stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דומניקו סקרלטי

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1685 נאפולי, ממלכת נאפולי 
 פטירה:  23 ביולי 1757 (בגיל 71) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Giuseppe Domenico Scarlatti 
 מוקד פעילות:  ממלכת ספרד, ממלכת נאפולי 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק, התקופה הקלאסית 
 שפה מועדפת:  איטלקית, ספרדית 
 כלי נגינה:  צ'מבלו 
 בן או בת זוג:  מריה קתרינה גנטילי אנסטסיה מקסרטי קסימנס 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר החרב של יעקב הקדוש (1738) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וּזֶפֶּה דוֹמֶנִיקוֹ סְקַרְלַטִי (באיטלקית: Giuseppe Domenico Scarlatti;‏ 26 באוקטובר 1685 – 23 ביולי 1757) היה מלחין איטלקי, שבילה את מרבית חייו בפורטוגל ובספרד. השפעתו על התפתחות המוזיקה בתקופה הקלאסית הייתה רבה, אם כי רוב חייו עברו עליו בתקופת הבארוק. סקרלטי נחשב לצ'מבליסט וירטואוז מבריק ואף לנגן עוגב מוכשר ביותר. בתקופת חייו ברומא הלחין מספר אופרות וניצח עליהן, ומאוחר יותר הוזמן לנצח על האופרות שלו בלונדון.
חייו > ילדות, נעורים והתמחות

סקרלטי נולד בנאפולי שבממלכת סיציליה, באותה שנה שבה נולדו ענקי הבארוק יוהאן סבסטיאן באך וגאורג פרידריך הנדל. הוא היה השישי מבין עשרה אחים, וככל הנראה החל את לימודי המוזיקה אצל אביו, המלחין אלסנדרו סקרלטי. משפחת סקרלטי הייתה עתירת מוזיקאים, בהם אביו אלסנדרו, דודו פרנצ'סקו, אחיו פייטרו פיליפו ואחיינו (או בן-דודו) ג'וזפה – וככל הנראה הוכר וטופח כישרונו של דומניקו כבר מגיל צעיר. עם זאת, האווירה בבית סקרלטי הייתה שונה מאוד מזו ששררה בבית באך. אלסנדרו סקרלטי, איש התיאטרון והאופרה, לא היה יושב בית, שיקדיש את זמנו באורך רוח להדרכת ילדיו, כפי שנהג באך בבניו וילהלם פרידמן וקרל פיליפ עמנואל. סביר להניח שדומניקו קיבל את ראשית הכשרתו המוזיקלית מבן משפחה אחר, או פשוט חיקה את מה ששמע מכל עבר בשגרת חיי המשפחה. את לימודיו הסדירים התחיל אצל המלחין ונגן העוגב גָאֶטָנוֹ גְרֶקוֹ (Gaetano Greco;‏ 1657–1728) או המלחין ברנרדו פאסקוויני. כמו כן השתלם במוזיקה אצל המלחין פרנצ'סקו גספאריני, אם כי בין רושמי קורותיו קיימת מחלוקת בשאלה באילו שנים. לדעת היסטוריון המוזיקה האנגלי צ'ארלס ברני, אביו הפקיד אותו בידי גספאריני ברומא לפני שנת 1702, כאשר סקרלטי עדיין התגורר בנאפולי, אך המוזיקולוג ונגן הצ'מבלו האמריקאי ראלף קירקפטריק חולק עליו: לדעתו, תקופת לימודיו של סקרלטי אצל גספאריני חלה בשנים 1705–1709 בוונציה, כשכבר היה ותיק ומנוסה יותר. בטרם מלאו לו 16 התמנה סקרלטי לנגן עוגב ולמלחין בקפלה המלכותית בנאפולי, שם היה אביו מאסטרו די קאפלה (הממונה על המוזיקה) – ראיה להכרה שקיבל כמוזיקאי מחונן בגיל צעיר.
מכתב של אלסנדרו סקרלטי לפרדיננדו דה מדיצ'י, נסיך טוסקנה מ-30 במאי 1705 מלמד רבות על יחסו של האב אל כישרונו של הבן, שאותו כיוון על-פי רצונו ושיקול דעתו: "כפיתי עליו את המעבר מנאפולי, שם, גם אם היה מקום לכישרונו, לא לכך נועד כישרון זה. גם מרומא אעביר אותו, כי רומא איננה נותנת מחסה למוזיקה, החיה בה כקבצנית...". האב ראה בבנו נשר שכנפיו צימחו ויש להניח לו להתעופף לדרכו מחסות הקן. מן המכתב עולה שהאב אלסנדרו קיווה שבנו יקבל משרה בפירנצה. מדיצ'י, יורשו של קוזימו השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה, ענה, כי גודל כישרונו ורוחו של דומניקו יאפשרו לו למצוא את מזלו בכל מקום, אך ייטב לו במיוחד בוונציה, שם יודעים להעריך כישרון ויכולת, והבטיח להמליץ על דומניקו בפני אציל ונציאני.
מוזיקה > אופרות

