stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי פרגוואי–רוסיה
היסטוריה

ב-30 באוקטובר 1862 התקיימו המגעים הראשונים שנכתבו בין רוסיה לפרגוואי. נשיא פרגוואי פרנסיסקו סולנו לופס שלח מכתב לאלכסנדר השני, קיסר רוסיה על הכתרתו לראשות המדינה. בשנת 1909 השגריר הרוסי הראשון הציג את תעודותיו לנשיא פרגוואי.
בשנת 1992 התכוננו יחסים דיפלומטיים בין רוסיה המודרנית ופרגוואי. ב-13 בספטמבר 2007, שר החוץ של רוסיה, סרגיי לברוב ביקר בפרגוואי, במה שהיה ביקורו הראשון של ראש הדיפלומטיה הרוסית בתולדות היחסים בין רוסיה לפרגוואי.
יחסי ספרד–צ'ילה

| יחסי ספרד–צ'ילה |
| --- | --- |
ספרד: צ'ילה


ספרד: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 756,102
אוכלוסייה
47,905,341: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 16,956
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה נשיאותית

יחסי ספרד–צ'ילה הם היחסים הדו-צדדיים בין צ'ילה וספרד. שני העמים הם חברי אגודת השפה הספרדית, ארגון הברית איברו-אמריקאי והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
היסטוריה > הקולוניזציה הספרדית

בשנת 1536 הגיע החוקר הספרדי דייגו דה אלמגרו לצ'ילה של ימינו בתקווה למצוא טריטוריה אחרת עשירה כמו פרו, אולם מאחר שהוא לא גילה משאבים מינרליים בשטח, הוא חזר במהרה לפרו. בשנת 1540 נכנס הכובש הספרדי פדרו דה ולדיביה לצ'ילה והקים את העיר סנטיאגו דה צ'ילה. בשנת 1553, במהלך קרב טוקאפל, נהרג פדרו דה ולדיביה על ידי לוחמי מפוצ'ה.
בשנת 1542, צ'ילה הפכה לחלק מהאימפריה הספרדית ונשלטה על ידי מלכות המשנה של פרו שבסיסה בלימה. בשנת 1776 הוקמה מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה שבסיסה בבואנוס איירס, וצ'ילה הפכה לחלק ממנה. בגלל היעדר העושר המינרלי בשטח, מעט מאוד מהגרים ספרדים התיישבו בצ'ילה ומי שכן עשה זאת, בעיקר עבדו את האדמה כחקלאים.
היסטוריה > עצמאות

בראשית המאה ה-19 התגלגל גל של רגשות עצמאות מהאימפריה הספרדית באמריקה הלטינית. ב-18 בספטמבר 1810 הכריזו מנהיגי הקפיטניה חנרל של צ'ילה על צ'ילה כרפובליקה אוטונומית בתוך המלוכה הספרדית. בעשור הבא, כוחות צ'ילה נלחמו בכוחות ספרדים למען עצמאות. באוקטובר 1814, כוחות צ'ילה הפסידו במהלך הקרב על רנקגואה שהוביל לרקונקיסטה של צ'ילה על ידי ספרד בין השנים 1814–1817.
בפברואר 1817, כוחות בהנהגת הגנרל ברנרדו או'היגינס, יחד עם גנרל חוסה דה סן מרטין וצבא האנדים נכנסו לצ'ילה מארגנטינה דרך האנדים ונלחמו בספרד בקרב צ'אקאבוקו אשר הביא לניצחון ארגנטינאי / צ'יליאני. באפריל 1818, או'היגינס והכוחות של סן מרטין נלחמו בחיילים ספרדים בראשותו של הגנרל מריאנו אוסוריו בקרב מאיפו אשר הבטיח את העצמאות של צ'ילה וארגנטינה.
היסטוריה > לאחר העצמאות

