stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קן מיילס
הישגים > תוצאות אליפות מרוצי הכבישים של USAC

| עונה | סדרה | עמדה | צוות | רכב |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961 | אליפות מרוצי כביש USAC   | 1 | התאגדות תעשיות קרנדל | פורשה 718 RS 61 |
הישגים > תוצאות אליפות העולם בפורמולה 1

| שנה | נכנסת | שלדה | מנוע | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | WDC | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1961 | לואיז ברידן-בראון | Lotus 18 | Climax Straight-4 | MON | NED | BEL | FRA | GBR | GER | ITA | USA  DNA | NC | 0 |
מקור:
הישגים > תוצאות מרוץ 24 השעות של לה מאן

| שנה | מעמד | מס>  | צמיגים | רכב | צוות | נהגים שותפים | הקפות | מיקום | מעמד  מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1955 | S1.5 | 41 |  | MG EX182 MG L4 1489cc | MG מכוניות בע"מ | ג'ון לוקט | 249 | 12 | 5 |
| 1965 | P + 5.0 | 1 | G | פורד GT Mk II   פורד 427 V8 / 90 ° OHV 6981cc | שלבי אמריקן בע"מ | ברוס מקלארן | 45 | לא סיים: תיבת הילוכים | לא סיים: תיבת הילוכים |
| 1966 | P + 5.0 | 1 | G | פורד GT Mk II   פורד 427 V8 / 90 ° OHV 6982cc | שלבי אמריקן בע"מ | דני הולם | 360 | 2 | 2 |
הישגים > תוצאות מרוץ 24 השעות של דייטונה

| שנה | מעמד | מס>  | צמיגים | רכב | צוות | נהגים שותפים | הקפות | מיקום | מעמד מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1966 | P + 2.0 | 98 | G | פורד GT Mk II   פורד 427 V8 / 90 ° OHV 7000cc | שלבי אמריקן בע"מ | לויד רובי | 678 | 1 | 1  |
הישגים > תוצאות מרוץ 12 השעות של סברינג

| שנה | מעמד | מס>  | צמיגים | רכב | צוות | נהגים שותפים | הקפות | מיקום | מעמד  מיקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1957 | S1.5 | 45 |  | פורשה 550 RS  פורשה F4 2v DOHC 1498cc | ג'יי קונסטל | ז'אן פייר קונסטלה | 184 | 9 | 2 |
| 1958 | S1.5 | 45 |  | פורשה 550 RS   פורשה F4 2v DOHC 1498cc | ז'אן פייר קונסטלה | ז'אן פייר קונסטלה | 59 | לא סיים: מצמד | לא סיים: מצמד |
| 1959 | S1.5 | 35 |  | פורשה 718 RSK  פורשה 1498 סמ"ק | מנועי דיוק | ג'ק מקפי | 173 | 8 | 3 |
| 1962 | GT1.6 | 42 |  | Sunbeam AlpineSunbeam L4 1592cc | קבוצת רוטס | לב ספנסר | 25 | לא סיים: מנוע | לא סיים: מנוע |
| 1963 | GT + 4.0 | 12 | G | AC קוברה   פורד V8 / 90 ° 2v OHV 4727cc | אד הוגוס | פיל היל  לב ספנסר | 192 | 11 | 1 |
| 1963 | GT + 4.0 | 16 | G | AC קוברה   פורד V8 / 90 ° 2v OHV 4727cc | שלבי אמריקן בע"מ | לב ספנסר   דייב מקדונלד  פיירבול רוברטס | 56 | לא סיים: זרוע היגוי | לא סיים: זרוע היגוי |
| 1964 | P3 + 0 | 1 | G | AC קוברה   פורד V8 / 90 ° 2v OHV 7000cc | שלבי אמריקן בע"מ | ג'ון מורטון | 81 | לא סיים: מנוע | לא סיים: מנוע |
| 1965 | P + 5.0 | 98 | G | פורד GT40   פורד 289 V8 / 90 ° 2v UHV 4727cc | שלבי אמריקן בע"מ | ברוס מקלארן | 192 | 2 | 1 |
| 1966 | P + 5.0 | 1 | G | פורד GT-X1  פורד A V8 OHV 7040cc | שלבי אמריקן בע"מ | לויד רובי | 228 | 1 | 1 |
חייו האישיים

