stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גוסטב שלייכר
ביוגרפיה > הפוליטיקה של טקסס ומלחמת האזרחים האמריקאית

שלייכר התאכזב מהניסוי בבטינה (אומרים שהוא ציין ש"ככל שהגברים היו גדולים יותר, הם דיברו יותר, עבדו פחות ואכלו יותר") ועבר לסן אנטוניו. בסן אנטוניו, הוא עבד עם אחרים כדי להקים את חברת גשר גואדלופה לבנות גשר אגרה על פני נהר גואדלופה על הכביש הראשי בין סן אנטוניו לניו בראונפלס. הוא גם היה גורם מרכזי בהקמת מסילת הברזל של סן אנטוניו ומפרץ מקסיקו והוא החל לבנות מסילת ברזל מפורט לאבאקה לסן אנטוניו עם הגנרל ג'וזף א' ג'ונסטון שהוצב בטקסס.
בשנת 1852 הפך שלייכר לאזרח אמריקאי ונבחר לבית הנבחרים של טקסס, שם כיהן קדנציה אחת בבית המחוקקים החמישי של טקסס. בין השנים 1854 – 1861 שלייכר היה מודד של מחוז בקסר, שכלל את רוב השטח מסן אנטוניו ועד אל פאסו. במהלך תקופה זו הוא רכש בעלות על נחלות קרקע נרחבות ברמת אדוארדס. ב-1856 התחתן שלייכר עם אליזבת טינסלי הווארד. החל משנת 1858, הוא וגיסו, היינריך דרסל, פרסמו את העיתון בשפה הגרמנית בסן אנטוניו, Texas Staats-Zeitung. שלייכר היה מייסד שותף של חברת המים של סן אנטוניו ב-1858 ושל מכללת אלאמו ב-1860.
הוא נבחר לסנאט של טקסס בשנת 1859 וייצג את המחוז ה-31 שהכיל טריטוריה ממערב לסן אנטוניו: מחוזות גילספי, מדינה ואוואלדה. כמו רוב המהגרים הגרמנים, שלייכר התנגד להתנתקותה של טקסס מהאיחוד. עם זאת, לאחר שמדינתו המאמצת הצטרפה לקונפדרציה, שלייכר הפך לקפטן בצבא הקונפדרציה, האחראי על כוח ההנדסה של גנרל ג'ון ב. מגרודר.
ביוגרפיה > אחרי המלחמה וכהונה בקונגרס

שלייכר עסק בעריכת דין בסן אנטוניו כאשר מלחמת האזרחים הסתיימה וחידש את עבודתו בפיתוח מסילות ברזל. הוא רשום כאחד היזמים של מסילות הרכבת של קולומבוס, סן אנטוניו וריו גרנדה ושימש כמהנדס לבניית מסילת הברזל של המפרץ, מערב טקסס ופסיפיק, שנפרסה מאינדיאנולה, טקסס לקוארו, טקסס. לפי ה-Handbook of Texas Online, "הוא ייסד את העיר האחרונה כתחנת ביניים ועבר אליה זמן קצר לאחר מכן, ב-1872".
בשנת 1874, הוא נבחר לקונגרס לייצג את המחוז השישי כשהוא הוקם לראשונה. הוא נבחר מחדש לשתי קדנציות נוספות וכיהן כחבר בוועדת הדרכים והאמצעים, ועדת החוץ ולאחר מכן כיו"ר ועדת התעלות והמסילות של בית הנבחרים.
פעילותו לתמיכה בתקן הזהב הקנתה לו מתמודד במסגרת הפריימריז הדמוקרטית בדמותו של ג'ון אירלנד, ושלייכר נאלץ לנהל קמפיין מר לפני שנבחר מחדש ב-1878. הוא מת ב-10 בינואר 1879, חודשיים לפני תחילת כהונתו השלישית. נאום זיכרון של מנהיג הרפובליקנים, ג'יימס א. גארפילד, היה יותר מאשר נימוס עבור חבר זוטר שנפטר במפלגת האופוזיציה, והעיד על עומק הרגש כלפי שלייכר.
הערות שוליים

↑  Biographical Directory of the United States Congress
1 2 3 4 5 6 7  Handbook of Texas Online. Texas State Historical Society.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117643182X  ISNI: 0000 0000 5007 6944  LCCN: nr99012290  SNAC: w6mc9zwv  US Congress: S000129  VIAF: 73774715   WorldCat (עם VIAF): 73774715
סופי ג'נגמברה אנדרסון

| --- | --- |

 לידה:  1823 פריז, צרפת 
 פטירה:  10 במרץ 1903 (בגיל 80 בערך) פלמות', הממלכה המאוחדת 
 זרם באמנות:  האחווה הפרה-רפאליטית 
 הושפעה על ידי:  שארל דה שטובן, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 יצירות ידועות:  The Lily Maid of Astolat 1870 
 בן או בת זוג:  Walter Anderson 
 
