stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניות התענוגות מסדרת אואזיס
אזורים ייחודיים באוניות אואזיס

"שבע השכונות"
(באנגלית: "The Seven neighborhoods") הם אזורים ייחודיים שנבנו לראשונה על אוניות נוסעים וניתן לראותן באוניות התענוגות מסדרת אואזיס. אזורים אלה כוללים שלל אטרקציות.
סנטרל פארק - "שכונה" זו ממוקמת במרכזיהן של אוניות הסדרה ונקראת כך על שם פארק הצמחים סנטרל פארק המצוי באי מנהטן. בדומה לפארק זה, גם "שכונת" "סנטרל פארק" מהווה פארק צמחים גדול ובו פתוח כולו לאוויר, שופע צמחייה טבעית ובו מעל 12,000 צמחים הכוללים בין היתר צמחייה טרופית, במבוק, עצים גבוהים המגיעים לגובה 2.5 קומות, צמחים מטפסים, גפנים וגנים מעוצבים המשלבים בתוכם מגוון יצירות אמנות מרחבי העולם.
הטיילת - מזכירה באופיה את הטיילת על שפת הים באי קוני איילנד או בעיר אטלנטיק סיטי. גולת הכותרת של "השכונה" והחידוש העיקרי בה הוא ה"תיאטרון הימי" הממוקם בירכתי האונייה: זהו אמפיתיאטרון המשקיף על בריכה בעומק 5.4 מטרים הנחשבת לבריכה העמוקה ביותר באוניות קרוז. המשמשת גם כבריכה לפעילויות מים שונות כגון שיעורי צלילה (בתשלום), משחקי מים ומופעי יום, אך בעיקר כבמה למופעי מים שונים הכוללים בין היתר מופעי מזרקות מרשימים המשולבים באורות ומוזיקה.
רויאל פרומנד - זהו חלל מרכזי המשמש מרכז קניות ובידור ענקי. החלל כולל אף תקרת זכוכית ממנה נשקפת שכונת ה"סנטרל פארק".
אזור הצעירים - זהו אזור גדול ביותר שמוקדש לילדים ונוער באוניות נוסעים. הוא משתרע על פני יותר מ-2500 מ"ר וכולל בין היתר:
"שדרת הילדים" - אזור הבילוי והבידור המרכזי, הכולל בין השאר גם מועדוני הפעלה לילדים ונוער.
תיאטרון "אדוואנצ'ר אושן" - תיאטרון עם במה, מסך, מושבים לקהל וציוד הפקה מודרני, שיאפשר לילדים להשתתף במופעים שונים, כגון מופע כישרונות צעירים. בין הפעילויות המוצעות לילדים יינתנו שיעורי דרמה ומשחק.
האוניות בסדרה

| שם האונייה | מצב תפעולי | כניסה לשירות | תפוסה ברוטו | אורך | נמל בית | הערות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Oasis of the Seas | בשירות | 5 בדצמבר 2009 | 226,838 | 360 מטר | פורט אוורגליידס (אנ') | האונייה הראשונה בסדרת האוניות אואזיס. נכנסה למבדק יבשתי ביבשת אירופה בספטמבר 2014. |  |
| Allure of the Seas | בשירות | 1 בדצמבר 2010 | 225,282 | 360 מטר | פורט לודרדייל, פלורידה | האונייה השנייה בסדרת האוניות אואזיס. |  |
| Harmony of the Seas (אנ') | בשירות | 29 במאי 2016 | 226,963 | 362.12 מטר | פורט אוורגליידס, פלורידה | האונייה השלישית בסדרת האוניות אואזיס. |  |
| Symphony of the Seas (אנ') | בשירות | 7 באפריל 2018 | 228,081 | 361.011 מטר | פורט מיאמי (אנ'), פלורידה | האונייה הרביעית בסדרת האוניות אואזיס. כעשרים ושמונה חדרים יותר מהאונייה שלפניה, Harmony of the Seas |  |
| Wonder of the Seas | בשירות | 4 במרץ 2022 | 236,857 | 362.1 מטר | שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין | אוניית הנוסעים הגדולה בעולם והיחידה מסדרה זו אשר שטה במזרח יבשת אסיה ובאוקיינוס השקטהאונייה החמישית בסדרת האוניות אואזיס. |  |
| Utopia of the Seas (אנ') | בבנייה | 2024 | יוכרז | יוכרז | טרם נקבע | תהיה אוניית הנוסעים השישית והאחרונה של סדרת האוניות אואזיס. מתוכננת להיות אוניית הנוסעים הגדולה בעולם. תהיה האונייה הראשונה בסדרה שמופעלת על ידי דלק גז טבעי נוזלי. |  |
הערות שוליים

