stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלנה היפה
תקציר > מערכה 2

בזמן שמלכי יוון חוגגים בארמונו של מנלאוס בהיעדרו, וקלחס נתפס מרמה במשחק לוח, פאריס מגיעה להלנה בלילה. אחרי שהיא מביטה בניסיון הפשוט הראשון שלו לפתות אותה, הוא חוזר כשהיא נרדמה. הלן התפללה לכמה חלומות מרגיעים ונראה שהיא מאמינה שזהו אחד החלומות, ולכן לא מתנגדת לו זמן רב. מנלאוס חוזר במפתיע ומוצא את השניים זה בזרועותיו של זה. הלן, שקוראת "la fatalité, la fatalité", אומרת לו שהכל באשמתו: בעל טוב יודע מתי לבוא ומתי להתרחק. כאשר כל המלכים מצטרפים למקום, נוזפים בפאריס ואומרים לו לחזור למקום ממנו הגיע, פאריס עוזב, נשבע לחזור ולסיים את העבודה.
תקציר > מערכה 3

המלכים ופמלייתם עברו לנאופליה לעונת הקיץ, והלנה זועפת ומוחה על חפותה. ונוס נקמה על היחס שהוענק לבן חסותה פאריס בכך שהפכה את כל האוכלוסייה למסוחררת ומאוהבת, עד ייאוש המלכים. הכומר הגדול של ונוס מגיע על סירה, ומסביר שעליו לקחת את הלנה לסיתרה, שם היא אמורה להקריב 100 בעלי חיים על עבירותיה. מנלאוס מתחנן בפניה ללכת עם הכומר, אך היא מסרבת בתחילה, ואמרה שזה הוא, ולא היא, שפגע באלילה. עם זאת, כשהיא מבינה שהכומר הוא פאריס בתחפושת, היא יוצאת לדרך והם מפליגים משם יחד.
להיטים מוזיקליים > מערכה 1

Introduction and chorus
"Amours divins" – "Divine loves" – Chorus and Helen
Chœur et Oreste "C'est Parthoénis et Léoena" – "It's Parthoenis and Leoena" – Chorus and Orestes
Air de Pâris "Au mont Ida" – Air: "Mount Ida" – Paris
Marche des Rois de la Grèce – March of the Kings of Greece
Chœur "Gloire au berger victorieux"; "Gloire! gloire! gloire au berger" – "Glory to the victorious shepherd"; "Glory! glory! glory to the shepherd " – Chorus and Helen
להיטים מוזיקליים > מערכה 2

Entr'acte
Chœur "O Reine, en ce jour" – "O Queen, on this day" – Chorus
Invocation à Vénus (Invocation to Venus) – "Dis-moi Vénus"– Helen
Marche de l'oie – The march of the Goose
Scène du jeu – Scene of the game of "Goose"
Chœur en coulisses "En couronnes tressons les roses" – "In wreaths braid roses" – Offstage chorus
Duo Hélène-Pâris "Oui c'est un rêve" – "Yes it's a dream" – Helen and Paris
"Un mari sage" (Hélène), valse et final: " A moi! Rois de la Grèce, à moi! " – "A wise husband"; waltz and finale: "To me! Kings of Greece, to me!" – Helen; Menelaus
להיטים מוזיקליים > מערכה 3

Entr'acte
Chœur et ronde d'Oreste "Vénus au fond de nos âmes" – "Venus in the depths of our souls" – Chorus and Orestes
Couplets d'Hélène "Là vrai, je ne suis pas coupable" – Couplets: "There, I'm not guilty" – Helen
Trio patriotique "Lorsque la Grèce est un champ de carnage" (Agamemnon, Calchas, Ménélas) – Patriotic Trio – Agamemnon, Calchas, Menelaus
Chœur "La galère de Cythère", tyrolienne de Pâris "Soyez gais" – "The ship for Cythera"; Tyrolean song: "Be gay" – Chorus and Paris
Finale – All
הקלטות

פליסיטי לוט, יאן ביורון, מישל סנצ'ל, לורן נאורי, פרנסואה לה רו, מארי-אנג' טודורוביץ'. ניהול מוזיקלי מארק מינקובסקי (הגרסה שניתנה בתיאטרון שאטלה בשנת 2000).
ג'סי נורמן, ג'ון אלר, צ'ארלס ברלס, גבריאל בקייה, ז'אן-פיליפ לאפונט. ניהול מוזיקלי, מישל פלאסון.
ג'יין רודס, רמי קורזה, ז'אק מרטין, ז'ול באסטין, מישל טרמפונט, עם התזמורת הפילהרמונית של שטרסבורג בניצוחו של אלן לומברד, והמקהלה של האופרה הלאומית של רין בניצוחו של גינטר וגנר (1978).
לקריאה נוספת

