stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תיאודור אוברלנדר

תיאודור אוברלנדר (בגרמנית: Theodor Oberländer;‏ 1 במאי 1905 – 4 במאי 1998) היה פוליטיקאי גרמני עם עבר נאצי שכיהן כשר לענייני פליטים בגרמניה המערבית בשנים 1953–1960 והיה חבר הבונדסטאג בין השנים 1953–1960 ושוב בין השנים 1963–1965.
ביוגרפיה

אוברלנדר נולד במיינינגן לאב שהיה פקיד בשירות הציבורי של האימפריה הגרמנית וסוכן ביטוח. הוא למד חקלאות באוניברסיטת המבורג ובאוניברסיטת הומבולדט של ברלין בשנים 1923–1927 וסיים תואר מוסמך. בשנת 1928 הוא עבד בהדרכה חקלאית בברית המועצות במשך חצי שנה ולאחר מכן שב לאוניברסיטת ברלין וקביל ב-1929 דוקטורט על עבודה בנושא: "הבסיס החקלאי של ליטא". בשנת 1930 קיבל דוקטורט לכלכלה מאוניברסיטת קניגסברג, על עבודה בנושא "מדיניות חקלאית למניעת נטישת הכפר בגרמניה". בשנים 1930–1931 הוא שהה במדינות שונות, בהן ברית המועצות, סין, קנדה וארצות הברית, כעובד של חברת פורד. בשנת 1931 הוא מונה למשרת הוראה במכון לכלכלה מזרח גרמנית בקניגסברג ובשנת 1933 הוא נהיה למנהל המכון. משנת 1934 הוא היה גם פרופסור חבר בדנציג ומשנת 1937 באוניברסיטת קניגסברג. בשנת 1938 הוא מונה לפרופסור לחקלאות באוניברסיטת גרייפסוואלד. הוא כתב מספר ספרים על הצורך במעורבות גרמנית בחקלאות הפולנית והסובייטית שלטענתו לא היו כלכליות.
היו שטענו שאוברלנדר השתתף בפוטש במרתף הבירה בשנת 1923, בגיל 18. בשנת 1933 הצטרף אוברלנדר למפלגה הנאצית ולאס אה. בשנת 1935 הוא נהיה לעוזר של אריך קוך ועסק באיסוף מידע על לא ארים בפרוסיה המזרחית ובתוכניות לאריזציה של האזור. בשנת 1937 הוא הציע תוכנית לעידוד מתח בין יהודים, פולנים ורוסים בפולין על מנת להביא למאבקים פנימיים בפולין ולהכין את השטח להשתלטות גרמנית. אולם החל משנת 1938, בין השאר בגלל חילוקי דעות עם קוך, סר חינו במפלגה הנאצית, הוא הודח מתפקידיו ונתבקש לא לעסוק בפוליטיקה.
לאחר פתיחת מבצע ברברוסה פעל אוברלנדר כיועץ ליחידה שניהלה את לבוב והייתה אחראית לפוגרומים בלבוב. שאלת חלקו בפוגרומים אלו ליוותה את פעילותו הפוליטית.
לאחר המלחמה עבד אוברלנדר עבור המודיעין האמריקאי כיועץ לענייני מזרח אירופה עד שנת 1949. בתהליך הדה-נאציפיקציה הוא סווג כאנטי-נאצי. לאחר מכן הוא הצטרף אל המפלגה הדמוקרטית החופשית ובשנת 1950 היה ממייסדי החזית הכל גרמנית של פליטים גרמנים, שהייתה מפלגה ימנית. במאי 1953 הוא כיהן כשר לענייני פליטים של ממשלת בוואריה והואשם ברצון לנקוט צעדים חריפים נגד פליטים יהודיים שהתבססו במחנה פליטים בגרמניה. לקראת סוף 1953 הוא מונה לשר לענייני פליטים של ממשלת גרמניה המערבית, דבר שעורר פרסומים רבים לגבי עברו הנאצי. קנצלר גרמניה, קונראד אדנאואר, שהיה מודע לעברו הנאצי של אוברלנדר, העלים עין מעבר זה, מפני שרצה את מפלגתו בקואליציה שלו. בעיתונות הואשם אוברלנדר כמי שמינה נאצים לשעבר לתפקידים שונים.
הסערה סביב מינויו לממשלה דעכה עם הזמן. בשנת 1956 הוא עבר אל המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית. באוקטובר 1959 התעוררה שוב המחאה נגד אוברלנדר על רקע טענות שהיה לאוברלנדר חלק בפרעות לבוב. אוברלנדר טען שהרוסים הנסוגים בצעו טבח בעיר בעת נסיגתם ושיחידתו שהייתה מורכבת ברובה מאוקראינים נתקבלה בפרחים ולא ירתה אפילו ירייה אחת בששת ימי שהותה בעיר. בנובמבר 1959 הוקמה ועדה בינלאומית לבדיקת ההאשמות נגד אוברלנדר. הוועדה טיהרה את אוברלנדר בינואר 1960 וטענה שלא נמצאו ראיות להשתתפותו בטבח בלבוב. בהתאם לכך הודיע אוברלנדר שלא יתפטר ואדנאואר הצדיק את אוברלנדר וטען שהטבח בלבוב בוצע בידי הרוסים. אולם הביקורת כלפי אוברלנדר לא שכחה ונוספו עדויות חדשות שטענו לאחריותו של הגדוד של אוברלנדר לפוגרום בלבוב. במרץ 1960 הציע אוברלנדר להתפטר, אולם אדנאואר סירב לקבל את ההתפטרות. בתחילת אפריל 1960 פורסם שאוברלנדר יצא לחופשה ממושכת ובתחילת מאי התפטר. גרמניה המזרחית הזמינה את אוברלנדר למשפט ומשלא נענה להזמנה דנה אותו בהיעדרו למאסר עולם.
הערות שוליים

