stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכבה (טנק)
ביאורים

↑  במקור היו 62 פגזים, אך 2 מארזים של 4 פגזים כ"א הוחלפו במארזים לתחמושת מרגמה.
↑  מערכת המענ"ק נכנסת בהדרגה לכל המרכבות בשרות סדיר. במערך המילואים צפויה המערכת להיכנס בעתיד.
↑  בהמשך שונו טנקי סימן 1 כך שנוספו להם "שערות שולמית" ונותר רק תריס פליטה בצד ימין.
↑  בצה"ל, מקובל לכנות בשם חטיבת הכוח את המנוע והממסרת כשהם מחוברים זה לזה.
↑  ב-2018 נרכשה התעשייה הצבאית/תעש מערכות על ידי אלביט מערכות והמשיכה שם את פעילותה הביטחונית.
כמעיין המתגבר

ערך זה עוסק ברומן מאת איין ראנד. אם התכוונתם לסרט קולנוע שנעשה על פי רומן זה, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  איין ראנד
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן פילוסופי
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 הוצאה
 הוצאה:  ש. פרידמן
 הוצאה בשפת המקור:  Bobbs Merrill
 תאריך הוצאה:  15 באפריל 1943
 מספר עמודים:  בתרגום הראשון לעברית - 752; בהוצאה מחודשת מ-1997 - 672; בתרגום שני - 575 עמוד.
 הוצאה בעברית
 תרגום:  אהליהב דניאל (1954); אינגה מיכאלי (2012)
 סדרה
 ספר קודם:  אנו החיים 
 הספר הבא:  מרד הנפילים 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002149878, 003425906, 002073466, 002025961
 
כמעין המתגבר (באנגלית: The Fountainhead) הוא רומן פילוסופי של הסופרת והפילוסופית האמריקאית איין ראנד. הספר ראה אור בשנת 1943 והפך במהרה לרב-מכר ואף לסרט קולנוע (1949) בכיכובם של גרי קופר ופטרישה ניל. הרעיונות המובעים בספר זכו לתהודה רבה במשך שנים רבות ומבטאים את עקרונות ההגות האובייקטיביסטית של ראנד.
עלילת הספר מתרחשת בניו יורק של שנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, על רקע תקופת הזוהר של גורדי השחקים. אדריכלים שונים נאבקים מאבק קשה על הזכות לעצב את קו הרקיע של העיר. הווארד רורק, גיבור הספר, הוא אדריכל בודד שתומך באדריכלות המודרנית ומנהל מאבק קשה נגד "אנשי החיים המשומשים", כפי שהוא מכנה את כל בני האדם החיים על חשבון תבונתם של אחרים. הספר מאדיר ומעריץ את האדם היוצר המעומת עם האדם הטפיל וחסר היצירתיות, ומהווה הקדמה לגישת האובייקטיביזם שפיתחה ראנד ומוצגת בספרה "מרד הנפילים". מספר חוקרים טענו שדמות זו מבוססת ברובה על האדריכל האמריקאי פרנק לויד רייט, אך ראנד עצמה שללה טענה זו.
עלילה

