stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה רוזאניס
הערות שוליים

↑  עיינו בספר "ברכי יוסף" לחיד"א (אורח חיים סימן י"ג) ובספר 'ערבי נחל' (ויקרא, שבת הגדול - דרוש ב')
| אחרונים |
| --- | --- | --- |
| חכמי יהדות אשכנז | רבי משה איסרליש (הרמ"א) • רבי שלמה לוריא (המהרש"ל) • רבי יהודה ליווא בן בצלאל (המהר"ל מפראג) • רבי מרדכי יפה (ה"לבוש") • רבי יהושע פלק כץ (הסמ"ע) • רבי שמואל אליעזר הלוי איידלס (המהרש"א) • רבי יואל סירקיש (הב"ח) • רבי שבתי הכהן (הש"ך) • רבי העשיל מקראקא • רבי דוד הלוי סגל (הט"ז) • רבי אברהם אבלי הלוי גומבינר (ה"מגן אברהם") • רבי יאיר חיים בכרך (ה"חות יאיר") • רבי יעקב יהושע פלק (ה"פני יהושע") • רבי אריה לייב גינצבורג (ה"שאגת אריה") • רבי נתנאל וייל (בעל "קרבן נתנאל") • רבי יוסף תאומים (ה"פרי מגדים") • רבי יחזקאל לנדא (ה"נודע ביהודה") • הגאון מווילנה • רבי שניאור זלמן מלאדי (בעל "שולחן ערוך הרב") • רבי יהודה לייב מינוביץ' (בעל "שארית יהודה") • רבי אריה לייב הלר (ה"קצות") • רבי אברהם דנציג (ה"חיי אדם") • רבי יעקב לורברבוים (ה"נתיבות המשפט") • רבי עקיבא איגר • רבי משה סופר (ה"חתם סופר") • רבי מנחם מנדל שניאורסון (ה"צמח צדק") • רבי שלמה קלוגר • רבי שלמה גאנצפריד (בעל ה"קיצור שולחן ערוך") • רבי יצחק אלחנן ספקטור • רבי יחיאל מיכל אפשטיין (בעל "ערוך השולחן") • רבי שלום מרדכי שבדרון (המהרש"ם) • רבי ישראל מאיר הכהן (ה"חפץ חיים") • רבי חיים עוזר גרודזנסקי • רבי חיים מבריסק • רבי שמעון שקופ • רבי ברוך בער ליבוביץ • רבי אברהם ישעיהו קרליץ (ה"חזון איש") • רבי משה פיינשטיין • רבי מנחם מנדל שניאורסון ("הרבי מליובאוויטש") |  |
| חכמי יהדות ארצות האסלאם ומגורשי ספרד | רבי שמואל די מדינה (מהרשד"ם) • רבי אברהם די בוטון (בעל "לחם משנה") • רבי יוסף קורקוס • רבי חיים בנבנישתי (בעל "כנסת הגדולה") • רבי יהודה רוזאניס (בעל "משנה למלך") • רבי אפרים נבון (המחנה אפרים) • רבי שלום שרעבי (הרש"ש) • רבי יחיא צאלח (מהרי"צ) • רבי חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) • רבי מרדכי כרמי (ה"מאמר מרדכי") • רבי יום-טוב אלגאזי (המהרי"ט אלגאזי) • רבי חיים פלאג'י • רבי עבדאללה סומך • רבי יוסף חיים מבגדאד (ה"בן איש חי") |  |
| חכמי ארץ ישראל | רבי דוד בן זמרא (הרדב"ז) • רבי יוסף קארו (הבית יוסף) • רבי משה מטראני (המבי"ט) • רבי בצלאל אשכנזי (ה"שיטה מקובצת") • רבי יוסף מטראני (המהרי"ט) • רבי לוי בן חביב (המהרלב"ח) • רבי אברהם יצחק הכהן קוק • הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל • הרב יהודה לייב הלוי אשלג (בעל הסולם) • הרב יצחק אייזיק הרצוג • הרב צבי פסח פרנק • רבי שלמה זלמן אוירבך • רבי שאול ישראלי • רבי אליעזר יהודה וולדנברג • רבי בן ציון אבא שאול • רבי אברהם אלקנה כהנא שפירא • רבי מרדכי אליהו • רבי יוסף שלום אלישיב • הרב עובדיה יוסף • רבי שמואל הלוי ואזנר • רבי זלמן נחמיה גולדברג |  |
תנאים •  אמוראים  •  סבוראים  •  גאונים  •  ראשונים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303676505171  GND: 1014828821  ISNI: 0000 0001 1592 8694  LCCN: nr93010519  NTA: 250670089  SELIBR: 270524  SUDOC: 115328831  VIAF: 9715130   WorldCat (עם VIAF): 9715130 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים ובנושא האימפריה העות'מאנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יהודה רצהבי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  15 במאי 1916 תימן תימן סעואן, תימן 
 פטירה:  24 בפברואר 2009 (בגיל 92) ל' בשבט ה'תשס"ט 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן 
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן 
 פרסים והוקרה:  חתן פרס ישראל לחקר לשונות היהודים בשנת 1996.
 תרומות עיקריות
 מחקרים רבים בתחומי הלשון, השירה, ההיסטוריה והמחשבה. על יהודי תימן
 
