stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נצרות אורתודוקסית
פולחן > איקונין

השימוש באיקונין התפתח מאוד ברוסיה לאחר המרתה לנצרות אורתודוקסית בשלהי המאה ה-10. הם הפכו נפוצים במיוחד בכנסייה האורתודוקסית, בכנסייה האורתודוקסית המזרחית, ובכנסייה הקתולית המזרחית.
בשימוש מסוג זה, איקונין יכול להיות ציור גדול בקיר הכנסייה או ציור קטן על עץ. בבתים דתיים רבים ברוסיה, למשל, יש איקוניות מסוג זה התלויים על קירות. יש היסטוריה עשירה ותבניות עשירות של סמליות דתית המקושרת לאיקונין. הנוצרים האורתודוקסים מכנים אותם לעיתים "חלונות לגן־עדן". בכנסיות מזרחיות אלה, מרכז הכנסייה מופרד באופן טיפוסי מהמזבח בעזרת "איקונוסטסיס", קיר של איקונין.
איקונין מוארים לעיתים קרובות בעזרת נרות או כדים ובהם שמן ופתילה (ההעדפה נתונה לנרות משעוות דבורים ולשמן זית בשל בעירתם הנקייה מעשן). מעבר למטרה הפרקטית של הארת הציורים בכנסייה חשוכה בימים שבטרם החשמל, יש כאן גם סמליות של "הארת" הקדושים בידי ישו, "אור העולם".
כשנוצרים אורתודוקסים מביעים כבוד או מייחסים קדושה לאיקונין, הם מבינים כי הקדושה שייכת רק לדמויות או למאורעות המתוארים באיקונין, ולא לאיקונין עצמו. כדי להבהיר זאת להמוני העם, נאסרה הסגידה לאיקונין בידי אותה מועצה ממש שטענה בזכות השימוש בהם, המועצה האקומנית השביעית (המפגש השביעי של מועצת הכנסייה העולמית). בקדשם את האיקונין, מודים הנוצרים האורתודוקסים בכך שעולם החומר אינו בהכרח רע, והוא יכול לשמש גם את האל. הקדוש הנוצרי ג'ון מדמשק ציין כי האייקונוקלאסטים, שתקפו את השימוש באיקונין, מצאו את עצמם מכחישים את הטוב שבעולם החומר (וזוהי, על־פי האמונה הנוצרית, כפירה, משום שישו עצמו הופיע בעולם החומר, וחזר לחיים כבשר ודם).
חגים ומועדים

הימים החגיגיים של הכנסייה האורתודוקסית הם ימי החג בלוח השנה של עבודת האלוהים. ימים אלו נועדו בדרך כלל לציון אירוע בחייו של ישו, אמו מרים, או קדושים חשובים אחרים. קיום המצווה מתחיל בערב שלפני התאריך האמיתי של החג. בשל חשיבותם של הימים החגיגיים, שלא כמו בימי חג מסורתיים, הימים החגיגיים עולים בחשיבותם על חשיבותו של יום ראשון ונחגגים אם הם חלים ביום ראשון.
אנשי הכנסייה האורתודוקסית (להוציא את יוון), חוגגים את אותם חגים מרכזיים של הנוצרים הקתולים כמו חג המולד וחג הפסחא אך בניגוד אל הנוצרים הקתולים האורתודוקסים מציינים אותו בתאריכים שונים על פי הלוח היוליאני כך שבפועל חג המולד האורתודוקסי נחגג ב-7 בינואר, בניגוד לחג המולד הקתולי שנחגג ב-25 בדצמבר.
ארגון

