stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראזק עבד אל-קאדר
אחרית ימיו

זמן קצר [דרושה הבהרה]1989, נפטרה ז'וז'ט משבץ מוחי, בגיל 55.
בשנת 1990, ארז את חפציו והגיע לישראל - לעין גב.
חבריו הוותיקים בעין גב שמחו לראותו אך הצעירים שלא הכיר גרמו לו לחוש שאינו רצוי עוד. אחד מחבריו, יוסי פוגל, יצר קשר עם משפחת גוטשְלָק במושבה מגדל שעל חוף הכנרת - משפחה של נוצרים אוהבי ישראל שהתגיירו.
ראזק הוזמן להתגורר בביתה של רופאה במושבה מגדל, שעלתה ארצה מצרפת זמן קצר לפני כן. היא אפשרה לו להעמיד בחצר ביתה קרוואן שרכש, שחובר למערכת החשמל והמים של ביתה.
בהתערבותו של יצחק שמיר, בתחילת 1994, קיבל ראזק הודעה כי יקבל מעמד של אזרח. ראזק בחר להחליף את שמו לשם ישראלי: דב גולן.
בדרכו למשרד הפנים בטבריה, הוא אמר לידידו יוחנן שרת מדוע בחר בשם דב גולן: "שם פרטי - דב, כי זה מעיד על חוזק; שם משפחה - גולן, כי זה היה חבל הארץ האהוב עליו".
ראזק נפטר ערירי, בשנתו ה-83, בקרוואן שלו ביום חמישי, 6 באוגוסט 1998.
חברו הקרוב יוחנן שרת סיפר לחברים כי בצוואתו בעל פה ראזק ביקש "לא להיקבר כמוסלמי בבית קברות ערבי, אלא רק בבית קברות יהודי - בקיבוץ אפיקים, אם אפשר".
המזרחן יוסי גינת ספד לו: ”כל כך הרבה שנים רצית, חברי היקר ראזק עבד אל־קאדר, דב גולן, להתקבל כאן כחבר קיבוץ. והנה, לבסוף, אכן התקבלת, בבית הקברות”.
הערות שוליים

↑  עבד אל-ראזק עבד אל-קאדר: ראיון עם הידיד מאלג'יר, עמוד 22, דבר, 27 במאי 1966
↑  דייויד סלע, מהפכן וציוני: סיפורו הלא ייאמן של צאצא הנביא מוחמד, באתר ישראל היום, 8 באוקטובר 2020
↑  עם ראזק עבד אל-קאדר בגולן עמודים 5, 11, למרחב, 25 ביולי 1969
1 2 3 4 5 6 7  דייויד סלע, מהפכן וציוני: סיפורו הלא ייאמן של צאצא הנביא מוחמד, באתר ישראל היום, 8 באוקטובר 2020
↑  חבר עין גב מספר על ידידות עם עבדול ראזק, מעריב, 16 באוגוסט 1968
↑  עמי ערב אינם שונאים את ישראל, עמוד 8, דבר, 14 באוגוסט 1966
↑  הספר: האשליה של האחדות הערבית והפן־ערבית
↑  ראזק: ממשלה מתקדמת באלג'יר תציע משאל בין פליטי א"י , למרחב, 2 בספטמבר 1966
↑  משטר בומדיין באלז'יריה יתמוטט תוך חודשים, מעריב, 11 באוגוסט 1968
↑  אסף ענברי מפרק את חברי קיבוץ אפיקים בספר חדש:הביתה עמוד: 269-270, באתר הארץ, 3 באפריל 2009
Wandering Stars

| --- | --- |

העטיפה המקורית של Wandering Stars מ-1974, הוצאת Harper & Row
 מידע כללי
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני 
 הוצאה
 הוצאה:  הארפר 
 תאריך הוצאה:  ינואר 1974 
 עורך:  ג'ק דן 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  990019690100205171
 
עטיפת הספר במהדורת 1998, הוצאת Jewish Lights Publishing
Wandering Stars (בתרגום לעברית: כוכבים נודדים או כוכבים תועים) הוא האוסף או האנתולוגיה הראשונה של סיפורי מדע בדיוני יהודיים, שנכתבו כולם על ידי סופרי מדע בדיוני יהודים, שיצאה לאור בארצות הברית ובשפה האנגלית.
האוסף יצא לאור לראשונה בהוצאת Harper & Row ב-1974 ועורכו היה סופר המדע הבדיוני היהודי האמריקאי ג'ק דאן. בין כותבי הסיפורים לאוסף היו הסופר היהודי אמריקאי - יידישאי זוכה פרס נובל לספרות לשנת 1978 יצחק בשביס-זינגר והסופר היהודי האמריקאי זוכה פרס פוליצר ברנרד מלמוד. סופר המדע הבדיוני היהודי האמריקאי אייזק אסימוב כתב את ההקדמה לאוסף כמו גם את אחד הסיפורים הכלולים בו.
ב-1981 יצא לאור ספר-המשך בהוצאת Doubleday אוסף דומה שני - More Wandering Stars: An Anthology of Jewish Fantasy and Science Fiction, שאף הוא נערך על ידי ג'ק דאן. גם ספר זה כלל מבוא מאת אייזק אסימוב, ו-14 סיפורים, ביניהם סיפורים מאת: הרלן אליסון, וודי אלן ויצחק בשביס-זינגר.
הסיפורים שבאוסף

