stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס בלה באלאז'

| --- | --- |

הסופר ובמאי הקולנוע בלה באלאז', שעל שמו הפרס
 מדינה:  הונגריה 
 תקופת הפרס:  1958–הווה (כ־67 שנים) 
 נקרא על שם:  בלה בלז' 
 
פרס בלה באלאז' (בהונגרית: Balázs Béla-díj; הוא פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה. הפרס נוסד ב-1958 לזכרו של הסופר היהודי-הונגרי בלה באלאז'. ניתן להעניק אותו למי שהפגין פעילות יצירתית יוצאת דופן בתחום הקולנוע, או שהגיעו להישגים אמנותיים ומדעיים יוצאי דופן. הפרס מוענק מדי שנה ב-15 במרץ (חג העצמאות ההונגרי היום) על ידי השר הממונה על נושא התרבות.
הענקת הפרס

את יוזמת ההכרה המיניסטריאלית בפעילות האמן כל אחד יכול ליזום שלושה חודשים לפני המועד - מלבד האיש עצמו ובני משפחתו הקרובים. את תיק העבודות המקצועי של המועמד יש להגיש גם על מדיה אודיו-ויזואלי המסוגל להציג את תוכן היצירה/ות. היוזמות המתקבלות מוערכות על ידי ועדה שממונה על ידי השר, על ידי נשיא האקדמיה ההונגרית לאמנויות, ואדם נוסף שמתמנה אישית על ידי השר ואלה ממליצה על הזוכים. השר ממנה לתקופה של ארבע שנים את חברי הוועדה הממליצים על מקבלי הפרס, בשים לב להצעות הארגונים המקצועיים הרלוונטיים.
במשך הזמן השתרש, שמספר הפרסים שניתן להעניק בשנה הוא בין ארבעה לבין עשרה. מאז 2012, ניתן להעניק את הפרס לכל היותר לארבעה אנשים בשנה.
גם גובה התגמול הכספי השתנה עם הזמן: בתחילה הוא נקבע על סכום קבוע, אשר שונה מעת לעת. משנת 2012, שיעורו צמוד לשכר הממשלתי הבסיסי. משנת 2016, סכום התגמול הכספי הקשור לפרס הוא הסכום המקביל ל"פי שלושים" מהשכר הממשלתי הבסיסי.
עם הפרס מגיע הפרס כספי כאמור לעיל, תעודה המאשרת את הענקת הפרס ולוחית ארד (כמו מדליה).
הענקת הפרס > המדליה

מדליית הארד עגולה בצורתה בקוטר 80, עובי 8 מילימטרים, חד צדדי, הוא מתאר את דיוקנו הקמור של בלה באלאז', ועליו ניתן לקרוא את הכתובת "BALÁZS BÉLA-DÍJ", דהיינו פרס בלה באלאז'. לוחית ההנצחה היא פרי עבודתו של הפסל שאנדור פאביאן אג (1992).
היסטוריה

פרס בלה באלאז' הוקם במקור על ידי מועצת השרים (ממשלה) של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1958 במסגרת צו מס' 1038/1958 (.X. 11).בולטים בהחלטת ממשלה, לתגמל "הישגים שהושגו בתחום פיתוח הקולנוע הסוציאליסטי". את הפרס העניק שר החינוך והתרבות מדי שנה לרגל חגיגות ה-4 באפריל, שהיה אז חג "שחרור הונגריה" מהנאצים על ידי הצבא האדום. ניתן היה להעניק את הפרס, אז, בשלושה דרגים. בשנת 1977 בוטלו הדרגים.
בנוסף, הפרס לווה אז בתעודת כבוד שאישרה את הענקת הפרס, וכן במדליה מארד יצוקה. עד 1976 נכלל גם הציון של הדרג בספרות הרומיות מתחת לכיתוב. מדליה זו הוחלפה בשנת 1992 בלוחית של היום.
אחדים מרשימת הזוכים לפי שנה

1961 הבמאי יאנש הרשקו, "על בימוי הסרטים העלילתיים "פרח הברזל" ו"שתי קומות של אושר", ועל עבודתו האפקטיבית לטובת הקולנוע ההונגרי"
1962 הצלם והבמאי טמאש פהרי
1962 הצלם טמאש שומלו
1963 במאי הקולנוע ג'רג' רווס
1963 במאית הסרטים קצרים אילונה קולוניץ
1964 במאי הקולנוע יאנוש הרשקו
1964 הבמאי פטר בוקור
1966 במאי הקולנוע מיקלוש יאנצ'ו
1966 במאי הקולנוע אישטוואן סאבו
1966 הצלם טמאש שומלו
1966 במאי הקולנוע פטר בצ'ו
1966 הבמאי לאסלו בוקור
1969 הצלמת קטה קלמן
1969 במאית הקולנוע מריאן סמש
1970 מנהל הרדיו והטלוויזיה ההונגרית אדם הואבאט
1970 הצלם מיקלוש רב
1972 הצלם לאסלו ואמוש
1972 הצלמת מרתה רדנר
1972 במאי הקולנוע פאל שאנדור
1974 המנהל הראשי של הרדיו והטלוויזיה ההונגרית מיקלוש סינטאר
1975 הצלמת אווה קלטי
1976 הצלם רוברט קאפה
1976 הדרמטורגית אווה קלמן
1977 הבמאי פטר סאס
1978 הבמאי ג'רג' פהר
1979 צלם הקולנוע מיהאי ראדאי
1987 במאית יודית אלק
לקריאה נוספת

