stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יונתן רוזנברג
קורות חייו

יונתן רוזנברג נולד ב-1951 בשיקגו. בשנת 1976 קיבל תואר דוקטור למתמטיקה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, על עבודה בהנחיית מארק ריפל, שכותרתה Group C*-algebras and square integrable representations. בשנים 1977–1981 היה מרצה בכיר באוניברסיטת פנסילבניה, ומאז 1981 הוא משמש פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת מרילנד. תחומי המחקר שלו הם טופולוגיה אלגברית, אלגברת אופרטורים, תורת K ותורת ההצגות עם יישומים לתורת המיתרים. הוא נמנה עם מחבריה של השערת גרומוב-לוסון-רוזנברג.
בשנים 1988–1992 ערך את כתב העת Proceedings of the AMS. בשנים 2000–2003 היה עורך משותף של כתב העת Journal of the American Mathematical Society. מאז 2007 הוא העורך של כתב העת Journal of K-Theory. הוא עמית של האגודה האמריקאית למתמטיקה.
חייו הפרטיים

נשוי מאז 1990 לג'ין סאובר ולהם שני ילדים.
רוזנברג משתעשע בחיבור חמשירים מתמטיים ופרודיות מתמטיות על שירי אמא אווזה.
מכּתביו

Algebraic K-Theory and its Applications, Graduate Texts in Mathematics, Springer Verlag 1996
With Kevin Coombes, Ronald Lipsman: Multivariable calculus and Mathematica: with applications to geometry and physics, Springer Verlag 1998
With Joachim Cuntz, Ralf Meyer: Topological and bivariant K-theory, Birkhauser 2007
With Claude Schochet: The Künneth theorem and the universal coefficient theorem for equivariant K-theory and KK-theory, Memoirs American Mathematical Society 1988
With Claude Schochet: The Künneth theorem and the universal coefficient theorem for Kasparov's generalized K-functor. Duke Math J. 55 (1987), no 2, 431-474.
C*-algebras, positive scalar curvature, and the Novikov Conjecture, Part 1, Publ Math IHES, Volume 58, 1983, pp. 197–212, Part 2, in H. Araki, Eros, EC (ed.) Geometric Methods in Operator Algebras, Pitman Research Notes in Math 123 (1986), Longman / Wiley, pp. 341, part 3, Topology 25 (1986), 319
C* -algebras, positive scalar curvature, and the Novikov conjecture. Inst Hautes Etudes Sci. No Publ Math. 58 (1983), 197-212 (1984).
Editor with Sylvain Cappell, Andrew Ranicki: Surveys on Surgery Theory. Papers dedicated to CTC Wall, Princeton University Press, 2 vols, 2001
The KO-assembly map and positive scalar curvature, in S. Jackowski, B. Oliver, Pawalowski K. (ed.): Algebraic Topology (Poznan 1989), Lecture Notes in Math 1474 (1991), Springer-Verlag, Berlin, p 170
With S. Stolz: A "stable" version of the Gromov-Lawson criterium in Cenkl M., Miller, H. (ed.) The Cech centennial: Proc. Conference on Homotopy Theory, Contemporary Mathematics, 181, 1995, pp. 405–418
With Elliot Gootman: The structure of crossed product C * -algebras. A proof of the generalized Effros-Hahn conjecture. Invent. Math 52 (1979), no 3, 283-298.
הערות שוליים

↑  Mathematical Limericks, באתר של יונתן רוזנברג
↑  Some Mathematical Nursery Rhymes, באתר של יונתן רוזנברג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007327219805171  BnF: cb124341360 (data)  CiNii: DA00593467  GND: 133598047  ISNI: 0000 0001 2129 814X  LCCN: n78098656  MGP: 23205  NKC: jn20000604694  NLA: 36409828  NLK: KAC200804704  NSK: 000356504  NTA: 06995237X  RERO: 02-A003760312  SUDOC: 033479364  VIAF: 41932020   WorldCat (עם VIAF): 41932020
יוז'ף טורוצי-טרוסטלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוקטובר 1888 Moškovec, סלובקיה 
 פטירה:  6 באפריל 1962 (בגיל 73) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1958)  פרס באומגרטן (1934) 
 
לוח הזיכרון ליוז'ף טורוצי-טרוסטלר במקום בית מגוריו
יוז'ף טורוצי-טרוסטלר (בהונגרית: Turóczi-Trostler József, מושקובץ, 1 באוקטובר 1888 – בודפשט, 6 באפריל 1962) היה היסטוריון ספרות יהודי-הונגרי זוכה פרס באומגרטן ופרס קושוט, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים (חבר נספח משנת 1945, חבר מלא מאז 1947). תחום התמחותו בהוראה ובמחקר היה בנושא: הספרות הגרמנית הקלאסית, קשרי הספרות ההונגרית-גרמנית, המסגרת וההקשר בין הספרות ההונגרית לבין הספרות האירופאית.
ביוגרפיה

