stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קים ג'ונג-און
ראשית חייו

קים ג'ונג-און הוא כנראה הצעיר מבין שלושת בניו (הידועים) של קים ג'ונג-איל, מנהיגה הקודם של קוריאה הצפונית, אשר שלט במדינה עד מותו בדצמבר 2011. יש לו אח שנולד בשנת 1981 ואחות שנולדה בשנת 1987, אף כי היו שטענו שהיו לאב, קים ג'ונג-איל, עד שבעה ילדים מארבע נשים שונות. אמו של קים, קו יונג-הי, הייתה רעייתו האחרונה של קים ג'ונג-איל.
קים ג'ונג-און התחנך בבית הספר הבינלאומי "Liebefeld Steinhölzli school", בית ספר פרטי קטן ליד ברן, שווייץ, שם היה על פי הדיווחים תלמיד בינוני למדי, שקט וחובב כדורסל, אוהד של ה"שיקגו בולס" האמריקאית. אחותו הצעירה קים יו-ג'ונג למדה ככל הנראה גם היא באותו בית ספר באותה תקופה יחד עמו. היא נחשבת לסגנית שלו וכממלאת מקומו האפשרית. בשנת 2000 חזר לקוריאה הצפונית ובשנת 2002 החל את לימודיו באוניברסיטה על שם קים איל-סונג, מכון ההכשרה הצבאית הגבוה ביותר במדינה.
בשנת 2006 דווח לראשונה כי קים ג'ונג-און בן ה-23 עשוי להיות המנהיג הבא של קוריאה הצפונית ולא אף אחד מאחיו הבוגרים יותר, כפי שסברו קודם לכן. כעבור שלוש שנים, ב-8 במרץ 2009, דיווחה רשת ה-BBC כי קים ג'ונג-און הציג את מועמדתו בבחירות לפרלמנט של קוריאה הצפונית (אספת העם העליונה), אולם בהמשך הוא לא הופיע ברשימת הנבחרים. לאחר הבחירות קיבל קים ג'ונג-און דרגה ב"מועצת ההגנה הלאומית" (צבא קוריאה הצפונית) וביוני 2009 התפרסם בעיתון הדרום-קוריאני ג'ונגאנג דיילי כי מועמדותו של קים ג'ונג-און, בנו האהוב של קים ג'ונג-איל, כיורשו של מנהיג קוריאה הצפונית הועברה לאישור מפלגת הפועלים של קוריאה הצפונית (המפלגה הקומוניסטית), וזו אישרה את המועמד.
בספטמבר 2010 מונה לחבר הוועד המרכזי וסגן ראש הוועדה הצבאית של מפלגת השלטון. כמו כן, הוענקה לו דרגת גנרל בצבא, אשר הפכה אותו רשמית לאיש השני בחשיבותו במדינה לאחר אביו.
שליט קוריאה הצפונית > שלטונו

ב-19 בדצמבר 2011, יומיים לאחר מות אביו, הוכרז כי קים ג'ונג-און יהיה יורשו. הוא מונה לתפקיד המנהיג באופן רשמי לאחר הלוויית אביו ב-28 בדצמבר 2011. בטקס האזכרה לג'ונג איל, הכריז יושב ראש נשיאות אספת העם העליונה של קוריאה הצפונית, קים יונג נאם ש"החבר המכובד קים ג'ונג און הוא המנהיג העליון של מפלגתנו, צבאנו ומדינתנו שירש את האידאולוגיה, המנהיגות, האישיות, המעלות והאומץ של החבר הדגול קים ג'ונג איל". ב-30 בדצמבר 2011, בחרו חברי הכינוס הרביעי של ועידת המפלגה את ג'ונג און לתפקיד החדש שנוצר בשבילו "המזכיר הראשון של מפלגת הפועלים של קוריאה".
בתחילת כהונתו של קים הודיעה צפון-קוריאה על הסכמה לכאורה לחדול מניסויים גרעיניים ומשיגורי טילים בתמורה לסיוע הומניטרי. לזה התווסף סממן ריכוך נוסף כביכול – קים ג'ונג-און נשוי לרי סול ג'ו, לשעבר זמרת ומעודדת. הופעתה בציבור נחשבה בשעתו כסימן להפשרה מסוימת במשטר הצפון-קוריאני, משום שעמדה בניגוד מוחלט להיעדר כל מידע כמעט על בני משפחתם של שליטי קוריאה הצפונית עד אז, הן קים איל-סונג המייסד והן קים ג'ונג איל בנו, אביו של קים ג'ונג און.
בניגוד לשני סימנים כביכול אלה, בפברואר 2013, כשנה בלבד לאחר עלייתו לשלטון, ביצעה צפון-קוריאה ניסוי גרעיני שלישי. בין לבין, עם או בלי קשר, כחצי שנה קודם לכן, ב-19 ביולי 2012 העלה קים את עצמו לדרגת מרשל – הדרגה הצבאית הגבוהה במדינה, ובכך השלים את ביצור מעמדו במדינה. מועצת הביטחון של האו"ם החליטה אחרי הניסוי האטומי השלישי הזה על החרפת הסנקציות נגד צפון-קוריאה, וזו מצידה הודיעה בעקבות זאת על ביטול הסכם שביתת הנשק עם קוריאה הדרומית, איימה במתקפה גרעינית נגד ארצות הברית כמכה מקדימה ובהמשך הודיעה על הכנסת סוללות הטילים האסטרטגיים לכוננות תקיפה נגד ארצות הברית.
באוקטובר 2013, קיבל קים ג'ונג און תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה המלזית HELP.
ב-13 בדצמבר 2013 הודיעה קוריאה הצפונית באופן רשמי כי סוכל ניסיון הפיכה במדינה, וכי מנהיג הקשר, דודו של קים, צ'אנג סונג-טק, שהיה עד אז מספר 2 בכוחו במדינה, הוצא להורג.
בספטמבר 2014 נראה קים בסרטון הסברה צפון-קוריאני כשהוא מהלך בצליעה. בקוריאה הדרומית נפוצו הסברים שונים לאירוע, החל ממחלת השיגדון ממנה הוא סובל כביכול ועד לשבר בקרסול עקב משקלו. מאז הוא לא נראה בפומבי במשך כארבעים יום, וזאת בסתירה קיצונית לנוכחותו הקבועה באמצעי התקשורת הצפון-קוריאניים. ההיעדרות בלטה במיוחד בחגיגות יום העצמאות ה-69 של צפון-קוריאה. ב-14 באוקטובר הוא נראה שוב, כשהוא נעזר במקל לצורך הליכתו.
במערב נחשב קים ג'ונג און לעריץ מושחת ואכזר בעל גחמות אקסצנטריות, ונמנה עם שליטים כמועמר קדאפי. בדומה לקדאפי, שהחזיק ברשותו יחידת נשים שכונתה "משמר האמזונות", אשר נועדה כביכול להגן על שלומו, מחזיק קים ביחידות העונג קיפּוּמג'וֹ, המורכבת מכ-2,000 נשים צעירות שתפקידן לספק בידור ושירותים מיניים לשליט הצפון-קוריאני ולמקורביו.
שליט קוריאה הצפונית > מדיניות כלכלית

