stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל (1973)
הבחירות ברשויות המקומיות > עיריות

בירושלים ניצח מועמד המערך טדי קולק עם כ-14 מושבים מתוך 31 מושבי המועצה. שאר המושבים התחלקו בין הליכוד (7), אגודת ישראל והמפד"ל (4 לכל רשימה), ו-2 רשימות מקומיות (מושב לכל רשימה). בבחירות התמודדה גם רשימה של הפנתרים השחורים, שלא עברה את אחוז החסימה.
בעיר תל אביב-יפו חל מהפך כאשר רשימת הליכוד בהובלת שלמה להט קיבלה 14 מושבים לעומת 11 מושבי המערך בהובלת ראש העיר המכהן יהושע רבינוביץ. המפלגה הליברלית העצמאית והמפד"ל קיבלו כשני מושבים לכל רשימה, ואילו רשימת אגדות ישראל ו"רשימת בויאר" קיבלו מושב לכל רשימה. מספר מפלגות שמאל (מפלגת מוקד, מק"י והפנתרים השחורים) ניסו להתמודד אך ללא הצלחה.
בחיפה המערך בהנהגת יוסף אלמוגי קיבלה כ-15 מושבים מתוך 25 מושבי מועצת העיר. שאר במושבים התחלקו בין הליכוד (שישה מושבים), המפד"ל (שני מושבים), אגודת ישראל והמפלגה הליברלית העצמאית (מושב לכל רשימה). בדומה לתל אביב, גם בחיפה התמודדו מפלגות שמאל שלא עברו את אחוז החסימה.
בבאר שבע ניצח מועמד המערך אליהו נאוי עם 9 מתוך 17 מושבי מועצת העיר.
המערך ניצח גם בערים:
דימונה (ערמון לרדו)
חולון (פנחס אילון)
אילת (גדי כץ)
צפת (אהרן-רפאל נחמיאס)
גבעתיים (יעקב קרייזמן)
אשקלון (אהרן חייבי)
הרצליה (יוסף נבו)
טבריה (משה צחר)
כפר סבא (זאב גלר)
נהריה (אפרים שריר)
רשימת הליכוד ניצחה בערים:
אשדוד (צבי צילקר)
רחובות (שמואל רכטמן)
חדרה (דב ברזילי)
בת ים (יצחק ולקר)
רמת גן (ישראל פלד)
בראשון לציון ניצחה "הרשימה למען ראשון לציון" בהנהגת ראש העיר חנניה גיבשטיין את המערך.
בנתניה הושג תיקו בין רשימות המערך והליכוד, אך בסופו של דבר הורכבה קואליציה בהובלת המערך.
בקריית אתא ניצח אהרן אבוחצירא, מועמד המפד"ל.
הבחירות ברשויות המקומיות > מועצות מקומיות

המערך ניצח ביישובים בית שאן, בית שמש, נשר, מטולה, אור יהודה, יהוד, נוה מונוסון, מזכרת בתיה, זכרון יעקב וגבעת עדה.
באזור, ראש פינה, רמת השרון ובקריית אונו ניצחו רשימות מקומיות את רשימות המערך.
בגדרה נבחר יהודה לרנר מרשימה מקומית שלימים יקיים רוטציה עם יוסף גרפי ושלום כהן איש מפד"ל. המפד"ל ניצחה בעיירה ירוחם.
ביבנה נבחר מועמד בליכוד מאיר שטרית ובקריית מלאכי מבחר מועמד הליכוד משה קצב. שני ראשי מועצה אלו בסופו של דבר בלטו ביותר בפוליטיקה הארצית. רשימת הליכוד ניצחה גם ביבנאל, נתיבות, מנחמיה ובכפר יונה. בכפר יונה מועמד הליכוד כיהן כמספר חודשים בלבד עד הקמת ועדה קרואה ביישוב.
בג'סר א-זרקא ניצחה רשימת קידמה ופיתוח.
ביסוד המעלה, שבי ציון ובכפר תבור התמודדה רשימה מקומית אחת בכל יישוב. במקרה זה לא התקיימו בחירות והרשימה איישה את כלל מושבי המועצה.
בקריית שמונה נבחר מועמד רצ אברהם אלוני.
איוואנובו

איוואנובו (ברוסית: Ива́ново) היא עיר ברוסיה, בירת מחוז איוואנובו. העיר הוקמה בשנת 1871 תוך איחוד כפר איוואנובו (מרכז לעיבוד גידולים שונים) ועיר תעשייה ווזנסנסקי פוסד. עד לשנת 1932 שם העיר היה איוואנונו-ווזנסנסק. העיר היא חלק מטבעת הזהב של רוסיה.
איוואנובו מחולקת לארבעה אזורים, ונכון ל-2014 מתגוררים בה כ-409,223 אלף תושבים.
עוד במאה ה-19 העיר הייתה ידועה כמרכז תעשיית הטקסטיל בקנה מידה אירופאי, מגמה שנמשכה בתקופה הסובייטית. היא נודעה כ"מנצ'סטר הרוסית" ומאחר שהתעשייה עתירת עבודה העסיקה נערות ונשים רבות (רובן רווקות) דבק בעיר כינוי נוסף - "עיר הכלות". אף שבימינו מפעלי הטקסטיל כבר נסגרו, הדימוי "עיר הכלות" לא נעלם. הוא מצא את ביטויו בסמל העיר החדש (מ-1996), במצעד הכלות, באירועים שנתיים שמארגן מגזין קוסמופוליטן ובמותגים מסחריים שונים.
ערים תאומות

