stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנסל אלגורט
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | קארי | טומי רוס |  |
| 2014 | מפוצלים | כיילב פריור |  |
| 2014 | אשמת הכוכבים | אוגאסטוס ווטרס |  |
| 2014 | גברים, נשים וילדים | טים מוני |  |
| 2015 | מורדים | כיילב פריור |  |
| 2015 | ערים של נייר | מייסון |  |
| 2016 | נאמנים | כיילב פריור |  |
| 2017 | בייבי דרייבר | מיילס | מועמדות: פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (2017) |
| 2017 | פושעי נובמבר | אדיסון |  |
| 2018 | ג'ונתן | ג'ונתן / ג'ון |  |
| 2018 | מועדון הכסף | ג'ו האנט |  |
| 2019 | החוחית | תיאודור "תאו" דקר | פרס שחקן האופניים העיוור של השנה |
| 2021 | סיפור הפרברים | טוני |  |
| TBA | Finest Kind |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022–הווה | טוקיו וייס | ג'ייק אדלשטיין | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
אלי להב

אין תמונה חופשית
אליעזר (אלי) להב (נולד ב-14 במאי 1952) הוא יזם ואיש עסקים ישראלי. בעל השליטה לשעבר בחברה הציבורית "להב אל.אר רילאסטייט בע"מ" העוסקת בנדל"ן, ו"להב הרים ירוקים", העוסקת בפרויקטים בתחום האנרגיה.
ביוגרפיה

להב נולד בבאר שבע.
להב יזם את הקמת מרכז הקניות "חוצות להב" הנמצא מדרום מזרח לבאר שבע. הוא יזם את הקמת הקניון "גרנד קניון" במערב באר שבע, יחד עם קבוצת בריטיש ישראל, שבהמשך עברה לשליטת מליסרון ואת הקמת רשת המרכולים מחסני להב. בשנת 2016 מכר את חלקו ב"גרנד קניון" ברווח של כ-150 מיליון ש"ח.
בשנות ה-90 היה מעורב בניהול קבוצת הכדורגל הפועל באר שבע והיה הבעלים של הקבוצה עד עונת 1996/1997 בה גם זכתה הקבוצה בגביע המדינה. בתום אותה עונה מכר את רוב כוכביה לקבוצות אחרות ומכר את הקבוצה לאיש העסקים הבאר שבעי, אלי ז'ינו. התדרדרותה של הקבוצה בשנה העוקבת הביאה למתיחת ביקורת קשה על להב על ידי אוהדי הקבוצה.
ביולי 2017 קנה להב את אולמות הדר סיטי טאוור ברמת גן ב-39 מיליון ש״ח.
בשנת 2018 הקים את רשת "בום".
מתגורר בהרצליה פיתוח, נשוי לחגית ואב לחמישה.
הערות שוליים

↑   אתר האינטרנט הרשמי של להב אל.אר רילאסטייט בע"מ
↑  אביב לוי, ‏אלי להב מוכר חלקו בגרנד קניון ב"ש למליסרון ברווח של כ-150 מ' ש', באתר גלובס, 4 במאי 2016
↑   גיא ארז, מסע הקניות של אלי להב: עכשיו גם אולם חתונות, באתר TheMarker‏, 30 ביולי 2017
↑  עודד בר-מאיר, דילמת הקניונים של באר שבע: מה הם יעשו כדי לגרום לנו לזוז מהאינטרנט?, באתר mynet‏ באר שבע, 23 בנובמבר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלי לואיס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 פרסים והוקרה:  פרס קריל 
 
אלי לואיס היה פרופסור מן המניין במחלקה לביוכימיה ופרמקולוגיה קלינית של הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עד לסיום העסקתו בפברואר 2024.
ביוגרפיה

למד בקריית החינוך ע"ש עמוס דה שליט ברחובות.
החל בלימודי רפואה אך עבר ללימודים במסלול מחקרי. בשנת 1997 קיבל תואר ראשון במדעי הבריאות, בשנת 1999 קיבל תואר שני (בהצטיינות יתרה) במדעי הבריאות, ובשנת 2003 קיבל תואר דוקטור (בהצטיינות יתרה), כולם מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. הדוקטורט שלו, בנושא "The study of the role of IL-15 in transplant rejection", נעשה בהדרכת פרופסור עמוס דובדבני. בשנים 2004–2006 שהה בפוסט דוקטורט באוניברסיטת קולורדו, במעבדה של פרופ' צ'ארלס דינרלו (אנ').
ב-2008 הצטרף לסגל האקדמי של הפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. כיהן כראש המחלקה לביוכימיה ופרמקולוגיה קלינית וכסגן דיקן להוראה וחינוך רפואי בפקולטה למדעי הבריאות. מחקרו עוסק בסוכרת נעורים ובתאים המייצרים אינסולין. הוא גם חבר סגל אורח במרכז מנדל למנהיגות בנגב.
בשנת 2009 הוענק לו פרס קריל.
זכה באות מרצה מעורר השראה לשנת 2018 מהתאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל. במרץ 2024 ביקש לסיים העסקתו במוסד כחוקר וכמרצה.
הערות שוליים

