stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מולי גורדון
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | קוראים לי סם | קאלי |  |
| 2005 | סמנתה (אנ') | ילדה |  |
| 2015 | איתקה (אנ') | מרי ארנה |  |
| 2015 | כולם אוהבים את הקופרס (אנ') | לורן הסלברג |  |
| 2018 | האמא של המסיבות (אנ') | מאדי מיילס |  |
| 2019 | חורשות את הלילה | אנאבל "טריפל איי" |  |
| 2019 | ילדים טובים (אנ') | האנה |  |
| 2020 | Theater Camp | סילביה ריי | סרט קצר; גם תסריטאית ומפיקה  |
| שבעה בייבי (אנ') | מאיה |  |  |
| גלריית הלבבות השבורים (אנ') | אמנדה |  |  |
| 2022 | Am I OK? | קאט |  |
| 2022 | There There | ללא שם |  |
| 2023 | איזה אנשים (אנ') | ליזה |  |
| 2023 | חזרה גנרלית (אנ') | רבקה-דיאן | גם במאית, תסריטאית ומפיקה מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט לתסריט הטוב ביותר (נואה גאלווין, ניק ליברמן ובן פלאט; 2024) |
| 2025 | Oh, Hi! | איריס | גם תסריטאית |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Sin City Saints | מייגן | פרק אחד |
| 2015 | כתום זה השחור החדש | סטייסי | פרק אחד |
| 2016–2018 | ממלכת החיות (אנ') | ניקי בלמונט | תפקיד ראשי (עונות 1–3); 26 פרקים |
| 2018 | קריקטורה של נשיא (אנ') | שרה האקבי סנדרס | דיבוב תפקיד חוזר; 9 פרקים |
| 2019–2022 | ראמי | שרה | תפקיד חוזר; 3 פרקים |
| 2022–2023 | לייקרס: קבוצה מנצחת | לינדה זפרני | תפקיד ראשי |
| 2023 | הדוב | קלייר | תפקיד חוזר |
טמפרטורה פוטנציאלית

טמפרטורה פוטנציאלית של אלמנט זורם בלחץ  P היא הטמפרטורה שהיה מקבל האלמנט לו היה מובא ללחץ הסטנדרטי  P_{0}, לרוב 1,000 מיליבר. הטמפרטורה הפוטנציאלית מסומנת בדרך כלל באות  \theta , ועבור אוויר נתונה על ידי:
\theta =T\left({\frac {P_{0}}{P}}\right)^{R/c_{p}},
כאשר  T היא הטמפרטורה המוחלטת הנוכחית (בקלווין) של חבילת האוויר,  R הוא קבוע הגז של האוויר,  c_{p} הוא קיבול חום הסגולי בלחץ קבוע.
יישומים

עיקרון הטמפרטורה הפוטנציאלית ישֹים בכל זורם המסודר בשכבות. נעשה בו שימוש תכופות במדעי האטמוספירה ובאוקיינוגרפיה. שינויים בלחץ מביאים לכך שהזורם החם יותר יהיה מתחת לזורם הקר יותר. כך למשל באטמוספירה, הטמפרטורה יורדת עם העלייה בגובה, ובאוקיינוס עם העומק היא יורדת (מלבד פני האוקיינוס). כשנעשה שימוש בטמפרטורה פוטנציאלית במקום, תנאים בלתי יציבים אלה נעלמים.
מקרים שונים

במובנים רבים, טמפרטורה פוטנציאלית היא גודל חשוב יותר מהטמפרטורה האמיתית. זאת משום שהיא אינה מושפעת מהרמה או ירידה כתוצאה מריחוף דרך מכשולים או מערבולות בסדר גודל אטמוספירי. חבילת אוויר הנעה על פני מדרון הר תתרחב ותתקרר בזמן שהיא מטפסת, ואז תידחס ותתחמם כשתרד בצד השני - אולם, הטמפרטורה הפוטנציאלית לא תשתנה בהיעדר חימום, קירור, אידוי או עיבוי (תהליכים שאינם כוללים את אלה שייכים למפל האדיאבטי היבש). מכיוון שחבילות זורם עם טמפרטורה פוטנציאלית זהה יכולות להתחלף בלי שיידרשו עבודה או חימום, ניתן לצייר קווים של טמפרטורה פוטנציאלית קבועה.
כמעט בכל הנסיבות, טמפרטורה פוטנציאלית עולה עם הגובה באטמוספירה, שלא כמו הטמפרטורה האמיתית, שיכולה לעלות וגם לרדת. טמפרטורה פוטנציאלית נשמרת בכל תהליך אדיאבטי יבש, והיא גודל חשוב מאוד בשכבת הגבול הפלנטרית (שקרובה מאוד בדרך כלל למפל האדיאבטי היבש).
טמפרטורה פוטנציאלית היא מדד שימושי ליציבות הסטטית באוויר לא רווי. תחת תנאים נורמליים משוכבים, הטמפרטורה הפוטנציאלית עולה עם הגובה, ותנועות אנכיות מדוכאות.
אם הטמפרטורה הפוטנציאלית יורדת עם הגובה,
האטמוספירה אינה יציבה לתנועות אנכיות, ותיתכן קונבקציה. מאחר שהקונבקציה מערבלת את האטמוספירה מחדש ומחזירה אותה למצב יציב, לרוב לא מבחינים בירידה בטמפרטורה עם הגובה, מלבד בעת קונבקציה איתנה או בזמן קרינת שמש חזקה. מקרים שבהם הטמפרטורה הפוטנציאלית האקוויוולנטית יורדת עם הגובה, ויוצרת אוויר רווי בלתי יציב, נפוצה הרבה יותר.
מכיוון שטמפרטורה פוטנציאלית נשמרת בתנועת אוויר תחת תנאים אדיאבטיים או איזנטרופיים (ללא שינוי באנטרופיה), במצב יציב, קווי זרם אדיאבטיים או משטחי טמפרטורה פוטנציאלית קבועה משמשים כקווי ומשטחי שדה בהתאמה, במכניקת הרצף. בעובדה זו נעשה שימוש באנליזה איזנטרופית, צורה של אנליזה סינופטית שמאפשרת הַחְזָיָה של תנועות אוויר באנליזה ייחודית של תנועה אנכית רחבת היקף.
סטיית הטמפרטורה הפוטנציאלית

