stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קהילת יהודי רוסטוב על הדון
לקריאה נוספת

Oleg V. Budnitskii, “The Jews in Rostov-on-Don in 1918–1919,” in Jews and Jewish Topics in the Soviet Union and Eastern Europe 19 (1992): 16–29;
Evgenii Movshovich, “Evrei Rostova-na-Donu,” Shma-Slushai: Gazeta Rostovskoi religioznoi obschiny 12 (30 September 1999): 1, 4; 13 (30 October 1999): 3;
Evgenii Malakhovskii and Evgenii Movshovich, “Iudeiskie molitvennye doma i sinagogi Rostova-na-Donu,” Donskoi vremennik: God 1999-i (1998): 102–104;
Evgenii Movshovich, “Evrei na Donu,” Iakhad: Gazeta Evreiskogo agenstva Iuga-Rossii 11 (September 1998): 4; 13 (November 1998): 4; 15 (February 1999): 4; 17 (April 1999): 4; 18 (May 1999): 4; 19 (June 1999): 4; 20 (August 1999): 4;
Evgenii Movshovich, “Khasidy na Donu,” Donskoi vremennik: God 2000-i (1999): 122–125.
הערות שוליים

↑  "Rostov on Don". Yad Vashem. נבדק ב-2022-03-16.
1 2 3 4  סקירה היסטורית על הקהילה היהודית ברוסטוב ● מיוחד, באתר COL
↑  Холокост в Ростовской области - Змиевская балка - Великая Отечественная война в Ростове-на-Дону, www.donvrem.dspl.ru
↑   שון ווקר, המחוז היהודי בירוביג'אן מחזר אחר היהודים שעזבו לאחר קריסת ברית המועצות, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2017
↑  "Rostov-on-Don". YIVO. נבדק ב-2022-03-16.
1 2  Our Story — Jewish Rostov | This Is Their Story, Jewish Rostov (באנגלית אמריקאית)
↑  דף הלינקאין של הרב חיים דנצינגר הרב הראשי של קהילת יהודי רוסטוב
↑  יואב איתיאל‏, "לא ידענו מה קורה": יהודי רוסיה מספרים על יממת המלחמה הדרמטית, באתר וואלה, 25 ביוני 2023
1 2 3 4  YIVO | Rostov-on-Don, yivoencyclopedia.org
↑  רשימת אובייקטים של מורשת תרבותית בעלת משמעות אזורית ברוסטוב על הדון, באתר הפורטל הרשמי של ממשלת מחוז רוסטוב
↑  משמעות הדבר, שהוא זוכה לאבטחה ממשלתית מפני ונדליזם
1 2  Our Story — Jewish Rostov | This Is Their Story, Jewish Rostov (באנגלית אמריקאית)
קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

קונסטנטין קונסטנטינוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Великий князь Константи́н Константи́нович;‏ 22 באוגוסט 1858 – 15 ביוני 1915) היה בנו של קונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, נכדו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ואחיינו של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. קונסטנטין קונסטנטינוביץ' נודע בעיקר על פעילותו בתחום האומנות ועל היותו פטרון בפיתוח המדעים אשר כיהן לתקופה מסוימת כנשיא אקדמיית המדעים הממלכתית של האימפריה הרוסית.
ביוגרפיה

