stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עבדולקאדיר אומור
הערות שוליים

↑  Ömür signs for Hull City באתר הרשמי של האל סיטי, 1 בפברואר 2024 (באנגלית)
↑  A Millî Takımın nihai kadrosu açıklandı באתר הרשמי של פדרציית הכדורגל הטורקית, 1 ביוני 2021 (בטורקית)
| נבחרת טורקיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 סויונג'ו •  5 יוקושלו •  6 טופאן •  7 אינדר •  8 טוקוז •  9 קרמאן •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 מראש •  14 אנטליאלי • 15 קאבאק • 16 אונאל • 17 ב. יילמאז • 18 ר. יילמאז • 19 קקצ'י • 20 אומור • 21 קהבצ'י • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 אקטורקואולו • 25 מולדור • 26 דרבישואולו • מאמן: גונש |  1 גונוק •  2 צ'ליק •  3 דמיראל •  4 סויונג'ו •  5 יוקושלו •  6 טופאן •  7 אינדר •  8 טוקוז •  9 קרמאן •  10 צ'להאנולו •   11 יאזיג'י •  12 באינדיר • 13 מראש •  14 אנטליאלי • 15 קאבאק • 16 אונאל • 17 ב. יילמאז • 18 ר. יילמאז • 19 קקצ'י • 20 אומור • 21 קהבצ'י • 22 אייהאן • 23 צ'אקיר • 24 אקטורקואולו • 25 מולדור • 26 דרבישואולו • מאמן: גונש | טורקיה |
מישהו לרוץ אתו

ערך זה עוסק בספר מאת דויד גרוסמן. אם התכוונתם לסרט ישראלי המבוסס על הספר, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  דויד גרוסמן
 איורים:  שירה גלזרמן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך הוצאה:  2000
 מספר עמודים:  339
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990019154810205171, 990038282810205171, 990026982890205171, 990038365520205171, 990039063070205171, 990039062990205171
 
מישהו לרוץ אִתו הוא ספר מאת דויד גרוסמן, שיצא לאור בשנת 2000. הספר זכה בפרס ספיר לשנת 2001, ונקרא רבות על ידי בני נוער. הספר נבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנים 2003 ו-2007 עד 2010, מטעם משרד החינוך והתאחדות המו"לים.
הספר עובד למחזה, ומאוחר יותר גם לסרט ולמיני סדרת טלוויזיה. ב-2019 נאסר על הפצת הספר ברוסיה.
עלילה ודמויות מרכזיות > אסף

אסף הוא נער ירושלמי בן 16, אשר במסגרת עבודת הקיץ בעירייה, כאשר הוריו נמצאים מחוץ לארץ, מתבקש לאתר בעלים של כלבה המסתובבת ללא רישיון. במהלך החיפושים מתוודע אסף לסיפורה המופלא של תמר, בעלת הכלבה ששמה דינקה. הוא מחליט למצוא אותה בכל מחיר.
במסגרת חיפושיו, דינקה מובילה אותו אל בית ערבי נטוש בליפתא, שם נמצאים נערים נרקומנים, שמספרים לו שתמר מחפשת בחור, גיטריסט, ואסף מבין מכך, באכזבה, שזה כנראה החבר שלה. אסף מגלה גם שחייה של תמר מעורבים במאפיה, בסמים ובחיי הרחוב ומתלבט האם כדאי להמשיך בחיפוש אחר נערה ששקועה כל כך בצרות. עם זאת, בעקבות הגילויים על תמר, אסף מגלה דברים חדשים על עצמו. הוא מגלה שמבלי להכיר את תמר, הוא נקשר אליה ומרגיש כאילו הוא מכיר אותה מתחילת חייו.
בהמשך החיפושים, מגיע אסף אל המסעדה של לאה, חברתה של תמר. לאחר שהיא מגלה בו אמון, היא מסיעה אותו יחד עם דינקה אל הנקודה ממנה מגיעים אל מקום המחבוא של תמר, שם הוא יורד אל הוואדי. בתחילה הוא מזהה מרחוק שני נערים, אחד גבוה וכחוש, והשני נער קצוץ שיער (ולא יודע שזו היא תמר). הנער הגבוה בורח מהשני, ואסף תופס אותו ומונע ממנו לברוח, אבל אז הוא מותקף בידי הדמות השנייה, תמר.
עלילה ודמויות מרכזיות > תמר

