stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)

| --- | --- |
 סמל היחידה כנפי לוחם חילוץ קרבי
 ״בַּצָּרָה קָרָאתָ וָאֲחַלְּצֶךָּ״ (תהלים, פ"א, ח')
 פרטים
 כינוי:  יחידה 669
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 בסיס האם:   בסיס תל נוף
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  אפריל 1974 – הווה (כ־50 שנה)
 מקים היחידה:  יורם שחר, אבנר אילנאי
 מלחמות:    מלחמת לבנון הראשונה   מלחמת לבנון השנייה מבצע עופרת יצוקה   מבצע צוק איתן מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ייעוד:  חילוץ והצלה קרביים, כולל בעומק שדה הקרב ובים
 פיקוד
 יחידת אם:   כנף 7
 דרגת המפקד:   סגן אלוף
 מפקדים:  ראו רשימת המפקדים
 עיטורים
   צל"ש אלוף   צל"ש מפקד אוגדה
תרגול חילוץ באמצעות כבל של יחידה 669 עם מסוק יסעור
היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), שנודעה בשמות היחידה הקרבית לחילוץ והצלה בהיטס ויחידה 669, היא יחידה של חיל האוויר הישראלי המתמחה בחילוץ קרבי ביבשה, באוויר ובים. בשל יכולותיה הייחודיות, היחידה משתתפת במבצעים מיוחדים של צה"ל וגופי ביטחון אחרים, ולוחמיה חוצים קווי אויב באופן תדיר. בנוסף, מוזנקים צוותי היחידה לאירועי חילוץ מורכבים אשר גופי החירום האזרחיים אינם מסוגלים לתת להם מענה הולם. מפקדה הוא קצין בדרגת סגן אלוף. היחידה כפופה לכנף 7 – כנף כוחות אוויר מיוחדים.
יעוד

תפקידה העיקרי של היחידה הוא חילוץ טייסים נוטשים, חילוץ נפגעים, חילוץ חשאי מעבר לקווי האויב, טיפול רפואי ופינוי נפגעים משדה הקרב. לוחמי היחידה פועלים בתווך אוויר-ים-יבשה בסביבות מוגבלות לחילוץ והצלה מכל מקום, בכל מצב ובכל עת.
הגם שייעודה המקורי של היחידה היה חילוץ טייסים שנטשו בשטח אויב, היחידה מתפקדת כיחידת החילוץ הקרבי של צה"ל. היא מבצעת משימות חיפוש והצלה קרבי ופינוי נפגעים תחת אש באמצעות מסוקי סער של חיל האוויר ורכבים ייעודיים. בנוסף היא מחלצת צוותים ימיים ומטיילים במצבי חרום, מפנה בהיטס פצועים לבתי חולים, ומבצעת סריקות אוויריות וקרקעיות לאיתור נעדרים.
היחידה מדריכה ומאמנת אנשי צוות אוויר בטכניקות נטישה, הישרדות וחילוץ במסגרת "בית הספר לכוחות אוויר מיוחדים".
היסטוריה

הפינוי המוטס הראשון בארץ ישראל אירע בפברואר 1917. חייל בריטי שנפגע במארב פונה באמצעות מטוס קל. שימוש במטוסים קלים לפינוי פצועים נעשה גם בקרבות מלחמת העצמאות ובמבצע קדש. הפינוי המוסק הראשון בישראל אירע באוגוסט 1951 זמן קצר לאחר שהגיעו לארץ ראשוני המסוקים. טייס פייפר ביצע נחיתת אונס על חוף ימה של תל אביב ומסוק פינה אותו ללא פגע אל בסיסו. החילוץ המוסק הראשון, בדצמבר 1953, היה מספינה של משמר החופים שעלתה על שרטון מול חופי נהריה.
החל משנת 1954 פעלה בחיל האוויר כיתת פינוי רפואי בהיטס של רופאים וחובשים. מבצע הפינוי הגדול ביותר התקיים במבצע קדש באוקטובר 1956, עת 120 פצועים מקרב המיתלה פונו במטוסי תובלה מסיני לארץ.
מערך המסוקים התרחב מאוד בשנות ה-60. אחד החילוצים שזכו לפרסום נעשה ב-1966 בשריפה בבית צים בתל אביב. במלחמת ששת הימים פינו המסוקים כ-800 פצועים ורק כ-300 פצועים פונו במטוסי תובלה, כולם מחזית מצרים. בששת ימי הלחימה חולצו 15 טייסים נוטשים מתוכם שבעה חולצו משטחי האויב.
היסטוריה > הרקע להקמת יחידה 669

