stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צביון זברה
יונקים דומים

למרות ייחודיותו של צביון הזברה בקרב מעלי הגרה, ישנם מספר יונקים טורפים המתאפיינים בפרווה דומה למדי באופן שטחי. להלן הבולטים שבהם:
זאב טסמני (Thylacinus cynocephalus) - טורף אוסטרלי נכחד ממשפחת טורפי הכיס. מתאפיין בפרווה בעלת דמיון מפתיע לצביון זברה, עד כדי כך שמשערים שמספר עורות שהובאו לאירופה ככאלו של זאב טסמני היו למעשה עורות של צביון זברה. גם לו הצבע הכללי היה צהבהב קרמי או חולי אם כי בניגוד לצביון זברה הצבע היה זהה ברוב הגוף. מעבר לדמיון בין הפרוות חשוב גם לציין שהשניים זהים בקומת הגוף, בהפרש ניכר בין הרגליים האחוריות לקדמיות ובפנים קצרות וקטנות ביחס לגוף (אם כי אורך ראשו וגופו של הזאב הטסמני עלול להיות פי 2 משל צביון הזברה). ההבדלים העיקריים בין הפרוות: בפרוות הזאב הטסמני הפסים העבים והגדולים ממוקמים דווקא בפלג האחורי של הגוף וסמוך לזנב, בעוד שבמרכז הגב הם דקיקים וקצרצרים. בפרוות צביון זברה לעומת זאת הפסים עבים וארוכים יותר ונמצאים ברובם באזור הצלעות. כמו כן אצל הזאב הטסמני לכל פס מבנה שונה מחברו בניגוד לפסים של צביון הזברה שבעלי צורה אחידה באופן כללי.
זבד דקל מפוספס (Hemigalus derbyanus), מין טורף אפריקני ממשפחת הגחניים. גם לו פרווה בצבע צהבהב קרמי, בעלת פסים שחורים היורדים מהגב למותניים ונמוגים בהדרגה. ההבדלים בין הפרוות בולטים: לזבד הדקלים יש רק 6–9 פסים והם עבים מאוד ונראים יותר ככתמים. הפסים שלו משתרעים מהזנב עד לעורף, וחלק מהם גם נחלקים במרכזם לשני פסים נפרדים בצורה בולטת - בניגוד לצביון זברה שאצלו זה נדיר ופחות בולט. לפסי הזבד יש גם צורות שונות בשל עוביים: לרוב משולש, ולעיתים גם בצורות של פרסות וטפרים של עופות.
מונגוס מפוספס (Mungos mungo), מין של נמייה אפריקנית קטנה למדי. אמנם הוא בעל פרווה זיפית בצבע חום-אפרפר, אך בדומה לצביון זברה גם לו יש מעין גלימה מפוספסת בשחור וצהבהב בהיר, שנראית כלא קשורה לשאר הפרווה. הוא גם זהה לצביון בכך שיש לו מספר רב של פסים דקיקים מהכתפיים ועד לזנב (עד 18), ואלו שבפלג הגוף האחורי נוטים להיות עבים וארוכים יותר. גם לו הפסים נמוגים בהדרגה למותניים, והם בעלי מבנה אחיד באופן כללי.
נומבט (Myrmecobius fasciatus), אוכל נמלים אוסטרלי קטן ונדיר ובעל פרוות זיפים, שמזכירה בססגוניות שלה את פרוות צביון הזברה. יש לו עד כ-12 פסים המשתרעים מעוקץ הזנב עד לכתפיים, ובדומה לצביון גם לנומבט הפסים האחוריים עבים וארוכים יותר. עם זאת רק מחצית מהפסים בצבע שחור לגמרי, ואילו הפסים בחלק הקדמי הופכים לאדמדמים לגמרי. בדומה לצביון דפוס הפסים נראה כמודבק על הפרווה בחלק האחורי, אך לעומת זאת הוא משתלב היטב באזור הקדמי. הפרווה של הנומבט שונה גם בכך שהיא אפרפה בחלק האחורי, צהבהבה ברגליים ואדמדמה בחלק הקדמי.
תפוצה ובית גידול

