stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חן מלך מרחביה
הערות שוליים

↑  שם המשפחה עוּברת ל-מרחביה על ידי ירוחם פישל ובנו חן מלך.
↑  ראו: ארכיונו של ירוחם פישל הלר-מרחביה הכולל: "מאמרים, חבורים והתכתבות על לוח השנה, חומרים שונים על ביאליסטוק, על הבמה העברית בביאליסטוק, על החינוך העברי, אצ"ל ולח"י, ירושלים 1948", בארכיון הספרייה הלאומית בירושלים. הופקד בשנת 1970, על ידי בנו חן מלך מרחביה.
↑  מרחביה התכתב עם ז'בוטינסקי, ראו: איגרתו של זאב ז'בוטינסקי אל חן מלך מרחביה, איגרת 935, (7 באוגוסט 1930), תיק א 1 – 2 / 20 / 2, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  דבריו באירועי גימנסיה רחביה, ראו למשל: ארכיון אפרים אלימלך אורבך, תיק ARC. 4* 1873 01 40, בארכיון הספרייה הלאומית בירושלים.
↑  ראו: אגרותיו אל אב"א אחימאיר, בארכיון בית אבא ברמת גן.
↑  ראו: משה שטיין, ביום שירות, לתולדות פלוגות הגיוס של בית"ר, (עורכים: יוסף כרוסט, יוסף קיסטר), תל אביב: הוצאת הוועד לבוגרי פלוגות הגיוס לבית"ר בישראל והמכללה לחינוך לאומי ע"ש אריה בן-אליעזר, 1986, עמ' 334-324.
↑  חן מלך מרחביה, על דמותו של 'שר ההעפלה הבית"רי', המשקיף, 2 בפברואר 1940. פורסם שנית בקובץ בעריכת יוסי אחימאיר: "הנסיך השחור" – יוסף כצנלסון והתנועה הלאומית בשנות השלושים, תל אביב: הוצאת מכון ז'בוטינסקי, תשמ"ג 1983, עמ' 54.
↑  ראו: יהודה לפידות, הסזון ציד אחים: חיפוש בביתו של חן מלך מרחביה, באתר דעת.
↑  ראו: חן מלך מרחביה וזאב שם טוב, הצעה לתקנון בית"ר, תיק פ 153 – 3 / 1, בארכיון חן מלך מרחביה, בארכיון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב.
↑  דוד בן-גוריון, הקדמה, הציונות, אוצר התעודות הפוליטיות, (עורך: ח' מרחביה), ירושלים: הוצאת אחיאסף, 1943, עמ' ט.
↑  ראו: ח' מרחביה, מבוא (תשל"ז 1977), קולות קוראים לציון, ירושלים: מרכז שזר, תשמ"א 1981, עמ' 22.
↑  וראו למשל על תרומתו: יוסף עדיחי כהן, צעד אחד יותר מידי, מגזין סגולה
↑  ראו: ח' מרחביה, מבוא, קולות קוראים לציון, ירושלים: מרכז שזר, תשמ"א 1981, עמ' 22. "ארכיון ישראל הלפרין", תת-סדרה 4.2, ו"ארכיון צבי ויסלבסקי", שניהם בספרייה הלאומית בירושלים.
↑  ראו: גרשם שלום ואחרים (עורכים), אנציקלופדיה לקבלה: ערכים בקבלה שלא נדפסו באנציקלופדיה יודאיקה, או לפני שנערכו ותורגמו לאנגלית, תיק R 608, אוסף גרשם שלום, הספרייה הלאומית בירושלים.
↑  יוסי אחימאיר, בשם הציונות ולמען הציונות, האומה, 153, סתיו תשס"ד – 2003, עמ' 64 – 70.
↑  חן מלך מרחביה, ספר בית"ר, קורות ומקורות, כרך א: מן העם (1923 – 1933), כרך ב: (חלק ראשון): אל העם (1933 – 1935), (חלק שני): אל העם (1935 – 1938), ירושלים – תל אביב: בהוצאת הוועד להוצאת ספר בית"ר, תשכ"ט – תשל"ו (1969 – 1976). כרך ג: עם העם (1939 – 1948), לא ראה לאור.
↑  חן מלך מרחביה, ספר בית"ר, הקדמה, כרך א: מן העם (1923 – 1933), תל אביב וירושלים: בהוצאת הוועד להוצאת ספר בית"ר, תשכ"ט 1969, עמ' 17.
↑  חיבוריו שראו אור במסגרת "מכון מרחביה" ואחרים, ראו: אוסף תדפיסים (מעזבונו), באתר הספרייה הלאומית בירושלים.
↑  ראו: ארכיונו באֹסֶף חן מלך מרחביה, מחלקת ארכיונים ואוספים, תיק ARC. 4* 1812.
↑  ראו מאמר ביקורת על הספר מאת: יהודה רוזנטל, [על] חן-מלך מרחביה, "התלמוד בראי הנצרות; היחס לספרות ישראל שלאחר המקרא בעולם הנוצרי בימי הביניים 500-1248", קריית ספר, מ"ז, תשל"ב 1972, עמ' 31-28.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007498754205171  PLWABN: 9810590973905606  BnF: cb15664389h (data)  CiNii: DA16303442  GND: 1127795260  ISNI: 0000 0000 3237 0314  LCCN: n84072700  NKC: ola20231197350  NTA: 074309730  SELIBR: 76591  SUDOC: 124521177  VIAF: 3871654   WorldCat (עם VIAF): 3871654
יהושע מור יוסף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  נתניה
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  עיתונאי ודובר
 מעסיק:  ערוץ 7
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  moryo19
יהושע מור יוסף (נולד ב-21 באפריל 1964) הוא אסטרטג ודובר המכהן כמנכ"ל ובעלים של "מור יוסף אסטרטגיה ותקשורת". עבד בעבר כשדרן רדיו בערוץ 7 וכמגיש תוכנית שבועית ברשות השידור[דרושה הבהרה]. היה המזכיר המדיני של מועצת יש"ע ושימש כדובר שר החוץ.
היה המנכ"ל הראשון של תחנת גלי ישראל.
ביוגרפיה

