stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל זעפרני
ספריו

"נתיבותיה שלום" – שיעורים בפרשות השבוע. חמישה כרכים. בהוצאת עמותת "להאיר בלבבות", ירושלים תשפ"א–תשפ"ב. את ספרו זה כתב הרב זעפרני בתקופת מחלתו, הספר האחרון הודפס אך שבועות מספר לפני פטירתו.
"אעירה שחר" – מאמרים בנושאי החגים במעגל השנה היהודי, ירושלים תשס"א. לספרו מצורפות הסכמותיהם של הציץ אליעזר, הרב מרדכי אליהו והרב אברהם אלקנה שפירא.
"תלמי שדה" – מאמרים על שנת השמיטה, ירושלים תשס"ז.
"דורש טוב לעמו" – פרקים מחייו של הרב מרדכי אליהו, בהוצאת "דרכי הוראה לרבנים", כרך א', ירושלים תשס"ז.
כמו כן ערך עם הרב דוד פתחי את הספר אמרי מרדכי, מאמרי הלכה של הרב אליהו, ירושלים תשס"ז.
הוקרה

בשנת ה'תשפ"ד (כשנתיים לאחר פטירתו) הוענק לו אות "מחנך למופת".
הערות שוליים

↑  "יום לא פשוט": הרב זעפרני פורש מראשות הישיבה, באתר "סרוגים", 13 בדצמבר 2021
↑  דביר עמר, פשטות וענווה: כך נראה קברו של הרב שמואל זעפרני זצ"ל, באתר ערוץ 7, 10 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300550505171  LCCN: nr93005269  VIAF: 78648076   WorldCat (עם VIAF): 78648076
זמרי-לים

ארמון זמרי-לים במארי
מכתב של זמרי-לים, בנוגע לייסוד בית בתרקה
זמרי-לים (נכתב גם זִימְרִי-לִים, זימרילים או זִמרִלִם) היה מלך מארי בערך בין השנים 1761-1775 לפנה"ס.
ביוגרפיה

זמרי-לים היה בנו של חדני-אדו שהשתייך למשפחת המלוכה של המלך יחדון-לים. אמו הייתה אדודורי אחותו של המלך דדיחדון שהיה מלך של שבט רבום, מבני ימין. בשנה הראשונה למלכותו נחתם מכתב שבו מצוינים פרטי הוריו, לאחר מכן החליט כנראה ליחס את עצמו ליחדון-לים, ובהתאם לכך הוכנו חותמות חדשות.
לאחר שיחדון-לים נרצח על ידי אנשי חצרו, הוא ברח לימחד (שבירתה הייתה חלב). מלך אשור שמשי-אדד הראשון השתלט על מארי ומינה את בנו ישמח-אדד לשליט העיר. לאחר מותו של שמשי-אדד הראשון חזר זמרי-לים והשתלט מחדש על מארי בעזרתו של מלך ימחד ירים-לים הראשון.
זמרי-לים שלט במארי כ-13 שנה ועל אזורים סמוכים לאורך הפרת ועמק החבור. הוא כרת פעם אחת ברית עם חמורבי מלך בבל נגד אשנונה. כל הידוע לנו על חייו של זמרי-לים מקורו בלוחות טין שהתגלו בארכיון של מארי. בתקופת מלכותו מארי סבלה מפשיטות של בני ימין שנהגו לפשוט על אזורים שבין מארי תרקה וושַגַרַתֻם, בזזו את הצאן ולעיתים התיישבו במקום. זמרי-לים נלחם בהם, הוא הרג את שר הצבא דוידום ואת המלכים של בני ימין. חשיבותו של הניצחון הביאה לכך שלפחות שתיים משנות מלכותו נקראו על שמו.
הוא נישא לשיבתו, שהייתה נסיכה מימחד, ונולדו לו לפחות שמונה בנות מנשים שונות. חלק מבנותיו התחתנו עם שליטים מקומיים ושתי בנות הפכו לכוהנות. מארי נכבשה על ידי חמורבי שבזז אותה, ומאז שמו של זמרי-לים נעלם מהעדויות ההיסטוריות.
ראו גם

מארי
הכתרת זמרי-לים
לקריאה נוספת

Marie-Louise Buhl, Un sceau de Zimrilim, Syria. Archéologie, Art et histoire 59, 1982, עמ' 93–100 doi: 10.3406/syria.1982.6789
SASSON, J. M. (1998). "The king and I. A Mari king in changing perceptions " Journal of American Oriental Society 118(4): 453-470.
CHARPIN, D. (1992) "Les legendes de sceaux de Mari: Nouvelles Données" in: YOUNG, G.(ed.) Mari in restrospect, Eisenbrauns, pp.59-76
נתן וסרמן ויגאל בלוך, האמורים - מסופוטמיה בראשית האלף השני לפני הספירה, הוצאת כרמל, 2019, עמ' 292-316 בעיקר.
משה ענבר, השבטים האמוריים במארי, אוניברסיטת תל אביב, 1985, עמ' 58 - 70.
הערות שוליים

↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, מוסד ביאליק, 2007, עמ' 16
↑  הערך "בנימין" אנציקלופדיה מקראית, כרך ב, עמ' 264
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294095705171  GND: 121146669  LCCN: n99258208  Trove: 1020816  VIAF: 3544150943146526760009   WorldCat (עם VIAF): 3544150943146526760009
אוגור
לקריאה נוספת

דר' אפי זיו, המיתולוגיה הרומית, כנרת זמורה-ביתן, 2024, עמ' 275–276
הערות שוליים

↑  לפי פלוטרכוס בשאלות רומיות, 72 התואר המקורי היה אוספקס (auspex) וברבים אוספיקס (auspices)‏
↑  ב"הדיווינציה" או ב"דה נטורה דאורום".
↑  הזכות לבטל את כינוס אספת הקנטוריות ואספת הפלבאים נשללה מהאוגורים במהלך המאה הרביעית לפנה"ס.
| המיתולוגיה הרומית ודת רומא העתיקה |
| --- | --- | --- |
| אלים עיקריים | אפולו • דיאנה • וולקן • ויקטוריה • ונוס • יונו • יופיטר • לארס • מינרווה • מרס •  מרקוריוס • נפטון • סול אינוויקטוס • פורטונה • פלוטו • קווירינוס • קרס |  |
| אלים משניים | אדראנוס • אוורונקי • אוורונקוס • אורקוס • איניואוס • בונה דיאה • בלונה • ברומיוס • האדס • וריטאס • טרה •  יאנוס • לופרקוס • לימנטינוס • סטורנוס • פאונוס • פבריס • פולגורה • פומונה • פורינה • פרוסרפינה • פריאפוס • קאלוס • קופידון • קליטוני • קסטור ופולוקס • רומא |  |
| גיבורים מרכזיים | איניאס • הרקולס • רמוס ורומולוס |  |
| נושאי משרה דתית | אוגור • בתולה וסטלית • הרוספקס • פונטיפקס מקסימוס • פלאמן • רקס נומרנסיס |  |
סיון בסקין

| --- | --- |

 לידה:  31 באוגוסט 1976 (בת 48) וילנה, ברה"מ 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 שפות היצירה:  עברית, ליטאית, רוסית, אנגלית 
 
סיון בסקין (נולדה ב-31 באוגוסט 1976) היא משוררת ומתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

סיון בסקין נולדה בווילנה שבליטא הסובייטית בשנת 1976. ב-28 באוגוסט 1990 עלתה לישראל והתגוררה בקיבוץ עין כרמל. מאוחר יותר עברה לקריות ומשם לחיפה. למדה אמנות פלסטית ושירתה כמדריכה בממר"ם. סיימה לימודי תואר ראשון בכלכלה בטכניון. מאז שנת 2002 היא מתגוררת בתל אביב ועובדת כמנתחת מערכות מידע.
בתחילה פרסמה את שירתה באתר "במה חדשה" ובכתב העת האינטרנטי "דג אנונימי?". בהמשך התפרסמו שיריה ותרגומיה בכתבי העת "הו!" ו"הליקון". שיריה של בסקין זכו לתהודה ולשבחי המבקרים מנחם בן וניסים קלדרון. לעומתם, הסתייג חוקר הספרות אריאל הירשפלד, ובמאמר ב"הארץ" שפורסם בפברואר 2006 תקף את שירתה של בסקין. במאמר תשובה, שפורסם אף הוא ב"הארץ", כינה דורי מנור, עורך כתב העת "הו!", את בסקין "משוררת עצומה". שני המאמרים לא עסקו בבסקין בלבד, אלא בנטיית יוצרי כתב העת "הו!" כמו גם נטייתה של בסקין לכתוב בחרוז ובמשקל, ולא בחרוז החופשי, המקובל כיום בשירה העברית.
בסקין משמשת כיום חברת מערכת בכתב העת הספרותי "הו!". בשנת 2006 יצא לאור ספר שיריה הראשון, "יצירה ווקאלית ליהודי, דג ומקהלה", בעריכת דורי מנור, ובשנת 2011 יצא לאור ספר שיריה השני, "מסעו של יונה", הכולל לצד שירים מקוריים גם תרגומים לשיריה של מרינה צבטייבה. ב-2017 יצא לאור ספרה "אחותי יהונתן" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, אף הוא בעריכת דורי מנור. כן תרגמה יצירות פרוזה ושירה של סרגיי דובלטוב, יוסף ברודסקי, ניקולאי גומיליוב, ולימיר חלבניקוב ועוד.
שימשה כשנה (2022–2023) כחברה בוועד הנאמנים של פרסי הספרות.
ספריה

