stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסט דוכובני
קריירה

הופעתה הראשונה  על המרקע הייתה ב-2018 בסדרת הטלוויזיה "תיקים באפלה: התחייה". שנה לאחר מכן הופיעה בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה "הקוסמים" ובסרט הדרמה הפוליטי "הדו"ח".
בשנת 2021 הופיע בסרט הדרמה "פה מלא אוויר" המבוססת על רב המכר באותו שם.
בשנת 2022 הופיעה בסרט "Linoleum", ולוהקה לתפקיד בסדרת הטלוויזיה מבית היוצר של נטפליקס, "אימפריית הכאב". באפריל אותה שנה לוהקה לתפקיד בסדרת הדרמה הפסיכולוגית "סיינט איקס" (אנ') מבית הולו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | הדו"ח | מתמחה בפיינשטיין |  |
| 2021 | פה מלא אוויר | קרים |  |
| 2022 | Linoleum | דארסי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | תיקים באפלה: התחייה | מאדי | פרק: "My Struggle IV" |
| 2019 | הקוסמים | וויטלי | 3 פרקים |
| 2023 | אימפריית הכאב | שאנון שייפר | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2023–הווה | סיינט איקס (אנ') | אליסון תומאס | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
הערות שוליים

↑  Porter, Rick (2021-07-08). "Uzo Aduba, Matthew Broderick to Star in Opioid Crisis Drama 'Painkiller' at Netflix". The Hollywood Reporter (באנגלית). נבדק ב-2022-02-04.
↑  August 09, Anya Leon Updated; Am, 2014 10:15. "David Duchovny and Téa Leoni Are Divorcing". PEOPLE.com (באנגלית). נבדק ב-2022-02-04.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link)
↑  Marsh, Taylor (2021-08-16). "David Duchovny's Kids Grew Up To Be Gorgeous". TheList.com (באנגלית). נבדק ב-2022-02-04.
1 2  Joe Otterson, Variety, Variety, ‏2 במרץ 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2021059395  VIAF: 25162178829707851299   WorldCat (עם VIAF): 25162178829707851299
וסט היילנד ויי

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  154.5 ק"מ 
 מיקום
 ערים ראשיות:  East Dunbartonshire, ארגייל וביוט, היילנד (סקוטלנד) 
 קואורדינטות:  56°23′16″N 4°38′04″W﻿ / ﻿56.3877°N 4.6344°W﻿ / 56.3877; -4.6344
 אתר רשמי
 he
 
מעבר ההרים Devil's Staircase
וסט היילנד ויי (באנגלית: West Highland Way; בתרגום חופשי לעברית: "דרך הרמות המערבית") הוא טרק פופולרי בסקוטלנד באורך 152 קילומטרים. המסלול מתחיל במילגאי, צפונית לגלאזגו, ומסתיים בפורט ויליאם שבהיילנדס. כ-85,000 איש הולכים לאורך המסלול בכל שנה.
המסלול

המסלול עובר בדרכים עתיקות רבות, דרכי הובלת בקר, דרכים צבאיות ודרכי כרכרה ישנות. מקובל ללכת את המסלול מדרום לצפון שכן החלקים הדרומיים של המסלול נחשבים לקלים ומתונים יותר ואילו החלקים הצפוניים להרריים וקשים יותר ובשל כך דורשים הכנה פיזית המושגת על ידי הליכה בחלקים הדרומיים.
המסלול מתחיל רשמית במרכז העיירה מילגאי, מקום בו מוצב אובליסק גרניט גדול המשמש לסימון נקודת ההתחלה. רוב המטיילים מגיעים דרך תחנת הרכבת הסמוכה. מאלייג היא עיירה על הגבול הצפוני של אזור גלאזגו העירוני, כך שהמסלול ממשיך בשטחים פתוחים. המסלול ממשיך בדרכי עפר, מסילת רכבת נטושה, דרך פארק המלכה אליזבת ומגיע לבלמאה בלוך לומונד. מכאן, המסלול עוקב אחרי חופיו המיוערים והמבודדים של הלוך.
המסלול עולה צפונה לקריאנלריך ומשם צפון מערבה לטינדראם. צפונית לטינדראם הדרך נכנסת לגלן אורכי לפני המעבר דרך ראנוצ' מור והירידה לגלן קו. מכאן הדרך מטפסת במדרגות השטן (Devil's Staircase) ויורדת בתלילות לקינלוכלבן שבגובה פני הים. החלק האחרון עובר בהרי ממור על דרך צבאית ישנה ויורד לגלן נביס, משם לפורט ויליאם.
מטיילים רבים מסיימים את הטיול בטיפוס לפסגת ההר הגבוה בבריטניה - בן נוויס, הממוקם במרחק של כ-3 קילומטרים מן העיירה פורט ויליאם.
ההליכה במסלול מצפון לדרום נחשבת לקשה יותר מכיוון שהחלקים הצפוניים של השביל הרריים ומבותרים יותר ביחס לחלקים הדרומיים. ההולך צפונה נהנה בתחילת המסלול מקטעים מישוריים וסמוכים למקומות יישוב, אשר מאפשרים לו להתרגל להליכה לקראת הקטעים התלולים והמבודדים יותר בצפון.
דרכי הגעה

