stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפארק הלאומי בדלנדס
היסטוריה > ילידים

במשך 11,000 שנים השתמשו העמים הילידים של אמריקה באזור זה כשטחי הציד שלהם. הרבה לפני שבני עם הלקוטה התיישבו באזור ישבו בו פלאו-אינדיאנים, שעליהם יש מעט מידע, ואחריהם בני האריקרה. צאצאיהם חיים כיום בדקוטה הצפונית כחלק משלושת השבטים המסונפים (Three Affiliated Tribes). ממצאים ארכאולוגיים בשילוב עם מסורות בעל פה מצביעים על כך שאנשים אלה יישבו בעמקים מבודדים שבהם היו מים מתוקים וחיות ציד זמינים כל השנה. שרידי הגחלים של המדורות שלהם והסלעים שהקיפו אותן מבצבצים בגדות הפלגים העוברים סחיפה, כמו גם ראשי החצים וכלי האבן ששימשו לשחוט ביזונים, ארנבות, וחיות ציד אחרות. מפסגות חומת בדלנדס (Badlands Wall, הרכס המרכזי העובר בפארק) הם יכלו לסרוק את האזור ולתור אחרי אויבים ועדרים של פרסתנים נודדים. אם הציד היה טוב, הם נהגו להישאר באזור עד החורף, לפני שחזרו אל כפריהם לאורך נהר המיזורי. לפני מאה וחמישים שנה, דחקה האומה הגדולה של הסו המורכבת משבעה שבטים, כולל "אוגללה לקוטה", את השבטים האחרים מהערבה הצפונית.
השינוי הגדול הבא הגיע לקראת סוף המאה ה-19 כאשר מתיישבים לבנים התנחלו בדקוטה הדרומית. ממשלת ארצות הברית נישלה את האינדיאנים מרוב שטחיהם והכריחה אותם לחיות בשמורות. בסתיו ובתחילת חורף 1890 הפכו אלפי אינדיאנים, כולל בני אוגללה לקוטה, לחסידיו של הנביא האינדיאני וובוקה. הוא קרא לילידים לרקוד את ריקוד הרוח (Ghost Dance) וללבוש חולצות רפאים (Ghost shirt), אשר תהיינה חסינות לכדורים. וובוקה ניבא שהאדם הלבן ייעלם ושטחי הציד של האינדיאנים ישובו אליהם. אחד מריקודי הרוח האחרונים נערך על הר השולחן Stronghold Table בחטיבה הדרומית של הפארק הלאומי בדלנדס. בסיום החורף שבו רקדני הרפאים לשמורת האינדיאנים פיין רידג'. שיאו של המאבק הגיע בסוף דצמבר 1890. חבורה של בני שבט המינקונג'ו (Minneconjou) מאומת הסו בהנהגתו של הצ'יף אייל מנומר (בשפת לקוטה Uŋpȟáŋ Glešká, באנגלית Spotted Elk) פנתה דרומה מנהר שאיין וחצתה את המעבר בחומת בדלנדס, כשהם נרדפים על ידי יחידות של הצבא האמריקני. הם חיפשו מקלט בשמורת פין רידג'. הם נלכדו בסופו של דבר בסמוך לערוץ וונדד ני (Wounded Knee Creek) ונצטוו לחנות שם למשך הלילה. למחרת בוקר ניסו החיילים לפרוק את הלוחמים האינדיאנים מנשקם. אחד האינדיאנים פתח באש, ובמהרה החל קרב שבו השתמשו החיילים בתותחי הרים כנגד האינדיאנים. בקרב נהרגו כמעט שלוש מאות אינדיאנים, רובם נשים וילדים, ושלושים חיילים. טבח וונדד ני היה ההתנגשות הגדולה האחרונה בין האינדיאנים של המישורים לבין הצבא האמריקני עד להופעת התנועה האינדיאנית האמריקנית בשנות השבעים של המאה ה-20, בעיקר בתקרית וונדד ני ב-1973 בדקוטה הדרומית.
אתר הטבח בוונדד לא שוכן בתחומי הפארק הלאומי בדלנדס, אלא כ-70 קילומטרים דרומית לפארק בשמורת באינדיאנים פיין רידג'. בני האוגללה לקוטה מהשמורה ובני המינקונג'ו משמורת האינדיאנים סטנדינג רוק (Standing Rock Indian Reservation) אחראים לתחזוקת האתר ולתיאור מה שאירע במקום למבקרים מזדמנים.
היסטוריה > ציידי מאובנים

