stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגפת הקורונה בקנדה
חיסונים > היערכות

במרץ 2020, זמן קצר אחרי תחילת ההתפרצות בקנדה, ממשלת קנדה הכריזה על השקעה של 275 מיליון דולר קנדי עבור "חקר הקורונה ואמצעים נגד המחלה". ב-23 באפריל הוכרז על הרחבת התמיכה בסך מיליארד דולר קנדי עבור "אסטרטגיית מחקר רפואית לאומית למלחמה בקורונה", לרבות "פיתוח חיסון, טיפולים וניטור הווירוס".
בקיץ 2020, כחלק מההיערכות להפצת החיסון רכשה קנדה 75 מיליון מזרקים.
למרות שבקנדה לא היו מתקנים היכולים לייצר חיסונים עם פרוץ המגפה, ב-31 באוגוסט 2020 הודיע ראש ממשלת קנדה, ג'סטין טרודו, על השקעה בסך 126 מיליון דולר ב"תכנון, הקמה והסמכה של מתקן ייצור ביולוגי חדש", כשהוא נוקב בתאריך יעד של יולי 2021 להפעלתו. המתקן נבנה בסמוך למונטריאול ובעל יכולת ייצור של 2 מיליון מנות בחודש.
ב-2 בפברואר 2021 הודיעה ממשלת קנדה על עסקה עם חברת Novavax במסגרתה החברה תייצר חיסוני קורונה במרכז ייצור ביולוגי במדינה. עוד נקבע שקנדה תרכוש מהחברה 52 מיליון מנות.
חיסונים > אישור

ב-9 בדצמבר 2020 אישרה רשות הבריאות הקנדית את החיסון של חברת פייזר. עד אמצע אותו חודש נחתם הסכם עם החברה לאספקת 20 מיליון מנות חיסון לקנדה.
שבוע מאוחר יותר, ב-23 בדצמבר אישרה קנדה את החיסון של חברת מודרנה, ונקבע שהיא תקבל כ-168 אלף מנות חיסון עוד לפני סוף 2020.
ב-26 בפברואר 2021 אישרה רשות הבריאות הקנדית את החיסון של אוניברסיטת אוקספורד ואסטרהזניקה. האישור תקף לגבי שתי הגרסאות של החיסון, האחת מיוצרת בארצות הברית והשנייה בהודו. המשלוח הראשון של חצי מיליון מנות חיסון הגיע ב-3 במרץ.
ב-5 במרץ 2021 אושר החיסון של חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון.
חיסונים > הפצת החיסונים

ב-14 בדצמבר החל מבצע החיסונים בקנדה, כשבתחילה החיסונים מתוצרת פייזר נשלחו ל-14 אתרי הפצה במחוזות, כשהטריטוריות עדיין לא קיבלו מנות בשל הקושי באחסון. בשלב הראשון חוסנו צוותים רפואיים וקבוצות הסיכון בטרם התרחב המבצע לכלל האוכלוסייה.
החל מאמצע ינואר 2021 נפוצו דיווחים הנוגעים לעיכובים בייצור שני החיסונים שאושרו. ב-3 בפברואר אישרה הנציבות האירופית משלוח חיסונים לקנדה על אף מגבלות הייצור ביבשת. עוד באותו יום פרסם מיזם Covax להפצת חיסונים בינלאומית שקנדה צפויה לקבל כ-1.9 מיליון מנות חיסון עד אמצע 2021.
ב-18 בפברואר הוכרז על ידי מייג'ור גנרל דני פורטין, האחראי על החיסונים במדינה, כי התקופה שבה קנדה סבלה מקשיים בשילוח החיסונים הסתיימה, וכן שצפוי "שפע של חיסונים" באביב ובקיץ. הדבר יוביל ל"הרחבה משמעותית של תוכניות החיסון בפרובינציות".
חיסונים > סוגיות בהפצה > מדיניות המנה השנייה

בתחילת מבצע החיסונים בקנדה התנהל הוויכוח האם לתת מנה שנייה ומתי. פייזר ומודרנה המליצו על מרווח זמן של 3–4 שבועות בין המנות. חברת אסטרהזניקה המליצה על 4–12 שבועות בין המנות. נתונים חדשים שפורסמו באותה עת העלו שניתן להאריך את ההמלצה, כשהתיאוריה גורסת שאפשר יהיה לחסן אנשים רבים יותר תוך שאספקת החיסונים מתגברת. בסוף דצמבר 2020 החליטה קוויבק על הארכת משך הזמן בין המנות, עד שלבסוף עברה לאסטרטגיית 90 הימים בין המנות. הוועדה הלאומית המייעצת לחיסונים (NACI) המליצה על 42 ימים בין המנות. בהמשך השתנתה המלצה זאת לארבעה חודשים או 112 ימים בין המנות. בקוויבק אף הפסיקו להמליץ על מתן מנה שנייה למחלימים.
חיסונים > סוגיות בהפצה > שילוב חיסונים

