stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ פיקט
הערות שוליים

↑  נעם בן זאב, גלריה הארץ, 13 בפברואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007351508705171  PLWABN: 9810552344105606  BnF: cb13947017c (data)  GND: 129644870  ISNI: 0000 0000 8045 0909  LCCN: n82100355  MusicBrainz: d1c6f4ee-631b-4c27-8fa1-d8bd20c3f778  NKC: xx0144606  NTA: 107732963  SUDOC: 137614063  VIAF: 27257446   WorldCat (עם VIAF): 27257446
צבא הודו הבריטית

| --- | --- |

דגל צבא הודו הבריטית
 פרטים
 מדינה:   הראג' הבריטי
 סוג:  צבא יבשה
 בסיס האם:  פיקוד הודו, ניו דלהי
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1858–1948 (כ־90 שנה)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  2.5 מיליון חיילים
צבא הודו הבריטית (באנגלית: British Indian Army) היה צבא שהורכב מיחידות אשר גויסו בהודו הבריטית ושירתו בהודו את האימפריה הבריטית. הצבא נוסד בשנת 1858 לאחר המרד ההודי הגדול, כאשר הודו עברה משלטון חברת הודו המזרחית הבריטית לידי הכתר הבריטי וכך גם הכוחות הצבאיים בשירות הבריטים. בשנותיו הראשונות עד 1894 המונח 'צבא הודו' היה מונח לא רשמי לתיאור הכוחות ההודים משלוש הארמיות (בנגל, בומביי ומדרס), לאחר 1895 הפך 'צבא הודו' למונח רשמי לתיאור הצבא של הממשל בהודו הבריטית. החל משנת 1902 ועד פירוק הודו הבריטית, שימש המונח 'צבא הודו' לתיאור היחידות ההודיות בלבד אשר הוצבו בהודו ושירתו את הממשל בהודו, בעוד שכלל הכוחות (כולל היחידות הבריטיות שהוצבו בהודו) נקרא 'הצבא של הודו' (Army of India).
היסטוריה > 1858 - 1902

בשנת 1858 נוצר כאמור צבא הודו כאשר יחידות הודיות אשר שירתו את חברת הודו המזרחית הבריטית הוכפפו ישירות לצבא האימפריה הבריטית. למרות פירוקן של מספר יחידות שהיו קשורות למרד (בעיקר בארמיית בנגל), ארגון מחדש של מספרי היחידות ושינוי באזורי הגיוס העיקריים לצבא, לא נערך שינוי מהותי במבנה הבסיסי של הכוחות בהודו. כך, בשנותיו הראשונות כמו בשנים שקדמו למרד ההודי, הורכב הצבא משלוש ארמיות; בנגל, מדראס ובומביי. בנוסף היה כוח נפרד בצפון-מערב הודו (אזור הפנג'אב). בפיקוד הצבא ישב המפקד העליון (Commander in Chief), קצין בדרגת גנרל או פילדמרשל שפיקד גם על ארמיית בנגל וגם על הצבא כולו.
שינוי חשוב שנבע בכל זאת מהמרד ההודי הגדול היה באזורי הגיוס של הרגימנטים בצבא הודו. לאחר המרד, כאשר חוסר נאמנותן של יחידות רבות בצבא הכה מכה קשה את השלטון הבריטי בהודו ואיים להפיל אותו, הפכו הבריטים זהירים יותר באזורי הגיוס שלהם והעדיפו מעתה את העמים והקבוצות האתניות אשר נותרו נאמנים במהלך המרד כמו גם אלו 'הלוחמניים' יותר. כך הייתה העדפה להקים רגימנטים מאזור הפנג'אב וסיקים (צפון-מערב וצפון-מזרח הודו בהתאמה), אזורים שנותרו נאמנים במהלך המרד והניצחון הבריטי הושג בעיקר בזכותם. בנוסף, החל גיוס נרחב בקרב בני הגורקה שבנפאל, אשר עדיין מגויסים לצבא הבריטי ומשרתים ברגימנט רובאי גורקה המלכותי, כמו גם בצבא הודו ונפאל.
בשנת 1895 הוסדר ואורגן צבא הודו באופן חלקי (כאשר שמונה שנים מאוחר יותר עבר הצבא ארגון עמוק ומקיף יותר) וצבא הודו הפך רשמית לצבא הממשל של הודו, אשר כלל את כל היחידות הבריטיות וההודיות אשר שירתו את השלטון הבריטי ועמדו לראשותו. החל מאפריל 1895 בוטלו שלוש הארמיות (בנגל, מדרס ובומביי) ויחד עם כוח הגבול הצפון-מערבי הורכבו ארבעה פיקודים: צפון, דרום, מזרח ומערב.
היסטוריה > 1902 - 1948