באפריל 1844 הכירה ספרד בעצמאות צ'ילה ושתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים לאחר חתימת הסכם שלום וידידות. במרץ 1866, במהלך מלחמת איי צ'ינצ'ה, הפציצה ספרד את הנמל הצ'יליאני של ולפראיסו כנקמה על השתתפותה של צ'ילה במלחמה וסירוב לספינות ספרדיות לעגון בנמלים הצ'יליאניים.
במהלך מלחמת האזרחים הספרדית (1936-1939), זוכה פרס נובל מצ'ילה, פבלו נרודה היה מוצב כקונסול במדריד. נרודה העיד ממקור ראשון על הקרבות וכתב על זה בספר שכותרתו España en el corazón. בשנת 1939, נרודה מונה לקונסול בפריז לפקח על ההגירה הספרדית לצ'ילה. בפריז, עם תמיכה של ממשלת צ'ילה, נרודה ארגן ספינה בשם ויניפג לשאת 2,200 מהגרים ספרדים, רבים מהם קומוניסטים ורפובליקנים, לצ'ילה. אחרי המלחמה, באפריל 1939, צ ' ילה הכירה בממשלה של פרנסיסקו פרנקו.
בין השנים 1970–1973, היחסים בין הממשלה הסוציאליסטית של סלבדור איינדה, והממשלה האנטי-קומוניסטית של פרנסיסקו פרנקו היו ידידותיים, בשנת 1972, פרנקו הזמין את איינדה לבקר בספרד, לעומת זאת, איינדה סירב להצעה. זמן קצר לאחר מכן התרחשה בצ'ילה הפיכה אשר הביאה להדחתו של סלבדור איינדה; פרנקו הכיר בממשלה של אוגוסטו פינושה. בנובמבר 1975, פרנקו מת ופינושה היה ראש המדינה הזר היחיד שהשתתף בלוויה שלו.
במרץ 1990, פינושה העביר את השלטון לנשיא הנבחר פטריסיו איילווין ובאוקטובר 1990, חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד ערך את ביקורו הממלכתי הראשון בצ'ילה. המלך ביקר בצ'ילה מספר פעמים לאחר מכן.
כיום יש 60,000 אזרחים ספרדים המתגוררים בצ'ילה. קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם חברות התעופה הבאות: איבריה, LATAM צ'ילה ו-Plus Ultra Líneas Aéreas.
היחסים בין שתי המדינות

במהלך השנים, שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים כמו הסכם הביטוח הלאומי (1998); תזכיר על מדעי וטכנולוגי שיתוף פעולה (2003); הסכם תחבורה אווירית (2007); ההסכם הביטחוני (2014), הסכם על תיירות (2015).
יחסי סחר

ב-2015, המסחר בין צ'ילה וספרד הסתכם ב-2.7 מיליארד אירו. ב-2014, ההשקעות הספרדיות בצ'ילה הסתכמו ב-3.2 מיליארד. חברות ספרדיות רב לאומיות כגון בנקו בילבאו Vizcaya Argentaria, בנקו סנטנדר, Mapfre וזארה, בין היתר, פועלות בצ'ילה. כמה מותגים של יין צ'יליאני ניתן למצוא ברחבי ספרד.
נציגויות דיפלומטיות

ספרד מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-16 קונסוליות באנטופגסטה, אריקה, קסטרו, קונספסיון, קוקימבו, קוריקו, איקיקה, פוארטו אייסן, פוארטו מונט, פונטה ארנס, רנקגואה, סן אנטוניו, טלקה, טמוקו, ואלדיביה וולפראיסו.
צ'ילה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-12 קונסוליות בלה קורוניה, ברצלונה, בילבאו, קאדיז, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מלאגה, פלמה דה מיורקה, סנטה קרוס דה טנריפה, סנטאנדר, סביליה, ולנסיה וויגו.
יחסי פרו – קוסטה ריקה

| יחסי פרו – קוסטה ריקה |
| --- | --- |
פרו: קוסטה ריקה


פרו: קוסטה ריקה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,285,216: 51,100
אוכלוסייה
34,307,937: 5,135,708
תמ"ג (במיליוני דולרים)
267,603: 86,498
תמ"ג לנפש (בדולרים)
7,800: 16,842
משטר
רפובליקה

יחסי פרו–קוסטה ריקה הם היחסים הבילטרליים וההיסטוריים בין פרו לקוסטה ריקה. שתי המדינות חברות באו"ם (וב-G77), הקהילה של אמריקה הלטינית והמדינות הקריביות, האיחוד הלטיני (אנ'), ASALE (אנ'), ארגון מדינות אמריקה, ארגון המדינות האיברו-אמריקניות וקבוצת קיירנס (אנ').
היסטוריה

שתי המדינות היו חלק מהאימפריה הספרדית. הסוכן הדיפלומטי הראשון של קוסטה ריקה בפרו היה הממונה הזמני על היחסים גרגוריו אסקלנטה אי נאווה, אשר ב-25 באפריל 1852 חתם על ההסכם הדו-צדדי הראשון בין שתי המדינות, יחד עם קנצלר פרו, חוסה חואקין דה אוסמה. הסוכן הדיפלומטי הראשון של פרו בקוסטה ריקה היה פדרו גלבז אגוסקיזה (אנ'), שהוכר ככזה ב-22 בינואר 1857.
ב-26 במאי 2011 חתמו המדינות על הסכם סחר חופשי שנכנס לתוקף ב-1 ביוני 2013.
נציגויות דיפלומטיות

