stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנה ליבנר
פרסים והוקרה

צלב זהב מוכתר על סרט מדליית האומץ ואבירות (1918)
רופא מצטיין (1958)
עיטור מסדר העבודה דרגת כסף (1969)
עיטור מסדר העבודה דרגת זהב (1970)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במסד הנתונים של מוזיאון הספרותי פטפי)
Magyar életrajzi lexikon III: Kiegészítő kötet (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1981. ISBN 963-05-2500-3 (לקסיקון ביוגרפי הונגרי, כרך השלמה. עורכת ראשית אגנש קניירש)
Magyar orvoséletrajzi lexikon. Összeáll. Kapronczay Károly–Közrem. Tóth Magda. Budapest: Mundus Magyar Egyetemi Kiadó. 2004. ISBN 963-950-132-8 (לקסיקון ביוגרפי רפואי הונגרי)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 25/1895. folyószáma alatt".
↑  "Elhunyt Liebner Ernő". Népszabadság. 1974-01-16.
↑  "Liebner Samu elhunyt". Magyar Zsidók Lapja. 1939-03-30. p. 11.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség esketési akv. 546/1889. folyószáma alatt".
↑  Iskolai értesítők (Budapest - VII. kerületi magyar királyi állami gimnázium)
↑  "רופאים ראשיים חדשים". Budapesti Orvosi Újság. 1934-08-16. p. 768.
↑  "Liebner Ernőné halotti bejegyzése a Budapest VIII. kerületi állami halotti akv. 2997/1963. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 857/1922. folyószáma alatt".
↑  Magyar Közlöny (1970. szeptember 23.) 81. szám
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 126831165  ISNI: 0000 0000 1924 1446  NKC: xx0205069  VIAF: 45306487   WorldCat (עם VIAF): 45306487
ארנסט דוד ברגמן

| --- | --- |
ברגמן נואם בפתיחת תערוכת "האטום למען השלום" בבית דגן, 1956
ברגמן נואם בפתיחת תערוכת "האטום למען השלום" בבית דגן, 1956
 לידה:  18 באוקטובר 1903 קרלסרוהה, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  6 באפריל 1975 (בגיל 71)  חיפה, ישראל ישראל
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה, ישראל
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מנחה לדוקטורט:  וילהלם שלנק 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע, האוניברסיטה העברית בירושלים
 תלמידי דוקטורט:  אדם הלר 
 פרסים והוקרה:    חתן פרס ישראל לשנת 1968  פרסי ביטחון ישראל ב-1958 וב-1966
 הערות:    מכון דוד (ברפאל) קרוי על שמו  אבי תוכנית הגרעין של ישראל
 תרומות עיקריות
 מחקרים בכימיה אורגנית
 
ארנסט דוד ברגמן (בגרמנית: Ernst David Bergmann;‏ 18 באוקטובר 1903 – 6 באפריל 1975) היה פרופסור לכימיה אורגנית וממקימי התשתית המדעית-ביטחונית בישראל. נחשב לאבי תוכנית הגרעין של ישראל. חתן פרס ישראל למדעי החיים לשנת תשכ"ח (1968).
ביוגרפיה