Faris, Alexander (1980). Jacques Offenbach. London: Faber & Faber. ISBN 978-0-571-11147-3.
Gammond, Peter (1980). Offenbach. London: Omnibus Press. ISBN 978-0-7119-0257-2.
Gänzl, Kurt; Andrew Lamb (1988). Gänzl's Book of the Musical Theatre. London: The Bodley Head. OCLC 966051934.
Gaye, Freda, ed. (1967). Who's Who in the Theatre (fourteenth ed.). London: Sir Isaac Pitman and Sons. OCLC 5997224.
Kracauer, Siegfried (1938). Orpheus in Paris: Offenbach and the Paris of his Time. New York: Knopf. OCLC 639465598.
Martinet, André (1887). Offenbach: Sa vie et son oeuvre. Paris: Dentu. OCLC 3574954.
Traubner, Richard (2016) [2003]. Operetta: A Theatrical History (second ed.). London: Routledge. ISBN 978-1-138-13892-6.
הערות שוליים

↑  Lamb, Andrew. "Orphée aux enfers", Grove Music Online, Oxford University Press, 2002. Retrieved 14 April 2019. (נדרשת הרשמה)
↑  Faris, pp. 71, 77, 92 and 110; and Kracauer, p. 242.
↑  Faris, p. 112.
↑  Kracauer, p. 244.
↑  Kracauer, pp. 244–245.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX2695658  BnF: cb13916717f (data)  GND: 300115318  LCCN: n82099694  MusicBrainz release group: c5b71f99-fe55-413c-a280-c0f1bbb8c074  MusicBrainz work: a03d3609-41dd-46ca-836f-03354e30a433  NLA: 35186790  SELIBR: 137796  SUDOC: 080516920  VIAF: 175375341   WorldCat (עם VIAF): 175375341
ההוגנוטים (אופרה)

| --- | --- |
הטנור פרוספר דריויס בהפקת הבכורה
הטנור פרוספר דריויס בהפקת הבכורה
 מידע כללי
 מלחין:  ג'אקומו מאיירבר
 לבריתן:  אז'ן סקריב 
 תאריך יצירה:  1832 
 סוגה:  גראנד אופרה
 שפה:  צרפתית
 מספר מערכות:  5
 זמן התרחשות העלילה:  מלחמות הדת בצרפת טבח ליל ברתולומאוס הקדוש
 מקום התרחשות העלילה:  צרפת
 תפקידים
 ראול מנאנז'י (Raoul de Nangis), הוגנוט - טנור  רוזן נבר (Comte de Nevers), אציל קתולי - בריטון  מרסל, משרתו של ראול - בס  לנטין, ארוסתו ולאחר מכן אשתו של נבר - סופרן  רוזן סן-ברי (Comte de Saint-Bris), אביה של ולנטין - בס  מרגריט דה ולואה, מלכת צרפת ("המלכה מרגו") - סופרן  אורבֵן, בן-לווייתה של המלכה - מצו-סופרן  מקהלה: אזרחים, חיילים, צוענים וכו'
 
ההוגנוטים (בצרפתית: Les Huguenots) היא גראנד אופרה צרפתית מאת ג'אקומו מאיירבר לליברית מאת אז'ן סקריב ואמיל דשאן‏ (Émile Deschamps). בכורת האופרה התקיימה ב-29 בפברואר 1836 באופרה הלאומית של פריז, היא הועלתה באופן רצוף למעלה מאלף פעם ונחשבת לאופרה המצליחה ביותר של המאה ה-19. האופרה מצטיינת בתזמור עשיר ונועז ובתפקידי סולו וירטואוזיים לסולנים. האופרה זכתה לשבחי בני תקופתו של מאיירבר כהקטור ברליוז, פרנץ ליסט (שכתב על בסיס האופרה עיבוד לפסנתר), ז'אק פרומנטל הלוי ואחרים במשך שנים רבות לא הופקה האופרה, אולם כיום היא מהווה פריט מקובל ברפרטואר של בתי אופרה רבים. לאופרה חמש מערכות, אורך ההצגה המלאה של האופרה נטו (ללא הפסקות) הוא כחמש שעות, לפיכך, מרבית ההפקות המודרניות מציגות את האופרה תוך קיצורים לעיתים עד כדי השמטת המערכת החמישית כולה.
תקציר העלילה

האופרה מתרחשת על רקע אירועי טבח ליל ברתולומאוס הקדוש, שהוא אירוע היסטורי שבו נרצחו הוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתים) על ידי באי כוח השלטון הקתולי. עם זאת עלילת האופרה בדויה ואיננה היסטורית.
תקציר העלילה > מערכה ראשונה

