stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל השריון
חטיבות חיל השריון

| חטיבות חיל השריון> תג.חטיבות סדירות | חטיבות חיל השריון> שם.חטיבות סדירות | חטיבות חיל השריון> מספור.חטיבות סדירות | חטיבות חיל השריון> יחידת אם.חטיבות סדירות | חטיבות חיל השריון> פיקוד.חטיבות סדירות | חטיבות חיל השריון> גדודים.חטיבות סדירות | חטיבות חיל השריון> הערות.חטיבות סדירות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | עוצבת סער מגולן | 7 | עוצבת געש | פיקוד הצפון | 75 (רומח), 77 (עוז), 82 (געש), 603 (להב) (גדחה"ן) | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 4מ 400 |
|  | עוצבת ברק | 188 | עוצבת געש | פיקוד הצפון | 53 (סופה), 71 (רשף), 74 (סער), 605 (המח"ץ) (גדחה"ן) | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 4מ |
|  | עוצבת עקבות הברזל | 401 | עוצבת הפלדה | פיקוד הדרום | 9 (עשת), 46 (שלח), 52 (הבוקעים), 601 (אסף) (גדחה"ן) | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 4מ, בהסבה למרכבה סימן 4 ברק |
חטיבות ההכשרה
|  | עוצבת בני-אור | 460 | עוצבת אדום | פיקוד הדרום | 195 (אדם), 196 (שחק), 198 (עזוז), 330, 532 (שלח), 614 (היובל) (גדחה"ן), פלס"ר 460 | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 4א ו-4ב החטיבה מהווה גם את בית-הספר לשריון (ביסל"ש) |
חטיבות המילואים
|  | חטיבת קרייתי | 4 | עוצבת המפץ | פיקוד הצפון | 7016, 7421, 9218, 7071 (גדחה"ן) | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 4 |
|  | חטיבת הזקן | 8 | עוצבת הגליל | פיקוד הצפון | 89, 121, 129 | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 3 ב"ז |
|  | חטיבת הראל | 10 | עוצבת סיני | פיקוד הדרום | 360, 363, 429, 924 (גדחה"ן) | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 3 ב"ז |
|  | חטיבת המחץ | 14 | עוצבת סיני | פיקוד הדרום | 79, 87, 184, 271 (גדחה"ן) | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 3 |
|  | עוצבת ראם | 179 | עוצבת הבזק | מערך התמרון | 7029, 8104, 8130, 710 (גדחה"ן) | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 3 ב"ז |
|  | חטיבת אגרוף הברזל | 205 | עוצבת המפץ | פיקוד הצפון | 9206, 9212, 9215 | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 3 ב"ז |
|  | עוצבת יפתח | 679 | אוגדת הבשן | פיקוד הצפון | 8108, 8112, 9232, 9227 (גדחה"ן) | החטיבה מצוידת בטנקים מדגם מרכבה סימן 3 ב"ז |
חטיבות חיל השריון > חטיבות שפורקו

לאורך שנות החיל חטיבות שריון רבות פורקו, כאשר לעיתים הן משולבות בחטיבות קיימות.
| חטיבות היסטוריות חיל השריון אשר פורקו> תג | חטיבות היסטוריות חיל השריון אשר פורקו> שם | חטיבות היסטוריות חיל השריון אשר פורקו> מספור | חטיבות היסטוריות חיל השריון אשר פורקו> הערות | חטיבות היסטוריות חיל השריון אשר פורקו> שנת פירוק | חטיבות היסטוריות חיל השריון אשר פורקו>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | חטיבת יפתח | 11 | החטיבה הוקמה מחדש כחטיבת קומנדו במילואים תחת עוצבת הבזק | 2014 |  |
|  | עוצבת אגרוף ורומח | 27 | חטיבה 264, חטיבה 60, חטיבה 204 | 2014 |  |
|  | עוצבת הבזקה | 130 | חטיבה 767 | 2014 |  |
|  | עוצבת כוכב האור | 189 |  | 1992 |  |
|  | עוצבת יש"י | 211 |  | 1992 |  |
|  | עוצבת הסוס הדוהר | 217 | חטיבה 520, חטיבה 645, חטיבה 277 | 2004 |  |
|  | עוצבת מרכבות האש | 263 |  | 2014 |  |
|  | חטיבה 265 | 265 |  | 1985 |  |
|  | עוצבת ירושלים | 274 | חטיבה 691 | 1986 |  |
|  | עוצבת קרני האש | 278 | מוזגה עם החטיבה 14 ב-2014 | 2014 |  |
|  | חטיבה 320 | 320 |  | 1990 |  |
|  | עוצבת אורנים | 330 | קיבלה את השם ואת המספר של חטיבה 14 ב-1990 | 1990 |  |
|  | עוצבת קלע | 395 |  | 2003 |  |
|  | עוצבת הצבאים | 399 |  | 2003 |  |
|  | חטיבת הצליחה | 421 |  | 1986 |  |
|  | עוצבת בני חיל | 454 | חטיבה 844 | 2009 |  |
|  | עוצבת כפיר | 500 |  | 2003 |  |
|  | חטיבת עציון גבר | 550 |  | 1991 |  |
|  | עוצבת נתיבי האש | 600 | חטיבה 177, חטיבה 519 | 2014 |  |
|  | עוצבת חץ | 640 |  | 2005 |  |
|  | עוצבת בני רשף | 656 |  | 2004 |  |
|  | עוצבת מרכבות הברזל | 670 | חטיבה 459 | 2000 |  |
|  | חטיבת עשת  | 767 | חטיבה 130 | 2004 |  |
|  | עוצבת לביא | 820 |  | 2004 |  |
|  | חטיבת מרכבות הפלדה | 847 |  | 2020 |  |
|  | עוצבת אדירים | 889 |  | 1986 |  |
|  | עוצבת כוכבי האש | 896 | מוזגה עם חטיבה 14 בשנת 2004 | 2004 |  |
|  | עוצבת השחר | 943 |  | 2004 |  |
אוגדות משוריינות