ארנסט דוד ברגמן נולד כבכור בקרלסרוהה שבגרמניה, בנו של הרב יהודה ברגמן והדוויג רוזנצווייג (גר'), במשפחה בת שמונה ילדים. בגיל 8 עבר עם משפחתו לברלין.
ב-1921 החל ללמוד כימיה באוניברסיטת ברלין ובאוקטובר 1924 (בגיל 21) כבר השלים דוקטורט בהצטיינות. עבודת הדוקטורט שלו עסקה במחקר על הקשרים הכפולים בתרכובות אורגניות באמצעות שימוש במתכות. לאחר מכן שימש כעוזר מחקר של מנהל המכון, פרופסור וילהלם שלנק.
שלנק הציע לו מינוי כפרופסור חבר במידה ויתנצר, אולם ברגמן סירב.
בעקבות ההביליטציה ב-1928 שימש כמרצה אורח (Privatdozent) לכימיה.
בשנת 1929 נישא לעמיתתו לעבודה במכון, דוקטור לכימיה אוטיליה בלום, יהודיה וינאית, ילידת 1900.
בעקבות עליית הנאצים לשלטון ב-1933 נאסר עליו להרצות והוא פוטר מעבודתו במכון.
אלברט איינשטיין הכיר את ברגמן מפרסומיו המדעיים ופעל למצוא לו משרה בלונדון.
ביולי 1933 עזבו בני הזוג ברגמן את גרמניה והוא קיבל משרה במעבדתו של חיים ויצמן בלונדון.
בינואר 1934, עלה עלה לארץ ישראל עם רעייתו, לאחר שקיבל הצעה לעבוד עם ויצמן בתכנון המכון על שם דניאל זיו ברחובות (לימים מכון ויצמן) ועם הקמתו שימש כמנהל המדעי הראשון של המכון. בהמשך שימש מנובמבר 1949 כמנהל מכון ויצמן.
עם קום המדינה, היה בין מייסדי חיל המדע ומונה למנהל המדעי של מחלקת המדע במשרד הביטחון, כיועצו המדעי של שר הביטחון וראש הממשלה דאז, דוד בן-גוריון. מאוחר יותר כיהן כראש אגף מחקר ותכנון במשרד הביטחון, יו"ר ראשון של הוועדה לאנרגיה אטומית (1952–1966) ויו"ר המועצה הלאומית לחקר החלל. בשנת 1969 היה יושב ראש הוועדה לתכנון לטווח ארוך של לשכת המדען הראשי של מערכת הביטחון.
ברגמן אחראי לכינונם של פרויקטים צבאיים רבים ובין היתר הוא נחשב לאבי תוכנית הגרעין של ישראל. היה ממקימי מכון ויצמן והוגי המכון לחקר המדבר בנגב והמכון למחקר ביולוגי בישראל בנס ציונה.
בשנת 1958 זכה להוקרה מיוחדת במסגרת פרס ביטחון ישראל "על מסירותו ומאמציו בשדה המחקר הביטחוני", ובשנת 1966 הוענק לו פרס ביטחון ישראל, "על תרומתו רבת החשיבות להקמת מערך המחקר הביטחוני ופיתוחו מאז מלחמת העצמאות". משנת 1953 הוא שימש פרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית, לאחר שיחסיו עם חיים ויצמן התערערו לאור קרבתו החדשה לדוד בן-גוריון. הוא כיהן אף כסגן נשיא האוניברסיטה.
בשנת 1960 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ובשנים 1968–1974 היה יו"ר החטיבה למדעי הטבע באקדמיה. ב־1968 זכה בפרס ישראל.
ביוגרפיה > משפחתו

היה נשוי פעמיים. רעייתו הראשונה, אוטיליה, נפטרה בארץ ישראל במאי 1937 מסרטן העצם.
רעייתו השנייה, חני איטין, נפטרה ב-1999.
הוריו ואחותו הצעירה, לוטה חנה, עלו לארץ ישראל באפריל 1934.
אחיו, אלפרד (1910-1940), היה רופא ופעיל קומוניסטי. נמלט לשווייץ, שם עבד גם כרופא. בשנת 1940 גורש לגרמניה, שם נעצר ונרצח תוך ימים ספורים על ידי הנאצים, ללא כל הליך משפטי.
אחיו, יוזף ("פפ"; 1913-2005), היה גם הוא פעיל קומוניסטי, ומדפיס במקצועו. נרדף על ידי הנאצים ונמלט לשוודיה, שם שהה במהלך מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה שב לגרמניה, להמבורג, שם עבד כמורה והיה פעיל באיגודים המקצועיים. נפטר בהמבורג.
הנצחתו

"קריית ברגמן", שהיא המשכו של המכון לחקר הנגב נקראת על שמו.
"מכון דוד", אחד ממפעלי חברת רפאל, קרוי על שמו.
לקריאה נוספת

'ברגמן, דוד ארנסט', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 98. (הספר בקטלוג ULI)
אדם רז, הפרשה הגרעינית של מלחמת יום הכיפורים ומשמעויותיה אז והיום, עדכן אסטרטגי, כרך 16, גיליון 4, ינואר 2014, 95-108
"ארנסט דוד ברגמן: יוצר עתיד מאין", בתוך: שמעון פרס, לך עם האנשים: שבעה דיוקנאות, עמ' 123–142.
הערות שוליים

