stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליימן למניצר
ביוגרפיה

למניצר נולד ב-29 באוגוסט 1899 בהונסדייל שבפנסילבניה. הוא למד בתיכון בהונסדייל וב-1916 החל ללמוד באקדמיה הצבאית של ארצות הברית (וסט פוינט). הוא סיים את לימודיו ב-1920 והוצב כלוטננט משנה בקורפוס ארטילריית החופים. הוא החל ללמוד בבית ספר לארטילריית חופים וסיים את לימודיו שנה לאחר מכן. הוא שרת ברוד איילנד ובפיליפינים, ובין 1926–1930 היה מדריך בווסט פוינט. בין 1934–1935 הוא הוצב שוב בפיליפינים, ולאחר מכן למד במכללת הפיקוד והמטה של צבא ארצות הברית עד 1936. לאחר מכן החל ללמוד במכללת המלחמה של ארצות הברית (אותה סיים ב-1940), ובמקביל החל לשמש כמדריך בבית הספר לארטילריית חופים.
ביוני 1942 הוא הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד בריגדת ארטילריית החופים ה-34. לאחר מכן צורף למטהו של דווייט אייזנהאואר, וסייע בתכנון מבצע לפיד והפלישה לסיציליה. בנובמבר 1944 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. הוא היה מעורב במגעים שהובילו להסכם שביתת הנשק עם איטליה, ובמבצע זריחה אשר נועד להביא לכניעת הכוחות הגרמניים באיטליה. עם סיום המלחמה הוא מונה לסגן מפקד המכללה הלאומית למלחמה.
ב-1950 מונה למניצר למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-11, וב-7 בנובמבר 1951 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-7 ויחד עמה השתתף במלחמת קוריאה. באוגוסט 1952 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל. במרץ 1955 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד הארמייה השמינית. ב-5 ביוני של אותה שנה הוא מונה למושל איי ריוקו ולמפקד פיקוד האו"ם. הוא החזיק בשני התפקידים עד יולי 1957, אז מונה לסגן ראש מטה צבא ארצות הברית. ב-1 ביולי 1959 הוא מונה לראש מטה צבא ארצות הברית. ב-1 באוקטובר 1960 הוא הועבר לתפקיד יושב ראש המטות המשולבים. בתפקידו זה הוא היה מעורב בתכנון הפלישה למפרץ החזירים ובשנים הראשונות למעורבות ארצות הברית במלחמת וייטנאם. ביוני 1961 הוא מונה ליושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. בתחילת 1963 הוא מונה למפקד העליון של בעלות הברית באירופה וכיהן בתפקיד עד פרישתו מהצבא ב-1969.
לופה דה רואדה

| --- | --- |

 לידה:  1505? סביליה, ספרד 
 פטירה:  1566 (בגיל 61 בערך) קורדובה, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 סוגה:  שירה, קומדיה, אקלוגה, intermedia 
 
לוֹפֶּה דֶה רוּאֶדָה (בספרדית: Lope de Rueda; סביבות 1505? –  1566) היה מחזאי וסופר ספרדי, שנחשב בעיני אחדים לטוב ביותר בתקופתו. סופר רב תכליתי, כתב גם קומדיות, פארסות ופאסוס. הוא היה המבשר למה שנחשב לתור הזהב של הספרות הספרדית.
מחזותיו נחשבים לשלב מעבר בין טורס נארו (אנ') ללופה דה וגה.
קורות חיים

הוא נולד בתחילת המאה השש עשרה בסביליה, שם, לפי סרוואנטס, הוא עבד כרוקע מתכת. שמו מופיע לראשונה בשנת 1554 כשחקן בבנבנטה (אנ'), כשהוא משחק בעיקר בתפקידים קומיים. בסופו של דבר הוא היה, בין 1558 ל-1561, מנהל של להקת שחקנים שהגיעה לסגוביה, סביליה, טולדו, מדריד, ולנסיה וקורדובה. סרוונטס, ילד באותה תקופה, נזכר שראה אותו ואת הלהקה שלו מופיעים.
הוא היה נשוי פעמיים; תחילה לשחקנית, זמרת ורקדנית, מריאנה, שבמשך שש שנים עבדה בשירותו של דון גסטון, הדוכס דה מדינצ'לי (אנ'), נזיר ואיש כמורה מושבע, שעיזבונו היה נושא לתביעה שהגישה לופה דה רואדה מטעמה של אשתו הגיש תביעה לשש שנות שכר. נישואיו השניים של דה רואדה היו לרפאלה אנחלה, מוולנסיה ובעלת רכוש, שילדה לו בת.
בקורדובה חלה דה רואדה, וב-21 במרץ 1565 ערך צוואה שהיה מותש מכדי לחתום עליה; הוא כנראה מת זמן קצר לאחר מכן, ועל פי סרוונטס הוא נקבר בקתדרלת קורדובה.
עבודותיו

