stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נחלת הכלל
דוגמאות לנחלת הכלל > משאבים טבעיים > קרקעות באירופה

בימי הביניים באנגליה האדמה השיתופית נחשבה באופן חוקי כחלק מהנחלה של האדון, אבל כלל התושבים היו רשאים להשתמש בה. המילה האנגלית לנחלת הכלל "Commons" מגיעה מהתייחסות לפרקטיקה זו של ניהול הקרקע.
במרכז אירופה, במיוחד בדרום גרמניה, אוסטריה ואזור האלפים, נשמרו קרקעות בנחלת הכלל, עד לימנו-אנו. קרקעות אלו לרוב בשימוש חקלאים בקנה מידה קטן. מספר מחקרים השוו בין היחס של גרמניה ואנגליה אל אדמות נחלת הכלל לאורך ימי הביניים עד למאה ה-19. בריטניה הייתה יותר ישירה ומהירה בגידור וביטול הבעלות השיתופית על אדמות נחלת הכלל, בעוד דרום גרמניה והארצות האלפיות, כמו שווייצריה, אשר להן היו שיטות ניהול נחלת הכלל הכי מורכבות, לרוב נטו לשמור עליהן בבעלות שיתופית. למרות כל זאת, עד היום, בבריטניה נהוג שימוש שדומה לנחלת הכלל האנגלית ההיסטורית בקרקעות אשר בבעלות משפחת המלוכה, לצרכים קהילתיים ושימור הטבע.
דוגמאות לנחלת הכלל > משאבים טבעיים > מדשאות מונגוליות

במונגוליה, רועי-צאן רשאים לנדוד בין מדשאות שנמצאות בנחלת הכלל לצורך האכלת עדריהם. בין 1992 ל-1995 התבצע מחקר בידי ה-ECCIA, בו נעשה שימוש בתמונות לוויין כדי להשוות את שחיקת הקרקעות שנגרמת מרעיית-יתר במונגוליה, רוסיה וסין. במונגוליה, שחיקת הקרקעות נשארה יחסית נמוכה, ועמדה על 9%. לעומת זאת, ברוסיה וסין, בהן כלל קרקעות המרעה נמצאות בבעלות מדינית או פרטית, שיעור שחיקת הקרקעות עומד על 75% ו-33% בהתאמה. מסקנת המחקר היא כי המאמץ המשותף של המונגולים יותר יעיל לשימור הקרקע.
דוגמאות לנחלת הכלל > משאבים טבעיים > דיג הלובסטרים במיין

דייגי הלובסטרים במיין עוקבים אחרי כללים ונוהגים מוסכמים ביניהם במטרה לשמור על אוכלוסיית הלובסטרים. כללים אלו כוללים אזורי דיג שלא מוכרים בידי המדינה, מגבלות דיג לא רשמיות וחוקים שהם הצליחו להעביר במדינת מיין. למעשה, דייגי הלובסטרים משתפים ביניהם פעולה במטרה לשמור על המשאב המשותף שלהם, ללא התערבות משמעותית מצד המדינה. פעמים רבות מייחסים את ההצלחה של תעשיית הלובסטרים במיין לצורת ניהול שיתופית זו.
דוגמאות לנחלת הכלל > משאבים טבעיים > יערות קהילתיים בנפאל

בשנות ה-80 המאוחרות, נפאל החליטה לבזר את השליטה המדינית על היערות. פרויקטים של יערות קהילתיים מעבירים את האחריות על ניהול היערות לאוכלוסייה המקומית, וכן את הרווחים מיערות אלו. בכך פרויקטים אלו מגבירים את המניע של האוכלוסייה להגן על היער משימוש יתר. מוסדות מקומיים מגבילים את השימוש והמכירה של עצי-היער ואת השימוש באדמה, והם משתמשים בכל הרווחים לצורכי פיתוח קהילתי ושימור היערות. לאחר עשרים שנים, המקומיים ציינו שהם שמים לב לעלייה ניכרת במספר העצים. פרויקט היערות הקהילתיים תורם גם לפיתוח הקהילות עצמם, ומהרווחים נבנים בתי-ספר, ביוב ותעלות ניקוז, צינורות שמובילים מי שתייה וכבישים. מחקרים מסכמים שפרויקט היערות השיתופיים בנפאל תורם לפיתוח דמוקרטיה ברמה השורשית ביותר.
דוגמאות לנחלת הכלל > משאבים טבעיים > תעלות השקיה בניו-מקסיקו

סקיה היא שיטת ניהול של תעלות השקיה שמונהגת בספרד ובאזורים שהיו בעבר בשליטה ספרדית, לרוב במדבר. בניו-מקסיקו, קיים ארגון בניהול כלל האוכלוסייה בשם שסקיה שאחראי על חלוקת, שימוש ומחזור המים, במטרה לעזור לחקלאות ולשמור על המים כמשאב משותף לדורות העתיד.
דוגמאות לנחלת הכלל > תרבות וידע