מור יוסף נולד בנתניה. למד בתיכון בר-אילן בעיר, היה חבר בבני עקיבא ולמד בישיבת ההסדר קריית שמונה. בצבא שירת כלוחם בחטיבת גבעתי ובהמשך כלוחם ומפקד בחיל השריון. למד לתואר ראשון אוניברסיטת בר-אילן ומנהל עסקים במכון לנדר בירושלים.
היה בעברו שדרן רדיו בערוץ 7 ולאחר מכן הגיש תוכנית שבועית בנושאי אקטואליה ברשות השידור. כיהן כדובר מועצת יש"ע ובהמשך למזכיר המדיני של המועצה (עד מינויו התפקיד כונה "מנכ"ל המועצה" אך לאחר המינוי הוחלט לשנות את שם התפקיד). בתקופת ההתנתקות שימש כפרשן בערוץ 12
לאחר מכן שימש כדובר שר החוץ בתקופת סילבן שלום. לאחר עבודתו כדובר שר החוץ הקים משרד לאסטרטגיה ותקשורת בשם "מור יוסף אסטרטגיה ותקשורת". בנוסף, היה ממייסדי תחנת גלי ישראל וכיהן כמנכ"ל הראשון.
מכהן כמנכ"ל ובעלים של "מור יוסף אסטרטגיה ותקשורת". בתפקידיו משמש כאסטרטג וכדובר של מספר גופים בציונות הדתית ומחוצה לה בהם גם גלי צה"ל. ביולי 2017 היה אחד משלושת המועמדים לתפקיד מפקד גלי צה"ל, אך לא נבחר.
חיים אישיים

נשוי ומתגורר בעפרה.
הערות שוליים

↑  עשה את שלו  - יהושע מור יוסף, באתר וואלה, 15 בינואר 2005
↑  מועצת יש"ע: במקום מנכ"ל  מזכיר מדיני, באתר ערוץ 7, 16 בפברואר 2004
יאקירמא

יאקירמא הוא מונח בו השתמשו מספר אנתרופולוגים תוך העמדת פנים של ריחוק אתנוגרפי כדי לתאר אספקטים שונים של התנהגות חברתית של תושבי ארצות הברית. מדובר בהיפוך אותיות של המילה "אמריקאי", שנשמע כמו שם של שבט (באנגלית משתמשים במונח Nacirema).
יאקירמא מתוארת כחברה אקזוטית בעלת מנהגים מוזרים ולא רציונליים. הריחוק האתנוגרפי שמשתמשים בו במקרה זה הוא טכניקה ספרותית של הזרה, כך שהקורא האמריקאי (או המערבי, או בכלל) לא יבחין לכאורה שמדובר בחברה האמריקאית. גילוי "האמת" אמור ללמד את הקורא פרק ביחסיות תרבותית, היינו בראייה פחות היררכית ופחות שיפוטית של התרבויות השונות; בקרבה הרבה, יותר מאשר נדמה לנו, שישנה בין החברה המערבית לחברות "אקזוטיות" ו"רחוקות"; ובמהירות הרבה שבה אנו מתייגים את האחר, ובבעייתיות שבתיוג זה.
עם הזמן, ככל שהאנתרופולוגים החלו לעבור ממחקר של חברות רחוקות לחקר החברה שהם חיים בה, טכניקת ההזרה הפכה לכלי מתודולוגי. ביאקירמא ניתן גם לראות את הניצנים של משבר הייצוג, שהתפתח בדיסציפלינה האנתרופולוגית בשנות ה-90.
פולחן הגוף של היאקירמא