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בין השנים 1902–1909 שימש הוריישו קיצ'נר כמפקד העליון בהודו ומיד עם כניסתו לתפקיד החל בשנת 1903 בארגון מחדש של צבא הודו. השינוי המהותי ביותר שנכלל בארגון מחדש, היה איחוד שלוש הארמיות ההיסטוריות, בנגל, מדראס ובומביי, לכדי צבא אחד בעל שרשרת פיקוד מסודרת. בשלב זה התייחס המונח צבא הודו רק לצבא של השלטון הבריטי בהודו (שהורכב ברובו מחיילים הודים), בנוסף, נקראו יחידות בריטיות, שהגיעו להודו כחלק מהצבה מבצעית לתקופה מוגבלת, הצבא הבריטי בהודו. שני הכוחות הללו, האחד זמני ומשתנה והשני מקומי, נקראו יחד הצבא של הודו כדי להגדיר את כלל הכוחות שעמדו לרשות הבריטים בשעת צרה.
ארבעת הפיקודים שנוצרו בשנת 1895, התחלקו החל משנת 1903 לשמונה דיוויזיות, מה שביטל למעשה באופן סופי את תפקידן של הארמיות ההיסטוריות. דיוויזיות אלו היו: 'הדיוויזיה הראשונה (פשאוור)', 'השנייה (רוואלפינדי)', 'השלישית (לאהור)', 'הרביעית (קואטה)', 'החמישית (מאהו)', 'השישית (פונה)', 'השביעית (מיראט)' ו-'השמינית (לקנאו'). עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הוקמה גם 'הדיוויזיה התשיעית (סקונדראבאד)', כך שערב המלחמה שירתו כ-155,000 חיילים בצבא הודו הבריטית. הרפורמות של קיצ'נר הביאו את צבא הודו לסטנדרטים של הצבא הבריטי במבנה היחידות, אם כי הצבא עדיין נחשב מפגר מאחור מבחינת ציוד. הבדל נוסף היה שברבות מהיחידות ההודיות הייתה הפרדה בין שבטים שונים או קאסטות שונות.
הדיוויזיות של צבא הודו התחלקו באופן דומה לנהוג בצבא הבריטי: כל אחת כללה שלוש חטיבות, כל חטיבה התחלקה לארבעה גדודים (כל גדוד השתייך לאחד הרגימנטים ההודים או הבריטים), מתוכם שלושה גדודים הודים ואחד בריטי.
יחידות הצבא

