stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדד התחרותיות העולמי
הערות שוליים

↑  [http://www.scribd.com/doc/6295863/Global-Competitiveness-Report-20042005-Executive-Summary Growth Competitiveness Index rankings 2004
↑  Global Competitiveness Index rankings and 2005 comparisons
↑  The Global Competitiveness Index 2007-2008.
↑  Global Competitiveness Report 2008-2009
↑  The Global Competitiveness Index 2011–2012
מייקל שיסבי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  המאה ה־20 פיטרמריצבורג, דרום אפריקה 
 מדינה:  אוסטרליה 
 עיסוק:  שחקן קולנוע, טלוויזיה, תיאטרון
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל שיסבי (באנגלית: Michael Sheasby) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי.
ביוגרפיה

שיסבי נולד בפיטרמריצבורג שבדרום אפריקה והיגר עם משפחתו לאוסטרליה ב-2001.
קריירה

הוא הופיע לראשונה בטלוויזיה בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "Rescue: Special Ops". שנה לאחר מכן שיחק בסדרת הטלוויזיה קרוב רחוק.
בשנת 2014 שיחק במחזה של ויליאם שייקספיר, הנרי החמישי בתפקיד הנרי החמישי, מלך אנגליה. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Felony".
בשנת 2016 שיחק בסרטו של מל גיבסון, הסרבן.
בשנת 2018 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "הזמיר". באותה שנה חזר לשחק בתיאטרון במחזה "ארקדיה" מאת טום סטופארד.
בשנת 2020 הוא שיחק במיני סדרת הדרמה, המאורות בתפקיד וולטר מודי  באותה שנה שיחק במיני סדרת הטלוויזיה הסודות שהיא שומרת.
ביולי 2022 עתיד לצאת הסרט "Bosch & Rockit " בו הוא משתתף לצד לוק המסוורת'.
פילמוגרפיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Rescue: Special Ops | אלכס ריינולדס | פרק: "כיתה משלהם" |
| 2012 | קרוב רחוק | סטיב קרמודי | 5 פרקים |
| 2013 | Felony | שוטר בביתה של אנקילה | סרט קולנוע |
| 2013 | In Your Dreams | סטיבן | פרק: "ורמיסט" |
| 2013–2014 | מקום בלב | ברט פורד | 7 פרקים |
| 2016 | Love Child | מייקל | פרק: #3.10 |
| 2016 | הסרבן | 'טקס' לואיס | סרט קולנוע |
| 2018 | הזמיר | איידן קרול | סרט קולנוע |
| 2020 | המאורות | וולטר מודי | מיני סדרה, 2 פרקים |
| 2020–2022 | הסודות שהיא שומרת | היידן קול | 8 פרקים |
תיאטרון

| שנה | כותרת | תפקיד | סופר | במאי | תיאטרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | הנרי החמישי | הנרי החמישי  | וויליאם שייקספיר | דמיאן ריאן | מרכז התיאטרון של קנברה, קנברה |
| 2016 | ארקדיה | ולנטיין קאברלי  | טום סטופארד | ריצ'רד קוטרל | חברת התיאטרון של סידני, סידני |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | גילדת הליהוק של אוסטרליה | פרס הכוכב העולה | מועמדות |  |
| 2019 | פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה | שחקן המשנה הטוב ביותר | מועמדות |  |
הערות שוליים

↑  Heart, The Luminaries cast: Who is in the drama with Eve Hewson and Himesh Patel?, Heart, ‏1 במאי 2020
↑  Ron Cerabona, Bell Shakespeare's wartime twist on Henry V, The Sydney Morning Herald, ‏5 באפריל 2014
↑  Tom Ford, Michael Sheasby Net Worth, Net Worth Post, ‏בספטמבר 2017
↑  Jeff Sneider, Hugo Weaving to Play Andrew Garfield’s Father in Mel Gibson’s ‘Hacksaw Ridge’, TheWrap, ‏2 בספטמבר 2015
↑  Tara Brady, The Nightingale: A ‘hate the feckin’ English’ post-colonial revenge fantasy, The Irish Times, ‏3 באוקטובר 2019
↑  Kate Hennessy, Arcadia review – a flat production can't dampen Tom Stoppard's dazzling play, The Guardian, ‏2 בינואר 2016
↑  "Meet the cast and characters of The Luminaries, 17 June 2020". Radio Times. נבדק ב-6 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Joseph Rejent | NJ Advance Media for NJ.com, ‘The Secrets She Keeps’ free live stream: How to watch online without cable, ‏2 במרץ 2021
↑  Savannah La Rain set to make waves in 'Bosch and Rockit', 'Surviving Summer' - IF Magazine, IF Magazine, ‏6 בספטמבר 2021
↑  "Bell Shakespeare's wartime twist on Henry V, 16 May 2014". The Sydney Morning Herald. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Sydney Reviews, 13 February 2016". Australian Stage. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Casting Guild of Australia Awards finalists, Rising Stars announced, 8 November 2018". Casting Guild of Australia. נבדק ב-6 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "WINNERS & NOMINEES 2019 AACTA Awards". AFI AACTA. נבדק ב-6 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
מגדל המים (נהריה)