ההיסטוריה של בתרונות הנהר וייט (White River Badlands) כמקור פלאונטולגי משמעותי החלה עוד בתקופתם של האינדיאנים. הלקוטה מצאו מאובנים של עצמות גדולות, קונכיות מאובנות ושריונות צבים. הם הסיקו נכונה שהאזור היה פעם תחת מים, ושהעצמות השתייכו ליצורים שאינם קיימים עוד. העניין של פלאונטולוגים באזור התעורר בשנות ה-40 של המאה ה-19. ציידים וסוחרי פרוות נהגו לעשות את הדרך בת ה-500 הקילומטרים בין פורט פייר (Fort Pierre) בדקוטה הדרומית לפורט לרמי (Fort Laramie) בוויומינג שנתיבה עקף את הקצה של מה שהוא כיום הפארק הלאומי בדלנדס. מדי פעם נאספו מאובנים במקום, וב-1843 מצא מקטע של לסת מאובנת, שנאסף על ידי אלכסנדר קלברטסון מחברת הפרוות האמריקנית (American Fur Company), את דרכו לרופא בסנט לואיס בשם ד"ר היראם פרואוט (Dr. Hiram A. Prout).
ב-1846 פרסם פרואוט מאמר על הלסת בכתב העת האמריקני למדע (American Journal of Science) שבו טען כי מקורה מיצור אותו כינה פאלותריום (Paleotherium). זמן קצר לאחר פרסום המאמר הפכו בתרונות הנהר וייט אתר ציד מאובנים פופולרי, ובתוך כמה עשרות שנים נתגלו מיני מאובנים חדשים רבים בבתרונות הנהר וייט. ב-1849 פרסם ד"ר ג'וזף ליידי (Dr. Joseph Leidy) מאמר על הגמל מהאוליגוקן ושינה את שמו של הפאלותריום של פרואוט ל-Titanotherium prouti. עד 1854 שבה הוא פרסם סדרת מאמרים על המאובנים שנתגלו באמריקה הצפונית, נתגלו באמריקה הצפונית 84 מיני מאובנים, שמתוכם 77 נתגלו בבתרונות הנהר וייט. ב-1870 ביקר באזור או. ק. מרש (O. C. Marsh), פרופסור מאוניברסיטת ייל, והוא פיתח שיטות טובות יותר לחילוץ והרכבה מחדש של המאובנים לשלדים כמעט שלמים. מ-1899 ועד ימינו שולח בית הספר למכרות של דקוטה הדרומית (South Dakota School of Mines) מדי שנה אנשים לאתר והוא עדיין אחד ממוסדות המחקר הפעילים ביותר העובדים בבתרונות הנהר וייט. במהלך שלהי המאה ה-19 ועד ימינו הפיקו מדענים ומכונים ברחבי העולם תועלת מהמאובנים של בתרונות הנהר וייט. בתרונות הנהר וייט כוללים את המרבצים העשירים ביותר הידועים של יונקים מהאוליגוקן, המשקפים את החיים באזור לפני 33 מיליון שנים.
היסטוריה > מתיישבים

אמריקנים ממוצא אירופי החלו להתיישב במערב ארצות הברית עוד בטרם פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית. עם זאת, תופעה זו לא השפיעה על אזור הבדלנדס עד המאה ה-20. ואז, חקלאים רבים מלאי תקווה הגיעו לדקוטה הדרומית מאירופה או ממזרח ארצות הברית כדי לנסות למצוא מחייה באזור. הגודל הסטנדרטי של חלקת הקרקע שקיבלו היה 650 דונם. בהיותה בסביבה צחיחה למחצה, סחופת רוח, היה זה נכס קטן מדי על מנת שיוכל לכלכל משפחה. בשנת 1916, הוגדל במערב דקוטה שטח החלקה ל-2,600 דונם. בקר רעה בשטחי המרעה, וגידולים כגון חיטה וחציר נקצרו מדי שנה. עם זאת, אירועי אגן האבק של שנות ה-30, בשילוב עם להקות של ארבה היו מעבר לכוחם של רוב המתנחלים בבדלנדס. הבתים, שנבנו מגושי אדמה וחוממו באמצעות גללים של ביזונים ננטשו. המתיישבים שנשארו חיים כיום בחוות ומגדלים חיטה.
היסטוריה > המטווח בשמורת האינדיאנים פיין רידג'

