דראז'ה מיכאילוביץ'
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

לאחר הפלישה יוגוסלביה סופחו שטחים לאורך גבולותיה של יוגוסלביה בין ממלכת איטליה, גרמניה הנאצית, ממלכת הונגריה וממלכת בולגריה ובנוסף להם הוקמה מדינת חסות איטלקית של מונטנגרו – מונטנגרו האיטלקית, משטר צבאי גרמני בסרביה והמדינה העצמאית של קרואטיה, שבמקור הייתה מופרדת בין אזורי הפשעה גרמנים ואיטלקים ובהמשך פעלה להשיג אוטונומיה מידי ההשפעה של שתיהן. בפועל הונהגה קרואטיה בידי הרודן אנטה פאבליץ'. עם חלוקת יוגוסלביה נקבעה קרואטיה להיות גדולה בהרבה מהשטחים המקוריים בהם התגוררו תושבים קרואטים ביוגוסלביה וזאת במטרה להסית את דעת הקהל של הקבוצות האתניות הפנימיות האחת נגד השנייה במקום נגד מדינות הציר הכובשות. קרואטיה קידמה טיהור אתני של יהודיה כמו גם של תושביה הסרבים.
המשטר הצבאי בסרביה נשלט בפועל בידי הורמאכט הגרמני אך היה נתון לשליטתו הישירה של מילאן נדיץ', ראש המטה של הצבא היוגוסלבי שהפך לבעל ברית של מדינות הציר. נדיץ' התנגד לבריטים ולקומוניסטים כאחד וראה את הגנתם של הסרבים כמטרתו הראשית. צבא ממשלת נדיץ' הסרבית הוגבל ל-17 עד 24,000 איש בידי הגרמנים, דבר שהקשה על אכיפת הסדר האזרחי לעומת תנועות המחתרת הרבות שפעלו. השליטה הגרמנית על ממשלת נדיץ' הייתה גדולה בהרבה מזאת על ממשלת פאבליץ' בקרואטיה העצמאית. המחתרות הסרביות הרבות היו מפולגות. 12,000 איש פעלו תחת דימיטריה ליוטיץ' (אשר כיהן כשר המשפטים בתקופת המלוכה) ו-6,000 איש צ'טניקים פעלו תחת קוסטה פצ'נאק. הצ'טניקים היו מאוחדים בלאומיות סרבית, תמיכה במלוכה והתנגדות לקומוניסטים ולפשיסטים כאחד.
הצ'טניקים בראשותו של דראז'ה החלו דרכם במערב סרביה ומנו עם הקמתם 7 קצינים ו-27 חיילים בלבד. במקור ניסה דראז'ה להשיג תמיכה מצד בעלות הברית ונמנע ממאבק ישיר מול הגרמנים בידיעה שמאבק שכזה יוביל למחיקת כוחותיו כמו גם לפרעות של הכוחות הכובשים נגד האוכלוסייה הסרבית האזרחית. דראז'ה הכריז על שימור נאמנותו למלוכה הסרבית וממשלה היוגוסלבית הגולה בלונדון. במקור בוסס מאבקו של דראז'ה נגד הפרטיזנים הקומוניסטים בראשות יוסיפ ברוז טיטו על כך שאלו תקפו באופן ישיר מוצבים גרמנים ובכך הובילו לפרעות של הגרמנים נגד האוכלוסייה האזרחית. נכון לסתיו 1941 היו לערך 4,000 איש תחת פיקודו של דראז'ה.
דראז'ה תחילה ניסה להגיע להסדר עם הקומוניסטים כאשר קידם שיחות עם נציגיו של טיטו שהובילו להסכם אי-תוקפנות בין הצ'טניקים של דראז'ה לקומוניסטים. טיטו למעשה חשד בדראז'ה שהוא משתף פעולה עם הגרמנים. הקומוניסטים של טיטו השיגו אספקה ממוסקבה אך לעומתם היה לצ'טניקים של דראז'ה קושי בהישג נשק. בריטניה סירבה לספק נשק עבור הצ'טניקים מחשש שרק יעמיק מאבק בינם לבין הקומוניסטים שעלול לפגוע במאמץ המחתרת היוגוסלבית הכוללת נגד כובשי ארצה. דראז'ה, בהנחה שבסופו של יום ינצחו בעלות הברית במלחמה, ציפה להגעת כוחותיהם לחבל הבלקן קודם יצא במאבק חזיתי נגד הגרמנים ועל כן ראה בקומוניסטים את יריביו העיקריים על הנהגתה של יוגוסלביה לאחר המלחמה. על אף העובדה שלא הנהיג את כל התנועות השונות של המחתרת הצ'טניקים, דראז'ה השיג מוניטין של מנהיג כל המיליציות הסרביות המלוכניות. אחת ניסה דראז'ה ללא כל הצלחה להסדיר ברית עם הכוחות הצ'טניקים של קוסטה פצ'אנק, ניסיון שכשל עקב שיתוף הפעולה הישיר של פצ'אנק עם הגרמנים.
