אברהם מאפו
השפעתו של מאפו

מקובל להתייחס לרומנים של מאפו כחלוצי הרומן העברי המודרני, ולכן כפותחים את עידן הספרות העברית המודרנית.
לספרי מאפו, ובמיוחד ל"אהבת ציון", הייתה השפעה עצומה על הציבור הרחב. הלשון התנכית הפלאית, חזיונות המוסר של ספריו והמידות של גיבוריו, הוד הקדומים והתמונות הטבעיות האציליות של ארץ ישראל ושל חיי עבודת האדמה, הזכירו לרבים את תפארתה של האומה בימי קדם; ולנוכח חיי הגלות הדלים התגלה לפני קוראיו חזון של שיבת ציון, מה שעורר אצל רבים רצון לעלות לארץ ישראל, לחונן את עפרה ולשקם את הריסותיה, לבנות את עריה ולהפריח את שדותיה, להם ולבניהם ולדורות הבאים. רוב אנשי העלייה הראשונה ורוב אנשי העלייה השנייה קראו את "אהבת ציון" בילדותם. הספר היה אהוב במיוחד בקהילות המזרח, ואף תורגם לערבית-יהודית ולפרסית-יהודית. מאפו לא השפיע רק על אנשי מעשה, אלא גם על אנשי רוח. על חסידיו של מאפו נמנו הרב יחיאל מיכל פינס, הרב שמעון חכם, הרב סלימאן מנחם מני, הרב שלמה תווינא, אברהם משה לונץ, אליעזר בן יהודה, ישראל בלקינד, דוד ילין, יצחק אפשטיין, פרץ סמולנסקין, בר טוביה, יוסף קלוזנר, יעקב פיכמן, יעקב רבינוביץ, ורבים אחרים. יעקב פיכמן סיפר שכאשר הפער בין חזון למציאות בא"י היה מדכא את רוחו, הוא היה מתיישב לחוף הים ומתנחם בקוראו שוב את "אהבת ציון".
כתב מרדכי רבינזון: "השפעת 'אהבת ציון' על הקוראים הייתה גדולה מאוד. רבבות זקנים וילדים, המחונכים על התנ"ך, קראו את הסיפור בתשוקה רבה, ובן הישיבה כהמשכיל התענגו על חזיונותיו. הוא עורר כמה צעירים לחיים ולהשכלה, והפיץ בין העם את ידיעת הלשון העברית. האוהבים והאהובות שלנו קראו אז לעצמם בשם 'אמנון' ו'תמר', ורבים ניסו לחקות את מליצותיו של הרומן. ומזה נתפתחו הכישרונות הספרותיים, ומספרים חדשים נולדו בספרותנו".
כתב ראובן בריינין: "עתה שהספרות היפה בכלל התפשטה בכמה לשונות בין רוב עמנו – עתה כעבור כמעט יובל שנים מן העת ההיא, קשה לנו לחוּש ולהרגיש אף מעין ששים שבששים מאותו הטעם המיוחד שהרגישו וטעמו הקוראים העברים במחזות ה'אהבת-ציון'. הספור הזה עקרם מעולמם השפל, הסיח את דעתם מהקטנות הנמבזות שהיו שקועים בהם עד אזניהם ויביאם בדמיונותיו וחזיונותיו לעולם חדש, ובזה עורר את כחותיהם הרוחניים הנרדמים. אם נבוא לשפוט היום את ה'אהבת-ציון' על פי ערכו מצד האמנוּת, הרגשת-היופי וחקירת הנפשות העושות בו, אז נִוָּכח כי הוא ספור בינוני. אולם אם נשפוט אותו על פי הפעולה שפעל בדורו להרחבת ההשכלה האנושית ויחד עם זה להרחבת האהבה לשפת עבר ולציון, אז תֵּחשב בעינינו הופעת ספור זה למאורע רב-תוצאות ולעלילה פורִיָה מאוד. ואם נשוֶה את השפה היפה שבה כתוב ה“אהבת-ציון” לשפה העברית שכתבו בה אז יתר הסופרים, אז נשַלם להמסַפר גם היום מס השתוממות".
כתב שלום שטרייט: "ומאפו, זה שנחשב לאבי הרומנטיקנים בספרותנו? אמנם, לא יוכל שום אדם להפשיט מעל הספרים 'אהבת ציון' ו'אשמת שומרון' את אדרתם הרומנטית. אולם למתבונן היטב יתברר, שאם אמנם תוכן הספרים הללו הנהו רומנטי במובן הכי פּרימיטיבי וחיצוני – בזה שהם נראים בעצמם כאלמנט של העבר הקדום, וספוגים גם רגשות געגועים לימות התפארה הללו – הרי תפיסתו האמנותית של מחברם אינה אלא ריאליסטית. איני חושש לומר: הספר 'אהבת ציון' יותר משהרחיב אצלנו את ההשגה הרומנטית, היה בספרותנו הספור הריאליסטי הראשון של תקופת-חיים קדומה, שנתן לספרותנו את הדחיפה הנמרצה למסלולה המציאותי. לא נמצאו למאפו, כידוע, תלמידים רומנטיקנים שילכו בעקבותיו ויבחרו להם כמוהו תוכן היסטורי, מפני שב'אהבת ציון' יותר חשוב ויותר מצוין היה ההוי בתור דוגמה בשביל בנין הספרות הריאליסטית ההווית, מאשר הצד הרומנטי הכלול בתוכן ההיסטורי ובסגנון התנכ"י. וכל כמה שיראה הדבר כפרדוקס, הרי זוהי עובדה: ההמשך הטבעי והמודרג של מאפו היה דווקא מנדלי, ולא פרץ".
הרעיונות הרומנטיים-לאומיים שבספרי מאפו שימשו כבסיס רעיוני לתנועה הציונית. דוד בן-גוריון הצהיר באוטוביוגרפיה שלו שלצד אוהל הדוד תום, אהבת ציון היה הספר שהרשים אותו ביותר בנעוריו, ושהגביר בו "את הערגה לארץ ישראל". כדוגמה אחת מני רבות, דברי משה לוין על השפעת "אהבת ציון" על הנוער בעיירת הולדתו שבפולין, סמוך לתקופה של הצהרת בלפור: "השפעה גדולה מאד על תלמידינו ועל צעירינו הייתה בייחוד לשלשת הספרים, שהובאו על ידינו אל הספרייה שנוסדה בעיירתנו: 'אהבת ציון' של אברהם מאפו, 'שירת הזמיר' של בוקי בן יגלי, 'מסע לארץ ישראל בשנת ת"ת' של א. ל. לוינסקי. התיאורים הנהדרים מחיי בני עמנו בימים מקדם וכן תיאורי הנופים מרהיבי העין של ארצנו, שבספר 'אהבת ציון', העמיקו לחדור אל לבותיהם של בנינו ובנותינו, ועוררו בהם אהבה בלי מצרים לארצנו היקרה. רבים מתלמידינו ידעו חלק גדול מהתיאורים הנפלאים הללו על פה... לעיתים לא רחוקות אפשר היה לראות נער או נערה השקועים בקריאת אחד הספרים האלה ועל לחייהם מתגלגלים ויורדים נטפי דמעות - דמעות געגועים, דמעות ילדי תום יקרים ותמימים, הנכספים למולדת".