stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניאב ניקרי

| --- | --- |

רחוב בעיר
 מדינה:  סורינאם סורינאם
 מחוז:  ניקרי
 שטח:  30 קמ"ר
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  12,818 (13 באוגוסט 2012)
  ‑ צפיפות:  430 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  5°55′34″N 56°58′23″W﻿ / ﻿5.9261111111111°N 56.973055555556°W﻿ / 5.9261111111111; -56.973055555556 
 אזור זמן:  UTC -3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סורינאם מוגדלת) פרמריבו ברזיל גיאנה גיאנה הצרפ.  הים הקריביניאב ניקרי(למפת סורינאם רגילה) פרמריבו ברזיל גיאנה גיאנה הצרפ.  הים הקריביניאב ניקרי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ניאב ניקרי (הולנדית: Nieuw Nickerie) היא עיר במערב סורינאם ובירת מחוז ניקרי. בשנת 2012 מנתה אוכלוסיית העיר 12,818 איש.
העיר נקראת על שם נהר ניקרי שהעיר נמצאת במוצאו לאוקיינוס האטלנטי. העיר נמצאת גם בקצה שפך נהר קורנטין (Corentyne) מול העיר קוריברטון (Corriverton) שבגיאנה.
תעשיית העיר סובבת סביב בננות ואורז. ליד העיר נמצא שדה התעופה מאג'ור הנרי פרנאנדז (Majoor Henry Fernandes). המשמש בעיקר לטיסות אל נמל התעופה זורג א אוף (Zorg en Hoop Airport) שליד הבירה פרמריבו.
נבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית בכדורסל נשים

| --- | --- |
הרפובליקה המרכז-אפריקאית
 מידע כללי
 התאחדות:  התאחדות הכדורסל המרכז-אפריקאית
 השתייכות:  פיב"א אפריקה
 דירוג פיב"א (26 באוגוסט 2024):  108       ‎-1‏
  - ניקוד פיב"א:  40.8
 מאמן:  וילפריד גבונגו
 
 אליפות העולם בכדורסל נשים
 הופעות:  אין
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  אין
 אליפות אפריקה בכדורסל נשים
 הופעות:  4 (הראשונה ב-1966)
 ההישג הטוב:  מקום 3
 
נבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית בכדורסל נשים היא נבחרת כדורסל הנשים הלאומית של הרפובליקה המרכז-אפריקאית. הנבחרת מנוהלת על ידי התאחדות הכדורסל המרכז-אפריקאית (Fédération Centrafricaine de Basketball). הדירוג הנוכחי של נבחרת הרפובליקה המרכז-אפריקאית ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות נשים, הוא המקום ה-108 בעולם, נכון ל-26 באוגוסט 2024, ירידה של מקום אחד לעומת דירוג קודם.
הישגי הנבחרת > המשחקים האולימפיים

לא העפילה
הישגי הנבחרת > אליפות העולם

לא העפילה
הישגי הנבחרת > אליפות אפריקה

1966 – מקום 3
1974 – מקום 6
1977 – מקום 9
2017 – מקום 12
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות נשים באתר פיב"א
נובוטל

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  פול דוברול 
 תקופת הפעילות:  1967–הווה (כ־57 שנים)
 חברת אם:  אקור
 מיקום המטה:  אוורי, צרפת
 ענפי תעשייה:  מלונאות
 מוצרים עיקריים:  מלונות וכפרי נופש
 עובדים:  30,000
  
 https://novotel.accorhotels.com/gb/europe/index.shtml
 
נובוטל מרכז ורשה
נובוטל (בצרפתית: Novotel) היא רשת מלונות בבעלותו של התאגיד הצרפתי אקור. הרשת מונה קרוב ל-400 בתי מלון ב-60 מדינות ברחבי העולם.
בשנת 2001 הוקם מלון נובוטל בים המלח, אולם נסגר כעבור מספר שנים, והוסב למלון לאונרדו פריווילג', מרשת פתאל.
החדרים

החדרים ממוצעים לרשת מלונות עסקים. הם בדרך כלל כוללים מיטה כפולה כולל מיטה רכה, שולחן עם גישת אינטרנט בחיוג, טלוויזיה בלוויין, מלתחה, מיני בר, מיזוג אוויר ושעון מעורר. כל החדרים בדרך כלל כוללים חדר אמבטיה עם אביזרים בסיסיים.
המלונות

מלונות הרשת מפעילים בדרך כלל מסעדה אחת או יותר, בית קפה, בריכות שחייה וחדרי כושר. מאחר שהם בעיקר מלונות לעסקים, חדרי ישיבות ואולמות ועידות זמינים גם כן. רוב מלונות הרשת זוכים לדירוג של שלושה או ארבעה כוכבים.
מעשה בחייל

