stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנולף ממץ
חייו

ארנולף נולד למשפחה פרנקית חשובה ליד נאנסי בלורן בסביבות שנת 582. למשפחה היו שטחים עצומים בין נהרות המוזל והמז.
בהיותו מתבגר, הוא נקרא אל החצר המרובינגית של המלך תאודברט השני (595–612) מאוסטרזיה, שם התחנך על ידי גונדולף מפרובאנס (אנ'). ארנולף נשלח מאוחר יותר לשרת כדוכס (אנ') בסכלדה.
ארנולף העניק שירות מכובד בחצר האוסטרזית תחת תאודברט השני. הוא התבלט הן כמפקד צבאי והן במינהל האזרחי; בתקופה מסוימת היו תחת השגחתו שישה מחוזות נפרדים. ארנולף נישא בשנת 596 לאשה אצילה שמקורות מאוחרים יותר מזהים אותה כ"דודה" (Dode או Doda; נולדה ב-584 לערך), דודתו מצד אביו של הקדוש גלודסינד (אנ') מצרפת, אם מנזר במץ. כלודולף ממץ היה בנם הבכור, אך חשוב ממנו היה בנם השני אנסגיזל, שנישא לבגה (אנ'), בתו של פפין הראשון מלנדן. ארנולף הוא אפוא סבו מצד הזכרים של פפין האמצעי מהרסטל, אביו של קרל מרטל, סבו של קרל הגדול.
בסביבות שנת 611, ארנולף וחברו רומאריק (אנ'), גם הוא פקיד בחצר המלוכה, תכננו לעלות לרגל למנזר לרינס (אנ').
כלותאר, שהעריך את כישוריו המנהליים של ארנולף, הציע לו את כהונת הבישוף הפנויה של מחוז מץ, בירת הממלכה האוסטרזית. אשתו הפכה לנזירה במנזר בטריר, וארנולף ראה בכך אות מאלוהים והפך לכומר ולבישוף לאחר מכן.
הוא המשיך לשמש כמנהל אחוזתו וכאיש חצרו של המלך.
שלטון אוסטרזיה הגיע לידיה של ברונהילדה, סבתו של תאודברט, ששלטה גם בבורגונדיה (אנ') בשמם של ניניה. בשנת 613 התחבר ארנולף עם פפין מלנדן והוביל את האופוזיציה של אצילים פרנקים נגד המלכה ברונהילדה. המרד הוביל להדחתה, לעינויה ולהוצאתה להורג, ולאיחוד המחודש של אדמות פרנקיות תחת כלותאר השני.
מאוחר יותר הפך כלותאר את בנו דגוברט הראשון למלך אוסטרזיה, בה שלט בעזרת יועצו ארנולף. פפין מלנדן הפך למאיורדומוס (ראש הארמון). בשנת 624 עודדו פפין וארנולף את דגוברט לרצוח את כרודואלד (Chrodoald), מנהיג חשוב של משפחת האגילולפינגים (אנ') הפרנקית.
בשנת 625 השתתף ארנולף במועצה שנערכה על ידי הבישופים הפרנקים בריימס.
במהלך הקריירה שלו הוא נמשך לחיי דת, ובסביבות שנת 628 פרש לחיי התבודדות באתר הררי בתחומי שליטתו בהרי הווז', כדי להפוך לנזיר. חברו רומאריק, שהוריו נהרגו על ידי ברונהילדה, הקדים אותו להרים בסביבות שנת 613; שם הקימו רומאריק ואמטוס (אנ') את מנזר רמירמונט. לאחר מותו של כלותאר בשנת 629, התיישב ארנולף ליד הבנדום (Habendum), שם נפטר זמן מה בין 643 ל-647. הוא נקבר ברמירמונט.
ארנולף נערץ כקדוש על ידי הכנסייה הקתולית. באיקונוגרפיה, הוא מתואר בדרך כלל עם מטה של כומר בידו.
יום החג שלו הוא 18 ביולי.
אגדות

ישנן שלוש אגדות הקשורות לארנולף:
ארנולף התייסר מהאלימות שהקיפה אותו וחשש שמילא תפקיד במלחמות וברציחות שפקדו את המשפחות השלטות. רדוף מחטאים אלה, ארנולף הלך לגשר מעל נהר המוזל (Moselle). שם הוא הוריד את הטבעת של הבישוף שלו וזרק אותה לנהר, והתפלל לאלוהים שייתן לו סימן של מחילה על ידי החזרת הטבעת אליו. שנים רבות של הסתגפות לאחר מכן, הביא דייג למטבחו של הבישוף דג שבבטנו נמצאה טבעת הבישוף. בעקבות האות מאלוהים, פרש ארנולף מיד ממשרתו כבישוף והפך לנזיר עד סוף חייו.
ברגע שארנולף התפטר מתפקיד הבישוף, פרצה שריפה במרתפי ארמון המלוכה ואיימה להתפשט ברחבי העיר מץ. ארנולף, מלא אומץ ותחושת אחדות עם תושבי העיר, עמד מול האש ואמר: "אם אלוהים רוצה שאכלה, אני בידיו". לאחר מכן הוא עשה את סימן הצלב, ואז האש מיד נסוגה.
זה היה ביולי 642 וחם מאוד כאשר בני הקהילה של מץ נסעו לרמירמונט כדי לקבל לידם את שרידי הבישוף לשעבר שלהם. הם שתו רק מעט בשטח ללא מחסה. בנקודה שבה התהלוכה המותשת עמדה לעזוב את שמפניול (Champigneulles), אחד מבני הקהילה, דוק נוטו (Duc Notto), התפלל "בהשתדלותו העוצמתית ארנולד המבורך יביא לנו את מה שחסר לנו". מיד התרבתה שארית הבירה הקטנה בתחתית סיר בכמויות כאלה, שצמא עולי הרגל נרווה והיה להם מספיק בירה ליהנות ממנה למחרת בערב בהגיעם למץ. מסיבה זו הוא ידוע כקדוש הפטרון של מבשלי הבירה.
הערות שוליים