| --- | --- |

מגדל המים לפני השיפוץ
 מידע כללי
 סוג:  מגדל מים
 שימוש:  אספקת מים, גלריה
 כתובת:  ז'בוטינסקי 12, נהריה, ישראל
 מיקום:  נהריה
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  עיריית נהריה
 זרם:  מעל 300 מ"ק בשעה, כנראה 500 מ"ק בשעה
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  מאי 1935 – סוף פברואר 1936
 מידות
 גובה:  37 מטר
 גובה פנימי:  27 מטר
 מידע טכני
 קיבולת:  250 מ"ק
 קואורדינטות:  33°00′34″N 35°05′29″E﻿ / ﻿33.009353°N 35.091385°E﻿ / 33.009353; 35.091385
 גלריה לאומנות מגדל המים
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) מגדל המים(למפת הגליל המערבי רגילה) מגדל המים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל המים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מגדל המים
 
מגדל המים בנהריה הוא מגדל מים שהוקם בנהריה, ישראל, בשנת 1936, לצורך אספקת מים. המגדל הפך ברבות השנים לאחד מסמליה של העיר נהריה ואף נכלל בסמל העיר נהריה.
מבנה

המגדל נמצא על גבעה שגובהה 10 מטר מעל פני הים וגובהו הפנימי הוא 27 מטר. המגדל נבנה כמבנה סגור בעל צורת מתומן שבראשו בריכת אגירה עם קיבולת של 250 קוב. השטח שמתחת לבריכת האגירה חולק לקומות שחוברו זו לזו במדרגות ברזל צרות. הבאר הייתה מחוברת לבריכה האגירה באמצעות מערכת צינורות ומבריכת האגירה יצאו צינורות נוספים לחלקות החקלאיות הצפוניות.
היסטוריה > הרקע להקמתו

בימים הראשונים לאחר הקמת נהריה לא הייתה אספקת מים מסודרת לתושבי העיר נהריה והמים הובאו מבאר מים בשכונת עין שרה. לעיתים היו בעלי חמורים שהביאו מים מנחל געתון במקום מבאר המים. מים אלו היו מזוהמים ולא ניתן היה לשתות אותם ולכן התושבים היו מרתיחים אותם, מסננים אותם בעזרת צמר גפן ושותים תה או קפה בלבד. המחסור הגדול במים במושבה אף גרם לכך שהתושבים היו תולים את הכביסה שלהם ולא שוטפים אותה, אלא מחכים לגשם.
היסטוריה > הקידוחים באזור

על מנת לפתור את הבעיה הגיעו לנהריה מומחים לחיפוש מים וסימנו מקומות שבהם לדעתם ניתן למצוא מים. בעצתם של המומחים, באוקטובר 1934 הוחלט להקים מגדל מים באזור. קידוח ראשון באזור במטרה למצוא את המיקום המתאים להקמת מגדל המים נעשה בינואר 1935, מזרחית לזוגלובק של היום, אך נכשל. חודש לאחר מכן בוצע קידוח שני בפינת הרחובות ויצמן ושטייניץ, לפי עצתו של רופרד פיקרד, אחד המומחים לחיפוש מים. הקידוח הצליח מעל המצופה - כבר בעומק של 20 מטר נמצאו בבאר שנקדחה מים בכמות גדולה ובאיכות הראויה לשתייה, בתפוקה של מעל 300 מ"ק בשעה, ככל הנראה 500 מ"ק. הבאר שנקדחה זכתה לכינוי "באר מספר 2". ב-17 בפברואר 1935 נערך בנהריה נשף מים לציון האירוע המשמח. באירוע נכח חיים ויצמן, לימים נשיא מדינת ישראל הראשון.
היסטוריה > הקמת המגדל ותפקידיו