↑  Gilad Margaliot, Guilt, Suffering, and Memory: Germany Remembers Its Dead of World War II, Indiana University Press, 2010, page 203
↑  200 שירדו, מעריב, 8 במאי 1953
↑  שר בוואירי תכנן צעדים דראסטיים נגד הפליטים היהודים, הצופה, 25 במאי 1953
↑  מיניסטר של אדינאור נתגלה כאיש־הימלו שקרא להשמדת המוני יהודים, קול העם, 27 בינואר 1954
תעמולה רביזיוניסטית, קול העם, 26 בינואר 1954
↑  ברוס רוטוול, אדנאור מוקף מיניסטרים נאצים, מעריב, 20 באוגוסט 1954
↑  דורשים פיטורי שר מערב־גרמני שהשתתף בהשמדת יהודי פולין, למרחב, 18 באוקטובר 1959
↑  הוקמה ועדח לחקירת ההאשמות נגד אוברלנדר, למרחב, 5 בנובמבר 1959
↑  אוברלנדר אינו אחראי לטבח ביהודי לבוב, הַבֹּקֶר, 11 בינואר 1960
↑  אוברלנדר: לא אתפטר, דבר, 14 בינואר 1960
↑  אדנאור מסביר לאיטלקים המצאות נאצים בממשלתו, שערים, 25 בינואר 1960
↑  פרשת אוברלנדר, שערים, 17 בפברואר 1960
↑  השיקר אוברלנדר?, הַבֹּקֶר, 21 בפברואר 1960
↑  אדנאואר דחה הצעת התפטרות של אוברלנדר, דבר, 15 במרץ 1960
↑  אוברלנדר יצא לחופשה ממושכת, דבר, 8 באפריל 1960
↑  אוברלנדר הגיש את התפטרותו, דבר, 4 במאי 1960
↑  נפתח ה"משפט" נגד אוברלנדר במזרח גרמניה, הצופה, 21 באפריל 1960
↑  בית־המשפט העליון של מזרח גומניה דן את אובולנדר למאסר עולם, קול העם, 3 במאי 1960
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266166205171  PLWABN: 9810540945505606  GND: 118735829  ISNI: 0000 0001 1797 9241  LCCN: n86049120  NKC: uk2015853360  NTA: 070856761  SUDOC: 067046266  VIAF: 64802630   WorldCat (עם VIAF): 64802630
ישעיהו קרניאל

דיוקן של ישעיהו קרניאל כפי שצויר על ידי הצייר שלמה ברנשטיין בשנת 1934
מערכת עיתון דואר היום מתחילת שנות ה-30. בשורה הראשונה יושבים משמאל לימין: נתן לאהר, לאה אבושדיד, איתמר בן-אב"י ולצידו ישעיהו קרניאל (עזמות). בשורה השנייה שני מימין - העיתונאי והסופר אהרן אבן-חן. מימינו: רעייתו עטרה אבן חן. שלישי משמאל עומד העיתונאי אורי קיסרי.
קברו של ישעיהו קרניאל
ישעיהו קרניאל (עַזְמָוֶת) (18 במאי 1881 ברלאד, רומניה – 15 בדצמבר 1942 חיפה) היה איש העלייה הראשונה, פעיל ציבור, מורה, בנקאי ועיתונאי עברי.
ביוגרפיה > נעוריו

קרניאל נולד ב-1881 ברומניה למרדכי ולאה קרניאל. אביו, שהיה פעיל באגודת חובבי ציון, חבר לשותפיו באגודה, דוד שוב ואליעזר רוקח ועלה עם משפחתו לארץ ישראל ב-1882. תחילה התיישבה המשפחה בראש פינה ולאחר מכן עברה לזכרון יעקב. קרניאל למד בבתי ספר של המושבה. בנוסף הרחיב את השכלתו בתנ"ך, תלמוד ובדברי ימי ישראל ולמד ערבית, צרפתית, אנגלית וגרמנית. לאחר שסיים את לימודי התיכון נסע ללימודים גבוהים בביירות ופריז. כשחזר ארצה מונה למורה בבית הספר בזכרון יעקב בו למד.
ביוגרפיה > עבודתו בבנק