לאיוואנובו שמונה ערים תאומות:
פולין לודז', פולין
ארצות הברית פלאנו, טקסס, ארצות הברית
הממלכה המאוחדת סטפורדשייר, אנגליה, הממלכה המאוחדת
גרמניה הנובר, סקסוניה התחתונה, גרמניה
אוקראינה חמלניצקי, אוקראינה
רוסיה דזרז'ינסקי, רוסיה
רוסיה קאזאן, רוסיה
בולגריה פלובדיב, בולגריה
ראו גם

טבעת הזהב של רוסיה
תעלת המים התלויה בנהר דולורס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  flume 
 מיקום:  קולורדו 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
 קואורדינטות:  38°24′06″N 108°47′56″W﻿ / ﻿38.401667°N 108.798889°W﻿ / 38.401667; -108.798889
  (למפת קולורדו מוגדלת) דנוור קולורדו ספרינגס  אורורה פורט קולינס פואבלו גרילי גראנד ג'נקשן י ו ט ה  ויומינג נברסקה ק נ ז ס  אוקלהומה ניו מקסיקו א.תעלת המים התלויה בנהר דולורס(למפת קולורדו רגילה) דנוור קולורדו ספרינגס  אורורה פורט קולינס פואבלו גרילי גראנד ג'נקשן י ו ט ה  ויומינג נברסקה ק נ ז ס  אוקלהומה ניו מקסיקו א.תעלת המים התלויה בנהר דולורס
 
שרידים של התעלה התלויה (2011)
כרייה הידראולית במכרה בקליפורניה (המאה ה-19)
התעלה עם השלמתה (צילום מ-1891)
תעלת המים התלויה בנהר דולורס (באנגלית: Hanging Flume) הייתה חלק ממוביל מים באורך של כ-20 ק"מ שנבנה ב-1887 על ידי חברת כריית זהב על דפנותיו התלולים של הנהר דולורס בקולרדו כדי להוביל מים למכרה זהב של החברה. המוביל שימש את החברה עד לסגירת המכרה ואז ננטש. ב-1980 התעלה נוספה למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים. ב-2005 נבדקה האפשרות לשימור חלקים ממנו.
רקע

החל מאמצע המאה ה-19 נסחפה ארצות הברית לבהלה לזהב שמרכזה היה בקליפורניה שסחפה מיליוני אנשים לחפש זהב במערב ארצות הברית. תחילתו של הגל באנשים פרטיים שחיפשו בכלים פשוטים אך אחריהם הגעו חברות שהשתמשו בכלים כבדים כדי לכרות יותר זהב.
אחת מחברות אלו הייתה החברה האנגלית "חברת כריית המרבצים של מונטרוז" (Montrose Placer Mining Company). חברה זו רכשה שטחי כרייה שהיו בבעלות חברת כרייה אחרת (Lone Tree Mining Company מיוטה) בקרבת נהר דולורס ומייד החלה להקים מכרה זהב על גדת הנהר. במכרה זה השתמשה החברה בשיטת כרייה הדראולית לפיה שוטפים את גדות הנהר בזרם מים חזק ואז מסננים את תערובת המים והקרקע כדי להפריד את הזהב. כדי להפעיל את המכרה ביעילות נדרש לחברת הכרייה זרם מיים חזק וזמין. מהנדסי החברה הציעו לבנות לשם כך תעלה ממעלה הנהר שתעביר מים בגרביטציה תוך ניצול הפרשי הגבהים לאורך הנהר.
הקמת התעלה התלויה

בניית התעלה החלה ב-1887 והסתיימה ב-1891. התעלה החלה את דרכה בסכר על נהר סן מיגל (ליד העיירה אורוונה (אנ')) ונמשכה כ-7 ק"מ לאורכו של נהר סן מיגל עד להתמזגותו עם נהר דולורס. בחמשת הק"מ הראשונים נחפרה תעלה באדמה ורק בהמשך נוצר צורך לבנות תעלה תלויה.
כ-25 פועלים עבדו במקום תוך שהם משתלשלים מחבלים מראש המצוק. התעלה נבנתה מעצים שנכרתו ביערות לאורך הנהר. הפועלים קדחו חורים בקירות המצוק כל מספר מטרים והחדירו בהם קונסטרוקציות ברזל ועליהם הניחו את קורות העץ. אורכה הכולל של התעלה היה כ-20 ק"מ והנקודה הגבוהה ביותר של התעלה מפני הנהר הייתה כ-50 מטר. התעלה, שהייתה ברוחב של כ-200 סנטימטר ובעומק של כ-125 סנטימטר, איפשרה הזרמה, בגרביטציה, של כ-90,000 מ"ק מים ביום.
עלות ההקמה של התעלה עמדה על כ-170,000 דולר והשקעה זו הייתה חלק מכ-1,000,000 דולר שהשקיעה חברת הכרייה בהקמת המכרה. לאחר כ-3 שנות עבודה בהן הצליחה החברה לכרות זהב בהיקף של כ-80,000 דולר בלבד החליטה החברה לסגור את המכרה והשימוש בתעלה הופסק.
בהמשך ניסתה חברת כרייה אחרת (Vixen) להאריך את התעלה עד לאזור המכרות שלה אך מחסור במזומנים עצר פרויקט זה.
שימור ושחזור התעלה

