stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית העלמין הישן בבאר שבע
מבנה, חלקות וקבורים מפורסמים

בית הקברות מחולק לשני אזורים: מדרום לדרך ג'ו אלון מצוי המתחם הראשון של בית הקברות, המכונה גם "בית הקברות הישן נושן" או "בית הקברות הראשון", ומצפונה חלקו העיקרי של בית הקברות, המכונה "בית הקברות הישן".
בכניסה לאגף הצפוני מצויה "חלקת ראשי העיר באר שבע", שבה קבורים ראשי העיר אליהו נאווי ויצחק רגר. בסמוך אליה מצויה חלקת הרבנים, שהקבר הבולט שבה הוא קברו של הרב חיים חורי שעליו נבנה אוהל גדול. כמו כן, קבורים בחלקה הרבנים אליהו כץ, חיים רפאל שושנה, פראג'י עלוש, יוסף סוסו הכהן, אברהם סילברט, שלמה אלבאז, שמעון חיררי ועוד.
בצפון בית העלמין ממוקם בית העלמין הצבאי שהוקם לאחר מלחמת ששת הימים, ובו קבורים כ-400 חללים בהם מעוטרי עיטור העוז: ישראל זולברג, משולם רטס, דניאל פטמן, יצחק מבורך, בסיס נעמן ושניאור אפרים; מעוטרי עיטור המופת: אהרון טנא, ד"ר איגור רוטשטיין, אריה אלוני ומרצל שטיינברג, וכן הכדורגלן דניאל דניאלי. קבורים בו גם מעוטרי עיטור המופת של שירות בתי הסוהר: דמטרי קוזלוב, ולדיסלב רחמימוב, ירון ברמי וישראל רמי.
אישים נוספים הקבורים בבית הקברות: בני וירצברג, הסופר דוד הופנונג, חיים דורון, אשר אזר ועוד.
בבית הקברות ישנה חלקה עבור בני הקהילה הקראית המתגוררים בעיר.
לקריאה נוספת

אילן גל–פאר, קבר האחים וקורותיו של בית העלמין היהודי בבאר שבע, בתוך: עיונים בתקומת ישראל 21 (2011), עמ' 339–372.
אילן גל-פאר ,"לתולדות הקהילה היהודית בבאר שבע עד 1948", בתוך: "באר שבע ואתריה", עמ' 163–166.
הערות שוליים

↑  יצחק יחיאל יוסי בלאושטיין, באתר "אזרחים נפגעי פעולות איבה"
↑  עודד בר-מאיר, הזנחה ועזובה: מי דואג לקברים האלמוניים של באר שבע?, באתר mynet‏ באר שבע, 18 במרץ 2018
↑  עד לפתיחת בית הקברות החדש ב-1986 נקרא המתחם הראשון שמדרום לדרך ג'ו אלון "בית הקברות הישן" והמתחם שמצפון לכביש נקרא "בית הקברות החדש".
↑  דני בלר ומשה פריאל, סמל של דו קיום: סיפורו של אליהו נאווי, nrg מעריב מקומי - באר שבע, 27 בנובמבר 2011.
↑  דני בלר, זוכרים את איז'ו: 21 שנה לפטירת יצחק רגר ז"ל, אתר ברנז'ה ניוז, 30 במאי 2018.
↑  ‏שמעון בן אברהם חיררי‏ (Q118927409)
↑  גופות החללים — לבית העלמין בבאר־שבע, על המשמר 10/08/1967
↑  קברו הועבר מאוחר יותר לבית הקברות קריית שאול.
↑  בית העלמין הצבאי באר שבע אתר "יזכור".
↑  אזכרה לבני וירצברג, למרחב, 28/07/1969.
↑  ראובן בן אברהם, לזכר נעדרים דוד הופנונג, על המשמר, 23/12/1952.
הכיתוב על גבי קבר האחים
שמואל שלטשטט

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־14? סלסטה, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  המאה ה־14? 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום מגורים:  שטרסבורג 
 תקופת הפעילות:  ? – המאה ה־14 
 
שמואל בן אהרן שלטשטט (שליצטאט, שליטשטאט) היה רב אלזסי מהמאה ה-14. הוא נולד בשלטשטדט וידוע שהוא חי בשטרסבורג במחצית השנייה של המאה ה-14. הוא היה ראש ישיבה בשטרסבורג, ומחבר ספר "קיצור המרדכי" או "מרדכי הקטן".
משפטים וגלות