ב-1903 היה קרניאל בין מייסדי הסתדרות המורים אולם ב-1906 עזב את ההוראה, עבר עם משפחתו לירושלים והחל לעבוד בסניף המקומי של בנק אפ"ק. ב-1910, לאחר 4 שנות עבודה, קודם קרניאל בתפקידו ומונה לסגן מנהל סניף חיפה. ב-1913 מונה למנהל סניף צפת וחבר ההנהלה המרכזית עד שנת 1919.
ביוגרפיה > עבודתו בהסתדרות המדיצינית הדסה

ב-1919 חזר קרניאל לירושלים וקיבל הצעה מהנרייטה סאלד להיות חבר הנהלה בהסתדרות המדיצינית הדסה תפקיד אותו מילא עד שנת 1932.
ביוגרפיה > עבודתו העיתונאית

ב-1919 החל קרניאל לעבוד בעיתון דאר היום מיסודו של איתמר בן-אב"י. תחת השם הספרותי עַזְמָוֶת נהג לפרסם טורים שנקראו מבעד למסווה ואמר עזמות. בטורים פופולרים אלו הגיב קרניאל לאירועים שקרו בארץ בהסתכלות הומוריסטית. עבודתו בעיתון זה נמשכה עד 1933.
לאחר הפסקה של מספר שנים עבר ב-1934 לחיפה שם חידש את כתיבתו העיתונאית בעיתונות מקומית.
עם הקמת קול ישראל הגיש פינה היתולית שבועית.
ביוגרפיה > פעילותו הציבורית

קרניאל היה פעיל במספר רב של ארגונים ציבוריים. היה חבר בארגון בני ברית ושימש מזכיר הארגון במשך שנתיים. מונה לנשיא לשכת הר ציון של הבונים החופשיים בארץ ישראל ופרסם מאמרים בעיתון הארגון. היה פעיל בארגונים חינוכיים הקשורים להקמת הגימנסיה העברית בירושלים ולרשת אליאנס ועוד פעילות ענפה.
ביוגרפיה > משפחתו

אחיו של ישעיהו הוא יהודה קרניאל ( מהחקלאים המובילים בזכרון יעקב). אחותו חסיה נישאה לאיש ניל"י מנשה ברונשטיין. ישעיהו נישא ב-1903 ליהודית אידה לובמן (בתו של מרדכי לובמן) ונולדו להם 3 בנים ו-2 בנות. קרניאל נפטר ב-1942 בחיפה, תוך כדי הרצאה על אליעזר בן-יהודה והובא לקבורה בבית הקברות בזכרון יעקב
הערות שוליים

↑  את ירח הדבש עשה הזוג בקונגרס הציוני העולמי השישי בבזל
↑  י. קרניאל עזמות ז"ל, המשקיף, 6 בדצמבר 1942
↑  י. קרניאל "עזמות" הובא לקבורה בזכרון יעקב, המשקיף, 7 בדצמבר 1942
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007504585605171  LCCN: no2004024248  VIAF: 308273431   WorldCat (עם VIAF): 308273431
חנן ביטינסקי-זלץ

| --- | --- |

חנן ביטינסקי באוניברסיטה
 לידה:  24 ביוני 1903 קרלסרוהה, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  25 באוקטובר 1986 (בגיל 83) תל אביב-יפו, ישראל 
 ענף מדעי:  ביולוגיה, זואולוגיה, מורה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת פרייבורג 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  1 
 
חנן (הנס) בּיטינסקי-זַלץ (24 ביוני 1903 – 25 באוקטובר 1986) היה ביולוג וזואולוג ישראלי, פרופסור לאנטומולוגיה במחלקה לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב (1954­–1974), מראשוני הזואולוגים העבריים.
חייו

נולד בעיר קארלסרוהה שבבאדן, הקיסרות הגרמנית. למד זואולוגיה באוניברסיטאות של ברלין ופרייבורג. את תואר הדוקטורט קיבל ב-1929, והמשיך לפוסט-דוקטורט במכון הגרמני-איטלקי למחקר ימי (Deutsch-Italienisches Institut für Meeresbiologie) שברוביני, באוניברסיטת ייל בארצות הברית ובמכון ג'ון אינס להורטיקולטורה (אנ') בלונדון. עוד בהיותו תלמיד היה ציוני נלהב וחבר תנועת "בלאו וייס". בשנת 1931 נישא לפאולה ליפשוץ, ובשנת 1939 עלה עמה לארץ ישראל.
שנותיו הראשונות בארץ ישראל היו קשות מבחינה כלכלית. באוניברסיטה היחידה באותו הזמן, האוניברסיטה העברית בירושלים, לא היו משרות פנויות מתאימות, והוא נאלץ לעבוד באופן זמני בתחנת ניסוי חקלאית ברחובות ובסמינר הקיבוצים.
לאחר קום המדינה ב-1948, קיבל לבסוף משרה בכירה כראש המחלקה האנטימולוגית במשרד החקלאות והקים את השירות להסגר צמחים. בתקופה זו ערך מספר מחקרים פרטיים בפאוניסטיקה ובטקסונומיה של ארץ ישראל. ב-1954 החל ללמד אנטומולוגיה במכון האוניברסיטאי למדעי הטבע שהוקם באותם ימים ואשר הפך מאוחר יותר לאוניברסיטת תל אביב, שם המשיך את מחקריו והחינוך הדור הצעיר. ב-1974 פרש לגמלאות.
פועלו