בשנת 1903 כאמור, אורגן מחדש הצבא ומוספרו מחדש הרגימנטים. הרשימה המובאת כאן מציגה את הרגימנטים לפי המספור החדש שלהם החל משנת 1903.
יחידות הצבא > פרשים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  יחידות בנגל לשעבר: משמר המושל הכללי  רג' נושאי הרומח ה-1 של הדוקס מיורק  רג' נושאי הרומח ה-2  הרג' ה-3 'סוסי סקינר'  רג' נושאי הרומח ה-4  רג' הפרשים ה-5  רג' הפרשים ה-6 של נסיך ווילס  רג' נושאי הרומח ה-7  רג' נושאי הרומח ה-8  הרג' ה-9 'סוסי הודסון' |  רג' נושאי הרומח ה-10 של דוכס קיימברידג'  רג' נושאי הרומח ה-11 של נסיך ווילס  רג' הפרשים ה-12  רג' נושאי הרומח ה-13 של הדוכס קונוט  רג' נושאי הרומח ג'אט ה-14 של מארי  רג' נושאי הרומח ה-15  רג' הפרשים ה-16  רג' הפרשים ה-17  רג' נושאי הרומח ה-18 'טיראוונה'  רג' נושאי הרומח ה-19 'סוסי פיין'  הרג' ה-20 'סוסי דקאן' |  יחידות פנג'אב לשעבר: רג' הפרשים ה-21 של הנסיך אלברט ויקטור  רג' הפרשים ה-22  רג' הפרשים ה-23  רג' הפרשים ה-25 יחידות מדראס לשעבר: משמר מושל מדראס  רג' הפרשים הקלים ה-26  רג' הפרשים הקלים ה-27  רג' הפרשים הקלים ה-28 |  יחידות הידראבאד לשעבר: רג' נושאי הרומח ה-29 'סוסי דקאן'  רג' נושאי הרומח ה-30 'סוסי גורדון' יחידות בומביי לשעבר: רג' נושאי הרומח ה-31 של דוכס קונוט  רג' נושאי הרומח ה-32  רג' הפרשים הקלים ה-33 של המלכה  הרג' ה-34 'סוסי פונה' של הנסיך אלברט ויקטור  הרג' ה-35 'סוסי סינד'  הרג' ה-36 'סוסי ג'יקוב'  רג' נושאי הרומח ה-37 'סוסי בלוך' |  |
יחידות מקומיות לשעבר: הרגימנט ה-38 וה-39 'פרשי מרכז הודו'.
יחידות הצבא > חיל רגלים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  יחידות בנגל לשעבר: רג' הברהמנים ה-1  רג' הרגלים הקל רג'פוט ה-2 (של המלכה)  רג' הברהמנים ה-3  רג' רג'פוט ה-4 של הנסיך אלברט ויקטור  רג' הרגלים הקל ה-5  רג' הרגלים הקל ג'אט ה-6  רג' רג'פוט ה-7 של דוכס קונוט  רג' רג'פוט ה-8  רג' הרגלים ה-9 בופאל  רג' ג'אטים ה-10  רג' רג'פוטים ה-11  רג' הפלסים ה-12 (רג' מצודת עז'נה)  רג' רג'פוט ה-13 (רג' שיחואטי)  רג' הסיקים ה-14 פרוזאפור  רג' הסיקים ה-15 לודהיאנה  רג' רג'פוט ה-16 (רג' לקנאו)  רג' הרגלים ה-17 (הרג' הנאמן)  רג' הרגלים ה-18  רג' פנג'אב ה-19  רג' פנג'אב ה-20 של דוכס קיימברידג'  רג' פנג'אב ה-21  רג' פנג'אב ה-22  רג' הפלסים הסיקי ה-23  רג' פנג'אב ה-24  רג' פנג'אב ה-25  רג' פנג'אב ה-26  רג' פנג'אב ה-27  רג' פנג'אב ה-28  רג' פנג'אב ה-29  רג' פנג'אב ה-30  רג' פנג'אב ה-31  רג' הפלסים הסיקי ה-32  רג' פנג'אב ה-33  רג' הפלסים הסיקי ה-34 |  רג' הסיקים ה-35  רג' הסיקים ה-36  רג' הדוגראהים ה-37  רג' הדוגראהים ה-38  רג' רובאי גראוהל ה-39  רג' הפט'אנים ה-40  רג' הדוגראהים ה-41  רג' דאהולי ה-42  רג' ארינפורה ה-43  רג' הרגלים מריווארה ה-44  רג' הסיקים של ראטרי ה-45  רג' פנג'אב ה-46  רג' הסיקים ה-47  רג' הפלסים ה-48 יחידות פנג'אב לשעבר: רג' הסיקים ה-51  רג' הסיקים ה-52  רג' הסיקים ה-53  רג' הסיקים ה-54  רג' רובאי קווק ה-55  רג' הרגלים ה-56  רג' רובאי ווילד ה-57  רג' רובאי וואן ה-58  רג' רובאי סינד ה-59 יחידות מדראס לשעבר: רג' הפלסים ה-61  רג' פנג'אב ה-62  רג' הרגלים הקל פלמקוטה ה-63  רג' הפלסים ה-64  רג' הרגלים הקרנטי ה-65  רג' פנג'אב ה-66  רג' פנג'אב ה-67  רג' פנג'אב ה-69  רג' רובאי קורג ה-71 |  רג' פנג'אב ה-72  רג' הרגלים הקרנטי ה-73  רג' פנג'אב ה-74  רג' הרגלים הקרנטי ה-75  רג' פנג'אב ה-76  רג' רובאי מוֹפּלה ה-77  רג' רובאי מוֹפּלה ה-78  רג' הרגלים הקרנטי ה-79  רג' הרגלים הקרנטי ה-80  רג' הפלסים ה-81  רג' פנג'אב ה-82  רג' הרגלים הקל וולאג'אהבאד ה-83  רג' פנג'אב ה-84  רג' הרגלים הקרנטי ה-86  רג' פנג'אב ה-87  רג' הרגלים הקרנטי ה-88  רג' פנג'אב ה-89  רג' פנג'אב ה-90  רג' פנג'אב ה-91 (רגלים קל)  רג' פנג'אב ה-92  רג' הרגלים בורמה ה-93 יחידות הידראבאד לשעבר: רג' הרגלים של ראסל ה-94  רג' הרגלים של ראסל ה-95  רג' הרגלים של בראר ה-96  רג' רגלים הדקאן ה-97  רג' הרגלים ה-98  רג' רגלים הדקאן ה-99  יחידות בומביי לשעבר: רג' הגרנדירים ה-101  רג' הגרנדירים ה-102 של נסיך ויילס  רג' הרגלים הקל המהראטי ה-103  רג' רובאי וולסלי ה-104 |  רג' הרגלים הקל המהראטי ה-105  רג' הפלסים ה-107  רג' הרגלים ה-108  רג' הרגלים ה-109  רג' הרגלים הקל המהראטי ה-110  רג' הרגלים ה-112  רג' הרגלים ה-113  רג' המהראטי ה-114  רג' המהראטי ה-116  רג' המהראטי ה-117 רג' הרגלים ה-119 (רגימנט המולטן)  רג' רג'פוטנה ה-120  רג' הפלסים ה-121  רג' רג'פוטנה ה-122  רג' רובאי אוטרם ה-123  רג' הרגלים הבלוכיסטני של הדוקסית מקונוט ה-124  רג' רובאי נאפייר ה-125  רג' הרגלים הבלוכיסטני ה-126  רג' הרגלים הבלוכיסטני ה-127  רג' הפלסים ה-128  רג' הרגלים הבלוכיסטני של הדוקס מקונוט ה-129  רג' הבלוכיים ה-130 יחידות גורקה: רג' רובאי גורקה ה-1 (רג' המָלוּן)  רג' רובאי גורקה ה-2 של נסיך ויילס (קלעי סימור)  רג' רובאי גורקה ה-3  רג' רובאי גורקה ה-4  רג' רובאי גורקה ה-5 (כוח הגבול)  רג' רובאי גורקה ה-6  רג' רובאי גורקה ה-7  רג' רובאי גורקה ה-8  רג' רובאי גורקה ה-9  רג' רובאי גורקה ה-10 |  |
יחידות הצבא > יחידות סיוע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  יחידות תותחנים הרריים: הסוללה ההררית קוהאט ה-21  הסוללה ההררית דרג'אט ה-22  הסוללה ההררית פשאוור ה-23  הסוללה ההררית הזארה ה-24 |  הסוללה ההררית ה-25  הסוללה ההררית ה-26 של ג'יקוב  הסוללות ההרריות ה-27, ה-28, ה-29, ה-30, ה-31 וה-32  סוללת המשמר של כוח הגבול |  יחידות ההנדסה: רג' הפלסים והכורים ה-1  רג' הפלסים והכורים ה-2 של המלכה  רג' הפלסים והכורים ה-3  הקורפוס ההודי של הכורים התת-ימיים |  |
יחידות תמיכה וסיוע: בצבא הודו הבריטית שירתו מספר יחידות תמיכה וסיוע אשר נתנו שירות ליחידות הצבא הלוחמות; קורפוס הנושאים של הצבא (קורפוס הרפואה), אגף הביגוד של הצבא, קורפוס בתי החולים של הצבא, אגף הרימונט של הצבא (אגף הסוסים), השירות הווטרינארי של הצבא, אגף הרפואה ההודי, השירות הרפואי ההודי, אגף התחמושת ההודי וקורפוס האספקה והתחבורה.
לקריאה נוספת

