stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטפן הירש
הערות שוליים

↑  Stefan Hirsch, Oxford Reference (באנגלית)
↑  "Stefan Hirsch 1899-1964". Art Journal. 24 (2): 158. Winter 1964–65.
↑  Stefan Hirsch | Smithsonian American Art Museum, americanart.si.edu (באנגלית)
↑  "Stefan A. Hirsch (1899 - 1964)"
↑  "First One-Man Show By Stefan Hirsch". New York Sun. 1927-03-05. p. 5.
↑  Bourgeois Gallery". New York Evening Post. 1924-11-22. p. 10.
↑  "Bourgeois Gallery". New York Evening News. 1927-03-05. p. 13.
↑  Fine Prints,Van Abbe, Albee, Arms, Benson, Ruth Chaney, Morgan Dennis, Philip Kappel, www.eteichertfineprints.com
↑  "Seen In New York Galleries". The New York Times. 1927-05-01. p. X8.
↑  "Art Roster; New Exhibitions". The New York Times. 1932-11-27. p. X8. Downtown Gallery—Recent paintings by Stefan Hirsch, who has returned, with style unscathed, from a visit to Mexico.
↑  "South Carolina's New Deal Murals". Palmetto Past, South Carolina Department of Archives and History. 15 March 2011. Retrieved 2014-07-31.
↑  "Stefan Hirsch—Living New Deal"
↑  Edward Alden Jewell (1941-01-31). "Hirsch Paintings Placed on Display". The New York Times. p. 14.
↑  Marriages". The New York Times. 1931-01-25. p. N8. Hirsch-Rogo—The marriage of Elsa Rogo to Stefan Hirsch, son of Angelo Hirsch of New York, Jan. 15, at home, 110 Columbia Heights, Brooklyn.
↑  "Stefan Hirsch - Biography"
↑  "Dorothy T. Hirsch"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 174314671  ISNI: 0000 0000 6705 6288  LCCN: nr94042188  RKD: 87056  ULAN: 500024254  VIAF: 34342712   WorldCat (עם VIAF): 34342712 
מנהטן, 1921
ני אינגלנד – נוף פסטוראלי, 1926
בונים את האוטוסטרדה ע״ש רוזוולט, 1930
דיוקן אישה, 1940
רועי קליין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  10 ביולי 1975 ב' באב ה'תשל"ה רעננה, ישראל ישראל
 נהרג:  26 ביולי 2006 (בגיל 31) א' באב ה'תשס"ו בינת ג'בייל, לבנון
 מקום קבורה:  הר הרצל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  מכינה קדם-צבאית בני דוד  אוניברסיטת אריאל בשומרון  אמי"ת גוש דן 
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1993–2006 (כ־13 שנים)
 דרגה:    רב-סרן
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד גדוד 51 של חטיבת גולני
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 עיטורים
   עיטור העוז   צל"ש אלוף
 הנצחה
 בית ספר תיכון ע"ש רועי קליין ברעננה  בית ספר יסודי ע"ש רועי קליין בנתניה  שבטי הצופים "רועי" ע"ש רועי קליין בבית זית ובקריית אתא  מסלול ח"י רועי ע"ש רועי קליין ב"בני דוד" בעלי המשלב לימודי תואר ראשון עם לימודים בישיבה  בית המדרש לבנים "עוז רועי" לזכר רועי קליין באריאל  מרכז לימוד ממוחשב ע"ש רס"ן רועי קליין בבית הספר השיקומי בית לוינשטיין  רחובות בערים: רמת גן, בית שאן, בית שמש, על שמו
 
כיכר ע"ש רועי קליין בגבעת שמואל
רועי קליין (10 ביולי 1975 – 26 ביולי 2006, ב' באב ה'תשל"ה – א' באב ה'תשס"ו) היה קצין צה"ל שנהרג בקרב בינת ג'בייל במלחמת לבנון השנייה, לאחר שזינק על רימון יד כדי להציל את חיי חייליו. שירת באותה עת כסגן מפקד גדוד 51 של חטיבת גולני. על מעשה זה הוענק לו לאחר מותו עיטור העוז.
ביוגרפיה

