stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם ויסטון
פרופסור למתמטיקה

ב-1699 התפטר ויסטון מתפקידו בקיימברידג' כדי להתחתן עם רות אנתרובוס. הוא קיבל מאבי כלתו חווה חקלאית בקיימברידג'שייר. בהמשך נולדו לזוג שמונה ילדים, מהם ארבעה הגיעו לבגרות.
זמן קצר לאחר שנישא ויסטון, מונה ניוטון למנהל המטבעה המלכותית וביקש מויסטון שיחזור לקיימברידג' כדי להרצות ולכהן כסגנו. ויסטון נענה והחל להרצות ב-1701. בסוף אותה שנה התפטר ניוטון ממשרת הפרופסור בקיימברידג', וויסטון נבחר להחליפו כפרופסור על שם לוקאס למתמטיקה במאי 1702. הפרסום החשוב הראשון שלו כפרופסור הייתה מהדורה לסטודנטים של היסודות של אוקלידס בלטינית ב-1703. שש מהודורות לטיניות ועשר מהדורות אנגליות של הספר הודפסו במהלך המאה ה-18, ומהדורה יוונית אחת יצאה ב-1805.
בשנת 1707 ערך ויסטון את אריתמטיקה אוניברסלית של ניוטון. הספר התבסס על ההרצאות של ניוטון, ועסק באלגברה, אריתמטיקה, יחסים בין אלגברה לגאומטריה, פתרונות למשוואות ועוד. הוא פורסם באישור של ניוטון, אך ניוטון עצמו לא חתם על הספר. לאחר שהספר פורסם, ניוטון מצא בו מספר טעויות מזעריות, מה שגרם למתח בין השניים. עם זאת, ניוטון אישר מאוחר יותר פרסום מהדורות זהות כמעט לחלוטין לזו שהכין ויסטון. באותה שנה, ויסטון הוזמן לשאת את הרצאות בויל בקתדרלת סנט פול ופרסם גם את הרצאותיו על אסטרונומיה.
ב-1710 פרסם ויסטון את Praelectiones physico-mathematicae, שתורגם מאוחר יותר לאנגלית כ"הפילוסופיה של סר אייזק ניוטון מוסברת באופן קל יותר". הספר הציג באופן קריא רעיונות מתוך עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע של ניוטון. כדי שקוראים לא מיומנים יוכלו לקרוא את הספר, ויסטון המיר משוואות מסובכות לכתיבה במילים. לספרים ולהרצאות של ויסטון הייתה השפעה רבה על קידום התאוריה של ניוטון, שכן הם איפשרו לקהל רחב להתרשם ממנה, בעוד שניטון עצמו כתב והרצה בשפה שהייתה קשה לרוב הקוראים והשומעים. דוגמה נוספת לדרך שבה קידם ויסטון את הקבלה של התאוריה הניוטונית היא הקורס שהגיש יחד עם הפרופסור לאטרונומיה רוג'ר קוטס (אנ') בשנים 1707–1709. הקורס היה הראשון שעסק בשיטה הניסויית, בהשראת רוברט בויל. הוצגו בו ניסויים בהידרוסטטיקה ופנאומטיקה, ובעזרתם בוארו נושאים בתאוריה של ניוטון.
עמדות דתיות, סילוקו מקיימברידג' ויחסיו עם ניוטון