כדי לאגור את המים שהתגלו ב"באר מספר 2" ולהזרים אותם אל חלקות חקלאיות באזור הצפוני של המושבה, הוחלט להקים את מגדל המים. הבנייה נמשכה ממאי 1935 עד סוף פברואר 1936.
הקומות התחתונות של המגדל שימשו את חברת נהריה משקים זעירים בע"מ, שהייתה אחראית על יישוב המושבה. בשנות השלושים שימשה אחת הקומות גם את הנוטרים. אנשי ההגנה השתמשו גם הם בקומה זו לצורכי אימונים בשנים 1936 עד 1948. בשנים 1936 עד 1939 שימש גג המגדל לצורכי תקשורת (באמצעות קוד מורס). בזמן מלחמת העולם השנייה שימש לתצפית על מטוסי אויב. בנובמבר 1946 ביקר הנציב העליון בנהרי והשקיף מגג מגדל המים. כך גם עשו חברי ועדת אונסקו"פ בביקורם ביולי 1947 בנהריה. הצבא הבריטי הציב חיילים משקיפים על המגדל בשנת 1947 במסגרת מאבקו בהעפלה.
בקיץ 1949 נפתח במגדל המים לשכת גיוס. בשנות ה-50 פעלה במגדל המים תחנת המשטרה של נהריה.
היסטוריה > מוזיאון, ספריה ואולם קריאה

בפברואר 1941 נפתח רשמית במגדל המים מוזיאון עתיקות של ממצאים שנמצאו בסביבות נהריה וכאלו שהוחלפו עם מוזיאון רוקפלר. לצד העתיקות הוצג גם אוסף קונכיות. בסתיו 1942 נפתח במוזיאון תערוכה לזכר יהדות מרכז אירופה. בקיץ 1945 נפתח לצד המוזיאון חדר קריאה וספרייה. במהלך מלחמת העצמאות פונו כמעט כל המוצגים ממגדל המים והושארו אך מעט מוצגים בחדר הקריאה. משנות ה-50 של המאה ה-20 משמשות הקומות התחתונות כגלריות אומנות לתערוכות שונות.
היסטוריה > הפסקת פעילות המגדל ולאחריה

בינואר 1984 הופסקה הזרמת המים לבריכת האגירה מסיבות טכניות. בשנות ה-90 של המאה ה-20 יזמו נשות "האופן הפנימי" ומועדון רוטרי בשיתוף פעולה עם עיריית נהריה את שיפוץ קירות המגדל. בשיפוץ נצבעו מחדש קירותיו של המגדל (מחום ללבן). בשנת 2003 נפתח המקום מחדש בתור גלריית אומנות. בחצר המגדל מוצגת תערוכת פסלים קבועה. המגדל פתוח בכל ימות השבוע, בשעות משתנות.
לקריאה נוספת

שאול מ. שאשא (עורך), לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר (עמ' 55–56), ביחד, 2012
רונית בן (עורכת), "הכול אנשים" - ממושבה לעיר - נהריה, היישוב הראשון שהוקם בגליל המערבי (עמ' 7), תשע"ג-2013
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  גלריה לאומנות מגדל המים, באתר עיריית נהריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  שאול מ. שאשא (עורך), לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר (עמ' 55), ביחד, 2012
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  מגדל מים, באתר בית ליברמן(הקישור אינו פעיל)
1 2 3 4 5 6 7  מגדל המים, באתר נהריה בראשיתה
1 2  בנהריה נסתיים ביקור הוועדה בעמק ובגליל, משמר, 3 ביולי 1947
↑  נהריה משקים זעירים בע"מ,  הירדן, 29 באוקטובר 1935
↑  "יהיה מה שיהיה הפתרון לא"י - 2 העמים יצטרכו לחיות בשלום", הארץ, 13 בנובמבר 1946
↑  794 מעפילי "קדימה" גורשו - 185 מעפילי "עליה" עלו, הַבֹּקֶר, 17 בנובמבר 1947
↑  נפתחו לשכות גיוס בעכו ונהריה, הארץ, 29 באוגוסט 1949
↑  משטרה סגורה באין טלפון, הארץ, 18 בדצמבר 1958
↑  חג בנהריה: הוכרזה מועצה מקומית, הצופה, 7 בפברואר 1941
↑  עתיקות בנהריה, הארץ, 24 באפריל 1941
↑  המועצה המקומית בנהריה, הארץ, 18 במאי 1941
↑  מפעולות המועצה המקומית בנהריה, החפירות, הארץ, 25 בנובמבר 1941
נהריה לקראת עונת הרחצה, הארץ, 11 ביוני 1942
↑  אולם זכרון ליהדות אירופה במוזיאון בנהריה, הַבֹּקֶר, 18 באוקטובר 1942
↑  גרשון סוואט, נהריה - מקום נופש למופת, המוזיאון, הארץ, 18 באוגוסט 1944
↑  יפתח אולם קריאה, הארץ, 1 באפריל 1945
↑  עיר הקייט בימי חורף, משמר, 8 בינואר 1946
↑  עתיקות בנהריה והסביבה, הארץ, 2 ביוני 1950
↑  נערים מעכו ונהריה נעצרו כחשודים בגניבות, מעריב, 29 באוגוסט 1966
↑  על פי מקור אחר [שאול מ. שאשא (עורך), לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר (עמ' 55), ביחד, 2012] פעילות המגדל הופסקה רק בשנת 1988
↑  שאול מ. שאשא (עורך), לטייל בנהריה - מדריך למבקר בעיר (עמ' 56), ביחד, 2012
מוש קאשי

