stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רצח צבי קוגן
האירוע

ביום חמישי, 21 בנובמבר 2024, נעלמו עקבותיו של קוגן לאחר שיצא למספר פגישות מתוכננות. הוא לא הגיע לפגישות שתוכננו לו בהמשך היום. בעקבות זאת פנתה אשתו לקצין הביטחון של בית חב"ד, שדיווח לרשויות המקומיות. תלונות הוגשו למשטרת דובאי ולמשטרת אבו דאבי עוד באותו יום, אך אלה לא ייחסו להן חשיבות. באותו היום קיבל רכבו דו"ח על מהירות מופרזת בדרכו לעומאן, ועל פי דיווחים, הוא נראה לאחרונה במרחק של כשעה וחצי מדובאי. עם פרסום הידיעה על היעלמותו, נפתחה חקירה אינטנסיבית באמירויות, ובשיתוף גופי המודיעין והביטחון הישראליים.
בבוקר יום ראשון, 24 בנובמבר 2024, אותרה גופתו בעיר אל-עין שבאיחוד האמירויות, במרחק שעה וחצי מדובאי. על פי החשד, קוגן נחטף ונרצח בידי חוליה אוזבקית בשליחות איראן. הגופה נמצאה עם סימני אלימות, וברכבו אותרו עדויות למאבק.
קוגן הובא לקבורה בהר הזיתים.
בתגובה לאירוע, הודיעו ג'ארד קושנר, חתנו ויועצו של נשיא ארצות הברית הנבחר דונלד טראמפ, וכן אחיו ג'ושוע קושנר, על תרומה משותפת בסך שני מיליון דולר לחב"ד איחוד האמירויות.
הרוצחים

בערב אותו היום דווח כי שלושת חברי חוליה נתפסו. פורסם שחלק מחברי החוליה נמלטו לטורקיה, ופורסמה גם הערכה שהרוצחים לא פעלו בשליחות איראן. סוכנות הידיעות האיראנית נור טענה כי איראן אינה אחראית לרצח. כמו כן היא התייחסה אל קוגן כאל "רב צבאי ציוני" המשתייך ל"תנועת חב"ד הקיצונית התומכת במשטר הציוני".
למחרת פרסם משרד הפנים של דובאי את שמות הרוצחים: אולימפי טוהירוביץ' ומחמוד ג'ון עבד א-רחים (בני 28), ועזיז-בק קמילוביץ' (בן 33). שלושתם אזרחי אוזבקיסטן. לפי פרסומים בתקשורת, השלושה נמלטו לטורקיה, ושם נעצרו והוסגרו לאיחוד האמירויות. לפי החוק באמירויות, אם יורשעו גזר דינם עלול להגיע לעונש מוות.
לאחר הרצח

גורמי מודיעין במטה לביטחון לאומי חשפו כי גורמים איראניים יצרו קשר עם איש עסקים ישראלי באמצעות אפליקציית "טלגרם", תוך שהם מתחזים לנציגי המחלקה הפרסית של רשת הטלוויזיה הסעודית "אל-ערביה". במסגרת הקשר, הם ניסו לפתות את האזרח הישראלי להגיע לפגישה בדובאי. בנוסף, הם שלחו לו נוזקות ורוגלות בניסיון להשיג גישה למכשיר הטלפון שלו ללא ידיעתו. בעקבות החשד שהעלו אצלו, הוא דיווח למל"ל על המקרה, ובדיקתם העלתה שמדובר במזימה של גורמי טרור שנועדה להוביל לחטיפתו. בעקבות התקרית, המועצה לביטחון לאומי הדגישה את הסיכון הפוטנציאלי הקיים בניהול קשר עם גורמים לא מוכרים ברשתות החברתיות. המל"ל הזהיר במיוחד מפני פניות חריגות הכוללות בקשות למידע אישי, פרטים על תנועות לחו"ל, ושליחת קבצים או קישורים. כדי לצמצם את הסיכונים, המל"ל ממליץ על שמירה על הפרטיות והפרטים האישיים, אימות זהות הגורם הפונה  ודיווח על חשדות במקרה של התנהלות חשודה מצד גורמים לא מוכרים.
ראו גם