הוא נולד מה שהיום סלובקיה (אז הונגריה באימפריה האוסטרו-הונגרית) במחוז טורוץ. למד באוניברסיטת בודפשט. הוא קיבל תעודת הוראה בתיכון וקיבל משרה בעיר טימישוארה. בתקופות של שינויים גדולים בשנת 1918 היה מרצה של דת וחינוך במיניסטריון לחינוך ציבורי. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית מונה באוניברסיטת בודפשט כמרצה לספרות העולם. בתקופת הטרור הלבן נשללה ממנו משרתו זו באוניברסיטה ומשנת 1920 היה מורה בגימנסיה היהודית לבנות ומשנת 1922 עמית בעיתון פסטר לויד שהופיע בשפה הגרמנית בבודפשט וכן בכתב העת "סקירה בלתי תלויה" בשפה ההונגרית.
הוא עסק בספרות גרמנית, בעיקר היה "גרמניסט", והכיר היטב את החוקרים והמלומדים של בתי ספר לספרות ואמנות הגרמנים בני זמנו, כולל פרידריך גונדולף (1880-1931); וילהלם וורינגר (1881–1965). מהספרות הגרמנית עסק רבות ביצירותיהם של יוהאן וולפגנג פון גתה, היינריך היינה, ניקולאוס לנאו ותומאס מאן. במסגרת הספרות האירופית וההונגרית הוא ניתח את התקופות האמנותיות הגדולות (בארוק, קלאסיציזם, רומנטיקה).
בספרות ההונגרית יצירותיו של פטר ויידה, יוז'ף קטונה ושנדור פטפי עשו רושם עמוק עליו. הוא היה אחד המרצים הספרותיים הנודעים של האקדמיה לעובדי המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית בין שתי מלחמות העולם. הוא פרסם ללא הפסק פרסומים מדעיים על השפה והספרות בכתבי עת מיוחדים, ב"עלון פילולוגי אוניברסלי", ב"מדע", ובכתב העת הספרותי החשוב ניוגט וכו'. הוא עסק בהצלחה בתרגום ספרותי ובפרסום תרגומי ספרות, אך גם תרגם מגרמנית להונגרית ספרות מקצועית בתחום. הוא פעל רבות כדי להציג את שירתו של שנדור פטפי באזור דובר הגרמנית.
בשנת 1945, מונה באוניברסיטת בודפשט כמרצה בכיר במחלקת לספרות העולמית, נבחר כחבר נספח (1945) וקבוע (1947) באקדמיה ההונגרית למדעים. בשנים 1957–1958 היה דיקן הפקולטה למדעי הרוח. בשנת 1958 הוענק לו פרס קושוט.
עבודותיו (מבחר) > תרגומים

גרהארד האופטמן: פנטום  : [רומן]. בודפשט  : גניוס, 1923. 140 עמ '.
רובינזונים הונגרים. הוא עודכן מחדש על ידי יוז'ף טורוצי בעקבות הרומן של יואכים סקר ומקורות ישנים אחרים ; בטא, עמ ', 1924
סימפליציסימוס הונגרי. סיפור הרפתקאות של המאה ה-17; הועלה לחיים על ידי יוז'ף טורוצ'י; בטא, עמ ', 1925
תומאס מאן: דר צוברברג ( הר הקסמים) . בודפשט : גאון, 1925. 2 ד '
אמיל לודוויג: גתה: חייו של אדם. בודפשט: דיק מ., 1928. 587 עמ '. (הביוגרפיה של גתה, הביוגרפיה)
הדקמרון הגרמני של ימינו ; תרגומים, מהדורות, ביוגרפיות József Turóczi-Trostler; West, Bp., 1936
יבגני ויקטורוביץ' טארלה: 1812 : נפוליאון ברוסיה. בודפשט : הוצאת רנסאנס, 1944. 396 עמ '.
פטופי. Ein Lesebuch für unsere Zeit ; צוות מעלה. גרהרד שטיינר, יוז/ף טורוצי-טרוסטלר, אנדרה גספר; ת'רינגר, וויימר, 1955 (Lesebücher für unsere Zeit)
Simplicissimus ההונגרית ; לערוך, לערוך יוזף טורוצי-טרוסטלר, תרגם. עורב אלמר, שימו לב. Kálmán Benda; אנשים מתורבתים, עמ ', 1956 (אורורה)
יצירות נבחרות של שילר. [Ed. György Vajda Mihály]; [ציטוט. טורוצי יוז'ף טרוסטלר] בודפשט : מו"ל חדש. 1955. 2 עותקים. (שיר. קלאסיקות לספרות עולמית)
פרסים

