stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיב מקווין

ערך זה עוסק בשחקן הקולנוע. אם התכוונתם לבמאי הקולנוע, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1930 ביץ' גרוב, אינדיאנה, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בנובמבר 1980 (בגיל 50) סיודאד חוארס, צ'יוואווה, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 שם לידה:  Terrence Steven McQueen 
 סוגה מועדפת:  מערבון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1963 – 7 בנובמבר 1980 (כ־17 שנים) 
 מקום לימודים:  בית הספר לתאטרון נייברהוד פלייהאוס  אולפן השחקנים  Boys Republic  סטודיו אייץ' בי 
 בן או בת זוג:  אלי מק'גרו (1973–1978)  נילי אדמס (1956–1972)  Barbara Minty (ינואר 1980–7 בנובמבר 1980) 
 צאצאים:  צ'אד מקווין, Terry Leslie McQueen 
 פרסים והוקרה:  Off-road Motorsports Hall of Fame (1978)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  מדליה לשירות הביטחון הלאומי 
 https://stevemcqueen.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיב מקווין (באנגלית: Steve McQueen;‏ 24 במרץ 1930 – 7 בנובמבר 1980) היה שחקן קולנוע אמריקאי.
ביוגרפיה

מקווין נולד בשם טרינס סטיבן מקווין באינדיאנה. אביו היה טייס פעלולים בקרקס אווירי, ונטש את סטיב ואת אמו זמן קצר לאחר שנולד. גם אמו של סטיב נטשה אותו בגיל צעיר, ונתנה אותו לאחיה קלאוד שיגדלו. בגיל 12 פגש סטיב את אמו בחוסר שמחה, והכיר את אביו החורג אשר היה מעליבו, ועבר לגור עמם בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בגיל 14 הסתובב מקווין עם כנופיות רחוב, ואמו החליטה לשלוח אותו לבית ספר רפובליקני לבנים בקליפורניה. ב-1947 הוא הצטרף לחיל הנחתים האמריקני ושירת שם עד 1950.
בשנת 1952 הוא החל ללמוד משחק ונבחן ללימודים ב"אולפן השחקנים" של לי סטרסברג בניו יורק. מתוך 2,000 המתמודדים שנבחנו, רק מקווין ומרטין לנדאו התקבלו.
בתחילת דרכו שיחק מקווין בתיאטרון ובטלוויזיה. בין הופעותיו הבולטות הראשונות היו ההצגה בברודוויי "A Hatful of Rain" ב-1955 ובסדרת הטלוויזיה "Wanted: Dead or Alive".
הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה בסרט "אלימות בשכונות העוני" שיצא ב-1956, והתפקיד הראשי הראשון שלו היה בסרט האימים דל התקציב מ-1958 "הבועה", שזכה להצלחה מפתיעה והפך לסרט פולחן. ההצלחה ההוליוודית הראשונה שלו הגיעה עם "שבעת המופלאים", החידוש ההוליוודי של ג'ון סטרג'ס לקלאסיקה של אקירה קורוסאווה, "שבעת הסמוראים".
מעמדו הלך והתחזק כשקיבל את אחד התפקידים הבולטים בסרט אחר של סטרג'ס, "הבריחה הגדולה" שגם הוא זכה להצלחה גדולה, עד שב-1966 הוא כיכב בסרטו של רוברט וייז היאנגצה הגועש שהביא לו מועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (רבים גם טוענים שזהו תפקידו הטוב ביותר לאורך הקריירה שלו). באותה שנה שיחק גם במערבון "נבדה סמית'.
ב- 1965 שיחק בתפקיד הראשי בסרט "הנער מסינסינטי" לצידה של טיוזדיי ולד.
בסוף שנות ה-60 היה מובטח מקומו בהוליווד ככוכב סרטים מרכזיים, לרוב סרטי פעולה ומתח מוערכים כדוגמת: "בוליט" ו"פרשת תומאס קראון" שזכו להצלחה גדולה בעיקר בזכותו של מקווין. בכל אותם סרטים בלטה אהבתו לסיכונים ובמיוחד למרדפי מכוניות, ולמרות שרצה להשתתף בעצמו גם בסצנות המסוכנות, מפיקי הסרטים לא אישרו זאת מטעמי ביטוח. עם זאת, חלק ניכר מצילומי הפעולה המוטוריים בסרטיו התבססו על נהיגה ורכיבת אופנועים שלו, תוך ניצול ניסיונו במרוצי אופנועים ומכוניות שבהם השתתף במקביל לקריירת המשחק.
מקווין בלט גם בסרטים בז'אנרים אחרים, כמו למשל בסרטו של מרק ריידל "הפרחחים". ב-1972 הוא כיכב בסרטו של סם פקינפה, "הבריחה", שהיה ללהיט גדול. בסרט זה הוא פגש את אשתו השנייה, השחקנית אלי מק'גרו, שכיכבה לצדו. מקווין זכה להצלחה גם ב-1973 בסרט "הפרפר" לצד דסטין הופמן.
מותו

