stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תור הזהב של פולין
תרבות הרנסאנס הפולני > אוריינות, חינוך ופטרונות

תעשיית הדפוס הפולנית החלה בקרקוב בשנת 1473, ובתחילת המאה ה-17 היו כ-20 בתי דפוס באיחוד הפולני-ליטאי: שמונה בקרקוב, והשאר בעיקר בגדנסק, טורון וזמושץ'. האוניברסיטה היגלונית החזיקה בספריות עשירות, ואוספים קטנים יותר היו נפוצים יותר ויותר בבתי אצילים, בתי ספר ובבתי העירונים. רמת האנאלפביתיות ירדה, שכן בסוף המאה ה-16 כמעט כל כנסייה ניהלה בית ספר.
אקדמיית לוברנסקי, מוסד להשכלה גבוהה, הוקמה בפוזנן בשנת 1519. הרפורמציה הובילה להקמת מספר בתי ספר תיכוניים אקדמיים, חלקם בעלי מוניטין בינלאומי, כאשר הזרמים הפרוטסטנטים רצו למשוך תומכים על ידי הצעת חינוך איכותי. התגובה הקתולית הייתה יצירת מכללות ישועיות באיכות דומה. אוניברסיטת קרקוב בתורה הגיבה עם גימנסיות בתוכנית הומניסטית משלה.
האוניברסיטה חוותה תקופת חשיבות בתחילת המאה ה-15 וה-16, כאשר במיוחד הפקולטות למתמטיקה, אסטרונומיה וגאוגרפיה משכו תלמידים רבים מחוץ למדינה. לטינית, יוונית, עברית והספרות שלהן היו פופולריות גם כן. באמצע המאה ה-16 נכנסה האוניברסיטה לשלב של משבר, ובתחילת המאה ה-17 נסוגה לקונפורמיזם נגדי-רפורמציוני. הישועים ניצלו את הסכסוכים הפנימיים והקימו בשנת 1579 מכללה אוניברסיטאית בווילנה, אך מאמציהם להשתלט על האקדמיה של קרקוב לא צלחו. בנסיבות אלה רבים בחרו ללמוד מחוץ למדינה.
זיגמונט הראשון הזקן, שבנה את טירת ואוול הרנסאנסית, ובנו זיגמונט השני אוגוסט, תמכו בפעילויות אינטלקטואליות ואמנותיות והקיפו עצמם באליטה יצירתית. הדוגמה שלהם לפטרונות נעקבה על ידי אדונים פיאודליים כנסייתיים וחילוניים, ועל ידי פטריקים בערים הגדולות.
תרבות הרנסאנס הפולני > מדע

המדע הפולני הגיע לשיאו במחצית הראשונה של המאה ה-16 כאשר נקודת המבט של ימי הביניים בוקרה והחלו לחפש הסברים רציונליים יותר. הספר "De revolutionibus orbium coelestium" (על הקפות כיפות השמיים), שפורסם על ידי ניקולאוס קופרניקוס בנירנברג בשנת 1543, זעזע את מערכת הערכים המסורתית שהורחבה להבנה של היקום הפיזי, כאשר ביטל את המודל הגאוצנטרי של פטולמיאוס שאומץ על ידי הנצרות ושחרר את התפשטות החקירה המדעית.
קופרניקוס, בנו של סוחר מטורון, תרם רבות למדע ולאומנויות. היצירתיות המדעית שלו הושפעה באוניברסיטת קרקוב, ולאחר מכן למד באוניברסיטאות איטלקיות. קופרניקוס כתב שירה לטינית, פיתח תיאוריה כלכלית, פעל ככומר-מנהל, פעיל פוליטי בסיימיקים של פרוסיה, והוביל את ההגנה על אולשטין נגד כוחותיו של אלברכט מהוהנצולרן. כאסטרונום, עבד על תיאוריה מדעית שלו במשך שנים רבות בפרומברוק, שם נפטר.
יוסף סטרוטיוס התפרסם כרופא וחוקר רפואי. ברנרד וופובסקי היה חלוץ במיפוי הפולני. מציאי מיחוביטה, רקטור באקדמיה של קרקוב, פרסם בשנת 1517 את ה"טרקטטוס דה דואבוס סרמאטיס", מסה על הגאוגרפיה של המזרח, תחום שבו סיפקו החוקרים הפולניים מומחיות ממקור ראשון לשאר אירופה.
אנדז'יי פריצ' מודז'ייבסקי היה אחד התאורטיקנים הגדולים ביותר של המחשבה הפוליטית ברנסאנס האירופי. יצירתו המפורסמת ביותר, "על שיפור חבר העמים", פורסמה בקרקוב בשנת 1551. מודז'ייבסקי ביקר את יחסי החברה הפיאודלית והציע רפורמות רחבות וריאליסטיות. הוא הציע שכל המעמדות החברתיים יישמעו לחוק באותה מידה, ורצה להמתיק את האי-שוויון הקיים. מודז'ייבסקי, מחבר משפיע ומתורגם רבות, היה תומך נלהב בפתרון שלום של קונפליקטים בינלאומיים. הבישוף וואוורז'ינייץ גושליצקי, שכתב ופרסם בשנת 1568 את המחקר "דה אופטימו סנאטורה" (The Counsellor בתרגום לאנגלית בשנת 1598), היה הוגה פוליטי פופולרי ומשפיע במערב.
ההיסטוריון מרצין קרומר כתב את "דה אוריגינה אט רבוס גסטיס פולונורום" (על מוצא ומעשי הפולנים) בשנת 1555 ובשנת 1577 את "פולוניה", מסה שזכתה להערכה רבה באירופה. הכרוניקה של מרצין ביילסקי, "כרוניקה של כל העולם", נכתבה בערך בשנת 1550. הכרוניקה של מאצ'יי סטריקובסקי (1582) כיסתה את ההיסטוריה של מזרח אירופה.
תרבות הרנסאנס הפולני > ספרות

