stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וילמוש גרינפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1855 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  26 בנובמבר 1921 (בגיל 65) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Wilhelm Grünfeld 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 מוקד פעילות:  ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
וילמוש גרינפלד (נקרא גם וילהלם גרינפלד; בהונגרית: Grünfeld Vilmos;‏ פשט, 17 בדצמבר 1855 – בודפשט, 26 בנובמבר 1921) היה כנר ומורה לכינור יהודי-הונגרי, קונצרטמייסטר של בית האופרה של בודפשט, הכנר הראשון של רביעיית המיתרים גרינפלד-בירגר (ז'יגמונד בירגר נגן הצ'לו).
ביוגרפיה

וילמוש גרינפלד נולד במשפחה יהודית בפשט (חלקה המזרחי של בודפשט שאוחדה עם בודה לבודפשט ב-17 בנובמבר 1873), כבנם של שמעון גרינפלד (1808–1897), עצמאי, ושל יוזפין גרינפלד (1820–1912). הוא היה תלמידם של קארוי הובר ושל דויד רידלי-קוהנה בפשט ולאחר מכן המשיך את לימודיו בווינה. הוא ניגן בקונצרט את הקונצ'רטו לכינור של בטהובן כשהיה רק בן ארבע עשרה.
מ-1 באוקטובר 1869 ניגן בתיאטרון הלאומי בבודפשט, ומשנת 1884 בתזמורת של בית האופרה של בודפשט. שם, בשנת 1902, הפך לקונצרטמייסטר כלומר לכנר הראשון. הוא פרש לגמלאות ב-1915. כמוזיקאי קאמרי, השתתף לראשונה ברביעיית המיתרים של הובאי-פופר, ולאחר מכן ב-1894 הקים אנסמבל משלו עם ז'יגמונד בירגר היהודי גם הוא. רביעייה זו התקיימה במשך 16 שנים עד 1910.
ביוגרפיה > הרביעייה

אלברט שיקלוש כתב על רביעיית המיתרים של גרינפלד:
"שלוש רביעיות כלי מיתר הונגריות פעלו על הבמות של אולם הקונצרטים הקטן היחיד (דאז) בבירה, כמו גם באולם הקונצרטים המלכותי שנבנה מאוחר יותר:
שטימפלר-וילמות
גרינפלד-בירגר
הובאי-פופר
כמובן, היו חילופי נגנים בהרכבים. בעוד שגרינפלד פעל קודם ברביעיית הובאי היו גם וריאציות אחרות, אבל אני עדיין יכול לראות את השני הכנרים הראשיים, גרינפלד והובאי, כפי שהופיעו בציבור כמנהיגים של ההרכבים שלהם. בעוד רביעיית הובאי הייתה "האריסטוקרטית", רביעיית גרינפלד הייתה ה"דמוקרטית". רבעיית ינה הובאי ניגנה לעיתים רחוקות יותר, התוכניות שלהם כללו בעיקר קלאסיקות, והמלחינים שלהם היו ידוענים זרים ומלחינים הונגרים בתדירות נמוכה ביותר. אצל רבעיית גרינפלד לעומת זאת, בנוסף לבטהובן, שומאן וברהמס ה"גדולים", תמיד היה מלחין הונגרי, זמר הונגרי או פסנתרן הונגרי בקונצרטים הפופולריים של רביעיית גרינפלד הן בערב והן בהופעות של אחרי הצהריים."
ביוגרפיה > המשך חייו ומותו

משנת 1898 לימד גרינפלד כפרופסור באקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט במשך עשרים שנה. תלמידיו הידועים ביותר היו אליס בארדוש ובלה מלש. הוא היה בקשרי משפחה עם "רוט הקטן", השחקן, במאי ותסריטאי שאנדור רוט. גרינפלד המכובד ובעל ההשפעה סידר לו להיות ניצב בבית האופרה עוד בהיותו שחקן חובב. אשתו השנייה של גרינפלד הייתה אנה שוק (1863–1937), לה נישא ב-24 בדצמבר 1910 בבודפשט.
קברו נמצא בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה (5א–2–36).
פרסים והוקרה

1915 – צלב האבירים של מסדר פרנץ יוזף
1917 – חבר לנצח בתזמורת בית האופרה המלכותי ההונגרי
לקריאה נוספת

אתר האקדמיה למוזיקה
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
לקסיקון התיאטרון ההונגרי
ביוגרפיה של שאנדור רוט בספריית השחקנים
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 765/1855. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-04.
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári halotti akv. 3607/1921. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-04.
↑  "Grünfeld Simon halotti bejegyzése az újpesti polgári halotti akv. 743/1897. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-04.
↑  "Grünfeld Simonné halotti bejegyzése az újpesti polgári halotti akv. 369/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-04.
↑  "Grünfeld Vilmosné halotti bejegyzése a Budapest I. kerületi polgári halotti akv. 421/1937. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-04.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 521/1910. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-03-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810532082705606  VIAF: 4481151778219618130004   WorldCat (עם VIAF): 4481151778219618130004
ונדים

