stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פופולארים
הערות שוליים

1 2 3  ישראל שצמן, "תולדות הרפובליקה הרומית", עמ' 359, הוצאת מאגנס, תש"ן
↑  תאודור מומזן, "דברי ימי רומא", כרך א' וב', הוצאת מסדה, תשכ"א. מומזן מתאר את המאבק, לסירוגין, מחלקו השלישי של הכרך הראשון ולאורכו של הכרך השני
↑  ישראל שצמן, "תולדות הרפובליקה הרומית", עמ' 359, הוצאת מאגנס, תש"ן.  שצמן מתאר בצורה קצרה מאוד את הגישה החדשה שהפכה לדומיננטית ומונה את עיקרי מחולליה, מאתיאס גלצר, פרידריך מינצר, רונלד סיים,  ארנסט באדיאן ועוד
↑  תאודור מומזן, "דברי ימי רומא", כרך א', הוצאת מסדה, תשכ"א, עמ' 339, מומזן מסייג את דבריו ומציין שבאותה תקופה למעשה לא היה מצוי ברומא "ציבור שעמד באמת על טיב רצונו ושאיפותיו"
↑  ישראל שצמן, "תולדות הרפובליקה הרומית", עמ' 360, הוצאת מאגנס, תש"ן.
↑  שם, 359-360.
↑  שם, 360-361.
↑  שם, עמ' 398. שצמן מציג את גישתו שלו ואת הגישות הרווחות האחרות בקשר למלחמה, הוא אינו מציין בפירוט את התומכים בסברה זו או אחרת
↑  צבי יעבץ, "אז ועתה - היסטוריה ורוח הזמן", הוצאת דביר, 2002, עמ' 74
↑  שם, שם
↑  גאיוס סויטוניוס טרנקוילוס, "חיי שנים-עשר הקיסרים - יוליוס האלוהי", 1, תרגם מרומית ד"ר אלכסנדר שור, תל אביב, הוצאת מסדה, תשי"ט, עמ' 13
לאוניד פולטרוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1963 (בן 61) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  מתמטיקה, גאומטריה אלגברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה (1984)  אוניברסיטת תל אביב (1990) 
 מנחה לדוקטורט:  יעקב סיני, ויטלי מילמן 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב (1990) 
 תלמידי דוקטורט:  פאול בירן, פרול זפולסקי, איגור שלוחין, מתיו סטרום בורמן, דניאל רוזן, גבי בן סימון, ירון אוסטרובר, Meike Akveld, יניב גנור, דן מנגובי, אסף כסלו 
 פרסים והוקרה:  פרס מיכאל ברונו (2003)  פרס ארדש (1998)  פרס האגודה האירופית למתמטיקה (1996) 
 אתר רשמי
 
לאוניד פולטרוביץ' (נולד ב-30 באוגוסט 1963) הוא מתמטיקאי ישראלי ופרופסור באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת שיקגו. עוסק בתחומי הגאומטריה הסימפלקטית ומערכות דינמיות.
פולטרוביץ' נולד במוסקבה לויקטור פולטרוביץ', מתמטיקאי. לאוניד סיים תואר ראשון באוניברסיטת מוסקבה בשנת 1984. הוא עלה לישראל והשלים דוקטורט באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופסור ויטלי מילמן בשנת 1990. החל משנת 1996 הוא מכהן בדרגת פרופסור באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1996 קיבל את פרס החברה האירופאית למתמטיקה ובשנת 1998 הוענק לו פרס ארדש.
בשנת 1998 נשא פולטרוביץ' הרצאה מוזמנת בקונגרס הבינלאומי של המתמטיקאים בברלין.
הוא נבחר לאקדמיה אירופיאה בשנת 2024.
משפחתו

אחיו יוסיף פולטרוביץ' הוא פרופסור באוניברסיטת מונטריאול.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |  ויקטור פולטרוביץ'  ויקטור פולטרוביץ'     |  ויקטור פולטרוביץ'  ויקטור פולטרוביץ'     |  ויקטור פולטרוביץ'  ויקטור פולטרוביץ'     |   |   |
|   |   |   |     |   |   |   |
|  לאוניד פולטרוביץ'  לאוניד פולטרוביץ'     |  לאוניד פולטרוביץ'  לאוניד פולטרוביץ'     |  לאוניד פולטרוביץ'  לאוניד פולטרוביץ'     |   |  יוסף פולטרוביץ'  יוסף פולטרוביץ'     |  יוסף פולטרוביץ'  יוסף פולטרוביץ'     |  יוסף פולטרוביץ'  יוסף פולטרוביץ'     |
אנטוניה סן חואן

