stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברוך הוא וברוך שמו
הערות שוליים

↑  הרב זכריה הולצר, "מקור קדום לאמירת 'ברוך הוא וברוך שמו'", המעין נו [א] (תשרי ה'תשע"ו), עמ' 10–11.
↑  ארבעה טורים, אורח חיים, סימן קכ"ד.
↑  רבי אלעזר אזכרי, חרדים, פרק לח, אות יז. מטבע הברכה מוזכר במסכת היכלות כשבח שאומרים המלאכים ראו: יהודה דוד אייזנשטיין, אוצר מדרשים, חלק א, עמ' 111.
1 2  פרי חדש, סימן קכד סעיף ה.
↑  ראשון לציון סוף מסכת ברכות.
↑  מעשה רב תפילה סימן מג; שער הציון קכד, כב.
↑  יום הכפורים פרק ג (סעיף עג).
↑  יחוה דעת חלק ב, סימן ט, הערה ב.
↑  ראו: משנה ברורה, סימן קצ"ב, סעיף קטן ד'.
↑  דבר שמואל, סימן רצה, ונציה, תס"ב, באתר היברובוקס.
↑  משנה ברורה, סימן קכ"ד, סעיף קטן כ"א, ועיין שם בשער הציון.
↑  ראו: שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רט"ו, סעיף א'.
↑  מעשה רקח ברכות א, יא באתר: hebrewbooks. המשנה ברורה שם מציין לדברי מגן גבורים שהביא את דבריו ועל פי למד ביסס את דעתו שבדיעבד יצא ידי חובה.
↑  ראו: אלעד פורטל, ברוך הוא וברוך שמו, אשקלון, תשע"ב; שם הביא שישים וחמישה פוסקים המורים לאומרה על כל ברכה.
↑  שו"ת שמש ומגן ח"ב סימן לד, ח"ג סימן לג, ח"ד סימן עא; קיצור שולחן ערוך (טולידאנו) סימן קיא סעיף כא; יחוה דעת (חזן) חלק ג סימן ט; מקוה המים ח"ו סימן יד; יפה שעה סימן יט; נתיבי עם סימן קכד. ופוסקים נוספים.
| ברכות |
| --- | --- | --- |
| ברכות הנהנין | המוציא לחם מן הארץ • בורא מיני מזונות • בורא פרי הגפן • בורא פרי העץ • בורא פרי האדמה • שהכל נהיה בדברו  • ברכות הריח |  |
| ברכות השבח | אשר יצר • אלוהי נשמה • ברכות השחר • ברכת החמה • ברכת הלבנה • משנה הבריות • ברכת האילנות • ברכת הגומל • הטוב והמיטיב • ברכת הנסים • שהחיינו |  |
| ברכות הראייה | ברכת המלכים • ברכת הים הגדול • חכם הרזים • שחלק מחכמתו ליראיו • שנתן מחכמתו לבשר ודם • שככה לו בעולמו  • עושה מעשה בראשית • שכוחו וגבורתו מלא עולם • זוכר הברית • ברכת מחיה המתים •  אשר יצר אתכם בדין • מציב גבול אלמנה |  |
| ברכות המצוות | ברכות התורה • ברכת השחיטה • ברכת אירוסין • ברכת לשמור חוקיו • ברכת לישב בסוכה |  |
| ברכה אחרונה | ברכת המזון • מעין שלוש • בורא נפשות |  |
| ברכות שונות | ברכת בתולים • ברכת חתנים  • ברכת מעין שבע • ברוך דיין האמת • ברכת הגשמים • ברוך שפטרני מעונשו של זה • בורא מאורי האש • ברכת השיר • ברכת ברוך ה' לעולם • ברכת אבלים • ברכת רופא חולים |  |
| דינים כלליים | מאה ברכות • ברכה שאינה צריכה • ברכה לבטלה • הפסק • תוך כדי דיבור • שם ומלכות • שומע כעונה • ספק ברכות להקל • תדיר ושאינו  תדיר • עובר לעשייתן • ברכה הסמוכה לחברתה • עניית אמן • ברוך הוא וברוך שמו • סדר קדימה בברכות |  |
אושרי סהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במרץ 1973 (בן 51) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
אושרי סהר (נולד ב-20 במרץ 1973) הוא שחקן קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

