stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דנזל קארי
קריירה

ב-2013 הוציא קארי את אלבום הבכורה שלו, Nostalgic 64. האלבום זכה לשבחים רבים מהמבקרים.
ב-2015 הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, 32 Zel/Planet Shrooms. האלבום כלל בתוכו את הלהיט "Ultimate" שהפך לתופעת אינטרנט רחבת ממדים.
ב-2016 הוציא את אלבום האולפן השני שלו, Imperial. האלבום זכה להצלחה, אך לא הצליח לשחזר את הצלחתו של האלבום הקודם.
ב-2018 הוציא את אלבום האולפן השלישי שלו, Ta13oo. האלבום זכה לשבחים רבים והגיע למקום ה-15 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
ב-2019 הוציא את אלבום האולפן הרביעי שלו, Zuu. האלבום הגיע בשיאו למקום ה-19 במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
בשנת 2022 יצא אלבומו, Melt My Eyes, See Your Future. הוא זכה לשבחים מהמבקרים והגיע למקום ה-17 במצעד הבילבורד 200.
ב-19 ביולי 2024 הוציא לאור את המיקסטייפ King of the Mischievous South, Vol. 2.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2013: Nostalgic 64
2016: Imperial
2018: Ta13oo
2019: Zuu
2020: Unlocked (יחד עם קני ביטס)
2022: Melt My Eyez, See Your Future
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2011: King Remembered
2012: King of the Mischievous South, Vol. 1
2012: Strictly 4 My R.V.I.D.X.R.Z.
2012: Mental Vendetta
2020: 13LOOD IN + 13LOOD OUT MIXX
2024: King of the Mischievous South Vol. 2
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2015: 32 Zel/Planet Shrooms
2017: 13
2020: Unlocked
הערות שוליים

↑  Denzel Curry – Nostalgic 64 (באנגלית)
↑  I Am The One, Know Your Meme
↑  Stream Denzel Curry Imperial, Stereogum, ‏2016-03-09
↑  HipHopDX - https://hiphopdx.com, Denzel Curry - Imperial, HipHopDX, ‏2016-03-14
1 2  Denzel Curry, Billboard
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1159604886  ISNI: 0000 0004 6001 2214  LCCN: no2018020601  MusicBrainz: 5f95440d-7737-4a36-9bcf-c05337f7129b  VIAF: 4683149198372674940001   WorldCat (עם VIAF): 4683149198372674940001
דן השני, שליט ולאכיה

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־14 
 פטירה:  1 ביוני 1432 ולאכיה, רומניה 
 מדינה:  ולאכיה 
 
דן השני האמיץ, שליט ולאכיה, תמונה דמיונית מן המאה ה-20
דן השני  האמיץ,  שליט ולאכיה (ברומנית: Dan al Doilea) היה שליט של נסיכות ולאכיה בין הסתיו 1422 - הקיץ 1423, הסתיו 1423 – הסתיו 1424, בסתיו-חורף 1424 – ועד ינואר 1427, ובאביב 1427 – ועד פברואר/מרץ 1431. שלט גם באזורים אמנש (אמלש) ופגראש מדרום טרנסילבניה. נציג של הענף דנשט של בית בסאראב (בית דנשט), דן השני נאבק בעות'מאנים על מנת להשיג בחזרה את עצמאות מולדתו. מאבקים אלו הדהדו בפולקלור של העמים מדרום לדנובה שקראו לו "דן האמיץ" Dan cel Viteaz.
רקע משפחתי

דן השני היה בנו של השליט הוולאכי דן הראשון ושל מריה מסרביה, ונכדו של מירצ'ה הזקן.
העלייה לראשונה לשלטון

בסתיו 1422 הגיע מאיסטנבול לוולאכיה בראש צבא של שכירי חרב ובעזרת חלק מהבויארים וסיוע הונגרי, ניצח את בן דודו, ראדו פרזנגלאבה (הקרח) והדיח אותו מכס המלכות. עם עלייתו לשלטון פנה ב-22 באוקטובר 1422 למלך הונגריה זיגמונד לבית לוקסמבורג, עם בקשה לסיוע נגד הטורקים בשם הסולידריות הנוצרית. 
בתשובה לבקשותיו, ציווה המלך זיגמונד לרוזן של טמשוואר (כיום טימישוארה), הפלורנטיני פיפו ספאנו, לעמוד לרשות השליט הוולאכי תמורת ההכרה בחסותו של הכתר ההונגרי והחזרת פריבילגיות לסוחרים הסקוסנים מן העיר קרונשטאט (בראשוב). יחד עם פיפו ספאנו תקף דן את סיליסטרה, הביס את הטורקים וככל הנראה השתלט על המבצרים שבגדה השמאלית של הדנובה, ג'ורג'ו וטורנול.
מאבקים בטורקים ובני בריתם

