stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס לברכט
הערות שוליים

↑  הנס לברכט הלך לעולמו בגיל 99, באתר המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 27 בספטמבר 2014
↑  פוסט של נכדתו, באתר תפוז אנשים, 25 בספטמבר 2014
↑  דב שובל, פיטורי כתב "קול העם" ויחסי עבודה במק"י, על המשמר, 21 באוקטובר 1965
מאמר תגובה: ברל בלטי, דב שובל והאתיקה העתונאית, קול העם, 24 באוקטובר 1965
↑  העתונאי מקפריסין: המפות והצילומים לשימוש אישי, דבר, 9 במאי 1978
↑  משה רונן, איך נולדה משטרת הצווים, באתר העין השביעית, 25 ביוני 2020
↑  העיתונאי הקפריסאי פיוטיס פאסקליס ל־5 שנות מאסר; לברכט זוכה, דבר, 9 ביולי 1978
↑  עוזי בורשטיין, ברכותי למפלגת אק"ל בקפריסין, באתר הגדה השמאלית, 27 במרץ 2008
↑  דניאל דגן, רק"ח "אפיפיורית" יותר ממוסקווה, מעריב, 3 בינואר 1972
↑  (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
בקטלוג "מרחב" של הספרייה הלאומית http://merhav.nli.org.il/primo-explore/search?query=any,exact,990019626960205171&vid=NLI&lang=iw_IL
↑  (דף הספר באתר "גוגל ספרים" )
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594414905171  PLWABN: 9810555798305606  GND: 110073622  ISNI: 0000 0000 7328 4463  LCCN: n86855115  NKC: xx0108627  VIAF: 52279302   WorldCat (עם VIAF): 52279302
Purple Rain

Purple Rain (בעברית: גשם סגול) הוא אלבום האולפן השישי של המוזיקאי האמריקאי פרינס, ופסקול סרט הנושא את אותו שם. הוא יצא לאור ב־25 ביוני 1984 על ידי "וורנר ברדרס רקורדס". זהו האלבום הראשון שנשא באופן ציבורי ורשמי את שם להקתו של פרינס, "הרבולושן" (אנ'), כשותפה בקרדיט לאלבום. "Purple Rain" היה דחוס יותר מוזיקלית מהאלבומים שקדמו לו, בשימת דגש על ביצועים של הלהקה בהרכב המלא, ותוך שימוש בשכבות מרובות של גיטרות, קלידים, אפקטים אלקטרוניים של סינתיסייזרים, מכונות תופים וכלים אחרים.
חלק גדול מהפקת האלבום והביצועים בו מתאפיינים בברק גרנדיוזי ומסונתז. באופן כללי, המוזיקה של "גשם סגול" נחשבת מהמוכוונות פופ ביותר בקריירה של פרינס, אף על פי שכמה מהמרכיבים מצביעים לכיוון האלבומים הניסיוניים יותר שיצאו לאחר מכן. הווידאו קליפ לסינגל המוביל מהאלבום, "When Doves Cry", עורר ויכוח בקרב בכירים בתעשייה, שסברו שהאופי המיני שלו בוטה מדי להצגה בטלוויזיה. המילים הבוטות של "Darling Nikki" גררו תלונות מצד רעיית סגן נשיא ארצות הברית טיפר גור ומצד "ארגון הבקרה ההורית" (אנ'), ותרמו ליצירת תוויות "אזהרה הורית" (אנ') שהוצמדו לעטיפות אלבומים.
"Purple Rain" הוא האלבום הראשון של פרינס שהגיע למקום הראשון במצעד בילבורד 200. האלבום נשאר בראש המצעד 24 שבועות רצופים, ובסך הכל שהה במצעד במשך 122 שבועות. "When Doves Cry" ו־"Let's Go Crazy" הגיעו למקום הראשון במצעד בילבורד הוט 100, בעוד "Purple Rain" הגיע למקום השני במצעד, ו־"I Would Die 4 U" הגיע למקום השמיני. במאי 1996 הגיע האלבום למעמד פלטינה x ‏13 בהסמכה של איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA). סך המכירות שלו עומד על 25 מיליון עותקים ברחבי העולם, דבר שמעמיד אותו כאחד מהאלבומים הנמכרים ביותר בכל הזמנים. פרינס והרבולושן זכו בפרסי גראמי בקטגוריות "הופעת הרוק הטובה ביותר של צמד או קבוצה הכוללת זמרה" ו"הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית", ופרינס זכה גם בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר עבור הסרט "Purple Rain" (אנ') (הקטגוריה הייתה מפוצלת באותה שנה).
מבקרי מוזיקה ציינו את ההיבטים החדשניים והניסיוניים במוזיקה של הפסקול, שהמפורסם שבהם הוא הסרת הבס מ־"When Doves Cry". מבקרים זיהו גם היבטים מוזיקליים אחרים, ובמיוחד הסינתיזה בין מרכיבים אלקטרוניים, תזמורים אורגניים וביצועים עם הלהקה, וכן את המיזוג בין רוק ורית'ם אנד בלוז, כמאפיינים ייחודיים, ואף ניסיוניים. "Purple Rain" מדורג באופן קבוע כאחד מהאלבומים הגדולים בכל הזמנים. ב־2020, דירג אותו מגזין "רולינג סטון" במקום השמיני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים (לאחר שהיה מדורג במקום ה־76 ברשימה הקודמת שפרסם המגזין ב־2012). הוא הוכנס להיכל התהילה של גראמי (אנ'), ונוסף לרשימת ההקלטות של "רישום ההקלטות הלאומי" (אנ') בספריית הקונגרס, רישום בו נשמרות הקלטות "חשובות מבחינה תרבותית, היסטורית או אסתטית".
כתיבה