ונדים (בגרמנית: Wenden או Winden; בדנית: vendere; בשוודית: vender; בפולנית: Wendowie; ברוסית: венды; באוקראינית: венеди) הוא המונח הגרמאני לסלאבים שהתגוררו בתוך או בסמוך לאזורים שיושבו בידי השבטים הגרמאניים (ובהמשך הגרמנים) לאחר נדידת העמים. על כן, המונח איננו מתאר קבוצה אתנית הומוגנית, כי אם מספר עמים, קבוצות או שבטים שונים, בהתאם למקום שבו נעשה שימוש במונח.
כיום משמש המונח "ונדים" בעיקר בהקשר היסטורי, אך מתייחס לעיתים גם לקאשובים, לסורבים ולאנשים ממוצא סורבי.
עמים שכונו ונדים לאורך ההיסטוריה

סבורים כי השבטים הגרמאניים לקחו במקור את השם "ונדים" משמם של הוונטים הבלטים – עם הודו-אירופי קדום שישב באזור פולין של היום – ולאחר נדידת העמים העתיקו את השם לשכניהם המזרחיים החדשים, הסלאבים.
עבור הסקנדינבים של ימי הביניים, "וֶנְדֶר" (Vender) היה אדם סלאבי שמוצאו מן החוף הדרומי של הים הבלטי - "ארץ הוונדים" (Vendland) – ואם כן, המונח התייחס לסלאבים פולאבים כגון אובודריטים, רנים, ולטים ופומורנים.
עבור תושבי האימפריה הרומית הקדושה וקודמותיה, ובייחוד עבור הסקסונים, "וֶנְדֶה" (Wende) היה סלאבי המתגורר ממערב לאזור נהר האודר – באזור שכונה לימים "גרמניה סלאביקה" (Germania Slavica), ואשר יושב בצפונו בידי השבטים הפולאביים, ובדרומו בידי אחרים כדוגמת הסורבים והמִילְצֶנִים.
הגרמנים שישבו בדרום השתמשו במונח "וִינְדֶה" במקום "וֶנְדֶה", והחילו אותו, בדיוק כמו הגרמנים שבצפון, על הסלאבים שהיה להם מגע איתם, כלומר: העמים הפולאביים מבוואריה סלאביקה (Bavaria Slavica) או הסלובנים.
כתום המאה ה-8, כמעט כל ארצות הוונדים סודרו וחולקו למארקים בידי המלכים הפרנקים ויורשיהם. עד למאה ה-12 הפכו כל שטחי הוונדים לחלק מן האימפריה הרומית הקדושה. במהלך ההתפשטות הגרמנית מזרחה (Ostsiedlung), אשר הגיעה לשיאה בין המאה ה-12 והמאה ה-14, יושבה הארץ בידי גרמנים, ואורגנה מחדש בכל המובנים. המונח "ונדים" התייחס עתה למיעוטים דוברי שפות סלאביות היושבים בתוך האימפריה, בעוד שהסלאבים שממזרח לגבול החדש לא כונו "ונדים", אלא "פולנים", "צ'כים" וכדומה.
בשל תהליך ההתבוללות שחל בעקבות ההתיישבות הגרמנית, סלאבים רבים התערבבו בקרב הגרמנים ו/או אימצו את תרבותם ואת שפתם. רק מספר קהילות כפריות אשר לא התמזגו אל תוך הגרמנים והוסיפו לדבר שפות סלאביות מערביות, כונו עדיין "ונדים". בעקבות ההתמעטות ההדרגתית של השימוש בשפות הסלאביות המקומיות הללו, הלך ונעלם המונח "ונדים" כליל.
כיום נותרו רק שתי קבוצות של "ונדים": הסורבים הלוסאטים, בשטח מזרח גרמניה של היום, והקאשובים הפומרנים בצפון פולין של היום. עם זאת, כיום אין מכנים אותם "ונדים", אלא "סורבים" ו"קאשובים".
ההיסטוריה של הוונדים > מקורות מוקדמים

בכרך השלישי של ספרו "גאוגרפיה", מונה תלמי את האוּאֶנֵדַי (Ouenedai) עם תושבים אחרים של החוף הבלטי באמצע המאה ה-2. מספר חוקרים מוקדמים הציעו כי זהו שם נרדף ל"וונדים", אולם בהתבסס על עובדות בלשניות טוענים חוקרים בזמננו כי האוּאֶנֵדַי נבדלים מבחינה אתנית מן הסלאבית, וכי לפיכך לא ייתכן כי מדובר בוונדים.
ההיסטוריה של הוונדים > עלייתם (500–1000 לספירה)

