stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצטדיון הרנן רמירס וייגאס

| --- | --- |

אצטדיון הרנן רמירס וייגאס
 מיקום:  פריירה, קולומביה
 קואורדינטות:  4°48′17″N 75°45′08″W﻿ / ﻿4.804804°N 75.75219°W﻿ / 4.804804; -75.75219
 תקופת הפעילות:  1 במאי 1971 – הווה (53 שנים)
 שופץ:  1992, 2011
 בעלים:  עיריית פריירה
 משטח:  דשא
 קבוצות:  דפורטיבו פריירה
 מושבים:  30,297
 ממדי משטח:  105X70 מטר
 he
 
אצטדיון הרנן רמירס וייגאס (בספרדית: Estadio Hernan Ramírez Villegas) הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם בעיר פריירה, בירתו של מחוז ריסרלדה שבקולומביה ומשמש כאצטדיונה הביתי של קבוצת דפורטיבו פריירה. תכולת האצטדיון היא 30,297. האצטדיון תוכנן ועוצב על ידי הארכיטקט, הרנן רמירס וייגאס והמעצב, גיירמו גונסלס סולטה ופתיחתו הרשמית הייתה בשנת 1971. ב-1 וב-2 במאי 1971 נערך טקס הפתיחה לטורניר מיוחד שבו השתתפו דפורטיבו פריירה, אונסה קלדס, ספורטינג קריסטל ואמלק. משחק הפתיחה הסתיים בתיקו 2-2 בין דפורטיבו פריירה וספורטינג קריסטל.
בשנת 2008 בחרה פיפ"א את קולומביה כמדינה שתארח את גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 בשנת 2011 ומאחר ופריירה נבחרת להיות אחת משמונה הערים המארחות, היה עליה לשפץ את האצטדיון שלא עמד בקריטריונים. ראש העיר, ישראל לונדוניו, עמד בראש הקבוצה שהחלה את השינוי והשיפוץ הכמעט מוחלט שעבר האצטדיון ושעלותו הייתה 17,200,000 דולר.
בין האירועים שנערכו באצטדיון היו הסודאמריקנו 1987, הקופה אמריקה 2001, קופה ליברטדורס 2002, הסודאמריקנו 2005, המונדיאליטו 2011, קופה סודאמריקנה 2014 והטורניר הקדם אולימפי של דרום אמריקה ב-2020.
גלריה

מבט מתוך האצטדיון
האצטדיון ממבט על
ארמון בלוודר

| --- | --- |
מבט אל ארמון בלוודר העליון מגני הארמון, 2016
מבט אל ארמון בלוודר העליון מגני הארמון, 2016
 מידע כללי
 סוג:  ארמון, מוזיאון, נכס תרבותי
 שימוש:  מוזיאון לאמנות
 כתובת:  Prinz Eugen Strasse 27, 1030
 מיקום:   וינה
 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 בעלים:  הנסיך אויגן מסבויה מריה תרזה
 מייסדים:  הנסיך אויגן מסבויה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1712–1723 (כ־11 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1714 
 אדריכל:  יוהאן לוקאס פון הילדברנדט (1668–1745)
 סגנון אדריכלי:  בארוק
 קואורדינטות:  48°11′36″N 16°22′50″E﻿ / ﻿48.1934°N 16.380519444444°E﻿ / 48.1934; 16.380519444444
 http://www.belvedere.at
  (למפת וינה מוגדלת) ארמון בלוודר(למפת וינה רגילה) ארמון בלוודר
 
ספינקס צרפתי בארמון בלוודר, וינה, אוסטריה
ארמון בלוודר (בגרמנית: Belvedere) הוא מתחם היסטורי בווינה, אוסטריה, שנבנה כארמון קיץ לנסיך אויגן מסבויה, ונמצא בלנדשטראסה, הרובע השלישי של וינה, דרום-מזרחית לאינרה שטאדט. במתחם יש שני ארמונות בסגנון הבארוק (ארמונות בלוודר העליון והתחתון), אורנז'רי (בית חממה) ואורוות הארמון, כשהארמון העליון שימש למגורים, והארמון התחתון שימש כמוזיאון.
בלוודר נבנה בתחילת המאה ה-18 בתקופה שבה הייתה בנייה רחבת היקף בווינה, בשל היותה עיר הבירה של האימפריה הרומית הקדושה ומקום מושבה של השושלת ההבסבורגית. השגשוג בבנייה היה תוצאה של מספר מלחמות מוצלחות שניהל המפקד העליון, הנסיך אויגן מסבויה כנגד האימפריה העות'מאנית.
ארמון בלוודר התחתון

