stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אימפריאליזם תקשורתי

אימפריאליזם תקשורתי (באנגלית: Media imperialism) היא תופעה שבה אומה אחת משפיעה במידה רבה על הערכים התרבותיים והתקשורתיים של אומה אחרת, אך לא בהכרח בשימוש בכוח צבאי אלא באמצעות הפעלת כוחה הכלכלי והפוליטי על מדינות אחרות. המונח מגיע בהשאלה מהמונח אימפריאליזם, ולרוב יקושר אימפריאליזם תקשורתי עם אימפריאליזם תרבותי, אך התיאוריה של אימפריאליזם תקשורתי היא תאוריה נפרדת המדגימה את כוחה של התקשורת.
האימפריאליזם התקשורתי נוצר כתוצאה מהשפעה היסטורית של מדיניות קולוניאליסטית באמצעות שליטה טריטוריאלית והפצה תרבותית, אשר עיצבו את יחסי הכוחות הגאופוליטיים והתקשורתיים בין מדינות. גורם נוסף הוא השפעות כלכליות על התקשורת מצד שחקנים בין לאומיים ויחסים פוליטיים בין מדינות. האימפריאליזם התקשורתי עוזר בשימור מבני כוח בין האימפריה לבין המדינות שאליהן היא מתפשטת.
גישת האימפריאליזם התקשורתי קשורה באופן עמוק ל"כלכלה הפוליטית של מסורת התקשורת". מסורת זו נובעת מתנועות שחרור לאומיות פוסט-קולוניאליות ואנטי-קולוניאליות והיא עוסקת באופן שבו מערכות התקשורת מושפעות מהאינטרסים הגאופוליטיים והכלכליים של מעצמות גלובליות דומיננטיות.
היסטוריה

המונח "אימפריאליזם תקשורתי" עלה לתודעה הציבורית העולמית בשנות ה־70 של המאה ה-20, כאשר אזרחים, מנהיגים ויוצרי מדיה ממדינות שהיו תחת שליטה קולוניאלית התלוננו על מבנה הכוח שהמדינות הקולוניאליסטיות מייצגות באמצעות שליטה על אמצעי התקשורת. נציגי המדינות הללו הציעו סדר מידע ותקשורת עולמי חדש (NWICO) באונסק"ו כדי לאזן את כוחות התקשורת והמדיה הגלובלית המתמשכת והמתרחבת של מדינות קולוניאליסטיות ישנות וחדשות כמו בריטניה. בתמיכת דוח מקברייד (אנ') "המון קולות, עולם אחד", מדינות שהיו תחת שליטה קולוניאלית כמו הודו, טענו שלתאגידי התקשורת הגדולים המערביים צריכה להיות גישה מוגבלת למוסדות התקשורת והמדיה המתהוות של מדינות פוסט-קולוניאליות. ואף טענו כי מוסדות תקשורת לאומיים מחזקים את הלאומיות והעצמאות של העם בנוסף לכלכלה וחברה, ותאגידי התקשורת המערביים יכולים לערער את פיתוח הלאומיות האינדיבידואלית של המדינות הפוסט-קולוניאליות.
האימפריאליזם התקשורתי נשאב מהכלכלה פוליטית של מסורת התקשורת, עוד מאז תנועות השחרור הלאומיות הפוסט-קולוניאליות והאנטי-קולוניאליות בשנות ה-60 והחתירה לסדר מידע ותקשורת עולמי חדש (New World Communication Order) על ידי ה-NWICO.
המונח "אימפריאליזם תקשורתי" החל לצבור תאוצה בשנות ה-70, כאשר חוקרים ומבקרים ראו את השפעת אמצעי התקשורת המודרניים על התפתחות מדינות העולם השלישי. זה היה שינוי מהשקפות קודמות בשנות ה-60, שבהן התקשורת נתפסה ככלי לסיוע להתפתחות חברתית במדינות אלו.
השפעות על אימפריאליזם תקשורתי

