stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסרת שיער ברגליים ובבית השחי על ידי נשים אמריקניות
העידן המודרני

מאה שנה לאחר תחילת מסעות הפרסום הללו הפכה הסרת שיער ברגליים ובבית השחי לנפוצה מאוד בקרב נשים אמריקניות, והימנעות מהסרת שיער הייתה כמעט לטאבו (אמנם פמיניסטיות רבות בשנות ה-70 וה-80 התנגדו לתופעה). על פי ההערכות 80-99% מהנשים האמריקאיות מסירות היום שיער מגופן. הופעות של סלבריטאיות לא מגולחות החלו לעלות לכותרות. לדוגמה, ג'וליה רוברטס, שהייתה לא מגולחת בבתי השחי בהקרנת הבכורה של הסרט נוטינג היל ב-1999. אן רובינסון, מגישת תוכנית המשחקים בבריטניה The Weakest Link, קיבלה תגובה דומה לאחר שחשפה את שיער בית השחי שלה בפרק ששודר ב-2008. מחקרים מצאו שאנשים רבים - גברים ונשים כאחד - תופסים נשים שאינן מסירות שיער גוף כפחות מושכות, פחות חברותיות ופחות אינטליגנטיות מאותה אישה ללא שיער גוף, ומצאו ששיער הגוף עלול לעורר גועל בקרב חלק מהגברים. עם זאת, יש נשים שמתנערות מהרעיון שעליהן לדבוק בשגרה של הסרת שיער שהחלה דרכה כתכסיס שיווקי למכירת מוצרי יופי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Hansen, K. (2007). "Hair or Bare? The History of American Women and Hair Removal, 1914-1934". {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
1 2  Sherrow, Victoria (2006). Encyclopedia of Hair: A Cultural History. Greenwood Press. p. 68.
1 2 3 4  Herzig, R.M. (2015). Plucked: A History of Hair Removal. New York University Press. p. 287.
1 2 3  Brumberg, J. Jacobs (1998). The Body Project: An Intimate History of American Girls. Random House. p. 98.
↑  Lola Montez (1858). The Arts of Beauty; Or, Secrets of a Lady's Toilet: With Hints to Gentlemen on the Art of Fascinating. New York: Dick & Fitzgerald. נבדק ב-12 ביולי 2022. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Hope, C. (1982). "Caucasian female body hair and American culture". 5 (1): 93–99. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
↑  Adams, R.B. (1978). King C. Gillette, the man and his wonderful shaving device. Little, Brown.
↑  Basow, S.A. (1991). "The Hairless Ideal: Women and Their Body Hair". Psychology of Women Quarterly. 15 (1): 83–96. doi:10.1111/j.1471-6402.1991.tb00479.x.
↑  "The History of Female Hair Removal". Women's Museum of California. 22 בנובמבר 2017. נבדק ב-11 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Smelik, A. (2015). "A close shave: The taboo on female body hair". Journal of American Culture. 6 (2): 233–251. doi:10.1386/csfb.6.2.233_1.
↑  Basow SA, Braman AC (1998). "Women and body hair: Social perceptions and attitudes". Psychology of Women Quarterly. 22 (4): 637–645. doi:10.1111/j.1471-6402.1998.tb00182.x.
↑  Tiggemann M, Lewis C (2004). "Attitudes toward women's body hair: Relationship with disgust sensitivity". Psychology of Women Quarterly. 28 (4): 386. doi:10.1111/j.1471-6402.2004.00155.x.
↑  "The Sneaky History Of Why Women Started Shaving". Bustle. Bustle. נבדק ב-11 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
פרסומת לאבקה בשם X Bazin
הר ראסל (קולומביה הבריטית)

ערך זה עוסק בהר בקולומביה הבריטית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,742 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכסי האי ונקובר 
 קואורדינטות:  50°23′05″N 126°21′47″W﻿ / ﻿50.3847°N 126.363°W﻿ / 50.3847; -126.363
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר ראסל(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר ראסל(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר ראסל(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר ראסל
 
הר ראסל (באנגלית: Mount Russell) הוא הר באי ונקובר, בפרובינציית קולומביה הבריטית, שבקנדה.
גובהו של ההר 1,742 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 663 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 26 קילומטרים צפונית מזרחית לעיירה ווס, ו-3 קילומטרים דרומית מערבית להר פאלמרסטון.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי
↑  מיקום ההר וגובהו
הלל צ'רני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1953 (בן 71 בערך) ארגנטינה 
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
הלל צ'רני (נולד בשנת 1953) הוא איש עסקים ישראלי ויזם בתחום הנדל"ן. ממורשעי פרשת הולילנד.
ביוגרפיה