| --- | --- |
אנטוניה סן חואן
אנטוניה סן חואן
 לידה:  22 במרץ 1961  (בת 63) לאס פאלמס, האיים הקנריים האיים הקנריים, ספרד ספרד
 שם לידה:  Antonia García​ San Juan 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 עיסוק:  במאית, תסריטאית
 בן או בת זוג:  Luis Miguel Seguí (2009–2015) 
 פרסים והוקרה:  פרס איגוד השחקנים הספרדי, פרס Telón Chiva, ופרס Premios del Público TV
 antoniasanjuan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אנטוניה סן חואן (בספרדית: Antonia San Juan; נולדה ב-22 במרץ 1961) היא שחקנית, במאית ותסריטאית ספרדייה, אשר מוכרת בעיקר בשל תפקידה בסדרת הטלוויזיה הקומית "La que se avecina", בשל המונולוגים הקומיים שלה במופע התיאטרון "El Club de la Comedia" וכן בשל תפקידה בסרט "הכל אודות אמא" של פדרו אלמודובר.
ביוגרפיה

נולדה בלאס פאלמאס דה גראן קנריה, שנמצאת בקהילה האוטונומית של האיים הקנריים בספרד. בגיל 17 עברה למדריד על-מנת לעבוד.
קריירה

בשנים הראשונות עבדה בעיקר כשחקנית תיאטרון בהצגות קלאסיות וכן בהופעות קברט ומונולוגים בפאבים. פרסומה העיקרי הגיע בעקבות תפקידה בסרטו של פדרו אלמודובר מ-1999, "הכל אודות אמא". על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס גויה (הנחשב למקביל הספרדי לפרס האוסקר האמריקאי) ל"תגלית השנה". תפקדיה זה זיכה אותה גם בפרס איגוד השחקנים הספרדי. בשל תפקידה הבולט בסרט של אלמודובר, דבק בה לעיתים הכינוי "נערת אלמודובר" (כינוי שדבק לשחקניות נוספות שהשתתפו בסרטים שלו, כגון כרמן מאורה, ססיליה רות, פנלופה קרוז ולולס לאון). בראיונות עמה הביעה סן-חואן חוסר שביעות רצון מכינוי זה.
בשנים 2010–2009 שיחקה סן-חואן בסדרת הטלוויזיה La que se avecina, סדרת ההמשך של Aquí no hay quien viva (אחת הסדרות הפופולריות ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית). סן-חואן שיחקה בסדרה לצד שחקנים כמו מריבי בילבאו ומריה אדאנס, והיא גילמה בסדרה את הדמות של אסטלה ריינולדס (Estela Reynolds), אחת הדמויות הפופולריות והבולטות ביותר בסדרה. גם בן-זוגה של סן-חואן, לואיס מיגל סגי, משחק בסדרה. בשנת 2012 חזרה סן-חואן לשחק בסדרה והצטרפה לעונתהּ השישית. באותה העונה הצטרף לסדרה גם פרננדו טחרו, המגלם את פרמין טרוחיו, בן זוגהּ לשעבר של ריינולדס.
בשנת 2010 הנחתה את התחרות למלכות דראג בקרנבל של לאס פאלמאס דה גראן קנריה.
סן-חואן זוכה לפופולריות רבה גם בשל המונולוגים שלה במופע התיאטרון "El Club de la Comedia" (מועדון הקומדיה), המשודר גם ברשתות טלוויזיה שונות.
סן-חואן מנהלת חברת הפקות תיאטרון משלה.
פילמוגרפיה > כשחקנית

Gym Tony (2014–2015)
La que se avecina (2009–2010, 2012–2014)
Lo mejor de Antonia San Juan (2011)
Del lado del verano (2011)
Jurado de TV Cofrade (2008 – היום)
Desechos (2010)
A las once (2009)
Tú eliges (2009)
¿Infidelidad? (2007)
La caja (2007)
Palomita mía (2006)
La familia española (2006)
La china (2005)
El hambre (2005)
La nevera (2005)
La maldad de las cosas (2005)
Un dulce despertar (2005)
Un buen día (2005)
Monógamo sucesivo (2005)
Te llevas la palma (2004)
238 (2003)
Colours (2003)
Octavia (2002)
La balsa de piedra (2002)
Amnèsia (2002)
Piedras (2002)
Venganza (2002)
V.O. (2001)
El pan de cada día (2000)
Asfalto (2000)
Ataque verbal (1999)
Manolito Gafotas (1999)
הכל אודות אמא (1999)
Hongos (1999)
La primera noche de mi vida (1998)
El grito en el cielo (1998)
Perdona bonita, pero Lucas me quería a mí (1997)
La vida siempre es corta (1994)
פילמוגרפיה > כבמאית

