stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפוני הקטן שלי: חברות היא קסם
הפוני הקטן שלי בנות אקווסטריה

הפוני הקטן שלי: בנות אקווסטריה (My Little Pony: Equestria Girls) - סרט טלוויזיה בכיכובם של דמויות המזכירות את הדמויות הראשיות רק כנערות מתבגרות. הסרט מתרחש לאחר סיום העונה השלישית ולפני תחילת העונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה.
הפוני הקטן שלי בנות אקווסטריה: רוקריות הקשת (My Little Pony Equestria Girls: Rainbow Rocks) - סרט טלוויזיה המהווה המשך של "Equestria Girls". הסרט מתרחש בין העונה הרביעית לחמישית. בנוסף, ישנם מספר סרטונים שנושאים את הכותר הזה אשר מתרחשים בין בנות אקווסטריה לרוקיות הקשת וחמישה קליפים שמתרחשים אחרי הסרט.
הפוני הקטן שלי בנות אקווסטריה: משחקי החברות (My Little Pony Equestria Girls: Frienship Games) - סרט המשך נוסף של Equestria Girls שעלה בספטמבר 2015 ובשונה משני הסרטים הקודמים הוא מתרחש ביקום של בנות אקווסטריה בלבד ומציג את הגרסאות של קרן-קסם ושל ספייק (שכבר הוצגו בסוף הסרט השני) ששייכות ליקום הזה. בנוסף, לסרט הזה נוספו מספר סרטונים שנושאים את הכותר הזה ומתרחשים בין רוקריות הקשת למשחקי החברות.
הפוני הקטן שלי בנות אקווסטריה: אגדת אברפרי (My Little Pony Equestria Girls: Legend Of Everfree) - סרט המשך נוסף של Equestria Girls שעלה בסוף ספטמבר 2016 וגם הוא מתרחש ביקום אקווסטריה בלבד. הסרט מתרחש במחנה שמסופר על שדת אברפרי בעלת כוחות.
הפוני הקטן שלי: הסרט (My Little Pony: The Movie) – יצא בסתיו 2017, והעלילה שלו מתרחשת בין עונות 7 ו-8. בסרט, טווילייט ספארקל וחברותיה נאלצות לצאת למסע על מנת לשחרר את הממלכה מממלכת הסערה שכבשה אותה.
במאי 2017 עלתה סדרת הבת של הפוני הקטן שלי, אשר עוסקת ביקום של בנות אקווסטריה וממשיכה מאותה נקודה שבה הסתיימו ארבעת הסרטים הראשונים.
עד נכון ל-2020 הסדרה עדיין רצה.
הערות שוליים

↑  תותית והפוני הקטן שלי בעברית (2024-10-28), הפוני הקטן שלי 🦄 לותם בהמתנה – פרק 4 עונה 5 | חברות היא קסם, נבדק ב-2024-10-28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 0671b3f8-6ca8-4ce5-945b-23bde1908287  MusicBrainz work: 89a6684f-5e28-4722-9958-b312ed0475ad  NKC: unn2016901443 
כרזת הסרט My Little Pony: Equestria Girls
כרזת הסרט My Little Pony: Equestria Girls - Rainbow Rocks
סם קילי

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1990 (בן 34) טולאמור, אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-2010 
 פרופיל ב-IMDb
 
סמואל קילי (באנגלית: Samuel Keeley; נולד ב-29 בנובמבר 1990) הוא שחקן אירי.
ביוגרפיה

קילי נולד ב-29 בנובמבר 1990 בעיירה טולמור (אנ') במחוז אופאלי, אירלנד. בשנותיו הראשונות היה לו עניין בהקמת קריירה מוזיקלית. בזמן שלמד בבית הספר תיכון Coláiste Choilm.
בשנות ה-20 המוקדמות לחייו, הוא חילק את זמנו בין טולמור לדבלין.  בשנת 2016, הוא עזב את דבלין כדי להתגורר לסירוגין באיסלנד.
קריירה