לקוסטה ריקה יש שגרירות בלימה.
לפרו יש שגרירות בסן חוסה.
יחסי לוקסמבורג–מולדובה

| יחסי לוקסמבורג–מולדובה |
| --- | --- |
לוקסמבורג: מולדובה


לוקסמבורג: מולדובה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,586: 33,851
אוכלוסייה
674,898: 3,025,120
תמ"ג (במיליוני דולרים)
85,755: 16,539
תמ"ג לנפש (בדולרים)
127,064: 5,467
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי לוקסמבורג–מולדובה הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לבין רפובליקת מולדובה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג לבין רפובליקת מולדובה כוננו ב-16 ביוני 1992. בין מולדובה ללוקסמבורג נחתמו הסכמים דיפלומטיים רבים בהם אמנה למניעת כפל מס, הסכם בתחום הביטחון החברתי והסכם חילופי מידע בנושאי מס.
הסחר שבין מולדובה ללוקסמבורג הוערך בשנת 2018 בשווי של כ-1.1 מיליון דולר אמריקאי כאשר הייצוא המולדובני ללוקסמבורג עמד על כ-100,000 דולר אמריקאי והייבוא המולדובני מלוקסמבורג עמד על כמיליון דולר אמריקאי.
ביקורים רמי דרג > ממולדובה ללוקסמבורג

וסילי טרלב, ראש ממשלת מולדובה (2002, 2006)
ולדימיר וורונין, נשיא מולדובה (2007)
ולדימיר פילאט, ראש ממשלת מולדובה (2010)
יוריה ליאנקה, ראש ממשלת מולדובה (2011, 2013)
קיריל גבוריצי, ראש ממשלת מולדובה (2015)
פאבל פיליפ, ראש ממשלת מולדובה (2017)
ביקורים רמי דרג > מלוקסמבורג למולדובה

ז'אן אזלבורן, סגן ראש ממשלת לוקסמבורג ושר החוץ הלוקסמבורגי (2007, 2010, 2013, 2014, 2017)
נציגויות דיפלומטיות

לוקסמבורג אינה מיוצגת במולדובה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
מולדובה אינה מיוצגת בלוקסמבורג בדרג השגרירות. מולדובה מיוצגת בלוקסמבורג בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בלוקסמבורג, בירת המדינה. מולדובה האמינה את שגרירותה שבבריסל, בירת בלגיה, על לוקסמבורג הסמוכה.
יחסי הרשות הפלסטינית – כווית

| יחסי הרשות הפלסטינית – כווית |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: כווית


הרשות הפלסטינית: כווית
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 17,818
אוכלוסייה
5,519,031: 4,957,430
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 161,772
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,152: 32,632
משטר
: מונרכיה

יחסי הרשות הפלסטינית–כווית הם היחסים הדיפלומטיים בין הרשות הפלסטינית למדינת כווית.
היסטוריה

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא תרגום מכונה.
לפני מלחמת המפרץ השנייה הגיע מספר הפלסטינים ל-400,000 מכלל אוכלוסיית כווית, שמנתה אז שני מיליון, וכ-200,000 מהם נולדו בכווית או חיו שם את מרבית חייהם, שכן ישנם כוויתים שהם דור שלישי לפלסטינים שהגיעו עשרות שנים לפני כן. היחסים המוקדמים החלו בשנת 1936, כאשר נשלח המופתי חאג' אמין אל-חוסייני למשימה פלסטינית לחינוך תושבי כווית, ובהמשך הגיעו הפלסטינים לכווית באינטנסיביות בשלושה שלבים שונים: 1948, 1967 וב-1975. כווית הייתה אחת המדינות הבולטות שפתחו את הדרך לפלסטינים אליה, סיפקה להם הזדמנויות עבודה ופרנסה, ונתנה לפלסטינים חופש יחסי בהשוואה למדינות ערביות אחרות. בשנות ה-80 של המאה ה-20, הערבים הפלסטינים היוו את עיקר כוח העבודה בכווית.
היחסים בין הכוויתיים לפלסטינים הדרדרו במהלך מלחמת המפרץ השנייה, עקב תמיכת הפלסטינים בעיראק שתקפה את כווית באותה מלחמה. אמנם בתחילת המתיחות יו"ר אש"ף יאסר ערפאת ניסה לתווך בין עיראק לכווית, אך בהמשך הוא צידד בעיראק. למשל עם תחילת מבצע "סופה במדבר" בינואר 1991 ארגון אש"ף ניסח הצהרות בהן הוא רואה בהתקפות על עיראק "הרבה מעבר לגבולות ההחלטה שניתנה על ידי מועצת הביטחון של האו"ם וכי ההתקפה על עיראק מהווה" סכנה אכזרית ו"תוקפנות" שיש לטפל בהן. בעיצומן של ההתקפות בפברואר 1991, יו"ר אש"ף, יאסר ערפאת, ביקר בבגדאד, ובו אישר "את עמדתם הנחרצת של העם הפלסטיני ושל ארגון השחרור הפלסטיני כלפי עיראק והתיצבותם בשוחה המשותפת בקרב להגנה על עיראק, פלסטין והאומה הערבית". מאות אלפי פלסטינים עזבו את כווית מסיבות שונות (פחד מרדיפה, מחסור במזון, קשיים בטיפול רפואי, מחסור כלכלי, פחד ממעצר וטיפול רע במחסומים של עיראקים). בתגובה לתמיכת הפלסטינים בעיראק, לאחר מלחמת המפרץ בשנת 1991, השלטון הכוויתי גילה יחס שלילי כלפי הפלסטינים ונקט צעדים שונים נגדם. כתוצאה מכך, כ-200,000 פלסטינים עזבו את כווית, בין השאר עקב נטל כלכלי מוגבר, עדכון תקנות התושבות, וחשש מהתעמרות מצד כוחות הביטחון הכוויתיים.
ב-15 באפריל 2013, פתח מחדש נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, את שגרירות הרשות בכווית לאחר סגירה בת 22 שנים.
יחסי הרשות הפלסטינית – יוון

