stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמאל פוליטי בישראל
מנהיגים

דוד בן-גוריון, ראש ממשלת ישראל הראשון ומנהיג מפלגת הפועלים של ארץ ישראל
יצחק רבין, ממנהיגי מפלגת העבודה וראש ממשלת ישראל החמישי. הובלי את הסכמי אוסלו והסכם השלום עם ירדן
א.ד. גורדון - פעיל בתנועה הציונית, חלוץ ופועל חקלאי, הוגה ומורה-דרך לחלוצים בתקופת העלייה השנייה והעלייה השלישית, מנהיג לא מוכתר של מפלגת "הפועל הצעיר" בארץ ישראל
ברל כצנלסון - ממנהיגיה הבולטים של תנועת העבודה בארץ ישראל, הוגה דעות של הציונות הסוציאליסטית, עיתונאי, עורך וממקימי מוסדות ההסתדרות
יצחק טבנקין - מנהיג ציוני, סוציאליסט. מאבות התנועה הקיבוצית והמנהיג הדומיננטי של הקיבוץ המאוחד
משה שרת - מנהיג ציוני, סוציאליסט. ממנהיגי מפא"י וראש ממשלת ישראל השני
חיים ארלוזורוב - מראשי תנועת העבודה וראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית
יצחק בן-צבי - נשיאהּ השני של מדינת ישראל, ממייסדי ארגון השומר, מראשי תנועת העבודה, ממייסדי "פועלי ציון", יו"ר הוועד הלאומי וחבר הכנסת מטעם מפא"י
אריה לובה אליאב - פעיל עלייה, התיישבות ושלום, חבר הכנסת, סופר והוגה דעות, חתן פרס ישראל על תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה
שולמית אלוני - פעילה חברתית, חברת הכנסת ושרה בממשלות ישראל. הקימה את רצ - התנועה לזכויות האזרח ולאחר מכן הנהיגה את מרצ. לוחמת למען זכויות האדם ודוברת בולטת של השמאל הישראלי. כלת פרס ישראל
מאיר וילנר, מנהיג מק"י, רק"ח וחד"ש. בין קום המדינה עד 1990.
עמדות > כללי

קיים בשמאל טווח דעות רחב וניתן לחלק את אוכלוסיית תומכי השמאל לקבוצות הבאות:
בעלי דעות שמאל בעלי נטיות מרכז: חברי קבוצה זו משלבים בדעותיהם עמדות ליברליות (בעיקר בתחום החברתי), עמדות ימין כלכליות קפיטליסטיות ועמדות החותרות לשלום בכל בנוגע להסכמים עם מדינות ערב והפלסטינים.
בעלי דעות שמאל "קלאסי": חברי קבוצה זו מחזיקים בדרך כלל בעמדות ליברליות, ושואפים לקיים מדינת רווחה סוציאליסטית, תוך חתימה על הסכמי שלום עם המדינות השכנות.
בעלי דעות שמאל קיצון (הקרוי גם שמאל רדיקלי): קבוצה זו מתאפיינת גם היא בעמדות שונות אולם באופן כללי המאפיין המשותף הוא תמיכה גורפת בסיום השליטה של ישראל על העם הפלסטיני ונסיגה לקוי 67. חלקים מהשמאל הרדיקלי תומכים במדינת כל אזרחיה ובביטול הצביון היהודי של מדינת ישראל לטובת שוויון בין בני כל הדתות החיים כאן. יש הרואים בה קבוצה פוסט-ציונית או אנטי-ציונית הרואה בציונות תנועה שנישלה את העם הפלסטיני מאדמתו. השמאל הרדיקלי טוען שהמדיניות הישראלית ביהודה ושומרון מפלה ואי־שוויונית וזאת משום שהמתנחלים מנוהלים תחת החוקים האזרחיים של ישראל ואילו הפלסטינים נשלטים תחת חוק צבאי. בנוסף טוענים בעלי עמדות אלו שישראל מפרה את זכויות האדם של הפלסטינים ויש אף שטוענים לפשעים נגד האנושות. חלק מהשמאל הרדיקלי בישראל טוען שהמשטר ביהודה ושומרון מהווה אפרטהייד, המוגדר גם הוא כפשע נגד האנושות.
עמדות > סוציאליזם וכלכלה

עמדות השמאל באספקט הכלכלי מתייחסות לאופי קשרי העבודה וההון בין אנשים וחברות. לדעת השמאל הפוליטי יש לשאוף לחלוקה שוויונית יותר של ההון ואמצעי היצור בין מירב האנשים וכן מתן אחריות ויכולת ניהול עצמי לאנשים כדי שיוכלו יותר להשפיע על חייהם.
הגישה הסוציאליסטית דוגלת הן בסיוע של השלטון למעמד הפועלים והן בסיוע הדדי בין העובדים. לפי גישה זו על העובדים להתאגד כדי לשפר את היכולת להגן על זכויותיהם וכדי להקים גופים ומוסדות לסייע למעמד העובדים כמו שירותי בריאות, קואופרטיבים למזון, דיור, תחבורה, פנסיה ועוד.
במקביל דורשת הגישה הסוציאליסטית של השמאל מהמדינה לפעול לפי מודל של מדינת רווחה ולהעניק רשת ביטחון שוויונית לכלל האזרחים בתחומים חברתיים כמו בריאות, רווחה, חינוך, ולשפר את תנאי העבודה על ידי חקיקת חוקי עבודה המגינים על זכויות עובדים כמו זכות ההתאגדות, חוק פיצויי פיטורים, חוק שכר שווה לעובדת ולעובד, חוק הסכמים קיבוציים, חוקי מגן וזכות השביתה וכן להקים מנגנון שמירה על שכר מינימום הוגן ולאפשר הקמת חוק בתי הדין לעבודה.
עמדות > זכויות אדם