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1966 (בן 57) ירושלים, ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (1994) 
 moshkashi.com
 
מוש קאשי (נולד ב-4 בנובמבר 1966 בירושלים) הוא צייר ואמן ישראלי. מרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים. ביצירותיו מעלה קאשי סוגיות העוסקות במקומו של הציור בעידן העכשווי. הציג בתערוכות בארץ ובעולם. זכה בפרס האמן הצעיר (1994), פרס עידוד היצירה (1997) ופרס שרת החינוך (2004).
ביוגרפיה

קאשי נולד בשנת 1966 בירושלים למשפחה בת 8 נפשות. אביו אפרים קאשי היה בנאי ב"סולל בונה" והשתתף במשך שנים בבניית מוזיאון ישראל. קאשי למד בילדותו בחוג ציור במוזיאון.
כנער למד בפנימיית בן שמן. שנים אלו הניבו מאוחר יותר את סדרת הציורים "Cronos", ובה ציורי שדות רחבים, אפלים ושחורים מקצה לקצה. הבדידות, השונות ותחושת הבית החסר במהלך לימודיו בפנימייה, חידדו אצל קאשי את מושג ה-non places, שהופיע בהמשך כמוטו חוזר במכלול עבודותיו, בהם נראים שדות, צמחייה לילית, קוצים ועצים צפים תלושים מאחיזה בקרקע, כמו גם כדורים גדולים תלת-ממדים מצוירים בסבך עד אחרון פרטיהם, ובשנות ה-2000 גם כדורי פורצלן מצופים זהב הפזורים בחלל.
בין השנים 1984–1987 למד קאשי במדרשה לאמנות ברמת השרון, ובשנים 1989–1990 השתלם בלימודי ציור בניו יורק, ארצות הברית. בשנים 1998–2000 השלים את לימודי התואר השני באמנות וחינוך באוניברסיטת ברטון–הול (Breton Hall) בלידס, בריטניה.
קאשי הציג לראשונה בשנת 1992, אז זכה בפרס קרן שרת לאמן הצעיר. ב-1994 זכה בפרס האמן הצעיר ממשרד המדע והאומנויות. ב-1996 קיבל מלגת שהייה ב-"Cité des Arts" בפריז, צרפת. באותה שנה זכה בפרס לאמן הצעיר מקרן Foundation Blumenkopf. ב-1997 קיבל את פרס עידוד היצירה. באותה שנה החל קאשי לכהן כמרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב "בצלאל" בירושלים.
ב-2003 הציג קאשי את יצירותיו ב-"Landscape Art Forum" בברלין, גרמניה. ב-2004 זכה בפרס שרת החינוך לאמנות פלסטית, ובאותה השנה קיבל מלגה מטעם מפעל הפיס לספר-אמן שיצא לכבוד תערוכת היחיד שלו "cronos" ב-2006 בגלריה נגא בתל אביב.
ב-2010 הציג קאשי מיצב בתערוכת יחיד שנקראה "שם איי הזהב", בבית ביאליק, תל אביב.
בשנת 2012 הוזמן להציג תערוכת יחיד מקיפה מעבודותיו במוזיאון תפן; לכבוד התערוכה יצא לאור ספר אמן שהופק בשיתוף ובתמיכת מוזיאון תפן וגלריה נגא, תל אביב.
עבודותיו של קאשי נמצאות באוספי מוסדות ציבוריים, מוזיאונים ואנשים פרטיים בארץ ובעולם. בין האוספים, מוזיאון ישראל, המוזיאון הפתוח תפן, מוזיאון חיפה לאמנות ומוזיאון הרצליה. קאשי הציג את יצירותיו בתערוכות רבות בארץ ובעולם, בהם במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב, המשכן לאמנות עין חרוד, מוזיאון חיפה לאמנות, המוזיאון הפתוח תפן, ומוזיאון מגנס בברקלי קליפורניה. הציג בירידי אמנות נבחרים בחו"ל: בברלין, ניו יורק, פריז ומיאמי.
יצירתו