קונסטנטין קונסטנטינוביץ' נולד בארמון סטרלנה ב-1858 לקונסטנטין ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה ולאלכסנדרה, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג. צעירותו של הנסיך לבית רומנוב כללו תוכנית לימודים פרטנית שהתמקדה בהיסטוריה, אסטרטגיה צבאית ולימוד שפות. בעודו עוקב אחר נושאי הלימוד הקלאסיים אשר נקבעו עבור בני מעמדו, במקביל הורשה לו לפתח נטייה אישית לחקר של אמנות ולמוזיקה, והוא נודע כבעל כישרון יוצא דופן בנגינה בפסנתר. לאחר סיום לימודיו נכנס קונסטנטין לשירות בצבא האימפריה הרוסית, כפי שהיה צפוי מכל בני רומנוב.
בחירתו הראשונית של קונסטנטין קונסטנטינוביץ' הייתה לעקוב אחר הקריירה של אביו ולהיכנס לשירות הצי הרוסי הקיסרי, שם הרפתקאותיו על סיפון ספינות החקר והמסע הרחיקו לכת עד לחופיה המערביים של ארצות הברית. הוא לא היה מרוצה מחיי הצי ולאחר שקיצר את שירותו הורשה לו להצטרף למשמר איזמאיאלובסקי הקיסרי של אלכסנדר השני, קיסר רוסיה. על פי מסורת המשפחה נישא לנסיכה גרמנית, אליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, בתו של מוריץ, נסיך סקסוניה-אלטנבורג. אליזבת מעולם לא המירה את דתה לנצרות האורתודוקסית הרוסית ונשארה נוצרית פרוטסטנטית מאמינה בת לזרם הלותרניזם לאורך כל חייה. בדרך כלל סידור נישואים שכזה לא היה מתקבל על הדעת, אך לפי חוקי הנישואים שקבע פאבל הראשון, קיסר רוסיה נדרש מיורש העצר להיות בן לאם אורתודוקסית ולא צופה שאחד מילדיו של קונסטנטין קונסטנטינוביץ' ירש את הכתר (ילדיו היו נינים של הצאר).
לאחר שעזב את הצבא עסק קונסטנטין באמנויות שבהם מצא עיסוק חייו. הוא כתב שירה וארגן אירועי תיאטרון, בהם הוא עצמו לקח חלק בהצגות. העניין של קונסטנטין בתיאטרון הוביל אותו לכתוב מחזות. המחזה "מלך יהודה" (Царь Иудейский) שכתב, שהופיע לראשונה בתיאטרון ההרמיטאז' בשנת 1913 ויצר סערה רבה מכיוון שהייתה הפעם הראשונה שנסיך גדול הופיע על הבמה 'הציבורית' כשחקן. בהצגה גילם את דמותו של יוסף הרמתי. לקונסטנטין קונסטנטינוביץ' היה כמו כן גם עניין רב בחקר מדעי, הוא תרם כספים למשלחות ובהן המשלחת של אדוארד פון טול ואלכסנדר קולצ'ק לאוקיינוס הקרח הצפוני בין 1900 ל-1902. למשך מספר שנים כיהן הנסיך הגדול גם בתור נשיא האקדמיה הממלכתית למדעים של האימפריה הרוסית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, באוקטובר 1914, נפצע קשה הנסיך אולג בנו של קונסטנטין בחזית המזרחית נגד הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית ולאחר מכן מת בווילנה כשהוריו לצדו. אולג היה לבן המלוכה היחיד שמת מאירועי מלחמת העולם הראשונה ובן בית רומנוב היחיד שנהרג בקרב. קונסטנטין קונסטנטינוביץ' היה בעל בריאות רעועה עוד קודם לכן, אך הטרגדיה של מות בנו הובילה אותו לדיכאון שהקשה עליו עוד יותר. הנסיך הגדול מת ב-15 ביוני 1915 והיה בן רומנוב האחרון שנקבר במבצר פטרופבלובסקיה לפני מהפכות 1917 ברוסיה. שלושה מבניו של קונסטנטין נרצחו על ידי הבולשביקים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה.
משפחתו

מנישואיו של קונסטנטין קונסטנטינוביץ' עם אליזבת, נסיכת סקסוניה-אלטנבורג, נולדו לזוג תשעה ילדים:
יואן קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (1886–1918) נרצח בידי הבולשביקים במלחמת האזרחים.
גבריל קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (1887–1955) גולה לבן לצרפת.
טטיאנה קונסטנטינובנה, נסיכת רוסיה (1890–1979) גלתה לרומניה ולשווייץ. שירתה כאחות במנזר בהר הזיתים, שם נפטרה.
קונסטנטין קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (1891–1918) נרצח בידי הבולשביקים במלחמת האזרחים.
אולג קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (1892–1914) נהרג בחזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה.
איגור קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (1894–1918) נרצח בידי הבולשביקים במלחמת האזרחים.
גאורגי קונסטנטינוביץ', נסיך רוסיה (1903–1938) גלה לארצות הברית.
נטליה קונסטנטינובנה, נסיכת רוסיה (1905) נפטרה במהלך הולדתה.
ורה קונסטנטינובנה, נסיכת רוסיה (1906–2001) גלתה לארצות הברית ונפטרה בגיל 94.
הערות שוליים

↑  Natalia Constantinovna Romanova, Princess of Russia, geni_family_tree
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301022505171  PLWABN: 9810681711005606  BnF: cb14633978h (data)  GND: 119502526  ISNI: 0000 0000 8350 9005  LCCN: n88082518  LNB: 000060135  MusicBrainz: 6e65a0cb-8536-43d4-888b-9ebe8d11b66d  NKC: jn20020509004  NTA: 101443374  SELIBR: 216406  SUDOC: 119563711  VIAF: 2726664   WorldCat (עם VIAF): 2726664
מצנם

