stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רייצ'ל דיילי
הערות שוליים

1 2  houstondynamofc, Rachel Daly | Houston Dynamo, houstondynamofc (באנגלית)
↑  The Football Association, England Women's player profile: Rachel Daly | England Football, https://www.englandfootball.com (באנגלית)
↑  Rachel Daly - Women's Soccer, St. John's University Athletics (באנגלית)
↑  "Rachel Daly". St. John's University. אורכב מ-המקור ב-6 באוגוסט 2018. נבדק ב-27 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alicia Tolar, 2016 NWSL Draft: Houston Dash pick Rachel Daly, Dynamo Theory, ‏2016-01-15 (באנגלית)
↑  Staff, Keeper Notes (19 באפריל 2016). "Houston Dash's Rachel Daly wins NWSL Player of the Week -". אורכב מ-המקור ב-22 באפריל 2016. נבדק ב-14 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rachel Daly - Goals, Assists & Stats | FootyStats, footystats.org (באנגלית)
↑  Corey Roepken, Forward Rachel Daly signs new contract with Dash, Chron, ‏2017-11-20 (באנגלית אמריקאית)
↑  National Women's Soccer League Official Site | NWSL, www.nwslsoccer.com
↑  National Women's Soccer League Official Site | NWSL, www.nwslsoccer.com
↑  England - R. Daly - Profile with news, career statistics and history - Soccerway, us.soccerway.com
↑  Hill, Glynn A. (25 ביולי 2020). "Dash forward Rachel Daly named MVP of NWSL Challenge Cup". HoustonChronicle.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "West Ham sign England international Rachel Daly on loan until end of the year". Goal.com. 3 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "St. John's Daly named to England U-23 women's team for La Manga tournament in Spain". Big Apple Soccer. אורכב מ-המקור ב-5 באוגוסט 2016. נבדק ב-15 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  FIFA U-17 Women's World Cup New Zealand 2008™: England, www.fifa.com (באנגלית)
↑  "Sanderson recalled to England squad". BBC Sport (באנגלית בריטית). נבדק ב-2022-08-05.
↑  Corey Roepken, Dash’s Rachel Daly disappointed, determined after England snub, Chron, ‏2017-04-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  The Football Association, Rachel Daly on her England resurgence, www.thefa.com (באנגלית)
↑  "R.DALY". נבדק ב-26 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  England Claims 2019 SheBelieves Cup Crown with 3-0 Win vs. Japan, www.ussoccer.com (באנגלית)
↑  Women’s Football Squad named for Tokyo 2020, www.teamgb.com (באנגלית בריטית)
↑  The Football Association, England Women's final squad named for EURO 2022 | England Football, https://www.englandfootball.com (באנגלית)
↑  UEFA.com, England - WEURO - Squad, UEFA.com (באנגלית)
↑  Meredith Cash, 51 athletes who are out and proud members of the LGBTQ+ community, Insider (באנגלית אמריקאית)
↑  Natasha Wynarczyk, Off-pitch lives and loves of England's Lionesses after Women's Euro 2022 triumph, mirror, ‏2022-08-02 (באנגלית)
רייצ'ל גרני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1920 בקינגהאמשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  24 בנובמבר 2001 (בגיל 81) נורפוק, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1945 
 מקום לימודים:  האקדמיה של וובר דאגלס למשחק דרמטי 
 בן או בת זוג:  Denys Rhodes (4 באוגוסט 1945–1950) 
 צאצאים:  Sharon Gurney 
 פרופיל ב-IMDb
 
רייצ'ל גרני (באנגלית: Rachel Gurney;‏ 5 במרץ 1920 - 24 בנובמבר 2001) הייתה שחקנית אנגלייה. הקריירה שלה החלה בתיאטרון בתקופת מלחמת העולם השנייה. בשנות החמישים של המאה העשרים החלה להופיע בטלוויזיה ובקולנוע. היא המשיכה לשחק עד לשנות התשעים של המאה העשרים. תפקידה הידוע ביותר היה בדמות ליידי מרג'ורי בלאמי בסדרת הדרמה התקופתית של ITV "על אדונים ומשרתים".
קורות חייה