ב-2013 הוכרז על שורה של צעדים כלכליים, בשם "המערכת הסוציאליסטית המשותפת והאחראית לניהול". חירות רבה יותר תוענק ליזמים, הוכרז, באמצעות "זכויות מוסכמות להשתתף בפעילות עסקית באופן עצמאי", ועם זאת "תוך שימוש במערכת החלוקה הסוציאליסטית". כן הוכרז על תעדוף החקלאות ועל שגשוגן של חוות קולקטיביות אחדות. התקשורת הממשלתית מתארת את הכלכלה כ"מערכת קולקטיבית גמישה", שבה יזמים "פועלים באופן מהפכני" על מנת להשיג פיתוח כלכלי. הדיווחים הללו משקפים את מדיניותו הכלכלית של קים, שכוללת רפורמות במִנהל המדינה ותמריצים רבים יותר לעסקים פרטיים.
שורת הצעדים הללו כונתה "אמצעי ה-30 במאי". לצד הרפורמות, היא אישרה מחדש את הדוֹגמות הסוציאליסטיות בדבר הכוונת הכלכלה במטרה לשפר את תנאי המחיה. אמצעים נוספים שננקטו הם ייצור ביתי בהיקף נרחב, העברת יוזמות ביטחוניות למגזר הפרטי והגדלת הסחר הבינלאומי.
שליט קוריאה הצפונית > מדיניות גרעין

תחת שלטונו המשיכה קוריאה הצפונית לפתח כלי נשק גרעיניים. בישיבת הוועד המרכזי של המפלגה שנערכה ב-31 במרץ 2013 הכריז ג'ונג-און כי קוריאה הצפונית תאמץ "אסטרטגיה חדשה, שתקדם שיקום כלכלי ובניית חימוש גרעיני בעת ובעונה אחת". לדעת מומחים אחדים, קוריאה הצפונית רואה בנשק גרעיני כלי חיוני להרתעה, ולא סביר כי תיזום מלחמה גרעינית. חוקרים אומרים גם כי המשטר רואה בנשק הגרעיני ערובה להישרדותו. בקונגרס השביעי של המפלגה, הראשון מזה 36 שנים, הכריז קים כי קוריאה הצפונית "לא תשתמש בנשק גרעיני, אלא אם כוחות עוינים ישתמשו בו כדי לפלוש לריבונותנו". עם זאת, לא אחת איימה קוריאה הצפונית לשגר 'התקפה גרעינית מקדימה' אם תותקף בידי ארצות הברית. בדצמבר 2015 הכריז קים כי משפחתו "הפכה את קוריאה הצפונית למעצמה גרעינית, שבכוחה לפוצץ פצצות אטום ופצצות מימן תוך הסתמכות עצמית, על מנת להגן על כבוד האומה וריבונותה".
נכון לינואר 2018, לפי הערכות, לקוריאה הצפונית 15–60 פצצות גרעין ומימן. לדעת אחדים, טיל ההוואסונג-15, שבכוחו לשאת חימוש גרעיני, מסוגל לפגוע בשטחה של ארצות הברית.
האו"ם מטיל על קוריאה הצפונית שלל עיצומים בגין תוכנית הגרעין שלה, ובפרט בגין הניסויים הגרעיניים שהיא עורכת.
שליט קוריאה הצפונית > רדיפות והוצאות להורג