על פי סיפור המופיע ב"ספר המקנה" של רבי יוסף איש רוסהיים, בשנת 1370 לערך, היו בקהילה היהודית של שטרסבורג שני מוסרים שהואשמו שהלשינו לאבירי אנדלאו (אנ') על הקהילה. רבי שמואל הושיב בית משפט נגד המלשינים, וגזר עליהם עונש מוות. הם הצליחו לבצע את גזר הדין נגד אחד מהם אבל השני נמלט, התנצר והודיע לאבירים על ההליכים. האבירים יחד עם המון חמוש הגיעו לשטרסבורג במטרה לנקום ברבי שמואל, שהצליח להשיג מקלט בטירת הוהלנדסברג (אנ'), ליד קולמר. נכבדי הקהילה נמנעו מלהתערב להגן עליו, והוא נשאר במאסר במשך שש שנים.
רבי שמואל עזב את מקום מחבואו ב-1376 ונסע לבבל שם הגיש תלונה בפני הנשיא נגד מנהיגי קהילת שטרסבורג, והביא ממנו ומרבני ירושלים כתבי חרם.
חמוש בכתב החרם הזה, חזר רב שמואל לגרמניה והתגורר ברטיסבון. רבני רטיסבון כתבו לראשי קהילת שטרסבורג, והתחננו בפניהם שישתמשו בכל מרצם בקבלת ההיתר לשובו, ואיימו שאם לא כן, יוטלו עליהם החרם. כתוצאה מכך ראשי הקהילה אכן השיגו את האישור השלטוני הדרוש והוא הורשה לחזור לשטרסבורג. לא ידוע כמה זמן חי רבי שמואל לאחר אירוע זה; אך שנים ספורות לאחר מכן (בערך 1380) נטבחו כל יהודי שטרסבורג, וייתכן כי הוא נספה יחד עם קהילתו.
חיבורים

רבי שמואל ידוע במיוחד בחיבורו "קיצור מרדכי" או "מרדכי קטן", של "ספר המרדכי" של רבי מרדכי בן הלל. במקרים מסוימים הוא מכריע שלא כמרדכי ולעיתים מוסיף הלכות שאינן מופיעות ב"ספר המרדכי".
לקריאה נוספת

אברהם הלפרין, מבוא לקיצור המרדכי, בתוך ספר המרדכי השלם בבא קמא, הוצאת מכון ירושלים
הערות שוליים

↑  Carmoly ("La France Israélite," pp. 138-144, Frankfort-on-the-Main, 1858)
↑  Grätz ("Gesch." 3d ed., viii. 12 et seq.)
↑  (Joseph Loanz, whose narrative was published by Grätz in "Monatsschrift," xxiv. 408 et seq.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523156705171  VIAF: 18505717   WorldCat (עם VIAF): 18505717
קרב פרדריקסברג

קרב פרדריקסברג (באנגלית: Battle of Fredericksburg) בין צבא האיחוד לצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקאית, נערך בין 11 ל-15 בדצמבר 1862. הקרב, שנערך בסביבות ובתחומי העיר פרדריקסברג שבצפון מזרח מדינת וירג'יניה, הסתיים במפלה ניצחת של כוחות האיחוד בפיקודו של מייג'ור גנרל אמברוז ברנסייד (Burnside), והיה לאחד מהקרבות החד צדדיים ביותר באותה מלחמה, כאשר כוחות האיחוד ספגו אבדות בסדר גודל של כפול ויותר מאבדות הקונפדרציה. בנוסף, קרב פרדריקסברג היה הגדול בשורה של קרבות שהתחוללו בזירה המזרחית, זו המשתרעת בין שתי ערי הבירה: וושינגטון וריצ'מונד, שהייתה הזירה העיקרית במלחמת האזרחים. מבחינת היקפו, היה זה הקרב הגדול ביותר באותה מלחמה, וקרוב לוודאי, הגדול ביותר שהתחולל אי פעם ביבשת אמריקה.
ברנסייד, אשר נתמנה זה מקרוב למפקדה החדש של ארמיית הפוטומק, תכנן לחצות את נהר ראפאהאנוק (Rappahannock) בחודש נובמבר 1862 עם למעלה מ-100,000 חיילים ולהתקדם לריצ'מונד, בירת הדרום. גנרל לי פיקד על ארמיית צפון וירג'יניה שמנתה יותר מ-70,000 חיילים, ואלה תפסו עמדות הגנה בעיר פרדריקסברג. ב-12 בדצמבר חצתה ארמיית הפוטומק את הנהר, ולמחרת שיגר ברנסייד סדרה של מתקפות חזיתיות חסרות כל סיכוי למול הכוח הדרומי המחופר היטב בגבעות השולטות בעיר, שגבו מחיר כבד מארמיית הפוטומק. ב-15 בדצמבר החליט ברנסייד לסיים את המערכה הכושלת בפרדריקסברג, ונסוג יחד עם צבאו. חודש לאחר מכן, בינואר 1863, שיגר ברנסייד מתקפה נוספת שנכשלה גם היא, בין היתר בגלל החורף הקשה. בשל כישלונות אלו, ברנסייד הוחלף על ידי מייג'ור ג'נרל ג'וזף הוקר (Hooker). מבחינת הדרום, הניצחון בפרדריקסברג העלה את המורל שנפגע לאחר נסיגתו של לי ממרילנד והכישלון היחסי בקרב אנטיאטם.
הרקע לקרב