סהר נולד בשם אושרי סויסה. הוא בוגר בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית-צבי (בוגר מחזור 2000).
שיחק בכמה סרטי קולנוע חרדי, חלקם אף זכו לתפוצה רבה המפורסמים שבהם: "התערבות" וסרט ההמשך "חיילים ללא מדים" מבית "גרינטק מדיה", שעסקו בסוגיות פוליטיות ועל ההבדלים בין העולם החרדי לחילוני, ובנוסף שיחק בתפקיד ראשי בסרט "הסוכן הפלסטיני" (2002, לצד מיכאל וייגל וישראל טרייסטמן) של אברהם גרובייס, ובסרט "עבודה בעיניים" מבית "גל דיסק".
בקולנוע שיחק בסרטים "ריח פועלים", "אנטארקטיקה" ו"סיפור גדול".
בסדרת הטלוויזיה "רביעיית רן" גילם את דמותו של אחד מארבעת האחים, גור, במאי תיאטרון המרותק לכיסא גלגלים.
בתיאטרון הלאומי הבימה שיחק, בין השאר, בהצגות "הקומיקאים", "הכבש השישה עשר", "חתונה מושלמת", "אנטיגונה" ו"שעה יפה ליוגה".
בשנת 2011 היה שותף להקמת תיאטרון תהל כששיחק את אד, בהצגה סיפור אהבה בשלושה פרקים.
בשנת 2014 שיחק בתיאטרון הספרייה בהצגה "בוגרשוב 34".
סהר מתגורר בתל אביב.
כיום סהר פועל כמנהל אנסמבל קול הנוער בשכונת יפו ד'
הערות שוליים

↑  רפרם חדד, ‏הסדרות הטובות בעולם הבא, באתר גלובס, 21 בנובמבר 2002
↑   מיכאל הנדלזלץ, "בוגרשוב 34": זוגיות זה כואב, באתר הארץ, 22 במרץ 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גדעון הנמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  23 בנובמבר 1926 ליטא קלייפדה, ליטא
 נהרג:  22 בנובמבר 1974 (בגיל 47) איטליה רומא, איטליה
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תרומות עיקריות
 חוקר לשון חז"ל
 
גדעון הַנֶמַן (Haneman; י"ז בכסלו תרפ"ז, 23 בנובמבר 1926 – ח' בכסלו תשל"ה, 22 בנובמבר 1974) היה בלשן עברי, חוקר לשון חז"ל. מחקרו משמש עד היום כמקור חשוב בלשון חז"ל.
חייו

נחמיה גדעון הנמן נולד בעיר ממל שבליטא בשנת 1926 לד"ר משה הנמן, רופא ומנהיג ציוני ולאימו רחל. למד בבית ספר כללי בעיר הולדתו ולאחר מכן בגימנסיה העברית בקובנה. עם הכיבוש הנאצי של קובנה נאסר אביו, ואמו שלחה אותו לארץ ישראל. בארץ למד בבית הספר "מוריה" בתל אביב ואחר כך בישיבת בני עקיבא כפר הרואה.
בשנת 1946 הצטרף לקבוצת משואות יצחק שבגוש עציון, שם שהה עד לנפילתו של הגוש במלחמת העצמאות. נלקח בשבי הירדני וישב קרוב לשנה עם שאר מגני הגוש במחנה השבויים הירדני אם אלג'מאל.
בשובו מן השבי למד באוניברסיטה העברית בירושלים, וסיים תואר ראשון בלשון עברית ובתולדות עם ישראל ותואר שני בהצטיינות בלשון עברית ובתלמוד. את עבודת הגמר על "התצורה שלפועל בלשון חכמים" כתב בהדרכת פרופ' יחזקאל קוטשר.
בשנת 1959 היה חבר המזכירות המדעית של האקדמיה ללשון העברית, ובשנת 1965 זיכתה אותו האקדמיה ללשון העברית בפרס זלצמן, בשביל עידוד עבודתו המדעית הגדולה "תורת ההגה ותורת הצורות של לשון המשנה כפי שהיא מסורה במשניות כ"י פארמה".
בשנת 1970 נבחר לחבר יועץ באקדמיה. השתתף בוועדות מקצועיות ובחיבור מילונים של האקדמיה.
לימד בחוגים ללשון עברית באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת תל אביב. ניהל את מחקר הגניזה של מילון חז"ל באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 1972 הגיש דוקטורט בנושא "תורת הצורות של לשון המשנה על פי מסורת כתב יד פרמה למשנה, חלק א' - הפועל" בהדרכת יחזקאל קוטשר וקיבל תואר דוקטור. לאחר מכן המשיך במחקר בנושאי לשון חז"ל. בדצמבר 1974, בהיותו בשנת שבתון ברומא, מת בתאונה. נקבר בבית הקברות סגולה.
עבודת הדוקטור שלו יצאה לאור כספר ומשמשת עד היום כמקור חשוב להכרת הדקדוק של לשון חז"ל. אף על פי שהעבודה עוסקת בתחום תורת הצורות של הפועל בלבד, יש בה סיכום וסקירה מקיפה של התופעות הדקדוקיות המתגלות בכתב יד פארמה של המשנה.
בנו הוא הרב ד"ר אביגדור (דורי) הנמן, שימש כר"מ בישיבת בינות ברעננה ובישיבת בית אורות, ומרצה במכללת ליפשיץ ומכללת הרצוג. חתנו הרב ישראל רוזנברג היה ר"מ בישיבת ברכת משה במעלה אדומים וממייסדי כולל הדיינות בפסגות.
לקריאה נוספת