רייצ'ל גרני נולדה בבקינגהאמשייר ב-5 במרץ 1920. אביה, סמואל גרני לובוק, היה מחנך באיטון קולג', ואמה איירין שארר הייתה פסנתרנית קונצרטים. בשל עיסוקו של אביה גדלה גרני בבית גדול עם 42 בנים, ולעיתים קרובות התארחו בו אמנים ומוזיקאים. היא למדה בבית הספר התיכון Dr Challoner's בליטל שלפונט.
ב-1938 החלה גרני ללמוד משחק באקדמיה לאמנות הדרמה ובר דאגלס. מלחמת העולם השנייה עכבה את הקריירה שלה, והופעת הבכורה שלה על הבמה הייתה רק בשנת 1945 בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם עם הבמאי בארי ג'קסון. לקראת סיום המלחמה החלה להופיע בקביעות בווסט אנד. ב-1946 הופיעה בתפקיד לין הרטלי במחזה "The Guinea Pig" מאת וורן צ'טהאם-סטרוד בתיאטרון קריטריון. באותה שנה התחתנה עם הסופר דניס רודס. ב-1947 הופיעה גרני בדמות ליידי קתרין במחזה "The Sleeping Clergyman" בתיאטרון קריטריון. ב-1948 שיחקה במחזה "Rain on the Just" מאת פיטר ווטלינג בתיאטרון האולד ויק, וב-1949 הופיעה בתפקיד ת'אה במחזה "Black Chiffon" בתיאטרון וסטמינסטר.
קריירה

במהלך שנות החמישים של המאה העשרים המשיכה גרני להופיע בקביעות על במות התיאטרון בלונדון. חלק מההצגות שודרו בשידור חי בתוכנית "Sunday Night Theatre" של ה-BBC, בהן "The Tragedy of Pompey the Great" (ב-1950), "דילמת הרופא" (1951) ו-"Eden End" (ב-1951). ב-1952 שיחקה בתפקיד מייבל במחזה "First Person Singular", ובתפקיד גברת פלס במחזה "The Trap" בתיאטרון הדוכס מיורק. עוד הופיעה בתפקיד אליס במחזה "The Voysey Inheritance" בתיאטרון ארטס, ובדמות גברת ג'ורג' לם במחזה "Caro William" בתיאטרון אמבסי. בשנה שלאחר מכן שיחקה בתפקיד ואלרי קרינגטון במחזה פורץ הדרך "Carrington VC" בתיאטרון וסטמינסטר. היא המשיכה להופיע בשנים הבאות במחזה "The Bombshell" בתפקיד אוויס ברונטון (1954), בתפקיד פורשה במחזה "הסוחר מוונציה" (1955), ובדמות אוליביה במחזה "The Chalk Garden" (מ-1956). ב-1959 החליפה גרני את סיליה ג'ונסון בתפקיד הילרי בקומדיה "The Grass is Greener" בתיאטרון סנט מרטין.
בשנות החמישים של המאה העשרים החלה גרני להופיע גם בסרטי קולנוע ובטלוויזיה. ב-1951 שיחקה לראשונה בסרט הקולנוע "ימי בית הספר של טום בראון". תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרטים "The Blakes Slept Here" (מ-1953), "Room in the House" (מ-1955), "Port Afrique" (מ-1956), ו-"A Touch of Larceny" (מ-1959). בטלוויזיה שיחקה בתוכניות "Night River" (מ-1955), "סקרלט פימפרנל" (1956), "Colonel March of Scotland Yard" (מ-1956), "ידידנו המשותף" (1958), ובעיבוד לספר "אבן הירח" (1959).
גרני המשיכה להיות פעילה בתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה במהלך בשנות השישים של המאה העשרים. על הבמה שיחקה לצדו של ג'ון גילגוד בתפקיד הרמיוני בהפקה משנת 1965 של המחזה "אגדת חורף", ובתפקיד ליידי צ'ילטרן במחזה "בעל אידיאלי" בתיאטרון פיקדילי בשנת 1966. ב-1969 כיכבה בסיבוב הופעות של המחזה "On the Rocks" מאת ג'ורג' ברנרד שו לצדם של דייוויד טומלינסון, רוברט פלמינג וג'ק האלברט.
ב-1966 הופיעה גרני בסרט "הלוויה בברלין", וב-1972 שיחקה בסרט "I Want What I Want". בטלוויזיה השתתפה ב-1961 בפרק בסדרה "Dixon of Dock Green", ב-1962 בסדרה "קייטי", ב-1963 בסדרה "המלאך" וב-"Compact". ב-1964 הופיעה בתוכנית המחזה השבועי של רשת ITV. ב-1965 השתתפה ב-"The Edgar Wallace Mystery Theatre" ובתוכנית "The Wednesday Thriller". ב-1966 הופיעה בסדרה "Mystery and Imagination" וב-"The Rat Catchers". ב-1967 שיחקה ב-"Armchair Thriller" וב-1968 במיני-סדרה "דיוקנה של גברת". ב-1969 הופיעה גרני בתוכנית "Night Theatre" ובעיבוד לספר "The Way We Live Now". בין 1971 ל-1973 שיחקה בדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים" בתפקיד ליידי מרג'ורי. ב-1974 הופיעה בסדרה "Dangerous Corner" וב-"Fall of Eagles".
גם בשנות השבעים הייתה גרני פעילה בתיאטרון. ב-1975 שיחקה בתפקיד גברת דארלינג במחזה "פיטר פן" בתיאטרון פאלאדיום. ב-1977 הייתה הופעת הבכורה שלה על הבמות בארצות הברית, כששיחקה באוף ברודוויי בתפקיד גברת קלנדון במחזה "You Never Can Tell" מאת ג'ורג' ברנרד שו בתיאטרון ראונדאבאוט בעיר ניו יורק.
ב-1980 שיחקה גרני לראשונה בברודוויי במחזה "מייג'ור ברברה". היא חזרה והופיעה פעמיים נוספות בברודוויי, הראשונה ב-1981 ו-1982 במחזה "המלביש", וב-1988 במחזה "Breaking the Code". ב-1985 שיחקה גם בתפקיד גדול במחזה "אדון וגברת אדג'היל" מאת נואל קאוורד.
עוד בטלוויזיה שיחקה גרני בהפקות של "Lost Empires" (מ-1986), סרט הטלוויזיה "Anastasia: The Mystery of Anna", ב"ריצ'רד השלישי" (1989) וב-"Little Sir Nicholas" (מ-1990).
חיים אישיים

