stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס דרייק
ביוגרפיה > מנהיג הרפובליקנים הרדיקליים

במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, דרייק הפך ליריב חריף לעבדות, ולמנהיג של הרפובליקנים הרדיקלים. מ-1861 עד 1863, הוא הציע ללא הצלחה שחרור מיידי וללא פיצוי של עבדים. הוא הובס על ידי הרפובליקנים השמרנים בראשות המושל המילטון רואן גמבל שנתמך על ידי לינקולן. עד 1863, דרייק ארגן את הפלג הרדיקלי שלו וקרא לאמנציפציה מיידית, חוקה חדשה ומערכת של שלילת זכויות של כל אוהדי הקונפדרציה במיזורי. הוא כיהן כסגן נשיא הוועידה החוקתית של המדינה משנת 1865, שם בלט כמנהיג הפעיל ביותר. מנהיג הגרמנים במיזורי, קארל שורץ, הגיב עליו, "בפוליטיקה הוא היה בלתי נמנע... רוב חברי מפלגתו, במיוחד במחוזות המדינה, התפעלו ממנו מאוד". החוקה החדשה אומצה ונודעה בשם "חוקת דרייק". הרדיקלים שמרו על שליטה מוחלטת במדינה מ-1865 עד 1871, עם דרייק כמנהיגם. כדי לשמור על השלטון, דרייק והרפובליקנים הרדיקליים שללו כל אדם שתמך בקונפדרציה, אפילו בעקיפין. הם הכינו רשימת פעולות של 81 נקודות. בית המשפט העליון של ארצות הברית הפך את הטלת השבועה על שרים, והפך לנושא פוליטי שנוי במחלוקת ביותר ברחבי המדינה. הרפובליקנים הגרמנים במיוחד כעסו. כדי לחזק עוד יותר את בסיס ההצבעה שלו, הוא הבטיח את זכות ההצבעה לכל הגברים השחורים במיזורי, למרות החששות של רפובליקנים רבים.
ביוגרפיה > כהונה בקונגרס

דרייק נבחר כרפובליקני לסנאט של ארצות הברית וכיהן מ-4 במרץ 1867 עד 19 בדצמבר 1870, אז התפטר כדי לקבל תפקיד שיפוטי פדרלי. הוא כיהן כיו"ר ועדת החינוך של הסנאט של ארצות הברית בקונגרס ה-41 של ארצות הברית.
ביוגרפיה > כהונה כשופט פדרלי

דרייק מונה על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט ב-12 בדצמבר 1870, למושב השופט הראשי בבית המשפט לתביעות (לימים בית המשפט לתביעות של ארצות הברית) שפונה על ידי השופט העליון ג'וזף קייסי. הוא אושר על ידי הסנאט של ארצות הברית וקיבל את המינוי שלו באותו יום. כהונתו הסתיימה ב-12 בדצמבר 1885, עקב התפטרותו.
ביוגרפיה > אחרית חייו ומותו

לאחר התפטרותו מכס השיפוט הפדרלי, דרייק חידש את העיסוק הפרטי בוושינגטון בין השנים 1885 עד 1892. הוא מת ב-1 באפריל 1892 בוושינגטון הבירה שרידיו נשרפו והאפר נטמן בבית הקברות בלפונטיין בסנט לואיס.
משפחתו

אביו של דרייק, דניאל דרייק (1785–1852), היה רופא וסופר אמריקאי. דודו, בנג'מין דרייק (1795–1841), היה היסטוריון, עורך וסופר אמריקאי.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15  "Drake, Charles Daniel - Federal Judicial Center". www.fjc.gov.
1 2 3  צ'ארלס דרייק, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007386313805171  ISNI: 0000 0000 2532 0239  LCCN: n85158285  NTA: 131075950  SNAC: w6n58q22  US Congress: D000484  VIAF: 58052801   WorldCat (עם VIAF): 58052801
לוכד החלומות

ערך זה עוסק בספר. אם התכוונתם לפריט אינדיאני, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סטיבן קינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  דרי 
 הוצאה
 הוצאה:  מודן
 תאריך הוצאה:  2001
 מספר עמודים:  594
 הוצאה בעברית
 תרגום:  עדי גינצבורג-הירש
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003582245
 
לוכד החלומות (באנגלית: Dreamcatcher) הוא ספר מאת סטיבן קינג שנכתב בשנת 2001. עלילת הספר היא בעיקרה אימה ומדע בדיוני, אך משלבת בתוכה דרמת התבגרות.
הרקע לכתיבת הספר

