stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמן חמניות
הרכב

שמן חמניות מורכב בעיקרו מטריגליצריד. על פי הפרמקופיאה הבריטית הרכב השמן הוא:
חומצה לינולאית - 59%
חומצה אולאית - 30%
חומצה סטארית (רוויה) - 6%
חומצה פלמיטית (רוויה) - 5%
בין סוגי שמן חמניות המיוצרים יש כאלה המכילים אחוז גבוה של חומצה לינולאית, או אחוז גבוה של חומצה אולאית. שמן חמניות עם אחוז גבוה של חומצה אולאית מכיל לפחות 82% חומצה אולאית. בספרד פותחו אף חמניות מהן ניתן להפיק שמן בעל תכולה גבוהה של חומצה סטארית וזאת כתחליף לשימוש בשמנים צמחיים שעברו הידרוגנציה בתעשיית המזון.
שמן חמניות מכיל כמות גבוהה של ויטמין E וכמות נמוכה של שומן רווי.
ייצור ומסחר

בשנת 2014 יוצרו בעולם 15.8 מיליון טונות של שמן חמניות. לפי נתוני ארגון המזון והחקלאות היצרניות המובילות בעולם לשנת 2014 היו אוקראינה (4.4 מיליון טונות), רוסיה (4.1 מיליון טונות), ארגנטינה (0.9 מיליון טונות) וטורקיה (0.7 מיליון טונות).
בשנת 2018, הייצור העולמי של שמן חמניות היה 18 מיליון טון, בהובלת אוקראינה ורוסיה, אשר יחד מהוות 53% מכלל הייצור העולמי.
בשנת 2022, קיים בעולם מחסור עולמי בשמן חמניות עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022, שהובילה לירידה של למעלה מ-50% בזמינות שמן חמניות. בשל המחסור, מותגים רבים משפרים את המתכונים שלהם על ידי מעבר לשמן לפתית כדי לאפשר את המשך ייצור מוצריהם.
תכונות פיזיות

שמן חמניות הוא נוזל בטמפרטורת חדר. השמן המזוקק הוא שקוף צהבהב ובעל ריח שמן עדין.
| --- | --- |
נקודת העשן (מזוקק): 232°C
נקודת העשן (לא מזוקק): 107°C
צפיפות החומר (25°C): ‎918.8 kg/m3
מקדם שבירה (25°C): ≈1.4735
ערך סיבון (ספוניפיקציה): 188-194
ערך יוד: 120-145
חומר שאינו סבוני: 1.5-2.0%
צמיגות (25°C), לא מזוקק: 0.04914 kg/(m*s)‎
שימושים > במזון

שמן חמניות מזוקק משמש לאפיה בטמפרטורות נמוכות וגבוהות. כשמן לטיגון התנהגותו היא כשמן צמחי טריגליצרידי אופייני. שמן חמניות לא מזוקק משמש לתיבול סלט במטבחים מזרח אירופים.
שימושים > מזון חיות משק

מוצר הלוואי של תהליך מיצוי השמן מגרעיני חמניות הוא תערובת של גרעינים מעוכים העשירה בפרוטאין ובסיבים תזונתיים ומשמשת להזנת חיות משק, כדשן או כדלק.
מידע כוזב

בעשור השלישי של המאה ה-21, קנתה לה שביתה בקרב משפיעני רשת ואף בקרב בכירים בממשל האמריקאי הסברה כאילו שמנים מן הצומח "רעילים" ו"הורגים באיטיות", אך מומחים למדעים הרלוונטיים טוענים כי טענות אלו מופרכות וחסרות בסיס.
הערות שוליים

1 2  FAO - Crops processed.
↑  Hélène Badouin, The sunflower genome provides insights into oil metabolism, flowering and Asterid evolution. Nature 2017;546:148-152
↑  Christov, M., Contribution of Interspecific Hybridization to Sunflower Breeding. Helia 2012;35:37-46
↑  British Pharmacopoeia Commission. "Ph Eur monograph 1371". British Pharmacopoeia 2005. Norwich, England: The Stationery Office. ISBN 0-11-322682-9
1 2  Chu, Michael (2004-06-10). "Smoke Points of Various Fats - Kitchen Notes". Cooking For Engineers. נבדק ב-2018-09-01.
1 2  Irina NITA, Anisoara NEAGU, Sibel GEACAI, Anca DUMITRU and Anca STERPU, Study of the behavior of some vegetable oils during the thermal treatment. Ovidius University Annals of Chemistry 2010;21:5-8
↑  Esteban B, Riba J-R, Baquero G, Rius A, Puig R (2012). "Temperature dependence of density and viscosity of vegetable oils" (PDF). Biomass and Bioenergy. 42: 164–71. doi:10.1016/j.biombioe.2012.03.007.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  Lomascolo, A; Uzan-Boukhris, E; Sigoillot, J. C.; Fine, F (2012). Rapeseed and sunflower meal: A review on biotechnology status and challenges. Applied Microbiology and Biotechnology 2012;95:1105–14. doi:10.1007/s00253-012-4250-6. PMID 22752367
↑  Ditta, Y., & King, A., Recent advances in sunflower seed meal as an alternate source of protein in broilers. World's Poultry Science Journal 2017;73(3):527-542. doi:10.1017/S0043933917000423
↑  "Are Seed Oils Actually Bad for You?" (באנגלית). 2024-11-09. נבדק ב-2024-12-15.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548788605171  BnF: cb12302196k (data)  LCCN: sh85130540  LNB: 000348380
המוזיאון המצרי הגדול

