stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפשיטה על אל-ח'יאם
מהלך המבצע

בינואר 1971 הוטל על סיירת אגוז, בפיקוד סא"ל אורי שמחוני, לפשוט על מפקדת הפת"ח בעיירה אל-ח'יאם שבדרום לבנון. הכוח בפיקודו, שכלל כ-40 לוחמים, נע בלילה בציר תנועה ארוך ומפותל, צלח את החצבאני, ועקף את המרחב שבו שלט כוח צבא לבנון, שהוצב במבצר באל-ח'יאם. עם הגיעם ליעד, הוצבו כוח רתק וכוח חילוץ. כוח נוסף, שכלל את המ"פים דוד אגמון ומוקי בצר, תקף את המפקדה. לאחר מכת אש של כוח הרתק, הסתער הכוח על המפקדה. בחילופי האש נהרג סגן דב אדר ונפצעו אגמון ושני קצינים נוספים. אגמון ובצר השליכו רימונים לעבר המחבלים, הסתערו לעבר המבנה והרגו שלושה מחבלים. סגן מפקד פלוגה בסיירת, סגן יוסף דירהלי, שהיה ברתק, חבר תחת אש לכוח וחילץ את גופתו של אדר, בעת שלוחמי כוח התקיפה הטמינו מטעני חבלה במפקדה. הכוח פוצץ את המפקדה ונסוג. מסוק חילץ את הפצועים וההרוג.
כל יעדי הפשיטה הושגו. הכוחות שבו לשטח ישראל לאחר שהרסו את המפקדה והרגו עשרה מחבלים. בפעולה נפצעו שלושה קצינים ונהרג קצין נוסף, סגן דב אדר. על האומץ שהפגין דירהלי בחילוץ אדר תחת אש הוא עוטר
בעיטור העוז.
לקריאה נוספת

יעקב ארז, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים".
גלעד ואורי שמחוני, "לוויתן לבן", הוצאת "גלורי", 2006.
הערות שוליים

↑  ד"ר אביגדור שחן, מבצע כדור הרעם הוצאת מסדה, 1991, עמודים 17–18.
↑  יעקב ארז, "האנציקלופדיה לצבא וביטחון – 'צה"ל בחילו'", הוצאת רביבים (מהדורת מעריב), 1983, כרך 14 -"סיירות ומיעוטים", עמ' 67-65.
↑  שני זהר שדמה, "לא מבין איך הקבר הקטן מכיל ענק כזה". ה"פושטק" מיפו שכבש את סיירת אגוז, באתר ynet, 7 במאי 2019.
הקוורטט לענייני המזרח התיכון

ערך זה עוסק בגוף בינלאומי העוסק ביישוב הסכסוך הישראלי-פלסטיני. אם התכוונתם למונח המתייחס להרכב קאמרי של ארבעה כלי קשת, ראו .
הקוורטט לענייני המזרח התיכון או בקיצור הקוורטט (באנגלית: Quartet on the Middle East) הוא גוף בין-לאומי המורכב מארצות הברית, האיחוד האירופי, האומות המאוחדות ורוסיה, שתפקידו לפקח על פתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני על פי מפת הדרכים. הגוף נוסד בשל הצורך בגורם המקובל על שני הצדדים כמי שיהיה הבורר ויקבע האם הצדדים עומדים במילוי חובותיהם או שאחד מהם מפר את ההסכמים. הדבר נובע ממסקנות הצדדים מההסכמים הקודמים אשר לא הצליחו בעקבות היעדר גורם מקובל על שני הצדדים.
הקוורטט נוצר במדריד ב-2002, כתוצאה מוועידה שיזם ראש ממשלת ספרד דאז, חוסה מריה אסנאר, שמטרתה הייתה למצוא דרך להתקדמות במשא ומתן הישראלי-פלסטיני. פעילות הקוורטט ממומנת בידי מספר גופים באו"ם.
ג'יימס וולפנזון שימש כנציג הקוורטט במזרח התיכון לאחר פרישתו מתפקיד נשיא הבנק העולמי ב-31 במאי 2005. הוא שימש בתפקיד עד 30 באפריל 2006. הוא פרש לאחר שורה של צעדים בצד הישראלי שלדעתו דרדרו את הסיכויים למצוא פתרון לסכסוך, כמו הגבלות במגעים עם תנועת חמאס, הטלת קשיים על אפשרותו של חמאס לגייס מימון לפעולות אזרחיות, החרמת כספי המסים של הרשות הפלסטינית בידי ישראל והגבלות תנועה על הפלסטינים.
טוני בלייר מונה לנציג הקוורטט ב-27 ביוני 2007, מייד עם פרישתו מתפקידו כראש ממשלת בריטניה, ושימש בתפקיד עד לשנת 2015.
ביאורים