Del lado del verano (2011)
A las once (2009)
Tú eliges (2009)
La familia española (2006)
La China (2005)
Te llevas la palma (2004)
V.O. (2001)
פילמוגרפיה > כתסריטאית

A las once (2009)
Tú eliges (2009)
La China (2005)
Te llevas la palma (2004)
פרסים

2009:
זוכת Premios del Público TV על תפקידה בסדרה La que se avecina.
2006:
זוכת פרס Telón Chivas למשחק הקומי הטוב ביותר, על תפקידה ב-Las que faltaban.
מדליית זהב באומנויות מטעם ממשלת הקהילה האוטונמית של האיים הקנריים.
תואר "בת מועדפת" של עיר הולדתה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה.
1999:
מועמדת לפרס גויה לתגלית השנה (שחקנית), על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
מועמדת למדליית Círculo de Escritores Cinematográficos, על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
זוכת פרס איגוד השחקנים הספרדי על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
מועמדת לפרס Premios Satellite על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
מועמדת לפרס Premios Chlotrudis על תפקידה בסרט "הכל אודות אמא".
אולג שאטוב

אולג אלכסנדרוביץ' שאטוב (ברוסית: Оле́г Алекса́ндрович Ша́тов; נולד ב־29 ביולי 1990) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הקשר התקפי. ייצג את נבחרת רוסיה במונדיאל 2014 וביורו 2016.
ב־2024 מונה לאמן את אורל.
קריירה > משחק

שאטוב החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל אורל. הוא גדל במחלקת הנוער שלה וב-2007 קודם לקבוצה הבוגרת. בשנת 2011 עבר לקבוצת אנז'י מחצ'קלה. לאחר עונה אחת באנז'י עבר לזניט סנקט פטרבורג.
בפברואר 2018 הושאל למשך עונה אחת בקבוצת קרסנודאר. את שערו הראשון במדי קרסנודאר הבקיע במשחק הניצחון של קרסנודאר נגד קבוצתו הקודמת, זניט, ב-7 באפריל 2018. ביולי 2018 חזר לזניט וביולי 2020 מונה לקפטן הקבוצה, באופן זמני, במשחקה של זניט נגד רוסטוב במחזור 30 של עונת 2019/2020.
ביולי 2020 עבר לקבוצת רובין קאזאן שבהדרכת לאוניד סלוצקי. את שער הבכורה במדי קאזאן ערך במשחק המחזור התשיעי נגד רוטור וולגוגרד כשהבקיע בעיטת עונשין, בספטמבר 2020. בנובמבר 2021 שוחרר מהקבוצה.
בפברואר 2022 חזר לאורל, במדיה שיחק עד לפרישתו ממשחק כשנה לאחר מכן.
קריירה > אימון

שאטוב החל את קריירת האימון שלו במועדון בו גדל, כשצורף לצוות האימון של מועדון הכדורגל אורל ביוני 2024 ושימש כעוזר מאמן. בנובמבר 2024 מונה למאמן הקבוצה.
נבחרת

בשנת 2010 זומן שאטוב לנבחרת הצעירה של רוסיה, שיחק במדיה 15 משחקים והבקיע 4 שערים.
בנבחרת הלאומית של רוסיה שיחק שאטוב מאז פברואר 2013. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול איסלנד, הוא נכנס כשחקן מחליף בדקה 46 והבקיע שער בדקה 66. שאטוב היה בסגל נבחרת רוסיה למונדיאל 2014, השתתף בכל שלושת משחקי הנבחרת בטורניר. הוא זומן גם ליורו 2016 והשתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
הישגים

אליפות רוסיה - 2015, 2019, 2020
גביע רוסיה - 2016
הסופר קאפ הרוסי בכדורגל - 2015, 2016
לואיג'י די מאיו

לואיג'י די מאיו (באיטלקית: Luigi Di Maio; נולד ב-6 ביולי 1986) הוא פוליטיקאי איטלקי אשר כיהן כמנהיג תנועת חמשת הכוכבים, כמשנה לראש ממשלת איטליה ושר החוץ וכן כחבר בית הנבחרים של איטליה.
ביוגרפיה

