stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עלי חסן סלאמה
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, גילויים חדשים: גרמניה שיתפה פעולה עם הטרוריסטים אחרי הטבח במינכן, באתר הארץ, 26 באוגוסט 2012.
↑  ניסים משעל ומיכאל בר-זוהר, "המוסד - המבצעים הגדולים", ידיעות ספרים, 2010; עמ' 172 למעלה
↑  יוסי מלמן, גולדה לא נתנה הוראה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2006.
↑  יוסי מלמן, חשאי | עלילות סוכן המוסד מייק הררי באיטליה, באתר הארץ, 15 באפריל 2010.
↑   אמיר אורן, גולדה ערב המלחמה ב-73': "להילחם נגד מצרים וסוריה - זה פשוט", באתר הארץ, 7 ביוני 2013.
↑  מעצרים של אנשי מודיעין ישראלים בחו"ל, באתר הארץ, 16 ביולי 2004.
↑  ניסים משעל, ישראל 70: להיות ישראלי, ידיעות אחרונות, 2018, עמ' 188, מסת"ב 978-965-564-425-8
↑  יוסי מלמן ודן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, הוצאת ידיעות ספרים, 2012, עמודים 210-212.
↑  יוסי מלמן, ריגלתי, אבל לא בגדתי, באתר הארץ, 6 ביוני 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267295505171  BnF: cb12652940q (data)  GND: 132792478  ISNI: 0000 0000 7877 6301  LCCN: n83179564  SUDOC: 050611879  VIAF: 50607169   WorldCat (עם VIAF): 50607169
ציפורה הלר

| --- | --- |

ציפורה הלר, 2019
 לידה:  20 בספטמבר 1925 צפת, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  22 בספטמבר 2024 (בגיל 99) תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלית
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  1940–2024 (כ־84 שנים)
 
ציפורה הלר-אלאור (20 בספטמבר 1925 – 22 בספטמבר 2024) הייתה משוררת ישראלית.
ביוגרפיה > תחילת דרכה

הלר נולדה בצפת. היא הייתה דור חמישי בעיר, בתם של הרב אברהם זיידה הלר ופרידה לבית ברז"ל, נצר לרב שמואל הלר, מנהיג צפת במחצית השנייה של המאה ה-19. גדלה בבית דתי-לאומי. הייתה חברה באגודת הסופרים העברים במדינת ישראל. למדה בצפת ב"בית הספר המזרחי" ובתיכון העירוני. כן למדה באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 מדעי היהדות ופילולוגיה קלאסית באוניברסיטה העברית בירושלים אצל פרופסור גדליה אלון ופרופסור משה שוובה.
לאחר מלחמת העצמאות הגיעה להרצאותיו באוניברסיטה העברית בירושלים של חתן פרס ישראל, פרופסור שמעון הלקין, שהמליץ ליצחק למדן על פרסום שיריה בירחון "גליונות". לאחר מכן פרסמה משיריה בביטאון אגודת הסופרים "מאזנים", בעיתון ידיעות אחרונות, ובכתבי עת נוספים. כמו כן, בהמלצת אברהם שלונסקי, שיריה הודפסו בביטאון "על המשמר".
ביוגרפיה > המשך דרכה כמשוררת

ספרה הראשון "שירי מדבר ונחש" הופיע בהוצאת מחברות לספרות בשנת 1965 בעריכתו של ישראל זמורה, וזכה לביקורות תומכות בעיתונות ובקרב אוהבי השירה בישראל.
הלר עבדה במשרד מבקר המדינה בירושלים ואחר כך בתל אביב כמנהלת ביקורת ראשית עד שנת 1975, ופרשה לגמלאות.
ספרה השני "צפת עיר ההר והאור" (בשם צפורה הלר-אלאור) שהופיע בהוצאת טרקלין בשנת 1983, בסיוע קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב ועיריית צפת, לא זכה לביקורות כלשהן ולהתייחסות קהילת השירה הישראלית.
ביוגרפיה > עשייתה וחייה המאוחרים