ביולי 1972, ארעה בחיל האוויר תאונת טיסה קטלנית. שני מטוסי F-4 פנטום (קורנס) התנגשו באוויר בעת טיסת אימונים מעל הים. שלושה אנשי צוות ניצלו ואילו הרביעי, סגן אהרן-נעם (עמי) ארנון (וייס) אותר אך טבע בעת ניסיונות החילוץ וגופתו לא נמצאה עד היום.
באותה העת הנוהל הקיים קבע כי האחריות על כוח החילוץ המצוות למסוק מבוזרת בין חטיבת הצנחנים (במקרים של חילוץ יבשתי) לחיל הים (במקרים של חילוץ מהים).
ועדת חקירה שהוקמה בעקבות האירוע וביקורות שנערכו בהמשך, המליצו על טיפול בכשלים שאותרו: להקים גוף שיתמחה בחילוץ אנשי צוות אוויר שנטשו את מטוסם, באימונם בטכניקות נטישה, מילוט והישרדות, ובפיתוח תורת לחימה ואמצעי לחימה ייעודיים לתחומים אלה. בחיל האוויר החלו בהכנות להקמת בית הספר למילוט עבור צוותי האוויר והמשימה הוטלה על טייס צעיר, סגן (לימים אלוף-משנה) אבנר אילנאי. בני פלד, מפקד חיל האוויר בשנים 1973–1977, רצה שהיחידה המוקמת תופקד גם על חילוץ טייסים שנטשו את מטוסם בשטח אויב. במטה הכללי לא הייתה התנגדות שחיל האוויר יקים יחידה להדרכת מילוט ופיתוח תו"ל, אך התנגדו להקמת יחידה מיוחדת לחילוץ קרבי והציעו לשפר את הנוהל הקיים.
במלחמת יום הכיפורים חולצו 43 אנשי צוות אוויר, אך היו גם ניסיונות חילוץ שהסתיימו ללא הצלחה. פחות מ-30% מהטייסים שהופלו מעבר לקווי האויב חזרו בסופו של דבר לבסיסם. בעקבות לקחי המלחמה קיבלה דרישתו של בני פלד להקמת יחידה מיוחדת לחילוץ קרבי בחיל האוויר משנה תוקף.
היסטוריה > הקמת היחידה

בינואר 1974 החלו תהליכי הקמת יחידת חילוץ ומילוט 669. יעוד היחידה היה חילוץ צוותי אוויר שנטשו את מטוסם, הדרכת מילוט לצוותי אוויר ופיתוח תורת חילוץ. צוות ההקמה כלל שני טייסים: המפקד רס״נ (לימים אל״מ) יורם שחר וסגנו סגן (לימים אל״מ) אבנר אילנאי, שהיה הלוחם הראשון לאחר שעבר הכשרה בחיל האוויר האמריקאי ובחיל הים הישראלי
באפריל 1974 התייצבה בבסיס חיל האוויר תל נוף קבוצת החיילים הראשונה, כולם לוחמים ותיקים, רובם צוללנים יוצאי חוליית חוף של חיל הים. הקורס הראשון בפיקודו של אבנר אילנאי החל את הכשרתו ולאחר תשעה חודשי אימונים, בינואר 1975 הוכרזה היחידה כ"מבצעית". באותה עת כללה היחידה כתריסר לוחמים ורופא אחד בלבד.
בסוף 1978 צורפה ליחידה 669 יחידת הפינוי בהיטס ירפ"א 386 אשר כללה רופאים וחובשים מוטסים ושמה של היחידה הוסב ל"יחידת חילוץ ופינוי בהיטס 669".
בשנת 2004 שולבה יחידת אית"ן 5701 (יחידת מילואים של חיל האוויר לאיתור נעדרים) עם יחידה 669 ואחריות היחידה הורחבה גם למשימות של איתור הנעדרים.
בשנת 2006 לאחר מלחמת לבנון השנייה שונה שם היחידה ל"יחידת החילוץ והפינוי הקרבי בהיטס 669".
בשנת 2020, עם הקמת כנף 7, שונה שם היחידה ל"היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד 669".
החל משנת 2022, יכולות גם נשים להתמיין לתפקידי לוחמות ביחידה. בדצמבר 2023, התגייסו לראשונה שתי נשים ליחידה.
היסטוריה > סיכת היחידה וסמלה

סמל היחידה נוצר על ידי יורם שחר ואבנר אילנאי שעמדו בראש צוות ההקמה של היחידה. שחר ואילנאי נתקלו בתמונת החתול עם העיניים הירוקות והיא שבתה את לבם. הגרפיקאי אלי צרפתי והאמן עמי שביט עיצבו את הסמל וכל שנותר היה למצוא הסבר מלומד לקשר שבין החתול ללוחם החילוץ. אחד ההסברים לפחות הוא שבדומה לחתול לוחמי היחידה יודעים לצאת מכל מצב אשר הם "נופלים על הרגליים". חריגת החתול מהמסגרת מסמלת את האלתור הנדרש במבצעי חילוץ שמטבעם הם בלתי מתוכננים. זו הסיבה שלוחמי החילוץ של היחידה מכונים "חתולים".
כנף הלוחם הראשונה הייתה עשויה מבד כמו כנפי טיס, והיא עוצבה בדומה לכנפי "צוותי עזר אווירי" (רופא מוטס, מכונאי מוטס ועוד). במרכז נחש המסמל רפואה ומצנח המסמל תעוזה. הכנף ספגה ביקורת רבה מצד לוחמי היחידה על שום היותה "חצי כנף". בסוף שנות השמונים הכנף הוחלפה בכנפי מתכת המשמשים כיום.
המספר שניתן ליחידה, 669, נבחר מתוך מאגר מספרים פנויים משום שדמה ל-269, שהיה מספרה של סיירת מטכ"ל באותה עת.
האגדה האורבנית כי מספר היחידה נבחר למען הנצחת 669 ילדים יהודים בצ'כוסלובקיה אשר הייתה תחת כיבוש נאצי, והעברתם לבריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה, על ידי הבריטי ניקולס וינטון, במה שכונה "קינדרטרנספורט", אינה נכונה. הפרשה התגלתה יותר מעשור לאחר הקמת היחידה.
מבנה ארגוני

