stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דלתות חמדיה

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מוטו:  "הדלת הראשונה של ישראל"
 מייסדים:  חברי קיבוץ חמדיה
 תקופת הפעילות:  1949–הווה (כ־75 שנים)
 חברת אם:  קרן טנא (51%)  ס.א.ג.מ. בע"מ (49%) – אהוד סאסי ומיכאל גלובינסקי
 מיקום המטה:  קיבוץ חמדיה
 שליטה בחברה:  קרן טנא
 בעלות:  קרן טנא וחברת ס.א.ג.מ בע"מ
 ענפי תעשייה:  בניה ענף העץ
 מוצרים עיקריים:  דלתות פנים, דלתות מבודדות רעשים, דלתות אקוסטיות, דלתות עמידות בפני נזקי מים (בשימוש סביר)
 מנכ"ל:  אהוד ססי
 עובדים:  כ-130 עובדים
  
 https://www.hamadia-doors.co.il
 
דלתות חמדיה היא חברה ישראלית לייצור דלתות פנים ודלתות כניסה.
החברה נוסדה בשנת 1949 על ידי חברי קיבוץ חמדיה כנגריה, בעיקר עקב המחסור במים באזור הצחיח של עמק בית שאן ואדמת הסלעים, מה שהקשה על פיתוח החקלאות וענפים כמו הרפת. המומחיות של הנגרייה הייתה, בין היתר, בייצור דלתות המתאימות במיוחד לארצות טרופיות שהיו קלות יותר במשקל, ובעלות התקנה שאינה גבוהה. לאחר שנחלה החברה הצלחה במיזמים בגאנה, ליבריה וארצות אפריקאיות נוספות, הורחבה הנגרייה.
בשנת 1962 הוחלט להקים בית חרושת של ממש עם אולם ייצור גדול, סככה לעצים שהוכנס לאולם, משחזייה, מסגרייה ושירותים נוספים. המפעל נחנך ב-1963 בהשקעה כספית גדולה במטרה לספק דלתות הן לייצוא באפריקה ובאסיה והן לצריכה בישראל. הוא נפתח כקואופרטיב בין איחוד הקבוצות והקיבוצים לבין מרכז הקואופרציה. ב-1965 זכתה החברה בפרס קפלן לתעשייה.
בשנת 2005 החברה הגישה בקשה ל-"הרמת מסך" וגביית חובותיה של חברה פרטית בשם "הנגרייה" בבעלות ישראל בן אבו מנכסי הבעלים. הבעלים הגישו ערעור ונדחו בבית המשפט העליון. השופטים האשימו את המערער בגלגול חובות ובמנוף בלתי אחראי: כ-1,000,000 ש"ח חובות לדלתות חמדיה בעוד לחברה עצמה היה הון עצמי בסך 14,000 ש"ח בלבד.
בשנת 2007, במסגרת הסדר נושים של חובות הקיבוץ, מכר הקיבוץ את אחזקתו במפעל לשני אנשי עסקים, אשר החזיקו בדלתות חמדיה בע"מ באמצעות חברת ס.א.ג.מ בע"מ {(אהוד ססי (71.77%) ומיכאל גלובינסקי (28.23%)}. בשנת 2019 נמכרה השליטה בדלתות חמדיה (51%) לקרן טנא כאשר אהוד סאסי עודנו מכהן כמנכ"ל דלתות חמדיה בע"מ.
החברה משתפת פעולה עם יזמים וחברות בנייה מהגדולים בארץ וסיפקה לאורך השנים מאות אלפי דלתות לפרויקטים למגורים בבנייה רוויה, וילות יוקרה ובתים פרטיים, מבני ציבור, משרדים, בתי חולים, בתי מלון, בתי אבות ועוד. לרשת דלתות חמדיה 11 אולמות תצוגה במרכזי קניות ומתחמי עיצוב הבית ברחבי הארץ.
רכישת מפעל דלתות הכניסה רשפים

בשנת 2021, רכשה החברה את מפעל "דלתות רשפים" באשקלון, מפעל מוביל בתחום דלתות הכניסה המעוצבות ומסגרות לבניין. רכישה זו הרחיבה את היצע דלתות חמדיה ומאפשרת לה לספק כיום גם דלתות כניסה לצד דלתות הפנים המסורתיות.
פיתוח פטנט

רשת דלתות חמדיה פיתחה פטנט בינלאומי לדלתות פנים אקוסטיות מבודדות רעש. הפטנט נקרא "טכנולוגיה לבידוד רעשים בעוצמה של עד 33 דציבלים" ומאפשרת בידוד אקוסטי דו כיווני, כאשר דלת הפנים בנויה ממילוי אקוסטי רב שכבתי ייחודי, סף אקוסטי מתכוונן ואטמי גומי כפולים, הן בכנף והן במשקוף הדלת. החברה משווקת פטנט זה תחת "טכנולוגיית Ultra Quiet" הזמינה ברוב דגמי הדלתות כיום.
הערות שוליים

