stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארוונייש
יהודי ארוונייש

בארוונייש חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 1 | 219 |
| 1930 | 3 |  |
| 1941 | 1 | 211 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת בלטונפירד |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלטונפירד • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • טיהאן • ואסוי • זאנקה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארטיום מיכאלקוב

| --- | --- |

 לידה:  8 בדצמבר 1975 (בן 48) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב 
 פרופיל ב-IMDb
 
ארטיום מיכאלקוב (2017)
ארטיום מיכאלקוב (2012)
ארטיום ניקיטיץ' מיכלקוב (ברוסית: Артём Никитич Михалков; נולד ב-8 בדצמבר 1975 במוסקבה) הוא שחקן ובמאי קולנוע רוסי, בנו של ניקיטה מיכאלקוב.
הוא היה נשיא פסטיבל סרטי הביכורים הלאומי של דוויז'ניה, המתקיים מדי שנה באומסק מאז 2013. בשנת 2016, סרט הבכורה שלו הוצג מחוץ לתחרות בפסטיבל. מיכאלקוב שיחק ביותר מ-25 סרטים עלילתיים.
קריירה

הוא למד במכללה האמריקאית באיטליה בשנים 1992–1993. בשנת 1993, למד במכון הלאומי לקולנוע. במחצית השנייה של שנות התשעים הוא היה עוזר במאי לסרטו של ניקיטה מיכאלקוב "הספר מסיביריה" (הצילומים נמשכו שלוש שנים, הסרט יצא לאקרנים בשנת 1998). בשיתוף פעולה עם איליה חרז'אנוב, הוא השלים בשנת 1999 סרט קצר בשם "סטופ", שזכה בכמה פרסים, כולל בפסטיבל הסטודנטים וסרט הבכורה של סנט אן במוסקבה ובפסטיבל הקולנוע הבינלאומי מולוד בקייב.
בתחילת שנות האלפיים הקים מיכאלקוב את חברת הסרטים קינודום (Kinodom), המפיקה מוזיקה, פרסומות וסרטים תיעודיים. בשנים 2014–2015 הנחה את תוכנית הטלוויזיה של רשת OTR "תנועת הקולנוע", אודות הקולנוע הרוסי.
בשנת 2016, בעת ציון 70 שנה לאביו ניקיטה מיכאלקוב, יצר סרט תיעודי "האם קשה להיות מיכאלקוב?".
בשנת 2016 הושלם סרטו העלילתי הראשון - המלודרמה הקומית "הימור על אהבה".
חיים אישיים

דודו של ארטיום מיכלקוב הוא אנדריי קונצ'לובסקי ובן דודו יגור קונצ'לובסקי הם יוצרי קולנוע, סבא וסבתא סרגיי מיכאלקוב ונטליה קונצ'לובסקאיה היו סופרי ילדים, הסב פיוטר קונצ'לובסקי והסבא וסילי סוריקוב היו ציירים.
ארטיום מיקויאן

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1905 (יוליאני) סאנאהין, ארמניה 
 פטירה:  9 בדצמבר 1970 (בגיל 65) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  הנדסת אווירונאוטיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי 
 מוסדות:  Dynamo plant  מיג 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין, דרגה 1 (1941)  גיבור העמל הסוציאליסטי (12 ביולי 1957)  מדליית הפטיש והמגל (12 ביולי 1957)  מדליית הפטיש והמגל (20 באפריל 1956)  עיטור לנין (20 באפריל 1956)  עיטור לנין (4 באוגוסט 1955)  עיטור לנין (4 באוגוסט 1965)  פרס סטלין, דרגה 1 (1947)  עיטור הכוכב האדום (21 בפברואר 1945)  פרס סטלין, דרגה 1 (1952)  פרס סטלין, דרגה 1 (1948)  פרס סטלין, דרגה 1 (1953)  עיטור לנין (5 בנובמבר 1954)  פרס לנין (1962)  עיטור לנין (3 בפברואר 1953)  עיטור הדגל האדום (15 בנובמבר 1950)  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה (2 ביולי 1945)  עיטור לנין (31 בדצמבר 1940)  פרס סטלין, דרגה 2 (1949)  עיטור הכוכב האדום (8 בספטמבר 1941)  עיטור מהפכת אוקטובר (26 באפריל 1971)  מדליית הניצחון על יפן  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליית ההגנה על מוסקבה 
 
