stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רובי רוברטסון

| --- | --- |

 לידה:  5 ביולי 1943 טורונטו, קנדה 
 פטירה:  9 באוגוסט 2023 (בגיל 80) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Jaime Royal Robertson 
 מוקד פעילות:  קנדה 
 תקופת הפעילות:  1957–2023 (כ־66 שנים) 
 מקום לימודים:  R. H. King Academy 
 סוגה:  רוק, פולק רוק, רית'ם אנד בלוז, קאנטרי רוק 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, מלודיקה, אוטוהארפ 
 חברת תקליטים:  קפיטול רקורדס, גפן רקורדס, 429 רקורדס, האחים וורנר 
 צאצאים:  סבסטיאן רוברטסון 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ק ריצ'רדסון למפיק השנה (1995)  Hollywood Music in Media Award for Best Original Score in a Feature Film (15 בנובמבר 2023)  Juno Award for Indigenous Artist or Group of the Year (1999)  פרס ג'ק ריצ'רדסון למפיק השנה (1989)  פרס המושל הכללי לאמנויות המופע (2006)  פרס ג'ונו לאלבום השנה (1989)  שדרת הכוכבים של קנדה (2003)  קצין במסדר קנדה  CASBY Award 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימי רויאל "רובי" רוברטסון (באנגלית: Jaime Royal "Robbie" Robertson;‏ 5 ביולי 1943 – 9 באוגוסט 2023) היה מוזיקאי, זמר-יוצר, מלחין, כותב מילים, מפיק, שחקן קולנוע וסופר קנדי ממוצא יהודי. נודע בעיקר כגיטריסט ומחבר המילים העיקרי של להקת הבנד שעבדה עם בוב דילן. מגזין רולינג סטון דירג אותו במקום ה-59 ברשימת מאה הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים, והוא נבחר להיכל התהילה של הרוק אנד רול. כמחבר מילים, ידוע בעיקר כמחברם של השירים The Night They Drove Old Dixie Down, Up on Cripple Creek, The Weight, Somewhere Down the Crazy River ורבים אחרים. כן חיבר פסקולים לסרטי קולנוע, בעיקר של מרטין סקורסזה, איתו שיתף פעולה 11 פעמים, בהם "השור הזועם" (1980), "צבע הכסף" (1986), "קזינו" (1995), "הזאב מוול סטריט" (2013), "האירי" (2019) ו"רוצחי פרח הירח"(2023).
קורות חיים > ילדות

נולד בטורונטו. אמו הייתה ילידה אמריקאית. אביו הביולוגי היה מהמר יהודי שנהרג בתאונת פגע וברח. בנעוריו עבד ביריד נודד, עובדה שהנציח בשירו Life Is a Carnival ובסרט Carny ‏(1980), אותו הפיק ושיחק בו בתפקיד הראשי.
קריירה > עם רוני הוקינס

בשנת 1957 החל לנגן במסגרת להקה. ב-1959 הגיע הזמר והאמרגן רוני הוקינס מארקנסו לקנדה. הוקינס ולקהתו, The Hawks, ניגנו גרסאות כיסוי ללהיטי רוקנרול ורוקבילי והופיעו ברחבי ארצות הברית וקנדה, בעיקר בבארים בעיירות קטנות. הוקינס, שרבים מנגניו המקוריים, פרט למתופף הלהקה, לבון הלם, עזבו את הלהקה, גייס בקנדה נגנים חדשים. הוא גייס את רוברטסון כגיטריסט ובסיסט בלהקתו, לקח אותו לבניין בריל בניו יורק (מרכז כותבי השירים של התקופה) על מנת שיסייע לו לבחור שירים. במהלך שנותיו בלהקה, שהופיעה כמעט כל לילה, הפך רוברטסון לוירטואוז גיטרה. הרכב הלהקה בסיבוב ההופעות של 1961 כלל גם את ריק דאנקו (בס), ריצ'רד מנואל (קלידים, כלי הקשה, סטיל גיטאר), וגארת' הדסון (סקסופון, אקורדיון וקלידים) - כולם יהיו בהמשך חברי "הבנד".
קריירה > הבנד > עם בוב דילן