די מאיו נולד באבלינו, הבכור מבין שלושה ילדים. אביו היה קבלן בניין ופעיל במפלגה הנאו-פשיסטית MSI-DN ואמו מורה לאיטלקית ולטינית. הוא עבד כעיתונאי עצמאי ולמד משפטים באוניברסיטת נאפולי פדריקו השני, אך לא סיים את התואר. ב-2010 התמודד ללא הצלחה בבחירות למועצת עיריית Pomigliano d'Arco (אנ') שבמטרופולין נאפולי.
ב-2013 נבחר לחבר בבית הנבחרים של איטליה כנציג מחוז קמפניה 1. בתחילת כהונתו נבחר לסגן יושב ראש בית הנבחרים והיה בכך לצעיר ביותר שמכהן בתפקיד.
בספטמבר 2017 נבחר למנהיג תנועת חמשת הכוכבים במקומו של מייסד המפלגה, בפה גרילו, ולנציגה לראשות הממשלה לקראת הבחירות הכלליות ב-2018. בבחירות אלו, זכתה המפלגה בכ-35% מהמושבים בפרלמנט, יותר מכל מפלגה אחרת.
לאחר הבחירות גיבש קואליציה עם מפלגת הליגה הימנית ומנהיגה מתאו סלביני, הם הסכימו על ג'וזפה קונטה כראש הממשלה בעוד שניהם ישמשו כסגניו.
לאחר נפילת הממשלה האיטלקית באוגוסט 2019, הוקמה ממשלה בשיתוף מפלגת חמשת הכוכבים והמפלגה הדמוקרטית, שבה די מאיו משמש כסגן ראש הממשלה וכשר החוץ. עם זאת, לאחר צניחה ממושכת בסקרים הודיע די מאיו בינואר 2020 על התפטרותו מראשות המפלגה.
הוא התמודד כראש רשימת מחויבות אזרחית מסגרת הבחירות הפרלמנטריות באיטליה בשנת 2022 וכחלק קואליציית שמאל-מרכז, אך הפסיד בבחירות.
הערות שוליים

↑  Luigi Di Maio: the face of Italian populism, ‏thelocal.it‏, 24 בפברואר 2018
1 2  Italy’s Five Star leader faces credibility test as election looms, פיננשל טיימס, 15 בינואר 2018
↑  Italy's 5-Star names youthful new leader as election nears, רויטרס, 23 בספטמבר 2017
↑  מפלגת חמשת הכוכבים האיטלקית זכתה בכ-30% מהמושבים בפרלמנט, באתר כלכליסט, 5 במרץ 2018
↑  הכוכב הצעיר של הפוליטיקה האיטלקית התרסק: "סוף תקופה", באתר וואלה, 23 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810544521205606  GND: 1136489428  ICCU: CFIV343633  ISNI: 0000 0004 9794 8331  LCCN: n2017067016  SUDOC: 264728041  VIAF: 2258150032983311180007   WorldCat (עם VIAF): 2258150032983311180007
אנריקו לטה

אנריקו לטה (באיטלקית: Enrico Letta; נולד ב-20 באוגוסט 1966 בפיזה, טוסקנה) הוא כלכלן ומדינאי איטלקי שכיהן כראש ממשלת איטליה במשך כשנה (אפריל 2013 - פברואר 2014), מטעם המפלגה הדמוקרטית האיטלקית, מפלגת שמאל - מרכז הגדולה באיטליה.
קורות חיים

