stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספרות אפריקאית
ספרות שבעל פה

במשך אלפי שנים הספרות האפריקאית הסתמכה על תקשורת שבעל פה. יצירות בעל פה הנכללות בספרות האפריקאית היו נפוצות בכל העמים המאכלסים את אפריקה. יצירות אלו שייכות לז'אנרים שונים: אגדות, מיתוסים, שירים, חידות ועוד. לדרום אפריקה, גמביה, זימבבואה ובנין יש את המגוון הגדול ביותר של ז'אנרים, בעוד שליצירתם של הנובים, כמו גם של עמי ג'יבוטי ודרום סודן, יש את המקוריות הגדולה ביותר. הפצת הסיפורים שבעל פה בוצעה על ידי מספרי סיפורים וזמרים מקצועיים.
הז'אנר העתיק ביותר של ספרות בעל פה באפריקה הוא סיפור בעלי החיים. לעיתים קרובות מאוד בעבודות אלה מוצג גיבור ערמומי (טריקסטר), שבתפקידו יכולים לפעול ארנבת, צב, עכביש. מאפיין של סיפורי בעלי חיים אפריקאיים הוא שהם (בצורתם הקלאסית) אינם מכילים מוסר.
ספרות בעל פה (או אורטורה, המונח שטבע החוקר האוגנדי פיו זירימו), שקדקמה לספרות בכתב, עשויה להיות בפרוזה או בשירה. הפרוזה היא לרוב מיתולוגית או היסטורית ולעיתים קרובות כוללת סיפורים על דמות של תכסיסן (טריקסטר - אנ'). מספרי סיפורים באפריקה משתמשים לפעמים בטכניקות קריאה ותגובה כדי לספר את הסיפורים שלהם. השירה לרוב מתארת שיר סיפורי המבוסס על אנקדוטה קצרה אשר מבוצעת לעיתים קרובות באמצעות שירה אפית, שיר עבודה, שירה פולחנית, ושירת שבח על שליטים ומנהיגים בולטים אחרים. זמרי הלל, פייטנים המכונים לפעמים "גריוטים", מספרים את סיפוריהם באמצעות מוזיקה. כמו כן, מושרים, לעיתים קרובות, שירי אהבה, שירי עבודה, שירי ילדים, יחד עם מכתמים, פתגמים וחידות. מסורות בעל פה אלו קיימות בשפות רבות כולל פולה, סוואהילית, האוסה ווולופית.
ההקלטה של היצירות שבעל פה באפריקה החלה במהלך התקופה הקולוניאלית. האספנים הראשונים של אגדות מקומיות היו נוסעים ומיסיונרים של המאות ה-17–18. הודות לכך, נשמרו יצירות אמנות עממיות, שהפכו מבוקשות עם צמיחת התודעה הלאומית של אפריקה. כמה יצירות זכו לתחייה עקב התרגום בחזרה משפות אירופאיות לשפת העמים שמהם הן תועדו.
צורה מרכזית של ספרות אפריקאית בעל פה היא האפוסים השונים, הסיפורים הפיוטיים האפיים של סודן מתוארכים למאה ה-10.
באלג'יריה, השירה בעל פה הייתה חלק חשוב במסורות הברבריות כאשר רוב האוכלוסייה לא ידעה קרוא וכתוב. שירים אלה, שנקראו "יספרה", שימשו להיבטים של החיים הדתיים והחילוניים כאחד. השירים הדתיים כללו סיפורים נבואיים ושירי כבוד לקדושים. השירה החילונית יכולה להיות על חגיגות כמו לידות וחתונות, או יל מנת להלל לוחמים גיבורים. כדוגמה נוספת, במאלי ממשיכים לשדר ספרות בעל פה או סיפורי עם ברדיו בשפת האם בומה.
ספרות פרה-קולוניאלית

