stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאיל דיטריכס
הערות שוליים

↑  פרסיליה, רוברטס מארי, "סד"כ הכוחות בחזית המקדונית" באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  א.א. חאזוב, הצבא הרוסי בחזית המקדונית, באתר xxl3.ru (ברוסית).
↑  אינצקלופדיה לתולדות מלחמת העולם הראשונה, "חזית סלוניקי במלחמת העולם הראשונה", באתר גוגל ספרים (באנגלית).
↑  סימון רזניק, עלילות הדם ברוסיה, 2000, (ברוסית) אוחזר ב-17 במאי 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457844905171  CiNii: DA06512989  GND: 13381291X  ISNI: 0000 0001 1056 1045  LCCN: nr93026811  LNB: 000069694  NKC: js2006312256  SNAC: w6cp0cwb  SUDOC: 120140926  VIAF: 38117651   WorldCat (עם VIAF): 38117651
מבנה פסים

בפיזיקה של מצב מוצק, מבנה פסים של מוצק מתאר את תחומי האנרגיה המותרים עבור האלקטרונים בגביש. מכיוון שאורך הגל של האלקטרון הוא מסדר גודל של המרחק בין יוני הגביש המחזורי, מתרחשת תופעה של עקיפה שממנה נובע מבנה הפסים. מבנה הפסים של החומר משפיע על המאפיינים החשמליים והאופטיים של החומר.
מדוע קיימים פסים

באטום בודד, מאכלסים האלקטרונים רמות בדידות של אנרגיה הנקראות אורביטלים. כאשר מספר אטומים מצטרפים יחד למולקולה, מספר דרגות החופש של האלקטרונים גדל ואטומים חולקים רמות משותפות. מספר הרמות המולקולריות פרופורציונלי למספר האטומים. בגביש מספר האטומים הוא מסדר גודל של  10^{20} לסמ"ק או יותר, ולכן מספר הרמות גדל באופן משמעותי. ההפרש בין הרמות קטן עד כדי כך שהוא מסדר גודל של אנרגיה האופיינית לאינטראקציה בין האלקטרונים לפונונים, ולאי הוודאות באנרגיה על פי עקרון אי הוודאות של הייזנברג, עבור טווחי זמן ארוכים מספיק. כתוצאה מכך ניתן למעשה להתייחס לרמות האנרגיה כאל פס רציף. עם זאת, בתחומי אנרגיה מסוימים לא נוצרות רמות אנרגיה חדשות כלל, ללא תלות במספר האטומים המתווספים למבנה. בתחומים אלו אין לאלקטרון הנמצא בגביש מצבים מותרים. הוא איננו יכול להיות בעל אנרגיה בערכים מתחומים אלו, ולכן בתחומים אלו מתקבל פער אסור.
מתכות, מוליכים למחצה ומבודדים

לכל מוצק יש מספר רב (אינסוף, באופן תאורטי) של פסי אנרגיה, המופרדים בפערים אסורים. עם זאת, מרובם מתעלמים, מכיוון שהאנרגיה שלהם מספיק גבוהה כך שבאופן מעשי אלקטרון המגיע לאנרגיה כזו בורח מהמוצק.
רוחב הפסים תלוי בתכונות אטומי הסריג, ומשתנה עם העלייה באנרגיה. כמו כן לעיתים פסים מותרים חופפים ומתקבל פס רחב יחיד.
במתכת, הפס המאוכלס הגבוה ביותר מלא באופן חלקי באלקטרונים ללא תלות בטמפרטורה, ולכן למתכות מוליכות גבוהה.
במוליך למחצה או מבודד הפס המאוכלס הגבוה ביותר נקרא פס הערכיות, באנלוגיה לאלקטרוני ערכיות באטום בודד, ובטמפרטורת האפס המוחלט הוא מלא לחלוטין באלקטרונים. אלקטרונים הנמצאים בפס הערכיות לא יכולים ליצור הולכה בחומר מכיוון שכדי להניע אותם על ידי מתח יש צורך להוסיף להם אנרגיה (באנלוגיה למודל קלאסי - האלקטרון נע במרחב ולכן מתווספת לו אנרגיה קינטית), מה שלא אפשרי בגלל שכל רמות האנרגיה בו מאוכלסות. הפס הנמוך ביותר שאינו מאוכלס במלואו (בטמפרטורת האפס המוחלט) נקרא לכן "פס ההולכה". כאשר הפוטנציאל הכימי נמצא בתוך פער אנרגיה (כמו במוליך למחצה) נהוג לסמן את האנרגיה המקסימלית בפס הערכיות כ-  E_{v}  ואת האנרגיה המינימלית של פס ההולכה כ-  E_{c}.
ההבדל היחיד בין מוליך למחצה לבין מבודד הוא בגודל הפער האסור בין רמת הערכיות לרמת ההולכה. באופן גס נהוג לסווג חומרים בעלי פער של עד 4eV כמוליכים למחצה. אנרגיה תרמית היא אחד המנגנונים העיקריים לעירור אלקטרונים לרמת ההולכה, ולכן קיימת תלות חזקה של מוליכות מוליך למחצה בטמפרטורה. מבנה הפסים של מוליך למחצה מנוצל בהתקנים אלקטרוניים רבים. על ידי אילוח ביסודות מתאימים ניתן לשנות את מאפייני החומר, וליצור דיודות, טרנזיסטורים, תאים סולריים וכדומה.
מבנה הפסים אופייני לגבישים, אך קיים גם בקווזי גבישים ובמוצקים אמורפיים. בחומרים אלו הטיפול המתמטי מסובך בהרבה, ולכן המחקר התאורטי התמקד בגבישים.
מודלים פיזיקליים > מודל האלקטרון החופשי