הקהילה האורתודוקסית המזרחית כוללת בתוכה 14 כנסיות אוטוקפאליות (עצמאיות), שחלקן כוללות בתוכן כנסיות אוטונומיות:
בראשות פטריארכים:
הכנסייה האורתודוקסית של קונסטנטינופול, שתחתיה נמצאת
הכנסייה האורתודוקסית הפינית;
הכנסייה האורתודוקסית האסטונית;
הכנסייה האורתודוקסית של אלכסנדריה;
הכנסייה האורתודוקסית של אנטיוכיה;
הכנסייה האורתודוקסית של ירושלים, שתחתיה נמצאת
הכנסייה האורתודוקסית שבסיני;
הכנסייה הרוסית (הנקראת גם "פרבוסלבית"), שתחתיה נמצאות
הכנסייה האורתודוקסית הלטבית;
הכנסייה האורתודוקסית המולדבית;
הכנסייה האורתודוקסית הסרבית;
הכנסייה האורתודוקסית הרומנית, שתחתיה נמצאת
הכנסייה הבסרבית;
הכנסייה האורתודוקסית הבולגרית;
הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית;
בראשות ארכיבישופים:
הכנסייה הקפריסאית;
הכנסייה האורתודוקסית של יוון;
הכנסייה האורתודוקסית הפולנית;
הכנסייה האורתודוקסית האלבנית (אנ');
הכנסייה האורתודוקסית הסלובקית.
בראש כל כנסייה אוטוקפאלית עומד פטריארך או ארכיבישוף, ותחתיו פועל כנס (סינוד) של בישופים מהכנסייה הזו. בנוסף לכך, הקהילה האורתודוקסית יכולה להחליט ולזמן ועידה אקומנית - כנס של בישופים מכל הקהילה, לשם קבלת החלטות שתחייבנה את כל הכנסיות בה. לפטריארך של קונסטנטינופול, אף שהוא נחשב למכובד מבין ראשי הכנסיות ונקרא "הפטריארך האקומני" אין עליונות על ראשי הכנסיות האחרים, בניגוד לאפיפיור של הכנסייה הקתולית, הנחשב לראש הקהילה הקתולית כולה הן בתואר והן בפועל.
קיימת דרגת ביניים של מיטרופוליט, תואר בכיר מהבישוף ונמוך מהפטריארך.
בראש כל מחוז כנסייתי בכנסייה אוטוקפאלית או אוטונומית עומד בישוף. תחתיו פועלים כמרים ודיאקונים.
בנוסף קיימת נצרות אורתודוקסית מערבית.
הערות שוליים

↑   רויטרס, אי-פי, גרדיאן, קרע בעולם הנוצרי: הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית התפצלה מרוסיה, באתר הארץ, 5 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282120005171  BIBSYS: 90340180  BnF: cb118692072 (data)  CiNii: DA06712773  GND: 4043912-4  ISNI: 0000 0001 2097 0256  LCCN: n50000556  NKC: ph166512  NLA: 36751190  SELIBR: 351947  SUDOC: 026445786  VIAF: 122708852   WorldCat (עם VIAF): 122708852 
כנסיית וסילי הקדוש במוסקבה, אחת הקתדרלות החשובות של הכנסייה האורתודוקסית
ציור קיר במנזר אורתודוקסי ביוון
מראה כנסייה אורתודוקסית בפינלנד
תהלוכה ליד כנסייה אורתודוקסית בבולגריה
כנסייה אורתודוקסית-יוונית מראה מבפנים
טקס ניסוך מים עלי ידי כמרים בכנסייה אורתודוקסית
תפילה בכנסייה רוסית-אורתודוקסית
איקונין מכנסייה באודסה
תחומי השיפוט של הכנסיות האורתודוקסיות ברחבי העולם
קתדרלת גאורגיוס הקדוש באיסטנבול, מושב הפטריארך האקומני של קונסטנטינופול
נקיפת לרמור

נקיפת לרמור (על שמו של ג'וזף לרמור) היא הנקיפה (פרצסיה) שמבצע מומנט מגנטי של אלקטרון, גרעין אטום או אטום בנוכחות שדה מגנטי.
באנלוג הקלאסי של מערכת קוונטית זו, השדה המגנטי מפעיל מומנט כוח על המומנט המגנטי על פי המשוואה:
כש- {\vec {\Gamma }} הוא מומנט הכוח,  {\vec {J}} הוא התנע הזוויתי ו- \ \gamma  הוא המקדם הג'ירומגנטי, שמוגדר כיחס בין המומנט המגנטי והתנע הזוויתי. הווקטור של התנע הזוויתי מסתובב סביב צירו של השדה המגנטי בתדירות הנקראת תדר לרמור שערכה:
כש- \ \omega  הוא המהירות הזוויתית ו-B עוצמת השדה המגנטי.
לדוגמה, עבור פרוטונים  \gamma =4257 הרץ/גאוס, ולכן, בשדה מגנטי של 3 טסלה (30,000 גאוס) תדר לרמור הוא 127.7 מגהרץ (MHz).
תופעה זו חשובה מאוד בדימות תהודה מגנטית, תהודה מגנטית גרעינית ותהודה מגנטית פרמגנטית של אלקטרונים.
ראו גם

תהודה מגנטית גרעינית
דימות תהודה מגנטית
סיראדאלור

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  איי פארו איי פארו
 תאריך ייסוד:  1812 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  5 (2021)
 קואורדינטות:  62°14′43″N 6°40′02″W﻿ / ﻿62.24527778°N 6.66736111°W﻿ / 62.24527778; -6.66736111 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איי פארו מוגדלת) טורסהאבן קלאקסוויק סאנדורסיראדאלור(למפת איי פארו רגילה) טורסהאבן קלאקסוויק סאנדורסיראדאלור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הכפר סיראדאלור וההר שבגבו
המזח ובתי הסירות בכפר סיראדאלור
בול של האי סיראדאלור שהוצא על ידי השרות הבולאי של איי פארו בשנת 2005
סיראדאלור  (פארואזית: Syðradalur) הוא הכפר הדרומי ביותר, מבין ארבעת הכפרים, המצויים על האי קאלסוי, בסביבה הצפונית של איי פארו.
בשנת 2009 נספרו 10 תושבי קבע המתגוררים בכפר, 6 גברים ו-4 נשים. בעונות הקיץ מגיעים תושבים נוספים מכל רחבי האיים אל הכפר הקטן ושוהים בבתי הקיץ שברשותם.
כפר עם שם זהה קיים גם על האי סטריימוי.
היסטוריה