| יחסי הרשות הפלסטינית – יוון |
| --- | --- |
הרשות הפלסטינית: יוון


הרשות הפלסטינית: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
6,220: 131,957
אוכלוסייה
5,519,031: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
17,396: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,152: 23,773

יחסי הרשות הפלסטינית–יוון הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה ההלנית לרשות הפלסטינית.
סקירה כללית

יוון לא מיסדה לחלוטין את היחסים עם הרשות הפלסטינית בגלל סכסוכים גאופוליטיים רבים, למרות התחייבותו של ראש הממשלה, אלכסיס ציפראס, שהוא חבר במפלגת השמאל "סיריזה" הידועה בתמיכתה בעניין הפלסטיני, לבצע שינויים כאלה.
לרשות הפלסטינית יש נציגות באתונה והקונסוליה הכללית של יוון בירושלים מוכרת לרשות הפלסטינית. בדצמבר 2015 הצביע הפרלמנט ההלני פה אחד בנוכחות הנשיא מחמוד עבאס להמליץ לממשלה על ההכרה המלאה במדינת פלסטין בגבולות 1967 עם מזרח ירושלים כבירתה.
היחסים הדיפלומטיים נוסדו עם אש"ף בשנת 1981, ואילו היחסים עם ישראל נשמרו רק ברמה הקונסולרית עד להכרתה הרשמית של יוון בישראל בשנת 1990 תחת מיצוטאקיס. מאז כינונה של מדיניות החוץ הנוכחית בפיקודו של יורגוס פפנדראו, חלה ביוון שיפור מהיר ביחסים עם ישראל, והובילה את התקשורת לציון סיום העידן הפרו-פלסטיני של יוון.
הנשיא קרולוס פפוליאס הצהיר כי יוון תומכת בסופו של דבר בהקמת מדינה פלסטינית לצד ישראל. תחת ממשלות קודמות, יוון צברה מוניטין של תומכת נחרצת בעניין הפלסטיני. במסגרת הסכסוך הערבי-ישראלי הרחב יותר, שמר אנדראס פפנדראו על עמדה חזקה יותר נגד ישראל מכל ממשלה אחרת בקהילה האירופית.
עם זאת, בדצמבר 2015 הצביע הפרלמנט של יוון בעד הצעה המבקשת מהממשלה להכיר ברשות הפלסטינית.
יחסי פרגוואי–פרו

| יחסי פרגוואי–פרו |
| --- | --- |
פרגוואי: פרו


פרגוואי: פרו
שטח (בקילומטר רבוע)
406,752: 1,285,216
אוכלוסייה
6,950,211: 34,307,937
תמ"ג (במיליוני דולרים)
42,956: 267,603
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,181: 7,800
משטר
רפובליקה נשיאותית: רפובליקה

יחסי פרגוואי–פרו הם היחסים הדיפלומטיים שבין הרפובליקה של פרגוואי לבין הרפובליקה של פרו.
היסטוריה

בין הרפובליקה של פרו לבין הרפובליקה של פרגוואי מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים. היחסים שבין פרגוואי לפרו כוננו לראשונה ב-2 במאי 1858, כשלושים וחמש שנה לאחר עצמאותן של מדינות אמריקה הלטינית. שתי המדינות הן חברות מלאות בארגון מדינות אמריקה, איחוד מדינות דרום אמריקה והאומות המאוחדות.
שתי המדינות מנהלות יחסים דיפלומטיים ענפים ובשנת 2008 ציינו 150 שנים ליחסיהן.
נציגויות דיפלומטיות

