stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איליין לוריא
ביוגרפיה

לוריא נולד בברמינגהאם שבאלבמה בתם של מישל והרברט לוריא. ב-1997 סיימה תואר ראשון בפיזיקה ומתמטיקה מהאקדמיה הימית של ארצות הברית, ב-2004 סיימה תואר שני בניהול הנדסי מאוניברסיטת אולד דומיניון וב-2012 לימודי תעודה ממכללת המלחמה של הצי.
היא שירתה עד 2017 בצי האמריקאי והשתחררה בדרגת קומנדר. הצבתה הראשונה הייתה במשחתת "USS O’Brien" שנשלחה למזרח התיכון במשימה לסייע באכיפת סנקציות הנפט על עיראק. בשנת 2000 הייתה לאישה הראשונה שמסיימת קורס הכשרה לספינות מונעות גרעין בצי והוצבה בנושאת המטוסים "הארי טרומן (CVN-75)". ב-2002 הוצבה כעוזרת מפקד הצי השישי של ארצות הברית כקצינה ב-"(USS Blue Ridge (LCC-19" שהוצבה ביפן. בשנים 2005 עד 2008 שירתה במשחתת "USS Mason" ובנושאת המטוסים אנטרפרייז (CVN-65) והשתתפה במלחמת עיראק ובמלחמת אפגניסטן. לאחר מכן הוצבה בנושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר (CVN-69). ב-2013 מונתה לסגנית מפקדת של סיירת הטילים המונחים "(USS Anzio (CG-68" וב-2014 מונתה למפקדת יחידת ACU-2 (אנ') בווירג'יניה.
ב-2018 התמודדה מטעם המפלגה הדמוקרטית בבחירות לנציגות המחוז השני של וירג'יניה בבית הנבחרים של ארצות הברית וגברה על חבר הקונגרס המכהן סקוט טיילור ברוב של 51%. בבחירות 2020 גברה על טיילור ברוב דומה. היא מכהנת כחברת ועדת בית הנבחרים לכוחות המזוינים ובוועדה לענייני חיילים משוחררים. בבחירות 2022 הפסידה לוריא לנציגת המפלגה הרפובליקנית ג'ן קיגאנס.
לוריא נשואה מ-2005 לרוברט בלונדין ולהם בת אחת משותפת. הם חברי קהילת בית הכנסת "חוף שלום" בנורפוק.
הערות שוליים

↑  For Elaine Luria, it’s ships to mermaids, ‏jewishnewsva.org, ‏28 באפריל 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SNAC: w6107tvx  US Congress: L000591
ה'תשצ"ג

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תשצ"ג (5,793) ובקיצור תשצ"ג – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-6 בספטמבר 2032, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 23 בספטמבר 2033.
המולד של תשרי חל ביום ראשון, 9 שעות ו-345 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחה. היא מעוברת, ואורכה 383 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 17 במחזור העיבור ה-305. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 25 (סימנה כהלוא) במחזור השמש ה-207.
שנה זו היא שנת 1,964 לחורבן הבית, ושנת 2,344 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תשצ"ג 85 שנות עצמאות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר.
ה'תשצ"ד

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תשצ"ד (5,794) ובקיצור תשצ"ד – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-24 בספטמבר 2033, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 13 בספטמבר 2034.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 6 שעות ו-934 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשג. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 18 במחזור העיבור ה-305. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 26 (סימנה כולזז) במחזור השמש ה-207.
שנה זו היא שנת 1,965 לחורבן הבית, ושנת 2,345 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תשצ"ד 86 שנות עצמאות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ב בחשוון חל ביום שישי ולכן יום הזיכרון ליצחק רבין מוקדם ליום חמישי י"א בחשוון.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
כ"ז בניסן חל ביום ראשון, ולכן יום הזיכרון לשואה ולגבורה נדחה ליום שני כ"ח בניסן (כלל זה הוחל משנת ה'תשנ"ז - 1997).
ד' באייר חל ביום ראשון, ולכן יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נדחה ליום שני ה' באייר ויום העצמאות נדחה ליום שלישי ו' באייר (כלל זה הוחל משנת ה'תשס"ד - 2004).
י' באייר חל בשבת, ולכן יום הרצל נדחה ליום ראשון י"א באייר.
ה'תשפ"ז

