משימתו של אייראנון
עלילה

הסיפור נפתח עם הגעתו של אייראנון, צעיר זהוב-שיער משוח במור ולבוש בגלימה סגולה העוטה על ראשו זר-גפן, לעיר האבן עשוית הגרניט הקרויה טלות', שתושביה ידועים כטיפוסים קודרים וזעופים המגלים עניין רק בעבודתם ותו לא. עם בואו מכריז הלה בפניהם כי, ”אני הוא אייראנון, אשר הגיע מאיירה, עיר רחוקה שכמעט ואיני זוכר, אך עדיין חפץ בכל מאודי למצוא שוב”. הוא טוען להיותו בן המלך ויורש העצר של אותה עיר, ומבקש מהמקומיים שיתירו לו לחיות ביניהם כדי שיוכל לשיר עבורם. למרות מזגם הנוקשה מעוררת הצעתו את סקרנותם, והם מציעים לו להישאר עמם למשך זמן-מה.
למחרת היום, עם זאת, מגיע אחד הארכונים לבקר באורווה בה לן אייראנון במהלך הלילה, ודורש ממנו להתלוות עמו אל חנותו של את'וק הסנדלר, בכדי שיהפוך לשולייתו. כאשר אייראנון מסרב לכך בתואנה כי הוא וירטואוז אשר נועד לשיר את שירי אמנותו, משיב הארכון כי אנשי טלות' מוכרחים לעמול בקושי רב במשך כל חייהם כפי שמכתיבים חוקי העיר. הוא מציב בפניו את הברירה להתייצב בפני את'וק או לעזוב את העיר עד לשקיעת השמש.
בצאתו מהאורווה מטייל אייראנון המדוכדך בין הרחובות האפורים והעגמומיים עד שהוא פוגש בילד קטן היושב לצדו של הנהר החוצה את העיר. הלה מזדהה בפניו בתור רומנוד, וטוען כי על אף שנולד לאנשיה הקשים של טלות', עדיין מקוננת בליבו התקווה לראות במו עיניו את ארצות היופי הרחוקות אודותיהן שמע במעשיות ובשירים. הוא מספר לו על עיר רחוקה בשם אונאי, עליה למד רק מפי שמועות, הידועה כמקום נפלא ונוראי בעת ובעונה אחת, שאנשיה רוקדים לצלילי הלאוטות מדי לילה, והיא אף עשויה להיות, הלכה למעשה, איירה האבודה, אחריה מחפש אייראנון, היות שעזב אותה לפני זמן כה רב וייתכן כי שמה השתנה מאז.
אייראנון נענה להצעתו בשמחה, ועם שקיעת השמש יוצאים השניים לדרכם. מסעם הקשה ומלא התלאות נמשך שנים רבות, אולם הלה מעולם לא חדל ממנהגו לשיר אודות חלומותיו, ורומנוד, אשר הפך כבר לאיש מבוגר, נהג להקשיב לקולו הנעים מדי ערב, משום שבדרך פלא שמר אייראנון על נעורי נצח, ולא הזדקן אף ביום אחד.
לילה אחד, עם זריחתו של הירח המלא, הגיעו השניים לפסגת הר ממנה יכלו להשקיף על אורותיה הבוהקים של העיר אונאי. באותו הרגע ידע אייראנון כי לא הייתה זו איירה, מולדתו האבודה, אולם אנשי המקום אכן נהגו להנות ולרקוד לצלילי המוזיקה כפי שהשמועות אמרו, ואף השליכו עליו פרחים בשמחה כאשר החל לשיר עבורם על חלומותיו, כך שהחליט להישאר בה לעת-עתה.
בחלוף השנים, עם זאת, דעכה תהילתו של אייראנון בקרב אנשי העיר, ותשומת לבם עברה לידי הבדרנים החדשים שהביא המלך מארצות המדבר. רומנוד הפך לאיש זקן זה מכבר אשר חדל להקשיב לשירתו של אייראנון, ויום אחד מת בשינתו. בעצב רב בכה הלה על קברו של חברו בעודו נזכר באותו יום בו פגש אותו כילד על גדת הנהר, בטרם עזב את אונאי והמשיך בחיפושיו אחר איירה.
נראה כי אייראנון נועד לשוטט בדרכים לנצח על אף שחלפו שנים רבות מאז החל את מסעו, אם כי עדיין נותר צעיר. בכל אשר הלך, עם זאת, פגש רק באנשים שחלפו על פניו וצחקו בלעג לשירתו. באחד הימים נתקל ברועה צאן זקן אשר שמר על כבשיו בסמוך למדרון תלול שצנח לביצה טובענית. כאשר שאל אותו על איירה ענה לו האיש כי אכן שמע אודות העיר לפני שנים רבות מפיו של ילד אשר חשב את עצמו לבן מלוכה, על אף שהיה למעשה בנו של קבצן, ונתקף לעיתים בחלומות מוזרים עליהם נהג לשיר. אולם לאחר שהפך למושא ללעג וקלס בקרב אנשי עירו ברח הילד כדי לחפש אחר קהל אחר, ובמהלך מסעותיו נהג לשיר אודות ארצות רחוקות וממלכות דמיוניות שאינן קיימות, בדומה לאיירה.
עם רדת הלילה וצאת הכוכבים נכנס אייראנון, כעת אדם זקן ותשוש אשר ראה את האמת, אל תוך הביצה הטובענית בעודו מביט מעלה בהיסח דעת, כאילו הצליח לחזות במו עיניו בעיר הדמיונית איירה אשר התגלתה למבקריה רק בחלומותיהם. הסיפור תם באמירה כי ”דבר-מה של נעורים ויופי מת בעולם הקדום באותו הלילה”.
”סמוך לגדת האבן של הנהר הקרוי זורו ישב ילד קטן אשר הביט בעיניים עצובות אל תוך המים בחיפוש אחר ענפים ירוקים שנשטפו מטה מן הגבעות”
”לילה אחד כאשר הירח זרח במלואו הגיעו השניים לרכס ההר והביטו מטה לעבר רבבות האורות של העיר אונאי”
”בשעת הדמדומים, עם צאת הכוכבים וזריחת הירח על פני הביצה, צעד אל תוך החול הטובעני הקטלני אדם זקן וארוך ימים הלבוש בגלימה סגולה בלויה”