stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל מושונוב
הערות שוליים

↑  דורון חלוץ, מיכאל מושונוב: לא רק הבן של מוני, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2008
↑  מורן זליקוביץ', חמישית מהבנים ושליש מהבנות לא מתגייסים מדי מחזור, באתר ynet, 1 בפברואר 2005
↑  מיכאל מושונוב: לא רק הבן של מוני, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2008
↑   חן חדד, "המתופפת הקטנה" היתה יכולה להיות אחת מהסדרות הטובות של השנה. היא בחרה בקיטש, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2018
↑  יוספי שלמה, ‏ברכת כהנים ומושונים, באתר ‏מאקו‏, 25 בספטמבר 2011
↑  אסף נבו, ‏מישהו שומע אותם, באתר ‏מאקו‏, 25 ביוני 2011
↑  הכותבים והכותבות של קולומבוס מסכמים שנה של מוזיקה ישראלית – תשפ"א, באתר columbusmusicmagazine.com, ‏3 בספטמבר 2021, בדיקה אחרונה ב־21 בפברואר 2022
↑  "טוויסט", J.Lamotta בשיתוף מיכאל מושונוב, באתר יוטיוב, 11 באוגוסט 2021, בדיקה אחרונה ב־21 בפברואר 2022
↑  טרטיף (תכניה), באתר התיאטרון הקאמרי, ‏19.4.2024
↑  בר זגה, שמחה במשפחה: מיכאל מושונוב ובת זוגו התחתנו, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 5 בספטמבר 2021
↑  לילך מרקוביץ', ‏בשקט-בשקט: מיכאל מושונוב הפך לאבא, באתר ‏מאקו‏, 3 במרץ 2024
| פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | משה איבגי (1990) • אריה מוסקונה (1991) • שולי רנד (1992) • שאול מזרחי (1993) • שמיל בן ארי (1994) • משה איבגי (1995) • עמוס לביא (1996) • אסי דיין (1997) • יורם חטב (1998) • ניר לוי (1999) • אקי אבני (2000) • ליאור אשכנזי (2001) • זאב רווח (2002) • אריה אליאס (2003) • שולי רנד (2004) • אורי גבריאל (2005) • אסי דיין (2006) • ששון גבאי (2007) • מיכאל מושונוב (2008) • סשה אגרונוב (2009) • אדיר מילר (2010) |  |
| 2011 ואילך | שלמה בראבא (2011) • רועי אסף (2012) • מכרם ח'ורי (2013) • זאב רווח (2014) • רועי אסף (2015) • מוריס כהן (2016) • ליאור אשכנזי (2017) • נוה צור (2018) • ערן נעים (2019) • שי אביבי (2020) • אלכס בכרי (2021) • ששון גבאי (2022) • רועי ניק (2023) • שאדי מרעי (2024) |  |
| פרס אופיר לשחקן המשנה הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | ששון גבאי (1991) • שרון אלכסנדר (1992) • אסטבן גוטפריד (1993) • עמוס לביא (1994) • שמואל סגל (1995) • יגאל נאור (1996) • אריה מוסקונה (1997) • עמוס לביא (1998) • מוסקו אלקלעי (1999) |  |
| 2000–2009 | יוסף שילוח (2000) • מוני מושונוב (2001) • איתי תורג'מן (2002) • אלון אבוטבול (2003) • משה איבגי (2004) • אסי דיין (2005) • צחי גראד (2006) • סאלח בכרי (2006) • שמיל בן ארי (2008) • זהר שטראוס (2009) |  |
| 2010–2019 | מיכאל מושונוב (2010) • ליאור אשכנזי (2011) • גל פרידמן (2012) • צחי הלוי (2013) • ששון גבאי (2014) • נורמן עיסא (2015) • תומר קאפון (2016) • עמי סמולרצ'יק (2017) • דב גליקמן (2018) • דובר קוסאשווילי (2019) |  |
| 2020 ואילך | נועם אימבר (2020) • איהאב אליאס סלאמה (2021) • שמואל וילוז'ני (2022) • דרור קרן (2023) • יעקב זדה-דניאל (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007501060405171  BIBSYS: 10066422  BNE: XX5583512  BnF: cb16544496m (data)  CANTIC: a11057865  GND: 1062079876  ISNI: 0000 0001 0385 2282  LCCN: no2010157429  MusicBrainz: 2c4a4404-4650-4327-b180-6ab17409a2d2  NKC: xx0175478  NTA: 308947886  SUDOC: 138024197  VIAF: 155199923   WorldCat (עם VIAF): 155199923
הפלישה המונגולית לאזור הים הכספי

בשנים 1220–1223 ביצע כוח מונגולי, שכלל כ-30 אלף פרשים, את אחת מפשיטות הפרשים הארוכות והמוצלחות בהיסטוריה, בארצות מסביב לים הכספי. המשימה המקורית שהטיל ג'ינגיס חאן על כוח הפשיטה, בפיקוד המצביאים הידועים סובוטאי ודז'ב (או ג'בה), הייתה לרדוף אחרי השאה עלא א-דין מוחמד (מוחמד השני (אנ')) שליט האימפריה הח'ווארזמית, במטרה ללכוד/להרוג אותו, ולא לאפשר לו מרווח נשימה לארגון צבאות חדשים באזורים המערביים של ממלכתו. לאחר שנודע למונגולים על מותו של השאה בסוף שנת 1220, קיבל סבוטאי אישור מג'ינגיס חאן לחצות את הרי הקווקז במטרה לחקור את הארצות והעמים היושבים מצפון וממערב להרים, ולחזור למונגוליה לאחר מסע מסביב לים הכספי.