תגי אוגדות משוריינות קיימות:
תגי אוגדות משוריינות שפורקו:
יחידות נוספות

בחיל השריון יש יחידות נוספות המיועדת לסייע לכוח המתמרן המרכזי:
יחידת מלך האריות
פלוגות חשיפה תקיפה
יחידות נוספות > יחידות עבר

פלוגות מסייעת שריון:
חטיבה 401
מסייעת 9:מסייעת "נץ".
מסייעת 46:מסייעת "הדורסים".
מסייעת 52:מסייעת "אלפא".
חטיבה 188
מסייעת 53:"אלון".
מסייעת 71:"נחשול".
מסייעת 74:"טיטאן".
חטיבה 7
מסייעת 75:מסייעת "נשר".
מסייעת 77:מסייעת "יגואר".
מסייעת 82:מסייעת "ברק
פלוגת סיור בשריון:
פלס"ר 7
פלס"ר 401
פלס"ר 188 (במילואים)
פלס"ר 14 (במילואים)
פלס"ר 460 (במילואים)
הכשרה

אורך הכשרת לוחם בחיל השריון הוא מסלול בן 8 חודשים המורכבים משלב הטירונות ושלב האימון המתקדם (הצמ"פ) כאשר בסופו, הטירון מווסמך כלוחם חיל השריון ומצטרף לשורות חטיבות החיל השונות.
הכשרה > שלב הטירונות

הטירונות אורכת לרוב ארבעה חודשים, במהלכם מוכשר הלוחם גם במקצועות החי"ר וגם למקצוע השריונאי. בתחילה יעבור הטירון אימונים בנשק קל, שדאות, אימוני חי"ר למיניהם, הגשת עזרה ראשונה וכושר גופני.
לאחר שלב הטירונות החיילים משובצים לאחד משלושת מקצועות הצוות; תותחן, טען-קשר או נהג. בשלב המקצועות, אשר נמשך כ-6 שבועות, נלמדים שלושת המקצועות הנ"ל באופן תאורטי ובשילוב תרגולים מעשיים, כל חייל בתחומו. לקראת סוף האימון הבסיסי יעברו הלוחמים מסע כומתה, בסופו יישאו בגאווה את הכומתה השחורה. בנוסף בסיום הטירונות יתקיים טקס ההשבעה בלטרון, בנוכחות ההורים והמשפחה. לאחר פרק הטירונות יעברו הלוחמים העתידיים לאימון המתקדם - הצמ"פ.
הכשרה > שלב האימון המתקדם- צמ"פ

שלב הצמ"פ הוא קיצור של צוות, מחלקה, פלוגה והוא נמשך כארבעה חודשים. בצמ"פ החיילים מתאמנים בלחימה כיחידת צוות אחת בטנק וכחלק ממסגרת מחלקתית ופלוגתית. לאחר חודש וחצי בצמ"פ יעברו הלוחמים את מסע התג בסופו יזכו לענוד את תג החטיבה.
בתום הצמ"פ מוכשר לוחם השריון לרובאי 05 ומוענקת לו סיכת לוחם השריון, אשר נקראת צפרגול. הטובים ביותר יעברו ישירות אל קורס מפקדי הטנק (קמ"ט) ושאר הלוחמים ישתבצו בגדודי השריון המבצעיים של החטיבה (71, 74, 53).
הכשרה > לאחר הסמכת לוחם > קורס מפקדי טנקים (מט"ק)

קורס מפקדי הטנקים נמשך כארבעה חודשים, ובו החניך לומד את שאר המקצועות הקיימים בטנק בנוסף למה שלמד במסלול. כמו כן, הוא לומד את תפקיד מפקד הטנק ומתמקצע בעקרונות השליטה, הניווט והערכת המצב. הקמ"ט הוא בין הקורסים היוקרתיים בצה"ל לדרגת הסמל, מפקד הכיתה.
בסיום הקורס יזכה חניך הקמ"ט בסיכת המט"ק (מפקד הטנק) ומעתה הוא מפקד לכל דבר בצה"ל ובחיל השריון. המפקדים הטריים ממוינים לארבעה מסלולי המשך:
פיקוד במסלול הכשרה (מפקדי טנק בטירונות, בצמ"פ)
פיקוד בפלוגות המבצעיות בחיל
מפקדים בקורס הקמ"ט עצמו (מפקדים אלו מכונים "גננים", בדומה ל"מודרכים" בחי"ר)
קורס קציני שריון- יציאה ישירה אל בה"ד 1 במגמת להב ולאחר מכן השלמה חיילית.
הכשרה > לאחר הסמכת לוחם > קורס קציני שריון