דוגמאות לספרות אפריקאית טרום-קולוניאלית הן רבות. באתיופיה קיימת ספרות משמעותית שנכתבה בגעז, המתוארכת למאה הרביעית לספירה. היצירה הידועה ביותר במסורת זו היא הכבר נגשת, או "ספר מלכים". צורה פופולרית אחת של סיפור עממי אפריקאי מסורתי הוא סיפור ה"טריקסטר" (תכסיסן - אנ'), שבו חיה קטנה משתמשת בשכלה כדי לשרוד מפגשים עם יצורים גדולים יותר. דוגמאות לתחבולות כאילו כוללות את אננסי, עכביש בפולקלור של אנשי האשנטי בגאנה, איג'פה, צב בפולקלור היורובי של ניגריה, וסונגורה, ארנבת שנמצאת בפולקלור המרכז ומזרח אפריקאי. יצירות אחרות בכתב יש בשפע, בעיקר בצפון אפריקה, באזורי הסאהל של מערב אפריקה ובחוף הסווהילי. מטימבוקטו בלבד, יש כ-300,000 או יותר כתבי יד חבויים בספריות ובאוספים פרטיים שונים, רובם כתובים בערבית אך חלקם בשפות האם (פולה וסונגהאי). רבים נכתבו באוניברסיטת טימבוקטו המפורסמת. החומר מכסה מגוון רחב של נושאים, כולל אסטרונומיה, שירה, משפט, היסטוריה, אמונה, פוליטיקה ופילוסופיה. ספרות סוואהילית, שואבת השראה מתורות אסלאמיות אך התפתחה בנסיבות ילידיות, אחת היצירות המפורסמות והמוקדמות ביותר בספרות הסוואהילית היא אוטנדי ווה טמבוקה "סיפורה של טמבוקה".
במגרב, צפון אפריקאים כמו אבן ח'לדון התפרסמו מאוד בספרות הערבית. צפון אפריקה בימי הביניים התגאתה באוניברסיטאות כמו אלה של פאס וקהיר, עם כמויות גדולות של יצירות ספרות שונות.
ספרות אפריקאית קולוניאלית

היצירות האפריקאיות המוכרות בעיקר במערב מתקופות הקולוניזציה וסחר העבדים הן בעיקר נרטיבים של עבדים, כמו "הסיפור המעניין על חייו של אולאודה אקווינו, או גוסטבוס ואסה, האפריקאי" (1789) של אולאודה אקוויאנו, עבד אפריקאי משוחרר שפעל לביטול העבדות.
ב-1891 פורסם הספר גואנה פאו: סיפורה של נסיכה אפריקאית (אנ'). הספר פורסם באנגלית על ידי ג'וזף וולטרס יליד ליבריה בן שבט הואי, והוא היצירה המוקדמת ביותר שפורסמה באנגלית על ידי אפריקאי ילידי.
עם תום מלחמת העולם השנייה החל תהליך הדרגתי נרחב של דה-קולוניזציה. רבים במערב החלו למאוס באימפריאליזם, ותנועות לאומיות רבות קמו ברחבי היבשת. בשתי מלחמות העולם לחמו מדינות אירופה ברחבי היבשת, בעיקר בחלקה הצפוני, ובעשורים שלאחר מכן, החלו להשתחרר רוב ארצות היבשת מהשלטון האירופאי ולקבל עצמאות.
בתקופה הקולוניאלית החלו אפריקנים שנחשפו לשפות מערביות לכתוב באותן לשונות. בשנת 1911 פרסם ג'וזף אפרים קייסלי הייפורד (הידוע גם בשם אקרה אגינם) מחוף הזהב (כיום גאנה) את מה שהוא כנראה הרומן האפריקאי הראשון שנכתב באנגלית, "Ethiopia Unbound: Studies in Race Emancipation". למרות שהיצירה נעה בין סיפורת להסברה פוליטית, פרסומה וביקורות חיוביות בעיתונות המערבית מסמנים מפנה בספרות האפריקאית.
בתקופה זו החלו לצוץ מחזות אפריקאים שנכתבו באנגלית. הרברט אייזק ארנסט דלומו מדרום אפריקה פרסם ב-1935 את המחזה האפריקאי הראשון בשפה האנגלית, The Girl Who Killed to Save: Nongqawuse the Liberator. בשנת 1962, נגוגי וה ת'יונגו מקניה כתב את הדרמה המזרח אפריקאית הראשונה, הנזיר השחור, סיפור אזהרה על " שבטיות " (אפליה בין שבטים אפריקאים).
בין הקטעים הראשונים של הספרות האפריקאית שזכו לשבחי ביקורת עולמיים משמעותיים היה הרומן הכל קורס, מאת צ'ינואה אצ'בה. הרומן פורסם ב-1958, בסוף העידן הקולוניאלי וניתח את השפעת הקולוניאליזם על החברה האפריקאית המסורתית.
ספרות אפריקאית בשלהי התקופה הקולוניאלית (בין סוף מלחמת העולם הראשונה לעצמאות) עסקה יותר ויותר בנושאים של חירות האדם, עצמאות ו (בקרב אפריקאים בטריטוריות פרנקופוניות) négritude - תנועה אנטי קולוניאלית. אחד ממנהיגי התנועה, המשורר ומי שיהיה אחר כך נשיא סנגל, ליאופולד סדאר סנגור, פרסם ב-1948 את האנתולוגיה הראשונה לשירה בשפה הצרפתית שנכתבה על ידי אפריקאים "אנתולוגיה של השירה השחורה והמלגזית החדשה בשפה הצרפתית", הכוללת הקדמה מאת הסופר האקזיסטנציאליסטי הצרפתי ז'אן פול סארטר.
סופרים אפריקאים רבים הושפעו מהפוליטיקה ומהמצב הפוסט קולוניאלי באפריקה. רבים, סבלו עמוקות וישירות מהאקלים באפריקה: הסופר כריסטופר אוקיבו נהרג בקרב על ביאפרה נגד התנועה הניגרית במלחמת האזרחים של שנות ה-60, הסופר מונגאן וולי סרוטה (אנ') נעצר על פי חוק הטרור מס' 83 של דרום אפריקה משנת 1967 בין 1969 ל-1970, ולאחר מכן שוחרר מבלי שעמד אי פעם למשפט; בלונדון ב-1970 התאבד בן ארצו הסופר ארתור נוריה (אנ'). הסופר ג'ק מפאניה (אנ') ממלאווי נכלא ללא אישום ולא משפט בגלל הערה סתמית בפאב באוניברסיטה, וב-1995, הסופר ופעיל זכויות האדם קן סארו-וויווה נתלה על ידי החונטה הניגרית.
ספרות אפריקאית פוסט-קולוניאלית