אהרן דותן, "ד"ר גדעון הנמן ז"ל", בתוך: גדעון הנמן, תורת הצורות של לשון המשנה, תל אביב תש"ם, עמ' טו-יז.
גבריאל בירנבאום, "גדעון הנמן: צוהר ללשון חכמים", בתוך: דב שוורץ (עורך), אוניברסיטת בר-אילן - מרעיון למעש, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ו, כרך ב, עמ' 101–110.
הערות שוליים

↑  גדעון הנמן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312861205171  ISNI: 0000 0000 6692 0302  LCCN: n82032544  NTA: 145558908  VIAF: 3812569   WorldCat (עם VIAF): 3812569
אברהם (רמי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באפריל 1960 (בן 64) יד בניסן ה'תש"ך ירושלים
 ענף מדעי:  תלמוד והלכה
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  ישיבת קול תורה  ישיבת הר עציון 
 מנחה לדוקטורט:  ישראל מ' תא-שמע 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1 באוקטובר 2005) 
 בת זוג:  דרורלי
 מספר צאצאים:  5 
 
אברהם (רמי) ריינר (נולד ב-11 באפריל 1960) הוא חוקר תלמוד והלכה ישראלי, פרופסור מן המניין במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מרצה ומחבר ספרים.
ביוגרפיה

אברהם (רמי) ריינר נולד בירושלים לרב יוסף יהודה ומרתה ריינר. למד בישיבת קול תורה, שם שימש אביו כר"מ, ולאחר מכן בישיבת הר עציון. את שירותו הצבאי עשה בחיל השריון במסגרת ה'הסדר'.
ריינר סיים את לימודי התואר הראשון במסלול הדו-חוגי במחלקות לספרות עברית ולתלמוד שבאוניברסיטה העברית. את התואר השני השלים בחוג לתלמוד שבאוניברסיטה העברית בשנת 1997. נושא עבודת הגמר היה: "רבינו תם: רבותיו (הצרפתים) ותלמידיו בני אשכנז על פי ניתוח יצירתו הספרותית ומקבילותיה". העבודה נעשתה בהדרכת פרופסור ישראל מ' תא-שמע. בשנת 2002 הוענק לו תואר דוקטור לפילוסופיה מהאוניברסיטה העברית בירושלים. כותר עבודת הדוקטורט היה "רבנו תם ובני דורו: קשרים, השפעות ודרכי לימוד בתלמוד". הדוקטורט נכתב גם הוא בהדרכת פרופסור ישראל מ' תא-שמע.
את לימודי הבתר דוקטור שלו עשה ריינר במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב בהנחיית פרופ' יעקב בלידשטיין.
לאורך השנים לימד ריינר במגוון מוסדות ובהם: הגימנסיה העברית בירושלים, ישיבת נוה שמואל באפרת, בית הספר פלך בירושלים, עלמא – מכללה עברית בתל אביב, החוג לתלמוד באוניברסיטה העברית, בית המדרש של מכון הרטמן בתל אביב, ומכון פיידיאה בסטוקהולם. כמו כן היה עמית מחקר במכון שלום הרטמן בירושלים, במרכז לחקר מדעי היהדות ע"ש הרברט כץ בפילדלפיה ועמד יחד עם פרופ' ורד נעם בראש קבוצת המחקר 'פרשנות כמחוללת חוק דתי' במכון ללימודים מתקדמים בירושלים.
משנת 2005 הוא חבר סגל במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון ופרופסור מן המניין במחלקה זו.
תחום מחקרו הוא היסטוריה חברתית ואינטלקטואלית באירופה בימי הביניים.
ספריו

רבנו תם: פרשנות, הלכה, פולמוס (הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2021) (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"). בשבעה־עשר פרקי הספר מתואר עולמו האינטלקטואלי והחברתי של רבנו תם ובין השאר נידונים בו סדר קורות חייו, זהות מוריו ואופי קשריהם עמו, מידת היכרותו עם ספרות חז"ל לסוגותיה ודרכי שימושו בה, דרכי טיפולו בנוסח התלמוד, אופי יצירתו הפרשנית, תקנותיו, פולמוסיו, קשריו עם בני זמנו ומידת השפעתו על בני דורו והבאים אחריהם, על ספר זה זכה בפרס מתנאל לספר הטוב ביותר בתחום מחשבת ישראל שהתפרסם בין השנים תש"ף-תשפ"ב.
תשובות ר' יצחק בן שמואל מדמפייר (ר"י הזקן) (יחד עם פרופ' פנחס רוט) בספר מוהדרות 140 תשובות פרי עטו של ר' יצחק בן שמואל מדמפייר (ר"י בעל התוספות) לשאלות הלכתיות ופרשניות שנשלחו אליו מרחבי אירופה. כל תשובה נערכה לפי כתבי היד הרלוונטיים ביותר ומלווה בפרשנות והערות היסטוריות וטקסטואליות נרחבות. המבוא מתאר את חייו והגותו של ר"י הזקן כפי שהם עולים מתשובותיו.
"Die Grabsteine vom jüdischen Friedhof in Würzburg aus der Zeit vor dem :Schwarzen Tod" (המצבות מבית הקברות היהודי בווירצבורג מן התקופה שקדמה למוות השחור), וירצבורג 2011. את הספר פרסם ריינר יחד עם שמעון שוורצפוקס וקרלהיינץ מילר. בספר תצלומי 1500 מצבות ושברי מצבות בצירוף פענוח הכתובות העבריות שעליהן עם תרגום לגרמנית. על בית עלמין זה ומצבותיו פרסם ריינר גם כמה מאמרים בעברית.
ספריו > ספרים בעריכתו