חלק מההשפעות על האימפריאליזם התקשורתי נובעות ממתחים כלכליים. פיננסיזציה, היפר-תעשייתיות, ואינפורמטיזציה הן שלוש מגמות כלכליות חשובות של האימפריאליזם התקשורתי. זה מעיד על כך שהדומיננטיות של האינטרסים הפיננסיים מעצבת את נוף התקשורת העולמי, ומשפיעה על זרימת המידע ותוכן המדיה. גורמים כלכליים, כגון שליטה של תאגידים בינלאומיים בשוקי הפרסום ומונופולים מסחריים על הפצת תוכן, ממלאים תפקיד משמעותי באימפריאליזם התקשורתי. השפעות אלו ניכרות במיוחד כאשר אינטרסים כלכליים מובילים לתעדוף תכנים המשרתים את האינטרסים של המדינות השולטות כלכלית, תוך פגיעה בגיוון התרבותי והעצמאות התקשורתית במדינות הנתונות להשפעה. דוגמה לכך היא האופן שבו תאגידים מערביים קובעים את התכנים המופצים במדינות המתפתחות, כאשר תכנים אלו משרתים את צורכי השוק של המדינות החזקות ולא את צורכי המדינות המקומיות. ההשפעות הכלכליות על האימפריאליזם התקשורתי ניכרות באופן שבו קונגלומרטי תקשורת גלובליים שולטים ברשתות עצומות של הפצת תוכן, ומבטיחות שהמוצרים התרבותיים שלהם שולטים בשווקים הגלובליים, וכל עוד קונגלומרטי משחקים תפקיד כלכלי חשוב בעולם התקשורת הגלובלי הם יכולים לעצב את מוסד התקשורת ואת התכנים במדינות אליהם הם מפיצים תוכן דרך סנקציות, רגולציות והטבות.
ההשפעות הכלכליות באות לידי ביטוי בין היתר בניסיונה של סין להתרחב תקשורתית באופן משמעותי בגלל מניעים כלכליים, כדי ליצור שווקים חדשים למוצרי התרבות שלה ולשפר את הנוכחות התקשורתית הגלובלית שלה באמצעות השקעות פיננסיות ובכך להשפיע על מוסדות תקשורת במדינות אחרות. מינוף כוח כלכלי היא אחת מן האסטרטגיות שסין מפעילה כדי להנחיל את השפעתה התרבותית ולכן היא משקיעה בחברות מדיה ותשתיות זרות.
מלבד ההשפעות הכלכליות שיכולות להיות על מדינה שעשויות לגרום לאימפריאליזם תקשורתי, ישנן גם השפעות פוליטיות שבהן שחקנים פוליטיים חשובים משפיעים על התקשורת במדינות אחרות. גישת האימפריאליזם התקשורתי מבוססת על 'דגש על המבנה הגלובלי, שלפיו המערכת החברתית-פוליטית הבינלאומית היא שקובעת באופן מכריע את מהלך ההתפתחות בספירה של כל אומה וכן גם באספקט התקשורתי. ניתן להבחין בהשפעות הפוליטיות שיש על אימפריאליזם תקשורתי דרך היחסים בין ארצות הברית וסין כשתי יריבות עם אינטרסים אימפריאליסטים שונים. לעימות בין שתי המדינות יש השלכות משמעותיות על כל המדינות, במיוחד אלה בדרום הגלובלי. ובעוד שהמחקר על האימפריאליזם התקשורתי בארצות הברית מבוסס היטב, המחקרים המשמעותיים הרבים על התקשורת העולמית של סין ותפקידה כמבשר של עולם 'פוסט-אמריקאי' נוטים להירתע מלחשוב על האפשרות שסין תהיה אימפריאליסטית תקשורתית בפני עצמה.
אימפריאליזם תקשורתי אל מול אימפריאליזם תרבותי

יש המתייחסים לאימפריאליזם תקשורתי כאימפריאליזם תרבותי, אך למרות השוני בין שתי התיאוריות הן קשורות אחת בשנייה. אימפריאליזם תקשורתי אינו בהכרח תוצאה ישירה של אימפריאליזם תרבותי, וגם התרחיש ההפוך קיים. אומה אחת אינה יכולה לכפות את תוצרי התקשורת שלה על אומה אחרת לפני שהיא מפיצה אליה את ערכיה התרבותיים הרחבים יותר הכוללים בין היתר שפה, מנהגים, דת והיסטוריה. עם זאת, אימפריאליזם תקשורתי לא יכול להצליח ללא אימפריאליזם תרבותי.
ניתן גם להתייחס לאימפריאליזם תקשורתי כנדבך בתור אימפריאליזם תרבותי, ומקור המושג של אימפריאליזם תקשורתי נוצר מתוך רעיון להתייחס לאימפריאליזם תרבותי בצורה רחבה יותר, שלעיתים קרובות מקיפה את הממדים הכלכליים של שליטה והשפעה של התקשורת.
ביקורת על האימפריאליזם התקשורתי