סטיית הטמפרטורה הפוטנציאלית (perturbation) של שכבת הגבול האטמוספירית (ABL) מוגדרת כהפרש הטמפרטורות בין ה-ABL ובין האטמוספירה מעליה. במקרה של זרם זרימה קטבטית, הערך שמתקבל נקרא גירעון הטמפרטורה הפוטנציאלית (או דפיציט) מאחר שהקרקע תמיד קרירה יותר מהאטמוספירה הסמוכה, והסטייה תהיה שלילית.
פיתוח

צורת האנתלפיה מהחוק הראשון של התרמודינמיקה יכולה להיכתב כך:
כאשר  dh מסמנת את שינוי האנתלפיה,  T את הטמפרטורה,  ds את השינוי באנטרופיה,  v את הנפח הסגולי, ו- p את הלחץ.
עבור תהליך אדיאבטי, השינוי באנטרופיה הוא אפס, והחוק הראשון מפושט:
עבור גזים אידיאליים בקירוב, כמו אוויר יבש באטמוספירת כדור הארץ, ניתן להציב את משוואת המצב  pv=RT בחוק הראשון לאחר סידור מחדש נקבל:
{\frac {dp}{p}}={{\frac {c_{p}}{R}}{\frac {dT}{T}}}
נֶעֲשָׂה שימוש ב- dh=c_{p}dT, ושני הביטויים חולקו בתוצר  pv.
אינטגרציה מניבה:
פותרים עבור  T_{0}, הטמפרטורה אליה הייתה מגיעה חבילת הזורם, אם הייתה מובאת אדיאבטית אל לחץ  p_{0}, ומקבלים:
טמפרטורה וירטואלית פוטנציאלית

הטמפרטורה הפוטנציאלית מושפעת גם מהלחות באוויר ולכן הטמפרטורה הווירטואלית הפוטנציאלית  \theta _{v}, מוגדרת על ידי
\theta _{v}=\theta (1+0.61r+r_{L})
כאשר r הוא יחס העירוב של אדי המים ו-rL הוא יחס העירוב של החלק הנוזלי באויר.
טמפרטורה זו היא הטמפרטורה של אויר יבש אשר הייתה לו את אותה הצפיפות של אוויר לח. טמפרטורה זו משמשת עבור חישובי ציפה.
גדלים קשורים

בתדירות בראנט-וייסלה (Brunt–Väisälä), שבה נעזרים לחקר היציבות האטמוספירית, נעשה שימוש בטמפרטורה הפוטנציאלית.
ראו גם

טמפרטורה וירטואלית
הערות שוליים

↑  TAMU(הקישור אינו פעיל, 2.6.2020)
↑  "Isentropic Analysis". COMET. אורכב מ-המקור ב-2012-02-07. נבדק ב-19 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Isentropic Analysis". College of DuPage. אורכב מ-המקור ב-2010-08-08. נבדק ב-19 ביוני 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
לוגאן לרמן

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1992 (בן 33) בוורלי הילס, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Logan Wade Lerman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 מקום לימודים:  תיכון בוורלי הילס 
 פרסים והוקרה:  גביע שופאר 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוגאן וייד לרמן (באנגלית: Logan Wade Lerman; נולד ב-19 בינואר 1992) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ומפיק סרטים יהודי-אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו כפרסי ג'קסון בסרטים "פרסי ג'קסון וגנב הברק" והמשכו "פרסי ג'קסון וים המפלצות" התפרסם גם בדמותו של ד'ארטניאן בסרט "שלושת המוסקטרים" ובתור חם בן נח בסרט "המבול" וגם בסרטים נוספים כמו "3:10 ליומה", "גיימר", "כמה טוב להיות פרח קיר" ו"זעם".
ביוגרפיה