↑  https://www.academy.ac.il/SystemFiles/21225.pdf
↑  פרס בטחון ישראל הוענק למתכנן תת־המקלע "עוזי", למרחב, 16 במאי 1958
↑  ראש הממשלה העניק את פרסי ביטחון ישראל תשכ"ו, דבר, 15 במאי 1966
↑  אפרים קציר, סיפור חיים, הוצאת כרמל, 2008.
↑  פרופ' ג. שלום נבחר לנשיא האקדמיה למדעים, מעריב, 30 ביוני 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258515505171  BIBSYS: 90195447  BnF: cb16673695c (data)  GND: 136880762  ICCU: MILV116588  ISNI: 0000 0001 1084 2381  LCCN: n50007486  NTA: 096495081  SNAC: w6s020cn  SUDOC: 069486298  VIAF: 113076733   WorldCat (עם VIAF): 113076733
אנדרה קלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בינואר 1921 סקסארד, הונגריה 
 פטירה:  30 בינואר 2000 (בגיל 79) סקסארד, הונגריה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא, המטולוג 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה ההונגרית למדעים (1965)  Eötvös József Wreath (1995)  פרס סצ'ני (1992)  אלברט סנט-גיירגי (1996)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אֶנְדרֶה קֶלֶמֶן (בהונגרית: Kelemen Endre;‏ סקסארד, 17 בינואר 1921 – סקסארד, 30 בינואר 2000) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, המטולוג, פרופסור באוניברסיטה, קנדידט ("דוקטורט קטן .CSc) למדעי הרפואה (1952), דוקטור לרפואה (.DSc כמו PHD) (1966). נשיא הקרן להשתלות מח עצם. הוא ביצע את השתלת מח העצם המוצלחת הראשונה בהונגריה.
ביוגרפיה

אנדרה קלמן נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף קלמן (1888–1944), קצין הרפואה של סקסארד, ושל קלרה קרדוש (קאופמן) (1897–1944) שניהם ניספו בשואה. הוא השלים את לימודיו היסודיים והתיכוניים בסקסארד. בין 1938 לבין 1944 היה סטודנט בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) בבודפשט. במהלך מלחמת העולם השנייה הוריו ושני אחיו, אישטוואן (1919–1944) ומריה (1922–1944), גורשו למחנות הריכוז והשמדה, וכולם נרצחו. הוא ניצל עקב היותו בבודפשט ולא בעיר הולדתו. ב-1950 הפך למרצה בכיר פרטי (לא חלק מהסגל) באוניברסיטה. הוא הורחק מאוניברסיטת סגד ב-1958 כנראה מסיבות פוליטיות. בין 1958 לבין 1966 היה מרצה בכיר ולאחר מכן פרופסור חבר במכון לחינוך רפואי מתקדם בבודפשט. בין 1966 לבין 1967 היה בעל מלגה במנצ'סטר. משנת 1967 היה לפרופסור במרפאה פנימית מס' 1 של אוניברסיטת זמלווייס. הוא הורחק מההוראה מסיבה לא ידועה (אולי שוב פוליטית) ועבד כיועץ מדעי קליני. לאחר חילופי המשטר, משנת 1991, היה נשיא המכללה הלאומית להמטולוגיה מקצועית. בשנת 1995, היה נשיא ועידת הטרומבופויטין הבינלאומית הראשונה (Thrombopoietin (TPO) הוא הרגולטור הפיזיולוגי העיקרי של ייצור הטסיות). משנת 1996 הפך לחבר כבוד באגודה הגרמנית להמטולוגיה.
פעילותו

לאחר מלחמת העולם השנייה, הוא היה המייסד והעורך של כתב העת הרפואי הלאומי הראשון. הוא פתח נתיבים חדשים ביישום התרופה המקומית Myelobromol. הוא ביצע את השתלת מח העצם המוצלחת הראשונה בהונגריה, תוך שימוש במיאלוברומול בהכנתו, במקום קרינה קטלנית. בשנת 1958 היה המגלה של מה שנקרא הטרומבופואטין, הרגולטור הספציפי של טסיות הדם. קלמן היה מחברם של יותר מ-300 מאמרים מדעיים.
כתביו

