stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוציוניקה
רביעיות

רביעייה היא קבוצה של ארבעה טיפוסים כך שכל אחד מהם יהיה ביחסי מראה, פעולה ודואלי עם האחרים. רביעייה נחשבת כצורה האופטימלית לסידור ארבעה טיפוסים שונים במערכת בין-טיפוסית עם קשרים סימטריים (ללא פיקוח). הסידור הוא אופטימלי לכל אחד מחברי הקבוצה שכן כל אחד מארבעת חברי הרביעייה דומה לרעהו. כל אחד מהחברים ברביעייה מחפשים את הביטוי של ארבע הפונקציות בבלוקים של האגו והסופר-איד והדחקה של הביטויים הקשורים לפונקציות בבלוקים של הסופר-איגו והאיד.
רביעייה A - רביעייה בעלת ערכים משותפים של חיים טובים, דגש על מתן תחושת נעימות כלפי אחרים בסביבתם, ואהבת היגיון ותאוריות. ללא רצון רב מדי בשליטה או בעסקים או בהתקדמות בסולם.
רביעייה B - רצון לשלוט או להתקדם תמידית. הבנה טובה באמוציונליות. חשובה להם מאוד היררכיה וסדר, ויעלבו מאוד מהתנהגות חריגה בקהל.
רביעייה C - אנשי עסקים, עבודה וחברה. ייהנו מאוד מריכולים ועשיית כסף.
רביעייה D - עבודה, חברים ובילויים. לא ישאפו גבוה מדי, אך בעלי מוסר עבודה גבוה. בנוסף בעלי ערך רב לנוחות וחברה.
באותה רביעייה יהיו טיפוסים זהים, דואליים, מראה ויחסי פעילות. כשארבעת טיפוסים אלו נפגשים יחד עשויה להתרחש כימיה מאוד טובה בקבוצה. ככלל לרביעיות תפיסות רבות משותפות על הערכים החברתיים והאישיים. והתנהגות חברתית דומה יחסית.
| --- | --- |
Alpha   The Seeker (ENTp)  The Mediator (ISFp)  The Bonvivant (ESFj)  The Analyst (INTj)  : Beta   The Legionnaire (ESTp)  The Lyricist (INFp)  The Mentor (ENFj)  The Inspector (ISTj)
Delta   The Psychologist (ENFp)  The Craftsman (ISTp)  The Administrator (ESTj)  The Humanist (INFj): Gamma   The Politician (ESFp)  The Critic (INTp)  The Enterpriser (ENTj)  The Guardian (ISFj)
לקריאה נוספת

Carl Jung (1968), Approaching the Unconscious (from Man and His Symbols), ISBN 0440351839
הערות שוליים

↑   Fink G. and Mayrhofer W .  Cross-cultural competence and management - setting the stage // European J. Cross-Cultural Competence and Management. - 2009 . - Vol. 1. - No. 1.  Personality profiling encompasses numerous models that arise from personality trait theory. In the context of this article, four models deserve special attention due to their importance in personality research and / or their appropriateness for the topic: Socionics (founded in the 1970s by Ausra Augustinavichiute, eg, Augustinavichiute, 1994, 1998); cybernetic mindscape theory (Maruyama, 1980; Boje, 2004); the five factor model (FFM), commonly called the 'big five "personality trait model (Costa and McCrae, 1992); the personality type theory of the Myers-Briggs type inventory (MBTI, see McKenna et al., 2002)
↑  Blutner R., Hochnadel E. (2010). "Two qubits for C.G. Jung's theory of personality" (PDF). Cognitive Systems Research. 11 (3): 243–259."Socionics was developed in the 1970s and 1980s mainly by the Lithuanian researcher Ausˇra Augustinavicˇiute. The name ‘socionics’ is derived from the word ‘society, since Augustinavicˇiute believed that each personality type has a distinct purpose in society, which can be described and explained by socionics. The system of socionics is in several respects similar to the MBTI; however, whereas the latter is dominantly used in the USA and Western Europe, the former is mainly used in Russia and Eastern Europe. For more information, the reader is referred to the website of the International Institute of Socionics and to several scientific journals edited by this institution (see http://socionic.info/en/esocjur.html#top). Despite of several similarities there are also important
differences. For instance, the MBTI is based on questionnaires with so-called forced-choice questions. Forcedchoice means that the individual has to choose only one of two possible answers to each question. Obviously, such tests are self-referential. That means they are based on judgments of persons about themselves. Socionics rejects the use of such questionnaires and is based on interviews and direct observation of certain aspects of human behavior instead. However, if personality tests are well constructed and their questions are answered properly, we expect results that often make sense. For that reason, we do not reject test questions principally, but we have to take into account their self-referential character. Another difference relates to the fact that socionics tries to understand Jung’s intuitive system and to provide a deeper explanation for it, mainly in terms of informational metabolism (Kepinski & PZWL, 1972). Further, socionics is not so much a theory of personalities per se, but much more a theory of type relations providing an analysis of the relationships that arise as a consequence of the interaction of people with different personalities."
↑  http://psychology.wikia.com/wiki/Socionics
↑  Socionics - basic concepts, socionic.info
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph938746
יוסף ברוך סרמוניטה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בדצמבר 1924 רומא, איטליה
 פטירה:  2 באוקטובר 1992 (בגיל 67) ירושלים, ישראל
 ענף מדעי:  מחשבת ישראל
 מקום לימודים:  ישיבת כפר הרא"ה  ספיינצה – אוניברסיטת רומא  האוניברסיטה העברית
 מנחה לדוקטורט:  שלמה פינס
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית
 תלמידי דוקטורט:  אביעזר רביצקי, ראובן בונפיל
 
