stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוז'ף שאש
הערות שוליים

↑  http://nepszava.hu/cikk/1007000-sas-jozsef-szamuzetesben
↑  index.hu Gyurcsány visszavonatta Sas József Kossuth-díját (2008. március 12.)
↑  index.hu Sas József egy év felfüggesztett börtönt kapott (2009. június 17.)
↑  Dezső András, Minden előadását lemondta Sas József, index.hu, ‏2018-11-05 (בהונגרית)
↑  "Sas József végre megszólalt: nem tudja használni a bal oldalát". 24.hu (בהונגרית). 2019-04-04.
↑  Origo. "Sas József az agyvérzéséről: Baj van, baj van!". www.origo.hu (בהונגרית).
↑  "Egy betegszállító különgép hozta haza Thaiföldről Sas Józsefet". 24.hu (בהונגרית). 2019-03-11.
↑  OPTEN » Jogi információ címke |E Cégjegyzék cégkereső | Opten.hu, www.opten.hu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2819 3220  LCCN: n92031675  MusicBrainz: 3b760738-7b22-47a4-aeb5-04e2c58f553f  VIAF: 11497914   WorldCat (עם VIAF): 11497914 
יוז'ף שאש נואם בהצגת הספר רז'ה שרש, במקום הקבע ובמקום העבודה של שרש, במסעדת קישפיפה, (מקטרת קטנה) ב-29 בנובמבר 2010
יוז H-4 הרקולס

היוז H-4 הרקולס (באנגלית: Hughes H-4 Hercules) היה מטוס תובלה ימי כבד, שתוכנן ונבנה על ידי יוז איירקראפט. המטוס ביצע את טיסתו היחידה ב-2 בנובמבר 1947 והפרויקט פסק. המטוס, שנבנה מעץ בגלל הגבלת חומרי הגלם בתקופת מלחמת העולם השנייה שהגבילה את השימוש באלומיניום, קיבל את הכינוי "Spruce Goose" (אווז האשוחית) על ידי מבקריו, אף על פי שנבנה כמעט לחלוטין משדר ולא מאשוחית. ההרקולס הוא "הספינה המעופפת" הגדולה ביותר שנבנתה אי פעם והוא היה המטוס בעל מוטת הכנפיים הגדולה ביותר בעולם עד 2019, אז הפסיד את התואר ל-Stratolaunch. המטוס מוצג במוזיאון התעופה והחלל אברגרין (Evergreen Aviation & Space Museum) במק'מינוויל אורגון, ארצות הברית.
תכנון ופיתוח

ב-1942, משרד המלחמה של ארצות הברית היה צריך להעביר ציוד צבאי ואנשים לבריטניה. כלי השיט של צבאות בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי סבלו מאבדות כבדות לטובת הצוללות הגרמניות. האפשרות הנוספת להעביר מטענים אל בריטניה הייתה על ידי בניית מטוס תובלה בעל היכולת לשאת מטען רב ולחצות את האוקיינוס. בשל צורכי המלחמה, המטוס לא יכול היה להיבנות ממתכת.
המטוס היה פרי יצירתו של הנרי ג'. קאיסר - אחד ממתכנני ספינות ליברטי. קאיסר חבר אל מתכנן המטוסים הווארד יוז כדי לבנות את המטוס, שייהפך למטוס הגדול ביותר של אותו זמן ולאחד הגדולים ביותר שנבנו מעולם. המטוס יועד לשאת 750 חיילים חמושים או שני טנקי M4 שרמן. בתכנונו המקורי, קיבל המטוס את הכינוי HK-1.
החוזה לבניית HK-1 הונפק ב-1942 כחוזה לפיתוח המטוס ושלושה מטוסים היו אמורים להיבנות בתוך שנתיים, על מנת שיוכלו לשרת את מאמצי המלחמה. שבעה עיצובים שונים לבניית המטוס נבחנו, כולל עיצוב בעל שילדה כפולה, שילדה יחידה ושילובים שונים של 4, 6 ו-8 מנועים. העיצוב שנבחר בסופו של דבר הֶאְֶפִיל בגודלו על כל מטוס אחר שאי פעם נבנה עד אז. המטוס יועד להיבנות ברובו מעץ בגלל ההגבלה על אלומיניום, ולכן קיבל את הכינוי "אווז האשוחית" (על שם עץ האשוחית).
בגלל בעיות ועיכובים בבניית המטוס, קאיסר פרש מהמיזם, בעודו מאשים חלקית את יוז בעיכובים. יוז המשיך את פיתוח המטוס בעצמו, נתן לו את הזיהוי H-4 הרקולס וחתם על חוזה חדש עם הממשלה, שכלל כעת רק בניית אב טיפוס אחד של המטוס. בניית המטוס נמשכה באיטיות, כך שפיתוח ובניית המטוס הושלמו הרבה אחרי תום המלחמה. המטוס נבנה על ידי יוז איירקראפט בשדה התעופה יוז שבקליפורניה. עם השלמת בניית המטוס הוא הועבר בשלושה משלוחים עיקריים (כנף, כנף, גוף המטוס ומשלוח רביעי נוסף שכלל את הכנף האחורית ופריטים קטנים נוספים) אל לונג ביץ' שבקליפורניה. לאחר הרכבת המטוס, נבנה סביבו האנגר גדול עם רמפה, שממנה ניתן יהיה להוריד את המטוס אל המים. בגלל גודלו האדיר של ההאנגר היה צורך במערכת לבקרת אקלים בתוכו, כך שההאנגר נהיה למבנה הראשון מסוגו בארצות הברית.
ב-1947 נקרא יוז להעיד בפני "ועדת הסנאט לחקר המלחמה" על בזבוז כספי ממשל בבניית המטוס. במהלך שימוע בסנאט ב-6 באוגוסט 1947 אמר יוז:
בניית ההרקולס הייתה משימה מונומנטלית. זהו המטוס הגדול ביותר שאי פעם נבנה. הוא גבוה יותר מבניין בן חמש קומות ובעל מוטת כנפיים ארוכה יותר ממגרש פוטבול. זה יותר מבלוק של עיר. עכשיו, השקעתי את כל מרץ חיי בבניית הדבר הזה. כל המוניטין שלי תלוי במטוס והצהרתי מספר פעמים כי אם המטוס יכשל אני כנראה אעזוב את הארץ ולעולם לא אשוב. ואני מתכוון לכך.
היסטוריה מבצעית

