stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נאנסי
הערות שוליים

1 2 3  קהילת יהודי נאנסי, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  רשימת מקבלי אות חסידי אומות עולם ביד ושם, מצרפת. אדוארד ויגנרון בעמוד 70, פייר מארי בעמוד 67, צ'ארלס בוי בעמוד 11, פרנסואה פינו בעמוד 57 וצ'ארלס ת'ורון בעמוד 68
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550348405171  BnF: cb15264464r (data)  GND: 4041201-5  LCCN: n79091171  MusicBrainz: 2b7c4074-dded-4703-a7de-e1d045c34b5c  NARA: 10045098  NKC: ge208407  RERO: 02-A016809190  SUDOC: 026395053  VIAF: 268444537   WorldCat (עם VIAF): 268444537 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית כנסת, נאנסי, 1788
הרוצחים (סרט, 1964)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור קצר מאת ארנסט המינגוויי (1927)
 בימוי:  דון סיגל
 הופק בידי:  דון סיגל
 תסריט:  סיפור: ארנסט המינגוויי תסריט:  ג'ין ל. קון
 עריכה:  ריצ'רד בלדינג
 שחקנים ראשיים:  לי מרווין ג'ון קסאווטס אנג'י דיקינסון רונלד רייגן נורמן פל
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס
 צילום:  ריצ'רד רולינגס
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל
 הקרנת בכורה:  7 ביולי 1964
 משך הקרנה:  93 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, סרט פעולה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דרמה, סרט בלשי 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרוצחים (באנגלית: The Killers) הוא סרט פשע אמריקאי משנת 1964, בבימויו של דון סיגל עם לי מרווין, אנג'י דיקינסון, ג'ון קאסאווטס ורונלד רייגן בתפקידים הראשיים.
התסריט מתבסס על סיפור קצר בשם "הרוצחים" שפרסם ארנסט המינגוויי בשנת 1927. הסיפור הוא על שני רוצחים הנכנסים למסעדה ואומרים שהם הולכים לרצוח אדם מסוים. אותו אדם מוזהר, אך אינו נוקט שום אמצעי הגנה, אינו בורח ומחכה שיבואו לרצוח אותו.
על בסיס זה הופק ב-1946 הסרט "הרוצחים" בכיכובם של ברט לנקסטר ואווה גרדנר בסגנון סרט אפל. התסריטים של שני הסרטים שונים לגמרי.
זה סרטו האחרון של רונלד רייגן והיחידי בו הוא משחק תפקיד של נבל.
לי מרווין זכה עברו תפקידו בסרט זה בפרס באפט"א לקולנוע לשחקן הטוב ביותר לשנת 1965 וגם עבור משחקו בסרט "קט בלו".
סרט זה היה אמור בתחילה להיות מופק כסרט טלוויזיה עבור NBC, אך בגלל רמת האלימות שבו הוחלט להפיקו כסרט קולנוע.
תקציר העלילה

שני רוצחים שכירים, צ'רלי סטרום (לי מרווין) ולי (קלו קולאגר) נכנסים למוסד לעיוורים ומחפשים את ג'וני נורת' (ג'ון קסאווטס) המשמש כמורה שם. ג'וני מוזהר כי שני אנשים מאיימים מחפשים אותו, אך הוא נשאר בחדר ומחכה להם הם נכנסים והורגים אותו מיד.
צ'רלי יודע שג'וני היה מעורב בשוד של מיליון דולר, אך הוא תוהה מדוע אדם שיש לו סכום כסף כזה גדול אינו בורח. הוא יודע שג'וני היה בעברו נהג מרוצים במיאמי ומחליט ששניהם ייסעו לשם להתחלת החקירה.
הם מגיעים לשותפו ולמכונאי שלו במיאמי, ארל סילווסטר (קלוד אקינס) וחוקרים אותו תחת איומים. הוא אומר שג'וני היה נהג מרוצים מצליח עד שפגש באישה יפה ומושכת - פאם פאטאל בשם שילה פאר (אנג'י דיקינסון) שמסתבר שהיא חברתו של גנגסטר מקומי בשם ג'ק בראונינג (רונלד רייגן).
שילה מושכת בקסמה הנשי את ג'וני. הוא יוצא לבלות איתה, משתכר ומגיע לתחרות לא מאוזן. בתחרות מכוניתו מתרסקת והוא נפצע קשה. לאחר אשפוז ממושך הוא אינו יכול לחזור ולהיות נהג מרוצים, ועובד כמכונאי מכונות מרוץ. יחסיו עם שילה ניתקים.
צ'רלי ולי ממשיכים את החקירה אצל מיקי פארמר (נורמן פל), חברו של ג'ק בראונינג. הוא מגלה להם תחת לחץ כי כשנה לאחר התאונה נפגשה שילה עם ג'וני במקום עבודתו כמכונאי. בתחילה הוא סירב לדבר איתה, אבל לאחר שנשבה בקסמיה, התאהב בה שוב. היא הציעה לו להשתתף בשוד מכונית דואר ובה מיליון דולר. ג'ק בראונינג הוא מתכנן השוד וג'וני ישמש בו כנהג מנוסה. היא מודיעה לג'וני כי החליטה להמשיך את חייה איתו וכי לאחר השוד הוא ייפטר מג'ק בראונינג והם יברחו עם הכסף.
השוד מצליח וג'וני דוהר במכונית מהמקום, משליך את ג'ק ומגיע עם שילה למוטל. שם מחכה להם בראונינג עם רובה. היא אומרת לו שיגמור עם ג'וני מהר. בראונינג יורה ופוגע אך ג'וני מצליח לברוח. הוא נפגע מבגידתה של שילה, יודע שג'ק יגיע אליו, אבל כבר לא אכפת לו.
צ'רלי ולי מגיעים לבראונינג שהוא כעת קבלן מצליח. הם לוחצים עליו לגלות היכן שילה וכשהם מגיעים לחדרה בבית המלון הם חוקרים אותה באלימות תוך ניסיון להשליך אותה מהחלון. בצאתם מהמלון פותח לעברם ג'ק בירי מרובה צלפים. לי נהרג וצ'רלי נפצע ומצליח להימלט.
צ'רלי מגיע פצוע לביתם של ג'ק ושילה בשעה שהם אורזים את חפציהם ואת מזוודת הדולרים לקראת בריחה. הוא יורה בשניהם ולוקח את המזוודה עם הכסף, אבל כשהוא יוצא הוא מתמוטט ומת, המזוודה נפתחת והכסף מתפזר בדיוק כשמגיעה ניידת משטרה למקום.
פטר האיברי