בדומה לאלבומיו הקודמים של פרינס, גם באלבום זה הוא כתב את כל השירים. "Purple Rain" היה דחוס יותר מוזיקלית מהאלבומים שקדמו לו, בשימת דגש על ביצועים של הלהקה בהרכב המלא, ותוך שימוש בשכבות מרובות של גיטרות, קלידים, אפקטים אלקטרוניים של סינתיסייזרים, מכונות תופים וכלים אחרים.
חלק גדול מהפקת האלבום והביצועים בו מתאפיינים בברק גרנדיוזי, מסונתז, ולפי ביקורות מסוימות – גם פסיכדלי. באופן כללי, המוזיקה של "גשם סגול" נחשבת מהמוכוונות פופ ביותר בקריירה של פרינס, אף על פי שכמה מהמרכיבים מצביעים לכיוון האלבומים הניסיוניים יותר שיצאו לאחר מכן.
כמה מחברי "הרבולושן" סיפרו על תרומת הלהקה לאלבום: דוקטור פינק (אנ') אמר ב־2009 למגזין PopMatters (אנ') שהקלטת האלבום הייתה, ”זמן מאוד יצירתי [...] היו הרבה השפעה והזנה מחברי הלהקה למה ש[פרינס] עשה [...] הוא תמיד היה פתוח לכל מי שניסה לתרום מבחינה יצירתית לתהליך הכתיבה [...] אבל פרינס היה כותב המילים והמלחין העיקרי לכל השירים”.
וונדי מלווין אמרה ב־1997 למגזין "מוג'ו" (אנ') שחברי הלהקה היו ”לחלוטין שווים מוזיקלית במובן שפרינס כיבד אותנו, והרשה לנו לתרום למוזיקה ללא כל הפרעה [...] אני חושבת שהסוד ליחסי העבודה שלנו הוא שהיינו מאוד לא רכושניים בקשר לרעיונות שלנו”.
חברי "הרבולושן" פינק, קולמן ומלווין סייעו בכתיבת הרצועה הרביעית, "Computer Blue". דוקטור פינק, שכתב את קו הבס לרצועה, אמר:
התחלתי לנגן את גרוב הבס העיקרי שלאחר מכן הפך ל־"Computer Blue". אז הלהקה התחילה לעשות עליו גרובינג, ופרינס הביא איזה חומר, אז הקלטנו גרסה ראשונית, והוא לקח אותה לאולפן ופשוט שילב את הכל וגרם לזה לטוס. וונדי [מלווין] וליסה [קולמן] עשו כמה מהדברים שם. פרינס שאל את הגשר/קטע הפתיחה משיר, שאז עדיין לא יצא לאור, של אבא שלו, שנתן לו במשך השנים חומר מוזיקלי להשתעשע בו. כך שהשיר הוא באמת תערובת מאנשים שונים והשפעות שונות.
הלהקה בהרכבהּ המלא מופיעה בחמש רצועות: "Let's Go Crazy", ‏"Computer Blue", ‏"I Would Die 4 U", ‏"Baby I'm A Star" ו־"Purple Rain". אפולוניה (פטרישיה אפולוניה קוטרו (אנ')) שרה במשותף עם פרינס ב־"Take Me With U". שאר השירים הם ביצועי סולו של פרינס. שלושה מהשירים כוללים חטיבת כלי קשת, בעיבודם של קולמן ופרינס ובניצוח קולמן ומלווין: "Take Me With U", ‏"Baby I'm A Star" ו־"Purple Rain". נגני כלי הקשת היו נובי נובוג (אנ') בכינור ובויולה, והצ'לנים דייוויד קולמן וסוזי קאטאיאמה.
עטיפת האלבום