כחלק ממאמץ המלחמתי בתקופת מלחמת העולם השנייה השתלט חיל האוויר של ארצות הברית על קרקעות בשמורת האינדיאנים פיין רידג', ביתם של האינדיאנים משבט לקוטה אוגללה, כמטווח לתותחנות. קרקעות אלו שימשו בשנים 1942–1945 למטווח של הטלת פצצות וירי בתותחים. לאחר המלחמה, שימשו חלקים של מהמטווח לאימוני ארטילריה של המשמר הלאומי של דקוטה הדרומית. בשנת 1968 הכריז חיל האוויר האמריקני על רוב המטווח כרכוש עודף. אף על פי שחיל האוויר מחזיק עדיין ב-10,000 דונם הוא אינו משתמש בהם. השאר הועבר לשירות הפארקים הלאומיים.
הירי בוצע בתוך מרבית החטיבה הדרומית של הפארק בימינו. הקרקע נרכשה או הושכרה מבעלי קרקעות בודדים ומהשבט במטרה לפנות אותה מבני אדם. מרכבים ישנים של כלי רכב או חביות של 55 גלונים צבועים בצהוב בהיר שימשו מטרות. מטרות ברוחב 75 מטר נחרשו בקרקע עבור המפציצים. פיסת בד באורך 18 מטרים וברוחב 2 מטרים שנגררה על ידי מטוס שימשה כמטרה ניידת. עד היום הקרקע זרועה בתרמילי פגזים שנזרקו ובתחמושת שלא התפוצצה.
בשנות ה -40 הועברו בכוח כ-125 משפחות מחלקותיהם ומחוותיהם, כולל דיואי בירד (Dewey Beard), ניצול מטבח וונדד ני. אלה שנשארו בקרבת מקום נזכרים בפעמים שבהם הם היו צריכים לצלול תחת הטרקטורים תוך כדי קציר החציר, כדי להתחמק בפצצות שהוטלו על ידי המטוסים קילומטרים מחוץ לגבולות המטווח. בעיירה אינטריור (Interior), הן הכנסייה והן הבניין שבו שוכן כיום סניף הדואר נפגעו מפגזי שישה אינץ' (152 מילימטרים) שחדרו דרך הגג. טייסים שפעלו מבסיס חיל האוויר אלסוורת בסמוך לרפיד סיטי (Rapid City) התקשו לזהות את הגבולות המדויקים של המטווח. למרבה המזל לא היו נפגעים אזרחים. עם זאת, לפחות תריסר אנשי צוות הטיסה איבדו את חייהם בתאונות טיסה.
ביקור בפארק > לינה

בתחומי הפארק פועלת אכסניה (Cedar Pass Lodge) המציעה לינה בבקתות ובמקום פועלת גם מסעדה. בנוסף פועלים באתר שני אתרי מחנאות. אחד המציע שירותים מינימליים ובשני יש תנאים ספרטניים.
ביקור בפארק > פעילויות

צפייה בנוף מתוך הרכב – כביש טבעת מספר 240 (Highway 240 Badlands Loop Road) שהגישה אליו מתוך כביש בין-מדינתי 90 מקיף את החטיבה הצפונית של הפארק. דרך עפר מספר 590 (Sage Creek Rim Road) עוברת בקצה הצפוני של האזור הבראשיתי בדלנדס. כביש זה סגור לאחר גשמים או שלגים. קיימת גם דרך לרכבי 4X4‏ (Sheep Mountain Table Road).
ביקור במרכזי המבקרים – מרכז המבקרים בן ראיפל (Ben Reifel Visitor Center) שוכן בחטיבה הצפונית ובו חנות ספרים, מופע אורקולי, מוצגים ושירותים. מרכז המבקרים וייט ריוור (White River Visitor Center) שוכן בחטיבה הדרומית של הפארק ובו מודיעין, מוצגים, שירותים, מים ושולחנות פיקניק.
שבילי טיול – בין השבילים, "שביל הדלת" (Door Trail) עשוי קורות עץ (boardwalk) המוביל לפרצה בחומת בדלנדס וממנה משקף נוף הבתרונות ושביל מוצגי המאובנים (Fossil Exhibit Trail) גם הוא על קורות עץ ולאורכו העתקים של מאובנים ובעלי חיים נכחדים שפעם שוטטו באזור. שבילים נוספים מובילים לערבת העשב ולמפגש עם חיות הבר.
צפייה בכוכבים – בשל ריחוקו של הפארק ממקומות יישוב הוא אינו סובל מזיהום אור. והפארק מציע למבקרים לצפות בשמי הלילה כשהוא מחלק טלסקופים והדרכה.
ביאורים

↑  באנגלית Mission 66, תוכנית בת עשר שנים של שירות הפארקים הלאומיים שמטרתה להרחיב בצורה משמעותית את השירותים למבקרים עד 1966, בזמן לציון יובל להקמת השירות
↑  באנגלית flood plain או מישור הצפה. מישור משני צדי ערוץ הנהר. בזמן שהזרימה בנהר דלה, המים זורמים בערוץ בלבד, בעוד שבזמן השיטפונות המים גולשים אל פשט ההצפה
↑  באנגלית Badlands – מילולית "אדמות רעות"
הערות שוליים