| --- | --- |

פטר האיברי בציור קיר במנזר המצלבה בירושלים
 לידה:  המאה ה־4 איבריה הקווקזית 
 פטירה:  491 יבנה-ים, ישראל 
 שם לידה:  პეტრე იბერი 
 מדינה:  איבריה הקווקזית 
 השקפה דתית:  הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית 
 
פטר האיברי (בגאורגית: პეტრე იბერი, תעתיק: פֶּטרֶה איבֶּרי; או פטר מאיבריה או פטרוס האיברי; 411 לערך - 491) היה נזיר, בישוף ותאולוג גאורגי (איברי), ואחד ממנהיגיה הכריזמטים של התנועה האנטי-כלקדונית בארץ ישראל בתקופת שלטון האימפריה הביזנטית.
פטר זוהה, על ידי הפילוסוף והמתרגם הגאורגי, שלווה נוצובידזה ועל ידי ארנסט הונינגמן כדיוניסוס האראופגוסי המדומה.
חייו בגאורגיה

פטר נולד כמוּרוואן ונאבארנוגיוס (שני שמות), נסיך איבריה, בנו של בּוּזמָרִי (גאו') ואשתו באקורדוקטיה. אביו הזמין את הפילוסוף מיתרידטס מלזיכה לקחת חלק בחינוכו של מורוואן. בשנת 423 נשלח הנסיך כבן-ערובה פוליטי לקונסטנטינופול, שם קיבל השכלה נרחבת תחת פטרונותה האישית של אשת הקיסר הרומאי תאודוסיוס השני, אליה אודוקיה.
פעילותו בארץ ישראל

בסופו של דבר, נמלט הנסיך הצעיר מהארמון, יחד עם מורהו הרוחני מיתרידטס, כדי לעלות לרגל לארץ ישראל, שם הפך לנזיר בירושלים, ושינה את שמו לפטר. בשנת 430, הוא הקים מנזר משלו בבית לחם, שנודעה מאוחר יותר בשם המנזר הגאורגי של בית לחם או מנזר אום ליסאן. בשנת 445 הוא הוסמך לכמורה. לאחר מכן הוא ביקר, בלויית מיתרידטס, במספר מדינות במזרח הקרוב, עד שבסופו של דבר הוא התיישב במיומה שליד עזה.
בשנת 451, ניסחה ועידת כלקדון את הדוקטרינה האורתודוקסית העיקרית. פטר הפך לחבר רב השפעה בתנועה האנטי כלקדונית, שהתפתחה למרד גלוי בארץ ישראל. בשנת 452, הוא שרת כבישוף מיומה למשך שישה חודשים לפני שכל מנהיגי מונופיזיטים, ביניהם רומנוס מתקוע, מארקיאנוס מבית-לחם והארכימנדריט גרונטיוס, שישב בהר-הזיתים, סולקו בצו. פטר עצמו ברח למצרים אולם חזר לארץ ישראל עשר שנים לאחר מכן. בישראל הוא היה מעורב בפעילות מונופיזיטית חצי-מחתרתית ורכש הרבה תלמידים וחסידים. על פי מקור מימי הביניים הוא היה מחברם של מספר חיבורים מפורסמים. אולם אף לא אחד מהם שרד תחת שמו פטר.
בסביבות שנות התשעים של המאה החמישית הוא עבר לגור באחוזה ביזנטית ביבנה-ים שהיה שייך לאשת הקיסר תאודוסיוס השני, אודוקיה שהעמידה אותו לרשותו. פטר נפטר בשנת 491 ביבנה-ים, נמלה של יבנה. הוא נקבר במנזר שלו שליד עזה.
מורשת