צביון זברה אנדמי לאזור המרכזי של מערב אפריקה. תפוצתו משתרעת על מרבית מחוזות ליבריה (מלבד צפון המחוזות נימבה ולופה), מערב חוף השנהב (במחוזות: בס ססנדרה, ומויין קבלי), דרום גינאה (במחוזות פרנה ונזרקורה) ומזרח סיירה לאון (בעיקר במחוז המזרחי; ישנה אוכלוסייה קטנטנה ומבודדת גם בחופי המחוז המערבי).
בית הגידול של צביון הזברה הוא בעיקר יערות שפלה טרופיים וראשוניים עם חופה סגורה בגוש "יער גינאה", וכן ביערות הרריים, גבעות מיוערות ועמקי הנהרות. יש תיעוד של המין גם בשולי היער, קרחות יער, יערות משניים ויערות-שיח, אם כי תצפיות אלו נדירות יחסית. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 30 מעלות לאורך השנה, וכמות המשקעים הממוצעת היא 4,000-2,000 מילימטר לשנה.
אקולוגיה > התנהגות

על פי תצפיות בגן החיות של מונרוביה בליבריה, צביון הזברה הוא ככל הנראה בעל חיים יומי הפעיל כ-71% משעות היום ופחות מ-10% משעות הלילה. עובדה זאת נתמכת על כך שמרבית התצפיות על פרטים של המין בטבע, היו בשעות הצהריים בעת חיפוש אחר מזון. עם זאת צביון זה הוא בעל חיים חששני וביישן בדומה לרבים מקרוביו, ודי נדיר לצפות בו בטבע. אף על פי שצביון הזברה הוא בעל חיים סוליטרי הפעיל בבדידות לבד מעונת הרבייה, בדרך כלל הזכר והנקבה הם מונגומים המתרבים רק אחד עם השני, ויש ביניהם קשר חזק (במיוחד בשבי) הכולל מגע חברותי של שפשפוף הדדי, ליקוק וסימון ריח אחד על השני. הזכר והנקבה חיים לרוב באותו שטח, ושניהם טריטוריאליים ומסלקים משטחם צביונים פולשים על ידי קרנייהם; שניהם גם משתתפים בסימון הטריטוריה על ידי בלוטות הריח שבעיניים, במפשעה ובקרסול, והריח של הזכר מרוכז יותר משל הנקבה. צלקות כבדות בפנים שתועדו אצל פרטים ממין זה מראות שהלחימה ביניהם שכיחה במיוחד בטבע. משערים שהפסים הבולטים שלהם מרתיעים את צביוני הזברה לנגוח אחד את השני בצלעות ובבטן. צפיפות האוכלוסייה הכללית היא כ-2 פרטים לקמ"ר.
הטורף העיקרי של צביון הזברה הבוגר הוא הנמר האפריקאי, והעופרים נטרפים על ידי מגוון טורפים קטנים ובינוניים. דפוס הפסים שעל גבו של צביון הזברה משמש כמנגנון הגנה חזותי: תשומת הלב של הטורף מתמקדת בפסים ולא בתנועה או בקווי המתאר של הגוף, מה שמקשה על הטורף לתכנן כראוי את המארב.
אקולוגיה > תזונה

תזונתו של צביון הזברה מורכבת בעיקר מפירות, אך היא מגוונת יותר משל מינים כצביון פיטרס או צביון אוגילבי, וכוללת גם זרעים, עלים, עשבים, ניצנים, גבעולים, וצמחייה ירוקה וטרייה אחרת. בשל קומתו הנמוכה של הצביון הוא אינו מסוגל להגיע לפירות ועלים הנמצאים במרומי העצים הגבוהים. בשל כך, מעבר למה שנופל מהעצים באופן טבעי, חלק גדול מתזונת הצביון מבוססת על צמחייה שנופלת מהעצים לרצפת היער על ידי טיפוס של קופים או מעוף של עטלפים וציפורים - לרוב בעת שהללו מלקטים פירות לעצמם. בארבע קיבות של צביוני זברה שנבדקו, הפירות והזרעים היוו את החלק העיקרי של התזונה - בסביבות 79%. בכל אחת מהקיבות שנבדקו נמצאו פירות האפרסמון. מיני פירות אחרים שזוהו כוללים את הבוסאה והטטראברליניה (מהקטניות) והארימוספטה (מהדקליים). כאמור למין זה יש עצמות עבות מאוד בחלק הקדמי של הגולגולת, ומשערים שהוא משתמש במצחו ככלי על מנת לפצח אגוזים ופירות קשים; עובדה זאת מאפשרת לו לאכול מיני פירות רבים שננטשו על ידי יונקים אחרים, ובכך מקלה עליו למצוא את מזונו ביער. הם תועדו גם אוכלים גידולים כקפה, קקאו ומניהוט מצוי בשטחים חקלאיים הסמוכים ליער. הן בטבע והן בשבי צביוני זברה תועדו כשהם צדים מכרסמים כעכברים, בדומה למיני צביונים רבים האוכלים חולייתנים קטנים. בהשוואה למינים אחרים לצביונים ממין זה בשבי יש דרישה מוגברת למזונות בעלי נחושת תזונתית.
איומים ושימור