צ'רני נולד וגדל בארגנטינה, נכד לאיש העסקים הנס קרוך, אביה של אלזה אימו. הוא עלה עם הוריו לארץ, אחר כך נשלח לאנגליה, ללמוד בפנימייה היוקרתית לילדים יהודים "כרמל קולג'".
בשנת 1971 התגייס לצה"ל, ושובץ בחטיבת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר. צ'רני לחם במלחמת יום הכיפורים ונפצע במהלך הקרבות. בהמשך השלים קורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב צ'רני לחטיבה כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה בגדוד 17 (אריות הגולן). לאחר מכן השתחרר מצה"ל. בשירות המילואים לחם במלחמת לבנון הראשונה ושימש כמג"ד בחטיבת אלכסנדרוני. בהמשך שימש וכסגן מפקד החטיבה בדרגת אל"ם.
לאחר שחרורו מצה"ל למד לתואר ראשון בכלכלה ובארכאולוגיה, וסיים לימודיו בשנת 1980. בהמשך סיים לימודי מוסמך במנהל עסקים. משנת 1982 ועד לשנת 1994 ניהל את מלון "הולילנד" שהיה בבעלות משפחתו. במקביל עסק גם ביזמות נדל"ן ב-1996 סיפקה משפחתו את רוב המימון להקמת פרויקט צוק מנרה אתר תיירות, נופש וספורט אתגרי הכולל את הרכבל הארוך בארץ (במשפטו טען שהמימון בסך 20 מיליון שקל, לא היה על בסיס כלכלי אלא כתרומה לפיתוח קריית שמונה, ושכל הרווחים מהמיזם מושקעים חזרה בהמשך פיתוח האתר).
בשנות התשעים פעל צ'רני, לחדש את מתחם מלון "הולילנד". באותה עת היו במבנה המלון המרכזי, שהושלם ב-1958, 70 חדרים, ובמבנה סמוך, שהושלם ב-1971, 50 חדרים. רוב שטח המתחם, שגודלו 121 דונם, נותר שטח פתוח בו חורשה ודגם ירושלים בסוף ימי בית שני. צ'רני יזם את הקמתו של פרויקט מלונאות במתחם הכולל שלושה בתי מלון, חלק מהשטח הוקצה גם למגורים. הפרויקט אושר בוועדה המקומית לתכנון ובנייה ב-1997 ולאחר מכן בוועדה המחוזית. בשנת 1999, אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה את תוכנית המתחם, שכללה הקמת 846 דירות בשני מגדלים בני 33 קומות ו-10 בניינים בני 9 קומות, בשטח כולל של 161 אלף מ"ר, וכן שלושה מלונות: שניים בחלקו הצפוני של המתחם, ושלישי בחלקו הדרומי, הכוללים יחד 1,450 חדרי מלון בהיקף כולל של 137 אלף מ"ר. בדצמבר 1999 רכשה חברת "הולילנד פארק", שותפות הכוללת את החברות פולאר (60%) קרדן נדל"ן (20%) ובנק לאומי (10%), את רוב זכויות הבנייה במתחם מצ'רני. אחר כך הסבה שניים מהמגרשים ממלונאות למגורים. בניית הפרויקט החלה בשנת 2001 ועד שנת 2010 נמכרו ואוכלסו שמונה בניינים, ונותרו בבעלות היזמים, בחלק המערבי של המתחם מגרשים ל-4 בניינים נוספים הכוללים יחד 254 דירות.
פרשת הולילנד

לצורך קידום הפרויקט שכר צ'רני את שמואל דכנר. לאחר שנים של שיתוף פעולה פרץ סכסוך כספי בין דכנר ובין צ'רני בשנת 2008, וכתוצאה מכך הגיש דכנר תביעה אזרחית נגד צ'רני ומאוחר יותר פנה למשטרת ישראל והציע עצמו כעד מדינה, שיחשוף פרשיות שוחד ויעיד נגד נותני השוחד ומקבליו. הצעתו התקבלה, הוא נחקר ארוכות במשטרה ובעקבות חקירתו נפתחו תיקי חקירה נגד אישים רבים, חלקם בעלי תפקידים בכירים מאוד בעבר ובהווה. החקירות הבשילו להגשת כתבי אישום ודכנר העיד במשפטים אלה. בשנת 2010 נעצר צ'רני בחשד למעורבות בפרשת הולילנד. במהלך משפטו, בספטמבר 2012, הודה דכנר כי לא שיחד חלק מהגורמים שהוזכרו בטיוטת כתב התביעה נגד הלל צ'רני. לדבריו, שיקר בשל מצבו הנפשי והכספי הירוד בפברואר 2013, נחשף עוד מסמך מזויף של דכנר.
ב-31 במרץ 2014 הורשע צ'רני בבית המשפט המחוזי בתל אביב בעבירות של מתן שוחד לאהוד אולמרט, לשולה זקן וכן לראש העירייה לשעבר אורי לופוליאנסקי ובהלבנת הון. נידון ל-3.5 שנות מאסר בפועל, שנה וחצי מאסר על תנאי וקנס של מיליון ש"ח וחילוט של מיליון ש"ח. צ'רני ערער לבית המשפט העליון, וערעורו התקבל חלקית - הוא זוכה משמונה עברות של מתן שוחד לפי סעיף 295(ג) לחוק העונשין והלבנת הון, אך הורשע בעבירה אחת של מתן שוחד למתווך לפי סעיף 295(ג) לחוק העונשין וב-7 עברות של מתן שוחד לפי סעיף 291 לחוק העונשין, ובעוד עברה של מתן שוחד. עונשו הופחת משלוש וחצי שנות מאסר למאסר של שנתיים וחודשיים, הקנס שהוטל עליו הוקטן ל-500,000 ש"ח והחילוט בוטל. ב-15 בפברואר 2016 החל לרצות את עונשו בבית הסוהר מעשיהו. ב-27 במאי 2017 שוחרר.
חיים אישיים