יצירותיו פורסמו לאחר מותו ב-1567 על ידי טימונדה, ששינה קטעים מסוימים בטקסטים. מחזותיו השאפתניים יותר של דה רואדה מעובדים בעיקר ממקור איטלקי; ב-Eufemia (אופמיה) הוא מסתמך על ג'ובאני בוקאצ'ו, ב-Medora (מדורה) הוא משתמש ב-Zingara (צוענייה) של ג'אנקרלי וגם במוטיבים ביזנטיים, ב-Arinelina (ארינלינה) הוא משלב את Attilia (אטיליה) של ריינרי עם Servigiale (משרת) של צ'קי כדי ליצור יצירה סאטירית המגחכת את האמונות הטפלות הקיימות בקרב האנדלוסים, וב-Los Deenceñados (המרוּמים) הוא משתמש ב-Glingannati (הרמאים), קומדיה שהופקה על ידי ה-Intronati, אגודה ספרותית בסיינה - שבעצמה נגזרת בסופו של דבר מהמנכמוס (אנ') של פלאוטוס. אלה עוקבים אחר המקור כל כך מקרוב, עד שהם אינם נותנים מושג על כישרונו של דה רואדה; אבל בפאסוס או בפרוזה שלו הוא מפגין שפע של הומור מתפרע, ידע רב על חיי העניים, וכישרון משמח ביותר לדיאלוגים. יצירותיו בז'אנר כוללות את Las accitunas (עצי הזית). Cornudo y contento (מקורנן ומרוצה), El condidado (האורח), Los criados (המשרתים), ו-Los lacayos lardones (המשרתים הגנבים).
Discordia y cuestion de amor (מחלוקת ושאלת אהבה) הוא מחזה פסטורלי בחרוזים. Auto de Naval y Abigail (הסיפור של נבל ואביגיל) הוא מחזה דתי-אלגורי בעל משמעות נוצרית מובהקת המבוסס על התנ"ך.
הוא בז לשימוש בשפה בומבסטית ובמה שנראה לו שימוש מופרז בדאוס אקס מכינה על ידי מחזאים אחרים.
קודמיו כתבו בעיקר עבור קהל חצר המלכות או עבור המחקר; דה רואדה עם להקת השחקנים שלו יצר טעם לדרמה שהוא הצליח לספק, והן סרוואנטס והן לופה דה וגה מודים כי היה המייסד האמיתי של התיאטרון הלאומי.
יצירותיו הודפסו מחדש על ידי המרקיז דה פואנסנטה דל ואלה ב-Colección de libros raros curiosos (אוסף ספרים נדירים ומסקרנים), כרכים. xxiii. ו-xxiv.
עבודותיו > עיבודים מודרניים

19 מתוך 26 הפאסוס תורגמו לאנגלית בין השנים 1980 ל-1990 על ידי ג'ואן באקס הנסן, והוצגו על ידי סטיב הנסן ושחקני רחוב סנט ג'ורג' מסנט אוגוסטין, פלורידה, שם הוצגו מדי לילה במשך חמש שנים ברובע הספרדי המשוחזר של העיר. הם הציגו שבעה מהתרגומים ב-1984 בפסטיבל סיגלו דה אורו ("תור הזהב" של ספרד) התשיעי בצ'מיסל (Chamizal) באל פאסו.
לקריאה נוספת

A.L. Stiefel, Lope de Rueda und das italiensche Lustspiel (Zietschrift fur Rom. Philol. XV, 1891)
M. Ferrer Izquierdo, Lope de Rueda, 1899
E. Cotarelo y Mori, Lope de Rueda y el teatro espanol de su tiempo (Estudios de Historia Literaria de Espana 183-290), 1901
W.H. Chambers, The Seven Faces of Lope de Rueda, 1903
S. Salazar, Lope de Rueda y su teatro, 1912
J.P.W. Crawford, Spanish Drama before Lope de Vega (ch. IV), 1937
T. Villacorta Mas, Lenguaje coloquial en Lope de Rueda (Ph. D. thesis, 1955.
הערות שוליים

1 2 3  Rueda, Lope de 1911 Encyclopædia Britannica
↑  הערך לוֹפֶּה דֶה רוּאֶדָה באנציקלופדיה העברית, כרך כ"א, עמודים 508–509
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280631305171  PLWABN: 9810582169905606  BIBSYS: 90721336  BNE: XX1022843  BnF: cb12060441c (data)  CiNii: DA0484589X  GND: 118791494  ICCU: CFIV026195  ISNI: 0000 0001 1591 1307  LCCN: n82101171  NKC: jn20010602160  NTA: 071074937  RERO: 02-A003769552  SELIBR: 88349  SNAC: w60w0b55  SUDOC: 028855221  VcBA: 495/254881  VIAF: 7411961   WorldCat (עם VIAF): 7411961
מועדון צרכנים