סיפורה של תמר מסופר במהלך חודש לפני שאסף ודינקה הכלבה מצאו זה את זה.
תמר בת ה-16, היא נערה חכמה, אמיצה, מציאותית, מלאת חיים ובוגרת לגילה. היא שרה במקהלה, ושירה היא חלק בלתי נפרד ממנה. חייה השתנו כאשר אחיה הגדול, שי, נגן גיטרה מוכשר, התמכר להרואין וברח מהבית. לאחר זמן רב של היעדרות, תמר קבלה שיחת טלפון משי, שבה הוא סיפר לה כי הוא נלקח למעון לאמני רחוב צעירים בניהול אדם מהמאפיה בשם פסח, שם ההתמכרות שלו להרואין התחזקה והוא שועבד לסם, בשיחה הוא ביקש מתמר להצילו.
במשך מספר חודשים לאחר שיחת הטלפון, תכננה תמר תוכנית להציל את שי מהמעון ולגמול אותו מהסם. היא ארגנה במערה בהרי ירושלים מחבוא, אליו היא תכננה להביא את שי לאחר שתברח אתו, ושם הם יעברו ביחד את תקופת הגמילה. היא ברחה מן הבית ביחד עם דינקה, והצליחה להגיע אל המעון, שם פגשה את העבריין המפוקפק שמנהל את המקום שמו - פסח. בימיה הראשונים היא לא ראתה זכר לשי, עד שלילה אחד הוא הוחזר למעון לאחר ניסיון בריחה, חבול ופגוע מידי פסח. היא יצרה איתו קשר כדי לתכנן את הבריחה. ביום המיועד, ברחה תמר עם שי במכוניתה של לאה, שהסיעה אותם אל המחבוא כמתוכנן.
עלילה ודמויות מרכזיות > המפגש בין אסף לתמר

לאחר אי ההבנה ביניהם, הם מתוודעים אחד לשני, ומגלים את החלקים החסרים בתמונה - תמר מגלה על אסף ועל מסעו עם דינקה, ואסף מגלה ששי הוא אחיה של תמר ולא החבר שלה. אסף מחליט להישאר במחבוא ולעזור לתמר לגמול את שי מהרואין. באחד הלילות הבאים בשעה שתמר ואסף יושבים ומשוחחים, הם מתגלים על ידי פסח ואנשיו. פסח מנסה לפתות את שי במנה נוספת ממש לאחר שהגמילה נגמרה, אך לאחר היסוס, שי מסרב. פסח הנדהם מחליט לנקום בשי ולשבור לו את האצבעות כדי שלא יוכל יותר לנגן, אולם בדיוק אז מגיחים קרנף (חברו של אסף) וכוח שוטרים. מתברר שקרנף הוא זה שהסגיר לפסח את מקום הימצאם של תמר ושי, על מנת לגרום ללכידתו של פסח על ידי המשטרה.
בסיום הספר שי חוזר הביתה אל הוריו, ותמר ואסף חוזרים אל המערה עם דינקה.
דמויות נוספות

שי - אחיה של תמר. התמכר לסמים, ברח מהבית, והצטרף למעון האמנים של פסח.
תיאודורה - נזירה שהגיעה לירושלים בניגוד לרצונה, ולא יצאה מהמנזר במשך חמישים שנה. חברה טובה של תמר.
פסח - עבריין, מנהל מעון לאמני רחוב, ראש המאפיה.
לאה - חברתהּ הטובה של תמר. חברה לשעבר בעולם הפשע, ומנהלת מסעדה עצמאית.
מצליח - אדם שנכווה קשות בצעירותו ולומד בביתו משום כך. תמר התחברה איתו, באומרה לו שהיא עיוורת.
רועי - חברו הטוב של אסף. ילד מקובל מאוד בשכבתו. חבר של מיטל.
צחי ("קרנף") - חבר לשעבר של רלי. קרנף מתפקד על תקן מנטור לאסף במהלך כל הרומן.
רלי - אחותו של אסף. רלי מתגוררת בחו"ל, ועומדת להינשא. הוריהם של אסף ושל רלי נמצאים בזמן עלילת הספר בביקור אצל רלי. הייתה בעבר בת הזוג של קרנף.
שלי - חברתה של תמר, אותה היא מכירה במעון של פסח נהרגה אחרי שברחה מהמעון בשל לקיחת מנת יתר של סמים.
ראו גם

סמים בקולנוע הישראלי
לקריאה נוספת

לקריאת הספר המלא ב"פסיק, ספרייה הדיגיטלית" (זמין חינם לסטודנטים וחוקרים).
מיכל אפרת, "מישהו לשתוק אתו ומישהו לשתוק אליו — השתיקה המדברת, אמצעיה ותפקידיה ברומן "מישהו לרוץ אתו" מאת דויד גרוסמן", דפים למחקר בספרות 17/16, תשס"ח-תשס"ט, עמ' 423–473 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
צבי כרמלי, "מישהו לרוץ אתו — התבגרות כתנועה במרחב פנימי ותרבותי", דפים למחקר בספרות 17/16, תשס"ח-תשס"ט, עמ' 474–491 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  הספרים האהובים ב-"מצעד הספרים לילדים ולנוער" תש"ע ע"ש מרים רות.
↑  "David Grossman book banned in Russia for 'causing teen pregnancy, STDs'". The Jerusalem Post | JPost.com. נבדק ב-8 בדצמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: חיים סבתו,  תיאום כוונות | פרס ספיר  2001 | הבא: גיל הראבן,  שאהבה נפשי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585403005171 
ציור מאת Leora Wise על קיר בית ברחוב יפו בירושלים במסגרת פרויקט 'סיור בעקבות הספר': 'מישהו לרוץ איתו', מאת דויד גרוסמן
השדולה לשליטה בין-לאומית בסמים הנרקוטיים

