stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההתנקשות בראשי הערים הפלסטינים
מעצר המתנקשים ומשפטם

כארבע שנים לאחר ההתנקשות, לאחר פיגועים נוספים של המחתרת היהודית וחקירה של השב"כ, נעצרו 29 חברי המחתרת ב-27 באפריל 1984 ובימים שלאחר מכן.
בתכנון הנחת המטענים ובביצוע הנחתם הואשמו מנחם לבני, יהודה עציון, יצחק גנירם, בן ציון הנמן, חיים בן-דוד, משה זר, חגי סגל, יצחק נוביק ונתן נתנזון. לבני יזם את הפגיעה בראשי הערים, השתתף בתכנונה והביא את מטעני החבלה, אך לא השתתף בביצוע הפגיעה. לדבריו: "בהתייעצות עם החברים הוחלט להשתמש בכמות קטנה של חנ"מ כדי לפצוע וכן למקם אותה במקום כזה שתוצאת הפעולה תהיה פציעה וזאת מתוך שיקול למנוע את הפיכת הנפגעים ל'קדושים'." הוא הורשע בעברה של גרימת חבלה חמורה וניסיון גרימת חבלה חמורה ובעברה של החזקת נשק.
לבני גייס למשימה את עציון, וזה גייס חברים נוספים ותדרך אותם. על פציעתו של חירבאווי אמר עציון "אינני מנסה לחמוק מחלקי ומאחריותי במחדל זה. נקיפות לב בעניין זה תלווינה אותי כל ימי". הוא הורשע בעברה של גרימת חבלה חמורה והחזקה ונשיאה של נשק שלא כדין בעברה של פעילות בארגון טרור.
חגי סגל מילכד את מכוניתו של ח'אלף ואת דלת המוסך של טאוויל, והורשע בעברות של גרימת חבלה חמורה, החזקת נשק ופעילות בארגון טרור.
נתן נתנזון מילכד, יחד עם אדם נוסף, את מכוניתו של שקעה. הוא הורשע בגרימת חבלה חמורה והחזקה ונשיאת נשק שלא כדין.
עוד הורשעו, בגרימת חבלה חמורה או ניסיון גרימת חבלה חמורה, יצחק גנירם, בן ציון הנמן, חיים בן-דוד ויצחק נוביק. משה זר הורשע בניסיון פגיעה ברכוש שלא כדין וישועה בן-שושן הורשע בעברה של אי מניעת פשע.
שני קציני צה"ל, סרן אהרון גילה ורס"ן שלמה לויתן, שלא מנעו את ההתנקשויות, הועמדו לדין אף הם. במשפטו סיפר לויתן: "לאחר הפיגוע בראשי הערים ביהודה ושומרון היה בממשל הצבאי משתה יום טוב. קצינים ומושלים השיקו כוסות לרגל האירוע ורוב הקצינים התבטאו, כי חבל שרק פצעו את ראשי הערים ולא הרגו אותם." גילה הורשע בהפרת אמונים, אי-מניעת פשע וגרימת חבלה ברשלנות ונדון ל-15 חודשי מאסר. לויתן הורשע בהפרת אמונים ובאי-מניעת פשע ונדון לשלושה חודשי מאסר.
ראו גם

המחתרת היהודית
הערות שוליים

↑  יוסף צוריאל, "כך נוהגים עכברים" - אמר חלף אחר קטיעת כף רגלו, מעריב, 3 ביוני 1980
↑  שרית ישי לוי, חירבאוי: הצעקה, חדשות, 20 ביוני 1986
↑  ברוך מאירי, 10 שעות נאבקו הרופאים על חיי החבלן שאיבד עיניו באל־בירה, מעריב, 3 ביוני 1980
↑  ב"ש 693/84 מדינת ישראל נ' שלמה לויתן ואהרון גילה, ניתן ב-3 באוגוסט 1984
↑  טל לוי, היום לפני 26 שנה: "המחתרת היהודית" נחשפת לראשונה, באתר הארץ, 27 באפריל 2010.
↑  ת"פ (י-ם) 203/84 מדינת ישראל נגד מנחם ליבני ואחרים, ניתן ב-22 ביולי 1985, פסק הדין במשפטם של חברי המחתרת היהודית, במאגר "נבו"
↑  אחרי הפיגוע בראשי הערים ביו"ש השיקו כוסיות בממשל", מעריב, 24 באוקטובר 1985
↑  "עונשי המאסר לא יחזירו לחירבאווי את מאור עיניו", מעריב, 6 ביוני 1986
אדריאן ריץ'