↑   אלי לואיס, ברשת החברתית LinkedIn
↑  Eli C Lewis, Loop
↑  פרופ' אלי לואיס, באתר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב (באנגלית)
↑  פרופ' אלי לואיס, באתר של מרכז מנדל למנהיגות בנגב
↑  אלי לואיס, באתר של פרס וולף
↑  פוסט של האגודה הסטודנטיאלית בן-גוריון, 7 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ORCID: 0000-0002-4189-2207
אנדז'יי פאנופניק

| --- | --- |

 לידה:  24 בספטמבר 1914 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  27 באוקטובר 1991 (בגיל 77) טוויקנהם, לונדון רבתי, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות ריצ'מונד 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת, פולין 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרדריק שופן למוזיקה 
 סוגה:  סימפוניה 
 שפה מועדפת:  אנגלית, פולנית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Camilla Jessel (27 בנובמבר 1963–?) 
 צאצאים:  Roxanna Panufnik, Jeremy Panufnik 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor  מסדר נס העבודה, דרגה ראשונה 
 panufnik.com
 פרופיל ב-IMDb
 
סר אנדז'יי פאנופניק (בפולנית: Andrzej Panufnik; ‏24 בספטמבר 1914 - 27 באוקטובר 1991) היה מלחין, פסנתרן ומנצח פולני.
חייו > ילדות ולימודים

פאנופניק נולד בוורשה, בנם השני של אם כנרת ואב בונה כינורות חובב (אך ידוע-שם). מגיל צעיר נקרע בין עניין במוזיקה לבין הקסם שנסכה עליו המכניקה של מטוסים. סבתו הסדירה לו שיעורי פסנתר, אך על אף הכישרון שגילה, לימודיו היו אקראיים ורחוקים מהתמדה. כתלמיד חיבר אי-אילו נעימות פופולריות שזכו להצלחה, אבל אביו לא ראה בעין יפה את נטיית בנו לקריירה מוזיקלית. בסופו של דבר נכנע האב והתיר לנער ללמוד מוזיקה, בתנאי שייגש לבחינות בגרות. פאנופניק נכשל בבחינת הקבלה ללימודי פסנתר בקונסרבטוריון של ורשה, אבל הצליח להתקבל כתלמיד לכלי הקשה. לאחר תקופה קצרה נטש את כיתת כלי ההקשה והתרכז בלימודי קומפוזיציה וניצוח; הוא עבד קשה והשלים את הקורס בזמן קצר בהרבה מן המצופה.
אחרי שסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1936 תכנן לנסוע לווינה וללמוד שם ניצוח במשך שנה אצל פליקס ויינגרטנר, אך זימון לשירות לאומי אילץ אותו לדחות את הגשמת התוכנית. פאנופניק נזכר איך שמע, בלילה שלפני הבדיקה הרפואית לשירות, ברדיו את השיר הפולני "בוגורודז'יקה". השיר כבש אותו כליל והוא נשאר ער עד שעות הלילה המאוחרות ושתה כמויות עתק של קפה שחור. כתוצאה מכך, לא עבר את הבדיקה הרפואית ונפסל לשירות צבאי. במקום זה ניצל את השנה הפנויה להרוויח כסף ומוניטין בכתיבת מוזיקה לסרטים.
פאנופניק נסע לווינה ב-1937 ללימודים אצל ויינגרטנר. הוא מימש גם את כוונתו ללמוד מוזיקה אצל מלחיני האסכולה הווינאית השנייה, אך על אף התפעלותו מן המגבלות שאכף ארנולד שנברג על כתיבת מוזיקה כדי לשוות אחדות אמנותית ליצירה, המוזיקה בשיטת שנים-עשר הטונים לא משכה אותו. פאנופניק חזר לפולין לפני תום השנה שייעד לשהייתו בווינה, זמן קצר לאחר הכרזת האנשלוס, כאשר המצב הפוליטי הביא להרחקת ויינגרטנר מן האקדמיה.
המלחמה של פאנופניק

