stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מארק רוטה
ביוגרפיה

מארק רוטה נולד בשנת 1967 בעיר האג, במחוז דרום הולנד, במשפחה הולנדית רפורמית (קלוויניסטית). הוא הבן הצעיר והשביעי של איזאק רוטה (1988–1900), סוחר במקצועו. אמו היא אשתו השנייה של אביו, הרמינה קורנליה לבית דילינג (ילידת 1923), מזכירה במקצועה. האב עבד בחברת מסחר, קודם כיבואן באיי הודו המזרחיים (כיום רובם באינדונזיה), ואחר כך כמנהל בהולנד.
אשתו הראשונה, שילדה לו את שלושת ילדיו הראשונים, מתה בשבי היפני. מנישואיו השניים נולדו עוד ארבעה ילדים.
בשנים 1965–1979 למד רוטה הבן בתיכון בהאג במגמת אמנויות. שאיפתו המקורית הייתה להירשם לקונסרבטוריון ולהיות פסנתרן קונצרטים.
בסופו של דבר הוא סיים ב-1992 תואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת ליידן. במקביל ללימודיו היה חבר בכיר במטה הצעירים של מפלגת VVD. לאחר מכן כיהן במספר תפקידי ניהול בכירים בחברת "יוניליוור", ובמקביל התקדם במסגרת המפלגה. כיהן כסגן שר התעסוקה והרווחה של הולנד (2002–2004), ולאחר מכן כסגן שר החינוך, התרבות והמדע (2004–2006). ב-2003 נבחר לבית הנבחרים של הפרלמנט של הולנד במסגרת מפלגת VVD.
ב-27 ביוני 2006 נבחר רוטה לראשות מפלגת VVD, אך המפלגה בראשותו הפסידה בבחירות הכלליות, שנערכו באותה שנה, ואיבדה שישה מושבים בבית הנבחרים.
ביוגרפיה > ראש ממשלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בבחירות שנערכו ב-6 ביוני 2010 הפכה מפלגתו לגדולה ביותר בבית הנבחרים, עם 31 מושבים מתוך 150. לאחר תקופה ארוכה שנדרשה להקמת הממשלה בראשותו, הרכיב רוטה ממשלת מיעוט והפך לראש הממשלה ב-14 באוקטובר 2010. במהלך מערכת הבחירות וגם לאחריה הועלתה נגדו ביקורת בשל שיתוף הפעולה שלו עם מנהיג המפלגה הימנית "מפלגת החופש", חרט וילדרס. בממשלה שהוקמה סוכם כי מפלגת החופש תתמוך בקואליציה מבחוץ, ולא תקבל תיקים בממשלה.
שנה וחצי לאחר מכן נאלץ רוטה להודיע על פיזור הממשלה, ב-23 באפריל 2012, לאחר כישלון הדיונים על תקציב הצנע שהציע בעקבות המשבר הכלכלי באירופה. בבחירות שנערכו ב-12 בספטמבר באותה שנה זכתה מפלגתו שוב ואף הגדילה את כוחה בבית הנבחרים ל-41 מושבים. רוטה הקים את ממשלתו השנייה ב-5 בנובמבר באותה שנה, יחד עם מפלגת העבודה ההולנדית, שהגיעה למקום השני בבחירות לבית הנבחרים.
ב-15 בינואר 2021 רוטה וממשלתו התפטרו בעקבות ביקורת על פעולות מִנהל המס והמכסים ההולנדי, שהובילו לכך שהואשמו בטעות כ-26,000 הורים, מרביתם מקרב קהילות מהגרים, על לקיחת קצבאות ילדים שלא הגיעו להם וננקטו נגדם צעדים משפטיים. הממשלה המשיכה לתפקד כממשלת מעבר עד הבחירות שהיו אמורות להתקיים בכל מקרה ב-17 במרץ 2021. לאחר הבחירות, בהן זכתה מפלגתו ב-35 מושבים, הסתבך בשערורייה במהלך המשא ומתן הקואליציוני. הוא הצליח להגיע להסכם קואליציוני בדצמבר 2021.
ב-7 ביולי 2023, הודיע רוטה על התפטרות הממשלה, לאחר שמפלגות הקואליציה לא הגיעו להסכמה בנוגע למדיניות ההגירה במדינה. רוטה הציע להקשיח את מדיניות איחוד המשפחות, שמאפשרת לפליטים שנמצאים במדינה לבקש איחוד עם ילדיהם שנמצאים מחוץ לה. שתיים מבין ארבע מפלגות הקואליציה התנגדו להצעה, ורוטה הגיש את התפטרותו. הוא המשיך לכהן כראש ממשלת מעבר עד שהורכבה ממשלה חדשה ומונה ראש ממשלה חדש ב-2 ביולי 2024.
ב-23 באוקטובר 2023 בזמן מלחמת חרבות ברזל הגיע לישראל ונפגש עם רה"מ בנימין נתניהו במסגרת ביקור הזדהות, ושב וביקר במהלך המלחמה ב־12 בפברואר 2024.
ביוגרפיה > מזכ״ל נאט״ו

