stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמנופוביה
ראו גם

אפליה
דימוי גוף
השמנה
השמנת יתר חולנית
יופי
סטיגמה
סטריאוטיפ
פמיניזם שמן
הגוף החיובי
הערות שוליים

1 2 3 4  .Hebl, M. R., & Mannix, L. M., The weight of obesity in evaluating others: A mere proximity effect, Personality and Social Psychology Bulletin 29, 2003, עמ' 28-38
↑  Zee, Renate van der (2017-08-30). "Demoted or dismissed because of your weight? The reality of the size ceiling". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2019-03-23.
↑  .Roehling, M., Weight-based discrimination in employment: Psychological and legal aspects, Personnel Psychology 52, 1999, עמ' 969-1016
↑  ע"ע 34220-10-21, משה ליפלס - ההתאחדות לכדורגל בישראל; ניתן ביום 21.2.2024.
↑  3. Schwartz, M. B., Chambliss, H. O. N., Brownell, K. D., Blair, S. N., & Billington, C., Weight bias among health professionals specializing in obesity, Obesity research 11, 2003, עמ' 1033-1039
↑  4. Greenberg, B. S., Eastin, M., Hofschire, L., Lachlan, K., & Brownell, K. D., Portrayals of overweight and obese individuals on commercial television, American journal of public health 93, 2003, עמ' 1342-1348
1 2  5. Mills, J. ,& Fuller-Tyszkiewicz, M., Talk and Body Image Disturbance: A Systematic Review and Meta-Analysis., Psychology of Women Quarterly 41, 2017, עמ' 114-129
↑  .Fredrickson, B. L., & Roberts, T. A., Objectification theory: Toward understanding women's lived experiences and mental health risks, Psychology of women quarterly 21, 1997, עמ' 173-206
↑  .Tiwari, G. K., & Kumar, S, Psychology and body image: A review, Shodh Prerak 5, 2015, עמ' 1-9
↑  .Miller, C. T., & Downey, K. T., A meta-analysis of heavyweight and self-esteem, Personality and Social Psychology Review 3, 1999, עמ' 68-84
מקסימה, מלכת הולנד

| --- | --- |

 לידה:  17 במאי 1971 (בת 53) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 שם לידה:  Máxima Zorreguieta Cerruti 
 מדינה:  הולנד הולנד
 השכלה:  האוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של ארגנטינה (1995)  Northlands School 
 בן או בת זוג:  וילם-אלכסנדר (2 בפברואר 2002–?) 
 
 
 פרסים והוקרה
 אביר מסדר העיט הלבן (יוני 2014)  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (2001)  אביר הצלב הגדול בדרגה מיוחדת של מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (2017)  Knight Grand Cross of the Order for Merits to Lithuania (11 ביוני 2018)  הצלב הגדול של מסדר הצלב הכפול הלבן (7 במרץ 2023, זוזנה צ'פוטובה, נשיא סלובקיה)  מסדר הפיל (17 במרץ 2015)  אביר הצלב הגדול של מסדר אולב הקדוש (2 באוקטובר 2013)  פרס מקיאוולי (2011)  Member Grand Cross of the Order of the Polar Star  מסדר הצלב הדרומי  הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות הלאומי  מסדר ברוניי  מפקד עליון במסדר לאופולד  צלב גדול של לגיון הכבוד  צווארון מסדר פיוס התשיעי  הצלב הגדול של אות הכתר הבלגי  צווארון מסדר הנסיך אנריקה  Grand Cordon of the Order of the Precious Crown  מסדר ההצטיינות הצ'יליאני  אביר הצלב הגדול של האריה ההולנדי  מסדר אריה הזהב של בית נסאו  הצלב הגדול של מסדר קרלוס השלישי  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית 
 
המלכה מקסימה, אמסטרדם
מקסימה, מלכת הולנד, או בשמה המקורי מקסימה סורגייטה סרוטי (Máxima Zorreguieta Cerruti; נולדה ב-17 במאי 1971) היא רעייתו של מלך הולנד וילם-אלכסנדר ואם בנותיהם, הנסיכות קתרינה אמליה, אלכסיה ואריאנה.
שנותיה הראשונות