ארטיום איוואנוביץ' מיקויאן (ברוסית: Артём Иванович Микоян‏; 5 באוגוסט 1905 - 9 בדצמבר 1970) היה מתכנן מטוסים סובייטי ממוצא ארמני. יחד עם מיכאיל יוסיפוביץ' גורביץ' הוא תכנן רבים ממטוסי ה"מיג" המפורסמים.
ביוגרפיה

נולד בסאנאהין, ארמניה. סיים את לימודיו והחל לעבוד כחרט ברוסטוב עד לגיוסו לצבא, שם שרת כקצין אחראי מטעם הצבא במפעל להרכבת מטוסים. לאחר שחרורו הצטרף לאקדמיית חיל האוויר ע"ש ז'וקובסקי וסיים את לימודיו ב-1937. עבד כמתכנן מטוסים במשרד פוליקרפוב עד שייסד משרד עצמאי במוסקבה בדצמבר 1939. יחד עם מיכאיל גורביץ' ייסדו את משרד התכנון "מיג" (ראשי תיבות של מיקויאן-גורביץ') אשר תכנן סדרה ארוכה של מטוסי קרב מוצלחים, ובהם המיג 15, עליו קיבלו מיקויאן וגורביץ' את פרס סטלין בסך 150 אלף רובל.
הוכתר פעמיים בעיטור האזרחי הגבוה ביותר של ברית המועצות, "גיבור העמל הסוציאליסטי", ובשנת 1962 זכה בפרס לנין. אחיו הבכור היה אנסטאס מיקויאן, שהיה פוליטיקאי סובייטי בכיר ואף שימש כנשיא ברית המועצות בין השנים 1964–1965.
ראו גם

תעשיית תעופה ברוסיה
ביאג'יו אברטה

| --- | --- |
ביאג'ו אברטה
ביאג'ו אברטה
 לידה:  8 בנובמבר 1949 (בן 74) סנט אלבנו סטורה, איטליה איטליה
 מדינה:  איטליה 
 השכלה:  Military Academy of Modena 
 השתייכות:   צבא איטליה
 תקופת הפעילות:  1969–2013 (כ־44 שנים)
 דרגה:   גנרלה די קורפו ד'ארמטה
 תפקידים בשירות
 ראש מטה ההגנה
 פעולות ומבצעים
 מבצע כוח מאוחד
 עיטורים
 מסדר הקדוש גרגוריוס  Bronze cross of merit of the Italian Army  Maurician medal  מדליית כסף לכבוד תקופת שירות ארוכה בצבא איטליה  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית  קצין בכיר במסדר הצבאי של איטליה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ביאג'יו אברטה (באיטלקית: Biagio Abrate‏; נולד ב-8 בנובמבר 1949) הוא גנרל איטלקי בדימוס, אשר שימש כראש מטה ההגנה בין השנים 2011–2013.
ביוגרפיה

אברטה נולד בסנט אלבנו סטורה ב-8 בנובמבר 1949. הוא למד בבית הספר הצבאי באאוסטה, והוכשר כלוחם אלפיני. בינואר 1969 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית במודנה. בשנת 1979 הוא מונה למפקד גדוד האלפיני "טרנטו". ב-1990 הוא מונה למפקד גדוד "בסנו", וכעבור שנתיים חזר לאאוסטה כמפקד בית הספר הצבאי. ב-30 באוקטובר 1999 הוא הועלה לדרגת גנרלה די בריגדה, ומונה למפקד הבריגדה האלפינית "טאוריננסה". הוא השתתף במבצע כוח מאוחד בקוסובו, ובין ה-3 ביולי ל-3 בנובמבר 2000 הוא שימש באופן זמני כמפקד "הבריגדה הרב-לאומית המערבית". לאחר שחזר לאיטליה, הוא מונה למפקד כוחות האלפיני. ב-1 בינואר 2003 הוא קודם לדרגת גנרל די דיוויזיה. ב-17 בינואר 2011 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). הוא סיים את תפקידו ב-30 בינואר 2013.
ביארק אינגלס

| --- | --- |

 לידה:  2 באוקטובר 1974 (בן 50) קופנהגן, דנמרק 
 שם לידה:  Bjarke Bundgaard Ingels 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום מגורים:  VM Houses 
 השכלה:  האקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות 
 פרסים והוקרה:  פרס ניקרדיט לאדריכלות (2002)  מדליית האנסן (2017)  European Prize for Architecture (2010)  Batonelement Prize (2011)  מדליית אקרסברג (2005)  פרס נילס (2017) 
 