יהודה רצהבי (15 במאי 1916 – 24 בפברואר 2009, ל' בשבט ה'תשס"ט) היה חוקר עברית וספרות עברית, מומחה לשירת תימן ויהדות המזרח. חתן פרס ישראל לחקר לשונות היהודים, פרס ביאליק לחכמת ישראל ופרס הרב קוק לספרות תורנית.
ביוגרפיה

נולד בכפר הקדרים הקטן סעואן שבמרכז תימן, מהלך שעתיים מצנעא. משפחתו סבלה שכול ומחסור ובילדותו קיבל חינוך קפדני ב"חדר". רצהבי עלה לארץ ישראל עם בני משפחתו בשנת 1924, כשהיה בן שמונה, והם השתקעו בעיר תל אביב. למד בבית ספר תחכמוני ובגימנסיה בלפור. בשנת 1936, בגיל 20, החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים, ולמד בה במשך ארבע שנים. הוא למד שפה וספרות ערבית, ספרות עברית, מקרא, לשון וקבלה. כשפרצה מלחמת העולם השנייה נקרא להתנדב לש"י, שירות הידיעות של ההגנה, והפסיק את לימודיו. בש"י התנדב עד קום המדינה, ובשירותיה האזין לאישים מארצות ערב ואסף ידיעות מהעיתונות הערבית. לאחר הקמת מדינת ישראל שירת בחיל המודיעין (עד שנת 1962), ובמקביל פרסם מאמרים בתחומי התעניינותו: בספרות ישראל ובתרבות תימן. כעבור 24 שנה, בשנת 1963, חזר לאוניברסיטה (לאוניברסיטת בר-אילן). הוא החל בקריירה אקדמית והתקדם עד לדרגת פרופסור מן המניין.
הוא פרסם מחקרים רבים בתחומי הלשון, השירה, ההיסטוריה והמחשבה. בין פרסומיו החשובים על יהודי תימן:
בואי תימן: מחקרים ותעודות בתרבות יהודי תימן (1967), ספר מחקרים ותעודות על יהדות תימן בעריכתו. הספר כלל שני חלקים: הראשון מכיל מחקרים בתחומי היסטוריה, הלשון, אגדות־העם, רפואה עממית ועוד ואילו בחלק השני פרסם רצהבי תעודות ומקורות, אשר היה בהם מן החידוש לגבי קבצים קודמים על יהדות תימן.
ילקוט המקאמה העברית : סיפורים בחרוזים (1974), שבו ליקט, פירש והקדים מבוא
אוצר לשון הקודש שלבני תימן (תל אביב 1978), שהוא מילון ללשונות הדיבור והספרות המיוחדות לבני תימן. מילון שהקדיש ללשון הערבית בתפסיר של רבי סעדיה גאון למקרא, ובו ריכז את הערבית המיוחדת ליהודים.
במעגלות תימן (1988), שבו כינס מבחר ממחקריו בתחומים שונים.
שירת תימן העברית : לקט נבחר (1988), שבו ליקט, פירש והקדים מבוא
פרופסור רצהבי עשה רבות לקירוב חובבי הספרות לשירת תימן ולשירת יהודי המזרח וצפון אפריקה, בפרסום ספרי לימוד וילקוטים לקורא המשכיל והמתעניין.
רצהבי זכה פעמיים בפרס ביאליק לחכמת ישראל, בשנת תשכ"ה על ספרו "ספר המוסר" ובשנת תשל"ט על ספרו "אוצר לשון הקודש שלבני תימן". כמו כן זכה בפרס הרב קוק לספרות תורנית בשנת תש"ן.
ב-1996 קיבל את פרס ישראל לחקר לשונות היהודים. מנימוקי הוועדה:
"פרופסור רצהבי הוא מחשובי החוקרים בישראל בכמה תחומים של הספרות העברית ולשונות היהודים, ובכל תחומי מחקרו נזקפים לזכותו מאמר יסוד, גילויים חדשים ומהדורות ראשונות".
נפטר ביום ל' שבט תשס"ט, בן 93. היה אב לבן, אמיתי, שנפל בתקופת שירותו הצבאי בחיל המודיעין, כשהיה בן 22, ולשלוש בנות.
על שמו נקרא רחוב בשכונת המדע בעיר רחובות, ביחד עם רחובות על שם זוכי פרס ישראל נוספים בשכונה זו.
לקריאה נוספת