קריירת המשחק של קילי החלה ב-2009, כשהפרויקט הראשון שלו הגיע זמן קצר, לאחר שלמד בשנתו הראשונה בבית הספר לדרמה. מאז קילי שיתף פעולה עם מספר רב של תסריטאים, שחקנים ובמאים, וביסס את עצמו היטב בתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
בשנת 2022 זכה קילי בפרס האקדמיה האירית לקולנוע ולטלוויזיה בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, על תפקידו החוזר בתור אריק ויקינג קינסלה, בסדרה עטורת הפרסים, "בן ממשיך" (אנ').
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | The Other Side of Sleep | סיליאן |  |
| 2011 | זה בוודאי המקום (אנ') | דזמונד |  |
| 2012 | מה שריצ'רד עשה | קונור האריס |  |
| 2014 | Monsters: Dark Continent | מייקל פארקר |  |
| 2015 | AfterDeath | סבסטיאן "סב" |  |
| 2015 | משחק באש | דייוויד |  |
| 2015 | בלב ים | צ'ארלס רמסדל |  |
| 2016 | Alleycats | ג'ייקוב "ג'ייק" |  |
| 2016 | אנתרופואיד | יוזף בובליק |  |
| 2016 | מצור ג'דוטוויל | ויליאם "ביל הצלף" רדי |  |
| 2017 | מייגן לוי (אנ') | סלס |  |
| 2017 | The Cured | סנאן בראון |  |
| 2018 | The Ashram | ג'יימס "ג'יימי" |  |
| 2018 | Measure of a Man | ג'יימס "ג'ים" סמית' |  |
| 2020 | Adventures of a Mathematician | ג'ק קלקין |  |
| 2020 | Recon | בנג'מין "בני" ג'וינר |  |
| TBA | William Tell | באומגרטן |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | עברייני על | ג'יימי | פרק: "#2.2" |
| 2010 | Jack Taylor | פרנקי באקלי | פרק: "The Pikemen" |
| 2012 | הבורג'ס | נער | פרק: "Paolo" |
| 2012 | Little Crackers | ג'יימס | פרק: "Sharon Horgan's Little Cracker: The Week Before Christmas" |
| 2012–2013 | Raw | פיליפ | תפקיד ראשי (עונות 5-4); 12 פרקים |
| 2019 | Dublin Murders | דניאל מרץ | 6 פרקים |
| 2020 | 68 Whiskey | קופר רובק | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2020 | המשחק האנגלי | סמולי | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2021–הווה | בן ממשיך (אנ') | אריק "ויקינג" קינסלה | תפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקים |
| 2022 | ג'ו אקזוטיק נגד קרול (אנ') | ג'ון פינליי | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2024 | The Dry | אלכס | תפקיד ראשי (עונה 2); 8 פרקים |
| TBA | Task | ג'ייסון | מיני-סדרה עתידית של HBO |
הערות שוליים

↑  "Sam Keeley lands major role". Offaly Independent. 27 במרץ 2013. נבדק ב-16 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Sam Keeley: 'I was told I wasn't cut out to be an actor'". Independent News & Media. 30 באוקטובר 2016. נבדק ב-16 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Podcast - An Irishman Abroad - David Freyne And Sam Keeley (The Cured): Episode 240. 20 באפריל 2018. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  Otterson, Joe (24 ביוני 2021). "'Joe Exotic' Peacock Series Casts Dean Winters as Jeff Lowe". Variety. נבדק ב-24 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5593607  LCCN: no2017117339  NTA: 393567257  SUDOC: 200581457  VIAF: 317183962   WorldCat (עם VIAF): 317183962
סנטה קרוס דה טנריפה

סנטה קרוס דה טנריפה (בספרדית: Santa Cruz de Tenerife) היא עיר הבירה של האי טנריפה, הגדול והמאוכלס באיי ארכיפלג האיים הקנריים השייכים לספרד, ואחת משתי ערי הבירה של האיים הקנריים.
נוסדה ב -3 במאי 1494, זה היה בין 1833 ו 1927 "דה יורה" הבירה היחידה של האיים הקנריים (ולכן העיר הקנרית היחידה שהחזיקה בתואר כזה באופן רשמי), עד בשנת 1927 צו קובע כי על בירת הארכיפלג להיות משותף עם לאס פאלמאס דה גראן קנריה.
זהו מקום מושבו של הפרלמנט של האיים הקנריים, קהל החשבונות של האיים הקנריים ושל הקפטן הכללי של האיים הקנריים, כמו גם של נשיאות ממשלת האיים הקנריים, האחרון חלופי בתקופות חקיקה עם לאס פאלמאס.
העיר נמצאת בחלקו הצפוני של האי. מדי שנה, בין חודש פברואר למרץ, נערך בעיר קרנבל הנחשב לשני בגודלו בעולם (הראשון הוא של ריו דה ז'ניירו), וביום השיא הוא נמשך כ-4 שעות רצופות.
היסטוריה