ג'משיד שארמהד – עיתונאי מתנגד משטר איראני שנחטף מדובאי
הקהילה היהודית באיחוד האמירויות
הרב לוי דוכמן
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, במבה וביסלי בדובאי: הסופרמרקט הכשר הראשון במפרץ הפרסי, באתר ynet, 13 בדצמבר 2022
1 2  הותר לפרסום: אותרה גופתו של שליח חב"ד לאמירויות, צבי קוגן ז"ל, באתר ‏מאקו‏, 24 בנובמבר 2024
↑  יענקי פרבר, ברוך דיין האמת: גופת השליח ר' צבי קוגן הי"ד נמצאה וזוהתה, מצוד אחר הרוצחים, באתר בחדרי חרדים, 24 בנובמבר 2024
↑  גילי כהן איתי בלומנטל רועי קייס, חשש לגורל הרב צבי קוגן, שליח איחוד האמירויות שנעלם; הערכה - נחטף או נרצח, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 23 בנובמבר 2024
↑  פרסום ראשון: רכבו של קוגן קיבל דו"ח על מהירות מופרזת בדרך לעומאן - הרשויות המקומיות התעלמו, באתר i24NEWS, ‏23 בנובמבר 2024
↑  איתמר אייכנר, יוסי יהושוע, גופת שליח חב"ד צבי קוגן אותרה באמירויות. החשד: נחטף ונרצח בשליחות איראן, באתר ynet, 24 בנובמבר 2024
↑  יקי אדמקר‏, נמצאה גופתו של שליח חב"ד, הרב צבי קוגן, באיחוד האמירויות, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2024
↑  שילֹה פריד, אלפים ליוו בגשם שוטף את הרב קוגן שנרצח באמירויות: "להמשיך את האור שהפיץ", באתר ynet, 25 בנובמבר 2024
↑  ג'ראד קושנר, הודעה בטוויטר, באתר רשת חברתית איקס (לשעבר טוויטר), ‏25.11.2024
↑  ג'ושוע קושנר, הודעה בטוויטר, באתר רשת חברתית איקס (לשעבר טוויטר), ‏25.11.2024
↑  איתמר אייכנר, איחוד האמירויות: לכדנו את שלושת רוצחי הרב צבי קוגן; הערכה: לא איראן אחראית, באתר ynet, 25 בנובמבר 2024
↑  להרג של הרב הישראלי אין שום קשר לאיראן, באתר nournews, ‏2024-11-25 (בפרסית)
↑  מבצע חשאי ומעקב במוניות: כך נלכדו רוצחי השליח באיסנטבול – JDN
↑  איתמר אייכנר, גלעד כהן, רוצחי הרב צבי קוגן נעצרו מחוץ לאמירויות: "צפויה לבקש להטיל עליהם עונש מוות", באתר ynet, 25 בנובמבר 2024
↑  יוסי נכטיגל, החשודים ברצח הרב צבי קוגן הי"ד נלכדו בטורקיה והוסגרו לאיחוד האמירויות, באתר כיכר השבת, ‏2024-11-26
↑  ירון אברהם, ‏כך ניסו האיראנים לחטוף איש עסקים ישראלי בדובאי | השיטה – והאזהרות לציבור, באתר ‏מאקו‏, 14 בינואר 2025
↑  איתמר אייכנר, הפנייה לאיש העסקים והניסיון לחטיפה | כך איראן "מושכת" ישראלים כדי לפגוע בהם, באתר ynet, 14 בינואר 2025
| פיגועי טרור נגד ישראלים בשנות ה-20 של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 • 2025 |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | פיגוע הירי באלכסנדריה (8 באוקטובר 2023) • רצח צבי קוגן (21 בנובמבר 2024) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
דייוויד וילקי (צייר)

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1785 פיף, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 ביוני 1841 (בגיל 55) מלטה הבריטית, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום לימודים:  קולג' אדינבורו לאמנות 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 
דייוויד וילקי (באנגלית: David Wilkie;‏ 18 בנובמבר 1785 – 1 ביוני 1841) היה צייר סקוטי, הידוע במיוחד בזכות סצנות הז'אנר שלו. הוא צייר בהצלחה במגוון רחב של סגנונות, כולל סצנות היסטוריות, דיוקנאות וסצנות ממסעותיו לאירופה ולמזרח התיכון. הוא היה הצייר הראשי של המלך ויליאם הרביעי והמלכה ויקטוריה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

דייוויד וילקי נולד בפיטלסי פייף בסקוטלנד ב-18 בנובמבר 1785. הוא היה בנו של כומר קהילה בקולטס, פייף. בגיל צעיר הוא פיתח אהבה לאמנות. בשנת 1799, לאחר שלמד בבית הספר בפיטלסי, אביו הסכים באי רצון שיהפוך לצייר. הוא נכנס לאקדמיה באדינבורו, והחל בלימוד האמנות אצל ג'ון גרהם, ואצל ויליאם אלן וג'ון ברנט.
ויליאם ביקר הרבה בשווקים וירידים, ורשם במחברתו סקיצות של סצנות שנחשף אליהן. בין תמונותיו מהתקופה הזו ניתן להזכיר נושאים מתוך ספרות ואגדות, כמו מ"מקבת", ו"דיאנה וקליסטו", שזכה בשנת 1803 בפרס של באקדמיה הסקוטית.
בשנת 1804 עזב וילקי את האקדמיה בסקוטלנד. הוא חזר לכפר הולדתו שם החל לצייר את תמונת הנושא החשובה הראשונה שלו, "Pitlessie Fair", הכוללת כ-140 דמויות, ובה הציג דיוקנאות של שכניו ושל כמה מבני חוג משפחתו. בנוסף לציור הגדול הזה, וילקי היה מועסק באותה תקופה בציור דיוקנאות, הן בבית והן בקינגהורן, סנט אנדרוז ואברדין.
באביב 1805 עזב את סקוטלנד ללונדון, והחל ללמוד בבתי הספר של האקדמיה המלכותית. אחד הפטרונים הראשונים שלו בלונדון היה רוברט סטודארט, יצרן פסנתרנים, שהיה בקשר משפחה רחוק עם וילקי. רוברט הזמין את דיוקנו והציג את יצירותיו האחרות של האמן הצעיר לרוזנת של מנספילד. בנה היה הרוכש של "פוליטיקאי הכפר", ציור שמשך תשומת לב רבה כאשר הוצג באקדמיה המלכותית בשנת 1806.
ביוגרפיה > מסעות ביבשת