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1929 בולטימור, ארצות הברית 
 פטירה:  27 במרץ 2012 (בגיל 82) סנטה קרוס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סנטה קרוס, בולטימור 
 השכלה:  מכללת רדקליף  אוניברסיטת הרווארד 
 מעסיק:  אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת ברנדייס 
 בן או בת זוג:  Alfred Haskell Conrad (1953–?)   מישל קליף 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1952)  Lenore Marshall Poetry Prize (1992)  Poets' Prize (1992)  עמית האקדמיה האמריקאית לשירה (1992)  הפרס להנצחת שלי (1971)  פרס טובת הכלל (1991)  מדליית רוברט פרוסט (1992)  פרס הספר הלאומי (1974)  עמיתי מקארתור (1994)  פרס השירה של רות לילי (1986)  פרס בולינגן (2003)  פרס הספר הלאומי (2006)  National Book Critics Circle Award for Poetry  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס  פרס וולאס סטיבנס  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  פרס למדא לספרות  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד 
 adriennerich.net
 
אדריאן ססיל ריץ' (באנגלית: Adrienne Cecile Rich; ‏16 במאי 1929 – 27 במרץ 2012) הייתה משוררת, תאורטיקנית, פמיניסטית רדיקלית ומנהיגה לסבית יהודייה-אמריקאית. נחשבת לאחת המשוררות הנקראות והמשפיעות ביותר במאה ה-20.
ביוגרפיה

אדריאן ריץ' נולדה בבולטימור שבמרילנד, ארצות הברית, הבכורה משתי בנות. אביה, פתולוג, ארנולד רייס ריץ', היה יושב ראש המכון לפתולוגיה בבית הספר לרפואה ג'ונס הופקינס. אמה, הלן אליזבת (ג'ונס) ריץ' הייתה פסנתרנית קונצרטים ומלחינה. אביה היה ממוצא יהודי ואמה הייתה פרוטסטנטית. בנות משפחות ריץ' גודלו כנוצריות. אביה של ריץ' עודד אותה לא רק לקרוא שירה אלא גם לכתוב. העניין שלה בשירה ניצת כאשר נחשפה בספרייה של אביה לכותבים כגון מתיו ארנולד, הנריק איבסן, וילאם בלייק, ג'ון קיטס, דנטה גבריאל רוזטי ואלפרד טניסון. אדריאן ריץ' ואחותה למדו בחינוך ביתי עד שאדריאן הגיעה לכיתה ד' והחלה ללמוד במערכת החינוך הציבורית. בשירים האוטוביוגרפיים, "שורשים", ו-After Dark שחזרה את ילדותה ותיארה תביעות אינטלקטואליות נכבדות מצד אביה התובעני, לצד קונפליקט דתי-תרבותי מתמיד שנבע משורשיו היהודים של האב והרקע הפרוטסטנטי של אמה.
לאחר שסיימה את לימודי התיכון, למדה שירה וכתיבה במכללת רדקליף, במהלך לימודיה היא לא פגשה מרצה אישה. בשנת 1951, כשהייתה בת 21, פרסמה את אסופת שיריה הראשונה A Change of World שנבחרה על ידי ויסטן יו אודן עבור פרס למשוררים צעירים של אוניברסיטת ייל. אודן כתב את ההקדמה לספר. למרות שקבלה מלגה ללמוד באוניברסיטת אוקספורד, היא בחרה לנסוע לאירופה לטייל ולכתוב שירה. פרס לספר שיריה הראשון הוא הפרס הראשון לו זכתה ריץ' והוא נמנה עם שורה ארוכה של פרסים ואותות הערכה להם זכתה לאורך חייה.
קריירה