תחילת ההתיישבות באזור הכפר החלה במאה ה – 17, אז פנה הכפר לצד המערבי של האי ושמו היה בלאנקאסקוילי (Blankaskáli). בעקבות מפולת שלגים כבדה שהתרחשה בשנת 1809 הועבר הכפר לצידו המזרחי של האי ובשנת 1812 נקבע שמו החדש 'סיראדאלור', הנהוג בשימוש עד היום. בשנת 2009 נקבעו בכפר שלושה שמות של רחובות יחד עם מספרי בתים.
תחבורה אל האי ובתוכו

בשנת 1985 נבנתה תעלת כביש שחיברה את הכפר המבודד עם יתר הכפרים שעל האי. אל האי ניתן להגיע במסוק מנקודות שונות ברחבי איי פארו או באמצעות הפלגה שיוצאת מספר פעמים ביום מהעיירה קלאקסוויק שעל האי בורד'וי.
האי סיראדאלור בספרות העברית

עלילת ספרו של העיתונאי עמרי גלפרין, 'האי בקצה האוקיינוס', מתרחשת ברובה בכפר סיראדאלור.
הערות שוליים

↑  city population, Syðradalur (Tórshavnar, Towns and Villages, Faroe Islands) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de
↑  Syðradalur, whatson.fo
↑  Syðradalur, Visit Kalsoy UK (בדנית)
↑  All villages on the Faroe Islands., Syðradalur, Kalsoy / Faroe Islands / faroeislands.dk, www.faroeislands.dk
↑  MF Sam: Klaksvík - Syðradalur, ‏2020-05-13
סמל בחריין

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  בחריין 
 תאריך אימוץ:  1930 
 
סמל בחריין עוצב בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי צ'ארלס בלגרייב, יועץ בריטי של מלך בחריין.
הסמל דומה בעיצובו לדגל בחריין. סביב המגן מצוי זר עלי דפנה.
בעוד שבסמל הנוכחי ישנם חמישה "עמקים" לבנים, בסמל המקורי, כפי שניתן ללמוד בתמונות משנות ה-30, היו ארבעה עמקים, ככל הנראה בשל טעות של היועץ.
עמקים אלה מייצגים את חמשת עיקרי האסלאם.
סמל ברבדוס

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  ברבדוס 
 תאריך אימוץ:  1966 
 
סמל ברבדוס אומץ, עם מתן עצמאות לאי בשנת 1966 על פי צו מלכותי של מלכת בריטניה - המלכה אליזבת השנייה.
מעל שלט האצולה מצוי אגרוף של תושב האיים המחזיק בידו שני מקלות קנה סוכר הדומים בצורתם לצלב אנדרו הקדוש. קני הסוכר מסמלים את חשיבות תעשיית הסוכר לכלכלת ברבדוס, וצורתם מסמלת את יום העצמאות של האי - ביום אנדרו הקדוש.
מגן האבירים בצבע זהב, ועליו שני הפרחים הלאומיים של המדינה - גאוות ברבדוס ועץ תאנה. התומכים הם שקנאי ורעמתן כחלחל המייצגים את האי שקנאי ואת התבססות כלכלת האי על ענף הדיג בהתאמה.
מתחת לשלט מצוי מוטו האיים - "גאווה ותעשייה".
סיגלון חד-עלים

| סיגלון חד-עלים |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים קדומים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: ביגנוניים
סוג:: סיגלון
מין:: סיגלון חד-עלים
שם מדעי
 Jacaranda mimosifolia ‏דון, 1822
סיגלון חד-עלים
סִיגָּלוֹן חד-עלים או יָקָרַנְדָּה (שם מדעי: Jacaranda mimosifolia) הוא עץ ממשפחת הביגנוניים. המקור לשמו הוא פריחתו בגוון סגול-כחול, ועליו החדים.
תכונותיו