פרס באומגארטן (1934)
פרס קושוט (1958)
לקריאה נוספת

תולדות הספרות ההונגרית. כרך 6 אד. Miklós Szabolcsi. בודפשט : מוציא לאור אקדמיה, 1966. טורוצי-טוסטלר יוז'ף ראה עמ '68-69. p.
יוג'ין גוסנס

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1893 קמדן טאון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  13 ביוני 1962 (בגיל 69) הילינגדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St Pancras and Islington Cemetery 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון למוזיקה של סידני, הקולג' המלכותי למוזיקה 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:  Dorothy Smith-Dodsworth (1919–?) 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 פרופיל ב-IMDb
 
יוג'ין איינסלי גוסנס (באנגלית: Eugene Aynsley Goossens;‏ 26 במאי 1893 - 13 ביוני 1962) היה מנצח ומלחין אנגלי.
חייו

גוסנס נולד בקמדן טאון, לונדון, בן למנצח והכנר הבלגי אז'ן גוסנס הבן (1867 - 1958) ונכדו של המנצח אז'ן גוסנס האב (1845 - 1906). בגיל 10 החל ללמוד מוזיקה בברוז' והמשיך כעבור שלוש שנים בליברפול. כעבור שנה, ב-1907, קיבל מלגת לימודים לקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון, מוריו שם היו המלחין צ'ארלס ויליירס סטנפורד, הכנר אשיל ריבארד ואחרים. גוסנס זכה במדליית הכסף של Worshipful Company of Musicians והתמנה לחבר בקולג' המלכותי למוזיקה.
גוסנס היה כנר בתזמורת קווין'ס הול של תומאס ביצ'ם משנת 1912 עד 1915 וניגן ברביעייה הפילהרמונית לפני שהתבלט כעוזר מנצח לביצ'ם בביצוע האופרה של סטנפורד, "המבקר" (1916). בשנת 1921 הגיע להחלטה ובחר בניצוח כקריירה. אז הקים תזמורת משלו, עמה הקליט מספר רב של תקליטים לחברת "פני קטיפה" של אדיסון-בל. ב-7 ביוני 1921 ביצע את הבכורה הבריטית הקונצרטנטית של פולחן האביב מאת איגור סטרווינסקי, בקווין'ס הול בנוכחות המלחין.
במשך קרוב לחצי יובל מילא גוסנס משרות בתזמורות אמריקאיות. הוא נענה להזמנתו של ג'ורג' איסטמן לכהן כמנצח התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר בשנים 1923 עד 1931. משרה זו הייתה כרוכה גם בהוראה בבית הספר איסטמן למוזיקה. בשנות ה-20' המאוחרות הרבה לנצח על להקת האופרה האמריקאית של ולדימיר רוזינג, ארגון שצמח מבית ספר איסטמן למוזיקה. משנת 1931 עד 1946 היה ממשיכו של פריץ ריינר כמנצח התזמורת הסימפונית של סינסינטי. כמנחת הוקרה לגוסנס בצאתו לאוסטרליה חברו יחדיו תשעה מלחינים אמריקאים בחיבור וריאציות על נושא של יוג'ין גוסנס לתזמורת. המלחינים היו ארנסט בלוך, אהרן קופלנד, פול קרסטון, אניס פולייהאן, רוי האריס, וולטר פיסטון, ברנרד רוג'רס, רוג'ר סשנס ודימס טיילור. את הפינאלה כתב גוסנס עצמו.
גוסנס עשה תשע שנים באוסטרליה, מ-1947 עד 1956. הוא ניצח על התזמורת הסימפונית של סידני ועל קבוצות אחרות, והיה מנהל הקונסרבטוריון הממלכתי החדש למוזיקה. הוא מילא את שני התפקידים הללו עד מרץ 1956, כשאולץ להתפטר לאחר שערורייה ציבורית כבדת-משקל, שנה בלבד לאחר שעוטר בתואר אבירות.
שערורייה