VM Houses
ביארק אינגלס (באנגלית: Bjarke Ingels; נולד ב-2 באוקטובר 1974) הוא אדריכל דני. בשנת 2006 הקים את משרד האדריכלים BIG (קבוצת ביארק אינגלס - Bjarke Ingels Group) ומאז הוא עומד בראשו. בשנת 2009 היה שותף בהקמתה של סוכנות הייעוץ בתחום העיצוב KiBiSi. אינגלס ידוע בחדשנותו ושאפתנותו העיצובית ורבים מהמבנים שעיצב שוללים מוסכמות מסורתיות של תכנון ומרחב. כמו כן, לעיתים קרובות משלב אינגלס רעיונות של פיתוח בר-קיימא ומושגים סוציולוגיים בעבודותיו, אך מקפיד לנסות להשיג איזון בין חדשנות לדרישות פרקטיות של אדריכלות.
אינגלס נולד בקופנהגן בשנת 1974 לאב מהנדס ואם רופאת שיניים. בשנת 1993 החל אינגלס ללמוד אדריכלות באקדמיה הדנית המלכותית לאמנויות יפות (אנ'), הוא רצה להיות מאייר, וקיווה שהדבר יעזור לו לשפר את יכולות הרישום שלו. רק לאחר מספר שנים של לימודים הוא החל להביע עניין ממשי באדריכלות. הוא המשיך את לימודיו באוניברסיטה הפוליטכנית של קטלוניה (אנ') (UPC) בברצלונה ובשנת 1999 חזר לדנמרק כדי להשלים את לימודיו. בשנתו השלישית בברצלונה הקים את משרדו הראשון וזכה בתחרות האדריכלים הראשונה שלו.
משנת 1998 ועד 2001 עבד אינגלס עבור האדריכל ההולנדי רם קולהאס ב-OMA (אנ') שברוטרדם. בשנת 2001 חזר לקופנהגן והקים, יחד עם חבירו לעבודה אצל קולהאס ג'וליאן דה סמדט (אנ'), את משרד האדריכלים PLOT. המשרד זכה לתשומת לב עולמית עבור חדשנותו העיצובית ובשנת 2004 זכו אינגלס ודה סמדט בפרס אריה הזהב מהביאנלה לאדריכלות של ונציה (אנ') (חלק מהביאנלה של ונציה). באותה תקופה זכו עבודותיהם של אינגלס ודה סמדט להערכה רבה והם החלו לצבור הכרה עולמית. בין עבודותיהם באותה תקופה ניתן למנות את VM Houses (אנ'), פרויקט מגורים שמורכב משני בניינים בצורות V ו-M, שהיה הפרויקט הגדול הראשון של PLOT. אינגלס אף התגורר בפרויקט עד שנת 2008, אז עבר ל-Mountain Dwellings (אנ'), פרויקט סמוך שגם הוא פרי תכנונו. מבנה נוסף שתכנן אינגלס באותה תקופה הוא ביה"ח הפסיכיאטרי של אלסינור, לו צורה של פתית שלג.
בשנת 2006, בעקבות התפרקותו של PLOT, הקים אינגלס את BIG, שמעסיקה היום כ-60 אדריכלים. הפרויקט הראשון עליו החלו לעבוד היה Mountain Dwellings, פרויקט מגורים עצום המשלב 10,000 מ"ר של דיור ו-20,000 מ"ר של חניונים ומקומות חנייה. הפרויקט הושלם ב-2008 ובעקבותיו זכה אינגלס במספר פרסים חשובים.
בשנת 2010 הושלם פרויקט המגורים השלישי של אינגלס שנקרא 8 House (אנ'). זהו פרויקט המגורים הגדול ביותר שנעשה אי פעם בדנמרק ובסקנדינביה. הפרויקט משלב דירות ושטחי מסחר. הוא נבחר לתכנון עיר עתידית טלוסה.
ארוז דה ליסה

| --- | --- |

ארוז דה ליסה (אורז בורי) מ-בקנרייה מוגש בעלה ביג'או עם יוקה מבושלת, משולש גבינת קוסטניו ורוטב של סוארו אטולבואי (סוג חלב)
 