בחורף שבין 1422 - 1423 העות'מאנים התחילו במתקפת גמול במטרה להדיח את דן ולהחליפו בראדו פרזנגלאבה. אולם ב-26 בפברואר 1422 נחל דן השני ניצחון מזהיר על הטורקים ועל יריבו. היו שטענו שכ- 36,000 טורקים נהרגו בקרב, אבל כנראה מספר זה מוגזם.
בעזרת הטורקים הצליח בכל זאת ראדו פרזנגלאבה בקיץ 1423 לקחת את השלטון בוולאכיה מידי דן, אך למשך כמה חדשים בלבד. בסתיו חזר דן עם סיוע צבאי הונגרי וגרש את ראדו בשנית. אך גם שלטונו לא האריך זמן וב-1424 ראדו פרזנגלאבה כבש שוב את כס המלכות בעזרת הטורקים. דן נאלץ להימלט לטרנסילבניה וקיבל שוב סיוע צבאי מידי המלך והקיסר זיגמונד.
בשלהי שנת 1424 הצליח לחזור לשלטון פעם נוספת.
בנובמבר 1425 אישר מחדש את הפריבילגיות של הסוחרים מבראשוב ויחד עם פיפו ספאנו חצה את הדנובה, נחל כמה הצלחות צבאיות נגד הטורקים בשטח בולגריה, אחת מהם בקרב על יד וידין.
תוכניתו הייתה להקים מחדש את הקיסרות הבולגרית של וידין ולעלות בראשה את אחד מבניו של הצאר שישמן שליווה אותו במסעו. אך בינואר 1427 הטורקים, יחד עם אותו פרזנגלאבה, גרשו אותו שוב מהשלטון ומוולאכיה.
שנותיו האחרונות

באביב 1427 מלך הונגריה עצמו, זיגמונד, יצא להמליך את דן בפעם החמישית. בעקבות מסע צבאי זה גורש ראדו פרזנגלאבה סופית. המבצר ג'ורג'ו נכבש שוב, אך ניסיון לכבוש גם את סיליסטרה לא צלח. לעומת זאת, טירת בראן עברה לשליטת מלך הונגריה.
ב-1428 נתלווה דן השני למלך זיגמונד במערכה חדשה נגד העות'מאנים אך ב 3 ביוני 1328 הם הובסו בגולבאץ, בסרביה. עקב התבוסה, נאלץ דן לשלם לסולטאן העות'מאני את "המס השלם" (integrum censum).
שנותיו האחרונות > מסע נגד מולדובה

באביב 1429 יצא דן השני, בסיוע עות'מאני וגם בתמיכה הונגרית, למסע נגד שכנו, השליט אלכסנדרו הטוב של מולדובה, על מנת לכבוש את הנמל קיליה שבה חסמו המולדבים את השיט אל הנמל בראילה במטרה להוביל את הסחורות דרך ארצם. דן לא הצליח להשיג את יעדו ובדרך חזרה לוולאכיה, כשבידיו שלל, הותקף על ידי אלכסנדרו, שהסב לו אבדות קשות.
גם בסוף השנה הבאה ניסה דן לכבוש את קיליה אך ללא הצלחה.
ב-1431 הודח וכס המלכות של ולאכיה נתפס על ידי אלכסנדרו אלדיה.
מורשתו

דן השני טבע מטבעות - דוקאטים עם דמותו וכתובת בשפה הסלאבית הכנסייתית.
צאצאיו

שלושה בנים שלו היו שליטי ולאכיה:
בסראב השני
ולדיסלב השני, שליט ולאכיה
בסאראב הזקן לאיוטה
אחרים היו:
דן השלישי, טוען לכתר
סטניקו
קישורים ומקורות חיצוניים

אנציקלופדיה של רומניה ברשת (ברומנית)
,Constantin C. Giurescu, Dinu C. Giurescu Istoria Românilor vol. 2 Bucureşti, Editura Ştiinţifică şi enciclopedică 1976 (ברומנית)
מטבעות מימי דן השני
הערות שוליים