יצירה ווקאלית ליהודי, דג ומקהלה, הוצאת אחוזת בית, 2006.
מסעו של יונה, הוצאת אחוזת בית, 2011.
אחותי יהונתן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2017
שבעה ימים אביב בשנה – ממואר, הוצאת הקיבוץ המאוחד וה-21, 2021
אנחנו, חסרי המולדת. הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2024.
תרגומיה

מרינה צבטייבה, סיפורה של סוניצ'קה, הוצאת אחוזת בית, 2005.
סרגיי דובלטוב, המזוודה, הוצאת אחוזת בית, 2009.
גרהם סימסיון, פרויקט רוזי, הוצאת אחוזת בית ומשכל, 2013.
אנדריי טרקובסקי, לפסל את הזמן, הוצאת אסיה, 2013.
מרינה צווטאייבה, בתוך הכפפה של יד שמאל: תרגומי שיריהן של אנה אחמטובה ומרינה צווטאייבה, הוצאת ה-21 והוצאת אפרסמון, 2022.
הערות שוליים

↑  בן, מנחם. תרופה לשירה. מעריב, פרומו, ב' בניסן תשס"ו, 31 במארס 2006, עמ' 17
↑  קלדרון, נסים. סיון בסקין והחרזנים. מעריב, מוסף שבת - ספרות וספרים, ד' בשבט תשס"ה, 14 בינואר 2005, עמ' 25
↑  אריאל הירשפלד, נרקיס כדחליל, באתר הארץ, 16 בפברואר 2005
↑  דורי מנור, גולדה מאיר של ביקורת הספרות העברית, באתר הארץ, 23 בפברואר 2005
↑  אחותי יהונתן באתר הספרייה הלאומית
↑  המינויים והפרישות: הבלאגן בוועדת פרסי הספרות, באתר ynet, 26 ביוני 2023
↑  דף הספר באתר הספרייה הלאומית
↑  פרק ראשון באתר "עברית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302484405171  PLWABN: 9811573059505606  BnF: cb177676138 (data)  GND: 131961802  ISNI: 0000 0000 7876 110X  LCCN: nr2006015805  NLK: KAC199603724  VIAF: 10993428   WorldCat (עם VIAF): 10993428
משה גרינוולד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1853 י"א בשבט תרי"ג 
 פטירה:  1910 (בגיל 57 בערך) ז' באב תר"ע 
 תקופת הפעילות:  ?–1910 
 צאצאים:  לוי יצחק גרינוואלד  יעקב יחזקיה גרינוולד 
 
שו"ת ערוגת הבושם - מהדורה ראשונה, סוואליווע, תרע"ב
הרב משה גרינוולד (י"א בשבט תרי"ג, ינואר 1853 – ז' באב תר"ע, 12 באוגוסט 1910) היה מגדולי רבני הונגריה בסוף המאה ה-19. ידוע בחיבורו ערוגת הבושם.
ביוגרפיה

נולד כבן בכור לרב עמרם גרינוולד (1831–1870), אשר נטמן בבית הקברות בפאראד בהונגריה (נכד הרב יוסף גרינוולד גיסו של רבי עמרם חסידא), ולאסתר אשר נטמנה בבית הקברות בטשארנא בהונגריה. למד מגיל צעיר בישיבת הרב מנחם כ"ץ, מתלמידי החת"ם סופר בצהלים (דויטשקרויץ, כיום באוסטריה), ואצל סבו הרב יוסף גרינוולד. מגיל 16 למד בישיבת פרשבורג אצל רבו המובהק הכתב סופר, שם למד ביחד עם חברו הטוב הרב יוסף חיים זוננפלד, לימים רב העדה החרדית בירושלים. בגיל 17 התייתם מאביו, ועול פרנסת המשפחה נפל על שכמו, והוא נאלץ לעסוק במסחר עצים, אך בנוסף המשיך בלימודו בהתמדה עצומה. באותו זמן הוא נשא לאשה את קרובתו זיסל גסטטנר.
באותה תקופה החל לומר שעורי תורה בישיבה בעיר טשארנא, ובגיל 26 החל לשמש ברבנות הראשונה בחייו בעיר הומנה בהונגריה (היום בסלובקיה). בשנת תרמ"ז התמנה הרב גרינוולד לרבה של העיר קליינווארדין (קישווארדה) בהונגריה. הרב גרינוולד היה במקורו ממשפחה לא חסידית, הנוהגת כמנהגי החתם סופר, אולם מצעירותו נהיה חסיד והיה נוסע לאדמו"רים מבעלז ושיניאווה ונדבורנא, ומאותה תקופה גם הקפיד בחבישת השטריימל, כמנהג החסידים. צאצאיו עמדו בראש קהילה חסידית מפורסמת, הנקראת קהילת פאפא, על שם העיר בה כיהן בנו כרב וראש ישיבה.
בשנת תרנ"ג התמנה הרב גרינוולד לרבה של העיר חוסט בהונגריה (היום במערב אוקראינה). ברבנות העיר חוסט כיהנו רבים מגדולי רבני הונגריה ובראשם המהר"ם שיק. הרב גרינוולד החליף את הרב יואל צבי ראטה שנפטר באותה שנה. הרב גרינוולד הרחיב את ישיבת חוסט, שהפכה להיות לאחת מהישיבות הגדולות של יהדות הונגריה. רבים מרבני הונגריה במאה העשרים, היו מתלמידיו. לישיבתו הגיעו תלמידים גם מחוץ לגבולות הונגריה, ואף מארצות הברית.
כמו רבותיו המשיך הרב גרינוולד במלחמה כנגד התנועה הניאולוגית-רפורמית, ונגד כל סטייה מהמסורת של היהדות האורתודוקסית. בתשובותיו הוא מתייחס בחומרה לשינוי מקומו של החזן מעמוד החזן לבימה באמצע בית הכנסת. כמו כן הוא פוסק לבנו שיקפיד על גילוח שיער הבן בגיל שלוש ולא קודם לכן, בהתאם למסורת.
הרב גרינוולד היה מחבר פורה, אך עיקר פרסומו בא לו מספר השאלות ותשובות שכתב – "ערוגת הבושם".
משפחתו

