stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמעון זרחי
תולדותיו

נולד בשנת ה'תקמ"ח בז'ז'מיר לרב זרח שהיה דור שמיני לפייטן רבי אליהו הזרחי שנהרג על קידוש השם בשנת ה'ת"ח, ובהיותו צעיר ממש נישא לאשה מהעיר קיידאן. לאחר נישואיו היה סמוך על שולחן חותנו בעיר קיידאן ושם למד בחברותא עם הרב אריה לייב קצנלנבוגן, וכן למד את חכמת הקבלה בחברותא עם הרב משה בן הרב אברהם אחי הגר"א.
בשנת ה'תקצ"ה מונה לרב העיר יאקובשטאדט בחבל קורלנד בלטביה, אך בשנת ה'ת"ר נאלץ בגזירת השלטונות לעזוב את העיר ומונה לרב העיר טבריג בליטא.
בשנת ה'תרי"ג חזר לרבנותו בעיר יאקובשטאדט ובשנת ה'תרי"ז עזב את כל בני משפחתו וצאצאיו עלה עם רעייתו לירושלים, שם התיישב בחורבת רבי יהודה החסיד והגה בתורה, בתחילה מסר שיעורים בבית הכנסת אור החיים, של תלמידי רבי מנחם מנדל משקלוב, ולאחר מכן יסד את ישיבת עץ חיים בחורבת רבי יהודה החסיד, ומונה לנשיאה. מאז בואו לירושלים ועד לפטירתו לא יצא מבין החומות.
בסוף שנת ה'תר"כ חלה ובאור לט' באלול נפטר.
לאחר פטירתו שלח הרב שמואל סלנט את כתביו לבניו שהתגוררו בטלז, והם הדפיסו אותם בשם שו"ת נחלת שמעון, ובסוף הספר נדפסה גם צוואתו.
שמן ורדים

מכון מחקר לבושם הוורדים בעמק הוורדים שבקאזאנלק, בולגריה
שמן ורדים הוא שמן אתרי המופק מעלי כותרת של ורדים.
הפקת שמן ורדים מתבצעת מעלי הכותרת של הוורדים מזנים ורד בולגרי (Rosa Centifolia) וורד מרוקאי (Rose Otto/Rose Maroc Rosa Damascena). מרכזי ייצור שמן ורדים מצויים בבולגריה (עמק הוורדים), במרוקו, בטורקיה ולאחרונה גם בסין. השמן יקר מאוד, כי לשם הפקת ליטר שמן ורדים נדרשים 3 עד 6 טונות של עלי כותרת. קטיף הוורדים מתחיל עם זריחת השמש ומסתיים בסביבות השעה שמונה בבוקר מאחר שבשעות החמות מתאדה השמן האתרי מהפרחים הנקטפים.
שמן הוורדים משווק לצורכי בישום בתמיסות מדוללות ומשמש גם בתעשיית המזון וברפואה האלטרנטיבית. מי הוורדים הם מוצר לוואי בתהליך הפקת שמן הוורדים.
שמן ורדים בתלמוד

ידועה אמרתו של רבי שמעון בר יוחאי בתלמוד המתירה לסוך בשמן ורדים בשבת בטיעון שכל ישראל בני מלכים הן; בני מלכים סכין שמן וורד על גבי מכותיהן בשבת, שכן דרכן לסוך בחול. רבי שמעון אומר: כל ישראל בני מלכים הן" (בבא מציעא, דף קיג עמוד ב).
ממלכת גאורגיה

ממלכת גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს სამეფო; סַכָּרְתווֵלוֹס סַאמֶפּוֹ) הייתה ממלכה גאורגית מימי הביניים שנוסדה בשנת 1008 לערך והגיעה לשגשוגה הפוליטי והכלכלי בתקופת שלטונם של דוד הבנאי ותמר המלכה במאות ה-11 עד ה-13. הממלכה הגאורגית הייתה ממלכה כלל-קווקזית שהשתרעה בשיאה מצפון הקווקז ועד לחלקים הצפוניים של איראן ואסיה הקטנה, והייתה ממלכה בולטת בנצרות המזרחית, שאף תמכה בנכסים דתיים במקומות קדושים כמו מנזר המצלבה בירושלים ומנזר איווירון בהר אתוס. ממלכה זו הייתה המבשר ההיסטורי העיקרי של גאורגיה של ימינו.
על פי אחת הסברות הסיבה להתקיימותה של הממלכה בצד האימפריות הגדולות של אותם הימים נעוצה בעובדת היות הקווקז קשה לכיבוש, זניח מבחינה כלכלית ולא נוח לשליטה. בתחילת המאה האחת עשרה השתלטו הסלג'וקים על מרכז אסיה. מאזור טורקמניסטן של היום הם נעו לכיבוש המערב, אלא שבתנועתם מערבה הם עברו מדרום לקווקז, שהוא אזור מדברי, המשופע בערבות ונאות מדבר. בדרכם לכיבוש האימפריה הביזנטית הם כבשו בקלות את ארמניה.
איחוד גאורגיה