Permeability in Acute Experimental Inflammatory Oedema (1960) (חדירות בבצקת דלקתית ניסויית חריפה)
Physiopathology and Therapy of Human Blood Diseases (1969) (פיזיופתולוגיה וטיפול במחלות דם אנושיות)
Atlas of Human Hemopoietic Development (1979) (אטלס של התפתחות ההמופואטית האנושית)
פרסים והוקרה

פרס האקדמיה (1965)
מדליית הזיכרון של Géza Hetényi (1969)
מדליית הזיכרון של מיקלוש ינצ'ו (1985)
פרס מרקושובסקי (1985)
אזרחות כבוד של סקסארד (1988)
מדליית זיכרון זמלווייס (1990)
מדליית הזיכרון טמאש מרשאלקו (1991)
פרס סצ'ני (1992)
מדליית הזיכרון פרנץ מרקוט (1993)
זר יוז'ף אטווש (1995)
פרס אלברט סנט-גיירגי (1996)
לקריאה נוספת

פטר הרמן: מיהו מי ההונגרי והבינלאומי Who's Who 1998 CD-ROM, Biográf Publishing House, בודפשט, 1997. מסת"ב 963-9051-195
SZTE ÁOK Archiválva 2019 מתאריך 18 ביולי ב- Wayback Machine
האספה הגדולה ה-47 של איגוד הרופאים הפנימיים ההונגרי לזכרו של אנדרה קלמhf
קברו של קלמן אנדרה
ראו גם

Biológiai lexikon II. (G–K). Főszerk. Straub F. Brunó. Budapest: Akadémiai. 1975. ISBN 963-05-0531-2
Díjasok és kitüntetettek adattára 1948-1980. Összeállította és szerkesztette: Magyar Józsefné. Kaposvár, Palmiro Togliatti Megyei Könyvtár, 1984.
Gulyás Pál: Magyar írók élete és munkái – új sorozat I–XIX. Budapest: Magyar Könyvtárosok és Levéltárosok Egyesülete. 1939–1944., 1990–2002, a VII. kötettől (1990–) sajtó alá rendezte: Viczián János
Magyar tudományos akadémiai almanach az . . . évre. Budapest, Magyar Tudományos Akadémia, 1861-1918, 1921, 1924-1943. 77 db. - 1973, 1986, 1991, 1997, 2001.
Révai új lexikona XI. (Kad–Kla). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2002. ISBN 963-927-294-9
Szegedi egyetemi almanach 1921-1995. Szerkesztette: Szentirmai László, Iványi Szabó Éva, Ráczné Mojzes Katalin. Szeged, Hungaria, 1996.
Új magyar lexikon IV. (K–Me). Szerk. Berei Andor és 11 tagú szerk.bizottsága Budapest: Akadémiai. 1961.
הערות שוליים

↑  "Szüleinek és testvéreinek halotti bejegyzése a szekszárdi állami halotti akv. 200-203. folyószámai alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12716572X  ISNI: 0000 0000 7856 128X  LCCN: n79071265  NLA: 35522962  NTA: 072150998  SUDOC: 056884982  VIAF: 22707788   WorldCat (עם VIAF): 22707788
בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו

| --- | --- |

 בית ספר לעסקים
 תקופת הפעילות:  1898–הווה (כ־127 שנים) 
 תלמידים
 :  1,307 (נכון ל־2020er) 
 מיקום
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  41°47′21″N 87°35′44″W﻿ / ﻿41.789166666667°N 87.595555555556°W﻿ / 41.789166666667; -87.595555555556
 www.chicagobooth.edu
  (למפת שיקגו מוגדלת) בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו (למפת שיקגו רגילה) בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו 
 