הכנסיות המונופיזיטיות של הנצרות האשורית, הנצרות הקופטית והנצרות הארמנית כיבדו אותו כקדוש חשוב וסגפני, בעוד שהכנסיות האורתודוקסיות המזרחיות הזניחו את דמותו. כך עשתה גם הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית-אפוסטלית, עד לסוף המאה השתים עשרה או תחילת המאה השלוש עשרה, כאשר פטר האיברי הוכר בה כקדוש, ורק לאחר שהביוגרפיה שלו שונתה, וה"סטיה המונופיזיטית" מותנה באופן משמעותי.
ביוגרפיות

הגרסה הסורית שנכתבה במקור על ידי תלמידו של פטר, ג'ון רופוס, ביוונית ומתוארכת למאה השמינית
הגרסה הגאורגית שנכתבה במקור על ידי בישוף בן גילו, זכריאס ר'אטור, שהיה בישוף מיטילנה, ביוונית, שנשתמר ככתב יד מהמאה השלוש עשרה לערך
לקריאה נוספת

מדיה וקבצים בנושא פטר האיברי בוויקישיתוף
ג'אן-אריק סטפה, John Rufus and the world vision of anti-Chalcedonian culture, (ג'ון רופוס וחזון העלם של תרבות אנטי-כלקדונית), Gorgias Press‏, ניו ג'רזי, ארצות הברית, 2005, ISBN 1593331312 (באנגלית)
קורנליה ב. הורן, Asceticism and Christological Controversy in Fifth-Century Palestine: The Career of Peter the Iberian, (סגפנות וויכוח משיחי במאה החמש-עשרה בפלשתינה: הקריירה של פטר האיברי), הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, ניו יורק, ארצות הברית, 2006, ISBN 0199277532 (באנגלית)
ברוריה ביטון-אשקלוני ואריה קופסקי (עורכים), Christian Gaza in late antiquity (עזה הנוצרית בשלהי העת העתיקה), הוצאת בריל, ליידן, הולנד, 2004, ISBN 9004138684 (באנגלית)
אורה לימור, מסעות ארץ הקודש: עולי רגל נוצרים בשלהי העת העתיקה, תיאורי מסע לטיניים, ירושלים תשנ"ח, עמ' 3–18, עמ' 19–37 (נוסע מבורדו ואגריה)
ברוריה ביטון-אשקלוני, יחסי מרכז ופריפריה בעולם הנוצרי והשלכתם על ארץ ישראל, מרכז ופריפריה בראי המחקר הארכאולוגי: התקופות הביזנטית, האסלאמית הקדומה וימי הביניים (יום עיון), האוניברסיטה העברית, ירושלים
ברוך רוזן, ‏משומדת מִצוֹר בארץ-ישראל בתחילת המאה השישית לספירה, קתדרה 61, ספטמבר 1991, עמ' 66-54 (גרסה טקסטואלית באתר סנונית)
אריה קופסקי, ‏פטרוס האיברי ושאלת המקומות הקדושים, קתדרה 91, מרץ 1999, עמ' 96-79
ברוריה ביטון-אשקלוני, ‏פטרוס האיברי עולה לרגל, קתדרה 91, מרץ 1999, עמ' 112-97
ברוריה ביטון-אשקלוני ואריה קופסקי, ‏נזירות עזה בתקופה הביזנטית, קתדרה 96, יולי 2000, עמ' 110-69
הערות שוליים

↑  גאורגיה, 1942
↑  בלגיה, 1952
↑  אראופגוס - בית משפט לענייני רצח, שהתכנס על גבעת ארס באתונה ביוון העתיקה
↑  תאולוג אנונימי שכתביו מיוחסים לדיוניסוס האראופגוסי
↑  קורנליה ב. הורן, Asceticism and Christological Controversy in Fifth-Century Palestine: The Career of Peter the Iberian, 2006, עמ' 167, ISBN 0199277532 (באנגלית)
↑  יוחנן (ג'ון) זליגמן, מנזר גיאורגי באום ליסאן, ירושלים, אתר רשות העתיקות
↑
איציק וולף, רצפת פסיפס מהמאה ה-6 נחשפה ביבנה-ים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 5 במאי 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304886305171  PLWABN: 9810592607105606  GND: 119001241  ISNI: 0000 0001 2096 1923  LCCN: n88196149  NTA: 151293414  SELIBR: 345739  SNAC: w6dn5xc3  SUDOC: 107955415  VcBA: 495/180480  VIAF: 58176914   WorldCat (עם VIAF): 58176914
כסא שלמה

כיסא שלמה, ציור בכתב-יד נוצרי משנת 1360.
תבליט כיסא שלמה, בקתדרלת שטרסבורג.
כסא שלמה הוא הכס המלכותי שבנה שלמה המלך לעצמו מזהב ושנהב, על פי הסיפור המקראי. באגדות חז"ל הוא תואר ככיסא פלאי שבעלי החיים המוזהבים בו היו יכולים לנוע ולהפיק צלילים.
במקרא

