stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איזמאילובו הצפונית

| --- | --- |
דגל איזמאילובו הצפוניתדגל איזמאילובו הצפונית

 מדינה:  רוסיה רוסיה
 תאריך ייסוד:  1991 
 שטח:  4.202 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  84,957 (2024)
 קואורדינטות:  55°48′32″N 37°49′17″E﻿ / ﻿55.80888889°N 37.82138889°E﻿ / 55.80888889; 37.82138889 
 http://sevizm.mos.ru/
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת איזמאילובו הצפונית (ברוסית: район Северное Измайлово) היא נפה במחוז המזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה 4.202 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 88,007 תושבים (2020).
איזמאילובו הצפונית הוא בעיקר נפת שינה עם תשתיות מפותחות. בשטחה ממוקמים: 9 מתחמי חינוך, 16 בתי ספר, 22 גני ילדים, 3 מכללות, 2 קופות חולים, 2 ספריות.
בנפה ישנו מתחם ספורט "טרודוביאה רזרבי", בית המסחר "פרבומייסקי" ומרכז הקניות "שצ'ולקובו".
המרכז החשוב ביותר לתקשורת תחבורתית בנפה היא תחנת מטרו שצ'ולקובסקאיה של הקו ארבטסקו-פוקרובסקאיה.
אתרים ראויים לציון

בית קולנוע "סופיה"
תחנת מטרו "שצ'ולקובסקאיה"
אודיסאה (כתב עת)

| --- | --- |

 מו"ל:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תאריכי הופעה:  2008–2015 (כ־7 שנים) 
 שפה:  עברית 
 מדינה:  ישראל 
 
אודיסיאה היה כתב עת ישראלי שעסק ב"במחשבות, רעיונות, דילמות וויכוחים המתקיימים בחזית העשייה המדעית והפילוסופית העכשווית", כהגדרתו. כתב העת, בעריכת העיתונאי שמואל שם-טוב ובהוצאת האוניברסיטה העברית בירושלים וחברת טבע, החל לצאת באוקטובר 2008 והופיע ארבע פעמים בשנה עד אוקטובר 2015, אז ראה אור הגיליון ה-29 והאחרון.
בגיליונות המגזין ניתן היה למצוא כתבות מפרי עטם של בכירי אנשי האקדמיה, ההגות והמדע בישראל.
מגזין "אודיסאה" קיבל את השראתו מכתב העת "מחשבות", שיצא על ידי חברת IBM בעריכת צבי ינאי. שמואל שם-טוב ומנהלת התקשורת הגלובאלית של טבע, אילה מילר, שכנעו את המנכ"ל שלמה ינאי ואת מנחם מגידור, נשיא האוניברסיטה העברית בירושלים להוציא את העיתון לפועל, והוא יצא כמיזם משותף לשני הגופים.
אברהם דיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  חלב שבסוריה
 פטירה:  4 בנובמבר 1876 י"ז בחשוון ה'תרל"ז חאלב
 מקום קבורה:  חאלב
 מקום פעילות:  חאלב
 תקופת הפעילות:  ? – 4 בנובמבר 1876 
 תחומי עיסוק:  דיין ורב קהילת המוסתערבים
 חיבוריו:  שיר חדש, זיכרון לנפש, הולך תמים ופועל צדק, שו"ת ויוסף אברהם, טוב טעם, ועוד בכתב יד.
 
הרב אברהם דיין ( ? - י"ז בחשוון ה'תרל"ז, 4 בנובמבר 1876), היה רב, דיין ומחבר. מגדולי חכמי העיר חאלב שבסוריה במאה ה-19.
ביוגרפיה

נולד בחאלב, לרב ישעיה דיין שהיה מגדולי רבני ארם צובא ושימש שנים רבות כדיין, סופר, ומוהל. משפחתו הייתה משפחה חשובה והיו בה רבנים נוספים. הוא דור 84 לדוד המלך. שימש כראש קהל המוסתערבים וכדיין בעיר, וחכמי דורו כתבו עליו ״דיינא הוא ונחית לעומקא דדינא״.
נפטר בי"ז מרחשוון ה'תרל"ז (1876), ונטמן בעיר חאלב.
בניו

לרב אברהם היו שני בנים שהיו רבנים, הרב שאול והרב משה, הוא ראה בבניו את ממשיכי דרכו, והביא מתשובותיהם בהלכה בספרי השו"ת שלו. בנו הרב משה דיין כתב הקדמה לספר אביו "ויוסף אברהם", וכן חיבר את הספר "ישיר משה" (ירושלים ה'תשס"ד. מהדורא ראשונה בליבורנו ה'תרל"ט), ובו הוא מביא את סדר הייחוס של משפחתו עד לדוד המלך. הרב משה נפטר בב' ניסן ה'תרס״א, ועל מצבתו נכתב: ״מצבת הרב החסיד המדוכא ביסורין, הרב הכולל, כמה״ר משה דיין תנצב״ה. נלב״ע ב' ניסן התרס״א לב״ע״.
ספריו

