stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלן בר
חייה

הלן בר, ילידת פריז, הייתה בת למשפחה בורגנית אמידה שחיה במשך דורות רבים בצרפת. אבי סבה, מוריס לוי, היה חבר באקדמיה הצרפתית למדעים ופרופסור בקולז' דה פראנס; ואביה, רמון בר, היה מנהל חברה בכיר ומדען נודע שקיבל את עיטור הגבורה במלחמת העולם הראשונה. הוא נכלל ברשימת 16 היהודים "אשר תרמו תרומה יוצאת דופן למדינה הצרפתית בתחומי הספרות, המדע והאמנות" שהיו מוגנים (לכאורה) מפני רדיפה.
הלן למדה ספרות רוסית ואנגלית בסורבון, אך לא הצליחה לעבור את מבחן הסיום בלימודיה, כתוצאה מהחוקים האנטישמיים של ממשלת וישי. במקום זאת עבדה בהתנדבות באוז'י"ף, ובשעות הפנאי ניגנה בכינור והתעניינה במוזיקה. לאחר נדודים רבים בניסיון להתחמק ממעצר החליטה משפחתה לשוב לביתם. למחרת, ב-8 במרץ 1944, היא נעצרה יחד עם הוריה וכעבור שבועיים, ביום הולדתה ה-23, הם גורשו מדראנסי לאושוויץ. הלן מתה באפריל 1945 בברגן-בלזן ממחלת הטיפוס או ממכות רצח לפי עדות אחרת, ימים ספורים לפני שחרור המחנה ברגן-בלזן בידי הבריטים.
היומן

הלן החלה לכתוב את רשימותיה ב-7 באפריל 1942 בגיל 21, עם פרק על ביקורה אצל הסופר פול ואלרי. כבר בדפים הראשונים ניתן לחוש את אימי המלחמה והחשש מהאנטישמיות. הנערה מספרת על הנוף שנשקף בפריז, על האהבה הראשונה ועל חברותיה באוניברסיטת סורבון. מהטקסטים שלה, המתובלים בציטוטים מויליאם שייקספיר ולואיס קרול, המלחמה נראית כחלום רע בלבד, אך בהדרגה היא מתוודעת לחומרת מצבה. היא מדווחת על הטלאי הצהוב, על הגירוש מהפארקים הציבוריים ועל הרדיפה של קרוביה ומכריה. היא שומעת את השמועות על תאי הגזים ומקוננת על היעדר הפרספקטיבה והחשש מהעתיד: "אנחנו חיים משעה לשעה, אפילו לא משבוע לשבוע". בהמשך מדווח לה יהודי על תוכניות הנאצים. הרישום האחרון מתאר שיחה שניהלה עם שבוי מלחמה גרמני. היומן נחתם ב-15 בפברואר 1944 עם מילותיו של מקבת': "האימה! האימה! האימה!".
הלן ביקשה שהרשומות שלה יועברו לאחר מותה לארוסה ז'אן מורבייצקי, שמאוחר יותר היה לדיפלומט. בשנת 1994 הוא החליט להוריש את היומן בעל ה-262 דפים לאחייניתה של הלן מרייט ז'וב. זו תרמה בשנת 2002 את כתב היד ל"יד הזיכרון לשואה" בצרפת, ובסופו של דבר החליטה לפרסם אותו כספר. היומן, שנכתב ברובו כדו-שיח עם ארוסה, זכה עם פרסומו לשבחים רבים בקרב מבקרים ספרותיים, והוא נחשב לעדות ממדרגה ראשונה על האירועים שקדמו לגירוש ולהשמדה.
הספר יצא לאור לראשונה בצרפת בחודש ינואר 2008. העיתון ליברסיון הכתיר אותו מיד כ"סנסציה הספרותית של 2008" והזכיר לקוראיו את הוויכוח החריף שהתעורר שנתיים קודם לכן עם יציאתו לאור של ספרה של אירן נמירובסקי. כבר לאחר יומיים נמכרה המהדורה הראשונה ב-24,000 עותקים, והספר תורגם בהמשך לשפות רבות. בחודש פברואר 2010 הופיעה המהדורה העברית בהוצאת מודן. עד לתקופה זו נמכרו בצרפת למעלה מ-100,000 עותקים של היומן.
ספרה

יומן, הלן בר, הוצאת מודן. תרגם מצרפתית: ניר רצ'קובסקי, 287 עמודים., בצירוף נספחים שלא פורסמו במהדורה המקורית ואחרית דבר שכתבה ההיסטוריונית פרופ' רנה פוזננסקי.
ראו גם

השואה – מונחים
פתאום שונה פתאום אחרת
סדקו ססקי
אנה פרנק
עלילות נעורים
רות מאייר
התזמורת הלאומית של בלגיה

