stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-בירוני
עבודתו > מינרלוגיה

כשכבר היה בן שמונים הקדיש אל-בירוני ספר בשם "סך הידע על אבנים יקרות", כתאב אל-ג'מאהר פי מרפת אל-ג'וואהר (al-Jamahir fi Ma'rifat al-Jawahir, נכתב בערבית) למינרלוגיה. בעבודה זו, הוא הקדיש כ-200 עמודים לתיאור אבנים יקרות ומינרלים אחרים. חיבוריו החלוציים על מינרלוגיה וגאולוגיה היו הרבה יותר שימושיים, מהמצוד של האלכימאים אחר זהב. הודות למנגנון שבנה בעצמו, הוא הצליח לקבוע את הכבידה הספציפית של מספר מסוים של מתכות ומינרלים בדיוק יוצא דופן. הוא השתמש באיזון הידרוסטטי כדי לקבוע את הצפיפות והטוהר של מתכות ואבנים יקרות וסיווג אבני חן לפי מה שנחשב בעיניו לתכונות הפיזיקליות העיקריות שלהן, כמו משקל סגולי וקשיות, במקום הנוהג הנפוץ בתקופה ההיא, של סיווגם לפי צבע. באחת מעבודותיו טען כי המדבר היה מכוסה בעבר על ידי הים. הוא תמך בתזה שנויה במחלוקת זו על-ידי תיאורים מפורטים של מאובנים שהשתמרו בצורה מושלמת, של דגים ויצורים ימיים אחרים, ובכך סלל את הדרך לפלאונטולוגיה.
עבודתו > היסטוריה וכרונולוגיה

המסה המרכזית של אל-בירוני על היסטוריה פוליטית, "ספר השיחה הלילית על ענייני ח'ווארזם " ,כיתב אל-מוסמרה פי אקבר ח'ווארזם, (Kitab al-Ahadith al-Layliyya fi Masa'ul Khwarizm, נכתב בערבית) ידועה כעת רק מהציטוטים ב"תולדות מס'אודי" (טאריחי מס אודי) של ההיסטוריון הפרסי בו המאה ה-11, באיהאקי (אנ'). בנוסף לכך, דיונים שונים באירועים היסטוריים ובמתודולוגיה נמצאים בקשר לרשימות המלכים של אל-בירוני ב"כרונולוגיה של אומות קדומות" (אל-אתאר) ב-קאנון, במקומות אחרים באל-אתאר, באל-הינד, ומפוזרות גם בשאר יצירותיו.
המתודולוגיה שלו לקביעת נכונות ההיסטוריה באה לידי ביטוי באל-אתאר: לאסוף מסורות רבות ככל האפשר בנוגע לנושא, להכפיף אותן להערכות חסרות פניות של סבירותן, לדחות את אלה המנוגדות להיגיון או לטבע, ולהשוות את השאר בחיפוש אחר הפתרון האמין והעקבי ביותר. הוא הכיר בכך שמשימה זו לעולם לא תוכל להתבצע במלואה, הן בשל מגבלות הזמן והמשאבים העומדים לרשות ההיסטוריון והן בשל אובדן או השחתה של חומר רלוונטי רב, אך חשב שזו חובתו לעשות את הניסיון לטובת החוקרים העתידיים. ב"כרונולוגיה של אומות קדומות" שלו הוא ניסה לקבוע במדויק את אורכן של תקופות היסטוריות שונות.
התעקשותו של אל-בירוני על כך שההיסטוריון ישמור על חוסר משוא פנים בהתמודדות עם שתי מסורות היסטוריות סותרות ניכרת ביותר בחקירותיו על השקפות יהודיות ונוצריות שונות של הכרונולוגיה של התנ"ך. שני הצדדים מקבלים ביקורת על המתודולוגיה ההיסטורית שלהם.
אל-בירוני תיאר את לוחות השנה, התרבות והדת של הבודהיסטים, היהודים, הנוצרים, המוסלמים, המניכאים ובני תרבויות נוספות. הוא ניסה לאחד בדיוק כרונולוגי מלא בין לוחות השנה של העמים השונים. לשם כך הוא בחן שוב ושוב את הנחות היסוד המתמטיות והגאוגרפיות שעל פיהן נקבעו החגים בתרבויות שצמחו באזורים גאוגרפיים שונים.
עבודתו > היסטוריה וכרונולוגיה > חקר ההיסטוריה של הדתות