מקסימה נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה בתם של חורחה הורסיו סורגייטה, פוליטיקאי ולאחר מכן שר החקלאות בממשלתו של חורחה רפאל וידלה בזמן המשטר הצבאי בארגנטינה ואשתו השנייה מריה דל כרמן. לה שני אחים ואחות ובנוסף לכך יש לה שלוש אחיות למחצה מנישואיו הראשונים של אביה. היא ממוצא איטלקי, פורטוגזי ובסקי. לאחר לימודיה בתיכון היא החלה ללמוד לתואר בכלכלה ובמהלך לימודיה עבדה כבנקאית בבנק השקעות. לאחר סיום לימודיה עבדה ככלכלנית בחברות בין-לאומיות גדולות באירופה, ארגנטינה וניו יורק.
משפחה ונישואים

ב-1999 נפגשה סרוטי לראשונה עם בעלה לעתיד, יורש העצר ההולנדי וילם-אלכסנדר במהלך פסטיבל האביב בסביליה. לאחר היכרותם הם קבעו להיפגש שוב בניו יורק, שם עבדה מקסימה. זמן רב אחרי שהתחילו לצאת מקסימה עדיין לא פגשה את הוריו של וילם-אלכסנדר (המלכה ביאטריקס והנסיך קלאוס). בריאיון לעיתונות סיפרו בני הזוג שהנסיך סיפר לאשתו לעתיד כי הוא נסיך ובן למשפחת מלוכה זמן רב לאחר שהכירו. הידיעה על מערכת היחסים בין בני הזוג עוררה מחלוקת בהולנד לאור העובדה שאביה של סרוטי מילא תפקידים בדיקטטורה הצבאית בארגנטינה. ב-2001 הזוג הודיע על אירוסיו והפרלמנט ההולנדי אישר לנסיך להמשיך לכהן כיורש עצר לאחר חתונתם לאחר שגילו שאביה לא לקח חלק במלחמה המלוכלכת שהייתה בארגנטינה.[דרושה הבהרה] במהלך ההודעה על האירוסין הפתיעה מקסימה את העם בכך שהיא מדברת הולנדית. שנה לאחר מכן נישא הזוג באמסטרדם ולאור המחלוקת שהתנהלה סביבו בהולנד אביה בחר שלא להיות נוכח בחתונה. מאז החתונה החזיקה סרוטי בתואר "נסיכת אורנג'" (כעת "מלכת הולנד") ובאזרחות כפולה (הולנדית וארגנטינאית).
לזוג נולדו שלוש בנות:
הנסיכה קתרינה אמליה ביאטריקס כרמן ויקטוריה (נולדה ב-7 בדצמבר 2003)
הנסיכה אלכסיה יוליאנה מרסלה לאורטיאן (נולדה ב-26 ביולי 2005)
הנסיכה אריאנה וילהלמינה מקסימה אינס (נולדה ב-10 באפריל 2007)
כל אחת משלוש הבנות נקראת על שם אחת משלוש מלכות הולנד (המלכה ביאטריקס, המלכה יוליאנה והמלכה וילהלמינה).
מקסימה מכהנת כמלכה רעיה של הולנד לאחר שבעלה, יורש העצר וילם-אלכסנדר הוכתר כמלך. בנוסף היא פעילה למען זכויות האדם והשתלבותם של זרים בחברה ההולנדית ומשמשת כחברה בארגונים פיננסיים שונים ברחבי העולם. בנוסף כנסיכת הולנד ערכה ביקורים רשמיים בארצות רבות מסביב לעולם, מונתה על ידי מזכ"ל האו"ם באן קי-מון כ"בעלת ידע ומומחיות נרחבים" ותרמה רבות לעזרה ולפיתוח פיננסי במדינות מתפתחות.
אשיל פולד

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1800 פריז, צרפת
 פטירה:  5 באוקטובר 1867 (בגיל 66) טרבס, צרפת
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מפלגה:  Parti de l'Ordre 
 בת זוג:  הנריטה גולדשמיט
 
 
 פרסים והוקרה
 צלב גדול של לגיון הכבוד 
 
אשיל פולד (בצרפתית: Achille Fould;‏ 17 בנובמבר 1800 – 5 באוקטובר 1867) היה כלכלן ופוליטיקאי צרפתי יהודי מומר שכיהן כשר האוצר של צרפת בתקופת הרפובליקה הצרפתית השנייה והקיסרות הצרפתית השנייה.
קריירה