במהלך העשור הראשון למאה ה-18 החל ויסטון לשקול מחדש את נאמנותו לכנסייה האנגליקנית, ככל הנראה בעקבות קשריו עם סמואל קלארק ועם ניוטון. ניוטון עצמו דחה את דוקטרינת השילוש הקדוש והחזיק בעמדות זהות או קרובות לאלה של האריאנים, אך הוא שמר על סודיות כמעט מוחלטת בעניין. הזהירות בנושא הייתה חשובה כיוון שהאמונה האיריאנית נחשבה למינות. קלארק, חברו של ויסטון, החל גם הוא לגבש עמדות דומות. באמצע העשור נחשף ויסטון לתובנות של קלארק, ועלה בו החשד שניוטון אחראי להמרתו. הוא החל לחקור בנושא ולהימשך בעצמו לכיוון האריאניזם.
בניגוד לניוטון, ויסטון לא שמר בסוד את אמונתו. הוא דיווח בתחילה על ממצאיו לארכיבישוף מקנטרברי ולארכיבישוף מיורק, וביקש מהם עזרה בדיון של המלומדים על ממצאיו "לפני שיגיעו לידי הבורים". אולם, במענה לבקשתו הארכיבישופים המליצו לו לא להמשיך בכיוון זה. ויסטון לא שעה לעצתם והתחיל ב-1708 לשלב רעיונות הסותרים את קיום השילוש הקדוש בדרשות הציבוריות שלו בכנסיית סנט קלמנט. הוא הגיש לאוניברסיטה בקשה לפרסם חיבור קצר בנושא ונדחה מייד. לאחר מכן החל לכתוב חיבור ארוך שכלל עדויות מהכנסייה המוקדמת נגד השילוש הקדוש ופרשנות משלו לגביהן. עבודה זו, "הכנסייה הפרימיטיבית מוחיית מחדש", פורסמה בסופו של דבר בחמישה כרכים ב-1711.
ויסטון לא ניסה להסתיר את הכתבים או את עובדת היותו מחברם. ב-1709 הוא ביקש מקלארק שימסור את הכרך הרביעי לארכיבישוף מיורק. שנה לאחר מכן הוא הדפיס הצעה לפרויקט רחב ממדים בנושא ושלח אותה לראשי הקולג'ים בקיימברידג'. בשלב זה ראשי האוניברסיטה לא היו יכולים יותר להתעלם מהתופעה. באוקטובר, 12 מתוך 16 ראשי הקולג'ים התכנסו והחליטו להדיח את ויסטון. האשמה שייחסו ראשי הקולג'ים לוויסטון לא הייתה בהקשר לחיבוריו, אלא בהקשר לדרשות שנשא בסנט קלמנט (אותן הוא הפסיק ב-1709), שהיוו עבירה על תקנה האוסרת חינוך הסותר את הדת האנגליקנית בקיימברידג'.
ניוטון שמר מצידו על שתיקה לאורך כל האירועים, אך ויסטון החל לפזר רמיזות לגבי האמונה הדתית של ניוטון. כשניוטון פרסם מהדורה שנייה של הפרינקיפיה, ויסטון היה אחד הראשונים לקבל עותק לידיו ולמצוא בו נספח "הערות כלליות" (General Scholium) ובו ביקורת מרומזת על השילוש הקודש. תוך ימים ספורים חיבר ויסטון תרגום של הנספח לאנגלית ופרסם אותו כנספח לעבודה שביקרה את רעיון השילוש הקדוש האתנסייני. פעולות אלה יצרו גל שמועות על עמדותיו הלא אורתודוקסיות של ניוטון בענייני דת.
ככל הנראה, חוסר הזהירות והפומביות של ויסטון היו הסיבה לנתק בינו לבין ניוטון, החל מ-1714 בערך. ייתכן גם שזו הסיבה שויסטון מעולם לא נבחר לחברה המלכותית (שניוטון היה נשיאה), אף שמועמדותו הוצעה לפחות פעם אחת ושהוא הופיע לעיתים בחברה המלכותית כאורח. ויסטון עצמו העיד שהנתק נוצר כתוצאה מעניינים פרטיים "בנושאים קדושים" ורמז על כך שניוטון לא רצה שאותם עניינים יוזכרו באופן פומבי. בעדות אחרת הוא טוען שניוטון הבין שויסטון לא יוכל ללמוד ממנו מבלי לסתור אותו, ולא יכול היה גם לסבול בגילו המבוגר מצב שבו אחרים יסתרו את דבריו. "הוא היה," כתב ויסטון, "האדם עם האופי המפוחד, הזהיר והחשדני ביותר שהכרתי מעודי".
אינטלקטואל ציבורי בלונדון

לאחר שגורש מקיימברידג', התיישב ויסטון בלונדון עם משפחתו. בשנים 1711–1731 היו לו מגוון עיסוקים אינטלקטואלים. הוא הגיש הרצאות פתוחות לציבור, פרסם טקסטים פופולריים, והמשיך לעסוק במחקר ובניסויים מדעיים. ב-1713 הוא פיתח יחד עם פרנסיס האוקסבי קורס שכלל סדרת הרצאות על מכניקה, הידרוסטטיקה, פנאומטיקה, אופטיקה, והחל מ-1725 גם מגנטיות. השניים חיברו ספר לימוד מאויר שהוצע כחלק מהקורס, שנפתח פעמיים בשנה עד 1730. בשנות ה-20 הם פתחו קורס נוסף באסטרונומיה.
קווי אורך

