stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית ריטפלד שרדר
המבנה

גם בחיצוניותו וגם בעיצובו הפנימי מהווה בית ריטפלד שרדר מהפך רדיקלי ביחס לאדריכלות שקדמה לו. הבניין בן שתי הקומות בנוי בסופו של טור בתים, ללא כל ניסיון להשתלב או להתכתב עם אדריכלות המבנים שסביבו.
בתוך הבניין, במקום אוסף סטאטי של חדרים יש חלל פתוח, דינמי ומשתנה. את קומת הקרקע ניתן עדיין לראות כ"מסורתית" - מטבח ושלושה חדרי שינה המסודרים סביב גרם מדרגות מרכזי. אזור המגורים שבקומה השנייה, שנקרא בתוכניות "עליית גג" כדי שלא לעבור על חוקי הבנייה, הוא חלל פתוח גדול, שהאזור היחיד בו המוקף קיר הוא חדר האמבטיה והשירותים. אף כי ריטפלד התכוון להשאיר את הקומה העליונה במצבה המפולש, התעקשה שרדר שתהיה גם אפשרות לחלק אותה. למטרה זו הוקמה מערכת של לוחות נעים ומסתובבים. כאשר כל המחיצות סגורות מתקבלת קומה ובה שלושה חדרי שינה, חדר רחצה וסלון. בין מצב זה לבין המצב הפתוח לחלוטין ישנם צירופי מחיצות שונים רבים מאוד, שלכל אחד מהם חוויית חלל שונה.
חזית המבנה היא קולאז' של מישורים דו־ממדיים וקווים חד־ממדיים המנותקים בכוונה זה מזה ונראים כגולשים זה על פני זה - המטרה היא למנוע תחושה של מסה תלת־ממדית במבנה, ולהגדיר גם את חללי הפנים בעזרת המישורים והקווים בלבד. לכל רכיב כזה, בהתאם למאפייני "דה סטייל", צורה, צבע ומיקום מדויק משלו. כתוצאה מכך התאפשרה יצירתן של כמה מרפסות. הצבעים נבחרו במטרה לחזק את תחושת הפלסטיות של החזיתות - משטחים בלבן ואפור, משקופים ומסגרות בשחור ואלמנטים קוויים שונים בצבעי יסוד.
על אף איכותו האדריכלית של הבית הוא זכה לביקורות נוקבות על יחסו של המבנה עם סביבתו; הבית נבנה במרכז שכונה צנועה עם בתים בסגנון מסורתי ואחיד וחלקו האחורי של צמוד בקיר משותף לאחד מבתים אלו . צורתו של הבית משתלבת באופן חסר הרמוניה ואף צורם, על פי מבקרים רבים, עם השכונה.
טרוס שרדר חיה בבית עד יום מותה ב-1985. הבית עבר שיקום ושימור בידי האדריכל ברטוס מולדר, וכיום משמש כמוזיאון. משנת 2000 אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
ראו גם

כיסא אדום וכחול
מראה הבית
בית המשפט העליון של ניו זילנד

| --- | --- |

בנין בית המשפט העליון
 מאפיינים
 מדינה:  ניו זילנד 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1 ביולי 2004 – הווה (20 שנה)
 שופטים
 נשיא:  הלן וינקלמן
 מספר שופטים:  5
 גאוגרפיה
 קואורדינטות:  41°16′48″S 174°46′37″E﻿ / ﻿41.28004389°S 174.77684855°E﻿ / -41.28004389; 174.77684855
 אתר רשמי
 he
 
בית המשפט העליון של ניו זילנד (אנגלית: Supreme Court of New Zealand) הוא הסמכות השיפוטית העליונה במדינת ניו זילנד. בית המשפט פועל במתכונתו הנוכחית משנת 2004, לאחר שהוועדה המשפטית המייעצת למלכה חדלה מלשמש כסמכות הערעור העליונה במדינה.
בית המשפט העליון של ניו זילנד פועל במתכונתו הנוכחית מכוח חוק שהעביר הפרלמנט הניו זילנדי בשנת 2003. הוא קיים את דיוניו הראשונים ב-1 ביולי 2004. בית המשפט העליון נקרא בשם זה עוד מ-1980, במטרה להפכו לסמכות עליונה בעתיד.
הליך המינוי