קאשי הוא פנתאיסט עכשווי ששדה המחקר הציורי שלו נסמך על מראות ודימויים מהטבע. ציוריו כוללים שדות, עצים וסבכים, נופים ומרחבים המנסים לבטא מקום שהוא עוצר זמן, שהוא ללא זמן וללא מקום. ציוריו של קאשי אינם נוצרים כציורים בודדים אלא כסדרות. כל ציור עומד בזכות עצמו ונוכחת בכל סדרה התפתחות איטית, מחקרית, של הנושא הנבחר. אופן העבודה הזה מאפשר לקאשי התעמקות, ניתוח ודיוק. ביצירתו הוא משתמש בטכניקות ציור מסורתיות, ובו זמנית יצירתו ניזונה מהתובנות והחשיבה של האמנות המודרנית והעכשווית[דרושה הבהרה].
במחקר הציורי שלו בשנים האחרונות יוצר קאשי ציורים גדולי ממדים כהתממשות של מרחב פנורמי מקצה לקצה :נופים רחבי ידיים .גוף עבודות זה הוא פרק נוסף בתימות הציוריות המעסיקות את קאשי ועיקרן בחינת הנבדלות אך גם הזיקה בין הטריוויאלי לנשגב[דרושה הבהרה] .
פרסים

1992 - פרס קרן שרת לאמן הצעיר
1994 - פרס האמן הצעיר, משרד המדע והאמנויות
1996 - פרס לאמן צעיר, קרן Foundation Blumenkompf, צרפת
1996 - מלגת שהייה ב-Cité des Arts, פריז
1997 - פרס עידוד היצירה, משרד החינוך והתרבות
2004 - פרס שרת החינוך לאמנות פלסטית
2004 - מלגה מטעם מפעל הפיס לספר אמן.
תערוכות יחיד

1996 - ציורים חדשים, Cité des Arts, פריז
1997 - Double Vie, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
1997 - עבודות, משכן האמנויות, תל אביב
1999 - טיסת נדנדות, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2003 - Bois, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2006 - Cronos, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2009 - Ivory Dawn גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2010 - שם איי הזהב, בית ביאליק, תל אביב
2012 - מוש קאשי, מוזיאון תפן, תפן
2014 - Ash Dreamer, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2016 - A cappella, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2017 - Non Places, גלריה בארי, קיבוץ בארי
2019 - CROWN,גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2023 - CORPUS, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
תערוכות קבוצתיות

