stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפרהט

| --- | --- |

 לידה:  270 אשוריסטן, האימפריה הפרתית 
 פטירה:  346 (בגיל 76 בערך) חדייב 
 מדינה:  האימפריה הסאסאנית 
 שפות היצירה:  סורית 
 סוגה:  ספרות דתית 
 
אפרהט (בסורית: ܐܦܪܗܛ; ביוונית עתיקה: Ἀφραάτης; בלטינית: Aphraates; ‏280 – 346) היה מחבר נוצרי סורי בן המאה השלישית מחדייב שבאימפריה הסאסאנית.
אפרהט חיבר סדרה של עשרים ושלוש דרשות על עיקרי הנצרות מנקודת השקפתו. אפרהט הקדים במעט את זמנו של גדול ההוגים של הכנסייה הסורית – אפרים הסורי אך בניגוד לאפרים, אפרהט חי מחוץ לאימפריה הרומית.
ביוגרפיה

אפרהט נולד בחדייב סמוך לגבול עם האימפריה הרומית בזמן שלטונו של הקיסר שאפור השני בסביבות שנת 280 לספירה. אפרהט היה ידוע בתור "החכם הפרסי", ואולי הגיע ממשפחה פגאנית והיה בעצמו פאגאני שהתנצר (בדומה לאפרים הסורי).
אפרהט היה עד לרדיפת הנוצרים בתחילת שנות השלושים על ידי שפור השני. הרדיפות נבעו ממתחים פוליטיים בין רומא לפרס, ובמיוחד ההכרזה על קונסטנטינוס הגדול שרומא צריכה להיות אימפריה נוצרית. ייתכן ששאפור חשש שהנוצרים הסוריים והארמנים, בעיקר בתוך האימפריה שלו, יתמכו בחשאי ברומא. יש אלמנטים בכתיבה של אפרהט, שמראים דאגה לעדה הנרדפת שלו.
בכתבים מאוחרים יותר של הכנסייה הוא מכונה "החכם הפרסי" וזוכה להערכה רבה בכתבים דתיים. חוקרים מאוחרים הוכיחו שהוא שימש כנראה כבישוף.
כתביו של אפרהט השתמרו בשלושה כתבי יד מהמאות השישית והשביעית והמוחזקים בספריה הבריטית.
יצירתו

היצירות של אפרט נקראות דרשות על פי המילה הראשונה בכל דרשה (בסורית: ܬܚܘܝܬܐ, תחויתא) שפירושה "דרשה". כל דרשה עוסקת בפרט אחר של האמונה או ציון דרך להגיע לאמונה. לדברי פרנסיס קרופורד בורקיט (אנ'), הן נועדו ליצור "תצוגה מלאה ומסודרת של האמונה הנוצרית" על פי נקודת המבט של הכנסייה הדוברת סורית.
הדרשות הן יצירות פרוזה, אך לעיתים קרובות משתמש אפרהט בדימויים פואטיים לכתיבתו. כל אחת מעשרים ושתיים הדרשות הראשונות מתחילה בכל אות ברצף של האלף-בית הסורי (מתוכם יש עשרים ושניים במקביל לא"ב העברי). הדרשות לא נכתבו בבת אחת, אלא בשלוש תקופות שונות. העשירייה הראשונה, שנכתבה בשנת 337, נוגעת לחיים הנוצריים וסדר הכנסייה וקדמה לרדיפות. הדרשות 11–22 נכתבו בעיצומן של הרדיפות, בשנת 344. חלק מהקבוצה הזו עוסקת בענייני הכנסייה כמו הדרשות הראשונות, ואחרות מתמקדות בנושאים אפוקליפטיים. עם זאת, ארבע דרשות עוסקות ביהדות. אפרהט נתן עמדתו בהסבר המשמעות של סמלי המילה, פסח ושבת. על אף הקו הפולמוסי בדרשותיו במה שנוגע ליהדות, אין הן משקפות אופי אנטי-יהודי מובהק. הדרשה העשרים ושלוש נופלת מחוץ למערכת האלפביתית של העבודות המוקדמות, ונראית מעט מאוחרת יותר, אולי קרוב לסיום חייו של אפרהט. אפרהט כותב בצמוד לכתבי הקודש. אופן הפרשנות המקראית של אפרהט דומה לזה של חכמי התלמוד הבבלי של ימיו. עמדתו בתוך הכנסייה מצוינת בדרשה יד, שבה נראה כי אפרהט כותב מכתב מטעם הסינוד שלו לאנשי הכמורה של בירת פרס - קטסיפון על החידקל.
תרגומים