התהודה הדלה לספר שיריה השני הובילה אותה להחליט שלא לפרסם יותר שירים חדשים, ולהמשיך בשגרת חייה בתל אביב-יפו.
בשנת 1975 החלה במסע לימודי מדיטציה טרנסצנדנטלית מחוץ לישראל וחזרה לישראל כמורה. אחר כך יצאה להשתלמות מיוחדת בשווייץ תוך דיאלוג עם מהרישי מהש יוגי על הקורס שהורתה בשם "מדע האינטליגנציה היצירתית".
בדצמבר 2006 העניק לה הוועד המנהל של אגודת הסופרים העברים במדינת ישראל את תעודת יקירת קסת הזהב "כמי שהגיעה לגבורות ותרמה לבניין הספרות העברית ולהעשרת השפה העברית".
בשנים 2020–2021 הייתה עדה מרכזית בסרטו של רנן שור, בן אחותה, "בלוז לרב הלר", על אביה הרב אברהם זיידה הלר.
במהלך הצילומים מעדה הלר ברחוב מול דירתה במרכז תל אביב. היא הזעיקה את אחיינה רנן שור לחדר המיון בבית החולים איכילוב, והפקידה בידיו מפתח לדירתה. שור וצוותו מיינו את אלפי השירים שמצאו בדירתה.
במהלך תקופת מגפת הקורונה בישראל החליטה הלר לערוך את מיטב שיריה בשמונה עשורי כתיבה ולהוציאם מיידית, בהוצאת שור – הלר.
באפריל 2022, בבית ההורים פאלאס דיור מוגן, הושק ספר שיריה "ובכל זאת מתלקח האור", בעריכת עליזה ציגלר ורנן שור. הספר כולל ממואר של הלר על פגישה עם המשוררת לאה גולדברג, מכתבים ששלחו אליה שמואל יוסף עגנון, אברהם שלונסקי ולאה גולדברג, פתח דבר של נורית זרחי ואחרית דבר של פרופסור אריאל הירשפלד, המעמיד אותה בשורה אחת עם המשוררים הנודעים של תקופתה. באותה השנה, הוענק לה ציון לשבח על ספרה במסגרת פרס ברנר בקטגוריית השירה.
שירים בכתב ידה, ראיון וידאו שערך עמה יחזקאל המאירי וחליפת מכתבים בינה לבין אביה אברהם זיידה הלר נמצאים במוזיאון בית המאירי בצפת.
רבבות שיריה, התכתבויותיה ותִּעוּדָהּ מאז שנת 2020 נמצאים בארכיון רנן שור בתל אביב.
הלר נפטרה ב-22 בספטמבר 2024, בגיל 99.
הסרט התיעודי עליה, "סיפור של עלבון", שביים רנן שור נמצא בשלבי עריכה מתקדמים ויוקרן ב-2025.
משפחתה

אחיותיה היו:
לאה שור, שנישאה לרופא פרופסור שמואל שור. בנם היה הקולנוען רנן שור, שייסד וניהל את בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
פרופסור שרה אורה הלר וילנסקי, חוקרת מחשבת ישראל, פרופסור מטעם אוניברסיטת חיפה.
מרים סברדלוב, חקלאית בכפר ויתקין.
יהודית פלד-הלר, לוחמת האצ"ל במלחמת העצמאות, בעלת אות "מגן צפת".
לקריאה נוספת

שני ליטמן, עשרות שנים חיה ציפורה הלר בהתבודדות קיצונית. בגיל 96, המשוררת יוצאת לאור, באתר הארץ, 28 באפריל 2022
ישורון קשת, שני ספרי שירה: צפורה אלאור-הלר, דבר, לספרות ולאמנות, ט' בתמוז ה'תשכ"ח, 5 ביולי 1968, עמ' 8
בנימין גיגר, "אחד מזקני צפת", ציפורה הלר בתמונה כיתתית, 2011, הוצאת דפי חיים, עמ' 101
ישראל הרבורג על "שירי מדבר ונחש", עיתון הדאר, ניו יורק, ט"ז באייר ה'תשכ"ז, עמ' 509
שושנה ויג |עיון בספר 'ובכל זאת מתלקח האור' מאת המשוררת צפורה הלר-אלאור, 7 במאי 2022
נערה / צפורה הלר-אלאור - השיר השבועי עם אילן ברקוביץ ועל המשוררת - יקום תרבות, 2 ביוני 2022
64 מדרגות אל פלינה, ממואר על המשוררת ציפורה הלר-אלאור מאת רנן שור, יקום תרבות, 9 ביולי 2022
עופר אדרת, בגיל 99 מתה המשוררת ציפורה הלר, שהתגלתה בבית האבות. האחיין, רנן שור, עושה מזה סרט, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2024
הערות שוליים

↑  עדות לכך נמצאת בסיפור של רנן שור, "שישים וארבע מדרגות אצל פלינה", שפורסמה ב"יקום תרבות", באתר יקום תרבות, ‏9 ביולי 2022
↑  זוכי פרס ברנר 2022, באתר hebrew-writers.org
↑  ביקורת על ספר שיריה הראשון של ציפורה הלר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312738305171  ISNI: 0000 0000 6692 0003  LCCN: n88235038  VIAF: 297260987   WorldCat (עם VIAF): 297260987 
ציפורה הלר כסטודנטית באוניברסיטה העברית, ירושלים, שנות ה-40.
ציפורה הלר עם אביה הרב אברהם זיידה הלר, שנות ה-60
שער ספרה של צפורה הלר-אלאור, "ובכל זאת מתלקח האור", 2022. צילום: תמר קרוון, עיצוב: דוד מוסקוביץ, הוצאת שור הלר ליריקה
איירבוס A330 MRTT