יוסף ברוך סרמוניטה (באיטלקית: Giuseppe Sermoneta;‏ 25 בדצמבר 1924 – 2 באוקטובר 1992) היה חוקר מחשבת ישראל. מפעלו הבולט היה חקר כתבי היד של יהודי איטליה בימי הביניים.
ביוגרפיה

סרמוניטה נולד ברומא שבאיטליה, למשפחה יהודית-איטלקית ידועה. בגיל צעיר עלה לארץ ישראל, אך חזר לרומא ללמוד פילוסופיה. את עבודת הדוקטורט, שכתב באוניברסיטה העברית בירושלים בהדרכת שלמה פינס, הקדיש למשנתו הפילוסופית של הלל בן שמואל מוורונה, ובפרט ל"ספר תגמולי הנפש" שלו. בהמשך ערך מהדורה מדעית ומבוארת של ספר זה.
מונה לפרופסור באוניברסיטה העברית, ושימש בין השאר כראש המחלקה למחשבת ישראל. השתתף בכתיבת ערכים לאנציקלופדיה העברית, בעיקר בתחומים הקשורים לאיטליה וליהדות איטליה וכן כתב את הערך על דנטה אליגיירי. בנוסף, היה בין עורכי כתב העת "איטליה" לחקר תולדות יהדות איטליה, היוצא בהוצאת מאגנס בירושלים.
ב-9 באוקטובר 1982 נפצע בפיגוע שביצע מחבל אש"ף, בעת ביקורו בבית הכנסת הגדול של רומא. עשר שנים לאחר מכן, ב-2 באוקטובר 1992 הלך לעולמו, בן 67 היה במותו. הוא הובא לקבורה בהר המנוחות בירושלים.
סרמוניטה התגורר בירושלים. היה נשוי ואב ל-5 בנים. בנו הרב הלל משה סרמוניטה משרת באופן לא רשמי כרב הקהילה האיטלקית בירושלים, והוציא סידורים ומחזורים כפי מנהגי הקהילה.
הגניזה האיטלקית

מפעלו החשוב של סרמוניטה היה בתחום מחקר כתבי היד העבריים באיטליה מימי הביניים. החל מראשית שנות ה-80 נעשתה עבודה שיטתית של ליקוט אלפי כתבי יד  בארכיונים ממשלתיים ובספריות ציבוריות ופרטיות. התופעה קיימת גם בשאר ארצות אירופה, אך נדמה כי באיטליה היא הגיעה לשיא מיוחד, עד שניתן לכנותה 'גניזה', על משקל הגניזה הקהירית.
במאות ה-15 וה-16 היגרו לאיטליה יהודים מארצות אירופה האחרות, בעקבות רדיפות וגירושים, והביאו עימם כתבי יד רבים. לעומת 1,700 כתבי יד שנמצאו ברחבי אירופה - 700 בגרמניה, 500 באוסטריה, 170 בהונגריה ורק 150 בספרד, הרי באיטליה מספרם נאמד ב-8,000.
החלוקה האחרונה של כתבי היד לפי מקומות הימצאם היא: אמיליה-רומאניה - כ-4,800, מארקה - 614, לומברדיה - 373  ולאציו - 106. האזורים הבולטים הם במרכז איטליה ובצפונה, שם היו ריכוזי היהודים הגדולים, ולשם אף הגיעו המהגרים ממרכז אירופה.
הממצאים הפריכו את הדעה הרווחת, לפיה עיקר הכתיבה מחדש של כתבי היד העבריים הייתה במדינת האפיפיור. בעיר מודנה שמחוץ לתחום השליטה של האפיפיור נמצא המספר הגדול ביותר של כתבי יד - 3,000, ואחריה, בבולוניה, 850 כתבי יד. הארכיונים שבהם בוצע רישום מלא של כתבי היד היו בבולוניה, מודנה, ויטרבו, אימולה, נוננטולה (Nonantola), קרמונה וצ'נטו.
תופעה אופיינית ל"גניזה האיטלקית" היא שרוב כתבי היד כוללים דפים בודדים או רבים ולא חלקי דפים, דוגמת אלה שנמצאו בגניזה הקהירית. רובם על קלף, אשר בהיעדר כריכה הוצא מגדר השימוש הרגיל.
בין השאר, נמצא אוסף גדול שערך סרמוניטה באוניברסיטת פרוג'ה (אנ'), בספרית הרקטור (Biblioteca dei Dottorato). בשנת 1981 הוא החל בליקוט המגילות בפרוג'ה. המגילות התגלו בתוך כריכות של ספרים מתקופות מאוחרות יותר, כאשר דפי הקלף שימשו לבניית כריכות הספרים. עד כה נחשפו בארבעים ספרים דפים כפולים של  מגילות קלף. בין השאר נמצאו דפים מהמקורות הבאים: ספרי התנ"ך, תלמוד בבלי וספרי הלכה. האוסף כונה בשם "הגניזה של פרוג'ה".
מבין כתביו