ההקדמה Why Me?, מאת אייזק אסימוב
On Venus, Have We Got a Rabbi, מאת ויליאם טן, על חייזרים המבקשים להתגייר.
The Golem, מאת אברם דוידסון.
Unto the Fourth Generation (אל הדור הרביעי), מאת אייזק אסימוב, שהופיע לראשונה ב-1959 ועוסק ביהודי אמריקאי הפוגש בסב סבו, ארבעה דורות אחורה, החולם על הגירה לארצות הברית.
Look, You Think You've Got Troubles, מאת קרול קאר, שהתפרסם לראשונה ב-1969 והיה גם סיפור המדע הבדיוני הראשון של קאר.
Goslin Day, מאת אברם דוידסון
The Dybbuk of Mazel Tov IV, מאת רוברט סילברברג
Trouble with Water, מאת הוראס גולד, שהתפרסם לראשונה ב-1939 ועוסק בצורה הומוריסטית ביהודי בשם גרינברג, אשר גמד מים קילל אותו.
Gather Blue Roses, מאת פמלה סרג'נט, שהתפרסם לראשונה ב-1972.
The Jew Bird, מאת ברנרד מלמוד, אשר התפרסם לראשונה ב-1963 ועוסק בעורב בשם שוורץ, הנמלט מעופות אנטישמיים ונתקל ביהודים שונאי עצמם.
Paradise Last, מאת ג'ורג' אלק אפינגר
Street of Dreams, Feet of Clay, מאת רוברט שקלי, שהתפרסם לראשונה ב-1968, על עיר אוטומטית חכמה, בה אין פושעים או פשע, אבל רק תושב אנושי אחד, שגם הוא רוצה לעזוב.
Jachid and Jechidah, מאת יצחק בשביס-זינגר, שיצא לאור לראשונה ב-1964, בקובץ סיפורים שנקרא Short Friday.
I'm Looking for Kadak, מאת הרלן אליסון, בו המספר הוא חייזר יהודי בעל 11 זרועות, מהכוכב Zsouchmuhn, הדובר יידיש שוטפת ומחפש בחלל משתתף עשירי למניין
ראו גם

פנטסיה
עתידנות
לקריאה נוספת

Wandering Stars. An anthology of Jewish Fantasy and Science Fiction, Jack Dann (ed.), Harper and Row Publishers, New York, 1974.
הערות שוליים

↑  "The Golem" by Avram Davidson: An Appreciation by E.C. MyersThe ED SF Project
↑  Horace L Gold's "Trouble with Water" (novelette, fantasy, humor): Never pick a fight with a "water gnome"!‏ Variety SF
↑  Pamela Sargent’s “Gather Blue Roses”‏ Dynamic Subspace
↑  Street of Dreams - Feet of Clay: 1971
↑  ‏I'M LOOKING FOR KADAK,‏ AudioFile של הסיפור, מפי הרלן אליסון
חוה ראוכר

| --- | --- |

 לידה:  5 ביוני 1944 (בת 80) בולגריה
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  מכון אבני  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול, מיצב
 פרסים והוקרה:  קרן התרבות אמריקה-ישראל  ministry of education and culture 
 
חוה ראוכר (נולדה ב-5 ביוני 1944) היא אמנית רב תחומית העוסקת בציור, פיסול, ומיצבים במרחב הציבורי.
ביוגרפיה