עם השחרור מהקולוניאליזם ועליית האוריינות, ובעקבות העובדה שרוב מדינות אפריקה זכו לעצמאותן בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, הספרות האפריקאית התרחבה בצורה דרמטית בכמותה ובהכרה לה זכתה, עם יצירות אפריקאיות רבות שהופיעו בתוכניות הלימודים האקדמיות המערביות וברשימות "המיטב" שנאספו מאז סוף המאה ה-20. סופרים אפריקאים בתקופה זו כתבו הן בשפות מערביות (בעיקר אנגלית, צרפתית ופורטוגזית) והן בשפות אפריקאיות מסורתיות כמו האוסה.
עלי מזרוי (אנ') ואחרים מזכירים שבעה קונפליקטים כנושאים מרכזיים בספרות: ההתנגשות בין העבר וההווה של אפריקה, בין מסורת למודרניות, בין ילידים לזרים, בין אינדיבידואליזם לקהילה, בין סוציאליזם לקפיטליזם, בין התפתחות להסתמכות עצמית ובין אפריקניות לבין אנושיות. נושאים נוספים בתקופה זו כוללים בעיות חברתיות כמו שחיתות, הפערים הכלכליים במדינות עצמאיות חדשות וזכויות ותפקידים של נשים. סופרות נשים מיוצגות היום הרבה יותר טוב בספרות אפריקאית מאשר לפני קבלת העצמאות.
ספרות אפריקאית פוסט-קולוניאלית > זוכי פרס נובל

בשנת 1986, וולה סויינקה מניגריה הפך לסופר האפריקני הראשון שזכה בפרס נובל לספרות בעידן הפוסט קולוניאלי. בעבר, אלבר קאמי יליד אלג'יריה זכה בפרס בשנת 1957. זוכי פרס נובל אפריקאים נוספים בספרות הם נגיב מחפוז (מצרים) ב-1988, נדין גורדימר (דרום אפריקה) ב-1991, ג'ון מקסוול קוטזי (דרום אפריקה) ב-2003, דוריס לסינג (בריטניה/זימבבואה) ב-2007, ועבדולראזק גורנה (טנזניה) בשנת 2021.
התפתחויות עכשוויות