בתקופת הכיבוש הגרמני של ורשה במלחמת העולם השנייה יצר פאנופניק דואו פסנתר עם ידידו, המלחין ויטולד לוטוסואבסקי, והשניים הופיעו בבתי קפה בוורשה. זו הייתה הדרך היחידה שאפשרה לתושבי פולין לשמוע מוזיקה חיה במסגרת החוק, כיוון שארגון קונצרטים היה בלתי אפשרי תחת שלטון הכיבוש, שאסר על התכנסויות מאורגנות. פאנופניק גם הלחין כמה "שירי מרי מחתרתיים" אסורים, שנעשו פופולריים בקרב הקהילה הפולנית. בתקופה זו חיבר "פתיחה טראגית" וסימפוניה שנייה. בהמשך התאפשר לפאנופניק לנצח על קונצרטים למטרות צדקה, שבאחד מהם בוצעה לראשונה הפתיחה הטראגית שלו. הוא נמלט מוורשה עם אמו החולה ממש לפני מרד ורשה בשנת 1944, והשאיר את כל המוזיקה שלו בדירתו. כשחזר לעיר ההרוסה באביב 1945 כדי להביא לקבורה את אחיו ולהציל את כתבי היד שלו, גילה, שכל הפרטיטורות שלו, שניצלו מן החורבן הכללי, הושלכו למדורה בידי הדייר החדש בדירתו.
חיים במערב

מאחר שעזב את פולין ללא כסף או רכוש, התקשה פאנופניק לקיים את עצמו ואת אשתו בהכנסות מהופעותיו כמנצח. הוא קיבל תמיכה כספית ממלחינים אחרים, ביניהם רייף וון ויליאמס וארתור בנג'מין; מחווה זו של סולידריות מקצועית חיזקה את פאנופניק לא פחות מן הכסף עצמו. ידידו הוותיק, הפסנתרן ויטולד מלקוצ'ינסקי עזר גם הוא במציאת פטרון עשיר לפאנופניק. סקרלט פרסמה ספר על חיי פאנופניק בפולין ועל בריחתו משם, אבל ההשערות ואי-הדיוקים שבו הציקו לפאנופניק. בני הזוג התרחקו בהדרגה: סקרלט נכספה לחברה וריגושים מתמידים ואילו פאנופניק היה זקוק לשקט ושלווה כדי להלחין.
פאנופניק ביקר בארצות הברית כדי להיות נוכח בביצוע "סימפוניית השלום" שלו בניצוח לאופולד סטוקובסקי. הביצוע הניע את פאנופניק לפסול את היצירה לביצוע, כיוון שראה בה תוצר שנכתב בכפייה. בשובו לאנגליה השליך את הפרק הכוראלי ואת השאר עיצב מחדש כ"סינפוניה אלגאיקה". גם יצירה זו בוצעה בניצוח סטוקובסקי וזכתה להצלחה ניכרת.
פאנופניק נתקל בקשיים מתסכלים בבואו לקבל אישור כניסה לארצות הברית. סגל השגרירות בלונדון נמנע, בהשפעת המקארתיזם, מהגשת עזרה והתייחס אליו בחשדנות: להפתעתו, התבקש פאנופניק לתת את טביעות אצבעותיו, וכן נשאל בגלוי, לא אחת, אם היה אי פעם חבר במפלגה הקומוניסטית הפולנית. האירוניה שבמצב זה, לאחר עריקתו הפומבית למערב זמן לא רב קודם, לא נעלמה מעיני פאנופניק.
למשך שנתיים, מ-1957 עד 1959, הוקל במעט מצבו הכספי של פאנופניק כאשר התמנה למנצח ראשי של התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם. התזמורת הייתה מעוניינת להחזיק בו, אך ההכנה לחמישים קונצרטים בשנה מנעה את פאנופניק מלהקדיש זמן להלחנה.
בשנת 1959 התאהב פאנופניק בווינסום וורד, אך בשנת 1960 אובחן אצלה סרטן ופאנופניק שקע שוב בייאוש. בתקופה זו מילא הזמנה לקונצ'רטו לפסנתר והזמנה אחרת ל"סינפוניה סאקרה". הוא פגש גם את קמילה ג'סל, אז בת עשרים, שעבדה כעוזרת אישית בארצות הברית. חבר הפרלמנט הבריטי ניל מארטן (שהיה האחראי מטעם משרד החוץ הבריטי לטיפול בעריקתו של פאנופניק) הציע, שג'סל תעזור לפאנופניק בתכתובת שלו. פאנופניק הסכים והיא גילתה תוך זמן קצר, שהוא לא השיב למכתבים, שהציעו לו התקשרויות ניצוח והתעניינו בהזמנת יצירות. עבודתה פינתה לפאנופניק זמן לעסוק בהלחנה. בשנת 1963 הגיש פאנופניק את סינפוניה סקארה שלו, שאך זה הושלמה, לתחרות בינלאומית יוקרתית במונקו, ליצירה התזמורתית המצטיינת. היצירה זכתה בפרס ראשון.
אחרי מותה של וינסום וורד בשנת 1963, גברה הקרבה בין פאנופניק לג'סל והם נישאו בנובמבר 1963. הם עברו לבית סמוך לתמזה בטוויקנהאם, בעיבורי לונדון. ליצירותיו היה ביקוש מצד אישים מן המעלה הראשונה כמו סטוקובסקי, שניצח על ביצוע הבכורה של "תפילה אוניברסלית", יהודי מנוחין, שהזמין אצלו קונצ'רטו לכינור ומסטיסלב רוסטרופוביץ', שהזמין קונצ'רטו לצ'לו. כמו כן קיבל הזמנות מתזמורות במקומות שונים, כמו לונדון, בוסטון ומונטה קרלו. פאנופניק לא חזר לפולין עד 1990. בשנת 1991 קיבל תואר אבירות מן המלכה אליזבת. הוא מת בטוויקנהאם.
בתו, רוקסנה פאנופניק, מאשתו השנייה קמילה, גם היא מלחינה.
ראו גם

