stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תנועה חוצה את גשר לידס
לאחר הצילום

החלק השורד בנגטיב המקורי, המכיל 19 פריימים, הועתק על גבי לוח זכוכית על ידי מוזיאון המדע בלונדון, שם תרמה בתו של הממציא, מרי, בשנת 1930, את חומרי המקור ששרדו. תמונות נעות שוחזרו לראשונה דיגיטלית רק בשנת 1989 על ידי מוזיאון המדיה הלאומי הבריטי בברדפורד. כתוצאה מהאינטרפולציה הושגו 65 מסגרות וידאו דיגיטליות באורך של 2.76 שניות בקצב של 24.50 פריימים בשנייה. בשנת 1945, במקום הגשר המוצג בסרט, נבנה אחד חדש, אך הבניין שמהחלון שלו צולם הסרטון שרד עד היום.
גלריה

רצף של 6 פריימים (118–120 & 122–124) של גשר לידס (מוזיאון המדע הלאומי, לונדון, 1923)
רצף של 20 פריימים של גשר לידס (מוזיאון המדע הלאומי, לונדון)
הערות שוליים

1 2  "1878—1929". History of Kodak. Kodak. אורכב מ-המקור ב-2015-08-23. נבדק ב-2014-12-13.
↑  "BBC Online - Луи Лепренс". אורכב מ-המקור ב-1999-11-28. נבדק ב-30 ביולי 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  One hundred Years of Film Sizes. Almost one hundred film widths and perforations were experimented with., wichm.home.xs4all.nl
1 2 3  The History of The Discovery of Cinematography - 1885 - 1889, web.archive.org, ‏2015-07-29
↑  Susan Wrathmell, Leeds, New Haven: Yale University Press, 2005, ISBN 0-300-10736-6
תקרית חוואנגגוטון

| --- | --- |

 תאריך:  4 ביוני 1928 
 מקום:  Huanggutun railway station 
 מטרה:  ג'אנג דזוו-לין 
 קואורדינטות:  41°48′32″N 123°24′12″E﻿ / ﻿41.80888889°N 123.40333333°E﻿ / 41.80888889; 123.40333333
 סוג:  רצח פוליטי, פיגוע תופת, train attack, דגל כוזב 
 הרוגים:  20 
 פצועים:  53 
 מבצע:  צבא קוואנטונג 
 he
 
הרכבת לאחר התקרית
תקרית חְװַאנְגּגּוּטוּן (מנדרינית: 皇姑屯事件) אירעה בשן-יאנג ב-4 ביוני 1928 והייתה התנקשות פוליטית באיל המלחמה של מנצ'וריה (צפון-מזרח סין), גָ'אנְג דְזְווֹ-לין. ההתנקשות הוצאה לפועל בהוראת קצינים ראקציונרים באימפריה היפנית שפעלו על דעת עצמם מחשש לאיחוד כוחות בין ג'אנג וצִ'יאַנְג קַאי-שֵׁק, מנהיג מפלגת הקְווֹמִינְטַנג שפעלה לאחד את סין ובכך להוריד מהשפעתה של האימפריה היפנית בצפון-מזרח סין.
רקע

מאז מותו של נשיא הרפובליקה הסינית, יואן שה-קאי בשנת 1916, הרפובליקה הסינית נכנסה לתוך תקופת המצביאים, במסגרתה סין פוצלה בין אנשי צבא ומנהיגים אזוריים אשר נלחמו בשכניהם לכוח והשפעה. הממשלה הריכוזית לא הייתה קיימת ובבירה בייג'ינג ישבה ממשלת בייאנג, שאמנם נוהלה כממשלה הרשמית של הרפובליקה דה יורה, אך הייתה חסרת כל סמכות בפועל וניתנה לחסדי איל המלחמה ששלט בשטחי הבירה בכל תקופה. בדרום סין, במחוז גואנגדונג, אבי הרפובליקה הסינית, סון יאט-סן הקים והסדיר את תורתה של המפלגה הלאומית (קוומינטנג) אשר פעלה לאיחוד כל סין.
בשנת 1925 נפטר סון יאט-סן מסרטן ויורשו, צ'יאנג קאי שק החל לתכנן את המשלחת הצפונית, מסע צבאי לאיחוד מרכז וצפון סין תחת ממשלה ריכוזית אחידה. שטחי המצביאים היו מחולקים בין קליקות, הגדולות שבהם היו קליקת זילי תחת קאו קון, קליקת אנחווי תחת דואן צ'ירוי וקליקת פנג, תחת ג'אנג דזוו-לין אשר שלט על כל צפון מזרח סין (מנצ'וריה) ומעבר. עם התקדמות כוחותיו של הקוומינטנג ונפילת קליקת אנחווי, קליקת פנג כבשה את בייג'ינג וג'אנג דזוו-לין הפך בפועל לנשיא הרפובליקה הסינית. מאבקו של ג'אנג בעליית כוחות הקוומינטנג לא צלח ובמאי 1928 התקרבו כוחות צבא הקוומינטנג לבייג'ינג.
לקליקת פנג היו קשרים חזקים עם האימפריה היפנית, אשר צרכה את משאבי הטבע של מנצ'וריה בעזרת סחר. חלק מצבאו של ג'אנג בקליקת פנג הורכב מצבא קוואנטונג, זרוע של הצבא הקיסרי היפני. עם היחלשות כוחותיו של ג'אנג ושל קליקת פנג עלה החשש בממשל היפני ובהנהגה הצבאית היפנית שג'אנג יגיע להסדר עם ממשלת הקוומינטנג של צ'יאנג ויעביר את מנצ'וריה לחזקת הקוומינטנג. מפקד מרכזי בחיל המודיעין היפני, קנג'י דויהארה, הביע תמיכה ברעיון ההתנקשות בג'אנג במטרה למנוע את סיפוח מנצ'וריה אל שאר סין תחת ממשל הקוומינטנג.
התקרית