במהלך מסע הפשיטה, שארך למעלה מ-3 שנים, עבר הכוח המונגולי למעלה מ-8,000 ק"מ, חצה בדרכו אזורים המשתייכים כיום לאוזבקיסטן, אפגניסטן, טורקמניסטן, איראן, ארמניה, אזרבייג'ן, גאורגיה, רוסיה, אוקראינה וקזחסטן, והנחיל שורה של מפלות לצבאות שעלו עליו במספרם. הפלישה המונגולית לאירופה (1236-1241), שנערכה 13 שנים לאחר מכן, התבססה במידה רבה על המודיעין שנאסף במהלך הפשיטה לאזור זה.
הערות שוליים

↑  מיכאל פראודין, הכיבוש הגדול-קיסרות המונגולים (הוצאת מערכות, 1966), עמוד 141
| האימפריה המונגולית |
| --- | --- | --- |
| מונחים | מונחים |  |
| תארים | כגן • חאן • חאטון • חאנום • ג'ינונג • נויאן • טארקאן |  |
| צבא | יארליק • יאם • אורדה • פקס מונגוליקה • יאסה • קורילטאי • פאיזה • מאנגוד • טומן • קשיג |  |
| פוליטיקה • ארגון • חיים | פוליטיקה • ארגון • חיים |  |
| נושאים | Tug Banner • פלישות וכיבושים מונגוליים • החותם הקיסרי • המבנה הארגוני-טקטי של הצבא המונגולי • דת באימפריה המונגולית • המבנה החברתי-כלכלי של האימפריה-המונגולית |  |
| ח'אנויות | שושלת יואן שושלת יואן (1271–1368) • אורדת הזהב אורדת הזהב (1242–1502) • השושלת האילח'אנית השושלת האילח'אנית (1256–1335) • צ'אגאטאי (חאנות) צ'אגאטאי (1260–1687) |  |
| ערים מרכזיות | אלמליק • אוורגה • אזוב • בוכרה • בולגר • חרחורין • חאנבאליק • מג'אר • מראגה • קרשי • סראי-ג'וק • סראי • סמרקנד • שאנגדו • סולטאניה • תבריז • אובק • חאג'יטרחאן |  |
| פלישות • כיבושים • קרבות | פלישות • כיבושים • קרבות |  |
| מרכז אסיה | סיביר (1207) • קארה חיטאי (1216–18) •  ח'ווארזם (1218–1221) |  |
| מזרח אסיה | מערב שיה (1205 / 1207 / 1209–10 / 1225–27) • צפון סין ומנצ'וריה (1211–34) •  דרום סין (1235–79) • ממלכת דאלי (1253–56) • טיבט (1236 / 1240 / 1252) • קוריאה (1231–60) • יפן (1274 / 1281) • סחלין (1264–1308) |  |
| דרום-מזרח אסיה | בורמה (1277 / 1283 / 1287) • ג'אווה (1293) • וייטנאם (1257 / 1284–88) • בורמה (1300–02) |  |
| דרום אסיה | הודו (1221–1327) |  |
| אירופה | גאורגיה (1220–22 / 1226–31 / 1237–64) • צ'צ'ניה (1237–1300s) • בולגריה של הוולגה (1229–36) • רוס (1223 / 1236–40) • פולין ובוהמיה (1240–41) • הונגריה (1241-42) • בולגריה (1242) • ליטא (1258-59) • פולין (1259–60) • תראקיה (1264-65) • הונגריה (1285–86) • פולין (1287–88) |  |
| המזרח התיכון | אנטוליה (1241–43) • עיראק (1258) • הלבנט (1260-1323) • ארץ ישראל (1260 / 1300) |  |
| מלחמות אזרחים | חלוקת האימפריה-המונגולית • מלחמת האזרחים הטולויית (1260–64) • מלחמת ברקה-הולאגו (1262) • מלחמת קאידו-קובלאי (1268–1301) • מלחמת אסן בוקה-איורברוואדה (1314–1318) |  |