סיבוב ההופעות עם רוני הוקינס נמשך עד 1964. חברי הלהקה, שזכתה לכינוי "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", הבינו שהם מהווים גוף מקצועי שאינו זקוק עוד לרוני הוקינס. הלהקה יצאה לסיבוב חדש, ללא הוקינס ועם לבון הלם כזמר המרכזי בהרכב. בסוף שנת 1965 חיפש בוב דילן הרכב ליווי לסיבוב ההופעות העולמי שלו, לאחר שההרכב שהקליט איתו את Highway 61 Revisited סירב לצאת איתו לסיבוב ההופעות שיקדם את הוצאת התקליט. דילן ביקש שההרכב יהיה אמון על רוקנרול חשמלי. דילן קיבל מהגיטריסט מייק בלומפילד המלצה על "להקת הברים הטובה ביותר בצפון אמריקה", ולאחר ששמע אותם בהופעה הציע להלם ולרוברטסון להצטרף אליו לסבב ההופעות. למרות ההצעה המפתה השניים הודיעו לדילן שהם יצטרפו בתנאי שגם שאר חברי הלהקה יצורפו לסבב ההופעות וכך הפכה להקת ה-Hawks ללהקת הליווי של דילן. החל מספטמבר 1965 החלו חברי הלהקה ללוות את דילן בסיבוב ההופעות העולמי שלו, הסיבוב זכה לתגובות עוינות מצד חלק מהצופים בעיקר סביב המעבר של דילן מהופעות אקוסטיות של מוזיקת פולק להופעות חשמליות של רוק אנד רול. ב - 29 ביולי 1966, במהלך הפסקה מסיבוב ההופעות ביקר דילן את אמרגנו אלברט גרוסמן בוודסטוק, ניו יורק. דילן, שרכב על אופנוע, נפל או החליק או התנגש באירוע שמעולם לא התברר לחלוטין אם כלל התרחש, אך בסופו דילן הוכרז "כפצוע" וסיבוב ההופעות העולמי שלו נפסק. במהלך סיבוב ההופעות הכיר רוברטסון נערה קנדית-צרפתית וכשתם סיבוב ההופעות שכרו השניים בית בוודסטוק, סמוך לדילן ולגרוסמן.
באותה תקופה ארבעת חברי הלהקה שהתגוררו בסביבת וודסטוק מצאו את עצמם חסרי תעסוקה ולכן דילן שממילא שילם להם על זמנם הציע שיפגשו וינגנו להנאתם. בין החודשים מרס ועד יוני 1967 נהגו דילן וחברי הלהקה (בתחילה ללא לבון הלם) להיפגש במרתף ביתם המשותף של דנקו, מנואל והדסון שנקרא Big Pink. הדסון התקין במרתף הבית ציוד הקלטה ובמהלך חודשים אלה הקליטו דילן וחברי הלהקה את המפגשים ביניהם, כאשר הכוונה הייתה לתעד את המפגשים אך ללא כל כוונה ליצור ולהקליט חומרים לתקליט חדש. החומרים שנוגנו כללו בעיקר שירי עם ישנים, שירי בלוז, גוספל, קאנטרי ופולק וגם מספר קטעים חדשים שכתב דילן בעיקר עם רוברטסון, שהכיר לו למשל את הגוספל. במהלך אותן הקלטות עברו חברי הלהקה מסע מוזיקלי בו הכירו לעומק את החומרים והסגנונות שהם הבסיס למוזיקה האמריקאית. ספיגת החומרים החדשים - ישנים, עיצבה את הצליל החדש של ההרכב ובזכות העבודה הצמודה עם דילן שכלל ופיתח רובי רוברטסון את יכולות הכתיבה שלו והתחיל לכתוב חומרים באיכות גבוהה משמעותית ממה שכתב עד לאותה תקופה. החומרים אשר הוקלטו באותה התקופה לא פורסמו באופן רשמי עד שנת 1975, אז יצאו חלקם במסגרת התקליט The Basement Tapes (מארז ההקלטות המלא ראה אור ב-2014).
במקביל הכיר לבון הלם לרובי רוברטסון במהלך שנים אלה את האווירה של דרום ארצות הברית ורוברטסון ניגן עם נגנים שורשיים של המוזיקה המקומית. אווירה זו גילם רוברטסון בשירו The Weight.
קריירה > הבנד > Music from Big Pink

לאחר חודשי הפעילות במרתף ה Big Pink ושובו של לבון הלם להרכב, השיג אלברט גרוסמן חוזה הקלטות ללהקה, בחברת קפיטול רקורדס. חברי ההרכב נשארו להתגורר ב- Big Pink והחלו לעבוד על חומרים שאת מרביתם כתב רוברטסון וחלקם שאר חברי ההרכב לבד או בשיתוף בוב דילן (מתוך סשן ההקלטות במרתף נלקחו לתקליט "Tears of Rage", "This Wheel's On Fire", "I Shall Be Released"). בתחילת 1968 הקליטה הלהקה את מרבית שירי אלבום הבכורה שלהם, Music from Big Pink באולפני A&R במנהטן ובהמשך הוקלטו השלמות ועריכות באולפני קפיטול בלוס אנג'לס. עד להקלטת התקליט להרכב לא היה שם רשמי ולבסוף השם THE BAND (הלהקה) אשר דבק בחברי הרכב הליווי של דילן בזמן שהייתם בוודסטוק הפך לשמם הרשמי. על התקליט לא היה פירוט של חברי ההרכב והם נותרו במידה רבה מסתורין עבור התקשורת והציבור.
ב 1 ביולי 1968 יצא התקליט, אשר תוך זמן קצר זכה להערכה גדולה, מהמבקרים, ממוזיקאים אחרים ומהקהל. התקליט הציג סגנון מוזיקלי חדש ולא מוכר עד כה (שבהמשך יקרא אמריקנה) ששילב ומיזג את הסגנונות שהרכיבו את המוזיקה האמריקאית המסורתית לגווניה השונים לתוך רוק אנד רול. למרות ביקוש גדול להופעות התקליט לא קודם על ידי הלהקה באמצעות הופעות (בעיקר עקב פציעתו של ריק דאנקו בתאונת דרכים) ולא באמצעות ראיונות (חברי הלהקה פשוט לא רצו להתראיין). כל אלו יחד עם הצלחת התקליט רק העצימו את העניין סביב הלהקה וחבריה.
רוברטסון כתב ארבעה מתוך 11 השירים בתקליט, בהם הלהיט The Weight, שנכלל גם בפסקול סרט הפולחן "אדם בעקבות גורלו".
קריירת הקולנוע 1980–1986