בצעירותו היה לטה חבר במפלגה הנוצרית-דמוקרטית. בגיל 32 היה לשר הצעיר ביותר בממשלות איטליה מאז מלחמת העולם השנייה, וכיהן כשר לענייני אירופה (בשנים 1998-1999) בממשלת המרכז-שמאל של מאסימו ד'אלמה וכשר התעשייה (בשנים 1999-2001) בממשלותיהם של ד'אלמה וג'וליאנו אמאטו. בבחירות של 2001 נבחר לראשונה לפרלמנט מטעם המפלגה "מרגריטה - דמוקרטיה היא חופש", שעמדה בראש גוש המרכז-שמאל, אך הפסידה בבחירות.
בשנים 2004–2006 כיהן כחבר בפרלמנט האירופי, ועם חזרת גוש המרכז-שמאל לשלטון בראשותו של רומנו פרודי ב-2006 כיהן כמזכיר מועצת השרים, עד נפילת ממשלת פרודי ב-2008.
ב-2007, כשקמה המפלגה הדמוקרטית ממיזוג של מספר מפלגות מרכז-שמאל, התמודד לטה על ראשה, והגיע למקום השלישי עם כ-11 אחוזים מהקולות. בבחירות על ראשות המפלגה ב-2009 תמך בפייר לואיג'י ברסאני שניצח בהן, ואחר כך נבחר לטה לסגן מזכיר המפלגה.
אחרי הבחירות שהתקיימו בפברואר 2013, בהן זכתה המפלגה הדמוקרטית בראשותו של ברסאני במספר הגדול ביותר של מושבים אך לא הצליחה להקים קואליציה, נכנסה איטליה לתקופה של כאוס פוליטי. לאחר שברסאני נכשל בניסיון להקים ממשלה, ואף נכשל בקידום מועמדותו של פרודי לנשיאות, הוא התפטר מראשות המפלגה. הנשיא ג'ורג'ו נפוליטנו, שלנוכח אי ההצלחה של הפרלמנט החדש לבחור לו מחליף נבחר לכהונה נוספת, הטיל ב-24 באפריל על לטה להקים ממשלה חדשה.
לטה הצליח להקים קואליציה יחד עם מפלגת הימין של סילביו ברלוסקוני, ומפלגת המרכז של ראש הממשלה הקודם מריו מונטי (אך בלא ששניהם כיהנו בממשלה), וממשלתו הושבעה ב-28 באפריל 2013. ב-14 בפברואר 2014 הגיש לטה את התפטרותו מהתפקיד, לאור הדחתו מהנהגת המפלגה הדמוקרטית האיטלקית, לאחר שיריבו, מתאו רנצי, נבחר להחליפו בראשות המפלגה. ב-22 בפברואר 2014 סיים לטה את כהונתו.
לאחר התפטרותו, לטה פרש בתחילה מהפוליטיקה, ועזב את איטליה כדי לקבל מינוי כדיקן של בית הספר לעניינים בינלאומיים בסיינס פו בפריז . במרץ 2021, מזכיר הפלגה הדמוקרטית, ניקולה זינגארטי, התפטר מתפקידו לאחר מתח גובר בתוך המפלגה. חברים בולטים רבים במפלגה ביקשו מלטה להפוך למנהיג החדש; לאחר מספר ימים הודיע לטה כי יחזור לאיטליה כדי לקבל את המועמדות, והוא נבחר למזכיר חדש ב-14 במרץ 2021. ב-4 באוקטובר 2021, נבחר לטה לבית הנבחרים של איטליה כנציג מחוז סיינה.
מפלגתו תמכה בממשלת האחדות של מריו דראגי. היה מדובר בממשלת טכנוקרטית שזכתה לתמיכת רוב סיעות הפרלמנט האיטלקי.
בשנת 2022, לקראת הבחירות הפרלמנטריות באיטליה. הוא עמד בראש קואליציה המרכז שמאל. במערכת הבחירות, הקואליציה לא השיגה רוב ומפלגתו הייתה השנייה בגודלה. לטה הודה בתבוסה והתפטר מתפקיד מזכיר המפלגה.
הערות שוליים

