stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן נפומוק הומל
ילדות וראשית קריירה

הומל נולד בפרסבורג, שהייתה שייכת אז להונגריה אך כיום נמצאת בתחום סלובקיה. אביו, יוזף הומל, היה מנהל בית הספר הקיסרי למוזיקה צבאית ומנצח התזמורת של תיאטרון שיקאנדר. מוצרט שמע את הילד בגיל שמונה, התרשם מכישרונו והציע לו שיעורי מוזיקה. הומל למד וגר בביתו של מוצרט בווינה במשך שנתיים ללא תשלום והופיע לראשונה בקונצרט בגיל תשע, בנגינת אחד הקונצ'רטי של מוצרט.
אביו של הומל לקח אותו למסע קונצרטים באירופה. הנער הגיע ללונדון, התחיל ללמוד אצל קלמנטי ונשאר שם ארבע שנים לפני שחזר לווינה. היידן, שהיה בלונדון במקביל לשהותו של הומל בעיר, חיבר ב-1791 סונאטה בלה מינור בשביל הומל, שניגן אותה בהשמעת בכורה בארמון האנובר, בנוכחות היידן. בסיום הנגינה, מספרים, שיבח היידן את הצעיר והעניק לו לירה שטרלינג של זהב.
בגרות והמשך הקריירה

פרוץ המהפכה הצרפתית והטרור שבא בעקבותיה גרמו להומל לבטל סיור מתוכנן בספרד ובצרפת. תחת זאת עשה את דרכו מקונצרט אל קונצרט חזרה לווינה. בשובו לשם, השתלם בלימודים אצל יוהאן גיאורג אלברכטסברגר, היידן ואנטוניו סאליירי.
בערך בתקופה זו הגיע בטהובן הצעיר לווינה והתחיל ללמוד אצל היידן ואלברכטסברגר, ושני החברים ללימודים היו גם לידידים. היו שאמרו, כי הופעתו של בטהובן בזירה ערערה לא מעט את ביטחונו העצמי של הומל, אך הוא התאושש ללא נזק רב. אף על פי שידידותו של הומל עם בטהובן התאפיינה במספר ניכר של עליות ומורדות, הקשר בין השניים התפתח להתאמה ולכבוד הדדי. לפני מותו של בטהובן, בא הומל לבקרו בווינה בכמה הזדמנויות, עם אשתו אליזבת ועם תלמידו פרדיננד הילר. נאמן למשאלות בטהובן, הופיע הומל באלתורים בקונצרט הזיכרון למוזיקאי הדגול. באירוע זה התוודע הומל לפרנץ שוברט והיה לידידו הטוב. שוברט הקדיש את שלוש הסונאטות האחרונות שלו לפסנתר להומל, אך כיוון ששני המלחינים לא היו עוד בחיים כשהסונאטות יצאו לראשונה בדפוס, שינו המוציאים לאור את ההקדשה לרוברט שומאן, שהיה עדיין פעיל אותו זמן.
בשנת 1804 תפס הומל את מקומו של היידן בחצר הנסיך אסטרהאזי באייזנשטט. הוא כיהן במשרה זו במשך שבע שנים ואז פוטר משום שהתרשל במילוי חובותיו. לאחר זאת יצא למסע ברוסיה ואירופה ונשא לאישה את זמרת האופרה אליזבת רקל. לשניים נולדו שני בנים.
בהמשך היה הומל קאפלמייסטר בשטוטגרט ובויימאר, שם קשר ידידות קרובה עם גתה ועם שילר, עמיתים מתיאטרון ויימאר. בתקופת שהותו של הומל בוויימאר, הייתה העיר למרכז מוזיקה אירופאי, שהזמין אליו את טובי המוזיקאים של התקופה, לבקר וליצור מוזיקה. הוא יזם את אחת מתוכניות הפרישה הראשונות למוזיקאים ויצא לסיורי קונצרטים, שתמורתם הוקדשה לקרן הפרישה של הנגנים כשמשאביה התדלדלו. נוסף לכך, הומל היה אחד מראשוני הלוחמים לזכויות יוצרים במוזיקה כנגד גזילת קניין רוחני.
השפעה