רשימת יצירותיו בוויקיפדיה האנגלית.
אלסיה אלבגולה

| אלסיה אלבגולה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים מצדדי-צוואר
משפחה:: נטויי-צוואר
סוג:: צב חטפן
מין:: אלסיה אלבגולה
שם מדעי
 Elseya albagula ‏תומסון & Georges & Limpus, 2006

אלסיה אלבגולה (שם מדעי: Elseya albagula) הוא מין צב מהמשפחה צבים נטויי-צוואר החי בנהרות חמימים בצפון אוסטרליה. צב זה הוא הגדול ביותר במיני משפחתו, קרוב למטאמטה בגודל, ואורכו המרבי הוא 45 סנטימטרים. הצב מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הוא מצוי רק בצפון אוסטרליה בדרום-מזרח קווינסלנד בנהרות בורנט (Burnett), מרי (Mary) ופיצ'רוי (Fitzroy). הצב אוכל צמחים וניזון מצמחי מים, עלים, פירות ואצות.
שריונו של הצב חום כהה עד שחור והוא שטוח ונוטה מעלה בחלקו הקדמי ולעיתים גדלות עליו אצות. הוא בעל עור אפור כהה עד שחור ומעט ירקרק והראש שחור ובעל חלקים צהובים עם לסתות גדולות ומעוקלות בצבע לבן. הצבים יכולים לספוג חמצן דרך העור גם בתוך המים, מה שלעיתים פוגע בדגים ובצבים אחרים.
הצבים נמצאים בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעת מינים פולשים בקיניהם כמו שועל אדום הניזון מהביצים או פרות הרומסות את הביצים. כמו כן בניית סכרים בנהרות מחייתם גרמה להם להיפגע מהקירות החזקים של הסכר, אליהם הם נופלים לעיתים קרובות למותם וכן הסכר גורף את מי הנהר ומייבש את הצבים או גורם להצפות מסיביות לקיניהם.
אסון אייברוקס (1902)

| --- | --- |

 תאריך:  5 באפריל 1902 
 מיקום:  אצטדיון אייברוקס 
 קואורדינטות:  55°51′12″N 4°18′37″W﻿ / ﻿55.8533°N 4.31031°W﻿ / 55.8533; -4.31031
 הרוגים:  25 
 פצועים:  517
 he
 
חוקרי משטרה בוחנים את מקום האסון
אסון אייברוקס התרחש ב-5 באפריל 1902 במהלך משחק כדורגל בין נבחרת סקוטלנד ונבחרת אנגליה שהתקיים באצטדיון אייברוקס שבגלאזגו, סקוטלנד. התמוטטות של יציע הובילה למותם של 25 צופים. 517 צופים נוספים נפצעו. האירוע נחשב לאחד מהאירועים הטרגיים בתולדות הספורט הבריטי.
אירוע ההתמוטטות

משחק הכדורגל בין נבחרת סקוטלנד ונבחרת אנגליה במסגרת אליפות הבית הבריטית התקיים ב-5 באפריל 1902. לקראת המשחק נבנה יציע חדש בצד הדרומי של אצטדיון אייברוקס. גשמים כבדים שירדו בלילה שקדם למשחק גרמו לחוסר יציבות ביציע, שקרס לאחר כ-20 דקות של משחק. בעקבות הקריסה נפלו מאות אוהדים מהיציע, וחלקם נפלו מגובה של 12 מטרים אל הרצפה. כתוצאה מהנפילה נהרגו 25 צופים ו-517 צופים נוספים נפצעו.
בעקבות הקריסה הופסק המשחק לזמן קצר אך חודש כיוון שהמשטרה סברה כי הפסקתו עלולה לגרום למהומה וכי יציאת הקהל עלולה לפגוע בפעולות החילוץ. המשחק הסתיים בשיווין 1-1, אך התוצאה בוטלה בהסכמת שתי הנבחרות, ומשחק חוזר התקיים ב-3 במאי באצטדיון וילה פארק שבברמינגהאם. כל ההכנסות מהמשחק הופנו לצורך טיפול בנפגעי האסון.
בעקבות האירוע