ביטינסקי היה הראשון לקבל תואר פרופסור במחלקה הזואולוגית ולימד בתחומים רבים ומגוונים כגון היסטולוגיה, אמבריולוגיה, פלאונטולוגיה ואבולוציה. בנוסף, תחביביו כללו היסטוריה, ארכאולוגיה ואומנות. ידיעותיו הרבות בתחום רחב כל כך הקנו לו את השם "אנציקלופדיה מהלכת" בקרב הסטודנטים.
הוא היה אחד המדענים הראשונים שכתבו על הקשר בין הורמונים להתפתחות איברי החרקים. ב-1934 פרסם מאמר מפורסם שבו תיאר את סינכרון צמיחת האיברים בפרפראים על ידי הורמונים. מ-1934 החל לפרסם רשימות פאוניסטיות של אסיה הקטנה ואיראן. כשעלה לישראל הגדיל בצורה ניכרת את הידע לגבי משפחות החרקים באזור, בעיקר של יקרוניתיים ודבוראים.
בהיותו אספן נלהב החזיק בכמה מהאוספים הגדולים והמקיפים ביותר שהיו בישראל, שכללו חרקים, מאובנים, ספרים, ממצאים ארכאולוגיים, עבודות אומנות, בולים וכתבי יד. ב-1983 תרם לאוניברסיטת תל אביב את שלושת האוספים הגדולים שלו: חרקים, מאובנים וכתבים המדעיים.
ב-1962 היה אחד ממייסדיה המרכזיים של החברה האנטומולוגית בישראל.
ביטינסקי פרסם 88 מאמרים, רובם בתחום האנטומולוגיה. וחקר ותיאר 168 מינים חדשים מקבוצות טקסונומיות שונות, כגון פרפראים, דבוראים, חיפושיות ואחידי כנף.
בסתיו 1983 התאלמן מאשתו פאולה. פרופ' ביטינסקי-זלץ עצמו נפטר כעבור כשנתיים וחצי, בתל אביב ביוני 1986, בגיל 83. הותיר בת, רות שדה, ושלושה נכדים.
לקריאה נוספת

E. Rivnay, "Prof. Dr. Hanan Bytinski-Salz – 65 years," Israel Journal of Entomology, 4,2 (1969), 207-215.
A. Freidberg, "Hanan Bytinski-salz (1903–1986): in memoriam," Phytoparasitica, 15,1 (1987), 85-86.
הערות שוליים

↑  הדיסרטציה (רשומה ב-WorldCat) ראתה אור כמאמר: "Untersuchungen über das Verhalten des präsumptiven Gastrulaectoderms der Amphibien bei heteroplastischer und xenoplastischer Transplantation ins Gastrocoel," Wilhelm Roux' Archiv für Entwicklungsmechanik der Organismen, 114,4–5 (1929), S. 593–664.
↑  פאולה ביטינסקי באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311391305171  GND: 125744099  ICCU: CUBV029978  ISNI: 0000 0000 1451 8709  VIAF: 60055150   WorldCat (עם VIAF): 60055150
משה ברעם

משה ברעם (17 במרץ 1911 – 5 בדצמבר 1986) היה חבר הכנסת מטעם מפא"י והמערך ושר בממשלת ישראל.
ביוגרפיה

ברעם נולד כמשה ברם בעיירה זדולבונוב שבווהלין שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (אוקראינה) לנח וחיה. כנער הצטרף לתנועת החלוץ ולתנועת דרור, שהייתה קשורה במפלגת פועלי ציון. סיים בית ספר למסחר בקובנה, ובחודש מרץ, בגיל 20, 1931 עלה לארץ ישראל באוניה "סיני".
לאחר עלייתו לארץ ישראל התיישב בירושלים, עבד כפועל בניין, היה חבר בתנועת הנוער "הבחרות הסוציאליסטית" ושימש בה כמדריך.
עבד בסוכנות היהודית. היה מראשי מפא"י בירושלים, חבר מועצת עיריית ירושלים, ומזכיר מועצת הפועלים בעיר. כמו כן היה פעיל באגודה לידידות ישראל-ברית המועצות.
כיהן כחבר כנסת במשך 18 שנים, מהכנסת הרביעית ועד הכנסת השמינית. בכנסת הרביעית כיהן כיושב-ראש ועדת העבודה והרווחה, והיה חבר בוועדות הכנסת.
בין השנים 1974–1977, בממשלת רבין הראשונה, כיהן כשר העבודה. החל מ-16 בינואר 1977, עם פרישת שרי המפד"ל מן הממשלה, כיהן במשך כמה חודשים גם כשר הסעד במקום זבולון המר.
ברעם נפטר בג' כסלו תשמ"ז, בגיל 75, ונטמן בהר המנוחות.
חיים אישיים