הספרות הפולנית המודרנית מתחילה במאה ה-16. באותה תקופה השפה הפולנית, שהייתה משותפת לכל הקבוצות המשכילות, התבגרה וחדרה לכל תחומי החיים הציבוריים, כולל מוסדות עירוניים, הקוד המשפטי, הכנסייה ושימושים רשמיים אחרים, תוך שהיא מתקיימת זמן מה לצד הלטינית. קלמנס יניצקי, אחד ממשוררי השפה הלטינית של הרנסאנס, שזכה להוקרה אפיפיורית, היה ממוצא כפרי. מחבר פלבאי נוסף, ברנט מלובלין, כתב גרסה משלו לאגדות איזופוס בפולנית, חדורה בדעותיו החברתיות הרדיקליות.
פריצת הדרך בשפה הספרותית הפולנית התרחשה תחת השפעת הרפורמציה עם כתבי מיקולאי ריי. בדברו הקצר, סאטירה שפורסמה בשנת 1543, הוא מגן על אריס מפני כומר ואציל, אך ביצירותיו המאוחרות הוא מרבה לחגוג את שמחות חיי האציל הכפרי. ריי, שהמורשת שלו היא קידום חסר בושה של השפה הפולנית, השאיר מגוון גדול של יצירות ספרותיות. לוקאש גורניצקי, מחבר ומתרגם, שכלל את הפרוזה הפולנית של התקופה. חברו יאן קוכנובסקי הפך לאחד מגדולי המשוררים הפולניים בכל הזמנים.
תרבות הרנסאנס הפולני > מוזיקה

בעקבות הטרנדים המוזיקליים האירופיים והאיטלקיים בפרט, מוזיקת רנסאנס התפתחה בפולין והתרכזה סביב פטרונות החצר המלכותית ומשם התפשטה. זיגמונט הראשון שמר משנת 1543 על מקהלה קבועה בטירת ואוול, בעוד שהרפורמציה הביאה לשירה כנסייתית בקבוצות גדולות בשפה הפולנית במהלך התפילות. יאן מלובלין כתב טבלטורה מקיפה לעוגב וכלי מקלדת אחרים. בין המלחינים, שלעיתים קרובות החדירו למוזיקה שלהם אלמנטים לאומיים ועממיים, היו וצלאב משאמוטולי, מיקולאי גומולקה, שכתב מוזיקה לתהילים המתורגמים על ידי קוחנובסקי, ומיקולאי ז'ילינסקי, שהעשיר את המוזיקה הפולנית על ידי אימוץ הסגנון הפוליפוני של בית הספר הוונציאני.
הערות שוליים