פרו מיוצגת בפרגוואי בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה באסונסיון, בירת המדינה. פרו מיוצגת בפרגוואי גם בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בעיר סיודד דל אסטה.
פרגוואי מיוצגת בפרו בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה בלימה, בירת המדינה.
חזות מבנה השגרירות הפרגוואית בלימה, בירת פרו.
יחסי ספרד–קולומביה

| יחסי ספרד–קולומביה |
| --- | --- |
ספרד: קולומביה


ספרד: קולומביה
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 1,138,910
אוכלוסייה
47,905,341: 53,021,775
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 363,540
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 6,856
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי ספרד–קולומביה הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת ספרד לבין הרפובליקה של קולומביה, אשר כוננו רשמית בשנת 1881, כמה עשורים לאחר עצמאותה של קולומביה מהאימפריה הספרדית. שתי המדינות חברות בארגון המדינות האיברו-אמריקניות ובאו"ם.
היסטוריה > התקופה הקולוניאלית

השטח שהפך לקולומביה תויר לראשונה על ידי אירופאים כאשר המסע הראשון של אלונסו דה אוחדה הספרדי הגיע לקאבו דה לה ולה בשנת 1499. הספרדים עשו כמה ניסיונות להתיישב לאורך החוף הצפוני של קולומביה של ימינו בתחילת המאה ה-16, אך יישוב הקבע הראשון שלהם, בסנטה מרתה, לא הוקם עד 1525. קרטחנה הוקמה ב-1 ביוני 1533 על ידי המפקד הספרדי פדרו דה ארדיה, וצמחה במהירות, מונעת תחילה על ידי הזהב בקברי תרבות סינו, ואחר כך על ידי סחר.
ההתקדמות הספרדית לתוך היבשה מהחוף הקריבי החלה באופן עצמאי משלושה כיוונים שונים, תחת גונסלו חימנס דה קסאדה, סבסטיאן דה בללקאסר וניקולאוס פדרמן. אף על פי שכל השלושה נמשכו על ידי האוצרות של הילידים, אף אחד מהם לא התכוון להגיע לשטח של אנשי המואיסקה, שם הם נפגשו לבסוף. באוגוסט 1538 הקים קסאדה את סנטה פה דה בוגוטה באתר הכפר המואיסקני בקטה (Bacatá).
בשנת 1549 השלטון הספרדי הפך את בוגוטה לבירת ממלכת גרנדה החדשה, ישות קולוניאלית ספרדית שתפסה חלק גדול משטחה המודרני של קולומביה. בשנת 1717 נוצרה במקור מלכות המשנה של גרנדה החדשה, עם סנטה פה דה בוגוטה כבירתה. מלכות משנה זו כללה כמה מחוזות אחרים בצפון מערב דרום אמריקה, שהיו בעבר בתחום השיפוט של מלכות המשנה של ספרד החדשה או מלכות המשנה של פרו ושתאמו בעיקר לשטחי ונצואלה, אקוודור ופנמה המודרניות. בוגוטה הפכה לפיכך לאחד המרכזים המנהליים העיקריים של הרכוש הספרדי בעולם החדש.
היסטוריה > עצמאות

תנועה שהקים אנטוניו נריניו, שהתנגד לריכוזיות של ספרד והוביל את האופוזיציה כנגד מלכות המשנה, מה שהוביל לעצמאות קרטחנה בנובמבר 1811, ולהקמת שתי ממשלות עצמאיות שלחמו מלחמת אזרחים - תקופה המכונה לה פטריה בובה. בשנה שלאחר מכן הכריז נריניו על המחוזות המאוחדים של גרנדה החדשה, בראשות קמילו טורס טנוריו. למרות הצלחות המרד, הופעתם של שני זרמים אידאולוגיים מובהקים בקרב המשחררים (פדרליזם וריכוזיות) הולידה התנגשות פנימית שתרמה לכיבוש השטח מחדש על ידי הספרדים. מלכות המשנה הוחזרה בפיקודו של חואן דה סאמנו, שמשטרו העניש את מי שהשתתף במרד. מרד מחודש, בשילוב עם ספרד מוחלשת, אפשרו מרד מוצלח שהובל על ידי סימון בוליבר יליד ונצואלה, שהכריז לבסוף על עצמאות בשנת 1819. ההתנגדות הפרו-ספרדית הובסה לבסוף בשנת 1822 בשטחה הנוכחי של קולומביה ובשנת 1823 בוונצואלה.
שטח מלכות המשנה של גרנדה החדשה הפך לרפובליקת קולומביה הגדולה המאורגנת כאיחוד של אקוודור, קולומביה (כולל פנמה של ימינו) וונצואלה. קונגרס קוקוטה בשנת 1821 אימץ חוקה לרפובליקה החדשה, וסימון בוליבר הפך לנשיא הראשון של קולומביה. עם זאת, הרפובליקה החדשה הייתה לא יציבה והסתיימה עם התנתקות ונצואלה בשנת 1829 ואקוודור בשנת 1830.
היסטוריה > לאחר העצמאות