קן מיילס היה נשוי למולי ולהם בן בשם פיטר מיילס. כאשר קן נהרג בשנת 1966, פיטר, שהיה עד למותו של אביו, היה כמעט בן 15. חודשים ספורים לאחר מותו של קן, פיטר הלך לעבוד אצל חברו של קן דיק טרוטמן בסדנת המכוניות של טרוטמן וברנס בקולבר סיטי, קליפורניה. פיטר שהה בסדנה במשך ארבע שנים. בשנת 1986 הצטרף פיטר ל- Precision Performance Inc. (PPI), התחיל כמכונאי והפך לראש הצוות. פיטר היה ראש צוות הצוות של איוון סטיוארט כשסטוארט זכה בניסאן 400 ב-1991 בנוואדה. בריאיון ללה-מאן לשנת 2019 חשף פיטר כי הפעם האחרונה בה נסע ללה-מאן הייתה בשנת 1965 עם אביו קן, ולא חזר מאז.
פיטר משמש כיום כמנהל בכיר של אוסף מכוניות וינטאג 'השייך לוויליאם א. קונור השני. הוא שיער כי הוא מוערך ביותר מ 80 מיליון דולר, שכולל פרארי 250 GTO, הנחשב על ידי היסטוריון פרארי מרסל מאסיני כדגם הטוב ביותר מבין כל 36 הקיימים.
בתרבות נפוצה

דמותו של מיילס מבוצעת על ידי השחקן כריסטיאן בייל בסרט פורד נגד פרארי משנת 2019 (שיצא תחת הכותרת "Le Mans '66" באזורים מסוימים באירופה). את אשתו של מיילס מולי ובנו פיטר משחקים קטרינה באלף ונוח יופה, בהתאמה.
יד לוי אשכול

| --- | --- |


 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  בית לוי אשכול, ירושלים
 מקום פעילות:  ברחבי הארץ
 מייסדים:  מרים אשכול, אסף אגין, אברהם אגמון, אהרן אוזן, מאיר ארן, אפרים בן-ארצי, משה זנבר, גרשון זק, אביעד יפה, שמחה סורוקר, דוד קלדרון, עמיאור קמיר, שמואל שילה
 יושב ראש:  אבי וידרמן
 מנכ"ל:  שביט בן-אריה
 תקופת הפעילות:  1970–הווה (כ־55 שנים)
 http://www.levi-eshkol.org.il
 
יד לוי אשכול היא הארגון היציג להנצחת זכרו ופועלו של לוי אשכול, ראש הממשלה השלישי של מדינת ישראל. היד נוסדה ב-1970 בהנהגתה של אלמנת ראש הממשלה, מרים אשכול, ופועלת מאז בתחומי התיעוד, המחקר והחינוך לרבות אחזקת ארכיון המסמכים והתמונות של לוי אשכול. בהיותה גוף ההנצחה היציג, יד לוי אשכול שותפה למפעלי ההנצחה הממלכתיים של המועצה להנצחת נשיאי ישראל וראשי ממשלותיה.
היסטוריה

ההחלטה על הקמת יד לוי אשכול נתקבלה שבועות ספורים לאחר פטירתו של לוי אשכול ב-1969. ממשלת ישראל אימצה בהחלטותיה את המלצות הוועדה המשותפת לממשלה ולסוכנות היהודית להציב יד לזכרו. מסגרת זו פעלה בחודשיה הראשונים בחסות משרד ראש הממשלה כשמטרתה המרכזית ריכוז הארכיון ועזבון מסמכיו של אשכול, אשר היה ראש הממשלה הראשון שנפטר בעודו בתפקיד והיה צורך בריכוז חומרי לשכתו.
באפריל 1970 פעלו חבריו ומוקירי זכרו לרישומה של יד לוי אשכול כגוף עצמאי. בין המייסדים בראשותה מרים אשכול היו אפרים בן-ארצי, גרשון זק ואביעד יפה. ב-1990 הסבה יד לוי אשכול את מעמדה לעמותה רשומה ובין מייסדיה בנקודת מפנה זו נמנו דמויות כגון אברהם אגמון, אהרן אוזן ומשה זנבר. יושבת ראש יד לוי אשכול בין השנים 1970–2008 הייתה מרים אשכול. במהלך שנים אלו כיהנו בהנהלת יד לוי אשכול מגוון אישי ציבור ובהם לובה אליאב, מיכאל ארנון, שרגא בירן, גדליה גל, צבי דינשטיין ואברהם כ"ץ-עוז.
בשנות קיומה יזמה יד לוי אשכול פרסומים שונים לציון זכרו, ערכה כנסים מקצועיים בתחומי חברה והתיישבות והנגישה את ארכיון היד לחוקרים ולציבור הרחב. יד לוי אשכול מציעה מגוון הרצאות ותוכניות לימוד לבתי ספר בנושאי חלוציות, מנהיגות, כלכלה, אזרחות ועוד.
בית לוי אשכול