מאז תקופת שלטון הערבים בגאורגיה הייתה איחוד גאורגיה מטרה מרכזית של שליטים גאורגים רבים. כל מלך ונסיך רצה להוציא לפועל שאיפה זו. באותה תקופה במאה ה-10 התקיימו ארבע ממלכות גאורגיות גדולות: ממלכת אבחזיה, טאו-קלארג'תי, ממלכת קאחתי וממלכת הרתי.
במזרח גאורגיה, השליט ההרתי, ג'והן (יוהאן סנכרים, 951-959), צירף לממלכתו חלק מממלכת אלבניה ואזור הרי מזרח גאורגיה, צנריה. אחרי מותו, שושלת המלוכה המקומית נפסקה, והממלכה נפלה תחת שלטונו של קוויריקה השני, הבישוף של קאחתי (929-976). על האזור התחרו יורשו, דוד (976-1010), ומלך הגאורגי בגרט השלישי, ששאף להחזיר את כל האדמות הגאורגיות למונרכיה אחת. השליט הקאחתי הבא, שנקרא מלך, קוויריקה השלישי הגדול (1010-1037) מספח בסופו של דבר את הרתי לממלכתו "ממלכת הקאחים והראנים" ב-1020. כאשר המלך הגאורגי דוד הבנאי הביא את הממלכה תחת שלטונו בשנת 1104, הרתי הפכה ל"סאריסתבו" בתוך הממלכה הגאורגית.
בגרט השלישי שהיה בנו החורג של דוד השלישי חשוך הבנים קיבל את השליטה על ממלכת אבחזיה לאחר שהיה כבר עוצר כארתלי. עם מותו של גורגן, אביו הביולוגי, קיבל גם את התואר "מלך מלכי הגאורגים" והשליטה על טאו-קלארג'תי.
בשנת 1008, נפטר גורגן, ובגרט ירש אותו כ"מלך מלכי הגאורגים", ובכך הוא הופך למעשה למלך הראשון ששלט על הממלכה המאוחדת של כארתלי ואבחזיה. ממלכה זו כללה את דוכסות אבחזיה/אבסגיה, אגריסי/סמגרלו, אימרתי, סוואנתי, רצ'ה, לצ'חומי, גוריה, אג'ריה, נסיכות כארתלי, טאו, קלארג'תי, שוושתי, מסחתי וג'אוואחתי. מה שידוע מאותו זמן והלאה כסכרתוולו - "כל גאורגיה".
לאחר שהבטיח את ירושתו, המשיך בגרט ללחוץ בתביעה לנסיכות המזרחית ביותר של גאורגיה, נסיכות קאחתי, וסיפח אותה בסביבות שנת 1010, לאחר שנתיים של מאבקים ודיפלומטיה אגרסיבית. סיפוח קאחתי הביא את בגרט לשכנות עם אמירות שאדאדיד ששלטה באראן (כיום באזרבייג'ן). שליטה של האמירות, אל-פאדל בי מוחמד (986-1031) פשט על קאחתי במהלך איחודה עם גאורגיה. בגרט הדף את הפלישה, ובברית עם המלך הארמני, גאגיק הראשון (989-1020), הוא יצא מסע קרב מוצלח לעבר העיר שאמקיר (Şəmkir), והאמירות החלה לשלם מיסים לבגרט. למרות זאת, הייתה מדיניות החוץ של בגרט, נכון לאותו זמן, מדיניות של שלום, והמלך הצליח לתמרן ולהימנע מעימותים עם שתי הממלכות השכנות, האימפריה הביזנטית והשכנה המוסלמית אף שטאו נותרה תחת תחת שליטה ביזנטית וטביליסי תחת שליטה ערבית.
תקופת שלטונו של בגרט הייתה המשפיעה ביותר בהיסטוריה של גאורגיה. היא הביאה לניצחון הסופי של הבגרטידים הגאורגים לאחר מאות שנים של מאבקי כוחות. בשאיפתו ליצור ממלכה ריכוזית ויציבה יותר, ביטל או לפחות הפחית במידה רבה, את האוטונומיה של הנסיכים הבגרטיונים. לפי הבנתו, הסכנה הפנימית הסבירה ביותר הגיעה מענף קלארג'תי של הבגרטידים האיברים, שהונהגו על ידי דודניו, סומבט השני וגורגן. למרות העובדה שנראה שהכירו בסמכותו של בגרט, הם המשיכו להקרא מלכים וריבוני קלארג'תי. כדי להבטיח את רציפות הירושה לבנו, גיאורגי הראשון, פיתה בגרט, בשנת 1010 את דודניו באמתלה של פגישת השלמה, במצודת פנסקרטי, והשליך אותם לכלא. ילדיהם הצליחו לברוח לקונסטנטינופול. בשנת 1012 סומבט וגורגן הולכים לעולמם בעודם במעצר.
בגרט ידוע גם כמקדם גדול של התרבות הגאורגית אורתודוקסית. לא רק שהוא עודד לימוד והיה פטרון האומנויות היפות, אלא גם בנה מספר כנסיות ומנזרים בממלכתו. ביניהם: קתדרלת בגרטי שבכותאיסי, מנזר בדיה באבחזיה, קתדרלת ניקרוצמינדה ברצ'ה.
בגרט נפטר בשנת 1014 במצודת פנסקרטי שבטאו. הוא נקבר במנזר בדיה שבאבחזיה.
הסכסוך הביזנטי-גאורגי