| --- | --- |


מבנה המוזיאון וחזיתו כמוקד בינוי בכלל מישור גיזה
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לארכאולוגיה
 כתובת:  גיזה, קהיר רבתי, מצרים
 מיקום:  אל-גיזה 
 מדינה:  מצרים 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2012
 תאריך פתיחה רשמי:  2023
 אדריכל:  חברת "הנגאן פנג"
 סגנון אדריכלי:  מודרני
 
 קואורדינטות:  29°59′37″N 31°07′11″E﻿ / ﻿29.993611°N 31.119722°E﻿ / 29.993611; 31.119722
 www.visit-gem.com
 he
 
המוזיאון המצרי הגדול (בערבית: المتحف المصري الكبير), המכונה גם מוזיאון גיזה, יהיה מוסד ריכוז ותיעוד האוסף הציבורי הגדול ביותר לתרבות מצרים העתיקה, מוזיאון העתיקות הגדול בעולם המוקדש לתרבות אחת, וחלק בתוכנית-על לעיצוב והנדוס מישור גיזה, במכלול מיזמי התפתחות עירונית של קהיר רבתי בירת מצרים. המוזיאון נפתח בשנת 2023.
המבנה הענק שבהקמה יאפשר חשיפה ראשונה לעשרות אלפי פריטים עם אגפים לחלוקת עידני ונושאי מצרים העתיקה ואגפים נפרדים לאוסף תות אנך אמון לצדי תצוגות בגרם מדרגות מרכזי, כשכלל מבנה הבטון והזכוכית בשיפוע העולה לנוף מתחם הפירמידות המפורסם מאותה תקופה, וכשהמבנה יוקף גנים וקירותיו החיצוניים מתכתבים בהמשכיות לקווי צלעות הפירמידות בהנדוס בנייתו בתווך התרוממות עמק הנילוס למישור גיזה.
התכנון לפתיחה סופית בשנת 2021 היה כרוך בתחרות שכללה מעל לאלף הצעות וחצי מחברות מעצבים ומהנדסים מעשרות מדינות, ובהשתלבות המוזיאון במיזמי ענק נוספים של נמל תעופה בינלאומי ותשתית רכבת תחתית ממערב לנילוס בצד הקמת עיר שלמה ממזרח לנילוס בהעצמת ומתיחת פני כלל אזור קהיר, מתוך שאיפת הנהלת המוזיאון וממשלת מצריים למשיכת מיליוני מבקרים בשנה והגברת התיירות בכלל מצרים.
המוזיאון יכיל בסביבות מאה אלף פריטים וחלוקת חלל נושאית בצד המחשת מציאות מדומה, בתיעוד מרחב מפגשי הסהר הפורה ואגן הים התיכון לאורך ששת אלפי שנות מבוא שבטי לאחרית מרות חיצונית בצל אימוץ דתות האל האחד כגבולות התרבות, תוך מיקוד בצפון עמק נהר נילוס לאורך שלושת אלפי שנות איחוד ופירוק הממלכות הקדומה, התיכונה, החדשה והתלמיית שתחת האמונה באלים, ועם דגש לאורח חיי המלך תות ענח' אמון במסגרת שיא התרבות כתצוגת הכותרת של המוזיאון.
אוסף

