stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קולנוע אמפיתיאטרון (רמת גן)
תיאור

גן אברהם הוקם בשנת 1936 על גבעת כורכר בעיר רמת גן בגובה 60 מטר מעל פני הים, משני צידי רוחב שרת 30–34 (בעבר רחוב הקשת). האמפיתיאטרון תוכנן כחלק אינטגראלי של הגן. הוא מכיל 550 מקומות ישיבה ומוקף חומה גבוהה ובה שני שערים הפונים לרחוב שרת ושני שערים נוספים לצידי הבמה. ליד אחד השערים נמצאות הקופות. שתי כניסות אלה מחייבות מעבר דרך הגן. לאחר שהמקום ננטש סופית כל השערים נאטמו כדי למנוע כניסה.
יציע הקהל מורכב מ-17 שורות מדורגות שבראשן שביל מעבר, ומעליו לכל אורכו אכסדרה במרכזה נמצא חדר ההקרנה ועל הקיר תבליט פרי ידיו של מרדכי פרבמן, המתאר את רבקה משקה את אליעזר עבד אברהם. היציע משקיף על במה אליפטית בגבה קיר גבוה ששימש להקרנת סרטים. מאז הופסקה הפעילות, המקום מוזנח ועל הקיר צוירו ציורי גרפיטי.
האומן שלמה כץ ביצע בשנת 1970, בצד החומה הפונה לרחוב, תבליט בהשראת הסרט "הצוללת הצהובה". אורך התבליט 10 מטר והוא בוצע בטכניקת סרגרפיטו. בהשפעת הגשמים ומזג האוויר התבליט נסדק והתפורר. הוא שוחזר בשנת 2018 על ידי סטודיו תכלת, ביוזמת עיריית רמת גן. במסגרת השחזור נתלו על הקיר תמונות גדולות המציגות את ההיסטוריה של גן אברהם ושל האישים הקשורים בה.
הפעלת האמפיתיאטרון

האמפיתיאטרון הופעל על ידי חברת אמפיתיאטרון רמת גן בע"מ. בחודשי הקיץ נערכו באמפיתיאטרון פעילויות תרבות שונות. בשנת 1941 התקיימה באמפיתיאטרון מסיבת שבת בהשתתפות תושבים רבים. ב-9 במאי 1945 נערכה בגן ובאמפיתיאטרון עצרת חגיגית בהשתתפות רבים מתושבי רמת גן לציון הניצחון על גרמניה הנאצית ולאחר מכן, באותה השנה נערכו אירוע לתלמידי בתי הספר ואירועי חג הביקורים. בשנת 1946 חגגו בו את חגיגת הנטיעות ט"ו בשבת. בשנות פעילותו הוצגו בו הופעות של מיטב האומנים והתיאטראות והוקרנו בו מדי שבוע סרטי קולנוע.
בשנת 1969 העירייה החליטה לא להאריך את חוזה השכירות עם חברת אמפיתיאטרון רמת גן בע"מ ולצאת במכרז למתן היתר הפעלה לקולנוע אמפיתיאטרון ליזם אחר. משלא הייתה התעניינות מצד יזמים, הועלתה הצעה לשינוי ייעוד המבנה משטח ציבורי פתוח לבניין ציבורי, אך ההצעה לא התקבלה. בסופו של דבר העירייה החליטה ביום 22.07.1970 לפתוח במשא ומתן עם שמואל אכטנברג על היתר שימוש בקולנוע האמפיתיאטרון למשך שנה אחת, לפי תנאי המכרז.
בין השנים 1971 – 1977 האמפיתיאטרון היה סגור. בין השנים 1977 – 1978 האמפיתיאטרון הופעל על ידי החברה "בקר לתרבות בע"מ שנאלצה להפסיק את פעילותה תוך ספיגת הפסד כלכלי ניכר. בשנים אלה נערכו באמפיתיאטרון אירועים מזדמנים וביניהם הקונצרט השנתי של תזמורת הנוער העירונית וטקסים שונים של בית הספר היסודי "שילה" הסמוך (כיום בית הספר "בן-גוריון"). לפני אירועים אלה בוצעו באתר פעילויות ניקיון ותחזוקה על מנת לאפשר למשתתפים ולאורחים חוויה איכותית.
בשנת 1983 נעשה ניסיון נוסף להפעיל את האמפיתיאטרון כדי לקיים בו את כנס המקהלות "הזמריה" שאמור היה להתקיים בחודש יולי באותה השנה. לצורך כך נדרש שיפוץ שכלל סיוד וצביעה, גיזום השיחים, ניקוי חדרי השירותים, והתקנת תאורה נוספת בכניסה ליד ספסל ביאליק.
הסיבות להפסקת הפעילות התרבותית באמפיתיאטרון, ומכאן לנטישתו, הן חוסר כדאיות כלכלית, שכן הפעילות התקיימה רק בחודשי הקיץ, ותלונות רבות שהתקבלו מצד תושבי המקום על מפגע רעש בערבים ובמיוחד במוצאי השבתות.
גלריית תמונות