אל-בירוני נחשב לאחד מברי הסמכה המוסלמים החשובים ביותר בחקר ההיסטוריה של הדתות. הוא ידוע כחלוץ בתחום הדת ההשוואתית במחקריו בהם סקר בין היתר את האמונות: ההזורואסטריות, היהדות, ההינדואיזם, הנצרות, הבודהיזם והאסלאם. במחקריו, הוא הניח את קיום עליונות האסלאם: ”הבאנו כאן תיאור של הדברים האלה כדי שהקורא יוכל ללמוד על ידי הטיפול ההשוואתי של הנושא עד כמה נעלים מוסדות האסלאם, ועד כמה הניגוד הזה מוציא בבהירות רבה יותר את כל המנהגים והשימושים השונים מאלה של האסלאם, בזהמה המהותית שלהם.” אולם הוא שמח מדי פעם להביע הערצה לתרבויות אחרות, וציטט ישירות מהטקסטים הקדושים של דתות אחרות כשהגיע למסקנותיו. הוא השתדל להבין אותם בתנאים שלהם במקום לנסות להוכיח שהם טועים. התפיסה הבסיסית שלו הייתה שכל התרבויות הן לפחות קרובי משפחה רחוקים של כל התרבויות האחרות מכיוון שכולן מבנים אנושיים. ”במקום זאת, נראה שאל-בירוני טוען הוא שיש מרכיב אנושי משותף בכל תרבות שהופך את כל התרבויות לקרובי משפחה רחוקים, זרים ככל שייראו זו לזו”.
לגבי ההינדים, אל-בירוני מחלק אותם למעמד משכיל ובלתי משכיל. הוא מתאר את המשכילים כמונותיאיסטים, המאמינים שאלוהים הוא אחד, נצחי וכל יכול ונמנעים מכל צורות של עבודת אלילים. הוא מכיר בכך שהינדים חסרי השכלה סגדו למספר רב של אלילים, אך מציין שאפילו חלק מהמוסלמים (כגון ה ג'ברייה (אנ')) אימצו מושגים אנתרופומורפיים של אלוהים.
עבודתו > אנתרופולוגיה

אל-בירוני כתב על העמים, המנהגים והדתות של תת היבשת ההודית. לדברי אכבר ס. אחמד, (אנתרופולוג וחוקר אסלאם פקיסטני-אמריקאי, סופר, משורר, מחזאי, קולנוען ודיפלומט לשעבר), הוא עסק בתצפיות על קבוצה נתונות רבות משתתפים של אנשים, למד את שפתם ולמד את הטקסטים העיקריים שלהם בדומה לאנתרופולוגים מודרניים. הוא הציג את ממצאיו באובייקטיביות ובנייטרליות תוך שימוש בהשוואות בין-תרבותיות. אכבר ס. אחמד טוען כי אל-בירוני יכול להיחשב כאנתרופולוג הראשון, קיימים אחרים שמתנגדים לקביעה זו וטוענים כי אל-בירוני יכול להיחשב בדוחק כאנתרופולוג במובן המקובל.
אל-בירוני תיעד את רשמיו מהודו כשהתלווה אל צבא כיבוש פרסי של הסולטן הראשון של שושלת ע'זני, מחמוד מע'זני, שממלכתו הגיעה בשיאה מצפון מערב איראן עד חבל פנג'אב בהודו ושהביא חורבן ומוות על צפון הודו. אל-בירוני מונה לאסטרולוג המלכותי, ונדרש מתוקף תפקידו להתלוות למלך במסעות כיבושיו. בספרו תיאר בפרוטרוט את המערכת המעמדית הקשוחה של הקאסטות בצפון הודו, את תצורות הלבוש הטקסיות, את הגאוגרפיה ואת האסטרונומיה שעליה התבסס לוח השנה ההודי. הוא גם ניצל את מסעותיו כדי ללמוד סנסקריט, והשתמש בידע הזה כדי לתרגם כתבי-יד מדעיים.
עבודתו > אנתרופולוגיה > אינדולוגיה - חקר תת-היבשת ההודית > אל-הינד (Taḥqīq mā li-l-Hind)