המוזיאון יאורגן בחלוקת ארבעה עידנים לקורות מצרים העתיקה ולחיי תות ענח' אמון, ולפי תצוגות לשלושת הנושאים דת-"אמונות ונצח", שלטון-"מלוכה וכוח" וציבור-"חברה", בצד שימוש בעזרים חזותיים ובהמחשות ממוחשבות למציאות מדומה ב"שיטוט" בין חפצים, דמויות, מבנים וסביבות מתרבות מצרים העתיקה. זאת במצגי השפעת יחסי מסחר ושלטון במפגשי המזרח הקרוב ואגן הים התיכון על תרבויות מדבר סהרה בצפון אפריקה בהם מצרים, חבלי מסופוטמיה, לבנט ואנטוליה באסיה, ובלקן ועד חצי האי האפניני באירופה, בהיקף שמן גיבוש ישות מצרית במהלך התקופה הנאוליתית ועד היעלמותה כמושבה תחת התפשטות הנצרות כדת אל אחד לשלהי כלל העת העתיקה ומהלך התקופה הביזנטית. זאת למיקוד במצגי מרכזי הפולחן האלילי, המדע והאומנות שבראשם בסדר היסטורי פיום, אבידוס, ממפיס, תבאי ואלכסנדריה בעמק לצפון נהר נילוס כעורק חיי סהרה ותשתית התרבות, עם התיישבות למזרח הנהר כעליית השמש לחיים וקבורה למערבו כשקיעתה למוות, לאורך תהפוכות שלושים ואחד שושלות שלטון, ועד המחשת המשכיות תחת שליטים מתרבות יוונית. כל זאת עם הקדשת תצוגות ואשליות חזות ושמע לאלפי חפצי ותיעוד הסביבה, המלבושים, המזונות, ולוחות הזמנים של תות ענח' אמון שמלך במסגרת תקופת שיא מדינית ותרבותית של מצרים העתיקה.
אוסף > העידן התיכון

תיעוד כלל מהלך קצה האלף השלישי עד אמצע האלף השני לפני הספירה. מצגים למסגרת שמן ממלכה מאוחדת מחדש לישות מצרית אחת, עד נדודי אוכלוסיות להשתלטות זרה בצד שלטונות מקומיים עם הרחבת מרות על אזורים סמוכים לעומת מאבקים והתפרקות לתקופת ביניים שנייה.
מרכז העידן - הממלכה התיכונה, 350 שנים בקירוב, סביבות 2055 עד 1700 לפני הספירה: עליית מפלס הנילוס כמו גם הייצור החקלאי, עם ניצחון שלטון מצרים התחתונה לאיחוד חזרה עם העליונה תוך חיזוק העיר תבאי כמרכז ממהלך שושלת 11, שיא חוזקה המדיני והאומנותי של הממלכה בשושלת 12 עם השתלטות על התרבויות הסמוכות והמשך קשרי מסחר עם הרחוקות, ובעיקר תחת המלך אמנמחת השלישי, עד היחלשות מהירה של יציבות הממלכה בשושלת 13 והתפרקותה בהשתלטות זרה על מחוזות מסוימים. זאת בתווך קשרי מסחר והשפעה בארץ פונט וסיפוח ואיבוד נוביה מדרום, בלימת שבטי ליבו שהם ייסוד מדינת לוב והתרחבות מערבה לנאות המדבר ולשטחם, השתלטות מזרחה דרך חצי האי סיני לקצה המערבי של חצי האי ערב, ולחימה מצפון עם דרום אזור לבנט לעומת ביסוס קשרים עד אזור סוריה בעיר אוגרית. המצגים יתייחסו לפריחה מחודשת של בניית פירמידות מושקעת מלבנים עשויים חרס בחיפוי אבן גיר ופסלי אלים ומלכים בהשראת הנדוס פירמידות האבן וסגנון הפיסול בממלכה הקדומה, קבירת חפצים עם המתים וספרות הנכתבת לראשונה לא רק לאמונה ופולחן אלא גם לבידור ולהחכמה. בין הפריטים פסלים הנחשבים ייחודיים בהיותם עשויים עץ צבעוני.
תקופת ביניים שנייה, 150 שנים בקירוב, סביבות 1700 עד 1550 לפני הספירה: תנאי רעב במהלך שושלות 13, 14, תיעוד חוזר לכך בשושלת 16, תוך נדידת אוכלוסיות ממערב אסיה, בהם כאלו שהתקבלו ככוח עבודה נוסף. עליית מהגרים אלו לשלטון החיקסוס במחוזות שונים תוך היחלשות השלטון המרכזי מלנהל את כלל מצרים במהלך שושלת 13 לכדי קרעים חוזרים לממלכות שונות במצרים ובהם היווצרות שלטון החיקסוס במזרח דלתת הנילוס ממהלך שושלת 14, ומחוזות נבדלים תחת שליטים מקומיים ותחת החיקסוס באזורים שונים במהלך שושלות 15 עד 17 כממלכות לאוזרים שונים בזמנים מקבילים. הפלת אלו כתום שושלת 17 היא שהחזירה שלטון מקומי מרכזי לאיחוד מחודש למצרים שהביא לעידן החדש.
אוסף > העידן הגרקו רומי