↑  א. מש, מנגריה לבית חרושת, דבר, 26 ביולי 1962
↑  מפעל קואופרטיבי לייצור דלתות נחנך במשק חמדיה, דבר, 3 במאי 1963
↑  נימוקי ועדת פרס קפלן, דבר, 5 באוגוסט 1965
↑  עא 10582/02 ישראל בן אבו נ' דלתות חמדיה בע"מ, פסקי דין, החלטות ופרוטוקולים.
↑  גולן חזני, דלתות חמדיה על סף מיזוג עם דלתות רשפים מאשקלון, באתר כלכליסט, 2 במרץ 2021
איאד סרחאן

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1969 (בן 55) מע'אר/מגאר, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת בר-אילן  תואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי מטעם אוניברסיטת חיפה
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1988–2021 (כ־33 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד מת"ק שכם  סגן מפקד RSC  סגן רמת"ק וקצין תיאום ביטחוני בבית לחם  סגן רמת״ק וקצין תיאום ביטחוני ביריחו  רמת״ק בית לחם  רמת״ק עוטף ירושלים  רמת״ק רמאללה  רמת״ק עזה
 
איאד סרחאן (בערבית اياد سرحان נולד בשנת 1969) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש כראש מנהלת התיאום והקישור לעזה (רמת"ק עזה) ביחידה לתיאום פעולות הממשלה בשטחים. קודם לכן שימש רמת"ק רמאללה, רמת"ק עוטף ירושלים ורמת"ק בית לחם.
ביוגרפיה

סרחאן, בנם של נג'יב ושפיקה סרחאן, נולד וגדל במע'אר. בשנת 1988 התגייס לצה"ל כקצין אקדמאי, מילא מספר תפקידים עד להתחלת שירותו במנגנון התיאום הביטחוני, לאחר החתימה על הסכמי אוסלו ותחילת מימושם. בשנת 1995 מונה לקצין במנגנון התיאום הביטחוני. בהמשך שימש סגן מפקד מת"ק שכם וסגן מפקד RSC. בשנת 2003 מונה לסגן רמת"ק וקצין תיאום ביטחוני בבית לחם. לאחר מכן מונה לסגן רמת״ק וקצין תיאום ביטחוני ביריחו. בשנת 2008 מונה לרמת"ק בית לחם. בשנת 2013 מונה לרמת״ק עוטף ירושלים. לאחר מכן מונה לרמת״ק רמאללה בין השנים 2015–2018. שימש כרמת"ק עזה בין השנים 2018–2021, אחריו מונה אל"ם משה טטרו.
חיים אישיים

סרחאן מתגורר בכפר מע'אר, נשוי ואב לשלושה ילדים. בעל תואר ראשון במדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני במדעי המדינה ובביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
גלריה

מינוי אל"ם איאד סרחאן לראש מנהלת התיאום והקישור לעזה, פברואר 2018
אל"ם איאד סרחאן, ראש מנהלת תיאום וקישור לעזה
ראש מנהלת התיאום והקישור לעזה, אל"ם איאד סרחאן במרכז
אל"ם איאד סרחאן במשרדו
הערות שוליים

↑  Regional Security Committee
אייל ג'מילי הולצקר

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1976 (בן 47) חדרה, ישראל 
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  צילום 
 
אייל ג'מילי הולצקר (נולד ב-26 בדצמבר 1976) הוא צייר, צלם ואמן רב תחומי ישראלי המתגורר בפלורידה שבארצות הברית.
קורות חיים