| --- | --- |
חותם הסנאט האמריקאי
חותם הסנאט האמריקאי
 גוף פרלמנטרי:  ארצות הברית הסנאט של ארצות הברית
 ייסוד הוועדה:  16 באוגוסט 1985
 יו"ר:  ללא (המפלגה הרפובליקנית) כהונה מ-3 בינואר 2025
 חבר בכיר:  ללא (המפלגה הדמוקרטית)
 תחומי שיפוט:  מדיניות הסמים של ארצות הברית
 חברים
 נכון ל:  הקונגרס ה-117 של ארצות הברית
 דמוקרטים: שלדון וייטהאוס, ג'קי רוזן רפובליקנים: צ'אק גראסלי, ג'ים ריש
  אתר האינטרנט הרשמי של השדולה לשליטה בין-לאומית בסמים הנרקוטיים
השדולה לשליטה בין-לאומית בסמים הנרקוטיים של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Caucus on International Narcotics Control; ידועה גם בשם המקוצר שדולת הסמים הנרקוטיים של הסנאט או בראשי התיבות INCC) היא שדולה קונגרסיאלית הפועלת בסנאט של ארצות הברית, שנוסדה במטרה לפקח ולעודד את הממשלה הפדרלית של ארצות הברית (לצד מיזמים פרטיים) להרחיב את שיתוף הפעולה הבין-לאומי נגד שימוש בסמים וסחר בסמים, ולקדם היענות עולמית לשליטה ובקרה על הסמים באמצעות אמנות בין-לאומיות.
כארגון רשמי של הסנאט האמריקאי, נהנית השדולה ממעמד של ועדה פרלמנטרית קבועה. יש לה הסמכות להנפיק זימונים משפטיים וברשותה לגבות עדויות ולפרסם ספרים, רשומות, מסמכים ודו"חות כראות עיניה. בעבר היא עסקה בשיתוף פעולה בינלאומי, מיגור, סחר, ייעוד, בקרת גבולות, אסטרטגיות סמים, הערכות תוכניות פדרליות ונושאי הלבנת הון. השדולה קיימה דיונים רבים במרוצת השנים, ופרסמה דו"חות אחדים על מדיניות בקרת הסמים של ארצות הברית. האחריות העיקרית של ה-INCC כוללת פיקוח על קיום אמנות והסכמי בקרת סמים בין-לאומיים, כמו גם פיקוח על מדיניות ופעילויות למיגור תופעת הסמים של ממשלת ארצות הברית.
השדולה לשליטה בין-לאומית בסמים הנרקוטיים נקראה במקור "מועצת ארצות הברית לבקרה בין-לאומית בסמים הנרקוטיים", כאשר נוסדה ב-16 באוגוסט 1985 מכוח חוק אישור יחסי החוץ לשנה הפיסקלית 1986 ו-1987. הלך מ-13 בנובמבר 1985 קיבלה השדולה את שמה הנוכחי בהווה, לאחר בקשת בית הנבחרים של ארצות הברית.
החקיקה שעיגנה בחוק את הקמת הקבוצה קבעה כי השדולה תהא מורכבת מחברי הסנאט וממומחים מהמגזר הפרטי. באופן ספציפי, הקבוצה אמורה להיות מורכבת מתריסר חברים: שבעה מחברי הסנאט שמונו בידי סגן נשיא ארצות הברית, וחמישה מומחים פרטיים שמונו בידי נשיא ארצות הברית. ארבעה מתוך שבעת הסנאטורים, כולל אחד שהוגדר כיושב ראש, אמורים היו להיבחר מסיעת הרוב לאחר התייעצות עם מנהיג הרוב, ושלושה, כולל החבר שמוגדר כיו"ר-עמית, היו אמורים להיבחר מסיעץ המיעוט, לאחר התייעצות עם מנהיג המיעוט. חמשת חברי הוועדה שנבחרו מהמגזר הפרטי היו אמורים להתמנות על ידי הנשיא לאחר התייעצות עם חברי ועדות הקונגרס הנוגעות בדבר. עם זאת, מינויים של אזרחים פרטיים נגדעו לאחר שנת 1987, בהתאם לתכנון מחדש של השדולה.
מארק מיליגן

מארק מיליגן (נולד ב-4 באוגוסט 1985) הוא כדורגלן עבר אוסטרלי. למיליגן 80 הופעות במדי נבחרת אוסטרליה, עמה השתתף בארבעה מונדיאלים וזכה בגביע אסיה בכדורגל 2015.
קריירת מועדונים