על עטיפת האלבום מופיע צילום של כרזת הסרט, Purple Rain (אנ'), שהתלווה להוצאת האלבום. מעצבת העטיפה, לאורה ליפומה נאש (שהיה זה הפרויקט הגדול הראשון שלה), סיפרה שהייתה צריכה להשתמש בצבע הסגול לשם עיצוב העטיפה. נוסף על כך סיפרה על האתגר העיצובי שבהעברת כרזת סרט לעטיפת אלבום, ועל הפתרון שמצאה: ”[אתה צריך להתאים צורה] אנכית גדולה לתוך ריבוע [...] לכן שמתי את הפרחים שנוצרו עבור השוליים. אתה לא יכול באמת לנקז את כל התמונה כי אתה צריך לראות את כל הכרזה”.
במהלך יצירת העטיפה, ליפומה השתמשה בזכוכית מגדלת שנקראת "Loupe" (אנ') (זכוכית מגדלת ללא ידית, שבה העדשה נמצאת בתוך גליל אטום) כדי לסרוק את השקופיות של כרזת הסרט. באחת הפעמים מצאה על מכל הדלק של האופנוע של פרינס סמל המשלב בין
סמל הזכר לסמל הנקבה, מצויר באדום. היא עשתה את "הפרשנות שלה" לסמל, והגדילה אותו. הסמל שימש לקידום המכירות של הסרט, וב־1993 פרינס שינה את שמו לסמל, במהלך המחלוקת עם חברת התקליטים שלו (ראו בערך הזמר). עם זאת, ליפומה נאש אומרת שהיא לא יכולה לקחת קרדיט על הסמל, מכיוון ש"הוא היה שם".
קידום והנפקה מחדש > החזרות

החזרות לסיבוב ההופעות Purple Rain Tour (אנ') התנהלו במשך חודשים, שישה ימים בשבוע, משעות אחר הצהריים המוקדמות עד שעה שש, לפעמים תשע או עשר בלילה. היו ימים שפרינס היה עורך חזרה אחת, לפעמים שתיים או שלוש. אלן לידס (אנ'), שהיה מנהל סיבוב ההופעות Purple Rain Tour (אנ'), אמר:
פרינס רצה שהמופע יהיה מוטמע אצל הנגנים, כך שלא יצטרכו לחשוב מה לנגן לשיר הבא. לפעמים הוא היה משקיע את כל אחר הצהריים בשיר אחד. או שהוא היה מגיע עם שיר חדש. אף פעם לא ידעת למה לצפות, אף פעם לא קיבלת התראה. כל החזרות הוקלטו מתחילתן ועד סופן, היו לו שעות על גבי שעות של הקלטות, והוא היה יושב כל הלילה ומאזין וחושב עליהן.
קידום והנפקה מחדש > סיבוב ההופעות

סיבוב ההופעות "Purple Rain" (אנ') נפתח בהופעה בג'ו לואיס ארנה בדטרויט בנובמבר 1984. לפרינס ולהקתו הצטרפו גם "Appolonia 6", ושילה אי (אנ') ולהקתה. סיבוב ההופעות נפתח עם השיר הפותח את האלבום, "Let's Go Crazy". שלושה סינגלים מ־1999 באו בעקבותיו: "Delirious", ‏"1999" ו־"Little Red Corvette". גרסה כלית של יאנקי דודל שימשה בדרך כלל כהקדמה לשיר אחר מ־"1999", ‏"Free". לרוב בוצע גם הבי סייד "God", כשהוא מלווה ברצף הרגיל של "Computer Blue", ‏"Darling Nikki", ‏"The Beautiful Ones" ו־"When Doves Cry" שבאו בעקבותיו. שאר שירי "גשם סגול" בוצעו כהדרנים שסגרו את ההופעה: "I Would Die 4 U", ‏"Baby I'm a Star" ו־"Purple Rain"‏. סיבוב ההופעות, שהסתיים באפריל 1985, כלל 98 הופעות שאליהן נמכרו 1.7 מיליון כרטיסים. פרינס ו"הרבולושן" הופיעו במופע האחרון של סיבוב ההופעות באצטדיון אורנג' בול (אנ') בדרום פלורידה. בסיום המופע אמר פרינס לקהל 55,000 המבקרים במופע: ”אני צריך ללכת עכשיו. אני לא יודע מתי אשוב. אני רוצה שתדעו שאלוהים אוהב אתכם. הוא אוהב את כולנו”. שבועיים לאחר סיום סיבוב ההופעות יצא לאור האלבום "Around the World in a Day", אלבום בעל אופי שונה לחלוטין שסימן באופן רשמי את סוף תקופת "Purple Rain" אצל פרינס. ב"רולינג סטון" נכתב שסיבוב ההופעות הזה היה "פורץ דרך" במובנים רבים, משום שהוא כלל את הסטים הכי "משוכללים" של פרינס וכלל הופעות קמע מזדמנות של ברוס ספרינגסטין ומדונה, שאישרו את מעמדו של פרינס כ"כוכב הפיקודי ביותר בפופ" במשך תקופת ‏"Purple Rain"‏.
קידום והנפקה מחדש > ההנפקה מחדש ומהדורות הדלוקס

