stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליברצ'ה

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1919 וסט אליס, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בפברואר 1987 (בגיל 67) פאלם ספרינגס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Władziu Valentino Liberace 
 מקום קבורה:  פארק הזכרון פורסט לוון 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1936–1986 (כ־50 שנה) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של ויסקונסין 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, דוט רקורדס 
 בן או בת זוג:  סקוט תורסון 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 liberace.org
 פרופיל ב-IMDb
 
ולדזיו ולנטינו ליברצ'ה (באנגלית: Władziu Valentino Liberace; ‏16 במאי 1919 - 4 בפברואר 1987), הידוע בשם הבמה ליברצ'ה, היה פסנתרן ובדרן אמריקאי. בשיא תהילתו, בין שנות ה-50 לשנות ה-70 של המאה ה-20, ליבראצ'ה היה הבדרן בעל השכר הגבוה ביותר בעולם.
ביוגרפיה

ליברצ'ה נולד בעיר וסט אליס, ויסקונסין שבארצות הברית להורים מוזיקאים. אחיו התאום של ליברצ'ה מת בלידה. אביו, סלווטורה ליברצ'ה היה מהגר איטלקי, אשר ניגן בקרן יער בתזמורת הפילהרמונית של מילווקי. אמו, פרנסס זוקובסקי הייתה מורה לפסנתר אמריקנית ממוצא פולני. אחיו ג'ורג' היה כנר.
ליברצ'ה החל לנגן בפסנתר בעת שהיה בן ארבע. כנער, ליברצ'ה התפרנס מנגינה על פסנתר במועדוני לילה, אירועים, ושיעורי ריקוד. בהמשך החל הופיע יחד עם התזמורת הסימפונית של שיקגו.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 ליברצ'ה הנחה את תוכנית הטלוויזיה "המופע של ליברצ'ה" אשר שודרה בסינדיקציה. במשך זמן מסוים תוכניתו זכתה לרייטינג גבוה יותר אף מהתוכנית המצליחה "לוסי אהובתי". בהמשך שנות ה-50 שיחק בתפקידים קטנים במספר סרטי קולנוע.
במהלך שנות ה-50 ליברצ'ה הוציא לשווקים מספר אלבומים שהופקו על ידי קולומביה רקורדס. במהלך 1953 בלבד נמכרו מעל ל-2,000,000 עותקים של אלבומיו.
ב-1955 החל להופיע באופן תדיר במועדון ריביירה שבלאס וגאס.
בשנת 1960 קיבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד. ב-1965 הופיע בסרט "אמריקה לאן? בסצנה מפורסמת בה הוא מציע ללקוח את מוצרי הקבורה היוקרתיים של חברת קבורה. ב-1966 הוא הופיע בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה האמריקנית "באטמן".
ב-1973 פרסם את ספרו האוטוביוגרפי הראשון. במהלך שנות ה-70 הפיע בתפקידי אורח בפרקים של סדרות הטלוויזיה "הנה לוסי", "קוג'אק", ו"החבובות".
לאורך שנות ה-70 ההופעות החיות של ליברצ'ה ערך בלאס וגאס זכו להצלחה רבה כאשר ליברצ'ה נהג להרוויח כ-300,000 דולרים מדי שבוע.
בשנת 1979 ליברצ'ה פתח בלאס וגאס את מוזיאון ליברצ'ה אשר הציג בין היתר את הפסנתרים שלו, מכוניות היוקרה שלו, וחפצים אחרים שהיו בבעלותו. ליברצ'ה היה אספן ידוע של רהיטים עתיקים, פסנתרים עתיקים ומכוניות יוקרה. אוסף הפסנתרים שלו כלל בין היתר פסנתרים שהיו שייכים לפרדריק שופן וג'ורג' גרשווין.
ב-1982 סקוט תורסון, מי שהיה מאהבו של ליברצ'ה בסתר בין השנים 1977 ל-1982, תבע מזונות מליברצ'ה. על אף התביעה ליברצ'ה המשיך להכחיש את היותו הומוסקסואל. בשנת 1984 התביעה יושבה מחוץ לבית המשפט כאשר תורסון קיבל 95,000 דולרים.
הופעתו האחרונה של ליברצ'ה התקיימה ב-2 בנובמבר 1986 ב"רדיו סיטי מיוזיק הול" שבניו יורק. ליברצ'ה נפטר מאיידס שלושה חודשים לאחר מכן, בהיותו בן 67, בביתו שבפאלם ספרינגס, קליפורניה. ליברצ'ה היה אחד מהידוענים הראשונים שנפטרו מאיידס.
אזכורים בתרבות הפופולרית

ליברצ'ה מוזכר בלהיט "Mr. Sandman" של להקת הקורדטס וכן בשירה של נינה סימון, "My baby just cares for me".
במאי 2013 שודר לראשונה סרט הטלוויזיה "חיי עם ליברצ'ה" (Behind the Candelabra) בבימויו של סטיבן סודרברג, עיבוד קולנועי לספרו האוטוביוגרפי של סקוט תורסון, בו מייקל דאגלס גילם את דמותו של ליברצ'ה, ומאט דיימון גילם את דמותו של תורסון.
הערות שוליים

