חוקיות כפירה באסלאם לפי מדינה
פקיסטן

בהקדמה של חוקת הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן נאמר כי "המדינה תפעיל את סמכויותיה באמצעות נציגי העם הנבחרים כאשר עקרונות הדמוקרטיה, החירות, השוויון, הסובלנות והצדק החברתי, כפי שהובעו על ידי האסלאם יישמרו במלואם". בהמשך ההקדמה מתואר כי יובטחו בכל שטח תחת סמכותה של ממשלת המדינה "זכויות יסוד" שכוללות "שוויון מעמד, של הזדמנויות בפני החוק וצדק חברתי, כלכלי, פוליטי, חופש המחשבה, הביטוי, האמונה, הפולחן וההתאגדות, בכפוף לחוק ולמוסר הציבורי". בחלק א' בפסקת "מבוא" מוצהר בסעיף 2 כי "האסלאם היא דת המדינה של פקיסטן", בחלק ב' בפסקת "זכויות יסוד ועקרונות מדיוניות" בסעיף 8 כי "חוקים שאינם עולים בקנה אחד עם או פוגעים בזכויות יסוד יהיו בטלים", בסעיף 19 לפסקה מתואר כי "לכל אזרח תהיה הזכות לחופש דיבור וביטוי, בכפוף לכל הגבלה סבירה המוטלת בחוק למען תהילת האסלאם", בסעיף 20 על "החופש להכריז על דת ולנהל מוסדות דת בכפוף לחוק, לסדר הציבורי ולמוסר לכל אזרח תהיה הזכות להכריז על דתו, לעסוק בה ולהפיץ אותה", בסעיף 22 על "אמצעי הגנה באשר למוסדות חינוך לדת" כי "לא יידרש אדם שלומד במוסד חינוך כלשהו לקבל הוראת דת, או לקחת חלק בטקס דתי כלשהו, ​​או להשתתף בפולחן דתי, אם ההוראה, הטקס או הפולחן האמורים מתייחסים לדת שאינה שלו", בסעיף 25 לפסקה מצהירה החוקה על "שוויון האזרחים" באומרה כי "כל האזרחים שווים בפני החוק וזכאים להגנה שווה בחוק", בסעיף 27 על "הגנה מפני אפליה בשירותים" שמצהיר כי אף אזרח שכשיר למינוי כל שהוא עבור שירות פקיסטן "לא יופלה על רקע דת" בין עילות נוספות כאשר במקביל, בחלק ג' של החוקה תחת הכותרת "הפדרציה של פקיסטן" בפרק 1 בפסקת "הנשיא" בסעיף 41 נקבע כי "אדם לא יהיה כשיר להיבחר לנשיא אלא אם כן הוא מוסלמי".
על אף הזכויות הרבות שמוענקות דה יורה בחוקה, גישה לירושה וזכויות קניין עבור כופרים באסלאם בוטלו בפקיסטן דה פקטו מאז 1963. לא קיים חוק שמפליל במפורש כפירה באסלאם במדינה, על אף ניסיון של הצעת חוק שהוגשה בפרלמנט הפקיסטני בשנת 2007 להפליל כפירה באמצעות ענישה של גברים כופרים בעונש מוות ונשים כופרות במאסר עולם עם הזדמנות להינצל מהעמדה לדין במשך 3 ימים באמצעות הבעת חרטה פומבית, שלא נתקלה בהתנגדות מצד הממשלה אבל לא נחקקה לבסוף. עם זאת, הפללה של כפירה והבעת ביקורות נגד האסלאם הופללו לאורך השנים בדרך עקיפה באמצעות הסעיפים המחמירים ביותר (אנ') של פקיסטן ביחס לאיסור "חילול קודש האסלאם" שמפורשים באופן רחב ומשומשים לעיתים קרובות נגד כל מעשה שעלול להיחשב כ-"פוגעני מבחינה אסלאמית". לפי סעיף 295 (א) לחוק העונשין של המדינה, בין סעיפים נוספים, כל מוסלמי פקיסטני שחש כי "רגשותיו האסלאמיים נפגעו, במישרין או בעקיפין, מכל סיבה או כל פעולה של אזרח פקיסטני אחר", יכול להאשים אותו ב-"חילול קודש האסלאם" ובכך יפתח נגדו תיק פלילי. סעיפי איסור "חילול קודש האסלאם" של פקיסטן הוגדרו לאורך השנים כבעייתיים הן בתוכן שלהם והן ביישום שלהם והיוו מקור לעימותים ורציחות רבות מאז שנות ה-80 של המאה ה-20. השר הפדרלי לענייני מיעוטים, שהבז בהטי (אנ'), נרצח ב-2 במרץ 2011 בשל עמדתו הנחרצת נגד קיומם של הסעיפים בחוק העונשין של המדינה ומושל מחוז פנג'אב, סלמאן טאסיר (אנ'), נרצח על ידי שומר הראש שלו ב-4 בינואר 2011 על רקע ההתנגדות שלו לעמידה של טאסיר לצידה של נאשמת פקיסטנית נוצרייה שהורשעה ב-"חילול קודש האסלאם". לדברי ארגונים זרים רבים האשמות על רקע הסעיפים מועלות לעיתים קרובות על בסיס חוסר ראיות על מנת "לשמש באופן גורף לרדיפת מיעוטים