בראשית שנות ה-50' פגש גוסנס את רוזלין נורטון, מי שכונתה "המכשפה מקינגס קרוס". נורטון נודעה בעיסוקה באמנות הגרוטסקה ובעניינה בתורת הנסתר ובארוטיקה, שגוסנס חלק עמה בחשאי. השניים ניהלו פרשיית אהבים לוהטת, שבמהלכה התנהלה ביניהם חליפת מכתבים עזי-יצרים; גוסנס ביקש מנורטון להשמיד את כל מכתביו, אך היא שמרה אותם בחבילה שהחביאה מתחת לספה.
בראשית 1956, נסע גוסנס לאירופה בבלי דעת, כי בידי משטרת סידני נמצאים כבר מכתביו לנורטון ותצלומים של עיסוקיה בנסתר ובעל-טבעי. כתב של ה"סידני סאן" בשם ג'ו מוריס גנב אותם מדירתה לאחר שהסתנן אל מה שתואר כ"להק המכשפות" שלה. בשובו לאוסטרליה ב-9 במרץ 1956, עוכב גוסנס בנמל התעופה בעקבות רמז ממודיעים בלונדון; פקידי המכס בדקו בתיקיו ומצאו בהם כמות גדולה של מה שנחשב אותם ימים לחומר פורנוגרפי - תצלומים, תדפיסים, ספרים, סלילי סרט, אי-אילו מסכות גומי ומקלות קטורת.
אף כי לא נעצר ולא הואשם בו במקום, הסכים גוסנס בתום-לב להתייצב לחקירת משטרה ימים ספורים לאחר שובו, שם הציגו לפניו צילומים מן ה"טקסים" של נורטון ואת מכתביו. לנוכח הראיות שקשרו אותו אל נורטון וחשפו אותו לאישום חמור ב"התנהגות שערורייתית", אולץ גוסנס להודות באישומים בהחזקת חומר פורנוגרפי. הוא נקנס ב-100 לירות שטרלינג וחמור מכך, השערורייה פגעה אנושות בשמו הטוב ואילצה אותו להתפטר ממשרותיו. הוא חזר לאנגליה חפוי ראש ועוטה קלון.
השערורייה היוותה בסיס לספר, "פאגאן" (1990), מאת אינז בראנאיי; כן נתנה השראה למחזה, "השטן הוא אישה", מאת לואיז נוברה ולאופרה מאת דרו קרופורד. השערורייה מונצחת בסרט "נפילת הבית", בבימויו של ג', ברטון.
נישואים וילדים

גוסנס היה נשוי שלוש פעמים: לדורותי מילר בשנים 1919 - 1928 (נישואים שהניבו שלוש בנות), לג'אנט לואיס בשנים 1930 עד 1944 (שתי בנות) ולמרג'ורי פוקרוד מ-1946 עד 1962 (ללא ילדים). בסוף חייו חי בנפרד מאשתו ויצר קשר עם פסנתרנית צעירה מאדלייד, פמלה מיין.
מותו

תלמידו לשעבר של גוסנס, ריצ'רד בונינג, ביקר אצלו סמוך למותו ומצא אותו "הרוס לחלוטין". אף על פי כן, הוא הוזמן לעבוד עם ה-BBC ותקליטי אברסט ביקשו ממנו להכין כמה הקלטות סטריאו. ממש לפני מותו השלים הקלטה רבת-עוצמה של "חגיגה רומאית" מאת רספיגי בשביל אברסט והתקליט יצא כמבחר היחיד על אריך-נגן.
יוג'ין גוסנס מת בקדחת השיגרון ומכיב קיבה מדמם ב-13 ביוני 1962, בבית החולים הילינגדון במידלאסקס. הוא נקבר בבית הקברות סנט פנקראס ואיסלינגטון. את עיזבונו, כולל זכויות יוצרים ותמלוגים, הוריה ל"בת לווייתי ועוזרתי הנאמנה, מיס פמלה מיין".
מורשתו

יצירותיו כוללות שתי סימפוניות (1940, 1945), שתי רביעיות מיתרים, שתי סונאטות לכינור, "קונצ'רטינו" לשמינייה ועוד מוזיקה קאמרית. הוא כתב שתי אופרות, "דון חואן דה מאנארה" שודרה בבי.בי.סי. ב-11 באפריל 1959 עם מוניקה סינקלר, מארי קולייר, הלן ואטס, מריון לווה, ברוס בויס, רוברט תומאס ואנדריי מקפרסון, בניצוח גוסנס עצמו. עוד חיבר אורטוריה, "האפוקפליפסה", לפי "ההתגלות של יוהנס הקדוש", וקונצ'רטו לאבוב (1927), שכתב לאחיו, לאון גוסנס. הקונצ'רטינו, משנת 1928, קיים גם בעיבוד מאוחר יותר לתזמורת מיתרים, שמבוצע לעיתים.
בשנת 1942 פנה גוסנס למלחינים אחדים, בהם אהרן קופלנד, בבקשה לחבר תרועות חצוצרה פטריוטיות "כתרומות מרגשות ורבות משמעות למאמץ המלחמתי..." קופלנד נענה לבקשה ביצירתו המפורסמת "תרועה לאדם הפשוט". שמונה-עשרה תרועות נכתבו על ידי מלחינים שונים ובוצעו בעונת 1942-43 של התזמורת הסימפונית של סינסינטי.
ב-1941 הקליט גוסנס לראשונה את הסימפוניה השנייה של צ'ייקובסקי, עם התזמורת הסימפונית של סינסינטי. ההקלטה של גוסנס מתעלמת מן הקיצוצים, שהיו מקובלים על מנצחים בתקופה ההיא.
לחברת קאפ הקליט גוסנס גרסה דו-לשונית של פטר והזאב בשנת 1959, עם השחקן חוזה פרר, המספר את המעשה באנגלית ובספרדית גם יחד. את המוזיקה ניגנה תזמורת האופרה של וינה. בהמשך יצא תקליטור של הביצוע בחברת MCA.
הערות שוליים