↑  Badlands NP
↑  National Park Service Land Resources Division Listing of Acreage
↑  "Badlands Wilderness". Wilderness.net.
↑  "Badlands Visitor Guide" (PDF). National Park Service. 2008. p. 2.
↑  "Badlands Visitor Guide: The official newspaper of Badlands National Park" (PDF). National Park Service. 2016.
↑  "Badlands National Park". Rand McNally. אורכב מ-המקור ב-25 בפברואר 2011. The cultural centerpiece of this section is the Stronghold Table, where the Oglala Sioux danced the Ghost Dance for the last time in 1890. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Pine Ridge Gunnery Range/Badlands Bombing Range". South Dakota Department of Environment & Natural Resources. ארכיון מ-9 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  U.S. National Park High Points
↑  "The National Parks: Index 2009–2011". National Park Service. אורכב מ-המקור ב-10 ביולי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Geologic formations
↑  John Clark, James R. Beerbower et Kenneth K. Kietzke, Oligocene sedimentation, stratigraphy, paleoecology and paleoclimatology in the big Badlands of South Dakota, Field Museum of Natural History, 1967
↑  Weather
↑  Animals
↑  Butterflies
↑  Amphibians
↑  Reptiles
↑  Birds
↑  Mammals
1 2  Restoration of Native Animals
↑  Spotted Elk
↑  Hiking
↑  Night Sky Program
| דגל דקוטה הצפונית מדינת דקוטה הצפונית |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | ביסמרק |  |
| אזורים גאוגרפיים | הפארק הלאומי בדלנדס • עמק הנהר האדום • הרי הצב |  |
| היישובים הגדולים ביותר | פארגו • ביסמרק • גרנד פורקס • מינוט • ווסט פארגו • וילסטון • דיקינסון • מאנדן • ג'יימסטאון • וואפטון • דבילס לייק • ואלי סיטי • גרפטון • ביולה • ווטפורד סיטי • לינקולן • רוגבי • הוראס • קאסלטון • הייזן |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות דקוטה הצפונית |  |
פנורמה מהפארק הלאומי בדלנדס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284491605171  GND: 4460751-9  LCCN: sh85010912  NARA: 10038259  SUDOC: 082988676  VIAF: 207073253   WorldCat (עם VIAF): 207073253 
בתרונות בפארק
מגדלים וצריחים טבעיים בפארק
מבט מקרוב על שכבות הסלע
מאובן המוצג במרכז המבקרים של הפארק
פריחת הרטיבידה
זנב סנונית כפול-זנב
עכסן הערבות
עקעק שחור-מקור
נובחנית
ארנבון אודובון
מאובנים של מין צב קדום Stylemys nebrascensis שנתגלו בפארק הלאומי בדלנדס
אוהלים באתר המחנאות סידר פס
"שביל הדלת"
חולדות המדבר

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  רוברט ווייז
 הופק בידי:  רוברט ל. ג'קס
 תסריט:  ריצ'רד מרפי
 עריכה:  ברברה מקלין
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד ברטון ג'יימס מייסון רוברט ניוטון
 מוזיקה:  לי הרלין
 צילום:  לוסיין באלאר
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  פוקס המאה ה-20 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 במאי 1953
 משך הקרנה:  88 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, גרמנית
 סוגה:  סרט מלחמה, סרט דרמה, סרט פעולה 
 תקציב:  1.3 מיליון דולר
 הכנסות:  1.1 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
חולדות המדבר (באנגלית: The Desert Rats) הוא סרט מלחמה אמריקאי בשחור-לבן בבימויו של רוברט ווייז, עם ריצ'רד ברטון, רוברט ניוטון וג'יימס מייסון בתפקידים הראשיים.
העלילה היא על המצור על טוברוק במלחמת העולם השנייה ועל חיילי הדיוויזיה התשיעית (אוסטרליה) שהגנו עליה ועמדו במצור של 242 יום.
מייסון הופיע קודם גם בתפקיד ארווין רומל בסרט "שועל המדבר: סיפורו של רומל" ב-1951. שם היה רומל שקט ונימוסי ודיבר באנגלית. כאן הוא חסר סבלנות ומדבר עם פקודיו בגרמנית.
תקציר העלילה