1 2 3  Book of Saints – Arnoul – Bishop
1 2 3 4  St. Arnulf of Metz, באתר New Advent
↑  Pierre Riché, The Carolingians: A Family Who Forged Europe, University of Pennsylvania Press, 1993, p. 16
↑  Pierre Riché, The Carolingians: A Family Who Forged Europe, University of Pennsylvania Press, 1993, pp. 16-17
↑  Pierre Riché, The Carolingians: A Family Who Forged Europe, University of Pennsylvania Press, 1993, p. 17
| השושלת הקרולינגית |
| --- | --- | --- |
| שבט פפין | פפין הזקן (580–640) • גרימואלד הזקן (616–656) • כילדברט המאומץ (מת ב-662) |  |
| שבט ארנולף | ארנולף ממץ (582–640) • כלודולף ממץ (מת ב-696 או 697) • אנסגיזל (מת לפני 679) • פפין האמצעי (635–714) • גרימואלד הצעיר (מת ב-714) • דרוגו משמפאן (670–708) • תיאודואלד (708–741) • כילדברנד הראשון (מת ב-743 או 751) |  |
| השושלת הקרולינגית | קרל מרטל (686–741) • קרלומן (מת ב-754) • פפין הגוץ (714–768) • קרלומן הראשון (751–771) • קרל הגדול (מת ב-814) • לואי החסיד (778–840) |  |
| לאחר הסכם ורדן (843) | לותאר הראשון (795–855) • קרל הקירח (קרל השני) (823–877) • לואי הגרמני (לואי השני) (804–876) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279642505171  PLWABN: 9810542168005606  GND: 119090856  ISNI: 0000 0001 1560 944X  LCCN: n90651873  SUDOC: 030873746  VIAF: 16388438   WorldCat (עם VIAF): 16388438
ג'יימי קראגר

ג'יימס לי דאנקן קראגר (באנגלית: James Lee Duncan Carragher; נולד ב-28 בינואר 1978) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הבלם בליברפול ובנבחרת אנגליה.
קראגר העביר את כל שנות הקריירה שלו בליברפול, ושימש כקפטן המשנה של הקבוצה כ-10 שנים. עם 737 משחקים, הוא השני במספר ההופעות במדי ליברפול בכל הזמנים. קראגר מחזיק בשיא ההופעות האירופיות לשחקן ליברפול, שעומד על 150 הופעות.
קראגר גדל כאוהד אברטון, אך החליט לשחק עבור ליברפול, כאשר התקבל לאקדמיית ליברפול בגיל 9. את הופעת הבכורה המקצוענית שלו ערך בעונת 1996/1997, ובעונה העוקבת הפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה.
בתחילת הקריירה שלו תפקד קראגר בעיקר כמגן, אך עם הגעת המאמן רפאל בניטס ב-2004 הועבר קראגר לעמדת הבלם. עם ליברפול זכה קראגר באנגליה פעמיים בגביע ה-FA, שלוש פעמים בגביע הליגה, פעמיים במגן הקהילה. כמו כן, במפעלים הבינלאומיים רשם קראגר זכיות בליגת האלופות, בגביע אופ"א ופעמיים בסופר קאפ האירופי.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל ב-2013 החל לשמש כפרשן למשחקי הפרמייר ליג ברשת סקיי ספורט.
קריירת מועדונים > ראשית הקריירה ותארים ראשונים (1998-2004)