אשיל פולד נולד ב-17 בנובמבר 1800 בפריז. אביו, באר לאון פולד, היה בנקאי יהודי. פולד החל את דרכו כבנקאי בבנק המשפחתי. כבר ב-1842 הוא נכנס לחיים הפוליטיים, לאחר שנבחר באותה שנה לכהן כסגן מחלקה באזור אוקסיטניה. מאז ועד מותו הוא עסק באופן פעיל בענייני מדינה. הוא השלים בקלות עם המהפכה שהביאה להדחתו של המלך לואי פיליפ מבית בורבון ולהקמתה של הרפובליקה הצרפתית השנייה קצרת הימים, והפעיל השפעה נחרצת בעניינים פיננסיים על הממשלה הזמנית שהוקמה אז. זמן קצר לאחר מכן הוא פרסם שתי חוברות נגד השימוש בשטרות כסף, בשם Pas d'Assignats I ו-Observations sur la question financière.
בין השנים 1849–1867 כיהן כשר האוצר תחת הנשיא לואי-נפוליאון שהפך לקיסר נפוליאון השלישי, והוביל חלק מהרפורמות הכלכליות שנעשו אז בצרפת. ב-25 בינואר 1852, בעקבות הצו להחרים את רכוש משפחת אורליאן, הוא התפטר מתפקיד שר האוצר, אך באותו יום מונה לסנאטור, וזמן קצר לאחר מכן הצטרף שוב לממשלה כשר המדינה וכמזכיר משק הבית של הקיסר. בתפקיד זה הוא ארגן את התערוכה העולמית של פריז ב-1855. אירועי נובמבר 1860 הובילו פעם נוספת להתפטרותו, אך הוא הוחזר למשרד האוצר בנובמבר של השנה שלאחר מכן, ושמר על תפקידו עד פרסום המכתב הקיסרי מ-19 בינואר 1867, כאשר אמיל אוליבייה הפך ליועץ הראשי לקיסר. במהלך כהונתו האחרונה הוא הפחית את החוב הצף, שמלחמת מקסיקו הגדילה במידה ניכרת, על ידי משא ומתן על הלוואה של 300 מיליון פרנק (1863).
למרות שהתנגד בנקודות מסוימות ל"סן-סימוניזם" תמך בתוכניתם של האחים פרייר להקמת בנק המעניק אשראי. על סמך הצעה זו, ב-1852, הוקמה חברת הבנקאות והאשראי Crédit Mobilier, שמכרה מניות לציבור, והשתמשה בכסף למימון יוזמות תעשייתיות ברחבי צרפת. החברה הביאה לתקופה של התפתחות כלכלית ניכרת, הקיסר לואי-נפוליאון עצמו העניק עדיפות לכלכלה, אותה רצה לבסס על סחר חופשי, אשראי זול, ופיתוח תשתיות יזום. הוא האמין כי הגרעון בתקציב יתאזן מרווחי העתיד.
רשת הרכבות התרחבה מ-3,000 קילומטרים בתחילת העשור השישי של המאה ה-19 ל-16,000 קילומטרים בסיומו, דבר שאיפשר פיתוחם של מכרות ובתי חרושת באזורי הפריפריה. צי אוניות הסוחר עבר אף הוא מודרניזציה, וספינות קיטור מברזל החליפו את ספינות העץ הנושנות. בין 1859 ל-1869 בנתה חברה צרפתית את תעלת סואץ, והביאה לעידן חדש בתעבורה ובמסחר.
פולד, מלבד היותו מוכשר בניהול כלכלי, היה גם אספן יצירות אמנות. בשנת 1857 הוא מונה לחבר באקדמיה לאמנויות יפות.
חיים אישיים

פולד המיר את דתו לפרוטסטנטיות ב-1858. ונפטר בטארבס ב-1867.
הערות שוליים

↑  Henderson, W.O. (10 באפריל 2006). The Industrial Revolution on the Continent: Germany, France, Russia 1800 - 1914. Oxon: Routledge. p. 145. ISBN 978-0-415-38202-1. נבדק ב-11 בפברואר 2022. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Nicault, Catherine (2009). "Comment " en être " ? Les Juifs et la Haute Société dans la seconde moitié du xixe siècle". Archives Juives. 1 (42): 8–32. doi:10.3917/aj.421.0008. נבדק ב-7 ביוני 2016 – via Cairn.info. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502538105171  PLWABN: 9810545798705606  BnF: cb12459740h (data)  GND: 116677228  ISNI: 0000 0000 6126 7068  LCCN: no89020881  Léonore: 146279  NTA: 31386876X  SUDOC: 029691257  VcBA: 495/160925  VIAF: 7485939   WorldCat (עם VIAF): 7485939
שמואל קליין

ערך זה עוסק בפרופסור לחקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל. אם התכוונתם למשורר, ראו .
| --- | --- |

