stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל אלטר (חזן)
קורות חיים

אלטר נולד בלבוב, (כיום אוקראינה) עיר בה חיו וגדלו חזנים ידועי שם באותה העת כדוגמת זיידל רובנר ויעקב קוסביצקי. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה עקר אלטר עם משפחתו לווינה, לאחר המלחמה נשאר בעיר ללמוד מוזיקה וחזנות מפי מורו רבי יהודה לייב מילר. בשנת 1921, בהיותו בן 20, נישא לאחייניתו חנה סובול ולהם נולדו בן ובת. באותה העת שימש כחזן בבית הכנסת 'בריגיטנאואר' בווינה. בתקופת מגוריו בעיר, הלחין את לחנו המפורסם "עקביא בן מהללאל" בזמן שהשתתף ב"כנסייה הגדולה הראשונה של אגודת ישראל" שנערכה בווינה בקיץ תרפ"ג 1923. בגיל 24 עבר לעיר הנובר בגרמניה ושם כיהן כחזן בבתי הכנסת.
בשנת 1935 עקר ליוהנסבורג שבדרום אפריקה, שם כיהן בבית הכנסת "יונייטד היברו קונגרגיישן". בדיעבד הסתבר שההגירה לדרום אפריקה הצילה את חייו וחיי משפחתו הקרובה, שאר המשפחה המורחבת שנשארה באירופה הושמדה בשואה. הוא כיהן במשרה זו עד 1960 אז פרש ועבר לגור בסמיכות לבתו קלרה בניו יורק שם הצטרף לסגל פקולטה למוזיקה "סקול אוף סקרד מיוזיק".
סגנונו

אלטר נודע באינטרפטציה המיוחדת ובהקשר שבין הלחן למילים. הוא נהג להקדיש שעות, לבדו או עם עמיתיו כמו לייב גלאנץ, ללימוד מעמיק של קטע תפילה בטרם ילחין אותו. הוא התאפיין בהלחנת יצירות, שאף נכנסו במשך הימים לקאנון של המוזיקה הליטורגית יהודית, בהקדשה או לזיכרון לקרוביו או לאנשים שהעריך, את היצירה 'מודים דרבנן' הקדיש לאחיו, ר' שמואל ששימש ברבנות וכתב את סדרת הספרים 'ליקוטי בתר ליקוטי', לאחיו ששימש כחזן בבית הכנסת ע"ש הט"ז בלבוב, יהושע הי"ד, הלחין את היצירה 'הבט משמים' והיצירה 'הערב נא' הוקדשה על ידו לאחיו משה אלחנן שהיה אב בית דין בלבוב, וכן שימש כראש ישיבת בעלז בעיר. בהיותו מורה לחזנות בארצות הברית הקדיש את עיתותיו במשך 10 שנים מ-1961 עד 1971 לרישום והסדרת ה'נוסח' שהוא הבסיס לתפילה ומהווה את עמוד השדרה המוזיקלי שעליו 'מונחים' לחנים וקישוטים מוזיקליים. ה'נוסח' שהוא רשם, לשבת, חגים, סליחות וימים נוראים היה על פי הנוסח של החזן אליהו שלייפר. מנעד קולו של אלטר היה בתחום ה'בריטון' אך הוא השתמש רבות במנעד הקול העליון כטנור, רבים מאמינים כי בכך איבד קולו ואת האיכויות המיוחדות שלו והוא פרש לגמלאות מוקדם יחסית לחבריו ובני דורו.
הוא נודע בשיתוף פעולה והלחנות משותפות יחד עם החזן משה גנטשוף.
מבין נכדיו, שמואל אביגדור פלמן משמש כחזן בהרצליה. מבין יצירותיו הרבות מושמעות יצירות בקונצרטים לחזנות, ובתפילות בכל רחבי העולם.
ראו גם

משה גנטשוף
משה קוסוביצקי
חזנות
התנועה לפירוק נשק גרעיני

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  נובמבר 1957 – הווה (כ־67 שנים) 
 cnduk.org
 
סמל תנועת ה-CND, שעוצב על ידי ג'רלד הולטום ב-1958 והפך לסמל שלום ברחבי העולם
התנועה לפירוק נשק גרעיני (באנגלית: Campaign for Nuclear Disarmament, בראשי תיבות: CND) היא תנועת מחאה, הקוראת לפירוק נשק גרעיני בכל מדינות העולם. התנועה דוגלת בהסכמי שלום בינלאומיים, דוגמת האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני. היא מתנגדת לפעולות צבאיות, שעלולות להוביל לשימוש בנשק גרעיני, כימי או ביולוגי. התנועה תומכת בארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE); מתנגדת להימצאות בסיסי צבא אמריקאים באירופה ולחברות בריטית בנאט"ו. בבריטניה, פעילי התנועה מתנגדים לבניית תחנות כוח גרעיניות.
התנועה הוקמה בשנת 1957 והייתה לחוד החנית של תנועות השלום בבריטניה. בשנות השישים, ערכו פעילי התנועה צעדת מחאה שנתית מהקריה למחקר גרעיני באלדרמסטון, ברקשייר, עד לכיכר טרפלגר בלונדון.
מטרות התנועה

