stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להיטי הזהב של אילנית
הערות שוליים

↑  להיטי הזהב של אילנית באתר סטריאו ומונו
| אילנית |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | עמיחי בגבול ירדן • אילנית לילדים • אילנית בשירי חגים לילדים (מס' 1) • אילנית (1972) • אילנית (1974) • להיטים לילדים • שירי משוררים לילדים • שירו שיר לשמש • בואו ונשיר ביחד • טיול לילי ושירים אחרים שאני אוהבת • סולו? הופעה פומבית • תקליט מס' 20 במקצב ברזילאי ובשירים נבחרים • שירים שילדים אוהבים והשירים היפים של מרים ילן-שטקליס • רגשות מעורבים • אל הדרך • מתנה לילדים – השירים שכל הילדים אוהבים • אולי עוד פעם • סרט בשחור לבן • בוא נתחיל מבראשית • חלום ברזילאי • ישראלית |  |
| אלבומי אוסף | הלהיטים הגדולים של אילנית ואילן ואילנית • שירי הייצוג של ישראל • להיטי הזהב של אילנית • ארבעה צדדים • עכשיו כולם ביחד • 21 הלהיטים הגדולים של אילנית • כבר אחרי חצות – אוסף שירי אהבה • נאסף תשרי, אוסף מס. 3 • אי שם – אוסף שירי הפופ והייצוג • ללכת שבי אחרייך – אוסף שירי ארץ ישראל • כל מקום – אוסף שירים בינלאומיים • שיר של יום חולין – אוסף הבלדות • ושוב איתכם – אוסף שירי אילן ואילנית • המיטב • אוסף להיטים • שירים ליום חולין – אוסף כפול |  |
| ערכים קשורים | אירוויזיון 1973 • ישראל באירוויזיון 1973 • אירוויזיון 1977 • ישראל באירוויזיון 1977 • אילן ואילנית • שלמה צח |  |
| אילנית – שירים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-60 | "שיר בארבעה בתים" |  |
| שנות ה-70 | "אהבתה של תרזה די מון" • "רק הירח" • "פעם לאהוב" • "לאורך השדרה שאין בה איש" • "איש הסתיו" • "גוליבר" • "אי שם" • "אין מקום בחוף" • "עכשיו אני יודע" • "אחיי גיבורי התהילה" • "ללכת שבי אחרייך" • "אהבה אחת קטנה" • "אבל המנגינה" • "Chaque matin la joie du monde" • "אם ייפול הכוכב שלי" • "עיר אחרת" • "כי הנני בא" • "כשקיבלו את התורה" • "כשיבוא שלום לארץ" • "שירו שיר לשמש" • "שלום" • "כך היה כך יהיה" • "הכרתי פעם איש" • "האוניות חזרו" • "ילד בקרקס" • "עפרוני" • "דניאל" • "שיר של יום חולין" • "אל תשמעי לקול ליבך" • "ארץ" • "אדם רחוק" • "אהבה היא שיר לשניים" • "הנה הלילה" • "תבורכי" • "הנה ימים באים" • "הנה בא השלום" • "רגשות מעורבים" • "היי דנה" |  |
| שנות ה-80 | "אני לא מאמינה" • "פעם בשנה" • "חמסין של ניסן" • "הבית של פיסטוק" • "בשביל אל הכפר" • "עד עולם" • "אל הדרך" • "פרפר נחמד" • "נחמה" • "בשורה טובה" • "תצלום ישן" • "הלב" • "שיר על נחלים" • "אולי עוד פעם" • "בואו בואו" • "אם ובנה" • "בללייקה" • "עכשיו כולם ביחד" • "חלק בעולם" • "הנחמה היחידה" • "רק בינתיים" • "סרט בשחור לבן" • "קחי נשימה" • "חבר" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: c9a7b682-ab29-4823-8e64-f54e87cfcd33
כדורסל באולימפיאדת מוסקבה (1980)

| --- | --- |

 היכלים:  קומפלקס הספורט אולימפיסקי היכל הספורט האוניברסלי של צסק"א
 תאריך התחלה:  20 ביולי 1980
 תאריך סיום:  30 ביולי 1980
 מתחרים:  12 (גברים) + 6 (נשים)
 → 1976 1984 ← 
אולימפיאדת 1980 נערכה במוסקבה, ברית המועצות. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-20 ביולי ל-30 ביולי. זו הייתה תחרות כדורסל העשירית במשחקים האולימפיים. בתחרות הגברים השתתפו 12 נבחרות ובתחרות הנשים השתתפו 6 נבחרות. המשחקים נערכו בקומפלקס הספורט אולימפיסקי ובהיכל הספורט האוניברסלי של צסק"א.
נבחרת ברית המועצות (ברית המועצות) זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית זהב בתחרות הנשים ונבחרת יוגוסלביה (יוגוסלביה) זכתה בתחרות הגברים.
תחרות הגברים > משתתפי התחרות