לאחר הפסקת השימוש בתעלה החל מצבה להתדרדר. החלקים שנבנו על גבי הקרקע נעלמו לחלוטין בעוד שהחלקים התלויים שרדו בחלקם כשגם תשתית מוטות התמיכה וגם קורות העץ הושפעו מפגעי מזג האוויר ונרקבו. חלק מקורות העץ נלקחו על ידי תושבים מקומיים לשימושים אחרים.
במהלך 2004–2005 בחן צוות חוקרים בראשות המדען רון אנטוני (Ron Anthony), מטעם המועצה לשימור אתרים של קולרדו, את מצב התעלה והוציא דו"ח. בעקבות דו"ח זה נכלל האתר ב-2006 ברשימת "100 האתרים בסיכון" מטעם "קרן המונומנטים העולמית" (World Monuments Fund) (אנ').
ב-2012 גייס רון אנטוני 125,000 דולר מקרנות וניסה לשחזר מקטע מהתעלה באורך של כ-16 מטר תוך שימוש בטכניקות בהן נעשה שימוש 120 שנה לפני כן ותוך הסתמכות על קורות המתכות המקוריות שנקדחו בקיר.
רשויות קולרדו הציבו מספר נקודות תצפית לאורך הכבישים שעוברים על גדות נהר דולורס ונהר סן מיגל המאפשרים לתיירים ומבקרים לצפות על מקטעים שונים של התעלה. בנקודות תצפית אלו הוצבו שלטים המסבירים על ההיסטוריה של האתר ועל פעילויות השימור.
האתר נכלל במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ייתכן ונעזרו גם במנוף שהוצב בראש המצוק
↑  הבדיקה שנעשתה על ידי צוות החוקרים מצאה שלכל מבנה מתכת שחובר לקיר הייתה צורה ייחודית שהותאמה לשיפועים של הקיר
↑  שיפוע התעלה היה כ-1 מטר לכל קילומטר
↑  הסיבה לכישלון הכרייה נבע מגילוי גרגרי זהב קטנים מדי שלא היה ניתן לסנן אותם
↑  ננסי לופהולם, התעלה בת 121 השנה חושפת את סודותיה, באתר denverpost.com, 13 באפריל 2012
↑  פרויקט הבניה מחדש של התעלה התלויה, באתר  Western Colorado Interpretive Association (WCIA)
שחר כהן

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1976 (בן 48) פתח תקווה, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפתוחה 
 שפה מועדפת:  עברית 
 מספר צאצאים:  2 
 
שחר כהן (נולד ב-22 ביולי 1976) הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי מעבד וזמר ישראלי. כותב ומלחין משיריו ושירי משוררים.
ביוגרפיה

כהן נולד בפתח תקווה. אביו, יצחק, בן למשפחת יהודים-טורקים מאינסטנבול, שעלתה לארץ ישראל ב-1935 נולד בתל אביב בשנת 1940 ודיבר לאדינו בנוסף לעברית. אמו, אילנה, נולדה בעיראק ועלתה בילדותה למעברת עמישב בפתח תקווה. הוא בעל תואר B.A במדעי המחשב מהאוניברסיטה הפתוחה והתמחה בבניית אתרים ושיווק ברשת לצד לימודי הפקה מוזיקלית בבית הספר Muzik.
ביוגרפיה > תחילת הדרך

בגיל 16 למד גיטרה אצל רונן אפרת במשך כשנה. הופעתו הראשונה הייתה ב-1993, כשהיה בן 17, במועדון הרוקסן, עם ההרכב "הרדי ויינברג". בהמשך השנה הוזמן ההרכב לתחרות להקות.
בשל"ת הנח"ל בדגניה א' הקים עם אלי לס מהלייבל "פתקית" הרכב קאברים שהופיע בקיבוץ. לאחר שחרורו מצה"ל הקים הרכב בשם "לואי", שהופיע, בין השאר, בפסטיפרינג' בצוותא, בתיאטרון תמונע ועוד. בתקופה זו התחיל להלחין שירי משוררים. בלילה הלבן של 2009 בתל אביב הופיע ההרכב בערב מחאה בשם "רעב" בעקבות פרסום דו"ח העוני עם קבוצת משוררים שהפכה אחר כך יחד עם משוררים ומוזיקאים נוספים ל"גרילה תרבות". כמו כן, הופיע ההרכב לצד קבוצת המשוררים ב"פסטיבל זיכרון יעקב לנגני רחוב". באותה שנה למד כהן הפקה מוזיקלית בבית הספר MUZIK והתחיל להפיק, וכן רשם הופעת בכורה טלוויזיונית ב"אולפן השקוף" של ערוץ 24 עם ביצוע לעיר מקלט של אהוד בנאי ולסינגל הבכורה שלו "זרעים של תודעה" שיצא שנה לאחר מכן.
ביוגרפיה > המחאה החברתית ואלבום הבכורה "פה לאחרים"