↑  C.Giurescu ע'8
↑  שם ע' 115
↑  שם ע' 114
↑  שם ע' 114
↑  C.Giurescu ע' 100-101
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: xx0187532  VIAF: 309870051   WorldCat (עם VIAF): 309870051
דרמוד אובריאן

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1865 מחוז לימריק, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  3 באוקטובר 1945 (בגיל 80) לימריק, אירלנד 
 שם לידה:  William Dermod O'Brien 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות של אנטוורפן  בית הספר הארו 
 בן או בת זוג:  Mabel Emmeline Smyly (8 במרץ 1902–?) 
 צאצאים:  Brendan Edward O'Brien, Brigid Ganly, Mary Elinor O'Brien, David Lucius O'Brien, Horace Donough O'Brien 
 
דרמוד אובריאן (באנגלית: Dermod O'Brien;‏ 10 ביוני 1865 – 3 באוקטובר 1945) היה צייר אירי, בעיקר של נופים ודיוקנאות. עבודתו הייתה חלק מאירוע הציור בתחרות האמנות באולימפיאדת הקיץ 1928.
ביוגרפיה

או'בריאן היה בנם של אדוארד ויליאם או'בריאן ומרי ספרינג רייס, נכדתו של לורד מונטיגל מברנדון. הוא נולד במחוז לימריק. במשך זמן מה לאחר מות אמו, הוא גודל על ידי דודתו שרלוט גרייס אובריאן, יחד עם אחיותיו, נלי ולוסי. לאחר מכן אביו התחתן בשנית בשנת 1880. הוא התחנך בבית הספר הארו ובטריניטי קולג', קיימברידג'.
אובריאן התחתן עם מייבל אמלין סמיילי, בתו של סר פיליפ קרמפטון סמיילי, ב-8 במרץ 1902. ביחד נולדו להם חמישה ילדים. בנו ברנדן, מנתח בדבלין, נישא לאמנית קיטי וילמר אובריאן. בתו רוזלין בריג'יד הפכה לאמנית, הידועה גם בשם בריג'יד גאלי לאחר נישואיה לאנדרו גאלי. קרובת משפחה אמנותית נוספת הייתה ג'רלדין אובריאן.
ביוגרפיה > קריירה

בניגוד לרבים מבני דורו האירים, לאחר שסיים את לימודיו בקיימברידג' אובריאן לא למד אמנות בדבלין, אלא בחר לנסוע לפריז, שם למד דרך הציורים בלובר. בשנת 1887, אובריאן ביקר בגלריות באיטליה ולאחר מכן נרשם לאקדמיה המלכותית באנטוורפן.
באקדמיה הוא היה תלמידו של וולטר אוסבורן. אובריאן עזב את אנטוורפן ב-1891 וחזר לפריז, שם למד באקדמיה ז'וליאן. הוא עבר ללונדון ב-1893 ולאחר מכן לדבלין ב-1901. אובריאן הוגדר כחבר באקדמיה המלכותית היברניאן ב-1906, חבר ב-1907, ולאחר מכן היה נשיא בין 1910 ל-1945. הוא מונה לחבר כבוד באקדמיה המלכותית. האקדמיה, לונדון בשנת 1912.
הוא כיהן במשרדו של השריף של מחוז לימריק ב-1916 ושימש כסגן לוטננט של מחוז לימריק. או'בריאן שירת ביחידת רובאים במהלך מלחמת העולם הראשונה.
הערות שוליים

↑  Dermod O'Brien". Olympedia. Retrieved 27 July 2020.
↑  "O'Brien, Dermod" . Thom's Irish Who's Who . Dublin: Alexander Thom and Son Ltd. 1923. p. 180
↑  Hourican, Bridget (2009). "O'Brien, Dermod". In McGuire, James; Quinn, James (eds.). Dictionary of Irish Biography. Cambridge: Cambridge University Press.
↑  Letter from Dermod O'Brien, Hon. R.A., 12 March 1912
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6924 3773  RKD: 60200  ULAN: 500101411  VIAF: 96432978   WorldCat (עם VIAF): 96432978
דיר אל-עדס

דיר אל עדס
דיר אל עדס הוא שמה הערבי של כנסיית ניקודמוס הקדוש, השייכת לפטריארכיה היוונית אורתודוקסית, ונמצאת באזור הרובע המוסלמי של העיר העתיקה בירושלים.
רקע היסטורי