בבית המשפט מכהנים חמשה שופטים. הכהונה אינה קצובה בזמן, אך היא מסתיימת בגיל 70.
השופטים ממונים על ידי שר המשפטים, שנוהג להיוועץ באופן בלתי מחייב בנשיאת בית המשפט העליון ובפרקליטת המדינה. את נשיא בית המשפט העליון בוחר ראש הממשלה.
משכן בית המשפט

בניין בית המשפט ממוקם בוולינגטון, בירת ניו זילנד. לכס השיפוט מונו בשנת 2004 ותיקי השופטים של בית הדין לערעורים שפעל באותה עת, ובראשם כיהנה הנשיאה שאן אליאס.
מאז 14 במרץ 2019 מכהנת כנשיאת בית המשפט העליון הלן וינקלמן.
הערות שוליים

↑  שי-ניצן כהן, שמעון נטף ואביעד בקשי, בחירת שופטים לבתי משפט חוקתיים - מחקר השוואתי, פורום קהלת, נובמבר 2019. עמ' 22
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 0446 438X  LCCN: no2006044876  VIAF: 128209313   WorldCat (עם VIAF): 128209313 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית המשפט העליון של פקיסטן

| --- | --- |

בניין בית המשפט העליון של פקיסטן באסלאמאבאד
 מאפיינים
 מדינה:  פקיסטן 
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  2 במרץ 1956 – הווה (68 שנים) 
 רשות קודמת:  בית המשפט הפדרלי של פקיסטן
 שופטים
 מספר שופטים:  17
 גאוגרפיה
 כתובת:  אסלאמאבאד
 אתר רשמי
 
בית המשפט העליון של פקיסטן (באורדו: عدالت عظمیٰ پاکستان) הוא בית המשפט העליון בהיררכיה השיפוטית של הרפובליקה האסלאמית של פקיסטן.
סמכויות בית המשפט נקבעו בחלק השביעי של חוקת פקיסטן. בית המשפט משמש כערכאת ערעור לכלל בתי המשפט בפקיסטן.
בהרכבו כיום, בית המשפט העליון מורכב מנשיא, שישה עשר שופטים ושני שופטים אד-הוק אשר מאושרים למינויהם על ידי הנשיא על פי מועמדותם מתוך בחירת ראש ממשלת פקיסטן על סמך כישוריהם. גיל הפרישה של השופטים הוא 65, וניתן להדיחם בעקבות התנהגות בלתי הולמת על ידי בקשת נשיא פקיסטן מהמועצה המשפטית העליונה,.
היסטוריה

בשנת 1861, הראג' הבריטי חוקק חוק המסדיר את בתי המשפט הגבוהים ההודיים, כשהוא יוצר בתי המשפט הגבוהים במחוזות תת היבשת ההודית תוך ביטול בתי המשפט העליונים שישבו קודם לכן, ביניהם בית המשפט בלאהור.
בחוק ממשלת הודו שנחקק ב-1935, נקבעה הקמת בית המשפט הפדרלי של הודו, שישמש כערכאת ערעור על פסקי בתי המשפט הגבוהים .
לאחר עצמאות פקיסטן בעקבות חלוקת הודו ב-1947, גם בית המשפט הפדרלי חולק בין הודו לפקיסטן כאשר השופט סר הרילאל קניה הפך לנשיא בית המשפט העליון של הודו והשופט סר עבדול ראשיד הפך לנשיא בית המשפט הפדרלי של פקיסטן, שהוכרז על הקמתו ב-1949.
בית המשפט העליון של פקיסטן הוקם עם אשרורה של חוקת פקיסטן הראשונה ב-23 במרץ 1956, כשהוא מחליף את בית המשפט הפדרלי.
בחוקה מ-1956 נקבע כי מקום מושבו של בית המשפט יהיה בקראצ'י, אך עם השנים עבר בית המשפט העליון ללאהור. בחוקה מ-1973 נקבע כי בית המשפט ישב באסלאמאבאד, אך עקב מניעות מיממון הדבר לא אירע. ב-1974 עבר בית המשפט לרוואלפינדי. ב-1990 החלה בניית משכן לבית המשפט באסלאמאבאד, שנחנך בדצמבר 1993.
שופטי בית המשפט