Új magyar lexikon VIII.: Kiegészítő kötet (A–Z, 1962–1980). Szerk. Maros Istvánné, Zsilinszky Sándor Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-3852-0 ISBN 963052803 7 sorozat ISBN 963 05 2810 X kiegészítő kötet
Csapó Tamásné: Díjasok és kitüntetettek adattára: 1981–1990. Megyei és Városi Könyvtár, Kaposvár ISSN 0237-2312
Magyar Józsefné: Díjasok és kitüntetettek adattára: 1948–1980. Palmiro Togliatti Megyei Könyvtár, Kaposvár ISBN 963-7551-57-3
Határozatok: Balázs Béla-díj. Magyar Közlöny, MCMLVIII. évf. 94. sz. (1958. okt. 11.) 702. o.
26/2016. (IX. 8.) EMMI rendelet az emberi erőforrások minisztere által adományozható elismerésekről. net.jogtar.hu. Budapest: Wolters Kluwer Hungary Kft.
49/2012. (II. 24.) EMMI rendelet az emberi erőforrások minisztere által adományozható elismerésekről. njt.hu. Budapest: Közigazgatási és Igazságügyi Minisztérium
3/1999. (II. 24.) NKÖM rendelet 3/1999. (II. 24.) NKÖM rendelet a nemzeti kulturális örökség minisztere által adományozható művészeti és egyéb szakmai díjakról. magyarkozlony.hu. Budapest: Magyar Közlöny 1999 14. szám, I. kötet
Magyar és nemzetközi ki kicsoda 1996, Biográf Kiadó 1997
Hermann Péter: Magyar és nemzetközi ki kicsoda 1998 CD-ROM, Biográf Kiadó, Budapest, 1997 ISBN 963-9051-195
MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283
גבריאל שטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1920 בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 פטירה:  1976 (בגיל 56 בערך) 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת דרהאם 
 מנחה לדוקטורט:  יוסף יהושע וייס 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תלמידי דוקטורט:  אבנר טריינין, יהושע יורטנר, גדעון שפסקי, חוה ליפשיץ, אריה בן נאים, מיכאל ארדון 
 
גבריאל שטיין (1920 – 22 באוקטובר 1976) היה כימאי ישראלי. הוא כיהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטה העברית, והיה חלוץ בחקר כימיה של קרינות של נוקלאוטידים וברדיוביולוגיה. היה ממייסדי מפלגת ליברלים עצמאיים וחבר בהנהגתה.
ביוגרפיה