ביבליוגרפיה מלאה ומסודרת כרונולוגית שחיבר בנו, הלל סרמוניטה, מצויה בספר לזכרו "מרומי לירושלים".
מאמרים נבחרים
"יהודה ועמנואל הרומי: ראציונאליזם שסופו אמונה מיסטית", עמ' 54–70; "פילוסופיה יהודית - מהי? סימפוסיון" (עם שלום רוזנברג ויעקב לוינגר), עמ' 145–169, בתוך משה חלמיש ומשה שוורץ (עורכים), התגלות, אמונה, תבונה: קובץ הרצאות, רמת-גן: אוניברסיטת בר-אילן, תשל"ו.
"תורת הנבואה בכתבי ר' יהודה רומאנו", דעת 8, אוניברסיטת בר-אילן, 1982
"על מקורה של המלה 'גטו'", תרביץ כרך לב, חוברת ב, המכון למדעי היהדות, תשכ"ג
"ההומניזם בספרות הרנסאנס", בתוך מיכאל הרסגור (עורך), מבוא לתקופת הרנסאנס, אוניברסיטה משודרת, 1978
בעריכתו
ספר תגמולי הנפש להלל בן שמואל מווירונה, ההדיר על פי כתבי יד וצירף מבוא, ביאורים ומפתחות יוסף ב' סרמוניטה, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"א (הספר בקטלוג ULI)
Isaac Benabu and Joseph Sermoneta (eds.), Judeo-Romance Languages, Jerusalem: Misgav Yerushalayim, Institute for Research on the Sephardi and Oriental Jewish Heritage, Hebrew University of Jerusalem, 1985
ITALIA JUDAICA vol.2, eds. G.B. Sermoneta and S. Simonsohn, Rome, Ministero per i beni culturali e ambientali
לקריאה נוספת

אביעזר רביצקי (עורך), מרומי לירושלים: ספר הזיכרון ליוסף ברוך סרמוניטה (מחקרי ירושלים במחשבת ישראל, יד), תשנ"ח.
ראובן בונפיל, מרים סילבירה, פאוסטו פארינטי, לואיזה קואומו, אריאל רטהאוז (עורכים), איטליה יג-טו, ספר זיכרון ליוסף ברוך סרמוניטה, מאגנס, 2001
אברהם דוד ויוסף תבורי (עורכים), הגניזה האיטלקית, ירושלים תשנ"ו.
"Da Roma a Gerusalemme: in memoria di Yoseph Baruch Sermoneta", in Hillel Sermoneta (cur.), Ricordo di Joseph Baruch Sermoneta, Gerusalemme 1994 (הספר בקטלוג ULI)
Mauro Perani, "Chapter 5: Death and Rebirth of Hebrew Manuscripts", in Mauro Perani (ed.), Medieval Hebrew Manuscripts Reused as Book-bindings in Italy, Leiden, The Netherlands: Brill, 2021
Mauro Perani, "In memoriam: Giuseppe Sermoneta", Henoch (אנ') Vol. XIV, 1992, pp. 307–308 (באיטלקית)
הערות שוליים