הוראס מיינר (אנ') טבע לראשונה בשנת 1956 את המונח, במאמרו "פולחן הגוף של היאקירמא".
לפי תיאורו, ל"יאקירמא" כלכלת שוק מפותחת מאוד ובני השבט מקדישים חלק גדול מזמנם לפעילות כלכלית. עם זאת, משאבים רבים מושקעים בפעילות פולחנית וטקסית. הגוף עומד במוקד הפעילות הפולחנית הזאת. בני השבט מאמינים שמראה הגוף ובריאותו חשובים מאוד. לפי אמונתם, הגוף חלש, מכוער ונוטה למחלות, והדרך היחידה לשיפור מצבו היא באמצעות השפעתם החזקה של טקסים ופולחנים שונים.
בכל בית מצוי מקדש אחד לפחות ובו נעשים טקסים ופולחנים כאלה. בבתי האח"מים ניתן למצוא כמה מקדשים כאלה. למעשה, הרווחה של בית מסוים נקבעת על-פי מספר המקדשים הללו. יותר מקדשים – יותר רווחה.
אנשי ה"יאקירמא" מרבים לעסוק ב"ענייני הפה". הם מאמינים כי למצבו של הפה השפעה רבה על יחסיהם החברתיים, וכי ללא ביצוע "טקסי הפה" היומיים עשויות שיניהם לנשור. פולחן הפה היומי – שייראה לזר דוחה ביותר – כולל הכנסה לפה של אוסף שערות קטן עם חומרים מאגיים מסוימים, והנעתו בתנועות טקסיות מוכתבות מראש.
הגברים בשבט נוהגים לשרוט מדי יום את פניהם עד זוב דם באמצעות מכשיר חד.
בחדר המקדש ישנה קופסת קסמים ובה עשבי מרפא, שאיש אינו יודע ממה הם מורכבים.
אגן הטבילה – שמימיו מגיעים מכלל הקהילה ובהם טובלים את כל המשפחה בזה אחר זה.
הנשים אופות ראשיהן בתנור פעם בכמה זמן, והן מאמינות שהיופי בא דרך השֵׂער.
מקדש מילוח-תיב – אדם חולה באופן רציונלי מנסה לרפא את עצמו. אך שם, ברגע שאדם חולה עוזב את בני משפחתו ונכנס למקדש כלשהו - כל המוסכמות החברתיות מחיי היום-יום משתנות. כמו למשל, חשיפת הגוף לפני הכוהנים ונעיצת מחטים בו. המטפלים בו הם כוהנות וכוהנים, ואיש אינו מתווכח אִתם. מטרת אותו מקדש היא לרפא אנשים, אך חלק גדול מהאנשים הבאים בשעריו יוצאים ממנו ללא רוח חיים - ואף-על-פי-כן, אנשי השבט מתמידים באמונם בו.
המקשיבים – אנשים מיוחדים שלהם מספרים את כל הסודות והבעיות. אנשים אלה אמורים להביא מרפא לכל הבעיות מבלי לגעת בחולה. הם רק מקשיבים, והחולה ככל שיזכור יותר מידע מימי ילדותו – כך יֵקל על המקשיב לפתור את בעיותיו.
הנשים בשבט הן מוזרות ביותר. אף על פי שהנורמה היא צניעות, אישה החושפת כמה שיותר חלקים מגופה, מושכת תשומת לב ואהדה יותר מן הנשים הצנועות.
בהוראת הסוציולוגיה בישראל

מאמרו של הורס מינר תורגם לעברית על ידי דניאלה רוט-הלר וד"ר יעל אנוך בשם "טקסי הגוף בקרב היאקירמא". מאוחר יותר הוא הופיע במקראה, שערכו דניאלה רוט-הלר וניסן נווה, עבור תלמידי המגמות הסוציולוגיות בבתי-הספר התיכוניים בישראל. במהלך השנים נלמד המאמר על ידי אלפי תלמידי תיכון ועל ידי סטודנטים רבים בקורסים "מבוא לסוציולוגיה" ו"מבוא לאנתרופולוגיה" באוניברסיטאות ובמכללות בישראל.
הערות שוליים

↑  ניסן נווה ודניאלה רוט-הלר, היחיד והסדר החברתי: מקראה בסוציולוגיה לבתי ספר תיכוניים, תל אביב: עם עובד, 1985, עמ' 17-20
יאקימנקה

נפת יָאקִימַנְקָה (ברוסית: район Якиманка) היא נפה במחוז המרכזי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 4.80 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 27,911 תושבים (2020).
מקור שמה של הנפה

הנפה נקראת על שם הרחוב הראשי יאקימנקה (מסוף המאה ה־18 רחוב בולשאיה יאקימנקה) שבתורו קרוי על שמה של קפלת[דרושה הבהרה] יהויקים ואנה מכנסיית בלגובשצ'ניה, שנבנתה לראשונה בשנת 1493 ונהרסה בשנת 1969. הכנסייה הייתה ממוקמת בצומת הרחובות מלאיה יאקימנקה ויאקימנסקי.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אתרים ראויים לציון

גלריית טרטיאקוב
פארק גורקי
פסל פיוטר הגדול
בית על הגדה
תיאטרון אסטרדה של מוסקבה
מלון פרזידנט
פארק האמנות "המוזיאון"
בלצ'וג
כיכר בולוטנאיה
גן נסקוצ'ני
מכון סטרלקה לתקשורת, אדריכלות ועיצוב
שגרירות צרפת ברוסיה
שגרירות ישראל במוסקבה
תחנת המטרו אוקטיברסקאיה
הערות שוליים

↑  נפת יאקימנקה (ברוסית).
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוסקבה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יום הדמוקרטיה הבין-לאומי