לצ'רני תואר שני במינהל עסקים. הוא נשוי ואב לשלושה בנים.
הערות שוליים

↑  חגית ברונסקי, ‏עו"ד רם כספי על הילדות בפנימייה יוקרתית: "גרנו בצריפים בקור אימים", באתר גלובס, 7 ביולי 2010
↑  ברוך קרא, ראיון ראשון: הילל צ'רני, היזם של פרוייקט הולילנד מדבר, באתר nana10‏, 23 באוקטובר 2010.
↑  "הארץ", פרשת הולילנד: גזר הדין המלא, באתר הארץ, 13 במאי 2014
↑  "הולילנד - מלון חדש בבירה", הַבֹּקֶר, 22 ביולי 1958
↑
↑  נפתח מלון־דירות ליד ,הולילנד' בירושלים, מעריב, 10 בפברואר 1970
↑
↑  שלומית צור, ‏הולילנד, הפרק האחרון: בעלי הקרקע זוכו מכל אשמה, באתר גלובס, 21 במרץ 2016
↑  אלעזר לוין, ‏קלדש וקרדן רכשו את מיתחם הולילנד בירושלים ב-100 מיליון ד', באתר גלובס, 30 בדצמבר 1999
↑  אלעזר לוין, ‏קלדש וקרדן מכרו 130 דירות ב-38.5 מיליון דולר בפרויקט הולילנד בירושלים, באתר גלובס, 1 ביוני 2003
↑  שלומית צור, ‏מתחם הולילנד: הוחלט להחזיר את זכויות הבנייה בפרויקט, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2016
↑  יצחק לץ, ‏בסוף הם יילכו לייהד את תל-אביב, באתר גלובס, 31 בינואר 2001.
↑  אבי אשכנזי, פרשת הולילנד: בכירים נעצרו בחשד ששיחדו את העירייה, באתר nrg‏, 7 באפריל 2010.
↑  תומר זרחין, העד בפרשת הולילנד: שיקרתי כדי שצ'רני ישלם חובותיי, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2012
↑  חן מענית, ‏תיק הולילנד: נחשף עוד מסמך מזויף לכאורה של עד המדינה, באתר גלובס, 26 בפברואר 2013
↑  פ 10291-01-12 מדינת ישראל נגד הלל צ'רני ואחרים, ניתן ב-31 במרץ 2014.
↑   TheMarker Online, צילומים: דודו בכר וגיל אליהו, מה הביאו דני דנקנר והלל צ'רני לכלא? כך נראו היום אסירי הולילנד, באתר TheMarker‏, 15 בפברואר 2016
↑  חן מענית, ‏הולילנד: צ'רני ישתחרר ב-27 במאי; אולמרט - באמצע יולי, באתר גלובס, 8 במאי 2017
↑  עמרי מניב, יוסי אלי, כך התרסק הלל צ'רני החשוד המרכזי בפרשת הולילנד, באתר nrg‏, 21 באפריל 2010.
הולמיום

הולמיום (באנגלית: Holmium) הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Ho ומספרו האטומי 67. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
תכונות

הולמיום הוא בעל המומנט המגנטי הגבוה ביותר (10.6µB) במצבו הטבעי. כאשר משולב עם איטריום הוא יוצר תרכובות מגנטיות חזקות. זהו יסוד רך ועמיד נגד קורוזיה, יציב באוויר יבש בטמפרטורת החדר, אך באוויר לח וטמפרטורות גבוהות יותר הוא מתחמצן במהירות ויוצר תחמוצת הולמיום צהבהבה. בצורתו הטהורה, בעל ברק מתכתי כסוף.
שימושים