בבניית היציע נעשה שימוש בקורות עץ וקורות פלדה. בעקבות האירוע נאסר על שימוש במסגרות אלו ונקבע כי כל היציעים יבנו על בסיסי עפר או בטון מזוין.
במהלך השנים אירעו באצטדיון מספר אסונות נוספים. ב-16 בספטמבר 1961 נרמסו למוות שני אנשים במדרגות שער מס' 13 באצטדיון ו-70 נפצעו. בשתי תאונות אחרות באותו מקום - ב-1967 וב-1969 - נפצעו עשרות אנשים נוספים. ב-2 בינואר 1971 אירע במקום אסון כאשר 66 אוהדים נמחצו למוות בסיום משחק בין קבוצות גלאזגו ריינג'רס וסלטיק. כמאתיים צופים נוספים נפצעו באותו האירוע.
ראו גם

תדחוקת קהל
אסון אייברוקס
הערות שוליים

↑    Ewing Grahame, ‏More than 600 people were killed or injured in the first Ibrox Disaster in 1902 when Scotland played England, The Telegraph, 30 December 2010
↑  "The fatalities at the Ibrox disaster of 1902, The Sports Historian. British Society of Sports History. 18 (2): 148–155
איציק רנרט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 (בן 65 בערך) חיפה, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  איור, קומיקס 
 
איציק (יצחק) רנרט (נולד ב-1959) הוא מאייר וקומיקסאי ישראלי חבר באקטוס טרגיקוס לשעבר.
ביוגרפיה

רנרט נולד בחיפה. הוא בוגר בהצטיינות של המחלקה לעיצוב גרפי בבצלאל, שם למד בין השנים 1981–1985, הוא השתלם באיור ב-Instituto Europeo di Design ברומא. שימש במשך שנים כמעצב בעיתונים מעריב וידיעות אחרונות, עבד כארט דירקטור במשרדי הפרסום ופרסם ספרי קומיקס ואיור.
בעבר עמד רנרט בראש מסלול האיור בבצלאל ובראש המחלקה לאיור במכללת אסכולה. בשנת 2007 החליף את דוד גרוסמן בתור ראש המחלקה לעיצוב בשנקר, והחזיק בתפקיד זה עד אוקטובר 2012.
ספרים שאייר

"אלרגיה" (איור לספר של יהונתן גפן, הוצאת כנרת)
"האיש עם הסיפור בראש" (איור לספר של יוסי בנאי, הוצאת כנרת)
"אגדה חדשה" (איור לספר של גיל הראבן, הוצאת עם עובד, שנת 1986)
הערות שוליים

↑  איציק רנרט נתמנה לעמוד בראש המחלקה לעיצוב גרפי בשנקר, באתר שנקר, 6 ביוני 2007
↑  יובל סער, ראש המחלקה לתקשורת חזותית בשנקר עוזב את תפקידו, באתר הארץ, 19 ביוני 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277934  NLI: 987007303591605171  BnF: cb146313891 (data)  GND: 120255587X  ISNI: 0000 0000 0323 6140  LCCN: n2014001701  ULAN: 500476597  VIAF: 32252798   WorldCat (עם VIAF): 32252798 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איסוזו גיגה