דרשותיו של אפרהט נכתבו בסורית, אך עד מהרה הן תורגמו לשפות נוספות כמו יוונית, לטינית, ארמנית, גיאורגית, ערבית וגעז. בתקופה המודרנית הדרשות ניתרגמו גם לאנגלית.
שלוש דרשות תורגמו לעברית ויצאו לאור בשנת 2018. דרשה יג "על השבת" תורגמה בידי בר בליניצקי ויקיר פז. דרשה יז "על המשיח שבן אלוהים הוא" תורגמה בידי מנחם קיסטר. דרשה יא "על המילה" תורגמה בידי מיכאל סוקולוף.
לקריאה נוספת

• בר בליניצקי, יובל רוטמן (עורכים), מערת האוצרות – אנתולוגיה לספרות סורית משלהי העת העתיקה בתרגום עברי, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, 2018, עמ' 205
הערות שוליים

↑  בתוך – בר מלינצקי, יובל רויטמן (עורכים), מערת האוצרות – אנתולוגיה לספרות סורית משלהי העת העתיקה בתרגום עברי, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, תל אביב, 2018
↑  קישור כאן
↑  קישור כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257704805171  PLWABN: 9810684862505606  BIBSYS: 90537745  BnF: cb12105499t (data)  GND: 118500937  ICCU: UFIV008262  ISNI: 0000 0001 1758 6878  LCCN: n50041616  NKC: xx0029802  NLA: 35554745  NTA: 071779248  SELIBR: 175801  SUDOC: 029561280  Trove: 994285  VcBA: 495/51721  VIAF: 264632544   WorldCat (עם VIAF): 264632544
ארתור וייסקופף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בינואר 1877 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 במאי 1942 (בגיל 65) רוזומברוק, סלובקיה 
 מדינה:  הונגריה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
ארתור וייסקופף (בהונגרית: Weiszkopf Artúr; בודפשט, 18 בינואר 1877 – רוז'אהג', 1942) היה רב, תאולוג הונגרי.
ביוגרפיה

ארתור וייסקופף נולד בבודפשט כבנם של סוחר הכובעים ארמין וייסקופף ושל יוהאנה זיילר. בין השנים 1889–1899 הוא היה תלמיד בית המדרש לרבנים בבודפשט. הוא קיבל תואר בשנת 1898 דוקטורט במדעי הרוח ובשנת 1900 קיבל סמיכה לרבנות. הוא עבד ברוז'ניו במשך תשע שנים, ובסנטמארטון פעל במשך שנתיים ומשנת 1911 היה הרב הראשי של רוז'אהג'. הוא היה היה מהכותבים החשובים של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים. ב-14 בספטמבר 1902, בקצ'קמט, נשא לאישה את מרית קוהן (כהן), בתם של סוחר התבואה גאבור קוהן ולואיזה קוהן.
ראו גם

Emlékkönyv a Ferenc József Országos Rabbiképző Intézet ötvenéves jubileumára 1877–1927. I–II. Kiadják Blau Lajos, Hevesi Simon, Friedman Dénes. Budapest, 1927.
עבודתו: אפוס הוראת התנ"ך בשירה ההונגרית של המאה ה-16. עבודת דוקטור במדעי הרוח. בודפשט, 1898.
לקריאה נוספת

לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
ארתור וייסקופף באתר Geni
ספרו של ארתור וייסקופף
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים בשישה כרכים
↑  A házasságkötés bejegyezve a kecskeméti állami házassági akv. 330/1902. folyószáma alatt.
ביטול פעיל

ביטול פעיל (active cancellation) הוא טכניקת לוחמה אלקטרונית מתקדמת, המהווה סוג אקטיבי של אמצעי-נגד אלקטרוניים. היא משמשת להגנה על כלי טיס.
מערכת ביטול פעיל עושה שימוש במקלט כדי לקלוט איומים אלקטרומגנטיים - מכשירי מכ"ם של האויב, העשויים לזהות את הפלטפורמה המוגנת. לאחר שהאיום נקלט, המערכת מבצעת אבחון של האופן שבו המכ"ם המאיים אמור לראות את הפלטפורמה המוגנת, ושולחת חזרה, לכיוון המכ"ם המאיים, גל בחצי הפאזה של הגל שהגיע מהמכ"ם המאיים. כתוצאה מכך, נוצרת התאבכות הורסת, והמכ"ם המאיים אינו קולט גלים שהיו אמורים לחזור מהפלטפורמה המוגנת.
ביטול פעיל נחשב לטכניקה קשה ביותר לביצוע, מכיוון שלשם מימושה נדרשת ידיעה כיצד כל חלק וחלק מגוף המטוס "נראה" למכ"ם. כמו כן, קצב המתקפים הגבוה בכמה ממערכות המכ"ם המודרניות גורם לכך שמערכת ביטול פעיל יעילה תצטרך לקלוט את האיום, לעבד את נתוניה, ליצור גלים בפאזות המתאימות ולשדרם תוך פרקי זמן קצרים ביותר (פחות מ-1 מיקרו שנייה).
מערכות ביטול פעיל נמצאות בשירות מבצעי, לפי הערכות שונות, כחלק מחליפות לוחמה אלקטרונית מדגם SPECTRA מתוצרת חברת תאלס, המותקנות על מטוסי דאסו ראפאל שבשירות חיל האוויר והצי הצרפתיים. מטרתן להקנות תכונות דמויות-חמקנות למטוס שאינו חמקן בצורתו הגאומטרית.
אקניסטה