תבלית האומן שלמה כץ באמפיתיאטרון רמת גן
היציע והבמה באמפיתיאטרון הנטוש
החומה המקיפה את האמפיתיאטרון
הקופות בכניסה לאמפיתיאטרון
האכסדרה באמפיתיאטרון רמת גן
ראו גם

גן אברהם
הערות שוליים

↑  IDEA - ALM : אמפיתיאטרון בגן אברהם - רחוב שרת 30 - 34, 2015 (תיק תיעוד)
↑  IDEA - ALM : אישור השימוש בקולנוע הקייצי ל- אכטנברג, 1970
↑  IDEA - ALM : הודעה על פתיחה מחדש של האמפיתיאטרון בגן אברהם, 1977
↑  IDEA - ALM : הודעה על התארגנות לשיפוץ האמפיתיאטרון, 1983
↑  IDEA - ALM : אמפיתאטרון "גן אברהם", 1977
קלווין ג'ון

קלווין פיוס ג'ון (באנגלית: Kelvin Pius John; נולד ב-10 ביוני 2003 במורוגורו שבטנזניה) הוא כדורגלן טנזני המשחק בעמדת החלוץ במחלקת הנוער של קבוצת ראסינג גנק מליגת העל הבלגית ובנבחרת טנזניה.
קריירת מועדונים

בין השנים 2019–2021 שיחק ג'ון במחלקת הנוער של ברוק האוס קולג' מטנזניה, ובשנת 2021 הגיע אל מחלקת הנוער של ראסינג גנק מליגת העל הבלגית.
קריירה בינלאומית

ב-28 ביולי 2019 ערך ג'ון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טנזניה, כשנכנס כמחליף בתיקו 0-0 נגד נבחרת קניה במסגרת אליפות האומות האפריקאיות לשנת 2020.
קיין קריצ'לו

קיין סינקלייר קריצ'לו (באנגלית: Kane Sinclair Crichlow; נולד ב-21 באוגוסט 2000 בוורוויק שבברמודה) הוא כדורגלן ברמודי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ווטפורד מהפרמייר ליג ובנבחרת ברמודה.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה

קריצ'לו נולד בברמודה, ובשנת 2011 עזב את המדינה והצטרף למחלקת הנוער של קורנייה מספרד. בשנת 2018 הצטרף למחלקת הנוער של וימבלדון.
קריירת מועדונים > ווטפורד

ב-14 במאי 2019 חתם קריצ'לו בווטפורד. ב-22 בספטמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשעלה כמחליף בהפסד 3-1 לניופורט קאונטי במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הפוטבול ליג.
קריירה בינלאומית

ב-25 במרץ 2021 ערך קריצ'לו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברמודה, בהפסד 5-1 לנבחרת קנדה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
הערות שוליים

↑  BAA youngsters impress in Spain באתר Royal Gazette, ‏ 24 בדצמבר 2012 (באנגלית)
↑  Tino nets hat-trick for U-18s in warm-up for competitive return באתר הרשמי של וימבלדון, 8 בפברואר 2018 (באנגלית)
↑  Watford Under 23s have signed Kane Crichlow באתר Watford Observer, ‏ 14 במאי 2019 (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קיין קריצ'לו".
פרסית עתיקה

| --- | --- |
 מדינות:  הממלכה האחמנית, איראן 
 אזורים:  איראן העתיקה
 דוברים:  נכחדה
 שפת אם:  שפה מתה
 כתב:  כתב יתדות פרסי עתיק (אנ')
 משפחה:  הודו־אירופית הודו־איראנית איראנית איראנית מערבית פרסית עתיקה
 לאום:  שפה מתה
 קוד שפה:  peo 
 קוד ISO 639-2:  peo 
 קוד ISO 639-3:  peo 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
פרסית עתיקה היא אחת משתי השפות האיראניות העתיקות שלהן יש עדות ישירה (השנייה היא אווסטית). השפה מתועדת לרוב בכתובות חרוטים, בלוחות חרס ובחותמות של התקופה האחמנית (שנת 600 לפנה״ס עד שנת 300 לפנה״ס בערך). טקסטים בפרסית עתיקה נמצאו בשטחי איראן, עיראק, טורקיה ומצרים של ימינו. הטקסט החשוב ביותר שנמצא עד כה היא כתובת ביסותון (המתוארכת לשנת 525 לפנה״ס). מחקר חדש בארכיון המבצר בפרספוליס של המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו חשף לוחות בפרסית עתיקה (2007). הטקסט החדש מראה כי הפרסית העתיקה הייתה שפה כתובה שהייתה בשימוש גם לתיעוד פרקטי ולא רק לתצוגה מלכותית.
מקור וסקירה