בקרב אנטיאטם שנערך בספטמבר 1862, ניצחה ארמיית הפוטומק בפיקודו של הגנרל ג'ורג' מקללן את כוח הקונפדרציה בפיקודו של הגנרל הדרומי רוברט לי, ועצרה את פלישתו למרילנד שבשטח הצפון. אך מקללן התמהמה במרדף אחר צבאו המוכה של לי, והניח לו לחמוק בבטחה בחזרה לווירג'יניה. בתחילת חודש אוקטובר, האיץ הנשיא אברהם לינקולן במקללן להתחיל במרדף אחר לי, ודרש ממנו "לחצות את נהר הפוטומק ולהעביר את הלחימה לשטח האויב", אולם חלפו למעלה מעשרים ימים עד אשר מקללן החל לנוע עם צבאו. ב-7 בנובמבר הדיח לינקולן את מקללן מהפיקוד על ארמיית הפוטומק, ומינה במקומו את מייג'ור ג'נרל אמברוז ברנסייד, מפקד הגיס (קורפוס) ה-9 באותה ארמייה. לינקולן בחר בברנסייד בעקבות הצלחתו של האחרון בפעולה האמפיבית לאורך חופי צפון קרוליינה בתחילת 1862, ומאחר שהוא הוכיח עצמו כחייל נאמן ומסור, שבניגוד למקללן, לא התעניין בפוליטיקה. אולם כשהגיעה הפקודה מוושינגטון לברנסייד, הוא ניסה לדחות אותה בטענה שאינו מיומן מספיק לתפקיד. ברנסייד הסכים לבסוף, לאחר שנודע לו שאם יסרב ימונה גנרל ג'וזף הוקר לתפקיד, מפקד שאותו לא אהד ואף לא בטח בכישוריו.
הרקע לקרב > תוכנית המתקפה של ברנסייד

מיד לאחר מינויו, החל ברנסייד לתכנן מתקפה חדשה על הדרום. בתשעה בנובמבר הוא שידר את תוכניתו למייג'ור גנרל הנרי האלק (Halleck), מפקד צבא האיחוד. ברנסייד ביקש לרכז את ארמיית הפוטומק בעיירה וורנטון (Warrenton), תוך יצירת מצג שווא כי המטרה היא לתקוף את קולפֶּפֶּר (Culpeper) או גורדונסוויל (Gordonsville); כשלמעשה שאיפתו הייתה לנוע במהירות דרומה-מזרחה ולחצות את נהר הראפאהאנוק לעבר פרדריקסברג. הוא חשש כי אם ימשיך ישירות דרומה מוורנטון הוא יחשוף את אגפו להתקפה של כוחות דרומיים בפיקודו של סטונוול ג'קסון, אשר שהו אז בעמק השננדואה (Shenandoah) מדרום לוינצ'סטר (Winchester). כן הביא בחשבון כי מסילת הרכבת אורנג' - אלכסנדריה (בווירג'יניה) לא תוכל, ככל הנראה, להעביר מספיק אספקה לארמיית הפוטומק שלו, וזאת בניגוד לקו ריצ'מונד - פרדריקסברג - פוטומק. התקדמות לעבר פרדריקסברג, על אף הנהרות הרחבים שצבאו יאלץ לחצות, תהיה קלה יותר מבחינה לוגיסטית, וחשוב מכך, תהווה איום ישיר על בירת הדרום ריצ'מונד. כדי שתוכניתו תצלח, ברנסייד היה זקוק לאספקה מיוחדת של גשרים צפים כדי לחצות את הראפאהאנוק. הוא דרש שהם יגיעו לעיר פאלמות' (Falmouth) בתוך מספר ימים מרגע שצבאו יחל לנוע, יחד עם עוד אספקה חיונית לצבאו.
לינקולן, שהעדיף עימות ישיר עם צבא הדרום שבפיקוד הגנרל לי, אישר את תוכניתו של ברנסייד באי רצון, וב-14 בנובמבר שלח האלק שדר טלגרף לברנסייד בו נאמר:
”הנשיא אישר את תוכניתך. הוא מאמין כי היא תצליח אם תנוע במהירות; אחרת לא.”
הצדדים הלוחמים

מבחינת מספרי הלוחמים, קרב פרדריקסברג היה הקרב הגדול ביותר במלחמת האזרחים, וככל הידוע, הקרב הגדול ביותר שהתרחש אי פעם בחצי הכדור המערבי.
הצדדים הלוחמים > צבא האיחוד