סופי ג'נגמברה אנדרסון, באנגלית: Sophie Gengembre Anderson (1823 - 10 במרץ 1903) הייתה ציירת ויקטוריאנית בריטית ילידת צרפת, שהייתה פעילה גם באמריקה. היא התמחתה בציורי ז'אנר של ילדים ונשים, בדרך כלל באזורים כפריים. היא החלה את דרכה כליטוגרפית וציירת פורטרטים.
ראשית חייה

אנדרסון נולדה בפריז, בתם של צ'ארלס אנטואן קולומב ג'נגמברה, אדריכל ואמן צרפתי,  ואשתו האנגלייה, מריאן פארי (1799–1883), בתם של ג'ון פארי האב (1766–1826) ואשתו. סופיה הוברט (1770–1830). הם נישאו בכנסיית סנט פנקראס, לונדון, ב-12 באפריל 1818.
אביה נולד בשנת 1790 והחל לעבוד כאדריכל בגיל 19. הוא עבד בעיקר באזורים עירוניים, כמו מטבעת העיר קאסל, אותה תכנן ובנה כשהיה בן 19. הוא נפצע במהלך המהפכה של 1830 באותו יום שבו נולד בנו פיליפ. לאחר מכן נסעה המשפחה ללונדון, שם עבד ג'נגמברה כאדריכל עבור צ'ארלס פורייה. הוא חזר לצרפת והמשיך בעבודתו כאדריכל, בתכנון בתי ספר קהילתיים ברחבי צרפת. המשפחה עברה לאמריקה ואימצה את שם המשפחה הוברט, בגלל קשיים לבטא את שם המשפחה הצרפתי שלהם. לאחר שעבר לסינסינטי, אוהיו, הוא השתקע במנצ'סטר, פנסילבניה. עד 1863, הוא עיצב את בניין העירייה של אלגני "פרו בונו". הוא הפסיק לדבר אנגלית במחאה לאחר שהוצע לקצץ לו בעלויות הבניה.
משפחת ג'נגמברה התגוררה בפריז בשנים הראשונות לחייה של סופי, שם הכיר אביה אמנים, אינטלקטואלים ושחקנים. הנסיבות הפוליטיות דרשו שהמשפחה תעזוב את פריז ותגור ב"אזור מרוחק בצרפת" מ-1829 עד 1843. בגיל 17, היא פיתחה עניין באמנות כשציירה דיוקנאות.
היו לה שני אחים, פיליפ והנרי. אחיה פיליפ שינה את שמו לפיליפ הוברט, תוך שימוש בשם הנעורים של סבתו, והיה אדריכל מצליח בעיר ניו יורק. היא הייתה אוטודידקטית במידה רבה באמנות, אך למדה זמן קצר ציור דיוקן אצל שארל דה סטובן בערך ב-1843, כאשר התגוררה עם משפחה בפריז. זמן קצר לאחר שהחלה את לימודיה, הוא עזב לרוסיה ולא חזר בתוך השנה שהוקצבה ללימודיה. היא אכן פיתחה מערכות יחסים עם נשים אמניות אחרות בבית הספר, שם קיבלה קצת יותר הדרכה.
ראשית חייה > ארצות הברית

המשפחה עזבה את צרפת לארצות הברית כדי להימלט מהמהפכה של 1848.  המשפחה התיישבה לראשונה בסינסינטי, אוהיו, שם הכירה את בעלה לעתיד, אמן הז'אנר הבריטי ולטר אנדרסון (אנ'). אחיה הנרי פ. ג'נגמברה (נולד ב-1825) היה גם אמן, פעיל בסינסינטי בתחילת שנות ה-50.
דיוקן, דמותה וציורי הנוף של בריטני הוצגו באוקטובר 1849 בגלריה Western Art Union. כמו כן, הוצגה מערכת שלושה פאנלים של סצנות לונדון ויקטוריאניות בשם "סולם האהבה"
ב-1851 נכללו ארבעה או יותר מאיוריה באוספים ההיסטוריים של "המערב הגדול" מאת הנרי האו. היא שיתפה פעולה עם ולטר אנדרסון, בעלה לעתיד, בציור דיוקנאות של בישופים אפיסקופלים פרוטסטנטים ויצרה דיוקנאות אחרים נוספים.
לאחר מכן היא גרה במנצ'סטר, מנצ'סטר (אנ'), עם הוריה, שם נישאה לולטר אנדרסון. היא עבדה שם עבור הוצאה לאור.
ראשית חייה > אירופה