החל מ-2010 ממשיכות לצוץ ביבשת אפריקה יוזמות לטובת קריאה וקידום ספרים: פרסים ספרותיים, ירידי ספרים, פסטיבלים וספרי ירידים אחרים. נראה שהכל נעשה כדי שבעשורים הבאים האפריקאים יבקרו בחנויות ספרים לעיתים קרובות יותר כדי להשיג ספרים שאינם ספרי לימוד. בנוסף, ניתן לציין כי קיים מחסור במבקרי ספרות ביבשת שיוכלו להמליץ על ספרים ולעסוק בספרות. Brittle Paper, פלטפורמה מקוונת שהוקמה על ידי איינהי אדורו, תוארה כ"כתב העת הספרותי המוביל באפריקה". כפי שמציינת בהאקטי שרינגארפור (אנ'), "הכוחות הדיגיטליים הדינמיים של יצירתיות אפריקאית לא רק שינו את הספרות האפריקאית אלא גם שינו מהותית את התרבות הספרותית כפי שאנו מכירים אותה."
השימוש הגובר באינטרנט שינה גם את האופן שבו קוראי ספרות אפריקאית ניגשים לתוכן. זה הוביל לעליית פלטפורמות קריאה ופרסום דיגיטליות.
שנת 2021 החלה בסימן של יצירות שזכו לשבחים של סופרים מרחבי היבשת, והמשיכה בזכיות ובהכרה בינלאומית. ב-7 באוקטובר, עבדולראזק גורנה זכה בפרס נובל לספרות. זמן לא רב לאחר מכן, הסופר הדרום אפריקאי דיימון גלגוט (אנ') זכה בפרס בוקר על הרומן שלו "ההבטחה", והספר "אנשי המזל" של הסופרת הבריטית-סומלית נדיפה מוחמד היה ברשימה הסופית של הפרס. סופרים אפריקאים שכתבו רומנים בצרפתית זכו אף הם להצלחה בשנה זו, כאשר הסופר הסנגלי מוחמד מבוגאר סאר (אנ') זכה באחד מהפרסים הספרותיים הוותיקים והמפורסמים בצרפת, פרס גונקור, עבור "הזיכרון הסודי של הגברים". הסופר הסנגלי, בובקר בוריס דיופ (אנ'), זכה בפרס ניושטדט הבינלאומי לספרות (אנ'). עוד באותה שנה זכה הסופר הצרפתי-סנגלי דייוויד דיופ (אנ') בפרס בוקר הבינלאומי לספרות מתורגמת עבור "בלילה כל הדם הוא שחור". הספרות האפריקאית המודרנית מתארת את החיים באפריקה ושומרת על מאפיינים אפריקאיים שאינם מנסים להתאים את עצמם לטעם המערבי.
סופרים אפריקאים בולטים

פיטר אברהמס (דרום אפריקה)
צ'ינואה אצ'בה (ניגריה)
צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה (ניגריה)
צ'יגוזי אוביומה (ניגריה)
חוזה אדוארדו אגולוסה (אנגולה)
אמה אתא אידו (גאנה)
גרמנו אלמידה (קייפ ורדה)
אלצ'י אמאדי (ניגריה)
איי קווי ארמה (גאנה)
ספי אטה (ניגריה)
איישה הארונה אטה (גאנה)
מריאמה בה (סנגל)
כריסטיאן בארנרד (דרום אפריקה)
ישמעאל באה (סיארה לאון)
מונגו בטי (קאמרון)
אנדרה ברינק (דרום אפריקה)
ג'ון מקסוול קוטזי (דרום אפריקה)
מיה קוטו (מוזמביק)
לואיס ברנרד הונוואנה (מוזמביק)
טסיטסי דנגרמבגה (זימבבואה)
מוחמד דיב (אלג'יריה)
אסיה ג'באר (אלג'ריה)
בוצ'י אמצ'טה (ניגריה)
דניאל פגונווה (ניגריה)
נורודין פראח (סומליה)
את'ול פיוגארד (דרום אפריקה)
נדין גורדימר (דרום אפריקה)
אלכס לה גומה (דרום אפריקה)
עבדולראזק גורנה (טנניה)
בסי הד (דרום אפריקה)
טאהר בן ג'לון (מרוקו)
שיח חמידו קיין (סנגל)
יסמינה חדרה (אלג'יר)
נגיב מחפוז (מצרים)
דלין מתיה (דרום אפריקה)
זקס מדה (דרום אפריקה)
תומאס מופולו (דרום אפריקה/לסוטו)
נדיפה מוחמד (סומליה)
נגוגי וה ת'יונגו (קניה)
פלורה נוואפה (ניגריה)
ננדי אוקורפור (ניגריה)
בן אוקרי (ניגריה)
ימבו אולוגם (מאלי)
אלן פטון (דרום אפריקה)
פפטלה (אנגולה)
סול פלאטייה (דרום אפריקה)
נוואל א-סעדאווי (מצרים)
א-טייב סאלח (סודן)
קארל שומן (דרום אפריקה)
אוליב שריינר (דרום אפריקה)
בנג'מין שנה (רואנדה)
עוסמן סמבן (סנגל)
וולה סויינקה (ניגריה)
עמוס טוטולה (ניגריה)
מרלן ון ניקרק (דרום אפריקה)
איבון ורה (זימבבווה)
חוזה לואנדינו ויירה (אנגולה)
ג'וזף ג'פרי וולטרס (ליבריה)
ראו גם