במהלך הפסקה בשימועים בסנאט, חזר יוז לקליפורניה על מנת לבצע מבחני נסיעה למטוס. ב-2 בנובמבר 1947 החלו מבחני הנסיעה, כאשר ההגה בידיו של יוז עצמו. צוותו כלל את דייב גרנט כטייס משנה, שני מהנדסי טיסה, 16 אנשי מכונות ושני אנשי צוות נוספים. בנוסף להם היו במטוס 7 אנשי תקשורת ו-7 אנשי תעשייה. בסך הכול היו על המטוס 32 אנשים.
אחרי שני מבחני הנסיעה הראשונים 4 כתבים עזבו את המטוס, אבל השאר נשארו לנסיעת המבחן האחרונה של המטוס ליום זה. אחרי שהמטוס צבר מהירות, המריא ההרקולס לגובה 70 רגל (21 מטר) וטס במהירות של 217 קמ"ש למרחק של כ-1.6 ק"מ. בגובה זה עדיין הורגש על המטוס אפקט הקרקע. אחרי שהוכיח יוז למבקריו כי יצירת המופת שלו יכלה לטוס, ובכך הצדיק גם את השימוש בכספי הממשלה, המטוס לא טס יותר. יכולת הנשיאה שלו וסייג הרוֹם שלו מעולם לא נבחנו. צוות של 300 עובדים במשרה מלאה, שהושבעו בשבועת סודיות, שמרו על המטוס כשיר לטיסה בהאנגר עם בקרת האקלים. ב-1962 צומצם הצוות ל-50 עובדים, ששוחררו גם הם לאחר מותו של יוז ב-1976.
בתצוגה

ב-1980 נרכש ההרקולס על ידי מועדון הטיס של קליפורניה והוצג בלונג ביץ', קליפורניה. ב-1988, חברת וולט דיסני רכשה את המטוס, ולאחר מכן הודיעה למועדון הטיס של קליפורניה כי אין ברצונה להציג יותר את המטוס בלונג ביץ', אחרי שתכנוניה להקים את המתחם השאפתני "פורט דיסני" ירדו לטמיון. אחרי חיפושים רבים אחר מארח למטוס, העניק המועדון את האחריות על המטוס למוזיאון התעופה והחלל אברגרין. בפיקוח המוזיאון, המטוס פורק והועבר למיקומו הנוכחי במק'מינוויל, אורגון שם הוא מוצג עד היום. המטוס הגיע אל המוזיאון ב-27 בפברואר 1993, אחרי מסע בן 138 יום ו-1,698 ק"מ מלונג ביץ'.
ראו גם