בתקופת שהותו בגרמניה פרסם הומל "קורס הדרכה שלם הלכה למעשה באמנות הנגינה בפיאנו-פורטה" (1828), שנמכר באלפי עותקים תוך ימים מהופעתו בדפוס והוליד סגנון חדש של אצבוע ועיטורי נגינה. טכניקת פסנתרנות בהמשך המאה ה-19 הושפעה מהומל באמצעות הדרכתו את קרל צ'רני, שלימד בתורו את פרנץ ליסט. צ'רני למד תחילה אצל בטהובן, אבל לאחר ששמע את הומל באחד הערבים, החליט לעבור מבטהובן אל הומל.
את השפעתו של הומל אפשר לראות גם ביצירות המוקדמות של פרדריק שופן ורוברט שומאן, וצילם של הקונצ'רטי לפסנתר בסי מינור וב-לה מינור של הומל ניכר בייחוד בקונצ'רטי לפסנתר של שופן. זה אינו מפתיע בהתחשב בכך, ששופן שמע את הומל באחד ממסעות הקונצרטים שלו בפולין וברוסיה, והקונצ'רטי של הומל כיכבו דרך קבע ברפרטואר הפעיל של שופן.
גם רוברט שומאן ביצע את הומל (בייחוד את הסונאטה בפה דיאז מינור, אופוס 81). בהמשך פנה בבקשה להתקבל כתלמיד אצל הומל, אבל נדחה בגין חוסר היציבות הנוירוטי שלו. גם ליסט היה מעוניין ללמוד אצל הומל, אך אביו, אדם, סירב לשלם את שכר הלימוד הגבוה, שהומל נהג לדרוש (וליסט למד בסופו של דבר אצל צ'רני). צ'רני, פרידריך זילכר, פרדיננד הילר, זיגיסמונד תאלברג, פליקס מנדלסון ואדולף פון הנזלט היו בין הבולטים בתלמידיו של הומל.
מוזיקה

המוזיקה של הומל פנתה בכיוון שונה מזה של המוזיקה של בטהובן. מתוך מבט לעתיד, התקדם הומל אל הזמן המודרני ביצירות כמו הסונאטה בפה דיאז מינור, אופוס 81 והפנטזיה לפסנתר, אופוס 18. יצירות אלה הן דוגמאות הן לקריאת תגר על המבנים ההרמוניים הקלאסיים והן למתיחתה של צורת הסונאטה. בשתי היצירות הללו התגלה הומל כמלחין חדשן ונועז, בייחוד אם נותנים את הדעת על כך, שאופוס 81 חוברה חמש שנים לפני סונאטת האמרקלאוויר של בטהובן. עם זאת, לא היה משום ניתוץ פסילים בחזונו המוזיקלי של הומל. הפילוסופיה שעליה ביסס הומל את מעשיו הייתה "להפיק הנאה מן העולם בהענקת שמחה לעולם"
עיקר יצירתו נכתב לפסנתר, כלי שבנגינה בו היה אחד מגדולי הווירטואוזים בזמנו. הוא כתב שמונה קונצ'רטי לפסנתר, עשר סונאטות לפסנתר (ארבע מהן ללא מספרי אופוס ואחת לא התפרסמה עד היום), שמונה שלישיות פסנתר, רביעיית פסנתר אחת, חמישיית פסנתר, שמיניית כלי נשיפה מעץ, סונאטה לצ'לו, שתי שביעיות פסנתר, קונצ'רטו למנדולינה, סונאטה למנדולינה, קונצ'רטו לחצוצרה במי מז'ור (המבוצע בדרך כלל במי במול מז'ור, הנוח יותר), מוזיקה לפסנתר בארבע ידיים, 22 אופרות וזינגשפיל, מיסות ועוד. את העדרה הבולט של סימפוניה בין יצירותיו של הומל אפשר אולי להסביר במבוכה, שחש לנוכח חידושיו של בטהובן בתחום זה.
שנותיו האחרונות ומורשתו

בסוף חייו היה הומל עד להופעת אסכולה חדשה של מלחינים ווירטואוזים צעירים וליציאה האיטית של יצירותיו הוא מן האופנה. הטכניקה הקפדנית והנקיה שלו, בסגנון קלמנטי, והקלאסיות המאוזנת שלו נגדו את המגמה של סערת רגשות, ברק וזוהר, שמייצגיה האופייניים היו ליסט ומאיירבר. הומל, שהלחין פחות ופחות אך עדיין נהנה מכבוד והערכה מת בשלווה בוויימאר ב-1837. כ"בונה חופשי" (כמו מוצרט), הוריש חלק נכבד מן הגן המפורסם שמאחורי מעונו בוויימאר ללשכה של הבונים החופשיים.
אף כי הומל הלך לעולמו כמוזיקאי מפורסם, כשהמוניטין שלו לאחר מותו מובטחים לכאורה, המוזיקה שלו השתכחה במהירות בהסתערות הגוברת והולכת של התקופה הרומנטית, אולי משום שרעיונותיו הקלאסיים נתפסו כמיושנים. לאחר זמן, בתקופת השיבה לקלאסיקה בראשית המאה ה-20, התעלם העולם המוזיקלי מהומל. כמו היידן (ששיבתו לתודעה נדחתה עד למחצית השנייה של המאה ה-20), נחבא הומל בצילו של מוצרט. הודות למספר גדל והולך של הקלטות זמינות ושל קונצרטים חיים ברחבי העולם, נראה שמספר אוהדי המוזיקה שלו נמצא שוב בעלייה.
הערות שוליים