אחיו היו: הרב אליעזר דוד גרינוולד, בעל "קרן לדוד", רבי יעקב יחזקיה והרב נחום. ילדיו היו:
הרב אברהם יוסף גרינוולד (נפטר בתרפ"ח) – כיהן כרב בקהילות מאקווא, חוסט ואונגוואר. בנו הוא הרב יהושע גרינוולד שכיהן כרב האחרון בחוסט, עד חיסול הקהילה בשואה בתש"ד. בן אחר היה הרב מאיר אב"ד טעטש (חתנו של הרב יחיאל יהודה מראזלא). בניו הם הרבנים משה אב"ד טעטש-בורו פארק ואליעזר דוד אב"ד טעטש-ויליאמסבורג, חתניו הם הרבנים יעקב יחזקיה גרינוולד מפאפא, שלמה אליעזר ברוינשטיין ממונסי, וישעיה יעקב פורטוגל מסקולען.
הרב יעקב יחזקיה גרינוולד (נפטר בתש"א) – כיהן כרב וראש הישיבה בפאפא. מייסד חסידות פאפא שמרכזה כיום בניו יורק. בנו הרב יוסף גרינוולד מילא את מקומו.
הרב יקותיאל יהודה גרינוולד (נפטר בתרצ"ד) – כיהן כרב בקהילת יארע. בנו הרב עמרם צבי שימש דיין בוישווה ולאחר מלחמת העולם השנייה בפרנוואלד ובויליאמסבורג.
הרב לוי יצחק גרינוולד (נפטר בתש"מ) – כיהן כרב בקהילות אורשיווא, וישק, פאיע וצעהלים (אחת משבע קהילות) ואחר כך רב בקהילת "ערוגת הבושם צעלים" בניו יארק. בנו החורג רבי יוסף משה (נכדו של הרב שלמה ברוך הלוי פראגר וחתנו של הרב ישראל אברהם שטיין מפאלטישאן) מילא את מקומו.
הרב ישראל מאיר גרינוולד – נפטר בשנת תרע"ט בהיותו בן 30. טמון בקליינווארדיין.
חתנו בזיווג ראשון הרב הלל מאיר ארנגרובר (בנו של הרב אלעזר מרדכי אב"ד ורנוב (אנ')).
בתו שרה יוכבד – נישאה לרב אהרן זילברשטיין, בנו של הרב ישעיה זילברשטיין רבה של וויצן. שימש כאב"ד קרצקי-באלד (לאחר פטירת רעייתו נישא הרב זילברשטיין לאחותה מירל חיה, שהייתה נשואה בזיווג ראשון לרב הלל מאיר ארנגרובר).
ספריו

שאלות ותשובות ערוגת הבשם – תרע"ב-תרפ"ו
הגדה של פסח עם פירוש הלל נרצה – בערעגסאס תרפ"ב
קונטרס הכנה רבה – צוואה, סיגעט תר"ע (1910)
הנהגות ישרות – ווראנוב 1936
מקוה טהרה – על שו"ע יורה דעה הלכות מקואות, אונגוואר תרצ"א
עולת תמיד – חידושים ובאורים ... על מסכת תמיד, בודפשט תש"ג
ערוגת הבשם – ביאור ... על כללי איסור חל על איסור... – בודפשט תרצ"ח
ערוגת הבשם על התורה – חדושי אגדה על חמישה חומשי תורה, חוסט תרע"ג
לקריאה נוספת

ערוגת הבושם – חלק אורח חיים, הקדמה, ברוקלין תשכ"ח
משה יהודה כ"ץ, תולדות ערוגת הבושם, ברוקלין, תשל"ט ותשמ"ה
הרב מאיר אמסל, המאור, ניו יורק תשל"ד, עמ' קפה-קפח
אברהם שמואל בנימין סופר־שרייבר, כתב זאת זיכרון, ירושלים תשל"ו, עמ' 152–153 ('ר' משה ז"ל גרינוואלד')
הערות שוליים