הווארד יוז
הערות שוליים

↑  "Hughes HK-1 (H-4) 'Spruce Goose'."
↑  "Spruce Goose."
↑  H-4 Hercules Flying Boat, on Boeing's website
1 2  McDonald 1981, p. 45.
↑  Odekirk 1982, p. 1V.
↑  McDonald 1981, pp. 41–44.
↑  McDonald 1981, p. 56.
↑  Winchester 2005, p. 113.
↑  McDonald 1981, pp. 78–79.
↑  McDonald 1981, pp. 85–87.
↑  Francillon 1990, pp. 100, 102.
↑  http://www.se-technology.com/wig/html/main.php?open=aero (הקישור אינו פעיל, 26 בדצמבר 2015)
↑  http://www.life.com/gallery/34722/howard-hughes-the-spruce-goose#index/18 (הקישור אינו פעיל, 26 בדצמבר 2015)
↑  Dean, Paul. "The Man Who Keeps The Spruce Goose." לוס אנג'לס טיימס, April 21, 1983, p. J1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531295705171  GND: 7528186-7  LCCN: sh85062808 
השוואת ממדים בין 5 המטוסים הגדולים ביותר שנבנו:
  Stratolaunch
  אנטונוב An-225
  יוז H-4 הרקולס
  בואינג 747-8
  איירבוס A380
ההרקולס בתצוגה
טופס כללי

טופס כללי (באנגלית: General Ticket; ידוע בשם Scrutin de liste, שמשמעו בחירות רשימתיות, בצרפת) הוא שיטת בחירות בה ישנם מספר מקומות העומדים לבחירה, והמנצחים זוכים בהן באופן מוחלט בעוד שיריביהם אינם זוכים בדבר. כל שיטת בחירות שאינה מבוססת על דירוג מועמדים (כגון הקול היחיד הנייד) היא מקרה פרטי של שיטת הטופס הכללי - בשיטה הרובנית הבחירה היא רק למקום אחד, בעוד שבשיטה היחסית מתווספת חלוקת מנדטים באופן יחסי בין רשימות המועמדים.
שיטה זו מקובלת במספר בתי פרלמנט ובתי סנאט בהן הקונגרס של ארצות הברית, צרפת (החל מהרפובליקה השלישית) ואיטליה.
טופס כללי עם רשימות סגורות

בגרסה זו של הטופס הכללי, ההצבעה היא בעד רשימת מועמדים אחת בלבד. בדומה למצב בשיטה הרובנית, הרשימה שזוכה לרוב מסוים של הקולות זוכה בכל המקומות העומדים לבחירה.
חבר האלקטורים האמריקאי נבחר בשיטת טופס כללי עם רשימות סגורות, כשכל מדינה נחשבת אזור בחירה נפרד שבוחר את כל האלקטורים (או במיין ובנברסקה, שני אלקטורים, כשהשאר נבחרים בשיטה הרובנית בכל מחוז בחירה לבית הנבחרים).
בסינגפור, חברי הפרלמנט ממחוזות בחירה שבוחרים מספר צירים נבחרים בשיטת טופס כללי עם רשימות סגורות. חברי הפרלמנט של צ'אד נבחרים גם הם כך, אך בשיטה הצ'אדית אם אף רשימה במחוז בחירה מסוים זוכה בלפחות 50% מהקולות, הבחירה מתבצעת לא מהרשימה שזכתה ברוב פשוט אלא על בסיס חלוקת מנדטים יחסית.
בארגנטינה, מבין שלושת הסנאטורים שנבחרים מכל פרובינציה, שניים נבחרים בטופס כללי עם רשימות סגורות, והשלישי באופן רובני, מהרשימה במקום השני, וזאת כדי לפצות על העובדה שטופס כללי עם רשימות סגורות לא מקנה אף ייצוג לאופוזיציה. שיטה דומה משמשת לבחירת מחצית מהסנאט במקסיקו, כשהמחצית השנייה נבחרת בשיטה יחסית טהורה.
בפרלמנט היווני וכן במועצות המחוזיות בצרפת ואיטליה, חלק מסוים מהחברים נבחר בטופס כללי עם רשימות סגורות, כשהשאר – שמהווים רוב מוחלט מהצירים בכלל – נבחרים מאותן הרשימות, אך בשיטה היחסית, וזאת כדי לתת בונוס לרשימה במקום הראשון.
טופס כללי עם רשימות פתוחות

על פי שיטה זו, ההצבעה היא בעד מועמד אחד מרשימה מסוימת בלבד. המועמדים שזכו במספרים הגבוהים ביותר של קולות זוכים, בזה אחר זה, בכל המקומות העומדים לבחירה. השיטה מיושמת במספר בתי פרלמנט, בהן אפגניסטן, ונואטו, ירדן, וכן לבחירת הסנאטורים באינדונזיה, נציגי הילידים ביואן המחוקק של טאיוואן, ונציגי המחוזות בבית היועצים היפני.
באנגלית, שיטה זו מכונה Single non-transferable vote (אנ') ("שיטת הקול היחיד הלא-נייד") - תיאור שאינו מייחד אותה לא מהשיטה היחסית, לא מהרובנית, ולא מטופס כללי עם רשימות סגורות.
טופס כללי עם רשימות חופשיות