כהן הופיע ב"מחאת האוהלים הגדולה של 2011" ובערבי מחאה של גרילה תרבות. עם המחאה והמשוררים נוצר אלבום בהפקת דודי לוי בשם "פה לאחרים" שסינגלים ראשונים מתוכו יצאו ב-2012, האלבום עצמו יצא בקיץ 2013 ומכיל שירים של יודית שחר, רוני סומק, אשר רייך, דוד אבידן, אבירם מעין ושיר הנושא שכתב שחר.
הלהיט "סולו עראק", לפי מילותיו של רוני סומק הושמע ברדיו דרום, רדיו ירושלים, רשת ג' ועוד. בעקבות השיר בוצע מופע משותף עם סומק בתיאטרון גבעתיים.
כהן הלחין וביצע את השיר "חייב שיהיה שוב שמח" לפרויקט "שירים מהמיטה". השיר נכנס גם לאלבום הבא שלו: "40 20" בו השתתפו גם סגול 59 ודפנה ארמוני בשירת קולות.
ביוגרפיה > "40 20"

האלבום השני של כהן מתעד את חייו בין גיל 20 ל-40 בשאיפה לתת דוגמה להתבגרות של הדור שלו כולו, משלב רוק עם צליל מזרחי אותנטי. מהאלבום יצאו לאור 5 סינגלים והוא נבחר ל"מומלצי השנה החדשה" של העיתונאי והמבקר, דודי פטימר במעריב והוביל לאירוח אצל יואב קוטנר בגל"צ, קרן נויבך ברשת ב', סופ"שתרבות בכאן 11 ועוד. האלבום הופץ על ידי חברת הליקון.
השקת האלבום התקיימה בסוף אוגוסט 2018 ב"בר גיורא" בהשתתפות אבי בללי, סגול 59 ובועז כהן.
ביוגרפיה > ערק רוקס

ב-2018 הקים כהן הרכב בשם "ערק רוקס". ההרכב קיים מופע ב-3 שפות בשם "שורשים", שעלה בתחילת 2019 בתל אביב. כמו כן, השתתף ההרכב במחווה לדייוויד בואי באוזן השלישית.
שיתופי פעולה

אבי בללי (סולן נקמת הטרקטור) התארח בהשקת "40 20" וכהן אף הפיק לו וליוצר השיר אבישי בן תקווה את "מתגעגע אל הגוף" (2019). גם דני שושן (סולן הצ'רצ'ילים) וברוך פרידלנד (תופעת דופלר) התארחו בהופעותיו. דפנה ארמוני הקליטה קולות לשיר "להיות איתך" השתתפה בקליפ וכן אירחה את שחר בהופעותיה בקפה ביאליק (2019). עם המשורר אלי אליהו הוא מקיים ערבים משותפים וכן מארח אותו בהופעותיו.
שיתופי פעולה > עיבוד והפקה מוזיקלית

בשנת 2019 הפיק כהן הפיק את "מתגעגע אל הגוף" לאבי בללי ואבישי בן תקווה.
כהן ניגן גיטרות ועיבד יחד עם דודי לוי את אלבום הבכורה "פה לאחרים", כמו כן הפיק מוזיקלית את אלבומו השני "40 20" (2018), כמו כן הפיק והלחין את סינגל הבכורה של גילת דור "ימי סערה" (במסגרת שת"פ עם הפזמונאי אשר שיף.
הוא הפיק גם את סינגל הבכורה של שרון חיים "שנה לפני הסוף" (2016) וכן היה שותף בהפקת סינגלים ודמואים לאסנת יששכרוף, יוני מור, לשחקנית והזמרת אורית עזרייב ועוד.
בשנת 2016 הקים את "שחר עולה" ובמסגרתו מספק שירותי הפקה ושיווק דיגיטלי לאמנים.
חיים אישיים

מאז 2009 כהן נשוי. אב לשני ילדים.
לקריאה נוספת

דודי פטימר, ‏מושיק עפיה, שולי רנד והדודאים: 14 אלבומים חדשים לקראת ראש השנה, באתר מעריב אונליין, 9 בספטמבר 2018
יוסי חרסונסקיביקורת סינגל "סולו עראק"
עמוס אורן פותח קופסה- 6 יוצרים עצמאיים. אתר הבמה 26.4.2015
אלי אשד. לברוא לשירים כנפיים ופֶה – כהן במופע אקוסטי של שירי משוררים, אתר יקום תרבות.
אילן ברקוביץ', לא ראיתי אפילו אגו אחד של משורר חי כשהוא קופץ החוצה, באתר הארץ, 7 ביוני 2009
עראק רוקס ויואב קוטנר
שחר כהן והעראק רוקס בהופעה בבר גיורא
סטניסלב סקלסקי

| --- | --- |
סטניסלב סקלסקי
סטניסלב סקלסקי
 לידה:  27 בנובמבר 1915 קודימה - האימפריה הרוסית
 פטירה:  12 בנובמבר 2004 (בגיל 88) ורשה, פולין
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 השכלה:  Aviation Cadet School in Dęblin 
 השתייכות:  חיל האוויר הפולני   חיל האוויר המלכותי
 תקופת הפעילות:  1938–1945, 1956 – 1972
 דרגה:  בריגדיר גנרל
 תפקידים בשירות
 טייס קרב
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה - המערכה בפולין
 עיטורים
 אות השירות המצוין, צלב התעופה המצוינת, אלוף הפלות
 
