stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות דנמרק
היסטוריה > אנטישמיות עכשווית

אגף הביטחון של הקהילה היהודית בדנמרק "אקבה" ("AKVAH"), פרסם בשנים האחרונות דו"ח מפורט על אירועים אנטישמיים בדנמרק. הדו"ח ממיין את האירועים לארבע קטגוריות: אלימות והטרדה פיזית, ביטויים אנטישמיים ואלימות מילולית, איומים, וונדליזם.
בדו"ח על שנת 2012 (התפרסם בפברואר 2013) מתועדים 40 אירועים אנטישמיים שקרו במהלך שנת 2012 כפול ממספר האירועים בשנת 2009.
הדו"ח על שנת 2013 מתעד 43 אירועים אנטישמיים.
ב-15 בפברואר 2015 נערך פיגוע מכוון כלפי הקהילה היהודית בקופנהגן, כאשר נרצח מאבטח יהודי, דן אוזן, מחוץ לבית כנסת בעיר.
לקריאה נוספת

מיכאל מאיר, בין מסורת לקדמה - תולדות תנועת הרפורמה ביהדות, מרכז זלמן שזר, ירושלים
הערות שוליים

↑  היהודים בדנמרק, דואר היום, 22 בנובמבר 1926
↑  דנמרק אוסרת את השחיטה הכשרה, באתר ynet, 13 בפברואר 2014
↑  JTA, After ban, Danish gov’t minister to examine science of ritual slaughter
↑  ניסן צור, 74% מהדנים תומכים באיסור על ברית מילה, באתר nrg‏, 26 באוקטובר 2014
↑  1=https://www.makorrishon.co.il/judaism/262529/
↑  אסף אוני, ‏ראשת ממשלת דנמרק מתנגדת לאיסור על ברית מילה, באתר גלובס, 11 בספטמבר 2020
↑  2013 Antisemitism report (ארכיון)
↑  מיכל מרגלית, אטילה שומפלבי, איתמר אייכנר ורועי ינובסקי, הנרצח ליד בית הכנסת בקופנהגן: דן אוזן, בן לאב ישראלי, באתר ynet, 15 בפברואר 2015
| יהדות אירופה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה (סיציליה) • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בלגיה • בלארוס • בוסניה והרצגובינה • בריטניה (גיברלטר • סקוטלנד • ויילס) • גאורגיה • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • טורקיה • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סלובניה • סלובקיה •  סן מרינו • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קפריסין • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ • ברית המועצות • יוגוסלביה |  |
| מדינות שההכרה בהן מוגבלת | אבחזיה • קוסובו • צפון קפריסין • דרום אוסטיה • טרנסניסטריה |  |
| אזורים היסטוריים | אשכנז • מזרח אירופה • אוברלנד • אונטרלנד • אלזס • גליציה • טרנסילבניה • קטלוניה • הקרפטים |  |
המלך כריסטיאן הרביעי
גאורג ברנדס
סירה ששימשה להברחת יהודים מדנמרק לשוודיה, בשואה. (התמונה ממוזיאון יד ושם)
המלך כריסטיאן העשירי
גאורג פרדיננד דוקוויץ
גינדיבו

מצבת כורח במוזיאון הבריטי
גִנְדִבֻ הערבי היה מנהיגם של שבטים ערבים בצפון המדבר הסורו-ערבי במחצית המאה התשיעית לפנה"ס והוא האישיות הערבית הקדומה ביותר המוזכרת בתיעוד הארכאולוגי. שמו הופיע במצבת כורח כמנהיג ערבי שהשתתף בקואליציה האזורית שהתעמתה עם הצבא האשורי בקרב קרקר בשנת 853 לפנה"ס. מוקד פעילותו היה, ככל הנראה, סביב ואדי סירחאן בצפון המדבר הסורו-ערבי (צפון ירדן של ימינו).
תיעוד בארכאולוגיה