מטרות תנועת ה-CND הן:
פירוק הנשק הגרעיני בבריטניה ובשאר מדינות העולם
ביטול התוכנית לחימוש גרעיני "טריידנט" בבריטניה
פירוק הנשק להשמדה המונית (ובפרט נשק כימי וביולוגי)
איסור ייצור, ניסוי ושימוש בנשק המכיל אורניום מדולדל
פירוק מדינות אירופה מנשק גרעיני
חיסול תעשיית תחנות הכוח הגרעיניות
התנועה ארגנה מספר הפגנות מחאה נגד המלחמה בעיראק, ומתנגדת בפומבי למדיניות ארצות הברית ובריטניה במזרח התיכון. בעבר, הפגינה התנועה נגד מלחמת וייטנאם.
בשנת 2007, ארגנה התנועה מספר הפגנות נגד תוכנית "טריידנט", בתמיכתם של מספר חברי פרלמנט ממפלגת הלייבור. התוכנית אושרה לבסוף בקולות המפלגה השמרנית.
מבנה ארגוני

התנועה פעילה בעיקר בבריטניה. מרכזה בלונדון, וקיימות קבוצות תמיכה ברחבי בריטניה.
בתנועה מספר קבוצות ייחודיות הפועלות במגזרים שונים: לובי בפרלמנט, לובי במפלגת הלייבור, לובי אקולוגי ("ירוק"), תנועת נוער, תנועת סטודנטים, ארגון עובדים, וכן תת-תנועה בעלת צביון דתי-נוצרי.
היסטוריה

בשנות החמישים הפכה בריטניה למעצמה הגרעינית השלישית, לאחר ארצות הברית וברית המועצות, וביצעה ניסוי גרעיני בפצצת מימן. התנועה לפירוק נשק גרעיני נוסדה בשנת 1957 עקב חששות כבדים מעימות גרעיני ומהשפעותיהם של ניסויים גרעיניים.
המחזאי ג'יי בי פריסטלי פרסם מאמר בנובמבר 1957 הקורא לבריטניה לפרק את הנשק הגרעיני שברשותה. בעקבות המאמר החלו מפגשים של פעילי שלום, שהובילו להקמת התנועה. ההכרזה הפומבית על הקמת התנועה הייתה ב-17 בפברואר 1958 בהשתתפות 5,000 איש, באולם הסיטי של וסטמינסטר. ברטרנד ראסל נבחר לנשיא התנועה. לאחר האספה פנו המשתתפים להפגין מול רחוב דאונינג.
התנועה צברה פופולריות בשנות השישים, ובין תומכיה נמנו פגי אשקרופט, בנג'מין בריטן, אדית אוונס, בן ניקולסון, מייקל טיפט ותנועת הקווייקרים.
הקמת תנועת ה-CND היוותה שינוי משמעותי יחסית לתנועות השלום הבינלאומיות, מכיוון שרוב פעילות המחאה האנטי-מלחמתית עד אז נעשתה בעיקר על ידי המועצה לשלום עולמי (אנ'), ארגון אנטי-מערבי שנוהל על ידי המפלגה הקומוניסטית הסובייטית. הקמת CND ייצגה את צמיחתה של תנועת שלום עולמית שאינה קשורה ל-WPC ואינה נתונה להשפעתה של אף מעצמה ("unaligned").
בחג הפסחא של 1958 ארגנה התנועה צעדת מחאה מלונדון עד לקריה למחקר גרעיני באלדרמסטון, ברקשייר, מרחק של 52 קילומטר. הצעדה נמשכה ארבעה ימים. צעדה זו הפכה לאירוע שנתי של התנועה, עד 1965.
סמל תנועת ה-CND עוצב ב-21 בפברואר 1958 על ידי ג'רלד הולטום והוא מורכב משילוב הסמפור של האות "N" עם הסמפור של האות "D" - ראשי תיבות של "Nuclear Disarmament" - "פירוז גרעיני". הולטום ציין מאוחר יותר שהסמל מייצג גם "אדם מיואש, בידיים מושטות מטה, העומד בפני כיתת יורים", בהשראתו של הציור שלושה במאי 1808 של פרנסיסקו גויה.
תנועת ה-CND זכתה לתמיכתם של רבים מחברי מפלגת הלייבור. בכנס של המפלגה ב-1960 הוחלט לקרוא לפירוק גרעיני חד-צדדי בבריטניה. זה היה שיא התמיכה של הלייבור בתנועה; ההחלטה בוטלה בכנס של המפלגה ב-1961.
בשנת 1960 פרש ברטרנד ראסל מראשות התנועה, והקים תנועת שלום נפרדת בשם "ארגון המאה". תנועה זו חדלה לפעול ב-1968.
בשנת 1963, לאחר שנחתמה האמנה למניעת ניסויים גרעיניים באטמוספירה, בחלל החיצון, ותחת פני המים, הייתה תחושה בציבור שאחת המטרות החשובות של תנועת ה-CND הושגה, והתנועה החלה לפעול גם בנושאים אחרים, בהם מחאה נגד משבר הטילים בקובה, מלחמת ביאפרה ומלחמת וייטנאם.
לקראת סוף שנות השישים דעכה פעילות התנועה. היא חודשה רק בשנת 1980, בעקבות המלחמה הקרה והמתח בין המעצמות לאחר פריסת טילי SS-20 Saber במדינות הגוש הסובייטי.
במהלך השנים, מאות אלפי בריטים נרשמו כחברי התנועה. בהפגנה למען פירוק נשק גרעיני בשנת 1981 בלונדון השתתפו 250,000 איש. באוקטובר 1983 התקיימו הפגנות רבות נגד הצבת טילי פרשינג באירופה בהשתתפות מיליוני אנשים ממדינות מערב אירופה, ובהם 300,000 מפגינים בלונדון. בין המפגינים בלונדון היו גם נציגי מפלגת הלייבור.
בשנת 1983 נבחרה מרגרט תאצ'ר לכהונה שנייה בראשות ממשלת הממלכה המאוחדת, תוך שהיא מנצחת את יריבה, מייקל פוט, שתמך בפירוק מנשק גרעיני. עקב הכישלון בבחירות מפלגת הלייבור חדלה לתמוך בפירוק הנשק הגרעיני, וחלה ירידה בתמיכה הציבורית בתנועת ה-CND.
תנועת CND עדיין קיימת בבריטניה, אך אינה בולטת בנוף הפוליטי. בשנת 2006 היו 32,000 חברים רשומים בתנועה.
התנגדות לתנועה