בהבינו את המצב המחמיר בשביל קליקת פנג, ג'אנג הגיע ב-3 ביוני 1928 לתחנת הרכבת בבייג'ינג ויצא בחזרה אל בירת הקליקה שלו, מוּקְדֶן (כיום שן-יאנג). למחרת, בשעה חמש ועשרים לפנות בוקר, בעוד ג'אנג מעשן ברכבת נכנסה האחרונה בשערי מוקדן. בזמן שעבר קרונו האישי של ג'אנג מתחת לגשר, הגשר התפוצץ ונפל על הרכבת. יועץ יפני שהיה עם ג'אנג ברכבת עזר לו לצאת מהרכבת המפורקת בעוד ג'אנג דימם מידו השמאלית ואפו. בתוך 20 דקות מכונית פורד הגיעה לאתר התאונה ובתוכה נהג ורופא. ג'אנג הובא במכונית לבית חולים יפני בעיר ולאחר מספר שעות הוא מת מפצעיו.
המתנקשים היו קצינים בצבא קוואנטונג. על רשלנותו ואי יכולתו, ראש ממשלת יפן, טנאקה גיאיצ'י, פוטר בידי הוראת קיסר יפן הירוהיטו. פעילים פנימיים ביפן ומנצ'וריה פעלו להשתיק את המאורע ובסופו של דבר, על אף שמספר קצינים פוטרו, הקולונל קומוטו דאיסקו, מראשי התוכנית להתנקשות, לא הועמד לדין וקצינים רדיקלים וראקציונרים רבים בצבא הפנימו שאי-ציות למשטר הדמוקרטי ששנאו משתלם. קנג'י דויהארה הואשם רק לאחר כניעת האימפריה היפנית בסוף מלחמת העולם השנייה, בפשעי מלחמה בעת הועמד אל מול בית הדין הבינלאומי הצבאי למזרח הרחוק והוצא להורג בתלייה.
בנו של ג'אנג, ג'אנג סואה-ליאנג, ירש את אביו והסדיר, נגד כל פעולות היפנים, את יחסיו עם הקוומינטנג לאיחוד מנצ'וריה בסין הלאומית. שלוש שנים מאוחר יותר, ראקציונרים בצבא היפני ביימו את תקרית מוקדן, אשר שירתה כתירוץ למען הפלישה היפנית למנצ'וריה, אשר הביאה להפיכת מנצ'וריה למדינת חסות יפנית בשם מנצ'וקוו אשר השפיעה רבות על יחסי יפן וסין הלאומית אשר לבסוף התפרקו לגמרי בתחילת מלחמת סין–יפן השנייה בשנת 1937.
ראו גם

ג'אנג דזוו-לין
תקרית מוקדן
צבא קוואנטונג
לקריאה נוספת

צ'יאנג קאי שק, הגנרליסימו הסיני והאומה שאיבד, ג'ונתן פנבי
ג'אנג דזוו-לין
שיחות פריז

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  עבד אל-בהאא 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1912 
 