ב-1 באוקטובר 2024 החל לכהן כמזכ"ל נאט"ו, לאחר שנבחר להחליף בתפקיד את ינס סטולטנברג.
חיים אישיים

רוטה הוא רווק. מבחינה דתית הוא פרוטסטנטי-קלוויניסט.
במקביל לקריירה הפוליטית שלו, נהג להעביר שיעורים בלימודי חברה בבית ספר תיכון בעיר האג.
הערות שוליים

↑  Dirty Dutch protests start sticking to ‘Teflon Mark’ Rutte, POLITICO, ‏2022-08-04 (באנגלית אמריקאית)
↑  הולנד: המועמד המוביל מוכן לחבור לימין הקיצוני, באתר ynet, 7 ביוני 2010
↑  ר"מ הולנד התפטר עקב כישלון המו"מ על תוכנית הצנע, באתר הארץ, 24 באפריל 2012
↑  סוכנויות הידיעות, הולנד: הממשלה התפטרה לאחר שאלפי הורים הואשמו בטעות בהונאת מס, באתר ynet, 16 בינואר 2021
↑  מואשם ששיקר: ר"מ הולנד בסכנת הדחה אחרי 11 שנה, באתר ynet, 3 באפריל 2021
↑  הולנד נכנסת לסגר הדוק: "האומיקרון הביא גל חמישי, זה בלתי נמנע", באתר ynet, 18 בדצמבר 2021
↑  יוסי נכטיגל, ‏בפעם השלישית: רה"מ ההולנדי נחת בישראל עם צוות יועצים, באתר כיכר השבת, 12 בפברואר 2024
↑   בעקבות קריסת ממשלתו: ראש ממשלת הולנד פורש אחרי 13 שנה, באתר וואלה, 10 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810532251605606  GND: 142715522  ISNI: 0000 0001 0755 8662  LCCN: n2011058319  MusicBrainz: 58b5875c-ce12-4a1e-b78f-354dc9d22591  NKC: jo20241239573  NTA: 265547113  VIAF: 160188731   WorldCat (עם VIAF): 160188731
שיר לנטע

"שיר לנטע" הוא הסינגל השני של הזמר והשחקן הישראלי ניר כנען. השיר יצא ב-14 בפברואר 2024 וזכה להצלחה רבה, בעיקר ברשת החברתית טיקטוק ובפלטפורמות הסטרימינג השונות.
הרכב

השיר הוא בלדה המאופיינת בצלילי פסנתר, כלי מיתר ושירה עדינה. על פי מאקו, הסגנון המוזיקלי של השיר מזכיר בלדות משנות השבעים ויוצרים ישראלים של רוק ופופ ישראלי "רך". השיר נכתב על השחקנית נטע רוט, שהייתה בת זוגו של כנען, והוא מבטא את תחושת אהבתו כלפיה.
הצלחה

השיר זכה להצלחה ויראלית בטיקטוק, כאשר הפך לפופולרי בעיקר בסרטונים העוסקים במערכות יחסים רומנטיות, וכן באהבה בין בני משפחה וחברים, וצבר אלפי סרטונים המשתמשים בסאונד שלו ומיליוני צפיות. בנוסף, זכה השיר למאות אלפי האזנות בספוטיפיי ובשאר פלטפורמות הסטרימינג. "שיר לנטע" אף נכנס למצעד היטליסט של מאקו, והגיע לשיאו למקום ה-35 במצעד. גם בתחנות הרדיו זכה השיר להצלחה, כאשר הגיע למקומות השלישי והשישי בהתאמה במצעד הרשמי של גלגלצ ובעשירייה של כאן גימל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 14 |  |
|  ישראל | היטליסט | 35 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 3 |  |
|  ישראל | העשירייה | 6 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (התשפ"ד)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | גלגלצ | 16 |  |
הערות שוליים

1 2 3 4  יפתח כרמלי, ‏"שיר לנטע" של ניר כנען הפך ללהיט טיקטוק, באתר ‏מאקו‏, 25 באפריל 2024
↑  מדיה פורסט - המצעד הישראלי השבועי, באתר מדיה פורסט, יש לבחור בשבוע ה-22 של שנת 2024, ‏2 ביוני 2024
↑  היטליסט: מצעד המוזיקה של ישראל mako, באתר היטליסט, השבוע ה-22 של שנת 2024, ‏28 במאי 2024
↑  המצעד הישראלי 23/05/2024, באתר גלגלצ, ‏30 במאי 2024
↑  כאן גימל, עומר, שרק ואודיה עדיין במקום הראשון..., באתר אינסטגרם, ‏13 ביוני 2024
סנדלר

