stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויטן
אוכלוסייה > דתות

ויטן השתייכה לארכידיוקסיה של קלן מאז שנוסדה. בשנת 1582 הפכה האוכלוסייה לפרוטסטנטית, כחלק מהרפורמציה. לאחר מכן הייתה העיר פרוטסטנטית במשך מאות שנים, והאמונה האוונגליסטית-לותרנית דומיננטית בעיר.
הקתולים המעטים בוויטן לאחר הרפורמציה היו שייכים לארכידיוקסיה של קלן עד שנת 1821, ומאז לארכידיוקסיה של פאדרבורן. בשנת 1834 הצליחו הקתולים להקים קהילה עצמאית מחדש, ומאוחר יותר השתייכה הקהילה הקתולית לדיקנאט של האטינגן. בשנת 1921 הפכה ויטן למקום מושבו של דיקנאט משלה, השייך כיום לחבל רוהר-מארק של הארכידיוקסיה של פאדרבורן. בשנת 2013 חיו בוויטן כ-22,000 קתולים.
בשנת 1954 הוקם באנן מנזר כרמליתי. ישנן גם כנסיות חופשיות שונות, כולל קהילות אוונגליקניות חופשיות (בוויטן נמצאים משרדי איגוד הקהילות האוונגליקניות החופשיות בגרמניה) וקהילה בפטיסטית. שתי כנסיות מייצגות את הכנסייה האפוסטולית החדשה (אנ').
יהודים תועדו בוויטן מאז 1815. לאחר שהממשל הפרוסי העניק לקהילה את חופש הממסד בשנת 1847, החלה הקהילה היהודית לגדול, ובשיאה היא מנתה מעל 500 איש. מרבית היהודים במחצית השנייה של המאה ה-19 עסקו במסחר מסוגים שונים. ב-1909 הקימו נשים פמיניסטיות יהודיות את ארגון הנשים הפמיניסטי המקומי. ב-20 במרץ 1885 הונחה אבן היסוד של בית הכנסת ברחוב הקצר (Kurze Straße; היום רחוב בית-הכנסת). במהלך ליל הבדולח בשנת 1938 בזזו, שרפו והרסו אזרחי ויטן, בהשפעת הממשל הנאצי, את בית הכנסת לחלוטין. רכושם של האזרחים היהודים נגזל בידי המדינה, והם נאלצו להגר או להירצח. כ-100 היהודים המתגוררים בווייטן (נכון לשנת 2012) שייכים לקהילה היהודית בדורטמונד.
את ארבע הקהילות האסלאמיות שלהן מסגדים בוויטן (קהילות אנן, הרבדה, וידיישטראסה וברייטה-שטראסה) ייסדו לקראת סיום המאה ה-20 "גסטארבייטר" (עובדים-אורחים; מהגרי עבודה) טורקיים ובוסניים.
סמל העיר

סמל העיר ויטן מציג מגן מחולק לחלק עליון אדום וחלק תחתון כסוף. בחלק העליון שני אריות בעלי שני זנבות בצבע כסף שמבטם פונה אל מחוץ לסמל. שלט האצולה של משפחת האצולה המקומית אברהרדס משנת 1283 שימש כתבנית של פיה נוצר סמל העיר. בנוסף לאריה, החיה שסימלה את משפחת האצולה, הוצג במקור המוטו שלהם, "Sigillum Hermanni de Wittene".
הערות שוליים

↑  Witten darf sich offiziell "Universitätsstadt" nennen, waz.de, 06.12.2015
↑  Bevölkerung, Stadt Witten (בגרמנית)
↑  Pläne abgesegnet: Umbaumaßnahmen: St. Marien wird Verwaltungszentrum, Ruhr Nachrichten, 20.06.2013
↑  מריון קפלן, "עבודה", בתוך: קיום בעידן של תמורות: חיי יום־יום של היהודים בגרמניה (1618–1945), ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2008, עמ' 309 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"), על פי Frank Ahland, „… weit weg vom Antisemitismus, obgleich nicht weit vom Kohlenstaub.“ Probleme der Integration der Wittener Juden im Kaiserreich, VOHM, Jahrbuch des Vereins für Orts- und Heimatkunde in der Grafschaft Mark zu Witten, 1. Auflage. Band 100, 2000, S. 329
↑  קפלן, עמ' 379, על פי אהלנד, עמ' 342
↑  Beschneidung traumatisiert nicht, waz.de, 25.09.2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557270405171  BnF: cb12257751b (data)  GND: 4066638-4  LCCN: n50062316  MusicBrainz: 044a2f0b-cc42-458b-8a86-81f89131c622  NKC: ge398038  SUDOC: 031344275  VIAF: 137176477   WorldCat (עם VIAF): 137176477 
בית העירייה של ויטן וכיכר העירייה
האוכלוסייה בוויטן משנת 1871 לשנת 2018. העמודות האפורות מציינות את מלחמות העולם
כנסיית מריה
בית הקברות היהודי לדרקן (גר')
מסגד של הקהילה הבוסנית
ויוויאן פוקס