הסכסוך הביזנטי-גאורגי, של המאה האחת עשרה התמקד בעיקר במספר מחוזות אסטרטגיים באזורי הגבול הביזנטיים-גאורגיים-ארמניים. רוב האדמות הללו הוענקו על ידי בסיליוס השני לקורופלאטס הגאורגי, דוד השלישי כגמול על עזרתו הקריטית במאבק כנגד הגנרל הביזנטי המורד, ברדס סקלרוס, בשנים 978-979). אף על פי כן, תמך דוד במרידה כושלת אחרת שהונהגה על ידי גנרל ביזנטי אחר, ברדס פוכאס, בסוף שנות השמונים של המאה העשירית. כתוצאה מתמיכה זו, הוכרח דוד להכריז על בסיליוס השני ליורש הנסיכות שלו. הסכם זה הרס הסכם אחר שערך דוד עם בנו המאומץ, בגרט השני מלך אבחזיה, יורשו.
לאחר מותו של דוד, בשנת 1000, צרף בסיליוס לאימפריה את טאו, תאודוסיופוליס (כיום ארזורום), אזור פאסיאן (Φαστανοζ) וימת ואן (אפאהוניק) כולל העיר מנזיקרט. שנה לאחר מכן, הנסיך הגאורגי, גורגן, אביו הטבעי של בגרט, התקדם לעבר שטחי המריבה, במטרה להשתלט בחזרה על ירושת דוד. אלא שניקפורוס אורנוס (Νικηφόρος Ουρανός), מנהיג אנטיוכיה, הניא אותו מלעשות זאת. למרות הכול הצליח בגרט, בשנת 1008, להפוך למלך הראשון של הממלכה הגאורגית המאוחדת. לאחר מותו בשנת 1014, המשיך יורשו, גיאורגי הראשון, את התביעה לירושה העתיקה של טאו, שהייתה בידי הביזנטיים.
תחילת תור הזהב

בתקופת שלטונו השתחרר דוד הבנאי (1073-1125) מחסותה של האימפריה הביזנטית וסיפח את ממלכת קאחתי הכמעט-עצמאית, ובכך איחד למעשה את גאורגיה מהים השחור ועד דאגסטן. בשנים 1110–1124 גירש את הסלג'וקים, וכבש מחדש את טביליסי לאחר ארבע מאות שנה של שלטון אסלאמי, והפך אותה לבירת הממלכה.
בשנת 1105, בהמשך לסיפוח של קאחתי, ולאחר ניצחונו על הסלג'וקים בקרב ארצוחי, צבר דוד הבנאי מומנטום שיעזור לו מאוחר יותר.
המלחמות שהתחוללו בממלכה במשך עשרים השנים האחרונות, פגעו בפרודוקטיביות של הממלכה. גם האצילים עדיין הערימו קשיים, וכן גם העיר טביליסי, שעדיין לא שוחררה מהאחיזה הערבית. דוד נאלץ להתמודד עם קשיים אלה לפני שיכול היה להמשיך ולהאדיר את ממלכתו. מסיבה זו, ערך דוד רפורמה רדיקלית בצבאו. ובשנים 1118–1120, הוא יישב מחדש 40,000 משפחות של שבטי קיפצ'קים (Kıpçak), שבטים טורקיים עתיקים, מצפון הקווקז בגאורגיה. כל משפחה התחייבה לספק חייל אחד עם סוס ותחמושת. הצבא החזק הזה, שמנה 40,000 חיילים, היה תלוי לחלוטין במלך. הקיפצ'קים התיישבו במחוזות שונים של גאורגיה. חלקם התיישבו בכארתלי הפנימית, ולאחרים נתנו אדמות בקרבת הגבולות. הקיפצ'קים נטמעו במהירות בגאורגים.
בשנת 1120 עבר דוד הבנאי למערב גאורגיה, כאשר הטורקים החלו לבזוז אדמות גאורגיות, הוא תקף אותם בפתאומיות. הכוח הטורקי הקטן ברח, ודוד נכנס לשירוואן (מחוז היסטורי של אזרבייג'ן) וכובש את העיר קאבאלה (Qəbələ). בחורף של 1120–1121, הצליחו חיילים גאורגים לתקוף התיישבות סלג'וקית במזרח ודרום-מערב עבר הקווקז (דרום הקווקז).
דאגתם של הכוחות המוסלמיים באזור גברה נוכח הגידול המהיר של הממלכה הנוצרית בדרום הקווקז. בשנת 1121, הכריז הסולטאן הסלג'וקי, סולטאן מחמוד איבן מוחמד (1118-1131), על מלחמת קודש כנגד גאורגיה, וכינס קואליציה ממלכות מוסלמיות, שהונהגו על ידי ארטוקיד נאג'ם אל-דין אל-ג'זאר, ח'ליף בגדאד וטוגרול איבן מוחמד. גודל הצבא המוסלמי עדיין נתון בוויכוח כאשר המספר נע בין 600,000 איש ל-400,000 איש לבין הערכותיהם של היסטוריונים גאורגים מודרניים, 100,000-250,000 איש. אף על פי שנראה כי מספרים אלה מוגזמים, כל המקורות מסכימים על כך כי הכוחות המוסלמים אספו צבא שהיה הרבה יותר גדול מהכוח הגאורגי שמנה 56,000 לוחמים. למרות זאת, ב-12 באוגוסט 1121, הנחיל מפלה לצבא המוסלמי בקרב דידגורי, כשהוא משיג את מה שנחשב להצלחה הצבאית הגדולה בהיסטוריה של גאורגיה. הניצחון בדידגורי סימן את העלייה של גאורגיה ככוח צבאי חזק ושינה את מאזן הכוחות האזורי לטובת התרבות והפוליטיקה הגאורגיים.
מעודד מהצלחתו, התפנה דוד הבנאי לכיבוש טביליסי, המובלעת המוסלמית האחרונה שנותרה מהכיבוש הערבי. בשנת 1122, הוא כובש את טביליסי והעתיק את מושבו מכותאיסי, ששימשה כבירה הזמנית, לטביליסי. דוד עצמו היה אדם משכיל, שהטיף לסובלנות כלפי הדתות האחרות. בתקופת שלטונו הוא ביטל את המיסים וחובות השרות שהיו מוטלים על המוסלמים והיהודים, והגן על הסופים והמשכילים המוסלמים. בשנת 1123, שחרר צבאו של דוד את דמניסי, המעוז הסלג'וקי האחרון בדרום גאורגיה. ובשנת 1124, כבש דוד לבסוף את שירוואן (אזרבייג'ן), והעיר הארמנית, אני (Անի), מידי האמירים המוסלמים. דוד המשיך להרחיב את גבולות ממלכתו עד לנהר אראס. הארמנים ראו בו משחרר וסיפקו מעט כוחות עזר לצבאו.
תור הזהב