1941, עיר הנמל טוברוק במצור על ידי חיילו של "שועל המדבר, ארווין רומל. פלוגה של חיילים אוסטרלים מהדיוויזיה התשיעית (אוסטרליה) מגיעה לעיר והגנרל המפקד (רוברט דאגלס) ממנה את מייג'ור מקרוברטס הסקוטי (ריצ'רד ברטון) למפקד הפלוגה.
במפקד הראשון שהוא עורך הוא מגלה כי אחד מחייליו, הטוראי טום ברטלט (רוברט ניוטון) הוא בעצם המחנך שלו מסקוטלנד. ברטלט שיכור כלוט, מתמוטט במסדר ומקרוברטס לוקח אותו אליו שם הוא מספר לו כי פוטר מעבודתו בגלל שיכרות והיגר לאוסטרליה ושם גם ברגע של שיכרות התגייס לצבא. מקרוברטס רוצה להעבירו אך לאור תחנוניו הוא משאיר אותו בפלוגה כפקיד פלוגתי.
הפלוגה עומדת בהתקפה גדולה של טנקים וחי"ר. לוטננט קרסטרס (צ'ארלס טינגוול) חורג מהפקודות לא לעזוב את העמדות ורץ עם עוד שני לוחמים לעזור ולחלץ פצוע. לאחר הקרב רוצה מקרוברטס להעמידו לדין אך בהשפעת מחנכו ברטלט הוא מבטל את האשמה.
הגנרל מטיל על הפלוגה לבצע פעולות קומנדו ליליות על מחנות של הגרמנים. הם תוקפים בלילה בשקט את המחנות, הורגים את השומרים וגורמים נזק למתקנים צבאיים עד מהרה הם מכונים "חולדות המדבר".
הם מקבלים משימה קשה לחדור למחנה בו יש מצבור תחמושת תת-קרקעי גדול. הפעולה מתבצעת במהירות, השומרים מחוסלים בשקט אך לבסוף הם מתגלים וממהרים לברוח במשאיות. מפעיל חומר הנפץ נהרג ומקרוברטס לוקח את מקומו ומפוצץ את מאגר התחמושת אך נפצע בזרועו ונופל בשבי עם לוחם נוסף.
הוא דורש טיפול לפי אמנת ז'נבה ורופא גרמני מוציא את הקליע מזרועו בעת שרומל נמצא בחדר ומטופל אף הוא בגלל פציעה ממטוס ספיטפייר. הם משוחחים על המערה בטוברוק ומקרוברטס מועלה למשאית שבויים. המשאית מופצצת על ידי מטוס בריטי ומתהפכת. בהמולה מצליח מקרוברטס ופקודו לברוח ולאחר הליכה ארוכה ומסוכנת הם מגיעים ללוחמים בטוברוק.
רומל מתכנן התקפה ממושכת לכבוש את טוברוק ופלוגתו של מקרוברטס מתמקמת בגבעה החולשת על שדה הקרב. הפעם גם ברטלט מצטרף ללוחמים.
הלחימה נמשכת ימים רבים, הלוחמים מותשים ומקרוברטס מבקש לסגת ומבקש מקולונל ווייט (ת'ורין ת'אצ'ר) לחפות עליהם באש תותחים. הפעם ברטלט הפחדן מסרב לסגת ובעקבותיו שאר הלוחמים. מקרוברטס מיואש אך ברגע האחרון הוא שומע צלילי חמת חלילים ומבחין בטנקים של גנרל אוקינלק שמתקרבים ופורצים את המצור לאחר 242 ימים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד ברטון | קפטן מקרוברדס |  |
| ג'יימס מייסון | ארווין רומל |  |
| רוברט ניוטון | טום ברטלט |  |
| רוברט דאגלס | הגנרל |  |
| ת'ורין ת'אצ'ר | קולונל וייט |  |
| צ'ארלס טינגוול | לוטננט קרסטרס |  |
| בוב הופקינס | סבא "פפאו" ואנס |  |
וולר יו פטון

| --- | --- |

וולר יו פטון, 1867
 לידה:  1828 
 פטירה:  1895 (בגיל 67 בערך) אדינבורו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 
וולר יו פטון (באנגלית: Waller Hugh Paton‏; 27 ביולי 1828 – 8 במרץ 1895) היה אמן נוף סקוטי במחצית השנייה של המאה ה-19.
ביוגרפיה

פטון נולד בדונפרמליין, בנם של ג'וזף ניל פטון (1797–1874), מעצב בדים, וקתרין מקדיארמיד. אחיו ואחותו, ג'וזף נואל פטון ואמיליה רוברטסון היל (אשתו של דייוויד אוקטביוס היל), היו גם הם אמנים.
קריירה

