stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גל מלכה
ביוגרפיה

מלכה נולד בכרמיאל בשנת 1992, והחל ליצור מוזיקה בגיל 12. בגיל 15 החל לתקלט במועדונים.
בשנת 2015 פרץ מלכה לתודעה, כשהוציא את הלהיט "בא לה לרקוד", יחד עם הראפר סטטיק. השיר הגיע למקום ה-33 במצעד ההשמעות ברדיו השנתי שערכה חברת המוזיקה מדיה פורסט, ולמקום ה-21 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ו-ynet, ואף סומן על ידי גופי תקשורת שונים כפריצה של סוגות ההיפ הופ והרגאטון אל המיינסטרים הישראלי. בעקבות הצלחתו של השיר, בשנת 2016 חימם את הופעתו של הזמר הג'מייקני שון פול בהיכל מנורה מבטחים.
בשנת 2017 נבחר לחמם את הופעתו של הזמר דדי יאנקי בישראל, והוציא לכבוד האירוע את הסינגל "Mamita", יחד עם הראפר הספרדי ג'וני אנג'ל, אותו ביצעו השניים בהופעה. ביוני 2017, הוציא יחד עם הקומיקאים דניאל אסייג ועדי אלון את הסינגל "מתחיל הקיץ".
במרץ 2018 הוציא יחד עם הלהקות הצבאיות גרסת כיסוי לשיר "אין לך מה לדאוג", שהגיע למקום ה-25 במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלגלצ ואתר ynet לשנת תשע"ח. בשנת 2019 הוציא יחד עם הזמר מוטי טקה את השיר "ילדה של סטורי".
בפברואר 2020 הוציא יחד עם הזמר השוודי אלחנרדרו רייס (אנ') את השיר "Mi Nena", כחלק מפרויקט בינלאומי בשם "Malka". עוד באותה השנה, הפיק גרסת כיסוי לשיר "ימים טובים" בביצוע סאבלימינל, האולטראס, כיתריה, גד אלבז ורן שפיר, לרגל יום העצמאות ה-72. הגרסה הגיעה למקום השלישי במצעד ההשמעות ברדיו של חברת מדיה פורסט.
הערות שוליים

1 2 3  עומרית לב ארי אביאל, מלך הרגאטון הישראלי מבעיר את הקיץ, באתר nrg‏, 26 ביוני 2017
↑  המצעד הישראלי השנתי, באתר מדיה פורסט, השירים הכי מושמעים - ישראלי - 2015
↑  המצעד הישראלי השנתי של גלגלצ ו-ynet, באתר "פזמונט"
↑  אפשר לנשום לרווחה: שלושה מיליון צופים איתרו להיט רגאטון ישראלי, באתר ‏מאקו‏, 27 באוגוסט 2015
↑  מיטל שבח, ‏איך "ברבי" כבש את ישראל?, באתר ‏מאקו‏, 10 בפברואר 2016
↑  שי להב, מצאנו את הנוסחה המנצחת לפופ ישראלי, באתר ynet, 28 ביוני 2016
↑  נחשפו מופעי החימום של שון פול בישראל, באתר ‏מאקו‏, 9 בדצמבר 2015
↑  הילה סלמן, דדי יאנקי בישראל: "נתן את השואו הראוי", באתר פרוגי, 30 ביוני 2017
↑  "מתחיל הקיץ": צפו בשיר החדש של דניאל אסייג, באתר וואלה, 25 ביוני 2017
↑  עמי פרידמן, אתם בחרתם: "שני משוגעים" של עומר אדם הוא שיר השנה, באתר ynet, 6 בספטמבר 2018
↑  דודי פטימר, ‏משה פרץ וליאור נרקיס בישלו להיט, לואי עלי אכזב ואנה זק פספסה, באתר מעריב אונליין, 24 באפריל 2019
↑  ירון רוולסצ'י, ‏חולם בספרדית, באתר ‏מאקו‏, 28 בפברואר 2020
↑  "אנשים נזכרו שצריך לשטוף ידיים כל 15 דק, אני חי ככה מאז שאני זוכר את עצמי", באתר ‏מאקו‏, 18 במאי 2020
↑  המצעד השבועי, שבוע 19, 2020, באתר מדיה פורסט ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375558205171
יהודה עייאש

רבי יהודה עייאש (סביב ה'ת"ס, 1700 - תשרי ה'תקכ"א, 1760) היה דרשן, דיין ופוסק, ראש הישיבה ורבה של אלג'יר במאה השמונה עשרה ומגדולי רבני אלג'יריה.
ביוגרפיה

נולד בשבת ראש השנה בכפר אלמדייה שבאלג'יריה, לרבי יצחק עייאש סביב שנת ה'ת"ס. לאחר שנולד עברו הוריו לגור באלג'יר, שם למד אצל הרב רפאל ידידיה שלמה צרור, ואף הוסמך על ידו להוראה, ומונה לרב ודרשן. בשנת 1728 מונה לרב העיר. כמו כן שימש כראש ישיבה בעיר. בשלב מסוים רצה לעזוב את תפקידו הרבני לאחר שהתרשם שהדור החדש כבר לא מציית לתקנות בית הדין. והביע נכונות לעלות לארץ ישראל. בני הקהילה הפצירו בו שלא יעזוב, והוא נעתר להם, כשהוא מנמק את סיבת הישארותו משום שבאותו הזמן היו מלחמות ויש סכנה מיוחדת בדרכים.
ביוגרפיה > עלייתו לארץ ישראל

מאוחר יותר באלול ה'תקט"ז, יצא מעירו לליבורנו ביחד עם בנו כדי להגיע ממנה לארץ ישראל, ושם הדפיס בנו את ספרו - "מטה יהודה". בשנת 1752 הגיע עם קבוצה מתלמידיו לירושלים, ובשנת 1757 עמד בראשות ישיבת כנסת ישראל, ושם נפטר בשנת 1760.
ספריו

מבין ספריו נמנים:
קול יהודה - על התורה.
מטה יהודה - על שולחן ערוך אורח חיים.
שבט יהודה - על שולחן ערוך יורה דעה.
בית יהודה - שו"ת וילקוט מנהגי אלג'יר.
לחם יהודה - על משנה תורה.
וזאת ליהודה - דרושים וביאורים שונים.
משפחתו

הותיר אחריו ארבעה בנים: רבי יוסף, רבי אברהם יעקב, רבי יעקב משה, רבי יצחק.
בין צאצאיו נמנית, רות רייכלברג פרופסורית ישראלית, ילידת אלג'יר.
הערות שוליים

↑  ראו 'וזאת ליהודה' מכון משנת רבי אהרן, עמ' 9.
↑  ראו 'מלכי ישורון' בערכו שכתבו שנולד בין ה'תנ"ה לה'ת"ס. ע"פ החוקר ר' אהרן בניסטי נולד בשנת ה'ת"ס. וכ"כ באטלס עץ חיים ח"ז עמ' 145.
↑  ראו תיאור הקמת הישיבה בהקדמה לספר 'לחם יהודה' חלק א.
↑  ראו שו"ת בית יהודה ח"ב סימן קכד.
| פרשני הטור והשולחן ערוך |
| --- | --- | --- |
| על כל החלקים | באר הגולה • באר היטב • ב"ח • ביאור הגר"א • בית יוסף • דרכי משה • כנסת הגדולה • ברכי יוסף |  |
| על אורח חיים | מגן אברהם • ט"ז • פרי חדש • שערי תשובה • מחצית השקל • שולחן גבוה • מטה יהודה • פתח הדביר • תוספת שבת • מחזיק ברכה • פרי מגדים • משנה ברורה • שתילי זיתים • כף החיים •  מור וקציעה |  |
| על יורה דעה | שפתי כהן • ט"ז • מחצית השקל • פרי חדש • פתחי תשובה • כרתי ופלתי • שלחן גבוה • שבט יהודה • דגול מרבבה • מחזיק ברכה • פרי מגדים • כף החיים • בית הלל • חידושי הרי"ם • ערוגות הבושם |  |
| על אבן העזר | חלקת מחוקק • בית שמואל • פתחי תשובה • בית הלל • חידושי הרי"ם • אבני מילואים |  |
| על חושן משפט | סמ"ע • שפתי כהן • ט"ז • פתחי תשובה • אורים ותומים • נתיבות המשפט • קצות החושן • חידושי הרי"ם |  |
| רבני אלג'יריה |
| --- | --- | --- |
| רבני מחוז אלג'יר | ריב"ש • רשב"ץ • רשב"ש • יהודה כלץ (השלישי) • אברהם אבן טוואה • סעדיה אזוביב • מימון יאפיל • רפאל ידידיה שלמה צרור • יהודה עייאש • שלמה זוראפה • דוד מועטי • סעדיה עמור • משה אייזנבט • אברהם משה פינגרהוט • יצחק מרעלי |  |
| רבני מחוז אוראן ותלמסאן | יעקב ששפורטש • נתן ג'ייאן • חיים קצבי • פארוז קרסינטי • אברהם אנקווה • סמחון חלאווה • יוסף בן וואליד • חיים בלייח • דוד הכהן סקלי • יוסף משאש • מסעוד הכהן (פרחי כהונה) • דוד אשכנזי (רב) • יצחק אלמליח (תלמסאן) • יחיא אמסלם • דוד אבן כליפא |  |
| רבני מחוז קונסטנטין (אלג'יריה) | מימון נג'אר • סידי פרג' חלימי • יוסף גנאסיא • ישועה ללום • רחמים נאהורי |  |
| רבנים נוספים | שלום אביחצירא |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258064905171  GND: 1022870343  LCCN: n86072161  NTA: 298537400  VIAF: 97639325   WorldCat (עם VIAF): 97639325 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לייף אייריקסון

| --- | --- |

"לייף אריקסון מגלה את אמריקה", קריסטיאן קרוג (1893)
 לידה:  970 איסלנד איסלנד
 פטירה:  1020 (בגיל 50 בערך) גרינלנד גרינלנד
 לאום:  נורדים
 תקופת הפעילות:  ?–1020 
 גילויים בולטים:  האירופאי הראשון שדרך על אדמת אמריקה
 אזורים שחקר:  ניופאונדלנד
בול של איי פארו המציג את המסע בו לייף אייריקסון גילה את אמריקה לצד המסע בו כריסטופר קולומבוס גילה את אמריקה
לֵייף אייריקסון (איסלנדית: Leifur Eiríksson לֵיְבֻר אֵרִיקְסוֹן; נורדית עתיקה: Leifr Eiríksson לֵיְבְר אֵיְרִיקְסוֹן; 970–1020) היה מגלה ארצות נורדי. ככל הנראה היה לייף האירופאי הראשון שדרך על אדמת אמריקה הצפונית (לאחר שאביו הגיע לגרינלנד). קורותיו מתועדים בסאגות איסלנדיות, שלפיהן הוא הקים מושבה נורדית במקום בשם וינלנד, מדרום-מערב לגרינלנד. חוקרים מודרניים ממקמים את וינלנד על רצועת החוף של צפון אמריקה, ובפרט, לאור ממצאים ארכאולוגים המצביעים על התיישבות נורדית במקום, משערים כי היא בניופאונדלנד שבקנדה.
ביוגרפיה > משפחתו של לייף

לייף היה בנו של אייריק תורוואלדסון, שנודע בשם אייריק האדום. ללייף היו שני אחים ואחות, והוא נולד בסביבות שנת 970, ככל הנראה באיסלנד, ועבר לגרינלנד בגיל צעיר. אביו הקים את המושבה הנורדית בגרינלנד, ומכך משפחתו של לייף זכתה למעמד גבוה בקרב תושבי האי.
ביוגרפיה > מקורות טקסטואליים לחייו ומסעותיו

אף שלייף מוזכר במספר מקורות איסלנדיים, עיקר התיעוד של מסעותיו הוא בסאגת אנשי גרינלנד (Grœnlendinga saga) ובסאגת אריק האדום (Eiríks saga rauða), שתי סאגות איסלנדיות המכונות ביחד "סאגות וינלנד". הסיפור הכללי המוצג בסאגות אלה, המתאר מסעות של נורדים לאמריקה, נחשב לנכון היסטורית, אך פרטים רבים של סיפור זה, כולל מעשיו של לייף, שונים בשתי הסאגות. יש קושי בתארוך מדויק של שתי הסאגות ובאימות הפרטים השונים שלהן. הסאגות מתוארכות למאה ה-13 ולמאה ה-14 (מאות שנים לאחר האירועים המתוארים בהן), וכנראה מתבססות הן על מקורות קדומים יותר שאבדו, והן על מסורת שבעל פה. ההבדלים בפרטי הסיפורים המוצגים בשתי הסאגות עשויים להיות תוצאה של מקורות שונים או אג'נדות פוליטיות של הכותבים. פרטי הסיפור המוצג בסאגת אריק האדום לרוב דומים יותר לתיעודים אחרים של המסעות, כמו בהיימסקרינגלה, ורוב החוקרים מחשיבים את סאגת אנשי גרינלנד ליותר מהימנה כמקור היסטורי.
שתי הסאגות מתרכזות בבניו של אריק האדום, שלייף היה אחד מהם, כשהן מתארות את המסעות לווינלנד. ייתכן כי הסיבה לכך היא שבני אריק האדום היו בני מעמד גבוה ובעמדה המתאימה כדי להוציא את המסעות לפועל, וייתכן כי אנשים אחרים אשר מוזכרים בסאגות היו ממגלי הארצות והסאגות לא מזכירות אותם מכיוון שנעשה ניסיון להאדיר את שמה של משפחה איסלנדית מסוימת במאה ה-13 על ידי יצירת מיתוס משפחתי.
ביוגרפיה > לייף והנצרות

לייף נקרא לנורווגיה לשרת תחת אולף הראשון, מלך נורווגיה. לפי חלק מהמקורות, במהלך שהותו שם המיר את דתו לנצרות, כמו רבים בסביבתו, וכשחזר לגרינלנד הורה עליו להנהיג במקום את הנצרות. עדויות ארכאולוגיות המראות על פעילות נוצרית בגרינלנד בשנות חייו מגבות את הטענות הללו, אך הגרינלנדים עצמם לא תיעדו בצורה טקסטואלית את התנצרותם.
במאמרה על המנהגים הדתיים המוקדמים בהתיישבות הנורדית בגרינלנד, לסלי אברמס כותבת כי חשיבותו של לייף בתהליך ההמרה לנצרות של גרינלנד וכן מידת עצמאותו אינם ודאים. לייף מקבל את התפקיד הראשי בסיפור זה בסאגת אריק האדום, אך מקורות שונים מייחסים לאולף הראשון בעצמו את ההמרה של גרינלנד לנצרות, ולייף ככל הנראה פעל כנציב של המלך אולף הראשון. תיאור ההתנצרות של גרינלנד בסאגת אנשי גרינלנד וכן בסאגת אריק האדום מתרכז בסיפורים אישיים ממשפחתו של לייף. אברמס מעירה על כך שהסאגות מתארות התנצרות שהתרחשה בעקבות לחץ חברתי שהפעילו לייף ואחרים על האחרים בגרינלנד ולא תהליך שהתרחש בעקבות משטר זר שדיכא את התושבים. ישנם חוקרים אשר טוענים, כחלק מרוויזיוניזם היסטורי רחב יותר אודות ההתיישבות הנורדית בגרינלד, שכל המתיישבים הראשונים באי היו כבר נוצרים, אך הטיעונים הללו מוטלים בספק. בכל מקרה, על פי אברמס, הסיפורים המוצגים בסאגות על התנצרותו בנורווגיה של לייף מתקבלים יותר על הדעת מאשר הנרטיבים על פעולות המיסיון שלו.
ביוגרפיה > מסעות > סאגת אנשי גרינלנד

סאגת אנשי גרינלנד מספרת על אדם אחר אשר ראה לראשונה את חופי צפון אמריקה – ביארני האריולפסון, אשר ניסה לשוט לגרינלנד בסביבות שנת 986. לפי הסאגה, כאשר הוא הגיע ליבשה, היא הייתה מיוערת, בשונה מהתיאורים שהוא שמע של גרינלנד. הוא מצא עוד שני חופים שונים, אך החליט שלא לרדת לחוף, משום שהם לא התאימו לתיאור של גרינלנד, שאמורה הייתה להיות קפואה. בסופו של דבר ספינתו של ביארני הגיעה לחופי גרינלנד. השיט של ביארני עורר את סקרנותו של לייף, שהחליט להפליג אל החופים הלא מוכרים בעקבותיו, יחד עם 35 אנשי צוות.
האדמה הראשונה אליה הגיעה משלחתו של לייף הייתה מכוסה בסלעים מבריקים ושטוחים, לכן קיבלה את השם "הלולנד", שמשמעו בנורדית עתיקה "ארץ האבנים השטוחות". לאחר מכן נחתה המשלחת בארץ שטוחה ומיוערת עם חופים בעלי חול לבן, לה הוענק השם "מארקלנד" שמשמעו "הארץ המיוערת".
לייף וצוותו עזבו את מארקלנד ובפעם הבאה שגילו יבשה, הם החליטו שהמקום מתאים להתיישבות והקימו שם בתים על מנת להעביר שם את החורף. המקום היה נוח מאוד. להקות גדולות של דגי סלמון שחו בנהר הקרוב, מזג האוויר היה נוח ולא הייתה בעיה של מחסור בעצים בשל היער הסמוך. השם וינלנד ניתן לארץ הזו לאחר שאחד מעוזריו של לייף, טירקיר, גילה במקום גפני בר רבים, ולייף החליט לקרוא לה וינלנד, מילה שלפי סיפור זה משמעותה "ארץ היין".
באביב המשלחת של לייף חזרה לגרינלנד, עם ספינה עמוסה בעצים ובענבים. בדרכם לגרינלנד פגש לייף ב-15 גברים שספינתם נהרסה, והציל אותם. מאז הוא כונה "לייף בר-המזל" (Leifur heppni). ייתכן גם שמשמעות המילה מזל ככינוי לאייריק היא "המביא מזל לאחרים".
לאחר שלייף הגיע לגרינלנד, אחיו ת'ורוואלד (Þórvaldr) שט בעקבותיו לווינלנד, ומצא מקלט במקום הקרוי בשם "לייפסבודיר" (Leifsbuðir – "המחסה של לייף"). הסאגה מתארת עוד מספר מסעות.
ביוגרפיה > מסעות > סאגת אריק האדום

סאגת אריק האדום לא מציינת את ביארני כלל, ומייחסת ללייף את גילוי החופים. על פי הסאגה, לייף גילה את חופי וינלנד בצורה דומה לצורה שבה ביארני גילה אותם בסאגת אנשי גרינלנד בסביבות שנת 1000. על פי הסאגה, כשלייף היה אצל אולף הראשון בנורווגיה, אולף הציע לו לשוב לגרינלנד, וכאשר לייף הסכים לבקשה, אולף הורה עליו להטיף שם לנצרות. בשיט שלו חזרה לגרינלנד, סופות סחפו אותו הרחק מדרכו, והוא נתקל בארץ חדשה שלא הכיר שבה גדלו גפנים וחיטה פראית. אחרי שהוא גילה את הארץ החדשה, לייף נתקל באנשים שספינתם נהרסה, לקח אותם איתו לגרינלנד ודאג להם בחורף, ומאז כונה "לייף בר-המזל". הגילויים של לייף עוררו את סקרנות תושבי גרינלנד. ת'ורסטיין, אחיו של לייף, החליט לצאת למסע לארץ שלייף גילה, אך לא הצליח להגיע אליה וחזר למושבה בגרינלנד.
בסאגה זו מסופר כי סוחר איסלנדי עשיר בשם ת'ורפין קארלסווני, ולא לייף, היה מגלה הארצות אשר סייר בחופי מארקלנד והלולונד ונתן להם את שמם. שמו של לייף מוזכר פעם אחת בתיאור המסע של קארלסווני, כשמסופר על כך שהמלך אולף טריגבאסון "העניק" ללייף שני אנשים סקוטים שהיו "יותר מהירים מחיות פרא". לייף ואייריק שלחו את שני העבדים הללו למסע עם קארלסווני. לאחר הגעתם לפורדוסטרנדיר (Furdustrandir) קארלסווני הורה לשני הסקוטים לסייר בשטח.
חוקרים רבים טוענים כי הפרטים הללו שונים בסאגת אריק האדום מכיוון שהסאגה נכתבה כדי להאדיר את צאצאיו של ת'ורפין קארלסווני, אך לא כל החוקרים מסכימים על כך שהראיות מספיקות בשביל לטעון שזו הסיבה להבדל בין הסיפורים.
ביוגרפיה > אזכורים היסטוריים של וינלנד

וינלנד מוזכרת בשני טקסטים הנחשבים היסטוריים בהגדרה מחמירה, שניהם נכתבו לפני סאגות וינלנד.
האזכור המוקדם ביותר של וינלנד נמצא ב"מעשי הבישופים של כנסיית המבורג" שכתב הכרוניקן הגרמני אדם מברמן בעשור השמיני של המאה ה-11. אדם כתב כך על מידע שמסר לו סוון השני, מלך דנמרק:
"הוא סיפר לי שהיה שם עוד אי ושמו וינלנד, והוא קרוי בשם זה מכיוון שגפנים גדלים שם בעצמם ומייצרים יין נהדר ביותר. על כך שיש שם דגנים שגדלים בעצמם... למדנו מהדיווח המהימן של הדנים"
"ספר האיסלנדים" (Íslendingabók) הוא ספר אודות ההיסטוריה האיסלנדית שנכתב על ידי הכרוניקן האיסלנדי ארי ת'ורגילסון (Ari Þorgilsson) בתחילת המאה ה-12. בספר זה יש את האזכור המוקדם ביותר באיסלנדית של וינלנד ושל גרינלנד:
"הארץ אשר שמה גרינלנד נגלתה דרך איסלנד ויושבה משם. אריק האדום היה שמו של אדם מבריידאפיורד שעשה את המסע מפה לשם, למקום הנקרא אריקספיורד. הוא קרא לה גרינלנד, ואמר שאנשים ירצו לבוא אליה אם ההיה לה שם טוב. גם במזרח הארץ וגם במערבה הם מצאו מגורים של בני אדם, רסיסי סירות מצופות עור וכלי אבן שמהם היה ניתן להבין כי האנשים שהיו פעם שם היו מהשוכנים בווינלנד אשר הגרינלנדים קראו להם סקראלינגים."
הראלדור בסאסון, מהמחלקה האיסלנדית באוניברסיטת מניטובה, כתב על טקסט זה: "בזמנו של הסופר נדמה שהאיסלנדים כבר הכירו את המושג של וינלנד ברמה שלא היה צורך בהסברים בהתייחסויות אליה".
ביוגרפיה > אחרית ימיו

לאחר מות אביו, כמה שנים אחרי שנת 1000, ירש לייף את נחלת משפחתו בגרינלנד והפך לראש ההתיישבות שם. הסאגות אינן מזכירות את אחריתו של לייף, אך ניתן לשער שמותו אירע בין האזכור האחרון שלו בשנת 1019 ובין עליית בנו למעמד ראש המשפחה בשנת 1025.
עדויות ארכאולוגיות

מחקר שנעשה בשנות ה־50 וה־60 של המאה ה־20 על ידי הארכאולוגית אן שטיין אינגסטאד ובעלה החוקר הֶליֶה אינגסטאד (Helge Ingstad) גילה עדויות משמעותיות לכך שהתיישבות לייף וצוותו הייתה בקצה הצפוני של ניופאונדלנד, אזור הידוע כיום כל'אנס או מדוז. הקשר בין וינלנד המתוארת בסאגות לבין ל'אנס או מדוז אינו ודאי, ויש השערות שונות בהקשר להגדרה של וינלנד ולמיקומה. ישנם חוקרים הטוענים כי וינלנד הייתה אזור רחב של'אנס או מדוז היה חלק ממנו. ישנם גם חוקרים הטוענים כי וינלנד עצמה הייתה ממוקמת במקומות אחרים.
ראו גם

וינלנד
אייריק האדום
היסטוריה של גרינלנד#ההתיישבות הנורדית
ויקינגים
ביאורים

↑  השם אייריקסון אינו שם משפחה במובן המודרני אלא פטרונים – על שם אביו)
↑  נורדית עתיקה, נכתב גם באיסלנדית מודרנית – Grænlendinga saga
1 2  המושג "מזל" אינו תרגום מדויק – בתרבות הנורדית, הכינוי מתייחס לסגולה של אדם שהיא תכונה או מיומנות מולדת ואף משפחתית. לאדם בר-מזל, אירועים היו מתרחשים כפי שהוא רצה שהם יתרחשו
הערות שוליים

↑  Gunnar Karlsson, The Ethnicity of the Vinelanders, Journal of the North Atlantic, 2009, עמ' 126–130
1 2 3  Lesley Abrams, Early Religious Practice in the Greenland Settlement, Journal of the North Atlantic, Eagle Hill Institute, 2009, עמ' 52–65
1 2  Gunnar Karlsson, Why was Leifr Eiríksson called 'Lucky'?, Saga-Book 41, Viking Society for Northern Research, 2017, עמ' 35–49
1 2  Pragya Vohra, The Eiríkssynir in Vínland: Family Exploration or Family Myth, Viking and Medieval Scandinavia 4, Brepols, 2008, עמ' 249–267
1 2  Helgi Þorláksson, The Vinland Sagas in a Contemporary Light, Approaches to Vínland, 2001, עמ' 63–78
↑  Leif Erikson | Biography, Accomplishments, & Facts, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
1 2 3  ג'יין סמיילי, Preface, The Sagas of the Icelanders, Penguin Classics, 2005
1 2  בריג'יטה וואלס, Leif Eriksson | The Canadian Encyclopedia, www.thecanadianencyclopedia.ca
↑  ג'ון ספטון, סאגת אריק האדום, באתר מאגר הסאגות האיסלנדיות, ‏1880 (באנגלית)
↑  Bettina Sejbjerg Sommer, The Norse Concept of Luck, Scandinavian Studies, Society for the Advancement of Scandinavian Study, University of Illinois Press, עמ' 275–294
↑  מתורגם לאנגלית כ-"Leif's booths"
1 2  בריג'יטה וואלס, The Norse in Newfoundland: L'Anse aux Meadows and Vinland, Newfoundland and Labrador Studies, 2003
1 2 3  Haraldur Bessason, New Light on Vinland from the Sagas, Mosaic: A Journal for the Interdisciplinary Study of Literature, 1967, עמ' 52–65
↑  האלדור הרמאנסון, The Problem of Wineland, Volume 1, Cornell University Press, 2005, עמ' 48
↑  אריק ואלגרן, The Vikings and America, Thames & Hudson, 2000, ISBN 9780500281994
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264475605171  PLWABN: 9810678812605606  BIBSYS: 90306670  BNE: XX1312678  GND: 118994263  ISNI: 0000 0000 8637 0758  LCCN: n80017783  NDL: 00466179  NTA: 07502795X  RERO: 02-A021992164  SELIBR: 194165  SNAC: w6128r56  SUDOC: 203989392  VIAF: 198152140015411100005   WorldCat (עם VIAF): 198152140015411100005 
"לייף אייריקסון מגלה את אמריקה", האנס דאל
המילים "Leifr hinn heppni" ("לייף בר-המזל") בכתב היד העתיק ביותר שבו נמצאת סאגת אריק האדום
העמוד הראשון של הספר הרביעי מתוך "מעשי הבישופים של כנסיית המבורג" שכתב אדם מברמן. ספר זה מכיל תיאור של וינלנד.
מכונית מיקרו

מסרשמיט KR200, מכונית מיקרו משנות ה-50 של המאה ה-20
סמארט, מכונית מיקרו מהעשור הראשון של המאה ה-21
מכונית מיקרו (באנגלית: microcar) היא סוג של כלי רכב מנועי בעל ממדים קטנים במיוחד, המיוצר בייצור סדרתי.
מאפיינים

הגדרת רכב כמכונית מיקרו משתנה בין המדינות השונות, בעיקר כתלות בשיקולי מיסוי הכרוכים בסיווג כלי הרכב לקטגוריות השונות. ברוב המדינות, הגורם המרכזי בסיווג הוא נפח המנוע של כלי הרכב.
מכונית מיקרו מוגדרת בדרך כלל על פי המאפיינים הבאים:
אורך כולל של פחות משלושה מטרים
בעלת שני מקומות בלבד (נהג ונוסע)
בעלת שלושה או ארבעה גלגלים
מנוע בן צילינדר אחד או שניים ובנפח 50 סמ"ק עד 500 סמ"ק
בלמים מכניים מופעלי כבל ומחוברים לשני הגלגלים או לארבעתם
בולמי זעזועים בסיסיים
צמיגים בקוטר 6–8 אינץ'
נפח פנימי של פחות מ-2,400 ליטר
היסטוריה

עיצוב ויצור מכוניות מיקרו החל באירופה מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה, וקיבל תנופה משמעותית לאחר מלחמת העולם השנייה, כפועל יוצא מתהליך היציאה מהשפל הכלכלי והדרישה לספק אמצעי תחבורה עממי וזול. בגרמניה היו אלה יצרני מטוסים לשעבר כמו מסרשמיט והינקל אשר העניקו לה עיצוב דמוי בועה בהשראת החופות של תאי הטייס. יצרני המכוניות היפנים העדיפו לעצב גרסאות מוקטנות של דגמים קיימים אשר זכו להטבות במס ובעלויות הביטוח הנילוות. בצרפת כמו מספר יצרנים קטנים דוגמת KVS.
בסוף המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21 שוב מוצעות מכוניות מיקרו. הידועות ביותר הן סמארט מתוצרת מרצדס וטאטא נאנו ההודית. רוב יצרני הרכב הגדולים עוסקים בפיתוח דגמים עתידיים של מכוניות מיקרו ומשקיעים מאמץ בפיתוח דגמים המונעים בחשמל או באנרגיה חליפית אחרת.
יתרונות

היתרון המשמעותי ביותר של מכונית המיקרו הוא עלות הפעלה נמוכה, בעיקר כפועל יוצא של צריכת דלק נמוכה, ומחירי חלפים וביטוח נמוכים.
במדינות מסוימות לא נדרש רישיון נהיגה ברכב מסוג זה או שמספיק להחזיק ברישיון נהיגה לאופנוע. יתרונותיה המובהקים של מכונית המיקרו בולטים בעיקר בהקשר של שמירה על איכות הסביבה. המכונית מייצרת רמה נמוכה של זיהום אוויר, וזיהומי רעש. ממדי המכונית מעניקים לה יתרון במציאת מקומות חניה. סיכון הפגיעה בתאונות דרכים קטן עקב מהירות נסיעה נמוכה.
הממדים הקטנים של המכונית מקנים לנהג רמת שליטה טובה יותר בכלי הרכב בעת הנהיגה, כתוצאה מהפחתת התנע הזוויתי בעת החלקה ולכן יציבות רבה במיוחד בעת נהיגה על שלג וקרח.
חסרונות

הטענה העיקרית של מתנגדי מכונית המיקרו נוגעת לרמה הנמוכה של הבטיחות הפאסיבית שלהן. מצד אחד מכונית מיקרו לא מקנה הגנה פיזית משמעותית על הנוסעים היושבים בתוכה כמו מכוניות רגילות, ומצד שני היא חסרה את כושר התמרון ויכולת ההתחמקות מפגיעה של אופנוע. קיים חשש כי נהגים צעירים וחסרי ניסיון יקלעו למצבים בכבישים מרובי נתיבים ותנועה אשר עקב קוטנה של המכונית יתקשו להתמודד איתם.
מימון יאפיל

הרב מימון יאפיל (לפני ה'ת"ל, 1670 - כ"ז בסיוון ה'תפ"ז, 16 ביוני 1727) היה פוסק הלכה, פרשן מקראי, מקובל ודרשן, דיין וראש ישיבה באלג'יר בשלהי המאה השבע עשרה ובמאה השמונה עשרה.
קורותיו

גדל באלג'יר ולמד אצל חכמי העיר. את עיקר זמנו הקדיש ללמד תלמידים בישיבה. כיהן כדיין לפחות משנת ה'ת"ן. נכון לשנת תנ"ו היה דיין רביעי בבית דינו של רבי משה צרור, לצד רבי יוסף מועטי (דיין שני) ורבי דוד ארובאש (דיין שלישי). כמו כן כתב פסקי דין יחד עם הדיינים רבי צמח דוראן ורבי בנימין דוראן. נכון לשנת ה'תע"ד כיהן כדיין שני בבית דינו של רבי סעדיה אזוביב. חביריו הדיינים היו רבי יעקב צרור (דיין שלישי) ורבי צמח דוראן (דיין רביעי). בית דינו התכתבו בענייני הלכה עם חכמי מרוקו, כדוגמת רבי יעקב אבן צור, רבי מנחם סירירו, רבי וידאל הצרפתי (השלישי), רבי יהודה בן עטר ורבי שמואל הצרפתי. כמו כן התכתב בהלכה עם השד"ר רבי משה ישראל.
בשנת ה'תע"ד (1714), בית הדין בראשות רבי סעדיה אזוביב (דיין ראשון) ורבי מימון יאפיל (דיין שני) באלג'יר שלח כתב הסכמה לרבי משה חאגיז, לפיו הם מסכימים להחרים את נחמיה חיייא חיון שפעל להפצת השבתאות. בין החותמים נמנה גם הרב רפאל ידידיה שלמה צרור (דיין שישי).
חבירו הצעיר רבי רפאל ידידיה שלמה צרור מסר שמועות הלכתיות מרבי מימון, כדוגמת פסק הלכה של רבי מימון לפיו חמץ בפסח אינו חוזר וניעור. גם חכמי מרוקו מאוחרים ציטטו בחיבוריהם פסקי דין ממנו. רבי מימון עסק גם בתורת הקבלה, וכינוהו 'מקובל'.
נראה שלאחר פטירת רבי סעדיה אזוביב בשנת ה'תפ"ה, התמנה רבי מימון לאב בית הדין ורבה של אלג'יר עד לפטירתו.
קורותיו > פטירתו

רבי מימון האריך ימים, ונפטר באלג'יר בכ"ז סיוון ה'תפ"ז. סיפר רבי יהודה עייאש, שבפטירת רבי מימון, באו לביתו קהל רב עד שלא היה מקום, והעבירו את מיתתו לבית הכנסת הגדול שבעיר להספידו שם. בנו רבי אברהם שימש כאב בית הדין ורבה של אלג'יר לאחר עזיבת רבי יהודה עייאש.
יצירתו