↑  חותנם של הרב יעקב יצחק ניימן, הרב צבי גליק (חותנו של רבי מרדכי רוקח) והרב שמואל דוד טויב ממוזשאי. ראו עליו כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308266905171  GND: 138355894  ISNI: 0000 0001 3900 1295  LCCN: n80102721  VIAF: 174696783   WorldCat (עם VIAF): 174696783
ולורה

ולורה (באלבנית: Vlora או Vlorë, ביוונית: Αυλώνα, באיטלקית: Valona, בטורקית: Avlonya) היא עיר נמל בדרום אלבניה. העיר היא בירתה הראשונה של המדינה, ובה אף הוכרזה עצמאותה ב-1912. העיר שוכנת לחופו של מפרץ ולורה, בחלקו הדרומי ביותר של הים האדריאטי. כיום היא משמשת בירתו של מחוז ולורה, ובשנת 2011 התגוררו בה 104,827 אלף תושבים.
היסטוריה

ולורה הוקמה בידי מתיישבים יוונים במאה השישית לפני הספירה בשם אאולון (Αυλών), כאחת מכמה קולוניות שהוקמו לאורך חופי איליריה. היא נזכרת לראשונה בכתביו של תלמי. מאוחר יותר שימשה עיר נמל חשובה בפרובינקיה הרומית מקדוניה.
במהלך המאה החמישית הוקמה בעיר בישופות שהייתה כפופה לפטריארך, וב-733 הוכפפה לפטריארך קונסטנטינופול. ב-1345 נכבשה העיר בידי האימפריה הסרבית, וב-1417 בידי האימפריה העות'מאנית, ששלטה בה במשך כ-500 השנים הבאות, למעט אפיזודה קצרה בשנים 1691-1690, כאשר הוונציאנים הצליחו להשתלט עליה. במהלך המאה ה-16, בעקבות גירוש ספרד וגירוש פורטוגל, התיישבו בה יהודים רבים. ב-1851 נפגעה קשות ברעידת אדמה.
ב-28 בנובמבר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה, הכריז בעיר איסמאיל צ'מאלי על עצמאות אלבניה. ההכרזה, וטענת האלבנים לנייטרליות, לא מנעו מהיוונים לצור עליה החל ב-3 בדצמבר 1912, במלחמת הבלקן הראשונה.
בתום מלחמת הבלקן העיר הייתה לבירתה הראשונה של אלבניה. בראשית מלחמת העולם הראשונה כבשה איטליה את העיר, וזכויותיה בה עוגנו בהסכם הסודי בינה לבין מדינות ההסכמה ב-1915. איטליה המשיכה להחזיק בעיר גם לאחר תום המלחמה, ובוועידת השלום בפריז ב-1919 מעמדה כלל לא נדון. ביוני 1920 החל כוח של 10 אלפים מתנדבים אלבנים בפיקודו של צ'אזים קוצולי לצור על העיר. המצור נמשך כשלושה חודשים, ובסיומו הסכימה איטליה להסיג את כוחותיה מהעיר, וויתרה על דרישותיה לריבונות בה.
ב-1939 כבשה איטליה את אלבניה כולה, ובמהלך מלחמת העולם השנייה הוקם באי מול חופי ולורה בסיס צוללות ששימש את צבאות איטליה וגרמניה. לאחר המלחמה וכינון המשטר הקומוניסטי במדינה, שימש נמל העיר כבסיס צוללות של הצי הסובייטי, והסובייטים השקיעו בנמל הון רב. ב-1961 נקלעו יחסי אלבניה וברית המועצות למשבר, ושליט אלבניה, אנוור הוג'ה דרש מהסובייטים לפנות את הנמל. חרושצ'וב איים לכבוש את העיר, אך איומו לא יצא לפועל בשל משבר הטילים בקובה.
ב-1997 התעוררו בעיר מהומות קשות במהלך המשבר הכלכלי שפקד את אלבניה בעקבות תרמית פירמידה.
כלכלה

ולורה היא מרכז תעשייתי ומסחרי חשוב. הנמל הוא השני בחשיבותו באלבניה אחרי זה של דורס, וסביב העיר מופקים נפט, גז טבעי, אספלט ומלח. כן מתבצעת בעיר ובסביבתה פעילות דיג ענפה. מחוז ולורה הוא מרכז חקלאי בולט, ובין היתר מגדלים בו זיתים, דגנים, תירס, כותנה, בקר וצאן.
מאז פתיחתה של המדינה למערב, בשנות ה-90, הפכו חופי העיר ליעד תיירותי, והוקמו בה בתי מלון רבים.
חינוך ותרבות