↑  Vago, Mike. "Long before Stalin invaded it, Poland tried putting one false tsar after another on Russia's throne". AUX.
↑  "Poland Didn't Always Speak Polish: The Lost Linguistic Diversity of Europe". Culture.pl.
↑  Marácz, László; Rosello, Mireille, eds. (1 בינואר 2012). "Multilingual Europe, Multilingual Europeans". BRILL. p. 25. ISBN 978-94-012-0803-1. נבדק ב-28 בנובמבר 2018 – via Google Books. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Koyama, Satoshi (2007). "Chapter 8: The Polish-Lithuanian Commonwealth as a Political Space: Its Unity and Complexity" (PDF).  In Hayashi, Tadayuki; Fukuda, Hiroshi (eds.). Regions in Central and Eastern Europe: Past and Present. Slavic Research Center, Hokkaido University. pp. 137–153. ISBN 978-4-938637-43-9.
↑  "Poland – The "Golden Age" of the Sixteenth Century". countrystudies.us.
↑  "Liberum veto | Polish government". Encyclopedia Britannica.
↑  "Szlachta | Polish social class". Encyclopedia Britannica.
האוניברסיטה היגלונית בקרקוב
"על הקפות כיפות השמיים", העבודה המכוננת על התיאוריה ההליוצנטרית של האסטרונום הרנסאנס ניקולאוס קופרניקוס (1473–1543)
יאן קוכנובסקי משורר הרנסאנס הפולני שייסד דפוסים פיוטיים שיהפכו לחלק בלתי נפרד מהשפה הספרותית הפולנית
טירת ואוול
תת-מערכה

תת-מערכה (בלטינית: subphylum, ברבים: subphyla) בנומנקלטורה זואולוגית היא דרגה טקסונומית מתחת למערכה.
דרגה טקסונומית זו בזואולוגיה מקבילה לדרגה הטקסונומית "subdivision" בנומנקלטורה של פטריות ושל צמחים.
היררכיה טקסונומית

כאשר יש צורך בכך ניתן לפצל את תת-המערכה לאינפרא-מערכות, כך שההיררכיה נראית כך:
מערכה (phylum)
תת-מערכה (subphylum)
אינפרא-מערכה (infraphylum)
על מחלקה (superclasses)
דוגמאות

רק כמה מן המערכות של עולם החי נחלקות לתת-מערכות:
מערכת פרוקי-רגליים: נחלקות לתת-מערכות Trilobitomorpha, בעלי כליצרות (Chelicerata), מרבי-רגל (Myriapoda), שש-רגלים (Hexapoda) וסרטנאים (Crustacea).
מערכת הברכיופודים: נחלקות לתת-מערכות Linguliformea,‏ Craniformea ו-Rhynchonelliformea.
מערכת המיתרניים: נחלקות למיתרני זנב (Tunicata),‏ Cephalochordata והתת-מערכה הגדולה ביותר – בעלי חוליות (Vertebrata).
דוגמאות לאינפרא-מערכה (infraphyla): ריריות (Mycetozoa) וחולייתנים לסתניים (Gnathostomata).
תמונות בתערוכה

מודסט מוסורגסקי
ויקטור הרטמן (1834–1873)
תמונות בתערוכה (ברוסית: Картинки с выставки) היא סוויטה משנת 1874 מאת המלחין הרוסי מוֹדֵסט מוּסוֹרגְסְקִי היצירה מורכבת מ-10 קטעים וביניהם אינטרמצו. היא נכתבה במקור לפסנתר, אך הותאמה על ידי מלחינים שונים לסגנונות שונים. הביצוע התזמורתי הידוע של היצירה הוא בתזמורו של המלחין מוריס ראוול.
היצירה נכתבה בעקבות מותו הפתאומי של חברו של מוסורגסקי, האדריכל והצייר ויקטור הרטמן, בשנת 1873, בגיל 39, והוקדשה לו; שמה המקורי של היצירה היה "הרטמן" ובשמה המלא היא נקראת "תמונות בתערוכה – זיכרון לוויקטור הרטמן": היצירה היא מחווה של מוסורגסקי לחברו, ומתוארים בה בצורה מוזיקלית ציורים שצייר.
כתב היד של היצירה שמור באוסף הספרייה הלאומית הרוסית בסנקט פטרבורג.
ויקטור הרטמן

ויקטור אלכסנדרוביץ' הרטמן (ברוסית: Гартман, גַרטמן; 1834–1873) היה אחד ממייסדי "הסגנון הרוסי" בארכיטקטורה (אנ'). בשנת 1868, לאחר 4 שנות לימודים באירופה במימון מלגה של האקדמיה לאמנות, שב לרוסיה. עם חזרתו קיבל דרגת "אקדמאי" (הדרגה האקדמית הבכירה ביותר אחרי "פרופסור" ברוסיה ובמדינות נוספות) על עיצוב תצוגה של עבודות נייר בסנקט פטרבורג בשנת 1870.
שאיפתו של הרטמן להכניס מוטיבים רוסיים לאדריכלות הייתה קרובה לדעותיהם של "החמישה" ובמיוחד למבקר האמנות ולדימיר סטאסוב, שקידם את רעיונותיו של הרטמן בעיתונות ועזר לו לבנות קשרים. מוסורגסקי נפגש לראשונה עם האדריכל בן ה-36 בשנת 1870 בביתו של סטאסוב, וקשרי ידידות אמיצים התפתחו בין השניים. מותו בטרם עת של הרטמן היה מכה קשה למוסורגסקי, שהיה בתקופה זו בודד, מריר ומכור לטיפה המרה, והרטמן היה אחד מחבריו היחידים.
תיאור היצירה

