stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלי זהר
הערות שוליים

↑  גלעד מורג ואלי סניור, הלך לעולמו עורך הדין אלי זהר, באתר ynet, 8 בינואר 2020
↑   יסמין גואטה, דירוג משרדי עורכי הדין לשנת 2016: מי הגדול ביותר?, באתר TheMarker‏, 1 בפברואר 2016
1 2  ענת רואה, האימפריה החדשה של אלי זהר, באתר כלכליסט, 17 במאי 2011
↑  חן מענית, ‏עו"ד אלי זהר: "אנחנו משרד גדול עם נשמה של בוטיק", באתר גלובס, 12 בפברואר 2014
↑  אבי כהן, עו"ד אלי זהר - היועץ המשפטי הבא?, באתר ynet, 7 באוגוסט 2003
↑  אסתר נייר, ‏כספומן: כמה שווה עו"ד אלי זהר, פרקליטו של אהוד אולמרט?, באתר גלובס, 25 ביולי 2008
↑  זהר אלי עו"ד, באתר יתרו - המוסד לבוררות ופתרון סכסוכים (ארכיון)
↑  ברוך קרא, עו"ד אלי זהר הודיע ללפיד: אני פורש מהמירוץ לתפקיד היועמ"ש, באתר TheMarker‏, 4 באוקטובר 2003
↑  נורית רוט, משרד עורכי הדין הגדול בישראל: אושר מיזוג גולדפרב וזליגמן, באתר TheMarker‏, 16 במאי 2011
↑  שירות גלובס, ‏הפרקליטים של עורכי הדין, באתר גלובס, 22 במרץ 2001
↑  משה גורלי, עו"ד אלי זהר: ייצג את גילון מול ועדת שמגר - ואת לפיד מול "פיקנטי", באתר TheMarker‏, 31 באוקטובר 2003
1 2  חן שליטא, ‏"עו"ד אלי זהר מאמין שלא יצליחו להוכיח שאולמרט לקח שוחד", באתר גלובס, 1 במאי 2010
↑  הדס מגן, ‏סדר מקוצר, באתר גלובס, 1 ביולי 2002
↑  גלי גינת‏, 3 מפרקליטיו של הרב פינטו ביקשו להתפטר מייצוגו, באתר וואלה, 7 באוקטובר 2014
↑  אלה לוי-וינריב, ‏פרקליטו של פרנקל על המעצר בהונג-קונג: "לא עניין גדול", באתר גלובס, 7 באוגוסט 2013
↑  פרקליטו של פרנקל: "עוד נצטער על ההתעללות בבכירינו", באתר גלובס, 30 ביולי 2013
↑  ארנון בן-יאיר, הבכירים מתכוננים לוועדת חקירה ממלכתית, באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2006
↑   אורי משגב, בדלתיים סגורות: כשהמשרד שייצג את העציר איקס ומשפחתו קיבל שחקנית חיזוק, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2013
↑  ארנון בן-יאיר, המדריך השלם לנחקר המתחיל, באתר הארץ, 27 באוגוסט 2006
↑  וגל ניסים, ‏עו"ד זוהר: למנוע פרסום נסיבות חטיפת אלחנן טננבאום והצגתו כסוחר סמים, באתר גלובס, 13 באוקטובר 2003
↑  מתי גולן, ‏חרדת נטישה, באתר גלובס, 3 במרץ 2004
1 2  בן-ציון ציטרין, כשעורך הדין תובע את הרופא, באתר הארץ, 1 ביולי 2001
↑  חברי האגודה וחברי ועדת ביקורת, באתר האגודה (ארכיון)
↑  פרשת נחמני, באתר יוניפדיה
↑  אלה לוי-וינריב, ‏השופט אליהו מצא ועו"ד אלי זהר מאשימים: המערכת הרפואית המיתה את "המתת החסד", באתר גלובס, 19 בנובמבר 2011
↑  מ. זליגמן ושות, משרד עורכי דין ונוטריונים | M. Seligman & Co, Law Office, באתר News1 מחלקה ראשונה, 6 ביולי 2006
1 2  ליאת רון, ‏פורטפוליו / עו"ד אלי זהר, באתר גלובס, 20 בנובמבר 2008
↑  פסקי דין גיבור סברינה, באתר תקדין(הקישור אינו פעיל)
↑  העסק חי, גוסס או מת?, באתר גלובס, 10 במאי 1998
↑  דוד חיון ואורנה רביב, ‏עו"ד זוהר, מפרק גיבור-סברינה, נערך להפעלת החברה; מינה מנהל מפעיל, באתר גלובס, 14 בדצמבר 1997
↑  גיא הדס, ‏חברות הסלולר מבקשות אישור עקרוני מהממונה להקמת רשת דור שלישי משותפת, באתר גלובס, 22 ביוני 2003
↑  מיקי פלד, בלעדי לכלכליסט עו"ד אלי זהר מייצג קבוצה לרכישת חלק מפעילות הדסה, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2014
1 2 3 4 5 6 7 8  רון שוורץ, ‏"הסקטור העסקי תורם לתרבות סכומים לא משמעותיים", באתר גלובס, 18 באוגוסט 2013
↑  מרב יודילוביץ', "הבימה": השחקנים והיוצרים נגד הצעת הנאמן, באתר ynet, 30 במאי 2005
↑  חן שליטא, ‏"עו"ד אלי זהר מאמין שלא יצליחו להוכיח שאולמרט לקח שוחד", באתר גלובס, 1 במאי 2010
↑  אתר הצופים, אות יקיר צופי ישראל 2011, באתר הצופים
אורנה עקאד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 בינואר 1962 (בת 63)
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 עיסוק:  מחזאות, בימוי תיאטרון
 שפות היצירה:  עברית 
 