| אישים מרכזיים | אישים מרכזיים |  |
| חאנים גדולים | ג'ינגיס חאן • טולוי (עוצר) • אוגדיי חאן • טורגנה חאטון (עוצרת) • גויוק חאן • אוגול גאימיש (עוצרת) • מונגקה חאן • קובלאי חאן |  |
| חאנים | צ'יוצ'י • בורטה • באטו חאן • סרטק חאן • אורדה חאן • ברקה • טוקטה • עוז בג חאן • צ'אגאטאי חאן • דווה • קבק • הולאגו • אבקה • ארגון |  |
| אנשי צבא | סובוטאי • דז'ב • מוקאלי • נגודר • בואורצ'ו • גואו קאן • בוקולה • ג'למה • צ'ילוון • אג'ו • באיין מבאירין • קדן • בורולדאי • נוגאי חאן |  |
האימפריה הח'ווראזמית ערב הפלישה המונגולית
פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  1 בדצמבר 2021
 תאריך החלטה:  24 ביוני 2022
 מראה מקום:  19-1392
 הליכים קודמים:  בית המשפט הפדרלי המחוזי בדרום מיסיסיפי קבע שהחוק במיסיסיפי אינו חוקתי; בית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים של ארצות הברית אישר את החלטת בית המשפט המחוזי;
 החלטה
 החוקה אינה מעניקה זכות להפלה; פסקי דין רו נגד וייד והורות מתוכננת נגד קייסי מבוטלים; והסמכות להסדיר הפלות מוחזרת לעם ולנציגיו הנבחרים.
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  ג'ון רוברטס
 חברי המותב:  קלארנס תומאס, סטיבן ברייר, סמואל אליטו, סוניה סוטומיור, אלנה קגן, ניל גורסץ', ברט קוואנו, איימי קוני בארט
 דעות בפסק הדין
 דעת רוב:  אליטו, הצטרפו: תומאס, גורסץ', קוואנו, בארט
 דעות נוספות:  מסכים עם ההחלטה במלואה: תומאס  מסכים עם ההחלטה במלואה: קוואנו מסכים חלקית: רוברטס מתנגדים: ברייר, סוטומיור, קגן (כתבו במשותף)
 פסקי דין שבוטלו
 רו נגד וייד, הורות מתוכננת נגד קייסי
פסק דין דובס נגד הארגון לבריאות נשים בג'קסון (באנגלית: Dobbs v. Jackson Women's Health Organization) הוא פסק דין תקדימי שניתן על ידי בית המשפט העליון של ארצות הברית ב-24 ביוני 2022, ואשר במסגרתו קבע בית המשפט שחוקת ארצות הברית אינה כוללת זכות לבצע הפלה מלאכותית ושהזכות להסדיר ביצוע הפלות נמצאת בידי המחוקקים במדינות האיחוד ללא מגבלה חוקתית. השופט סמואל אליטו, שכתב את דעת הרוב, קבע שחוק של מדינת מיסיסיפי אשר אוסר על ביצוע הפלות אחרי השבוע ה-15 להיריון ואשר היה במרכז העתירה, הוא חוקתי, ובתוך כך קבע ששני פסקי דין קודמים – רו נגד וייד והורות מתוכננת נגד קייסי – מוטעים ובטלים. ארבעה שופטים הצטרפו לדעתו. נשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס כתב בנפרד חוות דעה בה הוא הסכים שהחוק של מיסיסיפי חוקתי ושיש לבטל את הכלל שאוסר על מדינות למנוע ביצוע הפלות לפני הזמן בו העובר יכול לשרוד מחוץ לרחם, אך כתב שלא היה מרחיק מעבר לכך ומבטל את פסקי הדין הקודמים בשלמותם. שלושה השופטים שמזוהים עם הצד הליברלי של בית המשפט התנגדו להחלטת הרוב במלואה.