בחורף 1874, לאחר מותו של הרטמן, ארגן חברם המשותף ולדימיר סטאסוב, כמחווה להרטמן, תערוכה באקדמיה לאמנויות היפות בסנקט פטרבורג, שבה הוצגו כ-400 מיצירותיו. תערוכה זו הייתה הבסיס ליצירה שנכתבה על ידי מוסורגסקי ביוני 1874, והנציחה את שמו של הצייר האלמוני.
"תמונות בתערוכה" מתארת את הליכתו של המבקר בתערוכת התמונות ואת תחושותיו לנוכח הציורים התלויים על הקירות. היא הייתה במקורה סדרת קטעים לפסנתר, שבה כל קטע מייצג תמונה אמיתית פרי מכחולו של הרטמן.
הקטעים קשורים זה לזה בקטעי ביניים, המכונים "פּרוֹמֶנָדָה" (מצרפתית: Promenade, טיילת או טיול). הפרומנדה פותחת את היצירה ואחר כך חוזרת מדי פעם, בווריאציה שונה מעט, בין הקטעים המתארים את התמונות. הפרומנדה היא מעין לחן רוסי איטי שמתאר את האדם המתהלך במסדרונות המוזיאון ועובר בין התמונות השונות. חשיבותו המוזיקלית של קטע זה נעוצה בהיותו גורם מאחד בין הקטעים השונים, המנוגדים זה לזה באופיים. אופי הפרומנדה עצמה משתנה מתמונה לתמונה, בהתאם להלך הרוח המובע בתמונות השונות.
הרעיון למבנה זה שאול, ככל הנראה, ממחזורי היצירות לפסנתר שצמחו במאה התשע-עשרה במרכז אירופה, כמו "קרנבל" (אנ') ו"פרפרים" (אנ') של שומאן.
מוסורגסקי עצמו התייחס לפרומנדות במכתב שכתב לוולדימיר סטאסוב: "הבעות הפנים שלי משתקפות במעברים אלה".
על אף עושרה ומקוריותה, היצירה לא נפלה על אוזניים קשובות. זמן רב עבר עד שזכתה להכרה מהעולם המוזיקלי, שהתעלם ממנה לחלוטין בימי חייו של מוסורגסקי, וגם לאחר מותו. עקב הקושי הטכני הכרוך בנגינתה, ניגנוה מעטים. בשנת 1922 תזמר המלחין מוריס ראוול את היצירה, ובכך החיה אותה ופתח לפניה את אולמות הקונצרטים. היצירה בצורתה התזמורתית נוגנה לראשונה בפריז במאי 1923.
ביצועים נוספים ליצירה

להקת אמרסון, לייק ופאלמר (ELP) ביצעו את היצירה ב-1971 בעיבוד רוק תוסס ופרוגרסיבי באלבומם, שנקרא על שם היצירה: Pictures at an Exhibition. ביצוע זה זכה להצלחה רבה. בשנת 1993 הקליטו ELP את היצירה מחדש באולפן, בניגוד לגרסה הראשונה שהוקלטה בהופעה חיה. הגרסה השנייה הופיעה במארז The Return of the Manticore וכרצועת בונוס באלבום In the Hot Seat.
המוזיקאי איסאו טומיטה הוציא בשנת 1975 עיבוד אלקטרוני ליצירה.
הגיטריסט הקלאסי קאזואיטו יאמשיטה (Kazuhito Yamashita) עיבד את היצירה לגיטרה קלאסית.
חברת אנימיוזיק (Animusic), המייצרת סרטוני אנימציות של כלים מיוחדים המנגנים מנגינות, השתמשה בקטעים פרומנדה הראשונה, באבה יאגה והשער הגדול של קייב מתוך הסוויטה, בגרסת ELP, לאנימציה בשם "Cathedral Pictures" (תמונות בקתדרלה).
כריכת הגרסה הראשונה של היצירה
מחול האפרוחים בקליפתם
קטקומבות – שימו לב לגולגולות המוארות בימין התמונה
השער הגדול של קייב
שלוס פילסק

