אוולין בארינג, הרוזן הראשון מקרומר
מפקח וקונסול במצרים

בשנת 1877 נשלח בארינג למצרים בתור קונסול דיפלומטי בשם האימפריה הבריטית. באותה תקופה השלטון המצרי היה שקוע עמוק בחובות בעיקר לבריטניה וצרפת לאור כריית תעלת סואץ ופרויקטים לאומיים יקרים אחרים. משום החובות המצריים באירופה, לקונסולים האירופים במצרים היה כוח רב והם למעשה שלטו בהתנהלות הכלכלית במצרים ובמידה מסוימת החזיקו גם שליטה רבה בשאר חלקי השלטון. בארינג היה המפקח-הכללי הראשון, מטעם בריטניה, במצרים בין השנים 1878–1879. בתקופה זו היה כוחו והשפעתו הפוליטית של בארינג רבה, הן במצרים והן ביחסי מצרים-בריטניה. בשנת 1879 התעורר מרד עוראבי שפילג את מצרים לתומכי המערב והשליטה החיצונית אל מול המורדים שביקשו לסלק את ההשפעות החיצוניות ממצרים. שליט מצרים אסמאעיל פאשא תמך באופן חלקי במרד ותחת לחץ פנימי, גירש את הקונסולים והדיפלומטים האירופים, בהם גם בארינג. כתגובה, עמד בארינג בראש מאמצים דיפלומטים על האימפריה העות'מאנית (ששלטה במצרים באופן רשמי) להחליף את אסמאעיל, מה שאכן קרה באותה השנה עם עלייתו של בנו תאופיק לשלטון.
בתקופה זו של המרד במצרים, שהה בארינג בהודו. בשנת 1882 לאחר החרפה במצב במצרים והתקפות כנגד אירופאים ששהו בה, הכריזו צרפת ובריטניה את תמיכתם בשליט המצרי תאופיק ובריטניה פתחה במערכה קצרה כנגד כוחותיו המורדים של עוראבי במלחמה האנגלו-מצרית. לאחר דיכוי המרד בידי הבריטים, שליטתם בפועל בשלטון המצרי גדלה עד מאוד ובארינג הוחזר למצרים בתור קונסול-כללי במצרים. עם כניסתו לתפקיד החל במלאכת ייצוב השלטון ופיתוח הכלכלה והתשתיות במצרים. עוד מתקופת שירותו בהודו, החזיק בארינג בדעה ששליטים מקומיים נוטים להיות מושחתים ואינם מטיבים לנהל את ענייני המדינה באופן אופטימלי, לכן חייב לעמוד בראש מדינות מתפתחות שכאלה נציג אירופי. לפי גישה זו ראה גם את תקופתו במצרים, כמי שחייב לנהל בפועל את ענייני המדינה וכך לפעול ולהשפיע מעל לראשי המדינה המקומיים (בהם תאופיק הח'דיו המצרי). עמדה זו של קרומר נטועה בגישתו כלפי ה"אוריינטלים", שאותם תפס כבעלי יכולת שכלית נחותה, אמינות נמוכה וצורת חשיבה הפוכה ללוגיקה האירופית
אי דיוק המתדרדר בקלות לאי אמירת אמת, היא התכונה העיקרית של הנפש האוריינטלית. האירופי הוא איש הגיון קפדן..הוא לוגיקן טבעי, מעצם טבעו הוא ספקן ודורש הוכחה קודם שיקבל את אמיתות של טענה. תבונתו המיומנת פועלת כמנגנון מכני. מחשבתו של האוריינטלי, לעומת זה, כמוה כרחובותיו הציוריים: סימטריה בל תימצא בה. תהליך החשיבה שלו מרושל ביותר...פעמים רבות אין הם מסוגלים להסיק את המסקנות הברורות ביותר מהנחות פשוטות..המצרי בהחלט אינו ספקן..בעניינים פוליטיים הוא יקבל ללא בדיקה כאמת מוחלטת את השמועה האבסורדית ביותר. יתרה מכך, הוא יעריך את אמיתותן של שמועות ביחס הפוך למידת סבירותן
בתקופתו הארוכה של בארינג כקונסול-כללי, הוא התמודד וניהל בין היתר את התגובה האנגלו-מצרית כנגד מרד המהדי בסודאן (שהייתה בשליטה מצרית) בין השנים 1881 - 1899. בתקופה זו הצבא המצרי היה זקוק גם הוא לתהליך התחדשות ומודרניזציה וכלל מספר קצינים אירופאים בשורותיו, רוב הכוחות המצרים שהתמודדו עם כוחות האנצאר בסודאן פעלו בפיקוד בריטי וכללו מספר יחידות בריטיות. בארינג היה מי שבפועל עמד בראש מאמצים אלו.
בשנת 1892 נפטר הח'דיו תאופיק ועבאס השני ירש את מקומו. עבאס שיתף פעולה עם הבריטים הרבה פחות מקודמו ובראשית שלטונו ניסה להגביל את ההשפעה הבריטית במצרים, אך בארינג הצליח להביא אותו לשיתוף פעולה רב יותר. דעתו של בארינג לגבי הח'דיו החדש הייתה לרוב שלילית ומזלזלת ולאחר סיום שלטונו של עבאס ב-1915 פרסם בארינג ספר עליו. בשנת 1901 הוענק לבארינג תואר האצולה של ויקונט ארינגטון (בנורת'מברלנד) ותואר רוזן קרומר (בנורפוק). בשנת 1907 התפטר בארינג מתפקידו במצרים עקב מחלוקות בניהול המדינה והביקורת שהופנתה כלפיו על כך שנהג באגרסיביות באוכלוסייה המקומית, עם זאת סיבת העזיבה המוצהרת הייתה בריאות ירודה.