בשנת 1953 נישאה ריץ' לאלפרד קונרד, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת הרווארד. לאחר מכן כתבה על מהלך זה: "התחתנתי, בין השאר, משום שלא הכרתי דרך טובה יותר להתנתק מהמשפחה הגרעינית שלי. רציתי לעצמי, בכל דרך אפשרית, מה שבעיני רוחי, היה חיים מלאים של אישה". הם עברו להתגורר בקיימברידג' מסצ'וסטס ונולדו שלושה בנים. ב-1955 ריץ' פרסמה את ספר שירה שני: The Diamond Cutters. מאוחר יותר סיפרה שהייתה מעדיפה שלא לפרסמו.
בשנות השישים ריץ' קבלה הכרה שבאה לידי ביטוי במלגות שהות ופרסים בארצות הברית ואירופה. ב-1963 היא פרסמה את ספר שירה שלישי Snapshots of a Daughter-in-Law שהיה אישי יותר מקודמיו ובחן את הזהות הנשית שלה. השירים משקפים את המתחים שחוותה כאם ובת זוג ומסמנים את תחילת שינוי תפיסתה בנושא.
בשנת 1966 עברה המשפחה לניו יורק. ריץ' החלה את פעילותה הפוליטית בשמאל החדש, בתנועת התנגדות למלחמה, זכויות אזרח ובתנועה פמיניסטית. באותה השנה אלפרד קונרד, בעלה, קיבל משרה הוראה בסיטי קולג' של ניו יורק. היא הצטרפה למחאת המס של הסופרים והעורכים כמחאה על המלחמה בווייטנאם. באותה התקופה היא פרסמה שלושה ספרי שירה Necessities of Life (1966), Leaflets (1969), and The Will to Change (1971). ספרי השירה שיקפו תוכן פוליטי רדיקלי ועניין מבנה השירה.
החל משנת 1967 ריץ' הרצתה במכללת סווארת'מור ולימדה כתיבה כמורה מן החוץ בבית הספר לאומנויות של אוניברסיטת קולומביה. כמו כן היא לימדה בתוכנית לסטודנטים מוחלשים באוניברסיטת ניו יורק. הוראה הפכה לחלק בלתי נפרד מחייה. ריץ' וקונרד ארחו בביתם אירועי גיוס משאבים לתנועת ההתנגדות למלחמת וייטנאם ולפנתרים השחורים, אולם מתחים בין בני הזוג הובילו לפרידה וריץ' עזבה את הבית באמצע שנת 1970. כמה חודשים לאחר מכן, אלפרד קונרד שם קץ לחיו.
בשנת 1974, כתבה ריץ' פרסמה את הספר "Diving Into the Wreck" וזכתה עמו בפרס הכתיבה הלאומי לספרות. את הפרס הייתה אמורה לקבל עם אלן גינסברג. ריץ' סירבה לקבל את הפרס כאישה יחידה, ודרשה לקבלו עם עוד שתי סופרות שהיו מועמדות לקבל את הפרס - אליס ווקר ואודרי לורד - ולהקדישו לכל הנשים שקולותיהן אבדו ולאילו שקולן טרם נשמע בעולם הפטריארכלי. ריץ' לימדה מתחילת שנות השבעים, תקופות שונות, באוניברסיטת ברנדייס ובמכללת ברין מאר.
אדריאן ריץ' חייה בזוגיות עם הסופרת מישל קליף משנת 1976 ועד יום מותה. הן הכירו כשקליף עבדה כעורכת בהוצאת הספרים שהוציאה את אחד מספריה של ריץ.
פעילויות נוספות

החל מסוף שנות השבעים ועד תחילת שנות התשעים ריץ' לימדה במספר אוניברסיטאות ומכללות ברחבי ארצות הברית. ב-1979 היא קבלה תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת סמיס. בשנים הללו היא פרסמה שלושה קובצי שירה: Your Native Land, Your Life (1986), Blood, Bread, and Poetry (1986), andTime’s Power: Poems 1985–1988 (1989).
ב־1988 אדריאן ריץ' ייסדה עם רות אתקין את המגזין "גשרים: מגזין לפמיניסטיות יהודיות וחברותינו" (Bridges: A Journal for Jewish Feminists and Our Friends). ריץ הייתה העורכת של כתב העת שעסק בקשר בין הפרטי לציבורי בחיים של נשים יהודיות. ספרה An Atlas of the Difficult World (1991) זכה בשני פרסים לאחר שהתפרסם.
אדריאן ריץ' הייתה מחלוצות החשיבה הלסבית פמיניסטית, ראתה עצמה כאקטיביסטית פוליטית, היא האמינה שיש להעלות על נס את מעמד האישה על תפקידיה, תכונותיה וסביבתה. היא ראתה בעצמה כלי לעדות ולמחאה על מצבן של הנשים, עניים, שחורים, לסביות ובני העולם השלישי. בתחילת שנות ה-2000 היא השתתפה בפעילות מחאה נגד המלחמה בעיראק שכללו גם הקראה של שיריה. ריץ' שאפה ליצור שפה חדשה אשר תוביל לשינוי חברתי. היא הדגישה בנאומיה ובכתביה את הרקע היהודי ממנו באה, יצאה כנגד גזענות, מיליטריזם, ניצול קפיטליסטי ואנטישמיות וחשה הזדהות עם נשים כהות עור ועניות.
אדריאן ריץ' נפטרה ב-27 במרץ 2012 בגיל 82. מותה היה תוצאה של דלקת מפרקים שיגרונית.
עבודותיה > כתבי אדריאן ריץ' שתורגמו לעברית

