ירושלים בתקופה המוסלמית המוקדמת
היסטוריה > מעמד ירושלים במסורת המוסלמית > שבחי ירושלים

הסוגה הספרותית של שבחי ערים וארצות מהווה חלק ממערכת כתבי הדת והאמונה המוסלמיים וידועה בשם פצ'אאל אלבלדאן ומרכזת בתוכה אגדות ומסורות המפארות את העיר. החל מהמאה ה-9 הופיעו ספרים המפארים ערים בעולם האסלאם ובהן מכה, מדינה, בגדאד, חומס ואחרות אך לא את ירושלים. רעיון קדושת ירושלים באסלאם הקדום משתקף בסדרת ספרים הידועים קולקטיבית כשבחי ירושלים (ערבית: פצ'אאל בית אלמקדס). הספרים הראשונים שיוחדו לירושלים מתועדים למאה ה-11 אך חיבורים אלו הם למעשה קיבוץ של סיפורים ומסורות שנוצרו במהלך המאה ה-7 והמאה ה-8 ופורשות יריעה רחבה המתארת את מעמדה של ירושלים במסורת האסלאם.
החיבור הראשון של שבחי ירושלים נכתב על ידי אבו בכר אל-ואסטי – תושב ירושלים במאה ה-11, וייתכן כי נכתב על מנת לאסוף תרומות לשיפוץ כיפת הסלע. החיבור בנוי כקובץ של מסורות עם ציון מקור המסורת. כארבעים שנה לאחר מכן פורסם ספרו של אבו אל-מעאלי אלמשרף אבן אלמרג'א וחיבורו מקיף יותר ומכיל כמות גדולה יותר של מסורות והוא מחולק לפרקים המאגדים מסורות בעלות נושא משותף. באמצע המאה ה-14 הופיע ספרו של שהאב אלדין בן אחמד אל-מקדסי שנשא את השם מעורר התשוקה לבקר בירושלים ודמשק. על פי דברי כותבו ועל פי דעת החוקרים של המסורת המוסלמית הוא העידית של סוגה ספרותית זו, לפניו עמדו כל הספרים והוא מנתח את איכות המסורות המופיעות בהם.
על ההיררכיה בין ירושלים למכה - בשם עאישה אשתו של הנביא:
”הנביא תפילת אללה עליו וברכתו לשלום, אמר: מכה היא עיר רבת חשיבות אשר אללה רומם אותה ואת קדושת תחומיה ; אללה ברא את מכה והקיף אותה במלאכים, לפני שברא דבר מן העולם כולו באלף שנים. אחר כך הוא צירף אליה את אל-מדינה וצירף אל אל-מדינה את ירושלים. אחר כך ברא את העולם כולו לאחר אלף שנה בבת-אחת”
על חשיבותו של הסלע - אבן השתייה:
”אנו מוצאים כתוב בספר, שאללה ירומם ויתעלה, כאשר ברא את הארץ וביקש לעלות אל השמים והם עשן, ההרים ביקשו כבוד בכך, על מי מהם יהא הדבר. והסלע של ירושלים היה שפל רוח מתוך הכנעה לגדולתו של אלוהים יתעלה, ואלוהים הודה לו על כך וערך את העלייה ממנו”
בשם כעב אל-אחבאר:
”כעב אמר: אין טיפת מים כלשהי ממעיין מים מתוקים קיימת, אלא אם מקורה מתחת לסלע של ירושלים. אמר איש מן הרעים : אני מכיר מעיין מים שאין מוצאו מתחת לסלע של ירושלים. אמר כעב : אולי כוונתך לעין סמאהיג', ובשם אלוהים, מקורה אכן מתחת לסלע של ירושלים”
על קרבתה של ירושלים לגן עדן:
”שער משערי גן עדן פתוח אל ירושלים, דרכו יוצא אור מגני גן העדן והוא נופל על מסגדה ועל הריה וסלעיה, והסלע של ירושלים מסלעי גן עדן”
”שער פתוח מן השמים, משערי גן העדן, אשר החמלה והרחמים יורדים ממנו על ירושלים מידי בוקר עד בוא שעת יום הדין, והטל היורד על ירושלים הוא מרפא לכל דווי משום שהוא מגני גן העדן”
בשם כעב אל-אחבאר:
”ביום תחיית המתים יהיה כל אחד מהם פנינה לבנה, אשר תאיר את כל מה שבין השמים והארץ. הם ישובו לירושלים עד אשר יוצבו בפינותיה, ואלהים יציב עליהם את כס כבודו, עד אשר יגזור את דינן של הבריות בין אנשי גן עדן לאנשי גיהנום”
על הקרבה לשמיים בשם כעב אל-אחבאר:
”המסגד של ירושלים, היה מרומם מכנפות הארץ, וכנפי שמים הרכינו עצמם אליו עד אשר לא היה המרחק בין הסלע לבין השמים אלא שמונה-עשר מילין, בעוד אשר לגבי זולתו, זה מרחק של חמש מאות שנה”
על קרבתה של ירושלים אצל אללה:
בהשפעת חזון יוחנן פרק כא' מהברית החדשה:
”אללה אמר לירושלים לא יחלפו ימים ולילות עד שאוריד עליך כיפה מן השמים, אשר אני אבנה אותה במו ידי, והמלאכים יישאו אותה. היא תאיר עליך בשמים כאור השמש ולא ייכנס אליה בן-אדם כלשהו... ואני אציב עליך חומה וגדר מעננים וחמש חומות של ברקת וספיר ופנינים וזהב וכסף. אליך ההיאספות וממך תחיית המתים”