.
.
מצנם, הנקרא גם מקלה, או טוסטר (מאנגלית: Toaster), הוא מכשיר חשמלי ביתי המשמש לקליית פרוסות לחם והפיכתן לקלי. המקלה מכיל חריץ או שניים, המותאמים בגודלם לפרוסת לחם. הפרוסה מוכנסת אל החריץ, ומחוממת לפרק זמן קצוב באמצעות גופי חימום הנמצאים בתוך המקלה. באמצעות תרמוסטט, הניתן לכיול על ידי המשתמש, מופסקת פעילותו של המקלה כאשר הקלי מוכן - והפעולה מלווה בדרך כלל ב"הקפצת" הקלי אל מחוץ למתקן.
במקורה, יוחדה המילה מצנם בעברית למכשיר להכנת צנימים במאפייה, ואילו שמו של המכשיר החשמלי הביתי לקליית פרוסות היה "מקלה". תנור ביתי קטן המאפשר גם הכנת קלי נקרא תנור מקלה. עם זאת, עקב ההטמעה בקרב ציבור דוברי העברית של המושג "מצנם", החליטה האקדמיה לעברית להכיר בשימוש במושג "מצנם" על פני "מקלה", ולפיכך להפוך את "טוסטר הלחיצה" ל"מצנם לחיצה".
ההיסטוריה של המצנם

לפני פיתוח המצנם החשמלי היה נהוג השימוש במסגרת מתכת שהייתה מונחת על האש, ועליה היו מניחים את פרוסות הלחם. לחלופין, ניתן היה לקלות את הפרוסות מעל אש, באמצעות שימוש במזלגות מיוחדים. נראה כי עזרי שימוש אלו לקליית לחם, קיימים לפחות 200 שנה.
ככל הנראה המדען שהמציא את המצנם היה פרנק שיילור בשנת 1909. הוא יצר טכנולוגיה המאפשרת את פעילות המצנם החשמלי, בעזרת חוט ניקל-כרום שיכול לעמוד בחום גבוה, מבלי שיתחמצן וייקרע, בדומה לחוט להט של נורת ליבון.
במהלך שנת 1913 רשמו לויד גרופ קופמן ורעייתו הייזל, פטנטים רבים על מקלים שונים. באותה שנה נוסדה חברת "קופמן ובניו מוצרי חשמל". קופמן המציא מנגנון חשמלי שמסוגל להפוך את הקלי באופן אוטומטי. עד אז הפיכת הלחם במקלה נעשתה באופן ידני. קופמן המציא גם את התנור החשמלי ומגש הקרח הגמיש מגומי, שגם הם יוצרו במפעלו.
הפיתוח הבא היה המצנם האוטומטי למחצה, שאיפשר לקבוע את זמן הקלייה על ידי טיימר ו/או תרמוסטט. המכניקה שלו לא כללה קפיץ, הקלי הוצא בעזרת מנוף. את המצנם המקפיץ הראשון המציא צ'ארלס סטרייט ב-1919.
בשנת 1925 ייצרה חברת "ווטרס גנטר קומפני", תוך שימוש במודל של סטרייט, את ה-1A1 "טוסט מאסטר". זהו מצנם מקפיץ אוטומטי שקולה את הלחם משני צדדיו תוך הסתייעות בטיימר ו/או תרמוסטט. עד 1950 השתכללו הטוסטרים האמריקאים עד כדי כך שלא היה עוד צורך בכפתורים ומנופים להקפצת הקלי, כך שהכנסת פרוסות הלחם אל הטוסטר הפעילה אותו באופן אוטומטי. דגמים משמעותיים ומודרניים מכרום היו ה"סאן בים T9 חצי עגול" ו"וורלס פייר טוסטר" של ג'ורג' שרפנברג, שיוצרו ב-1939; וה-"T81139" של ג'נרל אלקטריק, שיוצר בכמויות מסחריות החל מ-1946. טוסטר חשמלי אוטומטי נחשב אז למוצר מותרות שמחירו הגיע ל-25 דולר ב-1939 (שווה ערך ל-360 דולר של ימינו). רוב הטוסטרים שיוצרו מ-1930 עד 1960 נחשבים לאיכותיים ביותר מבחינת מלאכת יד וטיב החומר, רבים מהם נבנו היטב במטרה לשרוד לאורך עשרות שנים.
הודות לאסתטיקה הפופולרית שלהם, כמה מהעיצובים הקלאסיים של טוסטרים משנות ה-40 וה-50 חוזרים כעת לשוק, אך איכות הייצור שלהם אינה נחשבת גבוהה כמו זו המקורית.
תוספות חדשות יחסית למצנם הן פתח גדול יותר לבייגלים ולחמים עבים; יכולת לקלות לחמים קפואים; ויכולת לקלות רק צד אחד. רוב הטוסטרים יכולים גם לקלות ופלים, רקיקים ופופ טארטס, אך עדיין לא מתאפשרת קליית מוצרים שנמרחו בחמאה או קרמל (המצויים למשל בוופל) שהמסתם בחום גורמת לכשלים מכניים. טוסטרים בימינו מסוגלים גם לצרוב סמלים מסחריים וגרפיקה על פרוסות לחם או פיתה.
ב-1990 הוסיפו ג'ון האקט וג'ון רומקי טכנולוגיה מתקדמת בשליטה על המצנם, והמציאו את ה"אינטרנט טוסטר", טוסטר שנשלט דרך האינטרנט. ב-2001 המציא רובין סאותגייט מאוניברסיטת ברונל באנגליה, טוסטר שקולה את תמונת תחזית מזג האוויר על הלחם שנקלה (מוגבל למעונן או שמשי). הטוסטר מתקשר למספר טלפון קבוע ומקבל באמצעותו את תחזית מזג האוויר.
הערות שוליים