קורס קציני השריון נמשך כ-7 חודשים: 3 חודשים של קורס קציני יבשה ועוד 4 חודשים של השלמה חילית. במהלכו לומדים החניכים לפקד על מחלקת טנקים בשיתוף פעולה הדוק עם יחידות שדה אחרות של צה"ל (חי"ר, תותחנים, הנדסה), הם ילמדו ניווט וטקטיקות לחימה ברמה גבוהה. בסיומו מוענקות לחיילים דרגות סג"ם. בתום הקק"ש משתבצים הקצינים אל אחת מהאפשרויות הבאות:
מפקד מחלקה בפלוגות המבצעיות בחטיבות ובגדודים 7, 188, 401.
מפקד מחלקה בהכשרה (טירונות, צמ"פ, קמ"ט).
מפקד מחלקה בהשלמה חיילית של צוערי קורס קציני השריון בשזפון.
אמצעי לחימה

בתחילת דרכו, צה"ל לא רכש טנקים באופן מסודר אלא קיבץ טנקים מיושנים בדרכים לא-דרכים, עקב מגבלות מדיניות וחוסר ניסיון של צבא שרק נולד. כתוצאה מכך נוצר מצב בעייתי של ריבוי דגמי טנקים. המגוון הרחב הקשה על תחזוקת וחימוש הטנקים וגרם לבעיות בשיתוף כל הכלים במערכות הקרב.
עד סמוך למבצע קדש סוג הטנק היחיד של חיל השריון היה השרמן (מאוחר יותר שודרג לסופר שרמן) שצוותו כלל 5 לוחמים (מפקד, תותחן, טען-קשר, נהג ומיקלען). סמוך למבצע קדש הגיעו טנקי AMX-13 הצרפתיים שהיו טנקים קלים, ובין השאר, סייעו לצנחנים בקרב המיתלה. שני דגמים אלו יצאו משירות לאחר מלחמת ששת הימים.
לפני מלחמת ששת הימים נקלטו טנקי M48 פטון האמריקאיים והצנטוריון הבריטי.
לאחר מלחמת ששת הימים קלט צה"ל את טנקי המגח, שכבר אז נחשבו למיושנים מול צבאות ערב, שהחלו מצטיידים באותו זמן בטנקי T-62.
חלק מטנקי השלל ממלחמת ששת הימים היו טנקים סובייטיים מדגמי ‏T-54 ו-T-55 שהוכנסו לשימוש מבצעי בצה"ל ונקראו "טירנים".
ניסיון לרכוש מבריטניה את טנק הצ'יפטיין לא יצא לפועל בגלל לחץ ערבי וכתוצאה מכך הוחלט על פיתוח טנק תוצרת ישראל. ב-1970 החל משרד הביטחון לפתח את טנק המרכבה והדגם הראשון שלו, מרכבה סימן 1, נכנס לשירות ב-1980. הטנק ערך טבילת אש במלחמת לבנון שבמהלכה התגלו כשלים הנדסיים במערכת בקרת האש שלו[דרוש מקור], אך למרות זאת נחשב להצלחה. בעקבות זאת הוחלט על המשכת פיתוח סדרת המרכבה שהפכה לטנק המערכה העיקרי של צה"ל בשנות ה-2000. במהלך האינתיפאדה השנייה פעלו טנקי מגח 6 ו-7 לצד טנקי מרכבה סימן 2 ומרכבה סימן 3 ב"ז שהוסבו ללוחמה בשטח בנוי. בשנים 2003–2004 הוצאו טנקי המגח משירות סדיר והוחלפו בטנקי מרכבה סימן 4 שהוכיחו את יעילותם בלחימה ברצועת עזה. ב-2009 החל חיל השריון בקליטת טנקי מרכבה סימן 4מ עם מערכת הגנה אקטיבית "מעיל רוח" ובסוף 2012 הוסבו כל טנקי חטיבה 401 לטנקי מרכבה סימן 4מ. ב-2014 החלו בהסבת חטיבה 7 מטנקי מרכבה סימן 2 לטנקי מרכבה סימן 4מ גם כן, וזאת הסתיימה ב-2016. ב-2019 הוסבה חטיבה 188 למרכבה סימן 4מ 400 וב-2023 קלטה חטיבה 401 את הדגם המתקדם ביותר – מרכבה סימן 4 ברק – שעתיד להיכנס לכלל החטיבות הסדירות ולהחליף את הטנקים הקיימים שיועברו למילואים.
כיום מפעיל חיל השריון טנקי מערכה על טהרת סדרת המרכבה: ארבע חטיבות סדירות של מרכבה סימן 4מ ומרכבה סימן 4 ברק (הטנק המתקדם ביותר בחיל ואחד המתקדמים ביותר בעולם), חטיבות המילואים מפעילות טנקי מרכבה סימן 3 ב"ז (שדרוג של מרכבה סימן 3), ומרכבה סימן 4. הטנקים חמושים בתותח תע"ש 120 מ"מ שיורה מגוון פגזים, בהם חץ-ח"ש, חלולן, כלנית 120 מ"מ (רב-תכליתי) וחצב 120 מ"מ (נגד מבנים וחי"ר מבוצר). בנוסף הטנקים חמושים במקלעי מאג 7.62 מ"מ, מקלעים כבדים M2 בראונינג 0.5 ומרגמות 60 חש"ן.
פלוגות הסיור (פלס"ר שריון) והפלוגות המסייעות (פלמ"ס, מסייעת שריון) מפעילים אמצעי לחימה נוספים בהם רובי M16 ו-M4A1, מקלעי נגב ומאג, רכבי HMMWV, נגמ"שים ומרגמות כולל מרגמת קשת 120 מ"מ.
מפקדי החיל