לרמן נולד בבוורלי הילס שבקליפורניה. אמו ליסה (לבית גולדמן) היא כיום המנהלת האישית שלו, ואביו לארי לרמן הוא איש עסקים ואורתוטיסט. ללרמן אח ואחות גדולים ממנו, לינדזי ולוקאס. משפחתו המורחבת, שרובה עוסקת בתחום הרפואה, היא בעלת חברה למכירת פרוטזות שהוקם על ידי סבא רבא שלו בשנת 1915. לרמן הוא יהודי משני צידי משפחתו והוא אף חגג בר מצווה. סבו וסבתו נולדו בארבע מדינות שונות. סבו מצד אביו, מקס לרמן, נולד בברלין, בשנת 1927, למשפחה יהודית פולנית; הם עזבו את גרמניה בשנות השלושים, בשל המשטר הנאצי, והתגוררו בשנחאי עד סוף מלחמת העולם השנייה. סבתו מצד אביו, מינה (לבית שוורץ), נולדה במקסיקו סיטי, להורים יהודים רוסים. סבו מצד אמו, יליד ארצות הברית והוא מהגר יהודי-פולני, וסבתו מצד אמו נולדה בלוס אנג'לס, גם היא למשפחת מהגרים יהודית. מצד אמו, הוא קרוב משפחה של הזמרים התאומים אוון וג'רון לובנשטיין.
לרמן הוא בוגר תיכון בוורלי הילס. הוא נרשם בשנת 2010 ללימודי כתיבה יוצרת באוניברסיטת ניו יורק, אך פרש מהלימודים לטובת קריירת המשחק שלו.
קריירה

לרמן החל לשחק עוד כשהיה תלמיד בבית ספר, וכן הופיע בפרסומות. בשנת 2000 ערך את בכורתו הקולנועית המוצלחת בדרמת המלחמה התקופתית "הפטריוט", בה שיחק בתפקיד ויליאם בנו של הקצין הבריטי הפורש בנג'מין מרטין שגילם מל גיבסון. ב-2001 שיחק בדרמה הביוגרפית "הבחורים בחיי" בתור הילד ג'ייסון האסנק. בשנת 2003 שיחק בסרט הטלוויזיה "בית צבוע" בכיכובו של סקוט גלן, הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת ג'ון גרישם מ-2001.
ב-2004 הופיע בעונה היחידה של סדרת הדרמה "ג'ק ובובי בתור הנער בובי מקליסטר. כן הופיע בדרמת המתח "אפקט הפרפר", בתפקיד דמותו הצעירה של אוון טרבורן שגילם אשטון קוצ'ר.
ב-2006 כיכב לראשונה כשחקן ראשי, בקומדיה "הוט". ב-2007 זכה להערכה על הופעתו במערבון "3:10 ליומה" לצד ראסל קרואו, ובתור וילאם בנו של האיכר דן אוונס שגילם כריסטיאן בייל. כן שיחק במותחן הפסיכולוגי "מספר 23" בתור רובין בנו של תופס בעלי החיים וולטר ספארו שגולם על ידי ג'ים קארי.
ב-2008 הופיע לצדם של כוכבי הקולנוע ג'סיקה אלבה ואהרון אקהרט בקומדיה "תכירו את ביל".
ב-2009 השתתף במותחן הפעולה הבדיוני "גיימר" בתפקיד שחקן המחשב סיימון סילברטון. ב-2010 נבחר לתפקיד הראשי כילד פרסי ג'קסון בפנטזיית ההרפתקאות של ריק ריירדן "פרסי ג'קסון וגנב הברק".
ב-2011 כיכב בתפקיד הראשי בסרט ההרפתקאות התלת-ממדי "שלושת המוסקטרים" בתור דארטנייאן.
בשנת 2012 כיכב לצד אמה ווטסון ועזרא מילר בסרט "כמה טוב להיות פרח קיר". בנוסף, שיחק לצד לילי קולינס בדרמה הרומנטית "כותבים, סיפור אהבה".
באוגוסט 2013 כיכב בסרט "פרסי ג'קסון וים המפלצות", סרט ההמשך של "פרסי ג'קסון וגנב הברק", בתור פרסי.
ב-2014 שיתף פעולה פעם נוספת עם אמה ווטסון וראסל קרואו בסרט "המבול", בו שיחק את חם בן-נח.
חיים אישיים