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תשפ"ז (5,787) ובקיצור תשפ"ז – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-12 בספטמבר 2026, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 1 באוקטובר 2027.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 2 שעות ו-1063 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג זשה. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 11 במחזור העיבור ה-305. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 19 (סימנה יטיהא) במחזור השמש ה-207.
שנה זו היא שנת 1,958 לחורבן הבית, ושנת 2,338 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תשפ"ז 79 שנות עצמאות.
אירועים צפויים

ט"ז בחשוון – הבחירות לכנסת העשרים ושש
ב' בסיוון - סיום המחזור ה-14 של לימוד הדף היומי
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשה, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ב בחשוון חל ביום שישי ולכן יום הזיכרון ליצחק רבין מוקדם ליום חמישי י"א בחשוון.
כ"ח באייר חל ביום שישי, ולכן טקסי יום ירושלים מוקדמים ליום חמישי כ"ז באייר. בכל זאת, הצביון הדתי של היום (אמירת ההלל ומזמורי התודה) מתקיים ביום שישי כ"ח באייר.
נורה טייסון

| --- | --- |

 לידה:  1957 (בת 67 בערך) ממפיס, טנסי, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת המלחמה של הצי  אוניברסיטת ואנדרבילט 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1979–2017 (כ־38 שנים)
 דרגה:   תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקדת USS באטן (LHD-5)  מפקדת קבוצת התקיפה השנייה  מפקדת הצי השלישי של ארצות הברית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת עיראק
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של הצי (2)  לגיון ההצטיינות (5)
 
נורה וינגפילד טייסון (באנגלית: Nora Wingfield Tyson) (נולדה ב-1957) היא קצינה בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית בתפקידה האחרון שירתה כמפקדת הצי השלישי, והייתה האישה הראשונה בתפקיד זה.
ביוגרפיה

טייסון נולדה וגדלה בממפיס שבטנסי. אביה שירת כנווט בגיס האווירי של צבא ארצות הברית ובמשמר הלאומי של טנסי, ואמה עבדה כטכנאית רפואית. ב-1975 סיימה את לימודיה בתיכון הכנסייה האפיסקופלית סיינט מרי. ב-1979 סיימה תואר ראשון באנגלית באוניברסיטת ואנדרבילט, ובדצמבר אותה שנה התגייסה לצי ארצות הברית. היא עברה קורס קצינים של הצי בניופורט ושירתה בתפקידי מטה. ב-1983 סיימה קורס טיס ושירתה כנווטת בטייסת הסיור הרביעית של הצי, בה ביצעה מספר תפקידים כולל מפקדת הטייסת.
שירתה כעוזרת קצין מבצעים על סיפון נושאת המטוסים מדגם מדגם אסקס "USS לקסינגטון (CVT-16)" ששימשה לאימוני חיילי הצי, וכקצינת ניווט בנושאת המטוסים מסדרת נימיץ "אנטרפרייז (CVN-65)"
תפקידי מטה שלה כללו בין השאר שירות כקצינת תכנון במטות המשולבים, ראש לשכת מפקד הצי השישי ועוזרת לראש המבצעים הימיים.
בפברואר 2004 מונתה טייסון למפקדת אוניית הסער האמפיבית "USS באטן (LHD-5)" עליה פיקדה עד ספטמבר 2005. היא שימשה בתפקיד במהלך הסיוע לנפגעי הוריקן קתרינה, ובמהלך שני סבבים במפרץ הפרסי לתמיכה בכוחות הלוחמים במלחמת עיראק. ב-2007 מונתה למפקדת כוח המשימה 73 בסינגפור. ביולי 2010 מונתה למפקדת קבוצת התקיפה השנייה בראשות נושאת העל "ג'ורג' ה' ו' בוש (CVN-77)", בהפלגה המבצעית הראשונה שלה ושירתה בתפקיד עד ינואר 2012. היא האישה הראשונה שמונתה למפקדת קבוצת תקיפה.
ביולי 2013 קודמה לדרגת תת-אדמירל ומונתה לסגנית מפקד פיקוד כוחות הצי. ביולי 2015 מונתה למפקדת הצי השלישי של ארצות הברית וכיהנה בתפקיד עד ספטמבר 2017. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
טייסון בעלת תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי. היא נשואה לוויין טייסון.
הערות שוליים