שמואל קליין בסוף שנות השלושים של המאה העשרים
 לידה:  17 בנובמבר 1886 מזסילאש, הונגריה 
 פטירה:  21 באפריל 1940 (בגיל 53) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  הונגריה, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  אוניברסיטת היידלברג (1909)  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין (העשור של 1900) 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שמואל קליין (17 בנובמבר 1886, תרמ"ז – 21 באפריל 1940, י"ד בניסן ת"ש) היה רב, היסטוריון וחוקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל.
קורות חיים

נולד בהונגריה לאידל הערצפעלד ולאברהם צבי קליין, רבה של סילאש באלהאש. קיבל חינוך מסורתי, ולאחר מכן השכלה כללית. למד בבית המדרש לרבנים בברלין, והוסמך לרבנות. כמו כן למד באוניברסיטאות של ברלין ושל היידלברג. בשנת 1909 קיבל תואר דוקטור לפילוסופיה.
כיהן כרב העיר טוזלה (1909–1913) ובהמשך עבר לכהן כרב העיירה נובה זמקי (1913–1928).[דרושה הבהרה] נשא את יהודית (אדית) לבית הרשקוביץ, ולזוג לא נולדו ילדים. כשהיה בן 40 נפטר חמיו, והוא אימץ את גיסו הצעיר יהודה אליצור, שהיה אז בן 15, והפך לתלמידו המובהק.
בשנת 1929 עלה לארץ ישראל, ומיד עם עלייתו ארצה החל לכהן כפרופסור לחקר הגאוגרפיה של ארץ ישראל באוניברסיטה העברית בירושלים. פרסם ספרים ומחקרים רבים בתחום זה, בעברית ובגרמנית.
היה חבר ועד הלשון העברית, וחבר בוועדות המקצועיות של הוועד למונחי גאוגרפיה וארכאולוגיה.
קליין נפטר בביתו בשכונת הבוכרים בירושלים בערב פסח ת"ש (1940), בן 53 במותו. נקבר בבית העלמין בהר הזיתים. על מצבת קברו נכתב: ”מאבות האוניברסיטה העברית בירושלים; חוקר ארץ ישראל באהבה; אב לתלמידיו; עושה צדקה וחסד בכל עת”.
גיסו, פרופ' יהודה אליצור, ערך ועיבד מתוך עזבונו של פרופ' קליין את הספר "ארץ הגליל", והוא יצא שש שנים לאחר מותו, בשנת 1946.
אילן יוחסין

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  יחיאל מיכאל הרשקוביץ  יחיאל מיכאל הרשקוביץ     |  יחיאל מיכאל הרשקוביץ  יחיאל מיכאל הרשקוביץ     |  יחיאל מיכאל הרשקוביץ  יחיאל מיכאל הרשקוביץ     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
| עץ משפחת קטן | עץ משפחת קטן | עץ משפחת קטן |   |  שרגא צבי  שרגא צבי     |  שרגא צבי  שרגא צבי     |  שרגא צבי  שרגא צבי     |   |  אדית  אדית     |  אדית  אדית     |  אדית  אדית     |   |  שמואל קליין  שמואל קליין     |  שמואל קליין  שמואל קליין     |  שמואל קליין  שמואל קליין     |   |  יהודה אליצור  יהודה אליצור     |  יהודה אליצור  יהודה אליצור     |  יהודה אליצור  יהודה אליצור     |     |  רבקה אליצור  רבקה אליצור     |  רבקה אליצור  רבקה אליצור     |  רבקה אליצור  רבקה אליצור     |
|  |   |  |   |  |   |   |   |  |   |   |   |   |   |   |   |   |     |   |     |   |   |   |
|  בת שבע  בת שבע     |  בת שבע  בת שבע     |  בת שבע  בת שבע     |     |  מיכאל הרשקוביץ  מיכאל הרשקוביץ     |  מיכאל הרשקוביץ  מיכאל הרשקוביץ     |  מיכאל הרשקוביץ  מיכאל הרשקוביץ     |   |   |   |  |   |  אורי אליצור  אורי אליצור     |  אורי אליצור  אורי אליצור     |  אורי אליצור  אורי אליצור     |  |  יאיר אליצור  יאיר אליצור     |  יאיר אליצור  יאיר אליצור     |  יאיר אליצור  יאיר אליצור     |  |  ורד נעם  ורד נעם     |  ורד נעם  ורד נעם     |  ורד נעם  ורד נעם     |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |
|   |   |  יוסף אליצור  יוסף אליצור     |  יוסף אליצור  יוסף אליצור     |  יוסף אליצור  יוסף אליצור     |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |
מספריו