ככל הדיווחים על קוריאה הצפונית, גם הדיווחים על הרדיפות וההוצאות להורג בה קשים לאימות. במאי 2016 הופתעו חוקרים לגלות כי הגנרל רי יונג-גיל, שדווח כי הוצא להורג חודשים אחדים קודם לכן, עודנו חי.
בדצמבר 2013 נעצר צ'אנג סונג-טק, בעלה של קים קיונג-ווי, דודתו של קים ג'ונג און, ומי שנחשב לאיש מספר 2 בצפון קוריאה. הוא הוצא להורג בגין בגידה. סוכנות ידיעות דרום-קוריאנית דיווחה, בהתבסס על מקורות עלומי שם, כי קים הוציא להורג רבים מבני משפחתו של צ'אנג. עם המוצאים להורג נמנו אחותו של צ'אנג ובעלה, השגריר לקובה והשגריר למלזיה ושני בניו. במהלך הרדיפות הכריזה המפלגה כי "גילויה וטיהורה של קבוצת צ'אנג דיללה את שורות המהפכה", ולאחר הוצאתו להורג הצהירה התקשורת הממשלתית כי הצבא "לעולם לא יחוס על מי שיחרוג מסדרו של הפיקוד העליון".
ב-2014 נערך טיהור נוסף בשורות המפלגה, על מנת למצוא ולחסל את שרידי תומכיו של צ'אנג. עם המוצאים להורג נמנה סגן שר הביטחון, שלפי פרסומים של גורמי תקשורת בקוריאה הדרומית הוצא להורג בלהביורים.
שליט קוריאה הצפונית > שיחות פיוס ופירוק הנשק הגרעיני

במרץ 2018 הכריז דובר רשמי מטעם קוריאה הדרומית, במהלך ביקור בבית הלבן, כי קים ג'ונג-און הבטיח לדרום-קוריאנים שהוא מחויב לפירוק הנשק הגרעיני, וכי קוריאה הצפונית לא תערוך ניסויים נוספים בטילים גרעיניים או בליסטיים.
ב-27 באפריל 2018 נערכה במסגרת הפסגה הבין-קוריאנית פגישה היסטורית בין קים ג'ונג-און לנשיא דרום קוריאה מון ג'יאה-אין. הפגישה נערכה בשטח הגבול שבין שתי המדינות, והשניים אף חצו את הגבול לשני הצדדים. השניים חתמו על הצהרת פנמונג'ום, ובה התחייבות לפירוז חצי האי מנשק גרעיני, הפיכת הגבול ל"אזור שלום", וקידום שיחות עם ארצות הברית וסין, ובכך חל מפנה ביחסי קוריאה הדרומית – קוריאה הצפונית. במאי 2018 הודיע נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי נענה להצעה להיפגש עם קים ג'ונג-און בפסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור ב-12 ביוני, בניסיון להגיע להסכם לפירוז חצי האי קוריאה מנשק גרעיני. לקראת הפסגה המתוכננת, ב-9 במאי, שוחררו מכלאם שלושה שבויים אמריקאים שהוחזקו בקוריאה הצפונית, אולם ב-24 במאי הודיע הנשיא טראמפ על ביטול הפסגה המתוכננת עם קים ג'ונג-און. ב-1 ביוני, לאחר פגישתו עם שליח מקוריאה הצפונית, הודיע טראמפ כי ייפגש עם קים בתאריך שנקבע, ואכן ב־12 ביוני 2018 נערכה מפגש פסגה תקדימי בין מנהיגי המדינות, שחתמו על מסמך הבנות בכתב בעל השלכות על היחסים בין המדינות וכן על הסכמה כללית של קוריאה הצפונית לפירוזה מנשק גרעיני.
מפגש פסגה נוסף בין נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לקים ג'ונג-און התקיים בהאנוי שבווייטנאם ב-27 וב-28 בפברואר 2019 והסתיים ללא הסכמות.
במאי 2019 נודע כי צפון קוריאה הוציאה להורג במרץ אותה שנה את השליח לשיחות, קים היוק צ'ול, יחד עם עוד ארבעה עובדים ממשרד החוץ, בשדה התעופה מירים שבפיונגיאנג, ככל הנראה עקב כישלון השיחות. קים יונג צ'ול, יד ימינו של קים ג'ונג-און, נשלח למחנה עבודה ו"חינוך-מחדש" ליד הגבול הסיני. פקידי מפתח שעבדו עם קים יונג צ'ול נעלמו גם הם מעין הציבור מאז הפסגה, בעוד פוליטיקאים אחרים תפסו לכאורה את מקומם, חרף מעשים אלו נערכה פגישת פסגה נוספת חודש לאחר מכן בין טראמפ לקים.
שליט קוריאה הצפונית > השמועות על מותו