 מאכלים
 מוצא:  קולומביה 
 מרכיבים עיקריים:  אורז 
 
ארוז דה ליסה (בספרדית: Arroz de lisa; כלומר אורז בורי) הוא מאכל מסורתי מהמטבח הקולומביאני מחוף האוקיינוס האטלנטי (הים הקריבי).
מאפיינים

הארוז דה ליסה מבושל עם קיפונאים, (דג בורי למשל) דג ים המצוי במים מליחים, כמו אלה בפתחי הנהרות. בנוסף לבורי שלרוב מיובשים ומומלחים קודם לכן, האורז מכיל ירקות (למשל, בצל, סוגי פלפל מתוקים), ותבלינים (למשל פפריקה, כמון, מלח, פלפל שחור). המאכל מוגש בדרך כלל בעלה (כמו עלה בננה) עם עירית טחונה, בליווי בולו, סלט אבוקדו וגוארפו (מיץ קנה סוכר).
ראו גם

רשימה של מנות אורז
גבינת קוסטניו
סוארו אטולבואי
בוטיפארה סולדניאס
בולו
הערות שוליים

↑  "Arroz De Lisa - Cuisine of Colombia". Trek Zone (באנגלית). נבדק ב-2023-03-30.
אפמינונדס

אפמינונדס (ביוונית: Eπαμεινώνδας‏; 418 – 362 לפנה"ס) היה מצביא ומדינאי תבני. אפמינונדס היה בין האחראים להעברת ההגמוניה ביוון העתיקה מידיה של ספרטה לידיה של תבאי. בתהליך זה היה אחראי על יצירת ערי-מדינה חדשות, שחרור חלק מההלוטים המסנים והמצאה של טקטיקות חדשות. ההגמוניה התבאנית לא נמשכה זמן רב ועם מותו בקרב ירדה ממעמד הבכורה.
הרקע לפועלו

אפמינונדס חי בתקופה סוערת בתולדות תבאי ויוון כולה. הוא נולד בעת המלחמה הפלופונוסית, האדירה במלחמות יוון הקלאסית. נעוריו ושנות ה-20 של חייו עברו עליו במהלך המלחמה הקורינתית שכתוצאה ממנה פורקה הליגה הבויאוטית והאקרופוליס של תבאי נתפס על ידי הספרטנים. אמפמינונדס היה הכוח המניע מאחורי המלחמה נגד ספרטה שהרעידה את העולם היווני כשהצבא הספרטני הובס בפעם הראשונה מזה כמה מאות שנים. אפמינונדס היה אחראי לשבירת ההגמוניה הספרטנית והעברתה לידי תבאי. ההגמוניה התבאנית לא האריכה ימים ועם מותו בקרב של אפמינונדס חלפה מהעולם. העולם היווני שקע במלחמות חדשות שהקיזו את דמן של ערי המדינה היווניות, עד שאיבדו את כוחן לטובת ההגמוניה של הממלכה המקדונית בהנהגתו של פיליפוס השני דור אחד אחרי הסתלקותו של אפמינונדס מהעולם.
ביוגרפיה > נעוריו

אמפמינונדס נולד למשפחת אצולה מפורסמת בתבאי שירדה מנכסיה, אך למרות הקשיים הכלכליים, קיבל העלם חינוך מעולה. עם מחנכיו הרבים נמנו מורים מעולים למוזיקה ולריקוד. מדריך הפילוסופיה שלו היה ליזיס, אחרון הפילוסופים הגדולים של האסכולה האפלטונית. אמפמינונדס העריץ את ליזיס ולפילוסוף זה הייתה השפעה רבה על הנער ועל עיצוב אישיותו.
בדומה למצביאים גדולים אחרים של העת העתיקה, אפמינונדס לא הסתפק בלימודים אקדמיים, אלא השקיע באימוני ספורט. אפמינונדס נודע כלוחם עשוי ללא חת ואשף בשימוש בכלי נשק.
אפמינונדס נולד בתקופה סוערת בתולדות יוון העתיקה. ילדותו עברה בעת המלחמה הפלופונסית. כשמלאו לו 14 ניצחה ספרטה את אתונה במאבק האיתנים על ההגמוניה בעולם היווני. אחרי ניצחונה, הכירו כל ערי המדינה ביוון בהגמוניה הספרטנית. תבאי, שהייתה בעלת בריתה של ספרטה במלחמה ביקשה לנצל את הניצחון לטובתה ולהגדיל את השפעתה בבויוטיה. שאיפה זו הביאה אותה לעימות מול ספרטה.
ביוגרפיה > המלחמה הקורינתית