היחידה מורכבת מחמש מסגרות:
פלגות לוחמים & מיוחדים הכוללות את לוחמי החילוץ בסדיר ובמילואים
פלגת רפואה הכוללת את הפרמדיקים והרופאים של היחידה
גף היערכות ומנהלה העוסק בפיתוח ציוד ותחזוקתו
בית הספר לחילוץ קרבי המכשיר ומאמן את לוחמי החילוץ ומאמן אנשי צוות אוויר
גף אית"ן (איתור נעדרים) המורכב מסיירים ואנשי שטח מיומנים
מיון, הכשרה ושירות

לוחמי 669 נמנים עם כוחות העילית של צה"ל והם הלוחמים המאומנים ביותר למבצעי חיפוש והצלה קרבי. הם מתמחים ברפואת חרום, ובטכניקות חילוץ מיוחדות ביבשה ובים. הם יכולים להגיע ליעדם עם מסוקים, בצניחה טקטית, או לפעול עצמאית מצוידים בכלי רכב ייעודיים. הם ערוכים לחפש ולהציל נפגעים, צבאיים או אזרחיים, בכל מתאר ובכל עת. הם מאומנים להתנייד, לחבור ולהילחם עם כוחות מיוחדים אחרים. הם מומחים בחילוץ אנכי, בחילוץ מהים, מכלי טיס ורכב מרוסקים.
על מנת להתקבל ליחידת 669, יש צורך לעבור מספר שלבים. השלב הראשון למלש"בים, הוא מעבר יום סיירות. מי שצולח את יום הסיירות, עובר לשלב השני - מעבר לגיבוש אחוד לסיירת מטכ"ל, יחידת שלדג ויחידה 669. מאז 2019 גם מסיימי גיבוש שייטת 13 (דרך יום סיירות) יוכלו להתקבל ליחידה לאחר ראיון. עד שנת 2008 היה ליחידה גיבושון נפרד.
ב-27 במאי 2022 נמסר שהרמטכ"ל אביב כוכבי ומפקד חיל האוויר תומר בר, החליטו לאפשר גם לנשים המועמדות לגיוס, להתמיין לתפקידי לחימה ביחידה, לאחר שעד אז, יכלו רק גברים לשמש כלוחמים. ההחלטה התקבלה בעקבות עתירה שהגישו ארבע צעירות לבית המשפט הגבוה לצדק בשנת 2020, בדרישה לאפשר שילוב נשים לוחמות בסיירות ויחידות מובחרות.
מסלול הכשרת הלוחם ביחידה אורך כשנה ושישה חודשים. הוא כולל טירונות משותפת בביסל"ח 314 עם יחידת שלדג ויחידת ההנחתה הקדמית, טירונות יחידה, קורס חובשים קרביים, קורס מ"כים, קורס לוט"ר ושלב ייעודי - שכולל קורסי צניחה, צלילה, הישרדות, טג"ח, אימוני מסוקים, ואימוני חילוץ מכל תנאי שטח ומזג אוויר - יבשה, ים, קניון, צוקים, כלי שיט, חילוץ מכלי טיס ורכב ועוד. ההכשרה ממיינת, וקרוב למחצית מבין אלה שמתחילים לא מסיימים את המסלול המפרך. בוגרי המסלול נדרשים לשירות קבע של 20 חודשים.
הצוותים הרפואיים של היחידה ממוינים ומאומנים, בהתאם לדרישות היחידה ופלגת הרפואה, המתארים השונים וסביבת העבודה בקרקע ובהיטס. אחת לכמה שנים היחידה מגייסת לשורותיה רופאים ופרמדיקים ששירתו בעבר ביחידות קרביות, ובעלי זיקה מקצועית לטראומה וטיפול בפצועים. מאחר שצוותי הרפואה של היחידה נדרשים לכשירות גבוהה ומטפלים בפצועים הקשים ביותר במצבים קיצוניים, חיל הרפואה נותן עדיפות ליחידה 669 לבחור לשורותיה את מיטב הפרמדיקים והרופאים בצה״ל. הצוותים הרפואיים נדרשים לעבור מיונים קפדניים והכשרה אינטנסיבית ממושכת.
בשל הניסיון הרב של היחידה ואנשיה, יחידות מיוחדות רבות מצבאות שונים בעולם מבקשות להתאמן עם יחידה 669.
מבצעים