בגרסה זו של הטופס הכללי, שמכונה באנגלית Bloc voting (אנ') ("הצבעה גושית"), לכל בוחר יש קולות כמספר המקומות העומדים לבחירה, שאותם רשאי הוא לתת לכל מועמד שיחפוץ, אפילו אם המועמדים שלהם הבוחר נתן קולות לא כולם רצים ברשימה אחת. למרות זאת, יכולה להיות הגבלה של כמות הקולות שבוחר רשאי לתת למועמד מסוים. המועמדים שזכו במספרים הגבוהים ביותר של קולות זוכים, בזה אחר זה, בכל המקומות העומדים לבחירה.
גרסה זו של הטופס הכללי משמת לבחירת חברי הפרלמנט באיי מרשל, טובאלו, לאוס, מאוריציוס, ניואה, וסמואה, וכן לצד בחירה יחסית במונקו ובמונגוליה. בישראל, שיטה זו משמשת לבחירת חברי מועצת הרבנות הראשית.
בפיליפינים, כל מערכת בחירות שבוחרת מספר מקומות מתנהלת בשיטת הטופס הכללי עם רשימות חופשיות: יוצא הדופן היחיד הם נציגי הסקטורים בבית הנבחרים, שנבחרים בשיטה היחסית.
ראו גם

בחירות מקדימות
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
יוסף מוצפלדט

יוסף טוסי מוצפלדט (נולד ב-24 בנובמבר 1941, בקאקורטוק, גרינלנד) הוא פוליטיקאי גרינלנדי ממוצא אינואיטי וגרמני.
כיהן כשר האוצר והחוץ בממשלת גרינלנד בין השנים 2009 - 2013. כיהן גם כנשיא המועצה הנורדית המערבית, חבר הפרלמנט של גרינלנד, מנהיג מפלגת אינואיט אטקטיגיט ויושב ראש הפרלמנט של גרינלנד.
בתו היא נוקאקה קוסטר-ולדאו (לשעבר מוצפלדט), זמרת ושחקנית גרינלנדית ואשתו של השחקן הדני ניקולאי קוסטר-ולדאו.
יוכבד דוסטרובסקי

אין תמונה חופשית
יוכבד דוסטרובסקי-קופרניק (8 בספטמבר 1910 - 31 באוגוסט 2008, ירושלים) הייתה מוזיקאית ומורה למוזיקה, מנהלת מייסדת של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ביוגרפיה

נולדה בשנת 1910 באוקראינה. ב-1919, בהיותה בת תשע, עלתה עם משפחתה לארץ ישראל, באונייה "רוסלאן". אביה, ד"ר אריה דוסטרובסקי, היה רופא עור ומין, ממייסדי בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים ובית החולים הדסה. בצעירותה הייתה מפקדת בארגון ההגנה.
ב-1935 הייתה בין חברי הסגל הראשונים של "הקונסרבטוריון הארץ-ישראלי למוזיקה", מייסודם של אמיל האוזר ואשתו הלנה כגן, והייתה בו מורה לפסנתר. ב-1947, על רקע תביעות לקבלת תנאים סוציאליים נאותים, הובילה דוסטרובסקי קבוצת מורים מתוך המוסד והקימה איתם את "הקונסרבטוריון הירושלמי החדש והאקדמיה למוזיקה". בין המורים שעמדו לצדה בפילוג היו המלחין יוסף טל והוויולן חנוך (היינריך) יעקבי. בראש הקונסרבטוריון עמדה מהקמתו ועד 1979 ובראשותה הונחו בו היסודות להתפתחותו לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. במסגרת זו ייסדה בין השאר אוסף של מאות כלי נגינה המוצג כיום בקומת המסד של הקונסרבטוריון.
כן עסקה בהגשת תוכניות מוזיקה ברדיו.
הוועד המנהל של האקדמיה למוסיקה ולמחול הקים לזכרה את "פורום דוסטרובסקי לחינוך והוראת המוסיקה והמחול".
אחיה הצעיר היה הכימאי ישראל דוסטרובסקי. בן דודה היה הרמטכ"ל הראשון של צה"ל, יעקב דורי.
הערות שוליים