כמלחין אופרות, יש הרואים בדומניקו סקרלטי חיקוי חיוור לאביו אלסנדרו, אך לאופרות שחיבר בחצר מריה קז'ימייז'ה היה ערך בזכות עצמן, מול יצירותיהם של מלחינים כמו קַלְדָרָה ופּוֹלַארוֹלוֹ. התמורה שחלה בשנים ההן בטעם הקהל גרמה לכך שהאופרות של דומניקו סקרלטי לא זכו להצלחה בערים אחרות, אך דבר זה נכון גם לגבי האופרות של אלסנדרו סקרלטי. אף כי השפעת האב ניכרת בכתיבתו הווֹקאלית של הבן, שאפשר למצוא בה ראיה לאינדיבידואליות ולחוש הדרמטי שלו, שבאים לביטוי, בין השאר, בהולכת הקווים הנפרדים בדרך טבעית, לעיתים תוך התנערות מן החזרה המקובלת בצורת האריה דה קאפו, ובהצגת התלבטות או רגשות סותרים בארִיות באמצעות שינויי בזק בטמפו ובדינמיקה. מאפיינים אחרים של כתיבתו מופיעים גם באופרות של הנדל, אך לא באלה של אלסנדרו סקרלטי.
עלילת האופרה המוכרת ביותר של סקרלטי, "תטיס בסקירוס", היא למעשה "קומדיה של טעויות" המבוססת על סיפור אכילס ואימו, תטיס, שיש בה גברים מחופשים לנשים ולהפך והיא נפתרת לטובה, כמקובל בעלילות מסוג זה, בסצנת הסיום של האופרה. תפקידי אכילס ויוליסס נכתבו לקולות סופרן (אולי לקסטרטי). האריות מותאמות יפה להקשריהן הדרמטיים. בשתי השלישיות במערכה הראשונה מתעלם סקרלטי מהוראת החזרה (דה קאפו) בלברית, גישה שהייתה אופיינית לו. באריה השנייה, "Amando, tacendo", כל אחד מהזמרים מאופיין בקו אינסטרומנטלי מסוים.
הערות שוליים

↑  ראלף קירקפטריק, ביוגרפיה של דומניקו סקרלטי, עמ' 4–8.
↑  רוברטו פאגאנו: דומניקו סקרלטי, גרוב אונליין, (ברני, 2, 635).
↑  קירקפטריק, עמ' 29
1 2  רוברטו פאגאנו, "דומניקו סקרלטי", בגרוב אונליין.
↑  ג'ון סטנלי, מוסיקה קלאסית, עמ' 138.
↑  מלקולם בויד וגורדאנה לזרביץ', "דומניקו סקרלטי", בגרוב אונליין. קירקפטריק טוען כי ההופעה הייתה בתיאטרון היימרקט.
1 2  ג'ון סטנלי, מוסיקה קלאסית, עמ' 94.
↑  ג'יימס גולוויי ויליאם מאן, מוזיקה בכל הזמנים, הוצאת מעריב, 1985, עמ' 99.
1 2  "סקרלטי", 7, גרוב אונליין
↑  (6479) Leoconnolly In: Dictionary of Minor Planet Names. Springer. 2003. doi:10.1007/978-3-540-29925-7_5896. ISBN 978-3-540-29925-7.
↑  מלקולם בויד וגורדאנה לזרביץ', "דומניקו סקרלטי", בגרוב אונליין.
↑  מלקולם בויד: "תטיס בסקירו", גרוב אונליין
↑  ק. ג'אנטורקו, "אלסנדרו לונגו", גרוב אונליין.
↑  ג'יימס גולוויי ויליאם מאן: מוזיקה בכל הזמנים, הוצאת מעריב 1985, עמ' 91.
↑  פטר עמנואל גרדנוויץ, עולם הפסנתרן, מסדה 1952, עמ' 81–82.
↑  גרדנוויץ, עולם הפסנתרן, עמ' 82–84.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267532005171  PLWABN: 9810592541305606  BIBSYS: 90388018  BNC: 000125331  BNE: XX876794  BnF: cb138994541 (data)  CANTIC: a10304733  CiNii: DA06433703  GND: 118804952  ICCU: MUSV059233  ISNI: 0000 0001 0914 4148  LCCN: n79070071  LNB: 000037135  MusicBrainz: 95c7a1d1-5cfd-41d5-99f9-0611262de8e1  NDL: 00621438  NKC: jn19990007387  NLA: 35543711  NLG: 232072  NLK: KAC200305945  NSK: 000101669  NTA: 070777071  RERO: 02-A000144777  SELIBR: 216887  SNAC: w6jw8bwk  SUDOC: 027541533  Trove: 990475  VcBA: 495/108017  VIAF: 71579203   WorldCat (עם VIAF): 71579203 
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
...
מריה קז'מייז'ה, מלכת פולין לשעבר
האינפנטה של פורטוגל, מריה ברברה
קפריצ'ו בסול מז'ור 84 ברשימת לונגו, בכתב ידו של סקרלטי מ-1742
בציר טוב

