stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפיצה למים במשחקים האולימפיים
היסטוריה

התחרויות הראשונות, באולימפיאדת סנט לואיס, כללו שתי תחרויות: קפיצה מ-10 מטרים לגברים (התחרות היחידה שהתקיימה לאורך כל המשחקים), ותחרות צלילה למרחק. האלוף האולימפי הראשון בקפיצה מ-10 מטרים היה האמריקני ג'ורג' שלדון. באולימפיאדת לונדון (1908) בוטלה תחרות הצלילה, ונוספה תחרות הקפיצה מ-3 מטרים. האלוף האולימפי הראשון במקצה זה היה הגרמני אלברט צירנר. באולימפיאדת סטוקהולם (1912) החלו גם נשים להתחרות בקפיצה למים, אך רק בקפיצה מ-10 מטרים. האלופה האולימפית הראשונה הייתה השוודית גרטה יוהנסון. תחרות נוספת, בה השתתפו גברים בלבד, כללה שילוב של קפיצות ממקפצות של 5 מטרים ומקפצות של 10 מטרים. החל מאולימפיאדת אנטוורפן (1920) החלו נשים להתחרות אף הן בקפיצה מ-3 מטרים, והאלופה האולימפית הראשונה הייתה האמריקנית איילין ריגין. תחרות הקפיצה המשולבת לגברים נערכה בפעם האחרונה באולימפיאדת פריז (1924), ומאז אולימפיאדת אמסטרדם (1928) נערכו תחרויות הקפיצה למים באותה מתכונת, שכללה מקצים לגברים ולנשים בקפיצה מ-3 ומ-10 מטרים. השינוי הבא הגיע רק באולימפיאדת סידני (2000), אז נוספו קפיצות סינכרוניות, לגברים ולנשים, בקפיצות מ-3 ומ-10 מטרים.
שיטת התחרויות

מקצי היחידים כוללים שלושה שלבים. בשלב המוקדמות רשאים להשתתף לכל היותר שני ספורטאים מכל מדינה. 18 הקופצים שקיבלו את הניקוד הגבוה ביותר מעפילים לשלב חצי הגמר. לשלב הגמר מעפילים 12 הקופצים שקיבלו את הניקוד הגבוה ביותר בשלב חצי הגמר. מקצי הקפיצה הסינכרונית כוללים שלב אחד בלבד, בו מתחרים שמונה זוגות ממדינות שונות.
בכל אחד מהסיבובים מבצעים הקופצים שש קפיצות. שבעה שופטים נותנים לתרגיל ציון בין 0 ל-10. שני הציונים הגבוהים ביותר ושני הציונים הנמוכים ביותר נמחקים, וסכום שלושת הציונים הנותרים מוכפל בדרגת הקושי של התרגיל אותו ביצע. כך, הציון המרבי על תרגיל שדרגת הקושי שלו היא 3 יהיה 10X3X3=90, בעוד שהציון המרבי על תרגיל שדרגת הקושי שלו היא 3.7 יהיה 10X3X3.7=111. בקפיצות הסינכרוניות, שלושת הציונים שנלקחים בחשבון הם ציון אחד לכל קופץ וציון אחד על רמת התיאום ביניהם.
מדליות

לאורך השנים זכו ספורטאים מ-21 מדינות במדליות בקפיצה למים. עד שנות ה-80 של המאה ה-20 ניכרה שליטה אמריקנית כמעט מוחלטת בענף, ואולם מאז החלה גם סין להשתתף במשחקים האולימפיים, באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), תפסה האחרונה את מקומה של ארצות הברית בצמרת הענף. מתוך 122 מדליות זהב שחולקו עד כה בקפיצה למים, זכו האמריקנים ב-49, הסינים ב-40, וכל יתר המדינות גם יחד זכו ב-33. בארבע האולימפיאדות האחרונות, זכו הסינים ב-26 מתוך 32 מדליות זהב אפשריות.
|  |  | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ארצות הברית ארצות הברית | 49 | 44 | 45 | 138 |
| 2. | הרפובליקה העממית של סין  סין | 40 | 19 | 10 | 69 |
| 3. | שוודיה שוודיה | 6 | 8 | 7 | 21 |
| 4. | רוסיה רוסיה | 4 | 8 | 6 | 18 |
| 5. | ברית המועצות ברית המועצות | 4 | 4 | 6 | 14 |
| 6. | איטליה איטליה | 3 | 5 | 3 | 11 |
| 7. | אוסטרליה אוסטרליה | 3 | 3 | 7 | 13 |
| 8. |  המשלחת הכלל-גרמנית | 3 | 1 | 0 | 4 |
| 9. | גרמניה גרמניה | 2 | 8 | 11 | 21 |
| 10. | גרמניה המזרחית גרמניה המזרחית | 2 | 2 | 3 | 7 |
| 11. | מקסיקו מקסיקו | 1 | 7 | 6 | 14 |
| 12. | קנדה קנדה | 1 | 4 | 8 | 13 |
| 13. | בריטניה בריטניה | 1 | 3 | 6 | 10 |
| 14. | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 15. | דנמרק דנמרק | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 16. | יוון יוון | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 17. |  המשלחת המאוחדת | 0 | 2 | 1 | 3 |
| 18. | מלזיה מלזיה | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 18. | מצרים מצרים | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 20. | צרפת צרפת | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 21. | אוקראינה אוקראינה | 0 | 0 | 2 | 2 |
תאריך עדכון נתונים: 21 באוגוסט 2016
קופצים למים ישראלים במשחקים האולימפיים