תיעוד שמן שליטה זרה נוספת של שלטון מתרבות יוונית לתקופת מצרים התלמיית אך בשגשוג אומנותי מתמשך של כלל מנהגי מצרים העתיקה ואף פיתוח הממלכה כמרכז מוביל בתחום המדע והספרות בעולם העתיק, עד השתלטות חיצונית ומהפך לאימוץ דתות אל אחד כמושבה תחת הקיסרות הרומית, היטשטשות אורחות התרבות והיעלמותה, אבל בצד השארת חותם תרבותי על שלהי העולם העתיק ועל אומנות ועיצוב התקופה הביזנטית כהשראה לתרבויות יוון, רומא והלאה, בכלל מהלך שלהי האלף הראשון לפני הספירה לאמצע האלף הראשון לספירה.
מרכז העידן - מצרים התלמיית, 300 שנים בקירוב, סביבות 332 עד 30 לפני הספירה: דחיקת הפרסים בשימור אורחות מצרים העתיקה תחת שלטון בית תלמי הבא מתרבות יוונית, ייסוד אלכסנדריה כמרכז בעל חשיבות תרבותית מובילה בכלל העולם העתיק על ידי הכובש שבבסיס שלטון תלמי אלכסנדר מוקדון ועד מות המלכה קלאופטרה במהלך השתלטות שלטון חיצוני חדש. המצגים יתייחסו להמשך פולחן אלים, בניית מקדשים, פסלים, ועיטורים כבתקופות הקודמות, פיתוח הספרייה הגדולה בעולם העתיק באלכסנדריה ומדע ואומנות ענפים.
מושבה רומית, 450 שנים בקירוב, סביבות 30 לפני הספירה עד 400 לספירה: השתרעות מצרים כמושבה לאורך עמק צפון הנילוס בצמוד לנהר כבתחילת תרבותה העתיקה ולאורך החוף הצפוני של חצי האי סיני עד ממלכת יהודה במזרח תחת הקיסרות הרומית והתפשטות הנצרות, לעומת חורבן ירושלים בשנת 70 לספירה עם הפיכת אלכסנדריה למרכז תרבות ודת היהדות הגדול בעולם, ולעומת המשך להתפשטות האסלאם מחצי האי ערב על פני כלל אזור דרום-מערב אסיה ודרום אגן הים התיכון כמנוע נוסף לכלל תום העולם העתיק. המצגים יתייחסו להתחלפות פולחן ובנייה אלילית בהקמת כנסיות קופטיות, בתי כנסת ומסגדים כמצע להתפשטות תרבויות ודתות האל האחד בכלל צפון אפריקה, מערב אסיה ודרום אירופה, אך עדיין עם השלכות הנדסיות ואומנותיות ניכרות של סגנונות בנייה וקישוט בהשראת תרבות מצרים העתיקה.
אוסף > תות ענח' אמון

תיעוד כלל היבטי אורח ואיכות חיי תות ענח' אמון בעיקר בהיקף 19 שנה, שלסביבות 1341 עד 1323 לפני הספירה כזמן חייו ומעבר בהכללת גופות וחפצי משפחתו המורחבת, כמלך השושלת ה-18 שבמסגרת הממלכה החדשה, בעושר ובמגוון הממחיש גם את תקופה זו כמסגרת המשגשגת ביותר למצרים העתיקה, כזמן קצר לפני הפיכתה למעצמה בשיא התרחבותה וכאחד ממרחבי וזמני הביטוי האומנותי העשירים בעולם העתיק בכלל. מלך זה אמנם לא בלט בחוזק ובהשפעה להתפתחות מדינית, בייחוד לעומת העתידים לבוא אחריו כשיא מעצמתי, אבל מבנהו הוא היחיד בקברי עמק המלכים לפרעוני הממלכה החדשה, שנמצא עם שלל חפצים שגם עשויים חומרים יקרים ועבודת מלאכת מחשבת. חלל התצוגות של תות ענח' אמון כלל הזמנת קבוצות להתנסות במסע מערכת המציאות המדומה שזכה על ידם לביקורות מהללות, בשאיפה ליישמו באופן קבוע, בו ניתן לראות את החלל הופך למקדש המלך על עמודיו העתיקים, החפצים כפי שהיו בסביבה העתיקה, דמויות פועלות של מלכים ואנשים מהעת העתיקה, והמלך עצמו כמדריך המסביר למבקר אודות התקופה והמוצגים.
התערוכה מציגה את 5,398 פריטי המלך שנמצאו בקברו ובסביבה עם פריטי משפחתו לרבות מומיות וחפצים מאבן, עץ, מתכות ובדים יקרים ואבני חן, שיהיו מסודרים ביחס נושאי לתיעוד מנהגיו, מלבושיו, מזונותיו וזמני אכילתו. מסכת הקבורה להנצחת דמות המלך היא אחד מפריטי האומנות הידועים בעולם, וכן הפריט הבולט בתצוגה ראשית זו של המוזיאון. פריטים בולטים נוספים יהיו ארונות-אבן לקבורה, לפחות שלוש מיטות-לוויה "לחייו לאחר המוות", תכשיטים דוגמת שרשראות, סנדלים משובצים בתכשיטים, מרכבות מוזהבות והכתר, שתי גופות בנותיו שמתו בלידה, וחפצי הסבתא רבתא והסבא-רבא שנמצאו בקבריהם. מוצגים נוספים שנמצאו בקברו ויוצגו במוזיאון הם מזונות של גרגירים ופירות, צנצנות שהכילו משקאות בירה ויין ושמן, פפירוסים, ועורות ובדים לרבות בגדיו התחתונים של המלך.
יחידת הפשיטה 5307