ב-1946 התחתנה גרני עם הסופר דניס רודס. נישואיהם הסתיימו בגירושים בשנת 1950. לבני הזוג נולדה בת אחת השחקנית שרון גרני (כלתו של השחקן מייקל גוף).
גנדרי נפטרה בנורפוק ב-24 בנובמבר 2001 מדלקת ריאות בעקבות מחלת אלצהיימר.
הערות שוליים

↑   Rachel Gurney (Obituary), The Telegraph, 29 November 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810675024805606  BNE: XX1731142  ICCU: DDSV134401  ISNI: 0000 0003 7206 0750  LCCN: no2006098506  MusicBrainz: 162c2934-ba78-426e-8609-0896d9f34685  VIAF: 53910312   WorldCat (עם VIAF): 53910312
ריקרדו ויז'ה

ריקרדו חוליו "ריקי" ויז'ה (בספרדית: Ricardo Julio "Ricky" Villa; נולד ב-18 באוגוסט 1952 ברוקה פרס, בואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי בין-לאומי ומאמן בהווה.
קריירה

ויז'ה החל את הקריירה בקבוצות קילמס אתלטיקו קלוב, אתלטיקו טוקומאן וראסינג קלוב. יחד עם אוסבלדו ארדילס, הוא הוחתם על ידי מאמן טוטנהאם הוטספר האנגלית, קית' ברקינשאו, לאחר הצלחת נבחרת ארגנטינה במונדיאל 1978.
הוא השתלב היטב בקבוצתו החדשה. כבר במשחק הבכורה שלו נגד נוטינגהאם פורסט כבש שער. ויז'ה כבש 18 שערים ב-133 משחקים עבור טוטנהאם, כאשר החשוב ביותר מביניהם היה נגד מנצ'סטר סיטי, במשחק החוזר של גמר גביע ה-FA בשנת 1981 באצטדיון ומבלי, שער שזכה בתואר "שער המאה של ומבלי", שהוענק לו בשנת 2001. היום, אוהדי טוטנהאם מנציחים את תקופת משחקו בקבוצה, באמצעות לבוש חולצות בעלות הדפס של צ'ה גווארה שהוכנסו בו תווי פניו של ויז'ה.
ויז'ה סיים את הקריירה לאחר תקופות משחק בארצות הברית בפורט לודרדייל, קולומביה בדפורטיבו קאלי ובליגה נמוכה בארגנטינה ב-1989, במדי דפנסה וחוסטיסיה.
הוא ייצג את ארגנטינה גם בגביע העולם לוותיקים בשנת 1991, במסגרתו כבש שער במחזור הפתיחה נגד אנגליה.
הוא החליט להתמסר לפוליטיקה במהלך שנות ה-90, אך מאז יולי 2005, הוא נהיה למזכיר הטכני של קבוצת הכדורגל טאז'רס דה קורדובה. הוא מתגורר כיום בויז'ה קרלוס פאס יחד עם אשתו וארבעת ילדיו. נכון לנובמבר 2007, פיפ"א הכריזה שכל מי שהשתייך לסגל הנבחרת שזכתה בגביע העולמי לפני מונדיאל 1982, יקבל מדליית אלוף העולם, ולכן ויז'ה קיבל את המדליה לאחר שזכה עם הנבחרת הארגנטינאית במונדיאל 1978.
ב-7 בפברואר 2008, ריקרדו ויז'ה ועמיתו הארגנטינאי אוסבלדו ארדילס, נכנסו רשמית להיכל התהילה של טוטנהאם הוטספר.
תארים