חוקת פקיסטן אינה קובעת מספר מדויק לשופטי בית המשפט העליון.
בשנת 1947, בית המשפט העליון כלל שבעה שופטים , במשך כמה שנים, עבודתו של בית המשפט גדלה והתיקים החלו להצטבר, מה שהוביל את בית המשפט העליון לבקש מהפרלמנט להגדיל את מספר השופטים. ב-1997 נחקק חוק שהעמיד את מספרם של שופטי בית המשפט על 17.
מינוי השופטים בבית המשפט העליון נעשה על ידי ראש ממשלת פקיסטן, ובאישור נשיא פקיסטן.
בחוקה נקבע כי על שופטי בית המשפט העליון יהיו שופטים שכיהנו לפחות חמש שנים כשופטים באחד מחמשת בתי המשפט הגבוהים של פקיסטן, או עורך דין המוסמך להופיע בפני בית משפט גבוה במשך לפחות חמש עשרה שנים.
ההמלצות העיקריות והמשפיעות לשופטים להעלאת שופטים בבית המשפט העליון כשופטים מגיעות מהוועדה השיפוטית שבראשה עומד נשיא בית המשפט העליון של פקיסטן שמכין את סיכום ההסמכה לפני שהמינוי שנשלח להנהלה.
בבית המשפט קיים נוהל של מינוי זמני (אד הוק) בבית המשפט העליון כאשר מניין השופטים חסר, או אם יש צורך להגדיל את מספר השופטים בבית המשפט העליון. המינוי מגיע ישירות מהוועדה השיפוטית בראשות נשיא בית המשפט העליון ונשיא פקיסטן מאשר את המינויים.
גיל הפרישה של שופטי בית המשפט העליון הוא 65.
נשיא בית המשפט העליון הוא גם חבר במועצה המשפטית העליונה של פקיסטן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "Chapter 2: "The Supreme Court of Pakistan." of Part VII: "The Judicature"". pakistani.org. ארכיון מ-22 באוקטובר 2017. נבדק ב-11 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  N.R. Madhava Menon, ed. (2002). "Punjab, 2002". Criminal justice India series (1 ed.). Ahmedabad: Allied Publishers in collaboration with National University of Juridical Sciences. p. 234. ISBN 9788177644906.
1 2  Grote, Rainer; Rider, Tilmann (2012). "III: The Supreme Court of Pakistan" (googlebooks). Constitutionalism in Islamic Countries: Between Upheaval and Continuity (באנגלית) (1 ed.). Oxford, uk: Oxford University Press. p. 720. ISBN 9780199910168. נבדק ב-7 בפברואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  History, בית המשפט העליון של פקיסטן, ‏2019-02-28 (באנגלית)
↑  Pakistan Horizon (באנגלית). Pakistan Institute of International Affairs. 1947. נבדק ב-7 בפברואר 2017. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "History of Supreme Court of Pakistan". supremecourt.gov.pk. Supreme Court of Pakistan Press. ארכיון מ-1 בפברואר 2017. נבדק ב-7 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Usto, Shahab (4 ביוני 2016). "Appointment of judges". Dawn. Pakistan: Dawn Newspapers, Usto. ארכיון מ-11 בפברואר 2017. נבדק ב-8 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Raza, Syed Irfan (6 באוגוסט 2015). "President approves appointment of Justice Khawaja as CJP". Dawn. Pakistan. ארכיון מ-11 בפברואר 2017. נבדק ב-8 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Article 175(A)(1)–175(A)(17) (אורכב 16.08.2017 בארכיון Wayback Machine) in Chapter 1: The Courts in Part VII: The Judicature of Constitution of Pakistan
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266384805171  GND: 14195-1  ISNI: 0000 0001 0674 0075  LCCN: n50062692  VIAF: 155286007   WorldCat (עם VIAF): 155286007 
בית המשפט העליון של פקיסטן בלילה
בית רייך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית פרטי
 על שם:  שמעון רייך
 כתובת:  הרצל 12, נהריה, ישראל
 מיקום:  נהריה
 מדינה:  ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1936–1937 (כשנה)
 תאריך פתיחה רשמי:  1937 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 קואורדינטות:  33°00′53″N 35°05′46″E﻿ / ﻿33.014753643964°N 35.096179470149°E﻿ / 33.014753643964; 35.096179470149
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית רייך(למפת הגליל המערבי רגילה) בית רייך(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית רייך(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית רייך
 
