stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סולם (יישוב)
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף נובמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  שפי גבאי, כפר סולם הוא שונם הקדומה, דבר, 12 בנובמבר 1969
↑  קרן קובלו-פארן, ‏סולם, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 118, 10 בספטמבר 2006
1 2 3  קרן קובלו-פארן, ‏סולם, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 122, 7 בפברואר 2010
1 2  קרן קובלו-פארן וערן אריה, ‏סולם, תל שונם, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 122, 7 בספטמבר 2010
↑  רבקה גונן, מבוא לארכאולוגיה של ארץ ישראל בתקופת המקרא, יחידה 7 עמוד 101
↑  עדנה דללי-עמוס, ‏סולם, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 121, 2 בדצמבר 2009
↑  יעל גורין-רוזן, ‏סולם - ממצא כלי הזכוכית, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 126, 17 בנובמבר 2014
↑  יופה חושקר, ‏סולם, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 126, 17 בנובמבר 2014
↑  פאדי אבו זידאן, ‏סולם - ממצא כלי הזכוכית, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גיליון 131, 22 בדצמבר 2019
↑  Hütteroth, Wolf-Dieter; Abdulfattah, Kamal (1977). Historical Geography of Palestine, Transjordan and Southern Syria in the Late 16th Century. Erlanger Geographische Arbeiten, Sonderband 5. Erlangen, Germany: Vorstand der Fränkischen Geographischen Gesellschaft. ISBN 3-920405-41-2.p. 118
↑   משה גלעד, למה מארק טוויין שנא את מה שראה בישראל ואיך זה קשור לנתניהו, באתר הארץ, 13 במרץ 2017
↑  היהודים בעמק יזרעאל, החרות, 23 במאי 1910
↑  מרחביה, הפועל הצעיר, 14 בנובמבר 1913
↑  מכתב ממרחביה, האחדות, 7 בנובמבר 1913
↑  פרטי המאורע בפוליה, הצפירה, 11 ביוני 1911
↑  מאורע מרחביה, הפועל הצעיר, 14 ביוני 1911
↑  פולה, מוריה, 6 ביוני 1911
↑  בעמק יזרעאל - מושב מרחביה, הארץ, 1 באוקטובר 1928
↑  בלשכת העבודה בעפולה, ?^נלק, דבר, 28 באוקטובר 1934
↑  בישובי עובדים - מרחביה, משמר, 31 באוגוסט 1947
↑  תקנות העברת קרקעות, הצופה, 29 בפברואר 1940
↑  Barron, 1923, Table VII, Sub-district of Ramleh, p. 21
↑  Mills, 1932, p.67
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 26
↑  עזריה אלון, מי גורש איך ולמה, דבר, 10 במרץ 1978
↑  ילדי שונם הערבית בחגיגת 1 במאי במרחביה, על המשמר, 2 במאי 1949
↑  ערבי שאינו מקופח, הארץ, 25 ביוני 1950
↑  יעקב פליישר, סולחה בכפר סולם, על המשמר, 21 בינואר 1964
↑  כפרים ערביים קטנים הוכללו במועצות אזוריות, הצופה, 29 ביוני 1966
↑  מרפאה של קופ"ח נפתחה בכפר סולם, דבר, 10 בפברואר 1971
↑  ועדת חקירה לגבולות: מועצה אזורית נוף הגליל תפוצל לשתי מועצות אזוריות, באתר גלובס, 1 בפברואר 2001
↑  משחק בודד בלאומית ־ 48 החוויות ער גביע־המדינה, על המשמר, 11 בדצמבר 1964
↑  ליגות ב', דבר, 5 בפברואר 1978
↑  מיקי שורץ, הפרויקט של ראדי, באתר ynet, 2 בינואר 2013
↑  דוד מרואני, הזידאן של סכנין, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2011
↑  שרה ליבוביץ-דר, המשחק הבלתי גמור, חדשות, 29 בנובמבר 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520208705171  VIAF: 316602874   WorldCat (עם VIAF): 316602874
בית ברנדוט

| --- | --- |

 
 מדינה:  שוודיה
 תארים:  מלך שוודיה   מלך נורווגיה
 מייסד:  קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה
 ראש הבית הנוכחי:  קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה
 תקופת השושלת:  1818–הווה (כ־207 שנים)
 אתניות:  שוודית
בית ברנדוט (בשוודית: Bernadotte) היא משפחת אצולה שוודית ממוצא צרפתי, שבניה שולטים בשוודיה מזה כמאתיים שנה. עד לשנת 1905 השושלת שלטה גם בנורווגיה.
היסטוריה > רקע