1 2  Not Self, But Country, אתר אוניברסיטת ואנדרבילט, 2 בדצמבר 2010
↑  Admiral gets two stars and a president, ‏pilotonline.com, ‏3 באוגוסט 2011
↑  Command of 3rd Fleet Changes Hands as Tyson Retires, אתר צי ארצות הברית, 16 בספטמבר 2017
↑  Vice Adm. Nora Tyson Nominated to Command U.S. 3rd Fleet, ‏news.usni.org,‏21 באפריל 2015
תיאודבלד

ערך זה עוסק במלך אוסטרזיה, בנו של תיאוברט. אם התכוונתם לבנו של כלודומר, ראו .
| --- | --- |
 לידה:  535
 פטירה:  555 (בגיל 20 בערך) 
 מדינה:  האימפריה הפרנקית 
 בן או בת זוג:  ולדרדה 
 
תיאודבלד (Theudebald;‏ 535 לערך – 555) היה מלך אוסטרזיה בשנים 548–555.
אחרי מותו של תיאודברט ה-1 בשנת 547 או 548 עלה על כס השלטון בריימס בנו מדויטריה, תיאודבלד בן ה-13. נאמנותם של האצילים לזכר אביו שמרה על השקט בעת היותו קטין.
תיאודבלד נישא לדודתו החורגת, ולדרדה (Waldrada), בתם של ואקו, מלך הלומברדים (אנ') ושל אשתו השנייה, אוסטריגוזה (Austrigusa). שהייתה אחותה של ויזידארד אשת אביו. כך חיזק את הברית בין אוסטרזיה לבין הלומברדים.
תיאודבלד לא הצליח להחזיק בידיו את כיבושיו של אביו בצפון איטליה. בשנת 552 שלח יוסטיניאנוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, משלחת צבאית בהנהגת נרסס. תיאודבלד, כאביו לפניו נמנע מעימות ישיר עם הצבא הביזנטי.
עם פטירתו של תיאודבלד בשנת 555 עברה הממלכה לידי דוד-אביו, כלותר הראשון.
לקריאה נוספת

אורה לימור, יצחק חן, ראשיתה של אירופה: מערב אירופה בימי הביניים המוקדמים, האוניברסיטה הפתוחה
ה'תשצ"ז

| --- | --- |
 : ערך זה עוסק בשנה עתידית פרטים המופיעים בו עשויים להשתנות, ואירועים המצוינים בו עשויים שלא להתרחש.
ה'תשצ"ז (5,797) ובקיצור תשצ"ז – היא שנה עברית  אשר תחל ביום א' בתשרי, אור ל-22 בספטמבר 2036, ותסתיים ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 2037.
המולד של תשרי חל ביום השבת, 22 שעות ו-35 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בחג. איננה מעוברת, ואורכה 353 ימים.
זו שנה ראשונה לשמיטה, ושנת 2 במחזור העיבור ה-306. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 1 (סימנה אלדא) במחזור השמש ה-208, ולכן מברכים בה את ברכת החמה.
שנה זו היא שנת 1,968 לחורבן הבית, ושנת 2,348 לשטרות.
מדינת ישראל תחגוג ביום העצמאות ה'תשצ"ז 89 שנות עצמאות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחג, ובה 353 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
ברכת החמה ביום רביעי כ"ג בניסן - 8 באפריל 2037.
כ"ז בניסן חל ביום ראשון, ולכן יום הזיכרון לשואה ולגבורה נדחה ליום שני כ"ח בניסן (כלל זה הוחל משנת ה'תשנ"ז - 1997).
ד' באייר חל ביום ראשון, ולכן יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נדחה ליום שני ה' באייר ויום העצמאות נדחה ליום שלישי ו' באייר (כלל זה הוחל משנת ה'תשס"ד - 2004).
י' באייר חל בשבת, ולכן יום הרצל נדחה ליום ראשון י"א באייר.
ג'ון ריימונד

| --- | --- |

ג'ון ריימונד, מפקד פיקוד החלל של ארצות הברית
 לידה:  30 באפריל 1962 (בן 62) ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קלמסון  Thomas Jefferson High School  מכללת המלחמה של הצי  Joint Forces Staff College  אוניברסיטת מרכז מישיגן  המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר השוודי 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1984–2022 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד להק החלל 30  מפקד כנף החלל 21  ראש אגף תכנון ומדיניות בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית  מפקד חיל האוויר ה-14  ראש אגף מבצעים במטה חיל האוויר  מפקד פיקוד החלל של חיל האוויר של ארצות הברית  מפקד כוח החלל של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה  מדליית השירות המצוין של חיל האוויר (2)   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)   לגיון ההצטיינות (2) מסדר ההצטיינות הלאומי (צרפת)
 
