stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאולת קרקע (ציונות)
הערות שוליים

↑  ראו: מרדכי אליאב, ארץ-ישראל ויישובה במאה הי"ט, 1777-1917, ירושלים: הוצאת כתר, 1978, עמ' 56-49.
↑  שמונים שנה לרכישת זיכיון החולה - בעיניו של לוי אשכול
↑  לאה דוכן-לנדוי, ואדי אל קבאני
↑  מוסה גולדנברג והקרן עודנה קיימת, ספרית פועלים, 1965
↑  חברת מטעי ארץ ישראל
↑  מאז חוק הקרקעות העות'מאני של 1858 היו מרבית הקרקעות בארץ ישראל רכוש המדינה
↑  אריה ל. אבנרי, אגדת "הנישול הציונ; הביא לדפוס: ניסן דגני, ירושלים: משרד החינוך והתרבות, המזכירות הפדגוגית, תשל"ה, עמ' 20
↑  אלכס ביין תולדות ההתיישבות הציונית, הוצאת מסדה
1 2  Kenneth W. Stein, The Land Question in Palestine, 1917-1939, pp.52-53: University of North Carolina Press, 1984, ISBN 978-0-8078-1579-3. (באנגלית)
↑  Palestine Royal Comission report 1937, עמ' 241-242
↑  דוח ועדת פיל, פרק 9, באתר www.jewishvirtuallibrary.org (באנגלית)
↑  מילות השיר "דונם פה ודונם שם" והאזנה לו, באתר זמרשת
יהושע חנקין גואל אדמות העמק
געש

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
הטירה בקיבוץ געש
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: חוף השרון
גובה ממוצע: ‎29 מטר
תאריך ייסוד: 1951
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 955 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 910 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) געש(למפת נתניה רגילה) געש(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום געש(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום געש32°13′45″N 34°49′29″E﻿ / ﻿32.2292856267566°N 34.8246363064188°E﻿ / 32.2292856267566; 34.8246363064188  heמפת היישובים של מועצה אזורית חוף השרון באדום - געש בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
http://gaash.co.il
גַּעַשׁ הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי, הממוקם על חוף הים התיכון בין הרצליה לנתניה, נמצא בסמיכות צפונית לקיבוץ שפיים ושייך למועצה אזורית חוף השרון.
היסטוריה

הקיבוץ נוסד בשנת 1949 על ידי העולים הראשונים של תנועת השומר הצעיר בדרום אמריקה, ועלה לקרקע ב-5 ביולי 1951.
במלחמת העצמאות השתתפו מייסדיו בהגנה על קיבוץ נגבה, וביקשו להתיישב במקום בו נפלו שלושה מחברי הגרעין, אולם ראשי הקיבוץ הארצי - אליו משתייך הקיבוץ - שכנעו אותם. בין המשכנעים יעקב חזן שאמר: "גם חוף הים הוא גבול וגם המרכז חזית", וכך הוא עלה למיקומו הנוכחי, לחוף הים התיכון, בין נתניה והרצליה, ממערב לכביש החוף וממזרח לפארק לאומי חוף השרון.
על פי אגדה מקומית, שם היישוב ניתן לו באופן זמני על ידי אברהם הרצפלד, שבמפגש עם חברי הקיבוץ אמר: "אני רואה שאתם דרום אמריקאים רועשים גועשים, ואני מציע לכם את השם 'געש'", זאת על-אף שהשם שהוצע על ידי ועדת השמות הממשלתית היה "מצפה ים".
בשטח הקיבוץ היה פרדס גדול שניטע על ידי משפחת ליטוינסקי (גן ליטוינסקי) ובמרכזו בית בצורת טירה. כעבור שנים נעזב המקום והבית נשאר עזוב ומוזנח עד ששופץ בשנת 1987 והפך לגן אירועים.
בשנת 2007 עלה קיבוץ געש לכותרות בעקבות עסקת נדל"ן גדולה בה הקיבוץ מכר ליזמים פרטיים קרקע שהייתה מיועדת לבני הקיבוץ. היזמים, חברה בשם "צוקי ארסוף" תכננה לבנות במקום שכונת יוקרה לאלפיון העליון. בתחילה, ועדה מחוזית מרכז בהחלטה תקדימית ביטלה את התוכנית לאחר שקיבלה החלטה לתכנון מחדש, החלטה ששונתה על ידי בית המשפט בסוף 2007‏.
כלכלה

כלכלת הקיבוץ מבוססת על תעשייה געש תאורה, חקלאות דשא מוכן געש, מטעים, רפת "חוף השרון"), תיירות ופנאי חמי געש הטירה, סטואה , יבוא ותעשייה ת.ש.ר. געש - טכנולוגיה מסייעת לנגישות מידע עברי ולועזי לעוורים, כבדי ראייה ולקויי למידה) ומרכז מסחרי ("חצר געש"). כיום מרבית חברי הקיבוץ עובדים מחוץ לקיבוץ.
חינוך