שמו של גינדיבו מופיע פעם אחת בלבד במצבת אבן שנכתבה בתקופת מלך אשור, שלמנאסר השלישי, ונמצאה בחפירות ארכאולוגיות ב-1861 ליד הכפר הכורדי כֻורְח, בדרום מזרח טורקיה. מצבה זו הוקמה ככל הנראה בסוף שנת 853 לפנה"ס, או בתחילת שנת 852 לפנה"ס, והיא מתארת את פעליו של שלמנאסר השלישי בשש השנים הראשונות לשלטונו, מאז 859 לפנה"ס.
בין המאורעות המתוארים במצבה, מתואר גם מסע המלחמה של המלך האשורי נגד קואליציית מלכים שהתקבצה נגדו במערב האימפריה בהנהגתו של אירחולני הארמי מלך חמת ובהשתתפותם של מלכים אחרים באזור כהדדעזר מארם דמשק ואחאב הישראלי. מסע המלחמה הסתיים בקרב קרקר.
בין המשתתפים בקרב מוזכר גם "גינדיבו הערבי": "...1,200 מרכבות, 1,200 פרשים, 20,000 רגלי של הדדעזר מדמשק; 700 מרכבות, 700 פרשים, 10,000 רגלי של אירחולני החמתי; 2,000 מרכבות, 10,000 רגלי של אחאב הישראלי; 500 חיילים מגְבָל; 1,000 חיילים ממצרים; 10 מרכבות, 10,000 חיילים מערקת; 200 חיילים של מתנבעל הארוָדי; 200 חיילים מאוסנתו; 30 מרכבות 000[...] חיילים של אדנבעל מסִיָנֻ; 1,000 גמלים של גִנְדִבֻ הערבי; 00[...] חיילים של בעשא בן רחוב מהר אמנה; את 12 המלכים האלה הביא לעזרתו. הם עלו נגדי לקרב ומלחמה...".
על פי הכתוב במצבה ניצח שלמנאסר השלישי את קואליציית המלכים, אולם על בסיס העובדה שנאלץ להילחם שוב באותו אזור בשנים הבאות, מעריכים חוקרים שתוצאות הקרב לא היו חד משמעיות.
מעבר לתיעוד זה אין כל מידע בממצאים הארכאולוגיים או בטקסטים אחרים על גינדיבו. אזכורו של גינדיבו כמנהיג ערבי, הוא למעשה הפעם הראשונה שמופיע בטקסטים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות שמו של מנהיג ערבי והמושג "ערבי" בכלל.
אטימולוגיה

השם גינדיבו הוא הגרסה של שמו בשפה האכדית, בה נכתבה מצבת כורח. חוקרים מעריכים ששמו המקורי היה גֻנְדֻב, גִנְדֻב, או גֻנְדָאב. משמעות המילה בערבית היא חגב. השימוש בשם בעל חי לשמות אנשים מוכר בשפות השמיות, כפי שמוכרות דמויות כאלה במקרא (רחל, כלב בן יפונה, אלנתן בן עכבור וכדומה).
מעמדו ומוקד פעילותו

בשל ההעדר המוחלט של מידע על גינדיבו מעבר לאזכורו הקצר במצבת כורח, לא ידוע דבר על מעמדו הרשמי, האזור בו פעל ונסיבות השתתפותו בעימות נגד אשור במחצית המאה התשיעית לפנה"ס. עם זאת, על בסיס ניתוח תעודות אשוריות אחרות, גיבשו חוקרים הערכה לגבי סוגיות אלה. במחקרו על הערבים בתקופה הקדומה מצביע ישראל אפעל על כך שתעודות קודמות ומאוחרות של שלמנאסר השלישי סביב מסע המלחמה בדמשק והחורן בשנת 841 לפנה"ס, או אחרי הכנעת המרד הארמי של בר-הדד השלישי ב-805 לפנה"ס, אינן מזכירות נוכחות או מעורבות ערבית. המסקנה, להבנתו, היא שלא הייתה באזור דמשק/החורן במאה ה-9 נוכחות ערבית, ומעורבותו של גינדיבו בקרב קרקר הייתה הרחק ממוקד מחייתו הקבוע. להערכתו, שבטו של גינדיבו שכן בעיקר במרחב צפון המדבר הסורו-ערבי, באזור ואדי סירחאן, צפונית לחצי האי ערב ממערב למסופוטמיה, או צפון ירדן המודרנית. להערכת אפעל, מעורבותו של גינדיבו בעימות עם אשור, וקשריו עם בן-הדד הארמי ואחאב הישראלי, משקפים אינטרסים כלכליים, בעיקר בתחום המסחר וחששו מפגיעה באינטרסים אלה כתוצאה מהתחזקות אחיזת שלמנאסר השלישי בדרכי המסחר באזור המערב שמי. להערכתו, גם אם ציון 1,000 הגמלים שברשותו הייתה הגזמה אשורית אופיינית למצבות כגון זו בכורח, נראה שהדבר שיקף את מעמדו המשמעותי והמוניטין שצבר כמנהיג בעל השפעה אזורית.
גם מחקרו של יאן רצו (Jan Retsö) באותו נושא מצביע על אזור ואדי סירחאן כמקור מושבו המשוער של גינדיבו ואף ממקד אותו לנווה המדבר באזור אל-אזראק. על רקע מיעוט הפרטים הידועים על גינדיבו, ניתח רצו ציורי גמלים במצבות ותבליטים אשוריים. לטענתו, התיאור המתאים ביותר לגמליו של גינדיבו מצוי על תבליטי הברונזה שבשער העיר אִמְגֻר-אנליל (בלאוואת המודרנית) המתאר קרב בצפון סוריה בשנת 858 לפנה"ס. גמלים אלה נשאו אוכפי-כריות מאחורי דבשת הגמל (מכונה "אוכף דרום ערבי"). אופן רכיבה זה מרמז על שימוש בגמל כאמצעי מסחרי ולא קרבי (בו האוכף מורכב על מרכז הדבשת ומאפשר ירי חצים תוך כדי רכיבה). על בסיס זה, מעריך רצו שתפקידו של גינדיבו בקרב קרקר היה לוגיסטי בעיקרו ולא השתתף בפועל בלחימה.
הופעתו של גינדיבו במצבת כורח היוותה סנונית ראשונה להופעתם של ערבים בטקסטים אשוריים ובבליים מאמצע המאה התשיעית לפנה"ס על רקע החיכוך שהיה לאימפריות הללו לאורך כל המרחב הסורו-ערבי.
ראו גם