| --- | --- |

סמל היחידה
 פרטים
 כינוי:  הפושטים של מריל (Merrill's Marauders) כוח גלאהד (Unit Galahad)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  חטיבת קומנדו
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אוגוסט 1943 – 1944 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה: המערכה על בורמה
 פיקוד
 מפקדים:  בריגדיר גנרל פרנק מריל קולונל צ'ארלס האנטר
יחידת הפשיטה 5307 (באנגלית: 5307th Composite Unit או Merrill's Marauders) היה כוח קומנדו חטיבתי של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה שפעל בין השנים 1943–1944.
הקמה

במסגרת המערכה על בורמה הוטל על הגנרל פרנק מריל להקים את יחידת הפשיטה 5307, יחידת קומנדו בסדר גודל חטיבתי שהורכבה ממגויסים מצבא ארצות הברית שנענו לקריאתו של הנשיא רוזוולט להתנדב ליחידה מיוחדת. היחידה הוקמה בינואר 1944 כרגימנט המתמחה בסיור, לוחמת ג'ונגל ופשיטה ארוכת טווח. הרגימנט, תחת שם הקוד "גלאהד" (Galahad), יועד לפעול במשימות חדירה ארוכות-טווח בג'ונגלים של בורמה, בעומק הקווים היפנים, בדומה לפעולותיהם של הצ'ינדיטים של הגנרל אורד צ'ארלס וינגייט.
פעילות

בפברואר 1944 נכנסו שלושה גדודים של פושטים לבורמה והרגו כ-800 יפנים בקרבת ולאואובום. ב-17 במאי, כבש כוח שכלל שני גדודים של חיילים סינים, יחידה של הפושטים של מריל ולוחמי גרילה מקומיים, את שדה התעופה שבעיירה מיצ'ינה. אולם, סטילוול לא תגבר את העיירה, וב-3 באוגוסט, היא נפלה שוב לידיים יפניות לאחר מצור ממושך. אולם, עצם ההגעה למיצ'ינה סייע לאבטחת הקו האווירי בין הודו לצ'ונגצ'ינג שבסין. בשל הפעילות האינטנסיבית כמו גם בשל פגעי הג'ונגל, ובהן מחלות טפילים, סבלו הפושטים של מריל משיעור נפגעים גבוה ובאוגוסט 1944 פורק הכוח ואוחד עם רגימנט החי"ר ה-475.
מורשת

היחידה נחשבת לחלק ממורשת הקרב של רגימנט הריינג'רס ה-75 אשר מספרו נבחר בשל שתי הספרות האחרונות של רגימנט החי"ר ה-475 שבשורותיו לחמו אנשי היחידה בשלהי המלחמה. היחידה הונצחה, בין היתר, בסרט "הפושטים של מריל" משנת 1962.
ב-2020 עוטרה היחידה במדליית הזהב של הקונגרס.
ראו גם

יחידת הריינג'רס של צבא ארצות הברית
מבצע בורמה
לקריאה נוספת

דונובן ובסטר, "דרך בורמה", מטר, 2006.
ברברה טוכמן, "סטילוול, אמריקאי בסין, 1945-1911", הוצאת דביר, 2005.
ויליאם סלים, "מתבוסה לניצחון", הוצאת מערכות, 1977.
הערות שוליים