שיחות פריז הוא אוסף של נאומיו של עבד אל-בהאא', שנשא בעת שהותו בפריז בשנת 1911 בשלבים הראשונים של מסעותיו למערב. הספר פורסם בשנת 1912 במקור תחת הכותרת "שיחות שנשא עבד אל-בהאא בפריז", ( בצרפתית Les Causeries d’`Abdu'l-Bahá à Paris).
עבד אל-בהאא הוא בנו הבכור של בהאא אללה מייסד הדת הבהאית. המדובר למעשה על שעתוק/תמלול של השיחות והראיונות שהעניק עבד אל בהאא שערכו ליידי בלומפילד ובנותיה, היא הייתה בין ראשוני המאמינים המערביים בדת החדשה, סופרת ומתרגמת והתקבלה כחברה במועצה הבהאית הבריטית שנוסדה ב-1922. עבד אל-בהאא לא קרא ולא אימת את תמלילי שיחותיו בפריז, ולכן אמיתות השיחות עודנה נתונה בספק והאמור גם נכון לדברים שנשא בביקורו בלונדון אותה שנה. שוגי אפנדי, ראש הדת הבהאית במחצית הראשונה של המאה העשרים, ונכדו של עבד אל-בהאא אמר כי אף על פי שהטקסטים אינם מאומתים, הם עדיין בעלי ערך עבור המאמינים שיכולים להסתייע בהם. עדיין מתנהל מחקר שמטרתו לקבוע אילו חלקים הם אותנטיים.
הקונטקסט

עבאס אפנדי לקח את התואר 'עבד אל-בהאא' ("משרת תפארת האל") לאחר פטירת אביו ב-29 במאי 1892. בהאא אללה מינה אותו בצוואתו (כתאב-י עהדי) כיורשו וכאחראי על הנהגת הקהילה הבהאית, וכאחראי והמוסמך הבלעדי על תרגום ופרשנות של כתביו. אף על פי שהיה עצור במשך שנים רבות על ידי האימפריה העות'מאנית, הוא עדיין הצליח לתרום להפצת האמונה הבהאית מעבר לגבולות המזרח התיכון, בעיקר באמצעות קשר ישיר עם המאמינים המערביים הראשונים. כמנהיג החדש של הקהילה הבהאית, עבדאל-בהאא היה מודע לחלוטין לתפקידו, למחויבותו להסביר את חזונו של אביו ולאחריותו להפיץ אותו בעולם. עלכן, לאחר שחרורו מהשבי על ידי הטורקים הצעירים בשנת 1908, החל עבדאל-בהאא בגיל 67 במסע במטרה להציג באופן אישי את עקרונות הדת הבהאית בפני העולם המערבי. מסעו הראשון מחוץ לארץ ישראל ואיראן היה למצרים בשנת 1910 שם שהה כשנה, ואחריו מסע קרוב לחמישה חודשים בצרפת ובבריטניה בשנת 1911. לאחר שחזר למצרים, יצא שוב למסע הפעם לצפון אמריקה ב-1913 שנמשך כמעט שמונה חודשים במהלכו ביקר בערים רבות ברחבי ארצות הברית, גם במונטריאול בקנדה. לאחר מסעו בצפון אמריקה חזר וביקר במדינות שונות באירופה, בהן צרפת, בריטניה וגרמניה במשך שישה חודשים, ואחריה שהייה של שישה חודשים במצרים חזר לחיפה.
במהלך מסעותיו השתתף עבד אל-בהאא במפגשים, נשא נאומים, ענה על שאלות וקירב לבבות. ביקוריו במערב נתנו לקהילה הקטנה המערבית הבהאית הזדמנות לגבש ולאמץ חזון רחב יותר של הדת; הדת החדשה משכה את תשומת ליבם של מנהיגים דתיים, אקדמיים וגם ופעילים חברתיים והסיקור העיתונאי סייע בפרסום ברבים את המסר האלוהי.
הביקור בפריז

עבד אל-בהאא הגיע לפריז לאחר ביקור בלונדון, ב-3 באוקטובר 1911 ושהה בה במשך תשעה שבועות, עד 2 בדצמבר 1911. בבירה הצרפתית סייע בידיו איפוליט דרייפוס-בארני[דרוש מקור] ואשתו לורה דרייפוס-בארני[דרוש מקור], וכן על ידי ליידי בלומפילד מלונדון[דרוש מקור]. בני הזוג דרייפוס-בארני תרמו רבות להצלחת שהותו של עבד אל-בהאא בפריז, הם היו מהראשונים שאימצו את הדת הבהאית ועמלו על הפצתה שם. הם תרגמו לצרפתית חלק גדול מיצירות בהאא אללה, שנתיים לפני בואו של עבד אל-בהאא לפריז, הכינו בכך את הקרקע לקראת בואו של עבד אל-בהאא ותרמו להצלחת הביקור.
בין ה-16 באוקטובר ל-26 בנובמבר העביר מנהיג האמונה הבהאית הרצאה כמעט מדי יום ולפעמים אפילו מספר הרצאות ביום. רוב ההרצאות והמפגשים התקיימו במעונו. עבד אל-בהאא עזב את צרפת ב -2 בדצמבר 1911 והמשיך במסעו למערב.
אנו חווים את פרסום שיחות פריז לארבע נשים אנגליות שתיעדו את ההרצאות והשיחות, ליידי שרה לואיזה בלומפילד[דרוש מקור], שתי בנותיה - מרי אסתר בלומפילד ורוז אלינור ססיליה בלומפילד - וכן ביאטריס מריון פלאט.
עבד אל-בהאא דיבר פרסית, ואילו מר דרייפוס-בארני ואשתו תרגמו את דבריו לצרפתית. רק מאוחר יותר תרגמה ליידי בלומפילד לאנגלית את כל התמליל של הנאומים שנשא ראש הקהילה הבהאית. בהמשך תורגמה היצירה לצרפתית על ידי ביאטריס מריון פלאט, בשנת 1939; הגברת לינץ 'וגברת דרייפוס-בארני תרמו להדפסת הספר בז'נבה. הגרסה המקורית פורסמה כאמור בשם "שיחות שנשא עבד אל -בהאא בפריז" הכילה אז רק את נאומי עבד אל-בהאא בפריז בין חודשי אוקטובר -דצמבר 1911. מהדורה שנייה, שפורסמה בשנת 1915, הכילה את השיחות שהתקיימו באנגליה. שיחות פריז התפרסמו גם בארצות הברית תחת הכותרת "חכמת עבד אל-בהאא ".
פרק ראשון

