stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתדרלת שארטר
הערות שוליים

1 2  אוטו פון סימסון - עמ' 183.
↑  אגדה זו לא נכונה שכן קארל הגדול לא ביקר בירושלים.
↑  אוטו פון סימסון - עמ' 160.
↑  תמונה של החזית ב-1.1.2012 מאת Oppamaeki בפליקר.
↑  אוטו פון סימסון - פרק 7 ובעיקר עמ' 198–199 ועמ' 207-214.
↑  No. 377: Wheelbarrow, www.uh.edu
1 2 3 4  נורית כנען-קדר, האמנות הגותית - מקתדרלה לעיר, הוצאת משרד הביטחון - פרק ג', עמ' 36-44.
1 2 3 4 5 6 7  נורית כנען-קדר, האמנות הגותית - מקתדרלה לעיר, הוצאת משרד הביטחון - פרק ד'.
1 2  סמינר על אמנות גותית, אוניברסיטת תל אביב, 2006.
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| אדריכלות גותית |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אדריכלות גותית • אמנות גותית • אדריכלות גותית -  מונחים • התחייה הגותית | גותיקה |
| סגנונות גותיים | סגנון גותי קורן • סגנון גותי לוהב • אדריכלות גותית אנגלית • אדריכלות גותית ספרדית • גותיקה מנואלינית | גותיקה |
| מונחים ואלמנטים גותיים | אדריכלות כנסיות • קמרון צלעות • חלון רוזטה • ויטראז' • תחרת חלונות • תמיכות דואות • צריחון • צריח מחודד • קרוקט • גרגויל • גרוטסק | גותיקה |
| מבני מפתח | בזיליקת סן-דני • קתדרלת נוטרדאם (פריז) • קתדרלת שארטר • קתדרלת בורז' • קתדרלת ריימס • קתדרלת אמיין • קתדרלת לאן • סנט שאפל • ארמון האפיפיורים, אביניון • קתדרלת קלרמון-פראן • קתדרלת אוורה • קתדרלת שטרסבורג • קתדרלת רואן • כנסיית סנט אואן • קתדרלת בווה • קתדרלת קלן • קתדרלת ויטוס הקדוש, פראג • שטפנסדום, וינה • המינסטר של אולם • מריינקירכה, ליבק • קתדרלת בורגוס • קתדרלת לאון • קתדרלת סביליה • מגדל בלן • קתדרלת מילאנו • ארמון הדוג'ים, ונציה • קתדרלת קנטרברי • קתדרלת לינקולן • קתדרלת סולסברי • קתדרלת ולס • מנזר וסטמינסטר • קתדרלת יורק | גותיקה |
| קטגוריות | קטגוריה:אדריכלות גותית • קטגוריה:קתדרלות בסגנון גותי • קטגוריה:מבנים גותיים • קטגוריה:מבני התחייה הגותית • קטגוריה:אדריכלים גותיים • פורטל:אדריכלות | גותיקה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259432305171  GND: 4069930-4  LCCN: n50052168  LNB: 000076926  MusicBrainz: 3ec94eb3-67db-4bfe-be96-ef8dfe314afc  NKC: kn20050512007  SUDOC: 144085852   WorldCat (עם LCCN): n50-052168 
החזית המערבית של הקתדרלה, שנבנתה תחת השגחתו של ז'פרואה דה לב בסגנון גותי מוקדם. הצריח הדרומי (ימני) הוא מהמאה ה-12 ואילו הצריח הצפוני (שמאלי) הוא בסגנון Flamboyant מהמאה ה-16.
ציור של קתדרלת שארטר מ-1830 מאת ז'אן-בטיסט קאמי קורו
תוכנית הקרקע של הקתדרלה. צורות ה-'X' בתוכנית מייצגים את קווי הרכס בקמרונות
מבנה הקיר
איור של תמיכותיה הדואות של הקתדרלה, שנמדדו ושורטטו על ידי ויולה לה דוק
ויטראז' מהקתדרלה
"Notre-Dame de la Belle Verrière" - חלון ויטראז' מהמאה ה-13 בבית המקהלה של קתדרלת שארטר. ניתן לראות את הרקע הכחול העמוק הידוע כ"כחול שארטר".
החזית המערבית של הקתדרלה ובה שלושה טימפנומים. בשער הימני (דרומי) מוצגת התממשותו של ישו בבשר ואת ישו התינוק יושב בחיק אמו ב"כס החוכמה". השער המרכזי מציג את יום הדין האחרון - ישו ומסביבו ארבעת האוונגליונים ומתחתיו שנים עשר השליחים. השער השמאלי (צפוני) מוצגת עלייתו של ישו השמיימה ואת המלאכים הבוכים עליו.
פסלי עמוד באחד משערי הקתדרלה
איור הטימפנון של השער המרכזי בחזית המערבית. במרכז יושב ישו ומסביבו חיות המסמלות את 4 האוונגליונים. החיות פונות החוצה אך ראשן פונה אל עבר ישו, דבר היוצר מתח בתמונה.
החזית הצפונית המוקדשת למריה הקדושה.
החזית הדרומית
הלבירינת שבמרכז הקתדרלה
קרן המטבע הבין-לאומית