על-פי אמונה נוצרית, במקום עליו עומדת היום כנסיית דיר אל עדס עמד, בעת צליבת ישו, ביתו של הורדוס אנטיפס, בנו של המלך היהודי הורדוס (הגדול).
על-פי הברית החדשה, היה יוחנן המטביל אחד מהמטיפים שיצאו כנגד אנטיפס. על פי יוסף בן מתתיהו, חשש אנטיפס מהשפעתו של יוחנן על העם, ולכן אסר את יוחנן וכלא אותו במכוור, ולאחר מכן הוציא אותו להורג. אירוע זה הציב את אנטיפס מול תלמידו של יוחנן המטביל - ישו. מאחר שאנטיפס ראה בישו יריב פוליטי ומסית, הוא פעל להרוג את ישו שהוזהר על ידי קבוצה של פרושים על המזימה וברח לירושלים, לא לפני שהוא הוקיע את אנטיפס כ"שועל".
מושל יהודה פונטיוס פילאטוס, שלח את ישו לאחר מעצרו להישפט לפני אנטיפס ששהה באותו זמן בביתו בירושלים, אנטיפס החליט לשלחו בחזרה להישפט על ידי הנציב.
בימי ממלכת ירושלים, לאחר כיבוש העיר, זוהה מקום ביתו של הורדוס אנטיפס בסמוך לויה דולורוזה – מקור הזיהוי איננו ידוע אך במקום הוקם מנזר קטן שלאחר כיבוש ירושלים על ידי צלאח א-דין נודע בשם דיר אל עדס (בעברית: מנזר העדשים).
קישור המבנה הצלבני להורדוס אנטיפס הוא שנתן לשער הפרחים את שמו השני: שער הורדוס.
סנט ניקודמוס

על פי הבשורה על-פי יוחנן, הבשורה הרביעית בקנון של הברית החדשה, ניקודמוס (המזוהה על ידי הנוצרים כנקדימון בן גוריון) היה חבר בסנהדרין פגש בישו והתרשם מדבריו. לאחר הצליבה חבר ניקודמוס ליוסף הרמתי וקבר את ישו. דמות עץ של ישו, שעל פי האמונה גולף על ידי ניקודמוס, הובא אל לוקה (עיר) בשנת 782.
סנט ניקודמוס > מעשי פילאטוס

בספר מימי הביניים – "מעשי פילאטוס" מתוארים פרטים רבים שאינם מוזכרים בברית החדשה. בין פרטים אלה מופיע תיאור של המפגש בין יוסף לפילטוס בבואו לבקש את גופת ישו, וכן מסופר על הקבר שבנה יוסף לעצמו (נודע לאחר מכן ככנסיית הקבר).
כנסיית ניקודמוס הקדוש

שמה הערבי של הכנסייה, דיר אל עדס - כנסיית העדשים נובע ככל הנראה מתיאור הדיאטה, הרכב המזון הפשוט של הנזירים. קטניות בכלל ועדשים בפרט נחשבו למאכל של פשוטי העם. עד למאה ה-7 הייתה הכנסייה חלק ממנזר של כנסייה סורית מונופיזיטית, ענף קטן של נצרות אוריינטלית שהוכרזו כעוסקות במינות, בספרו העוסק בכנסיות אוריינטליות מציין האב חנא קילדני כי במהלך המאה ה-17 איבדו כנסיות קטנות השייכות לזרם המונופיזיטיזם את חזקותיהן בכנסיות שונות בעיר. ומוסיף ומציין את דיר אל עדס כאחד המוסדות שעברו לחזקת הכנסייה היוונית אורתודוקסית.
הכנסייה שוכנת בין בתי מגורים של הרובע המוסלמי בקצה סמטה צרה ומתעקלת הנמתחת מרחוב שער הפרחים בסמוך לתחילת הויה דולורוזה ומנזר האחיות ציון (העיר העתיקה).
הכנסייה איננה פעילה בדרך כלל ורק לעיתים רחוקות נערכות בה תפילות. המבנה הוא בעל קומה אחת ובה חדר אחד שגודלו כ-8 על 6 מטר. החדר עצמו סימטרי ומחולק ל 3, חלל מרכזי ובו אפסיס הפונה לכוון מזרח ומעליו כיפה הממוקמת במרכז המבנה. מעל הכיפה מוצב צלב מתכת שחור של הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית. משני צדדיו של החלל המרכזי נמצאים חללים קטנים יותר שצורתם מלבנית ובקירותיהם קרועים חלונות שצורתם קונית צידם הרחב פונה לתוך המבנה. חלון אחד פונה לצפון ושני לדרום.
לקריאה נוספת