בסוף שנות ה-70, מקווין אובחן כחולה במחלה מזותליומה ממאירה. מקווין נפטר ב-7 בנובמבר 1980 בסיודאד חוארס שבמקסיקו, בגיל 50, בעקבות התקף לב שנגרם לאחר ניתוח להסרת גרורה בריאה.
חיים אישיים

מקווין היה נשוי שלוש פעמים. ב-1956 הוא התחתן עם השחקנית נייל אדמס ובהמשך נולדו לבני הזוג שני ילדים. ב-31 באוגוסט 1973 מקווין התחתן עם השחקנית אלי מק'גרו, אותה הכיר במהלך צילומי הסרט "הבריחה". מערכת היחסים המתוקשרת שלהם הסתיימה בגירושים ב-1978. בשנת 1980 מקווין התחתן עם הדוגמנית ברברה מינטי.
מקווין נודע באהבתו למכוניות מהירות, אופנועים וספורט אתגרי.
הערות שוליים

↑  עירית שמגר, האופנוען שדהר אל האגדה, מעריב, ‏ 13 בנובמבר 1980.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452349505171  PLWABN: 9810539592305606  BIBSYS: 90952213  BNE: XX1295608  BnF: cb11962634j (data)  CANTIC: a10341754  CiNii: DA11751774  GND: 119370948  ICCU: RAVV088676  ISNI: 0000 0001 0868 4871  LCCN: n50007866  LNB: 000341221  NARA: 10580494  NDL: 00621112  NKC: jn20000701106  NLA: 35343550  NLK: KAC201219244  NTA: 069908699  SELIBR: 260831  SNAC: w61m01wd  SUDOC: 027626024  Trove: 918932  VIAF: 9855712   WorldCat (עם VIAF): 9855712
פאולו בורסלינו

פאולו בורסלינו
פאולו אמנואלה בורסלינו (באיטלקית: Paolo Emanuele Borsellino;‏ 19 בינואר 1940 – 19 ביולי 1992) היה שופט שלום איטלקי שלחם במאפיה ונרצח על ידיה בפיצוץ מכוניתו בפאלרמו, פחות מחודשיים לאחר שחברו, ג'ובאני פאלקונה, שופט ולוחם במאפיה אף הוא, מצא את מותו באופן דומה.
קורות חייו > רקע

בורסלינו נולד בשכונת לה קלסה שבפאלרמו, מקום בו גדלו גם ג'ובאני פאלקונה ותומאזו בושטה. הוא למד משפטים באוניברסיטת פאלרמו, וקיבל תואר ראשון בהצטיינות ב-1962 בהיותו בן 22 בלבד. ב-1963, לאחר מות אביו, שהיה רוקח במקצועו, הוא דאג לבית המרקחת של אביו עד שאחותו, ריטה בורסלינו, תסיים את לימודי הרוקחות שלה. באותה שנה עבר בורסלינו את בחינת השופטות שלו. במהלך השנים הללו הוא עבד במספר ערים בסיציליה (אֵנה ב-1965, מזארה דל ואלו ב-1967, ובמונראל ב-1969, שם פגש לראשונה את אמנואלה בזילה). בורסלינו נשא את אנייזה לאישה ב-1968, ולזוג נולדו 3 ילדים.
קורות חייו > החזרה לפאלרמו והמלחמה בשחיתות ובמאפיה

ב-1975 חזר בורסלינו לעבוד בפאלרמו תחת רוקו קיניצ'י, ושם התחיל את מלחמתו במאפיה הסיציליאנית ההולכת ומתעצמת. הוא סייע בעצירתם של שישה חברי מאפיה ב-1980. באותה שנה נרצח על ידי המאפיה אמנואלה בזילה, אחד מחבריו לעבודה. בעקבות הרצח קיבל בורסלינו הגנה משטרתית צמודה.
במהלך שנים אלו, בהן עבד עם ג'ובאני פאלקונה ורוקו קיניצ'י בצוות המיוחד שהקימו - ה"אנטי-מאפיה", המשיך בורסלינו לאתר אנשי מאפיה שהיו פעילים בפוליטיקה ובכלכלה של סיציליה ואיטליה.
בשנת 1983 נהרג רוקו קיניצ'י בפיצוץ מכוניתו. את תפקידו בקבוצת האנטי-מאפיה תפס אנטונינו קאפונטו, שהגיע מפירנצה.
ב-1984 נעצרו ויטו צ'אנצ'מינו ודון מאסינו, הלא הוא תומאזו בושטה (הידוע כ"בוס של שני העולמות", אירופה ואמריקה), שנעצר בסאו פאולו שבברזיל, והחליט לשתף פעולה ולדבר, לאחר שהוסגר והועבר לידי איטליה. בושטה תיאר את המאפיה, שעד אז אפף מסתורין את המתחולל בה, באופן כה מסודר ומפורט עד שאיפשר לעצור ולהביא למשפט את אנשיה וראשיה של ה"קוזה נוסטרה" (כינויה של המאפיה, שפירושו המילולי: "דבר שלנו").
בשנת 1985, בעת ההכנות למשפט (שנודע לימים כ"מקסי-משפט") נגד המאפיה, בעקבות גל המעצרים המסיבי של 1984, ה"קוזה נוסטרה" הכתה שוב; הנרצחים הפעם היו בפה (ג'וזפה) מונטאנה וניני קאסארה, ניצבי משטרה שהיוו חלק מבצעי בצוות האנטי-מאפיה.
בעת שערכו את כתבי האישום למשפט, הועברו פאלקונה ובורסלינו ב-13 באוגוסט אותה שנה יחד עם משפחותיהם לבית הכלא אזינארה (Asinara) משום החשש האמיתי לחייהם. בכלא אזינארה סיימו השניים לערוך את כתבי האישום של ה"מקסי-משפט". לאחר שעזבו את בית הכלא, הם קיבלו חשבון עבור ה"פנסיון" ששהו בו. מקרה זה, אחד מני רבים, מעיד על יחסם הדו-פרצופי של הממשלה והשלטונות לתנועת האנטי-מאפיה.
ב-1986 עבר בורסלינו למארסלה, והמשיך את מאבקו האישי נגד מנהיגי המאפיה. קשריו עם ג'ובאני פאלקונה, שנשאר בפאלרמו, איפשרו לו לחקור כמעט את כל מערב סיציליה. ב-1987 התפטר קאפונטו עקב מחלה.
קורות חייו > הפיגוע ברחוב ד'אמליו

