יורי ליובימוב
ביוגרפיה

יורי ליובימוב נולד בשנת בירוסלבל  זמן קצר לפני המהפכה הקומוניסטית, שלא היטיבה עם משפחתו. סבו היה נוצרי אדוק, קולאק (איכר בעל אדמות), שגורש מאדמתו בתקופת הקולקטיביזציה. בשנת 1922 המשפחה עברה למוסקבה. הוריו נעצרו על ידי המשטר הסטאליניסטי ב־1927 ובזכות שוחד הצליחו להשתחרר.
מגיל צעיר נמשך לתיאטרון, מאחר שבעיירה שבה נולד עומד בניין התיאטרון העתיק ביותר ברוסיה, שנבנה עוד בימי יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. אך בחר לעסוק בהנדסת חשמל והספיק ללמוד שנתיים בבית־ספר להנדסה עד שהחליט להיות שחקן. למרות שהיה רק בן שש־עשרה, התקבל בשנת 1934 ללימודים במוסד התיאטרלי היוקרתי ביותר באותה תקופה, התיאטרון האמנותי של מוסקבה, לאחר שהרשים בבחינות הקבלה. לאחר שהמוסד בו הוא למד נסגר הוא עבר להמשך לימודים בבית הספר לתיאטרון על שם שצ'וקין וסיים אותה בשנת 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה ליובימוב היה בסגל של להקה צבאית שהופיע מפני החיילים.
בשנת 1946 ליובימוב התקבל לתיאטרון וכטנגוב במוסקבה. על עבודה בתיאטרון זה בשנת 1952 ליובימוב קיבל פרס סטלין. בשנת 1959 הוא העלה בתיאטרון זה את ההצגה ראשונה שביים. החל משנת 1959 ליובימוב החל ללמד בבית הספר לתיאטרון על שם שצ'וקין.
בשנת 1963 ליובימוב ביים הצגת הנפש הטובה מסצ'ואן מאת ברטולט ברכט. שחקנים שהשתתפו בהצגה היו תלמידי בית הספר לתיאטרון שבשנת 1964 היו בסיס להקמת תיאטרון טגנקה החדש. ליובימוב מונה לבמאי ראשי של התיאטרון. תיאטרון זה זכה לפופולריות רבה בברית המועצות. התיאטרון גם נהג להציג מחזות מאת יוצרים יהודים למרות הקשיים שהיו כרוכים בכך. ולדימיר ויסוצקי היה בין השחקנים הראשים של התיאטרון. התיאטרון היה ידוע בהצגות לא שגרתיות. במהלך 20 שנות עבודה בתיאטרון זה ליובימוב העלה כ-100 הצגות.
בשנת 1975 ליובימוב ביים אופרה בתיאטרון לה סקאלה במילאנו. מאז הוא ביים מעל 30 הצגות אופרה בתיאטראות ברחבי העולם.
בשנת 1980 בעקבות פטירת ולדימיר ויסוצקי האווירה סביב התיאטרון הייתה מתוחה. השלטונות אסרו לבצע הצגה לזכר השחקן. כמו כן נאסרו להצגה שתי הצגות נוספות בבימוי של ליובימוב. בשנת 1983 הוזמן לביים בלונדון את "החטא ועונשו", הצגה שזכתה בשבחי הביקורת. תוך כדי עבודה בלונדון, הודיעו לו ממוסקבה על הרחקתו משורות המפלגה הקומוניסטית, לאחר שבריאיון לעיתון "הטיימס" העביר ביקורת על הצנזורה על בברית המועצות, שלושה חודשים נשללה מליובימוב אזרחות ברית המועצות. כך נחסמה בפניו הדרך בחזרה למוסקבה, והוא נותר בגלות עם אשתו קטיה, יהודייה ממוצא הונגרי, ובנם פטר, שהיה אז בן ארבע. בתקופה זו ביים מספר הצגות בישראל (הצגת "השקיעה" מאת איסאק באבל ב"הבימה" ב-1986), במדינות אירופה (בין השאר בבולוניה, איטליה) ובארצות הברית.
ביולי 1987 החליט ליובימוב להשתקע בישראל, קיבל אזרחות ישראלית מאחר שאשתו יהודייה ווהשתקע בירושלים. בישראל ביים בקיץ 1988 את "הנפש הטובה מסצ'ואן" בהפקה משותפת של תיאטרון באר שבע ותיאטרון הבימה.
באפריל 1988, עם תחילת הפרסטרויקה, הוזמן ליובימוב לברית המועצות לביים שוב בתיאטרון טגנקה, ואזרחותו הוחזרה כעבור שנה. הוא עזב את ישראל עוד קודם שקיבל את אזרחותו חזרה, ובסך הכל התגורר בירושלים פחות משנתיים.
על הפעילות הרבה בתחום הבימוי בשנת 1997 הוענק לו פרס המדינה.
ליובימוב המשיך להיות במאי התיאטרון עד לשנת 2011. בשנה זו התרחש משבר בין הבמאי לבין שחקני התיאטרון ובסופו של דבר ליובימוב עזב את התיאטרון.
בשנת 2012 הבמאי ביים בתיאטרון וכטנגוב הצגה חדשה. לדצמבר 2012 הייתה מתוכנת העלאת אופרה של תיאטרון בולשוי אך בשל מחלת ליובימוב הנושא נדחה לאמצע שנת 2013.
בנוסף לבימוי ליובימוב הצטלם כשחקן בכ-10 סרטים.
עבודתו האחרונה - האופרה "בית ספר לנשים" שבה חיבר גם את הלברית (על-פי מחזה מאת מולייר).
ימים אחדים לאחר יום הולדתו ה-97 הובהל לבית-חולים במוסקבה כשהוא חש בליבו, ובבוקר 5 באוקטובר 2014 נפטר.