כשפה כתובה, פרסית עתיקה מתועדת בכתובות אח'ימניות מלכותיות. זו שפה איראנית וככזו היא חלק ממשפחת השפות ההודו־איראניות, שהיא ענף של השפות ההודו־אירופיות. הטקסט הקדום ביותר הידוע שנכתב בפרסית עתיקה הוא כתובת ביסותון. הפרסית העתיקה היא אחת מהשפות ההודו־אירופיות העתיקות ביותר המתועדות בטקסטים מקוריים.
הזמן הקדום ביותר בו הייתה פרסית עתיקה שפה מדוברת אינו ידוע בוודאות. לפי מספר הנחות היסטוריות על אודות ההיסטוריה הקדומה ועל מקור הפרסים העתיקים במחוז פארס שבדרום־מערב איראן (אשר משם הגיעו האח'ימנים), הפרסית העתיקה דוברה במקור בפי שבט הנקרא פַארְסֻוַש שהגיע מהמישור האיראני בתחילת האלף הראשון לפנה״ס, ולבסוף היגר מטה אל האזור הידוע כיום כמחוז פארס. שפתם, כלומר הפרסית העתיקה, הפכה לשפה הרשמית של המלכים האח'ימנית. רישומים אשוריים, שלמעשה מספקים את העדות הקדומה ביותר לנוכחות איראנית עתיקה (הן פרסית והן מדית) במישור האיראני, מספקים כרונולוגיה טובה אך אינדיקציה גאוגרפית משוערת בלבד של הפרסים העתיקים. ברישומים אלו מהמאה התשיעית לפני הספירה, פארסוש (יחד עם מַתַי של מדי) מוזכר לראשונה באזור של אגם אורמיה ברישומים של שלמנסר השלישי. הזהות הידועה של שבט פארסוש אינה ידועה עדיין, אך מנקודת מבט בלשנית, המילה תואמת למילה הפרסית העתיקה pārsa, המגיעה עצמה מהמילה הקדומה יותר *pārćwa. בנוסף, כיוון שהפרסית העתיקה מכילה מילים רבות משפה איראנית אחרת שנכחדה, מדית, פ' א' שרוו (איראניס מאוניברסיטת הרווארד) טוען כי סביר להניח שהפרסית העתיקה הייתה מדוברת עוד לפני הקמת האימפריה האח'ימנית ובמשך רוב החצי הראשון של האלף הראשון לפני הספירה.
שיוך

הפרסית העתיקה שייכת למשפחת השפות האיראניות, שהיא ענף של המשפחה ההודו־איראנית ואחות של משפחת השפות ההודיות. השפות ההודו־איראניות נמצאות עצמן בתוך משפחה גדולה יותר הנקראת משפחת השפות ההודו־אירופית. האבות הקדמונים המשותפים להודו־איראנים מהגיעו ממרכז אסיה מתישהו בחצי הראשון של האלף השני לפני הספירה. השפה המדית, שהיא שפה שנכחדה ושאין לה תיעוד מקורי, היא גם שפה איראנית עתיקה הקשורה לפרסית העתיקה (שתיהן מסווגות כשפות איראניות מערביות ושמות מדיים רבים מופיעים בטקסטים הכתובים בפרסית עתיקה). קבוצת השפות האיראניות העתיקות הייתה קבוצה גדולה, סביר להניח; עם זאת, הידע שלנו מוגבל כרגע לפרסית עתיקה, לאווסטית ולמדית. פרסית עתיקה ואווסטית השאירו טקסטים כתובים מקוריים, בעוד שמדית ידועה בעיקר בזכות שאילת מילים מדיות לתוך פרסית עתיקה.
התפתחות

כתובות המיוחסות לארתחששתא השני ולארתחששתא השלישי שונות כל־כך מכתובות של דריווש הראשון עד שקוראים להם ״פרסית אמצעית מוקדמת״ או ״בתר פרסית עתיקה״. הפרסית העתיקה התפתחה ברצף לפרסית אמצעית, שבתורה הפכה לאב הקדמון של הפרסית החדשה.

פרופ' גילברט לזרד, איראניסט ידוע ומחבר הספר ״דקדוק פרסי״ מציין:
השפה הידועה כפרסית חדשה, הקרויה בתקופה זו (בתקופה האסלאמית המוקדמת) פּרסי־דרי, ניתנת לסיווג בלשני של המשך הפרסית האמצעית, השפה הדתית הרשמית ושפת הספרות של איראן הסאסאנית, שהיא בעצמה המשך של הפרסית העתיקה, שפת האח'ימנים. בניגוד לשאר השפות ולשאר הניבים, הן עתיקים והן מודרניים, של הקבוצה האיראנית כדוגמת האווסטית, הפרתית, הסוגדית, הכורדית, הפשטו ועוד, הפרסית העתיקה, האמצעית והחדשה מייצגות שפה אחת בשלושה מצבים בהתפתחותה. מקורה במחוז פארס והיא מובדלת בתכונות דיאלקטליות, אך עדיין ניתנת לזיהוי בדיאלקט הצפון־מערבי ובדיאלקט המזרחי.
פרסית אמצעית, הנקראת גם פהלוי, היא המשך ישיר של הפרסית העתיקה, והייתה השפה הכתובה הרשמית של המדינה. השוואת ההתפתחות של כל שלב בשפה מראה פישוט אדיר בדקדוק ובתחביר. עם זאת, פרסית חדשה היא צאצא ישיר של הפרסית האמצעית והעתיקה.
רבדים