Barthorp, Michael, 1979, Indian Infantry Regiments 1860 - 1914, Osprey Publishing, London, UK.
הערות שוליים

↑  נכון לשנת 1945. בשנת 1903 עם ארגון הצבא מחדש, הוא כלל 240,000 חיילים.
1 2  פורק בשנת 1904.
1 2  פורק בשנת 1907.
1 2  הוקם בשנת 1907.
↑  השימוש במונח 'נושאים' (Bearers) משמעו 'נושאי אלונקות', זהו הכינוי הקודם לקורפוס הרפואה.
חיילים מרגימנט 'רובאי רג'פוטנה', 1911.
חיילים סיקים במהלך מבצע צלבן, 1941.
פרש מרג' נושאי הרומח ג'אט ה-14 של מארי, 1909.
זוג חיילים מרג' פנג'אב ה-20 וה-30, 1910.
חיילים מרג' הרגלים הבלוכיסטני ה-127, 1910.
חיילים מרג' רובאי גורקה ה-5 באזור הגבול הצפון-מערבי, 1920.
צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו

צ'ארלס ספנסר (1719 בקירוב)
צ'ארלס ספנסר, הדוכס השלישי ממרלבורו (אנגלית: Charles Spencer, 3rd Duke of Marlborough‏; 22 בנובמבר 1706 - 20 באוקטובר 1758), שנודע כרוזן מסנדרלנד בין 1729 ל-1733, היה פוליטיקאי בריטי במאה ה-18.
ביוגרפיה

הוא נולד לצ'ארלס ספנסר, הרוזן השלישי מסנדרלנד, וללידי אן צ'רצ'יל, בתו השנייה של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו ואשתו שרה צ'רצ'יל, הדוכסית ממרלבורו. הוא ירש את רוזנות סנדרלנד מאחיו הבכור ב-1729, הפך לרוזן החמישי מסנדרלנד, וב-1733 ירש את דוכסות מרלבורו מדודתו הנרייטה.
בקריירה הפוליטית שלו מילא מספר תפקידים ובהם חבר המועצה המלכותית, לורד סטיוארד (1749–1755) והלורד שומר החותם (1755). הוא זכה גם למספר תארים וכיבודים הכוללים את לורד לוטננט של בקינגהמשייר (1739) ואוקספורדשייר (1739), וכן הוכתר כאביר במסדר הבירית.
מלבד עיסוקו כפוליטיקאי הוא היה גם איש צבא. בין 1740 ל-1742 הוא כיהן כקפטן וקולונל של חיל משמר הפרשים של המלכה (The Queen's Troop of Horse Guards), לאחר מכן כקולונל במשמר קולדסטרים עד 1744, וכגנרל כללי של הארטילריה מ-1755 עד מותו. ספנסר הוביל את חיל המשלוח הבריטי באירופה בחלקה הראשון של מלחמת שבע השנים, אך מת ב-1758 והותיר את הפיקוד לג'ון מאנרס, המרקיז מגראנבי.
הוא נמנה עם חבר המנהלים המקורי של בית החולים לילדים נטושים בלונדון, שהקמתו ב-1739 סימנה את קו פרשת המים בשיטות הטיפול בילדים וברווחתם במדינה.
הוא נישא לאליזבת טרוור, בתו של תומאס טרוור, ברון טרוור השני. לזוג נולדו חמישה ילדים:
ליידי דיאנה ספנסר (1734–1808): נישאר לפרדריק סנט ג'ון, הוויסקונט השני מבולינגברוק ולאחר מכן לטופהאם בוקלרק.
אליזבת הרברט, רוזנת פמברוק ומונטגומרי (1737 - 30 באפריל 1831): נישאה להנרי הרברט, הרוזן העשירי מפמברוק.
ג'ורג' ספנסר, הדוכס הרביעי ממרלבורו (26 בינואר 1739 - 29 בינואר 1817)
לורד צ'ארלס ספנסר (31 במרץ 1740 - 16 ביוני 1820)
לורד רוברט ספנסר (3 במאי 1747 - 23 ביוני 1831)
צוות עזר אוויר במערך הרפואה