↑   הפרק הראשון מתוך הקונצ'רטו לחצוצרה מאת הומל, בערוץ יוטיוב של המרכז החדש למוזיקה רמת גן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282706205171  PLWABN: 9810669018705606  BIBSYS: 90337633  BNC: 000158324  BNE: XX1295254  BnF: cb138954035 (data)  CiNii: DA03921303  GND: 118554751  ICCU: LO1V130420  ISNI: 0000 0001 2130 5493  LCCN: n79150265  LNB: 000039250  MusicBrainz: f7ef501b-2bc0-4083-ac52-3518255883a2  NDL: 01068438  NKC: jn20000603068  NLA: 35710544  NLG: 214343  NLK: KAC2018H5847  NSK: 000035116  NTA: 070250200  RERO: 02-A003390206  SELIBR: 219901  SNAC: w6t43znw  SUDOC: 080081150  Trove: 1052667  VcBA: 495/341006  VIAF: 44485364   WorldCat (עם VIAF): 44485364 
תבליט של יוהאן נפומוק הומל בברטיסלאבה
I Got You (שיר של ביבי רקסה)

"I Got You" (בעברית: "תפסתי אותך") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית ביבי רקסה, מתוך המיני-אלבום השני שלה, All Your Fault: Pt. 1. השיר יצא לאור ב-28 באוקטובר 2016, על ידי חברת התקליטים האחים וורנר, כסינגל המוביל מתוך המיני-אלבום. הוא הופק על ידי צוות המפיקים קפטן קאטס.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הרשמי של חברת המדינות.
רקע וכתיבה

"I Got You" הוא שיר פופ, וטרופיקל האוס, שנכתב בסולם של לה מינור, בקצב של 98 פעימות בדקה. רוב השיר עוקב אחר התקדמות האקורדים של Am–C–F–G–Am. הגשר המוזיקלי בשיר עוקב אחר רצף האקורדים של F–C–G–F–C–G–Dm–Em–F. רקסה ביצעה אותו בפעם הראשונה בטקס פרסי המוזיקה של MTV אירופה ב-6 בנובמבר 2016.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, תוך שהצליח לצבור שם למעלה מ-325 מיליון השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של השיר פורסם ב-6 בינואר 2017 בערוץ היוטיוב של ביבי רקסה. הוא בוים במקור על ידי במאי הווידאו קליפים האמריקאי דייב מאיירס, אך לאור העובדה שהוא היה "חושפני" ו"מפורש" מדי, החליטה רקסה לגנוז אותו; על כך סיפרה בריאיון עם רדיו DJ. לבסוף, בוים וידאו קליפ חדש שגם פורסם בהמשך.
נכון לספטמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-345 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016–2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016–2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016–2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016–2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 60 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 73 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 89 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 67 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 43 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 1 |  |
|  ארצות הברית | מצעד הדאנס/מיקס שואו אירפליי | 33 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 17 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הקצביים | 35 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 38 |  |
|  בולגריה | BAMP | 14 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 67 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 8 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 60 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 20 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 91 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 22 |  |
|  חבר המדינות | טופ-היט | 4 |  |
|  לבנון | מצעד 20 העליונים הרשמי של לבנון | 17 |  |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 14 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 29 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 68 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 33 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 14 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 23 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 38 |  |
|  רוסיה | טופ-היט | 4 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 29 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 60 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2016)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  חבר המדינות | טופ-היט | 168 |  |
|  רוסיה | טופ-היט | 176 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס קלאב | 44 |  |
|  חבר המדינות | טופ-היט | 91 |  |
|  רוסיה | טופ-היט | 86 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה | 70,000 |
| איטליה (FIMI) | זהב | 25,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | פלטינה 3× | 180,000 |
| בריטניה (BPI) | כסף | 200,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | זהב | 30,000 |
| פולין (ZPAV) | פלטינה | 20,000 |
| צרפת (SNEP) | זהב | 66,666 |
| קנדה (Music Canada) | זהב | 40,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 28 באוקטובר 2016 | הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטלית | האחים וורנר |  |
| איטליה | 11 בנובמבר 2016 | רדיו להיטים עכשוויים | האחים וורנר |  |
| ארצות הברית | 6 בדצמבר 2016 | רדיו להיטים עכשוויים | האחים וורנר |  |
| הממלכה המאוחדת | 15 בינואר 2017 | רדיו להיטים עכשוויים | האחים וורנר |  |
הערות שוליים

