stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיים הר-זהב
הערות שוליים

1 2 3  הבלוג של חיים הר-זהב
↑  חיים הר-זהב, "ב-9:07 קיבלתי הודעה על פרוץ המלחמה. סימסתי לסודרי: 'תקדמו את כולם צפונה'", באתר אייס, 12 ביולי 2016
↑  לי-אור אברבך, ‏ההסתדרות מחיה באינטרנט את המותג העיתונאי "דבר", באתר גלובס, 24 בנובמבר 2015
↑  נועה פרייס‏, למרות הפירוק: רשות השידור ממשיכה לגייס עיתונאים, באתר וואלה, 25 באוגוסט 2016
↑  גל פרל פינקל, אתו ללבנון: ספר חדש על מלחמה שבחרנו (ואסור) לשכוח, באתר זמן ישראל, 17 בדצמבר 2019
↑  דני זקן, ‏בעקבות המלצת הוועדה: צה"ל יעניק אות מערכה לתקופת מלחמת לבנון הראשונה, באתר גלובס, 4 בנובמבר 2020
↑  אריק בנדר, ‏בדרך לכנסת? העיתונאי והסופר שיתמודד בפריימריז במפלגת העבודה, באתר מעריב אונליין, 26 בינואר 2021
↑  חיים הר־זהב, הוא הרים ידיים ונופף בדגל לבן. מפקד בכיר אמר: בצעו ירי על מנת, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2024
↑   שניר קליין, חיים הר-זהב, האחווה והרעות לא יכולות להיות הצדקה לפשעי מלחמה, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007933389805171  VIAF: 21158066360008430715   WorldCat (עם VIAF): 21158066360008430715
מוזיאון הסובלנות

| --- | --- |

המוזיאון מכיוון כיכר החתולות
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  מרכז שמעון ויזנטל 
 מייסדים:  מרכז שמעון ויזנטל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2004 – 2024 (משוער)
 תאריך פתיחה רשמי:  ספטמבר 2024
 עלות:  260,000,000 דולר אמריקאי 
 אדריכל:  אידאס 
 מידות
 שטח:  16,000 מ"ר 
 קומות:  4 
 
 קואורדינטות:  31°46′46″N 35°13′12″E﻿ / ﻿31.779527777778°N 35.220055555556°E﻿ / 31.779527777778; 35.220055555556
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים מוגדלת) מוזיאון הסובלנות(למפת ירושלים רגילה) מוזיאון הסובלנות(למפת הרי ירושלים רגילה) מוזיאון הסובלנות(למפת הרי ירושלים מוגדלת) מוזיאון הסובלנות he
 
מודל של המוזיאון על פי התכנון הראשוני
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מפת האזור משנת 1946, השטח שעליו נבנה המוזיאון היה מגרש חנייה עירוני לבאי בית אגרון וגן העצמאות. במסגרת חפירות הצלה התברר בדיעבד שהחניון היה ממוקם על חלק קטן מבית הקברות ממילא
מוזיאון הסובלנות של מרכז שמעון ויזנטל, הוא מרכז כנסים המתוכנן לכלול מתחמי בילוי ותרבות וכן שני מוזיאונים. המבנה נמצא במרכז ירושלים, בבנייה מאז 2005.
רקע

חלק מן השטח עליו נבנה המוזיאון היה שייך בתחילתו לבית הקברות המוסלמי בממילא. לאורך תקופת המנדט הבריטי פיתוח השטח העירוני הבנוי של ירושלים התקדם מסביב לבית קברות זה, שנחשב עד אז כשטח פתוח. בשנות ה-60 של המאה ה-20 נסלל המשכו של רחוב הלל (שנקרא במקור רחוב בצלאל) והוקם 'בית אגרון', שנחנך ב-3 ביוני 1969. באותה עת נבנה במקום גם מגרש חנייה עירוני מוסדר לבאי 'בית אגרון', 'בית המהנדס' וגן העצמאות.
מבנה

המרכז כולל: מוזיאון; אולם תיאטרון וקולנוע, ובו 380 מושבים; לובי לכנסים; מרכז חינוכי וספרייה. מחוץ למבנה תוכנן בחצר אמפי פארק פתוח ובו כ-1,000 מקומות המיועד להעלאת מופעים קטנים או הקרנת סרטים בקיץ. הוא נבנה ברחוב הלל פינת רחוב מנשה בן ישראל, מול "כיכר החתולות" ושכונת נחלת שבעה הסמוכה, וגובל בבית הקברות המוסלמי בממילא וגן העצמאות. המכלול נבנה במימון מרכז שמעון ויזנטל וכן תורמים נוספים.
המוזיאון כולל, בנוסף לאודיטוריום, גם בית כנסת, מסעדות, כיתות לימוד וחללים לשני תת-מוזיאונים: אחד למבוגרים ואחד לילדים.
בהמשך מתוכננת בניית אגף חיצוני נוסף למוזיאון, מעבר לכביש, באזור "כיכר החתולות"; זה יהיה מבנה ציבור בן ארבע קומות עם מלון בוטיק לאירוח אנשי רוח, וכן חדרי סדנאות ופעילות לצעירים במסגרת המוזיאון.
הערות שוליים