בשנות העשרה שלו עבד פטון עם אביו כמעצב בדים. מגיל עשרים למד אצל האמן ג'ון יוסטון (1802–1884). הוא נבחר לעמית של האקדמיה המלכותית הסקוטית (ARSA) בשנת 1857 והפך לחבר מלא (RSA) בשנת 1865. בשנת 1878 הפך לחבר באגודה המלכותית לצבעי מים (RSW).
בשנת 1858 הוא ואחיו איירו את ספרו של ויליאם אדמונדסטון איטון "Lays of the Cavaliers", שיצא לאור בשנת 1863.
פטון היה אחד הבודדים בדורו שעבד בציור חוץ - ב"אוויר החופשי", כשהאופנה הייתה להשלים נופים בנוחות של סטודיו. הוא נהנה לתאר את חופי הארץ של פרתשיר, אברדנשייר, ובעיקר את האי ערן. עבודתו מאופיינת בשקיעות סגולות עשירות.
חיים אישיים

משנת 1859 התגורר פטון באדינבורו. בהתחלה שהה עם אחיו ג'וזף בבית הגדול שלו בעיר החדשה.
ב־1861 וב־1868 הוא סייר באירופה יחד עם חברו דונלד מקנזי ואלאס ואחיו ג'וזף.
בשנת 1862 התחתן עם מרגרט קינלוך ממרקולטר ליד אברדין. נולדו להם ארבעה בנים ושלוש בנות.
בשנת 1875 עבר לג'ורג' סקוור 14, אדינבורו. הבית עמד בצד הצפוני של הכיכר, ופנה לאורך קו הבתים בצד המערבי. הוא נהרס במאה ה-20.
בנו, וולר הוברט פאטון (1863–1940), היה פסל.
מותו

פאטון נפטר בביתו, באדינבורו, ב־8 במרץ 1895. הוא קבור בבית העלמין גראנג' שבדרום אדינבורו.
גלריה

אוהבים בשדה תירס
נוף סקוטי בסקאי
גשר רכבת על נהר
טירת דונוטאר (אנ')
הערות שוליים

↑  George Gregory Smith, Paton Waller Hugh, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 44
↑  Robert [from old catalog Brydall, Art in Scotland, its origin and progress, Edinburgh and London, W. Blackwood and sons, 1889
↑  William Edmondstoune Aytoun, J. Noël Paton, Waller Hugh Paton, Lays of the Scottish cavaliers, and other poems,, Edinburgh; London: W. Blackwood and Sons, 1863. (בenglish)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008502178005171  GND: 1239434197  ISNI: 0000 0001 1872 489X  LCCN: nr99035550  NGV: 1157  RKD: 62093  SELIBR: 342938  SUDOC: 245006702  TePapa: 1785  ULAN: 500027900  VIAF: 4852426   WorldCat (עם VIAF): 4852426
וילהלם השני, מלך וירטמברג

וילהלם השני, מלך וירטמברג (שמו המלא בגרמנית: Wilhelm Karl Paul Heinrich Friedrich, Herzog von Württemberg; ‏25 בפברואר 1848 – 2 באוקטובר 1921), היה מלכה האחרון של ממלכת וירטמברג.
ביוגרפיה

וילהלם נולד ב-25 בפברואר 1848 בעיר שטוטגרט שבממלכת וירטמברג, לפרידריך, נסיך וירטמברג ולקתרינה, נסיכת וירטמברג, בתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
לאחר מותו של דודו קרל הראשון, מלך וירטמברג, עלה וילהלם לשלטון בממלכת וירטמברג. וילהלם היה מלך מאוד פופולרי, והיה מכונה "האדון המלך". וילהלם היה יוצא לטייל בפארקים בשטוטגרט לבד עם שני כלביו, ללא ליווי של שומרי ראש. כמו כן, וילהלם שהיה חובב יאכטות, טרח בהקמת מועדון היאכטות המלכותי של וירטמברג באגם קונסטנץ.
ב-23 ביולי 1916 במהלך מלחמת העולם הראשונה, קיבל וילהלם דרגת גנרל-פלדמרשל בצבא האימפריה הגרמנית. לאחר תבוסת גרמניה במלחמה, נאלץ וילהלם להתפטר מתפקידו ב-30 בנובמבר 1918. לאחר התפטרותו התגורר וילהלם בבבנהאוזן, עד למותו ב-2 באוקטובר 1921.
משפחתו