| --- | --- |

סר ויוויאן פוקס וסר אדמונד הילרי, 1958
 לידה:  11 בפברואר 1908 האי וייט, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  11 בנובמבר 1999 (בגיל 91) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  אלינור האניוויל 
 תקופת הפעילות:  ? – 11 בנובמבר 1999 
 פרסים והוקרה:  מדליית פרסטוויץ' (1960)  מדליית הזהב של החברה הגאוגרפית הצרפתית (1958)  מדליית המייסדים (1951)  מדליית הקוטב  Knight Bachelor  Scottish Geographical Medal 
 
ויוויאן פוּקס (לעיתים: פוּכּס, באנגלית: Sir Vivian Fuchs;‏ 11 בפברואר 1908 - 11 בנובמבר 1999) היה חוקר ומגלה ארצות אנגלי, שצוות המשלחת שלו היה הראשון להשלים את החצייה היבשתית של אנטארקטיקה בשנת 1958.
ביוגרפיה

פוקס נולד ב-1908 בפרשווטר, האי וייט, לארנסט פוקס, מהגר גרמני מינה ולאשתו הבריטית ויולט ווטסון. הוא למד בברייטון קולג' ובסנט ג'ון קולג', קיימברידג'. הכשרתו המקצועית הייתה בגאולוגיה, ואת מקצועו זה ראה כאמצעי להגשים את עניינו בטבע. משלחתו הראשונה הייתה אל גרנלנד ב-1929 עם מורו, ג'יימס וורדי. אחרי שהשלים את לימודיו בשנת 1930, נסע עם משלחת של אוניברסיטת קיימברידג' לחקור את הגאולוגיה של אגמי מזרח אפריקה ביחס לשינויים אקלימיים. לאחר זאת הצטרף לאנתרופולוג לואיס ליקי במשלחת לערוץ אולדובאי. בשנת 1933 נשא לאישה את דודניתו, ג'ויס קונל. ג'ויס, נוסעת עולמית בזכות עצמה, ליוותה את ויוויאן במשלחתו אל ימת רודולף (כיום אגם טורקנה) ב-1934. הממצאים ממשלחת זו, שבה איבדו שניים מחבריהם, הנחילו לפוקס את תואר הדוקטור שלו מקיימברידג' בשנת 1937.
בפברואר 1936 נולדה בתו הילרי. ב-1937 ארגן משלחת לחקר אגן אגם רוקווה בדרום טנזניה. עם שובו בשנת 1938 נודע לו, שבתו השנייה, רוזלינד, סובלת משיתוק מוחי חמור. היא מתה בשנת 1945. בנו, פיטר, נולד ב-1940.
בגיל שלושים, התגייס לצבא הבית הבריטי (Territorial Army, חלק מהצבא הבריטי הכולל עתודות מתנדבים) ונשלח לחוף הזהב, שם שירת בשנים 1942 עד 1943. הוא חזר הביתה והוצב בלונדון במטה הצבא השני בתפקיד בעניינים אזרחיים. הצבא השני הועבר לפורטסמות' לקראת הנחיתה המתוכננת ל-6 ביוני 1944, ופוקס הגיע לבסוף לגרמניה בעוד מועד להיות עד לשחרור האסירים ממחנה הריכוז ברגן-בלזן. הוא משל במחוז פלן בשלזוויג-הולשטיין עד 1946, אז שוחרר משירות צבאי בדרגת רב-סרן.
פוקס לקח חלק בסקר שטחי החסות איי פוקלנד (כיום הסקר האנטארקטי הבריטי) שהחל ב-1947, אז הגיש בקשה למשרת גאולוג. מטרת הארגון הייתה לקדם את תביעות החזקה של בריטניה על אנטארקטיקה, וכמטרה משנית, לתמוך במחקר מדעי. ב-1950 התבקש פוקס לפתח את המשרד המדעי החדש של הסקר בלונדון, לתכנן מחקר באנטארקטיקה ולתמוך בפרסומי מחקרים. בהמשך יהיה למנהל סקר שטחי החסות של איי פוקלנד, מ-1958 (לאחר שובו מן המשלחת האנטארקטית המצליחה) עד 1973. אשתו מתה באוקספורד בשנת 1990, בגיל 83, מהתקף לב. כעבור שנה, נשא לאישה את אלינור האניוויל, עוזרתו האישית לשעבר בסקר אנטארקטיקה הבריטית, בקנסינגטון ובצ'לסי, לונדון. סר ויוויאן פוקס מת בקיימברידג' ב-11 בנובמבר 1999, בן 91.
המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי

פוקס מוכר בעיקר כמי שעמד בראש המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, משלחת במימון מדינות חבר העמים, שהשלימה את החצייה היבשתית הראשונה של אנטארקטיקה. תכנון המשלחת החל ב-1953, וחזה את השימוש בטרקטור סנו-קט לחציית היבשת ב-100 ימים, החל בים ודל וכלה בים רוס, דרך הקוטב הדרומי.
פוקס וקבוצתו הגיעה לאנטארקטיקה בינואר 1957 לאחר שהמחנה הוקם במקום. הקבוצה יצאה לבסיס שקלטון ב-24 בנובמבר 1957. לאורך המסלול, נאסף מגוון נתונים מדעיים מבדיקות עומק סייסמיות ומקריאות גראווימטריות. מדענים קבעו את עובי הקרח בקוטב ואת קיומה של מסה יבשתית מתחת לקרח. ב-2 במרץ 1958 השלימו פוקס ואנשיו את דרך 100 הימים כשהגיעו אל בסיס סקוט, לאחר מסע בן 3,453 ק"מ (2,158 מייל).
ב-1958 קיבל תואר אבירות מן המלכה אליזבת השנייה. יחד עם סר אדמונד הילרי, כתב את "מסע הקוטב הדרומי" ( The Crossing of Antarctica).
מדליית פוקס

מדליית פוקס נוצרה בשנת 1973 על "דבקות יוצאת דופן לענייני סקר אנטארקטיקה הבריטית, מעל ומעבר לחובה המקובלת, מצד גברים ונשים שממלאים או שמילאו בעבר תפקיד בסקר, או עמדו בקשר הדוק עם עבודתו."
המדליה ניתנת לאדם אחד או שניים בשנה על תרומתו לסקר אנטארקטיקה הבריטית.
ספריו

ויוויאן פוקס, אדמונד הילרי, מסע הקוטב הדרומי: הכיבוש ההיסטורי של אנארקטיקה. תל אביב, הוצאת קרני, 1958.
הערות שוליים

1 2  ליטל לוין, היום לפני 53 שנה: חוקר היבשות ד"ר פוקס כובש את הקוטב הדרומי, באתר הארץ, 19 בינואר 2011
↑  סיר ויוויאן פוקס, אנטארקטיקה - המעבדה הבין־לאומית, למרחב, 13 בדצמבר 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007275176005171  PLWABN: 9810661638105606  BIBSYS: 90167120  BNE: XX837270  BnF: cb126072163 (data)  GND: 118694030  ISNI: 0000 0001 1443 3235  LCCN: n83025264  NARA: 10570192  NDL: 00521809  NKC: xx0012346  NLA: 35095199  NTA: 071221689  RERO: 02-A003268426  SNAC: w69m9dsh  SUDOC: 060750138  Trove: 825120  VIAF: 47233437   WorldCat (עם VIAF): 47233437
התפלגות משולשת

| --- | --- |
 פונקציית צפיפות ההסתברות
 
 פונקציית ההסתברות המצטברת
 
 מאפיינים
 פרמטרים:   a:~a\in (-\infty ,\infty )  b:~a<b\,  c:~a\leq c\leq b\,
 תומך:   a\leq x\leq b\!
 פונקציית צפיפות הסתברות (pdf):   {\begin{cases}0&{\text{for }}x<a,\\{\frac {2(x-a)}{(b-a)(c-a)}}&{\text{for }}a\leq x<c,\\[4pt]{\frac {2(b-x)}{(b-a)(b-c)}}&{\text{for }}c\leq x\leq b,\\[4pt]0&{\text{for }}b<x.\end{cases}}
 פונקציית ההסתברות המצטברת (cdf):   {\begin{cases}0&{\text{for }}x\leq a,\\[2pt]{\frac {(x-a)^{2}}{(b-a)(c-a)}}&{\text{for }}a<x\leq c,\\[4pt]1-{\frac {(b-x)^{2}}{(b-a)(b-c)}}&{\text{for }}c<x<b,\\[4pt]1&{\text{for }}b\leq x.\end{cases}}
 תוחלת:   {\frac {a+b+c}{3}}
 חציון:   {\begin{cases}a+{\sqrt {\frac {(b-a)(c-a)}{2}}}&{\text{for }}c\geq {\frac {a+b}{2}},\\[6pt]b-{\sqrt {\frac {(b-a)(b-c)}{2}}}&{\text{for }}c\leq {\frac {a+b}{2}}.\end{cases}}
 ערך שכיח:   c\,
 שונות:   {\frac {a^{2}+b^{2}+c^{2}-ab-ac-bc}{18}}
 אנטרופיה:   {\frac {1}{2}}+\ln \left({\frac {b-a}{2}}\right)
 פונקציה יוצרת מומנטים (mgf):   2{\frac {(b\!-\!c)e^{at}\!-\!(b\!-\!a)e^{ct}\!+\!(c\!-\!a)e^{bt}}{(b-a)(c-a)(b-c)t^{2}}}
 פונקציה אופיינית:   -2{\frac {(b\!-\!c)e^{iat}\!-\!(b\!-\!a)e^{ict}\!+\!(c\!-\!a)e^{ibt}}{(b-a)(c-a)(b-c)t^{2}}}
 צידוד:   {\frac {{\sqrt {2}}(a\!+\!b\!-\!2c)(2a\!-\!b\!-\!c)(a\!-\!2b\!+\!c)}{5(a^{2}\!+\!b^{2}\!+\!c^{2}\!-\!ab\!-\!ac\!-\!bc)^{\frac {3}{2}}}}
 גבנוניות:   -{\frac {3}{5}}
בהסתברות ובסטטיסטיקה, התפלגות משולשת היא התפלגות רציפה עם גבול תחתון a, גבול עליון b ושכיח c, כך שמתקיים:  a<b ו- a\leq c\leq b.
מאפיינים ושימושים