לרמן מתאר את עצמו כ"חנון סרטים", ומתעניין בכל הקשור לעשיית סרטים, כולל רצון לכתוב, להפיק ולביים. בנוסף, מגדיר עצמו כשקט ומאופק, וכטיפוס ביתי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2000 | הפטריוט | ויליאם מרטין |  |
| 2000 | מה נשים רוצות | ניק מרשל בצעירותו |  |
| 2001 | הבחורים בחיי | ג'ייסון (בגיל 8) |  |
| 2004 | אפקט הפרפר | אוון טרבורן (בגיל 7) |  |
| 2006 | שריקת הינשוף | רוי |  |
| 2007 | הכירו את ביל | הילד |  |
| 2007 | מספר 23 | רובין ספארו |  |
| 2007 | 3:10 ליומה | וויליאם אוונס |  |
| 2009 | גיימר | סיימון סילברסטון |  |
| 2009 | האחד והיחיד | ג'ורג' המילטון בצעירותו |  |
| 2010 | פרסי ג'קסון וגנב הברק | פרסי ג'קסון |  |
| 2011 | שלושת המוסקטרים | ד'ארטניאן |  |
| 2012 | כמה טוב להיות פרח קיר | צ'ארלי קלמקיס |  |
| 2013 | פרסי ג'קסון וים המפלצות | פרסי ג'קסון |  |
| 2013 | כותבים סיפור אהבה | לו |  |
| 2014 | זעם | נורמן אליסון |  |
| 2014 | המבול | חם בן נח |  |
| 2016 | התפכחות | מרקוס מסנר | גם מפיק בפועל |
| 2017 | ההיעלמות של סידני הול | סידני הול | גם מפיק בפועל |
| 2018 | Sgt. Stubby: An American Hero | רוברט קונרוי | דיבוב |
| 2019 | סוף תקופה | שון פוגל |  |
| 2020 | שירלי | פרד נמסר |  |
| 2022 | רכבת הקליע | בן |  |
| 2022 | Press Play |   | מפיק |
| 2025 | Oh, Hi! | אייזק |  |
| TBA | College Republicans | לי אטווטר |  |
| TBA | The Threesome |  |  |
| TBA | Rothko |   | מפיק |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | בית צבוע | לוק צ'נדלר | סרט טלוויזיה |
| 2003 | 10-8: Officers on Duty | בובי חוסטו | פרק: "Badlands" |
| 2004–2005 | ג'ק ובובי | בובי מקליסטר | תפקיד ראשי; 22 פרקים |
| 2020 | ציידים | יונה הידלבאום | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2024 | היינו בני המזל | אדי קורץ | מיני-סדרה |
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401208105171  PLWABN: 9812463094105606  BIBSYS: 12016760  BNE: XX4983580  BnF: cb15572968r (data)  CANTIC: a1188681x  GND: 1033887455  ISNI: 0000 0000 8109 2955  LCCN: no2005114159  MusicBrainz: fc852fcb-04bb-40fe-84e1-6d6b65c1c3e1  NKC: xx0194089  NLK: KAC2020L2599  NTA: 327973323  SUDOC: 147783119  VIAF: 29848734   WorldCat (עם VIAF): 29848734 
לרמן בפרמיירה לסרט " פרסי ג'קסון וגנב הברק", 2010
דקליים

.
| דקליים |
| --- | --- |
 דקל הקוקוס, במרטיניק
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד-פסיגיים
סדרה:: דקלאים
משפחה:: דקליים
תת-משפחות
 Arecoideae  Calamoideae  Ceroxyloideae  Coryphoideae  Nypoideae  Phytelephantoideae
שם מדעי
 Arecaceae ‏ברכטולד ופרסל, 1820
דקליים (שם מדעי: Arecaceae או גם Palmae) הם משפחה יחידה בסדרת הדקלאים. משפחת הדקליים כוללת 181 סוגים וכ-2,600 מינים של דמויי עצים, שיחים ומטפסים ירוקי עד. הדקליים מצויים בכל האזורים הטרופיים והסובטרופיים וכן באזורים ממוזגים חמימים, והם סימן היכר מובהק של נאות מדבר ושל איים באוקיינוס השקט.
המאפיינים של רוב סוגי הדקליים הם: צמח בעל פרחים חד-פסיגי רב שנתי, לרוב דו-ביתי (שיש ממנו עצי זכר ועצי נקבה), שורשיו צומחים מן הגזע, גזעו דק, ישר ונטול ענפים, ובראשו "כתר" הבנוי מעשרות רבות של עלים ארוכים ("כפות"). עם זאת, מיני הדקליים השונים ניחנים במגוון גדול מאוד של תכונות פיזיות והם שוכנים בכמעט כל סוג של בית גידול בתחום התפוצה שלהם מיערות גשם טרופיים ועד מדבריות.
חלוקה למינים ותפוצה

