stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החווזה של נג'ף
הערות שוליים

↑  Fadal al-Kifaee, The role of the Hawza of Najaf and Ayatollah Ali al-Sistani in restructuring the Iraqi governance system in post-Baathist Iraq, AUC Knowledge Fountain, 2010, עמ' 14-15
↑  Babak Rahimi, Ayatollah Sistani and the Democratization of Post-Ba‘athist Iraq, United States Institution of Peace, 2007, עמ' 5
↑  עפרה בנג'ו, מרטין קרמר (ע), השיעים בעיראק בצבת הדת והמדינה, מחאה ומהפכה באסלאם השיעי, עמ' 64
↑  עפרה בנג'ו, מרטין קרמר (ע), השיעים בעיראק בצבת הדת והמדינה, מחאה ומהפכה באסלאם השיעי, עמ' 73-74
1 2  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, 2013, עמ' 16
↑  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, 2013, עמ' 17
↑  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, 2013, עמ' 21
1 2  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, 2013, עמ' 52
↑  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, עמ' 22
↑  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, 2013, עמ' 18-21
↑  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, 2013, עמ' 25-33
↑  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, 2013, עמ' 36-37
↑  Abbas Kadhim, The Hawza Under Siege: A Study in the Ba‘th Party Archive, IISBU Occasional Paper 1, 2013, עמ' 47-48
1 2 3  Antonella Caruso, Sayyid Ali Husayn Sistani: Revitalising the Najaf Marja’iyya in Post-2003 Iraq, Documents CIDOB, 2009, עמ' 2
↑  Antonella Caruso, Sayyid Ali Husayn Sistani: Revitalising the Najaf Marja’iyya in Post-2003 Iraq, Documents CIDOB, 2009, עמ' 2-3
↑  Antonella Caruso, Sayyid Ali Husayn Sistani: Revitalising the Najaf Marja’iyya in Post-2003 Iraq, Documents CIDOB, 2009, עמ' 4
1 2 3  Antonella Caruso, Sayyid Ali Husayn Sistani: Revitalising the Najaf Marja’iyya in Post-2003 Iraq, Documents CIDOB, 2009, עמ' 5
↑  Fadal al-Kifaee, The role of the Hawza of Najaf and Ayatollah Ali al-Sistani in restructuring the Iraqi governance system in post-Baathist Iraq, AUC Knowledge Fountain, 2010, עמ' 55
↑  Fadal al-Kifaee, The role of the Hawza of Najaf and Ayatollah Ali al-Sistani in restructuring the Iraqi governance system in post-Baathist Iraq, AUC Knowledge Fountain, 2010, עמ' 56
↑  Fadal al-Kifaee, The role of the Hawza of Najaf and Ayatollah Ali al-Sistani in restructuring the Iraqi governance system in post-Baathist Iraq, AUC Knowledge Fountain, 2010, עמ' 61
1 2  Antonella Caruso, Sayyid Ali Husayn Sistani: Revitalising the Najaf Marja’iyya in Post-2003 Iraq, Documents CIDOB, 2009, עמ' 6
↑  Antonella Caruso, Sayyid Ali Husayn Sistani: Revitalising the Najaf Marja’iyya in Post-2003 Iraq, Documents CIDOB, 2009, עמ' 7-8
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604674905171  LCCN: n2005056038  VIAF: 133903248   WorldCat (עם VIAF): 133903248 
תלמידים בחווזה של נג'ף, שנות ה-40 של המאה ה-20
תמונה של האייתוללות אבו אל-קאסם אל-ח'ואי (מימין) ועלי סיסתאני (משמאל) בשנת 1992
אחמד אל-פהד אל-אחמד א-סבאח

שייח' אחמד אל-פהד אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח (בערבית: أحمد الفهد الأحمد الجابر الصباح; נולד ב-12 באוגוסט 1963), הידוע גם בשם אחמד אל-פהד, הוא פוליטיקאי כוויתי, בן למשפחת סבאח, שליטי כווית.
החל מ-18 יוני 2023, הוא מכהן כסגן ראש הממשלה ושר ההגנה של כווית.[דרושה הבהרה]
אל פהד היה מעורב בשערוריות בכווית וכן בשערוריות בין-לאומיות.
קריירה מקצועית

