stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה פינקלקראוט
ביוגרפיה

פינקלקראוט נולד ברוסיה. בשנת 1933 עלה לארץ ישראל ובשנת 1941 זכה לראשונה בקריירה שלו באליפות ארץ ישראל בטניס ליחידים. הוא זכה שוב בשנת 1943. בשנת 1947 הוא השתתף באליפות וימבלדון.
במאי 1949 ייצג פינקלקראוט את ישראל בגביע דייוויס ביחד עם אריה אבידן-וייס, רפאל גורניצקי ויעקב בונטמן לראשונה בתולדות מדינת ישראל. הנבחרת הפסידה לנבחרת דנמרק 5-0 במשחק שנערך בקופנהגן. באליפות ישראל שנערכה באוקטובר אותה שנה הוא הגיע למשחק הגמר אך הפסיד לפורנסטט משוודיה 6-1, 6-0, 6-2.
הערות שוליים

↑  יהודה פינקלקראוט באתר חברה קדישא ת"א–יפו
↑  באסיפה הכללית של איגוד הטניס שציין 40 שנה לקיימו, מעריב, 20 באפריל 1986
↑  סרג'יו ליבדינסקי, דרך בלגיה לגמר, מעריב, 12 ביוני 1986
↑  ליפא לויתן, שוודים - אלופי ישראל בטניס, חרות, 16 באוקטובר 1949
יחסי אירלנד–מרוקו

| יחסי אירלנד–מרוקו |
| --- | --- |
אירלנד: מרוקו


אירלנד: מרוקו
שטח (בקילומטר רבוע)
70,273: 446,550
אוכלוסייה
5,268,332: 38,168,990
תמ"ג (במיליוני דולרים)
545,629: 141,109
תמ"ג לנפש (בדולרים)
103,568: 3,697
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי אירלנד–מרוקו הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הרפובליקה של אירלנד לבין ממלכת מרוקו.
ייצוג

אירלנד לא מיוצגת במרוקו בדרג השגרירות והשגרירות שלה בליסבון, פורטוגל אמונה גם על מרוקו. בדרג הקונסוליות מיוצגת אירלנד במרוקו באמצעות שתי קונסוליות, האחת בעיר אגאדיר והשנייה בעיר קזבלנקה.
מרוקו מיוצגת באירלנד באמצעות השגרירות שהיא מחזיקה בדבלין, בירת המדינה.
יחסים כלכליים

בשנת 2015 ייצאה אירלנד למרוקו סחורה בשווי 111 מיליון דולר אמריקאי. המוצרים העיקריים שנסחרו היו בשמים ומוצרי חלב. באותה השנה, ייצרה מרוקו לאירלנד סחורה בשווי 88.3 מיליון דולר אמריקאי. המוצרים העיקריים שנסחרו היו חולצות, סוודרים, בגדים בכלליות ומכוניות.
טיפול קצר מועד ממוקד על פי באלינט

טיפול קצר מועד ממוקד (focal psychotherapy) הוא שיטת טיפול בה בעיה ספציפית אחת נבחרת כפוקוס לשינוי וכמוקד לעבודה משותפת. שיטה זו פותחה על ידי מיכאל באלינט והיא אחד מהפיתוחים הראשונים של הטיפול הנפשי קצר המועד.
הגישה הטיפולית היא ברוח הפסיכואנליזה, ופותחה בשנות השישים של המאה העשרים על ידי באלינט, אשתו אניד באלינט (Enid Balint) ועמיתים בסדנה שהקימו לצורך פיתוח הגישה. לאור מותו הפתאומי של באלינט ב-1970, המשיך לפתח את התאוריה דייוויד מאלאן שהתמקד בטיפול הקצר מועד. הטיפול במר בייקר שמדגים את אופן פיתוח השיטה והגישה הטיפולית הוצג בספר שפורסם לאחר מותו של באלינט על ידי אשתו אניד, ופול אורנסטין (Paul H. Ornstein).

יש הטוענים כי עבודתו של באלינט ושותפיו הובילה לגילוי מחדש של הטיפול קצר המועד.
היסטוריה