↑   ניר חסון, מבט מבפנים על מוזיאון הסובלנות חושף כי ישמש קודם כל כמרכז בילוי וכנסים, באתר הארץ, 10 ביוני 2022
↑  גב גולדה מאיר בחנוכת בית אגרון בירושלים, מעריב, 4 ביוני 1969
↑  מגרש חניה ליד גן העצמאות, הצופה, 25 בנובמבר 1968
1 2  אסתר זנדברג, מסונוורים מטיטניום, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2002
↑  דליה טל, ‏תוכנית מוזיאון הסובלנות של פרנק גארי: 16,000 מ"ר, באתר גלובס, 31 בדצמבר 2000
↑  גל ניסים, ‏אושרה התוכנית להקמת מוזיאון הסובלנות בגן העצמאות, באתר גלובס, 30 בדצמבר 2001
↑  אסתר זנדברג, המוזרות האדריכלית הבאה, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2002
↑  יהונתן ליס, גואל פינטו, ארנולד שוורצנגר יחנוך היום את מוזיאון הסובלנות בירושלים, באתר הארץ, 2 במאי 2004
↑  אלעזר לוין, ‏מוזיאון הסובלנות: חב' מנרב תבנה ב-110–120 מיליון ד', באתר גלובס, 24 באוקטובר 2004
↑  השטח ניתן חינם כתרומה למוזיאון בתקופת כהונתו של אהוד אולמרט כראש עיריית ירושלים
↑  גל ניסים, ‏929749 מוזיאון הסובלנות: מוריה תבצע עבודות ב-17 מיליון שקל, באתר גלובס, 3 ביולי 2005
↑  ניר חסון, שלב 2: עדויות מהאתר הסודי, באתר הארץ, 18 במאי 2010
↑  יואב שטרן, בג"ץ הקפיא העבודות להקמת מוזיאון הסובלנות, באתר הארץ, 22 בפברואר 2006
↑  בג"ץ 52/06 חברת אלאקסא לפיתוח נכסי ההקדש המוסלמי בע"מ נ' SWC Museum Corp
שמואל דקלו, ‏בג"ץ: לחדש את בניית מוזיאון הסובלנות בירושלים מבלי לפגוע בקברים המוסלמיים, באתר גלובס, 29 באוקטובר 2008
↑  ניר חסון, ד"ר אלון שביט: ראש העמותה, היועץ והקבלן, באתר הארץ, 17 במאי 2010
↑  עקיבא אלדר, האדריכל פרנק גרי פרש מתכנון מוזיאון הסובלנות, באתר הארץ, 15 בינואר 2010
↑  נועם דביר, משרד חיוטין אדריכלים יתכנן את מוזיאון הסובלנות בירושלים, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2010
נועם דביר, נחשפה תוכנית הבנייה החדשה של מוזיאון הסובלנות בירושלים, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2010
↑  רונן מדזיני, למרות המוסלמים: אושרה בניית מוזיאון הסובלנות, באתר ynet, 12 ביולי 2011
↑  נועם דביר וניר חסון, התפטרו אדריכלי מוזיאון הסובלנות בי-ם, באתר הארץ, 11 בינואר 2012
↑  שירי דובר, ‏אנשי העסקים לארי מייזל ומייקל שטיינברג מפרגנים למוריס קאהן, באתר גלובס, 15 במאי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007382945105171
Tech12

| --- | --- |

 סוג:  אתר חדשות
 תקופת הפעילות:  ינואר 2022 – הווה (כ־3 שנים)
 www.tech12.co.il
 
tech12 הוא אתר חדשות ישראלי שסיקר את תחום ההיי-טק בישראל ובעולם והופעל על ידי קבוצת קשת. האתר החל לפעול בינואר 2022 והפסיק את פעילותו באוגוסט 2023. העורכת הראשית של האתר היתה אילאיל בן צור.
היסטוריה

