stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
התפשטות מוקדמת של הומינינים אל מחוץ לאפריקה
נדידה מוקדמת

הסברה שפרה-הומו מסוג הומינין נדד אל מחוץ לאפריקה נתמכת בנוכחותם של גריקופיתקוס ואוראנופיתקוס, שנמצאו ביוון ובאנטוליה ומתוארכים ללפני 8 מיליון שנה, אבל אלה כנראה הומינינים לא הומיניניים. ייתכן שיש קשר לעקבות הטראכילוס (Trachilos footprints) (אנ') שנמצאו בכרתים, ומתוארכים ללפני קרוב ל-6 מיליון שנים.
אוסטרלופיתקינים הופיעו לפני כ-5.6 מיליון שנים במזרח אפריקה במשולש עפר. אוסטרלופיתקוס מסוג אוסטרלופיתקוס אפרנסיס הופיע באותו אזור לפני כ-4 מיליון שנים. הכלים המוכרים העתיקים ביותר נמצאו בלומקווי, קניה, ומתוארכים ל-3.3 מיליון שנה לפני זמננו, בסוף תקופת הפליוקן. הם עשויים להיות תוצר של אוסטרלופיתקוס גרהי או פאראנתרופוס אתיופיקוס (Paranthropus aethiopicus), שני ההומינינים הידועים בני הזמן ההוא, שייצרו כלים ככל הידוע. ההנחה היא שהסוג הומו הופיע לפני כ-2.8 מיליון שנים. שרידי הומו הביליס נמצאו באגם טורקאנה בקניה. התיחום לסוג "אנושי", הומו, והבדלתו מאוסטרלופיתקוס, שנויים במחלוקת. לכן מונח העל "הומינין" משמש לעיתים קרובות לכלול את שניהם. "הומינין" כולל מבחינה טכנית שימפנזים וכן מינים טרום-אנושיים בני עד 10 מיליון שנה (הפרדה בין הומיננאים, הומיניניים וגוריליניים).
הנוכחות המוקדמת ביותר של הומו (ולמעשה כל הומינין) מחוץ לאפריקה מתוארכת לקרוב ל-2 מיליון שנים. מחקר משנת 2018 טוען לנוכחות אנושית בשאנגצ'ן, מרכז סין, כבר לפני 2.12 מיליון שנה, בהתבסס על תיארוך מגנטוסטרטיגרפי של השכבה הנמוכה ביותר המכילה חפצי אבן. שרידי השלד האנושי העתיקים ביותר מחוץ לאפריקה הם מדמניסי, ג'ורג'יה (גולגולת Dmanisi 4), ומתוארכים ל-1.8 מיליון שנה לפני זמננו. שרידים אלו מסווגים כהומו גאורגיקוס.
הוצע כי הומו פלורסיינסיס היה צאצא מהתפשטות מוקדמת. לא ברור אם ההומינינים המוקדמים ביותר שעזבו את אפריקה הם Homo habilis, הומו מוקדם, אוסטרלופיתקוס מאוחר הקשור להומו הביליס או צורה מוקדמת של הומו ארקטוס. בכל מקרה, המורפולוגיה של הומו פלורסיינסיס דומה לאוסטרלופיתקוס סדיבה, הומו הביליס והומו גאורגיקוס, מה שמעלה את האפשרות שאבותיו של הומו פלורסיינסיס עזבו את אפריקה לפני הופעתו של הומו ארקטוס. ניתוח פילוגנטי שפורסם ב-2017 מעלה כי פלורסיינסיס היה צאצא ממין (ככל הנראה אוסטרלופיתקין) קדום מההומו הביליס, מה שהופך אותו למין-אח להומו הביליס או לכל הפחות משייך אותו לענף ההביליס-ארקטוס ארגסטר-ספיינס, כך שמוצאו בנקודה עתיקה יותר מהומו ארקטוס. על בסיס סיווג זה, משערים כי הומו פלורסיינסיס מייצג הגירה לא ידועה ומוקדמת מאפריקה, המתוארכת למועד של לפני 2.1 מיליון שנים. מסקנה דומה מוצעת לפי תארוך חפצי האמנות העתיקים ביותר של שאנגצ'ן (Shangchen).
הומו היידלברגנסיס