באלינט התחיל להתעניין בטיפול קצר מועד בשלב מוקדם בחייו. לאור התעניינות זו, הוא התחיל בשנות החמישים של המאה העשרים לפתח את הטיפול הממוקד. כוונתו הייתה לפתח את התאוריה עבור שני גורמים, האחד עבור עובדים סוציאליים שמטפלים באנשים עם בעיות בנישואים, והשני הוא לרופאים כלליים על מנת לעזור להם להתמודד עם בעיות פסיכולוגיות של מטופלים.
בשנת 1955 הוא הקים צוות לצורך פיתוח התאוריה בקליניקת טוויסטוק, אך צוות זה, לאור חילוקי דעות פוזר בשנת 1956. בנובמבר באותה השנה, הוא יזם הקמת סדנה של טיפול ממוקד (Focal therapy workshop), שהעבודה בה המשיכה עד 1961. בסדנה זו היו שותפים גם אשתו אדית באלינט ודויד מאלאן. שניהם ליוו אותו מהניסיון הראשון בקליניקת טוויסטוק ויחד עם באלינט היוו את ליבתה של הסדנה.
ממצאי המחקר של סדנה זו הוצגו על ידי מאלאן בשנת 1963. מאלאן המשיך להתמקד בפיתוח התאוריה של הטיפול קצר המועד בגישתו של באלינט, ורוב ההתייחסויות לטיפול ברוח זו הוצגו על ידו. תהליך פיתוח הגישה, הטיפול במר בייקר, וכן הבדלים בגישתו של באלינט אל מול זו שפותחה בהמשך על ידי מאלאן, הוצגו בספרם של אורנסטין ואשתו של באלינט שיצא בשנת 1972.
אופן פיתוח השיטה

הקבוצה ניסתה לעשות מחקר מדעי מסודר לצורך פיתוח התאוריה. לצורך כך הם פיתחו סידרה של טפסים למילוי על ידי המטפל. טפסים אלו כללו סוג של קידוד לצורך ניסיון למפות את ההתערבויות שהשפיעו על המטופל. הם פיתחו שני סוגי טפסים, האחד טופס ראיון ראשוני, והאחר לצורך מילוי לאחר הפגישות. לא נרשמו הערות או דברים במהלך הפגישות עצמן, אלא רק לאחר סיום כל פגישה. כפי שצוין, תוצאות המחקר המבוססות על טפסים אלו הוצגו על ידי מאלאן (1963).
אופן פיתוח השיטה > טופס לאחר ראיון ראשון

לטופס זה שתי מטרות. האחת היא לאפשר לקבוצת המחקר להחליט האם המטופל מתאים לטיפול ממוקד קצר מועד, השנייה היא לאפשר לצוות לאבחן את מחלתו של המטופל ומה הדרך הנכונה לטפל בו. בעקבות בחינה של טופס זה הם קבעו את מטרת הטיפול ואת פרק הזמן המשוער הנדרש לטיפול. טופס זה כלל:
הגורם המפנה.
הופעתו והתנהגותו של המטופל, התלונה המרכזית שלו ומה מביא אותו לטיפול כיום.
חומר עובדתי על המטופל.
האופן שבו תופס המטופל את עצמו ואת האחרים המשמעותיים בחייו (אבא, אמא, אחים, בני זוג, ילדים).
מערכת היחסים בין המטופל למטפל, כיצד המטופל נהג במטפל וכיצד המטפל נהג במטופל.
מאפיינים בולטים בראיון או רגעים מיוחדים במהלכו.
האופן בו באה לידי ביטוי ההפרעה בחייו של המטופל, פרשנות דינאמית לכך, התאמתו של המטופל לטיפול הממוקד והמטרות המידיות של הטיפול.
אופן פיתוח השיטה > טופס לאחר פגישה

בנוסף על המטרות שצוינו לגבי הטופס הראשוני, מטרתו של טופס זה הייתה לתעד ולבחון את התפתחות היחסים בין המטפל הספציפי, לבין המטופל הספציפי. טופס זה כלל:
ציפיות ראשוניות של המטפל מהפגישה.
אווירה בפגישה, מה תרם המטפל ומה המטופל.
התערבויות עיקריות של המטפל.
התערבויות שהמטפל חשב עליהם ולא השתמש בהן.
כיצד באו המטרות הממוקדות של המטפל לידי ביטוי.
תוצאות המפגש.
מחשבות שעלו לאחר המפגש.
תאוריה ואופן הטיפול

מקורות התאוריה, והגישה באופן כללי ניזונו מהגישה הפסיכואנליטית הקלאסית, והגישה של יחסי אובייקט, כשאלו מתפתחים תחת ההבנות החדשות של הקבוצה העצמאית הבריטית, אליה היה שותף באלינט (שכללה גם את וויניקוט ופרבין).
באלינט ראה בגישות אחרות לטיפול קצר שהתפתחו באותה התקופה כשגויות מיסודן. הוא טען כי גישות אלו ניסו לקצר את התהליך הטיפולי בעזרת אקטיביות מוגברת מצד המטפל, כשהן מנסות לטפל בכל הבעיות של המטופל. הוא התנגד לגישה של האקטיביות המוגברת ובמקומה הציע למצוא מוקד אחד בלבד לעבודה, ודבר זה יקצר את זמן הטיפול. המוקד הוא נושא דינאמי לפירוש שבו מחזיק המטפל, בלי לשתף את המטופל במלאו בתחילת הטיפול.
בטיפול זה, השימוש בטפסים, כפי שהוצגו להלן, אפשרו למטפל להמשיך ולהתמקד בפוקוס הנבחר בלבד, ולהישאר במסלול הטיפולי שנקבע.
תאוריה ואופן הטיפול > קריטריונים לבחירת המטופל