סיגלון חד-עלים מגיע בגובהו ל-15 מטר. הוא פורח באביב בחודשים מאי - יוני. הפריחה שלו מכסה לרוב את כל העץ והצבע הסגול-כחול של הפרחים בולט מאוד לעין. בשל הפריחה קשה לזהות במבט שטחי את לבלוב העלים אשר מתרחש במקביל. הפריחה ושלכת הפרחים של עץ זה, היוו את ההשראה לשירו של שאול טשרניחובסקי ממאי 1934 'שירת היקרנדה', הנפתח בשורות: "יִהְיוּ אֲשֶׁר יִהְיוּ, – כֻּלָּם / סוֹפָם: אֶל קוֹל שׁוֹפָר / יִפְּלוּ נוֹפְלִים, בְּיוֹם נִבְלָם / בַּעֲרֵמוֹת עַל פְּנֵי עָפָר, / כַּעֲרֵמוֹת פִּרְחֵי-לִילַךְ / הַיָּקָרַנְדָה."
את הסיגלון חד-העלים מרבים לנטוע כצמח שדרות והוא בולט בפריחתו הסגולה ובעלוותו הירוקה. בנוסף נוטעים אותו כצמח בודד במדשאות.
תפוצה

מוצאו של הסיגלון חד-העלים הוא בחלק הצפוני של דרום אמריקה, שם הוא גדל באזורים הרריים חמים, שכן הוא עמיד רק לטמפרטורות הגבוהות מ-4 מעלות צלזיוס.
מדרום אמריקה הוא נלקח לאזורים חמים רבים ברחבי העולם, לרבות אפריקה והמזרח התיכון. האקלים באזור מוצאו של הסיגלון חם וגשום בקיץ ואילו החורף והאביב קרירים יחסית ויבשים. בזכות זה, נוח לגדל את הסיגלון באקלים ארץ ישראל. באזורים קרים יותר, הוא מגודל בתנאי חממה כדי להגן עליו מהקור. העץ הובא לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי לנטיעה באזורים החמים, אך נקלט בהצלחה גם במקומות מוגנים בהרים.
פרחים

צבע הפרחים סגול, אורכם 5 ס"מ ורוחבם 2 ס"מ. הם דו-מיניים, בלתי-סימטריים במקצת. העטיף כפול, הגביע קטן, דמוי פעמון ומסתיים בחמש שיניים שאורכן כמחצית אורך הגביע וצורתן כמשולש שווה-צלעות.
הכותרת שעירה משני צדדיה ומאוחה כמעט לכל אורכה, היא דמוית שופר כפוף. בבסיסה צורתה כצינור מוארך (כ-1 ס"מ) ובהמשכה היא מתכופפת ומתנפחת באופן ניכר. במבט-על כותרתו של פרח בודד נראה כראש מורחב של נחש קוברה.
הערות שוליים

↑  סיגלון חד-עלים באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מור הופרט, ‏חֲלוֹם לִילַךְ הַיָּקָרַנְדָה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 16 במאי 2017
ניקולאי רפנין

| --- | --- |

 לידה:  22 במרץ 1734 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  24 במאי 1801 (יוליאני) (בגיל 67) ריגה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  מנזר דונסקוי  בית הקברות של מנזר דונסקוי 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 בן או בת זוג:  נטליה קורקינה 
 צאצאים:  אלכסנדרה וולקונסקאיה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 השתייכות:  חיל רגלים 
 דרגה:  גנרל-פלדמרשל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הירושה האוסטרית  המלחמה העות'מאנית-רוסית  המלחמה העות'מאנית-רוסית  מלחמת שבע השנים  מערכת הריין 1748  התקוממות קושצ'ושקו 
 עיטורים
 אביר במסדר אלכסנדר נבסקי  מסדר סטניסלב הקדוש  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שנייה  אות המסדר אלכסנדר נבסקי הקדוש  עיטור אנדריי הקדוש  מסדר העיט השחור  אות המסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 1  עיטור מסדר העיט הלבן של פולין  אות מסדר אנה הקדושה 
 
ניקולאי ואסילייביץ רפנין (ברוסית: Николай Васильевич Репнин;‏ 11 במרץ 1734 - 12 במאי 1801) היה מצביא ודיפלומט רוסי, בין האנשים הבולטים בתקופת יקטרינה הגדולה.
ניקולאי רפנין כבר בגיל 15 השתתף במערכה צבאית בדרגת סמל. בשנת 1749 קודם לדרגת קצונה. התגורר תקופה ארוכה בגרמניה וקיבל חינוך גרמני. בתחילת מלחמת שבע השנים התנדב לצבא ובלט בקרב קונגס יגרסדורף, כיבוש קניגסברג וקרבות נוספות. עוד במהלך המלחמה נשלח לצרפת כקצין קישור עם בעלי הברית. בשנת 1760 השתתף בכיבוש ברלין. עם סיום הלחימה, נשלח על ידי פיוטר השלישי להיות שגריר בפרוסיה. בתפקיד זה הכיר מקרוב את פרידיך השני וארגון צבא פרוסיה.
פעילות בוורשה