↑  "צפו: נחשפה ספינת התענוגות הגדולה והמפוארת ביותר בעולם". mako. 2017-03-22. נבדק ב-2017-03-23.
↑  "הסימפוניה הראשונה של רויאל קריביאן - Passportnews". Passportnews. 2018-05-25. נבדק ב-2018-07-11.
↑  עומרי ברנדייס, רויאל קריביאן חושפת את שמה של אוניית OASIS החדשה, באתר PassportCruise מבית PassportNews, ‏16 באוקטובר 2019
Tubeway Army

| --- | --- |

מימין לשמאל: פול גרדינר, ג'ס לידיארד וגארי ניומן
 מקום הקמה:  לונדון 
 תקופת הפעילות:  1977–1979 (כשנתיים)
 סוגה:  גל חדש • סינת'-פופ • פוסט-פאנק
 חברת תקליטים:  Beggars Banquet Records 
 חברים
 גארי ניומן פול גרדינר (אנ') ג'ס לידיארד בוב סימונדס בארי בן שון בורק בילי קארי (אנ') טרבור גרנט כריס פיין (אנ') סדריק שארפלי פול סימונס
 
Tubeway Army הייתה להקת גל חדש בריטית בהובלתו של גארי ניומן.
פעילות

הלהקה היא אחת מחלוצות המוזיקה האלקטרונית.
היא החלה לנגן בהופעות פאנק בלונדון וחתמה בחברת התקליטים Beggars Banquet. הם הוציאו סינגלים בסגנון הפאנק ב-1978.
ב-1978 יצא האלבום "Tubeway Army", וגארי ווב בחר את שם הבמה "גארי ניומן" (Numan), מתוך מודעה בספר טלפונים מקומי שבו פורסם אינסטלטור בשם "ארתור נוימן" (Neumann).
הסינגל "Are "Friends" Electric?" משנת 1979 זכה להצלחה והגיע למקום הראשון במצעד הבריטי. בסוף 1979 הוא הפך לסינגל הרביעי הנמכר ביותר בבריטניה באותה שנה. הסינגל היה במקום הראשון במצעד הבריטי במשך ארבעה שבועות. לאחר שהשיר יצא החליט ניומן להפסיק לפעול תחת שם הלהקה "Tubeway Army" ולהוציא מוזיקה תחת שם הבמה שלו, כיוון שהוא היה כותב השירים, המפיק והפנים של הלהקה, אך שמר על הנגנים של הלהקה כלהקת הגיבוי שלו.
דיסקוגרפיה

אלבומים
Tubeway Army (1978)
Replicas (1979)
(The Plan (1984 – גרסאות מוקדמות, תקליטוני דמו וכו' (הוקלט ב-1978)
הקלטות שנעשו לתוכנית הרדיו של ג'ון פיל ב-BBC שני שידורים של "פיל סשן", 1979
יחסי ונצואלה–סרביה

| יחסי ונצואלה–סרביה |
| --- | --- |
ונצואלה: סרביה


ונצואלה: סרביה
שטח (בקילומטר רבוע)
912,050: 77,474
אוכלוסייה
28,461,623: 6,712,392
תמ"ג (במיליוני דולרים)
482,359: 75,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
16,948: 11,201
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי ונצואלה-סרביה הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הבוליברית של ונצואלה לבין הרפובליקה של סרביה.
הסכמים

בשנת 2010, שר החוץ הסרבי ווק ירמיץ' חתם עם שר החוץ של ונצואלה ניקולאס מדורו על שני הסכמי שיתוף פעולה בתחומים פוליטיים וחינוכיים, ופרויקטים של חקלאות ואנרגיה.
מלחמת בוסניה

ב-1993, במהלך מלחמת בוסניה, ונצואלה הייתה חברה במועצת הביטחון של האו"ם, והצביעה להטיל סנקציות על סרביה ומונטנגרו.
עצמאות קוסובו

לאחר הכרזת העצמאות של קוסובו ב-2008, הודיע נשיא ונצואלה הוגו צ'אווס כי ונצואלה לא מכירה בעצמאותה של קוסובו, בטענה כי הושגה בלחץ אמריקאי. צ'אווס אמר: "זה לא מקובל, זה תקדים מאוד מסוכן בעולם". ב-24 במרץ 2008, האשים צ'אווס את ארצות הברית בניסיון "להחליש את רוסיה" באמצעות תמיכתה בעצמאות קוסובו. בנוסף לכך, כינה צ'אווס את ראש ממשלת קוסובו האשים טאצ'י "טרוריסט" אשר נשלט על ידי ארצות הברית. צ'אווס התנגד בתוקף להתערבות נאט"ו בקוסובו ב-1999, עם כניסתו לתפקיד, ובשנת 2010 הציע לסרביה את תמיכת ונצואלה כחלק ממאבקם "נגד הבדלנות".
יחסי תרבות וספורט