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הממלכה הגאורגית הגיעה לשיאה בתקופת שלטונה של תמר המלכה. הדבר התבטא בפריחה תרבותית פוליטית וכלכלית. גידול הערים שיפור החקלאות.
הפלישה המונגולית

ההתנגשות הראשונה של הממלכה הגאורגית, עם כוחות האימפריה המונגולית הייתה בשנת 1220. מפגש זה היה ברמת הסיור בלבד, והמונגולים שבו בשנת 1236, וביצעו פלישה נרחבת, כאשר הם הכריחו את הגאורגים להיכנע בשנת 1243. הממלכה הגאורגית נאלצה לשלם מיסים כבדים מדי שנה, וסיפקה חיילים לפלישות הרבות שביצעו המונגולים. ההתנגדות הגאורגית הייתה פסיבית בתחילה, והתפתחה לאחר מכן לסדרת מרידות, כשלעיתים קרובות שולבו בהן עימותים בין אזרחים ומאבקי כח בין הפרו-מונגולים לאנטי-מונגולים, שהובילו להידרדרות והחלשות של הממלכה הגאורגית הפאודלית החזקה. השלטון המונגולי החזיק מעמד עד לשנות העשרים המאוחרות של המאה ה-14, כאשר שיקם המלך גאורגי החמישי המזהיר (אנ'), באמצעות יכולותיו הדיפלומטיות והצלחותיו הצבאיות, את הממלכה, ושיחזר חלק ניכר מכוחה הקודם ושיגשוגה.
התפוררות

מראשית המחצית השנייה של המאה ה-15, הייתה בממלכת גאורגיה מידה רבה של אי-יציבות אזרחית, פלגנות פאודלית ומלחמות אזרחים.
בשנת 1491 הדוכסויות והממלכות הקיקיוניות הסכימו רשמית לחלק ביניהן את הממלכה הגאורגית המאוחדת.
ראו גם