ב-15 באפריל 2020, ביום השנה לסבו קים איל-סונג, נערכו חגיגות ברחבי המדינה, אך קים עצמו נעדר מהן, אף שארבעה ימים קודם לכן נראה במהלך ישיבת הממשלה. ב-21 באפריל 2020 פורסם שקים ג'ונג-און אושפז בעקבות ניתוח בלב ונמצא בסכנת חיים. בהמשך דיווחו כלי תקשורת שונים על מותו אך לא התקבל לכך כל אישוש רשמי. ב-2 במאי שב להופיע בציבור. גם באוגוסט 2020 גורמים בקוריאה הדרומית העריכו שקים ג'ונג און אינו בתפקוד ממשי ושייתכן שאף נמצא בתרדמת, ומסרו שמי שמנהלת את המדינה הצפונית מזה מספר חודשים היא אחותו של המנהיג, קים יו ג'ונג. עם זאת, סברות אלו התבררו אף הן כלא נכונות[דרוש מקור].
ראו גם

היון סונג-וול
לקריאה נוספת

אנה פיפילד, היורש הדגול: ייעודו הנשגב והמושלם של החבר הגאון קים ג'ונג-און, מושב בן שמן: כתר, 2020. (הספר בקטלוג ULI)
ביאורים

↑  במשך חודשים אחדים לאחר מות אביו, נותר תפקיד המזכיר הראשון פנוי, על מנת לכבד את 'שלא ניתן להחלפה'. ג'ונג-און החזיק בפועל בסמכויות בתפקיד, וכתום ארבעה חודשים החליט להתחיל למלאו.
↑  באמצעות כהונה בשני התפקידים: יושב ראש 'הוועדה הצבאית המרכזית', מעין מטה כללי מצומצם, בדומה ליושב ראש המטות המשולבים על פי השיטה האמריקאית; והמפקד העליון של הכוחות המזוינים (פיקוד ישיר).
↑  באמצעות תפקידו כ'יושב ראש הוועדה לענייני המדינה', הגוף השלטוני העליון.
↑  מליאת הוועד המרכזי היא הגוף העליון של המפלגה, וכינוסיה נחשבים לאירועים פוליטיים חשובים.
JL בורק

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  1910 
 מדינה:  צרפת 
 אולם ביתי:  Ekinox (3,548 מושבים)
 מיקום:  צרפת בורק-אן-ברס, צרפת
 ליגה:  אליפות צרפת בכדורסל יורוקאפ
 מאמן:  צרפת פרדריק פותו
 צבעי תלבושת:  אדום ולבן
 
 www.jlbourg-basket.com
 
הנוער החילוני של בורק-אן-ברס (בצרפתית: Jeunesse Laïque de Bourg-en-Bresse), הידועה בכינוי JL בורק (JL Bourg), היא קבוצת כדורסל צרפתית מבורק-אן-ברס המשחקת בליגת העל הצרפתית בכדורסל וביורוקאפ.
היסטוריה

מועדון ספורט JL בורק נוסד ב-1910, ומחלקת הכדורסל שלו ב-1937. עם זאת, הקבוצה הפכה למקצוענית רק ב-1996, אז זכתה באליפות הליגה השלישית ועלתה לליגה הלאומית הצרפתית השנייה בכדורסל. כעבור ארבע שנים בליגת המשנה היא זכתה באליפות ועלתה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. ב-2007 ירדה בורק בחזרה לליגה השנייה, וב-2014, עם הקמת אולם האקינוקס החדש, היא חזרה לליגה הראשונה. הקבוצה ירדה ועלתה בחזרה, ומאז 2017 היא משחקת בקביעות בליגה העליונה.
בעונת 2019/20 רשמה בורק את הישג השיא שלה כשסיימה במקום החמישי בליגה, ובעונת 2020/2021 הפיעה לראשונה בטורניר אירופי כשהעפילה לשלב הטופ 16 ביורוקאפ. בעונת 2022/2023 העפילה הקבוצה לשמינית גמר היורוקאפ, בה הודחה על ידי פרומיתאס פטרס, לחצי גמר הליגה, בו הודחה על ידי מונקו, ולגמר גביע הליגה הצרפתית בכדורסל, בו הפסידה לאסוול ליון-וילרבאן.
בעונת 2023/2024 העפילה בורק לגמר היורוקאפ לאחר שסיימה בראשות בית ב' וגברה בפלייאוף על פרומיתיי ובשיקטש, אך הפסידה 0–2 בסדרה לפריז.
שחקנים בולטים

| --- | --- |
 :  ראו גם – קטגוריה:כדורסלני בורק באסקט
סלובניה אלן אומיץ'
ארצות הברית קאדים אלן
ארצות הברית דווין בוקר
ארצות הברית כריס ג'ונסון
ארצות הברית סי. ג'יי. האריס
ארצות הברית ג'אקורי ויליאמס
ארצות הברית בולגריה קודי מילר-מקינטייר
ארצות הברית נוריס קול
צרפת ישראל ארתור רוזנפלד
תארים והישגים