ב-1992, לאחר חמש שנות מאבק במאפיה, נהרג בורסלינו בפיצוץ מכוניתו בוויה ד'אמליו שבפאלרמו, פחות מחודשיים אחרי שחברו הטוב ג'ובאני פאלקונה נספה באירוע דומה. פיצוץ המכונית גבה גם את חייהם של חמישה שוטרים: אגוסטינו קטלנו, וולטר קוזינה, אמנואלה לוֹי (Loi, השוטרת האיטלקייה הראשונה שנהרגה בתפקיד), וינצ'נצו לי מולי, וקלאודיו טראינה.
כהוקרה על מאבקם העיקש במאפיה, נכנסו בורסלינו ופאלקונה למהדורת "גיבורי שישים השנים האחרונות" של ה"טיים מגזין" ב-13 בנובמבר 2006.
ראסל ווט

ראסל ת'ורלו ווט (באנגלית: Russell Thurlow Vought, נולד ב-26 במרץ 1976) הוא פקיד אמריקאי, המנהל את משרד הניהול והתקציב. הוא ניהל את המשרד בעבר מיולי 2020 עד ינואר 2021.
ווט וצוותו הואשמו בהערמת קשיים בהעברת השלטון לידי ג'ו ביידן לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. ווט הכחיש את ההאשמות. בשנת 2021 הקים ווט את המרכז לחידוש אמריקה, המתמקד במאבק בתאוריה ביקורתית של גזע. הוא מעורב בפרויקט 2025, המבקש לעצב מחדש את הממשל הפדרלי. ווט מונה למנהל המדיניות של ועדת המצע של הוועדה הלאומית הרפובליקנית במאי 2024. הוא עתיד לחזור לתפקידו כמנהל המשרד לניהול והתקציב בקבינט של ארצות הברית בממשלו השני של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לאחר שיאושר בסנאט האמריקאי.
ווט מזדהה כלאומן נוצרי המבקש להחדיר לממשלה ולחברה אלמנטים של נצרות תוך "מחויבות להפרדה ממסדית בין כנסייה למדינה, אך לא להפרדה של הנצרות מהשפעתה על הממשלה והחברה", על פי וושינגטון פוסט.
בנובמבר 2024, הנשיא הנבחר דונלד טראמפ הודיע כי ווט יכהן בתפקיד מנהל משרד הניהול והתקציב (OMB) לקראת כהונתו השנייה כנשיא בכפוף לאישור הסנאט וב-6 בפברואר 2025 אישר הסנאט האמריקאי את מועמדותו של ווט לתפקיד מנהל משרד הניהול והתקציב (OBM) ברוב של 53 מול 47 והוא נכנס לתפקידו ב-7 בפברואר 2025.
הערות שוליים