לא-מוסלמיים ולנקמות על רקע סכסוכים אישיים" בעוד שעדויות רבות תיעדו שהסעיפים מפרים זכויות אדם ועודדו מוסלמים פקיסטניים רבים לרדוף לא-מוסלמים. בין 1987 לפברואר 2021 לפחות 1,855 פקיסטניים הועמדו לדין על רקע הסעיפים. לעיתים קרובות אלה שנאשמים על רקע הסעיפים מהווים מטרה של פרעות המון מוסלמי זועם שמתנקש בחייהם באכזריות עוד לפני שהם נעמדים למשפט. בינואר 2023 האספה הלאומית של פקיסטן הצביעה עבור החמרת העונשים של הפרת סעיפי איסור "חילול קודש האסלאם" והעבירה פה אחד הצעה שהחמירה את הענישה של מי שיורשעו בעבירה שתתפרש כ-"העלבת בני לוויו, נשותיו ובני משפחתו של מוחמד" מ-3 שנים ל-10 שנות מאסר עם קנס של מיליון רופי פקיסטני. החקיקה עוררה דאגה נוספת בקרב קהילות לא-מוסלמיות שהצהירו כי היא עלולה לתדלק פגיעה בזכויות שלהם ולשמש כמטרה לרדיפות נוספות של לא-מוסלמים במדינה. נושא נוסף של רדיפת לא-מוסלמים שקיים באופן רחב במדינה הוא כפיית התאסלמות על ידי מוסלמים נגד לא-מוסלמים שדווחה כמי שנמצאת במגמת עלייה בעיקר בקרב נערות פקיסטניות נוצריות והינדיות (אנ'), כאשר כ-1,000 נערות מקהילות לא-מוסלמיות דווחו בשנת 2020 כמי שנאלצות להתאסלם בכפייה בעקבות חטיפות ואיומי מוות על בסיס שנתי כתוצאה מרדיפה על ידי מוסלמים, נישאות להם בכפייה והופכות לקורבנות אונס שלהם.
לפי סקר שנערך ב-2010 על ידי מרכז המחקר פיו, 76% מהנשאלים המוסלמים הפקיסטניים תמכו בעונש מוות למי שכופרים באמונה באסלאם. באותה שנה, הכריז בית המשפט השרעי הפדרלי (אנ') של פקיסטן שכפירה באסלאם היא עבירה פלילית שאסורה על רקע היותה חלק מעבירות "חודוד" האסלאמיות אשר לפי סעיף 203 של החוקה בפסקת "בית המשפט השרעי הפדרלי" בית המשפט "רשאי לדרוש ולבחון את תיעודו של כל מקרה שהוכרע על ידי כל בית משפט פלילי לפי כל דין הנוגע לאכיפת עבירות חודוד". לבית המשפט השרעי הפדרלי קיימת סמכות שיפוט בלעדית בענייניים של עבירות "חודוד" ואין בית משפט או חקיקה שיכולים להתערב בסמכות השיפוט שלו או לבטל את החלטותיו, בזמן שבית המשפט השרעי רשאי לבטל כל חקיקה שנחשבת כ-"לא עולה בקנה אחד עם עקרונות האסלאם". הפרה של עבירות "חודוד" נאכפות על מוסלמים ולא-מוסלמים כאחד על אף שזו איננה האמונה שלהם, בעוד שנאשמים לא-מוסלמים מועמדים מראש לדין ממעמד נחות יותר בניגוד למוסלמים. לא-מוסלמים רשאים להעיד בעת העמדה לדין על רקע עבירת פשעי "חודוד" רק אם הקורבן הוא גם לא-מוסלמי. עדויות של נשים, מוסלמיות או לא-מוסלמיות, אינן קבילות במקרים של העמדות לדין על רקע עבירות "חודוד". כתוצאה מהסמכות של בין המשפט על לא-מוסלמים, כל קיום של יחסי מין מחוץ לנישואים בהסכמה בקרב לא-מוסלמים נחשבים להפרה של עבירות "חודוד", בעוד שבמקרי אונס אם אישה לא יכולה להוכיח את היעדר ההסכמה באירוע, קיים סיכון שהיא עשויה להיות מואשמת בהפרה של עבירות "חודוד" ביחס לזנות או ניאוף, כאשר העונש המרבי על עבירה זו היא הצלפת מלקות או סקילה פומבית באבנים.
ברחבי העולם מספר ניכר של פעילים כופרים באסלאם הם מפקיסטן בהם הסופר אבן ווראק (אנ'), הפעילה החברתית פאוזיה איליאס ומייסדי הארגון "מוסלמים לשעבר של צפון אמריקה" שרה היידר (אנ') ומוחמד סייד (אנ') שעברו להתגורר בארצות הברית. סוכנים מטעם ממשלת פקיסטן תוארו במשך השנים כמי שמנסים לדכא באופן פעיל את האקטיביזם של הפעילים הכופרים המתהווה באינטרנט על ידי חדירה לקבוצות של מוסלמים שעבר, דיכוי באמצעות חסימת גישה למרחבים בטוחים מקוונים ולא מקוונים לחופש ביטוי עבור מוסלמים לשעבר ורדיפה על ידי חטיפות ואיומים בהעמדות לדין על ידי הצדקה של הפרת סעיפי "חילול קודש האסלאם".