| --- | --- |

Isuzu Giga, מכלית
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Isuzu Heavy Duty  Isuzu C/E series Mark II  Chevrolet C/E series
 יצרן:  איסוזו (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社) (יפן)  "Sollers-Isuzu" (רוסיה)  "General Motors de Chile" (אנ') (צ'ילה)  "Qingling Motors" (אנ') (הרפובליקה  העממית של סין)  "Isuzu Vietnam" (אנ') (וייטנאם)  "Isuzu Astra Motor Indonesia" (אנ') (אינדונזיה)  "Isuzu Malaysia" (אנ')  (מלזיה)  "Yachiyo Isuzu Nigeria" (ניגריה)  "GM Colmotores" (אנ') (קולומביה)
 שנות ייצור:  1994 - הווה
 הרכבה:  יפן יפן  רוסיה רוסיה  צ'ילה צ'ילה  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין  וייטנאם וייטנאם  אינדונזיה אינדונזיה  מלזיה מלזיה  ניגריה ניגריה  קולומביה קולומביה
 מודל קודם:  איסוזו 810
 חברת אם:  איסוזו
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי דיזל 6 צילינדרים, 9,839 סמ"ק המפיק 310 כ"ס, 340 כ"ס (יוצר בין השנים 1994–2000)  6 צילינדרים, 12,068 סמ"ק המפיק 330 כ"ס, 390 כ"ס (יוצר בין השנים 1994–2000)  6 צילינדרים, 14,256 סמ"ק המפיק 330 כ"ס, 370 כ"ס (יוצר בין השנים 1999-2007)  6 צילינדרים, 15,681 סמ"ק המפיק 400 כ"ס, 520 כ"ס (מיוצר משנת 1997 - הווה)  6 צילינדרים, 7,790 סמ"ק המפיק 340 כ"ס (מיוצר משנת 2016 - הווה)  V6 צילינדרים, 18,933 סמ"ק המפיק 330 כ"ס, 370 כ"ס (יוצר בין השנים 2001–2003)  V8 צילינדרים, 24,312 סמ"ק המפיק 410 כ"ס, 480 כ"ס (יוצר בין השנים 2000–2003)  V10 צילינדרים, 30,390 סמ"ק המפיק 600 כ"ס (יוצר בין השנים 1997–2003)  6 צילינדרים, 9,839 סמ"ק המפיק 330 כ"ס, 400 כ"ס (מיוצר משנת 2005 - הווה)  6 צילינדרים, 9,839 סמ"ק המפיק 330 כ"ס, 400 כ"ס (מיוצר משנת 2015 - הווה)  V8 צילינדרים, 15,201 סמ"ק המפיק 285 כ"ס (יוצר בין השנים 1994–2003)  V10 צילינדרים, 19,001 סמ"ק המפיק 325 כ"ס, 360 כ"ס (יוצר בין השנים 1994–2003)  V12 צילינדרים, 22,801 סמ"ק המפיק 385 כ"ס, 450 כ"ס (יוצר בין השנים 1994–2000)
 הילוכים:  תמסורת ידנית מתוצרת "Isuzu"  תמסורת אוטומטית מתוצרת "Isuzu"  תמסורת אוטומטית מתוצרת "Smoother-G"
איסוזו גיגה (ביפנית: いすゞ・ギガ, באנגלית: Isuzu Giga) היא סדרת משאיות כבדות, מתוצרת יצרן הרכב היפני איסוזו, (באנגלית: Isuzu Motors Ltd, ביפנית: いすゞ自動車株式会社), אשר מיוצרים משנת 1994.
דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים במגוון הנעות (6x2, 6x4, 4x2, 6x4, 4x6, 8x4).
ייצור

ברוסיה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי יצרנית הרכבים הכבדים "Sollers-Isuzu" (אנ'), בצ'ילה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "General Motors de Chile" (אנ'), בסין דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Qingling Motors" (אנ'), בווייטנאם דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Isuzu Vietnam" (אנ'), באינדונזיה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Isuzu Astra Motor Indonesia" (אנ'), במלזיה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Isuzu Malaysia" (אנ'), בניגריה דגמי "איסוזו גיגה" מיוצרים על ידי "Yachiyo Isuzu Nigeria".
דורות "איסוסו גיגה"

דור ראשון - יוצר בין השנים 1994–2016
דור שני - מיוצר משנת 2016
סדרות יצוא "איסוזו גיגה"

Comfort (סדרת "C")
Economic (סדרת "E")
דגמי "איסוזו גיגה"

סדרת "C"
CVR (4×2)
CXM (6×2)
CYM (6×2) - משקל כולל 20 טון
CYL (6×2) - משקל כולל 20 טון
(CXG (6×2 - עם 2 סרנים קדמיים
CXE (6×2) - עם 2 סרנים קדמיים
(CYG (6×2 - עם 2 סרנים קדמיים, משקל כולל 20 טון
(CYE (6×2 - עם 2 סרנים קדמיים, משקל כולל 20 טון
CYZ (6×4) - משקל כולל 20 טון
CYY (6×4) - משקל כולל 20 טון
(CVZ  6×4) - משקל כולל 18 טון
CXZ-J (6×4)
CYZ-J (6×4) - משקל כולל 20 טון
CYY-J (6×4) - משקל כולל 20 טון
CXH (8×4)
(CYH  8×4 - משקל כולל 20 טון
CYJ ( 8×4 - משקל כולל 20 טון
סדרת "E"
EXR (4×2)
EXD (4×2)
EXZ (6×4)
EXY (6×4)
תמונות

איסוזו גיגה דגם "CYJ460R"
איסוזו גיגה
איסוזו גיגה - מכלית
איסוזו גיגה, דור ראשון - כבאית
איסוזו גיגה - כבאית
איסוזו גיגה, דור שני
איסוזו גיגה, דור ראשון
איסוזו גיגה - מבט לתא הנהג
איסוזו גיגה
איסוזו גיגה - מכלית
איסוזו גיגה, דור שני
ראו גם