ערך זה עוסק באדם העוסק בייצור או בתיקון נעליים וסנדלים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
סנדלר באי קאפרי שבאיטליה.
סנדלרים בבנגלדש
סנדלר הוא אדם העוסק בייצור או בתיקון של נעליים וסנדלים. יש סנדלרים המתמחים בסוג מסוים של נעליים, כגון נעליים אורתופדיות.
הסנדלרות היא מקצוע שהולך ונעלם, מכמה סיבות. ראשית, מרבית הנעליים מיוצרות כיום בייצור המוני בבתי חרושת. שנית, אנשים רבים מעדיפים לרכוש נעליים חדשות מאשר לתקן את נעליהם הישנות, הן משום שהבדלי העלות אינם משמעותיים והן בשל שינוי בהרגלי הצריכה. שלישית, אמצעי הייצור והחומרים מהם עשויות נעליים השתנו, וכיום רבות הנעליים שלא ניתנות לתיקון עם התבלותן.
שמות המשפחה "שומאכר" (Schumacher) ו"שוסטר" (Schuster) פירושם בגרמנית סנדלר, ומקור השמות הוא לרוב כאשר אחד מאבות משפחה זו אכן היה סנדלר. שמות המשפחה Sandler,‏ Sandel‏ ו-Sandelmann‏ גם הם מצביעים לרוב על היות אחד מאבות המשפחה סנדלר.
סנדלרות בישראל

במשך שנים רבות נחשבו מקצועות העור, ובתוכם מקצוע הסנדלרות, למקצוע נחשל. הפועלים בתחום סבלו ממצוקה כלכלית ומחסור במקורות פרנסה, בין השאר, עקב התחרות עם סחורה תוצרת חוץ. בשנות מלחמת העולם השנייה הוטב המצב משני טעמים: הראשון, הזמנות הצבא הבריטי: ישראל הייתה הספק הראשי של נעליים לצבא בכל המזרח התיכון, והשני, האטה ביבוא.
מרבית הפועלים הסנדלרים בארץ היו בני עדות המזרח. בשנות ה-40 חלה הטבה בתנאים עקב התארגנות מקצועית במסגרת ההסתדרות שהולידה הסכמי עבודה מול המעסיקים.
בדצמבר 1937 יצאו סנדלרי ירושלים בשיתוף עם האיגוד למען תוצרת הארץ, למשמרות מחאה מול בית המסחר לנעלים "קדימה" שהציף את השוק בנעליים מיובאות מסוריה. המשמרות גרמו לקונים רבים לחזור בהם מקנייתם.
בין השנים 1950–1951, בתקופת הצנע, התקיימו בארץ שביתות סנדלרים בשל העדר הקצבה מתאימה של עורות לייצור נעליים. בתקופת הקיצוב מנה ארגון הסנדלרים והאורתופדים של תל אביב-יפו כאלף חברים.
בשנות ה-60 היה מחסור גדול בסנדלרים. בגלל חוסר היוקרה שבו, לא היה דור המשך שילמד את המקצוע. מוסד שהכשיר בכל זאת, נערים למקצוע הסנדלרות היה בית הספר המקצועי "כפר בתיה" (נוסד ב-1947). אחת העתודות המקצועיות במקום הייתה מגמת סנדלרות. "כל שנה מסיימים את לימודיהם כ-20 סנדלרים" לאחר הכשרה מקצועית של שנה וחצי-שנתיים.
סנדלרים בתרבות

הביטוי "הסנדלר הולך יחף" מתייחס לאדם בעל מומחיות בתחום מסוים, שאינו מממש את מומחיותו כלפי עצמו. (מקורו בחרוז בערבית: איסקאפי - חאפי)
במחזה שלמה המלך ושלמי הסנדלר, שלמי הוא סנדלר הדומה במראהו לשלמה המלך, והשניים מחליפים בתפקידיהם לזמן קצר. הסנדלר מסמל את הניגוד המוחלט למלך, בהיותו איש פשוט וקשה יום.
בשחמט, "מט סנדלרים" הוא כינוי להשגת מט בתוך ארבעה מהלכים.
הביטוי הלטיני "סנדלר, לא מעל הסנדל" (לטינית: ne supra crepidam, sutor) מיוחס לצייר היווני אפלס שהפנה אותו לסנדלר שיעץ לאמן איך לצייר נעל ואחר כך הרשה לעצמו להעיר הערות נוספות. כוונת האמרה שהמומחה יעסוק במומחיותו.
כינוי לרופא חסר כישרון, "זה רופא?, זה סנדלר"...
מיחזור נעליים