בשנת 1854, בני הזוג אנדרסון עברו ללונדון,  שם הציגה סופי טבע דומם של פירות, ירקות, ציד ודגים בשם An American Market Basket בחברה המלכותית של אמנים בריטיים (אנ') (RBA) ב-1855. הציור נחשב ל"קומפוזיציה ראויה להערצה" שנעשתה עם "אמת מפתיעה". יצירות הז'אנר שלה הוצגו גם באקדמיה המלכותית לאמנויות.  הם חזרו לפנסילבניה ב-1858 לביקור ארוך עם משפחתה, שבמהלכו הציגה באיגוד האמנים של פיטסבורג (אנ') (AAP) ב-1859 ו-1860. בשנה האחרונה הוצגו לה ולבעלה עבודות באקדמיה הלאומית לעיצוב (אנ'). לאחר מכן היא התיישבה שוב בלונדון בסביבות 1863.
ציור השמן שלה "נערות בתפילה בקפלה" (אמצע ה-19 - סוף ה-19) מוצג במוזיאון פאונדלינג; מתאם היטב עם ציור הז'אנר האופייני של אנדרסון של ילדים ונשים שבמוקד המוזיאון. הציור מתאר את הגילאים השונים של הבנות האצילות, מה הן לבשו, ומתייחס להיבטים הדתיים של חייהן.
בני הזוג עברו לאי קאפרי בשנת 1871, שם הם גרו, ציירו,  ואירחו את החברה בבית עם גינה גדולה בשם וילה קסטלו. קאפרי הייתה אז מושבת אמנים. תושביה כללו את פרדריק לייטון, ולטר מקלארן (אנ'), ג'ון סינגר סרג'נט, אדוארד אלכסנדר סן (אנ') וז'אן בנר (אנ').  היא הציגה בגלריית גרוסוונור (אנ') בין השנים 1878 ו-1887. אנדרסון יצרה ציורי ז'אנר איטלקי וציורים נאו-קלאסיים, כולל ציורים של איכרים וילדים. בתקופה שבה היה קשה לנשים לנהל קריירה אמנותית מצליחה, הציורים הללו, שנעשו בדרך כלל על ידי גברים, אפשרו לה קריירה מצליחה.
ראשית חייה > שנים מאוחרות

בני הזוג עברו לאנגליה ב-1894 וגרו וציירו בווד ליין קוטג' בפאלמות' (אנ'), קורנוול. היא המשיכה להציג את עבודותיה בלונדון.
ב-11 בינואר 1903 מת בעלה וולטר וחודשיים לאחר מכן, ב-10 במרץ 1903, היא מתה בביתה בפאלמות'. היא נקברה בבית הקברות Swanvale בפאלמות' בקבר ליד בעלה.
מורשת

מחיר שיא עולמי של יותר ממיליון ליש"ט עבור עבודתה "No Walk Today" הושג על ידי סותבי'ס, לונדון, בנובמבר 2008. זה הפך אותה ל"אמנית הראשונה של קורנוול במיליון פאונד".
עבודותיה של אנדרסון נמצאות באוספים של מוזיאונים וגלריות רבות, בעיקר בבריטניה, כולל מוזיאון וגלריית לסטר לאמנות (אנ'); מוזיאון ראסל-קוטס (אנ'), בורנמות'; הגנים הבוטניים המלכותיים (אנ'), קיו (אנ'); גלריית ווקר לאמנות (אנ'), ליברפול; המוזיאון והגלריה לאמנות בברמינגהם (אנ') (BM&AG); הגלריה לאמנות והמוזיאון בוולסל (אנ'), סטפורדשייר; גלריית וולברהמפטון לאמנות (אנ'), סטפורדשייר.
הערות שוליים

↑  Yeldham, Charlotte. "Anderson [née Gengembre], Sophia [Sophie]". Oxford Dictionary of National Biography (online ed.). Oxford University Press.
↑  "Anderson, Sophie Gengembre". London Atelier of Representational Art. Archived from the original on 6 October 2011.
↑  Stewart, Brian; Cutten, Mervyn (1997). The Dictionary of Portrait Painters in Britain up to 1920. Antique Collectors' Club.
↑  Woolrich, A.P. (1997). "John Farey, Jr, Engineer and Polymath". History of Technology. 19: 116.
↑  "Colomb Gengembre". Union Dale Cemetery. Retrieved 6 March 2014.
↑  Clayton, Ellen Creathorne (1876). English Female Artists. London: Tinsley Brothers. pp. 7–9.
1 2  Haverstock, Mary Sayre; Vance, Jeannette Mahoney; Meggitt, Brian L. (2000). Artists in Ohio, 1787–1900: A Biographical Dictionary. Kent State University Press. p. 329.
↑  "Sophie Gengembre Anderson". Cornwall Artists Index.
↑  Benezit Dictionary of Artists Volume 1 A-Bedeschini. Paris: Editions Grund. 2006.
↑  Wood, Christopher (1978). The Dictionary of Victorian Painters. Antique Collectors' Club.
↑  What Is A Foundling". Foundling Museum.
↑  Haverstock, Mary Sayre; Vance, Jeannette Mahoney; Meggitt, Brian L. (2000). Artists in Ohio, 1787–1900: A Biographical Dictionary. Kent State University Press. pp. 18–19.
↑  "Sophie Anderson". Falmouth Art Gallery. Retrieved 6 March 2014.
↑  Money, James (2012). Capri: Island of Pleasure. Faber and Faber. p. 1872.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 1131  GND: 1097616347  ISNI: 0000 0000 6706 0017  LCCN: nr94021538  RKD: 1652  SNAC: w6d25cxs  SUDOC: 241575435  ULAN: 500011301  VIAF: 39259699   WorldCat (עם VIAF): 39259699 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סופי ג'נגמברה אנדרסון".
שחרן יהודה