מועדון צרכנים הוא התאגדות של לקוחות שמטרתה קבלת הנחות והטבות בפעילות צרכנית, בזכות גודלה של ההתאגדות, המקנה לה כוח קנייה גדול.
ההתאגדות במועדון צרכנים נעשית על פי מאפיין משותף, כגון מקצוע או מקום עבודה.
מבחינת המשווק, מועדון הצרכנים מצדיק מתן הנחות לא רק בזכות גודלו, אלא גם בזכות המאפיין המשותף של חבריו, המאפשר פנייה שיווקית ממוקדת למאפיין זה.
להבדיל ממועדון לקוחות, שהיוזמה להקמתו היא של המשווק, היוזמה להקמת מועדון צרכנים היא של הצרכנים, ללא מחויבות לספק מסוים. בדומה למועדון לקוחות, גם חברות במועדון צרכנים מלווה פעמים רבות בכרטיס מזהה.
לעיתים מונפק כרטיס אשראי ייחודי לחברי מועדון הצרכנים, המהווה כרטיס אשראי וכרטיס מועדון גם יחד. יש מועדוני צרכנים שעובדים עם מנפיק כרטיסי אשראי אחד, ויש כאלו שמאפשרים לבחור בין כמה.
נכון לשנת 2023 פעילים בישראל למעלה מ-30 מועדוני צרכנות.
ראו גם

חבר משרתי קבע והגמלאים
הערות שוליים

↑  מועדון צרכנות – רשימת מועדוני הצרכנות בישראל – מעודכן 2023 - שירות לקוחות, ‏2023-07-17
לינסנג לייטוני

| לינסנג לייטוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: גחניים
סוג:: לינסנג
מין:: לינסנג לייטוני
שם מדעי
 Poiana leightoni ‏פוקוק, 1908
תחום תפוצה


לינסנג לייטוני (שם מדעי: Poiana leightoni) הוא מין טורף קטן ממשפחת הגחניים וקרוב משפחתו של לינסנג אפריקני, שהוא המין הקטן במשפחה. לינסנג זה בעבר נחשב לתת-מין של לינסנג אפריקני, אך נחשב כמין עצמאי היום.
הוא מאוד דומה לו וחי רק ביערות מערב אפריקה במדינות ליבריה וחוף השנהב. הוא דומה מאוד ללינסנג האפריקני והוא מוארך וצבוע בצהוב עם כתמים על גופו וכמוהו יש לו זנב מוארך מאוד ופנים קטנים ורזים.
הוא טורף הניזון בעיקר מחרקים, עופות קטנים ויונקים קטנים וכן מפירות והוא חי לבדו ויוצא בעיקר בלילות.
הארגון הרשימה האדומה של IUCN קבע את מצב השימור של לינסנג לייטוני כפגיע. סביר להניח כי האוכלוסייה היא בת 6,700–10,000 פרטים בוגרים (אומדן גס מבוסס על אזור בגודל של כ-50,000 קילומטרים רבועים). לא סביר שצפיפות אוכלוסייה ממוצעת עולה על 2–3 פרטים בשטח של 10 קילומטרים רבועים, כש-67% מתוכם הם בוגרים. האוכלוסייה הצטמצמה ככל הנראה ב-10% לפחות ב-12 השנים האחרונות, בהתבסס על שיעור כריתת יערות בבתי הגידול הידועים שלה ביערות גינאה עילית, ובתוספת השפעות של ציד.
הערות שוליים

↑  לינסנג לייטוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  "Poiana leightoni (Leighton's Linsang, West African Linsang, West African Oyan)". IUCN.
| גחניים |
| --- | --- | --- |
| זבד דקל אוסטוני (סוג ומין יחיד) | זבד דקל אוסטוני |   |
| זבד לוטראי (סוג ומין יחיד) | זבד לוטראי |   |
| זבד דקל הוסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל הוסי |   |
| זבד דקל מפוספס (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מפוספס |   |
| בינטורונג (סוג ומין יחיד) | בינטורונג |   |
| זבד דקל קטן-שיניים (סוג ומין יחיד) | זבד דקל קטן-שיניים |   |
| זבד דקל סולאווסי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל סולאווסי |   |
| זבד דקל מסיכתי (סוג ומין יחיד) | זבד דקל מסיכתי |   |
| גחן דקלים | גחן דקלים אסייתי  • גחן דקלים חום  • גחן דקלים זהוב |   |
| זבד אפריקאי (סוג ומין יחיד) | זבד אפריקאי |   |
| גחן | גחן אבסיניקה • גחן אנגולי • גחן בורלון • גחן מצוייץ • גחן מצוי • גחן ג'ונסטון  • גחן פנתרי • גחן פארדין  • גחן מיימי • גחן מלכותי  • גחן סרוולניה • גחן האוסה  • גחן הכף • גחן ענק |  |
| לינסנג | לינסנג אפריקני • לינסנג לייטוני |  |
| זבד הודי | זבד הודי ענק • זבד הודי מלברי  • זבד מנומר ענק • זבד מלאי |  |
| זבד הודי קטן (סוג ומין יחיד) | זבד הודי קטן |  |
כבש כחול מצוי

| כבש כחול מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
סוג:: כבש כחול
מין:: כבש כחול מצוי
שם מדעי
 Pseudois nayaur ‏הודג'סון, 1833
תחום תפוצה
   כבש כחול מצוי   כבש כחול גמדי 