אוניברסיטת ולורה פועלת משנת 1994, וכיום היא האוניברסיטה השנייה בגודלה באלבניה, ובה כ-15 אלף תלמידים. בתחילה נפתחו בה מסלולי לימוד במקצועות טכנולוגיים בלבד, אך במשך השנים נוספו פקולטות נוספות, וכיום מלמדים בה גם כלכלה, חינוך, משפטים, ועוד.
בעיר מספר מוזיאונים, בהם מוזיאון היסטורי, מוזיאון אתנוגרפי והמוזיאון הלאומי לעצמאות, שהוקם בבניין שבו הוכרזה עצמאות אלבניה ב-1912.
שתי קבוצות כדורגל בולטות פועלות בעיר. פלאמורטרי ולורה משחקת בליגת העל האלבנית, והיא זכתה באליפות המדינה פעם אחת, ב-1991. קבוצת ולורה סיטי משחקת בליגה השנייה.
ערים תאומות

טורקיה איזמיר, טורקיה
ארצות הברית הוליווד, פלורידה, ארצות הברית
ראו גם

מפרץ ולורה
הערות שוליים

↑  על שחרור אלבניה, החרות, 3 בדצמבר 1912
↑  היונים מורים על ולונה באלבניה, מוריה, 11 בדצמבר 1912
↑  The Balkan Wars 1912-1913: Prelude to the First World War, page 65
מסגד מוראדי מהמאה ה-16
בניין העירייה
הטיילת וקו החוף
הנמל וקו החוף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537834005171  GND: 4119361-1  LCCN: n94055317  MusicBrainz: d9043d3a-92b5-41b7-9487-9a195d3f7f07  NKC: ge1120190  SUDOC: 050571540  VIAF: 129160832   WorldCat (עם VIAF): 129160832 
מפת ולורה ב-1573
הכרזת העצמאות האלבנית, 1912
הכיבוש האיטלקי של ולורה בעשור השני של המאה העשרים
קוי

.
קוי, או, "נישיקיגוי" (ביפנית: 錦鯉 – מילולית: "קרפיון רקום רקמת זהב"; "קוי" – 鯉 – ביפנית הוא "קרפיון מצוי") הוא תת-מין מבוית של קרפיון אמור (Cyprinus rubrofuscus) ממשפחת הקרפיוניים, הנפוץ באקווריום ובבריכות נוי וידוע בגווני זהוב, לבן ועוד. בעבר היה תת-מין של קרפיון מצוי.
מוצאו של הקוי מסין אך רוב הזנים פותחו ביפן. זהו דג מאוד חזק ועמיד ומסוגל לשרוד בטמפרטורות נמוכות (כמו שיש בחורף בסין שמשם מוצאם). בתנאים אופטימליים הקוי יכול להגיע אפילו לאורך מטר ולחיות יותר ממאה שנים (יש דיווחים על דגים שעברו את גיל מאתיים, ופרט אחד שמת בגיל 226). מרבית הגדילה של הקוי מתרחשת בשנתיים הראשונות של חייו, עם זאת הקוי גדל עד יום מותו כסנטימטר עד שניים בשנה.
זני קוי

קיימים עשרות סוגים של קוי צבעי הדגים משתנים מסוג לסוג העיקרים הם: קוהקו – לבן ואדום, סנקה – לבן אדום ושחור, שוהה – לבן שחור ואדום, שירואוצורי – שחור לבן, היאוצורי – שחור ואדום, קינאוצורי – צהוב ושחור, שושוי – כחול ואדום, אסאגי – כחול ואדום (עם קשקשים), ימבוקי – צהוב, צאגוי – חום, סורוגוי – אפור, גורומו – לבן וחום.
מחלות

Koi Herpes Virus – KHV היא מחלה שפגעה קשות בגידולי הקוי. המחלה פוגעת בזימי הדג ומביאה למותו המהיר (10–12 יום). בבריכה שנגועה בנגיף ימותו תוך שבועיים כ-90% מהדגים. הדגים המגודלים בישראל עוברים חיסון כנגד המחלה. את החיסון פיתחה חברת קו-וקס הישראלית. פרט לזה הקוי הוא דג חסין מאוד.
גידולים בארץ

בישראל יש מספר מכונים מתקדמים לגידול קוי ביניהם בקיבוצי הזורע, מעגן מיכאל, גן שמואל, כפר רופין ומעברות ובמושב תרום. מרבית ההכנסות מגידול דגי נוי בישראל
 מקורם בייצוא דגי קוי, זאת בזכות העובדה שלקוחות בארצות היעד – בעיקר באירופה, מוכנים לשלם אפילו עשרות אלפי ש"ח לדג יוקרה בודד.
הערות שוליים

↑  קרפיוניים בוויקיפדיה האנגלית
↑  כ-700 מיליון ש"ח בשנת 2007, על פי השוק העולמי לדגי נוי – מאמר מיולי 2009 של יעל קחל מהיחידה לחקר שווקים של משרד החקלאות ופיתוח הכפר; כ-50 מיליון ש"ח על פי הערכה בכתבה של שי גל "סיפורי דגים" ששודרה ב"אולפן שישי" בערוץ 2 ב-2 באפריל 2010(הקישור אינו פעיל, 10.07.2018)
↑  כ-30 מיליון שקל על פי הכתבה "סיפורי דגים" הנ"ל
↑  5,000 עד 8,000 ליש"ט על פי "סיפורי דגים" הנ"ל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550926205171  LCCN: sh85095696  NDL: 01113442  NKC: ph1168018
נעמי רוזנברג