מייסד בית המלוכה, קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה, נולד כז'אן ברנדוט ב-26 בינואר 1763 בפו שבצרפת, כבנם של ז'אן אנרי ברנדוט, שהיה תובע בפו, ושל אשתו, ז'אן דה סנט וינסנט, אחייניתו של אב המנזר של סירקס שבדרום צרפת. במקור נקראה המשפחה דו פווה (du Poey או de Pouey), אך שמה שונה לברנדוט, שמה של אחת מאימהות המשפחה, בתחילת המאה ה-17.
ברנדוט שירת בצבא הצרפתי, ובתקופת המהפכה הצרפתית בלט בכישוריו וקודם עד מהרה לדרגת גנרל. לאחר הקמת הקיסרות הראשונה העניק לו נפוליאון דרגת מרשל של צרפת, והוא מילא חלק חשוב בקרב אולם ובקרב אוסטרליץ.
בשנת 1808, בתוקף תפקידו כמושל ערי הנזה, הונחה ברנדוט לנהל מסע מלחמה כנגד שוודיה, דרך האיים של דנמרק, אך התוכנית הסתיימה בלא כלום בשל הצורך בכוחות ובשל נטישת המערכה על ידי חיל המשלוח הספרדי.
בשנת 1810 עמד לקבל את המינוי החדש של מושל רומא, כאשר נבחר באופן בלתי צפוי ליורש העצר של קרל השלושה עשר, מלך שוודיה. בעיית ירושתו של קרל השלושה עשר התגלתה כבר שנה קודם לכן, כאשר עלה לכס המלכות ונראה היה שהענף השוודי של שושלת הולשטיין-גוטורפ עומד להיגדע לאחר מות קרל. המלך היה אז בן 61, חשוך ילדים ובמצב בריאותי רעוע. המלכה שרלוט הביאה לעולם שני ילדים שמתו בינקותם ולא היה סיכוי שתצליח ללדת ילד נוסף. זמן קצר לאחר הכתרתו אימץ המלך אימץ את הנסיך הדני קרל אוגוסט, אך זה מת חודשים ספורים לאחר הגעתו לשוודיה.
היסטוריה > בחירת ברנדוט

ברנדוט נבחר להיות יורש העצר, בין השאר בשל העובדה שרוב צמרת הצבא השוודי הייתה בעד בחירתו של קצין צבא לתפקיד המלך, לאור הסיבוכים הצפויים מול רוסיה. סיבה נוספת לבחירתו הייתה האהדה האישית כלפיו שנבעה מהיחס הטוב שהפגין כלפי השבויים השוודים במהלך המלחמה עם דנמרק. הבחירה בברנדוט הוכרעה סופית על ידי אחד מאנשי חצר המלכות השוודית, הברון קרל אוטו מורנר, שביוזמתו האישית, הציע לברנדוט את ירושת הכתר השוודי. ברנדוט דיווח על ההצעה לנפוליאון, שהתייחס לכל העניין כאל שטות. הקיסר לא תמך בברנדוט, אך מצד שני לא התנגד, כך שברנדוט הודיע למורנר שלא יסרב לכבוד אם ייבחר. ממשלת שוודיה נדהמה מעזות הפנים של מורנר, שנעצר מיד עם שובו לשוודיה. עם זאת, זכתה מועמדותו של ברנדוט לתמיכה וב-21 באוגוסט 1810 נבחר על ידי הפרלמנט להיות נסיך הכתר החדש. כתוצאה מכך הוענקה לו על ידי המלך דרגת גנרליסימו בצבא שוודיה. חודש לאחר מכן, ב-26 בספטמבר 1810, ויתר על תואר "נסיך פונטקורבו", שהוענק לו קודם לכן על ידי נפוליאון.
ב-2 בנובמבר נכנס ברנדוט באופן חגיגי לסטוקהולם וב-5 בנובמבר קיבל את שבועת האמונים של הריקסדג (הפרלמנט) ואומץ על ידי קרל השלושה עשר בשם "קרל יוהאן". במקביל המיר את דתו מנצרות קתולית ללותרניזם, דת חצר המלכות השוודית. ברנדוט זכה לכיבודים רבים, כמו חברות כבוד באקדמיה המלכותית השוודית למדעים שהוענקה לו ב-21 בנובמבר 1810.
היסטוריה > נסיך הכתר