ג'ון וו. "ג'יי" ריימונד (באנגלית: John W. "Jay" Raymond) הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל, בתפקידו האחרון שירת כמפקד כוח החלל של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ריימונד למד תואר ראשון באוניברסיטת קלמסון במסגרת מלגה מתוכנית הכשרת קציני המילואים של חיל האוויר של ארצות הברית. ב-1984 סיים את לימודיו והתגייס לחיל האוויר. שירת כקצין בקרה בכנף טילים בליסטיים אסטרטגיים. בשנים 2000–2001 פיקד על טייסת לווייני הריגול 5 שבסיסה באנגליה. בשנים 2005–2007 פיקד על להק המבצעים של כנף 30, שייעודה שיגור לוויינים, במסגרת זו הוצב במשך כחמישה חודשים במרכז המבצעים האוויריים של בעלות הברית בבסיס אל-עובייד שבקטר. בשנים 2007–2009 פיקד על כנף החלל 21 שייעודה אספקת התרעה מפני טילים.
באוגוסט 2009 קודם לדרגת בריגדיר גנרל ומונה לראש אגף תכנון בפיקוד החלל של חיל האוויר. בדצמבר 2010 מונה לסגן מפקד חיל האוויר החמישי וסגן מפקד חיל האוויר ה-13 בבסיס יוקוטה שביפן. ביולי 2012 מונה לראש אגף תכנון ומדיניות בפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית בדרגת מייג'ור גנרל. בינואר 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד חיל האוויר ה-14 ולמפקד הפיקוד המשולב לחלל של הפיקוד האסטרטגי בבסיס ונדנברג. באוגוסט 2015 מונה לראש אגף מבצעים במטה חיל האוויר.
באוקטובר 2016 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד פיקוד החלל של חיל האוויר. באוגוסט 2019 מונה למפקדו הראשון של פיקוד החלל של ארצות הברית, פיקוד קרבי מאוחד, במקביל לתפקידו בחיל האוויר. בדצמבר 2019 עם כינונו של כוח החלל של ארצות הברית מונה למפקדו הראשון. הוא שירת בתפקיד עד פרישתו בנובמבר 2022.
לריימונד תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ואסטרטגיה צבאית ממכללת המלחמה של הצי, תואר שני בניהול מאוניברסיטת מרכז מישיגן ותואר ראשון בניהול מאוניברסיטת קלמסון. הוא נשוי למולי.
הרנסאנס של המאה ה-12

צ'ארלס הומר הסקינס
הרנסאנס של המאה ה-12 הוא מושג שהוטבע בידי המלומד צ'ארלס הומר הסקינס (Charles H. Haskins) ב-1927, בספרו The Renaissance of the Twelfth Century – וזאת בעקבות דמיון בתופעות תרבותיות בין המאה ה-12 למאה ה-15.
הרנסאנס של המאה ה-12 הוא תקופה של 'לידה מחדש' בתחום התרבות, אשר ארעה בשיא ימי הביניים. במהלכה התרחשו שינויים מפליגים בתחומים החברתיים, המדיניים, הכלכליים, הטכנולוגיים והתרבותיים. שינויים אלו סללו את הדרך לרנסאנס של המאה ה-15.
המושג 'הרנסאנס של המאה ה-12'

