stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
SINE
תכונות

רצפי SINE מאופיינים כאזור פרזיטי בגנום האיקריוטי. רצפים אלו נוטים לעבור מוטציות ולשכפל את עצמם בכמות עצומה בקנה מידה אבולוציוני, ובכך יוצרים שושלות שונות. המוצא האבולוציוני המוקדם שלהם גרם להם להיות בכל מקום בשושלת היוחסין האיקריוטית. למעשה, Alu element, אלמנט גרעיני קצר של כ 300 נוקלאוטידים, נמצא ביותר ממיליון עותקים ברחבי הגנום האנושי שהוא מעל 10 אחוזים מכלל הגנום. משפחת ALU מרצפי SINEs הם חלק מכמות גדולה של רצפי SINE יוקיורטים המאופיינים בתכונות שונות בניהם אורך, רצף ויכולת רטרו טרנספוזומית.
יתר על כן, SINEs מאופיינים במודולים השונים שלהם. Sines יכול, אבל לא בהכרח צריך להיות מורכב מראש, גוף וזנב. הראש, הנמצא בקצה 5' מכיל אלמנט גרעיני קצר אשר נגזר אבולוציונית מרנ"א המסונתז על ידי RNA פולימראז III כגון RNAs ריבוזומלי ו-tRNAs. לגוף של SINEs יש מקור לא ידוע אבל לעיתים קרובות הוא בעל הומולוגיה רבה לרצפים מסוימים. לבסוף, הזנב בקצה '3 של SINEs מורכב מרצף חזרני קצר ובעל אורכים משתנים.
בסופו של דבר, SINE הם טפילים גנטיים אשר התפתחו מוקדם מאוד בהיסטוריה של איקריוטים על מנת לנצל את מכונות החלבונים המצויה בתוך האורגניזם. הפשטות של אלמנטים אלה הופכת אותם למוצלחים להפליא בהתמדה והגברה (באמצעות רטרו-טרנספוזיציה) בתוך הגנום של האיקריוטים. "טפילים" אלה אשר הפכו לבעלי יכולת הגעה לכל מקום בגנום יכולים להיות מזיקים מאוד לאורגניזמם. עם זאת, אורגניזמים איקריוטים הצליחו לשלב את רצפי SINE לנתיבי איתות שונים, מטאבוליזם, מנגנוני רגולציה וכן למקור אפקטיבי של השתנות גנטית. כמו כן הם ממלאים תפקיד חשוב במיוחד בהסדרת ביטוי גנים. תקנה זו משתרעת על ארגון מחדש של הכרומטין ועל הסדרת הארכיטקטורה הגנומית; יתר על כן, השושלות השונות, המוטציות והפעילות באיקריוטים הופכות את רצפי SINE לכלי שימושי להפליא בניתוח פילוגנטי.
SINE ופסאודו-גנים

פעילות של SINEs בעלת שרידים גנטיים אשר כנראה אינם בעלי תפקיד משמעותי, חיובי או שלילי, והם מתבטאים בגנום כמו pseudogenes.‏ SINEs, עם זאת, לא צריך להיות מקטע הנוצר כתוצאה מטעות כמו פסאודו-גנים. באופן כללי, פסאודו-גנים נוצרים כאשר mRNAs מעובדים של גנים מקודדים לחלבונים שועתקו לאחור ושולבו בחזרה לתוך הגנום. הפסאודו-גנים שונים SINEs בכך שהם נגזרים מ RNA פונקציונלי, ואילו SINEs הם אלמנטים של דנ"א הפועלים על ידי שילוב עם מנגנון שעתוק RNA. עם זאת, ישנם מחקרים המציעים כי אלמנטים רטרו-טרנספוזמים כגון אלמנטים SINEs אינם מסוגלים רק להעתיק את עצמם באזורים חלופיים בגנום, אלא גם לעשות זאת לגנים אקראיים. כך Sines יכול לשחק תפקיד חיוני של פסאודו-גנים, אשר ידועים כמעורבים ברשתות רגולטוריות. זהו אולי אמצעי נוסף שבו SINEs הצליחו להשפיע ולתרום לרגולציה גנטית.
מנגנון רטרו-טרנספוזיציה

התאוריה כי SINEs התפתחו כדי לנצל את המנגנון של רטרו-טרנספוזיציה של LINEs, נתמכת על ידי מחקרים אשר בוחנים את נוכחותם ואת התפלגותם של LINEs ו-SINEs במינים שונים. לדוגמה, LINEs ו Sines במכרסמים ופרימטים הראו הומולוגיה חזקה מאוד במוטיב הכנסת הרצף באתר הגנומי. ראיות אלה הן הבסיס למנגנון המוצע שבו שילוב של תעתיק SINE ניתן בצמוד עם תוצרי חלבון מקודדים מרצפי LINE. משפחות אלה של LINEs ו SINEs ניתן למצוא בתדירות גבוהה במכרסמים וביונקים אחרים.
פליקס ינוויין

| --- | --- |

 לידה:  4 באוגוסט 1857 קוטנה הורה, צ'כיה 
 פטירה:  2 בינואר 1905 (בגיל 47) ברנו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  קוטנה הורה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה  האקדמיה לאמנויות יפות בפראג 
 