בני אדם ארכאיים באירופה זוהו מתקופה שלפני 800,000 שנה – קבוצות התרבות האשלית המייצרות כלי אבן מסווגות כמין נפרד, שמקורם בארקטוס ומכונות הומו היידלברגנסיס. בני הומו היידלברגנסיס מלפני 400,000 שנה פיתחו תעשייה אופיינית הידועה בשם קלקטונית (Clactonian). הומו היידלברגנסיס קשור להומו רודזיינסיס (Homo rhodesiensis) שזוהה גם כהומו היידלברגנסיס סנסו לאטו (Homo heidelbergensis sensu lato) או הומו היידלברגנסיס אפריקאי, שככל הידוע התקיים בדרום אפריקה לפני 300,000 שנה.
הומו סאפיינס הופיע באפריקה לפני כ-300,000 שנה, משושלת הקשורה באופן הדוק להומו היידלברגנסיס מוקדם. הגל הראשון של היציאה השנייה מאפריקה ("Out of Africa II") והנוכחות המוקדמת ביותר של הומו סאפיינס במערב אסיה כנראה התרחשו לכל המוקדם לפני 300 עד 200 אלף שנה, ולפי ממצאים – לפני 130,000 שנה. מחקר גנטי מצביע על כך שגל הגירה מאוחר יותר של הומו סאפיינס (לפני 50–70 אלף שנה) מאפריקה אחראי על כול או רוב האוכלוסיות הנוכחיות שאינן אפריקאיות.
מסלולים אל מחוץ לאפריקה

סביר שהמסלול מאפריקה למערב אסיה עבר במסדרון היבשתי המזרח תיכוני ובמיצרי באב אל-מנדב שמפרידים בין קרן אפריקה וערב, וייתכן שאפשרו מעבר יבש בתקופות מסוימות של הפלייסטוקן. מועמד נוסף הוא מצר גיברלטר. מצר סיציליה הוצע בשנות ה-70 כנתיב מעבר, אך כיום זה נחשב בלתי סביר.
מסלולים אל מחוץ לאפריקה > מסדרון בלבנט

השימוש של הומיניניים במסדרון בלבנט, המחבר את מצרים דרך חצי האי סיני עם מזרח הים התיכון, נקשר לתופעה של עלייה וירידה בלחות חגורת המדבר של צפון אפריקה, המכונה משאבת סהרה. אתרי ההומיניניים הרבים בלבנט, כמו מערת מיסליה ותל עובדיה משמשים כאינדיקטורים לנתיב הגירה זה. נכון לשנת 2012, הניתוח הגנטי של אוכלוסיות אנושיות באפריקה ובאירואסיה תומך בתפיסה שבתקופות הפלאוליתית והמזוליתית נתיב זה היה חשוב יותר להגירות אנושיות דו-כיווניות בין אפריקה לאירואסיה מאשר קרן אפריקה.
מסלולים אל מחוץ לאפריקה > קרן אפריקה עד ערב (באב אל-מנדב)

באב אל-מנדב הוא מצר בן 30 ק"מ בין מזרח אפריקה לחצי האי ערב, עם אי קטן, פרים, 3 ק"מ מהגדה הערבית. המצר מרכזי בחקר התפשטות אבות האדם לאירואסיה כי הוא מקרב את מזרח אפריקה לאירואסיה.
הקשר היבשתי עם ערב נעלם בפליוקן. ייתכן שהתחדש, אך אם כך היה קורה, אידוי הים האדום והעלייה הנלווית במליחות היו משאירים עקבות בתיעוד המאובנים לאחר 200 שנה ובמרבצי אידוי לאחר 600 שנה. שניהם לא זוהו. זרם חזק זורם מהים האדום לאוקיינוס ההודי והמעבר היה קשה ללא חיבור יבשתי.
מדווח על מציאת כלי התרבות האולדובאית באי פרים, מה שמרמז שניתן היה לחצות את המצר בפלייסטוקן המוקדם, אך ממצאים אלה טרם אושרו.
מסלולים אל מחוץ לאפריקה > מצר גיברלטר

מצר גיברלטר הוא פתח הכניסה האטלנטי לים התיכון, שבו גדות ספרד ומרוקו מרוחקים זה מזה רק 14 ק"מ. ירידה בגובה פני הים בפלייסטוקן עקב קפיאה והיווצרות קרחונים לא הייתה מורידה זאת למרחק שהוא פחות מ-10 ק"מ. זרמים עמוקים דוחפים מערבה, ומים עיליים זורמים בחוזקה חזרה לים התיכון. עם זאת, כניסה לאירואסיה מעבר למצר גיברלטר יכולה להסביר את שרידי ההומינין בברנקו לאון בדרום מזרח ספרד (1.4 מיליון שנה לפני זמננו) וסימה דל אלפנטה – הרי אטאפוורקה – בצפון ספרד (1.2 מיליון שנה לפני זמננו). ממצאים באתר פירו נורד בדרום איטליה, ככל הידוע בין 1.3–1.7 מיליון שנה לפני זמננו, מאפשרים להניח הגעה אפשרית מהמזרח. המידע לא מספיק כדי ליישב את המחלוקת.
מסלולים אל מחוץ לאפריקה > מצר סיציליה

המעבר על פני מצר סיציליה הוצע ב-1975 בהתבסס על גילוי כלים אולדובאים ב-1973 בסיציליה. תאריכים רדיומטריים, לעומת זאת, לא הופקו, והחפצים עשויים באותה מידה להיות מהפלייסטוקן התיכון, ולא סביר שהיה גשר יבשתי במהלך הפלייסטוקן.
גורמים להתפשטות > שינויי אקלים וגמישות הומיניניים

