אלכסנדר המילטון

אלכסנדר המילטון (באנגלית: Alexander Hamilton; ‏11 בינואר 1755 או 1757 – 12 ביולי 1804) היה פוליטיקאי ומדינאי אמריקאי, שהיה אחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית. הוא היה אחד מעורכי הדין החוקתיים הראשונים הבולטים ביותר בארצות הברית, והיה ציר משפיע בוועידת החוקה והמחבר העיקרי של "כתבי הפדרליסט", שהציגו את החוקה האמריקאית לציבור הניו יורקי הסקפטי. הוא גם היה עיתונאי וחייל. להמילטון בתפקידו כמזכיר האוצר הראשון, הייתה השפעה ארוכת טווח על כלכלת ארצות הברית כשייסד את "הבנק המרכזי הראשון" ואת המלווה הציבורי. במהלך כהונתו של ג'ורג' וושינגטון כנשיא היה האחראי למדיניות הכלכלית. הוא הניע את הממשל המרכזי לשלם את חובות המדינות, הנהיג מכסי מגן והוביל לקשרי סחר עם בריטניה. חזונו כלל ממשל מרכזי חזק ורשות מבצעת פעלתנית, כלכלה חזקה, עם בנק לאומי ותמיכה בייצור, וכן צבא חזק. יריביו הפוליטיים העיקריים היו תומאס ג'פרסון, הנשיא השלישי של ארצות הברית, וג'יימס מדיסון, הנשיא הרביעי, שניהם חקלאים מווירג'יניה. הם תמכו במדינות חזקות וכפריות ובמיליציות מדינה בניגוד לצבא לאומי וצי חזקים. הם טענו שהמילטון היה ידידותי מדי כלפי בריטניה וכלפי המונרכיה, ותומך בערים, בעסקים ובבנקים.
המילטון נולד מחוץ לנישואין בצ'ארלסטאון, באיי הודו המערבית, לאמא ממוצא הוגנוטי צרפתי ובריטי, ולאבא סקוטי, ג'יימס המילטון, בנו של ליירד סקוטי בשם אלכסנדר. אביו נטש אותו בילדותו ואמו מתה מעט אחר כך, ולכן גדל אצל בן דודו הגדול, ולאחר מכן אצל משפחת אנשי צבא אמידה. הוא התבלט באינטליגנציה והכישרון שלו, וקבוצת אנשים עשירים מימנו את לימודיו בעיר ניו יורק. המילטון למד באוניברסיטת קולומביה ובחר להישאר בשלוש עשרה המושבות.
הוא הפסיק את לימודיו לפני שסיים אותם בגלל סגירת הקולג' כשהבריטים כבשו את העיר. המילטון השתתף במלחמת העצמאות האמריקנית. בתחילת המלחמה ב-1775, הצטרף למיליציה. ב-1776, הוביל צבא ארטילריה. מהר מאוד הפך לעוזרו של וושינגטון, המפקד העליון. המילטון נשלח בידי וושינגטון למשימות רבות כדי להעביר תוכניות לגנרלים. לאחר המלחמה נבחר לקונגרס הקונפדרציה מטעם ניו יורק. הוא התפטר כדי לעסוק בעריכת דין, והקים את הבנק של ניו יורק.
המילטון היה מאלו שלא אהבו את הממשל המרכזי החלש שפעל תחת תקנון הקונפדרציה. הוא הנהיג ועידה שהובילה לכינוס ועידת החוקה כדי ליצור חוקה חדשה שתחליף את תקנון הקונפדרציה ותעצב מחדש את מנגנון הממשל הפדרלי של ארצות הברית. הוא היה משתתף פעיל בוועידה, ועזר להוביל לאישורה בקרב הציבור באמצעות פרסום מאמרי הפדרליסט, שנחשבים לפירוש החשוב ביותר לחוקה שנכנסה לתוקפה ב-1789.
בממשל וושינגטון, הפך המילטון לחבר הקבינט המוביל. הוא תמך בממשל מרכזי חזק וטען לפרשנות מרחיבה של החוקה, שסיפקו לממשל סמכות חוקית לממן את החוב הלאומי, לשלם את חובות המדינות, וליצור את הבנק המרכזי הראשון של ארצות הברית. התוכניות מומנו בעזרת מכסי מגן על ייבוא, ולאחר מכן באמצעות מס שנוי במחלוקת על וויסקי. כדי להתגבר על פלגנות מקומית הקים המילטון רשת לאומית של תומכי ממשלה, בעיקר בנקאים ואנשי עסקים, שהתאגדו להיות המפלגה הפדרליסטית. נושא מרכזי היה הסכם סחר עם בריטניה שהמילטון חתם עליו ב-1794. תומכי צרפת והמהפכה הצרפתית התנגדו להסכם. המילטון היה האיש החזק במפלגה הפדרליסטית, ששלטה בפוליטיקה הלאומית עד שהפסידה ב-1800 למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית של ג'פרסון.
ב-1795 חזר לעריכת דין בניו יורק. הוא ניסה לשלוט בנשיא ג'ון אדמס (1797–1801). בין 1798 ל-1799, קרא למלחמה מול צרפת לאחר התפוצצות פרשת XYZ, בה ביקשו הצרפתים שוחד מהאמריקנים, והפך בתחילה לסגנו של וושינגטון כמפקד הצבא שהוקם, ולאחר פטירתו של וושינגטון לגנרל המפקד של צבא ארצות הברית, אותו הכין למלחמה. אולם המלחמה הבלתי רשמית בין ארצות הברית לצרפת לא התרחשה ולא כללה מעורבות צבאית, למרות מלחמות בים. לבסוף, מצא הנשיא אדמס פתרון דיפלומטי למצב. התנגדותו של המילטון להיבחרו מחדש של אדמס הובילה לתבוסתו בבחירות של 1800. ג'פרסון השיג אותו מספר אלקטורים כמו ארון בר ב-1801, והמילטון תמך בג'פרסון מול בר, אותו ראה כחסר עקרונות, למרות יריבותו ארוכת השנים עם ג'פרסון, עקב עימות משפחתי שצמח לו עם בר כשהאחרון תפס את מקום חותנו פיליפ סקיילר בסנאט האמריקאי.
המילטון המשיך לעסוק בעריכת דין בעיר ניו יורק, ופעל למען סיום סחר העבדים הבינלאומי. סגן הנשיא בר ניסה להיבחר לתפקיד מושל ניו יורק ב-1804, והמילטון סיכל את ניסיונו שנית. בר כעס על מאמציו הנקמניים של המילטון לסכל את התקדמותו הפוליטית והזמין אותו לדו-קרב, בו פצע אותו אנושות. המילטון מת למחרת היום.