↑  ויליאם סלים, "מתבוסה לניצחון", הוצאת מערכות, 1977, עמוד 186.
↑  דונובן ובסטר, "דרך בורמה", מטר, 2006, עמודים 135-136.
↑  דונובן ובסטר, "דרך בורמה", מטר, 2006, עמודים 144-136.
↑  ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמוד 161.
↑  טל טובי, להילחם מאחורי קווי האויב, מערכות, 460 (אפריל 2015), עמוד 57.
הגנרלים ג'וזף סטילוול ופרנק מריל בבורמה
לוחמי יחידת הפשיטה 5307 בג'ונגל הבורמזי.
תרום

| --- | --- |
תרום
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎287 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: הפועל המזרחי
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 930 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) תרום(למפת השפלה רגילה) תרום(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תרום(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תרום31°46′59″N 34°58′54″E﻿ / ﻿31.782995509285°N 34.9817778473593°E﻿ / 31.782995509285; 34.9817778473593  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - תרום בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

תָּרוּם הוא מושב עובדים של ארגון המושבים של הפועל המזרחי, הממוקם צפונית לבית שמש ושייך למועצה האזורית מטה יהודה.
גאוגרפיה

המושב נמצא בגובה 288 מטרים על מדרונות מיוערים בקצה המערבי של הרי יהודה ובאזור פרוזדור ירושלים. צפונית למושב ישנו יער של הקרן הקיימת המהווה חלק מיער פארק רבין. שטחו כ-1,800 דונם וההתיישבות בו היא ברובה יהודית אתנית דתית. תרום ממוקם כ-5 קילומטרים מהקו הירוק.
ליד המושב ניצבת אנדרטת גדוד 184.
היסטוריה

תרום נוסד ב-9 במאי 1950 (כ"ב באייר ה'תש"י), ושמו לקוח מן הפסוק:
לְךָ זְרוֹעַ עִם גְּבוּרָה, תָּעֹז יָדְךָ, תָּרוּם יְמִינֶךָ.
גם שם המושב השכן, תעוז, נגזר מפסוק זה.
המושב הוקם בשנת 1949 על ידי עולים מתימן בשני גלי עלייה, שהיו חלק ממבצע על כנפי נשרים. לאחר מספר שנים הצטרפו אליהם עולים מהודו, ובפרט מקוצ'ין. בשנת 2013 הוקמה הרחבה במושב. ההרחבה מונה כ-50 משפחות מהמגזר הדתי לאומי.
אוכלוסייה

נכון לסוף 2009 מספר התושבים עומד על 568
טבלת צמיחת האוכלוסייה לאורך השנים:
| שנה | 1961 | 1972 | 1983 | 1995 | 2001 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אוכלוסייה | 304 | 376 | 362 | 422 | 478 | 484 | 471 | 475 | 488 | 482 | 511 | 568 |
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יואב רגב, מדריך ישראל החדש, כרך 10: השפלה, כתר, ידיעות אחרונות ומשרד הביטחון, 2001
↑  תרום באתר תנועת העבודה הישראלית
↑  קובץ מפקד האוכלוסין של תרום באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
תרום ממעוף הציפור
מבט אל המושב
מבנים פרטיים במושב
השביל המרכזי בכניסה למושב
תרום – תצפית מכיוון תל צרעה
תרום וסביבותיה – תצפית מכיוון תל צרעה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467838105171
הקלעים המובילים בתולדות פלייאוף ה-NBA

לברון ג'יימס מוביל את רשימת קלעי כל הזמנים בפלייאוף
ג'ו פולקס ראשון המובילים את הטבלה
אלג'ין ביילור, מקום 18 ברשימה. השחקן ששיחק הכי מעט משחקים בפלייאוף (134) מתוך הרשימה
רשימה זו מציגה את 25 שחקני ליגת ה-NBA אשר קלעו את מספר הנקודות הרב ביותר במשחקי הפלייאוף. הנתונים מתייחסים למשחקי הפלייאוף בלבד, כמקובל בליגת ה-NBA אשר מפרידה בין נתונים סטטיסטיים של  העונה הסדירה לבין אלו של הפלייאוף.
לברון ג'יימס הוא השחקן המוביל את רשימת הקלעים עם 7,491 נקודות. מאז הקמת ה-NBA החזיקו בתואר "הקלע המוביל" עשרה שחקנים שונים: ג'ו פולקס (1947–1949), ג'ורג' מייקן (1950–1960), דולף שייס (1961–1962), בוב קוזי (1963), בוב פטיט (1964–1965), אלג'ין ביילור (1966–1969), ג'רי וסט (1970–1984), כרים עבדול-ג'באר (1985–1997), מייקל ג'ורדן (1998–2016) ולברון ג'יימס (החל מפלייאוף 2017).
לברון ג'יימס מוביל את הטבלה גם במספר המשחקים ששיחק (260 משחקים), ומייקל ג'ורדן מוביל את הטבלה בממוצע נקודת למשחק (33.4).
הערות שוליים