קינג, כפי שהוא מסביר בדבר המחבר, כתב הספר בעודו מאושפז בבית חולים לאחר תאונת דרכים קשה שעבר. הדבר משתקף גם בספר עצמו בתאונת דרכים אשר עובר ג'ונסי בתחילתו, הגורמת לו לתהות לגבי עצם קיומו בחיים ולגבי המוות, ובכלל תלויה כצל מעל דמותו לאורך כל עלילת הספר.
בתחילה ביקש לקרוא לספר "Cancer" (בתרגום לעברית - סרטן), אך נסוג מהרעיון בלחץ אשתו, אשר חששה שהדבר יהווה מעין "עין הרע". עם זאת, מוטיב הסרטן חוזר פעמים רבות במהלך הספר, בעיקר בנאומו של קורץ להחדרת מורל בחייליו בעת שהם ניגשים להשמדת החייזרים - כי החייזרים הם סרטן אשר פוגע באנושות בעוד שהחיילים הם זריקת כימותרפיה. אכן, ההדבקות ב"ריפלי" מזכירה סרטן - תאים הרסניים האוכלים את גוף הנדבקים מבפנים.
הספר קשור גם לספרים קודמים של קינג, בהם נדודי שינה וזה, המתרחשים גם הם בעיירה הדמיונית דרי. הספר מזכיר כמה אירועים אשר התרחשו באותה עיירה, ואלו אף משפיעים במידה מסוימת על העלילה.
סרט קולנוע

"לוכד החלומות" עובד לסרט קולנוע על ידי ויליאם גולדמן ויצא לאקרנים בשנת 2003. רוב הדמויות הראשיות גולמו על ידי שחקנים אלמוניים יחסית באותה עת, מלבד קורץ אשר גולם על ידי מורגן פרימן, על אף שתואר כלבקן בספר. שינוי זה לא היה היחיד, ועלילת הסרט שונה למדי מעלילת הספר, לרבות סיום שונה לחלוטין. במקום מרדף פסיכולוגי ודרמטי למאגר המים, מיסטר גריי מתעמת עם דאדיץ, המתגלה אף הוא כחיזר, שניהם עוברים שינוי צורה - מיסטר גריי למעין חרק גדול ודאדיץ ליצור שעיר ומגודל ונאבקים זה בזה בסצנת אקשן.
הסרט נחל כישלון ביקורתי גדול, אך זכה להצלחה מסחרית מסוימת, גם בזכות הקרנת סרטון מסדרת סרטי "המטריקס" לפניו - אשר זכתה לעניין רב.
הערות שוליים

↑  אורי קליין, סחרור שיצא מכלל שליטה, באתר הארץ, 18 באפריל 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4743225-1  VIAF: 194769251   WorldCat (עם VIAF): 194769251
טוד אקין

ויליאם טוד אקין (באנגלית: William Todd Akin‏; 5 ביולי 1947 – 3 באוקטובר 2021) היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית עבור מחוז הקונגרס השני של מיזורי בין השנים 2001 ל-2013. הוא היה חבר במפלגה הרפובליקנית. ארין נולד בעיר ניו יורק, וגדל באזור סנט לואיס רבתי. לאחר שקיבל את התואר הראשון שלו מהמכון הפוליטכני של ווסטר במסצ'וסטס, שירת אקין בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית ועבד בתעשיות המחשבים והפלדה. בשנת 1988, הוא נבחר לבית הנבחרים של מיזורי. הוא כיהן בבית הנבחרים של המדינה עד שנת 2000, אז נבחר לבית הנבחרים האמריקאי, בו כיהן עד 2013.
הקריירה של אקין בקונגרס הסתיימה לאחר שהפסיד בניסיונו להדיח את הסנאטורית הדמוקרטית האמריקאית קלייר מקסקיל בבחירות 2012. אקין, שזכה בפריימריז הרפובליקני במגרש צפוף, הוביל על פני מקסקיל בסקרים שלפני הבחירות עד שאמר שנשים שהן קורבנות של מה שהוא כינה "אונס לגיטימי" כמעט ולא נכנסות להריון. בסופו של דבר אקין התנצל על ההערה אך דחה את הקריאות לפרוש מהבחירות. הוא הפסיד למקסקיל, 54.7% ל-39.2%. בספר שפורסם ביולי 2014, אקין הגן על הערותיו המקוריות ואמר שהוא מתחרט על כך שהתנצל.
ביוגרפיה > ראשית חייו, השכלה וקריירה עסקית