גישת השמאל היא שעל המדינה לקדם ולהגן על זכויות האדם בהתבסס על עקרונות של ליברליזם והומניזם. לפי גישה זו קיים שוויון בין כל בני האדם ועל המדינה לפעול למנוע אפליה מסוגים שונים.
בהתייחס לשוויון מדגישים חלקים מהשמאל שיש לדבוק בעקרונות מגילת העצמאות בה נכתב שמדינת ישראל תקיים שוויון זכויות חברתי ומדיני גמור לכל אזרחיה בלי הבדל דת, גזע ומין וכן שמדינת ישראל תבטיח חופש דת, חופש מצפון, חופש לשון, הזכות לחינוך, חופש הביטוי וחופש תרבות.
השמאל מדגיש את הצורך בזכות לשוויון בהתייחס לקבוצות מיעוט במדינת ישראל כמו קהילת הלהט"ב, ערביי ישראל, פליטים ועוד.
עמדות > יחסי דת ומדינה

השמאל תומך בחופש הפולחן, חופש דת, הפרדת הדת מהמדינה וחופש מדת.
בנושא העלייה ארצה תומך השמאל בגישה ליברלית בכל הנוגע לחוק השבות ולהכרה ביהדותם של העולים ומתנגד לניסיונות להחמיר בחוק זה על ידי ביטול סעיף הנכד.
בנושא גיור מתנגד השמאל להגמוניה של הרבנות הראשית על התהליך ותומך בהקלות בתהליך הגיור ובפתרונות כדוגמת ארגון נתיב.
בנושא הכשרות השמאל מתנגד למונופול של הרבנות הראשית בנושא הכשרות ותומך ברפורמות שתאפשר למגוון גופים לאשר כשרות.
בנושא גיוס חרדים לצה"ל השמאל-מרכז מתנגד לפטור הגורף לחרדים ושואף להסדר גיוס בני ישיבות שיעמוד במבחן בג"ץ. אך בניגוד לשמאל-מרכז, השמאל הרדיקלי תומך בפטור שווה לכלל האוכלוסייה.
בנושא שירות נשים בצה"ל השמאל מתנגד לניסיונות הימין החרדי להגביל שירות נשים ותומך בפתיחת מירב מסלולי השירות בפני נשים.
בנושא נישואין השמאל תומך במתן זכות הבחירה של זוגות בין קיום טקס נישואין דתי וטקס נישואין אזרחיים ובצורך של המדינה להכיר בנישואין אלו.
בנושא פונדקאות השמאל תומך בזכותם של זוגות ובודדים לקיים הליך פונדקאות בארץ ומתנגד למגבלות שהוטלו על מנועי פונדקאות כמו גברים ונשים יחידים וזוגות חד-מיניים.
בנושא מיתה וקבורה השמאל תומך בקיום קבורה אזרחית בישראל כחלופה להגמוניה של חברא קדישא.
עמדות > היחסים עם העולם הערבי