האלבום הונפק מחדש ב־23 ביוני 2017. זהו האלבום הראשון של פרינס שעבר רימסטר והנפקה מחדש והונפק בכמה פורמטים, ביניהם מהדורת 20 רצועות, הכוללות כבונוס רצועות שלא יצאו לאור בעבר, ומהדורת דלוקס מורחבת בת 35 רצועות עם בי־סיידים, שירים נדירים ו־DVD עם צילום הופעה שנערכה ב־1985, כחלק ממסע ההופעות של האלבום. האלבום המחודש נכנס בהופעת הבכורה שלו ב"בילבורד 200" למקום הרביעי, תוך שהוא מוכר 52,000 עותקים (כולל הורדות והזרמות מדיה) במשך השבוע הראשון. בהופעת הבכורה שלו במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ הוא נכנס למקום השלישי, מיקום השיא הגבוה שלו במצעד זה מזה 32 שנים, לאחר ששהה בראש המצעד במשך 19 שבועות ב־1984. הוא אף הגיע למקום הראשון
במצעד "Top R&B Albums"‏, ובמצעד אלבומי הוויניל.
הצלחה

בארצות הברית, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום ה־11 בהופעת הבכורה שלו במצעד בילבורד 200, בשבוע של ה־14 ביולי 1984. לאחר ארבעה שבועות במצעד, הוא הגיע למקום הראשון ב־4 באוגוסט 1984 (תוך שהוא מדיח ממנו את ‏".Born in the U.S.A" (אנ') של ברוס ספרינגסטין), ומאז נשאר עוד 23 שבועות רצופים נוספים במקום הראשון (סך הכל 24), עד 18 בינואר 1985 (אז הדיח אותו ".Born in the U.S.A" של ספרינגסטין, שחזר שוב למקום הראשון), ובסך הכל מעל 32 שבועות בצמרת עשרת הגדולים במצעד, דבר שהופך אותו לאחד הפסקולים המצליחים בכל הזמנים. פרינס אף הצטרף לאלביס פרסלי וללהקת "הביטלס" כהרכבים היחידים שהיה להם אלבום, סינגל וסרט בו זמנית במקום הראשון במצעדים בארצות הברית. בסך הכל שהה האלבום ב"בילבורד 200" במשך 122 שבועות. מאז פרסום איסוף נתוני המכירות על ידי חברת MRC Data ב־1991, נמכרו מהאלבום עוד 3 מיליון עותקים. עד 1996, נמכרו 13 מיליון עותקים בארצות הברית, ובכך הוסמך לפלטינה x ‏13 על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
בהממלכה המאוחדת, האלבום נכנס עם יציאתו לאור למקום ה־21 במצעד האלבומים הבריטי, ב־21 ביולי 1984. לאחר 35 שבועות במצעד הוא הגיע למקום השביעי – מיקום השיא שלו במצעד, למשך שבוע אחד, של ה־16 במרץ 1985. בשבוע שלאחריו הוא צנח למקום ה־12. האלבום שהה במצעד במשך 86 שבועות. הוא קיבל הסמכת פלטינה x‏ 2 מאיגוד תעשיית ההקלטות הבריטי ב־1 במאי 1990, ובכך ציין מכירת 600,000 עותקים בבריטניה.
עד 1988, "Purple Rain" מכר 17 מיליון עותקים ברחבי העולם, נתון שהופך אותו לאחד האלבומים הנמכרים ביותר בשנות ה־80‏. נכון ל־2017 סך המכירות שלו עומד על 25 מיליון עותקים ברחבי העולם.
הצלחה > סינגלים

הסינגל המוביל מן האלבום, ‏"When Doves Cry", היה הסינגל הראשון של פרינס שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100, תוך שהוא נשאר חמישה שבועות במקום זה, וכן היה להיט בינלאומי. הוא דורג במקום הראשון במצעד הסינגלים השנתי של בילבורד הוט 100 לשנת 1984 (אנ'). הווידאו קליפ, בבימויו של פרינס, ערך את הצגת הבכורה שלו ביוני 1984 ב־MTV. הקליפ הצית ויכוח בקרב בכירים בתעשייה, שסברו שהאופי המיני שלו בוטה מדי להצגה בטלוויזיה. "Let's Go Crazy" היה לסינגל השני של פרינס שהגיע למקום הראשון בבילבורד הוט 100. הבלדה "Purple Rain" – שילוב בין רוק, גוספל, R&B ומוזיקה תזמורתית, הגיעה למקום השני. "I Would Die 4 U" הגיע למקום השמיני, ובכך היה לסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום שהגיע ל"עשרת הגדולים" במצעד זה. הסינגל האחרון מתוך האלבום, "Take Me with U" יצא לאור ב־25 בינואר 1985.
הצלחה > פרסים

