stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטלאריום

| --- | --- |


 מפתח:  פביאן שאראו
 מחזור חיים:  2001–הווה (כ־23 שנים) 
 גרסה אחרונה:  24.3 (22 בספטמבר 2024) 
 מערכת הפעלה:  לינוקס, Windows ו־OS X
 נכתבה בשפות:  C++, C 
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 קוד מקור:  https://github.com/Stellarium/stellarium 
 קטגוריה:  תוכנות לימודיות
 stellarium.org
 
סטלאריום (Stellarium) היא תוכנת אסטרונומיה חופשית המדמה את שמי הלילה וגרמי השמים בדיוק ויזואלי גבוה. התוכנה אשר מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של גנו היא תוכנה חינמית המומלצת בשל איכותה ופשטות הפעלתה על ידי גופי חינוך רבים ככלי עזר להכרת השמים ולהוראת אסטרונומיה. סטלאריום זמינה בגרסאות למערכות ההפעלה חלונות, OS-X ולינוקס.
התוכנה מסוגלת לבצע סימולציה מציאותית למדי של הירח, כוכבי הלכת, ערפיליות, שביל החלב וקרוב ל־600,000 כוכבים בהתאם למיקום של הצופה (התוכנה מאפשרת להזין את הקואורדינטות) והזמן בהווה או לאורך ההיסטוריה, תוך כדי מתן מידע מפורט על אלפי גופים שמימיים. כמו כן, התוכנה מסוגלת לבצע סימולציות של תופעות אסטרונומיות כמו מטאורים או ליקויי ירח ושמש.
ב־2004 התוכנה הופצה לראשונה לקהל הרחב על ידי המתכנת הצרפתי פאביאן שרו (Fabien Chéreau), לאחר תהליך פיתוח שנמשך שלוש שנים. הפיתוח מתקדם כפרויקט קוד פתוח ומתכנתים, אמנים וחובבי אסטרונומיה רבים שותפים מאז ועד עתה בשכלול התוכנה, עיצובה הגרפי הייחודי והתאמתה לשפות רבות, כולל עברית.
יכולות התוכנה

כאמור, היכולת המרכזית של התוכנה היא להציג מראה ריאליסטי של שמי הלילה. לשם כך התוכנה מסתמכת על מסד נתונים מפרויקט היפרכוס ומקורות נוספים, הכולל 600,000 כוכבים. ניתן להוסיף או להוריד מההדמיה פרטים רבים: שמות כוכבים וקבוצות כוכבים, כוכבי לכת, גרמי שמים עמוקים – ערפליות, צבירים וגלאקסיות ופרטים רבים נוספים. ניתן לבצע תקריב ממראה כולל של כל כיפת השמים ועד הגדלה פי מאות מונים השקולה למראה בטלסקופ. כמו כן, ניתן להאיץ את קצב מעבר הזמן בסימולציה וגם להפוך את כיוונו.
לסטלאריום שני מצבים המיועדים להקרנה בפלנטריום, ויכולת לשלוט (על ידי תוכנת תוסף) בטלסקופים רובוטיים.
סטלאריום בעברית

החל מגרסה 0.91 תומכת סטלאריום בממשק עברי, בתחילה התמיכה הייתה בעייתית, וכללה מקרים רבים של היפוך סדר האותיות (במקום "שלום" מופיע "םולש"). בהמשך תוקנו רוב הבעיות, אך חלקן קיימות עדיין, כמו היפוך האותיות ברוחות השמיים. בשל בעיות אלו הומלץ למשתמש מן השורה להסתפק בגרסה 0.90 הן בשל היותה נטולת ממשק עברי הדורש טיפול מומחה והן בשל דרישות החומרה המאמירות של גרסאות התוכנה האחרונות.
צילומי מסך

הדמיית ציורי קבוצות הכוכבים, גרסה 0.6.2
סטלאריום בגרסת הג'אווה, גרסה 0.8.2
גרסה 0.8.0, ממשק בשפה הגרמנית
גרסה 0.9.0, ממשק בשפה היוונית
סטיבן הולגייט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1954 (בן 70 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת ווריק 
 מונחה לדוקטורט:  ניקולאס בוייל (אנ')
 תחומי עניין:  אידיאליזם גרמני, מטפיזיקה, אסתטיקה, פילוסופיה של הדת, פילוסופיה פוליטית
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה
 הושפע מ:  שפינוזה, קאנט, הגל, ניטשה, פרגה, היידגר, ודרידה
 
סטיבן הולגייט (באנגלית: Stephen Houlgate; נולד ב-24 במרץ 1954) הוא פילוסוף בריטי ופרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת וורוויק. הוא ידוע בעיקר בשל מחקריו אודות הגותם הגל, היידגר ודרידה. תחומי העניין שלו כוללים גם את הפילוסופיות של שפינוזה, קאנט וניטשה, ועיסוק בתאוריית הטרגדיה מאריסטו ועד ימינו. הולגייט מכהן כנשיא "אגודת הגל של בריטניה הגדולה".
הגותו