בעתות שגרה מרבית פעילות היחידה חשאית במסגרת מבצעים מיוחדים. במקביל היחידה זוכה לחשיפה תקשורתית בשל פעילותה האזרחית, כאשר היא נקראת לסייע בחילוצים מורכבים של אזרחים.
היחידה עושה שימוש במסוקי הסער של החיל - UH-60 בלק הוק ("ינשוף") ו-CH-53 סי סטאליון ("יסעור") ובכלי טיס נוספים של חיל האוויר. הצוותים הקרקעיים של היחידה מאומנים לחלץ באופן חשאי באמצעות רכבי שטח קלים יבילי-אוויר (LL UTV) וכן להגיע ליעדם בצניחה טקטית.
מבצעים > מבצעים מסוקרים

בשנת 1975, פעלו לוחמי היחידה לחילוץ קבוצת מטיילים מאסון נחל דרגה. מבצע החילוץ נערך בלילה בסיוע מסוקי יסעור לאור נורים שהטילו מטוסי חיל האוויר.
בשנת 1997, בעת אסון השריפה בוואדי סלוקי, פעלו לוחמי היחידה כדי לחלץ כוח מחטיבת גולני מנחל סלוקי בדרום לבנון וגם לקחו חלק בחילוץ לוחמי הקומנדו הימי מאנצאריה שבלבנון בעת אסון השייטת.
ב-16 באוקטובר 1986 נכשל ניסיונה של היחידה לחלץ את הנווט רון ארד שנטש את מטוסו מעל שמי לבנון.
ב-1998 טיפלו בחילוץ הפועלים שניצלו מאסון הארובה בתחנת הכוח רוטנברג.
בשנת 2006 היחידה קיבלה ציון לשבח יחידתי ממפקד חיל האוויר על פעילות במלחמת לבנון השנייה ושמה שונה ליחידת החילוץ והפינוי הקרבי בהיטס. היחידה השתתפה בין היתר בחילוץ לוחמי שייטת 13 מן הפשיטה שביצעו לוחמי הקומנדו הימי בצור.
במבצע "שבו בנים לגבולם" חילץ צוות של היחידה, בשיתוף פעולה עם יחידת שלדג ויחידת הניוד, את גופתה של קרן טנדלר, מכונאית מוטסת מצוות מסוק היסעור שהופל בעומק שטח לבנון ב-12 באוגוסט.
ליחידה קרו שתי תקלות שיצרו הד ציבורי, האחת היא אסון הכבל משנת 1992 והשנייה קרתה ב-11 במרץ 2009 כאשר הוקפץ כוח מוטס של היחידה לחלץ מטייל, עלא אחמד סלאח אגבריה, שעלה על מוקש ונפצע קשה בסמוך למושב שדי תרומות שבשטח מועצה אזורית עמק המעיינות. כוחות של היחידה הגיעו למקום והחלו להעלות את הפצוע למסוק אולם ברגע שניסו להכניסו לבטן המסוק נשמט הפצוע מסיבות לא ברורות, נפל לקרקע ומת במקום.
ב-26 באפריל 2018 נקראה היחידה לאיתור וחילוץ של הנפגעים באסון נחל צפית, שבו סחף שיטפון 25 בני נוער שטיילו בנחל צפית ועשרה מהם נספו.
ב-30 באפריל 2021, בהתרחשות אסון הר מירון (האסון האזרחי הגדול ביותר בישראל) שהתרחש בליל ל"ג בעומר 2021, הוזעקו חיילי היחידה לחלץ את מאות הפצועים מזירת האסון במסוקים.
במלחמת חרבות ברזל נטלה היחידה חלק מרכזי בלחימה, החל ממתקפת הפתע על ישראל על יישובי עוטף עזה. היחידה הייתה הראשונה להגיע למוקדי לחימה מסוימים. היחידה פינתה מאות פצועים במהלך התמרון הקרקעי בשיתוף פעולה מבצעי עם מעגל היחידות מובחרות בצה"ל, ובמיוחד יחידת הניוד ברצועת עזה, ב-12 בפברואר 2024 במהלך המלחמה, יחדיו עם כוחות מיוחדים נוספים, היחידה לקחה חלק עיקרי במבצע יד זהב לשחרור שני בני ערובה פרננדו סימון מרמן ולואיס הר מהשבי ברפיח. כוחות היחידה הגיעו ללב מחנה הפליטים שאבורה שברפיח והיו אחראים על חילוץ הכוח והחטופים מזירת המבצע עד למסוק הפינוי, אשר פינה את החטופים למרכז הרפואי שיבא.
מפקדי היחידה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| יורם שחר | 1974 - 1975 | טייס תובלה |
| חנוך פטישי | 1975 - 1976 | טייס קרב |
| אבנר אילנאי | 1976 - 1978 | טייס, לוחם חילוץ, מפקד קורס א' |
| אפרים סנה | 1979 - 1980 | רופא (צנחנים), מג"ד חי"ר |
| יואל סייפן | 1980 - 1981 | רופא, וקצין בחטיבת הצנחנים |
| רמי כהן | 1981 - 1983 | מפקד היחידה במהלך מלחמת לבנון הראשונה |
| צבי טל | 1983 - 1985 | נווט קרב |
| ברוך מרגנית | 1985 - 1987 | רופא (סיירת מטכ"ל) |
| נחשון קנולר | 1987 - 1989 | רופא (שייטת 13) |
| שמעון בן נר | 1989 - 1991 | צמח בסיירת אגוז, ובהמשך כטייס תובלה |
| טוביה קסטנבוים | 1991 - 1992 | צמח בחטיבת גולני |
| עמית וינר | 1992 - 1995 | צמח ביחידת שלדג |
| דני ששון | 1995 - 1998 | צמח ביחידה |
| משה אדרי | 1998 - 2001 | צמח בחטיבת גולני |
| גולן יאירי | 2001 - 2004 | צמח ביחידה |
| בועז הרשקוביץ | 2004 - 2006 | מפקד היחידה במלחמת לבנון השנייה, צמח ביחידת שלדג |
| מתן שגיא | 2006 - 2008 | מפקד היחידה במבצע עופרת יצוקה |
| אבינועם הלוי[דרוש מקור] | 2008 - 2012 | צמח ביחידה |
| עמיר סלומון | 2012 - 2015 | מפקד היחידה במבצע צוק איתן צמח ביחידה |
| עמרי גונן | 2015 - 2017 | התחיל את שירותו בפלס״ר נח״ל, לימים מפקד שלדג ומקים כנף 7 |
| א' | 2017 - 2019 | צמח ביחידה |
| ש' | 2019 - 2022 | צמח ביחידה |
| ד' | 2022 -2024 | צמח ביחידה |
| א' | 2024 - | מפקד היחידה הנוכחי |
עמותת החתול