↑  Breuninger, Kevin (31 בדצמבר 2020). "Trump budget chief refuses to direct staff to help with Biden spending plans". CNBC (באנגלית). נבדק ב-5 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cook, Nancy (31 בדצמבר 2020). "Trump Budget Chief Hampers Biden Transition With Ban on Meetings". Bloomberg.com (באנגלית). נבדק ב-2021-04-05. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Republicans, spurred by an unlikely figure, see political promise in critical race theory". The Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2021-06-19.
↑  Mascaro, Lisa (29 באוגוסט 2023). "Conservatives are on a mission to dismantle the US government and replace it with Trump's vision". Associated Press News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dixon, Matt (23 במאי 2024). "Trump team moves behind the scenes to shift the GOP platform on abortion and marriage". NBC News. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Reinhard, Beth (8 ביוני 2024). "Trump loyalist pushes 'post-Constitutional' vision for second term". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
| הקבינט של ארצות הברית בממשל הראשון של דונלד טראמפ ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגן הנשיא | מייק פנס (2017–2021) |  |
| מזכיר המדינה | רקס טילרסון (2017–2018) • מייק פומפאו (2018–2021) |  |
| מזכיר האוצר | סטיבן מנושין (2017–2021) |  |
| מזכיר ההגנה | ג'יימס מאטיס (2017–2019) • מארק אספר (2019–2020) |  |
| התובע הכללי | ג'ף סשנס (2017–2018) • ויליאם בר (2019–2020) |  |
| מזכיר הפנים | ראיין זינקי (2017–2019) • דייוויד ברנהרדט (2019–2021) |  |
| מזכיר החקלאות | סאני פרדו (2017–2021) |  |
| מזכיר המסחר | וילבור רוס (2017–2021) |  |
| מזכיר העבודה | אלכסנדר אקוסטה (2017–2019) • יוג'ין סקאליה (2019–2021) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | טום פרייס (2017) • אלכס אזר (2018–2021) |  |
| מזכיר השיכון והפיתוח העירוני | בן קרסון (2017–2021) |  |
| מזכירת התחבורה | איליין צ'או (2017–2021) |  |
| מזכיר האנרגיה | ריק פרי (2017–2019) • דן ברוייט (2019–2021) |  |
| מזכירת החינוך | בטסי דבוס (2017–2021) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דייוויד שולקין (2017–2018) • רוברט וילקי (2018–2021) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | ג'ון קלי (2017) • קירסטן נילסן (2017–2019) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | סקוט פרואיט (2017–2018) • אנדרו וילר (2018–2021) |  |
| מנהל משרד הניהול והתקציב | מיק מולבני (2017–2020) • ראסל ווט (2020–2021) |  |
| ראש המודיעין הלאומי | דן קואטס (2017–2019) • ג'ון רטקליף (2020–2021) |  |
| ראש ה-CIA | מייק פומפאו (2017–2018) • ג'ינה הספל (2018–2021) |  |
| נציב הסחר של ארצות הברית | רוברט לייטהייזר (2017–2021) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | ניקי היילי (2017–2019) • קלי קרפט (2019–2021) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | לינדה מקמהן (2017–2019) • ג'וביטה קרנזה (2020–2021) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | ריינס פריבס (2017) • ג'ון קלי (2017–2019) • מארק מדוז (2020–2021) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2018001116  VIAF: 40151594403305351633   WorldCat (עם VIAF): 40151594403305351633
ויימו

| --- | --- |


המכונית האוטונומית של גוגל Waymo אשר מותאמת לנהיגה ללא נהג. תצלום מ-2017
 נתונים כלליים
 מייסדים:  Anthony Levandowski, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 תקופת הפעילות:  13 בדצמבר 2016 – הווה (8 שנים) 
 חברת אם:  אלפאבית 
 מיקום המטה:  מאונטיין ויו 
 ענפי תעשייה:  כלי רכב בלתי מאויש 
 מנכ"ל:  טקדרה מואקנה ודמיטרי דולגוב (מנכ"לים משותפים, החל מ-2021)
 עובדים:  2,500 (נכון ל־דצמבר 2022) 
  