בשנת 2007 החליטה האספה הכללית של האו"ם כי ב-15 בספטמבר יצוין מדי שנה יום הדמוקרטיה הבין-לאומי, שמטרתו היא קידום עקרונות הדמוקרטיה, והזמינה את כל המדינות החברות באו"ם לציין את היום באופן הולם.
במבוא להחלטה נכתב כי:
...בעוד לדמוקרטיות יש תכונות משותפות, אין מודל יחיד של דמוקרטיה, ודמוקרטיה אינה שייכת לכל מדינה או אזור...
...הדמוקרטיה היא ערך אוניברסלי המבוסס על הרצון של אנשים לקבוע את המערכות הפוליטיות, הכלכליות, החברתיות והתרבותיות שלהם, ואת השתתפותם המלאה בכל תחומי החיים...
... משוכנעים בצורך להמשיך לעודד ולקדם דמוקרטיזציה, קידמה וכיבוד זכויות אדם בסיסיות...
רקע

בספטמבר 1997 אימץ האיחוד הבין פרלמנטרי (IPU) הצהרה אוניברסלית על דמוקרטיה. הצהרה זו מאשרת את העקרונות של דמוקרטיה, את היסודות ואת הממשל של הממשלה הדמוקרטית, ואת ההיקף הבינלאומי של הדמוקרטיה.
לאחר קבלת המסקנות של גוף מייעץ, קטאר החליטה לקדם יום בינלאומי של דמוקרטיה. קטאר הובילה את גיבוש הנוסח של החלטת העצרת הכללית של האו"ם וקיימה התייעצויות עם המדינות החברות באו"ם. על פי ההצעה שלה - 15 בספטמבר (תאריך ההצהרה האוניברסלית על הדמוקרטיה) נבחר ליום שבו הקהילה הבינלאומית תחגוג מדי שנה את יום הדמוקרטיה הבינלאומי. הצעת ההחלטה אומצה ב-8 בנובמבר 2007.
הערות שוליים

↑  United Nations, עצרת האומות המאוחדות מושב 62 החלטה 7, באתר documents-dds-ny.un.org, ‏13 דצמבר 2007 (באנגלית)
↑  האיחוד הבין-פרלמנטרי, ‏16-09-1997
יורוליינס

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1985–הווה (כ־39 שנים) 
 חברת אם:  FlixMobility 
 מיקום המטה:  בריסל 
 ענפי תעשייה:  תחבורה ציבורית על בסיס אוטובוסים 
  
 www.eurolines.com
 
אוטובוס של החברה בקו טאלין-שטוטגרט
יורוליינס (באנגלית: Eurolines) הוא ארגון של חברות אוטובוסים המפעילות קווים בינלאומיים למרחקים ארוכים ברחבי אירופה. נכון ל-2008, החברות בארגון מפעילות כ-500 קווים בינלאומיים העוברים ב-25 מדינות באירופה. יורוליינס מפעילה גם קווים המחברים בין אירופה למרוקו אך זו המדינה היחידה מחוץ לאירופה שיורוליינס פועלת בה. בנוסף מציעה יורוליינס לציבור נוסעיה כרטיסים לנסיעה בלתי מוגבלת בין 40 ערים אירופיות למשך 15 או 30 יום המכונים "יורוליינס פאס" (Eurolines Pass).
המדינות בהן עוברים קווי יורוליינס

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה  איטליה  אירלנד  אסטוניה  בולגריה  בוסניה-הרצגובינה  בלגיה  בריטניה  גרמניה |  דנמרק  הולנד  הונגריה  טורקיה  לטביה  ליטא  מרוקו  סלובקיה |  ספרד  פולין  צ'כיה  צרפת  קרואטיה  רומניה  שווייץ  שוודיה |
חרילאוס טריקופיס

חרילאוס טריקופיס (ביוונית: Χαρίλαος Τρικούπης‏ 11 ביולי 1832 (על פי לוח השנה היוליאני) – 30 במרץ[דרושה הבהרה] 1896) היה הפוליטיקאי החשוב ביותר ביוון של המחצית השנייה של המאה ה-19, כיהן מספר פעמים כראש ממשלת יוון והיה אחראי על רפורמות כלכליות בה.
טריקופטיס נולד בנאפְפְּלִיוֹ, בנם של איקטריני (Αικατερίνη אחותו של אלכסנדרוס מברוקורדטוס שהיה ראש הממשלה השני של יוון המלוכנית) וספירידיון טריקופיס שהיה פוליטיקאי, ראש ממשלת יוון המלוכנית הראשון (ב-1833) ושגריר.
את רוב ילדותו ונעוריו בילה טריקופיס בלונדון כאשר אביו היה שגריר יוון בממלכה המאוחדת (1835–1838, 1841–1843 ו-1850–1861). הוא הושפע מאוד מהתרבות האנגלית ומהתרבות הפוליטית האנגלית. עובדה זו יחד עם שליטתו באנגלית, המבטא המעט אנגלי שסיגל ליוונית שלו (לפחות בתחילת דרכו הפוליטית), היותו בן משפחה שתמכה באופן מסורתי במפלגה האנגלית (Αγγλικό Κóμμα) גרמו לכך שבמהלך חייו כונה "האנגלי".
לאחר סיום לימודי התיכון חזר לאתונה שם סיים לימודי משפטים באוניברסיטה ועבר לפריז שם סיים את הדוקטורט. נשלח ב-1852 ללונדון כעובד השגרירות ושימש בפועל כעוזרו האישי של השגריר (אביו) ומילא תפקידים דיפלומטיים נוספים. לאחר שפרש האב ב-1861 מהשרות הציבורי וחזר לאתונה מונה טריקופיס הבן כממונה על היחסים.
ב-1862 החליט להיכנס לפוליטיקה ונבחר לאספה הלאומית היוונית כנציג הקהילה באנגליה. במקביל שימש כנציג יוון בדיונים על העברת האיים היוניים משלטון בריטניה לשלטון יוון. בסוף 1864 התפטר משירות החוץ, חזר לאתונה וב-1865 נבחר לפרלמנט מטעם מיסולונגי ושנה מאוחר יותר הפך לשר החוץ אבל נקלע למחלוקת עם ראש הממשלה קומונדורוס (Αλέξανδρος Κουμουνδούρος) ובסוף 1868 פרש מהממשלה ומהפוליטיקה. ב-1867, בלחץ המעצמות, הצבא העות'מאני עזב את סרביה וטריקופיס מצא שפה משותפת עם מיכאל, נסיך סרביה וחתם איתו על הסכם לשיתוף פעולה ביטחוני. ב-1872 ייסד יחד עם עוד ליברלים יווניים מפלגה חדשה בשם "המפלגה החמישית" (Πέμπτο Κόμμα) במטרה מוצהרת לבצע רפורמות במערכת הפוליטית היוונית, ובעיקר לעבור לשיטה דו-מפלגתית.
"מי האחראי?"