| --- | --- |


בניין מטה קרן המטבע הבין-לאומית בוושינגטון די. סי.
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 חברים:  191 מדינות
 מנכ"ל:  קריסטלינה גאורגייבה 
 עובדים:  2,908 (נכון ל־30 באפריל 2022) 
 תקופת הפעילות:  יולי 1944 – הווה (כ־80 שנה) 
 www.imf.org
 קואורדינטות:  38°53′56″N 77°02′39″W﻿ / ﻿38.899005555556°N 77.044225°W﻿ / 38.899005555556; -77.044225
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) קרן המטבע הבין-לאומית(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) קרן המטבע הבין-לאומית he
 
קרן המטבע הבין-לאומית (באנגלית: International Monetary Fund) הוא ארגון בין-לאומי המסונף לאו"ם היושב בוושינגטון. הארגון נוסד ב-27 בדצמבר 1945 במטרה לפקח על תקן הזהב והצמדת ערך הדולר לזהב.
לאחר ביטול תקן הזהב בשנת 1971 עבר הארגון לעסוק במתן הלוואות למדינות בקשיים, בתיאום המדיניות הכלכלית בעולם, ובמעקב אחר ניהול המדיניות הכלכלית של המדינות החברות. הארגון מנטר את המערכת הפיננסית העולמית, באמצעות בקרה של שערי החליפין וכן של מאזן התשלומים. הארגון פועל לצד ארגונים כארגון הסחר העולמי והבנק העולמי.
היסטוריה

הצורך בארגון בין-לאומי כמו קרן המטבע התברר בתקופת המשבר הכלכלי הבין-לאומי בשנים 1929–1932. למשבר הייתה השפעה מהירה על הכלכלה הבין-לאומית. אינפלציה גבוהה, יצרה אצל הציבור חוסר אמון בשטרות כסף והגבירה את הביקוש לזהב (שנתפס כבעל ערך יציב), ושימש במשך שנים רבות לקביעת ערכי המטבע במדינות העולם. הביקוש לזהב עלה על ההיצע שהמדינות יכלו לספק. על כן, נטשה בריטניה את השימוש בזהב, ומדינות אחרות הלכו בעקבותיה, וכך נשמר ערך המטבע במדינות אלו. אולם, אז נוצרו בעיות בביצוע המרה בין מטבע הנקוב בערכים של זהב, לבין מטבע שאינו. ובנסיבות אלו, הגבילו ממשלות אחדות פעולות המרת מטבעות בין מדינות, וחלקן אף העדיפו סחר חליפין ללא שימוש בכסף, ביצוע פיחותי מטבע והחלשת המטבע המקומי, פעולה שגרמה מצדה להחלשת המטבע של מדינות אחרות. המשבר כלל ירידת ערך המסחר הבין-לאומי ב-63% וירידת מחירי סחורות ב-48% ברחבי העולם. ועידות מוניטריות בין-לאומיות אחדות שנערכו בשנות ה-30 נכשלו, בגלל העדר שיתוף פעולה. ועל כן, שני הוגי הדעות והכלכלנים: ג'ון מיינרד קיינס והארי דקסטר ווייט הציעו להקים ארגון בין-לאומי שיתופי קבוע, שיטפל בערכם החד-משמעי של ערך מטבעות המדינות. לאחר עיון בהצעותיהם ודיונים רבים הוחלט על הקמת קרן המטבע הבין-לאומית.
סל המטבעות

Special Drawing Rights - SDR בתרגום חופשי לעברית - "זכויות משיכה מיוחדות" הוא הילך חוקי המשמש את קרן המטבע הבין-לאומית. ערכו של ה-SDR משוקלל על פי השווי יחסי של סל המטבעות החשובים - דולר ארצות הברית, אירו, ין יפני ולירה שטרלינג. לפני היות האירו, כלל סל המטבעות את הפרנק הצרפתי והמארק הגרמני. השימוש העיקרי בהילך זה הוא לעסקאות בין מדינות במקרים בהם לא רוצים להצמיד את העסקה למטבע בודד וכן כמטבע הפיצוי הנקוב באמנת ורשה לתעופה.
ביקורת ציבורית