הווארד רורק ופיטר קיטינג מסיימים את לימודיהם בבית הספר לאדריכלות. בעוד רורק מועף מבית הספר מפאת אופיו המרדני וסירובו ללמוד וליישם את אדריכלות העבר, קיטינג מסיים את בית הספר בהצטיינות ומתקבל לעבוד במשרד אדריכלות מפורסם בניו יורק (פרנקון & הייר). הוא מצליח להתחבב על כולם בשל שאפתנותו וצביעותו. רורק מצליח לקבל עבודה במשרדו של האדריכל היחיד שהוא רוחש כלפיו הערצה - הנרי קמרון. קיטינג הופך שותף במשרד הגדול וצובר פופולריות וכסף רב. רורק, לעומתו, לא כובש את לב האנשים, בנייניו זוכים ללעג, והוא מתקשה לקבל עבודה. בעבודותיו המעטות, הוא מכיר מספר אנשים שהופכים להיות תומכיו לאורך כל הדרך.
בשל מחסור בעבודה, הווארד רורק נאלץ לעזוב את עבודתו ולעבוד עבודת כפיים במחצבה. שם, הוא מכיר את בתו של הבוס של קיטינג, דומיניק פרנקון, ובין השניים מתפתח רומן. בתחילה לא ידועה לה זהותו, אך כאשר היא רואה את בנייניו היא מחליטה שהעולם אינו ראוי או מוכן לבניינים כבנייניו של רורק, ומכפישה את שמו, כעיתונאית, בכל הזדמנות.
בהמשך, הופכת דומיניק למשען היחיד בחייו של רורק, ומתמסרת למענו בכל מובן אפשרי.
באותו הזמן מתחרה קיטינג על בניית גורד שחקים שחשיבותו רבה. הוא מוצא עצמו קורס תחת הלחץ של הממונים עליו לתכנן את הבניין המדהים ביותר שתוכנן אי פעם. הוא פונה אל רורק, מיואש, על מנת שיתכנן עבורו את הפרויקט. הווארד מסכים בתנאי אחד: שתוכניותיו שלו יהיו הסופיות, בלי שינוי אחד קטן. פיטר זוכה במכרז עם תוכניתו של הווארד, ונעזר בו בפרויקטים נוספים. רורק, לטענתו, מסכים בכל פעם מחדש, כיוון שאין הוא יכול להרשות לבניין להיות מתוכנן על ידי פיטר או שכמותו כאשר ביכולתו למנוע זאת.
כאשר רורק מבקר באתר הבנייה, הוא מוצא שבמבנה נערכו כמה שינויים, שאותם קיטינג פשוט לא הצליח למנוע. רותח מזעם, הווארד מפוצץ את הבניין שהוא עצמו יצר ומועמד למשפט שמקבל הד תקשורתי רב. רורק נהפך לחביב עוד פחות על העם, אם זה בכלל אפשרי, וסיכוייו לנצח במשפט שואפים לאפס. ולמרות זאת, רורק מטיח בחבר המושבעים את העובדות ואת דעותיו שלו על המדינה והחברה שבה הם חיים, שלא מוכנה לקבל את יצירתו. הוא מזוכה לבסוף מכל אשמה. השטח המפוצץ נרכש על ידי איל הון שקונה גם את שירותיו של הווארד לבניית המבנה החסכוני והיפה שתכנן, והפעם בלי שינויים.
הווארד "על גג העולם" בונה את גורדי השחקים שכל חייו חיכה להקים.
דמויות מרכזיות בספר

הווארד רורק - דמותו מייצגת בין השאר את האדריכלות המודרנית האמריקאית שיצרה את גורדי השחקים הראשונים ואת מפעלי התעשייה המודרניים על ידי שימוש בחומרים חדשים וטובים יותר, תוך כדי ויתור על המאפיינים הקלאסיים מימי הביניים, הרנסאנס, וכו'. רורק נאמן לעצמו ולדעותיו לכל אורך הדרך, לא מפחית מערכו כדי שרעיונותיו יתקבלו ולהפך, על אף כל הקשיים שהחברה מציבה לו. הוא אדם יהיר ומתנשא, שאיננו מוכן לקבל את החברה ודבק בערכיו ובמוסר האישי שלו. הוא מזלזל באנשים כפיטר קיטינג ולא חש כלפיו דבר מלבד רחמים. הוא אוהב את האדריכלות בכל ליבו, ובעל כישרון מיוחד למצוא פתרון לכל בעיה. נתפס כמתבודד, מכיוון שאינו מבקש להיות חלק ממעמד, קבוצה או אגודה כלשהי, למרות יכולתו להתחבר לכל אדם בעל דעות דומות לשלו.
פיטר קיטינג - מעולם לא רצה להיות אדריכל, והוא חסר כל כישרון. שאיפותיו האמיתיות טורפדו בילדותו על ידי אמו השתלטנית והשאפתנית, אשר דחפה אותו לכיוון לימודי אדריכלות. הוא חברותי ונעים ויודע להתחבב על הבריות, ומנצל זאת למטרותיו האישיות, תוך העמדת פנים שכל דבר שהוא עושה הוא לטובת הכלל והחברה. הוא נוטה להסתבך בלי להבין לאן הוא מכניס את עצמו. קל להשתמש בו, ולהחדיר בו רעיונות. הוא חסר כל עקרונות משל עצמו, ומהווה היפוכו הגמור של הווארד רורק.
אלסוורת' טוהי - מבקר אמנות ואדריכלות מפורסם, מקים ארגוני עובדים ואיגודים שונים, גאון מרושע. משתמש בקשריו והשפעתו כדי למנוע עבודה מרורק. מגדיר עצמו כאוהב אדם וטוען שאלטרואיזם היא המעלה הגדולה ביותר בעולם, ולכן אדם אנוכי כרורק לא צריך ליצור ולהפיץ את דעותיו הבלתי מתחשבות ברצונות האנשים שסביבו. איין ראנד השתמשה בדמותו של הרולד לאסקי - תאורטיקן פוליטי סופר ופוליטיקאי, שהפיץ את הרעיונות הסוציאליסטיים-דמוקרטיים והיה יו"ר של מפלגת הלייבור.
גייל ואיינאנד -איש עסקים רודף בצע וכוח, בעל מערכת עיתון מסועפת ועסקי נדל"ן רבים, שבנה את האימפריה שלו בעצמו ובמידה רבה של אלימות. שולט למעשה על כל תחומי המדיה של העיר ניו-יורק. למרות דמיונו לרורק (מוכשר, עצמאי, חסר פשרות וגבולות) הוא הגיע למעמדו על-ידי מניפולציות בדעת הציבור, מה שבסוף הביא למפלתו. מאמין שהעולם ראוי לבינוניות שבה הוא שרוי ולכן הוא מעודד אותה בעיתוניו. במקביל הוא שומר על יצירות מופת רבות לעיניו בלבד. אחת הסיבות שהווארד נלחם במשפט היא כדי להוכיח לו שיש לאדם תקווה ורצון לשאוף לגדול ולנשגב ממנו. על פי רורק, ואיינאנד הוא "איש החיים המשומשים".
דומיניק פרנקון - בתו של הבוס של קיטינג, מבקרת אדריכלות בעיתון של ואיינאנד ומאהבתו של רורק. מוצגת בתחילת העלילה כשותפה לדעה שהעולם ראוי לבינוניות ושצריך להגן עליו מפני דברים נשגבים כעבודתו של האוורד, ולכן עוזרת לטוהי למנוע תעסוקה מרורק. אך במהלך העלילה מתבהרת דמותה. דומיניק מוצגת בשלב האמצע כרעייתו של ואיינאנד, ובחלק הסופי הופכת רעיה לרורק, הן במובן הפיזי, והן בדעותיו ובהשקפתו. אישיותה של דומיניק מורכבת, ומאפיינים אותה עומק מחשבה וחריפות שכלית, לצד מעצורים כבירים בתחום הרגש. דמותה בספר מתוארת כאשה הנמשכת להרס עצמי, המחפה על הפחד המוסתר העצום שלה מהריק הקיומי שהיא חווה. ההרס מופנה גם כלפי זולתה על ידי החצנה של התנהגות חסרת מטען רגשי. אך למעשה נחשף הקורא להרבה מאוד רגש הקיים אצלה, אף אם רגש סוער ושסוע במיוחד. אישיותה מזכירה את מאפייני ה"אישיות הגבולית" המתוארת בפסיכולוגיה ובפסיכיאטריה.[דרוש מקור]
הפילוסופיה שמאחורי הספר