עד מהרה זכה נסיך הכתר החדש באהדה ציבורית והוכר כאיש החזק ביותר בשוודיה. תשישותו של המלך הזקן והמחלוקות שנתגלעו בין חברי המועצה המלכותית של שוודיה, הותירו את השליטה, בעיקר על יחסי החוץ, בידיה של הממשלה. המהלך המרכזי של מדיניותו של קרל יוהאן היה המהלך לסיפוחה של נורווגיה.
ב-1813 כרת קרל יוהאן ברית עם אויביו של נפוליאון, כולל בריטניה ופרוסיה במסגרת הקואליציה האנטי-צרפתית השישית, מתוך תקווה לשמור לעצמו את נורווגיה. לאחר התבוסות בקרב ליצן ובקרב באוצן במאי 1813, הפיח נסיך הכתר השוודי רוח לחימה בבעלות בריתו ובוועידה שהתקיימה בטרכנברג התווה את התוכנית הכללית של המערכה שהחלה לאחר פקיעת תוקפה של שביתת הנשק של פלסוויץ.
כמפקד העליון של הצבא הצפוני הגן קרל יוהאן בהצלחה על מבואותיה של ברלין ונחל ניצחונות נגד ניקולה אודינו באוגוסט וכנגד מישל נה בקרבות בגרוסברן ובדנוויץ, אך לאחר קרב לייפציג פנה לדרך משלו, נחוש בדעתו כנגד כל הסכנות להכניע את דנמרק ולשמור לעצמו את נורווגיה. מאמציו הגיעו לשיאם בהסכם קיל שבמסגרתו הועברה נורווגיה לשליטת השוודים.
הנורווגים לא קיבלו את מרותה של שוודיה. הם הכריזו על עצמאותם, אימצו חוקה ליברלית ובחרו בנסיך הכתר הדני, כריסטיאן פרדריק, כמלכם. השוודים נחלו ניצחון מהיר במלחמה השוודית-נורווגית תחת פיקודו של קרל יוהאן. כמנצח יכול היה קרל יוהאן להכתיב את התנאים לנורווגיה, אך הוא ויתר וקיבל על עצמו את החוקה הנורווגית. מהלך זה סלל את הדרך לנורווגיה להיכנס לאיחוד עם שוודיה באותה שנה.
היסטוריה > קרל ה-14

בעקבות מותו של קרל השלושה עשר ב-5 בפברואר 1818, עלה קרל יוהאן לכס המלוכה כקרל הארבעה עשר יוהאן, מלך שוודיה וכקרל השלישי יוהאן, מלך נורווגיה באוניה פרסונלית ובתחילה זכה לאהדתם של שני העמים עליהם מלך. העובדה שהוא מעולם לא למד לדבר שוודית או נורווגית, היוותה רק מכשול קטן עבורו, שכן, הצרפתית הייתה השפה הבינלאומית של התקופה ושפת הדיפלומטיה המסורתית, וזו הייתה שגורה על פיהם של רוב אנשי האצולה השוודית.
תקופת מלכותו של קרל יוהאן עמדה בסימן השלמת כרייתה של תעלת גותה הדרומית, שהחלה 22 שנים קודם לכן וקישרה את אגם ונרן עם וסודשופין שליד הים, 180 ק"מ מזרחה. כמי שהיה בעל דעות רדיקליות בצעירותו, השתנו דעותיו במשך השנים בהדרגה לכוון הימני של המפה הפוליטית ובעת עלייתו לכס המלוכה היה שמרן קיצוני. גישתו האוטוקרטית, במיוחד הצנזורה שהטיל על העיתונות, היו בלתי פופולריים, במיוחד לאחר 1823. עם זאת, השושלת שהקים לא עמדה מעולם בפני סכנה של ממש, שכן הן השוודים והן הנורווגים היו גאים במלך אירופאי, שהיו לו מוניטין טובים.
גם בנורווגיה הוא התמודד עם אתגרים. החוקה הנורווגית העניקה לפרלמנט הנורווגי, הסטורטינג, סמכויות גדולות יותר בהשוואה לכל בית מחוקקים באירופה של אותה תקופה. בעוד שבשוודיה הייתה לקרל יוהאן סמכות להטלת וטו, הייתה סמכותו זו בנורווגיה מוגבלת. הוא דרש מהסטורטינג להעניק לו זכות וטו מוחלטת, אך נסוג מדרישתו.
ההתנגדות לשלטונו הגיעה לשיאה בשנות השלושים של המאה ה-19 עד כדי דרישות להתפטרותו. קרל יוהאן שרד את הלחצים הללו, ומלך על שוודיה ונורווגיה מ-1818 עד למותו ב-1844.
קרל הארבעה עשר נישא ב-17 באוגוסט 1798 לדזירה קלארי, בתו של סוחר משי ממרסיי ואחותה של ז'ולי קלרי, אשתו של ז'וזף בונפרטה. דזירה הייתה מאורסת קודם לכן לנפוליאון. ברנדוט ודזירה הולידו בן אחד בלבד, אוסקר הראשון, מלך שוודיה, שמלך אחרי מות אביו.
השושלת שהקים קרל הארבעה עשר שולטת עד היום בשוודיה ועד לשנת 1905 שלטה גם בנורווגיה, כחלק מהאיחוד השוודי-נורווגי.
מלכי שוודיה

1818–1844: קרל הארבעה עשר יוהאן
1844–1859: אוסקר הראשון
1859–1872: קרל החמישה עשר גוסטב
1872–1907: אוסקר השני
1907–1950: גוסטב החמישי
1950–1973: גוסטב השישי
1973–כיום: קרל השישה עשר גוסטב
מלכי נורווגיה