בית רייך הוא ביתו של שמעון רייך, אחד ממייסדי העיר נהריה. לבית רייך הייתה היסטוריה עשירה שבמהלכה שימש דיירים רבים וביניהם אנשים רמי מעלה וכן מעפילים בלתי חוקיים. בין הדיירים רבי המעלה ששהו בבית היו חיים ויצמן, נחום סוקולוב, ארתור ווקופ וכן מספר נציבי עליון בריטים. הבית בנוי בסגנון בינלאומי מאופק.
היסטוריה

בניית בית רייך החלה בשנת 1936 והסתיימה בשנת 1937. בפברואר 1938 התרחש בנהריה שיטפון כבד שגרם נזק רב: בתיהם ושדותיהם של תושבים רבים הוצפו וזעמם הופנה כלפי שמעון רייך, כיוון שהיה מנהל האחזקה הטכנית של "חברת נהריה" ולכן נחשב לאחראי לכשלים השונים בעיר וביניהם השיטפון. אחד התושבים הזועמים כתב על קיר ביתו של רייך, שהיה אז הבית הגדול ביותר במושבה, את הביטוי "Reich macht arm", שפירושו בגרמנית "עשיר הופך לעני". עד שנת 1939 הושלמה מלאכת הבנייה של עמדת תצפית עם זרקורים על גג הבית.
הבית שימש באופן זמני את הקצין הסקוטי אורד צ'ארלס וינגייט בשנים 1937–1939. במהלך שהותו בבית רייך יזם את הקמתן של פלגות הלילה המיוחדות. על פי עדותו של עזרא רייך, בנו של שמעון רייך, הבית שימש פעמים רבות מקום מסתור בעבור מעפילים בלתי חוקיים. באחת הפעמים, כך הוא מספר, הגיע לביתם סיסי רבינוביץ', מפקד הפלי"ם: ”באחד הלילות מישהו דפק על דלת הבית. העומד בפתח, רטוב מכף רגל ועד ראש, היה סיסי רבינוביץ', מפקד הפלי"ם, שביקש סיוע באכסון קבוצת מעפילים, עד שידאגו למסמכים עבורם, כדי שיוכלו לנוע ללא הפרעה בארץ.” בין הדיירים רבי המעלה ששהו בבית היו גם חיים ויצמן, נחום סוקולוב וארתור ווקופ. כמו כן, בזמן מלחמת העולם השנייה שהה בבית רייך סר אלן גורדון קנינגהם, קצין בריטי אשר זכה לניצחונות על האיטלקים במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, והיה הנציב העליון האחרון בארץ ישראל.
לאחר המלחמה הפך בית רייך למועדון לילה בשם "ארמון". במועדון הופיע פרדי דורה לראשונה בנהריה. לאחר מכן, הוסב בית רייך לתחנת משטרה עד שעיריית נהרייה החליטה להקים בו ספרייה ציבורית בהנהלתו של אפרים יואל, אשר פעלה במקום עד שנת 2005.
לקריאה נוספת

שאול מ. שאשא (עורך), לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר (עמ' 45), ביחד, 2012
בלבואה (מטבע)

| --- | --- |

 משתמשים:  פנמה פנמה
 ISO 4217:  PAB
 יחידות משנה
 1/100:  סנטיסמו
 מטבעות ושטרות
 שטרות בשימוש:  אין
 מטבעות בשימוש:  1 ו-5 סנטיסמו 1/10, 1/4, 1/2, ו-1 בלבואה
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  הבנק הלאומי של פנמה 
 → פסו קולומביאני 
 
בלבואה הוא שמו של המטבע הרשמי של פנמה. שמו ניתן לו לכבוד וסקו נונייס דה בלבואה, מגלה הארצות (קונקיסטאדור) הספרדי. לפי תקן ISO 4217 סימנו הוא PAB.
הבלבואה מוצמד לדולר האמריקאי בשער חליפין של 1:1 מאז 1903, וניתן להמרה ביחס זה בכל עת בפנמה. הבלבואה מתחלק ל-100 סנטיסמוס. למטבעות 1, 5, 10, 25 ו-50 סנטיסמו יש אותם משקל, ממדים והרכב מתכות כשל מקביליהם בארצות הברית: הפני, הניקל, הדיים, הקוורטר וחצי הדולר, בהתאמה.
לקריאה נוספת