↑  ב. רון, הערות של מאזין, דבר, 30 בינואר 1948
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509811905171  GND: 1156676312  ISNI: 0000 0000 4890 1749  LCCN: nr95018109  VIAF: 36807652   WorldCat (עם VIAF): 36807652 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יורי טמירקאנוב

| --- | --- |

 לידה:  10 בדצמבר 1938 נלצ'יק, ברה"מ 
 פטירה:  2 בנובמבר 2023 (בגיל 84) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות בקומארובו 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג, בית הספר המיוחד למוזיקה של הקונסרבטוריון של סנקט פטרבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  ויולה, כינור 
 חברת תקליטים:  סוני BMG, EMI, מלודיה, RCA ויקטור 
 שיתופי פעולה בולטים:  התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג
 פרסים והוקרה:  פרס גלינקה (1971)  פרס הפדרציה הרוסית (1999)  פרס ברית המועצות  מסדר השמש העולה, דרגה שלישית  מפקד במסדר כוכב איטליה  אזרח כבוד של סנקט פטרבורג  קירילוס ומתודיוס  מדליית הכבוד של סנקט פטרבורג  מסדר השמש העולה  פרס נשיא הפדרציה הרוסית  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית  אמן העם של ברית המועצות  עיטור לנין  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית  עיטור מסדר המולדת דרגה ראשונה  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
יורי חטוייביץ' טמירקאנוב (ברוסית: Ю́рий Хату́евич Темирка́нов;‏ 10 בדצמבר 1938 –  2 בנובמבר 2023) היה מנצח רוסי ממוצא צ'רקסי (קברדיני).
טמירקאנוב היה המנצח הראשי של בית האופרה קירוב משנת 1977 עד 1988 והוא היה מנהל מוזיקלי ומנצח ראשי של התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג (במקורה הפילהרמונית של לנינגרד) משנת 1988. משנת 1978 ניצח על הפילהרמונית של לונדון, בשנת 1979 התמנה למנצח אורח ראשי ולמנצח ראשי בשנת 1992. בשנת 1998 פרש והתמנה למנצח כבוד. משנת 1999 עד 2006 היה המנצח הראשי של תזמורת בולטימור.
הערות שוליים

↑  Yuri Temirkanov, www.mariinsky.ru
↑  BSO History | Baltimore Symphony Orchestra, ‏2021-12-06 (באנגלית אמריקאית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: יבגני מראווינסקי | מנהלים מוזיקליים, הפילהרמונית של סנקט פטרבורג 1988 – 2022  | הבא: ניקולאי אלכסייב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: דייוויד זינמן | מנצחים ראשיים, תזמורת בולטימור 1998 – 2006  | הבא: מרין אלסופ |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452905805171  PLWABN: 9810619167105606  BIBSYS: 3072604  BNE: XX1125470  BnF: cb139277365 (data)  CiNii: DA0848564X  GND: 122867408  ISNI: 0000 0000 7823 1002  LCCN: n78039469  LNB: 000119968  MusicBrainz: 0ba3cdeb-e53f-4841-8bbb-e6a1758eb46a  NDL: 001285554  NKC: jn20010525107  NLA: 35997042  NLK: KAC2020P4319  NSK: 000690619  NTA: 072259523  RERO: 02-A021721095  SNAC: w6319z94  SUDOC: 078051940  VIAF: 79168548   WorldCat (עם VIAF): 79168548
יהודה לייב פורר

רבי יהודה לייב פורר
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
הרב יהודה לייב פוֹרֶר (ביידיש: פאָרער; באנגלית: Judah (Yehuda) Leib Forer;‏ ~1879? – י"ג באלול תש"ח, 1948) היה רבה של וואבאלניק שבליטא ורב בהוליאוק שבמסצ'וסטס. אחד מרבותיו של הרב אלעזר מנחם מן שך, יליד וואבוילניק.
תולדותיו

יהודה לייב פורר נולד בעיירה פרוז'ני שבליטא, ועל שמה כונה "ר' לייבסק'ה פרוזינר". בצעירותו למד בישיבת טלז אצל הרב שמעון שקופ. לאחר מכן עבר ללמוד בבריסק אצל הרב חיים סולובייצ'יק, והיה בחבורת תלמידיו הקרובים שכללה את הרב לייב גאוויה והרב שלמה פוליצ'ק, "העילוי ממייצ'יט".
התמנה לרבה של וואבוילניק. בתקופת לימודיו של בן העיירה, הרב אלעזר מנחם מן שך, בישיבת סלובודקה, הוא זכה לביקוריו של הרב פורר. בתקופת מלחמת העולם הראשונה קיבץ בבית המדרש בוואבוילניק קבוצה של שישה עשר תלמידי ישיבה, ובהם הרב שך, ומסר להם שיעורים יומיים. במשך שלושים ושתיים שנה שימש כדיין בפוניבז'.
בשנות ה-20 היגר לארצות הברית ושימש כרב בהוליאוק (אנ') שבמסצ'וסטס במשך עשרים וחמש שנה. מסר שיעורים בישיבת רבנו יצחק אלחנן[דרושה הבהרה] ושימש כ"מסמיך" בישיבת רבנו חיים ברלין.
בשנת 1944 התאלמן מאשתו מנוחה מושא. הוא עצמו נפטר בי"ג באלול תש"ח. הרב שך לא ידע על פטירתו, ומספר שבועות לאחר מכן הוא שלח אליו במתנה את ספרו "אבי עזרי" שיצא אז. במכתב המצורף לספר הוא מכנהו: "מורי ורבי הגאון הגדול שר התורה ואוצר היראה".
לאחר פטירתו הוסב על שמו של הרב פורר שם הרחוב שבו שוכן בית הכנסת של קהילתו.
הערות שוליים