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| אלוף יצחק שדה | פברואר 1948–מאי 1948 | ראש שירות המשוריינים |
| סגן-אלוף שאול יפה | 13 בפברואר 1950–יולי 1950 |  |
| אלוף-משנה משה מונדק בר-תקווה | 10 באוגוסט 1951 – 22 בדצמבר 1953 |  |
| אלוף-משנה יצחק פונדק | 22 בדצמבר 1953 – 24 ביולי 1956 | מפקד גֵיסות השריון הראשון |
| אלוף חיים לסקוב | 24 יולי 1956 – 9 בנובמבר 1956 | לימים הרמטכ"ל ה-5 |
| אלוף מאיר זורע | 9 בנובמבר 1956 – 23 בדצמבר 1956 |  |
| אלוף-משנה אורי בן ארי | 23 בדצמבר 1956 – 21 ביולי 1957 |  |
| אלוף חיים בר-לב | 21 ביולי 1957 – 25 ביוני 1961 | לימים הרמטכ"ל ה-8 ושר המשטרה |
| אלוף דוד אלעזר | 25 יוני 1961 – 2 בנובמבר 1964 | לימים הרמטכ"ל ה-9 |
| אלוף ישראל טל | 2 בנובמבר 1964 – מרץ 1969 | אבי פרויקט טנק המרכבה |
| אלוף-משנה מנחם (מנדי) מרון | יוני 1967 | קצין השריון הראשי במינוי חירום במהלך מלחמת ששת הימים. לימים נספח צה"ל בארצות הברית. |
| אלוף אברהם אדן | מרץ 1969 – ינואר 1974 | מפקד גיסות השריון |
| תת-אלוף מרדכי צפורי | אוקטובר–נובמבר 1973 | קצין השריון הראשי במינוי חירום במהלך מלחמת יום הכיפורים |
| אלוף משה פלד | ינואר 1974 – ינואר 1979 | לימים מנכ"ל רפא"ל ויו"ר יד לשריון |
| אלוף אמנון רשף | ינואר 1979 – פברואר 1982 |  |
| אלוף משה בר כוכבא | פברואר 1982 – אוגוסט 1983 | מפקד גייסות השריון, בעל עיטור העוז |
| תת-אלוף עמי מורג | אוקטובר 1981 – יוני 1982 | קצין שריון ראשי, בעל עיטור המופת |
| תת-אלוף גדעון אבידור | יוני 1982 - אוגוסט 1983 | מינוי חירום כקצין שריון ראשי במלחמת לבנון הראשונה |
| תת-אלוף עמוס כץ | אוגוסט 1983 – יולי 1986 | בעל עיטור המופת |
| תת-אלוף יוסי בן-חנן | יולי 1986 – יוני 1990 | לימים אלוף, בעל עיטור העוז |
| תת-אלוף יצחק רבין | יוני 1990 – יוני 1993 |  |
| תת-אלוף אמי פלנט | יולי 1993 – יולי 1995 | בעל עיטור העוז |
| תת-אלוף דוביק טל | יולי 1995 – ספטמבר 1997 |  |
| תת-אלוף מאיר גחטן | ספטמבר 1997 – מאי 2000 |  |
| תת-אלוף אודי שני | מאי 2000 – יולי 2001 | לימים ראש אגף התקשוב |
| תת-אלוף אביגדור קליין | אוגוסט 2001 – ינואר 2004 |  |
| תת-אלוף סמי תורג'מן | ינואר 2004 – ספטמבר 2005 | לימים מפקד זרוע היבשה |
| תת-אלוף חלוצי רודוי | ספטמבר 2005 – יולי 2008 |  |
| תת-אלוף אגאי יחזקאל | יולי 2008 – אפריל 2010 |  |
| תת-אלוף יגאל סלוביק | אפריל 2010 – יולי 2012 |  |
| תת-אלוף עפר צפריר | יולי 2012 – יולי 2013 |  |
| תת-אלוף שמואל אולנסקי | יולי 2013 – יוני 2016 |  |
| תת-אלוף גיא חסון | יוני 2016 – אוקטובר 2019 |  |
| תת-אלוף אוהד נג'מה | אוקטובר 2019 – 4 באוגוסט 2022 |  |
| תת-אלוף הישאם אבראהים | 4 באוגוסט 2022 – 5 בדצמבר 2023 | קצין השריון בתחילת מלחמת חרבות ברזל |
| תת-אלוף אוהד מאור | 5 בדצמבר 2023– | נכנס לתפקידו באמצע מלחמת חרבות ברזל |
בשנים 1954–1983 הייתה מפקדת גֵיסות השריון גם מפקדת פיקוד ייעודית האחראית לעוצבות המשוריינות בצה"ל, ליחידות חיל השריון וליחידות של חילות אחרים שהם חלק אורגני בעוצבות השריון. מפקד גיסות השריון באותה תקופה שימש הן מפקד הפיקוד הייעודי הן קצין השריון הראשי, האחראי לתורת הלחימה, לאמצעי הלחימה, לארגון כוח האדם בחיל ולהדרכתו. עם הקמת מפקדת חילות השדה (מפח"ש) בשנת 1983 הופרדו התפקידים.
במהלך מלחמת ששת הימים, מלחמת יום הכיפורים ומלחמת לבנון הראשונה נערכו מינויי חירום לתפקיד קצין השריון הראשי, ומפקדי גיסות השריון התרכזו בתפקידם העיקרי.
ראו גם