רועי קליין גדל ברעננה ולמד בבית הספר היסודי יבנה, בחטיבת הביניים של ישיבת בני עקיבא ובבית הספר התיכון אמי"ת גוש דן, ולאחר מכן במכינה הקדם צבאית "בני דוד" שבעלי. למד לתואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול במרכז האוניברסיטאי אריאל בשומרון וסיים בהצטיינות.
בשנת 1994 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים והתקבל לפלוגת העורב החטיבתית. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר. במהלך המסלול הוקמה יחידת אגוז והצוות בו שירת הועבר אליה והשלים בה את מסלול הלוחם. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר ושימש כמפקד צוות ביחידה. קליין השתחרר מצה"ל ופנה ללימודים בבית המדרש לבוגרי צבא בעלי והמשיך בלימודים אקדמיים באריאל. בהמשך שב לשירות קבע ושימש כמפקד פלוגה ביחידת אגוז. בשנת 2001 קיבל ציון לשבח מאלוף פיקוד המרכז על תפקודו במארב ליד שכם שבו הרג הכוח שבפיקודו חמישה מחבלים פלסטינים. לאחר מכן מונה לסמג"ד של גדוד 51 מחטיבת גולני.
בתפקיד זה לחם קליין במלחמת לבנון השנייה. במהלך הקרב בבינת ג'בייל נזרק רימון יד לעבר הכוח שעליו פיקד. קליין זינק על הרימון, עצר בגופו את הפיצוץ ונהרג. במעשהו הציל את חיי יתר החיילים ששהו בסמוך. חייליו סיפרו כי בעודו גוסס מפצעיו, דיווח בקשר על מותו, זעק "שמע ישראל" ומסר לסרן איתמר כץ, אשר לקח את הפיקוד על הכוח, את מכשיר הקשר המוצפן ("ורד הרים") שברשותו. בעקבות מעשיו הוענק לו עיטור העוז. העיטור הוענק ב-2 בספטמבר 2007 בטקס בהיכל התרבות בתל אביב. את האות קיבלו בשמו אביו ואלמנתו של קליין.
חיים אישיים

נישא לשרה, ולזוג נולדו שני ילדים, גלעד ויואב. גר עם משפחתו בשכונת היובל שבעלי.
באפריל 2016 נישאה אלמנתו, שרה, לרב יגאל לוינשטיין, שלימד את רועי במכינה הקדם צבאית.
חיים אישיים > הסדרת ביתו בעלי

בשנת 2005 הגישה תנועת שלום עכשיו עתירה לבג"ץ, תחילה בטענה ששכונת היובל, שבה התגורר קליין, איננה מוגדרת במסגרת תוכנית בינוי ערים ולאחר מכן בטענה לאי-חוקיותם של חלק מהבתים בשכונה על פי תצלומים שמוכיחים כי השטח שעליו ביתו נבנה עובד קודם עבודות הבנייה, ולכן קיימת אפשרות שיימצא מי שיוכל להוכיח את בעלותו עליהם, וייתכן שמדובר בערבים תושבי הכפר הסמוכים. בשנת 2009 הורה בג"ץ למנהל האזרחי לבחון מחדש את מעמדם החוקי של 12 בתים בשכונה, בהם ביתו של קליין. בעקבות פסיקת בג"ץ ערך משרד הביטחון סקר קרקעות על בתי שכונת היובל בעלי שבו התגלה שמתוך 12 הבתים 8 בתים ובהם ביתה של אלמנתו של קליין נמצאים על אדמות מדינה ולכן הוא הוסדר ולא היה צורך לפנותו.
הנצחה

ביום העצמאות ה-59 הוקרן סרט בן 40 דקות בשם "ובכל נפשך" על חייו ומותו של רועי קליין.
בנר חמישי של חנוכה ה'תשס"ז העניק מרכז בגין אות לרס"ן רועי קליין על מסירת נפשו למען הגנת העם והארץ.
בשנת תשס"ז (2007) הוקם בית המדרש "עוז רועי" באוניברסיטת אריאל על שמו.
בשנת הלימודים ה'תשס"ח נפתח בית ספר תיכון דתי על שמו, בעיר הולדתו רעננה.
ב-ו' בתשרי ה'תשס"ט נחנך במתחם בית ויטנברג ברובע המוסלמי "בית רועי".
בשנת הלימודים ה'תש"ע נפתח בית ספר יסודי ממ"ד בשכונת קריית השרון במזרח נתניה על שמו.
ביישוב עלי שבו התגורר, הוקם "מכון חי רועי" על שמו.
שכונה על שמו ביישוב טפחות.
רחובות על שמו נקראו ברמת גן (סמוך לתל השומר) ובשכונת נווה שמיר בבית שמש.
כיכר על שמו בגבעת שמואל ובקריית אונו.
במרכז הרצליה הוקמה גינה ציבורית לזכרו.
תנועת הצופים הקימה שבט צופים לזכרו: שבט רועי במושב בית זית.
אגף השיקום במשרד הביטחון סירב לממן הקמת אנדרטה וחדר הנצחה על שמו ביישוב עלי, שבו התגורר, כיוון שחוק גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה לא חל בשטחי יהודה ושומרון.
לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ה'תשס"ח, במסגרת המיזם "עוד מעט נהפוך לשיר", הקליט והלחין הזמר עמיר בניון שיר בשם "גבורה", המבוסס על טקסט שנמצא בעזבונו של קליין.
ביולי 2014 הקליט הזמר יהורם גאון גרסה מחודשת לשיר "ארץ צבי", לאחר שהמחברת תלמה אליגון-רוז הוסיפה בית נוסף לשיר והקדישה אותו לזכרו של קליין.
בעיר חולון פועל מעו"ז (סניף) של תנועת הנוער בית"ר שקרוי על שמו של קליין, החניכים במעו"ז עוברים פעולות על קליין עצמו.
לקריאה נוספת