בשנים האחרונות התחילו אנשים ומפעלים למחזר נעליים בצורות שונות. יש המשתמשים בנעליים ישנות בתור עציצים, יש המפרקים אותן לגורמים ומשתמשים בהן ליצירת תיקים.
חברות מסוימות מייצרות נעליים מפסולת פלסטיק. חברת אדידס למשל, הופכת פסולת בקבוקים מהים לנעלי ובגדי ספורט.
הערות שוליים

↑   בלומברג, העבודה מרחוק חיסלה את הסנדלריות. הדרך שבה חזרנו למשרד קברה אותן סופית, באתר הארץ, 28 ביוני 2024
↑  סנדלר, באתר בית התפוצות
↑  בין פועלי העור, דבר, 17 במאי 1946
↑  ירושלים, דבר, 24 בדצמבר 1937
↑  אסף שטול-טראורינג, היום לפני 61 שנה: ללא עורות, הסנדלרים מתכוננים לשביתה, באתר הארץ, 1 באפריל 2012
↑  נתן דונביץ, "הכרך שלי / בעיות סנדלרים", "הארץ", 29 במרץ 1963
↑  "סנדלרים צעירים", "הארץ", 16 במרץ 1955
↑  Mikayla Richard, Shoe Recycling - How To Give Your Shoes A New Purpose, ResourceCenter, ‏10/5/2017 (באנגלית)
↑  Clancy Morgan, Adidas is turning plastic ocean waste into sneakers and sportswear, Buisiness Insider, ‏2/9/2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538962705171  GND: 4180080-1  LCCN: sh85121732  NKC: ph254899 
סנדלרים בקיבוץ גן שמואל, שנות ה-30
אלכסנדר רודצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  23 בנובמבר 1891 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  3 בדצמבר 1956 (בגיל 65) מוסקבה, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 לאום:  רוסים 
 מקום לימודים:  Qazan Art School 
 תחום יצירה:  צילום, קונסטרוקטיביזם, אוונגרד, אמנות חזותית, גרפיקה 
 זרם באמנות:  קונסטרוקטיביזם, קוביזם, סופרמטיזם 
 בן או בת זוג:  Varvara Stepanova 
 
אלכסנדר מיכאלוביץ רודצ`נקו (ברוסית: Алекса́ндр Миха́йлович Ро́дченко;‏ 5 בדצמבר 1891 – 3 בדצמבר 1956) היה אמן, פסל, צלם ומעצב גרפי רוסי.
ביוגרפיה

רודצ'נקו למד אמנות בבית הספר בקאזאן בין השנים 1914-1910. לאחר מכן עזב למוסקבה, ושם למד גרפיקה בשנת 1915 והיה אסיסטנט של הפסל ולדימיר טאטלין. במוסקבה עזב במהרה את סגנון הציור הפוטוריסטי לטובת המופשט-גאומטרי. את ציוריו הגאומטריים צייר באמצעות סרגל ומחוגה.
את עבודותיו הגאומטריות הראשונות הציג בתערוכה שארגן טאטלין במוסקבה ב-1916, ובשנת 1918 הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו במוסקבה. דוגמה לאחד מציוריו הגאומטריים הוא הציור "אדום וצהוב". בהמשך שנה זו צייר את סדרת העבודות "שחור על שחור" (1918) כמענה לסדרה המפורסמת של קזימיר מלביץ', "לבן על לבן". בשנת 1919 החל ליצור עבודות קונסטרוקטיביסטיות תלת-ממדיות שנעשו בעץ, מתכת וחומרים שונים. בעבודות אלו עשה שימוש בצורות גאומטריות שיצרו קומפוזיציות דינמיות. לדוגמה, מבנה תלוי משנת 1920.
בשנת 1921 הוא הציג טריפטיכון על בסיס 3 צבעי יסוד (צהוב, כחול ואדום) שלדבריו היווה את ״מות הציור״ מכיוון שבו מלאכת הציור מוצתה והגיעה למסקנה הלוגית שלה, ולכן לא נותר צורך לחקור את המדיום הזה. בין השאר, עבודה זו היוותה השראה לעבודה של היטו שטיירל ב-2007.
רודצ'נקו הוביל פלג מתוך התנועה הקונסטרוקטיביסטית שנקרא "קבוצת הפרודוקטיביסטים". קבוצה זו האמינה שיש לחזק את הקשר בין האמנות לתעשייה, וכן ליצור קשר טוב יותר עם אוכלוסיית הפועלים והצרכנים. לדוגמה, עיצוב פנים וריהוט למועדון עבור פועלים משנת 1925. רודצ'נקו דחה את האמנות היפה לטובת האמנות השימושית. הוא עזב את הציור לטובת צילום (בו שיתף פעולה עם חברו גאורגי זלמה), יצירת פוסטרים, איור ספרים, טיפוגרפיה, עיצוב רהיטים ועיצוב תפאורות לקולנוע.
הוא אייר את ספרי שיריו של ולדימיר מאיאקובסקי בין השנים 1929-1925 וגם את הירחון הקונסטרוקטיביסטי "קינו - פוט". הוא צילם בעבור עיתונים רבים, והיה אחד מראשוני היוצרים שעשה שימוש בפוטומונטז' יחד עם ג'ון הרטפילד וראול האוסמן. בעבודות אלו נמשך אל נושאי הספורט, הקרקס, תהלוכות חגיגיות ודרך החיים הסובייטית. כצלם ביצע ניסויים בתקריבים. רודצ'נקו ביים סרטים תיעודיים ויצר תפאורות רבות לסרטים ולהצגות, ביניהם ההצגה "חרק המיטה" (1929) (תמונות נוספות) בבימויו של גלבוב פנדלום.
רודצ'נקו זכה בארבעה פרסים בתערוכת אמנות בפריז בשנת 1925, וזו הייתה הפעם היחידה שיצא מגבולות ברית המועצות.
במשך חייו יזם בניית מוזיאונים במסגרת תפקידים ממשלתיים-תרבותיים, ולימד אמנות.
הערות שוליים