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת אילן וירצברג ושמעון גלבץ
 יצא לאור:  6 באפריל 1982
 הוקלט:  אולפני טריטון
 סוגה:  רוק
 שפה:  עברית 
 אורך:  38:48
 חברת תקליטים:  CBS ישראל
 הפקה:  אשר ביטנסקי, אילן וירצברג
 
בציר טוב (1982) הוא אלבום מוזיקה שהוציאו המוזיקאים אילן וירצברג ושמעון גלבץ, למילות שיריה של המשוררת יונה וולך.
האלבום דורג במקום ה-18 במצעד האלבומים הישראלים הטובים ביותר שערך העיתון "ידיעות אחרונות" בשנת 2005 ובמקום ה-10 ברשימת 100 האלבומים העבריים הטובים ביותר בפרויקט משותף של עיתון מעריב ושידורי קשת (ערוץ 2) בשנת 2012, ובמקום הראשון במצעד עשרים אלבומי השירה המולחנת הטובים ביותר במוזיקה הישראלית (2016) מטעם אתר תרבות.il.
מתוך האלבום יצאו 6 סינגלים לרדיו: "כשבאתי לקחת אותה מהעננים" (1979), "שיר קדמשנתי (סקס אחר)" (1980), "יונתן" (ינואר 1981), "כל נשיפה" (אפריל 1981) "אני הולך במישור" (אוגוסט 1981) ו"לא יכולתי לעשות עם זה כלום" (דצמבר 1981).
תהליך היצירה עד היציאה לאור

יצירת האלבום "בציר טוב" החלה כאשר גלבץ השמיע לחברו מילדות וירצברג שני שירים שהלחין למילים של המשוררת יונה וולך – "כשבאתי לקחת אותה מהעננים" ו"קורנליה". וירצברג הוקסם מהם. השניים החלו לעבוד על לחנים נוספים לשיריה של וולך, ביחד ולחוד, נפגשו עם המשוררת והמשיכו לעבוד בביתה שבקרית אונו ואף יצאו איתה להופעות משותפות.
במקביל ב-1980 הופיעו גלבץ ווירצברג עם נורית גלרון בפסטיבל הזמר עם השיר "זה לא זה", שאת מילותיו וולך כתבה. וירצברג הלחין והשיר נכלל באלבומה של גלרון "סימפתיה" שיצא ב-1982.
תהליך ההקלטות היה ממושך. בסוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים התלות של האמן בחברת התקליטים לצורך הקלטת אלבום הייתה מוחלטת. איש לא תמך בפרויקט "בציר טוב" וההקלטות נעשו באולפני "טריטון" תמורת עבודות מוזיקליות. בשלב מסוים נכנס לתמונה המפיק אשר ביטנסקי, וסייע בהשלמת הפרויקט ובהוצאתו לאור, תהליך שגם הוא היה קשה ומפותל. אף חברת תקליטים בישראל לא גילתה עניין בהוצאת האלבום (אולי בגלל תוכנם המיני של רוב השירים של וולך), ורק התגייסות כללית של אמצעי התקשורת, ובעיקר של יואב קוטנר ("גלי צה"ל") ושל עמוס אורן ("ידיעות אחרונות"), הצליחה בסופו של דבר לשכנע את CBS ישראל להוציאו.
מצאת האלבום באפריל 1982 ועד סוף השנה, נמכרו רק כ-700 עותקים של האלבום. אך במשך השנים האלבום צבר בהדרגה פופולריות,  והגיע למעמד של "תקליט זהב" ב-2002, כשמכר קרוב ל 20 אלף עותקים.  באותה שנה, לכבוד שנת העשרים להוצאת האלבום, הוא יצא בהדפסה מחודשת ומשופרת, ובתוספת השירים "איש טוב אוהב את פיתייה", "החיילים יצאו לדרך" וקטע קריאה של וולך, "שיר".
השילוב בין הטקסטים המיוחדים של וולך לבין הלחנים יוצאי הדופן של וירצברג ושל גלבץ יצרו אלבום חדשני שהפך ברבות הימים לאבן דרך בתרבות ובמוזיקה הישראלית.
רשימת רצועות

| בציר טוב> מס' | בציר טוב> שם | בציר טוב> מילים | בציר טוב> לחן | בציר טוב> משך | בציר טוב>  | בציר טוב>  | בציר טוב>  | בציר טוב>  | בציר טוב>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | פתיחה: המלאכים סחוטים והבתולה קדושה  | יונה וולך | אילן וירצברג ושמעון גלבץ | 4:15 |  |  |  |  |  |
| 2. | כשבאתי לקחת אותה מהעננים  | יונה וולך | שמעון גלבץ | 2:35 |  |  |  |  |  |
| 3. | יונתן  | יונה וולך | שמעון גלבץ | 2:40 |  |  |  |  |  |
| 4. | אוי ציפורה  | יונה וולך | אילן וירצברג | 3:10 |  |  |  |  |  |
| 5. | לא יכולתי לעשות כלום  | יונה וולך | אילן וירצברג | 5:34 |  |  |  |  |  |
| 6. | כל נשיפה  | יונה וולך | אילן וירצברג | 3:20 |  |  |  |  |  |
| 7. | אני הולך במישור  | יונה וולך | שמעון גלבץ | 5:55 |  |  |  |  |  |
| 8. | שיר קדמשנתי (סקס אחר)  | יונה וולך | אילן וירצברג | 5:05 |  |  |  |  |  |
| 9. | מפלצת האיילה  | יונה וולך | אילן וירצברג | 3:35 |  |  |  |  |  |
| 10. | קורנליה  | יונה וולך | שמעון גלבץ | 2:20 |  |  |  |  |  |
רשימת רצועות > תוספות במהדורת 2002