עבור מין נתון בסביבה נתונה, משאבים זמינים מגבילים את מספר הפרטים שיכולים לשרוד. זהו כושר הנשיאה. בהגיעם לסף זה, לאנשים עשוי להיות קל יותר לאסוף משאבים בסביבה הפריפריאלית הענייה אך המנוצלת פחות מאשר בבית הגידול המועדף. הומו האביליס יכול היה לפתח גמישות התנהגותית בסיסית לפני התפשטותו לפריפריה (כגון פלישה לגילדה הטורפת). גמישות זו יכולה הייתה לעבור ברירה טבעית וכך להתפתח ולהוביל להסתגלות הומו ארקטוס לבתי הגידול הפתוחים ההיקפיים. אוכלוסיית הומיניניים חדשה וגמישה מבחינה סביבתית הייתה יכולה לחזור לנישה הישנה ולהחליף את אוכלוסיית האבות. הצטמקות של היער וההפחתה הנלווית של כושר נשיאת ההומינין ביערות בסביבות 1.8 מיליון שנה לפני זמננו, וכן 1.2 ו-0.6 מיליון שנה לפני זמננו, עשויה הייתה לחזק את לחצי הברירה לכיוון הסתגלות לשטחים הפתוחים.
עם הגמישות הסביבתית החדשה של ההומו ארקטוס, שטפי אקלים נוחים כנראה פתחו לו את הדרך למסדרון הלבנט, אולי באופן ספורדי, בפלייסטוקן המוקדם.
גורמים להתפשטות > רודף אחר החי

ניתוח כלי אבן מרמז שההומיניניים של אולדובאי לא היו טורפים. עם זאת, נראה כי ההומו ארקטוס עקב אחר נדידת בעלי חיים צפונה בתקופות לחות, ככל הנראה כמקור למזון. חתול החרב מגנתריאון היה טורף על בפלייסטוקן המוקדם והאמצעי (לפני 12 מיליון שנה). הוא נכחד באפריקה לפני כמיליון וחצי שנה, אך כבר יצא משם דרך סיני, והוא בין שרידי החיות באתר ההומינין הלבנטיני של תל עובדיה, ומתוארך לכ-1.4 מיליון שנה לפני זמננו. הוא לא הצליח לשבור את מח העצם והשאריות שהותיר היו ככל הנראה מקור מזון חשוב להומיניניים, במיוחד בתקופות קרח.
גורמים להתפשטות > מחלות זואונוטיות שהתפתחו במקביל

בר-יוסף ובלפר-כהן משערים כי הצלחתם של הומיניניים באירואסיה לאחר שיצאו מאפריקה נובעת בחלקה מהיעדר מחלות זואונוטיות מחוץ לבית הגידול המקורי שלהם. מחלות זואונוטיות הן אלו המועברות מבעלי חיים לבני אדם. מחלה ספציפית להומינינים חייבת להחזיק את המארח האנושי שלה בחיים מספיק זמן כדי להעביר את עצמה, אך מחלות זואונוטיות לא בהכרח יעשו זאת מכיוון שהן יכולות להשלים את מחזור החיים שלהן ללא בני אדם. ובכל זאת, זיהומים אלה רגילים היטב לנוכחות אנושית, לאחר שהתפתחו לצדם. ככל שצפיפות האוכלוסייה של קוף אפריקאי גבוהה יותר, כך המחלה הופכת לעמידה ולנפוצה יותר. 55% מהשימפנזים בשמורת גומבה מתים ממחלות, רובן זואונוטיות. רוב המחלות הללו עדיין מוגבלות לסביבות אפריקאיות חמות ולחות. לאחר שההומיניניים עברו לבתי גידול יבשים וקרים יותר בקווי רוחב גבוהים יותר, גורם מגביל עיקרי בגידול האוכלוסייה יצא מהמשוואה.
גורמים להתפשטות > תכונות פיזיולוגיות

הומו הביליס היה דו-רגלי, אך זרועותיו הארוכות מעידות על הסתגלות לעץ. להומו ארקטוס היו רגליים ארוכות יותר וזרועות קצרות יותר, מה שמעיד על מעבר לקרקע, אם כי עדיין לא ברור כיצד השינוי הזה באורך הרגליים היחסי עשוי היה להיות יתרון. נראה שגודל הגוף העצום, לעומת זאת, אפשר יעילות אנרגטית וסיבולת הליכה טובה יותר. הומו ארקטוס גדול יותר התייבש גם לאט יותר וכך יכול היה לכסות מרחקים גדולים יותר לפני מגבלות תרמוגולטוריות. היכולת להליכה ממושכת בקצב נורמלי הייתה גורם מכריע ליישוב יעיל של אירואסיה.
לקריאה נוספת