↑  יוסף ברוך סרמוניטה, ר' הלל בן שמואל בן אלעזר מוירונא ומשנתו הפילוסופית, עבודה לשם קבלת תואר דוקטור, ירושלים: האוניברסיטה העברית, תשכ"ב 1962 (הספר בקטלוג ULI)
↑  ספר תגמולי הנפש להלל בן שמואל מווירונה, ההדיר על פי כתבי יד וצירף מבוא, ביאורים ומפתחות יוסף ב' סרמוניטה, ירושלים: האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"א (הספר בקטלוג ULI)
↑  מאמר ביקורת: זאב הרוי, "מהדורה חדשה של ספר תגמולי הנפש", תרביץ כרך נב, חוברת ג, המכון למדעי היהדות ע"ש מנדל, ניסן-סיון תשמ"ג
↑  המחזורים נמצאים כאן בגישה מקוונת.
↑  "גניזת פרוג'ה" באתר אוניברסיטת פרוג'ה (באנגלית)
↑  הלל מ' סרמוניטה, יוסף-ברוך סרמוניטה: קורות-חיים וכתבים, מחקרי ירושלים במחשבת ישראל יד, מרומי לירושלים. ספר זיכרון ליוסף-ברוך סרמוניטה, תשנ"ח, עמ' 487-506
↑  כולל מידע על התפקיד המוביל שמילא בחקר הגניזה האיטלקית וכן דברי הספד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306170905171  BnF: cb121176396 (data)  CiNii: DA06313905  GND: 1052093140  ICCU: TO0V399070  ISNI: 0000 0000 6629 6554  LCCN: n82156705  NLA: 35128976  NTA: 074016415  RERO: 02-A003822766  SUDOC: 029580730  VcBA: 495/78078  VIAF: 27098053   WorldCat (עם VIAF): 27098053
הנדסת תוכנה

הנדסת תוכנה (באנגלית: Software Engineering) היא ענף של הנדסה, העוסק בפיתוח תוכנה.
הנדסת תוכנה מיישמת גישה שיטתית, מבוקרת ומדידה לפיתוח, תפעול ותחזוקה של תוכנה. הנדסת תוכנה מקיפה את מחזור החיים השלם של תוכנה, וכוללת ידע, שיטות וכלים עבור דרישות, תכנון, בנייה, בדיקות, תחזוקה, ניהול תצורה ואיכות. הנדסת תוכנה נועדה להפחית את המורכבות שבפיתוח תוכנה, לשפר את אמינות התוכנה המפותחת, ולהקטין את עלויות התפעול והתחזוקה. מאפיין בולט של הנדסת התוכנה הוא פיתוח מערכות מורכבות הכוללות חומרה, תוכנה ותקשורת.
הנדסת תוכנה החלה להתגבש כתחום ייחודי בשנות ה-60 המאוחרות, על רקע משבר התוכנה. עד אותה עת נחשבה הנדסת התוכנה לענף משני של מדעי המחשב. כנס ראשון בהנדסת תוכנה נערך בשנת 1968 על ידי ועדת המדע של נאט"ו, וציין את תחילת דרכו של הענף כתחום נפרד ועצמאי. עם החלוצים בתחום נמנים פרד ברוקס, בארי בם, טוני הור ודייוויד פרנס. גרסה ראשונה של גוף הידע הרשמי של המקצוע הושלמה בשנת 1999 ובאותה השנה הוענק לפרד ברוקס פרס טיורינג על "תרומותיו פורצות הדרך בהנדסת מחשבים, מערכות הפעלה והנדסת תוכנה". שני אירועים אלה נחשבים לאבני דרך חשובות בהתפתחות הענף. בארצות הברית, מסלול לימודים אקדמי בהנדסת תוכנה (BSc) נפתח לראשונה בשנת 1996, ומסלול דומה מוצע גם בישראל. עם זאת, נכון לשנת 2006, לרוב העוסקים בתחום יש הכשרה אקדמית במדעי המחשב ולא בהנדסת תוכנה.
יסודותיה התאורטיים של הנדסת התוכנה לקוחים ממדעי המחשב, ובצד המעשי היא חולקת עקרונות ושיטות עם הנדסת מחשבים, הנדסת מערכות, הבטחת איכות, הנדסת אנוש וניהול פרויקטים. בפתח המאה ה-21, ובניגוד חד לרבות מדיסציפלינות ההנדסה האחרות, שיטותיה של הנדסת התוכנה אינן מבטיחות כי תוצריה יהיו עקביים, אמינים או שימושיים. יתר על כן, שיטותיה אינן אחידות, אינן מוסְדרות, ורובן המכריע מבוסס על כללי אצבע ונעדר תשתית מתמטית איתנה. בשל כך, ובשל היבטים נוספים של הנדסת תוכנה, שאלת סיווגה כענף של ההנדסה, המדע או האמנות תלויה ועומדת, וכן שוררת אי-הסכמה באשר לנכונותן או נחיצותן של רבות מהפרדיגמות והשיטות שנעשה בהן שימוש בתחום זה.
הגדרה של הנדסת תוכנה > המונח "הנדסת תוכנה"