קולנוע אפריקאי
ספרות אפרו-אמריקאית
ארכיון חומרי שפה אפריקאית
הערות שוליים

↑  "African literature" at info-please.
↑  Gunner, E., and H. Scheub (2018), "African Literature". Encyclopædia Britannica, Inc.
↑  Aoudjit, A. (2017). Algerian literature : A reader's guide and anthology (Francophone cultures and literatures; v. 66). New York, NY: Peter Lang Publishing, p. 77.
↑  Haring (2011). "Translating African Oral Literature in Global Contexts". The Global South. 5 (2): 7. doi:10.2979/globalsouth.5.2.7. JSTOR 10.2979/globalsouth.5.2.7.
↑  African Literature - MSN Encarta. אורכב מ-המקור ב-28 באוקטובר 2009. נבדק ב-17 באפריל 2012. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  "Timbuktu Manuscripts Project Description" (PDF). uio.no. 1 בינואר 2003. אורכב מ-המקור (PDF) ב-5 במאי 2006. נבדק ב-17 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schulz, Matthias; Anwen Roberts (1 באוגוסט 2008). "The Rush to Save Timbuktu's Crumbling Manuscripts". spiegel.de. נבדק ב-17 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ancient Manuscripts from the Desert Libraries of Timbuktu | Exhibitions - Library of Congress". Loc.gov. 27 ביולי 2010. נבדק ב-25 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Newell, Stephanie, Literary Culture in Colonial Ghana: 'How to Play the Game of Life' , Bloomington, Indiana: Indiana University Press, 2002, p. 135, ch. 7, "Ethical Fiction: J.E. Casely Hayford's Ethiopia Unbound".
↑  Dhlomo, H. I. E (1935). The girl who killed to save: Nongqause the liberator : a play (באנגלית). Lovedale, South Africa: Lovedale Press. OCLC 6680037.
↑  Elizabeth, Marie (22 במרץ 2013). "Humble beginnings of Chinua Achebe's 'Things Fall Apart'". The Washington Post. נבדק ב-25 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Leopold Senghor - MSN Encarta. אורכב מ-המקור ב-31 באוקטובר 2009. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  Mazrui, Ali A., et al. "The development of modern literature since 1935" as ch. 19 of UNESCO's General History of Africa, vol. VIII, pp. 564f. Collaborating with Ali A. Mazrui on this chapter were Mario Pinto de Andrade, M'hamed Alaoui Abdalaoui, Daniel P. Kunene and Jan Vansina.
↑  "La littérature africaine est en mouvement" (African literature is on the move): Africultures.com
↑  Shringarpure, Bhakti (4 בינואר 2021). "African Literature and Digital Culture". Los Angeles Review of Books. נבדק ב-25 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Olofinlua, Temitayo (7 במרץ 2021). "Okadabooks, E-Book Publishing and the Distribution of Homegrown Nigerian Literature". Eastern African Literary and Cultural Studies. 7 (1–2): 40–64. doi:10.1080/23277408.2020.1847803. ISSN 2327-7408. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Samira Sawlani, African authors took the literary world by storm in 2021, www.aljazeera.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292930005171  BnF: cb11932257g (data)  LCCN: sh85001733  NDL: 00560091  NKC: ph118283 
איור של אננסי העכביש, אלוהות פולקלורית של אנשי האקאן מגאנה
דגם של כבר נגשת, 1920
וולה סויינקה, זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1986
שניידר CA1

| --- | --- |

תמונת הטנק
 מידע כללי
 סוג:  דגם רכב קרבי 
 מדינה מייצרת:  צרפת
 יצרן:  שניידר אלקטריק 
 שנת ייצור:  1916
 תקופת השימוש:  1916–הווה (כ־109 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם הראשונה
 יחידות שיוצרו:  400 
 מידע טכני
 אורך:  6.32 מטרים
 רוחב:  2.05  מטרים
 גובה:  2.30 מטרים
 משקל:  14.6 טון (ערוך לקרב)
 מהירות:  7.5 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  48 ק"מ
 מנוע:  שניידר 4 צילינדרים בנזין, 60 כ"ס
 שריון:  11.5 מילימטר
 צוות:  נהג+5
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 75 מ"מ  (90 פגזים; טווח 600 מ')
 חימוש משני:  2 מקלעי 8 מ"מ הוצ'קיס 
 
ניסוי עבירות של מערכת הזחלים של האבטיפוס, 21 בפברואר 1916
שניידר CA1 (בצרפתית: Char Schneider CA1) היה הטנק הצרפתי הראשון, שהוצג ב-1916, בעת מלחמת העולם הראשונה.
רקע