קרבות הממלכה הגאורגית המאוחדת
מלכי הממלכה הגאורגית המאוחדת
הערות שוליים

↑  שאדאדיד - שושלת מלוכה כורדית ששלטה על חלקים אחדים של ארמניה בשנים 951-1174
↑  אראן (آران) - אזור גאוגרפי המשתרע במשולש שבין נהר הקורה ונהר האראס וממערב הרי הקווקז הקטן (ראו גם אנציקלופדיה איראניקה
↑  באותם ימים נקראה בגאורגית סוונדכס (სჳნდაქს-ი) שבגאורגיה או פאסיאן (Phasiane) או בסיאן שבצפון טורקיה שהייתה ידועה מתקופת קולכיס
↑  על פי Walter the Chancellor’s Bella Antiochena, "Matthew of Edessa"
↑  על פי Smbat Sparapet’s Chronicle
↑  הקרב נערך בהר דידגורי 40 ק"מ מערבית לבירה, טביליסי, שדה הקרב השתרע לאורך מספר קילומטרים. המלך דוד החדיר אל מחנה המוסלמים קומץ חיילים, שהעמידו פני כאילו נכנעו, וכשהחלה המתקפה, תקפו המתחזים מבפנים בעוד יתר הכוח תקף מבחוץ. בתחילת שנות ה-90, הוקמה במקום הקרב אנדרטה, המורכב מתריסר חרבות מסיביים התחובים בתוך האדמה בתנוחות מוצלבות, ופסלים כבירים של גופות מבותרות של לוחמים מפוזרות בשטח הקרב
| היסטוריה של גאורגיה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה (אנ') | תרבות שוּלבַּרִי-שוֹמוּ (אנ') • תרבות קוּרָה-אַרַאכּס (אנ') • תרבות תרִיאַלֵתִית (אנ') • תרבות קוֹלֵכִית (אנ') • דִיאַוֹחִי (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת העתיקה | קולכיס • איבריה • גאורגיה בעידן הרומי (אנ') • מסע פומפאי לגאורגיה (אנ') • אגריסי • איבריה הסאסאנית (אנ') • ניצורה של איבריה (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| ימי הביניים | המלחמות האיבריות (אנ') • המלחמות הלאזיות (אנ') • נסיכות איבריה (אנ') • השלטון הערבי בגאורגיה (אנ') • אמירות טביליסי • שושלת בגרטיוני • איבריה הבגרטידית • ממלכת אבחזיה • ממלכת קאחתי-הרתי • ממלכת הרתי • התמה של איבריה • ממלכת גאורגיה המאוחדת • תור הזהב של גאורגיה(אנ') • ארמניה בממלכת גאורגיה (אנ') • שירוואן הגאורגית (אנ') • המלחמות הביזנטי-גאורגיות • המלחמות הסלג'וק-גאורגיות (אנ') • הפלישה המונגולית • הפלישה הטימורית • הפלישה הטורקמנית (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה המוקדמת | ממלכת כארתלי • ממלכת קאחתי • ממלכת אימרתי • נסיכות גוריה • סוואנתי • אבחזיה • אתאבגות סאמצחה • נסיכות סמגרלו (אנ') • גאורגיה הספווית (אנ') • ממלכת כארתלי-קאחתי | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה | גאורגיה באימפריה הרוסית (אנ') • הרפובליקה של עבר הקווקז • הרפובליקה הדמוקרטית הראשונה • הפלישה הסובייטית לגאורגיה • גאורגיה הסובייטית • מלחמת גאורגיה–רוסיה | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550531205171 
הממלכה הארמנית, הממלכה הגאורגית והאימפריה הביזנטית בשנת 1000
הממלכה הגאורגית (מצפון בכתום) במרחב הממלכות של המאה ה-11-המאה ה-12
הממלכה הגאורגית במאה ה-13
רייכספיהרר אס אס

סמלי הדרגה בצווארון
סמלי הדרגה בכתף
רַייכְסְפִיהְרֶר אס אס הייתה דרגה מיוחדת שהתקיימה בין השנים 1925–1945 למפקד האס אס. בין השנים 1925–1933 היא הייתה רק תואר לראש האס אס, אולם בין השנים 1934–1945, היא הייתה הדרגה הגבוהה ביותר באס אס. היינריך הימלר נשא בדרגה זאת ברוב שנות קיומה, והחזיק בדרגה זו בין השנים 1929–1945.
היסטוריה

רייכספיהרר אס אס היה גם תואר וגם דרגה. התואר נוצר לראשונה בשנת 1926 על ידי מפקד האס אס השני, יוזף ברכטולד. יוליוס שרק, המייסד של האס אס, וקודמו של ברטולד בתפקיד, לא התייחס לעצמו כמפקד האס אס, אולם בדיעבד, יוחסה לו הדרגה הזו רטרואקטיבית. בשנת 1929 היינריך הימלר הפך למפקד האס אס, והגדיר את תואר רייכספיהרר אס אס כדרגתו, במקום דרגתו הקודמת אובר-גרופנפיהרר.
לפני ליל הסכינים הארוכות, האס אס היה כוח מיוחד של אס אה, וראש האס אס היה כפוף לראש ה-SA. ב-20 ביולי 1934, כחלק מהטיהור של ה-SA, האס אס הפך ליחידה עצמאית של המפלגה הנאצית, והיה אחראי רק כלפי היטלר. מנקודה זו ואילך, התואר מפקד האס אס הפך לדרגה בפועל, ולמעשה לדרגה הגבוהה ביותר של האס אס.. במצב הזה, הימלר היה שווה ערך לגנרל-פלדמרשל בצבא הגרמני.
בעלי הדרגה