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שאטו 
 על שם:  פילס 
 מיקום:  אוינגן 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – המאה ה-13
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הרנסאנס 
 קואורדינטות:  48°42′03″N 9°36′15″E﻿ / ﻿48.7008°N 9.6043°E﻿ / 48.7008; 9.6043
 www.schloss-filseck.de
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונישלוס פילסק(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונישלוס פילסק(למפת באדן-וירטמברג רגילה) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןשלוס פילסק(למפת באדן-וירטמברג מוגדלת) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןשלוס פילסק
 
שלוס פילסק או טירת פילסק (בגרמנית: Schloß Filseck) היא טירה ליד אוינגן (אנ'), מחוז גופינגן (אנ'), באדן-וירטמברג, גרמניה. שמה של הטירה נגזר מנהר הפילס (אנ'), אשר נמצא בסמוך. הטירה מהווה כיום מסעדה, מוזיאון ומרכז תרבות, ובו גם ארכיון מחוז גופינגן.
היסטוריה

הטירה המקורית נבנתה במאה ה-13 על ידי ספירת אייכלברג. ב-1596, הטירה נרכשה על ידי בורקהרד פון ברליכינגן (אנ'), ושופץ בסגנון הרנסאנס. ב-1749–1920, הטירה הייתה בבעלות שושלת הבנקאים פון מינץ'.
ב-1971, הטירה נשרפה וספגה נזק בחלקים הדרומיים והמערביים של הטירה. שחזור הטירה התבצע רק ב-1968–1994, לאחר שנרכשה על ידי מחוז גופינגן באותה שנה. מאז 2008 הטירה מנוהלת על ידי קרן שלוס פילסק (בגרמנית: Schloss Filseck Stiftung) של בנק החיסכון של מחוז גופינגן (בגרמנית: Kreissparkasse Göppingen).
גלריה

תיאור של שלוס פילסק בספרי רישומי היערות שיצר אנדראס קיזר (בערך 1680)
החצר הפנימית של שלוס פילסק
מבט על שלוס פליסק מכיוון דרום-מזרח
לוחות מידע בשלוס פילסק
הגן של שלוס פילסק
הערות שוליים

↑  Karl Baedeker, Southern Germany and the Austrian Empire: Handbook for Travellers (Coblenz, London and Paris, 1868), p. 8.
↑  Gilya Gerda Schmidt, Sussen Is Now Free of Jews: World War II, the Holocaust, and Rural Judaism (Fordham University Press, 2012), p. xii.
↑  Schloss Filseck (אורכב 20.12.2016 בארכיון Wayback Machine), Stuttgart Region tourism website. Accessed 10 December 2016.
תורת הסגנון

תורת הסגנון הבלשנית עוסקת בבחירה שעושה הכותב המספר או הדובר בין מבעים חלופיים שווי תוכן ושווים ברמת הדקדוקיות שלהם.
תורת הסגנון עוסקת בדרך-כלל בתיאור גוון לשוני, כגון משלבים (registers), שהם תת-לשונות תלויי נסיבות ולא תלויי משתמש. היא אינה עוסקת בתיאור לשון כללית המשותפת לכל הדוברים/הכותבים ולכל הנסיבות שבהן היא מתממשת.
בתורת הסגנון בודק הבלשן תכונות לשון ממגוון ענפי הלשון ואף מתחומים פארא-לשוניים: פונטיקה, פונולוגיה, מורפולוגיה, מילון, תחביר, סמנטיקה, שיח, כתיב, פיסוק ועוד.
תחנת האי מקווארי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת מחקר 
 מיקום:  מקווארי 
 מדינה:  אוסטרליה 
 מפעיל:  המחלקה האנארקטית של האוסטרלית 
 קואורדינטות:  54°29′55″S 158°56′19″E﻿ / ﻿54.4985°S 158.9385°E﻿ / -54.4985; 158.9385
  (למפת אוקיאניה מוגדלת) תחנת האי מקווארי(למפת אוקיאניה רגילה) תחנת האי מקווארי
 
תחנת האי מקווארי (באנגלית: Macquarie Island Station) היא בסיס מחקר באי מקווארי, באזור הסאב- אנטארקטי השייך לאוסטרליה ונקרא בדרך כלל מקה. התחנה ממוקמת באוקיינוס הדרומי בערך באמצע הדרך בין יבשת אוסטרליה ואנטארקטיקה. התחנה מנוהלת על ידי החטיבה האנטארקטית האוסטרלית (AAD).
התחנה הוקמה ב-2011 כתחנת ממסר אלחוטי והיא שוכנת בבסיסה של גבעת הרדיו, בין שני מפרצים בקצה הצפוני של האי.
האי ומימיו הסובבים אותו מנוהלים כשמורת טבע על ידי שירות הפארקים וחיות הבר הממשלתי של טסמניה. בשנת 1997 האי הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו והוא נחשב כאתר בעל חשיבות גדולה לשימור גאוגרפי, בהיותו המקום היחיד על פני כדור הארץ בו נחשפים באופן פעיל סלעים ממעטפת כדור הארץ מעל פני הים.
היסטוריה