ב-1980 הפיק רוברטסו עבור MGM את הסרט Carny, שעסק באנשי ירידים נודדים, אותם חווה כנער. בנוסף, שיחק רוברטסון בסרט בעצמו, לצד ג'ודי פוסטר. כן חיבר חלק מפסקול הסרט. באותה שנה חיבר את פסקול הסרט "השור הזועם" של סקורסזה והחל שיתוף פעולה ארוך ופורה עם הבמאי. בחלק מהפרויקטים הללו שיתף פעולה עם ותיקי הבנד, ריצ'רד מנואל וגארת' הדסון. בפסקול הסרט "צבע הכסף" (1986) כתב עם זמר הבלוז וילי דיקסון ועם אריק קלפטון.
קריירת סולו

ב-1987 הקליט רוברטסון תקליט סולו בהפקת דניאל לנואה. בתקליט השתתפו כאורחים להקת U2, פיטר גבריאל, גארת' הדסון, ריק דאנקו ועוד. השיר Fallen Angel מהתקליט הוקדש לחברו ריצ'רד מנואל שהתאבד שנה קודם לכן. התקליט הגיע למקום ה-35 במצעד התקליטים האמריקאי ולמקום ה-23 במצעד הבריטי. האלבום נבחר ל"בחירת העורכים" של המגזין בילבורד לשנת 1987 ולמקום ה-78 ברשימת 100 האלבומים של שנות השמונים של הרלינג סטון. הסינגל הבולט מתקליט זה היה Somewhere Down The Crazy River, הוידאו קליפ של השיר בוים על ידי מרטין סקורסזה ובונו, סולן להקת U2 שר בו קולות.
ב-1991 הוציא רוברטסון את התקליט Storyville. התקליט הוקלט בניו אורלינס והשתתפו בו האחים נוויל ולהקת כלי נשיפה מקומית יחד עם חבריו גארת' הדסון וריק דאנקו.
נוסף על כך עסק רוברטסון בהפקה, בין היתר לתקליט King of Hearts של רוי אורביסון שראה אור לאחר מותו ב-1992.
ב-1994 יצר את התקליט Music For The Native Americans שנעשה במסגרת סרט תיעודי של PBS על המוזיקה של הילידים האמריקאים ובו חזר רוברטסון לשורשיו.
ב-2011 הוציא את תקליטו How To Become Clairvoyant בו הוא מארח את אריק קלפטון, סטיב וינווד, טום מורלו ומוזיקאים נוספים.
ב-2015 הוציא לאור ספר ילדים, Hiawatha and the Peacemaker, עיבוד לסיפור עם ילידי.
ב-2016 הוציא לאור את ספרו Testimony ("עדות") המספר את סיפור הבנד מנקודת מבטו.
הסכסוך עם לבון הלם

הבסיס היצירתי של רוברטסון בראשית תקופת הבנד היה החיבור שלו למוזיקאי הדרומי השורשי לבון הלם, שאף לימד אותו את ההיסטוריה של דרום ארצות הברית ואירח אותו בארקנסו על מנת שיוכל לספוג אווירה באופן בלתי אמצעי. אין מחלוקת על כך שרוברטסון שאב מחוויות אלה רעיונות רבים לשיריו ושללבון הלם הייתה תרומה ניכרת לעיצובם. בשנת 1993 פרסם הלם, שדרכו כמוזיקאי עצמאי לא צלחה כדרכו של רוברטסון, ספר אוטוביוגרפי בשם This Wheel's on Fire: Levon Helm and the Story of The Band. בספר זה האשים הלם את רוברטסון על כך שגנב לעצמו את הקרדיט לרבים משירי הבנד, בפרט הלהיטים The Night They Drove Old Dixie Down ו-The Weight ובכך גרף הון לעצמו על חשבון חבריו ועל כך שפירק למעשה את הלהקה בהחלטה שלו, מבלי לקבל על כך את הסכמת החברים.
ב-1994 נכללה הבנד בהיכל התהילה של הרוקנרול. רובי רוברטסון ושאר החברים הגיעו לטקס, אך לבון הלם סירב להגיע ולהתייצב יחד עם רוברטסון על אותה במה.
רוברטסון ניסה לפצות את הלם, הילל את תפקידו כמוזה שלו וכמדריך הנאמן שלו בהלכות הדרום, אך עמד על כך שאת השירים חיבר בעצמו. רוברטסון אף ביקר את הלם על ערש דווי, לפני מותו של הלם מסרטן באפריל 2012 אך לא זכה למחילה מפורשת.
חיים אישיים