״ככל הנראה״ קיים בפרסית העתיקה רובד מדי. האלמנט המדי ניתן לזיהוי כיוון שהוא לא היה חלק בהתפתחויות שהיו מוזרות בפרסית העתיקה. צורות מדיות ״נמצאות רק בשמות פרטיים או גאוגרפיים [...] וחלק מהן לרוב מאוצר מילים דתי ולכן יכולות להיות עקרונית גם בהשפעת האווסטית.״
לעיתים, צורות מדיות ופרסיות עתיקות נמצאות, מה שנתן לפרסית מבט מבלבל ולא עקבי במידת מה: 'סוס', למשל, מתועד בפרסית עתיקה הן כ־asa (פרסית עתיקה) והן כ־aspa (מדית).
שיטת הכתב

טקסטים בפרסית עתיקה נכתבו משמאל לימין בכתב היתדות ההברתי הפרסי עתיק (אנ'), שלו היו 36 תווים פונטיים ושמונה לוגוגרמות. השימוש בתווים שכאלו איננו חובה. על אף העובדה שפרסית עתיקה נכתבה בכתב יתדות, שיטת הכתב ואופן יצירת המלים לא היו המשך ישיר של המסורת המסופוטמית. לפי שמידט, הייתה זאת ״יצירה מכוונת במאה ה־6 לפני הספירה״.
המקור של כתב היתדות הפרסי העתיק וזיהוי התאריך ותהליך הוא נושא ויכוח בין איראניסטים, ועד ימינו לא הושגה הסכמה כללית בנושא. הגורמים ההופכים את ההחלטה לקשה הם, בין היתר, המסר הבעייתי בכתובת הביסותון (IV שורות 88–92) המדבר על ״צורת כתיבה״ חדשה שדריווש הגדול יוצר בעצמו, וניתוח של כתובות פרסיות עתיקות מסוימות שנטען שהן מלפני תקופת דריווש. על אף שזה נכון שהכתובת הפרסית העתיקה הכי מוקדמת היא מצבת ביסותון של דריווש, יצירת ״צורת הכתיבה החדשה״ נראית, לפי שמידט, כמו דבר שהחל תחת תקופתו של כורש הגדול.
במהלך תקופת הכתיבה בשפה היו כמה שינויים בכתב, כדוגמת האחדת אורך הסימנים (שבתחילת הביסותון לקחו חצי שורה, ובסוף – שורה).
אוצר מילים

| פרוטו־הודו־אירופית | פרסית עתיקה | פרסית אמצעית | פרסית מודרנית | משמעות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| *asuras mazdhās | Ahuramazda | Ohrmazd | Ormazd اورمزد | אהורה מאזדה |
| *aśwas | aspa | asp | asb اسب | סוס |
| *kāma | kāma | kām | kām کام | יתרון |
| *daiwas | daiva | dēw | div دیو | שד |
|  | drayah | drayā | daryā دریا | ים |
| *źhasta- | dasta | dast | dast دست | יד |
| *bhrātr- | brātar | brādar | barādar برادر | אח |
| *bhūmiš | būmi | būm | būm بوم | אזור, ארץ |
| *martya | martya | mard | mard مرد | איש |
| *māsa | māha | māh | māh ماه | ירח, חודש |
| *vāsara | vāhara | bahār | bahār بهار | אביב |
| stūpā | stūnā | stūn | sotūn ستون | עמוד |
|  | šiyāta | šād | šād شاد | שמח |
| *ṛtam | arta | ard | ord اُرد | סדר |
| *drauźh- | droga | drōgh | dorōgh دروغ | שקר |
לקריאה נוספת