↑  אושרו מילים בשימוש כללי מתחום קרבת המשפחה (תשע"ה, 2014), באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏15 בדצמבר 2014
↑  F. E. Shailor (1910-02-22) "Electric heater" U.S. patent 950,058
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536695505171  GND: 4619001-6  LCCN: sh88002305 
מקלה כרום קלאסי
ינס סטולטנברג

ינס סטולטנברג, 2006
ינס סטולטנברג (בנורווגית: Jens Stoltenberg; נולד ב-16 במרץ 1959) הוא כלכלן ודיפלומט נורווגי. כיהן כמזכ"ל נאט"ו במשך עשור (2014—2024), כמנהיג מפלגת העבודה הנורווגית וכן כראש ממשלת נורווגיה בשתי קדנציות (2000–2001, 2005–2013). מכהן בתפקיד שר האוצר הנורווגי מאז פברואר 2025.
סטולטנברג נבחר לראשונה לפרלמנט ב-1993 מטעם אוסלו. היה מזכיר המדינה ושר האקלים והסביבה מ-1990 עד 1991, וכן כיהן כשר התעשייה בשנים 1993–1996 בממשלת ברונדטלאנד השלישית. לאחר פיזור הממשלה מונה סטולטנברג על ידי ראש הממשלה דאז, תורנביורן יאגלנד, לתפקיד שר האוצר, תפקיד שמילא מ-1996 ועד אוקטובר 1997, עת פוזרה הממשלה.
בעת שהיה באופוזיציה, היה חבר בוועדות האנרגיה, עד מינויו לראש ממשלת נורווגיה ב-3 במרץ 2000, חרף היותו סגן יו"ר מפלגת העבודה הנורווגית ולא יו"ר המפלגה. בבחירות הפרלמנטריות ב-2001 הוא הפסיד, אך במאבק על ראשות המפלגה ב-2002 גבר על ת'ורביורן יאגלנד, הוביל את המפלגה לניצחון בבחירות 2005, והקים קואליציה ירוקה-אדומה עם מפלגת הירוקים, מפלגת המרכז והמפלגה הסוציאליסטית. ב-2009 נבחר מחדש לקדנציה שנייה כראש ממשלה, אך בבחירות 2013 הפסיד למועמדת מפלגת השמרנים, ארנה סולברג.
ביוגרפיה

סטולטנברג נולד למשפחת פוליטיקאים שהיגרה לנורווגיה במאה ה-17 מהכפר "סטולטנברג" במחוז שלזוויג-הולשטיין שבגרמניה. אביו, טולברד סטולטנברג, הוא אחד הפוליטיקאים המפורסמים בנורווגיה ושר החוץ לשעבר, ואמו, קארין סטולטנברג, הייתה שרת הצעירים.
סטולטנברג היה ראש ליגת העובדים הצעירים בשנים 1985–1989 וראש מחוז אוסלו במפלגתו בשנים 1990–1992. היה מנהל תחום הצעירים במשרד לאיכות הסביבה בשנים 1990–1991, שר התעשייה (1993–1996), ושר האוצר (1996–1997).
כהונתו כראש ממשלה > קדנציה ראשונה

כהונתו הראשונה כראש ממשלת נורווגיה בשנים 2000–2001 התאפיינה במחלוקות בתוך מפלגתו, שכן הוביל רפורמות לקידום מדיניות הרווחה, שכללו הפרטה חלקית של ארגונים ושירותים ממשלתיים. בבחירות לפרלמנט הנורווגי שנערכו ב-10 בספטמבר 2001 הפסידה מפלגתו באחת ממערכות הבחירות הכושלות ביותר עבורה; המפלגה זכתה רק ב-24 אחוזים מכלל קולות המצביעים, ומערכת הבחירות כללה מהלומות לא קטנות בינו לבין המועמד השני לראשות המפלגה, יאגלנד.
בעת שמונה לראש הממשלה היה סטולטנברג סגן יו"ר המפלגה, ואילו יאגלנד היה יו"ר המפלגה שמונה על ידיו לשר החוץ.
כהונתו כראש ממשלה > קדנציה שנייה

בחירות 2005 היו הצלחה למפלגה ולסטולטנברג, ובהן השיג, יחד עם מפלגות "האדומים ירוקים" - מפלגת השמאל הסוציליסטית של נורווגיה ומרכז-השמאל בנורווגיה, רוב בטוח והקים עמן ממשלה.
כהונתו כראש ממשלה > מתקפת הטרור בנורווגיה