אילן כפיר, האדמה רעדה - 33 ימים, לבנון 2006, תל אביב: ספרית מעריב והוצאת כתר, 2006, עמ' 137–155
עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, עמ' 254–259, מסת"ב 9654824310
עשהאל לובוצקי, מן המדבר והלבנון, תל אביב: ידיעות ספרים, 2008, עמ' 58–91, מסת"ב 9789654827256
הרב אליעזר קשתיאל, בכל לבבך - צוהר למידותיו של רס"ן רועי קליין הי"ד, מכון בניין התורה, עלי
הערות שוליים

↑  קורות החיים של רועי קליין, באתר "יזכור" של משרד הביטחון.
↑  אמיר בוחבוט‏, לשרוד בשטח השמדה, באתר וואלה, 10 במאי 2016
↑  עשהאל לובוצקי, מן המדבר והלבנון, הוצאת ידיעות ספרים, 2008. עמוד 78: "רועי נפצע באורח אנוש וניסה לדווח בקשר, 'קליין מת, קליין מת', מתוך הבנת חומרת מצבו. כעבור זמן קצר קרא בדבקות "שמע ישראל".'
↑  "אשתו של הרב יגאל אמרה לו לשאת את שרה", באתר "סרוגים", 16 בפברואר 2016.
↑  בג"ץ 9051/05 תנועת "שלום עכשיו" - ש.ע.ל. מפעלים חינוכיים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב־20 באוגוסט 2014
↑  עמיחי רובין, ‏בג"צ: ביתו של אלירז פרץ לא ייהרס, באתר "סרוגים", 20 באוגוסט 2014
↑  רס"ן רועי קליין ז"ל
רותי אברהם הנצחה: "בית רועי" בסמוך ל"בית שרון"
↑  בני טוקר, מורשת רועי קליין: אלפים בדרכו, באתר ערוץ 7, 3 באוגוסט 2011
↑  נוה שמיר: שמות הרחובות בשכונה החדשה על שם גיבורי ישראל, באתר כל העיר בית שמש, 19 בנובמבר 2019
↑  יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל ונפגעי פע, באתר צופים לכל (מצב)
↑  מילות השיר, באתר שירונט
↑  קליפ השיר, באתר You Tube
↑  עמי פרידמן, יהורם גאון: "המלחמה לא תיגמר עד שיבינו שאנחנו כאן להישאר", באתר ynet, 21 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286006705171  ISNI: 0000 0000 6697 4474  LCCN: no2007128166  VIAF: 259493883   WorldCat (עם VIAF): 259493883 
קברו של קליין בהר הרצל
מכינה קדם-צבאית חנתון

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מכינה קדם-צבאית
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־13 שנים) 
 תלמידים
 :  60 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°47′09″N 35°14′44″E﻿ / ﻿32.785805555556°N 35.245666666667°E﻿ / 32.785805555556; 35.245666666667
 אתר רשמי
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מכינה קדם-צבאית חנתון(למפת הגליל המערבי רגילה) מכינה קדם-צבאית חנתון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכינה קדם-צבאית חנתון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכינה קדם-צבאית חנתון
 
מכינה קדם-צבאית חנתון היא מכינה קדם-צבאית הממוקמת בחנתון אשר בגליל התחתון שהוקמה בשנת 2012. המכינה היא מעורבת בין דתיים לחילונים, וערכיה מושפעים מן היהדות הקונסרבטיבית. ראש המכינה הוא הרב יואב אנדי. מנהל המכינה הוא חובב בשן. המכינה מופעלת על ידי המרכז החינוכי בחנתון.
במכינה מתגוררים בין 30-70 חניכים החיים יחד בחיי קבוצה. הלימודים במכינה נוגעים בנושאים רבים כגון ציונות, תנ"ך, קבלה, חסידות, כלכלה וחברה, פוליטיקה והיסטוריה. בנוסף על הלימודים, חניכי המכינה מתנדבים במסגרות רבות באזור הגליל ובפרט באזור בקעת בית נטופה בתדירות של כיומיים בשבוע. עבודה קהילתית זו כוללת עבודה עם תוכניות התנדבות, התנדבות עם נוער, קשישים, בעלי צרכים מיוחדים והקהילה הערבית באזור (כפר מנדא). דגש נוסף בחיי המכינה הוא הכרת הארץ באמצעות טיולים (סדרות) המתקיימות אחת לחודש. המכינה פועלת גם במישור ההכנה לשירות הצבאי – זאת באמצעות הכנה פיזית ומנטלית.
נשים ברומא העתיקה