אייל ג'מילי-הולצקר נולד בחדרה והחל את דרכו בצילום בשנת 1992 במהלך לימודיו לאמנות פלסטית בתיכון חדרה יצר מיצג וידאו ארט "כתמים לבנים במדבר" במדבר יהודה, קומפוזיציות של אנשים עטופים עם סדינים לבנים. בשירותו הצבאי שימש כצלם וידאו צבאי ביחידת ניסויים של חיל החימוש. לאחר שחרור מצה"ל למד עיצוב תעשייתי, באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל בירושלים וחלק מעבודותיו פורסמו בעיתונות. עם סיום לימודיו התמקד בצילום ובבימוי וידאו. הוא מצלם עבור מסעדות יוקרה, וצילם מתכוני וידאו עבור מותגים כגון: שטראוס, תנובה, משק צוריאל ועוד. עבודותיו הוצגו במגזין האופנה VOGUE.
החל משנת 2014 בעקבות מחלת הסרטן של בת זוגו, שני הולצקר, הוא החל להתמקד בצילום מזון לתזונה בריאה. בארצות הברית אייל יצר קמפיינים עבור חברות בעלות שם בינלאומי, כמו חברת החרדל העולמית "Maille", ומותג הסירים "Le Creuset". יצירותיו נרכשו על ידי בנק לאומי עבור אוסף האמנות העכשווית של הבנק, וכן על ידי האספנית רותי שטרית. בשנת 2017 הוא הוציא לאור ספר עם מבחר מעבודותיו בשם "Food photography by Eyal Gamili Holtzeker".
בשנים האחרונות, החל אייל לצלם סדרת סרטוני רשת בשם The story of. הסדרה בנויה מקליפים דוקומנטריים קצרים המציגים את הסיפור של מקומות ותרבויות מסביב לעולם. הסרט הראשון בסדרה היה בשנת 2018 על קובה The story of Cuba איתו זכה במקום שני בתחרות הצילום הבינלאומית Q53 .ב-2019 הפיק את הסרט השני The story of Sinai. בשנת 2018 ג'מילי זכה במקום השלישי בתחרות Chromatic Awards Grand prize professional. צילומיו נבחרו לתמונת היום באתר של הנשיונל גאוגרפיק.
לאורך השנים צילומים של אייל הופיעו בערוצי הדיגיטל והטלוויזיה השונים ברחבי העולם בהם ערוצי האוכל של ynet, כלכליסט, וואלה, על השולחן, הארץ ומגזין מטפסים. בשנת 2021 עלתה סדרת הקולינריה של נטפליקס "High on the Hog" בה שולבו צילומיו.
נכון ל-2021, הוא מתגורר בפלורידה עם אשתו שני, ולשניים חברת הפקות תוכן למזון.
תערוכות ופרסים

1994 - תערוכה אישית בבית האמנים- בית פינברג בחדרה
2008 - אומנות סודית 3 של בנק לאומי
2009 - גלריית החווה לאמנות אקולוגית
2015 - Expo Milano
2018 - זכייה במקום שני בתחרות הצילום הבינלאומית Q53 עם The story of Cuba
2018 - זכייה במקום שלישי בתחרות Chromatic Awards Grand prize professional
2017 - ספר עם מבחר מעבודותיו בשם "Food photography by Eyal Gamili Holtzeker"
תמונת היום בנשיונל ג'יאוגרפיק
הערות שוליים

↑  1992 WHITE SPOTS IN THE DESERT Video Art, ‏Feb 25, 2012
↑  ניצה דשא, עיצוב ישראלי, באתר מגזין בניין ודיור
↑  Eyal Gamili portfolio
↑  The Long Story of Cuba, נבדק ב-2021-08-04
↑  Sinai Egypt Sinai Salam 2019, ‏Apr 17, 2020
↑  Chromatic Photography Awards - International Color Photography Contest - Show WinnersGallery, chromaticawards.com
↑  Clearwater beach Tampa florida Photo by Eyal Gamili -- National Geographic Your Shot | National geographic, Clearwater beach, Clear water, Pinterest (באנגלית)
↑  המתוק היום מתוק מאוד, ‏פברואר 2019
↑  מאת גל קזס, כדורי שוקולד פרלינה עם מלח אטלנטי, באתר השולחן
↑   ליבי שפרלינג, שתי שמורות שחובבי הבשר המעושן חייבים להכיר, באתר הארץ, 10 באפריל 2016
↑  עופר בלוטרייך על שער מגזין "מטפסים", ‏מאי, 2013
↑  High on the Hog: How African American Cuisine Transformed America | Netflix Official Site, www.netflix.com (באנגלית)
↑  Creative Quarterly: The Journal of Art and Design || List of Winners for Call for Entries 53, cqjournal.com
אורית גולדמן

| --- | --- |

אורית גולדמן
 לידה:  1957 (בת 67 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  מכון אבני  בית הספר לאמנות סנט מרטין 
 תחום יצירה:  אמנות פלסטית 
 מספר צאצאים:  2 
 www.oritgoldman.co.il
 
אורית גולדמן (נולדה ב-13 בדצמבר 1957) היא אמנית פלסטית ומיצב ישראלית.
ביוגרפיה

אורית גולדמן נולדה וגדלה בתל אביב, לה שני אחים גדולים. אביה, אהרון גולדמן, היה בעל בית קולנוע פאר בתל אביב ויו"ר התאחדות ענף הקולנוע. בצה"ל שירתה בחטיבת המחקר של אגף המודיעין.
גולדמן היא בוגרת בית הספר "אבני" לציור ופיסול, תל אביב (1981–1978), התמחתה בתחריט אצל טוביה בארי (1983–1981). בוגרת סיינט מרטינ'ס סקול אוף ארט (אנ'), לונדון (1988–1985); בוגרת המכללה לתקשורת ופרסום A.C.C, תל אביב יפו, במסלול קופירייטינג (1999–1988); בוגרת מיצג ב"במת - מיצג", אצל תמר רבן, תל אביב (2006–2005).
מנחה נוער וטרום סטודנטים בבניית תיקי עבודות, בהכנה למבחני קבלה למגמות אמנות בבתי ספר תיכוניים ולאקדמיות לאמנות. הנחתה סדנת תחריט בבית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב.
עבודותיה מצויות באוספים פרטיים בבריטניה, סקוטלנד, פורטוגל וישראל.
אורית גולדמן מתגוררת ביפו, לה שתי בנות.
אודות עבודתה