התחנה הוקמה בשנת 1911 על ידי דאגלס מוסון כאשר המשלחת שלו הקימה תחנת ממסר אלחוטי להעברת הודעות רדיו מאנטארקטיקה להובארט, טסמניה.
בין השנים 1911 ל-1914 שימש האי כבסיס ליציאת משלחת אוסטרלאסיה לאנטארקטיקה בראשותו של דאגלס מוסון.
בשנת 1933 הוכרז האי כשמורת טבע. הוא הועבר לניהול שלטונות הטריטוריה האנטארקטית האוסטרלית ב-26 בדצמבר 1947.
משנת 1948 משלחות החקר האנטארקטיות הלאומיות של אוסטרליה השתמשו בבסיס למטרות מדעיות.
מטרת התחנה

תחנת המחקר מופעלת על ידי חטיבת אנטארקטיקה האוסטרלית. מחקר מדעי באי מתמקד בביולוגיה, יאולוגיה, מטאורולוגיה והשפעה אנושית על הסביבה. ציפורי האי מקווארי מתרבות באי ולכן ניהול וספירה של חיות בר הוא המפתח למספר פרויקטים מחקריים. ניטור מתבצע גם עבור הסוכנות האוסטרלית להגנה על קרינה ובטיחות גרעינית כדי לזהות פסולת רדיואקטיבית מפיצוצים אטמוספיריים או על ידי פיצוצים גרעיניים תת-קרקעיים או תת-מימיים. האי מקווארי הוא מקום ניטור עולמי חשוב למחקר מדעי, כולל ניטור נתונים אקלימיים בחצי הכדור הדרומי על ידי Geoscience Australia.
מטרת התחנה > תקשורת

לתחנת הרדיו יש אות קריאה "VJM" והיא עורכת שידור רדיו לילי עם בקתות השדה ב-3023 קילו-הרץ (הזמן משתנה בהתאם לעונה ולהעדפות הצוות). התקשורת עם אוסטרליה מתנהלת באמצעות מתקן תחנת אנארסט (אנ') אשר עושה שימוש בלוויין אינטלסט. יחידות ניידות של אינמרסט ואירידיום תקשורת משמשות כגיבוי. רשת של ממסר רדיו VHF יחד עם מקלטי משדר כף יד משמשת את המטיילים באי. לתחנת הבסיס יש רשת פרוטוקול אינטרנט עבור ציוד PC ו־VoIP מקומי.
הערות שוליים

1 2  Macquarie Island research station – Australian Antarctic Program, www.antarctica.gov.au, ‏2024-03-13 (באנגלית)
↑  "Macquarie Island". World Heritage List. UNESCO. 1997. נבדק ב-8 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Scott, Keith (1993). The Australian Geographic book of Antarctica. Terrey Hills, New South Wales: Australian Geographic. pp. 14–16. ISBN 1-86276-010-1.
↑  "Macquarie Island science". Australian Antarctic Division. Department of the Environment, Australian Government. 23 באוגוסט 2006. נבדק ב-8 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
תחנת הטייסים

| --- | --- |

מתחם הטייסים בעת בנייתו, פברואר 2023. צילום מכיוון השדות בין בני עטרות לבארות יצחק.
 מידע כללי
 סוג:  מתחם דפו, תחנת רכבת, מסוף אוטובוסים וחניון חנה וסע
 שימוש:   הקו הסגול
 מיקום:  בארות יצחק
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2021–2026 (כ־5 שנים)
 קואורדינטות:  32°01′33″N 34°54′30″E﻿ / ﻿32.025837°N 34.908378°E﻿ / 32.025837; 34.908378
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) תחנת הטייסים(למפת גוש דן רגילה) תחנת הטייסים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הטייסים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום תחנת הטייסים  he תחנת הטייסיםhe תחנת הטייסיםמפת __ יהוד-מונוסון (in English: Yehud-Monosson) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ סביון (יישוב) (in English: Savyon), __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח:__ מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) מדרום: __ נמל התעופה בן-גוריון (in English: Ben Gurion Airport) ממערב: __ מחנה דורי (in English: Tel HaShomer Base), __ קריית אונו (in English: Kiryat Ono), __ אור יהודה (in English: Or Yehuda) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הטייסים הוא מתחם תחבורה ציבורית משולב ורב-תכליתי של הקו הסגול של הדנקל. המתחם, הממוקם בצומת הטייסים בסמוך למושב בני עטרות על שטחו המוניציפלי של הקיבוץ בארות יצחק, כולל בו דפו לאחסון ותחזוקה של קרונות הרכבת, תחנת נוסעים, מסוף אוטובוסים וחניון "חנה וסע". בניית המתחם החלה ב-2021, והיא צפויה להסתיים עד 2026.
תיאור כללי