| --- | --- |
סמל אקניסטהסמל אקניסטה

 מדינה:  לטביה לטביה
 תאריך ייסוד:  1991
 שטח:  133 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  917 (1 בינואר 2024)
  ‑ צפיפות:  15 נפש לקמ"ר (2016)
 קואורדינטות:  56°09′36″N 25°44′40″E﻿ / ﻿56.16°N 25.7444°E﻿ / 56.16; 25.7444
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.akniste.lv
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לטביה מוגדלת) ריגה דאוגבפילס ילגבה יורמלה לייפאיה אלוקסנה ונטספילס יקבפילס רזקנה ולמיירה בלארוס רוסיה אסטוניה ליטא הים הבלטיאקניסטה(למפת לטביה רגילה) ריגה דאוגבפילס ילגבה יורמלה לייפאיה אלוקסנה ונטספילס יקבפילס רזקנה ולמיירה בלארוס רוסיה אסטוניה ליטא הים הבלטיאקניסטה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אקניסטה (בלטבית: Aknīste) היא עיר בחלק הדרומי של לטביה, סמוך לגבול המדינה עם ליטא. העיר נמצאת בסמוך לנהר דיידוינסוסיה. שמה נזכר לראשונה בשנת 1298. במשך כמה מאות שנים הייתה העיר בשליטת ליטא (החל מהמאה ה-17). בשנת 1795 היא סופחה לאימפריה הרוסית. לאחר מלחית העולם הראשונה היא הייתה ממדינת ליטא המתדחשת אך בשנת 1921 ליטא החליפה את אקניסטה עבור פלאנגה והיא עברה לשליטה של לטביה.
בעיר הייתה קהילה יהודית גדולה. בתחילת המאה ה-20 יהודים היו כ-75% מאוכלוסיית העיר. העיר הייתה אתר של טבח המוני של התושבים היהודים ב-18 ביולי 1941, בתקופת הכיבוש הנאצי של המדינות הבלטיות. לפני הטבח מוערך כי התגוררו בעיר כ-140 יהודים.
בעבר העיירה הייתה קשורה במסילת ברזל עם יקבפילס. תנועת הרכבות הופסקה ומסילה פורקה בשנת 1972.
בעיירה פועלים בית חולים ומוזיאון היסטורי.
הערות שוליים

↑  Eugene Levin, Akniste Killings and Graves
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561965505171  LCCN: n78014926  LNB: 000047516  VIAF: 137184154   WorldCat (עם VIAF): 137184154 
ערך זה הוא קצרמרבנושא לטביה ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אקמק

אקמק, (מילה טורקית, שמשמעותה היא לחם) הוא סיפור ידוע של אשר ברש על תקופת שלהי השלטון העות'מאני בארץ ישראל. הסיפור נלמד בישראל בבתי הספר במשך הרבה שנים והפך במידה מסוימת לסמל לתקופה.
חייל עות'מאני במלחמת העולם הראשונה, בארץ ישראל
הסיפור פורסם לראשונה ב”הפועל הצעיר”, כרך 13 גיליון 46–47, עמ’ 47-48, ב-19.9.1920 ותוך זמן קצר פורסם ב”הצפירה”, עמ’ 23 ב-13.10.1920.
הסיפור יצא לאור שוב ושוב, בקובץ הסיפורים של אשר ברש “עלי אדמות”, ב"הוצאת מצפה”, תל אביב, תרצ”ו 1936, באנתולוגיה "מבחר הספור הארץ-ישראלי: אנתולוגיה של הפרוזה הארצישראלית החדשה בצירוף הערכות ספרותיות", ברבעון להיסטוריה של האוניברסיטה הפתוחה, זמנים מספר 126 (2014), בגיליון שהוקדש למאה שנה לפריצת מלחמת העולם הראשונה, כסיפור מייצג של מלחמת העולם הראשונה ועוד.
עלילה

הסיפור נארג סביב מפגש של המספר עם חייל עות'מאני בתקופת התפוררות הצבא העות'מאני בארץ ישראל וכיבושה על ידי הצבא הבריטי. המספר, שהוגלה מביתו על ידי השלטון העות'מאני, מתגורר בחיפה ולביתו השכור מזדמן החייל, שמראהו מעיד על מצבו הרע. נוצרת אינטראקציה קצרה בין החייל ובין ילדי המספר והחייל מבקש "אקמק", מקבל פרוסת לחם ועוזב.
הערות שוליים