↑  פול גריפתס וג'רמי דיבל, הערך "יוג'ין איינסלי גוסנס" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  גריפיתס ודיבל, שם
↑  גריפיתס ודיבל, שם
↑  גריפיתס ודיבל, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284363405171  PLWABN: 9810535773905606  ADB: goossens-sir-eugene-aynsley-10329  BNE: XX893678  BnF: cb138946086 (data)  GND: 122922980  ICCU: UBOV229037  ISNI: 0000 0001 1055 2763  LCCN: n83065597  LNB: 000337704  MusicBrainz: d1502259-908b-4ae1-a6c9-9f58dfc12dfa  NKC: xx0109884  NLA: 35134666  NTA: 251053067  SNAC: w6ws91fg  SUDOC: 080495621  Trove: 837244  VIAF: 37101882   WorldCat (עם VIAF): 37101882
יעקב שן צור

| --- | --- |

 לידה:  תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד מרכז תחמושת בחיל החימוש
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל כימיקלים לישראל  מנכ"ל רכבת ישראל
 
יעקב שן צור הוא אלוף-משנה במילואים שכיהן כמנכ"ל רכבת ישראל בשנים 1993–1994.
ביוגרפיה

נולד בתל אביב לאדריכל יצחק שוורץ (שן-צור) ולאמה לבית נובליק, במשפחה בת שני בנים.
שן צור היה קצין בצה"ל בחיל החימוש. כרב-סרן שירת במדור המכשירים המדויקים וכסגן אלוף פיקד בין היתר על הענף לאמצעים מיוחדים מרגע הקמתו ב-1969 ועד לפירוקו ב-1972. ב-1976, בדרגת אלוף-משנה, מונה למפקד מרכז תחמושת 6400. במהלך מבצע ליטני היה אחראי על העמסת 500 משאיות באלפי טון תחמושת. הוא שירת בתפקיד מפקד מרכז תחמושת עד 1981.
לאחר פרישתו מצה"ל התמנה בשנות ה-80 למנכ"ל כימיקלים לישראל. בפברואר 1993 מונה למנכ"ל רכבת ישראל וב-1994 פרש על רקע אי סדרים ובדיקת מבקר המדינה בעניין פרשיית "רכבת הזבל".
הערות שוליים

↑  עמירה שחר, חיל החימוש כמכפיל הכוח
↑  מהמעברה לסמנכ"לות חברה, באתר הקשר הרב דורי
↑  דוד חיון, ‏שאילתה לשר התחבורה: האם יינקטו צעדים נגד שורש לרר בשל אי מסירת מידע לכנסת, באתר גלובס, 28 בנובמבר 1996
↑  צבי לביא, ‏שחל: "האם בהחלטות בעניין רכבת הזבל היו מעורבים עניינים אישיים ומשפחתיים?", באתר גלובס, 12 בנובמבר 1996
| יושבי הראש ומנכ"לי רכבת ישראל  |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | משה ליאון • יעקב אפרתי • דורון וייס • חוסאם בשארה • דן הראל • משה שמעוני |  |
| מנהלים כלליים | משה פייקוביץ' • אריה אפרתי •  בנימין גלבוע • מנחם סבידור • אברהם צוויק • יהודה רשף • צבי צפרירי • אליהו ברק • משה בר כוכבא (בריל) • יעקב שן צור • אהוד הדר • עמוס עוזני • יוסי שניר • יוסי מור • עופר לינצ'בסקי • יצחק (חקי) הראל • בעז צפריר • שחר איילון • מיכה מייקסנר • משה (שיקו) זנה |  |
יעקב שן צור בעת הענקת דרגת האל"ם
יעקב שסקין

| --- | --- |

פרופסור ד"ר יעקב שסקין
 לידה:  1914 וילנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  17 באפריל 1999 (בגיל 85 בערך) ירושלים 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וילנה 
 מוסדות:  בית החולים הדסה עין כרם  בית הנסן 
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים (1997) 
 
יעקב שסקין (1914, וילנה – 17 באפריל 1999, ירושלים) היה רופא ישראלי, יקיר העיר ירושלים, ממפתחי התרופה תלידומיד לצרעת.
ביוגרפיה