בשנת 1986 פורסם ספרו הראשון Hegel, Nietzsche and the Criticism of Metaphysics (הגל, ניטשה וביקורת המטאפיזיקה) המבוסס על עבודת הדוקטורט שלו בהנחיית ניקולאס בוייל (אנ'). הולגייט הוא עמד על קווי הדמיון בין התקפותיהן השונות של הגל ושל ניטשה על המטפיזיקה בתקופתם. עם זאת, בתחילת הספר הולגייט גם מדגיש את ההבדלים הסגנוניים ואת והמזג השונה של שני הפילוסופים. הגל הוא פילוסוף שיטתי ששם שמאמין בהתפתחותה הריגורוזית של התבונה הדיאלקטית, ואילו ניטשה הוא כותב לא שיטתי, ספרותי, אלוף הפרספקטיבות המבודדות והמטאפורות הצבעוניות ושובות הלב. הספר דן גם בהבדלים הלשוניים בין שני הפילוסופים, כאשר השיח הספקולטיבי של הגל הוא מסורבל ומעורפל, בעוד שסגנונו התוסס והצלול של ניטשה נראה כמביס בקלילותו את הכבדות האינהרנטית ללשון הגרמנית.
ב-1998 ערך שני ספרים על הפילוסופיה של הגל: The Hegel Reader ו-Hegel and the Philosophy of Nature. ב-2011 ערך אסופה נוספת תחת השם A Companion to Hegel יחד עם מייקל באור (Michael Baur).
ב-2005 פרסם ספר מבואי מקיף על שיטתו בפילוסופית של הגל בשם An Introduction to Hegel: Freedom, Truth and History (מבוא להגל: חופש, אמת והיסטוריה). הפרשנות של הולגייט לפילוסופיה של הגל, מונחית באופן כללי על ידי טענתו של הגל שהמחשבה הספקולטיבית מתפתחת באופן אימננטי וללא הנחות יסוד שיטתיות. הוא מערער על קביעתו של היידגר לפיה הגל חושב "בהתאם לרעיון קבוע מראש של הוויה", שהתקבלה בין היתר על ידי דרידה ודלז. חלק מעבודתו נועד להדגים כי פילוסופים פוסט-הגליאנים רבים מבינים את הגל לא נכון, למרות ניסיון להתרחק מרעיונותיו. בנוסף, הוא חוקר את קווי הדמיון בין הגל, היידגר ודרידה, במיוחד בדקונסטרוקציה שערכו למושג ה"מהות.
ב-2006 פרסם את ספרו The Opening of Hegel's Logic. From Being to Infinity ("הפתיחה ללוגיקה של הגל: מהוויה לאינסוף") העוסק בחלקים הראשונים של 'מדע הלוגיקה' להגל. העיסוק של הולגייט בלוגיקה של הגל התרחב לאורך השנים וב-2021 פורסם ספרו Hegel on Being ("הגל על ההוויה") בשני כרכים. הספר כולל מחקר מקיף על "תורת ההוויה", הספר הראשון של ב'מדע לוגיקה', ובוחן בקפדנות את תיאור האיכות, הכמות והמידה. בספר זה הוא חוקר את הפרויקט הלוגי של הגל ביחס ל'פנומנולוגיה של הרוח', למטאפיזיקה הפרה-קנטיאנית, ולפילוסופיה הביקורתית של קאנט. בספר הוא דן בין היתר בתיאור של הגל לחשבון דיפרנציאלי ובאנטינומיה השנייה של קאנט (ב'ביקורת התבונה הטהורה'), ומציג השוואה מקורית בין הגל לפרגה בנושא המספר. הולגייט גם דן בפרשנות של רוברט פיפן להגל.
ביבליוגרפיה > ספרים

Hegel, Nietzsche and the Criticism of Metaphysics, Cambridge University Press, 1986
An Introduction to Hegel: Freedom, Truth and History, 2nd edition, Blackwell, 2005
The Opening of Hegel's Logic. From Being to Infinity, Purdue University Press, 2006
Hegel's Phenomenology of Spirit. A Reader's Guide, Bloomsbury, 2013
Hegel on Being (2 vols.), Bloomsbury, 2021
ביבליוגרפיה > ספרים > בעריכתו

Hegel and the Philosophy of Nature, SUNY, 1998
The Hegel Reader, Blackwell, 1998
Hegel and the Arts, Northwestern University Press, 2007
G.W.F. Hegel: Outlines of the Philosophy of Right, Oxford University Press, 2008
A Companion to Hegel, with M.Baur, Blackwell, 2011
הערות שוליים