הטנק תוכנן במגמה לאפשר לכוח מסתער לפרוץ את מכשולי גדרות התיל של שטח ההפקר שהפריד בין עמדות הביצורים של מלחמת החפירות במלחמת העולם הראשונה. בהגדרה היה על הכלי להיות בעל כושר עבירות, כך שיוכל לעבור מכתשים שנפערו בשטח בשל פגזי הארטילריה מבלי להתהפך, יוכל לעבור שוחות וידרוס מכשולי תיל; יהיה בעל כוח אש עצמאי כך שיוכל להתגונן ויהיה בעל שריון שיגן על צוותו מירי נשק קל של האויב. מטרת הכלי הייתה לפרוץ דרך לחיל רגלים שיבוא בעקבותיו.
ב-16 ביוני 1915 הציג מהנדס חברת שניידר, אז'ן ברילה (Eugène Brillié), אבטיפוס של הטנק לנשיא צרפת, רמון פואנקרה. הטנק השתמש במנגנון זחלי (מזקו"ם) אשר התבסס על מנגנון הנעה של טרקטור ופותח יחד עם חברת סן שאמון (Saint Chamond). בהמשך פיתחה האחרונה טנק משלה בשם זה.
תיאור הכלי

הטנק תוכנן לצוות של נהג וחמישה אנשי צוות. חימושו העיקרי היה תותח 75 מ"מ והוא צויד בשני מקלעי הוצ'קיס 8 מ"מ, משני צדדיו, שהותקנו בתוך מיגון אופייני בצורת חצי-כדור. בקדמתו הותקן ברזל-זווית להרס גדרות-תיל.
פעילות מבצעית

בספטמבר 1916 סופקו הטנקים הראשונים והטנק הופיע לראשונה בשדה הקרב ב-16 באפריל 1917 בקרב השני על האיזן. ביצועיו בשדה הקרב היו עלובים. מיגון הטנק היה דק מדי ולא הגן על צוותו, שסבל גם מאוורור לקוי. גם טווח הראיה מן הכלי היה מוגבל. אף על פי שנערכו מספר שינויים הטנק נזנח עד מהרה לטובת הרנו FT-17.
לקריאה נוספת

Jean-Gabriel Jeudy, Chars de France, E.T.A.I., 1997
Alain Gougaud, L'Aube de la Gloire, Les Autos-Mitrailleuses et les Chars Français pendant la Grande Guerre, 1987, Musée des Blindés, ISBN 2904255028
רומולה גראי

| --- | --- |

רומולה גראי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, 2007
 לידה:  6 באוגוסט 1982 (בת 42) הונג קונג, האימפריה הבריטית 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קווין מרי בלונדון  Stonar School  בית הספר לבנות של הסיטי של לונדון  האוניברסיטה הפתוחה במילטון קיינס  Tanglin Trust School 
 בן או בת זוג:  סם הואר (2014–?) 
 צאצאים:  unknown daughter of Simon Hoare 
 פרסים והוקרה:  Starlight International Cinema Award (7 בספטמבר 2020) 
 פרופיל ב-IMDb
 
רומולה סיידי גראי (באנגלית: Romola Sadie Garai; נולדה ב-6 באוגוסט 1982) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה בריטית מועמדת שני פרסי גלובוס הזהב. 
התפרסמה בזכות הופעותיה בסרטים "כפרה", "ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה" ו"רוחות של חופש" (Amazing Grace).
קורות חייה

גראי נולדה בהונג קונג לג'נט, עיתונאית ולאדריאן גראי, בנקאי במקצועו, ממוצא יהודי. השלישית מבין שלושה ילדים. גדלה בילדותה בסינגפור. בגיל שמונה עברה עם הוריה להתגורר בלונדון. בשנת 2009 סיימה גראי את לימודיה ב"אוניברסיטה הפתוחה" שבמילטון קיינס, בקינגהאמשייר עם תואר בספרות אנגלית. למדה משחק בנערותה בתיאטרון הנוער הלאומי בו התגלתה על ידי סוכן כישרונות שסידר לה את התפקיד הראשון שלה.
קריירה