עקב תכונותיו המגנטיות, הולמיום שימושי ביצירת שדות מגנטיים. מכיוון שהוא מסוגל לספוג נייטרונים, הוא משמש בתור בולע נייטרונים בכורים גרעיניים. שימוש נוסף בתחמוצת הולמיום הוא צביעת זכוכית בצבע צהוב.
היסטוריה

ההולמיום זוהה על ידי מארק דלפונטיין (Marc Delafontaine) וז'אק לואי סורה (Jacques Louis Soret) ב-1878 בזמן הבחינו בשיבוש בליעה ספקטרוגרפית של יסוד בלתי-ידוע (אותו כינו יסוד X). מאוחר יותר באותה שנה, פר תיאודור (Per Teodor Cleve) זיהה את היסוד באופן בלתי תלוי כשחקר תחמוצת ארביום.
לפי הטכניקה של קארל גואסטף מוסאנדר, תיאודור הסיר כל חומר "מזהם" שהיה בדגימת תחמוצת הארביום. מאמציו הניבו שני חומרים חדשים, האחד חום והשני ירוק. הוא קרא לחומר החום "הולמיה" (על שם עיר מולדתו, סטוקהולם) ולחומר הירוק קרא תוליה (Thulia). מאוחר יותר הסתבר שהולמיה היא תחמוצת הולמיום ותוליה היא תחמוצת תוליום.
צורה בטבע

כלנתנידים אחרים, הולמיום לא נמצא בטבע בצורתו החופשית, אך נמצא במספר מינרלים כשהוא משולב עם יסודות אחרים (גדוליניום למשל). ניתן לבודד אותו במספר טכניקות, כמו למשל חילוף יונים.
אמצעי זהירות

כלנתנידים אחרים, להולמיום רעילות נמוכה, מנגנוני רעילותו לא הובנו במלואם. חסר תפקיד ביולוגי, אך מסוגל להאיץ מטבוליזם.
הסכם שלום

חוזה ורסאי, שנחתם לאחר מלחמת העולם הראשונה במסגרת ועידת השלום בפריז (1919)
לחיצת יד בין חוסיין, מלך ירדן ויצחק רבין לעיני ביל קלינטון, במסגרת החתימה על הסכם השלום בין ישראל לירדן
הסכם שלום הוא הסכם בין שתי מדינות עוינות המסיים באופן רשמי מצב של מלחמה בין הצדדים ומשכין ביניהן שלום. הסכם שלום מיועד להוות הסכם קבע, ובכך הוא שונה ממצבים אחרים של הפסקה זמנית בלחימה, כמו שביתת נשק או הפסקת אש.
תוכן ההסכם

תוכנו של הסכם שלום תלוי, בדרך כלל, באופי הסכסוך בין הצדדים. במקרה של מלחמה גדולה בין מדינות רבות, ייתכן שתיכתב אמנה בינלאומית אחת שתכסה את כל הסוגיות בין הצדדים.
הנושאים הנפוצים הכלולים בהסכם שלום הם:
הסכמה רשמית על גבולותיה של כל מדינה
תהליכים לפתרון סכסוכים עתידיים
גישה למשאבים והקצאתם
מעמד הפליטים
מעמד השבויים
סילוק חובות קיימים
תיקוף אמנות קיימות
הגדרת מקרים המהווים הפרת הסכם
ברוב המלחמות בעידן המודרני הצדדים הסכימו בתחילה על הפסקת אש, ורק לאחר מכן פתחו במגעים דיפלומטיים לקראת הסכם שלום.
במקרים של מלחמת אזרחים, בהם אחד מהצדדים טוען לריבונות על חלק מהשטח (מתוך גישה של התבדלות או בדלנות) לא נחתם בדרך כלל הסכם שלום, כי הוא כולל הכרה הדדית בריבונות של כל אחד מהצדדים. לדוגמה, מלחמת האזרחים האמריקנית הסתיימה בתבוסת מדינות הדרום וכניעתן, מבלי שנחתם הסכם שלום. דוגמה נגדית היא הסכם יום שישי הטוב (1989) שסיים את הסכסוך בצפון אירלנד.
יציבות

אחד המבחנים החשובים ביותר של הסכם שלום הוא יכולתו לעמוד במבחן הזמן.
יש הטוענים כי בעת חתימת הסכם שלום חשוב לוודא שההסכם כדאי לשני הצדדים באופן שיבטיח את רצונם של שני הצדדים בקיומו לאורך שנים. בהקשר זה נהוג לציין את חוזה ורסאי שהשאיר רבים בגרמניה בתחושה של השפלה, ונחשב בעיני היסטוריונים רבים לאחד הגורמים שזירזו את פרוץ מלחמת העולם השנייה.
שפה