ב-30 בנובמבר 1697, שנה אחרי תחילת הבנייה של ארמון החורף של הנסיך אויגן, רכש הנסיך מגרש גדול מדרום לרנווג, אשר שכנה על הדרך הראשית להונגריה. תוכניות הגן הוכנו מייד, והנסיך שכר כאדריכל ראשי את יוהאן לוקאס פון הילדברנדט (אנ') (1668–1745), אשר שימש מ-1696 כאדריכל החצר בווינה.
כשרכש הנסיך את הקרקע, לא היה השטח מפותח, והיה מקום אידיאלי לבניית גן נופי וארמון קיץ. עם זאת, חודש לפני שרכש הנסיך את הקרקע, קנה המרשל והרוזן היינריך פרנץ מנספלד, הנסיך של פונדי ומתנגד צבאי-פוליטי לנסיך אויגן, חלקה שכנה, הזמין את הילדברנדט לבנות עליה ארמון גן, השלים את שלד הארמון ב-1704, אך נפטר בשנת 1715, בלי שסיים את ארמונו. כדי לקנות גם חלקה זו, משכן אויגן את ארמון החורף שלו, שהיה עדיין בבניה, וקנה מגרשים סמוכים נוספים בשנות 1708, 1716–1718 כדי להרחיב את הגן בשלבים.
בניית ארמון בלוודר התחתון החלה ב-1712, והנסיך הגיש את הבקשה לפיקוח בנייה ב-5 ביולי 1713. העבודה התקדמה במהירות, והמבנה המרכזי כלל אולם עשוי שיש. מרקנטוניו קיאריני (אנ') מבולוניה החל בצביעת הקואדראטורה באולם המרכזי ב-1715. באפריל 1716 ביקר השגריר של ארצות השפלה האוסטריות בארמון בלוודר התחתון ובארמון החורף (Stadtpalais).
Belvedere 21
Belvedere 21 הוא מוזיאון לאמנות עכשווית הממוקם כחלק ממתחם ארמון בלוודר בווינה. המבנה המקורי של המוזיאון הוקם כביתן אוסטרי עבור תערוכת Expo 58 בבריסל ולאחר מכן הועבר לוינה. המוזיאון נפתח לציבור בשנת 1962,  במבנה מודרני שתוכנן על ידי האדריכל קרל שוואנצר.במוזיאון מוצגות תערוכות מתחלפות של אמנים עכשוויים, ומתקיימים בו מגוון רחב של אירועים תרבותיים, כולל הרצאות, סדנאות, הקרנות סרטים וקונצרטים. בנוסף, המוזיאון מציע תצוגות קבועות המציגות יצירות מופת של אמנות עכשווית מהאוסף הקבוע שלו.
Belvedere Orangery
Belvedere Orangery (האורנז'רי של בלוודר) הוא חלק מהמתחם ההיסטורי של ארמון בלוודר בווינה, והוא ממוקם בסמוך לארמון התחתון (Unteres Belvedere). במקור, המבנה שימש כחממה לגידול עצי תפוז וצמחים אקזוטיים בעונת החורף, והוא נבנה במאה ה-18 כחלק מהעיצוב הבארוקי של הגנים. החל מהמאה ה-20, האורנז'רי הוסב לחלל תצוגה לתערוכות אמנות. כיום, המבנה המרשים, שמואר היטב באמצעות חלונות גדולים המאפשרים כניסת אור טבעי, משמש להצגת תערוכות מתחלפות של אמנים עכשוויים ומודרניים. בנוסף לתערוכות, האורנז'רי מארח גם אירועים מיוחדים כגון סדנאות, הרצאות, וקונצרטים, המוסיפים גוון תרבותי וחוויתי לביקור בארמון בלוודר.
גן הארמון

גן הארמון היה המרכיב הראשון של המתחם, ונבנה בשנת 1700 כשטח פרטי פתוח עם גן נופי מגודר לסירוגין. מינואר עד מאי 1717 עבד על תוכניות הגן אדריכל הנוף הצרפתי דומיניק ג'יררד, ושינה אותן משמעותית, כך שיושלם ביצוע הגן עד קיץ 1718. קודם לכן, התמחה ג'יררד בארמון ורסאי כתלמידו של אנדרה לה נוטר, והועסק כמהנדס המים של מלך צרפת בשנים 1707–1715. מ-1715 עבד כמפקח הגן אצל הנסיך הבוחר הבווארי מקסימיליאן עמנואל, ובהמלצתו התקבל לעבודה אצל הנסיך אויגן. עבודתו הבולטת בגן הייתה המעקה של הפסל האוסטרי ג'ובאני סטנטי (אנ'), שנודע בפסליו בגן ארמון בלוודר.
בניית הגן על ידי ג'יררד הייתה בסגנון צרפתי קלאסי (גן צרפתי), עם שבילי חצץ ואלמנטי מים. בגינת הארמון העליונה יש בריכת נוי גדולה, מדרגות ומפלסים מעוטרים בנימפות ואלות, המקשרים בין הגינה העליונה לבין הגינה התחתונה, הנמוכה ממנה ב-23 מטרים. הגינון המקורי צימח עשב במשך השנים, ושוחזר.
ארמון בלוודר העליון