11. שיר

12. איש טוב אוהב את פיתייה

13. החיילים יצאו לדרך
משתתפים

שמעון גלבץ - גיטרה אקוסטית, שירה וקולות, לחנים (1, 2, 3, 7, 10)
אילן וירצברג - גיטרות חשמליות ואקוסטיות, אורגן ופסנתר ב"מפלצת האיילה" ו"לא יכולתי לעשות כלום", בס (2) טמבורין, אפקטים, שירה, לחנים (1, 4, 5, 6, 8, 9)
מוטי דיכנה - גיטרה בס (1, 5, 7, 9)
מיקי שביב - גיטרה בס (3, 4, 6, 8)
שלמה חממי - תופים וקונגס ("לא יכולתי לעשות כלום", "אני הולך במישור")
אלון הלל - פעמונים סינים (ב"קורנליה"), כלי הקשה ("פתיחה" ו"מפלצת האיילה"), תופים (ב"יונתן", אוי ציפורה", "כל נשיפה", "שיר קדמשנתי")
אבנר קנר - פנדר רודס ("קורנליה")
יוריק בן-דוד - פסנתר פנדר ("אני הולך במישור")
משה הנכוביץ - פעמונים סיניים ("כשבאתי לקחת אותה מהעננים")
מורטון קם - חליל ("קורנליה")
כל המילים: יונה וולך
לחנים ועיבודים: שמעון גלבץ, אילן וירצברג
הפקה מוזיקלית: אילן וירצברג
הפקה: אשר ביטנסקי, עופר פסנזון וזאב אולמן
הוקלט בין ינואר 1979 לאפריל 1982
לקריאה נוספת

יגאל סרנה, יונה וולך (ביוגרפיה), כתר הוצאה לאור, 1993, עמ' 246–250, 252, 262, 263, 265–267
דודי פטימר, "ימי בציר", מעריב סופהשבוע, 6 בינואר 2017
הערות שוליים

↑  גיא טנא, מצעד עשרים אלבומי השירה המולחנת הטובים ביותר במוזיקה הישראלית, 19 באפריל 2016
1 2  בועז כהן, מאסטרפיס - בועז כהן על "בציר טוב", אלבום קונספציה, חדשות, 3 באוקטובר 1989
↑  מיכל פלטי, שובו של ג'וליאן הוורוד, באתר הארץ, 26 בפברואר 2002
↑  מיכל פלטי, שובו של ג'וליאן הוורוד, באתר הארץ, 26 בפברואר 2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: f2564261-67d1-3725-8dac-9e913f1fe058
מחוזות קוסובו

מבחינה אדמיניסטרטיבית קוסובו מחולקת ל-7 מחוזות (Komuna - קומונה באלבנית, Okrug - אוקרוג בסרבית).
בשנת 2000 בוצעו שינויים בחלוקה מנהלית שלא מוכרים על ידי סרביה. אזור קוסובו הצפונית מאוכלס בעיקר על ידי סרבים ודה-פקטו לא נמצא תחת שליטה של הממשל של קוסובו. זה אזור בקטח של כאלף קמ"ר ומתגוררים בו כ-80 אלף תושבים.
מפת מחוזות קוסובו
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| סמל | שם | בירה | שם בשפת המקור | אוכלוסייה  נכון לשנת 2024 | שטח, קמ"ר |
| 1 | מחוז מיטרוביצה | מיטרוביצה | Okrug Mitrovica Komuna e Mitrovicës‏ | 166,805 | 2,077 |
| 2 | מחוז פרישטינה | פרישטינה | ‏Prištinski okrug Komuna e Rrishtines ‏ | 511,938 | 2,470 |
| 3 | מחוז פץ' | פץ' | Okrug Peja Komuna e Pejes‏ | 146,301 | 2,450 |
| 4 | מחוז גילאן | גילאן | Okrug Gjilani Komuna e Gjilani‏ | 150,126 | 1,126 |
| 5 | עיר אורוצ'בץ | אורוצ'בץ | ‏Okrug Ferizaj/Uroševac Komuna e Ferizajit ‏ | 180,897 | 1,019 |
| 6 | מחוז ג'קובה | ג'קובה | Okrug Gjakova Komuna e Gjakova‏ | 152,311 | 1,042 |
| 7 | מחוז פריזרן | פריזרן | ‏Okrug Prizreni  Komuna e Prizrenit ‏ | 271,535 | 1,743 |
הערות שוליים