מאז המאה ה-19 התפתחה ההתייחסות לנחלת הכלל, והיום נהוג לדבר על נחלת הכלל גם בהקשר לתרבות וידע. נחלת הכלל התרבותית כוללת ספרות, מוזיקה, אומנות, עיצוב, סרטים, טלוויזיה, ראדיו, מידע, תוכנות ואתרי מורשת. ויקיפדיה היא דוגמה לייצור והשימור של טובין ציבוריים בידי קהילת מתנדבים בצורה של ידע אנציקלופדי שכלל הציבור רשאי לגשת אליו ומנוהל ללא סמכות ריכוזית. ויקיפדיה מנסה להימנע מהטרגדיה של נחלת הכלל על ידי ניהול קהילתי ומבוזר בידי קהילת ויקיפדיה.
יש הטוענים כי פיתוח נחלת הכלל בתחום המידע יכול להגן על הצרכנים. לדוגמה, מידע בדבר החברות המזהמות ביותר, שמפורסם בידי האו"ם ואפילו חברות פרטיות, מצוי לרוב בנחלת הכלל, וכלל המין האנושי רשאי לגשת אליו ולהשתמש בו כראות עייניו.
דוגמאות לנחלת הכלל > נחלת הכלל הדיגיטלית

מאיו מורל (אנ') חוקרת את תחום נחלת הכלל הדיגיטלית ומגדירה אותה כמידע והמשאבים שנוצרים על ידי הקהילה או כאלו שנחלקים על ידיה ונגישים לכולם. משאבים אלו לרוב לא עוברים תהליך של מסחור (אנ'), ונחלקים ללא תשלום. משאבים שכאלו לדוגמה הם ויקיפדיה, תוכנות חינמיות ותוכנות קוד פתוח. לרוב נהוג לטעון שאפשר להימנע מהטרגדיה של נחלת הכלל בתחום זה, מאחר שמשאבים אלו לא כלים לעולם, לא משנה כמה שימוש נעשה בהם.
דוגמאות לנחלת הכלל > נחלת הכלל העירונית

נחלת הכלל העירונית מציעה לתושבים את ההזדמנות לנהל את המשאבים והמרחב העירוני ואת העלויות על בסיס ערך השימוש (אנ') שלהם ועלויות האחזקה, במקום על בסיס ערך השוק שלהם.
במצבים ואזורים של נחלת כלל עירונית, התושבים הם שחקני המפתח, ולא רשויות או בעלים-פרטיים. דייוויד הארווי (אנ') עסק בהגדרת ההבדל בין שטחים ציבוריים לנחלת הכלל העירונית. לטענתו, שטחים ומשאבים ציבוריים הופכים לנחלת הכלל כאשר התושבים נוקטים פעולה פוליטית ומנהלים אותם. לדוגמה, כיכר סינטגמה באתונה, כיכר תחריר בקהיר וכיכר קטלוניה בברצלונה היו מרחבים ציבוריים שהפכו לנחלת הכלל כאשר תושבי הערים החלו למחות בהם ולנהל אותם כראות עינהם. כמו כן, רחובות הם שטחים עירוניים שפעמים רבות מומרים לנחלת הכלל באמצעות פעילויות חברתיות ומחאות מהפכניות. נחלת הכלל העירונית יכולה לפעול לצד הרשויות המקומיות וכוחות השוק, או כנגד אליהם ובמטרה להחליפם. דוגמאות לנחלת הכלל העירונית כוללות גינון קהילתי, חוות עירוניות על גגות ומרחבים תרבותיים כגון ספריות פתוחות בתחנות אוטובוסים.
תאוריות כלכליות > הכישלון של נחלת הכלל

הכישלון של נחלת הכלל הוא השם למגוון תאוריות כלכליות, אשר ידועות היום בשם הטרגדיה של נחלת הכלל, שמדגישות את אי-ההיתכנות הכלכלית, או אי הכדאיות הכלכלית, של ניהול משאבים בשיטה של נחלת הכלל. כבר במאה ה-18, ויליאם לויד הדגים את הרעיון הזה באמצעות ניסוי מחשבתי על רועי צאן שמבצעים רעיית יתר באזור חקלאי ששייך לנחלת הכלל, במקרה כזה, כל רועה צאן לוקח מנחלת הכלל לרעת שאר הרועים. אותו הרעיון נקרא בהקשר לדיג "הטרגדיה של הדייגים", ומתייחס לדיג יתר.
במאה ה-21, תיאורית הכישלון של נחלת הכלל המוכרת ביותר היא זו של גארט הרדין, שפרסם ב-1968 מאמר על הכישלון של נחלת הכלל, שגם בו היה שימוש בניסוי המחשבתי על שדה המרעה ורועי-הצאן. במאמר המקורי טען שהפתרון לכישלון של נחלת הכלל הוא הפרטה, והעברת ניהולה לבעלים פרטיים. לעומת-זאת, במהלך השנים שכתב את המאמר וטען שהבעיה היא חוסר ניהול נחלת הכלל, שניתן להעבירה לניהול המדינה, או אף להשאירה בנחלת הכלל, וכל שנדרש הוא גוף ניהולי שמופקד על שמירה עליה.
תאוריות כלכליות > ההצלחה של נחלת הכלל