Protecting Jerusalem's Holy Sites: A Strategy for Negotiating a Sacred Peace Cambridge University Press, 2006
דייוויד רובינסון

דייוויד רובינסון מתארח בבית הנשיא, משמאל ויין אמברי, אוגוסט 2017
דייוויד מוריס רובינסון (באנגלית: David Maurice Robinson; נולד ב-6 באוגוסט 1965) הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק במשך כל הקריירה שלו בעמדת הסנטר בקבוצת סן אנטוניו ספרס. רובינסון נחשב לאחד מהשחקנים הטובים בתולדות סן אנטוניו, ולאחד מגדולי כדורסלני ה-NBA בשנות ה-90. לקראת סיום הקריירה שלו, כאשר שיתף פעולה עם טים דאנקן, הוא זכה עם סן אנטוניו בשתי אליפויות (1999 ו-2003). כמו כן, רובינסון השתתף בשלוש אולימפיאדות ובאליפות עולם אחת עם נבחרת ארצות הברית. בעקבות שירותו בצי האמריקני רובינסון נודע בכינוי "האדמירל".
ביוגרפיה

דייוויד רובינסון נולד בקי וסט שבפלורידה לאמברוסה ולפרדה רובינסון, והיה בנם השני. משפחתו עברה מקומות מגורים פעמים רבות כאשר אביו שירת בצי האמריקני, אך לאחר שאביו פרש מהצי, היא התיישבה בווירג'יניה. כתלמיד בבית הספר ניסה רובינסון, שהיה גבוה מאוד כבר כנער, את יכולתו במשחק הכדורסל, אך לבסוף עזב את המשחק. הוא נעשה לבוגר בית הספר התיכון אוסבורן פארק במנאסאס שבווירג'ינה, קצת ליד וושינגטון די. סי., שם עבד אביו כמהנדס לאחר פרישתו מהצבא.
עד לשנתו האחרונה בתיכון, רובינסון לא שיחק כלל כדורסל בצורה מאורגנת. גם כשצורף לנבחרת הכדורסל של בית הספר שלו על ידי מאמן הקבוצה, והגיע במדי הקבוצה למספר הישגים אישיים, לא משך את התעניינותם של מאמני קבוצות בליגת המכללות האמריקאית. כדורסל לא היה כלל תחום ההתעניינות העיקרי שלו באותו זמן, ולאחר שהתקבל לאקדמיה הימית של ארצות הברית, הוא בחר בלימודי מתמטיקה.
במקביל ללימודיו באקדמיה הימית שירת רובינסון בצי האמריקני. עם הזמן הוא החל לפתח יותר ויותר את משיכתו לתחום הכדורסל, ושיחק בנבחרת המכללה לאורך כל ארבע שנותיו בה. רובינסון הצטיין במיוחד ככדורסלן במסגרת האקדמיה - בשתי עונותיו האחרונות בה הוא נכלל בחמישיית ה"אול-אמריקן", שהיא נבחרת המצטיינים של ליגת המכללות, וזכה ב-1987 בשלושה פרסים של כדורסלן השנה במכללות: פרס נייסמית', פרס ג'ון אר. וודן וכן הפרס מטעם התאחדות עיתונאי הכדורסל האמריקאית.
לאחר שנעשה לבוגר האקדמיה הימית של ארצות הברית הציע רובינסון את מועמדו לדראפט ה-NBA ב-1987, ונבחר במקום הראשון על ידי קבוצת סן אנטוניו ספרס. אף על פי כן, הוא לא יכול היה לעבור לשחק מיידית בסן אנטוניו, מאחר שנותרו שנתיים עד לסיום שירותו הצבאי בצי האמריקני. שירותו בצי הקנה לו את הכינוי "האדמירל", שבו נודע לאורך כל הקריירה המקצועית שלו.
תארים והישגים