אקין נולד ב-5 ביולי 1947 בעיר ניו יורק, וגדל באזור סנט לואיס. הוא היה בנם של ננסי פרי (לבית ביגלו) ופול ביגלו אקין. סבא רבא של אקין, תומאס ראסל אקין, ייסד את חברת Laclede Steel Corporation מסנט לואיס בשנת 1911. החברה עברה בסופו של דבר לסבו, ויליאם אקין, ולאחר מכן לאביו פול, בוגר דור שלישי של אוניברסיטת הרווארד ששירת כקצין בצי במהלך מלחמת העולם השנייה.
אקין סיים את לימודיו בבית הספר ג'ון בורוז, מכינה פרטית בפרברי סנט לואיס, ו-Worcester Polytechnic Institute בווסטר, מסצ'וסטס, עם תואר ראשון בהנדסת ניהול בשנת 1970. לאחר סיום הלימודים, שירת אקין כקצין הנדסה במשמר הלאומי של צבא ארצות הברית, ולאחר מכן שירת במילואים של הצבא עד 1980. לאחר שעזב את השירות הפעיל, אקין מכר מערכות מחשב גדולות עבור IBM, ולאחר מכן עבד כמנהל בעסקי הפלדה של משפחתו. אקין קיבל תואר שני בדתות (M.Div.) בשנת 1984 מהסמינר התאולוגי של Covenant, שם למד יוונית, עברית ופרשנות שמרנית חברתית של כתבי הקודש הנוצריים. הוא לא נכנס לשרת בתפקיד דתי.
אקין היה פעיל ותיק נגד הפלות וחבר למשך תקופה במועצת המנהלים של מיזורי הזכות לחיים. הוא נעצר בגין הסגת גבול לפחות שמונה פעמים בין 1985 ל-1988 בזמן שהפגין נגד הפלות מול מרפאות להפלות באילינוי ובמיזורי. לדבריו, ההפגנות היו שלוות והוא לא יתנצל על עמידה על אמונותיו. בזמן המעצרים הוא השתמש בשם "ויליאם אקין"; לאחר התקופה ההיא, כאשר התמודד על תפקיד פוליטי, הוא רץ בתור "טוד אקין".
ביוגרפיה > בית הנבחרים של מיזורי > בחירות

אקין נבחר לבית הנבחרים של מיזורי בנובמבר 1988, והתמודד ללא התנגדות לייצג את מחוז 85 במחוז ווסט. הוא זכה בבחירות חוזרות ב-1990 עם 59% מהקולות. עקב חלוקה מחדש, אקין ייצג את מחוז 86 מ-1993 עד 2000, ולעולם לא זכה בפחות מ-66% מהקולות.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של מיזורי > כהונה

אקין כיהן כחבר בוועדת הדרכים והאמצעים של הבית. במהלך 12 שנותיו בבית הנבחרים של המדינה, אקין תמך בזכויות לחינוך ביתי, הצביע בעד נשיאת נשק סמוי, הצביע נגד מס מכירת הפארקים והקרקעות, והצביע נגד העלאת המס ב-1993 והגדלת הוצאות החינוך. אקין נתן חסות לחקיקה שאוסרת על חברות קזינו לתרום למחוקקים במדינת מיזורי. ב-1995 הוא נאבק במושל הדמוקרטי מל קרנהאן על הצעת חוק המעניקה מימון ממשלתי לאחיות בית ספר. בסופו של דבר, המושל סירב לחתום על הצעת חוק המימון עקב התיקון של אקין, שהיה אוסר על אחיות לספר לסטודנטים על מקורות מידע על הפלה.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > בחירות

בשנת 2000, אקין התמודד בבחירות המקדימות הרפובליקניות כדי למלא את המושב בבית הנבחרים שהתפנה על ידי חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ים טאלנט, שהתמודד על תפקיד המושל. שיעור הצבעה קל שנגרם על ידי גשמים עזים עזר לאקין לזכות בפריימריז הצמוד, החמישי, ב-56 קולות בלבד; הוא ניצח שני מועמדים ידועים יותר, מנכ"ל מחוז סנט לואיס לשעבר ג'ין מקנרי וסנאטור המדינה פרנק פלוטרון. בלילה שבו זכה בפריימריז, אמר אקין, "הבסיס שלי יופיע ברעידות אדמה". הוא ניצח את סנאטור המדינה הדמוקרטית טד האוס בבחירות הכלליות, וזכה ב-55% מהקולות. הוא מעולם לא התמודד עם תחרות כה קרובה, ונבחר מחדש חמש פעמים. בשנת 2010 זכה אקין בבחירות חוזרות עם 67.9% מהקולות.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה

אקין קיבל דירוג של 96% מהאיחוד השמרני האמריקאי ב-2008, ו-100% ב-2007.
במשך רוב כהונתו, אקין היה רשום ברשימה הרשמי של הבית בתור "R-St. Louis", למרות שהמחוז שלו לא כלל חלק מהעיר סנט לואיס.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > נושאים חברתיים