ארגונים רבים מתחו ביקורת על "חבילות הסיוע" של קרן המטבע הבין-לאומית. חבילות אלו ניתנו בעיקר למדינות עניות שנזקקו להן כדי להיחלץ מחובותיהן לבנקים פרטיים ולממשלות מערביות. תוכניות הסיוע של קרן המטבע הבין-לאומית כללו תנאים שבהן המדינות נאלצו לעמוד. החבילות כללו דרישות להפרטת שירותים ציבוריים וחברות ממשלתיות, קיצוץ בתקציב הממשלה לשירותים כמו חינוך ובריאות, קיצוץ בסובסידיות למוצרי יסוד, הורדת מכסים, ביטול רגולציה של הממשלות על התנהלותם של עסקים, והכוונת הכלכלה מקיום עצמי ליצוא.
מטרתם המוצהרת של צעדים אלו הייתה לכוון את המדינות העניות לעבר פסים של צמיחה כלכלית ולהקטין את העוני השורר בהן. נראה כי במדינות עניות רבות צעדים אלו הובילו להעמקה של הפערים והמצוקה של השכבות העניות, או של המדינה כולה לפחות לתקופה של כ־20 השנים בהן התוכניות האלו קיימות. לדוגמה: תושבים עניים נאלצו לנסות לחיות ללא שרותי בריאות שנעשו מעבר להישג ידם. מדינות רבות נקלעו לחובות גדולים עוד יותר מאשר החובות המקוריים מהם ניסו להיחלץ.
הפניית מדינות רבות מכלכלת קיום לכלכלת יצוא, לדוגמה, גררה היצף של השוק העולמי במוצרי חקלאות ובפלדה. כתוצאה מכך נפלו מחירי המוצרים בשווקים אלו כאשר ההיצע עלה בהרבה על הביקוש. מדינות עניות שלקחו הלוואות כדי לממן את המעבר לכלכלת יצוא, בהסתמך על תחזית המחירים הקודמת, שקעו בחובות גדולים עוד יותר, כשבנוסף לכך הן נאלצות לייבא מוצרים שבעבר ייצרו בעצמן.
הביקורת על קרן המטבע העולמית התחזקה כאשר לרשימת המבקרים הצטרף גם ג'וזף שטיגליץ, שהיה הכלכלן הראשי של הבנק העולמי וזכה לאחר מכן בפרס נובל לכלכלה. שטיגליץ טען שהתוכניות של קרן המטבע הבין-לאומית מנוסחות בצורה חשאית ללא השקיפות שהיא מטיפה לממשלות המקבלות ממנה סיוע. הוא גם האשים את הקרן בכך שהיא מדרדרת את כלכלתן של המדינות העניות, שהיא פוגעת בדמוקרטיה ושהיא פוגעת ביציבות הפיננסית העולמית.
בינואר 2022 ביקר הכלכלן קנת' רוגוף את קרן המטבע על מדיניותה בתקופת מגפת הקורונה. לטענתו, קרן המטבע העניקה הלוואות בקלות רבה מדי (במנגנון חירום) ובכך עודדה ממשלות להיכנס לחובות גדולים שהן יתקשו להחזיר. לדבריו, קרן המטבע אינה ארגון סיוע, בשונה מהבנק העולמי, ועליה להתמקד, כבעבר, בסיוע שמותנה בפעולות של המדינות לעזור לעצמן בראש ובראשונה. בכך סותר רוגוף, לפחות במידת מה, את הביקורת הציבורית הוותיקה על קרן המטבע ומתנגד לתהליכי השינוי בקרן המטבע שמתאפיינים בתשומת לב גדולה יותר לצורכי הפיתוח ולאתגרים החברתיים והפוליטיים של המדינות הענייות והמתפתחות.
בעלי תפקידים

יו"ר הקרן כיום היא קריסטלינה גאורגייבה, כלכלנית בולגרייה שמילאה לפני כן תפקידים בכירים בבנק העולמי והייתה סגנית נשיא הנציבות האירופית. גאורגייבה נכנסה לתפקידה ב-1 באוקטובר 2019 ותפסה את מקומה של כריסטין לגארד, שהתפטרה כדי להתמנות ליושבת ראש הבנק המרכזי האירופי.
ב- 13 באפריל 2024 פורסם כי דירקטוריון הקרן החליט שגאורגייבה תמשיך בתפקידה לכהונה שנייה של 5 שנים נוספות, לאחר שהייתה המועמדת היחידה לתפקיד.
הקרן וישראל