ביקורת על תאוריית האימפריאליזם התקשורתי מתייחסת לכך שתאוריית האימפריאליזם התקשורתי עשויה לפשט יתר על המידה את המורכבות של תהליכי התקשורת הגלובליים, תוך התמקדות בעיקר בשליטה של אומות חזקות על תוכני המדיה במדינות אחרות. הביקורת מדגישה כי גישה זו אינה לוקחת בחשבון את יכולת הסוכנות של קהלים מקומיים ואת הדרכים השונות בהן תכנים גלובליים מתקבלים ומותאמים להקשרים תרבותיים שונים. על פי הביקורת, במקום גישה דיכוטומית הרואה במדיה רק ככלי לאימפריאליזם תרבותי, יש להתמקד במורכבות של הגלובליזציה התרבותית, הכוללת החלפת מדיה בין מדינות שונות ויצירת תרבויות היברידיות.
דוגמאות להשפעות האימפריאליזם התקשורתי בישראל

בישראל ניתן לראות השפעות אימפריאליסטיות מערביות על מערכות ותאגידי התקשורת הישראליים. ברמה ההיסטורית ניתן לראות כיצד המנדט הבריטי השפיע רבות על מיסוד ורגולציית שוק התקשורת הישראלי. דוגמה לכך היא פקודת העיתונות שנחקקה ב־1933 כדרך של המנדט הבריטי לפקח בצורה יעילה על העיתונות היהודית והערבית ובכך לדכא גילויים של מחאה ומרי נגד השלטון, שבוטלה בשנת 2017. יתרה מכך, גם "התקנות לשעת חירום" וסמכות השלטון להפעיל צנזורה נחקקו תחילה תחת שלטון המנדט הבריטי. אלה השפיעו על יצירת הרגולציות התקשורתיות בנושאי צבא. רבים מן העיתונאים למדו עיתונאות לפי המסורת הבריטית והועסקו בעיתון "The Palestine post" שבו עבדו עיתונאים אנגלו-יהודים. לימים הפך לעיתון המוכר "ג'רוזלם פוסט" שעד היום יוצא לאור בשפה האנגלית ומושפע מהסנדרטים הבריטיים.
הדיון ברגולציה של שוק התקשורת בישראל מושפע מאוד מרשות התקשורת הבריטית, OFCOM. רשות השידור הבריטית אחראי על הפיקוח על תחום השידורים, התקשורת האלקטרונית והשירותים הדואריים בבריטניה. המבנה והמאפיינים של OFCOM משמשים כנקודת ייחוס מרכזית בדיונים על הקמת גוף רגולטורי עצמאי בישראל, תוך התייחסות למבנה ההיררכי ולשיטות העבודה של OFCOM כמודל אפשרי לאימוץ. ההשפעה הבריטית באה לידי ביטוי ברצון לאמץ מודלים של רגולציה מתקדמת המוכחת בבריטניה על מנת לשפר את הפיקוח והבקרה על שוק התקשורת בישראל.
בנוסף, לאור היחסים הדיפלומטיים הקרובים של מדינת ישראל עם ארצות הברית, גם לה יש השפעות על התקשורת הישראלית, על רקע השפעות פוליטיות. המדיה הישראלית מושפעת רבות מן המדיה האמריקאית, ומאמצת סדרות, סרטים ותכני מדיה פופולריים אחרים. למשל, הפורמט האמריקאי של התוכנית "המירוץ למיליון" שנהיה מאוד פופולרי בישראל במרוצת השנים וחזר לתודעת הציבור מחדש עם החזרת התוכנית למסכים. לתוכנית זו יש השפעה על תרבות הריאליטי בישראל וכך גם על הקהל הישראלי. הדומיננטיות הרבה שיש לתכנים האלה והשפעתם על הקהל הישראלי יכולה להתפרש כאימפריאליזם תקשורתי.
הערות שוליים