↑  ללא קוסובה הצפונית
תרבות ישראלית אלטרנטיבית

תרבות ישראלית אלטרנטיבית (מכונה גם תרבות שוליים) היא אוסף זרמים בתרבות הישראלית שאינם פועלים בזרם המרכזי או פועלים בשוליים. המושג "אלטרנטיבי" משמעותו תרבות השונה מתרבות המיינסטרים, אך לעיתים האלטרנטיבי עשוי לעבור בחלוף זמן מה לזרם המרכזי או להפך.
בישראל מתקיימות זירות תרבותיות מגוונות, שחלקן אינו נמנה עם הזרם המרכזי המיוצג בכלי התקשורת, בעיקר תרבויות של מיעוטים, בהם חרדים, רוסים וערבים. בתחומי המוזיקה מתקיימות סצנות נוספות של מוזיקת מחתרת, בהן מטאל ישראלי ופאנק ישראלי, שמגיעות לעיתים להישגים בין-לאומיים.
חוקרי מוזיקה זיהו תופעה עולמית המכונה "מהשוליים למרכז", במהלכה קבוצות אלטרנטיביות הופכות עם השנים למיינסטרים. קיימות דוגמאות לכך גם בישראל, למשל להקת אתניקס שהחלה כלהקה שוליים בשם "מוסקבה", או הזמר רמי פורטיס שסימל בתחילת דרכו מרד ואלטרנטיבה, אך כעבור מספר שנים פתח את שידורי ערוץ המוזיקה.
תקשורת אלטרנטיבית

בישראל קיימים מספר גופי תקשורת עצמאיים, המתנגדים לתקשורת ההמונים הרגילה מסיבות שונות. רוב התקשורת האלטרנטיבית בישראל מתבססת באמצעות אתרי אינטרנט, תחנות רדיו פיראטיות, פנזינים, תערוכות רחוב ורשימות תפוצה באימייל.
גופי תקשורת אלטרנטיביים בולטים בישראל:
רדיו תל אביב אלטרנטיב – תחנת רדיו אינטרנטית לקידום הרוק האלטרנטיבי ויוצריו.
אינדימדיה ישראל – אתר אינטרנט בו ניתן לפרסם חדשות בנושאים שונים, בעל אוריינטציה שמאלנית רדיקלית.
אקטיבסטילס – קולקטיב צלמים אשר מצלמים בהפגנות ובפעולות ישירות. מתפרסמים בעיקר באמצעות אתר האינטרנט, ותערוכות רחוב בערים בישראל ובשטחים.
אקט טי.וי. – טלוויזיה עצמאית באינטרנט.
הטלוויזיה החברתית באינטרנט
פשקווילים – עיתוני קיר, מקובל בעיקר בקרב הקהילה החרדית.
מסיבות ביטחוניות – אתר אינטרנט ועיתון תרבות בירושלים (נוסד ב-2002)
אף (מגזין)
מוזיקה אלטרנטיבית