↑  בן ברגר, לורן כריסטי, יעקב כשר, ראיין מקמהון, ראיין רבין, ביבי רקסה
1 2 3  I Got You, נבדק ב-2021-09-13
↑  Bebe Rexha — I Got You, נבדק ב-2021-09-13
↑  Bebe Rexha’s ‘All Your Fault Pt. 1’: EP Review, idolator, ‏2017-02-22
↑  Bebe Rexha: Expectations review – fiercely trite pop, the Guardian, ‏2018-06-22 (באנגלית)
↑  Hindlin Jacob, Rexha Bleta, Rabin Ryan, McMahon Ryan, Christy Lauren, I Got You, Musicnotes.com, ‏2016-12-19
↑  Watch Bebe Rexha Perform 'I Got You' at 2016 MTV EMAs, Billboard (באנגלית)
1 2 3  Bebe Rexha - I Got You [Official Music Video], נבדק ב-2021-09-13
↑  Bebe Rexha Is A Literal Oasis In “I Got You”: Watch The Desert-Themed Video, idolator, ‏2017-01-06
↑  Deepa Lakshmin, Bebe Rexha's New Music Video Will Make You Thirsty, MTV News (באנגלית)
↑  2017 Accreds.pdf, Dropbox (באנגלית)
↑  Certificazioni - FIMI, www.fimi.it (ב־)
↑  Gold & Platinum, RIAA (באנגלית אמריקאית)
↑  CERTIFICADOS – Pro-Música Brasil, pro-musicabr.org.br
↑  BPI
↑  Trofeoversikt - IFPI - Gull og Platina (ב־)
↑  ZPAV :: Bestsellery i wyróżnienia - Wyróżnienia - Platynowe płyty CD - Archiwum, bestsellery.zpav.pl
↑  Les certifications, SNEP (ב־)
↑  Gold/Platinum, Music Canada (באנגלית אמריקאית)
↑  "I Got You - Single by Bebe Rexha", music.apple.com
↑  Mompellio, Gabriel (3 בנובמבר 2016). "Bebe Rexha - I Got You (Radio Date: 04-11-2016)". Warner Music. EarOne. נבדק ב-23 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top 40/Mainstream > Future Releases". All Access. 16 בנובמבר 2016. אורכב מ-המקור ב-16 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC - Radio 1 - Playlist". 15 בינואר 2017. אורכב מ-המקור ב-15 בינואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| ביבי רקסה |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות |  |
| אלבומי אולפן | Expectations • Better Mistakes • Bebe |  |
| מיני-אלבומים | I Don't Wanna Grow Up • All Your Fault: Pt. 1 • All Your Fault: Pt. 2 |  |
| סינגלים | "I Can't Stop Drinking About You" • "I'm Gonna Show You Crazy" • "Gone" • "Me, Myself & I" • "No Broken Hearts" • "In the Name of Love" • "I Got You" • "The Way I Are" • "Meant to Be" • "Home" • "Push Back" • "I'm a Mess" • "Say My Name" • "Last Hurrah" • "Harder" • "You Can't Stop the Girl" • "Baby, I'm Jealous" • "Sacrifice" • "Sabotage" • "Chain My Heart" • "I'm Good (Blue)" • "Heart Wants What It Wants" • "Stars" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Take Me Home" • "Hey Mama" • "That's How You Know" • "Back to You" • "Girls" • "Call You Mine" • "My Oh My" |  |
| שירים אחרים | "Not 20 Anymore" |  |
| סיבובי הופעות | All Your Fault Tour • Bebe & Bassy Tour |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: d0e22898-1ef5-456d-8562-df1db05831cf
יצחק בר-יצחק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1937 מטולה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  2007 (בגיל 70 בערך) 
 ענף מדעי:  הנדסת אווירונאוטיקה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת פנסילבניה 
 מוסדות:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
יצחק בר-יצחק (2007-1937) היה פרופסור לאווירונאוטיקה בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון ומומחה בין-לאומי לתחום הניווט.
חייו