באום, ד'. ללמוד פמיניזם: מקראה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2006.
אדריאן ריץ', ילוד אישה, תרגום: כרמית גיא, הוצאת עם עובד, 1976.
אדריאן ריץ', "הטרוסקסואליות כפויה והקיום הלסבי", גיליון 'מיניות' בתוך כתב העת סמנים, 1980.
אדריאן ריץ', "כל חיינו" שיר. תרגמה מאנגלית: נוית בראל, בתוך: גלריית בית העם.19.12.2008
אדריאן ריץ', כשאנו המתות מתעוררות: כתיבה כבחינה מחדש. תרגמה מאנגלית: נוית בראל. בתוך: סדק 3. יולי 2008. הוצאת פרדס.
אדריאן ריץ', שלושה שירים. תרגמה מאנגלית: נוית בראל. בתוך: כתב העת שבו גיליון 21. אוקטובר 2009.
עבודותיה > כל כתבי אדריאץ ריץ' באנגלית > ספרי עיון

1976: Of Woman Born: Motherhood as Experience and Institution. Norton. ISBN 978-0-393-31284-3.
1979: On Lies, Secrets and Silence: Selected Prose, 1966–1978
1986: Blood, Bread, and Poetry: Selected Prose, 1979–1985 (Includes the noted essay: "Compulsory Heterosexuality and Lesbian Existence")
1993: What Is Found There: Notebooks on Poetry and Politics
1995: If Not with Others, How? pp. 399–405 in Weiss, Penny A.; Friedman, Marilyn. Feminism and community. Philadelphia: Temple University Press. ISBN 9781566392761.
2001: Arts of the Possible: Essays and Conversations. W.W. Norton. ISBN 978-0-393-05045-5.
2007: Poetry and Commitment: An Essay
2009: A Human Eye: Essays on Art in Society, 1997–2008
עבודותיה > כל כתבי אדריאץ ריץ' באנגלית > שירה

1951: A Change of World. Yale University Press.
1955: The Diamond Cutters, and Other Poems. Harper. 1955.
1963: Snapshots of a daughter-in-law: poems, 1954-1962. Harper & Row.
1966: Necessities of life: poems, 1962-1965. W.W. Norton.
1967: Selected Poems. Chatto & Hogarth P Windus.
1969: Leaflets. W.W. Norton. 1980. ISBN 978-0-03-930419-5.
1971: The Will to Change: Poems 1968-1970. Norton. 1971.
1973: Diving into the Wreck. W.W. Norton. 1973. ISBN 978-0-393-31163-1.
1975: Poems: Selected and New, 1950-1974. Norton. 1974. ISBN 978-0-393-04392-1.
1976: Twenty-one Love Poems. Effie's Press.
1978: The Dream of a Common Language. Norton. 1993. ISBN 978-0-393-04502-4.
1982: A Wild Patience Has Taken Me this Far: Poems 1978-1981. W. W. Norton & Company, Incorporated. 1981. ISBN 978-0-393-31037-5. (reprint 1993)
1983: Sources. Heyeck Press.
1984: The Fact of a Doorframe: Poems Selected and New, 1950-1984. W. W. Norton & Company, Incorporated. 1984. ISBN 978-0-393-31075-7.
1986: Your Native Land, Your Life: Poems. Norton. 1986. ISBN 978-0-393-02318-3.
1989: Time’s Power: Poems, 1985-1988. Norton. 1989. ISBN 978-0-393-02677-1.
1991: An Atlas of the Difficult World: Poems 1988-1991. Norton. 1991. ISBN 978-0-393-03069-3.
1993: Collected Early Poems, 1950-1970. W. W. Norton & Company, Incorporated. 1993. ISBN 978-0-393-31385-7.
1995: Dark Fields of the Republic: Poems, 1991-1995. W.W. Norton. 1995. ISBN 978-0-393-03868-2.
1996: Selected poems, 1950-1995. Salmon Pub. ISBN 978-1-897648-78-0.
1999: Midnight Salvage: Poems, 1995-1998. Norton. 1999. ISBN 978-0-393-04682-3.
2001: Fox: Poems 1998-2000. W W Norton & Co Inc. 2003. ISBN 978-0-393-32377-1. (reprint 2003)
2004: The School Among the Ruins: Poems, 2000-2004. W. W. Norton & Co. 2004. ISBN 978-0-393-32755-7.
2007: Telephone Ringing in the Labyrinth: Poems 2004–2006. ISBN 978-0-393-06565-7.
2010: Tonight No Poetry Will Serve: Poems 2007-2010. ISBN 0-393-07967-8.
ראו גם