| טורניר | מקומות | נבחרות |
| --- | --- | --- |
| המדינה המארחת | 1 | ברית המועצותברית המועצות |
| אליפות העולם בכדורסל 1978 | 1 | יוגוסלביה יוגוסלביה |
| אולימפיאדת 1976 | (-)1 | ארצות הברית ארצות הברית |
| תחרות קדם אמריקאית | (2)3 | פוארטו ריקו פוארטו ריקו קנדה קנדה ארגנטינה ארגנטינה  ברזיל ברזיל  קובה קובה |
| אליפות אסיה בכדורסל 1979 | 1 | הרפובליקה העממית של סין סין  הודו הודו  |
| אליפות אפריקה בכדורסל 1980 | 1 | סנגלנבחרת סנגל |
| אליפות אוקיאניה בכדורסל 1979 | 1 | אוסטרליה אוסטרליה |
| תחרות קדם אירופאית | (5)3 | איטליה איטליה צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה  ספרד ספרד  שוודיה שוודיה  פולין פולין |
1 2 3 4 5  וויתרה על השתתפות
1 2 3 4 5  נבחרת מחליפה
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית א'

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ברית המועצות  ברית המועצות | 3 | 3 | 0 | 235-321 | 86+ | 6 |
| 2. | ברזילברזיל | 3 | 2 | 1 | 235-297 | 62+ | 5 |
| 3. | צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 3 | 1 | 2 | 236-285 | 49+ | 4 |
| 4. | הודו הודו | 3 | 0 | 3 | 391-194 | 197- | 3 |
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית ב'

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יוגוסלביה יוגוסלביה | 3 | 3 | 0 | 249-328 | 79+ | 6 |
| 2. | ספרדספרד | 3 | 2 | 1 | 241-289 | 48+ | 5 |
| 3. | פולין פולין | 3 | 1 | 2 | 297-256 | 41- | 4 |
| 4. | סנגל סנגל | 3 | 0 | 3 | 282-196 | 86- | 3 |
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית ג'

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | איטליה איטליה | 3 | 2 | 1 | 233-248 | 15+ | 5 |
| 2. | קובהקובה | 3 | 2 | 1 | 214-226 | 12+ | 5 |
| 3. | אוסטרליה אוסטרליה | 3 | 1 | 2 | 215-224 | 9+ | 4 |
| 4. | שוודיה שוודיה | 3 | 0 | 3 | 227-191 | 36- | 3 |
תחרות הגברים > בית הגמר

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 5 | 0 | 442-506 | 64+ | 10 |
| 2. | איטליהאיטליה | 5 | 3 | 2 | 438-419 | 19- | 8 |
| 3. | ברית המועצות ברית המועצות | 5 | 3 | 2 | 468-505 | 37+ | 8 |
| 4. | ספרד ספרד | 5 | 2 | 3 | 485-488 | 3+ | 7 |
| 5. | ברזיל ברזיל | 5 | 2 | 3 | 477-448 | 29- | 7 |
| 6. | קובה קובה | 5 | 0 | 5 | 490-434 | 56- | 5' |
תחרות הגברים > משחק האליפות

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  יוגוסלביה | 86 - 77 |  איטליה | קומפלקס הספורט אולימפיסקי, | 30 ביולי |
תחרות הגברים > משחק על המקום השלישי

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברית המועצות | 117 - 94 |  ספרד | קומפלקס הספורט אולימפיסקי, | 30 ביולי |
תחרות הגברים > הדירוג הסופי

| מיקום | קבוצה |
| --- | --- |

1: יוגוסלביהיוגוסלביה
2: איטליהאיטליה

3: ברית המועצותברית המועצות
4: ספרדספרד
5: ברזילברזיל
6: קובהקובה
7: פוליןפולין
8: אוסטרליהאוסטרליה
9: צ'כוסלובקיהצ'כוסלובקיה
10: שוודיהשוודיה
11: סנגלסנגל
12: הודוהודו
תחרות הנשים > משתתפי התחרות

| טורניר | מקומות | נבחרות |
| --- | --- | --- |
| המדינה המארחת | 1 | ברית המועצות ברית המועצות |
| תחרות קדם אולימפית | 5 | ארצות הברית ארצות הברית   בולגריה בולגריה  יוגוסלביה יוגוסלביה קובה קובה איטליה איטליה הונגריה הונגריה |
↑  וויתרה על השתתפות
↑  נבחרת מחליפה
תחרות הנשים > שלב הבתים