↑    David Gritten, ‏Behind the Candelabra: the true story of Liberace, The Telegraph, 2 June 2013
↑  כתבה אודות מותו של ליברצ'ה באתר העיתון הניו יורק טיימס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007506099305171  PLWABN: 9810618047805606  BNE: XX1536946  BnF: cb138966405 (data)  GND: 119002027  ISNI: 0000 0001 0904 5238  LCCN: n50050377  MusicBrainz: 0ee4b304-4e38-4e84-94d7-41a639ab5d8b  NKC: xx0180745  NLA: 36118664  SELIBR: 406895  SNAC: w6cd1r36  SUDOC: 235571822  Trove: 1215239  VIAF: 56796793   WorldCat (עם VIAF): 56796793
מגנטואנצפלוגרפיה

כניסה לחדר ממוגן מגנטית.
מימין: זרם חשמלי בתוך תאי עצב. משמאל: זרם חשמלי במוח יוצר שדה מגנטי הניתן למדידה מחוץ לראש.
מגנטואנצפלוגרפיה (באנגלית: Magnetoencephalography – רישום מגנטי מהמוח; בראשי תיבות: MEG) היא שיטה לדימות בה מודדים שדות מגנטיים הנוצרים על ידי פעילות חשמלית במוח. ה-MEG משמש הן ליישומים רפואיים והן למחקר: הוא מאפשר למנתחים לאתר מיקום של בעיות במוח ומאפשר לחוקרים לחקור תפקודים של אזורים שונים בו.
השדה המגנטי שנמדד מהמוח חלש פי 109 מהשדה המגנטי שיוצר כדור הארץ בחדר רגיל. על כן יש למקם את המכשיר בחדר מיוחד העטוף קירות מתכתיים לחסימת הקרינה מבחוץ. נוסף על כך, מכשיר המגנטואנצפלוגרף עושה שימוש ברכיבים רגישים ביותר להפרעות מגנטיות הנקראים SQUIDs.
MEG נמדד לראשונה ב-1968 על ידי הפיזיקאי דוד כהן מאוניברסיטת אילינוי שבארצות הברית. בשנות השמונים החלו לייצר MEG עם מספר רב של חיישנים, וכיום יש בשימוש מכשירים עם 300 חיישנים, המכסים את רוב שטח הגולגולת.
בישראל קיים רק מכשיר MEG אחד באוניברסיטת בר-אילן (ראה קישורים חיצוניים).
ראו גם

אלקטרואנצפלוגרם (EEG)
PET
דימות תהודה מגנטית (MRI)
תהודה מגנטית גרעינית (NMR)
מארק רותקו

| --- | --- |

 לידה:  25 בספטמבר 1903 דאוגבפילס, גוברמנטת ויטבסק, האימפריה הרוסית 
 התאבד:  25 בפברואר 1970 (בגיל 66) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Маркус Янкелевич Роткович 
 מקום קבורה:  East Marion Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ייל (1921, 1923)  תיכון לינקולן (יוני 1921)  ליגת הסטודנטים לאמנות של ניו יורק 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם מופשט 
 יצירות ידועות:  Orange, Red, Yellow, No. 3, No. 3, No. 4, No. 5, No. 2, Rothko Chapel, No. 1, Orange and Yellow, No. 10, No. 6 (?) 
 בן או בת זוג:  Mary Ellen Beistle 
 צאצאים:  Kate Rothko, כריסטופר רותקו 
 
מארק רותקו (אנגלית: Mark Rothko‏; 25 בספטמבר 1903 - 25 בפברואר 1970) היה צייר אנרכיסט יהודי-אמריקאי, יליד לטביה. אביו, יעקב רוטקוביץ' היה יהודי ליטאי יליד מיכלישקי (Mikailiškės). רותקו השתייך והיה ממייסדי זרם האקספרסיוניזם המופשט, שכונה גם "אסכולת ניו-יורק", והוא נחשב לאחד מגדולי ציירי שדות הצבע.
חייו

רותקו נולד בשם מרקוס רוטקוביץ' בדווינסק (דוגאבפילס) שבלטביה, אז חלק מאימפריה הרוסית, למשפחה יהודית. בשנת 1913 היגרה משפחתו לפורטלנד שבאורגון, בצפון-מערב ארצות הברית, שם למד בבית הספר התיכון. למד באוניברסיטת ייל במשך שנה בלבד.
בשנות התבגרותו התעניין רותקו בפוליטיקה. בשנות רדיפות הסנטור ג'וזף מקארתי, לאחר תקופת רוזוולט, נמנע רותקו מלבטא את דעתו הפוליטית והשקפת עולמו החברתית ביצירתו האמנותית, כמו ציירים אמריקאים אחרים ובתוכם גם אמנים יהודיים רבים. קל היה להם להתכנס בתחומי האמנות המופשטת, הציור הטהור והבלתי–פיגורטיבי.
רותקו נותר אלמוני למדי עד שנת 1960, והתקיים מהוראת האמנות.
יצירתו