משרד הפנים של סרביה נתן חסות ליחסים תרבותיים כגון משחקי כדורעף, בין סרביה לוונצואלה.
יחסים דיפלומטים

סרביה מיוצגת בוונצואלה דרך שגרירותה בברזיליה שבברזיל. מאידך, ונצואלה מחזיקה בשגרירות בבלגרד.
ויילד צ'רי

| --- | --- |

להקת ויילד צ'רי
 מקום הקמה:  Mingo Junction 
 מוקד פעילות:  סטובנוויל, אוהיו, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1970–1979 (כ־9 שנים)
 סוגה:  רוק, דיסקו
 חברת תקליטים:  אפיק רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 רוב פאראסי   מארק אוסק   בריאן באסט   אלן וונץ   רונלד בייטל
 
ויילד צ'רי (באנגלית: Wild Cherry) היא להקת רוק אמריקאית בשנות השבעים שהצליחה מאוד עם שיר הדיסקו "Play That Funky Music" בשנת 1976.
היסטוריה

רוב פאראסי (Rob Parassi) הקים את הלהקה ב-1970 בסטובנוויל (Steubenville), אוהיו, ארצות הברית. שם הלהקה נלקח מתרופה לשיעול. הם נגנו בפיטסבורג, פנסילבניה עד שהשיגו חוזה הקלטות. כעבור זמן מה ללא אלבומים, התפרקה הלהקה ופאראסי פנה לנהל סטקייה.
מאוחר יותר, פאראסי יסד מחדש את הלהקה עם נגנים אחרים: מרק אוסק (Mark Ausec) - קלידים, בריאן באסט (Bryan Bassett) - גיטרה, אלן וונץ (Allen Wentz) - בס ורונלד בייטל (Ronald Beitle) - תופים.
הלהקה נגנה בתקופת הדיסקו והמעריצים ביקשו ממנה "לנגן את המוזיקה הפאנקית הזאת" (play that funky music). פאראסי שהושרה מכך, כתב על זה שיר דיסקו והלהקה נכנסה לאולפן הקלטות. אדם בסטודיו ששמע אותם, הביא את הלהקה לתשומת הלב של הקלטות אפוס (Epic Records).
השיר היה להיט ענק שיצא ב-1976 וכבש את המקום הראשון במצעדי הפופ. מגזין בילבורד הכריז על הלהקה כלהקת הפופ הטובה ביותר של השנה. הלהקה קיבלה את פרס המוזיקה האמריקאית (AMA) לסינגל הטוב של השנה, וכמו כן שתי מועמדויות פרס גראמי.
הצלחת הלהקה נפסקה שנת 1977 עם צאת אלבומם "פאנק אלקטרי" (Electric Funk), שלא היו בו להיטים. כמו כן אלבומיהם הבאים: מ-1978 - "אני אוהב את המוזיקה שלי" (I Love My Music) ומ-1979 - "רק הפרוע שורד, אל תשתהו יותר מדי" (Only the Wild Survive and Don't Wait Too Long) והלהקה התפרקה.
להיטם היחיד ממשיך להיות להיט במועדוני ריקודים עד ימינו.
חברי ההרכב

רוב פאראסי (Rob Parassi) - סולן וגיטרה
מרק אוסק (Mark Ausec) - קלידים
בריאן באסט (Bryan Bassett) - גיטרה
אלן וונץ (Allen Wentz) - גיטרה בס
רונלד בייטל (Ronald Beitle) - תופים.
ג'ון אלביס מילר

ג'ון אלביס מילר (באנגלית: John Elvis Miller‏; 15 במאי 1888 – 30 בינואר 1981) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מארקנסו ולאחר מכן היה שופט מחוזי של ארצות הברית בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז המערבי של ארקנסו.
ביוגרפיה > השכלה וקריירה