צביון זברה מסווג על ידי IUCN במצב השימור "פגיע" (VU), בשל כך שהאוכלוסייה ירדה בכ-30% במהלך 15 השנה האחרונות (2008-1994) כתוצאה מההשפעות המשולבות של אובדן בית גידול, כריתת יערות וציד לבשר. יש ככל הנראה פחות מ-10,000 פרטים בוגרים, וירידה מתמשכת של 10% נוספים ממספרי האוכלוסייה במהלך ה-15 שנים הבאות היא סבירה מאוד. קיומו של המין במספרים יציבים ביערות גבוהים ללא הפרעה בליבריה, עשויים להיות פוטנציאל לשימור עבור מין שזה, אך אם המגמות הנוכחיות ימשכו צביון זה יגיע בסופו של דבר לקטגוריה של "סכנת הכחדה" (EN) או אפילו "בסכנת הכחדה חמורה" (CR). ההישרדות הארוכת טווח שלו תלויה בהגנה על בית גידולו ושליטה על הציד הלא חוקי באזורים מוגנים שבהם הוא מצוי.
ציד לבשר הופך בהדרגה לאיום משני בשל האופי החמקמק של מין זה, והאיום העיקרי עליו כיום הוא אובדן בית הגידול. דוגמה לכך היא חוף השנהב שבה הצביון מוגבל ליערות הגשם שבדרום מערב; אזור זה היה מיושב בדלילות עד אמצע שנת 1970, ומאז חלה עלייה בקנה מידה גדול של התיישבות אנושית שלוותה בניצול היערות למכירת עצי או להרחבת שטחי חקלאות.
צביון זברה מוגבל כעת בעיקר לאזורים מוגנים או נידחים על פני הטווח ההיסטורי שלו, כשהמעוזים העיקריים של האוכלוסייה נמצאים ביערות גולה בסיירה לאון, הפארק הלאומי סאפו ומספר יערות אחרים בדרום מזרח ליבריה, הפארק הלאומי טאי ושמורות היער: האוט-ראפיד, סיקו-קוואלי, גאווין, וניגארי בחוף השנהב. הצביון מופיע בנספח השני של אמנת וושינגטון, שמשמעותו היא שהסחר במין זה צריך להיות תחת פיקוח הדוק. הוא גם מצוי במספר גני חיות ברחבי העולם כגן החיות של פרנקפורט וגן החיות של מונרוביה.
אומדן האוכלוסייה העולמי של צביוני הזברה הוערך בשנת 1999 בכ-28,000 פרטים. עם זאת בשנת 2001 הוערך שגודל האוכלסייה המקסימלי הוא כ-15,000 פרטים לכל היותר, עם פחות מ-10,000 בוגרים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40  Zebra duiker - מידע מפורט ומקיף על צביון זברה
1 2 3 4 5 6  מידע ותמונות של צביון זברה באתר Arkive.
1 2 3 4 5 6  צביון זברה באתר ADW
1 2 3 4 5 6  צביון זברה באתר השימור של IUCN.
| פריים |
| --- | --- | --- |
| ראמים | ראמים |  |
| דישון | דישון מקראי |        |
| ראם | ראם לבן • ראם הצבי • ראם ביסה • ראם סהרה • ראם שולי-אוזניים |        |
| אנטילופת סוס | אנטילופת סוס שחורה • אנטילופה סוסית קצרת-קרן |        |
| בובאלים | בובאלים |        |
| בובאל | בובאל איילי • בובאל הכף • בובאל ליכטנשטיין |        |
| גנו | גנו כחול • גנו שחור |        |
| דאמאליסק | דאמאליסק הסהר • דאמאליסק הצבי |        |
| הירולה | הירולה |        |
| אימפלים | אימפלים |        |
| אימפלה | אימפלה |        |
| צביונים | צביונים |        |
| צביון | צביון חום • צביון צהוב-גב • צביון זברה • צביון אדרס • צביון פיטרס • צביון הארווי • צביון ז'נטינק • צביון לבן-גחון  • צביון נטאל  • צביון שחור  • צביון שחור-חזית  • צביון אוגילבי  • צביון אדום  • צביון אבוט   • צביון וינס •  צביון לבן-רגליים |        |
| צביון גמדי | צביון כחול • צביון מקסוול • צביון וולטר |        |
| צביון סבכים | צביון סבכים |        |
| צבאי סוף | צבאי סוף |  |
| קובוס | קובוס המים • קובוס שחור-רגל • קובוס המשקפיים • קובוס הנילוס • קובוס וארדון |  |
| צבי סוף | צבי סוף מצוי • צבי סוף ההרים • צבי סוף הסוואנה |  |
| פלינים | פלינים |  |
| אנטילופה איילית | אנטילופה איילית |  |
| פאנטולופים | פאנטולופים |  |
| אנטילופה טיבטית | אנטילופה טיבטית |  |
| פרים • יעלים • צבאיים | פרים • יעלים • צבאיים |  |
הנמר הוא טורפו העיקרי של צביון זברה.
נוף אופייני לבית גידולו של צביון זברה
צביוני זברה באיור משנת 1894
קדיה מולודובסקי