החלק הראשון מכיל תמלול הנאומים שנשא עבד אל-בהאא בין ה-16 באוקטובר ל-26 בנובמבר 1911. המסע של ראש הקהילה הבהאית לאירופה התנהל כאמור ערב מלחמת העולם הראשונה, ועבד אל-בהאא התאים את נאומיו לקהל היעד ולתהפוכות התקופה. הוא שם את הדגש על החשיבות על הסולידריות בין העמים (היופי וההרמוניה ברבגוניות, שיחה 15 מה 28 באוקטובר.
הוא היה גם מודע היטב לעובדה שביקורו בפריז מתקיים במדינה בעלת מסורת נוצרית ועל כן נדרש להציג את עמדת הדת שאליה מטיף ביחס לנצרות ולתפישת המשיחיות. הוא הרבה להיתיחס לישו במרבית שיחותיו ואף השווה אותו להתגלות של בהאא אללה. הוא אף טען שעבור בהאא אללה ישו הוא אכן המשיח שהיהודים ציפו לו אך מאנו וסירבו להכיר בו. בהקבלה בהאא אללה ממלא אף הוא הציפיות המשיחיות והדת הבהאית מתאימה את המסורת להקשר המודרני (שיחה מספר 16, מיום 30 באוקטובר).
הוא נידרש לספר על ההיסטוריה של בהאא אללה ועל העקרונות הבסיסיים של הדת (במיוחד בשיחות מנובמבר 6 וה 8). בנאומים הבאים, עבד אל-בהאא פנה לקהל שלו בדברי עידוד ובשלל עצות והמלצות ליישום עקרונות הדת, כגון "הבהאים חייבים לשאוף בכל ליבם לשפר את מצבה של האנושות" או "אל תתייאש מלהיות במספרים קטנים" שיחות מנובמבר 19 ו 20.
מפגש סיכום ההביקור

עבדאל-בהאא סיים את שיחתיו בכך שהוא האיץ במאזיניו לשאוף לחיות ולפעול תמיד בהתאמה מוחלטת לתורתו ולחוקותיו של בהאא אללה. במפגש האחרון ב-1 בדצמבר המנהיג הרוחני נפרד מתלמידיו. הוא הביע הערכה או משאלה שהיסודות שהניח יישאו פרי, והקהילה הבהאית תתרחב ותפרח ואור רוח הקודש תאיר את פריז. הוא השווה את התנאים לאלו ששררו בתקופת ישו, שתחילה מספר המאמינים היה מצומצם אך עד מהרה מספרם גדל ופרח והביע את אמונתו שגורל זהה מצפה למאמנים הבהאים אשר זכו כבר בחסדי האל. הודות לבהאא אללה הקהילה זכתה ליסודות חזקים "דבריו אמת, וצוואתו היא שפע של אמת ורוח חיים".
פרק שלישי