לאורך פעילותה של התנועה הציונית הייתה עמדת השמאל, בהקשר של היחסים עם העולם הערבי, לנסות לממש את תוכנית התנועה מתוך הבנה שקיימת אוכלוסייה ערבית שחיה בגבולות ארץ ישראל ושארץ זו מוקפת מדינות ויישויות ערביות. הבנה זו הביאה את הנהגת היישוב לנסות לממש את המפעל הציוני וההתיישבות מתוך דיאלוג ופשרה כשבין השאר נרכשו אדמות מהערבים בהסכמות ובכסף מלא, נערכו הסכמים עם מנהיגים של הציבור הערבי ונעשה מאמץ לקיים "סולחות" עם ראשי חמולות ערביות במקרים של סכסוכים מקומיים.
גישה זו הביאה את הסוכנות היהודית לאשר, ב-1947, את הסכם החלוקה שהוביל להקמת המדינה תוך ויתור על חלק מגבולות ארץ ישראל ההיסטורית. לאחר קום המדינה המשיכה ממשלת מפא"י השמאלית בקו של חתירה לשלום וחתמה על הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות.
בתקופה שלאחר מלחמת ששת הימים נחלק השמאל בין תמיכה בשימוש בשטחים שנכבשו כקלף למשא ומתן ובין אגף ניצי שתמך ברעיון ארץ ישראל השלמה. בעשורים הבאים תמך השמאל בקידום הסכמי שלום מול מדינות ערב שחלקם לווה בוויתור על שטחים (כמו הסכם השלום בין ישראל למצרים (1977) והסכם השלום בין ישראל לירדן (1994)) והסכמים שנועדו שנועדו להגיע לפתרון שתי המדינות מול הפלסטינים (הסכמי אוסלו, הסכם ואי, הסכם חברון ועוד).
נכון למאה ה-21, למרות הרחבת הבנייה בשטחי יהודה ושומרון, מחנה השמאל תומך בסיום השליטה בשטחים על בסיס הסכם והשגת פתרון שתי המדינות לשני עמים. חלק מהשמאל תומך בנסיגה חלקית תוך השארת גושי התיישבות ואחרים בשמאל אף מציגים פתרונות אחרים כמו קונפדרציה ישראלית-פלסטינית.
עמדות השמאל מקורן בגישה שהסכם שלום בנוסח שתי מדינות הוא אינטרס חיוני לישראל, ממניעים מוסריים ותועלתניים. בכך, הוא סבור שיתאפשר לשמר את הרוב היהודי בישראל, מבלי לפגוע בזכויות האוכלוסייה הפלסטינית ביהודה, שומרון ועזה, וכן לשמור על הלגיטימציה הבינלאומית שלה. כמו כן, השמאל הציוני סבור שעקרון שתי המדינות הוא צעד הכרחי לשם כינון שלום עם העולם הערבי. השמאל הרדיקלי מביע עמדה עקרונית יותר לפיה סיום הכיבוש אינו נחוץ רק מתוך האינטרס של על רוב יהודי אלא שהוא מתבקש בשל סוגיות של שמירה וכיבוד זכויות אדם, שלטון החוק וכיוצא בזה.
שמאל אזרחי

בנוסף לפעילות השמאל במסגרות ממוסדות כמו המוסדות הלאומיים, הכנסת, הממשלה וההסתדרות הוקמו לאורך השנים מספר רב של גופים וארגוני שמאל אזרחיים כדי לקדם את האידאולוגיה של השמאל במספר רב של תחומים.
בתחום היחסים עם הפלסטינים הוקמו יוזמות וארגונים רבים כדי לקדם את סיום השליטה הצבאית של ישראל על שטחים ועל האוכלוסייה האזרחית מעבר לקו הרוק ועל מנת לקדם פתרון מדיני מול הפלסטינים וכן כדי לעקוב אחרי מצב זכויות האדם בשטחים. בין השאר הוקמו למטרה זו ארגונים כמו שלום עכשיו, בצלם, שוברים שתיקה, מחסום ווטש, יש דין, תג מאיר ועוד. כמו כן מקדם השמאל יוזמות שלום חוץ פרלמנטריות כמו יוזמת ז'נבה, המפקד הלאומי ועוד.
בתחום החברתי הוקמו בשמאל ארגונים הפועלים לשיפור תנאי העבודה של פועלים וכן לשיפור זכויות האדם בישראל כשבין השאר הוקמו ארגונים כמו כוח לעובדים, מרכז אדוה, התנועה לזכויות האזרח ועוד.
בתחום החינוך והנוער הוקמו ארגונים העוסקים בחינוך והדרכת נוער כמו הנוער העובד והלומד, השומר הצעיר, מחנות העולים ועוד.
בתחום העיתונות וחופש המידע הוקמו יוזמות וארגונים הפועלים למען עיתונות חופשית כמו דבר העובדים בארץ ישראל, שיחה מקומית, שקוף - גוף התקשורת של הציבור, העין השביעית ועוד.
בתחום הלהט"ב וזכויות האזרח פועלים מספר ארגונים כמו האגודה למען הלהט"ב בישראל, איגי - ארגון נוער גאה, המכון הישראלי לדמוקרטיה ועוד.
בתחום מעקב אחר השלטון ומהלכיו פועלים ארגונים כמו התנועה לטוהר המידות, התנועה למען איכות השלטון בישראל, לובי 99 ועוד.
בתחום איסוף התרומות לטובת קידום דמוקרטיה, זכויות אדם וערכים ליברלים באמצעות תמיכה בארגוני חברה אזרחית לטובת ארגוני שמאל פועלים ארגונים שונים כמו הקרן החדשה לישראל ועוד.
בתחום של לידות, נישואין ומוות פועלים בשמאל מספר ארגונים השואפים להציע לציבור חלופות להגמוניה של הממסד הדתי (הרבנות הראשית, חברה קדישא) כמו מנוחה נכונה (עמותה), חדו"ש – לחופש דת ושוויון, הליגה למניעת כפייה דתית, ועוד.
דמוגרפיה

סקר שנערך ב-2019 בקרב האוכלוסייה על ידי מרכז המחקר פיו מצא ש-8% מהאוכלוסייה מגדירים את עצמם "שמאל" מתוך שלוש אפשרויות: "ימין", "מרכז" ו"שמאל". באותה שנה ערך פרופ' קמיל פוקס שנתן 5 אפשרויות: "ימין", "מרכז-ימין", "מרכז", "מרכז-שמאל", "שמאל ומצא ש-5% מגדירים את עצמם כ"שמאל" ועוד 11% מגדירים את עצמם כ"מרכז-שמאל". באפריל 2020 פורסם כי רק 6% מהישראלים מגדירים עצמם "שמאל".
ארגונים ותנועות