בשלב מוקדם של עבודתו הבין באלינט כי טיפול קצר מחייב גם את המטפל וגם את המטופל לקחת סיכונים. סיכונים אלו יכולים להילקח תחת ההנחות כי מעט אנשים מתאימים לטיפול קצר, וכי יש סיכוי גבוה יותר לכישלון בטיפול. לאור כך, עיסוק ניכר היה בניסיון להגדיר את הקריטריונים לבחירתו של המטופל המתאים. במהלך פיתוח הגישה, הצוות נשען על שני קריטריונים לבחירת מטופלים, האחד, מוטיבציה גבוהה לבוא לטיפול ולרצון לתובנה, והשני הוא שיש עלייה במוטיבציה כתוצאה מהפרשנויות לאורך הטיפול. הוצגו חמישה הקריטריונים לבחירת המטופל (שהם שונים מעט מאלו שהוצגו בעבודתו של מאלאן), והם:
המטופל צריך לתת את הרושם שיש לו את היכולת לעבוד בשיתוף מטפל מסוים. במילים אחרות, יש צורך בניבוי הקשר והברית הטיפולית.
מוטיבציה גבוהה. יש צורך בקונפליקט חזק מספיק בין מחלת המטופל לבין שאר אישיותו. במילים אחרות - שהמחלה היא אגו דיסטונית.
יש צורך שהמטופל יוכל לקבל ולעבוד עם פרשנויות.
צריך שתהיה תמימות דעים, או לפחות תחושה משותפת, בדיווחים לגבי אותו המטופל בין המטפל לבין הפסיכולוג שמבצע את ההערכה של מחלת המטופל (צריך לזכור כי כל מטופל נבחר לאחר תהליך של בחינה משותפת עם צוות הסדנה).
על מוקד הטיפול להתגלות לא מאוחר יותר מהפגישה השלישית או הרביעית. קריטריון זה בא על מנת לבחון את יכולתו של המטופל להיות מובן על ידי המטפל.
תאוריה ואופן הטיפול > אופן בחירת מוקד

על המוקד להיות ספציפי, משורטט בחדות, וחד משמעי. המוקד צריך להיות כזה שניתן לתת אותו כפרשנות משמעותית עד לתום הטיפול הקצר. על מנת שאפשר יהיה לעמוד בעקרונות אלו, נדרשת רמה גבוהה של התבוננות רגישה מצד המטפל, ידע בגישות הפסיכואנליטיות, וחשוב מכל, הימנעות מ"להלביש" כותרות פסיכואנליטיות כמוקד.
מוקד הטיפול נבחר על ידי המטפל במהלך הפגישות הראשונות. העיקרון שבו האמין באלינט הוא שהמוקד צומח מתוך העבודה המשותפת של המטופל והמטפל. מעבר לכך, הם האמינו במה שהם קראו לו "פסיכותרפיה של 10 דקות", כשהם מתכוונים לכך שלאור הזמן המוגבל של הטיפול, צריכה להיות אינטראקציה אינטנסיבית בין המטפל למטופל במהלך אותן ה"עשר דקות". אם המטפל מצליח, מוקד הטיפול יעלה בצורה של הבזק (Flash) של הבנה, כזה שבדרך כלל מאחד בין המטפל והמטופל וההרגשה המשותפת שלהם. הגדרה אחרת לרגע זה היא "מפגש של שני מוחות" (Meeting of two minds), או "רגע של אמת". לאחר שהמטפל חווה את אותו הרגע, עליו לתרגם אותו לעצמו במילים, לרמה של מודעות ומשפטים על מנת שבהמשך יוכל להעבירם למטופל.
כדי להגיע להבזק זה של מודעות, נדרשת אווירה מיוחדת בתך הטיפול. האווירה צריכה להיות חופשייה מכל חוסר אמון ונקייה מדאגות, כך תאפשר לקונפליקט לעלות על פני השטח. האווירה צריכה להיות רגועה, אך עם זאת, בעלת מתח גבוה, כך שתאפשר למטפל להתכוונן (Tune in) למצבו המנטלי של המטופל, ותאפשר לעצמו לחוות את אותו רגע של הבזק.
אפשרות אחרת לתהליך בחירת המוקד, מתוארת יותר על ידי מאלאן, שדיבר על תהליך של זיקוק, או התגבשות (Crystallization) רעיונות עד אשר נוצר המוקד. דהיינו, לא הבזק, אלא תהליך של צמיחה הדרגתית של המוקד מתוך העבודה המשותפת.
תאוריה ואופן הטיפול > הפירושים בתהליך הטיפולי