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1943 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  13 במרץ 2006 (בגיל 63) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  מכללת אפרתה 
 שפות היצירה:  עברית 
 
נעמי רוזנברג (9 בפברואר 1943, י"ד באדר א' התש"ג - 13 במרץ 2006, ג' באדר התשס"ו) הייתה מחנכת, מורה ומשוררת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בהר הצופים בירושלים. בבית הוריה ספגה ערכי יהדות וערכי שירה ותרבות. למדה בבית הספר היסודי "מעלה" ובתיכון "אפרתה" בירושלים. מגיל צעיר הייתה חניכה ומדריכה בתנועת 'בני עקיבא'.
בשנת 1965 הוסמכה בסמינר אפרתה להוראה בבית הספר היסודי ולהוראת מבוגרים. במשך תקופת הלימודים בסמינר הדריכה בפנימיית 'אפרתה'. עם חבריה השתתפה במבצע ביעור הבערות בהנחייתו של חתן פרס ישראל יעקב מימון, ולימדה את העולים במעברות אורה-עמינדב ובמעברת תלפיות קריאה וכתיבה.
ביוגרפיה > עבודתה כמחנכת

בשנת הלימודים 1964 החלה ללמד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "שמשון" בבית שמש, ובו לימדה במשך שנתיים. בשנת 1967 עברה ללמד בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "לדוגמה לבנים ע"ש הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל" בירושלים ולימדה בו במשך שלושים ושלוש שנים.
כמורה לעברית חיבבה על אלפי תלמידיה את הספרות, דאגה לפיתוח ההבעה בעל פה וההבעה בכתב והקפידה על לשון עברית נקייה תקנית ועשירה. בתשע שנות עבודתה האחרונות (עד פרישתה לגמלאות בתום שנת הלימודים תשנ"ח), שימשה סגנית המנהל בבית הספר לדוגמה לבנים. בבית הספר ובמסגרות אחרות הרבתה לכתוב מחזות, פיליטונים, מקאמות ושירים.
במשך השנים לימדה בקורסים למורות בהוראת הספרות, עסקה בהדרכת מורים ואימנה פרחי הוראה של מכללת ליפשיץ. כמו כן הדריכה מורים בשנת הסטאז' שלהם. במשך שנתיים לימדה במכללה ירושלים.
בשנת התשנ"ו (1996) נכללה בין שלושת המועמדים הסופיים לזכייה ב"אות מורה לחיים" בנושא יהדות וספרות עברית. בשנת התשס"ו (2006) קיבלה בבית הנשיא את אות "מחנכת למופת".
ביוגרפיה > משוררת

עיקר יצירתה של נעמי רוזנברג הייתה השירה. בצעירותה כתבה שירים רבים שנותרו במגירה. בעידוד מורתה לספרות בסמינר אפרתה לאה חובב, ובעידודו של המשורר יצחק שלו, שנמנה עם מוריה בבית הסופר, הוציאה לאור שני ספרי שירה. כמו כן פרסמה שירים בעיתון הצופה ובכתב העת מבוע.
בשנת תשנ"ה זכתה רוזנברג בפרס עמינח ליצירה ספרותית על ספר שיריה השני 'כמטוטלת אורלוגין'.
במשך שנתיים (1999–2000) ערכה את כתב העת 'מבוע', כתב עת ליצירה יהודית. עקב מחלת ריאות שבה לקתה נאלצה להפסיק את העריכה.
ביוגרפיה > ספריה

שם מתחילות המילים, תל אביב: סער, 1988
כמטוטלת אורלוגין, תל אביב: סער, 1993
באמצע החיים פתאום, ירושלים: המשפחה, 2007
ביוגרפיה > חיים אישיים

רוזנברג הייתה נשואה ד"ר יהושע רוזנברג ולהם ארבעה ילדים.
Roewe 750

| --- | --- |

Roewe 750
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Roewe (אנ')
 שנות ייצור:  2006–2016 (משנת המודל 2007)
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל קודם:  Rover 75 
 מודל אחריו:  Roewe i6 
 חברת אם:  סאיק מוטור
 סיווג:  מכונית סלון
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 פלטפורמה:  פלטפורמת דגם "Rover 75" (אנ')
 אורך:  4,865 מ"מ
 רוחב:  1,765 מ"מ
 גובה:  1,422 מ"מ
 משקל:  1,487-1,600 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,849 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1.8 ליטר המפיק 135 כ"ס ב-6,500 סל"ד (מגדש טורבו)  V6 צילינדרים, 2.5 ליטר המפיק 240 כ"ס ב-4,000 סל"ד
 הילוכים:  תמסורת אוטומטית - 5 מהירויות
 מהירות מרבית:  205 קמ"ש (מנוע 1.8 ליטר)  220 קמ"ש (מנוע V6 צילינדרים, 2.5 ליטר)
 קשר:  "Rover 75" (אנ')
 