עמותת החתול היא עמותה המאגדת את בוגרי יחידה 669 במטרה להוות גוף המלווה ותומך את בוגרי היחידה בחיים האזרחים, ומלווה את היחידה הסדירה.
גלריה

לוחמי 669 מפנים פצוע במהלך מלחמת חרבות ברזל
מסוק עם לוחמי יחידה 669 ממריא משטח הלחימה ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל
ראו גם

עמותת החתול
יחידות מובחרות בצה"ל
צוות עזר אוויר במערך הרפואה
יחידות החילוץ של חיל האוויר האמריקאי
חיפוש והצלה קרבי
פינוי רפואי
הישרדות, התחמקות, התנגדות ובריחה
יחידת להבה - יחידת החילוץ של כבאות והצלה לישראל
לקריאה נוספת

איתי אילנאי, ‏ 669 - סיפורה של יחידה מיוחדת, כנרת זמורה-ביתן, 2014, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
גדי איידלהייט, יחידה 669 – סקירת הספר באתר "שבוע הספר", 4 בדצמבר 2014
עודד מרום, ‏חילוץ והצלה – יח' 669, עמותת חיל האוויר - דפי מורשת, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
גיא מ., מאפס למאה – סיפורו של צוות ביחידה 669, ידיעות ספרים, 2019
גיא מ., לא מחכים לקריאה – סיפורה של יחידה 669 במלחמה להצלת חיים, ידיעות ספרים, 2024
אימפריית החושים

| --- | --- |

עטיפת גרסת ה-DVD
 בימוי:  נגיסה אושימה
 הופק בידי:  אנטול דומה
 תסריט:  נגיסה אושימה 
 שחקנים ראשיים:  אייקו מצודה, טצויה פוג'י, אוי נקאג'ימה, יאסוקו מצוי, מייקה סרי
 מוזיקה:  מינורו מיקי 
 מדינה:  צרפת, יפן 
 הקרנת בכורה:  1976
 משך הקרנה:  105 דק' 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט אמנותי, סרט רומנטי, מותחן ארוטי 
 מקום התרחשות:  טוקיו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אימפריית החושים (בצרפתית: L'Empire des sens, ביפנית: 愛のコリーダ, Ai no Korīda) הוא סרט ארוטי יפני-צרפתי של הבמאי היפני נגיסה אושימה משנת 1976.
עלילת הסרט

הסרט, המבוסס על סיפור אמיתי, עוסק באהבה ובתשוקה שבין נערה צעירה בשם סאדא ומאהבה שהוא גם אדונה קיצ'י סאן. הסרט מגולל את מערכת היחסים בין השניים, שסובבת בעיקר סביב יחסי המין שביניהם, המקוימים בתדירות הולכת וגדלה. חיפושם האינטנסיבי אחר אתגרים חדשים לסיפוק תאוותם מסתיימת במותו של קיצ'י סאן. סאדא חונקת אותו תוך כדי קיום יחסי מין, וכורתת את איבר מינו. הסרט שזור לכל אורכו בצילומים ברורים של האקטים המיניים.
צינזור הסרט בישראל