המונח "הנדסת תוכנה" נטבע בשנת 1968 על ידי פרידריך באוור (אנ') במהלך כנס שערכה ועדת המדע של נאט"ו, ונמצא בשימוש נרחב מאז. נכון לתחילת המאה ה-21, הוא מפורש במספר דרכים שונות ונבדלות:
כינוי בן־זמננו למגוון הפעילויות שבעבר נודעו כתכנות וניתוח מערכות.
מונח רחב המתאר את כל ההיבטים המעשיים של תכנות מחשבים. זאת, בניגוד לתאוריה של תכנות מחשבים הידועה גם כמדעי המחשב.
מונח המגלם גישה מסוימת לתכנות מחשבים, דהיינו, התייחסות לתכנות מחשבים כמקצוע הנדסי ולא כאמנות.
לפי תקן IEEE 610.12, הנדסת תוכנה היא "(1) יישום של גישה שיטתית, מבוקרת ומדידה לפיתוח, תפעול ותחזוקה של תוכנה, כלומר, החלה של הנדסה על תוכנה; (2) לימוד הגישות השונות ל־(1)".
הגדרה של הנדסת תוכנה > המונח "מהנדס תוכנה"

בדומה למונח "הנדסת תוכנה", גם משמעות המונח "מהנדס תוכנה" נתונה במחלוקת:
עד אמצע שנות ה-90, העדיפו רוב העובדים בתחום לתאר מקצועם כ-"תוכניתן", "מתכנת" או "מְפַתֵח". בהמשך, עם תפוצתו הרחבה של המחשב האישי והגידול החד במספר העוסקים בתחום, התואר "מתכנת", קיבל גוון שלילי ושימש ככינוי לאלה שאין להם הכלים, הכישורים, ההשכלה או האתיקה הדרושים לפיתוח תוכנה איכותית. בעקבות זאת, החלו חלק מאנשי המקצוע לכנות את עצמם "מהנדסי תוכנה", וחברות רבות החליפו את התארים "מתכנת" ו-"מפתח תוכנה" בתואר "מהנדס תוכנה". עם זאת, ההבחנה בין המונחים אינה מקובלת על כולם ויש הדבקים במונחים המקוריים. מחלוקת זו מוסיפה על הבלבול הקיים באשר להגדרה המדויקת של הנדסת התוכנה.
בקרב מהנדסים בתחומים המסורתיים של ההנדסה (ובפרט איגוד המהנדסים האזרחיים של ארצות הברית, NSPE (אנ')), יש הטוענים כי להם זכויות ייחודיות על המונח "הנדסה", וכי השימוש במונח זה דורש את אישורם. ואכן, ב-48 מבין מדינות ארצות הברית, השימוש בתואר "מהנדס תוכנה" אסור על מי שלא הוסמך על ידי ה-NSPE. עם זאת, אנשי מקצוע רבים, אוניברסיטאות רבות ואף לשכת הסטטיסטיקה של משרד העבודה האמריקני (אנ') משתמשים במונח "מהנדס תוכנה" בחופשיות כדי לתאר את העוסקים בתחום תכנות המחשבים.
ה-ACM מתנגד לשימוש במונח "מהנדס תוכנה" ולרישוי העוסקים בתחום. על פי ה-ACM, מהנדס תוכנה מורשה (בדומה למהנדס בניין הרשום בפנקס המהנדסים) ייתפס בציבור כמי שמחזיק בידע והכישורים הדרושים לבניית תוכנה אמינה, עקבית ושימושית, אף על פי שהנדסת תוכנה אינה בשלה דיה כדי להבטיח זאת.
הגדרה של הנדסת תוכנה > הנדסה, מדע או אמנות?