בקיבוץ קיימת מערכת חינוך הכוללת חינוך לגיל הרך, בית ספר יסודי וחברת נעורים. ישנם שלושה פעוטונים לגילאי 0–3, ושלושה גני ילדים לגילאי 4–6. החינוך לגיל הרך מתנהל בשיטת החינוך הקיבוצי ומדגיש חיבור לטבע ולקהילה.
בית הספר היסודי א.ד.ם וסביבה הממוקם בגעש הוא בית ספר ייחודי הנמצא בבעלות הקיבוצים געש ויקום וקולט את ילדי הקיבוצים וילדים מיישובי הסביבה. בין עקרונותיו נמנים איכפתיות, דמוקרטיה, מיצוי הפוטנציאל וסביבה. בית הספר פועל ברוח החינוך הפרוגרסיבי, משלב בתוכו חינוך פורמלי ובלתי פורמלי, ושואב השראה משיטת מונטסורי. הלמידה מתרחשת בכיתות תלת-גילאיות, כאשר לכל כיתה מוקצים שני מחנכים. בית הספר עורך פעילויות שונות וחוגים שונים בנושא איכות הסביבה וקיימות והוסמך ב-2015 לבית ספר ירוק.
נערי הקיבוץ לומדים בבית הספר האזורי חוף השרון הממוקם בקיבוץ שפיים, ובקיבוץ פועל מועדון חברתי לגילאים הללו.
שמורת ביצת געש

מצפון לבתי היישוב משתרעת שלולית חורף. במפת ה-PEF משנת 1880 נקראת הביצה Birket Shîshân "בריכת שישאן".
השליש הצפוני של הבריכה מופרד מיתר חלקיה באמצעות סוללת אדמה, והוא מוכרז כשמורת טבע "שמורת ביצת געש". במקום גדלה צמחיית ביצות אופיינית וצפרדעים, קרפדות וטריטון הפסים מגיעים אליה בחורף על-מנת להתרבות. סרטנים דוגמת זימרגל ארץ ישראלי ותריסן מטילים במקום את ביציהם ואלה בוקעות עם בוא הגשמים.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ביום ה' - העלייה על הקרקע של קיבוץ "געש", על המשמר, 3 ביולי 1951
↑  לפי מכתב הוועדה לקיבוץ מיום 30 באוקטובר 1951
↑  עידו אפרתי, כך הפכה הרחבת קיבוץ געש לשכונת יוקרה על הים, באתר ynet, 18 באוקטובר 2006
↑  נעמה סיקולר, הוועדה המחוזית: לבטל פרויקט "געש על הים", באתר ynet, 27 במרץ 2007
↑  נעמה סיקולר ואורי חודי, בית המשפט אישר הקמת שכונת "געש על הים", באתר ynet, 4 בדצמבר 2007
↑  געש תאורה
↑  דשא מוכן געש
↑  חמי געש
↑  אירוח כפרי געש
↑  גולף שמצפון לקיבוץ
↑  (ת.ש.ר. געש
↑  The survey of Western Palestine עמוד 90
מצוק געש, יום העלייה לקרקע, דגלי המדינות מהן הגיעו המייסדים
מגרש הגולף בגעש
שלולית החורף מצפון לקיבוץ. מימין ובקדמת התמונה החלק הפתוח, ומאחורי הסוללה ושורת העצים נמצאת השמורה המוגנת
מצוק הכורכר בפארק הלאומי חוף השרון, השוכן בעורפו של היישוב
שמורת געש
שמורת געש
חדר האוכל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533356405171  VIAF: 308197895   WorldCat (עם VIAF): 308197895
שמעון סיאני

| --- | --- |

 לידה:  1939 (בן 86 בערך) צנעא, תימן
 מדינה:  ישראל 
 
שמעון סיאני (נולד ב-1939) הוא שחקן תיאטרון, צייר ומעצב תפאורה ישראלי.
תולדות חייו

נולד בצנעא שבתימן, ובשנת 1949 עלה לארץ עם אימו ושלושת אחיו (בהם הצייר איתמר סיאני).
למד בכפר הנוער מאיר שפיה, שם גם שיחק במסגרת חוג התיאטרון.
שירת בלהקת פיקוד הצפון.
לאחר מכן השתלם במשחק בסדנאות של פיטר פריי, היי קיילוס ונולה צ'לטון במועדון התיאטרון בחיפה.
בשנת 1961 הצטרף ללהקת פיטר פריי והופיע בהצגה "על עכברים ואנשים" מאת ג'ון סטינבק ובבימויו של פריי.
במשך 12 שנה היה חבר סגל התיאטרון הקאמרי. במסגרת זו הופיע בהצגות האדרת, הדרקון, אסתר המלכה, הקמצן, מעשה בחייל, שלמה המלך ושלמי הסנדלר, ליזיסטראטה, כתר בראש, הסוחר מוונציה ועוד. כן שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער ובתיאטרון באר שבע, שם הופיע בהצגה "יש לי כנרת" אודות תימני כנרת.
תולדות חייו > קולנוע וטלוויזיה