הבעיה של קביעת המיקום המדויק של ספינות בלב ים הטרידה סוחרים ויורדי ים במשך מאות שנים. הספרדים הציעו פרס למי שימצא שיטה לקביעת קו האורך המדויק של גופים כבר ב-1590. ההולנדים הציעו פרס דומה בתחילת המאה ה-17. עם התפתחות האימפריה הבריטית בעיה זו החלה להעסיק גם אישים באנגליה. ללא שיטה מדויקת נאלצו נווטים להשתמש בניווט מקורב, שהיה קשה במיוחד בהפלגות למרחקים ארוכים. ב-1707 אסון טביעת הצי האנגלי ליד איי סילי גבה את חייהם של בין 1,400 ל-2,000 מלחים וחידד את הצורך במציאת שיטות ניווט מדויקות.
ויסטון התעניין בנושא עוד כשהיה פרופסור בקיימברידג'. הוא חבר להמפרי דיטון, שהיה גם הוא מתמטיקאי ותלמיד של ניוטון, ויחד הם הציעו שהממשלה תיקח חלק בפתרון הבעיה. הם פרסמו את הצעתם בעיתונות והביאו אותה גם בפני ניוטון, האלי, קוטס וקלארק. ארבעת האחרונים, יחד עם ויסטון, הביאו את הנושא בפני ועדה של בית הנבחרים. בעקבות המפגש נחקק "אקט קווי האורך" של 1714 (Longitude Act), שכונן את ועדת קו האורך והבטיח פרסים כספיים מכובדים למי שימצא פתרון לבעיה. לפי החוק הובטחו הפרסים הבאים ללא תלות בשייכות ללאום: 10,000 ליש"ט למי שימצא דרך לקבוע מיקום ברמת דיוק של מעלה אחת; 15,000 ליש"ט לשיטה אמינה ברמת דיוק של שני שלישים מעלה; ו-20,000 ליש"ט למי שיציע שיטה מדויקת בטווח של חצי מעלה.
ויסטון ודיטון הציעו רעיונות משלהם לפתרון הבעיה. ב-1714 הם הציעו שספינות שיעגנו במרווחים קבועים לאורך האוקיינוס האטלנטי ירו פגזים בזמנים מוגדרים מראש. הם טענו ששיטה זו תאפשר לנווטים על סיפון אוניות לחשב את מיקומם המדויק על פי הזמן שעובר בין הרגע בו הם רואים את הניצוץ לרגע בו הם שומעים את הפיצוץ. הצעה זו לא התקבלה משום שלא הייתה פרקטית. בשנים 1718–1723 ערך ויסטון ניסויים לחישוב קו האורך באמצעות עיגולי הרכנה (אנ'). כחלק מהניסוי הוא שלח מכשירים על גבי ספינות שהפליגו לאזורים שונים בעולם. ההצעה לא התקבלה, אך הולידה מפה של תעלת למאנש, שהייתה אולי הראשונה להתבסס על נטייה מגנטית. הצעות נוספות של ויסטון היו חישוב באמצעות ליקויי חמה ובאמצעות ליקויים של ירחי צדק.
על הנבואה וביקורת כתבי הקודש

בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 היה בבריטניה פולמוס באשר לסמכות ולמשמעות של הנבואות בברית הישנה ובחדשה, ולגבי היכולת של נבואות אלה להוכיח בוודאות את צדקת הדת הנוצרית. אינטלקטואלים רבים, וביניהם ניוטון, ראו בפרשנות מילולית של הנבואה הוכחה ודאית כזו. במילים של ניוטון, "הוא [אלוהים] נתן את... הנבואות של הברית הישנה, לא כדי לספק את הסקרנות של בני האדם... אלא כדי שבעקבות התגשמותן הן יוכלו להיות מפורשות... וכתוצאה מכך ההשגחה שלו עצמו, ולא של המפרשים, תתגלה לעולם". אחרים, כגון הדאיסטים, העדיפו טיעונים שאינם מתייחסים לנבואות ספציפיות או מעשים ספציפיים של האל.
כמו שעשה בתחומים אחרים, ויסטון אימץ בנושא גישה דומה לזו של ניוטון. אולם, כדי להוכיח את צדקת הנצרות, הוא נקט בגישה כמותית ובהרצאותיו הוא הזכיר יותר מ-300 נבואות מכתבי הקודש, שלגישתו התגשמו ובכך גילו את צדקת הנצרות. בכתיבה שלו בנושא, הוא ניסה לקבוע פרמטרים לפרשנות ראויה של הנבואה, ובכך ליצור מעין מדע רציונלי ומדויק של הרמנויטיקה.
כדי להגדיל את כמות הנבואות שניתן להוכיח את התגשמותן, כלל ויסטון במחקרו גם ספרים חיצוניים ואת הבשורות האפוקריפיות. בנוסף, הוא ביקש לבאר קטעים בתנ"ך שבצורתם הנוכחית קשה לפרשם באופן מדויק. לצורך כך הוא פרסם ב-1722 את ה"מסה לקראת ההשבה של הטקסט המקורי של הברית הישנה". נקודת המוצא של המסה היא שהמעתיקים היהודים של התנ"ך השחיתו במכוון את נוסח המסורה ואת תרגום השבעים על מנת לבלבל את הנוצרים, וכתוצאה מכך הטקסט הקיים של הברית הישנה אינו זהה לטקסט המקורי. במסה הוא "תיקן" את הטקסט על מנת להוכיח התגשמות הנבואות ולחזק את סמכות הכתבים עצמם.
לוויסטון היו גם נבואות משלו. הוא ניבא שבית המקדש יבנה מחדש בשנת 1766, היהודים ישובו לארץ הקודש ויחל המילניום, אלף השנים של גן עדן עלי אדמות. לצורך כך הוא בנה בשנת 1726 דגם של בית המקדש, והרצה לגביו בחצר המלכה אן. ההשראה לדגם שיצר של בית המקדש השלישי, היא נבואת יחזקאל. הדגם לא קיים כיום. ב-1736 הוא גרם לבהלה בלונדון כשניבא שהעולם יגיע לקצו ב-16 באוקטובר באותה השנה, בעקבות מעבר של שביט בסמוך לכדור הארץ.
ויסטון כתב עשרות ספרי דת שעסקו בתאולוגיה, היסטוריה של הנצרות, ליטורגיה, דמונולוגיה, ניסים ועוד. ב-1745 הוא הוציא תרגום מיוונית לאנגלית של הברית החדשה על פי הנוסח של תאודור בזה.
תרגום קדמוניות היהודים