מעשה בחייל (בצרפתית: Histoire du soldat) היא יצירה תיאטרלית "לקריאה, למשחק ולריקוד" ("lue, jouée et dansée") משנת 1918, שאיגור סטרווינסקי כתב לה מוזיקה. את הלברית, המבוססת על סיפור עם רוסי, כתב בצרפתית הסופר השווייצרי האוניברסליסט שארל פרדינאן ראמי. זהו משל על חייל, המוכר את כינורו לשטן בתמורה לספר, החוזה את עתיד הכלכלה. המוזיקה כתובה לשביעייה: כינור, קונטרבס, קלרינט, בסון, קורנית (תפקיד המנוגן במקרים רבים בחצוצרה), טרומבון וכלי הקשה. את הסיפור מספרים שלושה שחקנים: החייל, השטן והמספר, הממלא גם את תפקידי הדמויות הפחותות בחשיבותן. רקדנית מבצעת ללא מילים את תפקיד הנסיכה, ועשוי להיות גם הרכב רקדנים נוסף.
הלברית תורגמה לאנגלית בידי מייקל פלאנדרס (Michael Flanders) וקיטי בלק (Kitty Black), ובידי ג'רמי סאמס (Jeremy Sams), לגרמנית בידי האנס ריינהארט (Hans Reinhart), ולעברית בידי לאה גולדברג ובידי ירון לונדון. הגרסה העברית בוצעה פעמים רבות, ולאחרונה על ידי אנסמבל גרופיוס עם המנצח דניאל כהן והשחקן איתי טיראן כמו גם על ידי הכנרת ז'אנה גנדלמן, השחקן בועז פייפר ואנסמבל נגנים מן התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוח נועם צור. בביצועים אלה, שלא כמו באחרים, מילא שחקן יחיד את שלושת התפקידים גם יחד.
ביצוע מלא של "מעשה בחייל" נמשך כשעה. המוזיקה גדושה בסימני מקצב משתנים. מסיבה זו נהוג לבצע אותה עם מנצח, אף כי יש הרכבים המבכרים לוותר על מנצח. ביצוע הבכורה של היצירה התקיים בלוזאן ב-28 בספטמבר 1918, בניצוחו של ארנסט אנסרמה.
סטרווינסקי נעזר רבות בהפקת "מעשה בחייל" בפילנתרופ ורנר ריינהרט (אנ'), שמימן את הבכורה ובמידה רבה ערב לקיומה. כאות תודה, הקדיש לו סטרווינסקי את היצירה והעניק לו את כתב היד המקורי. ריינהרט המשיך לתמוך במוזיקה של סטרווינסקי ב-1919, במימון סדרת קונצרטים של יצירותיו הקאמריות החדשות. באלה כלולה סוויטה קונצרטית בחמישה חלקים מתוך "מעשה בחייל", בעיבוד לקלרינט, כינור ופסנתר, שנכתב כמחווה לריינהרט, קלרינטן חובב מעולה. הסוויטה בוצעה לראשונה ב-8 בנובמבר 1919 בלוזאן, זמן רב לפני שהסוויטה המוכרת יותר, בשמונה פרקים לשבעת הכלים המקוריים, בוצעה ב-1920 ותפסה את מקומה בתודעת הציבור.
תולדות הביצועים

היצירה בגרסת הקריינות בוצעה לראשונה בשנת 1949 בקנדה, בפסטיבלי מונטריאול. גרסת הקריינות מבוצעת לעיתים נדירות, אבל לגרסת הבלט היו ביצועים אחדים חשובים בניו יורק.
תולדות הביצועים > גרסת הבלט

האופרה של ניו יורק, תיאטרון מדינת ניו יורק, לינקולן סנטר: 1978, בימוי פרנק קורסארו (Frank Corsaro) וגרדנר קומטון (Gardner Compton), שהיה גם הכוריאוגרף, ניצוח אימרה פאלו. תפאורה ותלבושות ויקטור קאפצ'ה ( Victor Capecce); תאורה קן בילינגטון (Ken Billington). בארי בוסטוויק שיחק בתפקיד הראשי ואת הנסיכה גילמה מרסדס אלינגטון. ג'ון לנקסטון (John Lankston) ורקדני האופרה של ניו יורק השלימו את הצוות. (ההופעה כללה שלוש יצירות בכרטיס אחד, עם "הקול האנושי" של פולנק והזינגשפיל "האמרגן" (Der Schauspieldirektor) של מוצרט.
אמן הבלט פיטר מרטינס (Peter Martins) יצר את הסוויטה על פי "מעשה בחייל" בשביל בלט ניו יורק. הצגת הבכורה הייתה בתיאטרון מדינת ניו יורק בלינקולן סנטר, ב-30 בינואר 1981, עם הצוות המקורי שכלל את דרסי קיסטלר (Darci Kistler), קירה ניקולס (Kyra Nichols), איבּ אנדרסן (Ib Andersen), התר ואטס (Heather Watts), ז'אן-פייר פרוליך (Jean-Pierre Frohlich), ויקטור קסטלי (Victor Castelli), בארט קוק (Bart Cook) ודניאל דואל (Daniel Duell). הבלט של מרטינס הוצג שוב במאי 1987 והושב לבמה במאי 1999, הופעה שתוארה בסקירה של ג'ק אנדרסון:
תקציר > חלק ראשון