↑  ב "חידושי העילוי ממייצ'יט" מובא חידוש תורה מעמיתו הרב פורר.
יום נפלא ללב שבור

יום נפלא ללב שבור (באנגלית: A lovely Sunday for Creve Coeur) הוא מחזה שנכתב בשנת 1979 על ידי טנסי ויליאמס.
המחזה מתרחש בארצות הברית בדירה בשכונת מצוקה ועוסק בארבע נשים. דורותיה (דותי) מורה לאזרחות שמפתחת תקוות שוא ליחסים רומנטיים עם מנהל בית ספר התיכון בו היא עובדת. היא גרה עם בודי, אישה גרמניה מבוגרת וטובת לב שמנסה לשדך לה את אחיה התאום (באדי). דותי מפחדת להישאב לחיים של שיגרה חסרת תשוקה ולכן לא מעוניית בשידוך. שכנתן, סופיה גלוק, אף היא גרמניה סובלת מפגיעה נפשית, כנראה בהקשר למות אמה הלוט בערפל כשנתיים לפני התרחשות המחזה ורואה רוחות רפאים. לסיטואציה זאת מצטרפת הלנה, מורה לתולדות האומנות, קולגה של דותי בתיכון, המייצגת את היפוכה של בודי: מטופחת, קרה, מחושבת וסרקסטית. האינטרס שלה הוא לשכנע את דותי לעבור לגור עימה בדירת יוקרה, כדי לחסוך בהוצאות.
המחזה כולו מתרחש ביום אחד בו מתוכנן פיקניק על שפת אגם קרב-קיור (משמעות השם היא לב שבור בצרפתית). במהלך היום מתגלה לנו עברה הרומנטי של דותי, תקוותיה של בודי להיות דודה לאחר שהתיאשה מלהיות אמא בעצמה, ניסיונותיה להגן על דותי מפני הלנה ועל סופי מפני פחדיה. לקראת סוף העלילה דותי מגלה שאהובה תעתע בה והוא עתיד לשאת אישה אחרת ממעמד חברתי גבוה יותר.
המחזה מציג חיי שיגרה של נשים קשות יום המשתוקקות לאהבה וזוגיות. דרכן לשרוד בעולם קשה מבטאת גישה אופטימית של המחזאי.
המחזה הועלה ב-1991 ב"סמינר הקיבוצים", בבימויה של דורית ירושלמי ובתרגומה של שרון פרמינגר ("יום נפלא לשברון לב").
המחזה הוצג בשנת 2010 על ידי תיאטרון מיקרו.
יהודה לייב קמינר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  תקפ"ז
 פטירה:  כ"ד בתשרי תרנ"ב (בגיל 64 בערך)
 
הרב יהודה הלוי (יוד'ל) קמינר (מכונה ר' יוד'ל חנצ'ינר; תקפ"ז, 1827 – כ"ד בתשרי תרנ"ב, 1891) היה תלמיד חכם חסידי בפולין, חותנו של האדמו"ר בעל השפת אמת מגור.
תולדותיו