כבש כחול מצוי או כבש כחול ההימלאיה (שם מדעי: Pseudois nayaur; מוכר גם בשם באראל), הוא מין של כבש בר בסוג כבש כחול החי במרכז אסיה, ותואר לראשונה ב-1833. המין הנוסף כבש כחול גמדי נחשב עד 1978 כתת-מין שלו, ונחשב עד היום על ידי חוקרים מסוימים כתת-מין. השם הנפוץ של הסוג "כבש כחול" מתייחס לברק הכחלחל של הפרווה, והשם של המין ("מצוי" או "ההימאליה") מתייחס לכך שזהו המין הנפוץ בסוג, ומצוי גם במורדות הרי ההימלאיה (השם האחרון משמש לעיתים ככינוי לתת-מין שלו).
מקור השם המדעי של הסוג הוא ביוונית ופירושו "כבש כזב", בשל פרוותו וזנבו הקצרים והיעדר בלוטות הריח בפניו, המשווים לו מראה המזכיר עיזים יותר מכבשים, כמו כן תכונות רבות משותפות לו ולסוג יעל. השם המדעי של המין "nayaur" בא מהשפה הנפאלית ומשמש כשם מקומי עבור כבש זה בנפאל. שמות מקומיים נוספים כוללים: "באראל", "בהאראר", "בהארוט" בהינדית, "נהא" או "סנה" בלדאק, "נאבו", "ספיטיאן" בנפאלית, ו"ג'נאוו" בבהוטן.
תיאור > קרניים

אף על פי שקרניו של הכבש הכחול מעלות דמיון לקרני הכבשים, עדיין ניתן להבדילו בקלות ממיני הסוג כבש בזכות המבנה המיוחד של קרניו; הקרן צומחת במצח לכיוון הצדדים במקום אחורה, ובניגוד למיני הכבשים אינה יורדת כלל בעיקול כלפי מטה החוזר ומתעגל באזור הלחיים. בסיס הקרן עבה מאוד בתחילתו, והופך להיות דק יותר ויותר ככל שהמרחק מהבסיס גודל. אופן הצמיחה הוא מוזר למדי ומזכיר מאוד את הקרניים של היעל הקווקזי המזרחי: בתחילה הוא צומח לכיוון מעלה, מתעגל וממשיך לצדדים, יורד למטה בעיקול חד באזור האוזניים, ובדרך כלל בסופו יש עיקול קטן מעט אחורנית לכיוון הגב. עם זאת קרניו לעיתים שונות מהמודל הסטנדרטי ועלולות להיות עבות עד הקצה, מחוברות כמעט כקרני תאו אפריקני, או מעוגלות כקשת. בהשוואה למיני כבשים אחרים כגון המופלון והדאל החריצים בקרני הכבש הכחול כמעט שאינם נראים, ואין זה נדיר לצפות בקרניים חלקות לגמרי. הטבעות שעלולות להיות בולטות יותר הם טבעות הצמיחה השנתיות שעל פיהם ניתן לקבוע את גילו של הכבש, ובדרך כלל הן כהות יותר מאשר החריצים הרגילים. הזיהוי בין הזכר לנקבה הוא קל מאוד כיוון שלנקבה יש קרניים קצרות יחסית - דמויות חרב, וכמו כן הזכרים גדולים כהים וכבדים בצורה ניכרת מהנקבות. גם קרני הנקבה שונות מעט מנקבות של כבשי בר אחרים כשעל פי רוב הן מתעגלות מעט לצדדים; הנקבות גם דומות יותר לעזי בר מאשר לכבשים. צבע קרני הזכרים הוא חום כהה-בז' ולעיתים עם גוון אפרפר מעט, בעוד שקרני הנקבות יהיו אפורות או כחלחלות.
תיאור > מראה חיצוני