ב-1977 הועמד לרשותה של יד לוי אשכול מבנה בית יוליוס ג'ייקובס, ששימש כמשכן ראש הממשלה עד 1974 ובו חי לוי אשכול בשתי תקופות: כשר האוצר בממשלתו של משה שרת וכראש הממשלה בין השנים 1963–1969. בשנות התשעים החלה העמותה בשיקום הבית, אך עבודות אלו נפסקו ב-2003 עקב בעיות מימון. ב-2014 התחדשו העבודות ובדצמבר 2016 נחנך המבנה בטקס רב משתתפים.
בית לוי אשכול מהווה משכן קבע לפעילות יד לוי אשכול. קומת הקרקע במבנה נפתחה כמרכז מבקרים הכולל תצוגה תקופתית של חדרי בית ראש הממשלה ובו סיור אינטראקטיבי להכרות עם תולדות חייו ופועלו של לוי אשכול. בארונות התצוגה שולבה ספריית העיון של יד לוי אשכול.
הקומה העליונה במבנה משמשת לקיום ואירוח פעילות חינוכית וציבורית, הרצאות וערבי לימוד.
ארכיון

ארכיון יד לוי אשכול החל להתעצב מיד עם פטירתו של ראש הממשלה ונפתח לעיון הציבור במחצית שנות השבעים. ארכיון היד היווה בסיס לפרסומים מדיניים וביוגרפיים, לסרטי תעודה ולמסמכי הסברה וספרי הנצחה. מלבד זאת מצוי בו תיעוד הנוגע לפעילותן הציבורית של רעייתו אלישבע קפלן ואלמנתו מרים אשכול. ב-2014 החל הארכיון לעבור תהליכי מחשוב וסריקה.
מצאי הארכיון כולל עשרות אלפי מסמכים מתקופת מלחמת העולם הראשונה ועד לפטירתו של ראש הממשלה אשכול, לרבות חטיבות המסמכים הבאות:
פעילות משרד ראש הממשלה (לרבות מלחמת ששת הימים)
לשכות השר במשרד האוצר ובמשרד הביטחון
הנהלת וגזברות הסוכנות היהודית
מוסדות מפלגת פועלי ארץ ישראל (לרבות העיסוק הנרחב בפרשת לבון)
התנהלותו של אשכול במסגרת הכנסת
תיעוד הנוגע להנצחת זכרו של לוי אשכול
חברי הנהלת יד לוי אשכול

אבי וידרמן, יו"ר.
יעל עבוד ברזילי, חברת ועד.
בועז רדי, חבר ועד.
אלון רובינשטיין, חבר ועד.
יוחאי שוחט, חבר ועד.
פרסומים

שישה ימים ושש שנים - ביוגרפיה של לוי אשכול בשפה הרוסית. נכתבה על ידי מארק זייצ'יק ויצאה לאור ברוסיה בשנת 2005.
לוי אשכול - אבי ההתיישבות - חוברת לסיכום כנס שערכה יד לוי אשכול בנושא זה ב-2006, בשיתוף מכון זנבר לחקר הכלכלה.
כלכלה בגובה העיניים - מונחון מקוצר לביאור מונחי יסוד בכלכלה. נכתב על ידי תמי מולד-חיו ויצא לאור בשיתוף עם המרכז הישראלי לקידום צדק חברתי.
לוי אשכול: ביוגרפיה פוליטית, 1969-1944 - מחקר ביוגרפי אודות שנותיו של לוי אשכול בחזית מפא"י. נכתב על ידי ד"ר ארנון למפרום ויצא לאור בשיתוף הוצאת רסלינג.
מרים אשכול: לזכרה - חוברת זיכרון במלאת שנה לפטירתה של אלמנת ראש הממשלה, בליווי מסמכי ארכיון ועדויות מקור. נערכה על ידי שביט בן-אריה.
יעדים חדשים לייעוד ישן - מדריך עיוני בנושא מנהיגות אזרחית וקבלת החלטות, הכולל מקראה של נאומים וראיונות של ראש הממשלה. נכתב על ידי תמי מולד-חיו.
לוי אשכול: חוברת לימוד - חוברות פעילות לתלמידי בית ספר יסודי בכיתות ג'-ו'. נכתבו על ידי הגר אסף.
מנהיג ומעצב דרך: מערכי שיעור - אוגדן לצוותי חינוך ובו מערכים העוסקים במנהיגות אזרחית.
מונחון כלכלי חברתי ברוח לוי אשכול - ביאור מונחים כלכליים בשילוב משנתו הכלכלית של לוי אשכול.
פרשת דרכים - זכרונותיו של אשכול מילדותו ועד ראשית דרכו הציבורית, בעריכת שביט בן-אריה.
אשכול של הומור - הוצאה מחודשת לספרה של בתו של לוי אשכול פרופ' עפרה נבו, בשיתוף עם הוצאת ידיעות ספרים.
אשכול של עשייה - סיכום פעילות תקופתי של יד לוי אשכול בסגנון עיתונאי, לשנות הפעילות 2017-2016.
הערות שוליים