↑  Kusch, Martin (1 בינואר 2009). "Review: Miranda Fricker: Epistemic Injustice: Power and the Ethics of Knowing". Mind (באנגלית). 118 (469): 170–174. doi:10.1093/mind/fzp020. ISSN 0026-4423. נבדק ב-2 בפברואר 2019. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3  Warwick | Philosophy | Academic Staff | Stephen Houlgate, warwick.ac.uk
↑  About the Hegel Society of Great Britain | Hegel Society of Great Britain (באנגלית בריטית)
↑  Stephen Houlgate, Hegel, Nietzsche and the Criticism of Metaphysics, Cambridge: Cambridge University Press, 1986, ISBN 978-0-521-89279-7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278170105171  PLWABN: 9810677547905606  BIBSYS: 90563058  BnF: cb120630232 (data)  CiNii: DA00985004  GND: 132366746  ISNI: 0000 0001 1687 9249  LCCN: n85374149  NLA: 35860067  NTA: 072392320  RERO: 02-A003384991  SUDOC: 028887859  Trove: 1119780  VIAF: 93605926   WorldCat (עם VIAF): 93605926
סיכה

ערך זה עוסק באביזר להצמדת עצמים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
כרית סיכות לתפירה
סיכה היא אביזר המשמש להצמדת עצמים, עשוי תיל שקצהו מחודד כדי לאפשר נעיצה, וראש רחב וקהה לבטיחות המשתמשים. סיכות עשויות לרוב פלדה, נחושת או פליז.
סיכות משמשות כבר למעלה מ-4000 שנה. אצל השומרים הן היו עשויות ברזל ועצם ושימשו להצמדת בדים. מאוחר יותר הן שימשו גם להחזקת דפים, על ידי נעיצתן בפינה העליונה.
סיכה ויקינגית (סיכת נחושת עם טבעת בראשה) שהתגלתה בחוף בנורטון, סאוונסי, ויילס, מוכיחה לדברי ארכאולוגים מקומיים כי הוויקינגים הגיעו לוויילס
.
סיכות יוצרו בעבר מפליז, מתכת רכה. מאוחר יותר נעשה שימוש בפלדה, החזקה יותר. כיוון שלא היה קיים תהליך קל למניעת החלדת פלדה, סיכות איכותיות צופו בניקל, אך מתכת זו נטתה להישבר ולהתפורר בלחות גבוהה, כך שהתאפשרה היווצרות חלודה. למרות זאת שימשו סיכות פלדה לשימושים ביתיים של הצמדת אריגים כעזר לתפירה.
באנגליה לא היו הסיכות מוכרות עד לקראת סוף תקופתו של הנרי השמיני (אמצע המאה ה-16). הסיכות הראשונות היו בלתי איכותיות עד כדי כך שנאסרו בצו מלכותי.
בין המאה ה-17 למאה ה-19 היה אזור גלוסטר ובריסטול באנגליה מרכז חשוב של יצרני סיכות. ב-1863 הוערך כי האומה האנגלית צורכת 20 מיליון סיכות ביום.
בימינו ראשן של סיכות תפירה עשוי לעיתים פלסטיק צבעוני, בצורת עיגול או כדור (בדומה לחלק מסוגי הנעצים) כדי להוזיל עלויות יצור, להקל על האחיזה ולאפשר סימון בולט. קיימות גם סיכות מעוטרות למטרות קישוט, למשל בעלות ראש דמוי פנינה. כרית סיכות היא אביזר קטן דמוי כרית לאחסון סיכות, המקל על שליפתן המהירה תוך כדי עבודת תפירה.
ראו גם

סיכת ביטחון
סיכת בגד
מחט
הערות שוליים

↑  Petroski, Henry, "From Pins to Paper Clips", The Evolution of Useful Things, Knopf, New York, 1993, p. 53
↑  Viking Pin, Swansea Museum
1 2  A Brief History of the Pin ,Uniclectica
↑  Doreen Street, "Not worth a pin" - A history of pin making in Kingswood area
↑  לאשה, פרחי אהבה: כך תכינו בעצמכם זר לכלה, באתר ynet, 17 ביולי 2008
סימפליקיוס

ערך זה עוסק באפיפיור. אם התכוונתם לפילוסוף, ראו .
סימפליקיוס (בלטינית: Simplicius; מת ב-2 או 10 במרץ 483) כיהן כאפיפיור משלהי חודש נובמבר או ראשית דצמבר 468 ועד מותו ב-483. לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי.
חייו

