גטו לודז'
מבנה הגטו

הגטו הוקם בחלק הצפוני של מרכז העיר, בשכונת באוטי (Bałuty). מדרום לגטו שכן רחוב פולנוצנה (Połnocna). גם מפעל הטקסטיל של ישראל פוזננסקי, המנופקטורה לא נכללה בשטח הגטו.
בכיכר השוק באוטי שכן המטה של הנהלת הגטו הגרמני, Gettoverwaltung, בראשות הנס ביבוב. הוא היה תחת סמכותו של המנהל היהודי עם חיים רומקובסקי, ראש היודנראט. רומקובסקי מונה לתפקיד זה על ידי הגרמנים באוקטובר 1939, עוד לפני הקמת הגטו, והוא מילא את התפקיד עד אוגוסט 1944, אז נשלח לאושוויץ. הוא היה מתווך בין השלטונות הגרמניים לבין היהודים. במתחם שוק באוטי היו משרדיו ממוקמים בצריפי עץ. המזכירות המרכזית שהיה הגוף המרכזי דרכו ניהל את הגטו ואשר פעל במאי 1940 ועד לחיסולו של הגטו שכנה גם היא במקום זה. שוק באוטי הופרד משאר הגטו, אפשר היה להיכנס אליו לאחר הצגת אישור כניסה. סביב כיכר השוק נוצרו מוסדות ומשרדים חשובים כמו גם מפעלים ומשרדי ממשלה, למשל. למשל בבניין מספר 5 היה מפעל של מעילי גומי. ברחוב דוורסקה (פולנית: Dworska) היו משרדים חשובים של הנהלת הגטו: מחלקת המטבח, מחלקת התובלה, מטה החלב ומחלקת הרכש. ליד, נאספו דלקים, פחם ועץ. הבניין מול הכניסה לגטו ברחוב לאגייוניצ'קה 25 (פולנית: Łagiewnickiej) היה מקום מושבם של מספר גופים חשובים כגון משרד הביקורת העליון וועדת הסחר המרכזית.
משטרת ההגנה (גרמנית: Schutzpolizei) שהייתה יחידה במשטרת הסדר) והגסטפו שכנו ברחוב לימנובסקייגו (Limanowskiego) בבניין הפינתי שהוחרם לטובתם באפריל 1940. כך בוצע פיקוח פוליטי ומשטרתי על הגטו. Schupo שמר על הסדר הציבורי ושאיש לא יברח מהגטו או ייכנס לשטח באופן בלתי חוקי. מפקדת הרובע השישי של שופו הייתה כפופה למשמר הגטו. למפקדת השופו בגטו היה צוות מתוגבר ונקודות שמירה שמוקמו סביב הפרימטר של הגטו במרווחים של 100 מטר בקרוב. נקודות השמירה הוקמו בין היתר באזור הרחובות הבאים: דרוונובסקה (Drewnowska), זכודניה (Zachodnia), קילינסקייגו (Kilińskiego), סמוגובה (Smugowa), ספורנה (Sporna), אינפלצקה (Inflacka), זגייניקובה (Zagajnikowa), אוקופובה (Okopowa) ופרנצ'יסקנסה (Franciszkańska) בשנת 1942 מספר זה ירד למרווחים של 400 מטרים. מסביב לגטו היו גדרות תיל.
גשרים של הגטו Zgierska - Masarska - Podrzeczna. מלכתחילה הוצאו מתחום הגטו רחובות זגיירסקה ולימנובסקיגו. אלה היו עורקי תקשורת חשובים שהובילו לחלק הגרמני של העיר חשמליות ומכוניות רבות עברו שם. הגטו - שנקטע ברחובות אלה - נחלק למעשה לשלושה חלקים. בזמנים מסוימים נפתחו שערים מיוחדים, אשר התושבים יכלו לעבור מחלק אחד למשנהו. בקיץ 1940 נבנו שלושה גשרים מעץ שאפשרו לאנשים לעבור ברחובות כל הזמן. אחד היה ממוקם מעל רחוב Zgierska ליד Lutomierska, ליד כנסיית ההתעלות של הבתולה מריה הקדושה, השני ב-Podrzecznea, השלישי ברחוב לימנובסקייגו (Limanowskiego) ליד מסרסקה (Masarska), (במקום שבו נמצא רחוב זכודניה (Zachodnia) של היום). סיפר צבי גיל על הגשר מעל רחוב זגיירסקה:
"גשר להולכי רגל [היה] מתוח מעל לרחוב זגיירסקה שבה עברו חשמליות. הרחוב משני צדיו היה חלק מהגטו ואילו הכביש שבו עברו החשמליות היה מחוץ לגטו. כך יכולנו לראות בלב הגטו נתיב שבו עוברים אנשים חופשיים.... מכאן המון גדול משרך צעדיו אל הגשר ומטפס עליו בלאות כדי לעשות את הדרך מעבדות לעבדות, ומכאן, למטה, חולפים הטראמים מחיי חופש אל חיי החופש. כה קרוב וכה רחוק."
כנסיית ההתעלות מריה הקדושה בלודז', ששכנה בכיכר הנושאת את שמה, נסגרה בשנה הראשונה לקיומו של הגטו, עת החליטו הגרמנים לעשות מחסן של דברים שנגנבו מהיהודים שנכנסו לגטו. מאביב לסתיו 1942 אוחסנו ומויינו בכנסייה בגדים מאנשים שנרצחו במחנה ההשמדה. במסגרת הטרנספורטים שנשלחו למחנה השמדה חלמנו מחלקת מיון עבור נוצות הוקמה בכנסייה.
כיכר הכנסייה (פולנית: Plac Kościelny) הייתה למרכז אדמיניסטרטיבי חשוב, בנוסף לכיכר השוק באוטי. בכיכר, בבניין 2/4 שוכנו המטה של מחלקות אוכלוסין, כולל משרד הרישום האזרחי והמחלקה הסטטיסטית. כאן נוצר "כרוניקה של גטו לודז'", אחד המסמכים החשובים ביותר על השואה. העובדים שמרו מסמכי הארכיון בדבר הפעלת בגטו, הן הכרזות, פוסטרים וחוזרים, כמו נאומים של רומקובסקי, מסמכים של המגורשים - דרכוניהם, או רשימה פרטית. חלק גדול ממסמכים אלה שרדו עד היום.