אורנה עקאד (נולדה בשם אורנה כהן;[דרוש מקור] ב-31 בינואר 1962) היא מחזאית ובמאית תיאטרון, סופרת, מתרגמת מחזאות ושירה ערבית, זוכת פרס אקו"ם לעידוד היצירה לשנת 2002, המחלקת את חייה האישיים והמקצועיים בין שני המגזרים, הערבי והעברי.
קורות חיים

עקאד למדה תיאטרון בלונדון. במשך מספר שנים ביימה בתיאטרון הקהילתי בטייבה שבמשולש, והייתה מדריכה ארצית להוראת התיאטרון בבתי ספר דוברי-ערבית. לימדה תיאטרון דרך שילוב תרבויות באוניברסיטה העברית.
תרגמה מחזות מערבית (ממצרים, מסוריה, ממרוקו ומפלסטין), שחלקם אף הוצגו בקריאה מבוימת על ידי שחקני תיאטרון החאן בפסטיבל ישראל, ואחד בוים על ידה והוצג על ידי בוגרי סמינר הקיבוצים.
בשנת 2013 ביימה גרסה ערבית של המחזה דוזה, פיש, וי, סטאס - ארבע נשים מאת פאם ג'מס באקדמיה לאמנויות המופע שהוצגה גם בתיאטרון הערבי בחיפה, תיאטרון אל-מידאן.
בשנת 2018 ,זכתה עקאד בפרס ראשון בפסטיבל תיאטרונטו על ההצגה "ואדי מילח" (עבוד לרומן שכתבה), הייתה שותפה לכתיבת התסריט עכו חלומות עם הבמאי דני וקסמן (פסטיבל הסרטים חיפה 2018). שמשה כעורכת התוכן לתוכנית התרבות בערבית فنFun (כאן תאגיד השידור)- מרכזת מגמת תיאטרון ב"כנפיים עושים אומנות".
ב-2013, עקאד הוצבה במקום ה-7 ברשימת השמאל הרדיקלי מטעם מפלגת דעם לכנסת ה-19, אך המפלגה לא-נבחרה לכנסת כלל.
מחזה על יצירתה של המשוררת פדווא טוקאן

המחזה עננים בדרך הררית מאת עקאד הועלה בפסטיבל עכו, הפסטיבל לתיאטרון ישראלי אחר, בשנת 2004, בתיאטרון אל-מידאן בשנת 2006 ובתיאטרון תמונע ב - שנת 2010, הועלה המחזה בצפון אירלנד, בהפקת התיאטרון Sole Purpose. הצגה זו מתייחסת לאישה הפלסטינית הלכודה במיתוס הלאומי מחד גיסא, ומעמדה בחברה מאידך גיסא. במחזה מופיעה דמות פיקטיבית של המשוררת פדווא טוקאן המתמודדת עם טרוריסטית, מחבלת מתאבדת פלסטינית. המחזה מבוסס בחלקו על האוטוביוגרפיה "דרך הררית" שכתבה טוקאן, ובחלקו על מפגשים של עקאד עם אסירות ביטחוניות פלסטיניות. בראיון זה אומרת עקאד, שהיא חיה בשני עולמות שונים - הישראלי והפלסטיני - ולא נמצאת בצד של אף אחד.
רומן פרי עטה

ואדי מילח, הוא רומן ביכורים מאת עקאד, אשר יצא לאור בשנת 2012 בהוצאת הקיבוץ המאוחד. 240 עמ'. זהו סיפור על ד"ר שאול סלע מומחה לתיאטרון, השב מן הגלות בניו יורק לישראל ומתגורר בזכרון יעקב. שאול פותח קריירה חדשה כמורה בבית ספר תיכון בקיבוץ ליד חיפה. צלקת נפשית מימי אוקטובר 73 נותנת אותותיה כאשר הוא פוגש את איאת, בת השבע-עשרה, מכפר פרדיס, הלומדת בכיתתו. זהו סיפור על כביש צר המפריד בין פרדיס לזכרון יעקב, אך גם בין אוהבים, משפחות ועמים.
בשנת 2017 הרומן יצא לאור בשפה הגרמנית.
רומן חדש פרי עטה "אוריאנה" (טיוטה של מכתבי שחקנית שלא הכרתם) יצא ביולי 2023 בהוצאה עצמית .
ממחזותיה

מכתב מאישה טפשה
עננים בדרך הררית
"אוטופיה", יצא לאור בהוצאת אור-עם, תל אביב 2004, 96 עמ'.
"יאפא שלי" 2012, בביצוע נג'ם בסול
"ואדי מילח" תיאטרונטו 2018, בביצוע למיס עמאר
״  המיני נוצר בשביל הרגליים שלה״, בביצוע אנסמבל תיאטרון כנפיים, תיאטרון תמונע 2022
מתרגומיה