ב-24 במרץ 1968, רוברטסון נישא לדומיניק בורז'ואה, עיתונאית קנדית.למרות שהגישה בקשה לגירושין בשנת 1977, הם נשארו נשואים עד 2003. נולדו להם שתי בנות ובן.ב-12 במרס 2023, נישא רוברטסון לחברתו מזה ארבע שנים, היזמית הקנדית, מסעדנית ג'נט זוקריני . רוברטסון היה חבר בארגון הצדקה הקנדי "אומנים נגד גזענות".
מותו

רוברטסון מת בלוס אנג'לס ב-9 באוגוסט 2023, בגיל 80, לאחר מאבק של שנה בסרטן הערמונית. מנהלו, ג'ארד לוין, דיווח שרוברטסון "היה מוקף במשפחתו בזמן מותו", כולל ג'נט צוקריני ודומיניק רוברטסון.
בנובמבר 2023, הבמאי מרטין סקורסזה ערך קונצרט מחווה לרוברטסון בלוס אנג'לס. אורחים בולטים שנכחו היו ג'וני מיטשל, לאונרדו דיקפריו ולילי גלדסטון
במאי 2024, שלושת ילדיו הבוגרים של רוברטסון תבעו את אשתו ג'נט צוקריני, בטענות שהיא ניצלה את מצבו הבריאותי של המוזיקאי כדי להחתים אותו על מסמכים שיעדיפו אותה במקרה מותו.
באוקטובר 2024, נערך קונצרט מחווה נוסף בו היה מעורב סקורסזה בו הופיעו בין היתר בוב וייר, אריק קלפטון, מייביס סטייפלס.
הערות שוליים

↑  100 Greatest Guitarists
↑  50 Greatest Live Albums of All Time, מקום 22
↑  רובי רוברטסון על פירוק הלהקה
↑  100 האלבומים של שנות השמונים, מקום 78
↑  ISBN 978-1419712203
↑  ISBN 978-0307889782
↑  Robbie Robertson seeks reconciliation at Levon Helm's sickbed, הגרדיאן 23 באפריל 2012
↑  The Feud that Just Won’t End: Did Levon Helm’s Wife Keep Robbie Robertson from Participating in Grammys Tribute?, 14 בפברואר 2013
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2022: "לוחמת" – טרנס בלנשרד | פרס המוזיקה במדיה של הוליווד לפרטיטורה המקורית הטובה ביותר – סרט עלילתי  2023: "רוצחי פרח הירח" – רובי רוברטסון | הבא: |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007515450505171  BIBSYS: 4062372  BNE: XX1091100  BnF: cb13899062j (data)  CANTIC: a19503635  GND: 122870476  ICCU: UBOV482735  ISNI: 0000 0000 9412 6675  LCCN: n83196033  MusicBrainz: a0920ae6-2968-4f92-ac14-67448452bd18  NDL: 001303994  NKC: pna2006322553  NLA: 35147619  NSK: 000065846  NTA: 071649239  RERO: 02-A008994916  SELIBR: 306966  SNAC: w6ng4zn5  SUDOC: 158024362  Trove: 479095  VIAF: 59976566   WorldCat (עם VIAF): 59976566 
רובי רוברטסון, 1971
עם בוב דילן, 1974. רובי רוברטסון בגיטרה, ריק דאנקו בבס ולבון הלם בתופים
תמונה מהוואלס האחרון. מבצעים את  I Shall Be Released עם רינגו סטאר בתופים (למעלה במרכז), גארת' האדסון באורגן, לבון הלם (סט תופים נוסף, מימין). עומדים משמאל לימין: ניל דיאמונד, ד"ר ג'ון, ג'וני מיטשל (מוסתרת), ניל יאנג, ריק דאנקו (בבס), בוב דילן (במרכז, עם גיטרה), רוני הוקינס, רובי רוברטסון (גיטרה)
טג'ן