מילר נולד ב-15 במאי 1888, בעיירה אייד שבמחוז סטודארד, מיזורי. הוא למד בבתי ספר ציבוריים, במכללת המורים של דרום מזרח מיזורי (כיום אוניברסיטת דרום מזרח מיזורי) ואוניברסיטת ולפראיסו. בשנת 1912 קיבל תואר ראשון במשפטים מהמכללה למשפטים של אוניברסיטת קנטקי והתקבל ללשכת עורכי הדין באותה שנה. הוא החל לעסוק בעריכת דין באופן פרטי בסירסי, ארקנסו, בין השנים 1912 ל-1919 ובמקביל עסק גם בבנקאות. בשנת 1918 היה נציג בוועידת החוקה של מדינת ארקנסו. בין השנים 1919 ל-1922 שימש כתובע משפטי במעגל השיפוט הראשון של ארקנסו.
ביוגרפיה > קריירה בקונגרס

מילר נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית בקונגרס ה-72 ולשלושת הקונגרסים שלאחריו. הוא כיהן בתפקידו מ-4 במרץ 1931 עד 14 בנובמבר 1937, אז התפטר כדי לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
הוא נבחר ב-18 באוקטובר 1937 נבחר מילר מטעם המפלגה הדמוקרטית לסנאט של ארצות הברית כדי למלא את מקומו של הסנאטור ג'וזף טיילור רובינסון שנפטר, לכהונה שהייתה אמורה להסתיים ב-3 בינואר 1943. הוא כיהן בסנאט מ-15 בנובמבר 1937 עד שהתפטר, החל מ-31 במרץ 1941, כדי לקבל מינוי לתפקיד שיפוטי פדרלי.
ביוגרפיה > כהונה כשופט פדרלי

ב-31 בינואר 1941, מינה הנשיא פרנקלין ד. רוזוולט את מילר לתפקיד שופט בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית עבור המחוז המערבי של ארקנסו, במקום השופט הרטסיל ראגון שפרש. הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית באותו יום וקיבל את כתב המינוי שלו ב-12 במרץ 1941. מילר שימש כשופט ראשי בין השנים 1958 ל-1967 וכחבר בוועידה המשפטית של ארצות הברית בין 1962 ל-1963. הוא עבר למעמד של שופט בכיר ב-28 בפברואר 1967.
כהונתו הסתיימה ב-30 בינואר 1981 בעקבות פטירתו בליטל רוק, ארקנסו. בעת פטירתו התגורר בפורט סמית', מחוז סבסטיאן, ארקנסו. הוא נקבר בבית הקברות פורסט פארק.
מילר היה אחד מהשופטים המחוזיים בתיק ליטל רוק תשע.
הערות שוליים

1 2 3 4  ג'ון אלביס מילר, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
1 2  "Miller, John Elvis - Federal Judicial Center". www.fjc.gov.
↑  "School Law in Arkansas to Be Studied". The Spokesman-Review. 4 במאי 1959. נבדק ב-24 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Little Rock Integration Steps Ruled". Pittsburgh Post-Gazette. 11 בנובמבר 1958. נבדק ב-24 ביוני 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015008463  NARA: 16882838  US Congress: M000738  VIAF: 314816023   WorldCat (עם VIAF): 314816023
הכוחות המזוינים של ניגריה

| --- | --- |


 מדינה:  ניגריה
 תקופת הפעילות:  1960–הווה (כ־65 שנים) 
 מטה:  אבוג'ה
 מנהיגות
 המפקד העליון:  Lucky Irabor 
 ראש הצבא:  מוחמדו בוהארי (נשיא ניגריה)
 שר ההגנה:  באשיר סליהי מגאשי
 כוח אדם
 כוחות פעילים:  223,000
 תקציב
 תקציב שנתי:  2.352 מיליארד דולר (2021)
 אחוזי תמ"ג:  0.5% (2021)
 