הטרוסקסואליות כפויה
הערות שוליים

1 2  Poet Adrienne Rich, 82, has died, LA Times Blogs - Jacket Copy, ‏2012-03-28 (באנגלית)
↑  Adrienne Cecile Rich | Jewish Women's Archive, jwa.org
↑  A to Z of American Women Writers, Facts on File, Revised ed, 2007, עמ' 274
1 2  Shuman, R. Baird, Great American Writers: Twentieth Century, Marshall Cavendish, 2002
↑   תדוויט גארנר, אדריאן ריץ': משוררת רדיקלית בעולם של משוררים שוביניסטים, באתר הארץ, 17 בנובמבר 2020
1 2 3 4  Colby Langdell, Cheri, Adrienne Rich: The Moment of Change, Praeger, 2002
1 2 3 4 5 6 7  O'Mahoney, John (2002-06-14). "Poet and pioneer". The Guardian (באנגלית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2016-09-29.
1 2 3 4  באום, ד'. (2006) ללמוד פמיניזם: מקראה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב
↑  American Academy of Arts and Letters - Award Winners, www.artsandletters.org (ארכיון)
↑  Writers and Editors War Tax Protest
↑  Laura Hinton, Dividing into SEEK, Jayne Cortez, Adrienne Rich, and the Feminist Superhero: Voice, Vision, Politics, and Performance in U.S. Contemporary Women's Poetics, Rowman & Littlefield, 2016
↑  Michelle Dean, Adrienne Rich’s Feminist Awakening, New Republic, ‏2016-04-04
↑  Adrienne Rich, www.poetryfoundation.org
1 2  צפי סער, שירת המהפכה של אדריאן ריץ', באתר הארץ, 2 באפריל 2012
1 2  ריץ', א'. (1976) ילוד האישה, תרגום: כרמית גיא, הוצאת עם עובד.
1 2 3  Stephanie R. Olson, Compulsory Heterosexuality, GLBTQ
↑  רויטל נווה, השתייכות מבחוץ וחיים במרחבי ספר: תהליכי מעבר של נשים מסגנון חיים הטרוסקסואלים לסגנון חיים לסבי, רויטל נווה, 2012
1 2  ריץ' א'. (1980) הטרוסקסואליות כפויה והקיום הלסבי, גיליון 'מיניות' בתוך כתב העת סמנים.
↑  Compulsory heterosexuality and lesbian existence, 30 years later - The F-Word, www.thefword.org.uk
↑  Bridges: A Journal for Jewish Feminists and Our Friends | Jewish Women's Archive, jwa.org
↑  Adrienne Rich, Adrienne Rich, Adrienne Rich | Academy of American Poets, ‏2014-02-04
↑  מסכה לבנה, מסכה שחורה, באתר ynet, 19 בדצמבר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267015405171  PLWABN: 9810651416705606  BIBSYS: 90107402  BNE: XX1087791  BnF: cb119218283 (data)  CANTIC: a11266363  CiNii: DA01125770  GND: 118744895  ICCU: CFIV054658  ISNI: 0000 0001 1872 1672  LCCN: no2010203172  LNB: 000005751  MusicBrainz: 5f61e5fd-4338-4f89-a286-ad6ee5e0a514  NDL: 00473725  NKC: jo2003193270  NLA: 35450548  NLK: KAC200206416  NSK: 000066609  NTA: 068537972  RERO: 02-A003743065  SELIBR: 287416  SNAC: w60m2zqs  SUDOC: 027687805  Trove: 957343  VIAF: 16565   WorldCat (עם VIAF): 16565
מה עושות האיילות

| --- | --- |

כריכת הספר שציירה אריה נבון
 מידע כללי
 מאת:  לאה גולדברג
 איורים:  אריה נבון
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שיר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  בהוצאת ספרית פועלים
 תאריך הוצאה:  1949
 מספר עמודים:  117
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003869036, 001300653, 001300652, 002137561, 002155082, 002520675, 002926031, 003665673
מָה עוֹשׂוֹת הָאַיָּלוֹת, הוא כותר ספר שירי ילדים מפרי עטה של המשוררת הישראלית לאה גולדברג. שם הכותר נלקח ממילותיו הראשונות של השיר הראשון שנכלל בספר זה.
הספר ראה אור בתל אביב, בהוצאת ספרית פועלים, לראשונה ב-1949, ואחר ב-1964, 1967, 1969 ו-1973.
הספר אויר על ידי המאייר והצייר אריה נבון.

בשנת 2020 ספריית הפועלים הוציאה לאור מהדורה חדשה עם איורים של מרב סלומון, עמית טריינין, שירז פומן, ענת ורשבסקי ונעם וינרר.
הכותר נכלל ברשימה של כ-70 כותרים ויצירות שנועדו ללימודי חובה בבתי הספר היסודיים על פי הודעת משרד החינוך בקיץ 2011.
השירים