כתיבת הספר נכתב בערבית בידי אל-בירוני הושלמה ב-1030. הוא תורגם לגרמנית ולאחר מכן לאנגלית על ידי אדוארד סי. סכאו (מזרחן גרמני שפעל בתחילת המאה ה-20).
שנים-עשר הפרקים הראשונים של אל-הינד, מספקים סקירה של מושגים הינדיים על אלוהים, בריאה, גלגול נשמות, ישועה ועבודת אלילים. הגישה ההינדית לאלוהים, לבריאה ולישועה זוכה לשבחים נדיבים, תוך השוואה חיובית למושגים שצמחו מיוון העתיקה ומהאסלאם הקלאסי. (הדבר אינו נכון לגבי גלגול נשמות). בפרק השביעי אנו מוצאים את ההערכה הארוכה והמתועדת ביותר של בירוני לגבי אמונות הינדיות. כמעט שני שלישים מהספר (48 מתוך 80 פרקים) סוקרים את הישגי המדע ההודי במספר תחומים. שבעה-עשר הפרקים האחרונים עוסקים בנוהגי פולחן, בעיקר טקסי חניכה וקבורה אך גם קורבנות חובה וכללי תזונה, צום, עלייה לרגל וקיום מצוות פסטיבלים.
הספר אינו מגביל את עצמו לתיעוד מייגע של קרבות מכיוון שאל-בירוני מצא שהתרבות החברתית חשובה יותר. העבודה כוללת מחקר על מגוון רחב של נושאים של התרבות ההודית, כולל תיאורים של מסורותיהם ומנהגיהם. למרות שניסה להתרחק מההיסטוריה הפוליטית והצבאית, אל-בירוני אכן רשם תאריכים חשובים וציין אתרים ממשיים שבהם התרחשו קרבות משמעותיים. בנוסף, הוא תיאר סיפורים על שליטים הודים וסיפר כיצד הם שלטו על עמם במעשיהם המועילים ופעלו למען האינטרסים של האומה. הפרטים שהעלה קצרים, ובעיקר כוללים רשימה של שליטים, מבלי להתייחס לשמותיהם האמתיים, והוא לא תיאר את הפעלים של כל אחד בתקופת שלטונו, מה שתאם עם מטרתו לנסות להתרחק מההיסטוריה הפוליטית. אל-בירוני תיאר גם את הגאוגרפיה של הודו ביצירתו. הוא תיעד גופי מים שונים ותופעות טבע אחרות. תיאורים אלה שימושיים להיסטוריונים המודרניים של ימינו מכיוון שהם מסוגלים להשתמש במחקר של אל-בירוני כדי לאתר אתרים מסוימים בהודו של ימינו. ההיסטוריונים מסוגלים לבצע התאמות בעוד שנראה כי אזורים מסוימים נעלמו והוחלפו בערים שונות. ניתן לאתר מבצרים וציוני דרך שונים, מה שמעניק לגיטימציה לתרומתו של אל-בירוני להיותם שימושיים אפילו בהיסטוריה ובארכאולוגיה המודרנית.
התיאור קר הרוח של ההינדואיזם של אל-בירוני ראוי לציון לתקופתו. הוא הצהיר שהוא היה אובייקטיבי לחלוטין בכתביו, נשאר חסר פניות כפי שהיסטוריון ראוי להיות. אל-בירוני תיעד הכל על הודו בדיוק כפי שזה קרה. אבל, הוא ציין כיצד חלק מדיווחי המידע שמסרו לו ילידי הארץ אולי לא היו אמינים מבחינת דיוק מוחלט. הוא ניסה להיות ישר ככל האפשר בכתיבתו. אדוארד סי. סכאו, משווה את גישתו זו של אל-בירוני ל”אי קסום של מחקר שקט וחסר פניות בעיצומו של עולם של חרבות מתנגשות, ערים בוערות ומקדשים נשדדים”.
כתיבתו של אל-בירוני הייתה פואטית מאוד, מה שעשוי להפחית מעט מערכה ההיסטורי של היצירה בזמנים המודרניים. היעדר תיאור הקרבות והפוליטיקה מוליך לאיבוד לחלוטין את החלקים האלה בתמונה. עם זאת, רבים השתמשו בעבודתו של אל-בירוני כדי לבדוק עובדות היסטוריות ביצירות אחרות שאולי היו מעורפלות או שתקפותן הוטלה בספק.
עבודתו > יצירה ביבליוגרפית

אל-בירוני אסף לקטלוג מפורט, "איגרת בדבר רשימת ספרי מוחמד ב. זכריה אל-ראזי" (Resāla fī fehrest kotob Moḥammad b. Zakarīyāʾ al-Rāzī, נכתב בערבית). ביצירה, שני חלקים. בחלק הראשון מפורטות עבודותיו של אל-ראזי הכוללים 184 כותרים המחולקים ל-11 קטגוריות: רפואה, מדעי הטבע' לוגיקה, מתמטיקה ואסטרונומיה, פירושים, תמציות פילוסופיה, מטאפיזיקה, תאולוגיה, אלכימיה, כפירה, ושונות. אחריו מציג בירוני טבלה כרונולוגית של רופאים יוונים מאסקלפיוס ועד גלנוס, ואחריה הערות קצרות על תולדות הרפואה. החלק השני כולל את רשימת היצירות הספרותיות של אל-בירוני עד לסוף שנת 1036. הוא מפרט 103 כותרים המחולקים ל-12 קטגוריות: אסטרונומיה, גאוגרפיה מתמטית, מתמטיקה, היבטים אסטרולוגיים ומעברים, מכשירים כרונומים אסטרונומיים, כרונולוגיה, כוכבי שביט, קטגוריה ללא כותרת, אסטרולוגיה, אנקדוטות, דת וספרים שכבר אינם ברשותו.
לאחר תיאור תחזיות של אסטרולוגים לגבי אורך חייו וחלום שחלם בשנת השישים ואחת לחייו, הוא מוסיף עוד עשרה כותרים של יצירות שלו ואחריו עשרים וחמישה כאלה שנכתבו בשמו.
קיימת רשימה של כ-146 יצירות של אל-בירוני. אלה כוללים 35 ספרים על אסטרונומיה, 4 על אצטרולבים, 23 על אסטרולוגיה, 5 על כרונולוגיה, 2 על מדידת זמן, 9 על גאוגרפיה, 10 על גיאודזיה ותורת המיפוי, 15 על מתמטיקה, 2 על מכניקה, 2 על רפואה ופרמקולוגיה, 1 על מטאורולוגיה, 2 על מינרלוגיה ואבני חן, 4 על היסטוריה, 2 על הודו, 3 על דת ופילוסופיה, 16 יצירות ספרותיות, 2 ספרים על כישוף ו-9 ספרים לא מסווגים.
מורשת > תרומה והכרה

