כליאת שווא
ההגנות מפני תביעה בעוולת כליאת השווא

הסעיף השני בין שני הסעיפים שעוסקים בעוולת כליאת השווא הוא סעיף 27. סעיף זה דן בהגנות מפני תביעה על מעשה של כליאת שווא. כלומר מצבים שבהם כן הייתה כליאת שווא אולם, אין הנתבע חייב מאחר שהמעשה מוגן על ידי הפקודה. הסעיף הוא:
27. הגנה מיוחדת

בתובענה שהוגשה על כליאת-שווא תהא הגנה לנתבע אם -

(1) עשה את מעשהו תוך כדי ביצוע, או סיוע כדין לבצע, צו מעצר או חיפוש, צו מסירה לדין, צו-מאסר או צו-עיכוב שניתנו על ידי בית-משפט או רשות אחרת המוסמכת לכך, ובלבד שהמעשה שמתלוננים עליו הותר באותם צוים אף-אם היה פגם בהם או בנתינתם;

(2) התובע היה נתון במשמורת כדין לפי הוראות-חיקוק;

(3) התובע לא היה שפוי בדעתו או היה לקוי בשכלו או בגופו, ושלילת חירותו הייתה, או נראה שהייתה, נחוצה באופן סביר להגנת התובע עצמו או להגנת אנשים אחרים ובוצעה בתום-לב ובלי זדון;

(4) המעשה שהתובע מתלונן עליו היה מעשה, שהאדם שעשהו היה צפוי לעונש לפי הוראות-חיקוק אילולא עשהו;

(5) הנתבע והתובע היו שניהם חיילים בצבא-הגנה לישראל והנתבע פעל מכוח דין החל על הצבא ולפי אותו דין;

(6) הנתבע הוא הורו או אפוטרופסו או מורהו של התובע, או שהיחס שלו אל התובע דומה לשל הורו או אפוטרופסו או מורהו, והוא שלל מהתובע את חירותו שלילה ארעית בלבד לזמן שהיה נחוץ באופן סביר למען ייטיב דרכו.
סעיף 27 מגדיר מספר הגנות ספציפיות לעוולה זאת. הגנות אלה מעניקות לנתבע במשפט זכות לטעון כי אין הוא חייב בתשלום במצבים הבאים:
סעיף 27(1) - ביצוע כליאה על פי צו - כאשר הנתבע, כלומר האדם שביצע כליאת שווא, ביצע את כליאת השווא תוך ביצוע או סיוע לביצוע של צו של בית משפט או של רשות מוסמכת, כגון צו מעצר או חיפוש, צו מסירה לדין, צו-מאסר או צו-עיכוב, הוא לא יהיה חייב בדין. ההגנה תחול גם אם נפל פגם או בנתינתו, כלומר במצבים שבהם הכליאה הייתה למעשה 'שלא כדין' ובלבד שהמעשה הותר על פי הצו. בסעיף הגנה זה אין חפיפה אמיתית עם היסוד של "שלא כדין" שביסוד העוולה מאחר שהגנה זאת חלה גם כאשר הצו היה פגום, והכליאה לא הייתה כדין.
סעיף 27(2) - ביצוע כליאה על פי דין - כאשר התובע היה נתון במשמורת כדין, כלומר נתון במעצר או במאסר של הרשויות המוסמכות, תחול ההגנה של כליאת שווא. הגנה זאת חופפת את היסוד "שלא כדין" שבהגדרת העוולה, ובתזכיר חוק דיני ממונות מוצע לבטלה בגלל היותה כפילות מיותרת.
סעיף 27(3) - ביצוע כליאה חיונית של חולה נפש - לפעמים טיפול בחולי נפש מחייב את החזקתם בבתי חולים לחולי נפש. אולם בהחזקתם יכולה לפעמים לפול פגמים חוקיים, של אי קבלת אישורים דרושים או של טיפול שגוי בשגגה. הסעיף הזה עוסק בהגנה על המטפלים ומגדיר מספר תנאים שחייבים להתקיים כדי שהגנה זאת תחול, והם:
סעיף 27(4) - כליאה על רקע חשש מענישה - סעיף זה עוסק במצב בו הכולא היה עלול להיות נתון לעונש אלמלא היה מבצע את הכליאה. למשל במצבים של אדם המקבל פקודה בלתי חוקית לעצור אדם, ויהיה נתון לעונש אם לא ימלא אחר הפקודה הבלתי חוקית.
סעיף 27(5) - התובע והנתבע היו שניהם חיילים בצה"ל. סעיף זה מעניק הגנה מפני תביעות בנזיקין, כאשר גם התובע וגם הנתבע היו חיילים בצה"ל בזמן ביצוע כליאת השווא, וזאת בתנאי שהנתבע, כלומר כולא השווא, פעל מכוח דין החל על הצבא ולפי אותו דין. הגנה זו אינה דורשת לשם תחולתה שהפעולה עצמה תהיה כדין. היא מסתפקת בנוסח לפיו פעל הנתבע "מכוח דין החל על הצבא ולפי אותו דין". כלומר אין צורך שהכליאה תהיה לפי החוק, אלא מספיק שהכולא יחשוב שהוא פעל על פי דין וזאת גם אם נפל פגם בהליך אישור הכליאה למשל.
סעיף 27(6) - כליאת ילדים לשם חינוכם - סעיף זה עוסק במצבים שכיחים שבהם הכולא הוא הורו, אפוטרופסו או מורהו של ילד שאותו כלאו וממנו שללו את החרות. ושלילת החינוך של הילד נעשתה באופן ארעי ולזמן שהיה נחוץ באופן סביר כדי לחנך את הילד כדי שיטיב את דרכו. כלומר מדובר כאן במצבים שכיחים של ריתוק ילדים על ידי הוריהם כדרך ענישה. במצבים כאלה נקבע שתחול ההגנה הזאת שבפקודה.