ב-29 ביוני 1874 פרסם טריקופיס תחת שם עט, בעיתון היומי "זמנים" (Καιροί), מאמר בשם "מי האחראי?" (Τις πταίει). במאמר הוא ניתח את חוסר היציבות הפוליטית, שאפיין את החיים הציבוריים בממלכה ומסקנתו הייתה שהמלך, כמונרך אבסולוטי, הוא האחראי למצב, בעיקר בכך שהוא מתעלם מרצון העם וממנה את ראש השרים (ראש הממשלה) במנותק מתוצאות הבחירות. אמנם החוקה היוונית של 1864 אפשרה למלך להתנהג בצורה זו אבל זה גרם להיווצרותן של ממשלות מיעוט חלשות מבוססות אך ורק על טובת המלוכה.
ב-9 ביולי פרסם מאמר נוסף, בשם "עבר והווה" (Παρελθόν και Ενεστώς) בו קרא לטהר את החיים הציבוריים משחיתות, להגביל את הזכויות המלכותיות ובכך לצאת ממצב חוסר היציבות פוליטית.
המלך שלא היה שבע רצון מהביקורת, הורה לכלוא את עורך העיתון בעוון המרדה בהנחה שהוא זה שכתב את המאמרים. על פי גרסה אחת גילה העורך בחקירתו כי טריקופיס הוא הסופר שמאחרי המאמרים ועל פי גרסה אחרת טריקופיס מתוך רגש חובה ונאמנות הצהיר על כך בעצמו, התוצאה הייתה שטריקופיס נעצר אולם בשל לחץ מדיני שוחרר לאחר מספר ימים.
כראש ממשלה > כהונה ראשונה – 1875

המאמרים וכליאתו העלו את הפופולריות שלו, הוא עמד בראש מפלגה חדשה – המפלגה המודרנית (Νεωτεριστικόν Κομμα) אליה איחד את מפלגתו הקודמת, זכה ברוב בפרלמנט והמלך גאורגיוס מינה אותו (אף כי בחוסר רצון) ב-27 באפריל 1875 להיות ראש הממשלה, מפלגת האופוזיציה הייתה המפלגה הלאומית השמרנית בראשות אלכסנדרוס קומונדורוס
אחת מפעולותיו הראשונות כראש ממשלה הייתה שינוי שיטת מינוי ראש הממשלה, הוא עיצב את "עיקרון ההכרזה" (δεδηλωμένης) הקובע שהמלך ימנה את מנהיג המפלגה בעלת רוב הקולות בפרלמנט כראש הממשלה ומאפשר הצבעת אי-אמון ואכן בנאום הכס שנשא המלך גאורגיוס בפני הפרלמנט באוגוסט 1875 הוא התחייב שימונה רק ראש ממשלה שייהנה מהאמון של הפרלמנט. לאחר מכן שולב העיקרון בחוקה היוונית.
התוצאה הטבעית של שינוי זה הייתה שיוון הפכה במהירות למדינה דו-מפלגתית ומפלגות קטנות התמזגו במאמץ ליצירת רוב בפרלמנט. אולם שינויים בבריתות בפרלמנט ושינויים בתוצאות הבחירות גרמו לכך שכיהנו ביוון תריסר ראשי הממשלה בשש השנים שלאחר מכן, מתוכן עמד טריקופיס בראשן של שלוש ממשלות קצרות ימים.
אחרי 5.5 חודשים, בבחירות נוספות שנערכו ב-4 באוקטובר הפסיד טריקופיס את הרוב בפרלמנט ואת ראשות הממשלה לטובת אלכסנדרוס קומונדורוס.
עקב הכהונה הקצרה לא הייתה לטריקופיס הזדמנות להתחיל בביצוע תוכנית הרפורמה האגרסיבית אותה תכנן. שאיפתו הייתה לפתח את המשאבים של ארצו כדי ליצור צבא וצי, ובכך להפוך את יוון לכוח מוביל בין אומות דרום-מזרח אירופה.
בממשלתו של קונסטנטין קנריס ב-1877 קיבל את תפקיד שר החוץ.
כראש ממשלה > כהונה שנייה – 1878