↑  פוטומונטאז׳ים של הרטפילד, הארץ, 29 בספטמבר 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507960105171  PLWABN: 9810620463705606  BIBSYS: 90068023  BNE: XX892169  BnF: cb12074589t (data)  CANTIC: a11326621  CiNii: DA02518032  GND: 118641999  ICCU: CFIV018937  ISNI: 0000 0001 2037 127X  KulturNav: 946acee4-e804-41fa-9f4c-3de02820886c  LCCN: n83138042  LNB: 000071595  NDL: 00533131  NKC: kup19980000083399  NLA: 35268800  NSK: 000090483  NTA: 069419132  PIC: 1769  RERO: 02-A000138783  RKD: 67549  SELIBR: 87533  SNAC: w6mk6x89  SUDOC: 029035732  Trove: 890443  ULAN: 500017582  VIAF: 56633412   WorldCat (עם VIAF): 56633412
פניה עוז-זלצברגר

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1960 (בת 64) חולדה, ישראל 
 שם לידה:  פניה עוז 
 ענף מדעי:  ספרות, היסטוריוגרפיה, פרופסור אמריטוס 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת אוקספורד 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון רוברטסון
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 בן או בת זוג:  עלי זלצברגר 
 
פָנְיָה עוז-זלצברגר (נולדה ב-28 באוקטובר 1960) היא סופרת והיסטוריונית ישראלית, פרופסור אמריטה בפקולטה למשפטים ובמכון ללימודי גרמניה ואירופה באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

עוז-זלצברגר נולדה בקבוצת חולדה, בת בכורה לסופר עמוס עוז ולנילי. אחות לסופרת הילדים גליה עוז ולמשורר דניאל עוז. עוז למדה בבית הספר היסודי בחולדה ובתיכון מקיף ע"ש ברנר בקיבוץ גבעת ברנר. שירתה בשנים 1980–1982 כקצינה בצה"ל בחיל המודיעין. בעלת תואר ראשון בהצטיינות בפילוסופיה ובהיסטוריה (1985) ותואר שני בהצטיינות יתרה בהיסטוריה (1987), שניהם מאוניברסיטת תל אביב. את עבודת הדוקטורט שלה (1991), שעסקה במחשבת הנאורות בסקוטלנד ובגרמניה, כתבה עוז-זלצברגר באוניברסיטת אוקספורד, בהנחייתו של ההיסטוריון ג'ון רוברטסון.
עוז-זלצברגר פרסמה ספרים ומאמרים אקדמיים בנושאים מגוונים, ובהם היסטוריה, פוליטיקה ואקטואליה. כמו כן פרסמה מאמרי דעה רבים, בין השאר בעיתונים "אינטרנשיונל הרלד טריביון", "ניוזוויק", "וול סטריט ג'ורנל" ו"פרנקפורטר אלגמיינה צייטונג". הייתה חברת המועצה הציבורית של המכון הישראלי לדמוקרטיה וכיום מכהנת, בין השאר, כחברת המועצה המייעצת של פורום העתיד ישראל-גרמניה ושל המכון הבינלאומי ללימודי ישראל.
יחד עם אביה, עמוס עוז, השתתפה בכנס ייסוד תנועת השמאל "התנועה החדשה" שקמה בשנת 2008 לקראת הבחירות לכנסת ה-18. עם זאת, פניה סבורה ש"תנועת השחרור הלאומית הפלסטינית היא אחת התנועות הרצחניות והבלתי מועילות ביותר בתולדות תנועות השחרור הלאומיות" וכי מנהיגיה "בגדו באינטרס של עמם".
עוז-זלצברגר נשואה לפרופסור למשפטים עלי זלצברגר. לזוג שני בנים והם מתגוררים בזכרון יעקב.
קריירה אקדמית