בית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, הידוע גם בשם שיקגו בות' (באנגלית: University of Chicago Booth School of Business), הוא בית הספר לתארים מתקדמים במנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת מחקר פרטית בשיקגו, אילינוי, ארצות הברית. שיקגו בות', שנוסד בשנת 1898, הוא בית הספר השני בגילו למנהל עסקים בארצות הברית וקשור ל-10 חתני פרס נובל לכלכלה, יותר מכל בית ספר לעסקים אחר בעולם.בוגרי שיקגו בות' הבולטים כוללים את ג'יימס או. מקינזי, מייסד מקינזי ושות'; סוזן וגנר, מייסדת שותפה של בלאקרוק; סאטיה נאדלה, מנהל מיקרוסופט; ומנהלים בכירים בחברות דומינו'ס פיצה, רקיט, IBM, קרדיט סוויס, מורגן סטנלי, גולדמן זקס ושברון.
היסטוריה

בית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו בות' נוסד בשנת 1898, כשחבר סגל האוניברסיטה ג'יימס לורנס לאולין הקים את המכללה למסחר ופוליטיקה. עד 1916 נלמדו בבית הספר תוכניות לתואר ראשון בלבד. בשנה זו החלו גם לימודים לתואר שני ובהמשך גם לימודי דוקטורט.
בשנת 1916 שונה שם בית הספר ל"בית הספר למסחר ומנהל". זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1922, הוצעה בבית הספר תוכנית הדוקטורט הראשונה. בשנת 1932, בית הספר נקרא כבית הספר לעסקים. התוכנית לתואר ראשון הופסקו בהדרגה ב-1942 על מנת להסב את בית הספר לבית ספר ללימודים מתקדמים בלבד.
במהלך השנים שיקגו בות' הפך לבית הספר האמריקאי היחיד מסוגו עם קמפוסים קבועים בשלוש יבשות נוספות: אסיה (2000), אירופה (1994) וצפון אמריקה (1898).
דירוגים

שיקגו בות' דורג במקום הראשון מסוגו על ידי "פורבס" ו"האקונומיסט" ב-2019. "U.S. News & World Report" מדרג את שיקגו בות' בשנת 2023 כבית הספר לעסקים הטוב מסוגו בארצות הברית. המגזין גם דירג את תוכנית המנהלים של בית הספר למנהל עסקים כטובה ביותר בתחומה. "האקונומיסט" העניק דירוגים קודמים. בשנת 2023 דירוג QS של אוניברסיטאות בעולם דירג את בית הספר כ-7 באיכותו בארצות הברית, ובמקום ב-12 בעולם. "ביזנסוויק" דירג אף הוא את בית הספר כשני באיכותו בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  "Nobel winner Booth Faculty". ארכיון מ-2020-08-08. נבדק ב-2020-08-05.
↑  "Chicago Booth History". ארכיון מ-2009-06-02. נבדק ב-2009-09-06.
↑  Hooper, Frederick; Graham, James (1901). Commercial Education at Home and Abroad: A Comprehensive Handbook. Macmillan and Company. pp. 141.
↑  "Best Business Schools". 2023. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Best Executive MBA Programs". U.S. News & World Report. 2020.
↑  "Full-time mba ranking". The Economist. נבדק ב-3 באוגוסט 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 16179633-3  ISNI: 0000 0004 0546 2255  LCCN: no2010032226  VIAF: 123571309   WorldCat (עם VIAF): 123571309
אימרה טרנצ'ני-ולדאפפל

| --- | --- |

 לידה:  16 ביוני 1908 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  2 ביוני 1970 (בגיל 61) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Waldapfel Imre 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות אובודה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1932) 
 מעסיק:  אוניברסיטת סגד, אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 פרסים והוקרה:  פרס באומגרטן (1947)  פרס הרפובליקה העממית ההונגרית (1970)  פרס באומגרטן (1949) 
 
אימרה טרנצ'ני-ולדאפפל (בהונגרית: Trencsényi-Waldapfel Imre; בודפשט, 16 ביוני 1908 – בודפשט, 2 ביוני 1970) היה פילולוג קלאסי יהודי-הונגרי, היסטוריון ספרות, היסטוריון דת, פרופסור באוניברסיטה, מתרגם, חבר נספח (1949) וחבר קבוע (1950) של האקדמיה ההונגרית למדעים. תחומי המחקר שלו היו היסטוריה ספרותית עתיקה, היסטוריה דתית, היסטוריה ספרותית הונגרית והומניזם.
ביוגרפיה