אהרן גימאני, "דברי זיכרון לפרופ' יהודה רצהבי", בתוך אהרן גימאני, רצון ערוסי ושאול רגב (עורכים), בני תימן: מחקרים ביהדות תימן ומורשתה, אוניברסיטת בר-אילן, תשע"א, עמ' 360-361
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  רצהבי, "בצאת אדם מעבודת חייו", תהודה 20-21, תש"ס-תשס"א, עמ' 85
↑  שמעון בלס, "בואי תימן", למרחב, 22 במרץ 1968
↑  המזכירות המדעית, על אוצרו הטוב של יהודה רצהבי, לשוננו לעם ל, תשל"ט, עמ' 268–271
↑  מיכאל ששר, ספונות מגנזי תימן, מעריב, 24 ביוני 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299388505171  BnF: cb13750660b (data)  GND: 1055743855  ISNI: 0000 0000 7133 456X  LCCN: n82165250  NLA: 35647760  NTA: 073680648  RERO: 02-A003728872  SUDOC: 077343913  VIAF: 54327146   WorldCat (עם VIAF): 54327146
יורי בוגוליובסקי

| --- | --- |

 לידה:  1160 ולדימיר, רוסיה הצארית 
 פטירה:  1190 (בגיל 30 בערך) טביליסי, ממלכת גאורגיה 
 בן או בת זוג:  תמר, מלכת גאורגיה 
 
יורי בוגוליובסקי (ברוסית: Юрий Боголюбский), הידוע בגאורגיה כגיאורגי רוסי (בגאורגית: გიორგი რუსი), היה נסיך רוסי מנובגורוד (1175-1172), שנישא למלכה השולטת תמר, והיה המלך המלווה של הממלכה הגאורגית המאוחדת משנת 1185 ועד לגירושו מהממלכה בשנת 1188.
אביו של יורי בוגוליובסקי, אנדרי בוגולובסקי, הנסיך הגדול, היה שליט נסיכות ולדימיר בשנים 1172–1175. האב אנדרי, הודח מכיסאו וגורש לאחר שרצח את אביו בשנת 1175. הוא הובס בסדרה של מלחמות פנימיות, ומצא, בסופו של דבר, מחסה בצפון הקווקז בשנות השבעים המאוחרות של המאה השתים עשרה. בשנה 1185/1184 הוא התבסס בקרב הקיפצ'קים, בתקווה להחזיר לעצמו את זכויותיו על הנסיכות של אביו.
בשנת 1185, ארגנו אצילים גאורגים נישואין בין יורי ותמר, מלכת גאורגיה. בתפקידו כמלך המלווה, בשנים 1187-1186, הוא עמד בראש הצבא הגאורגי שערך פשיטות על עמדות הסלג'וקים של סולטנות רום במערב והממלכה האילדניזית באראן (آران) במזרח.
למרות זאת, זמן קצר לאחר נישואיה, התאכזבה תמר מבעלה, והתגרשה ממנו בשנת 1187. האכזבה נבעה, כנראה, מחיי הוללות, שתייה מרובה ושאפתנות יתר. הוא גורש מהממלכה בשנת 1188. בעקבות גירושו חבר יורי לקבוצת אצילים רבת השפעה בהנהגת ורדן דדיאני, גוזן מקלארג'תי ובוסו ג'קלי. הוא חזר לגאורגיה, בשנת 1191, כדי לעמוד בראש מרידה כנגד תמר. המורדים הכריזו על יורי כמלך גאורגיה במצודת גגוטי, וכבשו מספר מחוזות בדרום-מערב גאורגיה. אולם, ההצלחה הייתה קצרה, והוא נוצח, בסופו של דבר, בידי המצביא הגאורגי הנאמן של תמר, גמרקל טורלי בקרב טמוגבי וקרב ארושתי. המורדים נכנעו ויורי קיבל חנינה מהמלכה.
אף על פי כן, מרד יורי שוב, ופלש, מספר שנים לאחר מכן, לקאחתי. הוא נוצח בקרב ליד קמבצ'אני, וגורש סופית מגאורגיה. מאותו הזמן ירד הנסיך מדפי ההיסטוריה.
הערות שוליים

↑  "מלך מלווה" (king consort) - הוא תואר שניתן במונרכיה לבעלה של "מלכה שולטת" (Queen regnant), שהחזיקה בפועל בכל הסמכויות המונרכיות
↑  נסיכות ולדימיר  (Влади́миро-Су́здальское кня́жество) - הנסיכות שירשה את רוס של קייב
יופמיה דה רוס

| --- | --- |

יופמיה ובעלה המלך רוברט השני, איור משנת 1562 שהוכן עבור המלכה מרי
 לידה:  1333? Cromarty Castle, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1386 (בגיל 53 בערך) סקוטלנד, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  סקוטלנד 
 מקום קבורה:  Paisley Abbey 
 תפקיד:  מלכה רעיה  רוזנת 
 בן או בת זוג:  רוברט השני, מלך סקוטלנד (2 במאי 1355–?)  John Randolph, 3rd Earl of Moray 
 