לישראל אין מסורת בענף הקפיצה למים, ורק קופץ אחד ייצג אותה במשחקים האולימפיים, יואב רענן. רענן השתתף באולימפיאדת הלסינקי (1952), הראשונה בה השתתפה ישראל, ורשם את ההישג הטוב ביותר של המשלחת באותם משחקים, כשסיים במקום התשיעי בקפיצה מ-3 מטרים, והיה קרוב להעפלה לשלב גמר. בקפיצה מ-10 מטרים, לעומת זאת, סיים במקום ה-30, לפני האחרון. באולימפיאדת מלבורן (1956) היה רענן חבר במשלחת בת שלושה ספורטאים, והוא נשא את הדגל בטקס הפתיחה. הוא התחרה בקפיצה מ-3 מטרים בלבד, וסיים במקום ה-22 מתוך 24.
מאז אולימפיאדת מלבורן לא השתתפו ספורטאים ישראלים בתחרויות הקפיצה למים.
לקריאה נוספת

מוטי בסוק, המשחקים האולימפיים אתונה - טוקיו (1896–2020), ספרי ניב, 2020; ספורט המים, קפיצות למים, עמ' 391–404.
קטנג'י בראון ג'קסון

ג'קסון בבית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה.
קטנג'י בראון ג'קסון (באנגלית: Ketanji Brown Jackson;‏ נולדה ב-14 בספטמבר 1970) היא עורכת דין ושופטת אמריקאית המכהנת כשופטת בבית המשפט העליון של ארצות הברית. לפני כן כיהנה כשופטת פדרלית של ארצות הברית מ-2013 עד 2021 וכשופטת בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה מ-2021 עד 2022, ועד דצמבר 2014 כיהנה גם כסגנית יו"ר ונציבה בוועדת גזרי הדין.
קריירה

ג'קסון נולדה בשם קטנג'י אונייקה בראון בוושינגטון די. סי. וגדלה במיאמי. אביה היה עורך דין ואמה הייתה מנהלת בית ספר. בשנת 1992 סיימה בהצטיינות תואר ראשון בלימודי ממשל באוניברסיטת הרווארד. לאחר לימודיה שימשה ככתבת וחוקרת עבור מגזין טיים. ב-1993 המשיכה ג'קסון ללימודים בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, אותם השלימה בהצטיינות ב-1996. במהלך לימודיה שימשה כעורכת מפקחת של Harvard Law Review.
לאחר לימודיה, שימשה ג'קסון כעוזרת משפטית של השופטת פטי ב. סריס מבית המשפט הפדרלי של מחוז מסצ'וסטס והשופט ברוס מ. סליה מבית המשפט הפדרלי הראשון לערעורים. היא עבדה במשך שנה במשרד עורכי דין ובשנים 1999–2000 הייתה עוזרת משפטית של השופט סטיבן ברייר מבית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנים 2000–2002 עבדה ג'קסון במשרד עורכי הדין גודווין פרוקטר ולאחר מכן, בשנים 2002–2003, במשרד עורכי דין שהתמחה בגישור ובבוררות. בשנים 2003–2005, היא שימשה כעוזרת היועץ המיוחד בוועדת גזרי הדין של ארצות הברית – סוכנות פדרלית עצמאית של הרשות השופטת הפדרלית, שמטווה קווים מנחים לענישה במטרה לצמצם את חוסר העקביות של גזרי דין ברחבי האיחוד. לאחר מכן שימשה כעוזרת של הסנגור הציבורי הפדרלי באגף הערעורים של משרד הסנגור הציבורי הפדרלי במחוז קולומביה. בהמשך עבדה במשך שלוש שנים בחברת עורכי דין, והתמחתה בהליכי ערעורים פליליים ואזרחיים בבתי משפט מדינתיים ופדרליים כאחד, וכן בתיקים בתחום בית המשפט העליון של ארצות הברית.
בשנת 2009 בחר הנשיא ברק אובמה בג'קסון כמועמדתו לתפקיד סגנית יושב ראש ועדת גזרי הדין של ארצות הברית. מינויה אושר פה אחד על ידי הסנאט, והיא שירתה בתפקיד בשנים 2010–2014. במהלך כהונתה הקלה הוועדה את טווח הענישה המומלץ למורשעים בעבירות מסוימות הקשורות בשימוש בסמים וקבעה מספר שינויים בהמלצות, שנועדו לאפשר לחלק מהמורשעים בעבירות הקשורות בקראק לבקש הקלה רטרואקטיבית בעונשם.
קריירה > שופטת בית המשפט הפדרלי המחוזי בוושינגטון