הרב דיין חי בעוני גדול, וחסך כדי להוציא לאור את ספריו. בהקדמתו לספרו "שיר חדש" הוא מספר על מסעו לעיר צפת כדי למצוא בית דפוס זול יותר מבתי הדפוס של עירו, ללא הצלחה:
”ולמודעי אני צריך, כי זה לי זמן שאני שואה ומשתאה ועצמי חרה, למען דפוס ספרי זה, ובשמיטה שעברה שמעתי שבא מחדש דפוס בעיה״ק צפת תובב״א, והלכתי לשם בעזרת בן דודי החכם השלם נר״ו היושב בדמשק יע״א, ובראותי כי כבדה עלי ההוצאה, חזרתי לאחורי לשבת פה במתא דסורא”.
לבסוף הדפיס חלק מעשרת הספרים שחיבר בעיר ליבורנו שבאיטליה, בין היתר בבית הדפוס של הרב אליהו בן-אמוזג. חלק מספריו עדיין בכתבי יד.
ספריו > מספריו שנדפסו (באתר היברובוקס)

שיר חדש - פירושים ורמזים על תהילים. ה'תר"א.
זיכרון לנפש - תוכחות מוסר, מעשיות ודרושים. נדפס לראשונה בליבורנו ה'תר"ב. ובירושלים על ידי הרב עזרא בצרי, מהדורא ראשונה בשנת ה'תשמ"ה, ושנייה בה'תשנ"ב.
הולך תמים ופועל צדק - כולל שני חיבורים, הולך תמים - תוכחות מוסר, ופועל צדק - שאלות ותשובות. ה'תר"י.
שו"ת ויוסף אברהם. ה'תרכ"ד.
טוב טעם - דרשות, טעמי תורה, מוסר ומעשיות, פירושים וחידושים. ה'תרכ"ד. מהדורא חדשה נדפסה בירושלים על ידי הרב עזרא בצרי ה'תשמ"ד.
ספריו > ספרים בכתב יד

עוד ספרים שלו בכתב יד הם - בית הזוהר - פירוש לספר הזוהר, ויגש אברהם - שו״ת ודרושים, וישא אברהם - שו"ת, בית יעקב - על עין יעקב.
הערות שוליים

↑  נפטר בשבת, כ״ב באייר ה'תק״ץ (15 במאי 1830).
↑  עליהם - בספר ״לקדושים אשר בארץ״ לר״ד לאניאדו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310203405171  ISNI: 0000 0000 7268 6583  LCCN: n88174681  NTA: 297774522  VIAF: 97205713   WorldCat (עם VIAF): 97205713
איתי גלוסקא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 באוגוסט 1975 (בן 49)
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1999–2008 (כ־9 שנים)
 כלי נגינה:  שירה
 שיתופי פעולה בולטים:  הדורבנים
 
איתי גלוסקא (נולד ב-26 באוגוסט 1975) הוא פזמונאי, מלחין, מעבד וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

גלוסקא נולד בלונדון וגדל בירושלים. הוא בנו של עמי גלוסקא, חוקר ומרצה בתחום ההיסטוריה הצבאית והמדינית של ישראל. בתקופת התיכון למד בלונדון בבית ספר יהודי. שירת בצה"ל כפקח טיסה בחיל האוויר. בוגר תואר ראשון במגמת תסריטאות ותואר שני בתוכנית הבינתחומית באומנויות באוניברסיטת תל אביב.
גלוסקא ידוע בעיקר בהיותו סולן להקת "הדורבנים" בשני אלבומיה הראשונים: "קובי" ו"לוי". מתוכם כתב והלחין שירים רבים, ביניהם: "בחור ידוע בשכונה", "בעוד שבוע", "עוד לילה" ו"לא בא לי לשמוע".
השיר "לא בא לי לשמוע" אותו כתב והלחין גלוסקא, היה שיר הנושא של תוכנית המציאות הישראלית "המופע של סטיב".
בשנת 2008, פרש גלוסקא מלהקת "הדורבנים" ופנה לתחום הקולנוע.
בשנת 2015, השתתף גלוסקא בסינגל "Solito", הסינגל הראשון מתוך אלבום ההרכב "פרויקט הצברים".
הערות שוליים

↑  הדורבנים והיהדות, באתר ynet, 20 במרץ 2007
↑  איתי גלוסקא, באתר www.ishim.co.il
↑  Felix007, איתי גלוסקא כתבה באיגוד התסריטאים, באתר איגוד התסריטאים
↑  דודי פטימר, ‏שוב הדיסקו: מייסד "הדורבנים", גיא מזיג, חוזר אל אלבום הבכורה "קובי", באתר מעריב אונליין, 3 באוגוסט 2019
↑  ynet, "הדורבנים" מתפרקים, באתר ynet, 16 בספטמבר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 97345133   WorldCat (עם VIAF): 97345133 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איברהים פקניון קונה