מאז מאמרו של הרדין, חוקרים רבים החלו להתעניין בסוגיה של נחלת הכלל. בעוד התפיסה המקורית הייתה שכל המשאבים שנמצאים בנחלת הכלל עתידים להיכשל, משאבים בנחלת הכלל עדיין משמעותיים בעולם המודרני. חוקרת לדוגמה שעוסקת בנושא נחלת הכלל היא אלינור אוסטרום, שזכתה בפרס נובל על ניתוח מקרים שבהם נחלת הכלל מנוהלת בהצלחה. לדוגמה, אוסטרום מצאה כי שדות מרעה באלפים השווייצרים מנוהלים בהצלחה על ידי קואופרטיבים של החקלאים המתגוררים בקרבתם, במשך מאות שנים.
אחד הטיעונים כנגד התפיסה של הכישלון של נחלת הכלל הוא כי אומנם שדות המרעה מצויים בנחלת הכלל, אבל עדיין לכל רועה צאן עדר פרטי, ולכן קיים האינטרס לרעיית יתר, דבר שלא היה קיים אילו גם העדרים היו בנחלת הכלל.
קארול רוס, טוענת במחקרה מ-1986 כי המשתמשים בנחלת הכלל לרוב מצליחים למצוא מנגנונים ודרכים לנהל אותה באופן מספק ולשמור עליה, וייתכן אפילו לשפר אותה. המונח שהיא טבעה בהתייחסה לתופעה זו הוא "הקומדיה של נחלת הכלל".
מושג אשר דומה למושג הקומדיה של נחלת הכלל הוא המושג "הניצחון של נחלת הכלל". נטען, כי סוגים מסוימים של נחלת הכלל, כמו נחלת הכלל האינטלקטואלית ותוכנות בקוד פתוח, דווקא משתפרים ככל שמשתמשים בהם יותר וליותר אנשים יש גישה אליהם. בהשוואה למטאפורה של שדה במרעה, "הדשא גובהה ככל שקוצרים אותו".
תאוריות כלכליות > הוגות והוגים מוכרים

אלינור אוסטרום
פיטר ברנס
יוחאי בנקלר
דייוויד בוליר
איאן בואל
ג'ורג' קפינצס
בארי קומונר
סילביה פדריצ'י
הנרי ג'ורג'
גארט הרדין
מייקל הרט
דייוויד הארווי
לואיס הייד
לורנס לסיג
פיטר לינבאו
קארל לין
ג'ון פלאט
ויסיליס קוסטאקיס
ויליאם לויד
פרידריך אנגלס
קרל מרקס
ויליאם מוריס
אנתוני נגרי
ראג' פאטל
יואחים ראדקאו
קנת' רוקסרות'
ג'רארד וינסטנלי
מייקל באוונס
תנועות למען נחלת הכלל > תנועות היסטוריות

הדיגרים
ההתקוממות של קת
תנועות למען נחלת הכלל > תנועות עדכניות

קומוניזם, עולמי
אנרכיזם, עולמי
אבהאלאלי באסהמג'ונדולו בדרום אפריקה
הוועדה כנגד פינויים בהודו
קרן החזית האלקטרונית
הצבא הזפטיסטי לשחרור לאומי במקסיקו
פאנמי לאוואלס בהאיטי
גיאוליברטריאניזם, נפוץ במיוחד בארצות הברית
תנועת העובדים מחוסרי הדיור בברזיל
זו-היא אדמתנו בבריטניה
תנועת העובדים מחוסרי הקרקע בברזיל
התנועה לצדק באל באריו בניו יורק
נארמדה באצ'או אנדולאן בהודו
לקחת את האדמה בחזרה בארצות הברית
ראו גם

טובת הכלל
בעלות שיתופית
Creative Commons
Copyleft
קרקע שיתופית
נחלת הכלל העולמית
יום נחלת הכלל
Homo reciprocans
אפקט רשת
הטרגדיה של נחלת הכלום
האגודה הבין-לאומית לחקר נחלת הכלל
Patentleft
הרודנות של ההחלטות הקטנות
תמונה של תעלת השקיה שנמצאת בנחלת הכלל בניו-מקסיקו
במהלך המהפכה במצרים ב-2011, כיכר תחריר בקהיר הפכה לנחלת הכלל, ונוהלה בידי התושבים עצמם
יניב ואקי

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1972 (בן 52) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן 
 
יניב ואקי (נולד ב-8 במאי 1972) הוא פרופסור למשפטים וראש המכון הישראלי למשפט פלילי יישומי במסלול האקדמי המכללה למנהל. מומחה למשפט פלילי ודיני ראיות.
פרסם ספרים ומאמרים בענפיו השונים של המשפט הפלילי ודיני הראיות. בין חיבוריו, הספרים "דיני ראיות", "דיני עונשין", "מעבר לספק סביר – גמישות ההוכחה בדין הפלילי" ו"אמנת רומא והדין הפלילי הישראלי".
כיהן כראש מחלקת עררים בפרקליטות המדינה ומשמש כיום כשותף במשרד עורכי דין חן, יערי, ואקי ושות'.
ביוגרפיה