בשנת 1972 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "מי ורדים מפורט סעיד" בבימויו של רם לוי ועל פי תסריט של גדעון תלפז.
בשנת 1993 גילם את עובדיה עורקבי, אביו של זוהר ארגוב בסרטו של ערן ריקליס "זהר" מאת אמיר בן-דוד ומשה זונדר.
בשנת 1997 שיחק בסרטם של ימין מסיקה וירמי קדושי "כרם התקווה", סרט אשר מבוסס על פרשת ילדי תימן החטופים.
בשנת 1999 שיחק בסרט "פרא" בבינויו של יורם גל.
בשנת 2002 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הפשע של רשף לוי ושי כנות "תיק סגור" ששודר בערוץ 10, ובוים על ידי כנות ונתי אדלר.
בשנת 2003 שיחק בסרט "תיאום כוונות" שבוים על ידי איל חלפון ואייל שיראי ומבוסס על ספרו של חיים סבתו, ובסרט גילם את אביו של יגאל (דן שפירא).
בשנת 2009 שיחק לצד אבי פניני בסרט הקצר "יום השנה" שכתב וביים גילי דנון, ובאים בהשראת חייו של דנון. בשנת 2014 גילם שכן בסדרה הקומית של אדיר מילר "רמזור" ששודרה במסגרת שידורי קשת בערוץ 2.
הערות שוליים

↑  יש לי כנרת בתיאטרון באר שבע
המחאות ברוסיה (2011)

| --- | --- |

 תאריכי המאבק:  5 בדצמבר 2011 – 18 ביולי 2013 (שנה)
 מקום:  רוסיה רוסיה (ביותר מ-70 ערים)
 עילה:  הונאה לכאורה בבחירות לפרלמנט הרוסי
 שיטת המאבק:  אסיפות ציבוריות, הפגנות ומהומות
 סטטוס:  הסתיים
 אירועים קשורים
 המחאות ברוסיה (2017)
המחאות ברוסיה (כונתה גם "הפגנות בולוטניה" או מהפכת השלג) הם סדרת הפגנות ופעולות מחאה שהתקיימו ברחבי רוסיה בעקבות תוצאות הבחירות הפרלמנטריות של 2011 ברוסיה בהם ניצחה מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת בהנהגתו של ולדימיר פוטין, את יריביה בהפרש ניכר, על אף שלטענת כלי תקשורת רבים ברוסיה, פעילים פוליטיים רבים ואנשי ציבור שונים, התבצע זיוף קולות מאסיבי מכוון. בעקבות התגברות הטענות הללו החלה תנועת מחאה המונית ברחובות ערים רבות ברחבי רוסיה.
ב-10 בדצמבר 2011, שבוע לאחר שנערכו ברחבי רוסיה הפגנות בקנה מידה קטן יחסית, התרחשה במוסקבה הפגנת המחאה הגדולה ביותר ברוסיה מאז התפרקות ברית המועצות בשנת 1991. המפגינים תבעו לערוך ספירה חוזרת של הקולות, בשל אי-סדרים חמורים שהתקיימו במהלך הבחירות ובעקבות חשד לזיופי קולות.
רקע

הבחירות הפרלמנטריות ברוסיה לשנת 2011 התקיימו ב-4 בדצמבר 2011. כשפורסמו התוצאות הרשמיות התברר כי מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת זכתה בכמחצית מהמושבים בדומה לעומת מעל 60% בבחירות הקודמות. מיד עם פרסום התוצאות דחו אותן המועמדים המפסידים, וטענו לזיוף מכוון של השלטון.
על פי דיווחים סוכנות הידיעות הרוסית RIA Novosti היו מעל ל-1,100 דיווחים רשמיים על אי-סדרים חמורים במהלך הבחירות לפרלמנט הרוסי שהתקיימו ברחבי רוסיה ב-4 בדצמבר 2011. חברי המפלגות רוסיה הוגנת, מפלגת יאבלוקו והמפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית דיווחו כי היו בוחרים רבים שהוסעו במיוחד בין קלפיות שונות על מנת שיצביעו מספר פעמים. מפלגת יאבלוקו והמפלגה הליברל-דמוקרטית של רוסיה דיווחו כי היו משקיפים שלא הורשו להיות נוכחים וכי חלק אף גורשו מהקלפיות ללא סיבה מוצדקת. בנוסף על כך, המפלגה רוסיה המאוחדת טענה כי היו חברי אופוזיציה שהיו מעורבים בקמפיין פוליטי לא חוקי בעת יום הבחירות כאשר הפיצו עלונים ועיתונים בקלפיות. כמו כן טענו כי היו מספר מקרים בהם איימו באלימות על הבוחרים להצביע למפלגה הקומוניסטית.
המחאה