| --- | --- |

קדיה מולודובסקי וחתימתה ביידיש (1949) (תצלום מאת אפרים ארדה)
 לידה:  10 במאי 1894 ברזה קרטוסקה, בלארוס 
 פטירה:  23 במרץ 1975 (בגיל 80) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  פולין, האימפריה הרוסית, ישראל, ארצות הברית 
 לאום:  יהודים 
 שם עט:  Ривке Зильберг 
 שפות היצירה:  פולנית, עברית, יידיש, אנגלית 
 תקופת הפעילות:  מ-1920 
 פרסים והוקרה:  פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש (1971) 
 
קַדְיָה מוֹלוֹדוֹבְסְקִי (ביידיש: קאַדיע מאָלאָדאָװסקי; בפולנית: Kadie Mołodowska;‏ 10 במאי 1894 – 23 במרץ 1975) הייתה משוררת וסופרת יידית.
ביוגרפיה

מולודובסקי נולדה בקרטוז-ברזה שבצפון פולין (כיום במחוז ברסט בבלארוס). למדה גננות עברית אצל יחיאל היילפרין בוורשה, ולאחר מכן עברה לאודסה, שם פרסמה את שיריה הראשונים ועבדה עם ילדים יהודים, ניצולי הפרעות בקייב. לאחר מלחמת העולם הראשונה שבה לוורשה ולימדה בבתי ספר יהודיים.
ב-1916 עברה בעקבות היילפרין לאודסה, בניסיון לברוח מחזית המלחמה, שם לימדה בגן ילדים ובבית ספר יסודי.
ב-1917, כאשר ניסתה לחזור לעיר הולדתה, נלכדה בקייב, שם נותרה מספר שנים. בזמן שהותה בקייב, הייתה מקורבת לדוד ברגלסון, וב-1920 פרסמה את השירים הראשונים שלה, בכתב העת היידי "אייגנס".
ב-1921 נישאה לחוקר והעיתונאי שמחה לב, וביחד התגוררו בוורשה. בוורשה פרסמה מולודובסקי את ספר השירים הראשון שלה חשוונדיקע נעכט [יידיש: לילות חשוון] בשנת 1927. במהלך שנותיה בוורשה לימדה יידיש בבתי ספר יסודיים ועברית במרכזים קהילתיים.
ב-1935 עברה לניו יורק. יצירתה המפורסמת ביותר בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה היא הספר דער מלך דוד אַליין איז געבליבן [המלך דוד נשאר לבדו], שכולל שירים שנכתבו בתגובה לשואה.
מ-1949 ועד 1952 חיה מולדובסקי עם בעלה בתל אביב, שם ערכה את המגזין היידי ״היים: דאס ווארט פון דער ארבעטנדיקע פרוי אין ארץ ישראל״, שפרסמה תנועת הפועלות. ב-1952 התפטרה מעבודתה ושבה עם בעלה לחיות בניו-יורק.
ב-1943 הייתה מולודבסקי חלק ממקימי כתב העת היידי 'סביבה' (מילייה) בניו יורק, שבמסגרתו יצאו שבעה גליונות עד 1944. בסביבות 1960 החייתה את כתב העת, והמשיכה לערוך אותו כמעט עד מותה.
שמחה לב נפטר בעיר ניו יורק ב-1974. בריאותה של מולדובסקי הייתה כבר רופפת והיא עברה לפילדלפיה כדי להיות ליד קרוביה, והיא נפטרה בבית אבות שם ב-23 במרץ 1975.
על שמה קרויים רחובות במספר יישובים בישראל, בהם פתח תקווה וזכרון יעקב.
יצירתה