ויביה סאבינה - 136 לספירה בקירוב - נכדת אחייניתו של הקיסר טריאנוס שנישאה ליורשו אדריאנוס. הייתה אשה משכילה אך לא לקחה חלק בחיים הפוליטיים. פסל ב ווילה אדריאנה
נשים ברומא העתיקה שנולדו חופשיות היו אזרחיות (cives), אך לא יכלו להצביע או להחזיק בתפקידים פוליטיים. בגלל תפקידן הציבורי המוגבל, היסטוריונים רומאים מזכירים נשים בשמן בתדירות נמוכה יותר מאשר גברים. אך בעוד שנשים רומאיות לא החזיקו בכוח פוליטי ישיר, אלה שהשתייכו למשפחות עשירות או חזקות יכלו להשפיע והשפיעו באמצעות יחסים אישיים. נשים יוצאות דופן שהותירו חותם משמעותי בהיסטוריה היו לוקרציה שסיפורה קיבל משמעות מיתית: בתקופה הרפובליקה, קורנליה, אמם של האחים הגראקכים, ופולביה, שפיקדה על צבא והנפיקה מטבעות הנושאים את דמותה; נשים מהשושלת היוליו-קלאודית, ובראשן ליוויה (58 לפנה"ס - 29 לספירה) ואגריפינה הצעירה (15 - 59 לספירה), שהייתה להן השפעה גדולה על אמות המידה המוסריות בתקופת הקיסרות ; והקיסרית הלנה (250 - 330 לספירה), שהייתה כוח מניע בקידום הנצרות.
שמותיהן של נשים נזכרים בכתובות רבות ברחבי האימפריה הרומית, אך לרוב הן מספרות עליהן מעט מאוד. תאורים מחיי היומיום שנשמרו בז'אנרים ספרותיים לטיניים כמו קומדיה, סאטירה ושירה, במיוחד בשירים של קאטולוס ואובידיוס, מציעים מבט על נשים בחדריהן, כשהן מתאפרות, מסיבות לשולחן האוכל, באירועי ספורט ובתיאטרון, עורכות קניות, עושות מעשי קסמים, ודואגות להריון - אך הכל, דרך עיניים גבריות.
התפקיד הציבורי המרכזי היחיד כמעט שהיה שמור לנשים בלבד היה בתחום הדת. תפקיד הכוהנות הווסטליות, שהקדישו את עצמן לקיום הטקסים שנחשבו הכרחיים לביטחונה והישרדותה של רומא ויכלו להתבצע אך ורק על ידי נשים.
ילדות וחינוך

באמנות הרומית בנות מוצגות כשהן משחקות במשחקים רבים כמו הבנים, כגון כדור וחישוק מתגלגל.. בקברים של ילדות נמצאו בובות עשויות עץ, או חרס, עצם ושנהב. בהגיען לבגרות הקדישו בנות את הבובות שלהן לדיאנה ולפני חתונתן לוונוס.
בנות למשפחות האצולה נישאו בדרך כלל כבר בהגיען לגיל 12, בעוד שלנשים מהמעמדות הנמוכים היה סיכוי להתחתן לאחר שנות העשרה שלהן. דוגמה לגיל הנישואין של בנות מהאצולה היא קייקיליה אטיקה, בתו של טיטוס פומפוניוס אטיקוס חברו של קיקרו שהשיא את בתו למרקוס ויפסניוס אגריפה כאשר הייתה בת 14.
גיל הנישואין המוקדם נועד להשאיר למשפחות, בעיקר לאבות, חופש רב בבחירת המועמדים לנישואין. נישואי הבנות הקלו על שותפות בין האב לבעלים לעתיד, ואפשרו יצירת ברית שתהיה מועילה פוליטית וכלכלית לשני הצדדים.
חינוך הבנות הושפע מהמשטר החברתי המכוון לנישואים מוקדמים. היו ילדות שלמדו בבית ספר ציבורי אך נראה שהועדף חינוך פרטי של בנות בבית מחשש שצניעותן תיפגע בכיתות מעורבות. מאובידיוס ומרטיאליס משתמע שבנים ובנות חונכו ביחד או באופן דומה, וליוויוס ראה זאת כמובן מאליו שבתו של קנטוריון תלמד בבית ספר. מאידך, על פי אפיקטטוס והיסטוריונים ופילוסופים אחרים מסתבר שמערכת החינוך הייתה עסוקה בפיתוח המעלות הגבריות, ומתבגרים גברים התאמנו בדיבור בפומבי על ערכים רומיים.
ילדים משני המינים רכשו את הקודים להתנהגות חברתית תוך כדי השתתפות בארוחות חגיגיות ובאירועי ספורט ותיאטרון. הם השתתפו בפסטיבלים הדתיים וידוע שבנים ובנות הופיעו בשירת המקהלה שליוותה את המשחקים הגדולים של שנת 17 לספירה שיזם אוגוסטוס. ילדי משפחות האליטות למדו יוונית מגיל צעיר. בנות המעמדות העליונים קיבלו, ככל הנראה, חינוך טוב וכמה מהן אף זכו לשבחים על כך מההיסטוריונים הרומאיים. לאחר מותה של קורנליה מטלה, אשתו של פומפיוס הגדול, הללו אותה על הצטיינותה במוזיקה וידיעותיה בגאומטריה, ספרות ופילוסופיה, מה שמעיד על השקעה מרובה בלימוד. עם זאת, נשים ממעמדות נמוכים יותר זכו, אם בכלל, לחינוך שהכשירן לצניעות, לנישואין מוצלחים ולניהול משק הבית.
חייהם של נערים ונערות החלו להתפצל באופן דרמטי לאחר שהגיעו רשמית לבגרות, כתובות על מצבות קבורה של נשים מציינות את התכונות הביתיות שלהן ופחות הישגים אינטלקטואליים. הכישורים שמטרונית רומאית נזקקה להם כדי לנהל משק בית דרשו לימוד והכשרה, ואימהות העבירו, כנראה, את הידע שלהן לבנותיהן כך שיצליחו בתפקידן המסורתי. בתולין וטוהר מיני היו תכונות מוערכות ונחשבו חיוניות ליציבות המשפחה והמדינה כאחד. אונס של נערה לא נשואה היווה איום על המוניטין שלה ועל סיכויי הנישואין שלה, ולעיתים הוטל עונש מוות על בת סוררת.
נשים במשפחה ובחוק