כחלק מההגירה הסלאבית באלף הראשון לספירה, אשר במהלכה התפצל האתנוס הסלאבי שזה עתה התגבש לקבוצות דרומיות, מזרחיות ומערבית, היו סלאבים מערביים אשר עברו לשטח שבין האודר והאלבה, ממזרח למערב ומדרום לצפון. שם בוללו בתוכם את האוכלוסייה הגרמאנית אשר לא עזבה את האזור במהלך נדידת העמים, והאחרונים אימצו את השם שבו השתמשו קודם כדי להתייחס לתושבים שממזרח לאלבה – לתיאור הסלאבים, וכינוי אותם "ונדים" כשם שכינו קודם לכן את ה-Venedi ואולי אף את הוונדלים.
אף על פי שהגיעו ל"גרמניה סלאביקה" כקבוצות הומוגניות גדולות, התפצלו הוונדים עד מהרה לשבטים קטנים, כאשר רצועות יער גדולות מפרידות בין אזור שבו התנחל שבט אחד למשנהו. שמות שבטיהם נגזרו משמות האזורים המקומיים, ולעיתים שימרו בתוכם את המסורת הגרמאנית; למשל: הוֶולים מ"האוול" (Havel), רנים מרוגיאנים ועוד. אזורי ההתיישבות אובטחו באמצעות 'מבצרים' עשויים עץ וחומר, שיכול היה לקלוט את התושבים הנסוגים במקרה של פשיטה של בני השבט הסמוך, וכן לשמש כמשלט צבאי או כמוצב-חוץ.
שבטים אחדים התאחדו לכדי יחידות גדולות יותר, דמויות-דוכסות. לדוגמה, האובודריטים התפתחו כתוצאה מאיחודם של השבטים שישבו בהולשטיין ובמקלנבורג, אשר הונהגו בידי דוכסים רבי-עוצמה שהיו ידועים בפשיטותיהם על סקסוניה הגרמנית. הפומרנים – הוונדים היחידים ממזרח לנהר אודר (הפולנים, שמדרום לנהר ורטה, אינם קרויים "ונדים") – עלו מתוך השבטים שמצפון לוורטה ושסביב מוצאו של נהר אודר, והונהגו בידי דוכס אף הם. הליוטיזנים היו ברית של שבטים אשר חיו בין האובודריטים והפומרנים; בשונה מהשבטים האחרים, הם לא התאחדו תחת דוכסות אלא נותרו עצמאיים, ומנהיגים היו נוהגים להיפגש ולקבל החלטות משותפות במקדש רתרה (Rethra).
סקסו גרמטיקוס מציין כי הוונדים של פומרניה לקחו חלק בקרב בראוולה (באמצע המאה ה-8) לצד הדנים.
בשנת 983 השתתפו שבטים ונדים רבים בהתקוממות גדולה כנגד האימפריה הרומית הקדושה, אשר הספיקה לייסד ולבסס עד אז בשטחי הוונדים הפגניים מיסיונים נוצריים, קולוניות גרמניות ויחידות אדמיניסטרטיביות גרמניות כגון נורדמארק (Nordmark) ובילונג מארק (Billung March). ההתקוממות דוכאה בהצלחה, והוונדים עיכבו את 'התגרמנותם' בעוד כמאתיים שנה.
ההיסטוריה של הוונדים > שקיעתם (1000–1200)