בחודשי אוגוסט וספטמבר 2021, פורסם כי בקשת מפתחים אתר אינטרנט מקצועי המיועד עבור תעשיית ההייטק, אשר יישב וימותג בנפרד מ-mako, ויעסוק רק בחדשות מתחום זה. האתר היה אמור להתחרות במדורי הטכנולוגיה וההייטק של אתרי הכלכלה וכן אתרים מתמחים בתחום דוגמת גיקטיים.
ב-9 בינואר 2022, החל האתר לפעול.
באוגוסט 2023 התפרסם כי האתר ייסגר וימוזג לתוך N12.
על פי ההערכות השקיעה קשת במיזם מיליוני שקלים, בשאיפה להרוויח מתקציבי מיתוג המעסיק של חברות ההיי-טק, אולם לבסוף המיזם כשל מכמה סיבות בהן: המשבר הגלובלי, שפגע בהיי-טק העולמי והישראלי, מה שגרם לחברות הטכנולוגיה הישראליות לפטר עובדים ולקצץ את תקציבי הפרסום שלהן; הכשלון "לדבר עם הענף בשפה שלו" (בניגוד לאתר המתמחה-המצליח גיקטיים); כשלון ביצירת קהילת עוקבים בפלטפורמות סושיאל דוגמת X, לינקדאין או פייסבוק.
תכונות וייעוד

tech12 הוקם במטרה לסקר לעומק את צמיחתה של תעשיית ההייטק הישראלית, וכן את השפעתה על הכלכלה המקומית והגלובלית.
תחומי הסיקור של tech12 כוללים חברות הייטק ישראליות – סטארטאפים וארגונים ותיקים; שוק ההון; קרנות הון סיכון; חידושים טכנולוגיים; וכן שוק העבודה והתמורות החלות בו. התכנים העיתונאיים שעלו באתר התמקדו בפן הטכנולוגי של עולם ההייטק הישראלי ובנקודות ההשקה שלו בזירות הגלובליות.
מלבד כתבות, כלל tech12 פרשנויות, טורי דעה ופודקאסטים. מאפיין נוסף של האתר היה צ'אט הכתבים Tech Bites, שפועל בדומה לצ'אט כתבי החדשות וצ'אט הספורט המוטמעים באתר N12, גם הוא מבית קבוצת קשת.
בנוסף לאתר האינטרנט, האתר הפעיל ערוצים בלינקדאין, טוויטר, פייסבוק, אינסטגרם וטלגרם וכן פרסם ניוזלטר.
הערות שוליים

↑  דוד ורטהיים‏, הקיצוצים מגיעים לקשת 12: שנתיים להקמתו, אתר tech12 ייסגר, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2023
↑  דוד ורטהיים‏, כלי התקשורת עמדו בפני קריסה מפוארת, ואז הגיעו חדי הקרן, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2021
↑   רפאלה גויכמן, קשת מגייסת את ההיי-טק: מקימה קרן השקעות בסטארט-אפים ואתר תואם חדש, באתר TheMarker‏, 12 בספטמבר 2021
↑  אופיר דור, ‏לא רק טלוויזיה: קשת גייסה 65 מ' ד' ממוסדיים לקרן הון סיכון בהובלתה | בלעדי, באתר גלובס, 12 בספטמבר 2021
↑  https://twitter.com/eranswissa/status/1480246409119031296, Twitter
↑  https://twitter.com/dverthaim/status/1480228229684375561, Twitter
↑  Keshet Media Group on LinkedIn: https://www.tech12.co.il, www.linkedin.com (באנגלית)
↑   יסמין גואטה ואופיר דור, הבועה התנפצה: קשת סוגרת את tech12 אחרי שנתיים בלבד; רוב העובדים יפוטרו, באתר TheMarker‏, 14 באוגוסט 2023
1 2  דוד ורטהיים‏, המשבר בהייטק היה רק המסמר האחרון: למה באמת נסגר טק 12, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2023
עודד אבישר

| --- | --- |
עודד אבישר ב-1975
עודד אבישר ב-1975
 לידה:  23 במאי 1916 טבריה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  24 בנובמבר 1976 (בגיל 60) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 שפה מועדפת:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם (1958) 
 
עודד אבישר (כ' באייר תרע"ו, 23 במאי 1916 – 24 בנובמבר 1976) היה משורר, פזמונאי, מחזאי ואיש תרבות ישראלי.
התפרסם במיוחד בשנת 1960 ככותב השיר "ערב בא" שהלחין ועיבד אריה לבנון שזכה בפסטיבל הזמר והפזמון הראשון
שנערך במוצאי יום העצמאות באותה השנה בהיכל התרבות בתל אביב שאותו אבישר ניהל.
קורות חיים

עודד אבישר נולד ב-1916 בטבריה למשפחה חברונית, דור חמישי בארץ ישראל. התחנך בירושלים. סיים את בית המדרש למורים בבית הכרם ולימד בבית הספר למל.
נישא לסופרת והמחנכת אסתר אבישר ומנישואים אלו נולד בנו היחיד יועד אבישר. היה המנכ"ל הראשון של היכל התרבות בתל אביב, ושירת כשליח הסוכנות היהודית בברזיל.
אבישר נפטר ממחלת הסרטן בשנת 1976.
הוא קבור בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
שיריו המולחנים