בניית הכיסא ותיאורו הובאו במקרא:
וַיַּעַשׂ הַמֶּלֶךְ כִּסֵּא שֵׁן גָּדוֹל וַיְצַפֵּהוּ זָהָב מוּפָז: שֵׁשׁ מַעֲלוֹת לַכִּסֵּה וְרֹאשׁ עָגֹל לַכִּסֵּה מֵאַחֲרָיו וְיָדֹת מִזֶּה וּמִזֶּה אֶל מְקוֹם הַשָּׁבֶת וּשְׁנַיִם אֲרָיוֹת עֹמְדִים אֵצֶל הַיָּדוֹת: וּשְׁנֵים עָשָׂר אֲרָיִים עֹמְדִים שָׁם עַל שֵׁשׁ הַמַּעֲלוֹת מִזֶּה וּמִזֶּה לֹא נַעֲשָׂה כֵן לְכָל מַמְלָכוֹת
במדרשי חז"ל

בתיאור הכיסא בתרגום שני למגילת אסתר, נכתב:
וכשרצה המלך שלמה ללכת לכל מקום בו חפץ, כסאו במקומו הלך תחתיו. ושם את רגלו על המדרגה הראשונה, תור של זהב פשט ידו על המדרגה השניה. ומהשניה לשלישית, ומהשלישית לרביעית, ומהרביעית לחמישית ומהחמישית לשישית. ומהשישית יורדים נשרים ואוחזים אותו ונושאים ומושיבים אותו על ראש הכסא. ותנין של כסף אחד במקומו.
המקור בארמית
וכד בעי מלכא שלמה למיזל לכל אתר דהוא צבי, כורסיא במכונוי אזיל תחותוהי. ומשים ית ריגלא על דרגא קדמיתא, תורא דדהבא פשיט ידיה. על דרגא תיניינא ומן תיניינא לתליתאה מן תליתאה לרביעיתא ומן רביעיתא לחמישיתא ומן חמישיתא לשתיתאה ומן שתיתאה נחתין נשרין וחטפין יתיה ומסקין ומותבין יתיה על ריש כורסייה. ותנינא דכספא חד במכונוי.
במדרש אסתר רבה מסופר מפי רבי שמואל בר נחמן כי כיסא שלמה המלך נגזל בידי שישק מלך מצרים, ממנו נלקח על ידי זרח הכושי, והוחזר לירושלים בידי אסא. במדרש אבא גוריון לעומת זאת מסופר כי סנחריב מלך אשור לקח את הכיסא ממצרים, ולאחר מפלתו במצור על ירושלים לקח אותו ממנו חזקיהו מלך יהודה בחזרה.
בפשיטה שערך נכו השני בארץ ישראל בימי יאשיהו מלך יהודה, שדד נכו את הכיסא, וכשניסה לעלות עליו נפצע על ידי האריות שבכיסא, ולפיכך נקרא "נכה" או "נכו" שפירושה "חיגר".
בתרגום שני מסופר שנבוכדנצר שדד את הכיסא ממצרים והביאו לבבל. ואחשוורוש פחד לעלות על הכיסא, שלא יארע לו מה שאירע לנכה, ולכן הורה לבנות לו חיקוי מושלם של הכיסא, וכשהושלם החיקוי, ערך את המשתה הגדול שלו.
כמו כן מובא תיאורו של הכיסא עליו היו מצוירות דמויות רבות וכן בתרגומי מגילת אסתר לארמית. על מנורת קנים שניצבה מעל הכיסא נחקקו שבעת אבות העולם: אדם הראשון, נח, שם, אברהם. יצחק, יעקב ואיוב מצד אחד; ומצדה השני שבעה מחסידי העולם: לוי, קהת, עמרם, משה, אהרן, אלדד ומידד וחור. על אגן שמן מזהב למרגלות המנורה צויר עלי הכהן ושני בניו חפני ופינחס, וכן נדב ואביהוא.
כמו כן מתוארות בנות ים ששכבו מצידי שלמה על ידות הכיסא, אריות שהפיצו ריחות בשמים וכן כי דרייווש המדי ואלכסנדר מוקדון שבו את הכסא.
במקורות נוספים > כיסא שלמה וכיסא הכבוד

רבי אלעזר מוורמס חיבר בספרו "סודי רזיא" פרק בשם "הלכות הכיסא" שבו תיאר את מאפייני כיסא הכבוד של אלוהים בהתבסס על המקרא, מדרשי חז"ל ופיוטי רבי אלעזר בירבי קליר. שם הוא עורך השוואה בין הידוע על כיסא שלמה למאפייני כיסא הכבוד. כך לדוגמה כתב:
כשם שכל מה שבכסא שלמה שהיה של זהב - וחי, כן כל מה שבכסא הכבוד - חי
השפעה > ברומא המזרחית