באפריל החלה להיבדק בקנדה האפשרות לערבב חיסונים שונים. ככל שעתיד חיסוני אסטרהזניקה בקנדה הלך ונעשה בטוח פחות ופחות בשל עיכובים במשלוחים והחשש מקרישי דם, ועליית זמינות הנתונים בנושא, מידת העניין של ממשלות הפרובינציות בשילוב החיסונים הלכה והתעצמה. בתחילת מאי הפכה קוויבק לראשונה שאישרה שילוב בין מנה ראשונה של אסטרהזניקה עם מנה שנייה של פייזר או מודרנה; זאת רק בנסיבות מסוימות כשרק אנשים מתחת לגיל 45 שקיבלו מנה ראשונה מהחיסון שפותח באוקספורד יוכלו לקבל מנה שנייה שונה. כמה שבועות קודם לכן הותר לערבב בין חיסוני פייזר ומודרנה בבתי אבות סיעודיים עקב אספקה נמוכה של חיסוני מודרנה.
ב-20 במאי הוכרז שקנדה תערוך מחקר עצמאי בנוגע לערבוב מנות חיסון.
ב-1 ביוני, הוועדה המייעצת לחיסונים בקנדה אישרה את ערבוב החיסונים של אסטרהזניקה, מודרנה ופייזר כך שהמנה הראשונה תהיה של אסטרהזניקה והשנייה של פייזר או מודרנה.
חיסונים > סוגיות בהפצה > חיסון פייזר > הפקת מנות נוספות

בינואר 2021 התגלה בפרובינציית ססקצ'ואן שניתן להפיק מנות חיסון נוספות מהבקבוקונים בהם מסופקים חיסוני פייזר, כשבמקור היו בהם 5 מנות.
בשעה שפייזר התמודדה עם האטה בקצב אספקת החיסונים בינואר ובפברואר 2021, הוציאה החברה הודעה לפיה הבקבוקונים אכן מכילים 6 מנות במקום 5. רשות הבריאות הקנדית אישרה את התיקון, מה שדרש רכישה של מיליוני מזרקים מיוחדים להוצאת החומר.
חיסונים > סוגיות בהפצה > חיסון פייזר > דרישות האחסון

בתחילה נדרש לאחסן את חיסון פייזר–BioNTech בהקפאה עמוקה (בין 80°- ל-60°-) עד להזרקה שצריכה להתבצע בתוך 6 שעות בלבד. ב-25 בפברואר המליצה רשות הבריאות הקנדית על הקפאה במקררים רגילים (בין 25°- ל-15°-) למשך שבועיים.
חיסונים > סוגיות בהפצה > טווח הגילאים בחיסון אוקספורד–אסטרהזניקה

ב-1 במרץ 2021 הודיעה NACI שלא תמליץ על מתן החיסון לבני 65 ומעלה, עקב "היעדר ראיות מספיקות ליעילות בקבוצת גיל זו בשלב הזה". בקוויבק לא עקבו אחר ההמלצה הזו, אם כי נקבע שיש להעדיף מבוגרים בעת מתן חיסוני פייזר ומודרנה. ב-16 במרץ בוטלה ההמלצה אחרי שהתקבלו נתונים ממדינות אחרות.
ב-29 במרץ פרסמה NACI המלצה שלא להשתמש בחיסון בקרב אנשים צעירים יותר מ-55 עקב דיווחים על סיכון מוגבר לקריש דם ברמות נמוכות של טסיות דם. רוב המחוזות נענו להמלצה. באפריל, עקב עלייה נוספת בהדבקה והעלייה בהססנות להתחסן, מספר מחוזות ובהם אלברטה ואונטריו החלו להשתמש בחיסון עבור בני 40 ומעלה. ב-29 באפריל שונתה ההמלצה שוב, כך שבני 30 ומעלה יכולים להתחסן במידה והמתחסן לא מעוניין לחכות לחיסון אחר.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > אלברטה

נכון ל-5 באוגוסט 2021 מספר הנדבקים במחוז עומד על 235,641 נדבקים, 230,786 מחלימים ו-2,329 נפטרים.
מחוז אלברטה היה הראשון בו התרחשה הדבקה מקומית ב-5 במרץ 2020. באמצע אותו חודש דווח כבר על תחלואה מפושטת ברחבי המחוז. מקרה המוות הראשון מהנגיף באלברטה היה ב-19 במרץ.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > קולומביה הבריטית

