נגישות
התפתחות ההכרה בנגישות וחקיקה > חקיקה בישראל

בישראל חוקקו מספר חוקים בגישה ההנגשתית. הבולט בהם הוא חוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות. חוק זה חוקק בשנת 1998 בלא כל התייחסות לנגישות. אולם בשנת 2005 הוא תוקן כך שיכיל מושג זה ובין השאר הוסף בו פרק שלם על נגישות. פרק הנגישות בחוק השוויון מגדיר נגישות כך: ”אפשרות הגעה למקום, תנועה והתמצאות בו, שימוש והנאה משירות, קבלת מידע הניתן או מופק במסגרת מקום או שירות או בקשר אליהם, שימוש במתקניהם והשתתפות בתוכנית ובפעילויות המתקיימות בהם, והכול באופן שוויוני, מכובד, עצמאי ובטיחותי.”
פרק הנגישות של החוק קובע את החובה להנגיש כל מקום שניתן בו שירות לציבור לאנשים עם כל סוגי המוגבלויות. לפי חוק זה, כל בניין אשר ניתן בו שירות לציבור, כגון: משרדי ממשלה, בתי משפט, בתי עסק, לרבות בתי קולנוע, מסעדות, פארקים ובתי מלון, בתי ספר, אתרי אינטרנט, מופעים ועוד – חייבים בנגישות הנוגעת לשירות הניתן במקום, למבנים, לתשתיות ולסביבת הבניין. זאת כדי לאפשר לאנשים עם מוגבלות לקבל שירות באופן שוויוני, מכובד ועצמאי, יחד עם כלל הציבור.
חוק שוויון זכויות והתקנות הקשורות אליו מתייחסים לאנשים עם מוגבלות פיזית, מוגבלות בראייה, מוגבלות בשמיעה, מוגבלות נפשית ומוגבלות קוגניטיביות. את ביצוע התאמות ההנגשה אמור לספק המחזיק, המפעיל או הבעלים של מקום ציבורי. כמו כן, מעניק החוק כלים לאכיפתו, כגון מערך פקחים בנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות אשר הוסמכו להוציא צווי נגישות נגד החייבים בנגישות אשר לא ביצעו את ההתאמות הדרושות. כמו כן, עסק טעון רישוי אשר לא עומד בדרישות החוק במעמד הגשת הבקשה לרישיון – לא יקבל רישיון עסק. בנוסף, אדם עם מוגבלות אשר הגיע לקבל שירות במקום ציבורי והמקום נמצא לא נגיש יכול להגיש תביעה אזרחית ללא הוכחת נזק.
משרד הכלכלה מעניק תעודת הסמכה לבעלי מקצוע שעברו התמחות בתחום הנגישות. ישנם שני סוגי התמחויות:
מורשה נגישות מתו"ס (מבנים, תשתיות וסביבה). יועצים אלו עוסקים בהנגשת הסביבה הפיזית של הבניין, התשתיות והסביבה שלו וחייבים להיות רשומים בפנקס המהנדסים והאדריכלים וההנדסאים.
מורשה נגישות השירות. יועצים אלו עוסקים בהנגשת השירות הניתן במקום, כגון מערכת שמע, שילוט, רהיטים, אתר אינטרנט, נהלים, הדרכות עובדים ועוד.
בתיקון לחוק התכנון והבנייה שתוקפו החל מ-1 באפריל 1972 נקבע כי כל מבנה ציבורי שנבנה בישראל חייב לכלול אמצעים שיאפשרו גישה לנכים. הרחבה ופירוט של עיקרון זה נעשו בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, התשנ"ח–1998. כמו כן נקבע בחוק שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות ובתקנות לפיו, כי על מפעיל שירות תחבורה ציבורית ורשות מקומית להסדיר נגישות עבור אנשים עם מוגבלות לשירותי תחבורה ציבורית. כן הותקנו תקנות בדבר נגישות לאתרי עתיקות, גנים לאומיים, שמורות טבע ושטחים פתוחים שבניהול רשות הטבע והגנים או הקרן הקיימת לישראל, או מטעמן.
חוקי נגישות נוספים:
חוק שידורי טלוויזיה (כתוביות ושפת סימנים), התשס"ה–2005, אשר מחייב להנגיש שידורי טלוויזיה עבור אנשים עם מוגבלות שמיעה. (ראו גם תרגום בכתוביות).
חוק חניה לנכים, התשנ"ד–1993 המסדיר חניות נכים.
חוק זכויות תלמידים עם לקות למידה במוסדות על-תיכוניים, התשס"ח–2008
בישראל היו גם הפגנות של אנשים עם לקויות. הפגנות בולטות במיוחד:
הפגנה ושביתת שבת בת 77 יום שארגן מטה מאבק הנכים בישראל, בראשות אריה צודקביץ ובדברור יואב קריים מול משרד האוצר, בשנת 2001. בדרישות עיקריות: להשוות את קצבת הנכות לשכר המינימום ולמנוע שלילת הקצבה מנכה שעובד כדי לעודד נכים לעבוד.
הפגנת החירשים שנערכה מיד אחרי הפגנת מטה המאבק, ובאותו המקום, בטענות שהממשלה לא נותנת סיוע סביר לקניית ציוד טכנולוגיה מסייעת ודורשת מנהגים חירשים תשלום אגרת רדיו ברכב.
הפגנת החירשים בשנות השמונים בטענה שמשרד הרווחה לא מכיר בחירשות כנכות.