נולד בלייפניק, בנו של מאיר יחיאל קמינר, שהיה חתנו של רבי ברוך פרנקל-תאומים, בעל ה"ברוך טעם". משפחתו, קמינר, מיוחסת לרבי אברהם גומבינר, בעל ה"מגן אברהם" ("קמינר" הוא שיבוש של "גומבינר"). בילדותו התייתם מאמו ועבר עם אביו להתגורר בברדיצ'ב שבאוקראינה. בשנת 1838, בהיותו כבן 11, שב לפולין וגדל בבית סבתו.
נישא להדסה, בתו של משה חיים רוטנברג, אחיו של רבי יצחק מאיר אלתר, בעל ה"חידושי הרי"ם" מגור. לאחר נישואיו נסע לקוצק והיה מתלמידי הרבי מקוצק. כמו כן היה מתלמידי בעל החידושי הרי"ם והרבי מאלכסנדר חנוך הניך הכהן לוין.
לאחר פטירת חותנו ניהל את עסקיו המסועפים והיה מגדולי העשירים היהודים בפולין. התגורר בעיירה חנצ'ין שבפולין, וכונה על שמה "ר' יודל חנצ'ינר". למד בחברותא עם קרוב משפחתו רבי פנחס אליהו רוטנברג מפילץ. ניהל חליפת מכתבים עם גדולי התורה בדורו, ובהם דודו רבי חיים הלברשטאם מצאנז, שמכנהו בתואר "הרבני החריף".
בשנת תרכ"ב (1862) נישאה בתו יוכבד-רבקה לרבי יהודה לייב אלתר, שהתמנה לימים לאדמו"ר מגור. בעת נישואיו היה רבי יהודה לייב בן 15. כדי שלא יהיה שמו של החתן כשם החותן, ציווה הסב החידושי הרי"ם להוסיף לשמו של נכדו את השם "אריה". לאחר שרבי יהודה אריה לייב אלתר התמנה לאדמו"ר התבטל הרב קמינר בפני חתנו כחסיד לרבו.
נפטר באסרו חג של חג הסוכות בחוץ לארץ תרנ"ב. הותיר אחריו שמונה בנים וארבע בנות. נינתו נישאה ליהודה מאיר אברמוביץ.
בשנת תרצ"ח (1938) יצא לאור בפולין הספר "דגל יהודה" ובו חידושי התורה שלו על התורה, התלמוד והשולחן ערוך. עורך הספר הוא הרב יעקב מאיר בידרמן, חתנו של חתנו ה"שפת אמת", שאף הוסיף הגהות משלו. בשנת תשכ"ו יצאה מהדורה חדשה של הספר על ידי צאצאו משה חיים קמינר. בסוף הספר נספח הקונטרס "אלון בכות" ובו רשימה של מאות מצאצאיו של הרב קמינר שנספו בשואה.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, אנציקלופדיה לחסידות, כרך ב'
תולדות חייו של ר' יודל קמינר, בסוף הספר "דגל יהודה", ירושלים, תשכ"ו
יוז'ף שווייצר

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1922 וספרם, הונגריה 
 פטירה:  5 בפברואר 2015 (בגיל 92) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  פרס סצ'ני (1997)  פרס שאנדור שייבר (2000) 
 
יוז'ף שווייצר (בהונגרית: Schweitzer József; וספרם, 13 באוקטובר 1922 – בודפשט, 5 בפברואר 2015) היה הרב הראשי של היהדות הנאולוגית בהונגריה, מדען, זוכה פרס סצ'ני, היסטוריון דת, פרופסור באוניברסיטה. הוא זכה בפרס שאנדור שייבר.
ביוגרפיה

שווייצר נולד בעיר וספרם כבנם של שאנדור שווייצר, עורך דין ושל פרידריקה הופר. הוא היה עוד תינוק כשאיבד את אמו. סבו מצד אמו היה ארמין הופר הרב של העיר סנטש ואחר כך הרב של וספרם. שווייצר הגיע לבירת הונגריה בודפשט כילד קטן, שם החל את בית הספר היסודי. בשנת 1940 סיים את לימודיו בגימנסיה היהודית של בודפשט. הוא נקרא לשירות העבודה (שרות של עבודות כפייה ליהודים במסגרת הצבא ההונגרי) במלחמת העולם השנייה ואחר כך הסתתר בבודפשט. בשנת 1945 התחיל את לימודיו באוניברסיטת פטר פאזמאני, בפקולטה למדעי הרוח, היום אוניברסיטת אטווש לוראנד, ובשנת 1947 קיבל דוקטורט במדעי הרוח. במקביל למד בבית המדרש לרבנים בבודפשט וקיבל סמיכה לרבנות גם כן בשנת 1947. בין השנים 1948–1981 היה הרב הראשי בפץ'. משנת 1964 היה מרצה בבית המדרש לרבנים בבודפשט שנקראת גם האוניברסיטה ללימודי יהדות. בשנת 1981 הוזמן להיות הרב הראשי של הקהילה היהודית בבודפשט ומילא תפקיד זה עד 1985. באותה תקופה, כפרופסור באוניברסיטה, מונה למנהל בית המדרש לרבנים בבודפשט, תפקיד שכיהן בו עד 1997. בשנת 1994 נבחר לרב הראשי של הקהילות הנאולוגיות בהונגריה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2000.
אשתו הייתה אגנש שפיצר והם נישאו בשנת 1951. נולדו להם שני ילדים (יהודית, 1958; גאבור, 1964) ושלושה נכדים.
מקום קבורתו בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
פרסים והוקרה