1818–1844: קרל השלישי יוהאן
1844–1859: אוסקר הראשון
1859–1872: קרל הרביעי
1872–1905: אוסקר השני
שלט האצולה הגדול של מלכי שוודיה
מייגן די סטליון

| --- | --- |

מייגן די סטליון, 2020
 לידה:  15 בפברואר 1995 (בת 29) מחוז בקסר, טקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  מייגן ג'ובון רות פיט
 שם במה:  Megan Thee Stallion 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום טקסס
 עיסוק:  ראפרית, זמרת, פזמנואית, שחקנית
 סוגה:  היפ הופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קול
 חברת תקליטים:  1501 • 300 • רוק ניישן
 בן או בת זוג:  Pardison Fontaine (2020–2023) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לתגלית השנה (2021) 
 http://megantheestallion.com
 פרופיל ב-IMDb
 
מייגן ג'ובון רות פיט (באנגלית: Megan Jovon Ruth Pete; נולדה ב-15 בפברואר 1995), הידועה בשם הבמה מייגן די סטליון (Megan Thee Stallion), היא ראפרית ופזמונאית אמריקאית. מייגן די סטליון נולדה וגדלה במחוז בקסר, טקסס שבארצות הברית.
מייגן די סטליון הוציאה בשנת 2017 את המיני-אלבום הראשון שלה, Make It Hot. שנה לאחר מכן, הוציאה את המיני-אלבום השני שלה, Tina Snow. הוא זכה להצלחה נאה כאשר נכנס אל מצעד הבילבורד 200, ומתוכו יצא הסינגל "Big Ole Freak", שהצליח להיכנס אל מצעד הבילבורד הוט 100, תוך שנכנס למצעד שירי R&B/היפ הופ השנתי של בילבורד.
בשנת 2019, זכתה מייגן די סטליון להצלחה רבה כאשר הוציאה את המיקסטייפ הראשון שלה, Fever. הסינגל הראשון "Sex Talk" והשני "Realer", זכו להצלחה נאה, בעוד השיר "Cash Shit" שלא יצא כסינגל, הפך ללהיט בארצות הברית. באוקטובר 2019, העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי את תואר הפלטינה לשיר, עבור מכירות של למעלה ממיליון עותקים במדינה. בסמוך לכך, יצא השיר "Hot Girl Summer", בו השתתפה הראפרית ניקי מינאז'. השיר זכה להצלחה רבה, תוך שהגיע אל המקום הראשון במצעד של הרולינג סטון טופ 100, וה-11 במצעד הבילבורד הוט 100, וקיבל את תואר הפלטינה בארצות הברית גם כן. בשנת 2020, יצא המיני-אלבום השלישי שלה, Suga.
קורות חיים

מייגן ג'ובון רות פיט נולדה ב-15 בפברואר 1995, במחוז בקסר, טקסס שבארצות הברית. מייגן די סטליון ואמה עברו בסופו של דבר לפרלנד, טקסס, פרוור ליוסטון, כשהייתה בת 14, וחיה שם עד שהייתה בת 18. כאשר חשפה בפני אמה שהיא רוצה להיות ראפרית, זו ענתה לה שהיא תצטרך לחכות עד שהיא תהיה בת 21.
בסופו של דבר, החלה מייגן די סטליון את הקריירה שלה בשנת 2016.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2020: Good News
2022: Traumazine
2024: Megan
2024: Megan: Act II
2025: Megan: Act III
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2019: Fever
2021: Something for Thee Hotties
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2017: Make It Hot
2018: Tina Snow
2020: Suga
1934 בארץ ישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««   1933  1932 1931 | 1934  בארץ ישראל |  »»»  1935   1936   1937 |  |
 כל ערכי השנים בארץ ישראל  כרונולוגיה של אזור ארץ ישראל  אירועים בולטים בעולם ב-1934 פורטל היישוב • לוח שנה של שנת 1934
להלן אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1934 בארץ ישראל תחת שלטון המנדט הבריטי.
הנהגה

שלטון המנדט
הנציב העליון - סר ארתור ווקופ
הנהגת היישוב
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
19 בפברואר – הקבוצה המאורגנת הראשונה שאורגנה על ידי הלשכה לעליית הנוער אשר הכילה נוער יהודי מגרמניה, הגיעה לארץ ישראל ונשלחה ללמוד בקיבוץ עין חרוד.
14 במאי – סופות גשמים עזות בטבריה גרמו לשיטפון שבו נספו 35 אנשים וכ-100 בניינים נהרסו.
החלה ההעפלה, הגירה המונית בלתי חוקית של פליטים יהודים לארץ ישראל, אשר הושפעה בתחילה בעיקר בעקבות המצב המידרדר של יהדות גרמניה לאחר עלייתה לשלטון של המפלגה הנאצית בשנת 1933, וכמו כן גם בעקבות אימוץ מדיניות אנטישמית במדינות אירופאיות אחרות שכללו פוגרומים, רדיפות והגבלות שונות על האוכלוסייה היהודית. (תאריך מדויק לא ידוע)
מכון המחקר "מכון זיו" (לימים "מכון ויצמן למדע") נוסד בשנת 1934 ברחובות. (תאריך מדויק לא ידוע)
קבוצת הכדורגל מכבי נתניה נוסדה ב-1934.
אירועים בולטים > התיישבות