בר-יצחק נולד במטולה, גדל בהרצליה והתגורר בחיפה. בשנת 1955 התגייס לצנחנים ובמהלך שירותו השתתף בפעולות התגמול ובמלחמת סיני.
למד בטכניון לתואר ראשון ושני בפקולטה להנדסת חשמל ועשה את עבודת הדוקטורט בהנדסת חשמל באוניברסיטת פנסילבניה (1971). בר-יצחק היה מחזיק הקתדרה על שם Sophie and William Shamban בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בטכניון בין השנים 1971–2006.
הוא היה מחלוצי "תורת הניווט האינרציאלי הרתום" (Strapdown inertial navigation), ופרסומיו בנושא כוללים פריצות דרך ידועות ומצוטטות. מיד לאחר סיום הדוקטורט הוא עבד בתוכנית אפולו של סוכנות החלל האמריקאית נאס"א (NASA). שם השתתף בפיתוח "אלגוריתם הניווט" של רכב הנחיתה על הירח. כמו כן היה בר-יצחק בין החוקרים המובילים בעולם בתחום קביעת מצב זוויתי של חלליות, שהיא בעיה קריטית בתחום של בקרת רכבי חלל. בתחום זה שיתף פעולה באופן הדוק עם חוקרי מרכז החלל Goddard של NASA, ושיתוף פעולה זה הניב פרסומים רבים וקידם באופן משמעותי את מצב הידע בתחום. על המצאותיו, רעיונותיו המקוריים ותרומותיו למדע ולטכנולוגיה זכה בר-יצחק בהכרה בינלאומית רחבה ובפרסים חשובים רבים.
הוא היה Fellow של American Institute of Aeronautics and Astronautics ,AIAA, ושל Institute of Electrical and Electronics Engineers ,IEEE. הוא זכה בפרסים מ-NASA, המשתמשת בשיטות שפיתח מזה שנים רבות, וכן קיבל מאגודת IEEE את פרס Kershner היוקרתי על תרומותיו החלוציות בתחום ניווט האינרציאלי, ואת ה-Third Millennium Award.
בטכניון קיבל דרגת פרופסור בשנת 1984 ושימש כראש המעבדה האווירונאוטית ואחר כך היה דיקן הפקולטה. שימש כנשיא האיגוד הישראלי לבקרה אוטומטית.
בשנת 2004 הוענק לו פרס קרשנר (Kershner Award) של האגודה הבינלאומית של מהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE).
לדעת מארגני כנס לזכרו:
פרופ' בר-יצחק היה לא רק חוקר מבריק, אלא גם פעיל ומוביל בקהילייה המדעית והטכנולוגית בישראל ומחוצה לה. בין השאר, חבר ועדת המערכת של כתב העת היוקרתי Journal of Guidance, Control, and Dynamics של אגודת AIAA. הוא יעץ לתעשייה הביטחונית המקומית, כולל התעשיה האווירית לישראל, הרשות לפיתוח אמצעי לחימה – רפא"ל (שם מילא תפקיד מפתח בפיתוח יכולת הרשות בתחום הניווט האינרציאלי), התעשייה הצבאית, ועוד. בטכניון היה בין חברי הסגל הבכיר המובילים
היה יו"ר הכינוס הישראלי השנתי ה-40 למדעי התעופה וחלל.
הערות שוליים

1 2 3   כנס לזכרו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348809905171  VIAF: 315124359   WorldCat (עם VIAF): 315124359
כריסטופר טוסלי

כריסטופר בנחמין טוסלי ריוס (בספרדית: Cristopher Benjamín Toselli Ríos; נולד ב-15 ביוני 1988) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת השוער בפלסטינו.
קריירת מועדונים