| שחרן יהודה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישנים
סדרה:: עקרבאים
תת־סדרה:: Neoscorpionina
משפחה:: בותוסיים
סוג:: שחרן
מין:: שחרן יהודה
שם מדעי
 Hottentotta judaicus

שחרן יהודה (שם מדעי: Hottentotta judaicus, בעבר: Buthotus judaicus) הוא עקרב נפוץ יחסית, שגודלו עד שמונה סנטימטרים, וצבעו שחור. קצות צבתותיו ופיסות רגליו בצבע חום.
מקומות חיות ותפוצה

שחרן יהודה נפוץ בישראל, ירדן, לבנון, סוריה וטורקיה.
תפוצתו של שחרן יהודה משתרעת במרכז הארץ וצפונה, באזורים עתירי צמחייה בדרך כלל, למעט אזורי חולות. בנדודיהם מרבים עקרבים אלו לחדור לבתי מגורים ולקומות קרקע. בטבע שוכן תחת אבנים בינוניות עד גדולות ותחת קליפות עצים (בין הקליפה לעץ).
עקיצה

עקרב זה אינו קטלני לאדם. לעקרב מזג רע יחסית, תנועתו מהירה, וכך גם עקיצתו, והוא נוטה לעקוץ בקלות. כאבי עקיצתו עזים ביותר ומתפשטים מכיוון העקיצה אל הלב עם מחזור הדם. הכאבים עוברים לאחר זמן ממושך, והופכים לקראת הסוף לעקצוצים קלים. עקרב זה מרבה לחדור למגורי אדם, ובעל יכולת טיפוס מעולה - הוא מסוגל להגיע לקומות מעל לקומות הקרקע.
אודו שטיינברג

אודו שטיינברג ורלה (בגרמנית: Udo Steinberg Werle, נולד ב-1876 בברלין שבגרמניה, נפטר ב-25 בדצמבר 1919 במדריד שבספרד) היה כדורגלן גרמני ששיחק כחלוץ. שטיינברג היה מהשחקנים הבולטים בברצלונה בראשית דרכה בתחילת המאה ה-20, והוא שיחק שם במשך 9 שנים, בין 1901 ל-1910.
ביוגרפיה