עבר הירדן היהודי: מזמן בית שני עד המאה האחרונה של ימי הביניים, 1925
תולדות היישוב היהודי בארץ-ישראל: מחתימת התלמוד עד תנועת ישוב ארץ ישראל, 1935.
לשאלת דברי התורה בפי הנביאים, תרצ"ז. קובץ סרוק בוויקישיתוף
תולדות חקירת ארץ ישראל בספרות העברית והכללית, 1937
ספר היישוב: אוצר הידיעות והרשומות, הכתובות והזכרונות, שנשתמרו בישראל ובעמים בלשון העברית ובשאר לשונות על יישוב ארץ ישראל, 1939
ארץ יהודה: מימי העלייה מבבל עד חתימת התלמוד, 1939.
ארץ הגליל: מימי העלייה מבבל עד חתימת התלמוד, 1946.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בטוזלה, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות - יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמ' 160.
↑  שמואל קליין, באתר האקדמיה ללשון העברית.
↑  ביקורת: ב"צ לוריא, לתולדות הישוב בארץ, דבר, 22 בנובמבר 1935.
↑  עמנואל בן-גריון, עם קריאה ראשונה: פרופ' שמואל קליין, ארץ יהודה, דבר, 8 בדצמבר 1939.
↑  א"ל, מאצטבת הספרים: "ארץ הגליל" לש. קליין, דבר, 8 בפברואר 1946.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309755205171  PLWABN: 9812826086505606  GND: 120738309  ISNI: 0000 0001 0777 164X  LCCN: nr92041380  NKC: zmp2012726719  NTA: 142255645  SELIBR: 67473  SUDOC: 241862485  VIAF: 10684628   WorldCat (עם VIAF): 10684628 
"לשאלת דברי התורה בפי הנביאים", בודפשט תרצ"ז. לחצו על התמונה לדפדוף בספר מעמוד 1
ביארני בנדיקטסון (ראש ממשלת איסלנד ה-27)

ערך זה עוסק בראש ממשלת איסלנד הנוכחי. אם התכוונתם לראש ממשלת איסלנד במחצית השנייה של המאה העשרים, ראו .
ביארני בנדיקטסון (באיסלנדית: Bjarni Benediktsson; נולד ב-26 בינואר 1970), המכונה גם ביארני בן, הוא פוליטיקאי איסלנדי המכהן כראש ממשלת איסלנד. הוא כיהן כשר האוצר והכלכלה של איסלנד מ-23 במאי 2013 ועד 11 בינואר 2017. לאחר מכן כיהן בתפקיד ראש ממשלת איסלנד עד לנובמבר אותה שנה. משנת 2009 הוא מכהן גם כמנהיג מפלגת העצמאות (מפלגת ימין). ראש ממשלת איסלנד בעבר, ביארני בנדיקטסון, היה אחי-סבו.
ביארני קיבל תואר במשפטים מאוניברסיטת איסלנד. בהמשך השלים את לימודיו בגרמניה ובארצות הברית, חזר לאיסלנד והחל לעסוק בעריכת דין. ביארני נשוי לת'ורה מרגרט בלדווינסדוטיר והוא אב לארבעה ילדים.
קריירה פוליטית

ביארני נבחר לאלת'ינגי (פרלמנט) בשנת 2003 והיה פעיל בוועדות כלכלה ומיסוי, תעשייה ויחסי חוץ. ב-29 במרץ 2009 הוא נבחר למנהיג מפלגת העצמאות בוועידתה הארצית, אחרי שזכה ב-58.1% מהקולות. ביארני החליף בתפקיד את גייר הארדה, שנאלץ לפרוש מהחיים הפוליטיים עקב מחלתו. עד בחירתו של ביארני, מפלגת העצמאות גם הודחה מהשלטון לטובת ממשלת מעבר שהורכבה על ידי השמאל.
בבחירות הכלליות שנערכו ב-25 באפריל 2009, מפלגת העצמאות בראשותו של ביארני זכתה ל-16 מושבים באלת'ינגי, תשעה פחות מאשר במושב הקודם. בבחירות הכלליות שנערכו ב-27 באפריל 2013, מפלגת העצמאות בהנהגתו הגדילה את כוחה באלנת'יני, אחרי שזכה ב-19 מושבים. ב-17 במאי נודע שבנדיקנטסון סיכם על כניסת מפלגת העצמאות לממשלה בראשותו של סיגמונדור דויד גונלאוגסון, מנהיג המפלגה הפרוגרסיבית. ביארני זכה בתפקיד שר האוצר והכלכלה בממשלה החדשה.
שערוריות