הפרווה של הכבש הכחול היא שעירה וצמרית ומגינה עליו מטמפרטורות נמוכות בבית גידולו ההררי. בחורף הפרווה מורכבת משערות עבות יותר, ובקיץ השכבה החיצונית הנראית כצמר נושרת על ידי שפשוף בסלעים ועצים. שלא כמו כבשי הבר האחרים, הפרווה של כבש זה נשארת קצרה בכל העונות.
צבע הפרווה הוא ייחודי, ונע בעיקר בין גוון כחלחל לסגלגל שממנו בא שמו; עם זאת, במקומות רבים ניתן לראות כבשים כחולים עם פרווה חומה בהירה או אפרפרה, כשהנקבות נוטות להיות חומות מאשר הזכרים. הפרווה מספקת לו הסוואה מצוינת בסביבתו ההררית המחוספסת, ומסיבה זאת כאשר הוא חש בסכנה הוא ינסה ראשית לשבת בשקט ללא ניע כדי שהטורף לא יזהה אותו. הן לזכר והן לנקבה יש פסים שחורים עבים לאורך הרגליים, המופרדים בדרך כלל על ידי כתם חום או לבן בברכים כשל היעל הנובי; כמו כן יש בתחתית הצוואר כתם שחור גדול, ובאזור המותניים יש פס שחור עבה, המזכיר מאוד את זה של הצבאים. השפתיים הבטן והעכוז לבנים לגמרי, ובמרכז העכוז בולט הזנב הקצר והשחור. הפנים אפרפרים או כחלחלים בהירים (תלוי בצבע הפרט), כשלאורך החוטם נמתח פס כחלחל כהה או שחור עבה מתחילת האף ועד בסיס הקרניים. לעיתים יש כתם כהה נוסף מתחת לעיניים המופרד מהכתם בחוטם על ידי פסים בהירים.
מלבד גודל הגוף והקרניים, הזכרים עלולים להיות שונים בצבעי הפרווה מהנקבות כדלהלן:
לזכרים צבע הפרווה הכללי כהה וכחלחל יותר מהנקבות;
הכתם הכהה בחוטם בולט יותר אל הזכרים, ואילו לנקבות עלול להיות לעיתים תחת זאת רק שני פסים כהים מעל העיניים;
הפס השחור במותניים עבה יותר אצל הזכרים ומתחבר עם הפסים השחורים ברגליים, ואילו אצל הנקבות הוא עלול להיעדר לפעמים;
הכתם השחור בתחתית הצוואר גדול יותר אצל הזכרים ומגיע לעיתים עד השפתיים, ומצד שני נעדר פעמים רבות אצל הנקבות.
הטלאים (או יותר נכון הגדיים) נולדים עם צבע פרווה כמעט זהה לזה של הנקבות הבוגרות, ואין להם שום דמיון לטלאים של כבשי בר אחרים, ולמעשה הם זהים לחלוטין לגדיים של מיני היעלים.
תיאור > מבנה גוף

במבנה הגוף, הכבש הכחול חולק מאפיינים רבים עם עיזי בר אחרים, אולם הוא נוטה להיות חסון ומוצק יותר. גופו, צווארו וראשו קצרים ועבים, וזנבו קטן וקצר. עיניו בינוניות וצהבהבות, אפו מחורץ ודק ואוזניו דקות ומוארכות מעט. רגליו קצרות ועבות, והגפיים האחוריות גבוהות מעט מהקדמיות ומשוות לו מראה כפוף. הפרסות של כבש זה בצבע אפרפר וחדות וחזקות מאוד. כמרבית היעלים תחתית הפרסה מתאפיינת בכרית גומי המסייעת לו לטפס בזריזות על צוקים ורכסים, ובאופן כללי הוא בין הטפסנים המעולים ביותר בתת-משפחה זאת. הכבש הכחול גם נועז ביותר, ואינו מהסס לקפוץ או לטפס בצוקים אנכיים וגבוהים מאוד שמהם הקרקע נראית כתהום פעורה.
תת-מינים

על פי IUCN הכבש הכחול המצוי מחולק לשני תת-מינים:
כבש כחול הימלאים (שם מדעי: P. n. nayaur), מצוי לכל אורך הרמה הטיבטית המרכזית וכן בשרשרת הרי ההימלאיה.
כבש כחול סיני (שם מדעי: P. n. szechuanensis), אנדמי לצפון טיבט, ומחולק לשתי אוכלוסיות.
עד 1963 כבש כחול גמדי (Pseudois schaeferi) נחשב כתת-מין נוסף, ויש חוקרים המחשיבים אותו עדיין כתת-מין. נבדל בעיקר בגוף וקרניים קטנות יותר, ובפרווה בהירה יותר. אנדמי למרכז סין.
תפוצה ובית גידול