Antón, Susan C.; Swisher, Carl C., III (2004), "Early Dispersals of Homo from Africa", Annual Review of Anthropology, 33: 271–296, doi:10.1146/annurev.anthro.33.070203.144024
Eudald Carbonell; Marina Mosquera; Xosé Pedro Rodríguez; José María Bermúdez de Castro; Francesc Burjachs; Jordi Rosell; Robert Sala; Josep Vallverdú (2008), (נדרשת הרשמה), "Eurasian Gates: The Earliest Human Dispersals", Journal of Anthropological Research, 64 (2): 195–228, doi:10.3998/jar.0521004.0064.202, JSTOR 20371223
Ciochon, Russell L. (2010), "Divorcing Hominins from the Stegodon–Ailuropoda Fauna: New Views on the Antiquity of Hominins in Asia",  in John G. Fleagle (ed.), Out of Africa I: The First Hominin Colonization of Eurasia, Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology Series, Dordrecht: Springer, pp. 111–126, doi:10.1007/978-90-481-9036-2_8, ISBN 978-9048190355 מסת"ב 978-9048190362 (online).
Dennell, Robin (2009), The Palaeolithic Settlement of Asia, Cambridge World Archaeology, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 978-0521848664 מסת"ב 978-0521613101 (paperback).
Dennell, Robin (2010), "'Out of Africa I': Current Problems and Future Prospects",  in John G. Fleagle (ed.), Out of Africa I: The First Hominin Colonization of Eurasia, Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology Series, Dordrecht: Springer, pp. 247–274, doi:10.1007/978-90-481-9036-2_15, ISBN 978-9048190355, OCLC 762628720
Rabett, Ryan J. (2012), Human Adaptation in the Asian Palaeolithic: Hominin Dispersal and Behaviour during the Late Quaternary, Cambridge: Cambridge University Press, ISBN 978-1107018297
Zaim, Yahdi (2010), "Geological Evidence for the Earliest Appearance of Hominins in Indonesia",  in John G. Fleagle (ed.), Out of Africa I: The First Hominin Colonization of Eurasia, Vertebrate Paleobiology and Paleoanthropology Series, Dordrecht: Springer, pp. 97–110, doi:10.1007/978-90-481-9036-2_7, ISBN 978-9048190355 מסת"ב 978-9048190362 (online).
חתול מפלצת

| --- | --- |

 סינגל בביצוע רמי פורטיס
 מתוך האלבום סיפורים מהקופסא
 יצא לאור:  1988
 שפה:  עברית
 אורך:  4:23
 כתיבה:  רמי פורטיס
 לחן:  רמי פורטיס, ברי סחרוף
חתול מפלצת הוא שיר אשר נכתב על ידי רמי פורטיס, והופיע באלבומו השני "סיפורים מהקופסא".
רקע

בתקופת שהותם של מינימל קומפקט באירופה, כשפורטיס וסחרוף ושאר החברים גרו באותו בית דירות בבריסל, בנו הבכור של ברי היה נוהג להתעורר מוקדם. מכיוון ששני הוריו לא היו מתעוררים עד הצהריים, הוא היה הולך לפורטיס. פורטיס המציא אז סיפור אודות החתול של השכנים ממול, שהיה יוצא בלילות ורוצח אנשים.
באלבום, כל התיפוף נעשה על ידי מכונת תופים. ז'אן ז'אק גולדברג, אשר היה המתופף של פורטיסחרוף בהופעות, מחה על כך, ולבסוף זכה לתופף על כיסא בשיר.
מצעדים

מקום 33 במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשמ"ט-1989.
גרסות כיסוי

בין האמנים אשר ביצעו גרסת כיסוי לשיר ניתן למנות את רביעיית מסנר, מיי פיינגולד ואתניקס.
בשנת 2021, חברי "זהו זה" ביצעו גרסת כיסוי לשיר.
הערות שוליים

1 2  מידע על השיר באתר מימה
↑  חתול מפלצת – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
חולית (גאוגרפיה)