שסקין נולד בווילנה, שבליטא, והיה פעיל ציוני, שימש כיו"ר הסתדרות הסטודנטים הציוניים בווילנה. את לימודי הרפואה החל בווילנה וסיים בסמוך למלחמת העולם השנייה. את ההתמחות עשה לאחר המלחמה בוורשה, בשנת 1947 היגר לוונצואלה שם התמחה בדרמטולוגיה טרופית וטיפל בחולי צרעת. בשנת 1956 עלה לישראל, התיישב בירושלים ועבד כרופא עור וכיהן כפרופסור חבר בבית החולים האוניברסיטאי הדסה.
ביוגרפיה > גילוי השימוש בתלידומיד

במסגרת עבודתו עבד שסקין בבית החולים למצורעים על שם הנסן בירושלים שם ערך ניסויים בתכשירים רבים לשימוש כתרופה לצרעת. בנובמבר 1964 נתן שסקין תלידומיד לחולה צרעת בבית הנסן, במסגרת ניסיונות להקל על מצוקתו של החולה. שסקין זיהה הטבה במצב הצרעת ופרסם את הממצא. בעקבות הצלחתו, ערך שסקין בסוף השנה ניסוי לשימוש בתרופה תלידומיד על אחד עשר חולי בית החולים שחלו במחלה על שם הנסן (צרעת). בעקבות זאת, אורגן ניסוי עיוור בשימוש בתלידומיד לריפוי צרעת, במימון חברת התרופות שייצרה את התלידומיד ובשיתוף האוניברסיטה העברית, אוניברסיטת קורנל ואוניברסיטת ורגס בקראקס. תוצאות הניסוי הראו השפעה חיובית על 91% מהחולים במחלת הנסן שטופלו בתלידומיד. בעקבותיו ערך ארגון הבריאות העולמי עוד חמישה ניסויים שאיששו את ההשפעה החיובית של התלידומיד. חברת התרופות תרו מחיפה קיבלה היתר מחב' התרופות שטולברג ממערב גרמניה "כמי גרוננטל" (Chemie Grünenthal) בעלת הפטנט ליצר את התלידומיד בישראל.
לגילוי הייתה חשיבות בקנה מידה עולמי והשימוש בתלידומיד למחלת הנסן נמשך עד היום במדינות עולם שלישי.
החידוש בהשפעתו של התלידומיד על הצרעת היה בעקבות הפסקת יצור עולמי של התרופה בשנת 1961 לאחר גילוי שנטילתה בהריון גורמת ללידות של תינוקות בעלי מומים קשים. התלידומיד פותחה על ידי חב' גרוננטל הגרמנית במסגרת מחקר לפיתוח שיטות זולות ליצור אנטיביוטיקה מפפטידים.
בשנת 1997 קיבל אות יקיר העיר ירושלים. על שמו נקרא הרחוב הסמוך לבית הנסן בעיר.
הערות שוליים

↑  י תגליתו של רופא ישראלי: תאלידומיד מרפא חולי־צרעת, באתר jpress.org.il
↑  מדען ישראלי ריפא בתאלידומיד אחד־עשר מקרי פריחת צרעת, באתר jpress.org.il
↑  פורסמו פרטי תגליתו של ד"ר שסקין מירושלים בענין ריפוי צרעת בתאלידומיד" י, באתר jpress.org.il
שלט רחוב על שם ד"ר יעקב שסקין בירושלים
ירוחם מאיר ליינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1874 י"ד בתשרי ה'תרל"ה 
 פטירה:  1933 (בגיל 58 בערך) ה'תרצ"ג
 מדינה:  פולין 
 מקום מגורים:  ראדזין, הרוביישוב, ווארשא, אוטבוצק
 תקופת הפעילות:  ?–1933 
 חיבוריו:  שמות שבמשניות
 בת זוג:  חוה
 אב:  רבי יעקב
 אם:  יוטא
 
פרסום של בית הדפוס שלו בעיתון היינט 28 במאי 1919.
רבי ירחם מאיר ליינר (בכתיב יידי - ליינער; י"ד בתשרי תרל"ה - ה'תרצ"ג בערך) היה חוקר תורני ומחבר ספרים מבית חסידות איזביצה ראדזין.
קורות חיים

נולד בראדזין לרבי יעקב ליינר (בן רבי מרדכי יוסף ליינר) וליוטא, נתייתם מאביו כשהיה בן שלוש. אחיו רבי גרשון חנוך הניך ליינר גידל אותו. בצעירותו כתב חידושי תורה, אשר התפרסמו בספר "שדי חמד", ב"המאסף", "הפלס", ועוד.
נשא לאשה את חוה בת רבי אברהם יעקב הכהן גילרנטר. בשנת תרס"א התגורר בהרוביישוב ובשנת תרע"א התגורר בראדזין.
לפרנסתו הקים דפוס בשם "הוצאת מקיצי נרדמים" בראדזין. בית הדפוס עבר אחר כך לוורשה ואחר כך לאוטבוצק.
בנו דוד נפטר בצעירותו ובפרק זמן קצר נפטר גם הוא ולאחריו אשתו חוה, מאורעות אלו התרחשו בסביבות ניסן ה'תרצ"ג.
בנים נוספים הם יחזקאל, אליעזר ואיטה. היה מחותן של הרב יוסף לוינשטיין.
אחיינו רבי ירוחם ליינר הספידו במילים אלו:
"הוא קיים את התורה מעוני, ולא עשאה קרדום לחפור בה, איש אמת ושונא שקר, ובעל מדות תרומיות, גדול בתורה, בקי נפלא ומקובל גדול וחוקר ומבקר, כפי שיעידו ספריו אשר כתב והוציא לאור"
חיבוריו