תא-שמע: מחקרים במדעי היהדות לזכרו של ישראל מ' תא-שמע, הוצאת מכללת הרצוג, אלון שבות ה'תשע"ב - 2011. בספר מובאים חקרי תפילה, מנהג והלכה, עיונים בפרשנות המקרא והתלמוד, מבבל ומפרובנס, מארץ ישראל ומביזנטיון, מצרפת ומאשכנז.
דרך ספר: שי לזאב גריס (יחד עם אבריאל בר-לבב, עודד ישראלי ויונתן מאיר) הוצאת כרמל, ירושלים ה'תשפ"א.
דיני ישראל – כרך לב (עורך אורח), הוצאת אוניברסיטת תל אביב, תל אביב ה'תשע"ח.
חיים אישיים

נשוי לדרורלי, אב ל-5 ילדים. אחיו הם ההיסטוריון פרופ' אלחנן ריינר, וראש ישיבת מעלה גלבוע הרב שמואל ריינר. גיסיו הם פרופסור ישראל יובל ופרופסור יהושע לוינסון.
הערות שוליים

↑  אברהם (רמי) ריינר, רבינו תם: רבותיו (הצרפתים) ותלמידיו בני אשכנז על פי ניתוח יצירתו הספרותית ומקבילותיה, באתר אוצר החכמה
↑  אברהם (רמי) ריינר, רבנו תם ובני דורו: קשרים, השפעות ודרכי לימוד בתלמוד, באתר אוצר החכמה
↑  קידומים ומתן קביעות - סגל אקדמי בכיר, באתר lp.vp4.me
↑  חננאל מאק, "כך נוהגות הנשים מעולם - ולא ראתה מעולם שהיו מחמירין יותר" סקירת הספר 'רבנו תם: פרשנות, הלכה, פולמוס בתוך: הארץ, מוסף לתרבות וספרות.
↑    ד"ר עוזיאל פוקס, ‏תרבות השו"ת: מפשטידה בתנור ועד מכור למשחקי קוביה, בעיתון מקור ראשון, 24 במרץ 2020.
↑  תשובות ר' יצחק בן שמואל מדמפייר (ר"י הזקן), באתר מאגנס
↑  סריקה של רוב הספר, באתר אוצר החכמה.
↑  "שבר קרב על שבר: גילויים מבית־הקברות היהודי של וירצבורג", זמנים 95 (2006), עמ' 52–57; אבן שכתוב עליה: תוארי הנפטרים על מצבות בית העלמין בווירצבורג 1147–1346, תרביץ עח [א] (תשרי תשס"ט), עמ' 123–152, באתר אוצר החכמה; "היצגי תאריך יוצאי דופן במצבות וירצבורג 1147–1346", תרביץ עט [א] (תש"ע–תשע"א), עמ' 143–147; "מ'גן עדן' ועד 'צרור החיים': ברכות המתים במצבות מאשכנז בימי הביניים", ציון עו [א] (תשרי תשע"א), עמ' 5–28; "עד הגל ועדה המצבה: לרגל הופעת הספר 'מצבות וירצבורג מן התקופה הקודמת למגפת המוות השחור'", ירושתנו ו (תשע"ב), עמ' שיג–שכה.
↑  תא שמע : מחקרים במדעי היהדות לזכרו של ישראל מ. תא-שמע, באתר הספרייה הלאומית
↑  דרך ספר : שי לזאב גריס, באתר הספרייה הלאומית
↑  דיני ישראל לב, הפקולטה למשפטים שבאוניברסיטת תל אביב
↑  הרצאה זו התפרסמה לאחר מכן כמאמר: "בין צרפת לאשכנז בתקופת בעלי התוספות: ר' חיים כהן כמקרה מבחן", בתוך: יוסף קפלן (ערוך), ברכות לאברהם, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשע"ט, עמ' 43–56, באתר אוצר החכמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266932205171  BnF: cb16671648c (data)  GND: 1018713255  ISNI: 0000 0000 6694 980X  LCCN: nr2004006610  NKC: zmp20231196980  ORCID: 0000-0003-4842-6193  VIAF: 59031286   WorldCat (עם VIAF): 59031286
שאול שוחט (קצין)

| --- | --- |

אלוף-משנה שאול שוחט בשנת 1984
 לידה:  31 באוקטובר 1944 (בן 79) י"ד בחשוון תש"ה בגדאד, ממלכת עיראק 
 תאריך עלייה:  1951
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  MA בלימודי המזרח התיכון אוניברסיטת תל אביב
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל   אמ"ן
 תקופת הפעילות:  1963–1987 (כ־24 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד בסיס האזנה בסיני ראש מחלקת ארגון וכח אדם באמ"ן
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל "כור מתכת" מנהל מרפאות "מרחב" בעלים ומנכ"ל של חברת "מגיש אחזקות"
 