בניית ארמון בלוודר העליון החלה ב-1717, כפי שעולה משני מכתבים ששלח הנסיך אויגן מבלגרד למשרתו בנדטי בקיץ 1718, המתארים את התקדמות העבודה בארמון. הבנייה התקדמה עד כדי כך שב-2 באוקטובר 1719 יכול היה הנסיך לקבל את פני השגריר הטורקי איברהים פאשה בארמון העליון. עיטורי הפנים החלו בשנת 1718, ובשנת 1719 הזמין הנסיך את הצייר האיטלקי פרנצ'סקו סולימנה (אנ') ליצור את המזבח בקפלת הארמון ואת פרסקו התקרה בחדר הזהוב. בשנה זו נשכר גאטנו פאנטי (אנ') ליצור את ציור הקואדראטורה באולם השיש. בשנת 1720 הופקד קרלו אינוצנזו קרלוני (אנ') על יצירת הציור של פרסקו התקרה באולם השיש, שאותה ביצע בשנים 23–1721.
הבניין הושלם בשנת 1723, אך המבואה (צר') הייתה בסכנת התמוטטות עקב בעיות מבניות, ומחורף 1732 עד 1733 נאלץ הילדברנדט להתקין תקרה קמורה, הנתמכת על ידי ארבעה עמודים שעוצבו בדמות אטלס, והקנו למבואה את צורתה הסופית. סלומון קליינר, מהנדס הנסיך הבוחר ממיינץ (מגנצא), תיעד ופירט במדויק בין השנים 1731–1740 את המצב של מתחם בלוודר.
ארמון בלוודר ופרנץ פרדיננד

אחרי העברת האוספים הקיסריים למוזיאון האמנויות, חדלו שני ארמונות בלוודר להיות מוזיאונים ציבוריים לזמן מה. הקיסר פרנץ יוזף הראשון איפשר למלחין אנטון ברוקנר להתגורר בארמון בלוודר העליון בשנותיו האחרונות, כדי שלא יהיה עליו לעלות במדרגות במצבו. אחרי פטירת המלחין, החליט הקיסר בשנת 1896 כי ארמון בלוודר העליון ישמש כמקום מגוריו של יורש העצר, אחיינו פרנץ פרדיננד. הארמון שופץ בפיקוחו של האדריכל אמיל פון פרסטר, שהיה גם תת-מזכיר הקיסרות, כך שישמש למגורי פרנץ פרדיננד.
מול ארמון בלוודר העליון, נפתחה הגלריה המודרנית בארמון בלוודר התחתון ב-2 במאי 1903. מוזיאון זה היה האוסף הממלכתי הראשון באוסטריה של אמנות מודרנית, ביוזמת איגוד האמנים האוסטריים – "הזצסיון הווינאי". המטרה הייתה להציג אמנות אוסטרית לצד מודרניזם בינלאומי, ונרכשו לגלריה יצירות עיקריות של וינסנט ואן גוך, קלוד מונה ופייר-אוגוסט רנואר. בשנת 1911 נקרא המוזיאון "הגלריה הקיסרית המלכותית" (Kaiserlich und Königlich Staatsgalerie) אחרי שהוחלט להרחיבו מעבר לאמנות מודרנית, כדי לכלול גם יצירות מתקופות קודמות. רצח פרנץ פרדיננד ורעייתו, פרוץ מלחמת העולם הראשונה, והתמוטטותה של המלוכה ההבסבורגית בשנת 1918, סימנו את תחילתו של עידן חדש לארמון הבלוודר.
ארמון בלוודר ברפובליקה האוסטרית הראשונה והשנייה