פרופ' עוז-זלצברגר מלמדת בפקולטה למשפטים באוניברסיטת חיפה, שם כיהנה מאז שנת 2003 כראש פורום פוזן לחקר מחשבה פוליטית. עוז-זלצברגר לימדה במוסדות נוספים בעולם, בין השאר באוניברסיטת פרינסטון שבארצות הברית כפרופסור אורח להוראה מצטיינת (2010-2009). עמדה בראש הקתדרה ע"ש לאון ליברמן ללימודי ישראל המודרנית באוניברסיטת מונש שבאוסטרליה (2007–2012).
תחומי מחקריה מקיפים את תולדות המחשבה הפוליטית, בדגש על העת החדשה המוקדמת באירופה. רבות מעבודותיה עוסקות בתולדות הנאורות - בעיקר בסקוטלנד ובגרמניה, ובהיבטים כלל-אירופיים תוך בחינת תרגומים ומעברים של רעיונות בין תרבויות.
בספר יהודים ומילים חקרה עוז-זלצברגר את המקורות העבריים העתיקים של רעיונות פוליטיים אירופיים בראשית הזמן המודרני, ואת הקשר בינם לעליית הרפובליקניזם והליברליזם של הזמן החדש. במסגרת מחקר זה טבעה עוז-זלצברגר את המונח הבראיזם פוליטי.
בשנת 1999 זכתה במקום הראשון בתחרות הסיפור הקצר של עיתון "הארץ" על הסיפור "השריטה". בשנת 2001 יצא לאור בעברית בהוצאת כתר ספרה "ישראלים, ברלין" (פורסם גם בגרמנית, באותה שנה, בהוצאת זורקאמפ). בנובמבר 2012 התפרסם בבית ההוצאה של אוניברסיטת ייל ספרם של עמוס עוז ופניה עוז-זלצברגר, Jews and Words, מסה על ההיסטוריה היהודית מנקודת ראות אישית וחילונית של אב ובתו, סופר והיסטוריונית. הספר נכתב באנגלית ויצא לאור גם בעברית (בהוצאת כתר בשנת 2014) ובשפות אחרות.
באוגוסט 2016 נבחרה לכהן כמנהלת מכון פיידיאה, מוסד ללימודי יהדות בסטוקהולם, שוודיה.
בתחילת אוקטובר 2020 יצאה לפנסיה מוקדמת, וכיום היא פרופסור אמריטה באוניברסיטת חיפה.
פרסומים > ספרים שכתבה

ישראלים, ברלין, הוצאת כתר, 2001
יהודים ומילים, הוצאת כתר, 2014 (יחד עם עמוס עוז)
Translating the Enlightenment: Scottish Civic Discourse in Eighteenth-Century Germany, Oxford: Clarendon Press, 1995
Jews and Words (Co-Authored with Amos Oz), Yale University Press, 2012.
Translated into- German, Italian, Portuguese, Hebrew, Croatian, Czech, Dutch, French, Greek, Polish, Romanian and Spanish.
פרסומים > ספרים שערכה

(ed.) Adam Ferguson, An Essay on the History of Civil Society (Cambridge University Press, 1995)
(ed.) with Eveline Goodman-Thau, Das jüdische Erbe Europas (Philo, 2005)
(ed.) with Gordon Schochet and Meirav Jones, Political Hebraism: Judaic Sources in Early Modern Political Thought (Shalem, 2008)
(ed.) with Thomas Maissen, The Liberal-Republican Quandary in Israel, Europe, and the United States: Early Modern Political Thought Meets Current Affairs (Academic Studies Press, 2012)
(ed.) with Yedidia Stern, The Israeli Nation - State: Political, Constitutional and Cultural Challenges (Academic Studies Press, 2014)
פרסומים > סיפור קצר

השריטה, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2014
פרסומים > מבחר מאמרים