הסרט מ-1976 נאסר להקרנה בישראל. חבר המועצה לביקורת סרטים ומחזות, מבקר הקולנוע ד"ר יגאל משיח, תקף את ההחלטה. "אחת התופעות המעניינות ביותר בישיבה העצובה ההיא הייתה ההתכחשות לאלימות", כתב משיח במוסף "דבר השבוע". "אויב הצנזורים, כך נראה, הוא הסרט המיני. עם האלימות הם יכולים לחיות. אני אויב מושבע של כל צנזורה אמנותית. אבל ההתכחשות לאלימות חושפת פעם נוספת את ההגמוניה הדתית שהשתלטה על חיינו גם על הצנזורים החילוניים. הפוליטיקאים הדתיים הרודים בנו אינם רואים באלימות אויב פוליטי. בתל אביב אפשר לראות סצנות של אלימות נוראה שעברו את הצנזורה ללא ציוץ... אבל אם חלילה יופיעו על המסך כמה איברי-מין, שומו שמיים! את האבסורד הזה לא הבנתי מעולם. ראשים מותזים בקלוז-אפ, גופות אדם מתפוררות באוויר, אבל אסור להביט בגוף האדם. כאילו הייתה האלימות מעשה שגרתי שקל להשלים עמו ולהביט בו, אבל איברי המין שלנו משהו נסתר שאם יחשוף אותם הקולנוע, יתמוטט המוסר. כאילו זיון טוב אחד יעביר את כולנו לעבודה זרה. הא לכם אמת מידה תרבותית, היגיון מוסרי".
בשנת 1983, נעשה ניסיון נוסף להביאו לאישור המועצה לביקורת סרטים, אך שוב נאסרה הקרנתו.
בראשית שנת 1994 פנתה חברת "סטיישן פילם" למועצה לביקורת סרטים בבקשה חוזרת לאשר את הקרנתו של הסרט בבתי הקולנוע בישראל. ב-18 באפריל 1994, המועצה, שצפתה בסרט, החליטה פה אחד לפסול את הקרנתו. בהודעה שנשלחה לחברת סטיישן פילם נאמר כי "הסרט עובר את גבולות הטעם הטוב".
עקב טענות שהועלו כנגד ההחלטה, למשל בדבר איכותו האמנותית של הסרט, התכנסה הוועדה שוב ב-11 ביולי, על מנת לדון בהחלטה הקודמת. ברוב דעות הוחלט להמשיך ולאסור את הקרנתו של הסרט. ב-8 באוגוסט התכנסה המועצה בשלישית על מנת לדון בתוכן הסרט, ושוב החליטה לאסור את הקרנתו, אם כי הפעם נאמר במכתב שנשלח מטעם יו"ר המועצה כי "ייתכן, והמועצה הייתה מוצאת דרך לאשר את הסרט אם היית מוציא מתוכו, לפי הערכתי, כשמונה קטעים". בעקבות ההחלטה השלישית של המועצה לאסור את הקרנת הסרט, עתרו מפיצי הסרט בישראל לבית המשפט הגבוה לצדק (בג"ץ).
לאחר הגשת העתירה לבג"ץ, התכנסה המועצה בפעם הרביעית על מנת לדון בהקרנת הסרט, והחליטה לאשר את הקרנתו בכפוף למגבלות הבאות: הגבלת גיל הצפייה ל-18 ומעלה, וכן השמטת תשעה קטעים מן הסרט שלדעת המועצה "עלולים לפגוע ברגשות הציבור ובמוסר החברתי". מפיצי הסרט בישראל, שעתרו כאמור לבג"ץ, טענו בפני בית המשפט כי הם אמנם מסכימים להגבלת הגיל שנקבעה, אך חולקים על ההשמטות הנדרשות, למעט שניים מתוך תשעת הקטעים שבהם מופיעים גם קטינים.
צינזור הסרט בישראל > החלטת בג"ץ

העתירה לבג"ץ נתקבלה ברוב דעות. בפסק הדין, שהפך לאבן דרך בכל הקשור לחופש הביטוי במדינת ישראל, קבע בג"ץ כי חופש הביטוי הוא זכות יסוד בישראל, הנובעת מהיותה מדינה דמוקרטית שוחרת חופש. נקבע כי חופש הביטוי משתרע גם על הביטוי הקולנועי, בין אם הוא מסחרי ובין אם לאו, וכי גם הביטוי הפורנוגרפי חוסה בצלו של חופש הביטוי. במקרה זה של "אימפריית החושים" אומנם הסרט הוא בעל אופי פורנוגרפי, אולם הוא בעיקרו בעל ערך אמנותי, שהרי אין לבחון את הקטעים הפורנוגרפיים במנותק מהסרט כולו, אלא כמכלול שלם של יצירה. את זה, על פי קביעת בג"ץ, לא עשתה המועצה לביקורת סרטים. לפיכך קבע בג"ץ שעל המועצה לביקורת סרטים להתיר את הקרנת הסרט בבתי הקולנוע בישראל, ללא השמטת קטעים, למעט שני הקטעים עליהם הוסכם, ותוך הגבלת הצפייה בו לגילאי 18 ומעלה.
הערות שוליים