איסוזו
איסוזו 810
הערות שוליים

↑  "איסוזו גיגה", מנוע 14,250 סמ"ק כולל תמונות itplusjapan.co.jp/japanese-used-isuzu-giga-truck
↑  מדגמי חברת איסוזו ranker.com/list/full-list-of-isuzu-models
↑  "איסוזו גיגה" calisuzu.co.nz/new-trucks/giga-series
↑  "איסוזו גיגה" jikotrading.jp
↑  "איסוזו גיגה" דגם 6x4 autoregion.com.ua/product/isuzu-giga-6x4
↑  היצרנית Sollers-Isuzu אתר Sollers-Isuzu
↑  שברולט צ'ילה web.archive.org/web/20130516000032
↑  סין: Qingling Motors isuzu.co.jp/world/investor/fact/overseas
↑  וייטנאם: Isuzu Vietnam isuzu-vietnam.com
↑  אינדונזיה Isuzu Astra Motor Indonesia אתר Isuzu Astra Motor Indonesia
↑  מלזיה: Isuzu Malaysia אתר Isuzu Malaysia
↑  ניגריה: Yachiyo Isuzu Nigeria אתר konceptautos.com/isuzu
אסון בלב ים

| --- | --- |

 מבוסס על:  דיפווטר הורייזן 
 בימוי:  פיטר ברג 
 הופק בידי:  לורנזו די בונאוונטורה, מארק וולברג 
 תסריט:  מתיו מייקל קארנאהאן 
 עריכה:  קולבי פארקר ג'וניור 
 שחקנים ראשיים:  מארק וולברג Trace Adkins דאגלס גריפין Brad Leland ג'ו קרסט ג'יימס דומונט אית'ן סופלי קייט הדסון קורט ראסל ג'ון מלקוביץ' דילן או'בריאן David Maldonado ג'ינה רודריגז ג'יי.די. אוורמור פיטר ברג 
 מוזיקה:  סטיב ג'בלונסקי 
 צילום:  אנריקה צ'דיאק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט, Summit Entertainment 
 חברה מפיצה:  Summit Entertainment, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 בנובמבר 2016 
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט מתח, סרט פעולה, סרט אסונות 
 הכנסות באתר מוג'ו:   deepwaterhorizon
 www.deepwaterhorizon.movie
 דף הסרט ב־IMDb
 
אסון בלב ים (באנגלית: Deepwater Horizon) הוא סרט דרמה-פעולה אמריקאי משנת 2016, בבימויו של פיטר ברג ובכיכובם של מארק וולברג, קורט ראסל, ג'ון מלקוביץ', וקייט הדסון. הסרט מבוסס על אירועים אמיתיים שהתרחשו במהלך פיצוץ אסדת הקידוח דיפווטר הורייזן במפרץ מקסיקו בשנת 2010, אשר הוביל לאסון אקולוגי חמור ולדליפת הנפט הגדולה ביותר בתולדות ארצות הברית.
הצילום הראשי החל ב-27 באפריל 2015 בניו אורלינס, לואיזיאנה. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2016 ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-30 בספטמבר 2016. הוא זכה לביקורות חיוביות, אבל חווה אכזבה בקופות בכך שהכניס מעט פחות מ-122 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב של 110 מיליון דולר, מה שהביא להפסד של 60–112 מיליון דולר לאולפן. הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר בטקס האוסקר ה-89 : עריכת הסאונד הטובה ביותר והאפקטים החזותיים הטובים ביותר, ופרס באפט"א לסאונד הטוב ביותר בטקס פרסי האקדמיה הבריטית ה-70 .
תקציר העלילה

הסרט מתאר את האירועים שהובילו לפיצוץ על אסדת הקידוח "Deepwater Horizon" של חברת BP. מייק ויליאמס (מארק וולברג), מהנדס קידוח, יחד עם הצוות שלו, מוצאים עצמם במאבק הישרדות מול האש המשתוללת לאחר הפיצוץ. הסרט מתמקד בגבורה של הצוות שניסה להציל את עצמו ואת חבריו בתוך הכאוס המשתולל באסדה, ומציג את השלכותיו הקשות של האסון על העובדים ועל הסביבה.
צוות השחקנים הראשי

מארק וולברג בתפקיד מייק ויליאמס - מהנדס קידוח באסדת "Deepwater Horizon".
קורט ראסל בתפקיד ג'ימי הארל - מפקד האסדה.
ג'ון מלקוביץ' בתפקיד דונלד וידרין - מנהל בכיר ב-BP, שמקבל החלטות על האסדה.
קייט הדסון בתפקיד פלישיה ויליאמס - אשתו של מייק ויליאמס.
ג'ינה רודריגז בתפקיד אנדריאה פלטז - חברה בצוות האסדה.
ביקורות