להלן התארים האישיים בהם זכה רובינסון במהלך קריירת ה-NBA שלו:
MVP של העונה הסדירה: 1995
שחקן ההגנה של העונה: 1992
חמישיית העונה:
החמישייה הראשונה: 1991, 1992, 1995, 1996
החמישייה השנייה: 1994, 1998
החמישייה השלישית: 1990, 1993, 1994, 1998
חמישיית ההגנה של העונה:
החמישייה הראשונה: 1991, 1992, 1995, 1996
החמישייה השנייה: 1990, 1993, 1994, 1998
השתתפות במשחק האולסטאר של ה-NBA:‏ 1990 - 1996, 1998, 2000, 2001
רוקי השנה: 1990
חמישיית הרוקיז של העונה: 1990
רובינסון הוא היחיד בהיסטוריה שזכה לאורך הקריירה בכל התארים: מלך הסלים, מלך הריבאונדים, מלך החסימות, רוקי השנה, שחקן ההגנה של העונה וה-MVP של העונה. הוא נבחר ב-1996 לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA, ובספטמבר 2009, הונצח בהיכל התהילה של הכדורסל כאות הוקרה על הישגיו.
בנוסף לתאריו האישיים, זכה רובינסון בתארים הבאים במדי נבחרת ארצות הברית:
מדליית זהב במשחקים האולימפיים: ברצלונה 1992, אטלנטה 1996
מדליית ארד במשחקים האולימפיים: סיאול 1988
אליפות העולם בכדורסל: 1986
סטטיסטיקות קריירה

| --- | --- |
: = הוביל את ה-NBA בעונה זו
: = זכה באליפות ה-NBA בעונה זו
מודגש: = שיא קריירה
סטטיסטיקות קריירה > בעונה הסדירה ב-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים ל-3 | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989/1990 | סן אנטוניו | 82 | 81 | 36.6 | 0.531 | 0.000 | 0.732 | 12.0 | 2.0 | 1.7 | 3.9 | 24.3 |
| 1990/1991 | סן אנטוניו | 82 | 81 | 37.7 | 0.552 | 0.143 | 0.762 | 13.0 | 2.5 | 1.5 | 3.9 | 25.6 |
| 1991/1992 | סן אנטוניו | 68 | 68 | 37.7 | 0.551 | 0.125 | 0.701 | 12.2 | 2.7 | 2.3 | 4.5 | 23.2 |
| 1992/1993 | סן אנטוניו | 82 | 82 | 39.2 | 0.501 | 0.176 | 0.732 | 11.7 | 3.7 | 1.5 | 3.2 | 23.4 |
| 1993/1994 | סן אנטוניו | 80 | 80 | 40.5 | 0.507 | 0.345 | 0.749 | 10.7 | 4.8 | 1.7 | 3.3 | 29.8 |
| 1994/1995 | סן אנטוניו | 81 | 81 | 38.0 | 0.530 | 0.300 | 0.774 | 10.8 | 2.9 | 1.7 | 3.2 | 27.6 |
| 1995/1996 | סן אנטוניו | 82 | 82 | 36.8 | 0.516 | 0.333 | 0.761 | 12.2 | 3.0 | 1.4 | 3.3 | 25.0 |
| 1996/1997 | סן אנטוניו | 6 | 6 | 24.5 | 0.500 | 0.000 | 0.654 | 8.5 | 1.3 | 1.0 | 1.0 | 17.7 |
| 1997/1998 | סן אנטוניו | 73 | 73 | 33.7 | 0.511 | 0.250 | 0.735 | 10.6 | 2.7 | 0.9 | 2.6 | 21.6 |
| 1998/1999 | סן אנטוניו | 49 | 49 | 31.7 | 0.509 | 0.000 | 0.658 | 10.0 | 2.1 | 1.4 | 2.4 | 15.8 |
| 1999/2000 | סן אנטוניו | 80 | 80 | 32.0 | 0.512 | 0.000 | 0.726 | 9.6 | 1.8 | 1.2 | 2.3 | 17.8 |
| 2000/2001 | סן אנטוניו | 80 | 80 | 29.6 | 0.486 | 0.000 | 0.747 | 8.6 | 1.5 | 1.0 | 2.5 | 14.4 |
| 2001/2002 | סן אנטוניו | 78 | 78 | 29.5 | 0.507 | 0.000 | 0.681 | 8.3 | 1.2 | 1.1 | 1.8 | 12.2 |
| 2002/2003 | סן אנטוניו | 64 | 64 | 26.2 | 0.469 | 0.000 | 0.710 | 7.9 | 1.0 | 0.8 | 1.7 | 8.5 |
| קריירה | קריירה | 987 | 985 | 34.7 | 0.518 | 0.250 | 0.736 | 10.6 | 2.5 | 1.4 | 3.0 | 21.1 |
| אולסטאר | אולסטאר | 10 | 3 | 18.4 | 0.588 | 0.000 | 0.695 | 6.2 | 0.8 | 1.3 | 1.3 | 14.1 |
סטטיסטיקות קריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים ל-3 | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989/1990 | סן אנטוניו | 10 | 10 | 37.5 | 0.533 | 0.000 | 0.677 | 12.0 | 2.3 | 1.1 | 4.0 | 24.3 |
| 1990/1991 | סן אנטוניו | 4 | 4 | 41.5 | 0.686 | 0.000 | 0.868 | 13.5 | 2.0 | 1.5 | 3.8 | 25.8 |
| 1992/1993 | סן אנטוניו | 10 | 10 | 42.1 | 0.465 | 0.000 | 0.664 | 12.6 | 4.0 | 1.0 | 3.6 | 23.1 |
| 1993/1994 | סן אנטוניו | 4 | 4 | 36.5 | 0.411 | 0.000 | 0.741 | 10.0 | 3.5 | 0.8 | 2.5 | 20.0 |
| 1994/1995 | סן אנטוניו | 15 | 15 | 41.5 | 0.446 | 0.200 | 0.812 | 12.1 | 3.1 | 1.5 | 2.6 | 25.3 |
| 1995/1996 | סן אנטוניו | 10 | 10 | 35.3 | 0.516 | 0.000 | 0.667 | 10.1 | 2.4 | 1.5 | 2.5 | 23.6 |
| 1997/1998 | סן אנטוניו | 9 | 9 | 39.2 | 0.425 | 0.000 | 0.635 | 14.1 | 2.6 | 1.2 | 3.3 | 19.4 |
| 1998/1999 | סן אנטוניו | 17 | 17 | 35.3 | 0.483 | 0.000 | 0.722 | 9.9 | 2.5 | 1.6 | 2.4 | 15.6 |
| 1999/2000 | סן אנטוניו | 4 | 4 | 38.8 | 0.373 | 0.000 | 0.762 | 13.8 | 2.5 | 1.8 | 3.0 | 23.5 |
| 2000/2001 | סן אנטוניו | 13 | 13 | 31.5 | 0.472 | 0.000 | 0.695 | 11.8 | 1.7 | 1.3 | 2.4 | 16.6 |
| 2001/2002 | סן אנטוניו | 4 | 4 | 20.3 | 0.474 | 0.000 | 0.000 | 5.8 | 1.3 | 0.8 | 0.8 | 4.5 |
| 2002/2003 | סן אנטוניו | 23 | 23 | 23.4 | 0.542 | 0.000 | 0.667 | 6.6 | 0.9 | 0.8 | 1.3 | 7.8 |
| קריירה | קריירה | 123 | 123 | 34.3 | 0.479 | 0.100 | 0.708 | 10.6 | 2.3 | 1.2 | 2.5 | 18.1 |
ה'מ"ה