1 2  דן לאפי, סוגיות מפתח בתאוריית המדיה, האוניברסיטה הפתוחה, 2011, עמ' 148
1 2  Fred Fejes, Media imperialism: an assessment, Media, Culture & Society 3, 1981-07, עמ' 281–289 doi: 10.1177/016344378100300306
1 2 3 4  Christian Fuchs, New imperialism: Information and media imperialism?, Global Media and Communication 6, 2010-04, עמ' 33–60 doi: 10.1177/1742766510362018
1 2  Colin Sparks, Media and cultural imperialism reconsidered, Chinese Journal of Communication 5, 2012-09, עמ' 281–299 doi: 10.1080/17544750.2012.701417
1 2  Tanner Mirrlees, Ten Postulates of a Media Imperialism Framework: For Critical Research on China’s Media Power and Influence in the Global South, Global Media and China, 2023-08-24 doi: 10.1177/20594364231195934
↑  Nordenstreng, K. & Schiller, H. I., communication and national development: changing perspectives-introduction, Albex: Norwood, 1979
↑  Joseph Straubhaar, Beyond media imperialism: The challenges of theorizing global TV flows, MATRIZes 16, 2023-01-02, עמ' 121–136 doi: 10.11606/issn.1982-8160.v16i3p121-136
↑  Tanner Mirrlees, Global entertainment media: between cultural imperialism and cultural globalization, New York: Routledge, 2013
↑  יזהר טל, דינה עברי-עומר, הרגולציה של שירותי התקשורת האלקטרונית בישראל, ירושלים: המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2009
דיאטת השמנה

דיאטת השמנה היא משטר דיאטה שמטרתו להביא לעלייה במסת הגוף. העיקרון המרכזי בדיאטת השמנה הוא יצירת פער בין הקלוריות הנצרכות לבין הקלוריות המנוצלות על ידי הגוף.
דיאטת השמנה נפוצה בקרב הסובלים מבעיות תת-משקל. מתח, דיכאון, טיפולים תרופתיים ועוד, עלולים ליצור מצב של תת-משקל בגוף האדם.
במדינות רבות בעולם הערבי (כגון מרוקו, לוב, ערב הסעודית וכווית) וכן במדינות מוסלמיות שונות באפריקה (כגון ניגריה ומאוריטניה) נפוצה מאוד עידוד ההשמנה בקרב האוכלוסייה הנשית. לרוב מדובר בפיטום נערות בכפייה על-מנת שתעלנה במשקל בבגרותן כדי שתוכלנה למצוא חתן. במדינות הללו קיימת מה שמכונה "דיאטת השמנה כפויה".
שינויים בהרגלי האכילה

דיאטת השמנה כוללת שינויים בהרגלי האכילה כגון: ארוחות קבועות מפוזרות לאורך כל היום, צריכה מוגברת של קלוריות ושומנים ולעיתים אף תכלול תוספי תזונה בעלי ערך תזונתי וקלורי גבוה כמו אנשור.
פעילות גופנית כמסייעת לעלייה במשקל

גם פעילות גופנית יכולה לסייע בעלייה במשקל, על ידי בניית מסת שריר. בנוסף לכך, היא יכולה לשפר את התיאבון. אימוני כוח יסייעו בהעלאת מסת השרירים בגוף, ותוספת שרירים תגרום לתוספת במשקל. ביצוע פעילות גופנית לפני הארוחה מגבירה את התיאבון. פעילות גופנית תורמת גם לחיזוק הגוף ולעיצובו (רקמת השלד והשריר).
ראו גם

השמנה
תת-משקל
דיאטת הרזיה
הזנה בכפייה
מטבוליזם
הערות שוליים

↑  אני רזה מדי! גם לכם נמאס לקבל הערות על המשקל הנמוך?, באתר www.clalit.co.il
↑  יש כאלו שצריכים להוסיף משקל: דיאטת השמנה, באתר ynet, 10 באפריל 2009
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
בוחוס ג'וג'וסיאן