פלס"ר שריון
יד לשריון
טנקים בשירות צה"ל
לקריאה נוספת

עמיעד ברזנר, ניצני השריון, תל אביב: מערכות, 1995 (הספר בקטלוג ULI)
עמיעד ברזנר, סוסים אבירים, תל אביב: מערכות, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
עמיעד ברזנר, אש לפניו תלך, בן-שמן: מודן, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
הגן הארכאולוגי ירושלים

| --- | --- |

 אתר ארכאולוגי
 אתר אינטרנט:  https://travelrova.co.il/language/en/the-archeological-garden-davidson-center-2/ 
 מיקום
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°46′31″N 35°14′06″E﻿ / ﻿31.7753°N 35.235°E﻿ / 31.7753; 35.235
 he
 
 מיקום הגן הארכאולוגי (מסומן בוורוד)
 
מבט ממערב למזרח אל פינתו הדרום-מערבית של הגן, למרגלות הר הבית. משמאל: קשת רובינסון; מימין: מתחם התקופה המוסלמית הקדומה.
מבט ממערב למזרח אל חלקו הדרומי של הגן הארכאולוגי. בחזית: מתחם התקופה המוסלמית הקדומה, ומאחוריו: המתחם הביזנטי; באופק: הר הזיתים.
הגן הארכאולוגי ירושלים או גן העופל (ידוע גם כ"חפירות הר הבית" או "חפירות הכותל"), הוא אתר ארכאולוגי המשתרע בצפון העופל בירושלים, למרגלות הכותל הדרומי של הר הבית, וכולל את מוזיאון מרכז דוידסון. בגן ממצאים ארכאולוגיים קדומים ומאוחרים, החל מתקופת הברונזה לפני כ-5,000 שנה, ועד ממצאים מהתקופה העות'מאנית לפני כ-100 שנה. חשיבותו העיקרית של הגן היא בשפע המבנים והממצאים מימי בית המקדש השני המוצגים באתרם.
תקופה מסוימת נוהל בידי עמותת אלע"ד, אך מאז 2021 מנוהל בידי החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי.
מיקום

הגן הארכאולוגי צמוד להר הבית, ומאגף את כל הכותל הדרומי וחלק מהכותל המערבי. שטח הגן הוא כ-20 דונם, והוא תָחוּם בחלקו בחומת העיר העתיקה, ובחלקו, שלאורך כביש 'דרך העופל', חורג ממנה. הכניסה אל הגן הארכאולוגי היא דרך מעבר תת-קרקעי מתחת לכביש הגישה אל הכותל.
אזור הגן הארכאולוגי מכונה גם 'העוֹפֶל', כינוי מקראי שעל פי הפרשנות הזו מתייחס לחלק מוגבה בעיר שבו ישב בדרך כלל המלך או מרכז המנהל (מכאן המילה 'להעפיל'). העלייה להר הבית בירושלים הייתה מעיר דוד דרך העופל. במקרא מוזכר העופל של ירושלים בספר דברי הימים.
הרקע לחפירות

