סיפורי הג'טאקה
סקירה כללית > מאפיינים ונושאים ספרותיים

אסאגנה (אנ'), אחד מהדמויות החשובות ביותר של זרם המהאיאנה, מגדיר את הג'טאקה ביוגאקראבהומי-ססטרה (אנ') שלו:
מה זה ג'טאקה? מה שמקשר את התרגולים המחמירים ותרגולי הבודהיסטווה של המבורך הוא בלידות קודמות שונות: זה נקרא ג'טאקה.
הרעיון שמלמדים ג'טאקה על מנת להמחיש את נתיב הבודהיסטווה הוא רעיון קדום ומוכל במקורות כמו המהוואסטו (אנ'), שקובע: "העליונים [בודהות], המיומנים בסיפורי ג'טאקה ותורות אחרות, מלמדים את המהלך של תרגול של בודהיסטווה".
סיפורי ג'טאקה רבים מסופרים עם סכימת עלילה נפוצה משולשת המכילה:
"נרטיב בהווה" (paccupannavatthu), עם הבודהה ודמויות אחרות,
"נרטיב בעבר" (atītavatthu), סיפור מחייו הקודמים של הבודהה
"קישור" (samodhāna) שבו יש "זיהוי של גיבורי העבר עם ההווה".
בג'טאקה המצוי בסוטה פיטקה (אנ'), שנמצאים כמעט תמיד בפרוזה, הבודהה מתואר כמעט תמיד כאדם בדרגה גבוהה בחיים קודמים (ולא כבעל חיים). חלקם כוללים גם חיים קודמים של חלק מתלמידיו של הבודהה. דוגמה מפורסמת אחת היא ה"מהאפרונירוואנהסוטרה", הכוללת את סיפורה של מהאסודרהסאנה. בניגוד לאוספי סוטרה, מקורות של וינאיה (אנ') כמו הווינאיווסטו מכילים סיפורי ג'טאקה מגוונים יותר, כולל כאלה שבהם הבודהה מתואר כחיה.
סיפורי ג'טאקה רבים מכילים אלמנטים של חרוזים ופרוזה כאחד. לפי מרטין שטראובה, "החלוקה לחרוזים קאנוניים ולפרוזה פוסט-קאנונית מצביעה על הצורה הנרטיבית ההודית הישנה של אקהיאנה, שיש לה ניסוח קבוע של הבתים בלבד, בעוד שהסיפור בפועל אמור להתעצב מחדש במהלך כל ביצוע בעל פה". עלילות הג'טאקה נעות בין סיפורי בעלי חיים פשוטים יותר בסגנון איזופוס לדרמות מורכבות יותר הדומות לאפוסים או רומנים עם דיאלוגים, דמויות ושירה מורכבים. למרות הגיוון של העלילות והדמויות, כולם מאוחדים על ידי דמותו של הבודהיסטווה הגיבור גאוטמה (שזהותו מתגלה בדרך כלל רק בסוף הסיפור) ומאבקיו במסע ההתעוררות. למרות זאת, גאוטמה אינו תמיד הדמות המרכזית של כל הסיפורים הללו ולעיתים ממלא רק תפקיד מינורי. דמויות נוספות שחוזרות על עצמן כוללות תלמידים חשובים של הבודהה (אנ'), דוואדאטה (אנ') (בדרך כלל כנבל) ובני משפחתו של גאוטמה, כמו אשתו יאסודהארה (אנ') ובנו ראהולה (אנ').
מרכיב חשוב נוסף בסיפורים הם המעלות הבודהיסטיות השונות, הנקראות שלמות, אשר טופחו על ידי הבודהיסטווה גאוטמה במהלך חייו הקודמים, ואשר משמשות כלקחים שנלמדים מסיפורי הג'טאקה. סיפורי ג'טאקה אחרים, כמו אלו שנמצאו בבודההוואמסה (אנ') (כרוניקה של בודהות), מתמקדות בפגישה, בשירות ובסגידה של גאוטמה לבודהות מהעבר ומשמשות להצבת נתיב הבודהיסטווה שלו בכרונולוגיה של בודהות בעבר. סיפורים אלו מתמקדים בדרך כלל בפעולות של התמסרות לבודהות בעבר וכיצד זה מייצר יתרונות רבים של תוצאות חיוביות רבות בעתיד. מספר קטן יותר של סיפורי ג'טאקה ממחיש טעויות שונות או פעולות רעות שהבודהיסטווה ביצע בחיים קודמים (והגמול בקארמה שלאחר מכן) ובכך מדגימים את פגמי העבר של הבודהיסטווה.
בנוגע לקהל המיועד של טקסטים אלו, מרטין שטראובה מציין כי אף על פי שקיימת דעה רווחת לפיה סיפורי ג'טאקה נוצרו על ידי נזירים "במטרה לספק את הצרכים והטעמים של המאמינים ההדיוטות האנאלפביתים של הבודהיזם כאמצעי תעמולה להטפה או המרת דת", אין עדות היסטורית לכך. במקום זאת, ההפך עשוי להיות נכון, שכן "לחלקי הפרוזה של הפאלי ג'טאקה יש לא פעם קהל של נזירים ונזירות, שלעיתים מגיעים לרמות גבוהות של מימוש רוחני לאחר האזנה לסיפור ג'טאקה". נעמי אפלטון בניתוח שלה של העשור השני והרביעי של אוואדאנאסטאקה (אנ'), מציינת ששתי קבוצות הסיפורים "מניחות קהל של נזירים". בדומה, קייט קרוסבי כותבת כי "הפורמט של הג'טאקה למעשה מרמז על הכללתם המקורית באוסף הקאנוני היה בעיקר לטובת הנזירים". קרוסבי מציינת שרבים מהסיפורים הללו קשורים להתנהגות ולגינונים של הנזירים, חלקם נועדו גם להמחיש כללים ספציפיים בווינאיה (אנ'). למרות קהל מיועד עיקרי זה, הפורמט הפשוט שלהם גם הפך אותם להתאמה בקלות לשימושים אחרים. לפיכך, הם נארזו מחדש ככלים לבידור ולהוראה אמנותיים לעמאים, כפריטאות (אנ') (מזמורי הגנה) וכספרות של כרוניקה (ואמסה (אנ')).
שטראובה גם מציין כי נזירים התאכסנו במערות אג'אנטה ומערות באג והם שהורו וכיוונו את ציורי הקיר של ג'טאקה שנמצאו שם. ישנן גם עדויות מכתובות על סטופות ישנות באתרים הודיים שונים (כגון סאנצ'י ובהרהוט (אנ')) עם מוטיבים של ג'טאקה המעידים על כך שהן נבנו בשל חסותם של נזירים ונזירות, חלק מהנזירים היו בדרגה גבוהה כמו בהאנקה (אנ') (מדקלם). כמה חוקרים הגיעו גם למסקנה שמדקלמים של ג'טאקה היו חלק מחטיבה משלהם של מדקלמים.