ברנסייד חילק את ארמיית הפוטומק מחדש לשלושה גופים שנקראו דיוויזיות גדולות (Grand Division). כל דיוויזיה גדולה הורכבה מקורפוסי חי"ר, וכללה בנוסף יחידות פרשים וארטילריה. ארמיית הפוטומק כללה 142,551 חיילים ואנשי צוות ב-19 בנובמבר 1862, מתוכם כ-114,000 נלחמו בקרב עצמו.
הדיוויזיה הגדולה השמאלית בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם פרנקלין, ובה 53,543 חיילים, כללה את הקורפוס ה-1 בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ון ריינולדס (Reynolds), הקורפוס ה-6 בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם סמית' (Smith), ובריגדת פרשים בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ורג' באיארד (Bayard).
הדיוויזיה הגדולה האמצעית בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'וזף הוקר, ובה 47,952 חיילים, כללה את הקורפוס ה-3 בפיקודו של בריגדיר גנרל ג'ורג' סטונמן (Stoneman), הקורפוס ה-5 בפיקודו של בריגדיר גנרל דניאל בטרפילד (Butterfield), ובריגדת פרשים בפיקודו של בריגדיר גנרל ויליאם אברל (Averell).
הדיוויזיה הגדולה הימנית בפיקודו של מייג'ור גנרל אדווין סאמנר (Sumner), ובה 37,432 חיילים, כללה את הקורפוס ה-2 בפיקודו של מייג'ור גנרל דריוס קאוץ' (Couch), הקורפוס ה-9 בפיקודו של בריגדיר גנרל אורלנדו וילקוקס (Willcox), ודיוויזיית פרשים בפיקודו של בריגדיר גנרל אלפרד פליסונטון (Pleasonton).
שני קורפוסים נוספים, שהיו בעתודה, לא נטלו לבסוף חלק פעיל בקרב.
הצדדים הלוחמים > צבא הקונפדרציה

ארמיית צפון וירג'יניה של הגנרל לי כללה כ-85,175 חיילים ואנשי צוות, מתוכם כ-72,500 שהשתתפו בקרב, וחולקו לשני קורפוסים.
הקורפוס ה-1 בפיקודו של לוטננט גנרל ג'יימס לונגסטריט (38,320 חיילים) כלל חמש דיוויזיות בפיקודם של מייג'ור גנרל לאפאייט מקלאוז (McLaws), מייג'ור גנרל ריצ'רד אנדרסון (Anderson), מייג'ור גנרל ג'ורג' פיקט, מייג'ור גנרל ג'ון בל הוד (Hood), ובריגדיר גנרל רוברט רנסום (Ransom) הבן.
הקורפוס ה-2 בפיקודו של לוטננט גנרל סטונוול ג'קסון (47,000 חיילים) כלל ארבע דיוויזיות בפיקודם של בריגדיר גנרל ויליאם טוליאפרו (Talliaferro), בריגדיר גנרל ג'ובאל ארלי (Early), מייג'ור גנרל אמברוז היל, ומייג'ור גנרל דניאל היל (Hill).
בנוסף כללה הארמייה דיוויזיית פרשים בפיקודו מייג'ור גנרל ג'ב סטיוארט (J.E.B "Jeb" Stewart).
שדה הקרב

פרדריקסברג שוכנת על שטח מוגבה מתחת לצומת הנהרות ראפאהאנוק ורפידן. בצפון ובמזרח היא גובלת בראפאהאנוק, ובדרום ובמזרח במחוז ספוטסילבניה. לפני המהפכה האמריקאית הייתה פרדריקסברג עיר מסחר שמשכה בעלי טחנות בשל קרבתה לנהרות. הגשר מפרדריקסברג מזרחה נהרס בשלב קודם של המלחמה. ממזרח לעיר, בגדה המזרחית של הנהר, שוכנת רמת סטפורד (Stafford Heights) שמשקיפה על העיר. בצפון-מערב העיר נמצאת רמת מרי'ס (Marye's Heights) הגבוהה, שבלעדיה לא ניתן לשלוט על העיר. הרמה הייתה שורת גבעות נמוכות, 12 - 15 מטרים כל אחת, המופרדות זו מזו על ידי ערוצים. צבא הקונפדרציה הרחיב את "דרך טלגרף" (Telegraph Road) בחשאיות והפך אותה לדרך צבאית המגיעה עד רמת מרי'ס. קיר אבן לאורך הרמה הסתיר את הדרך הזו ובנוסף נחפרו על הרמה שורות של שוחות לרובאים. כל אלו הפכו את רמת מרי'ס לנקודה הגנה אסטרטגית על העיר.
תנועת הכוחות לפרדריקסברג