בשנת 1814 הוא סיים את הציור "מכתב המלצה", אחת התמונות המצטיינות בעדינות ובשלמות. באותה שנה ערך את ביקורו הראשון ביבשת, ובפריז למד את יצירות האמנות שמוצגות במוזיאון הלובר. בשנת 1816 ערך סיור דרך הולנד ובלגיה בחברת ריימבאך, החרט של רבים מציוריו.
"קריאת הצוואה", ועבודה שהוזמנה ממלך בוואריה הושלמה בשנת 1820. שנתיים אחר כך הוצגה באקדמיה המלכותית התמונה החשובה של "גמלאי צ'לסי", שהוזמנה על ידי הדוכס מוולינגטון בשנת 1816, בעלות של 1,200 גינאה. כשחזר לסקוטלנד בשנת 1817, הוא צייר את סר וולטר סקוט ומשפחתו.
ביוגרפיה > ביקור של המלך בסקוטלנד

בשנת 1822 ביקר וילקי באדינבורו, על מנת לבחור נושא מתאים לציור מביקורו של המלך ג'ורג' הרביעי בסקוטלנד. קבלת פני המלך בכניסה לארמון הולירוד היה האירוע שנבחר בסופו של דבר. בשנה שלאחר מכן, כאשר וילקי מונה לצייר המלכותי בסקוטלנד, הוא קיבל משימה לצייר את המלך והחל לעבוד בחריצות בנושא. אולם חלפו מספר שנים לפני שסיים את הציור. מצבו הבריאותי התדרדר, הוא סבל מהמתח בו היה נתון.
ביוגרפיה > נסיעות נוספות

בשנת 1825 הוא חיפש מפלט מהמתח בנסיעות ליבשת. לאחר שביקר בפריז, הוא נסע לאיטליה], ביקר ברומא, ונציה ופירנצה. את קיץ 1827 הוא בילה בז'נבה, שם התאושש מספיק כדי לצייר את "הנסיכה דוריה רוחצת את רגלי עולי הרגל", יצירה שכמו כמה תמונות שסיים ברומא הושפעו מאוד מהאמנות האיטלקית שהקיפה אותו. באוקטובר עבר לספרד, משם חזר לבריטניה ביוני 1828.
שלוש השנים האלה באירופה הביאו לשינוי סגנון מלא של דייוויד וילקי. עד לעזיבתו את בריטניה הוא הושפע בעיקר מציירי הז'אנר ההולנדים, שאת הטכניקה שלהם למד בקפידה, ואת יצירותיהם הוא שמר לצדו בסטודיו. בשיטת הציור ההולנדי הוא השתמש להצגת סצנות החיים האנגליים והסקוטיים שצפה בהם. נראה שדוד טנירס הבן היה דמות ההשראה שלו. נושאים מתקופה מאוחרת יותר - כמו "הגמלאים בצ'לסי" צוירו בסגנון אחר, מבוגר יותר.
אך במסעות באירופה הוא הושפע מהמאסטרים האיטלקיים, וציירים הספרדים הגדולים.
ביוגרפיה > שנים אחרונות