אל-פהד הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ובמדעי המדינה, מאוניברסיטת כווית. למד באקדמיה הצבאית של כווית, ובשירותו הגיע לדרגת מייג'ור בצבא כווית.
את חייו המקצועיים התחיל בתחום הספורט עד שנכנס לתחום הפוליטי וכיהן בכמה ממשלות, שבהן החזיק במספר תיקי שרים:
בשנת 2000 הוא מונה לשר המידע של כווית.
ב-14 בפברואר 2001 מונה לשר ההסברה וב-10 בפברואר 2003 מונה כממלא מקום שר הנפט, בנוסף להיותו שר ההסברה.
ב-14 ביולי 2003 מונה לשר האנרגיה, במשרד חדש שהוקם לאחר מיזוג משרדי הנפט, החשמל והמים, למשרד אחד.
ב-15 בספטמבר 2004, בוועידת השרים של ארגון המדינות מייצאות הנפט – OPEC, הוא מונה לנשיא הארגון (מינוי שנתי) לשנת 2005.
ב-11 באפריל 2005 מונה במקביל גם כממלא מקום שר הבריאות.
ב-9 בפברואר 2006 מונה מחדש לתפקיד שר האנרגיה.
ב-12 ביולי 2006 מונה לראש שירות הביטחון הלאומי.
ב-29 במאי 2009 מונה לסגן ראש הממשלה לענייני כלכלה, שר המדינה לענייני שיכון ושר המדינה לענייני פיתוח.
ב-8 במאי 2011 מונה לסגן ראש הממשלה, שר המדינה לענייני שיכון ושר המדינה לענייני פיתוח.
ביוני 2011 התפטר מתפקידיו (ראה להלן)
ב-18 ביוני 2023 הוא מונה לסגן ראש הממשלה ושר הביטחון.
שערוריות פוליטיות בכווית

בנובמבר 2010, הואשם שייח' אחמד בפרלמנט, בניהול ענייני ממשלה, בתחומים שמחוץ לאחריותו. אחת הדוגמאות שהוצגו הייתה מינויו של אחיו, השייח' עד'בי פהד אל-אחמד א-סבאח (ער'), לראש "המנגנון לביטחון המדינה" של כווית.
ביוני 2011 כחודש לאחר שמונה לתפקיד סגן ראש הממשלה, שר המדינה לענייני שיכון ושר המדינה לענייני פיתוח, אחמד אל-פהד הודיע על התפטרותו מתפקידיו, לאחר שהוצגו בפניו ממצאי חקירה, שהצביעו על מעורבותו במעשי שחיתות, הקשורים לחוזים ממשלתיים, בערך של 900 מיליון דולר.
בדצמבר 2013, כמה מבעלי בריתו של אחמד אל-פהד טענו שברשותם קלטת המראה, לכאורה, כי שני אישים בכירים לשעבר – ראש הממשלה נאסר אל-מוחמד (ער') ויו"ר הפרלמנט – דנו בתוכניות להפיל את ממשלת כווית. אחמד אל-פהד הופיע בערוץ הטלוויזיה המקומי אל-וטן (אנ') ושטח את הטענות. באפריל 2014 אסרה ממשלת כווית על התקשורת לדווח על הנושא. בהמשך, אחמד אל-פהד קרא התנצלות פומבית בטלוויזיה הממלכתית של כווית ואמר שהסרטון מזויף.
בדצמבר 2015 הורשע אל-פהד ב"חוסר כבוד לתובע הציבורי" ונענש במאסר של שישה חודשים, על תנאי וכן קנס בסך 1,000 דינר כוויתי. בינואר 2016, בית המשפט לערעורים בכווית ביטל את פסק הדין וניקה אותו מכל האישומים.
פעילותו בתחום הספורט

בין השנים 1988–2005 כיהן אל פהד במספר רב של תפקידים בספורט הכוויתי והאזורי:
ייסד את והיה נשיא פדרציית החתירה הפאן-ערבית, פדרציית היאכטות הפאן-ערבית ופדרציית הירי הפאן-ערבי,
נשיא התאחדות הכדורגל של כווית (1990–2004),
נשיא הוועד האולימפי הלאומי של כווית (1991–2001),
נשיא המועצה האולימפית של אסיה (OCA) (2021–1991),
נשיא איגוד הוועדים האולימפיים הלאומיים (ANOC) (2018–2012),
יו"ר מועצת המשחקים האפרו-אסייתית (1998–2003),
סגן נשיא בכיר של התאחדות הספורט הסולידריות האסלאמית (החל מ-1999),
נשיא התאחדות הכדוריד האסייתית,
נשיא כבוד של כמה מועדוני ספורט בכווית, במדינות ערביות ובאסיה.
במסגרת הוועד האולימפי הבין-לאומי, כיהן אל פהד בתפקידים הבאים:
נשיא ועדת הסולידריות האולימפית (2012–2018)
סגן יו"ר ה-Olympic Channel (אנ') בשווייץ (2015–2018)
כמו כן היה חבר בוועדות הבאות: ספורט לכל (1992–1995), התנועה אולימפית (1995–2001), סולידריות אולימפית (2000–2011), יחסים בין-לאומיים (2002–2014), הערוץ האולימפי (2015–2018).
שערוריות בין-לאומיות > הרשעה בשווייץ בהונאה