קצינת הרפואה החילית (קרפ"ח) בין השנים 2013-2015 אל"ם ד"ר יפעת ארליך. עם סיכת כנפיים של צוות עזר אוויר במערך הרפואה
קצין הרפואה הראשי מספטמבר 2020 תא"ל אלון גלזברג. עם סיכת כנפיים של צוות עזר אוויר במערך הרפואה
צוות עזר אוויר במערך הרפואה בחיל האוויר הישראלי, הוא השם הכולל של בעלי תפקידי רפואה, אשר מוסמכים לבצע פינוי רפואי בהיטס, במסגרת פעילותה של היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669) של חיל האוויר – יחידה 669. תחת כותרת זו נמצאים רופאים מוטסים, פרמדיקים מוטסים וחובשים מוטסים. רובם המכריע של הצוותים הללו משרת בתפקיד במילואים ולא בסדיר.
תחילה פעלו רופאים מוטסים וחובשים מוטסים במסגרת יחידת הפינוי בהיטס ירפ"א 386 עד שבשנת 1978 היא אוחדה עם יחידת 669.
איתור

בדומה לתפקידי צוות עזר אוויר אחרים בחיל האוויר, שלרובם אין מסלול קבלה מובנה, מאותרים אנשי רפואה על ידי יחידת 669 ומפקדת קצין הרפואה החילי של חיל האוויר ונבחרים תוך מתן דגש על מקצועיות רפואית גבוהה, עבודת צוות ויכולת לעבוד תחת מצבי לחץ ואי וודאות. בהתאם למדיניות צה"ל, אין הבדלי קבלה בין נשים לגברים לתפקידים אלו.
הרופאים המגיעים לתפקיד רופא מוטס עוסקים בדרך כלל בהתמחויות רלוונטיות הנדרשות על ידי יחידה 669 בהתאם לאופי פעילות היחידה, ובהן כירורגיה כללית, טיפול נמרץ, הרדמה וכדומה. הפרמדיקים המאותרים לתפקיד עובדים באופן שוטף בניידות הטיפול הנמרץ של מד"א ונדרשים להיות מוסמכים לעבוד ללא רופא לפחות שנתיים. חובשים המגיעים לתפקיד נדרשים להוכיח מיומנויות גבוהות בעבודה מול רופא ובטיפול בפצועי טראומה, כמו כן על חובשי היחידה לעבור קורס חובשים תעופתיים מקדים המועבר על ידי מדור ההדרכה (ענף אוה"ד) של מפקדת קצין הרפואה החילי. כל צוותי הרפואה המוטסים עוברים מבדקי קבלה הכוללים מבחן עיוני, מבחן מעשי בשיטת OSCE וראיון קבלה עם מפקד גף פינוי וקצין ארגון הרפואה ביחידה. מבדקים אלו נחשבים לקשים ומורכבים.
הכשרה

לאחר הקבלה ליחידה נדרשים אנשי הרפואה המוטסים לעבור קורס צוותי רפואה מוטסים המועבר על ידי יחידה 669, בו לומדים החניכים להכיר את מבנה יחידה 669, את עקרונות הפינוי הרפואי בהיטס ואת הציוד הרפואי הייעודי ליחידה 669. החניכים לומדים את צורת העבודה מול הטייס ומול לוחמי היחידה במסוק ומתנסים בניווט ובמילוט ימי ויבשתי. כמו כן מתנסים החניכים בחילוץ בעזרת כבל, ובתרגולי טיסה וסנפלינג עם לוחמי היחידה. בתום הקורס נערכים מבחנים עיוניים ומעשיים, בשנית, והעוברים בהצלחה מוסמכים לפינוי בהיטס.
לאחר שלב ההכשרה הראשוני, נדרשים צוותי הרפואה המוטסים לקחת חלק במספר פינויים מבצעיים בהיטס, ופעם בשנה נערך טקס מרוכז לכל המוכשרים אשר סיימו מספר פינויים או חילוצים ובו ניתנות תעודות ומוענקות כנפיים לצוות עזר אוויר במערך הרפואה. בתום התהליך מוכרים החניכים רשמית כצוות עזר אוויר במערך הרפואה.
פעילות