ארבעים שירים נכללו בלקט. הוא נועד לילדים והתאמתו לתוכנית הלימודים בגנים ובבתי הספר ניצבה לנגד עיניהם של עורכיו, בהם כנראה לאה גולדברג. נושא עיקרי בו הטבע: עונות השנה, המאורות, הים, החי והצומח של ארץ ישראל.
להלן השירים אשר הובאו בסדר נתינתם בלקט.
| --- | --- |
 "מָה עוֹשׂוֹת הָאַיָּלוֹת"- הולחן על ידי יוני רכטר וגם על ידי אריה לבנון ודורי פרנס  "אַרְנָבוֹת מִשּׁוֹקוֹלַד" - הולחן על ידי קורין אלאל ודורי פרנס  "אוֹר וָצֵל"  "חֲסִידוֹת מְסַפְּרוֹת"  "הַיָּרֵחַ הַצָּהֹב" - הולחן על ידי רבקה גוילי ודורי פרנס  "הַסְּנָאִי וַחֲבֵרוֹ"  "הַפַּנָּס" - הולחן על ידי דתיה בן דור.  "שְׁלשָׁה אֳרָנִים"  "עַל הֵדֶּשֶׁא"  "הַיּוֹרֶה" - הולחן על ידי דתיה בן דור.  "מְצִיאָה" - הולחן על ידי דניאל סמבורסקי  "הַסְּפּוֹרְטָאִית"  "מַחֲבוֹאִים"  "רוּחַ" - הולחן על ידי יואל ולבה  "הַמַּלְקוֹשׁ"  "אַגָּדָה"  "פִּזְמוֹן לַיָּקִינְטוֹן" - הולחן על ידי רבקה גוילי  "שַׂר הַיְּלָדִים"  "הָאָדוֹן חֲלוֹם" - הולחן על ידי דורי פרנס  "עֶרֶב מוּל הַגִּלְעָד" - הולחן על ידי מיקי גבריאלוב:  "בְּאֶרֶץ סִין"  "דַּג הַזָּהָב"  "שִׁיר הַהַפְלָגָה" - הולחן על ידי מספר אמנים, ובהם יששכר מירון, סשה ארגוב, דורי פרנס, עקיבא נוף  "כּוֹבַע קְסָמִים" - מילות השיר עובדו והולחנו על ידי רמי קלינשטיין  "גַּן הַכּוֹכָבִים"  "כְּבִיסָה גְּדוֹלָה" - הולחן על ידי דורי פרנס  "בְּרֹגֶז" - הולחן על ידי דורי פרנס  "הַחֲמוֹר"  "פֶּלֶא־עֵץ"  "דֹּב־דֻּבּוֹנִי בֶּן דֻּבַּיִם מְצַחְצֵחַ נַעֲלַיִם"  "מַפּוּחִית פְּלָאִים קְטַנָּה"  "הֶחָלִיל" - הולחן על ידי דוד זהבי  "שְׁחָפִים"  "הַשְּׁקֵדִיָּה בְּטוּ־בִּשְׁבָט"  "עַל שְׂפַת הַיָּם"  "הַפָּרָשׁ בַּמָּרוֹם"  "הַקּוּקִיָּה"  "מִזְמוֹר־אָבִיב"  "צִפֳּרִים נָדוֹת"  "עַל שְׁלשָׁה דְּבָרִים" - הולחן על ידי אריה לבנון
השיר "מה עושות הָאַיָּלוֹת"

מָה עוֹשׂוֹת הָאַיָּלוֹת

מָה עוֹשׂוֹת הָאַיָּלוֹת בַּלֵּילוֹת?

– הֵן עוֹצְמוֹת אֶת עֵינֵיהֶן הַגְּדוֹלוֹת.

הֵן שׁוֹלְבוֹת אֶת רַגְלֵיהֶן הַקָּלוֹת,

יְשֵׁנוֹת הָאַיָּלוֹת בַּלֵּילוֹת.

...

...

מִי מֵעִיר אוֹתָן עִם שַׁחַר מִשְּׁנָתָן?

– לֹא הַפִּיל, וְלֹא הַקּוֹף, וְלֹא הַתַּן,

לֹא אַרְנֶבֶת, לֹא שֶׂכְוִי וְלֹא שָׁפָן,

כִּי אַיֶּלֶת־הַשַּׁחַר חֲבֶרְתָּן

מְעִירָה אוֹתָן בַּבֹּקֶר מִשְּׁנָתָן.
השיר "מה עושות הָאַיָּלוֹת" > לחנים וביצועים

בשנות ה-60 של המאה ה-20 השיר הולחן בידי אריה לבנון, והוקלט בין השאר על ידי שולה חן (1971). הלחן המפורסם ביותר שייך ליוני רכטר. הוא הושר בפי אריק איינשטיין (1976) ואחר כך יהודית רביץ ורבים נוספים. הרבה מייחסים בשוגג את לחנו של רכטר ללבנון. לחנים נוספים נכתבו על ידי דורי פרנס (הושר על ידי דורון תבורי) ורביב גזית.
ייצוגיו בתרבות הישראלית