חוה ראוכר נולדה בבולגריה בשם חוה פנחס, הוריה מילכה ונפתלי פנחס גורשו יחד עם יתר יהודי סופיה למחנה מגורשים בעיירה פרדיננד שסמוכה לגבול היוגוסלבי. האב נלקח למחנה מעצר עם עבודת פרך והאם שהייתה בהריון מתקדם נשארה במחנה המגורשים, בו נולדה האמנית. ב-1948- עלתה המשפחה ארצה.
המשפחה נשלחה יחד עם עולים ועקורים אחרים שהגיעו מאירופה, לגור ביפו בשכונת עג'מי. בית הגידול של האמנית, כילדה, בקרב ניצולי שואה, פליטים, עקורים ואנשים קשי יום, בחלקם הגדול שבורי גוף ונפש, יטביעו את חותמם על עבודות האמנות שלה. המשפחה נקלעה למצוקה כלכלית קשה עקב מחלת האב, וב-1956 בת 11, נשלחה לקיבוץ אלונים לחברת נוער של ילדים. כעבור שנתיים חזרה ליפו. שרתה בצבא בין השנים 1962–1964. ב-1964החלה לימודיה באוניברסיטת תל אביב במקצועות מדע המדינה והיסטוריה. נישאה לדניאל ראוכר ב-1965 ב-1966 נולדה בתה אלונה, ב-1971 נולד בנה יוסי.
ב-1973 קיבלה תיאר B.A מאוניברסיטת תל אביב. בין השנים 1972–1976 למדה במכון אבני לאמנות.
ראוכר החלה להציג את עבודותיה בשנים 1976 ו-1977 בשתי תערוכות קבוצתיות. בתערוכה 'אקלים' בחיפה, קבוצה שכללה אמנים כאליהו גת, אורי רייזמן ורחל שביט. ובתערוכה 'פנים חדשות' בתיאטרון ירושלים באוצרותו של יונה פישר .
ב-1977 נסעה עם בעלה המדען וילדיה לארצות הברית. תחילה שנתיים לניו יורק ואחר כך חמש שנים לסנט לואיס מיסורי. שם למדה לתאר M.F.A ב-Washington University.
ב־1983 חזרה עם משפחתה ארצה והחלה ללמד ציור ורישום במכון אבני עד לשנת 1988.
כמו כן לימדה במכללת קי בבאר שבע בין השנים 1991–1993 ובמכללת תלפיות בתל אביב בין השנים 1988- 2010.
במהלך השנים הציגה ראוכר במוזאונים וגלריות בישראל ומחוצה לה.
יצירתה

חוה ראוכר מתבוננת באדם ובגופו, במבט מפוכח חף מכל אידיאליזציה, הדימויים נבנים מתוך התבוננות במבט נוקב באנשים סביבה, אותם היא מזמינה אליה לסטודיו.
הציור של ראוכר איננו ציור ריאליסטי אקדמי מובהק, יש בו חיבורים קונספטואליים, האמנית מתבוננת בדמות האדם, לא רק בעין חיצונית שכלתנית אלא גם בעין פנימית רגשית, לכן התוצאה איננה נטורליסטית, אלא מלאת הבעה עם עיוותים קלים של הדמויות המצוירות, כשכל עיוות כזה מעניק לדמות עומק פסיכולוגי. חלל התמונה גם הוא איננו ריאליסטי אלא קולאז' המנותק מהמציאות.
יצירתה > נושאים בעבודתה > כיסאות נח על חוף הים 1975–1979

ציורי אקריליק בסגנון פוטוריאליסטי. האור החזק המציף את החוף, הופך את דמויות האנשים לצלליות על גב כיסאות הנח, "צללים וצלליות" מוזאון ישראל.
יצירתה > נושאים בעבודתה > דיוקן עצמי קונספטואלי 1979–1984

העבודות הוצגו בתערוכת התזה בגמר לימודי ה-M.F.A באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, מיסורי בארצות הברית. ראוכר בוחנת את דיוקנה לא באמצעות התבוננות במראה, אלא כפי שהוא משתקף בעיני האחרים. ציורי אקריליק, פנדה ועפרונות, המיצרים אשליה של קולאג' אמיתי. ראוכר הזמינה חברים שאינם אמנים מיומנים לצייר את דמותה על הציור האשליתי של הקולאז', וכך נוצר ניגוד בין הציור המיומן, החותר לשלימות, של ראוכר לבין הציור הפרימיטיבי אותנטי של המציירים הלא מיומנים. הניגוד שבין המעודן והמלומד לבין הפרימיטיבי והלא יודע, מייצר אזכורים לציורים מתוך תולדות האמנות המודרנית. הדמות מיקומה ואופן הצגתה. חגי ארגוב פברואר 1993 עיתון ערים.
יצירתה > נושאים בעבודתה > מהגרים, פליטים, ועקורים 1991–1994

"עדות" - מיצב ציור של תשע נשים מבוגרות "גדולות מהחיים". הדמויות נישאות לגובה 2.20 מטר בעירום פרונטלי מלא, כאילו מאיימות בגודלן על הצופה. ציורי השמן צוירו מתוך התבוננות בנשים עולות מחבר העמים בזמן אמת, בעת העלייה הגדולה בתחילת שנות התשעים של המאה הקודמת. הדמויות מנותקות מהרקע, ניתוק המגביר את תחושת הגלות. נשים גולות, עקורות, כאילו עולות על דוכן כדי למסור עדות. את ה"עולות" ציירה ראוכר מתוך אמפתיה והזדהות מלאה עם מצבן כפליטות מהגרות, היא ראתה בהן מעין דיוקן עצמי שלה ושל אמה.
פרופ' גרגורי אוסטרובסקי כתב במאמר שפורסם ב"ארבע על חמש" בנובמבר 1994: "חוה מתבוננת במבט אובייקטיבי נטול רגש, כביכול, מפוכח ולא מעורב. אולם דווקא בהסתכלות הזו היא מגיעה להתחברות רגשית טעונה ביותר ומזהה את העצמי שלה במודלים". פרופ' אבישי אייל ראה בהן "איקונות-יהודיות-חילוניות" העומדות במעיין סלקציה נצחית לשיפוטו של קצין נעלם שיגזור את גורלן.
יצירתה > נושאים בעבודתה > בנים חיילים – עקדה 1994–1997