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | סלים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ברית המועצות ברית המועצות | 5 | 5 | 0 | 316-553 | 237+ | 10 |
| 2. | בולגריה בולגריה | 5 | 4 | 1 | 405-440 | 35+ | 9 |
| 3. | יוגוסלביה יוגוסלביה | 5 | 3 | 2 | 364-356 | 8- | 8 |
| 4. | הונגריה הונגריה | 5 | 2 | 3 | 407-344 | 63- | 7 |
| 5. | קובה קובה | 5 | 1 | 4 | 403-346 | 57- | 6 |
| 6. | איטליה איטליה | 5 | 0 | 5 | 452-308 | 144- | 5 |
תחרות הנשים > משחק האליפות

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  ברית המועצות | 104 - 77 |  בולגריה | קומפלקס הספורט אולימפיסקי, | 30 ביולי |
תחרות הנשים > משחק על המקום השלישי

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  יוגוסלביה | 68 - 65 |  הונגריה | קומפלקס הספורט אולימפיסקי, | 30 ביולי |
כרמן הררה

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  31 במאי 1915 קובה קובה
 פטירה:  12 בפברואר 2022  (בגיל 106) מנהטן, ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי קובני 
 מקום לימודים:  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק  אוניברסיטת הוואנה  Marymount School, Paris 
 תקופת הפעילות:  1942–2022 (כ־80 שנה)
 זרם באמנות:  מינימליזם, אמנות מודרנית, מופשט גאומטרי, הקצוות החדים, אופ ארט, concrete art, אקספרסיוניזם מופשט 
 
כרמן הררה (באנגלית: Carmen Herrera;‏ 31 במאי 1915 – 12 בפברואר 2022) הייתה ציירת אמריקאית ילידת קובה, בסגנון מופשט וחזותי מינימליסטי. היא נולדה בהוואנה וחייתה בניו יורק מאמצע שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד למותה בגיל 106.
עבודותיה המופשטות של הררה זכו להכרה בינלאומית רק בשלבים מאוחרים מאוד בחייה. במאי 2015 מלאו לה 100 שנה, אז גם יצא לאקרנים הסרט התיעודי "תערוכת 100 השנה" המספר את סיפורה וחושף את יצירתה.
קורות חייה > תחילת דרכה

הררה נולדה למשפחה בת 7 ילדים. אביה היה עורך-מייסד של העיתון אל מונדו (El Mundo), בו שימשה אימה ככתבת. הררה החלה ללמוד באופן פרטי אצל המורה פדריקו אדלמן אי פינטו (Federico Edelmann y Pinto) עוד בהיותה בת שמונה. בשיעורים אלה למדה את כלי היסוד בציור אקדמי. היא המשיכה את הכשרתה בגיל 14 בבית הספר מיימאונט (Maymount) בפריז, ובשנת 1938 החלה לימודי אדריכלות באוניברסיטת הוואנה, שם סיימה שנה אחת בלבד. עם זאת, ציינה הררה, לשנת לימודים זו הייתה השפעה חזקה עליה: "שם נפתח בפני עולם יוצא מן הכלל, עולם שמעולם לא נסגר: עולם של קווים ישרים, אשר מעניין אותי עד עצם היום הזה".
קורות חייה > בין השנים 1939 עד תחילת שנות ה-60