דיונה במרוקו
חולות כסוי בבקעת עובדה
היווצרות חולית
אדם רץ על דיונה בפארק הלאומי הדיונות הגדולות בדרום-מרכז קולורדו שבארצות הברית.
חוֹלִית (בלועזית: דְּיוּנָה) מוגדרת בגאוגרפיה פיזית כגבעת חול שנוצרה על ידי סחיפה אאולית: חולות סחף (המורכבים בעיקר מקוורץ) מובלים באמצעות רוח מחוף הים, עד שהם מתחילים לעבור הרבדה.
חולות הקוורץ נסחפים במעלה הדיונה, וגולשים מצדה השני, כך נוצר המבנה הא-סימטרי של הדיונה המתון לרוב מכיוון מקור החולות (בארץ מערב), ותלול לרוב בכיוון בו גולשים הגרגרים. בצד שבו פוגעת הרוח (wind face) נדחף החול במעלה הדיונה אל עבר צידה השני (slip face).
דיונות נוצרות לרוב במדבריות או באזורי חוף ים. הדיונות הגדולות ביותר בעולם נמצאות במדבר סהרה, במדבר א-רובע אל-ח'אלי שבדרום ערב הסעודית, במדבר נמיב שבנמיביה ובבדאין חרן שבצפון סין.
שדה דיונות הוא אזור המכוסה על ידי קבוצה גדולה של דיונות מפותחות. שדות דיונות גדולים נקראים ימות חול או עֶרגים. באזורי חוף מסוימים קיימות סדרה אחת או יותר המוצבות במקביל לקו החוף. את שדות הדיונות הגדולים ביותר ניתן למצוא באזורים יבשים.
סלע הכורכר, הנפוץ במישור החוף בארץ, הוא תוצר של הסתלעות הדיונה יחד עם קלציט (כחומר מלכד).
שימור דיונות

המערכת האקולוגית בדיונה מספקת שירותים לחי ולצומח אנדמיים הכוללים מינים נדירים, כמה מהם אף בסכנת הכחדה. דיונות נהרסות כתוצאה מפעילות אנתרופוגנית. פיתוח הקרקע והפיכתן לאזורי בילוי ושינוי הסביבה כדי למנוע את התפשטות החול לאזורים מיושבים גורמים להרס נרחב של הדיונות. מדינות מסוימות, ובניהן ארצות הברית, ניו זילנד, קנדה, בריטניה והולנד פיתחו תוכניות משמעותיות לשימור דיונות על ידי ייצוב חול הדיונות. בבריטניה פותחה תוכנית להערכת היקף איבוד הדיונות ומניעה של הרס עתידי של דיונות.
תהליכי מדבור

דיונות חול יכולות להשפיע בצורה שלילית על בני האדם כאשר הן מתקדמות לתוך אזורי מגורים. דיונות חול נעות בצורות שונות, אך לא משנה באיזה צורה הדיונה נעה, הרוח היא הגורם העיקרי לתנועה. חול מאיים על מבנים וחקלאות באפריקה, המזרח התיכון וסין. ספיגת החול בשמן עוצרת את התנועה של הדיונה, אך גישה זו הורסת את הדיונה ואת אזור המחיה של החיות באזור ומצריכה שימוש במשאבים יקרים. גדרות חול יכולות להאט את קצב ההתקדמות, גאולוגים עדיין מנסים להבין מה הצורה האופטימלית של גדר חול זו. שתילה של צמחייה על דיונות חול יכולות לייצב את הדיונה ולמגר את תנועתה אך בה בעת לשנות בה את המאזן האקולוגי ולהכחיד את המגוון הביולוגי שנסמך בשרותי מערכת של חולות נודדים.
דיונות בישראל

דיונות החול של ישראל מכסות שטח של כ-1,600 קמ"ר, כש 1,300 קמ"ר מצויים בנגב הצפון מערבי (חולות חלוצה, עגור, שדה חלמיש, שונרה, רביבים, נחל סכר) והשאר מצויות במישור החוף הדרומי. חולות צפון מערב הנגב הם הקדומים ביותר. הם פלשו לאזור לפני למעלה מ-15,000 שנים. חולות מישור החוף הדרומי צעירים יותר, כנראה בגיל 1000–1500 שנים. חולות צפון מערב הנגב ומישור החוף התייצבו בסוף המאה הקודמת בשל השינויים הדרסטיים שחלו בשימושי הקרקע בארץ. משנת 1996 ועד 2005 ניכרה ירידה בכיסוי הצומח בנגב בעקבות בצורת, המשפיעה על יציבות הדיונות ומערערת אותה.
דיונות בישראל > חולות מערב הנגב