שאול שוחט (נולד ב-31 באוקטובר 1944) הוא אלוף-משנה בדימוס, שהיה סגן ראש מחלקת בינה רשתית (קומינט) ביחידה 8200. וראש מחלקת משאבי אנוש הראשון במפקדת חיל המודיעין. לאחר שירותו, היה מנכ"ל חברת "כור מתכת" במשך 13 שנה, והקים את חברת "מגיש אחזקות", העוסקת בנדל"ן, בתקשורת ובשירותים רפואיים.
ילדות ומשפחה

שאול שוחט נולד בעיראק בשנת 1944 להוריו ראלי ופלורה שוחט. אביו היה פעיל בתנועת "החלוץ" והשתתף בהקמת המחתרת היהודית בעיראק. בשנת 1951 עלה שאול לארץ עם משפחתו המורחבת. המשפחה התיישבה ברמת גן, שם גדל והתחנך עד גיוסו לצה"ל בשנת 1963.
שירות צבאי

שוחט התגייס לחיל הקשר ושירת ביחידה 387 כקצין קשר ומטה. בשנת 1968 עבר לשרת ביחידה 8200 בחיל המודיעין ושימש כמפקד בסיס האזנה בסיני (בסיס אפרת). בשנים 1969–1971 נשלח על ידי צה"ל ללימודים אקדמיים באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות תואר ראשון בחוגים שפה וספרות ערבית ולימודי היסטוריה של המזרח התיכון.
בוגר המכללה לפיקוד ומטה בשנת 1975.
בין השנים 1971–1976 שימש כראש מדור פעילות חבלנית עוינת, כראש ענף אלחוט והאזנה וכסגן ראש מחלקת בינה רשתית (קומינט) ביחידה 8200. בשנת 1976 מונה לראש ענף משאבי אנוש ביחידה. בין השנים 1979–1982 מילא שוחט תפקידים מקצועיים נוספים, בין היתר ראש ענף חוגרים, בתחום משאבי אנוש.
בשנת 1982 מונה לראש מחלקת משאבי אנוש במפקדת קצין מודיעין ראשי עד שחרורו בשנת 1987. זאת הייתה הפעם הראשונה שחיל המודיעין מינה קצין מקצועי מטעמו לתפקיד זה, בדומה למקובל בחילות האוויר והים. בתפקידו זה תרם שוחט למיצוי מקסימלי בהבאת כוח אדם איכותי לחיל המודיעין וכאן ביצירת מקצועות ייחודיים חדשים ובפתרונות ייעודיים המותאמים לדרישות הספציפיות של החיל.
עם האלוף משה נתיב בביקור פרידה ב־8200. המפקד תא"ל בנטוב מעניק לו שי, לידו שוחט.
הענקת דרגת אלוף-משנה על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן -1982.
עם האלוף אהוד ברק ראש אמ"ן - טקס חיילים מצטיינים 1984.
עם האלוף אהוד ברק - ביקור במחלקה - 1985.
שוחט מארח את האלופים שלמה גזית ויהושע שגיא - 1985.
עם הרב הצבאי הראשי אלוף גד נבון בטקס הכנסת ספר תורה - 1985.
שוחט במרכז עם אלוף אורן שחור משמאל ותא"ל אריה רונה מימין, 1986.
עם רב-אלוף אמנון ליפקין שחק במסיבת השחרור 1987.
עם קצין מודיעין ראשי גיורא זורע במסיבת שחרור - 1987.
שוחט עם תא"ל אפרים לפיד במסיבת השחרור - 1987.
תפקידים אזרחיים

בשנים 1987–1989 היה ראש אגף במפעלי נייר חדרה. בשנים 1989–2002 שימש כמנכ"ל כור מתכת - חברה העוסקת בייזום, בתכנון ובביצוע פרויקטים הנדסיים מורכבים.
בשנים 2007–2010 שימש כיועץ אסטרטגי לפרויקטים בינלאומיים מיוחדים, בכללם עסקי מקרקעין.
בשנים 2010–2014 שימש כמנכ"ל מרפאות "מרחב".
משנת 2014 משמש שוחט כבעלים וכמנכ"ל של חברת "מגיש אחזקות", העוסקת בנדל"ן, בייעוץ כלכלי, ובתקשורת (קבלן משנה של חברה התקשורת נקסטקום) וכן באבחון רפואי ובהתמקדות בבדיקות EMG (מיפוי המערכת העצבית).
עם מנכ"ל חברת החשמל - ביקור במפעלי רמים בקריית שמונה - 1990
הקמת קונסטרוקציה על ידי מנהלת הפרויקטים בכור מתכת - 1992
ייצור תיבות קשר - מפעלי רמים קריית שמונה - 1998
השכלה

תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב בחוגים היסטוריה של המזרח התיכון ושפה וספרות ערבית, ותואר שני בהצטיינות בחוג למזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
פעילות ציבורית

במסגרת המרכז למורשת המודיעין משמש שוחט כחבר הנהלת קרן ענבר לעידוד המחקר והעשייה להתמודדות עם הטרור, בראשה עומד אלוף (מיל.) דני רוטשילד.
חיים אישיים

משנת 1968 נשוי לאוריה לבית יודפת, בת למשפחת ותיקה ושורשית בכפר סבא ואשת חינוך. לזוג שלושה ילדים. המשפחה מתגוררת בהוד השרון.
כאזרח, 2018
נואם באירוע שנתי של קרן ענבר 2012
שמואל מיכאלי

שמואל מיכאלי (1926–2005) מורה, מחנך ומנהל הגימנסיה העברית רחביה
שמואל מיכאלי (1926 – 25 בפברואר 2005) היה מורה ומחנך ירושלמי והמנהל השישי של הגימנסיה העברית רחביה.
ביוגרפיה

שמואל מיכאלי (שמו המקורי – אויגן קיש) נולד וגדל בעיר סובוטיצה, סרביה (על הגבול שבין סרביה לבין הונגריה). הוא מעיד, כי הוריו, אליזבט ומיכאל, לא סיימו את לימודיהם התיכוניים, ואביו התפרנס כסוכן-נוסע. היו לו אח ואחות גדולים ממנו ואחות קטנה. על עצמו הוא כותב "נחשבתי ל'כוכב', בהיותי תלמיד מצטיין והיחיד במשפחה שהיה בדרך להשגת תעודת בגרות". בזמן מלחמת העולם השנייה הועבר למחנה עבודה בהונגריה, לאחר מכן הצטרף לקבוצת הפרטיזנים "קלוטילד" תחת ג'יאורג' סקאשיטש ובלה שטולר. אחרי המלחמה היה עצור בידי הרוסים. לאחר חזרתו ליוגוסלביה ולעירו, סיים את לימודיו התיכוניים, ואף למד שנה אחת מתמטיקה באוניברסיטת בלגרד, ואז החליט בשנת 1948 לעלות לארץ. בהמשך, חי בירושלים: ב-1953 התחיל לעבוד כמחנך וכמורה למתמטיקה בגימנסיה רחביה. ב-1970 החל לנהל בפועל את בית הספר, בזמן שהמנהל ד"ר זבולון תוחמן חלה. ב-1972, לאחר מותו של תוחמן, התמנה למנהל הגימנסיה. בשנת 1987, פרש מניהול בית הספר. עד פרישתו לגמלאות כיהן גם כיו"ר התאגדות המנהלים הארצית. בשנת 1990 נשלח על ידי הפדרציה הציונית העולמית להונגריה כנציג החינוך והתרבות במרכז אירופה. נפטר ב-2005, ונקבר בבית העלמין בגבעת שאול, ירושלים. על קברו נכתב, לפי בקשתו: "שמואל מיכאלי – איש חינוך".
היה נשוי לחוה, ולהם 2 בנים. יוסי, בנו הבכור (נולד 1950), היה רופא מומחה לסרטן תאי הפלזמה (Multiple Myeloma) שניהל את המחלקה בקורנל (ניו-יורק) עד שנפטר ממחלה קשה בשנת 2001. לאחר מותו של יוסי, קרא פרופסור ג'יל לוגסי למחלקה שמטפלת במילומה בבית החולים ברזילי באשקלון בשם "מכון המטולוגי ע"ש פרופ' יוסף מיכאלי ז"ל". בית החולים קורנל מעניק מדי שנה פרס על שמו של יוסי, כהוקרה לחוקר/ת מצטיין בחקר המילומה.
איתן, בנו הצעיר (נולד 1954), שירת בשב"כ. לאחר פרישתו לגמלאות, נפטר גם הוא ממחלה קשה, ב-5 ינואר 2020. שני הבנים למדו בנערותם בגימנסיה רחביה שבה לימד אביהם.
תקופת נעוריו על-פי ספרו "בנתיבי המאבק",