בפתח היצירה צועד ז'וזף, חייל רוסי בחופשה, אל עיר הולדתו, כשתרמילו על גבו. ("Marche du soldat"/"צעדת החייל"). הוא יושב לנוח לצד נחל ומחטט בתרמילו. תחילה הוא מוצא את תליון המזל שלו, על שם הקדוש שהוא נושא את שמו, אחר ראי ואחריו את תצלום נערתו. לבסוף הוא מוצא את הדבר שחיפש: הכינור שלו. הוא מתחיל לנגן ("Petit airs au bord du ruisseau"/נעימות לצד נחל"). השטן מופיע, מחופש לזקן נושא רשת פרפרים, אבל ז'וזף איננו נותן דעתו עליו וממשיך לנגן. השטן מתגנב אל ז'וזף מאחורי גבו ומבהיל אותו.
השטן מבקש מז'וזף למכור לו את כינורו. כשיוזף מסרב, הוא מציע לו ספר המכיל, לדבריו, עושר שלא יימנה מרוב. ז'וזף איננו מבין את הכתוב בספר, אבל השטן משכנע אותו, שהספר עולה בערכו על הכינור הזול. ז'וזף מבין, שהספר מכיל אירועים שיתרחשו בעתיד. השטן מציע לז'וזף לבוא עמו לביתו לשלושה ימים ומבטיח ללמד אותו להשתמש בספר, אם ז'וזף ילמד אותו לנגן בכינור. אחרי שהשטן מתאר את חיי המותרות שהוא נהנה מהם במעונו, ז'וזף מקבל את ההצעה. אחרי שלושה ימים, השטן משלח את ז'וזף הביתה. (חזרה על "Marche du soldat").
כאשר ז'וזף פוסע בשביל המוליך אל עירו, הוא שם לב למשהו מוזר: הכל הופכים פניהם ונסים כשהם רואים אותו. לבסוף הוא מגיע אל בית ארוסתו ושם הוא רואה אותה עם בעלה וילדיה. בהדרגה הוא מבין, ששלושת הימים שחשב כי חלפו היו למעשה שלוש שנים, וכי תושבי העיר חושבים אותו לרוח רפאים.
ז'וזף רואה את השטן מחופש לסוחר בקר ומתעמת עמו. השטן מנסה להרגיע את ז'וזף בהזכירו לו את הכוח הטמון בספר. ז'וזף מנסה תחילה את מזלו כרוכל. בעזרת הידע שהוא מפיק מן הספר, הוא צובר תוך זמן קצר עושר רב, אך נוכח לדעת, כי לעושר חומרי אין כל משמעות, וכל רצונו הוא לזכות מחדש בדברים שאיבד - אותם דברים שיש לכל אדם מלבדו.(חזרה על "Petit airs au bord du ruisseau") הוא מבין, כי העניים נטולי עושר, אבל יש להם אושר. נסער הוא מתחיל לחפש את הפתרון בדפי הספר, אבל איננו מוצא דבר.
השטן מגיע, מחופש לרוכלת זקנה. הוא מוציא כמה חפצים ומציע אותם למכירה לז'וזף: תחילה, תליון מזל; אחריו, ראי; אחר, תצלום אישה; ולבסוף, כינור. ז'וזף מתאושש מיד ומנסה לקנות את הכינור מן השטן. השטן מושיט לו את הכינור, אבל ז'וזף אינו יכול עוד לנגן: הכינור איננו משמיע שום צליל (חזרה על "Petit airs au bord du ruisseau"). ז'וזף משליך את הכינור מעליו וקורע את הספר.
תקציר > חלק שני

