וסילי רוזנוב
קורות חיים

רוזנוב נולד בווטלוגה שבפלך קוסטרומה בתקופת האימפריה הרוסית. הוא גדל במשפחה ענייה בפלך קוסטרומה. אביו נפטר כשהיה בן חמש. רוזנוב למד בתיכון בערים קוסטרומה וסימבירסק. אימו, שהתאכזרה אליו, מתה כשהיה בן 14. בזמן שלמד פילולוגיה באוניברסיטת לומונוסוב במוסקבה, מצא את חומר הלימודים אקראי ומשעמם למדי, והתאהב בפולינה סוסלובה (אנ') (1839–1918), שהייתה מבוגרת ממנו בכמעט עשרים שנה. עבור רוזנוב גילמה אהובתו לשעבר של דוסטויבסקי את האופי העממי הרוסי הטיפוסי בשל מזגה הנמרץ והנלהב. הוא התחתן איתה בזמן שעדיין למד.
אחרי חמש שנות נישואים סוערות עזבה אותו אשתו. לאחר סיום לימודיו, לימד רוזנוב בבית ספר תיכון בדרום רוסיה. הוא לא נהנה מהעבודה הזו והשקיע את כל מרצו בכתיבת עבודתו הפילוסופית הראשונה, "על הבנה". רוזנוב פרסם את המסמך הזה בתפוצה של 600 עותקים, על חשבונו, כשהוא משלם סכום השווה למשכורת של שנה שלמה כמורה בתיכון. חוסר התגובה לספרו אכזב את רוזנוב והראה לו שאי אפשר להתפרנס מפילוסופיה ברוסיה. לכן החליט להמשיך בקריירה של עיתונאי. מאמרי המגזין הראשונים שלו הופיעו ב"שליח הרוסי" השמרני, מ-1899 עד 1917 גם בנובויה ורמיה, וכן במגזינים לאמנות "עולם האמנות", "גיזת הזהב" ו"המאזניים".
גם חייו האישיים השתנו. ב-1891 הוא נישא בשנית, לווארוורה דמיטרייבנה בוטיאגינה (1864–1923), אישה פשוטה מאוד, ודתייה מאוד. עם זאת, חתונה בכנסייה לא יכלה להתקיים מכיוון שאשתו הראשונה לא הסכימה להתגרש. יש להניח שהעובדה שנישואיו השניים של רוזנוב לא זכו לברכת הכנסייה העצימה את הביקורת של העיתונאי הצעיר על עמדתה המחמירה של הכנסייה לגבי דיני הנישואין, שבאה לידי ביטוי ספרותי ביצירה "הפנים האפלות - המטאפיזיקה של הנצרות" (1911).
רוזנוב פרסם עבודות על בעיות נישואים וחיי משפחה. יחסיו עם אשתו השנייה, לה היו חמישה ילדים, היו מאושרים יותר. בשנת 1893 עבר רוזנוב לסנקט פטרבורג, שם הוא ארגן מפגשי ערב בימי ראשון, שאליהם הזמין בעיקר את האינטליגנציה של סנקט פטרבורג לדיונים. רוזנוב זכה לפופולריות לא רק דרך הפגישות הקבועות הללו, אלא גם בזכות פרסומיו הרבים.
עבור רוזנוב, הייצוג הלשוני והאמנותי היה חשוב אף יותר מהתוכן הממשי של יצירותיו. לפי הצהרתו, הוא פחות פחד לטעות בחשיבתו מאשר להיות אמן מסכן של מחשבותיו שלו.
בשנת 1894 כתב מחקר על דוסטויבסקי שכותרתו "דוסטויבסקי והאגדה שלו על האינקוויזיטור הגדול". עם זאת, תיאור חשוב ראשון זה של הסופר הרוסי המפורסם נדחה לעיתים בחריפות על ידי מבקריו של רוזנוב. לעומת זאת, זכה רוזנוב להצלחה רבה עם אוסף הפתגמים שלו שפורסם ב-1912 תחת הכותרת "סוליטריה". הוא המשיך בפרויקט זה מ-1913 עד 1915 בעבודה "עלי שלכת". כתבים אלו חושפים את סגנון הכתיבה המקוטע של רוזנוב, שהתפתח מאוחר, המביא לידי ביטוי במיומנות במיוחד את ניסוחיו ההבעתיים.
ב-26 בינואר 1914 התפטר רוזנוב רשמית מהחברה הדתית-פילוסופית. בעבר קראו דמיטרי מרז'קובסקי (אנ') ופילוסופוב לגירושו מהחברה בגלל הצהרותיו של רוזנוב בפרסומיו על פרשת בייליס, אך הדבר לא נתמך על ידי שאר החברים. בייליס היה פועל יהודי שהואשם בקייב ברצח של נער נוצרי. באחד ממאמריו, הכיר רוזנוב באפשרות של רצח פולחני ותיאר את הנער שנהרג כקדוש מעונה נוצרי. עזיבת הקהילה הזו גרמה לכך, שלמעט פאבל פלורנסקי (אנ'), ניתקו רוב החברים והמכרים את הקשר עם רוזנוב. גם מצבו הכלכלי הידרדר מאחר שמאמריו לא הודפסו עוד. כתגובה מתריסה, כתב רוזנוב את ארבעת החוברות האנטישמיות "יחס הריח והמישוש של היהודים לדם", "בשכונת סדום (מקורות ישראל)", "מלאך ה' בקרב היהודים (מקורות ישראל)" ו"אירופה והיהודים". כבר ב-1917 הורה רוזנוב להשמיד את העותקים שלא נמכרו של ארבעת הכתבים הללו.
כמלוכני מושבע ומתנגד למהפכת אוקטובר, ברח עם משפחתו לכפר ליד מנזר לאוורת השילוש-סרגייב. שם השתייך לתנועה הדתית של "משחרי האל" וכתב את היצירה "אפוקליפסת זמננו", בה הציג את עמדתו הביקורתית לגבי השתלטות הבולשביקים על השלטון. וסילי רוזנוב מת במקום זה ב-5 בפברואר 1919.
לאחר מותו, פורסם ב-1925 ספרו "האפוקליפסה של זמננו" אותו כתב ב-1918. רוזנוב כתב: "עם רעשנים, חריקות וצרחות, מסך ברזל יורד על ההיסטוריה הרוסית [...]. ההופעה מגיעה לסיומה". רוזנוב השתמש במונח "מסך ברזל" כדי לתאר את הבידוד של רוסיה הסובייטית משאר אירופה על ידי הבולשביקים. לאחר 1945, במהלך המלחמה הקרה, קיבל המונח משמעות חדשה.