להלן רשימת ארגונים ותנועות פוליטיות המזוהות עם השמאל בישראל, חלקם מזוהים עם השמאל הרדיקלי:
ארגונים ותנועות > ארגונים ומפלגות

העבודה - הוקמה מאיחוד מפלגת השלטון – מפא"י, עם אחדות העבודה - פועלי ציון ורפ"י.
מרצ - הוקמה לקראת הבחירות לכנסת השלוש עשרה כרשימה משותפת בין ר"צ ומפ"ם מהשמאל ושינוי מהמרכז (בהמשך עזבה שינוי את האיחוד), בשנת 1997 אוחדה באופן סופי. בבחירות 2022 לא עברה את אחוז החסימה.
דע"ם – ארגון הפעולה הדמוקרטי (הוקמה ב-1995 על ידי פורשים מדרך הניצוץ)
חד"ש – החזית הדמוקרטית לשלום ולשוויון (נוסדה ב-1977 על ידי רק"ח יחד עם פורשים מאק"י, שס"י, הפנתרים השחורים ואחרים, מאוחר יותר הצטרפו מק"י)
מאבק סוציאליסטי – תנועת שמאל סוציאליסטית, חלק מהתנועה העולמית אלטרנטיבה סוציאליסטית בין-לאומית
תראבוט – תנועה ערבית-יהודית
המפלגה הירוקה – מפלגה סוציאל-דמוקרטית המתמקדת בנושאים סביבתיים-חברתיים.
ארגונים ותנועות > מפלגות שהתפרקו

עם אחד – מפלגה ישראלית חברתית, שדגלה בסוציאל-דמוקרטיה, שהוקמה בשנת 1999 על ידי עמיר פרץ, אדיסו מאסלה ורפיק חאג'-יחיא, שפרשו ממפלגת העבודה.
ישראל דמוקרטית – מפלגה של אהוד ברק שהוקמה ב-2019 אך פורקה שנה לאחר מכן במהלך המשבר הפוליטי בישראל
מימד – תנועה רעיונית ומפלגת מרכז-שמאל ציונית, שהוקמה בשנת 1988 על ידי הרב יהודה עמיטל. ברוב שנות קיומה הוגדרה המפלגה כמפלגה ציונית דתית, אך בהמשך היא פעלה כמפלגה כלל-יהודית ציונית הפונה לקהל מגוון הרואה בזהות היהודית את המרכיב המרכזי לבניית חברה ומדינה.
התנועה הירוקה – מפלגת שמאל סביבתית, רצה בעבר עם מפלגת מימד, התנועה, המחנה הדמוקרטי ומפלגת העבודה, ב-2020 שינתה את שמה למפלגה הירוקה.
התנועה – מפלגת מרכז-שמאל שהוקמה ב-2012 על ידי פורשים מהפלג השמאלי של סיעת קדימה וממפלגת העבודה, בראש המפלגה עמדה ציפי לבני, פורקה ב-2019.
מחנה של"י (שלום לישראל) – הוקמה על ידי הסוציאליסטים העצמאיים, מוקד, העולם הזה - כוח חדש, והפנתרים השחורים.
מפלגת מוקד – מפלגה בראשות מאיר פעיל, לקראת הכנסת התשיעית התפרקה המפלגה וחברי המפלגה התפלגו בין רק"ח לבין מחנה של"י
שמאל ישראלי חדש – נוסדה בשנת 1973 והתפרקה באותה השנה לתכלת-אדום ולאק"י
תנועת שח"ר – תנועה בראשות יוסי ביילין שקמה מהפלג השמאלי בסיעת העבודה, רצה ברשימת מרצ בבחירות 2003 ובבחירות 2006
העולם הזה - כוח חדש – מפלגה בראשות אורי אבנרי, נוסדה ב-1965, התפרקה ב-1973.
הפנתרים השחורים – נוסדה ב-1971, רצה כחלק מהעולם הזה - כוח חדש, של"י וחד"ש
הרשימה המתקדמת לשלום – נוסדה ב-1984, התפלגה ב-1992 אל בל"ד ודעכה.
מק"י – נוסדה ב-1919 כמפס"ע ולאחר מכן פק"פ, ושינתה את שמה למק"י עם הקמת המדינה ב-1948, דעכה לאחר המיזוג אל מוקד ופירוקה ב-1977; כמו כן, מ-1989 שמה של רק"ח (חלק מחד"ש)
אק"י – אופוזיציה קומוניסטית ישראלית – פרשה ממק"י ב-1973, התמזגה לחד"ש ב-1977
רק"ח – רשימה קומוניסטית חדשה (התפלגה ממק"י ב-1965, חלק מחד"ש החלק מ-1977, שינתה את שמה למק"י ב-1989)
מפלגת צדק חברתי – מפלגה שיוסדה בשנת 2007 על ידי ארקדי גאידמק, פורקה בשנת 2020
ארגונים ותנועות > המפלגות בכנסת וכוחן (2024)