ז'וזף עוזב את ביתו ומשאיר את כל רכושו מאחוריו. הוא עובר על פני עיר הולדתו (חזרה על "Marche du soldat"). הוא מגיע אל פונדק ושם הוא שומע, כי בת המלך חולה, ומי שיצליח להקימה ממיטת חוליה יזכה לשאתה לאישה.
כשז'וזף מגיע לארמון, השטן כבר נמצא שם, מחופש לכנר וירטואוז. ז'וזף הופך אי-אילו קלפים ובראותו, שכולם לבבות, הוא חש כיצד חוזר אליו הביטחון בכוחו. השטן מכריז לפתע על נוכחותו, מאמץ את הכינור אל חזהו ומתגרה בז'וזף. הקריין מגלה לז'וזף, כי הסיבה לכך שהשטן עודנו מושל בו היא, שז'וזף מחזיק עדיין בכספו של השטן. אם יפסיד את כל כספו לשטן במשחק קלפים, יזכה לבסוף להשתחרר ממנו.
התוכנית עולה יפה: השטן נופל וז'וזף חופשי. הוא לוקח את הכינור ומנגן ("Petit concert"/"קונצרט קטן"). כמנצח הוא נכנס אל חדר הנסיכה ומתחיל לנגן נעימה אחרת. הנסיכה מתאוששת בדרך נס מחוליה לשמע המוזיקה ומתחילה לרקוד ("Trois danses"/"שלושה מחולות": 1. "טנגו"; 2. ולס; 3. רגטיים).
ז'וזף והנסיכה מתחבקים. השטן מגיע, בפעם הראשונה ללא תחפושת. כשז'וזף מגן על הנסיכה מפני השטן, הוא נוכח לדעת שבכוחו להביס את השטן בנגינת הכינור ("Danse du diable"/"מחול השטן"). השטן איננו יכול לעמוד בפני המוזיקה ומתחיל להתעוות. מותש, הוא נופל ארצה. החייל אוחז ביד הנסיכה ויחדיו הם גוררים את השטן החוצה ומתחבקים. ("Petit choral"/"כוראל קטן")
השטן משרבב את ראשו לחדר ומתחיל להציק לזוג. הוא מאיים על ז'וזף, כי אם יהין לצאת מן הארמון, ישתלט עליו מחדש ("Couplets du diable"/"שירו של השטן").
על רקע "הכוראל הגדול" מרצה הקריין את מוסר ההשכל של המעשה.
| --- | --- |
 Il ne faut pas vouloir ajouter  A ce qu'on a ce qu'on avait,  On ne peut pas être à la fois  Qui on est et qui on était Il faut savoir choisir;  On n'a pas le droit de tout avoir:  C'est défendu. Un bonheur est tout le bonheur;  Deux, c'est comme s'ils n'existaient plus.:  אל תנסה לצרף אל מה שבידך את מה שהיה פעם שלך. לעד לא תוכל לחבר את מה שהנך עם מה שהיית. בכל לא תוכל להחזיק, אסור הדבר. בזה או בזה, עליך לבחור. כל שאושר בו כמוהו ככל אושר אחר ושניים כמוהם כאפס - כמו לא היו מעולם.
היצירה מסתיימת בכך שז'וזף עובר את ציון הגבול - הקו שנאסר עליו לחצות - אחרי שהתפתה לרעיון, שיוכל לזכות הן באשתו והן באמו. השטן אורב לז'וזף וכשזה מחזיר את פניו הוא נוכח לדעת, שאשתו נעלמה ואיננה. הקטע האחרון הוא "Marche triomphale du diable"/"מארש הניצחון של השטן", שהכינור וכלי ההקשה מנהלים בו דו-קרב קצבי, עד לצלילים האחרים, שאותם משמיע נגן כלי ההקשה לבדו. בפרטיטורה מצוין דקרשנדו בסיום היצירה, בערך מסימן חזרות 17, אבל יש המשנים אותו לקרשנדו (בעיקר בביצוע הסוויטה.)
ביצועים בעברית

1952 - הבימה, תרגום לאה גולדברג, בימוי רנאטו מורדו, תנועה רינה שחם. משתתפים: השטן - ישראל בקר, חייל - נחום בוכמן, בת המלך - רינה שחם, הקריין - שרגא פרידמן.
9 במאי 1975, צוותא, נגנים מן התזמורת הפילהרמונית הישראלית, גדעון שמר בתפקיד המספר.
10 באוגוסט 2005 - הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית בירושלים, בהשתתפות אוהד שלוחין בתפקיד המספר. ניצוח אשר פיש.
13 באפריל 2009 - אנסמבל גרופיוס בניצוח דניאל כהן ועם איתי טיראן בתפקיד המספר
18 בנובמבר 2011 - השחקן בועז פייפר בתפקיד המספר, החייל והשטן, עם אנסמבל מנגני התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוח נועם צור.
הערות שוליים

1 2  נעם בן זאב, עכבר העיר אונליין, איתי טיראן חוגג עם השטן, באתר הארץ, 13 באפריל 2009
↑  תוכניית קונצרט בסדרת "קאמרי חובק עולם" של התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, 18.11.2011
1 2  מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  "DANCE; Bouncy Stravinsky Music For Playful Conversation", The New York Times, 17 May 1999 Retrieved 18 October 2009
↑  תוכנית פסטיבל 2005, באתר הפסטיבל הבינלאומי למוזיקה קאמרית, ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583417705171  BnF: cb13920009n (data)  GND: 300157827  LCCN: n82047906  MusicBrainz work: 86154e21-c69d-4019-ad62-19d058b6be53  TLS: Histoire_du_Soldat  VIAF: 176546414   WorldCat (עם VIAF): 176546414
נילס שומאן

| --- | --- |

נילס שומאן (במרכז) בתחרות ריצה משנת 2008
 לידה:  20 במאי 1978 (בן 46) באד פרנקנהאוזן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 משקל:  80 ק"ג 
 גובה:  1.92 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  ריצת 800 מטר, אתלטיקה 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  ספורטאי השנה בגרמניה (2000) 
 