ב-2015 נחשף שביארני נרשם באתר ההיכרויות לאנשים נשואים, אשלי מדיסון. בתגובה לפרסום נמסר על ידו ועל ידי רעייתו ששניהם נרשמו לאתר עקב סקרנות.
ב-2016 דווח שביארני החזיק בבעלותו מניות של חברה בסיישל שהוזכרה במסמכי פנמה.
בינואר 2017 נמתחה עליו ביקורת על כך שלא חשף דוח ממשלתי בנוגע לפעולות של אזרחים איסלנדים בבנקים מעבר לים לפני הבחירות לאלת'ינגי ב-2016. ביארני הודיע בטעות לעיתונאים שהוא לא ראה את הדוח לפני הבחירות. מאוחר יותר הוא התנצל על "תיאור סדר הזמנים השגוי".
ראש ממשלה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-11 בינואר 2017 נבחר ביארני להיות ראש ממשלת איסלנד.
בספטמבר אותה שנה העיבה על עתידה של הממשלה ועל המשך כהונתו של ביארני העובדה ש"מפלגת העתיד הבהיר" פרשה מהקואליציה. צעדה של מפלגה זו היה על רקע הדיווחים ששרי הממשלה מטעם מפלגת העצמאות הסתירו את העובדה שאביו של ביארני, בנדיקט סוונסון, המליץ על מחיקת התיק הפלילי של הפושע הפדופילי המורשע, היילטי זיגוריון האוקסון.
שר המשפטים, זיגורדור אנדרסן, הודיע לביארני על מעורבותו של אביו במכתב ההמלצה כבר ביולי וסירב לחשוף את זהות שולח המכתב עד שאולץ לעשות כן על ידי ועדה פרלמנטרית.
ב-28 באוקטובר נערכו בחירות כלליות בהן נצחה מפלגת הירוקים-שמאל וב-30 בנובמבר הושבעה ממשלתה של יושבת הראש של מפלגה זו, קתרין יקובסדוטיר.
ב-9 באפריל 2024, בעקבות בתפטרותה של קתרין יקובסדוטיר הוא חזר לכהן כראש ממשלת איסלנד.
הערות שוליים

↑  Bryant, Miranda; correspondent, Miranda Bryant Nordic (2024-04-10). "Iceland appoints Bjarni Benediktsson to replace Katrín Jakobsdóttir as PM". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2024-04-12.
↑  Hafstað, Vala (20 August 2015). "Minister Entangled in Ashley Madison Affair". Iceland Review. Reykjavik. Retrieved 20 August 2016.
↑  Ryan Chittum, Jóhannes Kr. Kristjánsson, Bastian Obermayer, Frederik Obermaier (4 April 2016). Panama Papers: Iceland’s prime minister had offshore holdings in collapsed banks. The Irish Times Retrieved 6 April 2016.
↑  "New Iceland PM says "Maybe a mistake not putting the offshore accounts report forward"". Retrieved 2017-01-12.
↑  "Iceland ousted one leader named in the Panama Papers, but ended up with another on the list". Washington Post. Retrieved 2017-01-11.
↑  Henley, Jon (September 15, 2017). "Row over sexual abuse letter brings down Iceland's government". The Guardian.
↑  "Iceland government collapses over paedophile furore". BBC News. September 15, 2017. Retrieved September 15, 2017.
↑  Thorsson, Elias (September 15, 2017). Evans, Catherine, ed. "Iceland may face new election after governing party quits over 'breach of trust'". Reuters.
↑  Fontaine, Paul (September 14, 2017). "PM's Father Endorsed "Restored Honour" For Convicted Paedophile". The Reykjavík Grapevine.
| ראשי ממשלת איסלנד |
| --- | --- | --- |
| השר לענייני איסלנד | הנס הפסטין • ביורן יונסון • כריסטיאן יונסון • הנס הפסטין • זיגרדור אגרז • איינר ארנורסון |  |
| ממלכת איסלנד | יון מגנוססון • זיגרדור אגרז • יון מגנוססון • מגנוס גודמונדסון (בפועל) • יון תורלקסון • טריגווי תורהלסון • אאוסגייר אאוסגיירסון • הרמן יונסון • אולאפור תורס • ביורן תורדרסון |  |
| רפובליקת איסלנד | אולאפור תורס • סטפן יוהאן סטפנסון • אולאפור תורס • סטיינגרימור סטיינתורסון • אולאפור תורס • הרמן יונסון • אמיל יונסון • אולאפור תורס • ביארני בנדיקטסון (13) (בפועל) • אולאפור תורס • ביארני בנדיקטסון (13) • יוהאן הפסטין • אולאפור יוהאנסון • גייר הלגרימסון • אולאפור יוהאנסון • בנדיקט גרונדל • גונאר תורודסן • סטינגרימור הרמנסון • ת'ורסטיין פאלסון • סטינגרימור הרמנסון • דוד אודסון • הלדור אסגרימסון • גייר הארדה • יוהנה סיגורדרדוטיר • סיגמונדור דויד גונלאוגסון • סיגורדור אינגי יוהנסון • ביארני בנדיקטסון (27) • קתרין יקובסדוטיר • ביארני בנדיקטסון (27) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1213777747  VIAF: 5087152139991411100004   WorldCat (עם VIAF): 5087152139991411100004
קמבודיה (פרוטקטורט צרפתי)