ב-22 ביולי 2011 התפוצצה מכונית תופת ליד משרדו של סטולטנברג, במתחם הממשלה באוסלו. סטולטנברג לא נפגע משום שלא כהרגלו נשאר בביתו. בפיגוע זה ובפיגוע שבא בהמשכו נרצחו 77 בני אדם.
כהונתו כראש ממשלה > התמודדות לקדנציה שלישית

בבחירות הפרלמנטריות שנערכו ב-9 בספטמבר 2013, הקואליציה שבראשותו נכשלה והשיגה 72 מתוך 85 המנדטים הדרושים, חרף היות מפלגת העבודה המפלגה הגדולה ביותר בנורווגיה. בנאומו בליל הבחירות הוא הכריז כי ממשלתו תתפטר באוקטובר 2013.
מזכ"ל נאט"ו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חיים אישיים

סטולטנברג נשוי לדיפלומטית אינגריד שולרוד, ולהם שני ילדים.
חוק קולון

חוק קולון קובע כי מטענים דומים, בין אם חיוביים או שליליים, דוחים זה את זה. מטענים הפוכים, כלומר שלילי וחיובי, מושכים זה את זה. בכל המקרים גודל הכוחות הפועלים על שני המטענים זהה.
חוק קוּלוֹן (בצרפתית: Loi de Coulomb) הוא חוק פיזיקלי בסיסי בתחום האלקטרוסטטיקה, אשר נקרא על-שם הפיזיקאי הצרפתי שארל-אוגוסטן דה קולון שגילה אותו בשנות ה-80 של המאה ה-18. החוק קובע כי גודלו של הכוח החשמלי (דחייה או משיכה) בין שני גופים נקודתיים טעונים חשמלית עומד ביחס ישר למכפלת המטענים של הגופים, וביחס הפוך לריבוע המרחק ביניהם. הניסוח הפורמלי הוא:
כאשר:
\ F הוא גודל הכוח (משיכה או דחייה חשמלית) הפועל בין המטענים, לאורך הקו הישר המחבר ביניהם.
\ q_{1} הוא גודל המטען החשמלי הראשון.
\ q_{2} הוא גודל המטען החשמלי השני.
\ r הוא המרחק בין שני המטענים.
\ k הוא מספר קבוע, המכונה קבוע קולון, והמקיים:  k={\frac {1}{4\pi \varepsilon _{0}}}, כאשר  \ \varepsilon _{0} הוא קבוע דיאלקטריות הריק; או, באופן שקול,  k={\frac {\mu _{0}c^{2}}{4\pi }}, כאשר  \ \mu _{0} הוא קבוע פרמאביליות הריק, ו- \ c מהירות האור בריק. קבוע קולון מסומן לעיתים גם כ- k_{c} (האות c מציינת Coulomb), כ- k_{e} (האות e מציינת electric), או כ- K.
אם אחד המטענים חיובי והאחר שלילי, הכוח יגרום למשיכה בין המטענים. כאשר סימני המטענים זהים, הכוח יגרום לדחייה.
יחידות מידה

ערכו של קבוע קולון תלוי במערכת היחידות בה עובדים.
במערכת SI:
קבוע קולון:  \ k\approx 8.987551787\cdot 10^{9}{\frac {N\cdot m^{2}}{C^{2}}}.
דיאלקטריות הריק:  \ \varepsilon _{0}\approx 8.85\cdot 10^{-12}{\frac {C^{2}}{N\cdot m^{2}}}.
במערכת cgs:
יחידת המטען, סטט-קולון (אנ') (הנקראת גם "esu" או "פרנקלין"), מוגדרת כך שגודלו של קבוע קולון יהיה שווה בדיוק ל-1. לכן,  \ \varepsilon _{0}={\frac {1}{4\pi }}.
תקפות החוק

חוק קולון מתאר מצב אלקטרוסטטי, כלומר מצב בו שני הגופים במנוחה, ונשאר נכון למדי כשמהירותם איטית. כאשר הגופים נעים זה ביחס לזה, כוחות מגנטיים נוצרים ומשנים את הכוח הפועל. כאשר התנועה מהירה ביותר, השדה החשמלי עצמו ישתנה, כפי שמתואר בתורת היחסות של איינשטיין.
ברוב המקרים, כוח המשיכה הגרביטציוני קטן בהרבה מהכוח החשמלי וניתן להזניחו. עם זאת, בגלל שלחלקיקים אלו יש מסה, ההשפעה שלו אינה אפסית ויש להתחשב בה לעיתים.
ראו גם