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1931 
 מייסד:  דזירה דפו 
 מדינה:  בלגיה בלגיה
 מיקום:  בריסל, בלגיה
 אולם קונצרטים:  היכל האמנויות היפות בבריסל
 מנצח:  אנתוני הרמוס
 www.nationalorchestra.be
 
התזמורת הלאומית של בלגיה (בהולנדית:  Nationaal Orkest van België, בצרפתית: Orchestre national de Belgique) היא התזמורת הראשונה במעלה בבלגיה. היא נוסדה בשנת 1931 על ידי דזירה דפו בשם "התזמורת הסימפונית של בריסל", ובשנת 1936 עברה ארגון מחדש וקיבלה את שמה הנוכחי. מקום מושבה הקבוע הוא בהיכל האמנויות היפות (Palais des Beaux-Arts או Paleis voor Schone Kunsten) בבריסל. כיום היא מופיעה ב-70 קונצרטים בעונה (מספטמבר עד יולי) בבלגיה ומחוצה לה. התזמורת נהנית מתמיכת הממשלה הבלגית ומעסיקה 93 נגנים. היא מתמחה במוזיקה של המאה ה-19 והמאה ה-20 ומבצעת גם מוזיקה לסרטים.
התזמורת הלאומית של בלגיה נודעת גם בליווי הסיבוב הגמר של תחרות המוזיקה על שם המלכה אליזבת, בניצוחו של ז'ילבר וארגה.
עד למינויו של אנדרה קלויטנס כמנצחה הקבוע, בשנת 1958, עבדה התזמורת עם מנצחים שונים, ביניהם קרל בהם, דזירה דפו, אריך קלייבר ופייר מונטה.
מנהלים מוזיקליים

אנתוני הרמוס (2022 - ממשיך)
יו וולף (2017 - 2022)
אנדריי בורייקו (2012 - 2017)
ולטר ולר (2007 - 2012)
מיקו פרנק (2002 - 2007)
יורי סימונוב (1994 - 2002)
רונלד זולמן (1989 - 1993)
מנדי רודן (1983 - 1989)
ז'ורז' אוקטור (1985 - 1989)
אנדרה ונדרנוט (1974 - 1985)
מיכאל גילן (1969 - 1971)
אנדרה קלויטנס (1958 - 1967)
התזמורת האדומה (שולצה-בויזן והארנק)

"התזמורת האדומה" (בגרמנית: Rote Kapelle) היא כינוי שנתן הגסטפו לקבוצה מחתרתית בראשות הארו שולצה-בויזן וארוויד הארנק, שפעלה בגרמניה הנאצית עד לחיסולה בשנת 1942. כינוי זה ניתן גם לרשת ריגול בראשות ליאופולד טרפר, שלא היה לה קשר לרשת שבראשה עמדו שולצה-בויזן והארנק.
היסטוריה

בראש "התזמורת האדומה" עמדו הארו שולצה-בויזן, קצין מודיעין בלופטוואפה, וארוויד הארנק (Arvid Harnack), פקיד במשרד הכלכלה, שניהם קומוניסטים בנטייתם הפוליטית, שלא היו מעולם חברי מפלגה רשומים. הקבוצה כללה גם את אשתו של שולצה בויזן ואת מילדרד פיש-הרנק - אשתו של ארוויד הארנק, וכן חברים נוספים מהאליטה החברתית של הרייך.
שולצה-בויזן התנגד לנאציזם עוד לפני עליית היטלר לשלטון, אך הצטרף ללופטוואפה ככיסוי. הוא המשיך להפגש עם מתנגדי נאציזם אחרים ובהם ליברטאס, אתה התחתן בשנת 1936. הארנק היה פעיל אף הוא בחוגים אנטי נאציים, אך בשנת 1937 הצטרף למפלגה הנאצית ככיסוי. בשנת 1939 נפגשו שתי הקבוצות והחל לפעול ביחד.
פעילותה העיקרית של הרשת הייתה איסוף מידע על פשעי מלחמה ורצח עם שבוצעו על ידי גרמניה, והפצת עלונים נגד היטלר. הם ניסו להעביר את המידע שהתקבל לארצות זרות, דרך קשרים אישיים בשגרירות ארצות הברית, וקשרים עקיפים בברית המועצות. הם התנגדו לניסיונות הסוכנים הסובייטיים לגייסם לשורותיהם.
באוגוסט 1942 הלשין יוהאן ונצל, חבר בקבוצתו של טרפר, אשר ידע גם על פעולתם של אנשי שולצה-בויזן, על פעילות הקבוצה לגסטפו, כפי הנראה לאחר שנעצר ועונה. חברי הקבוצה נעצרו והוצאו להורג בכלא פלצנזה.
אדווין טיטיינס שזכה בתואר חסיד אומות העולם לא נעצר עם יתר חברי הקבוצה אך נפטר בשנת 1944 מהתקף לב.
ארוויד הארנק
מילדרד הארנק (Mildred Harnack)
אילזה סטבה
בול לזכר התזמורת האדומה של שולצה-בויזן והארנק
החיים הכפולים של וולטר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ודי פוסטר
 הופק בידי:  סטיב גולין קית' רדמון אן רורק
 תסריט:  קייל קילאן
 עריכה:  אן קוטס
 שחקנים ראשיים:  מל גיבסון ג'ודי פוסטר אנטון ילצ'ין
 מוזיקה:  מרסלו זאברוס
 צילום:  האגן בוגדאנסקי
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  Summit Entertainment 
 חברה מפיצה:  Summit Entertainment
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 במאי 2011
 משך הקרנה:  130 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 תקציב:  21 מיליון דולר
 הכנסות:  6,370,816 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   beaver
 www.thebeaver-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
החיים הכפולים של וולטר (באנגלית: The Beaver, בתרגום חופשי: "הבונה") הוא סרט דרמה/קומדיה אמריקאי משנת 2011 בבימויה של ג'ודי פוסטר, אודות וולטר בלק (מל גיבסון), מנכ"ל חברת צעצועים, שמתקשר עם סביבתו בעזרת בובת יד. בסרט משחקים בנוסף הבמאית ג'ודי פוסטר, אנטון ילצ'ין וג'ניפר לורנס. הסרט זכה לביקורות מעורבות, אך משחקו של גיבסון זכה לתשבחות.
הסרט יצא בארצות הברית בתפוצה מוגבלת ב-6 במאי 2011, וברחבי בריטניה ב-17 ביוני באותה שנה. בישראל הסרט יצא ב-19 במאי באותה שנה.
צוות שחקנים