קמבודיה (פרוטקטורט צרפתי) (באנגלית: The French Protectorate of Cambodia) מתייחס לממלכת קמבודיה כשהייתה חלק מהודו-סין הצרפתית - קבוצת מדינות חסות בדרום-מזרח אסיה בתוך האימפריה הקולוניאלית הצרפתית. הפרוטקטורט הוקם בשנת 1867, כאשר המלך נורודום הקמבודי ביקש להכיל את הפרוטקטורט הצרפתי בארצו, בינתיים סיאם (תאילנד המודרנית) ויתרה על קמבודיה והכירה רשמית בפרוטקטורט הצרפתי בקמבודיה. קמבודיה שולבה בהודו-סין הצרפתית ב-1887 יחד עם מושבות חסות הצרפתיות אחרות: וייטנאם (קוצ'ינצ'ינה, אנאם וטונקין). בשנת 1946 הוענק לקמבודיה שלטון עצמי בתוך האחוד הצרפתי. קמבודיה קיבלה מאוחר יותר את עצמאותה ויום העצמאות נחגג ב-9 בנובמבר 1953.
תחילתו של השלטון הצרפתי

במאה ה-19, ממלכת קמבודיה צומצמה למדינת ואסאל של ממלכת סיאם אשר סיפחה את המחוזות המערביים שלה, כולל אנגקור בעוד ההשפעה הגוברת של שושלת וייטנאם נגוין איימה על החלק המזרחי של המדינה. לאחר הקמתה של מושבה צרפתית בקוצ'נצ'ינה (דרום וייטנאם) ב-1862, ביקש המלך נורודום מקמבודיה חסות צרפתית על ממלכתו. בזמנו, פייר-פול דה לה גרנדייר, מושל קולוניאלי של קוצ'נצ'ינה, ניהל תוכניות להרחבת השלטון הצרפתי על כל וייטנאם ראה את קמבודיה כחייץ בין השטח צרפתי בווייטנאם לבין סיאם. ב־11 באוגוסט 1863 חתם נורודום על אמנה המקבלת חסות צרפתית על ממלכתו. על פי האמנה, המלוכה הקמבודית הורשתה להישאר, אך הכוח הפוליטי הוקנה במידה רבה לגנרל צרפתי תושב שיגור בפנום פן. צרפת הייתה גם אחראית על יחסי החוץ והסחר של קמבודיה, כמו גם על ההגנה הצבאית. סיאם הכירה מאוחר יותר בפרוטקטורט לאחר שצרפת ויתרה על המחוז הקמבודי של בטאמבנג והכירה בשליטה התאילנדית באנגקור.
השלטון הקולוניאלי הצרפתי

מושבו של המושל הכללי של כל הודו-סין הצרפתית היה בסייגון עד שהבירה עברה להאנוי ב־1902. קמבודיה, נשלטת על ידי המושל הכללי של קמבודיה, אשר מונה ישירות על ידי משרד המושבות בפריז. המושל הכללי נעזר במושלים מקומיים, אשר ישבו בכל המרכזים המחוזיים. פנום פן, הבירה, הייתה תחת ניהול ישיר של המושל הכללי.
השלטון הקולוניאלי הצרפתי > מרד 1885–1887