↑   ראש ממשלת איטליה אנריקו לטה התפטר מתפקידו, באתר הארץ, 13 בפברואר 2014
| ראשי ממשלת איטליה |
| --- | --- | --- |
| ממלכת איטליה | קמילו בנסו די קאבור • בטינו ריקאסולי • אורבנו רטאצי • לואיג'י קרלו פאריני • מרקו מינגטי • אלפונסו פררו לה מרמורה • בטינו ריקאסולי • אורבנו רטאצי • לואיג'י פדריקו מנבראה • ג'ובאני לנצה • מרקו מינגטי • אגוסטינו דפרטיס • בנדטו צ'ארולי • אגוסטינו דפרטיס • בנדטו צ'ארולי • אגוסטינו דפרטיס • פרנצ'סקו קריספי • אנטוניו סטראבה • ג'ובאני ג'וליטי • פרנצ'סקו קריספי • אנטוניו סטראבה • לואיג'י פלוקס • ג'וזפה סראצ'ו • ג'וזפה צנארדלי • ג'ובאני ג'וליטי • תומזו טיטוני • אלסנדרו פורטיס • סידני סונינו • ג'ובאני ג'וליטי • סידני סונינו • לואיג'י לוצאטי • ג'ובאני ג'וליטי • אנטוניו סלנדרה • פאולו בוזלי • ויטוריו אמנואלה אורלנדו • פרנצ'סקו סבריו ניטי • ג'ובאני ג'וליטי • איוונואה בונומי • לואיג'י פאקטה • בניטו מוסוליני • פייטרו באדוליו • איוונואה בונומי • פרוצ'ו פארי • אלצ'ידה דה גספרי |    |
| הרפובליקה האיטלקית | אלצ'ידה דה גספרי • ג'וזפה פלה • אמינטורה פנפאני • מריו שלבה • אנטוניו סניי • אדונה צולי • אמינטורה פנפאני • אנטוניו סניי • פרננדו טמברוני • אמינטורה פנפאני • ג'ובאני לאונה • אלדו מורו • ג'ובאני לאונה • מריאנו רומור • אמיליו קולומבו • ג'וליו אנדראוטי • מריאנו רומור • אלדו מורו • ג'וליו אנדראוטי • פרנצ'סקו קוסיגה • ארנלדו פורלאני • ג'ובאני ספאדוליני • אמינטורה פנפאני • בטינו קרקסי • אמינטורה פנפאני • ג'ובאני גוריה • צ'יריאקו דה מיטה • ג'וליו אנדראוטי • ג'וליאנו אמאטי • קרלו אזליו צ'אמפי • סילביו ברלוסקוני • למברטו דיני • רומנו פרודי • מאסימו ד'אלמה • ג'וליאנו אמאטו • סילביו ברלוסקוני • רומנו פרודי • סילביו ברלוסקוני • מריו מונטי • אנריקו לטה • מתאו רנצי • פאולו ג'נטילוני • ג'וזפה קונטה • מריו דראגי • ג'ורג'ה מלוני |    |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810531712405606  BIBSYS: 1022745  BNE: XX5039663  BnF: cb131742837 (data)  CANTIC: a11072647  GND: 1037919971  ICCU: IEIV040911  ISNI: 0000 0000 7836 4729  LCCN: n97101525  LNB: 000336280  NKC: mzk2004231054  NLA: 42190490  RERO: 02-A006388846  SUDOC: 03520687X  Trove: 1457045  VcBA: 495/381145  VIAF: 90217751   WorldCat (עם VIAF): 90217751 
ערך זה הוא קצרמרבנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מכון נילס בוהר

| --- | --- |
מכון נילס בוהר ב-2005
מכון נילס בוהר ב-2005
 מכון מחקר
 על שם:  נילס בוהר 
 תקופת הפעילות:  3 במרס 1921 – הווה
 קמפוס:  מכון/הפקולטה למדעים/אוניברסיטת קופנהגן
 בעלי תפקידים
 סגל:  130
 סטודנטים
 :  400
 סטודנטים לתואר שלישי:  100
 מיקום
 מיקום:  קופנהגן, דנמרק דנמרק
 מדינה:  דנמרק דנמרק
 קואורדינטות:  55°41′49″N 12°34′18″E﻿ / ﻿55.696944444444°N 12.571666666667°E﻿ / 55.696944444444; 12.571666666667
 The Niels Bohr Institute
  (למפת קופנהגן מוגדלת) מכון נילס בוהר(למפת קופנהגן רגילה) מכון נילס בוהר
 
מכון נילס בוהר (באנגלית: The Niels Bohr Institute; בדנית: Niels Bohr Institutet) הוא מכון מחקר בפקולטה למדעים באוניברסיטת קופנהגן. המכון נחנך ב־3 במרץ 1921 על ידי פרופסור נילס בוהר, חתן פרס נובל לפיזיקה, אשר בשנת 1913 יצר את המודל האטומי פורץ הדרך שהיווה את הבסיס להבנה כיצד בנוי העולם. בהמשך המודל היה בסיס למכניקת הקוונטים, שחוללה מהפכה בהתפתחות הטכנולוגית. המכון מאורגן בעשרה מדורי מחקר העוסקים במגוון רחב של תחומי פיזיקה; אסטרונומיה, אסטרופיזיקה, ביופיזיקה, פיזיקה של חומר מעובה, פיזיקה של קרח, אקלים וכדור הארץ, פיזיקה של מצב מוצק, גאופיזיקה, פיזיקה קוונטית ופיזיקה של חלקיקים, מדע אלקטרוני, ננו-טכנולוגיה וביו-פיזיקה.
במכון נילס בוהר פועלים מספר מרכזי מחקר: המרכז לרשתות קוונטיות היברידיות, המרכז לקרח ואקלים, המרכז לפיזיקה יישומית – גילוי, המרכז למכשירים קוונטיים, מרכז השחר הקוסמי, המרכז לחומר אפל, המרכז למודלים חיים, מרכז נילס בוהר לאקדמיה בינלאומית, המרכז לקבלת החלטות בנושא תאי גזע והמרכז הדני לאופטיקה קוונטית.
במכון יש כ־130 חוקרים, 70 צוותים מנהליים וטכניים, 100 סטודנטים לתואר שלישי ו־400 סטודנטים. איגוד הפיזיקה הארופאי (אנ') (EPS), הכריז על מכון נילס בוהר כאתר היסטורי בעל חשיבות בינלאומית רבה להתפתחויות בפיזיקה ומחקר. המכון נבחר על בסיס זה: "כאן נוצר היסוד של הפיזיקה האטומית והפיזיקה המודרנית בסביבה מדעית יצירתית בהשראת נילס בוהר בשנות העשרים והשלושים".
מכון נילס בוהר בבלדמסוויב בקופנהגן שימש לא פחות מארבעה זוכי פרס נובל; נילס בוהר זכה בפרס נובל בשנת 1922 על מודל החלוץ שלו של האטום, ג'ורג' דה הוושי קיבל את פרס נובל לכימיה בשנת 1943 על עבודתו החלוצית ברפואה גרעינית, ובשנת 1975 קיבלו אגה בוהר ובן מוטלסון את פרס נובל לפיזיקה על מודל מבנה הגרעין האטומי.
רקע היסטורי