בתחילת ימי הביניים באימפריה הביזנטית, כס המלכות של קונסטנטינופול, או "האוטומאטה של ביזנטיון", נקרא גם "כס שלמה". כס זה הוזכר אצל תיאופילוס (812–842) בפי הדיפלומט ליוטפרנד מקרמונה (אנ'), ובספר הטקסים של קונסטנטינוס השביעי (905–959) קיסר ביזנטיון. באזכורים אלו מופיעות ציפורים ממתכת השרות על עץ מתכתי ועל הכיסא, וגם אריות נוהמים ממתכת.
השפעה > בבית עבאס

החוקר גרארד ברט ביצע השוואה בין כיסא שלמה של ביזנטיון לכתבי הממציאים הרון מאלכסנדריה (10–70) ופילון מביזנטיון (220–280) (אנ') בספריהם על הפנאומטיקה, שכתבו על מכונות עם אויר דחוס המסוגלות להפיק צלילים בכלי נשיפה. הוא הזכיר כי הרופא הסורי קוסטא אבן לוקא (820–912) תרגם עבודות על בסיס הרון מאלכסנדריה, בהוראת החליף העבאסי אל-מסתעין הראשון (862–866). לדבריו, ה"אוטומטון" רווחו גם בקרב שליטי בית עבאס במאה השמינית והתשיעית בעיר העגולה של בגדאד. לדוגמה, בארמונו של השליט העבאסי אל-מאמון (813–833) בבגדד הוצב עץ אוטומאטה מכסף וזהב, והיו בו ציפורי מתכת ששרו על ענפיו המתנדנדים, והעץ גם הופיע אצל החליף אל-מקתדר (908–929).
השפעה > באימפריה הרומית הקדושה

בסביבות 790 נבנה כס המלכות של קרל הגדול (אנ') על ידי קרל הגדול, והוצב בקתדרלה של אאכן. עד 1531 הוא שימש ככס ההכתרה של 31 מקיסרי האימפריה הרומית הקדושה. כס המלכות עוצב על פי דגם כיסא שלמה, ובו שש מדרגות כמתואר במקרא.
ראו גם

הכס המלכותי של דנמרק
הערות שוליים

↑  https://he.wikisource.org/wiki/מ%22ג_אסתר_א_ב
↑  וכן בספר "סודי רזיא" מאת "הרוקח" אלעזר מגרמייזא על כיסא שלמה המלך
↑  סודי רזיא (וסוד היחוד), באתר hebrewbooks.org
↑  אסתר רבה, פרשה א, פרק יב, בקטע "על כיסא מלכותו".
↑  מדרש אבא גוריון, אסתר א ב
↑  כמתואר בספר מלכים ב', פרק כ"ג, פסוק ל"ג.
↑  מדרש ויקרא רבה פרשה כ, א; ספרי דאגדתא על אסתר
↑  התרגום הארמי למלכים-ב כג, כט.
↑  תרגום שני על אסתר א ב
↑  מהאסופה, מתוך ספר האגדה
↑  קטע מאגדת 'כסא שלמה' שנתגלה בגניזה, מתוך "גנזי קדם שנתון לחקר הגניזה ו תש"ע" של יד יצחק בן צבי
↑  ספר האגדה: חלק ראשון מאת חיים נחמן ביאליק, בפרויקט בן יהודה
↑  ספר האגדה: חלק ראשון מאת חיים נחמן ביאליק, בפרויקט בן יהודה
↑  חיים נחמן ביאליק, כסא שלמה, מתוך "ויהי היום", תל אביב: דביר, תשכ"ה. לקריאה אונליין בפרויקט בן-יהודה.
↑  ספר סודי רזיא בילגוריי תרצ"ו, באתר היברובוקס, "הלכות הכיסא", עמודים יד–ל
↑  כס המלוכה המופלא של שלמה המלך שימש השראה לכל שליטי העולם, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2022
↑  Gerard Brett, The Automata in the Byzantine "Throne of Solomon", Speculum 29, 1954, עמ' 477–487 doi: 10.2307/2846790
|  שלמה המלך |
| --- | --- | --- |
| משפחתו | דוד • בת שבע • נעמה העמונית • בת פרעה • רחבעם • מלכת שבא |  |
| חיבורים שיוחסו לו | משלי • קהלת • שיר השירים • מזמורי שלמה • חכמת שלמה • תהילים ע"ב • תהילים קכ"ז |  |
| במקרא | צוואת דוד • חלום שלמה בגבעון • עליית שלמה למלוכה • משפט שלמה |  |
| אגדות שלמה | כסא שלמה • שלמה המלך ואשמדאי • שלמה המלך והדבורה • שלמה המלך ומלכת שבא • ברית שלמה |  |
| שונות | בית המקדש הראשון • ים של שלמה |  |
| הנצחתו | נחל שלמה • הר שלמה • בריכות שלמה • איי שלמה • עמודי שלמה • מרחב שלמה • מבצע שלמה |  |
| בתרבות המודרנית | שלמה המלך ושלמי הסנדלר • אגדות המלך שלמה • הספר מכרות המלך שלמה (עיבודים: מכרות המלך שלמה (סרט, 1985) • מכרות המלך שלמה (סרט, 1986)) |  |
נפוליאון ניצב לפני כס המלכות של קרל הגדול ב-2 באוקטובר 1804. הוא נמנע מלהתיישב על כס המלכות, מתוך כבוד (ציור בידי הנרי-פול מוטה (אנ'), 1898)
צליל וזמר