גבריאל שטיין נולד בבודפשט למשפחה דתית. בנם של זלמה וד"ר ארתור שטיין, עורך דין ופעיל בקהילה היהודית בבודפשט.
שטיין למד בגימנסיה היהודית בבודפשט. הוא היה חבר במכבי הצעיר בצ'כוסלובקיה והושפע רבות מדודו פאול שטיין שגר בסלובקיה והיה פעיל במזרחי. בגיל 13 חבר עם כמה חברים כדי להקים את מכבי הצעיר בהונגריה. הוא פעל בהונגריה למען עליה של בני נוער לישראל ובכך הציל רבים מהשואה[דרוש מקור]. בשנת 1938, לאחר שקיבל תעודת בגרות, עלה לארץ ישראל והחל ללמוד כסטודנט לכימיה באוניברסיטה העברית.  תקופה מסוימת התגורר בקיבוץ כפר המכבי. בשנת 1940 התגייס לחיל הספר בעבר הירדן ושירת בו כארבע שנים. בשנת 1946 סיים את לימודי הכימיה בירושלים. בשנת 1949 סיים לימודי דוקטורט באוניברסיטת דורהם באנגליה בכימיה פיזיקלית, בהנחיית פרופסור יוסף יהושע וייס, והיה עמית מחקר  שם עד שנת 1951.
בשנת 1951 החל ללמד באוניברסיטה העברית, בשנת 1956 מונה לפרופסור חבר ובשנת 1960 מונה לפרופסור מן המניין. משנת 1963 ועד 1971 היה מנהל המחלקה לכימיה פיזיקלית. משנת 1971 ועד 1976 היה מנהלו הראשון של מכון קאזלי לכימיה שימושית. בשנת 1959 נבחר כנשיא החברה הישראלית לכימיה. ב-1963 היה לנשיא האגודה הישראלית לקידום המדע. משנת 1961 ל-1964 היה יו"ר ועדת התיאום של הארגונים האקדמאיים בישראל ונאבק רבות למען זכויותיהם. היה חבר במועצה לאנרגיה אטומית בישראל.
בשנת 1966 היה פרופסור אורח באוניברסיטת בוסטון ובשנת 1970 באוניברסיטת הרווארד, בקתדרה לחקר הסרטן בבית הספר לרפואה. הוא מונה על ידי שר הפיתוח משה קול כיועץ מדעי ראשי במשרד בשנת 1968 ושימש בתפקיד עד שנת 1970. היה לו חלק חשוב בעידוד התפלת מים ופיתוח התעשייה הכימית בארץ. משנת 1970 עד 1974 היה יושב ראש מועצת המנהלים של המכון למחקרי נפט וגיאופיזיקה. הוא היה יושב ראש מועצת המנהלים של חברת הנדסת התפלת מים משנת 1968 ועד מותו. היה חבר במועצת הנפט משנת 1971 ועד 1975.
בשנת 1960 זכה בפרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים. הוא שימש כעורך הראשי של הביטאון המדעי לכימיה. בשנת 1966 קיבל את פרס נורדאו. הוא היה חבר באקדמיה למדע של ניו יורק.
הוא העמיד תלמידי דוקטורט ובהם: אבנר טריינין, אריה בן נאים, חוה ליפשיץ ויהושע יורטנר, גדעון שפסקי, אביגדור שפרמן. הוא היה חבר של אדוארד טלר, פיזיקאי שנודע כאבי פצצת המימן, שכמוהו היה יהודי-הונגרי.
שטיין האמין כי אסור לאנשי מדע לעמוד מהצד, מכוון שעתיד המדינה נקבע במוסדותיה הדמוקרטיים, כי מי שרוצה להשפיע על ענייניה חייב להיות פעיל במסגרת מפלגה. הוא היה בין התומכים בהקמת המפלגה הליברלית הישראלית בשנת 1961 וב-1965 כאשר היא התפלגה היה לפעיל מרכזי במפלגת הליברלים העצמאיים. הוא היה סגן יושב ראש מרכז המפלגה, יושב ראש המועצה של סניף ירושלים ויו"ר ועדת האקדמאים של המפלגה. שטיין תמך בפירוז המזרח התיכון מנשק גרעיני ובשנה האחרונה לחייו בלט במאבק למען זכויות הפלסטינים, והאמין שיהיו גורם חשוב בהסכם שלום. הוא פעל למען קידום תהליך השלום, חשב שיש להגיע להסכם מהיר עם הפלסטינים סמוך לאחר מלחמת ששת הימים, והציע כי ישראל תיסוג מתעלת סואץ כמחווה של רצון טוב כלפי מצרים. על אף שהיה איש שהגדיר עצמו "מסורתי", לחם בכפייה דתית ולמען הכרה בזכויות של הזרמים השונים ביהדות.
היה נשוי לפאולין דפנה לבית אפשטיין. נפטר מסרטן ב-22 באוקטובר 1976 כשהוא בן 56. השאיר אחריו בת, תמר (תמי) שטיין גוטליב, ובן, אשר (אשי) שטיין.
לקריאה נוספת

מורים וחברים, מאת משה קול, הוצאת מ. ניומן, 1968
פרס וייצמן למדע לפרופ' שטיין, ד"ר אבי דור וד"ר רבין, דבר, 22 ביוני 1960
הערות שוליים

↑  גבריאל שטיין באתר GRAVEZ
↑  קריאל גרדוש, למרות הכל - עלה, מעריב, 19 בפברואר 1965
↑  העלאות ומינויים באוניברסיטה העברית, דבר, 6 באוגוסט 1956
↑  העלאות באוניברסיטה העברית, דבר, 21 בדצמבר 1960
↑  שלשה אנשי מדע יקבלו פרס וייצמן של עיריית תל אביב, דבר, 22 במאי 1960
↑  דמוקרטיה תקינה מחייבת, דבר, 24 באפריל 1961
↑  פרופ' ג. שטיין - יו"ר ועדת האקדמאים של ל"ע, מעריב, 16 ביולי 1969
↑  יוסף לפיד, הספורט של הפרופסור, מעריב, 22 בנובמבר 1963
מ. מייזלס, הוועדה לאנרגיה אטומית התפטרה - ולא הוקמה חדשה תחתיה, מעריב, 30 בדצמבר 1963
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007287782205171  LCCN: no2003111441  SUDOC: 189287683  Trove: 983209  VIAF: 92653004   WorldCat (עם VIAF): 92653004
L.A. Woman (שיר)