 waymo.com
 
טויוטה פריוס של גוגל המותאמת לנהיגה ללא נהג. תצלום מ-2011
ויימו (באנגלית: Waymo) היא חברת טכנולוגיה המפתחת מכוניות ללא נהג. החברה היא חברה בת של אלפאבית, לצד חברת גוגל. בעבר המיזם היה חלק מחברת גוגל.
בעבר עמד בראש הקבוצה מהנדס בחברת גוגל בשם סבסטיאן ת'ראן, מנהל המחלקה לבינה מלאכותית באוניברסיטת סטנפורד, ושותף ביצירת גוגל תצוגת רחוב. ת'ראן וקבוצתו בסטנפורד זכו ב-2005 בפרס בתחרות "מרוץ האתגר הגדול של דארפ"א" וקיבלו פרס ממחלקת ההגנה של ארצות הברית בסך שני מיליון דולר. צוות פיתוח הרכב כלל 15 מהנדסים אשר עבדו אף הם בתחרות של דארפא. לאחר פיצול החברה מתוך חברת גוגל בדצמבר 2016, שימש ג'ון קרפסיק כמנכ"ל. הוא פרש בשנת 2021, והחליפו אותו שני מנכ"לים משותפים: טקדרה מואקנה (Tekedra Mawakana) ודמיטרי דולגוב.
מדינת נבדה בארצות הברית העבירה חוק ביוני 2011 המסדיר הפעלת מכוניות ללא נהגים בשטחה, גוגל הייתה ממקדמי החוק.
החוק בנבדה שנכנס לתוקף ב-1 במרץ 2012, ומשרד הרישוי בנבדה הוציא לראשונה רישיון לרכב רובוטי במאי 2012. הרישיון הוצא לרכב מדגם טויוטה פריוס מיוחד, אשר הוטמעה בו הטכנולוגיה הנסיונית של נהיגה ללא נהג. כיום בכל זמן נתון נוסעות ברחבי נבדה 12 מכוניות שכאלו. בחודש ספטמבר 2015, הודיעה הקבוצה כי הם השלימו נסיעה ללא תאונה של 1,948,394 קילומטרים בנהיגה אוטומטית ללא נהג כשהיא מצהירה שזהו סך הקילומטרים שגומא נהג ממוצע במשך 75 שנות נהיגה, ושבמהלך הדרך של 1,948,394 הק"מ שהרכב עבר הוא נתקל ב-600 אלף רמזורים, 200 אלף שלטי "עצור" ומאה שמונים מיליון כלי רכב אחרים. התאונות שכן התרחשו, קרו בשל רשלנות מצד הנהג ברכב השני, ולא בזה של גוגל. בשל כך הוחלט להוריד את מספר נהגי הביקורת ברכב משניים לאחד.
באמצע 2014 הודיעה גוגל כי היא תייצר כ-100 מכוניות אוטונומיות ללא הגה וללא דוושות האצה ובלימה. בשנת 2015 יוצרו כל הרכבים האוטונומיים של גוגל על ידי השותפה של גוגל לייצור, חברת "רואש" (אנ') שבפאתי דטרויט, מישיגן.
בנובמבר 2018 קיבלה ויימו אישור ממשרד הרישוי של קליפורניה להפעלת כלי רכב ללא נהג, אשר יותרו להסעת עובדי החברה בלבד, ובתנאי שנהג בעל רישיון נמצא מאחורי ההגה לצורכי חירום. במרץ 2024 קיבלה החברה אישור להפעיל שירות מוניות ללא נהג בלוס אנג'לס.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גוגל התחילה לפתח את המכוניות שלהם ב-2009. בשנת 2015 באוסטין, לקחו גוגל את הרכב לנסיעה הראשונה ללא הגה ובלי אדם שנוהג. זה היה הפעם הראשונה שהחברה ניסתה נסיעה בלי אדם, שייקח שליטה אם משהו ברכב ישתבש.
הערות שוליים

↑  Official Google Blog: What we’re driving at
↑  Green Car Congress: Nevada enacts law authorizing autonomous (driverless) vehicles
↑  Nevada Passes Law Authorizing Driverless Cars - Forbes
↑  Google Lobbies Nevada to Allow Self-Driving Cars - NYTimes.com
↑  Google gets first self-driven car license in Nevada | Reuters
↑  גוגל, דו"ח חודשי המכונית האוטונומית של גוגל לחודש ספטמבר 2015, באתר הסטטיסטיקות של גוגל, ‏ספטמבר 2015 (ארכיון)
↑  This is Google's first self-driving car crash
↑  Official Google Blog: The self-driving car logs more miles on new wheels
↑  גוגל תפעיל מכוניות אוטונומיות ללא נהג בקרה בקליפורניה
↑  חדשות חוץ, המונית האוטונומית של גוגל קיבלה אישור לפעול בלוס אנג'לס, באתר כלכליסט, 4 במרץ 2024
↑  Google's self-driving-car project becomes a separate company: Waymo, Los Angeles Times, ‏2016-12-13 (באנגלית אמריקאית)
רקטות וטילים של צה"ל

אמצעי הלחימה המשמשים את צה"ל כוללים גם קשת רחבה של רקטות וטילים המשמשים למגוון מטרות ומהווים חלק מאמצעי הלחימה של צה"ל. רקטות וטילים אלה הם מתוצרת ישראל, מיבוא, ומשלל שנלקח במלחמות שונות.
מיון טילים לפי שיטת הכיוון שלהם

טיל דור ראשון - טיל, או למעשה רקטה, שבדומה לנשק קליעי, אפשר לכוון אותו רק בעת הירי ולא בפרק הזמן שבין הירי לבין הפגיעה במטרה. דוגמאות: לאו M-72 ו-RPG-7.
טיל דור שני (טיל מונחה) - טיל שהאדם שיורה אותו יכול לשפר את הכיוון שלו בפרק הזמן שבין השיגור לבין הפגיעה במטרה. לדוגמה טיל עורב (טאו) שהוא טיל מונחה תיילים. האדם שמשגר את הטיל ממשיך לעקוב עם כוונת המשגר אחרי המטרה לאחר השיגור עד שהוא מבחין בפגיעה במטרה.
טיל דור שלישי ("טיל שגר ושכח") - טיל שהמנגנונים הפנימיים שלו משפרים את הכוונון שלו בזמן שבין השיגור לבין הפגיעה.
טיל מסומן מטרה / דור שני-שלישי - טיל שכוח צבאי שונה מזה ששיגר אותו מסמן את המטרה עבורו וכך מאפשר למנגנונים הפנימיים של הטיל לשפר את כוונונו.
טיל שיוט - טיל שהמנגנונים הפנימיים שלו מאפשרים לו לא רק לשפר כוונון שניתן לו על ידי אדם אלא לאתר את המטרה בעצמו ובמקרים מסוימים אפילו לנווט אליה באופן מתוחכם.
רקטות וטילים בזרוע היבשה