מקום ההתרחשות: ארמון רוזן נבר
האופרה נפתחת בהקדמה מוזיקלית קצרה הבנויה על לחן של מזמור תפילה לותרני (Ein feste Burg), בה השתמש מאיירבר במקום אוברטורה.
בחצרו של הרוזן נערכת מסיבה בה שותפים רבים מידידיו, ראשי המפלגה הקתולית. הקרואים מחכים לבואו של ידידו של הרוזן, ראול. להפתעת הנוכחים מתברר שהוא פרוטסטנטי (הוגנוט). ראול נכנס לצלילי שיר-יין. לאחר כניסתו הוא שר, לבקשת הנוכחים, שיר אהבה אודות יפהפייה מסתורית בה התאהב, לאחר שסייע לה להימלט מידיהם של סטודנטים חוגגים. שיר זה מלווה בנגינת סולו בלתי שגרתית בויולה ד'אמורה. מרסל, משרתו הפרוטסטנטי של ראול, מזועזע לראותו בחברת הקתולים ושר בהתרסה את המזמור שלחנו פתח את האופרה. לאחר מכן הוא שר את שיר הלוחמים הפרוטסטנטים במצור על לה רושל "פיף פאף". הליווי התזמורתי של שיר זה יוצא דופן, חריג ומקורי ביותר מבחינת התזמור: הוא מלווה רק בפיקולו, 2 בסונים, קונטרבס בפריטת פיציקטו, פעמות בתוף בס ונקישות מצילה בכל פעמה שלישית.
לפתע נשמע קולה של אשה זרה (מחוץ לבמה) הקוראת לרוזן נבר. זוהי ולנטין, ארוסתו של רוזן נבר. ראול מזהה אותה כעלמה בה התאהב ומבין שקיים קשר בינה ובין נבר.
אורבן, בן-לווייתה של מרגריט דה ולואה, מלכת צרפת (דמות היסטורית שהוכנסה לעלילה הבדויה), נכנס עם מסר סודי לראול, המורה לו לערוך מפגש סודי עם גבירתו. ראול יוצא מובל על ידי אורבן, כשעיניו מכוסות.
תקציר העלילה > מערכה שנייה

מקום ההתרחשות: גני טירת שנונסו
מרגריט דה ולואה מתבוננת במראה ושרה את הפסטורלה O beau pays de la Touraine (הו הארץ היפה של טורן). ולנטין נכנסת ומדווחת שנבר הסכים להפר את האירוסין עמה, לבקשת המלכה. בהמשך מכינות נערותיה של מרגריט את חדר הרחצה בסצנת בלט.
ראול נכנס, עיניו מכוסות ונערותיה של מרגריט מתגרות בו. כאשר מוסר כיסוי עיניו מורה לו המלכה להתחתן עם ולנטין, בתו של אחד מראשי הקתולים, כצעד לקירוב בין הפרוטסטנטים והקתולים. בתחילה ראול מסכים, משום שהוא אינו יודע במי בדיוק מדובר. בעוד להקת אצילים קתולים מבטיחה נאמנות, נכנסת ולנטין וראול מזהה אותה. אז מסרב ראול לבקשת המלכה, בהאמינו שוולנטין היא פילגשו של נבר. שירה של להקת האצילים משתנה לשיר נקם וזעם ומרסל, משרתו הקנאי של ראול, מגנה אותו על קשריו עם קתולים. לסיום הסצנה שולפים הקתולים, בהנהגת דה ברי, אביה של ולנטין, את חרבותיהם ורק דברה של המלכה מציל את ראול.
מערכה זו היא הרוגעת ביותר באופרה, אך דווקא בה טמונה ההחלטה הגורלית החורצת את גורלם של הגיבורים.
תקציר העלילה > מערכה שלישית

מקום ההתרחשות: כיכר קפלה בגדה השמאלית בפריז
המקום מלא המון-אדם: חיילים משני המחנות של הקתולים והפרוטסטנטים, צוענים ואזרחים. החיילים ההוגנוטים שרים את שיר המקהלה Rataplan בעוד נערות הקתולים מגנות אותם. בכנסייה מתנהל טקס החתונה של ולנטין ורוזן נבר. לאחר הטקס נותרת ולנטין בכנסייה לתפילה, בעוד אביה, אנשי נבר ומלוויהם יוצאים לכיכר. באותה עת מביא מרסל כתב הזמנה לדו-קרב מראול לסן-ברי, אביה של ולנטין. מיד לאחר שמרסל עוזב מתכנן סן-ברי מזימה לרצוח את ראול על ידי מארב שיטמנו לו נאמניו ולא יאפשרו לו לברוח מזירת הקרב. ולנטין, ממקום עומדה, שומעת את המזימה. מסתבר שהיא עדיין מאוהבת בראול. היא מחליטה להצילו.
ולנטין מספרת למרסל על המזימה ומאיצה בו להציל את ראול, הדואט בין ולנטין למרסל הוא משיאי המערכה. כאשר מגיע ראול לדו-קרב ערוכים מלווים מקרב החיילים ההוגנוטים באכסניה סמוכה, כאשר מתנפלים עליו הקתולים יוצאים ההוגנוטים להגנתו ובמקום מתחולל קרב-רחוב בין שתי הקבוצות. רק הגעתה של המלכה מפסיקה את הקרב. הדו-קרב מתחיל בשירה בשבעה קולות En mon bon droit j’ai confiance ("בשל סיבה טובה") ומתפתח לכדי זמר של שתי מקהלות.
ספינתו של נבר עוגנת ברציף סמוך, על מנת לקחת את ולנטין, אשתו, לביתם. המלכה מסבירה לראול שוולנטין אהבה רק אותו וכבר ביטלה את האירוסין עם נבר, בשעה שהוא סירב לקחת את ידה. יציאתה של ולנטין מלווה בבלט, בשירת מקהלה ונגינת תזמורת צבאית על הבמה.
תקציר העלילה > מערכה רביעית