נכון ל-5 באוגוסט 2021, דווחו 151,375 נדבקים במחוז, 147,510 מחלימים ו-1,772 נפטרים.
המקרה הראשון בקולומביה הבריטית דווח ב-28 בינואר. זהו אזרח שחזר מווהאן והחל לחוות תסמינים ב-26 בינואר.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > מניטובה

נכון ל-5 באוגוסט 2021, דווח על 57,739 נדבקים במניטובה, 56,028 מחלימים ו-1,183 נפטרים.
שלושת המקרים הראשונים במניטובה דווחו ב-12 במרץ 2020, ואף שהמחוז הצליח לשמור על רמת נדבקים נמוכה עד אוקטובר 2020, בעת זאת החל גל הדבקה נרחב.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > ניו ברונסוויק

נכון ל-5 באוגוסט 2021, דווח על 2,409 נדבקים במחוז, 2,311 מחלימים ו-46 נפטרים.
ראשון המקרים דווח ב-11 במרץ. ב-15 במרץ דיווח המחוז על ארבעה מקרים חמורים נוספים בחלק המרכזי של המחוז.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > ניו פאונדלנד ולברדור

נכון ל-5 באוגוסט 2021 היו בניו פאונדלנד ולברדור 1,441 מקרי הדבקה, 1,420 מחלימים ו-7 נפטרים.
ב-24 במרץ נעצרה אישה קורנר ברוק בגין הפרת הוראות חירום לבריאות הציבור ובסירוב להישאר בבית לאחר שחזרה מטיול מחוץ לפרובינציה.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > הטריטוריות הצפון-מערביות

נכון ל-5 באוגוסט 2021 דווח על 129 נדבקים בקורונה בטריטוריות הצפון-מערביות, 129 מחלימים ו-0 נפטרים. זהו אחד משני המחוזות בקנדה בהם אפס נפטרים מקורונה.
ב-21 במרץ דיווחו הטריטוריות הצפון מערביות על מקרה הראשון ההדבקות בקורונה בילונייף.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > נובה סקוטיה

נכון ל-5 באוגוסט 2021 דווח על 5,899 מקרים מאומתים בנובה סקוטיה, 5,791 מחלימים ו-93 נפטרים.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > נונאווט

נכון ל-5 באוגוסט 2021 דווח בנונאווט על 657 נדבקים, 653 מחלימים ו-4 נפטרים.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > אונטריו

נכון ל-5 באוגוסט 2021 דיווחה אונטריו על 551,338 נדבקים, 540,258 מחלימים ו-9,374 נפטרים מקורונה. זהו המחוז עם כמות הנדבקים הגבוהה ביותר בקנדה.
ב-28 באפריל נשלחה משלחת רפואית על מנת לטפל בהתפרצות המגפה בעיירה הילידית גול ביי פירסט ניישן (Gull Bay First Nation) אשר ממוקמת כ-200 ק"מ צפונית לת'אנדר ביי. התפרצויות בקהילות ילידות מרוחקות מאוד מדאיגות את שלטונות אונטריו, מאחר שקיימת קירבה בתוך הקהילה והן מאוד מרוחקות משירותי רפואה.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > אי הנסיך אדוארד

נכון ל-5 באוגוסט 2021 דיווח אי הנסיך אדוארד על 212 נדבקים, 208 מחלימים ו-0 נפטרים. זהו אחד משני המחוזות בקנדה בהם אפס נפטרים מקורונה.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > קוויבק

נכון ל-5 באוגוסט 2021 דיווחה קוויבק על 378,462 נדבקים, 365,750 מחלימים ו-11,240 נפטרים מקורונה.
בתחילת המגפה סבל המחוז מההתפרצות החמורה ביותר של הקורונה, וכיום מספר הנפטרים בו הוא הגבוה ביותר במדינה ואובחן בו מספר הנדבקים השני בגודלו אחרי אונטריו.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > ססקצ'ואן

נכון ל-5 באוגוסט 2021 אובחנו בססקצ'ואן 50,251 נדבקים, 49,167 מחלימים ו-581 נפטרים מקורונה.
מקרים לפי מחוז או טריטוריה > יוקון