המונולית מכורח
שלמנאסר השלישי
קרב קרקר
קדר (שבט וממלכה)
הערות שוליים

↑  מרדכי כוגן, אסופת כתובות היסטוריות מאשור ובבל: מאות ט'-ו' לפנה"ס, מוסד ביאליק, ירושלים, 2003, עמ' 10–11
1 2  Jan Retsö, The Arabs in Antiquity, London and New York: Routledge Curzon, 2003, Chapter 7
↑  פרופ' ישראל אפעל, באתר jewish-history.huji.ac.il
↑  Israel Eph'al, The Ancient Arabs, Jerusalem: The Magnes press, 1982, pp. 75–77
דין הלר

דין ארתור הלר (באנגלית: Dean Arthur Heller; נולד ב-10 במאי 1960) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. הלר כיהן כסנאטור מטעם מדינת נבדה משנת 2011 עד 2019. קודם לכן כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

הלר נולד בקאסטרו וואלי שבמחוז אלמידה, קליפורניה, ובגיל צעיר עבר להתגורר עם משפחתו בקרסון סיטי שבנבדה. הוא סיים את לימודיו התיכוניים ב-1978 והמשיך ללימודי תואר ראשון במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה ב-1985, והתמחה באנליזה ביטחונית ופיננסית. בשנים 1983–1988 עבד כסוכן מניות בבורסה בסן פרנסיסקו.
ב-1990 נבחר הלר לבית המחוקקים של נבדה. לאחר מכן נבחר ב-1994 למזכיר המדינה של נבדה, ושירת בתפקיד זה עד שנת 2007. בשנים 2007 - 2011 שירת בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השני של נבדה.
במאי 2011 מונה על ידי המושל בריאן סנדובל לרשת את מושבו של הסנאטור הפורש ג'ון אנסין. ב-2012 הוא נבחר לכהונה מלאה, ושירת את נבדה יחד עם הסנאטור הבכיר הארי ריד. כחבר סנאט תמך ביוזמתו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה, שעליה הכריז בדצמבר 2014, לנרמול היחסים הדיפלומטיים בין קובה לארצו, ואף היה חבר במשלחת של הקונגרס לקובה, בה נכחו גם הסנאטורים פטריק ליהי ובן קרדין.
בבחירות לסנאט ב-2018 התמודד הלר מול המועמדת הדמוקרטית ג'קי רוזן, חברת בית הנבחרים, לה הפסיד בבחירות הכלליות בפער של 45.4% מול 50.4%.
בספטמבר 2021, הודיע כי יתמודד ב-2022, על תפקיד מושל נבדה מטעם המפלגה הרפובליקנית. נחשב למועמד מוביל, אך המשך סירובו להכיר בניצחונו של הנשיא ביידן ב-2020, גרמו לו לאבד את היתרון ולהפסיד בפריימריז הרפובלקני לשריף ג'ו לומברדו, שלבסוף ניצח גם בבחירות הכלליות.
חיים אישיים

הלר נשוי ואב לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  U.S. senators visit Cuba, hope Congress will ease restrictions, רויטרס, 27 ביוני 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3786 855X  LCCN: n98056401  US Congress: H001041  VIAF: 26379666   WorldCat (עם VIAF): 26379666
משה דרימר

| --- | --- |
משה דרימר
משה דרימר
 לידה:  27 במרץ 1947 שליץ, אזורי הכיבוש בגרמניה
 נהרג:  9 ביוני 1967 (בגיל 20)
 מקום קבורה:  רחובות 
 תאריך עלייה:  1947
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    טוראי ראשון
 תפקידים בשירות
 לוחם בחטיבת גולני
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים
 עיטורים
   עיטור הגבורה
 
משה דרימר (27 במרץ 1947 – 9 ביוני 1967) היה לוחם בחטיבת גולני שנהרג במלחמת ששת הימים. על לחימתו בקרב תל פאחר במלחמה זו קיבל את עיטור הגבורה.
ביוגרפיה