Az Eötvös Loránd Tudományegyetem Bölcsészettudományi tanára
A Károli Gáspár Református Egyetem díszdoktora
A New York-i Jewish Theological Seminary díszdoktora
Kisebbségekért díj (1995)
Pro urbe Budapest (1996)"
Széchenyi-díj (egyetemi oktatói és irodalmi munkásságáért) (1997)
Pázmány Péter-díj  (1998)
Scheiber Sándor-díj (2000)
A Francia Köztársaság Becsületrendje (2001)
A Magyar Köztársasági Érdemrend tisztikeresztje (2002)
Budapest díszpolgára (2003)
Prima díj (2005)
Várhegyi György-díj (2006)"
XIII. kerület díszpolgára (2006)
Radnóti Miklós antirasszista díj (2007)
פרופסור הפקולטה למדעי הרוח אוניברסיטת אטווש לורנד
דוקטור כבוד של האוניברסיטה גאשפאר
דוקטור כבוד של הסמינר התאולוגי היהודי, ניו יורק
פרס המיעוטים (1995)
Pro urbe Budapest (1996)"
פרס סצ'ני (להוראה באוניברסיטה ועבודה ספרותית) (1997)
פרס פטר פאזמאני (1998)
פרס שאנדור שרייבר (2000)
אות לגיון הכבוד הכבוד של הרפובליקה הצרפתית (2001)
צלב הקצינים מסדר הרפובליקה של הונגריה (2002)
אזרח כבוד בבודפשט (2003)
פרס פרימה (2005)
פרס ג'רג' ורהדי (2006)
אזרח כבוד של רובע 13 (2006)
פרס אנטי-גזענות של מיקולוש רדנוטי (2007)
כתביו

בשפת המקור:
A Pécsi Izraelita Hitközség története (1966)
Az első pécsi héber nyomtatvány, 1965
Schweitzer J., Szilágyi M.: A Tolna megyei zsidók története 1867-ig, 1982
(szerk): Az Országos Rabbiképző Intézet évkönyvei, Budapest, Országos Rabbiképző Intézet
A zsidóság a magyar művelődés századaiban, Budapest, Budapesti Műszaki Egyetem. Természet- és Társadalomtudományi Kar. Társadalom- és Gazdaságtudományi Intézet, 1994
(szerk.): Magyarországi zsidó hitközségek, 1944. április: a Magyar Zsidók Központi Tanácsának összeírása a német hatóságok rendelkezése nyomán. Magyar Zsidó Levéltár, Orsz. Rabbiképző Int., Budapest, Magyar Tudományos Akadémia, Judaisztikai Kutatócsoport, 1994
„Uram, nyisd meg ajkamat" - válogatott tanulmányok és esszék (2007)
„Asztali beszélgetések...3 - Közös örökségünk" - szerk: Galambos Ádám; Luther Kiadó (2009)
בתרגום לעברית:
תולדות הקהילה היהודית בפץ' (1966)
דבר הדפוס העברי הראשון בפץ', 1965
שוויצר י., סילזגי מ.: תולדות יהודי מחוז טולנה עד 1867, 1982
ספרי השנה של בית המדרש לרבנים בבודפשט.
היהדות במאות התרבות ההונגרית, בודפשט, אוניברסיטת הטכנולוגיה של בודפשט. הפקולטה למדעים ולמדעי החברה. המכון למדעי החברה והכלכלה, 1994
קהילות יהודיות בהונגריה, אפריל 1944: מפקד המועצה המרכזית של יהודי הונגריה בעקבות צו שלטונות גרמניה. הארכיון היהודי ההונגרי, הכשרה רבנית, בודפשט, האקדמיה ההונגרית למדעים, קבוצת מחקר ליהדות, 1994
"ה', פתח את שפתיי" - מחקרים ומאמרים נבחרים (2007)
"דיונים סביב השולחן ... 3 - המורשת המשותפת שלנו" - בעריכת אדם גלמבוש; הוצאת לותר (2009)
ראו גם

Ki kicsoda 2000. Magyar és nemzetközi életrajzi lexikon, csaknem 20000 kortársunk életrajza. Főszerk. Hermann Péter, vál., szerk. A. Gergely András, Bp. 1999.
הלקסיקון ההונגרי הגדול מסת"ב 963-9257-14-1
70 שנה לייסוד בית המדרש לרבנים בבודפשט Hetven év. Emléklapok az Országos Rabbiképző Intézet jubileumára 1877-1947. Szerk. Lővinger Sámuel, Bp. 1948
הלקסיקון של פץ' מסת"ב 978-963-06-7920-6
הלקסיקון החדש של רוואי מסת"ב 963-955-626-2
Who is Who in Hungary. Kiegészítő kötet. 2. kiad. 2004. Zug, Hübners blaues Who is Who, 2004.
לקריאה נוספת

מיהו מי 2009.
קבלת דוקטור לשם כבוד