במסגרת העתירה התבקש בית המשפט העליון לדון בחוקתיות של חוק במדינת מיסיסיפי, אשר אוסר על ביצוע הפלות אחרי השבוע ה-15 של ההיריון ואינו מחריג קורבנות של אונס או גילוי עריות מכלל זה. מרפאה שמבצעת הפלות בעיר ג'קסון במיסיסיפי עתרה נגד החוק לבית המשפט הפדרלי המחוזי בדרום מיסיסיפי, שקבע שהחוק אינו חוקתי ואסר לאוכפו, בהתאם לפסיקות בית המשפט העליון בתיקים רו נגד וייד ("רו") והורות מתוכננת נגד קייסי ("קייסי"). פסקי דין אלה קבעו שלמדינות אין אינטרס מספיק להגביל את זכותן של נשים להפיל לפני שהעובר מסוגל לשרוד מחוץ לרחם (כ-24 שבועות לאחר הכניסה להיריון). בעתירה לבית המשפט העליון ביקשה מיסיסיפי מהשופטים לדון מחדש בכלל זה, ובכך למעשה לדון מחדש בתוקף של פסקי הדין רו וקייסי.
השופטים שמעו טיעונים בעל-פה ב-1 בדצמבר 2021. באופן חסר תקדים, ב-2 במאי 2022 הודלפה לאתר התקשורת פוליטיקו טיוטת ההחלטה מאת סמואל אליטו, אשר צפתה את ההחלטה הסופית.
רקע

פסק הדין התקדימי רו נגד וייד משנת 1973 קבע שלנשים יש זכות לבחור לעבור הפלה בשליש הראשון של ההיריון, ושלמדינות האיחוד אין זכות להגביל הפלות בתקופה זו. בשנת 1992 דן בית המשפט בשאלת הזכות לבחור בהפלה בתיק "הורות מתוכננת נגד קייסי". על בסיס התיקון ה-14 לחוקה, בית המשפט קבע שהגבלות על הפלה לפני הזמן בו העובר מסוגל לשרוד מחוץ לרחם (viability) פוגעות בזכותן של נשים להליך הוגן. ככלל, מאז קייסי נאסר על מדינות להגביל הפלות לפני השבוע ה-24 להיריון. עם זאת, על פי הפסיקה ב"קייסי", הזכות של נשים לעבור הפלה אינה אבסולוטית, ויש לאזנה אל מול אינטרסים פוטנציאליים של המדינה.
מאז קייסי הוגשו לבית המשפט העליון עתירות שונות המבקשות לערער על כלל זה, אך ככלל הן נדחו. לאחר מותה של השופטת רות ביידר גינסבורג והחלפתה על ידי איימי קוני בארט, וביתר שאת לאחר שהסכים בית המשפט לדון בחוק החדש של מיסיסיפי, מחוקקים במדינות בעלות רוב רפובליקני החלו לחוקק חוקים המערערים על הכללים שנקבעו בפסקי דין קודמים. עד מאי 2021, לפחות 22 מדינות העבירו חוקים ברוח זו, בתקווה שהרוב השמרני בבית המשפט יקבל את חוקתיותם.
החוק במדינת מיסיסיפי (Gestational Age Act) עבר במרץ 2018. הוא קבע שאסור לאנשי רפואה לבצע הפלות לאחר השבוע ה-15 להיריון, למעט במקרים חריגים של מקרי חרום רפואיים וגילוי של מומים מולדים בעובר. הארגון לבריאות נשים בג'קסון, שמפעיל את מרפאת ההפלות היחידה במיסיסיפי, הגיש עתירה נגד החוק יום לאחר שעבר.
ערכאות נמוכות

בית המשפט הפדרלי המחוזי בדרום מיסיסיפי קיבל את עתירת הארגון נגד החוק והטיל צו שאוסר על אכיפתו. הוא קבע שעל פי העובדות שהוצגו בפני בית המשפט העובר הוא בר-קיימא מחוץ לרחם רק בשבועות ה-23 או ה-24 להיריון, ולכן למדינה אין סיבה לגיטימית להגביל הפלות לפני כן. השופט כתב בהחלטתו מנובמבר 2018 כי "המדינה בחרה להעביר חוק שהיא ידעה כי אינו חוקתי, בשביל לקדם קמפיין שהחל לפני עשורים והובל על ידי קבוצות אינטרס, במטרה לבקש מבית המשפט העליון לבטל את רו נגד וייד". הוא אמר בנוסף שבית המשפט מחויב לתקדימים של בית המשפט העליון ולא "לחישובים הבלתי-כנים של המחוקקים במיסיסיפי".