איירבוס A330 MRTT (ר"ת: Multi Role Tanker Transport) הוא מטוס תדלוק אווירי ותובלה צבאי אירופאי המבוסס על איירבוס A330 האזרחי. בסך הכל 15 מדינות ביצעו הזמנות עבור 82 מטוסים, מתוכם 60 מטוסים נמסרו, נכון ל-31 באוקטובר 2024.
עיצוב ופיתוח

איירבוס A330 MRTT הוא נגזרת צבאית של מטוס הנוסעים A330-200. הוא מתוכנן כמטוס תדלוק וגם כמטוס תובלה אווירי. למשימות תדלוק אווירי, איירבוס A330 MRTT יכול להיות מצויד בשילוב של כל אחת מהמערכות הבאות:
תדלוק מטוסים אחרים:
מערכת תדלוק אווירית צבאית של איירבוס (ARBS) עבור מטוסי מקלט המצוידים בכלי קיבול.
Cobham 905E תרמיל תדלוק מתחת לכנפיים.
Cobham 805E יחידת תדלוק גוף (FRU).
תדלוק עצמי:
התקנה אוניברסלית של מכל תדלוק אווירי (UARRSI) לתדלוק עצמי בטיסה.
עיצוב ופיתוח > איירבוס A330 +MRTT

בנובמבר 2023, איירבוס החלה בפיתוח מחקרים לעדכון המטוס אל גרסה המבוססת על איירבוס A330neo, וציינה שייצור A330-200 הסתיים ב-2018 ומעט מאוד מטוסים נותרו זמינים לשימוש לייצור A330 MRTT. בפרט, החברה בוחנת את ההיתכנות של התאמת התרמילים למערכת התדלוק של בדיקה ודרוג על הכנף החדשה של ה-A330neo.
הגרסה החדשה, המכונה A330 +MRTT, הוכרזה בסלון האווירי פארנבורו ב-2024. הגרסה החדשה מבוססת על המטוס A330-800, ומונעת על ידי זוג מנועי רולס רויס טרנט 7000. איירבוס A330 +MRTT בעל יעילות צריכת דלק טובה יותר ב-8% מהמטוס A330 MRTT המקורי.
משתמשים

נכון ל-31 באוקטובר 2024, סך של 82 מטוסי A330 MRTT הוזמנו מאיירבוס ביטחון וחלל. 60 מטוסים נמסרו, כולל שמונה מתוך העשרה שהוזמנו על ידי צי התובלה רב-לאומי של מכליות (MMF) של נאט"ו, כשחילות האוויר החברים בצי הם בלגיה, צ'כיה, גרמניה, לוקסמבורג, נורווגיה והולנד.
משתמשים > משתמשים נוכחיים

אוסטרליה חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (RAAF) - 7 נמסרו, כולל שניים שהוסבו ממטוסי נוסעים משומשים.
טייסת 33
ברזיל חיל האוויר הברזילאי (FAB) - 2 מטוסים אזרחיים לשעבר שהוזמנו 2022 (הזמנה לא רשומה בדוח O&D של איירבוס נכון ל-31 באוקטובר 2024).
קנדה חיל האוויר המלכותי הקנדי - 9 הוזמנו, מורכב מארבעה שלדות אוויר חדשות וחמש משומשים שעברו הסבה. שמונה מטוסים יוגדרו כמטוסי תובלה ותדלוק צבאיים (בצבע אפור תפעולי), בעוד שמטוס אחד יוגדר VIP (בצבע לבן).
טייסת התובלה 437
צרפת חיל האוויר והחלל הצרפתי (AAE) - 15 מטוסים הוזמנו, 12 נמסרו.
הולנד חיל האוויר המלכותי של הולנד - 10 מטוסים הוזמנו, 8 נמסרו לטייסת MRTT של נאט"ו. כל המטוסים רשומים כמטוסים צבאיים הולנדיים.
ערב הסעודית חיל האוויר המלכותי הסעודי (RSaudAF) – 6 נמסרו ו-4 מטוסים בהזמנה.
טייסת 24
סינגפור חיל האוויר של הרפובליקה של סינגפור (RSAF) – 6 נמסרו
טייסת 112
דרום קוריאה חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה (ROKAF) – 4 נמסרו
אגף ניידות אווירית 5
ספרד חיל האוויר והחלל הספרדי (SASF) - 3 מטוסים הוזמנו.
איחוד האמירויות הערביות חיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות (UAEAF) - 3 נמסרו ו-2 בהזמנה.
טייסת תדלוק אוויר
בריטניה חיל האוויר המלכותי (RAF) - 14 נמסרו (שבעה KC2, שבעה KC3). מטוסים בבעלות AirTanker Services (הידוע בכינויו AirTanker) המפעילה או מחכירה מטוסים שאינם נדרשים במשימה של RAF.
טייסת 10, ב-RAF Brize Norton, אוקספורדשייר
טייסת 101, ב-RAF Brize Norton, אוקספורדשייר
טיסה 1312, בבסיס חיל האוויר המלכותי מאונט פלזנט, איי פוקלנד
מאפיינים