אימרה ולדאפפל נולד במשפחה יהודית כבנם של ד"ר יאנוש ולדאפפל (1866–1935), מורה בגימנסיה ראשית, ושל אנה וייס. ובשנת 1932 סיים את לימודיו באוניברסיטת פאזמאן פטר (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד) עם תואר בשפות הונגרית-לטינית-יוונית, שם היה תלמידם של הבלשנים בעלי השם: יאנוש הורבאט, קארוי קרניי ודיולה הורניאנסקי. בשנים 1937–1938 ערכו הוא ואנה היינל (במקור הולצר) את כתב העת ה"ארגונאוטים" (Argonauták). הוא היה מרצה בכיר עד 1938. לא ידוע על קורות חייו בשואה, רק זאת שבין 1938 לבין 1946 עבד כמגיה ולקטור בהוצאה לאור Új Idők Rt, וכן כתב עבור לקסיקון Új Idők. בין השנים 1946–1948 הפך לחבר צוות של "המרכז לחינוך עממי" בבודפשט, וכן לבעל טור בעיתון "מילה חדשה" (אוי סו-Új Szó). ב-26 ביוני 1948 מונה לפרופסור באוניברסיטה והועמד בראש המחלקה לקלאסיקה ופילולוגיה באוניברסיטת סגד. בשנת הלימודים 1949–1950 היה רקטור אוניברסיטת סגד. הוא חזר לבודפשט ובין השנים 1950–1970 עמד בראש המכון לפילולוגיה לטינית-יוונית באוניברסיטת אטווש לוראנד. בין השנים 1950–1953, שימש גם כרקטור של אוניברסיטת אטווש לוראנד. באספת החברים של אגודת הסופרים ההונגרים ב-28 בדצמבר 1956, הוא נקט עמדה נגד המרד ההונגרי, בניגוד לרוב המכריע של החברים.
פעילותו

ולדאפפל השתתף בארגון ובניהול הפדגוגי של תנועת הנוער הקומוניסטית – הפיונירים. הוא היה חבר באגודת העתיקות ההונגרית ובמשך זמן מה נשיאה. יחד עם אשתו פרסם כמה כרכים של סיפורי נעורים וכתב מבואות למהדורה ההונגרית של יצירותיהם של סופרים יוונים ורומאיים. כארבע מאות ממחקריו פורסמו, שהיקפם נע בין הסיודוס לבין גורקי ומיאנוש קיקיליי ועד אטילה יוז'ף. בביוגרפיה שלו, ההוראה האקדמית והפעילות הספרותית מהווים יחידה בלתי נפרדת. רוב כתביו עסקו בעתיקות היווניות והרומאיות והמשכיותן. הוא חקר את השפעת העיסוק הפואטי ההונגרי והלטיני זה על זה. הוא ערך כמה אנתולוגיות של ספרות עולמית. ב-1955 יצירות נבחרות של קיקרו פורסמו בעריכתו ותורגמו ברובן. הוא פעל רבות כדי להציג את סופרי ההומניזם הקלאסי, כמו ההיסטוריה הספרותית היוונית ועשרת החוברות של דיוקנאות קלאסיים. מחקרו "ארסמוס וחבריו ההונגרים" מתאפיין בגישה פילוסופית. הוא עסק במחקר היסטורי דתי ועם אשתו בחן גם עיבודים לסיפורי עם וכתב גם אגדות מודרניות. עבודתו המשמעותית כמתרגם היא תרגומי האפוסים של הסיודוס, מחזהו של מנאנדרוס "הנרגן", אנטיגונה של סופוקלס, "פרומתאוס הכבול" של אייסכילוס.
משפחתו

יוז'ף ולדאפפל (1904–1968) היסטוריון ספרות, מרצה באוניברסיטה היה אחיו הגדול
אסתר ולדאפפל (1906–1968) ספרנית והיסטוריונית היא אחותו הגדולה.
לאסלו ולדאפפל (1911–1942) מתמטיקאי היה אחיו הצעיר.
רעייתו הייתה מרגיט פטרולאי, אותה נשא ב-1 בספטמבר 1934 בבודפשט.
עבודותיו (מבחר) > מחקריו