משפחת הדקליים היא המשפחה היחידה בסדרת הדקלאים (Arecales). מספר המינים של הדקליים הוא רב ומוערך בכ-2,500–2,600 מינים השייכים ל-181–187 סוגים. השוני במספר המינים והסוגים נובע מחוסר הסכמה בין הבוטנאים לגבי סימון המינים והגבולות בין הזנים.
עבודה בנושא נעשתה בשיתוף פעולה בין חוקרים מאוניברסיטת קורנל שבארצות הברית לחוקרים מהגנים הבוטניים המלכותיים בקיו שבסמוך ללונדון. סיכום עבודה זו יצא לאור בשנת 1987 כ-Genera Palmarum, וב-2008 יצאה מהדורה מתוקנת שלו. על פי ספר זה חולקו כל סוגי הדקליים ל-6 תת-משפחות, 14 שבטים ו-38 תת-שבטים. תת-המשפחות הן:
Coryphoideae
Calamoideae
Nypoideae
Ceroxyloideae
Arecoideae
Phytelephantoideae
הדקליים מהווים קבוצה מגוונת וחשובה ללא קשר למספר המדויק של המינים, וממוקמים במקום הרביעי או החמישי (תלוי באומדן המינים) בין משפחות החד-פסיגיים.
עם זאת, נהוג להצמיד בטעות את הכינוי דקל לכל צמח שדומה במבנהו לדקל, כגון צמחים ממשפחת הציקסיים (Cycadaceae).
רוב הדקליים משגשגים באזורים הטרופיים ותפוצתם נרחבת בכל האזורים החמים של העולם בהם קיימים משקעים רבים, בייחוד בנקודות חמות מבחינה אקולוגית כדוגמת מדגסקר, שבה יש יותר מינים אנדמיים של דקלים מאשר בכל אפריקה. דקליים הם בדרך כלל המרכיב הדומיננטי בצמחייה במקומות שבהם הם מצויים. למרות המגוון הגדול של מיני הדקליים ושכיחותם באזורים הטרופיים, רק למינים בודדים יש תפוצה נרחבת. רוב סוגי הדקליים מכילים עד חמישה מינים, כאשר סוגים המכילים מין אחד בלבד הוא מקרה נפוץ. תופעה מעניינת היא שככל שקיימים פחות מיני דקליים בסוג מסוים, כך תפוצתם נרחבת יותר. למשל, הסוגים: Phoenix‏, Borassus ו-Raphia מהווים דוגמאות לסוגים שבהם מספר מועט של מינים ותפוצתם נרחבת, לעומת הסוגים: Licuala ו-Pinanga, שבכל אחד מהם מעל 100 מינים שתפוצתם מוגבלת לאזורים שבין מלזיה לגינאה החדשה והסוג Chamaedorea שבו כ-100 מינים שתפוצתם מוגבלת לאמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית.
יותר משני שלישים ממיני הדקל בעולם מצויים ביערות הגשם הטרופיים. ביערות אלו הם נמנים בין העצים הגבוהים הבולטים מעל לכיפת היער, או שגובהם בינוני והם מתמזגים עם שאר העצים המהווים את הכיפה, או אפילו צמחים הגדלים בצל על קרקעית היער. חלק ממיני הדקליים עמידים לתנאי אקלים קשים כדוגמת התמר (Phoenix dactylifera) וצומחים בשטחים יבשים ופתוחים כדוגמת ערבות ומדבריות, אבל אפילו הם זקוקים לאספקה קבועה של מי תהום. דוגמאות נוספות לדקליים קשיחים הם Nannorrhops ritchiana, הגדל בהרי אפגניסטן, והדקליים מהסוג Trachycarpus הגדלים בהרי ההימלאיה המתכסים בשלג כל חורף.
היסטוריה של התפתחות הדקליים

הדקליים הם צמחי יבשה קדמונים. המינים הראשונים הופיעו לפני 85 מיליון שנה. המאובנים המוקדמים של דקליים המצויים בימינו הם עלים של המין Sabal magothiensis וגזעים של המין Palmoxylon cliffwoodensis מהקרטיקון התחתון (בערך מלפני 80 מיליון שנים), כשיבשת-העל הדרומית גונדוואנה החלה להתפרק. מאובני עלים קדומים אלו ממקמים את הדקליים בין המוקדמים שבמשפחות "צמחים בעלי פרחים" המוכרים. לפני כ-69 מיליון שנים הופיעו ראשוני המינים המודרניים. אחד מאלו, דקל המנגרובה (Nypa fruticans), זוהה על ידי גרגרי אבקת הפרחים הייחודית לו. מינים אלו צמחו ועדיין צומחים בסביבה ימית המקילה על היווצרות מאובנים. סוג קיים נוסף המיוצג כגרגרי אבקה מאובנים הוא Acrocomia.
בתחילת תקופת האאוקן, לפני כ-60 מיליון שנים, הדקליים היו מרובים ותפוצתם נרחבת. סוגים רבים של דקליים כדוגמת: Phoenix‏, Sabal‏,  Serenoa‏, Livistona‏,  Trachycarpus ו-Oncosperma צמחו במקומות רבים שאין בהם כיום דקליים (או שסוג זה של דקליים לא צומח בהם כיום). סוגים אלו צמחו בחלקים של ארצות הברית, קנדה, הודו, אירופה וסין. סוגים אלו כללו חברים בקבוצות הנחשבות פרימיטיביות ונראה שייצגו התפרצות שקדמה לגיוון במינים. בחפירות בסמוך ללונדון נתגלו גרגרי אבקת דקל המנגרובה (Nypa fruticans) בשכבה שתוארכה ל-50 למ"ש (לפני מיליון שנים). כן נתגלו בחפירות אלו גרגרי אבקה של דקל הרפיה ושל דקל הדומה לדקל הקריוטה. כמו כן אותרו פרחים של Palaeoraphe dominicana ו-Roystonea palaea שנחנטו בענבר מאמצע השלישון.
מורפולוגיה > מערכת השורשים