את המסלול ניתן להתחיל משני הקצוות שלו- מילגאיי בדרום או פורט ויליאם בצפון. כמו כן ניתן להתחיל את המסלול באמצע על ידי שימוש בתחבורה ציבורית לאחת מהעיירות שנחצות על ידי הדרך.
לינה

לפי החוק הסקוטי ניתן ללון במחנאות בכל נקודה שאינה שטח פרטי או אתר מורשת וכל עוד המטייל פועל לפי קוד השמירה על איכות הסביבה. לפיכך הלינה לאורך המסלול מתאפשרת לכל אורכו מלבד מקטע של 22 ק"מ (15 מייל) בין דריימן לרובדנדרון, לאורך הגדה המזרחית של אגם לוך לומונד, שבה היא אינה מתאפשרת על מנת שהאזור יוכל להשתקם עקב שימוש פוגעני ומשחית בסביבה. לאורך השטח המדובר אסור לישון מחוץ לאתרים מוסדרים ואסור לשתות אלכוהול.
מלבד מחנאות מציעה הדרך אפשרויות לינה רבות- הוסטלים, בקתות (המכונות בעגה המקומית "בות'י"), חדרי אירוח, B&B ועוד. בשיא העונה (יוני-אוגוסט) מומלץ להזמין מקום לינה מספר ימים מראש עקב מספר המטיילים הרב הגודש את המסלול בתקופה זו.
המרוץ

מאז 1991, כל שנה מתקיים מרוץ לאורך המסלול מדרום לצפון. המרוץ מתחיל באחד לפנות בוקר ביום שבת באמצע חודש יוני. הרצים עוברים את 153 הקילומטרים ללא הפסקה. שיאן המהירות הנוכחי הוא ג'אז בראג עם זמן של 15:44:50 שנקבע ב-24 ביוני 2006. שיאנית המהירות היא קאגי המילטון עם זמן של 17:16:20 שנקבע ב-2007.
שילוט עם סמל המסלול
חיים אפרים באלאיטי

| --- | --- |

הרב חיים אפרים באלאיטי
 לידה:  1863 ה'תרכ"ג מישקולץ, האימפריה האוסטרית 
 נרצח:  15 ביוני 1944 (בגיל 81 בערך) כ"ד בסיוון ה'תש"ד אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מקום פעילות:  טורנאליה, סלובקיה
 תקופת הפעילות:  ? – 15 ביוני 1944 
 תחומי עיסוק:  אב בית דין, מורה צדק, רב ומחבר ספרים תורניים
 רבותיו:  הרב נפתלי שוורץ, הרב שמחה בונם סופר
 חיבוריו:  חמודי אפרים, אשל חיים
 צאצאים:  חתנו הרב ישראל ולץ, נכדו הרב משה דב וולנר
 חתימה:  
 
הרב חיים אפרים באלאיטי (או באליטי; ה'תרכ"ג, 1863–כ"ד בסיוון ה'תש"ד, 15 ביוני 1944) היה אב בית דין, מורה צדק, רב קהילת יהודי טורנאליה בסלובקיה ומחבר הספרים אשל חיים וחמודי אפרים.
תולדות חייו

נולד בשם אפרים בעיר מאד שבהונגריה לאביו אברהם באלאיטי ולאמו מאטל, אביו נפטר כשהיה ילד ואמו גידלה אותו לבדה.
למד בנערותו אצל הרבנים: הרב נפתלי שוורץ אב בית דין מאד, הרב שמחה בונם סופר רב העיר פרשבורג.
כאשר היה בגיל 17 חלה והוסיפו לו את השם חיים, גם בהמשך חייו סבל ממחלות ואושפז מספר פעמים בבית חולים.
התחתן עם גיטל למשפחת האלדשטיין ונולדו להם שתי בנות חיה שרה שנשאה לרב ישראל ולץ אב בית דין בבודפשט, ומרים שנשאה לרב שלמה ברוך עלנער.
בשנת ה'תרנ"א (1891) מונה לדיין ומורה צדק בעיר טורנאליה שהייתה משויכת לאזור הרבנות של פוטנוק, הוא פתח שם תלמוד תורה ושימש בתפקיד ממלא מקום הרב.
בתום מלחמת העולם הראשונה נותק הקשר בין היהודים בטורנלה שסופחה לצ'כסלובקיה לרבנות בפוטנוק שנותרה בשטח הונגריה, ובשנת ה'תרפ"א (1920) אחרי שרבנות העיר נותקה מרבנות פוטנוק הוא נבחר לתפקיד רב העיר.
בשנת ה'תרפ"ה (1925) הוציא לאור את שני חלקי ספרו “חמודי אפרים” ובשנת ה'תרצ"ה (1935) הוציא לאור את שני חלקי ספרו “אשל חיים”.
פרסם מאמרים רבים בכתבי עת תורניים ובהם, תל תלפיות, וילקט יוסף, בית ועד לחכמים, ילקוט המליצות, הנשר ונטעי בחורים.
בי"ח בסיון ה'תש"ד (9 ביוני 1944) הוא נשלח עם יהודי העיר לאושוויץ ונרצח שם בכ"ד בסיוון ה'תש"ד (15 ביוני 1944).
ספריו