הסרט "אסון בלב ים" זכה לשבחים רבים מהמבקרים, במיוחד על ההופעות של השחקנים, הבימוי הדינמי של פיטר ברג והאופן שבו הוצגו האירועים האמיתיים. המבקרים ציינו לטובה את הסרט בשל הדיוק בפרטים ובתחושות, ואת הדרך שבה הוא מצליח לשלב בין דרמה אישית לבין הצגת אסון בקנה מידה גדול. הסרט קיבל ציון של 82% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 250 ביקורות, וציון של 68 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות חיוביות ברובן.
הערות שוליים

↑  "Toronto To Open With 'The Magnificent Seven'; 'La La Land', 'Deepwater Horizon' Among Galas & Presentations". Deadline Hollywood. 26 ביולי 2016. ארכיון מ-27 ביולי 2016. נבדק ב-26 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1151836428320400592   WorldCat (עם VIAF): 1151836428320400592
איציק פפר

| --- | --- |

איציק פפר (משמאל), נפגש עם אלברט איינשטיין ושלמה מיכאלס. ארצות הברית, 1943.
 לידה:  23 בנובמבר 1900 שפולה, אוקראינה 
 הוצאה להורג:  12 באוגוסט 1952 (בגיל 51) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 שפות היצירה:  רוסית, יידיש 
 פרסים והוקרה:  עיטור אות הכבוד 
 
איציק (יצחק) פֶפֶר (ביידיש: איציק פֿעפֿער; ברוסית: Ицик Фефер, Исаак Соломонович Фефер;‏ 23 בנובמבר 1900 – 12 באוגוסט 1952) היה משורר יידי ועסקן קומוניסטי. מבכירי המשוררים היהודים בברית המועצות. הוצא להורג עם קבוצת הרוגי המלכות בברית המועצות בשנת 1952.
תולדות חייו ופועלו

איציק פפר נולד בעיירה שפולה שליד קייב (כיום במחוז צ'רקסי באוקראינה) שבאימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) בשנת 1900. אביו היה מורה שלימד בין היתר גם עברית, ושימש כמורה של בנו (עם כיבוש אוקראינה במלחמת העולם השנייה נרצח האב בידי הנאצים). פפר החל לעבוד בגיל צעיר וכבר כילד בר-מצווה היה שוליית מדפיסים. פפר עבד והיה שותפו של שמואל יוסף ברונשטיין, שהיה בעל בית הדפוס שבו עבד. בעת מלחמת האזרחים באוקראינה, ועד להתייצבות השלטון הסובייטי שם, היה ביחד עם מעבידו/שותפו (ש.י. ברונשטיין) ממארגני ההגנה היהודית במקום. בשנת 1917, עם פרוץ המהפכה הרוסית התנדב לצבא האדום ולחם בחזיתות אוקראינה. לימים, בעת מלחמת העולם השנייה, התגייס שוב לצבא האדום בדרגת סגן-אלוף.
בשנת 1919 הצטרף איציק פפר למפלגה הקומוניסטית והיה בה חבר נאמן עד מותו. כבר בשיריו הראשונים פאר ושיבח את המהפכה ואת המפלגה. שיריו התפרסמו במהירות והוא קנה לעצמו מעמד בכיר בין יוצרי היידיש הסובייטים. הוא כתב שירי תעמולה יחד עם שירי געגועים לעיירה היהודית. שירי מהפכה בוטים יחד עם שירים ליריים עממיים. שירי טבע מצד אחד, ושירי תעמולה ושבח לריכוז היהודי בבירוביג'ן. הוא עסק גם בחקר הספרות, בביקורת ובחדשנות בלשנית, וכן היה משורר ילדים פורה. אחדים משיריו הולחנו והושרו בברית המועצות.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הפלישה הגרמנית לברית המועצות וראשית ההשמדה ההמונית של היהודים, שינה איציק פפר לגמרי את מהות שירתו. הוא כתב שירים יהודיים לאומיים וקונן על חורבן יהדות מזרח אירופה. בשנת 1943 היה בין מייסדי הוועד היהודי האנטי-פשיסטי. הוא היה מן החברים הבולטים בוועד וזכה לצאת למשלחת המפורסמת שלו. המשלחת שכללה גם את שלמה מיכאלס ואחרים שהתה בדרך כשבעה חודשים, וביקרה בין השאר בארצות הברית ובקנדה.
איציק פפר נעצר לראשונה בשנת 1948, יחד עם עסקנים יהודים רבים, סופרי יידיש, משוררים ואנשי תיאטרון. הקומוניסט הנאמן נפל קורבן בעצמו: באוגוסט שנת 1952 הוצא להורג עם עשרות סופרים יהודים אחרים במה שנודע לימים כ"ליל המשוררים הנרצחים". רק בשנת 1957, לאחר תופעת הדה-סטליניזציה טוהר שמו. שיריו נדפסו מחדש, הן ביידיש והן בתרגום לרוסית.