עודד אבישר כתב שירים רבים שחלקם הפכו לקלאסיקות בזמר העברי אשר הולחנו על ידי כמה מחשובי המלחינים ביניהם :
משה וילנסקי ( "אבי אבי", "דומם", "היה הוא אפור", "מאופק אל אופק" )
מרדכי זעירא ("יודקה", "רק את לי נותרת" )
נחום נרדי ( "אל נא תגידי לי שלום" )
דוד זהבי ( "דבקה" )
שרה לוי תנאי ( "ט"ו בשבט" )
אריה לבנון ( "מחול הרועה", "ערב בא" )
ניסן כהן הברון ( "מה עוד" )
מחזות, ספרים ותסריטים

בין המחזות שכתב היו: "אהבת ציון" (עיבוד, הועלה בהבימה ב-1947), "נעמי", "הנער דוד", "תלם שמיר בועז", "יפתח", "מנגד", "Crystal key " ועוד.
אבישר כתב ספרים בחקר תולדות היישוב, שני ספרים שיצאו לאור: "ספר חברון" ו"ספר טבריה" ושניים שלא זכה להוציא לאור: "ספר צפת" ו"ספר ירושלים".
כתב את התסריט לסרט "מפתח הזהב" יחד עם סשה אלכסנדר.
פרסים

פרס אקו"ם עבור כתיבת המחזה - נעמי (1958), פרס ראשון בפסטיבל הזמר, עבור מילות השיר "ערב בא" (1960). כמו כן זכה בפרסים על תמליל השיר "השיר לאדמה" ("גבע, סלע"), שכתב ליובל מקוה ישראל.
מספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
צל"ש : עיטורי הגבורה, העוז והמופת - צל"ש (ספר א)
עלילות מדברי ימי רומי / מאת ז'אן דפרן; איורים: דה-ואיסייר (מצרפתית: אריה חשביה; העורך: עודד אבישר), תל אביב: א. לוין אפשטין, תשכ"ז.
מסכת פרקי ההגנה והגבורה / מעובדת וערוכה בידי עודד אבישר, תל אביב: קצין חנוך ראשי, ענף הוי ובדור, תשט"ז.
גבעת התחמושת: למדריך ולמבקר באתר / כתב וערך: עודד אבישר, ירושלים.
אופרות מובחרות / מאת דימיטרי סורוקין; איורים: רנה פרון (מצרפתית: סיגלית פריאל; העורך: עודד אבישר), תל אביב: א' לויו-אפשטין, 1967.
עודד אבישר (עורך), ספר חברון: עיר האבות ויישובה בראי הדורות, ירושלים: כתר, תש"ל 1970.
עודד אבישר (עורך), ספר טבריה: עיר כינרות ויישובה בראי הדורות, ירושלים: כתר, תשל"ג.: משרד החינוך והתרבות - אגף הנוער, תשמ"ז.
ספרים לילדים

נוריקו, היפאנית הקטנה / טקסט ותמונות: דומיניק דרבואה; עיבד לעברית עודד אבישר, תל אביב: מסביב לעולם, 1963.
גופל: ההודי הקטן / כתבה וצילמה דומיניק דברואה; עיבד עודד אבישר, תל אביב: מסביב לעולם (סדרת ילדי העולם), תשכ"ד.
אגוסו הנער האפריקאי / כתבה וצילמה דומיניק דברואה; עיבד עודד אבישר, תל אביב: מסביב לעולם (סדרת ילדי העולם), תשכ"ד.
אולד שורהנד / קרל מאי (כרך א תורגם על ידי עודד אבישר; כרך ב תורגם על ידי אמיל הלוי), תל אביב: א' לוין-אפשטין, תשכ"ח.
חיל הבדיל הקטן (לפי סיפור של הנס כריסטיאן אנדרסן) / ספר מחדש עודד אבישר; ציר את התמונות: נרדיני, תל אביב: מסביב לעולם, [תשכ"-].
הפיל והחיות / עודד אבישר, איורים: אריה גלזר, תל אביב: "אייר", 1980.
אפריה סינדרלה
בנוסף, בשנות ה-40 חיבר עם רפאל ספורטה (בהוצאת נחום טברסקי) חוברות לילדי בית הספר היסודי בנושאי חגים ומועדים: חנוכה, ט"ו בשבט, יום תל חי, פורים ול"ג בעומר.
עוד על שיריו

יודקה, לחן מרדכי זעירא, לזכרו של יהודה דובשני, אשר נפל בגוש עציון בתש"ח. לשיר מספר ביצועים.
ערב בא, לחן: אריה לבנון, עיבוד: גיל אלדמע. קיימים 7 ביצועים לשיר זה.
אבי, אבי - שיר חנוכה על משפחת החשמונאים. הולחן על ידי משה וילנסקי. מבוצע על ידי אסתר עופרים.
לקריאה נוספת