לאחר ההחלטה בבית המשפט המחוזי, עתרה המדינה לבית המשפט הפדרלי החמישי לערעורים. שלושה השופטים שדנו בתיק דחו את הערעור ואישרו את פסיקת בית המשפט המחוזי. השופטים כתבו שלמדינות מותר לקבוע כללים לגבי הפלות גם לפני שהעובר בר-קיימא, כל עוד הם לא פוגעים בזכות האישה להליך הוגן, אך אסור להם להטיל איסור גורף על הפלות בתקופה זו של ההיריון.
בית המשפט העליון

מיסיסיפי עתרה ביוני 2020 לבית המשפט העליון בבקשה שיהפוך את החלטת הערכאות הנמוכות. באופן לא רגיל, בית המשפט העליון, שלו הזכות לבחור את התיקים בהם הוא דן, דחה את ההחלטה אם לדון בעתירה במשך חודשים רבים. ב-17 במאי 2021 הוציא בית המשפט צו עיון מחדש, לפיו בית המשפט ידון בעתירה ובאופן ספציפי בשאלה "האם כל האיסורים על הפלה מלאכותית לפני שהעובר בר קיימא הם בלתי-חוקתיים?". על פי הכללים של בית המשפט העליון, כדי לדון בעתירה כלשהי, נדרשים קולותיהם של ארבעה שופטים לפחות המעוניינים לדון בה. כיוון שהחוק של מיסיסיפי מערער במפורש על הכללים שנקבעו ברו ובקייסי, ההחלטה לדון בעתירה פורשה כהבעת נכונות מצד בית המשפט לדון מחדש בפסיקה הקודמת, כתוצאה של שינויים בהרכב בית המשפט.
הדיון בעל-פה נערך ב-1 בדצמבר 2021. פרקליט המדינה של מיסיסיפי, סקוט סטיוארט, ייצג את המדינה וביקש מבית המשפט לבטל את רו וקייסי ולהותיר את ההחלטה בנוגע להפלות לפני השבוע ה-24 למחוקקים במדינות ארצות הברית. הוא טען שפסקי דין אלה "רדפו את המדינה", "הרעילו את החוק" ו"חנקו את האפשרות לפשרה". ג'ולי ריקלמן (אנ') ייצגה את המרפאה לבריאות האישה. אליזבת פרילוגר טענה בפני בית המשפט מטעם הממשל הפדרלי של ארצות הברית, לטובת המשיבים (המרפאה).
השופטים המזוהים עם הצד הליברלי, סטיבן ברייר, סוניה סוטומיור ואלנה קגן הדגישו בדיון את החשיבות של כיבוד תקדימים משפטיים, וברייר טען שרו נגד וייד הוא "סופר-תקדים" (Super stare decisis) שחשוב במיוחד לא להופכו על מנת לשמור על הלגיטימציה של בית המשפט. סוטומיור אמרה במהלך הטיעונים שהסיבה היחידה לחקיקה ולדיון היא שינוי בהרכב של בית המשפט. השופטים המזוהים כשמרנים הביעו עמדות ידידותיות יותר כלפי העותרים. השופט ברט קוואנו הציע במהלך הדיון שעל בית המשפט להישאר נייטרלי בנושא הפלות, ובתגובה לטענות של הליברלים לגבי תקדימים הוא הזכיר שורה של תקדימים אחרים שנהפכו בהחלטות מאוחרות יותר של בית המשפט. גם סמואל אליטו הזכיר את פסק דין בראון נגד מועצת החינוך שהפך החלטה קודמת של בית המשפט בפסק דין פלסי נגד פרגוסון, כדוגמה לכך שכאשר פסקי דין הם "מוטעים באופן ברור" ניתן לבטלם. קלארנס תומאס הוא השופט היחיד מבין התשעה, שהיה חבר בבית המשפט כשהתקבלה ההחלטה ב"קייסי". הוא התנגד להחלטה וכתב בדעת מיעוט שההחלטה ב"רו" היא טעות ושיש לבטלה. נשיא בית המשפט ג'ון רוברטס שאל בדיון מדוע 15 שבועות אינם זמן מספיק בשביל נשים לבחור להפיל. השופטת איימי קוני בארט הציעה בשאלותיה שטיעונים לפיהם הורות שאינה מבחירה פוגעת בנשים אינם רלוונטיים, משום שישנם חוקים חדשים שמאפשרים להורים טריים למסור תינוקות בני יומם לאחר הלידה מבלי להסתכן באשמה פלילית (Safe-haven law). השופט ניל גורסץ' הדגיש את הקושי לאכוף את הסטנדרטים שהוכרזו ברו וקייסי, והוא הציע שמצב זה מהווה שיקול-נגד לשיקולים הנובעים מרצון בית המשפט לכבד תקדימים.
ההחלטה של בית המשפט העליון ניתנה ב-24 ביוני 2022.