בסך הכל, חמישה אנשים החזיקו בתואר רייכספיהרר אס אס במהלך עשרים שנות קיומה. שלושה מהם החזיקו בדרגה זאת כתואר בלבד, בעוד השניים האחרים זו הייתה דרגתם.
| מספר | תמונה | רייכספיהרר אס אס | כניסתו להתפקיד | יציאתו מהתפקיד | זמן במשרה | מפלגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  אין תמונה חופשית | יוליוס שרק (1898–1936) | ‏4 באפריל 1925 | ‏15 באפריל 1926 | שנה אחת ו-11 ימים | המפלגה הנאצית |
| 2 |   | יוזף ברכטולד (1897–1962) | ‏15 באפריל 1926 | ‏1 במרץ 1927 | ‏320 ימים | המפלגה הנאצית |
| 3 |  אין תמונה חופשית | ארהרד היידן (1901–1933) | ‏1 במרץ 1927 | ‏6 בינואר 1929 | שנה אחת ו-311 ימים | המפלגה הנאצית |
| 4 |   | היינריך הימלר (1900–1945) | ‏6 בינואר 1929 | ‏29 באפריל 1945 | ‏16 שנים ו-113 ימים | המפלגה הנאצית |
| 5 |   | קרל האנקה (1903–1945) | ‏29 באפריל 1945 | ‏8 ביוני 1945 | ‏40 ימים | המפלגה הנאצית |
האנקה מונה למנהיג האס אס באפריל 1945, אולם לא היה מודע לכך עד תחילת מאי. הוא נהרג ב-8 ביוני 1945, תוך כדי ניסיון לברוח ממחנה שבויים צ'כי.
הערות שוליים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| דרגה זוטרה אוברסט-גרופנפיהרר |  דרגות האס אס רייכספיהרר אס אס גנרל-פלדמרשל  | דרגה בכירה אוברסטר פיהרר דר שוצשטאפל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597074105171
כלב שמירה

אילוף כלבי שמירה עם כלב פרזה קנריו
כלב שמירה (באנגלית: guard dog וגם watchdog) הוא כלב המשמש להשגחה ולהגנה על אנשים או רכוש מפני פולשים לא רצויים או בלתי צפויים, בין אם מדובר בבני אדם או בעלי חיים. אין לבלבל בין כלב שמירה לכלב תקיפה, שתפקידו שונה.
היסטוריה

השימוש בכלבים כשומרים היה מוכר כבר בעת העתיקה. הרומאים נהגו להציב פסיפסים מסוג Cave canem mosaics בכניסות לבתים. פסיפסים אלו היוו שלטי אזהרה " זהירות כלב בחצר ", כדי להזהיר מבקרים ופולשים מפני נוכחותם של כלבים מסוכנים בנכס.
אחד מסוגי הכלבים הראשונים ששימשו לשמירה היו גזעי הכלבים הקדומים ממשפחת המסטיף (אנ'), השייכים לקבוצת כלבי שמירה על עדרים. כלבים אלו הגנו על בעלי חיים מפני טורפים גדולים כמו זאבים, דובים ונמרים. אורתרוס הוא דוגמה מפורסמת לכלב שמירה על עדרים מהמיתולוגיה היוונית, אשר היה ידוע בתפקידו כשומר על עדרי הבקר האדומים של גריון (אנ').
בחלק מהאזורים העירוניים בעת העתיקה, כלבי שמירה מסוימים, כגון הבנדוגים שנכחדו, הוחזקו בשלשלת במהלך היום ושוחררו בלילה כדי להגן על נכסים, מחנות וכפרים.
נביחה

גם כלבי שמירה וגם כלבי אזעקה נובחים בקול רם כדי להתריע בפני בעליהם על נוכחות פולש וכדי להבריח אותו. תפקידו של כלב האזעקה מסתיים בשלב זה, ואילו כלב שמירה מסוגל לתקוף או לרתק את הפולש.
כלבי שמירה על עדרים הם לרוב גדולים דיים, במשקל של 45–91 קילוגרם וחזקים מספיק כדי לתקוף ולהרחיק טורפים המאיימים על בעלי החיים שבעדר. גזעים קטנים יותר, כגון קייסהונד וטרייר טיבטי, נחשבים לכלבי אזעקה מצוינים אך אינם כלבי שמירה, שכן הם נובחים בקול רם כדי להתריע בפני בעליהם על פולשים, אך בשל גודלם הקטן אינם נוטים להתנהגות תקיפה ואסרטיבית. כלבי שמירה נובחים כדי להתריע בפני בעליהם ולהזהיר מפני איום מתקרב מצד אדם או בעל חיים לפני שהם מתעמתים עם הפולש. הם נבדלים מכלבי אזעקה קטנים בכך שאינם מסתפקים בנביחה ממושכת, אלא נוקטים פעולה.
כלבי שמירה על עדרים, כגון כלב רועים קנגל, משתמשים בנביחות אזעקה חזקות כקו ההגנה הראשון שלהם מפני איום נתפס. אם אלה אינן מרתיעות את הפולש, בין אם מדובר בטורף או באדם, הם עשויים לנקוט צעדים נוספים כגון הסתערות והפגנת כוח.
במקרה של כלבי שמירה על עדרים, שימוש אקטיבי בנשיכות ככלי הגנה מתבצע רק כאשר כל שאר אמצעי ההרתעה כשלו.
הגזעים הבאים נחשבים לטובים ביותר בנביחות אזעקה ככלבי שמירה:
דוברמן פינשר
כלב רועה גרמני
קייסהונד
טרייר סקוטי
וסט היילנד וייט טרייר
אם הסכנה נובעת מפולשים אנושיים, ניתן לאמן כלב מתאים כך שיהיה תוקפני כלפי אנשים לא מוכרים, ולאחר מכן לקשור אותו או להחזיקו באזור מגודר ללא השגחה, במקום שהבעלים מעוניין להגן עליו בהיעדרו (כגון בשעות הלילה). דוגמה נפוצה לכך היא ה"כלב של מגרש הגרוטאות", אשר משמש לעיתים קרובות למטרה זו. כאשר מטרת הכלב היא להגן מפני פולשים אנושיים לאחר רדת החשיכה, לכלב גדול ובעל צבע כהה, המוצב בבית חשוך (ללא תאורה), יש יתרון על פני הפורץ.
כלבות נוטות להיות שומרות אישיות טובות יותר מאשר כלבים זכרים, בשל האינסטינקט האימהי שלהן, ואילו הזכרים נחשבים מתאימים יותר להגנה על רכוש בשל יצר הטריטוריאליות החזק שלהם. ייתכן שהדבר נכון באופן כללי, אך לכל כלב יש מאפיינים אישיים הייחודיים לו.
גזעים