| --- | --- |

דף צהוב בגודל A4 עם המילים של L.A. Woman שנכתבו על ידי ג'ים מוריסון, נמצא בבריטניה ונמכר ב-13,000 לירה שטרלינג ב-2009
 שיר בביצוע הדלתות
 מתוך האלבום L.A. Woman
 יצא לאור:  19 באפריל 1971
 תאריך הקלטה:  דצמבר, 1970 - ינואר, 1971
 מקום הקלטה:  The Doors' Workshop, לוס אנג'לס
 סוגה:  בלוז רוק,
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  7:49 (גרסה מקורית)  7:59 (גרסת המיקס ליובל ה-40 ללהקה)
 חברת תקליטים:  אלקטרה רקורדס
 כתיבה:  הדלתות
 לחן:  ג'ים מוריסון 
 הפקה:  הדלתות, ברוס בוטניק
 
"L.A. Woman" (בעברית: "אשת לוס אנג'לס") הוא שיר של להקת הרוק האמריקאית, הדלתות. השיר הוא שיר הנושא של האלבום L.A. Woman, האלבום האחרון בו הסולן ג'ים מוריסון השתתף לפני מותו ב-3 ביולי 1971. בשנת 2014, LA Weekly הכתיר אותו כשיר הטוב ביותר בכל הזמנים שנכתב על העיר לוס אנג'לס.
בשנת 1985, ארבע עשרה שנים לאחר מותו של מוריסון, ריי מנזרק ביים, וריק שמידלין הפיק וידאו קליפ לשיר. השיר שודר ב-MTV ונכלל בסרט "Dance on Fire" של הדלתות.
גיטריסט הלהקה, רובי קריגר, ציין שוב ושוב את "L.A. Woman" כ"שיר הדלתות המובהק". בשנת 2013 נבחר השיר לשיר הרוק הקלאסי ה-40 הטוב ביותר על ידי תחנת הרדיו הניו יורקית Q104.3.
הפקה

השיר הוקלט בלוס אנג'לס, בין דצמבר 1970 וינואר 1971. מוריסון הקליט את שירתו בחדר האמבטיה שלו בשל ההדהוד שהחדר יצר.
מארק בנו היה הגיטריסט השני בהקלטת השיר, ולהקלטה הצטרף גם על גיטרת הבס, ג'רי שף.
גרסת השיר שיצאה לכבוד יובל ה-40 של הלהקה פותחת בריף גיטרה של השיר האמריקאי-עממי, "My Country Tis of Thee".
מילים

"L.A. Woman" נחשב ל"פרידה הסופית" של מוריסון מלוס אנג'לס, לפני שעבר לפריז, צרפת. מילות השיר שואבות השראה מהרומן הטרנסגרסיבי של ג'ון רצ'י, City of Night, שפורסם בשנת 1963, בעוד שכותרתו מבוטאת כמטפורה, המגלמת את לוס אנג'לס כאישה. בתיאורה של הסופרת מליסה אורסולה דון גולדסמית' הוא משמש גם לתיאור הטופוגרפיה והאטמוספירה של העיר.
בקודה של השיר, מוריסון חוזר על הביטוי "מר מוג'ו ריסין" ("Mr. Mojo Risin"), שהוא אנגרמה של שמו, "ג'ים מוריסון". מתופף הדלתות, ג'ון דנסמור, הסביר מאוחר יותר את סיפור השורה:
אחרי שהקלטנו את השיר, הוא כתב את "Mr. Mojo Rising" על לוח ואמר, "תראו את זה". הוא מזיז את האותיות וזו הייתה אנגרמה לשמו. ידעתי שמוג'ו הוא מונח מיני מהבלוז, וזה נתן לי את הרעיון ללכת לאט וכהה עם הקצב. זה גם נתן לי את הרעיון להאיץ את זה לאט כמו אורגזמה.
גיליון צהוב של נייר A4 עם מילות השיר, בכתב ידו של מוריסון, נמכר במכירה פומבית בברקשייר, בריטניה עבור 13,000 ליש"ט ב-4 באוגוסט 2009.
ג'ון דנסמור אמר בסרט התיעודי The women of L.A women כי הקטע: Cops in cars The topless bars Never saw a woman so alone. מתייחס כמטאפורה לעיר לוס אנג'לס שמתאר אותה כמו אישה.
משתתפים

הדלתות
ג'ים מוריסון - שירה
ריי מנזרק - פסנתר וורליצר, פנדר רודס
רובי קריגר - גיטרה מובילה
ג'ון דנסמור - תופים
מוזיקאים נוספים
ג'רי שף - גיטרה בס
מארק בנו - גיטרת קצב
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה | 1,000,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 1,000,000 |
גרסת בילי איידול