גם הבנות וגם הבנים היו כפופים ל-patria potestas הכוח שהחזיק אב המשפחה כראש משק הבית. משק בית רומי נחשב לקולקטיב ("קורפוס", "גוף") שאב המשפחה היה השליט עליו. עבדים, שלא היה להם מעמד חוקי, היו חלק ממשק הבית כרכוש. באימפריה המוקדמת, מעמדן המשפטי של הבנות היה שונה רק במעט, אם בכלל, מזה של בנים. אם האב נפטר ללא צוואה, זכותה של הבת לחלוק ברכוש המשפחה הייתה שווה לזו של הבן, אם כי חקיקה במאה ה-2 לפנה"ס ניסתה להגביל זכות זו. ככלל, מלבד המעמד המשפטי, נראה שבנות לא היו מוערכות פחות מבנים במשפחה הרומית, אם כי ציפו מהבנים לתפוס עמדה בחיים הציבוריים בעקבות אבותיהם.
"לאבי המשפחה" הייתה הזכות והחובה למצוא בעל לבתו. מבחינה טכנית, בני הזוג היו צריכים להיות מבוגרים מספיק כדי להסכים, אבל גיל ההסכמה היה 12 לבנות ו-14 לבנים. עם זאת, בפועל נראה שבנים היו מבוגרים יותר בממוצע בחמש שנים. בקרב האליטות, 14 היה גיל המעבר מילדות להתבגרות, אך קרה שנערכו אירוסין מסיבות פוליטיות כאשר בני הזוג היו צעירים מכדי להינשא. באופן כללי, נשים ממעמד האצולה נישאו צעירות יותר מנשים מהמעמדות הנמוכים. רוב הנשים הרומאיות היו מתחתנות בסוף שנות העשרה עד תחילת שנות העשרים. מנערה אריסטוקרטית ציפו שתהיה בתולה כשהיא נישאת., בת יכלה לסרב באופן לגיטימי לשידוך שעשו הוריה רק אם ניתן היה להראות שהבעל המוצע הוא בעל אופי רע.
בתחילת הרפובליקה, הכלה הייתה כפופה למרותו המוחלטת של בעלה, אך במידה פחותה מילדיהם. עם זאת, בתחילת האימפריה, היחסים המשפטיים של בת לאביה נותרו ללא שינוי כשהיא נישאה, למרות שעברה לגור בבית בעלה. סידור זה היה אחד הגורמים למידת העצמאות שזכו לה הנשים הרומאיות בהשוואה לאלו של תרבויות עתיקות אחרות ועד לתקופה המודרנית המוקדמת. אף על פי שאישה רומאית נאלצה להכיר בסמכותו של אביה על-פי החוק, היא לא ניהלה את חיי היומיום שלה תחת פיקוחו הישיר, ולבעלה לא היה מעמד של סמכות חוקית כלפיה.
ציפו מבת לגלות כבוד כלפי אביה ולהישאר נאמנה לו, גם אם פירוש הדבר היה שעליה לחלוק על מעשי בעלה. לעיתים, ה"כבוד" לא היה מוחלט. לאחר שארגן את שני הנישואים הראשונים של בתו, קיקרו פסל - בצדק, כפי שהתברר - את בחירתה להינשא גבר לא אמין, אך לא היה מסוגל למנוע זאת.
בת שמרה על שם המשפחה שלה ("נומן") לכל החיים, בלי להוסיף את שם בעלה. ילדים בדרך כלל נשאו את שם האב. אולם בתקופה הקיסרית ילדים היו עשויים לפעמים לאמץ את שם המשפחה של אימם.
מתחילת הרפובליקה הרומית, הושם דגש גבוה על בתוליה של אישה. Pudicitia (טוהר המידות) הייתה אלת הטוהר הנשי, ונשים רומאיות סגדו לה. רק מי שהיו בתולות הורשו להיכנס למקדשה. חיי המין של אישה החלו עם מימוש נישואיה בחדרו הפרטי של בעלה, אליו לא נכנסו עבדים. בבתים רומאיים היה נהוג שלגברים ולנשים היו חדרים פרטיים משלהם, מה שאפשר להם לנהל חיי מין נפרדים. היה מצופה מנשים לקיים יחסי מין רק עם בעליהן, אבל היה נפוץ שלגבר יהיו שותפים מיניים רבים במהלך חייו. לאחר הנישואין, נבחנה ההתנהגות המינית של נשים בביתן כדי למנוע כל ניאוף. לדוגמה, אשתו השנייה של יוליוס קיסר, פומפיה, ניסתה לקיים יחסים עם פובליוס קלודיוס. אמו של יוליוס קיסר, אורליה, אשר עקבה אחר מעשיה של פומפיה, מנעה את הפגישות הפרטיות שלהם. עצם האפשרות שפומפיה הייתה עשויה לנאוף גרמה לקיסר להתגרש ממנה.
נשים במשפחה ובחוק > חוקי המשפחה של אוגוסטוס