הספר נועד לקדם את פילוסופית האובייקטיביזם של איין ראנד שדוגלת בחירות הפרט ובחשיבה עצמאית. רורק הוא סמל לאדם המתנהג על פי כלליה של ראנד, לאורך הספר הוא דבק בסגנונו האישי ללא פשרות ומסרב להדמות לאחרים גם במחיר של אובדן פרנסתו. מולו הציבה ראנד את פיטר קיטינג, אדריכל אשר כל מעשיו ועבודתו מכוונים להתקדמות בקריירה ולהתחבבות על אנשי החברה הגבוהה ואין לו סגנון אישי. לאורך הספר מראה ראנד את שפלותו של קיטינג מול גדלותו של רורק.
הספר נחשב על ידי איין ראנד כפרולוג לאפוס העלילתי "מרד הנפילים" שיצא בשנת 1957. ב"כמעיין המתגבר" פורסת ראנד את משנתה בעד האינדיבידואליזם ונגד הקומוניזם.
תרגום לעברית

המו"ל שמואל פרידמן רכש את זכויות היוצרים לתרגום ספריה של איין ראנד ב-1953 בפגישה אישית עמה. הסכום ששילם היה 100 לירות ארץ-ישראליות. הספר יצא לאור בשנת 1954 בהוצאת ש. פרידמן ובתרגום אהליהב דניאל. שם הספר ניתן על ידי פרידמן בהשראת המקורות היהודיים, 'כמעיין המתגבר' נכתב על דמותו של רבי אלעזר בן ערך.
ב-1997 הוצא הספר בעריכה מחודשת על ידי עמיקם שפיר. במהדורה זו הודפס הספר באותיות גדולות, נעשו שינויים קלים בתרגום המקורי והוסף כתיב מלא.
בסוף שנת 2008 קנתה הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר את הזכויות על הספרים מרד הנפילים וכמעיין המתגבר, והחלה בפרויקט תרגום חדש של הספרים. הספר תורגם על ידי אינגה מיכאלי ויצא לאור בשנת 2012.
עיבודים

בשנת 1949 עובד הספר לסרט קולנוע באותו שם, שביים קינג וידור לפי תסריט שכתבה איין ראנד. בתפקידים הראשיים הופיעו גרי קופר, פטרישה ניל וריימונד מאסי.
בשנות ה-70 עובד הרומן בפקיסטן לטלוויזיה, בכיכובם של רהט קזמי (Rahat Kazmi) ואשתו.
בשנת 2014 הועלה בהולנד המחזה "כמעיין המתגבר", בעיבודו ובבימויו של הבמאי איבו ון הובה (Ivo van Hove).
הערות שוליים