איברהים פקניון קונה (בצרפתית: Ibrahim Pekegnon Kone; נולד ב-21 בינואר 2002) הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת הקשר האחורי באאודה.
קריירה

בספטמבר 2021 קונה חתם במכבי פתח תקווה והושאל מיידית להפועל אשדוד מהליגה הלאומית. ב-2 בספטמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 1-1 נגד הפועל עכו.
בקיץ 2022 חתם באקריטאס חלורקאס מליגת העל הקפריסאית. ב-12 באפריל 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 2–3 נגד אנורתוסיס פמגוסטה.
בקיץ 2023 חתם באאודה מליגת העל הלטבית. ב-10 ביולי 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בניצחון 0–2 נגד B36 טורסהאבן.
אולם הבד (איפר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל פעמון, מוזיאון צבאי, שוק בדים 
 מיקום:  איפר 
 מדינה:  בלגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1304
 תאריך פתיחה רשמי:  1304 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 מידות
 גובה:  70 מ' 
 קואורדינטות:  50°51′04″N 2°53′09″E﻿ / ﻿50.8512°N 2.8858°E﻿ / 50.8512; 2.8858
 אתר רשמי
  (למפת בלגיה מוגדלת) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקסמבורג הים הצפוני אולם הבד(למפת בלגיה רגילה) בריסל אנטוורפן ברוז' גנט לייז' ארלון שרלרואה נאמור צרפת הולנד גרמניה לוקס. הים הצפוני אולם הבד
 
אולם הבד באיפר
אולם הבד וקתדרלת מרטין הקדוש במהלך מלחמת העולם הראשונה
אולם הבדים (בפלמית: Lakenhal או Lakenhalle) של איפר, בלגיה, היה אחד המבנים המסחריים הגדולים ביותר שנבנו בימי הביניים. האולם נבנה בסגנון גותי מוקדם, ושימש כשוק העיקרי וכמחסן לתעשיית הבדים המשגשגת של העיר הפלמית.
היסטוריה

בניית המבנה המקורי החלה עם הקמת מגדל הפעמונים בשנת 1200 ונמשכה יותר ממאה שנים. האגף המזרחי החל להיבנות ב-1260, והאגף המערבי החל להיבנות ב-1286, המבנה הושלם בשנת 1304. הבניין נחרב כמעט לחלוטין לאחר הפצצה ארטילרית על איפר במלחמת העולם הראשונה. בין השנים 1933 ל-1967, האולם שוחזר למצבו לפני המלחמה. עם אורך של 125 מטר ומגדל פעמונים בגובה 70 מטר, אולם הבדים משחזר את החשיבות והעושר של עיר מסחר מימי הביניים. סמוך לאולם נמצאת הקתדרלה של מרטין הקדוש, שגם היא ספגה נזקים כבדים במהלך המלחמה ושוחזרה.
אולם הבדים נבנה בלב העיר, על גדתה המזרחית של תעלת איפרלה, יובל של הנהר אֵיזר הנשפך לים הצפוני, על מנת לאפשר לספינות מסחר להתקרב למקום ולטעון ולפרוק סחורה. אורך האולם הוא 125 מטר. המבנה היה בן שתי קומות, ונבנה כמלבן המקיף חצר פנימית, ששימשה שוק למוצרי הטקסטיל. בדרומו של המבנה נקבעו 48 דלתות יציאה אל כיכר השוק, שהייתה סמוכה לאולם הבדים. בקומה הראשונה היו אולמות בעלי תקרת לבנים קמורה, ששימשו למסחר ולאחסון הטקסטיל. הקומה השנייה הורכבה מאולמות רבים, חלקם מפוארים מאוד, וקורתה בקורות עץ ענקיות. האולמות בקומה זו שימשו את הסוחרים לאחסון, סעודות, פגישות של חברי גילדות הסוחרים, וחברי מועצת העיר.
חזית אולם הבדים נבנתה משלוש שורות של קשתות מחודדות זו על גבי זו שסוגרות על חלונות וגומחות. לפני מלחמת העולם הראשונה ניצבו בהן פסלים של אישים היסטוריים, דוכסים ודוכסיות של פלנדריה. בארבע פינות המתחם נבנו צריחים מחודדים בסגנון גותי. במאה השבע עשרה נבנה אגף חדש לאורך צלעו הדרומית של המבנה הישן. אגף זה נבנה בין 1619 ל-1622 בסגנון הרנסאנס. גם באגף זה שתי קומות, הבנויות על גבי עמודים מקושתים, היוצרים ארקדה רחבה לאורך הבניין. האגף החדש משמש כיום את עיריית איפר.
מגדל הפעמונים בעל ארבעה צריחים ומגדל מרכזי מכיל קריון בעל 49 פעמונים. המגדל מהווה חלק מאולם הבד, ומגיע ל-70 מטרים. ממוט היוצא מעל למגדל ניצב דרקון המשקיף על העיר. את אבן פינתו ירה בלדווין הראשון מקונסטנטינופול בשנת 1201. המגדל נבנה על מנת לשמש כמגדל שמירה עבור אנשי העיר ורכושם. המגדל מציע מבט מורחב על סביבתו והוצב בו צופה שצפה אל מחוץ לעיר במשך 24 שעות ביממה, על מנת להבחין באויבים הקרבים ובאים לעיר. הוא צפה גם אל העיר פנימה, על מנת לאתר שרפות בהקדם האפשרי. במגדל היו שלוש קומות, ולעיתים שימשה הקומה הראשונה כבית הכלא העירוני. שאר הקומות שימשו כארכיון, נשקייה, אולמות פגישות ועוד. בתחתית המגדל מוביל מעבר מקומר מן הרחוב אל החצר הפנימית, בה הייתה כיכר השוק. בזמנים פחות נאורים, חתולים, שבתקופה ההיא היו קשורים למאגיה שחורה, הושלכו מהמגדל מסיבה שטרם הובנה עד היום.
ב-1999 הכריז אונסק"ו על אולם הבד ומגדל הפעמונים אתר מורשת עולמית עם שאר מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת.
בעבר ניתן היה להגיע אל אולם הבדים באמצעות סירה דרך מעבר המים איפרלה (Ieperlee), אך כיום מעבר זה כוסה. האולמות המרווחים בקומת הקרקע, שם נמכרו בדים וצמר, משמשים כיום כאולם תצוגה; בקומה השנייה, ששימשה בעבר כמחסן, שוכן כיום מוזיאון שדות פלנדריה, המוקדש להיסטוריה של מלחמת העולם הראשונה.
ראו גם