כ-10 שנים לאחר תום המלחמה הפלופונסית פרצה מלחמה חדשה ביוון - המלחמה הקורינתית. ספרטה מצאה את עצמה נלחמת נגד בעלי בריתה לשעבר. המלחמה התנהלה ללא הכרעה מספר שנים, אך בסופה, התערבה ממלכת פרס לצד ספרטה ונחתם חוזה המלך שהכיר באופן רשמי בהגמוניה הספרטנית ביוון. הליגה הבויוטית, שתבאי הייתה מנהיגתה זה זמן רב, פורקה.
בשנת 382 לפנה"ס עבר כוח חלוץ ספרטני צפונה, במלחמה נגד אולינתוס (Olynthus), דרך בויוטיה והפולימרכוס (Polemarch) התבני לאונטיאדס (Leontiades) פנה אל המצביא הספרטני פויבידס (Phoebidas) וביקש לנצל את התוהו ובוהו שתבאי הייתה נתונה בו ולמסור את קדמאה (Cadmea), האקרופוליס של תבאי לידי הספרטנים. הגנרל הספרטני הסכים ברצון והמצודה עברה לשליטה ספרטנית וחיל מצב ספרטני השתכן בה. בנוסף לכך, ננקטו אמצעים אלימים נגד הסיעה האנטי ספרטנית. חלקה גורש מהעיר וחלק אחר נטבח. ניצול המצב הפנימי הקשה של תבאי השניא את השלטון הספרטני על התבנים והיה פתח לרגשי זעם ואף רצון עז לנקמה מצידה של בעלת ברית לשעבר.
ביוגרפיה > הקשר התבני ושחרור קדמאה

במהלך השנים, הסיעה הפרו-ספרטנית בתבאי המשיכה להתנכל לסיעה היריבה ורדפה אותה אפילו בגלותה. הסיעה האנטי ספרטנית התארגנה מחדש באתונה. הם קשרו קשר עם נאמניהם בספרטה ובעזרתם חדרו, בראשות פלופידס (Pelopidas), אל העיר בדצמבר 379 לפנה"ס. אפמינונדס שהיה מנאמני הסיעה האנטי ספרטנית לא גורש מהעיר. עם הזמן, מעמדו עלה והוא ניצל אותו על מנת לאמן קבוצות של צעירים פטריוטים. עם בוא הקושרים השתלטו חניכיו על מחסני הנשק. בעזרת גיס קטן של אתונאים שבאו לתמוך בתבנים הצליחו הקושרים לכתר את הספרטנים בקדמאה. למחרת אפמינונדס וגורגידס (Gorgidas) הציגו את פלופידס ואנשיו כמשחררי תבאי מהעול הפרסי. חיל המצב שלח אותות מצוקה לחילות מצב ספרטניים שהיו בסביבה, אך התבנים מנעו את כניסתם לעיר. מפקד המצודה הספרטני חשש לחייו וביקש להיכנע ולצאת את העיר.
קלאומברוטוס (Cleombrotus I) נשלח להשיב את המצב לקדמותו, אך לא העז להיכנס לקרב גלוי והתבנים שמרו על עצמאותם. כתוצאה מכישלון מסע המלחמה הספרטני, הצליחו התבנים להחיות את הליגה הבויוטית בראשותם ב-374 לפנה"ס. המלחמה נמשכה 8 שנים (378 עד 371 לפנה"ס). הספרטנים ניסו להשיב את המצב לקדמותו ופלשו מספר פעמים לבויוטיה, אך ללא תוצאות כלשהן. הצדדים העייפים ביקשו לחתום על חוזה שלום וכמעט כל בעלי הברית של התבנים חתמו על החוזה החדש. אפמינונדס, שהיה שליח התבנים, סירב לחתום על החוזה בגלל הסירוב הספרטני להכיר בכינונה המחודש של הליגה הבויוטית.
ביוגרפיה > קרב לאוקטרה וטקטיקה חדשה