זמן קצר אחרי תום המלחמה, פנה בנובמבר 1918 ההיסטוריון לאמנות פרנץ האברדיצל אל משרד החינוך באוסטריה וביקש כי הארמונות יישארו לגלריה הלאומית (Staatsgalerie). בקשה זו התקבלה מייד בשנת 1919. הלאמת הארמון צוינה גם בטיוטת מסמך שכתב הנס טיטזה ב-21–1920 כדי לארגן מחדש את האוספים הקיסריים לשעבר. בנוסף למוזיאונים הקיימים, כללה הטיוטה גם תוכניות להקמת גלריה אוסטרית וגלריה מודרנית. במהלך הארגון מחדש ב-23–1921, נוסף מוזיאון הבארוק בארמון בלוודר התחתון לכלל האוספים של המוזיאון, והגלריה המודרנית נפתחה באורנז'רי בשנת 1929.
במלחמת העולם השנייה נפגעו הארמונות באופן משמעותי. חלקים מאולם השיש בבלוודר העליון, ואולם הגרוטסקות בבלוודר התחתון נהרסו מפצצות. כשהושלמה עבודת השיקום, נפתחה מחדש הגלריה האוסטרית בארמון העליון ב-4 בפברואר 1953, ומוצג בה אוסף ציורים של אמנים אוסטריים מהמאות ה-19 וה-20 כגוסטב קלימט ("הנשיקה" (אנ')), אוסקר קוקושקה ואגון שילה. מוזיאון הבארוק נפתח בארמון התחתון, והמוזיאון לאמנות ימי הביניים באוסטריה (Museum mittelalterlicher österreichischer Kunst) נפתח באורנז'רי ב-5 בדצמבר 1953.
בלוודר התחתון והאורנז'רי הותאמו לתערוכות מיוחדות. בשנת 2007, אחרי זכייתה בתחרות אדריכלים, עיצבה האדריכלית הווינאית סוזאן זוטל את האורנז'רי כאולם תצוגה מודרני, תוך שמירה על בד הבארוק המקורי של הבניין. המקום נפתח במרץ 2007 בתצוגה "הנאות הגן: הגן באמנות". חודשים ספורים לאחר מכן נפתח מחדש הבלוודר התחתון עם המופע וינה – פריז. עיצובו מחדש של הבניין נעשה על ידי האדריכל וילפריד קון שהחזיר את הכניסה למקומה בחצר הכבוד, וחידש את קו הראייה המקורי מהשער הראשי בבלוודר התחתון דרך אולם השיש אל חזית הגן של הבלודר העליון. חלקים מהחממות המקוריות שצורפו לאולם השיש, הוחזרו למצבם המקורי, וסיפקו מקום לחדרי התצוגה החדשים. חדרי הבארוק המפוארים – גלריית השיש, חדר הזהב ואולם הגרוטסקות – נותרו ללא שינוי, ופתוחים לציבור הרחב. המרחק בין בלוודר העליון לתחתון הוא גדול, ונכנסים אליהם מכניסות שונות בכתובות שונות. הגן הבוטאני בסגנון הבארוק מעוצב בקפידה ובו מעל ל-4,000 מיני פרחים, שיחים ועצים מאזור האלפים, ומסלולי הליכה.
גלריה

כניסה מדרום לארמון בלוודר העליון, 2015
מבט נוסף מהגן אל ארמון בלוודר העליון (חזית צפונית), 2007
ארמון בלוודר העליון בלילה, 2011
חזית דרומית של ארמון בלוודר התחתון, 2017
ארמון בלוודר התחתון, 2017
גני ארמון בלוודר בתכנון דומיניק ג'יררד, 2004
המבואה בארמון בלוודר העליון עם שני עמודי אטלס, 2006
ציור מהמאה ה-18 של קרלו אינוצנזו קרלוני, שבו צויר הנסיך אויגן כאפולו וכמנהיג המוזות על התקרה באולם השיש בארמון בלוודר העליון, 2007
מבט אל הגנים מארמון בלוודר העליון בציור של ברנרדו בלוטו (אחיינו של קאנאלטו), 1758
שער הכניסה לארמון בלוודר העליון, 2007
ראו גם

ארמון שנברון
הערות שוליים

↑  תמירה צדקיהו-חסון, בית הבסבורג עדיין "חי" וקיים מתחת לרחובות וינה, באתר ynet, 27 בספטמבר 2011
↑  ארמון החורף נקרא Stadtpalais‏ (City Palace), ארמון העיר
↑  Belvedere – Wien 3
↑  קואדראטורה באיטלקית (Quadratura (אנ')) היא קומפוזיציה של רכיבים אדריכליים: אפריזים, ארכיטרבים, כותרות ועמודים היוצרים אשליה של תקרה פתוחה לשמים. באירופה מאכלסות את ציורי הקואדראטורה שלל דמויות, הנשענות על מבנה מדומה או מרחפות בחללו. ציורים כאלה דרשו ידע באנטומיה האנושית ובפרספקטיבה. במבט מלמטה נדמה כאילו הדמויות מרחפות בשמים. הקואדראטורה התפתחה בתקופת הרנסאנס באיטליה, ושיאה היה בעיטורי פנים בתקופת הבארוק במאות ה-18–17
↑  ארמון בלוורד
1 2  שחזור גן בלוודר באתר Burghauptmannschaft Österreich
↑  An image of Sala Terrena in the Upper Belvedere with four Atlases
↑  Just what is going on inside the Bruckner Belvedere rooms?
↑  Photos for Belvedere
↑  Orangerie (Belvedere)
↑  Museum mittelalterlicher österreichischer Kunst
↑  In 2007, the architect Susanne Zottl designed a modern, white cube exhibition space in the Orangery;
Susanne Zottl's Projects list: Orangerie Unteres Belvedere 2006–2007
↑  Kuehn Malvezzi Studio
↑  Belvedere – Architects Kuehn Malvezzi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287922405171  GND: 4194500-1  ISNI: 0000 0001 2259 9294  LCCN: sh2008001283  NKC: ntk20211110209  RERO: 02-A016376076  VIAF: 237302876   WorldCat (עם VIAF): 237302876
ארוונוצרוס

| ארוונוצרוס |
| --- | --- |
 
תקופה
סוף פליוקן - תחילת פליסטוקן 3.2–1.2 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: אייליים
סוג:: ארוונוצרוס
מינים
 A. ardei  A. verestchagini  A. giulii  A. insolitus
שם מדעי
 Arvernoceros