בדומה לכל החד-פסיגיים, מערכת השורשים של הדקל מתפתחת מהגזע בחלק שמתחת לקרקע. זמן קצר אחרי הנביטה, שורש השתיל מפסיק לתפקד ומוחלף בשורשים המיוצרים בחלק מיוחד של הגזע הקרוי "אזור התחלת השורשים". במהלך שלב הקיבוע של הגידול, הדקל הצעיר מפתח את "אזור התחלת השורשים" בבסיס הגזע. שורשים אלו, היוצאים מהגזע קרויים שורשים אדבנטיביים ("שלא במקומם"), בניגוד למערכת השורשים התת-קרקעית של הדו-פסיגיים המתפתחת ישירות מהשורש הרב-שנתי של השתיל. כמו כן, בניגוד לדו-פסיגיים, שורשי הדקל מבצבצים מהגזע בעוביים המקסימלי, ואינם מסוגלים ליזום צמיחה משנית. עם זאת השורשים מסוגלים להתפצל לשלוש רמות. הרמה השלישית של השורש היא הדקה ביותר ותפקידה בעיקר לספוג מים וחומרים מזינים. שורשי הדקל אינם מצמיחים יונקות.
שורשי הדקל מסוגלים לגדול למרחק ניכר. שורשי דקליים מסוימים נמדדו במרחק של למעלה מ-30 מ' מהעץ. בדקליים מסוימים אזור התחלת השורשים משתרע גם לחלק שמעל לקרקע של הגזע. הדוגמה הקיצונית ביותר לכך הם הדקליים "הנשענים על השורשים" ביערות הגשם הטרופיים, המצמיחים שורשי תמיכה עבים וארוכים מחלק הגזע המצוי בגובה של 2–3 מטר מעל הקרקע.
ניתן לראות הרחבה של "אזור התחלת השורשים" באותם סוגים של דקל התמר המצמיחים בדלים של שורשי אוויר בבסיס הגזע. דקליים מעטים (לדוגמה מינים של Chamaedorea) מצמיחים שורשי אוויר לאורך כל הגזע.
מורפולוגיה > הגזע