אסתר אבישר, עם עודד, עם עובד, הוצאת אייר, 1978
הערות שוליים

↑  מכתב לגצל קרסל, בארכיון גצל קרסל בספריה הלאומית בירושלים, 24 באפריל 1973
↑  חולקו פרסי אקי"ם לספרות ולמוסיקה, דבר, 19 בספטמבר 1957
↑  צבי אילן, טבריה לתקופותיה, דבר, 1 ביוני 1973
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך : גיל אלדמע, "ערב בא", (תווים), 4 קולות, ארכיון, סדרה B.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300207705171  GND: 1206265310  LCCN: nr91036039  MusicBrainz: 89394bf5-8090-40fd-aa35-583ac0d621e4  NTA: 276849027  SUDOC: 244960070  VIAF: 100842140   WorldCat (עם VIAF): 100842140
הרפתקאות ג'קי צ'אן

| --- | --- |
לוגו הסדרה
לוגו הסדרה
 סוגה:  אנימציה, פעולה, הרפתקאות, קומדיה
 יוצרים:  ג'ון רוג'רס
 כותבים:  ג'ון רוג'רס 
 שחקנים:  ג'קי צ'אן 
 מדבבים:  ג'קי צ'אן אדם בולדווין מיגל סנדובל Susan Eisenberg קלנסי בראון Stacie Chan סב שימונו ג'יימס סי ג'ון דימאג'יו 
 מדבבים בעברית:  עידו מוסרי, גל סרי, דב רייזר, דביר בנדק, לירון ברנס, אלברט כהן, אלון ברנד, ליהיא גרין, הדר שחף-מעיין, ששי סעד, מתי סרי, ערן בוהם, יורם יוספסברג, שרון כהן, שמחה ברבירו, אלעד שרעבי, זיו זוהר מאיר, יגאל שדה, יואב יפת, נורית כהן, נטלי פיק, סיון שביט, צביקה שוורצברג, אריה צ'רנר, אוהד שחר, יגאל מזרחי, לני כהן, ענת ארליך
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  סן פרנסיסקו 
 מספר עונות:  5 
 מספר פרקים:  95 
 הפקה
 הפצה:  Sony Pictures Television 
 אורך פרק:  23 דק'
 שידור
 רשת שידור:  Kids' WB!
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  9 בספטמבר 2000 – 8 ביולי 2005 
 תקופת שידור בישראל:  2002 – 2006
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הרפתקאות ג'קי צ'אן (באנגלית: Jackie Chan Adventures) היא סדרת אנימציה המתמקדת בהרפתקאותיו הבדיוניות של כוכב סרטי הפעולה ג'קי צ'אן. הסדרה שודרה במקור בערוץ Kids' WB! מ-9 בספטמבר 2000 ועד 8 ביולי 2005 במשך 5 עונות. בישראל הסדרה שודרה בערוץ הילדים משנת 2002 עד 2005, בדיבוב עברי שנעשה באולפני אלרום.
בסוף כל פרק ג'קי צ'אן האמיתי מופיע בראיון באנגלית אשר לא דובב לעברית.
תקציר העלילה

בסדרה ג'קי צ'אן הוא ארכאולוג, מומחה באמנויות לחימה וסוכן חשאי המתגורר מעל חנות העתיקות של דודו בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. לאחר שצ'אן מוצא מגן קסום בטירה בבוואריה המכיל קמע אחד מתוך תריסר, הוא נרדף כעת על ידי ארגון פשע המכונה "יד האופל" המונהג על ידי נבל בשם ואלמונט, אשר מעוניין להשיג את הקמע הקסום על מנת לשלוט בעולם. כעת ג'קי צ'אן ואחייניתו ג'ייד, חייבים לשתף פעולה עם ארגון אכיפת חוק סודי המכונה "Section 13" על מנת לסכל את תוכניותיהם הזדוניות של ארגון "יד האופל". עוזריו של ולמונט הם, פין, רטסו וצ'או, שאינם יוצלחים במיוחד. עוזר נוסף, טורו, עובר צד בהמשך הסדרה והופך להיות עוזרו של הדוד בחנות ושותף להרפתקאות של ג'קי. ולמונט עובד עבור שנדו, דרקון ירוק שהפך לפסל לאחר שהקמעות שהיו חלק ממנו אבדו וכעת הוא מעוניין בהחזרתם כדי לחזור לצורתו המקורית.
תריסר הקמעות השונים נבדלים זה מזה בחיה המופיעה עליהם ובכוח של כל אחד מהם, כאשר החיות מבוססות על גלגל המזלות הסיני.
דמויות ראשיות