מיליגן התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של מכון הספורטיבי של אוסטרליה. בגיל 17 התחיל לשחק כדורגל בקבוצת בוגרים כאשר שיחק בספיריט הצפונית ובלקטאוון סיטי. בשנת 2005 עבר לסידני מליגת העל ההאוסטרלית. ביצועיו המרשימים בסידני, הקנו לו מקום בסגל נבחרת אוסטרליה. בשנת 2007 יצא מיליגן לבחון אופציות באירופה וסיכם בסופו של דבר בסטנדרד לייז', אך הדבר נעשה ללא ידיעת אנשי ההנהלה במועדון ומיליגן חזר בסופו של דבר לסידני. בקיץ 2008 יצא שוב לבחון אופציות באירופה הפעם הדבר נעשה כאשר סיים את חוזהו במועדון, אך בגלל שלשחקן לא הייתה זכאות לאזרחות אירופית הוא לא הצליח למצוא קבוצה.
ב-21 באוקטובר 2008 חתם בניוקאסל ג'טס לתקופה של כחודש וחצי. בינואר 2009 חתם בשאנגחאי שנחווה הסינית. ב-19 במאי 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו עבור שאנגחאי בתיקו 1-1 נגד אנטלרס קאשימה במסגרת ליגת האלופות האסיאתית. לקראת עונת 2010 חתם בJEF יונייטד צ'יבה מהליגה היפנית השנייה. לאחר רעידת האדמה והצונמי בסנדאי החליט מיליגן לעזוב את יפן מחשש לחיי אשתו וילדיו. לאחר שהליגות ביפן הושבתו, הוא התאמן בסידני כדי לשמור על כושר.
ב-23 בינואר 2012 הושאל למלבורן ויקטורי עד לסיום העונה, והפך לשחקן הראשון שמשחק בסידני ומלבורן סיטי הידועות ביריבותם. בחודש במרץ 2012 חזר לצ'יבה וביולי 2012 שוחרר מהמועדון וחתם ל-3 שנים במלבורן. בעונת 2012/2013 ביסס את מעמדו בקבוצה כאשר כבש 8 שערים ואף זכה בתואר "שחקן העונה של המועדון". ב-17 בספטמבר 2013 מונה לקפטן המועדון.
בקיץ 2015 חתם בבניאס מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
ב-31 ביולי 2017 חזר למלבורן ויקטורי.
ב-28 בינואר 2018 חתם באל אהלי.
ב-18 באוגוסט 2018 מיליגן חזר לאירופה וחתם בהיברניאן מליגת העל הסקוטית.
ב-1 ביולי 2019, חתם בסאות'אנד יונייטד.
קריירה בינלאומית

מיליגן השתתף עם נבחרת הנוער בגביע העולם בכדורגל לנוער בשנת 2005. במאי 2006 נכלל בסגל הנבחרת הבוגרת לקראת מונדיאל 2006 והיה הצעיר מבין שחקני הנבחרת. ב-7 ביוני 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק ידידות נגד ליכטנשטיין. בפברואר 2007 היה שותף לעלייה של הנבחרת למשחקי אולימפיאדת בייג'ינג. ב-3 במרץ 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד אינדונזיה. בינואר 2015 זכה עם הנבחרת בגביע אסיה בכדורגל 2015.
תארים

אליפות אוסטרליה: 2005/2006
אליפות אוסטרליה: 2014/2015
גביע אסיה בכדורגל: 2015
נבחרי העונה בליגת העל האוסטרלית: 2012/2013, 2013/2014, 2014/2015
המצטיין בגמר ליגת העל האוסטרלית: 2014/2015
נבחרי העשור בליגת העל האוסטרלית: 2005 - 2015
פסק דין יהודה זינגר נגד חברת יהב חמיאס טכנולוגיות

רע"א 2552/16 יהודה זינגר ואח' נ' חברת יהב חמיאס טכנולוגיות (1990) בע"מ ואח' הוא החלטה שניתנה ב-2016, בעקבות בקשת ערעור אזרחית ברשות לבית המשפט העליון בשבתו כבית משפט לערעורים על ידי השופט נועם סולברג. פסק הדין עסק בקבילותן של ראיות הפוגעת בזכות לפרטיות בכלל, ובעבודה בפרט. במסגרת נבחנו האיזונים הראויים בין הזכות לפרטיות כאשר היא מתנגשת עם הזכות הקניינית של המעסיק. בית המשפט העליון קבע כי העתקת תוכן של תכתובת דואר אלקטרוני אישית, שהושארה על מסך המחשב של העובד מהווה פגיעה בפרטיות אך דחה את הבקשה לפסול אותה כראיה.
רקע > הזכות לפרטיות