קראגר נולד בבוטל, מרזיסייד. למרות אהדתו את אברטון בילדותו, הצטרף ליריבתה העירונית ליברפול בשנת 1988. אביו היה גם כן אוהד אברטון, ושני שמותיו האמצעיים של קראגר, לי דאנקן, הם על שמם של מאמן אברטון גורדון לי ושחקן אברטון דאנקן מקנזי - המאמן לי הדיח את מקנזי מאברטון ביום בו נולד קראגר. הוא בילה שנה בבית הספר לכדורגל של אברטון בגיל 11, אך חזר לאקדמיית ליברפול עם תום לימודיו. עקב גובהו הנמוך בנעוריו, לא הצליח קראגר להרשים בהופעותיו בקבוצות הנוער של ליברפול. רק לאחר העברתו לעמדות הקישור הצליח קראגר להשאיר חותם ועבר לשחק בקבוצת המילואים של ליברפול. את משחקו הראשון בקבוצת המילואים ערך בעונת 1994/1995, מול קבוצת המילואים של בלקברן רוברס, ואף נבחר לאיש המשחק. ב-1996 סייע לליברפול לזכות בגביע ה-FA לנוער, כאשר גברה קבוצתו 1-4 בצמד משחקים מול קבוצת המילואים של וסטהאם יונייטד. בצמד משחקים זה התמודד קראגר מול ריו פרדיננד ופרנק למפארד. במהלך טורניר גביע זה שומש קראגר לראשונה בעמדות ההגנה.
את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של ליברפול ערך קראגר תחת המאמן רוי אוונס, ב-8 בינואר 1997, ברבע גמר גביע הליגה האנגלי, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-75, בהפסד 2-1 למידלסברו. שלושה ימים מאוחר יותר ערך את הופעת הפרמייר ליג הראשונה שלו, באצטדיון אנפילד, כאשר נכנס כמחליף בתיקו המאופס מול וסטהאם יונייטד. ב-18 בינואר תפקד כקשר מרכזי, בניצחון הפרמייר ליג 0-3 על אסטון וילה. במשחק זה, שיחק קראגר לצד ג'יימי רדנאפ, וכבש את שער הבכורה שלו בליברפול, בנגיחה.
בעונת 1997/1998 החל קראגר לשחק באופן תדיר בהרכב ליברפול הבוגרת, וסייע לה במאבקי הצמרת מול מנצ'סטר יונייטד וארסנל. באותה עונה שיחק קראגר בעמדות הבלם, מגן וקשר אחורי.
תחת המאמן ז'ראר הוייה למד קראגר להתרחק מאור הזרקורים ולהתמקד בכדורגל, כאשר הוייה הקפיד להתייחס בחומרה לאירועי משמעת. באוטוביוגרפיה שלו, הודה קראגר "תמיד חשתי קרוב לז'ראר", והיה מלא בשבחים למאמן הצרפתי. בעונת 1998/1999 ערך קראגר 44 הופעות בכל המסגרות, ונבחר לשחקן העונה של ליברפול. בראשית עונת 1999/2000 כבש שני שערים עצמיים בהפסד הליגה הביתי למנצ'סטר יונייטד 3-2. לאחר המשחק לא שומש יותר בעמדת הבלם תחת המאמן הוייה, ותפקד בעיקר בעמדת המגן הימני, כאשר בעמדות מרכז ההגנה שיחקו בעיקר סמי הופייה וסטפן הנשוז.
בעונת 2000/2001 שיחק קראגר בעיקר בעמדת המגן השמאלי. בעונה זו זכה עם ליברפול בגביע ה-FA, גביע הליגה, גביע אופ"א, מגן הקהילה והסופר קאפ האירופי בתוך חודשים בודדים.
בינואר 2002, במשחק גביע הליגה מול ארסנל, זרק קראגר ליציע מטבע שנזרק לעברו מצד אוהדי ארסנל, וקיבל על כך כרטיס אדום. לאחר המשחק התנצל פומבית על המעשה, אך קיבל אזהרה רשמית מצד המשטרה על המקרה.
בשנים 2002-2004 סבל קראגר משתי פציעות חמורות. הוא החמיץ את מונדיאל 2002 עקב ניתוח שעבר בברכו. בספטמבר 2003 שבר את רגלו כתוצאה מתיקול עם שחקן בלקברן רוברס, לוקאס ניל. בתקופה זו איבד קראגר את מקומו בהרכב ליברפול, והוחלף בעיקר על ידי ג'ון ארנה ריסה וסטיב פינאן. למרות זאת, זכה קראגר עם ליברפול בגביע הליגה בשנת 2003, וזמן קצר לאחר מכן הוגדר כקפטן המשנה של הקבוצה, כאשר הקפטן הראשי היה סטיבן ג'רארד.
קריירת מועדונים > ההצלחה בליגת האלופות ובגביע האנגלי (2004-2007)

עונת 2004/2005 הייתה עונת מפנה עבור קראגר. מאמן הקבוצה החדש, רפאל בניטס, העביר את קראגר לעמדת הבלם, בה שיחק 56 משחקים בכל העונה, ושיתף פעולה במרכז ההגנה בעיקר עם סמי הופייה. עקב יכולתו הטובה בעונה זו נודע קראגר כבלם חזק ונבון, והוא המשיך לשחק בעמדה זו בשאר הקריירה שלו. בעונה זו היה קראגר חלק מרכזי מההצלחה של ליברפול בליגת האלופות. בגמר ליגת האלופות הפגין קראגר יכולת מרשימה, בין היתר עקב תפקודו יוצא הדופן בהארכה, תוך שסבל מהתכווצות שרירים וסייע לליברפול לזכות במפעל. הוא נבחר לשחקן העונה של ליברפול, ושימש כקפטן הקבוצה בניצחון 1-3 על צסק"א מוסקבה בסופר קאפ האירופי. קראגר היה מועמד לפרס כדור הזהב לשנת 2005.
במאי 2006 שיחק קראגר בגמר גביע ה-FA, מול וסטהאם יונייטד, שהיה לגמר העשירי שלו בקריירה. על אף שכבש שער עצמי בתחילת המשחק, ניצחה ליברפול בדו-קרב בעיטות עונשין ובכך זכה קראגר בפעם השנייה במפעל. חודשיים מאוחר יותר זכה קראגר במגן הקהילה, לאחר ניצחון 1-2 על צ'לסי.
ב-9 בדצמבר 2006, במשחק מול פולהאם, כבש קראגר את שערו השלישי בפרמייר ליג, שהיה לשערו הראשון מאז ינואר 1999. השער הגיע מבישול של דניאל אגר, והיה לשערו הרביעי של קראגר בקריירה.
בחצי גמר ליגת האלופות, ב-1 במאי 2007, מול צ'לסי, קבע קראגר את שיא ההופעות האירופיות עבור ליברפול, ובכך שבר את שיאו הקודם של איאן קלהאן, שעמד על 89 הופעות. הוא נבחר לשחקן עונת 2006/2007 בליברפול, על פי בחירת האוהדים.
קריירת מועדונים > שלהי הקריירה (2007-2013)