מקום ההתרחשות: בית רוזן נבר בפריז
ראול מגיע עם ערב לבית הזוג נבר, על מנת לדעת אם ולנטין אכן אוהבת אותו. היא שרה את הרומנסה Parmi les pleurs mon rêve se ranine ("בין דמעות חלומי השבור"). ולנטין נכנסת והם מספיקים להחליף מספר מילים כאשר קולות צעדים מפריעים להם והם ממהרים להתחבא. דה-ברי, נבר ואצילים קתולים נוספים מגיעים. סן-ברי מעודד אותם לערוך בלילה, הוא ליל ברתולומאו הקדוש, טבח בהוגנוטים. הכל מסכימים פרט לנבר, המובל משם כשבוי. סן-ברי שר את האריה Pour cette cause sainte, obeisses san crainte ("למען מטרה קדושה").
בהמשך מקדשים כמרים את חרבותיהם של האצילים הנשבעים להשתתף בטבח. המוזיקה בסצנה זו דרמטית ביותר ושיאה בצלצול פעמון גדול, המסמל את תחילת הטבח. האצילים יוצאים תוך הצלבה של חרבותיהם.
ראול יוצא ממחבואו נסער ונחוש ללכת לעיר ולהילחם נגד הקתולים. ולנטין מנסה להניאו בשיר אהבה, המתחרה עם צלצולי הפעמון המבשרים רעה. כאשר נראות להבות אש ונשמעות זעקות ראול אינו יכול יותר להישאר, ולנטין חוסמת את הדלת בגופה בעוד ראול קופץ אל הרחוב מבעד לחלון. ולנטין מתעלפת.
בשל הסיום הדרמטי של המערכה, הפקות רבות מסיימות את ההצגה בנקודה זו.
תקציר העלילה > מערכה חמישית > תמונה ראשונה

מקום ההתרחשות: Hotel de Neslé
ההוגנוטים חוגגים במהלך חתונת מרגריט ואנרי הרביעי, מלך צרפת, כאשר אל האולם פורץ ראול, מגואל בדם. הוא מודיע לנאספים כי הכנסיות הפרוטסטנטיות הועלו באש וכי הקתולים משתוללים ברחובות. הגברים שולפים חרבות ויוצאים אחרי ראול.
תקציר העלילה > מערכה חמישית > תמונה שנייה

מקום ההתרחשות: כנסייה פרוטסטנטית
בתחילת התמונה מופיע סולו חסר תקדים בקלרינט בס.
אל הכנסייה מגיעים ולנטין, ראול ומרסל הפצוע. ראול נחוש לחזור ולהילחם בעוד ולנטין מנסה לשכנעו להסתתר ולברוח. הנאספים מקבלים ידיעה על מותו של רוזן נבר, בעלה הטרי של ולנטין. ולנטין מצהירה שהיא תמיר את דתה לפרוטסטנטיות ותנשא לראול. השניים כורעים ברך ומרסל מברך אותם, שעה שאל הכנסייה פורצים קתולים.
תקציר העלילה > מערכה חמישית > תמונה שלישית

מקום ההתרחשות: ליד הסן
חייליו של סן-ברי פוגשים בוולנטין, ראול ומרסל הנמלטים ודורשים מהם להזדהות. הם נענים בתשובה "הוגנוטים" מפי השלושה וסן-ברי מצווה של חייליו לחסלם. מאוחר יותר הוא למד כי הנהרגת היא ולנטין, בתו. המלכה מרגריט עוברת בכמרכבה ומזדעזעת למראה הטבח, בעוד החיילים הקתולים שואגים "אלוהים רוצה דם!" וממשיכים במסעם הרצחני.
הפקות בעלות חשיבות > במאה ה-19 וראשית המאה ה-20