קולומביה וספרד כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים בשנת 1881 כאשר נציגי שתי המדינות חתמו על "חוזה שלום וידידות" בפריז. במהלך השנים, היחסים בין שתי המדינות פחתו כאשר ספרד איבדה את חשיבותה באזור, במיוחד לאחר תבוסתה במלחמת ארצות הברית–ספרד.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, רבים בקולומביה תמכו בפלג הלאומני שהוביל הגנרל פרנסיסקו פרנקו נגד הפלג הרפובליקני. במהלך תקופה זו, כמה ספרדים היגרו לקולומביה כדי לברוח מהמלחמה. עם זאת, מספרם לא היה גדול יחסית להגירת ספרדים לארגנטינה, מקסיקו ואורוגוואי באותה תקופה. לאחר המלחמה שמרה קולומביה על יחסים דיפלומטיים עם ממשלת ספרד בפיקודו של הגנרל פרנקו.
באוקטובר 1976 ביקר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, בקולומביה, ביקור החוץ הראשון שלו כמלך ספרד. מאז, משפחת המלוכה הספרדית ערכה מספר ביקורים בקולומביה וכמה נשיאי קולומביה ערכו ביקורים רשמיים בספרד.
במהלך השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים ואמנות בנוגע לשיתוף פעולה שיפוטי, לאום כפול, הסגרה, ביטוח לאומי, ערבות לקניין רוחני, קידום והגנה על השקעות, תיירות, הימנעות ממס כפול והסכמה לכך שאזרחים תושבים במדינה המקבילה יוכלו להצביע בבחירות לרשויות המקומיות שהם שוהים בהן.
תחבורה

קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם אייר אירופה, אוויאנקה ואיבריה.
יחסי סחר

בשנת 2016 הסתכם המסחר הכולל בין קולומביה לספרד בכ-1.6 מיליארד אירו. הייצוא העיקרי של קולומביה לספרד כולל: דגים, פירות וירקות, קפה, סוכר, קקאו, נפט, ברזל ומינרלים. הייצוא העיקרי של ספרד לקולומביה כולל: מכונות, ציוד חשמלי, מוצרי תרופות וכימיקלים אורגניים. חברות רב-לאומיות ספרדיות כמו בנקו בילבאו ויזקאיה ארגנטריה, בנקו סנטנדר, מפפר, טלפוניקה וזארה פועלות בקולומביה. בשנת 2011 חתמה קולומביה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את ספרד).
נציגויות דיפלומטיות

קולומביה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליות כלליות בברצלונה  בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, פלמה דה מיורקה סביליה,  וולנסיה.
ספרד מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה וקונסוליה כללית בקרטחנה.
יצחק מרילי

יצחק מרילי (נולד ב-12 במאי 1945) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן שמאלי.
קריירה

מרילי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים ובגיל 21 הצטרף לקבוצה הבוגרת. בירושלים, מרילי שיחק עשר שנים והיה שותף לזכייה היחידה של המועדון בגביע המדינה בעונת 1972/1973. באחת מהופעותיו האחרונות, הוחלף על ידי אחיו ציון מרילי שרשם את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת.
לזכותו של מרילי שני הופעות בנבחרת ישראל שניהן היו מול ציילון. נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אסיה בכדורגל 1968.
תארים

גביע המדינה: 1972/1973
יחסי לוקסמבורג–ספרד

| יחסי לוקסמבורג–ספרד |
| --- | --- |
לוקסמבורג: ספרד


לוקסמבורג: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
2,586: 505,370
אוכלוסייה
674,898: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
85,755: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
127,064: 32,996
משטר
מונרכיה חוקתית

שגרירות לוקסמבורג במדריד
יחסי לוקסמבורג–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין לוקסמבורג וספרד. מערכות היחסים מוגדרות בעיקר על ידי חברות שתי המדינות באיחוד האירופי ובנאט"ו.
ייצוג דיפלומטי