ההתמקדות בטוהר המיני של האישה ובתפקידה כאישה נאמנה וצייתנית וכאם גברה בתקופת שלטונו של אוגוסטוס. החוקים שחוקק אוגוסטוס בתחום המשפחה כוונו גם לגברים וגם לנשים בין הגילאים 20 ל-55, שזכו לתגמול על היותם במערכות יחסים בריאות, ונענשו אם היו לא נשואים או חסרי ילדים. בנוסף, אוגוסטוס אכף גירוש וענישה של נשים נואפות. נשים תחת שלטונו הועמדו לדין ויכלו להיענש ולהיות מגורשות על ניאוף. מערכות היחסים הפרטיות של אישה הפכו בכך לעניין המוסדר בפומבי. הכוונה מאחורי החקיקה הייתה להבטיח את יציבות הקיסרות והיא הושפעה מהרעיון שכשנשים יוחזרו למקום הראוי להן כרעיות טהורות ואמהות, ישוב הסדר במשקי הבית ובקיסרות. אוגוסטוס אף הרחיק לכת והעניש את בתו, יוליה והגלה אותה על מעורבותה בפרשיות אהבים מחוץ לנישואים.
הנשים והחוק

למרות שזכויותיהן ומעמדן של נשים בתקופה הרומית המוקדמת היו מוגבלים יותר מאשר בשלהי הרפובליקה ובתקופת האימפריה, כבר במאה ה-5 לפני הספירה, נשים רומאיות יכלו להיות בעלות קרקע, לכתוב צוואות משלהן ולהופיע בבית המשפט. ההיסטוריון ולריוס מקסימוס מקדיש חלק מיצירתו על מעשים ונאומים בלתי נשכחים של נשים שניהלו משפטים מטעם עצמן, או מטעם אחרים. נשים אלו זכו להראות את יכולתן כנואמות באולם בית המשפט בתקופה שבה נאום נחשב לתחום מכונן של גברים רומאים שאפתניים. אחת מהן, Maesia Sentinas, מזוהה על פי מוצאה בעיירה Sentinum, ולא, כמקובל, על פי יחסה לגבר. מאסיה העצמאית הגנה, על עצמה וזוכתה כמעט פה אחד לאחר משפט קצר בלבד, משום שדיברה בעוצמה וביעילות. עם זאת, מאחר שמאפיינים אלה נחשבו גבריים, ההיסטוריון סבר כי תחת המראה הנשי שלה, יש לה "רוח גברית", ולאחר מכן היא כונתה " האנדרוגין ".
יכולתה של מאסיה להציג תיק "באופן מתודי ונמרץ" מעידה על כך שאמנם נשים לא טענו בדרך קבע בבית משפט רגיל, אך היה להן ניסיון בטיעון פרטי ובבית המשפט לענייני משפחה. אפרניה, אשתו של סנטור בתקופת סולה, הופיעה לעיתים קרובות כל כך בפני הפראיטור שעמד בראש בית המשפט, למרות שהיו לה עורכי דין גברים שיכלו לדבר בשמה, עד שהיא הואשמה בקלות דעת ובתביעה זדונית. בעקבות זאת הוצא צו שאסר על נשים להגיש תביעות בשם אחרים, בטענה שבכך הן "מסכנות את" הצניעות הראויה. וכך בעוד שנשים הופלו לרעה במשפטים בשל בורותן בחוק, ולפיכך נזקקו להגנה של סנגורים גברים, למעשה ננקטו פעולות שהגבילו את השפעתן ויעילותן. למרות ההגבלה הספציפית הזו, ישנן דוגמאות רבות לנשים הנוקטות פעולות מושכלות בנושאים משפטיים ברפובליקה המאוחרת ובפרינקיפט, כולל הכתבת אסטרטגיה משפטית לעורך דינן מאחורי הקלעים.
אשה חופשיה - "אדם העומד ברשות עצמו" (sui iuris) - יכלה להיות בעלת קרקע ויכלה גם למכור או לתת אותה ככל שרצתה. אם אב המשפחה נפטר מבלי להשאיר צוואה, רכושו חולק באופן שווה בין ילדיו ללא קשר למין או לגיל. החל מתקופת הרפובליקה המאוחרת היו לנשים זכויות הורשה שוות לאלה של אחיהן. כמו במקרה של קטינים, לאישה חופשיה מונה אפוטרופוס. עם זאת, היא שמרה על סמכויות הניהול של ענייניה, והמטרה העיקרית, אם לא היחידה, של האפוטרופוס הייתה לתת גושפנקה רשמית לפעולות. לאפוטרופוס לא הייתה שום סמכות להתערב בחייה הפרטיים, ואישה "העומדת ברשות עצמה" יכלה להינשא כרצונה. לאישה היו גם דרכים להחליף אפוטרופוס חוסם ומפריע. תחת אוגוסטוס, אישה שזכתה ב-ius liberorum, (הזכות החוקית לפריבילגיות מסוימות לאשה שילדה שלושה ילדים), שוחררה גם מאפוטרופסות. הקיסר קלאודיוס אסר על אפוטרופסות כפויה בתהליך ההורשה. תפקידה של האפוטרופסות כמוסד משפטי הצטמצם בהדרגה, ועד המאה ה-2 לספירה. המשפטן גאיוס (פליניוס הצעיר) אמר כי אינו רואה סיבה לקיומה.