הפקת הבכורה של האופרה התקיימה ב-29 פברואר 1836, כאשר בתפקיד ראול הופיע אדולף נורי (Adolphe Nourrit), אחד מזמרי הטנור הידועים באותה תקופה. ההצגה האלף של הפקת האופרה הלאומית של פריס התקיימה ב-16 במאי 1906. ב-29 באפריל 1839 הועלתה האופרה לראשונה מחוץ לצרפת, בניו אורלינס. הבכורה הלונדונית של האופרה התקיימה ב-20 ביוני 1842 וב-15 במאי 1858 היא חנכה את פתיחת תיאטרון הקובנט גארדן הנוכחי.
החל מ-1901 הועלתה האופרה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בהפקה שנקראה "הלילה של שבעת הכוכבים" עם נלי מלבה כמלכה מרגריט, ליליאן נורדיקה כוולנטין, יאן דה רשקה כראול, אדוארד דה רשקה כמרסל, פול-אנרי פלנסון (Pol-Henri Plançon) כסן-ברי, ויקטור מורל (Victor Maurel) כנבר ואוגניה מנטלי (Eugenia Mantelli) בתפקיד אורבן.
הפקות בעלות חשיבות > תחיה מחודשת

במשך עשרות שנים נזנחה האופרה ויצאה מן הרפרטואר של בתי האופרה. חוקרים מציינים מספר סיבות, למשל העובדה שעל מנת להעלותה נדרשים שבעה זמרים וירטואוזים, כאשר כל אחד מהם מופיע בתפקיד לא גדול יחסית ועם זאת תובעני ביותר מבחינה קולית. מחירה של ההפקה המלאה יקר מאוד, ובתקופות שפל כלכלי ותקציבים נמוכים לבתי אופרה היא לא הייתה כלכלית. גם העובדה שמאיירבר היה מלחין יהודי שכתב על נושא בו נוצרים רוצחים נוצרים על רקע דתי, גרמה לחצי ביקורת אנטישמיים שהוטחו באופרה, במיוחד על ידי ריכרד וגנר
.
מאז ראשית המאה ה-20 התקיימו מספר הפקות של האופרה במסגרות חד-פעמיות ובפסטיבלים, למשל ב-1974 בלייפציג, ב-1975 בניו אורלינס. ראויה לציון הפקת אופרה אוסטרליה בסידני בשנת 1990 שנערכה לאחר השתדלותם של הזמרת ג'ואן סאת'רלנד והמנצח ריצ'רד בונינג באותה שנה הועלתה האופרה גם בלה סקאלה במילאנו, בלונדון ובבילבאו. בשנת 2001 נערכה לראשונה הפקה רפרטוארית של האופרה במטרופוליטן אופרה בניו-יורק, לראשונה מזה 70 שנה, האופרה זכתה להצלחה ניכרת ומאז נכנסה לרפרטואר של בתי אופרה רבים אחרים. בקיץ 2008 ניצח ליאון בוטשטיין על הפקה בימתית מלאה של האופרה בפסטיבל Bard SummerScape במדינת ניו יורק.
לקריאה נוספת

Brzoska, Matthias (trans. Christopher Smith; Ed. David Charlton), "Meyerbeer: Robert le Diable and Les Huguenots" in The Cambridge Companion to Grand Opera, Cambridge, 2003
Kelly, Thomas Forrest, "Les Huguenots" in First Nights at the Opera, Yale, 2004.
הערות שוליים

↑  אתר אגודת מעריצי מאיירבר
↑  Le Tellier, Robert Ignatius. Hector Berlioz and Giacomo Meyerbeer: A Complex Friendship Revisited in The Opera Quarterly - Volume 19, Number 3, Summer 2003, pp. 357-392
↑  Orchestration מאת Cecil Forsyth עמוד 37
↑  Orchestration מאת Cecil Forsyth עמוד 275
↑  Why — they always ask — why — present Les Huguenots? "כתב הגנה" על הצגת האופרה, מגזין Opera Today, אוגוסט 2009
↑  ההפקה הראשונה במטרופוליטן לאחר 70 שנה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587858505171  BnF: cb139162877 (data)  GND: 300245637  LCCN: n79140960  MusicBrainz work: a8916206-a1e1-4618-b9ae-224f0d2023ac  SUDOC: 181334046  VIAF: 183467481   WorldCat (עם VIAF): 183467481 
טבח ליל ברתולומאו הקדוש
הנסיך איגור

| --- | --- |

הנסיך איגור – עיצוב תלבושת לאופרה בתיאטרון מריאינסקי, סנקט פטרבורג
 מידע כללי
 מלחין:  אלכסנדר בורודין
 לבריתן:  אלכסנדר בורודין 
 מבוסס על:  משא מלחמת איגור 
 סוגה:  אופרה דרמטית
 שפה:  רוסית.
 מספר מערכות:  4
 זמן התרחשות העלילה:  המאה השתים עשרה
 מקום התרחשות העלילה:  ערבות אוקראינה
 תפקידים
 הנסיך איגור – בריטון  הנסיכה ירוסלבנה, אשתו מנישואים שניים – סופרן  ולדימיר איגורביץ',בנו מנשואיו הראשונים – טנור  ולדימיר ירוסלביץ',נסיך גאליץ',אחיה של ירוסלבנה – בס-בריטון  קונצ'אק, חאן פולבצי – בס  גזאק, חאן פולובצי – תפקיד ללא קול  קונצ'אקובנה, בתו של קונצ'אק – קונטראלט  אובלור, פולובצי נוצרי – טנור  סקולה, נגן גודוק – בס  ירושקה, נגן גודוק – טנור  המטפלת של ירוסלבנה – סופרן  משרתת פולובצית – סופרן
 
