושינגטון.
הערות שוליים

↑  
Rosenheim, Jeff L., "Thomas Eakins, Artist-Photographer, in the Metropolitan Museum of Art", Thomas Eakins and the Metropolitan Museum, page 45. The Metropolitan Museum of Art, 1994.
↑  
"it is in every respect a more favorable example of this artist’s abilities than his much-talked-of composition representing a dissecting room"
↑  ג'ון קנאדי, "תומאס אייקינס; אמיתות מוכרות בשפה ברורה ויפה", הוריזון, עמ' 96, כרך VI, מס' 4 סתיו 1964
↑  כתבה בניו יורק טיימס על רכישת היצירה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272920905171  PLWABN: 9810700409205606  BIBSYS: 90093028  BNE: XX1588533  BnF: cb11953541k (data)  DSI: 1418  GND: 118681486  ISNI: 0000 0001 2117 8690  LCCN: n80061185  LNB: 000198840  NKC: ola2003188650  NLA: 35053200  NTA: 069863237  PIC: 13604  RKD: 25287  SELIBR: 185866  SNAC: w6x0675m  SUDOC: 027511405  Trove: 812876  ULAN: 500115198  VcBA: 495/135331  VIAF: 2478911   WorldCat (עם VIAF): 2478911 
מקס שמיט בקאנו (1871), מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק.
"אברהם לינקולן ויוליסס גרנט", פסלי ברונזה מעשה ידי הפסלים ויליאם רודולף אודונובן (הדמויות) ותומס אייקינס (הסוסים), 1893–1894, גראנד ארמי פלאזה, ברוקלין, ניו יורק.
"לימוד של אדם בתנועה", תצלום מעשה ידי אייקינס.
קליניקת גרוס
אמיליה ואן ביורן, שנת 1890 לערך
נקבת השחייה, 1884-5.
"דיוקן מוד קוק" (1895), הגלריה לאמנות של אוניברסיטת ייל.
"תומאס אייקינס נושא בידיו אישה", שנת 1885 לערך.
תומאס איסלו

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1982 (בן 42) הלסינקי, פינלנד 
 עמדה:  קלע 
 גובה:  1.95 מטרים
 קבוצות כשחקן
 2000–2003 2003–2006 2006–2009 2009–2011 2011–2012 2012–2014:  קובוט אספון הונקה קובוט אספון הונקה טורפן פויאט אספון הונקה
 הישגים כשחקן
 הגביע הפיני (2009)
 קבוצות כמאמן
 2014 2014–2015 2016–2021 2021–2023 2023–2024 2024–:  פינלנד עד גיל 20 טפיולאן הונקה קריילסהיים מרלינס טלקום בון פריז בסקטבול ממפיס גריזליס (ע')
 הישגים כמאמן
 ליגת האלופות בכדורסל (2023)  יורוקאפ (2024)  גביע הליגה הצרפתית בכדורסל (2024)  מאמן השנה בליגת האלופות (2023)  מאמן השנה ביורוקאפ (2024)  2 מאמן השנה בבונדסליגה (2022, 2023)  מאמן השנה בליגת העל הצרפתית (2024)
 
תומאס איסלו (בפינית: Tuomas Iisalo; נולד ב-29 ביולי 1982) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל פיני המשמש כעוזר מאמן בממפיס גריזליס מליגת ה-NBA.
קריירת משחק

איסלו שיחק בעמדת הקלע בשלוש קבוצות בליגת העל הפינית בכדורסל: בקובוט (2000–2003 ו-2006–2009, זכה עימה בגביע הפיני ב-2009), אספון הונקה (2003–2006, 2009–2011 ו-2012–2014) וטורפן פויאט (2011–2012). במדי נבחרת פינלנד בכדורסל הוא הופיע ביורובאסקט 2009 ויורובאסקט 2011.
קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק מונה למאמן טפיולאן הונקה (לשעבר אספון הונקה, בה שיחק) מהליגה הפינית, ואימן גם את נבחרת הנוער של פינלנד.
קריירת אימון > קריילסהיים מרלינס

במרץ 2016 חתם איסלו בקריילסהיים מרלינס מהליגה הגרמנית השנייה בכדורסל. לאחר שתי עונות בהן סיימה במקום השני בליגה, בסיום עונת 2017/18 הגיעה קריילסהיים לגמר הפלייאוף, בו הפסידה לרסטה פכטה אך עלתה לליגת העל הגרמנית בכדורסל.
איסלו הדריך את הקבוצה גם בבונדסליגה, ובעונת 2020/21 הוביל אותה למקום החמישי ולפלייאוף הליגה לראשונה בתולדותיה, בו הודחה 1–3 בידי באיירן מינכן.
קריירת אימון > טלקום בון