↑  מייסדי יד לוי אשכול, באתר האינטרנט של יד לוי אשכול
↑  ועד מנהל יד לוי אשכול, באתר האינטרנט של יד לוי אשכול
↑  עופר אדרת, חמישה ראשי ממשלה ונשיאים מתו בעשור האחרון, אך תקציב ההנצחה לא גדל, באתר הארץ, 31 בינואר 2017
| לוי אשכול |
| --- | --- | --- |
| אירועים מרכזיים בעת כהונתו כראש ממשלה | הממשלה ה-11: ביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל (1964) • קבורת זאב ז'בוטינסקי בישראל (1964) • חנוכת מוביל המים הארצי (1964) • ביקור האפיפיור פאולוס השישי בישראל (1964) • הסכם הסחר בין ישראל והשוק האירופאי המשותף (1964) הממשלה ה-12: מזכר ההבנה בין ישראל וארצות הברית (1965) • פרשת בן ברכה (1965) • הבחירות לכנסת השישית  הממשלה ה-13: מיתון 1966 בישראל • ביקור קונרד אדנאואר בישראל (1966) • ביקור לוי אשכול באפריקה (1966) • תקופת ההמתנה ומלחמת ששת הימים (1967) • הקמת מפלגת העבודה הישראלית (1968) • הוועידה הכלכלית היהודית העולמית (1968) |  |
| כללי | ביקורי לוי אשכול בארצות הברית • אזרחים תומכי אשכול • הנאום המגומגם • כל בדיחות אשכול • הלוויית לוי אשכול |  |
| הנצחת לוי אשכול | יד לוי אשכול ובית לוי אשכול • פרס היצירה לסופרים עבריים • חבל אשכול • מועצה אזורית אשכול • גן לאומי אשכול • מאגר אשכול • מגדל אשכול • שדרות לוי אשכול |  |
| משפחתו | בנות זוג: רבקה מהרשק (1927–1922) • אלישבע קפלן (1959–1930) • מרים אשכול (1969–1964)  נועה אשכול (בתו) • תמה שוחט (בתו) • עפרה נבו (בתו) • אליעזר רפאלי (חתנו) • אברהם שוחט (חתנו) • ברוך נבו (חתנו) • שיזף רפאלי (נכדו) • אשכול נבו (נכדו) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 11144928024154340001   WorldCat (עם VIAF): 11144928024154340001 
תחנת מידע אינטראקטיבית בבית אשכול, 2017
אסון צאלים ב'

.
האלוף מנחם עינן מוסר לרמטכ"ל אהוד ברק את דו"ח הוועדה, 1992
האלוף מנחם עינן מתראיין, 1992
אנדרטה לחמשת הלוחמים שנהרגו ב"גן ערן" בתל אביב הקרוי על שם אחד מהם, ערן ויכסלבאום
אסון צאלים ב' הוא הכינוי לתאונת אימונים בה נהרגו חמישה חיילים מסיירת מטכ"ל. התאונה התרחשה ב-5 בנובמבר 1992 בבסיס צאלים שבנגב בעת שחיילי סיירת מטכ"ל התאמנו על מודל לביצוע התנקשות בחיי נשיא עיראק, סדאם חוסיין, המבצע נקרא שיח אטד.
רקע

לאחר מלחמת המפרץ הנחה הרמטכ"ל, אהוד ברק, כי סיירת מטכ"ל תיערך לביצוע התנקשות בחיי נשיא עיראק, סדאם חוסיין. שם המבצע היה "שיח אטד". למבצע התנגד ראש אמ"ן, האלוף אורי שגיא, שסיירת מטכ"ל נמצאה תחת פיקודו, כמו גם מפקד היחידה, סא"ל דורון אביטל, אשר התנגד למבצע נחרצות בטענה כי סיכויי ההצלחה קלושים וישנו סיכון גדול מדי לחיי הלוחמים.
הרמטכ"ל מינה את אלוף עמירם לוין, מפקד סיירת מטכ"ל לשעבר, כ"פרויקטור" מיוחד, האמון על המבצע. שרשרת הפיקוד של הכוח כללה את לוין, תחתיו רס"ן דורון קמפל כמפקד המשימה בשטח, ותחתיו סרן א' מפקד הצוות היורה. על פי תוכנית המבצע כוח הסיירת היה אמור לטוס לעיראק באמצעות שני מסוקי "יסעור" של חיל האוויר, לנוע על גבי ג'יפים לעבר אזור הפעולה, ושם להתפצל לשני צוותים: צוות אחד מוסווה במרחק מאות מטרים מיעד החיסול - נשיא עיראק, וצוות שני במרחק כ-12 ק"מ ממנו, האמון על ביצוע ירי טילי התמוז.
התאונה