בשנת 1939, היא נישאה למורה לאנגלית בשם ג'ס לוונטל (1902–2000 ,Jesse Looewenthal) אותו פגשה ב-1937 בביקורו בקובה. היא עברה בעקבותיו לניו יורק והשניים התגוררו ברחוב 19-מזרח בניו יורק. משנת 1943 עד 1947, היא למדה ציור עם ג'ון קורבינו (Jon Corbino, 1905-1964) ב-ארט סטודנט ליג (Art Students League) בניו יורק, שם קיבלה מלגה. את בית הספר עזבה ב-1943 כאשר חשה שלמדה ממנו כל שיכלה. לאחר מכן החלה בשיעורי לימוד הדפסה במוזיאון ברוקלין אך עזבה לאחר שנה. בשנותיה בניו יורק, הררה העידה כי נאבקה להיכלל בתערוכות במוזיאונים שונים, וחשה שהוואנה יכלה הייתה לספק לה הזדמנויות רבות יותר מאשר אלה שחיכו לה בארצות הברית.
ב־1948 עבר הזוג לפריז והתגורר שם חמש שנים, בתקופה בה העיר היוותה מקום מפגש לסגנונות ותנועות אמנות מגוונות, המושפעות מסגנון הבאוהאוס והסופרמטיזם הרוסי. הררה החלה לפתח את סגנונה וכפי שציינה דנה מילר, אוצרת מוזיאון ויטני בניו יורק, "היו בעבודותיה חיים וחיוניות רבה וניכרה בהם איכות רוחנית כמעט". סגנונה בתקופה זו הושווה רטרוספקטיבית לעבודתו של אלסוורת' קלי שאף הוא פעל בפריז באותן שנים, אך זכה לפרסום גדול בהרבה.
ב־1951 ערכה הררה מסע חזרה לקובה שם ציירה סדרה של ציורים מופשטים. היצירות שיצרה במסע זה שיקפו התפתחויות עדכניות בציור המופשט ויש בהן סגנון ופאלטת צבעים שלא הופיעו שוב בעבודותיה במהלך השנים. היא ניסתה להציג עבודות אלה בתערוכת יחיד בדצמבר 1950 בהוואנה אך הקהל לא היה אוהד.
ב־1953, לאחר שובה לפריז ממסע זה, בשל קשיים כלכליים, שב הזוג לניו יורק. בתקופה זו היא הלכה והתקרבה לציירים מופשטים של תקופת פוסט-המלחמה כמו לאון פולק סמית, ברנת ניומן ומארק רותקו, והחלה להתנסות ב"מבנה הפיזי של הציור... הציורים ההופכים לאובייקט".
הררה המשיכה לחוות דחייה בעולם האמנות גם בשנים אלה בניו יורק, כפי שהיא עצמה העידה, במידה רבה בשל מגדרה: "העובדה שאת אישה שימשה נגדך", ועדות לכך היא שכאשר ניסתה לשלב עבודת אמנות שלה בתערוכה בגלריית רוז, האוצרת, אשה בעצמה, סרבה בטענה שהיא אינה יכולה לכלול את עבודתה משום היותה אשה.
הררה המשיכה ליצור מבלי לזכות בהכרה עד לגילויה בשלב מאוחר בחייה, בתחילת שנות האלפיים.
סגנון ציור

המפתח להבנת סגנונה של הררה היה נעוץ בעובדה שהיא למדה אדריכלות לפני עזיבתה לקובה. היסוד הזה ניכר בנטייתה להשתמש במדידות וכלים שונים כדי ליצור אמנות מובנת, מסודרת, בעולם כאוטי. במאמר שפורסם בעיתון ה"ניו יורק טיימס" כתב מבקר האמנות טד לוס שתמצית עבודתה של הררה היא "פשטות נועזת. בלוקי צבע חצויים בקו חד, תכופות טעוני אנרגיה של קו אלכסוני חזק".
הררה הייתה חושבת על "הקו, הנייר, על פרטים קטנים רבים ההופכים גדולים יותר ויותר... עד שעולה מהם תמונה". היא הצהירה על עצמה שהיא מאמינה גדולה בגישה "פחות הוא יותר" ("Less is more") ושהיא מציירת עם הראש יותר מאשר עם הלב. הדבר הניע אותה לבחון לא רק אם היא אוהבת את הצבע, אלא גם מה הוא עושה לצבעים אחרים ביצירה והאם היא יכולה להסיר רכיב כלשהו ביצירה כדי לשפרה.
תהליך היצירה

תהליך היצירה של הררה היה פשוט ומסודר כפי שניתן לצפות מההכשרה המקצועית שקיבלה. בשלב ראשון היא הייתה משרטטת עם עפרון על נייר מילימטרי, ביושבה מול שורת החלונות בדירתה הצופה אל רחוב 19-מזרח במנהטן, כך כל בוקר בשעה 9:30. סצנה הניכרת היטב בסרט התיעודי המשרטט את חייה.
בשלב השני היא הייתה יוצרת גרסה גדולה יותר של העבודה כדי לוודא שהקונספט הראשוני אכן מוצלח גם בממדים גדולים יותר. היא הייתה מעבירה את הרעיון לגיליון נייר גדול יותר ומכינה את הסקיצה בצבעי אקריליק. אם אכן סקיצה זו הייתה זוכה לאישורה, היא הייתה פונה לעוזרה, מנואל בלדומה, אשר היה מותח את קווי היצירה עם סרטי הדבקה על גבי קנבס תחת עינה הבוחנת והמדייקת.
בשלב זה היא הייתה עוברת אל שלב הצביעה. בדרך כלל היא הייתה מניחה את השכבה הראשונה ועוזרה בלדומה היה מניח את השכבות הבאות.
כשהמלאכה הושלמה היצירה הייתה מונחת ברחבי הסטודיו לבחינתה, וגם אז היא לעיתים השיבה אותה לשולחן העבודה כדי להשיג עוד ועוד פשטות. עוזרה הנאמן, בלדומה, סייע לה הן בארגון הסטודיו והן כמבט הנוסף שתרם לתהליך היצירה של הררה.
עבודותיה