רותקו, שהיה בין מייסדי אסכולת ניו יורק, התבלט בהתמקדותו ברגשות בסיסיים ונהג למלא את ציוריו על פי רוב במספר קטן של צבעים בולטים, כמעט ללא פרטים גלויים לעין. בכך ניתן לראות בו סמן מקדים לאמנות שדות הצבע שמשתמשים במשטחי צבע נרחבים ככלי עיקרי להבעה. יצירתו נחשבת לרוב אקספרסיוניסטית ומופשטת, למרות שרותקו לא הסכים להיכלל תחת תוויות. הוא התעקש שאינו אמן אבסטרקט ושתיאור זה לא מדויק, בדיוק כמו תיאורו כאמן שדות צבע. רותקו אמר- "המטרה היחידה שלי היא לבטא רגשות אנושיים בסיסיים... טרגדיה, אקסטזה, אבדון וכולי... והעובדה שהמון אנשים נשברים בבכי כשמציגים להם את התמונות שלי מראה שאני יכול להעביר את הרגשות האנושיים הבסיסיים האלה... האנשים שבוכים לפני התמונות שלי חווים את אותה החוויה הרוחנית שהייתה לי, כשציירתי אותן. ואם אתה, כמו שאתה אומר, מתרגש רק מהיחסים בין הצבעים- אז פספסת את הפואנטה."
בשביל רותקו, צבע הוא "רק כלי". מטרת ציור שדות הצבע היא לבטא רגשות אנושיים ודתיים באופן טהור.
בתחילת דרכו בשנות ה-30 של המאה העשרים חבר עם האמנים אדולף גוטליב ובארנט ניומן לצייר מילטון אייברי. הם הרבו לבקר את אייברי בביתו שבניו יורק ונסעו יחדיו בקיץ לטיולים לגלוסטר ולדרום וורמונט הרחק משאון העיר. הם ציירו נופים ושם התוודעו לכל הנושא של שדות צבע. החבורה נהגה להתחלק יחדיו בתשלום למודל אותה הרבו לרשום ולצייר.
רותקו הציג בציוריו אווירה עצובה המשקפת את הצד האפל של האנושות המודרנית לאחר מלחמת העולם השנייה. ב-1935 הקים יחד עם הצייר אדולף גוטליב את קבוצת הציירים הידועים בשם "העשרה" (The Ten). לפי קטלוג התערוכה בגלריה בה הציגו, המשימה של הקבוצה הייתה "להפגין כנגד האקוויוולנטיות היוקרתית של האמנות האמריקנית וכנגד ציור ליטרלי (literal, פשוטו כמשמעו)." הקבוצה ראתה עצמה כיורשים של האוונגרד האירופאי, שהונהג על ידי אמנים כמו מונדריאן.
יצירתו של רותקו מאופיינת ביצירת משטחים גדולים המחלקים את בד הציור לרצועות רוחב. רצועות אלו, הנוצרות בעזרת צורות גאומטריות מלבניות, מצוירות כך ששוליהן מתמזגים זה בזה. בין ציוריו המוקדמים ניתן אף למצוא מוטיבים גאולוגיים המאירים את יצירתו המופשטת והמאוחרת יותר. רותקו היה סודי לגבי שיטת העבודה שלו, וסריקות של עבודתו הראו שהשתמש בדבק ובביצים שעורבבו יחד עם צבעי השמן. יצירותיו מתאפיינות בשקיפות כתוצאה משימוש בשכבות ומצבע שמן מדולל בטרפנטין. הם כמעט תמיד בעלי ממדים ענקיים מכיוון שרותקו רצה ליצור ציור שיעטוף את הצופה ויהווה עבורו חוויה חשובה. בנוסף, הוא המליץ להתבונן בעבודותיו בקרבה המרבית שמאפשר המוזיאון למקסום החוויה הרוחנית והרגשית.
בתחילת שנות היצירה שלו בטכניקת שדות הצבע (שנות ה-60) הרבה להשתמש באדום וצהוב, וככל שהדיכאון שלו החמיר כך התרחק מצבעים אלו והשתמש בסגול, כחול ואף שחור.
בשנת 1958 הזמין האדריכל פיליפ ג'ונסון סדרה של ציורי קיר מרותקו, למסעדת "ארבע העונות" (אנ') בניו יורק. הפרויקט הושלם כעבור שנה, אך רותקו לא שבע נחת מהעובדה שציוריו ישמשו רקע לארוחות גורמה, ולא יזכו לתשומת הלב הראויה. משום כך, בחר, כעבור שנים, להעביר תשע מתוך העבודות האלו לגלריית טייט בלונדון, שאותה העריך מאוד. הציורים הגיעו לידי גלריית טייט ביום בו נודע על מותו של רותקו והוצגו בחלל מיוחד עם תאורה שעוצבה על ידיו. מאוחר יותר, עם בניית הבניין החדש, הועברו הציורים אליו לחלל תצוגה דומה, שמאפשר למבקרים להתרשם מיצירתו של רותקו באופן שביקש.
בשנת 1967 שב רותקו לשתף פעולה עם ג'ונסון ב"קפלת רותקו" ביוסטון, טקסס, שבעבורה יצר 14 יצירות המרכיבות ביחד מיצב.
התאבדותו ומורשתו