פליקס ינוויין (בצ'כית: Felix Jenewein;‏ 4 באוגוסט 1857 – 2 בינואר 1905) היה צייר, מאייר וליטוגרף צ'כי. לרבות מיצירותיו הידועות ביותר יש גוון קודר.
ביוגרפיה

אביו היה פקיד במפעל לטבק והמשפחה עברה לפראג כשקיבל קידום. בעודו ילד צעיר, פליקס גילה כישרון לציור ולאחר שאמו הראתה את עבודתו לאנטונין להוטה, הוא הצליח ללמוד באקדמיה לאמנויות יפות, פראג, אצל להוטה ויאן סוורטס.  מאוחר יותר, המשיך את לימודיו באקדמיה לאמנויות יפות, וינה, שם למד אצל יוזף מתיאש טרנקוואלד וסייע לו בציור ציורי קיר בכנסייה.
לאחר מספר חילוקי דעות עם מוריו באקדמיה, ובעקבות בריאותו הרופפת של אביו, הוא חזר לפראג והתחתן עם מורה ב-1882. בהיותו בפראג, הוא השתתף בתחרות לעיצוב מחדש של הרודולפינום ותרם איורים למספר כתבי עת.
מ-1890 עד 1892, לאחר שלא הצליח להשיג תפקיד באקדמיה, הוא לימד ציור בבית הספר לאמנויות שימושיות (רומן האוולקה היה בין תלמידיו). ב-1902 עבר לברנו כדי ללמד באוניברסיטה לטכנולוגיה. כמו כן כיהן בוועדת הרכש במוזיאון מוראביה. סגנונו התפתח בהדרגה מרומנטיקה לאר נובו וסימבוליזם, אם כי הנושאים שלו היו לעיתים קרובות בהשראת תנועת הנצרתיים המוקדמת יותר. עבודתו הגדולה ביותר כללה סדרה של עיטורים לכנסיית המשפחה הקדושה ברובע אוטקרינג של וינה.
הוא מת בפתאומיות משבץ מוחי והוחזר לקוטנה הורה לקבורה.
בשנת 1941, אלמנתו תרמה לעיר למעלה מ-200 יצירות, בתוספת התכתבות ופריטים אישיים.
בשנות ה-70 הוקמה במקום גלריה לאמנות הנושאת את שמו.
גלריה

ההרים הלבנים, מלחמת 30 השנה
קבורה של מתאבד
ילד מת במגפה
הקורבן
הערות שוליים

↑  Roman Musil, Jan Diviš, Milan Posselt; Felix Jenewein: 1857-1905 (exhibition catalog), National Gallery in Prague, 1996
↑  Brief biography Archived 2016-08-16 at the Wayback Machine @ Městská Knihovna, Kutná Hora
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122415175  ISNI: 0000 0000 6681 6417  KulturNav: a9237d92-2a46-4dad-b131-ade371fe1052  LCCN: nr98041232  NKC: jk01051444  RKD: 42166  SUDOC: 124717861  ULAN: 500202435  VcBA: 495/92239  VIAF: 32877496   WorldCat (עם VIAF): 32877496
אברהם כהן דה-הירירה

| --- | --- |
 לידה:  1562 ליבורנו, טוסקנה
 פטירה:  4 בפברואר 1635  (בגיל 73 בערך) וינה, אוסטריה
 השקפה דתית:  יהדות 
 תחומי עניין:  מיסטיקה יהודית, קבלה, פילוסופיה יהודית, יהדות 
 עיסוק:  תאולוג, פילוסוף, רב 
 מדינה:  ממלכת פורטוגל 
 
רבי אברהם כהן בן דוד דה-הירירה (באיטלקית: Abraham Cohen de Herrera; ‏ 1562 בקירוב – 4 בפברואר 1635), היה פילוסוף ומקובל יהודי ספרדי-איטלקי-הולנדי.
ביוגרפיה