ארוונוצרוס (שם מדעי: Arvernoceros) הוא סוג של אייל נכחד שחי באירואסיה במשך הפליוקן ותחילת הפליסטוקן שלפני 3.2 עד 1.2 מיליון שנה מזמננו. הוא תואר למדע ב-1828. המאובנים שלו התגלו במספר אתרים בצרפת, ספרד, איטליה, פולין, גרמניה, רומניה, יוון, מולדבה, רוסיה וגאורגיה.
אייל זה הזכיר את האאוקלדוצרוס והיה דומה מעט לאייל אציל. מבנה הקרניים שלו דמו לאלה של מגלוצרוס (אשר נחשב לעיתים לצאצא של הסוג), אך היו בעלות פחות סעיפים וקצרות יותר. הוא הגיע לאורך 2.3 מטרים, לגובה 130 ס"מ בכתפיים ולמשקל של 150 עד 230 ק"ג בממוצע. מבנה הטוחנות שהתגלו היו פשוטות יחסית, כך שהוא כנראה הותאם לאכילת עלים וצמחייה עדינה.
בסוג זה ידועים 4 מינים:
Arvernoceros ardei
Arvernoceros verestchagini
Arvernoceros giulii
Arvernoceros insolitus
אקסטרמדורה

אקסטרמדורה (בספרדית: Extremadura) היא קהילה אוטונומית במערב ספרד, על גבול פורטוגל. היא גובלת בקסטיליה ולאון בצפון, בקסטיליה-לה מנצ'ה במזרח ובאנדלוסיה בדרום. אקסטרמדורה היא האזור העני ביותר בספרד. רוב תושביה עוסקים בחקלאות.
היסטוריה

ההיסטוריה של אקסטרמדורה היא תמונת ראי של ההיסטוריה של ספרד. ראשיתה ביישובים איבריים קדומים, שנכבשו בידי הקרתגנים. לאחר מכן נכבש האזור על ידי  הרומאים; שטחה של אקסטרמדורה התחלק בין הפרובינקיות היספניה בייטיקה ולוזיטניה. בתקופה זו הייתה העיר המרכזית אמריטה אאוגוסטה (Emerita Augusta), מרידה של היום; כן הוקמו נורבה קייסרינה (קסרס) ופקס אאוגוסטה (בדחוס). לפי אחת ההשערות, מקור שמו של האזור בתקופה זו: Extrema Durii - סופו של נהר הדורו.
בתקופה המוסלמית עלתה חשיבותה של בדחוס, ששימשה בירתה של ממלכת טאיפה. בזמן הרקונקיסטה הייתה אקסטרמדורה אזור ספר בין הנוצרים למוסלמים. מלכי קסטיליה הנוצרים כבשו אותה בהדרגה בסוף המאה ה-12 ובחצי הראשון של המאה ה-13.
במאה ה-15 אקסטרמדורה הייתה זירה של קרבות עזים בין ממלכת קסטיליה לפורטוגל שניסתה להשתלט על שטחים ממנה. קרבות אלה הגיעו לשיאם במלחמת הירושה הקסטיליאנית על ירושת הנרי הרביעי מלך קסטיליה שמת בדצמבר 1474, בין חואנה בתו ואיזבל אחותו. אצילי אקסטרמדורה ומלך פורטוגל תמכו בנסיכת קסטיליה חואנה שהייתה נשואה למלך פורטוגל אך יריבתה איזבל נצחה. קרבות נוספים נערכו באזור כשפורטוגל הכריזה עצמאות מממלכת ספרד ב-1640, ומאוחר יותר גם במלחמת הירושה הספרדית. במלחמה זו הפורטוגלים כבשו חלקים מאקסטרמדורה, אך אלה הושבו לספרד בשלום אוטרכט תמורת שטחים באזור אורוגוואי של היום.
בסוף המאה ה-18 סופח החלק המזרחי של אקסטרמדורה לפרובינציית טולדו. בתחילת המאה ה-19 הובילו שוב ניגודי אינטרסים בין ספרד לפורטוגל למלחמה: הברית שנכרתה בין פורטוגל לצרפת של נפוליאון הביאה לפרוץ מלחמת התפוזים. מאוחר יותר התרחשו באזור חלק מקרבות מלחמת העצמאות הספרדית נגד נפוליאון.
במאה ה-20 אקסטרמדורה שקעה במיתון כלכלי. תוכנית בדחוס משנת 1952 ניסתה לפתח את החקלאות באזור באמצעות הפניית מי הגוודיאנה להשקיה.
אקסטרמדורה הפכה לקהילה אוטונומית ב-1983.
גאוגרפיה