התבנים היו במצב קשה. לא רק שהם נשארו לבד מול ספרטה והליגה הפלופונסית האדירה, אלא כל בעלי בריתה, למעט התסלים, נטשו אותם. יתרה מכך, הליגה האתונאית הבטיחה בחתימתה על חוזה השלום להגיש עזרה לספרטה במידה ומעשי האיבה יפרצו מחדש. הספרטנים היו בטוחים בניצחונם ולא המתינו לכינוס כל הכוחות שעמדו לרשותם, אלא שלחו צבא חזק בן 10,000 הופליטים, מתוכם לפחות 2,000 לקאדמונים (700 ספרטנים והיתר פרויוקים) ו-1,000 פרשים לבויוטיה. התבנים הופתעו ולא הצליחו לכנס, אלא 6,000 הופליטים ו-600 פרשים.
בקרב, אפמינונדס חילק את צבאו באופן לא שווה וחיזק את אגפו הימני: עד כה, נהגו לסדר את ההופליטים בקו אחד בלי לחזק את אחד האגפים. היו, אמנם, מקרים יוצאי דופן כמו קרב מרתון, אך זאת הייתה פרקטיקה לא מקובלת. בנוסף לכך, אפמינונדס ריכז באגף זה את בכירי לוחמיו וסידר אותם בעומק של 50 חיילים לעומת סידור רגיל של שמונה חיילים. היה זה חידוש טקטי מהפכני כי עד אז כמעט שלא יצרו יתרון מקומי. בעזרת תחבולה זו, הצליח אפמינונדס למוטט את החיילים הספרטנים שעמדו מולו.
בהתחלה היוונים לא עיכלו את גודל התבוסה הספרטנית: הייתה זו הפעם הראשונה מזה מאות שנים שצבא ספרטני הפסיד בקרב יבשתי לצבא קטן ממנו. יתרה מכך, התבוסה באה כתוצאה מהתמוטטות המערך הספרטני ולא המערך של בעלי בריתם. כשהיוונים קלטו את גודל התבוסה, התערער מאוד מערך הבריתות הספרטני וחדלו להתייחס לספרטה כאל הגמון. בשנים הבאות אפמינונדס פלש מספר פעמים לפלופונסוס, ואפילו העז לאיים על ספרטה עצמה ושרף חלק מהכפרים שהיו שייכים לה.
ביוגרפיה > המסעות הראשונים לפלופונסוס

כתוצאה מהתבוסה הספרטנית בקרב לאוקטרה פולייס רבים שהיו כפופות לשליטתם רצו לפרוש מהברית הפלופונסית. הצרה הראשונה באה מארקדיה, שהייתה לפני כן חברה נאמנה בברית הפלופונסית: בני מנטיניאה התאחדו והקימו את עירם. הספרטנים ניסו להתערב, אך ללא הועיל. יתרה מכך, הארקדים ביקשו את עזרת התבנים נגד הספרטנים. התבנים נענו ברצון ואפמינונדס יצא בדצמבר 370 לפנה"ס לפלפונסוס בראש הצבא התבני.
בפעם הראשונה מזה דורות רבים צבא זר דרך על אדמת לאקוניה. אש ותמרות עשן פשטו במולדת הספרטנית. היהירות הספרטנית הייתה גדולה עד כדי כך, שעירם לא הייתה אפילו מוגנת בחומה. ייתכן שאפמינונדס היה יכול לכבוש את ספרטה, אך הוא החליט על פעולה קלה יותר: הרס החקלאות שעליה הייתה מבוססת הכלכלה הספרטנית. נוכחותו על אדמת לאקוניה גרמה לעריקה רבתי של פרויוקים והלוטים. אפמינונדס הגדיל לעשות וחידש את מסניה שהייתה חלק מהמדינה הספרטנית כבר כמה מאות שנים. בדרך זו הפסידו הספרטנים כמחצית משטחם. יתרה מכך, נוכחות מדינה עוינת בעורפם גרמה לכך שהיו חייבים לשמור חלק מצבאם בעתודה נגד מסניה. אתונה שחששה מהתגברותה של תבאי כרתה ברית הגנה עם ספרטה ואפילו שלחה כוח סיוע, אך הוא איחר את המועד.
בשנה הבאה (369 לפנה"ס) שוב יצאה קריאה מבעלות בריתה של תבאי בחצי האי הפלופונסי לעזרה. שוב יצא אפמינונדס לעזרתם. התבנים פרצו את ביצורי האיסתמוס וחברו לבעלי בריתם. מסע זה היה מכאיב לא פחות מקודמו: נראה שבשנה זו נוסדה מגלופוליס - בירת הליגה הארקדית (Arcadian League) שנוסדה זה מכבר על פי מתכונת הליגה הבויוטית.
ביוגרפיה > המערכות המאוחרות וקרב מנטיניאה