גזעים רבים של כלבי שמירה בולטים החלו ככלבי חווה רב-תכליתיים, אך עם הזמן התפתחו לגזעי שמירה ייעודיים.
חלק מהגזעים, כגון דוברמן ודוגו ברזיליירו, גודלו במכוון למטרות שמירה והגנה.
כלבי שמירה אינם מוגבלים לגזעי מסטיף בלבד. גזעים נוספים, כגון חלק מכלבי הרועים, כלבי שפיץ, כלבי בקר וחלק מכלבי ציד, נחשבים לכלבי שמירה מצוינים ויכולים למלא תפקידים רב-תכליתיים נוספים, בהם כלבי תקיפה, כלבי הגנה אישית, כלבי משטרה וכלבי ספורט כגון כלבי שוץ-ונד וכו'.
גזעי כלבי שמירה נוטים להיות טריטוריאליים, מסתייגים מזרים, בעלי אופי דומיננטי, מגוננים ונאמנים לבני משפחתם. לדוגמה, לכלב מסוג פילה ברזיליירו יש מוניטין של חוסר סובלנות כלפי זרים ואורחים בבית וברכוש. כלבי שמירה עוצמתיים נוספים כוללים גזעים וקבוצות גזע מסוג אובצ'רקה וכן כלבי שמירה חקלאיים כמו הבורבול.
חלק מהגזעים הנחשבים לכלבי שמירה מצוינים נתונים לרגולציה ייחודית, אשר לעיתים קרובות מובילה לאיסור על גידולם בקהילות מסוימות ואף במדינות שונות.
אווזים כחלופה לכלבי שמירה

אף על פי שאווזים אינם נחשבים כבחירה שגרתית לשמירה, הם עדיין משמשים למטרה זו. בעלי חיים אלו משמשים לשמירה הן במתקנים פרטיים והן על ידי צבא ארצות הברית, בעיקר בשל קריאותיהם הרמות, אשר מתריעות על פולשים ומסייעות להרחיקם.
על פי המסורת, בשנת 397 לפני הספירה, היו אלו האווזים ולא הכלבים שהתריעו בפני הקונסול מרקוס מנליוס קפיטולינוס ותומכיו מפני מתקפת פתע לילית של הגאלים על המעוז הרומי האחרון בגבעת הקפיטולין. אירוע זה נחשב אז במבייש את הכלבים.
החוק

החוקים בנוגע להחזקת כלבי שמירה והשימוש בהם משתנים ממדינה למדינה. באנגליה, החקיקה המרכזית בנושא השימוש בכלבי שמירה במתחמים מסחריים מוסדרת בחוק כלבי השמירה משנת 1975. חוק זה קובע דרישות הנוגעות לתנאי החזקת כלבים בכלביות וכן את החובה להציב שלטי אזהרה אודות כלבי שמירה בכניסה לאתרים.
החוק > החוק בישראל

בישראל נכון לדצמבר 2024, החקיקה המסדירה את החזקת הכלבים כוללת את "חוק להסדרת הפיקוח על כלבים, התשס"ג-2002" ותקנות הנלוות אליו. חוקים אלה מתמקדים בהיבטים כמו רישוי, סימון, חיסון, והגבלות על גידול והחזקה של כלבים מסוכנים.
החוק > החוק בישראל > החזקת כלבים ורישומם

חובת רישוי:- כל כלב מעל גיל שלושה חודשים חייב ברישיון תקף, המונפק על ידי הרופא הווטרינר העירוני. תנאי לקבלת הרישיון כוללים תשלום אגרה, סימון הכלב בשבב אלקטרוני וחיסון נגד כלבת.
סימון וחיסון:- הכלב יסומן באמצעות שבב אלקטרוני תת-עורי, והחיסון נגד כלבת יבוצע בהתאם להוראות פקודת הכלבת.
הגדרת כלב מסוכן:- החוק מגדיר "כלב מסוכן" ככלב שנשך וגרם לחבלה, או כלב המשתייך לגזעים שהוגדרו כמסוכנים, כגון: אמריקן סטאפורדשייר בול טרייר (אמסטאף), פיט בול טרייר, רוטווילר ועוד.
החוק > החוק בישראל > הגבלות על כלבים מסוכנים