הנער נחשון רוצה להיות גיבור מלחמה 1994 - 1997.
ראוכר מתבוננת בנער נחשון במשך שנה וחצי בזמן אמת, כשהיה בן חמש עשרה, בן חמש עשרה וחצי ובן שש עשרה. דמותה של האמנית מופיעה בפינת הציור כמו אם המגדלת את בנה. יש המפרשים את הציור כ"עקדה" של אם העוקדת את בנה.
"עקדה" – הציור, ובו דמותו של נחשון המתחפש לחייל שוכב, הנושא נלמד במאגר מידע של מקראט.
יצירתה > נושאים בעבודתה > "הפיתוי" 1996-2006

"נערות לוח שנה" סדרה של ציורי נשים מבוגרות בלבוש חלקי בתנוחות של פיתוי. סדרה המעלה את השיח על מוסכמות של דימויי גוף אידיאלים, על הפולחן שנוצר מסביב למוסכמות אילו ועל הנידוי של מראה הגוף הלא קנוני, הגוף המזדקן.
ב-2005 הציבה ראוכר, מיצב ענק של הדפסים דיגיטליים על הקיר החיצוני של בית האמנים בתל אביב. "נערות לוח שנה ושירי שרמוטה" דימויים של שתי נשים מבוגרות וצעירה אנורקטית בלבוש חלקי, שנלקחו מתוך ציוריה של ראוכר, ושירי שרמוטה של המשוררת חוה פנחס-כהן.
עיריית תל אביב בקשה להוריד את העבודות בגלל "תוכן בעייתי למקום". בעקבות הבקשה, פנו האמניות במכתב גלוי לראש העיר, שפורסם באתר מארב אפריל 2005.
במאי 2006 הציגה ראוכר תערוכה בנושא זה בבית האמנים בתל אביב.
יצירתה > נושאים בעבודתה > נשים ונערות אתיופיות. שמן על בד, 2004 – 2010.

"כתוב באמהרית" היא סדרת ציורי שמן שצוירו מתוך התבוננות בנשים ונערות אתיופיות. פורסם בכתב העת טרמינל בספטמבר 2007 .העבודה "כתוב באמהרית" נלמדת בבתי הספר בחטיבת הביניים.
באוקטובר 2007 הציבה ראוכר את המיצב "אמהות קדושות", הדפסים דיגיטליים גדולי ממדים שעטפו את כל המבנה של בית האמנים בתל אביב. ויצרה מעין מקדש, היכל לאם היהודיה.
יצירתה > נושאים בעבודתה > "כיכר העיר" 2011

ב-2011 הציבה ראוכר את המיצב כיכר העיר שהיה מורכב מעשרות פסלי אלומיניום של דמויות אדם מוקטנות, צבועים בצבע גוף. עשרות גברים ונשים בעירום מלא.
"הקלונים קמו לתחיה" שיחה בין מרים גמבורד לחוה ראוכר כפי שפורסמה באתר "ערב רב. ב-7/11-2011.
יצירתה > נושאים בעבודתה > "ונוס מרימה ידיים" 2014

תערוכת יחיד גדולה במיוחד שהשתרעה על שתי קומותיו של בית האמנים בתל אביב.
תערוכות יחיד

1993 – "הגירה",מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח. אוצר גבריאל מענית.
1979 – "חוה ראוכר – עבודות", סוהו ניו יורק, ארצות הברית National Art Center.
1980 – "מול הים", Ninety Nine Gallery, מיאמי, פלורידה, ארצות הברית
1981 – "דיוקן עצמי", Timothy Burns Gallery, שיקגו, ארצות הברית,
1985 – "דיוקן עצמי", ירושלים, גלריה אלון שבתאי.
1992 – "ציור", תל אביב, גלריה שרה ארמן.
1993 – "עבודות ישנות", רשפון, גלריית ארסופ.
1994 – "עדות", רשפון, גלריה ארסופ.
1999 – "דמיון/הדמיה", חוה ראוכר- ציור. הורית הרמן – פלד עבודות מחשב. תל אביב, אגודת הציירים והפסלים בישראל. אוצרת נחמה גולן.
2005 – "נערות לוח שנה", עבודה במרחב הציבורי על הקיר החיצוני של בית האמנים תל אביב.
2007 – "אמהות קדושות", עבודה במרחב הציבורי. על הקיר החיצוני שלבית האמנים, תל אביב.
2007 – "25 במאי 2006", תל אביב, בית האמנים. אוצרת ציפורה לוריא.
2009 – "לא למכירה", עבודה במרחב הציבורי, על הקיר החיצוני של בית האמנים, תל אביב.
2010 – "אמהות קדושות", עבודה במרחב הציבורי, רמת השרון, שדרות ויצמן, לרגל יום המאבק באלימות במשפחה, אוצר סורין הלר.
2011 – "כיכר העיר", מיצב פסלי אלומיניום צבועים בצבעי שמן, תל אביב, בית האמנים.
2014 – "ונוס מרימה ידיים", תל אביב, בית האמנים, אוצר ליאב מזרחי.
2014 – "קיים חשש סביר לשיבוש", מיצב חלון, תל אביב, גלריה גל און.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