ניתן להבחין בשלושה אזורי חולות בנגב: חולות הערבה, חולות מרכז הנגב (מישור רותם, מישור ימין), חולות מערב הנגב הכוללים את חולות מישור החוף הדרומי.
חלקו הצפוני של הנגב הצפון מערבי הוא אזור צחיח למחצה ואילו חלקו הדרומי, מניצנה ודרומית לה, הוא צחיח. האקוסיסטמה (המערכת האקולוגית) המדברית נשלטת על ידי המים בצורה ישירה או עקיפה.
ממוצע המשקעים השנתי באזור חולות מערב הנגב הוא 108 מ"מ גשם, ובמשך השנה ישנם כ-250 לילות טל. בחולות מתקיימת משרעת משקעים, ולכל סביבה כמות ממוצעת אופיינית לה. בחולות עגור- 71 מ"מ, שונה- 94 מ"מ, נחל סכר- 101 מ"מ, ובחולות חלוצה- 168 מ"מ. הלחות היחסית הממוצעת בשעה 14:00 היא 30%-40% ובלילות הקיץ עד 100% לחות. הטמפרטורה המקסימלית באוגוסט היא 34 מעלות צלזיוס, והקרינה הישירה הממוצעת בחודש יוני היא 750–800 קלוריות לסמ"ר ליום. משטר הרוחות בחודש יולי בשעה 14:00 הוא של רוחות צפון- מערביות ומערביות.
חולות מערב הנגב הם בעיקר תוצר בליית סלעי יסוד המכילים קוורץ (SIO2). מינרל זה הוא מרכיב עיקרי של החולות, ואחוזי הופעתו בדיונה תלויים במרחקה מן הים ובתוספת של מינרלים אחרים שחלקם מוסעי רוח. מקורם של חולות הנגב באגן הניקוז של הנילוס הכחול באתיופיה משם הם יובאו אל שפך הדלתא של הנילוס והוסעו על ידי זרמי ים אל חופי הארץ.
חולות הנגב הצפון מערבי וצפון מזרח סיני מאורגנות לרוב במרחב בצורת חוליות אורכיות מכוסות בצומח המאופיינות על פי צורתן הנמוכה ופסגה עגולה. גובהן ממטרים אחדים עד עשרות מטרים. ניתן לצפות ביחידת החול בדיונות מכוסות צומח ובעלות קרומים ביוגנים ההופכים את הדיונות ליציבות- לא פעילות.
הגורמים המגבילים צמחייה בדיונות הם פעילות אנושית כגון רעייה, חקלאות ובנייה (כך ניתן לראות הבדל משמעותי בין הדיונות היציבות במצרים המשמשות לרעיה לבין הדיונות הפעילות בישראל עקב אי פעילות אנושית אינטנסיבית), כמות משקעים מועטה שאינה מספקת לקיום צמחייה, ורוחות חזקות המקשות על הצומח להתייצב בקרקע.
דיונות בישראל > רשימת חולות מישור החוף הדרומי

הדיונות נוצרות במקומות שגלים בונים מעודדים את הצטברות החול וכאשר הרוח המובילה נושאת את החול לפנים הארץ. כדי שייווצרו דיונות במישור החוף יש צורך במכשולים כגון צמחייה, חצץ וכו' שיעזרו ללכוד את גרגירי החול הנעים. כאשר גרגרי החול נתפסים הם מתחילים להיערם ומתחילה היווצרות של דיונה. הרוח משפיעה על ערמת החול על ידי נשיאת חלקיקי החול עם כיוון הרוח. לאט לאט פעולה זו גורמת לדיונה לנוע לכיוון פנים הארץ, ובכך לאגור עוד ועוד חול. דיונות הופכות למחסום לרוח. כאשר דיונות נעצרות נוצר רצף צמחייה. התנאים בדיונה עוברית קשים מאוד, רוחות חזקות מהים נושאות מלח המפריע להתפתחות הצמחייה. הדיונה יבשה ובעלת ריכוז גדול של קלציום-קרבונט. זרימת המים מביאה אתם אצות רקובות ההופכות לדשן לצמחייה החדשה המתפתחת על הדיונה. צמחים הגדלים על דיונות אלו מותאמים היטב לתנאים הקשים של הדיונה העוברית, לרוב צמחים אלו בעלי שורשים מאוד ארוכים המגיעים לאזור המים התת-קרקעי. השורשים העמוקים מאחדים את החול והדיונה העוברית הופכת לקדם דיונה ככל שיותר חול מגיע לצמחייה. הצמחייה מוסיפה חנקן לאדמה המאפשר לצמחים פחות חזקים להתפתח על הדיונה. צמחים אלו מותאמים לקרקע יבשה יחסית. דיונות צעירות נקראות דיונות צהובות ודיונות עם רקבוביות גדולות נקראות דיונות אפורות. בוואדי, בין דיונות אפורות, האזור היותר מוגן מרוחות ומליחות, מתפתחים מינים שפחות מאפיינים צמחיית דיונות.
רצועת החולות נמשכת במישור החוף לכל אורכו ומגיעה לרוחב של 5 - 6 קילומטרים, ונקטעת לארבע יחידות משנה רוחביות על ידי עמקי הסחף שיוצרים ערוצי הנחלים בדרכם אל הים:
חולות אשקלון (בין נחל שקמה לאשקלון)
חולות ניצנים (בין אשקלון לנחל לכיש)
חולות אשדוד (באשדוד) - ראו גם הדיונה הגדולה
חולות יבנה (בין נחל לכיש לנחל שורק)
חולות חולון-ראשון לציון (בין נחל שורק לתל אביב-יפו)
בנוסף, חולות בית להייה, חולות אבו מידין וחולות המואסי, ברצועת עזה.
דיונות בישראל > רשימת חולות הנגב