בעונת 2007/2008 ערך קראגר את הופעתו ה-500 במדי ליברפול. ב-18 במאי 2009, במשחק מול וסט ברומיץ' אלביון, היה מעורב קראגר בעימות עם שחקן קבוצתו אלברו ארבלואה, אשר הופסק עם התערבותם של צ'אבי אלונסו ודניאל אגר. המאמן, רפאל בניטס סירב להתייחס לעניין, בעוד קראגר הסביר את העניין: "שנינו רצינו לשמור על שער נקי, על מנת שפפה יזכה בכפפת הזהב בפעם הרביעית ברציפות".
בעונה הבאה חלה התדרדרות ביכולתו של קראגר, שהביאה לספקות לגבי מקומות בהרכב הפותח של ליברפול. אולם, יכולת טובה שלו מול היריבה מנצ'סטר יונייטד ב-25 באוקטובר 2009 השתיקה את הביקורות. ארבעה ימים לאחר מכן הורחק קראגר בכרטיס אדום מול פולהאם, ובכך הורחק לראשונה מזה 7 שנים.
ב-4 בספטמבר 2010 הוביל קראגר משחק צדקה, שהורכב משילוב בין שחקני ליברפול בעבר ובהווה, מול שחקני אברטון. כלל ההכנסות, מהמשחק שנערך באצטדיון אנפילד, הלכו לארגוני צדקה עמם עובד קראגר. ב-24 באוקטובר, במשחק מול בלקברן רוברס, כבש קראגר את שערו העצמי ה-7 בפרמייר ליג. רק ריצ'רד דאן, שכבש 10 שערים עצמיים, כבש יותר ממנו. מספר שבועות לאחר מכן קראגר פרק את כתפו בהפסד 2-1 לטוטנהאם הוטספר, במשחק שהיה להופעתו ה-450 בפרמייר ליג. הוא הושבת למשך של 3 חודשים עקב הפציעה, ואף נזקק לניתוח.
ב-24 בפברואר 2011 ערך קראגר את הופעתו ה-137 במפעלים אירופיים, במשחק מול ספרטה פראג, ובכך הציב שיא לשחקן הבריטי עם מספר ההופעות האירופיות הרב ביותר. ב-17 באפריל, במהלך משחק מול ארסנל, התנגשו קראגר וג'ון פלאנגן בראשיהם, בעת שעלו לנגיחה. לאחר 6 דקות של טיפולים על המגרש הוחלף קראגר בסוטיריוס קירגיאקוס. מספר ימים מאוחר יותר, התאושש קראגר וערך את הופעתו ה-666 במדי ליברפול, בניצחון 2-5 על פולהאם. בכך הפך קראגר לשחקן השני במספר הופעותיו במדי ליברפול. ב-2012 זכה קראגר בגביע הליגה השלישי שלו.
בראשית עונת 2012/2013, במשחק הבכורה של המאמן ברנדן רוג'רס, ערך קראגר את הופעתו ה-700 במדי ליברפול, בניצחון 0-1 על הומל, במסגרת מוקדמות הליגה האירופית.
קריירת מועדונים > פרישה

ב-7 בפברואר 2013 הודיע קראגר כי יפרוש בסיום העונה, בהודעה: "הייתה זאת זכות וכבוד לייצג את המועדון האדיר הזה זמן רב כל עוד יכולתי, ואני מאוד גאה בכך שאני במועדון מגיל 9". ב-9 במרץ ערך קראגר את הופעתו ה-500 בפרמייר ליג, בניצחון 2-3 על טוטנהאם הוטספר.
ב-19 במאי 2013 ערך קראגר את הופעתו ה-737 והאחרונה בקריירה, בניצחון 0-1 על קווינס פארק ריינג'רס. טרם המשחק נערך לכבודו של קראגר מסדר כבוד. במהלך המשחק הוחלף בדקה ה-87, וקיבל מחיאות כפיים מצד כל יושבי האצטדיון והאוהדים.
נבחרת אנגליה