מג'נון לילה - מחזה מצרי אחמד שאוקי
הליצן - מחזה סורי מאת מוחמד אל מארווט
הבית הקדום - מחזה מצרי מחמוד דיאב
סוחמתא - מחזה פלסטיני מאת אדוארד מסת
האונס - מחזה סורי מאת סעדאללה ונוס
מחזותיה תורגמו לערבית ואנגלית, "עננים בדרך הררית" הוצג בערבית בתיאטרון אלמידאן, חיפה 2007 ואנגלית בצפון אירלנד על ידי קבוצת התיאטרון הרפרטוארי Sole Purpose ב-2010.
לקריאה נוספת

ואדי מילח, רומן בהוצאת הקיבוץ המאוחד, עורכת: דפנה שחורי, 240 עמ', 2012.
אורנה עקאד, "בולגריה טיול שורשים"
אורנה עקאד, "גזענות של יום יום",
אורנה עקאד, "אוטופיה". הוצאת אור-עם, תל אביב 96 עמ', 2004.
פרנצ'סקו צוקרלי

| --- | --- |

 לידה:  15 באוגוסט 1702 פיטיליאנו, איטליה 
 פטירה:  30 בדצמבר 1788 (בגיל 86) פירנצה, הדוכסות הגדולה של טוסקנה 
 תחום יצירה:  ציור, ציור נוף, אמנות חזותית, גרפיקה 
 זרם באמנות:  רוקוקו 
 הושפע על ידי:  Giovanni Maria Morandi 
 יצירות ידועות:  Idyllic River Landscape with Figures 
 
ג'אקומו פרנצ'סקו צוקרלי (באיטלקית: Giacomo Francesco Zuccarelli, ידוע בשם פרנצ'סקו צוקרלי; 15 באוגוסט 1702 – 30 בדצמבר 1788) היה צייר איטלקי מתקופת הבארוק המאוחרת או תקופת הרוקוקו. נחשב לצייר הנוף החשוב ביותר שצמח מן העיר ונציה באמצע המאה ה-18, ונופיו הארקדיים זכו לפופולריות ברחבי אירופה, ובמיוחד באנגליה, שם שהה במשך שתי תקופות ממושכות. יצירותיו זכו לפטרונות מצד האצולה, והוא שיתף פעולה לעיתים קרובות עם אמנים כגון אנטוניו ויסנטיני וברנרדו בלוטו. בשנת 1768 נמנה עם המייסדים של האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון, ולאחר שובו הסופי לאיטליה, נבחר לנשיא האקדמיה הוונציאנית. בנוסף לציורי נוף כפריים ששילבו לעיתים קרובות מוטיבים דתיים וקלאסיים, צייר גם יצירות דתיות ואף פורטרטים. מעבר לציוריו, עסק גם בחיתוך תחריטים, רישום, עיצוב שטיחי קיר, ויצירת סדרת קלפי משחק עם נושאים מהתנ"ך.
למרות תהילתו בתקופתו, מעמדו של צוקרלי דעך בראשית המאה ה-19, כאשר סגנון הנטורליזם החל לתפוס מקום מרכזי בציור הנוף. ג'וזף מאלורד ויליאם טרנר מתח ביקורת מתונה על עבודותיו, אם כי הודה כי דמויותיו עשויות להיות יפות. ביקורת זו סללה את הדרך להערכות מחמירות יותר בעידן הוויקטוריאני. בשנת 1959 הציע ההיסטוריון מייקל ליווי הסברים לפופולריות הרבה שלה זכה צוקרלי בקרב הבריטים, וקבע כי מיטב יצירותיו הן בעלות ערך דקורטיבי גבוה. מאז שנות ה-90 של המאה ה-20 חלה התעניינות מחודשת בצוקרלי בקרב חוקרים איטלקים, אשר הקדישו לו מספר ספרים ומאמרים. ציוריו ורישומיו מוצגים כיום בתערוכות באופן קבוע.
ילדותו והתפתחותו האמנותית: רומא וטוסקנה (1702–1732)

ג'אקומו פרנצ'סקו צוקרלי נולד בעיירה פיטיליאנו שבדרום טוסקנה ב-15 באוגוסט 1702, השלישי מבין ארבעה בנים. אביו, ברתולומאו, היה בעל כרמים מצליחים ומחזיק חנות לכלי מטבח ותבלינים בסמוך לפיזה. בגיל 11 או 12 החל את חניכותו ברומא אצל ציירי הפורטרטים ג'ובאני מריה מורנדי (1622–1717) ופייטרו נלי (1672–1740), שדרכם למד את יסודות הציור והושפע מן הקלאסיציזם הרומאי.
בשנים 1725–1727 השלים את הזמנתו הראשונה בעיירת הולדתו – שתי יצירות מזבח עבור קפלה מקומית. בעידודו של האספן ניקולו גבורי (1676–1742) התרכז בין 1728 ל-1731 בעיקר בתחריטים, ויצר לפחות 43 הדפסים. במהלך שהותו בפירנצה במשך כחמש שנים, החל לגלות עניין ברישומי נוף, חלקם שמורים כיום באוסף הרישומים של גלריית אופיצי. לדברי ההיסטוריון לואיג'י לנצי, הצייר והחצרן הרומי פאולו אנזי (1697–1773) היה המורה של צוקרלי בתחום ציורי הנוף, שהתפרסם בהם מאוחר יותר.
ונציה: שנות ההצלחה (1732–1752)