סרט לבן נבחר להיות סמל המחאה. אזרחים שמו אותו על מכוניות, תיקים ובגדים.
המחאה > 5–7 דצמבר 2011

ב-5 בדצמבר 2011, כבר למחרת יום הבחירות, יצאו אלפים להפגין במוסקבה, סמוך לכיכר לוביאנקה (מטה שירות הביטחון הפדרלי) ולא הרחק מהקרמלין. במוסקבה לבדה, על פי המארגנים יצאו 100,000 אנשים לרחובות, בעוד שבמשטרה טוענת כי רק 25,000 השתתפו בהפגנות בעיר. המשטרה בסנט פטרסבורג ציינה כי מספר המפגינים ברחובות העיר היה 10,000. המפגינים דרשו את התפטרותם המידית של פוטין ומדבדב. בנוסף קראו המפגינים לערוך בחירות חדשות ולנהל חקירה לטענות בדבר זיופי קולות. בהפגנה במוסקבה נעצרו כ-300 איש, בהם 3 פעילי אופוזיציה בכירים (בוריס נמצוב הליברל-דמוקרט, אדוארד לימונוב, הלאומן שעמד בראש המפלגה הנציונל-בולשביקית וסרגיי מיטרוחין מנהיג מפלגת יאבלוקו).
הניסיונות לארגן מחאה גדולה במוסקבה ב-7 בדצמבר דוכאו בשל נוכחות כוחות משטרה גדולים בעיר. ב-7 בדצמבר, נשיא ברית המועצות לשעבר מיכאיל גורבצ'וב ציין כי הוא סבור כי יש לקיים בחירות חדשות על מנת לשכך את הזעם הציבורי על זיוף הקולות המאסיבי.
על פי דיווח בוול סטריט ג'ורנל שירות הביטחון הפדרלי הרוסי פנה לאתר המדיה החברתית הרוסי "VKontakte" בבקשה לחסום קבוצות אופוזיציה אשר מעודדות אנשים "לארגן מהפכה". הבקשה נדחתה.
המחאה > 10 בדצמבר 2011

באמצעות קבוצה בפייסבוק שכונתה "יום שבת בכיכר" (Суббота на Болотной площади), אורגנה הפגנה המונית נגד הממשל ביום שבת, ה-10 בדצמבר 2011. לפני קיום ההפגנה, מספר עיתונים ציינו באמצעי התקשורת כי אלפי משתמשי פייסבוק כבר נענו להזמנה למחות במוסקבה. במקביל מעל 5,000 משתמשי פייסבוק נענו להזמנה למחות בסנט פטרסבורג. בתחילה ניתן לקבוצה "סולידריות" היתר לערוך הפגנה של 300 בני אדם בכיכר המהפכה (Площадь Революции) שבמרכז מוסקבה. ב-8 בדצמבר, מעל ל-30,000 משתמשים בפייסבוק אישרו כי ישתתפו בהפגנה. לאחר משא ומתן עם המפגינים הוחלט כי ההפגנה תערך במקום זאת בכיכר בולוטנייה וניתן היתר לערוך שם הפגנה בהשתתפות עשרות אלפי מפגינים. לפני ההפגנה פוטין איים בכלי התקשורת כי המשטרה וכוחות הביטחון יתפרסו ברחבי במוסקבה ובערים אחרות על מנת להתמודד עם כל מי שישתתף בפעולות מחאה בלתי חוקיות.
כלי התקשורת דיווחו כי הפגנה זו הייתה הפגנת המחאה הגדולה ביותר ברוסיה מאז התפרקות ברית המועצות בשנת 1991. משטרת מוסקבה העריכה כי במחאה במוסקבה השתתפו בסביבות 25,000 מפגינים, בעוד שהאופוזיציה טענה כי 150,000 אנשים היו נוכחים בהפגנה במוסקבה. ככל הנראה מדובר בהפגנה בה השתתפו כ-50 אלף אזרחים. בין דרישות המפגינים היו פיטורים של יו"ר ועדת הבחירות, קיום בחירות חדשות ושחרור אסירים פוליטיים.
במקביל להפגנת הענק במוסקבה, נערכו הפגנות נוספות בסנט פטרסבורג, בולדיווסטוק ובקלינינגרד, בסך הכל ב-99 עיירות וערים אחרות ברחבי רוסיה. מושל סנקט פטרבורג גאורגי פולטאבצ'נקו הכריז על כך שההפגנות מקבלות מימון מחוץ לגבולות המדינה.
המחאה > 17-18 בדצמבר 2011