ב-1996 ערך קראגר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה עד גיל 21. הוא תפקד בעיקר בעמדת הקשר האחורי, ושימש כקפטן הנבחרת. עד שנת 2000, אז הפך לבלתי אפשרי עבורו לשחק בנבחרת הצעירה עקב גילו, ערך קראגר 27 הופעות והיה למלך ההופעות של הנבחרת הצעירה.
ב-28 באפריל 1999 שיחק קראגר לראשונה בנבחרת אנגליה הבוגרת, כאשר נכנס כמחליף מול הונגריה. ב-2001 פתח לראשונה בהרכב הנבחרת, מול הולנד, במשחק שנערך בוויט הארט ליין. בספטמבר אותה שנה שותף בניצחון ההיסטורי 1-5 על גרמניה, במסגרת מוקדמות מונדיאל 2002, במשחק שהתקיים באצטדיון האולימפי במינכן. קראגר פספס את מונדיאל 2002 עקב פציעה בברכו.
קראגר היה בסגל אנגליה ליורו 2004, אך לא שיחק, כאשר לדלי קינג הועדף על פניו. במונדיאל 2006 לא היה האופציה הראשונה ומיעט לשחק, אך עקב פציעתו של גארי נוויל חזר להרכב. ברבע הגמר, מול פורטוגל, היה קראגר אחד משלושת השחקנים שהחטיאו בדו-קרב בעיטות עונשין, ובכך הודחה אנגליה.
באוגוסט 2007 הודיע קראגר על פרישה מהמדים הלאומיים. באוטוביוגרפיה שלו, מנה קראגר מספר סיבות לפרישה: העדפה מצדו לשחק יותר בליברפול מאשר בנבחרת הלאומית, רצון לבלות זמן רב יותר עם משפחתו, והסיבה העיקרית, שיתוף מועט שלו במשחקי הנבחרת.
במאי 2010 כלל פאביו קאפלו את קראגר בסגל המורחב של אנגליה למונדיאל 2010. קראגר אמר על חזרתו לנבחרת: "ההתאחדות יצרה עמי קשר לפני מספר שבועות ושאלה האם שיניתי את דעתי, עקב ריבוי פציעות של שחקני אנגליה. אמרתי שאני יכול להפוך את עצמי לזמין". ב-24 במאי הופיע לראשונה בנבחרת מזה שלוש שנים, במשחק ידידות מול מקסיקו שהסתיים בניצחון אנגליה 1-3. בטורניר עצמו שיחק קראגר בשני המשחקים הראשונים של אנגליה, וקיבל בשניהם כרטיס צהוב. עקב זאת הורחק למשחק הבא של הנבחרת. הוא לא שיחק בשלב שמינית הגמר מול גרמניה, כאשר מתיו אפסון הועדף על פניו. בסוף הטורניר פרש באופן סופי מכדורגל נבחרות, כאשר הדגיש כי החזרה הייתה חד פעמית. בסך הכל ערך קראגר 38 הופעות בנבחרת אנגליה.
סגנון משחק

בתחילת דרכו בליברפול שיחק קראגר בעמדת הקשר ההתקפי, ובילדותו אף שיחק כחלוץ, אך בשלב מוקדם עבר לעמדות ההגנה. קראגר היה מסוגל לשחק בכל עמדות ההגנה, תופקד הן בעמדות האגף והן במרכז, כאשר שומש לעיתים אף במרכז הקישור. כאשר שיחק כמגן היה קראגר בעיקר הגנתי, והיה מחוסר יכולות התקפיות, הנדרשות ממגן.
כבלם היה קראגר מוביל את הגנת ליברפול, ונודע כאחד הבלמים הטובים בפרמייר ליג ואחד הבלמים האנגלים הטובים בדורו. חזק, מגוון ועקבי, נחשב כבלם מהדור הישן, אשר נודע בעיקר בכושר העבודה, סיבולת, נאמנות, מנהיגות ומחויבות למשחק. סגנון משחקו נודע בנועזות, בפיזיות ובתיקולים קשים. קראגר היה בעל יכולות ארגוניות איכותיות, אינטליגנטיות משחק, ריכוז ומודעות טקטית, אשר אפשרו לו קריאת משחק רחבה, רדיפת יריביו ויצירת תיקולי 'הרגע האחרון'.
חברו לקבוצה לשעבר, ג'יימי רדנאפ, תיאר אותו כ"אולטרה תחרותי וככל הנראה הכדורגלן הכי ממונע שאני מכיר". דידייה דרוגבה נקב בשמו של קראגר כיריב הקשה ביותר שהתמודד מולו, ותיאר אותו כבלם אגרסיבי אך הוגן.
קריירה תקשורתית

עם פרישתו ממשחק פעיל, חתם קראגר על חוזה ברשת סקיי ספורט, והחל לשמש כפרשן, לצד גריים סונס, גארי נוויל וג'יימי רדנאפ. לעיתים כותב קראגר טור דעה אישית בעיתון הדיילי מייל. קראגר ונוויל קיבלו שבחים על פרשנויותיהם, הבאות על רקע יריבותם הישנה.
ב-11 במרץ 2018 פרסם הדיילי מירור סרטון בו נראה קראגר יורק לעבר רכב, בו יישובים אב ובתו בת ה-14, אשר הקניטו אותו, יום לאחר ניצחון מנצ'סטר יוניטד על ליברפול 1-2. עם הפצת הסרטון התנצל קראגר פומבית בפני נהג הרכב ובתו, וכינה את המצב כ"רגע של זעם" וכ"טעות החמורה ביותר" בקריירה שלו. הוא הורחק מרשת סקיי עד לסיום העונה.
חיים אישיים