הפרק השלישי הוא תקציר של ביקור עבד אל-בהאא בלונדון, ביקור קצר לעומת ביקורו בפריז (4 לספטמבר – 23 בספטמבר 1911). הפרק כולל תמלול של מספר מצומצם של נאומים שניתנו בבתים פרטיים, בתי תפילה ומוסדות כגון האגודה התאוסופית, וכן שאלות ותשובות במספר נושאים רוחניים כגון מטרת החיים, הדת והעשייה הדתית, הרוע והנפש. עבד אל-בהאא הרחיב גם בדרשה בנושא אהבת האל לאנושות, אהבת האדם לאלוהות ואהבת בני האדם איש לרעהו.
ליידי בלומפילד אירחה בלונדון את עבד אל-בהאא, התלוותה אליו ותרגמה את דבריו. היא פרסמה אותם בספר "עבד אל-בהאא בלונדון" ב-1912. היא לא הסתפקה בדיווח על השיחות אלא הרחיבה בתיאורים על קבלות הפנים שזכה להן, על המפגשים החברתיים, ההתרשמות שעשה על מארחיו, הביקור בעיר והראיונות לעיתונות. הנושאים שהועלו בעת הביקור בלונדון ועיקרי המסרים היו זהים במהותם לאלו שהועלו בפריז אך השהות הממושכת בעיר איפשרה הרחבה והעמקה של התכנים.
ביבליוגרפיה

.Abdu'l-Baha, Paris Talks, Addresses Given by Abdu'l Baha in 1911, Bahai Publishing Trust, 9P Canada1999
.Abdu'l-Baha in London,london Addresses and Notes of Conversations, Baha'i Publishing Trust, London 1987
http://bahai-library.com/sources_life_writings_abdul-baha
משה שרון, הדת הבהאית וכתב הקודש שלה - הספר הקדוש ביותר, הוצאת כרמל, 2005; מהדורה שנייה, מתוקנת ומורחבת, תשס"ח 2008
ראו גם

ספרות בהאית
לקריאה נוספת

| --- | --- |
: ספר: הדת הבהאית
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
משה שרון, הדת הבהאית וכתב הקודש שלה - הספר הקדוש ביותר, הוצאת כרמל, 2005; מהדורה שנייה, מתוקנת ומורחבת, תשס"ח 2008.
הערות שוליים

↑  Abdu'l-Baha, Paris Talks, Addresses Given by Abdu'l Baha in 1911, Bahai Publishing Trust, 9P Canada1999
↑  Abdu'l-Bahá. Causeries d'`Abdu'l-Bahá à Paris, Maison d'Editions Bahá'íes Bruxelles – Belgique 2016.
↑  http://www.bahai-biblio.org/centre-doc/etude/diaporama-foi-france/AbdulBaha/Sejours-Abdul-Baha-Paris.pdf
↑  Paris Talks | Bahá’í Reference Library, www.bahai.org
↑  Texts, Authenticity of, bahai-library.com
↑  Médiathèque baha'ie: LE COVENANT (5/20), www.bahai-biblio.org
↑  Médiathèque baha'ie: ABDU'L-BAHA A LONDRES (1/3), www.bahai-biblio.org
↑  Médiathèque baha'ie: HIPPOLYTE DREYFUS, APOTRE D'ABDU'L-BAHA (sommaire), www.bahai-biblio.org
↑  Abdu'l-Bahá, Paris Talks, London, 1995, p.V
↑  Abdu'l-Bahá. Paris Talks, pp 43-46
↑  Abdu'l-Bahá. Paris Talks, pp 47-50.
↑  Abdu'l-Bahá. Paris Talks, pp 69-70, 76-78.
↑  Abdu'l-Bahá. Paris Talks, pp 99-106.
↑  .Abdu'l-Bahá. Paris Talks, pp 129-135
↑  Abdu'l-Bahá. Paris Talks, pp 138-172.
↑  Abdu'l-Bahá. Paris Talks, pp 185-197
↑  Abdu'l-Baha in london Addresses and Notes of Conversations, Baha'i Publishing Trust, London 1987
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
| כתבים בהאיים |
| --- | --- | --- |
| מחיבורי בהאא אללה | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • איגרות אל המלכים והשליטים • האיגרת אל בן הזאב • ג'ואהר אל-אסראר |  |
| מחיבורי עבד אל-בהאא' | שיחות פריז • תשובות לכמה שאלות • צוואתו של עבד אל-בהאא |  |
| מחיבורי שוגי אפנדי | הנה ה' עובר • היום המובטח הגיע |  |
| מחיבורי הבאב | קיום אל-אסמאא • באיאן • כתאב אל-אסמא • שבע ההוכחות |  |
| חיבורים שונים | מפציעי השחר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2011045819  VIAF: 71147270355635700007   WorldCat (עם VIAF): 71147270355635700007
שפיפון פרסי

| שפיפון פרסי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: שפיפון
מין:: שפיפון פרסי
שם מדעי
 Pseudocerastes persicus ‏דומריל וביברון ודומריל, 1854
תחום תפוצה


שפיפון פרסי (שם מדעי: Pseudocerastes persicus) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים ותת-משפחת הצפעונים המצוי ברחבי דרום אסיה והמזרח התיכון באזורים מדבריים. בעבר היה המין היחידי בסוג שפיפון.
מאפיינים