המבנה הפנימי של גזע הדקל שונה מרוב גזעי מיני העצים האחרים שהם דו-פסיגיים. בתוך הגזע של הדו-פסיגיים הרקמות המובילות מים ומזון בנויות בצורת טבעות קונצנטריות, שביניהן מפרידה רקמת הקמביום. רקמת הקמביום מייצרת כל שנה טבעת חדשה של רקמה המובילה מים כלפי פנים וטבעת חדשה של רקמה המובילה מזון כלפי חוץ. עקב כך, גזע העץ הדו-פסיגי מתרחב כל הזמן. תכונה זו מאפשרת לנו לקבוע בדיוק מוחלט את גילו של העץ באמצעות ספירת הטבעות בחתך הגזע. מבנה זה מאפשר לצמח לתקן פגיעות בגזע בצורה יעילה (ולחקלאים לבצע הרכבה של ייחורים של מין אחד על גזע של מין קרוב אחר).
לעומת זאת, לדקליים, כמו לרוב החד-פסיגיים, אין רקמת קמביום. סיבים וצינורות המובילים מים ומזון מפוזרים כצרורות קשים בתוך רקמת היסוד, פיליפ טומלינסון (Philip Barry Tomlinson) מאוניברסיטת הרוורד השווה את גזע הדקל ל"בטון מזוין". לפיכך, אין לדקל טבעות צמיחה ולא ניתן לקבוע את גילו על פי חתך הגזע. בניגוד לסוגי עצים אחרים, דקליים משלימים את שלב התעבות הגזע לפני שהם מתארכים. ברגע שגזע הדקל מגיע לנקודת גידול מקסימלית הוא אינו מסוגל להגדיל את קוטרו.
יותר מכך, מהרגע שהגזע הגיע לרוחבו המקסימלי לא נוצרים יותר צרורות של רקמה מובילת מים ומזון. צרורות הרקמות המובילות מים ומזון חייבות לשרוד עד סוף חייו של הדקל. מבנה זה אינו מאפשר תיקון פגיעות בגזע, ואינו מאפשר לבצע הרכבה. משמעות עובדות אלו היא שעתיד גזע הדקל תלוי בבריאותו של ניצן פעיל יחיד ("לב הדקל") שבראש הגזע. לפיכך, אם לב הדקל נקטף או מת, כל הדקל (אם הוא בנוי מגזע בודד) או גזע בדקל מסתעף (כדוגמת ה"דום המצרי") ימות בסופו של דבר. למרות עובדות אלו, הדקליים מסוגלים להגיע לגבהים של 20 מטר ויותר.
לדקל צורות גזע מגוונות, כשם שקיימים מיני דקל מגוונים. הגיוון קיים בעובי, בצורה, בצבע, במאפייני המשטח ובהתנהגות. לרוב המינים של הדקל גזע בודד, לעיתים מסיבי, אך קיימים מינים מעטים הגדלים לאורך הקרקע (Elaeis oleifera), או אפילו נראים כנטולי גזע (Raphia regalis). מספר ניכר של מינים מפתח חוטרים חדשים מניצנים משניים שבבסיס הגזע, המייצרים סבך או אשכול של צמחים. לחלק מהדקליים גזע מתפצל (לדוגמה, "דום מצרי", Nypa fruticans). סוגים רבים של דקליים אפילו גדלים כצמח מטפס על העצים היוצרים את החופה של יער הגשם הטרופי. אף על פי שצורת הגידול (גזע בודד או אשכול) אופיינית לקבוצה מסוימת, לעיתים גידול כגזע בודד וכאשכול מתקיים באותו סוג (Licuala, Hyphaene), או אפילו באותו מין (Laccospadix australasica).
גזעי דקליים רבים נשארים מכוסים בבסיסי עלים ישנים למשך שנים רבות; אחרים משירים את עליהם המתים מייד.
במשך השנים הראשונות בחיי הדקל, הגזע בנוי מלא-יותר מאשר בסיסי עלים חופפים המגינים על קודקוד הצמיחה החשוב ("לב הדקל"). חלק מגזעי הדקליים מתנפחים בצורה מורגשת בבסיסם; אחרים מפתחים בליטות ניכרות במעלה הגזע. רוב הדקליים הצומחים לגובה מצמיחים גזע חלק, בדרך כלל בצבע אפור או חום, לעיתים ירוק. דקליים מסוימים מצמיחים קוצים בולטים על הגזע. קוצים אלו הם לרוב שרידים של סיבים מרקמת בסיס הענף.
הצלקות המושארות על הגזע בעקבות נשירת העלים מותירות תבנית ייחודית על הגזע. העלים שנשרו עשויים להופיע כטבעות או, אם העלים לא עוטפים בשלמות את הגזע, כצלקות בצורות שונות. המקום בגזע שבו היה (או עדיין) מחובר העלה קרוי "צומת".
גובה הדקל משתנה בהתאם למין, החל בדקל הננסי מפרגוואי (Syagrus lilliputiana) ששיא גובהו 10–15 ס"מ וכלה בדקלי הדונג הענקיים שבהרי האנדים (Ceroxylon quindiuense) המגיעים לגבהים של 60 מטרים.
מורפולוגיה > העלים

עלי הדקל הם בין הגדולים ביותר בממלכת הצמחים. לדוגמה: עלי דקל הרפיה האפריקני (Raphia regalis) מגיעים לאורך של 25 מ', העלים הארוכים ביותר בממלכת הצמחים. צורת כתר העלים האופיינית לדקל משתנה בהתאם למין, משופעת ודחוסה (Chamaedorea cataractum), למעטה ודלילה (Hyophorbe lagenicaulis).
עלי הדקל בנויים משלושה חלקים: הטָרָף (החלק הרחב בעלה), הפּטוֹטֶרת (החלק הצר המחבר את הטרף לגזע) ובסיס הפּטוֹטֶרת. בסיס הפּטוֹטֶרת הוא החלק של הפטוטרת העוטף את הגזע. במיני דקליים רבים הבסיס נשאר צמוד לגזע גם אחרי שהפטוטרת והטרף נשרו. בחלק מהמקרים התצורה של בסיסי הענפים הדבוקים לגזע היא אחד מסימני הזיהוי של הדקל.
הפטוטרת של עלי הדקל יכולה להיות קצרה, ארוכה או בלתי קיימת (במספר קטן של מינים). הפטוטרת של מינים מסוימים משוננת לאורך השוליים, לעיתים בצורה קיצונית.
הטרף של עלי הדקל מחולק לשלושה סוגים: דמויי נוצה (pinnate או bipinnate) אצל דקליים כדוגמת התמר או הקוקוס, דמויי מניפה (palmate או costapalmate) בדקלי המניפה כדוגמת הסַבַּל (Sabal palmetto) או עלה רגיל הקיים במין אחד בלבד (Chamaedorea metallica).
עלה דמוי נוצה בנוי ממערך של עלעלים המסודרים לאורך הפטוטרת. העלעלים יכולים מעטים או רבים, צרים או רחבים, מחודדים בקצה, משוננים או קהים. העלעלים יכולים להיות מסודרים באופן שווה לאורך הפטוטרת, או מחוברים בקבוצות. אם העלעלים מחוברים ישירות לפטוטרת הם קרויים pinnate (רוב הדקליים). בסוג קריוטה העלעלים מתפצלים לעלעלי משנה וסוג זה קרוי bipinnate.
עלים דמוי מניפה הם עגולים, או בצורת כף יד פתוחה. העלים מחורצים בצורה עמוקה או רדודה למקטעים הנפרדים בקצוות. קיימים שני סוגים של עלים דמויי מניפה. האחד, שבו הטרף מתחיל בקצה הפטוטרת קרוי palmate, והשני, שבו הפטוטרת נמשכת לתוך הטרף (חלק הקרוי costa) קרוי costapalmate.
מורפולוגיה > הפרחים