שירת בשייטת הצוללות של חיל הים. משרת במילואים בסניגוריה הצבאית (בדרגת רס"ן).
בוגר הפקולטה למשפטים, אוניברסיטת תל אביב. תואר שני במשפטים (בהצטיינות יתרה), אוניברסיטת תל אביב ותואר שלישי במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן. את הדוקטורט כתב בנושא רף ההוכחה הפלילי של "מעבר לכל ספק סביר" בהנחייתו של פרופ' רון שפירא.
לאחר התמחות (וטרום התמחות) במשרד עו"ד אורי סלונים, הצטרף לפרקליטות מחוז מרכז (פלילי) בשנת 2002. בשנת 2010 מונה לתפקיד עוזר משפטי בכיר של פרקליטת המחוז, ובשנת 2012 נבחר לראש מחלקת עררים בפרקליטות המדינה.
במהלך שירותו בפרקליטות, ייסד את כתב העת ""משפט מפתח", כתב העת המשפטי של פרקליטות המדינה, ועמד בראשו למשך כעשור עד לפרישתו מהפרקליטות.
בשנת 2022 פרש מהפרקליטות והצטרף כשותף במשרד עורכי-דין, חן, יערי, ואקי ושות'. לצד תיקיו הבולטים (בהם תיק רמדיה וייצוגו של אמיר אוחנה בוועדת החקירה הממלכתית לחקר אסון הר מירון) עומד ואקי בראש מחלקת צווארון לבן ותוכניות ציות, אשר מלווה מספר חברות בהכנת תוכניות ציות ואכיפה בשלל תחומים (לרבות: שוחד ושחיתות; הלבנת הון; בטיחות ושלום הציבור, סייבר, ועוד)
מרצה בפקולטה למשפטים, המסלול האקדמי המכללה למנהל ובפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן בתחומים שונים ובהם: דיני עונשין, דיני ראיות, סדר הדין הפלילי, עבירות צווארון לבן ודיני מעצרים. בשנת 2024 זכה בפרס מצטייני הרקטור בהוראה של המסלול האקדמי המכללה למנהל.[דרוש מקור]
משמש כעורך של כתב-העת "הפרקליט", כתב העת המשפטי של לשכת עורכי הדין, וכן משמש כיו"ר (משותף) פורום חקיקה (פלילי) של לשכת עורכי הדין. בשנת 2024 זכה באות יקיר לשכת עורכי הדין (מחוז מרכז) בגין פעילותו ותרומתו המקצועית רבת השנים ללשכת עורכי הדין.[דרוש מקור] ייסד את קליניקת הפרקליטות הראשונה בארץ, בשיתוף המכללה למנהל.
משמש דיין בבית הדין העליון של ההתאחדות לכדורגל.
נשוי לדיקלה ואב לשלושה.
הגותו ומחקריו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא פירוט יתר וסגנון פרסומי.
נושאי המחקר וההוראה העיקריים של פרופ' ואקי הם משפט פלילי ודיני ראיות.
הגותו ומחקריו > מחקרים נבחרים בתחום דיני הראיות