↑  “אקמק” – סיפור קלאסי מאת אשר ברש על אודות חייל טורקי בסוף מלחמת העולם הראשונה
אקמנה

אקמנה (בליטאית: Akmenė ‏האזנהקובץ:Lt-Akmenė.ogg‏Ⓘ‏; ביידיש: אוקמיאַן) היא עיירה במחוז משנה אקמנה שבצפון ליטא, בתחומי מחוז שאולאי.
בעבר הייתה העיירה מרכז אזורי, ואולם בעקבות גילוי מצבורי אבן גיר וחרסית בקרבת העיר, התפתחה בשנות ה-40 של המאה ה-20 תעשייה של ייצור מלט ובעקבותיה הוקמה סמוך לאקמנה עיר חדשה, נאויויי אקמנה (אקמנה החדשה), שהפכה למרכז המנהלי של מחוז המשנה.
יהודי אוקמיאן

לפני מלחמת העולם הראשונה התקיימה במקום קהילה יהודית שחלקה היחסי באוכלוסייה המקומית עמד על כשליש. בשנת 1847 נמנו בעיירה 667 איש וחמישים שנה מאוחר יותר, ב-1897, 543 איש. מנין האוכלוסייה הכולל היה כ-1,500 נפש.
בימי המלחמה היגרו רוב יהודי אוקמיאן לעומק שטח רוסיה, ובראשית שנות ה-20 של המאה ה-20 מנתה הקהילה היהודית רק 150 נפש. ערב השואה, היו יהודי אוקמיאן מעטים אף יותר. בין רבניה היה הרב יצחק אייזיק וונדר (עד תרכ"ג) והרב אהרן אליהו כהנא. רבה האחרון של הקהילה, הרב נחום מרדכי ורבובסקי, נרצח בשואה יחד עם בני קהילתו. הרצח ההמוני של יהודי אוקמיאן אירע בט"ז באב ה'תש"א, 8 באוגוסט 1941 במז'ייקי, וקבר האחים שלהם ממוקם ליד בית הקברות היהודי המקומי.
הערות שוליים

↑  גם אקמיאן, אקמעיאן.
| ערי ליטא |
| --- | --- | --- |
| בירות מחוזות ליטא | אוטנה • אליטא • וילנה • טאורגה • טלז • מריאמפולה • פוניבז' • קובנה • קלייפדה • שיאוליאי |  |
| בירות מחוזות משנה של ליטא | אוקמרגה • איגנלינה • אלקטריינאי • אניקשט • בירז' • בירשטונאס • גרגז'דאי • דרוסקינינקאי • וילקובישק • ויסגינס • וריאנה • זרסאי • טרקאי • יאנובה • יורבורג • ינישוק • לזדיי • מולייטאי • מז'ייקיאי • נאויואי אקמנה • נידה • פגייגיאי • פאקרואוייס • פלאנגה • פלונגה • פסווליס • פרינאי • קדאיניאי • קופישוק • קזלו רודה • קאישיאדוריס • קלווריה • קרטינגה • ראסייניאי • רדווילישקיס • רוקישקיס • ריטובה • שאקי • שווינציאן • שלצ'ינינקאי • שילוטה • שיללה • שירווינטוס • שקוד |  |
| שאר ערי ליטא | אובליאי • אוז'וונטיס • אז'רליס • איישישוק • אקמנה • אריוגלה • בלטויי ווקה • גלגאודישקיס • גריגישקס • גרליאבה • דאוגאי • דוסיאט • דוקשטי • ובלנינקס • וייביס • וייסיאי • וילקי • וירבאליס • ונטה • וקשנה • ורניאי • זאגר • ז'ייז'מריאי • טרשקון • יונישקליס • יז'נאס • לינקובה • לנטבאריס • נמנצ'ין • סדה • סובצ'יס • סימנה • סלנט • סמלינינקאי • פבראדה • פנדליס • פנמוני • פרייקולה • ציטוביאן • קודירקוס נאומייסטיס • קוורסקס • קורשן • קיבארט • רודישקס • רמיגלה • שדובה • שוונצ'יונייליאי • שקודוויל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393270305171  LNB: 000291901  VIAF: 632154381154530292989   WorldCat (עם VIAF): 632154381154530292989 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בליטא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארתור וינט

ארתור סטנלי וינט (באנגלית: Arthur Stanley Wint; ‏25 במאי 1920 - 19 באוקטובר 1992) היה אתלט ג'מייקני, הוא אלוף אולימפי בעל 4 מדליות מהן 2 מדליות זהב ושיאן עולם. היה לאתלט הראשון מג'מייקה שזכה במדליית זהב אולימפית. נודע בשל גובהו הרב בקרב האתלטים - 1.94 מטר.
ביוגרפיה