בתרגיל עליו פיקד האלוף לוין, צפו הרמטכ"ל אהוד ברק, סגנו אמנון ליפקין-שחק, האלוף אורי שגיא, האלוף עמירם לוין "הפרויקטור" של התרגיל, תא"ל שמואל ארד ראש חטיבת המבצעים במטכ"ל, וקציני מטכ"ל נוספים שבאו לצפות באימון. התאונה התרחשה בשעה 06:10, כאשר במהלך השלב ה"יבש" של התרגיל, אשר אמור היה להיות ללא אש חיה, הצוות המשגר שיגר בשוגג שני טילים מסוג "תמוז" לעבר קבוצת חיילים שדימתה את הפמלייה של סדאם חוסיין; הטילים היו אמורים להיות משוגרים רק בחלק השני וה"רטוב" של התרגיל, בו האזור תוכנן להיות ריק. מתחקיר האירוע עולה שהקוד שהורה לשגר את שני הטילים בתרגיל היבש ובתרגיל הרטוב היה זהה. מפגיעת הטילים נהרגו חמישה חיילים: רב-טוראי ערן ויכסלבאום, סמל ראשון אריק כהן, סגן אלעד שילה, סמל שמרי שפרן וסמל שרון תמיר. כמו כן נפצעו חמישה חיילים נוספים. שגיא, ארד, לוין ואביטל מיהרו למקום האירוע, עזרו במתן עזרה ראשונה לפצועים וסייעו בארגון הפינוי לבתי החולים.
חקירת התאונה

לאחר האירוע הודתה המדינה באופן רשמי בקיומה של סיירת מטכ"ל. בעקבות התאונה הקים הרמטכ"ל אהוד ברק ועדה מיוחדת לחקר התאונה, בראשות האלוף במילואים מנחם עינן - ועדת עינן. חברי הוועדה הנוספים היו תא"ל שאול מופז, עורך הדין אמנון גולדנברג, אל"ם (מיל.) רן אייזנברג ואל"ם (מיל.) אבשלום חורן. לאחר סיום עבודת הוועדה ומסירת חוות הדעת של הפרקליט הצבאי הראשי תת-אלוף אילן שיף לרמטכ"ל, נפתחה חקירת מצ"ח, ומסקנות שני הגופים הביאו להעמדתם לדין ולהרשעתם של שני קצינים ביחידה, קמפל וא'. כמו כן ננזפו האלופים אורי שגיא (ראש אמ"ן), שסיירת מטכ"ל נמצאה תחת פיקודו, ועמירם לוין, שעמד בראש הפרויקט שבמסגרתו נערך האימון. כנגד מפקד היחידה, דורון אביטל, לא ננקטו צעדים, אולם בדו"ח שהכין על האסון, הביא מבקר המדינה את עמדת הרמטכ"ל: ”הרמטכ"ל אמר לצוות הביקורת, כי לדעתו הייתה למפקד היחידה מידה מסוימת של אחריות פורמלית, אך מבחינה מוסרית לא ניתן היה לתבוע ממנו אחריות זו. זאת, כיוון שמדובר במפקד שאך זה מונה לתפקיד ונאמר לו להתרכז במטלות אחרות שהיו בעדיפות. הוא הוסיף, כי שקל להעיר לו הערה פיקודית, אך ביטל את הרעיון משום שהקצין ישב שבעה על מות אביו בימים שלפני אסון צאלים ב'”. המבקר הוסיף את עמדתו לפיה "לא ייתכן כי מפקד היחידה לא יישא בשום אחריות לעובדה שהנהלים שהפיץ לא הוטמעו כהלכה. למען הסר ספק נוסיף, כי הדברים הנ"ל נאמרו במישור הנורמטיבי וכלקח לעתיד, ואין בהם המלצה לנקיטת צעדים פיקודיים כיום כלפי מפקד היחידה".
חקירת התאונה > תחקיר "ידיעות אחרונות" והפרכתו