Gyöngyösi-dolgozatok; Pallas, Bp., 1932 (Irodalomtörténeti füzetek)
Humanizmus és nemzeti irodalom. Irodalomtörténet, 1933
Az ezüstpagoda. Petrolay Margit, Trencsényi W. Imre meséi; Dante, Bp., 1934
Gyöngyösi István; Magyarságtudomány, Bp., 1936 (A Magyarságtudomány tanulmányai)
Görög-római mythologia. A klasszikus ókor istenei és hősmondái; Győző, Bp., 1936
A régi Pest-Buda. Egykorú képek és leírások; összeáll. Trencsényi-Waldapfel Imre; Officina, Bp., 1937 (Officina képeskönyvek)
Christophorus; Arany János Ny., Bp., 1937
Petrolay Margit–Trencsényi Waldapfel Imre: A csodatoll; Dante, Bp., 1940
Petrolay Margit–Trencsényi Waldapfel Imre: Az igazi királyfi; Dante, Bp., 1940
Erasmus és magyar barátai. Budapest, 1941
Pest-budai múzsa; Officina, Bp., 1942 (Officina képeskönyvek)
Laudes et luctus Regiae Budae. Ex collectione Emerici Trencsényi-Waldapfel; Officina, Bp., 1943 (Officina Hungarica)
Görög irodalom. In A világirodalom története. I. köt. Budapest, 1944
Ádám és Ahasverus. Az ember tragédiája forrásaihoz és értelmezéséhez; Magyar Irodalomtörténeti Társaság, Bp., 1947 (Irodalomtörténet III., 1600-1849)
A görög szabadságért; sajtó alá rend. Szendrő Ferenc, Tiszay Andor, Trencsényi-Waldapfel Imre; Segítséget a görög népnek Országos Bizottsága, Bp., 1948
Görög-római mythologia. A klasszikus ókor istenei és hősmondái; 2. bőv. kiad.; Győző, Bp., 1948
Humanizmus és marxizmus. Budapest, 1948
Világirodalom. 2. félév; Tankönyvkiadó, Bp., 1951 (Eötvös Loránd Tudományegyetem Bölcsészkarának jegyzetei)
Világirodalmi antológia. Egyetemi segédkönyv; szerk. Trencsényi-Waldapfel Imre; Tankönyvkiadó, Bp., 1952-1962
Aristophanes pályakezdése. MTA Nyelv- és Irodalomtudományi Osztály Közleményei, 1957
Előre az úttörőcsapatok megújhodásáért! Trencsényi Waldapfel Imre előadói beszéde, Köböl József hozzászólásával. Az úttörőcsapatok szervezési szabályzata; Magyar Úttörők Szövetsége, Bp., 1957
Ciceron et Lucréce. Acta Antiqua Academiae Scientiarum Hungaricae, 1958
Vallástörténeti tanulmányok; Akadémiai, Bp., 1959
Trencsényi-Waldapfel Imre–Dobrovits Aladár–Hahn István: Előadások a vallás és az ateizmus történetéről 1.; ELTE, Bp., 1960
Gyermekeink boldogsága; bev. Szabó Imre; Ifjúsági Lapkiadó, Bp., 1963 (Úttörővezetők kiskönyvtára)
Klasszikus arcképek : 1-10. Budapest, 1964
Humanizmus és nemzeti irodalom. Budapest, 1966
Görög regék. Budapest, 1967
Előadások a görög nevelés elméletéről; szerk. Trencsényi László; OKKER Oktatási Iroda, Bp., 1998
W. Petrolay Margit és Trencsényi W. Imre: A holdbéli leány Uj idők Irodalmi Intézet Rt., Bp., 1948
עבודותיו (מבחר) > תרגומיו