פרינס ו"הרבולושן" זכו ב־1984 בפרס גראמי עבור האלבום "Purple Rain", בקטגוריית "ביצוע הרוק הקולי הטוב ביותר של צמד או קבוצה". ארבעת המלחינים (נלסון, קולמן, פרינס ומלווין) זכו בפרס בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר למדיה חזותית", והאלבום היה מועמד בקטגוריית "אלבום השנה". פרינס זכה בגראמי שלישי באותה שנה בקטגוריית "שיר ה־R&B הטוב ביותר" עבור גרסת הכיסוי שעשתה צ'אקה חאן לשירו "I Feel for You" (ככותב השיר, שמתוך אלבומו השני, "Prince"). הסרט "Purple Rain" זכה גם בפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר ב־1985 (הקטגוריה הייתה מפוצלת באותה שנה). ב־1985, האלבום זכה גם בפרס המוזיקה הבריטית (BRIT) בקטגוריית "הפסקול הטוב ביותר", ופרינס זכה בקטגוריית "אמן הסולו הבינלאומי הטוב ביותר". באותה שנה היו לאלבום שלוש זכיות בפרס המוזיקה האמריקאית: האלבום זכה בקטגוריות "אלבום הפופ/רוק המועדף" ו"אלבום הסול/R&B המועדף", והסינגל "When Doves Cry" זכה בקטגוריית "סינגל הסול/R&B המועדף". ב־2011 צורף האלבום ל"היכל התהילה של גראמי". ב־2016, לאחר מותו של פרינס, זכה האלבום בפרס המוזיקה האמריקאית ל־"Top Soundtrack"‏.
הצלחה > הכרה תקשורתית

מגזין "רולינג סטון" דירג את "Purple Rain" במקום השני ברשימת "100 האלבומים הגדולים של האייטיז". ב־2020, דירג המגזין את האלבום במקום השמיני ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים, לאחר שהיה מדורג במקום ה־76 ברשימה הקודמת שפרסם המגזין ב־2012. המגזין אף דירג את האלבום במקום השני ברשימת "25 הפסקולים הגדולים", אחרי ‏"!Help" של הביטלס. מגזין טיים כלל אותו ברשימת "100 האלבומים הגדולים בכל הזמנים" שלו. ערוץ VH1 דירג אותו במקום ה־18 ברשימת "100 אלבומי הרוק אנד רול הגדולים בכל הזמנים". הטיימס דירג אותו במקום ה־15 ברשימת "100 אלבומי הרוק אנד רול הגדולים בכל הזמנים". עורכי מגזין ואניטי פייר הכתירו אותו כפסקול הטוב בכל הזמנים. ב־2008 דירג אותו EW במקום הראשון ברשימת "50 האלבומים הטובים ב־25 השנים האחרונות". הוא נכלל בספר "1001 אלבומים שאתה צריך להאזין להם לפני שאתה מת" (אנ'). ב־2009, הוא נכלל בספרו של כריס סמית' "101 אלבומים ששינו את פני המוזיקה הפופולרית" (אנ'). ב־2012, מגזין סלנט דירג אותו במקום השני ברשימת האלבומים הטובים ביותר בשנות ה־80‏. ב־2013, ברשימה נוספת שהרכיב "אנטרטיינמנט ויקלי", דורג האלבום במקום השני ברשימת "100 האלבומים הטובים בכל הזמנים" של המגזין. פיצ'פורק דירגו את האלבום במקום הראשון ברשימת 200 האלבומים הטובים של שנות ה־80‏. מגזין בילבורד דירג את האלבום במקום הראשון ברשימה של "92 אלבומי יהלום מדורגים מהפחות טוב לטוב: עמדת המבקרים".
על פי האתר Acclaimed Music (אנ'), המשקלל מאות דירוגים עיתונאיים מעין אלה, האלבום מדורג במקום ה־47 ברשימת האלבומים ה"נחגגים ביותר" בהיסטוריה של המוזיקה הפופולרית (כלומר המדורגים במיקום כללי גבוה בדירוגים ששימשו בניתוח), במקום השביעי מבין אלבומי שנות ה־80, והאלבום הטוב ביותר של 1984.
ביקורת