בנובמבר 2018, הואשם אל-פהד, בשווייץ, יחד עם ארבעה אחרים, בזיוף הקשור לעריכת בוררות מדומה בשווייץ, כדי לאמת את הסרטון המזויף שהציג מזימת הפיכה בכווית.
כעבור זמן קצר, אחמד פרש זמנית מתפקידו בוועד האולימפי הבין-לאומי.
ב-10 בספטמבר 2021, שיח' אחמד הורשע בזיוף יחד עם ארבעת הנאשמים הנוספים. הוא נידון ל-30 חודשי מאסר, מחציתו על תנאי. הוא הכחיש את עבירה וערער על הרשעתו. טרם ניתן פסק הדין על הערעור.
שערוריות בין-לאומיות > שחיתות בפיפ"א

באפריל 2017, אחמד התפטר ממועצת פיפ"א לאחר שחבר ועדת הביקורת של פיפ"א מגואם, ריצ'רד לאי, הודה בבית משפט בארצות הברית בלקיחת שוחד של $950,000 מהמועצה האולימפית של אסיה. על פי החשד, חוסיין אל-מוסאלם (אנ') שהוגדר כ"יד ימינו של השייח' אחמד אל-פהד א-סבאח" נתן את השוחד כדי להשפיע על מינויים מרכזיים, בגופי כדורגל אזוריים ובין-לאומיים. אחמד אל-פהד הכחיש "בתוקף" כל עבירה.
באוגוסט 2023, אחיו של שייח' אחמד, חוסיין אל-מוסאלם ו"חברת קש" שעל פי החשד, נשלטה על ידי אל-פהד עצמו, הוזכרו במסמכי בית המשפט בארצות הברית, כמי שקיבלו מיליוני דולרים מקטר, כשוחד וכן לצורך העברת תשלומי שוחד נוספים לבכירים בפיפ"א.
שערוריות בין-לאומיות > התערבות בבחירת אחיו למועצה האולימפית של אסיה

ביולי 2023, ראש ועדת האתיקה של הוועד האולימפי הבינלאומי ה-IOC שלח מכתבים לשייח' אחמד אל-פהד ובהם הזהיר אותו מפני התערבות בבחירות הקרובות למועצה האולימפית של אסיה, בבנגקוק, "כדי להימנע מכל סוג של הפרעה לפעילות התנועה האולימפית". ב-27 ביולי 2023, הוועד האולימפי הבינלאומי השעה את אל-פהד ל-3 שנים, ובכך אישר את המלצת ועדת האתיקה, שמצאה שהייתה לו השפעה על הבחירות בבחירת אחיו טלאל למועצה האולימפית של אסיה (OCA - Olympic Council Of Asia). ב-13 באוקטובר 2023, ועדת האתיקה הודיעה ל-OCA כי יש לבטל את הבחירות שלה ב-2023 ומועמדותו של טלאל "הייתה להיות מוכרזת כפסולה מלכתחילה".
בני משפחה

אחמד אל-פהד נשוי לשייח'ה משעל אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, ולהם חמישה ילדים: פדילה (בת), שייח' פהד, מרים (בת), פהדה (בת), אל-עונוד (בת).
אחָיו: טלאל פהד אל-אחמד א-סבאח (ער')، עד'בי פהד אל-אחמד א-סבאח (ער')، ח'אלד אל-פהד אל-אחמד א-סבאח (ער')، ביבי אל-פהד א-סבאח (بيبي الفهد الصباح).
עיטורים

כוחות מיוחדים, פרס אומץ מטעם צבא ארצות הברית
אזרחות כבוד של העיר הירושימה
פרס הצטיינות ספורט מנשיא טורקיה
הפרס האזרחי הגבוה ביותר מטעם נשיא קזחסטן
אות מסדר הספורט הסעודי
דוקטור לשם כבוד במדעי המדינה מאוניברסיטת דונג-א, בוסאן (קוריאה)
דוקטור לשם כבוד ביחסים בין-לאומיים, מאוניברסיטת טאיפיי
דוקטור לשם כבוד במדעי הספורט, מאת האקדמיה האמריקאית
ראו גם