טוסלי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוניברסידד קאתוליקה. ב-25 בנובמבר 2007 טוסלי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0-3 נגד קוקימבו אונידו. בעונת 2009 טוסלי קיבל את ההזדמנות כשוער ראשון, אך ביוני של אותה שנה נפצע בעת ששהה עם הנבחרת ונעדר שישה חודשים מהמגרשים. ב-5 בדצמבר 2010 טוסלי חזר לשחק במשחק הליגה האחרון של העונה בו ניצחה קאתוליקה 0-5 לאברטון. למרות שחזר מהפציעה, טוסלי איבד את מקומו בהרכב. ב-11 במאי 2011 טוסלי חזר להרכב של קאתוליקה.
בינואר 2018 טוסלי עזב את קאתוליקה לראשונה בקריירה שלו והושאל לאטלס מליגת העל המקסיקנית. טוסלי שיחק 7 משחקים במדי אטלס, אך הודח מההרכב לאחר שבאף אחד מהמשחקים לא הצליח לשמור על נקי.
בקיץ 2018 טוסלי חזר לצ'ילה והושאל לאברטון.
ב-22 בפברואר 2021, טוסלי הושאל לפלסטינו.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, טוסלי שיחק בנבחרות הצעירות של צ'ילה. טוסלי נכלל בסגל נבחרת הנוער לקראת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 שנערך בשנת 2007 בו צ'ילה סימה במקום הרביעי וטוסלי נבחר לשוער המצטיין של הטורניר. טוסלי, אף שבר את שיא הדקות ללא ספיגה בטורניר כאשר שמר על שער נקי במשך 492 דקות ובכך שיפר את שיאו של קלאודיו טפארל הברזילאי ב-8 דקות. בשנת 2009 השתתף עם הנבחרת בגביע טולון.
ב-20 בינואר 2010 טוסלי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'ילה בניצחון 1-2 נגד פנמה. טוסלי השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2014, קופה אמריקה 2016 וגביע הקונפדרציות 2017.
תארים

ליגת העל הצ'יליאנית: 2010, קלאסורה 2015/2016, אפרטורה 2016/2017
קופה צ'ילה: 2011
הסופר קאפ הצ'יליאני: 2016
קופה אמריקה: 2016
שוער הטורניר בגביע טולון: 2009
הכדורגלן הצ'יליאני של השנה: 2013
מוסטפא דיראני

אין תמונה חופשית
מוסטפא דיראני (בערבית: مصطفى الديراني, בתעתיק מדויק: מצטפא אלדיראני, נהגה: מֻסטפא א-דיראני; נולד ב-1951), הוא פעיל טרור לבנוני שהיה ראש הזרוע הצבאית של תנועת אמל בסוף שנות ה-80. דיראני ואנשיו החזיקו את נווט חיל האוויר רון ארד בשבי לאחר נפילתו. בשנת 1994 נחטף לישראל על ידי סיירת מטכ"ל במסגרת מבצע עוקץ ארסי כחלק מהמאמצים לאיתורו של ארד. הוא שוחרר בעסקת חילופי שבויים בשנת 2004.
ביוגרפיה