ויסטון החל להתעניין בכתבים של יוספוס פלאביוס כחלק מעבודתו על הכרונולוגיה של אירועים בכתבי הקודש ומאמציו לתקן את נוסח התנ"ך ולנקותו מטעויות. ב-1733 הוא פרסם שתי עבודות על יוספוס מתוך כוונה שיהוו הכנה לתרגום עתידי. ייתכן שהמניע ליצירת תרגום לאנגלית של קדמוניות היהודים היה שבנו ג'ון פתח עסק לפרסום וממכר ספרים והיה למוציא לאור של ויסטון, כך שפרסום ספר מצליח היה עוזר לו בעסקיו. עם זאת, בשוק האנגלי כבר היו קיימים תרגומים של הספר, ביניהם תרגום מצליח של רוג'ר ל'אסטרנז'. בשנים 1735–1737 הוא פרסם את התרגום בחלקים עבור מנויים. ביולי 1737 הספר השלם יצא לאור. התרגום היה במהרה למהדורה הנמכרת ביותר של הספר. הוא נותר פופולרי במשך יותר מ-200 שנה והודפס ביותר מ-200 מהדורות.
על אף הצלחת התרגום, ידוע היום שקיימים בו אי-דיוקים רבים. ויסטון טען שיוספוס היה יהודי-נוצרי או אביוני.
ראו גם

קטסטרופיזם
סמואל קלארק
אדמונד האלי
לקריאה נוספת

ויליאם ויסטון, ההיסטוריה של הארץ, מהדורה חמישית, גוגל ספרים (באנגלית)
ההיסטוריה של הארץ, באוסף הדיגיטלי של אוניברסיטת מישיגן (באנגלית)
ויליאם ויסטון, הקדמה היסטורית לנצרות הפרימיטיבית מוחיית מחדש, עם נספח המכיל את גרסת המחבר לרדיפה כלפיו ולגירוש שלו מאוניברסיטת קיימברידג', 1711, עותק דיגיטלי בגוגל ספרים (באנגלית)
הזכרונות של ויליאם ויסטון, באתר HathiTrust.org (באנגלית)
ויליאם ויסטון, מסה לקראת ההשבה של הטקסט המקורי של הברית הישנה, 1722, גוגל ספרים (באנגלית)
קדמוניות היהודים בתרגום ויליאם ויסטון, באתר פרויקט גוטנברג (באנגלית)
כתבים של ויסטון באתר Wikisource (באנגלית)
James E. Force, William Whiston: Honest Newtonian, (Cambridge University Press: 2002)
טויוטה

ערך זה עוסק בחברה יפנית לייצור כלי רכב. אם התכוונתם לעיר ביפן, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נסחרת ב-NYSE, טוקיו ולונדון
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בטוקיו (16 במאי 1949–7203)  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (29 בספטמבר 1999–TM)  הבורסה לניירות ערך בלונדון (29 בספטמבר 1999–TYT.L)  הבורסה לניירות ערך בנגויה (16 במאי 1949–7203) 
 מייסדים:  קישירו טויודה 
 תקופת הפעילות:  28 באוגוסט 1937 – הווה (87 שנים) 
 חברות בנות:  הינו מוטורס  טויוטה ייצור אינדיאנה  טויוטה ייצור טקסס  טויוטה ייצור קנטקי  טויוטה הנדסה וייצור צפון אמריקה  טויוטה מזרח יפן  טויוטה ייצור מיסיסיפי  טויוטה ייצור קנדה  Kuozui Motors  טויוטה ייצור מערב וירג'יניה  טויוטה ייצור הממלכה המאוחדת  טויוטה ייצור צרפת  טויוטה תאילנד  טויוטה קיושו  Toyota Auto Body  טויוטה שירותים פיננסים  טויוטה צפון אמריקה  דייהטסו  טויוטה מכירות ארה"ב  טויוטה קנדה  טויוטה אוסטרליה  טויוטה אירופה  טויוטה הממלכה המאוחדת  Toyota Kirloskar Motor Private Limited  טויוטה החזקות  Toyota Research Institute 
 מיקום המטה:  טויוטה (עיר), יפן יפן
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  כלי תחבורה
 שווי שוק:  89.77 מיליון MYR (3 בדצמבר 2024)
 הכנסות:  410,890,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2024) 
 רווח תפעולי:  48,770,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2024) 
 רווח:  45,060,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2024) 
 הון עצמי:  321,090,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2024) 
 יו"ר:  אקיו טויודה 
 מנכ"ל:  אקיו טויודה 
 עובדים:  359,542 (נכון ל־31 במרץ 2020) 
  