לאחר דיכוי ההתקוממות, עלה בהדרגה הלחץ שהופעל על הוונדים מצד הגרמנים, הדנים והפולנים. הפולנים פלשו לפומרניה מספר פעמים. הדנים ערכו פשיטות תכופות על החופים הבלטיים (והוונדים בתורם פשטו על שטחיהם של אלה). האימפריה הרומית הקדושה והדוכסים הגדולים (Margrave) שלה ניסו לבסס מחדש את שליטתם בשטחים ונדיים ואת המארקים (היחידות האדמיניסטרטיביות) שכוננו בהם.
ב-1068–1069 כבשה משלחת גרמנית את רתרה, אחד המקדשים הפגניים המרכזיים של הוונדים, והשמידה אותו; בעקבות זאת עבר המרכז הדתי הוונדי לארקונה. בשנים 1124 ו-1128 התנצרו הפומרנים וחלק מהוולטים. ב-1147 נערך מסע הצלב הוונדי.
בשנת 1168, במהלך מסעי הצלב הצפוניים, ארגנה דנמרק מסע צלב בהנהגתם של הבישוף אבסלון מלונד ושל ולדמר הגדול כנגד הוונדים הרוגיאניים, במטרה להמיר את דתם לנצרות. הם לכדו והשמידו את ארקונה, מבצר המקדש הוונדי, וניתצו את פסלו של אל הוונדים, סבנטביט. עם כניעתם של הוונדים הרוגיאניים, הובס למעשה האחרון מבין שבטי הוונדים הפגניים העצמאיים בידי הכוחות הפאודלים הנוצריים שמסביב.
בין המאה ה-12 והמאה ה-14 נקראו מתנחלים גרמנים להתיישב בארצות הוונדים, ועשו זאת במספרים גדולים, בהופכם את האזור מסלאבי לגרמני. המתיישבים הוזמנו על ידי הדוכסים והמנזרים המקומיים במטרה ליישב מחדש את הארץ אשר נחרבה במלחמה, לעבד את שטחי היערות הנרחבים, אשר לא יושבו עד אז, ולייסד ערים כחלק מן ההתפשטות הגרמנית מזרחה.
מרבית הוונדים התבוללו בקרב האוכלוסייה הגרמנית, וחדלו למעשה להתקיים בתור מיעוט אתני, למעט במקרה של הקאשובים ובמקרה של הסורבים. השפה הפולאבית שרדה עד לתחילת המאה ה-19 באזור של סכסוניה תחתית של היום. עם זאת, גם היום נותרו שמות מקומות ושמות משפחה רבים במזרח גרמניה ממקור ונדי. בנוסף, הדוכסים של מקלנבורג, של ריגן ושל פומרניה הם צאצאיהם של אבות ונדים.
בין השנים 1540–1973 היה כינויים הרשמי של מלכי שוודיה "מלך השוודים, הגותים והוונדים" (בשוודית: Svears, Götes och Wendes Konung). מלך שוודיה הנוכחי, קרל השישה עשר גוסטב, החליט כי תוארו המלכותי יהיה פשוט "מלך שוודיה" (Sveriges Konung). גם מלכי דנמרק ודנמרק-נורווגיה נשאו מימי הביניים ועד 1972 את התואר "מלך הוונדים והגותים".
שימושים אחרים

המונח "ונדים" שימש במהלך ההיסטוריה גם במשמעויות הבאות:
הפרנקים כינו את מרבית הסלאבים שישבו בין נהר האודר ונהר האלבה "ונדים" או "סורבים", בעוד שבספרות הסלאבית נקראים עמים אלה "סלאבים פולאבים".
עד לאמצע המאה ה-19, "ונדים" היה הכינוי הגרמני הנפוץ ביותר לסלובנים. עם התייחדות משמעות המונח "slowenisch" לשפה הסלובנית והמונח "Slowenen" לסלובנים עצמם, הפכו המילים windisch (ונדי) וכן Wende ו-Winde לכינויי גנאי. ניתן לראות התפתחות זהה במקרה של הסלובנים ההונגריים, שנודעו בעבר כ-Vend.
שם גרמני כללי לסלאבים המערביים שישבו בעבר בשטח פומרניה שלפני מלחמת העולם השנייה ובמזרח גרמניה ההיסטורית. המונח "ונדים" התייחס לכל הסלאבים שממערב לפולין ומצפון לבוהמיה – פולאבים, פומרנים וסורבים. כמו כן, בטקסטים גרמניים שלפני המאה ה-15 ציין המונח גם את הסלובקים.
שם גרמני ואנגלי לסורבים (סרבים לבנים), עם סלאבי שעבר למרכז אירופה במהלך נדידת העמים, ככל הנראה כתגובה ללחץ שנוצר מתנועתם מערבה של עמים לוחמים כגון ההונים והאווארים. חלק מצאצאיהם, שמתכנים כיום "ונדים" או "סורבים לוסאטיים" (Łužyski Serby), נותרו כיום בלוסאטיה, שבה לומדים את השפה הסורבית בבית הספר. ונדים רבים גורשו מממלכת פרוסיה במהלך מאורעות אביב העמים (1848). ונדים לוסאטיים רבים היגרו למדינות שקיבלו אותם בזרועות פתוחות ככוח עבודה זול, ובהן ארצות הברית ואוסטרליה. בארצות הברית התיישבו מרבית הוונדים בטקסס.
היסטוריון פיני בשם מאטי קלינגה (Matti Klinge) העלה את ההשערה כי המילים "ונדים" או "ונדלים", המופיעות במקורות סקנדינביים מפעם לפעם, התייחסו לכל העמים שישבו בחוף המערבי של הים הבלטי, מפומרניה לפינלנד, לרבות מספר עממים פיניים; ברם קיומם של ונדים פינים אלה רחוק מלהיות ודאי. במאה ה-13 אכן היה עם שנקרא "ונדים", שישב באזור הצפוני שעד לטביה, סביב העיר וֶנדֶן, אך לא ידוע אם הם היו סלאבים כפי שמרמז שמם. מספר חוקרים סבורים כי הם קרובים לווטים, דוברי הפינית.
ממספר מקורות עולה שייתכן כי הוונדים נתנו את שמם לעיר "ונציה", לאחר שהתיישבו באזור הים האדריאטי לאחר ההגירה הסלאבית במאה ה-8.
הערות שוליים