אקסטרמדורה מוקפת מרוב עבריה בהרים: הרי המערכת המרכזית בצפון (ספציפית הרי סיֶירה דה גָאטה וסיירה דה גרֶדוֹס), שלוחה של הרי טולדו במזרח והרי סיירה מורנה בדרום. בין הרכסים יש עמקים רחבים. ההרים תוחמים מישור גדול, שבחלקים רבים הופך לגבעות נמוכות. את המישור חוצים ממזרח למערב שני נהרות: הטחו והגוודיאנה, וכן יובלים רבים שלהם.
האקלים הוא ים-תיכוני עם אלמנטים יבשתיים, שממתנת אותו ההשפעה מהאוקיינוס האטלנטי. הקיץ יבש, וממוצע הטמפרטורה מעל 25 מעלות. החורף מתון; בחודש ינואר הטמפרטורה הממוצעת היא 6 מעלות. יש בין 400 ל-600 מ"מ משקעים בשנה.
דמוגרפיה

באקסטרמדורה יש 1,073,000 תושבים, כ-2.5% בלבד מאוכלוסיית ספרד. היא אחד מהאזורים דלילי האוכלוסין ביותר בספרד: כ-25 תושבים לקמ"ר. בשנות ה-70 בלטה מגמה של הגירת צעירים לאזורים עשירים יותר של המדינה ולמדינות אחרות באירופה, וכן הגירה בתוך אקסטרמדורה מהאזורים הכפריים לערים. מגמה זו גרמה גם לירידה חדה בשיעורי הילודה. ההגירה התמתנה בשנות ה-80, ורבים מאלה שהיגרו למדינות אחרות חזרו לביתם.
דמוגרפיה > מקומות יישוב

מבחינה אדמיניסטרטיבית מורכבת אקסטרמדורה משני מחוזות: מחוז בָּדָחוֹס, שבו מתגוררים כ-650 אלף איש, ומחוז קָסֶרֶס (400 אלף תושבים). הערים הגדולות במחוז בדחוס הן בדחוס העיר (136,000 תושבים), מרידה (כ-50,000), אלמנדרלחו (Almendralejo, 28,000) וכן ויינואבה דה לה סרנה (Villanueva de la Serena, 25,000), שיוצרת גוש עירוני אחד עם דון בניטו. רבים מהיישובים בנפה זו מתרכזים סביב נהר הגוודיאנה.
הערים הבולטות במחוז קסרס הן קסרס עצמה (85,000) ופלסנסיה (40,000).
מקומות אחדים באקסטרמדורה נתנו את שמם לערים גדולות ביבשת אמריקה: טרוחיו (Trujillo, בפרו בין היתר), אלבורקרקה (Alburquerque, שובש לאלבקרקי בניו מקסיקו), מדיין (Medellín, למשל בקולומביה) ועוד. מפורסם גם הכפר אלקנטרה (Alcántara), שנתן את שמו למסדר אלקנטרה בימי הביניים, ומסיבה כלשהי גם לסוג של בד שמשמש לספות.
שפה

השפה הרשמית היחידה באקסטרמדורה היא ספרדית קסטיינית. עם זאת מדוברות בה כמה שפות מקומיות ללא מעמד רשמי:
אקסטרמדורית: באקסטרמדורית (Estremeñu) בספרדית (Extremeño) היא שפה לטינית שמדוברת על ידי כ-200,000 אנשים בצפון מערב אקסטרמדורה ודרום מחוז סלמנקה בקסטיליה ליאון ועל ידי כ-1,500 אנשים בפורטוגל.
פאלה (Fala): שפה לטינית מדוברת בשלושה כפרים באקסטרמדורה על ידי כ-6,000 בני אדם.
באקסטרמדורה מדוברים גם כמה ניבים של פורטוגזית.
אקסיומות ההסתברות

בתורת ההסתברות, אקסיומות ההסתברות הן תנאים שאנו דורשים כי פונקציה כלשהי תקיים כדי שנוכל לראות אותה כמתארת הסתברויות. הבנייה המקובלת של תורת ההסתברות, וזו המוצגת בערך זה, מבוססת על אקסיומות קולמוגורוב (על שם המתמטיקאי אנדריי קולמוגורוב שניסח אותן לראשונה), אם כי ישנן אקסיומטיזציות נוספות, דוגמת זו של קוקס. בצורה אינטואיטיבית האקסיומות מנוסחות כך: אחד מכל המאורעות האפשריים חייב להתקיים, וההסתברות שיתרחש מאורע המורכב מכמה מאורעות זרים שווה לסכום ההסתברויות של המאורעות הללו בנפרד. אלו הן דרישות שנחשבות הגיוניות כאשר מנסים לנסח בצורה פורמלית את הרעיון האינטואיטיבי של הסתברות.
ניסוח פורמלי