(ראו גם: רוק אלטרנטיבי)
מוזיקה אלטרנטיבית > שנות השמונים

ביטויים למוזיקת שוליים בישראל אפשר למצוא כבר בחצי הראשון של שנות השבעים עם להקת זינגלה, שהתמחתה במוזיקת רוק מתקדם ובטקסטים יוצאי דופן.
המושג "מוזיקה אלטרנטיבית" נטבע בעולם בשנות השמונים. הוא תיאר להקות המושפעות מפאנק ומגל חדש, עם תכנים טקסטואליים יוצאי דופן, ומוזיקה לא קליטה בהכרח. סצנת שוליים משמעותית התפתחה בחבורה שסבבה את רמי פורטיס עוד מאמצע שנות השבעים והגיע לשיא בשנות השמונים. היא כללה גם את סמי בירנבך, שולץ האיום (דורון אייל) ועוד. החבורה הביאה אתה ניחוחות של המהפכה המוזיקלית שהתרחשה באירופה. ב-1978 הופיע בתוכנית הטלוויזיה "עלי כותרת" בהנחיית ירון לונדון כמייצג זרם הפאנקיסטים.
בשנות השמונים, תקופת הגל החדש, פרחה בישראל מוזיקת שוליים שכונתה גם מוזיקת מחתרת דרך מגוון להקות כמו הקליק, אור כשדים ומגוון ההרכבים אליהם היה קשור פורטיס. מרכז הסצנה היה במועדון הפינגווין ומועדונים נוספים כמו קולנוע דן. השנים היו שנות מלחמת לבנון הראשונה ומוזיקה זו ביטאה את השבר בין הצעירים ובין ישראל ששוב יוצאת לקרב. "היינו אנטי סחבקים. אנשים שהנושא שלהם זה מה אתה עושה. איכות, תרבות וניכור מהסביבה. אליטיסטיות תרבותית לא מתביישת", הסביר דני דותן, סולן הקליק, לארי ליבסקר כתב גלובס שנים מאוחר יותר.
חנות התקליטים התל אביבית האוזן השלישית היוותה את אחד המרכזים של התרבות הזו, גם דרך הלייבל (חברת התקליטים) העצמאי שלה. האוזן השלישית הוציאה אלבומים לפלסטיק ונוס, לנושאי המגבעת, ללהקת מע"צ (שהייתה קרויה על שם כנופיה שהטילה חיתתה על ישראל הממסדית) ועוד. להקת ישראל, שקיימת מאז 1988, היא המשכה של להקת השוליים מע"צ. ישראל הוציאה אלבומים באופן אלטרנטיבי עם תכנים בוטים ומסרבת לקיים קשר עם הרדיו הישראלי.
להקה אלטרנטיבית אחרת היא דורלקס סדלקס של אורי דרומר, שהתייחסה לתכנים שהם טאבו בפופ הישראלי כמו שואה, ו-DXM, שהייתה הבולטת שבין הלהקות שהשתייכו לגל "מחתרת הקסטות" ומחלוצות המוזיקה האלקטרונית בישראל.
בחיפה פעלה בין 1987–1989 להקת הפאנק-נויז שרמוטה מעופפת בהרים, שחבריה השתמשו בכלי נגינה יוצאי דופן כגון מכסה אסלה עם מיתרים, שנקראו בשמות כמו "ספידיקו" ו"פרנויאידיקה". את הכלים בנה מנהיג הלהקה בוריס סויסא (כיום נקרא בוריס סבירסקי). אלבומה היחיד "אוסף להיטים קלאסיים", יצא על גבי קלטת אודיו בלבד ב-1991 ויצא מחדש על גבי דיסק ב-2011, בהפצה מוגבלת מאוד. לאחר מכן היא שינתה את שמה ל"היורקים" והתפרקה. שלושה מחברי הלהקה המשיכו בקריירה מוזיקלית: שולץ הביוני הוציא קלטת ("שולץ הביוני וקלילי העולם"), מט רומי המשיך את דרכו בלהקת "אוסקר היה" שהייתה גלגול מוקדם של פלסטיק ונוס ויפעת גלעדי הצטרפה ללהקת "פינגפונג" ב-1999. הלהקה שומרת על דממה אינטרנטית ובשל כך לא ידועים עליה פרטים רבים.
מוזיקה אלטרנטיבית > שנות התשעים

בשנות התשעים ישראל הייתה עמוסה במה שנקרא אז להקות שוליים או להקות רוקסן (על שם המועדון, רוקסן). בהן זקני צפת, פלסטיק ונוס, גוונים כהים, נושאי המגבעת ועוד. הלהקות פעלו וברובן הוציאו תקליטים, שבדרך כלל מכרו עד כאלף עותקים.
רוב הלהקות לא שרדו עד היום. אפשר לומר[דרוש מקור] שעומק האלטרנטיביות של הלהקות הייתה כעומק הדיסטורשן. ככל שהגיטרות היו רועשות יותר, הלהקות היו ראויות יותר לתואר. שדרן הרדיו יואב קוטנר, נחשב למי שסייע ועודד סוג זה של מוזיקה, שפניה היו אל בריטניה וארצות הברית, אולי כחלק מהאווירה הבין-לאומית והשאיפה לנורמליות ולמערביות שהובילה להסכמי אוסלו. עוד סייעה לכך תוכניות הטלוויזיה "יציאת חרום" ו"הקופסה" בערוץ 3 שבכבלים בהנחיית שרון קנטור, שנתנו במה ללהקות חדשות ולקליפים עצמאיים.
הרוקסן נסגר ב-11 בנובמבר 1994. לקראת המאה החדשה, להקות רוקסן התפרקו כמעט כולן, וסולניהן יצאו לדרך של קריירת סולו, בדרך כלל עם חומרים נעימים יותר לאוזן ורועשים פחות. זו הייתה כנראה אחת הסיבות לכך שמוזיקת הרוק והגיטרות חדלו להיות אמת המידה היחידה לאלטרנטיביות.
סצנה נוספת שפרצה בתחילת שנות התשעים היית סצנת המטאל המקומית, בעיקר בזכות להקות כמו סטלה מאריס, אורפנד לנד וסיילם.
כיום, שוק המוזיקה מבוזר הרבה יותר. קיימים אמני היפ-הופ אלטרנטיביים, ובהם הראפר הערבי תאמר נפאר. קיימים אמני מוזיקת אלקטרו אלטרנטיביים, שרבים מהם נמצאים בירושלים ופועלים דרך הלייבל אק-דאק, וקודם לכן פאקט. ועדיין קיימות להקות רוק אלטרנטיביות רבות. חלקן אלטרנטיביות לא מבחירה, כלומר בשל חוסר הצלחה.
בישראל, קיימת סצנה מפותחת של להקות פאנק. בשנות התשעים התפצלה הסצנה מתעשיית המוזיקה הישראלית וניתקה את קשריה עם הזרם המרכזי: חברות תקליטים, טלוויזיה, רדיו. מוזיקאי הפאנק, שבדרך כלל פונים לקהל של בני עשרה, לא מנסים להגיע לחברות התקליטים הישראליות, לא שולחים תקליטי שדרים לרדיו ולא מופצים בחנויות תקליטים רגילות. הלהקה המצליחה ביותר בפאנק הישראלי היא יוסלס איי.די שמוכרת עשרות אלפי דיסקים בכל העולם. עוד להקה ידועה היא סרטן השד הוותיקים. להקת יוסלס איי.די כמעט והתערתה במרכז כשחבריה נבחרו להנחות את תוכנית הנוער "אקזיט", אך לבסוף, בשל ריאיון פרובוקטיבי בעיתון "ידיעות אחרונות", השתתפותם בוטלה.
מוזיקה אלטרנטיבית > לייבלים אלטרנטיביים