↑  פירוש השם "קוורטט" הוא רביעייה, ובעיקר נפוץ כינוי זה לרביעיית כלי מיתר.
הקווקז הקטן

| --- | --- |

הר ארגץ בארמניה, הפסגה הגבוהה ביותר
 מידע כללי
 גובה:  4,090 מטר (הר ארגץ)
 מדינה:  אזרבייג'ן אזרבייג'ן ארמניה ארמניה גאורגיה גאורגיה
 מיקום:  גאורגיהגאורגיה
 רכס הרים:  הרי הקווקז 
 אורך הרכס:  600 ק"מ
 קואורדינטות:  41°21′00″N 43°43′00″E﻿ / ﻿41.35°N 43.716666666667°E﻿ / 41.35; 43.716666666667
  (למפת ארמניה מוגדלת) ירוואן קפאן ורדניס הרזדאן ואראשאפאט גיומרי ונדזור איג'באן אלאוורדי ימת סוואן  גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן נחצ'יבאן (אזרבייג'ן)  איראן טורקיההקווקז הקטן(למפת ארמניה רגילה) ירוואן קפאן ורדניס הרזדאן ואראשאפאט גיומרי ונדזור איג'באן אלאוורדי ימת סוואן  גאורגיה גאורגיה אזרבייג'ן נחצ'יבאן (אזרבייג'ן)  איראן טורקיההקווקז הקטן
 
הקווקז הקטן היא מערכת הרים בדרום קווקז; היא משתרעת מהחוף הדרום-מזרחי של הים השחור (בדרום-מערב גאורגיה), דרך דרום גאורגיה וצפון ארמניה, עד מערב אזרבייג'ן.
מערכת הקווקז הקטן משתרעת כמעט במקביל לקווקז הגדול, במרחק ממוצע של 100 ק"מ מדרומה. אורך הקווקז הקטן הוא כ-600 ק"מ - כמחצית מאורכו של הקווקז הגדול. הקווקז הקטן מופרד מהקווקז הגדול על ידי שורה של מישורים ועמקים ורק במרכז גאורגיה הן מחוברות על ידי הרי ליחי.
הנקודה הגבוהה ביותר במערכת הרי הקווקז הקטן היא פסגת ההר ארגץ - 4,090 מטרים. (40 ק"מ מצפון-מערב לירוואן, בירת ארמניה).
הרכסים העיקריים של מערכת הרי הקווקז הקטן: רכס מסחתי (בדרום-מערב גאורגיה), רכס תריאלתי (בדרום-מרכז גאורגיה), רכס לוכ (בדרום-מרכז גאורגיה ובעיקר בצפון-מערב ארמניה), רכס בזום (בצפון-מרכז ארמניה), רכס סוואן (בצפון-מזרח ארמניה ובצפון-מערב אזרבייג'ן), רכס מורובדג (בצפון-מערב אזרבייג'ן) ורכס קרבך (במערב אזרבייג'ן).
בצד הצפוני של הקווקז הקטן - ההרים הנמוכים מבין ההרים המערביים של המערכת מתאפיינים בצמחייה של אזור סובטרופי גשום; בחלק המזרחי של אותו צד, צמחיית ההרים הנמוכים מתאימה לאזורי יובש. בגובה ממוצע, הרי הצד הצפוני מכוסים יערות עבותים, ואילו ההרים הגבוהים ביותר מאופיינים באחווים של כרי דשא ופרחי הרים.
בצד הדרומי של הקווקז הקטן הצמחייה ערבתית - מאופיינת בעשבים, בשיחים ובחורשות דלילות של עצים.
הפשיטה על בסיסי הטילים במצרים ב-16 באוקטובר 1973

ב-16 באוקטובר 1973, היום ה-11 למלחמת יום הכיפורים, פשט גדוד משוריין מחטיבה 421 של צה"ל לעומק מצרים. בפשיטה הושמדו שלושה בסיסים של טילי קרקע אוויר וכן הושמדו טנקים, כלי רכב וכוחות צבאיים רבים שהיו במסלול ההתקדמות של הכוח הישראלי. מטרת הפשיטה הייתה לפתוח ציר מטוהר ממערך הנ"מ המצרי הצפוף כדי ליצור עליונות אווירית ולאפשר את פעילות חיל האוויר הישראלי באזור הצליחה. לכוחות צה"ל לא היו נפגעים ולא נגרם נזק לציוד.
רקע