יהא  (\Omega ,{\mathcal {F}},P) מרחב הסתברות. הקבוצה  \Omega  נקראת מרחב המדגם וכמו כן אנו דורשים כי  {\mathcal {F}} (שדה המאורעות) תהא סיגמא-אלגברה. מהפונקציה  P אנו דורשים את התכונות הבאות:
לכל  E\in {\mathcal {F}} מתקיים  0\leq P(E). דרישה זו נובעת מכך שאנו תופסים הסתברות של מאורע בתור מספר ממשי בין  0 ל- 1, ומצפים שלכל מאורע שמעניין אותנו (כלומר, ששייך לסיגמא-אלגברה) תהיה הסתברות מוגדרת וקבועה.
P(\Omega )=1. דרישה זו נובעת מכך שאנו מצפים שלפחות אחד מהאירועים הבסיסיים שבמרחב המדגם יתקיים תמיד, בכל ניסוי שנערוך.
לכל סדרה של מאורעות  E_{1},E_{2},\dots  שאיבריה מקיימים  \ E_{i}\cap E_{j}=\emptyset  לכל  \ i\neq j(כלומר זרים בזוגות) מתקיים  P\left(\bigcup _{i=1}^{\infty }E_{i}\right)=\sum _{i=1}^{\infty }P(E_{i}). תכונה זו מכונה סיגמא-אדיטיביות ופירושה שבהינתן אוסף בן מנייה של מאורעות זרים, ההסתברות של איחודם (כלומר, ההסתברות שיתרחש אחד מהאירועים הבסיסיים שבהם) שווה לסכום של ההסתברויות שלהם בנפרד.
בקצרה אפשר לנסח זאת כך:  P\colon {\mathcal {F}}\to [0,1] היא פונקציית מידה. מידה זו נקראת "מידת הסתברות" (Probability Measure).
תוצאות הנובעות מהאקסיומות

מהאקסיומות הללו נובעות מספר תוצאות שימושיות. רובן הן תכונות כלליות של פונקציית מידה ואפשר למצוא פירוט עליהן בערך על תורת המידה, אך חלקן ייחודיות להסתברות.
הסתברות של מאורע משלים: תוצאה מיידית מהאקסיומות היא שעבור מאורע  E כלשהו מתקיים  P(E^{c})=1-P(E). כלומר, ההסתברות שהמאורע לא יתקיים (ולכן משלימו ביחס ל-  \Omega  יתקיים) שווה  1 פחות ההסתברות שהוא כן יתקיים. כדי להיווכח בתכונה זו די לראות כי  E\cap E^{c}=\emptyset ,E\cup E^{c}=\Omega  ולכן על פי האקסיומות השנייה והשלישית נקבל  1=P(\Omega )=P(E\cup E^{c})=P(E)+P(E^{c}). מכאן נובע ש- P(\emptyset )=P(\Omega ^{c})=0.
מונוטוניות: אם  A\subseteq B מאורעות, אז  P(A)\leq P(B). אכן, ניתן לרשום  B=A\cup (B\setminus A) ומכיוון שזהו איחוד זר לקבל  P(B)=P(A)+P(B\setminus A)\geq P(A) כי  P(B\setminus A)\geq 0.
תוצאה שימושית היא  P(A\setminus B)=P(A)-P(A\cap B). תוצאה זו ניתן לראות כאשר שמים לב כי  A=(A\setminus B)\cup (A\cap B) וזהו איחוד זר.
תוצאה נוספת מהאקסיומות היא שלכל שני מאורעות (לא בהכרח זרים)  A,B יתקיים  P(A\cup B)=P(A)+P(B)-P(A\cap B). תוצאה זו היא מקרה פרטי של "עקרון ההכלה וההפרדה".
ביחאץ'

| --- | --- |
סמל ביחאץ'סמל ביחאץ'

מרכז העיר
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 פדרציה:   הפדרציה של בוסניה והרצגובינה
 קנטון:  אונה-סאנה אונה-סאנה
 ראש העיר:  אֶמְגָ'ד גָאלִיָאשֶבִיץ' (2013)
 שטח:  163 קמ"ר
 גובה:  230 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  43,007 (2013)
  ‑ במטרופולין:  61,686 (2013)
  ‑ צפיפות:  68 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  44°49′00″N 15°52′00″E﻿ / ﻿44.816666666667°N 15.866666666667°E﻿ / 44.816666666667; 15.866666666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.bihac.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) סרייבו באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.ביחאץ'(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) סרייבו באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.ביחאץ'  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ביחאץ' (בבוסנית: Bihać) היא עיר ורשות מקומית השוכנת בצפון-מזרח בוסניה והרצגובינה, על גבול קרואטיה בשטח קנטון אונה-סאנה.
היסטוריה