ה'מ"ה (5045)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-12 בספטמבר 1284 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 31 באוגוסט 1285. שנה מסוג גכה, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל
האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית

האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית הייתה אגודה ספרותית ציבורית שהתקיימה בסנט פטרסבורג מ-1816 עד 1825. היא הייתה מקורבת לתנועת הדקבריסטים ומשנת 1819 בראשה עמד פיודור גלינקה.
עם חברי הקבוצה נמנו:אלכסנדר בסטוז'ב, אחיו ניקולאי בסטוז'ב, אנטון דלוויג, ניקולאי גנידיץ', אלכסנדר גריבויידוב, וילהלם קיכלבקר, קונדראטי רילייב ואורסט סומוב.
אחרי דיכוי הדקבריסטים האגודה התפרקה.
האגודה קמה ב-17 (29) בינואר 1816 באישור השלטון תחת השם "אגודת חובבי הספרות". מטרותיה היו ספרותיים, תוך דגש על השמירת "טוהר" השפה הרוסית, מה שעורר את התנגדותו של א.ס. שישקוב. . מאוחר יותר התווספו מטרות צדקה
ב-19 בינואר 1819 "האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית" קיבלה את אישור הקיסר. החל מ-1818 היא הוציאה לאור ביטאון בשם " «Соревнователь просвещения и благотворения. Труды вольного общества любителей российской словесности" (המתחרה בחינוך ובצדקה. עבודות האגודה החופשית של חובבי הספרות הרוסית". כל רווחיה הוקדשו לסיוע למדענים ולאמנים, לעזרה חומרית ולטיפול בהם, באלמנותיהם ולילדיהם היתומים. מחיר המגזין עלה 25 רובל, עם ההפצה עלה 30 רובל.
לאגודה נבחרו פעם בחצי שנה יושב ראש, סגן יושב ראש, מזכיר, מנהל, ספרן, מנהל חשבונות וועד צנזורה שכלל שלושה חברים (אחראים על נושאי השירה, הפרוזה והביבליוגרפיה). מפגשי האגודה היו קבועים ופומביים.
המקום שבו התכנסו חברי האגודה נמצא בדירתו של ט.נ. קריקונובסקי בשדרת ווזנסנסקי מס.254 ברובע האדמירליות
במקור נוסדה האגודה על ידי חבר לשכה מסונית בשם "מיכאיל הנבחר"
א.ד.בורובקוב, א.א.ניקיטין, פ.נ.גלינקה ופ.א. קפן.
היא זכתה בתמיכה מצד הפקידות הבכירה של הממסד הקיסרי של הצאר אלכסנדר הראשון כמו א.נ.גוליצין (שר חינוך), א.ד.בלשוב, א.א.דמיטרייב, ו.פ.קוצ'וביי (שר פנים), הרוזן ס.ק.ויאזמיטינוב (שר המשטרה), א.פ.קוזודבלב (שר פנים), א.ס.שישקוב, נשיא האקדמיה הרוסית, לימים שר החינוך.
היושב ראש הראשון של האגודה היה הרוזן סרגיי פטרוביץ' סלטיקוב, והחל מ-1819 באופן קבוע פיודור גלינקה, עם א.א.איזמאילוב כסגן.
פיזור האגודה