מונדיאל 1978: נבחרת ארגנטינה
גביע ה-FA‏: 1981
קרטרו

ערך זה עוסק בעיר במקסיקו. אם התכוונתם למדינה בעלת אותו שם במקסיקו, ראו .
סנטיאגו דה קרטרו (בספרדית: Santiago de Querétaro), או בקיצור קרטרו, היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במדינת קרטרו הנמצאת במקסיקו. היא נמצאת באזור באחיו, כ-213 ק"מ צפון-מערבית למקסיקו סיטי.
כיום, זו אחת הערים הצומחות ביותר במדינה, כשכלכלתה מבוססת על תעשיות כמו כימיקלים, מוצרי נייר ומכונאות.
ב-1996, הוכרז המרכז ההיסטורי של העיר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
היסטוריה

האזור יושב בסביבות 200 לספירה על ידי קבוצות מסו-אמריקאיות שהתקדמו צפונה.
מאוחר יותר הייתה קיימת שם התיישבות של בני העם האוטומי, שנהפכו לדיירי קבע עם פוליטיקה מתוחכמת בזמן האימפריה האצטקית, אשר התייחסה אליהם כאומה/מדינה האוטומית.
קרטרו נוסדה ב-25 ביולי 1531, כאשר הרנאן פרס בוקאנגרה אי קורדובה הספרדי הגיע לאזור עם בן בריתו המנהיג האוטומי קונין. תיעוד של האירוע מספר שבמהלך הקרב שהתרחש במקום נראה היה שידם של האינדיאנים על העליונה, כאשר הופעת ליקוי חמה מלא הפחיד את האינדיאנים. הספרדים טענו שראו שם את יעקב הקדוש (פטרונה הקדוש של ספרד) רוכב על סוס לבן עם צלב בידו. האירוע גרם לכניעת האינדיאנים. לכן שמה של העיר הוא סנטיאגו (יעקב הקדוש) דה קרטרו, ויעקב הוא פטרונה של העיר. אף על פי כן, הייתה ההשתלטות הספרדית על האזור הדרגתית, ולא הוכרעה בניצחון יחיד זה.
ב-1606 הוכרזה ההתיישבות כעיירה, וב-1655 התגוררו בה ספרדים בלבד. ב-1656 כונתה "העיר האצילית והנאמנה של סנטיאגו דה קרטרו". במאה ה-18 נודעה העיר כ"פנינת באחיו" או "העיר השלישית של מלכות המשנה".
לאחר מלחמת העצמאות של מקסיקו הוכרזה קרטרו כבירת מדינת קרטרו ב-1823.
ב-1847 העיר הוכרזה כבירת מקסיקו לאחר פלישת ארצות הברית למדינה. שנה מאוחר יותר נחתם בעיר הסכם גואדלופה אידלגו. ב-1854 נחתם בעיר הסכם נוסף שהוביל לרכישת גדסדן.
כלכלה

במהלך העשור השני של המאה ה-21 נהנית קרטרו נהנית מצמיחה כלכלית אדירה,[דרוש מקור] ונחשבת לעיר של מעמד הביניים.
עד שנות ה-70 היוותה החקלאות את בסיס הכלכלה המקומית. מאז, צמיחת התעשייה וגדילת העיר צמצמו כמעט לחלוטין את חשיבות החקלאות ואת הקרקע בה היה ניתן לקיימה.
גאוגרפיה > אקלים

קרטרו נמצאת באזור של אקלים סמי-ארידי, עם טמפרטורות מתונות במשך כל השנה. מרבית המשקעים יורדים בין החודשים יולי ואוגוסט.
| אקלים בקרטרו> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בקרטרו> ינואר.23.0.7.1.15.3 | אקלים בקרטרו> פברואר.24.6.7.8.8.8 | אקלים בקרטרו> מרץ.27.6.9.8.3.6 | אקלים בקרטרו> אפריל.29.5.12.0.15.2 | אקלים בקרטרו> מאי.30.7.14.3.42.8 | אקלים בקרטרו> יוני.29.2.14.6.95.4 | אקלים בקרטרו> יולי.26.9.13.9.130.8 | אקלים בקרטרו> אוגוסט.26.8.13.7.84.9 | אקלים בקרטרו> ספטמבר.25.7.13.3.70.1 | אקלים בקרטרו> אוקטובר.25.9.11.2.40.4 | אקלים בקרטרו> נובמבר.24.9.8.9.9.9 | אקלים בקרטרו> דצמבר.23.5.7.5.10.3 | אקלים בקרטרו> שנה.26.5.11.2.527.5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: השירות המטאורולוגי הלאומי של מקסיקו
תחבורה