בשנת 1732, לאחר שהות קצרה בבולוניה, עבר צוקרלי לוונציה. מות הצייר מרקו ריצ'י בשנת 1730 הותיר חלל בזירת ציורי הנוף המקומית, והיווה עבורו הזדמנות להתבסס בעיר שהתאפיינה בריבוי ציירים היסטוריים. לצד יצירות דתיות ומיתולוגיות, הקדיש את מרבית זמנו לציורי נוף בהשראת קלוד לורן ובית הספר הרומי. ציוריו המוקדמים משנות ה-30 של המאה ה-18 מציגים השפעה של אלסנדרו מניאסקו, ובמשך תקופה ממושכת גם של ריצ'י. סגנונו של צוקרלי התאפיין בפלטת צבעים רכה ובהירה יותר מן המקובל בוונציה, ותרם להחייאת הדמויות בנופיו האידיליים.
יצירותיו זכו להצלחה מיידית, והוא זכה לפטרונותם של אישים כגון המרשל פון שולנבורג, הקונסול הבריטי ג'וזף סמית (שהפך לפטרון מרכזי), והאספן פרנצ'סקו אלגרוטי, שהמליץ עליו לאוגוסט השלישי, מלך פולין. בשנת 1735 נישא לז'וסטינה אגטה סימונטי בכנסיית סנטה מריה צובניגו בוונציה, ונולדו להם ארבעה ילדים. שיתופי פעולה חשובים התקיימו בינו לבין אמנים כגון ברנרדו בלוטו ואנטוניו ויסנטיני, ובאמצע שנות ה-40 עבדו יחד על סדרת יצירות הממחישות ארכיטקטורה נאו-פלדיאנית.
בין הישגיו הבולטים בתקופה זו ניתן למנות סדרה של שבעה קנבסים עבור הקונסול סמית, ככל הנראה המתארים את רבקה, יעקב ועשיו, אשר מאוחסנים כיום בטירת וינדזור.
אנגליה: התקופה הראשונה (1752–1762)

ב-1752, בהמלצת ריצ'רד דלטון, נסע צוקרלי לאנגליה, שם זכה להצלחה רבה. סגנונו הארקדי תאם את טעמו של הציבור הבריטי, שהעריך את האידיאליזציה של החיים הכפריים. הוא זכה להזמנות מצד האצולה, והועסק גם בעיצוב שטיחי קיר בשיתוף פעולה עם האמן פול סונדרס בהולקהאם הול.
בשנת 1760 יצר את הציור "Et in Arcadia Ego", שתואר על ידי המשורר ג'ורג' קיט כ"יצירה נפלאה". באותה שנה צייר את "מקבת' והמכשפות", מהראשונים שתיארו דמויות תיאטרליות בתוך נוף.
חזרה לאיטליה והתקופה השנייה באנגליה (1762–1771)

בשנת 1762 שב לוונציה ונבחר לאקדמיה הוונציאנית. לאחר שהותו הקצרה שב לאנגליה, וב-1768 היה לחבר מייסד של האקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון. בין השאר, הוזמן על ידי המלך ג'ורג' השלישי לצייר את היצירה נוף הנהר עם משה בתיבה.
שנותיו האחרונות (1771–1788)

ב-1771 חזר לוונציה ונבחר לנשיא האקדמיה המקומית, אולם גילה עניין מועט בתפקיד. ארבע שנים לאחר מכן עבר לפירנצה, שם המשיך לפעול באקדמיה עד 1784. נפטר ב-30 בדצמבר 1788.
מורשת והשפעה

צוקרלי היה מהאמנים הוונציאניים המעטים שזכו להערכה גורפת בתקופתם. למרות ביקורות שליליות מהמאה ה-19, עבודותיו שבו וזכו להערכה מחודשת במחקרים מאוחרים. יצירותיו השפיעו על אמנים כגון ריצ'רד וילסון וג'וזפה זאיס.
ספריית העירייה והארכיון ההיסטורי בפיטיליאנו נושאים את שמו, וכמה מציוריו מוצגים במוזיאון ארמון אורסיני בעיר.
גלריה