השפיפון הפרסי מגיע לאורך 40-70 ס"מ עם שיא של 108 ס"מ, קטן יחסית למשפחתו והוא בעל צבעי הסוואה המתאימים לרקע הסלעים והחולות בהם חי. לנחש חרטום קצר ורחב, עיניים צהובות בולטות ומעין "קרניים" קטנות מעל העיניים. הלסתות והלחיים רחבות. הקשקשים אפורים-בהירים עם רצועות חומות בהירות לאורך הגב.
הוא מצוי באזורי מדבר ובתה ברחבי איראן (ומכאן שמו), פקיסטן, אוזבקיסטן, אזרבייג'ן, מזרח טורקיה ודרומה לדרום סוריה, צפון-מערב עיראק, עומאן, סעודיה, ירדן ואולי בישראל ובסיני. השפיפון נע רוב זמנו קבור בחולות או שהוא נע בצורה עקלתונית, באופן בו רק חלק אחד מגופו מצוי על הקרקע החמה ושאר הגוף מתפתל מעלה. הנחש יוצא בשעות הערב לאכול.
השפיפון ניזון ממיני מכרסמים, עופות מדבר וזוחלים שונים אותם הוא הורג בארס החזק שלו. אם הוא  יופתע, הוא ינוע לאט הרחק מהסכנה אך אם זה לא יעזור הוא יכיש. הארס יכול לגרום לדימומים פנימיים ולעיתים למוות, אם כי נוגדן יכול לעצור את פעילות הארס בזמן.
הערות שוליים

↑  שפיפון פרסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
שפיפון עכבישי

| שפיפון עכבישי |
| --- | --- |
 מראה השפיפון וזנבו מקרוב
מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: שפיפון
מין:: שפיפון עכבישי
שם מדעי
 Pseudocerastes urarachnoides
תחום תפוצה


שפיפון עכבישי (שם מדעי: Pseudocerastes urarachnoides) הוא מין של נחש ארסי מהסוג שפיפון שבמשפחת הצפעיים החי במערב איראן. מין זה תואר לראשונה רק בשנת 2006 והוא קיבל את שמו המדעי עקב ציצה בקצה זנבו המזכירה בצורתה עכביש ומשמשת למשיכת טרף. (משמעות השם: "οὐρά" - "זנב", "ἀράχνη" - "עכביש", "οειδής" - "דומה", כלומר: הזנב דמוי-העכביש).
מאפיינים

שפיפון זה נודע עקב דגימה שהגיעה למוזיאון הטבע בשיקגו ב-1968 כחלק ממשלחת לאיראן. דגימה זו נחקרה ביסודיות והתברר ממנה שמדובר בסוג חדש של שפיפון. הוא אנדמי למערב איראן ומצוי באזורים חצי-מדבריים על קרקעות של חולות וחצץ עם מעט צמחייה. הנחש פעיל בשעות בין הערביים.
השפיפון דומה במראהו למין שפיפון פרסי המצוי באזור והוא בעל עיניים צהובות עם זוג "קרניים" קצרות מעליהם, גוף חום-בהיר מוסווה וזנב בעל מעל 15 קשקשים בולטים היוצרים צורת עכביש נפוח. מטרת הזנב היא לפתות עופות קטנים לעברו. חקיינות זו נראית אצל מיני נחשים רבים, בעיקר צעירים, כמו פתן המוות, עכסן עכני, מוקסין המים והנחושת ועוד נחשים אך לאף אחד מהם אין ציצות המזכירות עכביש בזנב, מה שמוכיח שהנחש מתבסס כמעט לגמרי על עופות למזונו. מבדיקת תכולת הקיבה הוסק שהנחש ניזון בעיקר מציפורים.
הנחש נראה רק פעמים בודדות ולא ידוע מה מצב שימורו.
הערות שוליים

↑  שפיפון עכבישי באתר הרשימה האדומה של IUCN
תקרית יאונפיאונג

| --- | --- |

 סוג:  הפצצה 
 מקום:  יונפיונג 
 תאריך:  23 בנובמבר 2010 
 
האי יאונפיונג תחת מתקפה של קוריאה הצפונית, 23 בנובמבר 2010
תקרית יאונפיאונג (בקוריאנית: 연평도) היא התקפה של קוריאה הצפונית נגד קוריאה הדרומית שהתרחשה ב-23 בנובמבר 2010 באי יאונפיאונג. ההתקפה הייתה חלק ממספר התקפות של קוריאה הצפונית כנגד קוריאה הדרומית בשנים 2002 עד 2010, כולל הטבעת הספינה צ'אונאן במרץ אותה השנה.
רקע