קראגר נשא את אהובת נעוריו, ניקולה הארט, ולהם נולדו שני ילדים. כמו שחקני עבר נוספים של ליברפול, היה קראגר אוהד נלהב של אברטון בילדותו. בשנת 2008 קיבל קראגר פרס על ארגון הצדקה המקומי אשר הוא עומד בראשו. הוא מבקר דרך קבע בבתי ספר כחלק מעבודות צדקה, ומקדם את חשיבות חיי המשפחה.
קראגר הוא תומך של מפלגת הלייבור הבריטית, ותמך פומבית באנדי בורנהאם בבחירות לראשות המפלגה ב-2010. האוטוביוגרפיה שלו, 'קרא' ('Carra'), ראתה אור לראשונה בשנת 2008. בשנת 2012 קיבל קראגר תואר כבוד מאוניברסיטת ג'ון מורס בליברפול.
באוגוסט 2015 ביקר ב"קראגר'ס" ("Carragher's"), פאב המוקדש לקריירה שלו, במנהטן, ניו יורק.
תארים

ליגת האלופות: 2004/2005
גביע אופ"א: 2000/2001
הסופר קאפ האירופי: 2001, 2005
גביע ה-FA‏: 2000/2001, 2005/2006
גביע הפוטבול ליג: 2000/2001, 2002/2003, 2011/2012
מגן הצדקה: 2001, 2006
נבחרת העונה בפרמייר ליג מצד ארגון האוהדים: 2005/2006
שחקן העונה בליברפול: 1999, 2005, 2007
הערות שוליים

↑  קראגר הושעה מ"סקיי" וצפוי להתנצל בשידור, באתר ערוץ הספורט, 12 במרץ 2018
| נבחרת אנגליה – יורו 2004 |
| --- | --- | --- |
|  1 ג'יימס •  2 ג. נוויל •  3 א. קול •  4 ג'רארד •  5 טרי •  6 קמפבל •  7 בקהאם •  8 סקולס •  9 רוני •  10 אואן •   11 למפארד •  12 ברידג' • 13 רובינסון •  14 פ. נוויל • 15 קינג • 16 קראגר • 17 באט • 18 הרגריבס • 19 ג'. קול • 20 דאייר • 21 הסקי • 22 ווקר • 23 וסל • מאמן: אריקסון |  1 ג'יימס •  2 ג. נוויל •  3 א. קול •  4 ג'רארד •  5 טרי •  6 קמפבל •  7 בקהאם •  8 סקולס •  9 רוני •  10 אואן •   11 למפארד •  12 ברידג' • 13 רובינסון •  14 פ. נוויל • 15 קינג • 16 קראגר • 17 באט • 18 הרגריבס • 19 ג'. קול • 20 דאייר • 21 הסקי • 22 ווקר • 23 וסל • מאמן: אריקסון | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 2006 |
| --- | --- | --- |
|  1 רובינסון •  2 נוויל •  3 א. קול •  4 ג'רארד •  5 פרדיננד •  6 טרי •  7 בקהאם •  8 למפארד •  9 רוני •  10 אואן •   11 ג. קול •  12 קמפבל • 13 ג'יימס •  14 ברידג' • 15 קראגר • 16 הרגריבס • 17 ג'נאס • 18 קאריק • 19 לנון • 20 דאונינג • 21 קראוץ' • 22 קרסון • 23 וולקוט • מאמן: אריקסון |  1 רובינסון •  2 נוויל •  3 א. קול •  4 ג'רארד •  5 פרדיננד •  6 טרי •  7 בקהאם •  8 למפארד •  9 רוני •  10 אואן •   11 ג. קול •  12 קמפבל • 13 ג'יימס •  14 ברידג' • 15 קראגר • 16 הרגריבס • 17 ג'נאס • 18 קאריק • 19 לנון • 20 דאונינג • 21 קראוץ' • 22 קרסון • 23 וולקוט • מאמן: אריקסון | אנגליה |
| נבחרת אנגליה – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 ג'יימס •  2 ג'ונסון •  3 א. קול •  4 ג'רארד •  5 דוסון •  6 טרי •  7 לנון •  8 למפארד •  9 קראוץ' •  10 רוני •   11 ג. קול •  12 גרין • 13 ורנוק •  14 בארי • 15 אפסון • 16 מילנר • 17 רייט-פיליפס • 18 קראגר • 19 דפו • 20 קינג • 21 הסקי • 22 קאריק • 23 הארט • מאמן: קאפלו |  1 ג'יימס •  2 ג'ונסון •  3 א. קול •  4 ג'רארד •  5 דוסון •  6 טרי •  7 לנון •  8 למפארד •  9 קראוץ' •  10 רוני •   11 ג. קול •  12 גרין • 13 ורנוק •  14 בארי • 15 אפסון • 16 מילנר • 17 רייט-פיליפס • 18 קראגר • 19 דפו • 20 קינג • 21 הסקי • 22 קאריק • 23 הארט • מאמן: קאפלו | אנגליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 136988407  ISNI: 0000 0000 7884 2110  LCCN: nb2009027681  VIAF: 81242018   WorldCat (עם VIAF): 81242018 
קראגר בליגת האלופות, 2005
קראגר ב-2011
אוהדי ליברפול במפגן הוקרה לקראגר במשחקו האחרון בקריירה
דוכוס הורנט