הזכות לפרטיות היא זכות יסוד הניתנת לכל אדם באשר הוא אדם, ומעוגנת במספר אמנות בין לאומיות. בישראל הזכות לפרטיות מעוגנת הן בחוק יסוד והן בחקיקה ראשית. חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, קובע כי "כל אדם זכאי לפרטיות ולצנעת חייו" וכי "אין פוגעים בסוד שיחו של אדם" מיד לאחר חקיקת חוק היסוד התייחסה הפסיקה הישראלית לזכות כזכות בעלת מעמד חוקתי על-חוקי. עוד טרם חקיקת חוק היסוד עוגנה הזכות במסגרת חקיקה רגילה, ובעיקר בחוק הגנת הפרטיות, התשמ"א–1981. על מעמדה ואופייה של הזכות ניתן ללמוד משלל ביטויים בפסיקה, למשל: "הזכות לפרטיות היא זכותו הבסיסית של האדם והיא מהחשובות שבזכויות האדם." "הזכות היא, אחת החירויות המעצבות את אופיו של המשטר בישראל כמשטר דמוקרטי". החקיקה הקיימת מבקשת להגן על הפרטיות מחד גיסא, ומאידך גיסא מתירה פגיעה בפרטיות במקרים שבהן אינטרסים חברתיים אחרים מצדיקים זאת. אחד ממאפיינה הבולטים, הוא הקשר של הזכות והדרישה לאיזונה עם התקדמות הטכנולוגיה של מאה השנים האחרונות כגון: התקשורת הכתובה והתקשורת האלקטרונית.
לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו יש השלכות רבות על יחסי עובד ומעביד בפרט, ועל תחום דיני העבודה בכלל. על המתח שבין זכויות המעביד לזכויות העובד עומדת פרופסור רות בן-ישראל במאמרה וטוענת כי ב"הפיכת הפררוגטיבות של המעביד לזכויות-יסוד חוקתיות, מבלי שהוקנה במקביל מעמד חוקתי לזכויות-היסוד של העובדים, יש משום הפרתך האיזון העדין של מערכת יחסים העבודה"ההגנה על פרטיות העובד, ומנגד שמירה על זכיות המעביד משתרעת על תחומים רבים בתחום משפט העבודה, והאיזונים נדרשים למאפיינים הייחודיים של יחסי עובד מעביד.
הפגיעות בפרטיותם של העובדים נעשות בדרך כלל ב"הסכמה", הרי שמדובר בנסיבות של אילוץ הנוצרות בעקבות פערי כוחות אינהרנטיים לטובת המעסיק (מבקש עבודה מול מעסיק פוטנציאלי) ואילו, בג"ץ קבע שאין להתיר בפגיעה בפרטיותו של העובד על אף הסכמתו. אולם, ישנם מקרים בהם החוק/הפסיקה הישראלית הכשיר פגיעה בפרטיות, כך למשל, בשנת 2011 קבע בג"ץ בניגוד לחוק המרשם הפלילי – האוסר מהמעסיק לדרוש "אישור העדר מרשם פלילי" (תעודת יושר) (למעט חריגים הקבועים בחוק), התחשב באינטרס של המעסיק להימנע מסיכונים, וקבע כי המעסיקים רשאים לדרוש מהמועמד תצהיר על עברו הפלילי.
רקע > קבילות ראיות שהושגו כתוצאה מפגיעה בפרטיות

היחס לראיות שהושגו באופן בלתי חוקי משתנה בין שיטות המשפט השונות, למשל, בארצות הברית ראיות שהושגו תוך פגיעה בזכויות חוקתיות (למשל זכות לפרטיות), פסולות (ראו: פרי העץ המורעל). בישראל, למעט תחום האזנות הסתר לפיו כל ראיה שהושגה בהאזנת סתר, פסולה, ואינה קבילה. במצבי קצה, בית המשפט רשאי על אף הפגיעה בזכות לפרטיות לאשר את אותן ראיות ובלבד שמדובר בהליכים פליליים של פשע חמור. ברוב הסוגיות המחוקק השאיר שיקול דעת רחב לבית המשפט לקבוע, אם הראיה קבילה, ואם לא. מלומדים רבים קראו לשינוי המצב, ולהוביל לאיזון נוכח חקיקת חוקי היסוד, ופסיקה בפרשת צ'סקלה ייתכן, כי היום יפעיל בית-המשפט את שיקול דעתו, בהחלטה להתעלם מן הפגיעה בפרטיות, לצורך הכשרת ראיה, במשנה זהירות – שהרי ההגנה על זכות הפרטיות עלתה למעלת זכות יסוד חקוקה (סעיף 7 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו). נקודת האיזון שבין הערך המוגן על ידי זכות היסוד לבין הצורך בגילוי האמת עשויה להשתנות.
בפרשת בנימין אליהו, עוגנה הזכות לפרטיות בדואר אלקטרוני של עובד (באותו מקרה זכותו של העובד לפרטיות בדואר האלקטרוני נפגעה) ואילו, ניתן לראות כי בתי המשפט בפועל מתייחסים לזכות באופן יחסי, כלומר האם מותר למעסיק לחדור לפרטיות בתיבת הדואר תלויה בנסיבות המקרה, ולא חד משמעית. במקרים מסוים בית המשפט פסק כי ניתן לחדור לתיבת הדואר האלקטרוני, למשל: בתביעה לגזל סוד מסחרי, בפסק דין טלי איסקוב (שם המעסיק ניהל מעקב יזום כלפי עובדיו ובין היתר: עיין בתיבת הדואר של עובדיו) נקבע שכאשר המעסיק מבקש לפגוע בפרטיות העובד, המעסיק נדרש לקבוע מדיניות ברורה בנוגעה לשימוש במחשב, ליידע את העובדים באשר למדיניותו, לעגן את המדיניות בחוזה העבודה, ובתקנון במקום העבודה, ולישמור על מדתיות. ואולם, בפסיקה משנת 2009 נקבע כי מתחם הפרטיות אינו נקבע על פי דיני הקניין והזכות לפרטיות היא זכותו של האדם ולא זכותו של המקום, וכלל זה חל גם כאשר תוכן הודעת הדוא"ל הוא בעניין עסקי. וכי גם העובד במישור של יחסי עובד-מעביד זכאי למתחם פרטיות במקום העבודה כאשר הוא משתמש בדוא"ל בשרת החברה.
הדיון

