ג'ודית פלאסקו
תאולוגיה יהודית פמיניסטית

תאולוגיה-יהדות-ופמיניזם עמדו במרכז פעילותה של פלאסקו בשני צירים מקבילים: המחקר התאולוגי האקדמי והפעילות הפמיניסטית הציבורית-קהילתית. פלאסקו רואה קשר ישיר בין הביוגרפיה שלה וההתנסויות והחוויות הפרסונליות שלה ובין התפתחותה כחוקרת וכפמיניסטית. את ייעודה כתאולוגית היא רואה כדרך לחבר בין שני המרכיבים החשובים של זהותה: הזהות הפמיניסטית והזהות היהודית.
ג'ודית פלאסקו פרצה לתודעה הפמיניסטית היהודית במאמר "The Coming of Lilith - Toward a Feminist Teology" שפורסם ב-1972. פלאסקו העלתה בו את זכותן וחובתן של נשים לקרוא ולפרש את המקורות היהודיים מנקודת מבט נשית-פמיניסטית, באמצעות מדרש חדש שיצרה המציג את סיפור גן העדן בספר בראשית מנקודת מבט נשית. בעוד שהמדרשים הרבניים, שנוצרו על ידי גברים, תיארו את לילית, אשתו הראשונה של אדם, כמורדת שהופכת לדמות דמונית ומסוכנת, פלאסקו מתארת אותה כאשה עצמאית וחזקה הדורשת שיויון עם אדם, ואף הופכת לבת בריתה של חוה, האשה השנייה. זה היה מאמר מכונן בהתפתחות התנועה הפמיניסטית היהודית בארצות הברית והיה השראה לשמו של כתב העת "לילית", המבטא עמדות של פמיניסטיות יהודיות
מעורבותה של פלאסקו בפעילות הפמיניסטית הביאה אותה למסקנה שיהדות פמיניסטית לא תיכון רק באמצעות קריאה חדשה של הטקסטים היהודיים ותיקונים בהלכה. ב־1983 היא פרסמה מאמר בשם "השאלה הנכונה היא תאולוגית". את התשובה לאתגר שהציגה במאמר זה פרשה בספרה "לעמוד שוב בסיני"(1990) שנחשב כניסיון החשוב ביותר שנעשה עד עתה לדון בחיבור שבין יהדות ופמיניזם מתוך גישה תאולוגית מקיפה. החיבור מחייב לדעתה מהפכה הדומה לזו שהייתה לאחר חורבן בית שני, כשהיהדות הרבנית החליפה את היהדות המקראית.
היהדות, לדבריה, היא במהותה דת פטריאכלית שנוצרה ונוסחה על ידי גברים. היהודים שהיא פונה אליהם הם הגברים. כלומר, יהודי הוא גבר. מצוות עשה המוטלות על היהודי מכוונות רק לגבר. הסיפור של היהודים הוא סיפור של גברים. הנשים מופיעות בו כנספחות. האשה היהודיה היא האחר, כפי שהוגדרה על ידי סימון דה בובואר. חוקי ההלכה והדרכים לקיים אורח חיים יהודי ולבטא את האמונה באל, נוצרו על ידי גברים במהלך הדורות ודחקו את הנשים לשוליים. הם מפלים נשים ופוגעים בהן, ומותירים אותן בשולי החוויה הדתית הקהילתית.
המאבק הפמיניסטי לשיויון הביא אמנם לשינוי משמעותי במעמד הנשים בזרמים הלא-אורתודוקסיים, אך לדעתה לא נגע בשורשי הקיום השולי והנחות של הנשים ביהדות. רק רפורמה מקיפה בכל מרכיבי המסורת היהודית כך שתכיל את גם את הניסיון והחוויה הנשית תוכל להפוך אותה לדת המכילה באמת את כל היהודים.
פלאסקו טוענת שהמרכיבים הבסיסיים של הדת היהודית יצטרכו לעבור שינוי רדיקלי. במקום הדימויים הגבריים הפטריאכליים של האל שמאפיינים כח, שלטון ומלכות, הגישה הפמיניסטית מביאה תפיסה מכילה ופתוחה של האלוהות שיש בה מקום להיבטים שונים שלה. הנשים המועצמות ימצאו את מקומן בקהילה, שהיא עם ישראל, כשותפות ושוות בכל ודרך האחווה הנשית שבאמצעותה הן מוצאות ביטוי לחוויה הדתית שלהן. קריאה מחודשת במקורות ובהיסטוריה של העם תוציא את סיפור הנשים מההשתקה ומההדחקה שנגזרו עליו ותאפשר לנשים לראות את עצמן כשותפות שוות ערך בסיפור היהודי. ההלכה על מרכיביה המפלים והפוגעים בנשים תצטרך לעבור תיקון יסודי שבו ישתתפו גברים ונשים.
שינוי מעמד הנשים ביהדות קשור גם בצורך בשילוב מלא ושיויוני של להט"בים בקהילה היהודית. לדבריה ההלכה, כפי שגיבשה אותה היהדות הרבנית, הציגה את מיניות האשה כמסוכנת וכדי שלא תעודד את היצר הרע של הגברים הגבילה את נוכחות הנשים במרחב המקודש ובמרחב הציבורי בכלל. הבלעדיות של קשרים מיניים הטרוסקסואליים בחוקי הנישואין ביהדות קיבעו את מעמד האשה כמי שנתונה לבעלות ולפיקוח מיני של הגבר - האב והבעל. התיקון שהיא מציעה יהיה בחיוב ובקבלה של כל קשר בין אנשים בוגרים, המיוסד על הדדיות ושיויון מלא.
פלאסקו מודעת לכך שהעמדות שהיא מציגה מבטאות מגזר מאוד מסוים: היא פמיניסטית אמריקאית, ליברלית ואשכנזיה, וכדי שהמהפכה שהיא מתווה תוכל להתרחש היא חייבת לשתף ולהכיל מגוון רחב ככל האפשר של קהילות יהודיות.