stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחזקאל חרלף
ביוגרפיה

יחזקאל חרלף נולד בבקלרובה (Bakałarzewo), פלך סובאלק (Powiat suwalski) האימפריה הרוסית (פולין), ליעקב, מצאצאי הגר"א, ואמו פייגה חנה בלאוס הייתה מצאצאי ר' ישראל מסלנט, מייסד שיטת המוסר בליטא. אביו יעקב, שהיה רב העדה האשכנזית בטביליסי, נמלט מבקלרובה לטביליסי והתיישב שם. יחזקאל חרלף למד בישיבות סובאלק, סלונים, נובהרדוק ולידא. לאחר מכן למד בבית ספר למסחר בטביליסי והיה מורה בגימנסיה עברית בטיפליס.
את פעילותו הציבורית החל עוד בהיותו בגאורגיה. היה ראש הסתדרות צעירי ציון בקווקז שמרכזה היה בטביליסי. בדו"ח שמסר חרלף למערכת "הפועל הצעיר" (ט"ו 4 עצ' 12-13) הוא כתב כי לאחר הפרוד בצעירי ציון הודיע סניפי צעירי ציון בגאורגיה לחרקוב שהם רואים את עצמם חלק מצעירי ציון ולא ישמעו למרכז החרקובי. עובדה שהייתה לה משמעות חשובה לאור מקומה המיוחד של התנועה הציונית בגאורגיה בשנים 1919-1921 כחוליה המקשרת היחידה בין התנועה הציונית באירופה לבין רוסיה. חרלף היה גם חבר הוועד הציוני ליהודי גאורגיה, חבר הנהלת הוועד הלאומי ליהודי טיפליס, ציר לוועידה הציונית הכל-רוסית ולוועידת צעירי ציון בפטרוגראד 1917.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. עם עלייתו עבד כפועל בחקלאות ובבניין. בשנת 1923 התיישב בחיפה ועסק בראיית חשבון ופעילות ציבורית. בשנת 1925 נשא לאישה את דבורה בת ברוך רובינשטיין (1901-1991), ממשפחה ציונית ידועה . הוא היה פעיל בחיי ציבור הפועלים בארץ כראש קבוצת קווקז-טורקסטן, ציר לוועידות הפועל הצעיר וחבר מועצתה, בא כח המרכז החקלאי במגדיאל והסביבה, ציר לוועידות השנייה והשלישית של ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל וחבר מועצתה וממייסדי קואופרטיב התחבורה "חבר" (בפברואר 1934) בחיפה ומנהלו.
חרלף היה חבר הוועד הפועל והמזכירות של מועצת פועלי חיפה, רואה חשבון וחבר הנהלת ועד קריית חיים בשנותיו הראשונות. כחבר הנהלת קריית חיים תמך חרלף בקבוצה שהתנגדה לאנטי-דתיים בפרשת סתימת הדלתות. המחלוקת, שהחלה ב-1932, התגלעה בעניין התנגדות להקמת בית כנסת ביישוב. במחלוקת היו מעורבים גם רבה הראשי של חיפה, הרב מרכוס, ראשי הוועד הלאומי, הרבנים זאב גולד ומאיר ברלין וברל כצנלסון. בשיאה של הפרשה, בראש השנה ה'תרצ"ה, סתמו חברי הקבוצה האנטי-דתית את דלתות בית העם כדי למנוע את כניסת המתפללים, וזאת למרות שהצעת חרלף להיענות לבקשה זכתה ברוב גדול במועצת העיר, קודם לכן. התערבותו של חרלף יחד עם אריה אפרת, שהיו חברי ההנהלה, הביאה לפשרה כאשר הדתיים שוכנעו להקים את בית הכנסת ברחוב הראשונים (במקום רחוב הגדוד העברי שהיה רחוב ראשי). סגן המזכיר הראשי של קהילת חיפה. חבר הוועד הפועל של המוסד ללשון ולתרבות.
במלחמת העצמאות התמנה למזכיר ועדת המצב, שדאגה לפליטים יהודים. היה פעיל בתנועת הפועל הצעיר ובהמשך במפא"י ושימש מזכיר מועצת פועלי חדרה. ניהל את לשכת הגיוס של חיפה בזמן מלחמת העולם השנייה. נחטף ונפצע בידי חברי אצ"ל (1944) כתגובה על פעולת ההגנה נגד משתמטים. במשך שנים רבות היה פעיל בבית משפט השלום העברי ועד פירוקו של מוסד זה שימש סגן יושב ראש מחוז חיפה.
נפטר בחיפה ב-ה' באדר תש"ט ב-6 במרץ 1949 ונקבר בחוף הכרמל.
רחוב יחזקאל (חרל"פ) שבשכונת רמות רמז בחיפה נקרא על שמו. פרסם מאמרים ב"הפועל הצעיר" וב"דבר".
הוא אביהם של עמירם חרלף ואראלה.
הערות שוליים