יצירתה עסקה במניעים הרגשיים, הנסתרים העומדים מאחורי התנהגות האדם. שירתה לפני השואה הייתה קלילה, היתולית ושמחה. אחרי השואה נטתה לכתוב על מוראות השואה וברבים משיריה משתלבת נימה מורבידית. בהתייחס לימי השואה, כך כתבה בשנת 1947, בכתב-העת של אברהם שלונסקי: "פליאה היא כיצד אפשר בעת שכזאת לכתוב שירים... תכופות נראה היה לי כי מי שעוסק בימים אלה בכתיבה יפה, כמוהו כיתום האומר קדיש ועושה אגב אורחא את ציפורניו."
מולודובסקי התפרסמה מאוד בזכות שירי הילדים שלה, העוסקים בעולמם של ילדים יהודים עניים בוורשה של שנות ה-30. עם זאת, השירים רוויי הומור ומציגים ילדים מלאי שמחת חיים. בנוסף נודעה מולודובסקי גם כמבקרת ספרותית. ביקורות פרי עטה התפרסמו בעיתונים "היים" ("בית"), אותו ערכה, (תל אביב 1950 - 1952) ו"סביבה" (ניו יורק, 1943 ואילך).
בראשית דרכה פעלה ויצרה במרכז התרבותי היהודי שפעל בוורשה. היא השתייכה לזרם היידי ה"מודרניסטי" (כותבים בולטים נוספים בו הם: אורי צבי גרינברג, פרץ מרקיש, ישראל יהושע זינגר), אשר מחה על מסחור והידרדרות הספרות היידית לכתיבה "סנסציונית", ונאבק על מעמדה של ספרות היידיש כספרות מכובדת. על זרם זה נמתחה ביקורת קשה מצד קבוצות ספרותיות שמרניות, שטענו כי המודרניסטים מרחיקים את הקהל הרחב מהספרות היידית. על רקע מאבק זה, אשר הביא גם לפגיעה כלכלית אישית בה, היגרה לארצות הברית, שם המשיכה לפעול נגד התופעות שייצג ה"שונד".
עם שיריה שתורגמו לעברית וזכו לפופולריות נמנים "הילדה איילת", "פתחו את השער", ו"גלגוליו של מעיל". חלק מהצלחתה של מולודובסקי בקהל הארצישראלי, שלאו דווקא אהד משוררים "גלותיים" כמו מולודובסקי, נזקף למיטב היוצרים שנמנו בין מתרגמי שיריה, בהם: נתן אלתרמן, פניה ברגשטיין, לאה גולדברג, אברהם לוינסון, ושמשון מלצר.
בשנת 1971 זכתה מולדובסקי בפרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש.
בשנת 2017 ביימה חגית רכבי ניקוליבסקי את ההצגה "אין ישראל און צוריק" (בישראל ובחזרה) על פי כתיבתה של קדיה מולודובסקי, בתיאטרון היידישפיל בת"א.
ב-2018 יצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ספר תרגומים של שיריה בעריכת אמיר שומרוני.
ספריה > ספרי שירים

חשוונדיקע נעכט [יידיש: לילות חשוון], וילנה, הוצאת ב. קלצקין, 1927.
דזשיקע גאַס [רחוב דז'יקה], 1936.
אין לאַנד פֿון מײַן געביין [בארץ של עצמותיי], 1937.
דער מלך דוד אַליין איז געבליבן [המלך דוד נשאר לבדו], 1946.
אין ירושלים קומען מלאכים [מלאכים באים לירושלים], 1952.
פון חורבן [על החורבן], 1962.
ליכט פֿון דעם בוים [אור מן הסנה], 1965.
פּאַפּירענע בריקן [גשרים של נייר]: אוסף שירים, 1999.
ספריה > ספרי ילדים

מעשׂהלעך [מעשיות] 6 חוברות, ורשה, 1931.
אויפֿן באַרג [על ההר], 1935.
איִדישע קינדער [ילדים יהודים], 1945.
אויף די וועגן פֿון ציון [בדרכי ציון], 1957.
מאַרצעפּאַנעס [מרציפן], 1970.
ספריה > סיפורת

אַ שטוב מיט זיבן פֿענצטער [בית עם שבעה חלונות], 1957.
בײַם טויער [ליד השער], 1967.
ספריה > אחרים

פֿריידקע [פרידל'ה] – פואמה, 1935.
אַלע פֿענצטער צו דער זון [כל החלונות לשמש], 1938.
נאָכן גאָט פֿון מדבר [אחרי אלוהי המדבר] – דרמה על חיי היהודים במאה ה-16, 1949.
ספריה > ספריה שתורגמו לעברית