חלק מהפעילים בתנועה היו גם פעילים במפלגה הקומוניסטית של בריטניה. בשנת 1960 הצהיר ה-MI5 שנבדק קשר בין CND לתנועות קומוניסטיות בברית המועצות, אך לא נמצאו ראיות לקשר כזה.
בשנות השמונים מספר ארגונים מחו נגד פעילות ה-CND. גם ממשלת בריטניה נזעקה מפעילות התנועה, ומשרד ההגנה מימן הפגנות וקמפיינים פרסומיים נגדה, וכן הפעיל אמצעי מודיעין נגד מנהיגיה. באחת ההפגנות נגד התנועה הונפה כרזה מוטסת ובה נכתב "עזרו לסובייטים, תמכו ב-CND!"
סוכנת של MI5 שחשפה את מעקבי הארגון אחר פעילות התנועה אמרה בשנת 1985 שהתנועה לא היוותה איום ביטחוני, והמעקבים נעשו בגלל שיקולים פוליטיים. בין השאר סיפרה שהוחדרו מספר חפרפרות לתנועה.
בישראל

לעיתים קרובות מובעת מחאה נגד תוכנית הגרעין הישראלית על ידי ארגוני שמאל בישראל. בדצמבר 1960 הוקם הוועד לפירוז גרעיני של המזרח התיכון, שבו השתתפו אליעזר ליבנה וישעיהו ליבוביץ. הוועד חדל מפעילותו לאחר מלחמת ששת הימים.
בשנת 2008 קבוצת פעילי שמאל בראשותו של גדעון ספירו הקימה ארגון בשם "הוועד הישראלי למען מזרח תיכון חופשי מנשק אטומי ביולוגי וכימי", וכן אתר אינטרנט בשם "ארמגדון" ובו מידע ודיונים בנושאים הקשורים לנשק להשמדה המונית. ארגון זה קיבל מימון מתנועת ה-CND הבריטית.
ראו גם

הוועד לפירוז גרעיני של המזרח התיכון
האגודה הבינלאומית של רופאים למניעת מלחמה גרעינית
הערות שוליים

↑  טל רבינובסקי, ניב ליליאן, אתר ישראלי מציג: סודות הגרעין הלאומיים, באתר ynet, 9 ביולי 2008.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578852805171  GND: 5056550-3  ISNI: 0000 0001 0698 6446  LCCN: n50058875  SUDOC: 122407695  VIAF: 127758781   WorldCat (עם VIAF): 127758781 
עצרת CND, באבריסטווית, ויילס, 25 במאי 1961
זאב וולף בלום

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1853 מוינשט, רומניה
 פטירה:  8 בנובמבר 1911 (בגיל 58 בערך) ט"ז בתשרי ה'תרע"ב ראש פינה, האימפריה העות'מאנית
 ידוע בשל:  מאנשי העלייה הראשונה ממייסדי ראש פינה
 בת זוג:  מאלי (לבית גולדנברג)
 מספר צאצאים:  4
 
זאב וולף הכהן בלום (1853, מוינשט, רומניה – 8 בנובמבר 1911, ט"ז בתשרי ה'תרע"ב, ראש פינה) היה מאנשי העלייה הראשונה, ממייסדי המושבה ראש פינה, שימש במשך כמה שנים כמוכתר של המושבה.
ביוגרפיה