בקשת ערעור ברשות על החלטת ביניים של בית המשפט המחוזי שהוגשה על יד עובד בחברת "יהב חמיאס טכנולוגיות (1990) בע"מ". על החלטת בית המשפט המחוזי שדחתה את בקשתו לפסול ראיות בדמותן של תכתובות דואר אלקטרוני שהוצאו מהתיבה האישית-פרטית של העובד כטענה מקדמית, על ידי החברה. לטענת עובד החברה, הוצאת ההודעות מתיבת הדואר הפרטית, פוגעת בפרטיותו, והושגו באופן בלתי חוקי, ללא צו של בית משפט (ראו ערך: הזכות להליך הוגן).
טענתם המרכזית של המערערים הייתה כי חדירה למחשב ולדואר אלקטרוני של העובד במקום העבודה מהווה פגיעה קשה בפרטיותו, והדבר נוגד את ההוראה הקבוע בחוק הגנה על הפרטיות הקובע כי חומר שהושג תוך פגיעה בפרטיותו של אדם יהיה פסול מלשמש כראיה בבית משפט
טענתם המרכזית של המשיבים הייתה שלא מדובר בתיבה דואר אלקטרוני פרטית-חיצונית של העובד, זאת משום שנמצאו הודעות רבות שהועברו במישרין על ידי העובד מתיבת הדואר העסקית שלו, שסופקה על ידי המעסיק, ומשם שימשו לצורך ביצוע מעשי התרמית. זאת כאשר, אופן מציאת החומרים היה מקרי, במסגרת אירוע חד פעמי, וכי בכל מקרה ניתן להכשיר את הראיות מכוח סעיף 32 לחוק הגנת הפרטיות, הן בשל העובדה שעומדת לחברה הגנה הקבועה בחוק הגנה על הפרטיות (הפגיעה נעשתה לשם הגנה על עניין אישי כשר של הפוגע ובתום לב) והן בשל היתר של בית המשפט מנימוקים מיוחדים שירשמו.
פסק הדין > החלטה

בית המשפט העליון קובע כי העתקת תוכן תכתובת של דואר אלקטרוני פרטית-אישית, שהושאה על ידי על מסך המחשב של העובד, על ידי העובד, מהווה פגיעה בפרטיות, לפי החלופה שבסעיף 2 לחוק ההגנה על הפרטיות, ומכאן שלפי סעיף 32 לחוק הגנה על הפרטיות הראיות תהיינה קבילות, אם לחברה עומדות אחת מההגנות שבחוק או אם בית המשפט יתיר להשתמש בהן מנימוקים מיוחדים שירשמו. בית המשפט דחה את הטענה כי יש לפסול את הראיות כבר בשלב המקדמי אלא רק לאחר שיושלם הבירור העובדתי שיאפשר לבית המשפט המחוזי להכריע האם אחת מההגנות שבחוק מתקיימות או האם מתקיימים הנימוקים המיוחדים להכשרת הראיות על ידי בית המשפט.
פסק הדין > נימוקי השופט