לאחר נסיעה על כביש 461 בסמוך לעיר יהוד-מונוסון לאורך כשלושה וחצי קילומטרים, הקו הסגול של הדנקל עובר שטח צבאי סגור של סוכנות החלל הישראלית ומגיע אל צומת הטייסים. אחרי חציית כביש 40 במעבר תת-קרקעי, הקו מסתיים במתחם תחבורה ציבורית משולב ורב-תכליתי בסמוך למושב בני עטרות בקצה הדרומי של הקו. זוהי תחנת הנוסעים האחרונה מכיוון תל אביב והראשונה לכיוון העיר, עם קישוריות למסוף אוטובוסים וחניון מסוג "חנה וסע", והיא מתחברת אל הכביש הראשי הסמוך ואל הכביש המהיר 6 במחלף ייעודי. נוסף על השירות לנוסעים, במתחם גם הדפו לאחסון ותחזוקה של קרונות הרכבת.
היסטוריה

ב-2016, עם אישור הקו הסגול של הרכבת הקלה על ידי הוועדה לתשתיות לאומיות, עלו התנגדויות מצד ארגוני איכות הסביבה ותושבי המושב בני עטרות וקיבוץ בארות יצחק בנוגע למתחם התחבורה הציבורית המשולב והרב-תכליתי בצומת הטייסים. נת"ע, החברה הממשלתית האמונה מטעם משרד התחבורה על תכנון וביצוע קווי הרכבת הקלה במטרופולין תל אביב, קיימה תסקיר השפעה על הסביבה מקיף בעניין מיקום המתחם, בעקבות החששות לפגיעה אנושה בשדות החקלאיים והשטחים הפתוחים, והסכימה לקבל חלופות מסוימות הנוגעות למתחם, אם כי השאירה את רוב התכנון המקורי כפי שהוא. מאוחר יותר, הושגה פשרה גם עם קצא"א, כחלק ממנה נת"ע תשתתף במימון העתקת תשתיות אנרגיה ותובלה בצינורות של גז ונפט למסביב למתחם, זאת משום שבנייתו תוכננה ממש על קו הצינורות.
ב-2020, חברת "מנרב" זכתה במכרז לתכנון וביצוע המתחם. בפברואר 2021, החלו עבודות הבנייה בביצוע חברת "י.ד.עשוש", בשלב "אינפרא 1" הכולל הכנה של הקרקע, יציקת יסודות והנחת תשתיות. העבודות בשלב זה צפויות להימשך כ-3 שנים, כשאחר כך יחל שלב "אניפרא 2" בו תונח מסילת הרכבת ותחושמל, במקביל להמשך בניית המבנים שישמו את המתחם. בסוף מרץ 2022, דווח על עיכוב בביצוע העבודות בכבישי 461 ו-40 הנוגעים למתחם.
הערות שוליים

↑  תוכנית תתל/ 3/ 3 כביש 461, מינהל התכנון
↑  נועם דביר, היכונו לקו הסגול מתל אביב ליהוד: 18 ק"מ, 44 תחנות ו-8.5 מיליארד שקל, באתר ynet, 5 ביוני 2016
↑  תת"ל 70 ג', דיפו הקו הסגול – תסקיר השפעה על הסביבה, נת"ע, ספטמבר 2018
↑  ליאור גוטמן, הושגה פשרה עם קצא"א - שתאפשר את הקמת הקו סגול של הרכבת הקלה, באתר כלכליסט, 19 בפברואר 2020
↑  גיא נרדי, ‏חברת מנרב תתכנן ותבצע את התחדשות כביש 461 תמורת 285 מיליון שקל, באתר גלובס, 6 בדצמבר 2020
↑  ביצוע עבודות הנדסה אזרחית אינפרא 1, במקטע 2.PLE3 דיפו הטייסים שבקיבוץ בארות יצחק, י.ד.עשוש, 2021
↑  הקו הסגול – כביש 461 מצומת סביון עד צומת הטייסים, נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים
↑  אסף זגריזק, ‏הקו האדום של הרכבת הקלה שוב מתעכב: יידחה לאמצע 2023, באתר גלובס, 21 במרץ 2022
תור הזהב של הקומיקס