בית סבאח
הערות שוליים

1 2 3 4  Sheikh Ahmad Al-Fahad AL-SABAH, olympics.com, ‏נצפה: 19/1/2024:
↑  Kuwaiti oil minister resigns, Register-Guard, ‏11 פברואר 2002
1 2 3  50th anniversary Secretaries General 1961-2008, opec.org
↑  كونا : الشيخ احمد الفهد..تشكيل لجنة لدراسة النقاط التي اثيرت في استجواب وزير الصحة السابق - الصحة والبيئة - 11/04/2005, www.kuna.net.kw
↑  كونا : سمو أمير البلاد يصدر مرسوما بتعيين الحكومة الجديدة - الشؤون السياسية - 09/02/2006, www.kuna.net.kw
↑  كونا :: السير الذاتية لاعضاء الحكومة الكويتية الجديدة 29/05/2009, www.kuna.net.kw
↑  كونا :: السير الذاتية لرئيس وأعضاء الحكومة الكويتية الجديدة 08/05/2011, www.kuna.net.kw
↑  الحكومة الجديدة.. نسبة التغيير 40 %, جريدة القبس
↑  Elaph Publishing Limited, الكويت تعيد تعيين الشيخ عذبي الفهد مديرا لأمن الدولة, Elaph - إيلاف, ‏2009-10-22 (בערבית)
↑  , أحمد الفهد.. قزم آسيا المسيطر على الأولمبية.. ومتهم بفساد 900 مليون دولار, almowaten, 30 באוקטובר, 2017
↑   لقاء خاص مع " أحمد الفهد الصباح " عبر قناة الوطن عن الشريط و كويت غيت 14-6-2014, סרטון  באתר יוטיוב
↑   Sheikh Ahmad Al-Fahad apologizes for releasing false information, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "'Fake' video tape ends Kuwait coup investigation". BBC News (באנגלית בריטית). 2015-03-18. נבדק ב-2024-01-19.
↑  Kuwait orders media blackout on ‘coup’ video, Al Jazeera (באנגלית)
↑  , Kuwaiti royals jailed after appeal in social media case fails, arabianbusiness.com, 19 יולי 2016
↑  , Kuwaiti court overturns conviction of ruling family member - media, 26 ינואר 2016
↑  Powerful Kuwaiti IOC member to be tried in Switzerland for forgery, France 24, ‏2018-11-17 (באנגלית)
↑  Press, The Associated (2018-11-19). "Indicted Kuwaiti Sheikh Steps Aside From I.O.C." The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-01-19.
↑  Ingle, Sean (2018-11-19). "Sheikh Ahmad al-Sabah stands down from IOC amid forgery allegations". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-01-19.
↑  , Kuwait's Sheikh Ahmad convicted of forgery in Geneva trial, reuters, 10 ספטמבר 2021
↑  Eastern District of New York | Fifa Audit And Compliance Committee Member Pleads Guilty To Corruption Charges | United States Department of Justice, www.justice.gov, ‏2017-04-27 (באנגלית)
↑  Three Fifa officials banned from football for life over corruption charges, The Independent, ‏2017-11-21 (באנגלית)
↑  "Fifa official Sheikh Ahmad resigns". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2024-01-19.
↑  i24NEWS, www.i24news.tv, ‏30 אוגוסט 2023
↑  IOC bans Kuwait's Sheikh Ahmad for three years, refuses to recognise OCA election, Reuters, ‏27 יולי 2023
↑  Reuters, OCA elections must be invalid over Sheikh Ahmad interference, Olympic Committee ethics chief says, ‏13 אוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9604 4464  NTA: 310508290  VIAF: 290848749   WorldCat (עם VIAF): 290848749
עודד ברכוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  22 בינואר 2025 (בגיל 88 בערך) 
 ענף מדעי:  פיזיקה 
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  הגימנסיה העברית "הרצליה"  האוניברסיטה העברית בירושלים  מכון ויצמן למדע 
 מנחה לדוקטורט:  דוד טרבס 
 מוסדות:  משרד ראש הממשלה 
 פרסים והוקרה:  יקיר העיר חולון (2004)  פרס ביטחון ישראל (1988) 
 