באזור שבו נמצאת כיום העיר סנטה קרוס כבר חיו לפני 2,000 שנה הגואנצ'ים. ב-3 במאי 1494 ירדו הכוחות הקסטיליאניים שבשליטתו של הכובש אלונסו פרננדס דה לוגו על חופי העיר הנוכחית והקימו מחנה צבאי שיתפתח בסופו של דבר לעיר. ממקום זה החל כיבוש האי טנריפה. במהלך היסוד הניח אלונסו פרננדס דה לוגו צלב עץ גדול בהתייחסו ליום ההפלגה, במהלך החגיגה הקתולית של חג הצלב (3 במאי). לאחר תבוסת הגואנצ'ים וכיבוש האי ב-1496, נקבעה עיר הבירה החדשה בעיר סן כריסטובל דה לה לגונה, שהוקמה באותה שנה.
מאוחר יותר הפכה העיר לנמל העיקרי של האיים הקנריים ולאחד הנמלים החשובים באוקיינוס האטלנטי כולו, מעמד שבו העיר מחזיקה עד היום. סנטה קרוס זכתה לעצמאות מהעיר לה לגונה במאה ה-19, וקיבלה את תואר הבירה של האיים הקנריים ממלך ספרד, פרדיננד השביעי. משנת 1833 ועד שנת 1927 הייתה העיר הבירה הבלעדית של האיים הקנריים, אך משנת 1927 ועד היום חולקת את התואר עם העיר לאס פאלמאס דה גראן קנריה.
בשנים האחרונות התברר כי קיימת ברית דה פקטו בין סנטה קרוס והעיר השכנה סן קריסטובל דה לה לגונה, בשל גידול אוכלוסייתן המהיר וחוסר החלל הריק שבין שתי הערים, הן התמזגו ליצירת מטרופולין משותף המכיל 420,198 תושבים.
כלכלה ותרבות

הכלכלה של סנטה קרוס מסתמכת בעיקר על שירותים. המסחר, התיירות, היבוא והיצוא, הנמל ונוכחותם של מוסדות פוליטיים ופיננסיים חשובים, מבטיחים את קיומה של פעילות כלכלית וחזקה בעיר. העיר בנתה הרבה אזורים, קניונים ובניינים חדשים, כגון מרכז הקונגרסים והאודיטוריום.
כלכלה ותרבות > אתרי תרבות

האודיטוריום של טנריפה שנפתח בספטמבר 2003 נבנה בידי סנטיאגו קלטרווה ומשמש כסמל העיר והאי.
תיאטרון גוימרה שנבנה ב-1851 עומד במרכז הרחוב אנג'ל גוימרה והוא התיאטרון העתיק ביותר באיים הקנריים.
במוזיאון האומנות יש יצירות של אמנים בולטים כגון פטר קואק, ריבארה, מדראצו וסורולה.
מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה) מציג את ההיסטוריה של האי, חפצים ותמונות מתקופת הגואנצ'ים, ובין השאר גם מומיות גואנצ'יות. המוזיאון הוא בעל מוניטין בינלאומי.
החוג לאמנות הוא מרכז לתרבות ולאירועים שבו מוצגות תערוכות ציור וצילום בקומת הקרקע בנגישות ישירה מהרחוב.
המרכז התרבותי אל טנקו, שבעבר היה בית זיקוק, כיום מציג תערוכות, מחול ומוזיקה, אודיו, טכנולוגיות חדשות, מולטימדיה ועוד.
מרכז הצילום של טנריפה, שבו שטחים לתערוכות ולימוד של צילום מסורתי ועכשווי.
הרקובה-חדר אמנות הממוקם בשוק הישן במרכז העיר. במקום אינן מוצגות תערוכות קבע, אך מוצגות בו תערוכות המתחלפות מדי שנה.
מרכז האמנויות של טנריפה שנבנה בשנת 2008 בידי הרצוג ודה מרון.
כלכלה ותרבות > פיסול עירוני

בעיר יש הרבה מאוד פסלים וחלקי פסלים, אך תערוכת פיסול החוצות של סנטה קרוס היא המוצג החשוב ביותר. התערוכה ממוקמת לאורך שדרת לה רמבלה ופארק גרסיה סנאבריה כוללת עבודות של הנרי מור, אנדרו אלפרו, מרטין צ'ירינו, ז'ואן מירו, אוסקר דומינגז ואחרים.
כלכלה ותרבות > אירועי תרבות

פסטיבל המוזיקה הקלאסית באיים הקנריים
פסטיבל האופרה של טנריפה
הפסטיבל הבינלאומי של טנריפה למוזיקה וסרטים
פסטיבל דה זרזולה של האיים הקנריים
פסטיבל סנטה בלוז של טנריפה
פסטיבל הרוק
פסטיבל מומס מסטיזו למוזיקה
פסטיבל הסלסה האטלנטי
קרנבל סנטה קרוס דה טנריפה
פסטיבל חצות היום
פסטיבל החוף
פרמיוס קדאנה דיאל
צעדת הזומבי
כלכלה ותרבות > חיי לילה