מקור נתונים: A330 MRTT, KC-30, Airbus A330
מאפיינים כלליים:
צוות: שלושה: שני טייסים ומפעיל תדלוק אווירי אחד.
קיבולת: תצורות שונות זמינות, כולל 291 נוסעים (בריטניה).
אורך: 58.80 מטר.
מוטת כנפיים: 60.3 מטר.
גובה: 17.4 מטר.
שטח כנף: 362 מ"ר.
משקל ריק: 125,000 ק"ג.
משקל מרבי להמראה: 233,000 ק"ג.
כושר נשיאה: 45,000 ק"ג.
מנועים: Rolls-Royce Trent 772B, General Electric CF6-80E1A4 או Pratt & Whitney PW 4170.
ביצועים:
מהירות שיוט: 860 קמ"ש.
טווח מרבי: 14,800 ק"מ.
גובה מקסימלי: 13,000 מטר.
טווח מבצעי: 1,800 ק"מ (עם 50 טון דלק למשימה של 4 שעות).
ראו גם

מטוס תובלה צבאי
תובלה אווירית
מטוס מטען
איי איי

ערך זה עוסק בפרימט. אם התכוונתם לארגון שמסייע למכורים לאלכוהול, ראו .
| איי איי |
| --- | --- |
 איי איי
מצב שימור
 מצב שימור: בסכנת הכחדה סכנת הכחדה (EN) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: טרום קופים
משפחה:: דאובנטוניים
סוג:: Daubentonia
מין:: איי איי
שם מדעי
 Daubentonia madagascariensis ‏גמלין, 1788
תחום תפוצה


איי איי (באנגלית: Aye aye, שם מדעי: Daubentonia madagascariensis) הוא מין של פרימט האנדמי לאי מדגסקר ובעל מאפיינים פיזיולוגיים והתנהגותיים ייחודיים, ההופכים אותו ליוצא דופן בתת-סדרת הטרום קופים ולמין היחיד במשפחת הדאובנטוניים (Daubentoniidae). פירוש השם איי איי אינו ידוע מאחר ששפתם הקדומה של תושבי האי נכחדה, אך היות שהמקומיים רואים בו יצור המביא מזל רע, ההנחה הרווחת בקרב החוקרים היא ש"איי איי" פשוט מבטא קריאת אזהרה.
האיי איי נפוץ בעיקר ביערות הגשם וביערות הנשירים של מזרח מדגסקר, אך קיימות אוכלוסיות גם במערב ובצפון האי. כמו מינים רבים במדגסקר, הוא ניצב בפני סכנת הכחדה בשל הרס בית גידולו הטבעי. בנוסף לכך, הוא ניצוד כמזיק חקלאי ובשל הפולקלור המקומי. ארגונים לשמירת הטבע משקיעים מאמצים לשימור המין והרבייתו בשבי ונכון לשנת 2014 הוא מוגדר כמין בסכנת הכחדה.
תיאור פיזי

האיי איי הוא הפרימט הלילי הגדול בעולם. משקלו של זכר בוגר עומד על כ-2.5 ק"ג וגובהו מגיע ל-37-30 ס"מ (עד 53 ס"מ כולל אורך הזנב) ומשקל הנקבה הוא בערך 2.4 ק"ג ואורכה כאורך הזכר.
האיי איי דומה בצורתו למינים רבים ושונים, עובדה שהקשתה על חוקרי הטבע לסווגו במשך זמן רב. איי איי בוגר מכוסה בפרווה שחורה בכל גופו, פרט לאזור הצוואר, שם פרוותו שחורה ולבנה. צורת גופו אופיינית לפרימט, אך זנבו סבוך כזנב סנאי, פניו מחודדות כפני דביבון ועיניו עגולות וכדוריות. שיניו החותכות גדולות ביותר וממשיכות לגדול כל חייו. ידיו הן היוצאות דופן ביותר; בדומה לשאר הפרימטים, הוא בעל ארבע אצבעות מקבילות ואגודל זקוף, אך הבוהן והאצבעות ארוכות וצרות והאמה ארוכה מאוד ויכולה להגיע לפי שלושה מאורך שאר האצבעות.
משך הריון נקבת האיי איי אורך כחמישה חודשים והלידה יכולה להתרחש בכל שעה משעות היממה. פרק הזמן בין ההריונות עומד לרוב על 3-2 שנים. לאחר הלידה, הצאצא יונק עד גיל 7 חודשים ונשאר צמוד לאימו עד גיל שנתיים. הזכר מגיע לבגרות לרוב בגיל שנה וחצי והנקבה בגיל שנתיים וחצי. תוחלת החיים הממוצעת אינה ידועה, אך הפרט שהאריך חיים ביותר בשבי חי 23 שנים.
מוצא