ברנסייד קיווה לנוע במהירות לפרדריקסברג, לפרוש את הגשרים הצפים ולחצות את הראפאהאנוק, ולהגיע לריצ'מונד לפני שלי יצליח לעצור אותו. קציני הצבא הפדרלי הבטיחו לברנסייד שהגשרים יועלו על רכבת לא יאוחר מ-17 בנובמבר, ויגיעו לפרדריקסברג בתוך כיומיים עד שלושה. ארמיית הפוטומק החלה לנוע לעבר פרדריקסברג ב-15 בנובמבר, כשהדיוויזיה המובילה של סאמנר מגיעה לעיר פלמאות' (Falmouth), שם החל עוד קודם לכן ברנסייד לרכז אספקה, ב-17 בנובמבר. הדיוויזיה של פרנקלין צעדה מוורנטון ב-16 בנובמבר, ויומיים לאחר מכן הגיעה לרמת סטפורד. הדיוויזיה של הוקר הגיעה לכנסיית הארטווד (מעט צפונית לפלמאות') ב-19 בנובמבר, אך עדיין לא היה כל זכר לגשרים. מיד כשהגיע לפלמאות', ביקש סאמנר מברנסייד לחצות את הראפאהאנוק דרך מעברה, לגרש את קומץ המגנים הדרומיים שהחזיקו בפרדריקסברג, ולהשתלט על הגבעות השולטות. ברנסייד, שחשש כי הגשם הסתווי יהפוך את המעברה לבלתי עבירה וכי סאמנר ינותק משאר הכוח ויהיה נתון לחסדיו של לי, דחה את ההצעה. למעשה, גורל הקרב נקבע בשלב זה: בעיקרו של דבר חיכו כוחות האיחוד כמעט באפס מעשה עד להגעת הגשרים, ובינתיים חיזקו ותגברו כוחות הקונפדרציה את עמדותיהם, עד שהפך כיבושן לבלתי אפשרי.
כששמע לי על מינוי של ברנסייד, הוא חשש מעט בשל אי היכרותו את הגנרל, ונקט במשנה זהירות. הוא אף התלוצץ עם גנרל לונגסטריט על כמה הוא היה עצוב כששמע שמקללן הוחלף, מאחר שהוא "הכיר" את מקללן כל כך טוב. הוא שלח כוח קטן המורכב מחיל הפרשים ה-15 מווירג'יניה, ארבע פלוגות חי"ר ממיסיסיפי, וסוללת ארטילריה קלה כדי להגן על פרדריקסברג ולצפות על פעילות של צבא האיחוד ליד העיר. ב-18 בנובמבר, במהלך סיור של הגנרל "ג'ב" סטיוארט דרומית לראפאהאנוק, הוא קיבל פקודה לנוע עם 8,000 חייליו ולבצע סיור צפונית לנהר. באותו היום הורה לי גם ללונגסטריט לקחת את 38,000 חייליו מקולפפר ולהתקדם לעבר פרדריקסברג. לונגסטריט נע מיד. ב-19 בנובמבר כבר שמע לי מסיירים ומאזרחים ידידותיים על פעילות של צבא האיחוד מזרחית לנהר, אך מאחר שברנסייד לא התקרב מספיק לעיר, הוא חיכה והורה לגנרל ג'קסון להישאר יחד עם חייליו בעמק שננדואה ליד העיר וינצ'סטר בתור כוח מרתיע.
ב-23 בנובמבר הגיעו 38,000 חייליו של לונגסטריט לרמת מרי'ס והקימו עמדות הגנה. לי עדיין לא היה משוכנע מהו המהלך הבא של ברנסייד. ב-26 חודש קיבל לי ידיעה שברנסייד מרכז את צבאו ככל הנראה להתקפה על פרדריקסברג, והוא שלח מסר לג'קסון לחזור עם חייליו לעיר. ב-24 בנובמבר, לאחר איחור של שבוע, החלו להגיע הגשרים, ושלושה ימים לאחר מכן נאספו כולם ליד פרדריקסברג. ברנסייד תכנן תחילה לחצות את הנהר באזור סקינר'ס נק (Skiner's Neck) מזרחית לפרדריקסברג, אולם שינה את דעתו לאחר שתצפיתנים, שנעזרו בבלונים, זיהו את הדיוויזיה של בריגדיר ג'נרל ג'ובאל ארלי (Early) באזור, ולאחר שספינות תותחים של האיחוד ספגו אש באזור. כעת הוא תכנן לחצות ישירות בפרדריקסבורג ולהפתיע את האויב, מאחר שהאמין כי כוח גדול של הקונפדרציה מרוכז בקרבת פורט רויאל (Port Royal), דרומית לפרדריקסברג. ב-30 בנובמבר הגיעו הקורפוס של ג'קסון ודיוויזיית הפרשים של סטיוארט לפרדריקסברג.
לאחר הקרב

ברנסייד התכוון להמשיך במתקפה גם למחרת, 14 לחודש, אלא שהגנרלים שתחת פיקודו הצליחו להניא אותו מכך. אחר הצהריים ביקש ברנסייד מן הגנרל לי הפסקת אש כדי לטפל בפצועים, והאחרון נענה. באותו יום נסוגו כוחות האיחוד חזרה אל מעבר לנהר.
כחודש לאחר הקרב שוחרר ברנסייד מן הפיקוד.
לקריאה נוספת

Catton, Bruce, Mr. Lincoln's Army. Garden City, NY: Doubleday and Company, 1951. ISBN 0-385-04310-4.
Evans, Clement A., ed. Confederate Military History: A Library of Confederate States History. 12 vols. Atlanta: Confederate Publishing Company, 1899.
Glatthaar, Joseph T. General Lee's Army: From Victory to Collapse. New York: Free Press, 2008. ISBN 978-0-684-82787-2.
Hattaway, Herman, and Archer Jones. How the North Won: A Military History of the Civil War. Urbana: University of Illinois Press, 1983. ISBN 0-252-00918-5.
Longstreet, James. From Manassas to Appomattox: Memoirs of the Civil War in America. New York: Da Capo Press, 1992. ISBN 0-3068-0464-6. First published in 1896 by J. B. Lippincott and Co.
Wert, Jeffry D. The Sword of Lincoln: The Army of the Potomac. New York: Simon & Schuster, 2005. ISBN 0-7432-2506-6.
הערות שוליים