מגדלי הפעמונים של בלגיה וצרפת
קרבות איפר
אגוניי

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1995 (בן 28) אדחה, ספרד
 שם לידה:  אגוניי הרננדז מוראלס
 שם במה:  Agoney 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-2017 
 סוגה:  מוזיקת פופ, אינדי פופ 
 סוג קול:  קונטרה-טנור, סופרן 
 כלי נגינה:  פסנתר, חצוצרה 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 agoneyoficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אגוניי הרננדז מוראלס (בספרדית: Agoney Hernández Morales; נולד ב-18 באוקטובר 1995) הוא זמר ספרדי.
ביוגרפיה

נולד בעיר אדחה שבטנריפה, ספרד.
אגוניי קיבל הכרה בינלאומית כאשר בשנת 2017 השתתף בעונה התשיעית של ריאלטי השירה הספרדי Operación Triunfo (אנ'), שם סיים במקום השישי.
קריירה

לאחר השתתפותו בתוכנית החל את הקריירה המוזיקלית שלו, והשיק בהצלחה מספר שירים בשוק והשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות.
בין אוקטובר לדצמבר 2018 הוא יצא לסיבוב הופעות סולו ראשון. הסיור החל ב-11 באוקטובר 2018 בעיר הולדתו אדחה וביקר בערים הספרדיות המרכזיות כמו מדריד, ולנסיה, ברצלונה או סרגוסה. הוא גם השתתף במספר קליפים. הוא הפך לאייקון של קהילת הלהט"ב, למעשה הוא היה אחד המטיפים של הגאווה להט"ב במדריד 2018.
בנובמבר 2019 ערך אגוני את סיבוב ההופעות המוזיקלי הראשון מחוץ לספרד, במיוחד בארגנטינה. אגוני בולט מוזיקלית בזכות העוצמה הקולית הגדולה שלו והרבגוניות של קולו. אלבום הבכורה שלו, Libertad, פורסם ב-28 באוגוסט 2020. האלבום הוצב במקום הראשון ברשימת המכירות הספרדית הרשמית.
בתחילת 2023 השתתף בתוכנית בנידורם פסט 2023, אירוע שנערך לבחירת המועמדות הייצוגית של ספרד לאירוויזיון באותה שנה. ב-19 בדצמבר פרסם אגוני ברשתות החברתיות שלו את השיר Quiero arder, את מועמדותו לבנידורם פסט, החל כחביב הציבור הגדול. לבסוף, אגוני סיים שני בדירוג עם סך של 145 נקודות.
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2020: Libertad
2022: Libertad Tour
2024: Dicotomía
הערות שוליים