מאז מלחמת ההתשה ועד פרוץ מלחמת יום הכיפורים שיקם צבא מצרים את מערך הנ"מ באמצעות רכש נרחב מברית המועצות. ערב המלחמה היה מערך הנ"מ המצרי מהצפופים בעולם ונפרס לאורך כל תעלת סואץ כמו גם אזורים נרחבים בעומק מצרים. במערך היו שלובים טילי קרקע אוויר שונים מהדגמים SA-2,‏ SA-3,‏ ו-SA-6 וכן תותחי נ"מ לטווחים וגבהים שונים שיצרו יחד מעטפת איום רחבה ואפקטיבית.
במטרה להתמודד עם המערך המצרי הצפוף ביקש חיל האוויר הישראלי להפעיל את מבצע תגר, שהיה מבצע מורכב ששילב שימוש באמצעי לוחמה אלקטרונית, חימוש ייעודי שיוטל ממטוסי הפצצה ותזמון מוקפד. בקשת חיל האוויר הופנתה לממשלה עוד קודם לפריצת המלחמה אך אושרה רק לאחר פרוץ הקרבות ב-6 באוקטובר ותוכננה להתבצע בבוקר יום המחרת, היום השני למלחמה. אולם, עקב הצורך הדחוף בסיוע לכוחות הקרקע בחזית רמת הגולן שניהלו קרבות בלימה קשים, הורה המטכ"ל לבטל את מבצע "תגר" עוד בראשיתו ואילץ את חיל האוויר לפעול תחת איום נ"מ חמור בכל אזורי הקרבות ולאורך התעלה וספג בשל כך אבדות כבדות בכל ימי הלחימה. מערך זה כונה "חומת האש".
ב-15 באוקטובר פתחו כוחות צה"ל בחזית הדרום במבצע אבירי לב – פעולה שמטרתה להקים ראש גשר ישראלי בגדה המערבית של תעלת סואץ, מתוך כוונה לשנות את מהלך המלחמה בזירה זו. כזירת הצליחה נקבע קטע התעלה המצוי מצפון לאגם המר הגדול ובצמוד אליו (בסמוך למעוז מצמד). גדוד 264 מחטיבה 421 צלח את התעלה בשעות הבוקר של 16 באוקטובר, וקיבל פקודה לפשוט לעומק מצרים בשיירת טנקים ונגמ"שים ולהשמיד שישה בסיסי טילים בתנועה מהירה תוך ניצול גורם ההפתעה שהיה הכרחי להצלחת הפשיטה. הכוח נתבקש לזהות את סוגי הטילים שבבסיסים ובמידת האפשר להשתלט על רכב שיגור של טיל קרקע אוויר מדגם SA-6 החדיש ולהביאו בשלמותו לישראל. מאחר שלא היה ברשות הכוח מודיעין בדבר שדות מוקשים באזור, נדרש הכוח לנוע רק בצירים ולא בשטחים הפתוחים.
הפשיטה