| שם השחקן | הדמות |
| --- | --- |
מל גיבסון: וולטר בלק, מנכ"ל חברת צעצועים
ג'ודי פוסטר: מרדית' בלק, אשתו של וולטר
אנטון ילצ'ין: פורטר בלק, בנם המתבגר של וולטר ומרדית'
ג'ניפר לורנס: נורה, חברתו של פורטר
ריילי תומאס סטיוארט: הנרי, בנם הצעיר של וולטר ומרדית'
זאכרי בות': ג'ארד
שרי ג'ונס: סגנית הנשיא
עלילה

וולטר בלאק הוא מנכ"ל של חברת צעצועים גדולה שבדרכה לפשיטת רגל וסובל מדיכאון. אשתו, מרדית' מסלקת אותו מביתם, לשמחתו של בנו הגדול פורטר. וולטר עובר להתגורר בבית מלון ולאחר כמה ניסיונות התאבדות כושלים הוא מפתח אישיות שנייה במוחו בדמות בובת יד בצורת בונה, אותה הוא מצא באשפה. וולטר חובש את בובת היד בקביעות ומתקשר עם הסובבים אותו רק בעזרתה. הוא חוזר הביתה, משלים עם מרדית' ועם בנם הקטן הנרי, אך לא עם פורטר. בנוסף, עסקי החברה גדלים לאחר שוולטר מייצר קו צעצועים בדמות בובת הבונה.
פורטר מקבל תשלום עבור כתיבת עבודות לחבריו בבית הספר ונורה, אחת מהתלמידות שלומדות עם פורטר, מבקשת ממנו לכתוב עבורה נאום לסוף שנת הלימודים. פורטר מתאהב בנורה, שלפני כמה שנים איבדה את אחיה, בריאן ומרגיש שבעקבות המקרה היא יותר מאופקת ולא נותנת ליצרתיות שלה להתבטא. ובינתיים פורטר עצמו מובך מאביו, שמתקשר אך ורק בעזרת הבובה שעל ידו. פורטר מנסה לגרום לנורה "להחלים מהטרגדיה" דרך כתיבת המשפט "נוח על משכבך בשלום בריאן" באמצעות גרפיטי, אך נורה כועסת עליו והמשטרה עוצרת את השניים.
מרד'ית עוזבת את הבית עם שני הילדים לאחר שהבינה שוולטר שיקר לה והבובה היא לא חלק מתהליך טיפולי כמו שוולטר סיפר לה בהתחלה והיא חושדת שהוא סובל מהפרעת זהות דיסוציאטיבית, ושהבונה משתלט בהדרגה על אישיותו.
חלק מהאישיות המקורית של וולטר מבינה כמה נזק הוא הסב למשפחתו ומנסה להיפטר מהבונה במטרה לחזור לחיים רגילים, אך "הבונה" מתנגד. לבסוף, וולטר כורת את ידו בעזרת מסור ובכך הוא מצליח להיפטר מאישיות הבונה. לאחר שהוא עובר ניתוח משקם, הוא מקבל יד תותבת ומתאשפז בבית חולים פסיכיאטרי.
נורה משלימה עם פורטר ומתחילה להקריא את הנאום שהוא כתב עבורה באירוע הסיום בבית הספר, אך עוצרת באמצע, מתוודה שלא היא כתבה אותו. במקום זאת, היא מדברת עם הקהל על חשיבותה של האמת ועל הטראומה שנגרמה לה בעקבות מותו של אחיה שנים קודם. בעקבות הנאום, פורטר מבין כמה אביו חשוב לו ומשלים איתו.
בסוף הסרט וולטר עובר את השיקום ומתחיל לחיות חיים רגילים.
הפקה