יופמיה דה רוס (באנגלית: Euphemia de Ross; נפטרה בשנת 1386) הייתה רעייתו השנייה, והמלכה הרעיה הראשונה של מלך סקוטלנד רוברט השני.
קורות חיים

יופמיה הייתה בתו של אאוד, רוזן רוס ושל מטילדה ברוס, אחותו של רוברט דה ברוס מלך סקוטלנד.
בצעירותה נישאה יופמיה לג'ון רנדולף, רוזן מוריי, אולם לא נולדו להם ילדים. עם מותו של בעלה בשנת 1346 נותרה יופמיה אלמנה במשך תשע שנים.
ב-2 במאי 1355 נישאה יופמיה לרוברט סטיוארט, בנם של וולטר סטיוארט, הנאמן העליון של סקוטלנד ושל מרג'ורי ברוס, בתם של רוברט דה ברוס ורעייתו הראשונה איזבלה ממאר.
אף שאין מדובר בקרבת משפחה ישירה (בשל העובדה שמדובר בנישואים שניים של רוברט), נדרש אישור האפיפיור אינוקנטיוס השישי לנישואים.
ליופמיה ורוברט היו חמישה ילדים:
דייוויד סטיוארט, רוזן קיית'נס (נפטר קודם ל-1389)
מרגרט סטיוארט
אליזבת סטיוארט, שנישאה בשנת 1380 לדייוויד לינדסיי, רוזן קרופורד
אגילדה סטיוארט, שנישאה בשנת 1387 לסר ויליאם דאגלס מנית'סדייל
לאחר הכתרתו של רוברט השני כמלך סקוטלנד בשנת 1371 (מאחר שלדודו, דייוויד השני לא היו ילדים), הוכתרה יופמיה לצידו כמלכה רעיה, והייתה בתפקיד זה כ-15 שנים.
יוהאן גאורג רמזאואר

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1795 האלשטאט, אוסטריה עילית,  אוסטריה, האימפריה ההבסבורגית 
 פטירה:  1 בינואר 1874 (בגיל 78) לינץ, אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  אוסטריה 
 מספר צאצאים:  22 
 
יוהאן גאורג רמזאואר (בגרמנית: Johann Georg Ramsauer;‏ 7 במרץ 1795 - 14 בדצמבר 1874) היה מנהל עבודה במכרה אוסטרי בכפר האלשטאט וארכאולוג חובב. בשנת 1846 הוא גילה בעיירת הולדתו את שדה הקברות המפורסם מתקופת הברזל ובעקבות זאת ניהל בו חפירות ראשונות בשנים 1863-1846.
קורות חיים

רמזאואר נולד בהאלשטאט, כפר ציורי של כורי מלח בזאלצקמרגוט בדרום מערב אוסטריה, אז באימפריה הרומית הקדושה וכבר בגיל 13 נכנס לעבוד כחניך (Manipulationszögling) במכרה המלח. בגיל 36 התמנה לתפקיד בכיר (Bergmeister) במכרה.
בנובמבר 1846, בעת פתיחת מחצבה חדשה התמזל מזלו לגלות שדה קברות לא ידוע עד אז, שהיווה תגלית חשובה בחקר ההיסטוריה הקדומה של אירופה; היה זה שריד של תרבות הלסטט מתקופת הברזל המוקדמת.
רמזאואר הצטיין בתיעוד המדוקדק של הממצאים יחד עם הכורה איזידור אנגל שרשם אותם בציורים וסקיצות. ב-17 השנים הבאות נחפרו על ידו 980 קברים, שהכילו 19,497 פריטים. בגלל מליחות הקרקע חפצי ברונזה וברזל רבים נשמרו בצורה טובה. בגלל היותו חסר הסמכה מקצועית בתחום, לא זכה רמזאואר בזמנו להערכה על פועלו ופנייתו בשנת 1859 לקיסר פרנץ יוזף שבה ביקש לציין את תרומתו בפרוטוקולים של החפירות, נדחתה.
רמזאואר העניק בדרך כלל יותר תשומת לב לחפצי המתכת מאשר לשלדים ולכדים. בסופו של דבר, קיבל הדרכה בהמשך החפירות  מטעם מוזיאון פרנציסקו-קרולינום שבלינץ ואחר כך מה"קבינט למטבעות ועתיקות" בווינה, שגם כיסה את הוצאות החפירות.
יוהאן גאורג רמזאואר היה נשוי שלוש פעמים והיה אב ל-22 ילדים; ב-5 בנובמבר 1863 פרש לגמלאות והתיישב בעיר לינץ, בה נפטר בשנת 1874.
שדה הקברות בהאלשטאט