נולד לשמשון בן צבי בעיירה מוינשט שברומניה. הוא קיבל חינוך מסורתי וסחר בתבואה. בן 28, הצטרף לחבורה יישוב ארץ-ישראל על ידי עבודת אדמה. האגודה נוסדה במוינשט ביזמתם של המזכיר דוד שוב וראש החבורה מנדל גרינברג. האגודה כללה 50 משפחות, כ-130 נפשות, אשר שמו לעצמן מטרה להתנחל על הקרקע כאיכרים בארץ ישראל. חבריה החלו בפעילות ציונית כחלק מן ההתעוררות הלאומית בקרב עמי אירופה שהחלה לאחר אביב העמים. הם אספו כספים לשם רכישת קרקע בארץ ישראל מבלי שהכירו את התנאים הקשים, ששררו במקום באותה תקופה.
ב-24 ביולי 1882 רכש דוד שוב עבור אגודתו מן הבדואים בגליל העליון שני שלישים מאדמות ג'עוני. את יתרת האדמה במקום קנו משפחות יהודים שהגיעו מרוסיה.
ב-15 באוגוסט 1882 יצא וולף עם אשתו מאלי לבית גולדנברג וארבעת צאצאיהם, בתוך משלחת של 30 משפחות לעיר הנמל גאלאץ. הם עברו בבאקו שם הצטרפו אליהן משפחות נוספות מהעיר יאשי ומערים אחרות. בגאלאץ הצטרפו עוד משפחות מטעם הוועד המרכזי של אגודות חובבי ציון בעיר. כ-90 איש מהם הפליגו באניה "טיטוס" דרך קושטא וביירות ועגנו בחיפה. יחד עם וולף עלו ארצה גם שלושת אחיו ואחותו מלכה.
החבורה התיישבה על אדמת הכפר ג'עוני (גיא אוני) בשלהי אלול תרמ"ב. זאב וולף בלום חתום שלישי על אישור התקנות של המושבה החדשה שנחתמו באספת המייסדים הראשונה של המושבה במוצאי שבת תשובה ה'תרמ"ג, ישיבה שבה ניתן למושבה השם ראש פינה. יחד עם אשתו מאלי, היה זאב שותף לעבודת הקרקע ולבניית המושבה ראש פינה. לימים שימש גם כמוכתר המושבה.
זאב השתתף ביסוד החברה "זרע אברהם" ע"ש הברון אברהם בנימין אדמונד ג'יימס דה רוטשילד, לעזרה הדדית ולשיפור המידות במושבה.
נפטר בראש פינה בגיל 58.
משפחתו

ברכה - נישאה לזאב ספיר
יצחק - נהרג ב-1911 בהגנת יבנאל
הערות שוליים

↑  דף לזכר יצחק הכהן בלום, ב"לעד" – אתר לזכר האזרחים חללי פעולות האיבה
פקורה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  פריטר 
 מוצא:  הודו, פקיסטן 
 מרכיבים עיקריים:  גרגרי חומוס 
 
פקורה
פָּקוֹרָה (בהינדי: पकोड़ा, לחלופין: פָּקוֹדָה או בׇּגִ'י) הוא חטיף או מתאבן מטוגן הנפוץ בכל תת-היבשת ההודית וכן באפגניסטן ובכל מקום אליו הגיעו מהגרים מתת-היבשת.
החטיף מבוסס על פלחי ירקות קטנים (ולעיתים גבינה, ביצים, עוף, פרי) הנטבלים בבלילה המבוססת על קמח חומוס או קמח עדשים (לעיתים רחוקות גם קמח סויה) ותבלינים ולאחר מכן מטוגנים בשמן עמוק. הפקורה צריך להיות קטן, כך שבטיגון התוכן והמעטפת יטוגנו באותה מידה. אם החטיף גדול מדי – המעטפת עלולה להישרף בעוד התוכן יישאר נא.
פקורה יכול להיות עשוי מפריט אחד (פלח תפוח אדמה, פלח גבינה, פרח כרובית, מספר עלי תרד) או מתערובת המכילה מספר שבבים של ירקות שונים. אחת הגרסאות הנפוצות היא סוג של טבעות בצל או בצל קצוץ.
מבצעי צה"ל ברצועת הביטחון

בשנות הלחימה בדרום לבנון ביצע צה"ל מאות מבצעים נגד ארגוני טרור בלבנון, במסגרת האסטרטגית של לחימה בעצימות נמוכה נגד ארגוני הגרילה שלחמו בכוחות צה"ל וצד"ל. על אף ששיטת הפעולה הישראלית הייתה הגנתית במהותה והתבססה על מערך מוצבים, יזם צה"ל מבצעים התקפיים לצורכי הרתעה ברצועת הביטחון ומחוצה לה.
רקע