ג'קי צ'אן - הוא הדמות הראשית של הסדרה. ארכאולוג המתמחה בלחימה.
ג'ייד צ'אן - האחיינית של ג'קי. למעשה ג'קי אינו ידע כי יש לו אחיינית. ג'ייד נוטה לעשות שטויות.
דוד צ'אן - איש זקן וחכם המוכר עתיקות בחנות. נוהג להכות את ג'קי עם אצבעו ואמתו. ידוע באומרו "עוד דבל אחד!" (עוד דבר אחד) ובלחש "יו מו גוויי גוואיי פאי די צאו" איתו הוא מגרש שדים.
טורו - איש כעסן ורחב מידות שבעונה הראשונה היה בצד הרעים ורצה לחסל את ג'קי צ'אן, בעונות הבאות החליט לעבור לצד הטובים. אינו סובל דגים. לאחר שעבר לצד של הטובים הוחלף בלוחם עצבני וקשוח בשם האק פו, אמו של טורו קטנה ממנו בהרבה והיא ודוד צ'אן אינם סובלים האחד את השני.
דמויות נוספות

אל טורו פוארטה - מתאבק מקסיקני. לא הובס אולם הודות ל"קמע השור" שהעניק לו כוח פיזי אדיר. בסופו של דבר הוא הגיע למסקנה שמוטב להיות מפסיד עם כבוד מאשר מנצח רמאי. קמע זה מוקם בחלקה העליון של מסכתו, מסכה שהוא נמנע בתקיפות מלהסיר. בהמשך הופיע שם ציור של ראש של שור.
צפע - גנבת לשעבר המיודדת מאוד עם ג'ייד. בנוסף היא מחבבת את ג'קי.
מלך הקופים - קוף משוגע שהיה פעם בובת קוף, כשג'קי משך לבובה ברגל הוא הפך לבובה, הוא הצליח להחזיר את מלך הקופים לקדמותו, בהמשך מלך הקופים רוצה לנקום בג'קי ובג'ייד על מה שעשו לו, נהפך שוב לבובה על ידי דאי לאן וונג ונקבר בלבה שעשויה מג'לי.
האק פו - מחליפו של טורו ב"יד האופל" לאחר מעברו המפתיע לצדו של ג'קי. נוהג להזכיר חיות ופעולות שלהן, בעיקר כאשר הוא נלחם (למשל "קוף קוטף שני אפרסקים").
פאקו - מעריצו הגדול ביותר של אל טורו. בן-גילה של ג'ייד. הולך עם אל טורו לכל אשר ילך. מכנה את ג'קי "איש העכבר" וקורא לג'ייד "ייד".
קפטן אוגוסטוס בלק - איש מ"מדור 13". נפגע קשה לאחר שוולמונט תקף אותו עם "קמע הדרקון".
פין, רטסו וצ'או - עוזריו של ולמונט. אינם יוצלחים במיוחד.
ולמונט - מנהיג "היד האפלה". יש לו מקל מיוחד המסוגל לחתוך דברים מוצקים (כך הוא נמלט מהכלא) והוא מסוגל לקרוא לו בעזרת כפתור סודי שהוא מחביא בפיו.
סופר צבי - בובת צבי שקיבל חיים הודות לקמע העכברוש (המעניק תנועה לחסר התנועה).
אדית איירטון

אדית איירטון עם ישראל זנגוויל בקונגרס הציוני השביעי בבזל (1905)
אדית צ'פלין איירטון זנגוויל (באנגלית: Edith Chaplin Ayrton Zangwill;‏ 1 באוקטובר 1874-5 במאי 1945) הייתה סופרת יהודייה בריטית וממקימות הליגה היהודית למען זכות בחירה לנשים.
ביוגרפיה

איירטון נולדה ביפן ב-1874. אביה היה המדען ויליאם אדוארד איירטון ואמה הייתה הרופאה מתילדה צ'פלין איירטון, אחת הנשים הראשונות בבריטניה שזכו לתואר "דוקטור", שמתה בשנת 1883. אביה התחתן בשנית עם הפיזיקאית הרטה איירטון. אדית והרטה הצטרפו לאיגוד הנשים החברתי וההפוליטי, למרות בריאותה הלקויה של אדית.
בשנת 1904 כתבה איירטון את הרומן הראשון שלה, Barbarous Babe. עוד קודם לכן, אמה החורגת שלחה כמה סיפורים מוקדמים שכתבה לסופר ישראל זנגוויל. השניים הכירו ונישאו ב-26 בנובמבר 1903 בטקס אזרחי. לזוג נולדו שלושה ילדים: ג'ורג' (נולד ב-1906), מרגרט (נולדה ב-1910) ואוליבר לואיס זנגוויל (נולד ב-1913).
ב-1905 התלוותה אדית לבעלה לקונגרס הציוני השביעי שנערך בבזל. שם, הדהים זנגוויל את הקהל לאחר שהודיע מעל במת הנואמים כי עליו להתייעץ עם אדית לפני שיצביע על הצעות ההחלטה, ורק לאחר שהשניים התייעצו הודיע כי הוא מסכים לנטוש את רעיון הציונות הטריטוריאלית שאותו הוביל. הצהרה זו נחשבה לתמיכה פומבית של זנגוויל במאבק למען זכות הבחירה לנשים.
במפקד האוכלוסין של אנגליה בשנת 1911 רשמה אדית את עצמה, את בתה התינוקת ואת שמותיהם של שני משרתים, בצירוף ההערה:
יתר בני הבית לא נרשמו מכיוון שאנו מאמינים כי כל עוד אין לנשים זכויות פוליטיות של אזרחיות, הן אינן צריכות למלא את חובותיהן האזרחיות. מר זנגוויל אינו בבית.
איירטון התגוררה במשך שנים רבות באיסט פרסטון במערב סאסקס. היא התאלמנה בשנת 1926 ומתה בלונדון בשנת 1945.
הליגה היהודית למען זכות בחירה לנשים