שדה הקרב בו נפצע הנסיך איגור – בציור של ויקטור סטצנוב
האופרה "הנסיך איגור" היא יצירתו החשובה ביותר של המלחין אלכסנדר בורודין. האופרה, הכוללת פרולוג וארבע מערכות, מספרת על עלילותיו של נסיך מרוס של קייב בשם איגור סויטוסלביץ', שנלחם נגד שבטים אסיאתיים בערבות אוקראינה.
האופרה הוצגה לראשונה בסנקט פטרבורג בנובמבר 1890.
כתיבת האופרה

בורודין, שהיה כימאי במקצועו, החל לעבוד על האופרה עוד ב-1869. בורודין כתב לאופרה גם את הליברית, יחד עם ולדימיר סטאסוב, בהתבססו על האפוס העתיק מסע המלחמה של איגור.
האופרה לא הושלמה עד מותו של בורודין (בשנת 1887), בגלל איטיות ההלחנה, שנגרמה עקב עומס העבודה שלו ככימאי, עומס שגרם לבורודין לכנות את עצמו "מלחין של שבת". לאחר מותו, השלימו ניקולאי רימסקי-קורסקוב ואלכסנדר גלאזונוב את האופרה.
רימסקי-קורסקוב השלים את הפרולוג, את המערכה הראשונה, השנייה והרביעית, וכן את "המארש הפולבצי" שכלול במערכה השלישית. גלזונוב השלים את המערכה השלישית. קיימת גם סברה שהפתיחה לאופרה לא נכתבה על ידי בורודין, אלא שגלזונוב כתב אותה על פי מה שזכר מנגינתו של בורודין על הפסנתר.
הפתיחה, יחד עם "המחולות הפולובצים" ו"המארש הפולובצי", מהווים יצירה מוזיקלית תזמורתית העומדת בפני עצמה.
הקטעים המפורסמים והמוכרים במיוחד באופרה הם הקטעים המכונים "המחולות הפולובציים", המופיעים לקראת תום המערכה השנייה. "המחולות הפולובציים", שהביאו את האופרה למעמד של היצירה המפורסמת מכל יצירותיו של בורודין, מבוצעים לעיתים קרובות כיצירה בפני עצמה. המחולות בביצוע האופראי כוללים גם ביצוע מקהלתי, אך בקונצרטים הביצוע הוא בדרך כלל תזמורתי בלבד.
הנסיך איגור סויטוסלביץ'

האופרה עוסקת בעלילותיו של הנסיך איגור סויטוסלביץ' (Igor Svyatoslavich) מנובגורוד-סיברסקי שלחם נגד שבטים אסיאתיים (הפולובצים) בערבות אוקראינה במאה ה-12. הסיפור מופיע באפוס "מסע המלחמה של איגור".
ב-14 במאי 1185 פשט גדודו של איגור על שטחי הפולובצים סמוך לגדותיו של נהר הדון. הפולובצים היו בני עם נודד שהשתקע בערבותיה של רוסיה, עד סמוך לים השחור והים האזובי, ועסק במעשי שוד וביזה ובהתנכלויות לתושבים המקומיים. בקרב הראשון ניצח איגור את הפולובצים, לקח רבים מהם בשבי וחילק את שללם בין לוחמיו. כעבור שבוע כפו הפולובצים קרב נוסף שנמשך שלושה ימים, ושבו הוכה גדודו של איגור שוק על ירך, והוא עצמו נפצע ונפל בידי האויב ביחד עם בנו.
תקציר עלילה > פרולוג

הנסיך איגור עומד לפני יציאה לקרב נגד הנסיך הקומני – החאן קונצ'אק. הוא מתעלם מאזהרות אשתו ואנשיו המפרשים ליקוי חמה כאות למזל רע. נסיך גליץ' הזומם לרשת את מקומו מעודד אותו לצאת לקרב.
תקציר עלילה > מערכה ראשונה

חצרו של נסיך גליץ':
נתיני הנסיך מברכים אותו. מספר נשים צעירות מבקשות מהנסיך לשחרר את חברן שנעצר. הנסיך מסרב.
ירוסלבנה, אשתו של הנסיך איגור, מקוננת על בעלה מאז נעדר בקרב. שליחים מגיעים לבשר לה כי בעלה ובנה נשבו בידי הפולובצים.
תקציר עלילה > מערכה שנייה