הספר מעבר לספק סביר – גמישות ההוכחה בדין הפלילי – את ההקדמה לספר כתב המשנה לנשיאת בית המשפט העליון, השופט אליקים רובינשטיין. פרופ' דורון מנשה כתב על הספר כי "שאלת סטנדרט ההוכחה הפלילית שהעסיקה חוקרים ומשפטנים כה רבים במהלך ההיסטוריה המשפטית זוכה עתה לממד חדש של התייחסות.
במאמר ביקורת שכתב ביחד עם סיון ביבר נכתב ש"בכך מהווה הספר חיבור יוצא דופן, פורץ דרך ובולט בספרות הענפה העוסקת בדיני הראיות במשפט המקובל". חלקן של ההצעות המובאות בספר נדונו בפסיקת בית המשפט העליון.
"בין זיכוי 'מחמת הספק' לזיכוי 'מחמת הספק הסביר'" – מאמר ראשון מבין סדרת מחקרים שפרסם פרופ' ואקי (ביחד עם חוקרים נוספים) בנושא זיכוי מחמת הספק. מאמר זה עורר שיח אקדמי, אשר הביא גם את בית המשפט העליון להידרש לסוגיה, תוך הפניה למאמר של ואקי ורוזנשיין. בהמשך, פרסם בקנדה (יחד עם פרופ' יורם רבין), מאמר נוסף בנושא אשר הוביל לראשונה להכרה ולדיון אקדמי מצד חוקרים זרים בנושא זה שחל באופן ייחודי בשיטת המשפט הישראלית. בנוסף, ערך (ביחד עם פרופ' יורם רבין ופרופ' גיורא רהב) מחקרים אמפיריים בנושא, אשר זכו למחקר המצטיין של האגודה הישראלית למשפט פלילי.
"סבירותו של ספק: עיונים בדין הפוזיטיבי והצעה לקראת מודל נורמטיבי חדש" – המאמר פורש מודלים תאורטיים להערכת עובדות במשפט, ומציע הגדרות אפשריות שונות של סטנדרט הספק הסביר. אחד המודלים שזוכה להתייחסות ולאימוץ של פסיקת בית המשפט העליון הישראלי הינו "מודל ההכרעה האמוציונאלי". בעקבות מאמר זה ותוך התייחסות אליו, אימצו מספר שופטים בבית המשפט העליון ובראשם השופט דנציגר, את מודל ההכרעה האמוציונאלי בפסיקה הישראלית (ראו למשל את פסק הדין המפורסם בעניינו של זדורוב). הדיון בהגדרתו של הספק הסביר והנהרתו באמצעות מודלים שונים, וביניהם מודלים קוגניטיביים, אמוציונליים וכמותיים-הסתברותיים, אפשר שימוש במחקריו של ואקי בתחום רף ההוכחה במחקרים אחרים, בוועדות וכיוצא בזה.
"'מעבר לספק סביר' וקול המוסר של השופט: הצעה למודל הכרעה משולב רציונלי-אמוציונאלי" – מאמר המנתח באופן מעמיק סוגיה שלא נותחה בישראל – סוגיית היחס בין המרכיב הרציונלי הרגשי במשפט בכלל, ובסוגיית הספק הסביר בדיני ראיות בפרט. במאמר מציעים ואקי ושוחט מודל משולב רציונלי-רגשי וחידושם העיקרי הוא בהצבעה על חשיבות הרגש בתהליכי קבלת החלטות בכלל, ובתהליכי שפיטה בפרט תוך שילוב של תובנות מהמחקר העכשווי בפסיכולוגיה קוגניטיבית ובתהליכים פסיכולוגיים של קבלת החלטות וכן שילוב של תיאוריות תורת משפטיות המדגישות את מרכיב הרגש בשפיטה.
סדרת הספרים בדיני ראיות – הספר מורכב מארבעה כרכים. את ההקדמה לספר כתב השופט יורם דנציגר שציין, בין השאר, כי הספר "מציג כתיבה הוליסטית, ביקורתית ומעמיקה של כל המכלול של דיני הראיות והוא מהווה מפעל מסיבי שבו מוצגות, תחת קורת גג אחת, בכתיבה סדורה ומעמיקה, כל הסוגיות הרלוונטיות בתחום דיני הראיות, הן במשפט הפלילי והן במשפט האזרחי. [...] בספרו מציג ואקי לפני הקורא מלאכת מחשבת הכוללת משנה סדורה המלקטת את כל רסיסי המקורות של דיני הראיות לכדי תמונה אחת – מקיפה, רבגונית, בהירה, עדכנית וקוהרנטית". בביקורות ספרים שנכתבו אודות הספר נכתב כך "ספרו של פרופ' ואקי הוא ספר קנוני בתחום דיני הראיות. השילוב של סקירה מקיפה של הדין המצוי, עומק עיוני וכתיבה קולחת צפוי להציב את הספר כאחד מספרי העיון המובילים בתחום זה בשפה העברית"; והיו מי שהתייחסו אליו כ"ספר חובה בארון הספרים הישראלי".
מאז פורסמה סדרת הספרים נעשה בה שימוש בפסקי דין רבים; בדברי חקיקה; ובספרים ומחקרים רבים אחרים.
הגותו ומחקריו > מחקרים נבחרים בתחום דיני העונשין

סדרת הספרים בדיני עונשין – המהדורה הרביעית של הספר מורכבת משלושה כרכים. כרך א' עוסק באחריות הפלילית; כרך ב' עוסק בסייגים לאחריות פלילית; כרך ג' עוסק בדרכי הענישה. הספר עוסק בכל עקרונות היסוד של המשפט הפלילי המהותי כולל דיני הענישה. על הספר נכתבו כמה מאמרים אקדמאיים (ביקורת ספרים), בהם נכתב, בין השאר, כך "סגנון הכתיבה והתייחסות המחברים למגוון פרשנויות ונקודות מבט הופכים את הספר לנגיש ושימושי לסטודנטים, עורכי דין ושופטים (ואין זה מפתיע לגלות שהספר כבר צוטט בעשרות פסקי דין של בית המשפט העליון). [...] שורה תחתונה: קריאה מומלצת מעבר לספק סביר". ספר זה מצוטט תדיר על ידי בתי המשפט בישראל, ונעשה בו שימוש במחקרים, בוועדות, בדברי חקיקה ועוד.
"הגנה על חייו של העובר במשפט הפלילי" – המאמר עוסק בשאלה אם בהתאם לדיני העונשין בישראל ניתן להרשיע אדם בעברה של גרימת מוות בנסיבות שבהן עובר נפגע לפני הלידה אך נולד חי ומת לאחר-מכן. המאמר דן, בין השאר, בשאלת האחריות הפלילית להמתת עובר, זאת תוך התייחסות למישור התאורטי ולמישור הדוקטרינרי.
בפסק הדין הראשון של בית המשפט העליון שדן בהרחבה בשאלות אלו, אומצה עמדת המחברים, ונקבע, בניגוד לגישה שהייתה רווחת בעבר, כי אין לכלול בהגדרת הרכיב הנסיבתי שבעבירה דרישה לזיקה של עיתוי והדבר מחייב בחינה נפרדת לכל עבירה ועבירה. נקבע כי את הצורך במזיגה בזמן של הנסיבה וההתנהגות יש לבחון בשים לב לתפקידה של הנסיבה בעבירה הנדונה ולמשמעות ניתוקה מן ההתנהגות. כאשר בהיעדר זיקה של עיתוי נשלל האופי הפלילי הדרוש מן ההתנהגות יש מקום לדרוש זיקה זו.
"הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה – תמונת מצב והרהורים על העתיד לבוא" – מאמר שעוסק בהרחבה בתיקון 113 לחוק העונשין אשר עוסק בהבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה. המאמר עוסק בכל אחד מהסדריו הרבים של תיקון 113 ונותן מענה מקיף לשלל השאלות והסוגיות שהוא מעורר.
הגותו ומחקריו > מחקרים נבחרים בתחום המשפט הפלילי הדיוני