אריה ברקוביץ': אוצֵר, מתוך קטלוג התערוכה 'יבשת משל עצמי':
"מי קובע את הגבולות? מה היא טריטוריה? שאלות אלו, שאורית גולדמן מעלה, מנסות לקבל תשובות ולהעלות תהיות על סדרת העבודות. ציורים גדולי ממדים בהם היא בודקת את הגבולות. תרתי משמע: גבולות טריטוריאליים, אישיים, חומריים, פיזיים ומטאפיזיים. העבודות עשויות בטכניקה מעורבת, שמשלבת תנועות מכחול רחבות ושטחי צבע גדולים, ובהם חלקי קולאז', שניתן לזהות ביניהם חלקים אנושיים וחלקם מופשטים. שגולדמן שואלת עצמה: "מי קובע את הגבולות"? המשמעות היא רבת פנים. מצד אחד הכוונה לגבולות פיזיים וטריטוריאליים, גבולות, שחקוקים על גבי מפות מוכרות מהאטלס. יש בשאלות אלה נגיעה פוליטית על גבול האנרכיזם החברתי.
מאידך, היא מכוונת אל גבולות הרוח, התכנים והתהיות האישיות. את גבולות התעוזה האמנותיים היא פורצת ועושה בהם כרצונה.
עבור גולדמן הציור והאמנות הם זירת משחקים שבה היא בודקת גבולות. מעשה הציור שלה מתממש בתהליך מתמשך שבא לידי ביטוי דרך תכנון מול אקראיות, מינימליזם אל מול ריבוי אקספרסיביות וחוויות אסוציאטיביות. מכאן, שהשאלות על מקומם של הגבולות בהוויה האנושית הן לגיטימיות ואף נדרשות. גולדמן שייכת לזרם המופשט האקספרסיבי האירופאי עם השפעות האקשן פיינטינג האמריקאי (American Action Painting).
יצירתה של גולדמן מתחברת לרוח זו במיוחד ביחס לדו מימד של מישור העבודה וגודלה, כמו גם למערכת היחסים של הצבעים שיש בהם ריבוי משמעויות. בתוך כך, נוצר מימד שלישי אשלייתי, כשמערכת הדימויים הנוצרת על מצע העבודה מעניקים ביטוי חזותי של תת ההכרה, אסוציאציות וחוויות האמן. גולדמן עובדת מתוך דחף חזותי הנסמך על ערכיה הפנימיים. בתהליך עבודתה היא מרגישה חירות אמנותית בה היא משלבת בין תנועה, רוח, מיתוס ומציאות אניגמטית."
תערוכות יחיד

1998 - "דינמיקה קבוצתית", גלריה שרון, רמת השרון
2003 - The Sleeping Beauty, גלריה טובה אוסמן, תל אביב
2006 - "זיק – כוך", גלריה, "ארטורא", יפו
2013 - "טריטוריות מחוקות", אינסטליישן, הנסיך הקטן, תל אביב, אוצרת: יעל וישניצקי לוי
2013 - "ציפה", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב, אוצרת: ד"ר נאוה סביליה שדה
2016 - "מלאכים נופלים מהשמיים", artspace tlv, אוצר: אריה ברקוביץ'
2018 - "יבשת משל עצמי", בית האמנים ע"ש זריצקי, תל אביב, אוצר: אריה ברקוביץ'.
תערוכות קבוצתיות