העיר נחשבת לצומת דרכים במקסיקו.
את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי של קרטרו, שהחל לפעול ב-2004 והחליף נמל ישן יותר.
חינוך

בעיר ובאזור נמצאים כמה מהאוניברסיטאות החשובות ביותר במקסיקו. לאוניברסיטאות היוקרתיות ביותר במקסיקו, האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו ומכון מונטריי לטכנולוגיה והשכלה גבוהה, יש קמפוסים בעיר. בין שאר האוניברסיטאות ניתן למנות את האוניברסיטה האוטונומית של קרטרו שנוסדה ב-1625.
ערים תאומות

ארצות הברית אורלנדו, פלורידה, ארצות הברית.
ארצות הברית אורנג', קליפורניה, ארצות הברית.
ארצות הברית הולנד, מישיגן, ארצות הברית.
ארצות הברית בייקרספילד, קליפורניה, ארצות הברית.
קוריאה הדרומית יאוסו, קוריאה הדרומית.
צ'ילה סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה.
קולומביה סנטיאגו דה קאלי, קולומביה.
ונצואלה קראקס, ונצואלה.
ספרד סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד.
קובה סנטיאגו דה קובה, קובה.
פרגוואי סנטיאגו, פרגוואי.
מקסיקו חלפה, וראקרוס, מקסיקו.
הערות שוליים

↑  אתרים היסטוריים בקרטרו באתר אונסק"ו (באנגלית)
↑  האקלים בין 1951 ו-2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557208105171  BNE: XX457176  GND: 4116879-3  LCCN: n81042315  MusicBrainz: 96641edb-f0dd-4b65-afb9-69af4337650f  VIAF: 159454608   WorldCat (עם VIAF): 159454608
רפאל בלום

רבי רפאל בלום (תרס"ז, 1907 -כ' באדר א' ה'תשס"ה, 1 במרץ 2005) היה אב בית הדין קאשוי שבהונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה, ובהמשך מייסד ואדמו"ר בקהילת קאשוי בארצות הברית.
קורות חייו

נולד בעיר קאשוי לשמואל ולגיטל. למד אצל רבי שאול בראך אב"ד קאשוי ואצל רבי אברהם שלום הלברשטאם. נשא את חנה מלכה בתו של הרב משה גרינפלד, ולאחר חתונתו עזב את קאשוי ועבר למיהאלביץ (אנ'), מקום מגורי חותנו, ושם ייסד ישיבה. בשנת ה'תש"ב הדפיס חותנו את חידושי הריטב"א על מסכת כתובות במיכלובצה, והערות הרב בלום נדפסו בשולי הגיליון.
בתום השואה, לאחר ששוחרר בעיר ארד בקיץ תש"ה, שב לקאשוי ושימש אב"ד. השתתף במאמץ להתיר את עגונות מלחמת העולם השנייה, ובבית דין שהוקם בקאשוי לצורך כך התיר ליותר ממאתיים עגונות להינשא שוב.
בשנת תש"ח היגר לארצות הברית והתיישב בברוקלין. תקופה מסוימת היה ר"מ ב"ישיבת ערוגת הבושם" של רבי לוי יצחק גרינוולד. לאחר ניסיון כושל בשנת ה'תשכ"ב לייסד קהילה במחוז מוריס שבניו ג'רזי רכש שטח באירווינגטון שבניו יורק וייסד את ישיבת 'אוהל שמואל'. בשנת ה'תשל"ז מבנה הישיבה עלה באש, ובשנת ה'תשל"ט רכש את 'מרכז הילקרסט' בבדפורד הילס שבניו יורק וייסד את קריית קאשוי.
ייסד גם בתי מדרש במונסי ובברוקלין.
חיבר קינה לתשעה באב על מאורעות השואה, ונהג לאומרה לאחר תום סדר הקינות.
מילדיו

בנו האדמו"ר רבי אליעזר חיים ממלא מקומו בקהילת קאשוי בכל הריכוזים
בתו רחל נחמה, אשת הרב יעקב יצחק איליאוויטש, אב"ד יעמרינג
בנו הרב אברהם שלמה, מייסד וראש ישיבת אהל רפאל קאשוי בברוקלין
בתו גיטל פרומט, אשת הרב יוסף משה פריעדמאן, אב"ד סוואליאווא
בנו הרב שמחה ישראל, מייסד ואב"ד קהילת תולדות רפאל והישיבה בברוקלין
בנו הרב יוסף יהושע העשיל, אב"ד קריית קאשוי
בנו הרב אהרן יודא, אב"ד קאשוי וויליאמסבורג
ספריו