עודד ברכוז (1937 – 22 בינואר 2025) היה פיזיקאי ישראלי ששימש כראש אגף טכנולוגיה במשרד ראש הממשלה.
ביוגרפיה

ברכוז נולד בתל אביב ולמד בגימנסיה העברית "הרצליה". ב-1955 התגייס לצה"ל ושירת בנח"ל מוצנח וכחבר גרעין נח"ל בקיבוץ גונן. הוא לחם במלחמת סיני ובשירות המילואים במלחמת ששת הימים. ב-1958 החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, וב-1964 סיים תואר שני בפיזיקה. ב-1968 קיבל תואר דוקטור ממכון ויצמן למדע, על עבודה בהנחיית פרופ' דוד טרבס, על עבודה שכותרתה "מצבי יינון ותכונות מגנטיות בתרכובות של אירופיום". לאחר מכן עשה פוסט-דוקטורט בארצות הברית. תחומי מחקריו עסקו בלייזר מצב מוצק, מצבי יינון ותכונות מגנטיות.
ב-1971 שב לישראל ושימש ראש מחלקת פיתוח וסגן ראש האגף הטכנולוגי במשרד ראש הממשלה. ב-1974 זכה בציון לשבח מוועדת פרס ביטחון ישראל וב-1988 זכה בפרס. הוא כיהן כראש האגף הטכנולוגי עד פרישתו ב-1996.
מ-1997 הקים את חברת פרונטיקס בתחום מוליכים למחצה. הוא שימש נציג הציבור בוועדה המייעצת למנכ"ל משרד הביטחון בנושאי הצפנה. ב-2004 נבחר ליקיר העיר חולון. נמנה עם חברי הוועד המנהל של המרכז למורשת המודיעין. בנו הוא הפיזיקאי פרופ' מיכה ברכוז ממכון ויצמן למדע.
נפטר בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  מצבי יינון ותכונות מגנטיות בתרכובות של אירופיום, בקטלוג הספרייה הלאומית
↑  הלך לעולמו יקיר העיר חולון ד"ר עודד ברכוז ז"ל, באתר עיריית חולון, ‏22 בינואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509840805171  VIAF: 308266984   WorldCat (עם VIAF): 308266984
לי דזונגז'ן

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
לי דזונגז'ן (באנגלית: Li Zongren) (נולד 13 באוגוסט 1890 - 30 בינואר 1969) היה שליט צבאי אזורי בולט ומפקד צבאי של קוומינטנג (KMT) במהלך מבצע ״המשלחת הצפונית״, מלחמת סין–יפן השנייה ומלחמת האזרחים הסינית. הוא שימש כסגן נשיא ונשיא בפועל של הרפובליקה של סין על פי חוקת 1947.
ראשית חייו

לי דזונגז'ן נולד בכפר ליד גווילין במחוז גואנגשי, השני במשפחה בת חמישה בנים ושלוש בנות. אביו, לי היה מנהל בית הספר בכפר. לאחר סיום בית הספר לי נרשם לבית ספר צבאי מחוזי. הוא הצטרף למפלגה המהפכנית של סון יאט-סן, בשנת 1910, אך נראה כי לא התעמק והבין את מטרותיו הרבות של סון לגבי רפורמה ואיחוד לאומי.
שירות צבאי מוקדם

לי סיים את הכשרתו הצבאית בבית הספר הצבאי של גוולין, וב 1916 הפך מפקד מחלקה בצבא השליט האזורי הצבאי לו רונגטינג מושל עצמאי של אזור גואנשי. לו, מושל גואנגשי, היה שודד לשעבר שהיו לו שאיפות להתרחב למחוזות שכנים, בעיקר גואנגדונג. במשך השנים הבאות הוא היה מעורב בקרבות בין המחוזות גואנג-שי וגואנג-דונג שהעבירו ריבונות וכבשו שטחים זה מזה בזמנים שונים. במהלך קרב עם שליט יריב בחונאן בשנת 1918, הצטיין מאוד לי, מה שזיכה אותו בתפקיד מפקד גדוד.
בשנת 1921 לי דזונגז'ן, לווה את השליט שלו בפלישה השנייה למחוז גואנגדונג. הפלישה של לו נכשלה והוא עמד בפני תבוסה גדולה. רוב הקצינים ששרתו בצבא השליט שלו היו שודדים לשעבר שגויסו קודם לכן על ידי השליט מאזורי ג'ואנג בגואנגדונג. במהלך הקרב רבים מהקצינים שלו ערקו ועברו לכוחות גואנגדונג, ולקחו איתם את יחידותיהם. מה שנותר לאנשי הגדוד של לי לעשות, היה לסגת משדה הקרב כדי להציל את עצמם.
העלייה לשלטון