לאחר מאבק ארוך עם מחלת הדיכאון, בנוסף לבעיית השכרות, שאפיינה רבים מחבורת האמנים חברי "אסכולת ניו-יורק", שלח רותקו יד בנפשו על ידי שיסוף ורידי ידיו בסטודיו שלו בניו יורק, ב-25 בפברואר 1970.
בנובמבר 2005, שנים אחרי מותו, שבר ציור של רותקו משנת 1953, "מחווה למאטיס" (שמן על בד), את שיא המחיר לציור שלאחר מלחמת העולם, בהשיגו מחיר של 22.5 מיליון דולר.
במאי 2007 נמכר ציור אחר של רותקו, "מרכז לבן" (אנ') משנת 1950, ב-72.8 מיליון דולר, במכירה פומבית של אמנות בת זמננו שקיים בית המכירות סותבי'ס בניו יורק, ובכך קבע שיא חדש במכירה פומבית, הן לעבודה של רותקו והן ליצירת אמנות עכשווית. רוכש הציור הנחשב לאבן דרך בהתפתחותו של האמן, היה המיליארדר דייוויד רוקפלר, שרכש אותו ב-1960 ושילם עליו 10,000 דולר בלבד.
זרם האבסטרקט המופשט נחשב לתנועת האוונגרד האמריקאית הראשונה ושינה את פני האמנות האמריקאית. רותקו היה לאמן משפיע וחשוב שהיווה השראה לאמנים רבים אחריו, ביניהם הציירת אגנס מרטין, ששיבחה אותו על "הגיעו לאפס המוחלט כך ששום דבר לא יכל לעמוד בדרכה של האמת".
כתב יד גנוז של רותקו על פילוסופיית האמנות שלו בכותרת "The Artist's Reality", הובא לדפוס בידי בנו כריסטופר וראה אור בהוצאת אוניברסיטת ייל במהלך 2006.
ראו גם

אקספרסיוניזם מופשט
ג'קסון פולוק
קלמנט גרינברג
לקריאה נוספת

Chave, Anne. Mark Rothko, 1903-1970: A Retrospective. New Haven: Yale University Press, 1989.
הערות שוליים

↑  הביטוי הפוליטי ביצירותי של גק'סון פולק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267380405171  PLWABN: 9810586805005606  BIBSYS: 90257216  BNE: XX1081310  BnF: cb11948252d (data)  CANTIC: a10149788  CiNii: DA02975307  GND: 118791311  ICCU: VEAV017333  ISNI: 0000 0001 2281 2796  KulturNav: ee23012e-ddab-4444-a983-401df7044b06  LCCN: n50047882  LNB: 000042754  MusicBrainz: 8e6e3bc3-cbe2-464b-93c3-0a1955541685  NDL: 00474093  NGV: 1210  NKC: jn20010525162  NLA: 35464614  NLK: KAC199623579  NSK: 000164559  NTA: 068828195  RERO: 02-A003764151  RKD: 68476  SELIBR: 206451  SNAC: w61g0pqn  SUDOC: 027441970  TePapa: 36234  Trove: 962517  ULAN: 500014869  VcBA: 495/199670  VIAF: 68937721   WorldCat (עם VIAF): 68937721
מביא לבית הדפוס