 global.toyota
 
טויוטה (ביפנית: トヨタ自動車‏; באנגלית: Toyota) היא חברה יפנית לייצור כלי רכב, שהמטה שלה ממוקם בעיר טויוטה שבמחוז אאיצ'י, יפן. היא מייצרת את המותגים טויוטה, לקסוס וסאיון, ושולטת ביצרנית הרכב היפנית דייהטסו.
טויוטה היא יצרנית הרכב הגדולה ביותר בעולם, עם ייצור ומכירה של כ-10.5 מיליון כלי רכב ב־2021. בשנה זו הפכה טויוטה גם ליצרנית הרכב הנמכר ביותר בארצות הברית, לאחר שמכרה בשוק האמריקאי 2.3 מיליון מכוניות, לעומת 2.2 מיליון של חברת ג'נרל מוטורס. החברה מעסיקה כ־330 אלף עובדים.
טויוטה נחשבת למובילה בשיטות פיתוח וייצור, ושיטת Toyota Production System שפותחה בה, חוללה מהפכה בתעשיית הרכב והשפיעה גם על תעשיות אחרות. לחברה פס ייצור של עשרה מיליון מכוניות בשנה.
בין השנים 2008–2014, הייתה טויוטה יצרנית הרכב המובילה במספר מכירות כלי רכב.
נכון לשנת 2023, מייצרת טויוטה כלי רכב תחת ארבעה מותגים: דייהטסו, הינו, לקסוס וטויוטה. החברה מחזיקה גם ב-20% מחברת סובארו, 5% מחברת מאזדה, 4.9% מסוזוקי, 4.6% מאיסוזו, 3.8% מימאהה מוטורס ו-2.8% מפנסוניק. בנוסף, היא הבעלים (עם 50.1% מהמניות) של חברת ייצור המשאיות והאוטובוסים הינו מוטורס.
הקמתה וראשיתה

טויוטה הוקמה בספטמבר 1933 כחטיבה של חברת טויודה, שעסקה בייצור מכונות אריגה לטקסטיל. מנהל החטיבה הראשון היה קישירו טויודה, בנו של סאקיצ'י טויודה, מייסד החברה. המנוע הראשון של החטיבה פותח ב־1934, והמכוניות הראשונות (מודל A1 ו-G1) הוצגו ב־1935. ב־1936 החל הייצור הסדרתי של המכונית הראשונה, מודל AA.
חטיבת הרכב הפכה לחברה נפרדת ונרשמה תחת השם 'טויוטה' ב-28 באוגוסט 1937. באותה שנה הוקם המפעל הראשון של החברה לייצור רכב בעיר קורומו שביפן. במהלך מלחמת העולם השנייה החברה עסקה בעיקר בייצור משאיות עבור הצבא היפני כולל משאית אמפיבית Su-Ki, ומפעליה לא הופצצו על ידי בעלות הברית. ב־1947 החל מחדש יצור המכוניות הפרטיות, שנמכרו בשם "טויופט" (Toyopet). הדגם הראשון שנמכר תחת שם זה היה ה-SA. לאחר הכניסה לשוק האמריקאי הוחלט להפסיק את השימוש בשם זה, מכיוון שהוא יצר אסוציאציה לחיות מחמד (pet באנגלית). השם המשיך להיות שימושי בשווקים אחרים עד מחצית שנות ה-60.
ב־1956 הוקמה רשת סוכני המכירות.
ב־1958 החלו מכירות רכבי החברה בארצות הברית, שהסתכמו בסיום השנה במכירת 287 כלי רכב מדגם הקראון (Crown) וכן רכב SUV מדגם לנד קרוזר אחד.
ב־1963 הקימה טויוטה את המפעל הראשון שלה מחוץ ליפן
במלבורן, אוסטרליה. ב־1965 החברה נכנסה לתחום מכוניות ספורט והחל במכירות של "טויוטה ספורט 800".
שנים מאוחרות

במהלך השנים, הקימה החברה מפעלים מקומיים רבים לייצור והרכבה ברחבי העולם. מפעליה הוקמו בארצות הברית, בריטניה צרפת, אוסטרליה, קנדה, אינדונזיה, פולין, דרום אפריקה, טורקיה, ברזיל, הודו, ארגנטינה, צ'כיה, מקסיקו ותאילנד. מכוניות משפחתיות קומפקטיות מיוצרות במותג "קורולה" משנת 1966, ונמכרו בכ־28 מיליון יחידות. מותג היוקרה לקסוס נולד ב־1989 כדי להתחרות בשוק האמריקאי במותגי היוקרה האירופאים. בעשור הראשון של המאה ה-21 החלה טויוטה למכור את המותג לקסוס בשווקים נוספים.
מניות החברה נסחרות בבורסות של טוקיו וניו יורק.
ב-2012 חתמה טויוטה על הסכם שיתוף פעולה עם סובארו ויצירת דגם משותף – טויוטה GT86, שנמכר גם כסובארו BRZ.
ביולי 2012 ייצרה טויוטה את המכונית ה-200 מיליון. וב־2013 יוצרה הקורולה ה-40 מיליון.
ב־2014, מיליוני מכוניות של טויוטה שיוצרו בין השנים 2000 ל-2014, נקראו לטיפול חוזר (ריקול) בכריות האוויר שלהן. במכוניות אלו, כמו גם ביצרניות רכב נוספות, נתגלו תקלות שונות בכריות האוויר שיוצרו על ידי חברת טאקאטה.
באוגוסט 2016, השלימה טויוטה רכישת 100% ממניותיה של דייהטסו בעסקת חילופי מניות. במסגרת העסקה הוכרז כי דייהטסו תמשיך לייצר מכוניות קטנות תוך התבססות על טכנולוגיות שיושאלו מטויוטה, גם עבור המותג שלה וגם עבור מותג חברת האם טויוטה.
עוד ב־2016, השקיעה טויוטה לראשונה באובר. באוגוסט 2018, הודיעה טויוטה על השקעה נוספת של 500 מיליון דולר במכוניות האוטונומיות של אובר. ב־2020, דו"ח ממשל תאגידי הראה כי טויוטה מחזיקה ב-10.25 מיליון מניות של אובר, אשר הוערכו לפי שווי של 292.46 מיליון דולר.
שיטת הייצור של טויוטה