בעוד חלק מעבודותיה הושוו לציירים נאו-קונקרטיסטים בזרם הריאליסטי (neo-concretists) כמו ליגיה קלארק והליון אוטי, על פי מבקרת האמנות הנודעת של עיתון ה"ניו יורק טיימס", קארן רוזנברג, סגנונה של הררה היה מאופיין בחותם הגאומטרי האישי הייחודי לה. ציוריה, בעלי שני צבעים היוצרים מורכבות מיוחדת במרחב, פותחו בשנים בהן פעלה בפריז אז הושפעה מרעיונותיהם של אמנים כמו פיט מונדריאן, קזימיר מלביץ', ואחרים בזרם הסופרמטיזם הרוסי וזרם דה סטיל (De Stijl) ההולנדי. יצירתה של הררה הייתה משמעותית לא רק בשל תרומתה לציור הגאומטרי המופשט, אלא גם בשל הייצוג המורכב שלה של עולם הטבע. למשל, סדרת הציורים "ירוק ולבן" (Blanco y Verde,1959), היא פירוק של ציור נוף מסורתי: קווי אופק הנחצים על ידי קו אלכסוני האופייני לה אשר יחד יוצרים את נקודת החיתוך הכה אופיינית לציורי נוף. הניגוד המכוון בין הלבן והירוק, אף מבטא את הצבעים הנפוצים בציורי נוף באופן המופשט ביותר.
גילויה בשלב מאוחר בחייה

כרמן הררה לא זכתה להכרה רחבה במשך עשורים.
לפני תערוכותיה שהוצגו בגלריית ליסון ובמוזיאון וויטני בשנת 2016, היא הציגה בתערוכת יחיד משמעותית אחת בשנת 1984. תערוכת היחיד הראשונה שלה עלתה ב-2004, לאחר מעל 50 שנה מאז עברה מקובה לניו יורק ב-1954. לדברי אוצרת האמנות, קארן רוזנברג, הדבר נבע מהגישות הדומיננטיות שרווחו ביחס לנשים באמנות וביחס לקובנים באמריקה, אשר שניהם הציבו משוכות אותן היה עליה לעבור במהלך חייה.
כל זאת השתנה בשנת 2004. חברה הקרוב וחסידה, הצייר טוני בכרה, השתתף בארוחת ערב עם פדריקו סבה, הבעלים של גלריית לטין קולקטור (Latin Collector) במנהטן, ניו יורק. סבה היה בעיצומה של הכנת תערוכה על ציירות גאומטריות שלא כללה מלכתחילה את הררה. בכרה המליץ בפניו על הררה. כאשר סבה ראה את ציורה הוא סבר תחילה שהן של ליגיה קלארק, אך גילה שציורה של הררה נוצרו עשור לפני אלה של קלארק.
אף על פי שהתגוררה באמריקה רוב חייה, חיבורים שהתייחסו לגילויה המאוחר תייגו אותה כאמנית קובנית-אמריקאית, זאת על אף שהיא טענה, שאף על פי שהיא גאה במורשתה, היא נמנעה בעקביות מפוליטיזציה של עבודתה.
כרמן רמוס, אוצר אמנות לטינית בסמית'סוניאן, ציין כי "שלא כמו אמנים אירופאים רבים המהגרים לארצות הברית, הררה, אשר חיה בארצות הברית כבר מתחילת שנות העשרים לחייה, זוהתה רק לעיתים רחוקות כאמנית אמריקאית. נראה כי אף הצלחתה המאוחרת נשענת דווקא על מעמדה כאמריקאית-לטינית, אשר בסופו של דבר מעמעם את הגדרתה כציירת אמריקאית".
תערוכות

משנת 1949 ועד למותה הררה הציגה מספר פעמים בתערוכת האמנות המודרנית הוותיקה Salon des Réalités Nouvelles המתקיימת בפריז.
תערוכות יחיד:
Galeria Sudamericana, 1956
Trabia Gallery, 1963
Cisneros Gallery, 1965
Alternative Gallery, 1986
The El Museo del Barrio in East Harlem, New York, 2008
IKON Gallery in Birmingham, England, 2009
Pfalzgalerie Museum in Kaiserslautern, Germany, 2010
מוזיאון ויטני לאמנות אמריקאית, 2016
Lisson Gallery, 2016
הסרט תערוכת 100 השנה