צוותי הרפואה המוטסים עובדים בתא הנוסעים של מסוקי חיל האוויר יסעור וינשוף, תוך שיתוף פעולה הדוק עם טייסי המסוק, המכונאים המוטסים ולוחמי יחידה 669.
צוותי הרפואה המוטסים פועלים באופן שוטף בכל פעילויות היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669), הן בחילוץ וטיפול באזרחים שנפגעו בעת טיולים, והן בחילוצים מבצעיים בלחימה. במהלך השנים השתתפו הצוותים בפעילויות רבות, והתפרסמו בזכות פעילות היחידה בשנות השהיה של צה"ל בלבנון, ובמלחמת לבנון השנייה.
סיכות כנפיים צוות עזר אוויר במערך הרפואה בחיל האוויר הישראלי

סיכה זו באורך 3.5 ס"מ, נקבעה לשימוש בשנת 1994 ונמצאת בשימוש גם היום.
סיכה זו באורך 7 ס"מ (קיימות שתי גרסאות של גודל סמל מרכזי).
הסיכה שהיתה בשימוש עד שנת 1989. כנפיים עוצבו עם סמל של יחידת הפינוי בהיטס ירפ"א 386 ההיסטורית
סמל יחידת הפינוי בהיטס ירפ"א 386, שעל בסיסו עוצבו כנפיים
סיכות כנפיים של רופאים מוטסים בצוותי פינוי ביטס

כנף לוחם חילוץ ביחידה 669. ב-1989 הוחלפה בכנפי המתכת אשר בשימוש כיום.
סיכת כנפיים ממתכת באורך 7 ס"מ
ראו גם

צוות אוויר
יחידה 669
פינוי רפואי
פרס המוזיקה של MTV אירופה לזמרת הטובה ביותר

| --- | --- |

 הגוף המעניק:  MTV
 תקופת הפרס:  1994–הווה (כ־30 שנה)
פרס המוזיקה של MTV אירופה לזמרת הטובה ביותר (באנגלית: MTV Europe Music Award for Best Female) הוא פרס אשר ניתן על ידי MTV אירופה מאז שנת 1994 לזמרות בנות בלבד שהן לא חברות בהרכב. בשנת 2007 שם הפרס שונה לאמנ/ית הסולו של השנה, כך שגם נשים וגם גברים יוכלו לקבל פרס זה. הפרס חזר לשמו המקורי בשנת 2009 ובכך רק נשים יכלו לזכות בפרס זה.
בשנת 2017 הפרס בוטל שוב ונכון לטקס של שנת 2020 הוא עדיין לא חזר, בדומה לטקס פרסי MTV האמריקאי כאשר שם הפרס לקליפ הנשי של השנה הוסר גם כן ב-2017.
כל הזוכות והמועמדות מכל הזמנים

הזוכות מודגשות ומסומנות בכחול.
כל הזוכות והמועמדות מכל הזמנים > שנות ה-2010

| שנה | אמנית | מקור |
| --- | --- | --- |
| 2010 | ליידי גאגא  |  |
| 2010 | מיילי סיירוס |  |
| 2010 | קייטי פרי |  |
| 2010 | ריהאנה |  |
| 2010 | שאקירה |  |
| 2011 | ליידי גאגא |  |
| 2011 | אדל |  |
| 2011 | ביונסה |  |
| 2011 | ג'ניפר לופז |  |
| 2011 | קייטי פרי |  |
| 2012 | טיילור סוויפט |  |
| 2012 | קייטי פרי |  |
| 2012 | ניקי מינאז' |  |
| 2012 | פינק |  |
| 2012 | ריהאנה |  |
| 2013 | קייטי פרי |  |
| 2013 | מיילי סיירוס |  |
| 2013 | סלינה גומז |  |
| 2013 | ליידי גאגא |  |
| 2013 | טיילור סוויפט |  |
| 2014 | אריאנה גרנדה  |  |
| 2014 | ביונסה |  |
| 2014 | קייטי פרי |  |
| 2014 | ניקי מינאז' |  |
| 2014 | טיילור סוויפט |  |
| 2015 | ריהאנה |  |
| 2015 | אלי גולדינג |  |
| 2015 | מיילי סיירוס |  |
| 2015 | ניקי מינאז' |  |
| 2015 | טיילור סוויפט |  |
| 2016 | ליידי גאגא |  |
| 2016 | אדל |  |
| 2016 | ביונסה |  |
| 2016 | ריהאנה |  |
| 2016 | סיה |  |
ראו גם

פרס הווידאו קליפים של MTV לקליפ הטוב ביותר של אישה
ציביליזציות גוועות

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דייוויד פ. גולדמן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  עיון 
 הוצאה
 הוצאה:  Regnery Publishing
 תאריך הוצאה:  ספטמבר 2011
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר
 תאריך:  2013
 תרגום:  אורי רדלר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  004050188, 003611566
 
ציביליזציות גוועות: מדוע אירופה והאיסלאם נעלמים? (באנגלית: How Civilizations Die) הוא ספר שכתב דייוויד פ. גולדמן, עיתונאי ואנליסט. הספר ראה אור לראשונה באנגלית בשנת 2011, בהוצאת Regnery. בדצמבר 2013 יצאה לאור מהדורה עברית של הספר, בהוצאת עמותת אל־הפרט והוצאת סלע מאיר. במוקד הספר עומד משבר קריסת שיעורי הילודה באירופה ובעולם המוסלמי. לתפישתו של גולדמן מביאה קריסה זו את אירופה לאמץ גישה פטליסטית ופסיבית ואת העולם המוסלמי לאמץ גישה תוקפנית ואלימה - לא מתוך עמדה של כוח, כי אם כצעד של ייאוש. חלק ניכר מן הספר מבוסס על מאמרים שפרסם גולדמן בטור פופולרי תחת שם העט "שפנגלר" ביומון אסיה טיימס.
הספר תורגם לעברית על ידי אורי רדלר ויצא לאור בהוצאת סלע מאיר.
מבנה