1976 – "אקלים", חיפה, אוניברסיטת חיפה.
1977 – "פנים חדשות", ירושלים, תיאטרון ירושלים. אוצר יונה פישר.
1980 – "תערוכת תזה", סנט לואיס מיסורי, ארצות הברית, המוזאון ע"ש שטיינברג.
1981 – "34 Annual Mid –State Art Exhibition", אינדיאנה, ארצות הברית, מוזאון אוונסוויל. מאונט ורנון, אילינוי, מוזאון ע"ש מיטשל.
1983 – "Art International" Chicago Navy Pier שיקגו ארצות הברית באמצעות Thimoty Burns Gallery .1981
1986 – "רגע 6", תל אביב, גלריית רגע.
1989 – "ציור מן הטבע", רחובות, המרכז לתרבות ע"ש סמילנסקי. אוצרת עדה נעמני.
1990 – "18 אמנים מישראל", ברלין, גרמניה "Die Pumpe".
1995 – "מיןאני Gender Bent", ירושלים, בית האמנים, אוצרים חגי שגב ונירית נלסון.
1995 – "קו השני", רמת אליהו, הסדנא החדשה לאמנות, אוצרת מרים גמבורד.
1996 – "ארבעה ציירים ריאליסטים" [מיטש בקר, ישראל הירשברג, שלום פלש, חוה ראוכר] חיפה, מוזאון ראובן ועדית הכט. אוצר פרופ' אבישי אייל.
1996 – "לאחות את הקרע", יפו, גלריית ידיים, אוצרת ורד שמרון.
1997 – "בגובה העיניים", ירושלים, בית האמנים, אוצרת נלה קסוטו.
1999 – המשלחת הישראלית לסלון הסתיו פריס, צרפת. Salon D"Automne Espace Eiffel–Brandy
2000 – "הצבע השלישי", ירושלים, בית האמנים, אוצרת עיינה פרידמן.
2000 – "שפת האור ושפת הצל", מוסקבה, המשלחת הישראלית למוסקבה.
2003 – "תערוכת המאה להסתדרות המורים", ירושלים, בניין הכנסת.
2003 – "THE ART OF AGING", ניו יורק, המוזאון של ההיברו יוניון קולג'.
2004 – "לשלוף שפן מהכובע", רחובות, פורום המוזאונים, אוצרת יהודית מצקל.
2005 – "מעבר לכביש", תל אביב, בימת מיצג מקלט 209.
2006 – "תהו ובהו וחושך על פני תהום", רמת השרון, בית יד לבנים אלימות נגד נשים, אוצרת שולה קשת.
2006 – "צללים וצלליות", ירושלים, מוזאון ישראל. אוצרת עיינה פרידמן.
2006 – "מעברים", תל אביב, בית האמנים. אוצרת גלית סמל.
2007 – "הוי ארצי מולדתי–2007", תל אביב, בית האמנים, אוצר אבנר בר חמא.
2008 – "מלח הארץ", מוזאון וילפריד ישראל לאמנות וידיעת המזרח. אוצרת שיר ימגוצי.
2008 – "בלונדינית", רמת השרון, בית יד לבנים, אוצרת ענבר דרור.
2009 – "כשהאור פגש את הצל", חולון, בגובה העיניים מוזאון הילדים.
2010 – "לראות את האחר שבתוכי", הגלריה של מכללת אורנים. אוצרת שיר מלר ימגושי.
2013 – "'חילון הקודש – גוף ישראלי גשמי שלם–מקוטע–היברידי", רעננה, האוניברסיטה הפתוחה. אוצר ד"ר אליק מישורי.
2016 – "להיות במקום", ראשון לציון, בית גורדון לונדון, אוצרת אפי גן.
פרסים, מלגות וציוני דרך

1976 – ת"א, מלגה לאמן צעיר, משרד החינוך.
1976 – ת"א, מלגה לאמנים צעירים, קרן שרת.
1977 – ת"א, מלגה לאמן צעיר. קרן תרבות אמריקה ישראל.
1981 – אינדיאנה ארצות הברית, פרס רכישה ע"ש ברונשטיין, מוזאון אוונסוויל.
2014 – שופטת בפרס "אמן בקהילה" מטעם משרד התרבות והספורט.
2014 – חברה במדור לאמנות פלסטית של משרד התרבות והספורט.
2015 – שופטת בפרס "אמן צעיר" מטעם משרד התרבות והספורט.
אוספים