↑  נספר לראשונה בעונת עונת 1979/1980.
| מובילי הסטטיסטיקות בליגת ה-NBA |
| --- | --- | --- |
| מובילים עונתיים | מלך הסלים • מלך הריבאונדים • מלך האסיסטים • מלך החטיפות • מלך החסימות |  |
| מובילי כל הזמנים | הקלעים המובילים • הריבאונדרים המובילים • מוסרי האסיסטים המובילים • החוטפים המובילים • החוסמים המובילים • קלעי השלשות המובילים |  |
| מובילי כל הזמנים (פלייאוף) | הקלעים המובילים בפלייאוף ה-NBA • הריבאונדרים המובילים בפלייאוף ה-NBA |  |
| הישגים נוספים | מועדון ה-50-40-90 • משחק 100 הנקודות של וילט צ'מברלין • רשימת שיאי העונה הסדירה ב-NBA |  |
שמחה שירמן

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1947 (בן 77) מנזר סנט אוטיליין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  צילום
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (2013)  פרס ליאון קונסטנטינר (2000)  פרס אנריקה קבלין למפעל חיים בתחום הצילום (1986) 
 
שמחה שירמן (נולד ב-30 באפריל 1947) הוא צלם ומורה ישראלי.
ביוגרפיה

שמחה שירמן נולד לאחר מלחמת העולם השנייה לבתיה ודוד, במנזר סנט אוטיליין בגרמניה, שהוסב על ידי האמריקאים לבית חולים לחיילים ולפליטים. בתעודת הלידה שלו נכתב.displaced person) D.P). במאי 1948 עלתה משפחתו לישראל והתיישבה בעיר עכו.
את המצלמה הראשונה קיבל שירמן כשהיה בן 12 מקרוב משפחה מאמריקה שביקר בארץ, ובגיל 15 רכש והקים מעבדת צילום בחדר האמבטיה בבית הקטן בשיכונים של עכו.
בנובמבר 1965 התגייס לצה"ל ועשה את שירותו הצבאי בסיירת שקד כקצין ומפקד בסיירת.
בשנת 1970 החליט שירמן לנסוע לניו יורק כדי ללמוד צילום. בשנת 1972 החל שירמן את לימודיו לתואר ראשון ב-School of Visual Arts, ובשנת 1976 המשיך שירמן בלימודי התואר השני ב-Pratt Institute, שם למד אצל ארתור פריד ושם הכיר והתיידד עם פיליפ פרקיס. עם סיום הלימודים בשנת 1978 וקבלת ה–M.F.A בצילום ואמנות, חזר שירמן עם משפחתו לתל אביב.
ביוגרפיה > שנות ה-70 וה-80

בסוף שנות ה-1970 החל להתבסס מעמדו של הצילום כאמנות בישראל. חזרתם מניו יורק של שירמן ואחרים כמו מיכה קירשנר, אבי גנור ועודד ידעיה, בשנים אלה, הביאה למפנה בתחום הצילום. באותן שנים, פעל לבניית היסודות התאורטיים והמעשיים להוראת הצילום בבתי ספר לאמנות. הוא פיתח ולימד קורסים ב"תולדות הצילום" כחלק מתוכניות הלימודים.
כאמן וכמרצה פעל שירמן רבות למען הלגיטימציה של הצילום והאפשרויות הטמונות בו כמדיום אמנותי ועל מקומו בגלריות ובמוזיאונים, באוספים, פרסים ומלגות. הוא פעל במחויבות להעמקת ההבנה של הצילום כחלק ממסורת והיסטוריה של האמנות, העשרת שפת הביקורת, צמצום הפערים שבין היחס לצילום בארץ בהשוואה למרכזי תרבות בעולם כמו ניו יורק, לונדון ופריז ולמען מימוש המרחב שבו יוכלו יוצרים בתחום הצילום לפעול כשווים ליוצרים מתחומים פלסטיים אחרים.
במסגרת פעילות זו, בין השאר, חברו שירמן, קירשנר וגנור לאברהם אילת ולגליה בר אור, כדי לארגן ולהקים את "הביאנלה הראשונה לצילום ישראלי" במשכן לאמנות עין חרוד. בין השנים 1981–1987 כיהן שירמן כראש המחלקה לצילום במדרשה למורים לאמנות (בימינו פקולטה במכללה האקדמית בית ברל). במסגרת עבודתו כראש המחלקה דאג להפיכת מסלול הצילום למסלול התמחות ראשי. כמורה, מהווה תרומתו של שירמן בעיצוב תוכנית הלימודים ודרכי הלימוד וההוראה של הצילום, בסיס לסילבוס האקדמי המוכר במוסדות כמו אקדמיה לאמנות ולעיצוב בצלאל, הפקולטה לאמנויות – המדרשה במכללה האקדמית בית ברל, קמרה אובסקורה וברכז האקדמי - ויצו חיפה.[דרוש מקור]
ביוגרפיה > חשדות לפלילים