בתחילת 2014, החלה אליסון קליימן, במאית הסרט התיעודי עטור השבחים Ai Weiwei: Never Sorry, לעבוד על סרט תיעודי על הררה. הסרט תערוכת 100 השנה הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הוט דוקס (Hot Docs) בטורונטו בשנת 2015. לאחר מכן יצא לנטפליקס והחל מספטמבר 2016 הוא זמין גם ב-Vimeo on Demand.
הסרט, העוקב אחר ההכנות ליום הולדתה המאה, זכה לביקורות חיוביות והגביר את העניין בעבודותיה של הררה.
בעשור השני של המאה ה-21

הררה המשיכה את השיח האמנותי עם ידידה הקרוב, טוני בכרה, והמשיכה ליצור בעזרת שכנה מנואל בלדומה.
הררה ציינה ש"יופיו של הקו הישר" הוא זה הגורם לה להמשיך ולחיות.
ביולי 2019 נפתחה תערוכה ציבורית גדולה של הררה, בת ה-104, בניו יורק.
הררה נפטרה ב-12 בפברואר 2022 בגיל 106.
הערות שוליים

↑  Michel, Karen, Overlooked But Undeterred, A 101-Year-Old Artist Finally Gets Her Due, NPR.org, ‏July 2, 2016
↑    Helena De Bertodano, ‏Carmen Herrera: 'Is it a dream?', The Telegraph, 20 December 2010
1 2  Miller, Dana, Carmen Herrera: Lines of Sight, New York: Whitney Museum of American Art
1 2 3 4 5  Loos, Ted. "An Artist at 100, Thinking Big but Starting Small". The New York Times. The New York Times.
1 2 3 4 5  Klayman, Alison, [www.the100yearsshow.com The 100 Years Show], ‏2016-09-18
1 2 3  KAREN ROSENBERG, A 101-Year-Old Artist Finally Gets Her Due at the Whitney, The New York Times, ‏15 ספטמבר 2016
1 2  Carmen Herrera: Lines of Sight, Wexner Center for the Arts at The Ohio State University
↑  Our America: The Latino Presence in American Art, The Smithsonian American Art Museum
↑  Carmen Herrera; Dorothy Feaver; Estrellita Brodsky; Lisson Gallery (London, England), Carmen Herrera : works on paper = opere su carta, 2010-2012, Lisson Gallery, 2013
↑  Jules Heller; Nancy G Heller, North American women artists of the twentieth century : a biographical dictionary, Garland Publishing, Inc, 1995
↑  Carmen Herrera, IKON Gallery
↑  Shiffman, Allyson, Carmen Herrera at 99, W Magazine, ‏2014-05-30
↑  כתבה (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007371304005171  BIBSYS: 1634281488354  CiNii: DA1870474X  GND: 139136568  ISNI: 0000 0000 8285 2020  LCCN: no94013313  RKD: 390575  SNAC: w6n37tdq  SUDOC: 146479432  ULAN: 500332016  VIAF: 100440635   WorldCat (עם VIAF): 100440635
כימרה (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה ומתח
 שחקנים:  אלכסנדר קוזנצוב לוקריה איליאשנקו אלדר קלימולין יגור קורשקוב איגור מירקורבאנוב אנדריי סמירנוב כריסטינה קוצ׳רנקו
 ארץ מקור:  רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 חברת הפקה:  Sreda
 אתר צילומים:  סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד
 אורך פרק:  כ-45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  IVI
 פורמט (תמונה):  1080i ‏(16:9 HDTV) 4K ‏(Ultra HD)
 פורמט (קול):  5.1
 תקופת שידור מקורית:  15 בספטמבר 2022 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
 
כימרה (ברוסית: Химера) היא סדרת דרמה רוסית שנוצרה עבור רשת ivi.ru על ידי אלכסנדר צקאלו ואיוואן סמוחוואלוב מחברת ההפקות Sreda. הסדרה בת עשרה פרקים שודרה בשנת 2022.
הסדרה מתרחשת בשנת 2012 ברוסיה ומתמקדת במאבקם של סוכני השירות הפדרלי למלחמה בסמים, בסחר בסמים בסנקט פטרבורג, אך גם בשחיתות שבתוככי הארגון, ארבע שנים לפני פירוק הארגון.
עלילה