בשנת 1872 טבע ההיסטוריון השוודי האנס הילדברנד את המונח "תרבות האלשטאט" המציין את תקופת הברזל המוקדמת שממצאי שדה הקברות העתיק בהאלשטאט השתייכו אליה.   
למרות שרמזאואר סבר כי החפירות במקום מוצו, עד שנת 1939 המשיכו להתגלות בו קברות רבים אחרים. בשנת 1994 חודשו בו בהצלחה עבודות חפירה מטעם המוזיאון להיסטוריה של הטבע מווינה (Naturhistorisches Museum Wien).
יופלה

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1965–הווה (כ־59 שנים) 
 חברת אם:  Sodiaal 
 מיקום המטה:  בולון-ביאנקור 
 מוצרים עיקריים:  מוצרי חלב 
  
 www.yoplait.com
 
מחלבת יופלה (צרפתית: Yoplait) נוסדה בשנת 1965 בצרפת.
המחלבה הוקמה על ידי חקלאים שרצו לייצר מוצרי חלב ולשווק את תוצרתם החקלאית. כיום יופלה הוא קונצרן מזון בינלאומי המשווק באירופה ובארצות הברית.
בישראל קיבלה חברת תנובה את הזיכיון לייצר ולשווק את מוצרי יופלה ב-2001. זאת במקום המותג אמי - Emmi השווייצרי. מאז 2004 מיוצרים מוצרי יופלה בישראל במחלבת אלון תבור.
בסוף 2018 הופסק בישראל מסע פרסום שיצרה מקאן תל אביב למוצר יופלה טיוב, מסדרת המוצרים של יופלה, תוך פחות מיממה מעלייתו לשידור וזאת בעקבות תלונות הורים על מסע פרסום שעודד צריכת מזון בעל כמות משמעותית של סוכר ולעג בצורה בוטה למזון בריא ולילדים שצורכים מזון בריא.
הערות שוליים

↑  ורד שרון-ריבלין, ‏קונצרן החלב הצרפתי יופלה ייכנס לשוק הישראלי בשבוע הבא, בשיתוף עם תנובה, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2001
↑  יופלה עולה על המדפים בשבוע הבא; ימחק בהדרגה את "אמי", באתר גלובס, 11 בדצמבר 2001
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏החילונים ביקרו את הקמפיין, תנובה עברה לפרסם לילדים חרדים, באתר גלובס, 27 בדצמבר 2018
↑  רעות עוזיאל, ‏"מי אתם אותם יצרנים? פרסומאים? מה עבר לכם בראש?", באתר ‏מאקו‏, 5 בדצמבר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12215720r (data)  SUDOC: 071339124  VIAF: 264775461   WorldCat (עם VIAF): 264775461 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יום שני הנקי

יום שני הנקי (ביוונית: Καθαρή Δευτέρα) או יום שני של האפר (בקפריסין: יום שני הירוק) הוא היום הראשון של תקופת צום הארבעים בנצרות האורתודוקסית.
יום זה חל בשבוע השביעי שלפני פסחא.
יום שני הנקי הוא חג לאומי בקפריסין ויוון. ביום זה נערכות ארוחות של מאכלי ים ודגים ונהוג לחגוג יום זה בשטחים פתוחים בעת העפת עפיפונים.
יוצאי הדופן (סרט)

| --- | --- |
פוסטר הסרט יוצאי הדופן
פוסטר הסרט יוצאי הדופן
 בימוי:  ג'ון יוסטון
 הופק בידי:  פרנק טיילור
 תסריט:  ארתור מילר
 עריכה:  ג'ורג' תומסיני
 שחקנים ראשיים:  מרילין מונרו קלארק גייבל מונטגומרי קליפט אלי ולך תלמה ריטר
 מוזיקה:  אלכס נורת'
 צילום:  ראסל מטי
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Seven Arts Productions 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  28 בפברואר 1961
 משך הקרנה:  125 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי 
 תקציב:  4,000,000‏$
 הכנסות:  4,100,000‏$
 פרסים:  פרס ג'נסיס 
 דף הסרט ב־IMDb
 