אקין היה מתנגד בולט להפלות בכל המקרים, כולל מסיבות בריאותיות או במקרים של אונס או גילוי עריות, והוא התנגד למחקר תאי גזע עובריים. בנאום שנשא ב-2008 ברצפת בית הנבחרים, כינה אקין את נותני ההפלות "טרוריסטים" וטען כי "הנוהג הנפוץ" היה שספקי הפלות מבצעים "הפלות" בנשים שלא היו בהריון בפועל.
אקין תמך בזכות להחזיק ולשאת נשק והיה לו דירוג A מקרן הניצחון הפוליטי של NRA . אקין היה תומך נלהב של איסור פדרלי על פוקר מקוון. בשנת 2006, הוא היה שותף בחסות ל חוק Goodlatte - Leach Internet Gambling Prohibition, וחוק איסור הימורים באינטרנט.
אקין גם חיבר את חוק הגנת הביטחון (הנאמנות). בסוף יוני 2011, אקין התנגד להסרה האחרונה של NBC של המילים "תחת אלוהים" מסרטון וידאו של ילדי בית ספר מדקלמים את הבטחת הנאמנות. לאחר שהעיר כי "ל-NBC יש רקורד ארוך של להיות מאוד ליברלי", אמר אקין, "בליבה של הליברליזם באמת הייתה שנאה לאלוהים ואמונה שהממשלה צריכה להחליף את אלוהים". יומיים לאחר מכן, אקין אמר שהוא לא התכוון שכל הליברלים שונאים את אלוהים, רק שלליברלים יש "שנאה להתייחסויות פומביות לאלוהים". למחרת, הוא התנצל ואמר שהצהרתו "כוונה לתנועה הפוליטית, לליברליזם, לא לאדם ספציפי".
במהלך ניסיונו להיבחר לסנאט האמריקאי ב-2012, אקין אישר מחדש את התנגדותו לחקיקה כמו חוק השכר ההוגן של לילי לדבטר משנת 2009, אשר הצביע נגדו כחבר קונגרס.
אקין התנגד לחוק "לא יישאר ילד מאחור". הוא האמין שלא הממשל הפדרלי צריך להיות זה שמחליט על חינוך, אלא שלשלטון המקומי צריך להיות שליטה על החינוך הציבורי.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > בעיות פיסקאליות

בשנותיו הראשונות בקונגרס, אקין החזיר סימני ייעוד למחוז שלו, הצביע בעד העלאת תקרת החוב, הצביע בעד מלחמות חוץ-מאזניות בעיראק ובאפגניסטן, והצביע בעד יצירת הטבת תרופות המרשם ללא מימון של Medicare. בהמשך כהונתו התנגד להעלאות מיסוי והוצאות. הוא הצביע ב-2007 נגד הרחבת תוכנית ביטוח הבריאות של המדינה (SCHIP), והתנגד לכיסוי הפוטנציאלי של ילדים במשפחות שמרוויחים עד 62,000 דולר בשנה, והצהיר שלא נדרשת הוכחה לאזרחות אמריקאית. הוא גם אמר שהצעת החוק "תחליש את מערכת הבריאות הפרטית" ותוביל את המדינה "להמשך במדרון החלקלק לרפואה חברתית". הוא הצביע נגד ארוחות בוקר וצהריים בבתי ספר במימון פדרלי, וכינה את הלוואות הסטודנטים "סרטן שלב שלישי של הסוציאליזם". הוא גם הצביע נגד העלאת שכר המינימום. הוא היה מבקר קולני של חילוץ הבנק בספטמבר 2008, והצביע נגדו. הוא הצביע לא על חוק שירותי הבריאות הזולים במרץ 2010, ועל תקציב שנת הכספים 2012 של פול ראיין.
ביוגרפיה > בית הנבחרים של ארצות הברית > כהונה > בעיות צבאיות

אקין בילה זמן בעבודה על נושאי צבא וחיילים משוחררים. בוועדת השירותים המזוינים של הבית שימש כיו"ר ועדת המשנה של כוח צי וכוחות מיסוך, המטפלת בנושאי הצי וחיל האוויר. הוא שימש כרפובליקני המדורג בוועדת המשנה של כוח הצי ובוועדת המשנה לפיקוח וחקירות. אקין גם הציג הצעות חוק הקשורות לחיילים משוחררים, בעיקר חוק הרישום של בורות צריבה פתוחים, שיוצר רישום ליוצאי עיראק ואפגניסטן שנחשפו לבורות שריפה. הוא התנגד לביטול מדיניות דובר, שאסרה על סיקור תקשורתי של ארונות חיילים שחוזרים הביתה מחו"ל, תוך ציון בעיות פרטיות ועיצוב.
ביוגרפיה > בחירות 2012 לסנאט