הפשיטה נערכה על ידי גדוד מוקטן (שבו שתי פלוגות) שכלל 20 טנקים ו-10 נגמ"שי M113, שיצא בשיירה מערבה, כשטנק המג"ד רס"ן גיורא לב מוביל. הטור נע בנסיעה מהירה בצמוד לאגם המר, כך שבין כל שני טנקים נע נגמ"ש. במהלך התנועה זיהה הכוח מוצבים מצריים מאוישים. הכוח ירה בכוחות החי"ר ששהו בהם והשליך רימונים לתוך תעלות הקשר תוך כדי נסיעה. חלק מהחיילים המצרים נמלטו לאגם ושם התפוצצו על מוקשים. הגדוד חצה את תעלת המים המתוקים והמשיך מערבה על ציר שסומן במפת סיריוס בשם "סקרנות". תוך שהוא פוגע בכוחות נוספים שהיו פזורים בצדי מסלול הנסיעה והשמיד טנק מצרי שנע על הדרך עד שהגיע לבסיס הטילים הראשון שהיה מימין לדרך ("פרח" 6120).
הטור המשיך לנוע, צודד תותחים ומקלעים לימין והשמיד את סוללת הטילים תוך כדי תנועה. הפגיעה בטילים הציתה את המנוע הרקטי של הטילים וגרמה לכך ששוגרו במסלול אקראי ללא שליטה. כן הושמדו מתקני המכ"ם שבבסיס.
לאחר השמדת בסיס הטילים הראשון המשיך הכוח עד שהגיע לבסיס טילים נוסף שהיה ריק (פרח 6218). בהמשך פנתה השיירה צפונה ונתקלה בכוח של עשרות כלי רכב מצריים משוריינים. הגדוד כולו פתח באש על כלי הרכב המשוריינים בטווחים משתנים שבין 200 מ' לבין 2,000 מ'. בתוך זמן קצר הושמדו הכלים כשחלק המצרים מהם מצודדים ונערכים לקרב מול הכוח הישראלי אך מבלי שהצליחו להשיב באש. הגדוד חלף על פני הכוח המצרי המושמד כשהוא סופר 9 טנקים ו-34 נגמ"שים מושמדים.
לאחר המשך נסיעה מהירה צפונה הגיע הגדוד לבסיס טילים נוסף (פרח 6316), השמיד אותו, ופנה מזרחה לעבר שני בסיסי טילים נוספים (פרח 6418 ו-6419, ממערב למתחם "גשירה"). הכוח התבקש בקשר שוב לנסות ולזהות "טילים קטנים" (טילי SA-6). הכוח הסתער על המתחם והצית בירי מקלעים ותותחים את הטילים, שהיו מוצבים על המשגרים. הפגיעה בטילים הציתה את המנוע הרקטי של הטילים וגרמה לכך ששוגרו במסלול אקראי ללא שליטה.
לאחר השמדת שני בסיסי הטילים פנה הגדוד שוב דרומה ועצר להתארגנות ליד שלושה מבנים נטושים, ממזרח למחנות אבו סולטן. במהלך ההתארגנות כוחות מצריים שחלפו לידם נופפו להם לשלום. לאחר זמן מה, כשהכוח עדיין בהתארגנות, נפתחה עליו אש ארטילרית. הכוח חזר לכלים ונע חזרה במהירות לראש הגשר בשעה 14:00 לערך. בדרכם חזרה אחד הטנקים נעצר ומנועו לא הניע. הוחלט לגרור אותו על ידי טנק אחר כשהם משתרכים מאחורי הטור אך מצליחים גם הם לייצר אש לעבר כלי רכב מצריים ולהשמיד מספר משאיות.
הכוח הישראלי חזר לראש הגשר לאחר פשיטה של עשרות קילומטרים לעומק מצרים ללא אבדות בנפש או בציוד.
תוצאות הפשיטה

דבר קיומו של כוח ישראלי מצידה המערבי של התעלה לא נודע לפיקוד המצרי והכוחות הישראלים פעלו בהצלחה רבה לנוכח ההפתעה המוחלטת של יחידות הצבא המצרי המותקפות. התנועה המהירה של הכוח לא איפשרה איכון שלו על ידי המצרים ובכל שלבי הפשיטה לא התפתח קרב בין הכוחות שכן המצרים הותקפו מבלי שהספיקו להתארגן.
בפשיטה הושמדו שלושה בסיסי טילים ונוצר "מסדרון מטוהר" מטילים שהקל על חיל האוויר הישראלי לפעול באזור. אף על פי שככל הנראה בחלק מבסיסי הטילים שהושמדו היו טילי SA-6 החדישים, הכוח השמיד גם אותם בתוך ההסתערות החפוזה ולא התפנה להשתלט על אחד מהם. במהלך הפשיטה נפגעו עשרות כלי רכב מצריים ונפגעו חיילים מצריים רבים.
מפת אזור הפשיטה של חטיבה 421 וסוללות הטילים שהושמדו ממערב לתעלת סואץ
הפשיטה על איי מרשל וגילברט

הפשיטה על איי מרשל וגילברט הייתה תקיפה טקטית של שייטת נושאות מטוסים מהצי האמריקאי כנגד חיל המצב של הצי הקיסרי היפני באיי מרשל וגילברט, ב-1 בפברואר 1942.
הכוח היפני היה תחת פיקודו של תת-אדמירל שיגיושי אינואואה, והכוח האמריקאי תחת פיקודו של אדמירל-משנה ויליאם הלסי.
הפשיטה