טוענים שאל-בירוני מדד את קוטר כדור הארץ בצורה מדויקת יותר מכל אדם אחר לפני המאה ה-17, שיער את קיומן של צפון ודרום אמריקה כיבשות מיושבות, והמציא את השיטה הראשונה של חישוב תאריכים בעולם. נאמר עליו שהוא ייסד הן את האסטרונומיה והן את הטריגונומטריה כתחומי חקירה עצמאיים וקידם את תחום הטריגונומטריה הכדורית. מעטים התעלו עליו בקביעתם שהמתמטיקה יכולה לייצג נאמנה את המציאות. באמצעות נוסחה שלא הופיעה שוב עד המאה ה-17, הוא המציא את הדוגמה הראשונה לחשבון של הפרשים סופיים, בעזרת מכשירים פשוטים אך מתוחכמים ביותר בתכנונו שלו, כמו גם מתודולוגיות חדשות בגאומטריה ובחשבון. נטען כי הוא השתמש באותה שיטה חדשנית כדי להרחיב את הפרמטרים של העולם הידוע ואף שיער את קיומם של צפון ודרום אמריקה כיבשות מיושבות. כמו כן זוקפים לזכותו של בירוני את המצאת הרעיון של כבידה סגולית ושקילת מינרלים ברמת דיוק שלא עלתה עליה עד העת החדשה. יתר על כן, הוא היה חלוץ בתחומי האנתרופולוגיה התרבותית והסוציולוגיה והרחיב במידה רבה את חקר ההיסטוריה של המדע, ההידרוסטטיקה והמחקר ההשוואתי של הדת. נמצא מי שטען שהוא היה הראשון שהכניס את פילוסופיית היוגה ההודית למזרח התיכון ולעולם המערבי. כמה מומחים טוענים כי הוא המציא את הרעיון של זמן עולמי משולב והיסטוריה עולמית וכי הוא הקדים את האירופים של הרנסאנס בבניית כדור הארץ של העולם ובהצעת תיאוריה של אוקיינוגרפיה. חידושיו בכל התחומים הללו שילבו מתמטיקה מתוחכמת עם הערכה של השפעת השפה, הדת והתרבות על חיי האדם.
למרות הישגיו, לא הפך שמו לשם מוכר בכל בית. (שמו היה קשה לציטוט ולהיגוי במערב. נטו לקצר את שמו ל"אלברוניוס"). עבודתו לא שמשה אסמכתא ולא והוזכרה על ידי חוקרים. מירב עבודותיו לא נשמרו.
מאות שנים מאוחר יותר הראג' הבריטי, בחן מחדש את כתביו על הודו.
יחד עם זאת, בעידן המודרני, בירוני זכה לשבחים כ"דה וינצ'י בן המאה ה-11", "אחד המלומדים הגדולים בכל הזמנים", "מבשר הרנסאנס", "תופעה בתולדות לימוד המזרח", "גאון אוניברסלי", ובפשטות, "המאסטר". בשנת 1927, ג'ורג' סרטון, כימאי יליד בלגיה, שהיה חלוץ המחקר השיטתי של ההיסטוריה של המדע, הכריז עליו כ"אנדרטה הטובה ביותר ללימודי האסלאם".
מורשת > הנצחה