1992 - תערוכת זוכי קרן שרת, מוזיאון רמת-גן לאמנות ישראלית, רמת-גן
1992 - פנים חדשות, בית האמנים, תל אביב
1994 - תערוכת זוכי פרס האמן הצעיר, בית האמנים, תל אביב
1994 - אחי השמש אחותי הלבנה, סדנאות האמנים, תל אביב
1995 - פיסול קטן, גלריה שלוש, תל אביב
1995 - בחירת המבקר, בית האמנים, תל אביב
1995 - הבית ברחוב אלחריזי, בית האמנים, תל אביב
1997 - תערוכת זוכי פרס עידוד היצירה, בית האמנים, תל אביב
1999 - T-Shirt, מוזיאון רמת-גן לאמנות ישראלית, רמת-גן
2000 - בקשר לגוף, פורום המוזיאונים (מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, מוזיאון ערד, מוזיאון בת-ים, משכן האמנויות ברחובות)
2001 - ונוס, מוזיאון רמת-גן לאמנות ישראלית, רמת-גן
2002 - שפת אם, מוזיאון עין חרוד, עין חרוד
2002 - עבודות חדשות, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2003 - Landscape, ארט פורום ברלין, ברלין
2003 - טבע שלא כדרך הטבע, מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, גלריה אסכולה-מימד, תל אביב
2004 - בושה, מיצב, המרכז לאמנות דיגיטלית חולון, חולון
2004 - נוף, גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2005 - אורים, מוזיאון ישראל, ירושלים
2005 - תערוכת זוכי פרס שרת החינוך והתרבות, מוזיאון תל אביב, תל אביב
2006 - רומנטיקנים חסרי תקנה, נגא גלריה לאמנות עכשווית, תל אביב, אוצר יוסף קריספל
2006 - בכורה: רכישות חדשות של אמנות עכשווית, מוזיאון ישראל, ירושלים
2007 - יריד אמנות The Armory Show, מיאמי
2007 - יריד אמנות Pulse, מיאמי
2007 - הים האחר, בית האמנים, ירושלים
2007 - רכישות חדשות, מוזיאון חיפה לאמנות
2008 - מוזיאון יהודה. ל. מגנס, ברקלי, קליפורניה
2008 - רכבות לילה, הסלון ,תל אביב
2009 - מבחר אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון, המשכן לאמנות, עין חרוד
2009 - נחמה, גלריה עינגא, תל אביב
2010 - יולי, גלריה נגא לאמנות עכשווית
2011 - חוף ירושלים, סדנאות האמנים ירושלים, ירושלים
2011 - עבודות חדשות, בניין הארמורי, ניו יורק
2012 - לילה טוב, מוזיאון ישראל ירושלים
2013 - אדם ונוף, המוזיאון הפתוח עומר
2013 - מה עושים עצים, מוזיאון חיפה לאמנות
2015 - One, קרן ג'ורג'יו ציני, ונציה, איטליה
2015 - SummerSet, גלריה נגא, תל אביב
2015 - סלון הקוביה, גלריה הקוביה, ירושלים
2015 - הים האחרון-אמנות ישראלית והים, מוזיאון אשדוד לאמנות
2016 - מארג, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
2016 - One, מכון Partt, ברוקלין, ארצות הברית
2016 - דבר אלי בפרחים, מרכז אמנויות וגלריה, מעלות-תרשיחא
2016 - Genius Loci, גלריה רוטשילד, תל אביב
2017 - סלון הקוביה, גלריה הקוביה, ירושלים
2017 - נופי בדיון, גלריה המרכז האקדמאי ויצו, חיפה
2017 - One, גלריה ZAC פלרמו, איטליה
2018 - סלון אירוטי, גלריה נגא, תל אביב
2018 - עמוד ענן, מוזיאון הרמן שטרוק, חיפה.
2019 - גלריה נגא חוגגת 25 שנים, גלריה נגא, תל אביב
2019 - מרחב נשימה, מוזיאון וילפריד, קיבוץ הזורע
2020 - Not) A Good Time for Love), המוזיאון היהודי והמרכז לסבלנות, מוסקבה
2021 - הרף, הלובי מקום לאמנות, תל אביב
2021 - מה שנעשה ומה שקרה, אוסף קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגטאות
2022 - סדרה מי יודע, הגלריה לאמנות קריית טבעון
2023 - אמת קלופה, המוזיאון הגאולוגי, רמת השרון
2024 - מונוכרום, גלריה נגא, תל אביב
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרסי משרד התרבות לעידוד יצירה באמנות פלסטית, באתר ynet, 11 בנובמבר 2004
↑  גלריה נגא
↑  מוש קאשי בגלריה נגא(הקישור אינו פעיל, 10.2.2019)
↑  סמדר שפי, ספק זריחה, ספק שקיעה, באתר הארץ, 28 באפריל 2006
↑  קאשי מוש - "Cronos"(הקישור אינו פעיל, 10.2.2019)
↑  עוזי צור, צללים בשרב, באתר הארץ, 8 במאי 2009
↑  נעה ברק, קולנוע על בד: מוש קאשי בגלריה נגא, באתר nrg‏, 1 במאי 2009
↑  שם איי הזהב
↑  קאשי בתערוכת יחיד בבית ביאליק(הקישור אינו פעיל, 10.2.2019)
↑  סמדר שפי, ביקורת || התערוכה החדשה של מוש קאשי, באתר הארץ, 20 באפריל 2012
↑  מוש קאשי בתערוכת יחיד(הקישור אינו פעיל, 10.2.2019)
↑  תערוכת שפת אם
↑  המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית(הקישור אינו פעיל, 10.2.2019)
↑  תערוכת הים האחר(הקישור אינו פעיל, 10.2.2019)
↑  התערוכה "מבחר אמנות ישראלית מאוסף גבי ועמי בראון"
↑  סמדר שפי, גולים על החוף, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2011
↑  גלי פיאלקוב, תערוכת לילה טוב: עוברים מהיום אל הלילה, באתר הארץ, 18 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276671  NLI: 987007293246905171  ISNI: 0000 0003 8010 4231  VIAF: 256372224   WorldCat (עם VIAF): 256372224 
Crimzon tree
silver forest
Nuctorno
Yellow field
Bois Tree, 2009
מדינת המסדר הטווטוני