ביצירות שייצר וילקי בתקופת חייו האחרונה שוב השתנה הסגנון. גם הנושאים שלו כבר לא היו נושאים ביתיים של צייר ז'אנר. הוא ניסה להציג סצנות היסטוריות, שעלו מאסוציאציות במסעו באירופה. שינוי הסגנון שלו ושינוי הנושא זכו לביקורת קשה באותה תקופה. במידה מסוימת הוא איבד את אהדת הציבור, שהצטער על שעזב נושאים מוכרים ופחות היו מוכנים לעקוב אחריו אל תוך המבוך ההיסטורי אליהם ביקש להוביל אותם.
וילקי אכן היה צייר ז'אנר חשוב, ולכן נמתחה ביקורת על שינוי סגנונו. בעוד שעבודותיו המאוחרות חשובות פחות מאלו של תקופתו הקודמת, חלקן לפחות מראות על התפתחות האמן בשליטה על הרמונית צבע מורכבת.
בשובו לאנגליה השלים וילקי את הציור "קבלת פני המלך בכניסה לארמון הולירוד" - דוגמה מיוחדת לאיחוד סגנונותיו הקודמים והמאוחרים יותר.
בתחילת 1830 מונה וילקי לרשת את סר תומאס לורנס כצייר המלך, ובשנת 1836 הוא קיבל את תואר אבירות. לאחר מותו של וילקי, מונה ג'ורג' הייטר לצייר חצר המלך.
תמונות הדיוקן העיקריות שהעסיקו אותו עד הסוף היו "קולומבוס במנזר בלה רבידה" (1835); "נפוליאון ופיוס השביעי בפונטיינבלו" (1836); "הקיסרית ג'וזפין ומגדת העתידות" (1837); "המלכה ויקטוריה במועצה הראשונה" ( 1838)
בסתיו 1840 החליט וילקי על הפלגה למזרח. הוא עבר דרך הולנד וגרמניה, הגיע לקונסטנטינופול, שם התעכב בגלל המלחמה בסוריה, וצייר את דיוקנו של הסולטאן הצעיר. לאחר מכן נסע מאיזמיר לירושלים, שם נשאר במשך כחמישה שבועות.
היצירה האחרונה של הייתה דיוקן של מוחמד עלי, שנעשתה באלכסנדריה.
בהפלגתו חזרה הוא סבל מהתקף של מחלה בהמשך המסע לגיברלטר, ובסופו של דבר מת בים מול גיברלטר, בדרך לבריטניה, בבוקר 1 ביוני 1841.
הוא נקבר בים במפרץ גיברלטר.
מותו של וילקי הונצח על ידי הצייר הבריטי ויליאם טרנר בציור השמן שכותרתו "מנוחה - קבורה בים".
הערות שוליים

↑  William Anderson, The Scottish Nation: Or, The Surnames, Families, Literature, Honours, and Biographical History of the People of Scotland, A. Fullarton & Company, 1877. (באנגלית)
↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Wilkie, Sir David". Encyclopædia Britannica. 28 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 644–645.
↑  Artworks | National Galleries of Scotland, www.nationalgalleries.org (באנגלית)
↑  "Wilkie, David" . Dictionary of National Biography. 61. 1900. p. 253
↑  The Gentleman's Magazine, and Historical Chronicle, for the Year ..., Edw. Cave, 1736-[1868], 1855. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513583105171  PLWABN: 9810566630305606  AAG: 498  BNE: XX1715380  BnF: cb14942701v (data)  DSI: 11929  GND: 117580694  ISNI: 0000 0000 6636 4617  KulturNav: ec4d0ec8-f410-400c-82e8-88a30d5d6470  LCCN: n85342493  NLA: 35712133  NTA: 147761433  RKD: 84547  SNAC: w6sf2t6t  SUDOC: 079412378  TePapa: 2456  Trove: 1053302  ULAN: 500121036  VIAF: 32265939   WorldCat (עם VIAF): 32265939 
דייוויד וילקי, הגמלאים של צ'לסי, 1822
דייוויד וילקי, מכתב המלצה, 1813
דייוויד וילקי, ג'ורג' הרביעי מבקר בסקוטלנד
טים ג'נקין

| --- | --- |

טים ג'נקין בשנת 2017
 לידה:  1948 (בן 77 בערך) קייפטאון, איחוד דרום אפריקה 
 מדינה:  דרום אפריקה 
 פעילות בולטת:  כותב, פעיל פוליטי ומוניטרי
 ידוע בשל:  בריחה מבית סוהר
 השכלה:  תואר ראשון במדעי החברה מאוניברסיטת קייפטאון
 עיסוק:  מייסד ומנהל מערכת החליפין הקהילתית
 
טימותי פיטר ג'נקין (נולד ב-1948) הוא כותב דרום אפריקני, פעיל אנטי-אפרטהייד לשעבר ואסיר פוליטי. הוא ידוע בעיקר בזכות בריחתו מן הכלא המקומי בפרטוריה בשנת 1979, יחד עם סטיבן לי ואלכס מונבריס.
ביוגרפיה > ראשית חייו והשכלה