סטניסלב סקלסקי (פולנית: Stanisław Skalski;‏ 27 בנובמבר 1915 - 12 בנובמבר 2004) היה אלוף הפלות פולני במלחמת העולם השנייה, עוטר באות השירות המצוין ובצלב התעופה המצוינת. מבין כל טייסי חיל האוויר הפולני, השיג את מספר ההפלות הגבוה ביותר בחיל, והיה ראשון אלופי ההפלות מבין כל טייסי בעלות הברית. במהלך המלחמה רשם  11/12 18 הפלות ושתי הפלות נוספות בספק. לפי מקורות אחרים, וביניהם סטניסלב עצמו, מספר הפלות שלו בפועל היה 11/12 22.
ביוגרפיה

סטניסלב סקלסקי נולד ב-27 בנובמבר 1915 בקודימה, פלך פודוליה, האימפריה הרוסית (כיום במחוז אודסה של אוקראינה). לאחר שסיים קורס טיס בשנת 1938 שובץ בטייסת הקרב ה-142. ב-1 בספטמבר 1939 תקף מטוס סיור גרמני מדגם הנשל Hs-126, אך את הפלת המטוס רשם דווקא חברו לטייסת. סקלסקי נחת ליד המטוס שהופל, עזר לחבוש את הטייסים וארגן את לקיחתם לבית חולים צבאי. כבר ב-16 בספטמבר סקלסקי זכה להיקרא "אלוף הפלות" - הוא הצליח להפיל 6 מטוסים גרמנים, ומבין כל טייסי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה הוא הראשון שקטף את התואר.
לפי דיווחיו הפיל עד לפרק זמן זה מטוס יונקרס Ju 86, שני מטוסי דורניר Do 17, מטוס יונקרס Ju 87, שני מטוסי הנשל Hs-126 והפלה משותפת של מטוס נוסף מדגם זה. זמן קצר לאחר מכן, עזב את פולין יחד עם טייסי קרב פולנים נוספים לרומניה, משם נמלט לביירות ולאחר מכן הגיע אל צרפת. משם המשיך לעבר בריטניה והצטרף לחיל האוויר המלכותי הבריטי.
באוגוסט 1940 סגן סקלסקי שובץ בטייסת הקרב ה-501 של חיל האוויר המלכותי. מ-30 באוגוסט עד 2 בספטמבר 1940 הפיל מפציץ היינקל He 111 ושלושה מטוסי מסרשמיט Bf 109. ב-5 בספטמבר הופל לראשונה ממטוסו. סבל מכוויות עזות שהובילו לאשפוזו במשך שישה שבועות, אך הוא חזר לטייסת כבר באוקטובר 1940. במהלך הקרב על בריטניה, זקף לזכותו ארבע הפלות נוספות והפלה אחת נוספת משותפת.
במרץ 1941 שובץ בטייסת 306 של החיל הפולני, וחג במעגלים מעל צרפת כדי למשוך את תשומת לבם של הגרמנים. ב-1 במרץ 1942 נהיה למפקד הטייסת ה-316 של פולין. ב-29 באפריל 1942, סרן סקלסקי מונה לתפקיד מפקד טייסת 317 של פולין למשך חמישה חודשים. מנובמבר 1942 שימש כמדריך טיס קרבי ביחידה 58.
באוקטובר 1942 קיבל פיקוד על טייסת שהורכבה כולה מטייסים ומתנדבים פולנים שכונתה "הקרקס של סקלסקי". הטייסים הפולנים הגיעו לשדה תעופה בקרבת טריפולי וחברו לטייסת 145 של חיל האוויר המלכותי. טייסתו של סקלסקי לקחה חלק בקרבות מעל טריפוליטניה וסיציליה. ב-6 במאי 1943 הטייסת לחמה את מלחמתה האחרונה ופורקה עם סיום המערכה בצפון אפריקה.
במהלך החודשיים בהן פעלה הטייסת, הטייסים הפולנים הצליחו להפיל 26 מטוסים גרמנים ואיטלקים. קפטן סקלסקי הצליח להפיל ארבעה מטוסים, ואילו סגן בטייסת שלו הצליח להפיל חמישה מטוסים.
סקלסקי קודם ומונה למפקד טייסת 601 של חיל האוויר המלכותי, הייתה זו הפעם הראשונה בה טייס פולני קיבל פיקוד על טייסת של צבא אחר. לקח חלק בקרבות של פלישת בעלות הברית לסיציליה ושל פלישת בעלות הברית לאיטליה. מדצמבר 1943 עד אפריל 1944 סקלסקי פיקד על כנף 131 של חיל האוויר הפולני. ב-24 ביוני 1944 רשם שתי הפלות נוספות מעל רואן.
מתוקף תפקידו, היה עליו לצאת למשלחת לארצות הברית בספטמבר 1944 ועל כן חזר לאירופה בפברואר 1945.
לאחר המלחמה חזר לפולין בשנת 1947 והצטרף לחיל האוויר של צבא פולין. בשנת 1948 נעצר באשמת שווא של ריגול. הוא נידון למוות, וחיכה להוצאתו להורג במשך שלוש שנים, אך אז "הומתק" הדין והוא נשלח למאסר עולם בכלא.
עם סיום הסטליניזם בפולין, הוא שוחרר ממאסר בשנת 1956, עבר שיקום והורשה לחזור לשורות הצבא. שירת במספר תפקידים במטה הכללי של חיל האוויר הפולני. על זכרונותיו מימי המלחמה חיבר ספר בשנת 1957 בשם "צלבים שחורים מעל פולין". ב-15 בספטמבר 1988 קודם לדרגת בריגדיר גנרל. בשנת 1990 נפגש עם הטיס הגרמני שהציל בימיה הראשונים של המלחמה.
סטניסלב סקלסקי נפטר בוורשה ב-12 בנובמבר 2004.
אותות ועיטורים