בשנת 1912 הייתה איירטון אחת ממקימות הליגה היהודית למען זכות בחירה לנשים, ארגון שהיה פתוח לגברים ולנשים כאחד. הארגון נאבק למען זכויות פוליטיות ודתיות לנשים, מתוך מחשבה שבקרב הקהילה היהודית יהיו מי שיעדיפו להצטרף לארגון כזה מאשר לארגון ללא שייכות דתית ספציפית. חברים נוספים בארגון היו ישראל זנגוויל - בעלה של איירטון, הנרייטה פרנקלין, יו פרנקלין, ליליאן מונטגיו, גרטרוד גולדה לואי, ולאונרד בנג'מין פרנקלין.
ב-6 בפברואר 1914 הצטרפו חברי הליגה היהודית, לצד ארגונים אחרים למען זכות בחירה לנשים, לארגון "הסופרג'יסטיות המאוחדות". הקבוצה החדשה נוצרה כתגובה ללוחמנות הקיצונית של ה-WSPU. הקבוצה החדשה כללה גם פעילות מיליטנטיות לשעבר וגם גברים, ובין היתר היו חברים בה אמה החורגת של איירטון, בעלה, אמלין פת'יק-לורנס, מוד ארנקליף סננט, אגנס הארבן ובעלה ולואיזה גארט אנדרסון. ב-1918, לאחר אישור "חוק ייצוג הציבור" שהעניק זכות בחירה מוגבלת לנשים, התפרק הארגון.
ספריה

Barbarous Babe (1904)
The First Mrs Mollivar (1905)
Teresa (1909)
The Rise of a Star (1918)
The Call (1924), which is similar to her stepmother's life
The House (1928)
The Story of the Disarmament Declaration (1932)
הערות שוליים

↑  ד"ר יוסף קרוק, אחד המוהיקנים האחרונים (למותו של פיליפ הארטוג), באתר דבר, ‏17 ביולי 1947
1 2  Edith Ayrton Zangwill: Feminist Activist and Author – Shalom Sussex (באנגלית בריטית)
↑  Edith Zangwill, Spartacus Educational
↑  תחת דגלן של שלש מהפיכות (רוסים, פולנים, יהודים): כרך א / יוסף קרוק / מרדכי חלמיש - פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  Edith Ayrton Zangwill (AYR0609), www.jewsfww.uk (באנגלית בריטית)
↑  Variety, Variety (May 1945), New York, NY: Variety Publishing Company, 1945
↑  ⁨מתה אלמנת זנגוויל, באתר ⁨המשקיף, ‏10 מאי 1945
↑  Suffrage Campaigning: Jewish League for Women's Suffrage 1912-1918, Women's Library, London School of Economics and Political Science, 2015-11-17, נבדק ב-2025-02-19
↑  The United Suffragists, Spartacus Educational (באנגלית)
↑  Crawford, Elizabeth (1999). The Women's Suffrage Movement: A Reference Guide, 1866-1928 (באנגלית). UCL Press. pp. 269–271. ISBN 978-1-84142-031-8.
↑  Zangwill, Edith Ayrton. The Story of the Disarmament Declaration. נבדק ב-25 בנובמבר 2017 – via Amazon.co.uk. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 120121050X  ISNI: 0000 0000 2188 3544  LCCN: n79054296  NDL: 01075768  NKC: zmp20231200891  SUDOC: 162182430  VIAF: 72667687   WorldCat (עם VIAF): 72667687 
שלט הנצחה בביתה של איירטון באיסט פרסטון
תג הליגה היהודית למען זכות בחירה לנשים, מאוסף ספריית הנשים בבית הספר לכלכלה של לונדון
פנדור אדמוני

| פנדור אדמוני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: פשפשים
משפחה:: פנדוריים
סוג:: Spilostethus
מין:: פנדור אדמוני
שם מדעי
 Spilostethus pandurus ‏סקופולי, 1763