 https://defence.gov.ng/
 
הכוחות המזוינים של ניגריה הם הכוחות הצבאיים המשולבים של הרפובליקה הפדרלית של ניגריה. הם מורכבים מצבא ניגריה, הצי הניגרי וחיל האוויר הניגרי. נשיא ניגריה מתפקד כמפקד העליון של הכוחות המזוינים, מפעיל את סמכותו החוקתית באמצעות משרד ההגנה, האחראי על ניהול הצבא ואנשיו. הראש המבצעי של הכוחות המזוינים הוא ראש מטה ההגנה, הכפוף לשר ההגנה הניגרי. עם כוח של יותר מ-223,000 חיילים פעילים, הצבא הניגרי הוא אחד משירותי הלחימה במדים הגדולים באפריקה. לפי "Global Firepower", הכוחות המזוינים של ניגריה הם כוח הצבא הרביעי בעוצמתו באפריקה, ומדורגים במקום ה-35 בדירוג הבינלאומי.
הכוחות המזוינים הניגרים הוקמו בשנת 1960 כיורש של היחידות הקרביות של כוח הגבול המלכותי של מערב אפריקה המוצב במדינה, אשר שימש בעבר ככוח השדה הרב-גדודי של האימפריה הבריטית בתקופת חסותה על ניגריה. זמן קצר לאחר הקמתו, הכוחות המזוינים היו עסוקים במבצעי לחימה נגד מדינת ביאפרה המבודדת במהלך מלחמת האזרחים בניגריה (מלחמת ביאפרה) מ-1967 עד 1970. בנקודת זמן זו, כוח האדם הצבא הניגרי עלה מ-85,000 חיילים בשנת 1967, ליותר מ-250,000 חיילים עד סוף המלחמה. בשנים שלאחר מלחמת האזרחים, הכוחות המזוינים הניגרים הצטמצמו בחצי מגודלו לכ-125,000 איש. למרות התכווצות זו בגודל ובמימון הכוחות המזוינים שלה, ניגריה התהדרה בהיותה הצבא היחיד במערב אפריקה המסוגל לעסוק בפעולות צבאיות זרות, כגון במהלך התערבותה במלחמת האזרחים הליברית הראשונה ב-1990. הכוחות המזוינים של ניגריה המשיכו להישאר מרכיב פעיל במבצעי הלחימה ברחבי יבשת אפריקה במהלך העשורים הבאים, עם התקשרויות בולטות לרבות מעורבותו ב-2017 כחלק מההתערבות הצבאית של הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה בגמביה (אנ').
כיום, הכוחות המזוינים של ניגריה מתמודדים עם מספר אתגרים מקומיים שממשיכים לערער את היציבות בתוך ניגריה והאזור כולו. חלק מהאיומים הללו כוללים את הסכסוך המתמשך נגד קבוצת המורדים הג'יהאדיסטית, בוקו חראם בצפון מזרח ניגריה, אשר מתמשכת מאז יולי 2009. כמו כן, ניגריה הייתה מעורבת בקמפיין ארוך טווח נגד פיראטיות באזור דלתא ניז'ר בדרום המדינה, אשר איים על תעשיית הנפט החיונית במדינה, שהיא המקור ל-40% מהיצוא של ניגריה ול-85% מהכנסות הממשלה. המרכיב את מצב עניינים זה הוא התפקיד שממלאת השחיתות בניסיונות המתמשכים לחזק את הכוחות המזוינים. השחיתות החלישה באופן היסטורי את יכולתו של הצבא הניגרי להתמודד עם איומי ביטחון הפנים, והיא מואשמת כאחראית לאריכות הפעילות המתמשכת של המורדים והטרוריסטים הפועלים ברחבי המדינה.
למרות האתגרים הללו למוכנות המבצעית שלו, הכוחות המזוינים של ניגריה התחייבו למספר תוכניות מודרניזציה רחבות היקף כדי לחזק את המשמעת ואת כוח האש של חייליו. זה כולל רכישת כלי רכב משוריינים חדשים, מטוסי קרב ומזל"טים בסיור אווירי, ושיפוץ כלי שיט שסבלו מתקופות ממושכות של תחזוקה לקויה או מינימלית. מגמות אלו בהתפתחות הכוחות המזוינים ככוח לוחם, כמו גם המאמצים להילחם בשחיתות בשורות אנשי הצבא והביורוקרטיה הממשלתית, היו חשובים ביותר ביכולתה של ניגריה להתמודד עם אתגרים לביטחונה הלאומי וליציבותה במדינה ובמערב אפריקה.
היסטוריה