וינט נולד בפלודן, שבמחוז מנצ'סטר, ילד שני מתוך חמישה ילדים, לג'ון, כומר פרסביטריאני והילדה וינט, מורה. בהיותו תלמיד תיכון השתתף בתחרויות ריצה למרחקים קצרים, בקפיצה לרוחק ובקפיצה לגובה. בשנת 1937 זכה בתואר אתלט השנה לנוער בג'מייקה.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בפנמה סיטי, פנמה בשנת 1938 זכה וינט בשתי מדליות, מדליית זהב בריצת 800 מטר (1:56.3 דקות) ומדליית ארד בריצת 400 מטר משוכות.
בשנת 1942 התגייס וינט לחיל האוויר המלכותי. הוא שרת במסגרת אימונים של חיל האוויר של חבר העמים, בקנדה. הוא קבע שיא קנדה חדש בריצת 400 מטר. לאחר מכן, הוא נשלח לבריטניה כטייס לקרבות במלחמת העולם השנייה.
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בברנקייה, קולומביה בשנת 1946 זכה וינט ב-3 מדליות זהב, בריצת 400 מטר (48.0 שניות) בריצת 800 מטר (1:54.8 דקות) ובריצת שליחים 4x400 מטר (3:18.0 דקות).
בשנת 1947 השתחרר וינט מהצבא והחל ללמוד רפואה בבית חולים סנט ברתולומיאו שבלונדון בזכות מלגה שקיבל.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי

באולימפיאדת לונדון (1948) זכה וינט במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אולימפי חדש של 46.2 שניות, לפני הרב מקנלי חברו לנבחרת (46.4 שניות) ומל וייטפילד מארצות הברית (46.9 שניות) ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.5 דקות, אחרי וייטפילד (1:49.2 דקות) ומרסל הנסן מצרפת (1:49.8 דקות). נוסף לכך, הוא השתתף בריצת שליחים 4x400 מטר, אך הרביעייה הג'מייקנית שהייתה מועמדת לניצחון לא סיימה את הריצה לאחר שמתח שריר.
בשנת 1949 נישא וינט לנורמה דורותיאה מארש בלונדון ובשנת 1951 נולדה בתם הראשונה.
ביוגרפיה > שיאן עולם

באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכה וינט במדליית זהב ובמדליית כסף. מדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא עולם חדש של 3:04.04 דקות, לפני ארצות הברית (3:04.21 דקות) וגרמניה (3:06.78 דקות) ומדליית כסף בריצת 800 מטר בתוצאה של 1:49.4 דקות, אחרי וייטפילד (1:49.2 דקות) ולפני היינץ הולצהיימר מגרמניה (1:49.7 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.24 שניות.
בשנת 1953 פרש וינט מספורט תחרותי וסיים את לימודי הרפואה שלו.
בשנת 1955 חזר וינט לג'מייקה ושימש כרופא מנתח יחידי במחוז הנובר. בשנים 1956 ו-1958 נולדו בנותיו, השנייה והשלישית. בשנת 1958 חזר לאנגליה על מנת להתמחות בכירורגיה.
בשנת 1962 חזר וינט לארצו לחגיגות העצמאות של ג'מייקה. הוא נשא את הלפיד באצטדיון בטקס הפתיחה של משחקי מרכז אמריקה והקריביים, שנערכו בארצו, מיד לאחר חגיגות העצמאות. בין השנים 1974–1978 שימש כנציב העליון מתאם בריטניה בג'מייקה ולאחר מכן שגריר ג'מייקה בשוודיה ובדנמרק.
תארים והישגים

בשנת 1954 זכה וינט בתואר חבר במסדר האימפריה הבריטית על ידי המלכה אליזבת.
בשנת 1977 נכלל וינט בהיכל התהילה של הספורטאים כהי העור בארצות הברית
בשנת 1989 נכלל וינט בהיכל התהילה של ג'מייקה.
בשנת 2003 נכלל וינט בהיכל התהילה של מרכז אמריקה והקריביים.
שיאים אישיים

ריצת 400 מטר: 46.2 שניות (1948)
ריצת 800 מטר: 1:48.9 דקות (1951)
אפולינריזם
לקריאה נוספת

Khaled Anatolios, The Apollinarian Controversy, בתוך: The Oxford Handbook of Christology, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2015. עמ' 115-117.
ארווין גריסון

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1922 טולידו, ארצות הברית 
 פטירה:  30 ביולי 1960 (בגיל 37) טולידו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 סוגה:  ג'אז 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 
ארווין "ארב" צ'ארלס גריסון (באנגלית: Arvin Charles "Arv" Garrison;‏ 17 באוגוסט 1922 - 30 ביולי 1960) היה גיטריסט ג'אז אמריקאי.
ביוגרפיה