בשנת 1763 בתחילת שלטונה של יקטרינה הגדולה התמנה לשגריר באיחוד הפולני-ליטאי. מלך פולין סטניסלאב פוניאטובסקי היה תלוי בתמיכה רוסית ולכן השפעת רפנין על הנעשה במדינה הייתה גדולה ביותר. מילותיו "זה רצון הקיסרית" היו חשובות מאוד בקבלת החלטות בסיים של פולין. בשנת 1768, לאחר לחציו התקבל חוק שלפיו זכויות נוצרים אורתודוקסים ופרוטסטנטים נעשו שווים לזכויות של קתולים. כתוצאה מכך החל מרד בקרב מתנגדי החוק החדש. מרד זה דוכא על ידי הצבא של האימפריה הרוסית. על פעילות בוורשה רפנין קיבל תואר סגן-אלוף, עיטור אלכסנדר נבסקי ופרס כספי משמעותי.
קריירה צבאית

עם פרוץ המלחמה העות'מאנית-רוסית (1774-1768) רפנין חזר למולדת ונשלח לחזית. אוגדה בפיקודו הצליחה למנוע מהצבא הטורקי לעבור את נהר פרוט. לאחר מכך הוא צורף לארמייה ראשית בפיקוד של פיוטר רומיאנצב. הוא השתתף בקרב לרגה וקרב קגול, כאשר יחידות בפיקודו היו בין המצטיינים בקרבות. עבור תרומתו לניצחונות הוא קיבל עיטור גאורגי מדרגה השנייה.
בהמשך הוא קיבל תחת פיקודו כול הכוחות שהוצבו בוולאכיה. בקרב ליד בוקרשט הוא ניצח את הכוח הטורקי. לאחר ויכוחים עם פיוטר רומיאנצב על דרך להמשך המערכה הוא עזב את הצבא. בשנת 1774 הוא חזר לפעילות צבאית והשתתף במספר קרבות. הוא היה בצוות משא ומתן בהקשר להסכם קוצ'וק קאינרג'ה. בהנחיית פיוטר רומיאנצב הוא נשלח לסנקט פטרבורג עם מסמכי ההסכם החתום.
פעילות בין המלחמות

בשנת 1775 הוא נשלח לאיסטנבול כראש שגרירות. בשנת 1776 הוא חזר לבירה. יקטרינה הגדולה חשדה שהוא קשור לתוכניות לעלות לשלטון את פאבל הראשון וגם לא אהבה את השתתפותו בארגון של הבונים החופשיים. הוא התמנה למושל סמולנסק. בהמשך הוא נשלח בראש כוח צבאי רוסי שתמך באוסטריה במלחמתה נגד פרוסיה. על פעילות זו שתרמה לסיום הלחימה הוא קיבל מהקיסרית עיטור אנדריי הקדוש וגם עיטורים אוסטרים ופרוסים.
פעילות במלחמה 1787–1792 עם הטורקים

עם פרוץ המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792), רפנין חזר לפעילות צבאית. הוא היה פעיל במצור אוצ'קוב וכיבושו, כיבוש איזמאיל וקרבות נוספות. בשנת 1791, כאשר גריגורי פוטיומקין נסע לסנקט פטרבורג, הוא התמנה למפקד העליון של הכוחות בשטח. בניגוד להנחיות של פוטיומקין הוא החל בפעילות התקפית. בקרב מצ'ין הוא הביס את הכוח הטורקי. לאור הניצחון המוחץ כבר למחרת הטורקים החלו בשיחות על הפסקת הלחימה. למרות ההצלחות הוא לא התמנה לגנרל-פלדמרשל ככל הנראה לאור הפעילות שלו במסגרת הבונים החופשיים שלא הייתה לרוחה של הקיסרית.
השנים האחרונות

לאחר המלחמה הוא היה מושל ריגה ולאחר מכך טאלין. בזמן התקוממות בפולין בשנת 1794 הוא התמנה למפקד העליון של הכוחות. למרות זאת, אלכסנדר סובורוב ניהל את המערכה באופן עצמאי וכבש את ורשה ללא תיאום עם רפנין.
רק בשנת 1796 בתקופת פאבל הראשון, הוא התמנה לגנרל-פלדמרשל. בשנת 1798 הוא נשלח לברלין ווינה במטרה לגבש ברית נגד הצרפתים. היחסים שלו עם הקיסר לא היו טובים ובנובמבר 1798 הוא פוטר מהשרות.
רפנין התגורר במוסקבה ונפטר בגיל 67. הוא נקבר במנזר דונסקוי.
ניקולאי רזאנוב

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1764 (יוליאני) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 בפברואר 1807 (יוליאני) (בגיל 42) קרסנויארסק, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 בן או בת זוג:  Anna Grigorievna Shelikhova 
 פרסים והוקרה
 עיטור  אנה הקדושה,  דרגה ראשונה  מסדר יוחנן הקדוש של ירושלים  מסדר סנטה אנה, דרגה 2 
 