מנהליה הראשונים של טויוטה פיתחו מתודולוגיות עבודה וסיכמו אותם תחת המונח "הדרך של טויוטה" (The Toyota Way)(אנ'). רשימת עקרונות אלו עזרו לעצב את הגישה של החברה לייצור, ואפשרו לה להיות חלוצה מוקדמת של מה שנקרא כיום ייצור רזה. החברה מנחה את שיטת הייצור שלה תחת שני רעיונות מרכזיים: "בדיוק בזמן" – ליצור רק את מה שצריך, רק כשצריך, ורק בכמות הדרושה. ו"ג'ידוקא" – אוטומציה עם מגע אנושי. כאשר בנוסף על עקרונות אלו, הגו מנהלי החברה עוד שיטות המשמשות עד היום יצרנים ומנהלים בכל העולם כדוגמת עקרון גנצ'י גמבוטסו.
מקורה של שיטת הייצור של טויוטה אינו חד משמעי, ושלושה סיפורים שונים קיימים על מקורה:
נטען כי במהלך נסיעה לשיתוף פעולה עם חברת פורד ב־1950, בכירי החברה למדו גם את מערכת ההפצה של פורד וניסו להתאים אותה למהירות ויעילות של חנות המכולת Piggly-Wiggly.
בכירי טויוטה עקבו אחרי כתביו של אדווארד דמינג ולמדו ממנו את הדרך הנכונה לייעול מערכות גדולות.
הם למדו את עקרונות הייצור שלהם מתוכנית ההכשרה של ממשלת ארצות הברית בזמן מלחמת העולם השנייה (Training Within Industry).
לאחר שטויוטה פיתחה את שיטת הייצור שלה במתקנים שלה, החלה החברה ללמד את השיטה גם לספקי החלפים שלה בשנות ה-90. חברות אחרות התעניינו בהדרכה, ומאוחר יותר החלה טויוטה להציע השתלמויות חיצוניות.[דרוש מקור]
לקסוס

המותג לקסוס הושק בארצות הברית בינואר 1989 במטרה להתחרות במותגי היוקרה האירופאים. הרכבים הראשונים החלו להמכר בספטמבר באותה שנה. בסיום 1990, השנה המלאה הראשונה, עמדו המכירות על למעלה מ-63,000 כלי רכב שנמכרו. ב־1992 זכתה לקסוס בתואר רכב היוקרה המיובא הנמכר ביותר בארצות הברית. לקסוס החזיקה בתואר רכב היוקרה הנמכר ביותר בארצות הברית במשך 11 שנים (2000–2010).
ב־2005 יצרה טויוטה הפרדה ארגונית בינה ובין לקסוס, שהחל לפעול כמותג עצמאי. באותה שנה הוחל בשיווק דגמי לקסוס, שעד אז שווקו כדגמים מקבילים, בשם "טויוטה", גם ביפן. באפריל הציגה החברה את דגם ה-RX450h – הדגם הראשון של החברה שהונע באמצעות טכנולוגיה היברידית. כיום מוצעים כל דגמי החברה גם בגרסה היברידית או חשמלית EV.
המותג לקסוס משווק בישראל מאז שנת 2006 על ידי חברת לקס מוטורס.
הנעה חלופית > הנעה היברידית