סנטה קרוס אינה מתאפיינת בחיי לילה אינטנסיביים, בניגוד לעיר הסמוכה לה לגונה. אף על פי כן, ישנם מספר מלונות ופאבים המתפרשים על פני העיר. המלונות והפאבים האיכותיים ביותר נמצאים בפארק "מאריטימו קייזר מנריקו", בשדרת ה-3 במאי וברחוב לה נוריה. ישנם גם פאבים ששרדו ללא השתייכותם למקום מסוים עבור פנאי.
בשנת 2007, לפי החלטת מועצת העיר ובניהול החברה לפיתוח, החלה הנעתה של תוכנית שאפתנית של התחדשות העיר תחת שם המותג "סנטה קרוס + ויוה".
כלכלה ותרבות > מדיה

בעיר נמצאים 3 עיתנות מחוזיים וממוקמים מושבם של ערוצי טלוויזיה ספרדיים וקנריים רבים, לרבות ערוץ הטלוויזיה העיקרי באיים הקנריים.
דמוגרפיה

העיר מציגה כמה תרבויות, כי יחד עם האוכלוסייה הקנריים הילידים מסורתיים הספרדים הספרדים, היו חסידי ההינדית המוקדש המסחר והערבים במשך עשרות שנים. לכולן נוספו, בשנים האחרונות, מהגרים ממקורות שונים, אם כי בעיקר בדרום אמריקה.
העיר ידועה גם בסובלנות של תושביה. סנטה קרוז דה טנריפה היה העירייה הראשונה של האיים הקנריים להעלות את דגל הגאווה בבניין העירייה, בטקס רשמי ליד דגל סנטה קרוז, בשנת 2008.
לעומת העיר הסמוכה סן קריסטובל דה לה לגונה, המהווה את מושבו של הדיוקזה הקתולית של טנריפה, באופן מסורתי העיר סנטה קרוז דה טנריפה יש אופי חילוני הרבה יותר. עובדה זו גרמה במוסדות העיר של מסורת חילונית גדולה כמו היכל הבונים החופשיים של סנטה קרוס דה טנריפה שהיה אחד מרכזי הבונים החופשיים הגדולים ביותר בספרד.
מקומות בעלי עניין

האודיטוריום של טנריפה - נבנה בידי סנטיאגו קלטרווה, נפתח בספטמבר 2003 ומשמש כסמל העיר והאי. המבנה בנוי בצורה המדמה נחשול ענק העומד להתפוצץ על העיר והוא אחד מסמלי האדריכלות המודרניסטית הספרדית.
המגדלים התאומים של סנטה קרוס הם המבנים הגבוהים ביותר בקו הרקיע של העיר והאי, ועד 2010 היו מבני המגורים הגבוהים בספרד. המבנים הם גם המגדלים הזהים הגבוהים בספרד.
פלאסה דה אספניה - הכיכר הגדולה והמרכזית ביותר של העיר, נחשבת ללב ליבה ומחברת את הנמל למרכז העיר.
מוזיאון הטבע והאדם מוקדש לארכאולוגיה, לביולוגיה ולפרהיסטוריה של האיים הקנריים. המוזיאון הוא החשוב ביותר באיים הקנריים ובקבוצת האיים של מקרונזיה.
המרכז הבינלאומי לירידים וקונגרסים של טנריפה
ארמון קפיטניה חנרל
היכל הבונים החופשיים של סנטה קרוס דה טנריפה
היסטוריה ימית

בגלל המיקום האסטרטגי של האיים הקנריים בין הים התיכון לבין אמריקה, העיר הותקפה מספר פעמים על ידי בריטניה והולנד. ב-6 בנובמבר 1706 הבריטים, במסגרת מלחמת הירושה הספרדית, הובסו כאשר ניסו לתקוף את האי.
ב-1797 האדמירל הוריישו נלסון הובס כאשר ניסה לתקוף את הנמל, ובקרב זה איבד את זרועו הימנית. המאורע קרה ביום סנטיאגו, ולכן חרבו של סנטיאגו עורפת ראש של אריה כסמל לתבוסה הבריטית.
תעופה

בסמוך לעיר פועל נמל התעופה טנריפה צפון, הידוע גם כנמל התעופה טנריפה צפון-ציאודד לה לגונה (נמל התעופה טנריפה צפון-עיר הלגונה). על האי פועל נמל תעופה נוסף, עמוס יותר, במרחק של כ-64 ק"מ, נמל התעופה טנריפה דרום.
הקרנבל

מדי שנה, בין פברואר למרץ, בקרנבל של סנטה קרוס דה טנריפה, אלפי אנשים יוצאים לחגוג ברחובות למשך יותר משבוע, ובימי שיא נמשך הקרנבל כ-4 שעות רצופות. ב-18 בינואר 1980 הוצהר הקרנבל כחג של תיירות בינלאומית, והקרנבל הוא אחד הגדולים בעולם, שני לקרנבל המפורסם של ריו דה ז'ניירו. כיום, נעשים מאמצים להפוך את הקרנבל של סנטה קרוס לאתר מורשת עולמית.
תאריכים חשובים