דברי שאול ישכר ביק, המביא לבית הדפוס של "קונטרס דובר שלום" מאת ברוך מרדכי פרלוב מקוידנוב
המביא לבית הדפוס (מלבה"ד) הוא מונח עברי לתפקיד שהגדרתו איננה מתוחמת ותלויה במקום ובתרבות אך ניתן לכנותו "מתווך בין העולם האינטלקטואלי לעולם המעש". תפקידי המביא לבית הדפוס התגבשו עם המצאת הדפוס עוד לפני שהוגדרו ותוחמו באופן מובהק תפקידי המוציא לאור, בעל בית הדפוס, העורך הספרותי והמגיה. באופן כללי, המביא לבית הדפוס יוזם הדפסת ספר ומכין אותו לדפוס על ידי ליקוט כתבי יד, בדיקתם מבחינה טכנית (שלמוּת, אפשרות טכנית להדפיסם), הגהה שלהם ומציאת מוציא לאור ובית דפוס שיסכימו להוצאתם. חשיבותם הייחודית של מביאים לבית הדפוס בספרות העברית נבעה מכך שחלק גדול מן הדפוס העברי התרכז בפרסום חוזר של טקסטים ישנים, לעיתים עם פירוש או תרגום או הוצאת מהדורות חדשות ואיכותיות יותר, מפעל שריכז מספר שותפים לעשייה והצריך יזם שיוציאם לפועל, יגייס תמיכה כספית ויתאם בין גורמים שונים. תחום פעילות נוסף של הבאה לבית הדפוס היה עריכת קבצים, בהם הודפסו יחדיו מספר חיבורים (בין שראו אור לפני כן בדפוס ובין שראו אור לראשונה), פעולה שהעניקה ממד של ליקוט ופרשנות משווה, בהציבה זה לצד זה טקסטים שונים. פעילות חשובה וייחודית נוספת הייתה הצלתם של כתבי יד על ידי הבאתם לדפוס בטרם יאבדו; גם לפעילות זו נופך של ברירה וקביעה מה יכחד ומה יישמר לעתיד.
ניתן לשייך את המביאים לבית הדפוס  לשלוש קבוצות: אישים העוסקים בתחום מבחינה מקצועית ואידאולוגית ומומחים בעולם ההפקה, גיוס ההון וההוצאה לאור; אישים בעלי עניין בספר או במחבר מסוים, שאין בכוחו או ברצונו להוציא את ספרו לאור (או שאיננו עוד בין החיים), ופעילים בהוצאתו של ספר זה או מחבר זה בלבד ובני משפחה ויורשים של מחברים, הנוטלים אחריות על עיזבונם.
לעיתים הוסיף המביא לבית הדפוס הקדמה משלו לספר ובה תיאר את תולדות ההפקה, מאמציו להוציא את הספר והתנצלות אם נפלו שגיאות הגהה (בדומה ל"הסכמה" בראש ספרים תורניים). הקדמות אלה מספקות מידע רב לגבי תפקידיו המגוונים של המביא לבית הדפוס והיקף תרומתם של אישים מסוימים.
שימוש נוסף בהגדרה "מביא לבית הדפוס" מתקיים בכתבים פסאודואפיגרפיים (ספרים חדשים המיוחסים למחבר קדום) שבהם מסתתר המחבר האמיתי תחת הכינוי "מביא לבית הדפוס", ולעיתים אף מפרט כיצד התגלגלו לידיו כביכול מגילות עתיקות, שהוא רק מביאן לדפוס.
אישים מפורסמים שפעלו כמביאים לבית הדפוס

שלמה דובנא – המביא לבית הדפוס של מפעל "הביאור" של משה מנדלסון ואחרים ומצילם של כתבים עתיקים רבים
יצחק סטנוב – בעל בית הדפוס המשכילי "חינוך נערים" בברלין ומי שחיבר חיבורים פסאודואפיגרפיים רבים בשמות עט שונים וציון שמו כמביא לבית הדפוס
אהרן ילינק – אספן שאיתר, הגיה ויזם את הוצאתם לאור של קובצי "בית המדרש" הכוללים מדרשים עתיקים ונדירים
אנטון שמיד - גוי גרמני שעסק בהבאה לדפוס של ספרים יהודיים
מאיר הלוי לטריס
אברהם מאיר הברמן
נפתלי בן מנחם
אברהם אבלי בן ירמיה
לקריאה נוספת

נטלי ניימרק גולדברג, יזמים בספריית ההשכלה: המביאים לבית הדפוס והפקת הספר המשכילי בתוך: שמואל פיינר, זהר שביט, נטלי ניימרק גולדברג, טל קוגמן (עורכים), הספרייה של תנועת ההשכלה, עם עובד, 2014 עמ' 102–130.
משה פלאי, "המלבה"ד הנוכרי אנטון שמיד: מדפיס ספרי קודש וספרי השכלה", שם, עמ' 130–151.
זאב גריס, "המביא לבית הדפוס החסידי (מלביה"ד) כסוכן תרבות" בתוך: ספר, סופר וסיפור בראשית החסידות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1992, עמ' 47–67.
זאב גריס, "לדמותו של המביא לבית הדפוס היהודי בשלהי ימי הביניים", איגרות האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, 11 (תמוז תשנ"ד), עמ' 7–11 (נדפס גם בספרו הספר העברי: פרקים לתולדותיו, מוסד ביאליק, 2015).
הערות שוליים

↑  נטלי ניימרק גולדברג, יזמים בספריית ההשכלה: המביאים לבית הדפוס והפקת הספר המשכילי, עמ' 104
↑  נטלי ניימרק גולדברג, יזמים בספריית ההשכלה: המביאים לבית הדפוס והפקת הספר המשכילי, עמ' 129
↑  למשל שער הספר "צחות בדקדוק" שאה אור בברלין בשנת קנ"א: "צחות בדקדוק שחבר החכם הגדול ר' אברהם בן מאיר הספרדי ז"ל המכונה בן עזרא נדפס בשנה ... בויניציא ועתה הועתק בשנית, מעולה מן הראשונית. בהגהה עיונית. הנה עדה התבנית. ופסוקי מקראות. רובם מהנמצאות. אשר למופת מובאות...
↑  נטלי ניימרק גולדברג, יזמים בספריית ההשכלה: המביאים לבית הדפוס והפקת הספר המשכילי, עמ' 109-111
↑  נטלי ניימרק גולדברג, יזמים בספריית ההשכלה: המביאים לבית הדפוס והפקת הספר המשכילי, עמ' 122-124
ליברפול (כדורגל נשים)