שטיינברג נולד וגדל בגרמניה. במקצועו היה מהנדס תעשייתי, ובשל אהבתו לספורט עסק גם במספר ענפים כגון כדורגל, אתלטיקה, טניס, רכיבה על אופניים, אגרוף וקריקט. ב-1896 עבר לגור בקמניץ, וב-1899 ייסד מועדון כדורגל בעיר, את בריטניה קמניץ. ב-28 בינואר 1900 היה שטיינברג נוכח כנציג של המועדון בכנס בלייפציג בו ייסדו את התאחדות הכדורגל הגרמנית.
במרץ 1899 עבר לברצלונה, בירת קטלוניה שבספרד, שם החל לעבוד כמהנדס במספר חברות תעשייתיות. הוא ומספר אנשים נוספים, ובהם ז'ואן גאמפר, ארנסט ויטי, ארתור ויטי וג'ון פרסונס, הקימו את מועדון הטניס של ברצלונה. במקביל גם שיחק כדורגל בעיר, לעיתים עם גאמפר, שהיה מהדמויות הבכירות במועדון הכדורגל ברצלונה. שטיינברג, ששיחק כחלוץ, הרשים את גאמפר והוא הציע לו להצטרף לקבוצתו. ב-1901 הפך לשחקן של ברצלונה באופן רשמי.
שטיינברג ביסס את מעמדו בברצלונה במהרה והיה מהשחקנים הבולטים בה ב-9 השנים בהן היה שחקנה, בין 1901 ל-1910. ב-1902 נערך "קופה מקאיה", טורניר בין ברצלונה, אספניול ואיספניה, שלימים הוכר כאליפות קטלוניה הראשונה. שטיינברג היה שותף לזכייתה של ברצלונה בטורניר, התואר הראשון בתולדותיה. בהמשך השנה הוזמנה ברצלונה לגביע ההכתרה, טורניר גביע שהפך בהמשך לגביע המלך. ב-13 במאי, בחצי גמר הגביע, נפגשו ברצלונה וריאל מדריד לראשונה בתולדותיהן, מפגש שלימים הוכר בכינוי "הקלאסיקו". שטיינברג הבקיע את השער הראשון בהיסטוריית הקלאסיקו, ועם שער נוסף שהבקיע עזר לקבוצתו לנצח 3 - 1. במשחק הגמר, בו שיחקה ברצלונה מול קלוב ביסקאיה, הבקיע שטיינברג שער נוסף, אך קבוצתו הפסידה 2 - 1. עוד ב-1902, הוטלה על שטיינברג האחריות להקים את בית הספר לכדורגל הראשון של המועדון, וכך לעיתים הוא נחשב למאמן הראשון בהיסטוריית המועדון.
בהמשך דרכו בברצלונה סייע לה לזכות בתארים נוספים. ב-1903 זכה עמה בקופה ברצלונה, טורניר שנערך בין המועדונים השונים בעיר, וב-1905 באליפות קטלוניה, שהוקמה תחת שם זה בסוף 1903. לאחר מספר שנים שהסתיימו ללא אף תואר, ב-1909 וב-1910 היה שותף לשתי זכיות רצופות באליפות קטלוניה. כמו כן, ב-1910, לקח חלק בזכייתה של ברצלונה בפעם הראשונה בתולדותיה בגביע הספרדי, אחרי שהיא ניצחה בגמר את אספניול מדריד בתוצאה 3 - 2. בשנה זו פרש ממשחק. בסך הכול השתתף שטיינברג ב-67 משחקים, בהם הבקיע 55 פעמים.
בין 8 בפברואר 1906 ל-9 בדצמבר אותה שנה היה שטיינברג נשיא התאחדות המועדונים של ברצלונה, לפני שזו הפכה להתאחדות הכדורגל הקטלאנית. בנוסף ב-1906, היה אחד מהמקימים והעורכים הראשונים של עיתון הספורט אל מונדו דפורטיבו. אהבתו לספורט לא דעכה גם לאחר שחדל מלשחק במדי ברצלונה, והוא תמיד היה מקושר למועדון.
תארים > ברצלונה

קופה מקאיה: 1902
קופה ברצלונה: 1903
אליפות קטלוניה: 1904/1905
הגביע הספרדי: 1909/1910
הערות שוליים

↑  לא ברור תאריך הלידה המדויק של שטיינברג. לפי מודעת הפטירה בעיתון ABC, ניתן להבין את שנת הלידה מכך שגילו בעת פטירתו היה 43.
↑  Hardy Grüne:Hundert Jahre Deutsche Meisterschaft,‏ Verlag Die Werkstatt,‏ 2003, עמודים 42/44 ISBN 3895334103
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1124009361  VIAF: 5824148574277024430003   WorldCat (עם VIAF): 5824148574277024430003 
שחקני ברצלונה שזכו בקופה ברצלונה ב-1903: 
 עומדים: וידאל, רץ', טרדס וליובט; 
יושבים: לסלטה, האריס, גאמפר, ויטי, מייר, שטיינברג וד'אוסו.
אנתוני מודסט

אנתוני אמבו אגוגו מודסט (בצרפתית: Anthony Modeste, נולד ב-14 באפריל 1988 בקאן שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי, המשחק בעמדת החלוץ באל אהלי.
קריירת מועדונים