סימפליקיוס נולד בטיבולי שבאיטליה והיה בנו של קסטינוס. הוא נבחר לתפקיד האפיפיור ב-25 בפברואר 468, עשרה ימים לאחר מותו של האפיפיור הקודם, הילריוס.
סימפליקיוס השתתף בוועידת כלקדון במסגרתה התנגד לדוקטרינה המונופיזיטית ולטענה לפיה מעמד הפטריארכים המזרחיים והאפיפיור (בישוף רומא) זהה.
בתקופת כהונתו כאפיפיור נפלה האימפריה הרומית המערבית ושכירי חרב ההרולים הדיחו את רומולוס אוגוסטולוס, אחרון קיסרי האימפריה, והכריזו על אודואקר כמלך ממלכת איטליה בשנת 476.
סימפליקיוס המשיך לכהן בתקופת אי-יציבות זו בניסיון לבסס את מעמד האפיפיור כראש הכנסייה במערב אירופה. ברומא עצמה יזם רפורמות שלטוניות והקים את כנסיית סנטה ביביאנה.
לאחר מותו הוכרז כקדוש נוצרי ויום חגו הוא 10 במרץ.
סלים הללי

| --- | --- |

הללי בצעירותו
 לידה:  1920 ענאבה, צרפת 
 פטירה:  2005  (בגיל 85 בערך) אנטיב, צרפת 
 שם לידה:  סימון הללי
 מוקד פעילות:  אלג'יריה, צרפת 
 סוגה:  מוזיקת אמצע הדרך, מוזיקה אנדלוסית קלאסית, פלמנקו 
 כלי נגינה:  דרבוקה 
 
סלים הללי
סלים הללי או סלים אל-הלאלי (בערבית: سليم الهلالي, בצרפתית: Salim Halali;‏ 30 ביולי 1920 אלג'יריה – 2005, קאן, צרפת) היה זמר אלג'יראי ממוצא יהודי-ברברי, אשר פעל במרוקו, בתוניסיה, בצרפת ובקנדה. נודע כמשורר יהודי-אלג'ירי ששר שירים ערבו-אנדלוסיים.
ביוגרפיה

נולד בבון, כיום ענאבּה (אנ'), קרוב לגבול תוניס, כאחד מעשרת ילדיה של משפחה יהודית. שם ילדותו היה סימון. אביו היה אופה במקצועו, ובן למשפחה שמקורה בסוק אהראס שבמזרח אלג'יריה. אמו הייתה שלבייה באקיס, גם כן יהודיה.
בשנת 1934 נסע למרסיי שבצרפת, ובשנת 1937 עבר לפריז, שם הופיע כזמר במועדוני פלמנקו, וגם פגש לראשונה את המוזיקאי האלג'ירי מוחמד אל כאמל, שכתב עבורו את שיריו הראשונים. בהמשך הלחין עבורו מוחמד איגרבוש'ן 50 שירים.
בשנת 1938 ביקר באירופה, ובתקופה זו שירי הפלמנקו שלו בערבית נפוצו ונחלו הצלחה בצפון אפריקה.
בתקופת הכיבוש הגרמני של צרפת, סי קאדור בן גבריט, המייסד והרקטור של המסגד הגדול של פריז, סייע להללי להסתיר את מוצאו היהודי בעזרת תעודת לידה מזויפת שהציגה אותו כמוסלמי, וכתיבת שם אביו על מצבת קבר בבית הקברות המוסלמי בסן-סן-דני. בתקופה זו נהג להופיע בבית הקפה המורי של המסגד, לצד המוזיקאים עלי סריטי ואיברהים סאלח.
לאחר מלחמת העולם השנייה, הצליח לשחזר את הקריירה המוצלחת שלו, וזכה להערכה אף מאום כולתום. בשנת 1947 הקים קברט מזרח תיכוני בשם Folies Ismailia בבית מלון ברובע השמיני של פריז. בשנת 1948 הקים בפריז מועדון קברט נוסף, בשם The Serail.
בשנת 1949 עבר למרוקו, ורכש בית קפה ישן בקזבלנקה, והקים בו קברט יוקרתי בשם Le Coq d'Or. במשך תקופת פעילותו נהגו לבקר בקברט זה עשירים מקומיים, וגם אורחים מחוץ למדינה, כדוגמת פארוק הראשון מלך מצרים. לאחר שהמועדון נשרף, חזר הללי בתחילת שנות ה-60 לצרפת, והתגורר בקאן.
בסוף שנות ה-60 הקליט גרסה משלו בערבית לשיר א יידישע מאמע. באותה תקופה הוא כתב כמה שירים ביחד עם חיים בוטבול.
נקודת המפנה בקריירה שלו הייתה כשהוציא תקליט אריך-נגן בצרפתית, והופיע באולם הקונצרטים Salle Pleyel ברובע השמיני של פריז בשנת 1970. בהמשך הוא הופיע בקונצרטים נוספים בפריז, במונטריאול ובקזבלנקה.
למרות הצלחתו, החליט הללי בשלב מסוים לפרוש מהקריירה. הוא חזר לביתו בקאן, שם נודע באירוח מסיבות פאר בווילה שלו. עד לשנת 1992 הוא המשיך להופיע באירועים ובמסיבות פרטיות. לאחר שמכר בשנת 1993 את הווילה שלו, החל לחיות באלמוניות גמורה בבית פשוט שרכש בוואלאוריס שבדרום מזרח צרפת.
הללי מת בבית החולים באנטיבס ב-25 ביוני 2005, ועל פי בקשתו, פוזר אפרו בגן זיכרון בניס.
הללי נחשב לזמר וירטואוז בעל כושר אלתור וחוש קצב יוצאי דופן, לנגן דרבוקה מחונן, ולאחד מן המבצעים הטובים ביותר של השירה המרוקאית בסגנון השעבי.
הללי שילב מוזיקה ספרדית ופלמנקו עם מוזיקה צפון אפריקאית, שילב מוזיקה מוגרבית עם מוזיקה ערבית מזרחית, ושר גם בצרפתית.
שיריו של הללי הפכו לקלסיקה במרוקו, ולו מעריצים מרוקאים – ערבים ויהודים כאחד. המוזיקה של הללי השפיעה מאוד על הזמר זוהר ארגוב ששר חלק משיריו והשתמש במוואלים שלו עד כדי העתקת המלים והמוזיקה שלהם.
בסרט "גברים חופשיים" משנת 2011, בבימויו של איסמעיל פרוקי, מוצג הללי בין הדמויות המרכזיות בסרט, ואת דמותו מגלם השחקן הערבי-ישראלי מחמוד שלבי.
ביוגרפיה > דעותיו