נישואין

מכתובות על מצבות קבורה משפחתיות של רומאים נכבדים עולה כי אידיאל הנישואין הרומאי היה קיום נאמנות הדדית שבה בני הזוג חולקים אינטרסים, פעילויות ורכוש משותף.
בתקופת הרפובליקה המוקדמת, כלה עברה משליטת אביה ל"יד" (manus) של בעלה. לאחר מכן היא הפכה כפופה ל־potestas - הכח - של בעלה, אם כי במידה פחותה משליטת אב המשפחה על ילדיו. משמעות נישואי מאנוס הייתה שאישה נשואה הייתה כפופה לבעלה. מנהג זה נעלם עד המאה ה-1 לפני הספירה לטובת נישואים חופשיים, שלא העניקו לבעל זכויות כלשהן על אשתו ושגרמו לשינוי משמעותי במעמדה של אישה שזה עתה נישאה.
בעידן הקלאסי של המשפט הרומי, הנישואים לא דרשו טקס, אלא רק רצון הדדי והסכמה לחיות יחד בהרמוניה. טקסי נישואין, וחוזים וביטויים פורמליים שונים נועדו רק להוכיח שבני זוג, למעשה, נשואים. לפי החוק הרומי הקדום היו שלושה סוגי נישואין: confarreatio, המסומל על ידי שיתוף הלחם (panis farreus); coemptio, "בקנייה"; ו-usus, "על ידי חיים משותפים". פטריקים תמיד נישאו על ידי confarreatio, בעוד שהפלבאים נישאו על ידי שני הסוגים האחרונים. בנישואין מסוג usus, אם אישה נעדרת שלושה לילות רצופים לפחות פעם בשנה, בעלה אינו יכול לבסס עליה שליטה חוקית. זה היה שונה מהמנהג האתונאי של נישואים, שאפילו לא התיר לנשים נשואות להסתובב ברחובות ללא ליווי.
צורת הנישואין הידועה בשם מאנוס הייתה הנורמה ברפובליקה המוקדמת, אך הפכה לאחר מכן לפחות שכיחה. הנדוניה של הכלה וכל זכויות ירושה שהועברו דרר נישואיה וכל רכוש שנרכש לאחר מכן היו שייכים לבעלה. בעלים יכלו לגרש את נשותיהם בעילה של ניאוף, אך ידוע רק על מקרים בודדים של גירושין בשל עקרותה של האישה. נישואי מאנוס היו מערכת יחסים לא שוויונית; וכך במקרה שהבעל נפטר ולא השאיר צוואה, מעמד ילדי האשה היה כמעמד אחיה מאחר שמעמדה החוקי היה כשל בת לבעלה. תחת manus, נשים היו צפויות לציית לבעליהן כמעט בכל ההיבטים של חייהן.
צורה ארכאית זו של נישואי "מאנוס" נזנחה במידה רבה בתקופת יוליוס קיסר, כאשר אישה נשארה תחת סמכות אביה גם לאחר שעברה לבית בעלה. זה היה אחד המרכיבים של העצמאות היחסית של האשה ברומא בהשוואה לתרבויות עתיקות ואפילו מודרניות אחרות. נישואין נקראו נישואין "חופשיים" כאשר שני בני הזוג היו אזרחים רומיים או שאחד מהם היה אזרח והשני החזיק בזכויות לטיניות, ובתקופה הקיסרית המאוחרת באישור רשמי כחייל-אזרח או חייל לא-אזרח. בנישואים חופשיים הביאה כלה נדוניה לבעל: אם הנישואין הסתיימו ללא עילה של ניאוף הוא החזיר את רובה. הפרדת הרכוש של בני הזוג על-פי החוק הייתה כה מוחלטת עד שמתנות בין בני זוג לא הוכרו ככאלה. אם זוג התגרש או אפילו נפרד, הנותן יוכל היה לדרוש את המתנה בחזרה. גירושין מנישואים "חופשיים" היו הליך קל מאוד.
נישואין > נישואים חוזרים