Krause, Chester L.; Clifford Mishler (1991). Standard Catalog of World Coins: 1801–1991 (18th ed.). Krause Publications. ISBN 0873411501.
Pick, Albert (1994). Standard Catalog of World Paper Money: General Issues. Colin R. Bruce II and Neil Shafer (editors) (7th ed.). Krause Publications. ISBN 0-87341-207-9.
בית רוסיה (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  ספר של ג'ון לה קארה
 בימוי:  פרד שפיסי
 הופק בידי:  פול מסלנסקי
 תסריט:  טום סטופארד
 עריכה:  פיטר הונס
 שחקנים ראשיים:  שון קונרי מישל פייפר ג'יימס פוקס רוי שיידר קלאוס מריה ברנדאואר
 מוזיקה:  ג'רי גולדסמית'
 צילום:  איאן בייקר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בדצמבר 1990
 משך הקרנה:  122 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט ריגול, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט מתח פוליטי 
 תקציב:  21,800,000‏$
 הכנסות:  23,000,000 ‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   russiahouse
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בית רוסיה (באנגלית: The Russia House) הוא סרט ריגול רומנטי אמריקאי משנת 1990, בבימויו של פרד שפיסי, עם שון קונרי ומישל פייפר בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב בידי טום סטופארד, והוא מבוסס על רומן בשם זה מאת ג'ון לה קארה (1989).
הסרט צולם במוסקבה, לנינגרד, ליסבון, ונקובר ולונדון.
מישל פייפר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה.
מרק שפיסי היה מועמד לפרס דוב הזהב.
תקציר העלילה

קטיה אורלובה (מישל פייפר) נכנסת ליריד ספרים בשגרירות בריטניה במוסקבה מוצאת את הסוכן ניקי (ניקולס וודסון) ותחת עינם הפקוחה של סוכני הק.ג.ב., מבקשת ממנו להעביר כתבי יד ומכתב למוציא לאור בשם בארלי סקוט בבריטניה.
ניקי מעביר את החומר ל-M16, והסוכן הבכיר, נד (ג'יימס פוקס) מתרשם שהמדובר בדו"ח החתום על ידי "דנטה" על התפתחות מדע הגרעין בברית המועצות. מורה לאתר את בארלי (שון קונרי). הם מאתרים אותו בבית הקיץ שלו בליסבון והוא נקרא לחקירה.
בארלי טוען שאינו מכיר את קטיה, אבל בעבר נפגש עם צעירים סוביטיים בפרדלקינו, ואחד מהם בשם "דנטה" אמר שיש לעשות משהו נגד מרוץ החימוש הגרעיני. החוקרים מגלים ש"דנטה" הוא למעשה מדען סובייטי ידוע בשם יקוב סאבאלייב (קלאוס מריה ברנדאואר). הם רוצים להבטיח את אמיתות הדו"ח ומבקשים מבארלי לחזור למוסקבה כמרגל ולפגוש את אורלובה ואת סאבאלייב. הם מודיעים זאת גם ל-CIA שמקים לשם זה צוות בראשות ראסל (רוי שיידר).
בארלי חוזר למוסקבה, נפגש עם קטיה ומיד מתאהב בה. קטיה היא גרושה שגרה בדירה קטנה עם אביה ושני ילדיה. היא מסדרת לו פגישה בלנינגרד עם סאבאלייב, והוא מוסר לו חומר נוסף. הם כל הזמן במעקב של הסובייטים, הבריטים והאמריקאים.
האמריקאים עורכים לבארלי מבחן בפוליגרף והוא יוצא דובר אמת. הם מציידים אותו במסמך של "רשימת קניות" שעליו לשאול את סאבאלייב.
בארלי חוזר למוסקבה ובינתיים סאבאלייב מאושפז בגלל "מחלה", ומת בבית חולים. בארלי יודע שקטיה כעת בסכנה גדולה. הוא נפגש עם הסובייטים על דעתו ומציע להעביר להם את "רשימת הקניות" תמורת שחרור קטיה ומשפחתה. להפתעתו הם מסכימים.
בסוף מגיעים קטיה ומשפחתה לליסבון ובארלי מקבל אותם בשמחה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| שון קונרי | "בארלי" סקוט | מוציא לאור |
| מישל פייפר | קטיה אורלובה | ספרנית |
| ג'יימס פוקס | נד | סוכן M16 |
| רוי שיידר | ראסל | סוכן CIA |
| קלאוס מריה ברנדאואר | "דנטה", סבאלייב | מדען סובייטי |
| ניקולס וודסון | ניקי לנדאו | סוכן ספרים בריטי |
בלדר (קומיקס)