דקליים פורחים כשהם בוגרים, תופעה הקורית במינים מסוימים אחרי 3–5 שנים (Elaeis guineensis), בעוד שמינים כגון הקוֹריפה (Corypha umbraculifera) מתבגרים אחרי 40 שנה. רוב המינים פורחים כל שנה, בעוד שמינים מסוימים כדוגמת הקוריפה פורחים פעם בחיים ואז מתים. פרחי הדקל הם לרוב קטנים ובלתי בולטים, בדרך כלל בצבע לבן או צהבהב, אבל מצויים במספרים גדולים על תפרחות מרשימות (הקרויות מַכְבֵּדִים). רוב התפרחות ארוכות למדי ומתפצלות, אך קיימים מינים מסוימים שבהם התפרחת קצרה שאינה מתפצלת. תפרחת הקוריפה היא הגדולה ביותר בממלכת הצומח ומגיעה לאורך של 10 מטרים ומכילה כמה מיליוני פרחים.
בדקלי המניפה גבעולי הפרחים צומחים מן הגזע, בדקליים אחרים התפרחת צומחת בין העלים. בסוגים מסוימים הפורחים פעם אחת בחייהם כדוגמת הקוֹריפה גבעולי הפרחים מבצבצים בקצה הגזע. בחלק ממיני הדקליים גבעול הפרחים עטוף בחף גדול (מתחל) הקיים גם בפרי.
במקרים מסוימים הפרחים הם דו-מיניים, לעיתים קיימים על גבי אותה תפרחת פרחים זכריים ונקביים, ולעיתים העץ מייצר תפרחות ממין אחד בלבד (זכרי או נקבי) ואז הוא קרוי דו-ביתי. לדוגמה עצי התמר.
חלקי הפרח בנויים מכפולות של שלוש, בדרך כלל עטיף הפרח עשוי 6 עלים, מספר האבקנים על פי רוב 6, השחלה בת 3 עלי שחלה ו-3 ביציות שמהן מופרית רק ביצית אחת. העובדה שפרחי הדקל בדרך כלל חסרי צבע הביאה את החוקרים להניח כי האבקת הפרחים נעשית באמצעות הרוח. כיום ידוע כי רוב סוגי הדקל מאובקים על ידי חרקים.
מורפולוגיה > פירות וזרעים

בניגוד לפרחים שהם בדרך כלל קטנים, הפירות (והזרעים) של רוב סוגי הדקליים גדולים ובולטים למדי. למעשה, הזרע הגדול ביותר בממלכת הצומח שייך לדקל הקוקוס הכפול המצוי באיי סיישל (Lodoicea maldivica) והשוקל עד 25 קילוגרם.
פרי הדקל הוא בדרך כלל ענבה בשרנית (תמריים), או בית-גלעין בעל מֶסוֹקארפּ סיבי או בשרי-שומני (קוקוסיים) ומכיל על פי רוב זרע אחד, שאינו נפתח בבגרות. ציפת הפרי לרוב צבעונית.
הזרע שבפרי הדקל מוגן על ידי כיסוי סיבי או דמוי עצם. לכיסוי הזרע של מינים מסוימים יש תבניות מעניינות של קישוט. רוב הנפח של הזרע מורכב מהרקמה הקרויה אֶנדוֹספֶּרם המזינה את השתיל המתפתח. עובר הדקל הוא בדרך כלל קטן וממוקם בתא מיוחד בקצה אחד של הזרע.
פרי עץ הקוקוס יכול לצוף לאורך קילומטרים רבים במי מלח, מבלי להינזק. לכן בקרבת חופים של הרבה איים נידחים יש עצי קוקוס.
פירות של דקל ממין Caryota urens
אגוזי קוקוס
פירות של תמר מצוי
פירות של דקל אסאי