יום הולדתו ה-1050 של אל-בירוני (973–1050 בקירוב), נרשם במשותף ברשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו 2022–2023 כחוקר ואיש אשכולות איראני בתור הזהב האסלאמי, עבור איראן, אוזבקיסטן וטג'יקיסטן. כמו כן, נערכה לכבוד יום הולדתו, בחודש ספטמבר 2023 תערוכה "אבו ריחן בירוני: מסעות גאוגרפיים ואינטלקטואליים" במטה אונסק"ו בפריז. הושמע שם קונצרט של המשלחת האוזבקית לכבודו.
לכבודו נקראים מכתש הירח אל-בירוני (אנ') והאסטרואיד אל-בירוני 9936 (אנ').
האי בירוני באנטארקטיקה נקרא על שמו של אל-בירוני.
ביוני 2009, איראן תרמה ביתן למשרד האומות המאוחדות בווינה – המוצב ברחבת הזיכרון המרכזית של המרכז הבינלאומי של וינה. הוא נקרא ביתן המלומדים, ומציג את פסליהם של ארבעה חוקרים איראנים בולטים: אבן-סינא, אבו ריהן בירוני, זכריה ראזי (אל-ראזי) ועומר חי'אם.
המכתש על הירח הנקרא בשמו של אל בירוני
ביתן המלומדים הפרסיים בווינה. אל-בירוני ואבן סנא
פסלו של אל-בירוני בפארק לאלה בטהרן
דיוקנו של אל-בירוני על בול של ברית המועצות מ-1973
פסל לכבודו של אבו ריחן בירוני עומד לקום במתחם אוניברסיטת ג'מיה מיליה איסלמיה (אנ') (JMI) בניו דלהי, בהודו.
עיר הולדתו של המדען, כאת', נקראה על שמו בשנת 1957.
רחובותיהן של ערים רבות באוזבקיסטן: חיווה, אורגנץ' (עיר גדולה במחוז ח'ווארזם באוזבקיסטן), בוכרה, סמרקנד, תרמז, טשקנט, פרגנה, אנדיז'ן, גוליסטן נושאים את שמו של אל-בירוני.
המכון ללימודי המזרח בטשקנט והמכון הטכנולוגי של טשקנט נקראים על שמו של אבו ריחן בירוני. כמו כן, בטשקנט קיימת תחנת מטרו "בירוני" ואנדרטאות של בירוני מותקנות בטשקנט (אוזבקיסטן), במשהד ובטהראן (איראן).
בשנת 1973 נערכו באוזבקיסטן אירועים שהוקדשו ליום השנה ה-1000 להולדתו של אל-בירוני.
הארכאולוג הסובייטי, ס. פ. טולסטוב, שהוליך משלחת חקר ח'ווארזם העתיקה, הקדיש את ספרו "בעקבות עקבות הציוויליזציה הח'ווארזמית העתיקה" לבן ח'ווארזם אבו ריחן אל-בירוני.
בחודש יוני 2023 נערכה בעיר חיווה אולימפיאדה בינלאומית בכימיה, לנוער, על שם אבו ריחן בירוני.
באיראן חוגגים מהנדסי מדידות ביום הולדתו של אל-בירוני.
מורשת > בתרבות עממית

סרט על חייו של אל-בירוני, "אבו ריחן ברוני", יצא למסכים בברית המועצות בשנת 1974.
בדרמה ההיסטורית ההודית, הודו: חקירה (אנ') (באנגלית: India: An Exploration, בשפת המקור: בהרט אק חוג'), הסוקרת היסטוריה בת 5,000 שנה של הודו מראשיתה ועד עצמאותה מהבריטים בשנת 1947 (הסדרה בת 53 פרקים מבוססת על הספר "גילוי הודו" (1946) מאת ג'. נהרו, והופקה על ידי דורדרשאן, אחד מארגוני השידור הגדולים בהודו), השחקן אירפאן חאן גילם את אל-בירוני. (אפיזודה 24).
לקריאה נוספת

Wahshat Khan Bahadur Reza Ali, Al-biruni Commemoration Volume Iran Society, 1951
John Andrew Boyle (ed.), The Cambridge History of Iran. V5, the Saljuq and Mongol Periods, Cambridge University, 1968
Al-biruni in Encyclopaedia of Islam, First Edition (1913-1936) V2 1987
Professor John Downson, M.E.A.S., "Táríkhu-l Hind of Bírúní" HISTORY OF INDIA as told BY ITS OWN HISTORIANS V2, THE MUHAMMADAN PERIOD. Teubjsee and co., 1869
Thomas Glick, Steven J. Livesey, Faith Wallis (eds.), Medieval Science, Technology, and Medicine : an encyclopedia Routledge, 2005, doi:10.4324/9780203957868
E. S. Kennedy, "AL-BĪRŪNĪ", in: Charles Coulston Gillispie (ed.), Dictionary of Scientific Biography Vol. II . Charles Scribner, 1970, pp. 147–157
Roshdi Rashed (ed.), Encyclopedia of the History of Arabic Science, Volume 3: Technology, Alchemy and Life Sciences, Routledge, 2019, doi:10.4324/9780203403600
George Saliba, A history of Arabic astronomy: planetary theories during the golden age of Islam, New York University Press, 1994
A. L. Samian, "Reason and Spirit in Al-Biruni’s Philosophy of Mathematics", in: A-T. Tymieniecka (ed.), Reason, Spirit and the Sacral in the New Enlightenment, Islamic Philosophy and Occidental Phenomenology in Dialogue vol. 5, Springer, 2011, pp. 137–146, doi:10.1007/978-90-481-9612-8_9
Jan Z. Wilczynski, On the Presumed Darwinism of Alberuni Eight Hundred Years before Darwin, Isis 50, 1959-12, עמ' 459–466 doi: 10.1086/348801
Michio Yano, Bīrūnī: Abū al‐Rayḥān Muḥammad ibn Aḥmad al‐Bīrūnī, in: Thomas Hockey et al. (eds.), The Biographical Encyclopedia of Astronomers, Springer Reference, Springer, 2007, pp. 131–133
Bill Scheppler, Al-Biruni Master Astronomer and Muslim Scholar of the Eleventh Century The Rosen publishing group, 2006, ISBN 978-1-4042-0512-3
תנועת החרות