גראי זכתה לתפקיד הפריצה שלה בגיל 18 בדרמת הטלוויזיה "The Last of the Blonde Bombshells" בה שיחקה בתפקיד אליזבת (ג'ודי דנץ') בצעירותה.
בהופעה זו צדה גראי את עיניו של הבמאי טום הופר שבחר בה לתפקיד הראשי של המהמרת הכריזמטית גוונדלין הארלת' לצידו של יו דנסי במיני סדרה התקופתית "דניאל דרונדה".
ב-2002 ערכה את הופעתה הראשונה בקולנוע הבריטי בעיבוד הקולנועי לרומן "ניקולס ניקלבי", בתפקיד קייט ניקלבי אחותו של הדמות הראשית.
גראי נחשבה לאחת הפריצות המבטיחות ביותר בבריטניה בשנת 2003 לאחר שהופיעה בדרמה "אחוזת אהבה" בתפקיד הצעירה קסנדרה מורטמיין.
ב-2004 זכתה לביקורות אוהדות ממבקרי סרטים במולדתה על הופעתה בדרמה "בפנים אני רוקד" בתפקיד הצעירה סייובאן המטפלת בשני המוגבלים רורי אוש'ה (ג'יימס מק'אבוי) ומייקל קונלי.
בנוסף שיחקה גראי בתפקיד ראשי בסרט ההמשך לדרמה המוזיקלית המצליחה "ריקוד מושחת", "ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה" ובדרמה "יריד ההבלים" בתפקיד אמיליה אוזבורן חברתה של בקי שארפ (ריס וית'רספון).
ב-2005 זכתה גראי להצלחה גדולה באוסטרליה בזכות הופעתה בסרט "המסע המופלא של מארי בריינט".
ב-2006 הופיעה בדרמה התקופתית "רוחות של חופש" בתפקיד ברברה ספונר אשתו של הפוליטיקאי האנגלי ויליאם וילברפורס, בעיבודו של קנת בראנה למחזה השייקספירי "כטוב בעיניכם" בתפקיד סיליה בתו של הדוכס פרידריך ובסרטו של וודי אלן "סקופ" לצידה של סקרלט ג'והנסון.
ב-2007 הופיעה גראי בדרמה המצליחה של ג'ו רייט "כפרה" בעלילה השנייה בתפקיד בריוני טליס הבוגרת.
גראי שיחקה בשנה זו גם בסרטו של פרנסואה אוזון "אנג'ל".
ב-2009 הועמדה גראי לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בתפקיד אמה וודהאוס במיני סדרה טלוויזיונית המבוססת על הרומן "אמה".
ב-2011 הועמדה לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בתפקיד המפיקה בל רווליי בסדרת הדרמה "השעה" ולפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה על הופעתה בסדרה "עלה הארגמן".
בקולנוע שיחקה לאחרונה בדרמה "יום אחד" בתפקיד סילבי ארוסתו של דקסטר.
במאי 2021 לוהקה גראי לתפקיד בסדרת הטלוויזיה להיות אליזבת.
פילמוגרפיה > קולנוע

ניקולס ניקלבי (2002)
אחוזת אהבה (2003)
ריקוד מושחת 2: לילות הוואנה (2004)
יריד ההבלים (2004)
פושר 2 (2004)
המסע המופלא של מארי בריינט (2005)
רוחות של חופש (2006) Amazing Grace
סקופ (2006)
כטוב בעיניכם (2006)
רנסאנס (2006)
כפרה (2007)
אנג'ל (2007)
הגבר האחר (2008)
39 המהוללת (2009)
יום אחד (2011)
הימים האחרונים על מאדים (2013)
סופרג'יסטיות (2015)
דומיניון (2016)
ילדי וינדרמיר (2020)
נפש אחת (2023)
הסקופ (אנ') (2024)
Monstrous Beauty‏ (TBA) - בימוי ותסריט
The Critic‏ (TBA)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

דניאל דרונדה (2002)
אמה (2009)
השעה (2011)
עלה הארגמן (2011)
המיניאטורות (2017)
Born to Kill ‏(2017)
להיות אליזבת (2022)
מבוסס על ערימת שקרים (אנ') (2023)
הערות שוליים

↑  Denise Petski, Deadline, Deadline, ‏2 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007317750505171  PLWABN: 9812390101905606  BIBSYS: 6022542  BNE: XX1731491  BnF: cb15081487r (data)  CANTIC: a11634753  GND: 136206050  ISNI: 0000 0001 1449 6033  LCCN: no2003101358  LNB: 000341943  NKC: js20070720002  NLK: KAC2020M9765  NTA: 303814535  RERO: 02-A013994146  SUDOC: 128641193  VIAF: 80591003   WorldCat (עם VIAF): 80591003
רוני אנקונה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביולי 1966 (בת 58) Louth, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  ורוניקה אנקונה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  Marr College 
 פרסים והוקרה:  פרסי הקומדיה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ורוניקה (רוני) אנקונה (באנגלית: Veronica Ancona; נולדה ב-4 ביולי 1968) היא שחקנית, חקיינית וסופרת סקוטית. לראשונה זכתה להכרה רחבה כשהופיעה בתוכנית זוכת הבאפט"א "The Big Impression" של ה-BBC לצדו של בן זוגה לשעבר אליסטר מקגוון.
ביוגרפיה