מדינת ישראל התקבלה לקרן המטבע ב-14 בינואר 1954 ובמרץ 1954 אישרה הממשלה את ההצטרפות לקרן. בתחילת אפריל 1954 אישרה הכנסת בקריאה ראשונה חוק להצטרפות לקרן ובסוף מאי נתקבל החוק סופית. ההצטרפות התבצעה באופן רשמי ב-12 ביולי 1954, בטקס בוושינגטון בנוכחות שגריר ישראל, אבא אבן. קרן המטבע הביעה ביקורת רבה על מדיניותה של ישראל לקיים שערי מטבע שונים לענפים שונים של המשק ולתת פרמיות בשיעורים שונים ליצואנים. אנשי הקרן תבעו מישראל להנהיג שער מטבע אחיד ובמידת הצורך לפחת את הלירה הישראלית. כן דרשה הקרן ביטול הפיקוח על מטבע חוץ.
מאז שנת 1977 ועלייתו של הליכוד לשלטון, רעיונות קרן המטבע הליברלים השפיעו הן על קובעי המדיניות הכלכלית בישראל והן על מבצעיה - פקידי האוצר לדרגותיהם ועובדי בנק ישראל.[דרוש מקור] סטנלי פישר, נגיד בנק ישראל לשעבר, היה משנה למנכ"ל קרן המטבע הבין-לאומית בין השנים 1993 - 2001.
עיקר הקשר בין ישראל לקרן המטבע מתנהל סביב תהליך "סעיף 4", Article IV, שבו נפגש צוות הקרן עם מוסדות שונים בישראל, ובראשם בנק ישראל ומשרד האוצר. לאחר השלמת התהליך מפרסמת קרן המטבע את מסקנותיה הראשוניות ומספר שבועות לאחר מכן דו"ח מקיף על כלכלת ישראל. מעבר לכך, קרן המטבע מסייעת לישראל באמצעות מידע, חומרים מקצועיים וכן משימות "סיוע טכני" ממוקדות שבמסגרתן מעמידה הקרן לרשות ישראל מומחים מהקרן ומחוצה לה שמייעצים לגופים הכלכלים הציבוריים ביישום מדיניותם.
נגיד בנק ישראל, הפרופ' אמיר ירון חבר במועצת הנגידים של קרן המטבע הבין-לאומית ובנק ישראל אחראי על הקשר מול קרן המטבע. החל מאוגוסט 2023 מייצג ד"ר נדב שטינברג את ישראל בדירקטוריון של קרן המטבע, במסגרת משרדו של הדירקטור הבלגי שעומד בראש קבוצת המדינות שבה ישראל חברה בקרן.
הערות שוליים

1 2  נ. ישראלי, משמעותה של החלטה, דבר, 28 בינואר 1947
↑  תכניות לייצוב המטבע אחרי המלחמה, משמר, 12 במרץ 1944
↑  שיחות על קבלת ישראל לקרן המטבע הבין-לאומית, דבר, 19 ביוני 1949
↑  להפחית את ערך הפראנק, דבר, 25 בינואר 1948
↑  הורדה בשער החליפין של הרובל לסחר חוץ, על המשמר, 22 בספטמבר 1949
יוגוסלביה תפחית את שער המטבע, חרות, 30 בדצמבר 1951
↑  חזר נגיד בנק ישראל, חרות, 14 באוקטובר 1960
↑  יעקב ארנון, עתיד המערכת הפיננסית הבין-לאומית, דבר, 26 בספטמבר 1972
↑  Rodgers Chawani and Kazuko Shirono. Liechtenstein: Five Things You May Not Know About the IMF’s Newest Member, IMF news, October 21, 2024
↑  Francis Ntow. Liechtenstien becomes 191th IMF member, Ghana News Agency, October 22. 2024
↑   קריסטלינה גאורגייבה תמשיך לכהונה שנייה כראש קרן המטבע הבינלאומית, באתר TheMarker‏, 13 באפריל 2024
↑  ישראל וקרן המטבע הבין-לאומית, על המשמר, 17 בינואר 1954
↑  ישראל לקרן המטבע ולבנק העולמי, הצופה, 8 במרץ 1954
↑  הצטרפות ישראל לקרן המטבע הבין-לאומית, דבר, 6 באפריל 1954
↑  אושר חוק קרן המטבע, הצופה, 1 ביוני 1954
↑  ישראל נתקבלה לקרן המטבע, דבר, 13 ביולי 1954
↑  ד. הורוביץ: אין כל דיון על פיחות המטבע הישראלי, דבר, 7 באוקטובר 1959
יובל אליצור, משלחת קרן המטבע, מעריב, 20 באפריל 1960
הערות ביקורת של קרן המטבע, מעריב, 13 בפברואר 1961
| סוכנויות וארגונים מתמחים של האו"ם (UN Specialized Agencies)  |
| --- | --- | --- |
| ארגוני תקינה ורגולציה | הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית (IAEA)‏1 • הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) • ארגון הימאות הבינלאומי (IMO) • איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי (ITU) • איגוד הדואר העולמי (UPU) • הארגון המטאורולוגי העולמי (WMO) |  |
| ארגונים חברתיים-כלכליים, תרבותיים והומניטריים | ארגון המזון והחקלאות (FAO) • ארגון העבודה הבין-לאומי (ILO) • ארגון החינוך, המדע והתרבות של האו"ם (UNESCO) • ארגון האו"ם לפיתוח תעשייתי (UNIDO) • ארגון התיירות העולמי (UNWTO) • תוכנית המזון העולמית (WFP)‏2 • ארגון הבריאות העולמי (WHO) • הארגון העולמי לקניין רוחני (WIPO) |  |
| ארגונים פיננסיים | הקרן הבינלאומית לפיתוח חקלאי (IFAD) • קרן המטבע הבינלאומית (IMF) • הבנק העולמי (WB) |  |
| הערות | 1 סוכנות בינלאומית אוטונומית, בעלת מעמד מיוחד באו"ם – מדווחת על פעילותה לעצרת הכללית, ועל פי הצורך למועצת הביטחון. 2 אינה "סוכנות מתמחה" מבחינה פורמלית אך מהווה חלק בלתי נפרד מהאו"ם בתוקף הסכם לשיתוף פעולה עמו. |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263031805171  PLWABN: 9810571248505606  BNE: XX138883  BnF: cb118842198 (data)  CANTIC: a10086006  CiNii: DA00518869  GND: 1013082-2  HDS: 026208  ISNI: 0000 0001 2295 783X  LCCN: n81052755  LNB: 000002005  NARA: 10640338  NDL: 00288626  NKC: kn20010710543  NLA: 35232399  NLG: 280102  NLK: KAB201906106  NSK: 000019232  SELIBR: 119884  SUDOC: 028535219  VIAF: 147860995   WorldCat (עם VIAF): 147860995 
קריסטלינה גאורגייבה
סיטרואן GS