האסון עורר הד רב במדינת ישראל ובעולם, משום שמטרת התרגיל הייתה הכנה למבצע לחיסול נשיא עיראק, סדאם חוסיין (עובדה שפורסמה רשמית בישראל רק לאחר שסדאם נלכד בעיראק בשנת 2003). ההד התגבר עם פרסום תחקיר "ידיעות אחרונות" ב-1995, לקראת כניסתו של ברק לפוליטיקה, ובו הוטחו בו האשמות לפיהן לא נשאר בשטח לאחר התאונה. שניים מן הפצועים העידו כי ברק שילב ידיו ולא הגיש עזרה לפצועים, בשונה מהאלופים לוין ושגיא. בעקבות התחקיר, יריביו הפוליטיים ניסו להדביק לו את ההאשמה בהפקרת פצועים, וצחי הנגבי כינה אותו בנאום בכנסת "אהוד ברח". ברק הכחיש את הטענה הנוגעת לעזיבתו במסוקו בראיון שנתן בתוכנית "שיחת ועידה" בהנחיית ניסים משעל, הציג את גרסתו המלאה לאירועים וטען כי עיתוי פרסום התחקיר הוא פוליטי. ב-9 ביולי 1997 דחה מבקר המדינה אליעזר גולדברג את כל ההאשמות נגד ברק ואישר את גרסתו, לפיה ברק עזב את השטח כ-45 דקות לאחר התאונה, כאשר מסוקי הפינוי כבר נחתו והפצועים טופלו ונחבשו,. במאמר שפורסם כבר בראשית שנת 1996 בעיתון העין השביעית לביקורת העיתונות, הבהירו שעל פי נוהלי הצבא, "אסור להטיס פצועים ללא רופא מוטס, כיוון שהדבר עלול להחמיר את מצבם. מסיבה זו, ומאחר שהמסוק של הרמטכ"ל לא התאים בזיוודו באותה עת להטסת פצוע, היה ברק מנוע מלקחת עימו פצועים." בספר "אהוד ברק - מלחמות חיי" עולה ההשערה כי הסיבה לפרסום התחקיר נעוצה בניסיון לטרפד את כניסתו של ברק לפוליטיקה; בתחקיר שפורסם בעיתון "תקשורת" נחשף כי בסמוך לעת פרסום התחקיר, התקיימו קשרים בין נוני מוזס, חיים רמון ושמעון שבס, במטרה לפגוע במעמדו הציבורי של ברק ולקדם את מועמדותו של רמון ליורשו של רבין בראשות מפלגת העבודה.
בדצמבר 1999 נהרג בתאונת פגע וברח נמרוד לודמר, שכונה "ההרוג השישי של אסון צאלים". לודמר, שהפעיל את אחד הטילים שנורו לעבר קבוצת החיילים, לא נפגע באסון, אולם סבל מהלם קרב שממנו לא הצליח להשתחרר. לודמר מעולם לא הואשם באחריות כלשהי לאסון.
שנתיים קודם לכן אירעה באותו בסיס תאונת אימונים אחרת, בה נהרגו חמישה חיילי מילואים מעוצבת "עודד". תאונה זו כונתה בדיעבד אסון צאלים א'.
לקריאה נוספת

עמרי אסנהיים, צאלים: הטראומה של סיירת מטכ"ל, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, תשע"ג 2012.
משה זונדר, סיירת מטכ"ל, כתר, 2000.
בן כספית ואילן כפיר, אהוד ברק: חייל מספר 1, פרק 19: אסון בצאלים, עמ' 255–268. קוראים, 1998.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, ההוא מצאלים ב', באתר הארץ, 16 ביוני 2007
1 2 3  רונן ברגמן, כך ניסה צה"ל לחסל את סדאם, באתר ynet, 16 בדצמבר 2003
↑  עמרי אסנהיים‏, סגן הרמטכ"ל ליפקין שחק התריע לפני אסון צאלים - ובכה אחריו, באתר וואלה, 22 בדצמבר 2012.
↑  נתנאל רוזמן, עיתון "במחנה", אחרי שנים בעלטה: צה"ל חושף את ה"תמוז", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 8 ביולי 2011
↑   זמן אמת | ההולכים בחושך - אנשי הסוד מדברים, חלק ב, ערוץ היוטיוב של כאן 11, תאגיד השידור הישראלי, 2018
↑  עפר שלח, דורון אביטל: אני לא מאמין באשמה, באתר nrg‏, 9 ביוני 2008.
1 2  רונן ברגמן, בקשר זעקו "חדל": רגעי האימה בצאלים, באתר ynet, 17 בדצמבר 2003.
↑  מבקר המדינה, דוח על ממצאי הביקורת בעניין אסון "צאלים ב'": פרק ה' - נקיטת צעדים פיקודיים בעקבות האסון, עמ' 57.
↑  מבקר המדינה, דוח על ממצאי הביקורת בעניין אסון "צאלים ב'": פרק ה' - נקיטת צעדים פיקודיים בעקבות האסון, עמ' 58.
1 2  יונתן טיקוצ'ינסקי, הפלאפון של אהוד ברק, באתר העין השביעית, 1 בינואר 1996
↑  צאלים ב' - הטיוח הגדול, באתר ynet, 10 בדצמבר 2009
↑  Assaf Shuhami (2013-10-28), אהוד ברק אצל נסים משעל, נבדק ב-2017-08-23
↑  מבקר המדינה, דוח על ממצאי הביקורת בעניין אסון "צאלים ב", ISSN 0579-2770 003-99
↑  אילן כפיר, דני דור, ברק - מלחמות חיי, כנרת זמורה ביתן, 2015
↑  איתן רבין, הלוחמים ששילמו בחייהם, באתר nrg‏, 16 בדצמבר 2003.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539725205171
קבר עזרא הסופר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מקום קדוש 
 מיקום:  מיסאן 
 מדינה:  עיראק 
 
 קואורדינטות:  31°19′44″N 47°25′07″E﻿ / ﻿31.3288°N 47.4186°E﻿ / 31.3288; 47.4186
  (למפת עיראק מוגדלת) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. קבר עזרא הסופר(למפת עיראק רגילה) בגדאד מוסול בצרה ארביל כירכוכ פלוג'ה סולימאניה כרבלא נג'ף רמאדי טורקיה סוריה יר. ערב הסעודית כווית איראן המ. הפ. קבר עזרא הסופר
 