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
AllMusic: 
בלנדר (אנ'): 
שיקגו סאן-טיימס: 
מדריך האלבומים של קריסטיגו (אנ'): -A‏
אנטרטיינמנט ויקלי: ‏B
הגרדיאן: 
פיצ'פורק: 10/10
רולינג סטון: 
מדריך האלבומים של רולינג סטון (אנ'): 
מדריך ספין לאלבומים אלטרנטיביים (אנ'): 9/10
סטיבן תומאס ארלוויין, מבקר AllMusic, כתב:
פרינס עיצב את 'Purple Rain' כפרויקט שיהפוך אותו לסופרסטאר, ולמרבה ההפתעה, זה בדיוק מה שקרה. כשהוא בעת ובעונה אחת ממוקד יותר ושאפתני יותר מכל אחד מתקליטיו הקודמים, 'Purple Rain' מוצא את פרינס מגבש את שורשי הפאנק [Funk] והרית'ם אנד בלוז, תוך שהוא נע באופן נועז לפופ, רוק והאבי מטאל, עם תשעה שירים מעוצבים במיומנות נהדרת. [...] אף על פי שהכתיבה של פרינס בשיאה, הנוכחות של "הרבולושן" מושכת את המוזיקה למיקוד חד יותר, תוך שהיא נותנת לה חיספוס קשוח, אגרסיבי יותר. [...] כל הניסיונות המסוגננים מצטברים להצהרת כוונות מרשימה שנשארת כאחד מאלבומי הרוק המלהיבים שהוקלטו אי פעם.
המבקר רוברט קריסטיגו כתב:
[...] מסמן אמן במלוא לבלובו הרשמי, ויש לו משהו לומר. [...] אבל ככל שהמסרים שלו הם אותם מסרים שערורייתיים ישנים, הם איבדו את הזרם: "1999" הוא יותר שיעור דאנס שלא ניתן לעמוד בפניו בקצה של האפוקליפסה מאשר "Let's Go Crazy", ‏"Head" ו־‏"Jack U Off" יותר תאוותניים מאשר הבוטן "Darling Nikki". אולי הוא הרוויח בגרות, אבל כמו מבוגרים רבים לפניו, הוא קצת נחסם כשהוא מוציא ממנה רוק מרדני.
דייוויד בראון, מבקר אנטרטיינמנט ויקלי, כתב:
האלבום והפסקול שהפך אותו לסנסציה תקשורתית, הוא אחד הקודרים שלו. עיבודי "רוק" ספוגיים ורצועת הנושא המופרזת תוקעים אותו, אף על פי שכמה אבני חן, דהיינו "When Doves Cry" והבלדה "Take Me With U", מנצנצות.
הביקורת שכתב בראון ל"אנטרטיינמנט ויקלי" נכתבה ב־1990, אך ב־2008 דירג המגזין את "Purple Rain" במקום הראשון ברשימה שהרכיב ל־50 האלבומים הטובים ב־25 השנים האחרונות, וב־2013, דורג האלבום במקום השני ברשימת "100 האלבומים הטובים בכל הזמנים" של המגזין. בנימוקים שניתנו ברשימה של 2008 נכתב:
[...] המגנום אופוס של פרינס הוא יהלום בונה פידה [אותנטי, מקורי, מהימן] – ואחד ההישגים האמנותיים יוצאי הדופן בהיסטוריה של הפופ. מהלהט החשמלי [...] של השיר הפותח 'Let's Go Crazy' עד הצלילים האחרונים של רצועת הנושא היפה באופן בומבסטי, אין רגעים חלשים. אפילו השירים ה'מינוריים' של 'גשם' ‏("Darling Nikki", ‏"The Beutiful Ones") הם מז'וריים [...] הוא נשאר הביטוי הטהור ביותר של הגאונות המוזיקלית שלו.
סיימון פרייס, מבקר "הגרדיאן", כתב:
מובן מאליו מדי? כמו לקרוא בשם של זיגי סטארדאסט כאלבום בואי המועדף עליך? למי אכפת. ארון תצוגה תמציתי לסחורה של פרינס, ממיידית לניסיונית לאפית. שלמות על־פופית.
ביקורת > סקירת "פיצ'פורק"