שומר מה מליל? (הגדה של פסח)
פתחו את השער: שירי ילדים (בלוויית סיפור על המשוררת מאת יעקב פיכמן; איירה: תרצה טנאי), הקיבוץ המאוחד, 1945 (מיידיש: נתן אלתרמן, לאה גולדברג, פניה ברגשטיין, ואברהם לוינסון)
הילדה אילת (מיידיש: נתן אלתרמן; ציירה מיכל אפרת), הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1986
שירי ירושלים (מיידיש: מרדכי סבר; רישומים: צילה בינדר), הקיבוץ המאוחד, 1971
נוצות זהב: סיפורים בחרוזים (מיידיש: אוריאל אופק; איירה: תרצה טנאי), ספריית פועלים, 1978
עוגת הפלאים (נוסח עברי: מיריק שניר; איור: דני קרמן), הקיבוץ המאוחד, 1999
חנה רוצה מרציפנה (נוסח עברי: מיריק שניר; איורים: כרמית גלעדי-פולארד), הקיבוץ המאוחד, 2002
האגרת, איורים: סוניה שכל. תרגמה מיידיש: מיריק שניר. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009
לילות חשוון - שירים. (איסוף, ביאור ואחרית דבר: אמיר שומרוני). הקיבוץ המאוחד, 2017
שיריה של מולודובסקי תורגמו גם לאנגלית על ידי המשוררת וחוקרת היידיש קתרין הלרשטיין.
לקריאה נוספת

זלדה כהנא־נוימן, קדיה מולודובסקי – חייה של סופרת יידיש, הוצאת כרמל, 2021.
יעל דר, קנון בכמה קולות: ספרות הילדים של תנועת הפועלים, 1950-1930, יד יצחק בן-צבי, 2013, פרק שמיני: הכשרת קנון יידיש לנוכח השואה: קנוניזציה חלקית של קדיה מולודובסקי, עמ' 184–203.
לאה חובב, "בין שיר סיפורי לשיר מעשייה, בשירת הילדים של קדיה מולודובסקי", ספרות ילדים ונוער, 1989.
שולה איתן, "על שני שירי ירושלים", מחקרים בספרות ילדים, 1985.
נתן כהן, "מקומה ופועלה של קדיה מולודובסקי בסביבה הספרותית בוורשה", בקורת ופרשנות: כתב עת בין תחומי לחקר ספרות ותרבות, 40, עמ' 163–174.
הערות שוליים

↑  גם בְּיַארוֹזָה; בבלארוסית: Бяро́за,‏ Бяро́за-Карту́ская.
↑  קדיה מולודובסקי, "פליאה היא", עיתים, נובמבר 1947. דוגמה בולטת לגישה ההפוכה היא המשוררת לאה גולדברג שדווקא ביקשה לכתוב ולפרסם את שירי הילדים שלה בעצם ימות השואה.
↑  עדינה בר-אל, "אמא מספרת וסבתא מספרת עוד... השפעתן של נשים על ספרות הילדים ביידיש", מעוף ומעשה, 9, תשס"ד
↑  אתר הספרייה הלאומית, ערך גיל אלדמע, "פתחו את השער פתחוהו רחב", (תווים), 2 קולות, מחבר \ יוצר קדיה מולדובסקי, נחום נרדי, תרגום: פניה ברגשטיין, עיבוד אלדמע גיל, ארכיון, סדרה B
↑  אברהם רותם, פרס איציק מאנגר הועבק ל־4 יוצרים בלשון אידיש, מעריב, 27 באפריל 1971
↑   טינו מושקוביץ, "לילות חשון": שירתה של קדיה מולודובסקי בהירה דווקא בזכות הגלותיות, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2018
 אמיר שומרוני, התרגום המביך שיוחס לי נעשה על ידי גדול חוקרי היידיש, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265397505171  PLWABN: 9810613257305606  BnF: cb14526000f (data)  GND: 128567325  ISNI: 0000 0000 6656 9380  LCCN: nr91000447  NKC: js20221155813  NLA: 35987605  NTA: 297230557  SELIBR: 77621  SNAC: w6j69mz8  SUDOC: 124034217  Trove: 1174439  VIAF: 19916143   WorldCat (עם VIAF): 19916143
קרתאלה