האיי איי, כמו קרוביו הלמוריים, מצוי אך ורק במדגסקר והגיע לאי לפני כ-100 מיליון שנה. בידודו של האי מיבשת אפריקה אפשר למין להתפתח לצורתו הנוכחית ללא תחרות מצד פרימטים אחרים. בשנת 1500 לערך הגיעו בני האדם לראשונה למדגסקר, ומאז נכחדו כשליש ממיני הלמורים וכ-80% מהנותרים מוגדרים כמינים בסכנת הכחדה. בין המינים שנכחדו עקב פעילות האדם נכלל גם האיי איי הענק (Daubentonia robusta), שהיה המין היחיד השייך למשפחת ה-Daubentoniidae מלבד האיי איי עצמו.
תזונה וחיפוש מזון

האיי איי מתחיל בחיפוש אחר מזון בשעות הלילה, החל מחצי שעה לפני שקיעת השמש ועד 3 שעות לאחריה, והוא עוסק בכך כ-80% משעות הלילה, עם הפוגות קצרות למנוחה. מבנה גופו דמוי הקוף של האיי איי מסייע לו לנוע בעזרת סדרה של זינוקים אנכיים במעלה ומורד העצים. תנועה אופקית קשה עבורו יותר והוא ממעט ללכת או לרוץ על פני הקרקע. במהלך חיפוש המזון עשוי פרט בודד לעבור עד 4 ק"מ על צמרות העצים.
האיי איי מוגדר כאוכל-כול ומזונו מורכב מאגוזים, צוף, פטריות, זחלים ופירות, אותם הוא קוטף במהלך המעבר מעץ לעץ מבלי להאט את התקדמותו. בנוסף, איי איי החיים בקרבם של בני אדם נוהגים להיכנס לכפרים ולחפש אגוזי קוקוס, מנגו, קני סוכר, ליצ'י וביצים.
האיי איי נוהג לחפש זחלים בדרך ייחודית לו, שאינה קיימת אצל אף פרימט אחר ודומה לפעולתו של נקר. הוא מתופף על גזע עץ באצבעותיו הדקות, ובעזרת שמיעתו המפותחת יכול לקבוע מצליל ההד של התיפוף האם יש זחלים בתוכו. כאשר הוא מוצא זחלים, הוא מכרסם את העץ בשיניו ומחדיר את אצבעו האמצעית הארוכה שדומה לקרס. לתוכו כדי לתפוס אותם. השיטה הזאת נקראת "לכידת תיפוף" והאיי איי הוא אחד המינים המועטים שעושים בה שימוש.
התנהגות

האיי איי הוגדר זמן רב כמין מתבודד, אך מחקרים שנעשו בשנים האחרונות מגלים ששיתוף הפעולה בין פרטי האיי איי גדול ממה שנהוג היה לחשוב. זכר בודד נוהג לחפש את מזונו בשטח הטריטוריה שלו, שגודלה מגיע עד ל-320 קילומטרים רבועים, אך טריטוריות הזכרים חופפות במקרים רבים והזכרים מפגינים מאפייני התנהגות חברתית בעת פגישתם, הכוללת חיפוש מזון משותף ותקשורת באמצעות קול וריח. לעומתם, הטריטוריות של הנקבות לעולם אינן חופפות, אף על פי ששטחן המרבי הוא 81 קמ"ר, כלומר קטן פי 4 מאלה של הזכרים. סימון הטריטוריה מתבצע על ידי חיכוך אברי המין והראש בענפי העצים.
האיי איי פוליגמיים והזכרים לרוב מתחרים זה בזה על הזכות להזדווג עם הנקבות. תצפיות הראו שתחרויות הזכרים מגיעות לעיתים לאלימות הדדית, עד כדי הפלת זכר מזדווג מגבה של הנקבה.
לאחר ההפריה, הזכרים נשארים לרוב בקרבת הנקבות עד לאחר הלידה ותחילת התבגרות הצאצא. רוב קשריו החברתיים של הגור מתרחשים עם אימו דרך הזנה ומשחק. גם הזכר מתחלק לעיתים עם הצאצא במזונו. לאחר 13 שבועות לערך, מתחיל האיי איי הצעיר לבוא במגע עם צעירים אחרים, לרוב דרך משחק.
הכחדה ושימור