אברהם הירירה נולד למשפחת אנוסים מקורדובה, שעברה להתגורר בוונציה, שמו הספרדי היה אלונסו נונס דה-אררה (Alonso Nunez de-Herrera). לדעת גרשם שלום נולד הירירה בפירנצה שבאיטליה. בצעירותו רכש באיטליה השכלה כללית ופילוסופית רחבה, ונדד לצורכי עסקיו ברחבי אירופה.
קיימת אי-בהירות באשר לשאלה האם היה הירירה אנוס בשבתו באיטליה או לא. חלק מהחוקרים סבורים, בעקבות מקורות שונים, כי הירירה שב ליהדותו בגלוי לאחר שחרורו מהשבי (ראו בהמשך), וישנם הסבורים כי משפחתו שבה ליהדותה בגלוי כאשר עברה לאיטליה, וכי הירירה נהג כיהודי בגלוי כל חייו.
ביולי 1596 שהה הירירה בקדיס שבספרד, ככל הנראה במסווה נוצרי, במסגרת עסקיו של דודו, חואן דה-מרצ'נה, שהיה סוכנו של סולטאן מרוקו. במהלך שהותו בעיר פשט הצבא האנגלי בראשות רוברט דברו, לורד אסקס על העיר ולקח בשבי ארבעים בני ערובה ובהם דה-הירירה. הוא שהה במאסר במצודת לונדון חמש שנים, ושוחרר לאחר שסולטאן מרוקו שילם עבורו את הכופר.
הירירה שב לאיטליה, שם נישא, והמשיך במסעות עסקיו ברחבי אירופה. במהלך מסעיו הגיע לרגוזה, כיום בקרואטיה, שם פגש את המקובל רבי ישראל סרוג, שהכיר לו את קבלת האר"י. מפגש זה הותיר רושם עז על הירירה, ותרם תרומה מכרעת להבנתו את תורת הקבלה בכלים פילוסופיים.
סמוך לשנת 1620 השתקע הירירה באמסטרדם, בה התגורר עד סוף ימיו ובה כתב את חיבוריו. הירירה היה דמות מרכזית בקהילת האנוסים באמסטרדם, ושימש בתפקידים ציבוריים רבים.
הירירה נפטר באמסטרדם בט"ז בשבט ה'שצ"ה. מאחר שהיה נתין כבוד של סולטאן מרוקו, שפדה אותו משביו, השתתפו בהלווייתו שרים ואצילים.
הגותו

הגותו של הירירה מרוכזת בשני ספריו הגדולים בית אלהים (Casa la divinidad) ושער השמים (Puerta del cielo). ספרים אלו נכתבו במקורם בספרדית, ונועדו לציבור האנוסים, שהיו בעלי השכלה אינטלקטואלית גבוהה, התקשו בשפה העברית, ועולם מושגיהם היה בעל מונחים פילוסופיים ולא קבליים. בספריו רואה הירירה את מערכת המושגים הקבלית כמערכת מטפורית שמייצגת רעיונות פילוסופיים. הוא מפשט את תורת הקבלה במונחים פילוסופיים טהורים, ומסתמך על מקובלים רבים, ובעיקר על רבי משה קורדובירו ועל תורת האר"י כפי שקיבלה מרבי ישראל סרוג.
פרשנותו של הירירה מקורית מאוד, והוא המקובל הראשון בעת החדשה שפישט את מונחי הקבלה לחשיבה פילוסופית מסודרת. הפילוסופיה הקבלית שלו היא נאו-אפלטונית מובהקת, והוא מתייחד גם בכך שהוא משווה בשיטתיות את הפרשנות הקבלית לדבריהם של הוגים ופילוסופים ידועים רבים, שהחשובים והעיקריים שבהם הם אריסטו, אפלטון, תומאס אקווינס, מרסיליו פיצ'ינו, וג'ובאני פיקו דלה מירנדולה.
בשל תפיסתו המטאפורית את הקבלה, נחשב הירירה לאחד המייצגים הבולטים של מושג ה"צמצום שלא כפשוטו". הירירה טען כי מושג הצמצום איננו צמצום של האלוהות, אלא צמצום של השפעתה בעולם לפי כוח הקיבול של הנבראים. בשל תפיסתו זו זכה הירירה לביקורת נוקבת מהשבתאי נחמיה חייא חיון בספרו "שלהבת יה". להגנתו של הירירה יצאו המקובל האיטלקי רבי יוסף אירגס בספרו "הצד נחש" שכתב נגד חיון, ורבי דוד ניטו בספרו "אש דת", גם הוא כנגד חיון. אירגס אף פיתח ונימק את משנתו של הירירה בדבר צמצום שלא כפשוטו בספרו "שומר אמונים".
למשנתו של הירירה הייתה השפעה רבה על מקובלים ופילוסופים רבים בעת החדשה. טענה מקובלת במחקר מייחסת לספריו השפעה על הגותו של ברוך שפינוזה. בקרב המקובלים לא שררה תמימות דעים באשר לגישתו של הירירה. רבי יוסף אירגס מליוורנו הושפע מהגותו של הירירה, וכמו כן ניכרת השפעת הגותו בכתבי רמח"ל. תורת ה"צמצום שלא כפשוטו" של הירירה השפיעה גם על מקובלים חסידיים כרבי ברוך מקוסוב ורבי שניאור זלמן מלאדי, בעל ה"תניא". גם האדמו"ר מחב"ד בעל 'צמח צדק' התייחס בחיוב להירירה, והתייחס במספר מקומות לדבריו[דרוש מקור]. הראי"ה קוק הושפע מהגותו של הירירה, ואף מזכיר אותו באגרותיו. בניגוד לכך, רבי צדוק הכהן מלובלין התנגד בחריפות לגישתו הפילוסופית של הירירה, ובלשונו: "וכן לדעתי ראוי להתרחק מספר בית אלקים וספר שער השמים שחיבר רבי אברהם כהן אירורו, שסבר בזה סברות מלבו, ומה שהוציא מדברי פילסופי האומות הקדמונים, ורצה לאחדם עם חכמת הקבלה המושגת בנבואה ורוח הקודש".
מקרב המקובלים השבתאיים השפיע הירירה בצורה מכרעת על השקפתו של המקובל השבתאי אברהם מיכאל קרדוזו. קרדוזו אימץ את פרשנותו המטאפורית של הירירה לקבלה בכלל ולצמצום בפרט בצורה גורפת, אף על פי שחלק עליה בנקודות אחרות. השבתאי בן תקופתו נחמיה חייא חיון, הדגיש את נקודות המחלוקת בין קרדוזו והירירה, ותקף בצורה בוטה את הפרשנות המטאפורית לקבלת האר"י (גם את קרדוזו עצמו תקף חיון בספרו עז לאלהים על השימוש במונחים פילוסופיים).
לאחר מותו של הירירה תורגמו ספריו לעברית ונדפסו בידי תלמידו יצחק אבוהב דה-פונסיקה בשנת 1655. בשנת 2002 יצאו לאור בתרגום חדש ובמהדורה מוערת בהוצאת מכון בן צבי בתרגומו מכתבי היד בספרדית מהמאה הי"ז של נ' יושע שהקדים גם מבוא והוסיף הערות.
מספר פרקים מ"שער השמים" תורגמו ללטינית בידי כריסטיאן קנור פון רוזנרות ונדפסו בספרו "Kabbala denudata" בשנת 1678.
לקריאה נוספת