קיימת מחלוקת ארוכת שנים בשאלת סיווגה של הנדסת תוכנה כענף של ההנדסה, המדע או האמנות. במידה רבה, המחלוקת נובעת מגילו הצעיר של המקצוע ומחוסר הגיבוש של השיטות המשמשות בו.
יש המסווגים את פיתוח התוכנה כענף מובהק של ההנדסה. המצדדים בגישה זו מצביעים על השיטות המשותפות לדיסציפלינות אלה, כגון איסוף וניהול דרישות, הבטחת איכות וניהול פרויקטים. מאידך, המצדדים בגישה זו נוטים להמעיט בחשיבותו של המרכיב הייצורי והפיזי של הנדסה, שאינו קיים כלל בהנדסת תוכנה. אחרים טוענים שייתכן והנדסת תוכנה אינה דיסציפלינה הנדסית, אך עליה להיות כזו. מנגד, עמדתו של ה-ACM היא שהנדסת התוכנה אינה בשלה דיה כדי להיחשב דיסציפלינה הנדסית, מכיוון שלא ניתן להבטיח שתוצריה יהיו עקביים, אמינים או שימושיים. לרוב, הגישה הנאיבית להנדסת תוכנה מבלבלת בין התוצר ההנדסי לפיתוחו, ומבקשת לייחס את איכות התוצר ההנדסי לתהליכי הפיתוח של התוכנה. דהיינו, כשם שהתוצר ההנדסי (לדוגמה מטוס) עומד בקריטריונים מחמירים של יעילות, עמידות ודיוק, כך גם תהליכי פיתוח התוכנה עצמם חייבים לעמוד בקריטריונים דומים. גישה זו מיושמת במתודולוגיית פיתוח התוכנה מודל מפל־המים המורה על פיתוח תוכנה בתהליך קווי, חד־כיווני הדומה לפס־ייצור של מוצר הנדסי.
יש המסווגים את פיתוח התוכנה כענף מדעי־מתמטי. ואכן, כל מערכות התוכנה מבוססות על יסודות אלגוריתמיים, וחלקן משתמשות בנוסף בענפים שונים של המתמטיקה השימושית. בתהליך פיתוח התוכנה משמשות לעיתים שיטות מתמטיות מתחום מדעי המחשב, כגון יעילות אלגוריתמים, מודלים של חישוב ושיטות לאימות תוכנה. אף על פי כן, הנדסת תוכנה אינה ענף של המתמטיקה, וידע מתמטי עמוק אינו מבטיח כלל ועיקר את איכות התוכנה. אדרבא, השיטות הפורמליות הקיימות משמשות לאימות תוכנה ולא לתכנונה. זאת ועוד, שיטות האימות הקיימות אינן מסוגלות להתמודד עם המורכבות וסדרי הגודל של מערכות התוכנה המודרניות, ובנוסף מוגבלות בשל חסמים תאורטיים מובנים (ראו גם בעיית העצירה). חלקים מהותיים בתהליך פיתוח התוכנה הם עיצוביים באופיים ומתבססים על איסוף וארגון מידע שאינו פורמלי או מוגדר־היטב, ופירוש והמרת אלה לשפת מחשב כלשהי.
יש המסווגים את פיתוח התוכנה כמקצוע הדורש עבודת אומן או אפילו כאמנות. ואכן, תהליך פיתוח התוכנה חולק איכויות מסוימות עם תהליך היצירה האמנותית, כגון הפשטה, אסתטיקה, דרגות חופש גבוהות ועוד. במקרים רבים, העוסקים בתחום חותרים לפתח פתרונות שיהיו אסתטיים, נוסף על היותם מעשיים. בדומה למקצועות אחרים הדורשים עבודת אומן שיטתית (לדוגמה אדריכלות), גם מקצוע פיתוח התוכנה דורש תקופה ארוכה של חניכות אצל בעל מקצוע ותיק. עם זאת, יש הטוענים כי הגישה האומנותית לבדה אינה מספיקה לפיתוח שיטתי של תוכנה בקנה מידה גדול.
יש המסווגים את פיתוח התוכנה כתהליך יצירת קניין רוחני. לפי גישה זו, פיתוח תוכנה הוא ביסודו בעיה אמפירית, ולא ניתן לפתור אותה בשיטות המתבססות על חיזוי או תכנון. המצדדים בגישה זו מדמים את פיתוח התוכנה למשחק של שיתוף פעולה מוכוון־מטרה, בדומה לטיפוס הרים. גישה זו שמה דגש רב על סביבת עבודה מתאימה, זרימת מידע אוסמוטית בין חברי הצוות, ותקורה פורמלית־טקסית נמוכה. עקרונות אלה מיושמים במתודולוגיות פיתוח תוכנה זריזוֹת כגון XP ו־Scrum. עם זאת, יש הטוענים כי גישה זו לבדה אינה מתאימה לפיתוח מערכות קריטיות, או כאלה המחייבות צוותי פיתוח גדולים.
הגדרה של הנדסת תוכנה > השוואה לתחומים קרובים > הנדסת תוכנה לעומת תכנות

קיימת חפיפה מסוימת בין הנדסת תוכנה לתכנות גרידא. שתי הדיסציפלינות עוסקות בצד המעשי של פיתוח תוכנה, אך הנדסת תוכנה מיישמת גישה שיטתית ומקיפה את מחזור הפיתוח השלם, ואילו תכנות מתמקד בתכנון ובכתיבת התוכנה. הטבלה הבאה מפרטת את ההבדלים העיקריים בין שתי הדיסציפלינות:
| נושא | הנדסת תוכנה | תכנות |
| --- | --- | --- |
| מיקוד | תכנות הקשור ליישום מסוים | תכנות ולעיתים האקינג ללא תלות ביישום מסוים |
| הקשר עסקי | שיתוף פעולה עם מומחים לתחום העסקי | דגש על עבודה אישית |
| גודל הצוות | בודדים ועד לצוותים גדולים ומתואמים | דגש על יחידים |
| בדיקות | שיטתיות, ממוכנות – מבדיקות יחידה, דרך בדיקות שילוב, מערכת ועד מבדקי קבלה | בדיקות מעטות וידניות, לעיתים בדיקות יחידה |
| קריטיות המערכת | כל סוגי המערכות, כולל מערכות קריטיות ומערכות תומכות־חיים | מערכות לא קריטיות |
הגדרה של הנדסת תוכנה > השוואה לתחומים קרובים > הנדסת תוכנה לעומת מדעי המחשב

