החטיבה להתיישבות
היסטוריה > החטיבה להתיישבות

לאחר מלחמת ששת הימים, בנובמבר 1967, פנה ראש הממשלה לוי אשכול אל יו"ר הנהלת הסוכנות היהודית וההסתדרות הציונית העולמית, בבקשה כי המחלקה להתיישבות תסייע לממשלה בעיבוד קרקעות בשטחים המוחזקים, בגין ניסיונה של המחלקה בנושא זה. הקמת החטיבה להתיישבות כחלק מהמחלקה להתיישבות נועדה ליצור מערכת שתאפשר פעילות דומה מעבר לתחומי "הקו הירוק" אשר תמומן מתקציב המדינה ותנצל את היכולת המקצועית שהייתה קיימת במחלקה להתיישבות.
באוקטובר 1981, הציג ראש החטיבה להתיישבות מתתיהו דרובלס את "תוכנית המיליון", תוכנית ליישוב מיליון יהודים ביהודה ושומרון תוך שלושים שנה. מאז הופנו משאבים רבים של החטיבה להתיישבות להקמת התנחלויות.
עד שנת 1992 פעלה החטיבה להתיישבות כחלק אורגני בתוך המחלקה להתיישבות של הסוכנות היהודית, באותם דפוסי עבודה ותחת הנהלה משותפת (אך באמצעות מקורות מימון שונים). בשנת 1993 הופרדו הגופים, והחטיבה החלה לפעול כיחידה עצמאית במסגרת ההסתדרות הציונית העולמית במבנה של מטה מרכזי ושישה מרחבים גאוגרפיים.
בהתאם למדינות הממשלה, מאמצע שנות התשעים ועד שנת 2003, התמקדה החטיבה בחיזוק הבסיס הדמוגרפי, החברתי והכלכלי של היישובים הקיימים תוך מתן דגש על היבטים אזוריים כוללים. בהתאם להחלטות הממשלה, ועל פי חוזה שנחתם בין הממשלה ובין ההסתדרות הציונית העולמית בשנת 2000, פועלת החטיבה באזורי רמת הגולן, השומרון, הרי בנימין ויהודה, בקעת הירדן, הר חברון וגוש קטיף (עד פינויו בספטמבר 2005). החל משנת 2004, עם קבלת האחריות על הנגב והגליל, פועלת החטיבה גם באזורים אלה.
על פי דו"ח המאחזים משנת 2005, הקימה החטיבה להתיישבות מאחזים ללא תוכנית בנייה בתוקף וללא אישור סופי של הממונה על הרכוש הממשלתי והנטוש באזור יהודה ושומרון. המלצתה של מחברת הדו"ח טליה ששון להפסיק את פעילות החטיבה בשטחים לא יושמה. עם יישום תוכנית ההתנתקות נרתמה החטיבה למציאת פתרונות ליישוב מפוני גוש קטיף.
בדצמבר 2014, פשטה המשטרה על משרדי החטיבה, כחלק מחקירת פרשת השחיתות בישראל ביתנו. באותו חודש, נמתחה ביקורת ציבורית בנוגע להעברת 130 מיליון שקלים לחטיבה זמן קצר לפני התפזרותה של הכנסת.
בפברואר 2015, פרסמה המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, דינה זילבר, דו"ח הממליץ לממשלה להחזיר לעצמה את סמכויות הפעולה בתחום ההתיישבות ולהפסיק לתקצב את החטיבה, שלא היה לה מעמד רשמי (אותה כינתה "אזור דמדומים ממשלתי"). בעקבות פרסום חוות הדעת, הורתה הממשלה על הקפאת תקציב ופעילות החטיבה, למעט המשך ביצוע פרויקטים להם התחייבה בעבר וכן פרויקטים חיוניים באזור עוטף עזה. ב-24 בדצמבר 2015, הוסדר מעמדה של החטיבה בחוק החטיבה להתיישבות הקובע שהחטיבה להתיישבות היא הזרוע ההתיישבותית הרשמית של ממשלת ישראל בכל חלקי ארץ ישראל (כולל יהודה ושומרון). בעקבות אישור החוק אישרה הממשלה בדצמבר 2016, בהמלצת היועץ המשפטי לממשלה, מתווה להחזרת החטיבה להתיישבות לפעילות.
ב־25 באפריל 2017, נדחתה בג"ץ עתירות של האגודה לזכויות האזרח ומרכז עדאלה נגד "חוק החטיבה להתיישבות".
ב-27 באפריל 2017 נחתם הסכם בין שר החקלאות אורי אריאל לבין יו"ר החטיבה להתיישבות גאל גרינוולד, לפיו תוקם יחידה מפקחת על החטיבה להתיישבות במשרד החקלאות. במסגרת היערכות זו, בוטל הנוהג הנוגע לחלוקת התקציבים של החטיבה לפי שיעור של שליש לגליל ולנגב, שליש לגולן ושליש ליהודה ולשומרון. בהקשר זה, ציין השר אריאל כי ביטול העיקרון נובע מההנחיה המשפטית שיש לחלק כספים לפי קריטריונים שווים.
באוקטובר 2018, פרסם עיתון הארץ תחקיר שחשף שהחטיבה העניקה עשרות הלוואות לצורך הקמה ופיתוח של מאחזים, של חוות חקלאיות ושל כרמים בלתי חוקיים ברחבי יהודה ושומרון. זאת על ידי משכנו של ציוד חקלאי או צאן לטובת הלוואות מהחטיבה. מאחר שלבנקים בישראל אסור לתת משכנתא לצורך הקמת מאחז, משום שמדובר בפעילות בלתי חוקית.