↑  "Agoney Hernández". Formula TV (בספרדית). Noxvo. נבדק ב-5 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Los Javis, Agoney y Marina (OT) y el waterpolista Víctor Gutiérrez serán los pregoneros del Orgullo 2018". El Periódico. 20 ביולי 2018. נבדק ב-8 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top 100 Albums Weekly". EPDM. Promusicae. נבדק ב-8 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Agoney y Fusa Nocta, primeros favoritos en las encuestas del Benidorm Fest tras publicarse las canciones". El Independiente. 19 בדצמבר 2022. נבדק ב-20 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 0fc60d07-945c-4d88-a87b-60e3af60c205 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אדלבסן

אדלבסן (בגרמנית: Adelebsen) היא עיירה ועיירת שוק במחוז גטינגן במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה. נכון לראשית 2017 מתגוררים בעיירה 6,370 תושבים.
מבחינה מוניציפלית כלולים בשטחי אדלבסן גם הכפרים: ברטרודה (אנ'), אברהאוזן (גר'), ארבסן (אנ'), גינטרזן (גר'), לדינגזן (גר') וויבקה (גר').
היסטוריה

האזכור הראשון של מקום יישוב באדלבסן הוא משנת 990. במחצית הראשונה של המאה ה-13 הוקמה בידי בית האצולה פון אדלבסן, טירה ששלטה על המקום, ובסוף המאה ה-14 התבססה העיירה וקיבלה זכויות עיר שוק, ולמעמד בכורה באזור שהתפרנס מחקלאות ומסחר מקומי.
עד 1692 היו העיירה והאזור כולו נתונים לשליטת נסיכות קלנברג-גטינגן (אנ'). בשנה זו עברה העיירה לשליטת נסיכות הבוחר מהנובר, ב-1807 לשליטת ממלכת וסטפאליה, ב-1814 לשליטת ממלכת הנובר ומ-1866 עד תום מלחמת העולם השנייה, כחלק מפרוסיה, בפרובינציית הנובר.
כיום היא חלק ממחוז גטינגן, במדינת סקסוניה התחתונה.
יהודי אדלבסן

יהודים התיישבו באדלבסן בצורה משמעותית רק במאה ה-18, אך משפחות בודדות ישבו בה כבר במחצית השנייה של המאה ה-17. יהודי העיר היו כפופים הן לשלטונות אדלבסן והן לשלטונות הנובר, ולעובדה זו היו משמעויות שליליות וחיוביות שונות. אחוז היהודים באוכלוסייה הכללית הגיע לשיאו באמצע המאה ה-19, אז עמד על למעלה מ-13%, וקהילת אדלבסן הייתה הגדולה בין קהילות דרום סקסוניה התחתונה, מאז התדרדרה מצבת האוכלוסין היהודיים במקום ועם עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נמנו בעיירה רק 32 יהודים, שמספרם הצטמצם עוד ועמד ערב מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אירופה על 20 בלבד.
קהילת יהודי אדלבסן לא קיימה משרת רב, וכשעלתה ב-1827 שאלה בדבר איוש משרת רב המדינה בהנובר, הצהירה הקהילה כי לדעת חבריה המשרה מיותרת לחלוטין. בולטים בין יהודי אדלבסן: סלי גרפנברג (Selly gräfenberg; 1863–1921); ארנסט גרפנברג (אנ') ממציא טבעת גרפנברג (אנ') למניעת היריון.
בית הקברות היהודי באדלבסן (גר') הוקם כבר בראשית המאה ה-18 והורחב במאה ה-19.
לקריאה נוספת

דניאל פרנקל ותמר אברהם (עורכים), פנקס הקהילות: גרמניה, כרך רביעי: צפון מערב גרמניה, חלק I, עמ' 119–122. (הערך נכתב בידי אייקה דיטרט).
Cord Alphei: Geschichte Adelebsens und Lödingsens. Goltze, Göttingen 1990, ISBN 3-88452-760-6
בית הקברות היהודי באדלבסן
איברהים מוחמד סוליך

איברהים מוחמד סוליך (בדיבהי: އިބްރާހީމް މުޙައްމަދު ޞާލިޙް; 4 במאי 1964), הידוע בכינוי "איבו" הוא פוליטיקאי מהאיים המלדיביים שכיהן כנשיא בין השנים 2018–2023.
ביוגרפיה