18 ביולי – נוסד היישוב קריית ביאליק.
נולדו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
1 בינואר – יונה עטרי, שחקנית וזמרת ישראלית (נפטרה ב-2019)
13 בינואר – אברהם רביץ, חבר הכנסת וסגן שר מטעם דגל התורה (נפטר ב-2009)
10 בפברואר – אילנה רובינא, זמרת ישראלית (נפטרה ב-2020)
17 בפברואר – עדיאל אמוראי, פוליטיקאי ישראלי
19 בפברואר – ריקה זראי, זמרת ישראלית (נפטרה ב-2020)
21 בפברואר – דוד אבידן, משורר, צייר, איש-קולנוע, פובליציסט ומחזאי ישראלי (נפטר ב-1995)
5 במרץ – דניאל כהנמן, פסיכולוג קוגניטיבי ישראלי־אמריקאי, חתן פרס נובל לכלכלה
3 באוגוסט – דרורה חבקין, זמרת, מלחינה, פזמונאית ומעבדת מוזיקלית ישראלית (נפטרה ב-1995)
22 באוקטובר – גבי עמרני, שחקן קולנוע ותיאטרון ישראלי
7 בדצמבר – אברהם כ"ץ-עוז, חבר הכנסת מטעם המערך
נפטרו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
(קטגוריה:ארץ-ישראלים שנפטרו ב-1934)
27 במרץ – מוסא כאט'ם אל-חוסייני, פוליטיקאי פליסטנאי, מנהיג התנועה הלאומית הפלסטינית (נולד ב-1853)
4 ביולי – חיים נחמן ביאליק, מגדולי המשוררים העבריים בעת החדשה, מסאי, סופר, מתרגם ועורך שהשפיע רבות על התרבות היהודית המודרנית (נולד ב-1873)
2 בנובמבר – הברון רוטשילד, תומך עיקרי ביישוב היהודי בארץ ישראל בתקופת העלייה הראשונה (נולד ב-1845)
הקבוצה הראשונה של "עליית הנוער" מגרמניה צועדת לעבר קיבוץ עין חרוד
חיים נחמן ביאליק
קרב מותול

קרב מותול, היה אחד הקרבות הקשים ביותר במלחמת יוגורתה. בקרב זה הפתיע המלך יוגורתה, את הכוח הרומאי תחת פיקודו של מטלוס, אם כי הרומאים הצליחו בסוף להדוף את ההתקפה הנומידית, אך במחיר כבד.
המלך יוגורתה, איור מימי הביניים.
ליגיונר רומאי, איור מודרני.
רקע

לפני מותו, ציווה מיקיפסה מלך נומידיה, (ממלכה באזור אלג'יריה של ימינו.) שממלכתו תחולק בין בניו, היימפסל, ואדהרבעל, לבין אחיינו יוגורתה. אולם השלושה היו מסוכסכים, ובשנת 117 לפנה"ס רצח יוגורתה את היימפסל והשתלט על ממלכתו. לאחר מכן התקיף את אדהרבעל שפנה אל הרפובליקה הרומית בבקשת עזרה. הרומאים חילקו את הממלכה לשניים. אולם יוגורתה הפר את ההסכם, כבש את ממלכתו של אדהרבעל והוציא אותו להורג. צבא רומאי נשלח לאפריקה אולם הגיע להסכם תמוה עם יוגורתה וחזר לאיטליה. יוגורתה זומן לרומא כדי להסביר את מעשיו, אולם יוגורתה ניצל את שהותו ברומא כדי לרצוח את בן דודו מסיווה, מעשה שעורר זעם ברומא. הוא הוחזר לאפריקה ללא פגע כיוון שהובטח לו שלא יפגעו בו.
בין השנים 112 לפנה"ס ו-109 לפנה"ס, נעשו מספר ניסיונות רומאיים לכבוש את נומידיה. הניסיון המשמעותי ביותר היה בשנת 110 לפנה"ס, אולם מפקד הכוח הרומאי כותר בידי הנומידים בקרב סותול והובס. המפלגות השונות ברומא האשימו זו את זו בתבוסה. בשנת 109 לפנה"ס נשלח קווינטוס קאיקיליוס מטלוס לזירה, הוא הבין שהמשמעת הלקויה בצבא הרומאי הייתה אחת הסיבות הבולטות לכישלון, ועל כן חיזק את המשמעת והגביר את ערנות החיילים, כן דאג שיתאמנו היטב. יוגורתה ניסה להגיע להסכם שלום עם מטלוס אולם מטלוס דחה את הצעותיו והחל בכיבוש של נומידיה. תושבי הכפרים הקטנים לא התנגדו לכובש הרומאי, וגם העיר החשובה ואגה נכבשה ללא קרב. יוגורתה החליט להתגונן בכוח הנשק, והציב מארב למטלוס באזור הנהר שההיסטוריון גאיוס סאלוסטיוס קריספוס מכנה "מותול", שמו של הנהר כיום אינו ברור.
הצדדים הלוחמים > הצבא נומידי