הזמר האנגלי בילי איידול הקליט גרסת כיסוי של "L.A. Woman" לאלבום האולפן הרביעי שלו Charmed Life. כסינגל השני מהאלבום, הגרסה של איידול הגיעה למקום ה-52 בבילבורד הוט 100 באוקטובר 1990. הקליפ של השיר בוים על ידי דייוויד פינצ'ר וזכה לביקורות רבות ב-MTV.
הדלתות וג'ים מוריסון השפיעו על איידול בשנותיו הראשונות בתעשיית המוזיקה. בריאיון לסוכנות הידיעות Associated Press בשנת 1990, איידול התייחס לפרשנות שלו לשיר בהשוואה למקור של הדלתות: "ג'ים מוריסון שר על אמריקה או על לוס אנג'לס כמיקרוקוסמוס של אמריקה שהוא היה מאוד משובש ממנה, באמת, עד כדי כך שהוא עזב אותה לאירופה, ואילו אני להפך. עדיין יש לי קצת רומן עם אמריקה ולכן זה מרגש להיות 'המלאך האבוד'".
ג'ייק פיקל

ג'יימס ג'רל "ג'ייק" פיקל (באנגלית: James Jarrell "Jake" Pickle‏; 11 באוקטובר 1913 – 18 ביוני 2005) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממחוז הקונגרס ה-10 של טקסס בין השנים 1963 ל-1995.
ביוגרפיה > ראשית חייו

פיקל נולד ב-11 באוקטובר 1913 ברוסקו, טקסס, וגדל בביג ספרינג. הוא רכש את הכינוי שלו ג'ייק מדמות שובבה שגילם במחזה משפחתי כשהיה בן ארבע. פיקל היה בצופי נשר וזכה בפרס צופי הנשר הנכבד מקבוצת הצופים של אמריקה.
פיקל למד בבתי הספר הציבוריים בביג ספרינג וקיבל את התואר הראשון שלו באמנויות מאוניברסיטת טקסס באוסטין, שם היה חבר בנבחרת השחייה של ועידת דרום-מערב 1934 ונשיא הסטודנטים כבוגר ב-1937. הוא גם היה חבר באגודת הנזירים.
ביוגרפיה > קריירה

פיקל הוצג על ידי המושל לעתיד ג'ון קונלי לנציג לינדון ג'ונסון, ששימש כמנטור הפוליטי שלו. הוא סייע לאחרון במסע הבחירות שלו ב-1940 וסייע לליידי בירד ג'ונסון בניהול משרד הקונגרס. כאשר ארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם השנייה, פיקל הצטרף לצי כקצין ירי והוצב על הסיירות USS סנט לואיס ו-USS מיאמי, ושרד שלוש התקפות טורפדו. כשהמלחמה הסתיימה, הוא, ג'ונסון וקונלי עזרו בהקמת תחנת רדיו (KVET) באוסטין, טקסס. לאחר 10 שנים בעסקי הפרסום, הוא הצטרף לוועד המנהל של הבחירות הדמוקרטיות של טקסס ב-1957.
פיקל נבחר כדמוקרט לקונגרס ה-88, בבחירות מיוחדות, כדי למלא את התפקיד הפנוי שנגרם כתוצאה מהתפטרותו של חבר בית הנבחרים הומר ת'ורנברי, שהפך לשופט מחוזי. פיקל נבחר מחדש 15 פעמים לפני שפרש בתום הקונגרס ה-103. הסימן המסחרי של הקמפיין שלו היה צעצוע גומי "מלפפון חמוץ חורק" שחילק לאלה שפגש במצעדים באזור.
בהיותו בבית הנבחרים, פיקל עלה בסולם הדרגות והפך לדמוקרט השלישי בדירוג ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים הנבחרים. פיקל הצביע בעד חוקי זכויות האזרח של 1964 ו-1968, וחוק זכויות ההצבעה של 1965. הוא היה אחד משמונה נציגי הדרום בלבד שהצביעו בעד חוק זכויות האזרח של 1964. פיקל המשיך למלא תפקיד מפתח בהעברת חקיקה גדולה לרפורמה בביטוח הלאומי ב-1983 כדי להציל את המערכת מחדלות פירעון. הרפורמות העלו את שיעור מס השכר, העלו לאט לאט את גיל הפרישה המלא ל-67 והטיל מס על חלק מהקצבאות. הוא ראה בחקיקה זו את ההישג הגדול ביותר שלו.
פיקל הצליח לנווט כספי מחקר לאוניברסיטת טקסס, וכיום נקרא לכבודו קמפוס המחקר J. J. Pickle של האוניברסיטה. הוא היה בעל השפעה גם בעיר אוסטין, טקסס, בעיקר בשל העברת שדה התעופה הראשי של אוסטין מנמל התעופה העירוני רוברט מולר לנמל התעופה הבין-לאומי אוסטין-ברגסטרום. הוא גם סייע בהבאת קונסורציומים SEMATECH ו-MCC לאוסטין.
ביוגרפיה > חיים אישיים