חמודי אפרים - על אגדות התלמוד ודרשות
אשל חיים - דברי אגדה, דרשות ושו"ת
הערות שוליים

1 2  הרב חיים אפרים באלאיטי, הקדמה - חמודי אפרים, תרפ"ה (1925)
↑  שמואל נח גוטליב, אהלי שם, פינסק, תרע"ב (1912)
↑  הרב חיים אפרים באלאיטי, הקדמה - אשל חיים, תרצ"ה (1935)
1 2  שלמה שפיצר, קהילות הונגריה, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304305405171  VIAF: 97186741   WorldCat (עם VIAF): 97186741
חוט משיכה

חוט משיכה מפלדה באורך 75 רגל הנתון במארז פלסטיק. בקצה הגלוי יש וו לאחיזה בעת המשיכה.
השואת חוטי משיכה. למעלה: מפלסטיק, עם לולאה סגורה בקצהו. למטה: מפלדה, עם וו פתוח בקצהו.
חוט השחלה, (מכונה גם חוט משיכה או סרט משיכה, בז'רגון שטלבנד או סטלבנד, מגרמנית Stahlband), הוא כלי שמשמש חשמלאים להעביר חוטי הולכה בתוך צינור.
מבנה

חוטי משיכה עשויים כחוט בודד, מחומר חזק אך אלסטי כגון פלדה קפיצית ופיברגלס. בקצה החוט מחוברת לולאה או וו. החוט מיוצר עם עקמומיות קלה, ובדרך כלל כשאינו בשימוש מלופף על תוף כבלים.
חוטי משיכה מיוצרים באורכים ובעוביים שונים, עד לאורך מקסימלי של 80 מטר. ככל שחוט המשיכה עבה יותר כן גדול המשקל אותו הוא יכול למשוך.
אופן שימוש

חוטי משיכה מיועדים להעברת מוליכים מבודדים וכבלי חשמל בתוך צינורות ריקים. החוט מושחל מצד אחד של הצינור הריק ונדחף עד לצידו השני, כאשר חוזק החוט מאפשר את דחיפתו, גמישותו והעקמומיות מאפשרים לו לעקוב אחרי תוואי הצינור, גם כשזה מפותל. עם התגלות קצה חוט המשיכה בצידו השני של הצינור, נקשרים אליו המוליכים או הכבל, ונמשכים חזרה באמצעות החוט דרך הצינור.
ניתן גם להשחיל שני חוטי השחלה בצדדים מנוגדים. אם לאחד מהחוטים המושחלים יש קצה בצורה של וו פתוח, אחד החוטים יכול לתפוס את השני, ולהמשך חזרה. אם מחברים זמזם לאחד הקצוות, ניתן לקבל אינדיקציה קולית כאשר החוטים נפגשים.
עבור כבלים כבדים ומרחקים גדולים נעשה שימוש במכונות אשר דוחפות או יורות את חוט המשיכה דרך הצינור, ואף מושכות את החוט לאחר חיבורו.
וסט אנד (רובע)

ערך זה עוסק ברובע בעיר לונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
תיאטרון ליסאום
כיכר לסטר, מרכז הרובע, סביבות 1880
תיאטרון אדלפי מציג את המחזמר יוסף וכתונת הפסים המשגעת, מהלהיטים הגדולים של התיאטרון
וסט אנד (באנגלית: West End) הוא רובע בלונדון המהווה את מעוז התיאטרון הממסדי והמקצועי של הזרם המרכזי באנגליה בפרט, ומרכז תיאטרון בולט בעולם דובר האנגלית בכלל. החל מאמצע המאה ה-19 נקרא כך האזור האופנתי שממערב לצ'רינג קרוס, אשר כיום נמצא במרכז העיר אולם אז היה בקצה המערבי של העיר. כמרכז האזור נחשבת כיכר לסטר.
יחד עם תיאטראות ברודוויי בניו יורק נחשבים תיאטראות "וסט אנד" כרמה הגבוהה ביותר של תיאטרון מסחרי בעולם הדובר אנגלית. ביקור בהצגת תיאטרון וסט אנד היא אחת מצורות הבידור החביבות על תיירים בלונדון. בשנת 2007 צפו למעלה מ-13 מיליון בני-אדם בהצגות בוסט אנד.
הרובע הלונדוני