קוליפון – חברת תקליטים שהקליטה והפיצה מוזיקה ערבית, תימנית, מרוקאית, יוונית וישראלית, החל משנות החמישים המוקדמות ועד שנות השמונים. הופיעה גם בשמות "זאקיפון" "רון-לי" ועוד.
רדיו תל אביב אלטרנטיב – תחנת רדיו אינטרנטית שהוקמה במטרה לקדם אמנים לא חתומים בסגנון רוק אלטרנטיבי.
אדון לייבל – לייבל אינטרנטי שרוב חבריו היו מאזור רמת-גן. עיקר מהות הלייבל סבבה סביב להקת השוליים מופע האימים של לוין קיפניס וסביב הופעות רחוב יוצאות דופן.
אירסיי – לייבל של חנות האוזן השלישית. מוציא בין השאר את האלבומים באנגלית של רוקפור ואת האלבומים של שלום גד.
אק-דאק – לייבל ירושלמי, מפיץ בעיקר אלקטרו.
בירדסונג – לייבל לו-פיי ואלקטרוניקה ביתית. זהו נט לייבל, כלומר לייבל שמציע דיסקים להורדה באינטרנט.
בושת רקורדס – לייבל שמקורו בתל אביב המתמחה בתקליטי פאנק והארדקור.
היס רקורדס (Hiss Records) – לייבל עצמאי קטן בניהול בנימין אסתרליס (מורפלקסיס), וגיא חג'ג'
נענע דיסק – נענע, חברת התקליטים של ניצן זעירא, נעה בטווח שבין חברת תקליטים מן המניין ולייבל אלטרנטיבי.
פאקט – לייבל ירושלמי לשעבר שהוציא אלבומים רבים. מנהלו, יורם אליקים הקים אחר כך את אודיו קולאז' במסגרת חברת התקליטים אן אם סי.
בייסמנט – לייבל רשת שמתמקד בעיקר בסינגר/סונגרייטרז, ממשיך דרכו של פאקט רקורדס.
פאסט מיוזיק – לייבל של מוזיקת רוק אלטרנטיבי ופוסט-רוק, קשור למועדון הפטיפון.
פוך – הלייבל של מוטי שהרבני מי שניהל את להקת נושאי המגבעת ודורלקס סדלקס.
פית\קית – לייבל עצמאי שיתופי. דוגל ביצירה בשפה העברית, ובשפה זו שרים מרבית אמניו. כולל את האמנים: דני הדר, אלי לס, יוני כדן, אלעד זאב.
קקטוס – לייבל רוק אלטרנטיבי שצמח סביב אולפן ההקלטות של דויד פרץ בבאר שבע.
g6pd records± – לייבל מוזיקה אלקטרונית. מפיץ טכנו, אלקטרו, אסיד ודרמ'נ'בס.
Sshaking RecordsS – לייבל רוקנרול, פאנק, אמריקנה כולל את האומנים: היהודונים, מאנקי סאן אוף אה דאנקי, NX2, דלתא סנסט, צ'יינה מונדוגז.
מוזיקה אלטרנטיבית > דרך אחרת

מוזיקה אלטרנטיבית מתקיימת מתוך הגדרה של שלילה: זו מוזיקה שלא חודרת לרדיו המרכזי, שלא נכנסת לכלי המדיה של הזרם המרכזי, שלא מופצת בדרך הרגילה וכו'.
על פי קריטריונים אלה, המוזיקה המזרחית בתקופת הקסטות יכולה הייתה להיחשב מוזיקה אלטרנטיבית. כמו כן, המוזיקה הדתית החדשה כיום, עם זמרים כמו עדי רן יכולה להתאים להגדרה.
ספרות וקומיקס > קומיקס אלטרנטיבי