בתום מלחמת קוריאה בשנת 1953, מפקד כוח האו"ם קבע גבול ימי בין קוריאה הצפונית לקוריאה הדרומית שנקרא "קו הגבול הצפוני", שמוכר על ידי קוריאה הדרומית. אבל, הסכם שביתת הנשק נחתם ביולי והקו נקבע רק באוגוסט. לכן, הוא לא הוכנס כחלק מהמשא ומתן ולא הוסכם על ידי שני הצדדים. בשנת 1973 קוריאה הצפונית פתחה את המחלוקת לדיון נוסף. שתי הקוריאות ערכו מספר שיחות ללא הועיל. ב-15 ביוני 1999 ארעה התקרית הראשונה בין השתיים. בתקרית קוריאה הצפונית קבעה קו גבול אחר והמחלוקת טרם נפתרה. מאז ועד נובמבר 2010 היו מספר תקריות נוספות ותדירותם עלתה באופן הדרגתי.
הפער ביכולת הצבאית בין קוריאה הדרומית לקוריאה הצפונית מאוד מובהק. מאז אמצע שנות ה-70, קוריאה הדרומית החלה בתהליך מודרניזציה של הצבא. מחד, הברית עם ארצות הברית השרה ביטחון עבור קוריאה הדרומית. מאידך, קוריאה הדרומית מנסה להשיג עצמאות ולא להיות תלויה רק בארצות הברית. לכן, החל מאמצע שנות ה-70, קוריאה הדרומית החלה לפתח מאוד את הצבא שלה. בעקבות הפיתוח, הצבא הדרום קוריאני נעשה לחזק יותר מהצבא הצפון קוריאני. קוריאה הדרומית נמצאת בחזית הטכנולוגיה הצבאית על ידי שיתופי פעולה בינלאומיים, בניגוד לקוריאה הצפונית שתלויה בכלי נשק ישנים של ברית המועצות או בייצור עצמי.
בשנה שלפני תקרית יאונפיאונג, היו מספר רב של התנגשויות נוספות בין הצבא הצפון קוריאני לצבא הדרום קוריאני. ב-10 בנובמבר 2009 נפגעה ספינה צפון קוריאנית על ידי הדרום; ב-27 בינואר 2010 הצבא הצפון קוריאני ביצע תרגיל רחב היקף סמוך לאיים של הדרום ומעבר ל"קו הגבול הצפוני"; ב-26 במרץ, קוריאה הצפונית הטביעה באמצעות צוללת את ספינת הטילים צ'אונאן.
בתאריך ה-16 בנובמבר 2010, הממשלה הדרום קוריאנית הכריזה שהיא מתכננת לבצע את התרגיל השנתי הוגוק בתאריכים 22-30.11. חלק מהתרגיל נערך באי יאונפיאונג. השלטון הצפון קוריאני מגנה את התרגילים האלו בטענה שהם נועדו לתרגל פלישה לקוריאה הצפונית. בבוקר ה-23 בנובמבר, במהלך התרגיל, קוריאה הצפונית אף שלחה מסר חד לקוריאה הדרומית שהיא מתנגדת לתרגיל שתוכנן לאותו היום מול חופי האי יאונפיאונג.
התקפה ותוצאות

בתאריך 23 בנובמבר 2010 התרחשה ההתקפה הצפון קוריאנית נגד האי יאונפיאונג ומספר איים סמוכים. באותו הבוקר, בין השעות 10:15 ו-14:30 קוריאה הדרומית ערכה תרגיל ירי לכיוון הים ליד האי יאונפיאונג. חרף ההודעה התקיפה של קוריאה הצפונית, המפקד בשטח החליט שלא להפסיק את האימון. באי גרים כ-1,700 אזרחים ועוד כ-1,000 חיילים.
בשעה 14:34 עד 14:46 צבא קוריאה הצפונית החל בירי ארטילרי כנגד האי. מתוך כ-150 פגזים שנורו, 60 פגעו באי והנותרים נפלו לים. לאחר שתי הודעות הזהרה של צבא קוריאה הדרומית לצפון, הצבא הדרום קוריאני הגיב בירי של 50 טילי קיי-9 בין השעות 14:47 ו-15:15. בשעה 15:12 עד 15:29 קוריאה הצפונית פתחה במתקפה שנייה של עוד 20 פגזים כנגד הרדאר הדרום קוראני באי. לבסוף, בין 15:25 ועד 15:41 קוריאה הדרומית הגיבו בירי 30 פגזים והתקרית נגמרה.
בצד הדרום קוריאני דווח על שני חיילים הרוגים ושני אזרחים. בנוסף, 16 נפצעו, חלקם קשה. 133 בניינים נפגעו באופן מלא או חלקי – 33 מתוכם נהרסו לחלוטין, בנוסף למספר שריפות שפרצו. קוריאה הצפונית לא דווחה על הנזק שנגרם לה מהתקיפה, אך לפי תמונות לוויין, קוריאה הדרומית טוענת שהפגיעה בצבא הצפון קוריאני הייתה קשה.
השלכות