נולד בהינברו (אנ'). בשנת 1994, כשהיה בן 30 נבחר לראשונה כחבר פרלמנט כנציג האטול פאדהיפולו (אנ'). סוליך היה ממקימי המפלגה הדמוקרטית המלדיבית (אנ'). בשנים 2003 עד 2008 היה ממקימי התנועה הרפורמית הפוליטית באיים המלדיביים, שהובילה לכך שהמדינה אימצה חוקה מודרנית ודמוקרטית, שאפשרה לראשונה יותר ממפלגה אחת. סוליך גם היה חבר בכיר בפרלמנט.
בספטמבר 2018 נבחר לנשיא המלדיביים, והחליף את הנשיא הקודם עבדולה יאמין.
בשנת 2023 הוא הפסיד בבחירות למוחמד מואיסו.
אדלברט, דוכס לורן

| --- | --- |
 פטירה:  11 בנובמבר 1048 ת'וין, בלגיה 
 
אדלברט, דוכס לורן (1000 – 11 בנובמבר 1048) היה דוכס לורן עילית משנת 1047 ועד מותו בשנה לאחר מכן.
ביוגרפיה

אדלברט היה בנם הראשון של גרהרד הרביעי, רוזן מץ וגיזלה, אולי בתו של תיאודוריק הראשון, דוכס לורן עילית. אביו של גרהרד, אדלברט ירש את רוזנות מץ מאחיו גרהרד מהמוזל.
גותלו הראשון, דוכס לורן התחתונה ולורן עילית, מת בשנת 1044 ובנו גודפרי השלישי ירש אותו בלורן עילית אך נדחה בלורן התחתונה. נרגז, גודפרי מרד באותה שנה והרס את אדמותיו של המושל בלורינ התחתונה. עד מהרה הוא הובס ואדלברט נקרא במקומו בלורן עילית. גודפרי המשיך להילחם למען כל לורן ואדלברט מת בקרב נגדו ב-Thuin ב-11 בנובמבר 1048. לא היו לו בנים ידועים,  והיינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, מינה מיד את אחיו גרהרד למקומו.
הערות שוליים

↑  In 1960, Szabolcs de Vajay hypothesized that Adalbert was count of Longwy and father-in-law of William VII of Aquitaine and William I, Count of Burgundy. (Annales de Bourgogne, Vol 32 (1960) 258-261), and has been followed in this by Frederick Lewis Weis, Ancestral Roots of Certain American Colonists Who Came to America Before 1700, Line 144-22. However, de Vajay subsequently published an unqualified retraction of his hypothesis in "Parlons encore d'Etiennette" in Onomastioque et Parente dans l'Occident medieval (Prosopographica et Genealogica, no.3), K. S. B. Keats-Rohan and C. Settipani, eds. (2000), pp. 2-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136803334  VIAF: 81087114   WorldCat (עם VIAF): 81087114
What You Leave Behind

| פרק מ"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" |
| --- | --- |
 מספר פרק:  25 26
 מספר עונה:  7
 אורך:  92 דק' 
 שפה:  אנגלית
 תסריט:  איירה סטיבן בהר, האנס ביימלר 
 הפקה:  575 576
 בימוי:  אלן קרוקר 
 דף הפרק ב-IMDb
 
"What You Leave Behind" ("מה שאתה משאיר מאחור") הוא פרק הסיום של תוכנית הטלוויזיה מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9. הפרק הוא פרק כפול המורכב מפרקים 175 ו-176 של הסדרה, ומהפרקים ה-25 וה-26 של העונה השביעית. הפרק נכתב על ידי אירה סטיבן בהר והנס ביימלר ובוים על ידי אלן קרוקר. הוא שודר במקור בשבוע של 31 במאי 1999.
פרק הסיום מציג את סופה של העלילה ארוכת השנים של מלחמת הדומיניון, ואת הגשמת ייעודו של גיבור הסדרה, קפטן בנג'מין סיסקו, כ"שליח הנביאים". רוב מבקרי הסדרה הסכימו כי הפרק טוב וכי הוא מהווה סוף מספק לסדרה, אך העימות הסופי בין סיסקו לאויבו גול דוקאט קיבל גם ביקורת שלילית.
רקע