סגנות (1): 2023/2024
זכייה (2): 1999/00, 2016/17
סגנות (1): 2013/14
סגנות (2): 2006, 2023
זכייה (1): 2016
עונה אחר עונה

| עונה | רמה | ליגה | מקום | מאזן | גביע | תחרויות אחרות | תחרויות אחרות | תחרויות אירופיות | תחרויות אירופיות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2011/12 | 2 | ProB | 9 |  |  |  |  |  |  |
| 2012/13 | 2 | ProB | 8 |  |  |  |  |  |  |
| 2013/14 | 2 | ProB | 2 |  |  |  |  |  |  |
| 2014/15 | 1 | ProA | 18 |  |  |  |  |  |  |
| 2015/16 | 2 | ProB | 5 |  |  | גביע הליגה השנייה | זכייה |  |  |
| 2016/17 | 2 | ProB | 1 |  |  | גביע הליגה השנייה | רבע גמר |  |  |
| 2017/18 | 1 | ProA | 9 | 17–17 | שמינית גמר |  |  |  |  |
| 2018/19 | 1 | ProA | 9 | 19–15 | 32 האחרונות | גביע הליגה הצרפתית בכדורסל | סגנות |  |  |
| 2019/20 | 1 | ProA | 5 | 16–9 | שמינית גמר | גביע הליגה הצרפתית בכדורסל | רבע גמר |  |  |
| 2020/21 | 1 | ProA | 5 | 22–12 | שמינית גמר |  |  | יורוקאפ | טופ 16 |
| 2021/22 | 1 | ProA | 11 | 15–19 |  |  |  | יורוקאפ | שלב הבתים |
| 2022/23 | 1 | ProA | 5 | 19–15 | רבע גמר | גביע הליגה הצרפתית בכדורסל | סגנות | יורוקאפ | שמינית גמר |
הערות שוליים

↑  צרפתית נוספת ביורוליג: בורג בגמר יורוקאפ, באתר ערוץ הספורט, 3 באפריל 2024
↑  פריז בסקטבול זכתה ביורוקאפ והשיגה את הכרטיס ליורוליג, באתר וואלה, 12 באפריל 2024
↑  הגביע הצרפתי לשנת 2020 בוטל בשנת רבע הגמר בגלל מגפת הקורונה ולא הגיע לסיומו
| יורוקאפ - 2024/2025> בית א' | יורוקאפ - 2024/2025> בית א' | יורוקאפ - 2024/2025> בית ב' | יורוקאפ - 2024/2025> בית ב' | יורוקאפ - 2024/2025>  | יורוקאפ - 2024/2025>  | יורוקאפ - 2024/2025>  | יורוקאפ - 2024/2025>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ישראל הפועל תל אביב | ספרד גראן קנריה | ספרד ולנסיה | ישראל הפועל ירושלים |  |  |  |  |
| ספרד חובנטוד בדאלונה | גרמניה רטיופארם אולם | צרפת JL בורק | טורקיה טורק טלקום |  |  |  |  |
| מונטנגרו בודוצ'נוסט פודגוריצה | טורקיה בשיקטש | איטליה רייר ונציה | יוון אריס סלוניקי |  |  |  |  |
| טורקיה בחצ'שהיר קולג'י | ליטא וולבס | ליטא לייטקבליס | סלובניה צדביטה אולימפיה |  |  |  |  |
| איטליה אקילה באסקט טרנטו | פולין טרפל סופוט | גרמניה המבורג טאוורס | רומניה קלוז'-נאפוקה |  |  |  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316748401   WorldCat (עם VIAF): 316748401
אליפות וימבלדון

| --- | --- |

 מיקום:  וימבלדון, פרוור של לונדון, אנגליה
 מועדון:  All England Club
 משטח:  משטח דשא / לא מקורה
 הגרלת גברים:  128מ / 128הע / 64הג
 הגרלת נשים:  128מ / 96הע / 64הג
 פרסים כספיים:  31,600,000 £ (2017)
 אתר הטורניר
 טורנירי גראנד סלאם נוספים
 אוסטרליה אליפות אוסטרליה הפתוחה  צרפת אליפות צרפת הפתוחה  בריטניה אליפות וימבלדון  ארצות הברית אליפות ארצות הברית הפתוחה
|    טורנירי טניס מקצועני |
| --- | --- | --- |
 טורנירי גראנד סלאם אוסטרליה אוסטרליה הפתוחה  צרפת רולאן גארוס  הממלכה המאוחדת אליפות וימבלדון  ארצות הברית ארצות הברית הפתוחה
| גברים (ATP) |  | נשים (WTA) |
| סבב ה-ATP גמר ה-ATP  מאסטרס 1000  סדרת 500  סדרת 250  דירוג ה-ATP  סבב ה-ATP צ'לנג'ר סדרת 125  טורנירי ITF  הסבב העולמי  גביע דייוויס  אולימפיאדה |  | סבב ה-WTA גמר ה-WTA  WTA 1000  WTA 500  WTA 250  דירוג ה-WTA  סבב ה-WTA צ'לנג'ר WTA 125  טורנירי ITF  הסבב העולמי  גביע בילי ג'ין קינג  אולימפיאדה |
פרסי התחרות: צלחת כסף לנשים, גביע לגברים
אליפות וימבלדון (באנגלית: The Championships, Wimbledon) היא טורניר הטניס הוותיק ביותר בעולם ובין החשובים והיוקרתיים מבין הטורנירים. הטורניר נערך בווימבלדון, פרוור בדרום לונדון, בירת הממלכה המאוחדת מדי שנה בחודשים יוני/יולי, והוא טורניר הגראנד סלאם השלישי הנערך בכל שנה. לפניו אליפות אוסטרליה הפתוחה ואליפות צרפת הפתוחה ואחריו אליפות ארצות הברית הפתוחה. וימבלדון הוא טורניר הגראנד סלאם היחיד המשוחק כיום על משטח דשא, והוא מתאפיין לעיתים בהפסקות רבות במשחקים הנגרמות בשל הגשמים באנגליה. בטורניר מתקיימות חמש תחרויות מרכזיות: נשים יחידות, גברים יחידים, זוגות נשים, זוגות גברים וזוגות מעורבים (אישה וגבר בכל זוג). נוסף לכך, נערכות תחרויות לנוער, לוותיקים ולנכים.
היסטוריה