מחלקת החינוך של שגרירות ספרד (השוכנת בבריסל, ומוסמכת לבלגיה, הולנד ולוקסמבורג) כוללת משרד בבניין הקונסולרי של שגרירות ספרד בלוקסמבורג ומרכז משאבים הממוקם בכיתה היחידה לשפה הספרדית ותרבות בבירת לוקסמבורג.
בשירות זה נערכים ביסודם ייעוץ, דיווח, ייעוץ, הכשרת מורים, ארגון פעילויות תרבות, מגעים עם הממשל הלוקסמבורגי ותמיכה ביוזמות רבות של שגרירות ספרד הקשורות לקידום ספרדית. שיעורים ניתנים גם לילדים של אזרחים ספרדיים המתגוררים בלוקסמבורג, במסגרת מה שמכונה "כיתת השפה והתרבות הספרדית".
יחסים כלכליים

התחזיות הטובות לטווח הקצר והבינוני של כלכלת לוקסמבורג הופכות את הצפי לכך שהיחסים הכלכליים עם ספרד ימשיכו באותו מסלול או אף ישתפרו בשנים הקרובות. יחד עם זאת, קיימות אפשרויות לשיתוף פעולה במספר לא מבוטל של מגזרים עם פוטנציאל פיתוח גדול בלוקסמבורג כמו: תקשורת והפקה אורקולית; לוֹגִיסטִיקָה; חקירה ופיתוח; בנין; תחום המזון וכל מה שקשור לשירותים ומוצרים פיננסיים.
בנוסף, מאחר שלוקסמבורג היא מקום מושבם של מוסדות האיחוד האירופי, ניתן לצפות גם בהגדלת השתתפותן של חברות ספרדיות במכרזים הרבים, בנוסף להיותה מטה סוכנות נאט"ו לרכישות ואספקה (NSPA).
שיתוף פעולה

לוקסמבורג אינה מקבלת שיתוף פעולה בפיתוח ספרדי. ראוי להזכיר כי בשנת 2007 התנהלו מגעים בין ספרד ולוקסמבורג על פעולה משותפת אפשרית במדינה שלישית כלשהי (בסופו של דבר במרכז אמריקה).
ביקורים רשמיים

בינואר 2007 ערך שר החוץ ושיתוף הפעולה של ספרד מיגל מורטינס ביקור עבודה בלוקסמבורג, שהתרכז במיוחד בענייני אירופה. ביוני אותה שנה נסע ראש הממשלה ז'אן-קלוד יונקר לספרד, שם נפגש בין היתר עם שר הכלכלה פדרו סולבס (אנ').
האירוע הרלוונטי ביותר השנה מבחינה דו-צדדית היה ביקור המשפחה המלכותית הספרדית באפריל 2007. המלכים ניהלו מגעים ברמה גבוהה עם הקהילה הספרדית וביקרו במטה ובמתקנים התעשייתיים של חברות בעלות הון ספרדי ולוקסמבורגי, כמו Arcelor-Mittal ו-SES-Global.
הם פתחו תערוכה חשובה שהוקדשה לפטר ארנסט הראשון ממנספלד (אנ'), מושל ארצות השפלה ההבסבורגיות (ובכללן לוקסמבורג) מטעם ספרד בתקופת פליפה השני ופליפה השלישי. מצידם, פליפה השישי והמלכה לטיסיה חזרו ללוקסמבורג לביקור בן יום בנובמבר 2014; שכלל ארוחת צהריים עם הדוכסים, קיום דיונים עם נשיא הממשלה, נשיא לשכת הצירים ושר החוץ.
נציגויות דיפלומטיות

לוקסמבורג מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-7 קונסוליות באליקנטה, ברצלונה, בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה וסביליה.
ספרד מחזיקה בלוקסמבורג שגרירות בלוקסמבורג סיטי.
ייאסו הרביעי, קיסר אתיופיה

ייאסו הרביעי (עברית: יהושע הרביעי) היה קיסר אתיופיה מ-18 ביוני 1830 - 18 במרץ 1832 בנו של הקיסר סלומון.
קיסר זה היה בעיקר בובה שהומלכה על ידי סגן הקיסר ומושל באגמדיר ראס דורי אשר הפיל את הקיסר הקודם ג'יגר. לאחר שהומלך על ידי דורי, ייאסו ארגן מרד כנגדו בתקיפות של אזורי המחיה של היג'ו אורומו, יורשו של דורי עלי השני שנכח באירועים דיווח זאת לדודו דורי והוא הדיח את ייאסו.
על פי החוקר סמואל גובאט ייאסו נפל בפח של הקיסר הקודם ג'יגר שהעליל עליו שהוא קרא ליריבו של דורי ראס פריס להדיח את דורי בתור סגן הקיסר.
הערות שוליים