1 2  Encyclopeida Virginia: Battle of Fredricksburg
1 2  Smith, carl. Fredericksburg, 1862, (Osprey Military Campaign) pp 89
↑  Battle of Fredricksburg
↑  Center of Military History. Fredericksburg Staff Ride: Briefing Book. Washington, DC: United States Army Center of Military History, 2002, pp 1
↑  Smith, pp 8
↑  Smith, pp 21
↑  לי התייחס למערכה במרילנד בה מקללן היה יריבו העיקרי, ולעובדה שמקללן כשל במרדף אחר צבאו המובס של לי לאחר קרב אנטיאטם, למרות העליונות המספרית של הצפון.
↑  Smith, pp 51
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550758805171  LCCN: sh85051645  NKC: ph349168 
אמברוז ברנסייד, מפקד ארמיית הפוטומק.
רוברט לי, מפקד ארמיית צפון וירג'יניה.
המערכה על פרדריקסברג - תזוזת כוחות האיחוד והקונפדרציה מאמצע נובמבר עד 10 בדצמבר.   האיחוד   הקונפדרציה
שני הגשרים הצפים באזור הצליחה הדרומי.
מפת הקרב ב-13 בדצמבר. כוחות האיחוד בכחול, וכוחות הדרום באדום.
ההתקפה של סאמנר על רמת מרי'ס.
סוסלן ג'אנאייב

סוסלן טוטראזוביץ' ג'אנאייב (ברוסית: Сосла́н Тотра́зович Джана́ев) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער.
סוסלן נולד ב-13 במרץ 1987 באורדז'וניקידזה שברוסיה הסובייטית
קריירת מועדוניי כדורגל

סוסלן טוטראזוביץ' ג'אנאייב החל לשחק כדורגל באקדמיה של ספרטק ולדיקווקז. ב-1996 עבר למוסקבה והצטרף לבית הספר לספורט של צסק"א, בה הוא לא הצליח לקבל מקום בהרכב הקבוצה הבוגרת, כאשר השתתף רק ב-6 משחקי קבוצת הנוער וספג 6 שערים. ב-2007 עבר לקאמאז שם שיחק על בסיס קבוע: בליגה הלאומית – 28 משחקים עם 17 ספיגות, בגביע – 2 משחקים ו-3 ספיגות. ב-2008 עבר לספרטק מוסקבה שם ערך את הופעת הבכורה שלו ב-6 באוגוסט במשחק גביע נגד דינמו בריאנסק. לרוב שיחק בקבוצת הנוער 18 הופעות - 17 ספיגות, רק 2 הופעות בקבוצה הבוגרת, איתה לקח אליפות רוסיה. בעונת 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הראשונה ב-18 באפריל במשחק ליגה מול טרק גרוזני ולא ספג שער. לאחר מכן שימש כשוער הראשון של הקבוצה לאחר שהחליף את סטיפה פלטיקוסה. ב-7 בנובמבר ספרטק, אשר נלחם על האליפות הפסיד לקריליה סובייטוב כתוצאה מטעות של ג'אנאייב. במשחק הבא מול צסק"א סוסלן שוב ביצע אותה טעות גורלית, כאשר ניסה לתפוס את הכדור והדף אותו אל תוך השער, גם אז ספרטק הפסידה. אחרי המשחק ג'אנאייב ביקש סליחה מחבריו לקבוצה ומהאוהדים. כתוצאה מ-2 טעויותיו הואשם בכך, שלא ניצח את פלטיקוסה בתחרות על מקום בהרכב, אלא זכה בו בגלל חוק הגבלת הזרים. במחזור השני של עונת 2010 מול זניט סנקט פטרבורג ג'אנאייב נבחר לשחקן המפגש לאחר מספר הצלות טובות. ב-4 באפריל במשחק מול טום טומסק סוסלן ביצע טעות שבגללה היריבה זכתה בכדור עונשין מ-11 מטרים והמשחק נגמר 2:2. ב-10 במאי במשחק מול אלניה ג'אנאייב ספג 5 שערים. ב-21 ביולי במשחק מול סיביר, לאחר שביצע טעות שהשפיעה על תוצאת המשחק הקודם, ג'אנאייב נשאר על הספסל ואת מקומו תפס סרגיי פסיאקוב.
ב-27 באוגוסט ג'אנאייב עבר לטרק תמורת הגעת השוער אנדריי דיקאן לספרטק. הוא היה מושאל לטרק במשך שנתיים וחצי. ב-23 באוקטובר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בטרק במשחק נגד סאטורן ראמנסקו שנגמר בניצחון 0:1.
ב-20 בדצמבר 2012 הושאל לאלניה עם אופציה לרכישה. ב-2 בספטמבר 2013 חזר לספרטק.
בחורף 2014 עזב את ספרטק והתחיל להתאמן ברוסטוב, ב-2 ביולי הוא חתם חוזה ל-3 שנים עם הצהובים-כחולים. הופעת בכורה הוא רשם ב-24 בספטמבר 2014 בהפסד גביע 3:0 לסיזראן-2003. ב-18 ביולי 2015 ג'אנאייב הופיע לראשונה במדי רוסטוב במשחק ליגה מול טרק שנגמר 1:1.
נבחרת לאומית