צילום כתב היד "דוכוס הורנט"
דוכוס הורנט (Dukus Horant) הוא שיר עלילה מן המאה ה-14 שחובר בגרמניה על ידי יהודים.
כתב היד המצוי כיום בקיימברידג' נתגלה בגניזת קהיר, ורשום באותיות עבריות באחת הצורות של גרמנית עילית תיכונה, שממנה התפתחה שפת יידיש של ימינו. השיר מעורר עניין רב בקרב חוקרי הלשון והספרות הגרמנית, כיוון שנשתמר בו נוסח קדום של שירה אפית הקרובה לאפוס הגרמני קודרון. לסיפור זה על הורנט לא נשמר זכר במקורו הגרמני, אלא רק בטקסט שבכתב היד היהודי, והוא אפוא שריד יחיד של שירה גרמנית שאבדה.
העשייה היהודית בטקסט גרמני זה מוגבלת להעתקתו לאותיות עבריות, תוך החלפה של מושגים נוצריים בכינויים ובמונחים המקובלים על היהודים. הסברה כי אין זו יצירה יהודית, אלא העתקה בכתב או בעל פה של יצירה נוצרית, נתמכת בגלל הכנסתם של שינויים מינימליים בתחום אחד בלבד: בדברים שנראו למעתיק פסולים מן הבחינה היהודית. אין הוכחה משכנעת יותר לכך מאשר בחוסר העקביות שנקט המעתיק: בעוד שבאחת השורות מכונה הכנסייה בשם הגנאי הרגיל בפי היהודים "צו דער תיפלה", הרי כעבור כמה שורות היא מכונה "צו דער קירכן"; שני הכינויים מתייחסים למילה הגרמנית Kirche. לפיכך מתברר כי במקרה הראשון הבחין בה המעתיק והחליפה בכינוי הגנאי, אך במקרה השני לא שם לב אליה, וכך נשתמר הנוסח המקורי בעל המטען הנוצרי.
ראו גם

בבא-בוך
לקריאה נוספת

L. Fuks, The Oldest Known Literary Documents of Yiddish Literature (c. 1382), Leiden: Brill, 1957. (באנגלית)
P.F.Ganz, F. Norman and W. Schwarz (ed.), Dukus Horant (Altdeutsche Textbibliothek, Ergänzungsreihe 2), Tübingen: Niemeyer 1964. (בגרמנית)
גבריאל יעקובסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 במאי 1923 ברלין, רפובליקת ויימאר 
 נהרג:  19 במאי 1948 (בגיל 25) ירושלים 
 תאריך עלייה:  1939
 מוקד פעילות:  גרמניה, ישראל 
 
גבריאל (בן-יעקב) יעקובסון (7 במאי 1923, ברלין – 19 במאי 1948, ירושלים) היה מלחין ישראלי, יליד גרמניה.
קורות חיים

גבריאל יעקובסון נולד למשפחה יהודית אמידה בברלין, ונשלח עם "עליית הנוער", דרך שוודיה, לפלשתינה-א"י. יעקובסון הגיע לארץ ב-1939, הצטרף להכשרה, תחילה בקבוצת משמרות ולאחר מכן במעלה החמישה. הקרבה לירושלים אפשרה ליעקובסון להתחיל את לימודיו בקונסרבטוריון הארצישראלי. כשהקימו חבריו לקבוצה את קיבוץ גזר ב-1945, נשאר יעקובסון בירושלים אך שמר על קשר הדוק עם חבריו. לאחר סיום לימודיו פעל בירושלים ובקיבוצים בסביבתה כמורה וכמלחין. עם פרוץ מלחמת העצמאות הוא גויס, ונפל בקרב על העיר העתיקה ב-19 במאי 1948. לאחר המלחמה הקימו חבריו לקיבוץ קרן להוצאה-לאור של יצירותיו, ופעלו לביצוען בקונצרטים ולשידורן ברדיו.
יצירתו

יעקובסון השתייך, כמו רוברט סטארר וצבי אבני, לדור הראשון של מלחינים אשר עלו לארץ בגיל צעיר ועברו את עיקר הכשרתם המוזיקלית והאמנותית בארץ. כתיבתו מפגינה שליטה סגנונית מעמיקה: עיבודיו ושיריו למקהלה (לטקסטים מישעיה ומקהלת) מודאליים, מלאי פאתוס וניכר כי נכתבו בתוך האקלים האמנותי בישראל של ראשית שנות הארבעים. לעומתם, השירים לקול ופסנתר ממשיכים את מסורת הליד הגרמני - הן בשפתם והן במקורות ההשראה שלהם (מן השירה הגרמנית והסינית), וביצירותיו הכליות הוא נאו-קלאסיציסט מובהק.
יצירתו > בין יצירותיו