בשנת 2007, מודסט החל את הקריירה המקצוענית שלו, כאשר שותף במשחקיה של ניס. לאחר שתי עונות ראשונות פושרות, הושאל החלוץ הצעיר למועדון אנז'ה, לשם צבירת דקות משחק. בעונת ההשאלה שלו באנז'ה, פרח מודסט וכבש 20 שערי ליגה ב-37 משחקים בלבד. לאחר שהרשים בתקופת השאלתו, מודסט נרכש על ידי בורדו תמורת 3.5 מיליון אירו. ב-19 בינואר 2012, אחרי מחצית עונה במועדונו החדש בצרפת, הושאל מודסט למועדון הכדורגל האנגלי בלקברן רוברס, למחצית השנייה של עונת הפרמייר ליג 2011-12. מודסט שותף רק ב-5 משחקי ליגה, כאשר בסיום העונה בלקבורן ירדה ליגה.
מודסט הושאל שוב לצבור דקות בעונת 2012/13, הפעם למועדון הצרפתי בסטיה. כבר במשחק הבכורה שלו בבסטיה, כבש מודסט שער, בניצחון 2–3 מול סושו, דבר שאותת על המשך עונה מוצלחת עבורו. מודסט כבש בעונה זו 15 שערי ליגה ב-36 משחקים. לאחר הפריצה התודעתית שלו בצרפת, מודסט משך את עיניהם של ציידי הכישרונות של הופנהיים הגרמנית. ב-9 ביולי 2013, חתם מודסט בהופנהיים על חוזה לשלוש שנים. בסך הכול שותף מודסט ב-62 משחקים תחרותיים עבור הופנהיים, בהם כבש 23 שערים, והרבה לשתף פעולה בהתקפה עם קווין פולאנד ורוברטו פירמינו.
ב-26 ביוני 2015 חתם מודסט ביריבת הופנהיים לבונדסליגה, פ.צ. קלן. ב-8 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו בקלן, וכבש שלושער בניצחון 0–4 מול SV מפן בסיבוב הראשון של הגביע הגרמני. שערו הראשון במשחק, ובכלל בקלן, נכבש כבר לאחר 45 שניות של משחק, ובכך קבע שיא עבור השער המהיר ביותר של קלן בגביע הגרמני. בעונת 2015/16 הבקיע מודסט 15 שערי ליגה עבור קלן. את עונת 2016/17 פתח מודסט היטב, כאשר הבקיע 13 שערים בסיבוב הראשון של העונה.
ב-12 ביולי 2017 הושאל מודסט לטיינג'ין קואנג'יאן הסינית לשלוש עונות תמורת שישה מיליון אירו, עם אופציה לרכישה בתום ההשאלה ב-29 מיליון אירו. מודסט שיחק בקבוצה הסינית מעט יותר משנה, וערך 20 הופעות ליגה, בהן הבקיע 11 שערים. עם זאת, מודסט שוחרר מהקבוצה, וחזר להתאמן עם פ.צ. קלן. בנובמבר 2018 חתם מודסט על חוזה קבוע בפ.צ. קלן, ששיחקה בבונדסליגה השנייה.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל מודסט לסנט אטיין לחצי עונה.
ב-8 באוגוסט 2022 חתם בבורוסיה דורטמונד עד לתום עונת 2022/2023.
ב-11 בספטמבר 2023 חתם באל אהלי המצרית לעונה אחת.
הערות שוליים

↑  ‏העברות בעולם: אנתוני מודסט חתם בדורטמונד, ורנר חוזר ללייפציג, באתר ספורט1, 8 באוגוסט 2022
אלכס רמירו

אלחנדרו "אלכס" רמירו גרגיו (בספרדית: Alejandro "Álex" Remiro Gargallo; נולד ב-24 במרץ 1995) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כשוער בריאל סוסיאדד.
רמירו גדל במחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו ושיחק כבוגר בקבוצות המילואים של המועדון. בהמשך הושאל ללבאנטה, ווסקה וריאל סוסיאדד. הוא זכה בגביע המלך הספרדי עם ריאל סוסיאדד ב–2020.
קריירת מועדונים

רמירו נולד בקסקנטה והצטרף למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו ב-2009 בגיל 14. ב-2014 קודם לקבוצת המילואים ששיחקה בליגה הספרדית השלישית, ועזר לה להעפיל בחזרה לליגה השנייה לאחר 19 שנה. באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו לקבוצה הראשונה בהפסד 0–1 לז'ירונה.
בקיץ 2016 הושאל רמירו ללבאנטה מהליגה השנייה לעונה אחת, אך נקרא בחזרה בינואר 2017 עקב פציעה. ביולי 2017 הושאל לוסקה לעונה אחת וסייע לה להעפיל לליגה הראשונה בפעם הראשונה בתולדותיה.
ביוני 2019 חתם רמירו על חוזה ל-4 שנים בריאל סוסיאדד. הוא זכה עם המועדון בגביע המלך הספרדי ב–2020 לאחר ניצחון 1–0 על אתלטיק בילבאו בגמר. בעונת 2022/2023 שיחק בכל 38 משחקי הליגה וסייע לקבוצה להעפיל לליגת האלופות.
קריירה בינלאומית

רמירו ייצג את נבחרת ספרד עד גיל 19. הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת ספרד הבוגרת בנובמבר 2023, לצמד משחקי מוקדמות יורו 2024 נגד קפריסין וגאורגיה, אך לא שותף.
ב-15 במרץ 2024, הוא זומן לצמד משחקי ידידות נגד קולומביה וברזיל. ב-22 במרץ 2024 הוא ערך הופעת בכורה בנבחרת הבוגרת כשנכנס כמחליף בדקה ה-46 בהפסד 0–1 לקולומביה. זכה עם נבחרת ספרד בטורניר יורו 2024.
הערות שוליים