האיי איי נחשב למין נכחד במשך שנים רבות, עד אשר התגלה מחדש בשנת 1961. 6 פרטים הועברו לאי נוסי מנגבה (Nosy Mangabe) במזרח מדגסקר למטרות שימור. מחקרים נוספים מתחילת שנות ה-80 הוכיחו שהאיי איי נפוצים יותר מכפי הסברה, אך עדיין נתונים בסכנת הכחדה, הנובעת מבירוא יערות לצורך גידולים חקלאיים וציד. מאז שנות ה-80 הדלדלה אוכלוסיית האיי איי בכ-20-25%.
מספר גני חיות מגדלים פרטים של איי איי בשבי, רובם בארצות הברית. תוכנית ההרבייה המוצלחת ביותר בשנים האחרונות היא של אוניברסיטת דיוק בצפון קרוליינה, המחזיקה 22 פרטים בשטחה. שטחי שימור מצויים ב-12 פארקים לאומיים במדגסקר וב-13 שמורות טבע. בנוסף, איי איי נצפו באזור בצפון-מזרח האי שהוכרז כשמורת טבע בשנת 2005.
הכחדה ושימור > איי איי בפולקלור

הילידים מרבים לצוד את האיי איי, לא רק משום שהוא מזיק חקלאי, אלא גם בשל אמונה רווחת בקרב תושבי האי בדבר שטניותו של המין. האגדות המקומיות מספרות, שאדם שאליו מופנית אצבעו הארוכה של האיי איי נידון למוות, והופעתו של פרט בכפר מבשרת את מותו של אחד הכפריים. אחד השבטים המקומיים אף טוען, שאיי איי חודרים למגורי האנשים דרך הגגות ומנקבים את עורקי הקורבן באמצעות אצבעם הארוכה והמכושפת. אגדות אלו הסבו נזק רב למין, היות שהדרך היחידה להינצל ממוות, לפי האמונה, היא הריגת האיי איי. אף על פי שהמין מוגן על פי חוק על ידי ממשלת מדגסקר, מתרבים חיסולים אלה עקב תכיפות המגעים בין האיי איי לבני האדם, הנובעים מצמצום בית גידולם הטבעי והתפשטות הכפרים והשטחים החקלאיים. השבטים המקומיים מרבים להרוג איי איי שמצביע עליהם באצבעו השלישית, לשים אותו על מקל ארוך בתקווה שהמזל הרע יעבור לעובר אורח.
ראו גם

הפארק הלאומי מרוג'ג'י
לקריאה נוספת

ג'רלד דארל, הרפתקאותיי עם איי איי, תרגום: גבי פלג, הוצאת מעריב 1994
דאגלס אדמס, הזדמנות אחרונה לראות, תרגום: רון בן עמי, הוצאת ספרי עליית הגג 2004
הערות שוליים

↑  איי איי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מתוך אתר IUCN
↑  מתוך אתר קרן דארל לשימור חיות בר
↑  מתוך Relics of Popular Antiquities Part 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282442405171  BnF: cb123524597 (data)  LCCN: sh85010609 
איי איי בלילה
שלד איי איי מציג את ניביו הבולטים ואצבעו האמצעית הארוכה
איי איי מחפש מזון, איור של ג'וזף וולף משנת 1863
חופית ארוכת-אצבעות

| חופית ארוכת-אצבעות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
משפחה:: חרטומניים
סוג:: חופית
מין:: חופית ארוכת-אצבעות
שם מדעי
 Calidris subminuta ‏מידנדורף, 1853

חופית ארוכת-אצבעות (שם מדעי: Calidris subminuta), היא מין חופית קטנה. מקור השם המדעי של הסוג מגיע מיוונית עתיקה, kalidris או skalidris, הוא מונח שאריסטו השתמש בו לתיאור מספר עופות מים אפורים. שם המין, subminuta, פירושו בלטינית "קרוב ל-" ו-minuta, "קטן" המגיע מדמיונו של המין לחופית קטנה, Calidris minuta.
חופית זו מקננת ברחבי צפון אסיה ונודדת למרחקים גדולים. חורפת בדרום ודרום מזרח אסיה, ובאוסטרלאסיה. במערב אירופה היא נחשבת למין תועה נדיר מאוד.
בישראל היא נחשבת למזדמנת נדירה ביותר.
תיאור

חופית ארוכת-האצבעות היא עוף קטן ממדים, אורך גופה 13–16 ס"מ, מוטת כנפיה 26.5–30.5 ס"מ ומשקלה הממוצע הוא 25 גרם. המין מאופיין במבנה גופו הייחודי: ראש קטן, צוואר דק וארוך, בטן עגלגלה, זנב קצר, רגליים ארוכות (בדרך כלל מכופפות), מקור קצר וישר, מחודד בקצהו. בנוסף, למין זה יש אצבעות דקות (במיוחד האצבע האמצעית) הנותנות את הרושם שיש לו רגליים גדולות במיוחד, מכאן נגזר שמו. מין זה קטן במעט מחופית אדומת-צוואר. למין זה רגליים וכפות רגליים צהובות, תחתית המקור היא בצבע חום בהיר או צהבהב. ניתן להבדיל אותה מחופיות אחרות על ידי הקריאה הייחודית שלה.
תפוצה ומרחב מחיה