שלישייה לאבוב, קלרנית וקרן (בלתי גמורה. שני פרקים - אדג'יו ואלגרו - פורסמו ב-1954, ופרק מינואט שלא הושלם - אבד)
סונטה לכינור ופסנתר (אבדה)
סונטה סולו לכינור (אבדה)
שירים לקול ופסנתר (ראו אור בדפוס)
שירים למקהלה (ראו אור בדפוס)
מוזיקה למחזה "דוד מלך ישראל" של יעקב כהן (תיאטרון הנוער "במתנו" בתל אביב, מרץ 1948) (אבדה)
תמונות-רחוב לפסנתר (מתוכה פורסם קטע אחד ב"גווילי אש" של משרד הביטחון)
רביעיית מיתרים (הוקלטה בשנת 1956 אך תוויה אבדו. הפרטיטורה שועתקה מההקלטה על-ידי החוקר אלון שב והיצירה המשוחזרת בוצעה מחדש על-ידי רביעיית כרמל ב-2023).
פוקימון שני וארגמן

| --- | --- |

כרזת המשחקים
 כללי
 תאריך הוצאה:  18 בנובמבר 2022
 סוגה:  משחק תפקידים ממוחשב
 פיתוח:  Game Freak
 הוצאה לאור:  ביפן: חברת פוקימון(אנ') מחוץ ליפן: נינטנדו
 ארץ מקור:  יפן 
 שפות:  יפנית, ספרדית, סינית מפושטת, סינית מסורתית, איטלקית, צרפתית, גרמנית, אנגלית, קוריאנית 
 הפצה:  נינטנדו
 סדרה:  פוקימון
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  משחק וידאו לשחקן יחיד, מרובה משתתפים
 פלטפורמות:  נינטנדו סוויץ'
 המשחק הקודם:  פוקימון אגדות: ארכאוס
 אתר רשמי
 
פוקימון שני וארגמן (יפנית: ポケットモンスター スカーレット・バイオレット, רומאג'י: Poketto Monsutā Sukāretto Baioretto, מאנגלית: Pocket Monsters Scarlet Violet; בהפצה באנגלית: Pokémon Scarlet & Pokémon Violet) הם שני משחקי וידאו מסוג משחק תפקידים אשר פותחו על ידי גיים פריק והופצו על ידי נינטנדו לנינטנדו סוויץ'. שני המשחקים הללו מציגים לראשונה את הדור התשיעי של משחקי הפוקימון. המשחקים יצאו לראשונה לנינטנדו סוויץ' ב-18 בנובמבר 2022.
משחקיות

עלילת המשחקים עוקבת אחר מסעו/ה של מאמן או מאמנת פוקימונים צעיר/ה במחוז התשיעי - מחוז פלדיאה.
המשחק מתרחש באזור פתוח המבוסס על חצי האי האיברי, הכולל אזורים עירוניים ואזורי טבע ללא גבולות או מסכי טעינה ביניהם (מלבד כמה אזורים בודדים). המשחק מציג שלושה פוקימונים התחלתיים חדשים: ספריגאטיטו (Sprigatito), פוקימון חתול העשב, פיוקוקו (Fuecoco), פוקימון תנין האש וקוואקסלי (Quaxly), פוקימון ברווז המים.
משחקיות > העולם הפתוח

לראשונה בסדרת המשחקים, המחוז בו המשחק מתרחש הוא בעל מפת עולם פתוח. השחקן יכול לגשת לכל מקום שיבחר מתי שירצה (מלבד אזור אפס שהגישה אליו נפתחת רק בסוף המשחק). על מנת לעבור בקלות בין האזורים השונים במפה, השחקן יכול להיעזר בפוקימון האגדי שברשותו על מנת לשחות בימים ובאגמים, לדאות בשמיים וגם לטפס על ההרים. למרות שיכולות אלו נפתחות עם התקדמות השחקן בעלילה, השחקן מסוגל גם להתקדם רגלית, אם כי תחת יותר קושי וסרבול. למרות שהעולם הוא פתוח, ישנם מסכי טעינה מעטים במהלך המשחק.
משחקיות > צורת טרסטלייז וריידים

ב־3 באוגוסט נחשפה צורת קרב חדשה בשם טרסטלייז שמשנה את צורת הפוקימון לצורה המזכירה קריסטל וכן את סוג הפוקימון בהתאם לסוג כדור הקריסטל שניתן לו (בהמשך המשחק ניתן להחליף קריסטלי טרה לפוקימונים וכך לשנות את סוג הטרה אליהם הם מסוגלים להשתנות). בנוסף, קרבות רייד יחזרו ממשחקי חרב ומגן והפעם, שחקנים יכולים להילחם ביחד בעזרת מנוי האונליין של נינטנדו במטרה ללכוד פוקימוני טרה שונים. אפשר למצוא פוקימוני טרה פראיים בטבע ברמות קושי מסוימות. הכוכבים מסמנים רמות קושי: מכוכב אחד (הכי קל) לשבעה כוכבים (הכי קשה). לאחר ניצחון פוקימון טרה פראי, ניתן לקבל פרסים, כגון xp candy, berries, tera shards ועוד.