↑  Remiro se lleva el premio Txuleta, noticiasdegipuzkoa
↑  VAVEL.com, Unai López y Álex Remiro se quedan sin Eurocopa sub-19, VAVEL, ‏2014-06-05 (בספרדית)
↑  Joaquín Maroto, Riquelme, Grimaldo, Aleix García y Remiro, novedades con España, Diario AS, ‏2023-11-10 (בספרדית)
↑  Por Daniel Ospina, España reveló la lista de convocados para enfrentar a Colombia: hay varias sorpresas, infobae, ‏2024-03-15 (ב־European Spanish)
↑  Por Newsroom Infobae, Vivian, Remiro y Cubarsí, amplían la nómina de debutantes con De la Fuente, infobae, ‏2024-03-22 (ב־European Spanish)
↑  Spain cut Cubarsí, Llorente from Euro 2024 squad, ESPN.com, ‏2024-06-07 (באנגלית)
| נבחרת ספרד – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה |  1 ראיה •  2 קרבחאל •  3 לה נורמן •  4 נאצ'ו •  5 ויוויאן •  6 מרינו •  7 מוראטה •  8 רואיס •  9 חוסלו •  10 אולמו •   11 פראן טורס •  12 גרימלדו • 13 רמירו •  14 לאפורט • 15 באנה • 16 רודרי • 17 ויליאמס • 18 סובימנדי • 19 ימאל • 20 פדרי • 21 אויארסבאל • 22 נבאס • 23 סימון • 24 קוקורייה • 25 לופס • 26 פרס • מאמן: לואיס דה לה פואנטה | ספרד |
אלכסנדר אלאייב

אלכסנדר אלכסנדרוביץ' אלאייב (ברוסית: Александр Александрович Алаев; נולד ב-30 באוקטובר 1979 במוסקבה) הוא כדורגלן עבר רוסי, ששיחק במועדוני קטרגל וכדורגל חופים; שימש כממלא מקום נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית בין 25 בדצמבר 2017 ל-19 בדצמבר 2018; מנכ"ל ההתאחדות לכדורגל מאז 18 בדצמבר 2013 ונשיא ליגת הכדורגל הלאומית מאז 25 בפברואר 2021. ביוני 2022, מונה לנשיא הפרמייר ליג הרוסי.
ביוגרפיה > קריירת משחק

הוא נולד ב-30 באוקטובר 1979 במוסקבה. בוגר אוניברסיטת מוסקבה להנדסה אזרחית עם תואר בכלכלה עולמית. תלמיד בית הספר לספורט מספר 76. הוא שיחק בקבוצת MGSU בכדורגל וקטרקל בשנים 1995–1997 באותה קבוצה עם סרגיי אנוקין, שמונה בהמשך לסגן נשיא התאחדות הכדורגל הרוסית וסרגיי שמראי, שמונה בהמשך לראש מחלקת כדורגל החופים של ההתאחדות לכדורגל.
בשנת 2005 אלאייב השתתף בגביע העולם בכדורגל חופים בברזיל, מה שעשה עליו רושם גדול. אלאייב, אנוקין וקבוצת פקידי ההתאחדות בנו אתר בסרבריאני בור וקיימו את אליפות הבכורה שלהם במוסקבה, ובהמשך ארגן אלאייב את אליפות רוסיה הראשונה בכדורגל חופים, בשילוב המשחק עם עבודתו כמנכ"ל הפדרציה הרוסית לכדורגל חופים. בכדורגל חופים הוא שיחק בקבוצות Dream-Team MIPT, במועדון סטרוגינו מוסקבה ובקבוצת למן פייפ (קבוצה שיצר סרגיי אנוקין).
בנבחרת רוסיה, אלאייב שיחק שלושה משחקים בגביע אירופה בכדורגל חופים 2005 בין התאריכים 2 ל-4 בדצמבר 2005: נגד נבחרות בלגיה, פורטוגל ושווייץ. הוא זכה במדליית הכסף של גביע אירופה 2005, וכן במדליית הארד ביורוליג בכדורגל חופים 2007.
ביוגרפיה > קריירה כעסקן ספורט

בשנת 2007 החל לעבוד באופן קבוע בהתאחדות הכדורגל הרוסית: כמומחה לכדורגל חופים במחלקת הכדורגל ההמוני, וכן כמזכיר בכיר בוועדת כדורגל חופים של ההתאחדות. הוא מילא תפקידים של ראש מחלקת כדורגל החופים של ההתאחדות ומנהל נבחרת רוסיה בכדורגל חופים. מאז 2010 – סגן מנהל הספורט של ההתאחדות, אחראי על התחרות. שימש כמנכ"ל ההתאחדות מיום 22 בנובמבר 2011 עד 12 בספטמבר 2013 (כשהוחלף על ידי אנדריי סוקולוב).
ב-18 בדצמבר 2013 מונה למנכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית במקומו של אנדריי סוקולוב, שמונה לנשיא הליגה המקצוענית. מאז יוני 2014, חבר בנשיאות איגוד ספורט החופים ברוסיה, מאז 2015 – חבר בוועדת השיווק של אופ"א, מאז מרץ 2016 הוא שילב את תפקיד המנכ"ל עם תפקיד המזכיר הכללי של ההתאחדות. ההערכה היא שאלאייב היה זה שניהל משא ומתן על סיום החוזה בקיץ 2015 עם פאביו קאפלו ששימש כמאמן נבחרת רוסיה בכדורגל. מאז 28 בדצמבר 2016, היה חבר במועצה המפקחת של הוועדה המארגנת של מונדיאל 2018. מאז יוני 2017 הוא משמש כיו"ר ועדות הקטרגל וכדורגל חופים באופ"א, מאז פברואר 2018 הוא חבר בקבוצת העבודה לפיתוח אסטרטגיה של אופ"א.
ב-25 בדצמבר 2017, עקב השעייתו של ויטאלי מוטקו ממשרת נשיא ההתאחדות, מונה אלאייב באופן זמני לנשיא בפועל. הוא היה אחראי גם על חקירת הליך בדיקת הסמים באליפויות רוסיה, שנמשכה בשנים 2012–2015. מאז 2019 משמש כמזכ"ל התאחדות הכדורגל הרוסית. ב-25 בפברואר 2021 נבחר לנשיא ליגת הכדורגל הלאומית, הארגון המנהל את ליגת המשנה הרוסית בכדורגל. ביוני 2022 מונה לנשיא ליגת העל הרוסית בכדורגל.
הערות שוליים