חופית ארוכת-אצבעות נודדת למרחקים גדולים בטווח תפוצה רחב. לא ידוע הרבה על הרגלי הרבייה שלה אך טווח הרבייה שלה מפוזר ברחבי סיביר וכולל את: האיים הקוריליים, ים אוחוצק, חצי האי צ'וקצ'י, סביב נהרות אוב ואירטיש, איי קומנדור, רמת קוריאק וצפון מחוז ורקחובסקי. המין חולף במזרח אסיה בעת הנדידה. היא חולפת בדרום-מזרח סין, הודו-סין, מלזיה והפיליפינים, מערבה לבורמה ובנגלדש, נפאל, סרי לנקה והאיים המלדיביים. הוא מבקר גם בגינאה החדשה ואוסטרליה, הוא גם מזדמן נדיר בשוודיה, דרום אפריקה, מלנזיה, הוואי, צפון-מערב ארצות הברית וישראל.
מצב השימור של חופית ארוכת-אצבעות מוגדר ללא חשש.
התנהגות

המין רק מעט ידידותי מחוץ לעונת הרבייה שלו ובדרך כלל מחפש מזון לבד או בקבוצות קטנות של 3 עד 7 פריטים, אף על פי שלעיתים נדירות הוא מצטרף גם ללהקות של 15 עד 50 פריטים. היא מקננת בסיביר בביצות עשירות בצומח. חופית ארוכת-האצבעות מחפשת מזון במקומות רטובים על ידי גישוש בקרקע בעזרת מקורה. תזונתה כוללת בעיקר: חרקים (לדוגמה: רצניתיים), חלזונות, סרטנאים, דו-חיים וזרעים.
הערות שוליים

↑  חופית ארוכת-אצבעות באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  עידו צורים, מגדיר הציפורים של ישראל - חופית ארוכת-אצבעות, באתר פורטל צפרות
1 2  jurisdiction=Commonwealth of Australia; corporateName=Department of the Environment, Calidris subminuta — Long-toed Stint, www.environment.gov.au (באנגלית)
1 2  Calidris subminuta (Long-toed Stint), www.iucnredlist.org
הומו לונגי

| הומו לונגי |
| --- | --- |

תקופה
פליסטוקן, כ-2,000,000–50,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
סוג:: אדם
מין:: הומו לונגי
שם מדעי
 Homo longi ‏ג'י & Ni, 2021

הומו לונגי (שם מדעי: Homo longi) הוא מין נכחד של אדם קדמון (אנ') שזוהה מגולגולת כמעט שלמה, גולגולת המכונה 'איש הדרקון' או "גולגולת חרבין", בחרבין במישור צפון מזרח סין. המין מתוארך ללפחות לפני 146,000 שנים במהלך הפלייסטוקן התיכון. הגולגולת התגלתה בשנת 1933 לאורך נהר סונגהואה, בזמן בניית מסילת הרכבת הלאומית של מנצ'וקאו. בגלל מלחמה באזור, הוא הוסתר, והובא לפליאונתרופולוגים רק ב-2018.
החוקרים הראשונים קבעו כי הגולגולת שייכת לאדם הדניסובני.
הומו לונגי דומה מבחינה אנטומית לדגימות סיניות אחרות מהפלייסטוקן התיכון. כמו בני אדם קדמונים אחרים, הגולגולת נמוכה וארוכה, עם רכסי גבות מפותחים בצורה מאסיבית, ארובות עיניים רחבות ופה גדול. הגולגולת היא הארוכה ביותר שנמצאה אי פעם מכל מין אנושי. בדומה לבני אדם מודרניים, הפנים שטוחות למדי, אך האף היה יחסית גדול. נפח המוח היה 1,420 סמ"ק, שנמצא בטווח גודל המוח של בני האדם המודרניים ושל בניה האדם הניאנדרטלים.
האדם לו שייכת הגולגולת, התגורר ככל הנראה בסביבה קרה, ערבתית לצד הממותה הצמרית, הסינומגצרוס, הסוס של פז'וולסקי, האיילים הקנדיים, התאו והדוב החום .
טקסונומיה > אטימולוגיה

השם הספציפי להומו לונגי נגזר מהשם הגאוגרפי לונג-ג'יאנג (מילולית "נהר הדרקון"), מונח נפוץ עבור המחוז הסיני היילונג-ג'יאנג.
טקסונומיה > תַגלִית