| --- | --- |

מסגד הנבנה בעיר, מאי 2018
 מדינה:  טורקמניסטן טורקמניסטן
 מחוז:  אחאל
 גובה:  161 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  67,488 (2022)
 קואורדינטות:  37°22′00″N 60°30′00″E﻿ / ﻿37.366666666667°N 60.5°E﻿ / 37.366666666667; 60.5 
 אזור זמן:  UTC +5
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקמניסטן מוגדלת) אשגבאט מרי טורקמנאבאט דשוגוז טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי טג'ן(למפת טורקמניסטן רגילה) אשגבאט מרי טורקמנאבאט דשוגוז טורקמנבאשי בלקנאבאט אבאדאן איראן אפגניסטן אוזבקיסטן קזחסטן קז. הים הכספי טג'ן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טג'ן (בטורקמנית: Tejen; ברוסית: Теджен) היא עיר נווה מדבר במדבר קאראקום, במחוז אחאל שבדרום טורקמניסטן. העיר שוכנת לאורך הכביש המהיר M37 (אנ'), כ-220 קילומטרים דרום-מזרחית לבירה אשגבאט הבירה וכ-60 קילומטרים מצפון לגבול עם איראן. על פי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022, התגוררו בעיר 67,488 בני אדם. ממזרח לעיר נמצאת עיר נווה המדבר מרב.
בעיר נמצא מסגד צ'ארמן אהון, מלון טג'ן ומפעלי דשנים וטקסטיל רבים.
היסטוריה

בשנת 1883 נכבשה העיר על ידי הגנרל קומארוב במהלך הכיבוש הרוסי של טורקסטן (אנ'). בשנת 1916, כשהטורקמנים השתתפו במרד נגד הרוסים, טג'ן הייתה מוקד להתמרדות.
רישומים היסטוריים מצביעים על כך שהנמר הכספי חי באזור זה.
כלכלה

טג'ן ידועה בייצור המלונים שלה, מפעלי הדשנים והטקסטיל הרבים. הוא ידועה גם בייצור הנרקוטיקה שלה, שהמקומיים מכנים "תה טג'ן".
תחבורה

בעיר נמצאת תחנה הרכבת הטרנס-כספית, ובשנת 1996 נפתח קו חדש למשהד באיראן.
דמוגרפיה

| שנה | 1979 | 1989 | 2022 |
| --- | --- | --- | --- |
| אוכלוסייה | 31,822 | 40,149 | 67,488 |
הערות שוליים

↑  Urban Places (Turkmenistan): Cities and Urban Settlements in Regions - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  "Turkenistan". Encyclopædia Britannica. נבדק ב-8 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Turkmenistan - Turkmen tribes and Russian invasion, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  Geptner, V. G., Sludskij, A. A. (1992) [1972]. "Tiger". Mlekopitajuščie Sovetskogo Soiuza. Moskva: Vysšaia Škola [Mammals of the Soviet Union. Volume II, Part 2. Carnivora (Hyaenas and Cats)]. Washington DC: Smithsonian Institution and the National Science Foundation. pp. 95–202.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  טג'ן במדריך של Bradt, 2005, מסת"ב 978-1841621449 PP 130 -
↑  Brummell, Paul (2005). Turkmenistan. Bradt Travel Guides. pp. 130–30. ISBN 978-1-84162-144-9.
אהוד בן עזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באפריל 1936 (בן 88) פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  תל אביב-יפו 
 תקופת הפעילות:  מ-1958
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1994) 
 
אהוד בן עזר (נולד ב-2 באפריל 1936, בפתח תקווה) הוא סופר, מחזאי, משורר, עורך, פובליציסט וביוגרף ישראלי.
ביוגרפיה