השופט הגביל את עצמו לגרסתה העובדתית של החברה, לפיה כל המסמכים התגלו באופן מקרי – בתום לב. בית המשפט העליון הסכים שהחלופה הרלוונטית שהוצעה בבית המשפט המחוזי – סעיף 2(5) לחוק הגנת הפרטיות, שעיקרה העתקת תוכן של מכתב, אך קבע בניגוד להחלטת בית המשפט המחוזי (דימה את העובד לשעבר, כאורח המבקר בביתו של אדם ומשאיר את המחשב עם הדוא"ל פתוח, ולפיכך יש לראות את הסיטואציה כהסכמה מכללא) כי השארת יומן יש בה כדי ללמד על הסכמה לעיין בו? התשובה שלילית (כאשר היומן הוא דימוי של השופט לדוא"ל) משום, שתיבת הדוא"ל, חשבון הפייסבוק כמוהם כיומן, מבחינת תוכנם הרגיש והפרטי, אינם מלמדים על התרת העיון בהם, קל וחומר שאין הדבר מלמד על רשות של בעל הדוא"ל להעתיק את התוכן.
בעקבות פסק הדין

הדיון חזר לבית המשפט המחוזי, ושם נקבע כי שאלת קבילותן של הראיות תבחן לאחר ובכפוף להכרעה בסוגיות עובדתיות שונות ולא במסגרת משפט זוטא שינוהל בפתח ההליך כפי שביקשו המערערים לעשות, ונכון לנובמבר 2017 ההליך הסתיים בפשרה מבלי שהתקיים הבירור העובדתי האמור. לאחר ההחלטה פורסמו מאמרים הדנים בסוגיה, למשל: במאמרו של עו"ד יהונתן קלינגר סקר את פסק הדין וטען כי כאשר רוצה אדם להביא ראיות שמבוססות על חשבונות (דואר אלקטרוני) של אדם אחר, יביא את השרשרת הראייתית המלאה. היום (נכון ל-14 בנובמבר 2017), כאשר מביאים ראיות המבוססות על תכתובות דואר אלקטרוני של העובד בפרט, ושל הזולת בכלל, נדרש להביא בחשבון את תהליך גילוי הראיות, ואם תהליך זה פגע בפרטיותו של אדם, הראיות לא תהיינה קבילות בבית משפט אלא אם מתקיימות ההגנות שבסעיף 18 לחוק הגנת הפרטיות או מכוח שיקול דעתו של בית המשפט על בסיס נימוקים מיוחדים שירשמו כאמור בסעיף 32 לחוק הגנת הפרטיות.
קריאה נוספת

מיכאל בירנהק, מרחב פרטי: הזכות לפרטיות בין משפט לטכנולוגיה, בר-אילן ונבו, 2010.
אלי הלם, דיני הגנת הפרטיות, פרלשטיין-גינוסר, 2003.
השופט יעקב קדמי, על הראיות, הוצאת דיונון תל אביב תשנ"ט-1999.
הרב דוד ניסני, התניה על דיני הראיות במשפט העברי, גיליונות פרשת השבוע, 345.
הערות שוליים