ב־1993 איג'יי טויודה, נשיא החברה, הביע את דאגתו לעתיד תעשיית הרכב. בעקבות כך יושירו קימברה, סמנכ"ל המחקר ופיתוח יזם את פרויקט G21, שהחל לפעול בפברואר 1994. המטרה הייתה לייצר מכונית משפחתית קטנה בעלת ביצועים ומחיר הדומים למכוניות אחרות בקטגוריה ותהיה גם חסכונית באנרגיה. בשלב הראשון הוגדרה כמטרה ייצור מכונית משפחתית קטנה שתצרוך 50% מצריכת הדלק של הקורולה.
ב־1995 הוצג בתערוכת הרכב של טוקיו דגם הפריוס, רכב המונע בטכנולוגיית (HSD(Hybrid Synergy Drive-הנעה היברידית, המשלבת מנוע בנזין עם מנוע חשמלי. המטרה בשילוב המנועים היא נצילות טובה יותר של הדלק, חיסכון בעלות נסיעה, ופליטת מזהמים מופחתת מהמכונית. תזמון הפעלת המנועים נעשה בדרך כלל בצורה ממוחשבת, והוא מביא לניצול היתרונות היחסיים של כל אחד מהם ומאפשר התמרת אנרגיה קינטית לאנרגיה חשמלית כאמצעי לבלימה ובכך ליעילות ולחיסכון.[דרוש מקור] ייצור הרכב החל באוקטובר 1997, בכך הפך הפריוס להיות הרכב ההיברידי הראשון שיוצר בייצור המוני. עד שנת 2000 נמכר הדגם רק ביפן. ב־2001 החלה החברה לייצר את הפריוויה בגרסה היברידית, ב־2005 החלה החברה לייצר את רכב הקרוסאובר היילנדר בגרסה הברידית וב־2006 נוספה גרסה היברידית לקאמרי.
ב־2005 החלה טויטה לייצר גרסאות היברידיות גם לרכבי לקסוס, כשיצרה גרסה היברידית לדגם ה-RX. כיום כל הדגמים של החברה מוצעים גם כרכבים היברידיים. נכון ליולי 2015 נמכרו למעלה מ-7 מיליון כלי רכב היברידיים מתוצרת החברה, כמחציתם הם כלי רכב מדגם הפריוס. בנוסף לכך, נמכרו כ-800 אלף כלי רכב היברידיים מתוצרת לקסוס.
ב־2022 השיקה טויוטה את הקורולה קרוס המצוידת בדור ה-5 של הטכנולוגיה ההיברידית. כ־40 דגמים היברידיים של טויוטה ולקסוס נמכרים בכ־90 מדינות. עד 2021 מכרה טויוטה כ־18 מיליון רכבים היברידיים.
הנעה חלופית > הנעה חשמלית

בין השנים 1997–2003 החכירה טויוטה בארצות הברית בליסינג את ה-RAV4 EV, דגם חשמלי לרכב הקרוסאובר של החברה.
ב־2022 הושק הרכב החשמלי המלא הראשון של טויוטה, bZ4X, כדגם ראשון מסדרת Toyota bZ (beyond Zero). סדרה זו כוללת כלי רכב המונעים באמצעות סוללה, במטרה להפחית את פליטות ה-CO2 ומזהמים נוספים לאפס.
פלטפורמת הרכב פותחה על ידי החברה ב־2019, ונקראת e-TNGA. היא כוללת סוללה הממוקמת ברצפת הרכב, ותהייה משותפת לכל משפחת ה-bZ בעתיד כתוצאה מהגמישות ביצירת כלי רכב שונים בממדיהם על בסיס הרצפה המשותפת. עד שנת 2030 מתכננת טויוטה שישה דגמים שיעשו שימוש בפלטפורמה זו.
הנעה חלופית > פלאג אין

בניגוד לרכב חשמלי באופן מלא, הפועל על אנרגיה חשמלית שמאוחסנת בסוללות שנטענות תוך כדי הנסיעה, רכב פלאג אין היברידי לא נחשב לרכב חשמלי מלא, וחלק מהאנרגיה שלו מופק עדיין על ידי דלק. רכב פלאג אין בדרך כלל הוא בעל סוללה גדולה יותר ולכן לא ניתן לטעון אותה כנדרש באמצעות שימוש שגרתי ברכב והיא זקוקה למטען חיצוני שמחובר לשקע חשמלי (ומכאן השם "פלאג אין").
הרכב ההיברידי הראשון שיוצר בייצור המוני הוא הטויוטה פריוס, אך הצלחתו הגדולה הביאה עימה גם מתחרים, דוגמת ההונדה אינסייט. ב־2007 טויוטה החלה לפתח את דגם הפריוס פלאג אין (היברידי נטען). הרכב הוא שילוב בין מנוע חשמלי עצמאי, הניתן לטעינה מרשת החשמל הביתית ובדור הראשון שלו מאיפשר נסיעה לטווח של 24 ק"מ באמצעות חשמל. נכון לשנת 2023 טווח הנסיעה באמצעות חשמל הוא 43 ק"מ.
בין השנים 2007 – 2010 ערכה החברה מבחנים לרכב במדינות שונות, בהן צרפת, בריטניה, ארצות הברית ויפן. הגרסה הסופית של הרכב הוצגה לראשונה בתערוכת פרנקפורט שהתקיימה בדצמבר 2011 ושיווק הרכב בעולם הוחל במהלך שנת 2012. נכון לדצמבר 2019 נמכרו בעולם למעלה מ-209 אלף כלי רכב מדגם זה.
הנעה חלופית > מימן