מועדון הכדורגל ליברפול נשים (באנגלית: Liverpool Football Club Women), ובקיצור ליברפול נשים, הוא מועדון כדורגל נשים אנגלי מהעיר ליברפול, המשחק בצ'מפיונשיפ - ליגת המשנה האנגלית ומעונת 2022/2023 שוב בסופר ליג - ליגת העל האנגלית. המועדון נוסד בשנת 1989 בשם מועדון כדורגל ניוטון ליידיס (באנגלית: Newton LFC) ומאוחר יותר שינה שמו למועדון כדורגל נואסלי יונייטד ליידיס (באנגלית: Knowsley United WFC) ואחר כך לליברפול ליידיס (באנגלית: Liverpool Ladies). המועדון היה אחד החברים המייסדים של הסופר ליג והמועדון הראשון באנגליה שהציע לכל השחקניות בקבוצה חוזה מקצועני מלא לפני עונת 2013, דבר שהיווה פריצת דרך להפיכת כדורגל הנשים באנגליה למקצועני ולזכייה בשתי אליפויות רצופות בשנים 2013 ו-2014.
היסטוריה

המועדון נוסד כניוטון ליידיס בשנת 1989 ושנתיים מאוחר יותר שינה שמו לנואסלי יונייטד. ב-1994 המועדון התחבר למועדון הגברים של ליברפול ושינה שמו לליברפול ליידיס. במהלך שנות ה-90 שיחקה הקבוצה בליגה הראשונה אך היעדר תמיכה ותקציב גרמה לה לרדת בתחילת שנות ה-2000 לליגה השנייה באנגליה. בשנת 2004 זכתה הקבוצה במקום הראשון של המחוז הצפוני (ליגה שנייה) ועלתה שוב לליגה הראשונה אך בתום עונה אחת ירדה שוב ליגה. הקבוצה זכתה שוב באליפות המחוז הצפוני בעונת 2006/2007 ועלתה שוב לליגה הראשונה בה החזיקה מעמד שתי עונות לפני שנשרה חזרה לליגת המשנה. גם בעונת 2009/2010 סיימה ראשונה ועלתה ליגה לקראת העונה הבאה.
בעידן החדש

ליברפול הייתה אחת מ-8 הקבוצות המייסדות של הסופר ליג האנגלית לנשים באפריל 2011. בשתי העונות הראשונות של הסופר ליג סיימה הקבוצה במקום השמיני והאחרון אך כיוון שהליגה הוגדרה בתקופה זו כסגורה ולא מחוברת למערך הליגות באנגליה, נשארה הקבוצה בליגה הראשונה.
ב-2012 ביצע המועדון מהפך כשמינה את מאט בירד כמאמן, החליף 10 שחקיות בקבוצה וביצע החתמות של שחקניות משמעותיות, חתם עם כל שחקניות המועדון חוזים מקצועניים ועבר לשחק באצטדיון גדול יותר. השינויים הוכיחו את עצמם והמועדון זכה בשתי אליפויות רצופות בשנים 2013 ו-2014 ובכך עצר את השליטה המוחלטת ורצף 9 הזכיות של ארסנל בליגה הבכירה באנגליה.
בשנת 2018 שינתה הקבוצה את שמה לליברפול נשים.
בעונת 2019/2020 סיימה הקבוצה אחרונה ונשרה לליגת המשנה - הצ'מפיונשיפ לנשים. בעונה הראשונה בליגת המשנה נאבקה הקבוצה על העלייה אך סיימה לבסוף רק במקום השלישי. בעונת 2021/2022 הבטיחה הקבוצה את המקום הראשון והעפלה חזרה לסופר ליג מספר מחזורים לסיום העונה.
בליגת האלופות

הקבוצה שיחקה פעמיים בשלב 32 הגדולות בליגת האלופות לנשים בעונות 2014/2015 ו-2015/2016 אך מעולם לא עברה שלב זה.
תארים והישגים

הסופר ליג האנגלית לנשים - (2): 2013, 2014
אליפות הליגה השנייה לנשים - (4): 2003/2004, 2006/2007, 2009/2010, 2021/2022
קבוצת ליברפול לפני משחק מול טוטנהאם ב-2019
מביט אל המרומים

מביט אל המרומים הוא אלבום הבכורה של הזמר משה פרץ, שיצא לאור ב-7 באפריל 2005.
האלבום