ההתפלגות המשולשת מייצגת התפלגות בסיסית המבוססת רק על חסם עליון, חסם תחתון ושכיח. מהסיבות הללו, יש המכנים אותה "התפלגות של חוסר נתונים". לרוב משתמשים בהתפלגות משולשת כאשר אין מספיק נתונים וההתפלגות אינה אחידה. אולם בעיקר משתמשים בהתפלגות משולשת כאשר היחס בין המשתנים ידוע. בהתפלגות משולשת ניתן גם בקלות לחשב את ההסתברות של קבוצה בתחום, על ידי חישוב השטח שמתחת לעקומה הבנוי ממשולש. בשל מאפיינים אלו, משתמשים לרב בהתפלגות משולשת בסימולציות ובתהליכי קבלת החלטות. משתמשים גם בהתפלגות משולשת בשילוב התפלגות בטא בניהול פרויקטים.
מקרים מיוחדים

קיימים מקרים מיוחדים בהם הנקודות הן ידועות ויש שימוש בערך מסוים של c.
מקרים מיוחדים > שתי נקודות ידועות

ההתפלגות נהיית יותר פשוטה כאשר a=c או b=c. לדוגמה אם a=0 ו-b=c=1 אז בקטע שבו  0\leq x\leq 1, פונקציית הצפיפות ופונקציית ההצטברות מוגדרות להיות:
מקרים מיוחדים > התפלגות של ממוצע שני משתנים עם התפלגות אחידה

בהינתן שני משתנים מקריים בלתי תלויים, X1, X2 שלשניהם התפלגות אחידה רציפה על הקטע  [0,1], אז ההתפלגות של X = (X1 + X2)/2 מתאימה למקרה שבו  a=0,‏  b=1 ו- c=0.5.
מקרים מיוחדים > התפלגות המרחק בין שני משתנים מקריים אחידים

בהינתן שני משתנים מקריים בלתי תלויים, X1, X2 שלשניהם התפלגות אחידה רציפה על הקטע  [0,1], אז ההתפלגות של  X=\left|X_{1}-X_{2}\right| מתאימה למקרה שבו a = 0,‏ b = 1 ו-c = 0.
יצירת משתנים מקריים בעלי התפלגות משולשת

כאשר נתון משתנה מקרי U שמתפלג באופן אחיד על הקטע  (0,1), אז (בעזרת דגימה מהעתקה הופכית) המשתנה
כאשר F היא פונקציית ההתפלגות של התפלגות משולשת עם פרמטרים a,‏ b ו-c, ומכאן שמתקיים F(c) = (c-a)/(b-a).
וינצנץ שטל

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1905 Elsendorf, מחוז קלהיים, הקיסרות הגרמנית 
 הוצאה להורג:  28 במאי 1946 (בגיל 40) כלא לנדסברג, גרמניה המערבית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה
 צלב ההצטיינות במלחמה 
 
וינצנץ שֶטְל (בגרמנית Vinzenz Schöttl; ‏ 30 ביוני 1905 – 28 במאי 1946 לנדסברג) היה קצין אס אס ופונקציונר רב-דרג במחנות הריכוז וההשמדה הנאציים.
שטל הצטרף למפלגה הנאצית בנובמבר 1928, חידש את חברותו במפלגה בשנת 1931 והצטרף לשורות האס אס בינואר 1931. בואפן אס אס הגיע לדרגה של אובר-שטורמפיהרר בשנת 1942.
בשנת 1933 היה אחד מסגל השומרים במחנה הריכוז דכאו. משנת 1940 הוא הוצב במשך זמן קצר בגטו לובלין ומשם הועבר למחנה הריכוז נוינגמה ובהמשך למחנה ההשמדה מיידנק. מיולי 1942 ועד לפינוי המחנה בינואר 1945 שטל היה אחראי על תת-המחנה אושוויץ מונוביץ, המוכר בשמו הנוסף אושוויץ III. מה-3 בפברואר 1945 הוא שירת תחת פיקודו של אוטו פרשנר כסגן מפקד מחנה קאופרינג, תת-מחנה של דכאו, ונותר בתפקיד זה עד לפינוי המחנה בסוף אפריל של אותה השנה.
שטל נלכד על ידי צבא ארצות הברית וב-15 בנובמבר נשפט על פשעי מלחמה במשפטי דכאו. עדויות על התעללות באסירים וכן על ירי באסירים אחרים נלקחו בחשבון, ועל כן ב-13 בדצמבר 1945 היה אחד מבין 36 נאשמים שנגזר עליהם עונש מוות בתלייה. הוצאתו להורג בוצעה ב-28 במאי 1946 בכלא לנדסברג.
ויל דוראנט