המחנה הפולבצי.
ולדימיר, בנו של איגור, התאהב בבתו של חאן קונצ'אק, קונצ'אקובנה. היא יודעת שאביה יסכים לנישואין, אך ולדימיר מסופק לגבי אביו, איגור.
קונצא'ק, באקט של אבירות, מנסה לשעשע את אורחיו המדוכדכים, ומשרתיו יוצאים במחולות.
קטע זה נקרא "המחולות הפולובציים" והוא הקטע המפורסם ביותר באופרה.
קונצ'אק מציע לשחרר את איגור אם יבטיח לא לתקוף אותו שוב. איגור מסרב.
תקציר עלילה > מערכה שלישית

איגור נמלט מהשבי, לאחר ששמע שהפולבצים מתקיפים את עירו פוטיבל. בנו ולדימיר נשאר במחנה הפולובצי ונושא לאשה את בתו של חאן קונצ'אק, בהסכמתו של זה האחרון.
תקציר עלילה > מערכה רביעית

איגור מגיע אל העיר פוטיבל ומתאחד עם אשתו האוהבת.
ביצועים מודרניים > המחזמר קיסמט

בשנת 1953 נכתב המחזמר קיסמט על ידי רוברט רייט וגורג' פורסט. המחזמר התבסס על יצירתו זו של בורודין, ובפרט השיר "Stranger in Paradise", שנעימתו לקוחה היישר מהריקודים הפולובציים.
ביצועים מודרניים > הדואט של וורן ג'י וסיסל

בשנת 1998 הופיעו הראפר האמריקני וורן ג'י והזמרת הנורווגית סיסל יחד בדואט שהתבסס על קטע מתוך "הנסיך איגור" והפך ללהיט באירופה.
ראו גם

משא מלחמת איגור
הערות שוליים

↑  יש המפקפקים בכך, לאור אורכה ומורכבותה המוזיקלית של הפתיחה. המלחין שוסטקוביץ' העיד כי גלזונוב הודה בפניו כי כתב את הפתיחה על פי החומרים שכתב בורודין.
↑  תורגם לעברית על ידי שאול טשרניחובסקי.
↑  הנסיך ולדימיר ירוסלביץ' הוא מהעיר האוקראינית הליץ' (רוסית:גליץ'). השם הרוסי גליצקי שבשמו מופיע הנסיך לעיתים קרובות איננו שמו אלא מכוון לשם עירו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13908744m (data)  GND: 300023413  LCCN: n80128703  MusicBrainz work: 8b585d9b-1518-4951-a1ab-4b68306c6cd3  VIAF: 185167661   WorldCat (עם VIAF): 185167661
לה פייטרה דל פרגונה או אבן הבוחן

| --- | --- |

רוסיני, דיוקן מ-1820
 מידע כללי
 מלחין:  ג'ואקינו רוסיני
 לבריתן:  לואיג'י רומנלי 
 סוגה:  אופרה בופה
 שפה:  אטלקית
 מספר מערכות:  2
 זמן התרחשות העלילה:  ראשית המאה ה-19
 
אבן הבֹּחַן או "לה פייטרה דל פרגונה" (באיטלקית: La Pietra del paragone) היא האופרה השישית שכתב המלחין ג'ואקינו רוסיני. זו קומדיה (אופרה בּוּפָה). המלחין הגדיר אותה בתור מלודרמה עליזה (melodramma jiocoso). לאופרה שתי מערכות.
היא הוזמנה מרוסיני על ידי תיאטרון לה סקאלה (Teatro alla scala) במילאנו, והבכורה התקיימה באותו האולם ביום 26 בספטמבר 1812, בהיות המלחין בן עשרים וחצי שנים.
עמוד השער של הליברית מ 1812
הלברית נכתבה על ידי ליבריתן הבית של לה סקאלה, לואיג'י רומנלי (אנ').
ההצלחה הייתה מידית והאופרה הוצגה 50 פעמים בעונה הראשונה. אבן הבחן היא אחת הקומדיות המבריקות שהקנו לרוסיני את ראשית תהילתו.
עלילת האופרה > הנפשות

הרוזן אסדרובלה (Asdrubale) באס
המרקיזה קלריס (Clarice) אלט
הברונית אספסיה (Aspasia) מצו-סופרן
דונה פולביה (Fulvia) סופרן
האביר ג'וקונדו (Giocondo) טנור
העיתונאי מרקוביו (Marcobio) בס-בריטון
המשורר פּקוביו (Pacuvio) בריטון
סוכן הארמון פבריציו (Fabrizio) באס
הסיפור מתרחש בראשית המאה ה-19.
עלילת האופרה > מערכה ראשונה