חולות חלוצה - החולות הגדולים בישראל. נמצאים בין גבול ישראל-מצרים לנחל הבשור.
חולות עגור - החלק הדרומי של חולות חלוצה.
חולות שונרה - ממזרח לחולות עגור, בין הר קרן לשבטה.
חולות כסוי - נמצאים בבקעת עובדה, ליד הר שחרות.
חולות סמר - הנמצאים בסמוך לתמנע
חולות גרופית - צפונית למלחת יטבתה, רובם בשטח ירדן.
חולות משאבים - אזור ניצנה, מערב הנגב.
ראו גם

גלישת חול
לקריאה נוספת

פרופסור משה ברור, "חולית/חוליות", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 8), הוצאת יבנה, תשס"א
חולות מישור החוף בישראל חשיבות ואתגר השימור, החברה להגנת הטבע
דיונה במדבר המערבי, סמוך לגבול מצרים - לוב.
חלוצי ההתיישבות בתל אביב מצטלמים בדיונות החול של העיר, 1910
דיונת החול הגדולה באשדוד
חתול מדבר סיני

| חתול מדבר סיני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: חתול
מין:: חתול מדבר סיני
שם מדעי
 Felis bieti ‏מילנה-אדוארד, 1892
תחום תפוצה


חתול מדבר סִינִי או חתול הרים סיני (שם מדעי: Felis bieti), חתול בר קטן החי במערב סין ובדרום מערב מונגוליה.
מאפיינים

חתול המדבר הסיני דומה במראהו לחתול בר אירופאי, למעט בצבע פרוותו. אורכו 80 ס"מ ועוד 35 ס"מ זנב. משקלו כ-6 ק"ג. צבע פרוותו כצבע חול, בחלקו התחתון צבעה לבנבן, ועל זנבו ורגליו טבעות שחורות. בנוסף על פרוותו מצויים פסים אנכיים לבנים, שעשויים להיות קשים להבחנה.
חתול זה נפוץ באזורים הבאים בסין: טיבט, צ'ינגהאי, גאנסו וסצ'ואן.
חתול המדבר הסיני פעיל בלילה; הוא צד מכרסמים, פיקות וציפורים. חתול המדבר הסיני מוגדר כמין מוגן בסין, אולם הוא עדיין מצוי בסכנה וזאת מחמת הרעלות מאורגנות של פיקות, שמהוות את טרפו העיקרי; הרעלות אלו גורמות להמתתם של חתולים אלו שלא בכוונה, או לירידה בבסיס המזון שלהם. להרג הפיקות השתמשו עד 1978 באבץ פוספיד (Zn3P2), ואולם זה התגלה כפוגע גם בטורפים אשר ניזונים מהפיקות והשימוש בחומר הופסק.
תקופת הרבייה של חתול המדבר הסיני נמשכת מינואר ועד מרץ. הגורים נולדים במאי ובכל המלטה בין 2 ל-4 גורים, אלו הופכים לעצמאיים לאחר כ-7–8 חודשים מלידתם.
מאפיינים > מיון

לחתול המדבר הסיני שלושה תת-מינים:
Felis b. bieti - חי בחלקו המזרחי של אזור התפוצה, בגאנסו וסצ'ואן.
Felis b. chutuchta - נפוץ בדרום מונגוליה. יש המסווגים אותו כתת-מין של חתול בר
Felis b. vellerosa - נפוץ בצפון מזרח צ'ינגהאי. יש המסווגים אותו כתת-מין של חתול בר
הערות שוליים

↑  חתול מדבר סיני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| חתוליים |
| --- | --- | --- |
| חתולים קטנים | חתולים קטנים |  |
| חתול | חתול חולות • חתול ביצות • חתול שחור-רגל • חתול מדבר סיני • חתול בר (חתול הבית) |   |
| חתול פאלאס (סוג ומין יחיד) | חתול פאלאס |   |
| חתול זהוב | חתול זהוב אסייתי • חתול זהוב בורנאי |   |
| חתול נמרי | חתול נמרי בנגלי • חתול דגים נמרי • חתול נמרי שטוח-ראש • חתול נמרי כהה • חתול נמרי סונדי |   |
| שונר | שונר צפוני • שונר קנדי • שונר איברי • שונר מצוי |   |
| קרקל | קרקל • חתול זהוב אפריקני |   |
| סרוואל (סוג ומין יחיד) | סרוואל |   |
| נמרון | אוצלוט • מרגיי • נמרון מנוקד • חתול קולוקולו • נמרון הפנטנל • נמרון הפמפס • נמרון ג'ופרי • חתול קודקוד • נמרון האנדים • נמרון דרומי |   |
| פומה | פומת ההרים • יגוארונדי |   |
| חתול שיש (סוג ומין יחיד) | חתול שיש |   |
| חתולים גדולים | חתולים גדולים |   |
| נמר ערפילי | נמר ערפילי מצוי • נמר ערפילי בורנאי |  |
| ברדלס (סוג ומין יחיד) | ברדלס |  |
| פנתר | אריה • טיגריס • נמר • יגואר • נמר השלג |  |
חוקר פרטי (מחזה)