נסים יושע, מיתוס ומטפורה: הפרשנות המטאפורית של רבי אברהם כהן הירירה לקבלת האר"י, ירושלים, הוצאות מאגנס ומכון בן צבי, 1994.
נסים יושע, תרגם מכתבי היד בספרדית מהמאה ה-17, והוסיף מבוא והערות לבית אלהים ושער השמים של ר' אברהם כהן דה הירירה, מכון בן-צבי, ירושלים 2002. מבוא עמ' 3–19.
גרשם שלום, אברהם כהן הירירה בעל 'שער השמים' חייו, יצירתו והשפעתה, ירושלים תשל"ח, עמ' ט-כד, ובתוך כתבי גרשם שלום, כרך ב', 1992.
י' קלצקין, אנתולוגיה של הפילוסופיה העברית, ברלין תרפ"ו, עמ' 16.
נ' סוקולוב, ברוך שפינוזה וזמנו, פריז תרפ"ט, עמ' 204–215.
הערות שוליים

↑  ראו מנדיס פרנקו, עמ' 39
↑  אגרות הראי"ה, חלק ג', אגרת תתקכ"ו, בה הוא קושר את ההבדל בין תשמישי קדושה לבין תשמישי מצווה בהבדל שכתב רבי אברהם אירירה בספר שער השמים בין האצלה קיימת להאצלה מתנודדת.
↑  רבי צדוק הכהן מלובלין, ספר הזכרונות מצווה ג'.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259984005171  BIBSYS: 11077764  BNE: XX935403  BnF: cb120860387 (data)  GND: 120449935  ICCU: RMSV057114  ISNI: 0000 0000 6639 6037  LCCN: n87942121  NKC: ola20231185176  NLA: 35332463  NTA: 070080186  RERO: 02-A021524835  SELIBR: 60630  SNAC: w6vf0h08  SUDOC: 029179750  Trove: 914902  VIAF: 76149066350065600500   WorldCat (עם VIAF): 76149066350065600500
פאד קפאו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  הקפצה 
 מוצא:  תאילנד 
 מרכיבים עיקריים:  בזיליקום תאילנדי, בשר בקר, בשר עוף, פירות ים, פלפל צ'ילי, ביצת עין, אורז
 
פאד קפאו או פאד קפראו (בתאית: ผัดกะเพรา, באנגלית: Phat kaphrao, מאוית גם Pad kaprow, Pad Kaprao, או Pad gaprao) היא מנה נפוצה במטבח התאילנדי. בתרגום מילולי משמעות השם במקור: מחבת בזיליקום תאילנדי (Ocimum tenuiflorum). פאד קפאו היא אחת ממנות הדגל של המטבח התאילנדי ובין המנות הנפוצות בתאילנד המנה הזו צברה קהל מעריצים בזכות המראה והטעם הייחודיים שלה.
היסטוריה