ארצות הברית, אינדיאנה. מוזאון אוונסוויל לאמנות ומדע.
מאמרים מאת האמנית

"נשים זקנות וזועמות" - ערב רב
"נערת החודש" - ערב רב
"אנדי וסנדי" - ערב רב
חוה ראוכר, יומן אשפוז עם תמונות (וקצת חום), באתר "הַמּוּסָךְ - מוסף לספרות" של הספרייה הלאומית, ‏09 ביוני 2021
"עקדה", שמן על בד, סדרה של שלושה ציורים, 1996-1997, צילום: אבי אמסלם
פסלי אלומיניום צבועים, גובה 80 ס"מ, 2012
"כתוב באמהרית", שמן על בד, 140X360 ס"מ, 2005-2006, צילום: אבי אמסלם
"נערות לוח שנה", שמן על בד, 190X400 ס"מ, 1999-2001, צילום: אבי אמסלם
כריכת קטלוג, 2014, צילום: אבי אמסלם
"ההוצאה להורג", שמן על בד ועל פסלי אלומיניום, 2016
לינוס סבסטיאן

לינוס גבריאל סבסטיאן (באנגלית: Linus Gabriel Sebastian; נולד ב-20 באוגוסט 1986) הוא יוטיובר קנדי, ומייסדה של קבוצת לינוס מדיה (Linus Media Group)
סבסטיאן ידוע בעיקר בזכות יצירתם של ארבעה ערוצי יוטיוב: ‏"Linus Tech Tips",‏ "Techquickie",‏ "TechLinked" ו-‏"ShortCircuit", שמספר המנויים שלהם הוא מעל 20 מיליון והוא גם הבעלים של חברת Floatplane Media.
נכון לינואר 2022, הערוץ הפופולרי ביותר של סבסטיאן, "Linus Tech Tips", בעל מעל ל-14 מיליון רשומים, ונחשב לערוץ הקנדי ה-11 הגדול ביותר מבחינת מספר רשומיו.
חיים אישיים

סבסטיאן נשוי לאיבון הו מ-20 במאי 2011. יש להם בן אחד ושתי בנות.
בראיון לאתר הסטארט-אפ הטכנולוגי ‏Tech.Co, סבסטיאן אמר כי היוטיוברים האהובים עליו ביותר הם TotalBiscuit, iJustine ,Austin Evans ו-Marques Brownlee. בפברואר 2014 סבסטיאן תרם כסף לאוונס, שאיבד את רכושו ואת ביתו בשריפה.
בינואר 2020 אמר סבסטיאן כי הוא שוקל לפרוש אך לבסוף אמר כי אינו מתכוון לפרוש בשלב זה.
בסוף 2021 ביקר בישראל במשרדים של אינטל.
קריירה > NCIX ולינוס טק טיפס

סבסטיאן עבד כמנהל בחנות המחשבים המקוונת NCIX. הוא התבקש על ידי החברה להיות מגיש בערוץ היוטיוב שלה, שנוצר כדי לסייע בהדגמת מוצרים. סבסטיאן נעזר בצלם ועורך לא מזוהה, עבד עם משאבים מוגבלים וצילם סרטונים במצלמה שהושאלה מבנו של נשיא החברה. הסרטון הראשון שלו היה הדגמה של גוף קירור של Sunbeam למעבדים.
בגלל עלויות גבוהות וכמות צפיות נמוכה בימיו הראשונים של הערוץ, הונחה סבסטיאן ליצור את ערוץ "Linus Tech Tips" כדי לאפשר לו ליצור סרטונים זולים מבלי להשפיע על המותג NCIX. ‏Linus Tech Tips נוצר ב־24 בנובמבר 2008.
סבסטיאן לא יצר סרטונים במשרה מלאה ב- NCIX. בתקופת שהותו בחברה עבד כנציג מכירות וכמנהל מוצר במשרה מלאה. הוא סיפר כי עזב את החברה בגלל ויכוחים שהיו לו עם מנכ"ל החברה, הוא קנה את הערוץ Linus Tech Tips מNCIX בדולר והסכים לתנאים הבאים: לא להתחרות בNCIX, להמשיך להנחות את ערוץ היוטיוב שלהם בזול ולא להעסיק שום עובד שהיה בNCIX.
קריירה > Linus Media Group

סבסטיאן הקים את Linus Media Group בינואר 2013, עם לוק לפרניאר, אדזל יאגו וברנדון לי. הקבוצה פיתחה את ערוץ "Linus Tech Tips" כמיזם עצמאי.
סרטונים בולטים > "7 Gamers 1 CPU" ‏(2016)