ג'נקין נולד בקייפטאון והתחנך בבית הספר הפרטי לבנים ובתיכון לבנים רונדבוש, אותו סיים בגיל 17.
לאחר שעזב את בית הספר, הצליח להימנע מגיוס החובה לכוח ההגנה של דרום אפריקה, ועבד במגוון עבודות במשך שנתיים, ללא עיסוק מיוחד מלבד מרוצי אופנועים. הוא עזב לממלכה המאוחדת בשנת 1970, שם עבד במפעל פיברגלס בתנאי עבודה גרועים ובשכר מועט. אז החל לטעון כי המערכת כולה לא צודקת ופיתח עניין בסוציולוגיה. הדבר הוביל אותו גם ללמוד יותר על חוסר הצדק בארצו. בהמשך כתב כי הוא "גדל כדרום אפריקני לבן 'רגיל' ושאנן" אשר "קיבל בלי לחשוב את המערכת ובמשך עשרים ואחת שנים מעולם לא הטיל בה ספק".
בסוף 1970 נרשם ג'נקין לאוניברסיטת קייפטאון וסיים תואר ראשון במדעי החברה בסוף 1973.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית מוקדמת

ג'נקין פגש את סטיבן לי בשיעור סוציולוגיה באוניברסיטה. עד מהרה הם התיידדו ושניהם חיפשו יחד ספרות שנאסרה על ידי ממשלת האפרטהייד, קראו, צילמו במכונות העתקה והפיצו אותה בקרב סטודנטים אחרים. בעיני שניהם לימודי הסוציולוגיה היו מאכזבים משום שהתכנים חיזקו את הסטטוס קוו של מערכת האפרטהייד. דרך קריאה של חומרים שנאסרו על ידי הממשלה הם הצליחו לראות את "המציאות העירומה" של האפרטהייד ואת אופייה הלא דמוקרטי של הממשלה, וחשו רצון בוער לבצע שינוי חיובי, אשר, לדברי ג'נקין, היה אפשרי רק באמצעים שאינם חוקיים תחת המשטר הנוכחי. במהלך תקופה זו נודע להם על פעילות הקונגרס הלאומי האפריקני (ANC) שהיה ארגון אסור בדרום אפריקה.
בפברואר 1974, עזבו ג'נקין ולי את המדינה כדי להצטרף ל-ANC בלונדון, מתוך כוונה לעזור לחולל שינוי בדרום אפריקה. בלונדון פגש ג'נקין את אשתו לעתיד רובין. בזמן שהמתין לאישור חברותו בארגון, עבד ג'נקין כעובד סוציאלי במוסד שיקום לעבריינים צעירים בסווינדון. לאחר קבלתו על ידי ה-ANC, הוא ולי קיבלו הכשרה מטעם הארגון בטקטיקות שונות, בפרט כיצד להפיץ את חומרי התעמולה שלו בצורה של עלונים, וכיצד להקים מבנים תקשורתיים וכלכליים.
כשחזרו לקייפטאון ביולי 1975, קנו לי וג'נקין מכונת כתיבה, וציוד להדפסה ופרסום של עלונים. הם שכרו תחילה מוסך ולאחר מכן דירה זעירה. ג'נקין עבד כחוקר במכון לפיתוח חברתי באוניברסיטת הכף המערבי, שהייתה אוניברסיטה לאנשים שסווגו על ידי ממשלת האפרטהייד כצבעוניים. במרץ 1976 נסע לי ליוהנסבורג לחפש עבודה, וה-ANC שלח לשניהם את משימתם הראשונה, לפזר עלונים הקוראים לתמיכה ב-ANC ואחדות במאבק השחרור. באמצעות פצצת עלונים (עיצוב חדש שפותח על ידי ג'נקין) ביוהנסבורג, בסמוך ליום השנה לטבח בשארפוויל ב־21 במרץ. אירוע זה מתואר בספר זכרונותיו של ג'נקין.
לאחר הצלחת משימתם הראשונה, ג'נקין עבד על ליטוש המנגנון על ידי הוספת מערכת הפעלה מרחוק לפצצת העלונים. הוא חילק עלונים בצורה מוצלחת בדרך זו בכיכר המצעד הגדול בקייפטאון. לי עבד באוניברסיטת וייטווטרסראנד ואילו ג'נקין ניהל את ה-'תא' בכוחות עצמו בקייפטאון. ג'נקין נסע ללונדון על פי בקשת ה-ANC במאי 1976, בעוד לי המשיך להטמין פצצות עלונים ברחבי יוהנסבורג. ביולי נעצרו ארבעה פעילים של ה-ANC, כולל הסופר ג'רמי קרונין, בעבור ביצוע עבודות דומות בקייפטאון וקיבלו עונשי מאסר בפועל.
בלי להירתע, המשיך ג'נקין את העבודות בקייפטאון, מצא מקום חדש והחליף את ציוד ההדפסה שלהם באופן קבוע, ושניהם ביצעו הפצצות עלונים נוספות ביוהנסבורג. היו כמה סימנים מדאיגים שג'נקין נמצא במעקב, אך הוא נסע ללונדון לראות את רובין במשך שישה שבועות וחזר ללא אירוע. בספטמבר תלו הוא ולי באנר באורך 10 מטרים ובו הכיתוב "ANC LIVES" (הקונגרס הלאומי האפריקני חי!) מבניין גבוה במרכז קייפטאון, יחד עם מכשיר מתוזמן שהפיץ מאות עלונים על ההמונים שמתחת. לי עבר בחזרה לקייפטאון בחודש דצמבר לאחר שנרשם לתואר שני בסוציולוגיה, והשניים המשיכו בעבודתם הסמויה, אך ללא ידיעתם, הפעם תחת ניתור המשטרה.
ביוגרפיה > מעצר וכליאה