1983 - "גלריה פתוחה" בחסות קרן ת"א לפיתוח יפו העתיקה
1984 - אומנים נבחרים במדיית ההדפס Etching, קאנאגאווה, יפן
1986 - אומנים נבחרים במדיית ההדפס Etching, קאנאגאווה, יפן
1987 - Ben-Uri Gallery, לונדון, אנגליה
1987 - Royal Festival Hall, לונדון, אנגליה
1988 - "נופים למען ירושלים", קמדן, לונדון, אנגליה
2011 - הסלון העצמאי, תחנה מרכזית ישנה, תל אביב
2011 - 800/9 מתחם קסטרו, אזור העסקים החדש, בת-ים
2014 - Cutlog, מנהטן, ניו יורק
2014 - הביתן הישראלי, מינכן, גרמניה
2014 - קיר אמן, מקום לאמנות בקריית המלאכה, תל אביב
2015 - הביתן הישראלי פרנקפורט, גרמניה
2015 - הביתן הישראלי שטוטגרט, גרמניה
2017 - "In Between", מלון בוטיק דיאגילב, תל אביב
2017 - "אמנות כעיצוב ואופנה ולהפך". "קן הקוקיה", תל אביב יפו
2017 - "גוף, בשר, עירום", "קן הקוקיה", תל אביב יפו
2018 - "פלסטר 6", בית שוקן, זכויות רופאים למען זכויות אדם.
הערות שוליים

↑  אורית גולדמן | Orit Goldman, באתר www.israeliartists.co.il
↑   סיון קלינגבייל, יום בחיי אורית גולדמן - יוצאת עם הנחש לטיול, שיספוג ויטמין D, באתר הארץ, 8 בספטמבר 2019
אדמה זו שלי היא

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של אליס טיסדייל הוברט
 בימוי:  הנרי קינג 
 תסריט:  קייסי רובינסון 
 עריכה:  טד קנט 
 שחקנים ראשיים:  רוק הדסון ג'ין סימונס דורותי מקגוויר קלוד ריינס
 מוזיקה:  הוגו פרידהופר
 צילום:  וינטון הוץ', ראסל מאטי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי יוניברסל 
 חברה מפיצה:  סרטי יוניברסל 
 הקרנת בכורה:  26 ביוני 1959
 משך הקרנה:  124 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 תקציב:  3,500,000 ‏$
 הכנסות:  3,400,000 ‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
אדמה זו שלי היא (באנגלית: This Earth Is Mine) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1959 בבימיו של קינג וידור, עם רוק הדסון, ג'ין סימונס, דורותי מקגוויר וקלוד ריינס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "The Cup and the Sword" של אליס טיסדייל הוברט משנת 1942 והוא מתאר משפחת מגדלי ענבים עשירה בעמק נאפה בקליפורניה בתקופה הקשה של תקופת היובש.
רוק הדסון זכה ב"Bambi Award" (אנ') כשחקן הטוב ביותר.
סינדי רובינס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית חדשה ומבטיחה ביותר.
תקציר העלילה

בשנת 1931, לאחר אהבה נכזבת, אליזבת רמבו (ג'ין סימונס) מגיעה מלונדון לאחוזת משפחת רמבו בעמק נאפה בהזמנת סבה ז'אן פיליפ (קלוד ריינס) שהוא ראש המשפחה החולשת על שטח גדול של מטעי גפנים.
היא מתקבלת שם על ידי דודתה מרתה פיירון (דורותי מקגוויר) ובעלה פרנסיס (קנת סמית'). תוך זמן קצר מתברר לה שהמשפחה רוצה שתינשא לאנדריי סוואן (פרנסיס בת'נקורט) שלמשפחתו יש שטח גדול של כרם גפנים, נישואי תועלת כדי להגדיל את שטחי הכרמים של המשפחה.
אליזבת מכירה את ג'ון רמבו (רוק הדסון), גבר נאה המחזר אחריה ואהבה ניצתת ביניהם למורת רוחה של מרתה. ג'ון ידוע כבנה של שרלוט רמבו (אן לי), בתו השנייה של פיליפ, אך הסוד הידוע למעטים הוא כי למעשה הוא בנו של פרנסיס פיירון בעלה של מרתה.
פרט לכרמים של משפחת רמבו-פיירון יש בעמק מגדלים קטנים. פיליפ רמבו הוא שומר חוק ומגדל ענבים רק למאכל ולצימוקים עם הפסדים כבדים. ג'ון יוצר קשר עם סינדיקט בשיקגו שמוכן לקנות את ענבי נאפה במחיר טוב. רוב המגדלים מסכימים והמתנגדים מסכימים לאחר "שכנוע" מאנשי הסינדיקט. לג'ון לא אכפת מה עושה הסינדיקט עם הענבים אם כי הוא יודע שהם משמשים ליצירה לא חוקית של אלכוהול.
פיליפ רמבו מתנגד להצעתו של ג'ון ועל רקע זה הם רבים.
באז דיטריך (סינדי רובינס) היא עובדת במטעי הגפנים של המשפחה וג'ון יוצא אתה פעם אחת לאחר שהוא רואה במסיבה כי קשריה של אליזבת לאנדרי מתחממים. היא נמצאת בקשר עם האיכר האיטלקי לואיג'י גריפנטי (קן סקוט) באז נכנסת להיריון ואביה סוחט את פיליפ. מתארגנת חתונה בינה ללואיג'י ונולד ילד שלואיג'י חושב שהוא אביו.
פיליפ לוקח את אליזבת לכרם ליד הכנסייה בו התחיל את עבודתו כמגדל גפנים ומספר לה על ההיסטוריה של המקום. ג'ון מגיע למקום ומתקבל בקרירות לאחר שנפוצו שמועות שהוא האב של הילד של באז. בכעס הוא זורק בדל סיגריה דולק שמבעיר את כל הכרם.
הוא מגיע לביתם של לואיג'י ובאז. באז אומרת ללואיג'י שג'ון אינו אבי הילד אבל זה לא עוזר. לואיג'י תוקף את ג'ון, חובט בו ואחר כך יורה בו ופוגע בגבו. ג'ון עובר שיקום ממושך אך נזקק לקביים להליכה. הוא מבקש מפרנסיס להודיע לפיליפ כי הוא אשם בשריפת הכרם.
פיליפ מת ומוריש לג'ון את הכרם השרוף. ג'ון מתחיל לשקם את הכרם בעזרתה של אליזבת והם מתחבקים לקראת עתיד משותף.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוק הדסון | ג'ון רמבו |  |
| ג'ין סימונס | אליזבת רמבו |  |
| דורותי מקגוויר | מרתה פיירון |  |
| קלוד ריינס | פיליפ רמבו | הסבא |
| קנת סמית' | פרנסיס פיירון |  |
| אן לי | שרלוט רמבו |  |
| פרנסיס בת'נקורט | אנדרי סוואן |  |
| סינדי רובינס | באז דיטריך |  |
| קן סקוט | לואיג' גריפנטי |  |
הערות שוליים