על אף הצלחותיו, לא נבחר אפמינונדס למשרה כלשהי בשנה העוקבת. אי שקט שרר ביוון. סכסוכים מקומיים פרצו בכל רחבי יוון ומלך פרס החליט לשנות את טעמו: במקום ספרטה, הוסמכה תבאי לשמור על תנאי חוזה המלך. בסכסוכים קטנים נהרג חברו ובעל בריתו רב העוצמה פלופידס.
בשנת 362 לפנה"ס קראה הליגה הארקדית תיגר על ההגמוניה של תבאי. התבנים החליטו להגיב ושלחו את אפמינונדס פעם נוספת לחצי האי. מדינות חצי האי התפצלו - חלקן תמכו בתבאי וחלקן בספרטה. בקרב מנטיניאה ה-2 שהיה שיא מסע מלחמה זה, כל צד הצליח לקבץ כ-30,000 חיילים. הקרב הסתיים ללא הכרעה ברורה, אך אפמינונדס נהרג ועמו שקעה גם ההגמוניה התבנית. התבנים חזרו למדיניותם הישנה והתרכזו בענייני בויוטיה בלבד.
ראו גם

הטקטיקה והאסטרטגיה היוונית וההלניסטית
הצבא היווני בתקופת יוון הקלאסית
הערות שוליים

↑  משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, תשנ"ח, עמ' 452.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272787405171  PLWABN: 9810587377405606  BNE: XX916126  GND: 118685007  ISNI: 0000 0000 2839 214X  LCCN: n85088701  NKC: hka2010565637  NTA: 07388670X  SELIBR: 299658  SNAC: w62v6d1r  SUDOC: 083345639  VIAF: 21109638   WorldCat (עם VIAF): 21109638
אשימא

אֲשִׁימָא מוזכרת בתנ"ך כאל של אנשי חמת שיושבו בשומרון על ידי מלך אשור.
במקרא

אֲשִׁימָא מוזכרת פעם אחת במקרא בספר מלכים: ”וַיָּבֵא מֶלֶךְ אַשּׁוּר מִבָּבֶל וּמִכּוּתָה וּמֵעַוָּא וּמֵחֲמָת וּסְפַרְוַיִם ... וַיִּהְיוּ עֹשִׂים גּוֹי גּוֹי אֱלֹהָיו וַיַּנִּיחוּ בְּבֵית הַבָּמוֹת אֲשֶׁר עָשׂוּ הַשֹּׁמְרֹנִים גּוֹי גּוֹי בְּעָרֵיהֶם אֲשֶׁר הֵם יֹשְׁבִים שָׁם. וְאַנְשֵׁי בָבֶל עָשׂוּ אֶת סֻכּוֹת בְּנוֹת וְאַנְשֵׁי כוּת עָשׂוּ אֶת נֵרְגַל וְאַנְשֵׁי חֲמָת עָשׂוּ אֶת אֲשִׁימָא.” (מלכים ב', י"ז, כ"ד)
זיהוי