חיבר את הספר שמות שבמשניות, מפתח מכל שמות האנשים הנמצאים במשניות ... על פי אל"ף בי"ת, ראדזין תרע"א, הספר יצא בהסכמת הרב אליהו חיים מייזל (באתר היברובוקס).
כמו כן ההדיר את הספרים:
סדר הדורות השלם בתוספת הערות רבות, הגהות, תיקונים - חלק מאות א, ורשה, תרס"א-לובלין, תרס"ז.
סדר עולם, עם הגהות הגר"א והיעב"ץ בתוספת הגהות והערות בשם מאיר עין, ורשה, תרס"ה, באתר היברובוקס.
גלגולי נשמות,  לרמ"ע מפאנו עם הגהות מקורות ופירוש בשם מאיר עין, ורשה, תרס"ח, באתר היברובוקס.
שארית יוסף,  לרבי יוסף אבן וירגה בתוספת הערות, ורשה, תרס"ט, באתר היברובוקס.
צוואת רבי יחזקאל קצנלבוגן, ראדזין, תרע"א, באתר היברובוקס.
צוואת רבי נפתלי כ"ץ, ראדזין, תרע"א, באתר היברובוקס.
צוואה רבי אלכסנדר זיסקינד, ראדזין, תרע"א, באתר היברובוקס.
מכתבים מהבעל שם טוב ותלמידיו, ורשה, תרפ"ג, באתר היברובוקס.
בנוסף הדפיס וכתב הקדמה נרחבת לספרו של אביו בית יעקב, לובלין, תרס"ו.
כמו כן כתב שעומד להדפיס את הספרים מדרש תנחומא, ילקוט שמעוני, "צמח דוד", "שלשלת הקבלה" עם הערותיו, ואף תכנן להוציא לאור שני ספרים, "שמות שבתנ"ך", ו"מפתח אגדות". הספרים לא יצאו לאור.
הערות שוליים

↑  "מגלת יוחסין" דף א הערה א, בראש מהדורתו לספר גלגולי נשמות.
↑  בת רבי הירש קאצינלינפוגין אב"ד סלאוויטיטש
1 2  "זיכרון לחכם" הנדפס ב"סדר עולם, שארית יוסף, גלגולי נשמות, סדר הדורות השלם", ניו יורק, תשמ"ה, אחר שארית יוסף.
↑  נפטרה כ"ט בניסן תרצ"ג, ונקברה בבית הקברות היהודי בוורשה.
↑  בן רבי יוסף אלעזר אב"ד הרוביישוב.
↑  הפלס, א, עמ' 320; סדר הדורות השלם, חוברת א, בסופו; פנקס הרובישוב עמ' 73.
↑  אין קשר להוצאת מקיצי נרדמים המפורסמת.
↑  ראה מצבת אשתו כאן שם נכתב שנפטרה בכ"ט ניסן ה'תרצ"ג, תיעוד המאורע בספר אוטווצק קראצ'ב ספר קהילה, עמ' 510
↑  ירוחם מאיר ליינר, הקדמה לספר, שארית יוסף, באתר היברובוקס
↑  "מכתבים מהבעל שם טוב ותלמידיו" בגב השער.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502658705171  GND: 1067891404  ISNI: 0000 0000 6697 3121  LCCN: nr97002630  NTA: 273285386  VIAF: 267331432   WorldCat (עם VIAF): 267331432
יעקב שנברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בספטמבר 1900 פירט, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1 במאי 1956 (בגיל 55) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
ד"ר יעקב שֶנברג (בגרמנית: Jakob Schönberg;‏ 8 בספטמבר 1900 – 1 במאי 1956) היה מלחין ומוזיקולוג יהודי-גרמני.
קורות חיים