ניקולאי פטרוביץ' רזאנוב (ברוסית: Николай Петрович Резанов;‏ 17 במרץ 1764 – 8 במרץ 1807) היה אציל ומדינאי רוסי שיזם את ניסיון הקולוניזציה הרוסית של אלסקה וקליפורניה.
חייו > שנותיו הראשונות

רזאנוב נולד בסנקט פטרבורג ב-1764. בהיותו בן 14 כבר שלט בחמש שפות. ב-1791 הצטרף לצוות של גברילה דרז'ווין, המזכיר האישי של הצארית יקטרינה הגדולה, ומ-1797 היה חבר בסנאט השולט (מוסד שלטוני בן עשרה חברים; הוחלף בדומה ב-1905). ב-1802 מונה רזאנוב, אחד מעשרת הברונים של רוסיה, לשליח של רוסיה ליפן. הוא היה מהתומכים הנלהבים במשלחת הרוסית בפיקודו של אדם יוהאן פון קרוזנשטרן (Adam Johann von Krusenstern) בניסיון הרוסי הראשון להפליג סביב כדור הארץ (1803). רזאנוב עצמו שימש מפקד המשלחת שכללה שתי ספינות עד שהגיעה לחצי האי קמצ'טקה. כתב כמה ספרים שנשמרו באקדמיה למדעים של סנקט פטרבורג, שבה היה חבר, ובהם לקסיקון ליפנית. אך המפעל החשוב ביותר של רזאנוב, שפעל שנים רבות גם אחרי מותו, היה חברת הפרוות הרוסית-אמריקנית.
חייו > החברה הרוסית-אמריקנית

שנים לפני כן פגש רזאנוב את גריגורי שליחוב מחברת הפרוות שליחוב-גוליקוב. שליחוב עניין את רזאנוב במיזם לקבלת מונופול על סחר בפרוות במדינות חסות רחוקות של רוסיה. רזאנוב, שהבין את הפוטנציאל הגלום בחברה, הצטרף כשותף, והפך במהרה לאיש עסקים. עם מותו של שליחוב ב-1795 הפך רזאנוב לרוח החיה בחברה ושאף לקבל עבורו ועבור שותפיו זכויות יתר המקבילות לאלו שהעניקה בריטניה לחברת הודו המזרחית הבריטית.
רזאנוב כמעט שהצליח לשכנע את יקתרינה הגדולה לחתום על זיכיון שייתן לחברה שלו מונופול, אלא שהיא מתה בטרם נחתם הזיכיון, ורזאנוב נאלץ לפעול מחדש אצל הצאר החדש, פאבל הראשון, שהיה הפכפך ונהג לפעול על פי גחמות. בתחילה נראו המאמצים כחסרי סיכוי, אבל כושר הדיבור והמיומנות של רזאנוב עשו את שלהם, וזמן קצר לפני שהצאר פאבל נרצח, השיג רזאנוב את חתימתו על מסמך שהעניק לחברה הרוסית-אמריקנית מונופול למשך עשרים שנה על החוף הצפון-מערבי של אמריקה, מצפון לקו הרוחב 55, ועל שרשרת האיים המשתרעת מקמצ'טקה צפונה לעבר אלסקה ודרומה לעבר יפן. מונופול זה, שסילק מהשטח את כל החברות הקטנות והסוחרים העצמאים, היה מקור להכנסות ניכרות לרזאנוב ולשותפיו, שכללו חברים ממשפחת הצאר.
ב-1804 נשלח רזאנוב לנגסאקי שביפן, כשליח מטעם רוסיה, כדי להשיג הסכמי סחר בין שתי המדינות. רזאנוב הביא עמו מתנות יקרות לשוגון, אך הלה שמר על שתיקה במשך חודשים ואז החזיר את המתנות. למעט הקשר עם מושבת המסחר ההולנדית הקטנה באי דג'ימה, היו היפנים נחושים שלא ליצור קשר עם העולם החיצון. לאחר הכישלון ביפן הפליג רזאנוב בחזרה לרוסיה והגיע לקמצ'טקה ב-1805, שם חיכו לו הוראות להישאר במושבות של רוסיה בתפקיד מבקר מטעם הצאר וכמנהל בפועל של החברה הרוסית-אמריקנית. כמה שנים של ניהול כושל גרמו לחברה הרוסית-אמריקנית הפסדים כבדים, והיא עמדה בפני חורבן מוחלט. רזאנוב סייר בין תחנות החברה באיים, כשהוא קובע מכסות על מנת להגן על חיות הפרווה מטבח נמהר, ומעניש או מגרש אנשים שעברו על כללי החברה. הוא דאג להקים בתי ספר ביישובים הקטנים, ותרם להם ספרים מספרייתו האישית. הוא אף הקים בתי ספר לבישול שפרחו לתקופה קצרה.
חייו > בשליחות לקליפורניה