הכבש הכחול נפוץ במרכז אסיה. תפוצתו מתחילה החל צפון מזרח פקיסטן, עוברת דרך צפון הודו (קשמיר), צפון ומרכז נפאל, צפון, דרום ומרכז בהוטן (עם גלישה לכיוון המדינה ההודית סיקים), צפון מיאנמר, ולכל אורך הרמה הטיבטית של סין העממית הכוללת את המחוזות: גאנסו, מונגוליה הפנימית, מערב ודרום צ'ינגחאי, מזרח סצ'ואן, המחוז האוטונומי הטיבטי, דרום מזרח שינג'יאנג וצפון יונאן; התפוצה הנרחבת בסין נעצרת בתחילת מדבר החול טקלה מקאן במערב, ובנהר הְווַאנְג-הֶה במזרח. ישנם דיווחים על המין גם ברכס פמיר שבדרום טג'יקיסטן וצפון מזרח אפגניסטן, אולם דיווחים אלו לא אומתו אף על פי שבהחלט ייתכן שהוא קיים שם בהתחשב בסמיכות להודו ופקיסטן.
בית גידולו של כבש זה הוא אזורים הררים גבוהים הכוללים פסיפס מגוון של צוקים, רכסים, גאיות, סלעים, מרעה תת-אלפיני, מרעה טרשי, שיחים, כתמי דשא ועשבים, ומורדות תלולים ואנכיים בזויות של 80-60 מעלות ומעלה. הכבשים הכחולים נמצאים בהרים בגבהים של 5,000-3,000 מעל פני הים בממוצע, ולעיתים בקיץ מטפסים לגבהים של 6,500 מטר. בשיא החורף כבשים אלו נודדים לאזורים נמוכים יותר בגלל הקור, ובאזורים מסוימים כגון הרמה הטיבטית, ניתן לראותם בעמקים ושטחי מרעה טרשיים נמוכים בכל השנה; גם באזורים כאלו הכבשים הכחולים נמנעים באופן גורף מיערות נשירים או אפילו דלילים. בין רכסי ההרים שבהם הוא מצוי ניתן למנות את רכס ההימלאיה, רכס קארקוראם, רכס אנאפורנה, הרי קונלון, הרי הינדו-כוש, הרי טיין שאן, ומספר רכסים קטנים נוספים ברמה הטיבטית.
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

הכבש הכחול הוא בעל חיים הפעיל לאורך כל היום, ומבלה את זמנו לסירוגין בין אכילה למנוחה על מדרונות עם צמחייה דלילה. כבשים אלו חיים בבדידות או בקבוצות של 20-5 פרטים ומעלה, ובעבר נצפו גם עדרים של 300; מלבד עונת הרבייה הקבוצות מחולקות בדרך כלל לקבוצות זכרים קטנות של עד 10 פרטים, וקבוצות של נקבות וצאצאיהם עם 18 פרטים ומעלה, אולם שלא כמו מיני הכבשים אין זה נדיר לצפות בקבוצות שונות הכוללות: 1) זכרים ונקבות מעורבים; 2) עדר נקבות עם זכר או שנים; 3) נקבה עם עדר זכרים (קבוצות כגון זה נצפים הכי פחות מהשאר).
במהלך הקיץ הקבוצות קטנות יותר ומתפזרות בצוקים הרבים, ואילו בחורף הם נוטים להתרכז בעמקים או ברכסים נמוכים שבהם יש מזג אוויר נוח יותר וכן חיפוש המזון קל יותר בשל שכבת השלג הדקה. כמו כן הם יורדים במהלך היום לאזורים נמוכים כדי לשתות ממאגרי מים. כבשים אלה סובלניים למזג אוויר קיצוני בסביבות ההרים שבהם מזג האוויר משתנה בין חום צורב לסוער וקפוא.
צפיפות האוכלוסייה גדולה למדי בסין והודו, ובנפאל היא בסביבות 2.7 עד 10 כבשים לקמ"ר בחורף כאשר העדרים מתאספים בעמקים. תזונתו של הכבש הכחול כוללת: עשבים, עשבי תיבול, שיחים, צמחים עשבוניים, זרעים, שורשים, טחבים, חזזיות, וצמחים טרשיים נוספים. הפרסות נמצאות בשימוש בכל העונות, כאשר בחורף הוא משיג על ידם טחבים וחזזיות בחפירה בשלג, ובקיץ הוא נוהג לחפור בעזרתם בקרקע בחיפוש אחר זרעים ושורשים שונים ותוך כדי מעלה ענני אבק.
אקולוגיה > התמודדות עם טורפים