↑  Prudence Jones, Nigel Pennick, A History of Pagan Europe, p. 195; ISBN 0415091365. (באנגלית)
↑  Schenker, Alexander M. (1996). The Dawn of Slavic: an Introduction to Slavic Philology. New Haven: Yale University Press, 1996. ISBN 0-300-05846-2; p. 3-5 (באנגלית)
↑  John Abercromby, Pre- and Proto-historic Finns, p. 141.
ונדים לחופי הים הבלטי במאה ה-9
ונדים ב-Germaniae veteris typus  (גרמניה העתיקה), בפינה הימנית העליונה במפה שנערכה בידי וילם ויוהאן בלאוי (Blaeu) בשנת 1645
ורקלויטה

| --- | --- |

אולה (אילנה) מדריכה_בוייתן קבוצת נוער וורקלויטה - אילנה מיכאלי
 שם מלא:  וֶרְקְלוֹיְטֶה – ברית נוער גרמני-יהודי
 כינוי:  Werkleute, וֶרְקְלוֹיְטֶה, בעברית: אנשי המעש
 תאריך ייסוד:  1932 (החליפה את Kameraden)
 תאריך פירוק:  1938 (התמזגה עם השומר הצעיר)
 השתייכות פוליטית:  סוציאליזם
 
תנועת וֶרְקְלוֹיְטֶה (בגרמנית: Werkleute – אנשי המעש) הייתה תנועת נוער יהודית-גרמנית שנוסדה בשנת 1932 ופעלה בגרמניה ובארץ ישראל, עד להצטרפות חבריה לתנועת השומר הצעיר בשנת 1938.
רקע > היסטוריה

התנועה נוסדה בשנת 1932 בברלין כפלג הגדול מתנועת הנוער שהתפרקה, "קאמראדן" (בגרמנית: Kameraden - Deutsch-jüdischer Wanderbund - "קומראדים – ברית משוטטים גרמנית-יהודית"). לאחר המשבר הכלכלי שפקד את גרמניה בשנת 1929 נחלשה תנועת קאמראדן הליברלית והתפצלה לארבעה פלגים שהגדול מביניהם היה "ורקלויטה" בהנהגתו של מנחם גרזון.
על אף שרבים מחבריה היו בני הבורגנות, הייתה התנועה בתחילה קרובה יותר לחוגים סוציאליסטיים ולחוגים קומוניסטיים והתנגדה לשלילת הגולה, וחבריה האמינו כי יהודים ימשיכו לחיות בגולה תמיד; באשר ליהודי גרמניה, סברו כי יש להעמיק במורשת היהודית, אך גם לפעול למען החברה הכללית. אולם בהמשך, בהשפעת מאורעות התקופה ועליית הנאצים לשלטון, נטתה התנועה יותר לכיוון ציוני חלוצי. יחד עם זאת גם נחלשה זיקתה הליברלית כלפי היהדות והתנועה אימצה גישה חילונית, בדומה לתנועות הציוניות.
בשנת 1933 עלו לארץ ישראל שתי קבוצות בוגרים כדי לעבור הכשרה בגבעת חיים ובמשמר העמק. ב-1934 הקימו חברי התנועה את קיבוץ הזורע בארץ ישראל ובשנת 1936 הוקם קיבוץ משמר הדרום, שהתאחד בסופו של דבר עם "הזורע". בשנת 1938 הצטרפו שני קיבוצי התנועה בארץ ישראל לתנועת השומר הצעיר בעקבות היחסים הקרובים עם יעקב חזן, ובעקבותיהם גם יתר חברי התנועה בגרמניה.
בסיסים רעיוניים

במרכז התנועה עמדו הערכים של חיי עדה, במובן שיתופי-קהילתי, ושיבה אל היהדות ברוח ההוגה מרטין בובר שפעל אז בגרמניה.
את חיי העדה הגשימו חברי התנועה בקרב הפרולטריון היהודי בגרמניה ובחוגים בתוך התנועה הסוציאליסטית. כוונתם הייתה לעודד אחווה וקשרים בלתי-אמצעיים כתשתית למעשה פוליטי.
ראו גם