Brandenstein, Wilhelm (1964). Handbuch des Altpersischen. Wiesbaden: O. Harrassowitz.
Hinz, Walther (1966). Altpersischer Wortschatz. Nendeln, Liechtenstein: Kraus.
Kent, Roland G. (1953). Old Persian: Grammar, Texts, Lexicon. New Haven: American Oriental Society.
Sims-Williams, Nicholas (1996). "Iranian languages". Encyclopedia Iranica. Vol. 7. Costa Mesa: Mazda.: 238-245
Schmitt, Rüdiger (1989). "Altpersisch".  In R. Schmitt (ed.). Compendium linguarum Iranicarum. Wiesbaden: Reichert.: 56–85
Schmitt, R. (2008). "Old Persian".  In Roger D. Woodard (ed.). The Ancient Languages of Asia and the Americas (illustrated ed.). Cambridge University Press. pp. 76–100. ISBN 0521684943.
Skjærvø, Prods Oktor (2006). "Iran, vi. Iranian languages and scripts". אנציקלופדיה איראניקה. Vol. 13.
Tolman, Herbert Cushing (1908). Ancient Persian Lexicon and the Texts of the Achaemenidan Inscriptions Transliterated and Translated with Special Reference to Their Recent Re-examination. New York/Cincinnati: American Book Company.
הערות שוליים

↑  Roland G. Kent, Old Persian, 1953
↑  " טקסטים מחיי היום יום מראים כי השפה הפרסית הייתה בשימוש יותר משנחשב בעבר
1 2  (Schmitt 2008, pp. 80–1)
↑  (Skjærvø 2006, vi(1). התיעוד המוקדם ביותר)
↑  (Schmitt 2008, p. 76)
↑  ((Skjærvø 2006)
1 2 3  Skjærvø, Prods Oktor (2005). "An Introduction to Old Persian" (PDF) (2nd ed.). Cambridge: Harvard.
↑  (Lazard, Gilbert 1975, “The Rise of the New Persian Language” in Frye, R. N., The Cambridge History of Iran, Vol. 4, pp. 595-632, Cambridge: Cambridge University Press
↑  Ulrich Ammon, Norbert Dittmar, Klaus J. Mattheier, Peter Trudgill, "Sociolinguistics Hsk 3/3 Series Volume 3 of Sociolinguistics: An International Handbook of the Science of Language and Society", Walter de Gruyter, 2006. 2nd edition. pg 1912: "Middle Persian, also called Pahlavi is a direct continuation of old Persian, and was used as the written official language of the country."  "However, after the Moslem conquest and the collapse of the Sassanids, Arabic became the dominant language of the country and Pahlavi lost its importance, and was gradually replaced by Dari, a variety of Middle Persian, with considerable loan elements from Arabic and Parthian."
↑  Bo Utas, "Semitic on Iranian", in "Linguistic convergence and areal diffusion: case studies from Iranian, Semitic and Turkic" editors (Éva Ágnes Csató, Bo Isaksson, Carina Jahani),Routledge, 2005. pg 71: "As already mentioned, it is not likely that the scribes of Sassanian chanceries had any idea about the Old Persian cuneiform writing and the language couched in it.  Still, the Middle Persian language that appeared in the third century AD may be seen as a continuation of Old Persian
↑  Skjærvø, Prods Oktor (2006). "Iran, vi. Iranian languages and scripts". Encyclopaedia Iranica. 13.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: postscript (link)
↑  (Schmitt 2008, p. 78)
↑  (Schmitt 2008, p. 77)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546029905171  BnF: cb11933790x (data)  GND: 4120128-0  LCCN: sh85094559
קלאופטרה השנייה, מלכת מצרים

קלאופטרה השנייה (ביוונית: Κλεοπάτρα; ‏סביבות 185 - 116 לפנה"ס) הייתה מלכת מצרים התלמיית יחד עם אחיה-בעלה ובניה לסירוגין ובהרכבים שונים בין השנים 176-116 לפנה"ס, ולתקופה קצרה גם השליטה הבלעדית במצרים. הייתה בתם של תלמי החמישי וקלאופטרה הראשונה ונולדה כפי הנראה באלכסנדריה.
חייה