Roewe 750 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית הרכב הסינית Roewe (אנ') (בסינית: "荣威"), חברת בת של סאיק מוטור אשר יוצרה בין השנים 2006–2016 בסין.
מאפיינים

דגם "Roewe 750" התבסס על פלטפורמת דגם "Rover 75" (אנ').
4 דלתות.
5 נוסעים.
מנועי בנזין.
סוג הנעה: הנעה קדמית.
קיבולת מכל דלק - 65 ליטר.
מחיר היחידה עמד על 162,800 - 251,800 רנמינבי (שנת 2006, בסין).
מאפיינים > תאוצות

תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 9.5 שניות (מנוע 1.8 ליטר משודך לתיבת הילוכים ידנית).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 11.5 שניות (מנוע 1.8 ליטר משודך לתיבת הילוכים אוטומטית).
תאוצה בין 0–100 קמ"ש היא 10.2 שניות (מנוע V6 צילינדרים, 2.5 ליטר משודך לתיבת הילוכים אוטומטית).
דגמים

"750S MT".
"750S AT".
"750D NAVI MT".
"750D NAVI AT".
"750EX NAVI AT".
"750 Hybrid".
"750E NAVI AT".
"750FL NAVI AT".
דגמים > רמות גימור

"750D".
"750E".
"750i".
מכירות בסין לפי שנת דגם

13,772 יחידות (שנת 2007).
12,664 יחידות (שנת 2008).
10,119 יחידות (שנת 2009).
6,774 יחידות (שנת 2010).
4,676 יחידות (שנת 2011).
2,319 יחידות (שנת 2012).
3,109 יחידות (שנת 2013).
1,342 יחידות (שנת 2014).
158 יחידות (שנת 2015).
9 יחידות (שנת 2016).
"Roewe 750" בתצורות: הנעה היברידית, ורכב חשמלי מונע מצבר

באפריל 2009 הוצגו בתערוכת המכוניות הבינלאומית בשאנגחאי 2 תצורות נוספות של הדגם: דגם הנעה היברידית, ודגם חשמלי. בתצורה החשמלית: מילוי המצבר בין 6–8 שעות, טווח נסיעה - 200 ק"מ, מהירות שיא - 150 קמ"ש. הדגם החשמלי יוצר על ידי "SAIC Motor" בשיתוף פעולה עם ג'נרל מוטורס.
תמונות

דגם "Roewe 750"
דגם "Roewe 750"
דגם "Roewe 750"
דגם "Roewe 750"
דגם "Roewe 750E"
דגם "Roewe 750" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
דגם "Roewe 750" - היברידי
ראו גם

Roewe 350
Roewe RX3
Roewe RX8
הערות שוליים

↑  דגמי "Roewe 750"- מפרט ומידות chinaautoweb.com/car-models/roewe-750
↑  דגמי "Roewe 750" web.archive.org/web
↑  דגם "Roewe 750" מבוסס על דגם "Rover 75" aronline.co.uk/cars/roewe-cars/750-roewe-cars/sac528-development-story
↑  מכירות דגמי "Roewe 750" carsalesbase.com/china-car-sales-data/roewe/roewe-750
↑  דגם "Roewe 750" בתצורות היברידית וחשמלית  autogreenmag.com/2009/04/23/shanghai-2009-roewe-750-hybrid-and-ev/ דגם "Roewe 750
נבחרת בורקינה פאסו בכדורגל

נבחרת בורקינה פאסו בכדורגל, הידועה בכינוייה "הסוסים", היא נבחרת הכדורגל הלאומית של בורקינה פאסו. הנבחרת נקראה בעבר "נבחרת וולטה עילית בכדורגל" עד לשנת 1984 כאשר וולטה עילית הפכה לבורקינה פאסו. ההישג הגדול ביותר של הנבחרת הוא בגביע אפריקה לאומות 2013 כאשר הנבחרת סיימה במקום השני.
הדירוג הנוכחי של נבחרת בורקינה פאסו ברשימת הדירוג של פיפ"א, הוא המקום ה-63 בעולם, נכון ל-19 בספטמבר 2024; הניקוד הוא 1,387.50 – עלייה של 4 נקודות לעומת ניקוד קודם. דירוג השיא 35 נמדד לראשונה באפריל 2017, והדירוג הנמוך ביותר 127 נמדד לראשונה בדצמבר 1993.
כל גביעי העולם

1930 עד 1974 - לא נכנסה
1978 - לא העפילה
1982 - לא נכנסה
1986 - לא נכנסה
1990 - לא העפילה
1994 - פרשה
1998 עד 2022 - לא העפילה