במהלך סוף שבוע 17 - 18 בדצמבר נערכו הפגנות נוספות במוסקבה, סנקט פטרבורג ובערים נוספות. היקף ההפגנות היה קטן בהרבה והשתתפו בהן עד 5 - 7 אלף.
המחאה > 24 בדצמבר 2011

בכל רחבי המדינה נערכו הפגנות. בחלק מהערים הם קיבלו את אישור השלטונות. במוסקבה נערכה הפגנה שלפי מידע השלטונות השתתפו בה כ-30 אלף מפגינים. מארגני ההפגנה דיברו על 100-200 אלף משתתפים ומקורות עצמאיים מציינים מספר של 56 אלף משתתפים. דרישות המפגינים היו זהות לדרישות בהפגנה הקודמת אך התווספו כרזות "לא ניתן לפוטין להיכנס לקרמלין".
הוועדה לזכויות האדם קראה לנשיא לפטר את יו"ר ועדת הבחירות לאור איבוד אמון האזרחים וריבוי הוכחות לזיופים בבחירות.
המחאה > 4 בפברואר 2012

למרות הקור העז שהיה, ברחבי רוסיה התקיימו הפגנות המוניות. במוסקבה השתתפו מעל 100 אלף מפגינים. במקביל, הממשל ארגן הפגנות תמיכה שהתקיימו באותו יום. לפי העדויות, משתתפי ההפגנות שאורגנו על ידי הממשל קיבלו תמורה כספית.
תגובת הממשל

בתגובה להפגנות, הנשיא דמיטרי מדבדב הכריז ב-11 בדצמבר 2011 בעמוד הפייסבוק שלו כי בעוד שהוא לא מסכים עם הדרישות של האופוזיציה, הוא הורה לפתוח חקירה לטענות בדבר זיופי קולות. בתגובה אלפי משתמשי פייסבוק מרוסיה הגיבו בזעם על תגובתו של מדבדב.
סיקור תקשורתי

על פי דיווח של ה-BBC מ-7 בדצמבר, "ערוצי הטלוויזיה הכלל-ארציים ברוסיה התעלמו מהמחאה, והעניקו כיסוי תקשורתי רק לעצרות התמיכה בממשלה". לעומת זאת, העיתונים ברוסיה כן עסקו בהרחבה בהפגנות. ערוץ הטלוויזיה הכלל-ארצי היחיד שהזכיר את המחאה באריכות לפני 10 בדצמבר היה הערוץ העצמאי "Ren TV". החל מ-10 בדצמבר, לעומת זאת, נשבר הנוהג שהיה מקובל באמצעי התקשורת ברוסיה בשנים האחרונות וכל ערוצי הטלוויזיה העיקריים אשר בשליטת המדינה עסקו במחאה.
כלי התקשורת ברחבי העולם סיקרו את המחאות בהרחבה החל מ-5 בדצמבר.
הערות שוליים

↑  "Vladimir Putin at 70: Seven key moments that made him". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-10-05. נבדק ב-2022-10-06.
↑  Russian billionaire, NBA owner, challenges Putin - CBS News
↑  Mass protests against Putin - HOME - ITN.co.uk
↑  BBC News - Russia protest: White ribbon emerges as rallying symbol
↑  סוכנויות הידיעות, האופוזיציה הרוסית שבה להפגין; 3 מנהיגים נעצרו, באתר ynet, 6 בדצמבר 2011
↑  UPDATE 1-Russian police block new anti-Putin rally | Reuters
↑  BBC News - Russia election: Medvedev Facebook promise draws ire
↑  Russians scoff at Medvedev election inquiry - The Washington Post
סמל המחאה
מפגינים בהפגנה בסנט פטרסבורג, 10 בדצמבר 2011
הפגנה במוסקבה ב-18 בדצמבר
שמעון מזוז