↑  בועז הכהן, הרג את הצנזורה, חדשות, 31 בינואר 1990
↑  יגאל משיח, משגיחי הכשרות של הנפש, דבר, 23 בספטמבר 1983
↑  רחל נאמן, הצנזורה מכה את 'אימפריית החושים', כותרת ראשית, 14 בספטמבר 1983
יעקב בר-און, עוד מערכה ציבורית נגד הצנזורה, דבר, 18 בספטמבר 1983
↑  על חופש הביטוי ומגבלותיו, באתר גלובס, 11 בפברואר 1997
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11943779m (data)  GND: 4802988-9  SUDOC: 177240938  VIAF: 186400745   WorldCat (עם VIAF): 186400745
שלמה לוריא

| --- | --- |

דיוקן המיוחס לרבי שלמה לוריא (למעשה הרב חיים דייטשמן)
 לידה:  1510 ה'ר"ע  בריסק, ליטא
 פטירה:  7 בנובמבר 1573  (בגיל 63 בערך) י"ב בכסלו ה'של"ד האיחוד הפולני-ליטאי לובלין, האיחוד הפולני-ליטאי
 מקום קבורה:  פולין לובלין, פולין
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בנובמבר 1573 
 תחומי עיסוק:  תלמוד, הלכה, פרשנות המקרא
 רבותיו:  יצחק קלויבר, קלמן הברקשטן 
 תלמידיו:  מרדכי יפה, משה מת, יהושע פלק כץ 
 חיבוריו:  "חכמת שלמה" ו"ים של שלמה"
 
חלקת הקבר של רבי שלמה לוריא בבית הקברות היהודי בלובלין. ינואר 2014
המצבה המחודשת על קברו של רבי שלמה לוריא, בבית הקברות היהודי בלובלין. משמאל, שרידי המצבה הישנה
רבי שלמה לוריא (רש"ל או: מהרש"ל; ה'ר"ע 1510 – י"ב בכסלו ה'של"ד 7 בנובמבר 1573), היה מגדולי פוסקי ההלכה ופרשני התלמוד, וממנהיגי יהדות אשכנז במאה ה-16. חי ופעל בערים שונות ברחבי פולין בהן עמד בראשות ישיבות. ספריו "חכמת שלמה" ו"ים של שלמה" נחשבים לאבני יסוד בפרשנות התלמוד הבבלי, תשובותיו ההלכתיות מצוטטות בספרות ההלכה, וידועות גם הגהותיו לכתבי קדמונים.
בפי בני הדור שלאחריו מתואר רש"ל כגדול דורו גם בהשוואה לבני דורו הגדולים רבי יוסף קארו והרמ"א. כך כתב עליו ההיסטוריון היהודי הנודע בן התקופה דוד גנז, בכרוניקה "צמח דוד" (חלק ראשון שנת של"ג): ”רבי שלמה לוריא מאוסטרא הוא המאור הגדול, נזר ישראל, מופת הזמן, אשר לאורו ילכו בני עמנו ומימיו שותין כל תפוצות ישראל. ושמעו יצא בכל העולם, והעמיד תלמידים הרבה, והפליג על כל אנשי דורו, וחיבר חיבורו הגדול על כל שיטת התלמוד, אשר אין ערך לגדלו לעומקו ולחריפתו, וקרא אותו ים של שלמה...”. היסטוריון תולדות עם ישראל משה אביגדור שולוואס מעמיד את רש"ל עם רמ"א בשורה אחת ומגדיר כך את ההבדל ביניהם: ”הרמ"א ייצג בדורו את הצד הקודיפיקאטורי בלימוד התורה, את הצד התיאורטי ייצג בן זמנו וקרובו המהרש"ל”.
רש"ל נהג למתוח ביקורת על רעיונות ואישים שחרגו מן השורה לפי הבנתו, בשל גדולתו בתורה יראו בני דורו מפניו אך הוא לא מצא מנוחה במקומות רבנותו ונדד ממקום למקום. במהלך נדודיו הקים ישיבות בערים שונות, ולשמו דבקו כינויים לפי מקומות מגוריו. כך נקרא במקורות שונים: רבי שלמה מאוסטראה ורבי שלמה מליטא.
ביוגרפיה