↑  Frank Lloyd Wright and Ayn Rand
↑  Frequently Asked Questions about Ayn Rand's Ideas - The Ayn Rand Institute
1 2 3  ליאור קודנר, איך קרה שספרה של איין ראנד, "מרד הנפילים", מאיים על אובמה ותוכנית השיקום הכלכלית שלו, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2009.
↑  משנה, מסכת אבות, פרק ב', משנה ח' (או ב יא לפי חלוקה אחרת)
↑  בועז ארד, ההוצאה לאור המחודשת של ספרי איין ראנד, באתר "אנכי", 1 במאי 2012.
↑  אירי ריקין, "כמעיין המתגבר": בזכות הקפיטליזם הטהור, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2012
↑  מיכאל הנדלזלץ, יומיים באמסטרדם ומתנה: הבכורות הנהדרות של "אורפאו" ו"כמעיין המתגבר", באתר הארץ, 8 בספטמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb146509039 (data) 
The Fountainhead.
התרגום החדש (2012)
פולה פוקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 באפריל 1923 ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  1 במרץ 2017 (בגיל 93) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 יצירות בולטות:  רקדנית העבדים 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 בן או בת זוג:  Martin Greenberg (1962–2017) 
 צאצאים:  לינדה קרול 
 פרסים והוקרה:  מדליית ניוברי (1974)  חרט הכסף (1976)  פרס אנדרסן (1978)  מלגת גוגנהיים 
 
פולה פוקס (באנגלית: Paula Fox; ‏ 22 באפריל 1923 – 1 במרץ 2017) הייתה סופרת קובנית-אמריקאית, שכתבה נובלות למבוגרים ולילדים ושני ספרי זיכרונות. על תרומתה כסופרת ילדים זכתה בפרס הבינלאומי של הנס כריסטיאן אנדרסן, בשנת 1978, ההכרה הבינלאומית הגבוהה ביותר ביוצר ספרי ילדים.
קורות חיים > ילדות ונעורים

פולה פוקס נולדה בניו יורק. אמה, אלסי דה סולה (באנגלית: Elsie De Sola) הייתה קובנית ועסקה בתסריטאות. אביה, פול הארווי פוקס (באנגלית: Paul Hervey Fox), עסק גם הוא בתסריטאות. הוריה של פוקס לא רצו לגדל אותה, ועם היוולדה הם מסרו אותה לבית אומנה במנהטן. זמן קצר לאחר מכן, אספה סבתה אותה אליה, וגידלה אותה עד גיל 5, אז פגשה את אמה בפעם הראשונה זה שנים. פגישה זו הייתה טראומתית בשבילה. היא סיפרה בראיון שאמה התייחסה אליה כאל "שבויית מלחמה": "הרגשתי שאם היא יכלה להסתיר את המעשה, היא הייתה הורגת אותי" (מתוך ראיון בניו יורקר). לאחר המפגש היא החלה לחיות עם הוריה בפעם הראשונה, בהוליווד, אך סידור זה החזיק מעמד רק שבועיים. אמה הכריחה את אביה למסור את פולה לבית מאמץ אחר.
פוקס עברה מקומות ובתים רבים במהלך ילדותה, ביניהם, קובה, ניו-יורק, פלורידה, ואחר כך בניו המפשייר. מאוחר יותר, למדה שנה בבית ספר במונטריאול שבקנדה.
קורות חיים > משפחה

בשנת 1944 התגוררה פוקס בביתה של מורת המשחק המפורסמת סטלה אדלר (Stella Adler) והתיידדה עם תלמיד אחר של אדלר שהתגורר שם. היא הרתה ולאחר הלידה מסרה את התינוקת לאימוץ. בתה, לינדה קרול, הפכה לסופרת ופסיכותרפיסטית. בתה היא המוזיקאית קורטני לאב. האמנית החזותית פרנסיס בין קוביין היא נינה של פוקס.
לאחר שעבדה כמה שנים כמורה, פוקס נישאה בפעם השנייה, לריצ'רד סיגרסון, לו ילדה שני בנים. הם התגרשו בשנות ה-30 המוקדמות של חייה. לבסוף היא השתקעה עם בעלה השלישי, מרטין גרינברג, שאותו הכירה לאחר שדחה את הסיפור שהיא הגישה עבור מגזין.
קריירה