בטיפול זה, מטרת המטפל היא לחשוף רגשות, מחשבות ודמיונות חבויים, זאת באמצעות פירושים של חרדות והגנות ותוך קישור בין העברה, המצב הנוכחי והעבר. מכאן, ניתן להבין כי הפרשנות היוותה את הכלי העיקרי לעבודה בגישה זו, כחלק מהגישה הפסיכואנליטית. עם זאת, צריך לזכור כי באלינט היה שותף לקבוצה העצמאית הבריטית בה הדגש היה בעיקר על המטופל בתוך התהליך. בהתאם לגישה זו המחשבה הייתה כי "גילוי עצמאי" (dependent discovery) הוא בעל הכוח הדינמי העיקרי, דבר שהכתיב את הפרשנות.
פירושים הם כל מה שבא מהמטפל ומועבר למטופל, מתוך כוונה לעשות את הלא מודע למודע, או במטרה לכוון את האסוציאציות הלא מודעות של המטופל למה שהמטפל מכוון. ככלל, הפירושים היו ל"רמת" האדם הבוגר, מתוך כוונה להפחית את האינטנסיביות של התחושות ביחסים הטיפוליים, וכך להימנע מכך שהטיפול יהפוך לטיפול ארוך. על המטפל להיות ערני מאוד לתגובות המטופל לפרשנויות שלו. אם האסוציאציות שעולות לאור הפרשנויות השונות מעלות חומרים אחרים מהמוקד שנבחר, על המטפל להיזהר מלהכריח את המטופל לקבל פרשנויות אלו, ולהקשיב לרצון המטופל ולנסות להבין אם קיים מוקד אחר מזה שהוא זיהה.
הטיפול במר בייקר

הטיפול במר בייקר מבטא את גישתו של באלינט לטיפול הממוקד קצר המועד. 

מר בייקר הגיע לטיפול אצל באלניט כמוצא אחרון לפני אשפוז. הוא היה יצרן צורכי כתיבה שירש את העסק המשפחתי מאביו. מר בייקר היה נשוי, בן 43 שסבל שנים רבות מקנאות אובססיבית לאשתו (Severe jealousy paranoia), באשר למערכת יחסים שניהלה עם גבר שנים רבות לפני שהם נפגשו. הטיפול לא הוגדר כטיפול קצר מועד מראשיתו. אך לאור בעיות של העברת נגד שהתעוררו אצל באלינט, וכן מורכבות הטיפול, הוא קיצר את הטיפול לטיפול ממוקד.
הטיפול במר בייקר התחיל ב-1962. במהלך טיפול זה באלינט נפגש עם מר בייקר 27 פגישות, שנפרשו על פני כחמישה עשר חודשים. לאחר סיום הטיפול, נעשה מעקב בעזרת מכתבים בין מר בייקר לבאלניט במשך כארבע וחצי שנים נוספות, ועוד שנתיים נוספות בעזרת דיווחים לבאלניט מהרופא הכללי של מר בייקר.
באופן כללי, ניתן להתרשם בטיפול זה מהשפה הפסיכואנליטית שהייתה שגורה בפי באלניט, ושהשפיעה על הבנתו את המטופל ולפיכך את המוקד לעבודה. הוא זיהה במהלך הטיפול נושאים רבים שעלו בשיחות עם מר בייקר כמו התעניינות אנאלית פרימיטיבית, הומוסקסואליות לטנטית, קנאה לגברים אחרים, האכזריות הכללית שלו ומול אשתו ועוד. למרות עושר נושאים זה, הוא בחר להתמקד בשני מוקדים בלבד, שלא נוסחו בצורה של "כותרת פסיכואנליטית". מוקד אחד היה "היכולת של המטופל לחלוק את אשתו בצורה סימבולית עם המטפל", והמוקד השני היה "לאפשר למטופל להשלים עם ניצחונותיו על פני יריביו". לאור האינטנסיביות של הטיפול, ומפאת קוצרו, באלינט לא עבד עם המוקד הראשון, והתמקד רק במוקד השני שהוגדר.
לאור הטיפול חל שיפור משמעותי במצבו של מר בייקר, המחשבות האובסיסיביות פסקו כמעט לחלוטין, ואורח חייו השתפר. לאור הדיווחים השונים בשנים לאחר הטיפול ניתן להבין כי השיפור במצבו נשמר. 