עם תקציב של 21 מיליון דולר, הסרט צולם בניו יורק ובוואצ'סטר קאנטרי. צילומי הסרט הסתיימו בנובמבר, 2009. את דמותו של וולטר היו אמורים לגלם סטיב קארל וג'ים קארי שנשרו במהלך הפקת הסרט.
ביקורות והכנסות

הסרט זכה לביקורות מעורבות וחיוביות עם ציון בינוני של 65% על פי מדד האתר "Rotten Tomatoes". ברם, מל גיבסון קיבל ביקורות חיוביות על הופעתו בסרט. בנוסף, הבלוגר ברנדון קולני הילל את תסריט הסרט.
הסרט נחשב לכישלון כלכלי. הוא יצא בתפוצה מוגבלת ב-6 במאי 2011 שבו הוא הכניס כ-104 אלף דולר מ-22 אולמי קולנוע. זוהי הפתיחה הגרועה ביותר לסרט שג'ודי פוסטר ביימה.
הערות שוליים

↑  חן חדד, עכבר העיר, חדשות קולנוע: מל גיבסון חוזר למסך, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2009
ז'אן קאסאדסי

| --- | --- |
ז'אן קאסאדסי ואביו רובר
ז'אן קאסאדסי ואביו רובר
 לידה:  7 ביולי 1927 הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 פטירה:  20 בינואר 1972 (בגיל 44) Renfrew, קנדה 
 שם לידה:  Jean Claude Michel Casadesus 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז, אוניברסיטת פרינסטון 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Evie Girard (16 במאי 1953–?) 
 צאצאים:  Agnès Casadesus 
 פרופיל ב-IMDb
 
ז'אן קאסאדסי (בצרפתית: Jean Casadesus ‏ 7 ביולי 1927 – 20 בינואר 1972) היה פסנתרן צרפתי, בנם של הפסנתרנים הנודעים רובר וגבי, ובן-אחיינם של אנרי קאסאדסי ומריוס קאסאדסי.
קורות חיים

ז'אן קאסאדסי נולד בפריז. הוריו לימדוהו נגינה בפסנתר ולאחר לימודים בקונסרבטואר של פריז, בשנת 1940, עבר עם הוריו לארצות הברית, להמשיך את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1946 זכה בתחרות סולנים צעירים של תזמורת פילדלפיה והופעתו הראשונה הייתה ב-1947 עם תזמורת זו בנגינת הקונצ'רטו בסול מז'ור של ראוול, בניצוח יוג'ין אורמנדי. מכאן ואילך קצר הצלחה כפסנתרן קונצרטים, בסיורים באירופה, ישראל ודרום אמריקה וכמורה לפסנתר, בעיקר בקונסרבטוריון פונטנבלו האמריקאי. בין תלמידיו הנודעים רוברט לוין.
ז'אן והוריו ביצעו יחדיו קונצ'רטי של מוצרט לשניים ושלושה פסנתרים. הם הקליטו יצירות אלה עם התזמורת הסימפונית של קולומביה ועם תזמורת קליבלנד בניצוחו של גיאורג סל ועם תזמורת פילדלפיה בניצוח יוג'ין אורמנדי.
בשנת 1953 נשא לאישה את אוי ז'יראר, בתו של הצייר אנדרה ז'יראר. לזוג נולדה בת בשם אגנס.
ז'אן קאסאדסי נהרג בתאונת דרכים בקנדה בראשית שנת 1972. אביו מת באותה שנה בפריז.
בשנת 1973 קרל קורט כתב אורטוריה לזכרו של המלחין.
הערות שוליים

↑  צ'ארלס טימברל, "ז'אן קאסאדסי", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007405925305171  PLWABN: 9810697743705606  BnF: cb13892230s (data)  GND: 134724690  ISNI: 0000 0001 1873 6735  LCCN: no91026303  MusicBrainz: 39973977-9b76-410e-a02f-9f3cd8a68faf  SNAC: w6hh7rds  SUDOC: 15724945X  VIAF: 19864787   WorldCat (עם VIAF): 19864787
הלן ברמן

| --- | --- |

 לידה:  6 באפריל 1936 (בת 88) אמסטרדם, הולנד 
 מקום לימודים:  אקדמיית עיצוב איינדהובן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 הושפעה על ידי:  Kees Bol, Jan Gregoor, Thierry Veltman 
 
הלן ברמן (נולדה ב-6 באפריל 1936) היא ציירת הולנדית-ישראלית בסגנונות שנעים בין אימפרסיוניזם ריאליסטי ואקספרסיוניזם מופשט לירי. מציגה בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה

הלן ברמן נולדה באמסטרדם וכילדה ניצלה מרדיפות הנאצים. למדה עיצוב טקסטיל באקדמיה לעיצוב תעשייתי של איינדהובן. בנוסף ללימודיה לתואר, למדה קורסים באמנויות החופשיות. מ-1960 עיצבה מוצרי טקסטיל למספר חברות. עיצוביה זכו בפרסים ובפרסומים בכתבי עת מקצועיים.
בשנות השבעים למדה אצל האמן תיירי ולטמן והשלימה תואר נוסף בציור ורישום. היא לימדה קורסים להשכלת מבוגרים במקצועות הללו. ב-1978 עלתה לישראל, גרה במבשרת ציון ובבאר שבע והמשיכה לשכלל את סגנונה. בעשור מ-1988 גרה ליד יפו העתיקה והצטרפה לאגודת הציירים והפסלים. מ-1998 חיה ומציירת בתל מונד.
תערוכות > יחיד

1983 - הגלריה של איציק, באר שבע
1990 - גלריה עמליה ארבל, ראשון לציון
1996 - בית האמנים תל אביב
1997 - בית שווינג, רובע האמנים של יפו העתיקה
2000 - מרכז אל"ה, בית פנינת איילון, תל אביב
2003 - בית האמנים תל אביב
2004 - גלריה Re-Lai-S, באדן-באדן, גרמניה
2006 - רזידנץ ברן, באדן-באדן, גרמניה
2008 - מרכז אל"ה, בית פנינת איילון, תל אביב
2009 - "נופי השרון", בית האמנים תל אביב
2012 - "נופי השרון", גלריה טובה אוסמן, תל אביב
2017 - "הגיעה בלי תכלית", גלריה טובה אוסמן, תל אביב.
תערוכות > קבוצתיות

1972 - דה סכוף, אמבכט, הולנד
1979 - מרכז אמנויות לנוער, באר שבע
1983 - "טכנולוגיה", בניין עיריית באר שבע
1989 - "תנו לחיות לחיות", גלריה 13 וחצי, יפו
1990 - "פנים חדשות", בית האמנים תל אביב
1998 - "פירות הילולים", מרכז קהילתי תל מונד
2003 - "בראשית", היכל התרבות, אור עקיבא
2004 - "ימי הולנד", מרכז אמנויות קסטרא, חיפה
2007 - "גן פתוח", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב
2015 - "עשור לגלריה Re-Lai-S", רזידנץ ברן, באדן-באדן, גרמניה.
הערות שוליים

1 2  גלדמן, מרדכי: "האלף והתו", 2003
↑  Berman, Helen: An Enchanted Dream Came True, Báiki 24, 2002
1 2  מרכז המידע לאמנות ישראל ע"ש גבריאל שרובר: "Helen Berman", מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  גליל, סיגל: "נופים הם לפעמים געגועים", מגפון, 29 באוקטובר 2007
↑  http://www.haaretz.co.il/CM.art_item,418,208,29707,.aspx
↑  "גן העצמאות לכולם - תערוכה קבוצתית", עכבר העיר 2007
↑  "גן פתוח - גן העצמאות לכולם", בית האמנים ע"ש זריצקי 2007
↑  "גן חובה", מרמלדה תל אביב, 18 ביוני 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272140  NLI: 987007525031005171  ISNI: 0000 0004 2337 7492  LCCN: no2013125638  VIAF: 305857062   WorldCat (עם VIAF): 305857062 
דמות (1995)
דלקת לבלב חריפה

| --- | --- |

 תחום:  גסטרואנטרולוגיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  181364 
 סיווגים
 ICD-11:  DC31 
 
דלקת לבלב חריפה או פנקראטיטיס חריפה מאופיינת כהתחלה פתאומית של כאבים אצל אדם בריא לכאורה, והפוגה בכאבים כאשר ההתקף מסתיים, זאת לעומת דלקת לבלב כרונית המאופיינת באיבוד תפקוד של רקמת הלבלב, כאבים חוזרים ונשנים הנמשכים למרות הפוגה בהתקף.
אטיולוגיות

הסיבות לפנקראטיטיס אקוטית הן בעיקר קיומן של אבנים בכיס המרה, הנודדות לצינור המרה המשותף ומביאות להתקף חד של הלבלב, או מטופלים הצורכים כמויות גדולות של אלכוהול. קיימות גם סיבות נוספות, אשר יתוארו להלן.
אטיולוגיות > אבני כיס מרה