נכון ל-5 באוגוסט 2021 דיווחה יוקון על 623 נדבקים, 563 מחלימים ו-8 נפטרים.
ראו גם

Greetings from Isolation
מג'לי והבה

מג'לי והבה, 2012
מג'לי והבה (בערבית: مجلي وهبي; נולד ב-12 בפברואר 1954) הוא פוליטיקאי דרוזי-ישראלי. לשעבר, חבר הכנסת וסגן שר. שימש ממלא מקום נשיא מדינת ישראל לתקופות קצרות במהלך 2007, ובכך היה והבה לזמן קצר ממלא מקום נשיא המדינה הלא-יהודי הראשון של מדינת ישראל.
קורות חיים

והבה הוא בן העדה הדרוזית, יליד הכפר בית ג'ן שבגליל העליון. הוא שירת כקצין בצה"ל והתקדם עד לדרגת סגן-אלוף; בתפקידו האחרון בצה"ל כיהן כסגן מפקד חטיבת חירם. סיים תואר ראשון במדע המדינה והיסטוריה של מדינות האסלאם באוניברסיטה העברית, ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה מאוניברסיטת חיפה.
והבה פעל לקידום יחסי ישראל ומדינות ערב, במיוחד בזכות קשריו עם בית המלוכה הירדני. הוא מונה על ידי אריאל שרון בסוף שנות ה-90 לעוזר בכיר במשרד התשתיות הלאומיות ולאחר מכן ליועצו המדיני במשרד החוץ בין השנים 1998–1999. הוא היה שותף למגעים עם חוסיין, מלך ירדן ולמאמץ להחזרת היחסים עם ירדן לכנם לאחר ההתנקשות בח'אלד משעל שאירעה שם.
והבה מונה למנכ"ל המשרד לשיתוף פעולה אזורי בזמן כהונתה של ציפי לבני כשרה במשרד זה (2001), ובכך היה לדרוזי הראשון שמונה למנכ"ל משרד ממשלתי. ב-2003 הפך לחבר בכנסת ה-16 מטעם סיעת הליכוד. נבחר ליו"ר ועדת המשנה לחקיקה של ועדת החוץ והביטחון, ובכך היה ליושב ראש הלא-יהודי הראשון המכהן בראשות ועדת משנה של ועדת החוץ והביטחון.
בכנסת השש עשרה (משנת 2003) היה והבה חבר בוועדת החוץ והביטחון; חבר בוועדת החינוך, התרבות והספורט; וחבר בוועדה משותפת לתקציב הביטחון. במסגרת סבב מינוי סגני השרים לאחר אישור תוכנית ההתנתקות בכנסת, מונה ב-30 במרץ 2005 לסגן שר במשרד ראש הממשלה. ב-20 ביוני באותה שנה החליף בתפקידים עם ח"כ מיכאל מלכיאור ומונה לסגן שרת החינוך דאז, לימור לבנת. עם הקמת מפלגת "קדימה" בראשות אריאל שרון ב-2005, פרש והבה מ"הליכוד" והצטרף לשורותיה.
בכנסת השבע עשרה (מ-2006) שימש כסגן יושבת ראש הכנסת, עד מינויו לתפקיד סגן שרת החוץ ציפי לבני ב-29 באוקטובר 2007. והבה היה שותף לפעילותה לקידום תהליך השלום בין ישראל לפלסטינים. במהלך 2007 כיהנה דליה איציק כנשיאה בפועל במשך כחצי שנה, ומספר פעמים, בשל נבצרותו של משה קצב. מספר פעמים, כאשר היא נסעה לתקופות קצרות אל מחוץ לגבולות ישראל, שימש והבה כממלא מקום נשיא המדינה. בכך היה והבה לזמן קצר ממלא מקום נשיא המדינה הלא-יהודי הראשון של מדינת ישראל.
בכנסת השמונה עשרה (מ-2009) ועד לפיזורה כחבר האופוזיציה, כיהן והבה כסגן יו"ר הכנסת וחבר בוועדת הכספים של הכנסת. בנוסף הוא סגן נשיא האספה הפרלמנטרית למען הים התיכון (PAM). היה חבר בוועדת החקירה הפרלמנטרית בנושא קליטת עובדים ערבים בשירות הציבורי, וחבר בשדולה למען השלטון המקומי ובשדולה לקידום היחסים בין ישראל לאירופה. מכהן כסגן יושב ראש הוועדה המדינית-ביטחונית וזכויות אדם Euromed. בנוסף כיהן כיושב ראש אגודת הידידות הפרלמנטרית של ישראל והולנד, וכיום מכהן כיושב ראש אגודת הידידות הפרלמנטרית ישראל-ספרד. בנובמבר 2012 פרש מקדימה והצטרף לתנועת התנועה. במהלך כהונתו יזם תיקון לחוק חופשה שנתית המעגן את זכותו של כל עובד לצאת לחופשה ביום בחירה ביום שהוא חג או מועד, ויחד עם חברי כנסת נוספים היה בין יוזמי החוק לביטול איחוד הרשויות המקומיות באקה-ג'ת.
ב-2013 מונה לשגריר נודד מטעם האספה הפרלמנטרית של מדינות הים התיכון.
ב-2018 ראתה אור האוטוביוגרפיה שחיבר, "הדרוזי הראשון", בהוצאת ידיעות ספרים.
חיים אישיים