תדירות הנישואים מחדש בקרב האליטה הייתה גבוהה. נישואים חוזרים מהירים לא היו חריגים, ואולי אפילו נהוגים בקרב רומאים בני אצולה לאחר מות בן הזוג. בעוד שלא נקבעה תקופת המתנה רשמית לאלמן, נהוג היה שאישה נשארת באבל במשך עשרה חודשים לפני שנישאה בשנית. ייתכן שמשך זמן זה נועד לאפשר את קיום ההיריון אם אישה נכנסה להריון לפני מות בעלה. התקופה של עשרה חודשים הבטיחה שלא תועלה שאלה של אבהות - שעלולה להשפיע על מעמדו החברתי של הילד ועל הירושה. שום חוק לא אסר על נשים בהריון להתחתן, ויש מקרים ידועים: אוגוסטוס התחתן עם ליוויה כשהיא נשאה את ילדו של בעלה לשעבר, והקולגיום של הכהנים הגדולים (אנ') קבע שאין איסור על כך כל עוד אביו של הילד נקבע קודם. בעלה הקודם של ליוויה אפילו השתתף בחתונה.
מכיוון שנישואי עילית התרחשו לעיתים קרובות מסיבות של פוליטיקה או רכוש, בפני אלמנה או גרושה בעלת נכסים עמדו מעט מאוד מכשולים אם רצתה להינשא מחדש. היא הייתה הרבה יותר חופשית מאשר כלה בפעם הראשונה והייתה לה השפעה רבה יותר על בחירת הבעל. נישואיה של פולוויה, שפיקדה על כוחות במהלך מלחמת האזרחים האחרונה של הרפובליקה ושהייתה האישה הרומאית הראשונה שפניה נחקקו על מטבע, מעידים על כך שהיו לה שאיפות פוליטיות משלה. פולוויה הייתה נשואה תחילה לפובליוס קלודיוס פולכר, שנרצח לאחר מריבה ממושכת עם קיקרו; אחר כך נישאה לגאיוס סקריבוניוס קוריו (אנ'); ולבסוף למרקוס אנטוניוס.
פלוטארכוס טען כי נישואין שניים ברומא אמורים היו להיות עניין שבצנעה, ושגירושין היו גורם לבושה. קיום יציב של נישואין נחשב כרצוי ואף כאידיאל, אך למעשה נישואין שניים נחשבו כחיוביים, ואף יותר מכך: הייתה זו הזכות ואף החובה של אדם בוגר - גבר כאשה - להיות בקשרי נישואין. קאטו הצעיר שהציג את עצמו כדוגמה ומופת לחיים מוסריים אפשר לאשתו ההרה, מרסיה, להתגרש ממנו ולהנשא להורטניוס במקום להציע את בתו הצעירה ככלה לנואם בנן הששים ! קאטו נישא בשנית בטקס בלא רשמיות מיוחדת. נשים הפכו לעיתים מושא ללעג אם נישאו בתכיפות והואשמו בקפריזיות או בתיאבון מיני מוגבר.