הפשיטה נערכה על ידי שני כוחות משימה של נושאות מטוסים. נושאת המטוסים יורקטאון היוותה את ליבו של כוח משימה 17, בפיקודו של אדמירל-משנה פרנק ג'ק פלטצ'ר, שתקף את האיים ג'לואיט, מילי ומקין (כיום בוטאריטארי). מטוסיה של יורקטאון הסבו נזק בינוני למתקני הצי היפניים והשמידו שלושה מטוסים, במחיר של שבעה מטוסי קרב ומטוס סיור ימי.
נושאת המטוסים אנטרפרייז היוותה את ליבו של כוח משימה 16, בפיקודו של הלסי, שתקף את קווג'לין, ווטג'ה וטרואה. מטוסי כוח המשימה הסבו נזק קל עד בינוני לחילות המצב בשלושת האיים, הטביעו שלושה כלי שיט קטנים, פגעו במספר כלים אחרים והשמידו 15 מטוסים. הסיירת האמריקאית "צ'סטר" נפגעה קלות, ושישה מטוסים אמריקאים הושמדו.
תוצאות הפשיטה

לפשיטה הייתה השפעה אסטרטגית מועטה. הצי היפני שיגר שתי נושאות מטוסים לרדוף אחר כוחות המשימה האמריקאיים, אולם המרדף בוטל במהרה ונושאות המטוסים חזרו להעניק חיפוי לקרבות על הפיליפינים ואיי הודו המזרחיים. אולם, הפשיטה סייעה להעלאת המורל בקרב הצי והציבור האמריקאי, אשר היה ירוד מאז ההתקפה על פרל הארבור ואובדן האי וייק. הפשיטה אף תרמה לניסיונם המבצעי של צוותי נושאות המטוסים, ניסיון אשר עתיד לסייע להם בקרבות הימיים כנגד הצי הקיסרי.
לאחר הפשיטה, לא השכילו היפנים להבין כי הרעיון של הקמת הגנה היקפית, תוך שימוש בחילות מצב המפוזרים באיים באוקיינוס השקט, לוקה בפגם רציני. חילות המצב היו מרוחקים זה מזה יתר על המידה על מנת לאפשר סיוע הגנתי משותף ולמנוע מהאויב לחדור מבעד לאיים. פשיטה זו, וכמו כן הפשיטה של דוליטל באפריל של אותה שנה, שכנעו את מפקד הצי היפני המשולב איסורוקו יממוטו כי הדרך הטובה ביותר להילחם בצי האמריקאי היא למשוך אותו לקרב הכרעה ולהשמידו. רעיון זה הוביל לקרב מידווי.
לקריאה נוספת

Morison, Samuel Eliot, The Rising Sun in the Pacific 1931 – April 1942, vol. 3 of History of United States Naval Operations in World War II, Castle Books, 2001. ISBN 0785813047.
Willmott, H. P. Empires in the Balance: Japanese and Allied Pacific Strategies to April 1942, Annapolis, Maryland: Naval Institute Press, 1982. ISBN 0870215353.
הקוטר המערבי המהיר

| --- | --- |
 "הקוטר המערבי המהיר" ליד האי קריסטובסקי  החלק המרכזי של הקוטר המערבי המהיר, גשר על שפך נייבה הקטנה
 מידע כללי
 סיווג:  כביש עירוני
 כביש אגרה:  כן
 אורך:  47 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–2008
 מיקום
 ערים ראשיות:  סנקט פטרבורג 
 קואורדינטות:  60°00′00″N 30°13′55″E﻿ / ﻿60°N 30.231944444444°E﻿ / 60; 30.231944444444
 nch-spb.com
 he
 
הקוטר המערבי המהיר (ברוסית: Западный скоростной диаметр) הוא כביש אגרה עירוני בסנקט פטרבורג.
"הקוטר המערבי המהיר" נבנה בשלבים. בניית הכביש התחילה בדצמבר 2005 ובדצמבר 2016 נפתח כל הכביש לתנועה. אורכו של הכביש 46.6 ק"מ. הכביש נמצא לאורך החלק המערבי של סנט פטרסבורג שמוביל למפרץ הפיני ומחבר את נמל הים של סנט פטרסבורג ואת מתחמי ההובלה העיקריים של העיר עם כביש הטבעת של סנקט פטרבורג ויוצא למדינות הבלטיות, סקנדינביה ואזורי רוסיה.
הנס קריגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביולי 1909 פוזנן, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  8 בפברואר 1988 (בגיל 78) Wartenberg, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, גרמניה הנאצית, גרמניה המערבית 
 מעסיק:  גסטפו 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית, All-German Bloc/League of Expellees and Deprived of Rights 
 פרסים והוקרה:  צלב הברזל, דרגה שנייה  צלב הברזל, דרגה ראשונה  צלב ההצטיינות במלחמה 
 