בעקבות התבססות ארגוני טרור הפלסטיניים בדרום לבנון נוצר איום על גבול הצפון משטח לבנון. צה"ל פעל לסיכול איום זה ויצא למבצע ליטני ב-1978 ולבסוף פלש ללבנון במלחמת לבנון הראשונה וכבש את רובה. הסכם ישראל-לבנון 1983, שנחתם לאחר המלחמה נועד להסדיר את היחסים הבילטרליים בין ישראל ללבנון, ובכללם את סידורי הביטחון בגבול בין המדינות. בהתאם להסכם, נסוג צה"ל בסוף שנת 1983 לקו האוואלי במערב ולקו חאצביא במזרח. ב-1984 הופר ההסכם ובוטל. בינואר 1985 החליטה ממשלת ישראל על נסיגה מלאה מלבנון, וב-10 ביוני באותה השנה סיים צה"ל את הפינוי. על פי החלטת הממשלה, האחריות הביטחונית על מרחב דרום לבנון הופקדה בידי צד"ל.
שנים ראשונות (1986–1988)

בשנים 1986–1988 חזר צה"ל, בהדרגתיות, אל דרום לבנון בשל החשש מהתפרקות צד"ל. צה"ל התבצר במוצבים השונים בדרום לבנון, וסייע לצד"ל באמצעות יחידת הקישור ללבנון.
מבצעי צה"ל בתקופה זו היו מבצעי מניעה, ולא מבצעים התקפיים. מבצעים אלו התאפיינו בהצבת מארבים בנתיבי חדירה לישראל, וכן בתקיפות חיל האוויר (למשל מבצע "בית אבא 12", בו נפל בשבי הנווט רון ארד).
בנוסף, בתקופה זו בוצעו שתי פשיטות חריגות בגודלן – מבצע חוק וסדר, שנועד לפגוע בחזבאללה, במאי 1988 ומבצע כחול וחום, שנועד לפגוע בארגון החזית העממית הפלסטיני, בדצמבר 1988.
תקופת הביניים (1989–1990)

בשנת 1989 נחתם הסכם טאיף, במסגרתו פורקו ארגון אמל וארגוני הטרור הפלסטיניים מנשקם. כתוצאה מכך חלה ירידה בכמות הפיגועים והנפגעים הישראלים, שהובילה לירידה בכמות המבצעים שביצע צה"ל.
מלחמתה של ישראל בחזבאללה (1991–2000)

על אף שהסכם טאיף הרחיק את חזבאללה מדרום לבנון, החל ממאי 1991 הצליח ארגון חזבאללה להקים תשתית מבצעית בדרום לבנון ולבצע אלפי פיגועים כנגד כוחות צה"ל וצד"ל ברצועת הביטחון ובשטח ישראל.
בתקופה זו התמודד צה"ל עם אתגר בהפעלת הכוח - הצלחתם של מבצעים רבים ברמה הטקטית הובילה לירי על יישובי הצפון ולא עמדה במטרה האסטרטגית. כתוצאה מכך, מבצעי צה"ל ברצועת הביטחון נעשו באישור מפקד פיקוד הצפון, ומבצעי צה"ל בשאר לבנון נעשו רק באישור הרמטכ"ל ושר הביטחון.
עם כניסתם של אמנון ליפקין-שחק לתפקיד ראש המטה הכללי ושל עמירם לוין לתפקיד מפקד פיקוד הצפון, החליט צה"ל להתייחס אל הנעשה ברצועת הביטחון כאל מלחמה, ולא כאל פעילות ביטחון שוטף. החלטה זו התבטאה בהקמתה מחדש של יחידת אגוז ב-1995.
במהלך תקופה זו יצאו לפועל מספר רב של מבצעים, כאשר המרכזי בהם הוא מבצע ענבי זעם, שהתרחש בשנת 1996.
לקריאה נוספת

משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005
נאוה גרוסמן אלוני ונמרוד הגלעדי (עורכים), 30 שנה לרצועת הביטחון בלבנון, הכנס השנתי של המכללות הצבאיות 2015
חיים הר-זהב, לבנון - המלחמה האבודה, ליאור שרף - הפצות, 2019.
ד"ר אהד לסלוי, מביטחון שוטף ללחימה בגרילה, מודן הוצאה לאור, 2021
פוקימון זהב לב וכסף נשמה

| --- | --- |

העטיפה האמריקאית לפוקימון נשמת כסף, המציגה את הפוקימון האגדי לוגיה.
 כללי
 תאריך הוצאה:  יפן: 12 בספטמבר 2009   צפון אמריקה: 14 במרץ 2010   אירופה: 26 במרץ 2010
 סוגה:  משחק תפקידים
 פיתוח:  GameFreak
 הוצאה לאור:  נינטנדו
 ארץ מקור:  יפן 
 שפות:  יפנית 
 עיצוב:  קן סוג'ימורי
 סדרה:  פוקימון
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו למשתתף יחיד 
 פלטפורמות:  נינטנדו DS
 אתר רשמי
 