רקטות וטילים שברשות זרוע היבשה נבדלים בראש ובראשונה בסוג המטרות שראשי הנפץ שלהם מיועדים לפגוע בהם, בממדיהם (אורך, רוחב ומשקל) ובחדישות הטכנולוגיה של עיצובם. משלושה גורמים אלה נגזרות היכולות של הטיל ואילוצי העבודה עמו. אלה מכתיבים את המטרה המיטבית שלהם (למשל רכב קרבי משוריין קל או טנקים של ממש) שיטות הכיוון והשליטה בהם (יש טילים שאי אפשר לשלוט בהם מרגע שהם עוזבים את המשגר ויש טילים מונחים ברמות ושיטות שונות), טווח הטילים, אופן נשיאת הטיל (כל חייל חיל רגלים מוסיף טיל קטן לשאר הציוד שלו, או שחייל אחד בלבד נושא טיל כזה ותו לא, או שחלקי הטיל והמשגר נישאים על גביהם של כיתה שלמה, או על נגמ"ש וכיוצא בזה. משיקולים אלה נקבעת גם תורת הלחימה והכשרתם של החיילים המפעילים את הטיל.
רקטות וטילים בזרוע היבשה > רקטות כתף

צה"ל מפעיל מגוון רקטות כתף ורקטות נגד טנקים. הרקטות הן נשק קל וזול יחסית המאפשר פגיעה במטרות גדולות ומשורייניות כגון כלי רכב, רק"ם ומבנים מבוצרים. בעבר ייעודן העיקרי היה לשמש כנשק נ"ט אך התקדמות בשריון לכלי רכב של טנקים הפך את רובן לחלשות מידי לתפקיד זה.
בעבר:
כלי הנשק בזוקה / Bazooka 2.36 הוא אחד ממטולי הרקטות הראשונים נגד טנקים שהתבססו על ראש קרבי מסוג "חלול". הבזוקה פותחה על ידי צבא ארצות הברית ונכנסה לשירות בזמן מלחמת העולם השנייה, שם היא שירתה בהצלחה מרובה בכל הזירות. חיקוי ישראלי למטול הרקטות אמריקאי הוא  סופר בזוקה / IMI Bazooka 3.5, בעל יכולת חדירה משופרת (400 מ"מ שריון). בשנת 1956 תע"ש יצרה 1,000 מטולים כאלה עבור צה"ל. כלי הנשק יצא משימוש, לאחר שצה"ל הצטייד בתחליפים עדיפים.
RPG-7 הוא מטול רקטות תוצרת ברית המועצות הנפוץ ביותר בעולם, שמיוצר משנת 1962 ועד היום. באמצעותו ניתן לשגר מגוון רחב של רקטות ורימונים נגד אדם, נגד רק"מ ונגד טנקים (יכולת חדירה: 350-700 מ"מ שריון). המטול נמצא בשימוש צבאות ערב וארגוני טרור פלסטינים, ומהם נלקח כשלל במלחמות ובמבצעים, והוכנס לשימוש בצה"ל. כיום לא נמצא יותר בשירות.
SMAW / B-300 - מטול רקטות רב-פעמי, פותח על ידי תע"ש בעקבות מלחמת יום הכיפורים ויוצר גם עבור ארצות הברית בגרסת SMAW. מדויק יותר מ-RPG-7, חזק יותר מ-לאו (600 מ"מ שריון). יצא משירות.
B-300 שיפון - מטול רקטות רב-פעמי המבוסס על B-300 SMAW. פותח בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי תע"ש. בעל יכולת חדירה משופרת (800 מ"מ שריון, 500 מ"מ בטון מזוין), טווח ירי ובקרת אש משופרים. יצא משירות.
כיום:
לאו / M-72 LAW - מטול רקטות חד-פעמי קל, פותח בארצות הברית בשנות ה-60 של המאה ה-20, ומיוצר כיום בנורווגיה. מיועד לשימוש בעיקר נגד נגמ"שים, רק"ם, מבנים, ולא נגד טנקים. זאת משום יכולת חדירה נמוכה (240 מ"מ שריון). נכנס לשימוש בצה"ל בעקבות מלחמת יום הכיפורים, שבה נוכח צה"ל ביעילותן של רקטות נ"ט שבשימוש צבא מצרים. במלחמה זו שימש לאו את שייטת 13 במבצע מגבית 16 לפגיעה בסטי"ל מצרי בנמל ע'רדקה. בצה"ל הוא נקרא "זרזיר מתכלה". בשנים האחרונות מצטייד צה"ל בדגמים משופרים של הלאו.
מטאדור - מטול חד פעמי באורך מטר, עליו מותקנת מערכת בקרת-אש (אנ') מתקדמת המיוצרת בישראל על ידי רפאל. המטאדור פותח בתחילת המאה ה-21. הרקטה תוכננה לחדור ביצורים (קירות ודלתות כבדות), וכן שריון קל (בעיקר נגמ"שים). בצה"ל הוא נקרא "מפצח האגוזים" ודגם משופר שלו נקרא "מפצח קל".
M141 Bunker Defeat Munition‏ (SMAW-D)‏ (אנ') - רקטת כתף נגד ביצורים, מכונה בצה"ל "יתד".
AT-4 CS AST (אנ') – רקטת כתף נגד מבנים, מכונה בצה"ל "חולית".
רקטות וטילים בזרוע היבשה > טילי נ"ט