שמעון מזוז (נולד בשנת 1955 בתוניסיה) הוא איש ציבור, כלכלן ישראלי.
ביוגרפיה

מזוז נולד בספקס שבתוניסיה להוריו עמוס וטיטה. את השכלתו היסודית קנה בבית הספר אליאנס בעירו. עלה ארצה בשנת 1969 לשכונה ד' בבאר שבע. למד בתיכון מקיף ג' בעיר.
בוגר תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בעבר ניהל מפעל בטון גדול בבאר שבע[דרוש מקור]. בעל רישיון תעופה ומשמש כטייס חובב.
בשנת 1991 עבר להתגורר במיתר. בשנת 2008 נבחר לחבר המועצה המקומית, עד לשנת 2013.
במשך כ-18 שנה שימש כגזבר עיריית דימונה, ועד שנת 2017 שימש גם כמנכ"ל החברה הכלכלית בעיר.
בבחירות המוניציפליות בשנת 2009 התמודד על ראשות המועצה המקומית והפסיד לאבנר בן-גרא, אך המשיך לכהן כחבר מועצה. בבחירות בשנת 2018 התמודד מול בן-גרא וחברי המועצה חדוה שקד ושמעון פרץ, זכה במקום השני ועלה לסיבוב השני, בו גבר על פרץ ברוב של 51.73 אחוזים, ונבחר לראשות המועצה.
בשנת 2020 פרסם פרץ, המשמש כיו"ר האופוזיציה במועצה, פרסומים בעמוד הפייסבוק שלו, מהם משתמע כי מזוז נהג בשחיתות בפרויקט של היזם יגאל דמרי, במכרז להחלפת פנסי רחוב במועצה ועוד. מזוז הגיש תביעת לשון-הרע כנגד פרץ.
בשנת 2021 הצטרף למפלגת "תקווה חדשה".
בבחירות ב-2024 התמודד לכהונה נוספת והפסיד לשמעון פרץ לאחר שקיבל 24.95% לעומת 42% לפרץ.
חיים אישיים

נשוי לרחל, מורה, ואב לארבעה ילדים. בן-דודו הוא ניצב פרץ עמר, מפקד מחוז תל אביב במשטרת ישראל.
הערות שוליים

↑  יעקב לוי, דם רע במועצת מיתר: ראש המועצה תובע מראש האופוזיציה 770 אלף שקל, מיינט באר שבע והנגב, 8.12.20.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1969)

קלפי בעת הבחירות
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל התקיימו בפעם החמישית במדינת ישראל ב-28 באוקטובר 1969 במקביל לבחירות לכנסת השביעית. בבחירות אלו שיטת הבחירות הייתה דומה לשיטת הבחירות לכנסת. בחירות אלו היו הראשונות שהתקיימו בישראל לאחר מלחמת ששת הימים.
הבחירות נערכו ב־129 רשויות מתוך 145 עיריות ומועצות מקומיות שהיו בישראל בעת עריכת הבחירות. ב־9 רשויות שנערכו בהן בחירות בין 1966 ל־1969 לא נערכו בחירות, וכן ב־7 רשויות בהן כיהנה ועדה קרואה. במהלך השנה התקיימו בחירות ב־8 מועצות אזוריות.
הבחירות ברשויות המקומיות > עיריות

בירושלים היו אלו הבחירות הראשונות לאחר איחוד ירושלים. בנוסף על כך, גדל מספר מושבי מועצת העיר מ-21 ל-31. ראש העיר המכהן מטעם המערך טדי קולק קיבל כרוב מוחלט של המושבים – 16. שאר המושבים חולקו כך: גח"ל – 6, אגודת ישראל – 4, מפד"ל – 3, פועלי אגודת ישראל ורשימת "עולי בבל" – מושב לכל רשימה.
בעיר תל אביב-יפו נבחר ממלא מקום ראש העיר מטעם המערך יהושע רבינוביץ. סיעתו קיבלה כ-13 מושבים, ואילו גח״"ל כ-12. המפד"ל קיבלו כשלושה מושבים, ואילו אגודת ישראל, הרשימה הממלכתית והרשימה הליברלית העצמאית קיבלו כמושב לכל רשימה.
בחיפה נערכו הבחירות כחצי שנה לאחר מותו של ראש העיר הבולט מטעם המערך אבא חושי. בבחירות נבחר ממשיכו משה פלימן. בבחירות אלו התמודדו 9 רשימות על 27 מושבים. רשימת המערך קיבלה כ-14 מושבים, גח"ל – 6, המפלגה הליברלית העצמאית וגח"ל – 2 לכל רשימה, ואילו המפד״ל קיבלה כמושב אחד.
בבאר שבע ניצח מועמד המערך אליהו נאוי עם רוב מוחלט של 9 מתוך 17 מושבי המועצה.
המערך ניצח גם בלוד (עם ראש העיר המכהן צבי איצקוביץ) ובערים נהריה, בת ים, כפר סבא, חולון, הרצליה, גבעתיים ואילת.
בבני ברק מועמד המפד"ל ישראל גוטליב הצליח לגבש קואליציה ללא אגודת ישראל ועם המערך וגח"ל. קואליציה זו כללה כ-9 מתוך 15 מושבי מועצת העיר. המפד"ל ניצחה גם בדימונה עם המועמד ישראל נבון.
באשדוד חל מהפך, כאשר מעומד גח״ל צבי צילקר ניצח את ראש העיר מטעם המערך אבנר גרעין. מהפך נוסף חל בעיר ראשון לציון עם בחירתו לראשונה של המועמד חנניה גיבשטיין. בעיר רחובות הסתיימו 23 שנות שלטון מפא"י, עם היבחרו של שמואל רכטמן לראשות העירייה. גח"ל שימרה את כוחו בעיר אשקלון עם ראש העיר רחביה אדיבי ובעיר חדרה עם ראש העיר דב ברזילי. ראש עיריית נתניה מטעם המפלגה עובד בן עמי נבחר אף הוא לכהונה נוספת. גח"ל הצליחה לשמר את כוחה אף בעיר צפת עם ראש העיר המכהן מאיר מיבר.
אלו היו הבחירות האחרונות בעיר רמת גן שבהן ניצח ראש העיר מטעם גח"ל אברהם קריניצי, אשר כיהן כראש העיר במשך 43 שנים. קריניצי נהרג בתאונת דרכים כשבועיים לאחר הבחירות, וירש אותו בתפקיד השני ברשימת גח"ל, ישראל פלד.
הבחירות ברשויות המקומיות > מועצות מקומיות