באמצע מאי 2011, אקין הודיע כי יבקש את המועמדות הרפובליקנית ב-2012 כדי להדיח את הסנאטורית הדמוקרטית קלייר מקסקיל. מועמדים נוספים בפריימריז הרפובליקני באוגוסט 2012 כללו את איש העסקים ג'ון ברונר, הסופר והמנהל העסקי מארק ממולי, וגזברית מיזורי לשעבר, שרה סטילמן, שקיבלה גיבוי מארגון מסיבת התה.  למרות איבוד מומנטום ובמגרש צפוף, אקין זכה במועמדות הרפובליקנית בפריימריז הפתוחים ב-7 באוגוסט, 36% עד 30% למתמודד הקרוב שלו. הקמפיין של קלייר מקסקיל הוציא 2 מיליון דולר במהלך הפריימריז, למרות שלא היה לה יריב ראשוני. הכסף הזה הוצא על פרסום שהציג את אקין כ"שמרני מדי", עבור מיזורי. בשנת 2012, National Journal הציב את אקין לאחד מעשרת הרפובליקנים שעוקבים אחריהם בטוויטר.
אקין התמודד מול מקסקיל והמועמד הליברטריאני, ג'ונתן דיין, בבחירות הכלליות, והפסיד למקסקיל לאחר שהערותיו השנויות במחלוקת על אונס איבדו תמיכה רבה כלפיו.
ביוגרפיה > בחירות 2012 לסנאט > הגדרת כתובתו הרשמית

במאי 2011 הועלו שאלות לגבי הכתובת הרשמית של אקין להצבעה. במשך רוב הקריירה הפוליטית שלו, אקין הגדיר את טאון וקאונטרי כמעונו הרשמי. עם זאת, לפי סוכנות הידיעות Associated Press וה-St. Louis Post-Dispatch, אקין עבר לווילדווד, במערב מחוז סנט לואיס, מתישהו בין 2007 ל-2009, לאחר שהוא ואשתו רכשו שם בית שני. עם זאת, הוא המשיך להצביע כתושב טאון וקאונטרי, וחתם על יומן קלפי המעיד על מחייתו שם באפריל 2011.
ביוגרפיה > בחירות 2012 לסנאט > הערות על אונס והריון

בראיון חדשותי מקומי, ב-19 באוגוסט 2012, בזמן שדן בהפלות, טען אקין שקורבנות של מה שהוא תיאר כ"אונס לגיטימי" נכנסות להריון לעיתים רחוקות מאוד. שודר בתחנת הטלוויזיה סנט לואיס KTVI, תגובתו לשאלה על חריגות אונס בגין הפלות הייתה:
ובכן אתה יודע, אנשים תמיד רוצים לנסות להפוך את זה לאחד מהדברים האלה, ובכן, איך אתה, איך אתה חותך את השאלה האתית הקשה הזו במיוחד. קודם כל, לפי מה שהבנתי מרופאים, זה ממש נדיר. אם זה אונס לגיטימי, לגוף הנשי יש דרכים לנסות לסגור את כל העניין הזה. אבל בואו נניח שאולי זה לא עבד או משהו. אני חושב שצריך להיות עונש מסוים, אבל העונש צריך להיות על האנס ולא לתקוף את הילד.
ההערות מאקין, שהגיעו בזמן שהתמודד על מושב הסנאט האמריקני שהוחזק בידי קלייר מקסקיל, הובילו כמעט מיד לסערה רחבה. המונח "אונס לגיטימי" כונה "מתועב" מכיוון שהוא רומז ש"ישנן קטגוריות שונות של אונס - חלקן אמיתיות ונוראיות ואחרות לא".  אחרים חרגו מהניסוח כי הוא מצביע על כך שהקורבנות שנכנסו להריון מאונס עלולות לשקר. הטענות שלו לגבי הסבירות להריון כתוצאה מאונס נתפסו על ידי חלק כמבוססות על רעיונות שוליים כמו הפלה הנגרמת על ידי מתח או תאוריית "החצוצרות הספסטיות" של ד"ר ג'ון ק. וילקה שהוצגה ב-1985 ותיאוריה מבוססת טראומה. הוצג בשנת 1999. תיאוריות אלו אינן מקובלות על רוב הקהילה המדעית והרפואית. אקין לא היה הראשון שהעלה טענות כאלה, אבל היה אולי מהבולטים עד אז.
ההערה אופיינה באופן נרחב כשנאת נשים ולא מדויקת בפזיזות, כאשר פרשנים רבים העירו על השימוש במילים "אונס לגיטימי".   כתבות חדשותיות קשורות ציטטו מאמר משנת 1996 בכתב עת למיילדות וגינקולוגיה, שמצא כי 5% מהנשים שנאנסו נכנסו להריון, מה ששווה לכ-32,000 הריונות בכל שנה בארצות הברית בלבד. מאמר נפרד משנת 2003 בכתב העת Human Nature העריך כי סיכויי אונס יגרמו להריונות פי שניים מאשר יחסי מין בהסכמה.
בעוד כמה עמיתים כמו חבר הקונגרס של איווה סטיב קינג  והסנאטורית של מדינת טנסי סטייסי קמפפילד תמכו באקין, בכירים בשתי המפלגות גינו את דבריו וכמה רפובליקנים קראו לו להתפטר. בזעם שנוצר, אקין קיבל קריאות נרחבות לפרוש מהמירוץ שלו לסנאט הן מהרפובליקנים והן מהדמוקרטים.
אקין אפיין את ההערות שלו כתקלה, ואמר שהוא "דיבר לא נכון". הקמפיין שלו פרסמה פרסומת שבה ביקש מהבוחרים לסלוח לו, ואמר:
אונס היה מעשה רע. השתמשתי במילים הלא נכונות בצורה לא נכונה ועל כך אני מתנצל. בתור אב לשתי בנות, אני רוצה צדק קשוח לטורפים. יש לי לב רחום לקורבנות של תקיפה מינית. אני מתפלל עבורם. העובדה היא, אונס יכול להוביל להריון. האמת היא שלאונס יש הרבה קורבנות. הטעות שעשיתי הייתה במילים שאמרתי, לא בלב שאני מחזיק. אני מבקש את סליחתך.
התקרית נתפסה כבעלת השפעה על מרוץ הסנאט של אקין ועל סיכוייהם של הרפובליקנים להשיג רוב בסנאט האמריקני, על ידי פרסום חדשות בשבוע שלפני הוועידה הלאומית הרפובליקנית ב-2012 ועל ידי "שינוי[ה] הלאומית דיון בנושאים חברתיים מפצלים שעלולים להדוף את הבוחרים ולא בנושאים כלכליים שעלולים למשוך אותם".
ביוגרפיה > בחירות 2012 לסנאט > תוצאת הבחירות