מיכאלי פרסם ספר אוטוביוגרפי, בנתיבי המאבק. הספר התמקד בתקופות נערותו ובחרותו בסרביה ובהונגריה בזמן מלחמת העולם השנייה ולאחריה, ובאירועים שונים שעבר: ניסיון הצטרפות לפרטיזנים, העברה למחנה עבודה בהונגריה, בריחה, פעילות מחתרתית – פרטיזנית בבודפשט, כליאה בשבי הרוסי והתמודדות עם המשטר הקומוניסטי של טיטו. הפרק האחרון של הספר מסתיים עם הגעתו לארץ. הזיכרונות האישיים מסופרים בספר מנקודת מבטו הבוגרת של מחנך ישראלי, כ-40 שנה לאחר שחווה את האירועים, בליווי התובנות שיש לו בחלוף השנים. למרות הקדמה קצרה העוסקת ברקע המשפחתי של מיכאלי, עיקר הספר מתמקד בשבע שנים (1941–1948).
העיר סובוטיצה (בהונגרית סבדקה Szabadka), עיר מגוריו של מיכאלי, שכנה באזור, שעבר ב-1918 מידי האימפריה האוסטרו-הונגרית, לידי הפדרציה היוגוסלבית, והיא מצויה על הגבול בין סרביה לבין הונגריה. מיכאלי מעיד כי היו בעיר לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה כ-5,000–5,200 יהודים. היהדות בעיר, השתייכה ברובה לזרם הניאולוגי-ליברלי, ומיעוטה ליהדות האורתודוקסית.
נושאים עיקריים שבהם עוסק הספר הם התפתחות רגשותיו הלאומיים היהודיים של מיכאלי והחינוך הציוני שקיבל; גבולות הידע בזמן המלחמה על ההשמדה והשואה מנקודת מבטו; ניסיונותיו להימנע ממעצר ולהצטרף אל הפרטיזנים; היחסים בהונגריה בין התושבים המקומיים לבין הגרמנים, לפי התרשמותו; ניסיונות ההתנגדות לגרמנים בהונגריה; התנסותו בשבי הרוסי; החיים ביוגוסלביה הקומוניסטית של טיטו, שאליה חזר לאחר שחרורו מהשבי; ולבסוף, עלייתו של מיכאלי ארצה.
בקורת על הספר התפרסמה, בין היתר, בכתב העת הווירטואלי "מעמקים".
פעילותו החינוכית כמורה וכמנהל

מיכאלי היה, כאמור, מורה למתמטיקה בבית הספר מאז שנת 1953. בהמשך, הוא היה ממונה גם על הפעילות החברתית בבית הספר, ופיתח פעילויות כמו מפעל "ערבי-תרבות" ו" יום השמיניות". לאחר מכן התמנה כסגן-מנהל. כסגן מנהל היה חלק מהנהלת הגימנסיה שכללה שלושה חברים: אותו עצמו, את המנהל ד"ר זבולון תוכמן, ואת מזכיר הגימנסיה חן מלך מרחביה, שהיה אחראי על התחזוקה, הפקידות והנהלת החשבונות (את מרחביה החליף יותר מאוחר אברהם טריגודה). בזמן מחלתו של המנהל תוחמן, כיהן מיכאלי כמנהל-בפועל. לאחר פטירתו של תוחמן, הוא התמנה למנהל הגימנסיה בשנת 1972 וכיהן בתפקיד זה עד שנת 1987.
כמורה למתמטיקה נחשב כמורה טוב: כבר אחרי המלחמה, כששובץ ביוגוסלביה לכיתה י"ב, נהג לתת שעורים פרטיים במתמטיקה לתלמידים רבים. תכונות נוספות שלו שבאו לידי ביטוי בתפקידו כמנהל היו הרגלי עבודה וסדר, ולדבריו רכש אותן בלימודיו בבית הספר ההונגרי (בנתיבי המאבק, עמ' 23). גם בארץ, הלך שמו לפניו כמורה אהוב למתמטיקה. אחד מתלמידיו, העיתונאי יהודה ליטני, נזכר בתקופת לימודיו בגימנסיה: "שנאתי מתמטיקה אבל אהבתי אותו".
בשלהי שנות ה-60 החליטה ממשלת ישראל על הרפורמה בחינוך. בית הספר היסודי צומצם ל-6 כתות, ובמסגרת הלימוד התיכוני בוצעה הפרדה: הוקמה חטיבת ביניים – בת 3 כתות בין בית הספר היסודי לבין התיכון, והוקמה חטיבה עליונה בת 3 כיתות. הרפורמה הזו גם חרתה על דיגלה את האינטגרציה בין שכבות אוכלוסייה שונות של תלמידים, וצמצום פערים על רקע מעמדי-עדתי בהישגים הלימודיים. הגימנסיה הייתה בין בתי הספר הראשונים שהחלו בתהליך הרפורמה, בזמן כהונתו של מיכאלי כמנהל בית הספר. מיכאלי, יזם בתחילת שנות ה-70, תוכניות חדשניות שהיו שלב מקדים לאינטגרציה ולרפורמה, והיו מודל לתהליכים דומים בבתי ספר אחרים. המהלך לא עבר בקלות, והורים שהתנגדו לו ניהלו מאבקים מתוקשרים שגרמו אף להתערבות משטרה, עד שהמהלך התייצב כעבור עשר שנים.
מיכאלי היה גם המנהל הראשון בארץ שהנהיג בגימנסיה לימודים בשיטה של יחידות לימוד, משנת הלימודים תשל"ד ואילך. השיטה החדשנית ביטלה את המגמות המסורתיות שהיו נהוגות בכיתות י"א–י"ב ונתנה מגוון רחב של אפשרויות בחירה במקצועות הלימוד.
ב-1983, הועברו הכיתות היסודיות של הגימנסיה לבית הספר ע"ש פולה בן-גוריון בעמק המצלבה. בגימנסיה שבשכונת רחביה נותרו חטיבת הביניים והחטיבה העליונה, ומתכונת זו נותרה בעינה עד היום.
מיכאלי פרש מניהול הגימנסיה בשנת 1988, אחרי 35 שנה של עבודה במוסד, והוחלף על ידי אריה רוגל.
הסרט הדוקומנטרי "ילדי הצללים"