הארכאולוג הבריטי צ'ארלס וורן, שפעל בירושלים בשנות ה-60 של המאה ה-19, היה הראשון שחפר באזור העופל. השלטון העות'מאני אסר על וורן לחפור באופן גלוי בהר הבית או בסביבתו, בטענה שהדבר יפגע באתר הקדוש לאסלאם, ולכן הוא נאלץ לפלס דרכו במנהרות ובפירים תת-קרקעיים. למרות הקשיים, ממצאיו של וורן ותיעודם המופתי משמשים את החוקרים עד ימינו. בשנות ה-60 של המאה ה-20, כאשר ירושלים העתיקה הייתה בשליטת ירדן, חפרה במקום הארכאולוגית הבריטית קתלין קניון. חידושי חפירה זו נגעו בעיקר לעיר דוד הסמוכה, ובאזור העופל לא נמצאו ממצאים בולטים.
בפברואר 1968, בתום 19 שנות שלטון ירדני, הורשו לראשונה ארכאולוגים ישראלים לפעול בתחומי העיר העתיקה ובסביבתה. עקב רגישויות פוליטיות ודתיות לא ניתן היה לחפור בהר הבית עצמו ולכן הוחלט למקד את מאמץ החפירה סביב ההר, בהנחה כי גם שם יתגלו ממצאים ארכאולוגיים עשירים. פרופ' בנימין מזר מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים מונה כארכאולוג הראשי לחפירת השטח המשיק להר הבית מדרום. שטח זה, שהיה בבעלות ווקף אל-ח'אתונייה, נחכר ממנו כדי לבצע בו חפירות ארכאולוגיות.
החפירה נמשכה למעלה מעשר שנים, והפכה לאחד המפעלים הארכאולוגיים הגדולים ביותר שידעה מדינת ישראל. בפרסומיהם קראו הארכאולוגים למחקרם "חפירות הר הבית" אף על פי שההר עצמו לא נחפר. החפירה וממצאיה הרבים עוררו עניין רב הן בקהילה האקדמית והן בקרב הציבור הרחב.
מתום החפירות בשנת 1978 התפרסמו מספר דוחות ביניים חלקיים כמאמרים בכתבי עת שונים, וכן נכתבו מספר ספרים פופולריים שעניינם החפירה או מקדישים לה פרק, אולם חלקו הראשון של דו"ח החפירה עצמו פורסם על ידי בנימין מזר ונכדתו אילת מזר רק בשנת 1989. בנימין מזר נפטר בשנת 1995, בטרם הספיק לפרסם כרכים נוספים של דו"ח החפירות. מאז מותו עוסק צוות בראשות נכדתו בפרסום שאר חלקי הדו"ח, תוך שימוש ברשמי החופרים, ובניתוח אותם הממצאים שלא ניזוקו ולא אבדו בשנים שחלפו מאז. עבודת הפרסום טרם הושלמה.
ב-1988, כעשר שנים לאחר תום עונת החפירה הראשונה, הובילה אילת מזר מהמכון לארכאולוגיה חפירה נוספת בחלק המזרחי של אתר החפירה, למרגלות שערי חולדה. באמצע שנות ה-90 ועד 2001 העמיקו הארכאולוגים רוני רייך, יעקב ביליג ויובל ברוך את החפירות באזור פינת הכותל המערבי והכותל הדרומי, כפעולות השלמה לקראת פתיחת האתר לקהל. רייך וביליג חשפו את המשך הרחוב ההרודיאני לכל רוחבו, ואילו ברוך ורייך ערכו חפירות באזור הארמון האומיי השלישי, וברחבה שליד שער האשפות. בחפירות אלו נחשפו קטעים של רחוב הקארדו הרומי. כמו כן חפרו רוני רייך ויובל ברוך בשטח שליד השער המשולש (שער חולדה), וגם לצד הפינה הדרומית-מזרחית של הר הבית. בשנת 2000 השלימו ברוך ורייך את חפירת בית המרחץ הרומי ביזאנטי שמול קשת רובינסון.
בסוף שנות ה-90 היה האתר באופן רשמי לגן ארכאולוגי, ומאוחר יותר נפתח בו מוזיאון מרכז דוידסון, המציג ממצאים שהתגלו באתר ובסביבתו.
חלוקת האתר למתחמים

חפירה ארכאולוגית מטבעה היא פעולה הרסנית, המאלצת לא פעם את מנהל החפירה להכריע בדבר גורלה של שכבה ארכאולוגית לשימור או לפירוק, כדי לחשוף שכבה אפשרית תחתיה. בגן הארכאולוגי היו ההחלטות קשות במיוחד, שכן אזור זה בירושלים היה מיושב כמעט ברציפות ב-3,000 השנים האחרונות, והממצאים בכל שכבה היו חשובים ונדירים. בסופו של דבר הוחלט לחלק את השטח למתחמים היסטוריים, על סמך סקר ארכאולוגי וחפירות קודמות, ולחפור בכל אחד מהם רק עד השכבה המתאימה:
מתחם בית שני - השטח הצמוד לכותל המערבי ייחפר עד שכבת ימי בית שני, לפני כאלפיים שנה.
המתחם הביזנטי - השטח הצמוד לחציו המזרחי של הכותל הדרומי יציג בעיקר ממצאים מהתקופה הביזנטית, לפני כ-1,500 שנה.
מתחם התקופה המוסלמית הקדומה - השטח הצמוד לחציו המערבי של הכותל הדרומי יתמקד בתקופה המוסלמית הקדומה, לפני כ-1,300 שנה.
כן הוחלט להותיר במתחמים ממצאים בעלי עניין מיוחד גם מתקופות אחרות. כך למשל, במתחם המוסלמי הושאר בית שימוש רומי מימי איליה קפיטולינה; במתחם בית שני הושאר מבנה מאוחר יותר מהתקופה הרומית; במתחם הביזנטי מוצגות מדרגות חולדה מימי בית שני וכדומה.
מתחם בית שני

החפירות הקודמות בגן הארכאולוגי לימדו כי השטח הסמוך למפגש הכותל הדרומי עם הכותל המערבי עשיר בממצאים מימי בית שני. בשל כך הוחלט להעמיק את החפירות במקום עד לשכבה זו, תוך פירוק כל הממצאים משכבות מאוחרות יותר. ההחלטה גם ביטלה את העמקת החפירה עד לימי בית ראשון, או לתקופות קדומות יותר.
מתחם בית שני > הרחוב ההרודיאני