קבוצת מכבי יפו ב-1956. צילום לפני משחק ידידות עם הפועל תל אביב שנערך ב-11 בנובמבר. מימין לשמאל בשורת העומדים: בוחוס ג'וג'וסיאן, פרסיאדו אביגדור (טופצ'ה), משה מירנדה, חיים כלב, זאב בסרגליק, משה לוי, וצ'וצ'קו לוי. כורעים מימין לשמאל: יצחק סורג'ון, מקס ווזניאק, משה אלמוזלינו ואברהם טוריקה.
בוחוס ג'וג'וסיאן (במקור: גאגוסיאן, 1 באפריל 1936 – 4 בדצמבר 2024) היה כדורגלן ישראלי, אשר שיחק כחלוץ במכבי יפו ובנבחרת ישראל.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'וג'וסיאן נולד בדמשק (אז בסוריה המנדטורית) למשפחה ממוצא ארמני אשר מקורה במארש (כיום קהרמאנמרש) והתגוררה בעיר עד 1915. בזמן רצח העם הארמני ברחה המשפחה לדיר א-זור שבצפון מזרח סוריה, ומשם הגיעה לדמשק והתיישבה ברובע הנוצרי שבעיר. המשפחה חייה בעוני כאשר אביו של בוחוס התפרנס בדוחק למחייתו כסנדלר. בקיץ 1946 לאחר סיומו של המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון, החליט אב המשפחה לעזוב את סוריה ולעבור לארמניה תחת ברית המועצות, אך שוכנע לעבור לארץ ישראל בהשפעתו של סוחר בדים מתל אביב, שהיה איש המוסד לעלייה ב' אשר העביר את בוחוס, אחיו ואביו דרך מרג' עיון לארץ ישראל. הם התיישבו בשכונת אגרובנק בחולון, הסמוכה ליאזור, ובה הקימו בית מלאכה לנעליים. אימו של ג'וג'וסיאן הצטרפה אליהם שנה מאוחר יותר.
במהלך מלחמת העצמאות עברה המשפחה למנזר ניקולאס הקדוש ביפו, כשהמצב התייצב חזרה המשפחה לחולון ופתחה מחדש את בית המלאכה. לאחר מכן עבר ג'וג'וסיאן לעבודה במכונאות במוסך שברחוב סלמה בתל אביב, שלקוחות רבים יוצאי בולגריה פקדו אותו, וניסו לשכנע את ג'וג'וסיאן הצעיר להצטרף לקבוצת מכבי יפו.
ביוגרפיה > הקריירה הספורטיבית > במכבי יפו

המאמן ג'רי בית הלוי צרף את ג'וג'וסיאן לסגל מכבי יפו, והוא שיחק כמגן ובהמשך כחלוץ. הוא שיחק בקבוצת מכבי יפו בין השנים 1955–1966 ולו 184 הופעות במשחקי ליגה. ג'וג'וסיאן כבש את שער השוויון לרשת הפועל פתח תקווה, במשחק גמר גביע המדינה בכדורגל ב-1957, אשר הסתיים בניצחונה של פתח-תקווה. במהלך עונת 1961/1962 בליגה הלאומית נאבקו מכבי יפו והפועל פתח תקווה על האליפות. במשחק הראשון ביניהן שהתקיים במגרשה של פתח תקווה, גברה מכבי יפו 1–2 כאשר את השערים ליפו כבש ג'וג'וסיאן, ובמשחק השני שנערך ב"מגרש הפחים" ביפו, ניצחה הפועל פתח תקווה 0–1 משער של בועז קופמן. ג'וג'וסיאן החטיא במשחק זה בעיטת עונשין מ-11 מטרים בדקה ה-88, והייתה זו בעיטת העונשין היחידה מ-11 מטרים, שהחטיא במהלך הקריירה שלו. ב-15 במאי 1966 פרש ג'וג'וסיאן ממשחק פעיל. באפריל 1967 נערך משחק הוקרה לכבודו בין מכבי יפו לבני יהודה תל אביב ובמסגרתו התקיים טקס פרידה מג'וג'וסיאן. הוא העניק את חולצתו למי שראה כממשיך דרכו, משה אוננה.
ביוגרפיה > הקריירה הספורטיבית > בנבחרות

ב-1957 צורף לסגל נבחרת ישראל, והיה בן המיעוטים הראשון אשר שיחק בשורותיה. בספטמבר 1957 שיחק במדי "נבחרת ישראל הצעירה" במשחקי המכביה החמישית. ג'וג'וסיאן הצטיין בטורניר זה. במשחק שנערך מול "מכבי צרפת" ב"מגרש הפחים" ביפו, ניצחה נבחרת ישראל 0–10 כאשר ג'וג'וסיאן כבש חמישה שערים. במשחק מול "מכבי אנגליה" שהסתיים בתוצאה 3-3, כבש את כל שלושת השערים לנבחרת ישראל. במשחק הבכורה שלו בנבחרת, אשר נערך ב-8 באוקטובר 1957, כבש צמד שערים בהפסד 4–5 לצרפת. בסך הכל ערך חמש הופעות במדי הנבחרת, כולל משחק אחד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1958.
ביוגרפיה > הקריירה הספורטיבית > קריירת אימון