ורגיליוס הפסטורלי ההונגרי. הטקסט המלא של האקלוגים (Eclogue) של ורגיליוס. בודפשט, 1938
משוררים יוונים. בודפשט, 1942
ארסמוס מרוטרדם: שיחות מנומסות. בודפשט, 1946
סופוקלס: אנטיגונה. בודפשט, 1947
שירים יווניים. עם גאבור דבצ'רי. בודפשט, 1947
הסיודוס: עבודות וימים. בודפשט, 1955 (סופרים יוונים ולטיניים Scriptores Graeci et Latini. 3)
לוקיאנוס: שיחה על המחול. בודפשט, 1959
מנאנדרוס: הנרגן. בודפשט, 1960
פובליוס טרנטיוס אפר: היצור החי. בודפשט, 1961 (סופרים יוונים ולטינייםScriptores Graeci et Latini. 4)
אייסכילוס: פרומתאוס. בדרמות של אייסכילוס. בודפשט, 1962
אוריפידס: היפוליטוס. באוריפידס: עשר טרגדיות. בודפשט, 1964
אייסכילוס: פרומתאוס הכבול. בתוך: הדרמות היפות ביותר של ספרות העולם. I. Budapest, 1965
הסיודוס: הולדת האלים. בודפשט, 1967
אתה בן אנוש. תרגומים 1979
פרסים והוקרה

פרס באומגרטן (1947)
מדליית ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית דרג זהב (1948)
פרס באומגרטן (1949)
עובד מצטיין בהשכלה גבוהה (1953)
עיטור מסדר העמל (1955, 1958, 1960, 1966)
מדליית זיכרון של משמר הפועלים (1962)
עיטור מסדר העמל דרג זהב (1966)
מדליית ברית הקומוניסטים הצעירים (KISZ), (1968)
פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית דרג 2 (1970) – על עבודתו בתולדות הספרות ותולדות הדת, שהעשירה משמעותית את ספרות הפילולוגיה הקלאסית, כמו גם בגין פעילות ההוראה שלו.
לקריאה נוספת

מי זה מי בספרות ההונגרית? ספרי עיון מסת"ב 9638607106
אלמנך אוניברסיטת סגד: 1921–1995. כרך א' (1996). Szeged, רז'ה מסארוש. ISBN 963-482-037-9
Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Budapest VIII. kerületi polgári születési akv. 1513/1908. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest XII. kerületi állami halotti akv. 1609/1970. folyószáma alatt".
↑  "Gyászjelentése (1970)".
↑  A Magyar Írók Szövetsége 1956. december 28-án tartott taggyűlésének jegyzőkönyve. Literatura, 1989/1–2, 307–314.
↑  Az vitatott, hogy Aiszkhülosz írta-e.
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest XI. kerületi polgári házassági akv. 297/1934. folyószáma alatt".
↑  Új kiad. 1967
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500882405171  PLWABN: 9810602925005606  BIBSYS: 90553875  BnF: cb10144462s (data)  GND: 126973369  ISNI: 0000 0001 1506 9842  LCCN: n82153975  LNB: 000045990  NKC: xx0023416  NLA: 48023541  NLG: 62689  NTA: 084744383  RERO: 02-A000163604  SELIBR: 199826  SUDOC: 081532415  VcBA: 495/53963  VIAF: 13346157   WorldCat (עם VIAF): 13346157 
חנוכת דוקטורנטים ב-1950. בתמונה אימרה טרנצ'ני-ולדאפפל, רקטור אוניברסיטת סגד, לוחץ יד לחניך.
גוסטב מורו: פרומתאוס
ארווין פניבש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 1924 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  14 באוקטובר 2014 (בגיל 90) דאלאס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1946)  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1948) 
 פרסים והוקרה:  פרס הרפובליקה העממית ההונגרית (1965)  פרס קושוט (1965)  פרס אימרה ברודי (1952)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
ד"ר ארווין פניבש (בהונגרית: Fenyves Ervin;‏ בודפשט, 29 באוגוסט 1924 – דאלאס, 14 באוקטובר 2014) היה פיזיקאי ומתמטיקאי יהודי-הונגרי-אמריקאי, זוכה פרס קושוט (הפרס הממלכתי הגבוה בהונגריה, מקביל לפרס ישראל), זוכה פרס המדינה (1965) (פרס המדינה של הרפובליקה העממית ההונגרית היה פרס ממלכתי גבוה שהוקם על ידי המועצה הנשיאותית של הרפובליקה העממית ההונגרית בשנת 1963, אשר הוענק ליחידים או לקבוצות כהוקרה על הישגים מדעיים, כלכליים וטכניים יוצאי דופן בתחום). פרופסור באוניברסיטה, חבר חיצוני באקדמיה ההונגרית למדעים (1998). דוקטור למדעי הפיזיקה (1960).