בגיל 9, גריסון למד בעצמו לנגן ביוקולילי. מגיל 12 ניגן בגיטרה באירועי ריקודים וגם באירועים מקומיים בעיר הולדתו טולדו (אוהיו). הוא הוביל את הרכבו בנגינה במלון באולבני אשר בניו יורק ב-1941. באותה תקופה הוא יצר טריו יחד עם דון סיט, אשר ניגן בחופים המזרחיים והמערביים בארצות הברית עד 1948. אחרי 1946 הטריו נקרא "הטריו של ויויאן גרי" על שם אשתו שניגנה על הקונטרה-בס. כחלק של תזמורת בניהול של ארל ספנסר, הוא נינן לצד ברני קסל.
גריסון הקליט בחברת ההקלטות דייל רקורדס יחד עם צ'ארלי פארקר ודיזי גילספי. יחד עם זאת הוא היה פעיל בסצנת הבי בופ המוקדמת אשר בניו יורק בשנות ה-40. מבקר הג'אז לאונרד פד'ר ראיין את גריסון באופן נרחב על הנגינה שלו יחד עם צ'ארלי פארקר.
בשנות ה-50 גריסון חזר לטולדו (אוהיו) וניגן באופן מקומי. הוא נפטר בשנת 1960 בטביעה בעקבות התקף אפילפסיה.
ארווין הופנאגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביולי 1940 חבל הרוהר, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 ביוני 2022 (בגיל 81) 
 מוסדות:  אוניברסיטת מיינץ 
 תחומי עניין:  פדגוגיה, פילוסופיה של החינוך, פילוסופיה, הרמנויטיקה 
 עיסוק:  פילוסוף, איש חינוך, מרצה באוניברסיטה 
 מדינה:  גרמניה 
 
ארווין הופנאגל  (בגרמנית: Erwin Hufnagel;‏ נולד ב-21 ביולי 1940 בוויטן, רוהר) הוא פילוסוף ופדגוג גרמני, שנודע בתרומותיו לחקר ההרמנויטיקה, הגותו של קאנט והפדגוגיה הפילוסופית. הושפע מרעיונותיו של ההוגה הנאו-קאנטיאני ריכרד הניגסוולד. הוא פרופסור אמריטוס למדעי פדגוגיה  באוניברסיטת "יוהנס גוטנברג" במיינץ.
ארווין הופנאגל למד בעזרת מלגה בשנים 1967-1961 פילוסופיה, פדגוגיה ושפות רומאניות באוניברסיטאות זארבריקן ובון. אחרי שבשנת 1967 סיים תואר שני MA לימד בשנים 1972-1968 בגימנסיה ביישוב בצדורף (זיג). בשנת 1971 עשה עבודת דוקטורט בהדרכת גרד וולאנד וולפגנג רצל. בשנים 1982-1972 עבד כמדריך חוקר במכון למדעי החינוך באוניברסיטת בון. החל משנת 1978 התמנה למרצה בכיר באוניברסיטת בון. לימד בהמשך באוניברסיטאות מיינץ ואאכן (1983-1980) והחל משנת 1984 התמנה לפרופסור למדעי החינוך באוניברסיטת "יוהנס גוטנברג" במיינץ. היה פרופסור אורח אוניברסיטת זאגרב, בקורסים בזאדאר ובדוברובניק. בפרישתו בשנת 2005 היה לפרופסור אמריטוס במיינץ.
ספרים

Zum Problem des Wollens, unter besonderer Berücksichtigung von Kant und Scheler, Bonn 1972
Einführung in die Hermeneutik Stuttgart 1976 (2. (מבוא להרמנאוטיקה)  מהדורה מורחבת ומעודכנת  - l., St. Augustin 2000) (תורגם גם לקרואטית, לרומנית ולקוריאנית)
Richard Hönigswalds Pädagogikbegriff. Zur Verhältnisbestimmung von Philosophie und Pädagogik, Bonn 1979
Konkrete Subjektivität, Studien zur Philosophie und Pädagogik, Bonn 1979
Pädagogische Theorien im 20. Jahrhundert, Frankfurt a. M. 1982 (תאוריות פדגוגיות במאה ה-20)
Der Wissenschaftscharakter der Pädagogik, Bd. 1: Von Trapp bis Dilthey, Frankfurt a.M. 1982
Der Wissenschaftscharakter der Pädagogik, Studien zur pädagogischen Grundlehre von Kant, Natorp und Hönigswald, Würzburg 1990 (auch kroatisch)
Pädagogische Vorbildtheorien, Prolegomena zu einer pädagogischen Imagologie, Würzburg 1993
Der Logos des Konkreten, Bd. 1: Vom cartesischen Rationalismus zur hermeneutischen Philosophie Wilhelm Diltheys, Remscheid 2010
Der Logos des Konkreten, Bd. 2: Phänomenologische Idolenlehre und Philosophie der natürlichen Weltsicht, Remscheid 2012
אקינקונמי אמו