בראשית 1966 אימן למשך תקופה קצרה את קבוצת הנוער של מכבי יפו והעלה לקבוצה הבוגרת את משה אוננה ומוני ניניו שההפכו לשחקנים בולטים בקבוצה. בהמשך אימן את קבוצות: הפועל כפר שלם, איחוד צעירי יפו, ובעונת 1977/78 אימן את הפועל אזור והעלה אותה מליגה ג' לליגה ב' שהייתה הליגה השלישית בישראל בתקופה זו.
ביוגרפיה > הקריירה הספורטיבית > הישגים כשחקן

סגנית מחזיקת הגביע: 1956/1957
סגנית אלופת ישראל: 1961/1962
משחקי מכבי אירופה, ליון, 1963: מדליית זהב
סגנית אלופת ישראל: 1963/1964
ביוגרפיה > חיים אישיים

ג'וג'וסיאן התגורר במרבית שנותיו ביפו. היה נשוי לאסטריג, לזוג שני בנים ובת, נכדים ונינים.
נפטר בבית החולים רמב"ם בחיפה ב-4 בדצמבר 2024, לאחר התמודדות עם מחלה ממושכת.
הערות שוליים

1 2 3  ברוך פורמן, "התותח הארמני של מכבי יפו", בן המיעוטים הראשון ששיחק בנבחרת ישראל בכדורגל, בתוך: "בתנועה"-כתב העת למדעי החינוך הגופני והספורט, כרך יג', חוברת 2, הוצאת המכללה האקדמית בוינגייט, 2021, עמודים 99–121. נתונים היסטוריים: ירון משעל
↑  ynet ספורט, בוחוס ג'וג'וסיאן, החלוץ האגדי של מכבי יפו, הלך לעולמו בגיל 88, באתר ynet, 4 בדצמבר 2024
בית יהון

| --- | --- |
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  בינת ג'בייל
 גובה:  950 מטרים
 קואורדינטות:  33°07′07″N 35°26′02″E﻿ / ﻿33.1185751°N 35.4339981°E﻿ / 33.1185751; 35.4339981 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבית יהון(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןבית יהון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית יהון (בערבית: بيت ياحون, בתעתיק מדויק: בית יאחון) הוא כפר בדרום לבנון, בסמוך לבינת ג'בייל, במחוז נבטיה. הוא רחוק 117 קילומטרים מביירות, וכ-8 קילומטרים מהגבול עם ישראל. הכפר ממוקם כ-950 מטרים מעל גובה פני הים.
היסטוריה

בשנת 1875 החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר וכתב שיש בו 150 תושבים שיעים.
בשנת 1881 ביקרה הקרן לחקר ארץ ישראל בכפר ותיארה אותו ככפר עשוי אבנים ובו גרים 50 תושבים שיעים. עומד בראש הגבעה, מוקף בענבים ותאנים. במקום אין מעיינות, אך בורות מספקים מקורות מים לכפר.
היסטוריה > שלטון ישראלי

בעקבות מבצע שלום הגליל בשנת 1982, הכפר בית יהון נכבש על ידי ישראל והיה לחלק מרצועת הביטחון.
ב-17 בפברואר 1986 ארגון חזבאללה ביצע מארב לשיירה ישראלית ונתפסו שני חיילים ישראלים, שבדיעבד הסתבר שאחד מהם מת בקרב יריות לפני שנלקח בשבי. אלו היו רחמים אלשייך ויוסף פינק. רק ב-1991, כחלק ממסע ומתן על שחרורים בין ישראל לחזבאללה, התקבל האישור הסופי על מותם.
ב-15 בדצמבר 1988 בוצע בכפר מבצע בן בליעל, בו תפס צה"ל את איש ארגון אמל ג'וואד אל-קצפי.
ב-4 באוקטובר 1992 חזבאללה ביצע תקיפה על עמדת צבא דרום לבנון בכפר. שני קצינים בכירים נהרגו.
ב-21 ביוני 1997 שישה חיילים אירים מיוניפי"ל נהרגו מהתפוצצות מוקשים שהניחה ישראל בדרך לבית יהון, כדי להגן על צבא דרום לבנון באזור. לאחר משא ומתן ארוך ישראל הסכימה להסיר את המוקשים.
ב-15 במאי 1999 חזבאללה ביצע מתקפה משולבת על מוצב צבא דרום לבנון בבית יהון, הכולל שימוש במרגמות. המוצב נכבש ומפקדו נלקח בשבי. בתקיפה נתפס גם נגמ"ש, שאחר כך נסע במצעד בביירות. צילומים מהתקיפה שודרו בטלוויזיה הלבנונית.
היסטוריה > מלחמת לבנון השנייה