דיראני שירת ביחידת המודיעין של צבא לבנון. כאשר פרצה מלחמת האזרחים בלבנון בשנת 1975 והצבא התפלג, הצטרף דיראני לתנועת אמל השיעית בהנהגתו של נביה ברי בשנת 1978. בשנים 1984–1988 כיהן כקצין הביטחון של תנועת אמל, ותקופה מסוימת היה ראש הזרוע הצבאית של הארגון. במהלך מלחמת לבנון הראשונה לחם לצד המחנה המוסלמי הלבנוני ובעלי בריתו הפלסטינים בכוחות צה"ל ובפלנגות הנוצריות. דיראני נפצע קשה באחד הקרבות, עבר סדרת טיפולים ממושכת ונזקק למקל הליכה. נכון לעת זו הוא ממשיך לסבול מהפציעה, וב־1992 הוצא רסיס מראשו בניתוח מסובך. ב־1985 מינה אותו ברי לראש מחלקת הביטחון באמל באזור צור וצידון. באותה תקופה הוא הקים את ארגון "ההתנגדות המאמינה" כזרוע הצבאית של תנועת אמל. ב־1987 החל דיראני ליצור קשר עם חוגים פרו-איראניים, ובסופו של דבר נוצר קרע בינו ובין הנהגת ארגון אמל וברי הדיח אותו מחברותו בארגון. דיראני המשיך את דרכו בארגון "ההתנגדות המאמינה" יחד עם חברים מעטים ושיתף פעולה עם חזבאללה. במסגרת תפקידיו השונים היה דיראני אחראי לפעילות עוינת אינטנסיבית נגד כוחות צה"ל וצד"ל.
ב-1986 לכדו אנשיו של דיראני את רון ארד, אשר נטש את מטוס הפנטום שלו לאחר תקלה טכנית בעת תקיפת מחנה פליטים סמוך לצידון. בין אוקטובר 1986 למאי 1988 היה דיראני אחראי לכליאתו ולהחזקתו של ארד. בתפקידו זה איפשר דיראני לסורים ולגורמים אחרים לחקור את ארד. ההערכה הראשונית הייתה שבמאי 1988 דיראני וארגונו מכרו את רון ארד או שהוא נחטף מידיהם והגיע במישרין או בתיווך סורי לחזקת איראן או לסיעה קיצונית בתנועת חזבאללה. בהמשך הוערך שדיראני עצמו אינו יודע מה קרה לרון ארד מאז מאי 1988, כי ארד כנראה הצליח בעצמו לברוח ממנו, אך כנראה נהרג במהלך בריחתו מהשבי. קהילת המודיעין הישראלית אספה חומר על דיראני ביוזמתו ובעידודו של ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, בשל מעורבותו של דיראני בחטיפת ארד. זאת אף שדיראני הצהיר כי ארד כבר אינו בידיו, משום שבאמ"ן רווחה האמונה כי דיראני יוכל להשלים פערים מודיעיניים על גורלו של ארד ומשום שניתן יהיה להשתמש בו כקלף מיקוח בהסכמי חילופי שבויים עתידיים. לאחר שנתגבשה תמונת מודיעין מספקת על התנהלותו של דיראני והסביבה שבה הוא חי מחד, והכנות היחידה הגיעו לרמת מוכנות מספקת מאידך, המליצו הרמטכ"ל, אהוד ברק וראש אמ"ן, שגיא, לראש הממשלה ושר הביטחון, יצחק רבין, לאשר את הפעולה. בליל 21 במאי 1994 ביצעה סיירת מטכ"ל, בפיקוד סא"ל דורון אביטל, את מבצע עוקץ ארסי, וחטפה את דיראני מביתו שבכפר קסרנבא, שבעמק הבקאע בדרום לבנון באישון ליל.
דיראני נחקר באינטנסיביות מייד עם הבאתו למעצר בישראל. הוא הוחזק במעצר מינהלי במשך שמונה שנים במתקן 1391 בלא שאופשר לו להיפגש עם נציגי הצלב האדום, במטרה ללחוץ על שוביו של רון ארד. בשנת 1998 עתרו דיראני ועבד אל-כרים עובייד (שהיה כלוא בישראל מאז 1989) לבג"ץ בדרישה לאפשר להם להיפגש עם נציגי הצלב האדום. באוגוסט 2001 התקבלה עתירתם על ידי הרכב של 5 שופטים בראשות הנשיא אהרן ברק. בשנת 2002 הועבר למשמורת שירות בתי הסוהר והוחזק בכלא אשמורת בהתאם לחוק כליאתם של לוחמים בלתי חוקיים שנחקק באותה שנה.
דיראני שוחרר ב-2004 במסגרת עסקת חילופי השבויים עם חזבאללה, שבה שוחררו אלחנן טננבוים וגופות שלושת החיילים שנחטפו בהר דב בשנת 2000. באפריל 2004 כינס דיראני מסיבת עיתונאים והודיע כי ארגון "ההתנגדות המאמינה" מתמזג עם חזבאללה. בעקבות המיזוג מונה דיראני כ"אחראי מדיני" בחזבאללה.
תביעת נזיקין ממדינת ישראל