עטיפת החוברת הראשונה בסדרת הסולו של סופרמן, גיבור-העל שהביא לתחילתו של תור הזהב בקומיקס (יוני 1939, אמנות מאת ג'ו שוסטר.)
תור הזהב של הקומיקס (באנגלית: Golden Age of Comic Books) מתייחס לפרק זמן היסטורי בשוק הקומיקס האמריקאי שנמשך מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 ועד לסוף שנות ה-40 או לתחילת שנות ה-50. במשך זמן זה, חוברות קומיקס מודרניות פורסמו לראשונה על ידי חברות כ-DC קומיקס ומארוול קומיקס וזכו להצלחה ופופולריות. הארכיטיפ של גיבור-העל נוצר, ורבים מגיבורי-העל המפורסמים ביותר הפציעו לראשונה, ביניהם סופרמן, באטמן, קפטן אמריקה, וונדר וומן, קפטן מארוול והסאב מרינר וכן קבוצות גיבורי-על כחברת הצדק של אמריקה.
תקופת זמן זו הציגה את חוברת הקומיקס כדוגמה אמנותית לזרם המיינסטרים וכן הביאה לביסוסו של לקסיקון אמנותי ומוסכמות יצירתית על ידי סופרים, מאיירים ועורכים מהראשונים בדורם. תור הכסף של הקומיקס היה המשכו של תור הזהב, כשלאחריו הגיעו תור הארד של הקומיקס והעידן המודרני של הקומיקס.
היסטוריה

מאורע אחד שבישר על תחילתו של תור הזהב של הקומיקס היה הצגתו של סופרמן בחוברת Action Comics מס' 1 משנת 1938, תחת פרסומה של חברה שתיקרא לימים DC קומיקס. כמה מתארכים את תחילתו של תור הזהב עוד בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. בשנת 1933 פורסם הקומיקס הראשון בגודל המתאים, שלימים יגדיר את הפורמט. כמה היסטוריונים, ביניהם רוג'ר סאבין, מתארכים את תחילתו של תור הזהב לפרסומן של חוברות הקומיקס הראשונות שמציגות סיפורים מקוריים מאשר הדפסות מחודשות של רצועות קומיקס מעיתונים בידי DC קומיקס לעתיד, כלומר שנת 1935. בין השנים 1939–1941, חברות DC קומיקס ו-All American Publishing הציגו גיבורי-על פופולריים כבאטמן ורובין, וונדר וומן, פלאש, גרין לנטרן, אטום, הוקמן ואקווהמן. באותה עת, חברת טיימלי קומיקס - מארוול קומיקס לעתיד - הציגה את גיבורי-העל הלפיד האנושי, הסאב מרינר וקפטן אמריקה.
אף על פי שדמויותיהם של החברות DC וטיימלי (שהתפתחה לכדי מארוול קומיקס) הן יותר מפורסמות כיום, מחזורי ההפצה משערים שכותר גיבור-העל המצליח ביותר בשנים מוקדמות אלו היה דווקא קפטן מארוול של חברת פאוסט קומיקס, עם מכירות של כ-1.4 מיליון עותקים לחוברת שעברו בנקל את שאר סדרות הקומיקס לאותה תקופה. דמויות פופולריות נוספות היו איש הפלסטיק של חברת קווליטי קומיקס והספיריט, הבלש עטוי המסכה וחסר הכוחות של הקרטוניסט ויל אייזנר.
מלחמת העולם השנייה השפיעה רבות על שוק הקומיקס של התקופה. חוברות קומיקס, בעיקר אלה שעוסקים בגיבורי-על, צברו פופולריות בזמן המלחמה כאמצעי בידור זול ונגיש אודות הניצחון של הטוב נגד הרע. חברות קומיקס הראו את גיבוריהם נלחמים במדינות הציר, שערי גיליונות הציגו גיבורים המכים בפרצופו של אדולף היטלר, מנהיג כוחות הנאציזם, או שנלחמים בקריקטורות של חיילים יפנים.
למרות שיצירתם של גיבורי-העל הייתה התרומה הגדולה ביותר של תור הזהב לתרבות הפופ, ז'אנרים נוספים הופיעו בדוכני העיתונים, כמו הומור, מערבונים, רומנים, וסיפורי הרפתקאות בג'ונגל. היסטוריית הקומיקס לפי סטרנקו מציינת, כי היו אלה הדמויות של חברת של קומיקס כמו מיקי מאוס, דונלד דאק וטרזן - שהיוו השראה לסרטי האנימציה של חברת וולט דיסני - שעקפו את המכירות של גיבורי-העל.