לאחר מות אימה בשנת 176 לפנה"ס, כשהיא בת תשע, היא נישאה, כמקובל אצל הפרעונים, לאחיה תלמי השישי שהיה בן 10 ויחד הם היו שליטיה הבלעדיים של מצרים וקיימו את שלטונם מאלכסנדריה. לשניים נולדו ארבעה ילדים, בהם קלאופטרה השלישית שברבות הימים הייתה מלכת מצרים לאחר מות אמה.
בשנת 170 לפנה"ס פלש למצרים אנטיוכוס הרביעי מלך סוריה, פלישה שהובילה למלחמה. מצרים ניצחה מלחמה זו בשנת 168 לפנה"ס בעזרתה של רומא.
תלמי השישי השתכנע לאחר המלחמה לחלוק את השלטון עם אחיו תלמי השמיני ואחותו קלאופטרה השנייה. תלמי השמיני ניסה להדיח את אחיו מכיסאו כשהוא מבקש את עזרת הסנאט הרומי. תלמי השישי הסכים לחלוקה של הממלכה אך תלמי השמיני לא הסתפק בכך וניסה להשתלט על קפריסין, אך ללא הצלחה.
תלמי השישי ניסה להתנקש באחיו תלמי השמיני, אך לא הצליח בכך. תלמי השמיני ניסה להשתלט על קפריסין בפעם השנייה ושוב לא הצליח בכך.
מאבקי האחים על השלטון הובילו לבסוף לכך שתלמי השישי שלח את אחיו לקירנאיקה, אזור שהיה בשליטת מצרים והיה נתון באופן פורמלי לשליטתו של תלמי השמיני.
לאחר מותו של תלמי השישי בשנת 145 לפנה"ס הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה במצרים יחד עם בנה תלמי השביעי. לאחר שאחיה תלמי השמיני חזר לאלכסנדריה הוא הציע לה שלטון משותף והם נישאו זו לזה. תלמי השמיני התנקש בחייו של אחיינו/בנו החורג במהלך חגיגות הנישואין ומינה עצמו למלך מצרים. לתלמי השמיני וקלאופטרה השנייה נולד בן בשם תלמי ממפיטיס.
בשנת 142 לפנה"ס, כשקלאופטרה השנייה לא יכלה עוד להרות בשל גילה נישא תלמי השמיני לקלאופטרה השלישית, בתה הצעירה של אשתו/אחותו מבלי להתגרש מקלאופטרה השנייה ויחד עם קלאופטרה השלישית הפכו שניהם לשליטיה של מצרים. קלאופטרה השנייה עוררה מרד שהתבטא במהומות באלכסנדריה ובמהלכן נשרף ארמון המלוכה ותלמי השמיני וקלאופטרה השלישית אולצו לעזוב לקפריסין. לאחר מרד זה קלאופטרה השנייה הכריזה על בנה בן ה-12, תלמי ממפיטיס, כמלך מצרים.
מלחמת אזרחים איימה לקרוע את אלכסנדריה ממצרים, כשזה מול זה ניצבו תומכי תלמי השמיני ברחבי מצרים ותומכי קלאופטרה השנייה ובנה באלכסנדריה. במהלך מאבק זה רצח תלמי השמיני את בנם המשותף תלמי ממפיטיס, שהיה מלך מצרים באופן פורמלי, ושלח את חלקי גופתו המגואלים בדם אל אמו, קלאופטרה השנייה. בכך הפכה קלאופטרה השנייה לשליטה בלעדית במצרים. מחשש להתפרצות מלחמת אזרחים פנתה לסוריה והציעה לדמטריוס השני, שהיה נשוי לבתה קלאופטרה תיאה את השלטון במצרים, אולם תלמי השמיני דאג שגם הוא יהרג.
בשנת 127 לפנה"ס עזבה קלאופטרה השנייה לסוריה ואיפשרה לתלמי השמיני וקלאופטרה השלישית לחזור לאלכסנדריה. בשנת 124 לפנה"ס היא חזרה והציעה שלטון משותף שלה יחד עם אחיה/בעלה תלמי השמיני ואשתו/בתה קלאופטרה השלישית. שלטון זה התקיים עד מותו של תלמי השמיני בשנת 116 לפנה"ס. מותו הצית מחדש את מאבקי השלטון אך קלאופטרה השנייה מתה זמן קצר לאחר מכן והשאירה למעשה את השליטה הבלעדית לבתה קלאופטרה השלישית.
קלווין

ערך זה עוסק ביחידת מידה לטמפרטורה. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
לורד קלווין, על שמו נקראה יחידת המידה של טמפרטורה.
קלווין (Kelvin) היא יחידת מידה לטמפרטורה, אחת מיחידות מערכת היחידות הבין-לאומית הבסיסיות.
היחידה, המסומנת באות K, משמשת בעיקר לצרכים מדעיים ונקראת על־שם הפיזיקאי לורד קלווין (ויליאם תומסון). לורד קלווין היה הראשון שקבע ב־1841 את נקודת האפס על פי שיקולים מדעיים. נקודת אפס זו, הנקראת "האפס המוחלט", היא טמפרטורה של K‏ 0 או C°‏ 273.15−. זוהי הטמפרטורה בה כל תנועה תרמית נעלמת, על פי התיאור האינטואיטיבי של התרמודינמיקה. על פי תיאור זה, לא ניתן לרדת מתחת לנקודת האפס, ואף לא להגיע אליה ממש. עם זאת, על פי הגדרת הטמפרטורה ניתן לעשות זאת, והאפשרות להגיע לטמפרטורה שלילית אף הודגמה.
סולם קלווין מבוסס על סולם צלזיוס (יחידת קלווין היא בדיוק מעלת צלזיוס אחת), אך מודד את הטמפרטורה החל מהאפס המוחלט במקום מנקודת הקיפאון של המים. באופן היסטורי, נקבעה נקודת הקיפאון של המים כ־C°‏ 0, ולאחר ההבנה כי קיימת נקודת אפס מוחלט, חושב ערכה כ־C°‏ 273.15−, בקירוב.
ב־1948 שונו קלות הגדרות הסולמות: הנקודה המשולשת של המים נבחרה להיות נקודת הייחוס של טמפרטורות תרמודינמיות, ונקודת הקיפאון של המים, C°‏ 0, נקבעה ב־C°‏ 0.01 מתחת לנקודה המשולשת. ב־1954 הוגדר הקלווין מחדש במדויק מתוך קביעה כי הטמפרטורה של הנקודה המשולשת של המים היא בדיוק K‏ 273.16 (והאפס המוחלט הוא בדיוק K‏ 0).
מאחר שהנקודה המשולשת של המים נקבעה שרירותית כ־C°‏ 0.01, נובע כי ההפרש בין הסולמות הוא בדיוק 273.15.
כמו כן, מפני שישנו קשר בין טמפרטורה לבין אנרגיה, כאשר הטמפרטורה היא K‏ 0, אין אנרגיה במערכת לאף מולקולה. כשם שיחידות טמפרטורה הן מדד לייצוג חום במערכת, גם יחידות של אנרגיה מסוגלות לייצג חום, בין יחידת האנרגיה המקובלת ביחידות הסטנדרטיות (SI) – הג'אול, ובין יחידת הקלווין ישנו יחס המרה קבוע (קשר ליניארי) שערכו הוא קבוע בולצמן. כיוון שטמפרטורה של חומר היא האנרגיה הקינטית הממוצעת של חלקיקיו, ואנרגיה קינטית מוגדרת על ידי  E_{k}={\frac {1}{2}}mv^{2}, הרי שניתן למדוד את מהירות המולקולות בחומר באמצעות טמפרטורה.
ראו גם