חד"ש – 4 מנדטים
העבודה – 4 מנדטים
ארגונים ותנועות > ארגונים מדיניים

רשימה זו נבנתה על סמך ניתוח פעולתם של הארגונים הרשומים בה. חלקם לא מגדירים עצמם כארגוני שמאל ובאתר האינטרנט שלהם אין אזכור לשיוך זה.
ארבע אמהות – תנועה שפעלה ליציאת צה"ל מדרום לבנון, התפרקה אחרי היציאה מלבנון
בצלם – ארגון זכויות אדם, שחלק ניכר מפעילותו היא הגנה על זכויות אדם של פלסטינים ביהודה ושומרון ורצועת עזה
דרכנו – מיזוג של V15 וקול אחד
המפקד הלאומי – תנועה שנועדה לקדם הסכם קבע ישראלי-פלסטיני שגובש על ידי עמי אילון וסרי נוסייבה
הפעולה השמית – קראה לפדרציה דו-לאומית בשנות ה-50 של המאה ה-20, התפרקה
התנועה הישראלית נגד גרעין – למען איסור גלובלי על נשק גרעיני, כמו גם פירוז מכלל הנשק האחר להשמדה המונית וחתירה לשלום.
יוזמת ז'נבה – ארגון שנועד לקדם הסכם קבע ישראלי-פלסטיני שגובש על ידי יוסי ביילין ואבו עלא
לוחמים לשלום – תנועה ישראלית-פלסטינית הפועלת לסיום הכיבוש בדרכים לא אלימות
מולד - המרכז להתחדשות הדמוקרטיה – מכון מחקר שמטרתו לחזק את השמאל הישראלי
מחסום Watch נשים למען זכויות אדם – ארגון העוקב אחרי מחסומי צה"ל בשטחים
נושאי הדגל – תנועה שקמה במטרה "להחזיר את השמאל למרכז"
נשים בשחור – תנועת שמאל פמיניסטית נגד אלימות
נשים עושות שלום – תנועה פציפיסטית פמיניסטית הפועלת למען הסכם שלום בין ישראל לפלסטינים. התנועה לא רואה בעצמה כתנועת שמאל.
פרופיל חדש – תנועה פמיניסטית לאזרוח החברה ונגד מיליטריזם
עיר עמים – ארגון הפועל להעברת חלקים מירושלים לשליטת הרשות הפלסטינית
קול אחד – תנועה בינלאומית שמטרתה לקדם הסדר קבע בין ישראל לפלסטינים במתווה של שתי מדינות לשני עמים
שוברים שתיקה – עדויות חיילים משוחררים על השירות בשטחים
שלום עכשיו – שמאל מדיני, דוגלת בשטחים תמורת שלום ומתנגדת להתנחלויות
שתי מדינות, מולדת אחת – יוזמה ישראלית-פלסטינית הפועלת לקיום שתי מדינות בקונפדרציה
V15 – תנועה פוליטית שעודדה הצבעה למחנה השמאל ובפרט לרשימת המחנה הציוני בבחירות לכנסת ה-20
מחזקים – עמותה הפועלת לאקטיביזם דיגיטלי וליצירת תכנים פוליטיים ברשתות החברתיות
ארגונים ותנועות > ארגונים חברתיים-כלכליים

ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל
ההסתדרות החדשה – איגוד העובדים הגדול בישראל, תומך בסוציאליזם קונסטרוקטיבי
המכללה החברתית-כלכלית
הפורום הקומוניסטי הישראלי
הפנתרים השחורים
הקשת הדמוקרטית המזרחית – ארגון שמאל חברתי העוסק בקידום עדות המזרח
השמאל הלאומי – שמאל ציוני, התפרק
יסו"ד – ישראל סוציאל-דמוקרטית
כוח לעובדים – איגוד עובדים דמוקרטי
מס"ד – מטה סוציאל-דמוקרטי
מרכז אדוה
קואליציית הסטודנטים – ארגון-על של תנועות שמאל באוניברסיטת תל אביב
שומרי משפט - רבנים למען זכויות האדם
תנועת דרור-ישראל
הקואליציה הארצית להעסקה ישירה
ארגונים ותנועות > תנועות נוער

בנק"י – ברית הנוער הקומוניסטי הישראלי
המחנות העולים
הנוער העובד והלומד
השומר הצעיר
נוער העבודה
נוער מימד
נוער מרצ
סדאקה רעות
חלום ומעשה
מרכז מעשה
אדום חדש-החזית לנוער סוציאליסטי
ארגונים ותנועות > עיתונים, כתבי עת וכלי תקשורת