"עילה לביטול? עיון מחודש בעילות לסגירת תיק פלילי" – המאמר עוסק בעילות הסגירה של תיק פלילי. במאמר מציע ואקי בין השאר, לשנות את הרף הראייתי המבחין בין עילות הגניזה השונות. הרעיונות שהובאו במאמר צוטטו בהרחבה בפסק הדין של בית המשפט העליון בעניין ארגמן ובעקבותיו שונתה הנחיית פרקליט המדינה ואומץ מבחן ראייתי ברוח הצעותיו של פרופ' ואקי. בעקבות השינוי האמור, שיעור התיקים שנסגר מחוסר אשמה, מתוך התיקים שנסגרים מדי שנה, עלה בעשרות אחוזים.
"סיכוי סביר להרשעה: סבירותו של סיכוי" – המאמר דן במהותה ובאיכותה של הדרישה של "סיכוי סביר להרשעה" הנדרשת לצורך העמדת אדם לדין פלילי. בין השאר, המאמר עוסק בשאלת הרף הראייתי שללא קיומו לא ניתן יהיה להעמיד אדם לדין, ומציע להציב רף מינימלי מתחתיו לא ניתן להעמיד אדם לדין, ולקבוע במפורש כי לצורך העמדה לדין נדרשת הסתברות ברמה של מאזן הסתברויות מסדר שני, לאמור: כי סיכויי ההרשעה (שהם הסיכויים שבית המשפט הדיוני יסבור כי חומר הראיות מוכיח את אשמת הנאשם מעבר לכל ספק סביר) יעלו על סיכויי הזיכוי. לצורך יישום המבחן הראייתי הנדרש, מוצע במאמר לאמץ מבחן תלת-שלבי לפיו, בשלב הראשון על התובע להגיע למסקנה כי קיימות ראיות לכאורה לאשמתו של הנאשם; בשלב השני, עליו להשתכנע כי קיימת תשתית ראייתית להכרעה של הרשעה מעבר לכל ספק סביר; ובשלב השלישי, עליו להעריך כי קיים סיכוי של יותר מ-50% כי בית המשפט ירשיע את הנאשם בדין. עוד מוצע במאמר כי יגובש קוד תביעה אשר ינחה את התובעים על אודות התהליך המחשבתי הנדרש בטרם ההחלטה על העמדה לדין, ויקבע את המבחנים והשיקולים הנדרשים לצורך ההחלטה על העמדה לדין. מאמר זה זכה להתייחסות מצד בתי המשפט ועורר שיח בדבר רף ההוכחה הנדרש לצורך העמדה לדין.
ספריו

דיני ראיות (ארבעה כרכים, 2020-2021).
דיני עונשין (שלושה כרכים, מהדורה רביעית, 2022) (ביחד עם יורם רבין).
מעבר לספק סביר – גמישות ההוכחה בדין הפלילי (2013).
אמנת רומא והדין הפלילי הישראלי – משלימות והתאמה (2011) (ביחד עם נעם וינר).
מאמרים נבחרים