טל השמים: חידושי אגדה על התורה ומועדי השנה, ניו יורק תשי"ח, באתר היברובוקס
ברכת שמים על הש"ס
שו"ת ברכות שמים
שלל רב: דברי פלפול וחידוד על איזה סוגיות הש"ס, ניו יורק תשי"ח, באתר היברובוקס
מגד השמים
הערות שוליים

↑  חידושי הריטב"א – כתובות, מיכאלעוויץ תש"ב, באתר היברובוקס.
1 2  רבי רפאל בלום, טל השמים, ניו יורק תשי"ח, "פתחא זעירא", באתר היברובוקס.
↑  היתר עגונה לדוגמה, כ"ב במרחשוון ה'תש"ו (הפריט, באתר ווינרס מכירות פומביות); היתר נישואין לאיש, ה' במרחשוון ה'תש"ז (הפריט, באתר  בית המכיורת הפומביות Legacy Judaica).
↑  מרדכי מאיר, זכור הנאקות ורעש הצעקות, גבעת שמואל חש"ד, עמ' יט–כא, ובמבוא שם, עמ' 30, באתר אוצר החכמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301271005171  LCCN: nr93038583  VIAF: 7146462620427771926   WorldCat (עם VIAF): 7146462620427771926
ריקרדו זאמורה

ריקרדו זאמורה מרטינס (בספרדית: Ricardo Zamora Martínez‏; 21 בינואר 1901 – 8 בספטמבר 1979) היה כדורגלן ומאמן כדורגל ספרדי. נחשב אחד מגדולי השוערים בכל הזמנים וכאחד מגדולי הכדורגל הספרדי. זאמורה כונה בזמנו "האלוהי" (El Divino) ועד הופעתו של השוער הסובייטי לב יאשין בשנות ה-50 של המאה ה-20, נחשב זאמורה כגדול השוערים בהיסטוריה. פרס השוער היעיל ביותר בליגה הספרדית נקרא על שמו.
קריירה

נולד בברצלונה. בגיל 15 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצת אספניול, בה שיחק עד 1919 ואז, לאחר שהסתכסך עם מאמן הקבוצה, עבר למתחרה העירונית ברצלונה. במדי ברצלונה זכה בשנים 1920 ו-1922 בגביע הספרדי. ב-1922 חזר לשחק במדי קבוצת אספניול תמורת סכום של 25,000 פזטות ושכר חודשי של 5,000 פזטות שהיוו סכום שיא באותן שנים. במדי אספניול הוא זכה בגביע הספרדי בפעם השלישית בשנת 1929.
ב-1930 עבר לריאל מדריד בהעברה שזכתה להדים רבים בעקבות סכום השיא החדש ששולם עבור כדורגלן - 150,000 פזטות ויותר מכך, בשל היריבות הלאומית והפוליטית שהייתה נטושה בין ברצלונה ומדריד. זאמורה זכה יחד עם ריאל מדריד בשתי אליפויות בשנים 1932 ו-1933 ובשני גביעים בשנים 1934 ו-1936. עם פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית הופסקה הליגה הספרדית וזאמורה עבר לשחק בקבוצה הצרפתית ניס יחד עם כוכב ברצלונה ז'וזפ סמיטייר. לאחר פרישתו ממשחק הוא עבר לאמן ואף זכה עם קבוצתו אתלטיק אויאקיון (היום אתלטיקו מדריד) באליפות ספרד. כמו כן, אימן את קבוצות סלטה ויגו ומאלגה. ב-1952 הוא מונה למאמן נבחרת ספרד בכדורגל, מינוי שנמשך שמונה ימים בלבד.
את הקריירה שלו בנבחרת ספרד פתח זאמורה ב-28 באוגוסט 1920 במשחקים האולימפיים באנטוורפן. הייתה זו הופעת הבכורה של נבחרת ספרדית בכדורגל והנבחרת זכתה במדליית הכסף במשחקים. זאמורה התכבד להיות השוער הראשון בהיסטוריה של גביע העולם בכדורגל שעצר בעיטת 11 והוא עשה זאת בניצחונה של ספרד על ברזיל 3:1 במסגרת מונדיאל 1934. במשחק רבע הגמר באותו טורניר פגשה ספרד את המארחת איטליה. באחד מהמשחקים האלימים ביותר בהיסטוריה של גביע העולם, שהסתיים בתיקו 1:1 לאחר הארכה, נפצע זאמורה יחד עם עוד שישה משחקני ספרד וארבעה משחקני איטליה ולא היה מסוגל להופיע למשחק החוזר שנסתיים בניצחון האיטלקים שזכו בגביע העולמי בסיום הטורניר. את משחקו האחרון בנבחרת ערך זאמורה בשנת 1939 במשחק ידידות נגד גרמניה. ב-19 שנותיו כשוער הנבחרת שיחק זאמורה ב-46 משחקים בינלאומיים וספג 42 שערים.
זאמורה התבלט בזכות מיקומו המעולה כשוער, שליטתו ברחבת ה-16, תגובותיו האינסטינקטיביות ובקור רוחו. הוא נודע גם בזכות ראוותנותו במגרש ומחוצה לו. ב-1936, בעת ששיחק במדי ריאל מדריד, עצר זאמורה בעיטה של ז'וזפ אסקולה, חלוץ ברצלונה, עצירה שנחשבה בזמנו ליוצאת מן הכלל וקיבלה סופרלטיבים רבים.
תארים