רש"ל היה בן לשושלת רבנים ממשפחת לוריא שהייתה מפורסמת ומיוחסת לרש"י וממנו לדוד המלך. אביו רבי יחיאל לוריא כיהן כרב ואב"ד סלוצק; בנו של רבי אברהם לוריא שכיהן כאב"ד בבריסק דליטא; בנו של רבי יחיאל לוריא רבה הראשון של בריסק הידוע בשמו; בנו של רבי אהרן לוריא אב"ד היילברון מגדולי רבני אשכנז (אביו של רבי יוחנן לוריא ונינה של הרבנית מרים שפירא).
רש"ל נולד ככל הנראה בבריסק דליטא, אביו נפטר בצעירותו והוא התגורר בבית סבו, אבי אמו, הרב יצחק קלויבֶר מוורמייזא שכיהן כרב בפוזנא, מפיו למד תלמוד. על שם סבו-רבו זה, חתם רש"ל לעיתים בכינוי שר יצחק או שלמה ר' יצחק.
בגיל 25 נישא לבתו של רבי קלונימוס ירושלמי (ישנה מסורת ששמה היה ליבקא), שיש המזהים אותו עם רבי קלמן הברקשטן. לאחר נישואיו, עמד בראשות הישיבה בבריסק. הוא שימש בעיר גם כדיין וסידר בה גט בשנת 1539. רש"ל נחשב בשל תקופת כהונתו בבריסק, כאחד הראשונים שהביאו את לימוד התורה ליהדות ליטא כולה.
בשנת 1544, נבחר לכהן כרבה של אוסטרוה שבווהלין במקום חמיו, הרב קלמן הברקשטן שעבר לכהן כאב"ד בריסק דליטא. רש"ל כיהן במקום חמיו גם כראש הישיבה באוסטרוה. בצו מלכותי הוא התמנה כרב הכולל של ווהלין כולה. במשך תקופת כהונתו באוסטרוה, עשה תקופה קצרה בליטא.
לעת זקנתו, בשנת 1553, עבר לכהן כאב"ד וראש ישיבה בלובלין. בתחילה כיהן כראש הישיבה מיסודו של רבי שלום שכנא מלובלין, אך לאחר מחלוקת עם רבי ישראל בנו של רבי שלום שכנא על רקע היחס לשיטת ה'חילוקים', נאלץ לעזוב את הישיבה והקים ישיבה משלו. רבים מתלמידיו בישיבה זו היו תלמידי חכמים גדולים בדור שלאחריו, חלקם המשיכו אחריו את המאבק בשיטת הפלפול. בית הכנסת שלו בלובלין התאפיין במנהגים ייחודיים,[דרושה הבהרה] ארכו היה ל"ו (36) אמה ורחבו ל"ב (32) כמניין לולב, ובחג הסוכות היו בני הקהילה מקיפים את בית הכנסת בסמוך לכותלי המבנה מבפנים עם ארבעת המינים בידיהם. עזרת הנשים מוקמה מעל בית הכנסת והקיפה את שלושת כתליו: הצפוני, הדרומי והמערבי.
כתב הרב חיד"א בספרו "שם הגדולים" שמינה רש"ל אדם שיבוא לביתו מדי יום להוכיחו כאחד מן ההמון, כדי שיחזור בתשובה.
המהרש"ל היה בן תקופתו וקרוב משפחתו של הרמ"א, הם קיימו ביניהם התכתבות מקיפה, שהגיעה לעיתים להתבטאויות חריפות, אך שררו כבוד והערכה בין השניים ויש אף עדויות לכך שקראו זה את כתביו של זה עוד לפני שיצאו לדפוס. מפורסם במיוחד דיונם האם מותר ללמוד פילוסופיה. אף על פי ששניהם היו מוערכים ביותר, ורוב הפוסקים בדורם היו מתלמידי המהרש"ל, יש נטייה ברורה לפסיקה בעקבות הרמ"א. השל"ה כותב שראוי ליראי שמים להחמיר על עצמם כמהרש"ל נגד הרמ"א. הוא נודע בכתיבתו החריפה והביקורתית כלפי רבני דורו, ואף כלפי ראשונים.
המהרש"ל נפטר בלובלין בגיל 63, בי"ב בכסלו ה'של"ד (1573).
על מצבתו נחקק מצדה האחד:
פה מונח אביר האבירים

מלך על כל חכמי המורים

מאור הגדול שהאיר לישראל לדור דורים

בספרי ים של שלמה ושאר באורים

שמו נודע בסוף העולם בכל שערים

הרביץ תורה והרבה תלמידים
ומצדה השני:
הרבה תלמידים בכל העולם

צדיק וחסיד בכל מעשיו ההדורים

הרב הגאון הגדול מופת הדור מהר"ר שלמה לוריא בהרב הגאון מוהר"ר יחיאל לוריא זצ"ל

נתבקש בישיבה של מעלה לד"ת ולהלכה יום י"ב כסליו שנת נפלה עטרת ראשנו וכבה מנורה הטהורה

ת.נ.צ.ב.ה.
תלמידיו

בין תלמידיו נמנו:
רבי יהושע פלק כץ - מחבר "פרישה" ו"דרישה" על הטור, והסמ"ע [=ספר מאירת עיניים] על השולחן ערוך
רבי שלמה אפרים מלונטשיץ - מחבר "כלי יקר" על המקרא
רבי חיים בן בצלאל מפרידברג - אחי מהר"ל מפראג ומחבר "ספר החיים". ייתכן שאף המהר"ל עצמו היה תלמיד מהרש"ל
רבי אליהו בעל שם מחלם
רבי בנימין אהרן סלניק - מחבר "משאת בנימין"
רבי משה מת מחבר "מטה משה"
רבי מנוח הנדל
רבי מרדכי יפה מחבר ה"לבושים"
רבי אברהם הורוביץ
משפחתו

למהרש"ל ולאשתו ליפקא בת רבי קלמן הברקשטן נולדו שישה ילדים:
רבי יחיאל לוריא - ראש ישיבה בקהילת לובלין חתן הרמ"א, נשוי לביתו שמחה איסרליש
רבי זאב וולף לוריא
שרה אשת המקובל רבי יהודה ליב אב"ד אפאלי
ולנטינה אשת רבי אפרים פיש אב"ד בריסק דליטא
מרים אשת רבי אליעזר איסרלש, אחי הרמ"א
בת נוספת נישאה לר' וולף אוירבך (כנראה שהוא רבי שמעון וולף אוירבך אב"ד טורבין, לובמלא, פרעמישלא, וויען, פוזנא ופראג; או רבי זאב וולף אוירבך אב"ד אליק).