נוף עם מריה מגדלנה החוזרת בתשובה, המוזיאון הבריטי, 1728
דמות אישה עומדת נושאת מנורה. תַחרִיט, פירנצה 1728.
Il Malmantile racquistato. פירנצה, תחריט, 1731.
לורנצו ליפי, פירנצה, 1731.
"נוף עם נהר ורועים במנוחה", 1736. אקדמיית קררה, ברגמו.
"דיוקן עצמי", האקדמיה המלכותית בלונדון
קפריצ'יו רומי עם שער הניצחון, פירמידת קסטיוס, בזיליקת פטרוס הקדוש וטירת המלאך הקדוש. ברנרדו בלוטו ופרנצ'סקו צוקרלי. אמצע שנות ה-40. גלריה נאציונאלה, פארמה
בית ברלינגטון. אנטוניו ויסנטיני ופרנצ'סקו צוקרלי. 1746. טירת וינדזור, וינדזור.
קיקרו מוצא את קברו של ארכימדס. 1747. Sanssouci, פוטסדאם.
Transfiguration of Jesus. 1747.
קלפי משחק של תנ"ך. פרנצ'סקו צוקרלי ואנטוניו ויסנטיני. ונציה, 1748. המוזיאון הבריטי.
מרגריטינה טאסי. 1751. אקדמיה קאררה, ברגמו.
פסטורלה,. 1755., ונציה.
חורבות פלמירה. שטיח צמר ומשי מאת פול סונדרס, בעיצוב פרנצ'סקו צוקרלי. 1758. מוזיאון V&A, לונדון
נוף של ויצ'נזה עם אנדרטאות עתיקות. ג. 1760. ארמון ליאוונה מונטאנארי i, ויצ'נזה. אוסף סאופאולו
מסיבת גן. לאחר 1762. קרן במברג, טולוז.
נוף עם הסיפור של קדמוס הורג את הדרקון. הוצג בשנת 1765, גלריית טייט, לונדון
נוף הררי עם כביסה ודייג.. 1768-1765. הגלריה הלאומית לאמנות, וושינגטון
נוף הנהר עם משה בתיבה, 1768, האוסף המלכותי
עירום אישה יושבת. לפני 1769. V&A מוזיאון, לונדון
חדרו של צוקרלי בטירת וינדזור
אביחי קמחי

| --- | --- |

 לידה:  18 באוגוסט 1963 (בן 61) 
 מדינה:  ישראל 
 
אביחי קמחי (נולד ב-18 באוגוסט 1963) הוא משורר וסופר ישראלי.
שימש כסגן יו"ר אגודת הסופרים העבריים (החל משנת 2013). במסגרת תפקידו יזם, ערך והנחה את המפעל 'מחווה ליוצרים בעלי תרומה מיוחדת לשירה ולתרבות'. שימש כמנהל אמנותי של המיזם הנערך בקול ישראל "שירה עברית, משוררי ישראל קוראים משיריהם". (בין השנים דצמבר 2014 – מאי 2017). במיזם הוקלטו 280 משוררים, כל משורר הקליט שני שירים, ובסך הכל הוקלטו 560 שירים. השירים שודרו בכל תחנות קול ישראל, בדגש על רשת ב', בה שודר בכל יום שיר מהמיזם. זוכה פרס ראש הממשלה (היצירה), תשע"ז. שימש כחבר במדור הספרות של מועצת התרבות הישראלית.
סא"ל (מיל') ובעל תואר שני במינהל ציבורי.
ביוגרפיה