הגביע הספרדי: 1928/29
אליפות קטלוניה (2): 1917/18, 1928/29
הגביע הספרדי (2): 1920, 1922
אליפות קטלוניה (3): 1919/20, 1920/21, 1921/22
אליפות ספרד (2): 1931/32, 1932/33
הגביע הספרדי (2): 1934, 1936
מדליית כסף אולימפית: 1920
השוער הספרדי של המאה ה-20 מטעם IFFHS
השוער האירופאי הרביעי הטוב ביותר של המאה ה-20 מטעם IFFHS
השוער החמישי הטוב ביותר בעולם של המאה ה-20 מטעם IFFHS
כפפת הזהב בגביע העולם: 1934
הנבחרת המצטיינת בגביע העולם: 1934
תארים > כמאמן

אליפות ספרד (2): 1939/40, 1940/41
סגנית הגביע הספרדי: 1947/48
רות חשין

| --- | --- |

רות חשין
 לידה:  12 בפברואר 1937 (בת 87) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל
 מקום מגורים:  תל אביב
 ידועה בשל:  מנהלת והאישיות המרכזית בקרן לירושלים
 תקופת הפעילות:  מ-1967
 מקצוע:  מנהלת
 
רות חשין (נולדה ב-12 בפברואר 1937) היא מנהלת ישראלית שהייתה במשך שנים רבות מנהלת הקרן לירושלים. בעיני רבים, חשין הייתה הדמות המזוהה ביותר עם הקרן במשך 45 שנה. היא הייתה שותפה לייסוד הקרן, ובשנים 2000–2011 שימשה כנשיאת הקרן. היא גם חברה במועצות המנהלים של מוסדות תרבות מרכזיים בירושלים. יקירת ירושלים לשנת תשע"ו (2016).
ביוגרפיה

רות חשין נולדה בירושלים, והיא דור שישי למשפחה ותיקה בעיר. מצד אביה היא הנינה של יואל משה סלומון. סבה, חיים סלומון, היה סגן ראש העיר ירושלים בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל. באותה תקופה, ראש העירייה מונה על ידי השלטון הבריטי, והיו לו שני סגנים, ערבי ויהודי. הוא היה בין מייסדי חברת התרופות "אסיא", שלימים הפכה לחברת טבע. אביה של רות חשין, נחמן סלומון, היה מנהל בחברה, ולימים מנכ"ל "טבע".
ביוגרפיה > הקרן לירושלים

בשנת 1965 סייעה חשין לראש עיריית ירושלים, טדי קולק, להקים את מחלקת התיירות של העירייה. בשנת 1967, שנה לאחר השקתה של הקרן לירושלים, החלה חשין לשמש רכזת כללית של הקרן. רות חשין ניהלה את הקרן לירושלים עד שנת 2012, אז החלה לשמש כנשיאת הכבוד של הארגון, בהיותה האישיות המזוהה עם הקרן. תחת הנהלתה גייסה הקרן בסך הכל כחמישה מיליארד ש"ח, והייתה גורם משמעותי מאוד בתמיכה במפעלי התרבות החילונית העיקריים בעיר. חשין היא דמות מוכרת מאוד בקרב אישים יהודים רבים בישראל ובעולם, והיכרותה האישית ויוזמתה סייעו לה לגייס סכומי כסף גדולים ולהקים אחדים ממפעלי התרבות הכללית העיקריים בירושלים, ובהם: מוזיאון המדע בירושלים, תיאטרון החאן, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, מרכז התרבות משכנות שאננים, המרכז העירוני למוזיקה ע"ש אלפרט, סינמטק ירושלים, גן החיות התנ"כי, מכון ירושלים לחקר ישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים, אצטדיון טדי ופארק טדי.
כאות הערכה לפועלה, בשנת 2007 השיאה חשין משואה בטקס יום העצמאות בהר הרצל.
על תפקידה של הקרן בטיפוח תרבות כללית בירושלים אמרה חשין: "היא אפשרה לירושלים להתפתח מעבר ליכולותיה הכלכליות. ידוע שירושלים היא העיר הכי ענייה בארץ, ואם היינו מתבססים על המיסים של התושבים לא היינו מגיעים לאן שהגענו. פעילות הקרן מאפשרת לשתף את יהדות העולם בענייניה של ירושלים".
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