בספרם של באלינט, אורנסטין ובאלינט, יש דיווח מפורט ביותר על טיפולו של מר בייקר, כולל כל הטפסים שמולאו על ידי באלניט בתקופת הטיפול, ההבנות והפרשנויות שניתנו במהלך הטיפול.
טרישה הלפר

| --- | --- |
הלפר בטקס פרסי Scream Awards‏, 2007
הלפר בטקס פרסי Scream Awards‏, 2007
 לידה:  11 באפריל 1974 (בת 50) קנדה אלברטה, קנדה 
 מדינה:  קנדה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 בן זוג:  ג'ונתן מרשל (2003–2019)
 https://www.triciahelfer.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
טרישה ג'נין הֶלפֶר (באנגלית: Tricia Janine Helfer; נולדה ב-11 באפריל 1974) היא דוגמנית ושחקנית קנדית. היא ידועה בזכות תפקידה כסיילונית "מספר שש" בסדרת המדע בדיוני "בטלסטאר גלקטיקה" של ערוץ Syfy, ובתור שארלוט ריצ'רדס בסדרה "לוציפר" מבית פוקס/נטפליקס.
ביוגרפיה

הלפר נולדה בקהילה כפרית באלברטה, קנדה. הוריה הם דניס ואיליין הלפר. היא גדלה בחוות הדגנים שבבעלות משפחתה ביחד עם שלוש אחיותיה, טרינה, תמי וטארה. היא התגלתה לראשונה בגיל שבע עשרה על ידי סוכנת דוגמניות בעת שעמדה בתור לקולנוע המקומי.
קריירה > דוגמנות

ב-1992, הלפר ייצגה את קנדה בתחרות הדוגמנות הבינלאומית של סוכנות פורד מודלס, "דוגמנית העל העולמית" (Supermodel of the World), שם זכתה במקום הראשון, והוחתמה בתחילה על חוזה דוגמנות עם "עלית" ולאחר מכן יוצגה על ידי סוכנות הדוגמנות שבבעלותו של דונלד טראמפ (טראמפ מודל). הלפר הופיעה בין היתר בקמפיינים של ראלף לורן, שאנל, ג'ורג'ו ארמני וצעדה בתצוגות אופנה של המעצבים כריסטיאן דיור, קרולינה הררה, ג'ון גליאנו ודולצ'ה וגבאנה. במהלך שנות התשעים נחשבה לאחת הדוגמניות המובילות בעולם[דרוש מקור], וב-2007 דורגה על ידי המגזין במקום ה-57 מתוך "100 הנשים הלוהטות והסקסיות בעולם". היא כיכבה פעמים רבות על שערם של מגזיני אופנה כגון ווג, Elle, קוסמופוליטן, מארי קלייר ואף הופיעה בלוח השנה של המגזין "מקסים". בין היתר, השתתפה בתצוגת האופנה של ויקטוריה'ס סיקרט.
קריירה > משחק