יחידות מידה לטמפרטורה
יחידות מידה על שם אישים
נקודה משולשת
הערות שוליים

↑  דר. משה נחמני, ‏גז קוונטי בטמפרטורה מתחת לאפס המוחלט, באתר "הידען", 13 בינואר 2013
| מערכת היחידות הבין-לאומית |
| --- | --- | --- |
| יחידות בסיסיות | אמפר • מול • מטר • קילוגרם • קלווין • קנדלה • שנייה |  |
| יחידות משנה | אוהם •  בקרל •  ג'ול • גריי • הנרי • הרץ • ואט • ובר • וולט • סיוורט • טסלה • לוקס • ניוטון • לומן • סטרדיאן • סימנס • פאראד •  פסקל • קולון • קטל • רדיאן |  |
מדחום מכויל בצלזיוס (שמאל) ובקלווין (ימין)
קיימן שחור

| קיימן שחור |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
על־סדרה:: דמויי תנינאים
סדרה:: תנינאים
על־משפחה:: דמויי אליגטור
משפחה:: אליגטוריים
תת־משפחה:: קיימנים
סוג:: Melanosuchus 
מין:: קיימן שחור
שם מדעי
 Melanosuchus niger ‏שפיקס, 1825
תחום תפוצה


קיימן שחור (שם מדעי: Melanosuchus niger) הוא מין קיימן גדול יחיד בסוגו (קיימן שחור, Melanosuchus) שבמשפחת האליגטוריים. הקיימן השחור הוא תנינאי גדול מאוד: אורכו נע בין 4 ל-5 מטר ומשקלו 300–500 ק"ג, אך ייתכן שפרטים גדולים במיוחד מגיעים לאורך של כ-6 מטרים. בית הגידול של מרבית הקיימנים השחורים הוא אזורים של נהרות ואגמים גדולים באמזוניה בברזיל, וכן בגיאנה ובגיאנה הצרפתית, וידוע על קיימנים שחורים צפונית לסורינאם. בעבר היה נפוץ, אך הוא ניצוד בשל עורו עד שכמעט הוכחד, אך התאושש.
גודל ומראה

הקיימן השחור מגיע לאורך מרבי של 5–6 מטרים (16–20 רגל). ישנם מספר דיווחים על קיימנים שחורים באורך של למעלה מ-6 מטרים ומשקל של למעלה מ-1,100 ק"ג, אך הקיימן השחור הגדול ביותר שנמדד היה באורך של כ-5 מטרים. מאחר שאליגטור ממוצע עובר רק לעיתים רחוקות את אורך ה-5 מטרים נחשב הקיימן השחור למין הגדול ביותר במשפחת האליגטוריים. הקיימן השחור הוא התנינאי הגדול בדרום אמריקה (ביחד עם תנין אורינוקו) והוא גדול יותר מכל הטורפים הזוחלים ביבשת.
הקיימן השחור מגלה דו-צורתיות זוויגית: אורכם הממוצע של הזכרים הבוגרים הוא 4.0–4.5 מטרים (13.1–14.8 רגל), בעוד שאורכן הממוצע של הנקבות הוא כ-2.5–3.0 מטרים (8.2–9.8 רגל). משקלם הממוצע של זכרים הוא 100–350 ק"ג, אך פרטים גדולים יכולים לשקול למעלה מ-500 ק"ג.
הקיימן השחור דומה בצורתו לאליגטור האמריקני, אולם הוא קרוב יותר ליתר הקיימנים מאשר אליו. עובדה זו מוצאת ביטוי בחוטמו של הקיימן השחור, שהוא ארוך וצר יותר מאשר חוטם האליגטור. צבעם של הקיימנים השחורים כהה, כמעט שחור, וראשם מעט בהיר יותר. כשהם קטנים, ראשם הוא בצבע אפור, ובמהלך גדילתם הוא הופך לחום. על גופם יש בצעירותם שורות של נקודות בהירות, אולם אלו דוהות עם הזמן. עם זאת, הן אינן נעלמות לחלוטין, כפי שקורה אצל תנינים אחרים. צבע עורו הכהה מסייע לו בהסוואה בציד הלילי שלו, ועשוי לעזור לו גם בספיגת חום.
תזונה