הטורניר נערך לראשונה תחת חסות "המועדון הכל-אנגלי לטניס חימר וקרוקט" בשנת 1877 במקום שונה מהמקום בו הוא מתקיים כיום, והתחרות היחידה בו הייתה גברים יחידים. בשנת 1884 נוספו גם משחקי נשים יחידות וזוגות גברים. משחקי זוגות נשים וזוגות מעורבים התווספו רק בשנת 1913. התחרות עברה למיקום הנוכחי שלה בשנת 1922 ומאז היא נערכת שם. הבריטים גאים מאוד בטורניר, ולראשונה משנת 1936 זכה הבריטי אנדי מארי בטורניר שנערך בשנת 2013.
בשנת 2020, בשל מגפת הקורונה העולמית ולראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, בוטלה התחרות.
היסטוריה > קוד לבוש השחקנים

בטורניר וימבלדון ישנה מסורת הכוללת קוד לבוש קפדני, וחסות ממלכתית הכוללת ביגוד לבן. בעקבות מחאה ציבורית יצאה ביולי 2023, 146 שנים אחרי פתיחת התחרות, תקנה המאפשרת לבישת בגד תחתון שאינו לבן, ואלנה ריבאקינה מקזחסטן הייתה הטניסאית הראשונה שעשתה זאת.
היסטוריה > שיאני הזכיות בטורניר

בגמר וימבלדון 2009 פגש רוג'ר פדרר את אנדי רודיק. פדרר זכה בטורניר לאחר ניצחון במערכה החמישית בתוצאה 14:16, ובכך הפך לשיאן הזכיות בטורנירי הגראנד סלאם.
היסטוריה > המשחק הארוך ביותר בטורניר

בסיבוב הראשון של טורניר 2010 גבר האמריקאי ג'ון איסנר על הצרפתי ניקולאס מאהו לאחר ניצחון במערכה החמישית 68–70. משחק זה היה המשחק הארוך ביותר בתולדות הענף - הוא נמשך 11 שעות וחמש דקות ונפרש על פני שלושה ימים.
ישראל בתחרות

הישראלי היחיד שזכה באליפות וימבלדון הוא אנדי רם, שזכה ב-2006 במשותף עם הטניסאית הרוסייה ורה זבונרבה בתחרות הזוגות המעורבים, לאחר ניצחון בגמר על בוב בריאן וונוס ויליאמס האמריקאים.
המגרשים

המגרש הראשי בטורניר מכונה "המגרש המרכזי" ("Centre Court"). בו נערכים המשחקים המרכזיים של התחרות ובראשם משחקי הגמר, מאז המעבר למיקום הנוכחי ב-1922. בשל מזג האוויר ההפכפך השורר בבריטניה הוחלט באחרונה להתקין באצטדיון גג נפתח. המגרש המרכזי מכיל כ-14,000 מושבים, וכמעט כל הכרטיסים נמכרים חודשים רבים לפני הטורניר. בצד הדרומי של המגרש נמצא התא המלכותי, בו יושבים בני משפחת המלוכה ואח"מים נוספים. החל מטורניר וימבלדון 2009 נכנס לפעולה הגג החדש במגרש המרכזי, שתוך 10 דקות נסגר במלואו ובכך פותר את בעיית הגשם במשחקי הטורניר.
לעומת טורנירים אחרים, אליפות וימבלדון מתאפיינת משטח דשא.
המסורת של וימבלדון