התקף חד של פנקראטיטיס אקוטית בהקשר של אבני כיס מרה מתרחש כאשר עוברת אבן דרך התעלה המשותפת לדרכי המרה ולצינור הלבלב בפתח התריסריון. אצל כ-90% מהחולים, האבן נפלטת בצואה. עם השנים פותחו מספר תאוריות באשר לאופן בו אבנים כאלו גורמות להתחלת הפנקראטיטיס: ב-1901, הפתולוג Opie הניח כי החסימה על ידי אבן הביאה לרפלוקס חוזר של מיץ מרה לרקמת הלבלב. לאחר מכן טען כי פנקראטיטיס עלול להתרחש גם כאשר אבן, או בצקת ודלקת הנגרמות כתוצאה מהמעבר של האבן, יכולות להביא לחסימת נוזלי הלבלב ולפנקראטיטיס, גם ללא רפלוקס של מיץ מרה ללבלב. כיום נוטים להאמין כי הסיבה לפנקראטיטיס היא עליית הלחץ בתעלות הלבלב כתוצאה מהחסימה הדיסטלית הנוצרת על ידי האבן, אשר מביאה לדלקת הלבלב.
אטיולוגיות > אלכוהול

סיבה שכיחה נוספת לפנקראטיטיס אקוטי היא שתיית כמויות גדולות של אלכוהול. עם זאת נמצא כי גם שתיית אלכוהול שלא באופן סדיר אלא מדי פעם עלולה להביא להתקף זה. צריכת שומנים גבוהה, יחד עם שתיית אלכוהול, מביאה לסיכוי גדול יותר להתקף פנקראטיטיס. תאוריות רבות התפתחו כדי להסביר את השפעתו של האלכוהול על רקמת הלבלב ופיתוח דלקת. על פי תאוריה אחת, צריכת אלכוהול מביאה להיפרטריגליצרידמיה וייצור של חומצות שומן, הפוגעות ברקמת הלבלב. תאוריה אחרת מציינת כי צריכת אלכוהול מביאה לעליה בייצור רדיקלים חופשיים, הפוגעים ברקמת הלבלב. הנחות נוספות מציינות פגיעה בתאים האצינריים של הלבלב ופגיעות נוספות.
אטיולוגיות > חשיפה לתרופות

חשיפה לתרופות שונות היא הסיבה השלישית לפנקראטיטיס, אולם המכניזם שבו מביאות תרופות אלו לפגיעה ברקמת הלבלב אינו ידוע. תרופות המביאות לפגיעה בלבלב כוללות בין היתר תרופות כגון אימוראן, משתנים כגון תיאזיד, טטרציקלין, 5-ASA, מטרונידזול, כימותרפיה מסוג PEG-Asparginase ותרופות רבות אחרות.
אטיולוגיות > חסימה

חסימה יכולה להתהוות גם ללא אבנים בכיס המרה אשר עוברות וחוסמות את הפתח המשותף לצינור המרה וללבלב. חסימה כאמור יכולה להיות כתוצאה מכיב בתריסריון, מחלת קרוהן, הפוגעת בתריביון ומביאה לחסימה, וגידולים פרי-אמפולריים. חסימה יכולה להתהוות גם כתוצאה מהיצרות בצינוריות הלבלב, טראומה ללבלב, וגידולים בלבלב עצמו. טפילים כגון אסקריס יכולים לגרום לפנקראטיטיס על ידי חסימה של תעלת הלבלב.
אטיולוגיות > פנקראטיטיס משפחתי ואוטואימוני

לעיתים יש מצבים בהם הפנקראטיטיס הוא משפחתי - נמצאו מוטציות גנטיות הקשורות לטריפסין, המופעל ללא אינהיביציה וגורם להרס רקמת לבלב ועיכולה. במקרים כאלו, ההתקפות מתחילות בגיל צעיר ומביאות לשינויים כרוניים כגון הסתיידויות, פיברוזיס של רקמת הלבלב ואובדן התפקוד הכולל של רקמת הלבלב. שיעור המקרים של סרטן הלבלב הוא גבוה אצל נשאים אלו.
פנקראטיטיס עלולה להיות תוצאה של תהליך אוטואימוני, ולרוב היא מקושרת למחלות אוטואימוניות אחרות כגון primary sclerosing cholangitis, תסמונת סיוגרן, ושחמת כבד ראשונית. קיימת גם צורה נפרדת ואוטואימונית המאופיינת ברמות IgG4 גבוהות בדם. מחלה זו מטופלת על ידי מתן סטרואידים.
אטיולוגיות > זיהום

מספר זיהומים יכולים להסתבך ולגרום לדלקת לבלב חריפה. ביניהם חזרת, דלקת כבד נגיפית, זיהומים מנגיף הציטומגלו, נגיף קוקסקי, החיידק מיקופלזמה פנאומוניה, והתולעת אסקריס.
אטיולוגיות > סיבות נוספות לפנקראטיטיס

פנקראטיטיס עלולה להיגרם מטראומה, אפילו קטנה יחסית, או לאחר ניתוחים (כגון ניתוחי מעקפים וניתוחי חזה כמו גם ניתוחי בטן). גם בדיקת ERCP עלולה להביא לפנקראטיטיס. בעיות מטבוליות עלולות להביא לפנקראטיטיס, ובכללן מצבי היפרקלצמיה והיפרליפידמיה. סיבה נוספת היא עקיצת עקרב (הקיים בטרינידד).
אטיולוגיות > פנקראטיטיס מסיבות שאינן ידועות (אידיופתי)