הסדרה מתרחשת במאה ה-24, ועוקבת אחר הרפתקאותיהם של צוות תחנת החלל המנוהלת על ידי צי הכוכבים, חלל עמוק 9, הנמצאת ליד כוכב הלכת באג'ור, בזמן שהעם הבאג'ורני מתאושש מכיבוש ארוך טווח על ידי העם הקרדאסי. התחנה צמודה לחור תולעת המחבר את באג'ור לרביע גמא של הגלקסיה, מרחק של כ-65,000 שנות אור. חור התולעת הוא ביתם של יצורים חייזריים רבי עוצמה החיים בעולם לא גשמי ובזמן לא ליניארי. החייזרים בחור התולעת מהווים את אליהם של העם הבאג'ורי והם מתייחסים אליהם בתור "הנביאים". בפרק פתיחת הסדרה, "Emissary", הופכים הנביאים את בנג'מין סיסקו, הקפטן האנושי של חלל עמוק 9, ל"שליח" שלהם. העונות המאוחרות של הסדרה עוקבות אחר מלחמה בין פדרציית הכוכבים המאוחדת לבין הדומיניון: אימפריה פולשת מרביע גמא הנשלטת על ידי משני צורה, שאליה הצטרפו הקרדאסים. חיילי הדומיניון הם הג'מהדאר והמפקדים המנהלתיים שלהם הם הוורטה.
עשרת הפרקים האחרונים לסדרה מהווים מעיין יחידה סיפורית אחת המחולקת לעשרה פרקים. ביחידה זו מסתיימים אט אט כל מהלכי הסיפור הקשורים למלחמת הפדרציה-דומיניון: הקצין הקרדאסי דמאר, ראש האיחוד הקרדאסי לשעבר, פותח במרד נגד הברית עם הדומיניון, ובסיוע המרגל הקרדאסי לשעבר, אילם גארק, הקצינה הבאג'ורית קירה נריס, והמשתנה אודו הם מארגנים את תחילת המרד. אודו מצליח להירפא ממחלה שפוקדת אותו ואת מייסדי הדומיניון, בעזרת רופא התחנה דוקטור ג'וליאן באשיר ומהנדס התחנה צ'יף מיילס או'בריאן. גול דוקאט, מנהיג האיחוד הקרדאסי שקדם לדמאר ושפיקד על כיבוש באג'ור, מתחפש לבאג'ורני ומשכנע את המנהיגה הדתית הבאג'ורנית תאבת הכוח קאי וין אדאמי, ללכת בעקבות אויביהם של הנביאים, רוחות הפא, ולשחרר אותם מכלאם הנצחי.
הפקה

שמו של הפרק מבוסס על ציטוט של פריקלס: "מה שאתה משאיר מאחור הוא לא מה שחקוק באנדרטאות אבן, אלא מה שנשזר בחייהם של אחרים". הפרק נכתב על ידי אירה סטיבן בהר והנס ביימלר וביים אותו אלן קרוקר. בטיוטה מוקדמת של התסריט סיסקו מת במהלך הקרב האחרון על קרדאסיה, והנביאים מחזירים אותו לתחייה על מנת להילחם ברוחות הפא. הצטרפותו של סיסקו לנביאים בעקבות תבוסתו של דוקאט הייתה במקור קבועה, אבל השחקן אייברי ברוקס היה "לא בנוח עם הרעיון של גבר שחור הנוטש את אשתו השחורה ההרה". הרעיון נכתב מחדש על פי בקשתו של ברוקס, ולבסוף מצוין כי הוא גם יחזור. קית' דקנדידו שיבח את המהלך הזה בסקירה שלו. המפיקים גם העלו את הרעיון להראות בסצנה האחרונה את בני ראסל (מהפרקים "Far Beyond the Stars" ו"Shadows and Symbols") יושב מחוץ לאולפן ומחזיק תסריט של חלל עמוק 9, ובכך לרמוז על כך שהסדרה הייתה בעצם פרי יצירתו וכתיבתו.
היום האחרון של הצילומים התקיים בתוכנית ההולוסוויטה של ויק. בפרק, במהלך המסיבה, רבות מהדמויות ההולוגרפיות ברקע הן למעשה צוות ההפקה ושחקנים חוזרים.
לקראת סוף הפרק, מוצג מונטאז' של צוות ההרכב עם קטעים מפרקים קודמים של הסדרה. במונטאז' אין קליפים שמציגים את ג'דזיה דקס, כי לפי הדיווחים טרי פארל, שעזבה את התכנית בנימה קשה בסוף העונה השישית, והמנהל שלה סירבו למתן אישור להופעתה במונטאז', לאכזבתם הגדולה של הצוות. אירה סטיבן בהר פירט: "המנהל שלה קיבל הודעה על כך שאנחנו חושבים להשתמש בטרי בסצנה בפרק האחרון. זה היה כנראה שלוש שעות עבודה... אולי ארבע. המחיר שהם רצו מאיתנו [על הקליפים] היה גבוה מדי עבור התקציב. אחרי הכל, זו הייתה סדרה שבה היינו צריכים לחסוך מאות אלפי דולרים מהתכנון המקורי."
קבלה > שידור

הפרק הוצג לראשונה ב-2 ביוני 1999. זהו הפרקים העשרים וחמישה והעשרים ושישה של העונה השביעית והאחרונה והוא קיבל ציון מדד נילסן של 5.4 אחוז בשידור הראשון. זה הפרק בעל הדירוג הגבוה ביותר של העונה.
קבלה > ביקורת