הללי החילוני, אשר ראה עצמו כבן לאומה הערבית, לא ראה בעין יפה את הציונות ואת הגירת היהודים לארץ ישראל. כשהופיע בשנות ה-60 בירושלים, ואמר על גבי הבמה בערבית "תחי האומה הערבית" נזרקו עליו חפצים מהקהל. הוא ירד מהבמה, ומאז לא חזר להופיע בישראל[דרוש מקור].
לצד זאת, על רקע שורשיו היהודיים, סבל בסוף תקופת שהותו במרוקו מאנטישמיות, אשר התבטאה בין היתר בשריפת המועדון שלו בעיר קזבלנקה[דרוש מקור].
הערות שוליים

↑  לפי ערכו באנגלית, מקורו מטורקיה
1 2  יוסי דהאן, ללא תג מחיר, באתר "העוקץ", 13 באוקטובר 2011
↑  המאוול, אלתור קולי במוזיקה הערבית, אינו חלק אינטגרלי של השיר, אלא משמש כפתיחה לשיר. זהו סוג של אלתור של מילים או של מוזיקה, המרמז על תוכן השיר והמאפשר כניסה טבעית וחלקה לסולם המוזיקלי ולטון בו יבוצע השיר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009877487205171  BnF: cb14024214b (data)  GND: 139343733  ISNI: 0000 0000 7104 1062  LCCN: n2015019458  MusicBrainz: 24b85aea-cc5e-4517-9fcf-add8942eda6d  SUDOC: 161118577  VIAF: 74050545   WorldCat (עם VIAF): 74050545
סיכוי לאהבה

"סיכוי לאהבה" הוא אלבום האוסף השני של הזמרת הישראלית אילנה אביטל. זהו אוסף שיצא בפורמט תקליטור כפול בישראל בלבד. נכללים בו שירים רבים מהאלבומים "לאהוב אותך", "זינוק", "רגעים" "בלי בושה", "כיוונים נעלמים", "ילד המחר", "אותך... פעם שנייה", "תוצרת צרפת" ו"נוגעת באושר". את האלבום הוציאה בשנת 2004 לאור חברת התקליטים הד ארצי.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | סיכוי לאהבה  | 4:13 |
| 2. | שיר הפריחה  | 3:39 |
| 3. | שובי לים  | 3:18 |
| 4. | די לי די  | 3:33 |
| 5. | Hey  | 6:23 |
| 6. | בלי בושה  | 3:56 |
| 7. | בוא אל החגיגה  | 3:21 |
| 8. | אבא אמא וארץ ישראל  | 3:30 |
| 9. | טוב שבאתם  | 3:06 |
| 10. | ילד המחר  | 3:35 |
| 11. | פגישה ראשונה  | 3:21 |
| 12. | עוד ועוד  | 2:59 |
| 13. | ריגוש זמין  | 3:49 |
| 14. | מלכת הכיתה  | 3:00 |
| 15. | אחיה גם אחריך  | 3:37 |
| 16. | שחרר קצת אהבה  | 3:21 |
| 17. | Connection  | 3:27 |
| 18. | Je l'attends  | 3:41 |
| 19. | אותך  | 3:37 |
| 20. | לגעת באושר  | 3:03 |
| 21. | אני לא יכולה בלעדייך  | 3:55 |
| 22. | למה עצוב לי?  | 2:47 |
| 23. | ירושלם  | 3:00 |
| 24. | אל תלך מכאן  | 3:59 |
| 25. | בזכות ימים כאלה  | 2:50 |
| 26. | לאהוב  | 3:47 |
| 27. | כמו זרים  | 3:20 |
| 28. | תן  | 3:37 |
| 29. | השיבה לי  | 4:21 |
| 30. | כיוונים נעלמים  | 5:20 |
| 31. | קח עוצמה מעצמך  | 4:23 |
| 32. | רגעים  | 3:41 |
| 33. | לס מואה טמה  | 3:30 |
| 34. | Simpathy  | 3:38 |
| 35. | Ne Me Quitte Pas  | 4:41 |
הערות שוליים