כאשר הסכם נחתם בין עמים המדברים בשפות שונות, נהוג לכתוב את ההסכם בשפות של כל העמים השותפים להסכם. כך, הסכם השלום החתי-מצרי נכתב בשתי גרסאות, אחת בהירוגליפים מצריים, והאחרת בכתב יתדות אכדי. בעידן המודרני נהוג שבעותק של כל מדינה, הנוסח בשפה שלה מופיע ראשון כשאחריו השפה השנייה. הסכם השלום בין ישראל למצרים נחתם בשלוש שפות: עברית, ערבית ואנגלית, הגם שנקבע שהשפה המחייבת היא אנגלית.
הסכמי שלום בהיסטוריה > הסכמי שלום בעת העתיקה

הסכם השלום המוכר המוקדם ביותר הוא ההסכם בין האימפריה החתית לבין הקונפדרציה של האיאסה-עזי (אנ'), בסביבות שנת 1350 לפנה"ס.
אחד ההסכמים המפורסמים ביותר של העת העתיקה הוא הסכם השלום החתי-מצרי, שנחתם במצרים העתיקה על פי ההערכות בשנת 1259 לפנה"ס, 16 שנים לאחר קרב קדש. ההסכם, עליו חתומים רעמסס השני וחתושיליש השלישי, מרחיק לכת יותר מההצהרה הפשוטה על סיום הלחימה. הוא כולל גם ברית סיוע הדדי במקרה שאחד הצדדים יותקף על ידי צד שלישי, או במקרים של סכסוכים פנימיים. יש בו סעיפים הנוגעים להחזרת הפליטים למקום מוצאם ואוסרים פגיעה בהם, וכן איומי נקמה במקרים של הפרת ההסכם. העתק של הסכם זה מוצג לראווה בכניסה למטה האומות המאוחדות.
הסכמי שלום בהיסטוריה > הסכמי שלום בעת החדשה

הסכמי שלום רבים נחתמו בעת החדשה. בין המוקדמים שבהם נמנים שלום וסטפאליה (1648), שורת הסכמים המסמלים אבן דרך משמעותית בהתפתחות הלאומיות באירופה, הסכם שלום 1686 שסיים את מלחמת רוסיה-פולין, וחוזה פריז (1815) שנחתם לאחר תבוסתו של נפוליאון בונפרטה בקרב ווטרלו.
חוזה ורסאי (1919) סיים באופן רשמי את המלחמה בין גרמניה לבין מדינות ההסכמה. חוזה זה סימל את תחילת התהליך לסיום מלחמת העולם הראשונה. היא תמה לחלוטין רק עם חתימת הסכם סוור (1920) בין האימפריה העות'מאנית ומדינות ההסכמה.
מלחמת קוריאה היא דוגמה לעימות שהסתיים בשביתת נשק ולא בהסכם שלום. בשנת 1953 נחתם הסכם שביתת הנשק הקוריאני (אנ'), וגם זה היה הסכם בין כוחות האו"ם לבין קוריאה הצפונית, ולא בין קוריאה הצפונית לדרומית, ומאז לא הושג הסכם שלום בין הצדדים.
גם מלחמת וייטנאם לא הסתיימה בהסכם שלום. הסכם פריז (1973) היה הסכם שביתת נשק שנחתם בין ארצות הברית, דרום וייטנאם וצפון וייטנאם במטרה לסיים את המלחמה. ההסכם הופר על ידי כל הצדדים מיד לאחר חתימתו, והמלחמה הסתיימה רק לאחר מתקפת אביב 1975 בווייטנאם (אנ') בה צפון וייטנאם כבשה את דרום וייטנאם.
מדינת ישראל חתמה על הסכמי שלום עם שתי מדינות עמן הייתה במצב של מלחמה: בשנת 1979 נחתם הסכם השלום בין ישראל למצרים ובשנת 1994 נחתם הסכם השלום בין ישראל לירדן. ב-1983 אף חתמה על הסכם שלום עם לבנון, אולם זה מעולם לא התממש.
הערות שוליים

↑  ג'ון מקלילן, ספר דק אלגנטי, בכריכת עור מרוקני מרופדת במשי לבן ועליה שלושה קווים זהובים, מעריב, 27 במרץ 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531456605171  BnF: cb122035435 (data)  GND: 4127768-5  LCCN: sh85098958  NARA: 10675555  NDL: 00566864 
הגרסה המצרית של הסכם השלום החתי-מצרי, מוצגת במתחם אמון-רע שבכרנך
חתימת חוזה ורסאי, באולם המראות שבארמון ורסאי
המרד על אוניית הקרב פוטיומקין