דרימר נולד בשליץ בגרמניה לברכה ושמואל, ניצולי שואה ממחנה הריכוז אושוויץ. כשהיה בן 4 חודשים עלה עם הוריו לארץ ישראל והתיישב בקיבוץ מסדה בעמק הירדן. בשנת 1950 עברה המשפחה להשתקע ברחובות.
בילדותו למד בבית הספר העממי על שם ויצמן והיה חבר בתנועת השומר הצעיר. כשהיה בן 14 נשלח ללמוד בעליית הנוער בקיבוץ רבדים שם קיבל את השכלתו התיכונית.
דרימר גויס לצה"ל במאי 1965 והוצב בגדוד 12 (גדוד ברק) בחטיבת גולני, בתפקיד חבלן וסייר ואיש המחלקה המיוחדת של הפלוגה המסייעת.
במהלך שירותו הצבאי פרצה מלחמת ששת הימים. דרימר השתתף בכיבוש ג'נין ועם סיומו עלה לרמת הגולן ביום שישי ב-9 ביוני 1967, והשתתף בקרב שנערך בתל פאחר, ביום הרביעי לקרבות, בו שימש חבלן ומקלען הסיפון ליד נהג הזחל"ם.
בתיאור המעשה נכתב:
ביום ה-9 ביוני 1967, במוצב תל-פחר, נפגע הזחל"ם בו נסע טור' משה דרימר ז"ל, פגיעה ישירה והחל לבעור. המפקד הורה לנטוש את ה-זחל"ם. טור' משה דרימר ז"ל המשיך להפעיל את המקלע מתוך ה-זחל"ם הבוער, כדי לחפות על חבריו, על אף שקיבל פקודה לנטוש את הזחל"ם. הוא המשיך במתן חיפוי אש עד אשר נשרף בלהבות הזחל"ם.
על פעולותיו בקרב תל פאחר עוטר דרימר לאחר מותו בעיטור הגבורה על ידי שר הביטחון משה דיין.
דרימר נקבר תחילה בבית הקברות הצבאי בעפולה, ולאחר זמן מה הועבר לבית הקברות הצבאי ברחובות. לאחר מותו נפתח על שמו "מדור הגבורה" בספריית בית הספר בו למד ברחובות, וכן גן ציבורי לא הרחק מביתו הראשון ברחובות.
הערות שוליים

↑  גן משה דרימר, באתר "עמוד ענן"
| מעוטרי עיטור הגבורה  |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות (אות גיבור ישראל) | אברהם אביגדורוב • יוחאי בן-נון • אמיל בריג • סימן-טוב גנה • זרובבל הורביץ • צבי זיבל • בן ציון ליטנר • עמנואל לנדאו • אריה עצמוני • יזהר ערמוני • רון פלר • יאיר רחלי |  |
| פעולות התגמול | יעקב מזרחי • פנחס נוי • צבי עופר |  |
| מלחמת סיני | עוזי בר-צור • דן זיו • שלמה ניצני • יהודה קן-דרור |  |
| מלחמת ששת הימים | נתי גולן • משה דרימר • דניאל ורדון • אורי וייסלר • שאול ורדי • משה טל • יוסף לפר • איתן נאוה • בני ענבר • מרדכי פרידמן • גד רפן • דוד שירזי |  |
| מלחמת ההתשה | עמי אילון |  |
| מלחמת יום הכיפורים | עודד אמיר • גדעון גלעדי • צביקה גרינגולד • משה לוי • יובל נריה • שלמה ערמן • אסא קדמוני • אביגדור קהלני |  |
ברנדנבורג

ערך זה עוסק במדינה בגרמניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ברנדנבורג (בגרמנית: Brandenburg, ‏האזנהקובץ:De-Brandenburg.ogg‏Ⓘ‏) היא אחת מ-16 המדינות הפדרליות המהוות את גרמניה. שטח המדינה הוא 29,654 קמ"ר, החמישית בגודלה בגרמניה. אוכלוסייתה מונה, נכון ל-2018, כ-2.51 מיליון תושבים (מקום 10 בגרמניה).
בירת המדינה והעיר הגדולה בה היא פוטסדם, הנמצאת בפאתי ברלין. מדינת ברלין עצמה שוכנת כמובלעת בתוך ברנדנבורג. עריה של ברנדנבורג קטנות ואלמוניות יחסית. בהן קוטבוס, פרנקפורט על נהר האודר (השוכנת ליד הגבול עם פולין) וברנדנבורג על נהר האפל. חלק מהמקומות, בפרט בדרום-מזרח המדינה, הם מקומות של המיעוט הסורבי, עם סלבי שנטמע בחלקו בגרמניה ובחלקו בפולין, אך בעל שפה משלו, סורבית, הדומה במידה מסוימת לפולנית. לחלק מהמקומות שם סורבי לצד שמותיהם הגרמניים (לדוגמה, Chośebuz הוא שמה הסורבי של קוטבוס).
היסטוריה