↑  יחזקאל חרלף, הצופה, 7 במרץ 1949
↑  תמונת המצבה של רבי יעקב בבית הקברות האשכנזי בטביליסי מתוך הבלוג, סבא רבא של יואב איתיאל / איתי בחור.
↑  ז. פייקין, ח. חרלאף, ל. בט, מגרוּזיה, הפועל הצעיר, 23 ביולי 1920
↑  יעקב בר חיים, תנועות מחתרת ציוניות בברית המועצות - מפלגת "צעירי ציון"
↑  ברכות לנישואין, הפועל הצעיר, 21 במאי 1925
↑  תולדות קואופרטיב "חבר" באתר אגד.
↑
צבי גנין, קריית חיים ארלוזורוב – ניסיון באוטופיה עירונית, 1933–1983, הוצאת ועד קריית חיים, באמצעות הוצאת מילוא, 1984, (עמ' 67 -עמ' 68)
↑  ועדת המצב הוקמה בדצמבר 1947 בראשותו של זאב שרף. הוועדה חולקה לשורה של ועדות משנה, שהכינו כל אחת בתחומה את מוסדות המדינה שבדרך: כלכלה, חוץ, שלטון מקומי, ירושלים וכיוצא באלה. חרלף הופקד על נושא הפליטים ארץ ישראל 1945-1948 - מניפה.
↑  יחזקאל חרלף באתר GRAVEZ
↑  אמציה פלד, רחוב  יחזקאל (חרל"פ), בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4979 9205  LCCN: nr2003027823  VIAF: 63952099   WorldCat (עם VIAF): 63952099
ג'גג'יואן ראם

גַ'גַגִ'יוַאן ראם (בהינדי: जगजीवन राम;‏ 5 באפריל 1906 – 6 ביולי 1986) היה פוליטיקאי הודי שכיהן כסגן ראש ממשלת הודו וכשר ההגנה. היה מנהיג בולט של הדלית וכיהן כחבר בלוק סבהה למעלה מ-40 שנה.
ביוגרפיה

ג'גג'יואן ראם נולד ב-5 באפריל 1908 בארהה (אנ') בנשיאות בנגל בהודו הבריטית (היום בביהר, הודו) למשפחה ממעמד הטמאים (ה"אסורים במגע" ההינודאים), אך ב-1928 החל להתייחס אל עצמו כדלית, מילה הינדית המתורגמת כמדוכא.
ראם היה אחד מראשוני בני הקאסטה לגבל השכלה גבוהה באוניברסיטת בארנס ההינדואית (אנ') בוואראנסי קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת כלכותה ב-1931. במקביל ללימודיו, החל מ-1928 היה מעורב בהקמת ועדות וגופים לחיזוק מעמדם של בני הדלית.
ב-1931 הצטרף ראם לקונגרס הלאומי ההודי, וב-1935 היה מזכיר ליגת המדוכאים הכלל הודית, ארגון שנועד לסייע לבני הדלית.
קריירה פוליטית