פרץ החל לעבוד על האלבום עוד במהלך שירותו הצבאי ב"להקת פיקוד צפון". האלבום הוקלט בשנת 2004 וראה אור מספר חודשים לאחר שחרורו מצה"ל. אלבום הבכורה שלו קרוי על שם הסינגל הראשון ששוחרר ממנו לרדיו, "מביט אל המרומים".
באלבום זה כתב פרץ שני שירים "שחורת עיניים" ו"האישה שלי" שהיה לסינגל מצליח. שאר שירי האלבום נכתבו על ידי יוצרים כמו יוסי גיספן, רמי לב וארלט ספדיה, שכתבה את השיר "מביט אל המרומים". סינגלים נוספים שיצאו מתוך אותו האלבום הם: "ילד מאוהב", ו"דרך ארוכה" של גלי עטרי שזכה לביצוע מחודש.
ראובן ('רובי') בן-שמעון עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום.
רשימת השירים באלבום

| מס' | שם | מילים | לחן | אורך השיר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | "אהובה" | רמי לב | רמי לב | 4:06 |
| 2. | "שחורת עיניים" | משה פרץ | משה פרץ | 3:42 |
| 3. | "הלהיט" | רמי לב | שמואל אלבז | 3:33 |
| 4. | "האישה שלי" | משה פרץ | משה פרץ | 4:09 |
| 5. | "גן עדן של אהבה" | יוסי גיספן | עדי לאון | 3:51 |
| 6. | "מביט אל המרומים" | ארלט ספדיה | שמואל אלבז | 4:27 |
| 7. | "ילד מאוהב" | רמי לב | עדי לאון | 3:29 |
| 8. | "התמזגות" | יוסי גיספן | יוסי גיספן | 4:08 |
| 9. | "מה איתך" | ארלט ספדיה | עדי לאון | 3:57 |
| 10. | "דרך ארוכה" | תלמה אליגון רוז | קובי אושרת | 4:44 |
| 11. | "תשמרי לי על עצמך" | ארלט ספדיה | עדי לאון | 4:05 |
משתתפים באלבום

תופים: אשר פדי
גיטרה בס: ג'קי אסולין
גיטרות: אבי סינגולדה
דרבוקה: רוני דדון
גיטרה סולו: יהודה קיסר
אקורדיון: בוריס אלייב
כינור: רוניוס
כלי נשיפה: אמיר גבירצמן, בוריס
הערות שוליים

↑    רז שכניק, בליבו בוערת אש, באתר "ידיעות אחרונות", 3 בנובמבר 2021
מאיר כוכב זסלבסקי

אין תמונה חופשית
מאיר כוכב זסלבסקי (תרמ"ח, 1888 - כ"ג באדר תשכ"ח - 23 במרץ 1968 בפתח תקווה) היה איש עסקים ישראלי, נדבן ידוע ובונה בתי כנסת בפתח תקווה ובירושלים בשנות החמישים והשישים.
קורות חיים

נולד ברוסיה ליחיאל מיכל זסלבסקי, ועלה לישראל בשנות ה-40. עבד כקבלן בניין, ולאחר שהתעשר השקיע את כספו בעסקי קולנוע ומסעדות בפתח תקווה ובתל אביב. היה מבעלי קולנוע ארמון, קולנוע תכלת, קולנוע מגדלור (אשר נפתח ב-1935),  וכן היה קשור לתיאטרון הבימה [דרושה הבהרה].
בגיל מבוגר חזר בתשובה, תרם לבניית בתי כנסת ומוסדות תורה והנציח את שמו על חלק מן הבניינים שתרם. הוא התקרב לרב יוסף צבי דושינסקי ותרם למוסדותיו. למרות עושרו, סגנון חייו היה פשוט. הוא גר בדירה צנועה, לא החזיק רכב ולא נסע במוניות אלא באוטובוסים. מסופר כי פעם סירב לתת תרומה לישיבה חשובה לאחר שרצו להזמין לו מונית, שכן לפי דעתו ישיבה שיש לה כסף למימון מונית לא צריכה את תרומתו.
זסלבסקי נפטר ב-1968 ונקבר בבית הקברות סגולה.
בתי כנסת שנבנו מכספו

"היכל מאיר", רחוב טרומפלדור, פתח תקווה
בית כנסת ברחוב רוטשילד, פתח תקווה
בית כנסת "מקור חיים" רחוב פרנקפורטר 11, פתח תקווה
מבנה חדר האוכל בצמוד ל ישיבת לומז'ה ברחוב הרצל, פתח תקווה (שלט ההנצחה הוסר)
בית כנסת "חפץ חיים", רחוב ביאליק 34, פתח תקווה
חדר נוסף בבית הכנסת הגדול "בית יעקב", רחוב חובבי ציון, פתח תקווה
בניין ישיבת אור ישראל לצעירים, פתח תקווה
בית הכנסת "נחלת יצחק" ברחוב טרומפלדור, תל אביב
מוסדות דושינסקי, בנייני זופניק, רחוב שטראוס, ירושלים
חדר אוכל בת"ת וישיבת עץ חיים בירושלים, רח' יפו.
הערות שוליים