ניר רון בהצגה "חוקר פרטי", תיאטרון החאן, 2011
עירית פשטן וניר רון, "חוקר פרטי", החאן
ארז שפריר (הולך), ניר רון מביט מרחוק, "חוקר פרטי", החאן
ניר רון ואריאל וולף, "חוקר פרטי"
מימין לשמאל ניר רון, תמר אלקן ואריאל וולף, "חוקר פרטי", החאן
כרמית מסילתי-קפלן ואורית גל, "חוקר פרטי", החאן
חוקר פרטי הוא מחזה פרי עטו ובבימויו של מיכאל גורביץ', השזור בשירים אותם הלחין יוני רכטר. הצגת בכורה בתיאטרון החאן הירושלמי הייתה ב-24 בדצמבר 2011.
הפקה

המחזה נולד במהלך עבודת אלתור בת שמונה חודשים שערך הבמאי מיכאל גורביץ בשיתוף שחקני הלהקה. שיטה זו, של כתיבה בצורת ניסוי וטעייה תוך כדי החזרה, מאפיינת את צורת עבודתו של גורביץ' בעת כתיבת מחזות מקוריים. בחודש העבודה הראשון קראו השחקנים את "המשתה" של אפלטון בהדרכתה של פרופסור מרגלית פינקלברג (שתרגמה אותו עשור קודם לכן לעברית), מתוך כוונה להעלות הצגה שתצא מתוך תוכני "המשתה". עם זאת, במהלך החזרות לבש המחזה צורה אחרת והפך למחזה בלשי-פסיכולוגי.
עלילה

אישה מגיעה לחוקר פרטי ומבקשת ממנו למצוא את בעלה שנעדר מביתו זה חמישה ימים. די מהר מגלה החוקר, כי האישה הסתירה ממנו פרטים הדרושים לו, כדי להשלים את חקירתו. למען האמת הוא מגלה, כי הוא עצמו מסתיר פרטים הקשורים לחקירה. על כל פנים הקשר בין האנשים שהוא פוגש ורצף האירועים שהוא חושף, מוזר מכדי להיות מקרי. הבעל נעלם מביתו, הבן נכנס למיטת הוריו ואינו יוצא ממנה, ואולי רק דרך חלומותיו של הבן יוכל החוקר להתחיל להבין את פשר התעלומה.
מוזיקה

ההצגה נפתחת בשירו של גתה "שר היער", עם לחנו של שוברט, בביצוע הקלטה של זמר הבריטון דיטריך פישר-דיסקאו ונגן הפסנתרן ג'רלד מור. הומאז' נוסף המופיע בהצגה הוא לשירו של נתן זך, "המוות בא אל סוס העץ מיכאל". לאורך כל המחזה מרחף צילו של המחזה "המשתה" של אפלטון, המנסה לבחון את מושג הארוס בדרכים שונות. בהצגה משולבים שירים אותם כתב מיכאל גורביץ', והלחין יוני רכטר.
תימות וסוגיות במחזה

ההצגה מבוססת על שני מוטיבים עיקריים: ים וחלום.
על אף שההצגה נראית כדרמה בלשית, היא מתבררת כדרמה פילוסופית ופסיכולוגית וכמסע אל נפש האדם. עולות בה תימות פילוסופיות כגון מקריות מול סיבתיות. כך למשל, גברת ויצמן הפונה לחוקר שיחפש את בעלה פולטת דבר מה על כך שמדובר בצירוף מקרים, והוא עונה לה: "זה לא צירוף מקרים גברת ויצמן היקרה, זהו הערפל שאופף את התודעה הקטנה והמוגבלת שלנו. כשהתעלומה הזאת תיפתר, יתפזר הערפל".
כמו כן עוסקת ההצגה בזוגיות ובוחנת את סוגיית האהבה שמשתנה בהתאם לאידיאל שיש לנו של האהוב. כך למשל, נוהג מיכאל (שנושא את שמו של המחזאי) לצלם את תמרה חברתו בכל הזדמנות אפשרית, בעוד שיום אחד הוא נוכח לדעת שתמרה האמיתית אינה דומה לתמרה שהוא צילם.
פרסים

ההצגה הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2012 בארבע קטגוריות שונות:
הראשונה – פרס המוזיקה המקורית בו זכה יוני רכטר.
השנייה – פרס עיצוב התפאורה עליו הייתה מועמדת המעצבת סבטלנה ברגר.
השלישית - פרס עיצוב התאורה עליו היה מועמד רוני כהן.
והרביעית- פרס הבטחת השנה עליו הייתה מועמדת השחקנית תמר אלקן.