ב-1937, עם הקמת האספה המחוקקת של ביהר נבחר ראם לחבר בה. במהלך שנות הארבעים נעצר ראם פעמיים עקב מעורבותו בתנועת צאו מהודו. עם הקמת הממשלת הזמנית בראשות ג'ווהרלל נהרו ב-1946 צורף אליה ראם, שהיה השר הצעיר ביותר בה, כשהוא מכהן כשר העבודה. לאחר מכן שימש כשר התקשורת (1952–1956), שר התחבורה והרכבות (1956–1962) ושר התחבורה והתקשורת (1962–1963).
ב-1960 הואשם ראם בהעלמת מיסים, לאחר שלא שילם מס במשך שנים. ראם טען שהוא שכח לשלם.
ראם תמך באינדירה גנדי בהתמודדותה על ראשות מפלגת הקונגרס, ולאחר מות לאל בהדור שסטרי ומינויה לראש ממשלת הודו ב-1966, מונה לשר העבודה, התעסוקה והשיקום (1966–1967), ולאחר מכן לשר המזון והחקלאות (1967–1970).
ב-1970 מונה ראם לשר ההגנה של הודו, תפקיד בו החזיק במהלך מלחמת העצמאות של בנגלדש ומלחמת הודו–פקיסטן השלישית ב-1971, בה הכוחות המזוינים של הודו הביסו את פקיסטן והביא לעצמאות בנגלדש.
ב-1974 מונה לשר החקלאות וההשקיה, וכיהן בתפקיד המהלך מצב החירום בהודו. בעקבות הכרזת אינדירה גנדי בינואר 1977 על תום מצב החירום ועריכת בחירות חדשות, התפטר ראם בפברואר 1977 מתפקידו בממשלה לצד חמישה שרים נוספים והקים את מפלגת הקונגרס לדמוקרטיה (אנ') שתמכה מפלגת ג'נטה שהוקמה כאיחוד האופוזיציה נגד אינדירה גנדי. הקואליציה בראשות הג'נטה ניצחה בבחירות, וראם היה אחד משלושת המועמדים הבולטים לעמוד בראשות הממשלה, לצד מורארג'י דסאי וצ'אראן סינג. מנהיגי התנועה החליטו לבקש את דעתו של ג'בפרש נאריאן (אנ'), שנחשב למנהיג הרוחני של התנועה, שבחר בדסאי. ראם מונה בשנית לשר ההגנה בממשלת מורארג'י דסאי במאי 1977, ומפלגתו התאחדה עם הג'נטה. בינואר 1979 מונה לסגן ראש ממשלת הודו לצד צ'אראן סינג. עם התפוררות הממשלה ביולי 1979 עבר לאופוזיציה. עם תבוסת ממשלת צ'אראן סינג בהצעת אי-אמון בתוך חודש לכהונת ממשלתו ביקש ראם לנסות את כוחו בהרכבת ממשלה, אך נשיא הודו נילאם סנג'יווה רדי הורה על קיום בחירות חדשות.
בבחירות הכלליות ב-1980 היה ראם מועמד מפלגת ג'נטה לראשות הממשלה, אך המפלגה זכתה ב-31 מושבים בלבד. ראם חבר לקונגרס (U) (אנ') וב-1981 פרש והקים את הקונגרס (J) (אנ'), או הקונגרס הלאומי ההודי (ג'גג'יואן).
ראם כיהן בלוק סבהה עד מותו ב-6 ביולי 1986.
אידאולוגיה

כאחד המנהיגים הבולטים של בני מעמד הטמאים, ג'גג'יואן ראם היה בעל השקפה דתית-הינדואית והתנגד לרעיונות של מעבר בני הדלית לדת אחרת, השקפה שמבטאה הבולט היה בהימראו ראמג'י אמבדקר. ראם אף טען כי מעבר לדת אחרת אינו צפוי לשפר את מעמד הטמאים, שנוהג גם בדתות כמו הסיקיזם ושהוא בעיקרו מהווה נסיגה מפני העימות והניסיון להביא לשיפור החברה ההודית.
בדתו היה ג'גג'יואן ראם מחסידי רבידס (אנ'), פייטן וקדוש הינדואי מהמאה ה-13, שהיה אף הוא בן למעמד הטמאים. בין 1976 לפטירתו ב-1986 השקיע ראם מאמצים רבים על מנת להקים לו מקדש בוואראנסי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Peter Friedlander, Reassessing Religion and Politics in the Life of Jagjivan Rām, Religions 11(5), 224, 2020
1 2 3 4  Jagjivan Ram, champion of India's Untouchables, dies at 78, הניו יורק טיימס, ‏7 ביולי 1986 (באנגלית)
↑  Jagjivan Ram, others resign from Congress, form new political party, India Today, ‏9 במרץ 2015
↑  NEW India Bloc Picks Desai to be Premier, The New York Times, ‏24 במרץ 1977
↑  The New York Times, Jagjivan Ram Goes Back To Congress Party Wing, The New York Times, ‏9 באפריל 1980
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11946471r (data)  GND: 131982389  ISNI: 0000 0000 8412 3024  LCCN: n50056964  NKC: jo2014844454  NTA: 069150656  SUDOC: 027419355  VIAF: 115315115   WorldCat (עם VIAF): 115315115
יצחק ארנסט נבנצל

שטר לירה ישראלית אחת ובו חתימתו של נבנצל
יצחק ארנסט נֶבֶּנְצָל (או נבנצאל; 24 באוקטובר 1907 – 18 בדצמבר 1992) היה מבקר המדינה השני, מ-1961 עד 1981.
ביוגרפיה