בשנת 2012 בחר הנשיא ברק אובמה בג'קסון כמועמדתו לתפקיד שופטת בית המשפט הפדרלי המחוזי בוושינגטון די. סי. ועדת המשפט של הסנאט ערכה לה שימוע, אך לא פעלה בנוגע למינויה עד נעילת מושב הקונגרס. אובמה הציע את מועמדותה שוב בתחילת 2013, והמינוי אושר על ידי הסנאט במרץ אותה השנה. היא שימשה בתפקיד עד שנת 2021. לפי תצהירים שהגישה ג'קסון לפני מינויה לבית המשפט העליון, במהלך תקופה זו היא כתבה 578 החלטות, מתוכם 10 בוטלו או נהפכו על ידי ערכאות גבוהות יותר.
ההחלטה הבולטת ביותר שכתבה ג'קסון בתקופה זו היא בתיק "ועדת המשפט של בית הנבחרים של ארצות הברית נגד דונלד מקגאהן". ועדת המשפט תבעה את מקגאהן, יועץ של הנשיא דונלד טראמפ, על מנת לחייבו להעיד בפניה בנוגע לשיבוש הליכי משפט במהלך חקירת התערבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2016, זאת על אף שהנשיא הורה לו לא להעיד. ג'קסון דחתה את עמדת מחלקת המשפטים של ארצות הברית, לפיה לבית המשפט אין סמכות להכריע בסכסוכים בין הקונגרס לבין הרשות המבצעת, וכתבה ש"הלקח המרכזי מ-250 שנים של היסטוריה אמריקאית היא שנשיאים הם לא מלכים".
קריירה > שופטת בית המשפט הפדרלי לערעורים של מחוז קולומביה

ב-30 במרץ 2021 הכריז הנשיא ג'ו ביידן על כוונתו למנות את ג'קסון לתפקיד שופטת בית המשפט הפדרלי לערעורים במחוז קולומביה במקום מריק גרלנד, שפרש כדי להתמנות לתפקיד התובע הכללי של ארצות הברית. הסנאט אישר את מינויה ביוני, ברוב של 53 תומכים, בכללם שלושה סנאטורים רפובליקנים, מול 44 מתנגדים. היא כתבה שתי החלטות רוב במהלך כהונתה והצטרפה למספר החלטות נוספות, ביניהן ההחלטה לדחות את בקשתו של הנשיא לשעבר דונלד טראמפ למנוע העברת מסמכים הקשורים לחקירת ההסתערות על הקפיטול ב-6 בינואר 2021.
קריירה > מינוי לבית המשפט העליון

ב-25 בפברואר 2022 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כי ג'קסון היא מועמדתו להחליף את השופט סטיבן ברייר בבית המשפט העליון. ועדת המשפט של הסנאט ערכה שימוע בנוגע למינויה במשך שלושה ימים, החל ב-21 במרץ. ב-7 באפריל, אישר הסנאט את המינוי ברוב של 47–53, כש-3 סנאטורים רפובליקניים הצטרפו לכל הסנאטורים הדמוקרטים. היא הושבעה לתפקיד ב-30 ביוני 2022, ובכך הייתה לשופטת ה-116 בסך הכל של בית המשפט העליון, ולאישה השחורה הראשונה שתכהן בו.
קריירה > חיים אישיים ועיסוקים נוספים

ג'קסון היא חברה בוועדה לשירותי הגנה של הוועידה המשפטית של ארצות הברית (Judicial Conference of the United States). היא חברה במועצת המפקחים של אוניברסיטת הרווארד ומועצת המכון האמריקאי למשפטים. היא מכהנת גם בהנהלת בית הספר "ג'ורג'טאון" בוושינגטון די. סי. ובוועדת העמיתים של בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ג'קסון נשואה לפטריק גרייבס ג'קסון, רופא מנתח מבוסטון. לזוג יש שתי בנות. ג'קסון מזדהה כנוצרית פרוטסטנטית.
הערות שוליים