הדלפת הטיוטה של אליטו

ב-2 במאי 2022, בפעם הראשונה בהיסטוריה של בית המשפט העליון של ארצות הברית, הודלפה לפוליטיקו טיוטת ההחלטה של השופט סמואל אליטו בתיק, לפיה על בית המשפט לבטל את רו וקייסי ולהותיר את ההחלטה בנוגע להסדרת הפלות בידי המחוקקים במדינות, גם בתקופת ההיריון לפני שהעובר יכול לשרוד מחוץ לרחם. המסקנה המרכזית בטיוטה של אליטו זהה לזו של פסק הדין הסופי, וכמו בפסק הדין הסופי אליטו דוחה בה את הטענה שעל בית המשפט לדבוק בהליכים קודמים.
יום לאחר ההדלפה אישר נשיא בית המשפט העליון ג'ון רוברטס את האותנטיות של המסמך המודלף. הוא הדגיש שהמסמך אינו משקף החלטה סופית של בית המשפט או של אף אחד מחבריו והגדיר את ההדלפה כבגידה באמון של בית המשפט וניסיון לערער את מהימנותו. הוא אמר בנוסף שבכוונתו להורות למרשל של בית המשפט (האחראית על משטרת בית המשפט העליון, שכפופה לבית המשפט עצמו) לערוך חקירה במטרה לגלות את המקור להדלפה.
על פי הנוהג בבית המשפט העליון, לאחר שמיעת הדיונים בתיק מסוים, מתכנסים השופטים לישיבה שתוכנה חשאי ומצביעים בהתאם לעמדותיהם. עמדות אלה יכולות להשתנות לאחר מכן, עד שמתפרסמת חוות הדעה של בית המשפט באופן רשמי, כפי שקרה למשל בתהליך ההחלטה על קייסי, אז השופט אנתוני קנדי הצביע בישיבה החשאית בעד ביטול פסק דין רו נגד וייד ושינה את עמדתו בהמשך. לאחר ההצבעה הראשונית, אם נשיא בית המשפט נמצא ברוב, הוא מחליט מי יכתוב את דעת הרוב, ואם הוא לא ברוב, השופט הוותיק מבין שופטי הרוב מחליט מי יכתוב את הפסיקה. לכלל זה יש חריגים, הידוע שביניהם הוא פסק דין רו נגד וייד עצמו, בו נשיא בית המשפט וורן ברגר החליט שהארי בלקמן יכתוב את דעת הרוב על אף שברגר עצמו היה בתחילה בדעת מיעוט. לאור הנוהג, לאחר ההדלפה העריכו פרשנים שלאחר שמיעת הדיונים היה רוב של חמישה שופטים לפחות בעד ביטול רו וקייסי, ושבהתאם ניתנה לאליטו, שתמך בעמדה זו, הזכות לכתוב את דעת הרוב (אם רוברטס לא הצביע בעד ביטול רו וקייסי, סביר שקלארנס תומאס הוא שהחליט על מי יוטל לכתוב את דעת הרוב). עם זאת, לאחר כתיבת הטיוטה הראשונה היא מופצת לשאר השופטים, שיכולים להגיב לה ולהשפיע על כתיבתה.
שעות לאחר ההדלפה החלו הפגנות של תנועות למען הזכות להפלה מלאכותית מחוץ לבית המשפט העליון בוושינגטון ובערים אחרות בארצות הברית. נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כינה את טויטת הדעה "רדיקלית" והזהיר שגם זכויות אחרות, כגון הזכות של זוגות להט"בים להינשא (פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס) והזכות להשתמש באמצעים למניעת היריון (גריסוולד נגד קונטיקט) נמצאות בסכנה. מזכירת האוצר של ארצות הברית ג'נט ילן אמרה בתגובה להדלפה "אני מאמינה שלביטול הזכות של נשים לקבל החלטות בעצמן לגבי מתי ואיך להביא ילדים יהיו השפעות מזיקות על הכלכלה וזה יחזיר נשים [בארצות הברית] עשרות שנים לאחור".
כשבועיים לאחר מכן הזהיר השופט קלרנס תומאס שההדלפה גרמה למשבר עמוק באמון ההדדי של השופטים בבית המשפט ושהיא מערערת את יציבות המוסד.