.
| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסד:  מנחם בגין
 מנהיגים:  מנחם בגין (1949–1983) יצחק שמיר (1983–1988)
 תקופת הפעילות:  15 במאי 1948 – 25 באוגוסט 1988 (40 שנה)
 אפיון:  מפלגת ימין ציונית
 אידאולוגיות:  ציונות רוויזיוניסטית ארץ ישראל השלמה ליברליזם כלכלי
 כנסות:  הראשונה - האחת עשרה
 ממשלות:  13 - 15, 18 - 22
 אותיות:  ח
 שיא כוחה:  28 מושבים (כנסות 10, 11)*  *בשתי הכנסות הצטרפו חברים בעת כהונת הכנסת 
 שפל כוחה:  8 מושבים (הכנסת השנייה)
 רשימה פוליטית:  גח"ל (1965-1973) הליכוד (1973-1988)
 נוצרה מתוך:  יוצאי האצ"ל, הלח"י וברית הציונים הרוויזיוניסטים
 התמזגה לתוך:  גח"ל ואחר כך הליכוד
 מטה:  מצודת זאב, המלך ג'ורג' 38, תל אביב
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
תנועת החֵרוּת (ובקיצור חֵרוּת) הייתה מפלגת ימין ציונית, שפעלה בישראל מתחילת ימי המדינה, ואשר נוסדה על ידי יוצאי הארגון הצבאי הלאומי בראשות מנחם בגין. ארבעה רעיונות מרכזיים של תנועת החרות תומצתו לכדי: "לשלמות המולדת, לקיבוץ גלויות, לצדק סוציאלי, לחרות האדם".
רעיונות

ששת הסעיפים הבסיסיים שעליהם הצהיר כל חבר בתנועת החרות:
שחרור המולדת כולה, ריכוז האומה, קיום ריבונותה ופיתוח ייחודה התרבותי הם היסודות של ההשקפה הלאומית של תנועת החרות בארץ ישראל, והשקפת העולם שלה מבוססת על: חרות היחיד, צדק חברתי ועליונות המשפט.
תנועת החרות שואפת להשרשת ערכיה הנצחיים של תורת ישראל בחיי האומה.
תנועת החרות שוללת כל צורה של משטר טוטליטרי, פשיסטי או קומוניסטי ותלחם נגד כל ניסיון להטיל טוטליטריות משקית או מדינית על עמנו ומדינתנו.
תנועת החרות תלחם למשטר דמוקרטי במדינה: ממשלת העם על ידי העם למען העם; הבטחת זכויות האדם והאזרח לחופש מצפונו ונגד כל אפליה על רקע עדתי, מעמדי או מפלגתי.
תנועת החרות תלחם להפרדה בין השליט לבין המפרנס, נגד הטרוסטים והמונופולין למיניהם, לפיתוח היוזמה הפרטית, למען קליטת שבי ציון, האדרת כוחה של המדינה ולהעלאת רמת החיים של כל אזרחיה.
יעודה של תנועת החרות היא: לשאת את כל הרעיונות האלה ולהגשימן להלכה ולמעשה כתורת אבי המהפכה העברית – זאב ז'בוטינסקי."
ראו גם