הארץ – יומון המזוהה מבחינה פוליטית עם השמאל, הוותיק ביותר הפועל בישראל.
המקום הכי חם בגיהנום – אתר עיתונות מקוונת ישראלי המתמקד בנושאי חברה, רווחה, זכויות האדם, משפטים ופוליטיקה. האג'נדה הפוליטית של האתר היא שמאל חברתי-כלכלי, וכוללת חשיפת קשרי הון-שלטון וסוגיות הנוגעות לצדק חברתי.
שיחה מקומית – אתר חדשות ודעות ישראלי שהוקם באפריל 2014. האתר מופעל על ידי קולקטיב של כתבים וצלמים. מטרתו כדבריו להיות "בית של עיתונות אקטיביסטית הנובעת ממחויבות לדמוקרטיה, התנגדות לכיבוש וחתירה לשלום, שוויון, צדק חברתי, שקיפות וחופש המידע"
דמוקרטTV – גוף תקשורת המונים, שמפעיל ארגון "דרכנו", באמצעות מימון המונים.
זו הדרך- שבועון מק"י וחד"ש בשפה העברית, לצד העיתון הערבי אל-איתיחאד. זו הדרך מופיע ברצף מאז הפילוג במפלגה בשנת 1965. רואה אור מדי יום רביעי.
ערכים- כתב עת של מק"י ורק"ח לבעיות התיאוריה והפרקטיקה הקומוניסטית. הופיע בין השנים 1965–1996. שימש גם כגרסה העברית של כתב העת הקומוניסטי הבנ"ל בעיות השלום והסוציאליזם.
ראו גם

ימין פוליטי בישראל
שמאל רדיקלי בישראל
שמאל יהודי
לקריאה נוספת

אורי יזהר, עתיד השמאל בישראל - דעיכה או התחדשות?, הוצאת פרדס, 2014.
אודי אדיב, הסוציאליזם הציוני, שברו של חלום, הוצאת גבטה, 2017.
ביאורים

↑  וזאת בניגוד לעמדת התנועה הרוויזיוניסטית ששאפה למדינה רחבה בהתאם להמנון התנועה "שתי גדות לירדן, זו שלנו וזו גם כן"
↑  בין השאר ויתרה הממשלה על ירושלים העתיקה, גוש עציון, עטרות, נווה יעקב, בית הערבה וכפר דרום
הערות שוליים

↑  מתן אשר, אז כמה פלסטינים יש באמת?, באתר מידה, 7 ביוני 2016
↑  שמואל רוזנר, ‏שכחו מה זה להיות יהודים? הנתונים שחושפים את האמת מאחורי האמירה, באתר מעריב אונליין, 1 במרץ 2019.
↑  שמואל רוזנר, ‏יהודית ודמוגרפית: המספרים המפתיעים של ישראל 2020, באתר מעריב אונליין, 28 באפריל 2020
↑   יצחק לאור, אודי אדיב, האיש שלא ויתר, באתר הארץ, 21 ביולי 2017
גוש צעירי מפלגת העבודה בהפגנה
ליאור אמסטרדמסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1985 (בן 40 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 עיסוק:  שחקן, יוצר, תסריטאי, מנחה טלוויזיה
 בת זוג:  הדס ירון
 פרסים והוקרה:  תחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער בקטגוריית תסריט לסדרת דרמה.
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאור אמסטרדמסקי (נולד ב-1985) הוא שחקן, יוצר, תסריטאי, ומנחה טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

אמסטרדמסקי גדל בפתח תקווה. אמו של אמסטרדמסקי עלתה מברית המועצות בשנת 1973. גם אביו עלה מברית המועצות. אחיו הוא העיתונאי שאול אמסטרדמסקי. למד בפג'ה בקיבוץ גלויות, אחרי זה למד ברש״י, ובבית הספר השש שנתי אחד העם.
קריירה במשחק

היה חבר בקולקטיב הקומי "כל מה שמצחיק בעולם" יחד עם ירמי שיק בלום, גלית חוגי, ניב מג'ר, אסף קפלנסקי תומר פישמן ואריאל ויסמן בו השתתף בערבי סטנד-אפ של חברי הקולקטיב ויצר מערכוני רשת וביניהם הסרט הקצר "המחברת הסגורה".
בשנת 2015 יצר יחד עם בלום, פישמן ומג'ר את תוכנית הילדים "נדחפים" ששודרה בשידור חי בערוץ הילדים וצולמה במשרדי הערוץ. באותה השנה גם השתתף בסרט "נדחפים לספרד" שמתעד את טיסתה של הכיתה הזוכה לספרד עם המנחים. כמו כן באותה השנה גם שיחק בסרט "סרט אפס" בתפקיד דוש בקהל.
בשנת 2017 הגיש פינה וגילם דמויות שונות בתוכנית הבידור והסאטירית "מה נסגר?" ששודרה בכאן 11. באותה השנה גם התארח תוכנית הבידור והסאטירית "עד כאן!" ששודרה בכאן 11.
בשנת 2020 הנחה באופן קבוע את הלייט נייט ששודר בערוץ 24 ״קיבלתי תוכנית אירוח", בכל תוכנית המנחה מתחלף ובוחר את מי לארח.
בשנת 2024 החל להגיש את הפודקאסט "צחוק בצד".
כיוצר

בשנת 2019 יצר את התוכנית הטלוויזיה ״ניפגש בלובי״.
בשנת 2020 יצר את התוכנית הטלוויזיה ״רק בהצבעה״.
כתסריטאי

