כוח משיכה (סרט, 2013)
דיוק מדעי

בניגוד לסרטי מדע בדיוני המתרחשים בחלל, הכוללים טכנולוגיה עתידנית או חוצנים למיניהם, "כוח משיכה" הוא סרט ריאליסטי, שבו העלילה בדיונית, אך אינה חורגת מהמציאות בחלל, שמעטים מאוד חווים אותה מקרוב. כחלק מהריאליזם שבסרט, עלילתו מתרחשת בכלי חלל קיימים: טלסקופ החלל האבל (שאכן טופל חמש פעמים במשימות שירות שנעשו באמצעות מעבורות חלל), תחנת החלל הבינלאומית והחללית סויוז המחוברת אליה, תחנת החלל הסינית טיאנגונג 1 והחללית שנג'ואו המחוברת אליה. בצי מעבורות החלל של ארצות הברית אין מעבורת חלל בשם "אקספלורר", אם כי מעבורת החלל אקספלורר היא העתק מדויק של מעבורת חלל, שנבנה לשם הצגתה במרכז המבקרים של מרכז החלל קנדי.
מאפיין ייחודי לסרט הוא היעדר קול בחלל. גיבורי הסרט מתקשרים ביניהם רק בקשר רדיו (למעט סצנה קצרה שבה סטון וקובלסקי נמצאים יחדיו בחללית, שבה יש אוויר). היעדר הקול בולט בהתפוצצויות ובהתנגשויות הרבות שבסרט המתרחשות בלי להשמיע קול, ורק מוזיקת הרקע מפרה את הדממה.
קוארון ציין שהסרט לא תמיד מדויק מבחינה מדעית ושהיה צורך במספר "טעויות" כדי לתמוך בסיפור. אף על פי כן, הסרט זכה לשבחים על דבקותו בעקרונות הפיזיקה, למרות כמה אי-דיוקים והגזמות.
על פי אסטרונאוט נאס"א, מייקל מסימינו, שהשתתף בשתי משימות שירות לטלסקופ החלל האבל, בסרט "דבר לא היה לא-במקום, דבר לא היה חסר. היה סוג אחד של גוזר-תיל שהשתמשנו בו באחת מהליכות החלל שלי ואני משוכנע שהם השתמשו באותו סוג בסרט". האסטרונאוט באז אולדרין, האדם השני שדרך על הירח, קרא לאפקטים הוויזואלים בסרט "מדהימים". הוא הוסיף, "כל כך התרשמתי מהתיאור של המציאות באפס כוח משיכה. המעבר דרך תחנת החלל נעשה בדיוק בדרך שבה ראיתי אנשים עושים את זה במציאות. הסיבוב הולך לקרות - אולי לא בעוצמה כזו - אבל בהחלט היינו בני מזל שאנשים עדיין לא היו בסיטואציות כאלה. אני חושב שזה מזכיר לנו שבאמת יש סכנות בעסקי החלל, במיוחד בפעילויות מחוץ לחללית". גארט רייזמן, אסטרונאוט נאס"א לשעבר, ציין ש"הקצב והסיפור של הסרט היו בהחלט מרתקים ואני חושב שזה היה השימוש הטוב ביותר של IMAX עם תלת־ממד עד עכשיו. במקום להשתמש בזה כגימיק, "כוח משיכה" משתמש בזה כדי לדמות סביבה אמיתית שזרה לחלוטין לרוב האנשים. אבל השאלה שרוב האנשים רוצים שאני אענה עליה היא, כמה ריאליסטי זה היה. העובדה שהשאלה הזאת נשאלת כה ברצינות נובעת מהדיוק של הסרט. כשסרט מדע בדיוני רע יוצא, אף אחד לא טורח לשאול אותי אם זה הזכיר לי את הדבר האמיתי".
מאידך, האסטרופיזיקאי ניל דה-גראס טייסון, האסטרונום פיל פלייט, והאסטרונאוט לשעבר סקוט א. פארזינסקי הצביעו על כמה אי-דיוקים בולטים. דוגמאות לטעויות כאלה כוללות:
טלסקופ החלל האבל, שמתוקן בתחילת הסרט, נמצא בגובה של 559 קילומטרים בקירוב, ונטיית המסלול שלו היא 28.5 מעלות. תחנת החלל הבינלאומית נמצאת בגובה של 420 קילומטרים בקירוב, ובעלת נטיית מסלול של 51.65 מעלות. עם הפרשים כה משמעותיים בנתונים מסלוליים, זה יהיה בלתי אפשרי לנוע ביניהם בלי הכנה מדויקת, תכנון, חישוב, טכנולוגיה מתאימה וכמות דלק גדולה.
כאשר ד"ר סטון יצאה מחליפת החלל שלה, השיער שלה היה אמור לרחף בחופשיות על הראש שלה בחוסר כוח משיכה. מתחת לחליפת החלל היא לא לבשה שום אמצעי חימום, שאותו לובשים האסטרונאוטים תמיד, כדי להגן עליהם מהטמפרטורות הקיצוניות בחלל. בנוסף, הדמעות של סטון נראות על פניה בחוסר כח משיכה, ולאחר מכן נראות מרחפות ליד הפנים שלה. בלי מספיק כוח כדי להוציא את הדמעות ממקומן, הדמעות היו נשארות על פניה בגלל מתח הפנים. אולם, הסרט מתאר בצורה נכונה את ההופעה הכדורית של טיפות נוזליות בסביבה ללא כוח משיכה.
בזמן הכניסה לאטמוספירה, הקסדה של סטון וחפצים אחרים עדיין ריחפו בתוך הקפסולה למרות העובדה שהיא כבר האטה דרך האטמוספירה, ומושפעת מכוח המשיכה של כדור הארץ.