ב-25 בספטמבר 2009 קיבל זימון לנבחרת הבוגרת למשחקי מוקדמות המונדיאל מול גרמניה ואזרבייג'ן. כמו כן הוזמן למשחקים של הנבחרת השנייה והשתתף ב-3.
תארים

רוסיה ספרטק מוסקבה
מקום 2 בליגה הרוסית - 2009
רוסיה רוסטוב
מקום שני בליגת העל הרוסית: 2015/16
ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית

| --- | --- |
הסמליל של ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים
הסמליל של ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים
 גוף פרלמנטרי:  הסנאט של ארצות הברית
 ייסוד הוועדה:  28 בינואר 1869
 יו"ר:  ביל קסידי (המפלגה הרפובליקנית) כהונה מ-3 בינואר 2025
 חבר בכיר:  ברני סנדרס (עצמאי)
 תחומי שיפוט:  חקיקות הנוגעות לרווחה, בריאות, חינוך ועבודה; מכללות חקלאיות בארצות הברית; אמנות ומדעי הרוח; מחקרים רפואיים; העסקת ילדים; עבודת עונשין; פיקוח על הצלב האדום האמריקאי; גישור ובוררות של סכסוכי עבודה; הבטחת הזדמנות שוויונית בתעסוקה; הלוואות סטודנטים; אסדרה על מהגרי עבודה; בריאות הציבור
 חברים
 נכון ל:  הקונגרס ה-119 של ארצות הברית
 המפלגה הרפובליקנית: ראנד פול, סוזן קולינס, ליסה מרקאוסקי, מארקוויין מולין, רוג'ר מרשל, טים סקוט, ג'וש האולי, טומי טוברוויל, ג'ים בנקס, ג'ון יוסטד, אשלי מודי המפלגה הדמוקרטית: פטי מארי, תמי בולדווין, כריס מרפי, טים קיין, מגי האסן, ג'ון היקנלופר, אד מרקי, אנדי קים, ליסה בלאנט רוצ'סטר, אנג'לה אולסוברוקס
 www.help.senate.gov
ועדת הבריאות, החינוך, העבודה והפנסיונים של הסנאט של ארצות הברית (באנגלית: United States Senate Committee on Health, Education, Labor and Pensions, או בקיצור HELP) היא ועדה של הסנאט של ארצות הברית העוסקת בדרך כלל בנושאים אלה.
ועדה זו נוסדה ב-28 בינואר 1869 ושמה הראשון היה "ועדת החינוך", עם זאת שם הוועדה שונה לוועדת החינוך והעבודה כבר ב-14 בפברואר 1870, כאשר הוועדה לענייני חיל הים נוספה לסמכותם עתירות הנוגעות לעבודה.
סמכות השיפוט של הוועדה בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 התמקדה בנושאים הקשורים לתנאי העבודה של העובדים הפדרליים ובחינוך פדרלי. סוגיות בולטות שנשקלו על ידי הוועדה בעשור השני ובשנות ה-20 של המאה ה-20 כללו יצירת שכר המינימום, והקמת מחלקת העבודה הפדרלית ומחלקת חינוך הפדרלית. במהלך שנות ה-30 המשיכה הוועדה לעסוק בחוקי עבודה שונים.
בשנת 1944 הועברה סמכותו של שירות הבריאות הציבורי מוועדת המסחר המדע והתחבורה לוועידה זו. לכן שמה של הוועדה השתנה לוועדה לעבודה ורווחת הציבור, בשנת 1946 הורחבה סמכות השיפוט של הוועדה וכללה את נושאי השיקום, הבריאות והחינוך של וותיקי השירות הפדרלי.
במהלך נשיאותו של לינדון ג'ונסון, הוועדה ביססה את עצמה כוועדה הראשית לחקיקה הנוגעת למלחמה בעוני. בשנת 1970 הועברו חלק מסמכויות הוועדה לוועדה לענייני חיילים משוחררים. בסוף שנות ה-70 שונה שם הוועדה לוועדה למשאבי אנוש. עם זאת, השם הוחלף שוב בשנים שלאחר מכן לוועדה למקורות עבודה ומשאבי אנוש, לבסוף רק ב-19 בינואר 1999 הוגדר שמה הנוכחי של הוועדה.
תחומי שיפוט