ב-19 בינואר 2023, פרסם בית המשפט העליון הצהרה, שבה נכתב כי החקירה שניהלה המרשל של בית המשפט לא הובילה לזיהוי של האחראים להדלפה. בהצהרה נכתב שההדלפה היא "אחת מהפרות האמונים הגרועות בהיסטוריה" ושהיא מהווה "התקפה חמורה על ההליך המשפטי". נכתב בה שבמסגרת החקירה תושאלו 100 מהעובדים בבית המשפט ושל-82 עובדים הייתה גישה לטיוטה, אך לא נמצאו ראיות לאחריות של מי מהם. להצהרה צורף דו"ח שכתב מייקל צ'רטוף, אשר נשכר כדי לבצע הערכה חיצונית של פעילות החקירה. נכתב בו, בין השאר, שלא נמצאו כל ראיות לפריצה חיצונית למערכות הממוחשבות של בית המשפט.
פסק הדין

ב-24 ביוני 2022 פרסם בית המשפט את החלטתו. רוב של שישה שופטים הפך את ההחלטה של הערכאות הנמוכות וקבע שהחוק במדינת מיסיסיפי הוא חוקתי. חמישה שופטים קבעו מעבר לכך שהזכות לבצע הפלה אינה מובטחת על ידי חוקת ארצות הברית, שפסקי הדין "רו" ו"קייסי" מבוטלים, והזכות לקבוע חוקים לגבי הפלות, ללא מגבלה חוקתית, נמצאת בידי העם ונציגיו במדינות השונות. שלושה שופטים כתבו במשותף דעת מיעוט המתנגדת להחלטה.
פסק הדין > חוות דעה שמסכימות לדעת הרוב בשלמותה (קוואנו ותומאס)

קלארנס תומאס כתב באופן עצמאי שהוא מסכים עם דעת הרוב במלואה, על מנת להדגיש שלדעתו הסיבה המהותית יותר לבטל את "רו" ו"קייסי" היא שכל פסקי הדין אשר מתבססים על הטענה שהזכות להליך הוגן המובטחת על ידי התיקון ה-14 לחוקת ארצות הברית כוללת זכות ל"הליך הוגן מהותי", מעבר להליך ההוגן הפרוצדורלי, הן מוטעות מיסודן. "הליך הוגן מהותי" הוא, לדעת תומאס, "אוקסימורון" ואין למושג בסיס בחוקה. על כן, תומאס מדגיש שבהחלטות עתידיות על בית המשפט לבחון מחדש פסקי דין אחרים המתבססים על אותו העיקרון, ובכלל זאת, הזכות לגישה לאמצעי מניעה (גריסוולד נגד קונטיקט (אנ')), הזכות לקיים יחסי מין בהסכמה בין אנשים מאותו המין (לורנס נגד טקסס) והזכות של בני אותו המין להינשא (אוברגפל נגד הודג'ס).
ברט קוואנו כתב בנפרד שהוא מסכים עם החלטת הרוב, על מנת להדגיש ש"החוקה היא נייטרלית בנוגע לנושא ההפלות" ועל כן על בית המשפט להיות גם כן נייטרלי בנושא. על כן, הוא הדגיש, החלטת בית המשפט לא מוציאה הפלות מחוץ לחוק אלא מותירה את ההחלטה בנושא לעם, לנציגיו הנבחרים ולהליך הדמוקרטי. הוא הדגיש שלבית המשפט, שחבריו אינם נבחרים, "אין סמכות להכריז על קיומה של זכות להפלה או להכריז על איסור חוקתי על הפלה".
פסק הדין > הסכמה חלקית (רוברטס)

נשיא בית המשפט ג'ון רוברטס כתב בנפרד חוות דעה שמסכימה עם המסקנה של דעת הרוב בנוגע לחוק ממדינת מיסיסיפי וכן מסכימה שיש לבטל את הכלל שנקבע ב"רו" ו"קייסי", לפיו הקו המבחין בין שלבי ההריון שבהם מותר למדינה להתערב בהחלטת האישה לעבור הפלה לבין השלבים בהם התערבות זו אסורה הוא "קו החיות" (באנגלית: viability line) – נקודת הזמן שממנה והלאה העובר יכול לשרוד מחוץ לרחם. אולם, הוא לא מסכים עם החלטת הרוב להרחיק מעבר למסקנה זו ולבטל את פסקי הדין הקודמים במלואם. רוברטס כתב: "הייתי מאמץ קו מחושב יותר מזה של שופטי הרוב. אני מסכים עם בית המשפט שיש לבטל את קו החיות, שנקבע על ידי רו וקייסי... קו זה מעולם לא היה הגיוני. התקדימים שלנו בנוגע להפלות מתארים את הזכות הקשורה בכך כזכותה של האישה לבחור לסיים את ההיריון. על זכות זו להיות רחבה מספיק בכדי להבטיח הזדמנות סבירה לבחור, אך היא לא צריכה להמשיך מעבר לכך – בהחלט לא להמשיך כל הדרך עד קו החיות". רוברטס כתב שאם היה בית המשפט מאמץ מסקנה זו, החוק ממדינת מיסיסיפי היה מאושר, כיוון שהוא מאפשר החלטה לסיים את ההיריון הרבה מעבר לנקודה שבה זה נחשב "מאוחר" עבור אישה לגלות שהיא בהיריון.