בשל ההסוואה המצוינת של פרוותם הכחלחלה בנוף המחוספס והעדר מקום מסתור בבית גידולם, הם עומדים או יושבים ללא תנועה כאשר הם חשים בסכנה או מבחינים בטורף. ברגע שהטורף גילה אותם, הם רצים ומקפצים במהירות לצוקים גבוהים ותלולים שבהם קשה המרדף ואז הם שוב "קופאים" במקומם ומתמזגים עם הסלעים. הטורף העיקרי והקטלני של הכבש הכחול הוא נמר השלג שטרף זה מהווה את המזון האהוב עליו, ומכונה בשל כך בהודו "רוצח הכבשים הכחולים". נמר השלג מותאם גם לחיים בגובה רב, ומסוגל לטפס במהירות בצוקים, אך עם זאת אין לו זריזות מספקת כשל הכבש הכחול; מסיבה זאת שיטת הציד שלו מתחילה במארב כשהוא מתקדם באיטיות לכבש. פרוותו הלבנה עם החברבורות האפורות מספקות לו הסוואה בעיקר בחורף, כשאז מורדות ההרים מלאים בשלג.
טורפים אחרים פחות שכיחים של הכבש הכחול הם נמרים, זאבים טיבטים ודולים, בעוד ששועלים, ועופות דורסים כגון העיט הזהוב טורפים לעיתים את הגדיים. על מנת להגן על עצמם מטריפה הם חיים קרוב לצוקים בלתי נגישים, או מגלים את הסכנה על ידי זקיפים הנמצאים בקצה העדר. זקיפים אלו משקיפים על הסביבה בשעות האכילה והמנוחה, ומתריאים במקרה של הבחנה בטורף.
אקולוגיה > רבייה

עונת הרבייה מתרחשת בחודשי אוקטובר עד ינואר, כאשר במהלכה הזכרים הופכים להיות אגרסיביים אחד כלפי השני; בתקופה זאת הם מנסים להקים היררכיה דומיננטית על ידי קרבות ביניהם, הקובעת את השליטה על עדר הנקבות. צורת הלחימה של הכבש הכחול מזכירה יותר את היעלים, כאשר הזכרים נעמדים על רגליהם ומכים בחוזקה אחד את השני, וכן דחיפות ונגיחות רגילות הכוללות ניסיונות להתיש את היריב על ידי משיכתו עם הקרן באזור המצח; מיני הכבשים לעומת זאת, נעמדים זה מול זה וקופצים עם ראש כפוף ומתנגשים בחוזקה. בדרך כלל למרבית הזכרים יש כוח דומה והם אינם מצליחים להקים היררכיה, מה שגורם לקרבות רבים בכל עונת הרבייה.
לאחר תקופת הריון של כ-160 ימים, הנקבה ממליטה גדי אחד ולעיתים רחוקות שנים בחודשי מאי עד יולי. שעות ספורות לאחר לידתו הגדי כבר מקפץ במהירות בסלעים ומלווה את אימו גם בצוקים גבוהים. הגדיים נוטים להתקבץ בקבוצות קטנות, וכאשר הם נודדים עם העדר לאזורים נמוכים או גבוהים הם מלווים בשתי נקבות מלמעלה ולמטה, שיעצרו אותם במקרה שהם יתגלגלו למטה. הגדיים נגמלים לאחר שישה חודשים ומגיעים לבגרות לאחר שנה וחצי, אם כי הזכרים יצליחו להתרבות רק בגיל 5 או 7 שאז הם מסוגלים להתמודד בקרבות.
תוחלת החיים של הכבש הכחול המצוי היא 12 עד 15 שנים בטבע כשהממוצע הוא 10, ואילו בשבי היא מגיעה עד 20 שנה.
הערות שוליים

↑  כבש כחול מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| יעלים |
| --- | --- | --- |
| כבשי שור | כבשי שור |  |
| כבש המושק | כבש המושק |     |
| טאקין | טאקין |     |
| יעלים | יעלים |     |
| עבדקן הרעמה | עבדקן הרעמה |     |
| טאר ההימלאיה | טאר ההימלאיה |     |
| טאר ערבי | טאר ערבי |     |
| טאר נילג'ירי | טאר נילג'ירי |     |
| כבש | כבש ארגאלי • כבש מופלון • כבש הבית • כבש אוריאל • כבש גדול-קרניים • כבש דאל • כבש השלג |     |
| כבש כחול | כבש כחול מצוי • כבש כחול גמדי |     |
| יעל | יעל קווקזי מערבי • יעל קווקזי מזרחי • עז מבריגה • יעל איברי • יעל האלפים • יעל נובי • יעל סיבירי • יעל אתיופי • עז הבר (תת-מין: עז הבית) |     |
| צפירים | צפירים |     |
| צפיר | צפיר האלפים • צפיר הפירנאים |     |
| צפיר הקורדילרים | צפיר הקורדילרים |     |
| סרו | סרו יפני • סרו סומטרי • סרו סיני • סרו ההימלאיה • סרו אדום • סרו טאיוואני |  |
| גוראל | גוראל סיני • גוראל ההימלאיה • גוראל אדום • גוראל אמור |  |
זכר נקבה וגדי בגן חיות סיני.
זכר צעיר על רכס הרים בהימלאיה.
עדר כבשים כחולים מעורב.
נקבת כבש כחול מניקה גדי. מחוז לדאק, הודו.
הטורף העיקרי של הכבש הכחול הוא נמר השלג, והוא מכונה משום כך בהודו "רוצח הכבשים הכחולים".
הערכה מדויקת של אוכלוסיית הכבש הכחול היא מסובכת, בשל ההסוואה המושלמת שלו בבתי גידול סלעיים או הרריים.
תיירים מצלמים כבשים כחולים.
טיבטי מקומי לצד כבש כחול זכר שצד.
לינץ-בינדרמיכל