יעקב שנברג (קרוב רחוק של ארנולד שנברג) נולד בעיר פירת שבממלכת בוואריה, גרמניה. אביו, דוד שנברג, שהיה חזן בבית הכנסת קלאוס (Claus-Synagoge) בעיר, זיהה את כישרונו המוזיקלי בגיל צעיר, ובגיל חמש החל שנברג ללמוד נגינה בפסנתר. בשנים 1906–1916 למד בבית הספר הריאלי היהודי (Israelitischen Realschule) בפירת, ומ-1916 עד 1919 בבית הספר התיכון הגבוה (גר') בנירנברג. לאחר מכן למד בבית הספר הטכני הגבוה בדרמשטאדט ובאוניברסיטת ברלין. בשנת 1925 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת ארלנגן. הדיסרטציה שלו, שעסקה בזמרה המסורתית של הליטורגיה היהודית בגרמניה באמצעות חקירה מוזיקולוגית של האנתולוגיה החזנית של אברהם בר, "בעל תפילה" (1877) (Die traditionellen Gesänge des israelitischen Gottesdienstes in Deutschland: musikwissenschaftliche Untersuchung der in A. Baers "Baal t’fillah" gesammelten Synagogengesänge), התפרסמה ב-1926 (ושוב ב-1971).
בשנות ה-20, בימי גרמניה של ויימאר, עבד כמבקר מוזיקה של העיתון "נירנברגר צייטונג" (Nürnberger Zeitung) בנירנברג וכיועץ מוזיקלי עבור הרדיו של בוואריה (אנ') (הרדיו של בוואריה) שבמינכן.
בשנת 1923 הושמעה ברדיו של בוואריה יצירתו התזמורתית הראשונה, "Prelude Symphonique" ('פרלוד סימפוני'), ובהמשך הושמעו עוד מיצירותיו. בנוסף חיבר מוזיקה לסרטים; כמה מיצירותיו אלה פורסמו בהוצאת Schott Music (מיינץ) ו-Boosey & Hawkes (לונדון).
לאחר עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933, איבד שנברג את משרתו ב"נירנברגר צייטונג" וברדיו של בוואריה. הוא עבר צפונה לבירה לברלין, שם עבד כמבקר מוזיקה עבור העיתון היהודי "יידישה רונדשאו" (Jüdische Rundschau). בתקופה זו התקרב אל הזמר העברי בארץ ישראל, מה שהשתקף גם ביצירותיו. ב-1935 פרסם בהוצאת יודישער פערלאג בברלין בחסות "מכבי" ו"החלוץ" את השירון "שירי ארץ ישראל", שכלל 230 שירים עבריים עם תווים. יצירתו "סוויטה חסידית" (Chassidische Suite) בעלת שלושת הפרקים (נכתבה במקור לפסנתר, אחר-כך עובדה לתזמורת) בוצעה מספר פעמים בגרסה התזמורתית בשנים 1936–1938 במסגרת היידישער קולטורבונד בברלין ובפרנקפורט.
באוגוסט 1939, ערב מלחמת העולם השנייה, היגר לאנגליה. הוא התגורר בה קרוב לעשור, אך רק מעט ידוע על תקופה זו. ככל הנראה, הוא לא הוסיף לחבר מוזיקה לאחר הגירתו.
בינואר 1948 הגיע לניו יורק. באותה שנה ביצע הפסנתרן ריי לב (אנ') את "סוויטה חסידית" בקרנגי הול.
שנברג לימד בבית הספר טריניטי בניו יורק (אנ') ולאחר מכן בבית הספר למוזיקה קרנגי באינגלווד שבניו ג'רזי.
יעקב שנברג נפטר בניו יורק ב-1956 עקב גידול מוחי, בגיל 55.
בשנת 2012, יותר מחמישים שנה לאחר מותו, הוציאה חברת התקליטים classic production osnabrück‏ (CPO) דיסק כפול עם שירים ומוזיקה קאמרית מאת שנברג.
בספריית בית המדרש לרבנים באמריקה שמור אוסף יעקב שנברג, ובו יצירותיו בכתב יד מסביבות השנים 1923–1950, וכן כתבים שפורסמו ושלא פורסמו מסביבות השנים 1936–1966.
אוסף נוסף, במכון ליאו בק בניו יורק, כולל תוכניות לקונצרטים וביקורות על יצירותיו של שנברג מהשנים 1921–1948, ומאמרים מאת שנברג (בעיקר בנושאי מוזיקה ותרבות) מהשנים 1920–1938.
פרסומיו

Die traditionellen Gesänge des israelitischen Gottesdienstes in Deutschland. musikwissenschaftliche Untersuchung der in A. Baers "Baal t’fillah" gesammelten Synagogengesänge, Nürnberg: Buch- und Kunstdruckerei E. Spandel, 1926. (reprint: Hildesheim; New York: Georg Olms, 1971)
שירי ארץ ישראל: מטעם הסתדרות המכבי בגרמניה והסתדרות החלוץ בגרמניה, ברלין: יודישער פערלאג, 1935. (תווים) (תמליל בעברית, עם תעתיק בגוף התווים) (דפוס סטריאוטיפי: ירושלים: הוצאה עברית, 1947)