לפי נתוניו של ו. בזאנוב, באגודה היו 82 חברים פעילים, 28 חברים מועמדים, 39 חברים בהתכתבות ו-96 חברים לשם כבוד. חלק מחבריה השתייכו ל"איחוד הרווחה". חוץ מרילייב, האחים בסטוז'ב, קיכלבקר וגלינקה, א.א.קורנילוביץ' וק.פ.טורסון, שהשתתפו במרד הדקבריסטים, נעצרו בחשד לפעילות מחתרתית גם פ.א.קולושין, א.ס.גריבויידוב וא.צ. סומוב, אך שוחררו בהמשך.
פעילות האגודה הפסיקה בסוף שנת 1825. בנובמבר 1825 הופיע הגיליון האחרון - מס.31 של בטאון האגודה "המתחרה בחינוך ובצדקה". ברשימת ארגונים לשנת 1826 האגודה לא נכללה.
לקריאה נוספת

Karlheinz Kasper: Freie Gesellschaft der Liebhaber der russischen Literatur. In: Herbert Greiner-Mai (Hrsg.): Kleines Wörterbuch der Weltliteratur. VEB Bibliographisches Institut Leipzig 1983. S. 101f
ה'מ"ז

ה'מ"ז (5047)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 1286 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 10 בספטמבר 1287. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
ה'נ"ד

ה'נ"ד (5054)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-3 בספטמבר 1293 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 1294. שנה מסוג השג, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנת שמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
דסיאטין

דסיאטין או דסיאטינה (ברוסית: Десятина) היא יחידת שטח שהייתה נהוגה ברוסיה הצארית.[דרושה הבהרה] היא חולקה ל-2,400 יחידות קטנות יותר שנקראו סאז'ן רבוע (רו') ושטחה היה 10,926.512 מ"ר, שהם כ-2.702 אקר אנגלים, או 1.09 הקטאר.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ה'מ"ח

ה'מ"ח (5048)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-11 בספטמבר 1287 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 29 באוגוסט 1288. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
אירועים

יהודי פריז נקנסו בסכום כסף גבוה כעונש על כך ששרו בקול בבית הכנסת
כ"א באייר - בטרויש נשרפו על קידוש השם שלושה עשר יהודים. על מאורע זה חוברו מספר קינות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ה'מ"ט

ה'מ"ט (5049)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-30 באוגוסט 1288 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 16 בספטמבר 1289. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
דיר אל-מדינה

סת מאעת (במצרית קדומה: st mꜣꜥt, "מקום אמת"), הידוע בשמו המודרני דיר אל-מדינה (בערבית: دير المدينة), הוא כפר מצרי עתיק, שהיה ביתם של האומנים והפועלים שבנו את קברי המלכים והאצילים בעמק המלכים בנקרופוליס של תבאי בתקופת השושלות ה-18 ועד ה-20, בתקופת הממלכה החדשה. בין המאה ה-16 ועד המאה ה-11 לפנה"ס. הכפר נבנה במדבר בסמוך לאתרים הן בגלל הקרבה הנוחה וגם בגלל הרצון לשמור על חשאיות.