על פי הרישומים משנת 1687 של סימון דה לה לובר, מדינאי צרפתי שכיהן כדיפלומט בתאילנד (סיאם), עלי הצמח של הבזיליקום התאילנדי (באנגלית: holy basil) ידועים כסוג של ירק הנושא ארומה נעימה בשל קשריו לצמח הבזיליקום הקדוש. נהוג לחשוב כי החלבון המופק מצמח הבזיליקום התאילנדי הופקד ישירות בידי ברהמין, ששימש ככומר ובעל הכוח לאמת את מקור החומר. בטקסטים מאוחרים יותר צוין כי ירקות מסוימים יכולים להגיע במגוון צורות ולמגוון שימושים. בהתאם לגודל של עשבי התיבול חלקם משמשים לבישול וחלקם משמשים למטרות רפואיות.
לפי מקורות מסוימים פאד קפאו הוגש בתאילנד לראשונה בתקופת שלטונו של ראמה השביעי כאשר המהגרים הסינים הביאו עימם בזיליקום כדי למכור אותו בשווקים המקומיים בתאילנד. ככל הנראה המנה זכתה לפופולריות בסביבות 1957, לאחר שעברה התאמות מסוימות מהמטבח הסיני. בהכנת המנה הזו היה נהוג להקפיץ בטיגון-ערבוב פולי סויה שחורים עם שום ולאחר מכן להוסיף בשר טחון או בשר עוף ולתבל ברוטב דגים ורוטב סויה כהה. נהוג לחשוב שפאד קפאו הוא גרסה שונה למאכל המבוסס על בשר בקר מוקפץ עם עלי כמון. על פי ספר בישול תאילנדי בשם แม่ครัวเอก שראה אור בשנת 1998, יש להשרות תחילה בשר טחון באלכוהול, ולאחר מכן להשתמש ברוטב דגים וסוכר דקלים כתיבול היחיד להכנת המנה.
מרכיבים

פאד קפאו מבוסס על בשר טחון כמו בשר חזיר, עוף, בקר או פירות ים, המוקפצים עם בזיליקום תאילנדי ושום. את הבזיליקום התאילנדי אפשר למצוא בישראל גם בשם ריחן פרסי, הוא מאופיין בטעם אניס מיוחד ועדין. הוא לרוב יהיה מוגש עם אורז בתוספת של ביצת עין. התבלינים העיקריים הם רוטב סויה, רוטב דגים תאילנדי, רוטב צדפות (לא חובה), סוכר קנים וצ'ילי.
עם השנים נוצרו גרסאות שונות של המנה עם תוספות מסוגים שונים לטובת גיוון, בין היתר: ביצת מאה השנים, ירקות מקומיים תאילנדים כמו שעועית אספרגוס, תירס ננסי, בצל, גזר, פלפל בננה, פטריות, נצרי במבוק ונצרי קוקוס. עם זאת, הוספת ירקות שונים למנה יכולה להיתפס גם כמאמץ להוזיל את העלות הכוללת של המנה על ידי צמצום בכמויות הבשר, והגדלת שולי הרווח מצד המסעדות והמקומות המגישים אותה.
מרכיבים > גרסאות נפוצות

פאד קפאו קאי - בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם עוף
פאד קפאו מו – בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם בשר חזיר
פאד קפאו מו סאפ – בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם בשר חזיר טחון
פאד קפאו טאפ מו – בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם כבד חזיר
פאד קפאו מו קרופ – בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם בטן חזיר פריכה
פאד קפאו נואה– בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם בשר בקר
פאד קפאו נואה סאפ – בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם בשר בקר טחון
פאד קפאו לוקצ'ין – בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם קציצות
פאד קפאו קונג - בזיליקום תאילנדי מוקפץ עם סרטנים
פופולריות > בתאילנד

המנה פופולרית בתפריטים ברחבי תאילנד גם במסעדות וגם באוכל רחוב מאחר שלבזיליקום התאילנדי יש ריח חזק ומגרה. המנה גם לא יקרה במיוחד, קלה להכנה יחסית וניתנת לצריכה מהירה ולמרות זאת היא מספקת יתרונות תזונתיים רבים ונחשבת בריאה. מומלץ לאכול את המנה עם אורז בכמויות מתאימות, ולכלול מגוון ירקות מזינים נוספים כמו מלפפונים, שעועית מסוגים שונים ועלים ירוקים. פעולה זו תספק ערך תזונתי גדול יותר בתוספת ויטמינים, מינרלים וסיבים תזונתיים.
גם לאנשים עם רמות שומן גבוהות בדם בגדול אפשרי לאכול את המנה אם כי ייתכן שתידרש הפחתה בכמות פירות הים.
פופולריות > ביפן

לדברי שר המסחר, המטבח התאילנדי עלה לרשימת 15 אפשרויות המזון הבינלאומיות המובילות, עם דגש ספציפי על התאמות לצרכנים היפנים. אחת המנות המועדפות ביותר על יפנים להכנה בבית היא פאד קפאו, וכדי לחזק את ההיכרות עם המטבח התאילנדי, יש תוכניות שונות להגביר את זמינות המטבח התאילנדי ביפן דרך מסעדות וערוצים אחרים, כדי לחזק את התמיכה בתעשיית המזון התאילנדי. יש בשוק ביפן גם חומרי גלם וגם מוצרים מוכנים לאכילה המותאמים לתושבי יפן המחפשים חווית בישול ואכילה קלה ומהירה.
פופולריות > בטייוואן