פוקימון זהב לב וכסף נשמה או פוקימון לב זהב ונשמת כסף (יפנית: ポケットモンスター ハートゴールド・ソウルシルバー, רומאג'י: Poketto Monsutā Hātogōrudo Sōrushirubā, מאנגלית: Pocket Monsters HeartGold SoulSilver; בהפצה באנגלית: Pokémon HeartGold Version & Pokémon SoulSilver Version) הם שני משחקי וידאו מסוגת משחקי תפקידים, המהווים חידוש ועיצוב מחדש למשחקים פוקימון זהב וכסף אשר הופצו בשנת 1999. המשחקים החדשים פותחו על ידי Game Freak והופצו על ידי נינטנדו לנינטנדו DS. פוקימון לב זהב ונשמת כסף הופצו לראשונה ביפן ב-12 בספטמבר 2009, ובשאר העולם במהלך מרץ 2010.
המשחקיות נשארה דומה לסדרה וכמו פוקימון זהב וכסף, העלילה מתרחשת במחוז ג'וטו. מטרת המשחק הבסיסית היא להפוך למאמן הפוקימונים הטוב ביותר במחוזות ג'וטו וקנטו, על ידי טיפוח וגידול פוקימונים והבסת מאמנים יריבים. המשחק קיבל ביקורות חיוביות מאוד, וקיבל ציון של 87 באתר Metacritic, המשכלל ציונים מביקורות באתרים רבים, וניצב במקום השני בציונים בין משחקי ה-Nintendo DS בכל הזמנים. המשחק מכר כ-11.9 מיליון עותקים, עובדה שמציבה אותו בין משחקי ה-DS הנמכרים ביותר.
משחקיות

בשונה מהמשחקים המקוריים, העיבודים מציגים גרפיקה חדשה ואפשרויות חדשות, חלקן נועדו כדי לנצל את היכולת של הקונסולה ואת חיבור ה-Wifi שלה.
משחקיות > גרפיקה ופוקימונים עוקבים

בזכות הגרפיקה של קונסולת ה-DS, המשחק הוא צבעוני והרבה יותר מפורט מאשר המשחקים המקוריים. בנוסף, השחקן יכול לגרום לפוקימון הראשון בשישייה שלו להיות מחוץ לכדור וללכת אחריו במפת המשחק (בדומה לפיקאצ'ו מהמשחק "פוקימון צהוב"). כל 493 הפוקימונים הזמינים במשחק יכולים לעקוב אחר השחקן.
משחקיות > משחק עם חברים

בניגוד למשחקים המקוריים, בהם כדי להחליף פוקימונים על השחקן לחבר כבל מהגיימבוי קולור שלו למכשיר של חברו, בזכות אפשרות ה-Wifi של הקונסולה השחקן מסוגל להתחבר לרשת האלחוטית ולהחליף פוקימונים בעזרתה. בנוסף, בעיירה "גולדנרוד" קיים מבנה בשם GTS בו השחקן יכול להחליף פוקימונים עם אנשים ברחבי העולם. החל מחודש מאי 2014, נינטנדו סגרו את השרתים שלהם ולכן לבניין אין כלל שימוש. למרות זאת, השחקן עדיין יכול להחליף פוקימונים עם חברים כל עוד שניהם מחוברים תחת אותה הרשת.  כמו כן, בזכות השימוש בטכנולוגיית ה-Wifi, נינטנדו קיימו מספר איוונטים (אירועים קצרי מועד) בהם השחקנים יכלו לתפוס פוקימונים נדירים שלא ניתן לתפוס במשחק הרגיל.
משחקיות > חיבור לאפליקציות נוספות

במסגרת החיבור בין משחקים אלו למשחקים יהלום ופנינה ושחור ולבן, חברת פוקימון השיקו אפליקציה למכשיר ה-DS בשם "Pokemon Bank" דרכו השחקן יכול להעביר פוקימונים בין המשחקים. בנוסף, שחקנים יכולים לרכוש בנפרד מכשיר בשם Pokewalker המזכיר טמגוצ'י. בעזרת ה-Pokewalker, השחקן יכול להעביר פוקימונים מהמשחק אל תוך המכשיר ולקחת אותם איתו בעולם הפיזי, מה שיעזור להם להרוויח נקודות ניסיון וחפצים נדירים.
משחקיות > פוקימונים אגדיים ממחוזות אחרים

לאחר שהשחקן הביס את רד, המאמן האחרון במשחק, הוא יכול לתפוס פוקימונים אגדיים שהגיעו לג'וטו ממחוזות אחרים. פוקימונים אותם ניתן לתפוס הם גראודון, קיוגר וריוקאזה (פוקימון רובי, ספיר וברקת), לטיאוס ולטיאס (פוקימון רובי, ספיר וברקת), שלושת הציפורים האגדיות ומיוטו (פוקימון אדום, כחול וצהוב) ועוד.
עלילה > רקע

עלילת המשחק עוקבת אחר מאמן/מאמנת פוקימונים צעיר/ה במחוז השני, ג'וטו. במהלך מסעם, על השחקנים לנצח את מנהיגי המכון, להתחרות בליגת הפוקימונים ולהביס את צוות רוקט.
עלילה > לאחר העלילה הראשית