רוב האזור נכלל במסגרת רובע הסיטי של וסטמינסטר, ונכללות בו שכונות כגון מייפייר, וסוהו. גבולות הרובע הם רחוב הסטרנד מדרום, רחוב אוקספורד מצפון, רחוב ריג'נט ממערב ורחוב קינגסוויי ממזרח. כיוון שהגדרת האזור היא יותר תרבותית מאשר גאוגרפית, גם החלק הצפוני של הגדה הדרומית של התמזה נכלל כיום בתחומי ה"וסט אנד", בשל מכלול התרבות ותיאטרון שבו. במפגש רחוב אוקספורד ורחוב ריג'נט נמצאת כיכר אוקספורד ובמרכזו של רחוב ריג'נט נמצאת כיכר פיקדילי הידועה. בשולי הווסט אנד נמצאת הכיכר המרכזית של לונדון - כיכר טרפלגר וסביבה הגלריה הלאומית הבריטית ומבני ציבור רבים.
היסטוריה

אזור הווסט-אנד (האזור שממערב לסיטי של לונדון) היה אזור כפרי שהחל להתפתח רק החל מאמצע המאה ה-17. אדמות האזור היו נחלותיהם של אצילים, שהחלו לפתח אותן לאחר השרפה הגדולה של לונדון על מנת לתת מענה לדיור מחוץ לסיטי. פיתוח השטח נעשה באמצעות הקמת שכונות מגורים אליטיסטיות סגורות סביב כיכר מרובעת. הכניסה לכיכר הייתה מגודרת ורק תושביה יכלו להיכנס לתוכה. בעורף בתי הכיכר נסללו רחובות ובהם חנויות ובתי עסקים לשירות תושבי הכיכר, מעליהן התגורר ציבור נותני השירותים, שהפך למעמד בינוני עירוני-מסחרי. אופי האזור, הרצוף כיכרות רבועות, הזכיר עיירות במרחב כפרי. בין הכיכרות המפורסמות נמנות כיכר לסטר (פותחה מחל מ-1670), כיכר גרוונר (1720), כיכר ברקלי (1740) וכיכר ראסל.
לאחר ניצחון בריטניה במלחמות הנפוליאוניות, הפכה בריטניה למעצמת-על ולאימפריה הגדולה בעולם. ג'ורג' הרביעי, שמשל על בריטניה כעוצר (ריג'נט), דרש שלאימפריה תהיה עיר בירה ראויה לשמה, ולא אוסף מגובב של עיירות (הסיטי, הסיטי של וסטמינסטר וכיכרות הווסט-אנד). בד בבד, ב-1811 פקעו זכויות חכירה של קרקעות באזור, שאיפשרו שינוי באופי הווסט-אנד על ידי סלילת שדרה אימפריאלית (רחוב ריג'נט) המובילה לפארק ושכונת מגורים, שנבנו אף הם בסגנון רומאי-אימפריאלי (ריג'נטס פארק). בניגוד לתוכנית אוסמן להתחדשות פריז, שהייתה מפעל ממלכתי בשליטה ממשלתית, בוצעה תוכנית העוצר על ידי יזמים פרטיים. התוכנית תרמה לשינוי באופי האזור מעיירות מנומנמות לעיר שוקקת ועשירה ומרכז תרבותי.
לוח הזמנים של הווסט אנד הותאם לעונת הפעילות של הפרלמנט, בחודשים ינואר עד יוני ("העונה החברתית" או ה-season). אז אכלסו את הרובע באופן קבוע משפחותיהם של חברי הפרלמנט ובעלי עיסוקים נלווים (כגון עורכי דין, יועצים, פעילים פוליטיים ויזמים ונציגי משפחות האצולה), ששכנו ביתר השנה באזור הכפרי, ביבשת אירופה או ברחבי האימפריה. בתקופה זו הוצגו ההצגות בתיאטרונים, נערכו קבלות פנים ונשפים בבתים פרטיים והתקיימו שלל אירועים חברתיים וספורטיביים. חלק מרכזי מה"עונה" היה הצגתם של צעירים לחוגי החברה וקיום "שוק הנישואים" שחיזק את הבריתות בין משפחות האליטה של הווסט-אנד.
בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 החלה הרכבת התחתית של לונדון להוביל מאות אלפי קונים וקונות מהפרברים אל בתי המסחר של הווסט אנד שם הוקמו באותה עת בתי הכלבו הגדולים הראשונים שכללו בנוסף למסחר גם בתי קפה ותה, חדרי קריאה, פינות לכתיבה ומנוחה ומועדוני נשים. כך הפך הווסט אנד למרחב עירוני מוגן ובטוח לבילוי חופשי עבור נשים מהמעמד הבינוני שנעו בגפן. הרחובות התמלאו בחלונות ראווה גדולים ומפוארים ובכרזות פרסומת.
התיאטרון באזור