| --- | --- |
צילום לווין של ההר לאחר התפרצותו בנובמבר 2005
צילום לווין של ההר לאחר התפרצותו בנובמבר 2005
 מידע כללי
 סוג הר:  הר געש פעיל
 גובה:  2,361 מטר
 מדינה:  קומורו קומורו
 מיקום:  ארכיפלג קומורו
 מספר הר געש:  =0303-01
 התפרצות אחרונה:  2006
 קואורדינטות:  11°45′0″S 43°22′48″E﻿ / ﻿11.75000°S 43.38000°E﻿ / -11.75000; 43.38000
  (למפת קומורו מוגדלת) מורוני פומבוני מוטסמודו מיוט (צרפת) מצר מוזמביקקרתאלה(למפת קומורו רגילה) מורוני פומבוני מוטסמודו מיוט (צרפת) מצר מוזמביקקרתאלה
הקרתאלה הוא הר געש השוכן בקומורו שבאוקיינוס ההודי. הר קרתאלה מתנשא לגובה 2,361 מטרים, והוא מרכיב את רוב שטחו של האי גרנד קומורו, האי הגדול ביותר בארכיפלג קומורו. הארכיפלג ממוקם במצר מוזמביק כ-300 קילומטר מזרחית לחופי אפריקה, צפון מערבית למדגסקר.
רובי בנט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 ביוני 1971 (בן 53) חיפה, ישראל ישראל
 עיסוק:  מפיק מוזיקלי, מעבד, ומנצח
 
רובי (ראובן) בנט (נולד ב-26 ביוני 1971, ג' בתמוז ה'תשל"א) הוא מעבד, מלחין, מנצח ונגן חסידי ישראלי. עיבד עשרות שירים במוזיקה החסידית ובעל להקה המופיעה בחתונות ואירועים שונים.
ביוגרפיה

נולד בחיפה ליוכבד ולחיים בנט, משפחה מחסידות סערט-ויז'ניץ. אביו הוא מהמלחינים הבולטים במוזיקה החסידית וניהל להקת ילדים בשם "רננו חסידים".
בתחילת דרכו המוזיקלית שימש כמעבד ללהקה רננו חסידים של אביו וניגן על כלי תזמורת, בהמשך עיבד את לחני אביו ולחניהם של זמרים רבים בעולם החסידי, וכן עיבד חלק מהאלבומים של הזמרים ליפא שמעלצר ושלמה כהן.
בנט ממעט לשיר בציבור, הוא מנצח על תזמורת מוזיקלית המופיעה בחתונות ובאירועים ציבוריים ועל מקהלת גברים. משמש כמפיק ומייצג יחד עם אשתו אמנים, ביניהם את הזמרים מוטי שטיינמץ, פיני איינהורן ודייוויד טויב.
בנימוקיה לזכיית אביו חיים בנט בפרס אקו"ם ב-2012, ציינה הנהלת אקו"ם את בנו רובי, דור שני למשפחת מוזיקאים, שפרשנותו ועיבודיו לשירי אביו הוסיפו להם את אותו חן הנובע מאותם שורשים חסידיים.
בנט למד והתחנך במוסדות חסידות סערט ויז'ניץ, נשוי לנעמי (לבית ברמן) ואב לשישה, גר בבני ברק.
אלבומים

"הזמנה לחתונה", עיבודי בנט ותזמורתו לשירי חתונה. באלבום מתארחים דדי גראוכר, ישי לפידות ומנדי ג'רופי (2007)
עיבד אלבומים רבים לזמרים מפורסמים במוזיקה החסידית, ביניהם אלבומי אביו חיים בנט, אלבומי מצעד הזמר החסידי, אלבומי מוטי שטיינמץ ועוד.
הערות שוליים

↑  שם טוב מעטוף, ‏איך שיר שיועד למרדכי בן דוד הפך לדואט עם יניב בן משיח?, באתר כיכר השבת, 25 במאי 2016
↑  יאיר טוקר, ‏המיזם החדש של רובי בנט: להקת "החבורה", באתר כיכר השבת, 24 בנובמבר 2013
↑  ישראל ברגר, צפו: המעבד והמוסיקאי רובי בנט ותזמורתו & הזמר דויד טויב, באתר חרדים10, 3 בינואר 2015
↑  באתר מוזיקה ישראלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300595805171  MusicBrainz: 50804120-f300-4328-aa44-b03a72b200f5
רוברט ובר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קורנל  הקולג' להנדסה של אוניברסיטת קורנל 
 מנחה לדוקטורט:  ויליאם פרנקלין לוקס 
 מוסדות:  אוניברסיטת פרינסטון  אוניברסיטת נורת'ווסטרן  אוניברסיטת ייל 
 
רוברט ובר (באנגלית: Robert James Weber; נולד ב-12 באפריל 1947, ניוארק) הוא מתמטיקאי אמריקאי המתחמה בתורת המשחקים בה פיתח בין היתר קבוצת ובר.
ביוגרפיה