את החורף שבין סוף 1805 לתחילת 1806 עשה רזאנוב ב"ארכנגלסק החדשה" (כיום סיטקה באלסקה), שבה היה המטה של החברה הרוסית-אמריקנית. בחורף זה תושבי היישוב (ובהם גם רזאנוב) כמעט גוועו ברעב בשל המחסור במזון. בסוף החורף קנה רזאנוב ספינה מקברניט אמריקני והפליג לקליפורניה, שהייתה אז חלק מהמושבה הספרדית, ספרד החדשה (לימים מקסיקו). מטרת המסע הייתה לרכוש מזון מהספרדים בתמורה לסחר חליפין במוצרים אמריקניים ורוסיים, ולארגן הסכם שעל פיו תישלח אספקת מזון פעמיים בשנה מקליפורניה למושבות של הרוסים בצפון אמריקה. ספינתו של רזאנוב הטילה עוגן בנמל סן פרנסיסקו בתחילת אפריל 1806. המסע היה סוער ורזאנוב לא הצליח לעצור בדרך כפי שהתכוון על מנת לדרוש בעלות בשם רוסיה על הנהר קולומביה.
על אף שהתקבל בכבוד רב ותושבי קליפורניה דאגו לרווחתו, הוסבר לו מיד כי חוקי ספרד אסרו על המושבות שלה לסחור עם מעצמות זרות, וכי מושל קליפורניה אינו ניתן לשיחוד. רזאנוב עמד בפני כישלון נוסף, אבל פרשת האהבים בינו לבין קונספסיון ארגלו (Concepción Argüello), בתו של מפקד סן פרנסיסקו, דון חוסה דאריו ארגלו (José Darío Argüello), יכולתו הרטורית של רזאנוב וכישוריו הדיפלומטיים שהעבירו את הכמורה המקומית לתמוך במטרתו, הביאו לתוצאות אחרות. שישה שבועות אחרי שרזאנוב הגיע לסן פרנסיסקו, הוא הפליג בחזרה לארכנגלסק החדשה מאורס לאחת הנשים היפות בקליפורניה, כשבטן ספינתו, ה"ג'ונו", גדושה במוצרי מזון כדוגמת בשר מיובש, ובידיו הסכם לאספקת מזון קבועה למושבה הרוסית באלסקה, שמושל קליפורניה הבטיח לו שישלח מיד עותק ממנו לספרד לאישור סופי. זמן קצר לאחר שחזר לארכנגלסק החדשה הוא חצה את הים לקמצ'טקה ושלח את ספינותיו להשתלט על האי סחלין מקבוצת האיים הקוריליים שהיה אז בריבונות יפנית. רזאנוב החל במסע היבשתי הממושך לסנקט פטרבורג כשמטרתו להשיג את חתימתו של הצאר על ההסכם עם ספרד כמו גם לשלוח מכתבים אישיים לאפיפיור ולמלך ספרד ובהם בקשת הסכמה והיתר מלכותי ההכרחיים למימוש נישואיו לקונספסיון.
בהגיעו לקרסנויארסק שבמרכז סיביר חלה רזאנוב במלריה. המחלה והתשישות הכריעו אותו והוא מת ב-8 במרץ 1807 ונקבר בקתדרלת ווסקרנסקי (Воскресенский собор) בקרסנויארסק. על קברו הוקמה מצבה מפוארת (שנהרסה יחד עם הקתדרלה בשנות ה-60 של המאה ה-20).
הערכת פועלו

דווקא ההסכם שהצליח להשיג עם קליפורניה, שעורר התרגשות גדולה בספרד החדשה, היה, בראייה היסטורית, בין ההישגים הפחותים יותר. רזאנוב טרח קשה להשיגו משום דאגתו הכנה לעובדיו ולילידי אלסקה שעבדו עבור החברה הרוסית-אמריקנית ושבפועל היו עבדים. התכתובת שניהל עם מנהלים בחברה מלמדת על כוונתו הברורה לגרום לסיפוח כל החוף המערבי של צפון אמריקה לרוסיה, ולעודד הגירה מיידית בקנה מידה נרחב של רוסים לחבל ארץ זה. אלמלא מת, ובהתחשב בכישוריו, ייתכן שהיה מצליח להגשים חזון זה. אבל ההסכם עם קליפורניה מעולם לא נחתם, הרפורמות שביצע רזאנוב בחברה הרוסית-אמריקנית גוועו בשל התנגדות, ולכן נחרץ גורלם של המושבות הרוסיות לכיליון, והנערה הספרדייה שאהבה את רזאנוב, ושלא קיבלה מידע על גורלו עד מותה, הפכה לנזירה.
ב-1979 חיברו המלחין אלכסיי ריבניקוב (Алексей Рыбников) והמשורר אנדרי ווזנסנסקי (Андрей Вознесенский) אחת מאופרות הרוק הרוסיות הראשונות, כשהם בוחרים בפרשת אהבתם של רזאנוב וקונספסיון כנושא לאופרה. שם האופרה - "ג'ונו ואבוס" (Юнона и Авось), על שם שתיים מספינותיו של רזאנוב. ההפקה המקורית הועלתה בתיאטרון "לנקום" במוסקבה וזכתה להצלחה גדולה. את האופרה עדיין מבצעים, כמעט 30 שנים לאחר שהועלתה לראשונה על הבמה.
הערות שוליים