הקיבוץ הארצי השומר הצעיר
הזורע
עדה ברודסקי
שמיר (קיבוץ)
תנועות נוער יהודיות בשואה
משמר העמק
גוט וינקל (חוות הכשרה)
לקריאה נוספת

"וורקליטה" בתוך: אלי אברהמי, לקסיקון הקיבוץ, רמת אפעל : יד טבנקין, תשנ"ח 1998 (הספר בקטלוג ULI)
קבוצת ורקלויטה, 1938
ז'וסטן גודאר

ז'וסטן גודאר (בצרפתית: Justin Godart; ‏26 בנובמבר 1871, ליון – 1956, פריז) היה עורך דין, פוליטיקאי, ראש עיריית ליון, שר בממשלת צרפת וחסיד אומות העולם מצרפת.
קורות חיים

בשנת 1899 קיבל גודאר תואר דוקטור במשפטים. בשנת 1904 החל את הקריירה הפוליטית שלו כשנבחר לתפקיד סגן ראש העירייה בליון תחת ז'אן-ויקטור אוגניו (Jean-Victor Augagneur). משנת 1914 היה סגן נשיא האספה הלאומית של צרפת. הוא היה תת-שר המלחמה, ארגן את שירותי הבריאות בצבא צרפת בתקופת מלחמת העולם הראשונה ופעל לשיקום נכי המלחמה ונפגעיה. הוא היה ממייסדיהן של אגודות רבות, בהן האגודה לזכויות האדם בצרפת (אנ'), ובשנת 1918 ייסד את האגודה הצרפתית למלחמה בסרטן. הוא היה ממקימיו ומפעיליו הראשונים של ארגון העבודה הבינלאומי. בשנת 1920 השתתף בקונגרס הנשים בז'נבה והביע תמיכה בזכות בחירה לנשים.
בשנת 1926 נבחר גודאר לתפקיד סנאטור בסנאט הצרפתי מטעם מחוז רון. הוא היה שר העבודה בקואליציית השמאל בשנת 1924 תחת נשיאותו של אדואר אריו (Édouard Herriot) ושר הבריאות בשנת 1932, תחת נשיאותו של אריו.
לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, היה בין 80 הצירים שהצביעו נגד שינוי החוקה ומתן סמכויות נרחבות לפטן.
גודאר נמלט עם אשתו לואיז וילדיהם לפומייר (Pommiers) שבמחוז רון.
עם שחרור צרפת בספטמבר 1944 מונאה גודאר לראש עיריית ליון.
לאחר פרישתו היה גודאר פעיל ובעל תפקידים בארגוני רווחה רבים. בין היתר היה פעיל להגנת מהגרים, נשיא ארגון העבודה הבינלאומי, פעיל בצבא הישע ופעיל בשורת נושאים חברתיים נוספים.
ציונות והצלת יהודים

גודאר היה מתומכי הציונות, נשיא אגודת "צרפת-פלסטין" שנוסדה בדצמבר 1925 ונשיא כבוד של הסניף הצרפתי של הקרן הקיימת לישראל. בין השאר הוא היה פעיל למען התיישבות יהודית בסוריה שהייתה נתונה תחת מנדט צרפתי. לאחר מאורעות תרפ"ט הוא הגיע בראש משלחת צרפתית לביקור בארץ ישראל. בדרכו חזרה לצרפת, דרך מצרים, אמר שבמקומות שבהם יהודים וערבים עבדו יחד הגנו פועלים ערבים על היהודים. כן ציין שבארץ ישראל יש מקום לכולם ושאין להפריד בין היהודים לערבים. בתגובה לפרסום הספר הלבן של פאספילד ביקר גודאר את בריטניה בחריפות וטען שיש להעביר את נסיגת בריטניה ממחויבותיה בפני בית הדין הבינלאומי בהאג. גודאר גם התנגד לתוכנית ליישב את יהודי אירופה במדגסקר. ביוני 1940 נתמנה לנשיא אוז"ה.
בתקופת מלחמת העולם השנייה, גודאר ואשתו היו מעורבים בפעילות הרזיסטאנס ופעלו רבות להצלת יהודים מגירוש. גודאר יצר קשר אישי עם פקידי משטר וישי כדי להביא לשחרורם של כספים של הקק"ל, כספים בהם נעשה שימוש לשם הצלת יהודים. כאשר גדל הסיכון ולא התאפשר שימוש בחשבונות בנקים לצורך העברת הכספים ששימוש להצלת יהודים, לקח גודאר את הכספים וקבר אותם בחצר ביתו בפומייר.
בני הזוג גודאר שיכנו בביתם את ז'וזף פישר, נשיא הקק"ל בצרפת, ואת משפחתו, ועקב כך היו נתונים לחקירה ולמעקב. למרות זאת התערב גודאר באופן אישי, פנה לקסאבייה ולה וניסה למנוע החרמת רכושו של פישר בפריז. בני הזוג גודאר הסתירו בביתם עוד מספר יהודים, ואחת מהם אף שהתה בביתם עד השחרור.
בשנת 1951 שב גודאר וביקר בישראל.
בשנת 2003 הוכר גודאר על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
הערות שוליים