חרות (עיתון)
לקריאה נוספת

יונתן שפירא, לשלטון בחרתנו: דרכה של תנועת החרות - הסבר סוציולוגי-פוליטי, הוצאת עם עובד, תש"ן 1989.
יחיעם ויץ, ממחתרת לוחמת למפלגה פוליטית - הקמתה של תנועת החרות 1949-1947, הוצאת מכון בן-גוריון, 2003.
יחיעם ויץ, הצעד הראשון לכס השלטון: תנועת החרות 1949–1955. הוצאת יד יצחק בן-צבי ומוסד הרצל, 2007.
אברהם דיסקין (עורך), מאלטלנה עד הנה: גלגולה של תנועה, מחרות לליכוד , הוצאת כרמל ומרכז מורשת מנחם בגין, 2011. (הספר בקטלוג ULI)
אופירה גראוויס-קובלסקי, הצודקים והנרדפים: מיתולוגיה וסמלים של תנועת החֵרות, 1948–1965, מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2015.
יעקב רוט, תהליכי הקמת סיעת 'תכלת לבן' בתנועת החרות, עיונים בתקומת ישראל 8, 1998, הוצאת מכון בן-גוריון, עמ' 424–448.
אורנה מילר, 'הבטליון החתוך' והנטיות ה'כנעניות' באצ"ל ובתנועת החרות, עיונים בתקומת ישראל 14, 2004, הוצאת מכון בן-גוריון, עמ' 153–189.
מיכאל אדירעם, רקוויאם לז'בו: עלייתה ושקיעתה של תנועת החרות - במבט אישי.
אלמליח, דביר, תנועת חרות ויחסה לארץ ישראל תחת שרביטו של מנחם בגין 1967–1979, אוניברסיטת אריאל בשומרון www.academia, 2022.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  חרות, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
1 2  אלמליח, דביר,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'תנועת חרות ויחסה לארץ ישראל תחת שרביטו של מנחם בגין 1967–1979, אוניברסיטת אריאל בשומרון, באתר www.academia, ‏2022
↑  מתוך עיתון הבקר, 16 באוגוסט 1951
↑  ויץ, יחיעם,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'הצעד הראשון לכס השלטון: תנועת חרות 1949–1955, ירושלים: יד יצחק בן-צבי ומוסד הרצל אוניברסיטת חיפה.
↑  מ. מייזלס,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'בגין התפטר - הועידה נמשכת, מעריב, 29 ביוני 1966
↑  אמיר גולדשטיין, גח"ל בין משבר ללגיטימציה 'גוש-חרות-ליברלים' 1965 - 1969, חיבור לשם קבלת תואר 'דוקטור לפילוסופיה', ספטמבר 2005. עמודים 244-249
↑  עשהאל לובוצקי, לא דרכי האחרונה, הוצאת ידיעות ספרים, 2017. תנועת החרות, עמודים 196-202
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'רפי מן,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'"הצודקים והנרדפים": מי היה ז'בוטינסקי של בגין, באתר הארץ, 17 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309210405171  GND: 4009907-6  LCCN: n83152703  VIAF: 158314853   WorldCat (עם VIAF): 158314853 
משמאל לימין (בחזית): חברי הכנסת אורי צבי גרינברג, אסתר רזיאל-נאור ומנחם בגין, בעת ישיבת הכנסת הראשונה בירושלים ב-26 בדצמבר 1949
מנחם בגין נואם בכנס של תנועת החרות, 1948
המוזיאון לאמנות רוסית

| --- | --- |

חזית הכניסה למוזיאון, 2013
 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות ולעיצוב
 כתובת:  רחוב חיבת ציון 18, רמת גן
 מיקום:  רמת גן 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  ציבורית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1989
 תאריך פתיחה רשמי:  1989 
 אדריכל:  נחום זולוטוב
 
 קואורדינטות:  32°04′45″N 34°49′19″E﻿ / ﻿32.079280833333°N 34.821918333333°E﻿ / 32.079280833333; 34.821918333333
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) המוזיאון לאמנות רוסית(למפת גוש דן רגילה) המוזיאון לאמנות רוסית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המוזיאון לאמנות רוסית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום המוזיאון לאמנות רוסית  he המוזיאון לאמנות רוסיתhe המוזיאון לאמנות רוסיתמפת  __ רמת גן  __ גבעתיים [‌למפה דינמית של גוש דן וסביבותיו‌]מצפון ומערב: __ תל אביב-יפו ממזרח: __ בני ברק, __ גבעת שמואל, __ קריית אונו, __ מחנה דורי מדרום: __ אור יהודה, __ פארק אריאל שרון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המוזיאון לאמנות רוסית הוקם ברמת גן בשנת 1996 והוא מוזיאון לאמנות המתמקד באמנות רוסית.
היסטוריה