במשא ומתן עם הבריטים, ראש ממשלת הממלכה המאוחדת, וינסטון צ'רצ'יל, טען בפני דראז'ה כי על הצ'טניקים להילחם עבור יוגוסלביה ולא עבור מוסקבה. הייתה זאת פנייה זאת מצידו של ראש הממשלה הבריטי שהובילה את דראז'ה לצאת במאבק ישיר נגד הקומוניסטים. בנובמבר 1941 נפלו הכוחות הצ'טניקים של דראז'ה בהתכתשות מול הקומוניסטים של טיטו ונסוגו. היה זה המחסור באספקת נשק שהוביל את דראז'ה לבקש תמיכת אספקת נשק מממשלת נדיץ' וגרמניה הנאצית עבור מאבקו נגד הקומוניסטים. הגרמנים מצידם חשדו בדראז'ה שהוא והצ'טניקים היו אחראיים למרידות הגדולות ברחבי יוגוסלביה הכבושה, ולא הקומוניסטים. המשא ומתן כשל ודראז'ה נסוג ביחד עם המחתרת שלו לפעילות מתחת לפני השטח לזמן מה.
בתחילת 1942, לנוכח המצב בחזית המזרחית מול ברית המועצות, גרמניה העבירה חלק נרחב מכוחותיה המוצבים ביוגוסלביה הכבושה אל המאבק בברית המועצות, ואיטליה הפשיסטית בהנהגתו של בניטו מוסוליני ניצלה את ההזדמנות לחזק את השפעתה במערב הבלקן. איטליה החלה לתמוך בתנועות צ'טניקיות מסוימות (לא כולל הצ'טניקים של דראז'ה) בכדי שאלו יאבקו נגד קרואטיה העצמאית (שהייתה בפועל תחת חסות גרמנית חלקית) ובקומוניסטים של טיטו. היו גורמים צ'טניקים שראו עדיפות בתקיפת קרואטים ומוסלמים במקום קומוניסטים, בהם גם חיילים וקצינים בשורות התנועה של דראז'ה. דראז'ה מצידו כמעט ולא פעל בכדי לעצור את המאבקים הפנים-אתניים. לבסוף ניתנה תמיכה עבור קרואטיה העצמאית במאבקה נגד הצ'טניקים והיא החלה לתקוף גם את המיליציה של דראז'ה. בסוף 1942 פגעו הגרמנים במערכת המודיעין של הצ'טניקים של דראז'ה והניסו את רוב המיליציות הצ'טניקיות לאזור מונטנגרו והרצגובינה.
הצ'טניקים של דראז'ה הפכו לאויבים גלויים עבור הגרמנים ואיבדו את רוב התמיכה מצד האוכלוסיות המקומיות כמו גם את כל התמיכה מצד הבריטים. בתחילת 1943, עקב חשש מפני נחיתה אפשרית של בעלות הברית במדינה ההלנית, קידמו הגרמנים את מבצע "מקרה לבן" ביחד עם האיטלקים והקרואטים שנועד לטהר את כל המחתרות היוגוסלביות באשר הן. איטליה, נגד דרישותיה של גרמניה, העבירה תמיכה לידי הצ'טניקים של דראז'ה, שבה בעת הפכו לארגון הצ'טניקי המרכזי. לאורך המבצע האיטלקים הותירו את הצ'טניקים לבצע את רוב העבודה השחורה של המאבק בשטח בעוד רק העבירו לידיהם אספקה. הקומוניסטים בראשות טיטו אוגפו בידי הגרמנים מצפון, הקרואטים מצפון-מערב, האיטלקים מדרום והצ'טניקים מדרום-מזרח. בהתחשב בהפרשי הכוחות בין אויביו התכוון טיטו לפרוץ את האיגוף מדרום.
התמיכה האיטלקית בצ'טניקים הובילה לקטיעת כל הקשרים שנותרו בין הצ'טניקים לבין הבריטים ולאחר ועידת טהראן הכירו בעלות הברית בקומוניסטים בהנהגתו של טיטו כממשלה הלגיטימית של יוגוסלביה במקום ממשלת הגלות והצ'טניקים של דראז'ה. לצד זאת, היו קריאות מתוך מטה ההנהגה של דראז'ה לנתק את הקשרים עם האיטלקים. לבסוף הגיעו הגרמנים לשביתת נשק זמנית עם הקומוניסטים של טיטו בכדי שאלו יפעלו נגד הצ'טניקים. הכוחות הצ'טניקים איבדו חלק נרחב מהמורל שלהם וחיילים רבים ערקו משורותיהם. תנועות מחתרת שונות של צ'טניקים התפזרו ורובם נמחקו לנוכח עליית ההשפעה של הקומוניסטים. ניסיונו של דראז'ה להקים ממשלת אחדות לאומית כאלטרנטיבה פוליטית לטיטו נכשלה בעיקר עקב קשריו למלוכה ולצבא שהובילו לסלידה מצד האוכלוסייה הכללית מחשש לדיקטטורה צבאית.
שיתוף פעולה גרמני עם דראז'ה החל רק כאשר הצבא האדום כבש את ממלכת רומניה. ברית זאת לא תרמה לשינוי המצב ביוגוסלביה, איפה שהקומוניסטים השיגו שליטה כבר על רוב השטחים שנכללו בממלכה היוגוסלבית קודם כיבושה ב-1941. עם התקדמות הצבא האדום לעבר מזרח יוגוסלביה נסוג דראז'ה אל אזור מונטנגרו עם שארית כוחותיו. לאחר נסיגתם של הכוחות הגרמנים הנותרים מיוגוסלביה וההשתלטות עליה בידי טיטו, דראז'ה החל בניסיון לנוע עם כוחותיו חזרה לאזור דרום-מערב סרביה. ניסיונו לארגן מחדש מיליציה סדירה שנועדה להוות איום לקומוניסטים בראשות טיטו כשלה והרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הוקמה בהנהגתו של האחרון. עם כניעת גרמניה הנאצית נסוג דראז'ה עם אחרוני הצ'טניקים אל מתחת לפני השטח.