במאי 2021 חתם איסלו לשנתיים בטלקום בון מהבונדסליגה. בעונת 2021/22 נבחר למאמן העונה בבונדסליגה לאחר שהוביל את הקבוצה למקום השני בסיום העונה הסדירה ולחצי גמר הפלייאוף, בו הפסידה לבאיירן מינכן. בעונת 2022/2023 נבחר שוב למאמן השנה בליגה הגרמנית לאחר שהוביל את בון למקום הראשון בעונה הסדירה ולגמר הפלייאוף, בו הפסידה 1–3 לרטיופארם אולם. באותה עונה זכה עם הקבוצה בליגת האלופות בכדורסל לאחר ניצחון 77–70 על הפועל ירושלים, ונבחר למאמן השנה בליגת האלופות.
קריירת אימון > פריז

ב-29 ביוני 2023 חתם איסלו לשלוש שנים בפריז בסקטבול מליגת העל הצרפתית והיורוקאפ, יחד עם עוד שישה שחקנים מקבוצתו לשעבר בון, ביניהם ה-MVP של ליגת האלופות טי ג'יי שורטס.
ב-18 בפברואר 2024 הוביל את קבוצתו לזכייה בגביע הליגה הצרפתית בכדורסל לאחר ניצחון 90–85 על נאנטר בגמר, וב-6 באפריל נבחר למאמן השנה ביורוקאפ לאחר שהוביל את פריז לזכייה בעונת 2023/2024 עם הפסד בודד וממוצע הנקודות הגבוה ביותר בהיסטוריה של המפעל (98.4 נקודות למשחק). הקבוצה הפסידה בסדרת גמר הליגה 1–3 למונקו.
קריירת אימון > עוזר מאמן בממפיס גריזליס

ב-8 ביולי 2024 מונה איסלו לעוזר מאמן בממפיס גריזליס, והפך למאמן הפיני הראשון בליגת ה-NBA.
חיים אישיים

אביו של איסלו עבד ככתב חוץ בברלין המזרחית בשנות ה-80. אחיו יונאס היה גם הוא כדורסלן ואף שימש כעוזרו של תומאס בקריילסהיים מרלינס ובטלקום בון. אחותו מרי ולקמה הפכה לעיתונאית וסופרת, וב-2021 זכתה בפרס לרומן הביכורים הטוב ביותר בפינלנד על ספרה "סינון, מרגוט", המספר את סיפורה של משפחה במזרח ברלין.
הערות שוליים

↑  "Aufstieg für Vechta & Crailsheim" [עלייה לפכטה וקריילסהיים]. הליגה הגרמנית השנייה בכדורסל (בגרמנית). 30 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Historisch! HAKRO Merlins schlagen Bonn und qualifizieren sich erstmals in der Vereinsgeschichte für die Playoffs! Freitag kommt der MBC" [היסטורי! האקרו מרלינס ניצחה את בון והעפילה לפלייאוף בפעם הראשונה בהיסטוריית המועדון! MBC מגיעה ביום שישי]. קריילסהיים מרלינס (בגרמנית). 7 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Tuomas Iisalo ist der neue #HEARTBERG-Dirigent". טלקום בון (בגרמנית). 30 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  TJ Shorts named the MVP of the German BBL, Eurohoops, ‏4 במאי 2023
↑  קצר וקולע: הפועל ירושלים הפסידה 77:70 לטלקום בון, באתר וואלה, 14 במאי 2023
↑  MVP Shorts headlines BCL season seven award winners, ליגת האלופות בכדורסל
↑  אבי סגל, האורות נדלקים: פריז בדרך הבטוחה ליורוליג, באתר ישראל היום, 8 בנובמבר 2023
↑  ריאל מדריד הניפה גביע עם ניצחון בקלאסיקו, אולימפיאקוס זכתה ביוון, באתר וואלה, 18 בפברואר 2024
↑  EuroCup Coach of the Year: Tuomas Iisalo, Paris Basketball, יורוקאפ, ‏6 באפריל 2024
תנועה נצחית