| --- | --- |

בלדר, איור מאת אוליביה קויפה.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Journey into Mystery #85 (אוקטובר 1962)
 יוצרים:  סטן לי ג'ק קירבי
 מידע
 שם אמיתי:  בלדר בן אודין
 כינויים:  בלדר האמיץ, בלדר הנאמן, בלדור, האחד המוזהב, מגן כל החיים, בארי לנדרס.
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  כוח על-אנושי, סיבולת גבוהה, אריכות ימים כמעט אלמותית, הפקת אור.
 חבר לשעבר בקבוצה:  אלי אסגרד מועצת האלים
 דמויות קשורות
 משפחה:  אודין (אב) פריגה (אם) תור, טיר, וידאר, בראגי (אחים) לוקי בן לאופי (אח חורג) אלדריף ולאוסה (אחיות)
 אויבים:  Karnilla 
 
בלדר (באנגלית: Balder) הוא דמות משנה בדיונית של גיבור-על המופיעה בחוברות הקומיקס תור ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Journey into Mystery #85 מאוקטובר 1962, פרי עטו של הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי. דמותו מבוססת על האל בלדר מהמיתולוגיה הנורדית.
בלדר הוא אל אסגרדי, אחיו החורג של תור ובנו של אודין, שליט אסגרד. כמו מקבילו במיתולוגיה הנורדית, בלדר הוא זרז שיחל בסופו של דבר את הראגנארוק על אסגרד. עקב נבואה זו, אביו אודין מורה לפריגה אשתו להפוך את בלדר לבלתי פגיע לכל נזק שייגרם לו. אולם, לפני שהיא החלה בכישופיה, בלדר הואשם בבגידה לאחר שנטש את שדה הקרב נגד ענקי הכפור כדי להחזיר גוזל ציפורים שנפל מהקן. אודין לא ראה חן בהפגנת חיבה שכזו, והורה לבניו טיר והוניר לירות בו מטח חצים ולהטיל בו כידונים. או אז, נשר הופיע לפתח ועצר את המטח המתקרב לעברו. אודין, בראותו שבלדר אפילו לא עפעף לנוכח מטר החצים, היה מרוצה מתעוזתו של בנו והסכים להעניק לו חסינות. עד מהרה הוא הפך ללוחם וחבר למסעותיהם של הלוחמים שלושה.
אולם, למרות חוסנו האדיר מפני נזק, בלדר פגיע בפני צמח הדבקון. לוקי, אל הכזבים ואחיו החורג של תור, ניצל חולשה זאת וניסה להתל באחרים כדי שיפגעו בו.
הערות שוליים

↑  Journey into Mystery #106, July 1964
↑  Thor #274-275, August-September 1978
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הקברות היהודי ברודוס

| --- | --- |

שער הכניסה לבית הקברות
 פרטי בית הקברות
 פעיל
 דת:  יהדות
 תאריך הקמה:  שנות ה-30 של המאה ה-20
 מיקום:  רודוס, יוון
 קואורדינטות:  36°25′40″N 28°13′47″E﻿ / ﻿36.427663°N 28.22959°E﻿ / 36.427663; 28.22959
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןבית הקברות היהודי ברודוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןבית הקברות היהודי ברודוס
 
בית הקברות היהודי ברודוס הוא בית הקברות, המשמש את יהודי רודוס באי רודוס. בית הקברות נמצא כ-1.5 ק"מ מדרום לרובע היהודי לה ג'ודריה.
בתחילה שכן מדרום לרובע היהודי לה ג'ודריה, אך בשנות ה-30 של המאה ה-20 הכריחו האיטלקים את היהודים להוציא את הקברים על מנת לבנות פארק מדרום לעיר העתיקה.
בכניסה לבית הקברות מצד שמאל נמצאת בחלקה גבוהה, חלקת הרבנים בה קבורים רבני קהילת רודוס בהם חכם עזרא מלכי, הרב רחמים חיים יהודה ישראל והרב ראובן אליהו ישראל. ליד החלקה ישנן מצבות עתיקות שנמצאו לאחר העברת בית הקברות היהודי העתיק ברודוס.
מימין לכניסה יש מוזיאון קטן על העברת הקברים.
בבית הקברות יש אנדרטה לזכר יהודי רודוס שנרצחו בשואה. ישנה אנדרטה נוספת לזכר נעדרי ספינת המעפילים פנצ'ו.
גלריה