מדינת המסדר הטווטוני (בגרמנית: Deutschordensstaat) הייתה ישות מדינית אשר הוקמה במאה ה-13 על ידי המסדר הטווטוני לאחר מסעות הכיבוש שערכו באזור הבלטי כחלק ממסעות הצלב הצפוניים.
רקע היסטורי

"פרוסיה העתיקה" הייתה ישות מדינית שהתקיימה באזור ליטא, אסטוניה ולטביה של ימינו. היא שימשה במשך תקופה ממושכת כיעד לניסיונות הכיבוש וההתפשטות של שכנותיה. בולסלאב הראשון מלך פולין ניסה לכבוש אותה ולנצר את תושביה כבר בסוף המאה ה-10 לאחר ששלח למשימה את המיסיונר אדלברט הקדוש מפראג אשר נכשל במשימתו. בולסלאב הרביעי, מלך פולין במאה ה-12, ניסה גם הוא לתקוף בפרוסיה, והפעם הסתייע בכוחות רוסיים שהצטרפו לצבאו אך גם הוא נכשל. ניסיונות הכיבוש הפכו לאינטנסיביים יותר ויותר במהלך המאה ה-13 בהנהגתו של קונראד הראשון ממזוביה, כאשר בתקופה זו קיבלו גם תוספת אופי של מסעות צלב נגד בעלי האמונה הפאגאנית.
השבטים היוטבינגיים (Yotvingians) ששכנו בחלקה הדרומי של פרוסיה (צפון פולין של ימינו), נכבשו, איבדו את נחלותיהם ונטמעו באוכלוסייה, אולם הפרוסים הבלטיים הצליחו לשמור על שלמות נחלותיהם והצליחו לגרש את הפולנים ובני בריתם הצלבנים דרומה עד לאזור הדרומי של פולין של ימינו, תוך שהם משאירים אחריהם שממה לא מאוכלסת. קונראד המובס והמושפל פנה לעזרת האפיפיור בבקשה לארגן מסע צלב נוסף לאזור הבלטי והפעם בסיועם של האבירים הטווטונים.
בשנת 1224 הכריז פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על האזור הבלטי כחלק ממלכתו, ובכך הכפיף את תושביו בעלי האמונה הפגאנית, למרותה של הכנסייה הקתולית. תחת שלטונו החל פיתוח של האזור. יערות וביצות הוכשרו להתיישבות ונוסדו ערים חדשות ובהן מרינבורג וקניגסברג.
בשנת 1225 גרש אנדראש השני, מלך הונגריה את האבירים הטווטונים מאזור טרנסילבניה והם נאלצו לנדוד צפונה לכיוון הים הבלטי.
התפתחות והתבססות

העשורים הראשונים של המאה ה-13 עמדו בסימן התבוללות והטמעה של מסדרי אבירים מקומיים בקרב אבירי המסדר הטווטוני. המסדר השתלט על השטחים הבלטיים המוכרים בימינו כמדינות לטביה ואסטוניה.
בתחילת המאה ה-14 פרצו עימותים צבאיים בין הנסיכויות פומרניה, בוהמיה וברנדנבורג השוכנות ממערב לאזור הבלטי. הטווטונים ניצלו את ההזדמנות ובשנת 1308 השתלטו על דנציג לאחר מצור, וטבחו בתושבים. בשנת 1309 מכר דוכס ברנדנבורג שטחים שהיו בשליטתו למסדר הטווטוני במסגרת הסכם סולדין. הסכם זה היווה מקור לסדרת עימותים עתידיים בין מדינת המסדר הטווטוני לפולין. בשנת 1343 הושג הסכם בתיווך האפיפיור אשר לפיו קיבלו הפולנים את השליטה בפומרניה במעמד של פייף ומלך פולין קיבל גם את התואר של דוכס פומרניה.
בשנת 1402 רכשה מדינת המסדר הטווטוני את ברנדנבורג-נוימרק והחזיקה בה עד אמצע המאה ה-15. בשנת 1410, עם מותו של המלך הגרמני רופרט, פרצה מלחמה בין המסדר הטווטוני לבין ברית פולנית-לטבית אשר נתמכה בכוחות רותניים וטטרים. המלחמה הסתיימה בניצחון גדול של הברית הפולנית-לטבית בקרב גרונוולד, ובמסגרת הסכם טורון שלאחריו נאלצו להחזיר שטחים רבים לשליטה פולנית.
בשנת 1440 יסדו מספר ערים בפרוסיה ביחד עם ערי ההנזה, את "הקונפדרציה הפרוסית " בדרישה להשתחרר מעולה של מדינת המסדר הטווטוני. הסיבה העיקרית להתקוממות הייתה עול המיסים הכבד שהושת עליהן כתוצאה מן הצורך לממן את הפסדי המלחמה מול הברית הפולנית-לטבית. ערי הקונפדרציה הפרוסית פנו לקז'ימייז' הרביעי, מלך פולין, בבקשה לתמיכה ולסיפוח פרוסיה לממלכת פולין. מלך פולין נענה לבקשת הערים ובכך נפתחה מלחמת שלוש עשרה השנים אשר הסתיימה ב-1466, עם הסכם השלום השני של תורן. במסגרת הסכם זה נאלצה מדינת המסדר הטווטוני לוותר על שטחיה המערבים לטובת פולין, ואילו פרוסיה הפכה לפייף של ממלכת פולין.
שקיעה והיעלמות