ברעם הכיר את אשתו גראציה (שהלכה לעולמה בשנת 2010 ונטמנה לצידו) בעת שהיה מדריך בתנועת הנוער והיא הייתה חניכה, בת למשפחה יהודית ענפה. אביה של גראציה הוא נצר למשפחה עזתית, שהכתה שורשים בארץ־ישראל במחצית השנייה של המאה ה-19. גראציה נולדה בבירות, גדלה ברובע המוסלמי בעיר העתיקה ועברה שם את מאורעות תרפ"ט. הם נישאו ב-1935 וגרו ברחוב שפרעם בשכונת נחלת אחים, בבית בו שני חדרים קטנים ומטבח של ארבעה מטרים רבועים שבית־שימוש היה בחוץ. נולדו להם ארבעה ילדים, שניים מהם התפרסמו בפעילויות שונות: עוזי ברעם כח"כ ושר בממשלות ישראל, חיים ברעם כעיתונאי ופרשן ספורט. בנו הצעיר מנחם ברעם נפטר ממחלת הסרטן בינואר 2020. בתם דרורה חזרה בתשובה.
הסופר ניר ברעם הוא נכדו.
על שמו של משה ברעם נקראו רחוב בעירו ירושלים וגן המנורה במרכז ירושלים.
אוטוביוגרפיה

לא בתלם, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשמ"ב 1981.
הערות שוליים

1 2  ארכיון המדינה, רשימות עולים 1931 - תל אביב-יפו, חיפה - עמ' 365 - מופיע כ"ברם משה", באתר ארכיון המדינה
1 2 3  אריה דיין, משפחת ברעם מדברת בערב־שבת על כדורגל, כל העיר, 25 ביולי 1980
↑  משה ברעם באתר GRAVEZ
↑   עוזי ברעם, מנחם אחי, באתר הארץ, 26 בינואר 2020
חיים ברעם, חיים ברעם נפרד מאחיו הצעיר מנחם ברעם ז"ל שנפטר השבוע, באתר כל העיר, 30 בינואר 2020
↑  בילי מוסקונה-לרמן, שטוזה למשפחה, מעריב, 10 בספטמבר 1986
↑  דניאל בלוך, אוטוביוגרפיה של איש ירושלים, דבר, 14 באוקטובר 1981.
| שרי העבודה בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי העבודה והבינוי  (1948–1949) | מרדכי בנטוב |  |
| שרי העבודה והביטוח העממי   (1949-1951) | גולדה מאיר |  |
| שרי העבודה  (1951-1977, 2023 ואילך) | גולדה מאיר • מרדכי נמיר • גיורא יוספטל • יגאל אלון • יוסף אלמוגי • יצחק רבין • משה ברעם • יואב בן צור |  |
| שרי הרווחה והביטחון החברתי בממשלות ישראל |
| --- | --- | --- |
| שרי הסעד   (1948–1977) | יצחק מאיר לוין • חיים משה שפירא • פרץ נפתלי • יוסף בורג • מיכאל חזני • ויקטור שם-טוב • יצחק רבין • זבולון המר • משה ברעם |  |
| שרי העבודה והרווחה   (1977–2003) | מנחם בגין • ישראל כץ • אהרן אבוחצירא • אהרן אוזן • משה קצב • יצחק שמיר • רוני מילוא • אורה נמיר • אלי ישי • רענן כהן • שלמה בניזרי • אריאל שרון |  |
| שרי הרווחה   (2003–2007) | זבולון אורלב • אהוד אולמרט |  |
| שרי הרווחה והשירותים החברתיים   (2007–2016) | יצחק הרצוג • משה כחלון • מאיר כהן • בנימין נתניהו • חיים כץ |  |
| שרי העבודה, הרווחה והשירותים החברתיים   (2016–2021) | חיים כץ • בנימין נתניהו • אופיר אקוניס • איציק שמולי |  |
| שרי הרווחה והביטחון החברתי   (2021 ואילך) | מאיר כהן • יעקב מרגי |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות של הכנסת |
| --- | --- | --- |
| יושבי ראש ועדת העבודה (1949–1977): | עקיבא גוברין • פנחס לבון • עקיבא גוברין • משה ברעם • עקיבא גוברין • משה ארם • משה ברעם • שושנה ארבלי-אלמוזלינו |  |
| יושבי ראש ועדת השירותים הציבוריים (1949–1977): | אברהם רקנאטי • בנימין אבניאל • אריה אלטמן • משה ארם • נחום ניר-רפאלקס • שלמה רוזן • חייקה גרוסמן-אורקין |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה והרווחה (1977–1999): | מנחם פרוש • אורה נמיר • יוסי כץ • עמיר פרץ • מקסים לוי |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה, הרווחה והבריאות (1999–2021): | דוד טל • יאיר פרץ • שאול יהלום • חיים כץ • שאול יהלום • יצחק גלנטי • משה שרוני • חיים כץ • אלי אלאלוף • חיים כץ |  |
| יושבי ראש ועדת העבודה והרווחה (מ-2021): | אפרת רייטן • ישראל אייכלר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298431005171  ISNI: 0000 0000 6966 9846  LCCN: n82148490  VIAF: 97380010   WorldCat (עם VIAF): 97380010
ארטיום דזיובה