| --- | --- |

סיטרואן GSA
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיטרואן
 שנות ייצור:  1970–1986
 הרכבה:  צרפת צרפת  צ'ילה צ'ילה  אינדונזיה אינדונזיה  מוזמביק מוזמביק  פורטוגל פורטוגל  ספרד ספרד  דרום אפריקה (1928–1994) דרום אפריקה  תאילנד תאילנד  סלובניה סלובניה  זימבבואה זימבבואה
 מודל אחריו:  סיטרואן BX  סיטרואן ZX
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מרכב:  4 דלתות, 5 דלתות הצ'בק
 אורך:  4,120–4,180 מ"מ
 רוחב:  1,600–1,620 מ"מ
 גובה:  1,350 מ"מ
 משקל:  900–950 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,550 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  הנעה קדמית, מנוע קירור אוויר, 1,015 סמ"ק, 1,129 סמ"ק, 1,222 סמ"ק המפיק 41 כ"ס ו-55 כ"ס, 1,299 סמ"ק, מנוע ונקל 2X497.5 סמ"ק, המפיק 106 כ"ס
 מהירות מרבית:  151 קמ"ש
 סוללה:  בנזין 
 מעצב:  Robert Opron
 
סיטרואן GS 1220 Club
סיטרואן GS (בצרפתית: Citroën GS) היא מכונית משפחתית קומפקטית שיוצרה על ידי חברת סיטרואן הצרפתית בין השנים 1970–1986. הדגם עבר מתיחת פנים בשנת 1979 ונקרא סיטרואן GSA (יוצר משנת 1979–1986). סך הכול יוצרו 1,896,742 יחידות מדגם ה-GS, ו-576,757 יחידות מדגם ה-GSA.
הסיטרואן GS הורכבה בצרפת, צ'ילה, אינדונזיה, מוזמביק, פורטוגל, ספרד, דרום אפריקה, תאילנד, סלובניה וזימבבואה.
הסיטרואן GS אופיינה במערכת הידראולית מרכזית ומערכת הידרו פנאומטית מתקדמת, שנלקחה מדגם ה-סיטרואן DS.
בשנת 1971 זכתה הסיטרואן GS, במקום הראשון בתחרות מכונית השנה באירופה.
בשנת 1973 יוצרה גרסת מנוע הונקל, המפיק 106 כ"ס. הגרסה נקראה Citroën GS Birotor. מגרסה זו יוצרו 847 יחידות בלבד.
גרסאות

4 דלתות סדאן
5 דלתות הצ'בק
5 דלתות סטיישן
3 דלתות ואן
תמונות

סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1974
סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1978
סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1974
סיטרואן GSA
סיטרואן GS GSA, גרסת סטיישן, 5 דלתות
סיטרואן GS, סטיישן, 3 דלתות
מנוע סיטרואן GS
סיטרואן GSBirotor, שנת 1975, מבט לתא הנהג ו-לוח מחוונים
סיטרואן GS Pallas, שנת 1977
סיטרואן GS 1220 Club, שנת 1976, סטיישן
ראו גם

סיטרואן
סיטרואן GS בי רוטור
סיטרואן DS
מכונית השנה באירופה
סובארו R-2

ערך זה עוסק בדגם כלי רכב. אם התכוונתם למכונית מסוג קיי שיוצרה בין השנים 2003–2010, ראו .
| --- | --- |