המכון הוקם בשנת 1921, כמכון לפיזיקה תאורטית של אוניברסיטת קופנהגן, על ידי הפיזיקאי התאורטי הדני נילס בוהר, שהיה בצוות אוניברסיטת קופנהגן מאז שנת 1914, ודחף להקמתו מאז מונה לפרופסור בשנת 1916. במלאת 80 שנה להולדתו של נילס בוהר – 7 באוקטובר 1965 – הפך שם המכון באופן רשמי ל"מכון נילס בוהר". חלק גדול מהמימון המקורי הגיע מקרן צדקה של מבשלת קרלסברג, ומאוחר יותר מקרן רוקפלר.
במהלך שנות העשרים והשלושים של המאה העשרים, המכון היה מרכז הדיסציפלינות המתפתחות של פיזיקה אטומית ופיזיקה קוונטית. פיזיקאים מרחבי אירופה, ולעיתים גם מחוצה לה, ביקרו לעיתים קרובות במכון כדי לשוחח עם בוהר על תאוריות וגילויים חדשים. הפרשנות של קופנהגן למכניקת הקוונטים נקראת על שם העבודה שנעשתה במכון בתקופה זו.
ב־1 בינואר 1993 אוחד המכון עם המצפה האסטרונומי, מעבדת אורסטד והמכון הגיאופיזי. המכון החדש שהתקבל שמר על שמו, מכון נילס בוהר.
מדליית הכבוד

מדליית הכבוד של מכון נילס בוהר נוסדה בשנת 2010 לציון 125 שנה להולדתו של נילס בוהר. המדליה מוענקת מדי שנה לחוקר מצטיין במיוחד הפועל ברוחו של נילס בוהר: "חוקר מצטיין במיוחד שעובד ברוחו של נילס בוהר: שיתוף פעולה בינלאומי וחילופי הידע". מדליית הכבוד של מכון נילס בוהר מכבדת אנשים אשר תורמים תרומה יוצאת דופן למחקר מדעי בתחומי הפיזיקה, אשר בנוסף לפיזיקה בסיסית, משתרעת על אסטרונומיה, גאופיזיקה, ביופיזיקה וננופיזיקה. מדליית הכבוד מוענקת לאנשים שקשורים במכון נילס בוהר בקריירה שלהם או שעבדו בשיתוף פעולה הדוק עם קבוצות מחקר במכון.
נילס בוהר היה אחד המדענים החשובים ביותר של המאה העשרים. בשנת 1913 פרסם את שלושת מאמריו המפורסמים על המודל האטומי. בניגוד לפיזיקה הקלאסית, הוא הניח שאלקטרונים יכולים לנוע רק במסלול מסוים וכי הם שחררו או ספגו קרינה כאשר הם עברו ממסלול למסלול אחר. התאוריות שלו יצרו מהפכה בפיזיקה.
המדליה עוצבה על ידי הפסל רייק ראבן (Rikke Raben) עבור מכון נילס בוהר בשנת 2010. המדליה עשויה מכסף במטבעה הדנית המלכותית / הבנק הלאומי. האיור הקדמי מורכב מדיוקן של נילס בוהר, האטום והכוכבים. האיור האחורי מעוצב בהשראת שני ציטוטים של בוהר, המחברים את השקפתו האתית של נילס בוהר על המחקר ואת האידיאל שלו לגבי עולם פתוח עם שיתוף חופשי בידע ושיתוף פעולה בינלאומי:
"במה אנו בני האדם תלויים בסופו של דבר? אנו תלויים במילים שלנו. אנו תלויים בשפה. המשימה שלנו היא להעביר חוויה ורעיונות לאחרים."
"כשמחפשים אחר הרמוניה בחיים אסור לשכוח שבדרמת הקיום אנחנו עצמנו גם שחקנים וגם צופים."
בחלק האחורי מופיעים שני ציטוטים "אחדות הידע" - כותרת הרצאה שניתנה על ידי בוהר באוניברסיטת קולומביה בשנת 1954. והציטוט "Nosce te ipsum" הוא לטיני (במקור תרגום מיוונית) ופירושו "דע את עצמך". ציטוט זה מקורו במימרה מדלפי (147 אמרות). אפוריזם שניתן על ידי פיתיה (האורקל מדלפי) וחקוקה על גבי הפורטיקו במקדש אפולו ביוון.
מדליית הכבוד > זוכי המדליה