לפני ההערות, אקין נתפס כמועמד המועדף לנצח במירוץ שלו מול מקסקיל, אבל הוא הפסיד בנובמבר, 54.7% ל-39.2%. אובדנו יוחס לתגובת נגד של נשים מצביעות. לאחר הבחירות, בין נובמבר 2012 לאוגוסט 2013, קיבל אקין תרומות בסך 111,000 דולר שחלקן היו עבור הפריימריז בסנאט 2018, אולם הוא עזב לאחר סיום כהונתו ב-3 בינואר 2013.
ביוגרפיה > בחירות 2012 לסנאט > לאחר מכן

ביולי 2014, WND Books פרסמה את ספרו של אקין, Fire Back: Taking on the Party Bosses and Media Elite to Protect Our Faith and Freedom. בו אמר כי הוא מצטער על ההתנצלות, כי "בבקשת סליחה מהציבור הרחב, אני מאשר את הפרשנות השגויה המכוונת של מה שאמרתי". הוא גם הגן על הערותיו המקוריות ותקף רפובליקנים שונים על "שעשו לו עוול", כולל קארל רוב; מנכ"ל ועדת הסנאטורים הלאומית הרפובליקנית לשעבר, רוב ג'סמר; הסנאטורים מיץ' מקונל, ג'ון קורנין, ג'ון מקיין, רוי בלאנט ולינדזי גרהאם; ויו"ר הבית ג'ון ביינר. הוא גם תקף שוב ושוב את הממסד הרפובליקני על שראה בהערותיו "כהזדמנות שלהם להוציא [אותי] ולבחור מישהו טעים יותר לטעמם", ואת "התקשורת הליברלית" על שהפכה אותו ל"מטרה של התנקשות תקשורתית".
ביוגרפיה > חיים אישיים

אקין התחתן עם לולי בו, בוגרת אוניברסיטת הולינס, ביוני 1975.  לזוג נולדו שישה ילדים. לולי הפכה לפעילת חינוך ביתי, וכל הילדים קיבלו חינוך ביתי. שלושה בנים למדו באקדמיה הימית האמריקאית באנאפוליס והפכו לקצינים בחיל הנחתים של ארצות הברית. אחד מבניו שירת בהסתערות על פלוג'ה, עיראק. אקין ואשתו חיו במשך שנים רבות בבית ילדותו, בית בבעלות אביו בעיר אמידה, מיזורי. כשאביו ביקש לחלק את הנכס בשטח של 8.5 דונם בסוף שנות ה-2000, עבר אקין לבית בווילדווד.
ביוגרפיה > בריאות ומוות

באפריל 2001 עבר אקין ניתוח לטיפול בסרטן הערמונית, שהתגלה ב"שלב מוקדם".  הוא מת מסרטן בביתו ב-3 באוקטובר 2021, בגיל 74.
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה

| --- | --- |
 שם רשמי:  Europe of freedom and direct democracy Group 
 מנהיגים:  נייג'ל פרג'
 תקופת הפעילות:  24 ביוני 2014 – יוני 2019 (כ־5 שנים) 
 אידאולוגיות:  אירוסקפטיות, פופוליזם, דמוקרטיה ישירה 
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט האירופי:  42 / 751
 
 efddgroup.eu
 
אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה (Europe of Freedom and Direct Democracy-EFDD) הייתה מפלגה פוליטית אירוסקפטית בפרלמנט האירופי. המפלגה מהווה באופן עקיף המשך לקואליציית החירות והדמוקרטיה (EFD) שהייתה בפרלמנט האירופי השביעי, עם שינויים משמעותיים בחברים שבמפלגה.
היסטוריה > קואליציית "אירופה של חופש ודמוקרטיה"