↑  Wallis Budge, E. A. [1928] (1970). A History of Ethiopia: Nubia and Abyssinia. Oosterhout, the Netherlands: Anthropological Publications
↑  H. Weld Blundell, The Royal chronicle of Abyssinia, 1769-1840 (Cambridge: University Press, 1922), p. 488f
↑  סמואל גובאט בספרו היומן של שלוש שנות המגורים בחבש קורא לפריס בשם "עליגז פריס" שה. וואלד בלונדאל בספרו הרושמות המלכותית של חבש מזהה אותו עם עלי פריס.
Gobat, Samuel [1851] (1969). Journal of Three years' Residence in Abyssinia. New York: Negro Universities Press
| השושלת הגונדרית |
| --- | --- | --- |
| תקופת התחייה | פאסילידס • יוהנס הראשון • ייאסו הראשון • יסחק ייאסו • ייאסו הראשון • תקלה היימנות הראשון • עמדה ציון • תקלה היימנות הראשון • טאוופלוס • נאבחנה יוהנס • טאוופלוס • יוסטוס (אינו מהשושלת) • דווית השלישי • בקפה • ייאסו השני • חאזקאיס • ייאסו השני • יואס הראשון |  |
| תקופת השופטים | יוהנס השני • תקלה היימנות השני • סוסניוס השני • סלומון השני • תקלה גיורגיס הראשון • ייאסו השלישי • תקלה גיורגיס הראשון • חאזקאיס • תקלה גיורגיס הראשון • באדה מריאם השני • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • יונס • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • דמטריוס תקלה גיורגיס הראשון • דמטריוס • אגוולה ציון • יואס השני • ג'יגר • באדה מריאם השלישי • ג'יגר • ייאסו הרביעי • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל |  |
האימפריה האתיופית
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ג'יגר | קיסר אתיופיה  1830–1832   הענף הגונדרי לשושלת הסולומונית | הבא: גברה קראסטוס |
יקותיאל מור

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1946 (בן 78)
 כינוי:  קותי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1965–1992 (כ־27 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת הקישור לכוחות זרים המזכיר הצבאי של שר הביטחון  ראש חטיבת המחקר
 תפקידים אזרחיים
 סמנכ"ל משרד הביטחון
 
יקותיאל (קותי) מור (נולד ב-11 באוגוסט 1946) הוא מנהל ואיש מערכת הביטחון בדימוס, שירת כקצין צה"ל בדרגת תת-אלוף ושימש ראש חטיבת המחקר, כיהן כסמנכ"ל משרד הביטחון, ראש אגף השיקום במשרד הביטחון וראש משלחת הרכש בארצות הברית.
ביוגרפיה

מור עשה את מרבית שירותו הצבאי באגף המודיעין. בתקופה שלפני מלחמת יום הכיפורים שירת כראש מדור צבא סוריה בענף 5 (סוריה, לבנון ועיראק) בחטיבת המחקר והוציא התרעה ערב המלחמה לכוונות הצבא הסורי לפרוץ במתקפה. הוא היה חבר בצוות המשא ומתן לעסקת ג'יבריל.
באוגוסט 1988 מונה למפקד יחידת הקישור לכוחות זרים. ב-1989 מונה למזכיר הצבאי של שר הביטחון יצחק רבין. לאחר כניסתו של משה ארנס לתפקיד שר הביטחון, הוחלט על הקמת יחידת מטה במשרד הביטחון ובראשה מונה מור. במרץ 1991 מונה לראש חטיבת המחקר ושימש בתפקיד עד 1992.
לאחר שחרורו מילא תפקידים במשרד הביטחון. הוא כיהן כסמנכ"ל קשרי חוץ ובקרת נשק, ראש משלחת הרכש בארצות הברית וראש אגף השיקום מ-2009 ועד 2011. ב-2011 מונה למנכ"ל חברת הורנט וסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת אלול תמארינד.
הערות שוליים

↑  איתן הבר, זאב שיף, לקסיקון מלחמת יום הכיפורים, כנרת זמורה-ביתן דביר, 2003
↑   ראיון עם תא"ל (במיל.) קותי מור, סרטון בערוץ "INSS ISRAEL", באתר יוטיוב (אורך: 06:35)]
↑  שנתון הממשלה, 1993
↑  יצחק בן-חורין, וושינגטון, הפנטגון מאשר: מודאגים מהקשר הישראלי-סיני, באתר ynet, 14 ביוני 2005
↑  רותם סלע, ראש אגף השיקום: "כיום כל אחד מקבל רכב נכה", באתר nrg‏, 17 בספטמבר 2009
↑  נושאי משרה בחברת אלול תמארינד