פלורנס פרייס
ביוגרפיה > קריירה

בשנת 1910, סמית' חזרה לארקנסו, שם לימדה תקופה קצרה לפני שעברה לאטלנטה, ג'ורג'יה, שם הייתה לראש המחלקת המוזיקה של אוניברסיטת קלארק אטלנטה (אנ') של היום שהייתה אז מכללה שחורה היסטורית (אנ'). ב-1912 היא נישאה לתומס ג'יי פרייס, עורך דין. היא ויתרה על משרת ההוראה שלה ועברה חזרה לליטל רוק, ארקנסו, שם הייתה לו פרקטיקה ונולדו להם שתי בנות.היא לא הצליחה למצוא עבודה בעיירה שהפכה זה מכבר לעיירה של הפרדה גזעית.
לאחר סדרת תקריות על רקע גזעי בליטל רוק, במיוחד לינץ' באדם שחור ב-1927, החליטה משפחת פרייס לעזוב. כמו משפחות אפרו-אמריקניות רבות מהדרום העמוק, הם הצפינו בהגירה הגדולה כדי להימלט ממשטר חוקי ג'ים קרואו, והתיישבו בשיקגו, עיר תעשייתית גדולה.
לדברי בתה, פלורנס מאוד רצתה להיות רופאה אך הרגישה שהקשיים בקריירה זו באותה תקופה קשים מדי להתמודדות. במקום זאת, היא הפכה לתופעה נדירה עוד יותר - אישה שמלחינה סימפוניות.
בשיקגו פלורנס פרייס התחילה תקופה חדשה ומספקת בקריירת ההלחנה שלה; היא הייתה חלק מהרנסנס השחור של שיקגו (אנ'). היא למדה קומפוזיציה, תזמור ועוגב אצל המורים המובילים בעיר, ביניהם ארתור אולף אנדרסן, קרל בוש, ווסלי לה ויולט וליאו סורבי. היא פרסמה ארבעה יצירות לפסנתר ב-1928. בזמן שהותה בשיקגו, פרייס נרשמה מספר פעמים בקולג' המוזיקלי של שיקגו (אנ'), מכללת המורים של שיקגו, אוניברסיטת שיקגו ולהקונסרבטוריון האמריקאי למוזיקה (אנ'), ולמדה שפות ומקצועות חופשיים בנוסף למוזיקה.
בשנת 1930, הייתה לה הצלחה מוקדמת חשובה כאשר בוועידה השנתית ה-12 של האגודה הלאומית של מוזיקאים שחורים (NANM) (אנ'), כאשר הפסנתרנית ומלחינה מרגרט בונדס (אנ') ניגנה בבכורה את "Fantasie nègre" של פרייס [מס' 1] (1929) בגרסתה המקורית שכותרתה באנגלית הייתה "פנטזיה שחורה". על ההופעה הזו, כתב קארל דיטון ב-Associated Negro Press:
ההפתעה של הערב הייתה חיבור אפקטיבי ביותר מאת גברת פ.ב. פרייס, בשם 'פנטזיה שחורה', בגילומה של הפסנתרנית המוכשרת של שיקגו, מרגרט בונדס. האגודה כולה [כלומר ה-NANM] יכולה להמליץ על היצירה הזו לכל הפסנתרנים המתקדמים.
ב-1931, מאבקים כלכליים והתעללות מצד בעלה הביאו לכך שפייס התגרש בגיל 44. היא הפכה לאם חד הורית לשתי בנותיה. כדי להתפרנס עבדה כנגנית עוגב בהקרנות סרטים אילמים והלחינה שירים לפרסומות ברדיו בשם עט. בתקופה זו, פרייס גרה עם חברים. בסופו של דבר היא עברה לגור עם תלמידתה וחברתה, מרגרט בונדס (אנ'), שגם היא הייתה פסנתרנית ומלחינה שחורה. ידידות זו קישרה את פרייס עם הסופר לאנגסטון יוז והקונטרה אלט מריאן אנדרסון, שניהם דמויות בולטות בעולם האמנות שסייעו רבות להצלחתה העתידית של פרייס כמלחינה. יחד, פרייס ובונדס החלו להשיג הכרה לאומית ביצירותיהן וביצועיהן.