צה"ל מפעיל מספר דגמים של טיל נגד טנקים. הטילים כבדים יותר ובעלי טווח וכושר חדירת שריון גבוהים באופן ניכר מאשר רקטות הנ"ט ומשמשים לפגיעה בטנקים ומטרות איכות.
פיקט / IAI Picket - טיל כתף קטן-ממדים לשימוש חד-פעמי לטווח קצר, בעל מערכת ניווט אינרציאלית. פותח על ידי התעשייה האווירית ויוצר בכמות קטנה בשנות ה-80 של המאה ה-20. לא נכנס לשימוש רחב בצה"ל.
סאגר / AT-3 Sagger - טיל נגד טנקים ורק"ם. מדור א' - מופעל בהנחיית תיל. פותח בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי ברית המועצות. בעל יכולת חדירה גבוהה בגרסאות משופרות (800 מ"מ שריון). שימש את צבאות ערב, והפתיע את צה"ל במלחמת יום הכיפורים. נלקח שלל במלחמות, אך אינו בשימוש צה"ל.
M-47 דראגון / M-47 Dragon - טיל כתף חד-פעמי נגד טנקים ורק"ם, מדור ב' - מופעל בהנחיית תיל. יוצר בארצות הברית החל מ-1975. בעל טווח ארוך ויכולת חדירה עד 450 מ"מ שריון. בצה"ל הוחלף בגיל ממשפחת הספייק.
עורב / טאו / BGM-71 TOW - טיל נ"ט תוצרת ארצות הברית הנפוץ ביותר בעולם. מיוצר משנת 1970 ועד היום. מדור ב' - בעל טווח ארוך ויכולת חדירה משופרת במגוון גרסאות ופלטפורמות שונות. נכנס לשימוש בצה"ל כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים. טיל מונחה תיילים שניתן לשיגור מרכב משוריין או בעזרת כיתת חיל רגלים הנושאת את חלקי המשגר ואת הטיל על גבה אל עמדת הירי. ניתן לחמש את הטיל גם על מסוקי קוברה של חיל האוויר. טווח יעיל בין 3 לבין 3.75 קילומטרים - בהתאם לדגם הטיל.
חוטרא / מפץ / IMI MAPATS SP - מערכת שיגור טילי נ"ט מדור ב' - מופעלת בהנחיית קרן לייזר (טיל "רוכב לייזר"). תוצרת תע"ש. בעלת טווח ארוך מאוד (מעל 5 ק"מ) ודיוק רב. נישאת על ידי 3 לוחמים או על-גבי רק"ם.
גיל / דנדי / Spike SR-MR-LR - מערכת שיגור טילי נ"ט תוצרת רפא"ל. שייכת לדור ג' - מופעלת בהנחיה אלקטרו-אופטית באמצעות שני גלאים נפרדים: מערכת CCD המפיקה תמונת וידאו צבעונית לצורך הנחיה בשעות היום, ומערכת חיישני תת-אדום המפיקה תמונת הדמאת חום לצורך הנחיה בשעות היום והלילה, ננעלת על המטרה. לדגם SR (טיל כתף) טווח של 800 מטרים, ל-MR טווח של 2.5 ק"מ, ול-LR עד 4 ק"מ.
גיל 2 /‏ SPIKE-LR II - דור משופר של ה"גיל", בעל יכולת שגר ועדכן. טווח מהקרקע: 5.5 ק"מ, טווח מהאוויר: 10 ק"מ.
תמוז / Spike NLOS - טיל מתקדם נגד טנקים המופעל על ידי יחידת מיתר של חיל התותחנים וחיל האוויר, בעל טווח של כ-25 ק"מ ואפשרות לפגוע במטרות מעבר לקו הראייה.
להט / IAI LAHAT - טיל נ"ט דור שלישי קל משקל, בעל הנחיית לייזר חצי-אקטיבי, שפותח משנת 1992 ומיוצר על ידי התעשייה האווירית. הטיל תוכנן בעיקרו להיות מופעל באמצעות טנקי מרכבה בעלי תותח 105 ו-120 מ"מ, למרות שהוא מתאים לכל סוגי התותחים בקטרים הללו. הלהט מותאם אף לשימוש מספינות סיור, מל"טים ו-HMMWV.
נמרוד / IAI Nimrod PGM - טיל נ"ט תוצרת התעשייה האווירית בעל דיוק רב וטווח ארוך במיוחד של 26 ק"מ. מופעל בהנחיית קרן לייזר (טיל "רואה כתם"). ניתן לשיגור מפלטפורמה הנישאת על-גבי רק"ם או על ידי מסוק.
רקטות וטילים בזרוע היבשה > רקטות ארטילריות