1 2  Shawna Mizelle and Veronica Stracqualursi, "These are the members of Ketanji Brown Jackson's family", CNN, March 22 2022
↑  Madeleine Calisle, "What Ketanji Brown Jackson Could Bring to the Supreme Court", Time Magazine, February 25 2022
1 2 3  United States Senate Committee on the Judiciary, "Questionnaire for Judicial Nominee," Ketanji Brown Jackson, Nominated for the Position of United States District Judge for District of Columbia
↑  Erica L. Green, "At Harvard, a Confederate Flag Spurred Ketanji Brown Jackson to Act", New York Times, March 20 2022
↑  Marc Fisher, Ann E. Marimow and Lori Rozsa, "How Ketanji Brown Jackson found a path between confrontation and compromise", The Washington Post, February 25 2022
1 2 3 4 5 6  Amy Howe, "Profile of a potential nominee: Ketanji Brown Jackson", SCOTUSblog, February 1 2022
↑  The White House, "President Obama Nominates Ketanji Brown Jackson to U.S. Sentencing Commission", July 23 2009
↑  Adam Feldman, "Just The Stats: Ketanji Brown Jackson As A District Court Judge", Above The Law, March 18 2022
↑  Ella Creamer, "55 Things You Need to Know About Ketanji Brown Jackson", Politico, March 21 2022
↑  Reporters Committee for Freedom of the Press, "Reporters Committee reviews Judge Ketanji Brown Jackson’s record on First Amendment, Freedom of Information Act cases", March 21 2022
↑  Comm. on Judiciary v. McGahn, 415 F. Supp. 3d 148 (D.D.C. 2019), Casetext
↑  John Fritz, "Biden to elevate potential Supreme Court nominee to high-profile appeals court", USA Today, March 30 2021
↑  Nina Totenberg, "Ketanji Brown Jackson, A Supreme Court Prospect, Is Confirmed To A Key Appeals Court", NPR, June 14 2021
↑  נתנאל שלומוביץ, ביידן ימנה את קטנג'י בראון ג'קסון לשופטת השחורה הראשונה בבית המשפט העליון, באתר הארץ, 25 בפברואר 2022
↑  Libby Cathey, "Highlights from Senate vote to confirm Ketanji Brown Jackson", ABC News, April 7 2022
↑  Johnson, Ted; Patten, Dominic, Ketanji Brown Jackson Sworn In To Supreme Court; Ex-Federal Judge Makes History As First Black Woman On High Court. Deadline Hollywood, June 30, 2022
↑  John Fritz, "Jackson confirmed in a hurry. Getting on the Supreme Court? That'll take time", USA Today, April 7 2022
↑  Tyler Olson, "When will Ketanji Brown Jackson be sworn in as a Supreme Court justice?" Fox News, April 8 2022
↑  John Fritz, "Judge Ketanji Brown Jackson would add another Protestant voice to heavily Catholic Supreme Court", USA Today, March 6 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1252574126  ISNI: 0000 0001 1533 3586  LCCN: no2011026148  SNAC: w6b67962  VIAF: 168301658   WorldCat (עם VIAF): 168301658
קונג: אי הגולגולת

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  קינג קונג 
 בימוי:  ג'ורדן ווגט-רוברטס 
 הופק בידי:  תומאס טול  ג'ון ג'אשני  מארי פרנט
 תסריט:  ג'ון גטינס, מקס בורנשטיין, דן גילרוי, דרק קונולי 
 עריכה:  בוב מוראווסקי  ריצ'רד פירסון  כריסטיאן וגנר
 שחקנים ראשיים:  טום הידלסטון  ברי לארסון  סמואל ל. ג'קסון  ג'ון גודמן  ג'ון סי. ריילי
 מוזיקה:  הנרי ג'קמן 
 צילום:  לארי פונג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Legendary Pictures
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 10 במרץ 2017   ישראל 9 במרץ 2017
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט פנטזיה, סרט פעולה 
 תקציב:  190 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   legendary2016
 סרט קודם:  גודזילה (סרט, 2014)
 סרט הבא:  גודזילה: מלך המפלצות
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
קונג: אי הגולגולת (באנגלית: Kong: Skull Island) הוא סרט מפלצות אמריקאי שעלה לאקרנים ב-10 במרץ 2017 בהפקת אולפני Legendary Pictures.
סרט זה מהווה אתחול לסדרת סרטי קינג קונג וכמו כן גם כסרט השני ביקום הקולנועי של גודזילה וקינג קונג, אחרי הסרט גודזילה משנת 2014, אם כי מבחינה עלילתית הוא קודם. את הסרט ביים ג'ורדן ווגט-רוברטס ואת התסריט כתב מקס בורנשטיין. בסרט מככבים אנסמבל שחקנים הכולל את טום הידלסטון, בריי לארסון, סמואל ל. ג'קסון, ג'ון גודמן וג'ון ס. ריילי.
עלילה