↑  ידיעות מן העתונות בנושא קולנוע מגדלור, באתר עיתונות יהודית היסטורית
↑  דני רכט, קולנוע מגדלור / בית מגדלור, באתר האנציקלופדיה העירונית "תל.אביב.פדיה"
↑  מפת תל אביב בהוצאת מחלקת המדידות 1949, עם ציון מיקום 'קולנוע מגדלור' (מס' 50 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  מאיר כוכב זסלבסקי באתר GRAVEZ
בית הכנסת "היכל מאיר" בפתח תקווה, אשר הוקם על ידי זסלבסקי ונקרא על שמו
לוח זיכרון לכבודו של זסלבסקי שתרם את שלד בניין בית הכנסת חפץ חיים בפתח תקווה
לוח זיכרון לכבוד תרומה קומה ג' של ישיבת תל אביב (כיום בניין תיכון אנקורי)
מארק רוקה

מארק רוקה חונקה (בספרדית: Marc Roca Junqué; נולד ב-26 בנובמבר 1996 בווילפרנקה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר בריאל בטיס מהלה ליגה, בהשאלה מלידס יונייטד.
קריירת מועדונים > אספניול

רוקה שיחק כילד במועדון אתלטיק וילפרנקה בעיר הולדתו, ובגיל 11 החל לשחק באספניול. עם השנים התקדם בקבוצות הנוער השונות, ובשנת 2014, כאשר היה בן 18, החל לשחק בקבוצת המילואים. הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה בתיקו 2-2 מול ליידה, במשחק במסגרת הליגה הספרדית השלישית בכדורגל באוגוסט 2014. באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה של אספניול, בתיקו 2-2 מול מלאגה במסגרת הלה ליגה. במקביל, הוא האריך את חוזהו במועדון עד לתום עונת 2021/22. בעונת 2016/17 ערך 25 הופעות במדי אספניול וסיים עמה במקום השמיני. בעונת 2017/18 ערך שמונה הופעות ליגה בלבד בגין פציעה, אך חזר להיות שחקן הרכב קבוע בעונת 2018/19, בה הציג יכולת מצוינת, וסיים עם הקבוצה במקום השביעי בליגה. בעונת 2019/20 השתתפו רוקה ואספניול במשחקי הליגה האירופית, וצלחו את שלב הבתים, אך הודחו בשלב הנוק-אאוט הראשון על ידי וולברהמפטון וונדררס. עם זאת, בעונה זו סיימה אספניול במקום האחרון בלה ליגה, ונשרה לליגת המשנה לראשונה מזה 27 שנים.
קריירת מועדונים > באיירן מינכן

את עונת 2020/21 פתח רוקה באספניול ושותף עמה בשני משחקים במסגרת ליגת המשנה הספרדית. בתחילת אוקטובר 2020 חתם על חוזה לחמש עונות בבאיירן מינכן, תמורת דמי ההעברה של כ-15 מיליון אירו.
קריירת מועדונים > לידס יונייטד

ב-17 ביוני 2022 הודיעה לידס יונייטד מהפרמייר ליג שרוקה יצטרף למועדון ב-1 ביולי 2022, לאחר שהושג הסכם עם באיירן מינכן. הוא חתם על חוזה לארבע שנים עד קיץ 2026 תמורת עשרה מיליון ליש"ט (12 מיליון אירו), שבתוספת סעיפים שונים בו עשוי להגיע ל-17 מיליון אירו.
רוקה ערך את הופעת הבכורה שלו בלידס יונייטד ב-6 באוגוסט 2022, במשחק הראשון של עונת 2022/2023, בו ניצחה לידס את וולברהמפטון וונדררס בתוצאה 1–2. ב-3 בספטמבר הבקיע את שער הבכורה שלו במדי לידס, בהפסד 2–5 מול ברנטפורד.
ב-17 ביולי 2023 הושאל לריאל בטיס לעונה אחת.
קריירה בינלאומית

בסוף דצמבר 2016 ערך רוקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטלוניה, בתיקו 3-3 מול נבחרת תוניסיה, כאשר תוניסיה ניצחה לבסוף 2–4 בפנדלים. לרוקה שבע הופעות ושני שערים במדי נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21. הוא זומן עם נבחרת זו לאליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2019, והיה שותף מלא לזכייתה בטורניר, לאחר ניצחון 1–2 בגמר על הנבחרת המקבילה של גרמניה. הוא אף הבקיע את השער הראשון לספרד בניצחון 1–4 על צרפת בחצי הגמר.
תארים > באיירן מינכן

אליפות גרמניה: 2020/2021,2021/2022
גביע העולם למועדונים: 2020
הסופר קאפ הגרמני: 2021
תארים > עם נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2019
הערות שוליים

↑  Bayern Munich midfielder Marc Roca to join Leeds United, www.leedsunited.com, ‏17 ביוני 2022 (באנגלית)
↑  Leeds United 2 Wolverhampton Wanderers 1, BBC Sport. 6 August 2022
↑  Ben Miller, Brentford 5 Leeds United 2, BBC Sport. 3 September 2022