מקורות הכוחות המזוינים הניגרים נעוצים באלמנטים של כוח הגבול המלכותי של מערב אפריקה שהפך לניגרי כאשר ניתנה עצמאות לניגריה בשנת 1960. בשנת 1956 שונה שם גדוד ניגריה של כוח הגבול המלכותי של מערב אפריקה (RWAFF) לכוחות הצבא הניגריים (RWAFF), ובאפריל 1958 הממשלה הקולוניאלית של ניגריה השתלטה מידי משרד המלחמה הבריטי על השליטה בכוחות הצבא הניגרי.
מאז הקמתו נלחם הצבא הניגרי במלחמת אזרחים - הסכסוך עם ביאפרה בשנים 1967–1970 - ושלח כוחות שמירת שלום מחוץ למדינה הן כחלק מכוח שמירת השלום של האומות המאוחדות והן כחלק מכוחות שמירת הפסקת האש של הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה (ECOWAS). הצבא גם בתפס את השלטון פעמיים (1966 ו-1983) כחלק מהפיכות צבאיות.
ההתרחבות הגדולה של הצבא במהלך מלחמת האזרחים ביססה עוד יותר את האחיזה הצבאית הקיימת בחברה הניגרית שנמסרה מהמשטר הצבאי הראשון. בכך, היה לו חלק נכבד בחיזוק מעמדו של הצבא בחברה הניגרית, ובירידה האפקטיביות הצבאית. אולוסגון אובסנג'ו, שב-1999 הפך לנשיא, קינה את העובדה בנאום ההשבעה שלו באותה שנה: "המקצוענות אבדה... הלב שלי מדמם לראות את ההידרדרות בבקיאות הצבא".
מפעלי הכשרה בניגריה כוללים את כניסת הקצינים היוקרתית של האקדמיה להגנה של ניגריה בקדונה, מכללת הפיקוד והמטה של הכוחות המזוינים בג'אג'י, והמכללה הלאומית למלחמה באבוג'ה. קבוצת הקבלנות הצבאית המסחרית האמריקנית "Military Professional Resources In" הייתה מעורבת בסביבות השנים 1999–2000 בייעוץ ביחסים אזרחיים-צבאיים עבור הכוחות המזוינים.
עמידה חוקית

תפקידי הכוחות המזוינים של מדינה מעוגנים בחוקה שלה. ההגנה על השלמות הטריטוריאלית ואינטרסים הליבה האחרים של האומה מהווים את המהות העיקרית של תפקידים כאלה. סעיף 217–220 של חוקת ניגריה משנת 1999 מתייחס לכוחות המזוינים של ניגריה:
יהיו כוחות מזוינים לפדרציה שיורכבו מצבא, צי, חיל אוויר ושאר הזרועות של הכוחות המזוינים של הפדרציה שיוקמו בחוק של האספה הלאומית.
הפדרציה תצייד ותשמור על הכוחות המזוינים, בכפוף לחוק של האספה הלאומית שנעשה מטעמו, כפי שניתן לראות בהם מתאימים ואפקטיביים לצורך:
הגנה על ניגריה מפני תוקפנות חיצונית.
שמירה על שלמותה הטריטוריאלית והבטחת גבולותיה מפני פגיעה ביבשה, בים או באוויר.
לדכא את ההתקוממות ולפעול לעזרת רשויות אזרחיות כדי להשיב את הסדר על כנו כאשר הנשיא נקרא לעשות זאת אך בכפוף לתנאים שייקבעו בחוק של האספה הלאומית.
לבצע תפקידים אחרים שייקבעו בחוק של האספה הלאומית.
הרכב חיל הקצינים ודרגות אחרות של הכוחות המזוינים של הפדרציה ישקפו את האופי הפדרלי של ניגריה.
צבא ניגריה

הצבא הניגרי הוא הזרוע היבשתית של הכוחות המזוינים הניגרים והגדול ביותר מבין הכוחות המזוינים. הרכבים עיקריים כוללים את הדיוויזיה הראשונה, הדיוויזיה השנייה, הדיוויזיה המשוריינת השלישית, הדיוויזיה ה-81, הדיוויזיה ה-82 והדיוויזיות החדשות שהוקמו 8, 7 ו-6. בראש צבא ניגריה עומד כיום האלוף פארוק יחיא שמונה על ידי הנשיא מוחמדו בוהארי. צבא ניגריה משחק תפקיד מרכזי בהגנה על הדמוקרטיה של ניגריה מאז הרפובליקה הראשונה עד כה.
חיל הים

הצי הניגרי הוא הסניף הימי של הכוחות המזוינים של ניגריה. מבנה הפיקוד של הצי הניגרי מורכב כיום מהמטה הימי באבוג'ה, שלושה פיקודים מבצעיים עם מפקדות בלאגוס, קלבר ובאיילסה. מפקדת פיקוד ההדרכה ממוקמת בלאגוס, הבירה המסחרית של ניגריה, אך עם מתקני אימונים הפרוסים בכל רחבי ניגריה. ישנם חמישה בסיסים מבצעיים, חמישה בסיסים מבצעיים קדמיים (כאשר שניים נוספים ייצאו לדרך בקרוב), שתי מספנות הממוקמות בלאגוס ובפורט הרקורט ושני ציים הממוקמים בלאגוס ובקלבר. בראש הצי הניגרי עומד כיום סגן אדמירל אווואל זובאירו גמבו.
חיל האוויר