שנת 2012 בסנקט פטרבורג. מלחמה פורצת בין שתי ארגוני סחר בסמים, על משלוח של 300 קילוגרם קוקאין שהגיע מאקוודור. סוחר הסמים יבגני טטרינצב מחליט להרחיק את המתחרה שלו - קארים רחמון. קונסטנטין קונקוב, סוכן השירות הפדרלי למלחמה בסמים מנהל את המלחמה שלו נגד סוחרי הסמים, בעודו מנסה לברר מתי משלוח הסמים הבא יגיע לנמל סנקט פטרבורג. קונקוב מגלה באמצעות המודיע שלו, עלי, כאשר מגיעה חבילת הסמים הבאה לנמל. הוא פונה לממונים עליו בהצעה לבצע פשיטה. אבל זה לא קל לעשות את זה, יש צורך לתאם את הפעולה בחלונות הגבוהים. במקביל, בחור בשם דימה עם אוטיזם זקוק לכסף והוא יוצר חנות תרופות מקוונת באמצעות הדארקנט בשם "כימרה". חברתו של דימה לרה נחטפת, ודימה מעלה תוכנית לשחרר אותה. יחד עם שותפיו החדשים, הוא מארגן פשיטה על המחסן של עלי, מה שמוביל בשלב זה את קונקוב לספקי הסמים של דימה.
רחמון מבקר את סרגיי ומספר לו על קונקוב, הפועל נגדם. סרגיי מחליט להתמודד איתו ובעצת אשתו הוא מחליט למצוא את נקודות הכאב של הסוכן. בינתיים, אשתו מגיעה לקונסטנטין, שאומר שאפשר לשלוח את בנם לטיפול בגרמניה. דימה מנסה למצוא את ההאקר שגנב את כל המערכת שלהם. סרגיי מקבל משימה מרחמון לגלות מי עומד מאחורי "כימרה". לשם כך הוא מחליט להשתמש בקונקוב והוא גם רוצה שיגלה מי מהממונים עליו אישר את רצח טטרינצב האב. בינתיים, דימה פוגש את האקר המכונה Big bro שגנב את המערכת המקוונת שלו והם הופכים לשותפים. הם מתכננים להרחיב את העסק שלהם כדי להתחזק ולהתכונן לפגוש את אלה שרודפים אותם. הם נפגשים עם ספקים מהטריאדה הסינית. כעת דימה מקבל מדי חודש 200 קילוגרם סמים לצורך מכירה.
קונקוב לוקח את דימה ומביא אותו לסרגיי. יחד הם מגיעים למשרד החדש של חנות "כימרה". בזמן שדימה מציג את התוכנית שלו למכירת סמים ללא אלימות. נציגי השירות הפדרלי למלחמה בסמים מסכימים להעניק חסות בתנאי שיסייע להם ללכוד את סוחרי הסמים המבוקשים.
שחקנים ודמויות

אלדר קלימולין - דמיטרי "דימה" סאפגין
אלכסנדר קוזנצוב - קונסטנטין קונקוב, מייג'ור השירות הפדרלי לשליטה בסמים
ליקריה איליאשנקו - קסניה, עיתונאית
אנדריי סמירנוב - יבגני טטרינצב, "הטטרי", ראש ארגון פשע
ילנה פרודניקובה - לריסה, אשתו של יבגני
יגור קורשקוב - סרגיי טטרינצב, בנו של יבגני
דריה אוורטינסקאיה - קרינה, רעייתו של סרגיי
וסילי מיכאילוב - טיומה ("יודה")
אנגלינה זאגרבינה - לרה ("כימרה")
איגור מירקורבאנוב - כארים רחמונוב ("רחמון"), ראש ארגון פשע
ואדים נורשטיין - טגלאט, עוזרו של רחמון
ארתור איוואנוב - איוואן לבדב, מפקד מחלקת סנקט פטרבורג בהשירות הפדרלי לשליטה בסמים
כריסטינה קוצ'רנקו - ארינה, בתו של לבדב
ארתור ואחה - פיוטר גלושקו, גנרל במשטרת רוסיה
יוליה מרצ'נקו - אליה, אמו של דימה
אלכסנדר קודארנקו - אנטון, אביו של דימה
סחאט דורסונוב - עלי אחמדוב, סוחר סמים
אלכסיי שילניקוב - Big bro, האקר
הערות שוליים

↑  Онлайн-кинотеатр ivi выпустит сериал о наркобизнесе в России от создателей «Метода», Афиша (ברוסית)
↑  По ту сторону даркнета: репортаж со съемок сериала «Химера», Кино-Театр.Ру, ‏2022-01-03
לואיס ויימן

לואיס קרוסבי ויימן (באנגלית: Louis Crosby Wyman‏; 16 במרץ 1917 – 5 במאי 2002) היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי. הוא היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של מדינת ניו המפשייר, ובמשך שלושה ימים ייצג אותה בסנאט של ארצות הברית. הייתה זו אחת מתקופות הכהונה הקצרות ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. ויימן היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה

ויימן נולד ב-16 במרץ 1917 במנצ'סטר, הגדולה שבערי ניו המפשייר, בנם של אליס סיבלי (קרוסבי) ולואי אליוט ויימן. ב-1938 השלים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת ניו המפשייר השוכנת בעיר דורהאם, ובשנת 1941 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. הוא התקבל ללשכות עורכי הדין של מסצ'וסטס ושל ניו המפשייר ב-1941, ולזו של פלורידה במהלך 1957. לאחר מכן החל לעסוק בעריכת דין בבוסטון במסגרת משרד עורכי הדין "Ropes & Gray".
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת בקרב על האיים האלאוטיים בדרגת לוטננט בכוחות המילואים של צי ארצות הברית בין השנים 1942–1946. הוא שימש גם כיועץ משפטי עבור ועדה בסנאט האמריקאי ב-1946. בשנת 1947 היה מזכירו של הסנאטור סטיילס ברידג'ס (אנ') ובשנים 1948–1949 היה יועץ לוועדת הקונגרס המשותפת לשיתוף פעולה כלכלי בין-לאומי. מ-1961 ועד 1953 שירת כתובע הכללי של מדינת ניו המפשייר, וב-1957 היה ויימן לנשיא אגודת התובעים הכלליים הלאומית. ב-1961 המשיך בקריירה ציבורית כיועץ לענייני חקיקה עבור מושל ניו המפשייר וישב בראשות ועדות משפטיות אחדות.
בבחירות אמצע הכהונה ב-1962 נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס הראשון של ניו המפשייר, מטעם המפלגה הרפובליקנית. עם ניצחונות המפלגה הדמוקרטית במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1964 הפסיד ויימן בבחירות לתקופת כהונה שנייה, אז שב אל גבעת הקפיטול ב-1966 ומאז נבחר שלוש פעמים נוספות. בבחירות 1974 לא התמודד ויימן מחדש אל בית הנבחרים, ובחר לרוץ לסנאט של ארצות הברית לאחר פרישתו של הסנאטור נוריס קוטון לאחר 20 שנה. תוצאות הבחירות הראשונות הראו כי ויימן מוביל על המועמד הדמוקרטי ג'ון דורקין בפער של 355 קולות.
עם זאת, דורקין דרש לספור מחדש את קולות הבוחרים, מה שהביא לזכייתו של דורקין תוך הובלה בת עשרה קולות בלבד. המושל מלדרים תומסון (אנ') אישר בעקבות זאת את ניצחונו של דורקין. ברם, ויימן תבע גם הוא לספור מחדש את הספירה החוזרת והיוצרות התהפכו פעם נוספת — ויימן הוביל בשני קולות גרידא. קוטון בינתיים התפטר ב-31 בדצמבר 1974; ותומסון מינה את ויימן למלא את שארית כהונתו של קוטון אשר פגה ב-3 בינואר 1975, במטרה להעניק לו ותק בסנאט. דומה היה כי מינויו של ויימן לסנאט הביא לידי גמר את הסכסוך, אך דורקין פנה למליאת הסנאט, שהיא לפי חוקת ארצות הברית הבוררת הסופית בכל הנוגע לבחירות אל הסנאט. ועדת הכללים והניהול, שבתחום סמכויותיה תוצאות הבחירות לסנאט, דנה האם להשביע את ויימן לתקופת כהונתו המלאה עד לינואר 1981. ב-14 בינואר 1975 החזירה מליאת הסנאט את הסוגיה לוועדת הכללים, שהשיבה בתורה 35 פתקי הצבעה שנויים במחלוקת לסנאט בהתבסס על 3,000 קלפיות מפוקפקות. עם זאת, הסנאט לא הצליח להגיע לעמק השווה על אפילו פתק הצבעה בודד.
לאחר שבעת חודשי התגוששות שכללו שישה ניסיונות לא-מוצלחים של הסיעה הדמוקרטית להשביע את דורקין, ויימן — שמעולם לא נשבע אמונים לתפקידו — הציע כי דורקין והוא יתמודדו זה מול זה בבחירות ביניים. דורקין נעתר, והסנאט הכריז על רִיק במושב של ניו המפשייר ב-8 באוגוסט 1975, עד לקיום הבחירות המיוחדות. בזמן זה, תומסון מינה את קוטון למלא את מושבו אותו עזב. הבחירות המיוחדות התקיימו ב-16 בספטמבר, ודורקין ניצח את ויימן בנוחיות בפער של כ-28,000 קולות — מה שגדע את הבחירות הצמודות ביותר לסנאט מאז החלו בחירות ישירות לסנאט בעקבות התיקון ה-17 לחוקת ארצות הברית ב-1913.
ויימן שימש כשופט בבית המשפט העליון של ניו המפשייר מ-1978 עד 1987. ב-15 בספטמבר 2002 מת לאחר מאבק במחלת הסרטן. גופתו נשרפה, ואפרו פוזר בים.