↑  אילנה אביטל - סיכוי לאהבה, מוזיקה ישראלית
| אילנה אביטל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: לאהוב אותך • שלום חבר • זינוק • רגעים • בלי בושה • כיוונים נעלמים • ילד המחר • אותך... פעם שנייה • תוצרת צרפת • נוגעת באושר • הסיפור האמיתי
אלבומי אוסף: אוסף הזהב • סיכוי לאהבה
אלבומי רמיקס: Hey
סינגלים: "אותך" • "אמור" • "השיבה לי" • "שובי לים" • "פגישה ראשונה" • "לילה במדבר" • "מלכת הכיתה" • "‏כל שנה בסוף הקיץ" • "עוד ועוד" • "ירושלם" • "אבא אמא וארץ ישראל" • "רגעים" • "בזכות ימים כאלה" • "אור בקצה המנהרה" • "בוא אל החגיגה" • "די לי די" • "בלי בושה" • "אתה המלך" • "סוף הצד" • "ילד המחר" • "טוב שבאתם" • "יום חדש" • "עוד תראה אותי" • "ספק" • "תגיד שכן"
סוף היהדות בארצות האסלאם (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  שמואל טריגנו
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  היסטוריה
 הוצאה
 הוצאה:  2009
 הוצאה בשפת המקור:  Denoël, פריז
 תאריך הוצאה:  2018 
 מספר עמודים:  275 
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אבנר להב
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-540-790-7
 הספרייה הלאומית:  004776896
 
סוף היהדות בארצות האסלאם הוא ספר בעריכת פרופ' שמואל טריגנו העוסק בחיסול הקהילות היהודיות בארצות ערב באמצע המאה ה-20 ומורכב מ-11 מאמרים של חוקרים בתחום.
הספר יצא לאור לראשונה בצרפתית בשנת 2009 בהוצאת Denoël, פריז. בשנת 2018 יצאה לאור מהדורת הספר בעברית בהוצאת כרמל (בשיתוף עמותת דיאלוגיה) ונערך אירוע השקה בבית התפוצות
העורכים ומאמריהם

הספר מורכב מ-11 מאמרים של חוקרים שונים, המתייחסים לכלל ההיבטים בנושא חיסול יהדות ארצות ערב והתקופה שקדמה לכך:
פרופ' שמואל טריגנו - הפן הסמוי של הלאומנות בארצות האסלאם
פרופ' ירון הראל
פרופ' אסתר מאיר גליצנשטיין (פרופ' במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות וחוקרת יהדות עיראק) - חיסול יהדות עיראק.
ד"ר רישרד איון
ד"ר יגאל בן-נון
רות טולדנו-אטיאס
ריפעת נ. באלי
לבנה זמיר
ג’אק טייב
מוריס רומני
אורלי רחמיאן
תוכן הספר

הספר כולל מחקרים רבים על כ-900,000 יהודי ארצות ערב ב־11 מדינות מוסלמיות, נאלצו לעזוב את ארצם שלא ברצונם בשנות הארבעים והחמישים ועל התופעות שקדמו לכך, זאת לצד הגירה מרצון לארץ ישראל של מיעוט מיהודי ארצות ערב.
חלק מהמאמרים מתמקדים בתהליך ההיסטורי של הנגישה ביהודים בארצות האסלאם, חלקם מתמקדים בתקופה של אמצע המאה העשרים. המחקרים מעלים כי במחצית מהמדינות היהודים "גורשו" באופן מוחלט, אך גם במדינות הנותרות הופעלה כלפי היהודים "הדרה" ו"נידוי" שהוביל לעזיבת היהודים. במקביל המחקרים שבספר מובילים למסקנה שהנרטיב לפיו "הגירוש" הוא תוצאת של הקמת מדינת ישראל, הוא נרטיב "מופרך לחלוטין".
מאמרו של פרופ' שמואל טריגנו אשר בוחן את היחס כלפי היהודים בארצות ערב והאסלאם, מראה כי באימפריה העות'מאנית נהג "משטר הד'ימה" שראה ביהודים בני חסות הראויים להשפלה וכי היווצרות מדינות ערב העצמאיות מתוך הקולוניאליזם המערבי עוררה מחדש את האנטישמיות האסלאמית הישנה שהובילה, בין היתר, לנְהִייה הפרו-נאצית של אחדות מהתנועות הלאומיות הערביות. בהקשר של הקמת מדינת ישראל ביחס לעוינות בארצות ערב כלפי היהודים הגרים בהם, רואה טריגנו תירוץ וכלי תעמולתי יותר מאשר גורם. מאמר אחר מראה כי בחלק מארצות ערב, כגון מצריים, חיסול הקהילה היהודית בוצע באופן מתוכנן בכלים משפטיים ועל פי אמות מידה גזעניות ומפלות מוצהרות.
הספר כולל חומר גם ארכיוני רב, לדוגמה מכתב מארכיון כל ישראל חברים המתאר אירוע במרוקו בשנת 1907: "חיילי הסולטן הסתערו על המלח (הרובע היהודי) ההמון בעקבותיהם והחלו בביזה. חמשת או ששת אלפי הגברים שהמתינו בשערי העיר חדרו אל הרובע התפזרו במלח והתחילו לבזוז, לשדוד, לאנוס, לטבוח, ולשרוף ובמשך שלושה ימים עד להגעתם של הגייסות הצרפתיים. אין בית, משפחה או אדם שניצל מידם".
בין מסקנות הספר, נמתחת ביקורת על מדינת ישראל ועל התנועה הציונית ש"הדחיקו" את הנושא.
הערות שוליים