נומידיה הייתה ממלכה קטנה ונידחת בצפון אפריקה. הנומידים היו עם ממוצא ברברי. נומידיה הייתה ברובה מורכבת מכפרים קטנים ומעט ערים גדולות. במהלך המלחמה הפונית השנייה פרצה בנומידיה מלחמת אזרחים, במהלכה הנומידיים המערביים תחת הנהגתם של סיפאקס וסופוניסבה תמכו בקרתגו, והמזרחיים תחת הנהגת מסיניסה תמכו ברומא. המלחמה הסתיימה בניצחון מסיניסה, שהפך למלך נומידיה כולה. וכן זכה בחלק מהערים שקרתגו איבדה. מסיניסה היה גם בין היזמים של המלחמה הפונית השלישית, ולאחר חורבן קרתגו הפכה נומידיה למעצמה החזקה ביותר באגן המזרחי של הים התיכון. לאחר מסיניסה מלך מיקיפסה, ולאחר מכן פרצה מלחמת הירושה בין יוגורתה לאדהרבעל.
הצבא הנומידי נודע באיכות פרשיו שבאו ברובם משכבות האצולה השבטית. בעתות מלחמה היו מגייסים מיליציה מקרב האזרחים. הפרשים הנומידיים היו ברובם פרשים קלים, הם לחמו ללא שריון גוף ולא נהגו להשתמש באוכף או רסן. לרוב הם נהגו להשליך כידוני הטלה תוך כדי דהירה, אם כי השתמשו גם בחרב קצרה ובמגן קל. הנומידים למדו מהקרתגים את השימוש בפילי מלחמה, הפילים בצבא הנומידי היו פילים מזן פיל צפון אפריקני. הם היו קטנים יותר מהפילים האסייתיים אם כי אוזניהם היו גדולות יותר, וגבם קעור. גובהם היה 2.5 מטר והם היו כנועים ונוחים לאילוף. משקלם היה כמעט 6 טון, והם נשאו על גבם מגדל שבתוכו ישבו שניים שלושה אנשים קשתים או מטילי כידונים. מלבד זאת היה גם נהג שכיוון את הפיל. במקרה שהפיל איבד שליטה נהגו לתקוע גרזן או אזמל בין עיניו.
הפיקוד על הצבא היה נתון בידי המלך, ובהיעדרו בידי אחד מבני האצולה שהיה מתמנה על ידו.
הצדדים הלוחמים > הצבא הרומי

במאה הרביעית לפני הספירה, לאחר מספר תבוסות שספג הצבא הרומי (וביחוד לאחר ביזת רומא בידי הגאלים) נעשתה רפורמה בשיטת הלחימה. המבנה שבו נעשה שימוש החל מתקופה זו נקרא המבנה המאניפולרי, על שם המאניפולוס, שהיווה את יחידת הבסיס בצבא. המאניפולוס הורכב מקבוצת חיילים רגלים הומוגנית, בת 60 או 120 חיילים (כתלות בסוג החיילים בקבוצה). בתקופה זו התפתחו בצבא ארבעה סוגי חיילים. האסטאטים, פרינקיפים וטריאריים, שהיו מאורגנים במאניפולים, ווליטים, ששימשו כחיל רגלים קל. הלגיון היה מאורגן בארבעה קווים, בקו הקדמי היו הווליטים, ומאחוריו שלושה קווים, כאשר כל קו מורכב מעשרה מאניפולים זהים.
המבנה המאניפולרי הוכיח את עצמו במשך למעלה ממאתיים שנה, עד לקרבות נגד חניבעל במלחמה הפונית השנייה. למרות כל גמישותו, המאניפולוס היה פגיע להתקפה מן האגף והיה קטן מכדי לעמוד במשימה עצמאית. הכמות הגדולה של האבדות גרמה למחסור חמור בכח אדם בצבא, מה שגרם להורדה משמעותית של הסטנדרטים הנדרשים לגיוס לצבא. בתקופת המלחמה הפונית השנייה הופיע לראשונה הקוהורטה, כתחליף למאניפולוס. לאחר מכן, התפתחה הקוהורטה ליחידת המשנה העיקרית של הצבא. הקוהורטה הייתה יחידה הומוגנית, ונתנה ללגיון את היכולת להיערך במספר קווים משתנה.
הפרשים הרומיים היו באיכות ירודה לאין ערוך מהפרשים הנומידיים. מה גם שלנומידים היה מספר פרשים רב יותר. ובנוסף על כך הסוסים הנומידיים היו רגילים לקרקע הטרשית והסלעית של נומידיה. הפיקוד על הצבא הרומאי היה נתון בידי הקונסול.
מהלך הקרב