↑  עדנה פיינרו, המצפון מתעורר - "אדמה זו שלי היא" (ארצות הבירת 1959), "העולם הזה", גיליון 2633 מ-17 בפברואר 1988, עמוד 20
איתי בצלאלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 ביולי 1980  (בן 44) הוד השרון, ישראל
 מקום מגורים:  פריז (2010–2014) תל אביב-יפו (2015–הווה)
 מקצוע:  מעצב אופנה
 
איתי בצלאלי (נולד ב-3 ביולי 1980) הוא מעצב אופנה ישראלי. במרוצת השנים עבד כמעצב תלבושות בתוכניות ריאליטי ישראליות רבות, דוגמת "רק רוצים לרקוד", "אקס פקטור ישראל" ו"האח הגדול", ואף יצר את תלבושות נציגי ישראל באירוויזיון בשנים 2015–2024.
ביוגרפיה

בצלאלי נולד ב-3 ביולי 1980 בהוד השרון. הוא למד בתיכון הדרים בעירו. במהלך שנותיו כתלמיד אובחן עם דיסלקסיה וקשיים בהבנת הנקרא. הוא סיים את תקופת התיכון ללא תעודת בגרות. את שירותו הצבאי התחיל כלוחם בחטיבת הנח"ל, ומאוחר יותר עבר לשרת במוצב העורפי של אותה חטיבה. בשנת 2002 ניסה להתקבל למכללה האדמית שנקר, אך כל ניסיונותיו העלו חרס, כיוון שלא הייתה בידו תעודת בגרות או פסיכומטרי.
בשנת 2004 החל לעבוד כמעצב האופנה הרשמי של "ערוץ הילדים". במסגרת עבודתו עיצב את כל התלבושות של תוכניות האירוח בערוץ, כולל אלו של המנחים. בין השנים 2006–2008 התמודד עם מחלת הסרטן בבלוטת הלימפה. בשנת 2009 עבר להתגורר בפריז, בירת צרפת. שם המשיך בעבודתו כמעצב במספר הפקות אופנה, תצוגות ותוכניות טלוויזיה מקומיות. בשנת 2013 חזר לארץ והיה הסטייליסט הראשי של "The Voice ישראל", "המירוץ למיליון", "אקס פקטור ישראל", "הכוכב הבא לאירוויזיון", "רק רוצים לרקוד", "רוקדים עם כוכבים" ו"משחקי השף".
בשנת 2015 עיצב קולקציית בגדים לגברים על שמו בחברת האופנה רנואר. ”קשה לומר שבגדי אירועים, ובייחוד החליפה הקלאסית, הם הבחירה הטבעית שלי, לא עבורי באופן אישי ולא עבור האמנים שאני עובד איתם, ולכן האתגר היה להוציא את המקטורנים, הווסטים והמכנסיים המחויטים מהקונטקסט הסולידי והמעט משעמם ולתת להם טוויסט סטריטי ומעודכן, כזה שידבר לקהל צעיר ואופנתי” – הצהיר בהשקת קו האופנה. החל מאותה שנה החל לעבוד עם תאגיד השידור הישראלי, ועיצב את כל תלבושות נציגי ישראל באירוויזיון ורקדניהם בשנים 2015–2024. בשנת 2019 זכה בתואר "סטייליסט השנה" של מגזין "את". בשנת 2023 השיק מותג בשם "On-U". זוהי חליפה במידה אחת, שמתאימה לכל המידות האוניברסליות החל מ-XXS ועד ל-XXXL. הוא השתמש בחוט שמקצר או מרחיב את הבגד בהתאם למידה הרצויה.
גלריית תלבושות נבחרות שעיצב