המסורת הגרמנית של בית-המשפט העליון בישראל עם עלי זלצברגר, עיוני משפט 1998
הופעת האוניברסיטה המודרנית בגרמניה במאה הי"ח, חינוך והיסטוריה (קובץ בעריכת רבקה פלדחי ועמנואל אטקס) 1999
גן מלבלב בגיא ההריגה: מדוע קרסו האידאולוגיות הגדולות של המאה העשרים, פנים 2000
שורשים יהודיים של הרפובליקה המודרנית, תכלת 2002
הגיע הזמן לחזור לאירופה(הקישור אינו פעיל), אופקים חדשים 2003
ג׳ון רולס על צדק ושוויון, משפט וממשל ז', תשס"ה
מסורת חופש הביטוי בישראל עם עלי זלצברגר, שקט, מדברים! 2006
הרצל הלא ישראלי, הרצל אז והיום: יהודי ישן- אדם חדש (קובץ בעריכת אבי שגיא וידידיה צ' שטרן) מכון הרטמן 2008
גם החלומות גם הטעויות, כיוונים חדשים 2008
ישראל כמדינה לאומית וליברלית עם רות גביזון, משפט ועסקים 2012
פרסומים > טורי דעה בעברית

מקבץ טורים מאת פניה עוז-זלצברגר באתר ynet
פניה עוז-זלצברגר, ראו את מי העכבר השאיר בחוץ, באתר TheMarker‏, 25 בדצמבר 2006
מילים אישיות על ייקים, ארגון יוצאי מרכז אירופה – יוני, 2007
אלה לא ילדי, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2008
תנו להם עברית טובה, באתר הארץ, 22 בספטמבר 2010
זכויות אדם לכולם, באתר הארץ, 28 בינואר 2011
איה פלוטו? בארמגדון, באתר הארץ, 9 במאי 2011
האם איבדנו את התקוה, באתר הארץ, 4 ביולי 2011
והעיקר, לא לשתוק, באתר הארץ, 20 בספטמבר 2011
ויכוח חיובי על שליט, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2011
אתוס מה יגידו, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2012
אהבה נוסח המאה ה-21, באתר הארץ, 24 במרץ 2013
פניה עוז-זלצברגר, ועדת חקירה למשרד החינוך, באתר הארץ, 9 באוגוסט 2014
פניה עוז-זלצברגר, יותר תלמוד בבלי, פחות אינפנטיליות, באתר הארץ, 16 בפברואר 2015
פרסומים > טורי דעה באנגלית

History's Obligations : Europe Should Step in - and Look Israelis in the Eye, International Herald Tribune 29.3.2002
An Absurd Link? Europe Forgets Israel’s Origins, New York Times 27.6.2003
The Haifa and Bar Ilan Boycott, The Wall Street Journal 2.5.2005
Spain Before Poland, Haaretz 16.4.2007
Go Ahead and Boycott Israel, The Guardian 15.1.2009
But Is It Good for Democracy? Israel's Dilemma, World Affairs May/June 2010
Ashamed of My Country, Newsweek 1.6.2010
Israel's Inferno, Newsweek 5.12.2010
Pharaoh, Let My People Go: Are Egyptians the New Israelites?, Newsweek 6.2.2011
Goodbye to a Cross-Border Dreamer, Newsweek 10.4.2011
The Collective Has Come Apart, Haaretz 22.7.2011
A Still-Relevant Miracle, Haaretz 24.6.2011
With Friends Like These ..., Newsweek 18.9.2011
Resigned To Loss, But Optimism On The Center-Left, Newsweek 22.1.2013
Who’s a Jew?, Newsweek 5.2.2013
Why Obama Will Address Israelis, Not Their Politicians, Newsweek 19.3.2013
Habemus Papam? Habemus Controversy!, Newsweek 25.3.2013
What America Means to Israel, Newsweek 22.4.2013
הערות שוליים

↑  עפרי אילני, אורון: החלל בחברה הישראלית גדול מכדי שמרצ תמלאו לבדה, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2008
↑  יואב שורק, ‏"הנוסחה להרחקת השלום", השילוח, גליון 14, אפריל 2019
↑  אתר האינטרנט של מכון פיידיאה
↑   ציוץ של פניה עוז-זלצברגר ברשת החברתית אקס (טוויטר), 20 באוקטובר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266100905171  PLWABN: 9810616163405606  BIBSYS: 90880966  BNE: XX5434588  BnF: cb150141845 (data)  CANTIC: a11978818  CiNii: DA08879816  GND: 123332958  ISNI: 0000 0001 1069 4008  LCCN: n94057454  LNB: 000033842  NKC: jo2015863238  NLG: 310264  NSK: 000650561  NTA: 162856091  ORCID: 0000-0002-2636-1811  RERO: 02-A003663322  SELIBR: 380385  SUDOC: 069282706  VIAF: 69208036   WorldCat (עם VIAF): 69208036
אנה גווארה