על פי תקנה 25 לכללי הקבע של הסנאט, הנושאים הבאים הם חלק בסמכות הוועדה.
כל הקשור לחינוך, עבודה, בריאות ורווחת הציבור
הזדקנות
מכללות חקלאיות
אומנויות ומדעי הרוח
מחקר ופיתוח ביו-רפואי
העסקת ילדים
מעבר בין מדינות של סחורות שהופנו אסירים
פעילויות פנים של הצלב האדום האמריקאי
הזדמנויות לתעסוקה שווה
אוניברסיטת גאלדט, אוניברסיטת הווארד ובית החולים סנט אליזבת' בוושינגטון די. סי.
אנשים עם מוגבלות
תקני עבודה וסטטיסטיקה של עבודה
גישור ובוררות בסכסוכי עבודה
מינהל הבטיחות והבריאות בעבודה, כולל רווחת הכורים
מינהל הבטיחות והבריאות של כורים
תוכניות פנסיה פרטיות
בריאות ציבור
עבודות רכבת ופרישה מהן
ויסות עובדים זרים
הלוואות סטודנטים
שכר ושעות עבודה, כולל שכר מינימום פדרלי
הערות שוליים

↑  "U.S. Senate. Committee on Health, Education, Labor and Pensions. 1/19/1999- Organization Authority Record". National Archives.
↑  "Rule XXV - Standing Committees" (PDF). govinfo.gov. נבדק ב-7 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About". help.senate.gov. נבדק ב-7 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no99015568  VIAF: 144570807   WorldCat (עם VIAF): 144570807
מפעלי רנה ניימאן

| --- | --- |

שלט מפעלי ניימאן בכניסה למפעל
 נתונים כלליים
 מוטו:  150 שנות ניסיון שעושות את ההבדל
 מייסדים:  סולומון ניימאן
 תקופת הפעילות:  1850–2017 (כ־167 שנים)
 מיקום המטה:  צרפת צרפת
 משרד ראשי:  ואסלון
 ענפי תעשייה:  מזון
 מוצרים עיקריים:  מצות ולחמים מיוחדים
 מנכ"ל:  ז'אן קלוד ניימאן
  
 www.neymann.com
 
מפעלי רנה ניימאן הייתה חברה משפחתית לייצור מצות, שבסיסה בעיר ווסלון שבחבל אלזס, מחוז ריין תחתון, צרפת, בקרבת גבול גרמניה–צרפת. החברה נוסדה בשנת 1850, ופעלה עד 2017.
החברה הוקמה בקומונה אודרזהיים שבחבל אלזס, מחוז ריין תחתון על ידי סלומון ניימאן. בשנת 1870, לאחר שהחברה הצליחה מאוד מבחינה מסחרית, היא הועברה על ידי סלומון ניימאן ובנו בנוא לעיר ווסלון. בשנת 1919, נכדו של סלומון ניימאן, רנה, שינה את שם החברה ל - Établissements René Neymann והתחיל לשווק את המצות גם לציבור הלא יהודי.
ייצור המצות הופסק במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר בעלי המפעל הוגלו, המפעל נסגר והמכונות נגנבו. הייצור התחדש בשנת 1948. בשנות ה-60 וה-70 של המאה העשרים, רוברט ניימאן, בנו של רנה ניימאן, הרחיב את קווי הייצור והכניס מכונות חדשות ומודרניות. החברה התחילה לייצר מצות מקמחים שונים, והקימה קו למוצרים אורגניים. המצות הכשרות לפסח יוצרו בהשגחת הרב הראשי של שטרסבורג.
ב-1 בינואר 1976, הוקמה החברה Société d'Exploitation des Établissements René Neymann, SARL,בניהולו של ז'אן קלוד ניימן, נינו של המייסד, סלומון ניימן שהופקדה על ניהול מפעלי רנה ניימאן.
כ-62% מייצור החברה נועד לייצוא לאיחוד האירופי, בעיקר לאיטליה, גרמניה, הולנד ושווייץ, אך גם לרוסיה וליפן. מנכ"ל החברה, ז'אן קלוד ניימאן, הסביר כי " הצרכן היפני נראה לנו סקרן לגלות מוצרים חדשים, אבל נשאר תובעני מאוד, רגיש לבריאות ולאקולוגיה" בשנת 2008, החברה השתתפה בדוכן אלזס ביריד האוכל הבינלאומי בשאנגחאי. החברה לא ייצאה לישראל.
בשנת 2017, בית המשפט המחוזי בעיר סברנה (Saverne), צרפת, החליט על פירוק החברה.
הערות שוליים

↑  Daniel Treiman, From Alsatian town, France's oldest matzah-maker sells to the world, Jewish Telegraphic Agency, ‏2014-04-07 (באנגלית אמריקאית)
↑  Robert NEYMANN, באתר ליהדות אלזס ולורן (בצרפתית)
↑  French Corporate - STE EXPL ETS NEYMANN RENE
↑  Redressement judiciaire Societe D'Exploitation Des Etablissements Rene Neymann Fabrique De Pains Azymes à Wasselonne (305350522)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מפעלי רנה ניימאן".