במלחמת העולם השנייה, 2 חיילים - אחד יפני ושני אמריקאי, מתרסקים על אי לא ברור באוקיינוס השקט, והשניים מתחילים בקרב. אולם להפתעתם, גורילת ענק בגובה 30 מטרים הקרויה בפי ילידי האי "קונג", מגיעה, ושואגת לעברם.
שנים לאחר מכן, בשנת 1973, מדענים מטעם חברת הקריפטוזואולוגיה מונארך, באים לשכנע את הסנטור להביא אותם לאי לא ממופה על האוקיינוס השקט עם ליווי צבאי, ומצליחים לשכנעו. בשל כך, המדענים הולכים גם לשכנע באמצעות כסף חייל אמריקאי לשעבר בשם קפטן ג׳יימס קונרד, מה שגם מצליח להם.
בבסיס צבאי אמריקאי בווייטנאם, קולונל בשם פרסטון פאקרד, מאוכזב מזה שכבר לא יוכל יותר להילחם במלחמות. אך להפתעתו, הממשלה מתקשרת אליו ואומרת לו שהוא יוכל ללוות מדענים לאי לא ממופה הקרוי "אי הגולגולת" כדי לבצע שם בדיקות גאולוגיות. באוניה הצבאית, בה גם נמצאת עיתונאית פעילת שלום בשם מייסון וויבר, המדענים מראים לחיילים את מטרת המשימה. לאחר שהם מגיעים לאי, קונג מגיע ומרסק את כל המסוקים בקרב אלים. פרסטון הכועס מכריח את ויליאם, אחד מהמדענים, לספר לו את כל האמת: הייתה ספינה צבאית כלשהי, שנהרסה בידי מפלצת ימית לא מזוהה. ומאז, הוא מנסה להוכיח שמפלצות קיימות.
ג׳יימס, מייסון והאחרים מגיעים לכפר של ילידי האי, ושם, חייל אמריקאי בשם לוטננט האנק מרלו, שהתרסק באי במלחמת העולם השנייה, מספר להם את האמת על קונג, הגורילה הענקית, וגם מספר להם על "זוחלי הגולגולות" - אוכלי נבלות גדולים שמהווים כ"קללה" של האי. זוחלי הגולגולות היו אויבים לגזע של קונג, אך הגדול ביותר מבין הזוחלים, שהוא במקרה גם המלך שלהם, הכחיד את רוב בני מינו של קונג.
כאשר הם בונים מעין סירה קטנה ממטוס צבאי הרוס, ושטים בנהר, הם נתקלים בחבורה של פרסטון. ג׳ק צ׳אפמן, חייל של פרסטון שהלך לאיבוד, נתקל בחרגול מוזר גדול ונהרג בידי זוחל גולגולות. לאחר הליכה בשדה גייזרים קטלני, ויליאם נהרג בידי אותו הזוחל שהרג את ג׳ק והחבורה מצליחה להרוג את זוחל הגולגולות. פרסטון מחליט להפציץ את קונג, אולם כשהחבורה של ג׳יימס מצליחה לעצור אותו מלהרוג את קונג, מלך זוחלי הגולגולות מגיע וקונג הורג את פרסטון.
החבורה מגיעה למקום המפגש של המסוקים, ומתפתח קרב בין מלך זוחלי הגולגולות לבין קונג. קונג בסוף מצליח להרוג את המלך, בכך שתולש את לשונו החוצה. מייסון, כתוצאה מהקרב, נופלת למים וכמעט טובעת, אך קונג מגיע ומציל אותה. בסוף, החבורה עולה על המסוקים והאנק מתאחד עם משפחתו.
בסצנה שלאחר הכתוביות, ג׳יימס ומייסון נלקחים לחדר החקירות של מונארך, והמדענים מראים להם דרך מקרן מספר ציורי מערה המסבירים כי הולך להיות קרב שיכריע את גורל האנושות (אם כי בציורים מופיע גודזילה, רודן, מות'רה ויצור בשם קינג גידורה).
צוות השחקנים