לפני שפיקל עזב למלחמת העולם השנייה ב-1942, הוא התחתן עם אלה נורה "שוגר" קריץ. נולדה להם בת אחת ביחד. קריץ מתה ב-1952 ופיקל התחתן עם בריל בולטון מקארול ב-1960. פיקל אובחן כחולה בסרטן הערמונית בשנת 1991 ובלימפומה בשנת 2001. הוא מת בביתו באוסטין, טקסס ב-18 ביוני 2005, מסיבוכים מהסרטן שלו ונקבר בבית הקברות של מדינת טקסס.
פגי פיקל הייתה בתו היחידה של ג'ייק פיקל. היא עדיין תורמת לאוניברסיטת טקסס באוסטין מטעם אביה. בשנת 1997, ג'ייק ופגי פיקל כתבו יחד ספר בשם "ג'ייק" עם הקדמה מאת מושלת טקסס לשעבר אן ריצ'רדס.
הערות שוליים

↑  Mike Cochran, When Texan J.J. Pickle Retired, Congress Lost a Connection to History : Politics: Irascible Democrat was a longtime friend of LBJ and of former Gov. John Connally. He was an integral part of nation's leadership for 50 years., Los Angeles Times, ‏1995-04-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  "H.R. 7152. PASSAGE".
↑  "TO PASS H.R. 2516, A BILL TO ESTABLISH PENALTIES FOR INTERFERENCE WITH CIVIL RIGHTS. INTERFERENCE WITH A PERSON ENGAGED IN ONE OF THE 8 ACTIVITIES PROTECTED UNDER THIS BILL MUST BE RACIALLY MOTIVATED TO INCUR THE BILL'S PENALTIES".
↑  "TO PASS H.R. 6400, THE 1965 VOTING RIGHTS ACT".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119530961  ISNI: 0000 0003 9866 5504  LCCN: n96036467  NARA: 10573614  SNAC: w6t44vqx  SUDOC: 184939771  US Congress: P000328  VIAF: 266241071   WorldCat (עם VIAF): 266241071 
ג'ייק פיקל מעניק לקורטה סקוט קינג "מלפפון חמוץ חורק" בעצרת קמפיין באוסטין, 1976
קבר ג'ייק פיקל בבית הקברות של מדינת טקסס באוסטין, טקסס
מנחם צוקר

| --- | --- |

 לידה:  15 ביוני 1951 (בן 73) חיפה, ישראל 
 ענף מדעי:  הנדסת אווירונאוטיקה, הנדסה ביו-רפואית
 מקום מגורים:  ישראלמדינת ישראל
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אימפריאל קולג' 
 פרסים והוקרה:    פרס ביטחון ישראל
 תרומות עיקריות
 מחלוצי פיתוח מערכת לניווט ביניים לטילים טקטיים מונחים
 
מנחם (שמואל) צוקר (נולד ב-15 ביוני 1951) הוא מהנדס ולשעבר סמנכ"ל חברת אלכם מדיקל, חתן פרס ביטחון ישראל על תרומתו לפיתוח טיל התמוז.
ביוגרפיה

מנחם נולד בשנת 1951 בחיפה לניצול השואה יעקב-יצחק צוקר ולאשתו רחל-מלכה (לבית שטיג), וגדל בשכונת קריית שמואל. הוא למד בבית הספר הדתי ממלכתי 'אהרון - הרא"ה', ולאחר מכן בישיבת בני עקיבא בעיר. בשנת 1969, עם סיום לימודיו בישיבה התיכונית, התגייס לצה"ל. במהלך שירותו הצבאי נטל חלק פעיל בקרבות ההתשה בסיני וברמת הגולן. במלחמת יום הכיפורים לחם, במסגרת המילואים, בגזרה המרכזית של רמת הגולן בקרבות הבלימה מול הסורים (מתחם כביש הנפט וחושניה) ולאחר מכן השתתף בפריצה למובלעת הסורית. בתום הקרבות הגיע הכוח איתו לחם לנקודה המזרחית ביותר במובלעת. מנחם המשיך לשרת עד לחודש מרץ 1974, עת שוחררה יחידתו משירות המילואים.
בתום המלחמה החל ללמוד הנדסת אווירונאוטיקה בטכניון. בשנת 1977 סיים את לימודי התואר הראשון, ובשנת 1984 את לימודי התואר השני בתחום ניווט ובקרה. את לימודי הדוקטורט עשה מנחם בתחום הבינה המלאכותית בפקולטה להנדסת חשמל באימפריאל קולג' שבלונדון, כשנושא המחקר שלו היה "הזדהות עצמית של גוף במרחב באמצעות מצלמה בלבד".
פעילות ביטחונית