ערך זה עוסק בסופר והיסטוריון. אם התכוונתם לחלוץ תעשיית הרכב בארצות הברית, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1885 נורת' אדמס, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בנובמבר 1981 (בגיל 96) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת סיינט פיטר, St. Peter's Preparatory School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 בן או בת זוג:  אריאל דוראנט 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לספרי עיון כלליים (1968)  מדליית החירות הנשיאותית 
 
עטיפת הספר "לקחי ההיסטוריה" באנגלית
ויליאם ג'יימס (ויל) דוראנט (באנגלית: William James (Will) Durant‏; 5 בנובמבר 1885 – 7 בנובמבר 1981) היה סופר והיסטוריון אמריקאי, הידוע בשל ספריו שעסקו בקירוב נושאים היסטוריים ופילוסופיים לקהל הרחב, ובהם בולטת הסדרה "תולדות התרבות", אותה כתב בשיתוף פעולה עם אשתו אריאל. ספריו תורגמו לשפות רבות, ביניהן עברית. על הישגיו הספרותיים זכה בפרס פוליצר לספרות ב-1967 וכן במדליית החירות הנשיאותית ב-1977.
מספריו בעברית

ויל דוראנט, גדולי ההוגים: חייהם ודעותיהם, תרגם ש"י אהרוני, הוצאת אחיאסף 1955 (יצא במספר מהדורות עד 1972).
ויליאם ג'יימס דוראנט, פילוסופיה בדרכי נועם, תרגם ישראל אלדד, הוצאת המתמיד 1956.
ויל דוראנט, תולדות התרבות, הוצאת מ. ניומן, 1964 - 1969.
ויל ואריאל דוראנט, לקחי ההיסטוריה, תרגום: ברוריה בן־ברוך, הוצאת כנרת זמורה-דביר, פברואר 2020, 176 עמודים.
ויל דוראנט, המוחות הגדולים בהיסטוריה, האנשים והאירועים שעיצבו את העולם, תרגום: צור ארליך, הוצאת שיבולת מיסודם של סלע מאיר וחירות, 2024, 156 עמודים.
הערות שוליים

↑  לקחי ההיסטוריה, באתר "עברית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310205705171  PLWABN: 9810593717305606  BIBSYS: 90733988  BNE: XX912521  BnF: cb11901344j (data)  CANTIC: a12317949  GND: 118528246  ICCU: CFIV105264  ISNI: 0000 0001 1025 466X  LCCN: n50029771  LNB: 000038858  NDL: 00438449  NKC: xx0015248  NLA: 36508447  NLG: 152370  NLK: KAC200201907  NTA: 069653186  RERO: 02-A000053758  SNAC: w6tb185n  SUDOC: 026846039  Trove: 1263738  VcBA: 495/319764  VIAF: 41839540   WorldCat (עם VIAF): 41839540
וולבי סלע זנב-מברשת

| וולבי סלע זנב-מברשת |
| --- | --- |
 וולבי סלע זנב-מברשת
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: וולבי סלעים
מין:: וולבי סלע זנב-מברשת
שם מדעי
 Petrogale penicillata ‏גריי, 1827
תחום תפוצה


וולבי סלע זנב-מברשת (שם מדעי: Petrogale penicillata) הוא מין וולבי גדול בסוג וולבי הסלע שאנדמי למזרח יבשת אוסטרליה. הוא חי במושבות קטנות על מחשופי סלע וצוקים גבוהים בתוך יערות וסוואנות ופעיל בשעות הדמדומים והלילה. הוולבי ניזון בעיקר מעשבים ועשבי תיבול, אך אינו בררן במזונו ומתאים את עצמו לצמחייה הזמינה. הוא יונק זהיר וחששן, ומקפץ בזריזות בין הסלעים והצוקים הודות לרגליו השריריות, זנבו הארוך וסוליות רגליו הספוגיות. בעבר הוולבי המברשתני היה נפוץ במספרים גדולים במיוחד ביבשת, אולם מאות אלפי פרטים ניצודו באינטנסיביות אם בגלל הפרווה ואם בגלל הדימוי של הוולבי כמזיק. כיום נותרו עשרות אלפים בלבד, והאוכלוסייה סובלת מפיצול בית הגידול ומהשפעות מינים פולשים שהובאו על ידי האדם לאוסטרליה.
טקסונומיה