בשנת 2017 יצרה הבמאית נועה אהרוני את הסרט הדוקומנטרי "ילדי הצללים" (Shadows), סרט קצר בן 52 דקות, שהוקרן בהקרנת בכורה ב-17 במאי 2017. בסרט חשפו שלושה מבני הדור השני לשואה, אחד מהם איתן, בנו של מיכאלי, את סיפורם הקשה, והעזו לדבר בגילוי לב על ההתעללות והאלימות הפיזית והנפשית אשר חוו במשפחותיהם. על-פי המסופר בסרט, תגובתם של ניצולי השואה לטראומה שחוו, התבטאה בהתעללות בילדיהם, ואיתן מיכאלי מאשים את אמו בהכאת ילדיה (אך לא את אביו). הסרט תיאר את ההשלכות הרגשיות והנפשיות של ההתעללות על בני הדור השני, שחיו בקונפליקט מתמיד: מצד אחד, אמפתיה לסבל שחוו הוריהם, ומצד אחר, פחד ובושה שליוו אותם כל חייהם. רגשות אלה התגברו ביתר שאת כשהפכו להורים בעצמם (לבני הדור השלישי), תוך חשש מתמיד מפני ההעברה של האלימות, הכאב והסבל הלאה לילדיהם.
בעקבות הקרנת הסרט, קיים איתן מיכאלי כמה ראיונות בעיתונות ובטלוויזיה וסיפר על ילדותו בבית הוריו, ועל המכות שספג בילדותו מאמו. איתן מיכאלי נפטר כשנה וחצי אחרי מתן הראיונות.
ראו גם

הגימנסיה העברית רחביה
שואת יהודי הונגריה
שואת יהודי יוגוסלביה
לקריאה נוספת

שמואל מיכאלי, בנתיבי המאבק: קורות צעיר יהודי במלחמת העולם השנייה, ירושלים, הוצאת כתר, 1978.
שלומי רוזנפלד, מאה שנות – סיפורה של הגימנסיה העברית בירושלים 1909–2009, הוצאת הגימנסיה העברית, 2009.
הערך: "שמואל מיכאלי", בספר: ג'ני לבל, אתמול-היום, יוצאי יוגוסלביה לשעבר בבניין הארץ, הוצאת התאחדות עולי יוגוסלביה-לשעבר בישראל, תל אביב, 1999.
אתי אברמוב, "בסרט הזה אין הפי אנד", ראיון עם איתן מיכאלי (בנו של שמואל מיכאלי) במוסף לשבת של ידיעות אחרונות, 12 במאי 2017. https://www.yediot.co.il/articles/0,7340,L-4960947,00.html
ינון מילס, ראיון עם איתן מיכאלי ואמו ניצולת השואה, המגזין עם אושרת קוטלר/ מהדורת השבת עם הילה קורח (ערוץ 13), 12 במאי 2017.
הערות שוליים

↑  שמואל מיכאלי, בנתיבי המאבק: קורות צעיר יהודי במלחמת העולם השניה, ירושלים: כתר, 1978
↑  איתן מיכאלי ז"ל, באתר אבלים, ‏6/01/2020
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  שמואל מיכאלי, בנתיבי המאבק: קורות צעיר יהודי במלחמת העולם השנייה, ירושלים: כתר, 1978
↑  דב לנדאו, אמיתות חדשות-ישנות על השואה ביוגוסלביה ובהונגריה: על ספרו של שמואל מיכאלי בנתיבי המאבק, מעמקים: כתב עת וירטואלי לספרות ואמנות גיליון מס' 22, אדר תשס"ט 3.2009
↑  שלומי רוזנפלד, מאה שנות: סיפורה של הגימנסיה העברית בירושלים, ירושלים, הוצאת הגימנסיה העברית בירושלים, עמ' 148.
↑  שלומי רוזנפלד, מאה שנות: סיפורה של הגימנסיה העברית בירושלים, ירושלים: הוצאת הגימנסיה העברית בירושלים, 2009, עמ' 163
↑   רוני דורות, שואה בבית: כשאבא יורה ואימא מכה ומוכרחים להבין אותם, באתר הארץ, 11 באפריל 2018
↑  אתי אברמוב, "בסרט הזה אין הפי אנד" (ראיון עם איתן מיכאלי), המוסף לשבת של ידיעות אחרונות, 12/05/2017
↑  ינון מילס, ראיון עם איתן מיכאלי ועם אמו, המגזין עם אושרת קוטלר/ מהדורת השבת עם הילה קורח (ערוץ 13), 12/05/2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469327105171  ISNI: 0000 0000 2777 9983  LCCN: n88122349  VIAF: 75404597   WorldCat (עם VIAF): 75404597