מחנהו של מטלוס חנה על הר הסמוך לנהר. הנומידים מיהרו ותפסו עמדות על גבעה הסמוכה להר. יוגורתה הפקיד חלק מפיליו וחייליו בידי בומילקר והורה לו לתפוס עמדות הסמוכות לנהר. מטלוס הבחין בנומידים שניצבו על הגבעה, אולם משראה שהם אינם מתכוונים לתקוף, שלח חלק מאנשיו אל הנהר והורה להם לתפוס עמדות לקראת בוא יתר הכוח. לאחר שמטלוס סיים לרדת מההר, מיהרו הנומידים והשתלטו עליו. לאחר מכן הסתערו על הצבא הרומאי ממארבים מתוכננים מראש, וחוללו אנרכיה גמורה במבנה של הצבא הרומאי. סאלוסטיוס מתאר את המהומה ששררה בצבא הרומאי:
אכן היו פני המערכה כולה מתחלפים, מפוקפקים, מעוררים זוועה ורחמים. המובדלים מאנשיהם מקצתם נסוגו, קצתם תקפו. לא היו שומרים עוד את אותותיהם ושורותיהם, ובאשר באה סכנה על אדם, שם עמד בפניה והדפה. כלי זין וקלעים, סוסים ואנשים, אויבים ואזרחים נתערבו אלה באלה, דבר לא נעשה על פי עצה ולא על פי פקודה, בכל משל המקרה.
הקרב נמשך כל היום, ובצהריים כבר פחת הלחץ הנומידי והרומאים הצליחו להתלכד מחדש ולתפוס עמדות על אחת הגבעות.
בינתיים פובליוס רוטיליוס רופוס הגיע לנהר, בומילקר חשש שהוא עלול להצטרף אל מטלוס ולכן מיהר להתקיף את רוטיליוס בעזרת פיליו. אולם הפילים הסתבכו בענפים והתבלבלו, רוטיליוס מיהר להתקיף והנומידים המבוהלים נמלטו. רוטיליוס שראה שמטלוס מתמהמה יותר מדי החליט לצעוד אליו. בלילה היה נדמה למחנה מטלוס שמחנה רוטיליוס הוא מחנה הנומידים, אולם הסיירים גילו את האמת ושני המחנות התאחדו.
תוצאות הקרב

מטלוס הניח לפצועיו כמה ימים לנוח, בעוד יוגורתה וניצולי צבאו נמלטו. יוגורתה הקים צבא חדש גדול מן הראשון, אולם מורכב מאיכרים שלא היו מנוסים במלחמה. השלב הבא של מלחמת יוגורתה היה ברובו מלחמת גרילה.
ראו גם

מלחמת יוגורתה
גאיוס מריוס
לקריאה נוספת

גאיוס סאלוסטיוס קריספוס. קאטילינה, יוגורתא, קטעים מדברי הימים. תרגמה מרומית שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשכ"ח (1968).
הערות שוליים

↑  גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 10
↑  גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 12
↑  גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 35
↑  גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 44
↑  שארל פיקאר, חיי יום יום בקרת חדשת, עמ' 141.
↑  גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 49
↑  גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 50
↑  גאיוס סאלוסטיוס קריספוס, "מלחמת יוגורתה", סעיף 53
הממלכה הנבטית

| --- | --- |

 ממשל
 משטר:  מלוכני
 שפה נפוצה:  נבטית, ערבית
 עיר בירה:  פטרה 30°19′43″N 35°26′31″E﻿ / ﻿30.32861°N 35.44194°E﻿ / 30.32861; 35.44194  (והעיר הגדולה ביותר)
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 הקמה:  168 לפנ"ס
 פירוק:   
 פירוק:  106
 ישות יורשת:  האימפריה הרומית   פרובינקיה ערביה
 דמוגרפיה
 דת:  מיתולוגיה ערבית
 
שרידי יישוב נבטי בשבטה
הממלכה הנבטית היא הארגון המדיני של שבטי הנבטים. התיארוך למעבר מארגון שבטי, לממלכה ממוסדת שבראשה ניצב מלך אינו ידוע במדויק.
רוב המידע על הממלכה הנבטית נמצא בחיבורים מהתקופה הרומית, כגון כתביו של ההיסטוריון היהודי יוסף בן מתתיהו, וממצאים ארכאולוגיים.
תרבות והישגים