ב־2014 הוצג לראשונה בתערוכת הרכב בלוס אנג'לס דגם טויוטה מיראי (Mirai) הנוסע באמצעות מימן ופולט רק מים, ללא פליטת מזהמים כלל. טווח הנהיגה של הדגם הראשון היה 500 קילומטרים, עם הספק של 134 כוחות סוס. ב־2021 הוצג דגם משופר של המיראי שעבר מרחק של 1,003 קילומטרים עם תא מימן מלא בנפח 5 קילוגרמים וחצי של מימן, שבאמצעותו הופק חשמל שהניע את הרכב. ב 2024 פורסם כי טויוטה מקימה עיר שלמה בשם Woven City שתהפוך למעבדת ענק לבחינת טכנולוגיות רכב, והתחבורה בה תתבסס על רכבי מימן אוטנומיים.
ספורט מוטורי > אליפות העולם בראלי

טויוטה לקחה חלק באליפות העולם בראלי (WRC) בין השנים 1989–2001. הקבוצה זכתה 4 פעמים באליפות הנהגים עם דגם הסליקה (1990,1992-94) ופעמיים באליפות היצרנים (1993–1994). ב־1999 זכתה הקבוצה באליפות היצרנים עם הקורולה. בינואר 2015 הודיעה החברה על כוונתה לשוב ולהתחרות בסבב בעונת 2017 עם דגם של יאריס
לאחר חזרתה של טויוטה לתחרות אליפות העולם בראלי, רשמה החברה זכיות נוספות באליפות היצרנים, ב־2018 וב־2021. בנוסף זכתה 4 פעמים ברציפות באליפות הנהגים (2019–2022), עם דגם היאריס WRC, למעט שנת 2022 בה עשתה זאת עם דגם GR יאריס ראלי 1.
ספורט מוטורי > פורמולה 1

ב־2002 הקימה טויוטה את קבוצת פנסוניק טויוטה רייסינג (Panasonic Toyota Racing) שלקחה חלק באליפות הפורמולה 1. שלוש העונות הראשונות לא האירו פנים לקבוצה שסבלה מבעיות מכניות ומתאונות. בעונת 2005 חל שיפור בהישגי הקבוצה ובמהלכה הגיעה 5 פעמים לפודיום. בסיום העונה דורגה הקבוצה במקום הרביעי באליפות היצרנים עם 88 נקודות.
עד עונת 2008 הקבוצה לא הגיעה לפודיום. בעונת 2009 שיתפה הקבוצה פעולה עם קבוצת בראון GP וסיימה אותה במקום החמישי. בסיום העונה הודיעה טויוטה כי היא מפסיקה את השתתפותה בסבב התחרויות
ספורט מוטורי > ראלי דקר

ב־2019 זכתה קבוצת Toyota Gazoo, בהובלת הנהג הקטארי נאסר אל-עטיה עם דגם טויוטה היילוקס, בקטגוריית המכוניות בראלי דקר ונערך במסלול של כ-5,000 קילומטרים רווים דיונות ומדבריות. ב־2022 זכה אל עטיה באליפות עם אותו הדגם.
ספורט מוטורי > NASCAR

ב־2004 הצטרפה טויוטה לסבב מרוצי הטנדרים של נאסקאר (NASCAR Camping World Truck Series) עם דגם הטונדרה. ב־2006 זכה טוד בודני, נהג הקבוצה באליפות הראשונה. מאז זכתה החברה בשמונה אליפויות נוספות (2008, 2010, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018, 2021). ב־2007 הצטרפה הקבוצה גם לתחרויות בסבב מרוצי הנאסקאר (Nascar Sprint cup) בארצות הברית, ורשמה 3 זכיות באליפות עם הנהגים קייל בוש (2015, 2019) ומרטין טורקס (2017).
ספורט מוטורי > אליפות העולם במרוצי סיבולת (WEC) > מרוץ 24 השעות של לה מאן

קבוצת Toyota Gazoo זכתה 5 פעמים במרוץ 24 השעות של לה מאן (2018 עד 2022). את הקבוצה הובילו עד שנת 2020 הנהגים קזוקי נאקג’ימה היפני, יחד עם סבסטיאן בואמי השווייצרי ופרננדו אלונסו הספרדי. בהמשך הצטרפו ברנדון הארטלי האוסטרלי, מייק קונווי הבריטי וחוזה מריה לופז הארגנטינאי.
ספורט מוטורי > אליפות העולם במרוצי סיבולת (WEC) > מרוץ 8 השעות של בחריין

טויוטה זכתה פעמיים במרוץ 8 השעות של בחריין, ב־2013 (עם דגם טויוטה TS030 הייבריד) וב־2014 (עם דגם טויוטה TS040 הייבריד). בהמשך זכתה במרוץ גם ב־2017 וכן עוד ארבע פעמים בין השנים 2019–2022. ב־2019 אף זכתה בשני המקומות הראשונים. טויוטה מחזיקה בשמונה זכיות במרוץ זה.
סדרת ניצחונות זו הביאה לזכייה של טויוטה באליפות העולם במרוצי סיבולת. הקבוצה זכתה באליפות בעונת המרוצים 2014, עם דגם טויוטה TS040, ובהמשך עוד ארבע פעמים בעונת בעונות המרוצים 2018/2019, – 2019/2020, 2021 ו-2022.