אהוד בן עזר (ראב) נולד בפתח תקווה, בנו של בנימין בן עזר – אשר ניהל את חוות קלמניה בשנים 1944–1947 – ונכד ליהודה ראב, ממייסדי פתח תקווה.
את שלוש שנותיו כילד בקלמניה תיאר בן עזר בשניים מספריו: "ספר הגעגועים" ו"הלילה בו תלו את סרג'נט מורטון". דודתו היא הסופרת והמשוררת אסתר ראב.בן עזר כינס את כתביה לאחר מותה, פרוזה ושירה, בשני כרכים.
שירת בנח"ל, והיה בין ראשוני קיבוץ עין גדי. למד באוניברסיטה העברית בירושלים והתגורר בעיר כשבע שנים. מסוף שנות החמישים השתתף באופן קבוע בעיתונות העברית בטוריו, מאמריו, שיריו ובמכתביו למערכת. הרומן הראשון שלו, "המחצבה", יצא ב"ספריה לעם" של עם עובד בשנת 1963 וזכה להצלחה מסחרית. לימים המחיז בן עזר את הרומן, והוא הוצג בתיאטרון. בשנת 1990 הופק על פי הספר סרט קולנוע בבימויו של רוני ניניו, אך הסרט כשל – הן בעיני המבקרים והן בקופות.
בן עזר כותב שירה, פרוזה, סיפורי מסע, ספרי הדרכה לכתיבה יוצרת, כתב מאות מאמרי ביקורת, רשימות, ראיונות, מחקרים בתחומי הספרות וערך למעלה מ-70 ספרים, בחלק מהם שימש סופר צללים.
כביוגרף, כתב בן עזר ספרים על נחום גוטמן כמו "בין חולות וכחול שמים", וכן על דודתו, אסתר ראב המשוררת, "ימים של לענה ודבש", ועל פנחס שדה, עמו הייתה לו היכרות ממושכת, "לספר לדגים".
בן עזר היה במשך שנים חבר מפלגת שינוי, חבר מועצת מפלגת מרצ ואף חבר נשיאות המועצה. לאחר מהומות אוקטובר 2000 פרש מהמועצה (ולאחר מכן מהמפלגה) עקב אכזבתו מתהליך השלום.
בן עזר הוא אחד הסופרים הראשונים שהבינו את הכוח העצום הגלום באינטרנט. הוא ייסד ניוזלטר המופץ למנויים, וזוכה להתעניינות רבה ולתפוצה נרחבת. הכותר של מפעלו האינטרנטי הוא: "חדשות בן עזר – מכתב עיתי חינם מאת סופר נידח". סביב המכתב העתי שלו נקבצו סופרים ומשוררים רבים, אנשי רוח ובעלי מקצועות חופשיים מתחומים שונים. למרות היות "מכתב עיתי" זה במה פתוחה המפרסמת יצירות ומאמרים מסוגים שונים ומתוך עמדות פוליטיות מנוגדות, בן-עזר נוהג להוסיף לדברים המופצים הערות מצידו, בתוך הטקסט, לא פעם בלשון חריפה ואף מזלזלת.
בן עזר נשוי ואב לבן. מתגורר בתל אביב משנת 1966.
מספריו

המחצבה, תל אביב: עם עובד, 1963 (רומן ומחזה). (מהדורה חדשה, 1982) עובד לסרט המחצבה ב-1990. ב-2002 פורסמה מהדורה חדשה בהוצאת אסטרולוג, בה הוסיף בן עזר פרק שנגנז במהדורה הראשונה מפני שנחשב אז נועז מדי.
אנשי סדום, תל אביב: עם עובד, 1968 (רומן). (מהדורה חדשה ומורחבת: אנשי סדום: הסיפור האמיתי, הוד השרון: אסטרולוג, 2001.)
לא לגיבורים המלחמה, תל אביב: הוצאת א. לוין אפשטיין, 1971 (רומן).
לילה בגנת הירקות הנרדמים, רמת גן: מסדה, 1972 (ספר ילדים).
הפרי האסור, תל אביב: אחיאסף, 1977 (סיפורים).
עופרית בלופרית, תל אביב: יבנה, 1977 (ספר ילדים).
אפרת, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור: ספריית תרמיל, 1978 (מחזור סיפורים).
השקט הנפשי, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, 1979 (רומן).
בין חולות וכחול שמיים, תל אביב: יבנה, 1980.
בעקבות יהודי המידבר, ירושלים: שוקן, 1983.
הנאהבים והנעימים, תל אביב: ביתן, 1985 (רשימות מהחיים החדשים המתרקמים בארץ-ישראל).
אין שאננים בציון, תל אביב: עם עובד, 1986 (שיחות עם אינטלקטואלים ישראלים בולטים על ענייני השעה).
לשוט בקליפת אבטיח, רכגולד, 1987
50 שירי מתבגרים תל אביב, רכגולד, 1987.
בצאת ישראל ממצרים, תל אביב: יבנה, 1987.
ג'דע - סיפורו של אברהם שפירא, הוצאת יד יצחק בן צבי, 1993. זכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.
הלילה בו תלו את סרג'נט מורטון. תל אביב, הוצאת ידיעות אחרונות, 1994
דודו פאפ מטר, 1996 (ספר ילדים)
אומץ - סיפורו של משה דיין, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1997.
נחום גוטמן, עריכה ומבוא: אהוד בן עזר, צילומים: ישראל צפריר, עיצוב גרפי: דורית שרפשטיין, הוצאת מודן, 1997.
ימים של לענה ודבש, תל אביב: עם עובד, 1998 (סיפור חייה של המשוררת אסתר ראב).
המושבה שלי, הוד השרון: אסטרולוג, 2000 (רומן).
שלוש אהבות, הוד השרון: אסטרולוג, 2000 (רומן).
חנות הבשר שלי, הוד השרון: אסטרולוג, 2001 (רומן).
ברנר והערבים, אוסף של רשימות ומאמרים על יוסף חיים ברנר ועל יחסו לערבים, הוצאת אסטרולוג, 2001
יֵעְזְרֶהָ אלוהים לפנות בוקר: שירים 1955–1995, הוד השרון: אסטרולוג, 2005.
ספר הגעגועים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2009.
(שמאי גולן ואהוד בן עזר: עורכים), סיפורים אישיים על תל אביב: מבחר סיפורי חיים של גמלאים, הוצאת עמותת כוח לגמלאים תל אביב־יפו, 2012.
מסעותיי עם נשים, רומן, ספרי קור, 2013.
לקריאה נוספת