הסיפור מתחיל בגן ביתו של הרוזן העשיר אסדרובלה.
המשורר (החסר כל כישרון חריזה) פקוביו מקריא משיריו לקהל האדיש. רק דונה פולביה, בה הוא מאוהב, מזכה אותו בתשומת לב. היא מבטיחה לו עתיד ורוד אם היא תצליח להינשא לרוזן, שאת עושרו היא חומדת, כמו גם מִתחרתה הברונית אספסיה. נכנס מרקוביו, עיתונאי בעל אופי מפוקפק והניתן לשיחוד, הוא מחזר אחרי הברונית אספסיה אבל זו כרגע רבה עם האביר ג'וקונדו המאוהב במרקיזה קלריס. קלריס מצידה מאוהבת ברוזן אסדרובלה. היא מנסה להביע את אהבתה לרוזן אך הוא לא נענה. הוא חושד ששלוש המחזרות שלו מעוניינות בכספו ולא בו עצמו. הוא מחליט לנסות האם הן כנות. לשם כך הוא מתכנן אבן בחן
ביחד עם סוכן הארמון הנאמן פבריציו.
ג'וקונדו מצהיר בפני קלריס על אהבתו אליה, אך היא אינה שועה לו כי היא דואגת לאחיה התאום לוסינדו (Lucindo) אשר נעלם. שיחתם נקטעת על ידי מרקוביו (העיתונאי) והרוזן.
בינתיים נכנס פבריציו עם מכתב לרוזן, וכשזה קורא את המכתב הוא מחוויר ופורש לחדרו. כולם תוהים לפשר העניין ומנסים לנחש מה קרה. אספסיה ופולביה משערות שהרוזן ירד מנכסיו ושמחות שלא נישאו לו. ואז נכנס אדם זר, טורקי, שבא לקבל תשלום שהרוזן חייב לו. ה"טורקי" אינו אלא הרוזן אסדרובלה עצמו בתחפושת. אליו מתלווים משרתים ועושי דברו. הוא מאיים להחרים את כל נכסי הרוזן אם התשלום לא יינתן מיד.
עתה מתגלה פרצופם האמיתי של הנוכחים. רק קלריס וג'וקונדו מוכנים לתמוך ברוזן בשעתו הקשה. אז נכנס פבריציו בשמחה ומודיע שמצא את המסמך המעיד שחובות הרוזן שולמו במלואם. אז מגלה הרוזן את זהותו האמיתית לשמחת קלריס וג'וקונדו, בעוד האחרים מחפשים מוצא ממבוכתם.
עלילת האופרה > מערכה שנייה

הרוזן משועשע מהתירוצים השונים. היות שהוא נדיב מטבעו, הוא מזמין את כולם למסע ציד. בינתיים ג'וקונדו נקרע בין אהבתו לקלריס וחברותו עם הרוזן אבל אינו מוכן לוותר על אהבת קלריס. זו מצידה, מתרגשת מכנותו ומוכנה לאהבו אם רגשותיה כלפי הרוזן ישתנו. רגע אינטימי זה מופר על ידי כניסת מרקוביו, הברונית אספסיה והרוזן, אשר מתחיל לשער כי יש דברים בגו. ג'וקונדו דוחק ברוזן להחליט.
בינתיים קלריס מקבלת מכתב מאחיה האבוד, דבר שמשמח אותה מאוד בפרט כשהרוזן מזמין את אחיה להצטרף לחבורה.
האביר ג'וקונדו מזמין את העיתונאי מרקוביו לדו-קרב על כך שהאחרון מפיץ עליו שמועות שהתחנן בפני המשורר פקוביו לחוס על חייו. מרקוביו מנסה להתחמק. נכנס אחיה התאום של קלריס (אשר אינו אלא קלריס עצמה, מחופשת) בתלבושת צבאית. אספסיה ופולביה נמשכות מיד לצעיר יפה התואר במדיו הנוצצים ושואפות להנשא לו. ה"אח" מציע את ידה של אחותו לג'וקונדו (המאוהב בה כזכור), אך בגלל ידידותו עם הרוזן אסדרובלה הוא מסרב. אז מודיע ה"אח" כי הוא מתכוון לקחת את אחותו עמו לתמיד. כשהרוזן שומע זאת ומבין שיותר לא יראה את קלריס הוא נוכח בעומק אהבתו אליה ומנסה לשכנע את האח המדומה לוותר על כוונתו. כשאינו נענה, הרוזן שבור הלב פורש בלווית חברו הטוב ג'וקונדו. סוכן הבית פבריציו מוסר לאח המדומה פתק עבור קלריס. בפתק מבקש הרוזן את ידה. קלריס מודיעה על הסכמתה ומגלה את זהותה האמיתית להשתאות כל החבורה.
מידע נוסף

בעת הבכורה מילנו הייתה תחת שלטון צרפת. מפקד חיל המצב הצרפתי כל כך התפעל מגאונותו של רוסיני עד שפטרו מהשירות הצבאי. שנים אחר כך העיר רוסיני שאי גיוסו היה רווח נקי לצבא נפוליון.
הבלדה על "הרוח השחצנית ממיסיסיפי" (Ombretta sdegonsa del Mississippi) הייתה כל כך פופולרית באיטליה עד שבסוף המאה כבר נחשבה לשיר עם. ראו בקישורים חיצוניים קישור ליו טיוב.
רוסיני השתמש בפתיחה פעם נוספת בתור הפתיחה לאופרה טנקרדי (אנ')