קארוול ואלס, מבקר פיצ'פורק, בחן את משמעות האלבום בקריירה של פרינס ואת מקומו בתרבות האמריקאית:
לפני 'Purple Rain', סיפור הרקע שפרינס יצר לעצמו היה של כוכב גרוב R&B אובססיבי לסקס, נגן בכלים רבים ותופעה מוזיקלית שעלתה לגדולה, המשתמשת בכישרונות הניכרים שלה לתכלית הבלעדית של להדליק את המועדון. הוא הציג את עצמו כחייזר לא מעודן [...] לא ידעת מי הוא היה ומאיפה בא [...] הוא בהחלט לא היה כמונו. [...]
אבל כפי שהיצירתיים בפראות רוצים לעשות, פרינס של 1983 חיפש להדליק את כל העניין. על אף כישרונו החריף, הוא עדיין נתפס על ידי התעשייה, בגדול, רק כקצת יותר מאשר תופעה עירונית חדשנית אולטרא פאנקית. [...] השיר הכי מצליח שלו עד אז, "Little Red Corvette", הגיע למקום השישי בבילבורד הוט 100, מה שפשוט לא היה טוב מספיק [...] פרינס כבר נשא איתו מחברת סגולה באוטובוס ההופעות, בו שירבט רעיונות, הערות ודימויים של מה יהיה הצעד הבא שלו.
ה"משהו החדש" הזה היה "Purple Rain", התנסות חזותית וקולית, שיצרה סדקים בקליפת פרסונת החייזר הסקס מתבודד כדי לומר משהו על סיפור שורשים, סיפור שהוא קצת יותר מאשר ביסוס רופף על חייו האמיתיים של פרינס.
[הסרט] הפך הצלחה ענקית ומתמשכת נגד כל הסיכויים המכריעים. [...] אבל בואו לא נשלה את עצמנו, הסרט מצולם בקושי באופן סביר, מבוים באופן כשיר בלבד ולא משוחק אפילו באופן מניח את הדעת. הסיבה האמיתית שהוא עובד היא משום המגנטיזם שנוסע יחד עם המנהיג שלו, והמוזיקה שהוא יכול להציע.
[...] האלבום מצליח במיומנות להשתחל בתפירה שבין מערך מסחרר של סוגות: סינת'פופ מנוכר, מטאל שיער פוער פיות, R&B אפל ומוזיקת נשמה מפצירה. התוצאה היא משהו שהוא לא שילוב מוצלח בין סוגות כמו שהוא התעלות חסרת מאמץ, שהופכת לכמעט שולית את עצם הרעיון של סוגה עצמה. [...]
עם "Purple Rain", פרינס פורץ החוצה מהגטו שנוצר על ידי רדיו המיינסטרים, ומשגר את עצמו אל הר ראשמור של המוזיקה האמריקאית. הוא מנגן רוק טוב יותר ממוזיקאי רוק, מלחין טוב יותר מאנשי ג'אז, ומבצע יותר טוב מכולם, כל זאת מבלי לזנוח את שורשיו כאיש פאנק (Funk), מנהיג מסיבה, MC אמיתי.
[...] אבל ל־24 השבועות בהם "Purple Rain" היה בראש המצעדים ב־1984, הילד השחור מהמערב התיכון הצליח להיות הביטוי המדויק ביותר לעודף שיש באמריקה הצעירה לחרדה, אהבה, חרמנות, פזיזות, אידיאליזם ותקווה. לפחות ל־24 שבועות האלה, פרינס היה אחד מאיתנו.
רשימת השירים > האלבום המקורי

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי פרינס (למעט היכן שמצוין אחרת).
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Let's Go Crazy  | 4:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Take Me with U  | 3:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | The Beautiful Ones  | 5:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Computer Blue (פרינס • ג'ון ל. נלסון (אנ') • וונדי וליסה (אנ') • דוקטור פינק (אנ') (ללא קרדיט))   | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Darling Nikki  | 4:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | When Doves Cry  | 5:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | I Would Die 4 U  | 2:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Baby I'm a Star  | 4:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Purple Rain  | 8:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 43:51 |  |  |  |  |  |  |  |
רשימת השירים > תצורות מוקדמות

פרינס עיצב לפחות שתי רשימות שירים של "Purple Rain" לפני שקבע את רשימת השירים שיצאה בסופו של דבר. התצורות של 7 בנובמבר 1983 ושל 23 במרץ 1984 מפורטות להלן. התצורות המוקדמות כללו את "Wednesday" (שיר מאת פרינס וג'יל ג'ונס) ו־"Father's Song". האחרון הוחלף בתצורה הסופית ל־"When Doves Cry". בוצעו עריכות ל־"Let's Go Crazy" ו־"Computer Blue",
כדי לכלול את "Take Me with U" בתצורה הסופית. הגרסה המלאה של "Let's Go Crazy" (כפי שניתן לצפות בה בסרט) יצאה לאור לימים בשם "Special Dance Mix", כסינגל מקסי 12".
תצורת 7 בנובמבר 1983
צד א'
‏"Let's Go Crazy" (גרסה מלאה) – 7:37
‏"The Beautiful Ones"
‏"Computer Blue" (עריכה ארוכה) – 7:23
‏"Darling Nikki"
‏"Wednesday"
צד ב'
‏"Purple Rain"
‏"I Would Die 4 U"
‏"Baby I'm a Star"
‏"Father's Song"
תצורת 23 במרץ 1984
צד א'
‏"Let's Go Crazy" (גרסה מלאה) – 7:37
‏"The Beautiful Ones" ‏ – 5:15
‏"Computer Blue" (עריכה ארוכה)‏ – 7:23
‏"Darling Nikki"‏ – 4:15
צד ב'
‏"When Doves Cry" ‏ – 5:52
‏"I Would Die 4 U"‏ – 2:51
‏"Baby I'm a Star"‏ – 4:20
‏ Purple Rain"‏ – 8:45
משתתפים