הכניסה לבית הקברות
חלקת הרבנים
מצבה לעצמות שהובאו מבית הקברות העתיק
אנדרטה לזכר ההרוגים מההפצצה הגרמנית ב-1944
מצבה לזכר מעפילי אוניית פנצ'ו בבית הקברות
אנדרטה לזכר יהודי רודוס שנרצחו בשואה
מצבות שהועברו מבית הקברות העתיק
מבט פנורמי על בית הקברות
בלקיסה צ'איבו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1995 (בת 29 בערך) ניז'ר 
 מדינה:  ניז'ר 
 
בלקיסה צ'איבו (באנגלית: Balkissa Chaibou; נולדה ב-1995) היא פעילת זכויות נשים ניז'רית. היא החלה את הפעילות האקטיביסטית שלה בעקבות הניסיון של משפחתה לכפות עליה נישואים לבן דודה מניגריה בגיל 12. מאז, החלה צ'איבו במסע ארוך שמטרתו למנוע את הנשואים ואשר במהלכו תבעה את אביה ודודה. בסופו של דבר, הנישואים לא יצאו לפועל וצ'איבו הפכה לסמל פמיניסטי בניז'ר, מדינה שעל-פי הסטטיסטיקה של יוניסף היא בעלת השיעור הגבוה ביותר של נישואי ילדים בעולם - 36% מהבנות מתחתנות לפני גיל 15 ו-75% לפני גיל 18
ביוגרפיה

צ'איבו, ילידת קהילת טוארג, התבשרה בגיל שתים עשרה כי תיאלץ להתחתן עם בן דודה לאחר שימלאו לה שש עשרה שנים, תוך ויתור על רכישת השכלה בבית הספר. צ'איבו שאפה להיות רופאה ולהימנע מגורל זה. היא הצטיינה בלימודי התיכון כדי שהישגיה שיאפשרו לה להתקבל לבית ספר לרפואה. אמה תמכה בה אך כוח השפעתה היה מוגבל. אביה ציית תחילה למסורת בניז'ר על פיה האח הבכור קובע את גורל אחייניו ואת נישואיהם. כיוון שדודה של צ'איבו היה אחיו הבכור לא התנגד תחילה להחלטתו. צ'איבו הסכימה להתחתן בתנאי שתוכל לראות את בעלה רק בחופשות עד שתסיים את הקולג' אך אביה לא הסכים לך. בגיל שש עשרה, יום לפני האירוסין ותחת איומי מוות, היא נמלטה כדי להימנע מהסדר הנישואים עם בן דודה. היא הצליחה להסתתר במרכז לנשים, שם קיבלה סיוע משפטי ותיקה הועבר לבית משפט בניגריה, שם הואשמו אביה ודודה. התיק נסגר ב-2015 בעקבות טענת דודה כי מדובר אי הבנה, אך לאחר מכן איים הדוד להרגה. למרות האיום חזרה צ'איבו בלימודיה והמשיכה ללימודי רפואה. בשלב זה קיבלה תמיכה מהוריה בנוגע לבחירתה והדוד חזר בו מהחלטתו.
בנוסף ללימודי הרפואה צ'איבו מרצה, משוחחת עם ראשי שבטים, מארגנת קמפיינים נגד נישואי ילדים ולמען זכויות נשים במדינתה ואף נאמה על הנושא בפסגת האו"ם. המקרה שלה זכה לפרסום רב ומשך את תשומת ליבם של כלי תקשורת כמו BBC שהפיק סרט תיעודי על חייה, וכלי תקשורת בניז'ר. סיפורה הופיע בספר " סיפורים לפני השינה לילדות מורדות ", בכרך הראשון שלו, והודגש על ידי ארגונים פמיניסטיים רבים ועל ידי האו"ם.
הערות שוליים