נבנצל נולד ב-1907 בפרנקפורט שבגרמניה לביילה ועקיבא יהודה הלוי נבנצל. ב-1929 קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת פרנקפורט והיה בה למרצה בתחום המשפט האזרחי. בשנת 1930 שימש גם כפרופסור למשפטים באוניברסיטאות ברלין ופרייבורג.
היה פעיל בארגון האקדמאים הציונים וראש תנועת הנוער החרדית "עזרא" בגרמניה.
עלה לארץ ישראל עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933. מ-1933 עד שנת 1946 שימש כיועץ המשפטי של בנק יפת.
בשנת 1947 החל לכהן כיו"ר מועצת המנהלית של חברת הולנדר ושות' שמרכזה בסטוקהולם, כיהן במשרה זו עד מינויו לתפקיד מבקר המדינה.
בשנת 1948 במהלך מלחמת העצמאות שירת כקצין במטה הכללי של צה"ל.
בשנים 1961-1948 כיהן כמנהל החברה הכלכלית לירושלים.
בשנים 1961-1954 היה יושב ראש בנק הדואר.
ב-1957 החל לעמוד בראש המועצה המייעצת של בנק ישראל.
בדצמבר 1961 התמנה למבקר המדינה, ולאחר מכן, ב-1971, קיבל גם את תפקיד נציב תלונות הציבור. נבנצל כיהן בתפקיד מבקר המדינה עד דצמבר 1981.
בשנת 1965 מונה להיות יושב הראש ה-6 של INTOSAI, הארגון הבין לאומי של מוסדות ביקורת עליונים, במסגרת הקונגרס הראשון של ארגון זה שהתקיים בירושלים. כיהן בתפקיד זה עד שנת 1968.
לאחר סיום תפקידו כמבקר המדינה מונה לנשיא המרכז האקדמי לב, לאחר שמייסד המוסד, פרופ' זאב לב, פרש לגמלאות.
לאחר מלחמת ששת הימים עבר להתגורר בשכונת בתי מחסה בעיר העתיקה בירושלים.
כיהן במספר ועדות חקירה ממלכתיות בין היתר היה חבר "ועדת אגרנט", ועדת החקירה הממלכתית לחקר נסיבות פריצתה של מלחמת יום הכיפורים.
היה ראש הוועדה לתחיקה פיננסית מטעם האגודה למדעי המדינה, יושב ראש הוועד הישראלי של ההסתדרות המדיצינית הדסה ונשיא לשכת ירושלים (מסדר בני ברית). נוסף על כך היה חבר ועד הנאמנים של בצלאל, חבר מועצת ההגבלים העסקיים וחבר מועצת הנפט.
בנוסף שימש כנשיא כבוד של לשכת המסחר ישראל-שוודיה.
היה נשוי להלדה לבית הולנדר. ילדיו הם הרב אביגדר נבנצל, רב העיר העתיקה; פרופ' ישעיהו נבנצל, פיזיקאי; עו"ד פליאה אלבק, שהייתה מנהלת המחלקה האזרחית בפרקליטות המדינה; ושולמית לוין, ציירת.
בשנת 1982, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
נפטר בשנת תשנ"ג, ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
מפרסומיו

'ביורוקרטיה וזכויות הפרט בישראל', עיונים בביקורת המדינה כו (תשל"ז), 9–18.
'כל עץ נחמד למראה', בתוך: ספר היובל - ראובן הכט, ירושלים: קורן, 1979, עמ' 202–198.
'תרומת ביקורת המדינה בישראל להתפתחות הביקורת הממלכתית בעולם', עיונים בביקורת המדינה 39 (תשמ"ה), 24–38.
לקריאה נוספת

יצחק אורן, 'עשרים שנות כהונה של ד"ר יצחק נבנצל', עיונים בביקורת המדינה 34 (תשמ"ב), 7–21.
חיים הרצוג, שבח וייס, מרים בן-פורת, משה לנדוי, פליאה אלבק, בנימין גייסט, 'דברים לזכרו של ד"ר יצחק ארנסט נבנצל ז"ל', עיונים בביקורת המדינה 50 (1993), 46–54.
יוסף בנזימן, 'האח ד"ר יצחק נבנצל ז"ל', ניב ירושלים: ביטאון של לשכת ירושלים, בני ברית, 15–16 (1993), 8.
הערות שוליים

↑  INTOSAI Timeline, http://www.intosai.org, ‏2013 (באנגלית) (ארכיון)
↑  מקבלי תואר דוקטור לשם כבוד, אוניברסיטת בר-אילן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303943505171  GND: 102110824  ISNI: 0000 0003 8651 8515  RERO: 02-A017017235  VIAF: 101626251   WorldCat (עם VIAF): 101626251
בני דקלים

| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: לכיש
גובה ממוצע: ‎388 מטר
תאריך ייסוד: 2009
תנועה מיישבת: אמנה
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,844 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,842 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הר חברון מוגדלת) בני דקלים(למפת הר חברון רגילה) בני דקלים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני דקלים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני דקלים31°31′04″N 34°55′02″E﻿ / ﻿31.5177206714591°N 34.9173471694216°E﻿ / 31.5177206714591; 34.9173471694216  heמפת היישובים של מועצה אזורית לכיש באדום - בני דקלים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 6 מתוך 10