הנס קריגר (גרמנית: Hans Krüger; ‏1 ביולי 1909 – 8 בפברואר 1988), קצין אס אס בדרגת האופט-שטורמפיהרר ופושע מלחמה נאצי. קריגר אחראי לרציחתם של 70,000 יהודים במחוז סטניסלבוב (כיום: איוונו-פרנקיבסק) בגליציה המזרחית, אזור הגנרלגוברנמן (הממשל הצבאי הנאצי). אחראי למשלוח של 12,000 יהודים למחנה ההשמדה בלז'ץ.
קורות חיים

קריגר נולד בפוזנן. לאחר מלחמת העולם הראשונה עבר מקום הולדתו מגרמניה לריבונות המדינה הפולנית שאך זה הוקמה והוא גורש עם משפחתו לגרמניה.
קריגר הצטרף לאס אה ולמפלגה הנאצית בשנת 1929 ובין השאר שימש כמנהל המדור הפוליטי במחנה הריכוז אורניינבורג. בשנת 1934 קריגר נאלץ, בעקבות הטיהור שנערך בשורות האס אה במסגרת ליל הסכינים הארוכות וההחלטה על סגירת מחנה הריכוז באורניינבורג לעבור לעבודה כמנהל מחלקה במשרד העבודה. בשנת 1939 עם כיבושה של פולין בתחילת מלחמת העולם השנייה החל לעבוד בגסטפו בפוזנן ובקרקוב, כמו כן קריגר ניהל את בית הספר של סיפ"ו בזאקופנה.
עם הפלישה הגרמנית לברית המועצות בשנת 1941 קריגר העתיק את פעילותו למרחב לבוב ביוני אותה שנה. קריגר היה מעורב בארגון רצח ראש ממשלת פולין לשעבר קז'ימייז' ברטל ו- 23 פרופסורים מאוניברסיטאות, בעיר לבוב. השתתף ברציחות המוניות של יהודים בעיר על ידי יחידות איינזצקומנדו.
רצח המוני ראשון של 600 יהודים ופולנים ביער פאבלצה, אורגן ונוהל על ידי קריגר באוגוסט 1941 בסטניסלבוב. כדי לאמן ולהכין את אנשיו לרציחות המוניות יזם יום "אימון" בעיירה נדבורנה. היחידות שתחת פיקודו רצחו באותו יום 2000 ילדים, נשים וגברים. רצח המוני זה נחשב לאירוע המסמל את תחילת יישום הפתרון הסופי באזור הגנרלגוברנמן. פיקד על הטבח בגטו סטאניסלבוב באירוע שנקרא "יום א' של דמים". במהלך הטבח השתתף קריגר אישית ברצח יהודים כשהוא יורה בהם למוות ליד קברי המונים שהוכנו במקום. 12,000 יהודים נרצחו באותו טבח. עקב ההחלטה להוציא את העיר רוהאטין מתחום סמכותו שלח קריגר יחידה לעיר כדי לרצוח 2300 יהודים מתושביה. מאוחר יותר סבלו יישובים נוספים מאותו גורל. קריגר חיסל את כל היהודים בגטו סטאניסלבוב.
קריגר הסתבך בשנת 1942 בעקבות ממצאי ביקורת שלילית של לשכת הרייך בתחנה. הביקורת נגעה לניהול החרמת רכוש הנרצחים. בשנת 1943 הוא הועבר מתפקידו בעקבות פרשה שבה הייתה מעורבת אצילה פולניה. קריגר סיפר לאצילה על מעשי הרצח שלו והיא פרסמה את הדברים. קריגר הואשם בחשיפת סוד מדינה והועבר לפריז.
לאחר מלחמת העולם השנייה

קריגר נעצר ונכלא בהולנד עד נובמבר 1948. מעשיו בעת המלחמה לא היו מוכרים ולכן הוא שוחרר וחזר לגרמניה. הקים עסק במדינת הריין - ואסטפליה ומאוחר יותר ניסה להתקבל לשירות המדינה אך נדחה. הצטרף לממסד הפוליטי וקיבל תפקידים במפלגה גרמנית. ב-1954 ניסה להיבחר לפרלמנט אך נכשל.
קריגר זוהה ונעצר בשנת 1959. חקירה בת שש שנים של התביעה בדורטמונד הובילה למשפט שנמשך שנתיים. ב-6 במאי 1968 נשפט למאסר עולם, מת בכלא בשנת 1988.
לקריאה נוספת

דיטר פוהל, הנס קריגר ורצח היהודים במרחב סטניסלבוב, הוצאת יד ושם, קובץ מחקרים, כ"ו, 1998. עמ' 181 - 200.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16600561m (data)  GND: 121225534  ISNI: 0000 0004 1810 9557  SUDOC: 163744041  VIAF: 59935161   WorldCat (עם VIAF): 59935161
הנס קרוה