ה-27 בינואר - יום השנה להכתרת העיר כבירת האיים הקנריים.
פברואר - קרנבל סנטה קרוס דה טנריפה, הנחשב לשני בגודלו בעולם.
ה-3 במאי - יומה של העיר סנטה קרוס.
ה-25 ביולי - יומו של סנטיאגו הקדוש, הקדוש המגן של סנטה קרוס דה טנריפה.
קונסוליות

אלו הן הקונסוליות שממוקמות בעיר סנטה קרוס דה טנריפה:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה  אורוגוואי  איטליה  אירלנד  אקוודור  ארגנטינה  בוליביה  בלגיה  ברזיל  גואטמלה  גרמניה |  דנמרק  הודו  הולנד  הונדורס  הממלכה המאוחדת  הפיליפינים  ונצואלה  טורקיה  ליבריה  מונקו  מקסיקו |  נורווגיה  ניקרגואה  סרי לנקה  פורטוגל  פינלנד  פרו  צ'ילה  צרפת  קולומביה  קוסטה ריקה  שוודיה |
ערים תאומות

ספרד אראנדה דה דוארו, ספרד
ארצות הברית סן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית
ארצות הברית סנטה קרוס, קליפורניה, ארצות הברית
ארצות הברית אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית
בוליביה סנטה קרוס דה לה סיירה, בוליביה
ונצואלה קראקס, ונצואלה
ספרד קדיז, ספרד
ברזיל ריו דה ז'ניירו, ברזיל
צרפת ניצה, צרפת
קובה סנטה קרוס דל נורטה, קובה
גואטמלה גואטמלה סיטי, גואטמלה
ארצות הברית מחוז מיאמי-דייד, קליפורניה, ארצות הברית
רוסיה סנט פטרסבורג, רוסיה
הרפובליקה הדומיניקנית סנטו דומינגו, הרפובליקה הדומיניקנית
הערות שוליים

↑  La ciudad de Santa Cruz de Tenerife, capital de Canarias: 1822-1927
↑  Santa Cruz celebra que los LGTB "pueden amar sin ser condenados a pena de muerte"
↑  El templo masónico, bien de interés cultural
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557256805171  BnF: cb150819336 (data)  GND: 4277900-5  ISNI: 0000 0001 2116 191X  LCCN: n79145878  MusicBrainz: 6b142ef2-95ca-41b2-98df-3f266ab24ed2  NKC: ge1090057  SUDOC: 050691074  VIAF: 141968767   WorldCat (עם VIAF): 141968767 
מוזיאון הטבע והאדם (טנריפה)
מגדלי התאומים של סנטה קרוס
מבט פנורמי על העיר
כיכר אספניה
אדם לונג (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 באפריל 1991 (בן 33)
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם לונג (באנגלית: Adam Long; נולד ב-25 באפריל 1991) הוא שחקן אנגלי.
קריירה

ב-2014 הופיע לונג בתפקיד לואיס ויפי בסדרה "עמק האושר". עוד כיכב בסדרות "Spike Island", "ורה", "דרך ווטרלו", "The Thirteenth Tale" ו-"Act of Grace".
ב-2015 שיחק לונג בדרמה "Don't Take My Baby". ב-2017 כיכב בסדרה "בנקרופט", וב-2020 הופיע בתפקיד ראף צ'יסל בסדרה "סטרייק".
לונג מיוצג בסוכנות "קרטיס בראון".
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1998 |  | Unnatural Acts | תפקידים שונים |  |
| 2001 |  | Being Dom Joly |  |  |
| 2008 |  | Act of Grace | ג'ואי הצעיר |  |
| 2009 |  | History Of Made Up Things | Sleeper |  |
| 2009 | דרך ווטרלו | Waterloo Road | קולין הסטינגס | סדרת טלוויזיה (פרק אחד |
| 2010, 2013 |  | Moving On | יו פנרוז / סם | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2012 | ספייק איילנד | Spike Island | ליטל גאז |  |
| 2013 |  | The Thirteenth Tale | אמברוז פרוקטור | סרט טלוויזיה |
| 2013 | האב בראון | Father Brown | אלפרד טאטון | בפרק "The Grim Reaper" |
| 2014 | ורה | Vera | קייל | בפרק "Poster Child" |
| 2014 | עמק האושר | Happy Valley | לואיס ויפי | סדרת טלוויזיה (עונה ראשונה) |
| 2014 |  | The Passing Bells | אנתוני | מיני-סדרה |
| 2015 |  | Don't Take My Baby | טום ספנסר | סרט טלוויזיה |
| 2015 |  | Thomas Edison's Secret Lab | JD | סדרת טלוויזיה |
| 2017 | דנקרק | Dunkirk | סאב-לוטננ |  |
| 2017–2020 | בנקרופט | Bancroft | ג'ו בנקרופט | סדרת טלוויזיה |
| 2019 | המפרץ | The Bay | וינסנט צ'פמן | סדרת טלוויזיה; 6 פרקים |
| 2019 | המחסלים | The Kill Team | רייברן |  |
| 2019 | אימפריית השחיתות | The Corrupted | וורן ביפורד |  |
| 2020 | סטרייק | Strike | ראף צ'יזוול | 4 פרקים |
| 2021 | צ'רי | Cherry | גרין | סרט קולנוע |
| 2021 |  | Wolfe | סטיב | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
| 2023 |  | The Long Shadow | אנדרו | 4 פרקים |
| 2024 | אדוני האוויר | Master of the Air | קפטן ברנרד דה-מרקו | 7 פרקים |
| 2024 |  | Protection | פטריק אליס | 2 פרקים |
| 2025 |  | Nine Bodies in a Mexican Morgue | דן | סדרה עתידית של MGM+ |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 2015 | Need for Speed | ספייק |
הערות שוליים