הקיימן השחור ניזון מדגים, כולל פירנות, מציפורים, צבים ויונקים הבאים לשתות מהמים כמו איילים וקפיבארה. שיניהם בנויות לאחוז את הטרף, אך לא לקרוע אותו, ולכן הם מטביעים את טרפם ובולעים אותו שלם.
פרטים בוגרים עשויים אף לטרוף טפירים ואנקונדות. קיימנים שחורים גדולים תוקפים ולעיתים טורפים אף בני אדם.
היגואר הוא טורף ידוע של כל סוגי הקיימנים כולל קיימנים שחורים צעירים וגם האנקונדה ותנין אמריקאי עשויים לטרוף אותם. לפרטים הבוגרים מעל 4 מטר כנראה אין טורפים, למעט האדם.
רבייה

בכל הטלה קיימות בין 30 ל-60 ביצים, כאשר משך הבשלתן אורך כ-30 ימים. בין האיומים שניצבים בפני הביצים - קופים כדוגמת קוף סנאי ואפילו יגואר. האמא תעזור להעביר את התנינים הקטנים למים ואף תעזור בפיצוח הביצה לאלו שמתקשים לצאת ממנה. האמא תישאר ותשמור על צאצאיה למספר חודשים. נקבת הקיימן השחור מזדווגת רק אחת לשנתיים-שלוש.
רק מעטים מאבקועי הקיימן השחור שורדים ומגיעים לבגרות. רבים מהם נטרפים כשהם קטנים, כולל על ידי קיימנים אחרים. תת-בוגרים (עד אורך 3.5 מטר) יכולים להיטרף על ידי לוטרת ענק, אנקונדה ויגואר.
הערות שוליים

↑  קיימן שחור באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ראו קישורים חיצוניים כדי לצפות בסרטון שמתעד יגואר טורף קיימן שחור
קיימנים

ערך זה עוסק בתת-משפחה של אליגטוריים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| קיימנים |
| --- | --- |
 קיימן ז'קרה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: תנינאים
משפחה:: אליגטוריים
תת־משפחה:: קיימנים
שם מדעי
 Caimaninae

קיימן שחור.
קיימן גמדי של קיווייה.
קיימן ממושקף.
קיימנים (שם מדעי: Caimaninae) היא תת-משפחה של תנינאים ממשפחת האליגטוריים. כל מיני האליגטוריים החיים כיום הם מתת-משפחת הקיימנים, למעט המינים בסוג אליגטור.
תיאור

הקיימנים נפוצים באמריקה המרכזית ובאמריקה הדרומית, ואזורי המחיה שלהם הם ביצות ונהרות. כמו זוחלים רבים אחרים, גופם מכוסה בקשקשים והם פעילים בעיקר בלילה. מידותיהם של הקיימנים קטנות יחסית לתנינאים אחרים: אורכם הממוצע הוא 2–2.5 מטרים (6.6–8.2 רגל) ומשקלם הממוצע של רוב המינים נע בין 6 ל-40 קילוגרם.
המין קיימן שחור יוצא מן הכלל, וממדיו גדולים בהרבה: אורכו המרבי יכול להגיע למעל 5 מטרים (16 רגל) ומשקלו לכ-1,100 קילוגרם.
להבדיל, המין הקטן ביותר של קיימן הוא קיימן גמדי של קיווייה, שאורכו מגיע עד 1.5 מטרים (4.9 רגל) בלבד. פרט לשני מינים אלה, האורך הממוצע של הקיימנים הוא 2 עד 2.5 מטרים.
הקיימנים שונים מהאליגטורים במספר מאפיינים מרכזיים:
היעדר מחיצת עצם בין הנחיריים
שריון הגחון בנוי מקשקשים גרמיים, המורכבים משני חלקים המחוברים בתפר
שיניים ארוכות ודקות יותר
כעור המשמש לתעשייה, נחשב עורם של הקיימנים קשיח יותר וגמיש פחות משל תנינים אחרים, בעיקר בשל מבנה הקשקשים, ולכן הוא זול יותר.