במרץ 2021 פרסמה העיתונאית שרון שפורר באתר "המקום הכי חם בגיהנום" האשמות על אונס וניצול מיני של סטודנטיות מצד שירמן. בעקבות הכתבה חדל שירמן מלהרצות במוסדות האקדמיה לאמנות.
עבודות

מאז תחילת דרכו, בתוך המסורת של הצילום האמריקאי והיבטים של הצילום האירופאי, עוסק שירמן בתצלומיו בנושאים ביוגרפיים אישיים וקולקטיביים הקשורים בהוויה הארץ ישראלית, בהיסטוריה, בזיכרון, בשואה, במשפחה, בחייל הישראלי, בדיוקנאות, בנופים המשתנים ובים. באמצעות נושאים אלה, דן שירמן בשאלות מורכבות הקשורות למקום ולקיום שלנו.[דרושה הבהרה] חייו של שירמן, משפחתו הקיימת והחסרה, סביבתו הקרובה והרחוקה, הנופים בהם הוא חי ומסתובב, חוויות הילדות והזיכרונות הקבורים בתת-ההכרה, שאלות של מיניות, שאלות של קיום, של זהות ושל חיים ומוות, כל אלה הם החומרים אותם הוא בוחן ומעבד בעבודתו האמנותית תוך שימוש במדיה של הצילום.
בעיסוקו במשמעות והבנת זיכרון השואה והשפעתם על ההווה והעתיד, באלבומי המשפחה הקיימת והפיקטיבית ובמשפחה עצמה, בנוף הגרמני, בנוף הפולני ובנוף הישראלי, מתמודד שירמן עם שאלות קיומיות עכשוויות, עם דמות הקרבן והמקרבן, היחס לאחר, עם פורענות חברתית-תרבותית המשתקפת בתצלומים של יער, מגדלי שמירה וציידים - טבע דומם פסטורלי עם זיכרון מאיים ומאוים.
את החוויות הקשות של שירמן כמפקד במלחמת לבנון הראשונה, בתקופות מילואים ארוכות בלבנון ובשטחים בתקופת האינתיפאדה הראשונה הוא העלה בתערוכותיו הרבות וגם באמצעות מילים ותמונות בירחון "מוניטין" של אז. כתושב רמת אביב ג' מימיה הראשונים כדיור לזוגות צעירים, ליווה שירמן ותיעד את השתנות גבולות צפון העיר תל אביב. בנסיעותיו לבצלאל הוא עקב אחר השתנות הנוף והסביבה שבאזור מודיעין, בואכה לירושלים. עכו, עיר ילדותו, היא נושא בעבודתו תוך התמקדות בעיר העתיקה וסמטאותיה, בסוסים, הארכיטקטורה הישנה והחדשה, בבית הקברות המוסלמי ובים.
את הים מצלם שירמן גם בתל אביב בהתייחסות לקו האופק - מפגש של ים ושמים - ולמרחב של קיום והתרחשויות יום יומיות ולעיתים בלתי מושגות, בגווני אפור אינסופיים.
השכלה

1976-1972 בית הספר לאמנות חזותית, ניו יורק, ארצות הברית (B.F.A)
1978-1976 מכון פראט, ניו יורק, ארצות הברית (M.F.A)
הוראה

שמחה שירמן היה לאחד המורים שהשפיעו על דור שלם של צלמים ומורים לצילום והצעיד את המחלקות בהן לימד להישגים מרשימים.
1981-1979 - מועצה אזורית שער הנגבמכללת שער הנגב
2006-1979 - בית הספר לאמנות - המדרשה, מכללת בית ברל
1980 -2021 - בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1982-1980 - החוג לקולנוע, הפקולטה לאמנויות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו
1999-1980 - קמרה אובסקורה, תל אביב-יפו
1987-1981 - ראש המחלקה לצילום, המדרשה לאמנות, רמת השרון
1988-1999 - ויטל, המרכז ללימודי עיצוב, תל אביב-יפו
1999 -2021 - המחלקה לצילום, המרכז האקדמי לעיצוב וחינוך ויצו חיפה, חיפה
2005-2001 - ראש המחלקה לצילום, בית הספר לאמנות - המדרשה, מכללת בית ברל
2006 - 2021 - פרופסור-חבר, בית הספר לאמנות - המדרשה, מכללת בית ברל
2008- 2021 - החוג לתולדות האמנות, אוניברסיטת תל אביב, תל אביב-יפו.