↑  "Adam Long". IMdB. נבדק ב-30 במאי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Greenwood, Carl (20 ביולי 2015). "Don't Take My Baby: Extraordinary drama forces viewers to confront their own prejudices about disabled parents". Daily Mirror. נבדק ב-21 ביולי 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Curtis Brown". www.curtisbrown.co.uk.
אינטרפלוג

אינטרפלוג (בגרמנית: Interflug Gesellschaft für internationalen Flugverkehr) הייתה חברת התעופה הלאומית של גרמניה המזרחית מ-1963 עד 1990. בסיסה המרכזי היה בברלין המזרחית. החברה ביצעה טיסות סדירות וטיסות שכר ליעדים אירופאיים וטרנס-אטלנטיים מהבסיס שלה בנמל התעופה ברלין שנפלד, כאשר רוב הטיסות שלה הן למדינות קומקון. לאחר איחוד גרמניה, החברה חדלה מלהתקיים.
היסטוריה > שנות ההקמה

עד שנת 1945, חברת לופטהנזה שירתה כחברת הדגל של גרמניה. לאחר סוף מלחמת העולם השנייה וכיבוש גרמניה של בעלות הברית, כל המטוסים במדינה קורקעו והחברה חדלה מלהתקיים. ב-1954 חברה מערב גרמנית רכשה את הסמל המסחרי של לופטהנזה.
ב-1955, דויטשה לופטהנזה (לופטהנזה המזרח גרמנית) נוסדה כיריבה, חברת הדגל של גרמניה המזרחית. מעט אחר כך נהיה ברור מאליו שחברת התעופה המזרח גרמנית כנראה תפסיד במשפט על השימוש במותג לופטהנזה. כצירוף מקרים, אינטרפלוג נוסדה ב-18 בספטמבר 1958 כחברת גיבוי, בהתחלה כוונה להיות השלמה לתחום התעופה האזרחית של גרמניה המזרחית כספקית טיסות צ'רטר. ב-1963, דויטשה לופטהנזה חדלה מלהתקיים, בגלל רווחים נמוכים. הצוות, צי המטוסים, וקווי החברה, הועברו ישירות לאינטרפלוג, שמעתה נהייתה חברת התעופה הלאומית של גרמניה מזרחית.
היסטוריה > כחברת התעופה הלאומית המזרח גרמנית