הרנסאנס (בצרפתית: Renaissance – "לידה מחדש") הוא שמה של תנועת תחייה תרבותית, פילוסופית ואמנותית שהחלה באיטליה בתקופת ימי הביניים המאוחרים והתפשטה בהדרגה לרחבי אירופה. ג'ורג'ו וזארי היה הראשון שהשתמש במילה "רנסאנס" (Rinascita) בדפוס, בספרו "חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר" שיצא לאור בשנת 1550 והוקדש לקוזימו דה מדיצ'י. ההתייחסות מצד וזארי הייתה בעיקר לתחיית האמנות בכיפה של מיכלאנג'לו. יעקב בורקהארט, בספרו "תרבות הרנסאנס באיטליה", הרחיב את המילה למונח היסטורי המתאר את התקופה כולה, שנמשכה בערך מהמאה ה־14 ועד למאה ה־17.
הרנסאנס של המאה ה-12 הוא אחרון הרנסאנסים של ימי הביניים, וקדמו לו שני 'רנסאנסים'. אלו אירעו סביב תהליכים של התחזקות והתגבשות מדינית, אך נתנו את אותותיהם במגוון תחומים. ראשון בסדרה זו של תהליכים אירע סביב הכתרתו של קרל הראשון למלך הפרנקים (768-814) ולקיסר הקיסרות הגרמאנית-רומית הקדושה (800–814). קרל הגדול עודד את החינוך בכך שהקים כנסיות, סביבן נפתחו בתי ספר שבהם למדו לטינית ויוונית. תור זהב זה כונה 'הרנסאנס הקרולינגי', על ידי ההיסטוריון הצרפתי ז'אן ז'אק אמפר (1839).
אירופה ידעה רנסאנס נוסף סביב הכתרו של אוטו הראשון למלך הסקסונים (936-973) ולקיסר הקיסרות הגרמאנית-רומית הקדושה (962–973). אוטו הגדול הביא לפריחה תרבותית בכל האימפריה, שלימים תזכה בשם "הרנסאנס האוטונאי". האימפריה הפכה למעצמה ונתפסה כממשיכה של השלטון הקרולינגי, ולאחת האימפריות הגדולות באירופה אי פעם. הוא מינה בישופים וארכיבישופים, אשר הזרימו דם חדש לתרבות האירופאית של ימי הביניים.
המושג 'הרנסאנס של המאה ה-12' הוטבע בידי המלומד צ'ארלס הומר הסקינס ב-1927, בעקבות דמיון רב בתופעות תרבותיות בין 'הרנסאנסים'. בספרו הוא טען שעוד ב-1070 נשבה רוח של שינוי ברחבי אירופה, שבאה לידי ביטוי בשלל תחומי תרבות: בשגשוג הסגנון הרומנסקי, הגותי הקורן והגותי הלוהב באמנות; בהופעתן של ספרויות בלשונות אירופה; בהחייאת הקלסיקונים הלטיניים, הספרות הלטינית והחוק הרומאי; ברכישה מחדש של המדע ושל הפילוסופיה היווניים, בתיווכם של הערבים; ובהקמת ראשונות האוניברסיטאות האירופיות. לדידו של הסקינס המאה ה-12 הטביעה אפוא את רישומה על ההשכלה הגבוהה, הפילוסופיה הסכולסטית, מערכות המשפט, האמנות, הספרות ועוד. על פי קנט קלרק, כבר מ-1100 החלה הקמת מנזרים וקתדרלות מרשימים, המעוטרים בפסלים, מוזאיקות, ועבודות אחרות אשר כמותם לא נודעו במאות הקודמות. האב סוגר ממנזר סנט-דני נחשב לאחד הפטרונים של האמנות הגותית בראשיתה, שהתפתחה על רקע ההבנה שבכוחה של האמנות להביא ליתר קרבה לאל.
הרקע להופעת 'רנסאנס' במאה ה-12