נילס שומאן (גרמנית: Nils Schumann; נולד ב-20 במאי 1978) הוא אתלט עבר גרמני, זוכה מדליית הזהב בריצת 800 מטר באולימפיאדת 2000, פרש מעולם הספורט בשנת 2009. בחמש השנים שקדמו לפרישתו מיעט להשתתף בתחרויות לאומיות עקב פציעות.
קריירה

שומאן, יליד באד פרנקנהאוזן, החל את הקריירה שלו ככדורגלן בשנת 1984 לפני שהפך לאתלט. הוא זכה במדליית זהב בריצת 800 מטרים באולם באליפות אירופה באתלטיקה בשנת 1998 בוולנסיה ספרד. באליפות אירופה בבודפשט זכה שוב במדליית זהב באותו מקצה, אך הפעם בפער זעיר לעומת מתחריו. שבועות ספורים לאחר מכן זכה פעם נוספת בריצת 800 מטרים באליפות העולם ביוהנסבורג.
עלה לגמר אליפות העולם באתלטיקה בשנת 1999, אך סיים רק במקום ה-8. עד לאולימפיאדת סידני לא רשם שום הישג משמעותי בשנת 2000. בתחרות הקדם באולימפיאדה עקף במהרה את המתחרים ועלה לגמר. במקצה הגמר באולימפיאדה, כאשר נותר לקו הסיום כ-50 מטרים החלף לרוץ בספרינט חזק ופתח פער ניכר על יתר המתחרים. וילסון קיפקטר שייצג את דנמרק, נצמד אליו ברגעי הריצה האחרונים אך הפסיד לשומאן. בשנה העוקבת, שומאן הגיע למקום החמישי באליפות העולם באתלטיקה באדמונטון.
שומאן זכה אף במדליית ארד באליפות אירופה של שנת 2002 בריצה, אך באולימפיאדת אתונה בשנת 2004 לא הצליח להגן על תוארו בשל פציעות ספורט מרובות שספג באותה השנה.
נורית דאבוש

| --- | --- |

 לידה:  23 באוגוסט 1966 (בת 58) אשקלון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 
נורית דאבוש (נולדה ב-23 באוגוסט 1966) היא מרצה בקריה האקדמית אונו לאסטרטגיה תקשורתית. לשעבר יושבת ראש הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו ודירקטורית בבנק יהב.
ביוגרפיה

נולדה באשקלון לאברהם וניצה (מיסה), שעלו מלוב בשנת 1949. בתחילה הגיעו לירושלים ואחר כך עברו לאשקלון. הצעירה במשפחה של שמונה אחים ואחיות. גדלה באשקלון.
למדה בתיכון דתי רוגזין. כנערה השתתפה בתוכנית הטלוויזיה 'זהו זה', בפינה שבה הגשימו חלומות. את השירות לאומי עשתה כמדריכה במד"צים.
היא סיימה לימודי תואר ראשון במדעי המדינה וחינוך בלתי פורמלי באוניברסיטה בר-אילן, נבחרה לאגודת הסטודנטים ושלוש שנים הייתה פעילה. התמודדה ליושבת ראש האגודה אך הפסידה. במקביל עבדה במחלקת המחקר של המוסד לביטוח לאומי. והייתה בין המגבשים את הצעת חוק הסיעוד הממלכתי.
לאחר מכן עבדה כעוזרת דובר משרד השיכון תחת שר הבינוי והשיכון אריאל שרון. בהמשך נבחרה לשמש כדוברת האגודה למען החייל. שימשה יועצת אסטרטגית לפרויקטים לאומיים. ב-1995 החלה להרצות בתחומי תקשורת, דוברות, יחסי ציבור והסברה. בחוג לתקשורת בבר-אילן ובמכללת עמק יזרעאל. בבחירות 1996 עבדה עם זבולון המר כחלק מהמערך האסטרטגי.
שימשה סגנית יו"ר תיאטרון הבימה במשך שנתיים וחצי ויו"ר דירקטוריון תיאטרון הבימה במשך כשלוש שנים וחצי. כמו כן שימשה דירקטורית בחברת ממ"ן (מסוף מטענים) ובחברות רבות, בהן חוצה ישראל, המשקם, וקרן קיסריה.
שימשה חברה בוועדה לבחירת מדליקי המשואה וכשנתיים נציגת ציבור בוועדה לסל התרופות, בוועדת האיתור לדירקטוריון תאגיד השידור הציבורי כאן ובוועדה לבחירת הרבנים הראשיים לישראל.
בשנת 2004 מונתה לחברת מועצת הרשות השנייה. ב-20 בנובמבר 2005 מונתה על ידי שרת התקשורת דליה איציק לתפקיד יו"ר מועצת הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. במהלך כהונתה פתחה במכרזים לרדיו הציבורי ובהם הקמת שתי תחנות רדיו: קול ברמה וגלי ישראל. בשנת 2020 מונתה כחברה במועצה של המוסד לביטוח לאומי.
שימשה כיו"ר חברת גני יהושע.
כיום היא מרצה לאסטרטגיה תקשורתית בקריית־אונו ודירקטורית בבנק יהב. ונשיאת איגוד דוברי רשויות המקומיות לשעבר. אם לבת ומתגוררת ברמת גן.
נורמליות