כחברת תעופה בבעלות המדינה, אינטרפלוג ובערך כל 8,000 עובדיה, היו תחת שליטתו של משרד הביטחון, שהחזיק ביד חזקה את כל הכוחות המזוינים המזרח גרמנים. מרבית הטייסים של אינטרפלוג היו אנשי מילואים של הצבא, וחברים במפלגה הקומוניסטית המזרח גרמנית. וכל מטוסיה יכלו לעבור הסבה מקצועית לשירות הצבא בכל רגע. קלאוס הנקס, מי שהפך למנכ"ל החברה בשנת 1978, שירת בעבורו כגנרל של חיל האוויר המזרח הגרמני. מועמדים למשרות הדיילים היו צריכים לקבל אישור מהשטאזי, כדי לקבל הערכה ל"נאמנות פוליטית", על מנת למנוע ריגול וניסיונות בריחה למדינות מערביות. עובדי אינטרפלוג, לא הורשו לתקשר עם עובדים אחרים של חברות תעופה ממדינות לא-סוציאליסטיות.
לאחר שנות ה-60 נצפתה בחברה גדילה משמעותית מה שהדאיג את רשת הקווים ואת צי המטוסים הסובייטי. מטוס האיליושין Il-18 הפך לעמוד השדרה של הצי החברה למרחקים קצרים. החברה הייתה המשתמש העיקרי של מטוס הבאדה 152, מטוס סילון מתוצרת מזרח גרמנית. ב-1969 הוצג לראשונה מטוס הטופולב Tu-134, מטוס הסילון הראשון של אינטרפלוג, הוא שומש בקוויה של החבה באירופה. מטוס האיליושין Il-63 בעל יכולת הטיסה למרחקים ארוכים נהיה חלק מצי מטוסיה של החברה ב-1971. באותה השנה, מספר הנוסעים השנתי הממוצע של אינטרפלוג הגיע למיליון.
בגלל משבר האנרגיה העולמי בשנות ה-70, עם עליית מחירי הדלק, אינטרפלוג החלה לבטל באיטיות קווים מקומיים. טיסתה האחרונה של אינטרפלוג ממזרח ברלין לארפורט התקיימה באפריל 1980.
היסטוריה > סוף שנות ה-80 ואיחוד גרמניה

במשך שנות ה-80, התמודדה אינטרפלוג עם בעיות נרחבות בגלל צי המטוסים הישן שלה. החיסכון בדלק של החברה היה יחסית זניח בהשוואה לחבורת תעופה מערביות אחרות, ורגולציות המונעות רעש גרמו לחברה לשלם מיסי נמל יקרים. לעיתים נאסר על החברה לנחות בנמלי תעופה מסוימים. במהלך הפרסטרויקה הצליחה אינטרפלוג להגיע להסכמה עם לוט, ולקניית שישה מטוסים מסוג בואינג 767, ובשנת 1988 קנתה מטוסים מאותו סוג גם חברת מאלב ההונגרית. באותה השנה, אינטרפלוג ביצעה קנייה של שלושה מטוסים מדגם איירבוס A310 בשווי של 420 מיליון מארקים גרמניים.
מטוס האיירבוס הראשון נשלח לאינטרפלוג ב-26 ביוני 1989. הצוותים המזרח גרמנים אומנו במערב גרמניה לשירות על המטוס. המטוס אפשר לחברה לבצע טיסות ישירות לקובה (לפני כן הטיסות לשם היו צריכות לעצור בנמל התעופה גנדר בקנדה).
בעקבות נפילת חומת ברלין ב-9 בנובמבר 1989 והשינויים הפוליטיים שלאחר מכן במזרח גרמניה, הביעו כמה חברות תעופה זרות כוונות להשתלט על חלקים מהחברה הבלתי רווחית ביותר, על מנת לתפוס את השוק בתעבורה האווירית הגרמנית, במיוחד בנוגע לעניין ברלין. בתחילת מרץ 1990 חתמה לופטהנזה על מכתב כוונות לרכוש 26% באינטרפלוג, אך ההצעה נחסמה על ידי משרד הקרטל הפדרלי. גם התוכניות להשתלטות על ידי בריטיש איירווייז לא יצאו לפועל. ב-1 ביולי 1990, אינטרפלוג הפכה לחברה באיגוד יאט"א.
כתוצאה מאיחוד גרמניה ב-3 באוקטובר 1990, אינטרפלוג נכנסה תחת כנפה של הטראוהנדסאלט, מועצה מערב גרמנית שתפקידה היה להפריט חברות מזרח גרמניות שהיו בבעלות ממשלתה. כיוון שלא נמצאו משקיעים, הוכרז ב-7 בפברואר 1991 שאינטרפלוג (שבזמנו היו לה 2,900 עובדים ו-20 מטוסים) תפסיק את פעילותה. הטיסה המסחרית האחרונה של החברה (ברלין-וינה-ברלין) התקיימה ב-30 באפריל 1991 במטוס טופולב Tu-134.
מורשת

לאחר הפסקת פעילותה של החברה, קבוצה של עובדים לשעבר של אינטרפלוג רכשו חמישה ממטוסי ה-Il-18 והקימו חברת תעופה בשם "ברליין" שהפעילה טיסות צ'רטר ומטען מנמל התעופה שנפלד בברלין.
שלושה ממטוסי האיירבוס A310 של החברה שנרכשו ב-1988 נמסרו לטראוהנדסאלט תחת בעלותה של ממשלת גרמניה. השימוש העיקרי שלהם היה לחיל האוויר הגרמני ולטיסות של נשיאים וקנצלרים.
כמה מטוסי אינטרפלוג לשעבר השתמרו במקומות שונים בגרמניה.
מורשת > טיסות למדינות המערב