הוולבי המברשתני תואר מדעית לראשונה בשנת 1827 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי שהעניק לו את השם המדעי Kanagarus penicilattus (קנגורו זנב המברשת) שהוחלף בהמשך לשם הנוכחי Petrogale penicillata (סמור סלע מברשתני). הוא שייך לסוג וולבי סלעים במשפחת הקנגוריים ובתוך הסוג הוא נמצא בקבוצת המינים lateralis/penicillata הכוללת תריסר מינים החולקים קווי דמיון משותפים. מספר מינים בקבוצה נחשבו בעבר לתת-מינים שלו.
אנטומיה ומראה

הוולבי המברשתני הוא המין השני בגודלו בסוג לאחר וולבי סלע צהוב-רגל. הוא מתאפיין בגוף מוצק ועגול, צוואר קצר וראש משולש עם חרטום חרוטי. האוזניים שלו רחבות ועגולות, ועיניו ואפו בגודל בינוני. גפיו האחוריות ארוכות ושריריות ומותאמות לקפיצה בין הסלעים, ובכפות רגליו סוליות מחוספסות וספוגיות שמאפשרות לו להיאחז בחוזקה בסלע. הגפיים הקדמיות קצרות משמעותית ומשמשות לאחיזת המזון. סימן ההיכר הבולט של המין שהעניק לו את שמו, הוא זנבו הארוך והגלילי אשר שעיר כולו ודומה למברשת שיער או למכחול. הזנב ארוך יותר מאורך הגוף, והמברשת שלו גדולה ובולטת יותר משל וולבים אחרים בסוג. אורך ראשו וגופו של הוולבי המברשתני: 59-53 סנטימטרים, אורך זנבו: 70-50 סנטימטרים, ומשקלו 5–11 קילוגרם. הזכרים גדולים במקצת מן הנקבות.
הפרווה של הוולבי המברשתני שעירה וגסה ובעלת מרקם רך וצמרירי; צבעה הכללי, נע בין חום-אדמוני בפלג הגוף האחורי לבין אפור בפלג הקדמי (הצוואר, הכתפיים והשכמות). באופן מדוקדק יותר, הפרווה בפלג הגוף האחורי נעה בין ערמוני לאדמדם או מהגוני, והיא הופכת לכתומה יותר בסמוך למפשעה והעכוז; בפלג הקדמי לעומת זאת, צבעה עשוי להיות חום-אפרפר, אפור-צפחה או כסוף. שני הגוונים העיקריים הללו מתמזגים לפרקים. הרגליים וכפות הידיים של הוולבי המברשתני בצבע שחור מבריק, וסביב השכמות יש טלאי שחור גדול ובולט שמתרחב עד לזרועות ולמותניים; לעיתים קרובות, יש לו גם פס לבן חיוור ליד הטלאי השחור. חזהו ובטנו של הוולבי בצבע לבן, זהוב או כתמתם.
לוולבי המברשתני ראש אפור כהה או כסוף, כאשר הפנים לרוב כהות יותר ולהן מספר סימונים: פסים שחורים מבריקים בצדדי העיניים, פס שחרחר לאורך המצח והחרטום, ופסים לבנים עבים על הלחיים. הסנטר צבוע בלבן קרמי או שמנת והשפתיים כתמתמות. האוזניים שחורות בצידן החיצוני וקירחות וכתומות בצידן הפנימי. להוציא את הבסיס האדמוני, הזנב כולו בצבע שחור-שוקולד עמוק, ובקצהו לעיתים כתם אפרפר חיוור.
הוולבים המברשתנים באזור הצפון נוטים להיות בהירים מעמיתיהם הדרומיים, ובעלי פרווה קצרה יותר. המין וולבי סלע שחור-צד הנפוץ במרכז אוסטרליה, נבדל מהוולבי המברשתני בממדי גופו הגדולים ופרוותו הקצרה בעלת טלאים שחורים גדולים. מין אחר בשם וולבי סלע הרברט, חופף עם הוולבי המברשתני באזור הצפון ונבדל ממנו בצבעו החיוור ובזנבו הדליל יחסית. כלאיים מתרחשים בין שני המינים הללו באזורי החפיפה, אך אינם נפוצים.
תפוצה וסביבת מחיה