בטייוואן פאד קפאו בדר כלל מבוסס על בשר חזיר ונקראת Dǎ pāo zhū. הבזיליקום התאילנדי נפוץ בדרום מזרח אסיה אך מאתגר לגידול באזורים אחרים באסיה לכן נעשה שם שימוש במרכיבים אחרים במידת הצורך. יש מתכון טייוואני נפוץ למנה המבוסס על בזיליקום תאילנדי ועגבניות. מבחינת טעמים הוא מנוגד בטעמיו לפאד קפאו התאילנדי המסורתי אך ניתן למצוא אותו במסעדות תאילנדיות רבות בטייוואן בעקבות הקושי להשיג כמויות רבות של בזיליקום תאילנדי. הצבעוניות של העגבניות בנוסף לטעם שלהן מאפשרת גם להשתמש בהן במנה כתחליף לצ'ילי במנה, מה שמביא גם לעידון טעמים והפחתה בחריפות בהתאמה לחיך הטייוואני.
ערכים תזונתיים

פאד קפאו מבוסס על מרכיבים מחמשת קבוצות המזון, המהוות את המקור העיקרי לתזונה של הגוף. יש בו 16.3 גרם חלבון ו-21.2 גרם שומן בממוצע שהם מתאימים להגדרות הצריכה היומית המומלצת. בנוסף, יש בו 74.3 גרם של פחמימות. הפרופיל התזונתי של המנה מספק חומרים מזינים ומינרלים הנחוצים לתפקוד גופני מיטבי ולאורח חיים בריא. אופן הכנת המנה על ידי הקפצה בטיגון-ערבוב של בזיליקום תאילנדי עם בשר ותבלינים שונים יוצר מנה עשירה בחלבונים ומינרלים. פלפל צ'ילי מכיל קפסאיצין, בעל תכונות אנטי אוקסידינטיות.
ראו גם

פאד תאי
הערות שוליים

1 2  מאת עז תלם, פאד קפאו: אטריות אורז ובקר ברוטב בזיליקום חריף | השולחן, באתר פאד קפאו: אטריות אורז ובקר ברוטב בזיליקום חריף | השולחן, ‏2019-07-08
↑  מנות נפוצות בתאילנד
↑  ประวัติผัดกะเพรา Archives - มติชนอคาเดมี่ (בתאית)
↑  Rao, Tejal (25 בינואר 2018). "A Garlicky Stir-Fry With Basil Leaves From Bangkok". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Why Phat Kaphrao needs cowpea". 30 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  333 ปี ตำนาน "ผัดกะเพรา" เฉลยที่มาเมนูสิ้นคิดแต่ฮิตตลอดกาล 1 จาน 350 แคลอรี, www.thairath.co.th, ‏2020-12-18 (בתאית)
↑  "'ผัดกระเพรา-ข้าวมันไก่' เมนูฮิตแดนอาทิตย์อุทัย". 12 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'ผัดกะเพรามะเขือเทศ' และการเดินทางของกองพล 93". 19 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "คุณค่าทางอาหารของข้าวผัดกะเพรา". 14 במרץ 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
פאד קפאו עם ביצת עין, על מצע של אורז
קרב חירבת אבו לאחם

קרב חירבת אבו לאחם היה קרב שהתרחש במלחמת העצמאות ב-18 ביולי 1948, בין כוחות חיילי גדוד מוריה (גדוד 61) של חטיבת עציוני וחיילי פלמ"ח מחטיבת הראל, לבין חיילי הלגיון הערבי. הקרב הסתיים בניצחון הכוחות הערביים. שבעה מלוחמי גדוד מוריה ושני לוחמי פלמ"ח נהרגו בקרב זה וגופותיהם הושארו במקום.
רקע

חירבת אבו לאחם היא פסגה תלולה וחשופה הנמצאת כ-2 קילומטר צפונית - מזרחית ליישוב נטף של ימינו. במסגרת מבצע דני לאחר שהניסיונות לכבוש את משטרת לטרון נכשלו הוחלט לנסות לכתר אותה. פלוגה מחטיבת יפתח כבשה את חירבת כוריכור אך נאלצה לסגת באבידות כבדות. ממזרח כבשו כוחות מחטיבת הראל את הכפר בית ת'ול ואת פסגת הר עוזרר ועמדו בהצלחה בהתקפות קשות של הלגיון הערבי. במסגרת זו הוחלט לשלוח מחלקה מפלוגה א' מגדוד מוריה שהיה אז תחת פיקוד חטיבת הראל, לכבוש את פסגת חירבת אבו לאחם כדי לאבטח ולחזק את כוחות הפלמ"ח המחזיקים בפסגת הר עוזרר (משלטי בית נובה) לקראת כניסת ההפוגה השנייה לתקפה.
מהלך הקרב