אביחי קמחי נולד בירושלים, וגדל בשכונת קטמון הישנה.
בשנות נערותו היה פעיל חברתי למען הנוער בעירו, וראש מועצת בירת הנוער בירושלים בשנת 1981. בוגר בית הספר התיכון ע"ש דנמרק. על פעילותו החברתית זכה בסיום לימודיו לפרס הוקרה.
בין השנים 1981 – 2006 שירת בצה"ל. ביצע תפקידי שדה ומטה לוגיסטיים. התמחה בתחום הלוגיסטיקה הקרבית ובשרשרת אספקה לוגיסטית (ELE) ביחידות צבאיות מבצעיות ובגופי מטה גדולים. בחודשים שקדמו למלחמת לבנון השנייה ביקש לפרוש מצה"ל. מייד עם סיום המלחמה יצא לחופשת פרישה, ובסוף דצמבר 2006 השתחרר מצה"ל.
עם שחרורו מצה"ל פנה לפעילות עסקית משותפת עם רעייתו, ויחד הקימו קליניקה המתמחה בטיפול בבעיות עור. במקביל פנה לפעילות התנדבותית והצטרף לעמותת "תכלית". תחילה התנדב בעיקר בחלוקת מזון לנזקקים, ובהמשך מיקד את הפעילות בהסעת חולים לטיפולי דיאליזה בבית חולים, אותה הוא מבצע גם היום.
במאי 2009 חלה בסרטן ריאות מפושט עם גרורות למוח, הרופאים קצבו חייו לחודש.
במשך שנה וחצי עבר מסכת טיפולים חריגה מאוד בהיקפה: ניתוח במוח להסרת אחד הגידולים, הקרנות לראש, רדיוסרג'רי למוח, סדרה של 19 טיפולים כימותרפיים מורכבים והקרנות לריאות, הטיפולים הסתיימו באוגוסט 2010, כיום נמצא במעקב בלבד.
למרות מחלתו, המשיך אביחי קמחי בפעילות התנדבותית בה עסק טרם חלה. לאחר סיום הטיפולים החל להתנדב בסיוע לחולי סרטן, תחילה בצורה עצמאית על סמך ניסיונו האישי ובהמשך כמתנדב לשני ארגונים: "עמותת חיים לילדים חולי סרטן" ולארגון "תעצומות" המסייע לחולי סרטן.
יחד עם חברים נוספים בארגון היה שותף להקמת עמותת "תעצומות למבריאים מסרטן" בה הוא חבר מייסד ומתנדב פעיל.
קמחי מרצה בהתנדבות על התמודדותו האישית עם מחלת הסרטן ועל הניסיון הרב אותו צבר בעזרה לחולים, בהתייחס להיבטים המעשיים וכסיפור מעורר השראה. ניהל בעבר פורום תמיכה בחולי סרטן באינטרנט באתר cancer help.
בעקבות המחלה פנה אביחי קמחי לכתיבה. הספר "רשימון סרטן" החל כבלוג באינטרנט בו תיעד קמחי כמעט מדי יום ביומו את התמודדותו עם מחלת הסרטן, כשהוא חושף עצמו בצורה אותנטית לקהל קוראיו. ברבות הימים הפכו תוכני הבלוג לספר.
בכתיבתו על המחלה, הן באמצעות השירה והן באמצעות ספרו "רשימון סרטן" לא מסתיר קמחי את פחדיו ולפעמים את העליבות בה היה שרוי. הכתיבה והשירה הפכו לעיסוק מרכזי בחייו. בשירתו הוא עוסק בזוגיות, באהבה, במשפחתו, בנושאים חברתיים ועוולות, בנושאים פוליטיים ובירושלים, העיר בה נולד וחי, ובשכונה בה נולד ובה הוא מתגורר, קטמון הישנה.
שיריו פורסמו בעיתונים, בכתבי העת, באנתולוגיות וברדיו. השתתף במספר פסטיבלי שירה גדולים. שיריו מולחנים על ידי הזמרת והמלחינה חני דינור. למלחין רמי הראל ולאביחי קמחי מיזם משותף שהחל ב-2017 וממשיך מאז ברצף, בו הראל מלחין שירים של קמחי. עורך ומנחה אירועי שירה במסגרת הסדרה הספרותית בזום של מוזיאון חצר היישוב בירושלים. החל מיוני 2020 במסגרת הסדרה הספרותית אביחי קמחי יוזם, עורך ומנחה אירועי שירה העוסקים בשירת משוררים שכבר אינם איתנו, משוררים בולטים בני זמננו ובמגוון נושאים העוזקים בשירה מזוויות שונות. הסדרה זוכה להערכה רבה ויש לה קהל קבוע. כל האירועים עולים ליוטיוב וניתן למצוא אותם באתר מוזיאון חצר היישוב הישן.הסדרה נתמכת ע"' משרד התרבות.
בתחילת שנת 2024, עלה ליוטיוב המיזם 'סוף קיץ' הכולל שירים של אביחי קמחי בלחנים של המוזיקאי והמלחין רמי הראל. את השירים מבצעים מספר יוצרים, בניהם: חני דינור, דביר בנדק ונתן סלור. את ההקלטות ליוו נגנים מהשורה הראשונה והם הוקלטו באולפני ברדו רמת גן.
עד כה פרסם שמונה ספרי שירה ופרוזה אוטוביוגרפית.
קמחי נשוי ואב לבן ובת.
ספרים

רשימון סרטן, סיפורת אוטוביוגרפית, הוצאת צור אות, 2011
ללכת, ספר שירה, הוצאת צור אות, 2012
לנווט לבד בחושך, שירה, הוצאת כרמל/עמדה, 2013
הולך בירושלים, שירה, קשב לשירה, 2015
קטמון הישנה, שירה, הוצאת עמדה 2016
ארעי, שירה, הוצאת עמדה 2018
מן המעט, שירה, הוצאת עמדה, עורך: ד"ר עלון צדוק, 2020
הולך וכותב, שירה, מהדורה דו לשונית - עברית ורומנית, מתרגם: מנחם מ' פאלק, הוצאת מושאטיני, סוצ'אבה, רומניה 2020
לא הלכתי לטיפול, שירה, הוצאת עמדה, 2022. הספר ראה אור בסיוע קרן יהושע רבינוביץ לאומנויות בתל אביב (ע"ר)
דבר הקורה בעונת מעבר, שירה, הוצאת עמדה, 2024.
פרסים ומלגות

זוכה פרס היצירה לסופרים עבריים, תשע"ז.
תמיכת אקו"ם על ספרו "הולך בירושלים" (קשב לשירה 2015).
תמיכת אקו"ם ומענק מפעל הפיס לספרו "קטמון הישנה" (עמדה 2016).
תמיכת אקו"ם על ספרו "מן המעט", 2020
הערות שוליים

↑  וואלה! תרבות‏, הוכרזו הזוכים בפרס ראש הממשלה לסופרים לשנת תשע"ז, באתר וואלה, 7 בדצמבר 2016
גילי איזיקוביץ, איימן סיכסק, נוית בראל ושחר מריו מרדכי בין זוכי פרס ראש הממשלה ע"ש אשכול, באתר הארץ, 7 בדצמבר 2016
↑  מוסף ספרים, ספרים חדשים - רשימון סרטן - אביחי קמחי, באתר הארץ, 12 באפריל 2011
↑  מישל דור, "אמרו שנותר לי חודש לחיות"; אביחי שרד הסרטן, באתר ynet, 3 במאי 2011
↑  מוזיאון חצר הישוב הישן - השגיאה המופלאה - שירתה של חמוטל בר-יוסף 24.1.2022
↑  אביחי קמחי, סוף קיץ
↑   אילן ברקוביץ', המסעות של אביחי קמחי, באתר הארץ, 15 בדצמבר 2013
↑   שלומית כהן-אסיף, "קטמון הישנה": ילדות ירושלמית על פי אביחי קמחי, באתר הארץ, 16 בינואר 2017
↑   יותם ראובני, "ארעי": השירים הם תזכורת חיוורת לחיים שהמשורר היה רוצה לחיות, באתר הארץ, 4 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311490405171  BnF: cb17161857z (data)  GND: 104382880X  ISNI: 0000 0003 6949 0944  LCCN: no2014000061  VIAF: 243247059   WorldCat (עם VIAF): 243247059
אברהם מינדלין