לאחר תבוסתו של לו, רוב היחידות התפרקו ליחידות צבא עצמאיות. רבים מהם פנו חזרה לשוד כדי לשרוד. מיסיונרים זרים ועובדי סיוע שפעלו בגואנג-שי בתקופה זו דיווחו כי השוד בגואנגשי היה נפוץ וחמור ביותר, כהשודדים נוהגים לבזוז את כל המזון ודברי ערך מכפרים בלתי מוגנים, תוך שימוש ברצח ובחטיפות כדי לסחוט כופר מקרובי בני אדם. לי, ששאיפותיו היו להיות יותר מסתם שודד, החל לבנות כוח צבאי אישי של חיילים מקצועיים. הכוח שלו הפך לשווה ערך בעוצמתו לכל קבוצת שודדים או לכוחות הבלתי-סדירים, שלו רונגטינג שיקם כדי להחזיק במחוז גואנגשי. לי הצטרף לסון יאט בקואומינטנג אחרי שסון הקים סניף למפלגה בגואנגדונג.
כשתוהו ובוהו הפכו לנורמה במחוז גואנגשי, לי הפך למפקד עצמאי של אזור בגבול גואנגדונג, והצטרף אליו ידידו הוותיק הואנג שאושסינג. השליטה של לי והואנג באזורם הייתה טובה יחסית והאזור היה בטוח וחופשי משודדים ומקרבות קטנוניים שהטרידו מקומות אחרים באותה עת. בשנת 1924, בעוד לו היה נצור על ידי המורדים בגווילין, לי ועמיתיו כבשו את בירת המחוז, נאן-נינג. לאחר מכן נמלט לו ומצא מקלט בהודו-סין הצרפתית. חודש לאחר מכן, הכיר סון יאט-סן, בלי דזונגז'ן ובעל-בריתו הואנג שאושסינג ובאי צ'ונגשי כשליטי גואנגשי. יחד הם נודעו בשם ה״קליקה החדשה של גואנגשי״.
בקואומינטאנג

לי ארגן מחדש את כוחותיו ומונה למפקד העליון; הואנג שאהונג, התמנה לסגן המפקד ובאי צ'ונגשי, כרמטכ"ל. באוגוסט הם הוציאו את כל הכוחות האחרים מהפרובינציה. לי דזונגז'ן, הפך למושל צבאי של גואנגשי, ובעל השפעה שם מ-1925 - 1949.
ב -1926 הוא הרשה לחייליו להתפקד לצבאות הקואומינטאנג, אך שמר על שליטה אישית בחייליו. יועץ סובייטי נשלח לגואנגשי, וכוחותיו של לי שינו את שמם לקורפוס השביעי. לי השתתף כגנרל במבצע ״המשלחת הצפונית״, במהלכו מונה למפקד הארמייה הארצית הרביעית, שהייתה מורכבת מצבא גואנג-שי וכוחות אזוריים אחרים בהיקף צבאי גדול מאוד.
הניצחונות הראשונים של לי כגנרל לאומני היו בחונאן, שם ניצח את יריבו וו פאיפו בשני קרבות רצופים ותפס את בירת המחוז, ווהאן, בשנת 1926. לאחר הניצחונות האלה הפך לי לגנרל מפורסם ופופולרי בתוך הקואומיטנאנג וצבאו קיבל את הכינויים "הצבא המעופף" ו"צבא הפלדה". כאשר וואנג ג'ינגוויי הקים סיעה של מפלגת הקומוניסטית בווהאן, ניסה היועץ הסובייטי בורודין לגייס את לי שהצטרף לשורות הקומוניסטים, אך לי היה נאמן לצ'יאנג קאי שק וסירב. בניגוד לעצת יועציו הסובייטים, לי עבר לצד הצפוני של נהר היאנג-צה כדי לתקוף את הכוחות של סאן צ'אפאנג. סאן היה מנהיג "הברית של חמשת המחוזות" (ג'ג'יאנג, פוג'יין, ג'יאנגסו, אנחווי וג'יאנגשי), ועצר בהצלחה את התקדמות צ'יאנג לשטחם בג'יאנגשי. לי הביס את סאן בשלושה קרבות רצופים, והבטיח את השטחים לקוומיטנאג.
כאשר לי דזונגז'ן ניצח את סאן צ'אפאנג, הוא זכה למוניטין כמתנגד בתוקף לקומוניזם וחשד מאוד בקומינטרן בסין, וצבאו היה אחד המעטים, ללא השפעה קומוניסטית רצינית. לאחר שהבטיח את תמיכתו לציאנג קאי צ׳ק יחידותיו של לי הועברו מחדש לבירה החדשה של נאנג'ינג. שם צ׳אנג הסתייע ביחידות של לי, כדי לטהר את ההשפעה הקומוניסטית מיחידות הצבא אחרות שהיו בבירה. בטיהור הוצאו להורג אלפי קומוניסטים חשודים. המפקד הקרוב של לי, ביי צ'ונגשי, לקח חלק מרכזי בטיהור זה.
באפריל 1928 הוביל לי, עם באיי צ'ונגשי, את הארמייה הרביעית בהתקפה על בייג'ינג, וכבש האנדאן, בודינג ושיג'יאג'ואנג ב-1 ביוני. ג'אנג דזוו-לין נסוג מבייג'ינג יומיים מאוחר יותרי, וצבאו של לי השתלט על העיר ועל טיינג'ין. לאחר נפילת ממשלת וואנג ג'ינגוויי בווהאן, וגירושם של כל היועצים הסובייטיים מהשטחים המוחזקים על ידי הקואומיטנאג, מונה לי לאחד מראשי המועצות הפוליטיות שהוקמו כדי לנהל את השטחים שבשליטת הלאומנים, שבסיסם היה בווהאן. בינואר 1929 התגלה קרע בין לי ובין צ׳אנג קאי צק, ולי עזב את ווהאן ויצא לשנחאי והוא פוטר מתפקידיו הממשלתיים, וגורש מהמפלגה לכל חייו.
חזרה לגואנגשי