התיאטרון הראשון בווסט אנד היה ה"רויאל" (Theatre Royal), הוא נפתח ב-7 במאי 1663 ונשרף בשרפה הגדולה של לונדון. גם כיום ניצב באותו מיקום (Drury Lane) תיאטרון בשם "רויאל". תיאטראות ותיקים חשובים נוספים באזור הם תיאטרון היימארקט, שנפתח ב-1720 ובית האופרה המלכותית, קובנט גארדן שנפתח ב-1732.
תיאטרון אדלפי (Adelphi) בסטרנד, שנפתח ב-1806 ותיאטרון אולד ויק (Old Vic), שנפתח בגדה הדרומית של התמזה ב-1818 הרחיבו את הפעילות התיאטרונית של ה"וסט אנד" אל מעבר לגבולות הגאוגרפיים הצרים של הרובע. ב-1881 נפתח בסטרנד תיאטרונם של גילברט וסאליבן, תיאטרון סבוי.
המופעים המרכזיים בתיאטרונים הם מופעי קומדיה, אופרה ואופרטות, מחזות זמר ותיאטרון קלאסי (מחזות שייקספיר וקלאסיקות של המאה ה-19 כגון צ'כוב, איבסן, אגתה כריסטי וכדומה) בבימוי שמרני ועשיר מבחינת תפאורה ותלבושות ועם שחקנים וזמרים מהשורה הראשונה.
אחת מהתופעות המאפיינות את התיאטרון של וסט אנד הוא הפקות הנמשכות לאורך שנים רבות. למשל The Mousetrap ("מלכודת העכברים") מאת אגתה כריסטי שמוצג מאז 1952 ללא הפסקה, Les Misérables ("עלובי החיים") על פי ויקטור הוגו שמוצג מאז 1985, Cats מאת אנדרו לויד ובר לפי שיריו של טי. אס. אליוט שהוצג במשך 21 עונות מ-1981, סטארלייט אקספרס, גם הוא מחזמר מאת אנדרו לויד ובר, שרץ מאז 1984 ועוד.
לקריאה נוספת

בילי מלמן, לונדון – מקום, אנשים ואימפריה, אוניברסיטה משודרת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2009 עמ' 37-53; 224-232 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  Mills, A., Oxford Dictionary of London Place Names, (2001)
↑  Christopher Innes, "West End" in The Cambridge Guide to Theatre (Cambridge: Cambridge University Press, 1998), p.1194-1195. ISBN 0521434378
↑    Anita Singh, Showbusiness Editor, ‏TV talent shows help West End shows to record audience, The Telegraph, 8 July 2008
↑  אתר היסטוריית התיאטרון
| הסיטי של וסטמינסטר |
| --- | --- | --- |
| שכונות | בייזווטר • בלגרביה • הוברן • הייד פארק • וסט אנד • ליסון גרוב • מיידה וייל (ונציה הקטנה) • מייפייר • מילבנק • מרילבון • נייטסברידג' • סוהו וצ'יינה טאון • סנט ג'ונס ווד • סנט ג'יימס • פדינגטון • פימליקו • פיצרוביה • קובנט גרדן • קווינז פארק |  |
| אתרים בעלי חשיבות | ארמון בקינגהאם • בית הגילדות של מידלסקס • בית הסעודות • בית קלרנס • הגלריה הלאומית • וייטהול • כיכר טרפלגר • מוזיאון טייט בריטניה • מנזר וסטמינסטר • רחבת משמר הסוסים • קתדרלת וסטמינסטר • מגרש הקריקט לורדס • בית ברלינגטון • טייברן |  |
| פארקים | גני קנזינגטון • הייד פארק • גרין פארק • פארק סנט ג'יימס • ריג'נטס פארק |  |
| אזורי בחירה | ריג'נטס פארק וקנזינגטון צפון • הסיטי של לונדון והסיטי של וסטמינסטר |  |
| ראו גם | אתרים נוספים בווסטמינסטר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542758405171  GND: 4595170-6  LCCN: n97037072  VIAF: 137376440   WorldCat (עם VIAF): 137376440 
כיכר פיקדילי שבווסט אנד, לונדון, צילום צבע משנת 1949. כיכר פיקדילי היא כיכר מרכזית, הידועה בשלטי הניאון הרבים על הבניינים סביבה. היא ניצבת ברובע הווסט אנד, המהווה את מעוז התיאטרון הממסדי והמקצועי של הזרם המרכזי באנגליה בפרט, ומרכז תיאטרון בולט בעולם דובר האנגלית בכלל.
חוט של כסף

| --- | --- |
  
 מידע כללי
 מאת:  נעמי נוביק
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה בשפת המקור:  Del Rey
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  2018
 מספר עמודים:  469
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  תמיר//סנדיק ו ידיעות ספרים
 תאריך:  מאי 2019
 תרגום:  יעל אכמון
 