↑  "The girl who said 'no' to marriage". BBC News (באנגלית בריטית). 2016-02-19. נבדק ב-2024-05-07.
↑  "Níger: erradicar el matrimonio infantil". Unicef. נבדק ב-2 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "La joven que le dijo no a un casamiento forzado en el país con la mayor tasa de matrimonios infantiles del mundo". BBC. 26 בפברואר 2016. נבדק ב-2 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Balkissa spoke out against the arranged marriage - Transparency International, נבדק ב-2024-05-07
↑  Standing Up for Themselves, Nigerien Girls Refuse Child Marriage, Voice of America, ‏2019-07-10 (באנגלית)
↑  "La femme de la semaine : Balkissa Chaibou, la Nigérienne qui a dit "non" au mariage forcé" (בצרפתית). Aufeminin. נבדק ב-2 באפריל 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Balkissa Chaibou: aspirante a médico". Mujeres bacanas.
↑  "The girl who said 'no' to marriage". UNFPA. נבדק ב-2 באפריל 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בלקיסה צ'איבו".
בנימין ברלאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1927
 פטירה:  10 בדצמבר 2021 (בגיל 94 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:  ניצב
 
בנימין ברלאי (1927 - 10 בדצמבר 2021) היה ניצב במשטרת ישראל.
ברלאי עלה לישראל זמן קצר לאחר קום המדינה והצטרף לשורות המשטרה. עד 1961 היה מפקד יחידת סיור בנפה הדרומית של מחוז תל אביב. לאחר מכן התמנה לשמש דובר המחוז ובשנת 1962 החל לעמוד בראש לשכת הסיור בנפה הצפונית של המחוז. מאוחר יותר עמד בראש מפלג הנוער במחוז תל אביב ובהיותו בתפקיד זה הועלה בשנת 1967 לדרגת רב פקד. מאוחר יותר היה סגן מפקד מרחב יפו. ב-1970 מונה לסגן ראש ענף תנועה במחוז תל אביב וב-1972 מונה למפקד הענף.
בתפקידיו הבכירים האחרונים בשורות המשטרה היה מפקד מרחב ירקון, סגן מפקד מחוז תל אביב, ראש אגף אפסנאות (1980–1981) וראש אגף משאבי אנוש בשנים 1985-1981.
נפטר ב-10 בדצמבר 2021.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארטור גלברון

| --- | --- |

ארטור גלברון (1964~)
 לידה:  11 ביולי 1913 ורשה, פולין
 פטירה:  23 בדצמבר 1985 (בגיל 72) תל אביב-יפו, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 כלי נגינה:  כינור
 
ארטור גֶלְבְּרוּן (11 ביולי 1913, ורשה - 23 בדצמבר 1985, תל אביב) היה כנר, מנצח ומלחין ישראלי.
חייו > לימודים וקריירה באירופה

גלברון נולד בוורשה, שם למד נגינה בכינור וניצוח בקונסרבטוריון. הוא ניגן בתזמורת הפילהרמונית של ורשה ואף הופיע כסולן עם תזמורת זו ועם תזמורת הרדיו של ורשה. מ-1937 עד 1939 למד ניצוח באקדמיה למוזיקה סנטה צ'צ'יליה ברומא, אצל ברנרדינו מולינרי ובאקדמיה למוזיקה בסיינה אצל אלפרדו קאזלה. בקיץ 1939 נסע לשווייץ לקורס ניצוח של הרמן שרכן ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה נכלא במחנה עבודה, ממנו שוחרר בשנת 1940. בשנים 1941–1942 ניגן בתזמורת הקאמרית של לוזאן ובין 1944 ל-1948 ניגן ככנר ברדיו ציריך וכוויולן בתזמורת אמני הצליל.
חייו > קריירת ניצוח

ארטור גלברון עלה לישראל בשנת 1949 ומאז הקדיש את זמנו להלחנה ולניצוח. הוא כיהן כמנצח אורח קבוע בתזמורת קול ישראל בשנים 1949 עד 1953 וכמנצח ראשי של תזמורת הגדנ"ע (1950-56) ושל תזמורת הקיבוצים (1950-55). בשנת 1955 ניצח על בכורת הסימפוניה הראשונה של יוסף טל בבריסל, לפני המלכה אליזבט. בהמשך התמנה לפרופסור להלחנה ולניצוח באקדמיה למוזיקה בתל אביב.