אות השירות המצוין
צלב התעופה המצוינת (בריטניה)
כוכב איטליה
ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו

ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו בשנות ה-30 של המאה ה-20
ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו (ברוסית: Владимир Александрович Антонов-Овсеенко;‏ 21 במרץ 1883 צ'רניגוב - 10 בפברואר 1938) היה מהפכן, פוליטיקאי וקצין סובייטי. הוצא להורג במהלך הטיהורים הגדולים, נוקה מכל אשמה בשנת 1956.
ולדימיר אובסיינקו נולד לאב קצין בגמלאות בצ'רניגוב, אז בתחומי האימפריה הרוסית היום באוקראינה. בשנת 1901 הוא סיים פנימייה צבאית והמשיך לבית הספר לקצינים. לאחר מספר חודשי לימוד נדרש להישבע אמונים לצאר, סירב ולימודיו הופסקו. בהיותו בוורשה (אז בתחומי האימפריה הרוסית) הוא התקרב לחוגים מהפכנים. בסתיו 1902 התחיל לימודיו בבית הספר לקציני חיל רגלים בסנקט פטרבורג. בשנת 1904 סיים את בית הספר לקצינים והוצב בוורשה. בהיותו בוורשה הוא המשיך בפעילות מהפכנית והקים סניף צבאי של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית בבסיס חיל המצב ששהה בעיר.
פעילות מהפכנית

באביב 1904 הוא קיבל צו העברה לחזית מלחמת רוסיה–יפן. ולדימיר אנטונוב-אובסיינקו (בתקופה זו הוא שינה את שם משפחתו) ערק מהצבא ונסע לקרקוב (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית). לאחר תקופה קצרה הוא חזר וניסה לארגן התקוממות בקרב החיילים המוצבים בשטח הפולני שבשליטת האימפריה הרוסית. התקוממות לא צלחה והוא חזר לאוסטריה-הונגריה. במאי 1905, הוא הגיע בשליחות המנשביקים לסנקט פטרבורג ופעל בקרב החיילים למען המהפכה. בסוף יוני הוא נעצר בקרונשטאדט אך לא זוהה (הזדהה בשם משפחה אחר) ולכן לא קיבל עונש חמור. בעקבות מנשר אוקטובר הוא קיבל חנינה ושוחרר, כאשר שמו האמיתי אינו ידוע לשלטונות. בשנת 1906 הוא ניסה לארגן התקוממות מזוינת בבסיס הצי בסבסטופול, נעצר תוך התנגדות מזוינת ותוך שנה נשפט לעונש מוות שהומתק ל-20 שנות עבודות פרך. ביוני 1907 זמן קצר לפני מעבר למקום ריצוי העונש, הוא נמלט מהכלא והגיע לדוכסות הגדולה של פינלנד. במשך מספר שנים הוא פעל במחתרת במוסקבה וסנקט פטרבורג. בשנת 1909 הוא נעצר, שוב לא זוהה ולאחר חצי שנה שוחרר. במחצית 1910 הוא עזב את האימפריה הרוסית ועבר לצרפת. הוא הצטרף למנשביקים. החל מספטמבר 1914 הוא היה כתב צבאי בעיתון שעורכיו היו לב טרוצקי ויולי מרטוב.
תקופת המהפכה ומלחמת האזרחים