אברהם מינדלין
אברהם מינְדְלין (1899 – 24 בפברואר 1961) היה מלחין עממי, זמר טנור ומנצח מקהלות ישראלי. שען במקצועו.
ספר לחניו

נִגונים: מאה שירים ארץ-ישראליים; מבוא מאת יעקב גל, תל אביב: יבנה, 1945. (התוכן: שירי אדמה ועבודה; שירי אהבה; שירי גטו; שירי הגנה; שירי ילדים; שירי ים; שירי מולדת; שירי מלחמה; שירי מעפילים; שירי משפחה; שירי נוף וטבע; שירי ערש; שירים לאומיים)
הערות שוליים

↑  כך על-פי אליהו הכהן ב-הרצאתו על אברהם מינדלין בכנס "מי אני? שיר ישראלי!", אוניברסיטת בר-אילן, 16 ביוני 2014 (להלן: "הכהן, הרצאה (2014)"), דקה 10:01. על פי מספר מקורות נוקבים בשנת הלידה 1900; ב-אתר WorldCat Identities נטען גם: 1898.
1 2 3 4 5 6  ב"ש, קונצרט לזמרה עממית: (מיצירותיו של א. מינדלין), הצופה, 14 בינואר 1952.
↑  ב"ש, הזמר אברהם מינדלין: (לקונצרט שלו ביום ד', ב"אוהל שם"), הצופה, טור 1, 20 במאי 1941.
↑  הכהן, הרצאה (2014), דקה 11:21.
↑  "Mindlin, Abraham," in: Who's Who in Israel, 1958, p. 206.
↑  תל-אביב | קונצרט ליובל הזמר א. מינדלין, דבר, טור 1, 27 בדצמבר 1946.
↑  הכהן, הרצאה (2014), דקה 18:30 ואילך.
↑  הכהן, הרצאה (2014), דקה 20:26 ואילך.
↑  הכהן, הרצאה (2014), דקה 17:29.
↑  קצרות | קונצרט לזמרה מיצירות א. מינדלין, חרות, 4 בינואר 1952.
↑  נתקבל במערכת, דבר, 6 בדצמבר 1942.
↑  הכהן, הרצאה (2014), דקה 13:56.
↑  הכהן, הרצאה (2014), דקה 14:11 ואילך.
↑  ראו גם ביקורת: ע. רינה, צלילי עם, דבר, 3 בפברואר 1956.
↑  ר. עזריה, לילה לילה, מעריב, 28 באוקטובר 1957.
↑  הכהן, הרצאה (2014), דקה 21:13.
↑  נבחר "השיר העשירי" שלא הושר בפסטיבל הזמר..., דבר, 28 בנובמבר 1960; "השיר העשירי", מעריב, 28 בנובמבר 1960.
↑  אברהם מינדלין באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  מת המלחין אברהם מינדלין, דבר, 26 בפברואר 1961; נפטר המלחין מינדלין, מעריב, 26 בפברואר 1961; אברהם מינדלין, דבר, מודעת אבל, 26 בפברואר 1961.
↑  ברוך רוטמן, לזכר נעדרים | אברהם מינדלין, דבר, טור 1, 19 בפברואר 1962.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007314175405171  BnF: cb138050992 (data)  GND: 1242557822  ISNI: 0000 0003 6959 5893  LCCN: n2014038342  VIAF: 239257392   WorldCat (עם VIAF): 239257392
יחסי אסלאם–יהדות