בשנת 2002 קיבלה את תפקידיה הראשונים בטלוויזיה בין היתר בסדרת הדרמה הפוסט-אפוקליפטית "ג'רמיה" שיצר והפיק ג'יי מייקל סטרזינסקי לרשת שואוטיים ובסדרת המשטרה "CSI" ברשת הטלוויזיה CBS.
בשנת 2003 גילמה הלפר את הסיילונית "מס' 6" במיני-סדרה "בטלסטאר גלקטיקה" שכתב והפיק רונלד ד. מור עבור רשת הטלוויזיה Syfy. המיני-סדרה מהווה הפקה מחודשת ושונה בהיבטים רבים בה, לסדרה "בטלסטאר גלקטיקה" (1978) ולסדרת ההמשך שלה "גלקטיקה 1980". בעקבות הצלחתה של המיני-סדרה, הופקה סדרת המשך "בטלסטאר גלקטיקה" (2009-2004), שגם עליה היה אמון רונלד ד. מור והלפר שיחקה בכל ארבעת עונותיה של הסדרה.
בשנת 2006 החלה הלפר להנחות את התוכנית "הטופ מודל הבאה של קנדה" ובנוסף להנחייתה שימשה הלפר כשופטת ומפיקה בתוכנית. לאחר שנה הודיעה הלפר שהיא לא תמשיך לעונה הבאה של התוכנית על מנת לקדם את קריירת המשחק שלה.
ב-2004 גילמה הלפר את פארה פוסט בסרט הטלוויזיה "סיפורם של המלאכיות של צ'רלי". בהמשך היא הופיעה במספר פרקים של הסדרה "שני גברים וחצי" בתפקיד גייל, חברתה של ארוסתו של צ'רלי המנהלת רומן עמו ואף הופיעה בפרק אחד בעונה השנייה של הסדרה "על טבעי". בנוסף, כיכבה הלפר במהלך הקריירה שלה במגוון תפקידי אורח בסדרות כמו "צ'אק", "מחשבות פליליות", "שקר לי", "סוכן מחוק", "אספן הנשמות", דיבבה במשחקי מחשב כגון "Command & Conquer 3: Tiberium Wars",‏ "Halo 3: ODST", "סטארקראפט 2", "סקובי דו" ו"ספיידרמן" ואף הופיעה במספר סרטי קולנוע.
בשנת 2010 השתתפה בסרט הקומדיה של ג'ונתן סובול "A Beginner's Guide to Endings"לצד הארווי קייטל.
בשנת 2014 כיכבה בתפקיד הראשי של מולי פארקר בסדרת הפשע האמריקאית "איזו מן שוטרת" ברשת ABC, שבוטלה לאחר עונה אחת. בשנת 2015 היא גילמה את הדמות החוזרת של איון סמית' בסדרת הדרמה המשפטית "Suits" מבית רשת USA.
בשנת 2016 גילמה את אנג'לה לאנג בעונתה השנייה של הסדרה "פאוורס" המבוססת על הקומיקס באותו שם. מאותה שנה מגלמת הלפר את שארלוט ריצ'רדס, אימו של לוציפר ואשתו של אלוהים בסדרה "לוציפר" של ערוץ פוקס ולאחר מכן בנטפליקס.
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפי "פצצה" על פי תסריט מאת צ'ארלס רנדולף; בסרט היא גילמה את העיתונאית אליסין קמרוטה. באותה שנה הצטרפה לקאסט השחקנים הראשי של סדרת הערפדים "ואן הלסינג" בעונתה הרביעית, בדמותה של הרוזנת אוליביה / דרקולה, השליטה של הערפדים ובעברה הרוזנת של טרנסילבניה.
בשנת 2021 לוהקה לתפקיד ראשי בעונה השלישית של הסדרה "סטפ אפ: הסדרה"; הסדרה אשר שודרה במשך שתי עונות באינטרנט ביוטיוב פרימיום עלתה במהלך שנת 2022 ברשת הטלוויזיה האמריקאית Starz.
חיים אישיים

ב-2003 נישאה הלפר לעורך הדין ג'ונתן מרשל, השניים הכירו במסיבת יום הולדת של חבר משותף. אולם ב-2019 הזוג התגרש, לאחר כשנתיים שהיו פרודים.
ב-2011, קיבלה אזרחות אמריקאית, בנוסף לאזרחות הקנדית שלה מלידה. הלפר היא גם פעילה למען ארגוני צדקה וזכויות בעלי חיים והיא אף הייתה ממקימי אתר אינטרנט הפועל למען תרומות כספים למען מטרות שונות.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | White Rush | אווה |  |
| 2006 | The Genius Club | אלי סימון |  |
| 2006 | Memory | סטפני ג'ייקובס |  |
| 2007 | התפתלות | סשה |  |
| 2007 | The Green Chain | ליילה קול |  |
| 2007 | Walk All over Me | סלין |  |
| 2009 | גרין לנטרן: טיסה ראשונה | בודיקה | דיבוב |
| 2010 | Open House | לילה |  |
| 2010 | המדריך לסידורים אחרונים | מירנדה |  |
| 2011 | הזייפן | סשה |  |
| 2012 | Bloodwork | ד"ר וילקוקס |  |
| 2014 | 37: A Final Promise | כריסטינה |  |
| 2014 | סופרים אנונימיים | סיגריד |  |
| 2015 | מבודדים | לידיה מאסטרסון |  |
| 2019 | פצצה | אליסין קמרוטה |  |
| 2022 | סיבוב בפירנצה | סופיה |  |
| TBA | Occupation Rainfall: Chapter 2 |  |  |
| TBA | Primitive War |  |  |
יהודה פיקמן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  17 בדצמבר 1948 ישראל ישראל
 נהרג:  8 בספטמבר 1968 (בגיל 19) קנטרה, מצרים 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1966–1968 (כשנתיים)
 דרגה:   סגן
 תפקידים בשירות
 קצין בחיל התותחנים
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה
 עיטורים
   עיטור המופת
 