האונייה ב-1906
המרד על אוניית הקרב פּוֹטְיוֹמְקִין (ברוסית: Князь Потёмкин-Таврический) היה מרד שאירע ב-14 ביוני 1905, כחלק ממהפכת 1905.
היסטוריה

אוניית הקרב פוטיומקין הייתה אוניית מערכה של הצי הרוסי הקיסרי, שעגנה בים השחור סמוך לנמל אודסה ונקראה על שם הגנרל הרוסי גריגורי אלכסנדרוביץ' פוטיומקין. במהפכת 1905 מרדו מלחיה נגד קציניהם ונגד שלטון הצאר הרוסי. המרידה פרצה בעקבות הגשת בשר מקולקל למלחים, ובמהלכה הרגו את רוב הקצינים והאחרים נאסרו בידי המלחים.
לאחר ההשתלטות על הספינה היא הפליגה, תחת דגל אדום, אל נמל אודסה, שבו שררה שביתת פועלים כללית. הלווייתו של מנהיג המורדים ואלינצ'וק, שנהרג בעימותים עם קציני האונייה, הפכה להפגנה פוליטית גדולה באודסה, ובמהלכה ירתה האונייה שני פגזים אל מפקדת הצבא הצארי בעיר. הממשלה הצארית דרשה מצוות האונייה להיכנע, שאם לא כן תוטבע הספינה, ושלחה שייטת לעצור את פוטיומקין. המלחים סירבו להיכנע והפליגו לקונסטנצה שברומניה היישר דרך השייטת, שבסופו של דבר לא פתחה עליהם באש.
שלטונות רומניה סירבו לתדלק את האונייה, והיא ננטשה לידיהם ב-25 ביוני. רוב אנשי הצוות חזרו לרוסיה רק לאחר מהפכת 1917.
הבמאי סרגיי אייזנשטיין צילם בשנת 1925 את הסרט "אוניית הקרב פוטיומקין", המספר את סיפור המרד. הסרט זכה להצלחה גדולה, ונחשב עד היום אבן דרך בתולדות הקולנוע.
הממלכה ההומו-לסבית של אי האלמוגים

הממלכה ההומו־לסבית של אי האלמוגים (באנגלית: Gay and Lesbian Kingdom of the Coral Sea Islands) הייתה מדינה לכאורה שהוקמה כמחאה פוליטית סמלית בידי קבוצה של פעילים לזכויות להט"ב. המדינה מוקמה בדרום מזרח קווינסלנד שבאוסטרליה.
היסטוריה