בשנת 2014 היה התסריטאי של תוכנית אירוח והבידור "תוכנית קיציס" שהנחה איל קיציס ושודרה בערוץ 2.
בשנת 2015 הצטרף לצוות התסריטאים של "ארץ נהדרת".
בשנת 2016 כתב את תוכנית הטלוויזיה "פרצופה של המדינה", היה אחראי על כתיבת אולפן ופיתוח ניסויים חברתיים.
בשנת 2017 הצטרף לצוות התסריטאים של "גב האומה" באותה השנה גם היה תסריטאי בתוכנית "לילה טוב עם אסף הראל" שהנחה אסף הראל ושודרה בערוץ עשר וגם הגיש פינה בתוכנית מדי פעם.
בשנת 2020 הצטרף לצוות התסריטאים של התוכנית "עד כאן!". באותה השנה כתב את התוכנית "רק בהצבעה" כתב את המערכונים של "ההוא והשני".
בשנים 2020–2022 כתב את סדרת דרמת הנוער "פלמ"ח" ששודרה ב־TeenNick. בשנת 2021 הסדרה זכתה בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער ואמסטרדמסקי זכה בקטגוריית תסריט לסדרת דרמה.
חיים אישיים

אמסטרדמסקי הוא בן זוגה של השחקנית הדס ירון.
הערות שוליים

↑  הזוכים הגדולים בטקס פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער, באתר ‏מאקו‏, 26 באוגוסט 2021
↑  עמי פרידמן, בתפקיד עצמה: דווקא בימים אלה, השחקנית הדס ירון גאה לגלם דמות של יהודייה שנרדפה באירופה, באתר ישראל היום, 2 במאי 2024
| ארץ נהדרת |
| --- | --- | --- |
| כותבים ראשיים ויוצרים | דוד ליפשיץ • מולי שגב • אסף שלמון |  |
| משתתפים קבועים | מריאנו אידלמן • ליאור אשכנזי • גיה באר גורביץ' • רועי בר-נתן • ירון ברלד • ליאת הר לב • עלמה זק • ערן זרחוביץ' • שחר חסון • תום יער • שני כהן • אורי לייזרוביץ' • יובל סמו • אלי פיניש • איל קיציס • אסי כהן • תמיר בר • אוראל צברי |  |
| משתתפי עבר | אורנה בנאי • אודי כגן • מאור כהן • דב נבון • יעל פוליאקוב • אילן פלד • טל פרידמן |  |
| הפקות ספין-אוף | זוהי סדום • הפרלמנט • עוד כותרות |  |
| ראו גם | ארץ נהדרת - דמויות • מתוקה מהחיים • שאולי ומלחמת האזרחים • שאולי • ניר וגלי • ערוץ הכיבוד • רועי כפרי |  |
קשרים מצוירים

| --- | --- |
 סוגה:  ילדים
 כותבים:  עדנה מיז"א דניאלה שמי
 בימוי:  מוטי אבירם
 שחקנים:  מיכל ינאי, עמי ויינברג
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 מספר עונות:  1
 הפקה
 מפיק:  חמוטל פרת חיימון גולדברג
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור בישראל:  1989 – 1990
 
קשרים מצוירים הייתה תוכנית טלוויזיה לילדים, ששודרה משנת 1989 עד לשנת 1990 בערוץ הראשון.
תוכנית זו מתרחשת בביתה של מיכל שם מגיע זאורוס, דינוזאור ענקי שאוהב סרטים מצוירים, ושניהם מנהלים דיאלוגים בנושאים שונים ורואים סרטים מצוירים בכל פרק.
בין הסרטים המצוירים שהוקרנו בסדרה היו לוני טונס, הפנתר הורוד, סמי הסנאי, טיפטופ ודידי וקאבודל.
דמויות

מיכל ינאי – נערה שגרה בבית, חברה של זאורוס.
זאורוס (עמי ויינברג) - החבר הטוב של מיכל ינאי, דינוזאור ענק וחברותי שאוהב סרטים מצוירים.
החופש האחרון

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה מוזיקלית נוער
 יוצרים:  אורי פסטר יאיר לפיד
 כותבים:  יאיר לפיד
 בימוי:  אורי פסטר, ארוו קפלן
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר פרקים:  8
 תוכנית המשך:  לא כולל שירות
 הפקה
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  17 ביולי 1989 – 4 בספטמבר 1989
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
החופש האחרון היא סדרת נעורים ישראלית שנכתבה על ידי יאיר לפיד ושודרה בערוץ הראשון ב-1989. בעקבות הצלחת הסדרה, נוצרה הסדרה "לא כולל שירות".
הסדרה גוללה את סיפורם של בני נוער שחלקם נשלחו כעונש מבית הספר, חלקם בהתנדבות פרטית וחלקם נשלחו בהתנדבות מבית הספר לחוג דרמה בחופש הגדול פעם בשבוע. המורה לדרמה דן (אותו גילם דן תורג'מן) בילה איתם, גילה את סיפוריהם ויחד החליטו להעלות מופע תיאטרלי על חייהם.
כל משתתפי הסדרה לדורותיהם היו חברים בלהקת צעירי תל אביב, ושמה של כל אחת מהדמויות היה השם הפרטי של חבר הלהקה שגילם אותה.
שיר הנושא של הסדרה שנקרא "הלך לנו החופש", נכתב על ידי יאיר לפיד, הולחן על ידי תמיר הרפז ובוצע על ידי להקת צעירי תל אביב.
בכל פרק בוצעו שלושה שירים, חלקם קאברים לשירים ישראליים, חלקם עיבודים בעברית לשירים לועזיים מוכרים וחלקם נכתבו במיוחד עבור הלהקה.
לסדרה יצא דיסק עם 13 מהשירים שבוצעו בה בהוצאת "הליקון".
משתתפים