יהודה פיקמן (17 בדצמבר 1948 – 8 בספטמבר 1968) היה קצין תותחנים, שלחם בחזית המצרית במלחמת ההתשה ונפל בקרב. על פעולתו בימי המלחמה עוטר פיקמן בעיטור המופת.
ביוגרפיה

יהודה פיקמן נולד בתל אביב. הוא נקרא על שם דודו יהודה ביטנסקי, שהיה אחד מנופלי מחלקת הל"ה. הוא סיים את לימודיו בבית הספר תיכון חדש. היה פעיל בתנועת הצופים ועסק בטניס ובשחמט.
פיקמן התגייס לשירות צבאי באוגוסט 1966. הוא השתתף בכיבוש השומרון במלחמת ששת הימים. לאחריה הוסמך לקצין ושירת בגדוד התותחנים 404.
ב-8 בספטמבר 1968 ירה הצבא המצרי אש ארטילרית כבדה אל עמדות צה"ל בקרבת תעלת סואץ. פיקמן נמצא באותו יום בצריח של מסגד בעיירה קנטרה. הוא שימש כקצין תצפית של הארטילריה הישראלית והמשיך לטווח אותה גם כשפגעה אש מצרית בעמדתו. לבסוף נפגע מהאש הארטילרית של האויב ונהרג. בתקרית באותו יום נפלו תשעה חיילים ישראלים נוספים.
פיקמן הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול. הוא הועלה בדרגה לאחר מותו וצוין לשבח על פעולתו האחרונה על ידי מפקד גייסות השריון. בשנת 1973 הומר הציון לשבח בעיטור המופת.
הנצחה

שמו של פיקמן הונצח על גבי מספר אנדרטאות, וביניהן אנדרטת נופלי חיל התותחנים בזכרון יעקב, בגן הבנים בתל אביב ובאנדרטה בבית הספר התיכון שבו למד.
יחסי אוסטריה–גאורגיה

| יחסי אוסטריה–גאורגיה |
| --- | --- |
אוסטריה: גאורגיה


אוסטריה: גאורגיה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,871: 69,700
אוכלוסייה
9,118,988: 3,807,418
תמ"ג (במיליוני דולרים)
516,034: 30,536
תמ"ג לנפש (בדולרים)
56,589: 8,020
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי אוסטריה–גאורגיה הם יחסי החוץ בין אוסטריה לגאורגיה. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1992 וגאורגיה פתחה את שגרירותה בווינה בשנת 1996.  אוסטריה מיוצגת בג'ורג'יה באמצעות שגריר שאינו תושב שממוקם בווינה, ובאמצעות קונסוליית כבוד בטביליסי. גאורגיה מחזיקה באוסטריה שגרירות בווינה וקונסולית כבוד בגראץ.
היסטוריה

בסוף מלחמת העולם הראשונה הייתה האימפריה האוסטרו-הונגרית, יחד עם מעצמות המרכז האחרות, הקיסרות הגרמנית והאימפריה העות'מאנית, אחת המדינות הראשונות והיחידות שהכירו בעצמאותה של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה ב-1918. השגריר הראשון היה גאורג פון און צו פרנקנשטיין.
במהלך מלחמת מלחמת גאורגיה–רוסיה ב-2008, שרת החוץ האוסטרי אורסולה פלסניק האיץ "ברוסיה לכבד את שלמותה הטריטוריאלית של גאורגיה, בהתחשב בהחלטה של האו"ם." אוסטריה גם אמרה כי ההתערבות הצבאית של רוסיה בגאורגיה ערערה ברצינות את אמינותה כשותפה אמינה של המערב.
הסכמים דו צדדיים

ההסכמים הבילטרליים הבאים קיימים:
הסכם בין גאורגיה לרפובליקה של אוסטריה על יחסי חוץ כלכליים דו צדדיים
מזכר הבנות בין משרד הפנים של גאורגיה לבין משרד הפנים הפדרלי של אוסטריה
הסכם תובלה אווירית בין הממשלה הפדרלית האוסטרית לבין ממשלת גאורגיה
הסכם בין ממשלת גאורגיה לממשלת הרפובליקה של אוסטריה לקידום והגנה הדדית של השקעות
הסכם בין ממשלת גאורגיה לממשלת הרפובליקה של אוסטריה להימנעות ממיסוי כפול
פרוטוקול לתיקון להסכם התובלה האווירית של הממשלה הפדרלית האוסטרית וממשלת גאורגיה
ביקורים רשמיים