יוצאי הדופן (באנגלית: The Misfits ) הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1961 בבימויו של ג'ון יוסטון על פי תסריט של ארתור מילר. בתפקידים הראשיים שיחקו: מרילין מונרו קלארק גייבל ומונטגומרי קליפט. בתפקידי משנה שיחקו אלי ולך ותלמה ריטר.
קלארק גייבל מת מהתקף לב עשרה ימים לאחר גמר צילומי הסרט. מונרו הספיקה לצלם מספר קטעים מסרט נוסף לפני שמתה בביתה ב-1962. הצילומים התארכו בגלל תנאי השטח והאקלים הקשים בנבדה. יחסיהם של מילר ומונרו הידרדרו במשך הצילומים והיא נאלצה להתאשפז בגלל הרעלת אלכוהול.
למרות שפע הכוכבים הסרט לא הצליח מבחינה מסחרית. למרות שמדובר כאן בקאובויס וסוסים אין מדובר כאן במערבון. מילר כתב בעיקרון מחזה על שלושה גברים אבודים ומיוסרים "יוצאי דופן" מהאנשים הרגילים, השופכים את לבם בפני אישה בודדה ומיוסרת שגם היא "יוצאת דופן" כמותם.
הסצנות המרהיבות של הרדיפה אחרי סוסי המוסטנג צולמו באגם יבש בנבדה הקרוי מאז "מישור יוצאי הדופן".
תקציר העלילה

רוזלין (מרילין מונרו) שוכרת חדר בביתה של איזבל (תלמה ריטר) בעיר רנו בנבדה לשם הגיעה כדי להתגרש במהירות מבעלה פרד (קווין מקארתי). גואידו (אלי ולך), ידיד של איזבל, מסיע אותן לבית המשפט. לאחר הגירושים מביאה איזבל את רוזלין המדוכאת לבר ומעודדת אותה.
בבר הן רואות את גואידו וחברו גאי (קלארק גייבל) ומזמינות אותם לשבת איתן שניהם "נדלקים" על רוזלין. גאי הוא קאובוי מזדקן, גרוש ומנותק משני בניו. הוא מציע לנשים לנסוע אתם לביתו המבודד של גואידו הנמצא במקום מבודד כדי שרוזלין תוכל להתאושש מהגרושים.
גואידו הוא אלמן, אשתו מתה בלידה לפני שהשלים לבנות את ביתו. הוא מספר לרוזלין גם על חוויותיו כמטיל פצצות במלחמת העולם השנייה וכי כנראה הרג אז הרבה אנשים מבלי שיראה אותם.
גאי רוצה ללכוד סוסי מוסטנג כדי למכרם, לשם זה הם נוסעים לעיירה דייטון שם מתקיים רודיאו, כדי לגייס אדם שלישי למשימה.
הם מוצאים בדייטון את פרס הוולנד (מונטגומרי קליפט) והוא מסכים לאחר שגאי משלם את כרטיס השתתפותו בתחרות הרודיאו. לאחר שני ניסיונות נפצע פרס ורוזלין חובשת אותו. בהזדמנות זו הוא מספר לה כי אביו החורג נישל אותו מאחוזת משפחתו ומאז הוא נודד ממקום למקום ללא פרוטה בכיסו. בעת שהם יושבים בבר, מופיע גאי ומספר להם כי בדיוק ראה את שני ילדיו, שאינם בקשר עמו ומזמין אותם להצטרף אליהם, אבל כשהם יוצאים הם מגלים ששני ילדיו של גאי הסתלקו מהמקום, ברגע שנכנס לבר לקרוא לחבריו. איזבל נפגשת בעיירה עם בעלה לשעבר ונוטשת אותם.
למחרת יוצאים שלושת הגברים ורוזלין לצייד סוסי מוסטנג. גואידו מטיס מטוס וכשהוא מוצא שישה סוסי מוסטנג דוהרים, הוא מכוון אותם בעזרת יריות לעבר הטנדר שלידו נמצאים גאי, פרס ורוזלין. כאשר גאי מודיע לרוזלין כי הסוסים יימכרו לסוחר שימכור אותם הלאה כמזון לכלבים היא מזדעזעת ודורשת להפסיק זאת.
גאי ופרס מצוידים בחבלים לוכדים את הסוסים בשיטת זריקת פלצור וכופתים אותם למרות צעקותיה של רוזלין שישחררו אותם. לבסוף הם נכנעים לדרישתה. גואידו ופרס עוזבים אותם וגאי ורוזלין נוסעים בלילה למקום בלתי ידוע אליו יובילו אותם הכוכבים.
יורי ברונפנברנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באפריל 1917 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 בספטמבר 2005 (בגיל 88) אית'קה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה התפתחותית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן  אוניברסיטת קורנל  בית הספר לחינוך של הרווארד 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת מישיגן 
 פרסים והוקרה:  פרס אניספילד-וולף (1980)  Award for Distinguished Contributions to Developmental Psychology (1985)  פרס עמית ג'יימס מקין קטל (1993)  פרס קורט לוין (1977) 
 