בעקבות התקרית, קוריאה הדרומית החלה במספר רפורמות צבאיות. המשמעותית שבהן היא "רפורמת הביטחון מספר 307" שנועדה לחזק את הגנת החופים של קוריאה הדרומית. על אף שלקוריאה הדרומית ברור שהצפון לא יכול לנצח אותה בהתקפה קונבנציונלית, קוריאה הדרומית עדיין מנסה להימנע התקפה א-סימטרית כמו במקרה זה.
ההתקפה נעשתה בזמן שסין ארחה את אליפות אסיה בכדורגל. ההתקפה הביכה מאוד את הסינים שהם נותני החסות לקוריאה הצפונית. מבחינת סין, קוריאה הצפונית היא מדינת חיץ בין הברית של יפן-קוריאה הדרומית-ארצות הברית, לבינה. לכן, היא מצד אחד תומכת בשלטון צפון קוריאני שתומך בה, אך חוקרים תוהים האם היא תנסה להחליף את השלטון הצפון קוראני לשלטון שיטיב יותר עימה.
המתיחות בין המדינות המשיכה ובשנים לאחר מכן קוריאה הצפונית בצעה מספר מתקפות סייבר כנגד קוריאה הדרומית. ב-2011 קוריאה הצפונית אף שיבשה קליטת GPS באזור נמל התעופה הבין-לאומי של אינצ'ון בסיאול. בכך, סכנה כלי טיס שממריאים ונוחתים בשדה.
הערות שוליים

↑  Joseph S. Bermudez Jr., The Yonp’yong-Do Incident, November 23, 2010, in 38 North (January 11, 2011): 1.
↑  Lee Dongmin, Yeonpyeong: Dealing with North Korea in RSIS Commentaries No. 163 (2010): 1.
↑  Han N. Hoon, South Korea’s Defence Reform Plan: A Case of Bad Timing, in RSIS Commentaries No. 193 (2012): 1.
↑  Joseph S. Bermudez Jr., 2011, 1.
↑  Joseph S. Bermudez Jr., 2011, 3.
↑  Jason Kim and Luke Herman, War and Peace in the East Sea:Reducing Tension Along the Northern Limit Line, Issues & insights Vol. 12 No.13 (2012): 1.
↑  Joseph S. Bermudez Jr., 2011, 6.
↑  Ministry of National Defense of the Republic of Korea, 2010 Defense White Paper (Seoul: March 31, 2011), 336.
↑  Jin Ki Lee, A Study on the Failure of Conventional Deterrence: the Case Study of the Bombardment of Yeonpyeong in 2010, Naval Postgraduate school: Clifornia (2016), 50.
↑  Han N. Hoon, South Korea’s Defence Reforms: Impact on the Navy, in RSIS Commentaries, No. 183 (2011): 2.
↑  Cho Han Bum, What North Korea Overlooked abut the Impact of Yeonpyeong Attack, in Online Series (2010): 2.
↑  Han N. Hoon, 2012, 2.
תומאס הווארד, דוכס נורפוק השלישי

תומאס הווארד, הדוכס השלישי מנורפוק (באנגלית: Thomas Howard, 3rd Duke of Norfolk‏; 1473 - 25 באוגוסט 1554) ורוזן סארי מ-1514, (תואר שעבר אליו מאביו עם מינויו לדוכס נורפוק) היה פוליטיקאי בולט בתקופה הטיודורית. הוא היה דוד של שתיים מנשותיו של הנרי השמיני: אן בולין וקתרין הווארד והיה לו חלק מרכזי בתככים ובתחבולות שהיו מאחורי הנישואים האלה.
בין השאר ניצל את כוחו כדודה של קתרין כדי לגרום להוצאתו להורג של יריבו הפוליטי וראש השרים של הנרי תומאס קרומוול. הוא נטל חלק בדיכוי ההתקוממויות נגד הנרי והוביל את הצבא האנגלי בפלישה לצרפת ב-1544. ב-1520 הוא מונה למושל אירלנד אך לאחר תקופה קצרה הודח מתפקידו.
לאחר שסר חינו ב-1546, הוא הואשם בבגידה, נושל מהדוכסות ונכלא במגדל לונדון וניצל מהוצאה להורג בשל מות המלך. הוא שוחרר עם עלייתה של המלכה מרי הראשונה. הוא סייע למרי להגן על כיסאה ובכך הכין את הבמה לניכור בין המשפחה הקתולית שלו ובין הקו המלכותי הפרוטסטנטי שיימשך על ידי המלכה אליזבת הראשונה.