לאחר מהפכת פברואר, אנטונוב-אובסיינקו יכל לחזור לרוסיה. כאשר הגיע לסנקט פטרבורג ביוני 1917 הוא הצטרף מיד לבולשביקים. בהיותו בעל רקע צבאי, הוא נשלח להלסינקי בה היה בסיס גדול של הצי הבלטי. הוא היה בין הנואמים הבולטים בוועידה של סניפי הבולשביקים שנערכה בסוף יוני ובין המארגנים הראשיים של פעולות בולשביקיות במהלך משבר יולי. לאחר המשבר, הוא נעצר ביחד עם פיודור רסקולניקוב. ב-4 בספטמבר 1917 הוא שוחרר בערבות והוצב כקומיסר ליד מושל דוכסות הגדולה של פינלנד. במהלך ספטמבר-אוקטובר הוא היה שותף לכל הפעילויות הבולשביקיות בקרב הצבא שהוצב באזור פטרוגרד והדוכסות הגדולה של פינלנד. לאחר שסובייט פטרוגרד הקים ועדה צבאית, אנטונוב-אובסיינקו היה בין החבריה הבולטים. ב-23 באוקטובר (5 בנובמבר) אנטונוב-אובסיינקו דיווח שחיל המצב בבירה מצדד בהעברת השלטון לסובייט, תומכי הבולשביקים מצטיידים בנשק ופעילות של מטה הפיקוד הצבאי בפטרוגרד שותקה. בהיותו מזכיר הוועידה הצבאית, הוא היה שותף פעיל בהפיכה צבאית וכיבוש ארמון החורף. הוא פיקד על הכוחות שתפסו את הארמון ועצר את חברי ממשלת המעבר. במהלך הוועידה השנייה של הסובייטים, הוא הודיע על המצער ומעבר השרים למבצר פטרופבלובסקיה. במהלך מתקפת נגד שאורגנה על ידי אלכסנדר קרנסקי ופיוטר קרסנוב אנטונוב-אובסיינקו היה סגן מפקד של הכוחות הבולשביקים. בתקופת 9 בנובמבר - דצמבר 1917 הוא היה מפקד הפיקוד הצבאי בפטרוגרד.
בדצמבר 1917 אנטונוב-אובסיינקו נשלח לאוקראינה. בראש כוח מזוין הוא נכנס לחרקוב והכריז על שלטון סובייטי באוקראינה. לאחר מכך, הוא העביר את הפיקוד למיכאיל מורביוב ועבר לאזור דון בה החלה התקוממות הקוזאקים נגד השלטון הסובייטי.
בסוף אוגוסט 1918 הוא היה בברלין וניהל שיחות עם הגרמנים על שיתוף פעולה נגד כוחות מדינות ההסכמה שנחתו בצפון רוסיה בארכנגלסק ומורמנסק. בספטמבר-אוקטובר 1918 הוא פיקד על יחידות צבאיות שלחמו בחזית המזרחית.
בדצמבר 1918 אנטונוב-אובסייקנו חזר לאוקראינה ופיקד על הצבא הסובייטי שלחם נגד סימון פטליורה. תקופה מסוימת הוא אף מונה לשר הביטחון של אוקראינה הסובייטית.
בשנת 1919 הוא עזב את הצבא האדום והיה אחראי על משרדים אזוריים אזרחיים שונים.
לאחר מלחמת האזרחים

בסוף פברואר 1921 הוצב בראש ועדה מיוחדת לדיכוי מרד טמבוב. המרד החל עוד באוגוסט 1920 והחל להתרחב גם לאזורים סמוכים. לאחר כיבוש חצי האי קרים ודיכוי מרד קרונשטאדט, דיכוי המרד באזור טמבוב היה חשוב מאוד לממשל הסובייטי. סיום המלחמה עם פולין אפשר להעביר לאזור תגבורות משמעותיות. הפוליטביורו החליט לתת למיכאיל טוכאצ'בסקי חודש לדיכוי המרד. לעזרתו הועברו מפקדים בולטים כגריגורי קוטובסקי וירונים אובורביץ' וכ-100 אלף חיילים. אנטונוב-אובסיינקו ניהל מדיניות קשוחה במיוחד נגד הכפרים המורדים. בהתאם למסמכים שפורסמו בשנת 1989, עולה כי הוא אף אישר שימוש בגזים רעילים נגד המורדים שהסתתרו ביערות. ביולי 1921 הוא חזר למוסקבה ונתן דיווח מורחב על הפעולות שבוצעו ודרכים שיש לנקוט אם אירועים דומים יתרחשו בעתיד באזורים אחרים.
בשנת 1922 מונה לראש המינהל הפוליטי של הצבא האדום. הוא פעל נמרצות נגד חיזוק כוחו של יוסיף סטלין ותמך בלב טרוצקי. ב-11 בדצמבר 1923 פרסם טרוצקי בעיתון פראבדה סדרת מאמרים על נושאי מדיניות. ב-24 בדצמבר פרסם אנטונוב-אובסיינקו צו לפיו השיעורים הפוליטיים בצבא צריכים לכלול לימוד מאמרים של טרוצקי ויש לפעול לפי המלצות המאמרים. כאשר הפוליטביורו דרש לבטל את הצו, אנטונוב-אובסיינקו כתב מכתב תגובה בו ציין ש"אסור לגעת במעמדו של טרוצקי וכל הצבא האדום יעמוד להגנתו". במוסקבה התפשטו שמועות על אפשרות להפיכה שלטונית, אך טרוצקי סירב לפעול. לקראת ינואר 1924 שלישיית זינובייב-קמנייב-סטלין הצליחה להשתלט על ההנהגה וב-24 בינואר 1924 אנטונוב-אובסיינקו הודח מהתפקיד הרם והצו שלו בוטל.
הוא נשלח לייצג את ברית המועצות מחוץ לגבולות המדינה כשגריר בצ'כוסלובקיה (מ-1924), ליטא (מ-1928) ופולין (מ-1930). בשנות ה-30 אנטונוב-אובסיינקו חזר לברית המועצות ופעל במערכת המשפטית. הוא דגל במתן עונשים על בסיס "צורך מהפכני".
בשנים 1924–1933 פרסם ספר זיכרונות על אירועי מלחמת האזרחים ברוסיה ב-4 כרכים.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד אנטונוב-אובסיינקו מונה לקונסול הכללי בברצלונה. במקביל הוא פעל כיועץ צבאי. בהתאם לעדויות הוא תמך בארגונים אנרכיסטים וטרוצקיסטים בניגוד למדיניות הכללית של ברית המועצות. בשנת 1937 הוא הוחזר למוסקבה.
באותה תקופה מיכאיל רום היה עסוק בצילומי סרט בנושא אירועי מהפכת אוקטובר. אנטונוב-אובסיינקו ידע שלבמאי ניתנה הנחיה ברורה לא להזכיר את שמו בסרט, אך הסכים להיפגש איתו ונתן לו פירוט האירועים שהיו באותה התקופה.
ב-12 באוקטובר 1937 נעצר אנטונוב-אובסיינקו על ידי הנ.ק.וו.ד. אשתו נעצרה מספר ימים מאוחר יותר. הזוג הוצא להורג באותו יום ב-10 בפברואר 1938.
ב-25 בפברואר 1956 הם טוהרו מכל אשמה.
לטאה חרמונית