הממצא הבולט ביותר במתחם בית שני הוא רחוב מרוצף, הצמוד לכותל המערבי. הרחוב שימש כחלק מקומפלקס הר הבית בימי המקדש, וממנו יכלו מבקרים ועולי רגל לגשת אל הפתחים המערביים של הר הבית. לאורך הרחוב, בצמוד לכותל, נחשפה שורת חנויות ששימשו כנראה כשוק לממכר מנחות, קורבנות או פריטי פולחן אחרים הקשורים לעבודת המקדש. המשכו של הרחוב המרוצף לכיוון דרום התגלה ב-2007 במורדות עיר דוד, סמוך לבריכת השילוח מימי בית שני. גילוי זה מלמד כי הרחוב היה ציר רצוף, שחיבר את הר הבית לדרום העיר, ואפשר מעבר נוח ומהיר למבקרים ועולי רגל לאתרים שונים בעיר.
חלקים מהרחוב התגלו כבר בידי צ'ארלס וורן במאה ה-19, ובנימין מזר חשף חלקים נוספים ממנו, אולם היה זה רוני רייך שחשף את הרחוב כמעט לכל אורכו בקטע זה - 75 מטרים. רוחב הרחוב הוא כשמונה מטרים, והוא נתחם משני צדדיו באבני שפה גבוהות. הרחוב היה מכוסה כולו בערימת אבני כותל, שהושלכו מלמעלה בידי הרומאים במהלך חורבן ירושלים, ככל הנראה לאחר המרד הגדול בשנת 70. רייך פינה את רוב האבנים והעבירן למקום אחר בתחומי הגן הארכאולוגי. החנויות נתגלו הרוסות כמעט לגמרי, ושרידי האפר, המעיד על השרפה שהשתוללה בהן, נראים עדיין (נכון ל-2008) על קירותיהן. רוני רייך ויעקב ביליג גם חפרו קטע קטן של עפר מתחת לאבני הריצוף של הרחוב והוציאו ממנו 15 מטבעות שונים. המטבע המאוחר ביותר נטבע על ידי פונטיוס פילאטוס, מכאן שהרחוב רוצף לאחר מכן. אבני הריצוף, שנתגלו כשהן אינן בלויות, העידו כי הרחוב יצא משימוש זמן לא רב לאחר סיום סלילתו. גילוי זה סתר את ההנחה שהייתה מקובלת עד אז על פיה הרחוב נבנה מוקדם יותר על ידי המלך הורדוס, ולכן נקרא בפי החופרים בשם 'הרחוב ההֶרודיאני'. עתה מקובל לתארך את הרחוב לימיו של נינו, אגריפס השני. ההיסטוריון היהודי-רומי, יוסף בן מתתיהו, סיפר כי בימיו של הנציב הרומי אלבינוס (62–64 לספירה), שפעל תחת שלטונו של אגריפס, החלו לרצף את רחובות ירושלים באבן לבנה, בשל האבטלה הקשה שפקדה את העיר עם סיום בניית הר הבית.
מעוצמת פגיעת אבני הכותל ברחוב נסדק חלק מאבני הריצוף, וחלקן נדחקו אל תוך תעלת הניקוז התת-קרקעיות. אחת מאבני הריצוף שלא נהרסה, אלא נתגלתה באתרה, היא מכסה של קו ביוב המחבר אל תעלת ניקוז. האבן, כחצי מטר אורכה וחצי מטר רוחבה, כוללת שני שקעים משולשים במרכזה, אליהם הייתה מחוברת כנראה טבעת ברזל, שאפשרה להרימה מן הרצפה. ממצא זה מתאים למתואר במשנה, מסכת מידות (פרק ג' משנה ג), המספרת על בית המקדש השני ומידותיו: "ובקרן מערבית דרומית... למטה ברצפה באותו הקרן, מקום היה שם אמה על אמה, וטבלא של שיש וטבעת הייתה קבועה בה, שבו יורדין לשִית (לתשתית, לבסיס) ומנקין אותו".
מתחם בית שני > אבן 'לבית התקיעה'

אחת מאבני המפולת, המונחת במקום בו נתגלתה סמוך לפינה הדרומית-מערבית של הר הבית, היא ראש הפינה של כותלי הר הבית שהושלכה על ידי הרומאים מראש פינת הכתלים כאשר הוחל בפירוק שיטתי של כותלי הר הבית. אבן זו כוללת מעברה הפנימי גומחה ומעליה כתובת בעברית, חקוקה בכתב סופרים מהודר: 'לבית התקיעה להב...' (או 'להכ...'). הצעות השלמה שונות הוצעו, ביניהן: 'להכריז', 'להכל', 'להבדיל' (בין קודש לחול), 'להבטיל' (את העם ממלאכה), שתי ההצעות האחרונות על פי לשון המשנה המצוטטת להלן.
'בית התקיעה' פירושו מקום שבו נהגו לתקוע בחצוצרות כדי להכריז על כניסת שבת ומועדים, כמסופר בפיו של יוסף בן מתתיהו (מלחמת היהודים ברומאים ד' 582).
"והאחרון נבנה מעל גג לשכת הכהנים ונתן עם שקיעת החמה את האות, בתקיעת חצוצרה, לכניסת השבת, ולמחרת בערב את האות ליציאת השבת; האות הראשון הודיע לעם לשבות בכל מלאכה, האות השני – לשוב אל המלאכה".
המשנה מפרטת: וּבְעֶרֶב שַׁבָּת הָיוּ מוֹסִיפִין עוֹד שֵׁשׁ (תקיעות): שָׁלֹשׁ לְהַבְטִיל הָעָם מִמְּלָאכָה, וְשָׁלֹשׁ לְהַבְדִּיל בֵּין קֹדֶשׁ לְחֹל.
מקום התקיעה דווקא כאן מעיד שהמקום היה במרומי פינת הכותל המערבי והכותל הדרומי, בנקודה גבוהה מאוד הצופה הן אל העיר והן אל השדות שמחוצה לה, כדי להבטיח שכולם ישמעו את התקיעות.
מתחם בית שני > קשת רובינסון