ב־2 בינואר 2016, "Linus Tech Tips" העלו סרטון המדגים מחשב המסוגל לתמוך בשבעה משתמשים בבת אחת, בעלות כוללת משוערת של 30,000 דולר. הסרטון הועלה למספר אתרי חדשות העוסקים בטכנולוגיה, וצבר למעלה ממיליון צפיות ביום העלאתו. שני סרטוני וידאו נוספים, הכוללים את תוצאות ביצועי המחשב, פורסמו לפני פירוק המחשב במהלך שידור חי בחודש שלאחר מכן.
ב־22 במאי 2016 Linus Tech Tips העלו פרויקט המשך, ובו הראו מערכת שאפשרה לשמונה משתמשים לשחק בו זמנית משחקים, והציגה שיפורים נוספים בין היתר.
סרטונים בולטים > תקרית הiMac Pro ‏(2018)

באפריל 2018 הועלה בערוץ היוטיוב "Linus Tech Tips" סרטון שטוען כי אפל סירבה לתקן את ה-iMac Pro שלהם (תיקון בתשלום שאינו באחריות) לאחר שהם העלו סרטון פירוק של המוצר, מעשה שעלול להיות לא חוקי.
סרטונים בולטים > קניית מחשבים בעזרת אדם אנונימי (2018)

בדצמבר 2018 "Linus Tech Tips" העלו סרטון ליוטיוב של סדרה בת ארבעה חלקים המפרטת את חווית רכישת מחשב המשחקים מ6 חברות עיקריות כדי לראות מה יציעו ללקוח הממוצע. החוויות היו מגוונות. הסדרה זכתה ליותר מ-12 מיליון צפיות והיא סוקרה במגזין PC Gamer.
ב-2020 יצאה עוד סדרה של סרטונים כאלו בארבעה חלקים.
פסק דין לאבינג נגד וירג'יניה

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 תאריך טענות:  10 באפריל 1967
 תאריך החלטה:  12 באפריל 1967
 מראה מקום:  388 U.S. 1
 החלטה
 פסילת החוקים האוסרים על נישואים בין-גזעיים
 חברי המותב
 נשיא בית המשפט:  ארל וורן
 חברי המותב:  הוגו בלאק, ויליאם אורוויל דאגלס, טום קלארק, ג'ון מרשל הארלן השני, ויליאם ברנן, פוטר סטוורט, ביירון וייט, אבה פורטס
 דעת רוב:  ארל וורן 
 
פסק דין לאבינג נגד וירג'יניה, (אנגלית: Loving v. Virginia) הוא פסק דין של בית המשפט העליון של ארצות הברית משנת 1967 שהיווה ציון דרך בתחום זכויות האזרח, כאשר פסל את החוקים נגד יחסי זוגיות בין-גזעיים בארצות הברית. מילדרד ג'טר לאבינג, אשה צבעונית, וריצ'רד לאבינג, גבר לבן, נידונו בווירג'יניה לשנת מאסר על כך שנישאו זה לזה. נישואיהם הפרו את החוק למניעת נישואים בין-גזעיים (מיסגנציה) של וירג'יניה - חוק טהרת הגזע משנת 1924.
הזוג לאבינג ערערו על הרשעתם לבית המשפט העליון של וירג'יניה, אך בית המשפט אישר את הפסיקה ולכן הם פנו לבית המשפט העליון של ארצות הברית. ב-12 ביוני 1967 קבע בית המשפט העליון בהחלטת פה אחד כי איסור זה הוא בלתי חוקתי, וביטל את כל המגבלות לנישואים על בסיס גזע בארצות הברית. החלטה זו הפכה את ההחלטה שבית המשפט העליון קיבל ב-1883 בתיק פייס נגד אלבמה (1883) (אנ'), בה אישר בית המשפט העליון כי החוק של אלבמה נגד נישואי תערובת היה חוקתי.
מדינת וירג'יניה ניסתה לטעון שהחוק המקומי אינו מהווה הפרה של סעיף השוויון מאחר שהעונש על העברה זהה לכל הגזעים. אולם בית המשפט העליון של ארצות הברית מצא שהחוק מפר את סעיף השוויון כיוון שהוא מבוסס רק על "הבחנות המבוססות על גזע" ובכך הפך את אפשרות הנישואין לבלתי חוקית, למרות שהיא אמורה להיות מותרת לכל אזרח.
בנוסף קבע בית המשפט, שהזכות להינשא היא חירות בסיסית המוגנת חוקתית, ולכן שלילת זכות זו מסיבה שרירותית, כמו גזע, מהווה הפרה של סעיף ההליך המשפטי ההוגן.
בעקבות ההחלטה חלה עלייה בנישואים בין גזעיים בארצות הברית, וכן "יום האוהבים" (אנ') נקבע ב-12 ביוני, התאריך בו ניתן פסק הדין. על המקרה נכתבו שירים והוסרטו שלושה סרטים, כולל הסרט "Loving" (משנת 2016). החל משנת 2013, הוא צוטט כתקדים בפסיקות בית המשפט הפדרלית בארצות הברית המתייחסות אל הגבלות של נישואים חד מיניים בארצות הברית כבלתי חוקתיות, כולל החלטת בית המשפט העליון משנת 2015, פסק דין אוברגפל נגד הודג'ס.
רקע > החוקים למניעת נישואין בין-גזעיים בארצות הברית