הכותר והשיר "מה עושות האיילות" היו למטבע לשון בתרבות העברית והישראלית, עד כדי שימוש בו מחוץ להקשרו המקורי. בכתב העת קבלה הרואה אור בלוס אנג'לס, כתבה החוקרת מרב כרמלי מאמר שכותרו: "מה עושות האיילות בלילות?" : קריעת ים סוף ומיתוס האילה היולדת והנחש בזהר פרשת בשלח". בתקשורת הישראלית הביטוי מוזכר פעמים רבות בהקשר של שמירת הטבע והגנה על בעלי חיים בסכנת הכחדה או התייחסות כללית לבעלי חיים בטבע, ובהקשרים נוספים.
בשנת 2017 עם כניסת השטרות החדשים, בהם שטר של 100 שקלים חדשים ועליו דיוקנה של לאה גולדברג, בצידו השני של השטר אוירו צמד איילות מסוג יחמור פרסי (מין שהושב לטבע בארץ ישראל).
הערות שוליים

↑   עופרה רודנר, "מה עושות האיילות": קלאסיקה שעמדה במבחן הזמן באופן מפליא, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2020
↑  ראו: באתר משרד החינוך .
↑  מציאה, באתר זמרשת.
↑  רוח, באתר זמרשת.
↑  פזמון ליקינטון, באתר זמרשת.
1 2  פזמון ליקינטון ועוד שירים, באתר הספרייה הלאומית.
↑  שיר ההפלגה, באתר זמרשת.
↑  כובע קסמים, באתר שירונט.
↑  החליל, באתר זמרשת.
↑  יוני רכטר, על הלחנת השיר, באתר של יוני רכטר.
↑  מירב כרמלי, "מה עושות האיילות בלילות?" : קריעת ים סוף ומיתוס האילה היולדת והנחש בזהר פרשת בשלח, קבלה, 23, תשע"א, עמ' 219–247.
↑  מה באמת עושות האיילות. באתר תפוז (הקישור אינו פעיל, 15.11.20)
↑  ראו למשל: שמעון איפרגן, מה עושות האיילות? בעיקר אוכלות, באתר ynet, 10 באוגוסט 2002
↑  אורן פרסיקו, מה עושות האיילות, באתר העין השביעית, 2 במרץ 2008
↑  נדב הולנדר, מה עושות האיילות בלילות הסווינג, באתר הארץ, 23 באוגוסט 2011
צדו האחורי של שטר של 100 ש"ח, ועליו דיוקן היחמורות
רומן האוולקה

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1877 ימניצה, צ'כיה 
 פטירה:  20 ביוני 1950 (בגיל 73) זנוימו, צ'כיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג 
 תקופת הפעילות:  1900–1999 (כ־99 שנים) 
 
רומן האוולקה (בצ'כית: Roman Havelka;‏ 30 באפריל 1877 – 20 ביוני 1950) היה צייר נוף צ'כי בסגנון אקדמי.
ביוגרפיה

הוא נולד בג'מניץ למשפחתו של יצרן רשתות עני. כשהיה בן שמונה הם עברו לג'יהלבה. מילדות הוא גילה כישרון לציור, ועשיר גרמני היה בין הראשונים לשים לב לכישרונו, והציע לו תמיכה. הוא הצליח ללמוד באקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב בפראג, אצל סטניסלב סוכרדה ופליקס ינוויין.
מאוחר יותר, במהלך שנת הלימודים 1895/96, עבר לאקדמיה לאמנויות יפות, שם למד אצל יוליוס מאז'ק ואנטונין סלביצ'ק. הוא סיים את לימודיו כתלמידו של רודולף אוטו פון אוטנפלד בשנת 1900, ולאחר מכן השלים את לימודיו בדרזדן ובמינכן. בזכות מלגה הצליח לערוך טיולי לימוד לאיטליה ולבוסניה.
בעודו בבית הספר, הוא הוקסם מהנופים של פודיג'י בדרום מורביה, אותם הכיר לעמיתו, פרנטישק בוהומיר זווינה. בשנת 1900 החל להציג את יצירותיו, וזכה במלגת הנסיעות. בשנים 1902 ו-1903. הוא גם התמסר לארגון אגודת אמני מורביה, ושימש כיו"ר שלה מ-1923.
ב-1914 נישא למרתה משטאן, בתו של רוקח. זמן לא רב לאחר מכן הצטרף לצבא ונשלח להילחם בחזית המזרחית. מרתה ילדה בת בזמן שהוא לא בבית, ונסעה לגור עם הוריה. כשהשתחרר ב-1918, הקים סטודיו בפראג. הם התאחדו רק ב-1926, אז הצליח לקנות בית.
מאוחר יותר הציג תערוכות בארצות אחרות - הציג את עבודותיו בווינה, לונדון וברלין. בנוסף לציוריו, צייר איורים לכמה יצירות ספרותיות, במיוחד "טירות של הרפובליקה הצ'כית", מאת אוגוסט סדלצ'ק.
הוא מת מדלקת ריאות, בגיל 73. הוא השלים למעלה מ-3,000 ציורים, שהוצגו ב-70 תערוכות. רחובות נקראו על שמו בזנוג'מו ובג'יהלבה.
הערות שוליים