ב-2 במרץ 1978 בשעה 03:00 נעצרו שניהם, לאחר שנראו מעבירים את ציוד ההדפסה שלהם לבית מגוריהם. מעולם לא הוסבר להם כיצד גילתה אותם משטרת הביטחון, וג'נקין הגיע למסקנה שזו כנראה הייתה תוצאה של עבודת משטרה מדוקדקת ומעקב ממושך.
הם נלקחו לתחנת המשטרה בכיכר קלדון, המשרד הראשי של אגף הביטחון בקייפטאון, שם הופרדו, נחקרו והוכנסו לתאים, מבלי שנמסרו להם אישומיהם או זכויותיהם. זה היה חוקי לפי סעיף 6 לחוק הטרור של דרום אפריקה, שאפשר מעצר ללא משפט עד 60 יום, והיה ניתן להארכה. לי ביצע ניסיון בריחה וכמעט הצליח. לאחר פרק זמן בכיכר ג'ון וורסטר הידועה לשמצה ביוהנסבורג, הם הוחזרו לקייפטאון, ואחרי ארבעה שבועות הורשו לראות את משפחותיהם, והוחזקו בכלא פולסמור בזמן שחיכו למשפט. אביו של לי הביא לו את הספר "פפיון", שנתן להם השראה לשקול ברצינות את האפשרות של בריחה, והם התרכזו בתצפיות קפדניות על העולם סביבם.
יחד עם לי הואשם ג'נקין ב"הפקה והפצה של 18 עלונים שונים בשם ארגונים אסורים", כולל המפלגה הקומוניסטית הדרום אפריקאית, ה-ANC והאגף החמוש שלה, "נה", בין השנים 1975–1978, ועודד אנשים להצטרף לתנועת השחרור. המשפט בבית המשפט העליון בקייפטאון נמשך בין ה-6 ל-15 ביוני 1978. לאחר ייעוץ משפטי לקוי, הודו שניהם בכל ההאשמות. שניהם נמצאו אשמים באישום אחד. על ג'נקין נגזרו 12 שנות מאסר ועל לי שמונה.
ביוגרפיה > מעצר וכליאה > בריחה

זמן קצר לאחר מאסרם החלו ג'נקין, לי וכמה אסירים נוספים בתכנון בריחה, שתכלול עותקים של כמה מפתחות כלא שג'נקין ייצר מעץ. ג'נקין הבריח קצת כסף לכלא. התוכנית הראשונית הייתה ששמונה מהאסירים הפוליטיים יברחו ויותירו אחריהם שניים שכבר היו לקראת סיום עונשם. אחד הנמלטים המתוכננים, דניס גולדברג, תקשר עם חברים ב-ANC באמצעות מכתבים מוצפנים שנשלחו לברוך הירסון בלונדון. הירסון תקשר עם ג'ו סלובו במוזמביק, נקבע תאריך לבריחה וסודר רכב מילוט.
עם התפתחות התוכנית התברר שכדי שהבריחה תצליח היא צריכה להיות מוגבלת לשלושה אנשים, שיצטרכו להתחבא בארון קטן בשלב מסוים. הכנות הבריחה הביאו לכמה חילוקי דעות בקרב האסירים הפוליטיים, אך הם נשארו עמיתים וכולם תרמו בדרך כלשהי למאמץ הבריחה. העובדה שכולם היו בכלא בגלל פעילותם הפוליטית ואמונותיהם איחדה אותם, ו"כחברי ארגון מהפכני הם היו ממושמעים והשתתפו בסבלם [של השאר] באופן משותף". גולדברג והאחרים החליטו לסגת מהבריחה, כאשר גולדברג המשיך להיות מעורב בהכנות.
בדצמבר 1979, ברחו ג'נקין, לי ואסיר נוסף בשם אלכס מונבריס מבית הסוהר המרכזי בפרטוריה בעזרת מפתחות שנוצרו בעבודת יד לתשע הדלתות המובילות החוצה מהכלא, לאחר מספר רגעים מסמרי שיער לאחר שנתקלו במכשולים לא צפויים. גולדברג הסיח את דעתו של הסוהר בזמן שהשלושה הצליחו להימלט.
באופן מדהים, הרחוב היה שומם, אך הם עדיין היו צריכים למצוא את דרכם מדרום אפריקה, למוזמביק ולחופש. זה היה כרוך בהרבה מאוד תכנון מוקדם, אך עדיין היו אתגרים רבים בביצוע, כאשר נסעו דרך אנגולה, זמביה וטנזניה ולבסוף ללונדון.
ביוגרפיה > חיים לאחר בית הסוהר