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1907 היידלברג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  18 ביולי 1967 (בגיל 60) בראונשווייג, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1933–1945 (כ־12 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור (לופטוואפה)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הצנחנים ה-2
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
הנס קרוה (בגרמנית: Hans Kroh;‏ 13 במאי 1907 – 18 ביולי 1967) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > ראשית חייו

קרוה נולד ב-13 במאי 1907 בהיידלברג, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. קרוה נכנס לאקדמיה לשוטרים ברנדנבורג-האוול ב-8 באפריל 1926 כשוטר. כחבר ב-Berlin SA, הוא השתתף ב-1933 במבצע האכזרי נגד תאים קומוניסטיים. ב-1 באפריל 1933 הועלה לדרגת לויטננט, וב-1 באוגוסט 1933 לדרגת אובר-לויטננט. ב-1 באפריל 1935 הוא עבר ללופטוואפה והפך למפקד פלוגה ומנהל הדרכה בבית הספר לצניחה בשטנדאל. ב-1 באוקטובר 1937 הוא הועלה לדרגת האופטמן, וב-1 בינואר 1939 מונה לקצין מטה בדיוויזיית האוויר ה-7.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה הוא השתתף לראשונה בכיבוש הולנד ומונה למפקד הגדוד ה-1 של רגימנט הצנחנים ה-2 ב-1 באוגוסט 1940. ב-1 במרץ 1941 הועלה לדרגת מיור. לאחר מכן השתתף במבצע מרקור ובמבצע ברברוסה, וב-21 באוגוסט 1941 קיבל על פעולותיו את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר מכן הועבר לצפון אפריקה ולאחר מכן לרוסיה בפעם השנייה, וב-24 בדצמבר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-16 בדצמבר 1943 מונה קרוה למפקד רגימנט הצנחנים ה-2, ובתחילת 1944 הוא נשלח לצרפת. ב-6 באפריל 1944 הועלה לדרגת אוברסט וקיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 ביוני 1944 מונה למפקד דיוויזיית הצנחנים ה-2.
ב-1 בספטמבר 1944 הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-12 בספטמבר קיבל את תוספת החרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בעזרת יחידתו הצליח קרוה להחזיק את מחוז סנט פייר בברסט מצפון לבסיס הצוללות עד ל-18 בספטמבר 1944, ולאחר מכן נפל בשבי צבא ארצות הברית, ממנו שוחרר באמצע 1948.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-1 ביוני 1956, התקבל קרוה לבונדסוור שזה עתה נוסד ושימש כמפקד הדיוויזיה המוטסת הראשונה בברוכסל. ב-1 בספטמבר 1957 הוא הועלה לדרגת בריגדה-גנרל, וב-1 ביולי 1959 הועלה לדרגת גנרל-מיור. לאחר שקיבל את הצלב הגדול של עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית ב-12 בספטמבר 1962, הוא פרש לגמלאות ב-1 באוקטובר 1962. לאחר פרישתו הוא התגורר בבראונשווייג, עד מותו ב-18 ביולי 1967.
הכנסייה באובר

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  וינסנט ואן גוך
 תאריך יצירה:  1890
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  74 ס״מ 
 גובה:  94 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  פוסט-אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  RF 1951 42 (מוזיאון ד'אורסה) 
 מיקום:  מוזיאון ד'אורסה, פריז
 
הכנסייה באובר היא יצירה באמצעות צבע שמן של הצייר ההולנדי וינסנט ואן גוך מ-1890. הכנסייה עצמה נמצאת באובר-סיר-אוּאז (Auvers-sur-Oise), כ-27 קילומטר מצפון-מערב לפריז. כיום, היצירה מוצגת במוזיאון ד'אורסה שבפריז.
אודות היצירה