| לטאה חרמונית> מצב שימור |
| --- | --- |
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
משפחה:: לטאיים
סוג:: Phoenicolacerta
מין:: לטאה חרמונית
שם מדעי
 Lacerta kulzeri ‏Müller & Wettstein, 1932

לטאה חרמנית (שם מדעי: Phoenicolacerta kulzeri) הוא מין של לטאת סלעים המצויה בהרי הלבנון, בירדן בסוריה ובישראל. הפרט הראשון של הלטאה התגלה ביער ארזים סמוך לבשארה בלבנון על ידי הסייר הנס קולצר (Kulzer) ונקראה על שמו. על סיווג המין התחוללה מחלוקת במשך שנים. בתחילה סווגה כLacerta danfordi (מין המצוי בדרום טורקיה), לאחר מכן התייחסו אליה כתת-מין של Phoenicolacerta laevis (לטאה זריזה). ב-1999 הוכיחו שמידטלר ובישוף כי מדובר במין ייחודי.
הלטאה החרמונית קטנה מעט מהלטאה הזריזה לרוב אורכה עד 20 ס"מ ומשקלה עד 10 גרם בלבד. מהחרטום לאורך העין מתחיל פס שלאורך הגוף מתחיל להישבר לכתמים, על הגוף כתמים שנראים כמו גלים מחוברים והראש קצת כהה יותר בצבע נחושתי מבריק. בניגוד ללטאה הזריזה היא חסרה את מגן הצדע או שמגן זה נראה כמפורר ומפורק לשברים קטנים. בישראל היא מצויה באזור החרמון בלבד. תזונתה מורכבת מחרקים שונים.
בשונה מרוב הלטאות החיות בחרמון ומזוחלים רבים, הלטאה החרמונית נמצאת בזמן השלג בחוץ ולא נכנסת לתרדמת חורף.
תפוצתו של המין מוגבלת להר חרמון ולאזורים בלבנון, סוריה וירדן, היא שוכנת בגבהים של 1500 מטר ומעלה באזורים סלעיים. מצב השימור העולמי לא מוגדר, בישראל נמצאת בסכנת הכחדה חמורה כאשר גודל האוכלוסייה אינו ידוע. האיומים על שרידות המין בישראל נובעים מפיתוח תיירותי בחרמון, משימוש בבולדוזרים על ידי צה"ל ומאיסוף לא חוקי על ידי חובבי זוחלים וסוחרים בבע"ח.
המאמצים הנדרשים לשימור המין כוללים:

1. מניעת המשך פיתוח תיירותי בחרמון.

2. הפחתת השימוש בבולדוזרים על ידי צה"ל ותיאום פעילותו עם החברה להגנת הטבע ורשות הטבע והגנים.

3. הגברת הפיקוח של רשות הטבע והגנים על מבנים כבישים ותשתיות בשטח ההר.

4. מחקר בסיסי על אורח החיים של לטאת החרמון על מנת למצוא גורמי סיכון נוספים במטרה לשפר את מאמצי השימור.

5. בחינת השפעת הרעיה על המין ובית גידולו לקביעת מידת הרעיה הדרושה לשימור המין.

6. מניעת איסוף.