טום הידלסטון בתפקיד קפטן ג'יימס קונרד. מנהיג החוקרים באי ואיש השירות האווירי המיוחד לשעבר.
ברי לארסון בתפקיד מייסון וויבר. צלמת עיתונות ופעילת שלום.
סמואל ל. ג'קסון בתפקיד פרסטון פאקרד, קולונל בצבא ארצות הברית.
ג'ון גודמן בתפקיד ויליאם "ביל" ראנדה. האחראי על החיפוש מטעם הממשלה ובמשך שלושים שנה ניסה להוכיח את קיומן של מפלצות, מה שמצליח לו בסופו של דבר.
ג'ון סי ריילי בתפקיד לוטננט האנק מרלו.
ג'ייסון מיטשל בתפקיד גלן מיל, טייס מסוקים.
קורי הוקינס בתפקיד הוסטון ברוקס .
טובי קבל בתפקיד ג'ק צ'אפמן, רב-סרן בצבא ארצות הברית ויד ימינו של פאקרד. קבל גם גילם את הבעות פניו של קונג באמצעות לכידת תנועה.
ג'ין טאין בתפקיד סן.
שיי ויגהאם בתפקיד קפטן אירל קול.
תומאס מאן בתפקיד תת-קצין רג סליבקו.
מארק אוון ג'קסון בתפקיד וודוארד.
ג'ון אורטיז בתפקיד ויקטור נייבס.
בנוסף, ויל בריטן לוהק לגלם את האנק מארלו בצעירותו וטרי נוטרי לוהק לגלם את דמותו של קונג באמצעות לכידת תנועה. השחקנים ארין מוריארטי, ניק רובינסון ומויסס אריאס אשר הופיעו בעוד מסרטיו של ווגט-רוברטס, מופיעים בתור אורחים בבר.
מפלצות המופיעות בסרט

קינג קונג - גורילת ענק זכר בגובה 30 מטרים. הצליח להרוג את מלך זוחלי הגולגולת והגיבור הראשי של הסרט.
מלך זוחלי הגולגולות - זוחל דו רגלי שהוא ככל הנראה המלך של בני מינו. הנבל הראשי של הסרט.
חרגול עצים - נראה פרט שנראה מפחד מאחד זוחלי הגולגולות.
בופאלו ביצות - נראים מספר פרטים בסרט.
ציפור כחולת דם - נראים פרטים שהורגים את המדען ויקטור נייבס.
תמנון ענק - קונג תופס פרט אחד ולאחר מאבק אוכל אחת מזרועותיו.
עכביש במבוק - מופיע פרט מסווה שטורף כמה אנשים אך בעצמו נהרג.
בציורי מערה של אטול ביקיני מופיעים המפלצות גודזילה, רודן, מות'רה וקינג גידורה.
הפקה

בקומיק-קון סן דייגו שנערך ביולי 2014 אולפני Legendary Pictures אישרו על צאתו של סרט אתחול לקינג קונג שירחיב על מקורה של הדמות שיקרא "אי הגולגולת" ויצא ב-4 בנובמבר 2016. מאוחר יותר, הוחלט שג'ורדן ווגט-רוברטס יביים את הסרט. בדצמבר של אותה השנה, שם הסרט שונה לשמו הנוכחי "קונג: אי הגולגולת".
ב-2015 אולפני Legendary Pictures שינו את השותפות בהפקת הסרט מחברת יוניברסל לחברת האחים וורנר, ואף הודיעו שהסרט יתרחש באותו יקום של סרט הגודזילה שלהם שיצא ב-2014 וכמוהו יתרכז סביב "מונרך", צוות קריפטוזואולוגיה החוקר מפלצות הענק שהוצג בסרט הנ"ל.
סרטי המשך

אולפני Legendary Pictures אישרו שב-2019 יצא סרט המשך לסרט הזה אשר יקרא "גודזילה: מלך המפלצות" ואחריו בשנת 2020 יצא הסרט גודזילה נגד קונג, שיהווה קרוס-אובר בין קונג לסרטי הגודזילה של אותם האולפנים. שני הסרטים הם חלק מיצירת יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי, בו משתלבים קינג קונג וגודזילה יחדיו.
הערות שוליים