לאחר שהפך לאלוף הליגה, השחקן מקבל מפרופסור אלם כרטיס למעבורת שתיקח אותו מהעיר אוליביין לעיר ורמיליון שבמחוז קאנטו. השחקן מגיע לעיר ורמיליון ומחליט להשיג שמונה תגי מכון. השחקן מנצח את סמל סרג', מנהיג מכון החשמל בעיר. לאחר מכן, השחקן מגיע לעיר ספרון ונלחם נגד סברינה, מנהיגת מכון העל חושי. לאחר הניצחון על סברינה, השחקן שם פעמיו לעיר סלדון ומנצח את אריקה, מנהיגת מכון העשב בעיר. השחקן מגיע אל תחנת הכוח של מחוז קאנטו, שם מתברר לו שאחד החלקים המכניים נגנב ממנה. השחקן מגיע אל העיר סרוליין ומתעמת עם חבר צוות רוקט שגנב את החלק (אותו חבר לא מודע לכך שצוות רוקט פורק על ידי השחקן בג'וטו). השחקן מחזיר את החלק לתחנת הכוח והיא חוזרת לפעול בשנית.
השחקן מגיע אל העיר לבנדר ומגלה שמגדל הרוחות הישן הפך למגדל רדיו ומקבל ממנהל התחנה כרטיס רדיו מורחב (המאפשר לשחקן להאזין לתחנות רדיו שמקורן בקאנטו). השחקן מגיע אל העיר פושיה ונלחם נגד ג'נין, מנהיגת מכון הרעל בעיר ובתו של קוגה שהפך לחבר רביעיית האליט נגדו השחקן נלחם קודם לכן. בחזרה בעיר סרוליין, השחקן מפריע למיסטי, מנהיגת מכון המים בדייט ולאחר קרב מכון הוא זוכה בתג. באמצעות מנהרת הדיגלטים, השחקן מגיע אל העיר פיוטר ומנצח את ברוק, מנהיג מכון האבן. בהגיעו לעיר ורידיאן, השחקן פוגש בבלו (יריבו של רד מהמשחקים "אדום, כחול וצהוב") שהפך למנהיג המכון בעיר לאחר שהמנהיג הקודם (ג'ובאני) נוצח על ידי רד. בלו מפציר בשחקן לנצח את בליין, מנהיג מכון האש ולאחר מכן לפגוש אותו. השחקן מגיע אל מכון תת-קרקעי באיי הקצף (לאחר שהאי סיניבר נהרס בהתפרצות געשית) ומנצח את בליין. השחקן חוזר אל העיר ורידיאן, מנצח את בלו ומקבל ממנו את התג האחרון. בהגיעו לעיר פאלט, השחקן פוגש את פרופסור אוק והאחרון מעניק לו גישה אל הר סילבר. השחקן מצליח לטפס לפסגת ההר ופוגש את רד, שלאחר הניצחון בליגת הפוקימונים והבסת צוות רוקט, רד עזב את החיים הציבוריים והתבודד בהר במטרה להתאמן ולהתחזק. השחקן נלחם נגד רד, לו הצוות הכי חזק במשחק ומנצח אותו.
עלילה > פרטי עלילה שלא זמינים במשחק הרגיל

באיוונט שקשור לפוקימון סלבי, השחקן נוסע בזמן בעזרת סלבי ומתגלה שסילבר הוא בנו של ג'ובאני. לאחר שרד פירק את צוות רוקט, ג'ובאני נטש את בנו ונעלם. בעקבות החוויה, סילבר כועס על כישלונו של אביו והופך לאדם קשוח וממורמר ששונא את צוות רוקט.
הערות שוליים

↑  Pokemon HeartGold Version for DS, באתר Metacritic.
↑  Pokemon SoulSilver Version for DS, באתר Metacritic.
↑  "Supplementary Information about Earnings Release", נינטנדו, 26.4.2011.
↑  Global Terminal - Bulbapedia, the community-driven Pokémon encyclopedia, bulbapedia.bulbagarden.net (באנגלית)
אלטע זאכן

אלטע זאכן בעגלה רתומה לסוס ברמת גן
אלטע זאכן ברכב מסחרי בפתח תקווה
אלטע זאכן (נקרא: אַלְטֶה זָכְן, ולפעמים אף נכתב במילה אחת: אלטעזאכן) פירושו ביידיש: "דברים ישנים". הכינוי דבק ברוכלים הסוחרים במוצרי חשמל, ריהוט, כלי בית משומשים וכדומה. הכינוי דבק בהם שכן זו הייתה קריאתם המסורתית בעודם עוברים בין בתי קהל לקוחותיהם ומצהירים על מרכולתם בקולי קולות [דרוש מקור]. את החפצים הסוחרים היו קונים מתושבי המקום, אשר היו מציעים את חפציהם הישנים שאין בהם צורך עוד.
מנהג זה רווח באירופה, והיהודים שעלו מארצות אלה לישראל הביאו את הנוהג עמם. מרבית הרוכלים בתחום זה היו יהודים דוברי יידיש, והם טבעו את השימוש במילים אלה.
בתחילה הרוכלים הסתובבו בשכונות העירוניות עם סוס ועגלה ובהמשך רובם עברו להשתמש ברכב משא. אף שמרבית העוסקים בתחום כיום בישראל אינם דוברי יידיש, נטמע השימוש בביטוי "אלטע זאכן" גם אצלם, ואף נשמע בפי רוכלים דוברי ערבית בהגייה ערבית.
כיום ביטוי זה הפך למטבע לשון של דבר מה בעל ערך נמוך או ישן ומיושן, אם כי חפצי אלטע זאכן מסוימים זכו למעמד של כבוד ובערך נוסטלגי.
כיום בעידן האינטרנט גם אתרים ופורומים למסירת חפצים משומשים אימצו את הביטוי.
משלח יד דומה ולעיתים מקביל הוא סמרטוטר, העוסק בקניית ומכירת סחורה משומשת, בין השאר מוצרי טקסטיל.
באנגלית בריטית האיש נקרא Rag-and-bone man מכיוון שבתקופה האדוארדיאנית אספו סמרטוטים לעשיית נייר (בתרבות הפופולרית, זכה שם זה למספר שימושים, למשל הזמר ראג-אנ'-בון מאן שלקח את שמו מכינוי זה).
אלטע זאכן בתרבות