חוט של כסף (באנגלית: Spinning Silver; בתרגום חופשי: "טוויית הכסף") הוא ספר פנטזיה מ-2018 מאת נעמי נוביק. הספר נוצר בעקבות מעורבותה של נוביק בפרויקט של סיפור אגדות מחדש על ידי סופרים מפורסמים. הפרויקט יצא לאור תחת הכותרת "The Starlit Wood: New Fairy Tales" ב-2016. נוביק בחרה את סיפורו של עוץ לי גוץ לי, ולאחר שכתבה את "חוט של כסף" כסיפור קצר, החליטה להרחיבו לרומן רחב יריעה.
הסיפור עוקב אחר שלוש נערות צעירות, שכל אחת מהן היא דמות נקודת תצפית. מרים, בתו של מלווה כספים יהודי בעיירה קטנה במדינה דמוית ליטא, וונדה, בתו של איכר שיכור ומתעלל מאותה עיירה, ואירינה, בתו הבכורה והזנוחה של דוכס העיר הגדולה ויסניה, אשר מושאת כנגד רצונה לצאר הצעיר והיפה שנתון לשליטת שד. הסיפור עוקב אחר שלוש הנערות והתמודדותן, כל אחת בדרכה, עם הוריהן, הסביבה שלהן, ועקרון ההגינות.
העלילה משלבת מוטיבים מזרח אירופאיים, רוסיים, יהודיים, ופנטסטיים.
עלילה

בכפר קטן במדינה מזרח אירופאית, שבה נעשים החורפים קשים וארוכים משנה לשנה, נערה יהודייה צעירה בשם מרים, חיה עם הוריה בעוני. אביה של מרים הוא מלווה כספים שאינו מצליח בעבודתו, דבר הגוזר על המשפחה רעב ועוני. מרים מחליטה להתחיל לגבות את החובות של אביה בעצמה. היא מתגלה כמלוות כספים מוצלחת, שסוחרת בכספים שהיא מקבלת ולאחר מכן מוכרת אותם ברווח נוסף. היא מגלה בעצמה צד שלא הכירה, ומתרברבת ביכולתה להפוך כסף לזהב. הדבר מסבך אותה עם שוכניה של ממלכה המתקיימת במקביל לעולמה ואשר בה שוכן גזע הסטאריק, אשר מלכו חוטף את מרים לממלכתו על מנת שתהפוך עבורו זהב לכסף.
הערות שוליים

↑  Veronica Schanoes, The Starlit Wood: New Fairy Tales מתוך אתר publishersweekly.com (באנגלית)
חוטולון

חוטולון (במונגולית: Хотол Цагаан гүнж; בערך 1260 – בערך 1307), הייתה אשת אצולה מונגולית, לוחמת, בתו המפורסמת ביותר של קאידו (נינו של ג'ינגיס חאן) ששלט מנהר האוקסוס (הגבול המערבי של אוזבקיסטן) עד אזור אלטאי ושינג'יאנג שבצפון מערב סין.
Qutulun daughter of Qaidu
על פי רשיד א-דין, חוטולון הייתה הבת האהובה על קאידו, שסמך עליה ונעזר בה. הוא אף נתן לה לבחור עם מי להתחתן, דבר שהיה חריג בזמנו. מרקו פולו תיאר אותה כאישה יפה ולוחמת חזקה מכל גבר. הוא מספר שחוטולון התעקשה שכל גבר שרוצה להתחתן איתה יהיה חייב להביס אותה בהיאבקות, או לתת לה מאה סוסים אם יפסיד. עקב כך נאמר שבשלב מסוים היה לה עדר של עשרת אלפים סוסים. אפילו כשהגיע נסיך נאה ומוכשר ב-1280, והוריה ביקשו ממנה לתת לו לנצח כדי שתתחתן איתו, היא סרבה ואמרה שלעולם לא תתן לעצמה להפסיד אם היא יכולה לנצח, והיא אכן ניצחה אותו.
מרקו פולו ורשיד א-דין כתבו שמכיוון שלא נישאה, ומכיוון שבילתה זמן רב עם אביה במסעות מלחמה, החלו שמועות זדוניות על יחסים ביניהם, ומציינים כי ייתכן שעקב כך בסופו של דבר היא ניאותה להתחתן. העובדה שחוטולון ידעה להילחם, לירות בחץ וקשת ולרכב על סוסים לא הייתה חריגה לנשים מונגוליות באותה התקופה. אבל העובדה שחוטולון נלחמה בפועל בקרב, הייתה חריגה מאוד ומלמדת על הייחודיות שלה.
בתרבות