חשין יושבת במועצות של כמה מוסדות תרבות בירושלים, ובהם: פסטיבל ישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים, המוזיאון לתולדות ירושלים במגדל דוד, המרכז למוזיקה ירושלים, תיאטרון ירושלים, תיאטרון החאן הירושלמי, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ובית ההארחה במשכנות שאננים. היא משמשת כ״ידידה פעילה״ של עמותת קשת אילון.
חשין היא גם חברה במועצת המנהלים של חברת טבע תעשיות פרמצבטיות, ובבעלותה מניות של החברה. אביה של חשין היה מנהל החברה, ולאחריו ניהל אותה במשך שנים רבות גיסהּ, אלי הורוביץ. רבים מבני משפחתה המורחבת מעורבים בחברה, ובבעלותם של חלק מהם מניות בחברה.
בנוסף, חשין חברה במועצה הציבורית של תנועת יש דין ושל הקרן החדשה לישראל.
משפחתה

רות חשין הייתה נשואה לשופט מישאל חשין עד למותו בשנת 2015. להם שלושה ילדים – אפרת, מדריכת איינגאר-יוגה; שניאור (נקרא על שם שניאור זלמן חשין, סבו מצד אביו) ויואל (על שם סב-סבו, יואל משה סלומון).
בנם שניאור חשין, לוחם בשייטת 13 והבעלים של חברת טיולי ספורט אתגרי, נהרג ב-18 ביוני 2010 בתאונת פגע וברח, בעת שהתאמן ברכיבה על אופניים בשול הדרך של כביש 5.
הערות שוליים

↑  מוטי בסוק, קרן שפע, באתר הארץ, 16 במאי 2007
↑  טלי שמיר, רות חשין לא עוזבת את העיר, באתר כלכליסט, 24 בספטמבר 2008
↑  keshetei, ועדות עמותת קשת אילון, באתר Keshet Eilon
↑   רות חשין על מניית טבע: "לו הייתי מיליונרית אמיתית הייתי קונה", באתר TheMarker‏, 15 באוקטובר 2017
↑  האתר הרשמי של "יש דין"
↑  רויטל חובל, המשנה לנשיא בית המשפט העליון לשעבר מישאל חשין מת בגיל 79, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2015
↑  רענן בן צור, ההרוג בתאונה: בנו של השופט מישאל חשין, באתר ynet, 18 ביוני 2010
ריקי ברנס

ריצ'רד "ריקי" ברנס (באנגלית: Richard "Ricky" Berens; נולד ב-21 באפריל 1988) הוא שחיין אמריקאי בעבר. פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (בייג'ינג 2008 ולונדון 2012), 3 פעמים ברציפות אלוף עולם (רומא 2009, שנגחאי 2011 וברצלונה 2013) ושותף לשיא עולם הנוכחי (2021) במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי. סגן אלוף אולימפי (לונדון 2012), אלוף עולם (רומא 2009) וסגן אלוף עולם (ברצלונה 2013) במשחה שליחים 4x100 מטר.
ביוגרפיה

ברנס נולד וגדל בשארלוט, קרוליינה הצפונית. בשנים 2007–2010 הוא התאמן בהדרכתו של אדי ריס באוניברסיטת טקסס באוסטין וסיים תואר ראשון במימון. הוא עבר להתאמן בקבוצת "Trojan Aquatics" בלוס אנג'לס בהדרכתו של דייב סאלו(אנ').
ביוגרפיה > 2007

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בריו דה ז'ניירו, ברזיל ביולי 2007 הוא זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף, כולן במשחי שליחים. מדליית זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא משחקים חדש של 3:34.37 דקות. הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 52.25 שניות. מדליות כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי (3:16.66 דקות), כשחיין שני הוא קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 48.05 ניות, התוצאה המהירה במשחקים ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:15.00 דקות), כשחיין ראשון הוא קבע תוצאה של 1:48.61 דקות, התוצאה המהירה במשחקים. הוא לא נבחר להשתתף במשחים ל-100 מטר חופשי ול-200 מטר חופשי. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.98 דשניות.