↑  ערוץ 7
↑  מוזיאון העם היהודי בבית התפוצות
↑    ארז ביטון, שכנות ועוינות, באתר "ידיעות אחרונות", 1 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2019071700  VIAF: 19155830449533070728   WorldCat (עם VIAF): 19155830449533070728
סידהי

בדתות הודיות, סידהי (בסנסקריט: सिद्धि siddhi ; הגשמה, הישג) הוא כינוי לכוחות ויכולות על-טבעיים שניתן להגיע אליהם באמצעות מדיטציה ויוגה.
שיטה

בכתבים הודיים עתיקים, בהם פנצ'טנטרה, מתוארים אירועים שבהם בני אדם חוו התעלות רוחנית ובעקבותיה גילו שהם מסוגלים לבצע פעולות על-טבעיות באמצעות שינוי יסוד אחד, כגון אדמה, ליסוד אחר, כגון אוויר. בין האירועים המתוארים בכתבים אלה נמנים ריחוף באוויר, מעבר דרך מכשולים מוצקים, צלילה לתוך הקרקע והליכה על מים. מצבים אלה מוזכרים גם בפרק הראשון של חוקי מנו: "תוצאות הנובעות מביצוע טקסים וודים וכוחות מיוחדים שמתגלים בבני אדם הם תוצר המופיע אצל בני האדם באופן פרופורציונלי לתקופה שבה חיים".
כדי לאפשר מצב זה, אדם חייב לשלוט בסוג מיוחד של מדיטציה בריכוז עמוק ולהתנסות בסמאדהי, מצב של תודעה טהורה. שלב זה נקרא במספר שמות שונים באסכולות השונות של היוגה, בהם קאסינה, סאמיאם וקמאטהאנה.
סידהי בהינדואיזם

סידהי מוזכר רבות בכתבים הינדיים, בהם גם כתבים של השיוויזם. האלים ההינדיים גנש, וישנו והאנומן נתפסים בדרך כלל כשומרי הסידהי, ובכוחם להעניק יכולות על-טבעיות למאמיניהם.
באימרות היוגה סוטרות של פטנג'לי נכתב כי האדם מסוגל להגיע להישגים יוצאי דופן, בהם סידהי, על ידי שימוש בצמחי מרפא, לחשים, משמעת עצמית או סמאדהי.
בכתבים הינדיים סידהי מוגדר על ידי רשימה של שמונה יכולות על-טבעיות, שנקראות "יכולות הסידהי הקלאסיות" או "השלמות הגדולות":
אנימא: היכולת לצמצם את הגוף לגודל של אטום.
מאהימא: היכולת להרחיב את הגוף לגודל אינסופי.
להאגימא: היכולת להיות חסר משקל, או קל יותר מאוויר.
גארימא: היכולת להיות כבד וצפוף מאד.
פראפטי: היכולת לממש את כל מה שרוצים.
פראקאמיה: היכולת להיות בכל מקום בעולם.
איסיטבה: היכולת לשלוט בכל האלמנטים החומריים או בכוחות הטבע.
ואסיטבה: היכולת להשפיע על כל אחד.
בווישנויזם מוגדרים חמישה סוגי סידהי עיקריים, על בסיס הבהאגווטה פוראנה:
טריאקאלאינאטוואם: ידיעת העבר, ההווה והעתיד.
אדוודנדוואם: היכולת לסבול חום וקור קיצוניים.
פארה סיטה אדי אבהיג'נאטה: היכולת לקרוא מחשבות של אחרים.
אגני ארקה אמבו ויסה אדינאם פראטיסטאמבה: עמידות מפני הרעלה, שריפה, טביעה ונזקים גופניים אחרים.
אפאראג'איה: היכולת להישאר בלתי מושפע על ידי אחרים.
הבהאגווטה פוראנה מונה גם עשרה סוגי סידהי משניים:
אנורמימאטוואם: היכולת לשאת רעב וצמא.
דוראסראוונה: היכולת לשמוע דברים ממרחק רב.
דוראדרסנאם: היכולת לראות דברים ממרחק רב.
מאנוג'אווה: היכולת לבצע מסע אסטראלי או טלפורטציה ולהניע את הגוף בכוח המחשבה.
קמארופאם: היכולת ללבוש כל צורה רצויה.
פאראקאיה פראווסנאם: היכולת להיכנס לגופם של אחרים.
סווצ'אנדה מרטיוה: היכולת למות רק כאשר רוצים בכך.
דוואנאם סאהא קרידא אנודרסנאם: היכולת לצפות ולהשתתף בפעילויותיהם של אלי המיתולוגיה ההינדואית.
יאטה סאנקלפא סאמסידהי: היכולת והנחישות להגיע להישגים מושלמים.
אג'נאפראטיהאטא גאטי: היכולת לתת פקודות ושהן יתמלאו ללא הפרעה.
בכתבי הווג'ריאנה סידהי מתייחס ליכולת להפעיל כוחות על-טבעיים באמצעות מדיטציה או כישוף. כוחות אלו כוללים ראיה מרחוק, ריחוף באוויר, בילוקציה, מסע אסטראלי, גלגול נשמות וגישה לזיכרונות מחיים קודמים.
סידהי בסיקיזם