ב-14 ביוני 2004, קבוצה של הומואים אוסטרלים המאוכזבים מיחסה של ממשלת אוסטרליה לזכויות להט"ב, הפליגו באונייה לה ניתן השם "פרח עליז" (GayFlower) בחיפוש אחר מקום מסביר פנים. עוד באותו יום, הקבוצה התיישבה באי הגדול ביותר בטריטוריית איי ים האלמוגים והניפה שם את דגל הגאווה. אחד מחברי הקבוצה, דייל פרקר אנדרסון הוכרז כקיסר המדינה בתור דייל ה-1. הפרישה מאוסטרליה הייתה מבוימת במחאה על החלטת הפרלמנט הפדרלי האוסטרלי לאסור נישואים חד-מיניים.
בתגובה לחקיקה האוסטרלית בנושא זה, דייל ה־1 הצדיק את ההחלטה לעזיבת הריבונות האוסטרלית כשהכריז:
אנו חיים תחת משטר אפרטהייד. הומופוביה היא לא פחות מאשר גזענות מינית. בראש ובראשונה אנו בני אדם. אנו עובדים, אנו מנהלים חיים, אנו אוהבים ומקיימים מערכות יחסים. אנחנו משפחה. עם זאת, למרות היותנו אזרחים, שבוחרים ומשלמים מסים, הומוסקסואלים ולסביות אוסטרלים אינם חולקים את אותן זכויות אותם לוקחים ההטרוסקסואלים כמובנים מאליהם.
עם החלטתם של מייסדי הממלכה לעזוב את אוסטרליה, הם ערכו טיוטה של הכרזת עצמאותם, בה נכתב, בין היתר:
הומוסקסואלים השתדלו בכל מקום, בכנות, למזג עצמם לחיים החברתיים של הקהילות הסמוכות וקבלת יחס זהה. אנו לא רשאים לעשות כן. אנו פטריוטים נאמנים לשווא, ונאמנותנו במקומות מסוימים מתמקצנת; אנו מקיימים את אותן ההקרבות בנפש וברכוש כמו אזרחינו, לשווא; אנו שואפים להגדיל את התהילה של מולדתינו באמנות ומדע, או את עושרה, באמצעות תעשייה ומסחר, לשווא; במדינות בהן חיינו לדורות, עדיין המעיטו בערכנו, כזרים... בעולם כפי שהוא עכשיו לתקופה בלתי מוגבלת... אני חושב שלא נוכל לחיות בשלום.
בהשראת הכרזת העצמאות של ארצות הברית, הכרזת העצמאות של הממלכה ההומו־לסבית כללה את ההצהרה: ”אנו מחזיקים באמיתות אלו כמובנות מאליהן, שכל בני האדם נבראו כשווים בין שווים, שהם ניחנו בידי בוראם בזכויות בלעדיות מסוימות, כי בקרב אלו הם חיי, חירות ורדיפת האושר.”
טענות הממלכה לא היו מוכרות בידי אף מדינה, לכן טרם הוקמה בה התיישבות קבועה. בעוד שהאי העיקרי של הממלכה הורכב משלושה קילומטרים מרובעים בלבד, הארכיפלג הגדול יותר של טריטוריית איי ים האלמוגים היה מקבץ של שרטוני חול בלתי מאוכלסים המשתרעים על פני 780,000 קמ"ר – גודלן של נורווגיה ושוודיה גם יחד. גודל בירת הממלכה, Heaven Island (אי גן העדן), היה שווה בקירוב לשטחו של הסיטי של לונדון. הממלכה הנפיקה את בוליה הראשונים ביולי 2006, ”במטרה ליצירת מוניטין גבוה וייחודי בין אחוות הבולאות”.
לפי אתר הממלכה, ענפי הכלכלה היחידים היו תיירות, דייג ומכירת בולים. שחייה, הליכה על שוניות, צלילה בלגונה, צפרות, איסוף צדפות וחקירת ספינות טרופות לא היו פעילויות כלכליות.
באופן המבוסס היסטורית ומשפטית על חוק השבות הישראלי, אדם זכה באופן אוטומטי למעמד של תושב קבע וזכאי באופן מיידי לקבלת אזרחות בממלכה ההומו-לסבית, מעצם היותו להט"ב. לא היה צורך באשרה כדי לבקר בממלכה, אך המבקרים היו צריכים להיות בעלי נטייה מינית להט"בית. ראש הממשלה, דייוויד סמית', אימץ את פתיחות המדינה כלפי להט"ב ברחבי העולם – ”המיניות שלהם הוא הדרכון שלהם”.
ממשלת הממלכה פרסמה הצהרות רשמיות לגבי אימוץ גישתם של מספר סוגיות חברתיות ופוליטיות.
היסטוריה > פירוק

בסוף 2016, האתר הרשמי של "הממלכה ההומו־לסבית של אי האלמוגים" הוסיף קישור לאתר האינטרנט של The Equality Campaign, הארגון שקרא לבוחרים אוסטרלים להשתתף בסקר הדואר של חוק הנישואים, שבו הצבעת "כן" ככל הנראה תניע את הפרלמנט האוסטרלי לחוקק נישואים חד מיניים.
בעקבות ההחלטה שקיבלה ממשלת אוסטרליה לאשר נישואים חד מיניים, הממלכה פורקה ב-17 בנובמבר 2017.
הערות שוליים

1 2 3 4  ‏"The Birth of a Queer Nation, The Pink Paper, London". Superdrewby.com. 28 בספטמבר 2004. נבדק ב-8 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏"Powered by Google Docs". Docs.google.com. נבדק ב-8 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)‏
1 2  ‏Gay News. "Gay News :: Gay Kingdom Declares War On Australia". Gay-news.com. נבדק ב-8 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)‏
↑  ‏Micronations - Google Books. Books.google.com. נבדק ב-8 באוגוסט 2010. {{cite book}}:  (עזרה)‏
↑  google1
↑  Gay & Lesbian Kingdom, web.archive.org, ‏10 בנובמבר 2016
↑  Gay & Lesbian Kingdom, web.archive.org, ‏25 בדצמבר 2016
↑  Coral Sea Islands – De Facto, www.defactoborders.org
הסכמה מדעת

הסכמה מדעת היא זכותו של המטופל לקבל החלטות, בצורה חופשית, באשר לטיפול הרפואי שיקבל, זאת לאחר שקיבל מידע רפואי רלוונטי לצורך קבלת החלטות אלה. אפשר שהחלטת המטופל תהיה להסכים, או לסרב, לקבלת הטיפול הרפואי. הסכמה מדעת מטילה גם חובה מקבילה על המטפל שלא להתחיל בטיפול בטרם קיבל את הסכמת המטופל, זאת לאחר שנתן למטופל מידע רלוונטי באשר לטיפול וכן הזדמנות להבין את המידע הרפואי ולהביע את רצונו באשר לקבלת הטיפול. בישראל, הפרה של הסכמה מדעת מזכה בפיצוי על פגיעה באוטונומיה.
היבטים מוסריים