בעת העתיקה הייתה ברנדנבורג באזור גרמאניה ההיסטורית. עד המאה ה-7 האזור כנראה יושב במידה חלקית על ידי עמים סלאביים אשר ברחו מההונים והאווארים. בתחילת המאה ה-10 מרבית מאזור ברדנבורג נכבש על ידי השושלת האוטונית. שושלת זו החלה לנהוג באופן אימפריאלי עם התושבים המקומיים אשר התקוממו כנגד השלטון בסוף המאה. סכסוכים אלו נמשכו גם במאות שלאחר מכן. במהלך המאה ה-12 הוקמה העיר ברנדנבורג.
בשלהי ימי הביניים ובתחילת העת החדשה הייתה ברדנבורג אחת משבע הנסיכויות באימפריה הרומית הקדושה. יחד עם פרוסיה, הייתה ברדנבורג הבסיס העתידי לקיסרות הגרמנית. בשנים 1323–1415 היה האזור בשליטת בית ויטלסבאך כחלק מכתר בוהמיה. בשנת 1415 הפכה ברדנבורג לחלק מבית הוהנצולרן אשר הכיל את הבירה העתידית ברלין.
בשנת 1539 הפך האזור לפרוטסטנטי בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית, וזרם דתי זה פרח במהלך המאה ה-16.
בשנת 1618 מרקיזות ברנדנבורג ודוכסות פרוסיה התאחדו ויצרו את ברנדנבורג-פרוסיה שנשלטה גם היא על ידי בית הוהנצולרן. בשנת 1701 הפכה ישות זו לממלכת פרוסיה. בממלכה זו ברדנבורג קוימה במסגרת פרובינציית ברנדנבורג. בשנת 1881 הופרדה ברלין מהמחוז. בשנת 1919 הפך גבולה המזרחי של המדינה לגבול הלאומי, כחלק מקו אודר-נייסה.
בשנים 1947–1989 ברדנבורג הייתה חלק מגרמניה המזרחית ולא התקיימה באופן רשמי, זאת מכוון שגרמניה המזרחית לא הייתה פדרציה. העיירות התעשייתיות הסובבות את ברלין היו חשובות לכלכלת המדינה. מדינת ברנדנבורג הנוכחית הוקמה מחדש ב-3 באוקטובר 1990 עם איחוד גרמניה. הפרלמנט המקומי התכנס שוב כשלושה שבועות לאחר מכן.
כמו בחלקים אחרים של מזרח גרמניה שלאחר האיחוד, העדר תשתית מודרנית וחשיפה למערכת הקפיטליסטית של המערב הביאו לאבטלה נרחבת וקשיים כלכליים. בשנים האחרונות, התשתית המקומית עברה תהליך מודרניזציה והאבטלה ירדה אט אט. בשנת 1995 הוצע לאחד מחדש את ברדנבורג עם ברלין, אך הרעיון נדחה במשאלי עם.
פוליטיקה

במדינה ישנם 14 מחוזות וארבע ערי מחוז עצמאיות.
| מחוז | תושבים | שטח (בקמ"ר) | עיר המחוז | העיר הגדולה ביותר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אלבה-אלסטר (EE) | 101,827 | 1899.57 | הרצברג (אלסטר) | פינסטרוולדה |
| אוברהאפל (OHV) | 212,914 | 1808.20 | אורניינבורג | אורניינבורג |
| אוברשפריוולד-לאוזיץ (OSL) | 109,371 | 1223.08 | זנפטנברג | זנפטנברג |
| אודר-שפרה (LOS) | 178,803 | 2256.75 | ביסקאו | פורסטנוולדה על השפרה |
| אוסטפריגניץ-רופין (OPR) | 98,861 | 2526.56 | נוירופין | נוירופין |
| אוקרמארק (UM) | 118,947 | 3076.90 | פרנצלאו | שוודט על האודר |
| ברנים (BAR) | 185,244 | 1479.69 | אברסוולדה | אברסוולדה |
| דהמה-שפריוולד (LDS) | 170,791 | 2274.28 | לובן (שפריוולד) | קניגס ווסטרהאוזן |
| האפלנד (HVL) | 162,996 | 1727.30 | ראטנאו | פאלקנזה |
| טלטאו-פלמינג (TF) | 169,997 | 2104.20 | לוכנוולדה | לודוויגספלדה |
| מרקיש-אודרלנד (MOL) | 195,751 | 2158.65 | זילאו | שטראוסברג |
| פוטסדאם-מיטלמארק (PM) | 216,566 | 2592.00 | באד בלציג | ורדר (האפל) |
| פריגניץ (PR) | 76,158 | 2138.59 | פרלברג | ויטנברגה |
| שפרה-נאיזה (SPN) | 113,720 | 1657.43 | פורסט (לאוזיץ) | שפרמברג |
ערי מחוז עצמאיות
| ברנדנבורג על נהל האפל (BRB) | 72,184 | 229.71 |  |  |
| קוטבוס (CB) | 99,678 | 165.15 |  |  |
| פרנקפורט על האודר (FF) | 57,751 | 14.85 |  |  |
| פוטסדאם (P) | 180,334 | 188.25 |  |  |
בפרלמנט ישנם כ-88 מושבים.
ראש ממשלת ברנדנבורג הוא דיטמר ווידקה (Dietmar Woidke), המשמש בתפקיד מאז 2013. הוא משתייך ל-SPD, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית הגרמנית.
ההמנון הלא רשמי של המדינה הוא Märkische Heide, märkischer Sand.
גאוגרפיה