| --- | --- |
 מקום הקמה:  ניו יורק, ארצות הברית
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, ישראל
 תקופת הפעילות:  1978–2002 (כ־24 שנים)
 עיסוק:  מקהלה
 מעסיק:  אברהם רוזנברג
 זרם:  חרדים
 סוגה:  מוזיקה חסידית
 סוג קול:  בריטון, טנור, טנור שני, סופרן
 שפה מועדפת:  אנגלית, עברית
 חברת תקליטים:  גל פז
 שיתופי פעולה בולטים:  שלמה קרליבך, אברהם פריד
 אתר רשמי
 חברים לשעבר
 שלומי דאקס, מנדי וולד, זהר אגבשוף
 
פרחי צליל וזמר הייתה מקהלת ילדים מסוגת המוזיקה החסידית שהוקמה בשנת 1978 במונסי שבניו יורק, על ידי המוזיקאי אברהם רוזנברג. המקהלה פעלה במשך 24 שנה, עד שנת 2002.
היסטוריה של המקהלה

דרכו המוזיקלית של אברהם רוזנברג התחילה בניו יורק, אז החלו להתגלות כישוריו המוזיקליים כמלחין וכמנצח כאשר ניצח על מקהלת הילדים של תנוער הנוער "צבאות השם" העולמית, בין היתר בפני הרבי מליובאוויטש בעת מעמד חלוקת "כוס של ברכה" במוצאי שמחת תורה.
ב-1978 הקים את מקהלת "צליל וזמר", והתקליט הראשון שלה - "צליל וזמר 1" יצא בשנת (1984).
חלק מבוגרי המקהלה הפכו לזמרים מוכרים ברבות השנים, לדוגמת: הרב מרדכי הכהן, מענדי וולד, שלומי דאקס, זהר אגבשוף ועוד.
חלק משירי המקהלה הפכו ללהיטים המושמעים עד היום כמו: "אור חדש", "כי ניחם", "התעוררי", "ניגון האדרת והאמונה", "אייבשטר" (בתרגום לעברית - ריבונו של עולם), "ושמחת בחגך".
במשך השנים המקהלה הופיעה ברחבי העולם, ב-1992  בחג החנוכה הגיעה המקהלה להופיע בישראל לכבוד הארגון "זכרון מנחם" עם  אברהם פריד והמלחין יוסי גרין, במהלכה שרו את מיטב הלהיטים שלהם ואף ערכו הילדים מספר חיקויים לגדולי הזמר החסידי של אותה תקופה.
בשנת 2002, לאחר פיגוע 11 בספטמבר, אז התבטלו מספר הופעות של המקהלה ופטירת אביו של רונזברג - המקהלה נסגרה.
דיסקוגרפיה

צליל וזמר 1 - ציפור קטנה
צליל וזמר 2 - כאייל תערוג
צליל וזמר 3 - אור חדש
צליל וזמר 4 - כי נחם
צליל וזמר 5 - תן לנו לגדול
צליל וזמר 6 - זה לעולם לא מאוחר
צליל וזמר 7 - תהיה הכי טוב שאתה יכול
צליל וזמר 8 - שמע קולנו
הערות שוליים

1 2  צליל וזמר 1, באתר JewishMusic.fm
↑  מקהלת צליל וזמר – ציפור קטנה, נבדק ב-2022-07-26
↑  צליל וזמר 2, באתר JewishMusic.fm
↑  צליל וזמר 3, באתר JewishMusic.fm
↑  צליל וזמר 4 (כי נחם), באתר JewishMusic.fm
↑  צליל וזמר 5 (תן לנו לגדול), באתר JewishMusic.fm
↑  צליל וזמר 6 (זה לעולם לא מאוחר), באתר JewishMusic.fm
1 2  צליל וזמר 7 (תהיה הכי טוב שאתה יכול), באתר JewishMusic.fm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 5901b76f-f911-400a-806b-2049ed9f0ce0
גבי לסרי

גבריאל (גבי) לסרי (נולד ב-6 באוקטובר 1956), הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק כמגן ימני ברוב שנותיו בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל. לסרי היה השחקן הראשון שעבר ישירות מהפועל תל אביב למכבי תל אביב בשנת 1983 במהלך שקיבל את הכינוי ה"בגידה הגדולה".
קריירה