ב-15 בפברואר 1877 התחתן וילהלם בארולזן עם מריה, נסיכת ולדק ופירמונט (1857–1882), בתם של גאורג ויקטור, נסיך ולדק ופירמונט והלנה, נסיכת נסאו. ממנה היו לו 3 ילדים:
פאולינה, נסיכת וירטמברג (19 בדצמבר 1877 - 7 במאי 1965); התחתנה בשנת 1898 עם וילהלם פרידריך, נסיך ויד (1872–1945).
אולריך, נסיך וירטמברג (28 ביולי 1880 - 28 בדצמבר 1880).
בת שמתה בעת לידתה (24 באפריל 1882).
מריה מתה ב-30 באפריל 1882 בשטוטגרט, כתוצאה מסיבוכים מהלידה של הילד השלישי שלה. וילהלם, שכבר היה בדיכאון בעקבות מותו של בנו יחידו, אמר שמעולם לא התאושש ממכה זו.
ב-8 באפריל 1886 התחתן וילהלם בביקבורג עם שרלוטה, נסיכת שאומבורג-ליפה (1864–1946), בתם של וילהלם, נסיך שאומבורג-ליפה ובטילדיס, נסיכת אנהלט-דסאו. ממנה לא היה לו ילדים.
הערות שוליים

↑  מות מלך וירטמברג, דואר היום, 6 באוקטובר 1921
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
וילהלם השני, מלך וירטמברג   בית וירטמברג   נולד:25 בפברואר 1848 מת:2 באוקטובר 1921
| קרל הראשון, מלך וירטמברג | ממלכת וירטמברג   1891–1918 | אין, המלוכה התבטלה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 11910539X  ISNI: 0000 0003 8232 3243  LCCN: n95035392  NKC: jo2017957380  NTA: 146782259  VIAF: 264372708   WorldCat (עם VIAF): 264372708 
דיוקן רשמי של וילהלם השני מלך וירטמברג
חד-קרן (קבוצת כוכבים)

| חד-קרן Monoceros |
| --- | --- |
  מפת קבוצת הכוכבים חד-קרן
 סמליות:  חד-קרן
 עלייה ישרה:  7 שעות
 נטייה:  °‏5-
 שטח נראה:  482 מעלות מרובעות
 דירוג שטח נראה:  במקום ה־35
 מספר כוכבים בבהירות נראית < 3:  0
 הכוכב הבהיר ביותר:  α בחד-קרן
 בהירות נראית הכוכב הבהיר:  3.9
 מטר מטאורים:  α מונוסרוטים
 מערכות כוכבים גובלות:  אוריון  ארנבת  ירכתי הספינה  כלב גדול  כלב קטן  נחש מים  תאומים
 נראית בין קוי הרוחב °‏75 ו־°‏85- מומלץ לצפות בשעה 21:00 במהלך חודש פברואר
קבוצת הכוכבים חד-קרן  נמצאת באזור קו המשווה שמימי של שמי החורף. זאת קבוצה חלשה במיוחד, ללא כוכבים מדרגה 3 או בהירים יותר והיא מוקפת בקבוצות בולטות כמו אוריון, כלב גדול, כלב קטן ותאומים שמאפילות עליה. הקבוצה הוגדרה רק במאה ה-17 ולכן אין מיתולוגיה הקשורה בה למרות שהיא מייצגת חד-קרן - יצור מיתולוגי.
כוכבים חשובים

β בחד-קרן הוא למעשה מערכת של שלושה כוכבים כחולים בדרגות בהירות 4.5, 5 ו-6 היוצרים משולש ונראים היטב גם בטלסקופ חובבים.
צמוד ל-δ בחד-קרן, כוכב כחול עם דרגת בהירות 4, נמצא 21 בחד-קרן עם דרגת בהירות 5 שניתן לראות במשקפת ובעלי ראייה חדה אפילו ללא ציוד עזר בתנאי צפייה מיטביים.
ε בחד-קרן הוא כוכב כפול נוסף המורכב מזוג צהוב וכחול בדרגות בהירות 4 ו-7, הניתנים להבחנה בעזרת טלסקופ קטן.
גרמי שמיים מעניינים נוספים

M50 הוא צביר כוכבים הניתן לצפייה במשקפת. הוא מכיל כ-100 כוכבים ובו ענק כתום בולט.
NGC2264 הוא צביר כוכבים השוכן בתוך ערפילית. במשקפת ניתן לראות כ-20 כוכבים המסודרים בצורת משולש. צורה זו נתנה לו את השם "צביר עץ חג המולד". בצילום ארוך חשיפה ניתן להבחין בערפילית המכונה בשל צורתה "ערפילית החרוט". הערפילית והצביר נמצאים במרחק של כ-3000 שנות אור.
ערפילית הורד (NGC2237-9) היא ענן גז עצום בקוטר של כ-130 שנות אור ובמרחק של כ-5200 שנות אור ומסתו הכוללת כ-10000 מסות שמש. בתוך הערפילית נוצרים כוכבים חדשים והיא מכילה בין השאר את צביר הכוכבים NGC2244 המכיל כ-20 כוכבים הניתנים לצפייה במשקפת. את הערפילית עצמה, ניתן לראות רק בטלסקופ גדול ורק צילום בחשיפה ארוכה מגלה את צורת הורד שלה.
ח'ליל אל-חיברי