אהוד בן עזר פרסם עשרות מאמרי ביקורת, ציוני זיכרון, מסות קצרות על ספרות וסופרים ועוד.
אמנון הדרי, 'על "השקט הנפשי", לאהוד בן עזר', במאסף ספרות עברית מודרנית, 1980. (באנגלית)
אהוד בן עזר, פרק אחד-עשר: בדרך מביירות לצפת. גלגולי הקמע של אפרת, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 179–184, הוצאת כרמל, 2017.
הערות שוליים

1 2 3  ירון אביטוב,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'לא שם זין - והפעם מעביר אהוד בן־עזר את אתרי המישגלים (הספרותיים) שלו לירושלים. ממחזור הסיפורים החדש שלו, "ערגה", מסתבר שגם לסטודנטיות המקומיות של שנות השישים היה ראש כחול, כל העיר, 31 ביולי 1987
↑  דליה קרפל,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'המשוררת שרצתה להיוולד גבר, באתר הארץ, 9 בינואר 2007
↑  יגאל משיח,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'קולנוע - חבל על כל טיפה - ״המחצבה״ (1990), במאי: רוני ניניו, שחקנים: אורי גבריאל, ששון גבאי, חנה אזולאי״הספרי, אהובה כץ, סלים דאו, אברהם מור, כל העיר, 6 ביולי 1990
מאיר שניצר,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'סרט / מסכת לחג הביכורים - 'הםחצבה' / בימוי: רוני ניניו / תסריט: עירא דביר (על פי ספר של אהוד בן־עזר) / צילום: נסים (ניצ'ו) ליאון / מוזיקה: שמואל נויפלד, חדשות, 2 ביולי 1990
↑  "עשור ל'חדשות בן עזר'", כתב עת אינטרנטי. שני מאמרים בכתב העת מאזנים גיליון מס' 1, כרך פ"ט, עמ' 11–14, פברואר 2015
↑  רות אלמוג,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'פנחס שדה: מיתומאן?, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2002
↑  אהוד בן עזר,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'רבין לא היה "שלום עכשיו", באתר הארץ, 12 בנובמבר 2002
↑  סמי מיכאל,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'הפרולטר היחיד נותרתי, כמובן, אני, באתר הארץ, 2 במאי 2002
↑  רות אלמוג,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'שבוע של ספרים - עלייתו ונפילתו של מנהיג, באתר הארץ, 10 בינואר 2002
↑  שרית פוקס,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'אודי חמודי בארץ הפורנו, מעריב, 26 באוגוסט 1985
↑  דני רובינשטיין,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'פולני המזרח, באתר הארץ, 17 ביולי 2001
↑  ש. שפרה,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'הזמן אינו יכול לאוהבים: על "יעזרה אלוהים לפנות בוקר", של אהוד בן עזר על אסתר ראב, כיוונים חדשים 14, תשס"ו 2006, עמ' 241–249, באתר ההסתדרות הציונית העולמית
↑  ה,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'ספר הגעגועים, אהוד בן עזר, באתר הארץ, 24 במרץ 2009
↑  תמר מרין,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'יומן של משורר חרמן, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2013
כרמית ספיר ויץ,'"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'אהוד בן עזר בעקבות חיי המין הנועזים, באתר nrg‏, 1 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258577305171  BIBSYS: 5008907  BnF: cb12546530w (data)  GND: 103455779  ISNI: 0000 0000 7778 5142  LCCN: n83073842  NLA: 35539956  NTA: 180664956  SUDOC: 034743189  VIAF: 123802   WorldCat (עם VIAF): 123802 
כריכתו. צילם: דובי רבר, עיצבה: לילך איזנברג
ריצ'רד הראשון, מלך אנגליה

ריצ'רד הראשון (באנגלית: Richard I of England;‏ 8 בספטמבר 1157 – 6 באפריל 1199) היה מלך אנגליה ושליט האימפריה האנגווינית בשנים 1189–1199. נודע גם בכינויו ריצ'רד לב הארי (בצרפתית: Richard Coeur de Lion ובאנגלית: Richard the Lionheart) ונחשב בתקופתו כגיבור מלחמה, כמפקד הקרבות נגד צלאח א-דין ופטרון מסע הצלב השלישי לארץ ישראל. דימויו האבירי והמוניטין כלוחם ללא חת הם חלק מהמיתוסים של אנגליה, אף־על־פי ששהה בה תקופות קצרות לאורך חייו.
ביוגרפיה > שנות חייו המוקדמות