ב-1878 אמנם עמד בראש המפלגה הגדולה ביותר אולם לא הצליח ליצור רוב בפרלמנט והממשלה נפלה 6 ימים אחרי הקמתה.
כראש ממשלה > כהונה שלישית – 1880

טריקופיס הצליח לזכות בבחירות של 1879, בחודש מרץ 1880 הרכיב ממשלה אך באוקטובר של אותה שנה הממשלה התפטרה.
כראש ממשלה > כהונה רביעית 1882–1885

במרץ 1882 חזר כראש ממשלה שהחזיקה מעמד עד 1885 בזכות רוב משמעותי יציב בפרלמנט. בתקופה זו מיתן את תומכי "רעיון יוון הגדולה" (Μεγάλη Ιδέα – החזון של יוון הגדולה) שאחרי צירוף האיים היוניים ב-1864 והסכם ברלין (1878) שהוסיף ליוון את תסליה שאפו להמשיך ולצרף שטחים נוספים המיושבים על ידי דוברי יוונית, בעיקר כאלו השייכים לאימפריה העות'מאנית. מאבקים התנהלו על מקדוניה היוונית והעיר סלוניקי וכן על אפירוס ועל כרתים.
טריקופיס חשב שלפני שיוון הצעירה והענייה תוכל לצאת למאבק או אף למלחמה על שטחים אלו עליה לחזק את הכלכלה כולל גביית מיסים והחזר חובות בינלאומיים שתאריך פירעונם כבר עבר, בניית תשתיות (כולל כבישים, מסילות ברזל ונמלים) ואף לשפר ולחזק את החינוך לכל הילדים (כולל בנות).
הוא ארגן מחדש את המשטרה, את מנגנוני השרות הציבורי ושינה את נוהלי הקביעות והקידום של עובדי המדינה כך שיוכל לקדם את הרפורמות שהגה.
ייבוש אגם קופאיס (Κωπαΐς) היה פרויקט הנדסי מורכב שנועד להגדיל את שטחי העיבוד החקלאי העומדים לרשות החקלאים במדינה, ועל ידי כך להגדיל את הייצוא החקלאי או לחילופים לגדל גידולים חקלאיים שיאפשרו להקטין את הייבוא, ובכך לחסוך מטבע זר.
יוזמות הנדסה אזרחית חשובות אותן דחף טריקופיס בתקופה זו היו: פרויקט תעלת קורינתוס (שהתממש בתקופתו), גשר על מפרץ קורינתוס, מבצע שהתגשם רק ב-2004 וגשר ריו–אנטיריו נקרא על שמו, סלילת רשת כבישים והנחת מסילות רכבת בכל רחבי המדינה, כאשר עלה לשלטון הייתה רק מסילת רכבת אחת ביוון, בין פיראוס לאתונה, מסילה באורך של כ-30 ק"מ. אחרי כהונתו האחרונה של טריקופיס כראש ממשלה היו ביוון קרוב ל-1,000 ק"מ של מסילות רכבת.
על מנת להגיע למצב של מוכנות צבאית למלחמה, במטרה לאפשר ליוון להילחם נגד צבא האימפריה העות'מאנית במקרה של מחלוקת על שטחי אדמה המיושבים ביוונים והנמצאים תחת שליטה עות'מאנית, החליט כי צריך לחזק את הצבא ולקדם אותו למודרניזציה. על מנת לחזק את הצבא הוא צמצם את אורך השרות החובה בצבא משלוש שנים לשנה, מתוך הבנה ששנה מספיקה על מנת לאמן חיילים ובמקרה הצורך ניתן יהיה לגייס גברים שכבר עברו הכשרה צבאית. את הכסף שחסך כתוצאה מקיצור השרות הפנה לשכירת יועצים מהמערב, לשליחת קצינים ללימודים והשתלמויות באנגליה ובצרפת ולרכישת ציוד. הוא הזמין משלחת של מומחים מצרפת כדי לאמן מחדש את קציני הצי, וב-1884 הקים שוב את האקדמיה הימית (Σχολή Ναυτικών Δοκίμων).
השקעה בחינוך: ב-1860 למדו בכלל בתי הספר ביוון 52,000 תלמידים מתוכם רק 8,000 בנות וסך הכל 6,000 תלמידי תיכון, ב-1900 היו ביוון 260,000 תלמידים מתוכם 82,000 בנות ו-24,000 תלמידי תיכון. במקביל היה גידול של פי 3 במספר הסטודנטים (מ-1,100 ל-3,300). כתוצאה מהשיפור בחינוך ירד מספר האנאלפביתים ביוון בצורה משמעותית והשיפור הורגש בעיקר אצל נשים.
למימון כל הרפורמות הטיל מיסים על העם, הטיל מס על טבק ועל בניינים ונטל הלוואות מבנקים אירופאים.
אחרי האיחוד בין רומליה המזרחית לבולגריה דרשו היוונים מהאימפריה העות'מאנית פיצוי על ערעור מאזן הכוחות ופנו אל המעצמות הגדולות בבקשת תמיכה בדרישתם זו.
הרפורמות נתקלו בהתנגדות, הן בשל המיסים הכבדים, הן בשל ירידת ערך המטבע והן בשל ערעור כוחם של מיוחסים בעל כוח פוליטי וכלכלי, ולכן הוא הובס בבחירות הכלליות של 1885.
כראש ממשלה > כהונה חמישית – 1886–1890