קבר עזרא, תחילת המאה ה-20. הכיפה מוסתרת על ידי עצי הדקל.
קבר עזרא (בערבית: العزير; תעתיק עברי: אלעזיר) הוא אתר בעיראק לחופו המערבי של נהר חידקל, שעל פי האמונה העממית היה מקום קבורתו של עזרא הסופר. סביב הקבר צמח יישוב ששמו "אל-עוּזֵיר".
היסטוריה

ההיסטוריון יוסף בן מתתיהו (המאה ה-1 לספירה) כתב שעזרא נפטר בשיבה טובה ו"נקבר בכבוד רב בירושלים", אולם קבר שנקרא על שמו נטען שנתגלה בעיראק סביב שנת 1050.
ידוע היה שבלילות מסוימים היה עולה אור מקבר עזרא. בחיבורו על אתרי עלייה לרגל, כתב יאסין אל-ביקאוי (המאה ה-11) שהאור יורד על הקבר. סוחרים יהודים בין המאות ה-11 וה-13 שעסקו במסחר בהודו, לעיתים קרובות ביקרו בקברו בדרכם למצרים. הנוסע היהודי המפורסם בנימין מטודילה ביקר ב"קבר עזרא הכהן" בשנת 1170 לערך ותיעד את המנהגים והטקסים של היהודים והמוסלמים במקום ("מסעות ר' בנימין", עמ' מח). המשורר הנוסע יהודה אלחריזי ביקר בקבר בשנת 1215 וסופר לו על רועה שנגלה אליו בחלום מקומו של הקבר, 160 שנה קודם לכן. אלחריזי, לאחר שסיפר שבתחילה החשיב את הדיווחים על אורות העולים מן הקבר כבדיוניים, טען שבביקורו ראה אור בשמיים שהאיר את החשיכה וקיפץ לימין ולשמאל, ממערב למזרח. רבי פתחיה מרגנסבורג נתן דיווח דומה לזה של אלחריזי, על גילוי הקבר.
הגאוגרף יאקות אל-חמאווי כתב בספרו "מֻעגַ'ם אל-בֻלדאן" (תחילת המאה ה-13) בערך "סמרה" כי היא עיירה הנמצאת ב"ארץ מיסאן" ובה קבור הנביא אל־עוזיר.
בעבודתו במאה ה-19, סר אוסטן הנרי לייר טען שהקבר המקורי ככל הנראה נסחף על ידי מסלול הזרימה המשתנה של החידקל, מאחר שאף לא אחד מהמבנים החשובים הנזכרים על ידי בנימין מטודלה היו קיימים בזמן עבודת המשלחת שלו. אם הצעתו נכונה, פירושה שהקבר הנוכחי אינו אותו קבר שבנימין מטודלה וסופרים מאוחרים יותר ביקרו בו.
על פי חוקר יהדות בבל ד"ר צבי יהודה, המסורת והמנהגים היהודיים הקשורים לקברים הקדושים בבבל גובשו בהשפעת המוסלמים, הנוהגים לייחס קדושה גם לקברים קדושים של יהודים. ה"זיארה" - העלייה לרגל של יהודי בבל לקברות קדושים, החלה במאה ה-16 להתקיים (במקום בימים הנוראים) בזמן חג השבועות, המכונה על ידי יהודי בבל "עיד א-זיארה" (חג הביקורים). תקופה זו נמשכה כחודש ובמהלכה הגיעו יהודים מכל רחבי עיראק וגם מהארצות השכנות להשתטח על הקברים, לבקש בקשות ולשלם נדרים, ולערוך חגיגות הכוללות גם תפילה וסעודה. בין הקברים החשובים ביותר, ששימשו לביקורים אלה, היה גם קבר עזרא.
ליד הקבר היה בית כנסת. יוסף ב"ר נסים בן מנחם גבאי, מהגבירים הגדולים בבגדאד, וידידו הנשיא ר' משה ב"ר מרדכי שנדוך, הקדישו בשנת 1739 ארון קודש לבית הכנסת. בשנת 1740 או 1742 בנו שניהם מעון לקבר.
ליד הקבר היו גם בתי מלון, להלין את העולים לקבר. המבקרים באו בספינות קיטור שעגנו ליד הכפר. רבי אליהו עזרא גבאי, שהיה עסקן ציבור וגבאי הקבר, ייסד במקום בשנת תרכ"ד ישיבה בת כ-15 חכמים שלמדו בה. הישיבה התקיימה במשך שנים רבות והביאה לריבוי היישוב היהודי במקום. בשנת תש"ה היו שם כ-200 יהודים, מרוכזים בגטו סביב לקבר עזרא, כאשר חלק מהנשים עסקו בתפירת בגדים לבדואים מהסביבה.
הנוסע לטהר בקר, שביקר בבגדאד באמצע המאה ה-19, מזכיר בכתביו גם את ביקורי היהודים בקבר עזרא.
מדי עלותם להשתטח על הקבר, נהגו יהודי בבל לזמר פזמון שחובר לכבוד עזרא הסופר על ידי הרב אברהם בן שלמה עזרא עובדיה, שככל הנראה חי בבגדאד במאה ה-19, ופתיחתו: "אשיר שירים אמרי שפר, חקוקים הם על הספר".
המתחם המקודש