↑  Borys Kit, 'Kong: Skull Island' to Move to Warner Bros. for Planned Monster Movie Universe, September 10, 2015
| יקום המפלצות של אולפני לג'נדרי |
| --- | --- | --- |
| סרטים | גודזילה (2014) • קונג: אי הגולגולת (2017) • גודזילה: מלך המפלצות (2019) • גודזילה נגד קונג (2021) • גודזילה נגד קונג: האימפריה החדשה (2024) |  |
| מפלצות | גודזילה • קינג קונג • קינג גידורה • מכה-גודזילה • מות'רה • רודאן • מוטו |  |
| זיכיונות קשורים | גודזילה • קינג קונג |  |
קמטני אמריקה

| קמטני אמריקה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
אינפרא־סדרה:: דמויי קמטן
משפחה:: קמטני אמריקה
סוג:: אָנִיאֵלָה
שם מדעי
 Anniellidae ‏בולנז'ר, 1885
תחום תפוצה


קמטני אמריקה או אָנִיאֵלִיִּים (שם מדעי: Anniellidae) היא משפחה ובה סוג יחיד אָנִיאֵלָה (Anniella) ובו 5 מינים. משפחה זו היא קרובתם של הקמטניים ונמצאת באינפרא-סדרה דמויי קמטן.
הקמטנים האמריקאים הם חסרי רגליים והם חיים בקליפורניה שבארצות הברית ובבאחה קליפורניה, מקסיקו. בתחילה היו 2 מינים בסוג: המין קמטן קליפורני (Anniella pulchra) והמין קמטן באחה קליפורניה (Anniella geronimensis). בשנת 2013 התגלו עוד 4 מינים.
הם דומים במראם וגודלם לקמטנים אמיתיים וגחונם בהיר. הם חיים מתחת לקרקע או בין העלים וניזונים מחסרי חוליות קטנים.
מיון

משפחה קמטני אמריקה (Anniellidae)
סוג אָנִיאֵלָה (Anniella )
מין קמטן קליפורני (Anniella pulchra)
מין קמטן באחה קליפורניה (Anniella geronimensis)
מין Anniella stebbinsi
מין Anniella alexanderae
מין Anniella grinnelli
מין Anniella campi
קופה אמריקה 1921

| --- | --- |
 מארחת:  ארגנטינה ארגנטינה
 תקופת התחרות:  2 באוקטובר 1921 – 30 באוקטובר 1921 (29 ימים)
 מספר משתתפות:  4  (מתוך 4 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:   ארגנטינה
 מספר משחקים:  6
 מספר שערים:  14 (2.33 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  127,000 (21,167 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ארגנטינה חוליו ליבונטי   (3 שערים)
 השחקן המצטיין:  ארגנטינה אמריקו טסוריירה
 → 19201922 ←
 
נבחרת ארגנטינה, זוכת הקופה אמריקה
טורניר אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל 1921 בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sudamericano de Football 1921) נערך בארגנטינה והיה הטורניר החמישי של הקופה אמריקה. בטורניר השתתפו 4 נבחרות, ונבחרת ארגנטינה זכתה בפעם הראשונה בתואר לאחר שסיימה במקום הראשון בבית. צ'ילה גם הוזמנה לשחק בטורניר אך פרשה עקב בעיות פנימיות בנבחרת.
הטורניר כולו נערך באצטדיון ספורטיבו באראקאס בבואנוס איירס ומספר המושבים היה 30,000. הטורניר נערך באוקטובר 1921.
סיכום

היו ציפיות גדולות לקראת המשחק בין ארגנטינה המארחת לאורוגוואי. סבסטיאן גארסיה, נשיא ליגה רוזרינה דב פוטבול, סידר שמי שהגיע לצפות במשחק שבבואנוס איירס מהעיר רוסאריו מחיר הכרטיסים ירד. קרוב ל-3,000 איש מרוסאריו הגיעו לתמוך בנבחרתם שכללה את השחקנים חוליו ליבונטי, סראפו, אדולפו סלי ופלורינדו ברזוטי. הרכבת יצאה בשעה 6 בבוקר, חוזה לרוסאריו בשעה 18:00.
בכדי להוריד לחץ מהשחקנים, מנהלי ארגנטינה נשאו אותם למחנה אימונים בטיגר שבמחוז בואנוס איירס. בוקצ'ה, דיג ומוזיקה היו חלק מהפעילויות במהלך שהותם שם.
ביום שישי שלפני משחק הסיום בטורניר, בעוד ששחקני אורוגוואי שיחקו כדורסל במחנה שלהם בוויסנטה לופס, העבירו מנהלי ארגנטינה את השחקנים שלהם מטיגר למלון במרכז העיר של בואנוס איירס, שם הם היו תחת פיקוח קפדני. אף אחד לא היה יכול לברוח משם, על אף שצמד הזמרים קרלוס גרדל וחוסה ראזאנו הופיעו בתיאטרון אסמרלה, לא רחוק מהמלון.
ארגנטינה ניצחה את כל משחקיה וזכתה בטורניר, שהיה גם לתואר הרשמי הראשון שלה. חלוצה חוליו ליבונטי זכה בתואר הכובש המצטיין עם שלושה שערים, ואילו שוערה אמריקו טסוריירה נבחר לשחקן המצטיין.
המשחקים