טריקופיס המשיך את הרפורמות ואת חיזוק הצבא, צמצם את מספר חברי הפרלמנט מ-240 ל-150 וזאת מתוך הנחה שפרלמנט קטן יותר יהיה יעיל יותר.
פיתח את הצי האזרחי ואת הצי היווני הצבאי, נקנו 3 אוניות מערכה חדשות במטרה להביא את הצי היווני לעליונות על פני הצי העות'מאני. אולם במלחמת יוון-טורקיה (1887) רוב הצי לא יצא מהנמלים בשל פיקוד כושל.
כראש ממשלה > כהונה שישית – 1892–1893 וכהונה שביעית – 1893–1895

טריקופיס ניסה בעיקר לשמר את הרפורמות שלו ולשקם את הצבא אחרי המלחמה עם העות'מאנים, אולם אוצר המדינה היה מדולדל בשל הוצאות יתר ושחיתות מערכתית, בשל מערכות בחירות תכופות בהן המתמודדים הבטיחו הבטחות שגרמו להוצאות כבדות וכן בשל ההוצאות שנגרמו מההכנות לאולימפיאדה של 1896.
כתוצאה מהמצב המוניטרי הכריז טריקופיס ב-10 בדצמבר 1893 כי "אנו בפשיטת רגל" (Δυστυχώς επτωχεύσαμεν), נאום המתייחס למצב הכלכלי של המדינה וחוסר יכולתה לפרוע את החוב הציבורי שלה ובו הכריז כי יוון משעה באופן חד-צדדי את פירעון הלוואות שקיבלה מחו"ל וכן הכריז על קיצוץ נרחב בהוצאות.
אחרי התדרדרות נוספת במצבה הכלכלי של יוון התפטר. בניתוח לאחור, ייתכן ופשיטת הרגל הייתה נמנעת אם המלך היה מאשר לקחת הלוואה חדשה במקום להכשיל את נטילתה, אולם אין בכך וודאות.
אחרי התפטרותו יצא לקאן שבצרפת, שם מת.
פסלו של טריקופיס מחוץ לבניין הפרלמנט הישן באתונה
טכניקה ומדע

| --- | --- |
שער חוברת 16 (שנה ג'), טבת-שבט תרצ"ט, ינואר-פברואר 1939
שער חוברת 16 (שנה ג'), טבת-שבט תרצ"ט, ינואר-פברואר 1939
 סוגה:  מדע פופולרי
 מו"ל:  טכניקה ומדע
 עורך ראשי:  דן פינס
 תאריכי הופעה:  1937–1954 (כ־17 שנים)
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל
 
טכניקה ומדע, ירחון למדע שימושי והשכלה היה ירחון ישראלי למדע פופולרי לנוער ולמבוגרים, שראה אור משנת 1937 ועד 1954. בכתב העת הופיעו מאמרים בנושאי טכנולוגיה ומדע שימושי, בין היתר בתחום כלי נשק, תחבורה, ימאות וטייס.
היסטוריה

בראשית היישוב העברי בארץ ישראל הופיעו שני ירחונים עבריים בנושאי מדע פופולרי: "הטבע והארץ" ו"טכניקה ומדע".
כתב העת "הטבע והארץ" שעסק בעיקר הענפי הביולוגיה ראה אור בינואר 1932 בהוצאתו של אוריה פלדמן ובעריכתו.
כתב העת והופיע בהפסקות עד מארס 1954, בסך הכל עשרה כרכים.
כתב העת "טכניקה ומדע" החל להופיע ביולי 1937 ביוזמתו ובעריכתו של דן פינס, שהיה אז מעורכי "דבר". 
עורך אחראי היה דוד הלברשטרט. 
הירחון הופיע ברציפות עד 1954, בשבעה-עשר כרכים.
המוציא לאור היה משה רוזנטל, הודפס בבית דפוס ״אחדות״, בתל אביב.
בין הכותבים הקבועים היו י הרמלין (מדור חשמל), צבי נדב (מכונות ותעופה), י דייוויס (רדיו).
כתב העת היה כתב העת המדעי הפופולרי ביותר באותה תקופה.
כבר בשנה השנייה היה בעל תפוצה גבוהה במיוחד: 6,000 עותקים, ביישוב שמנה אז כ-400,000 איש.
בשנת 1945 החל להופיע הירחון הטכנאי הצעיר לנושאי מדע פופולרי לנוער ולמבוגרים.
בשנת 1956, כאשר הקהילה המדעית בארץ גדלה והמחקר בה התבסס, החל להופיע כתב העת "מדע", בעריכתו של קפאי פינס, בנו של דן פינס.
נושאים ומדורים