2010 ליאו קדנוף (אנ')
2011 אנדריי גיים
2012 חואן איגנסיו סיראק סאסטורין (אנ')
2013 פביולה ג'יאנוטי
2014 ג'רום צ'אפלז
2015 בריאן שמידט
2016 חרארד 'ט הופט
2017 יורגן שוקראפט
2019 דייוויד רוברט נלסון (אנ')
2020 פול שטיינהרדט (אנ')
2021 ג'ון אי (אנ')
ראו גם

אתר איגוד הפיזיקה הארופאי (באנגלית)
הערות שוליים

↑  Niels Bohr Institute appointed Historic Site, Niels Bohr Institute, 02 December 2013.
↑  Bohr Institute" in John L. Heilbron, The Oxford Companion to the History of Modern Science (Oxford University Press, 2003), ISBN 978-0199743766, pp. 103–104. Excerpts available at Google Books.
↑  Abraham Pais, "Physics in Denmark: The First Four Hundred Years", lecture delivered March 6, 1996, reprinted at Nobelprize.org, February 21, 2002.
↑  Aage Petersen, 'the philosophy of Niels Bohr' in Bulletin of the Atomic Scientists, 1963, XIX,7, p.10. It is quoted on the inside of the medal box.
↑  Leo Kadanoff receives the Niels Bohr Institute's first honorary medal, Niels Bohr Institute, 01 November 2013.
↑  Andre Geim receives Niels Bohr Institute Medal of Honour, 2011, Niels Bohr Institute, 08 December 2011.
↑  Professor Ignacio Cirac receives the Niels Bohr Institute Medal of Honour, Niels Bohr Institute, 09 January 2013.
↑  Fabiola Gianotti awarded the Niels Bohr Institute Medal of Honour, 2013, Niels Bohr Institute, 01 November 2013.
↑  Jérôme Chappellaz receives the Niels Bohr Institute’s Medal of Honour, Niels Bohr Institute, 26 November 2014.
↑  Brian Schmidt receives the Niels Bohr Institute Medal of Honour, 2015,  Niels Bohr Institute, 29 January 2016.
↑  Gerard ’t Hooft receives the Niels Bohr Institute Medal of Honour, 2016, Niels Bohr Institute, 30 November 2016.
↑  Jürgen Schukraft receives the Niels Bohr Institute Medal of Honour, 2017, Niels Bohr Institute, 22 November 2017.
↑  Prof. David R. Nelson is awarded the Niels Bohr Institute Medal of Honour for 2019, Niels Bohr Institute, 10 December 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307154105171  BIBSYS: 90071514  CiNii: DA02596896  GND: 112276-9  ISNI: 0000 0001 0656 8287  LCCN: n88083367  LNB: 000188231  NKC: ko20231179927  RERO: 02-A005495873  S2AuthorId: 103292869  VIAF: 123257405   WorldCat (עם VIAF): 123257405
עומאן

ערך זה עוסק במדינה במזרח התיכון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דקלי קוקוס על קו החוף של העיר הדרומית סלאלה (صلالة)
סופת חול בעומאן, צילום לוויין
סולטנות עוּמאן (בערבית: سلطنة عُمان, סַלְטנת עֻמַאן) היא מדינה מזרח-תיכונית, בחלק הדרומי-מערבי של אסיה, בדרום-מזרח חצי האי ערב. היא גובלת באיחוד האמירויות הערביות בצפון-מערב, בערב הסעודית במערב, בתימן בדרום-מערב, בים הערבי בדרום ובמזרח, ובמפרץ עומאן במזרח ובצפון. הדת הרשמית בעומאן היא האסלאם, והשפה הרשמית היא הערבית.
היא גם חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.