יעקב ויינברג
חייו

ויינברג נולד באודסה, שבאוקראינה, למשפחה מן המעמד הבינוני. אביו, וולף (זאב), היה סוחר, שמת כשיעקב היה בן 12. יעקב כתב חיבור נוגע ללב על הליכתו לבית הכנסת לאמור קדיש לזכר אביו. הוא כתב, שכמי שגדל בבית שאינו שומר מצוות, לא הכיר את צלילי השפה העברית בתפילה, אבל המוזיקה של השפה ומקצבי התפילה משכו את לבו. בכך ניצת בו העניין בדת היהודית ובמוזיקה היהודית.
דודו של יעקב היה פטר ויינברג, היה מתרגם נודע של שייקספיר והיינה לרוסית. יעקב סיים לימודי משפטים באוניברסיטה של מוסקבה, אך מעולם לא עבד במקצוע זה, משום שהעדיף את לימודי הפסנתר. הוא למד בקונסרבטוריון של מוסקבה מ-1901 עד 1906, אצל מורים רבים ידועי-שם, בהם טאנייב ואיפוליטוב-איבנוב. בהמשך למד במשך שנה הלחנה בווינה, אצל תאודור לשטיצקי. ויינברג עסק גם בהוראת פסנתר.
בין השנים 1912 ל-1916 יצא ויינברג למסעות קונצרטים ברחבי רוסיה כפסנתרן סולן ועם אמיל רוזנוב בדואו פסנתרים. הוא עיבד יצירות של רחמנינוב ליצירה לשני פסנתרים בשם "רחמניאנה". היצירה יצאה לאור ובוצעה על ידי ויינברג ורוזנוב. היה לו עניין רב גם בשימור המלודיות והסולמות הייחודיים של נעימות העם היהודיות, דתיות וחילוניות כאחת. ב-1908, כשיואל אנגל ייסד עם לאזאר סאמינסקי ואחרים את החברה למוזיקה עממית יהודית בסנקט פטרבורג, ייסדו יעקב ויינברג ועמיתיו את הסניף המוסקבאי של חברה זו. אחר חזר לאודסה, שם לימד בקונסרבטוריון למוזיקה של אודסה.
בראשית המהפכה הבולשביקית, נכלא ויינברג לחודשיים. בשנת 1922 ברח עם אשתו תרזה (לשעבר ברנשטיין) ובנם היחיד ולטר לארץ ישראל. כאן חיבר את האופרה העברית הראשונה, "החלוץ". היצירה זכתה בפרס ראשון בתחרות הלחנה בינלאומית, בחסות חגיגות מאה חמישים שנה לפילדלפיה. האופרה הוצגה בירושלים באפריל 1925. ויינברג לימד נגינה בפסנתר. בין תלמידיו היה הפסנתרן מרדכי זנדברג.
בכספי פרס התחרות, בסך $1500, לקח ויינברג את משפחתו לניו יורק.
ויינברג העלה גרסאות קונצרטיות של האופרה "החלוץ" בקרנגי הול ב-1941 וב-1947, וב"מכה טמפל" (כיום ניו יורק סיטי סנטר) בשנות ה-30'. נוסף לכך, הייתה הצגה בברלין בשנות ה-30' של הקולטורבונד, עם זמרת הסופרן מאשה בניה באחד התפקידים בראשיים. ההצגה התקיימה בבית כנסת, כיוון שהמפלגה הנאצית אסרה על ביצוע יצירות יהודיות, אפילו יצירות מופת, באולם קונצרטים ראוי לשמו.
יצירותיו הרבות כוללות מוזיקה יהודית דתית; הוא הלחין את תפילות השבת בגרסאות אחדות. יצירות אלה מבוצעות עדיין בטמפל עמנואל בניו יורק, בית כנסית רפורמי חשוב במנהטן. כמו כן הלחין יצירות רבות שאינן דתיות. הוא גילה עניין רב בנאום גטיסברג של אברהם לינקולן וחיבר לו מוזיקה למקהלה ועוד שלוש גרסאות לא-ווקאליות. אהרן קופלנד שמע אחד מקונצרטי לינקולן לפני שחיבר את "דיוקן לינקולן" שלו.
וינינברג הצטרף לפקולטה למוזיקה של הקולג' למוזיקה של ניו יורק ב-1929, שם לימד שנים רבות ואחר הצטרף לסגל המורים של מכללת האנטר. ויינברג מת ממחלת ריאות בניו יורק, ב-2 בנובמבר 1956, בן 77. הוא נטמן בבית הקברות סטיבן וייז בארדסלי, ניו יורק.
אלמנתו של ויינברג, תרזה ברנשטיין ויינברג תרמה לאחר מותו את תווי המוזיקה שלו לג'ייקוב מייקל, אספן ופילנתרופ, והקרן שלו תרמה, בהמשך, את התווים לספרייה הלאומית של ישראל. הארכיב הזה כולל יותר מ-10,000 דפים, והוא מטופל בתשומת לב בידי האוצרת שלו, ד"ר גילה פלם, מוזיקולוגית בעלת שם. תרזה ויינברג תרמה כרך שני גדול של הפרטיטורות, המכתבים אישיים, עבודות אקדמיות ותצלומים של יעקב ויינברג לארכיב שבמוזיאון גלינקה למוזיקה במוסקבה. את המסמכים האלה אפשר לראות לפי בקשה. באוסף גליקה נמצאות יצירת המופת של ויינברג, "סונאטה לשני פסנתרים", ו"אנציקלופדיה לטכניקה של הפסנתר, חלק I ו-II, וכן שמורות בו עבודות שלו מימי לימודיו בקונסרבטוריון למוזיקה של מוסקסבה (1906-1901).
יצירותיו של ויינברג מבוצעות גם כיום. במיוחד זוכות לביצוע יצירותיו לקלרינט בסגנון הכליזמר. אלה כוללות "קנצונטה" ו"מייפּוֹל". ויינברג היה אחד ממלחיני הבית בטמפל עמנואל במנהטן. יצירותיו מבוצעות לעיתים קרובות בראש השנה וביום הכיפורים ובתפילות השבת השבועיות.