בשנת 1977, עם סיום לימודי התואר הראשון, החל מנחם לעבוד בחברת רפא"ל. בתחילת דרכו, כמהנדס בתחום הניווט והבקרה, השתלב בצוות שהחל לפתח טיל טקטי מונחה. עם הזמן מונה לראש מדור בקרה ובהמשך לראש תחום מערכות. בשנת 1984 מונה על ידי ד"ר פאול כץ לראש פרויקט טיל ה"תמוז", אותו הוביל יחד עם צוות גדול במשך כ-4 שנים. לבקשת המפח"ש, שבראשה עמד האלוף דן שומרון, הגה ויישם בשנים 1985–1986 את רעיון "ניווט הביניים" (נווט ביניים מאפשר ירי למטרות שאינן נראות בזמן השיגור). התכנון והיישום המהיר היוו פריצת דרך משמעותית בביצועי הטילים וביכולותיהם המבצעיות. כמו כן יזם באופן אישי את פיתוחו של גירוסקופ חדיש, שנדרש בדחיפות לפרויקט זה באותה העת, אשר יוצר על ידי התעשייה הישראלית. בעקבות פיתוחים אלה קיבל בשנת 1991 את פרס ביטחון ישראל מידי שר הביטחון משה ארנס ונשיא המדינה חיים הרצוג.
בשנת 1987 יצא מטעם רפא"ל ללימודי דוקטורט באימפריאל קולג' שבלונדון. בשנת 1990, עם חזרתו לישראל, ביקש להשתלב ברפא"ל בתחומים אזרחיים. במסגרת זאת עסק לראשונה בתחומי הרכבים האוטונומיים, מיקרוסקופים תרמיים לאיתור תאי דם סרטניים ומערכות הדמיה תרמיות לבקרת איכות המעקפים בניתוחי לב פתוח.
פעילות אזרחית > אופגל מדיקל ו-CardioDex

בשנת 1994 אישר מנכ"ל רפא"ל, מוסה פלד, למנחם להקים את אופגל מדיקל בכרמיאל, שהייתה חטיבה עצמאית במסגרת חברת אופגל, אשר עסקה בפיתוח מערכות תרמיות. הודות לשיתוף פעולה של אופגל מדיקל, עם מרכז רפואי הדסה ובתי חולים מובילים בארצות הברית, פותחה מערכת ששימשה להדמיית איכות הזרימה במעקפים ואף אפשרה חישוב אוטומטי של מהירות הזרימה בכל מעקף.
בשנת 2000 חבר מנחם לד"ר שמעון אקהויז, שניהל אותה עת את חברת ESC, במטרה להקים בה חטיבה קרדיולוגית. זו האחרונה הוקמה בסופו של הדבר במסגרת חברת ההזנק CardioDex. בין פיתוחי החטיבה ראוי להזכיר את המתקן שמטרתו לסגור את אזור הכניסה של הצנתרים בעורק המפשעה ברגל.
פעילות אזרחית > אלכם מדיקל

בשנת 2002 הצטרף מנחם לחברת אלכם מדיקל הממוקמת בקיבוץ ברעם. במהלך תפקידו בתור סמנכ"ל פיתוח עסקי ושיווק הצליח, בתקופה קצרה יחסית, לקדם מספר נושאים חדשים לפיתוח בתחום הצנתורים, טיפול נמרץ ומזרקים אוטומטיים. לאחר מספר שנים מונה גם לסמנכ"ל המכירות.
בשנת 2004 החל בהכשרת תחום ה-I3D (‏Injectable Drug Delivery Devices) שעסק בפיתוח מזרקים אוטומטיים עבור שוק התרופות הביולוגיות. הכשרת תחום ה-I3D אפשר את הקמת חטיבת ה-E3D (‏Elcam Drug Delivery Devices), ותחת ניהולו של מנחם, פותחו דגמים מגוונים של מזרקים אוטומטיים לשימוש ביתי.
חיים פרטיים

בנוסף לעיסוקיו בתחום הנדסה ביו-רפואית, מעביר מנחם זה למעלה מ-30 שנה שיעורי תורה וגמרא בבית הכנסת המרכזי בקריית שמואל ובקריית מוצקין, כשרבים משיעוריו הועלו לאינטרנט. בנוסף לכך הוציא לאור שלושה ספרים. הראשון, "שיעורים" העוסק בנושאים שונים הנוגעים לנושאים תלמודיים והלכתיים וגם בהיסטוריה היהודית בארץ ישראל, השני "אינטליגנציה לשבת" העוסק בשאלות של ידע כללי ויהדות. הספר השלישי, "על מחזה", יצא לאור באוקטובר 2020, ועוסק בסיפור קרבות הבלימה בגזרה המרכזית של רמת הגולן במלחמת יום הכיפורים.
מנחם צוקר נשוי לרחל. הוא אב ל-5 ילדים. בן דודו הוא הרב אורי שרקי. מתגורר כיום בקריית שמואל שבחיפה.
ראו גם