אקינקונמי איובמי אמו (באנגלית: Akinkunmi Ayobami Amoo; נולד ב-7 ביוני 2002 באיבדאן שבניגריה) הוא כדורגלן ניגרי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית.
קריירת מועדונים > המארבי

אמו נולד באיבדאן שבניגריה, והחל לשחק באקדמיית ברייטוויל, לפני שעבר ללאגוס והחל לשחק במחלקת הנוער של סידוס FC.
ב-8 ביוני 2020, לאחר יום הולדתו ה-18, חתם אמו על חוזה לארבע עונות בהמארבי מליגת העל השוודית. ב-13 בספטמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-65 בניצחון בתיקו 2-2 נגד הלסינגבורג במסגרת המחזור ה-20 בליגה לעונת 2020. ב-12 בנובמבר הוא הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בניצחון 0–5 על גוטה במסגרת הסיבוב השני של הגביע השוודי לעונת 2020/2021. בסך הכל ערך אמו שש הופעות ליגה בעונת 2020, וזכה עם המארבי בגביע השוודי לעונת 2020/2021, כשהוא עורך שבע הופעות ומבקיע ארבעה שערים.
ב-17 באפריל 2021 הבקיע אמו את שער הבכורה שלו בליגת העל השוודית, בניצחון 0–2 על מיאלבי במסגרת המחזור השני לעונת 2021. בעונה זו, בעקבות עזיבה של אלכסנדר קצ'אניקליץ' אמו התברג בהרכב הפותח של המועדון.
בסך הכל ערך 35 הופעות ליגה במועדון, בהן הבקיע תשעה שערים.
קריירת מועדונים > פ.צ. קופנהגן

ב-31 בינואר 2022 חתם אמו על חוזה לחמש עונות בפ.צ. קופנהגן מליגת העל הדנית.
ב-13 בספטמבר 2023 חתם באומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית.
קרייריה בינלאומית

אקינקונמי אמו זומן לנבחרת ניגריה הצעירה. במסגרת זו הוא השתתף באליפות אפריקה והאליפות העולם עד גיל 19.
תארים

הגביע השוודי (1): 2020/2021
הערות שוליים

↑  FIFA agent hails Brightville boss’ youth development programme באתר הגרדיאן, 27 במרץ 2020 (באנגלית)
↑  Akinkunmi Amoo: Nigeria’s 'Little Messi' setting Swedish football alight באתר Goal, ‏ 9 בנובמבר 2020 (באנגלית)
↑  Amoo klar för Hammarby באתר הרשמי של המארבי, 8 ביוני 2020 (באנגלית)
↑  AMOO KLAR FOR KØBENHAVN באתר הרשמי של פ.צ. קופנהגן, 31 בינואר 2022 (בדנית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אקינקונמי אמו".
אנרי, רוזן שאמבור

אנרי, רוזן שאמבור (בצרפתית: Henri, comte de Chambord;‏ 29 בספטמבר 1820 – 24 באוגוסט 1883), היה בנו של שארל פרדינן, דוכס ברי, וטוען לכתר צרפת בשם אנרי החמישי, מלך צרפת.
ביוגרפיה