כחברה ממשלתית בבעלותה של מזרח גרמניה, לאינטרפלוג היה תפקיד חשוב בהכנסת מטבע חוץ לקופת המדינה, בעיקר מכיוון שהמטבע הלאומי, המארק המזרח גרמני היה נחשב כמטבע חלש. במשך רוב שנות קיומה אינטרפלוג לא הייתה חברה בארגון יאט"א, וכתוצאה מכך יכלה להרשות לעצמה לחתוך את מחירי כרטיסיה בהשוואה למתחרות. מתחילת שנות ה-70, מאמץ גדול נוסה על הפעלת טיסות שכר ליעדי נופש בים התיכון ובים השחור, רוב הקווים שירתו מערב גרמניים בעיקר כיוון שעליהם לא הוחלו תקנות שמנעו את עזיבתם. מאוחר יותר, ניתנה לה זכות לנחות במספר יעדים במערב אירופה.
כרטיסים לקווים הללו היו זמינים לרכישה דרך סוכנויות נסיעות במערב ברלין ובמערב גרמניה שחתמו על הסכם מכירות עם אינטרפלוג. כדי להקל על המעבר של מערב גרמנים ממערב ברלין לנמל התעופה שונפלד וחזרה, נבנה מעבר גבול מיוחד וולטרסדרופר שאסה, ומשם פעלו שאטלים לנמל התעופה.
בתחילת שנות ה-80, מחירי הכרטיסים הנמוכים גרמו להשפעה רבה בנמל התעופה טגל במערב ברלין, ירידה משמעותית בטיסות שכר. דווח על כך שטייסים של חברת פאן אם, שהיה לחברה מרכז גדול בטגל, שקלו להפעיל טיסות ליון ללא תשלום, כדי לאפשר לחברה להתחרות עם אינטרפלוג.
טורקיש איירליינס חתמה על הסכם עם אינטרפלוג שבמסגרתו הוקמו שתי חברות התעופה היחידות שהציעו טיסות ייעודיות עבור מהגרי עבודה טורקים אל מערב גרמניה ומערב ברלין. עם KLM הקימה אינטרפלוג שותפות לקו משותף בנתיב מזרח ברלין- אמסטרדם במהלך שנות השמונים. מבין שש הטיסות השבועיות, שתיים הופעלו על ידי Fokker F28 של KLM, וארבע על ידי מטוסי Tu-134 ו-Il-62 של אינטרפלוג. מכיוון שאף חברת תעופה לא הייתה רשאית לחצות את הגבול הפנים-גרמני, הטיסות של KLM הועברו דרך דנמרק, ואינטרפלוג בחרה בנתיב דרומי שעבר מעל צ'כוסלובקיה.
במהלך יריד הסחר השנתי של לייפציג, שנחשב באותה עת כמקום המפגש החשוב ביותר עבור אנשי עסקים ופוליטיקאים משני צידי מסך הברזל, קיבלו לופטהנזה ואינטרפלוג אישורים מיוחדים להפעלת טיסות בין לייפציג למערב גרמניה. בשנת 1986 פנו לופטהנזה ואינטרפלוג בבקשה לזכויות תנועה משותפות לטיסות פנים-גרמניות מתוזמנות לאורך כל השנה על מסך הברזל, שנדחתה בתחילה על ידי בעלות הברית המערביות (ככל הנראה בגלל חששות שמא עמדת השוק הייחודית שלהם לטיסות לברלין וממנה עשויה להיות יוחלשו), והוענקו רק באוגוסט 1989. כתוצאה מכך, אינטרפלוג פתחה טיסות בקו לייפציג-דיסלדורף, כאשר לופטהנזה מתפעלת את פרנקפורט-לייפציג. בשנת 1990 נוספו טיסות אינטרפלוג מדרזדן, המבורג וקלן.
צי המטוסים

במהלך השנים אינטרפלוג הפעילה את סוגי המטוסים הבאים בטיסותיה המסחריות:
| מטוסים | תחילת השירות | פרישה לדימוס |
| --- | --- | --- |
| Aero Ae-45 | 1956 | 1961 |
| איירבוס A310 | 1989 | 1991 |
| אנטונוב An-2 | 1957 | 1962 |
| אנטונוב An-24 | 1966 | 1975 |
| בומברדייה דאש 8 | 1990 | 1991 |
| לט 410UVP |  | 1991 |
| איליושין Il-14 | 1955 | 1967 |
| איליושין Il-18 | 1961 | 1991 |
| איליושין Il-62 | 1970 | 1991 |
טופולב Tu-124: 
| טופולב Tu-134 | 1969 | 1991 |
| טופולב Tu-154 M |  | 1991 |