המוזיאון החל את דרכו מאוסף אמנותי אשר נתרם למדינת ישראל בשלהי שנות ה-50 על ידי מריה ומיכאיל צטלין. סבו של צטלין היה קלונימוס זאב ויסוצקי, מייסדה של חברת תה ויסוצקי ומחובבי ארץ-ישראל הראשונים ברוסיה. האוסף כלל במקור 95 יצירות והורכב בעיקר מעבודות של אמנים רוסים בולטים שפעלו בסוף המאה ה-19 ותחילת ה-20, ביניהם מיכאיל לריאונוב, אלכסנדר בנואה, ולנטין סרוב, ליאון באקסט, נטליה גונצ'רובה ואחרים. האוסף כלל גם ארבעה תחריטים מקוריים של רמברנדט, ארבעה תחריטים של הצייר הצרפתי ז'אן-אונורה פרגונאר ושני רישומים של הצייר המקסיקני דייגו ריברה ציורים של פול סרוזייה. בניגוד להבטחה מפורשת שנתן ראש העיר הראשון של רמת גן אברהם קריניצי לתורמת מריה צטלין במכתב ברוסית מ-1959, כי "רמת גן ניגשת לבניית מוזיאון", והתחייב "להקצות בו משכן מיוחד שישא את שם בעלה המנוח, מיכאיל צטלין", לא נבנה מוזיאון להצגת היצירת והם אוחסנו במחסן ללא תחזוקה נאותה. לאחר שבע שנים במחסן לדשנים וכלי עבודה בפארק הלאומי, הן הועברו לספרייה העירונית, שם נתלו בתנאי תאורה ואקלים ירודים וללא השגחה ראויה. היועץ האמנותי של העירייה טבע על פני כל אחת מהן, על היצירות עצמן, חותמת בעלות של העירייה.
באפריל 1984 חשף עיתונאי מעריב אהרון דולב כי האוסף הוזנח וחלקו נגנב כבר בשנות ה-70 ותחילת ה-80.
רק בשנת 1996,  37 שנים לאחר תרומת האוסף, מומשה של קריניצי לצטלין והוקם המוזיאון לאמנות רוסית. בבניין ארבעה חללים. בחלל הגדול ביותר מוצגות תערוכות מתחלפות של אמנים ממוצא רוסי ובחלל הנוסף מצטופפים אלה לצד אלה תחריטים ופסלים יפאניים וסיניים וכ-15 ציורים בלבד מתוך האוסף של צטלין. יתר יצירות האוסף הוחזרו למחסנים.
היסטוריה > "המונה ליזה של רמת גן"

באוקטובר 2014 חשפה העיתונאית אלה גברילוב באתר הישראלי בשפה הרוסית newsru.co.il כי עיריית רמת גן העמידה את אחת היצירות המרכזיות של האוסף למכירה בבית המכירות הפומביות כריסטי'ס, בלונדון. הציור היה דיוקנה של בעלת האוסף, מריה צטלין. עיריית רמת גן טענה שמטרתה של המכירה היה מימון שדרוג חלל התצוגה של המוזיאון והנגשתו לציבור הרחב. הציור הופיע כפריט ראשי על שער הקטלוג של המכירה שהתבצע ב-24 בנובמבר 2014, תחת הקטגוריה "אמנות רוסית חשובה". ביום המכירה אולם בית המכירות היה מלא בחובבי אמנות ואנשי עסקים, חלקם הגדול ממוצא רוסי. הציור נמכר תוך דקות ספורות לאחר שמספר אנשים ביקשו לקנות את הציור, והמחיר זינק ל-14.5 מיליון דולר, לאחר שהוערך תחילה ב-2.5 מיליון דולר.
תערוכות

המוזיאון לאמנות רוסית ע"ש צטלין מציג תערוכות בעלות אופי מחקרי, החושפות נושאים לא ידועים הקשורים לתולדות האמנות הרוסית ובו זמנית בתולדות האמנות הישראלית. במקביל המוזיאון מארח תערוכות אמנות עכשווית. בהם מוצגים עבודתם של אמנים, צלמים, נציגי האסכולה האמנותית הרוסית, הפעילים בישראל. יצירתם מייצגת תופעה מעניינת מבחינת השפה הפלסטית. הם התגבשו כאמנים עוד ברוסיה, ובאותו זמן ניתן לראות איך ההקשר האמנותי החדש משפיעה על התפתחותם היצירתית. ב-2013 נערכה במוזיאון תערוכה מקיפה על יצירתו התיאטרונית של האדריכל אריה אל-חנני שלוותה בקטלוג.
בדצמבר 2020, נערכה במוזיאון תערוכת רישומים של אהרן כהנא בשם "הפשטה ומיתוס".
הערות שוליים

1 2 3 4  ליזה רוזובסקי,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'המונה ליזה של רמת גן, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 6 בנובמבר 2014
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'דליה קרפל,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'מדוע מוכרת עיריית רמת גן את יצירת האמנות החשובה ביותר שלה?, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2014
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'שוקי שדה,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'המחיר זינק ל-50 מיליון שקל תוך דקות: התעשייה שמגלגלת מיליארדים גם בקורונה, באתר TheMarker‏, 20 בנובמבר 2020
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-00000011-QINU`"'האוצר האבוד: עיריית ר"ג רצתה 4 מיליון דולר - הציור נמכר ב-14 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 17 בדצמבר 2014
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'עוזי צור,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'עוצם עין אחת - כהנא מלך רמת גן, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299204705171