חיל האוויר הניגרי הוקם רשמית בינואר 1964 עם סיוע טכני מגרמניה המערבית. חיל האוויר התחיל את תפקודו כיחידת תובלה עם צוות אוויר שעבר הכשרה בקנדה, אתיופיה ופקיסטן. חיל האוויר לא קיבל יכולת לחימה עד שמספר מטוסי מיג-17 נשלחו אליה מברית המועצות ב-1966.
ב-2007 שירתו חיל האוויר 10,000 חיילים. הוא מטיס מטוסי תובלה, ומאמן מסוקים ומטוסי קרב. עד 2021 גדל מספר אנשי חיל האוויר ל-18,000.
חיל האוויר נותן חסות לבית הספר הצבאי של חיל האוויר בג'וס, ולמכון הטכנולוגי של חיל האוויר. ניגריה גם נקטה במדיניות של פיתוח אימונים מקומיים ויכולות ייצור צבאיות. ניגריה המשיכה במדיניות קפדנית של גיוון ברכש הצבאי שלה ממדינות שונות. בראש חיל האוויר הניגרי עומד כיום מרשל האוויר איסיאקה אולדיו אמאו.
כוחות אחרים

יש כוח משימה משותף באזור דלתא ניז'ר ששמו "להחזיר את התקווה". מדובר בצוות מבצעי בין-שרותי המורכב מאנשי הצבא, חיל הים וחיל האוויר למלחמה בטרור בדלתא ניז'ר. מטה הכוח ממוקם בעיר ינגואה. ראש כוח המשימה המשותף הנוכחי בדלתא ניז'ר הוא האדמירל אקינג'יד אקינרינדה.
השתתפות צבא ניגריה במשימות בינלאומיות

בדצמבר 1983 הודיע המשטר החדש של האלוף מוחמדו בוהארי כי ניגריה אינה יכולה להרשות לעצמה עוד תפקיד אנטי-קולוניאלי אקטיביסטי באפריקה. בשנת 1990 חברות הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה הקימו את כוח שמירת שלום, שהובל על ידי צבא ניגריה, כדי להתערב במלחמת האזרחים הראשונה בליבריה. הצבא הוכיח את יכולתו לגייס, לפרוס ולקיים כוחות בגודל חטיבה לתמיכה בפעולות שמירת השלום בליבריה. כוחות צבא ניגרים קטנים יותר נשלחו בעבר כחלק מכוחות שמירת השלום של האו"ם והקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה ביוגוסלביה, גינאה ביסאו וסיירה לאון. דוקטרינה זו של התערבות צבאית אפריקאית בראשות ניגריה נקראת לפעמים "Pax Nigeriana".
הצהרת מדיניות זו לא הרתיעה את ניגריה תחת הגנרלים איברהים בבנגידה ב-1990 וסאני אבאצ'ה ב-1997 מלשלוח כוחות שמירת השלום של הקהילה הכלכלית של מדינות מערב אפריקה לליבריה ומאוחר יותר לסיירה לאון כאשר פרצו מלחמות אזרחים במדינות אלו. הנשיא אולוסגון אובסנג'ו באוגוסט 2003 הכניס חיילים ניגרים שוב לליבריה, בעקבות לחץ אמריקני, כדי לספק נוכחות זמנית עד להגעת משלחת האומות המאוחדות בליבריה (UNMIL). לאחר מכן הוצא צ'ארלס טיילור מהשלטון בליבריה והוגלה לניגריה.
באוקטובר 2004, שוב נפרסו כוחות ניגרים בדארפור שבסודאן כדי להוביל כוח של האיחוד האפריקאי שנועד לעצור את רצח העם בדארפור. ניגריה תרמה יותר מ-20,000 חיילים/משטרה למשימות שונות של האו"ם מאז 1960. משטרת ניגריה והחיילים השתתפו ב:
UNIPOM – הודו ופקיסטן, 1965, במהלך מלחמת הודו-פקיסטן השנייה
יוניפי"ל - לבנון, 1978, במהלך מלחמת האזרחים בלבנון
UNIIMOG – איראן ועיראק, 1988, במהלך מלחמת איראן–עיראק
UNPROFOR – יוגוסלביה, 1998, במהלך מלחמת קוסובו
UNMISET – מזרח טימור, 1999, במהלך משבר מזרח טימור
MONUC - הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, 2004, במהלך סכסוך קיוו
קצינים ניגרים שירתו כראשי הגנה במדינות אחרות, כאשר בריגדיר גנרל מקסוול חוב שימש כראש המטה של סיירה לאון בשנים 1998–1999, וקצינים ניגרים פעלו כקציני פיקוד אחראי של הכוחות המזוינים של ליבריה לפחות מאז 2007.
הערות שוליים