איסור ייבוא:- אסור לייבא לישראל כלבים המוגדרים כמסוכנים.
תנאי החזקה:- בעלים של כלב מסוכן חייב להיות מעל גיל 18, לדאוג לגידור ונעילת המתחם שבו מוחזק הכלב, ולהציב שלט המזהיר מפני כלב מסוכן.
הוצאה לרשות הרבים:- בעת יציאה למרחב הציבורי, הכלב חייב להיות מוחזק ברצועה שאורכה אינו עולה על שני מטרים, ופיו חייב להיות חסום בזמם.
עיקור או סירוס:- כלב מסוכן מעל גיל שישה חודשים חייב לעבור עיקור או סירוס, אלא אם כן ניתנה לכך פטור מיוחד.
איסור מכירה או מסירה:- אסור למכור או למסור כלב מסוכן לאדם אחר.
החוק > החוק בישראל > חובות נוספות

דיווח על נשיכה:- בעלים של כלב שנשך אדם חייב לדווח על כך לרופא הווטרינר העירוני תוך 24 שעות, ולהעביר את הכלב למאורת בידוד בהתאם להנחיות.
ביטוח צד ג':- החוק מאפשר לשר החקלאות לחייב בעלי כלבים מסוכנים לרכוש ביטוח צד ג' לכיסוי נזקים שעלולים להיגרם על ידי הכלב.
ראו גם

כלב עבודה ושירות
כלב משטרה
יחידת הכלבנים לישראל
יחידת עוקץ
חוק הדיינים

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  16 במאי 1955
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ד באייר תשט"ו
 גוף מחוקק:  הכנסת השנייה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 179, עמ' 68
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  תחילה משרד המשפטים ומשנת 2015 - המשרד לשירותי דת
 מספר תיקונים:  29
 נוסח מלא:  חוק הדיינים, תשט"ו-1955
 
חוק הדיינים, תשט"ו-1955 מסדיר את מינוים וכהונתם של דיינים בבתי דין רבניים בישראל, ואת עבודתם של בתי הדין הרבניים. החוק אושר בכנסת השנייה ב-16 במאי 1955, ומאז תוקן 29 פעמים.
הוראות החוק > כהונת דיינים

שני הרבנים הראשיים לישראל הם דיינים מתוקף תפקידם. דיינים נוספים מתמנים על ידי נשיא המדינה לפי הצעת הוועדה לבחירת דיינים המובאת לפניו.
חברי הוועדה לבחירת דיינים:
השר לשירותי דת, שהוא יושב ראש הוועדה וכן שני שרים נוספים.
שני הרבנים הראשיים לישראל.
שני דיינים מבית הדין הרבני הגדול (נהוג לבחור את הוותיקים שבהם).
שני חברי הכנסת.
שני עורכי דין, שנבחרים בבחירות חשאיות על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין.
שתי טוענות רבניות, האחת תמונה על ידי שר המשפטים והאחרת תמונה על ידי השר לשירותי דת.
לפחות אחד מנציגי הממשלה בוועדה, לפחות אחד מנציגי הכנסת בוועדה ולפחות אחד מנציגי לשכת עורכי הדין בוועדה יהיו נשים. הוועדה תוכל לפעול בהרכב חסר, כל עוד מספר חבריה לא פחת משישה ובהם שני הרבנים הראשיים לישראל.
לדיין ימונה רק מי שהוא אזרח ישראל. מי שבידו אזרחות נוספת נדרש לפעול לביטולה. לא ימונה מי שהורשע בעבירה שיש עמה קלון. כללים נוספים להסמכת דיינים נקבעות בתקנות הדיינים (תנאי הסמכה וסדריה), תשט"ו-1955. מי שנתמנה לדיין חייב, בטרם ישב בדין, להצהיר בפני נשיא המדינה ובמעמד הרבנים הראשיים לישראל, הצהרה זו: "אני מתחייב לשמור אמונים למדינת ישראל, לשפוט את העם משפט צדק, לא להטות משפט ולא להכיר פנים".
כהונת דיין תתחיל ביום שהצהיר הצהרת אמונים ולא תסתיים אלא באחת מאלה:
בהתאם לחוק נציב תלונות הציבור על שופטים, נציב תלונות הציבור על שופטים מוסמך לדון גם בתלונות על דיינים.
הוראות החוק > סדרי הדין בבתי הדין הרבניים

נשיא בית הדין הרבני הגדול יהיה הרב הראשי לישראל. בית הדין הרבני הגדול דן בהרכב של שלושה דיינים, אך בעניינים מסוימים די בדיין יחיד. גם בית דין רבני אזורי ידון בשלושה, אך בעניינים מסוימים (שנקבעו בתקנות הדיינים (עניינים שניתן לדון בהם בדיין אחד), התש"ן-1990) די בדיין יחיד.
פסק דין של בית דין רבני אזורי ניתן לערעור לפני בית הדין הרבני הגדול. החלטה אחרת של בית דין רבני אזורי ניתנת לערעור לפני בית הדין הרבני הגדול, אם ניתנה רשות לכך מאת דיין של בית הדין הרבני הגדול.
דיין לא ישב בדין אם מצא, מיזמתו או לבקשת בעל דין, כי קיימות נסיבות שיש בהן כדי ליצור חשש ממשי למשוא פנים בניהול המשפט.