"אירופה של חופש ודמוקרטיה" (EFD) הייתה קואליציה פוליטית ימנית אירופאית בפרלמנט האירופי. הקבוצה הוקמה לאחר הבחירות לפרלמנט האירופי ב-2009, והורכבה בעיקר מאלמנטים של שתי קואליציות מפלגתיות בין לאומיות, האחת נקראת "עצמאות / דמוקרטיה" (Independence/Democracy-IND / DEM) והאחרת נקראת "האיחוד למען אירופה של האומות" (UEN-Union for Europe of the Nations) - שתיהן התקיימו במהלך הפרלמנט האירופי ה-6.
ה- EFD הייתה קואליציה של עשר מפלגות פוליטיות - הגדולות שבהן הן מפלגת העצמאות הבריטית (UKIP) עם 11 מושבים, והליגה הצפונית האיטלקית, עם תשעה מושבים - יחד עם  מושב אחד עצמאי. ה-EFD התנגדה למגמת חיזוק האינטגרציה האירופית ותמכה בצמצום ההגירה לשטח האיחוד האירופי.
ב-24 ביוני 2014 קבוצת ה-EFD התארגנה למפלגת "אירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה" (EFDD) עבור הפרלמנט האירופי השמיני, עם המשך החברות של רק אחת מתוך כל המפלגות הפוליטיות שיצרו את ה-EFD.
היסטוריה > כינונו של הפרלמנט האירופי ה-8

בעקבות הבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014, נתקלה קבוצת אירופה של חופש ודמוקרטיה (EFD) בקשיים ברפורמה בפרלמנט האירופי ה-8, עם מפלגות שונות וחברי הפרלמנט האירופי של ה-EFD של המונח הקודם, או שגורמים לקבוצות פרלמנטריות שונות או שלא נבחרו מחדש.
ב-4 ביוני 2014, מפלגת העם הדנית ופינס (פינלנד) הודהו בשמרנים האירופיים והרפורמיסטים (ECR) ולכן לא היו קשורים עוד ל-EFD.
ב-12 ביוני 2014, תנועת חמשת הכוכבים (M5S) של איטליה, שנדחתה על ידי קבוצות הירוקים / EFA וברית של הליברלים והדמוקרטים לאירופה, הציעה לפעילים שלה משאל עם מקוון מוגבל לבחירה קבוצת הפרלמנט האירופי למפלגה, שבה 78% מהפעילים המשתתפים הצביעו בעד ה- EFD.
ב-16 ביוני 2014, חברת הפרלמנט הולנדית מס בלדר של המפלגה הרפורמית הפוליטית (SGP) עברה מ EFD לקבוצת ECR.
קבוצת ה- EFD תוקנה ב -18 ביוני 2014 עם חברי הפרלמנט האירופי (MEP) ממפלגות החברות הקיימות: בריטניה, המפלגה העצמאית בבריטניה (בריטניה) והסדר והצדק (ליטא), בנוסף לשותפים חדשים: תנועת חמשת הכוכבים, הדמוקרטים של שוודיה (שוודיה), מפלגת האזרחים החופשיים (הרפובליקה הצ'כית), איגוד האיכרים הלטבים (לטביה) וחברת MEP צרפתית עצמאית, לשעבר של החזית הלאומית.
ב-24 ביוני 2014, שם הקבוצה EFD תוקן לאירופה של חופש ודמוקרטיה ישירה (EFDD), ודייוויד בורלי מתנועת חמשת הכוכבים נבחר כנשיא החדש של הקבוצה הנכנסת.
ניקלאס מויסאנדר

ניקלאס מויסאנדר (בפינית: Niklas Moisander; נולד ב-29 בספטמבר 1985 בטורקו שבפינלנד) הוא כדורגלן פיני המשחק במאלמה בתפקיד הבלם. ניקלאס הוא אחיו התאום של השוער הנריק מויסאנדר.
קריירת מועדונים