בְּנֵי דְּקָלִים (נקרא בתחילה גם גִּבְעַת חַזָּן, בעקבות מערות חזן הנמצאות בשכונה הצפונית) הוא יישוב קהילתי שהוקם לשם מגורי קבע לקהילת יוצאי נוה דקלים, שפונתה מביתה בתוכנית ההתנתקות. היישוב תוכנן ל־150 משפחות בשלב הראשון, ובסך הכול ל־500 משפחות. היישוב נמצא בחבל לכיש, סמוך למושב שקף, ונקרא על שם היישוב הגדול מבין יישובי גוש קטיף – נוה דקלים.
הקמת היישוב

לאחר ההתנתקות תוכנן להקים את היישוב בגבעת אגוז, לאחר פרסום תוכנית הקמת היישוב קמה התנגדות מצד פעילי איכות הסביבה שהתנגדו להקמת היישוב, בטענה שהיא מנוגדת להחלטת המועצה הארצית לתכנון ובנייה משנות ה-90, ולפיה אזור שפלת יהודה הפך ל"מרחב ביוספרי" - אזור שאין לפתחו מחוץ ליישובים הקיימים, כדי לשמר את המערכת האקולוגית והנוף האופייניים לו. אנשי החברה להגנת הטבע טענו גם שאין צורך ביישוב חדש, כי ביישובים קיימים באזור מצויות אלפי דירות פנויות. ועדת המשנה לנושאים תכנוניים עקרוניים של המועצה הארצית לתכנון ובנייה דנה בהתנגדויות בתחילת 2008, ואישרה סופית את הקמת היישוב בגבעת חזן.
טקס הנחת אבן הפינה ליישוב נערך בתאריך 5 באוקטובר 2009. במחצית הראשונה של 2011 הושלמו סלילת הרחובות, הקמת התשתיות, וחלוקת המגרשים בשכונה הראשונה.
באמצע שנת 2013 עלו על הקרקע המשפחות הראשונות שהתגוררו בשכונת קרוואנים בכניסה ליישוב - "בקו"ם" (בקו"ם - "בסיס קליטה ומיון") פנימי של היישוב. הבקו"ם יועד למשפחות בעלות מגרש ביישוב אך נמצאות בתהליכי בנייתו או שבנייתו מתעכבת מסיבות מסוימות ועל כן באות להתגורר באופן זמני בקרבת היישוב עד שיעברו לבית הקבע ובמקומם תכנס משפחה חדשה לקרוואן. בקיץ 2013 עברו המשפחות הראשונות לבתי הקבע ביישוב ומאז היישוב מתפתח. לאחר שעברו כל המשפחות לבתי קבע הוסבו מבני הבקו"ם לאולפנה אזורית.
'פארק אלקנה' ובו מצפה ופינות ישיבה הוקם ביישוב לזכר אלקנה גובי שנדרס על ידי חיילי צה"ל בשוגג בפיגוע בציר כיסופים בגוש קטיף.
כיום היישוב מונה כ-190 משפחות בשכונה הראשונה שכונת ציון וכ-140 בשכונה השנייה שכונת כרמים ומתוכננות עוד שתי שכונות.
לתושבי יישוב זה ניתן זיכוי ממס הכנסה בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה.
מוסדות היישוב

בני דקלים הוא היישוב הגדול ביותר במזרח לכיש ולכן יש בו מספר מוסדות שחלקם מוסדות אזוריים לטובת היישובים הסמוכים. ביישוב פועלים שני בתי ספר יסודיים מסוג ממלכתי דתי מטעם רשת נעם צביה (אחד לבנים ואחד לבנות), מרפאת כללית, טיפת חלב, מקווה נשים, גן ילדים, פארק אלקנה ובית קברות אזורי. ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא.
בתחילת שנת הלימודית ה'תשע"ט הוקמה "אולפנת בני עקיבא לכיש" ביישוב. בשנת ה'תש"פ כמות התלמידות היו כ-165 תלמידות של שכבות ז-י. האולפנה כוללת חטיבת ביניים של בנות היישובים האזורים, ותיכון עם תוכנית של חצי פנימיה של בנות האזור ומחוצה לו כגון: קריית גת, בית שמש, יד בנימין ודרום הר חברון.
האולפנה שוהה בשכונת הקראוונים בכניסה ליישוב בשם הבקו"ם ומחכה לבניה של מבנה קבע.
באלול ה'תשפ"ד עברה ליישוב ישיבה גבוהה 'עוז וחדווה' בראשות הרב נחמיה טאו שהוקמה כחצי שנה קודם לכן. בחורי הישיבה גרים בדירה שכורה ולומדים בבית הכנסת פיצ'וטו. כיום הישיבה מונה כעשרה בחורים וכעשרה אברכים.
הנהלת היישוב