בסדרה "החברים של נאור", אלי מועלם (גיא אריאלי) עבד כאלטע זאכן.
ללהקת הרוק הישראלית אינפקציה יש שיר בשם "אלטעזאכן".
באלבומו ״השחור החדש יותר״, גיא מזיג בשיתוף מריאנו אידלמן ביצעו שיר על האלטעזאכן״ (בשם- The Funky Zachen)
ראו גם

מיחזור משביח לבגדים
שימוש חוזר
ויליאם ג'ורג' ארמסטרונג, הברון ארמסטרונג

| --- | --- |

ויליאם ג'ורג' ארמסטרונג, הברון ארמסטרונג הראשון.
 לידה:  26 בנובמבר 1810 ניוקאסל על הטיין, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 פטירה:  27 בדצמבר 1900 (בגיל 90) רות'בורי, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
 שם לידה:  William George Armstrong 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מקום קבורה:  Haw Hill Burial Ground 
 מקום מגורים:  כראגסייד 
 ידוע בשל:  המצאת המצבר ההידראולי, המנוף ההידראולי, תותח ארמסטרונג, אבי אפקט ארמסטרונג.
 השכלה:  אוניברסיטת ניוקאסל  King James I Academy  Royal Grammar School 
 מקצוע:  עורך דין, מהנדס אזרחי, מהנדס צבאי, יזם
 תפקיד:  חבר בית הלורדים (ערך בלתי־ידוע)  נשיא (ינואר 1881–דצמבר 1881)  High Sheriff of Northumberland (1873–1874) 
 בן או בת זוג:  Margaret Ramshaw (1 במאי 1835–?) 
 פרסים והוקרה:  מדליית אלברט (1878)  עמית החברה המלכותית  חבר במסדר האמבט  Knight Bachelor 
 חתימה:   
 
ויליאם ג'ורג' ארמסטרונג, הברון ארמסטרונג הראשון (באנגלית: William George Armstrong, 1st Baron Armstrong;‏ 26 בנובמבר 1810 – 27 בדצמבר 1900) היה תעשיין ומהנדס בריטי שיזם מכונות הידראוליות בלחץ גבוה וחולל מהפכה בעיצוב וייצור של נשק חם.
ארמסטרונג נטש את עיסוקו בעריכת דין בניוקאסל בשנת 1847 כדי להקדיש את מלוא זמנו ליזמות מדעית תעשייתית. הוא יזם חברת הנדסה באלסוויק על הטיין לבניית מנופים הידראוליים. מכיוון שהמכונות ההידראוליות שלו היו תלויות בכוח החשמל או במאגרי נוזלים, הוא המציא בשנת 1850 מצבר הידראולי. המצבר החדש שיזם היה לגליל גדול במילוי מים עם בוכנה שיכולה הייתה להעלות את לחץ המים בתוך הצילינדר ובצינורות אספקה ל-42 ק"ג לס"מ רבוע. כך ניתן היה לעבוד במכונות כגון מנופים ושערי תא שיט כמעט בכל מצב.
בהמשך תרם מהמצאותיו להצבא הבריטי. הוא צימק טבעות מתכת על חבית פלדה פנימית, מאוחר יותר השתמש בסליל רצועת ברזל יצוק לסליל ארוך וריתך אותם לכדי חביות. תהליך זה, אותו ניסו להעתיק יזמים אחרים שהתחרו בו מאוחר יותר, פותח בהצלחה הרבה ביותר על ידי ארמסטרונג. ארמסטרונג נבחר כעמית של החברה המלכותית בשנת 1843 ובשנת 1887 הוענק לו תואר ברון מידי ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
ביוגרפיה > פרסומיו בכתבי עת

On the application of a column of water as a motive power for driving machinery, The Mechanics' Magazine. 18 April 1840
On the transmission of power by water pressure, with the application to railway goods stations, forge and foundry cranes, and blast‐furnace hoists. Proc. Inst. Mech. Eng. Institution of Mechanical Engineers. 1868
Description of the hydraulic swing bridge for the North Eastern Railway over the River Ouse near Goole, Proc. Inst. Mech. Eng., Institution of Mechanical Engineers. 1869