חוטולון נחשבת כבסיס לדמותה של טורנדוט, שנמצאת במרכז מספר יצירות מערביות. בעוד שבתרבות המונגולית היא זכורה כספורטאית ולוחמת מפורסמת, בעיבודים מערביים היא מתוארת כאישה גאה שנכנעת סוף סוף לאהבה. בספר האגדות האסייתי של François Pétis de la Croix (אנ') מתחילת המאה ה-18, מופיעה דמות בשם טורנדוט, שיבוש של הביטוי הפרסי (Tūrān-i dukht) שמשמעותו בת טוראן (מרכז אסיה, אנ'), ומוצגת כביתו של אלטון חאן הסיני. אולם בסיפורו של פטיס דה לה קרואה היא אינה נאבקת במחזריה, והם אינם מהמרים על סוסים; אלא, היא מבקשת מהם לענות על שלוש חידות, והם מוצאים להורג אם הם לא יכולים לפתור אותן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Michal Biran, 3. Qutulun: The Warrior Princess of Mongol Central Asia, University of California Press, 2020-07-28, עמ' 64–82, ISBN 978-0-520-97078-6
↑  Jack Weatherford – The Wrestler Princess in Lapham’s Quarterly
1 2  Rashid al-Din, translator John Andrew Boyle, The Successors of Genghis Khan
1 2 3  Morris Rossabi, From Yuan to Modern China and Mongolia: The Writings of Morris Rossabi, BRILL, 2015-01-27, עמ' 354-355, ISBN 978-90-04-28529-3
חמאד אבו דעאבס

| --- | --- |

חמאד אבו דעאבס
 לידה:  דצמבר 1961 (בן 62) 
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 תפקיד:  יושב ראש הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית
 תקופת כהונה:  אפריל 2010 - מכהן
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
השייח' חמאד אבו דעאבס (בערבית: حماد ابو دعابس) (נולד ב-דצמבר 1961) הוא לשעבר יושב ראש הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית ויו"ר מועצת השורא של הרשימה הערבית המאוחדת.
אבו דעאבס נולד בוואדי אל הוזייל בצפון רהט.
אבו דעאבס נבחר ליו"ר הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית בישראל באפריל 2010, במקומו של חבר הכנסת אברהים צרצור, ברוב של 192 קולות לעומת 142.‏ אבו דעאבס הוא דמות שבאופן יחסי לא התפרסמה רבות, ביחס למנהיגים אחרים בתנועה האסלאמית. הוא התפרסם עקב דעותיו בענייני משפחה: התנגדותו לנישואים בתוך המשפחה בחברה הבדואית וצידודו בזרם הפשרני באסלאם המאפשר ביצוע הפלות במגבלות מסוימות (עד 120 ימי הריון לעובר בעל מום, או סכנה לחיי האם לאחר מכן).
סגנו של דעאבס כיושב ראש הפלג הוא מנסור עבאס, סיו"ר הפלג הדרומי של התנועה האסלאמית ויו"ר רע"מ.
הערות שוליים

↑  מהפך בפלג הדרומי של התנועה האסלאמית מאת ניר יהב, 10 באפריל 2010
↑  אורי בינדר, מחקר: ריבוי של נשים במשפחה מזיק לה, באתר nrg‏, 29 באוקטובר 2008
↑  רותי סיני‏, שייח בדואי: מותר לבצע הפלות, באתר וואלה, 24 במרץ 2005
↑  מירון רפופורט, "להחליף את נתניהו": יו"ר רע"מ-בל"ד לא שולל גוש חוסם, באתר שיחה מקומית, ריאיון עם מנסור עבאס, ‏2019-03-24
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זה הנפט של סקוטלנד

אסדת קידוחי נפט בים הצפוני
"זה הנפט של סקוטלנד" (באנגלית: "It's Scotland's oil") היא סיסמה פוליטית שמשמשת לעיתים קרובות את המפלגה הלאומית הסקוטית (ה-SNP) במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר הביעו תמיכה בעצמאות סקוטלנד.
הביטוי נתבע מאחר שהרבה מהכסף שיושג באמצעות הנפט שמתגלה ממול חופי סקוטלנד, באזור הים הצפוני לא יועיל לסקוטלנד באופן משמעותי מאחר שהאחרונה היא חלק מבריטניה, הסיסמה והרעיון שמאחורה נחשבים שנויים במחלוקת בעיקר בדיונים אשר דנים לגבי הכדאיות הכלכלית של מדינה סקוטית עצמאית.
המפלגה הלאומית הסקוטית השתמשה בביטוי במהלך קמפיין הבחירות שערכה בפברואר 1974 ובאוקטובר 1974.
רקע