התרחשו ביקורים הבאים:
19–21 בינואר 2006; ביקור של שר החוץ הגאורגי גלה בז'ואשווילי בווינה בכנס הבינלאומי בנושא "אסטרטגיות אירופאיות לפיתוח דמוקרטיות במדינות פוסט סובייטיות"
22–26 בפברואר 2006; ביקור יו"ר הפרלמנט של גאורגיה נינו בורג'נדזה באוסטריה
26–29 במרץ 2006; ביקור עבודה של ראש ממשלת גאורגיה, זוראב נור'אידלי באוסטריה
4–5 במאי 2006; שר הפנים של גאורגיה ואנו מראבישווילי באוסטריה
27 באוקטובר 2006; ראש ממשלת גאורגיה, זורב נוגדיאלי, באוסטריה
טוביאס סמולט

| --- | --- |

ציור דיוקן בסביבות 1770
 לידה:  19 במרץ 1721 דלקהם, כיום ברנטון, סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 בספטמבר 1771 (בגיל 50) ליבורנו, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 שם לידה:  Tobias George Smollett 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 מקום קבורה:  Old English Cemetery, Livorno 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  שירה 
 תקופת הפעילות:  מ-1748 
 
טוביאס ג'ורג' סמולט (באנגלית: Tobias George Smollett,‏ הוטבל ב־19 במרץ 1721 – 17 בספטמבר 1771) היה משורר וסופר סקוטי. הוא נודע בספרות האנגלית בזכות הרומנים הפיקרסקים כגון "הרפתקאותיו של רודריק רנדום" (1748), "הרפתקאותיו של פרגרין פיקל" (1751) ו"מסעו של האמפרי קלינקר" (1771) שהשפיעו מאוחר יותר על מחברי רומנים כמו צ'ארלס דיקנס. המוציאים לאור הרבו בעריכות ברומנים שלו. מהדורה סטנדרטית של יצירותיו פורסמה על ידי א. מ. בראק הבן ואחרים. סמולט היה רופא בהכשרתו.
קורות חייו > ילדות וצעירות

סמולט נולד ביישוב דלקם, כיום חלק מרנטון במחוז וסט דונברטונשייר שבסקוטלנד והוא הוטבל לנצרות לפי הדת הפרסביטריאנית ב-19 במרץ 1721.
הוא היה הבן הרביעי של ארצ'יבלד סמולט מבונהיל, שופט ובעל אחוזה, "ליירד" של בונהיל, ושל ברברה לבית קנינגהם. אבותיו היו עורכי דין ואנשי צבא, תומכי מפלגת ויג. המשפחה התגוררה בהתחלה ביישוב הולדתו, דלקם על הנחל לוון. האב מת ב-1726 כשסמולט היה בן חמש.
קורות חייו > שנות הלימודים

סמולט שלט בשפות סקוטס ואנגלית. למד החל מ-1727 או 1728 בבית הספר דמברטון ואחר כך למד רפואה באוניברסיטת גלאזגו. סיים עם דיפלומה של כירורג. לפי ביוגרפים אחדים הוא המשיך לימודיו באוניברסיטת אדינבורו שבה היה תלמידם של הכירורגים ויליאם סטרלינג וג'ון גורדון. בנוסף למקצועות הרפואיים והכירורגיים למד סמולט יוונית, מתמטיקה, פילוסופיה של הטבע ושל המוסר, לוגיקה וספרות. 
ב-1739 הוא עזב את האוניברסיטה ללא תואר ונסע ללונדון כשבכיסו מחזה שכתב בשם "The Regicide ("רוצח המלך") על רציחתו של מלך סקוטלנד, ג'יימס הראשון. יש שסבורים כי אחרי גיל 18 הקריירה הספרותית ביכרה את זו הרפואית. עם זאת כעבור שנים ב-1750 סיים סמולט את בחינת התואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת אברדין.[דרוש מקור]
קורות חייו > סופר ורופא

ב-1739 הגיע ללונדון וכתב מחזה The Regicide ("רוצח המלך"). משלא הצליח להציג אותו על במה, הפליג ב-1740 מצ'יצ'סטר כעוזר "כירורג ימי" על האוניה HMS Chichester שהגיעה ב-10 בינואר 1741 לנמל פורט רויאל בג'מייקה. בג'מייקה הוא התגורר מספר שנים. ייתכן כי סמולט נכח ב-1742 בהפגזה מהים של קרטחנה דה אינדיאס שבקולומביה של ימינו. אירוע שהשתקף בספרו "רודריק רנדום".
הוא התחתן עם אן "ננסי" לאסל (Lascelles), בתו של ויליאם לאסל, אדם אמיד מג'מייקה, בעל אדמות ועבדים. בתום שירותו כרופא ימי, סמולט שב לגור באנגליה ופתח מרפאה משלו בדאונינג סטריט בלונדון. אשתו יכלה להצטרף אליו רק ב-1747.