לאחר שסיימה את בית הספר, פולה פוקס עבדה כמורה לכתיבה יצירתית באוניברסיטת פנסילבניה, כמדריכה לילדים במצוקה וככתבת בשירות חדשות באירופה, שם שהתה לפני שהתחילה ללמוד באוניברסיטת קולומביה בניו-יורק (1955-1958). אף על פי שהייתה קוראת וכותבת מסורה מאז ילדותה, פוקס לא פרסמה את יצירותיה עד אחרי שנות ה-40 לחייה, בשנות ה-60, אז פרסמה את ספרה הראשון -Poor George") 1967") .
שני הספרים המפורסמים ביותר שלה לילדים הם "רקדנית העבדים" (זוכה מדליית ניוברי) ו-"One Eyed Cat" (ספר כבוד ניוברי). פוקס כתבה גם כמה ספרי מבוגרים כמו "נפשות אבודות" (Desperate Characters). עד 1978 תרומתה לספרות ילדים הייתה כה רבה, עד שהמועצה הבינלאומית לספרי ילדים (IBBY) העניקה לה את פרס כריסטיאן אנדרסן, הפרס היוקרתי בעולם לספרות ילדים ונוער.
פוקס זכתה במספר פרסים נוספים לספרי ילדים שכתבה, כולל מדליית ניוברי, בשנת 1974, עבור הרומן שלה "רקדנית העבדים"; פרס הספר הלאומי לשנת 1983 בקטגוריית סיפורת ילדים עבור "מקום אחר"; ואת פרס דויטשר יוגנדלייטרפטרייס בשנת 2008, עבור ספרה "דיוקן של איוון" (1969) במהדורה הגרמנית שלו "Ein Bild von Ivan".
בשנת 1990, בזמן שהייתה בירושלים, פוקס נפגעה בראשה כתוצאה מניסיון גנבה, מה שגרם לה למחסום בכתיבה של סיפורים ארוכים. במקום, היא החלה לעבוד על ספרי זכרונות וסיפורים קצרים.
עבודותיה > ספרי ילדים

1966 Maurice's Room
1967 How Many Miles to Babylon?
1967 A Likely Place
1968 Dear Prosper
1968 The Stone-Faced Boy
1969 Hungry Fred
1969 The King's Falcon
1969 Portrait of Ivan (דיוקן של איוון)
1970 Blowfish Live in the Sea
1973 Good Ethan
1974 The Slave Dancer (רקדנית העבדים)
1978 The Little Swineherd and Other Tales
1984 One-Eyed Cat
1986 The Moonlight Man
1987 Lily and the Lost Boy
1988 The Village by the Sea
1991 Monkey Island
1993 Western Wind
1995 The Eagle Kite
1997 Radiance Descending
1999 Amzat and His Brothers: Three Italian Tales
עבודותיה > ספרי זכרונות

2001 Borrowed Finery (כמעט יתומה, זמורה ביתן 2003 בתרגום דפנה לוי)
2005 The Coldest Winter: A Stringer in Liberated Europe
עבודותיה > ספרי מבוגרים

1967 Poor George
1970 Desperate Characters (נפשות אבודות, זמורה ביתן 2003 בתרגום דפנה לוי)
1972 The Western Coast
1976 The Widow's Children
1984 A Servant's Tale
1990 The God of Nightmares
2011 News from the World: Stories and Essays
הערות שוליים

↑  Paula Fox obituary
↑  Paula Fox obituary
↑  Paula Fox, Novelist Who Chronicled Dislocation, Dies at 93
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301223505171  BIBSYS: 90824291  BNE: XX895847  BnF: cb11903324d (data)  CiNii: DA02706509  GND: 120490706  ICCU: VIAV096082  ISNI: 0000 0001 2278 0018  LCCN: n79126815  LNB: 000012514  NDL: 00439950  NLA: 36355615  NLK: KAC200006139  NSK: 000041516  NTA: 072120517  RERO: 02-A027351719  SELIBR: 401308  SNAC: w6573j84  SUDOC: 026871653  Trove: 1250341  VIAF: 31996420   WorldCat (עם VIAF): 31996420
שיטת פרבר

שיטת פרבר (באנגלית: The Ferber Method), המכונה לעיתים שיטת 5 הדקות, היא אחת מתוך שורת מתודות לאימון שינה עבור תינוקות המבוססות על "דיכוי", או "כיבוי", ההתנגדות לשינה (extinction). השיטה פותחה על ידי ריצ'רד פרבר בשנת 1985 ופורסמה בספרו "Solve your child's sleep problems".
תיאור השיטה