↑  ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות אדם, סעיף יב, האו"ם (1949)
↑  M. Goldberg “Privacy of the Employee as a Human Right” Labour Law; Human Rights and Social Justice – Liber Amicorum in Honour of Prof. Dr. Ruth Ben-Israel (R. Blanpain ed., The Hague, Klewer Law International, 2001) 16
↑  ס' 7 לחוק יסוד: כבוד האדם וחרותו, ס"ח תשנ"ב 150
↑  בש"פ 537/95 גנימאת נ' מדינת ישראל, פ"ד מט(3) 355, 375.וכן, בג"ץ 8070/98 האגודה לזכויות האזרח בישראל נ' משרד הפנים, דינים עליון טז, 799.
↑  ס"ח תשמ"א 128.
↑  ע"פ 1302/92 מדינת ישראל נ' נחמיאס, פ"ד מט(3) 309, 352
↑  ע"פ 5026/97 גלעם נ' מדינת ישראל (לא פורסם.
↑  רות גביזון, "הזכות לפרטיות ולכבוד" קובץ מאמרים לזכרו של ח. שלח (1988) 65, 67–68.
↑  שם, בעמוד 126.
↑  ר' בן-ישראל "דיני עבודה,ספר השנה של המשפט בישראל (ההוצאה לאור של לשכת עורכי-הדין - מחוז תל אביב, תשנ"ב – תשנ"ג) 433, 444.
↑  מנחם גולדברג, "על היקף הביקורת של בית המשפט העליון על פסיקתו של בית הדין הארצי לעבודה, הפרקליט ל"ח
↑  עס"ק (ארצי) 02-11-24175 הסתדרות העובדים החדשה נ' פלאפון תקשורת בע"מ, בפסקה 42 לפסק דינה של הנשיאה ארד.
1 2  ע"ע (ארצי) 12/11 איסקוב נ' הממונה על חוק עבודת נשים, פ"ד מט(3).
↑  ת"א (מחוזי מרכז) 28423-02-10 רפאל דיין נ' מפעל הפיס (פורסם בנבו, 12.09.2011). התיק אמנם עוסק בקריטריונים לזכייה במכרז, אך לפסק הדין עשויות להיות השלכות נרחבות גם על מי שמבקשים להתקבל לעבודה כשכירים, פסקה 17 לפסק דינה של השופטת ברק-ארז.
↑  ס' 22 חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים, תשמ"א–1981, ס"ח, תשס"ח מס' 2143.
↑  הלל סומר ואח' "מסמך רקע מקוצר בנושא: הזכות החוקתית לפרטיות",המרכז הבינתחומי הרצליה.
1 2  סעיף 32 לחוק הגנת הפרטיות קובע כך: "חומר שהושג תוך פגיעה בפרטיות יהיה פסול לשמש ראיה בבית משפט, ללא הסכמת הנפגע, זולת אם בית המשפט התיר מטעמים שיירשמו להשתמש בחומר, או אם היו לפוגע, שהיה צד להליך, הגנה או פטור לפי חוק זה." ראו גם סעיף 13(א) לחוק האזנת סתר
↑  ראו אהרן ברק "הקונסטיטוציונליזציה של מערכת המשפט בעקבות חוקי היסוד והשלכותיה על המשפט הפלילי (מהותי ודיוני)", מחקרי משפט יג (תשנ"ו) 5; עמנואל גרוס "כלל פסילה חוקתי האם יש לו מקום בישראל?" משפטים ל (תשנ"ט–תש"ס) 145;
↑  עמ"ה (ב"ש) 30/91 צ'סקלה נ' פקיד שומה באר-שבע, פ"מ נה (1) 265, 268.
↑  עמר"מ 13028-04-09 בנימין אליהו נ' עיריית טבריה (פורסם בנבו)
↑  יהונתן קלינגר, "על הזכות לפרטיות במקום העבודה כמבחן של מה אתה יודע, מה שיש לך ומי אתה" משפט, טכנולוגיה, חיים ומוסר.
↑  בש"א 9455/09 תום קפלן נ' קבוצת PCIC (פורסם בנבו)
↑  רע"א 2552/16 יהודה זינגר ואח' נ' חברת יהב חמיאס טכנולוגיות (1990) בע"מ ואח',פסק' 46.
↑  ה"ש 13, פסקה 22.
↑  השופט יהושע גייפמן, ה"פ 1529/09 חן בן שבע ואח' נ' יוני בן זאב.
↑  רע"א 2552/16 יהודה זינגר ואח' נ' חברת יהב חמיאס טכנולוגיות (1990) בע"מ ואח'(פורסם בנבו, 20.3.2016). פסקה 1.
↑  ס' 32, חוק הגנת הפרטיות, תשמ"א-1981.
↑  שם, סעיף 18(2)(ג).
↑  ראו ה"ש 26, פסקה 38.
↑  ראו ה"ש 26, פסקה 54.
↑  ראו ה"ש 26, פסקה 51.
יומני טרנר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ארצות הברית ויליאם לותר פירס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  טרור, סכסוך אתני, גזענות, אנטישמיות 
 הוצאה
 הוצאה:  National Vanguard Books
 תאריך הוצאה:  1978
 סדרה
 הספר הבא:  Hunter 
 
יומני טרנר (באנגלית: The Turner Diaries) הוא שמו של רומן משנת 1978 שנכתב תחת שם העט אנדרו מק'דונלד על-ידי ד"ר ויליאם לותר פירס, מנהיגה של התנועה "ברית לאומית", ארגון של עליונות לבנה שפעלה בארצות הברית. הרומן מתאר מאבק מהפכני גזעני אלים בתוך ארצות הברית, שמסלים לידי רצח עם עולמי שהוביל להשמדתו של כל מי שאינו לבן. בשביל הסופר, פירס, זוהי אינה תוצאה דיסטופית אלא הגשמתו של "חלום העולם הלבן".
תחילה היה הרומן  זמין רק על ידי הזמנה בדואר מתערוכות נשק. נטען כי 500,000 עותקים ממנו נמכרו בדרך זו. כיום הספר זמין גם ברשתות ספרים מוכרות והוא זמין באופן חופשי באתרי אינטרנט של ארגוני עליונות לבנה למיניהם.
הליגה נגד השמצה הגדירה את סגנון הספר "מזעזע, אלים, אפוקליפטי, מיזוגני, גזעני ואנטישמי", וטענה כי הוא אחד הספרים הנקראים והמשפיעים ביותר על הימין הקיצוני. בתיאור שצורף למהדורת הספר משנת 1996 נטען כי משרד המשפטים של ארצות הברית מחשיב את הספר למניפסט של מיליציות הימין הקיצוני בארצות הברית. ה-FBI טוען כי שימש השראה לפיגוע הטרור באוקלהומה סיטי על ידי טימותי מקווי בשנת 1995. כמו כן, נטען כי הספר הוא מקור ההשראה לפעילותו של הארגון הנאו-נאצי המכונה "המסדר".