Subaru R-2
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סובארו
 שנות ייצור:  1969–1972
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל קודם:  סובארו 360
 מודל אחריו:  Subaru Rex
 חברת אם:  Fuji Heavy Industries ("פוג'י תעשיות כבדות בע״מ")
 מרכב:  Rear-engine, rear-wheel-drive layout
 אורך:  2,995 מ"מ
 רוחב:  1,295 מ"מ
 גובה:  1,345 מ"מ
 משקל:  430 ק"ג
 בסיס גלגלים:  1,920 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2 צילינדרים, 356 סמ"ק המפיק 26 כ"ס, 30 כ"ס, 32 כ"ס, 36 כ"ס,מנוע קירור אוויר (מנוע מסוג "EK33")  2 צילינדרים, 356 סמ"ק, המפיק 28 כ"ס, 32 כ"ס, 35 כ"ס, 36 כ"ס, מנוע קירור מים, (מנוע מסוג "EK34")
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 3 מהירויות  תמסורת ידנית – 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  113 קמ"ש
 צריכת דלק:  מכל דלק – 30 ליטר
סובארו R-2 (באנגלית: Subaru R-2) היא מכונית מיני, שהוגדרה בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" (אנ')‏. 2 דלתות, תוצרת יצרן הרכב היפני סובארו (ביפנית: 株式会社SUBARU, באנגלית: Subaru Corporation), בין השנים 1969–1972.
יצרנית הרכב סובארו היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני Subaru Corporation (אנ') (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社)
תצורות "סובארו R-2"

סדאן – 2 דלתות
סטיישן – 3 דלתות
תמונות

סובארו R-2
סובארו R-2
סובארו R-2, שנת 1971
סובארו R-2, שנת 1971
סובארו R-2, שנת 1970
סובארו R-2
סובארו R-2
סובארו R-2
סובארו R-2 – סטיישן
מנוע אחורי – סובארו R-2, שנת 1970
ראו גם

סובארו
סובארו 360
סובארו 1500
סובארו R2
הערות שוליים

↑  "רכבי Kei" נהנים ממספר הטבות מיסוי, רישום ויתרונות כדי לעודד את רכישת הרכבים הזעירים הללו (בקרב רכבי כביש הדורשים רישיון בלבד). התקנות הנוכחיות קובעות שמכונית kei היא מכונית שאורכה פחות מ-3.4 מטר, רוחבה פחות מ-1.48 מטר, וגובהה פחות מ-2.00 מטר, נפח המנוע עד 660 סמ"ק והספק מרבי של 64 כ"ס
↑  סובארו - היסטוריה mjs.home.xs4all.nl/subaruk
↑  "סובארו R-2" - מפרט טכני  carfolio.com/specifications/models/car
↑  "סובארו R-2" autoevolution.com/cars/subaru-r-2-1969
מצרים העליונה

שארם
א-שייח'
שארם
א-שייח'
מפה של מצרים העליונה ומצרים התחתונה
הכתר הלבן, סמלה של מצרים העליונה
מצרים העליונה, או פתרוס (באכדית: pa-tú-ri-si; בימינו בערבית: صعيد مصر, בתעתיק מדויק: "צעיד מצר", בתעתיק מקורב: "סעיד מיסר"), היא אזור במצרים המשתרע משני צדי עמק הנילוס בין אסואן בדרום, עד לאזור שבין אל-עיאט ודהשור הנמצאת מדרום לקהיר. חלקה הצפוני של מצרים העליונה, בין אל-עיאט וסוהאג נקרא לעיתים "מצרים התיכונה". המונח "מצרים העליונה" מקובל מאוד כאשר מדברים על מצרים העתיקה. חרף היותה בדרום, טריטוריה זו של מצרים נקראת 'עליונה' ביחס לכיוון זרימת הנילוס, ממנה אל מצרים התחתונה ואל הים התיכון. התושבים המודרניים של מצרים העליונה נקראים היום "צעידי" ומדברים בניב מיוחד בשפה הערבית.
מצרים העליונה הייתה ידועה גם בשם tꜣ šmꜣw ("תַה שֶמוּ") שמשמעותו היא "ארץ הקנים". מצרים העליונה הייתה מחולקת ל-22 מחוזות שנקראו "נוֹם". המחוז הראשון היה באזור אסואן, המחוז ה-22 באזור אטפיח מדרום לקהיר.
היסטוריה

העיר החשובה במצרים העליונה בתקופה הקדם-שושלתית הייתה נחן (וביוונית היראקונפוליס). האל של העיר היה אל הנשר נחבת. מצרים העליונה הייתה ישות מדינית נפרדת ממצרים התחתונה עד לאיחודן שנעשה על ידי המלך נערמר ממצרים העליונה אשר חי בסוף האלף ה-4 לפנה"ס. ברוב התקופה הפרעונית תבאי הייתה המרכז המינהלי של מצרים העליונה. חשיבות תבאי ירדה לאחר הכיבוש האשורי. בתקופת בית תלמי עיר הבירה הייתה פתולומייס הרמיו.
סמלה המייצג של מצרים העליונה היה הכתר הלבן הגבוה שנקרא "חג'ת" (אנ'). הפרח המייצג היה פרח לוטוס מלבלב.
במאה ה-11, רוב תושבי האזור הרועים עזבו את מצרים העליונה והיגרו ללוב ולתוניסיה. ההשערה היא שירידה באיכות שדות המרעה הביאה לנדידה זו. הערכת החוקרים שהירידה באיכות נגרמה כנראה כתוצאה מההתחממות של האקלים שהתרחש בין המאה ה-8 למאה ה-13.
ראו גם