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  דן תורג'מן (בתפקיד המדריך)  ענבר בן חור  ניר פרידמן  שרית וינוגרד  אורלי ויינרמן  אורן שבו  לטי גרובמן  אורן חסון |  |  דני גומס  אלינור אהרון  שי חדד  ניר גבע  טל זייברט  רינת הלון  שרית כביר  יובל ניניו |
שיר של אש ושל קרח – דמויות

שיר של אש ושל קרח, סדרת ספרי הפנטזיה האפית מאת ג'ורג' ר. ר. מרטין, כוללת מספר עצום של דמויות. הסדרה עוקבת אחר שלושה קווי עלילה השזורים זה בזה: מלחמות ירושה לשליטה על כס המלוכה וסטרוז בין מספר בתי אצולה; האיום הגובר של ההלכים הלבנים העל-אנושיים שמעבר לגבול הצפוני של וסטרוז; השאיפה של דאינריז טארגאריין, היורשת הגולה של השושלת הקודמת בשלטון.
כל פרק מוקדש לנקודת מבט של דמות מסוימת, המסופרת בגוף שלישי. מספר הדמויות גדל מתשע ב"משחקי הכס" (1996), ל-18 ב"ריקוד עם דרקונים" (2011).
הערות שוליים

↑  מופיעה גם בדמות אנשים מתים שהרגה או לקחה מבית השחור והלבן
↑  דין צ'ארלס שיחק גם את מרטין לאניסטר
1 2  בסדרה הוא מוצג כהומוסקסואל,אך לא מוזכר ככזה בספרים
↑  דין צ'ארלס שיחק גם את טומן באראתיאון
↑  "סרחן" הוא למעשה כינוי של המשרת הבזוי ביותר בצור-מגור, מעוזם של הבולטונים.
↑  בהופעת קמע כגופה
↑  הכתיב ע"פ התרגום העברי לסדרת הספרים. בסדרת הטלוויזיה נכתב כ"קלגיין".
↑  איאן ווייט משחק בנוסף מהלכים לבנים וכמה ענקים
↑  לאחר הדו-קרב מול אוברין בסוף עונה 4 משתנה ליצור חצי חי החובש קסדה קבועה
↑  משחק בנוסף את גרגור קלגיין, מספר מהלכים לבנים ואת הענק דונגו
↑  מגולם גם כתחפושות שונות שלו
↑  מגולמת גם כתחפושות שונות שלה
פתיתים

| --- | --- |

פתיתים בצורת כדורים קטנים ("קוסקוס")
 
 מאכלים
 סוג:  פסטה 
 מטבח:  המטבח הישראלי 
 מוצא:  ישראל 
 ממציא:  אסם השקעות 
 מרכיבים עיקריים:  קמח חיטה
 
פתיתים בצורות שונות
פתיתים (מכונים גם "אורז בן-גוריון" או קוסקוס ישראלי באנגלית: Israeli couscous) הם גרגרים העשויים מרכיבים הדומים לפסטה אך בניגוד לפסטה, עוברים תהליך של אפייה. הפתיתים הומצאו בישראל בתקופת הצנע, ונחשבים לאחת התרומות הקולינריות המקוריות של ישראל לעולם. הפתיתים שייכים למשפחת הצורה הקצרה של הפסטה, הכוללת גם את המאכל האשכנזי "פארפלעך", הלבנוני-פלסטיני "מַפְתוּל (ער')", ה"אורזו" האיטלקי, וה"פרגולה (אנ')" מסרדיניה.
היסטוריה

הפתיתים הומצאו בתקופת הצנע, כאשר היה מחסור באורז, על מנת לספק את צורכי העולים מארצות המזרח, שתזונתם התבססה במידה רבה על אורז וקוסקוס. ראש הממשלה דאז דוד בן-גוריון, ביקש מאויגן פרופר, ממייסדי חברת אסם, לייצר תחליף מבוסס חיטה, אותה קיבל בהנחה מארצות הברית, לאורז. זה החליט להשתמש במאפה המזרח-אירופי פארפלעך, שנהוג בקרב החסידים לאכול בסעודת ליל שבת, ופיתח אותו למוצר תעשייתי הנמכר באופן מוכן לבישול. משום כך, זכה המוצר לכינוי "אורז בן-גוריון". הצורה הראשונה של הפתיתים הייתה צורת אורז, ובהמשך יוצרו צורות נוספות, כגון כדורים קטנים שכונו "קוסקוס" (דורעם), טבעות, כוכבים, צדפים, לבבות ועוד.