↑  בלוח היוליאני: 28 במרץ 1764 – 17 בפברואר 1807
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280000805171  PLWABN: 9810535020105606  BnF: cb17057770z (data)  CiNii: DA07871080  GND: 12380230X  ISNI: 0000 0000 8090 4974  LCCN: n86021653  NDL: 00819495  NKC: js2016919071  NTA: 32971256X  SNAC: w6ks7wsr  SUDOC: 172558948  Trove: 957034  VIAF: 10763381   WorldCat (עם VIAF): 10763381 
העתק של מגדל תצפית מספר אחת (מתוך שלושה שהגנו על גדרות העץ של נובו-ארכנגלסק) כפי שנבנה על ידי שירות הפארקים הלאומי ב-1962
המצבה המשוחזרת שעל קברו של רזאנוב בקרסנויארסק. נבנתה באוגוסט 2007.
נקינגר

| --- | --- |
רציף סנט סייביור - שפך הנקינגר אל התמזה
רציף סנט סייביור - שפך הנקינגר אל התמזה
 מידע כללי
 שפך:  תמזה 
 מדינות באגן הניקוז:  הממלכה המאוחדת 
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסנקינגר(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסנקינגר(למפת סאת'ק רגילה) נקינגר(למפת סאת'ק מוגדלת) נקינגר
 
נהר הנקינגר (באנגלית: River Neckinger) הוא אחד הנהרות התת-קרקעיים הזורמים מתחת העיר לונדון באנגליה.
מהלך הנהר

הנהר זורם מסאות'רק דרך רציף סנט סייביור שם הוא נשפך לנהר התמזה.
כל מהלך הנהר כיום הוא תת-קרקעי.
ראו גם

הנהרות התת-קרקעיים של לונדון
ניקולאי שירשוב

ניקולאי שירשוב (באוזבקית: Nikolay Shirshov; ‏ 22 ביוני 1974 – 28 בדצמבר 2021) היה כדורגלן אוזבקי ששיחק בעמדת המגן הימני.
קריירת מועדונים

שירשוב שיחק בקבוצות טרקטור טשקנט, פחטקור טשקנט, אורדבסי שימקנט, רוסטוב, סק"א רוסטוב, בטאיסק-2007, טאגאנרוג, MITOS נובוצ'רקסק ו-TPF.
קריירה בינלאומית

ב-19 בנובמבר 1996 ערך שירשוב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוזבקיסטן, בהפסד 2–4 לנבחרת איחוד האמירויות הערביות במשחק ידידות. ב-25 במאי 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–6 על נבחרת קמבודיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. הוא היה חלק מסגל נבחרת אוזבקיסטן לטורנירים גביע אסיה 1996, גביע אסיה 2000 וגביע אסיה 2004.
הוא ערך 64 הופעות במדי הנבחרת, בהן הבקיע 13 שערים.
מותו

ב-28 בדצמבר 2021 מת שירשוב בגיל 47.
תארים

אליפות אוזבקיסטן (2): 1992, 1998
הגביע האוזבקי (2): 1993, 1997
הערות שוליים

↑  Умер бывший футболист "Ростова" и сборной Узбекистана Ширшов באתר Sport RBC, ‏ 28 בדצמבר 2021 (ברוסית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקולאי שירשוב".
סלפורד

| --- | --- |
מזחי סלפורד
מזחי סלפורד
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 אומת הבית:  אנגליה אנגליה
 אזור:  צפון-מערב אנגליה
 מחוז:  מנצ'סטר רבתי
 תאריך ייסוד:  1926
 שטח:  115.65 קמ"ר
 גובה:  68 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  103,886 (2011)
 קואורדינטות:  53°28′58″N 2°17′35″W﻿ / ﻿53.482777777778°N 2.2930555555556°W﻿ / 53.482777777778; -2.2930555555556 
 אזור זמן:  UTC
 www.salford.gov.uk
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים סלפורד(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים סלפורד(למפת מנצ'סטר רבתי רגילה) סלפורד(למפת מנצ'סטר רבתי מוגדלת) סלפורד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סלפורד (באנגלית: Salford) היא עיר ורובע מטרופוליטני במחוז מנצ'סטר רבתי שבאנגליה, הממלכה המאוחדת.