אנה גבריאלה גווארה אספינוזה (בספרדית: Ana Gabriela Guevara Espinoza; נולדה ב-4 במרץ 1977 בנוגלס, מקסיקו) היא אתלטיקאית מקסיקנית. היא אלופת עולם (פריז 2003) וסגנית אלופה אולימפית (אתונה 2004) בריצת 400 מטר. בעלת התוצאה התשיעית בכל הזמנים (48.89 שניות).
ביוגרפיה

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1999 השיגה גווארה את מדליית הזהב הראשונה שלה בתחרות בינלאומית בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.91 שניות.
באולימפיאדת סידני (2000) סיימה גווארה במקום החמישי בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.96 שניות.
באליפות העולם שנערכה באדמונטון, קנדה בשנת 2001 זכתה גווארה במדליית ארד בריצת 400 מטר, בתוצאה של 49.97 שניות.
בשנת 2002 זכתה גווארה בליגת הזהב, בכל שש התחרויות בריצת 400 מטר, כמו הישאם אל גרוז' ממרוקו (ריצת 1500 מטר), מריון ג'ונס מארצות הברית (ריצת 100 מטר) ופליקס סאנצ'ז מהרפובליקה הדומיניקנית (ריצת 400 מטר משוכות) וארבעתם התחלקו בפרס מיליון דולר (כל אחד מהם קיבל 250,000 דולר).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית בתחילת אוגוסט 2003 הגנה גווארה על תוארה וזכתה במדליית זהב שנייה בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.36 שניות.
ביוגרפיה > אירוע השיא

שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בפריז, צרפת זכתה גווארה במדליית זהב בריצת 400 מטר בשיא אישי חדש, שיא מקסיקו חדש ותוצאת השנה בעולם של 48.89 שניות.
באולימפיאדת אתונה (2004) נשאה גווארה את דגל מקסיקו בטקס הפתיחה. במשחקים עצמם היא זכתה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.56 שניות. בנוסף, היא סיימה במקום ה-11 בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:27.88 דקות.
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה גווארה במדליית ארד בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.81 שניות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל בשנת 2007 הגנה גווארה על תוארה וזכתה במדליית זהב פעם שלישית ברציפות בריצת 400 מטר בתוצאה של 50.34 שניות. בנוסף, היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:27.75 דקות.
בינואר 2008 פרשה גווארה מאתלטיקה.
הערות שוליים

↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14291090
מת'יו רידג'וויי

| --- | --- |
גנרל מת'יו רידג'וויי
גנרל מת'יו רידג'וויי
 לידה:  3 במרץ 1895 ארצות הברית פורט מונרו, וירג'יניה, ארצות הברית
 פטירה:  26 ביולי 1993 (בגיל 98) ארצות הברית פיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  תיכון בוסטון אינגליש  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–1955 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82  מפקד הקורפוס המוטס ה-18 מפקד הארמייה השמינית מפקד כוחות האו"ם בקוריאה  המושל הצבאי של יפן  ראש מטה צבא ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה הפלישה לסיציליה  הפלישה לנורמנדיה  מבצע מרקט גארדן  מבצע ורסיטי (פלישה מעבר לריין)  מלחמת קוריאה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין (3 פעמים)   כוכב הכסף (2 פעמים)   כוכב הארד   לב הארגמן (פעמיים)   מדליית השירות המצוין (4 פעמים)  מדליית החירות הנשיאותית
 
מת'יו רידג'וויי (באנגלית: Matthew Bunker Ridgway; ‏3 במרץ 1895 – 26 ביולי 1993) היה גנרל אמריקאי שנודע בעיקר בפעולותיו שגרמו למהפך צבאי במלחמת קוריאה.
ביוגרפיה

בשנת 1917 סיים רידג'וויי את לימודיו באקדמיה הצבאית וסט פוינט. בשנים 1924–1925 השתלם בבית הספר ללוחמת חיל רגלים בפורט בנינג, ג'ורג'יה. ב-1927 נשלח לניקרגואה ולאחר מכן נשלח כיועץ צבאי לפיליפינים. לאחר מכן פיקד על בית הספר לפיקוד ומטה פורט לוונוורת' בקנזס. בשנים 1935–1937 השתלם במכללת הקרב הצבאית בפנסילבניה. לאחר מכן שימש כסגן קצין מטה של הארמייה השנייה והרביעית. גנרל ג'ורג' מרשל התרשם מביצועיו וצירף אותו בספטמבר 1939 ליחידה לתכנון המלחמה.