המבנים הקיימים כיום, הכוללים באופן יוצא דופן אתר פולחן משותף למוסלמים ויהודים, הם ככל הנראה בני 250 שנה לערך. ישנה חומה מקיפה וכיפה מרוצפת במרצפות כחולות ובית כנסת נפרד, שלמרות שכיום אינו בשימוש, נשמר במצב טוב.
הנוסע הבריטי המלומד, הקולונל קלודיוס ג'יימס ריץ' (Claudius James Rich), שהיה הקונסול האנגלי הראשון בבגדאד, הזכיר את הקבר בספרו "Residence in Koordistan" משנת 1836 (עמ' 389). בשנת 1820 סיפר לו ערבי מקומי ש"יהודי, בשם ח'וֹף יעקוּבּ (Khoph Jakoob, כלומר "כוואג'ה יעקב" - האדון יעקב, הוא הנשיא יעקב בן אהרן), הקים את המבנה הנוכחי מעליו לפני כשלושים שנה". ריץ' ציין שלמתחם הקבר המקודש היה גג עם חומה וכיפה ירוקה (דיווחים מאוחרים יותר תיארו אותה כחולה) והוא הכיל חדר מרוצף שבו הקבר היה ממוקם.
בשנת 1876 החריב שיטפון גדול את הבניינים שנבנו על יד הקבר ובהם גם בנין גדול שנבנה על ידי מזל־טוב, אלמנת הגביר אליהו יוסף דור עזרא מכלכותא.
נראה כי מתחם הקבר והיישוב סביבו שימשו כמוצב קבע לנסיעות במעלה הנהר בזמן המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה והמנדט הבריטי במסופוטמיה (אנ'), ומשום כך מוזכר בכמה יומני מסע וזכרונות אנשי צבא בריטיים מהתקופה. לורנס איש ערב, שביקר בקבר בשנת 1916, תיאר את המבנים כ"מסגד עם כיפה וחצר בעלת לבנים צהובות, עם כמה לבנים, פשוטות אך יפות, בצבע ירוק כהה ומצופות בזכוכית, שנבנו אל תוך החומה בפסים והתזות... הבניין המתוכנן ביותר בין בצרה לקטסיפון". קצין המודיעין הבריטי אלפרד רולינסון (Alfred Rawlinson), שראה את המתחם בשנת 1918, הבחין כי צוות מיילדות הוצב במקום לרווחתן של נשים שבאו לשם כדי ללדת.
רובה המוחלט של יהדות עיראק עלה לישראל עד השנים 1951–52, אולם המתחם המקודש המשיך להיות בשימוש, כאשר במשך זמן רב זכה לביקוריהם של "ערביי הביצות" המתגוררים באזור הביצות בדרום, בין נהרות הפרת והחידקל. כיום האתר הוא מקום עלייה לרגל לשיעים של דרום עיראק. הכתובות העבריות על ארון המתים העשוי מעץ, שלט ההקדשה והאותיות העבריות הגדולות של שמו של אלהים עדיין נשמרות באופן בולט בחדר התפילה.
העיירה אל-עוזייר

אל-עוזייר הוא אחד משני מחוזות המשנה של מחוז קלעת סאלח במחוז הראשי מיסאן. העיירה עצמה היא בת 14,000 תושבים ונמצאת כ-100 קילומטרים מדרום לעמארה.
הערות שוליים

↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 11, פרק ה, פסקה ה, סעיף 158.
↑  אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; עמ' מז.
↑  ד"ר צבי יהודה, קברים קדושים בבבל, "נהרדעא" - ביטאון מרכז מורשת יהדות בבל, גיליון 30 (יוני 2009), עמ' 23.
↑  אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; פרק רביעי, עמ' צח, קיא.
↑  אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; פרק תשיעי, עמ' שלב-שלג, שלט.
↑  אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; עמ' ריג.
↑  אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; פרק ששי, עמ' רח.
↑  אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; פרק תשיעי, עמ' שלה.
↑  אברהם בן־יעקב, יהודי בבל מסוף תקופת הגאונים עד ימינו, הוצאת קרית־ספר, ירושלים תשכ"ה; מהדורה שנייה 1979; פרק תשיעי, עמ' שמ-שמא.