במטולה חל מהפך כאשר רשימת המערך קיבלה 83% מקולות הבוחרים ואיישה את כל חמשת מושבי המועצה, לאחר שבבחירות 1965 הפסיד המערך לסיעה המקומית "למען מטולה".
במועצה המקומית אופקים חל מהפך כאשר מועמד המערך יחיאל בנטוב ניצח את המפד"ל (5 נציגים אל מול 3 ונציג אחד של גח"ל).
המערך שימר את כוחו במספר יישובים נוספים, ובהם: עפולה, מגדל, ירכא, יהוד, כפר יונה, קריית מוצקין, הוד השרון, אור יהודה, אבן יהודה, מגדל העמק, קריית גת ורמת ישי. בתל מונד ניצח מועמד המערך נפתלי דין, אך הוא פרש כשנה לאחר מכן והחליף אותו דב אבלס שאינו נמנה עם סיעת המערך.
בבאר יעקב ניצח מועמד גח"ל אברהם ליכטנשטיין, אף על פי שהיה נציג בודד מסיעתו במועצת היישוב. בטירת הכרמל הורכבה קואליציית ימין-דתיים שהשאירה את סיעת המערך באופוזיציה. גח״ל ניצחה גם במועצת מנחמיה.
במועצת רמת השרון גח"ל חברה לסיעה המקומית "הרשימה הציבורית" ובכך לשים סוף לשלטון המערך.
בירוחם התמודדו כשלוש רשימות: סיעה מקומית בראשות ראש העיר המכהן פנחס מענית, המערך בהובלת חיים אביסרור, והמפד"ל בהנהגת נסים אבודרהם. הסיעה המקומית קיבלה כשלושה מושבים ואילו ששת הנותרים התחלקו בין המפד"ל למערך שהקימו קואליציה עם רוטציה בראשות העיר.
בבחירות אלו פרש ראש מועצת גני תקווה הראשון מהמערך שלמה דובין, והוחלף על ידי שלמה וייס מהמפד"ל. המפד"ל שימרה את שלטונה בנתיבות, מבשרת ציון, בית שאן ובגן יבנה.
בכפר שמריהו, גבעת שמואל ונווה אפרים ניצחו רשימות מקומיות. בגדרה ניצח יוסף גרפי מאחת הסיעות המקומיות את ראש המועצה צבי עגנון מהמערך אף על פי שהשני קיבל יותר מושבים במועצת היישוב.
ביסוד המעלה, שבי ציון, כפר תבור וברמות השבים התמודדו רשימה אחת בכל ישוב. במקרים אלו לא התקיימו בחירות והרשימה היחידה איישה את כלל המושבים במועצת היישוב.
הערות שוליים

↑  ביקורת המדינה ברשויות המקומיות, באתר מבקר המדינה
רכס דייוויד

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי פראמנס 
 קואורדינטות:  67°54′S 62°30′E﻿ / ﻿67.9°S 62.5°E﻿ / -67.9; 62.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס דייוויד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס דייוויד
 
רכס דייוויד (באנגלית: David Range) הוא רכס הרים ממערב לרכס מאסון, בהרי פראמנס, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה

רכס דייוויד נמצא 8 קילומטרים מערבית לרכס מאסון, ובמקביל אליו.
אורכו של הרכס 26 קילומטרים בכיוון צפון-צפון-מזרח - דרום-דרום-מערב.
שיא גובהו של הרכס הוא הר קואטס שגובהו 1,500 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה > גילוי הרכס