אַרְטְיוֹם סֶרגֶיֶיבִיץ' דְזְיוּבָּה (ברוסית: Артём Сергеевич Дзюба; נולד ב-22 באוגוסט 1988 במוסקבה שברוסיה) הוא כדורגלן רוסי שמשחק בעמדת החלוץ במועדון אקרון טוליאטי.
יחד עם אלכסנדר קרז'אקוב מחזיק בשיא שערים במדי נבחרת רוסיה (30 שערים). בנוסף, הוא מלך השערים בכל הזמנים של ליגת העל הרוסית (עם 151 שערים ב־391 הופעות).
ביוגרפיה

אביו, סרגיי ולדימירוביץ' דזיובה, היה שוטר, מהעיר לובני שבמחוז פולטבה, אוקראינה. אמו, סבטלנה אלכסנדרובנה, נולדה בציבילצקה שבצ'ובשיה ועבדה בחנות במוסקבה. בקיץ 1988 נולד דזיובה וב-1992 נולדה אחותו אולגה.
קריירת מועדונים > ספרטק מוסקבה

בגיל 8 הגיע לאקדמיית הספורט של ספרטק מוסקבה ושיחק בקבוצת הנוער עד שנת 2005, כשעבר לקבוצה הבוגרת. הוא שיחק לראשונה במדי ספרטק במשחק הגביע הרוסי בכדורגל מול אורל יקטרינבורג. בעונת 2006 הופיע בשמונה משחקים אך לא הבקיע כלל. ב-2007 התחיל להבקיע והופיע ב-21 משחקים כשהוא מבקיע 5 שערים. ב-2008 שיחק 16 משחקים והבקיע שער אחד בלבד והבקיע גם במשחק הגביע מול דינמו בריאנסק. דזיובה גם שיחק במסגרות האירופיות עם ספרטק והבקיע 2 שערים במשחק נגד טוטנהאם שהסתיים בשוויון 2-2.
קריירת מועדונים > טומסק ורוסטוב

בקיץ 2009 הושאל לטום טומסק עד דצמבר 2010. הוא שיחק היטב גם באותה עונה בשורות הקבוצה ובעונת 2012/13 הפך לאחד מהשחקנים המובילים בקבוצה לאחר שהופיע ב-41 משחקים והבקיע 11 שערים. בקיץ 2013 הושאל לרוסטוב בה שיחק עד פברואר 2015.
קריירת מועדונים > זניט

במהלך פגרת החורף בליגה הרוסית, בפברואר 2015 נרכש על ידי קבוצת זניט סנקט פטרבורג והפך עד מהרה לשחקן מרכזי בה. בתחילת שנת 2017 אף נבחר זמנית לקפטן הקבוצה (ביולי 2017, רצועת הקפטן עברה לדומניקו קרישיטו).
בשל הירידה ביכולתו במחצית הראשונה של העונה, בינואר 2018 הושאל לארסנל טולה. את שערו הראשון בהרכב הקבוצה הבקיע במשחק הליגה נגד אמקאר פרם, ב-9 במרץ 2018, לאחר שהחמיץ אומנם פנדל אך דקה לאחר מכן הבקיע שער חוקי. הוא הבקיע שער כפול לראשונה במשחק נגד רוסטוב, שהסתיים בשוויון 2:2, במסגרת המחזור ה-23, ב-17 במרץ 2018. בתום חוזה ההשאלה הוזמן לנבחרת ובלט בהרכב הנבחרת במשחקיה בגביע העולם בכדורגל. לאחר המונדיאל חזר להרכב זניט ביולי 2018.
במהלך עונת 2018/2019 הוכתר פעמיים רצופות למצטיין המחזור, במחזור 24 ו-25, אחרי שהבקיע 3 שערים (שניים מהם במשחק נגד קרסנודאר במחזור 24). בעונת 2019/2020 בלט גם כן לטובה כשהבקיע 11 שערים במחצית הראשונה של העונה ואף הבקיע שלושער במשחק נגד רוסטוב במחזור ה-13, כששניים מהשערים הבקיע בבעיטת עונשין שנפסקה לטובת קבוצתו עקב עבירות של היריבה ברחבת העונשין שלה והוכתר לאחד המבשלים הטובים ביותר בליגה במחצית הראשונה של העונה, כשלרשותו 10 בישולים ב-19 משחקים. ב-9 במרץ 2020 עלה למשחק המחזור ה-21 עם סרט הקפטן בעקבות הרחקתו של ברניסלב איבנוביץ', עקב עודף כרטיסים צהובים. בתום העונה הוכתר שוב למבשל השערים הטוב ביותר עם 15 בישולים (כשהוא עושה זאת עונה שנייה ברציפות) ובמאזנו 17 שערים. לאחר עזיבתו של איבנוביץ' מונה לקפטן הקבוצה. אך לקראת עונת 2021/2022 בליגת העל הרוסית בכדורגל, סרט הקפטן הועבר לדיאן לוברן. במחזור ה-15 מול ניז'ני נובגורוד הוא כבש שלושער במשחק הליגה שבו קבוצתו ניצחה 5:1. זה היה השלושער החמישי שלו במשחקי הליגה, וזה נתון שיא לאליפות רוסיה. לוואגנר לאב, אלכסנדר קרז'אקוב, אולג גארין, דמיטרי קיריצ'נקו וסלומון רונדון יש ארבעה שלושער כל אחד. בעבר, דזיובה כבש שלוש פעמים במשחקים מול אופה (6:0) בספטמבר 2020 ורוסטוב (6:1) באוקטובר 2019. הבקיע גם ארבעה שערים נגד טמבוב (5:1) במאי 2021. ארטיום כבש שלושער נוסף ב־2013 במדי ספרטק נגד רוסטוב במשחק שהסתיים בתוצאה 3:0. במאי 2022 עזב את זניט.
במדי זניט הבקיע 105 שערים ב-230 הופעות בכל המסגרות.
קריירת מועדונים > טורקיה