היישוב מנוהל על ידי הנהלת האגודה וכן על ידי ועדות בתחומים שונות, כשאחת לשנתיים מתקיימות בחירות להנהלת היישוב. אליעזר אוירבך כיהן כיו"ר הנהלת היישוב מיום ייסוד היישוב, והחל משנת 2020 משמש בתפקיד יו"ר ההנהלה חן גוטרמן. הניהול השוטף מתקיים על ידי צוות עובדים ומזכיר, מזכיר היישוב החל משנת 2019 הוא דן צפדייה.
רב היישוב הוא הרב אהוד אחיטוב.
ראו גם

שיקום מפוני גוש קטיף וצפון השומרון
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  פרוטוקול, [https://fs.knesset.gov.il/17/Committees/17_ptv_132395.doc פרוטוקול מס' 22
מישיבת ועדת המשנה של הוועדה לביקורת המדינה], מיום רביעי, ה' בתשרי, התשס"ז (27 בספטמבר 2006) בשעה 08:45
↑  צפריר רינת, הנה הם באים, הבולדוזרים, באתר הארץ, 6 בפברואר 2007
↑  גלית שפיר ושי פאוזנר, אושרה הקמת היישוב חזן למפוני ההתנתקות, באתר ynet, 12 בפברואר 2008
↑  למעלה מ-3,000 איש בהנחת הפינה ליישוב גבעת חזן באתר ערוץ 7
↑  בהתאם לסעיף 11 לפקודת מס הכנסה ניתן לתושב יישוב זה זיכוי ממס הכנסה בשיעור מסוים מהכנסתו החייבת מיגיעה אישית, בתנאי שהתגורר ביישוב שנה לפחות. ראו חוברות ניכויים חודשיות - לוח עזר לחישוב מס הכנסה ממשכורת ושכר עבודה, באתר של רשות המיסים
| יישובים שהוקמו או הורחבו עבור שיכון מפוני תוכנית ההתנתקות |
| --- | --- | --- |
| יישובים חדשים | באר גנים • בני דקלים • בני נצרים • גני טל • כרמי קטיף • נווה • נטע • נצר חזני • שבי דרום • ניצן ב' |  |
| יישובים שהורחבו | אבני איתן • בוסתן הגליל • בית חגי • בת הדר • טנא עומרים • יד בנימין • יד חנה • כרמיה • מבקיעים • משכיות • נווה ים • ניצן • פלמחים • שוקדה • תלמי יפה |  |
| שכונות חדשות | שכונת הנשיא הרצוג באשקלון • שכונת נצר אריאל באריאל |  |
| יישוב שאוכלס מחדש | שומריה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588166405171 
שלט שמכווין למבני הציבור. ברקע בית הכנסת המרכזי פיצ'וטו.
הבקו"ם שמשמש כיום כאולפנה
בית הספר נעם
ג'וזייה ברטלט

ג'וזייה ברטלט (באנגלית: Josiah Bartlett;‏ 21 בנובמבר 1729 – 19 במאי 1795) היה רופא ומדינאי אמריקני, היה בין החותמים על הכרזת העצמאות של ארצות הברית כנציג ניו המפשייר בקונגרס הקונטיננטלי.
כיהן כשופט ראשי בבית המשפט העליון של ניו-המפשייר ולבסוף כמושל ניו המפשייר.
ביוגרפיה

ברטלט נולד בעיר אמיסברי שבמסצ'וסטס לסטפן וחנה ברטלט, ילדם החמישי ובנם הרביעי.
בילדותו למד בבית הספר הציבורי בהצלחה מעטה. בגיל 16 למד באופן עצמאי לטינית ומעט יוונית, וב-1745 החל את לימודי הרפואה שלו.
בשנת 1750, כשהוא עוד לא בן 21, עזב ברטלט את עיר מולדתו ועבר לקינגסטון, ניו-המפשייר.
קינגסטון, שבאותה תקופה הייתה יישוב חלוצי עם אוכלוסייה שמנתה כמה מאות, קיבלה את ברטלט בסבר פנים יפות, בעיקר מפני שהיה רופא ויכול היה לטפל בתושבי המחוז (זאת על אף שלא היה בעל השכלה פורמלית). משום שהיה הרופא היחיד באזור, היה ברטלט בעל תעסוקה מרובה ותוך זמן קצר היו בבעלותו חלקת אדמה וחווה.
ב-15 בינואר 1754, התחתן ברטלט עם בת דודו, מרי ברטלט. לזוג נולדו 11 ילדים (3 מתוכם מתו בינקותם). שלושה מילדיו וחמישה מנכדיו המשיכו גם הם לעסוק ברפואה.
אחד מצאצאיו וושינגטון ברטלט, בן לאם יהודייה (שרה מלאדו), היה לימים (1887) מושל קליפורניה, האמריקאי הראשון ממוצא יהודי, שכיהן כמושל אחת ממדינות ארצות הברית.
קריירה פוליטית