"המתה בקלות דעת – קווים לדמותה ומחשבות על העבירות הנגזרות ממנה" ספר סלים ג'ובראן 961 (2023).
"החופש להכריע – התבוננות ביקורתית על הדרישה לתוספת ראייתית" הפרקליט נה(1) 40 (2022).
"אכיפה בימי קורונה: בין אכיפה פלילית לאכיפה מנהלית" מעשי משפט יג 261 (בהוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2022) (ביחד עם לילך וגנר).
"על ראיית הסיוע בפלילים: סיוע במחלוקת – בעקבות ע"פ 6813/16 נחמני נ' מדינת ישראל" משפטים על-אתר טו (בהוצאת האוניברסיטה העברית, 2020).
"'מעבר לספק סביר' וקול המוסר של השופט: הצעה למודל הכרעה משולב רציונלי-אמוציונאלי" ספר אליקים רובינשטיין 1853 (בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2020) (ביחד עם נחשון שוחט).
"סיכוי סביר להרשעה: סבירותו של סיכוי" ספר יורם דנציגר 423 (בהוצאת כתב העת "המשפט", 2019).
"מעשה ידי אדם לעומת אירועים מכוח הטבע: סיבתיות פיזית לעומת סיבתיות ערכית" – בספרו של ג'ורג' פלטשר מושגי יסוד במשפט הפלילי 113 (2018).
"תקרת הפיצוי לנפגע העבירה בהליך הפלילי" מאזני משפט יא (2017).
"עילה לביטול? עיון מחודש בעילות לסגירת תיק פלילי" ספר אדמונד לוי 457 (בהוצאת המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר, הפקולטה למשפטים, האוניברסיטה העברית בירושלים, 2017).
"הגנה על חייו של העובר במשפט הפלילי" משפט ועסקים יט 1 (2016) (ביחד עם יורם רבין).
"עונש המאסר – תכליות, מגמות והלכות" הפרקליט נג(1) 1 (2014) (ביחד עם רותי קמיני ויורם רבין).
"הבניית שיקול הדעת השיפוטי בענישה – תמונת מצב והרהורים על העתיד לבוא" הפרקליט נב(2) 413 (2013) (ביחד עם יורם רבין).
"בין זיכוי 'מחמת הספק' לזיכוי 'מחמת הספק הסביר'" ספר דייוויד וינר על משפט פלילי ואתיקה 489 (בהוצאת כתב העת הפרקליט, 2009) (ביחד עם מאיה רוזנשיין).
"הלימה בין מידת הענישה למידת הוודאות בהרשעה" המשפט 26, 79 (2008).
"סבירותו של ספק: עיונים בדין הפוזיטיבי והצעה לקראת מודל נורמטיבי חדש" הפרקליט מט(2) 463 (2007).
Condign Punishment Appropriate to the Extent of Proof, Law in Times of Crisis (Eric Hilgendorf editor, Duncker & Humblot, 2023).
Stealing Food to Satisfy Hunger: The Case of Israel, Israel Yearbook on Human Rights 151 (with Yoram Rabin, 2022).
Two Kinds of Acquittals – Different Kinds of Doubts, Criminal Law Forum (with Yoram Rabin, 2021).
From Ancient Israel to Modern Israel: The Historical Development of the Protection of a Fetus in Criminal Law, 50 Israel Yearbook on Human Rights 149 (with Yoram Rabin & Isaac Becker, 2020).
Rethinking the English “Born Alive Rule”: Comparative and Doctrinal Study, 26(2) ILSA Journal of International & Comparative Law 1 (2020) (with Khalid Ghanayim, Mohammed S. Wattad & Yoram Rabin).
כתבי עת וספרים שערך

כתב-העת הפרקליט, כתב-העת של לשכת עורכי-הדין בישראל (עורך, 2007–2017; 2021-היום).
כתב-העת משפט מפתח, כתב העת של פרקליטות המדינה (מייסד ועורך ראשי החל משנת 2013 ועד 2023).
ספר דייוויד וינר על משפט פלילי ואתיקה (הוצאת לשכת עורכי הדין, 2009) (ביחד עם דרור ארד-איילון ויורם רבין).
קרב מונקורנה

קרב מונקורנה הוא קרב שהתחולל במלחמת העולם השנייה ב-17 במאי 1940 במהלך המערכה על צרפת. במהלך הקרב תקף כוח של הדיוויזיה הרביעית של צבא צרפת בראשות הקולונל שארל דה גול את הכפר מונקורנה שהוחזק בידי הגרמנים בכוח שכלל מעל ל-200 טנקים. הצרפתים נחלו הצלחה ראשונית כשהכוחות הגרמניים נסוגו, אך בסופו של דבר הצרפתים נסוגו בשל היעדר סיוע צבאי והתערבותו של חיל האוויר הגרמני.
רקע

ב-10 במאי 1940, פתחו הנאצים במתקפה נרחבת כנגד הולנד, בלגיה וצרפת. לאחר הבקעת הקו הצרפתי בקרב סדאן ב-13 במאי, הביאו הגרמנים לנסיגה חפוזה של הכוחות הצרפתיים.
ב-12 במאי התמנה דה גול למפקדה של הדיוויזיה הרביעית. באותו היום זומן למטה הצרפתי כשברשותו שלושה גדודים ונתבקש לפתוח במתקפה על הגרמנים במטרה להרוויח זמן עבור הארמייה השישית על מנת שיוכל לפרוס מחדש את כוחותיו לאורך קו מאז'ינו ועד מחוז אן. הייתה זו הזדמנות בשביל דה גול ליישם את רעיונותיו החדשניים בנוגע ללוחמת טנקים.
השתלשלות האירועים