ח'ליל אל-חיברי (בערבית: خليل الحبري; תעתיק מדויק: ח'ליל אלחברי; 1904–1979) היה פוליטיקאי ואיש עסקים לבנוני, ראש ממשלת לבנון ה-19.
ביוגרפיה

אל-חיברי כיהן כחבר פרלמנט וכשר העבודות הציבוריות בממשלתו של סאמי א-סולח. ב-1952 הצטרף לוועד המנהל של חברת המים בעיריית ביירות. מאוחר יותר התמנה ליושב-ראש הוועד, כיהן בתפקיד עד 1972 והיה שותף פעיל להפיכתו של מתקן המים בביירות למפותח וחדיש.
אל-חיברי זכור בעיקר בשל הסכמתו לכהן כראש ממשלה זמני במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלבנון.
תוך זמן קצר הוחלף בתפקיד על ידי רשיד כראמי שהקים ממשלת אחדות ופיוס לאומית.
אביו הוא תופיק אל-חיברי, אחד ממייסדי תנועת הצופים בלבנון, ואחיו של מֻחַמד אל-חיברי שזכה בפרס זאב הארד, פרס המוענק על ידי ארגון הצופים העולמי על תרומה יוצאת דופן לארגון.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: סאמי א-סולח | ראש ממשלת לבנון 20 בספטמבר 1958 - 24 בספטמבר 1958 | הבא: רשיד כראמי |
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ויסבאדן (סיירת, 1915)

| --- | --- |
אוניית האחות של ויסבאדן, פרנקפורט
אוניית האחות של ויסבאדן, פרנקפורט
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת קלה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  
 סדרה:  ויסבאדן
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  AG Vulcan Stettin 
 תחילת הבנייה:  1913
 הושקה:  20 בינואר 1915
 תקופת הפעילות:  23 באוגוסט 1915 – 1 ביוני 1916 (284 ימים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מיקום:  57°01′00″N 5°53′00″E﻿ / ﻿57.01666667°N 5.88333333°E﻿ / 57.01666667; 5.88333333 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה קרב יוטלנד 
 מידות
 הֶדְחֶק:  12,985 טון
 אורך:  145.3 מ'
 רוחב:  13.9 מ'
 שוקע:  5.76 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  27.5 קשר (42 קמ"ש)
 גודל הצוות:  474
 טווח שיוט:  8,900 ק"מ
 הנעה:  12 דוודי קיטור, 31,000 כוחות סוס,  המניעים 2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון – 60 מ"מ  סיפון – 60 מ"מ   מגדל הניווט – 100 מ"מ
 חימוש:  8 תותחים 150 מ"מ (5.9 אינץ')   2 תותחים 88 מ"מ (3.5 אינץ')   4 צינורות טורפדו 500 מ"מ (19.7 אינץ')
 
ויסבאדן (בגרמנית: SMS Wiesbaden) הייתה סיירת קלה מסדרת ויסבאדן שנבנתה עבור הצי הקיסרי הגרמני. הייתה לה אוניית אחות אחת, "פרנקפורט"; האוניות היו דומות מאוד לסיירות מסדרת קרלסרוהה. שדרית האונייה הונחה בשנת 1913, היא הושקה בינואר 1915 והושלמה באוגוסט 1915. חמושה בשמונה תותחי 15 ס"מ SK L/45, לוויסבאדן הייתה מהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש) וההדחק שלה היה 6,601 טון (6,497 טון ארוך) במעמס מלא.
ויסבאדן השתתפה רק בפעולה מרכזית אחת, קרב יוטלנד ב-31 במאי – 1 ביוני 1916. האונייה נפגעה קשות מירי מסיירת המערכה אה"מ אינווינסיבל. כשהיא מושבתת בין שני ציי הקרב, הפכה ויסבאדן למרכז של לחימה קשה שראתה את השמדתן של שתי סיירות משוריינות בריטיות. אש חזקה מהצי הבריטי מנעה פינוי של צוות האונייה. ויסבאדן נשארה על פני המים עד השעות המוקדמות של 1 ביוני ושקעה מתישהו בין 01:45 ל-02:45. רק איש צוות אחד שרד את הטביעה; שרידי האונייה אותרו על ידי צוללני הצי הגרמני ב-1983.