זיהויים והקבלות רבות ניתנו במשך השנים לאשימא. זיהויים אלו כוללים:
האל "סימא" המוזכרת בכתובות יווניות מצפון סוריה.
במאה ה־19, חוקרים חיפשו את אשימא בקרב האלים של המרחב הכנעני פיניקי, ובעיקר זיהו את אשימא עם האל אשמון, אל ריפוי פיניקי. אולם עם התרבות המקורות שנמצאו המזכירים את האל הארמי סימא, ובמיוחד מציאת הכתובת בתימא המזכירה את אשימא נטען שזיהוי זה איננו סביר.
ג'ורג' ליווינגסטון רובינסון כתב בשנת 1908 שאשימא היא המקבילה האשורית של אישתר וונוס.
האלה שמתי ("גורל" באכדית) שהייתה אלת הגורל באימפריה האכדית, אך גם הייתה תואר של אלות אחרות כגון דמקינה ואישתר. דמקינה, למשל, כונתה "בנת שמתי", "בוראת הגורל". המזרחן ג'וליאן אוברמן הציע קשר הדוק בין המושג "שם" ל"גורל או מטרה" מהשורש השמי המערבי "ש.מ.", ומביא מספר דוגמאות בטקסט האוגריתי שבהן השם של אדם או עצם קובע את התפקוד העתידי שלו, נושא שהוא מוכר במיתולוגיות רבות. גודפרי רולס דרייבר מתרגם את "שמת" כ"חיוב, חובה, תפקוד", במילון המונחים שלו לאוגרית ומקשר זאת עם ה"שימתו" האכדי שהוא מתרגם כ"גורל". כהאנשה של הגורל, אשימא הייתה מזוהה עם האלה השמית הדרומית מנאת שפירוש שמה היה "המודדת או הגורל" שעמי עבר הירדן, הנבטים ועמים אחרים של דרום הלבנט ועמים ערבים מוקדמים סגדו לה. שני השמות מופיעים בפסוקים חלופיים בטקסטים אוגריים (באותו אופן, שמה של האלה אשרה מופיע בפסוקים חלופיים עם אל־לאת כדי לציין ששני השמות מתייחסים לאותה האלה).
"אשימא" משמעותה "השם" והיא מהווה כינוי כבוד של העלמת שם למגוון של אלים מהמרחב הצפון מערבי השמי, כמו בעל, ענת ועשתרת.
האל אשם – אחד מאלי האש במיתולוגיה מסופוטמית
האלה תשמתו בת זוגו של האל המסופוטמי נבו
האל הפרסי אשמן, שמשמעותו "שמים"
אישמא, שד פרסי, המקביל לאשמדאי
האל הארמי שמכ המוזכר במכתבי אל עמארנה
היו גם שטענו שאשימא היא צורה של הביטוי "השם" בארמית והפסוק מכוון לאלוהי ישראל.
היו שזיהו את אשימא עם אשמביתאל המוזכר בכתובות ביב, אולם אחרים שללו זיהוי זה. התומכים בזיהוי טוענים שאשים־יהו ואשים־בית־אל שנמצאו במקדש העברי ביב שבמצרים הם צורות של "שמה". השם האלוהי או הכינוי אשמע־יהו המופיע בפפירוסים מהמקדש ביב נקשר על ידם עם האל אשימא הן בנושא והן במבנה הטקסט עם עשתרת המופיעה בטקסטים האוגרייתים.
השם אשימא נמצא בכתובת שנמצאה על ידי פרופ' יוליוס אויטינג (אנ') בתימא, תוארכה על ידו למאה השישית לפני הספירה ופוענחה: "צלם זי מהר ושנגלא ואשימא אלהי תימא"; אולם היו שפענחו את שם האלה מכתובות תימא (אנ') כ"אשירא".
היו שזהו את "אשמת שומרון" המוזכרת בנבואת עמוס עם אשימא, ובהתאם מעלה מנחם הרן את ההשערה שפולחן אשימא נכנס לשומרון עוד לפני חורבן ממלכת ישראל. לחלופין, הוא מציג את האפשרות שלתוך נבואת עמוס נכנסו ביטויי לשון מהתקופה שלאחר גלות שומרון. אך היו שהתנגדו לזיהוי זה וטענו שבאותה מידה הפסוק יכול לכוון לאשרה או לכל אשמה אחרת.
במקורות תלמודיים ויהודיים מימי הביניים

לפי תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף ס"ג, עמוד ב', אשימא לבשה צורה של "צאן קירח" דהיינו עז. במאה ה־19 נטען שזיהוי זה נובע מהדמיון של "אשימא" ל"שמם" ומכאן קרח. כן נטען שבכך אשימא דמה לאל המצרי מנדס(אנ').
לפי תלמוד ירושלמי, מסכת עבודה זרה,  פרק ג', הלכה ב', צורתה כשל כבש. רב סעדיה גאון מביא פירוש שהיא בעלת צורת חתול. רבי אליהו בחור כותב שאשימא הייתה אלה בצורת קוף. ככל הנראה זיהוי זה נובע מדמיון המלה אשימא לקוף בלטינית.
אברהם אבן עזרא בפתיחה לפירושו למגילת אסתר כתב שהטקסט השומרוני של התורה פותח בייחוס הבריאה לאשימא. נטען שטענה זאת נובעת מעיוות של המלה אלוהים במבטא השומרוני.
בתרבות המודרנית

במחזה "הזונה הגדולה מבבל" של חנוך לוין אחת הדמויות נקראת בשם אשימא.