פסק הדין > דעת מיעוט (ברייר, סוטומיור וקגן)

סטיבן ברייר, סוניה סוטומיור ואלנה קגן כתבו במשותף דעת מיעוט המתנגדת לדעת הרוב. דעתם נפתחת בבחינת הבסיס של רו וקייסי. לפיהם, בית המשפט ברו וקייסי הכיר בזכותה של אישה על גופה ובזכותה לבחור האם להמשיך את הריונה. בנוסף הפסיקות הקודמות קבעו שעד לנקודה בה העובר יכול לשרוד מחוץ לרחם ("קו החיות"), לבתי המחוקקים ולמדינות ארצות הברית אין סמכות לשלוט בגופה של האישה או לשלוט בעתידה. פסקי הדין רו וקייסי, לפי שופטי המיעוט, לא התעלמו מכך שלמדינה יש אינטרס להגן על חיי העובר, אך כמו במקרים רבים שבהם ערכים ומטרות שונות נמצאים בקונפליקט, קבע בית המשפט כלל שמאזן ביניהם. הפסיקות הקודמות לא אסרו על המדינות להסדיר באופן משמעותי הפלות לפני קו החיות, אך הם אסרו על המדינות להעמיד בפני האישה "מחסומים משמעותיים" לפני חציית קו זה. בכך, הפסיקות הקודמות הכירו בנשים כבעלות אוטונומיה והעניקו להן "חופש בחירה משמעותי הנוגע להחלטה האישית ביותר ורבת ההשפעה ביותר מבין כל ההחלטות הנוגעות לחייהן".
לפי שופטי המיעוט החלטת בית המשפט הנוכחית משליכה מהחלון את האיזון שקבע בית המשפט קודם לכן. בחוות דעתם הם הדגישו את התוצאות השליליות שתהיה להחלטה על חייהן של נשים ובעיקר של נשים עניות. התוצאה המיידית היא אישור החוק במיסיסיפי, אך מדינות ירגישו חופשיות כעת לקבוע כל חוק בנוגע לזכותן של נשים להפלה. התוצאה של גישת בית המשפט כבר מורגשת והמדינות כבר מתחילות להרחיב את הפגיעה בזכותן של הנשים לבחור בהפלה, כולל מניעה של הפלה באמצעות נטילת תרופות בבית, וזאת ללא התחשבות בנסיבות. "תחת חוקים אלה, אישה תהיה חייבת ללדת את הבן של האדם שאנס אותה וילדה צעירה תאלץ ללדת את הבן של אביה – מבלי להתחשב בכך שזה עלול להרוס את חייהן". בנוסף, מדינות יוכלו לאלץ נשים ללדת תינוקות עם מומים ואנומליות ויוכלו אפילו לכפות את שיפוטן המוסרי במקרים בהם קיים סיכון לבריאות האישה. שופטי המיעוט מכנים מגבלות כאלה "דרקוניות" ומשערים שפסיקת בית המשפט מתירה אותן.
החלטת הרוב, לפי שופטי המיעוט, "מנסה להחביא את ההשפעה הגאוגרפית היקרה של החלטתם". שופטי הרוב קובעים שהמדינות יוכלו להחליט בעצמן מהם הכללים בנוגע להפלות, "אך זו כמובן נחמה פורתא עבור נשים עניות שאין בהישג ידן כסף לטוס למדינות רחוקות בכדי לעבור את ההליך. יותר מכולן, נשים שאין ברשותן אמצעים פיננסיים יסבלו מההחלטה שקיבל היום בית המשפט". קיים חשש שבעקבות החלטת בית המשפט מדינות יפגעו בזכותן של נשים לנסוע למדינות אחרות כדי לעבור הפלה ואפילו ימנעו מהן להשיג תרופות ממדינות אחרות ויהפכו פעולות שונות של סיוע להן לעבירות פליליות. שופטי המיעוט מסכמים, "יהיה אשר יהיה הטווח של החוקים שיתקבלו בעתיד, תוצאה אחת של פסק הדין שהתקבל היום היא ברורה: קיצוץ זכויותיהן של נשים ופגיעה במעמדן כאזרחיות חופשיות ושוות".