לסרי נולד ביפו ובגיל צעיר עבר עם משפחתו לבת ים. החל לשחק במחלקת הנוער של הפועל תל אביב ועלה לקבוצה הבוגרת ב-1975 כשהוא בן 19, תחת הדרכתו של המאמן הארי גיים. באותן שנים הוחלט במועדון להצעיר את הקבוצה ולסרי, כמו גם בני דורו, גילי לנדאו, מאיר נחמיאס ושבתאי יחבס הועלו לקבוצה הבוגרת. בשנה הראשונה בקבוצה הבוגרת נאלץ להילחם על מקומו במגרש, אולם במשך הזמן הפך למגן הימני הקבוע של הקבוצה, והצטיין בתפקידו בזכות משחקו האגרסיבי.
תחת הדרכתו של המאמן דוד שווייצר עשה את הפריצה הגדולה. המאמן שהגיע לקבוצה ב-1980 הוביל את הפועל תל אביב שנה מאוחר יותר לזכייה באליפות ראשונה מאז 1969, ויכולתו של לסרי בקבוצה הובילה אותו ללבוש את מדי נבחרת ישראל. באותה שנה הוא הפסיד עם הפועל בגמר גביע המדינה לבני יהודה, ועונה לאחר מכן באותו המעמד הפסיד להפועל יהוד כשהוא יודע שזהו משחקו האחרון בקבוצה.
לקראת סוף עונת 1981/1982 שכנע המאמן דוביד שוויצר את לסרי להצטרף אליו לקבוצת מכבי תל אביב. בשל היריבות בין הקבוצות, המעבר היה לא מקובל, שכן נאמנות לקבוצה מסוימת הייתה שיקול בולט יותר מהשיקול הכספי. לאחר שחתם על החוזה אצל היריבה העירונית, בהפועל תל אביב לא מיהרו לשחררו ולסרי נותר 8 משחקים מחוץ לקבוצה. רק בעקבות לחץ של השחקן חתמו במועדון על שחרורו במהלך שאוהדי הקבוצה לא קיבלו. בסיום אותה עונה שיחקה הפועל תל אביב בגמר גביע המדינה השלישי ברציפות שלה (אחרי שני הפסדים), פגשה את מכבי תל אביב עם לסרי, ניצחה 2-3 וזכתה בגביע.
אחרי שנה במכבי תל אביב עבר לסרי לעונה אחת למכבי נתניה ושנה מאוחר יותר, ב-1985, חזר להפועל תל אביב ואף זכה עימה באליפות המדינה ב-1985/1986. בעונת 1986/1987 עבר להפועל פתח תקווה לשנה אחת, ומשם עבר להפועל טבריה, ובסיומה של אותה עונה פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת ישראל

הופעת הבכורה של לסרי בנבחרת ישראל הייתה ב-15 בפברואר 1983 בניצחון 3–2 על בלגיה במסגרת משחק ידידות. ההופעה הראשונה שלו בטורניר רשמי הייתה ב-8 ביוני 1983 בהפסד 0–2 לגרמניה המערבית במסגרת מוקדמות המשחקים האולימפיים של 1984.
משחקו האחרון במדים הלאומיים היה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986 ב-10 בנובמבר 1985, שנערך באצטדיון רמת גן והסתיים בניצחון 3–0 מול נבחרת ניו זילנד. בסך הכל רשם לסרי 14 הופעות במדי נבחרת ישראל.
הערות שוליים

↑  גבי חביב, ‏לסרי: בגדתי, יש כאלה שלא סולחים לי עד היום, באתר ONE‏, 31 באוקטובר 2009
אריה חביב

אריה חביב (נולד ב-9 ביוני 1956) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת השוער במהלך שנות השבעים והשמונים, והיה שותף לזכייתה היחידה של הפועל יהוד בגביע המדינה.
קריירה

חביב נולד להורים ילידי טורקיה שעלו לישראל ב-1949. הוא החל לשחק בשנת 1973 בקבוצת הנוער של הפועל יהוד, כשבהמשך עבר לשחק כדוריד עקב פציעה, אולם לבסוף חזר לשחק כדורגל. הוא צורף לסגל הקבוצה הבוגרת במהלך עונת 1975/1976. באותה עונה התמודדה הקבוצה על העלייה מליגה א', אז הליגה השנייה בחשיבותה, לליגה הבכירה. לקראת סוף העונה נפצעה שוערה של הקבוצה וחביב החליפו במשחקים המכריעים, בסיומם הבטיחה הקבוצה את עלייתה. יכולותיו הטובות במשחקים אלו הקנו לו מקום בסגל הפותח של הקבוצה בעונתה הראשונה בליגה הבכירה.
בעונת 1981/1982 היה שותף לזכייתה של הפעול יהוד בגביע המדינה, לאחר שניצחה 0–1 את הפועל תל אביב במשחק הגמר. בתום עונת 1983/1984 ירד עם הקבוצה בחזרה לליגת המשנה.
לאחר הירידה סירב לשחק בקבוצה, עד שלבסוף שוחרר משורותיה. לאחר קבלת השחרור עבר לשחק בקבוצת הפועל כפר סבא. בסיום העונה עבר למכבי נתניה, בה שיחק במשך שתי עונות עד שאיבד את מקומו לטובת קובי בלדב. בעונת 1987/1988 שיחק בהפועל חיפה בליגת המשנה, ובסיום העונה שב לליגה הבכירה, כשעבר לשחק בקבוצת בית"ר תל אביב, בה שיחק שתי עונות עד לפרישתו ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת לאומית