לאחר הקרע עם צ'יאנג קאי-שק חזר לי דזונגז'ן לגואנגשי והתמסר למינהל הפנימי של המחוז, בהצלחה מסוימת. בשנת 1929 הוא תמך במשטרו של השליט האזורי בשאנשי, יאן שיאן, בניסיון להקים ממשלה מרכזית חלופית שבסיסה בבייג'ינג. מהלך שהוביל ל״מלחמת המישורים המרכזיים״. לי הוביל כוחות בניסיון לכבוש מחדש את הונאן, אבל הם הובסו על ידי צ'יאנג שאילץ את לי לסגת לגואנגשי.
בעקבות התבוסה של יאן במלחמת המישורים המרכזיים, התחבר לי עם צ'ן ג'יטנג להתכונן לקרב מכריע עם צ'יאנג קאי-שק. מלחמת אזרחים נוספת הייתה יכולה לפרוץ, אם יפן לא הייתה פולשת למנצ'וריה, שגרמה ללי ולצ'יאנג להפסיק את מעשי האיבה ביניהם ולהתאחד נגד האימפריה היפנית.
מלחמת סין–יפן השנייה

בשנת 1937 פרצה מלחמה בקנה מידה מלא בין יפן לסין, והחלה מלחמת סין–יפן השנייה (1937 - 1945). צ'יאנג קאי-שק ניסה לעשות שימוש בניסיונו הצבאי של לי על ידי קידומו כמנהל אזור המלחמה החמישי של הקואומיטאנג. פעולתו הראשונה של לי נגד היפנים הגיעה ב-1938 בקרב טאייר-ג'ואנג, לאחר שהקומוניסט ז'ואו אנלאי (שסייע ללאומנים כחלק מהחזית המאוחדת), זיהה את לי כגנרל הלאומני המוכשר ביותר, והשתמש בהשפעתו כדי שהוא ימונה להיות המפקד הבכיר, למרות הסתייגויותיו של צ'יאנג בנוגע לנאמנותו של לי.
תחת פיקודו של לי קרב ההגנה של טאיירז'ואנג היה ניצחון גדול עבור הסינים. הם הרגו 20,000-30,000 חיילים יפנים ולכדו כמות גדולה של ציוד ונשק. הניצחון היה בזכות תכנון של לי ושימוש בטקטיקות מיוחדות, שבהם פותו היפנים להיכנס למלכודת ושם הושמדו. הקרב על טאייר-ג'ואנג היה אחד הניצחונות הסיניים הגדולים ביותר במלחמה נגד יפן, והוא הוכיח כי עם נשק טוב ומנהיגות נכונה, הצבאות הסיניים יכולים להחזיק את עצמם. לי השתתף גם בקרבות רבים נוספים נגד היפנים, בשנים 1939 – 1940.
בשנים 1943 – 1945 מונה לי ראש מנהל המטה של צ׳אנג קאי שק. למעשה זאת הייתה פרישה בלתי רצויה מפיקוד פעיל לאחר הצלחותיו הקרביות הקודמות.
גלות