וולבי זנב-מברשת אנדמי לחוף המזרחי של אוסטרליה, לאורך דרום-מזרח קווינסלנד, מזרח ניו סאות' ויילס וצפון-מזרח ויקטוריה. התפוצה הגאוגרפית שלו מתרחשת בחלק התחתון של הרי החיץ הגדול עם מספר אוכלוסיות מבודדות בפנים הארץ. בעבר הטווח היה רציף והמין היה שכיח במיוחד, אולם ציד אינטנסיבי הוביל להתכווצות הטווח ולפיצול נרחב של אוכלוסיות. הוולבי נכחד מהחלק הדרומי והמרכזי של ניו סאות' ויילס, מכל חלקי ויקטוריה (להוציא אוכלוסייה יחידה), ומטריטוריית הבירה האוסטרלית. למרות ההתכווצות בטווח, התפוצה של הוולבי המברשתני עדיין הגדולה ביותר מכל וולביי הסלעים במזרח היבשת.
הוולבי המברשתני הובא על ידי האדם לניו זילנד ולהוואי. מקורה של האוכלוסייה הקטנה בהוואי מזוג וולבים שברחו מגן חיות באי אואהו בשנת 1916. בניו זילנד, הוולבים המברשתנים שוחררו באופן מכוון באיים במפרץ חאוראקי במהלך המאה ה-18 וה-19 לצד וולבי טמר ווולבי פרמה, ובהיעדר טורפים ומתחרים טבעיים הם שגשגו מאוד עד שהפכו למזיקים בקוואו, רנגיטוטו ואיי מונטוטאפו; לקראת סוף המאה ה-20, רשויות השימור הניו זילנדיות החלו לדלל את מספרם, ומאות וולבים מברשתנים נלכדו והושבו לטבע באוסטרליה.
בית הגידול של הוולבי המברשתני כולל מחשופי סלע, צוקים וגבעות סלעיות השוכנים בתוך יערות גשם, יערות סקלרופילים, יערות אקליפטוס פתוחים, חורש ים-תיכוני דליל או ערבות עשב צחיחות למחצה, עם גישה לכרי דשא. הוולבי מעדיף מדרונות סלעיים הפונים לכיוון צפון, על מנת שיוכל להשתזף בשמש בשעות הבוקר והערב הקרירות.
אקולוגיה > ארגון חברתי

הוולבי המברשתני הוא יונק חברותי, החי במושבות קטנות של 5–7 פרטים עם היררכיה דומיננטית המורכבות בעיקר מנקבות וזכרים בודדים. בעבר, המושבות היו גדולות יותר וכללו עד 30 פרטים, וההערכה היא שהגודל הקטן של המושבות כיום (יחסית לוולביי סלעים אחרים) נובע מצמצום המספרים במהלך ההתיישבות האירופאית ביבשת. לכל מושבת וולבים יש שטח ביתי קבוע שכולל קבוצת סלעים ואזורי האכלה, והוולבים שבתוכה נקשרים לשטח הביתי ואינם עוזבים אותו גם בעונות יבשות. גודל השטח הביתי נע בין 6 ל-30 דונם ומושפע מאיכות הצמחייה, ובכרי דשא שבשולי הסלעים למשל, עשויה להיות חפיפה רבה בין מושבות.
בתוך המושבה, לכל וולבי יש מספר סלעים אישיים מהם הוא נוהג להדוף את חבריו. היחס בין הפרטים במושבה ובינם לבין מושבה אחרת משתנה בין הזוויגים; הנקבות שחיות באותה מושבה בדרך כלל קשורות אחת לשנייה ועוסקות בטיפוח חברתי (ליקוק ונשיכות עדינות), בעוד שהזכרים במושבה שומרים על מרחק של 5 מטר זה מזה, כשכל קרבה ביניהם גוררת התנהגות אגרסיבית. הנקבות גם סובלניות יותר במפגש עם נקבות ממושבה אחרת, לעומת הזכרים. הן הזכרים והן הנקבות נוהגים לגרש מהמושבה באלימות את הזכרים המתבגרים, והללו עשויים להסתכן במוות אם לא יתפנו ממנו בהקדם. הזכרים המתבגרים עשויים לחיות לזמן קצר בקבוצות ארעיות משלהם, עד שמתפזרים למושבות אחרות.
אקולוגיה > פעילות, תקשורת ויחסי גומלין

הוולבי המברשני יוצא לתור אחר מזון בעיקר בשעות הדמדומים והלילה, בעוד שאת שעות היום הוא מבלה בשינה במקלטי סלע או בהשתזפות בשמש על אחד הסלעים. במהלך שיחור המזון, הזכרים פעילים בשטח גדול יותר מהנקבות כדי לספק את דרישות האנרגיה הגבוהות שלהם. הוולבים מתקשרים ביניהם באמצעות צלילים שונים או תצוגה חזותית, והתנהגות אגרסיבית אופיינית היא דחיפה עם האף. הזכר עשוי לסמן את הסלעים האישיים שלו עם חותמי ריח.
היות שהוולבי נקשר לשטחו הביתי, טורפים יכולים לאתר אותו בקלות. בנוסף, גודלה הקטן של המושבה מקטין את כמות הזקיפים הפוטנציאליים. כדי להתמודד עם הטורפים, הוולבי מסתמך על איתור מוקדם וסורק את סביבתו בתדירות גבוהה מסלעי תצפית קבועים ללא קשר למיקום ולצמחייה שמסביב. הזריזות המפתיעה שלו על הסלעים בשילוב עם בית הגידול הבלתי נגיש, מקלים עליו להתחמק מטורפים יבשתיים דוגמת השועל האדום.
הטורפים הטבעיים העיקרים של המין הם עיט מחודד-זנב, עיטם לבן גחון וכוח התחרה. הוולבי המברשתני היה נחשב בעבר למזיק משמעותי לחקלאות, וחולל הרס רב במטעים ובגינות בשל יכולתו לקפוץ מעל גדרות גבוהים. ציד אינטנסיבי במאה ה-18 וה-19 הקטין בדרסטיות את האוכלוסייה שטרם התאוששה מאז.
אקולוגיה > תזונה