ערך זה עוסק בנורמליות בפסיכולוגיה. אם התכוונתם לפירושים אחרים למילה נורמה, ראו .
נורמליות הוא מונח המשמש בדיבור היום-יומי לתאר התנהגות ממוצעת. ברפואה המונח מתאר מצב ללא פתולוגיה. נורמליות במובנה הרפואי-תפקודי שונה ממשמעותה במובן הדיבור היום-יומי: נורמה רפואית משמשת בדרך כלל לתיאור מצב של חוסר מחלה, כלומר, היעדר הפרעה בתפקוד של יצור חי. נורמות רפואיות ופסיכולוגיות מתייחסות למצבים שבהם אין פגיעה בתפקוד הפיזיולוגי או הרגשי של האדם. תפקידן הוא לסייע ביצירת הבדלה בין מצבים תקינים שאינם מצריכים טיפול, ממצבים שבהם קיימת פגיעה המצריכה טיפול כלשהו.
התנהגות על פי נורמה במובנה הסוציולוגי, מתייחסת לערך התרבותי-חברתי ולאופן ההתנהגויות והמצופה מקבוצות ויחידים בחברה מסוימת, הנתפס כראוי, תקין ומקובל על פי הערכים של אותה התרבות.
לכל חברה יש הגדרות נורמה משלה בכל שטחי החיים, אשר נלמדות ומועברות בחינוך ובמורשת התרבותית. זהו חלק מתהליך החיברות של הפרט.
אמנם במקרים רבים הנורמה התפקודית-רפואית תואמות את הנורמה החברתית, אך זה לא מחייב. ישנם מקרים שבהם מצב מסוים יוגדר כנורמלי מהיבט אחד אך לא מהשני ולהפך.
אבחנה התנהגותית

הקריטריונים המקובלים לאבחון התנהגות נורמלית הם:
בוחן מציאות תקין – תפיסה רציונלית ויעילה של המציאות. חוסר עיוותים של המציאות, הבנת המצב והסיכויים. על האדם לדעת מהם יתרונותיו וחסרונותיו, לנסות לצמצם את החסרונות ולנסות לנצל את היתרונות. שני מצבים אבנורמליים הם הערכת יתר עצמית והערכת חסר שאינן תואמות את המציאות
שליטה על ההתנהגות – שליטה רצונית בהתנהגות. כשלים – כאשר האדם עושה משהו בניגוד לרצונו או לא עושה. למשל פליטת פה, או כשהוא צריך לעשות משהו אבל לא מצליח להביא את עצמו לעשות אותו. השליטה צריכה להיות ברמה סבירה. שני מצבים אבנורמליים הם אובדן שליטה תמידי או פחד משמעותי מאבדן שליטה (חוסר יכולת לשחרר ולהשתחרר)
מודעות עצמית לרצונות ולרגשות – יכולת לעשות הפרדה בין רצונותיו של האדם לבין הציפיות ממנו (רצונות הסביבה)
יכולת ליצור קשרי אהבה וחיבה וקשרים אינטימיים מספקים
פרודוקטיביות – בעיקר בעבודה, אך אפשר גם בלמידה
מקובלות חברתית – אנשים בודדים בעלי חרדה חברתית הם בצד האבנורמלי של הרצף
ראו גם