בשנת 2000 תבע דיראני נזיקין נגד מדינת ישראל, בטענה שעבר שני מקרים של התעללות מינית מצד חוקריו. בין השאר, גורס כתב התביעה כי רב-סרן ביחידה 504, המכונה "קפטן ג'ורג'", החדיר אלה לפי הטבעת של דיראני. לטענת דיראני, במהלך חקירתו עבר עינויים, הכוללים טלטולים, השפלות, מכות, מניעת שינה, וקשירתו בתנוחת כריעה למשך שעות ממושכות, ולשם השפלתו נחקר כשהוא עירום. קלטות חקירה, שצולמו על ידי יחידה 504, הוקרנו בתוכנית הטלוויזיה "עובדה" ב-15 בדצמבר 2011. באחד הסרטונים נראה החוקר ג'ורג' כאשר הוא קורא לאחד החוקרים האחרים ומורה לו להפשיל בפני דיראני את מכנסיו ומאיים על דיראני באונס אם לא ימסור מידע. על רקע הפרשה פוטר ג'ורג' משירות קבע בשנת 2002, ולימים התמנה ליועץ לענייני ערבים של מפקד מחוז ירושלים של משטרת ישראל.
ביולי 2011 פסק בית המשפט העליון, בדעת רוב, כי דיראני יוכל להמשיך לנהל תביעת נזיקין שהגיש נגד מדינת ישראל, למרות שהוא מתגורר במדינת אויב, ואף חזר למעורבות בפעילות עוינת נגד המדינה. לבקשת המדינה התקיים דיון נוסף, ובינואר 2015 נפסק שדין תביעתו של דיראני להימחק, בנימוק שלאחר שדיראני שוחרר ממעצר שב לשורותיו של ארגון טרור ששם לו למטרה לפעול נגד המדינה ואף להביא להשמדתה, ולכן אינו רשאי לעשות שימוש במוסדות המדינה לצרכיו.
בדצמבר 2013 התיר בית המשפט המחוזי בתל אביב לפרסם כי "קפטן ג'ורג" הוא דורון זהבי, המשרת כסגן ניצב במשטרת ישראל.
בספטמבר 2016 דחה בית המשפט העליון את עתירתו של דיראני לביטול צו החרמה של כספים בסך 21,000 דולר שהוחרמו מביתו במהלך מבצע לכידתו.
ראו גם

קלפי המיקוח הלבנונים
לקריאה נוספת

אבנר שור ואבירם הלוי, סיירת מטכ"ל - המבצעים הגדולים של היחידה, ידיעות ספרים, 2020, עמ' 265–278.
הערות שוליים

↑  Liban: L’attente continue pour les familles de détenus et de disparus (PDF) (בצרפתית). Federation Internationale des Ligues des Droits de l’Homme. 2001. p. 8. נבדק ב-2015-09-02.


"MP seeks sanctions until Israel lets Red Cross see detainees". The Daily Star (באנגלית). 2002-05-22. נבדק ב-2015-09-02.
↑  משה (בוגי) יעלון - דרך ארוכה קצרה. הוצאת ידיעות אחרונות, 2008. עמ' 61.
↑  רע"א 993/06 מדינת ישראל נ' מוסטפא דיב מרעי דיראני, סעיף 4
↑  רע"א 993/06 מדינת ישראל נ' מוסטפה דיב מרעי דיראני, סעיף 3 בפסק דינו של השופט עמית
↑  אורי שגיא, אורות בערפל, הוצאת ידיעות אחרונות, 1998. עמודים 13-17.
↑  רונן ברגמן, "מדינת ישראל תעשה הכל", הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009, עמודים 380-386.
↑  מוסטפא דיראני, שהיה בעבר מבכירי ארגון "אמל" בלבנון, נחטף והובא לישראל, דובר צה"ל, 21.05.1994.
↑  גיא פלג, ‏"קפטן ג'ורג'" מדבר: "לפעמים צריך להראות שבחקירה הכל מותר", באתר ‏מאקו‏, 10 במאי 2013
↑  ענת רואה וסוכנויות הידיעות, בג"ץ: להתיר ביקורי הצלב האדום אצל דיראני ועובייד, באתר ynet, 23 באוגוסט 2001
↑  צבי הראל, הותר לדיראני לתבוע מהמדינה פיצוי על אונס ועינויים, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2005
↑  עמרי אסנהיים, ‏קלטות החקירה של מוסטפא דיראני נחשפות, באתר ‏מאקו‏, 15 בדצמבר 2011
↑  אמיר בוחבוט וגלעד גרוסמן‏, הותר לפרסום שמו של "קפטן ג'ורג'" שחקר את דיראני, באתר וואלה, 31 בדצמבר 2013.
↑  הפינה האפלה ביותר בישראל, באתר הארץ, 19 באוגוסט 2003
רויטל חובל, נדחתה תביעת הפיצויים שהגיש "קפטן ג'ורג'", באתר הארץ, 14 באפריל 2013
↑  ליאל קייזר, חיים לוינסון, התפקיד החדש של "קפטן ג'ורג'", באתר הארץ, 28 ביולי 2010
↑  רע"א 993/06 מדינת ישראל נ' מוסטפא דיב מרעי דיראני
↑  דנ"א 5698/11 מדינת ישראל נ' מוסטפא דיב מרעי דיראני, ניתן ב-15 בינואר 2015
↑  נעמה כהן פרידמן, הותר לפרסום: זהו "קפטן ג'ורג'", באתר ynet, 30 בדצמבר 2013
↑  בג"ץ 7596/03 מוסטפא דיב מרעי דיראני נ' שר הבטחון