במהלך המאה ה-16 עבר האזור הבלטי מלחמות ותהפוכות רבות בהשפעת הרפורמציה הפרוטסטנטית ומלחמות הדת שנלוו אליה.
בשנת 1525 הסכים אלברט דוכס ברנדנבורג-אנסבך לבקשת זיגמונד השני מלך פולין, להתפטר מתפקידו, לאמץ את האמונה הלותרנית ולקבל את התואר דוכס פרוסיה. המדינה הטווטונית של פרוסיה מן הזרם הקתולי הפכה לדוכסות פרוסיה, והייתה למדינה הפרוטסטנטית הראשונה.
בית הבסבורג הקתולי אשר שלט בברנדנבורג המשיך לתבוע את השליטה בפרוסיה, וב-1618 החיל את שליטתו התאורטית על פרוסיה. אף על פי שמעשית לא ניתן היה לבצע איחוד גבולות, הרי שההתייחסות אליהן הייתה כאל ישות מדינית אחת.
הסכם ברומברג משנת 1657 יצר ברית עוצמתית בין שוודיה ופרוסיה אשר כפתה על פולין את ההכרה בריבונות פרוסיה.
בשנת 1701, לאחר כמעט מאתיים שנות שליטה פולנית בפרוסיה, זכתה האחרונה בהכרה ריבונית.
מדינת המסדר הטווטוני ב-1260. החצים השחורים - תנועת הכוחות של אבירי המסדר
מיית'לון

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  ג'נין
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  7,006 (2006)
 קואורדינטות:  32°20′57″N 35°16′24″E﻿ / ﻿32.349144°N 35.273328°E﻿ / 32.349144; 35.273328
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) מיית'לון(למפת צפון השומרון רגילה) מיית'לון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מיית'לון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מיית'לון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מֵיתַ'ל֫וּן (בערבית: ميثلون) הוא כפר[דרושה הבהרה] פלסטיני בשומרון, הממוקם 28 ק"מ דרומית מג'נין. היישוב מונה, נכון לשנת 2006, כ-7,006 תושבים מוסלמים.
גאוגרפיה

הכפר מיית'לון שוכן בצפון השומרון, ומשתייך לנפת ג'נין של הרשות הפלסטינית. היישובים הסמוכים הם סנור, סיריס וג'ודידה מדרום, עקאבה ממזרח, סיר וא-זבאבדה מצפון מזרח, ומיסיליה מצפון.
הכפר ממקום על הקצה המערבי של עמק סנור, שהופך בשלהי החורף לאגם עונתי. זהו היישוב הגדול ביותר מבין שבעת היישובים השוכנים לצידי העמק, והוא מחזיק בחלק הארי של אדמותיו הפוריות. הגובה הממוצע של הכפר הוא 385 מטר מעל פני הים. הגרעין העתיק של הכפר בן 18 דונמים, והיישוב מחזיק סה"כ ב-12,495 דונמים.
גאוגרפיה > ח'ירבת חייבר

צפון-מזרחית מהכפר נמצא ח'ירבת ח'ייבר, אתר ארכאולוגי השוכן על גבי גבעה בגובה 423 מטרים מעל פני הים. במקום נמצאו שרידי תל מבוצר, יסודות בניינים, קבר ומאגרי מים חצובים בסלע.