במלחמת לבנון השנייה התרחש קרב בית יהון, כאשר כוח שריון צה"לי נע בכביש המוביל לכפר ונתקל במארב נ"ט של צבא לבנון (לכאורה). בקרב נהרגו ארבעה חיילי צבא לבנון ונשבו שניים.
במהלך המלחמה נהרגו לפחות שבעה מחבלים בבית יהון.
הערות שוליים

↑  ויקטור גרן, חקר ארץ ישראל, 1880, עמ' 376
↑  קיצ'נר וקונדר, סקר ארץ ישראל המערבית, 1882, עמ' 201
↑   בית יהון - בית יהון (על גבול רצועת הבטחון בלבנון), באתר צה"ל, 23 באוגוסט 2022
↑  קרב בית יהון, באתר http://yadlashiryon.gal-ed.co.il/Info/hi_show.aspx?id=51151&t=3
↑  כוחות צה"ל הרגו 11 מחבלים באזור רג'מין ובית יהון, באתר ynet, 11 באוגוסט 2006
הוועדה המדעית-הומניטרית

הוועדה המדעית-הומניטרית (בגרמנית: Wissenschaftlich-humanitäres Komitee, בראשי תיבות: WhK) היה הניסיון התארגנות הראשון בהיסטוריה להתמודד עם חקיקה נגד יחסים חד מיניים שהוקמה בברלין במאי 1897. הוועדה המדעית-הומנטרית הייתה ציון דרך חשוב בתנועה לזכויות הלהט"ב.
היסטוריה

החברים המקוריים בוועדה המדעית-הומניטרית היו הרופא מגנוס הירשפלד, המו"ל מקס שפור (אנ'), עורך הדין אדוארד אוברג (Oberg) והסופר פרנץ יוזף פון בילוב (von Bülow). הסופר אדולף ברנד, הסקסולוג בנדיקט פרידלנדר והעיתונאי קורט הילר הצטרפו אל הארגון בהמשך. הסיבה להקמת הוועדה הייתה להביא לביטול בסעיף 175 לחוק העונשין הגרמני, אשר אסר על יחסים אינטימיים בין גברים והענישה הייתה מאסר.
הוועדה המדעית-הומניטרית עבדה בצמידות עם המכון לסקסולוגיה, מהאחרון הוא מספר תיאוריות מדעיות בתחום המיניות שכולן הדגישו את ההומסקסואליות כ"מין שלישי "ביולוגי בין גברים ונשים. תיאוריות אלו כבר היו מוכרות ברפובליקת ואיימר ומטרתם הייתה להראות שהחוק אינו ניתן ליישום משום שהומוסקסואליות היא נטייה מולדת.
הוועדה סייעה לגברים אשר הועמדו לדין בגין הסעיף, וקיימה הרצאות ציבוריות בנושא. בנוסף, עסקה הוועדה באיסוף חתימות לעצומה הקוראת לביטולו של החוק, שעליה חתמו בין היתר לב טולסטוי, ריינר מריה רילקה, אלברט איינשטיין, הרמן הסה ותומאס מאן. העצומה הוגשה לפרלמנט הגרמני ב-1898, 1922 וב-1925, אך נכשלה ולא זכתה לתמיכת הפרלמנט. סעיף 175 נשאר על כנו והמשיך להוציא אל מחוץ לחוק הומוסקסואליות בגרמניה עד לשנת 1969, ולא הוסר לחלוטין עד לשנת 1994.
בשנת 1914 נבחרה יוהנה אלברסקירכן, ליושבת ראש הארגון והייתה לאחת הנשים הבודדות שהיו פעילות בו. בשנת 1929 ירש הילר מהירשפלד את תפקיד יושב-ראש הוועדה.
הוועדה המדעית-הומניטרית הוציאה לאור את ה"השנתון לחקר דרגות-הביניים המיניות" (Jahrbuch für sexuelle Zwischenstufen), שבו נמסרו בין היתר דיווחים על פעילויות קהילתיות, ופורסמו בו מאמרים בעלי אופי ספרותי או פולמוסי. מהדורות של האלמנך יצאו באופן קבוע בין השנים 1899 ל-1923 (לעיתים מדי שלושה חודשים), והמשיכו להתפרסם באופן ספוראדי עד לשנת 1933.
בשיא פעילותה היו חברים בוועדה כ-500 איש, ושלוחות שלה פעלו בכ-25 ערים ברחבי גרמניה, אוסטריה והולנד. הוועדה התפזרה בשנת 1933, לאחר הרס המכון לסקסולוגיה, שממנו פעלה הוועדה, בידי המפלגה הנאצית.
ניסיונות הקמה מאוחרים