המשותף לשיטות הדיכוי (המכונות גם לעיתים כיבוי) איתן נמנית שיטת פרבר הוא העיקרון על פיו התינוק מושאר במיטתו לבד וללא נוכחות הורית, על מנת שילמד להרגיע את עצמו ולהרדם בכוחות עצמו. על פי שיטתו של פרבר, אשר כונתה בפיו דיכוי הדרגתי (graduated extinction), ההתעלמות מהבכי של התינוק אינה מוחלטת. על פי פרבר יש להיכנס ולהרגיע את התינוק במרווחי המתנה הולכים וגדלים מלילה ללילה, החל מהמתנה של מספר דקות בלילה הראשון ועד פרקי זמן ארוכים מאד, אם יש צורך בכך, בלילות הבאים, גם אם התינוק משמיע אותות מצוקה. לפי פרבר, צורת אימון שינה זו מיועדת לילדים מגיל 6 חודשים.
מאוחר יותר, ובעיקר בעקבות מחקרי ביקורת, טען פרבר שהשיטה אשר פיתח אינה מיועדת לכל ילד, ומטרתה העיקרית היא עזרה להורים המעוניינים בפתרון מהיר לבעיות ההרדמות של ילדיהם.
פעמים רבות נוטים לבלבל את הדיכוי ההדרגתי של פרבר עם הדיכוי המלא (full extinction), שיטת אימון הידועה בשם "Cry it out". בשיטת הדיכוי המלא נמנעים לחלוטין מכניסה לחדר הילדים במשך כל זמן ההרדמות החל מהלילה הראשון, גם אם הילד בוכה או צועק בקול רם במשך זמן רב, ואף נמנעים ממתן מענה גם אם התינוק מתעורר במהלך הלילה (אלא אם ישנן עדיין האכלות לילה). צורה קיצונית זו של שיטת הדיכוי פותחה על ידי מארק וייסבלות' (Marc Weissbluth) שנתיים לאחר פרסומו של פרבר.
ביקורת

שיטת פרבר וכן שיטת הדיכוי המלא ספגו ביקורות רבות, והן נחשבות לעיתים למיושנת, ובעיני אנשי מקצוע רבים אף נחשבות לאכזריות ולא ראויות. ספציפית, נטען כי השארת התינוק ללא מענה מסתיימת אמנם בהרדמות בסופו של דבר, אך זה לא קורה בעקבות למידה של התינוק להרגע ולהרדם בכוחות עצמו אלא בעקבות חוסר אונים נרכש. ראוי לצין שישנו עדיין דיון ער וחוסר הסכמה נרחב בסוגיה זו. ממצא מחקרי רלוונטי נוסף מצביע על ירידה בסנכרון בהורמוני לחץ בין האם לתינוק בעקבות סוג זה של אימון שינה.
לבסוף, נטען שהגישה הביהביוריסטית, אשר שורשיה נמצאים בניסויים בבעלי חיים, הושאלה לתחום ההורות ואימוני השינה בצורה של שיטות דיכוי ההתנגדות לשינה, דבר שנעשה ללא הצדקה קלינית וללא מחקרי רקע מתאימים.
כיום קיימות שיטות מודרניות חלופיות רבות להרדמות בגיל הרך.
הערות שוליים

1 2  Cry it out method: How long to let a baby cry it out, BabyCenter (באנגלית)
↑  Solve Your Child's Sleep Problems by Richard Ferber, Reprint edition, Fireside, 1986-04-17. (בenglish)
1 2 3  The Surprising History of Sleep Training￼ - Taylor Kulik, ‏2023-06-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Sleep Training, Sleep Foundation, ‏2020-12-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Cry It Out Method: What to Know About Extinction Sleep Training, www.thebump.com, ‏2022-06-27 (באנגלית)
↑  Marc Weissbluth M.D.: books, biography, latest update, Amazon.com (באנגלית אמריקאית)
↑  אור-לי ברלב, שיטה לאילוף ילדים, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2006
1 2  shone24, האם שיטת ה-5 דקות גורמת לנזק?, באתר ד"ר שי מרקו - נוירולוג ילדים & מומחה לבעיות שינה אצל ילדים, ‏2015-04-29
↑  Tracy Cassels, PhD, Educating the Experts - Lesson One: Crying, Evolutionary Parenting | Where History And Science Meet Parenting (באנגלית אמריקאית)
↑  Finding Some Middle Ground in the War on Sleep Training | Psychology Today Canada, www.psychologytoday.com (ב־Canadian English)
↑  Wendy Middlemiss, Douglas A. Granger, Wendy A. Goldberg, Laura Nathans, Asynchrony of mother-infant hypothalamic-pituitary-adrenal axis activity following extinction of infant crying responses induced during the transition to sleep, Early Human Development 88, 2012-04, עמ' 227–232 doi: 10.1016/j.earlhumdev.2011.08.010
רוץ ילד, רוץ (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אורי אורלב
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  שואה, ספר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך הוצאה:  2001
 מספר עמודים:  200
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002129067
"רוץ ילד, רוץ" הוא ספר מאת אורי אורלב שמבוסס על סיפור אמיתי. הספר מגולל את סיפורו של שרוליק-יורם פרידמן, ילד יהודי שבורח מהגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה. בשנת 2013 עובד הספר לסרט באותו שם.
פרסום