מצרים העליונה והתחתונה
מצרים התחתונה
הערות שוליים

↑  Erle Leichty, The Royal Inscriptions of Esarhaddon, King of Assyria (680-669 BC), Eisenbrauns, 2011, עמ' 135
↑  Ermann, Johann Peter Adolf; Grapow, Hermann (1982). Wörterbuch der Ägyptischen Sprache [מילון לשפה המצרית] (בגרמנית). Berlin: Akademie. pp. Wb 5, 227.4-14. ISBN 3-05-002263-9.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4042874-6  LCCN: no2021096881   WorldCat (עם LCCN): no2021-096881
אינקודה

אינקודה הייתה חברה לשיווק בשר שהביאה בשר מאריתריאה לישראל.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1951 על ידי יעקב מרידור. החברה רכשה מפעל לשימורים באסמרה, הביאה שוחטים מישראל והובילה את הבשר בספינת קירור לנמל חיפה. המשלוח הראשון של הבשר לקראת חג הפסח בשנת 1952 התעכב מסיבות שונות והגיע רק באוגוסט 1952. הבאת הבשר נתקלה בקשיים שונים, בהם החרמת בשר בתעלת סואץ על ידי שלטונות מצרים. באפריל 1953, על רקע הקשיים הכלכליים, רכשה ממשלת ישראל 51% מהחברה ואשר בן נתן נכנס כנציג הממשלה בחברה. באותו זמן, הסכימה הממשלה לתת לחברה הלוואה להקמת מתקן קירור בג'יבוטי. בסוף 1955 רכשה הממשלה את יתרת מניות החברה. החברה סיפקה בשר קפוא ושימורים. הבשר שנקבע כטריפה נארז בקופסאות שימורים אך עלו קשיים במציאת שווקים לבשר זה. נבחנה האפשרות להוביל את הבשר לנמל אילת, אולם הדבר הצריך הקמת בית קירור גדול בנמל אילת. אפשרות נוספת הייתה הפלגה סביב יבשת אפריקה. הוחל אז בהקמת מפעל נוסף בדירדאווה. אולם לאחר שהצטברו הפסדים כבדים הופעל רק בית החרושת באסמרה והמתקנים בג'יבוטי ודירדאווה עמדו ריקים. המפעל באסמרה הוחכר לחברת סחרוב של עזריאל עינב ויוסי הראל. בשנים 1956–1957 ניהל את החברה מרדכי לימון ובשנים 1957–1958, ירחמיאל ירון.
בשנת 1959 נמכר המפעל בג'יבוטי. בשנת 1961, לאור הפסדים נוספים, הוחכרו המפעלים לחברה בריטית. חברת קנמיש, שהייתה שותפה בחברה לזמן מה, יצאה ממנה בהפסד.
בשנת 1964 מכרו האחים עינב ויוסי הראל את החברה לבוריס גבירצמן, יהודי מקומי. החברה המשיכה לשווק בשר אל תוך שנות השבעים.
פעילות המוסד

בשנים 1955–1964 שימשה החברה ככיסוי לפעילות המוסד במזרח אפריקה. במסגרת זאת ניהל את החברה בשנים 1953–1956 אשר בן נתן, ודוד קרון עבד בחברה כקניין בשר בשנים 1957–1959.
הערות שוליים