חשמל
חוק ביו-סבר
שדה חשמלי
תחום אנטי-פאזה

תחום אנטי-פאזה (אנגלית: Anti-phase domain), APD, הוא סוג של פגם גבישי מישורי בסגסוגות ובגבישים פולריים (גבישים קוולנטיים או יוניים). האטומים בתוך הפגם ממוקמים בסדר הפוך לאלו שבסריג הגבישי המסודר המושלם. במילים אחרות, בכל תחום האנטי-פאזה מצויים האטומים באתרים התפוסים בדרך כלל על ידי אטומים מסוג אחר. לדוגמה, בסגסוגת AB מסודרת (ordered alloy), אם אטום A תופס את המקום שבו בדרך כלל מצוי אטום B, נוצר סוג של פגם נקודתי גבישי הנקרא פגם החלפה (antisite). אם החלפה כזו מתרחשת באזור שלם של מישור אטומי של הגביש, נוצר תחום אנטי-פאזה, כשמכל צדדיו של תחום זה הסריג מושלם. הגבולות בין תחום האנטי-פאזה והגביש המושלם מכונים גבולות אנטי-פאזה (Anti-phase boundaries, APBs).
איור 1: מבט על המישור (111) של הסגסוגת המסודרת Cu3Au במצבה המושלם (a), וכאשר יש בה תחום אנטי-פאזה (b). העיגולים הכתומים מציינים אטומי נחושת, ואילו הכחולים - אטומי זהב. APD - תחום האנטי פאזה. APB - גבולות האנטי-פאזה (הקווים השחורים המרוסקים)
לדוגמה, איור 1 מראה תיאור סכמטי של הסידור האטומי במישור הגבישי (111) של סגסוגת מסודרת מסוג A3B (במקרה זה Cu3Au). כפי שרואים ב-(a), בסידור זה כל אטום זהב במישור מוקף על ידי שישה אטומי נחושת. אם, לעומת זאת, באזור מסוים של המישור הסידור משתנה מעט, כמוראה ב-(b), נוצר תחום אנטי-פאזה (APD). בתוך התחום הזה הסגוסגת עדיין מסודרת, כך שכל אטום זהב מוקף על ידי שישה אטומי נחושת במישור (111), אבל בגבולות של התחום עם הגביש המושלם (ה-APBs, המצוינים באיור כקווים מרוסקים), הסידור הזה אינו נשמר: בגבולות יש כעת קשר בין שני אטומי זהב לבין עצמם, וכל אחד מהם מוקף על ידי חמישה אטומי נחושת בלבד במישור.
תחומי אנטי-פאזה בגבישים פולריים

תחומי אנטי-פאזה יכולים להתקבל גם בגבישים שאינם סגסוגות. זה קורה בגבישים ללא מרכז סימטריה, כמו בגבישים של תרכובות ממשפחת החומרים III-V (אנ'), למשל גליום ארסניד (GaAs) או גליום אנטימוניד (GaSb); ותרכובות ממשפחת החומרים II-VI (אנ'), למשל גופרת האבץ (אנ') (ZnS) או קדמיום טלוריד (אנ') (CdTe). תרכובות מתגבשות במבנה צינק-בלנדה (אנ') (ספלריט), שבו האניונים (A) והקטיונים (B) יושבים בשני סריגי FCC (סריגים קובייתיים ממורכזי פאה) המוזזים אחד כלפי השני ברבע פרמטר הסריג בכיוון [111]. כל אטום A, במבנה זה, קשור לארבעה אטומי B, וההפך. גבישים אלו מראים קוטביות (פולריות) בכיוונים ⟨111⟩: חצי מהמישורים הגבישיים {111} במבנה מכילים רק אטומים מסוג A, ואילו המישורים שמולם מכילים רק אטומים מסוג B (איור 2). כמו בסגסוגות מסודרות, גם בגבישים אלו, בתחום האנטי-פאזה, האטומים A יושבים באתרי הסריג התפוסים בדרך כלל באטומי B, וההפך. התוצאה של הסידור ההפוך הזה הוא החלפת הקוטביות של פני השטח {111} בין הגביש המושלם לתחום האנטי-פאזה: אם בגביש המשולם פני השטח הם (111) (כלומר מאוכלסים רק באטומי A) בתחום האנטי-פאזה הם הופכים להיות המישור הגבישי (1-1-1-) עם הקוטביות ההפוכה (מאוכלסים רק באטומי B). בגבולות האנטי-פאזה הקשרים "שגויים": כלומר הם בין אטומים מאותו סוג (A-A או B-B). הגבולות הללו יכולים להיות משני סוגים, כמוראה באיור 2: APB מסוג 1 מצוי במישור {110} (כמוראה באיור 2) או אם אינדקס מילר גבוה יותר, למשל {113}, ויש בו מספר שווה של קשרים "שגויים" A-A ו-B-B. ה-APB מסוג 2, לעומת זאת, משתרע במישור {111} ויש בו רק קשרים שגויים A-A או רק קשרים שגויים B-B. גבולות אנטי-פאזה מסוג 2 גורמים, לכן, לעודף סטויכיומטרי של אטומי A או אטומי B בגביש, בהתאמה. גבולות אנטי-פאזה מסוג 1 שומרים על הסטויכיומריה של הגביש.
למען הדיוק, תחומי האנטי-פאזה וגבולות האנטי-פאזה בגבישים הפולריים הם למעשה תחומי היפוך (inversion domains) וגבולות היפוך, שכן האטומים באזורי ההיפוך ממוקמים באתרי סריג רגילים, אך בסדר הפוך ביחס לגביש הבלתי מופרע.
תחומי אנטי-פאזה וחוזק חומרים