הספר תורגם לשפות רבות וזכה לפרסים רבים כגון:
פרס יד ושם לספרות ילדים ונוער לשנת 2003 על שם ברונו ברנד
פרס אנדרסן האיטלקי הניתן באיטליה לספר הטוב ביותר שיצא באיטליה ב-2003 בקטגוריית ספרים לבני 12 ומעלה
PRENIO CENTO 2003 – הפרס החשוב ביותר לספרות ילדים באיטליה
Mildred L. Batchelder award – פרס הספר המתורגם הטוב ביותר
הסרט

על בסיס עלילת ספר זה צולם סרט. הסרט צולם בבגרמניה ובמערב פולין, תוך שימוש לרוב בשחקנים פולנים. שחקנים: משה – איתי טיראן. שרוליק/יורק סטניאק: התאומים אנדז'יי וקאמיל טקאש. קצין האס אס – ריינר בוק. גברת הרמן – ג'ינט היין.
הערות שוליים

↑  הסרט: 'רוץ ילד רוץ -RUN BOY RUN' סוחט דמעות ורגש,יחרט בזכרונכם.
↑  רוץ ילד רוץ, באתר סינמטק ירושלים, בימוי: פפה דנקוורט
קיכלי אפור

| קיכלי אפור |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: קיכליים
סוג:: קיכלי
מין:: קיכלי אפור
שם מדעי
 Turdus pilaris ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


ביצי קיכלי אפור, אוסף מוזיאון טולוז
קיכלי אפור (שם מדעי: Turdus pilaris) הוא מין של ציפור שיר ממשפחת הקיכליים המצוי ברחבי אירופה ואסיה, כולל בישראל.
אורכו של הקיכלי 22-28 ס"מ והוא בעל גוף אפור עם כנפיים אדמדמות ומעט אפורות, בטן צהובה מנומרת בשחור, זנב, עורף וכיפת ראש אפורים, לחי וסנטר צהובים ומקור צהוב גדול. אזור השת לבן והרגליים כהות.
קיכליים אלה חיים ביערות מחט, יערות פתוחים, ביצות ושדות וחיים בקבוצות קטנות של ציפורים הנשארות בקרבה אחת לשנייה כדי לגלות טורפים. כשקיכלי מזהה טורף או שודד ביצים הוא משמיע קריאת אזהרה, הגורמת לאחרים לתקוף את הפולש או לברוח.  ואז האחרים בורחים או תוקפים את הפולש.
הם ניזונים מחסרי חוליות גדולים המצויים ביער או באדמה. במקורם הגדול הם יכולים להוציא שלשולים מהאדמה וכן חלזונות, רכיכות דומות, עכבישים, זבובים, חיפושיות, זחלים שונים וחגבים. הם ניזונים גם מזרעים של כמה עצים ופרחים.
הערות שוליים

↑  קיכלי אפור באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007572679805171  GND: 4188791-8
הפטיטיס A

| --- | --- |

צילום מיקרוסקופ אלקטרונים של וירוס הפטיטיס A
 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  Hepatitis A virus 
 תסמינים:  דלקת כבד, malaise, צהבת, חום, בחילה, הקאה, אנורקסיה 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/177484 
 DiseasesDB:  5757
 MeSH:  D006506
 MedlinePlus:  000278
 סיווגים
 ICD-10:  B15
 ICD-11:  1E50.0 
 
הפטיטיס A (ידוע גם כהפטיטיס מדבק וכצהבת נגיפית מסוג A) היא מחלה מידבקת פקו-אוראלית הפוגעת בכבד, היא נגרמת על ידי וירוס הפטיטיס A ‏(HAV) המועבר במים ואוכל נגועים או על ידי מגע ישיר באדם החולה. עשרות מיליוני אנשים נדבקים בנגיף מדי שנה. הזמן החולף בין ההדבקות עצמה לזמן בו התסמינים מתחילים להופיע נע בין כשבועיים לכשישה שבועות, ואילו הזמן הממוצע העובר בין ההידבקות בנגיף להופעת התסמינים הוא כ-28 ימים.
במדינות מתפתחות, ובאזורים בעלי רמת היגיינה נמוכה הנגיף מופיע לעיתים קרובות יותר, ומרבית האנשים נדבקים בו עוד בילדות. כשההכנסה והגישה למים נקיים עולה, יורדת גם כמות הנדבקים במחלה. בני אדם המבריאים מהפטיטיס A נעשים חסינים אליה ביותר מתשעים אחוז מהמקרים והחיסון נגדה מספק הגנה הקרובה למאה אחוז. הסכנה לסיבוכים או למוות מהמחלה עולה עם הגיל.
בארצות הברית, אירופה ובמדינות תעשייתיות, המחלה מרוכזת אצל "מבוגרים צעירים", הנוטים להידבק בה בעת טיולים למדינות בעלי ריכוזים גדולים של הנגיף או על ידי מגע עם אדם שנדבק בנגיף בעת טיול שערך בעצמו באחת מאותן מדינות.
למרות שמדובר במחלה שאינה כרונית כ-10 עד 15 אחוזים מהחולים עלולים לחוות את התסמינים של המחלה גם כשנה וחצי לאחר שהבריאו מן המחלה (ההתקפים בזמן תקופת ההתפרצות חזקים יותר מן ההתקפים שבאים לאחר מכן). כשל כבד חמור כתוצאה מהפטיטיס A הוא נדיר יחסית (0.5 אחוז מן המקרים).  הסיכון לכשל של המערכות הסימפטומטיות כתוצאה מהמחלה קשור קשר ישיר לגילו של החולה, כאשר שמונים אחוז מהחולים המבוגרים  חווים כשל שכזה ואילו מרבית הילדים אינם חווים כשל שכזה. ניתן לשלוט (ואף קרו מקרים בעבר) בהתפרצות של המחלה בעזרת חיסון שהוכח כאפקטיבי במיוחד.
סימנים ותסמינים