בכ־20% מן החולים לא נמצאת סיבה אשר הביאה לפנקראטיטיס. לחלק ממטופלים אלו אין אבנים בכיס המרה כי אם "בוץ" או משקע מרתי אשר מביא לפנקראטיטיס (sludge). לחלק מן החולים נמצא כי הספינקטר ע"ש oddie לא מתפקד באופן מיטבי. עם זאת, למרבית החולים בקבוצה זו אין הסבר ממשי להתהוות הפנקראטיטיס - הוצעו תאוריות הנוגעות לקיום מוטציות קלות יחסית של ציסטיק פיברוזיס אצל אותם מטופלים.
פתופיזיולוגיה

ההנחה העיקרית היא, כי פנקראטיטיס נגרם כתוצאה מחסימה של תעלת הלבלב וכתוצאה מכך, פעילות של תאי לבלב אצינריים, אשר מפרישים אנזימי עיכול כגון טריפסינוגן. על פי תאוריה אחת, קתפסין B הקיים בלבלב משפעל טריפסינוגן ההופך לטריפסין, אשר משפעל זימוגנים אחרים, וכתוצאה מכך נוצר נזק לרקמת הלבלב.
סימנים קליניים ותסמינים

מטופל אשר חווה התקף פנקראטיטיס, יגיע עם כאבי בטן, בחילות והקאות. הכאבים יתרכזו בבטן עליונה אולם הם יכולים לערב גם בטן תחתונה. הכאבים יכולים להיות בעלי אופי פלאוריטי, ולהקרין לאחת או לשתי השכמות. הכאב הוא לרוב קבוע, ויכול להיות מוקל כאשר המטופל נשען קדימה או שוכב על הצד.
בבדיקה פיזיקלית המטופל זז ומחפש תנוחות נוחות יחסית, בשונה ממטופל אשר סובל מפריטוניטיס ושוכב ללא תזוזה. היפרתרמיה היא נפוצה ומעידה על תהליך דלקתי. ניתן להבחין בטכיקרדיה, טכיפניאה ולעיתים תת-לחץ דם- הנובעים מהיפווולמיה (אשר ניתן להעריך גם באמצעות מילוי ורידי נמוך בוורידי הצוואר, עור יבש וריריות יבשות). לעיתים ניתן להבחין בצהבת. קיימת רגישות במישוש הבטן, ולעיתים ניתן להרגיש במסה אפיגסטרית הנובעת מהלבלב המודלק. במצבים נדירים נוצר דימום תת-עורי הנראה לעין (הסימן ע"ש Grey Turner, הסימן ע"ש Cullen).
בדיקות מעבדה

פנקראטיטיס עלול להביא להיפוולמיה כתוצאה מחדירות מוגברת של הקפילרות ויציאת נוזלים החוצה. ניתן לראות במקרה כזה עליה בהמטוקריט, בהמוגלובין וב- BUN כמו גם בקריאטינין. רמות אלבומין יכולות לרדת, בעיקר אם תיקון הנוזלים מתבצע על ידי תמיסות נטולות אלבומין. ספירת תאי הדם הלבנים לרוב עולה, ורמת הסוכר אף היא עולה לעיתים. ניתן להבחין במרבית המקרים בעליה ברמת הבילירובין בתחילת ההתקף. מצב זה יכול לנבוע כתוצאה מאבן החוסמת את דרכי המרה או ללא חסימת אבן, ויש לחשוד בהתפתחות כולנגיטיס.
ניתן להבחין ברמות גבוהות של טריגליצרידים, אצל מטופלים אשר סובלים באופן רגיל מרמות טריגליצרידים גבוהות או אצל מטופלים השותים אלכוהול.
לעיתים רמות הסידן יורדות (היפוקלצמיה) – או כתוצאה מירידה ברמות האלבומין הקושר סידן, או ירידה ברמות הסידן החופשי. במידה וקיימת ירידה ברמות הסידן החופשי, זה מקושר לפרוגנוזה גרועה יחסית ויש להתחיל לטפל בחולים אלו בהשלמת סידן.
עמילאז- רמות העמילאז עולות כשעתיים עד 12 שעות לאחר תחילת הסימפטומים, ויורדות כ־3 עד 6 ימים לאחר מכן. רמת עמילאז גבוהה הנמשכת מעל לשבוע מחשידה להמשך תהליך דלקתי או להתפתחות סיבוכים כגון פסאודוציסטה, אבצס או מיימת. רמות עמילאז בשתן נשארות גבוהות זמן רב יותר מאשר רמות העמילאז בדם, ולכן מדידת רמות העמילאז בשתן עוזרות בדיאגנוזה אצל חולים אשר הגיעו זמן ממושך יחסית לאחר תחילת הסימפטומים. יצוין, כי אצל כ־10% מן החולים, רמות העמילאז יהיו נורמליות על אף פנקראטיטיס אקוטית. כמו כן, רמות העמילאז אינן עומדות ביחס ישיר לחומרת ההתקף.
רמות עמילאז מופרשות גם מבלוטות הרוק, הריאה, הערמונית והשחלות- אולם לא בכמויות המופרשות מבלוטת הלבלב.
הסיבות לכך שמופרשות רמות גבוהות של עמילאז מהלבלב בעת ההתקף אינן ברורות. תאוריות אחדות מציינות כי במהלך פנקראטיטיס, עמילאז מופרש באזורים באזו-לטרליים הקרובים לסירקולציה ומופרשים לדם.
רמות גבוהות של עמילאז נצפות במצבים של דלקת כיס המרה, פרפורציה של המעי, חסימת מעיים, ואוטם של המעיים. ניתן לעיתים להתבלבל בין מצבים אלו לבין פנקראטיטיס, גם משום שהתמונה הקלינית דומה בחלק מן המקרים- עם זאת, למרבית החולים בפנקראטיטיס רמות העמילאז גדלות באופן משמעותי, בעוד שאצל חולים עם מצבים אחרים שתוארו לעיל, רמות העמילאז גדלות פי 2 או 3 בלבד.
רמות ליפאז עולות גם הן במהלך פנקראטיטיס- העלייה לרוב מקבילה לעליה ברמת העמילאז, אולם ערכים גבוהים של ליפאז נותרים גם לאחר שרמות העמילאז חזרו לנורמה.
בדיקות הדמיה