העשורים הראשונים של השלטון הצרפתי בקמבודיה כללו רפורמות רבות בפוליטיקה הקמבודית, כגון צמצום כוחה של המלוכה וביטול העבדות. בשנת 1884 ניסה מושל קוצ'ינצ'ינה, צ'ארלס אנטואן פרנסואה תומסון, להפיל את המלכות ולהקים שליטה צרפתית מלאה על קמבודיה על ידי שליחת כוח קטן לארמון המלכותי בפנום פן. הפעולה הצליחה רק בחלקה, שכן המושל הכללי של הודו-סין הצרפתית מנע קולוניזציה מלאה בשל התנגשויות אינטרסטים עם הקמבודים, וכוחה של המלוכה הצטמצם לכוח סמלי. בשנת 1885, סי ווטה, אחיו למחצה של נורודום התחרה על כס המלוכה, והוביל מרד לסלק את נורדום לאחר שחזר מגלות בסיאם. סי ווטה, הוביל למרד שהתרכז בעיקר בג'ונגלים של קמבודיה ושל העיר קמפו. הכוחות הצרפתיים סייעו מאוחר לנורודום להביס את סי ווטה, ובעזרת הסכמים שחתמו הכיר במושל הכללי הצרפתי כסמכות הגבוהה ביותר בפרוטקטוראט.
השלטון הקולוניאלי הצרפתי > ארגון מנהלי

ב־1896 חתמו צרפת והאימפריה הבריטית על הסכם המכיר בתחומי השפעתן בהודו סין, בעיקר על סיאם. על פי הסכם זה היה על סיאם לוותר על מחוז בטאמבנג לקמבודיה שבשליטת צרפת. ההסכם אישר את השליטה הצרפתית על וייטנאם (כולל מושבת קוצ'ינצ'ינה והפרוטקטורט של אנאם וטונקין), קמבודיה, ולאוס, שנוספה ב-1883 בעקבות הניצחון הצרפתי במלחמת סיאם–צרפת והשפעה צרפתית על מזרח סיאם. גם ממשלת צרפת החלה לפתח אותה כלכלית תוך הצגת תרבות צרפתית בפני המקומיים כחלק מתוכנית הפיתוח. בשנת 1897 התלונן המושל הכללי לפריז כי המלך הנוכחי של קמבודיה, המלך נורודום, אינו ראוי עוד לשלטון וביקש רשות לקבל את סמכותו של המלך לגבות מיסים, להוציא צווים ואף למנות פקידים מלכותיים ולבחור את נסיכי הכתר. באותו זמן היו נורודום ומלכי קמבודיה העתידיים דמויות אלוהיות, והיו פטרונים של הדת הבודהיסטית בקמבודיה, ועדיין נתפסו כמלכי האל על ידי אוכלוסיית האיכרים. כל שאר הכוח היה בידיו של המושל הכללי ושל הבירוקרטיה הקולוניאלית. בירוקרטיה זו נוצרה בעיקר על ידי גורמים רשמיים בצרפת, והאסייתים שמותר היה להם להשתתף בניהול היו וייטנאמים, שנחשבו כאסייתים הדומיננטיים באיחוד של הודו-סין.
ב־1904 מת המלך נורודום, ובמקום להעביר את כס המלוכה לבניו העבירו הצרפתים את הירושה לאחיו של נורודום, סיסוואת', שהענף משפחת המלוכה שלו היה יותר כנוע ופחות לאומני בעיני השלטון הצרפתי מאשר זה של נורודום. כמו כן, נתפס נורדום כאחראי למרד הקמבודי המתמיד נגד השלטון הצרפתי. סיבה נוספת הייתה שבנו החביב על נורודום, שאותו רצה להפוך למלך, הנסיך יוקנתור, עורר באחת ממסעותיו לאירופה את דעת הקהל שם על מעשי האכזריות הקולוניאליים הצרפתיים בקמבודיה הכבושה. צרפת הידקה אחר כך את שליטתה בקמבודיה, תוך הרחבת שטחו של הפרוטקטוראט בשנים 1902 ו-1904 באמצעות הסכמים עם סיאם, שהוסיפו את מחוז פריאה ויהיאר ואת מחוז צ'מפאסאק לקמבודיה ונתנו לצרפת שליטה מלאה על נהר באסאק בהתאמה.
במהלך השנים 1902–1907 היו הסכמים על חילופי שטחים בין סיאם לקמבודיה הצרפתית, עד שלבסוף נקבעו הגבולות והחלוקה של חצי האי לשטחי חסות, בין הגורמים הפוליטיים השונים - בריטניה וצרפת כמעצמות, והמדינות הנספחות כמו סיאם.