החוקים למניעת נישואין בין-גזעיים בארצות הברית היו קיימים בחלק מהמדינות מאז ימי הקולוניאליזם. בתקופה שאחרי מלחמת האזרחים, נחקקו בשבע מדינות בדרום התקנות השחורות (Black Codes), שמטרתן הייתה למנוע שוויון לאזרחים האפרו-אמריקאים, שמעט לפני כן זכו לחופש מעבדות. בין היתר, הגדירו חוקים אלה "נישואי תערובת" כבלתי חוקיים. זיהויו של אדם כשחור או כלבן היה גורם מכריע בהרבה עניינים מעשיים. רוב החוקים השתמשו בעקרון "טיפה אחת של דם". פירוש הדבר, שמספיק שאחד מאבותיו של אדם יהיה שחור כדי להפוך אדם לשחור מבחינה חוקית.
ב-1967, ב-16 מדינות, בעיקר בדרום, חלו עדיין חוקים נגד נישואים בין-גזעיים.
רקע > התובעים

מילדרד דלורס לאבניג (22 ביולי 1939 - 2 במאי 2008) הייתה בתם של מוזיאל (בירד) ג'טר ות'יאוליבר ג'טר. מוצאה של מילדרד אינו חד משמעי. יש מקורות לפיהם היא הזדהתה כאמריקאית ילידית משבט רפאהנוק ויש מקורות שטוענים שהיא ממוצא אפרו-אמריקאי. הרכב האוכלוסייה בסנטרל פוינט, המקום בו התגוררה, תאם לשני המקורות.
ריצ'רד פרי לאבינג (29 באוקטובר 1933 - 29 ביוני 1975), היה גבר לבן, בנם של לולה (לבית אלן) לאבינג וטווילי לאבינג, ועבד כפועל בניין.
משפחותיהם התגוררו בסנטרל פוינט במחוז קרוליין, וירג'יניה. אנשי המחוז הקפידו לנהוג לפי חוקי ג'ים קרואו אך סנטרל פוינט הייתה קהילה מעורבת גזעית כבר מאז המאה ה-19. מסמכים משנת 1830 מתעדים כי ללואיס לאבינג, אחד מאבותיו של לאבינג, היו כ-7 עבדים וכי סבו של לאבינג, ט.פ. פהרמר, לחם למען הקונפדרציה במלחמת האזרחים. חרף הקשר של המשפחה לעבדות, אביו של לאבניג עבד במשך 25 שנה אצל אחד האפרו-אמריקאים העשירים ביותר במחוז בו הם התגוררו.
הליכים פליליים

מילדרד ג'טר וריצ'רד לאבינג נפגש בתיכון והתאהבו. בגיל 18 מילדרד נכנסה להריון וריצ'רד עבר להתגורר בבית משפחת ג'טר. ביוני 1958 נסעו בני הזוג לוושינגטון די. סי. כדי להתחתן, ובכך חמקו מהחוק המקומי בווירג'יניה שאסר זאת. הם חזרו לעיירה הקטנה בסנטרל פוינט, וירג'יניה. בעקבות דיווח אנונימי, המשטרה המקומית פשטה על ביתם בשעות הבוקר המוקדמות של ה-11 ביולי 1958 בתקווה למצוא אותם בשעת קיום יחסי מין, כיוון שגם יחסי מין בין-גזעיים היו אז לא חוקיים בווירג'יניה. כאשר מצאו השוטרים את הזוג ישנים במיטתם, הצביעה מילדרד על תעודת הנישואים שלהם על קיר חדר השינה והשוטרים טענו שהיא לא תקפה בווירג'יניה.
הזוג לאבינג הועמדו לדין לפי הסעיף בחוק מקומי שאסר על זוגות בין-גזעיים להינשא מחוץ למדינה ולאחר מכן לחזור לווירג'יניה, ולפי סעיף נוסף, שמגדיר נישואין בין-גזעיים כפשע שעונשו הוא מאסר של שנה אחת עד חמש שנים.
ב-6 בינואר 1959 הזוג לאבינג הודה באשמה של "חיים זוגיים כגבר ואישה, כנגד השלום והכבוד של וירג'יניה". הם נשפטו לשנת מאסר אחת על תנאי, וזאת בתנאי שיעזבו את וירג'יניה ולא יחזרו יחד לתקופה של לפחות 25 שנים. לאחר הרשעתם עברו בני הזוג להתגורר בוושינגטון די. סי.