המדינה גובלת במקלנבורג-מערב פומרניה בצפון, פולין במזרח, סקסוניה בדרום, סקסוניה-אנהלט במערב, ובסקסוניה התחתונה בדרום מערב. הגבול המזרחי וזה המערבי תחומים במידה מסוימת על ידי הנהרות אודר ואלבה.
כלכלה

התיירות מהווה אחד ממקורות ההכנסה העיקריים בברנדנבורג. המדינה מיושבת בדלילות ויש בה שטחי נוף נרחבים ורבים, שמורות טבע ופארקים לאומיים, כגון אזור שפרוולד (Spreewald) מדרום לברלין. לעיר הבירה פוטסדם מגיעים תיירים רבים כחלק מביקורם בברלין; בעיר ארמונות וגנים רבים מהמפוארים בגרמניה, בהם ארמון סנסוסי אשר נבחר לאתר מורשת עולמית.
בברנדנבורג, שוררת אבטלה של 10.6%, נכון ל-2013. למרות זאת, היא המדינה היחידה ממדינות מזרח גרמניה לשעבר, בה מספר התושבים עולה באיטיות; בשאר מדינות המזרח קיימת הגירה שלילית מסיבית, הגורמת להתכווצות האוכלוסייה. ישנן ערים, בהן האוכלוסייה התכווצה אף ב-75%, במיוחד ערים בהן הייתה תעשייה שפסקה מלהתקיים אחרי איחוד גרמניה. כך למשל בעיר שוודט שעל נהר האודר (Schwedt an der Oder), אליה הועברו אלפי תושבים כדי לעבוד במפעלים הפטרוכימיים במקום ועזבו עם נפילת הגוש הקומוניסטי, ישנם אזורים שלמים המלאים בבניינים גבוהים נטושים לחלוטין.
דמוגרפיה

כמעט 80% מהאוכלוסייה אינם דתיים.
הערות שוליים

↑  הרשות לסטטיסטיקה של ברלין ברנדנבורג (בגרמנית)
↑  בפורטל הסטטיסטיקה הגרמני
| מדינות הרפובליקה הפדרלית של גרמניהגרמניה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | באדן-וירטמברג באדן-וירטמברג • בוואריה בוואריה • ברנדנבורג ברנדנבורג • הסן הסן • מקלנבורג-מערב פומרניה מקלנבורג-מערב פומרניה • סקסוניה התחתונה סקסוניה התחתונה • נורדריין-וסטפאליה נורדריין-וסטפאליה • ריינלנד-פפאלץ ריינלנד-פפאלץ • חבל הסאר חבל הסאר • סקסוניה סקסוניה • סקסוניה-אנהלט סקסוניה-אנהלט • שלזוויג-הולשטיין שלזוויג-הולשטיין • תורינגיה תורינגיה |  |
| ערי מדינה | ברלין ברלין •  ברמן • המבורג המבורג |  |
| מדינות לשעבר | דרום באדן דרום באדן • וירטמברג-באדן וירטמברג-באדן • וירטמברג-הוהנצולרן וירטמברג-הוהנצולרן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566862805171  BnF: cb119553645 (data)  GND: 4007955-7  LCCN: n91075824  MusicBrainz: 6adffea3-b78f-4670-ab6e-cff834a41bde  NDL: 01104497  NKC: ge128413  NLA: 65360468  RERO: 02-A000022508  VIAF: 151843145   WorldCat (עם VIAF): 151843145 
חלוקה מנהלית של ברנדנבורג
פול מקרטני