הספר מחולק לשלושה שערים. הראשון עוסק בירידתו של המזרח ומציג את הקריסה בשיעורי הילודה בעולם המוסלמי כאירוע שמשמעותו חורגת מכלל שינוי בסגנון חיים. לטענת גולדמן הטרור הפונדמנטליסטי והאסלאם הקיצוני מוזנים על ידי תחושה כי העולם המוסלמי ניצב על סיפו של אסון דמוגרפי, שיחולל אסון חברתי, כלכלי ותרבותי במדינות אלו.
בשער השני של הספר, תיאו־פוליטיקה גורס גולדמן כי הסיבה לקריסה בשיעורי הפיריון בעולם המפותח ובעולם המוסלמי נובעת ממפגש בין תפישות דתיות למודרנה. בנצרות האירופית קושרה הדת ללאומיות, כשאומות שונות נאחזות בתפישת העם הנבחר אותה טיפחו כדי לקשור בין דת ללאומיות. קריסת רעיון הלאומיות הובילה את אירופה גם לקריסת ההנעה המרכזית, כך לפי גולדמן, לשמר שיעורי פריון גבוהים. באסלאם התבססה הדת על מבנה החברה המסורתי, ובמפגש עם העידן המודרני וההשכלה, שחתרו תחת מבנה זה, חלה קריסה מהירה מאוד בפיריון.
בשער השלישי של הספר מנסה גולדמן להסביר מדוע "זה אינו עולם פוסט-אמריקני". לטענת גולדמן, ארצות הברית היא המדינה הגדולה היחידה שאינה ניצבת בעיצומה של קריסה דמוגרפית, ושיעור ההחלפה הבין-דורית האיתן בה מבטיח כי תשמר את חוסנה, יציבותה ומעמדה החשוב גם לאורך המאה הקרובה. גולדמן עומד כאן גם על ההבדלים התאולוגים בין היהדות והנצרות האמריקאית והאירופית, ומראה כיצד הבדלים אלו מאפשרים לארצות הברית לשגשג גם בעידן המודרני שדן את אירופה והמוסלמים לכיליון.
רעיונות מרכזיים בספר > שיעורי ילודה וגיאו־פוליטיקה

לטענת גולדמן, אם שיעור הילודה הנמוך באירופה ובעולם המוסלמי לא ישתנה בעשורים הקרובים, צפויות אומות רבות להגיע אל סף הכחדה. הירידה בפיריון בארצות אירופה מתועדת ונמשכת כבר כמאתיים שנה, אך הקריסה בשיעורי הילודה במדינות המוסלמיות בדור האחרון מתרחשת בקצב ובמהירות הגבוהים בהיסטוריה האנושית. ערב המהפכה האיראנית ב-1979, עמד מספר הילדים שנולדו לאישה באיראן על שבעה, שעה שהיום הוא צנח לשיעור של 1.6 ילדים לאישה. ירידה זו נמצאת ביחס ישר להשכלת הנשים ולמגמות העיור. משמעות הירידה הדרמטית הזו היא כי החברה האיראנית, כמו החברה הטורקית והחברה במדינות מוסלמיות רבות אחרות, עתידה להצטמק ולהזדקן בקצב מואץ. בניגוד למדינות האירופיות, שעושרן יסייע להן להתמודד עם המצוקה טוב יותר, כך לפי גולדמן, החברה האיראנית תתייצב מול התמוטטות כלכלית ודאית כבר בעשורים הקרובים.
קריסתה העתידית של הציביליזציה המוסלמית מובילה, לטענת גולדמן, מדינות כמו איראן וטורקיה וארגונים כמו חזבאללה ואל-קאעידה לנקוט צעדים קיצוניים. על־פי הכותב עליית האסלאם הקיצוני מונעת ממצוקה המובילה את מנהיגי המדינות והארגונים למלחמה חסרת פשרות עם המערב, כהזדמנות אחרונה להושיע את עצמן מגזר דינה של ההיסטוריה. גולדמן סוקר יריעה רחבה של מקרים בהם התמוטטות הסדרים החברתיים המסורתיים הובילה אומות וחברות לאלימות לא מרוסנת, מתקופת הטרור ברוסיה של תחילת המאה העשרים, עבור בגרמניה הנאצית, וכלה באסלאם הפונדמנטליסטי של ימינו. בכל המקרים רוסקו הסדרים המסורתיים בחברה וקריסה חברתית ודמוגרפית לוותה בצעדי יאוש תוקפניים. כדי להתמודד בצורה טובה עם האתגרים שמציבה תופעה זו בפני המערב, סבור גולדמן, חשוב להיות מודעים לכך שהמודלים הרציונליים המשמשים את אנשי מדע המדינה לבחינת התנהלותן של אומות אינם תקפים כשמדובר בציביליזציות גוועות.
רעיונות מרכזיים בספר > תאולוגיה ופיריון