היחס בין מדעי המחשב להנדסת תוכנה הוא נושא הנתון במחלוקת מתמשכת. יש המצדדים בגישה הטוענת שהנדסת תוכנה היא ענף משני של מדעי המחשב. לעומתם, יש הטוענים שהמיקוד העיקרי של מדעי המחשב הוא לימוד וגילוי אמיתות כלליות בתחום החישוביות, ואילו הנדסת תוכנה מתמקדת בתכנון ויישום מקרים פרטניים של בעיות חישוביות, להשגת מטרה מעשית. תומך מובהק בגישה זו הוא דייוויד פרנס.
בין הנדסת תוכנה למדעי המחשב יש חפיפה בתחומי האלגוריתמיקה וארכיטקטורת המחשב. עם זאת, מדעי המחשב נוטים למחקר תאורטי בתחומים אלה, ואילו הנדסת תוכנה נוטה לצד המעשי, ושמה דגש על פתרון של בעיות בקנה מידה גדול ותעשייתי. להדגשת ההיבט התאורטי של מדעי המחשב, אמר אחד מהבולטים בו, אדסחר דייקסטרה:
"מדעי המחשב אינם עוסקים במחשב יותר משאסטרונומיה עוסקת בטלסקופ."
הטבלה הבאה מפרטת את ההבדלים בין שתי הדיסציפלינות:
| נושא | הנדסת תוכנה | מדעי המחשב |
| --- | --- | --- |
| אידיאל | פיתוח מערכות תוכנה | גילוי אמיתות כלליות אודות חישוביות, אלגוריתמים ונושאים תאורטיים נוספים |
| דגש | פיתוח תוכנה בעלת ערך למשתמש | אמיתות כלליות, כגון סיבוכיות ונכונות של אלגוריתמים |
| מטרה | תוכניות שימושיות כגון מהדר, מערכות מידע, מערכות בקרה, חבילת יישומים משרדיים | אלגוריתמים כגון אלגוריתמים למיון, בעיות מופשטות כגון בעיית הסוכן הנוסע |
| תקציב ולוח זמנים | תקציב ולוחות זמנים קבועים מראש | תקציבי מחקר ותחרותיות כפי שמקובל באקדמיה |
| ידע נוסף | הנדסה, ניהול פרויקטים, הכרת תחום היישום, ידע בתחומים טכנולוגיים נוספים | מתמטיקה |
| חוקרים נודעים | פרד ברוקס, בארי בֶם, גריידי בוץ' | אלן טיורינג, ג'ון פון נוימן, אדסחר דייקסטרה, דונלד קנות', דוד הראל, עדי שמיר |
| עוסקים נודעים | לינוס טורבאלדס, ריצ'רד סטולמן, מרטין פולר, דן בריקלין | לא רלוונטי |
הגדרה של הנדסת תוכנה > השוואה לתחומים קרובים > הנדסת תוכנה לעומת הנדסה מסורתית

מהנדסי תוכנה שואפים לבנות מוצרים זולים, אמינים ובטוחים, בדומה לעוסקים במקצועות ההנדסה המסורתיים. מהנדסי תוכנה שואלים מטפורות וטכניקות רבות מדיסציפלינות ההנדסה המסורתית, לרבות איסוף וניתוח דרישות, הבטחת איכות וטכניקות לניהול פרויקטים. עם זאת, שתי הדיסציפלינות נבדלות, כפי שמתואר להלן:
| נושא | הנדסת תוכנה | הנדסה מסורתית |
| --- | --- | --- |
| יסודות | מבוססת על מדעי המחשב ומתמטיקה בדידה | מבוססת על פיזיקה, כימיה וחשבון דיפרנציאלי ואינטגרלי |
| שיטה | מבוססת על כללי אצבע, ללא תימוכין מתמטי | מבוססת ומוסדרת, נתמכת במודלים מתמטיים מוכחים |
| עלות | לרוב, עלויות הפיתוח ההנדסי והייעוץ מגיעות ליותר ממחצית העלות הכוללת. כלי העבודה כגון מהדרים ומחשבים הם זולים | עלויות הבנייה והייצור הן גבוהות, ועלות הפיתוח ההנדסי קטנה יחסית |
| שכפול | שכפול תוכנה הוא טריוויאלי. רוב מאמץ הפיתוח מושקע בפיתוח ותכנון מערכות חדשות (לא מוכחות) או בהרחבה של מערכות קיימות | רוב מאמץ הפיתוח מושקע בשכפול של תכנונים ידועים ומוכחים, באמצעות ייצור ובנייה |
| אורך חיים | דגש על פתרונות בעלי אורך חיים של שנים ספורות או עשור לכל היותר | דגש על פתרונות בעלי אורך חיים של עשרות שנים ולעיתים אף מאות שנים (סכרים וגשרים, לדוגמה) |
| סטטוס ניהולי | מהנדסי תוכנה אינם נחשבים כמנהלים ורובם המכריע אינו מנהל אנשים | מהנדסים מסורתיים מנהלים צוותי בניה, ייצור ותחזוקה. רוב המהנדסים המסורתיים נחשבים כמנהלים |
תחומי הליבה > תהליכי הנדסת תוכנה