אנקונה נולדה בטרון (Troon) שבאיירשייר בסקוטלנד. מוצאה ממשפחה יהודית איטלקית. אביה היה קומנדר בצי המלכותי הבריטי, ואמה הייתה אמנית שציירה תפאורות עבור תיאטרון גייט באייר. אנקונה למדה במאר קולג' בטרון. ב-1986 כשעדיין הייתה בבית הספר הופיעה בתוכנית הטלוויזיה לילדים "Blue Peter". בגיל 17 עברה ללונדון כדי ללמוד עיצוב בבית הספר לאמנות סנט מרטין. היא הייתה מורה ואחר כך החלה להופיע בסטנד-אפ.
הקריירה של אנקונה כקומיקאית החלה ב-1993 כשזכתה בפרס "Time Out Hackney Empire New Act of the Year". במשך שנים רבות עבדה בתוכניות רדיו וטלוויזיה כגון "Fist of Fun", וכמו כן הופיעה במופעי סטנד-אפ. לפני "The Big Impression" שיחקה בעונה הראשונה של התוכנית הקומית "The Sketch Show".
ב-2005 גילמה אנקונה את ברברה בסרטו של סטיבן פוליאקוף "בתו של גדעון" לצדם של ביל ניי, מירנדה ריצ'רדסון ואמילי בלאנט ששודרה בערוץ BBC One.
אנקונה הופיעה שבע פעמים בשעשועון הטלוויזיה "QI". באוקטובר 2006 זכתה בפרק בעונה הרביעית ("Dictionaries"). בנובמבר 2008 זכתה בפרק בעונה השישית ("Family"). בינואר 2010 זכתה עם קבוצת הנשים יחד עם סנדי טוקסוויג.
בנובמבר 2006 הייתה אנקונה מנחה אורחת בתוכנית "Have I Got News for You". עוד הופיעה בתוכנית הקומית "TV Heaven, Telly Hell" של ערוץ 4 ודנה בהעדפותיה בתוכניות טלוויזיה.
בדצמבר 2006 גילתה אנקונה שהיא מעריצה של התוכנית "Strictly Come Dancing" והשתתפה בתוכנית "Strictly Come Dancing: It Takes Two". ב-2007, אחרי שהופיעה בפרק פיילוט שהתקבל באהדה, הזמינו ב-BBC תוכנית מערכונים חדשה בשם "Ronni Ancona & Co" שכוללת חומרים פרי עטה, ומככבים לצדה פיל קורנוול, ג'ן רייבנס וג'ון סשנס. השידור הראשון של התוכנית היה ב-25 במאי 2007 ושודרו שלושה פרקים. ב-2008 שיחקה אנקונה בסרט "פנלופה" בתפקיד וונדה.
בעונות השלישית והרביעית של סדרת הטלוויזיה "סקינס" הופיעה אנקונה בתפקיד אמן של קייטי ואמילי פיץ'. ב-2009 שיחקה בסדרה "הופ ספרינגס" של ערוץ BBC1. ב-24 ביולי 2009 הופיעה בתוכנית האירוח "The One Show", וב-16 באוקטובר אותה שנה השתתפה שוב בתוכנית יחד עם אליסטר מקגוון.
ב-2009 יצא לאור הספר הראשון של אנקונה "A Matter of Life And Death: How To Wean A Man Off Football" בהוצאת Faber and Faber. כחלק מסקר "Big Read" של ה-BBC, היא קידמה את הספר "האריה, המכשפה וארון הבגדים".
על הבמה גילמה אנקונה את בלין במחזה "החולה המדומה" מאת מולייר בתיאטרון אלמיידה. ביוני 2015 החלה לגלם את דמותה של פולה במחזמר "שחקי אותה כמו בקהאם" שהוצג בווסט אנד.
אנקונה זכתה בפרס הקומדיה הבריטית על התוכנית "The Big Impression", וכן זכתה בפרס וריאטי קלאב.
חיים אישיים

אנקונה הייתה במערכת יחסים עם השחקן אליסטר מקגוון במשך שבע שנים, שהסתיימה לפני שהשניים החלו לעבוד יחד. אנקונה נשואה לג'ררד הול, רופא ראומטולוג. לבני הזוג יש שתי בנות והם חיים בלונדון.