המחלקה בפיקודו של יוסף קבקר יצאה ב-17 ביולי 1948 בשעה 23:00 ממעלה החמישה למסע מפרך שאותו הגדיר יגאל אלון כ"מן הקשים שעשה הפלמ"ח". רכסי ההרים שיבשו את התקשורת האלחוטית. ליד עין כפירה הם נתקלו בערבי רכוב על חמור ושחררו אותו. לוחמי "מוריה" הגיעו לגבעה בשעה 06:30 בבוקר 18 ביולי 1948 ותפסו את הפסגה.
הגבעה הייתה חשופה ותלולה וקשה היה להתחפר ולהתבצר עליה. לקראת הצהרים החלה התקפה של הגדוד החמישי של הלגיון בשיתוף כוחות ערבים מכפרי הסביבה. אחרי ריכוך מתותחי המשוריינים של הלגיון החלו הערבים להתקדם לעבר פסגת הגבעה בחסות הטרסות וגדרות האבן תוך כדי השלכת רימונים. גל ההתקפה הראשון נשבר באש המגינים אבל ההתקפות התחדשו ומצב המגינים נהיה נואש. המפקד יוסף קבקר נהרג. ברגע האחרון נוצר קשר עם המפקדה במעלה החמישה, והיא אלתרה פלוגה מהגדוד הרביעי של הפלמ"ח, בפיקודו של דוד אלעזר (דדו). חיילי הפלמ"ח פגשו בדרכם לגבעה את הנסוגים. בניסיון להגיע לגבעה נהרגו שני לוחמי פלמ"ח. לבסוף הצליח דדו לחלץ את יתרת הכוח.
גופות שבעה הרוגים מגדוד "מוריה" ושני אנשי הפלמ"ח נשארו בשטח. ניסיון לחלץ אותם בלילה למחרת נכשל.
ההרוגים נקברו במקום בקבר אחים. ב-28 בפברואר 1950 הובאו שרידי הגופות ונקברו בקבר אחים בהר הרצל. חירבת אבו לאחם נשארה בשליטת ירדן עד למלחמת ששת הימים.
בשנת 2007 הוסר הלוט ביישוב נטף, מעל טבלת הנצחה לחללי גדוד מוריה בקרב חירבת אבו לאחם.
לקריאה נוספת

מאיר אביזוהר, מוריה בירושלים בתש"ח, הוצאת מחברות לספרות, 2002.
התינוקת ק.

עובר אננספאלי
התינוקת ק. (באנגלית: Baby K;‏ 13 באוקטובר 1992 - 5 באפריל 1995) הייתה תינוקת אננספאלית (שחלק ממוחה חסר) מפורסמת, שהייתה במוקדו של פולמוס ציבורי, משפטי וביו-אתי בארצות הברית בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
היסטוריה

סטפני קין (Stephanie Keene), שקיבלה את הכינוי "התינוקת ק.", נולדה בבית החולים פיירפקס במדינת וירג'יניה בארצות הברית. ברגע שנולדה, היא אובחנה כסובלת מהעדרו של רוב מוחה, כולל קליפת המוח. כל מה שנשאר היה גזע המוח, החלק התחתון והקדום ביותר של המוח האחראי לתפקודים האוטונומיים של הגוף, כגון שליטה על הנשימה, קצב הלב ולחץ הדם.
אמה של התינוקת קיבלה הודעה על המצב הצפוי לאחר שביצעה במהלך ההיריון אולטרסאונד מיילדותי, אך בחרה ללדת את בתה בכל זאת בשל מה שבית המשפט הציג כ"אמונה נוצרית איתנה שיש להגן על כל החיים". היא האמינה שאלוהים לבדו רשאי להחליט על חיי בתה. נקודת המבט של בית החולים הייתה שונה בתכלית, ובכיריו גרסו כי יהיה זה בזבוז כספי ציבור להמשיך ולהחזיק את התינוקת ק. בחיים. אמה של התינוקת דרשה שבית החולים ימשיך להעניק לבתה טיפול תומך מתקדם, ובעיקר ימשיך לחברה למכונת הנשמה, אף על פי שתינוק שנולד ללא המוח הגדול אינו ניתן לריפוי או לטיפול. רשויות בית החולים פיירפקס דרשו מהאם לתת הוראת "אין לבצע החייאה", שאוסרת על המשך טיפולים רפואיים, אך היא סירבה.
התינוקת נותרה מחוברת למכונת ההנשמה במשך שישה שבועות, בעת שבבית החולים פיירפקס חיפשו בית חולים אחר שיסכים לאשפזה, אך לא נמצא כזה. לאחר שהתינוקת נגמלה ממכונת ההנשמה והצליחה להגיע לנשימה עצמונית, הסכימה האם להעבירה למתקן לטיפול סיעודי בילדים, אך התינוקת המשיכה לחזור לבית החולים לאשפוזים חוזרים פעמים רבות בשל קשיי הנשימה שלה.
הכרעה משפטית