לווימבלדון ישנן מסורות רבות המבדילות אותו משאר טורנירי הגראנד סלאם. צבעי הטורניר הם סגול וירוק. הטורניר מתחיל ביום שני שבין 20 ו-30 ביוני ונמשך שבועיים, כאשר יום א' האמצעי הוא יום מנוחה לשחקנים ולמארגנים. 3 פעמים (לאחרונה ב-2004) נאלצו מארגני הטורניר לבטל את יום המנוחה ולשחק גם בו בשל גשמים רבים שגרמו לעיכוב המשחקים. בשבוע הראשון לטורניר משוחקים השלבים המוקדמים (3 סיבובים בתחרויות היחידים) ובשבוע השני השלבים משמינית הגמר עד הגמר.
בווימבלדון הגברים מכונים "ג'נטלמן" והנשים "ליידיז". בעבר השחקנים והשחקניות היו חייבים לקוד קידה בהיכנסם למגרש המרכזי ובצאתם ממנו. המסורת הזו בוטלה ב-2003 ושמורה רק למקרים נדירים כאשר המלך או נסיך ויילס נוכחים במגרש.
הגברים הזוכים בתחרות מקבלים גביע כסף גדול והנשים מקבלות צלחת כסף רחבה. בנוסף מקבלים המנצחים גם פרסים כספיים גדולים. החל משנת 2007 החליטו מארגני הטורניר להשוות את סכומי הזכייה בין הגברים לנשים.
כל שחקני הטניס בווימבלדון מחויבים ללבוש ביגוד בצבע לבן אחיד.
זוכים > יחידות נשים > העידן החובבני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
זוכים > יחידות נשים > זכיות לפי שחקנית

להלן השחקניות שזכו לפחות פעמיים:
| שחקנית | העידן הפתוח | העידן החובבני | סך הכל | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית מרטינה נברטילובה | 9 | 0 | 9 | 1978, 1979, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1987, 1990 |
| ארצות הברית הלן וילס | 0 | 8 | 8 | 1927, 1928, 1929, 1930, 1932, 1933, 1935, 1938 |
| בריטניה דורותי דאגלס צ'יימברס | 0 | 7 | 7 | 1903, 1904, 1906, 1910, 1911, 1913, 1914 |
| גרמניה שטפי גראף | 7 | 0 | 7 | 1988, 1989, 1991, 1992, 1993, 1995, 1996 |
| ארצות הברית סרינה ויליאמס | 7 | 0 | 7 | 2002, 2003, 2009, 2010, 2012, 2015, 2016 |
| בריטניה בלאנש בינגלי | 0 | 6 | 6 | 1886, 1889, 1894, 1897, 1899, 1900 |
| צרפת סוזאן לנגלן | 0 | 6 | 6 | 1919, 1920, 1921, 1922, 1923, 1925 |
| ארצות הברית בילי ג'ין קינג | 4 | 2 | 6 | 1966, 1967, 1968, 1972, 1973, 1975 |
| בריטניה שארלוט קופר | 0 | 5 | 5 | 1895, 1896, 1898, 1901, 1908 |
| בריטניה לוטי דוד | 0 | 5 | 5 | 1887, 1888, 1891, 1892, 1893 |
| ארצות הברית ונוס ויליאמס | 5 | 0 | 5 | 2000, 2001, 2005, 2007, 2008 |
| ארצות הברית לואיז ברו | 0 | 4 | 4 | 1948, 1949, 1950, 1955 |
| ארצות הברית מורין קונולי | 0 | 3 | 3 | 1952, 1953, 1954 |
| ברזיל מריה בואנו | 0 | 3 | 3 | 1959, 1960, 1964 |
| אוסטרליה מרגרט קורט | 1 | 2 | 3 | 1963, 1965, 1970 |
| ארצות הברית כריס אוורט | 3 | 0 | 3 | 1974, 1976, 1981 |
| ארצות הברית אלתיאה גיבסון | 0 | 2 | 2 | 1957, 1958 |
| בריטניה דורותי ראונד | 0 | 2 | 2 | 1934, 1937 |
| בריטניה קתלין מקיין גוגפרי | 0 | 2 | 2 | 1924, 1926 |
| ארצות הברית מאי סאטון | 0 | 2 | 2 | 1905, 1907 |
| בריטניה מוד ווטסון | 0 | 2 | 2 | 1884, 1885 |
| אוסטרליה איבון גולגונג | 2 | 0 | 2 | 1971, 1980 |
| צ'כיה פטרה קביטובה | 2 | 0 | 2 | 2011, 2014 |
זוכים > יחידים גברים > העידן החובבני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
זוכים > יחידים גברים > זכיות לפי שחקן