יחסי האסלאם והיהדות התחילו במאה ה-7 לספירה, עם הולדת האסלאם והפצתו בחצי האי הערבי. שתי הדתות חולקות כמה ערכים ועקרונות, וחלוקות בסוגיות אחרות, כמו ביחס למוחמד כנביא. האסלאם גם קיבל חלק מההיסטוריה היהודית, בגרסה המוסלמית שלה, כהיסטוריה שלו עצמו. משה, הנביא החשוב ביותר של היהדות, גם נחשב נביא ושליח באסלאם. משה, המנהיג הראשון של עם ישראל, מוזכר בקוראן יותר פעמים מכל דמות אחרת, וחייו מסופרים פעמים רבות יותר מכל נביא אחר. יש כ־43 אזכורים של בני ישראל בקוראן (מלבד נביאים אינדיבידואליים) ועוד אזכורים רבים בחדית'.
כיוון שהאסלאם והיהדות חולקים אב משותף במזרח התיכון – אברהם, שניהם נחשבים לדתות אברהמיות. היבטים משותפים רבים להם; האסלאם הושפע רבות מהיהדות בנקודת המבט הדתית הבסיסית שלו, במבנהו, בתורת המשפט שלו ובמנהגיו. בשל נקודות דמיון אלו, וגם דרך השפעת התרבות המוסלמית והפילוסופיה המוסלמית על הקהילה היהודית בעולם המוסלמי, מתקיימת חפיפה מתמשכת במובן הפיזי, התאולוגי והפוליטי בין שתי הדתות ב־1,400 השנים האחרונות.
תולדות היהודים והמסלמים ידעו תקופות של הרמוניה מחד, ופרעות ורדיפות מאידך. מוחמד נביא האסלאם פגש שלושה שבטים יהודים: בני נדיר ובני קינוקאע ובני קורייט'ה. המפגש היה קשה וטראומטי ביותר. לאחר שנכשל בצירוף השבטים היהודיים לדתו החדשה, מוחמד פתח במסע השמדה נגדם. שניים מהשבטים, נדיר וקינוקאע, הוא הגלה וכנגד בני קורייט'ה הוא ניהל מלחמת חורמה. הוא השמיד את כל בני השבט ב"קרב השוחה" (ע'זות אל-ח'נדק). סיפור זה מסופר בהיסטוריוגרפיה המוסלמית בפרטי פרטים, אך נעלם מן הספרות היהודית.
בהמשך, האסלאם פרץ מעבר לגבולות חצי האי ערב והקים אימפריה מוסלמית, שנשאה עמדה ייחודית כלפי "אנשי הספר" (אַהְל אל-כִּתַאבּ). חוזה עומר, קבע את מעמד ה"ד'ימי" עבור בני דתות מונותאיסטיות, בייחוד יהודים ונוצרים. הוא נתן להם אוטונומיה בחייהם הדתיים והקהילתיים, תחת שורת תנאים והגבלות בלבוש, במזון, בגובה הבנייה ובתנאי המחיה. כמו כן הם חויבו בתשלום מס גולגולת – ג'יזיה. בתמורה זכו היהודים לחסות שליטי האסלאם. ביחס לאחיהם באירופה, היהודים חיו יחסים בבטחה ובביטחון תחת שלטון האסאלם.
תחת פריחת הציוויליזציה המוסלמית, בענפי המדע, אומנויות, ספרות, כלכלה, מסחר, נטלו היהודים חלק נכבד. בתקופה זו נכתבו נכסי צאן ברזל של התרבות היהודית כמו "ספר המצוות" של רב סעדיה גאון, "משנה תורה" ומורה הנבוכים" של הרמב"ם ו"חובת הלבבות" מאת רבנו בחיי אבן פקודה. חלק נכבד מהיצירות האלה התגלה רק במאה ה-19, עם חשיפת "גניזת קהיר", מצבור כתבי יד יהודים, שנחשף בבית הכנסת בן עזרא בקהיר בירת מצרים.
יהודים בקוראן

בקוראן יחס אימביוולנטי ללא-מוסלמים, ובפרט מונותאיסטים. בסורת אל-בקרה ניתנות דוגמאות ליחס זה. למשל, בפסוק 62 הוזכרו לחיוב: "המאמינים והיהודים והנוצרים והצָאבִּאִים – כל המאמין באלוהים וביום הדין ועושה כראוי – גמולם שמור להם אצל ריבונם, ולא יפחדו ולא יצטערו". לעומת זאת כבר בפסוק 78 נכתב: "בני ישראל הכופרים קוללו בפי דוד וישוע בן מרים, על כי המרו ועברו את גבול המותר". על אף שהקוראן כולל התייחסויות שליליות גם כלפי הנוצרים, בדרך כלל הם מועדפים על פני היהודים. בפסוק 82 ניתנת דוגמה לכך: "מצוא תמצא כי היהודים והמצרפים שותפים לאלוהים (עובדי האלילים), איבתם למאמינים גדולה מכל, ומצוא תמצא כי האומרים, נוצרים אנו, אהבתם למאמינים גדולה מכל. כי יש כמרים ונזירים ביניהם ואין שחץ בלבם".
יש פסוקים שמבחינים בין יהודים מגונים, לעומת מיעוט יהודים ישרי דרך. בסורת אל-מאאידה פסוק 13 נכתב: "כיוון שהפרו את בריתם, קיללנו אותם והקשינו את לבם. הם מטים את המלים ומוציאים אותן מהקשרן, ושכחו מקצת הדברים שהזכירו להם, ולעולם לא תחדל להיווכח כי בוגדים הם, חוץ ממתי מעט". וכן בפסוקים 113–115 בסורת אאל עמראן: "בין בעלי הספר ישנה אומה של תמימי דרך הקוראים את אותו אלוהים במשך הלילה ומשתחווים. הם מאמינים באלוהים וביום האחרון ומצווים לנהוג בדרך ארץ ואוסרים את המגונה וזריזים במעשים טובים. כל אלה בישרים הם. כל טוב אשר יעשו, לא יוכחש כי עשוהו, ואלוהים יודע מי הם היראים". גם בפסוק 99 נכתב: "בין בעלי הספר ישנם המאמינים באלוהים ובאשר הורד אליכם ממרומים, ובאשר הורד אליהם, בעודם ענווים לפני אלוהים. הם אינם מוכרים את אותות אלוהים באפס מחיר. כל אלה, שמור להם שכרם אצל ריבונים, ואלוהים מהיר חשבון".