חביב זומן לראשונה לנבחרת ישראל בשנת 1978 במשחק ידידות מול נבחרת דנמרק, ובמהלך השנים רשם 25 הופעות במדי הנבחרת. חביב שיחק במדי הנבחרת במשחקי מוקדמות מונדיאל 1982, ואת הופעתו האחרונה ערך ב-10 בנובמבר 1985, בניצחון 0–3 על נבחרת ניו זילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986.
חיים אישיים

חביב נשוי בשנית. מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים ומאשתו השנייה שתי בנות.
הערות שוליים

1 2  אשר גולדברג‏, "שלמה שרף אמר לי 'בכדוריד יכתבו עליך שתי שורות בעיתון'" - וואלה ספורט, באתר וואלה, 8 בפברואר 2024
↑  רענן וייס, "הכדורגל כאן לא מעניין", אומר השוער המיתולוגי, באתר ynet‏, 26 במאי 2014
דה סמט

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  דקוטה הדרומית דקוטה הדרומית
 מחוז:  קינגסברי
 תאריך ייסוד:  1880 
 על שם:  Pierre-Jean De Smet 
 שטח:  3.000222 קמ"ר
 גובה:  526 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,056 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  44°23′09″N 97°33′06″W﻿ / ﻿44.385833333333°N 97.551666666667°W﻿ / 44.385833333333; -97.551666666667 
 אזור זמן:  UTC-6
 http://www.desmetsd.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה דה סמט(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה דה סמט(למפת דקוטה הדרומית רגילה) פיר סו פולס רפיד סיטי אברדין ברוקינגס ווטרטאון מיטשל הר ראשמור דקוטה הצפונית מ י נ ס ו ט ה  א י ו ו ה  נברסקה ו י ו מ י נ ג  מ ו נ ט נ ה דה סמט(למפת דקוטה הדרומית מוגדלת) פיר סו פולס רפיד סיטי אברדין ברוקינגס ווטרטאון מיטשל הר ראשמור דקוטה הצפונית מ י נ ס ו ט ה  א י ו ו ה  נברסקה ו י ו מ י נ ג  מ ו נ ט נ ה דה סמט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דה סמט (באנגלית: De Smet) היא עיר מחוז במחוז קינגסברי, דרום דקוטה, ארצות הברית. לפי מפקד האוכלוסין של שנת 2020, מספר התושבים בעיר היה 1,056.
היסטוריה

דה סמט הממוקת באזור של דרום דקוטה הידוע בשם "נהר איסט" (מזרחית לנהר מיזורי, המחלק את המדינה באלכסון), הוקמה על ידי אמריקאים אירופאים ב-1880. היא נקראת על שם הבלגי פייר דה סמט, מיסיונר ישועי מהמאה ה-19 שעבד עם אינדיאנים בארצות הברית ובשטחיה במשך רוב חייו. באמצע שנות ה-80 של המאה ה-19, שריפות ערבות וכישלונות יבולים לאחר תקופה של שלוש שנים של בצורת גרמו למתיישבים רבים להעביר את החוות והמשקים שלהם לאזורים אחרים. עד 1917, דה סמט הייתה עיירת פרות, עם רכבות רבות שעברו כל יום והובילו בקר לשוק.
משפחת צ'ארלס אינגלס, במקור מוויסקונסין, הגיעה לדה סמט ב-1879. מסעותיהם וחיי החלוצים שלהם במינסוטה, קנזס, טריטוריית דקוטה ואיווה יתוארו מאוחר יותר בסדרת הספרים "בית קטן בערבה" שנכתבה על ידי בתם השנייה של האינגלסים, לורה אליזבת - הידועה מאוחר יותר בשם לורה אינגלס וילדר. לורה אינגלס ובעלה אלמנזו וילדר ישבו תחילה בדה סמט יחד עם אחיו של ויילדר, רויאל. מאוחר יותר הצטרפה אליהם אחותם הגדולה, אלייזה ג'יין, שהגישה תביעה משלה לנחלה. היא הייתה אחת הנשים הראשונות שהגישו תביעה בעצמן. בני הזוג וילדר גרו עם נישואיהם ממש מחוץ לדה סמט באדמות חקלאיות, ולרויאל אחיו של אלמנזו הייתה חנות מזון בעיר. למשפחת אינגלס הייתה נחלה גם מחוץ לעיר. בחורף הם שהו בעיירה דה סמט, לפחות בזמן שהבנות עוד למדו בבית הספר. לאחר שבנה בית והקים שם חווה, צ'ארלס אינגלס עזר לייסד את כנסיית הקהילה הראשונה של דה סמט, מאוחר יותר סייע בבניית בניין הכנסייה, כאשר הטקס הראשון נערך שם ב-30 באוגוסט 1882. אינגלס ואשתו, יחד עם הבת הבכורה מרי, היו בין שמונת חברי האמנה המקוריים של הכנסייה.
גאוגרפיה

על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, לעיר שטח כולל של 3 קילומטר רבועים של קרקע.