פועל מקומי מצא גולגולת כמעט שלמה על גדת הנהר של נהר Songhua בשנת 1933 בחרבין (באותו זמן חלק ממנצ'וקוו). מתוך הכרה בחשיבותו, ככל הנראה כתוצאה מהעניין הציבורי באנתרופולוגיה שנוצר באותו הזמן על ידי איש פקין ב-1929, הוא החביא אותו מרשויות מנצ'וקאו בבאר נטושה. לאחר הפלישה הסובייטית למנצ'וריה, שסיימה את הכיבוש היפני של האזור, הוא הסתיר את העסקתו הקודמת מהשלטונות הלאומיים ואחר כך הקומוניסטיים. כתוצאה מכך, הוא לא יכול היה לדווח על הגולגולת, שמא יחשוף את קשריו עם האימפריאליסטים היפנים בהסבר מקורה.
לפני מותו, סיפר הפועל שמצא את הגולגולת לנכדיו על הגולגולת והחזיר אותה לביתו בשנת 2018. מאוחר יותר באותה שנה, הפליאונתרופולוג הסיני ג'י צ'יאנג שכנע את המשפחה לתרום אותו לאוניברסיטת Hebei GEO לצורך מחקר, שם הוא אוחסן מאז. המספר הקטלוגי שלו הוא HBSM2018-000018(A).
טקסונומיה > גיל

בשל ההיסטוריה של הגולגולת, היה קשה לקבוע את מקורה המדויק, ולפיכך היה קשה גם לחקור את ההקשר הסטרטיגרפי והגיל שלה. בשנת 2021, הגאולוג הסיני שאו צ'ינגפנג ועמיתיו ביצעו בדיקת רנטגן לא הרסנית, וזיהו יסודות אדמה נדירים ואיזוטופ סטרונציום על הגולגולת ומאובני יונקים שונים אחרים שנחשפו סביב גשר דונגג'יאנג, וקבעו שכל המאובנים מהסביבה היו ככל הנראה הופקד בערך באותו זמן, חי באותו אזור, וכנראה מקורם מתצורת חואנגשאן העליונה, המתוארכת ל-309 עד 138 אלף שנים.
תיארוך ישיר של אורניום-תוריום של נקודות שונות על הגולגולת הניב מגוון רחב של תאריכים, מלפני 296 עד 62 אלף שנה, ככל הנראה תוצאה של שטיפת אורניום. הם קבעו סטטיסטית שגיל המינימום הסביר ביותר הוא 146,000 שנים, אך קשה לקבוע ערך מדויק יותר, בהתחשב בכך שלא ניתן לזהות את המוצא המדויק.
טקסונומיה > מיון

בשני מאמרים שפורסמו בו-זמנית, ג'י ועמיתיו הכריזו על "גולגולת חרבין" כמייצגת מין חדש אותו הם כינו הומו לונגי (Homo longi).
בהתבסס על הגודל של השיניים הטוחנות, הציעו החוקרים כי הומו לונגי קשורה גם לאדם הדניסובי.
אנטומיה

הומו לונגי מאופיין בגולגולת נמוכה וארוכה, מצח נסוג, חלק עליון של הפנים רחב במיוחד, פתח אף גדול המשווה לאף מוגדל (ייתכן התאמה לאוויר הקר), ארובות עיניים גדולות ומרובעות, רכסי גבות מנופחים ועבים. (טורוס על-אורביטלי), עצמות לחיים שטוחות (עצם זיגומטית), חך רחב וארובות שיניים גדולות (המשוות לפה גדול), ובסיס רחב של הגולגולת.
גודל "גולגולת חרבין" 221.3 מ"מ × 164.1 מ"מ, עם אורך עצם אף של 212.9 מ"מ, מה שהופך אותה לגולגולת האדם הקדמון הארוכה ביותר עד כה. לשם השוואה, הממדים של גולגולת אנושית מודרנית עומדים על 176 בממוצע לגברים ו-171 מ"מ × 140 מ"מ לנשים. לגולגולת חרבין יש גם את רכס הגבה הארוך ביותר ב-145.7 מ"מ.
להומו לונגי היה ככל הנראה מוח בגודל של כ-1,420 סמ"ק, מעל לטווח של כל המינים האנושיים המוכרים מלבד בני אדם מודרניים ובני האדם הניאנדרטליים. אף על פי כן, התכווצות פוסט-אורביטלית (התכווצות של ראש המוח ממש מאחורי העיניים, משווה לאונה הקדמית, נעדרת בבני אדם מודרניים) מפותחת יותר בהומו לונגי מאשר אצל הניאנדרטלים, אם כי לא כל כך כמו במינים אנושיים עתיקים יותר.
בסך הכל, מארז המוח שומר על מערך של מאפיינים ארכאיים, אם כי לעצם העורף בחלק האחורי של הגולגולת יש קיל סגיטלי מוגדרת בצורה חלשה שחסרה בליטה בנקודת האמצע, בניגוד לרוב בני האדם הקדמונים האחרים.
ני ועמיתיו האמינו ש"גולגולת חרבין" מייצגת הומו לונגי ממין זכר, לפי חוסנה וגודלה של הגולגולת, שהיה בן פחות מ-50. הם שיערו כי להומו לונגי היה אולי עור בינוני-כהה, שיער כהה וצבע עיניים כהה על סמך רצפים גנטיים משוחזרים מהניאנדרטלים, הדניסובים ובני האדם המודרניים המוקדמים.