תאוריית המערכות האקולוגיות
יורי בּרוֹנפֶנבּרֶנֶר (באנגלית: Urie Bronfenbrenner;‏ 29 באפריל 1917 – 25 בספטמבר 2005) היה פסיכולוג התפתחותי יהודי-אמריקאי יליד רוסיה, הידוע כמפתח תאוריית המערכות האקולוגיות של התפתחות הילד. המחקר והתאוריה של ברונפנברנר הובילו לשינוי פרספקטיבה בתחום הפסיכולוגיה ההתפתחותית, בהפנותם את תשומת הלב להשפעה הרבה שיש לסביבה ולחברה על התפתחות הילד.
חייו

יורי ברונפנברנר נולד בשנת 1917 במוסקבה למשפחה יהודית. כשהיה בן שש היגרה משפחתו לארצות הברית, אל פיטסבורג, פנסילבניה. כשנה לאחר מכן, עברו לאזור הכפרי של מדינת ניו יורק. אביו עבד כנוירופתולוג בבית חולים לנכים התפתחותיים במחוז רוקלנד.
ברונפנברנר קיבל תואר בפסיכולוגיה ומוזיקה מאוניברסיטת קורנל באית'קה, ניו יורק, בשנת 1938. בשנת 1940 קיבל תואר שני בחינוך מהרווארד, ובשנת 1942 קיבל תואר דוקטור בפסיכולוגיה התפתחותית מאוניברסיטת מישיגן.
בשנת 1979 פיתח את התאוריה של מערכות אקולוגיות. על פי התאוריה, יש לבחון את התפתחות הילד בהקשר של הסביבה בה הוא מתפתח מנקודת מבט רחבה, המתחשבת בהשפעה ההדדית של כלל ההקשרים על הילד. מודל התאוריה מומחש גרפית באמצעות חמישה מעגלי הקשרים, המקיימים יחסי גומלין זה עם זה. 
ברונפנברנר פרסם למעלה מ-300 מחקרים ו-14 ספרים,
הוא מת בביתו באיתקה, ניו יורק, ב-25 בספטמבר 2005, בגיל 88, בשל סיבוך של סוכרת.
ראו גם

הגישה האקולוגית בעבודה סוציאלית
לב ויגוצקי
תורשה, סביבה והתפתחות האדם
לקריאה נוספת

לא נולדים אלימים - החיים הרגשיים והחברתיים של ילדים קטנים, מרים רוזנטל, ליהי גת וחנה צור, הקיבוץ המאוחד, 2008, עמוד 81, מעגלי השפעה משולבים - המודל האקולוגי להתפתחות
התפתחות הילד - טבעה ומהלכה, אלן סרוף, רוברט קופר וגאני דהארט, האוניברסיטה הפתוחה, 2004, פרק 2
יום שלישי השחור (1994)

ערך זה עוסק בקריסת הרובל. אם התכוונתם לקריסת הוול סטריט ב-1929, ראו .
יום שלישי השחור (ברוסית: Чёрный вторник) — הוא כינוי ברוסיה ליום שלישי, ה-11 באוקטובר 1994 שבו צנח הרובל בשיעורים חסרי תקדים אל מול הדולר, במשבר שהיה לאחד הניצנים והסממנים לקראת משבר הרובל (כארבע שנים לאחר מכן) ולמשבר הכלכלי הגדול ביותר בתולדות רוסיה מאז מהפכת פברואר.
כתוצאה מהמשבר הודח יו"ר הבנק המרכזי של רוסיה ויקטור גראשצ'נקו ופוטר שר האוצר, סרגיי דובינין.
זיהוי מקום המקדש

זיהוי מקום המקדש הוא ענף עיקרי בחקר בית המקדש, העוסק בזיהוי המקום המדויק שבו הוא עמד בתוך הר המוריה, הוא 'הר הבית'.
לנושא זה משמעות גדולה בנוגע למספר שאלות הלכתיות: לצורך חידוש עבודת הקורבנות, דרוש ידע מדויק על מיקומו של מזבח העולה. לשם קיום מצוות בניין בית המקדש, יש למקמו במדויק. בנוסף, יהודי המבקש כיום לעלות להר הבית נדרש למיקומו של המתחם המקודש, כדי שלא יכנס בטעות לשטח העזרה, אזור שטמא מת אסור להיכנס בו, עבירה שעונשה כרת, או אף לפנים מן החיל, אזור שטמא מת אסור להיכנס אליו מדברי חכמים.
מסורת מיקומו של הר הבית רציפה במהלך הדורות, ואיננה מוטלת בספק. כך נקרא המתחם כיום, כך הוא נקרא בכתביהם של תיירים ועולי רגל יהודים, נוצרים ומוסלמים מאז ימי הביניים המוקדמים. מיקומו היה ידוע אף בתקופה הביזנטית, כאשר הוסר מקדש יופיטר שנבנה בראש ההר, וכן על ידי הרומאים, שהחריבו את בית המקדש וחנכו מקדש זה.
אף אם יזוהה אזור המתחם המקודש, דבר זה אינו פותר לחלוטין את הבעיה, שהרי במקורות ישנה עמימות לגבי מיקומו של בית המקדש בתוך הר הבית. אמנם, ניתן לעקוף בעיה זאת על ידי מציאת נקודת התייחסות על ההר המשתייכת לבית המקדש עצמו, כפי שאכן נעשה בחלק מהמחקרים. בעיית המיקום מוחרפת עקב העובדה שקיימת מחלוקת על אורכה של יחידת האמה. מספר שיטות לפתרון חידות אלו הוצעו על ידי העוסקים בנושא, בהסתמך על ניתוח דברי המקורות, מסורות, עדויות היסטוריות וארכאולוגיות ואף ניתוח המבנה הטופוגרפי של ההר עצמו.
עם זאת, המחקר בתחום זיהוי מקום המקדש לוקה בחסר, משום שמעולם לא נערכה חפירה ארכאולוגית של ממש במקום.
בחירת מיקום המקדש