כאשר התינוקת אושפזה שוב בגיל שישה חודשים עם בעיות נשימה קשות, הגיש בית החולים בקשה לבית המשפט כדי שהוא ייטול את האפוטרופסות על התינוקת מידי אמה, וגם התבקש צו משפטי שיאפשר לבית החולים להסתפק במתן טיפול תומך ופליאטיבי בלבד, טיפול המיועד להקלת סבלו של חולה הנוטה למות. בבית המשפט העידו כמה מומחים שחיבור של תינוקת אננספאלית למכונת ההנשמה הוא פרקטיקה רפואית לא מקובלת. בניגוד אליהם, קו ההגנה של האם היה חופש דת וקדושת החיים. בית המשפט המחוזי של המחוז המזרחי בווירג'יניה פסק כי בית החולים חייב להמשיך לספק לתינוקת טיפול רפואי מלא, כולל חיבורה למכונת ההנשמה, ככל שתזדקק לה.
בית המשפט פירש את החוק כמחייב המשך מתן טיפול נשימתי לתינוקת. הנוסח המדויק של החוק מתייחס לחולים הנמצאים במצב חירום רפואי וזקוקים לטיפול שייצב את מצבם לפני שיועברו למתקן רפואי אחר. לאור הפסיקה, התינוקת הוחזקה בחיים הרבה מעבר למקובל אצל תינוקות אננספאליים. השופט שהיה בדעת מיעוט כתב שיש לראות את המצב הרפואי הבסיסי של התינוקת לצורך המשפט כאננצפלוס ולא קשיי נשימה, וכיוון שזהו מצב בלתי הפיך, לדעת הקהילה הרפואית, הוא טען שכל טיפול רפואי שיינתן יהיה חסר תועלת וישחק את המשאבים הרפואיים העומדים לרשות הציבור.
התינוקת ק. נפטרה מדום לב ב-5 באפריל 1995, בבית החולים פיירפקס, בגיל שנתיים וחצי.
שאול אשר

| --- | --- |

 לידה:  6 בפברואר 1767 ברלין, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  8 בדצמבר 1822 (בגיל 55) ברלין, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  Saul ben Anschel Jaffe 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי הישן בברלין 
 שם עט:  Theodiscus 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  Reichel Rahel Ascher 
 
שאול בן אנשיל יפה, שנודע כשאול אשר (בגרמנית: Saul Ascher;‏ 8 בדצמבר 1767 – 6 בפברואר 1822) היה כותב, פילוסוף ומתרגם, איש השכלת ברלין.
בקרב יהודי גרמניה בני תקופתו, היה שאול אשר נציגם המובהק והמוצהר של שוחרי המודרניזציה לא רק במובן החברתי והאזרחי, אלא גם במובן התרבותי והדתי - בקריאתו להמשיך את מפעלו ההגותי ההומניסטי והליברלי של ברוך שפינוזה ולשחרר לא רק את היהודים אלא גם את היהדות עצמה מכבלי המורשת הרבנית.
קורות חיים

אשר נולד בבירה הפרוסית למשפחה וותיקה בעיר. בתולדות ישראל הוא נתפרסם בעיקר בתגובותיו בעיתונות ובספרות הגרמנית הכללית בת התקופה בכתיבתו המגויסת למאבק להשגת שוויון זכויות ליהודים בגרמניה ובאירופה וכנגד סופרים ופובליציסטים אנטישמיים. הוא ראה את רעיונות תנועת הנאורות הגרמנית כהזדמנות לבניינה של המדינה על יסודות תרבותיים במקום לאומיים, וככזו יהיה בה מקום גם ליהודים כאזרחים שווים לגמרי. אשר היה מקושר היטב בחברה הגבוהה הגרמנית, בדגש על האליטה האינטלקטואלית. עם חבריו היהודיים באליטה זו ניתן למנות את שלמה מיימון ואת אדוארד גנז, לימים ממייסדי האגודה היהודית-גרמנית הראשונה לחכמת ישראל.
ספרו שתורגם לעברית

לויתן ("על הדת ביחסה ליהדות") / שאול אשר; מבוא: מ. גרץ; תרגום: א. שידלצקי, ירושלים: האוניברסיטה העברית – המרכז לחקר תולדות ישראל ע"ש בן-ציון דינור, היברו יוניון קולג' – המכון למדעי היהדות (סדרת ’קנטרסים - מקורות ומחקרים’; 56), תשמ"ב.
חיבורים נוספים פרי עטו

כל החיבורים הרשומים כאן נכתבו בשפה הגרמנית
אייזמנגר השני (1794)
מוסדות חברתיים: שרטוטים פילוסופיים של תולדותיהם - מקורם, התפתחותם ונפילתם (1801)
ציורים אוריינטליים (1802)
רעיונות להיסטוריה הטבעית של מהפכות פוליטיות (1802)
אופיו של הקבינט בברלין (1808)
נפולאון, או: התפתחות הממשל (1808)
רוסו ובנו (1809)
קבוצות היסטוריות רומנטיות (1809)
רומנים, סיפורים קצרים ומעשיות (1810)
יצירה-קלה על תחומי הפיוט, הביקורת וההומור (1811-1810)
על הדחתו של אלפונסו מלך פורטוגל (1811)
שגעון הגרמאניות (1815)
חופש העיתונות ורגולציה של הצנזורה (1818)
חגיגת וארטבורג (Wartburg (1818
מבט על עתידה של הנצרות (1819)