בקיץ 2022 עבר לטורקיה וחתם בקבוצת אדנה דמירספור מליגת העל הטורקית. ברם עזב בתוך כמה חודשים אחרי שלא הצליח למצוא את מקומו בהרכב והבקיע שער אחד בלבד בארבעה הופעות.
קריירת מועדונים > לוקומוטיב מוסקבה

בפברואר 2023 חתם לחצי עונה במועדון לוקומוטיב מוסקבה. ב־4 במרץ 2023, ערך את הופעת הבכורה במשחק המחזור ה-18 מול רוסטוב, במשחק בו הבקיע שלושער.
קריירת מועדונים > אקרון

בעונת 2024/2025 חתם בקבוצת אקרון ממחוז סמרה, העולה החדשה מליגת המשנה. במדי אקרון הבקיע 4 שערים ב-11 הופעות.
קריירה בנבחרת

דזיובה זומן לנבחרת הנוער ב-2009 ובמדיה הבקיע 4 שערים ב-9 משחקים.
בנובמבר 2011 זומן לנבחרת הלאומית והופיע לראשונה במשחק הידידות נגד יוון. הוא היה מועמד להשתתף במדי הנבחרת ביורו 2012 אך לבסוף לא נכלל בהרכב. במוקדמות מונדיאל 2014 שיחק באוגוסט 2013 במשחק נגד צפון אירלנד. לקראת מונדיאל 2014 נכלל ברשימה המורחבת למונדיאל, אבל לבסוף לא הועלה לכר הדשא ונשאר על הספסל.
אחרי הפתיחה הטובה במדי ספרטק מוסקבה בעונת 2014/15 (6 שערים ב-5 משחקים), הוא זומן לנבחרת שוב ונטל חלק בקמפיין מוקדמות יורו 2016 ושיחק נגד ליכטנשטיין ב-8 בספטמבר 2014 והבקיע את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת הלאומית. המשחק הבא במדי הנבחרת היה כשנה לאחר מכן. ב-5 בספטמבר 2015 שיחק נגד שוודיה ושלושה ימים לאחר שיחק נגד ליכטנשטיין והבקיע 4 בניצחון נבחרתו 7:0. במשחק נגד מולדובה ב-9 באוקטובר 2015 הבקיע את השער השמיני שלו לזכות הנבחרת.
השתתף במדי הנבחרת ב-יורו 2016, שבו נבחרתו לא הצליחה להעפיל לשלב הפלייאוף. מאז 2017 לא השתתף במשחקי הנבחרת בשל לעגו למאמן הלאומי סטניסלב צ'רצ'סוב (שהועלה לרשתות החברתיות ולא זכה לברכתו של צ'רצ'סוב) ולא זומן לנבחרת עד למונדיאל עצמו; ב-3 ביוני 2018 זומן לנבחרת ליטול חלק במונדיאל הביתי. הוא עלה במשחק הפתיחה נגד ערב הסעודית כשעלה כמחליף לפיודור סמולוב בדקה ה-70 וכבר כעבור דקה הבקיע שער. מאמן הנבחרת סטניסלב צ'רצ'סוב הגיב לשער בהצדעה ומאז דזיובה מצדיע בכל פעם שהוא מבקיע עם יד אחת מצדיעה והיד השנייה מכסה על ראשו. בשמינית גמר המונדיאל הבקיע את אחד השערים נגד ספרד שגרר את המשחק לדו-קרב פנדלים שבסיכומו רוסיה הצליחה להפעיל לרבע גמר הטורניר. דזיובה וחברו לנבחרת דניס צ'רישב הוכנסו לרשימת הנבחרת הסמלית של 11 כדורגלנים שפרצו לתודעה במהלך מונדיאל 2018, על פי גרסת ESPN.‏. בטורניר הוא הבקיע 3 שערים. בספטמבר 2018 נבחר לקפטן הנבחרת במקומו של איגור אקינפייב, במשחק נגד טורקיה במסגרת ליגת האומות והיה ממלכי השערים של קמפיין מוקדמות יורו 2020 שבמהלכו הבקיע 9 שערים ונבחרתו השיגה 7 ניצחונות רצופים כשהיא מפסידה פעמיים רק לבלגיה. ביורו 2020 הציג יכולת רעה יחסית וכבש שער אחד במשחק מול דנמרק בשלב הבתים של הטורניר. עם זאת, לאחר מינויו של ואלרי קרפין למאמן הנבחרת סירב לשחק תחתיו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022 ולא זומן לסגל הנבחרת למשחקיה מאז אוגוסט 2021.
| רוסיה> שנה | רוסיה> משחקים | רוסיה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 2011 | 1 | 0 |
| 2012 | 1 | 0 |
| 2013 | 1 | 0 |
| 2014 | 5 | 2 |
| 2015 | 7 | 6 |
| 2016 | 7 | 3 |
| 2018 | 10 | 4 |
| 2019 | 10 | 9 |
| 2020 | 5 | 2 |
| 2021 | 8 | 4 |
| סך הכל | 55 | 30 |
חיים אישיים