הרכס נקרא לראשונה בערב ב-4 בינואר 1930 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה, יחד עם רכס מאסון ורכס קייסי באופק. למחרת נצפה הרכס בטיסה מן האוויר.
הרכס מופה ב-14 בפברואר 1931 על ידי משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה בפיקודו של דאגלס מוסון.
היסטוריה > מקור השם

מוסון קרא לרכס על שמו של פרופסור סר ט. וו. אדג'וורת' דייוויד, שהיה חבר ועדת משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 293
• James P. Minard, United States. Antarctic Projects Office, , P 19
• B. A. Marmo, J. Dawson, , Annals of Glaciology, Volume 23 1996, pp. 388-395, Cambridge University Press, 20 January 2017, DOI: https://doi.org/10.3189/S0260305500013689
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  ראו ב"לקריאה נוספת" ב-"Sailing Directions for Antarctica: Includes Islands South of Latitude 60°"
1 2 3 4  מידע היסטורי על גילוי הרכס ומתן שמו
| אתרים ברכס דייוויד |
| --- | --- | --- |
| רכסים | סורטינדיין • סמית' |  |
| הרים | דאנלופ • הורדן • קואטס |  |
| מצוקים | סימפסון |  |
| עמקים | הורדרן |  |
| נונאטאקים | באיפאס • גאפ |  |
חיים דוד חזן

הרב חיים דוד חזן (כונה ח"ד בדרא; מארמית: יחיד בדורו; א' בחשוון ה'תקנ"א, 1790 – ה' בשבט ה'תרכ"ט, 1869) היה אב"ד באיזמיר והראשון לציון בירושלים.
ביוגרפיה

נולד באיזמיר לרב רפאל יוסף חזן ולריינא לבית פאלאג'י, בראש חודש חשוון ה'תקנ"א. בצעירותו למד את מלאכת השחיטה ונבחר לראש השוחטים באיזמיר. בשנת ה'ת"ר (1840) מונה לשמש כראש הרבנים בעיר, וכיהן בתפקידו חמש עשרה שנה. בשנת ה'תרט"ו (1855) עלה לארץ ישראל והשתקע בירושלים, שם מונה לשמש כראש בית דין בירושלים לצד חברי בית הדין הרב משה בנבנשתי, הרב יצחק קורדובירו, הרב יצחק קלמרו והרב אברהם עמר. כן מונה לשמש כסגנו של החכם באשי הרב חיים נסים אבולעפיה, ומכיוון שהרב אבולעפיה היה חולה, היה הרב חזן המנהיג בפועל של ענייני הציבור[דרוש מקור].
בשנת ה'תרי"ט (1859) יצא לשליחות יחד עם חמישה רבנים מירושלים. הוא נסע עמם עד לווינה, שם חלה וחזר לירושלים. בשבט ה'תרכ"א (1861) נפטר הרב אבולעפיה והרב חזן נבחר למלא את מקומו ברבנות כראשון לציון וחכם באשי, כששתי המשרות אוחדו בבחירתו של הרב חזן. הוא פעל רבות למען היישוב החקלאי בארץ ישראל ולשם כך עמד בקשרים עם רבי צבי הירש קלישר, והוא יעץ לנטוע עצי ערבה בכפר השילוח. כן לקח חלק חשוב במפעל כיכר בתי מחסה.
בשנת 1863 התקיימה אספה גדולה בירושלים ביוזמתם של הרב חזן, הרב חיים צבי שניאורסון ונכבדים מעדות נוספות, שמטרתה לבחון כמה אנשים מוכנים לעבור לעבודה חקלאית וכיצד לממש זאת. באספה הוחלט בין היתר שיש צורך להשיג רישיון מהשלטון לרכישת קרקעות לשם עיבודן, ושיש להקים תשתית תמיכה בת שלוש שנים לשם התחלת הפרויקט. בעקבות האספה הודיעו כמאה משפחות על רצונן לעבור לעבודת אדמה ובראשות הוועד עמדו הראשון לציון, הרב חיים צבי שניאורסון והרב משה בנבנשתי. היוזמה לא יצאה לפועל בשל דעיכתה של ה"חברה ליישוב ארץ ישראל" בפרנקפורט, עליה התבססה היוזמה, וכן בשל הרעה ביחס השלטון הטורקי, דבר שבא לידי ביטוי גם בהוראתו בשנת 1864 לסגור את שני העיתונים העבריים שהיו באותה עת בארץ.
הוא התגורר בשכונת "משכנות שאננים" שמחוץ לחומות, ובשנת תרכ"ו 1865 בעת שהשתוללה מגפה הכולירה ("חולירע") ברחובות ירושלים, חזר לגור בתוך החומות על מנת להשתתף בצערם של התושבים.
הלך לעולמו בה' בשבט ה'תרכ"ט (1869), ונקבר בהר הזיתים. על שמו נקרא רחוב בשכונת הבוכרים בירושלים.