והבה הוא תושב בית ג'ן, נשוי ואב לארבעה.
חקיקה

חוק המרכז למורשת הדרוזים, התשס"ז-2007
חוק חופשה שנתית (תיקון מס' 11), התש"ע-2010
חוק הרשויות המקומיות (ביטול איחוד המועצות המקומיות באקה אל גרבייה וג'ת), התשס"ט–2009
הערות שוליים

1 2  מגלי והבה נשיא המדינה בפועל, באתר גלובס, 8 ביולי 2007
↑  הארץ,"שירות ", אושר מינויו של מג'לי ווהבה למנכ"ל המשרד לפיתוח אזורי, באתר הארץ, 13 במאי 2001
↑  גדעון אלון, לראשונה: ח"כ דרוזי מונה לממלא מקום נשיא המדינה, באתר הארץ, 27 בפברואר 2007
↑  אריק בנדר, "הנשיא הדרוזי הראשון", באתר מקור ראשון, 25 בפברואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007396381005171  GND: 1182283527  ISNI: 0000 0004 9979 6183  LCCN: no2018159074  VIAF: 3001153532460248820000   WorldCat (עם VIAF): 3001153532460248820000
גינאה המשוונית

מפת גינאה המשוונית
צילום לוויין של האי ביוקו
רפובליקת גינאה המשוונית (בספרדית: República de Guinea Ecuatorial) היא מדינה במרכז אפריקה. המדינה גובלת בקמרון בצפון, בגבון בדרום ובמזרח ובמפרץ גינאה במערב.
משנת 1979 שולט במדינה הנשיא תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו, שהנהיג בה דיקטטורה ללא זכויות אדם וזכויות אזרח מינימליות, ללא חופש ביטוי, חופש עיתונות או חופש התאגדות.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התושבים הקדומים באזור היבשתי של גינאה המשוונית היו פיגמים, שמספר כיסי התיישבות שלהם עוד נותרו בחלקו הצפוני של האזור. בני בנטו היגרו לאזור בכמה גלים מן המאה השביעית לספירה ועד המאה ה-19. אחד העמים נקרא בשם פאנג, ומניחים שממנו התפתחה הקבוצה האתנית בּוּבִּי, שצאצאיה התיישבו באי בִּיוֹקוֹ.
הספן הפורטוגזי פרנאו דה פו הגיע לביוקו ב-1471, בחפשו דרך ימית להודו. האי, שנקרא ב-1494 על שמו ("פרנאו דו פו" או "פרננדו פו" Fernando Póo; לפני כן כונה בפיו "פורמוזה פלורה" או "הפרח היפה"). באי אנובון, שהיה בלתי מיושב, יישבו הפורטוגזים מתיישבים מאנגולה. באי היו מושבות פורטוגזיות מ-1474 ועד 1778, ואז מסרה אותם פורטוגל לספרד, יחד עם זכויות סחר ביבשת, בתמורה לשטחים בדרום אמריקה.
במאה ה-19 היו לבריטניה ולספרד תביעות לבעלות על החלק היבשתי של גינאה המשוונית, ריו מוני (Rio Muni) ובחוזה פריז משנת 1900 נקבע סופית שהאזור יינתן לספרד.
היסטוריה > שלטון ספרד

בשנים 1926–1959 אוחדו השטחים בשלטון ספרד במפרץ גינאה למושבה אחת שכונתה "גינאה הספרדית". בשנת 1959 הוענק לאזור מעמד של פרובינציה של ספרד, ולתושביו ניתן ייצוג בבית הנבחרים הספרדי. אוטונומיה מוגבלת הוענקה בשנת 1963, שם הטריטוריה שונה ל"גינאה המשוונית" והוקם בית נבחרים מקומי, שחבריו נבחרו בבחירות רב-מפלגתיות – בניגוד למצב בספרד גופא באותה תקופה. עיקר הסמכויות נותרו עדיין בידי המושל הספרדי הממונה על האזור.
במרץ 1968, לאחר לחצים מצד התושבים ומצד האומות המאוחדות, הודיעה ספרד כי תעניק עצמאות מלאה לגינאה המשוונית, מספר שנים לאחר שמושבות צרפת ובריטניה באפריקה קיבלו את עצמאותן.
פוליטיקה