נדב גדג' ורקדניו על בימת אירוויזיון 2015, שהתקיים בווינה שבאוסטריה.
חובי סטאר על בימת אירוויזיון 2016, שהתקיים בסטוקהולם שבשוודיה.
אימרי זיו על בימת אירוויזיון 2017, שהתקיים בקייב שבאוקראינה.
נטע ברזילי, זוכת אירוויזיון 2018, שהתקיים בליסבון שבפורטוגל.
קובי מרימי על בימת אירוויזיון 2019, שהתקיים בתל אביב-יפו שבישראל.
הערות שוליים

↑  מערכת Mako, ‏הסודות של איתי בצלאלי נחשפים, באתר ‏מאקו‏, 10 ביולי 2023
↑  חברת האופנה רנואר יחד עם הסטייליסט איתי בצלאלי משיקים קולקציית קפסולה שחורה לגברים, רבקה קופר, ערוץ הצרכנות, 17 במאי 2017
↑  איתי בצלאלי הוא סטייליסט השנה, מגזין "את", 2019
↑  איתי יעקב, הסטייליסט של נועה קירל ונטע ברזילי משיק מותג חדש - עם חליפת טרנינג, באתר ynet, 13 בדצמבר 2023
ויילס באירוויזיון הילדים

| --- | --- |

 מדינה:  ויילס ויילס
 רשת שידור:  S4C
 השתתפות ראשונה:  בלארוס מינסק, 2018
 זכיות:  0
 השתתפויות:  2
 היעדרויות:  0
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  פולין גליביצה, 2019
 
ויילס נטלה חלק באירוויזיון הילדים פעמיים החל מהצטרפותה ב-2018, עם "Perta" אותו ביצעה מאנו לילי רובין.
היסטוריה

ב-9 במאי 2018 הודיעה ויילס כי הם יעשו את הופעת הבכורה שלהם בתחרות אירוויזיון הילדים 2018.
ויילס היא המדינה הראשונה המהווה חלק מהממלכה המאוחדת שמשתתפת בתחרות אירוויזיון הילדים אשר משתתפת כמדינה עצמאית.
ויילס השתתפה בעבר בתחרות כחלק מהממלכה המאוחדת ב-2003 ו-2005.
המבצעים והשירים שייצגו את ויילס באירוויזיון הילדים

שורה בצהוב מסמלת ניצחון של המתמודדת באותה תחרות

 שורה באפור מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השני

 שורה בחום מסמלת תחרות בה המתמודדת הגיעה למקום השלישי

 שורה באדום מסמלת תחרות בה המתמודדת דורגה במקום האחרון

 שורה בירוק-זית מסמלת תחרות ממנה המתמודדת פרשה או שלא השתתפה לאחר שכבר נבחר שיר
| שנה | מבצע | שיר | תרגום לעברית | גמר | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | מאנו לילי רובין | "Perta" | "היא הכי יפה" | 20 | 29 |
| 2019 | ארין מאי | "Calon yn Cyro" | "פעימות הלב" | 18 | 35 |
לא השתתפה בשנת 2020 - 2023
ראו גם

ויילס באירוויזיון
ויילס באירוויזיון למקהלות
Kiss the Girl

| --- | --- |
 שיר בביצוע סמואל רייט
 מתוך האלבום The Little Mermaid
 יצא לאור:  1989
 סוגה:  קליפסו, פופ
 שפה:  אנגלית
 אורך:  2:43
 חברת תקליטים:  וולט דיסני רקורדס
 כתיבה:  אלן מנקן, הווארד אשמן
 לחן:  אלן מנקן, הווארד אשמן
 
Kiss the Girl (בעברית: נשק את הנערה; מוכר גם בשם נשק אותה) הוא שיר קליפסו ופופ מתוך הסרט "בת הים הקטנה" של חברת וולט דיסני משנת 1989, אשר נכתב והולחן על ידי אלן מנקן והווארד אשמן. השיר מושר בסרט על ידי סבסטיאן שמעודד את הנסיך אריק לנשק את אריאל לפני שיהיה מאוחר מידי, כאשר בגרסת המקור של הסרט השיר בוצע על ידי סמואל רייט, ובגרסת הדיבוב העברי הוא בוצע על ידי אלי גורנשטיין.
השיר זכה לביקורות חיובית, והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשיר המקורי הטוב ביותר, אך הפסיד בשני הפרסים לשיר "Under the Sea" שגם לקח חלק בפסקול הסרט "The Little Mermaid", וגם בוצע על ידי רייט.
עיבודים בולטים