בפתח החוברת הראשונה של "טכניקה ומדע", נכתב ב"דבר העורך":
..."רק עתה מתחילה לנשוב רוח עברית במפרשי-ספינות ובכנפי-
מטוסים. התעשייה העברית עודנה אחוזה חבלי-לידה, ולמדאובי החקלאות
עדיין לא הועלתה ארוכה. נתרבו בארץ אנשי-טכניקה ומוסדוח-מחקר, גדל 
דור שני לגאולה, ואנו מוסיפים לעמוד כבדי-פה ודלי-מעש בתרבות-
הטכניקה העברית. ואם בסדר זרעים כבר זכינו לתנובה שלנו. הרי מסכת 
כלים עדיין לא-יצאה בטהרה עברית.
והצרכים מרובים ודוחקים. אנשי-עבודה ובעלי-מקצוע שונים בעיר ובכפר 
מבקשים להרחיב את אפקם הטכני, להכיר מקרוב את המכונות
והמכשירים שהם עובדים בהם ולעקוב אחרי החידושים והשכלולים. עובדי-
ים, טייסים, חוצבים ועובדים בעבודות-כיבוש שונות, הנוער העובד 
והמתלמד זקוקים לחומר שידריכם במקצועם ויעזור להם בהשתלמותם -
מוסדות-המדע והמחקר, מפעלי התעשייה, חוקרים ומומחים רוצים לעמוד במגע 
קרוב עם הציבור הרחב ולהביא לפניו את דברי ניסיונם, פרי חקירותיהם 
והישגיהם. מונחים ושמות עבריים נדרשים למכשירים, חלקי-מכונות 
ותהליכי-עבודה. רבבות קוראי-עברית מבקשים חומר מאלף ומשעשע מתחומי 
ההעפלה בחקר הטבע, תגליות ואמצאות...
...נשתדל שרוב החומר יינתן בלשון עברית נקיה ופשוטה, מובנת לרוב 
הקוראים... אולם כל עוד אין בארץ כלי-קיבול לעבודות-מחקר של
המלומדים העברים, נשכן בירחון גם חומר שאינו שוה לכל נפש והנוער 
בעיקר למומחים במקצוע"---
נושאים ומדורים > "התעופה- גליונות הקלוב הארצישראלי לתעופה"

כתב העת נולד עם ראשית ימי התעופה בארץ ישראל המנדטורית, ושימש אמצעי חשוב להפצת רעיון התעופה בקרב הציבור הרחב. 
הוא הקצה, כבר מגיליונו הראשון, מדור קבוע לענייני תעופה שנכתב בשיתוף פעולה הדוק עם קלוב התעופה הארצישראלי, בניהם אנשי השומר ישראל שוחט וצבי נדב.   
קלוב התעופה שיתף פעולה עם הירחון וחבריו הרבו לכתוב בו.
בגיליון הראשון כתב ארנסט רפפורט (טייס ודואה) על "רשמי דאייה בשמי א"י" 
והמהנדס דוד הלברשטט כתב על "תחבורת האוויר בא"י". 
כמו כן, דווח בו על האווירון הראשון שנרשם בממשלת ארץ ישראל המנדטורית השייך לחברת 
"נתיבי אוויר א"י".
חברי הקלוב הרבו בכתב העת לעשות נפשות לרעיון הטייס: 
ישראל שוחט, מיוזמי הקלוב, קרא לנוער לעסוק בתעופה ("צו השעה !"), (חוברת 9)
המהנדס והטייס עמנואל צוקרברג, לימים הטייס הראשי של חברת "אווירון", קרא "למדו לעוף!". (חוברת 6)
היו בו גם כתבות חווייתיות: הטייס לעתיד בנימין כהנא כתב על רשמיו ממחנה הדאייה בכפר ילדים (חוברת 10)
ומדריך הדאייה מאיר סטול סיפר על למוד הדאייה בפולין (חוברת 16), לשם נשלח לצורך הכשרתו על ידי הקלוב.
כמו כן, התפרסמו כתבות טכניות על מבנה המטוסים או המצאת ההליקופטר וכן מידע על התפתחות התעופה בעולם ובארץ ישראל.
נושאים ומדורים > "ים- גליונות החבל הימי לישראל"

מאמרים בנושאי ימאות בשיתוף "החבל הימי לישראל".
טכניקה ומדע לנוער

טכניקה ומדע לנוער, ירחון למדע שימושי להשכלה ולפיתוח החובבות והעבודה העצמית
במסגרת ההוצאה יצא לאור גם כתב עת לנוער בשם “טכניקה ומדע לנוער”, בין קיץ 1947 לקיץ 1948.
כתב העת התמקד בתחביבים שונים: חובבות רדיו, תעופה וטיסנאות, גידול יונים, ועוד. 
העורך היה צבי נדב, עורך אחראי היה שלמה ירקוני. המערכת הייתה מורכבת גם ממשה רוזנטל.
כתב העת חדל מלהתפרסם עקב גיוס חברי המערכת למלחמת העצמאות (שלמה ירקוני היה טייס בחיל האוויר וכתב בהמשך ב"טכנאי הצעיר").