באופן רשמי, מוגדר המשטר בגינאה המשוונית מאז 1991 כדמוקרטיה נשיאותית, אך בפועל שוררת בה דיקטטורה חד-מפלגתית של תאודורו אוביאנג נגמה מבאסוגו שעלה לשלטון ב-1979. זאת אחרי שהנהיג הפיכה נגד דודו פרנסיסקו מסיאס נגוומה, שאף הוא הנהיג דיקטטורה פרו סובייטית קיצונית, ואף כונה "נירון השחור". קבוצה של גולים, שמתגוררים בעיקר בספרד ומונהגים על ידי סברו מוטו נסה, קוראים לדמוקרטיזציה של המדינה.
הבחירות לנשיאות מתקיימות כל שבע שנים (האחרונות התקיימו ב-2022). הנשיא ממנה את ראש הממשלה. בית המחוקקים נקרא "בית הנבחרים של העם" והוא נושא, למעשה, תפקיד סמלי בלבד, ללא סמכות של ממש. הבחירות לבית המחוקקים מתקיימות כל חמש שנים ובהן בוחרים התושבים את 100 הנבחרים בבחירות ישירות. בבחירות האחרונות לפרלמנט, שנערכו ב-2008, והוחרמו על ידי מרבית ארגוני האופוזיציה, זכתה מפלגת השלטון, "המפלגה הדמוקרטית של גינאה המשוונית", ב-99 מתוך 100 המושבים. ארגון אמנסטי אינטרנשיונל מדווח על מעצרים שרירותיים, עינויים והפרות זכויות אדם נוספות שמבצע השלטון הרודני.
פוליטיקה > גינאה המשוונית וישראל

ב-1968 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות, אך אלו נקטעו בעקבות החרם על ישראל של רבות ממדינות אפריקה לאחר מלחמת יום הכיפורים. יחסים אלה חודשו ב-1994 השגריר הישראלי אינו יושב במדינה אלא בשגרירות ישראל שביאונדה, קמרון [דרושה הבהרה]. בשיתוף פעולה גרמני-ישראלי מופעל בית חולים בעיר הגדולה במדינה באטה, ובין עובדיו ישראלים. אשת העסקים הישראלית ירדנה עובדיה משמשת קונסול כבוד של גינאה המשוונית בישראל. זאת לאחר שהקימה, בין השנים 2007–2011, שני בתי חולים בגינאה המשוונית.
באוגוסט 2019 נפתחה שגרירות ראשונה של גינאה המשוונית בישראל.
כלכלה

גינאה המשוונית היא חלק מהאיחוד הכלכלי והמוניטרי של אפריקה המרכזית (CEMAC) (אנ'). המטבע הרשמי מאז 1984 הוא פרנק CFA, שהוא המטבע המשותף ל-14 מדינות במערב ובמרכז אפריקה, ושערו לעומת האירו קבוע – מאז 1994 הוא עומד על 655.957 פרנק לאירו.
מקור ההכנסה העיקרי של המדינה הוא ייצוא נפט. מעריכים כי מדי יום מפיקים במדינה כ-360,000 חביות נפט ומספר החביות המיוצאות עבור כל אזרח זהה לזה של כווית. על פי דירוג התמ"ג לנפש, גינאה המשוונית היא המדינה העשירה ביותר באפריקה, אם כי נראה כי חלוקת ההון דומה לזו שבשאר היבשת [דרושה הבהרה].
מקורות הכנסה נוספים הם: עיבוד עץ, חקלאות עם מוצרים כגון קפה, קנה סוכר, פירות טרופיים, כותנה ועוד.
גאוגרפיה