ג'נקין ולי הופיעו במסיבת עיתונאים בלוסקה עם אוליבר טמבו ב-2 בינואר 1980 כדי לספר את סיפוריהם, לפני שעברו ללונדון, שם עבד ג'נקין כקצין מחקר של קרן ההגנה והעזרה הבינלאומית. הוא ולי יצאו למסע הרצאות בשוודיה בשנות השמונים המוקדמות.
עת התגורר בקמדן, הוא בנה מחשב בסיסי שיצר מסרים מוצפנים שניתן היה לשלוח מן ה-ANC לסוכניהם, כולל נלסון מנדלה בכלא.
הוא שב לדרום אפריקה בשנת 1991 כדי לנהל את רשת התקשורת של ה-ANC. הוא עבד ביחידת התדרוך לבחירות של ה-ANC משנת 1994 (שנת הבחירות הראשונות בדמוקרטיה המלאה בדרום אפריקה), לפני שמונה לראש יחידת המידע האלקטרוני בקייפטאון באותה שנה. בשנת 1997, התמנה למנהל בחברת "Unwembi Communications (Pty) Ltd".
הוא עזר להקים את מערכת החליפין הקהילתית, מערכת מסחר מבוססת אינטרנט, בשנת 2003, ויצא לסיור לאומי באוסטרליה עם קארל בויאלה בשנת 2015 כדי להסביר עליה.
הכרה

בשנת 2007 נבחר להיות "עמית אשוקה".
באפריל 2018 הוענק לו פרס ועידת ה-RSA על הצטיינות בתחום השירות ההומניטרי.
ספרים, טלוויזיה וסרטים

בשנת 1987 ראה אור בלונדון ספרו "בריחה מפרטוריה". מהדורה חדשה פורסמה ביוהנסבורג ובלונדון כ-"מבפנים החוצה: בריחה מכלא פרטוריה" בשנת 2003.
בשנת 1995 כתב ג'נקין סדרת מאמרים בת שישה חלקים בשם "Talking to Vula: סיפור רשת התקשורת הסודית המחתרתית של מבצע Vula".
בשנת 2013 הועלה סיפור מתוגבר דרמטית של בריחתו מהכלא בפרק השביעי של העונה השנייה של "הפריצה", סדרת טלוויזיה שנעשתה על ידי ערוץ הטלוויזיה נשיונל ג'יאוגרפיק, שהמחיזה בריחות כלא אמיתיות. בסרטון מוצגים קטעים מתוך ראיונות עם ג'נקין, לי, מומבריס וגולדברג שצולמו בשנת 2012, בין סצנות משוחזרות של הבריחה.
בשנת 2014 סרט דוקומנטרי בשם "The Vula Connection", על ג'נקין ועל חלקו ביצירת מערכת תקשורת חשאית גאונית שאפשרה לפעילי וולה לחדור את גבולות דרום אפריקה בסתר, ובסופו של דבר הברחת מסרים לנלסון מנדלה הכלוא, נעשה על ידי מריון אדמונדס.
במרץ 2020 יצא לאקרנים סרט על פי ספרו של ג'נקין, שהופק על ידי דייוויד בארון, בכיכובם של דניאל רדקליף כג'נקין ואיאן הארט בתפקיד גולדברג. צילומי "הבריחה מפרטוריה" החלו באדלייד, דרום אוסטרליה, במרץ 2019, כאשר דניאל וובר הצטרף לצוות השחקנים בתפקיד לי. ג'נקין בילה זמן מה באדלייד, וייעץ לרדקליף לגבי מבטא והיבטים אחרים של הסרט, בנוסף, שיחק כניצב בתור אסיר ליד רדקליף בחדר הביקורים.
עבודות שפורסמו

Escape from Pretoria (PDF). London: Kliptown. 1987. ISBN 9780904759778. OCLC 924674792.
"Talking to Vula: The story of the secret underground communications network of Operation Vula". 1995. אורכב מ-המקור ב-22 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
Inside Out: Escape from Pretoria Prison (מאוירת, הדפסה מחודשת ed.). Jacana Media. 2003. ISBN 9781919931500. OCLC 653065100.
לקריאה נוספת