במהלך התקדמותו של דה גול, הפקיע לטובתו מספר יחידות של פרשים וארטילריה שהיו בנסיגה בנוסף למחצית בריגדה, שגדודיה כללו מספר טנקים כבדים מסוג שאר B1. ב-17 במאי ב-4:14 לפנות בוקר, התקדמו כוחות של הדיוויזיה הרביעית לעבר מונקורנה.
לאחר שכיתרו את הכפר בשעות הצהריים, היו הטנקים הצרפתיים הכבדים נתונים תחת אש עזה של תותחי נ"ט 37 מ"מ וטנקים גרמנים. על אף נחיתותם המספרית ביחס לגרמנים והעדר סיוע אווירי תקף דה גול והשמיד שיירה גרמנית מדרום לכפר. דה גול איבד 23 מתוך 90 הרכבים המשוריינים שלו בשל מוקשים, תותחי נ"ט ותקיפות אוויריות של מטוסי שטוקה. ב-18 במאי תוגבר על ידי שני רגימנטים רעננים של חיל הפרשים שהגדילו את כוחו לכ-150 כלי רכב משוריינים.
דה גול הורה לחיל הרגלים לנטרל את כיסי ההגנה הגרמנית בצ'יוורס ולטנקים מסוג שאר D2 (אנ') לאבטח את הכפר קלרמון-לס-פרמס. בסביבות 16:00 הורה דה גול לפתוח במתקפה חדשה על מונקורנה אבל מאחר שצוותי הטנקים לא קיבלו מפות מפורטות של הגזרה והיו נטויים לאש נ"ט חזקה מתותחי נ"מ 88 מ"מ גרמניים ההתקפה נכשלה.
בסביבות 18ː00 התערב הלופטוואפה הגרמני והטנקים הצרפתים נסוגו לעמדותיהם המקוריות. דה גול תקף שוב ב-19 במאי אך כוחותיו שוב נפגעו על ידי ארטילריה ושטוקות גרמניות. אף על פי כן התעלם דה גול מפקודות לסגת וביקש תגבורת של 2 דיוויזיות נוספות אך נענה בסירוב. על אף שהטנקים של דה גול גרמו לחי"ר הגרמני לסגת לקומונט הביאה פעולתו רק להקלה זמנית על הכוחות הצרפתיים והאטה אך במעט את ההתקדמות הגרמנית. עם זאת הייתה זו אחת מההצלחות המעטות מהם נהנו הצרפתים בזמן שספגו תבוסות קשות בשאר החזיתות. במהלך הקרב חלק מהטנקים הצרפתיים ננטשו כאשר אזל בהם הדלק או ששקעו בביצות.
תוצאות הקרב

הצרפתים איבדו 23 טנקים במהלך המתקפה, בעוד שלגרמנים היו כ-100 הרוגים. דה גול נטל חלק בהתקלות נוספת מול הגרמנים בקרב אבוויל (אנ'). בראייה כוללת גרם הקרב רק לעיכוב קל בהתקדמות הגרמנים ולא הייתה לו השפעה ממשית על תוצאות המערכה.
לקריאה נוספת

שארל דה גול, המאבק לחירות, כרך ראשון, "אל הדגל", הוצאת עם הספר, תל אביב, 1958
האיבר הקטן ביותר והגדול ביותר

במתמטיקה, ובפרט בתורת הקבוצות, האיבר הקטן ביותר הוא איבר בתת-קבוצה של קבוצה סדורה שכל איברי אותה תת-קבוצה גדולים ממנו. באופן דומה, האיבר הגדול ביותר הוא איבר בתת-קבוצה של קבוצה סדורה שכל איברי אותה תת-קבוצה קטנים ממנו.
במקרים רבים נדרש לחקור האם לקבוצה מסוימת קיים איבר גדול ביותר או קטן ביותר. קיום של איבר כזה יכול ללמד רבות על תכונותיה של הקבוצה הכוללת.
לאיברים גדולים ביותר וקטנים ביותר חשיבות רבה במגוון רחב של תחומים במתמטיקה, לרבות תורת הקבוצות האקסיומטית, אופטימיזציה, אנליזה מתמטית, טופולוגיה ועוד.
הגדרה מתמטית

בהינתן קבוצה סדורה חלקית  (A,\leq ) ותת-קבוצה  S\subseteq A, מגדירים כי:
איבר  s\in S ייקרא מינימום ב- S (או האיבר הקטן ביותר ב- S) אם ורק אם לכל  a\in S מתקיים ש- s\leq a.
איבר  s\in S ייקרא מקסימום ב- S (או האיבר הגדול ביותר ב- S) אם ורק אם לכל  a\in S מתקיים ש- a\leq s.
כאשר הקבוצה  S ברורה מההקשר, או במקרה שבו  S=A, ניתן לקרוא למינימום ב- S מינימום מבלי לציין באיזו קבוצה. הדבר נכון גם עבור מקסימום ב- S.
לא לכל קבוצה קיים בהכרח מינימום או מקסימום. מצד שני, לכל קבוצה יכול להיות לכל היותר מקסימום אחד ומינימום אחד.
כל מינימום של קבוצה הוא חסם מלרע שלה וכל מקסימום של קבוצה הוא חסם מלעיל שלה. מן הצד השני, חסם מלרע של קבוצה ששייך לאותה קבוצה הוא בהכרח מינימום בה וכן חסם מלעיל של קבוצה ששייך לאותה קבוצה הוא מקסימום בה.