שני חלקיה המרכזיים של גינאה המשוונית הם האי ההררי בִּיוֹקוֹ ((Bioko) וקודם לכן נקרא פרננדו פו), השוכן כ-40 ק"מ מחופי קמרון, והשטח המכונה ריוֹ מוּנִי (Río Muni), הנמצא ביבשת וגובל בגבון ממזרח ומדרום, בקמרון מצפון, ובאוקיינוס האטלנטי ממערב, והוא אזור של ביצות לאורך החוף ויערות עד בפנים הארץ. וכולל גם כמה איים הסמוכים לחוף. כמו כן משתייך למדינה האי הקטן אנובון (Annobón) המצוי מדרום לאיי סאו טומה ופרינסיפה, כ-595 ק"מ דרומית-מערבית לביוקו ושטחו 17 קמ"ר בלבד.
המדינה היא אחת הקטנות באפריקה, ושטחה הכולל הוא 28,051 קמ"ר, מתוך זה 26,003 קמ"ר ביבשת ו-2,017 קמ"ר שטחו של ביוקו.
בירת המדינה, מלאבו (Malabo), שוכנת באי ביוקו. יחד עם דנמרק ואיחוד האמירויות, גינאה המשוונית היא אחת משלוש המדינות היחידות שעל אף שרוב שטחן ביבשת, מצויה בירתן על אי.
בניגוד לשמה, שום חלק של גינאה המשוונית אינו שוכן על קו המשווה עצמו – שעובר מעט מדרום לריו מוני.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים בשני חלקי המדינה הוא אקלים טרופי חם וגשום. הטמפרטורה במלאבו נעה בין 21 מעלות צלזיוס בלילה ל-32 מעלות ביום, בקירוב, ואינה משתנה לאורך השנה.
כמות המשקעים השנתית ברוב חלקי הארץ עולה על 2,000 מ"מ בשנה. בדרום האי ביוקו גורמים גשמי המונסון לכמויות משקעים אדירות – ממוצע שנתי של 10,000 מ"מ. העונה הגשומה בביוקו היא מיולי עד ינואר, אם כי גם בעונה היבשה יורדים גשמים, בעוצמה פחותה. בחלק היבשתי, העונות הגשומות והיבשות מתחלפות. העונה הגשומה היא בחודשים פברואר עד יוני ומספטמבר עד דצמבר.
המדינה מועדת לסופות טרופיות וגם לסופות טורנדו.
דמוגרפיה

האוכלוסייה של גינאה המשוונית היא צעירה – 45% מהתושבים הם בני 15 ומטה. רק 4% הם בני 65 ומעלה. תוחלת החיים היא 49 שנים לגברים ו-53 שנים לנשים. שיעור האוריינות בקרב האוכלוסייה הבוגרת עמד על 52% ב-1992, אך עלה ל-80% ב-1999, והגיע ל-85.7% ב-2003. רוב התושבים חיים באזורים כפריים.
רובם המוחלט של התושבים שייכים לגזע הנגרואידי ודוברים שפות וניבים השייכים למשפחת השפות הבנטו. 80% מהגינאנים מהמוצא האתני פאנג, והשאר הם בעיקר בובי (Bubi) החיים באי ביוקו. כמו כן קיימת אוכלוסייה לבנה ממוצא ספרדי ובני תערובת של ספרדים וילידים. רובם הגדול של התושבים הם נוצרים וקתולים ויש מיעוט מוסלמי.
למעלה מ-90% מהתושבים הם דוברי ספרדית. הצרפתית והפורטוגזית צורפו כשפות רשמיות על מנת לקבל סיוע מארגוני השפה הבין-לאומיים.
רבים מתושבי גינאה המשוונית של היום הם צאצאים של עבדים אשר נחטפו במסגרת סחר עבדים בתקופה הקולוניאלית של ספרד.
חינוך ותרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
גינאה המשוונית היא חלק מארגון המדינות האיברו-אמריקניות, בו משתפות מדינות איברו-אמריקאיות פעולה בנושאי חינוך, מדע ותרבות.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  "מיני קונגו" בגיניאה המשוונית, על המשמר, 13 במרץ 1969
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑   איתי מק, הנשיא סכיזופרן ופרנואיד. איזו הזדמנות לישראל!, באתר הארץ, 31 ביולי 2024
↑  "נרון השחור" הלך בעקבות אידי אמין, מעריב, 8 באוגוסט 1979
↑  נשיא קניה יבוא ביום א' לביקור ממלכתי מישראל, הארץ, 7 בינואר 1994
↑  שנתון המסמכים הרשמיים 2005, באתר משרד החוץ. עמוד 185
↑  UK Ambassador to Israel Delivers Credentials, באתר שגרירויות ישראל של משרד החוץ, ‏7 באוגוסט 2019
↑  הבריטניקה החדשה לנוער, שנות התשעים
| מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בורונדי • בורקינה פאסו • בוטסואנה • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| חבלי ארץ  "לא מוכרים" | סומלילנד • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית |  |
| שטחים תלויים | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה • האיים הקנריים • סאוטה • מלייה • מדיירה • מיוט • ראוניון • סוקוטרה |  |
| קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית |
| --- | --- | --- |
| חברות | אנגולה • ברזיל • כף ורדה • גינאה ביסאו • מוזמביק • פורטוגל • סאו טומה ופרינסיפה • מזרח טימור • גינאה המשוונית |  |
| משקיפות | מאוריציוס • סנגל • גאורגיה • יפן • נמיביה • טורקיה |  |
|  ארגון המדינות המייצאות נפט |
| --- | --- | --- |
| חברות אופ"ק כיום | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • אנגולה • גבון • גינאה המשוונית • הרפובליקה של קונגו • ונצואלה • כווית • לוב • ניגריה • עיראק • ערב הסעודית |  |
| חברות אופ"ק לשעבר | אינדונזיה • אקוודור • קטר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564526905171  BNE: XX117552  BnF: cb15325772s (data)  GND: 4068436-2  HDS: 003432  KulturNav: 5100b1f9-b8a5-4e0b-bbea-da0e0bf10fb8  LCCN: n82047828  MusicBrainz: 218e28fc-7e19-3700-b4d5-5d9199a59418  NARA: 10035697  NDL: 00575891  NKC: ge260032  RERO: 02-A000076595  SELIBR: 144002  SUDOC: 040814955  UKPARL: mGYHWe1y  VIAF: 239001081   WorldCat (עם VIAF): 239001081
קארל ברנסטין