↑  קונגרס הנשים, הצפירה, 10 ביוני 1920
↑  גודאר ישב ראש במשתה לסוקולוב, הארץ, 12 ביוני 1932
↑  הקבינט הצרפתי החדש, הארץ, 14 ביוני 1932
↑  ההצבעה הגורלית בצרפת, הַבֹּקֶר, 15 ביולי 1940
על חורבות יהדות צרפת, דבר, 26 ביולי 1940
↑  רוחות נירנברג בצרפת, דבר, 28 באוקטובר 1940
↑  גודאר - יורשו של הריו, דבר, 18 בספטמבר 1944
↑  לזכר הגבורה היהודית, קול העם, 24 במרץ 1947
↑  כרוז התאחדות הציונים הצרפתים, דואר היום, 1 ביולי 1926
↑  Le Comité " France-Palestine "et M. Doumergue, LE REVEIL JUIF
↑  איינשטיין בפאריס הצרפתים והאוניברסיטה העברית, הארץ, 21 בינואר 1926
כרך היובל של ספר הזהב, הצפירה, 30 בספטמבר 1927
↑  הסינאטור גודאר, דואר היום, 2 במרץ 1932
ז'בוטינסקי על הקרן הקיימת, הארץ, 21 במרץ 1932
↑  להתיישבות יהודית בסוריה, דואר היום, 25 באוקטובר 1926
↑  ז'וסטין גודאר בתל אביב, דואר היום, 7 באוקטובר 1929
↑  ג'יסטין גודאר שב מא"י, דבר, 7 בנובמבר 1929
↑  הסינאטור ז'וסטאן גודאר על עתידה של א"י, הארץ, 28 באוקטובר 1929
↑  זו'סטן גודאר על מאורעות ארץ־ישראל, דואר היום, 5 בדצמבר 1929
↑  הסינטור גוסטן גודארד על מדיניות בריטניה בא"י, דואר היום, 26 באוקטובר 1930
↑  מאדאגאסקאריזם, דבר, 29 באוגוסט 1941
↑  סנטור גוסטין גודאר ראש "אוזה", דבר, 10 ביוני 1940
↑  יהודי של כבוד, הַבֹּקֶר, 5 ביולי 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007273782305171  PLWABN: 9810529902205606  BnF: cb123802276 (data)  CiNii: DA02288792  GND: 119528762  ISNI: 0000 0001 2144 0214  LCCN: n81028304  Léonore: 165701  NKC: mub2014817673  NLA: 36518467  NLG: 117277  NTA: 067877338  RERO: 02-A003303323  SELIBR: 340967  SUDOC: 032852924  Trove: 1268602  VcBA: 495/199698  VIAF: 94717554   WorldCat (עם VIAF): 94717554
ז'ואאו מריו (1993)

ז'ואאו מריו נוואל דה קוסטה אדוארדו (בפורטוגלית: João Mário Naval da Costa Eduardo; נולד ב-19 בינואר 1993) הוא כדורגלן פורטוגלי המשחק בעמדת הקשר בבשיקטש.
אחיו, הוא הכדורגלן וילסון אדוארדו.
קריירת מועדונים

מריו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של פורטו עיר הולדתו ובגיל 11 הצטרף למחלקת הנוער של ספורטינג ליסבון. ב-14 בדצמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת בהפסד 0–2 ללאציו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית. בעונת 2012/2013 הצטרף לקבוצת המילואים של המועדון בה רשם 31 הופעות כאשר הוא פתח ב-30 מהן.
בינואר 2014 הושאל לויטוריה סטובאל עד לסיום העונה. בתום העונה חזר לספורטינג והפך בה לשחקן הרכב.
ב-27 באוגוסט 2016 חתם באינטר מילאנו תמורת 40 מיליון אירו.
ב-26 בינואר 2018 עבר ז'ואאו מריו לווסטהאם יונייטד בהשאלה עד תום עונת 18–2017 עם אופציה לרכישה.
ב-27 באוגוסט 2019 הושאל ללוקומוטיב מוסקבה עד לסוף העונה.
ב-6 באוקטובר 2020 חזר מריו לספורטינג ליסבון והושאל לעונה אחת.
ב-13 ביולי 2021 חתם מריו בבנפיקה ליסבון לחמש שנים.
ב-4 בספטמבר 2024 הושאל מריו לבשיקטש לעונה אחת.
קריירה בינלאומית