להלן השחקנים שזכו לפחות פעמיים:
| שחקן | העידן הפתוח | העידן החובבני | סך הכל | שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שווייץ רוג'ר פדרר | 8 | 0 | 8 | 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2012, 2017 |
| סרביה נובאק ג'וקוביץ' | 7 | 0 | 7 | 2011, 2014, 2015, 2018, 2019, 2021, 2022 |
| בריטניה ויליאם רנשו | 0 | 7 | 7 | 1881, 1882, 1883, 1884, 1885, 1886, 1889 |
| ארצות הברית פיט סמפראס | 7 | 0 | 7 | 1993, 1994, 1995, 1997, 1998, 1999, 2000 |
| בריטניה לורנס דוהרטי | 0 | 5 | 5 | 1902, 1903, 1904, 1905, 1906 |
| שוודיה ביורן בורג | 5 | 0 | 5 | 1976, 1977, 1978, 1979, 1980 |
| בריטניה רג'ינלד דוהרטי | 0 | 4 | 4 | 1897, 1898, 1899, 1900 |
| ניו זילנד אנתוני וילדינג | 0 | 4 | 4 | 1910, 1911, 1912, 1913 |
| אוסטרליה רוד לייבר | 2 | 2 | 4 | 1961, 1962, 1968, 1969 |
| בריטניה וילפרד בדלי | 0 | 3 | 3 | 1891, 1892, 1895 |
| בריטניה ארתור גור | 0 | 3 | 3 | 1901, 1908, 1909 |
| ארצות הברית (48 כוכבים) ביל טילדן | 0 | 3 | 3 | 1920, 1921, 1930 |
| בריטניה פרד פרי | 0 | 3 | 3 | 1934, 1935, 1936 |
| אוסטרליה ג'ון ניוקומב | 2 | 1 | 3 | 1967, 1970, 1971 |
| ארצות הברית ג'ון מקנרו | 3 | 0 | 3 | 1981, 1983, 1984 |
| גרמניה בוריס בקר | 3 | 0 | 3 | 1985, 1986, 1989 |
| בריטניה ג'ון הארטלי | 0 | 2 | 2 | 1879, 1880 |
| בריטניה ג'ושוע פים | 0 | 2 | 2 | 1893, 1894 |
| אוסטרליה נורמן ברוקס | 0 | 2 | 2 | 1907, 1914 |
| אוסטרליה ג'רלד פטרסון | 0 | 2 | 2 | 1919, 1922 |
| צרפת ז'אן בורוטרה | 0 | 2 | 2 | 1924, 1926 |
| צרפת רנה לקוסט | 0 | 2 | 2 | 1925, 1928 |
| צרפת אנרי קושה | 0 | 2 | 2 | 1927, 1929 |
| ארצות הברית (48 כוכבים) דון בדג' | 0 | 2 | 2 | 1937, 1938 |
| אוסטרליה לו הוד | 0 | 2 | 2 | 1956, 1957 |
| אוסטרליה רוי אמרסון | 0 | 2 | 2 | 1964, 1965 |
| ארצות הברית ג'ימי קונורס | 2 | 0 | 2 | 1974, 1982 |
| שוודיה סטפן אדברג | 2 | 0 | 2 | 1988, 1990 |
| ספרד רפאל נדאל | 2 | 0 | 2 | 2008, 2010 |
| בריטניה אנדי מארי | 2 | 0 | 2 | 2013, 2016 |
| ספרד קרלוס אלקרס | 2 | 0 | 2 | 2023, 2024 |
זוכים > יחידים גברים > זכיות לפי מדינה

| מדינה | העידן החובבני | העידן הפתוח | סך הכל | זכייה ראשונה | זכייה אחרונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בריטניה בריטניה | 35 | 2 | 37 | 1877 | 2016 |
| ארצות הברית ארצות הברית | 18 | 15 | 33 | 1920 | 2000 |
| אוסטרליה אוסטרליה | 15 | 6 | 21 | 1907 | 2002 |
| שווייץ שווייץ | 0 | 8 | 8 | 2003 | 2017 |
| צרפת צרפת | 7 | 0 | 7 | 1924 | 1946 |
| שוודיה שוודיה | 0 | 7 | 7 | 1976 | 1990 |
| סרביה סרביה | 0 | 7 | 7 | 2011 | 2022 |
| ספרד ספרד | 1 | 4 | 5 | 1966 | 2024 |
| גרמניה גרמניה | 0 | 4 | 4 | 1985 | 1991 |
| ניו זילנד ניו זילנד | 4 | 0 | 4 | 1910 | 1913 |
| קרואטיה קרואטיה | 0 | 1 | 1 | 2001 | 2001 |
| צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 0 | 1 | 1 | 1973 | 1973 |
| מצרים מצרים | 1 | 0 | 1 | 1954 | 1954 |
| הולנד הולנד | 0 | 1 | 1 | 1996 | 1996 |
↑  32 זכיות של שחקנים מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד (1801–1922), 5 זכיות של שחקנים מהממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה וצפון אירלנד (1922–הווה).
↑  3 זכיות של שחקנים מגרמניה המערבית (1949–1990), זכייה אחת של שחקן מגרמניה המאוחדת (1990–הווה).
↑  צ'כוסלובקיה (1918–1992) התפצלה לצ'כיה וסלובקיה (1992–הווה).
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, לראשונה מאז מלחמת העולם השנייה: אליפות ווימבלדון בוטלה, באתר ynet, 1 באפריל 2020
↑  המחאה ששינתה את קוד הלבוש של נשים בווימבלדון, באתר ynet, 6 ביולי 2023
↑  בפעם השנייה ברציפות: קרלוס אלקראס אלוף ווימבלדון, באתר ynet, 14 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4191833-2  LCCN: n99043286  NKC: kn20120713006  VIAF: 261278845   WorldCat (עם VIAF): 261278845 
מרטינה נברטילובה, זוכה 9 פעמים באליפות שיא של כל הזמנים
סרינה ויליאמס זוכה 7 פעמים באליפות
ביורן בורג זכה חמש פעמים ברציפות בשנים 1976–1980.
פיט סמפראס זכה שבע פעמים בשמונה שנים (1993–2000).
רוג'ר פדרר זכה שמונה פעמים, שיא של כל הזמנים.
רשימת הזוכים עד 2008 במוזיאון הטניס של וימבלדון.