אחת הכניסות המרכזיות להר הבית ממערב הייתה באמצעות גרם מדרגות שהונח על גבי קשת ענקית, שהיוו יחד מעין מחלף בין מפלס הרחוב לגובה רחבת הר הבית. אורך הקשת היה למעלה מ-15 מטרים, מפתחה - כ-12 מטרים. הקשת שולבה במזרחה בכותל המערבי של הר הבית, ואילו במערבה נשענה על גבי מבנה מסיבי (אומנת הקשת). חלק הקשת שריחף באוויר, כלומר בין הכותל המערבי לבין אומנת הקשת היה במשקל של כ-1,600 טון. ראש הקשת התנשא לגובה של כ-17 מטרים מעל הרחוב. הקשת נהרסה כמעט לגמרי לאחר חורבן ירושלים בידי הרומאים, ושרידיה כוסו בעפר ובשברים. לא נמצאו עדויות ארכאולוגית לתיארוך מועד הריסת הקשת. נקודת חיבור הקשת לכותל המערבי המשיכה לבלוט מעל פני השטח, אך זוהתה כחלק מקשת רק ב-1838 על ידי החוקר האמריקני, אדוארד רובינסון, ולכן נקראת על שמו. צ'ארלס וורן, בהסתמכו על הזיהוי של רובינסון, שיער את מיקומה המדויק של האומנה (בסיס הקשת) הנגדית, על פי חישוב זווית הקמרון הבולט מהכותל המערבי. הוא חפר פיר אנכי והגיע ישירות אל מבוקשו. אז הסתבר כי בבסיס האומנה ניצבו ארבע חנויות, ששימשו כחלק מהשוק שפעל ברחוב. רוני רייך ויעקב ביליג חשפו את החנויות, ועתה הן משמשות כחלק ממכלול הרחוב המרוצף.
נראה שהקשת הגדולה התמוטטה בבת אחת, דבר הניכר במרצפות המרוסקות במיוחד והשקועות בקטע הרחוב שמתחתיה. ההנחה היא שהרומאים הצליחו לחצוב ולפרק את האבן הראשה, ובכך הביאו לנפילת הקשת כולה. אחת האבנים שהתגלו במפולת הייתה חלק ממשקוף הכניסה להר הבית דרך המחלף. על פי האבן (המוצגת היום בפינת הרחוב) ואבנים נוספות, הצליחו החוקרים לשחזר את מראה הפתח.
מתחם בית שני > כתובת "וראיתם..."

על הנדבך השלישי שמתחת לבסיס קשת רובינסון, במרכז הקשת, מצויה חריתה (גרפיטי) בשתי שורות, בכתב עברי. נוסח הכתובת: "וראיתם ושש לבכם ועצמותם כדשא", מצטט פסוק מספר ישעיהו בשינוי קל מנוסח המסורה האומר: "וראיתם ושש לבכם ועצמותיכם כדשא תפרחנה". את השינוי מנוסח המסורה יש המסבירים כנובע מנוסח שונה שישב תחת ידו של המעתיק, או כנובע מהמנהג שלא לכתוב פסוקים בשלמותם מפאת קדושתם. הצעה נוספת שהועלתה היא שהשינוי נעשה במכוון, כדי שהפסוק לא יובן כמדבר על גוים שקברם נמצא מתחת לכתובת. ישנם חוקרים הטוענים שלמעשה כן כתוב ועצמותכם, ת-כ מחוברות, כפי המנהג היהודי המוכר לחבר אותיות משתלבות.
גובה הכתובת מתאים לגובה פני השטח במאה ה-4, אולם גם במאות 9–11 לספירה, ואף בחינה אפיגרפית לא הועילה לצמצם את טווח השנים. פרופ' בנימין מזר העלה את ההשערה כי הכתובת מבטאת את התקוות המשיחיות של היהודים בימיו של הקיסר יוליאנוס הכופר, שנתן רשות לשקם את בית המקדש. מנגד, נטען שהיא יכולה לבטא שמחה על מאורעות אחרים שקרו בטווח הזמן הזה. יעקב ביליג העלה גם הצעות כמו שזוהי כתובת מצבה של קברי יהודים שאולי היו בסמוך (ורומזת לתחיית המתים), או כתובת שלועגת לקברי נכרים שנתגלו בסמוך ('ועצמותם כדשא..').