תחומי אנטי-פאזה מסייעים בזיקון סגסוגות. האינטראקציה של נקעים הנעים בגביש עם אזורים (משקעים) מסודרים בסגסוגת, היוצרים גבולות אנטי-פאזה, יכולה להוביל לעלייה משמעותית בחוזק, ובהתנגדות לזחילה. מסיבה זו, חיזוק זה על ידי סדר בסגסוגת (order strengthening) מנוצל לעיתים קרובות בסגסוגות-על עמידות לזחילה בטמפרטורה גבוהה, המשמשות בלהבי טורבינות.
איור 7 מתאר סכמטית את התנועה של נקע קצה המתפשט דרך משקע מסודר. תוך כדי תנועה זו מוזזים מישורי הסריג מתצורת שיווי המשקל שלהם, ונוצרים קשרי A-A וקשרי B-B בכל מישור ההחלקה. זה יוצר מצב אנרגתי גבוה יותר בהשוואה לתצורת הסדר בשיווי המשקל - A-B. שינוי זה באנרגיה נקרא אנרגיית גבול האנטי-פאזה (APBE, anti-phase boundary energy), והוא יכול להגביר את מידת ההתחזקות שנוצרת מזיקון רגיל (precipitation hardening).
התמודדות עם תחומי אנטי-פאזה בהטרואפיטקסיה

מתחילת המאה ה-21 יש עניין רב באפיטקסיה של מוליכים למחצה (מל"מ) III-V על מצעי Si, מכיוון שהיא מאפשרת שילוב (אינטגרציה) מונוליתית של התקני פוטוניקה יעילים במל"מ III–V, שלהם פער אסור ישיר, עם אלקטרוניקת Si. הבעיה היא שבגידולים אלו נוצרים, כאמור, APDs, שבגבולותיהם קשרים שגויים בין האטומים. הקשרים המיוחדים הללו יוצרים רמות אנרגיה עמוקות בפער האסור, שהן מרכזי גנרציה-רקומבינציה יעילים ביותר של נושאי מטען, ולכן פוגעים באיכות ההתקנים.
כפי שרואים באיור 6, חלק מהגבולות הללו הם במישורי {111}, ולכן נטויים כלפי ציר הגידול. ייתכן, אם כן, מצב שבו שתי מדרגות חד-אטומיות (S1 ו-S2 באיור, למשל) יגרמו לשני גבולות, שישמידו אחד את השני בפגישתם. אבל, יש גם גבולות המשתרעים במקביל לציר הגידול, כמו הגבול שמתחיל במדרגה S3 באיור 6, המצוי במישור {110}. גבולות כאלו מתפשטים בשכבה לכל עובייה, ופוגעים באיכותה. כדי למנוע את פגיעת ה-APBs באיכות ההתקנים רצוי למנוע מלכתחילה את היווצרותם. הדרך הוותיקה לעשות זאת היא שימוש במצעי סיליקון שבהם יצרו בכוונה מדרגות דו-אטומיות במקום חד-אטומיות, שכן כפי שרואים באיור 6, במדרגה דו-אטומית (S4 באיור) לא נוצר כלל גבול אנטי-פאזה. במצעי סיליקון מדרגות דו-אטומיות כאלו יציבות יותר ממדרגות חד-אטומיות כשפני השטח נטויים מהמישור (100) כלפי כיוון ⟨110⟩. חישובים הראו שהזווית הקריטית למעבר ממדרגות חד- לדו-אטומיות בסיליקון היא 1.5°. לכן משתמשים באקדמיה ובתעשייה במצעי Si(100) עם מיסאורינטציה של 4° עד 7° כלפי כיוון ⟨110⟩, והרפייה שלהם בטמפרטורה גבוהה (מעל 800°C) להשגת פ"ש המורכבים מגרם מדרגות דו-אטומיות. עם זאת, במצעים המשמשים בתעשיית המיקוראלקטרוניקה פני השטח הם במישור (100) (או במיסאורינטציה קלה של מספר עשיריות מעלה בלבד ממישור זה). כדי להתגבר על בעיה זו פותחו שיטות הכנה מיוחדות של מצעי הסיליקון הסטנדרטיים בתעשייה זו, והאפיטקסיה של החומרים III-V מבוצעת בקפדנות כך שקצב הגידול של תחום הפאזה הראשי (MPD - main phase domain) גדול יותר מזה של תחום האנטי-פאזה. במקרה זה, "נקברים" ה-APDs במהלך הגידול על ידי ה-MPDs, כך שנמנעת ההתפשטות של APBs לתוך השכבה שבה ממומשים ההתקנים הפוטוניים.
גישה שונה לפתרון בעיית ה-APBs בהטרואפיטקסיה של מל"מ III-V על מצעי סיליקון היא מעבר מאפיטקסיה על מצעים שטוחים, כמו שתואר למעלה (גידולי "שמיכה", blanket growth), לגידול על מצעים, שבהם יצרו מראש תבניות תלת-ממדיות ("מצעים מתובנתים", patterned substrates). למשל, מצעים (100) שבהן יצרו שורות של תעלות בצורת V, שדפנותיהן במישורי {111}. מדרגות חד-אטומיות במישורים אלו הן בגובה של חצי האלכסון בכיוון ⟨111⟩ של תא היחידה, כך שהן לא מובילות ליצירת APBs בשכבה ה-III-V הגדלה עליהן (איור 8).
הערות שוליים