.
שרטוט מכונת תנועה מתמדת של villard de honnecourt מסביבות 1230
מכונת תנועה נצחית או מכונת תנועה מתמדת (בלטינית: Perpetuum Mobile, "פרפטום מובילה") היא מכונה היפותטית המפיקה אנרגיה שימושית בצורה הגורמת להפרת חוקי הפיזיקה. באופן מעשי הכוונה למכונה שתבצע עבודה יעילה מבלי לצרוך אנרגיה חיצונית ללא הפסק.
מכונות תנועה נצחית הן בלתי אפשריות למימוש לפי ההבנה המדעית של ימינו. בפרט, מכונה מסוג זה תפר את החוק הראשון או את החוק השני של התרמודינמיקה. בהתאם לכך נחלקות מכונות אלו לשני סוגים:
מכונות תנועה נצחית מהסוג הראשון - מכונות אלו אמורות לייצר יותר אנרגיה משהן צורכות. במקרה כזה ישנה הפרה של חוק שימור האנרגיה, והיעילות התרמודינמית המתקבלת גדולה מ-1.0 (הן מכוּנות באנגלית Over-Unity Device, כלומר "מתקן על-יחידה").
מכונות תנועה נצחית מהסוג השני - מכונות אלו ממירות אנרגיית חום באופן ספונטני לעבודה, תהליך השומר לכאורה על חוק שימור האנרגיה, אך עומד בסתירה לחוק השני הגורס גידול של האנטרופיה במערכת סגורה.
למרות סתירת חוקי הפיזיקה הקיימים, ישנם עדיין ממציאים רבים המנסים את מזלם בתכנון מכונה שכזו.
ראו גם

מכונת קרנו
ציפור שותה
לקריאה נוספת

רן לוי, פרפטום מובילה - על פיזיקה, מכונות נצח, שרלטנים ומה שביניהם, ספרית מעריב, 2007
תרזה טאליין

| --- | --- |
תרזה טאליין כנסיכה משימאי
תרזה טאליין כנסיכה משימאי
 לידה:  31 ביולי 1773 Carabanchel Alto, ספרד 
 פטירה:  15 בינואר 1835 (בגיל 61) Chimay Castle, בלגיה 
 שם לידה:  Juana María Ignacia Teresa Cabarrús y Galabert 
 מדינה:  ספרד, צרפת 
 בן או בת זוג:  François-Joseph-Philippe de Riquet (2 באוגוסט 1805–?) ז'אן-למבר טאליין (26 בדצמבר 1794–8 באפריל 1802) Jean Jacques Devin de Fontenay (21 בפברואר 1788–5 באפריל 1793) 
 
דיוקן מ-1806 של תרזה טאליין
תרזה טאליין לבושה בגדים בסגנון יווני קלאסי
תרזה קבארוס (בצרפתית: Thérésa Cabarrus) הידועה יותר בכינוי מאדאם טאליין (Madame Tallien‏; 31 ביולי 1773 - 15 בינואר 1835) הייתה אצילה צרפתייה אשר נודעה כאשת חברה רבת השפעה בימי המהפכה הצרפתית.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

טאליין נולדה במדריד ב-31 ביולי 1773 בשם: חואנה מריה איגנצה דה קבארוס. אביה היה פרנסואה קבארוס כלכלן צרפתי בעל אופי הרפתקני שהתיישב בספרד. אמה הייתה מריה אנטוניה גלברט, בתו של תעשיין צרפתי מבוסס בספרד. אביה ייסד את בנק סן קרלוס, אשר הפך לבנק המלכותי של ספרד. בין השנים 1778–1783 התחנכה תרזה בצרפת בידי נזירות. היא למדה ציור אל הצייר הנודע ז'אן בטיסט איזבי. ב-1785 היא חזרה לזמן קצר לספרד, לפני שאביה שלח אותה שוב לצרפת כדי להשלים את השכלתה ולהתחתן.
בצרפת, התאהבה תרזה באלכסנדר דה לבורד - בן אצולה, פוליטיקאי וסופר. עם זאת, אביו של אלכסנדר הפרם ז'נרל ז'אן-ז'וזף דה לבורד, ראה את תרזה לא ראויה לבנו ואילץ אותם להיפרד. גם אביה של תרזה ביקש להשיא את בתו בת ה-14 לבן אצולה עשיר שיחזק את קשריו בצרפת. ב-21 בפברואר 1788 נישאה תרזה לז'אן ז'אק דווין פונטניי (1762-1817), המרקיז האחרון של פונטניי. אריסטוקרט עשיר, שתואר כקטן קומה, אדום פנים ומכוער. הזוג התארח מספר פעמים בחצרות המלוכה בצרפת ובספרד, אף על פי שתרזה החלה להתעניין באותה תקופה בליברליזם ודמוקרטיה. ב-2 במאי 1789 ילדה תרזה בן, דווין תיאודור דה פונטניי (1789-1815). יש הטוענים שאביו היה למעה מאהבה של תרזה, פליקס לה פלטייה דה סן-פרגאו, אחיו של לואי-מישל לה פלטייה, מרקיז דה סן-פרגאו.