↑  "Armed forces personnel, total – Data". נבדק ב-24 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Nigeria Military Strength". נבדק ב-7 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
סמל צבא היבשה הניגרי
דגל הצי הניגרי
רונדל חיל האוויר הניגרי
אאודי A6 אי-טרון קונספט

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אאודי
 שנות ייצור:  2024 ואילך
 יחידות שיוצרו:  2 (אי-טרון קונספט ואי-טרון אוונט קונספט)
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 חברת אם:  קבוצת פולקסווגן
 סיווג:  מכונית מנהלים חשמלית
 מרכב:  מרכב סדאן בעלת חמש דלתות
 פלטפורמה:  PPE
 אורך:  4,960 מ"מ
 רוחב:  1,960 מ"מ
 גובה:  1,440 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  שתי מנועים חשמליים המספקים 470 כ"ס ומומנט מרבי של 81.5 קג"מ
 תאוצה:  פחות מ-4 שניות
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 100 קוט"ש
 טווח נסיעה:  מעל 700 ק"מ
 קשר:  אאודי A6
אאודי A6 אי-טרון קונספט (בגרמנית: Audi A6 e-tron Concept) היא מכונית קונספט חשמלית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שהוצגה על ידי אאודי בתערוכת הרכב הבינלאומית של שאנגחאי ב-19 באפריל 2021. המכונית, אשר משתמשת בפלטפורמת פרימיום חשמלית של אאודי ופורשה, מיוצרת מ-24 ביולי 2024 ואילך.
מעבר לעובדה שהקונספט מספקת הצצה ראשונה לדגם עתידי, הוא מציג מספר טכנולוגיות שיושמו בדגמי אאודי הבכירים יותר ודגמי הקרוסאובר של פורשה, זה כולל כאמור את פלטפורמת PPE אך גם את מערך המתלים המתקדם שישרת את הדגמים, טכנולוגיית התאורה המתקדמת, הסוללה המאפשרת טווח נסיעה ארוך לצד טעינה אולטרה מהירה ועוד.
עיצוב

העיצוב החיצוני מרהיב למדי אך דגם הייצור יהיה שונה יותר, הגג משתלב עם מכסה המנוע ועם הבגאז' בצורה שמעניקה לדגם מראה קופה. יחידות התאורה החיצוניות מעוצבות בפס ארוך לרוחב התא מטען ועם "עיני נץ" בקדמת הרכב. פנים המכונית לא נחשף.
מפרט טכני

דגם הקונספט כולל שתי מנועים חשמליים המספקים יחד 470 כ"ס ומומנט מרבי של 81.5 קג"מ. אאודי מציינת כי לגרסה הגבוהה (ככל הנראה דגם RS) יהיה נתון תאוצה של פחות מ-4 שניות. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 100 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של מעל 700 ק"מ בתקן WLTP האירופאי.
טעינה אולטרה מהירה בהספק של 270 קילוואט, לפי אודי בזמן של 10 דקות טעינה ניתן להוסיף כ-300 ק"מ לטווח הנסיעה וטעינה של 10% עד 80% דורשת המתנה של 25 דקות.
אאודי A6 אי-טרון אוונט קונספט

היא גרסת הסטיישן ל-A6 אי-טרון קונספט שתיוצר בגרסת ייצור משנת 2024. היא בנויה על אותה פלטפורמה עם אותה מערכת הנעה, ואותו עיצוב למעט שינויים קטנים על המעבר למרכב סטיישן. היא נחשפה ב-17 במרץ 2022.
הערות שוליים

↑  cartube, מתחרה למודל S: אודי חושפת את הקונספט A6 e-tron, באתר cartube
↑  Jonathan M. Gitlin, This electric fastback is the next Audi A6 e-tron, due in late 2022, Ars Technica, ‏2021-04-19 (באנגלית אמריקאית)
↑  Pappas, Thanos (31 ביולי 2024). "This Is The New Audi A6 E-Tron Sedan And Avant". Carscoops. נבדק ב-2024-08-19. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Audi A6 E-Tron EV Spied Showing Design Tweaks Versus The Concept, Motor1.com (באנגלית)
↑  Audi A6 E-Tron Rendered To Imagine Production Version Of Upcoming EV, Motor1.com (באנגלית)
↑  Audi A6 E-Tron Concept Revealed: EV Sportback With 435-Mile Range, Motor1.com (באנגלית)
↑  Audi A6 Avant E-Tron Concept Debuts As 469-HP Electric Station Wagon, Motor1.com (באנגלית)
↑  cartube, סטיישן חשמלית: אודי A6 e-tron סטיישן קונספט, באתר cartube