↑  היה זה כ-40 שנה לפני שאריתריאה קיבלה עצמאות מאתיופיה
↑  הבשר מחבש - לחג הפסח, חרות, 23 בינואר 1952
↑  הגיע המטען הראשון של בשר מאריתריאה, חרות, 28 באוגוסט 1952
↑  בעוד חדש יגיע בשר מארגנטינה, חרות, 17 בדצמבר 1952
↑  הממשלה - שותפת לחברה לייבוא בשר, מעריב, 23 באפריל 1953
↑  יוסף קלארמן, א. בן נתן השתחרר מתפקידו באינקודה בשנת 1956, מעריב, 2 באוגוסט 1978
↑  הממשלה מוכנה לתת מלוה ל"אינקודה", חרות, 1 במאי 1953
↑  פנחס יורמן, גשר של בשר, דבר, 26 באפריל 1957
↑  חברת אינקודה מרחיבה מפעלי הבשר שלה בחבש, דבר, 17 בינואר 1957
↑  האחים סחרוב - שותפים באינקודה, חרות, 3 בפברואר 1958
↑  י. משולח, מפעלי "אינקודה" בחבש הוחכרו למשקיעים פרטיים, דבר, 7 בספטמבר 1958
↑  ייצור סדיר במפעל "אינקודה" באסמרה, דבר, 2 בפברואר 1959
↑  החל בעליה ב' וחדר למרחבי אפריקה, מעריב, 8 בספטמבר 1959
↑  אינקודה מפתחת מפעליה בחבש, חרות, 17 בינואר 1957
↑  נציגי אינקודה יצאו לחבש, חרות, 13 בפברואר 1958
↑  נמכר מפעל "אינקודה" בג'יבוטי, דבר, 28 במאי 1959
↑  שמואל שגב, מפעלי אינקודה בחבש יימסרו בחכירה לחברה בריטית - בגלל מצוקה כספית, מעריב, 31 באוקטובר 1961
↑  "קנמיש" תמכור חלקה ב"אינקודה", מעריב, 15 במאי 1962
↑  שמואל שגב, מכרו את חברת אינקודה - קנו חווה בגבול סודאן, מעריב, 12 באוגוסט 1964
↑  משולם עד, הבידור היחיד, דבר, 19 באפריל 1970
↑  Disaster and Development in the Horn of Africa, page 50
↑  Historical Dictionary of Israeli Intelligence, page 119
בריסטול 410

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  בריסטול 
 שנות ייצור:  1968–1969
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 מודל קודם:  בריסטול 409
 מודל אחריו:  בריסטול 411
 חברת אם:  Bristol
 סיווג:  קופה יוקרה
 מרכב:  2 דלתות קופה
 פלטפורמה:  מנוע קדמי
 אורך:  4,915 מ"מ
 רוחב:  1,727 מ"מ
 גובה:  1,500 מ"מ
 משקל:  1,600 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,896 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  8V צילינדרים, 5,211 סמ"ק, המפיק 250 כ"ס, יחס דחיסה 1:9.0 (מנוע קרייזלר)
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית – 3 מהירויות
 מהירות מרבית:  209 קמ"ש
 
בריסטול 410, שנת 1969
בריסטול 410 (באנגלית: Bristol 410) היא מכונית קופה יוקרתית, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית המכוניות הבריטית בריסטול אשר יוצרה בין השנים 1968–1969. בסך הכול יוצרו 82 יחידות, אשר אופיינו על ידי מנוע V8 של חברת קרייזלר. הבריסטול 10 היה הדגם האחרון בסדרת 400, אשר קיבל את מנוע ה-5,211 סמ"ק מחברת קרייזלר.
חברת "בריסטול" – חברה לייצור מטוסים, התחילה לבנות מכוניות יוקרה, במהדורות מאוד מוגבלות לאחר מלחמת העולם השנייה.
בריסטול 410 היה הדגם הרביעי שיוצר על ידי חברת בריסטול, לאחר שנפרדה מחברת התעופה בריסטול אירופליין
בריסטול 410 נתונים טכניים

קרבורטור 1 קרטר
מנוע קירור מים
קיבולת מכל דלק – 81.8 ליטר
גלגלים 15 אינץ'
תאוצה בין 0–97 קמ"ש – 8.8 שניות
תמונות

בריסטול 410, שנת 1968
בריסטול 410, שנת 1968
בריסטול 410
בריסטול 410
בריסטול 410, שנת 1969
בריסטול 410
בריסטול 410, שנת 1968 (מיקומו של הגלגל הרזרבי – בתוך דופן הכנף השמאלית, אחרי הגלגל הקדמי השמאלי)
ראו גם

בריסטול 400
בריסטול 401
בריסטול 402
בריסטול 403
בריסטול 404
בריסטול 405
בריסטול 406
בריסטול 407
בריסטול 408
בריסטול 409
בריסטול 411
בריסטול 412
בריסטול 603
בריסטול פייטר
לקריאה נוספת

היסטורית מכוניות בריסטול  (באנגלית)
בריסטול 410, שנת 1967 – נתונים טכניים  (אנגלית) 1967 Bristol 410 specifications, information, data, photos
רום באבה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  עוגת שמרים, קינוח 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  ביצה, רום 
 
רום באבה או באבה או רום (בצרפתית: Baba au rhum; באנגלית: Rum baba) היא עוגת שמרים קטנה.
מאפיינים

העוגה הקטנה רוויה בסירוּפ ועשויה עם משקאות חריפים, בדרך כלל רום ולעיתים במילוי קצפת או חביצה. המאפה נעשה בדרך כלל במנות אישיות (בערך 5 ס"מ גובה, גלילי ומעט, מחודד), אך לפעמים ניתן להכינו בצורות גדולות יותר הדומות לאלו המשמשות לעוגת באנט. הבלילה לבאבה כוללת ביצים, חלב וחמאה.