סצנת הקומיקס האלטרנטיבית פורחת בשנים האחרונות בארץ, ובעיקר ב תל אביב.
בין האמנים המשתייכים לתרבות זו: גלנדון ואיזבלה, טינקרבל, ניר מטרסו, הוברט, כלום בפיתה, מושיק גולסט, אמיתי סנדי, חבורת הכוס (אמיר דורי ונדב יהל), רחלי רוטנר, גיל לביא, גילה קפלן, משתתפי דימונה, יובל כספי, רפאל פוגל פוגל ופאולינה פוגל, אורי פינק, זאב אנגלמאיר, יוני לוויטל, דדי דובי ובועז קדמן. אחד הבולטים בתרבות זו הוא דודו גבע שגם נחשב כמפתח תרבות הקומיקס הישראלית בכלל וגם כשותף לתרבות הקומיקס האלטרנטיבית בפרט (למשל כיוצר החוברת "ספרות זולה").
לרוב מתקבצים אנשי הקומיקס האלטרנטיבי בקבוצות ייחודיות ומוציאים חוברות עצמאיות משותפות. חבורות בולטות:
סטיות של פינגווינים – פנזין קומיקס למבוגרים ומוזיקת רוק אשר יצא לאור בין השנים 1991–1998 ונחשב, עם 21 גיליונות, למוצלח והמשפיע ביותר על סצנת הקומיקס המחתרתי בישראל.
חבורת A4 הוקמה על ידי דודו גבע, יובל כספי, ניר מטרסו, רפאל פוגל ואחרים בשנת 2001.
דימונה – חבורת דימונה הוקמה על ידי אמיתי סנדי בשנת 2002. קבוצה של 5 אמנים המפרסמים את סיפורי הקומיקס שלהם בצורת אוסף בשפה האנגלית: יפעת כהן, גיא מורד, מירב שאול, מיכל ברוך ואמיתי סנדי עצמו.
Plan B הוקמה על ידי בועז קדמן וגיל לביא בשנת 2001 תחת הוצאת אפרוגותיקה.
כלום בפיתה – הוקמה על ידי "נירית הספורטאית", "פפי קוטלברגר" ו"עליזה פומפרניקל" בשנת 2001.
פרויקט ספרות זולה – ספרות זולה היא בעצם שמה של חוברת שיצאה תחת "הוצאת הברווז" בשנת 2005, שבוע לפני מותו של דודו גבע. את החוברת ואת ההוצאה הקים גבע בשיתוף עם עופרה רודנר וימי ויסלר. כוונת ההוצאה היא ליצור חוברות שונות ובהם מדיומים שונים של כתיבה ושל אמנות פלסטית (תוך דגש על קומיקס) עם רוח שטות אך גם עם דברי הגות עמוקים בעלות נמוכה ובמחירים מוזלים במיוחד.
ספרות וקומיקס > הוצאות ספרים אלטרנטיביות

הוצאת צירופי מקרים היא הוצאת ספרים אשר התמחתה בפנזיני פאנק ופנזינים פוליטיים שונים, משלהי שנות התשעים. בין עשרות הוצאותיה מבחר מאמרים אנרכיסטיים, הפנזין הידוע מלחמת המלים, "AM", "כתמי דיו", פנזינים אישיים ועוד רבים אחרים.
פלונית
נמרוד
סיטרא אחרא – בית ההוצאה לאור 'סיטרא אחרא' (ארמית "הצד האחר") נוסד בישראל ב-2003. ההוצאה הוקמה "כדי לחשוף את האוצר הבלום של אינסוף נקודות מבט עשירות שהזרם המרכזי הדיח אל מחוץ לכר המרעה הקיבוצי של הלגיטימציה. מחברות/ים עם היד (הרועדת קלות) על דופק הקיום האורבני; שירה חושפנית ומורכבת יתומה מהורים בקק"ל; תפיסת מיניות עשירה ובלתי מתחסדת; פנטזיה ביקורתית; ריאליזם של שירותים סתומים, או כל ביטוי יצירתי חודרני ומהנה אחר"
הוצאת ביש מזל – הוצאת ספרים בהנהלת סלון מזל
ספרות וקומיקס > ספרים אלטרנטיביים

שלום שלום ואין שלום – עקיבא אור. אור, חבר במרד הימאים ובמצפן פורש בספר זה תאוריה על הנטיות האימפריאליסטיות של ישראל, כשהוא מבסס זאת על קטעי עיתונות. ספריו האחרים "חלופה למדינה פסיכוטית" ו"ממחאה למהפכה". הספר הוצא והופץ באופן עצמאי פחות או יותר.
ספרות וקומיקס > אתרי קומיקס אלטרנטיבי

אתר עורלה – אתר המאגד קומיקס ישראלי אלטרנטיבי ויצירות אנימציה ממגוון יוצרים ישראלים בתחום. נוסד על ידי אמיר דורי (חבורת הכוס, חבורת A4) בשנת 2001 ומוקדש לזכרו של דודו גבע.
אופנה אלטרנטיבית

בישראל קיימים מעצבים צעירים רבים, שאינם פועלים בזרם המרכזי של האופנה הישראלית.
220V – סטודיו אופנה של פאולינה פוגל ומירב וייס המתמחה בהדפסים ידניים עם השפעות אורבניות של העיר תל אביב. חברי הסטודיו מוציאים גם עבודות קומיקס אלטרנטיביות ומאמינים בעבודה עצמית בלבד לכל אורך שלבי ייצור הבגד (DIY).
יו.אפ.או – מפגש מיוחד בין מוזיקה לאופנה שיוצר בית לאופנה אלטרנטיבית ולרוק בישראל
קולנוע אלטרנטיבי ואוונגרדי בישראל

הבננה השחורה
סרטיו של דוד אבידן
סרטיו של דני רוזנברג