אחרי שנפלה גואנגדונג בידי הקומוניסטים, צ'יאנג העביר את הממשלה לצ'ונגצ'ינג, ואילו לי נכנע עם כוחותיו, וטס לניו יורק כדי לטפל במחלת התריסריון הכרונית בבית החולים של אוניברסיטת קולומביה. לי ביקר את נשיא ארצות הברית, הארי טרומן, והוקיע את צ'יאנג כ"דיקטטור".
קווי ההגנה של הקואומינטאנג המשיכו להתפרק. גנרל הו צ'ונג-אן התעלם מהוראותיו של לי, והגנרל המוסלמי מא הונגקוי הזדעזע מכך. מא הונגקוי שלח מברק ללי כדי להגיש את התפטרותו מכל העמדות שהחזיק, ונמלט לטייוואן, ובן דודו מא הונגבין לקח על עצמו את תפקידיו.
בדצמבר 1949 נפלה גם צ'ונגצ'ינג, וצ'יאנג העביר את ממשלתו לטייפה, אך הוא לא הניח שוב את הנשיאות עד 1 במרץ 1950. בינואר 1952 ציווה צ'יאנג להדיח את לי בטענה של כישלון במילוי חובותיו והתנהגות בלתי חוקית.
חזרה ליבשת סין

לי דזונגז'ן נשאר בגלות עד 20 ביולי 1965, כאשר הוא חזר לסין הקומוניסטית בעידודו של ז'ואו אנלאי. שובו של לי לסין שימש מקור תעמולה חשוב של ממשלת סין לעידוד גולים אחרים לחזור לסין, ללא קשר לעבר הפוליטי שלהם. לי מת מסרטן התריסריון בבייג'ינג בגיל 78, בתקופה האפלה ביותר של המהפכה התרבותית.
חיים אישיים

במהלך הקריירה שלו רכש לי מוניטין של מיליטריסט נלהב אך עם תחושה של יושרה. בדומה למנהיגים סיניים רבים בשנות השלושים, לי היה מעריץ של הפאשיזם האירופי, וראה בה פתרון לבעיותיה של מדינה שסובלת ממחלוקות פנימיות וחולשה חיצונית. גישתו האתית הגיעה מתוך הקונפוציאניזם. אחרי נפילתו עם צ'יאנג קאי-שק ב־1929, לי ביטא את עצמו לעיתים קרובות במונחים של פטריוטיזם מתוסכל. לי היה מעריץ של ההיסטוריון הבריטי אדוארד גיבון ועבודתו ההיסטורית המונומנטלית, על האימפריה הרומית.
לי היה התחתן בגיל 20 בנישואים מסודרים, אבל הם נפרדו מיד לאחר מכן, ונולד להם בן אחד. בשנת 1924 לי נישא פעם שנייה, לגואו דיג'י שמתה מסרטן השד זמן קצר לאחר שחזרה עם לי לבייג'ינג. לי וגואו היה בן אחד. לי נישא מחדש, להו יוסונג, שהייתה צעירת ב-48 שנים ממנו, והייתה בתה של השחקנית הו די. הו שינתה את שמה לוונג שי לאחר מותו של לי, ונישאה בשנית.
אחיינו של לי דזונגז'ן אלן לי מנהל בית ספר קונג פו בניו יורק מאז 1967. קבוצה של חרבות ופגיון של סמוראים מתקופת אדו שניתנה לדזונגז'ן כמתנת שביתת נשק ב ין אויבים שהם עכשיו חברים, של סישירו איטגקי או של רנסוקה איזוגאי הועברו לאלן לי כחלק מהמורשת המשפחתית.
לי כתב את זכרונותיו של לי דזונגז'ן עם ההיסטוריון טונג טאקונג. זיכרונותיו של לי בולטים בביקורתם הנחרצת על צ'יאנג קאי-שק ועל הניתוח שלו את הסיבות לכישלונה האסטרטגי של יפן לכבוש את סין.
תיאור מפורט יותר של חייו של לי מתוארים בביוגרפיה שנכתבה על ידי קרוב משפחתו הרחוק של לי, נמגו צ'אי.