לזכותו של מריו 77 הופעות בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל והגיע עם הנבחרת הצעירה לגמר אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2015 בו הפסידה לשוודיה.
ב-11 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד צרפת. במשחק עצמו מריו סחט פנדל לאחר שהוכשל על ידי פול פוגבה וריקרדו קווארסמה כבש מהנקודה הלבנה, אך פורטוגל הפסידה 1–2. מריו נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016 והיה שותף לזכייה ההיסטורית של הנבחרת בטורניר.
נכלל בסגל נבחרת פורטוגל לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

הגביע הפורטוגלי: 2014/2015
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2015, 2023
ליגת העל הפורטוגלית: 2020/2021
אליפות אירופה בכדורגל: 2016
הערות שוליים

↑  A lista de convocados de Portugal para o Mundial 2022 באתר MaiseFutbol, ‏ 10 בנובמבר 2022 (בפורטוגזית)
| נבחרת פורטוגל – יורו 2016 (אלופת אירופה) |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 פונטה •  5 גריירו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 אדר •  10 סאנצ'ס •   11 וייריניה •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 מריו • 17 נאני • 18 רפא • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 אדוארדו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 פונטה •  5 גריירו •  6 קרבאליו •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 אדר •  10 סאנצ'ס •   11 וייריניה •  12 לופש • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 גומש • 16 מריו • 17 נאני • 18 רפא • 19 אליסאו • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 אדוארדו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 מ. פרננדש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 מריו •   11 ב. סילבה •  12 לופש • 13 דיאש •  14 ויליאם • 15 ריקרדו • 16 ב. פרננדש • 17 גדש • 18 ז'לסון • 19 רוי • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 אלווש •  3 פפה •  4 מ. פרננדש •  5 גריירו •  6 פונטה •  7 רונאלדו •  8 מאוטיניו •  9 א. סילבה •  10 מריו •   11 ב. סילבה •  12 לופש • 13 דיאש •  14 ויליאם • 15 ריקרדו • 16 ב. פרננדש • 17 גדש • 18 ז'לסון • 19 רוי • 20 קווארסמה • 21 סדריק • 22 בטו • 23 אדריאן • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| נבחרת פורטוגל – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 פטריסיו •  2 דאלו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 אנד. סילבה •  10 סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 ליאו • 16 ויטיניה • 17 מריו • 18 נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 הורטה • 22 קושטה • 23 נונס • 24 אנט. סילבה • 25 אוטביו • 26 ראמוס • מאמן: סנטוש |  1 פטריסיו •  2 דאלו •  3 פפה •  4 דיאש •  5 גריירו •  6 פלהיניה •  7 רונאלדו •  8 פרננדש •  9 אנד. סילבה •  10 סילבה •   11 פליקס •  12 סה • 13 דנילו •  14 ויליאם • 15 ליאו • 16 ויטיניה • 17 מריו • 18 נבש • 19 מנדש • 20 קנסלו • 21 הורטה • 22 קושטה • 23 נונס • 24 אנט. סילבה • 25 אוטביו • 26 ראמוס • מאמן: סנטוש | פורטוגל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 269150323642809970054   WorldCat (עם VIAF): 269150323642809970054
וושי מאוי סיטי - מלון מריוט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 שימוש:  מלון
 מיקום:  וושי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 בעלים:  מריוט 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2008–2014 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2014 
 מידות
 גובה:  304 מטר
 קומות:  68
 קואורדינטות:  31°33′09″N 120°18′16″E﻿ / ﻿31.552405°N 120.304488°E﻿ / 31.552405; 120.304488
  (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןוושי מאוי סיטי(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןוושי מאוי סיטי
 
וושי מאוי סיטי - מלון מריוט הוא גורד שחקים אשר ממוקם בעיר וושי שנמצאת במחוז ג'יאנגסו שבסין. המגדל, אשר משמש כמלון, מתנשא לגובה של 304 מטרים (997 רגל) וכולל 68 קומות. בניית המגדל החלה בשנת 2008 והסתיימה כעבור 6 שנים, בשנת 2014. מלון מריוט הוא המגדל ה-35 בגובהו בסין וה-88 בגובהו בעולם.
הערות שוליים

↑  http://skyscrapercenter.com/building/wuxi-maoye-city-marriott-hotel/5287
ונדיום

וַנַדִּיּוּם (Vanadium) הוא יסוד כימי שסמלו הכימי V ומספרו האטומי 23.