| --- | --- |

מקרטני, 2018
 לידה:  18 ביוני 1942 (בן 82) בריטניה ליברפול, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 שם לידה:  ג'יימס פול מקרטני
 שם במה:  Percy "Thrills" Thrillington 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1957
 מקום לימודים:  תיכון מכון ליברפול לבנים, Liverpool Institute for Performing Arts, בית הספר היסודי וסט קירבי 
 עיסוק:  מוזיקאי, זמר-יוצר, מלחין, צייר, מפיק מוזיקלי, מפיק סרטים
 סוגה:  רוק • רוק פסיכדלי • רוק ניסיוני • רוק אנד רול • פופ • מוזיקה קלאסית • מוזיקה אלקטרונית
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  אנגלית
 כלי נגינה:  גיטרה, גיטרה בס, קלידים, שירה
 חברת תקליטים:  EMI, Hear Music, אפל
 שיתופי פעולה בולטים:  הביטלס, Wings
 בת זוג:  לינדה מקרטני (13 במרץ 1969 - 17 באפריל 1998), הת'ר מילס (11 ביוני 2002 - 17 במרץ 2008), ננסי שוול (9 באוקטובר 2011)
 צאצאים:  הת'ר מקרטני, ג'יימס מקרטני, סטלה מקרטני, מרי מקרטני, ביאטריס מקרטני 
 פרסים והוקרה:  חבר במסדר האימפריה הבריטית (12 ביוני 1965)  עמית כבוד (2017)  פרס וולף לאמנויות (2018)  קצין בלגיון הכבוד (2012)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ייל (2008)  Knight Bachelor (1997)  פרס גרשווין (2010)  פרס גראמי לאלבום היסטורי (2011)  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1999)  פרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר (1970)  פרס גראמי למפעל חיים (1990)  איש השנה של MusiCares (2012)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  מסדר השמש של פרו  מסדר גבריאלה מיסטרל  פרס מפתח הכסף  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס מרכז קנדי  פרס ג'נסיס  פרס פולר למוזיקה  אביר הצלב הגדול של השמש של פרו  פרס גראמי  Classic Brit Awards  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 https://www.paulmccartney.com/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סר ג'יימס פול מקרטני (באנגלית: Sir James Paul McCartney; נולד ב-18 ביוני 1942) הוא מוזיקאי וזמר-יוצר בריטי. מקרטני ידוע בעיקר בזכות היותו חבר בלהקת הרוק הביטלס, הנחשבת בעיני רבים להרכב המוזיקלי החשוב והמשפיע ביותר במאה ה-20, ופעל בלהקה ככותב, כמלחין, כמבצע וכנגן גיטרה בס. פעילותו של מקרטני בלהקת הביטלס, ושיתוף הפעולה עם חבריו ללהקה ג'ורג' האריסון, רינגו סטאר וג'ון לנון, הובילה לכמה מהשירים הפופולריים ביותר בהיסטוריה של מוזיקת הרוק, ובתוך כך הייתה לו תרומה חשובה לשינוי, שעברה מוזיקה זו מפורמט של בידור לאומנות של ממש. מקרטני נחשב לזמר-יוצר משפיע מאוד בתולדות המוזיקה הפופולרית. זכה 21 פעמים בפרס הגראמי, נכנס להיכל התהילה של הרוק אנד רול ב-1988 כחבר להקת הביטלס וב-1999 כזמר-יוצר עצמאי, וב-1979 הופיע לראשונה בספר השיאים של גינס כיוצר המצליח (הפורה) ביותר אשר עשרות משיריו התברגו למקומות הראשונים במצעד הפזמונים הבריטי.
המגזין רולינג סטון דירג את מקרטני במקום ה-11 ברשימת 100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים.
לאחר התפרקות להקת הביטלס, מקרטני פנה לקריירת סולו ושיתופי פעולה עם מוזיקאים שונים, והיה ממקימי להקת Wings ‏עמה זכה להצלחה רבה. לצד פעילותו המתמשכת בתחום מוזיקת הפופ עסק מקרטני בהלחנת יצירות קלאסיות ומוזיקה אלקטרונית.
מעבר לפעילותו בתחום המוזיקה וההפקה המוזיקלית, לאורך השנים עסק מקרטני גם בציור, הפקת סרטים ופעילות למען זכויות אדם ולמען זכויות בעלי חיים. בשנת 1965 הוענק למקרטני תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית, ובשנת 1997 הוענק לו תואר אבירות מטעם הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