הוא נשוי מאז 2012 לכריסטינה ולשניים שלושה בנים: ניקיטה (יליד 24 באפריל 2013), מקסים (יליד 25 בפברואר 2016) ואלכסנדר (יליד 15 במאי 2021).
תארים > קבוצתיים

אלוף רוסיה (4): 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022
גביע רוסיה (2): 2015/2016, 2019/2020
הסופרקאפ הרוסי (3): 2015, 2016, 2020
גביע רוסיה (1): 2013/2014
מקום שני בליגת העל הרוסית (3): 2006, 2007, 2011/12
תארים > אישיים

כדורגלן השנה ברוסיה (מגזין פוטבול): 2018
כדורגלן השנה ברוסיה (ספורט אקספרס): 2019, 2020
כדורגלן החודש בליגת העל הרוסית בכדורגל: 8 (יולי 2013, אוגוסט 2014, יולי 2015, אוגוסט 2018, אפריל 2019, אוקטובר 2019, ספטמבר 2020, ספטמבר 2021)
מלך השערים של ליגת העל הרוסית בכדורגל: 2019/2020 (17 שערים), 2020/21 (20 שערים)
יער ההרפתקאות

יער ההרפתקאות היא סדרת טלוויזיה ישראלית לילדים בהפקת "RGE" ו"קרן קיימת לישראל".
| --- | --- |

 יוצרים:  אלירן חזן
 כותבים:  קובי מחט
 בימוי:  קובי מחט
 שחקנים:  סתיו לוין סיון תם טל מוסרי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מקום התרחשות:  יער ההרפתקאות
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  זהר בראל קובי מחט
 חברת הפקה:  RGE קק"ל
 עורכים:  מירון דדוש ענת סנה
 צלמים:  מירון דדוש
 אורך פרק:  10 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ לוגי ערוץ יויו ביגי
 תקופת שידור מקורית:  2022–הווה
עלילה

סתיו, רולי וטל יוצאים להרפתקאות ביער, פוגשים את אנשי קק"ל ולומדים על איכות הסביבה.
דמויות

סתיו בכל הצבעים (סתיו לוין)
רולי (סיון תם)
טל (טל מוסרי)
יובל רפאל

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 2000 (בת 24) רעננה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2024
 עיסוק:  זמרת
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית, צרפתית
 פרופיל ב-IMDb
 
יובל רפאל (נולדה ב-5 בנובמבר 2000) היא זמרת ישראלית. זוכת העונה ה-11 של התוכנית "הכוכב הבא" ונציגת ישראל באירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "New Day Will Rise".
ביוגרפיה

רפאל נולדה, גדלה והתחנכה ברעננה למשפחה ממוצא מעורב, פרסי, טריפוליטאי, כורדי ועיראקי. היא בתם של ליאת וצביקה רפאל ודודתה היא אשת העסקים רונית רפאל. בגיל שש עברה להתגורר עם הוריה בז'נבה שבשווייץ למשך כשלוש שנים, שאחריהן חזרו לביתם ברעננה. בנעוריה למדה רפאל במגמת תיאטרון וערבית, ולאחר מכן שירתה בצה"ל כלוחמת מעברים באזור ירושלים.
ב-12 בפברואר 2017 הועלה לאתר יוטיוב ביצוע קאבר של רפאל לשיר "Hurt" של הזמרת האמריקאית כריסטינה אגילרה, שהיה לאזכור המוזיקה הידוע היחיד שלה טרם השתתפותה בכוכב הבא.
ביוגרפיה > הטבח במסיבת הנובה

ב-7 באוקטובר 2023 הגיעה רפאל, יחד עם מספר מחברותיה, לחגוג ב"פסטיבל נובה". היא שרדה את הטבח שאירע במיגונית המוות ליד קיבוץ בארי, תוך שהיא מסתתרת ושוכבת מתחת לגופות המתים ומעמידה פני מתה במשך שעות ארוכות, גם לאחר שספגה רסיסים. בנאומה בפני ועדת האו"ם לזכויות אדם במרץ 2024 סיפרה על הזוועות שראתה בטבח.