בשנת 1932, פרייס ובונדס שתיהן הגישו יצירות לקרן וונמייקר לפרסים. פרייס זכתה בפרס הראשון עם הסימפוניה במי מינור (אנ'), ופרס שלישי עבור הסונטה לפסנתר שלה, שזיכו אותה בפרס של 500 דולר.(בונדס הגיעו למקום הראשון בקטגוריית השירים, עם שיר שכותרתו "רוח ים").
בתחילת 1933, התומכת המובילה באמנויות מוד רוברטס ג'ורג' (אנ'), נשיאת איגוד המוזיקה של שיקגו, מבקרת המוזיקה של העיתון The Chicago Defender ובעתיד הנשיאה הלאומית של האגודה הלאומית של מוזיקאים שחורים (אנ'), שילמה 250 דולר (כ-5,093 דולר לפי ערך של 2021) כדי שהסימפוניה הראשונה של פרייס תיכלל בתוכנית המוקדשת ל-"האדם השחור במוזיקה", עם התזמורת הסימפונית של שיקגו, בניצוחו של פרדריק סטוק, כחלק מיריד העולם של "מאה הקידמה". למרות שהקונצרט הזה, כמו היריד כולו, היה ללא ספק נגוע בגזענות שאפיינה את שיקגו וארצות הברית כולה בשנות ה-30, התמיכה של ג'ורג' הפכה את פרייס לאישה האפרו-אמריקאית הראשונה שהמוזיקה שלה מנוגנת על ידי תזמורת גדולה בארצות הברית. מאוחר יותר באותה עונה הקדיש הבית הארחה באילינוי ליריד העולמי תוכנית שלמה לפרייס ולמוזיקה שלה, הזמנה שבלטה במיוחד על רקע היותה תושבת אילינוי רק חמש שנים.
בשנת 1934, פרייס ייצגה את כיתתה בקולג' המוזיקלי של שיקגו, וניגנה את הקונצ'רטו שלה ברה מינור לפסנתר ותזמורת כחלק מתוכנית פתיחת העונה של 1934. הופעה זו זכתה לשבחים רבים של המבקרים. היא ניגנה את הקונצ'רטו הזה גם באיגוד הלאומי של מוזיקאים שחורים בפיטסבורג, וזכתה לשבחים נוספים של הביקורת בפיטסבורג פרס (אנ') ופיטסבורג סאן טלגרף (אנ') ששיבח במיוחד את שילוב התרבות האפרו-אמריקאית ביצירתה וכינה אותה "מוזיקה אמריקאית אמיתית".
מספר יצירות תזמורת האחרות של פרייס נוגנו על ידי התזמורת הסימפונית של מינהל קידום העבודות של דטרויט והתזמורת הסימפונית לאשה של שיקגו (אנ').ב-12 באוקטובר 1934 ביצעה את הקונצ'רטו תזמורת ידועה זו, אשר שאפה לרומם נשים מלחינות ומבצעות. בכך התחיל קשר ארוך טווח בין התזמורת לבין פרייס. שותפות זו עזרה לפרייס לזכות בהכרה, והקונצ'רטו שלה ברה מינור יזכה לביצועים של תזמורות מרכזיות אחרות במהלך חייה, כולל ההתזמורת הסימפונית של שיקגו ותזמורת של מינהל קידום העבודות במישיגן.
בשנת 1940, פרייס נכללה באגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור בזכות עבודתה כמלחינה. בשנת 1949 פרסמה פרייס שניים מעיבודי הספיריטואלז שלה, "I Am Bound for the Kingdom", ו"I'm Workin' on My Buildin'", והקדישה אותם למריאן אנדרסון, שביצעה אותם לעתים קרובות.