הזדווגות אצל פנדור אדמוני, מועצה אזורית ברנר
פנדור אדמוני (שם מדעי: Spilostethus pandurus) הוא פשפש ממשפחת הפנדוריים, בעל גלגול חסר. אורך גופו הוא 12–14 מ"מ. צבעו אדום עם ציור שחור. בקדמת גבית החזה הקדמי (מעין משולש כיטין המכסה את החזה הקדמי של הפנדור האדמוני. חלקו הצר מאחורי הראש, והוא נמשך כ-2.5 מ"מ לכיוון הבטן) פס רוחב שחור. מפס רוחב זה יוצאים זוג פסי אורך מפותלים המגיעים לשפה האחורית של הפרק (הצד הרחב של המשולש). שני צדי החזה האחורי והאמצעי שחורים, וכתם אדום מעטר כל פרק. בצדה התחתון של קולית (החלק העבה ביותר ברגל, כפי שנראה בתמונה) הזכר מצויים קוצים קצרים ועבים, או "שיניים".
חרקים פוליפאגיים אלה ניזונים מפרחים וזרעים של מגוון צמחים ובייחוד מצמחים ממשפחת ההרדופיים. באירופה ניתן למצוא אותם על גבי צמחים רעילים כגון  דטורה סטרמוניום (אנ'), והרדוף הנחלים המצוי גם באיזורנו. כמו כן ניתן למצאם באיזור עין גדי שם הם ניזונים מפתילת המדבר הגדולה (תפוח סדום) שפירותיו רעילים.
ויכולים לגרום נזק כבד לגידולים חקלאיים כגון שומשום, דורה, טבק, חמניות ועוד.
זחלי הפנדור האדמוני צבעוניים יותר מהבוגרים. לעיתים ניתן למצוא את הזחלים בהתקבצויות גדולות מאוד.
מוצא הפנדור האדמוני הוא טרופי.
הפנדור האדמוני מותקף על ידי זריזבוב הפנדור: רימות זריזבוב זה יצאו מבוגרי הפנדור האדמוני. הבוגרים נאספו בריאים ושלמים, ומתו רק זמן מה לאחר יציאת הרימות[דרושה הבהרה].
ניתן לראות פרטים מהמין לאורך כל עונות השנה.
החדק ניכר כשהוא מקופל מתחת לחזה
מבצע זהב

קצין סובייטי בתוך המנהרה
מבצע זהב (הידוע אצל הבריטים כמבצע שעון עצר) היה מבצע משותף של סוכנות הביון המרכזית האמריקאית (CIA) ושירות הביון החשאי הבריטי MI6 (SIS) בשנות ה-50. מטרת המבצע הייתה להתחבר לתקשורת הקווית של מפקדת הצבא הסובייטי בברלין ע״י שימוש במנהרה שמובילה לאזור הכיבוש הסובייטי . זו הייתה וריאציה מורכבת הרבה יותר של הפרויקט הקודם, ״מבצע כסף״ בווינה.
התוכנית הופעלה ב-1954 בגלל חשש שהסובייטים עלולים לצאת להתקפה גרעינית בכל עת, לאחר שכבר פוצצו פצצת מימן באוגוסט 1953 כחלק מפרויקט פצצת האטום הסובייטית. בניית המנהרה החלה בספטמבר 1954 והסתיימה תוך שמונה חודשים. האמריקנים רצו לשמוע כל כוונות מלחמה שדנו על ידי הצבא שלהם והיו מסוגלים להאזין לשיחות טלפון במשך כמעט שנה, ובסופו של דבר הקליטו בגדול כ-90,000 תקשורות. השלטונות הסובייטיים עודכנו על מבצע זהב כבר מההתחלה על ידי החפרפרת שלהם ג'ורג' בלייק, אך החליטו לא "לגלות" את המנהרה עד 21 באפריל 1956, כדי להגן על בלייק מחשיפה.
חלק מהפרטים של הפרויקט עדיין מסווגים, וכל מידע רשמי שניתן היה למצוא היה מועט עד לאחרונה. זה היה בעיקר בגלל שמנהל המודיעין המרכזי דאז (DCI), אלן דאלס, נתן הוראה בעת אישור הפרויקט, שמידע מועט ככל האפשר יהיה זמין בכתב. בשנת 2019, פרטים נוספים הפכו זמינים.
רקע

לאחר שהצבא האדום עקב אחר המחלקה הדיפלומטית הסובייטית והעביר את התקשורת המאובטחת ביותר שלה מרדיו לקווי טלפון, בעלות הברית איבדו מקור מידע מרכזי מהמלחמה הקרה. מבצע זהב, היה לפיכך, לפחות המנהרה השלישית שנבנתה כדי לסייע למודיעין בתקופת המלחמה הקרה לאחר תום מלחמת העולם השנייה. משנת 1948 ואילך, במסגרת מבצע כסף, ביצע ה-SIS הבריטי מספר פעולות כאלה בווינה הכבושה. המידע שהיגע דרכם איפשר אפשר את השבת הריבונות האוסטרית ב-1955. ה־KGB הזמין מאוחר יותר את הצבא האדום לבנות מנהרה שתתחבר לכבל ששירת את חיל המצב הגדול של צבא ארצות הברית בברלין.