↑  "Алаев — новый генеральный директор РФС" (ברוסית). Спорт-Экспресс. 2013-12-18.
↑  Александр Алаев - президент Футбольной Национальной Лиги
1 2 3 4 5  "Профиль". ТАСС. נבדק ב-2020-11-21.
1 2 3 4 5  Сергей Яременко (2017-12-25). "Кто такой Александр Алаев? Он будет исполнять обязанности президента РФС" (ברוסית). Спорт-Экспресс. נבדק ב-2020-11-21.
↑  "Технические результаты финального турнира Чемпионата России по пляжному футболу 2005 года" (ברוסית). Федерация пляжного футбола России. נבדק ב-2020-11-21.
↑  Профиль игрока сборной, Федерация пляжного футбола России
1 2  "Чем известен Александр Алаев". КоммерсантЪ. 2017-12-25. נבדק ב-2020-11-21.
↑  Дмитрий Симонов (2011-11-22). "Алаев назначен гендиректором РФС" (ברוסית). Спорт-Экспресс.
↑  "Александр Шпрыгин: «Андрей Соколов — новый гендиректор РФС»" (ברוסית). Спорт-Экспресс. 2013-09-12.
1 2  "Профиль" (ברוסית). Спортивная Россия. נבדק ב-2020-11-21.
↑  Борислав Головин (2017-12-26). "Бывший «пляжник» и перспективный менеджер: кто заменит Виталия Мутко на посту президента РФС" (ברוסית). Russia Today. נבדק ב-2020-11-21.
↑  "Профиль" (ברוסית). Российский футбольный союз. נבדק ב-2020-11-21.
סיפר (עיר)

| --- | --- |

 היסטוריה
 תרבויות:  שומר 
 מיקום
 מדינה:  עיראק 
 קואורדינטות:  33°03′32″N 44°15′08″E﻿ / ﻿33.058829°N 44.252153°E﻿ / 33.058829; 44.252153
  (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. סיפר(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. סיפר
 
סִיפָּר הייתה עיר עתיקה במסופוטמיה ששכנה על הגדה המזרחית של נהר הפרת. שרידי העיר נמצאים בתל אבו חבה (Tell Abu Habbah) כ-60 ק"מ מצפון לעיר בבל ו-30 ק"מ מדרום מזרח לעיר בגדאד.
היסטוריה

העיר הייתה חלק מצמד ערים תאומות. מול סיפר בגדה המערבית של הפרת שכנה העיר האחות סיפר-אמננום. אף על פי שבאתר הארכאולוגי נמצאו אלפי לוחות חרס בכתב יתדות, הם לא הצליחו לשפוך אור רב על ההיסטוריה של העיר.
הממצא הקרמי באתר מצביע שהעיר התקיימה כבר בתקופת אורוכ (4000 עד 3100 לפנה"ס). עיקר חשיבותה של העיר היה באלף השלישי לפנה"ס, בתקופה הבבלית הקדומה שהתקיימה באלף ה-2 לפנה"ס, ובתקופה הנאו-בבלית באלף ה-1 לפנה"ס.
במאה ה-7 לפנה"ס, התקיים מאבק בין נבופלאסר שהפך בהמשך למלך בבל והמלך האשורי סין-שר-אישכון על השליטה באזור, העיר הייתה אחת הערים שהופיעה בכתובים שעליה התנהל המאבק בין שני הצדדים. בשנת 625/624 לפנה"ס יצא הצבא האשורי לכבוש את העיר סיפר וכנראה כבש אותה.
העיר המשיכה להתקיים גם בתקופה האחמנית בתקופת הממלכה הסלאוקית ובתקופת האימפריה הפרתית, אבל בחשיבות הולכת ופוחתת.
העיר שימשה כעיר הפולחן של אל השמש שמש ששכן במקדש אי-באבארה.