ריצ'רד היה בנו החוקי השלישי של המלך הנרי השני ואלינור, שכיהנה קודם לכן כמלכת צרפת. אף־על־פי שגדל והתחנך באנגליה, החל כבר בגיל צעיר להזדהות עם תרבות צרפת. לאחר פרידת הוריו נותר תחת טיפולה של אימו והוכתר בצרפת לדוכס אקוויטניה (1168) ופואטייה (1172). יש המייחסים תארים אלו להיותו הבן המועדף בעיני אימו, וכפרס ניחומים מטעמה על הכתרת אחיו הבכור הנרי למלך אנגליה.
מגיל צעיר ניחן ביכולות פוליטיות וצבאיות מרשימות. ריצ'רד זוהה בציבור הרחב כאביר ואמיץ לב, לאור התמודדותו עם האצילים ששכנו על קרקעותיו והתמרדותו כנגד סמכות אביו. שלט בדיאלקטים שונים של השפה הצרפתית וחיבר שירים בשפות אלו. על פי תיאורי בני תקופתו גובהו היה כ-1.90 מטר ושערו אדמוני. גובהו המדויק אינו ניתן לאימות, משום שגופתו אבדה לאחר המהפכה הצרפתית.
ביוגרפיה > יחסיו עם אביו ואחיו

בשנת 1170 הוכתר אחיו הבוגר הנרי (המכונה הנרי הצעיר על מנת להבדיל בינו לבין אביהם, הנרי השני) למלך אנגליה, במשותף עם אביהם.
באביב 1173 הצטרף ריצ'רד לאחיו הנרי וג'פרי בניסיון להדיח את אביהם מכס המלוכה ולהותיר את הנרי הצעיר כשליט יחיד. המרד צלח בתחילה והמלך הנרי השני נסוג לנורמנדיה, משם הצליח לדכא את המרד. במהלך הלחימה פלש הנרי השני לשטחי אקוויטניה ופואטייה, שטחיה של אשתו בנפרד ואימם של הנסיכים, ואסר את אימם. אחיו, הנרי וג'פרי, נכנעו במערכה וריצ'רד בן ה-17 נותר אחרון בהנהגת המרד להדחת אביו מכס המלוכה. בשנת 1174 סירב להילחם מול אביו, נכנע ונשא שבועת אמונים לאביו.
לאחר כישלון ההדחה ריצ'רד נאלץ לשוב ולהתמקד בהסדרת יחסיו עם האצילים בשטחי אקוויטניה. עיסוקיו המתמידים בהשקטת המרידות יצרו עבורו מוניטין אכזרי, אשר הוביל למרד כולל נגדו בשנת 1179. האצילים המורדים פתחו במרד להדחתו וגייסו לסיועם את שני אחיו, הנרי וג'פרי. המרד שכך לאחר קרב ממושך, שבו חדר ריצ'רד למצודה ממוגנת ונטרל את הכוחות הלוחמים. בקרב זה הוכחה מיומנותו בלחימה ולאחריו נפסק המרד. בשנים 1181–1182 נלחם ריצ'רד על כיבוש מחוז אנגולם. הלחימה נערכה נגד מלך צרפת פיליפ השני ופשטה למחוזות שכנים. חייליו הואשמו בביזה ובאונס שנערכו בעידודו, אך לאחר התערבותם של אביו ואחיו הוסכם על שביתת נשק כוללת. עם זאת, הרגיעה בשטחיו שלו הביאה את ריצ'רד לניסיון הדחה נוסף כנגד אביו. בשנים 1180–1183 גבר המתח בין השניים עקב דרישת האב שריצ'רד יתמוך כספית באחיו הבכור. בשנת 1183 החלו האחים הנרי וג'פרי בניסיון כיבוש נוסף של שטחיו של ריצ'רד. האצולה הצטרפה אל האחים בלחימה. במהלך תקופה זו נפטר האח הנרי, אך הלחימה נמשכה בהוראת אביהם. ריצ'רד לא פסק להגן על שטחיו, אף־על־פי שלאחר מות אחיו הוא היה יורש העצר לכס המלוכה של אביו באנגליה.
קשריו של ריצ'רד עם מלך צרפת, פיליפ השני, התהדקו בתקופה זו ואף נרמז בסיפורים על קשר הומוסקסואלי בין השניים. בתמורה לברית הלחימה בין השניים הבטיח ריצ'רד להשיב לפיליפ את זכויותיו על נורמנדי ואנז'ו. בשנת 1189 יצאו השניים יחד במסע נוסף להדחת אביו של ריצ'רד מכס המלוכה. ניסיונם צלח עם הסכמתו של הנרי השני למנות את ריצ'רד באופן רשמי ליורש העצר. כעבור יומיים נפטר המלך, וריצ'רד מונה למלך ריצ'רד הראשון, דוכס נורמנדי ורוזן אנז'ו.
ביוגרפיה > מלך אנגליה

ריצ'רד ירש את כס אביו ב-6 ביולי 1189. הוא הוכתר רשמית לדוכס ב-20 ביולי ולמלך, במנזר וסטמינסטר, ב-3 בספטמבר 1189.