כנסיית סנט מיכאל, לינץ-בינדרמיכל
לינץ-בינדרמיכל (בגרמנית: Linz-Bindermichl) הוא פרבר של העיר לינץ באוסטריה עילית, שהיה אתר של מחנה לעקורים יהודים באזור הכיבוש האמריקאי לאחר מלחמת העולם השנייה. את מחנה העקורים ניהל הג'וינט בשיתוף עם ועדה מקומית יהודית.
הערות שוליים

↑  United States Holocaust Memorial Museum, Linz-Bindermichel, אתר מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, ‏7.11.2008
ערך זה הוא קצרמרבנושא השואה ובנושא אוסטריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לודוביק ברוקשטיין

| --- | --- |
צילום משנת 1987
צילום משנת 1987  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  27 ביולי 1920 מוקצ'בו, חבל רוסינסקו, צ'כוסלובקיה (כיום באוקראינה) 
 פטירה:  4 באוגוסט 1988 (בגיל 68) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 שפות היצירה:  יידיש, רומנית, הונגרית 
 יצירות בולטות:  The Trap, Three Histories, The Tinfoil Halo, As in Heaven, so on Earth, Maybe Even Happiness, The Confession, The Destiny of Yaacov Magid, Museum of Wax Figures, Land and Brothers, The Night Shift, The Murmur of Water 
 בן או בת זוג:  Csoppy Shaindl Czick 
 צאצאים:  אלפרד ברוקשטיין 
 פרסים והוקרה:  V. Alecsandri  Jerusalem-Brickman Prize  Zion Prize  Order of Labor  פרס איגוד הסופרים של רומניה  Collectivization medal  Jewish Agency’s Literature Prize 
 
לודוביק ברוקשטיין (Ludovic Bruckstein‏; 27 ביולי 1920 מונקאץ' - 4 באוגוסט 1988 תל אביב) היה מחזאי, סופר ופובליציסט יהודי רומני וישראלי, שכתב בשפה הרומנית וביידיש. חלק מיצירותיו תורגמו לעברית. החל משנת 1972 חי בישראל.
קורות חייו > שנותיו המוקדמות

בילדותו  חי ברוקשטיין בחבל מרמורש, ברומניה. הוא נולד בשנת 1920 בשם יוסף לייב אריה ברוקשטיין בחבל רוסינסקו, בעיר מונקאץ' (שהסתפחה ב-1918 לצ'כוסלובקיה, היום באוקראינה). הוא היה נינו של הרב החסידי חיים יוסף ברוקשטיין, (1864-1775) אב בית דין בפיסטין ובקישווארדה, בעל "תוספות חיים". גם הסב מצד האב היה רב ידוע, ישראל נתן אלטר ברוקשטיין, בעל "מנחת ישראל" ו"אמונת ישראל". על משפחתו כתב לימים הסופר בספרו "גורלו של יעקב מגיד".
בגיל 4 עבר ברוקשטיין עם משפחתו לגור בסיגט שם לאביו, מרדכי, היה בית חרושת למקלות הליכה. המשפחה עסקה גם בייצוא צמחי מרפא מן האזור. ברוקשטיין סיים לימודים בבית ספר התיכון למסחר בסיגט והתכוון לנסוע ללמוד משפטים בשווייץ. נסיבות משפחתיות אילצו אותו לדחות את התכנית ולעבוד בינתיים בעסק המשפחתי.
קורות חייו > השואה

צפון טרנסילבניה, כולל סיגט וכל האזור מרמורש, הועבר לידי הונגריה בשנת 1940 בהתאם לתכתיב וינה. בנסיבות אלה בימי השואה במאי 1944 נשלחה משפחתו של לודוביק ברוקשטיין לאושוויץ. מאושוויץ הוא הועבר לברגן-בלזן ואחר כך למחנות אסירים ועובדי כפייה נוספים בהילדסהיים, הנובר, גרוס-רוזן, וולפסברג ו-ויסטגירסדורף (כיום גלושיצה בפולין) שם שוחרר על ידי הצבא הסובייטי במאי 1945. אחרי שהחלים מטיפוס שב לסיגט חזרה לשליטה רומנית. בסיגט מצא את אחיו, ישראל, ששרד גם הוא בשואה. שניהם התכוונו לעלות לישראל. אולם לודוביק התחתן אשתו צ'יפי שרולטה (שיינדל) לבית ציג, גם היא ניצולת שואה בת 17. מכיוון שהיא חלתה בשחפת ונזקקה לטיפולים בבית מרפא בקלוז' שני בני הזוג נשארו ברומניה.