גארט, ר. קלי; אדוארדס, פול נ. (2016). "Revolutionary Secrets: Technology's Role in the South African Anti-Apartheid Movement" (PDF). Social Science Computer Review (באנגלית). 25 (1): 13–26. doi:10.1177/0894439306289556. ISSN 0894-4393.
גולדברג, דניס (2015). A Life for Freedom: The Mission to End Racial Injustice in South Africa (באנגלית). תקשורת אוניברסיטת קנטקי. ISBN 9780813166858.
גרייטר, תום (21 במאי 2017). "Sam Neill joins Daniel Radcliffe in 'Escape From Pretoria'". Screen Daily (באנגלית). נבדק ב-22 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
גריי, מאדי (2014). "'Ch. 12 'To build solidarity - that was my task" (PDF). Denis Goldberg: Freedom Fighter and Humanist (באנגלית). Liliesleaf. ISBN 978-0-620-61429-0.
מיטשל, רוברט (18 במאי 2017). "Daniel Radcliffe to Star in Prison-Break Drama 'Escape From Pretoria'". Variety (באנגלית). Penske Business Media, LLC. נבדק ב-22 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
פארי, תום (19 באפריל 2013). "Pretoria Prison break: Amazing story of the daring men who escaped notorious apartheid regime jail" (באנגלית). Mirror. נבדק ב-22 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
סאטון, מלקולם (13 במרץ 2019). "Adelaide transformed into apartheid-era Cape Town for Escape From Pretoria filming". Australian Broadcasting Corporation News (באנגלית). נבדק ב-22 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
הערות שוליים

↑  "Who are we?". Community Exchange System. נבדק ב-22 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  ג'נקין 2003.
↑  תיכון לבנים רונדבוש. 2018
↑  ג'נקין 1987, p. 4.
↑  ג'נקין 1987, p. 4-5.
↑  ג'נקין 1987, p. 3.
1 2 3 4 5 6  ג'נקין 1987.
1 2  Tim Peter Jenkin, South African History Online, ‏23 באוגוסט 2019 (באנגלית)
↑  ג'נקין 1987, pp. 6-10.
↑  ג'נקין 1987, pp. 14-15.
↑  ג'נקין 1987, p. 16.
↑  ג'נקין 1987, pp. 17-22.
↑  ג'נקין 1987, p. 23.
↑  ג'נקין 1987, p. 24.
↑  ג'נקין 1987, pp. 26-29.
↑  ג'נקין 1987, pp. 29-31.
1 2  Stephen Bernard Lee, South African History Online, ‏3 בספטמבר 2019 (באנגלית)
1 2  טום פארי, Pretoria Prison break: Amazing story of the daring men who escaped notorious apartheid regime jail, Mirror, ‏19 באפריל 2013 (באנגלית)
1 2 3  Breakout ביוטיוב
↑  ג'נקין 1987, pp. 31-38.
↑  ג'נקין 1987, pp. 44-45.
↑  ג'נקין 1987, p. 60.
1 2  גולדברג 2015, pp. 170-188.
↑  Alex Moumbaris, South African History Online, ‏13 ביוני 2018 (באנגלית)
↑  Press Conference by O. R. Tambo, Introducing Alexandre Moumbaris, Stephen Lee and Timothy Jenkin who Escaped from Prison in South Africa, South African History Online, ‏2 בינואר 1980 (באנגלית)
↑  גריי 2014, p. 87, Ch. 12.
1 2  Ashoka, Timothy Jenkin, ‏2007 (באנגלית)
↑  Should communities be able to design their own currencies?: National speaking tour with Tim Jenkin and Karel Boele, Jnana Australia, ‏27 באפריל 2015 (באנגלית)
↑  לינדה גריי מרטין, Award for Excellence in the Field of Humanitarian Service, RSA Conference, ‏17 באפריל 2018 (באנגלית)
↑  RSAC TV Interview with Tim Jenkin, RSA Conference, https://www.youtube.com/watch?v=_hZMnJSsCAo, ‏17 באפריל 2018 (באנגלית)
↑  ג'נקין 1995.
↑  גארט & אדוארדס 2016, pp. 13-26.
↑  The Vula connections ביוטיוב
↑  הפילמוגרפיה של מריון אדמונדס.
↑  מיטשל 2017.
↑  גרייטר 2017.
↑  סאטון 2019.
↑  7News Adelaide, Daniel Radcliffe touches down in Adelaide for new movie, Twitter, ‏17 Feb 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273416805171  GND: 124215122  ISNI: 0000 0000 7869 1500  LCCN: n87906421  NTA: 329283464  SUDOC: 102225907  VIAF: 79494315   WorldCat (עם VIAF): 79494315
ניצחון בכחוס (ולאסקס)

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  דייגו ולאסקס
 תאריך יצירה:  בין השנים 1628–1629
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  225 ס״מ 
 גובה:  165 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  P001170 (מוזיאון הפראדו) 
 מיקום:  מוזיאון הפראדו מדריד שבספרד
 
ניצחון בכחוס (בספרדית: El triunfo de Baco) הוא ציור שמן של הצייר דייגו ולאסקס, שצויר בין השנים 1628–1629. היצירה מוצגת במוזיאון הפראדו במדריד.