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ארגנטינה | 6 | 3 | 3 | 0 | 0 | 5 | 0 | 5 |
|  ברזיל | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 3 | 1 |
|  אורוגוואי | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 3 | 4 | -1 |
|  פרגוואי | 2 | 3 | 1 | 0 | 2 | 2 | 7 | -5 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ברזיל | 0 – 1 | ארגנטינה   |
|  אורוגוואי | 1 – 2 | פרגוואי   |
|  ברזיל | 3 – 0 | פרגוואי   |
|  פרגוואי | 0 – 3 | ארגנטינה   |
|  ברזיל | 1 – 2 | אורוגוואי   |
|  אורוגוואי | 0 – 1 | ארגנטינה   |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2 באוקטובר 1921 |  ברזיל | 0–1 |  ארגנטינה | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 2 באוקטובר 1921 |  |  | חוליו ליבונטי  27' | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 באוקטובר 1921 |  אורוגוואי | 1–2 |  פרגוואי | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: חרונימו ראפוסי (ארגנטינה) |
| 9 באוקטובר 1921 | חוסה פיאנדיבנה  83' |  | ריבאס  9'   לופז  66' | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: חרונימו ראפוסי (ארגנטינה) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 12 באוקטובר 1921 |  ברזיל | 3–0 |  פרגוואי | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 12 באוקטובר 1921 | מצ'דו  21', 44'   קנדיוטה  46' |  |  | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 16 באוקטובר 1921 |  פרגוואי | 0–3 |  ארגנטינה | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 16 באוקטובר 1921 | חוליו ליבונטי  1'   סארופו  71'   אצ'ביירה  76' |  |  | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: ריקרדו ואלארינו (אורוגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 23 באוקטובר 1921 |  ברזיל | 1–2 |  אורוגוואי | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: ויקטור קאבאנס סגייר (פרגוואי) |
| 23 באוקטובר 1921 | זזה I‏  53' |  | אנחל רומאנו  1', 8' | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: ויקטור קאבאנס סגייר (פרגוואי) |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 באוקטובר 1921 |  אורוגוואי | 0–1 |  ארגנטינה | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: פדרו סאנטוס (ברזיל) |
| 30 באוקטובר 1921 |  |  | חוליו ליבונטי  57' | אצטדיון ספורטיבו באראקאס, בואנוס איירס שיפוט: פדרו סאנטוס (ברזיל) |
מלכי השערים

ארגנטינה חוליו ליבונטי
ברזיל מצ'דו
אורוגוואי אנחל רומאנו
חוליו ליבונטי, סיים כמלך השערים בטורניר
קייזר-פרייזר

| --- | --- |

דגם "קייזר-פרייזר", שנת 1947
 נתונים כלליים
 מייסדים:  הנרי ג'יי קייזר  ג'וזף וו. פרייזר
 תקופת הפעילות:  1945–1953 (כ־8 שנים) 
 חברות בנות:  Kaiser-Frazer of Israel 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכוניות
 
הנרי ג'יי קייזר
תאגיד קייזר-פרייזר (באנגלית: Kaiser-Frazer, שם רשמי: Kaiser-Frazer Corporation) אשר פעל בין השנים 1945–1951 בארצות הברית הייתה תוצאה של שותפות בין מנהל הרכב ג'וזף וו. פרייזר (אנ') לבין התעשיין הנרי ג'יי קייזר (אנ'). כשפרייזר יצא מהשותפות בשנת 1951, החברה שינתה את שמה לתאגיד קייזר מוטורס (אנ') והמשיכה לפעול עד שנת 1955.
בשנת 1953 רכש קייזר את חברת ויליס-אוברלנד (אנ') בסכום של 63,381,175 דולר, ואיחד את פעולות קייזר וויליס תחת השם קייזר-וויליס.  לאחר מכן התקבלה ההחלטה לצאת משוק מכוניות הנוסעים, שהושג בסוף שנת הדגם של שנת 1955.
בשנת 1956 בנה "ויליס מוטורס" רק כלי רכב, רבים לייצוא, והפך לרווחי.
בשנת 1970 נמכר תאגיד הג'יפ "Kaiser" (אנ'), כפי ששמה שונה בשנת 1963 לחברת הרכב האמריקאית אמריקן מוטורס.