↑  M.J. Stowell: Defects in Epitaxial Deposits, in: Epitaxial Growth, part B edited by J.W. Matthews, New York: Academic, 1975, עמ' 437
↑  R. Kikuchi and J. W. Cahn, Theory of interphase and antiphase boundaries in f.c.c. alloys, Acta Metallurgica 27/8, 1979, עמ' 1337-1353
↑  D. B. Holt, Antiphase boundaries in semiconducting compounds, Journal of Physics and Chemistry of Solids 30/6, 1969, עמ' 1297-1308
↑  Udo W. Pohl, Epitaxy of Semiconductors: Physics and Fabrication of Heterostructures 2nd Ed., Switzerland: Springer, 2020, עמ' 81, ISBN 978-3-030-43869-2 (eBook)
↑  H. Kroemer, Polar-on-nonpolar epitaxy, J. Crystal Growth 81, 1987, עמ' 193
↑  D. J. Chadi, Stabilities of Single-Layer and Bilayer Steps on Si(001) Surfaces, Physical Review Letters 59/15, 1987, עמ' 1691-1694
↑  S. Van Dijken, H. J. W. Zandvliet, and Bene Poelsema, Energetics and Structure of the Stable and Unstable Biatomic Step Edges of Si(100), Surface Review and Letters 50/1, 1998, עמ' 15-20
↑  E. Tournie, Epitaxial Integration of Antimonide-Based Semiconductor Lasers on Si, Light: Science & Applications 11, 2022, עמ' 165
↑  B. Kunert and K. Volz: Monolithic III/V integration on (001) Si substrate, in: Metalorganic Vapor Phase Epitaxy (MOVPE), S. Irvine and P. Capper Eds., Hobokon, NJ: Wiley, 2020, עמ' 267
איור 2: גבולות אנטי-פאזה (APBs) בגביש במבנה צינקבלנדה (ספרליט) בהיטל על מישור ⟨011⟩. הקטיונים (A) מסומנים בעיגולים אדומים, והאניונים (B) - בכחולים. האיור מראה שני תחומים של גביש נורמלי, שבהם המישור העליון הוא (111) (קו אופקי מנוקד אדום), ושני תחומי אנטי-פאזה, שבהם המישור העליון הוא (1-1-1-) (קו אופקי מנוקד כחול). בהתאם, ישנם שלושה גבולות אנטי פאזה (הקווים האלכסוניים המרוסקים). הימני ביותר הוא APB מסוג 1, שלאורכו יש קשרים שגויים A-A ו-B-B לסירוגין. גבולות האנטי-פאזה האמצעי והשמאלי הם גבולות מסוג 2, שלאורכם יש קשרים שגויים מאותו סוג בלבד, A-A ב-APB השמאלי, ו-B-B - באמצעי.
איור 7: זיקון חמרים בסגסוגות-על. תיאור סכמטי של תנועת נקע קצה דרך אזור (משקע) מסודר בסגסוגת. ב-(a), המשקע מסודר בצורה מושלמת, כשהנקע משמאלו. ב-(b), הנקע עבר דרך חלק מהמשקע ויצר גבול אנטי-פאזה בחלק השמאלי של המשקע. ב-(c), הנקע יצא מהמשקע. נוצר גבול אנטי-פאזה לכל רוחבו של המשקע, שמוביל לעלייה באנרגיית פני השטח כתוצאה מהגדלת שטח הפנים, ואוסף קשרי A-A ו-B-B בעלי אנרגיה גבוהה יותר.
איור 8: תיאור סכמטי, בהיטל על מישור ⟨011⟩, של הטרואפיטקסיה של GaP על מצע סיליקון (100), שבו תבנית תעלה בצורת V. דפנות התעלה (קווים שחורים) הם במישורי {111}. מדרגה חד-אטומית במישור זה (המקטע הכתום) אינה גורמת להיווצרות גבול אנטי-פאזה.
גורדון קואוטס

ג'וזף גורדון קואוטס (באנגלית: Joseph Gordon Coates;‏ 3 בפברואר 1878 – 27 במאי 1943) היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-21 בין השנים 1925 – 1928.