כאיש פעיל מאוד בקריירה המקומית של קינגסטון, נבחר ב-1765 לייצג אותה באספת המושבות. ב-1767 מונה לדרגת סגן במיליציה של המחוז. המושל (ג'ון ונטוורט) מינה אותו גם לתפקיד שופט שלום. המהפכה הקרבה ובאה הפכה אותו למתנגד של אותו מושל (שמונה מטעם הכתר). ב-1774 הצטרף ברטלט לוועדת ההתכתבות של האספה והחל בעבודתו עם מנהיגי המהפכה מ-12 המושבות. באותה השנה, כאשר פיזר ונטוורט את האספה, נבחר ברטלט לייצג את מחוזו גם בגרסה המחתרתית של אותה אספה – האספה הפרובנציונלית.
באותה השנה עלה ביתו של ברטלט באש, כנראה כתוצאה מהצתה של מתנגדיו נאמני הכתר. לאחר שהעביר את משפחתו לבית החווה החל ברטלט לבנות את ביתו מחדש. כתוצאה משריפת הבית, והזמן שהיה צריך לפנות למשפחתו, סירב ברטלט למינויו לקונגרס הקונטיננטלי, אך נשאר פעיל בפוליטיקה של ניו-המפשייר. אחד ממעשיו האחרונים של המושל ונטוורט, לפני גירושו מניו-המפשייר (ב-1775), היה לנשל את ברטלט מתפקידו כשופט, קצין ונציג באסיפות.
הקונגרס הקונטיננטלי

ב-1775 נבחר ברטלט בשנית כנציג ניו-המפשייר בקונגרס הקונטיננטלי והפעם קיבל עליו את התפקיד. מ-1775 ועד תחילת 1776 היה ברטלט הנציג היחיד של ניו-המפשייר בקונגרס, לכן באותה תקופה שירת בכל ועדות הקונגרס, שכללו את ועדות הביטחון, הסודיות, הימיה, המנהל האזרחי והתחזוקה. תשומת לבו לפרטים ועבודתו הקשה בוועדות הנ"ל הפכו אותו לאחד מחברי הקונגרס המשפיעים, אף על פי שלא היה פעיל, בדרך כלל, בדיונים במליאת הקונגרס. לבסוף, לאחר התכתבות ארוכה מצידו של ברטלט, נענתה האספה של ניו-המפשייר ושלחה גם את ויליאם ויפל ומתיו טורונטון כנציגים לקונגרס.
כאשר השאלה האם להכריז עצמאות מבריטניה עלתה בצורה רשמית, היה זה ברטלט שנשאל ראשון (וענה בחיוב). ב-2 באוגוסט 1776, כשחברי הקונגרס חתמו על ההכרזה, ברטלט חתם שני (מתוקף מעמדו בקונגרס) – לאחר נשיא הקונגרס ג'ון הנקוק.
ב-1777, סירב ברטלט לשרת בקונגרס שנה נוספת, בשל עייפות. אולם באוגוסט אותה שנה נידב את כישוריו הרפואיים כשנלווה אל הכוחות האמריקנים בקרב בנינגטון.
ב-1778 חזר ברטלט לקונגרס ושירת בוועדה שגייסה את עקרונות הקונפדרציה, אך לאחר שאומצו כל העקרונות הוא חזר לניו-המפשייר לעסוק בעניינים אישים, שבמרכזם עמדה משפחתו, אותה הזניח לתקופה ארוכה. היה זה שירותו הפדרלי האחרון של ברטלט.
קריירה מאוחרת

ב-1779 חזר ברטלט לתפקד כשופט, בתחילה כשופט בבית המשפט המחוזי. ב-1782 התמנה לשופט בבית המשפט העליון של ניו-המפשייר, וזאת למרות שלא היה בעל השכלה משפטית. ב-1788 התמנה לשופט הראשי של בית המשפט העליון. באותה השנה הוא נבחר לייצג את מחוזו בכנס של ניו-המפשייר שאימץ את החוקה של ארצות הברית ב-21 ביוני. מחוקקי המדינה החדשה בחרו אותו לסנאט של ארצות הברית, אולם הוא סירב לקבל עליו את המינוי.
כמושל

בשנים 1791 ו-1792 כיהן ברטלט כנשיא של ניו-המפשייר, אך כשהפכה ניו-המפשייר למדינה של ארצות הברית המשיך ברטלט את תפקידו כמושל. הוא פרש בשנת 1794 בגלל בריאותו המדרדרת.
בערוב ימיו

ברטלט פרש לביתו בקינגסטון, שם מת ב-19 במאי 1795. הוא קבור ליד אשתו בבית הקברות בקינגסטון.
פסל ברונזה בדמותו מוצב בכיכר העיר של אמיסברי, מסצ'וסטס. דיוקנו תלוי בבית המדינה בקונקורד, ניו המפשייר. כמו כן נקראים על שמו העיר ברטלט בניו-המפשייר ובתי ספר רבים ברחבי המדינה.
ברטלט שימש מקור השראה ליוצרי הסדרה הבית הלבן שקראו לנשיא ארצות הברית בסדרה על שמו וקבעו אותו כצאצא שלו. גם ברטלט הבדיוני כיהן כמושל ניו המפשייר.
הבית בו התגורר ברטלט בשנת 1774, ומשמש כיום כמוזיאון ואתר מורשת לאומית. ניו המפשיר, 2013
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל

| --- | --- |

 משרד ראשי:  רח' המרד 27 תל אביב
 מייסדים:  מנחם שיינקין כמרכז בעלי מלאכה
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־117 שנים)
  אתר האינטרנט הרשמי של התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל
 
התאחדות המלאכה והתעשייה בישראל היא אגודה עות'מאנית המאגדת את כל בעלי העסקים הקטנים והיצרניים בענפי המלאכה והתעשייה. ראשיתה ב-1908 במרכז בעלי מלאכה שארגן מנחם שיינקין בתל אביב ובהתארגנויות מקבילות בערים ובמושבות אחרות. בשנת 1954 אוחדו כל התאחדויות בעלי המלאכה ל"התאחדות בעלי מלאכה ותעשייה זעירה" וההתאחדות קיבלה הכרה ממשלתית כארגון היציג של היצרנים ונותני השירותים הקטנים בישראל. בשנת 1977 חוקק "חוק רישוי בעלי מלאכה", שבעקבותיו הוכרה ההתאחדות כארגון היציג לעניין חוק זה. בעקבות חוק זה פועלת ההתאחדות כארגון מעבידים בזירת יחסי העבודה במשק והיא שותפה להסכמים קיבוציים הנחתמים עם ההסתדרות, הממשלה ושאר ארגוני המעבידים.
מטרות ההתאחדות ופעילותה

ההתאחדות מאגדת בעלי בתי מלאכה ומפעלים קטנים ובינוניים עצמאים המעסיקים עד 20 עובדים ומייצגת אותם כגוף מעסיקים כלפי רשויות ממשלתיות, ציבוריות ומוניציפליות לצורך פיתוח עסקי, סיוע פיננסי, רישוי עסקים והקצאת משאבים. ההתאחדות מעניקה הדרכה וייעוץ לניהול (בעיקר של עסקים חדשים או בהבראה), ייעוץ וייצוג בדיני עבודה, ייעוץ ליצואנים מתחילים ועוד.
ההתאחדות מייצגת כ-40,000 בעלי עסקים קטנים ובינוניים המעסיקים כ-300,000 עובדים. ההתאחדות מייצגת את חבריה בשורה רחבה של מוסדות כגון המוסד לביטוח לאומי, מכון התקנים הישראלי, הרשות לעסקים קטנים, ועדות הכנסת, לשכת התיאום של הארגונים הכלכליים, מועצת שירות התעסוקה והמוסד לבטיחות ולגיהות, בהם היא דואגת לאינטרסים המקצועיים והכלכליים שלהם.
מטרות ההתאחדות ופעילותה > פעילות בכנסת ובמשרדי הממשלה

ההתאחדות פועלת באופן תדיר על מנת להבטיח שגם מוסדות השלטון בישראל, לרבות משרדי הממשלה השונים וועדות הכנסת, יאמצו את עיקרון Think Small First של האיחוד האירופי ביחס לעסקים קטנים ובינוניים. לפי עיקרון זה, בבואה לחוקק חוקים ותקנות חדשים, על המדינה לתת את הדעת להשפעתם על אופן פעילותם של עסקים קטנים ובינוניים.
ועדות הכנסת המהוות זירת הפעולה העיקרית של ההתאחדות הן ועדת הכלכלה, הדנה חדשות לבקרים במשברים בעולם התעשייה המסורתית, ועדת הכספים, הדנה במחנק האשראי ממנו סובלים עסקים קטנים רבים עקב הדרתם מאשראי זמין על ידי הבנקים, וכן ועדת הרווחה, העוסקת בתחום ההכשרה המקצועית ובמשבר כוח האדם בתעשייה, ממנו סובלים מפעלים קטנים רבים.
החל מחודש מאי 2017, לוקחת ההתאחדות חלק בוועדה לחיזוק התעשייה בישראל בראשות מנכ"ל משרד האוצר, שי באב"ד. הוועדה דנה בדרכים לשיפור הפריון של העסקים הקטנים במדינת ישראל, הנמוך משמעותית מזה של מקביליהם ב-OECD, ברגולציה המעמיסה על בעלי עסקים קטנים וכן בשינוי תנאי הסף להגשת מועמדות למכרזים ציבוריים, המוטים באופן מסורתי לטובת התעשיות הגדולות.