אנרי נולד בארמון טיולרי שבפריז ב-29 בספטמבר 1820, 7 חודשים לאחר רצח אביו שארל פרדינן, דוכס ברי, לאמו מריה קרולינה, נסיכת נאפולי וסיציליה, דוכסית ברי, בתם של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה.
בחודש יולי 1830 הדיח ההמון הפריזאי את סבו של אנרי - שארל העשירי, מלך צרפת. בתחילה ניסה שארל להמליך את אנרי, אך הניסיון לא צלח, ולואי פיליפ השלישי, דוכס אורליאן, שהיה ידוע כאדם מתון ובעל נטייה רפובליקנית לעומת בני בורבון אשר "לא שכחו דבר, ולא למדו דבר", הוכרז על ידי הממשלה החדשה, נציגת המעמד הבינוני, כמלך. אירוע זה ידוע בדברי הימים כמהפכת יולי 1830.
ב-16 באוגוסט 1830 עזב אנרי יחד עם משפחתו את צרפת, ועבר להתגורר בבריטניה. בשנת 1844 מת דודו של אנרי לואי אנטואן, דוכס אנגולם ללא ילדים, ואנרי הפך לטוען לכתר "מלך צרפת".
בשנת 1846 התחתן אנרי עם מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה-אסטה, בתם של פרנץ הרביעי, דוכס מודנה ומריה ביאטריצ'ה, נסיכת סבויה, אך לא נולדו לו ילדים ממנה.
לאחר מותו של לואי פיליפ שהודח במהפכת אביב העמים בשנת 1848, נותרו שני טוענים לכתר "מלך צרפת". "אנרי החמישי", ונכדו של לואי פיליפ, פיליפ, רוזן פריז. לאחר נפילת הקיסרות השנייה בשנת 1870 הציעה האספה הלאומית את הכתר לאנרי, ומכיוון שזה היה חשוך ילדים, סוכם בין המלוכנים כי כתרו יעבור לאחר מותו אל רוזן פריז, נציג בית אורליאן, וכך תיפתר המחלוקת בין שני בתי המלוכה המתחרים. אך להפתעת המלוכנים סירב אנרי לקבל את המלוכה אלא אם כן תזנח צרפת את דגל הטריקולור, ותחליפו בדגלה של צרפת שלפני המהפכה. תנאי זה לא התקבל על דעת האספה הלאומית, וסוכם על הקמת הרפובליקה הצרפתית השלישית כרפובליקה זמנית עד למותו של אנרי, שאז יוכל הרוזן מפריז לקבל את המלוכה, מבלי להעלות תנאים מסוג זה. אך לאחר מותו בשנת 1883, הייתה כבר הרפובליקה מבוססת, והעם סירב להחליפה במלוכה.
ב-24 באוגוסט 1883 מת אנרי במעונו שבפרוהסדורף ללא ילדים, וכל נחלותיו עברו לאחיינו רוברטו הראשון, דוכס פארמה.
כיום רואים המלוכנים שנותרו בצרפת את צאצאיו של לואי פיליפ, השומרים על התואר "רוזן פריז" כטוענים הלגיטימיים לכתר. מיעוט מקרב המונרכיסטים סבור כי אחד מצאצאי בורבון שנותרו בחיים, אזרח ספרדי בשם דון לואיס אלפונסו דה בורבון, המכונה הדוכס מאנז'ו, הוא הראוי לשאת את התואר "הטוען לכתר". שני הצדדים אף נאבקו בבתי המשפט של הרפובליקה, כאשר לאחרונה טען הרוזן מפריז כי יריבו מבורבון אינו ראוי לשאת את התואר המלכותי "דוכס". בתי המשפט דחו את התביעה.
הערות שוליים

↑  כפי שכתב ויקטור הוגו בספר "עלובי החיים" על המלך שארל העשירי, וקודמו לואי השמונה עשר
| מלכי צרפת |
| --- | --- | --- |
| המלכים הקרולינגים  (843–987) | שארל השני • לואי השני • לואי השלישי • קרלומן השני • קרל השלישי • אודו • שארל הרביעי • רובר הראשון • ראול • לואי הרביעי • לותר • לואי החמישי |  |
| בית קאפה  (789–1328) | איג קאפה • רובר השני • אנרי הראשון • פיליפ הראשון • לואי השישי • לואי השביעי • פיליפ השני • לואי השמיני • לואי התשיעי • פיליפ השלישי • פיליפ הרביעי • לואי העשירי • ז'אן הראשון • פיליפ החמישי • שארל הרביעי |  |
| בית ולואה  (1328–1589) | פיליפ השישי • ז'אן השני • שארל החמישי • שארל השישי • שארל השביעי • לואי האחד עשר • שארל השמיני • לואי השנים עשר • פרנסואה הראשון • אנרי השני • פרנסואה השני • שארל התשיעי • אנרי השלישי |  |
| בית בורבון  (1589–1792) | אנרי הרביעי • לואי השלושה עשר • לואי הארבעה עשר • לואי החמישה עשר • לואי השישה עשר • לואי השבעה עשר |  |
| בית בונפרטה  (1804–1814; 1815) | נפוליאון הראשון • נפוליאון השני |  |
| בית בורבון  (1814–1815; 1815–1830) | לואי השמונה עשר • שארל העשירי • לואי התשעה עשר • אנרי החמישי |  |
| בית אורליאן  (1830–1848) | לואי פיליפ • פיליפ השביעי |  |
| בית בונפרטה  (1852–1870) | נפוליאון השלישי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259694305171  PLWABN: 9810700753505606  BnF: cb11895952g (data)  CANTIC: a11773509  GND: 120033755  ICCU: VEAV517932  ISNI: 0000 0001 2131 7937  LCCN: n50082122  NKC: skuk0000225  NLA: 35913969  NLG: 237599  NTA: 070823863  SNAC: w6gf1kzm  SUDOC: 026776901  Trove: 1143720  VcBA: 495/10623  VIAF: 49223104   WorldCat (עם VIAF): 49223104