תמוז (טיל)
דניאל לשם
הערות שוליים

↑  אש ועשן עד לב השמים, באתר ערוץ 7
1 2 3 4  ‏Menachem Zucker - professional profile on Linkedin.
↑  ד"ר דניאל לשם ד"ר מנחם צוקר, יהושע קראוס, פיתוח מערכי "תמוז" דור ב'. רפאל שלנו, גילון מס' 29 (נובמבר 2015), עמ' 34-36.
↑  ד"ר מנחם צוקר הרב ברוך אדלשטיין הלך לעולמו, באתר ערוץ 7, 31 באוגוסט 2015.
↑  Judy Siegel, IDF night-vision system adapted for surgery. Jerusalem Post, 07/07/1994.
↑  אדי גל, בוחן כליות ולב, הצופה, 17 ביוני 1994.
↑  ‏E3D - Meet Our Team.
↑  ‏E3D - Products.
↑  ‏A New Electronic Multiuse Auto-Injector:The Flexi-Q EMU.
↑  יצאה לאור המהדורה השנייה של הספר 'שיעורים' שנכתב על ידי דר' מנחם צוקר, חדשודתי, עמ' 6, 13 בפברואר 2009.
↑  שיעורים כלליים - מאת מנחם צוקר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009463755005171  VIAF: 17161451438364101249   WorldCat (עם VIAF): 17161451438364101249 
ד"ר מנחם צוקר מקבל את פרס ביטחון ישראל מידיו של הנשיא חיים הרצוג, במעמד הרמטכ"ל רב-אלוף אהוד ברק ושר הביטחון משה ארנס
ד"ר מנחם צוקר ושר הביטחון משה ארנס לאחר קבלת פרס ביטחון ישראל
הקודחים

| --- | --- |

סמליל התוכנית
 סוגה:  תוכנית מציאות 
 יוצרים:  ירון ליכטנשטיין זיו שמש
 כותבים:  תסריטאי ראשי: ארז אבירם
 בימוי:  במאי ועורך ראשי: זיו שמש במאי עריכות:דותן שושנים הלוי עוזרת במאי: תמי לב
 ארץ מקור:  ישראל 
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  23 
 הפקה
 מפיק:  מפיק אחראי: ירון ליכטנשטיין מפיק ראשי: יואב חיון רז טוכבנד מפיק פוסט ראשי: יריב שליט
 חברת הפקה:  HOT‏, ADD
 עורכים:  עורכת אחראית HOT: טלי גורן
 צלמים:  צלם ראשי: דוד סידר
 בעלי תפקידים נוספים:  מקליט ראשי: שרון פרידמן ליהוק: מורן מרציאנו ארט דיירקטור: קרן שמי
 מוזיקה:  דורון מדלי רן אביב
 אורך פרק:  25-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  HOT3
 תקופת שידור מקורית:  21 ביוני 2015 – 28 ביולי 2015
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הקודחים היא תוכנית מוקומנטרית ישראלית ששודרה מ-21 ביוני עד 28 ביולי 2015 ב-HOT3.
סקירה כללית

המתקשר אורן זריף מגייס חמישה מחבריו: ניר לוי, חנוך דאום, רון שובל, טום קשתי וגדעון לוי, ובעזרת יכולות התקשור ובשיטת הפסיכוקנזיס של זריף הם יוצאים למסע קידוחים כדי למצוא נפט.
לבסוף החבורה אכן מצאה נפט בניגוד לחשיבה השלילית של החבורה למעט אורן זריף באזור החווה שבה התגוררו.
משתתפים

אורן זריף - מרפא אלטרנטיבי הטוען להיותו בעל כוחות על-טבעיים
ניר לוי - שחקן
חנוך דאום - עיתונאי וסופר
רון שובל - זמר ומלחין
טום קשתי - זמר כדורגלן שוער בליגת העל וכוכב דוקו ריאלטי.
גדעון לוי - עיתונאי
ארנסט הרמון

| --- | --- |
גנרל ארנסט הרמון
גנרל ארנסט הרמון
 לידה:  26 בפברואר 1894 לוול, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  13 בנובמבר 1979 (בגיל 85) צומת הנהר הלבן, ורמונט, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  אוניברסיטת נורוויץ'  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1913–1948 (כ־35 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-2   מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-1   מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-2   מפקד הקורפוס ה-22   מפקד הקורפוס ה-6   מפקד הארמייה השלישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין     מדליית השירות המצוין     כוכב הכסף    לגיון ההצטיינות     כוכב הארד     מדליית האוויר     לב הארגמן     מסדר האמבט    לגיון הכבוד    צלב המלחמה    עיטור הדגל האדום
 
ארנסט נסון הרמון (באנגלית: Ernest Nason Harmon ‏; 26 בפברואר 1894 – 13 בנובמבר 1979) היה מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית, אשר פיקד על כוחות בחזית מערב אירופה במלחמת העולם השנייה.