↑  Jaroslav Pelikan: Roman Havelka: Krajinářská tvorba (Landscape Creations; exhibition catalog)
↑  Jitka Reissnerová: Roman Havelka: 1877 - 1950 (exhibition catalog)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1223624927  ISNI: 0000 0000 7695 5920  LCCN: no2010031751  NKC: jk01040286  RKD: 125700  ULAN: 500080506  VIAF: 83724924   WorldCat (עם VIAF): 83724924
SINE

Short interspersed nuclear elements ובקיצור SINEs, הם רצפי DNA שאינם מקודדים המופיעים בשכיחות גבוהה בגנומים אאוקריוטים שונים, ומהווים כ-13% מהגנום של יונקים. הם סוג של רטרוטרנספוזונים (אלמנטים של DNA אשר מגבירים את עצמם בגנומים איקריוטים בתיווך רצפי RNA).
SINEs מאופיינים בגודלם הקצר ובאופיים הרטרו טרנספוזומי. ישנו ויכוח על אורכם של הSINEs, אך יש הסכמה כללית שלעיתים קרובות אורכם נע בין 100 ל-700 זוגות בסיסים (פחות או יותר). SINEs משועתקים על ידי RNA פולימראז 3 אשר ידוע כמשעתק RNA ריבוזומלי ו-tRNA, שהם שני סוגי RNA החיוניים להרכבה ריבוזומלית ותרגום. SINE (בדומה ל tRNA וכן מקטעי RNA קצרים), בעל פרומוטור פנימי אשר גורם לו להיות משועתק באופן שונה וייחודי משאר הגנים המקודדים לחלבון. במילים אחרות, לרצפי SINEs יש פרומוטור פנימי בתוך אתר השעתוק עצמו. שעתוק זה המתבצע על ידי RNA פולימארז 3, SINEs וגנים אחרים בעלי פרומוטורים פנימיים, משועתקים בעזרת פקטורים ומנגנונים שונים לעומת גנים בעלי פרומוטורים הקודמים לגנים עצמם (upstream promoters).
ה-RNA המקודד על ידי SINE אינו מקודד ליצור תוצר חלבוני, אך בכל זאת הוא משוכפל לאחור (reverse transcription) ומוחדר חזרה לאזור חלופי בגנום. מסיבה זו, רצפי SINE מצויים בשיתוף פעולה עם רצפי LINE ‏(long interspersed nuclear element), כאשר LINEs למעשה מקודדים לתוצרים חלבונים המאפשרים להם לעבור שכפול לאחור ולהשתלב חזרה לתוך הגנום. SINEs יוצרים קומפלקס יחד עם החלבונים המקודדים על ידי LINEs אשר מחולקים ב־2 מסגרות קריאה. ORF1 מקודד לחלבון אשר נקשר לRNA ופועל כצ'פרון המסיע ומשמר את מבנה הקומפלקס חלבון LINE-RNA. ORF2 מקודד לחלבון האחראי על 2 אנדו-נוקלאזות ופעילות שכפול לאחור. תהליך זה מאפשר לרצפי LINE mRNA לעבור שכפל לאחור לרצף דנא ולעבור אינטגרציה לגנום המבוססת על ידי מוטיבים רצפים המזוהים על ידי אנדונוקלאזות. יתר על כן, SINEs יודעים לשתף רצף הומולוגי עם LINEs אשר מהווה בסיס למנגנון הLINE בו ניתן לעבור שכפול לאחור ולהחדיר תעתיקי SINE לגנום. לחלופין, ישנם SINEs במערכת מורכבת יותר לצורך חדירה חזרה לגנום. מערכת זו כרוכה בשימוש שברי דנא דו גדילי רנדומליים. שברים אלו מנוצלים על מנת להפוך את התעתיק לרצף דנא ובסופו של דבר לשלב את רצף הSINE חזרה לגנום. SINEs בכל זאת תלויים באנזימים המקודדים על ידי אלמנטים דנא אחרים, ולכן הם ידועים כ רטרו-טרנספוזומים שאינם אוטונומיים כיוון שהם תלויים במנגנון של רצפי הLINE, אשר ידועים כרטרו-טרנספוזומים אוטונומיים.