באוקטובר 1949 חָבר הנס גיזה (Giese) להרמן ובר (1882–1955), ראש הסניף בפרנקפורט בין השנים 1921 ל-1933, בניסיון להקים מחדש את הוועדה בקרונברג. קורט הילר פעל עמם למשך זמן קצר, אך נאלץ לפרוש לאחר מספר חודשים על רקע קשיים אישיים. הקבוצה החדשה התפרקה בתחילת 1950, ובמקומה הוקמה "הוועדה לרפורמה בחוק פשעי המין", אשר התקיימה עד לשנת 1960.
קורט הילר, אשר שרד את מחנות הריכוז הנאציים, ניסה בשנת 1962 להקים את הוועדה המדעית-הומניטרית מחדש בהמבורג, אך הדבר לא עלה בידו.
מאה שנים לאחר הקמת הקבוצה המקורית הוקמה בשנת 1998 קבוצה חדשה תחת אותו שם. הוועדה הנוכחית דומה לזו המקורית בשם ובתחום העיסוק בלבד, והיא פועלת למען זכויות להט"ב בגרמניה באופן רדיקלי יותר מארגונים מודרניים דומים.
ראו גם

זכויות להט"ב באירופה
הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית
Der Eigene
לקריאה נוספת

Benedict Friedländer, 1992: Memoir for the Friends and Contributors of the Scientific Humanitarian Committee in the Name of the Secession of the Scientific Humanitarian Committee (1907). Journal of homosexuality. https://doi.org/10.1300/J082v22n01_06.
הערות שוליים

1 2  John Lauritsen; David Thorstad (1974), The Early Homosexual Rights Movement (1864–1935), New York: Times Change Press, ISBN 0-87810-027-X. Revised edition published 1995, ISBN 0-87810-041-5.
↑  Christiane Leidinger, "Anna Ruling": A Problematic Foremother of Lesbian Herstory, Journal of the History of Sexuality 13, 2004, עמ' 477–499 doi: 10.1353/sex.2005.0030
↑  "Institut für Sexualwissenschaft"
↑  "Gesellschaft für Reform des Sexualstrafrechts e. V."
↑  Bernd-Ulrich Hergemöller (2001), Mann für Mann. Ein biographisches Lexikon, Frankfurt am Main: Suhrkamp-Taschenbuch-Verlag, 2001, ISBN 3-518-39766-4, ISBN 3-928983-65-2. Entries for Hans Giese p. 278, and Kurt Hiller p. 357: Citation.
↑  Jürgen Müller, Review of: Andreas Pretzel (Ed.): NS-Opfer unter Vorbehalt. - Homosexuelle Männer in Berlin nach 1945, LIT-Verlag, Münster 2002
↑  Online exhibition of the Magnus Hirschfeld Society: Kurt Hiller
↑  whk - wissenschaftlich-humanitäres komitee
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007318304705171  LCCN: n85261436  SUDOC: 027800873  VIAF: 263883819   WorldCat (עם VIAF): 263883819 
מהדורת יולי 1914 של "השנתון לחקר דרגות-הביניים המיניות"
מה איתי

"מה איתי" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, עם או בלי לאהוב (2022). הוא יצא לאור ב-3 ביולי 2022, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק. הוא נכתב והולחן על ידי בן זקן, ביחד עם ג'ורדי ורון ביטון.
רקע והצלחה

במעריב נכתב על תהליך יציאתו של "מה איתי" כסינגל: "אחרי שמדינה שלמה סערה בעקבות הסינגל ששחררה "WTF", והדואט "אלף כוכבים" עם אייל גולן, בן זקן שחררה הבוקר (ראשון) לאוויר את מה שמגדירים מנהליה כאחד השירים הבולטים והמובילים באלבום החדש – "מה איתי".
השיר הפך ללהיט בישראל כאשר הגיע למקום הראשון במדיה פורסט ב-7 באוגוסט 2022.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2022)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברות תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | 3 ביולי 2022 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | שרית • הליקון ארומה |  |