המחקר ההיסטורי אינו יודע להצביע על סיבה ספציפית לבחירתו של הר הבית. ישנה סברה, שגרנו של ארונה היבוסי שימש מקום פולחן, או שאבן השתייה הייתה מקודשת על המקומיים, מסורת שעברה לעם ישראל. על פי המקרא, בהר המוריה שעליו נבנה בית המקדש, עקד אברהם את יצחק בנו בבואו להקריבו על המזבח שבנה שם על פי הצו האלוהי שקיבל. מאורע זה היה הרקע לקביעת הר המוריה כמקום הקרבת הקרבנות לפני האלוהים, היינו מקום בית המקדש.
ישנה השערה נוספת שהר הבית נבחר מפני סמיכותו לעיר דוד, שכן הקמת מרכזי פולחן בנקודות גבוהות הייתה עניין רגיל בעת העתיקה. אמנם, הר הזיתים והגבעה הנקראת מאז ימי הביניים הר ציון (בניגוד להר ציון המקראי שהוא הר המוריה), נישאים מעל הר המוריה, אך המעבר אליהם כרוך בחציית נחל קדרון מחד, והגיא המרכזי מאידך. יש לזכור שקרקע העמק הייתה נמוכה בכשנים-עשר מטרים מגובהה כיום. המעבר להר המוריה, לעומת זאת, לא הצריך חציית נחל, אלא אוכף, עליה שנעשתה קלה אף יותר עם בניית המילוא על ידי שלמה המלך. הסבר זה לא נותן תשובה לשאלת חשיבותה של ירושלים ומדוע נבחרה דווקא היא להיות בירת הממלכה.
המסורת היהודית גורסת כי מקומו של המקדש בירושלים אמנם לא הוזכר מפורשות בתורה, אך כבר היה קבוע מקדמת דנא. בתלמוד הבבלי מובא הסברו של רבא מה היו התלבטויותיהם של דוד ושמואל, בבואם למצוא את המיקום הראוי לבנות בו את בית המקדש. רבא, אינו טוען כי שמע במסורת איש מפי איש שכך אכן היה, אך ניתן לראות כאן את גישתו - מיקום הבית היה צריך להיחשף על ידי דרישת פסוקי התורה וספר יהושע.
לעומת זאת, בעת דיונה של הגמרא בבעיות שעמדו בפני בוני בית המקדש השני, לא הזדקקו לאמצעים דרשניים אלה, אלא לכלים שונים בתכלית - לגבי צורת הבית הכללית, מניחה הגמרא בפשטות כי ניתן היה לזהות את צורתו מתוך המצאי בשטח - מעין דוגמה עתיקה לניתוח ארכאולוגי, לאחר איתור יסודות החומות. לדברי ר' שמואל בר נחמני גם לצורך זיהוי מקום המזבח, נעזרו העולים בממצא דומה: "מכל הבית כולו הריחו ריח קטרת, משם הריחו ריח איברים". אמוראים אחרים טענו שבזיהוי מקום המזבח, הסתייעו העולים בדברי נבואה או בגילויים שמימיים אחרים.
את מזבח הנחושת לקח נבוזראדן לבבל ולא נשאר סימן במקומו. אבל המזבח שבנה זרובבל נגנזו אבניו בתקופה הסלאוקית בלשכת בית המוקד, וחודש שוב בימי הורדוס, ולכן סביר להניח שיהיה קל לאתר את יסודותיו.
המקורות לזיהוי מקום המקדש

בבוא החוקרים לקבוע את מיקום המקדש, עליהם להתייחס לשלוש סוגיות:
הממצאים על מתחם הר הבית כיום.
עדויותיהם של היסטוריונים ותיירים לגבי מצבו הקודם של הר הבית.
מצבו של הר הבית בעת היות המקדש בנוי על גביו.