לצד ציורים אחרים מתקופת הזמן הקצרה באובר-סיר-אואז, כגון "בית העירייה באובר" וציורים של בתים עם גגות סכך, נראה כי ציור זה מזכיר סצנות מהנופים הצפוניים של ילדותו ונעוריו של ואן גוך. ואן גוך חש נוסטלגיה לנופי ילדותו בתקופה ההיא, והוא ציין במכתב כי הוא צייר יצירות מנופי הצפון בהתבסס על זיכרונו.
ואן גוך השתמש בצבע כחול קובלט ליצירת השמיים בציור, צבע שהוא השתמש גם כדי ליצור את "Portrait of Adeline Ravoux" שנעשה באותה תקופה. המוטיב של דרכים מתפצלות המתואר בציור מופיע גם באחת מיצירותיו האחרונות, "שדה חיטה עם עורבים".
החצר של הכנסייה מואר בשמש, בניגוד לכנסייה עצמה הנמצאת בצל. בצעירותו, ואן גוך רצה להיות כומר, אך הוא פוטר מתפקידו. במכתב לאחיו, תיאו, מיולי 1880 הוא ציטט את "הנרי הרביעי" של ויליאם שייקספיר על הריקנות האפלה שבתוך הכנסייה.
הכנסייה באובר הופיעה בפרק העשירי בעונה החמישית של סדרת הטלוויזיה "דוקטור הו" בשנת 2010. למרות שבפרק הוצגה הכנסייה באובר, למעשה זאת הייתה קתדרלת לאנדאף שבווילס.
הערות שוליים

↑  Lubin, Albert J. (1972). Stranger on the Earth: A Psychological Biography of Vincent van Gogh. New York: Holt, Rinehart, and Winston. p. 230. ISBN 0-03-091352-7.
↑  Letter from Vincent van Gogh to Theo van Gogh, Saint-Rémy, 30 April 1890
↑  Erickson, Kathleen Powers (1998). At Eternity's Gate: The Spiritual Vision of Vincent van Gogh. p. 171. ISBN 0-8028-4978-4.
↑  A very different Whoniverse: Daleks, Droids and drama on a Doctor Who tour of Cardiff
| וינסנט ואן גוך |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אגוסטינה סגטורי יושבת בקפה דו טמבורין • אוכלי תפוחי האדמה • אירוסים • בית החולים בארל • בית העירייה באובר • ברושים • גולגולת עם סיגריה בוערת • גן בית הכומר בנונן • גשר לנגלואה בארל • דיוקנו של ד"ר גאשה • דיוקנו של פר טנגי • דיוקן אמו של האמן • דיוקן עצמי ללא זקן • דיוקן עצמי עם אוזן חבושה • דיוקן עצמי של ואן גוך • דיוקנאות של וינסנט ואן גוך • דיוקנה של מאדאם ז'ינו • דרך ברושים וכוכב • דרך ליד ארל • הבית הלבן לעת לילה • הבית הצהוב • הזואווי • הרועה (על פי מילה) • זיכרון הגן באטן • חדר שינה בארל • החמניות • הכיסא של ואן גוך • הכנסייה באובר • הכרם האדום • לה מוסמה • ליל כוכבים • ליל כוכבים מעל הרון • מרפסת בית הקפה בלילה • משפחת רולין • נוף מושלג • נוף עם כרכרה ורכבת • נופי פריז מחדרו של וינסנט ברו לפיק • סמטת אליסקאמפס • סרטן על גבו • עגלה ופר שחור • על סף הנצח • עצי זית •  פרחי פרג • פריחות שקד • קפה הלילה • שדה חיטה עם ברושים • שדה חיטה עם עורבים • שדה חיטה עם עפרוני • שורשי עץ • שני סרטנים |  |
| סרטים | תאווה לחיים (1956) • חלומות (1990) • וינסנט ותיאו (1990) • לאהוב את וינסנט  (2017) • ואן גוך: בשערי הנצח (2018) |  |
| ראו גם | תאו ואן גוך • מוזיאון ואן גוך • מוזיאון ד'אורסה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Joconde: 000PE004198
הנס קרייזינג

| --- | --- |

הנס קרייזינג
 לידה:  17 באוגוסט 1890 גטינגן, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  14 באפריל 1969 (בגיל 78) אולדנבורג, סקסוניה התחתונה, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל הכוחות ההרריים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ההררית ה-3   מפקד הקורפוס ה-17   מפקד הארמייה השמינית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
גנרל הנס קרייזינג (בגרמנית: Hans Kreysing;‏ 17 באוגוסט 1890 – 14 באפריל 1969) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קרייזינג נולד ב-17 באוגוסט 1890 בגטינגן, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1909 התגייס לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט היגר ה-10. במהלך מלחמת העולם הראשונה לחם קרייזינג בכל החזיתות, והועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, צלב האבירים של מסדר בית הוהנצולרן עם חרבות, אות הפציעה בשחור, וצלב הכבוד של מלחמת העולם הראשונה.
לאחר המלחמה הצטרף קרייזינג לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 ביולי 1934 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, וב-1 באוגוסט 1936 הועלה לדרגת אוברסט, וב-6 באוקטובר 1936 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-16.