מויסאנדר התחיל את הקריירה שלו ב-טורון פאלוסאורה. בשנת 2002 עלה לבוגרים, אך את קפיצת המדרגה שלו עשה בסוף העונה כאשר שיחק בכל 9 משחקי הקבוצה האחרונים בליגה בעונה זו.
ב-2003 עבר מויסאנדר לאייאקס אמסטרדם. כרטיס השחקן שלו היה שייך לאייאקס במשך 3 שנים אך הוא מעולם לא זכה לשחק בשורותיה.
ביולי 2006 עבר מויסאנדר לזוולה. עם 71 הופעות ו-5 שערים, מויסאנדר עורר עניין רב בקרב קבוצות בהולנד. ב-1 ביולי 2008 חתם בא.ז. אלקמאר. בעונתו הראשונה במועדון זכה מויסאנדר עם אלקמאר באליפות הולנד ועונה לאחר מכן זכה להשתתף עימה בליגת האלופות.
ב-21 באוגוסט 2012 חזר מויסאנדר לאייאקס אמסטרדם כמחליפו של יאן ורטונגן שעבר לטוטנהאם הוטספר. ב-24 באוקטובר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו במדי אייאקס בניצחון 1–3 על מנצ'סטר סיטי במסגרת של הבתים של ליגת האלופות.
בקיץ 2015 חתם בסמפדוריה מהסרייה א' על חוזה לשלוש שנים. לאחר עונה אחת בסמפדוריה, נמכר מויסנדר לורדר ברמן מהבונדסליגה תמורת 1.7 מיליון אירו.
ב-1 ביולי 2021 עבר למלאמה השוודית.
קריירה בינלאומית

ב-29 במאי 2008 ערך מויסאנדר את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת פינלנד במשחק ידידות נגד טורקיה. ב-10 באוקטובר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו במסגרת בינלאומית נגד ויילס במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. ב-2011 הפך מויסאנדר לקפטן הנבחרת במקומו של פטרי פסאנן.
תארים

אליפות הולנד (1):2009
הסופרקאפ ההולנדי (1):2009
אליפות הולנד (2): 2012/2013, 2013/2014
הגביע ההולנדי: 2005/2006
הסופר קאפ ההולנדי: 2013
שחקן השנה בפינלנד (2): 2012, 2013
אנה ויסי

| --- | --- |

ויסי בהופעה בשנת 2011
 לידה:  20 בדצמבר 1957 (בת 67) לרנקה, קפריסין הבריטית
 שם לידה:  אנה ויסי
 מוקד פעילות:  יוון, קפריסין
 תקופת הפעילות:  מ-1973
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אתונה 
 עיסוק:  זמרת, פזמונאית, שחקנית, מגישת טלוויזיה, שדרני רדיו
 סוגה:  פופ, לאיקו, פופ רוק
 סוג קול:  dramatic bass-baritone 
 שפה מועדפת:  יוונית מודרנית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  Panik Records, סוני מיוזיק 
 בן או בת זוג:  Nikos Karvelas (1983–1992) 
 צאצאים:  Sofia Karvela 
 מספר צאצאים:  1 
 פרסים והוקרה:  Thessaloniki Song Festival  פרסי המוזיקה היוונית של MAD TV  פרס אריון למוזיקה 
 annavissilive.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אנה ויסי ( באנגלית: Anna Vissi; ביוונית: Άννα Βίσση; נולדה ב-20 בדצמבר 1957) היא זמרת, פזמונאית, שחקנית, מגישת טלוויזיה, שדרנית רדיו יווניה-קפריסאית.
ויסי היא אחת האמניות המשפיעות והגדולות ביוון. בשנת 2010, אלפא TV, ערוץ טלוויזיה גדול ביוון, דירג את ויסי כאמנית השנייה המובילה ביוון מאז 1960, רק מאחורי חאריס אלקסיו, ואילו פורבס דירג אותה כאחת מחמשה עשר הידוענים החזקים והמשפיעים ביותר ביוון, היא הייתה הרביעית ברשימה והזמרת הגבוהה בדירוג.
ביוגרפיה

אנה ויסי נולדה ב-20 בדצמבר 1957 בפילה, לרנקה. היא החלה לשיר מגיל צעיר מאוד, והחלה את לימודיה המוזיקליים הפורמליים בגיל שש בקונסרבטוריון מקומי.
בגיל שתים עשרה נכנסה ויסי לתחרות כישרונות וזכתה בפרס ראשון. שנתיים מאוחר יותר, הייתה הזמרת הראשית באיה טיליריה, שהייתה גם הופעת הטלוויזיה הראשונה שלה. בשנת 1973 עברה משפחתה לאתונה, שם המשיכה את לימודיה בקונסרבטוריון הלאומי. בהמשך החלה לשתף פעולה במועדון הלילה בפלאקה ביוון עם מספר אמנים יוונים מפורסמים דוגמת, יורגוס דאלארס, חאריס אלקסיו ועוד. במהלך תקופה זו למדה גם משפטים באוניברסיטת אתונה. שיתוף הפעולה החשוב הראשון שלה, לצד יורגוס דאלארס, היה עם המלחין סטברוס קוג'יומציס. קוג'יומיציס הלחין שני שירים לויסי, "אני אוהב אותך" ו"בשנות הסבלנות". היא גם שיתפה פעולה עם מלחינים יוונים חשובים רבים כמו מיקיס תאודוראקיס (1974/1975), גאורגיוס הדג'יניאסיוס (1974), דורוס ג'ורג'אדיס (1974), ניקוס קרוולס (לימים בעלה: 1975) ומיהאליס טרזיס (1976).