| --- | --- |

קארל ברנסטיין, 2007
 לידה:  14 בפברואר 1944 (בן 80) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  תיכון מונטגומרי בלייר  אוניברסיטת מרילנד 
 מעסיק:  וושינגטון פוסט
 תחקירים בולטים:  חשף עם עמיתו בוב וודוורד את פרשת ווטרגייט
 בן או בת זוג:  נורה אפרון (1976–1980) 
 צאצאים:  ג'ייקוב ברנסטיין 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ורג' פולק (1972)  פרס וורת' בינגהאם (1972)  פרס פוליצר לשירות הציבור (1973) 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  carlbernstein
 carlbernstein.com/home.php
 
קארל ברנסטין (באנגלית: Carl Bernstein; נולד ב-14 בפברואר 1944 בוושינגטון די.סי.) הוא עיתונאי יהודי-אמריקאי. הוא ועמיתו בוב וודוורד בוושינגטון פוסט חקרו וחשפו את פרשת ווטרגייט, שהובילה להתפטרות נשיא ארצות הברית דאז, ריצ'רד ניקסון.
בשנת 1972, מונו וודוורד וברנסטין לחקור את הפריצה למשרדי המפלגה הדמוקרטית בוושינגטון בבניין שנקרא "ווטרגייט". עבודתם הובילה לחשיפת עבירות פליליות של אנשי קמפיין הבחירות של הנשיא ריצ'רד ניקסון. בסופו של דבר הובילה הפרשה להתפטרותו של הנשיא ניקסון. פרשת ווטרגייט נחשבת לסקופ העיתונאי הגדול ביותר מאז ומעולם. הספר "כל אנשי הנשיא", שנכתב על הפרשה היה במקום הראשון ברשימת רבי המכר בארצות הברית. בשנת 1976 צולם סרט המבוסס על הספר. דאסטין הופמן גילם את ברנסטין ורוברט רדפורד גילם את וודוורד. בעקבות הסרט הפכו שני העיתונאים לידוענים בארצות הברית ועלתה מאוד קרנה של העיתונות החוקרת בדעת הקהל.
ילדותו ותחילת דרכו

ברנסטין נולד לסילביה ואלפרד, משפחה יהודית בוושינגטון די.סי. והחל את דרכו בעיתונות בעיתון בית הספר התיכון שבו למד. בגיל 16 החל לעבוד כנער שליח בעיתון וושינגטון סטאר והתקדם במהירות בסולם התפקידים, אולם כדי להתמנות לעיתונאי מן השורה, העיתון בו עבד דרש תואר ראשון. ברנסטין הפסיק את לימודיו באוניברסיטת מרילנד (גם שם שימש כעיתונאי בעיתון הסטודנטים) ולא התכוון להשלים את התואר, לכן עזב את משרתו בסטאר בשנת 1965 וקיבל משרה מלאה כעיתונאי ב-Elizabeth Daily Journal בניו ג'רזי. בעודו עובד בעיתון זה זכה בפרס אגודת העיתונאים של ניו ג'רזי על תחקירי עיתונות, כתבות עומק וחדשות דחופות. בשנת 1966 עזב ברנסטין את ניו ג'רזי והחל לעבוד בעיתון הוושינגטון פוסט, שם כיסה חדשות פלילים והתבלט כאחד העיתונאים הבולטים בסגנון כתיבתם.