הכלל המוסרי של הסכמה מדעת אשר נקבע בקוד נירנברג קובע כי אין זה נכון לבצע כל הליך רפואי, אבחנתי, ריפויי, או ניסיוני, על בני אדם בגירים וכשירים אם לא הסכימו לאותו הליך בצורה חופשית ומדעת.
מושג ההסכמה מדעת הוא מושג חדש יחסית בעולם הרפואה וזכה להכרה נרחבת רק במחצית השנייה של המאה העשרים. עד למחצית המאה העשרים התאפיינו יחסי רופא-מטופל ביחס פטרנליסטי שבו הרופא ריכז בידיו את סמכויות ההחלטה באשר לטיפול הרפואי, זאת מתוך הנחה כי הרופא יודע את שטוב עבור חוליו. מושג ההסכמה מדעת נולד מתוך תפיסה היוצאת נגד הגישה הפטרנליסטית כהנחת עבודה ביחסי רופא-חולה. הסכמה מדעת מבוססת על שני ערכים: מחד, מיטב האינטרסים של המטופל או רווחת הפרט של המטופל ומאידך, ערך האוטונומיה. אנו מניחים כי יישום הליך ההסכמה מדעת יקדם את מיטב האינטרסים של המטופל, דהיינו: את בריאותו ורווחתו. עם זאת, הסכמה מדעת נגזרת גם מן החובה לכבד את האוטונומיה של הפרט: זכותו של כל אדם לבחור את דרכו בחייו על פי אמונתו וערכיו.
בנוסף להיבט המוסרי של שמירה על אוטונומיה, בספרות קיימים נימוקים אחרים התומכים בהסכמה מדעת – למשל כפתרון לבעיות ניגוד עניינים בין הרופא לפציינט, או כדי ליצור שוויון בכח ומידע).
הסכמה מדעת חייבת להיות מרצון (וולונטרית). הסכמה אינה מרצון אם היא ניתנה בגין מניפולציה של כוחות חיצוניים. כוחות אלה יכולים להתבטא בכפייה גלויה או מוצנעים יותר. המטופל חייב להיות מיודע, זאת אומרת בעל מידע מספיק, כדי להחליט החלטה אוטונומית. אם המטופל אינו יודע מהן התוצאות האפשריות של כל אחת מן האופציות העומדות בפניו, הוא לא יידע איזו מהן היא המתאימה ביותר לתוכניותיו. אי לכך, יש חובה על הרופא לידע את החולה.
הסכמה מדעת אינה חייבת להיות הליך מסובך, או ארוך. כאשר מתבקשת הסכמה לטיפולים רפואיים פשוטים, ניתן לבקש הסכמה מדעת בשיחה קצרה בעל-פה, אפילו בשאלה בודדת, והסכמת המטופל יכולה להינתן אף בהתנהגות. למשל, המטפל יכול לקבל את הסכמת המטופל למדידת דופק בשאלה בודדת, והמטופל יכול להסכים בהושטת ידו לצורך ביצוע הבדיקה.
ככל שמדובר בהליך רפואי מסוכן יותר, למשל הליכים פולשניים (ניתוח), הליך ההסכמה מדעת צריך להיעשות באופן פורמלי יותר, כולל הסבר בעל פה והסכמה בכתב המתעדת את עיקרי המידע שנמסר לצורך ההסכמה ואת הסכמתו של המטופל, בדרך כלל בחתימת ידו. כאשר המטופל עומד בפני סדרת טיפולים זהים, כגון טיפולים כימותרפיים, הסכמה מדעת ניתנת בתחילת הטיפול הראשון ותקפה לכל משך הטיפולים, למעט במקרים שבהם חל שינוי במצבו של החולה.
היבטים משפטיים בישראל

עוד בשנות ה-60 נקבע על ידי בתי המשפט בישראל החובה של הרופא לקבל הסכמה. אולם גבולות החובה טרם נדונו והשופט משה לנדוי הציג כראויות לדיון את הכללים:
יש לרופא שיקול-דעת בהתחשבו במצבו הרגשי ורמת האינטליגנציה של השואל על מנת שהסברו לא יפחיד את החולה.
יש להתחשב במידת האמון שנותן החולה ברופא ובאיזו מידה מוסר את עצמו בידי הרופא על מנת שזה יחליט במקומו בדרך הטיפול הנאותה.
בכל מקרה יש לבחון את השיגרה המקובלת בכור המבחן של 'רופא סביר'.
עם השנים התגבשה בפסיקה החובה על הרופא לקבל הסכמה מדעת תוך הסברת הסיכונים. כך למשל כתב השופט דב לוין בשנת 1986:
הנשיא מאיר שמגר הסביר: