stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישראל באירוויזיון 2018
לפני האירוויזיון > בחירת המבצע > שלב הגמר > סיבוב שני

בסיבוב השני התמודדו שלושת המבצעים הנותרים מול השופטים והקהל. במהלך כל הופעה הקולות הועברו רק על ידי הצופים באמצעות אפליקציית mako הרשמי, ללא ציונים המופיעים על המסך. לאחר ההופעה האחרונה, כל שופט מסר את הצבעתו על ידי מתן 8, 10 ו-12 נקודות לשלושת המתמודדים הנותרים; 8 נקודות לאהוב עליהם פחות ו-12 נקודות לאהוב עליהם יותר. בנוסף, ארבע קבוצות שופטים התבקשו להצביע באותה שיטה. חברי ארבע קבוצות השופטים היו:
קבוצה 1: שופטי כוכב נולד - גל אוחובסקי, מרגלית צנעני, צדי צרפתי.
קבוצה 2: הזוכים של הכוכב הבא לאירוויזיון שייצגו את ישראל באירוויזיון בשלוש השנים האחרונות - נדב גדג', חובי סטאר, אימרי זיו.
קבוצה 3: שופטי אייל גולן קורא לך - עדי ליאון, ירון אילן, יוסי גיספן.
קבוצה 4: דנה גרוצקי וכותבים ומלחינים של שירי אירוויזיון ישראלים - דורון מדלי, קובי אושרת, צביקה פיק.
בנוסף למופעים בסיבוב השני כללו הופעות אורח של "נמסטה" על ידי השופטים סטטיק ובן-אל תבורי ו"אולי נדבר" על ידי נציג ישראל באירוויזיון 2015 נדב גדג'.
| סדר | שם המבצע | שם השיר | שופטים | צופים | ניקוד סופי | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ריקי בן ארי | "Total Eclipse of the Heart" | 78 | 47 | 125 | 3 |
| 2 | יהונתן מרגי | "When I Was Your Man" | 88 | 117 | 205 | 2 |
| 3 | נטע ברזילי | "Tik Tok" / "Gangnam Style" | 104 | 106 | 210 | 1 |
| שם המבצע | פלס | סטטיק | אמדורסקי | סקעת | תבורי | קבוצה 1 | קבוצה 2 | קבוצה 3 | קבוצה 4 | ניקוד השופטים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ריקי בן ארי | 8 | 8 | 8 | 8 | 8 | 8 | 10 | 10 | 10 | 78 |
| יהונתן מרגי | 10 | 12 | 10 | 10 | 12 | 10 | 8 | 8 | 8 | 88 |
| נטע ברזילי | 12 | 10 | 12 | 12 | 10 | 12 | 12 | 12 | 12 | 104 |
לפני האירוויזיון > בחירת השיר

בחודש פברואר 2018, לאחר זכייתה של נטע ברזילי בתחרות "הכוכב הבא לאירוויזיון", נכתב לה השיר "Toy", שאיתו ייצגה את ישראל באירוויזיון 2018. בשבועות שלאחר זכיית ברזילי נשלחו למעלה מ-130 שירים לוועדה. מתוכם נבחרו 5 שהגיעו לידיה של נטע, בהם שיר שכתבה מארינה מקסימיליאן ושיר שכתבה נטע בעצמה "Bassa Sababa". לצורך בחירת השיר התכנסה ועדה, בה השתתפו נציגי כאן תאגיד השידור הישראלי יחד עם נציגי חברת טדי הפקות, בראשות טמירה ירדני, שהאזינה לחמשת השירים שעלו לשלב האחרון, ולבסוף נבחר השיר "Toy" שכתבו והלחינו דורון מדלי וסתיו בגר.
עם פרסום השיר "Toy" באופן רשמי הפך למדורג במקום הראשון בגמר על פי רוב טבלאות ההימורים ברחבי העולם, ומחזיק במספר שיא של צפיות ביוטיוב ביחס לשאר השירים המתמודדים בתחרות (שיא שנשבר רק ב-2020 עם השיר Uno של רוסיה).
באירוויזיון > רקע

אירוויזיון 2018 הוא הראשון ששודר בישראל על ידי התאגיד "כאן", לאחר סגירתה של רשות השידור כשנה קודם לכן.
בעוד שהאירוויזיון הקודם היווה את השלב החותם בשידורי הערוץ הראשון, שידורי הגמר של האירוויזיון היוו את סיום תקופת ההרצה של תאגיד השידור הישראלי וערוץ כאן 11. שידור גמר התחרות זכה לפופולריות רבה בישראל וקיבל חשיפה לכ-2 מיליון צופים בשיא בערוץ כאן 11 וערוצים הדיגיטליים של תאגיד השידור הישראלי, שלא נראתה מאז אירוויזיון 1999.
לראשונה מאז אירוויזיון 1993 (אז שידר דניאל פאר), חצאי הגמר והגמר לוו בפרשנות שידור טלוויזיונית מאולפן תאגיד השידור במודיעין, בדומה לאופן המקובל בשידורי האירוויזיון במדינות אחרות. בחצי הגמר הראשון הפרשנים היו אסף ליברמן והסטנדאפיסטית שיר ראובן. בחצי הגמר השני הפרשנים היו גואל פינטו ואיתי הרמן. את הגמר ליוו ארז טל ועידית הרשקוביץ.
לוסי איוב, המגישה הערבייה-ישראלית נבחרה לראשונה על ידי תאגיד השידור הישראלי למסור את תוצאות הניקוד הישראלי לשירי אירוויזיון 2018 (ובכך החליפה את עופר נחשון, שעשה זאת, עבור רשות השידור, מאז 2009). דבר שגרם להד תקשורתי עקב תגובתה של שרת התרבות מירי רגב במחאה על כך שאיוב החליטה לדבר בשידור הבינלאומי גם בערבית וגם לא אזכרה את ירושלים.
באירוויזיון > חצי הגמר

נטע ברזילי הופיעה בסדר ה-7 על הבמה, אחרי ליטא ולפני בלארוס. בחצי הגמר ישראל זכתה במקום ה-1 עם 283 נקודות, ועלתה עם 9 מדינות נוספות לגמר.
באירוויזיון > גמר

נטע ברזילי הופיעה בסדר ה-22 על הבמה (מקום שנחשב כאחד הטובים), אחרי הונגריה ולפני הולנד. ישראל ניצחה בתחרות והגיעה למקום ה-1 עם 529 נקודות.
הערות שוליים

↑  "Toy" - השיר שייצג את ישראל באירוויזיון, באתר ‏מאקו‏, 25 בפברואר 2018
↑  ערן סויסה, באסה סבבה: האזינו לחדש של נטע ברזילי, באתר ישראל היום, 1 בפברואר 2019
↑  ערן סויסה, לוסי איוב במקום עופר נחשון, באתר ישראל היום, 22 בפברואר 2018
↑  שרת התרבות מירי רגב דורשת התערבות ממשלתית באירוויזיון 2019, באתר וואלה, 16 ביוני 2018
↑  נטע ברזילי העפילה לגמר: "תודה אירופה, כפרה עליכם!", באתר טיים אאוט, ‏2018-05-09
1 2 3 4 5  Detailed voting results SF1
↑  מלכת אירופה: נטע ברזילי ניצחה בגמר האירוויזיון, באתר וואלה, 12 במאי 2018
1 2 3 4 5  Detailed voting results GF
↑  Groot, Evert (30 באפריל 2018). "Exclusive: They are the expert jurors for Eurovision 2018". eurovision.tv. European Broadcasting Union. נבדק ב-30 באפריל 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
נטע בליסבון
כרמלה קורן

| --- | --- |

 לידה:  13 בפברואר 1938 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  16 בינואר 2022  (בגיל 83) לונדון, אנגליה
 שם לידה:  כרמלה ביזמן
 מוקד פעילות:  גרמניה, אוסטריה, שווייץ
 תקופת הפעילות:  1956–1982 (כ־26 שנים)
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 מספר צאצאים:  2 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 
כרמלה קורן (Carmela Corren;‏ 13 בפברואר 1938 – 16 בינואר 2022) הייתה זמרת ושחקנית ישראלית. עיקר הצלחתה היה במהלך שנות ה-60 וה-70 בגרמניה, אוסטריה ושווייץ. ייצגה את אוסטריה באירוויזיון 1963.
קריירה

כרמלה קורן (בִּיזמן) נולדה בתל אביב. את שירותה בצה"ל עשתה בתזמורת חיל האוויר. בשנת 1956, במהלך ביקור בישראל, גילה אותה המנחה האמריקאי הנודע אד סאליבן ושכנע אותה להופיע בתוכניתו הפופולרית "המופע של אד סאליבן".
קורן הופיעה בדרום אפריקה יחד עם קליף ריצ'רד. בהמשך הופיעה במספר סרטים ותוכניות טלוויזיה. בתחילת שנות ה-60 התפרסמה בעיקר בגרמניה, אוסטריה ושווייץ.
בשנת 1963 ייצגה את אוסטריה בתחרות האירוויזיון עם השיר בשפה הגרמנית "Vielleicht geschieht ein Wunder" ("אולי יתרחש נס") והגיעה למקום השביעי.
פזמונה "שושנה של סנטה מוניקה" זכה במקום הראשון בפסטיבל השירים הלאומי של גרמניה.
בין השנים 1966–1970 הייתה נשואה למפיק המוזיקלי הורסט גייגר, עימו הביאה לעולם בת ובן. מאז שנות ה-80 התגוררה בפלורידה שבארצות הברית.
קורן נפטרה ב-16 בינואר 2022, בגיל 83, בהוליווד, פלורידה.
הערות שוליים

↑  בלי נטע ברזילי: 15 רגעים גדולים בתולדות האירוויזיון, הארץ
↑  כרמלה קורן לאחר 10 שנים מעריב, 26 באפריל 1973
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012426961205171  GND: 13435110X  ISNI: 0000 0000 5795 2732  LCCN: no2018078626  MusicBrainz: ece3c620-2050-4d69-a750-1835e91f90c4  VIAF: 79587577   WorldCat (עם VIAF): 79587577 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כנס העתידנים

ערך זה עוסק בספר מדע בדיוני מאת סטניסלב לם. אם התכוונתם לסרטו של ארי פולמן המבוסס על הספר, ראו .
| --- | --- |

כריכת הגרסה העברית של הספר, איור: מירל גולדנברג
 מידע כללי
 מאת:  סטניסלב לם
 שפת המקור:  פולנית
 סוגה:  מדע בדיוני
 הוצאה
 הוצאה:  שוקן
 תאריך הוצאה:  1981
 מספר עמודים:  146
 הוצאה בעברית
 תרגום:  פאולינה צלניק
 סדרה
 הספר הבא:  Observation on the Spot 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001875412
 
כנס העתידנים הוא ספר מדע בדיוני שנכתב בשנת 1971 על ידי הסופר הפולני סטניסלב לם. הספר תורגם לעברית על ידי פאולינה צלניק בשנת 1981, וראה אור בהוצאת שוקן.
הדמות הראשית בספר היא דמותו של איון טיכי, חוקר חלל ועיתונאי, שמופיע באחדים מספריו של לם. איון שוהה במלון הילטון קוסטה ריקה כדי לסקר את כנס העתידנים העולמי השמיני, ועלילת הספר מתרחשת בעיר – במלון ומחוץ לו.
עלילת הספר

הספר פותח בתיאור רחב של המציאות הכאוטית שבה הכנס מתרחש. לם מתאר את העתיד כמקום בו הכול גדול יותר וצפוף יותר, וכתוצאה ישירה, אי-סדר ואבסורד שוררים בכל. כך למשל מלון בעל מאות קומות מתחבט במציאת פתרון להבאת ביצה חצי מבושלת לאחת הקומות הגבוהות בלי שתתקרש בזמן החולף, וכנס הנערך במקביל גורר מצבים לא צפויים כמו כניסה לאולם הרצאות המלא באנשים מעורטלים, בו מוגשים מתאבנים בעלי צורות ארוטיות.
מחוץ למלון (וגם בתוכו) פעולות טרור מתרחשות כמעט ללא הרף, בסדרי גודל שונים, כחלק מהשגרה. באחת מהן מופעל גז הזיות הגורם לאיון ולקבוצת אנשים המסתתרים עמו לחוות חלומות בהקיץ בסיומם הם מוצאים עצמם שוב באותו מקום. בנקודה מסוימת איון מאבד קשר עם המציאות ומתעורר בעתיד הרחוק יותר, עולם אוטופי עוצר נשימה.
במהלך הסתגלותו האיטית לסביבה, איון לומד כי כעת אנשים משתמשים בכימיקלים באופן יומיומי ומסיבי באופן סדיר, לפעולות כבידור, לימודי מתמטיקה, שליטה ברגשות ושינוי תכונות הגוף. עם זאת, הוא מבחין בפרט אחד מוזר - כל האנשים שהוא מכיר מתנשפים בכבדות, כאילו הם עוסקים בפעילות גופנית מאומצת.
לאחר זמן קצר איון נדהם לגלות כי העולם אליו הגיע רחוק מלהיות מושלם. למעשה, האנושות נמצאת במצב עלוב, יש מחסור במקום, אוכל, ובגדים והדרך היחידה לשאת את הקיום היא שימוש בחומרים כימיים הגורמים לכל בני האדם לחיות באשליות לגבי מצבם החומרי והנפשי. כך, כל האנשים הנראים נוהגים ברכבים למעשה הולכים ברגל לכל מקום. אפילו מעליות הן אשליה - עשרות אנשים עולים ויורדים בעזרת חבלים, במאמץ פיזי ניכר.
ניתוח

הספר הקצר (146 עמודים בעברית) הוא רחב יריעה ומקיף שתי תקופות חיים. לם מסתכל קדימה אל עבר עתיד שנראה כאפשרי, מבחינת הדלדלות משאבים והמאמצים האדירים שהממשלה משקיעה כדי לאפשר מראית עין של חיי שפע.
מאז נכתב הספר עברו שלושה עשורים, והמציאות כיום קרובה הרבה יותר לזו המתוארת בחלק הראשון של הספר. אירועי טרור תכופים הם חלק מסדר היום, כמו גם הכאוס שהוא פועל יוצא של צפיפות אוכלוסייה ומיזוג בין תרבויות שונות. גם חלקו השני של הספר הופך רלוונטי לתקופה הנוכחית. במקביל לעלייה בשימוש בתרופות פסיכיאטריות, תרחישים כגון התפוצצות אוכלוסין בחלק מהעולם נראים ריאליים ועלולים להוביל למצב של מחסור לכל תושבי כדור הארץ. באמצעות העולם הקיצוני ומלא הדמיון המתואר בספר, לם בוחן שאלות הנוגעות ליכולת ההכחשה של בני האדם, הרצון שלהם לחיות באשליה והפער בין המציאות האובייקטיבית לבין חוויית המציאות של האדם.
עיבוד לקולנוע

בשנת 2013 עובד הספר לסרט "כנס העתידנים" בבימויו של ארי פולמן.
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, כך פונטז, צויר ועוצב "כנס העתידנים" של ארי פולמן, באתר הארץ, 13 בספטמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb34576491x (data)
כלכלת הרשת
ראו גם

אי-ביזנס
מסחר אלקטרוני
כלכלה וירטואלית
Freemium
הערות שוליים

1 2  כריס אנדרסון, סדרת השראה: העתיד – חינם!, באתר כלכליסט, 6 בנובמבר 2008
↑  שיזף רפאלי, לא כרוך בתשלום: ספרו החדש של כריס אנדרסון, באתר כלכליסט, 16 ביולי 2009
↑  גיא רולניק, כריס אנדרסון, מחבר הספר "הזנב הארוך" מגלה לגיא רולניק איך מתמרנים מיליוני צרכנים: "להפוך אותם למיסיונרים", באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2007
1 2 3  גיא רולניק, כריס אנדרסון, מחבר הספר "הזנב הארוך" מגלה לגיא רולניק איך מתמרנים מיליוני צרכנים: "להפוך אותם למיסיונרים", באתר TheMarker‏, 30 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph467705
כיבוש אסטוניה במלחמת העולם הראשונה

כוחות גרמנים לפני נחיתה בסארמאה
כיבוש אסטוניה במלחמת העולם הראשונה בוצע בשני מבצעים נפרדים, בשלבים נפרדים של המלחמה, ולמטרות נפרדות, על ידי צבא האימפריה הגרמנית, במלחמתו נגד הרוסים. לאחריו הושמה הארץ תחת שלטון צבאי גרמני, למרות ניסיונה להכריז על עצמאות. השלטון הצבאי עבר מן העולם עם תום המלחמה.
כיבוש אסטוניה - האיים

השלב הראשון, מבצע אלביון, נערך בין ה-11 ל-21 באוקטובר 1917, מספר חודשים לאחר התמוטטות האימפריה הרוסית, ובימיה האחרונים של הרפובליקה הרוסית. במהלך זה נכבשו סארמאה, היומאה ומוהו, איים חשובים אסטרטגית בפתחו של מפרץ ריגה, אשר שימש זירה להתכתשויות בין הציים הרוסי והגרמני בשלבים מוקדמים יותר של המלחמה (למשל, קרב מפרץ ריגה).
כיבוש אסטוניה - השטח היבשתי

השלב השני נערך לאחר השתלטות הבולשביקים על רוסיה, והיווה חלק ממהלך אסטרטגי כולל - ומוצלח - שמטרתו הוצאת רוסיה הבולשביקית מן המלחמה.
בשלב הזה נחתו הגרמנים ב-18 בפברואר 1918 בחוף אסטוניה, והשתלטו על הארץ כולה לנוכח התנגדות קלה. ב-21 בחודש הם השתלטו על האפסאלו, הסמוכה לפתח מפרץ ריגה במערב. למחרת הגרמנים השתלטו על ולגה שבדרום. ב-24 בחודש הגרמנים השתלטו על פרנו, ויליאנדי וטרטו. באותו יום עצמו, עם הסתמן נסיגת הכוחות של רוסיה הבולשביקית מהארץ, אסטוניה הכריזה על עצמאותה תחת שלטון רפובליקני. למחרת הגרמנים השתלטו על טאלין הבירה. עד ל-4 במרץ, עם תפיסת העיר נרבה, הגרמנים סיימו את השתלטותם על כל שטחי אסטוניה. יום לאחר מכן סיימו הכוחות הבולשביקים את נסיגתם מחוץ לתחומי הארץ, כאשר חצו את נהר הנרבה מגדתו האסטונית לגדתו הרוסית.
הכיבוש הגרמני אושר על ידי הבולשביקים, עוד קודם לסיום ההשתלטות על אסטוניה, בחוזה ברסט-ליטובסק, אשר נחתם ב-3 במרץ.
השלטון הצבאי

הגרמנים לא הכירו בשלטון הרפובליקני האסטוני, אשר הכריז על עצמאות הארץ. אסטוניה, יחד עם שטחים סמוכים, בעיקר מלטביה של ימינו, הושמה תחת שלטון צבאי גרמני, כאשר הערים הגדולות: טאלין, טרטו ונרבה נשלטו ישירות על ידי הצבא, ואילו מרחבי הארץ נשלטו בעקיפין, תוך היעזרות באדמיניסטרציה שהורכבה מנכבדים מקומיים מקרב המיעוט הגרמני. בהתאם, הצבא האסטוני הוכרז כבלתי חוקי ב-23 במרץ. במאי הכירו בשלטון האסטוני הרפובליקני בריטניה, צרפת ואיטליה. לאחר מכן, מיוני 1918, כנראה כתגובה להכרה בשלטון הרפובליקני האסטוני על ידי מדינות ההסכמה, מנהיגים אסטוניים שפעלו למען עצמאות הארץ הושמו במעצר. בין הנעצרים היה גם המנהיג של המשטר הרפובליקני קונסטנטין פטס (Päts), אשר הושם בבתי כלא שונים לאחר מעצרו ב-16 ביוני. למרות עמדה זו ופעולות אלה של הגרמנים, המשיכו תומכי עצמאות אסטוניה בפעילותם במחתרת.
ניסיון להקמת ישות גרמנית - בלטית

במקביל, המיעוטים הגרמניים באסטוניה ובלטביה ניסו להקים ישות מדינית משלהם, מאיחוד של כמה מחוזות בהם הייתה אוכלוסייה גרמנית ניכרת. האיחוד האמור ביקש להסתפח לאימפריה הגרמנית, על בסיס איחוד עם בית הוהנצולרן. התארגנות זו קיבלה הכרה מהקייזר הגרמני בספטמבר, ופרט לגרמניה, לא הכירה בה שום מדינה אחרת. תום המלחמה בנובמבר הפך מהלך זה לקצר ימים, אולם לגורמים המעורבים במהלך היה חלק בהתכתשויות באזור הבלטי בשנים שלאחר המלחמה, בעיקר כחברים במיליציות הפרייקור.
אחרית דבר

עם תום המלחמה, ב-11 בנובמבר, שנלווה אליו תום שלטונו של הקייזר בגרמניה, ממשלת המעבר הגרמנית מסרה את השליטה על אסטוניה לרפובליקנים, שהקימו ממשלה זמנית, בראשות פטס, שחזר מגרמניה. העברת הסמכויות נחתמה פורמלית ב-19 לחודש. הרוסים הבולשביקים התנגדו לכך ופלשו לאסטוניה ב-28 באותו חודש. האסטונים לחמו לעצמאותם כנגד הפולשים וזו הושגה והוכרה על ידי הרוסים ב-1920.
לקריאה נוספת

Hiden, John (2002). The Baltic States and Weimar Ostpolitik. Cambridge University Press. ISBN 0-521-89325-9.
von Rauch, Georg (1974). The Baltic States: the years of independence ; Estonia, Latvia, Lithuania, 1917-1940. C. Hurst. ISBN 0-903983-00-1.
כנס העתידנים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  כנס העתידנים 
 בימוי:  ארי פולמן, יוני גודמן 
 הופק בידי:  ריינהרט ברונדיג   ארי פולמן   רובין רייט
 תסריט:  ארי פולמן 
 עריכה:  נילי פלר 
 שחקנים ראשיים:  רובין רייט  הארווי קייטל  דני יוסטון  פול ג'יאמטי  ג'ון האם
 מדבבים:  ג'ון האם סאמי גייל דון מקמנוס מייקל שטאהל-דייוויד שרה שהי מייקל לנדס August Wittgenstein פרנסיס פישר דני יוסטון רובין רייט קודי סמית-מקפי פול ג'יאמטי הארווי קייטל Jörg Vincent Malotki 
 מוזיקה:  מקס ריכטר 
 צילום:  מישה אנגלרט 
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 במאי 2013
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט דיסטופי, סרט מדע בדיוני, סרט מונפש למחצה 
 תקציב:  40,247,200 ₪
 הכנסות:  872,024 ₪ מהקרנות בארץ
 הכנסות באתר מוג'ו:   congress
 פרסים:  פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט האנימציה הטוב ביותר (ארי פולמן, יוני גודמן) 
 thecongress-movie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
מתוך הסרט
כנס העתידנים (באנגלית: The Congress) הוא סרט קולנוע מסוגת מדע בדיוני בבימויו של ארי פולמן אשר יצא לאקרנים ב-15 במאי 2013. הסרט הוא עיבוד קולנועי לספר באותו השם מאת הסופר סטניסלב לם. הקרנת הבכורה נערכה בפסטיבל הקולנוע בקאן. הסרט משלב צילום שחקנים ואנימציה.
תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר השחקנית רובין רייט (המגלמת את עצמה). רייט מתגוררת עם שני ילדיה בסמוך לשדה תעופה. בנה, אהרון, חולה בתסמונת אשר, שגורמת לו להתעוור ולהתחרש באופן הדרגתי. היא ובנה מטופלים על ידי הרופא ד"ר ברקר, שמנסה לסייע להתמודד עם המצב הקשה של בנה. רייט מוצגת כשחקנית כושלת, אשר מאז הסרט "הנסיכה הקסומה" לא הצליחה בקולנוע, לרוב בשל פחד במה שגרם לה לנטוש סרטים במהלך הפקתם.
סוכנה (המגולם על ידי הארווי קייטל) מציע לה הצעה מאת אולפני מירמאונט במסגרתה האולפן יסרוק את דמותה למחשב וישתמש בדמות הממוחשבת על מנת להפיק סרטים מבלי צורך בהסכמתה או במשחק בפועל של השחקנית. רייט מתנגדת להצעה, אולם בשל מצבו הבריאותי של בנה (המתחרש ומתעוור) נאלצת להסכים לחוזה ל-20 שנה, מאחר שהובהר לה שבלא חתימה על החוזה לא תועסק על ידי אף אולפן ולא תוכל לממן את טיפולי בנה.
20 שנה לאחר מכן, רייט מוזמנת לכנס העתידנים המתקיים בעיר האנימציה אברהמה בו מוצגת טכנולוגיה חדשה של אולפני מירמאונט, בה שואפים הצופים סם כימי, ורואים את כל העולם שסביבם, ואת עצמם באנימציה. בשלב זה הסרט עצמו הופך מסרט מצולם לסרט אנימציה. במהלך הכנס רייט מסכימה להאריך את החוזה שלה עם האולפן, ולאפשר לאנשים סביבה ללבוש את דמותה באמצעות סם. במהלך הכנס טרוריסטים פולשים למתחם ורייט נפצעת מהחומריים הכימיים שפוזרו באוויר.
היא מוקפאת ל-20 שנה נוספות שלאחריהן מתעוררת בעולם עתידני, בעיר ניו יורק, שבה מגדלים פורחים באוויר בין גנים מלאי פרחים; עולם בו כל אחד יכול לצרוך כל סם לדמיין את דמותו, ובני האדם חיים בהרמוניה נטולת אגו. מי שמדריך אותה בעולם המצויר החדש הוא דילן טרלינר, האווטאר של אנימטור ותיק שעבד באולפני מירמאונט והשתמש בדמותה הדיגיטלית ליצירת סרטים. השניים מתאהבים ומבלים בעולם האנימציה אך רייט עדיין רוצה למצוא את בנה. למרות שדילן מנסה להניאה מלעזוב את "מסיבת הכימיקלים" האוטופית לעולם האמיתי המכוער והאכזר, רייט בוחרת להתנקות מהסמים במטרה למצוא את בנה שנעלם.
לאחר צאתה מעולם ההזיות היא מגלה כי היא נמצאת בעיר הרוסה, בה אנשים מתים מחוסר טיפול רפואי, קופאים מקור ורעבים לאכול, אך אינם יודעים זאת בשל הסמים. היא מגלה שבנה חיכה לה 19 שנים ואז נכנס לעולם הסמים, שבו, בשל העובדה שאנשים לובשים ופושטים צורות, לא ניתן למצוא אותו. רייט בוחרת לחזור לעולם הסמים לאחר שכשלה התוכנית למציאת בנה. בסיום הסרט, רייט שוב נכנסת לעולם האנימציה של "מסיבת הכימיקלים" ומדמיינת את עצמה בדמותו של בנה, אהרון, שחי מחדש את חייו, החל מלידתו, עבור במבט הראשון באמו, צופה באמו משחקת על הסט, בטיפולים אצל ד"ר ברקר ובסוף צופה באמו הולכת לכנס העתידנים. בסצנה האחרונה רייט טסה על מטוס מראשית התעופה ומוצאת את בנה בלב המדבר. הסרט נותן לצופה להחליט האם היא אכן פגשה את בנה בעולם "מסיבת הכימיקלים" או שהיא רק מדמיינת את זה.
הפקה

העבודה על הסרט החלה בשנת 2008. הסרט הוצג לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן והיה סרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה בשנת 2013.
פרסים

פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לסרט האנימציה הטוב ביותר לשנת 2013.
הערות שוליים

↑  קולנוע בישראל סיכום הפעילות השנתית 2013 דו"ח פילת
↑  Miramount Studios, שם שהוא הלחם של אולפני מירמקס וסרטי פרמאונט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: e455c736-92e8-481c-9334-9153c71656d5
כלכלת הפיליפינים

| --- | --- |
 דירוג עולמי:  תמ"ג: 34; תמ"ג לנפש: 145
 מטבע:  פסו פיליפיני 
 סטטיסטיקה
 תמ"ג:  437,146
 תמ"ג לנפש:  3,766
 צמיחה כלכלית:  5.80% (דירוג: 32; הערכה לשנת 2015)
 מדד ג'יני:  46.0 (דירוג: 34; 2012)
 כוח עבודה:  41,370,000 (הערכה לשנת 2015)
 אבטלה:  7.1 אחוז (נכון ל־2014) 
 הנתונים מבוססים בעיקר על:  ספר העובדות העולמי של ה-CIA הסכומים הנקובים בדולרים בערך זה, הכוונה לדולר אמריקאי, אלא אם כן צוין אחרת
 
כלכלת הפיליפינים היא ה-36 בגודלה בעולם: ב-2016, התמ"ג שלה על פי כוח הקנייה נאמד ב $811.726 מיליארד דולר.
כמו כן היא נמצאת במקום ה-3 בגודלה באיגוד מדינות דרום-מזרח אסיה (ASEAN) אחרי אינדונזיה ותאילנד.
הפיליפינים נחשבת "מדינה מתועשת חדשה" (newly industrialized countries), הגדרה המתייחסת לעובדה שהמדינה נתונה במעבר מכלכלה מבוססת חקלאות לכלכלת ייצור ושירותים. כמו כן בפיליפינים ילודה גבוהה משמעותית ביחס למדינות מערביות ואף ביחס לשוקים מתעוררים אחרים, כך שכח העבודה צפוי להיות זמין ופורה במשך שנים רבות.
כלכלת הפיליפינים מוגדרת כאחת מהשווקים המתעוררים, זאת לאור העובדה שקצב גידול הכלכלה שלה הוא מהגבוהים בעולם (7.1% ב-2016).על פי הערכות אנליסטים, צפויה הנסיקה של כלכלת הפיליפינים למצב אותה בשנת 2050 במקום ה-16 בכלכלת העולם.
היסטוריה

| טווח תאריכים | שיעור רשמי | שעור מחושב |
| --- | --- | --- |
| המאה ה-18 | 0.1% |  |
| המאה ה-18 | 0.6% |  |
| המאה ה-20 | 2.7% |  |
| 1900-1949 | 1.4% |  |
| 1950-1999 | 4.6% | 4.0% |

| 1950-1959 | 6.7% | 5.9% |
| 1960-1969 | 5.3% | 4.7% |
| 1970-1979 | 6.5% | 5.6% |
| 1980-1989 | 11.0% | 0.9% |
| 1990-1999 | 3.2% | 3.0% |
| 2000-2009 | 4.46% | 4.8% |
| 2010-2019 | 6.36% | 6.0% |
הערות שוליים

↑  Report for Selected Countries and Subjects, www.imf.org
↑  "World Economic Outlook Database". נבדק ב-13 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sabillon, Carlos (2005). World Economic Historical Statistics. Algora Publishing. pp. 7, 111, 158. ISBN 978-0-87586-353-5.
| כלכלת מדינות העולם |
| --- | --- | --- |
| המזרח התיכון | איחוד האמירויות הערביות • איראן • אלג'יריה • בחריין • המדינה האסלאמית  • הרשות הפלסטינית • טורקיה • ירדן • ישראל • כווית • לבנון • לוב • מצרים • מרוקו • סוריה • עומאן • ערב הסעודית • עיראק  • קטר  • תוניסיה • תימן |  |
| אסיה | אוזבקיסטן • אינדונזיה • אפגניסטן • בהוטן • בנגלדש • ברוניי • הודו • הונג קונג • המלדיביים • הפיליפינים • טאיוואן • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקמניסטן • יפן • לאוס • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה  • נפאל • סינגפור • סרי לנקה • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קירגיזסטן • קמבודיה • תאילנד |  |
| אירופה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גרמניה • דנמרק  • הולנד • הונגריה • הממלכה המאוחדת • יוון • לוקסמבורג • לטביה • ליטא • ליכטנשטיין • מולדובה • מונטנגרו • מונקו • מלטה • מקדוניה הצפונית • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צרפת • קוסובו • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| אפריקה | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בוטסואנה • בורונדי • בורקינה פאסו • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניגריה • ניז'ר • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה  • סיירה לאון • סיישל • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה |  |
| אמריקה | אורוגוואי • איי בהאמה   • איי קיימן • אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • אקוודור • ארגנטינה  • ארצות הברית • בוליביה • בליז • ברבדוס • ברזיל   • ג'מייקה • גואטמלה • גיאנה • גרנדה  • דומיניקה • האיטי  • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • ונצואלה • טרינידד וטובגו • מקסיקו • ניקרגואה • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס  • פנמה • פרגוואי • פרו • צ'ילה • קובה • קולומביה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| אוקיאניה | אוסטרליה • איי מרשל   • איי שלמה  • ונואטו • טובאלו • טונגה • מיקרונזיה • נאורו • ניו זילנד • סמואה  • פיג'י • פלאו • פפואה גינאה החדשה • קיריבטי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא הפיליפינים ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כריסטיאן טצלאף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באפריל 1966 (בן 58) המבורג, גרמניה המערבית 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה של ליבק, אוניברסיטת סינסינטי - הקונסרבטוריון למוזיקה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 פרסים והוקרה:  מדליית ברהמס (1 בדצמבר 2000)  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2017) 
 www.christian-tetzlaff.de
 
כריסטיאן טצלאף (בגרמנית: Christian Tetzlaff, נולד ב-24 באפריל 1966) הוא כנר גרמני.
ביוגרפיה

טצלאף נולד בהמבורג והחל את לימודי הכינור והפסנתר בגיל שש. בגיל 14 הופיע לראשונה בקונצרט. טצלאף למד אצל אובה-מרטין הייברג בבית הספר הגבוה למוזיקה בליבק ואצל וולטר לוין בקולג' למוזיקה של אוניברסיטת סינסינטי בארצות הברית.
טצלאף מבוקש מאוד כסולן עם תזמורות חשובות בעולם וזוכה לשבחים על הקלטותיו, ביניהן הקלטה מן התקופה האחרונה של יצירות מאת בטהובן, עם תזמורת טונהאלה מציריך, שווייץ בניצוח דייוויד זינמן. הוא הקים את רביעיית המיתרים משלה בשנת 1994, ומוזיקה קאמרית חשובה לו כמו עבודתו כסולן עם התזמורת ובלעדיה. רביעיית טצלאף קיבלה את פרס הדיאפסון ד'אור בשנת 2015, והשלישייה עם האחות טנג'ה טצלף והפסנתרן לארס ווגט הייתה מועמדת לפרס גראמי.
טצלאף מנגן בכינור מודרני שבנה סטפן-פטר גריינר, הנמצא ברשותו מאז 2002 ומעדיף כינור זה על פני הסטרדיוואריוס הקודם שלו. הוא משתמש בקשת "פקאטה" ובמיתרי "ויז'ן" של תומאסטיק-אינפלד מווינה.
הערות שוליים

↑  [רביעיית טצלאף קיבלה את הדיאפסון ד'אור בשנת 2015, והשלישייה עם האחות טנג'הhttps://www.christian-tetzlaff.de/biography2/?lang=en christian-tetzlaff.de], Biography
↑  BBC television interview, 22 July 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452668905171  PLWABN: 9810697740805606  BIBSYS: 2037783  BnF: cb13944539b (data)  GND: 12473992X  ISNI: 0000 0000 8125 5953  LCCN: n92122701  MusicBrainz: 914e5482-8981-4f52-8b4a-98c4da0e2819  NKC: js20060804027  NLA: 40607428  NSK: 000443811  SNAC: w67w91kd  SUDOC: 082686467  Trove: 1448436  VIAF: 46951504   WorldCat (עם VIAF): 46951504 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.