התזונה העיקרית של הוולבי המברשתני מורכבת ממיני עשבים המהווים 50-35%, לאחר מכן עשבי תיבול (40-25%) ולבסוף עלי שיחים ועצים (30-12%). המין אינו בררן, ומשלים את תזונתו בשרכים, שורשים, קליפות, זרעים, פרחים, פטריות ופירות. הרכב התזונה של הוולבי משתנה במעט בין העונות, אם בכלל. שינויים בפלורה המקומית או במזון העשבוני המועדף, מובילים את הוולבי לשנות את הרכב התזונה בהתאם. מאפיין זה מאפשר לו להסתגל לבצורת או לתחרות על מקורות מזון עם אוכלי עשב אחרים.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

וולבי זנב-מברשת הוא יונק פוליגמי ומתרבה בכל השנה ללא עונה קבועה (אם כי יש שיא לידות בפברואר עד מאי). הזכר מנסה להקים לעצמו הרמון נקבות ולהגן עליו מפני זכרים אחרים. ההיריון נמשך 31 יום, ובתחילת ההמלטה האם יושבת על זנבה ומכופפת את גופה במטרה לקרב את הכיס לפתח הביב. הוולד הזעיר זוחל בכוחות עצמו לעבר הכיס בתהליך מהיר שלוקח 45 שניות, ואז נצמד לאחת הפטמות ויונק ממנה ללא הפסקה בחודשים הראשונים לחייו. לאחר שהוא גודל מעט, הוא מוציא את ראשו מהכיס ובהמשך יוצא ונכנס לתוכו לסירוגין. הגור מבלה בכיס כשבעה חודשים וממשיך לינוק ממנו 3 חודשים נוספים לאחר שעזב אותו לצמיתות. הנקבה נכנסת להיריון זמן קצר לאחר שהגור עוזב את הכיס. הנקבה מגיעה לבגרות בגיל 18 חודשים והזכר בגיל 20 חודשים.
תוחלת החיים של הוולבי המברשתני בטבע עד 8 שנים; בשבי: 14-11 שנים.
מצב

וולבי זנב-מברשת מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), מאחר שחווה ירידה היסטורית משמעותית ביותר מאז תחילת ההתיישבות האירופאית ביבשת ממנה לא התאושש עד היום. מגמת האוכלוסייה נמצאת גם כיום בירידה, וההערכה היא שהיא פחתה בשיעור של 30% בשלהי המאה ה-21.
במהלך ההתיישבות האירופאית, התרחש ציד אינטנסיבי של הוולבי בכמויות מסחריות לצורך סחר בפרווה או לצמצום הנזקים שגרם לחקלאות, ולפחות חצי מיליון וולבים ניצודו בין 1894 ל-1914. התפוצה הפכה למקוטעת ומפוצלת בעקבות הציד, והפכה את המין לפגיע יותר מפני האיומים הנוכחיים. האיומים העיקריים כיום על הוולבי הם טריפה על ידי שועלים ותחרות על מקורות מזון עם עיזים פראיות. איומים אחרים פחות משמעותיים הם כלבים וחתולים משוטטים, תחרות על מקורות מזון עם ארנבונים ופיצול בית הגידול באמצעות סלילת כבישים או חקלאות שמגביל את המגע בין האוכלוסיות והופך אותן לפגיעות יותר לטורפים, שריפות, מחלות ובצורות.
המין מצוי במספר רב של אזורים מוגנים. תוכנית השימור האוסטרלית הכללית עבור הוולבי המברשתני כוללת: איתור איומים בסביבת המחיה של הוולבי; מיפוי של הטווח ושל האוכלוסיות המבודדות; הקמת גרעיני רבייה בשבי; השבת פרטים לטבע; ביצוע מחקרים נוספים אודות האקולוגיה של המין, העלאת המודעות למצבו בקרב הקהילות המקומיות ודילול אוכלוסיית השועלים. בנוסף לתוכנית השימור הכללית, ישנן תוכניות שימור מקומיות של רשויות השימור בקווינסלנד, ניו סאות' ויילס וויקטוריה.
אומדן האוכלוסייה הנוכחי של וולבי זנב-מברשת הוא 30,000-15,000 פרטים.