המאה ה-12 הייתה תקופה עתירה במסעות צלב. מאה זו גם מתאפיינת בהתפתחות מואצת של הערים וכלכלתן וכן בגדילת אוכלוסייתן. גם בכפרים חל שיפור בדרכי עיבוד הקרקע, והומצאו כלים חדשים, אשר הביאו לעלייה בתפוקת התוצרת החקלאית. עם הרפורמה הגרגוריאנית, הכנסייה מצדה עברה שינויים, אשר אפשרו נגישות משופרת לאוצרות הספרותיים וההגותיים של העולם העתיק. כמו כן, מוקדי הידע עברו מהמנזרים לקתדרלות, ולבתי הספר שקמו לצידן. מלכי צרפת הפכו את פריס לבירה בינלאומית, אליה נהרו מלומדים מכל אירופה. גם שאר ערי אירופה ידעו שגשוג דומה.
בנסיבות אלו נוצר מפגש בין התרבות הלטינית במערב לבין התרבות המזרחית בביזנטיון ולבין התרבות הערבית, ששלטה במזרח התיכון בכלל ובארץ ישראל בפרט. זאת נכבשה בתחילת המאה ה-12 והוקמה בה ממלכה צלבנית. הצלבנים שחזרו לאירופה הביאו עימם שפע של חפצים, אשר יצרו מגע תרבותי בלתי אמצעי ויחסי סחר בין המערב למזרח. שלטו במסחר ערי המדינה של איטליה, ובין היתר ונציה וגינואה, שספינותיהן שלטו על כל ערי-הנמל של הים התיכון. פירנצה הפכה למעצמה כלכלית בסדר גודל עולמי. בכדי להאדיר את שמן, מנהיגי ערי המדינה הללו טיפחו בקרבן חיי תרבות פוריים.
גם בצפונה של אירופה אירעו אירועים שתרמו להתפתחות הרנסאנס. מטעמים כלכליים, במאה ה-12 קמה הליגה ההנזיאטית, בערי החוף של הקיסרות הגרמאנית-רומית הקדושה. בראשה עמדה העיר לובק, שנוסדה ב-1158. הצטרפו לברית ערים זו המבורג, שטטין, ברמן ורוסטוק. בשיאה הליגה כללה גם ערים מחוץ לקיסרות הגרמאנית-רומית הקדושה, וביניהן ערי ארצות השפלה, לונדון ודנציג שבפולין. השפעת ברית הערים ההנזתיות הגיעה גם לסקנדינביה (ברגן) ולרוסיה (נובגורוד). כמו כן, הגרמנים התחילו משתלטים על שטחים סלוויים, ועליהם קמו פרוסיה ושלזיה. בעקבות תנאי המסחר המשופרים, שגשגה התרבות בצפונה ובמזרחה של אירופה.
במחצית המאה ה-13, בעקבות 'השלום המונגולי' השתפרו דרכי המסחר בין סין לבין מזרח אסיה, אשר ידעו מיתון במאות התשיעית והעשירית. עם הפלישה המונגולית ב-1241, נחשפו מדינות אירופה, לרבות האפיפיורות, לתרבות המונגולית המפותחת. בין הנוסעים למזרח הרחוק היו ויליאם מרוברוק, ג'ובאני דה פיאן דל קרפיני, אנדרה דה לונז'ומו, אודוריק מפורדנונה, ג'ובאני דה מאריגנולי, ג'ובאני די מונטה קורבינו, וניקולה דה קונטי. הנודע מבין מגלי ארצות אלו הוא מרקו פולו, שכתב רשמים על מסעותיו בצרפתית. רשמי מסע של אישים אלו חשפו את המערב לפלאי המזרח והדקו את היחסים בין המזרח למערב. כתוצר לוואי, הם גרמו לכך שהרנסאנס נמשך עד לשלהי המאה ה-13.
רוח הרנסאנס של המאה ה-12