ג'יימס פול מקרטני נולד ב-18 ביוני 1942 בליברפול שבאנגליה לג'יימס (ג'ים) ומרי מקרטני, משפחה ממוצא אירי ממעמד הפועלים. אמו הייתה אחות ומיילדת במקצועה, ואביו היה איש מכירות בבורסת הכותנה, ומוזיקאי ג'אז. למקרטני אח צעיר בשם פיטר מייקל (מייק) מקרטני, מוזיקאי אף הוא, נולד בליברפול ב-7 בינואר 1944. הוא ואחיו הוטבלו לנצרות הקתולית, דתה של אמם.
בשנת 1955 עברה משפחת מקרטני על בניה הצעירים לבית ברחוב פורת'לין 20 (20 Forthlin Road) שבדרום ליברפול, הבית אשר יוגדר ברבות השנים על ידי הקרן הלאומית כ"מקום הולדתה של להקת הביטלס".
לעובדת היותו של האב מוזיקאי הייתה השפעה חיובית על מקרטני אשר הפגין משיכה למוזיקה משחר נעוריו. אביו של מקרטני פעל בצעירותו בשנות ה-20 כמנהיג להקת הג'אז "Jim Mac's Band", היה נגן חצוצרה ופסנתר, וניגן נעימות ג'אז בבית המשפחה. האב עודד את שני בניו להתנסות במוזיקה, ומקרטני החל להתנסות בנגינה על חצוצרה משומשת שקנה לו אביו. הגאות בהשמעת מוזיקת הרוק אנד רול והרית'ם אנד בלוז בתחנות הרדיו בשלהי שנות ה-50 שילהבה והפנתה את תשומת לבו של מקרטני לדומיננטיות המתחזקת של הגיטרה החשמלית, והוא החליט לוותר על החצוצרה שנתן לו אביו ולרכוש גיטרה אקוסטית. מקרטני התקשה לנגן על הגיטרה עקב היותו שמאלי, עד שהחליט להפוך את המיתרים על הגיטרה.
ב-31 באוקטובר 1956, נפטרה מרי מקרטני, אמו של פול, כתוצאה מסיבוכים במהלך ניתוח מסקטומיה אשר התקיים כדי לנסות ולטפל בסרטן השד אשר אובחן אצלה מספר שנים קודם לכן. מקרטני חיפש נחמה במוזיקה, ובילה שעות בנגינה על הגיטרה החדשה. בגיל 14 בלבד, הוא כתב את שירו הראשון "איבדתי את נערתי הקטנה" (I Lost My Little Girl), ושירים נוספים אשר חלקם הפכו לאחר מכן לשירי הביטלס.
בתוך כך ניסה מקרטני ללמוד נגינה בפסנתר בעזרת שיעורי נגינה בעצת אביו, אך זמן קצר לאחר מכן הוא ויתר על השיעורים כי הוא מצא שהוא מעדיף ללמוד נגינה משמיעה. ואכן, תוך זמן לא ארוך, ובזכות הכישרון הטבעי המוזיקלי שלו, מקרטני למד לנגן היטב על הפסנתר, ואף נעזר בו לכתוב בגיל 16 את אחד הפזמונים שיהפוך לאחד מלהיטי הביטלס, When I'm Sixty-Four.
ב-1954 מקרטני פגש לראשונה את ג'ורג' האריסון, לימים חברו ללהקת הביטלס, באחת הנסיעות מטעם בית הספר בו למדו. השניים הפכו מיד לחברים, ומצאו עניין משותף במוזיקה ובנגינה. שנים ספורות לאחר מכן, נפגשו לראשונה מקרטני וג'ון לנון, לאחר שחבר משותף עורך ביניהם היכרות, בסיומה של הופעה של להקתו של לנון ב-6 ביולי 1957. לנון היה ממקימי להקת סקיפל (skiffle) בשם "החוצבים" (The Quarry Men), ולאחר פגישה נוספת הסכים לצרף את מקרטני ללהקה כנגן גיטרה מלווה תוך שהוא מתרשם מיכולות הנגינה שלו. מקרטני ניסה לצרף את חברו, ג'ורג' האריסון, לאותה להקה, והאריסון אכן התקבל ב-1958 בתפקיד של נגן גיטרה מובילה.
ביוגרפיה > 1960-1970: שנות הביטלס > פירוק הביטלס

אחרי כישלון פרויקט Let It Be חדלה הלהקה למעשה מלפעול כקבוצה מוזיקלית. מקרטני, שנישא זמן קצר לפני כן לחברתו האמריקנית לינדה איסטמן, סירב להשלים עם רוע הגזירה, ויזם פרויקט נוסף, שהיה לשירת הברבור של הלהקה. האלבום, Abbey Road, הוקלט שוב כשחברי הלהקה מתפקדים כקבוצה מוזיקלית, אך בידיעה ברורה כי קשה יהיה להמשיך בפעילות מעבר למאמץ חד-פעמי זה. סמוך לסוף ההקלטות אף הודיע לנון למקרטני כי מבחינתו הגיע סיפור הלהקה לסיומו.
אחרי הקלטת Abbey Road נקלע מקרטני למשבר אישי קשה. הוא הסתגר עם אשתו בחווה מרוחקת בסקוטלנד והרבה לשתות לשוכרה. בינו לבין שלושת חברי הלהקה האחרים פרץ קרע גלוי, על רקע מחלוקת בנושא מנהלה העתידי של הלהקה. לנון, האריסון וסטאר סברו כי יש לשכור את שירותיו של אלן קליין, שנודע ביכולתו לחתום על חוזי הקלטה מוצלחים במיוחד עבור לקוחותיו (עמם נמנו אז האבנים המתגלגלות). מקרטני, לעומת זאת, לא בטח בקליין וסבר כי יש לבחור בחותנו, עורך-הדין איסטמן, או באדם אחר שאינו קליין. המחלוקת הפכה לקרע גלוי, כאשר מקרטני סירב לצרף את חתימתו לחוזה הקלטות חדש לביטלס, בתנאים משופרים, לחמש שנים נוספות. מקרטני חש נבגד במיוחד כאשר נודע לו כי לנון וקליין חכרו את שירותיו של המפיק המוזיקלי פיל ספקטור, שייצור אלבום חדש לביטלס מחומריו הלא מוגמרים של פרויקט Get Back. מקרטני חש כי הבישול המחודש של השירים מעל בעקרונות שהיו מקובלים בלהקה, ואף לווה בפעולות נקמניות וקטנוניות מצד לנון.
מקרטני, שהקליט בביתו אלבום בו ניגן בכל הכלים, החליט לצאת לדרך חדשה, והכריז באפריל 1970 על פרישה מן הלהקה ועל הוצאת תקליט חדש, ימים ספורים לפני הוצאתו המיועדת של אלבומם האחרון של הביטלס, Let it Be.‏