בשנת 1991 השיר בוצע על ידי ההרכב המוזיקלי Soul II Soul כחלק מהאלבום החזותי "Simply Mad About the Mouse: A Musical Celebration of Imagination", ובשנת 1996 השיר בוצע על ידי להקת הקאנטרי Little Texas כחלק מהאלבום "The Best of Country Sing the Best of Disney", כאשר הביצוע הגיע למקום 56 במצעד שירי הקאנטרי. ב-13 ביולי 1998 יצא ביצוע של הזמר פיטר אנדרה, אשר ביצע את השיר כחלק מקידום הסרט שהופץ מחדש בבתי הקולנוע. הביצוע הגיע למקום ה-9 במצעד הסינגלים הבריטי.
בעשור הראשון של המאה ה-21 השיר בוצע כ-4 פעמים בסדרת האלבומים "Disneymania", כאשר הוא בוצע בשנת 2002 על ידי להקת No Secrets כחלק מהאלבום "Disneymania", בשנת 2005 על ידי קולין פיצפטריק כחלק מהאלבום "Disneymania 3", בשנת 2007 על ידי אשלי טיסדייל כחלק מהאלבום "Disneymania 5" ובשנת 2008 על ידי קולבי קאליי כחלק מהאלבום "Disneymania 6". הביצוע של טיסדייל, לפני הופעתו באלבום, הופץ כבונוס יחד עם קליפ במהדורת הפלטינה של הסרט בשנת 2006.
בשנת 2011 השיר בוצע על ידי בריאן וילסון כחלק מאלבומו "In the Key of Disney". באותה שנה השיר בוצע על ידי להקת Stellar Kart כחלק מהמיני-אלבום שלהם "A Whole New World EP". בשנת 2012 השיר בוצע על ידי הירו שימונו כחלק מהאלבום "Disney - Koe no Oujisama Vol.2". בשנת 2013 השיר בוצע על ידי להקת Suburban Legends כחלק מאלבומם "Dreams Aren't Real, But These Songs Are, Vol. 1". בשנת 2016 השיר בוצע על ידי צוות השחקנים הראשי של הסרט "היורשים 2" במהלך קרדיטי הסיום שלו. בשנת 2019 השיר בוצע על ידי שאגי בספיישל הטלוויזיוני "!The Little Mermaid Live".
בסרט "בת הים הקטנה" משנת 2023, המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט המקור, השיר מבוצע על ידי דויד דיגס, אקוופינה וג'ייקוב טרמבלי. בדיבוב העברי של הסרט מבצעים את השיר יובל בינדר, דקלה הדר ודניאלה אשכנזי גפן.
הערות שוליים

↑  בת הים הקטנה, באתר "אישים"
| הווארד אשמן |
| --- | --- | --- |
| מחזות זמר | יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר (1979) ‏•‏‏ חנות קטנה ומטריפה (1982) ‏•‏‏ חיוך (1986) ‏•‏‏ היפה והחיה (1994) ‏•‏‏ בת הים הקטנה (2007) ‏•‏‏ אלאדין (2014) |  |
| סרטים מוזיקליים | חנות קטנה ומטריפה (1986) ‏•‏‏ אוליבר וחבורתו (1988) ‏•‏‏ בת הים הקטנה (1989) ‏•‏‏ היפה והחיה (1991) ‏•‏‏ אלאדין (1992) ‏•‏‏ היפה והחיה (2017) ‏•‏‏ אלאדין (2019) ‏•‏‏ בת הים הקטנה (2023) |  |
| אלבומי פסקול | The Little Mermaid (1989) ‏•‏‏ Beauty and the Beast (1991) ‏•‏‏ Aladdin (1992) ‏•‏‏ Beauty and the Beast (2017) ‏•‏‏ Aladdin (2019) |  |
| כותב | Part of Your World ‏•‏‏ Under the Sea ‏•‏‏ Kiss the Girl ‏•‏‏ Belle ‏•‏‏ Be Our Guest ‏•‏‏ Beauty and the Beast ‏•‏‏ Friend Like Me |  |
| ערכים קשורים | אלן מנקן ‏•‏‏ המוזיקה של הווארד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 4838609e-8771-30ad-889d-2fb3a22e7174
אינה בקלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 ביולי 1989 (בת 35) הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 עיסוק:  שחקנית
 בן זוג:  אור אדרי (2016-2017)
 פרופיל ב-IMDb
 
אינה בקלמן (נולדה ב-20 ביולי 1989) היא שחקנית ישראלית.