תסמינים מוקדמים של הפטיטיס A עלולים להחשב בטעות כשפעת, אבל חלק מהאנשים, בעיקר ילדים, אינם מראים סימנים כלל (אסימפטומטים). התסמינים מתחילים להופיע בין השבוע השני לשישי (שלב הדגירה), לאחר שהמחלה החלה.
תסמינים שעלולים להופיע ולחזור ב־2–6 החודשים שלאחר המחלה הם:
תשישות
חום
כאבי בטן
בחילה
שלשול
איבוד התיאבון
דיכאון
צהבת - הצהבה של העור או של הלבן שבעיניים
כאבים חדים בחלק הימני העליון של הבטן
אובדן משקל
גירוד
שתן בצבע ענבר שחור
פתוגנזה

הווירוס נכנס אל הגוף על ידי הכנסת מזון ומשקה נגועים שמתערבבים עם זרם הדם דרך האפיתל של הלוע התחתון או המעי. הדם נושא עמו את הווירוס היישר אל הכבד, שם הוא מתחיל להשתכפל בתוך תאי ההפטוציט והקאפפאר הנמצאים ברקמת הכבד. ויריונים (חלקיקים של נגיף מדבק החי מחוץ לתא המאחסן)  מוחבאים בתוך המרה ומשוחררים בצואה.  הווירוס מופרש בכמויות גדולות בערך כ11 ימים לפני הופעת הסימפטומים או הנוגדנים הנמצאים בדמו של מי שחלה בעבר במחלה או קיבל חיסון. שלב ההדגרה נמשך בין 15-50 ימים ואחוז התמותה קטן יותר מ-0.5%. בתוך ההפטוציט של הכבד הגנום של הRNA מפסיק לייצר חלבונים ומתורגם על ידי הריבוזומים של התא עצמו. בניגוד לווירוסים אחרים ממשפחת הפיקורנאבה הפטיטיס A דורש  אֵיקָרְיוֹט (תא שהגרעין שלו מוקף קרום) מושלם המייצר פקטור 4G (eIF4G) למטרות התרגום. הדרישה לפקטור זה באה לידי ביטוי בחוסר יכולתו לכבות את תהליך יצור הפרוטאין של החולה בניגוד לווירוסים אחרים ממשפחה זו. לפיכך, חייב הווירוס להשתלט על מערכת התרגום, דבר אשר מסביר את הגדילה האיטית שלו בסביבה תאית. כפי הנראה מסיבה זו אימץ הווירוס אסטרטגיה המאפשרת לו לפגום בקודון האחראי על יצור הפרוטאין תוך כדי שמירה על "כבודו" של המארח. איננו יודעים כיצד עובדת האסטרטגיה הזו באופן מדויק.
אבחנה

למרות שהפטיטיס A מופרש בצואה רק בשלב האחרון של שלב ההדגרה, ניתן לבצע אבחנות מדויקות על ידי נוגדנים שח המוגלובין M הנמצאים בדם. נוגדני המוגלובין M נמצאים בדם רק בזמן בו נמצא גם הנגיף בדם. ניתן למצוא אותם כשבוע או שבועיים לאחר ההדבקות במחלה. הנוכחות של נוגדני המוגלובין M בדם מסמנת שהשלב הקטלני של המחלה עבר והמארח חסין מעתה אל המחלה. בזמן השלב החמור של המחלה, אנזימי האלונין נמצאים ברמות גבוהות בהרבה מן הנורמה בדם. האנזים שמגיע מן הכבד נושא איתו תמיד את הווירוס. הנגיף עצמו מופיע בדם רק כשבועיים לפני הזמן בו מפתחת המחלה הקלינית (כלומר, בחצי השנה בה התסמינים עלולים לחזור).