רוח הרנסאנס קודם כל באה לידי ביטוי בעיון מחודש בכתבים עתיקים, בעיקר לטיניים וכן בחיקויים בספרות של התקופה, לרבות ביצירותיהם של Baudri de Bourgueuil, Hildebert de Lavardin ו-Gautier de Chatillon. בעיקר סביב ברנרד משארטר פורחת חשיבה חדשנית, הניזונה מגילויה מחודש של הגותו של אפלטון.
בשארטר לא רק היה חיקוי של המורשת הישנה, אלא התפתח לימוד רציונלי, המבוסס על חוויית 'האמיתי', מה שמכונה 'הפיזיקה'. לדוגמה, טיירי משארטר פירש את הביבליה 'על פי הפיזיקה והאות' ('secundum physicam et ad litteram'). התקיים אפוא ניסיון לבחון את הביבליה בכלים הנענים להגיון האנושי.
רוח הרנסאנס מצאה את ביטויה בהתעוררות בתודעה האנושית: חל עיון מוגבר בחלקו של האדם בבריאה, והיותו נזר הבריאה וכן בפן האנושי של ישו - למשל ב-Cur Deus homo לאנסלם. ההתעניינות באדם באה לידי ביטוי גם בפיתוח מדעי הרפואה, בתרגומן של יצירות יווניות וערביות על האנטומיה והפיזיולוגיה של האדם ובכלל על הטבע, וכן בכתיבת חיבורים חדשים על נושאים אלו, למשל בידי אדלארד מבאת' (Adelard de Bath, שחיבר את Questiones naturales). הוגים אחרים התבוננו באדם כמיקרוקוסמוס של הבריאה, וכחי בהרמוניה איתה (Bernard Silvestre, Alain de Lille, Honore d'Aurun, Hildegard de Bingen). אצל אלן דה ליל, הטבע פונה לאל, כדי שיעשה למען כינון עולם הרמוני, שבו יוכל להתקיים אדם טוב ומושלם.
ההיסטוריון לה-גוף טוען להיווצרות של שכבת משכילים מתוך שורות הכנסייה - הסכולסטיקנים. אלו ניהלו ויכוח פורה, ובין מבשריהם הוא אנסלם מקנטרברי, בן המאה ה-11. הסכולסטיקה צמחה מתוך ההתנגדות לשיטה הנוצרית המוניסטית (שיטת הלימוד של הנזירים הנוצרים), שקדמה לה. החשיבות המיוחסת לה נובעת מהשימוש שלה בהיגיון (לוגיקה) ככלי למתן תשובות לשאלות פילוסופיות ותאולוגיות, בניגוד לשיטת הלמידה המונסטית, שהסתמכה בעיקר על הכתוב בכתבי־יד עתיקים, ללא דגש על עקביות לוגית. בין הסכולסטיקנים המוקדמים (1000–1250) נמנים פייר אבלר, פטר לומברד וז'ילבר דה לה פורה. הסכולסטיקה, אשר הושפעה מהגותו של אריסטו הגיעה לשיאה בשנים 1250–1350. בין הוגיה הבולטים נמנים רוברט גרוסטסטה, רוג'ר בייקון, אלברטוס מגנוס, תומאס אקווינס, בואטיוס דה דקיה, דונס סקוטוס, רדולפוס בריטוס, ויליאם איש אוקאם, ז'אן בורידן.
פריס הפכה לאבן שואבת, אליה נהרו מלומדים מכל ארצות אירופה. גיום משמפו הקים בה את אסכולת סנט-ויקטור. בלט בה היג דה סנט-וינקטור, אשר בצד 'De sacramentis' כתב את 'Didascalicon', שתמצת את עולם הידע של ימי הביניים. עוד מורים באסכולה זו היו אנדרה דה סנט ויקטור ורישרד דה סנט ויקטור (שכתב את de Trinitate, כהמשך ליצירתו של אבלרד). גודפרואה דה סנט ויקטור העלה את הטענה על היות אדם מיקרוקוסמוס של הבריאה. עוד ראויים לציון גוטיה דה סנט ויקטור וטרוס מפואטיה ופטרוס לומברדוס, שה-Sententiae שלו היה ליצירה תאולוגית רבת חשיבות בימי הביניים.
חידושי המאה ה-12

לאחר קריסת האימפריה הרומית המערבית, הדלדלה אוכלוסייתה של אירופה. כמו כן, אבדה מרבית ספרותה המדעית והפילוסופית, הכתובה בלטינית ויוונית. מעט הידע שנותר הוחזק בידי הכנסייה, בה שלטה השפה הלטינית בלבד. במאה הי"ב חל מפנה, בעקבות מגעה של אירופה עם מחד התרבות הערבית, אגב השתלטות הערבים על ספרד ודרום איטליה, ותהליך הרקונקיסטה; ומאידך עם התהדקות היחסים בין המערב לביזנטיון. כתוצאה מהמגעים התרבותיים הללו, ובעידוד האוניברסיטאות שקמו, תורגמו באופן הולך וגובר יצירותיהם של פילוסופים יווניים וערבים, ובמיוחד את אלו של אריסטו.
במקביל חלו מספר התפתחויות טכנולוגיות חשובות: הומצאה טחנת הרוח באנגליה (1185) ובאותו הזמן הומצא המצפן. בית חרושת לנייר הוקם לראשונה בספרד סביב 1100. האסטרולב הובא לספרד בידי המוסלמים.
במאה ה-12 חל עיון מוגבר בספרות הלטינית והתפתח תרגום יצירות יווניות ללטינית. בתי הספר של הקתדרלות של שארטר, אורליאן וקאנטרברי היו למרכזים, שבהם שגשגה הספרות הלטינית. ג'ון מסאליסבורי, המזכיר של קאנטרברי, מונה לבישוף שארטר. בעקבות התעניינותו בספרות הלטינית, חודשה ההתעניינות ביצירותיהם של אובידיוס, ורגיליוס, טרנציוס, הוראציוס, סנקה ובעיקר קיקרו. בשירה, ורגיליוס ואובידיוס הפכו לאובייקט הערצה. על אף התנגדותה של הכנסייה לתרבות פגאנית זאת, האוניברסיטאות הפכו למרכזים אריסטוטליים. עם גילויין של יצירותיו של אריסטו, התפתחה הסכולסטיקה, בעקבות חשיפתם של הנוצרים ליצירותיהם של הרמב"ם, אבו סינא ואבן רושד, שהושפעו ממנו. הסכולסטיקנים הבולטים הם אלברטוס מאגנוס, בונבנטורה ותומאס איש אקווינס. אלו השתמשו במושגים אריסטוטליים להגנה על הדוקטרינה הקתולית. האוניברסיטה של בולוניה הפכה לאבן שואבת בכל הנוגע ללימודי משפט רומי ורפואה.
ראו גם