רוברט ובר נולד בניוארק. לאחר סיום בית הספר הוא למד באוניברסיטת פרינסטון בה סיים תואר ראשון בשנת 1969 ותואר שני בשנת 1972. ובר המשיך ללימודי דוקטורט באוניברסיטת קורנל וקיבל את התואר בשנת 1974.
לאחר סיום הלימודים רוברט ובר החל ללמד באוניברסיטת ייל. בשנת 1979 הוא הצטרף לצוות של אוניברסיטת נורת'ווסטרן ובשנת 1982 מונה לפרופסור בקבלת החלטות.
בשנת 1982 הוא היה שותף לפול מילגרום בכתיבת ספר A Theory of Auctions and Competitive Bidding. בהמשך הוא היה יועץ במספר פרויקטים של ממשלת ארצות הברית.
בשנת 1971 הוא הציע שיטת הצבעת אישור בבחירות בהם משתתפים יותר משני מועמדים. רוברט ובר עשה גם מספר מחקרים בתחום ניהול משא ומתן.
צביון מקסוול

| צביון מקסוול |
| --- | --- |
 צביון מקסוול
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צביונים
סוג:: צביון גמדי
מין:: צביון מקסוול
שם מדעי
 Philantomba maxwellii ‏סמית, 1827
תחום תפוצה


צביון מקסוול (שם מדעי: Philantomba maxwellii), הוא מין אנטילופה קטנה למדי בתת-משפחת הצביונים החי במערב אפריקה, ותואר לראשונה בשנת 1873 על ידי הזואולוג והקצין הבריטי צ'ארלס המילטון סמית. הוא משויך לסוג צביון גמדי לצד קרובו צביון כחול, ובכך השניים הם היחידים מלבד צביון סבכים שאינם שייכים לסוג צביון. הוא דומה מאוד לקרובו הכחול וגדול ממנו במעט ובעבר נחשב כתת-מין שלו. שמו המדעי נגזר מלטינית כדלהלן: "Philan" = דק\רזה פנים, ומתייחס לחרטומו הצר. "tomba" = יכול להתפרש הן כיבלת והן כנפוח ומתייחס לבלוטות הריח הגדולות והנפוחות שלו המזכירות יבלות של חזירי בר. "maxwellii" הוא על שם מגלהו הקולונל צ'ארלס מקסוול. החל משנת 2010 ישנן טענות כי האוכלוסייה המזרחית של צביון זה בניגריה, בנין וטוגו שייכת למין חדש הקרוי צביון וולטר, אם כי אין זה מאושר עדיין על ידי IUCN. מצבו הנוכחי של צביון מקסוול בטבע עדיין יציב, אך הוא נתון תחת לחץ חמור של ציד ואובדן בית גידול כך שבעתיד הוא עלול להיות בקטגוריה מאוימת.
תיאור > קרניים

צביון מקסוול מתאפיין בזוג קרניים קצרצרות, גליליות ומחודדות ביותר המזכירות קוצים או מסמרים, והמבנה שלהם די דומה למיני הסוג צביון: הקרניים צומחות לכיוון מעלה במאונך בהמשך לקוו המצח, והשפיצים מתעקמים בצורה לא מורגשת כלפי קדימה או פנימה. בסיס הקרן בצידי מרכז המצח - מעל העיניים, אם כי הן נראות קרובות יותר לאוזניים. רבע או חצי מהקרן מחופה בשערות הסבוכות של המצח, ועל כן הקרן נראית קטנה יותר ממידותיה האמיתיים. לעיתים קרובות השפיץ הוא היחיד שבולט מהשערות, ולעיתים אף הקרן אינה נראית כלל לעין. המרווח בין הקרניים עומד אמנם על סנטימטרים ספורים, אך הוא גדול יחסית לצביונים אחרים; המרווח זהה בין הבסיס לקצוות. הקרן בעובי אחיד לכל אורכה ולמרות שהיא מסתיימת בשפיץ חד ועבה ביחס לעוביה הכללי, הקרניים דקיקות מאוד בהשוואה לאנטילופות אחרות; די נפוץ שהשפיץ של הקרן יהיה מעוגל. קרני צביון מקסוול חלקות לרוב לגמרי, אך פעמים רבות יש 6-3 חצאי טבעות קטנטנות באזור הבסיס. צבע הקרניים הוא אפרפר בהיר\כהה, חלודה כהה\בהיר או שחור כחלחל, ובמקרים בהם הקרן בהירה השפיצים יהיו כהים יותר. הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים אך של הזכרים ארוכות במעט. אוכלוסיות של נקבות מתת-המין הליברי אינן מצמיחות קרניים כלל.