שיגעון
הערות שוליים

1 2  מוניץ, ח' (עורך). (2016). פרקים נבחרים בפסיכיאטריה מהדורה שישית. תל אביב: דיונון.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph174187
נישיזו צוקהארה

| --- | --- |

נישיזו צוקהארה
 לידה:  3 באפריל 1887 פוקואי, האימפריה היפנית
 פטירה:  10 בינואר 1966 (בגיל 78) טוקיו, יפן
 מקום קבורה:  בית הקברות טאמה 
 מדינה:  האימפריה היפנית, יפן 
 השכלה:  הקולג' ללוחמה ימית  האקדמיה הימית הקיסרית 
 השתייכות:  הצי הקיסרי היפניהצי הקיסרי היפני
 תקופת הפעילות:  1908–1945 (כ־37 שנים)
 דרגה:  אדמירל
 תפקידים בשירות
 אוי, אקאגי הצי האווירי ה-11 משרד התעופה הימית של הצי בסיס הצי ביוקוסוקה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה: המערכה בפיליפינים  המערכה בגינאה החדשה  המערכה באיי שלמה  קרב גוודלקנל
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
נישיזו צוקהארה (ביפנית: 塚原 二四三; ‏3 באפריל 1887 - 10 בינואר 1966) היה אדמירל בצי הקיסרי היפני במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

צוקהארה נולד במחוז פוקואי. הוא סיים את לימודיו באקדמיה הימית הקיסרית במחזור ה-36 במקום ה-20 מתוך 119 צוערים. לאחר מכן שירת כפרח קצונה על סיפון הסיירות "סויה" ו"איווטה", ועל סיפון אוניית המערכה "אוקינושימה". לאחר שקיבל את דרגת האנסיין ב-1910 שירת באוניית המערכה "שיקישימה" ולאחר מכן במשחתת "יודאצ'י"
ב-29 בנובמבר 1929 קיבל דרגת קפטן, ואת הפיקוד על הסיירת "אוי". בהמשך פיקד על ספינות נוספות, וב-1933 קיבל את הפיקוד על נושאת המטוסים אקאגי.
בנובמבר 1935 קיבל דרגת אדמירל משנה, ופיקד על מספר אסקדרונים, ובנובמבר 1939 קיבל דרגת תת-אדמירל. לאחר שפיקד על הבסיס הימי בצ'ינקאי שבקוריאה, התמנה למפקד הצי האווירי ה-11 ב-1942.
עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, השתתף הצי האווירי ה-11 במערכה בפיליפינים (1941–1942), ולאחר מכן סייע לכוחות הצבא היפני הקיסרי במהלך המערכה באיי שלמה והמערכה בגינאה החדשה. לאחר שבעלות הברית נחתו בגוודלקנל וכבשו את טולאגי ב-8 באוגוסט 1942, העביר צוקהארה את מפקד הצי האווירי ה-11 לבסיס הצי היפני הגדול ברבאול שבבריטניה החדשה, ופיקד משם על הפעילות האווירית בזירה. בספטמבר 1942 הוא חלה ונאלץ לעזוב את הצי האווירי ה-11. תת-אדמירל ג'ינאיצ'י קוסאקה החליפו בתפקיד.
לאחר שהבריא ממחלתו, התמנה צוקהארה למפקד פיקוד התעופה הימית, ומילא תפקיד זה עד ספטמבר 1944. לאחר מכן קיבל את הפיקוד על בסיס הצי הקיסרי ביוקוסוקה, וב-15 במאי 1945 קיבל דרגת אדמירל.
לאחר כניעת יפן פרש צוקהארה מהצי, ולאחר מכן ניהל חיים פרטיים.
אדמירל נישיזו צוקהארה נפטר ב-10 בינואר 1966 בטוקיו.
מתקפת הטרור באוניברסיטת גאריסה בקניה

| --- | --- |
 תאריך:  2 באפריל 2015
 מקום:  אוניברסיטת גאריסה 
 קואורדינטות:  0°27′05″S 39°39′41″E﻿ / ﻿0.45138888888889°S 39.661388888889°E﻿ / -0.45138888888889; 39.661388888889
 סוג:  פיגוע, ירי המוני 
 נשק:  קלאצ'ניקוב, חגורת נפץ
 הרוגים:  148
 פצועים:  79
 מבצע:   א-שבאב
 מספר מפגעים:  4
  (למפת קניה מוגדלת) ניירובי מומבסה הר קניה קיסומו ואג'יר גאריסה לודוואר סומליה אתיופיה דרום סודאן  אוגנדה טנזניה האוקיינוס ההודי אוניברסיטת גאריסה (למפת קניה רגילה) ניירובי מומבסה הר קניה קיסומו ואג'יר גאריסה לודוואר סומליה אתיופיה דרום סודאן  אוגנדה טנזניה האוקיינוס ההודי אוניברסיטת גאריסה 
 
מתקפת הטרור באוניברסיטת גאריסה בקניה התרחשה ב-2 באפריל 2015, עת הסתערו מחבלים מארגון הטרור א-שבאב הסומלי על אוניברסיטת גאריסה במזרח קניה, רצחו 148 אנשים ופצעו 79, מרביתם סטודנטים, כשהם רוצחים במכוון נוצרים ומשחררים את אלו שזוהו כמוסלמים. ארבעה חמושים נהרגו על ידי כוחות הביטחון הקנייתים כ-15 שעות לאחר תחילת המתקפה. הייתה זו מתקפת הטרור הקטלנית ביותר בקניה מאז ההתקפה על שגרירות ארצות הברית בניירובי ב-1998.
מתקפת הטרור