צה"ל מפעיל ארטילריה רקטית המשגרת רקטות קרקע-קרקע בירי תלול מסלול. חלק מהרקטות - בעיקר הישראליות - בעלות יכולת לתקן את מסלולן בהתאם לנ.צ. שהוזנה להן בעת השיגור.
קטיושה הוא כינוי נפוץ למשגר רקטות מתנייע מדגמים שונים שפותח בברית המועצות והוצג בשנת 1938, מעט לפני מלחמת העולם השנייה. הדגמים היותר נפוצים הם BM-8 בקוטר 82 מ"מ ו-BM-13 בקוטר 132 מ"מ מתוצרת. בסוף 1968 הוקמה בצה"ל סוללה סדירה של מטל"ר שכללה שני סוגי משגרים שנלקחו שלל ממלחמת ששת הימים: משגרי 240 מ"מ מדגם BM-24 ומשגרי RM-51 בקוטר 130 מ"מ מתוצרת צ'כוסלובקית. בירי מבצעי על מחבלים נורו רק רקטות 130 מ"מ, בעיקר מאזור עמק בית שאן ומאזור נחל דן. הפעולה המפורסמת ביותר של הסוללה הייתה הפגזת בתי הזיקוק המצריים ב-9 במרץ 1969 ברקטות 130 מ"מ. בתחילת שנת 1971 הוקם גדוד מילואים, מטל"ר 240 מ"מ, אשר התבסס על כלים שהיו שייכים לסוללה הסדירה וכלים נוספים. רקטות ה-130 מ"מ ננטשו מחוסר תחמושת. גדוד זה השתתף בקרבות מלחמת יום הכיפורים ברמת הגולן. לאחר מכן עבר הגדוד לציר עכביש והשתתף בקרבות הפריצה לגדה המערבית של התעלה במסגרת מבצע אבירי לב ושם נהרג המג"ד סא"ל אורי קידר (קולסקי). לאחר שאזלה התחמושת חזר הגדוד לרמת הגולן, שם עוד נותרה תחמושת, אך לא נכנס לפעילות משום שהפסקת האש עם סוריה נכנסה לתוקפה.
עברי - משגר רקטות 290 מ"מ על תובת טנק שרמן. כבר לא בשימוש.
MAR 240 - משגר רקטות 240 מ"מ על תובת טנק שרמן. כבר לא בשימוש.
זאב - רקטה ארטילרית נגד ביצורים, פותחה על ידי דוד לסקוב בשנות ה-60 של המאה ה-20. כבר לא בשימוש.
מנפץ M667 - רקטת קרקע-קרקע מתוצרת ארצות הברית, לאנס לטווח של עד 70 ק"מ. כבר לא בשימוש.
מנתץ / M-270 MLRS - משגר רקטות רב-קני תוצרת ארצות הברית, בעל יכולת לירי רקטות מצרר.
רקטה מתקנת מסלול (רמ"מ) - טיל מצרר המשוגר מ-MLRS, תוצרת התעשייה הצבאית.
רעם איתן - גרסה משודרגת של רקטה מתקנת מסלול מתוצרת רפא"ל.
נץ דורס - רקטה ארטילרית מתקנת מסלול עם טווח של 300 ק"מ מתוצרת תעש מערכות
רומח - רקטה מתקנת מסלול המשוגרת מהמנתץ, תוצרת התעשייה הצבאית
מנתר (Jumper) - מערכת ארטילריה אוטונומית
בר – דגם משופר של ה"רומח" המשוגר ממשגרי הרקטות מנתץ או להב, תוצרת אלביט מערכות.
רקטות וטילים בזרוע היבשה > טילים לדיכוי הגנה אווירית

פוטיפר - הייתה מערכת לשיגור טילים לדיכוי הגנה אווירית. שפיתוחה הושלם בימיה האחרונים של מלחמת יום הכיפורים, במפעל "מבת" של התעשייה האווירית לישראל
כחלילית (קלשון) - טיל לדיכוי הגנה אווירית. מערכת קרקעית שפותחה בישראל לשיגור טילי AGM-45 שרייק מתובה של טנק שרמן. המערכת נכנסה לשימוש מבצעי בחיל האוויר הישראלי זמן קצר לאחר מלחמת יום הכיפורים.
קרס / AGM-78 סטנדרד ארם - טיל לדיכוי הגנה אווירית. פותח על ידי חברת ג'נרל דיינמיקס האמריקנית. גרסה שלו, שכונתה "אגרוף סגול", הייתה בשירות חיל האוויר הישראלי. בישראל פותחה גרסה יבשתית המבוססת על הסטנדרד ארם ששוגרה ממשאית M809A1 וכונתה "קרס".