האזור היה מיושב עוד בתקופת האימפריה הרומית. אזכור בכתובים ליישוב במקום קיים החל מ-1260 עת נשלט המקום על ידי ממלכת הונגריה.
ב-1592 נכבש היישוב על ידי צבאותיו של מוראט השלישי, סולטאן האימפריה העות'מאנית. שמה המודרני של העיר נגזר מהמילה Haç בטורקית שמשמעו צלב (חאג'). העות'מאנים העניקו את הכינוי לעיר אשר בשעתו לא נותרו בה סממנים נוצריים (צלבים וכנסיות). לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) סיפחה האימפריה האוסטרו-הונגרית את אזור בוסניה דה פקטו, ומ-1908 דה יורה. לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה ביחאץ' בשטחי ממלכת יוגוסלביה.
באפריל 1941 נכבשה יוגוסלביה על ידי גרמניה הנאצית ואזור ביחאץ' סופח למדינת קרואטיה העצמאית בשלטון האוסטאשה. ב-1942 נערכה בעיר ביחאץ' הוועידה הראשונה של "המועצה האנטי-פאשיסטית לשחרור יוגוסלביה" (ארגון גג של הפרטיזנים של טיטו), ועידה שבמהלכה נקבעו עקרונות המשטר העתידי ביוגוסלביה: דמוקרטיה, מתן זכויות לקבוצות האתניות השונות, כיבוד הרכוש הפרטי והזכות ליזמות כלכלית. לאחר המלחמה נכללה ביחאץ' בשטחי הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה.
ברשאית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה ובמהלכו פרצו מלחמת בוסניה ומלחמת העצמאות של קרואטיה. במהלך המלחמות התחוללו קרבות כבדים באזור ביחאץ' והעיר הייתה נתונה במצור. במהלך שנות הלחימה נפגעו כ-5,000 חיילים ואזרחים. לאחר תום הלחימה נכללה העיר בשטחי בוסניה והרצגובינה ועברה תהליכי שיקום ופיתוח מדורגים.
הקהילה היהודית

קהילה יהודית ספרדית קטנה נוסדה במקום ככל הנראה בשלהי המאה ה-18. במקום הוקם בית עלמין אשר המצבה הקדומה ביותר בו מתוארכת ל-1800. ב-1906 הוקם בית הכנסת. בני הקהילה עסקו במסחר וחלקם היו אומנים. בשלהי המאה ה-19, לאחר סיפוח בוסניה על ידי האימפריה האוסטרו-הונגרית הגיעו לביחאץ' גם יהודים אשכנזים אשר חלקם בעלי איתנות כלכלית ועסקו במקצועות חופשיים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה והקמת ממלכת יוגוסלביה השתלבו היהודים גם בחיים הפוליטיים המקומיים לצד פעילות ציונית ענפה. ב-1928 נבחר בן הקהילה יעקב קביסון לחבר מועצת העיר ביחאץ'. ב-1931 התגוררו בביחאץ' 149 יהודים.
בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנתה הקהילה 156 נפשות. באפריל 1941 פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה והכניעה אותה תוך ימים אחדים. בהמשך, נמסר האזור לחזקת מדינת קרואטיה העצמאית בשלטון ממשלת הבובות של האוסטאשה. בשלהי יוני 1941 נערכה בעיר אקציה בה נעצרו מרבית בני הקהילה. בהמשך נספו רובם במחנה ההשמדה יאסנובאץ. 25 מבני הקהילה ניצלו ועברו להתגורר בבלגרד וסרייבו. בית הכנסת ובית העלמין חרבו במהלך המלחמה. בראשית המאה ה-21 נותרו עדיין בשטח העיר שרידים מבית העלמין היהודי.
הערות שוליים

↑  נתוני אוכלוסין בבוסניה והרצגובינה 2013, באתר www.fzs.ba, אוחזר ב-6 במרץ 2015 (בבוסנית).
↑  בחלק מהמקורות בעברית מתועתק השם: ביהאץ'
1 2 3  הקהילה היהודית בביהאץ', בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמודים 43-42.
↑  שמואל ספקטור, ג'פרי ויגודר, Encyclopedia of Jewish Life Before and During the Holocaust: A-J, הוצאת אוניברסיטת ניו יורק, 2001, עמוד 148, אוחזר ב-3 בפברואר 2015 (באנגלית).
↑  בית העלמין היהודי בביחאץ', באתר bihac-tv .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539187905171  GND: 4560748-5  LCCN: n84142133  MusicBrainz: 9edbba26-af3e-4bf4-b25a-236c9a9169bd  NKC: ge691668  VIAF: 159498053   WorldCat (עם VIAF): 159498053
ביחאווה

ביחאווה (בפולנית: Bychawa; ביידיש: בעכעוו) היא עיירה במחוז לובלין שבפרובינציית לובלין בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
התיעוד הראשון ליישוב הוא בתעודה מראשית המאה ה-14. בשנת 1537 הוענקו ליישוב זכויות עירוניות בידי זיגמונט הראשון, מלך פולין, ובשנת 1869 ניטלו אלה מהיישוב. מעמדו העירוני של היישוב הושב לו בשנת 1958.