מתקפת הטרור החלה בשעה 05:30 לפנות בוקר (שעון מקומי) המחבלים, שהיו חמושים ברובי קלשניקוב ובחגורות נפץ, הרגו ביריות את שני המאבטחים היחידים ששמרו על האוניברסיטה. לאחר שהרגו את המאבטחים, המחבלים המשיכו ל"בלוק המנהלי" של האוניברסיטה ולאחר מכן לכיתות לפני שנכנסו למעונות הסטודנטים.
במעונות הסטודנטים הם לקחו חלק מהסטודנטים כבני ערובה וכן ביצעו סלקציה בין מוסלמים, אותם שחררו, ולא-מוסלמים, אותם הם רצחו. שיטה זו הפכה לנפוצה בפיגועי הטרור של הארגון. מבין מעשי הזוועה שלהם, המחבלים קראו לסטודנטים לצאת מחדריהם במעונות ולשכב על הקרקע בהבטחה שיתנו להם לחיות, ולאחר מכן ירו בהם. הם אף חייבו חלק מקרבנותיהם להתקשר להוריהם ולמסור שהמתקפה היא פעולת תגובה להתערבות קניה בסומליה, ולאחר מכן רצחו אותם.
כוחות הביטחון שנשלחו לאוניברסיטה כיתרו אותה ובהמשך הצליחו לצור על החמושים באחד ממבני המעונות. ככל הנראה היה זה מבנה מעונות הנשים. המצור הסתיים רק כ-15 שעות לאחר שהמתקפה החלה, כאשר הגיעה לזירה יחידה מיוחדת של ה-GSU‏ (General Service Unit) שנשלחה מהבירה ניירובי, והצליחה לחסל את המחבלים כחצי שעה לאחר שהחלה לפעול. ביקורת נמתחה על התנהלות כוחות הביטחון שכן לפי דיווחים רק שבע שעות לאחר תחילת האירוע היחידה המיוחדת יצאה מניירובי.
בפיגוע נהרגו 148 אנשים, ללא ספירת ארבעת המחבלים. כל ההרוגים היו סטודנטים, מלבד 3 חיילים ו-3 שוטרים. 79 איש נוספים נפצעו. יותר מ-500 סטודנטים ברחו וניצלו.
מבצעי הפיגוע

על המתקפה לקח אחריות ארגון הטרור הג'יהאדיסטי א-שבאב אשר ממוקם בסומליה. הארגון הודיע כי מתקפת הטרור היא פעולת תגובה להשתתפות הצבא הקנייתי בכוח האזורי של האיחוד האפריקאי אשר נלחם נגד הארגון בסומליה והצליח להסיגו משטחים נרחבים במדינה.
אחד מארבעת המחבלים שביצעו את הטבח היה קנייתי ובנו של בכיר בממשל של נפת מנדרה בקניה. רשויות קניה עצרו חמישה חשודים בקשר למתקפה. אחד החשודים, ממוצא טנזני, נעצר ביום המתקפה לאחר שנמצא, על פי הדיווח, מתחבא עם תחמושת בתקרה באוניברסיטה. שלושה חשודים נוספים לפי דיווחו של משרד המשפטים נעצרו כאשר ניסו להימלט לסומליה. עצור רביעי שימש כשומר באוניברסיטה. ארבעת האחרונים הם אזרחי קניה ממוצא סומלי.
בנוסף, משרד הפנים הקנייתי הוציא ביום המתקפה כרזת מבוקש עם פרס כספי של 20 מיליון שילינג קנייתי (כ-215,000 דולר) עבור בכיר בא-שבאב, מוחמד מחמוד, המוכר גם בשמות מוחמד קונו או דוליאדין (Dulyadin), כמי שעמד מאחורי המתקפה. דוליאדין שימש בעבר כמורה במדרסה בגאריסה.
תגובת קניה

בעקבות המתקפה הכריזו רשויות קניה על עוצר לילי עד 16 באפריל בנפת גאריסה ובשלוש נפות נוספות (וואג'יר, טאנה ריבר ומנדרה) הסמוכות לגבול עם סומליה. נשיא קניה, אוהורו קניאטה, הכריז על שלושה ימי אבל לאומי בעקבות מתקפת הטרור.
בתגובה לפיגוע מסר דובר בצבא קניה כי חיל האוויר הקנייתי תקף והשמיד שני מחנות של א-שבאב בסומליה, אולם הארגון טען בתגובה כי מדובר היה בשטח חקלאי שהותקף.
ראו גם

ההתקפות על שגרירויות ארצות הברית בקניה ובטנזניה
הפיגוע בקניון וסטגייט