לפי גולדמן הוטל הפור עבור העולם המוסלמי כבר במאה ה-12, כאשר קבע ההוגה אל-ע'זאלי כי ההלכה המוסלמית עומדת מעל להיגיון ולהשגה האנושית. תפישה זו הפכה את האסלאם לדת הדוחה באופן קטגורי שינוי, ביקורת ודינמיות מחשבתית ופולחנית. תפישה מקובעת זו נחלה הצלחה בחברה מסורתית המבוססת על מסגרת חמולתית ושבטית שביסודה ציות מלא לאל, למלך, לראש השבט, לראש החמולה ולראש המשפחה. במפגש מפורר המסורות עם המודרניות התובעת חירות מחשבה, מעשה וזכויות אדם, עם זאת, מערך זה קורס לחלוטין.
היחשפות למודרניות כופה על פרטים בחברות מוסלמיות לבחור בין שלילתה המוחלטת של המודרניות, ודבקות בלא פשרות בעולם המוסלמי, או דחייה מוחלטת של התרבות המוסלמית. שלילת המודרניות מובילה לפונדמנטליזם חסר פשרות, ואילו שלילת הרקע התרבותי בתוכו גדלו מוסלמים מובילה לייאוש. גולדמן מאייר מקרים כאלו בנתונים על זנות וצריכת סמים בהיקף נרחב מאוד בערי איראן, המלווים בצניחה רבתי בפיריון.
הנצרות באירופה עוצבה בצל מלחמת שלושים השנה. מלחמה זו, שלפי גולדמן נמשכה שנים רבות גם בגלל מאמציו של הקרדינל רישלייה, ששאף להציב את צרפת במעמד ה'עם הנבחר' בנצרות, הפכה קרב־רב בין מדינות שמיזגו בין גורלן הלאומי ליעדיה של הדת הנוצרית, ובכך גזרו את דינה, ומאוחר יותר, עם קריסת הזהויות הלאומיות באירופה במהלך המאה העשרים, גם את דינם. גולדמן מציג נקודה זו על ידי סקירה של הקריסה המהירה בפיריון במדינות שנחשבו מעוז פריון ודת מובהק, כמו פולין ואירלנד, מרגע שהוסרו חסמים של כיבוש וחיים מסורתיים.
רעיונות מרכזיים בספר > העם הנבחר המקורי

גולדמן נוגע בספרו גם בסוגיית חריגותה של מדינת ישראל. ישראל היא היום המדינה בעלת שיעור הפיריון הגבוה ביותר בעולם המפותח. על בסיס תחזית האוכלוסייה של האו"ם, טוען גולדמן, ישתווה מספר הצעירים בישראל למספר הצעירים בגרמניה עד סוף המאה העשרים ואחת. לתפישתו של גולדמן, חריגותה של ישראל אינה מקרית בשני מובנים. ראשית, אף שישראל היא מדינה מודרנית, לא התרחשה בה קריסה של האמונה הדתית. בניגוד לנצרות האירופית ולאסלאם, שביססו את האמונה על מסורת, קשרי-דם, אדמה ולאום, היהדות מבוססת על מצפון אישי ומאפשרת חשיבה ביקורתית, מה שמאפשר ליהודים בישראל להתמודד באופן טוב יותר עם החיים המודרניים. גולדמן סבור כי תכונות אלו הופכות את ישראל לאחד מסיפורי ההצלחה הגדולים של המאה העשרים ואחת, ולבת ברית טבעית של המעצמה המערבית האחרונה, ארצות הברית, החולקת עמה ערכים ותפישות עולם דומות.
ראו גם

התמוטטות (ספר)
שקיעת המערב
ציון באייר

ציוני באייר של הכוכבים בחגורת אוריון כפי שהופיעו באטלס הכוכבים אורנומטריה של יוהאן באייר
ציון באייר (באנגלית Bayer designation) הוא שיטת מתן כינויים לכוכבי השמיים שהומצאה על ידי האסטרונום יוהאן באייר בתחילת המאה ה-17 והופיעה לראשונה באטלס הכוכבים שלו "אורנומטריה". השיטה מבוססת על סימון הכוכב באות קטנה מתוך האלפבית היווני ואחריו השם בלטינית של קבוצת הכוכבים לה שייך הכוכב, בנטיית השייכות. בעברית נהוג לתרגם את שם הקבוצה ולהשתמש בתיאור מקום (לדוגמה, α Centauri - ‏α בקנטאור). הרשימה הראשונה של באייר הכילה 1564 כוכבים ועברה שינויים רבים בעקבות עדכונים במפות השמיים שכללו הוספת קבוצות, ביטול קבוצות ושינוי גבולות בין הקבוצות, כך שכוכבים שהיו בעלי ציון באייר מסוים קיבלו ציון באייר שונה.