בסיקיזם, סידהי פירושו "תובנה", ומשמעות המושג היא הארה רוחנית ואמונה עמוקה באל, ללא יכולות על-טבעיות.
תמיכה וביקורת

מורים רוחניים הינדיים הביעו התנגדות לתרגולים המיועדים לפתח כוחות סידהי, כמו היכולת לראות את העבר והעתיד, או לרחף באוויר. מורים רוחניים רבים הצהירו לאורך ההיסטוריה כי כישורים אלה אינם חשובים כדי לפתח מצבי תודעה גבוהים. יש כאלו שאף הרחיקו לכת וטענו שהם מסוכנים ועלולים לגרום למתרגל לסטות מהדרך הרוחנית ולהתמקד בהיבטים החיצוניים והשטחיים של החיים.
ד"ר יוחנן גרינשפון מהאוניברסיטה העברית, שחקר את התרבות ההינדואית, כתב בספרו "חירות ודממה" שישנם פרשנים הרואים בסידהי אשליה פסיכולוגית, או אולי אפילו פתולוגית, ומייחסים להם את התוויות "היפנוזה" או "אוטוסוגסטיה".
לעומתם היו מספר מורים רוחניים הינדיים שעודדו תרגולי סידהי. מהרישי מהש יוגי, למשל, העניק דגש רב לתרגולים אלו ואף טען כי הם מאיצים את ההתפתחות הרוחנית. לדבריו, כל חוקי הטבע קיימים בשדה התודעה הטהורה, וניתן להתגבר עליהם.
הערות שוליים

1 2  מוטי שפי, על תעופה יוגית ופיתוח כשרים מיוחדים, ‏3 ביוני 2018
↑  שרי שיוושנקאר טריפאטי (שיבוג'י), מסע היוגה - פרק ז’: שלבים ראשונים של סמאדהי, באתר בית הספר ללימוד בריגהו יוגה
1 2  כוחות על טבעיים (סידהי) ביוגה, באתר "איינגאר יוגה עם אגי"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7596987-7
סטלה אדלר

| --- | --- |

סטלה אדלר בקדימון לסרט Shadow of the Thin Man‏ (1941)
 לידה:  10 בפברואר 1901 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בדצמבר 1992 (בגיל 91) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1919–1952 (כ־33 שנים) 
 בן או בת זוג:  הרולד קלרמן (1943–1960)  מיטשל א. וילסון (?–1973) 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (4 באוגוסט 2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטלה אדלר (באנגלית: Stella Adler;‏ 10 בפברואר 1901 – 21 בדצמבר 1992) הייתה שחקנית קולנוע ומורה למשחק יהודייה-אמריקאית.
יחד עם לי סטרסברג הובילה את לימוד המשחק לפי שיטת סטניסלבסקי בארצות הברית. השניים התאימו את השיטה לעבודה באמריקה תחת השם "השיטה" ("The Method"), אולם אדלר פיתחה בהמשך שיטה משלה השמה דגש על דמיונו של השחקן ולא על זכרונותיו. בשנת 1949 הקימה את בית ספרהּ למשחק בניו יורק (Stella Adler Studio of Acting) ובשנת 1985 נוסד הסניף בלוס אנג'לס. בין בוגריה בניו-יורק נמנים מרלון ברנדו, ג'ודי גרלנד, אליזבת טיילור, מרטין שין, הארווי קייטל, מלאני גריפית', פיטר בוגדנוביץ', וורן בייטי ורוברט דה נירו. בין בוגריה בלוס אנג'לס נמנים מארק רופאלו, בניסיו דל טורו, סלמה הייק ושון אסטין.