תהליכי הנדסת תוכנה, מתודולוגיה (או תפיסת פיתוח) היא התחום העוסק בחקר וביישום של עקרונות לפיתוח תוכנה באופן שיטתי. המונח מתודולוגיה בהנדסת תוכנה פירושו סט מוסכם של עקרונות, תהליכים, שיטות וכלים על פיהם מפותחות ומתוחזקות מערכות תוכנה.
נכון לתחילת המאה ה-21, יש בתחום הנדסת התוכנה כתריסר מתודולוגיות עיקריות (קרי, שפורסמו ברבים וזכו לקבלה מסוימת בתעשייה) המחולקות למספר משפחות נבדלות. רוב המתודולוגיות מונות את השיטות העדכניות ביותר, אך אינן מרחיבות אותן באופן משמעותי. מתודולוגיות נבדלות ביחסן למקצוע הנדסת התוכנה ועקרונות היסוד שלו, המיקוד (ניהול פרויקט, ארכיטקטורה, עיצוב ותכנות, הבטחת איכות ועוד), השיטות ובהיבטים נוספים. בשל גילו הצעיר של המקצוע ובשל ריבוי המתודולוגיות, אין עדיין הסכמה בענף באשר למידת התאמתן של מתודולוגיות מסוימות לבעיות מסוימות.
תחומי הליבה > תהליכי הנדסת תוכנה > מתודולוגיות קוויות

תכנת ותקן (ידועה גם בשם מהר ומלוכלך) היא המתודולוגיה המקובלת ביותר לתחזוקת מערכות תוכנה, נכון לסוף המאה ה-20. המתודולוגיה מקובלת במידה מסוימת גם לפיתוח מערכות חדשות. מתודולוגיה זו שמה דגש רב על המהירות שבה נעשים שינויים ותיקונים למערכת התוכנה, תוך התעלמות מודעת מנושאי התחזוקתיות והאיכות הפנימית של התוכנה. מתודולוגיה זו מאפשרת הוספה מהירה של פונקציונליות חדשה למערכת, אך מחייבת חיזוק של המבנים הפנימיים של התוכנה מעת לעת וערכת בדיקות מקיפה. ללא האחרונים, שימוש עקבי במתודולוגיה זו יגרום בהכרח לשחיקה מעריכית באיכות הפנימית של התוכנה, עד לנקודה שבה עלות הוספת פונקציונליות חדשה שווה או גדולה לעלות בניית התוכנה כולה מחדש, שלאחריה אין הצדקה כלכלית להמשיך לתחזק את התוכנה.
מפל-המים היא מתודולוגיה ותיקה ורווחת לפיתוח מערכות תוכנה. המתודולוגיה מיוחסת (בטעות) לווינסטון רויס, שהציע את הגרסה המקורית של המתודולוגיה במאמר שפורסם בשנת 1970. עם השנים נשתרשה פרשנות מוטעית למאמרו, והיא זו הידועה בשם "מודל מפל-המים". בהקשרה ההיסטורי, המתודולוגיה נתפסה כתגובה לשיטות אד הוק של 'תכנת-ותקן' שרווחו מאוד בשנות ה-60 של המאה ה-20 (ועדיין רווחות). במודל מפל-המים, פיתוח התוכנה מתבצע בתהליך שיטתי ולוגי המורכב משלבים מוגדרים היטב שאין לפסוח עליהם. השלבים מבוצעים בטור, זה אחר זה, ובכל שלב יש מיקוד במשימה עיקרית אחת בלבד. יש דגש רב על איסוף וניתוח של כל הדרישות כולן קודם לתחילת הפיתוח, ואין חזרה לאחור בתהליך לאחר ששלב מסוים בו הסתיים. השלבים העיקריים בשיטה זו הם איסוף וניתוח דרישות, עיצוב, מימוש, בדיקות, שילוב, התקנה ותחזוקה.