קית' דקנדידו סקר את הפרק עבור האתר Tor.com ובעוד שהוא שיבח את ההחלטה לסיים את מלחמת הפדרציה-דומיניון, הוא ציין כי הפרק נכשל כגמר של הסדרה. דקנדידו ציין שסוף המלחמה וסיום הסדרה אינם מילים נרדפות. הוא הביע אכזבה מהכישלון של הסדרה בפתירת המטרה הראשונית של סיסקו - להכניס את באג'ור לפדרציה. דקנדידו השווה את הפרק לסדרות גמר אחרות של מסע בין כוכבים, וכתב, "מסע בין כוכבים: הדור הבא" סיימה את משפט האנושות על ידי קיו מהפרק הראשון שלה, "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" החזירה את הספינה לרביע אלפא מרביע דלתא, ו"מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" הסתיימה עם כדור הארץ שעוזר ליצור את קואליציית כוכבי הלכת, שבסופו של דבר תהפוך לפדרציית הכוכבים המאוחדת. אבל חלל עמוק 9 הרסה את הסיום בכך שהתייחסה אליו כ"מסע בין כוכבים: מלחמת הדומיניון". הוא דירג את הפרק בציון 6 מתוך 10.
זאק הנדלן ממגזין "The AV Club" התייחס לפרק כאל פרק סיום לא מושלם. הוא אמר כי מתוך "מספר רב של מיתות ב-'What You Leave Behind'... זאת של דמאר היא היחידה שבאמת כואבת". בהתייחס לדרך שבה כל אחד מהצוות הלך לדרכו, כתב הנדלן: "זאת משמעות פרק הסיום הזה עבורי. לא סוף המלחמה, או מותם של כמה בחורים רעים, אלא התזכורת שיש כל כך הרבה סיפורים שנמשכים בלעדינו."
מבקרים רבים מתחו ביקורת על קו העלילה של רוחות הפא ועל הסיום שלו. דקנדידו מתח ביקורת חריפה על הכיוון של דמותו של דוקאט לאחר הפרק "Sacrifice of Angels", וכתב "ניתן לטעון שהעולם היה מקום טוב יותר אם ["Sacrifice of Angels"] היה הופעתו האחרונה של דוקאט", כמו גם הופעתם האחרונה של רוחות הפא, לאחר ההצגה שלהם בפרק "The Assignment". דקנדידו כתב שהפרוטגוניסטים של חייזרי חורי התולעת היו "כל כך עצלנים", "משהו מתוך מופע הרפתקאות גרוע משנות ה-70", ו"אחד ממכשירי העלילה הכי גרועים בהיסטוריה של חלל עמוק 9". דקנדידו ראה בעימות הסופי בין סיסקו לדוקאט "עלילה צדדית מטופשת הכוללת מערות אש, עיניים זוהרות, ספרי קסמים וכמות פשוט אינסופית של צעקות", שהובילה ל"עימות אבסורדי לחלוטין". זאק הנדלן היה יותר סלחן, וסיכם "הסוף של סאגת רוחות הפא הוא פונקציונלי מבלי להיות טוב בשום צורה. ווין ודוקאט מקבלים את העונשים המגיעים להם, אבל אף אחד מגורליהם אינו מרגש או מעורר תובנות."
ב-2007, אתר DVD Talk תיאר את הפרק כך: "אם אי פעם היית מעריץ של חלל עמוק 9, תזכור את פרק זה בתור הגמר הפנטסטי שסיכם כמעט הכל".
בשנת 2016, אתר הוליווד ריפורטר דירג את פרק הסיום בתור הפרק התשיעי הטוב ביותר בסדרה. בשנת 2016, מגזין אמפייר דירג את הפרק במקום ה-30 הטוב ביותר מבין 50 הפרקים המובילים מכל 700 פרקי הטלוויזיה של מסע בין כוכבים עד אז.
בשנת 2020, מגזין ScreenRant תיאר את הפרק כפרק הסיום השני הטוב ביותר מכל סדרות מסע בין כוכבים, וציין את דירוג באתר IMDb של 9.0 מתוך 10.
קבלה > פרסים

הפרק זכה בפרס הז'אנר של אתר "SyFy" לפרק הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2000.
עיבודים

נובליזציה של הפרק נכתבה על ידי דיאן קארי, שתרגמה מספר פרקים נוספים של הסדרה. נכתבה גם סדרה רשמית של רומנים המבוססים על הסדרה, והם מתארים מעללי דמויות ראשיות לאחר פרק הסיום. מבלי להתחשב בסדרת רומנים זו, וורף הוא הדמות היחידה מהסדרה שמופיעה על המסך לאחריה, בסרט מסע בין כוכבים: נמסיס.
בשנת 2017, 18 שנים לאחר שידור הפרק, הכריז אירה סטיבן בהר על סרט תיעודי במימון המונים בשם "What We Left Behind", שנקרא בדומה לפרק זה. מימון ההמונים לסרט עמד במטרתו להשיג 150,000$ תוך 24 שעות. הסרט התיעודי יצא לאור ב-2019, והוא משקף את המורשת של הסדרה, וכולל ראיונות עם השחקנים והצוות של הסדרה והשערות לגבי מה היה קורה לו הייתה עונה שמינית לה.