הממלכה הנבטית נשלטה על ידי מלכים שכנראה רובם לא ידועים לנו, בשיאה הממלכה שלטה על שטח רב שכלל את צפון ערב, עבר הירדן, דרום סוריה, הנגב ודרום ומרכז סיני. בתחומי הממלכה התגוררה אוכלוסייה מגוונת שכללה נבטים ושבטים ערבים אחרים, אדומים, יטורים, יהודים והלנים. הכלכלה הנבטית התבססה על מסחר בבשמים ששווקו לרחבי האימפריה הרומית, בממון הרב שצברו הנבטים הם השקיעו בבניית יישובים, מקדשים לאליהם, וחציבת קברים מפוארים כמו שניתן לראות בפטרה. הממלכה הטביעה מטבעות שבתחילה הזכירו מטבעות הלניסטיים מהדוגמה של אלכסנדר הגדול, כאשר בצד אחד מופיע פרופיל של אתנה, ובצד השני מופיעה דמותה של ניקה. לאחר המחצית של המאה הראשונה לפנה"ס המטבע הנבטי מציג בצד אחד את המלך הנבטי עם שמו, ובצד השני קרנות שפע כמו במטבעות החשמונאים (וכמו בשני שקלים חדשים של היום). הנבטים הגיעו לשיאים בקדרות בתקופת הממלכה הנבטית, במחצית המאה ה-2 לפנה"ס. הם הצליחו לייצר קרמיקה מאוד דקה (אנגלית: Egg Shell) שכללה בעיקר קערות עם עיטורים צמחיים. כנראה במאה ה-1 לפנה"ס גם החקלאות נוספה לכלכלה של הממלכה הנבטית. הצבא הנבטי לא נחשב כצבא חזק במיוחד, אך הוא הצליח לנצח צבאות רבים כמו צבאות הלניסטיים והצבא של אלכסנדר ינאי, בהגנת המולדת. צבא זה התבסס בעיקר על חיל רגלים, קלעים ורוכבי גמלים.
לקריאה נוספת

יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974.
יגאל ידין, ממלכת הנבטים, הפרובינקיה ערביה, פטרה ועין גדי לאור התעודות מנחל חבר, בתוך: אילת (קובץ): ירושלים: הכנוס הארצי השמונה-עשר לידיעת הארץ, תשכ"ג-1963, עמ' 149–167.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: יב: 336-335, (תרגום: אברהם שליט), מוסד ביאליק, ירושלים, 2003.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: יג: 364-356.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: יג: 382-381.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: יג:397-392.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: יד: 33-14.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: יד: 81-80.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: טו: 96-92.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים: טו: 160-108.
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים: ג: פרק ד: 158, (תרגום: שמואל חגי), ירושלים: הוצאת ראובן מס, 1998.
שיט הדלעות של וינדזור

מתחרה בתחרות השיט
מתחרה בתחרות השיט
שיט הדלעות של וינדזור (באנגלית: Windsor Pumpkin Regatta) הוא שיט תחרותי המתרחש מדי שנה באוקטובר באגם פיסקוויד שבעיר וינדזור הממוקמת בנובה סקוטיה שבקנדה.
המסלול

אורכו של המסלול הוא 800 מטרים, והשיט בו מותר בסירות העשויות מדלעת בצבעים בהירים בלבד.
היסטוריה

התחרות יוסדה בשנת 1999 על ידי דני דיל, שהיה בנו של הווארד דיל, מגדל דלעות ענקיות.
בשנים 1999–2007 שלט בתחרות החקלאי ליאו סווינמר, עם תשעה ניצחונות רצופים. בשעת הניצחון האחרון שלו, ב-14 באוקטובר 2007, היה סווינמר בגיל 73.
התחרות זכתה לפרסום רב בשנת 2005 לאחר שמרתה סטיוארט הודיעה כי תשתתף בה, אך השתתפותה נמנעה לבסוף בשל הפרשה הפלילית בה הסתבכה.
בשנת 2008 כבר היו בתחרות 60 מתחרים ולמעלה מ-10,000 צופים.
תחרויות נוספות

התחרות גרמה לתחרויות נוספות דומות כשהמפורסמות שבהן הן התחרות שנערכת באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון מדי שנה משנת 2005, וכן תחרות הנערכת באגם בעיר קולצ'סטר שבורמונט.
הערות שוליים

↑  Farmers Almanac The Great Pumpkin Raft Race! (אורכב 08.12.2009 בארכיון Wayback Machine)
↑  USA Today, Scott Bryson congratulates Leo Swinamer, October 14, 2007
↑  CBC, "Leo Swinimer a winner in Martha Stewart's absence", October 10, 2005
↑  UPI "Racers compete in big floating pumpkins", October 13, 2008