פי צדיק - דרשות וחידושי המקראות, וחידושים על הרא"ם. נדפס בליוורנו, תקי"ט.
פסקי דין - רבים מהם אבדו, וחלקם נדפסו בספרי חכמי דורו.
נוה צדיקים - פירוש לספר משלי - בכתב יד.
חידושים ושיטות על הש"ס - כתב יד אבוד.
לקריאה נוספת

אליהו מרצייאנו, מלכי ישורון, ערך הרב מימון יאפיל.
חכם מימון יאפיל באתר החכם היומי.
הערות שוליים

1 2  יש שכתבו שהרב צרור הוא תלמיד של הרב מימון יאפיל, אך נראה שזה לא נכון, הואיל ורבי רפאל ידידיה שלמה צרור מביא\ שמועות מרבי מימון (ראו בית יהודה, דיני ומנהגי ארג'יל סימן ד), ואין דרכו של רב להביא שמועות מתלמידו. וגם לפי תאריכי הפטירה עולה שרבי מימון היה מבוגר מהרב צרור.
↑  מלכי ישורון בערכו. אולם לפי הקדמת רבי אברהם יאפיל לספר 'פי צדיק' נראה שהתמנה לדיין כבר בשנת ה'תמ"ז.
1 2  ראו: קונטרס תורת אבות בסוף 'מראקש וחכמיה' חלק ב.
↑  ראו מבוא לתקנות חכמי פאס, עמ' 80 (מהד' תשע"ג).
1 2  ראו בסוף ספר מלחמת ה' - חרב לה', אמשטרדם ה'תע"ד.
↑  ראו שו"ת פרי צדיק סוף שאלה א.
↑  ראו: לשון למודים סימן כא.
↑  ראו: משאת משה סימן עג.
↑  דיני ומנהגי ק"ק ארג'יל סימן ד סעיף א.
↑  ראו למשל: הרב רפאל משה אלבאז, ספר זבחי צדק סימן מח סעיף ב.; הרב ישמ"ח עובדיה בספרו ישמ"ח לבב יו"ד סימן ד; הרב יוסף משאש, בספרו 'נהג ולך' סימן נו.
↑  ראו מקבציאל כרך לט עמ' מד.
↑  הקדמת בנו רבי אברהם יאפיל לספר פי צדיק.
↑  ראו בית יהודה הל' אבילות אות סו.
↑  מלכי ישורון בערכו.
↑  בכתב יד (נגיש לצפייה באתר הספרייה הלאומית).
| רבני אלג'יריה |
| --- | --- | --- |
| רבני מחוז אלג'יר | ריב"ש • רשב"ץ • רשב"ש • יהודה כלץ (השלישי) • אברהם אבן טוואה • סעדיה אזוביב • מימון יאפיל • רפאל ידידיה שלמה צרור • יהודה עייאש • שלמה זוראפה • דוד מועטי • סעדיה עמור • משה אייזנבט • אברהם משה פינגרהוט • יצחק מרעלי |  |
| רבני מחוז אוראן ותלמסאן | יעקב ששפורטש • נתן ג'ייאן • חיים קצבי • פארוז קרסינטי • אברהם אנקווה • סמחון חלאווה • יוסף בן וואליד • חיים בלייח • דוד הכהן סקלי • יוסף משאש • מסעוד הכהן (פרחי כהונה) • דוד אשכנזי (רב) • יצחק אלמליח (תלמסאן) • יחיא אמסלם • דוד אבן כליפא |  |
| רבני מחוז קונסטנטין (אלג'יריה) | מימון נג'אר • סידי פרג' חלימי • יוסף גנאסיא • ישועה ללום • רחמים נאהורי |  |
| רבנים נוספים | שלום אביחצירא |  |
ג'מימה קירק

| --- | --- |

 לידה:  26 באפריל 1985 (בת 39) וסטמינסטר, לונדון, בריטניה
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 עיסוק:  שחקנית, במאית, אמנית
 מקום לימודים:  Rhode Island School of Design
 בן זוג:  אלכס קמרון (2020–)  מיכאל מוסברג (2009–2017)
 צאצאים:  רפלה ישראל מוסברג  ממפיס קירק מוסברג
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'מימה קירק (באנגלית: Jemima Kirke; נולדה ב-26 באפריל 1985) היא שחקנית, אמנית ובמאית בריטית-אמריקאית-יהודייה. ידועה בעיקר בתור ג'סה מהסדרה "בנות".
ביוגרפיה

קירק נולדה בוסטמינסטר, לונדון, אנגליה, לסיימון קירק, מתופף ממוצא אנגלי וסקוטי, וללוריין, ממוצע יהודי-עיראקי, בעלת בוטיק וינטג׳.
היא התחנכה  בתיכון סנט אן בניו יורק, שם הכירה את לנה דנהאם, יוצרת הסדרה ,בנות". בשנת 2008 סיימה ללמוד אמנות בבית ספר לאמנות ברוד איילנד,  מאז הציגה מספר תערוכות, בניהן ״a brief history’ (2011).
גיסה (דרך אחותה הזמרת דומינו קירק(אנ')) הוא השחקן האמריקאי פן בדג'לי.