באופן כללי, ניתן לעשות אולטראסאונד על מנת להבחין למשל באבנים בכיס המרה אשר מהוות את הסיבה לפנקראטיטיס, או הרחבה של דרכי המרה.
בדיקת CT היא בדיקה יעילה אשר עוזרת לדיאגנוזה ולטיפול במצבים של פנקראטיטיס. CT יחד עם חומר ניגוד יכול להדגים תהליך בצקתי ודלקתי של הלבלב, או תהליך מתקדם של נמק ברקמת הלבלב.
קיים ויכוח הנוגע לתזמון עריכת ה- CT לחולה המאושפז בחשד לפנקראטיטיס. ביצוע CT מוקדם לא תמיד מציג הדמיה מספקת של הנזק הנגרם ללבלב, ככל שנגרם, אלא אם האבחנה של פנקראטיטיס אינה ברורה עדיין.
פרוגנוזה של פנקראטיטיס חריפה

מרבית החולים חווים פנקראטיטיס במידה קלה עד בינונית, אשר חולף בטיפול שמרני בלבד, אולם לכ־10% מן החולים יש התקף קשה. התקפים חמורים נצפו יותר אצל אנשים מעל גיל 60, אנשים שזהו ההתקף הראשון אצלם, חולים לאחר ניתוחים, עם היפוקלצמיה וסימנים להמטומות.
ניתן להעריך את הפרוגנוזה של מטופלים על ידי לקיחת מספר מדדים ומתן ניקוד לכל מדד. השיטה המקובלת היא מדד רנסון – Ranson's prognostic signs, אשר מעניק ניקוד למספר מדדים להלן:
בעת הקבלה של החולה לבית החולים (עבור פנקראטיטיס כתוצאה מאבני כיס מרה):
גיל מעל 70
ספירת לויקוציטים מעל 18,000
גלוקוז מעל 220
רמות LDH מעל 400
רמות AST מעל 250
במידה והפנקראטיטיס אינה כתוצאה מאבני כיס מרה, הערכים הם אותם ערכים אולם שונים בסף (למשל גיל מעל 55).
לאחר 48 שעות נלקחים מדדים נוספים, כגון המטוקריט, רמות סידן ומדדים נוספים.
אם המטופל צובר פחות מ-3 נקודות, הוא חווה התקף פנקראטיטיס קל יחסית והפרוגנוזה טובה עם תמותה הנמוכה מ-1%. ככל שמספר הנקודות עולה, כך יש עליה בתחלואה ובתמותה (כשהניקוד הוא בין 3–4, 50% מהחולים יאושפזו בטיפול נמרץ עם סיכון של 15% תמותה, וכשהניקוד הוא 7 או 8 נקודות, סיכון התמותה עולה ל-90%).
באופן דומה, ניתן ניקוד גם לפי הממצאים הרדיולוגים- (Balthazar criteria) ועד כמה רקמת הלבלב מעורבת בדלקת, מהי מידת הנוזל מסביבה ועוד.
מדדים נוספים כגון רמת ה- CRP, פוספוליפאז A ומדדי דלקת אחרים נמצאו כמקושרים לפרוגנוזה עצמה.