רנסאנס
אסכולת המתרגמים של טולדו
המאה ה-12
לקריאה נוספת

Charles H. Haskins, The Renaissance of the Twelfth Century, Cambridge Mass., 1927 Christopher Brooke, The Twelfth Century Renaissance, Londres, Thames and Hudson, 1969 Robert Louis Benson (dir.) et Giles Constable (dir.), Renaissance and Renewal in the Twelfth Century, Cambridge Mass., Harvard University Press, 1982 (réimpr. Toronto University Press, 1991)
הערות שוליים

↑  Gérard Paré, Adrien Brunet, Pierre Tremblay et Marie-Dominique Chenu (dir.), La Renaissance du xiie siècle, les écoles et l'enseignement, Paris-Ottawa, 1933
↑  La Renaissance? Des Renaissances? (viiie – xvie siècles), présentation de Marie-Sophie Masse, introduction de Michel Paoli, Paris, Klincksieck, 2010.
↑  Jean Chélini, Histoire religieuse de l'Occident médiéval, 1968, nouvelle bibliographie, 1991 (réimpr. coll. « Pluriel », 1997)
↑  Jacques Verger (trad. de l'italien), La Renaissance du xiie siècle, Paris, Le Cerf, coll. « Initiations au Moyen Âge », 1999, 160 p. (ISBN 2-204-05454-2), Parution originale (it) Milan, 1996

Jacques Verger, Culture, enseignement et société en Occident aux xiie et xiie siècles, Rennes, Presses Universitaires de Rennes, 1999
↑  Jacques Le Goff, Les intellectuels au Moyen Âge, Paris, Le Seuil, 1957 (réimpr. coll. « Points Histoire », 1985, 2000)
↑  RECONQUISTA היא כינויו של תהליך הכיבוש-מחדש של חצי האי האיברי על ידי הממלכות הספרדיות הנוצריות מידי הממלכות המוסלמיות לאורך פרק זמן שארך כ-700 שנים. הוא נמשך מסוף המאה השמינית ועד לסוף המאה החמש-עשרה. נהוג לראות בניצחון הנוצרי בקרב קובאדונגה בשנת 722 את תחילת הרקונקיסטה, ובכיבוש ממלכת גרנדה וסילוק המוסלמים מספרד בשנת 1492 את סיומה.
↑  Jacques Le Goff, La civilisation de l'Occident médiéval, Paris, Arthaud, 1977 (réimpr. coll. « Les grandes civilisations », 1984)
בתי הספר שמוקמים באירופה
נערה עם עגיל פנינה

ערך זה עוסק בציור. אם התכוונתם לספר, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  יאן ורמיר
 תאריך יצירה:  1665
 טכניקה וחומרים:  שמן על קנבס
 ממדים בס"מ
 רוחב:  39 ס״מ 
 גובה:  44.5 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  תור הזהב של הולנד, בארוק 
 מספר יצירה:  670 (מאוריצהאוס) 
 מיקום:  מאוריצהאוס האג שבהולנד
 קואורדינטות:  52°04′49″N 4°18′52″E﻿ / ﻿52.080388888889°N 4.3143055555556°E﻿ / 52.080388888889; 4.3143055555556
 
העתק של הציור בחזית הגלריה המלכותית מאוריצויס בהאג, הולנד
נערה עם עגיל פנינה או ילדה חובשת מצנפת (בהולנדית: Meisje met de parel) הוא ציור שמן מאת הצייר ההולנדי יאן ורמיר. הציור, הנחשב לאחת מיצירות הבולטות של האמן, מוצג כיום בגלריה המלכותית מאוריצויס (Mauritshuis) בעיר האג שבהולנד.