stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות אל סלוודור
תולדות היהודים באל סלוודור

הנוכחות הראשונה של מהגרים יהודים באל סלוודור מתחילה בסוף המאה ה-19, עם הגעתם של יהודי אלזס לסן סלוודור. למעט מעבר מזדמן של מתגיירים מפורטוגל, לא הייתה קהילה יהודית קבועה במדינה עד לתחילת המאה ה-20, כאשר יהודים ספרדים הגיעו דרך צרפת והתיישבו בעיר צ'לצ'ואפה. בשנת 1909 ערך אלפרדו ווידאוור, שארגן את חיי הדת והקהילה, את תפילות ראש השנה ויום הכיפורים הראשונים. גם יהודי גרמניה התיישבו באל סלוודור בתקופה זו.
כבר מהתקופה הקולוניאלית יש תיעוד של יהודים באמריקה הלטינית, באל סלוודור יש תיעוד של מספר עליות יהודיות מפורטוגל, עם קבלת עצמאותה של אל סלוודור. מאמינים שהמהגר היהודי הראשון היה ברנרדו האס, יליד אלזס. לאחר מכן, היהודי הגרמני המתועד הראשון הגיע לאל סלוודור ב-1888, לדברי האקדמית ג'סיקה אלפרט. צרפת ומרכז אירופה היו ארצות המוצא העיקריות של הגירה יהודית זו.
בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה באל סלוודור, הקהילה היהודית פיתחה תחושת קהילתיות והשתקעה בחיי אל סלוודור. עם עליית הנאציזם באירופה, רבים מחברי הקהילה היהודית בסלוודור ניסו לעזור לקרובים להימלט מאירופה. חלקם הצליחו להביא את קרוביהם לאל סלוודור, בעוד שאחרים נאלצו לשלוח אותם למדינות שכנות, כמו ברזיל, אקוודור, גואטמלה ופנמה.
תולדות היהודים באל סלוודור > השואה

במהלך שנות ה-30 ותחילת שנות ה-40, נשיא אל סלוודור, מקסימיליאנו מרטינס הרננדז, היה אוהד פאשיסטי ומעריץ של היטלר ומוסוליני. כתוצאה מכך, אל סלוודור הפכה לפרו-גרמנית באופן מטריד ולאחר מכן לפרו-ציר. הסחר עם גרמניה היה פורה ביותר, והמדינה אישרה באופן דיפלומטי את פעולותיה של איטליה וגרמניה בספרד של פרנקו. אל סלוודור קיבלה גם סיוע צבאי מגרמניה ומאיטליה, ותמיכת הממשלה ברייך השלישי באה לידי ביטוי במהרה בציבור הרחב שתמך בהיטלר ובפאשיסטים. התפתחויות אלו היו מדאיגות עבור יהודי המדינה.
ב-30 ביולי 1939, הנשיא מרטינז אסר על כניסתם של חמישים פליטים יהודים שנסעו לאל סלוודור באונייה הגרמנית "פורטלנד". הפליטים שילמו כל אחד עבור אשרות סלוודור בבודפשט ובאמסטרדם, אך עם הגעתם לאל סלוודור הוכרזו הויזות כ"הונאה" והפליטים הוחזרו לגרמניה.
ככל שהמלחמה התקדמה, הנשיא מרטינז הפך את אהדת הציר הקודמת שלו לתמיכה פומבית בבעלות הברית. זה היה בעיקר תוצאה של לחץ כלכלי ופוליטי, וב-1941, לאחר הפצצת פרל הארבור, הכריזה אל סלוודור מלחמה על מדינות הציר.
אל סלוודור הצילה את חייהם של עשרות אלפי יהודים אירופאים במהלך השואה באמצעות מאמצים דיפלומטיים. ג'ורג' מנטלו, דיפלומט יהודי שהיה קונסול הכבוד הראשון של הקונסוליה של סלוודור בז'נבה, הנפיק מסמכי הגנה מוברחים של סלוודור ליהודים בסכנת השמדה, בעיקר בהונגריה. מאמץ זה נתמך, ונעזר בקונסול הכללי של סלוודור, קולונל חוסה ארתורו קסטלנוס.
במהלך שנות ה-30 שותפויות עסקיות עם קתוליים שמרניים הובילו לפגיעה בביטחון של היהודים, אך המצב השתפר לאחר מלחמת העולם השנייה, ויהודים רבים הגיעו, הרבה בזכות עבודתו של קולונל קסטלנוס שהציל למעלה מ-40,000 יהודים ממרכז אירופה על ידי מתן אשרות ולאום סלוודוריים. ב-11 בספטמבר 1948 הכירה אל סלוודור במדינת ישראל, ובשנת 1956 נוסד המכון התרבותי אל סלוודור–ישראל.
תולדות היהודים באל סלוודור > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה בנתה הקהילה את בית הכנסת הראשון שלה בסן סלוודור וחוותה תחושת יציבות יחסית. עם זאת, הקהילה היהודית באל סלוודור מצאה את עצמה לכודה באלימות של מלחמת האזרחים בסלוודור בסוף שנות ה-70. ממש לפני מלחמת האזרחים באל סלוודור, הקהילה היהודית הייתה מעורבת באופן פעיל בארגון ציוני, שארנסטו ליבס וקרלוס ברנהרד היו מנהיגיה העיקריים. לפני מלחמת האזרחים היו באל סלוודור כ-300 יהודים, רובם התגוררו בבירה. במהלך מלחמת האזרחים שהייתה עד שנת 1992, עזבו יהודים רבים את אל סלוודור לאחר חטיפתו ורציחתו של מנהיג הקהילה וקונסול הכבוד הישראלי ליחסי תרבות ארנסטו ליבס. רבים היגרו לארצות הברית, לישראל ולגואטמלה השכנה.
ג'רוסאלן היא עירייה במחוז לה פאס באל סלוודור. היא נקראה על ידי משפחת קורדובה, ליתר דיוק על ידי חואן קורדובה. נצר למשפחה של יהודים ספרדים שגורשו מספרד.
ב-1944 הוקם "קומונידד ישראליטה דה אל סלוודור" עם מרכז קהילתי יהודי שנפתח ב-1945 ובית כנסת ב-1950 שנותר פעיל.
שנות ה-90

הפסקת האש וחתימת הסכמי השלום ב-1992 הביאה לחזרתם של מספר משפחות יהודיות. עם זאת, השפעת האלימות הממושכת צמצמה את האוכלוסייה היהודית הקטנה ממילא. מאמצים רבים מוקדשים לשמירה על חיי הדת והתרבות היהודית. מרכז קהילתי ובית כנסת חדשים נחנכו. "הקומונידאד ישראליטה דה אל סלוודור" החלה לקיים תפילות בימי שישי, שבת בבוקר, ובימים הנוראים. לקראת פסח, ראש השנה, סוכות, חנוכה, פורים ויום העצמאות.
לסטודנטים באוניברסיטה ישנה אגודת סטודנטים יהודים, וקבוצה ציונית, שתיהן פעילות לאורך כל השנה. למבוגרים, הקהילה מציעה שיעורים חינוכיים שונים בעברית ונושאים נוספים. "חברת הנשים" מציעה קורס בבישול יהודי, וישנו עלון יהודי חודשי בשם el Kehilatón ("הקהילתון"), המפרסם אירועי בתי כנסת. תנועת הנוער "נוער שלנו", נפגשת מדי שבוע. שני שליחי חב"ד מלמדים עברית ויהדות.
הדמוגרף של האוניברסיטה העברית, סרג'ו דלה-פרגולה, העריך שיש בין 100 ל-300 יהודים, נכון לשנת 1993. כמעט כל יהודי סלוודור חיים בבירה סן סלוודור.
היחסים עם ישראל

יחסי אל סלוודור–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין רפובליקת אל סלוודור לבין מדינת ישראל. אל סלוודור מיוצגת בישראל בשגרירותה בהרצליה, בעוד ישראל החזיקה בעבר שגרירות בסן סלוודור אם כי זו נסגרה במשך השנים עקב קיצוץ בתקציב משרד החוץ.
הערות שוליים

1 2  "סיור בהיסטוריה יהודית וירטואלית באל סלוודור".
1 2 3  "יהדות אל סלוודור". הקונגרס היהודי העולמי.
↑  אלפרט, ג'סיקה. "ההיסטוריה של הקהילה היהודית באל סלוודור".
↑  "חולקים כבוד בברלין ל"שינדלר" הסלוודורי" (בספרדית).
↑  "סיפורו של הדיפלומט הקתולי שהציל 40,000 יהודים מהשואה" (בספרדית).
↑  בית כנסת באל סלוודור, סן סלוודור
יוהאן בר

| --- | --- |

 לידה:  28 בפברואר 1655 סנקט גאורגן אם אטרגאו, אוסטריה 
 פטירה:  6 באוגוסט 1700 (בגיל 45) וייסנפלס, Saxe-Weissenfels 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרומית הקדושה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוג קול:  קונטרה-טנור 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
יוהאן בר (בגרמנית: Johann Beer;‏ 28 בפברואר 1655 - 6 באוגוסט 1700) היה סופר, תאורטיקאי מוזיקה, זמר, כנר ומלחין אוסטרי.
חייו

בר נולד בסנקט גאורגן אם אטרגאו, אוסטריה להורים פרוטסטנטים. בשנת 1676 התקבל לשירותו של אוגוסטוס, דוכס סאקס-וייסנפלס(אנ') כזמר קונטרה-טנור. בשנת 1685 התמנה לכנר ראשי בתזמורת החצר בווייסנפלס. חשיבותו של בר הייתה כנגן, כזמר וכתאורטיקאי מוזיקה. כמלחין לא יצאו לו מוניטין.
ב-1700 מת בוייסנפלס, בן 45, כתוצאה מתאונת צייד.
כתביו הקומיים מזכירים את כתבי הסופר הגרמני הנס יאקוב כריסטופל פון גרימלסהאוזן (Hans Jakob Christoffel von Grimmelshausen) ‏ (1621-1676).
יצירות > רומנים קומיים

"הצופה התמים בעולם" (Der Simplicianische Welt-Kucker) ) ‏ 4 כרכים. האלה וזאלה 1677-79
"האביר ההרפתקן שק-קפצן" (Der Abenteuerliche Ritter Hopffen-Sach) האלה 1678
Der Politische Feuermäuer-Kehrer, לייפציג 1682
"לילות חורף גרמניים", נירנברג 1682
יצירות > תאוריית המוזיקה

Musikalische Discurse durch die Philosophie deducirt
יצירות > מוזיקה

מיסה סנט מרצ'ליני לשמונה סולנים ומקהלה כפולה
קונצ'רטי
3 אופרות
הערות שוליים

↑  גיאורג בילוב, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258302505171  PLWABN: 9810686369405606  BNE: XX1769518  BnF: cb11885725t (data)  GND: 118508253  ISNI: 0000 0001 0874 3587  LCCN: n79116023  LNB: 000063359  MusicBrainz: 55bf0a47-85c9-45f2-aa08-86b70d4b49e6  NKC: ola2012693639  NLG: 110594  NTA: 068583265  SELIBR: 39482  SUDOC: 026649543  Trove: 811884  VcBA: 495/47955  VIAF: 17217452   WorldCat (עם VIAF): 17217452
טעות בכיוון 2: דרך ללא מוצא

| --- | --- |

 מבוסס על:  דמויות מאת אלן ב. מקלרוי
 בימוי:  ג'ו לינץ' 
 הופק בידי:  ג'ף פרייליך 
 תסריט:  טורי מאייר  אל ספטיין
 עריכה:  אד מרקס 
 שחקנים ראשיים:  אריקה לירהסן  טקסס באטל  הנרי רולינס  דניאלה אלונסו  יאן-קאי קריסטל לואו  קימברלי קולדוול
 מוזיקה:  בר מק'קרירי 
 צילום:  רובין לואן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Summit Entertainment  Constantin Film
 חברה מפיצה:  פוקס המאה העשרים
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  9 באוקטובר 2007
 משך הקרנה:  97 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  אימה, סלאשר,  גור
 תקציב:  4 מיליון דולר
 סרט קודם:  טעות בכיוון
 סרט הבא:  טעות בכיוון 3: נותרים למות
 דף הסרט ב־IMDb
 
טעות בכיוון 2: דרך ללא מוצא (באנגלית: Wrong Turn 2: Dead End) הוא סרט סלאשר וגור אמריקאי משנת 2007 אשר בוים על ידי ג'ו לינץ' ובו מככבים אריקה לירהסן, טקסס באטל והנרי רולינס. זהו סרט המשך לטעות בכיוון משנת 2003. עלילת הסרט עוקבת אחר קבוצה של שישה מתחרי תוכנית מציאות נוסח הישרדות, שעד מהרה יגלו שהמטרה האמיתית שלשמה הם נלחמים - היא חייהם עצמם, נגד המוטאנט הרצחני "שלוש אצבעות", ששרד מהסרט הקודם, אשר מצטרף למשפחת קניבלים מעוותים וצמאי דם שמתכננת לשחוט ולרצוח אותם, עד האחרון שבהם.
שחקנים

אריקה לירהסן - נינה פאפאס
טקסס באטל - ג'ייק וושינגטון
הנרי רולינס - דייל מרפי, קולונל חיל הנחתים לשעבר ומנחה התוכנית
דניאלה אלונסו - אמבר ויליאמס
אלכסה פאלאדינו - מארה סטון, מפיקת התוכנית ובת-זוגו של אֶם
סטיב בראון - מאט "ג'ונסי" ג'ונס
יאן-קאי קריסטל לואו - אלנה גרסייה
מת׳יו קורי הולמס - מייקל "אֶם" אפשטיין, צלם התכנית ובן-זוגה של מארה
קימברלי קולדוול - קימברלי
ויין רובסון - איש זקן (הופיע גם בסרט הקודם)
קן קירזינגר - פא
אשלי ארל - מא
קלינט קרלטון - אח
רורלי טיאו - אחות
ג׳ף סקרוטון - "שלוש אצבעות" (דמותו הופיע גם בסרט הקודם)
סדריק די סוזה - ניל, אחד מעוזרי ההפקה
פאטון אוסוולט - טומי, המארגן של קימברלי (קול בלבד)
פיתוח

צילומי הסרט ארכו 25 יום ונערכו בוונקובר שבקולומביה הבריטית, קנדה. סרט זה מהווה הומאז' להמשכונים מז'אנר האימה משנות השמונים.
במקור אלייזה דושקו הייתה אמורה לגלם את עצמה בהופעת קמאו בסצנת הפתיחה, אך לבסוף הביאו את פיינליסטית העונה השנייה של אמריקן איידול, קימברלי קולדוול.
בעוד שהשחקן ווין רובסון שב לגלם את דמותו מהסרט הקודם, דמותו של "שלוש אצבעות" גם מופיעה אבל מגולמת על ידי שחקן אחר. צחוקו המתגלגל של "שלוש אצבעות" הוא למעשה של הבמאי ג'ו לינץ', לאחר ניסיונות כושלים של השחקן, החלטה שנעשתה בשנייה האחרונה בהקלטות האחרונות (ADR), עקב ניסיון להידמות לצחוקו של הדמות בסרט הראשון. סוג הטנדר של משפחת הקניבלים: פא, מא, אח ואחות, הוא פורד F-1 משנת 1948.
הערות שוליים

↑  "What Are the Chances of Wrong Turn 7 in 2016?"  (2015-05-07).  HorrorSociety.com.  Retrieved 2015-10-17.
↑  https://screenrant.com/wrong-turn-2-movie-eliza-dushku-cameo-canceled-reason/
↑  ראה טריוויה באתר IMDb
יוניס גייסון

| --- | --- |

יוניס גייסון, 1960
 לידה:  17 במרץ 1928 הממלכה המאוחדת לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  8 ביוני 2018 (בגיל 90) הממלכה המאוחדת לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1948–2018 (כ־70 שנה)
 http://www.eunicegayson.com
 פרופיל ב-IMDb
 
יוניס אליזבת סרגייסון (באנגלית: Eunice Elizabeth Sargaison;‏ 17 במרץ 1928 – 8 ביוני 2018) שהייתה ידועה כיוניס גייסון, הייתה שחקנית אנגלייה הידועה בעיקר כמי ששיחקה את סילביה טרנץ', המאהבת של ג'יימס בונד בשני הסרטים הראשונים בסדרה ("ד"ר נו" ו"מרוסיה באהבה"), ולכן נחשבת לנערת הבונד הראשונה.
ביוגרפיה

גייסון ואחותה התאומה פטרישיה נולדו ב-1928 לג'ון ולמריה סרגייסון. המשפחה התגוררה בלונדון, עברה לסארי ומאוחר יותר לגלאזגו לפני שהתיישבה באדינבורו, שם למדה לשיר אופרה.
היא גילמה את הברונית אלזה שרדר בהפקה הבימתית בלונדון של "צלילי המוסיקה" ב-1962, במהלכה הצטלמה גם לשני הסרטים הראשונים בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "ד"ר נו" ו"מרוסיה באהבה". בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 הופיעה גייסון במחזמר של סטיבן סונדהיים, "אל תוך היער", בתפקיד הסבתא.
גייסון לוהקה תחילה ל"ד"ר נו" לתפקיד מיס מאניפני, מזכירתו של M, בעוד שהשחקנית שגילמה את מיס מאניפני, לואיס מקסוול, לוהקה לתפקיד סילביה טרנץ'. עם זאת, מקסוול חשבה שדמותה של טרנץ' אינה צנועה מדי, והיא התחלפה בתפקיד עם גייסון. גייסון נחשבת אפוא לנערת הבונד הראשונה.
גייסון מתה ביוני 2018, בגיל 90.
הערות שוליים

↑  Toby Hadoke, Eunice Gayson obituary, The Guardian, ‏10 ביוני 2018
↑  Erin Nyren, Variety, Variety, ‏9 ביוני 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5282023  BnF: cb14180719w (data)  GND: 1052370985  ISNI: 0000 0001 1950 9403  LCCN: no2005098096  MusicBrainz: 37f1c3b8-bc45-4792-9922-75f4b59b1446  VIAF: 71132322   WorldCat (עם VIAF): 71132322
חרטומני ים

| חרטומני ים |
| --- | --- |
 חרטומן ים (Macroramphosus scolopax)
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: אבובנאים
משפחה:: חרטומני ים
שם מדעי
 Macroramphosidae ‏בליקר, 1879

חַרְטוֹמָנֵי יָם (שם מדעי: Macroramphosidae) היא משפחת דגים מסדרת האבובונאים. בעבר היא הייתה תת-משפחה של שח-ראשיים, הדומים להם מאוד. הרבה חוקרים רואים בהם גם היום חלק מהמשפחה. במשפחה ישנם 8 מינים בתוך 3 סוגים.
חרטומני הים קרויים כך עקב דמיון החרטום שלהם למקור של חרטומנים שהוא ארוך בהרבה משאר הגוף העגלגל שלהם. הם בעלי עיניים גדולות, והחרטום דק הפונה כלפי מעלה. צבעם כסוף עד אדמדם. הם חיים במים רדודים, אך גם באוקיינוסים הטרופיים. לעיתים הם חיים בלהקות גדולות בעודם מחפשים סרטנאים קטנים למאכל.
מיון

משפחה חרטומני ים (Macroramphosidae)
סוג ומין יחיד Centriscops humerosus
סוג Macroramphosus
מין Macroramphosus gracilis
מין חַרְטוֹמַן יָם (Macroramphosus scolopax)
סוג Notopogon
מין Notopogon armatus
מין Notopogon fernandezianus
מין Notopogon lilliei
מין Notopogon macrosolen
מין Notopogon xenosoma
יוהאן בפטיסט קרמר

| --- | --- |

יוהאן בפטיסט קרמר "מצויר מהחיים ועל האבן" מאת ויליאם שארפ
 לידה:  24 בפברואר 1771 מנהיים, נסיכות הבוחר מפפאלץ 
 פטירה:  16 באפריל 1858 (בגיל 87) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 
יוֹהַאן בַּפְּטִיסְט קְרַמֶר (קְרֵימְר) (בגרמנית: Johann Baptist Cramer‏; 24 בפברואר 1771 - 16 באפריל 1858) היה פסנתרן, מו"ל של מוזיקה ומלחין אנגלי ממוצא גרמני. הוא היה בנו של וילהלם קרמר (אנ'), כנר ומנצח לונדוני מפורסם, בן לאחת מהמשפחות הרבות שזוהו עם התקדמות המוזיקה במהלך המאות ה-18 וה-19.
קורות חיים

קרמר נולד במנהיים והובא בילדותו ללונדון, שם עבד במשך רוב הקריירה המוזיקלית שלו, חי את רוב חייו ומת.
מ-1782 עד 1784, הוא למד פסנתר אצל הלן דה מונטג'רו בקונסרבטואר של פריז, ואצל מוציו קלמנטי ועד מהרה הפך לפסנתרן מקצועי בעל שם הן בלונדון והן ביבשת אירופה. הוא נהנה ממוניטין עולמי, ולודוויג ואן בטהובן העריך אותו במיוחד כשביקר בווינה, ערך קונצרטים והתחרה בו. שניהם נחשבו לגדולי הפסנתרנים בזמנם, בטהובן הצטיין בכושר הבעה פרשני, קרמר בשלמות טכנית טהורה. הוא היה המוציא לאור האנגלי של הקונצ'רטו לפסנתר מס' 5 מאת בטהובן ולזכותו נזקף הכינוי "הקיסר" ליצירה.
מורשת

קרמר היה אחד מנגני הפסנתר הנודעים ביותר של ימיו. הוא פגש את בטהובן בווינה, יזם מערכת יחסים מתגמלת הדדית, תוך חידוש ידידותו עם יוזף היידן.
לאחר 1800, הוא היה פעל כמעט אך ורק באנגליה. בעקבות הדוגמה המוצלחת של מורו לשעבר קלמנטי, הוא גם הפך למוציא לאור מצליח של מוזיקה בלונדון. היצירות הרבות שכתב תופסות את המקום השני ביחס ליכולתו כפסנתרן; בטהובן ראה בו את הפסנתרן הטוב ביותר של תקופתו מנקודת המבט של שלמות טכנית טהורה.
בשנת 1818 היה קרמר היה חבר מייסד של Regent's Harmonic Institution; חברת הוצאה לאור למוזיקה שהוקמה במטרה לגייס כספים עבור החברה הפילהרמונית המלכותית (אנ') ושיקום חדרי ארגייל (אנ'). מאוחר יותר הוא הקים חברה משלו לייצור כלי נגינה והוצאת מוזיקה, .Cramer & Co (אנ') בשנת 1824. היא שכנה ברחוב ריג'נט 201. הוא סיים את מעורבותו האישית בחברה בסוף 1833, אף על פי שהיא שמרה על שמו. הוא כתב מספר סונאטות ויצירות אחרות לפסנתר, ויצירות אחרות, מהן האטיודים שלו ידועים בעיקר, לאחר שהופיעו במהדורות רבות. הן עדיין נחשבות ליצירות דידקטיות סטנדרטיות לתלמידי פסנתר.
המוזיקה שלו בדרך כלל פחות דרמטית ואלגנטית מזו של קלמנטי, הרבה פחות הרפתקנית מזו של דוסק והרבה פחות רומנטית בסנטימנט מאשר ג'ון פילד המבשר של שופן. הוא שמרני מבחינה סגנונית אך גדוש בקטעי מעבר המתקדמים ביותר לפסנתר. הוא כתב כ-200 סונאטות לפסנתר סולו, כ-50 סונאטות לכלים אחרים בליווי פסנתר, תשעה קונצ'רטי לפסנתר ומוזיקה קאמרית.
אחיו, פרנץ קרמר (אנ') היה Master of the King's Music (אנ') מ-1837 ועד מותו ב-1848.
יצירות נבחרות

לסקירה מלאה ראו: Thomas B. Milligan, J. B. Cramer (1771–1858): A Thematic Catalogue of His Works‏ (ISBN 0945193416).
סונאטות ברה מז'ור, לה מז'ור וסול מז'ור לפסנתר עם כינור וצ'לו. אד ליביטום, אופוס 11 (1796)
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 ברה מינור, אופוס
Grande sonate pour le piano-forte (בצרפתית: "סונאטה נהדרת לפסנתר"), אופוס 20 (1809)
סונאטה בלה במול מז'ור לפסנתר, אופוס 23, מס' 1 (1799)
2 סונאטות לפסנתר, אופוס 27
סונאטה בלה במול מז'ור לפסנתר, אופוס 46 ("Die Jungfrau von Orleans" – בגרמנית: "הנערה מאורליאן")
קונצ'רטו לפסנתר מס' 5 בדו מינור, אופוס 48
84 אטיודים, אופוס 30 ו-40
סונאטה לקלידים ברה מינור ("L'Ultima"), אופוס 53 (1812)
קונצ'רטו לפסנתר מס' 7 במי מז'ור, אופוס 56
סונאטה לפסנתר בדו מז'ור, אופוס 57
סונאטות לקלידים בסי במול מז'ור ("Les suivantes מס' 2"), אופוס 58 (1817) - Allegro spiritoso / Largo sostenuto / Rondo allegretto
סונאטה לקלידים במי מינור ("Les Suivante מס' 3"), אופוס 59 (1817)
סונאטה לקלידים במי מז'ור ("Le Retour a Londres"), אופוס 62 (1818)
סונאטה לקלידים ברה מינור, אופוס 63 (1821)
Introduzione ed aria all'inglese (באיטלקית: "מבוא ואריה באנגלית") לפסנתר, אופוס 65
חמישיית פסנתר במי מז'ור ("Amicitia"), אופוס 69 (1824) - גם בעיבוד לפסנתר
קונצ'רטו לפסנתר מס' 8 ברה מינור, אופוס 70
סונאטה לקלידים בפה מז'ור ("איל מצו"), אופוס 74 (1827)
"מחקרים קצרים", אופוס 100
Romance et Tarantelle Brilliante (רומנסה בפה מז'ור - טרנטלה בלה מינור), אופוס 101
ביאורים

↑  שמו של מבנה מופעים ברחוב ליטל ארגייל, ריג'נט סטריט, לונדון, אנגליה, שנפתח בשנת 1806. הוא נבנה מחדש בשנת 1818 עקב עיצובו של רחוב ריג'נט. זה היה ביתה של החברה הפילהרמונית של לונדון מאז הקמתה ב-1813 עד 1830.
↑  מילולית "אמן מוזיקת המלך", הוא תפקיד בבית המלוכה של בריטניה. בעל התפקיד שירת במקור את המונרך של אנגליה, ניהל את תזמורת החצר והלחין או הזמין מוזיקה לפי הצורך.
הערות שוליים

↑  Montgeroult, Montgeron, Hélène (-Antoinette-Maria) de, geb. de Nervo
↑  What is the title to Beethoven's 5th piano concerto
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260083505171  PLWABN: 9810687186705606  BIBSYS: 90393649  BNE: XX1725767  BnF: cb147900792 (data)  CiNii: DA0769192X  GND: 119175606  ICCU: CFIV126678  ISNI: 0000 0001 0856 8002  LCCN: n80138516  LNB: 000054186  MusicBrainz: 7a9ce081-6ea4-4a34-8aba-101b47313364  NDL: 01109934  NKC: ola2002159030  NLA: 36177758  NLG: 258465  NLK: KAC2018K3791  NTA: 070300690  SELIBR: 289319  SNAC: w6668qxk  SUDOC: 121167518  Trove: 1224675  VcBA: 495/156040  VIAF: 65145970225032251744   WorldCat (עם VIAF): 65145970225032251744
טאבלט (מגזין)

| --- | --- |

 מייסד:  אלנה ניוהאוז
 בעלים:  Nextbook 
 עורך ראשי:  אלנה ניוהאוז
 תאריכי הופעה:  יוני 2009 – הווה (כ־15 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 מערכת:  מנהטן 
 מדינה:  ארצות הברית
 tabletmag.com
 
טאבלט (באנגלית: Tablet) הוא כתב עת מקוון יהודי אמריקאי. נוסד ב-2009 בידי "Nextbook" (אנ'), מוסד ללא כוונת רווח מיסודה של קרן קשת לתרבות יהודית.
מייסדת כתב העת והעורכת שלו היא אלנה ניוהאוז (אנ').
טעות הייחוס הבסיסית

טעות הייחוס הבסיסית היא מונח בפסיכולוגיה חברתית לפיו בני אדם נוטים בעת שיפוט של בני אדם אחרים לתת משקל יתר לגורמים פנימיים שהביאו לביצוע המעשה, כגון תכונות ומנטליות של המבצע, ולתת משקל חסר להשפעת הסיטואציה והגורמים החיצוניים שאינם תלויים באדם שהובילו למעשה. הנטייה נובעת מהבולטות הרבה יותר של מבצע ההתנהגות בהשוואה לסיטואציה שהוא מצוי בה.
טעות הייחוס הבסיסית מבוצעת על ידי אנשים בעיקר ביחס לאחרים ולא ביחס לעצמם, מה שידוע כהטיית הצופה המשתתף, הנטייה של אנשים לייחס את פעולותיהם לגורמים חיצוניים ואילו את פעולות האחר לגורמים פנימיים.
את המונח טבע פרופסור לי רוס מספר שנים לאחר הניסוי קלאסי של אדוארד א. ג'ונס וויקטור האריס (1967). רוס טען במאמר פופולרי כי טעות הייחוס הבסיסית היא הסלע הרעיוני לכל תחום הפסיכולוגיה החברתית. בהמשך נקבע, שאחת הסיבות להיווצרות טעות הייחוס הבסיסית היא הליך עיבוד קוגניטיבי שגוי: קודם עושים שיפוט תכונתי ואחר כך מתקנים תיקון חסר של השפעת המצב.
השלכות של שגיאת הייחוס הבסיסית

כך לדוגמה, אם אדם יפוטר על ידי המעסיק מעבודתו, הוא ינטה לפרש זאת כחוסר הוגנות או רשעות של המעסיק, ולא יתן דעתו לכך שהפיטורין נובעים ממצבו של העסק, הצורך בביצוע קיצוצים וכדומה. השלכה נוספת לנטייה זו היא התייחסות החברה לאנשים בעלי נכות בלתי נראית שהיא מצב בו קיימות מוגבלויות שאינן מתבטאות בתופעות חריגות או במגבלות תפקודיות הנראות לעין.
היבטים תרבותיים

שגיאת הייחוס הבסיסית מושפעת מהבדלים בין-תרבותיים. על פי מחקרים, בחברות מערביות יש נטייה גבוהה לבצע טעות ייחוס זו, ויש נטייה לייחס בהן יותר את התנהגות האדם לגורמים פנימיים. לעומת זאת במדינות המזרח הרחוק טעות ייחוס זו איננה נפוצה, מכיוון ששמים בהן יותר דגש לשדה ההתרחשות. מחקר נוסף הוכיח שאצל ילדים טעות הייחוס הבסיסית נפוצה פחות.[דרוש מקור]
טעות הייחוס המוחלטת

טעות הייחוס המוחלטת דומה לטעות הייחוס הבסיסית אלא שהיא באה בהקשר של קבוצת חוץ ויצירת סטריאוטיפ, אחת מהדרכים שבהן נוצרים סטריאוטיפים, זה בכך שאנו מייחסים התנהגות של יחיד לתכונה פנימית, ואז מכלילים את התכונה הפנימית הזו על כל הקבוצה שאליה הוא משתייך.
ראו גם

תאוריית הייחוס
מונחים בפסיכולוגיה חברתית
הטיה קוגניטיבית
נטאי
פסיכולוגיה בין תרבותית
לקריאה נוספת

אולג קומליק, אגוצנטריות והטיה לטובת העצמי בניהול משא ומתן, משאבי אנוש 260-259, עמ' 12–18 (2009).
הערות שוליים

↑  Ross, L., "The intuitive psychologist and his shortcomings: Distortions in the attribution process", Advances in experimental social psychology 10, Academic Press, 1977, עמ' 173-220
↑  Jones, E. E.; Harris, V. A., The attribution of attitudes, Journal of Experimental Social Psychology 3(1), 1967, עמ' 1-24 doi: 10.1016/0022-1031(67)90034-0
↑  Lee Ross, The Intuitive Psychologist And His Shortcomings: Distortions in the Attribution Process11The author gratefully acknowledges the assistance of Teresa Amabile, Daryl Bern, Phoebe Ellsworth, Baruch Fischhoff, David Greene, Larry Gross, Mark Lepper, Richard Nisbett, Julia Steinmetz, Amos Tversky, and Philip Zimbardo, all of whom have contributed useful comments and suggestions concerning both the manuscript and the research and conceptual analysis it reports. The preparation of this chapter and reported research were supported by National Institute of Mental Health Research Grant MH 24134., כרך 10, Academic Press, 1977-01-01, עמ' 173–220. (באנגלית)
| פסיכולוגיה חברתית |
| --- | --- | --- |
| ענפי מחקר | שכנוע • קונפורמיות • תוקפנות • משיכה בין אישית (אנ') • דעות קדומות • אלטרואיזם • השפעות הקבוצה • העדפות חברתיות • סכסוך • רגש • אמפתיה • עמדות • ייחוסים חברתיים • קוגניציה חברתית • מוטיבציה • פוביה ממגע |  |
| מושגי יסוד | סכמה • היוריסטיקה • הערכה עצמית • שנאת אי-שוויון • תורת הערך • שנאת סיכון • תאוריה של תודעה • אפקט ההילה • רושם ראשוני • השערת העולם הצודק • תאוריית הצדקת המערכת • תאוריית החליפין החברתי • תאוריית השליטה החברתית • הטיה לטובת העצמי • הטיית האישוש • הטיית הצופה המשתתף • זוהר חמים (אנ') • טעות הייחוס הבסיסית • דיסוננס קוגניטיבי • נבואה המגשימה את עצמה • הערכה עצמית • אפקט הזרקור • אפקט הקונצנזוס השגוי • אפקט מעל הממוצע • צידוק יתר • התאוריה הדו גורמית של הרגש (אנ') • פיזור אחריות • בורות פלורליסטית • תאוריית התסכול-תוקפנות • חבלה עצמית • תאוריית שיפור העצמי  • תאוריית ההשוואה החברתית • סמכותנות • זרימה • קיטוב קבוצתי (אנ') • קבוצת פנים וקבוצת חוץ • תאוריית התפיסה העצמית • מודל המעגל המורכב של הרגשות • חוכמת ההמונים • פסיכולוגיה של השקר • תחושת סוכנות • סטריאוטיפ • דה-אינדיבידואציה • ניהול הרושם • ניטור עצמי • משא ומתן • תאוריית הלמידה החברתית • תאוריית רמת ההבנייה (אנ') |  |
| אישים בולטים | ליאון פסטינגר • דריל בם • סטנלי שכטר • ג'רום זינגר (אנ') • ליסה פלדמן בארט • פול אקמן • סולומון אש • פיליפ זימברדו • ג'יימס ראסל • שלום שוורץ • אלברט בנדורה • נירה ליברמן |  |
| תחומי מחקר קרובים | פסיכולוגיה ארגונית • כלכלה התנהגותית • נוירופסיוכלוגיה חברתית • נוירוכלכלה • פסיכולוגיה פוליטית • ניהול • פסיכולוגיה צבאית |  |
טרבל (עיירה)

| --- | --- |

 מדינה:  בולגריה בולגריה
 מחוז:  דובריץ'
 על שם:  טרבל 
 שטח:  43.589 קמ"ר
 גובה:  201 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  7,397 (15 במרץ 2024)
 קואורדינטות:  43°44′55″N 27°24′23″E﻿ / ﻿43.748579°N 27.406475°E﻿ / 43.748579; 27.406475 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.tervel.bg/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בולגריה מוגדלת) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור טרבל(למפת בולגריה רגילה) סופיה פלובדיב וארנה בורגס רוסה פלבן סטארה זאגורה טורקיה יוון מקדונ. הצפו.  סרביה רומניה הים השחור טרבל(למפת מחוז סיליסטרה רגילה) סיליסטרה טוטראקן דולובו גלאביניצה אלפאטר רומניה דובריץ' שומן ראזגרד רוסהטרבל(למפת מחוז סיליסטרה מוגדלת) סיליסטרה טוטראקן דולובו גלאביניצה אלפאטר רומניה דובריץ' שומן ראזגרד רוסהטרבל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טרבל (בבולגרית: Тервел) היא עיירה במחוז דובריץ', שבצפון-מזרח בולגריה. העיירה היא המרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז המשנה טרבל, שממוקם בחלק המערבי ביותר של מחוז דובריץ'. נכון לדצמבר 2009 התגוררו בעיירה 6,667 תושבים.