הרקע הכלכלי לתביעה היה גילוי הנפט בים הצפוני בשנות ה-60, תעשייה שהגיעה שיאה באמצע שנות ה-70. רבית שדות הנפט הגדולים ביותר בגזרת הים הצפוני היו (ונכון ל-2021 המצב נשאר דומה) ממזרח ומצפון לאזור סקוטלנד, דוגמה לגדולת האזור בתחום הנפט היא הכינוי שקיבלה העיר אברדין שמאז שנתגלה נפט בים הצפוני מול חופי אברדין העיר מכונה לעיתים גם "בירת הנפט של אירופה", מלבד העיר אברדין קיימת מספנת נפט באי פלוטה ובאזור מפרץ סאלום וו.
בראשית שנות ה-70 פרץ משבר האנרגיה של 1973 שהחמיר לאחר מלחמת יום הכיפורים שנערכה במזרח התיכון, כתוצאה ממשבר האנרגיה החלה לעלות האינפלציה בממלכה המאוחדת, את האינפלציה ליוו אחוזי אבטלה גבוהים ומיתון בכל הממלכה המאוחדת.
לפיכך טענו גורמים סקוטים כטיעון כלכלי למה עדיף שסקוטלנד צריכה להשאיר חלק מהממלכה המאוחדת.
פאן משפטי

בהתחשב בכך שסקוטלנד אינה מדינה ריבונית, אין לה גבולות ימיים רשמיים או בעלי הכרה, עם זאת בשל קיומן של שתי מערכות משפטיות נפרדות בבריטניה הגדולה (מערכת משפטית סקוטית ומערכת משפטית שנאכפת באנגליה וויילס) החוק הבריטי קובע את חלוקת השלל מהים הצפוני ומחלק אותם בהתאם, חוק המדף היבשתי מ-1964 הגדיר את האזור הימי של הים הצפוני מצפון לקו הרוחב 55 כאזור שהוא תחת השיפוט של החוק הסקוטי, בשל כך כ-90% ממשאבי הנפט בבריטניה היו תחת סמכות שיפוטית של סקוטלנד.
שימוש פוליטי

המושג מאז שנות ה-70 של המאה ה-20 משמש סיסמה יעילה ביותר על ידי המפלגה הלאומית הסקוטית, ביטוי זה עטף את הטענה שרק סקוטלנד העצמאית יכולה לנצל ולנצל באופן מלא את היתרונות הכספיים של המשאבים הלאומיים שלה, כולל צפון. נפט וגז ים, לרווחת האוכלוסייה. על פי ממשלת סקוטלנד, 64% ממאגרי הנפט של האיחוד האירופי קיימים במים הסקוטיים, ואילו מכון דייוויד הום הצהיר: "סקוטלנד יושבת על עתודות נפט וגז בשווי של עד 4 טריליון ליש"ט. ההשקעה בשדות הנפט בים הצפוני וייצורם צנחה בחדות לאחר שהקנצלר השמרני ג'ורג 'אוסבורן הטיל מיסים עונשיים, וחתך את ההכנסות הצפויות שיכולה סקוטלנד העצמאית לתבוע.
הערות שוליים

↑  מסברין קארל, אובזרבר, הדילמה של סקוטלנד, באתר nrg‏, 30 במרץ 2012
↑  יואב בורנשטיין, לונדון, מיוחד ל"כלכליסט": וויסקי, נפט ואנרגיה ירוקה יקנו לסקוטלנד עצמאות מבריטניה, באתר כלכליסט, 28 בפברואר 2012
↑   אנשיל פפרו שליח "הארץ" לסקוטלנד, למה הסקוטים רוצים להיפרד מבריטניה?, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2014
↑  יואב בורנשטיין, שמחה בעיירה: סימני נפט וגז נתגלו ליד שדה התעופה הבריטי גטוויק, באתר כלכליסט, 27 באוקטובר 2014
↑  Scotland on Sunday, January 1, 2006 How North Sea oil calmed the UK's crisis ridden waters
↑  Parliament of the United Kingdom - Standing Committee B, Energy Bill (2004) Lords Hansard discussion on the subject
↑  United Nations Convention on the Law of the Sea UK Legislation - The Continental Shelf (Jurisdiction) Order 1968
↑  Ben Russell and Paul Kelbie (9 בדצמבר 2005). "How black gold was hijacked: North sea oil and the betrayal of Scotland". Independent Online edition. אורכב מ-המקור ב-12 בדצמבר 2005. נבדק ב-15 באוגוסט 2006. By the mid 1970s, international convention had already agreed that the North Sea north of the 55th parallel was under Scottish jurisdiction. That meant around 90 per cent of the UK's oil and gas reserves fell within Scottish waters {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hurst Hannum; Eileen Babbitt (2006). Negotiating Self-Determination. Lexington Books. p. 40. ISBN 9780739114339.
↑  "First Minister: Scotland can be "intellectual powerhouse of green energy"". The Scottish Government. Crown copyright. 8 באפריל 2014. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Martin Kelly (5 במאי 2013). "Scottish oil revenues massively underestimated according to new report". Newsnet Scotland. נבדק ב-13 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Who torpedoed independence?". The Economist. 19 בספטמבר 2014. נבדק ב-19 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)