המידע נלקח מהערות האלבום ומאתר princevault.com‏
פרינס – זמרה, קולות רקע, גיטרה, פסנתר וכלים שונים
וונדי מלווין (אנ') – גיטרה וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
ליסה קולמן (אנ') – קלידים וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
מאט פינק ("דוקטור פינק") (אנ') – קלידים וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
מארק בראון (אנ') – גיטרה בס וזמרה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
בובי זי. (אנ') — תופים וכלי הקשה (1, 2, 4, 7, 8, 9)
נובי נובוג (אנ') – כינור וויולה (2, 8–9)
דייוויד קולמן – צ'לו (2, 8–9)
סוזי קאטאיאמה – צ'לו (2, 8–9)
אפולוניה (אנ') – זמרה מובילה במשותף (2)
ג'יל ג'ונס (אנ') – קולות רקע נוספים (8)
משתתפים > הפקה

הפקה ועיבוד – פרינס והרבולושן
מאסטרינג LP מקורי — ברני גרונדמן
קדם מאסטרינג CDD – ‏WCI record Group
ארט דיירקטור LP – פרינס
עיצוב – לאורה ליפומה
צילום חזית העטיפה – אד ת'ראשר ועמיתים/רון סלנזק
צילום נוסף – לארי ויליאמס
צילומים – לארי ויליאמס ורון סלנזק
ציור – דאג הנדרס
ספר – ארל ג'ונס
איפור – ג'ייסון ג'פריס
ביגוד – Louis & Vaughan, ‏Marie France ופרינס
פרסים ומועמדויות

| שנה | טקס | קטגוריה | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1984 | פרס גראמי | ביצוע הרוק הטוב ביותר של צמד או קבוצה הכולל זמרה | זכייה |   |
| 1984 | פרס גראמי | הפסקול הטוב ביותר שנכתב לסרט או לסדרת טלוויזיה | זכייה |   |
| 1984 | פרס גראמי | אלבום השנה | מועמדות |   |
| 1984 | פרס גראמי | מפיק השנה | מועמדות |   |
| 1985 | פרסי המוזיקה הבריטית | הפסקול הטוב ביותר | זכייה |  |
| 1985 | פרסי המוזיקה הבריטית | אמן הסולו הבינלאומי הטוב ביותר (פרינס) | זכייה |  |
| 1985 | פרס המוזיקה האמריקאית | אלבום הפופ/רוק המועדף | זכייה |  |
| 1985 | פרס המוזיקה האמריקאית | אלבום הסול/R&B המועדף | זכייה |  |
| 1985 | פרס המוזיקה האמריקאית | סינגל הסול/R&B המועדף ("When Doves Cry") | זכייה |  |
| 1985 | פרסי הווידאו קליפים של MTV | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר לקליפ ("When Doves Cry") | מועמדות |  |
| 1985 | פרס אוסקר (עבור הסרט (אנ')) | הפסקול הטוב ביותר (קטגוריה מפוצלת) | זכייה |  |
| 2011 | פרס גראמי | היכל התהילה של גראמי | זכייה |  |
| 2016 | פרס המוזיקה האמריקאית | Top Soundtrack | זכייה |  |
פרינס זכה בגראמי שלישי ב־1984 בקטגוריית "שיר ה־R&B הטוב ביותר" על גרסת הכיסוי שעשתה צ'אקה חאן (וזכתה בגראמי עבורה) לשירו "I Feel for You" (ככותב השיר, שמתוך אלבומו השני, ‏"Prince")
סינגלים

| סינגל | מצעד | מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
| When Doves Cry | בילבורד הוט 100 | 1 |
| When Doves Cry | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |
| When Doves Cry | מצעד הסינגלים הבריטי | 4 |
| When Doves Cry | מצעד הסינגלים האוסטרלי (בסוגריים: ב־2016, לאחר מות פרינס) | (11) 1 |
| Let's Go Crazy | בילבורד הוט 100 | 1 |
| Let's Go Crazy | מצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ | 1 |
| Let's Go Crazy | מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 |
| Let's Go Crazy | מצעד הסינגלים הבריטי | 7 |
| Let's Go Crazy | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 10 |
| Purple Rain | בילבורד הוט 100 | 2 |
| Purple Rain | מצעד הסינגלים הבריטי | 6 |
| Purple Rain | מצעד הסינגלים האוסטרלי (בסוגריים: ב־2016, לאחר מות פרינס) | (3) 41 |
| I Would Die 4 U | בילבורד הוט 100 | 8 |
| I Would Die 4 U | מצעד הסינגלים הבריטי | 58 |
| I Would Die 4 U | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 96 |
| Take Me with U | בילבורד הוט 100 | 25 |
| Take Me with U | מצעד הסינגלים הבריטי | 7 |
בבריטניה, "Let's Go Crazy" ו־"Take Me with U" יצאו כסינגל צד א' כפול ב־1985.