מודל האלקטרון החופשי הוא המודל הפשוט ביותר לאלקטרונים בגביש. המודל מניח שאלקטרון שנמצא בגביש אינו קשור ליון מסוים אלא לגז אלקטרונים שאופף את היונים. כמו בגז אידיאלי, מזניחים את האינטראקציות בין האלקטרונים עצמם (אך לא מאותן סיבות). שדה הפוטנציאל שנובע מיוני הגביש מתבטא בשימוש במסה אפקטיבית השונה ממסת האלקטרון הרגילה. לאור ההנחות הללו כל אלקטרון בגביש הוא למעשה חלקיק בבור פוטנציאל אינסופי. כל שנותר כדי למצוא את רמות האנרגיה המותרות הוא לפתור את משוואת שרדינגר.
צפיפות המצבים המתקבלת בפסים גבוהה מאוד. הצפיפות משתנה כפונקציה של האנרגיה וערכה אפס בקצוות הפס ומקסימום במרכזו. בשלושה ממדים נתונה הצפיפות על ידי
אף על פי שסך כל המצבים האפשריים לאכלוס הוא באופן תאורטי אינסופי, הרי שמספר האלקטרונים הוא סופי. ההסתברות לאכלוס מצב מסוים כפונקציה של הטמפרטורה נתונה על ידי סטטיסטיקת פרמי דיראק:
כאשר k הוא קבוע בולצמן, T הטמפרטורה,  E_{F} אנרגיית פרמי.
מודלים פיזיקליים > מודל האלקטרון הכמעט-חופשיים

המודל לוקח בחשבון שדה פוטנציאל מחזורי הנובע מסידור היונים שפועל על האלקטרון. האינטראקציות בין האלקטרונים עדיין נחשבות זניחות. פתרון משוואת שרדינגר עבור פוטנציאל זה הוא פונקציית הגל של בלוך:
כאשר k הוא וקטור הגל, n הוא מספר הרמה. וקטור הגל מקבל ערכים בתוך אזור ברילואן הראשון (תא פרימיטיבי בסריג ההופכי), והוא מחזורי בהוספת וקטור סריג הופכי.
אנרגיית האלקטרון היא פונקציה של k. חומרים בעלי פער ישיר, כמו גליום ארסניד, הם חומרים שבהם המינימום של האנרגיה בפס ההולכה מתקבל עבור אותו ערך של k בו מתקבל המקסימום של האנרגיה בפס הערכיות. חומרים בהם לא מתקיים תנאי זה נקראים חומרים בעלי פער בלתי ישיר.
לחומרים בעלי פער ישיר יש יתרון משמעותי בשימושים אופטיים.
ראו גם

HOMO ו-LUMO
פס הולכה
פס ערכיות
לקריאה נוספת

Solid State Physics, by Neil Ashcroft and N. David Mermin, ISBN 0-03-083993-9
Introduction to Solid State Physics by Charles Kittel, ISBN 0-471-41526-X
דיאגרמה פשטנית של פסי האנרגיה המאוכלסים הגבוהים הממחישה את ההבדל בין מבודד (מימין) למוליך למחצה (במרכז) ולמתכת
מיכאיל ורובל

| --- | --- |

 לידה:  5 במרץ 1856 (יוליאני) אומסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1 באפריל 1910 (יוליאני) (בגיל 54) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין נובודוויצ'יה (סנקט פטרבורג) 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  סימבוליזם 
 הושפע על ידי:  Luigi Iorini 
 יצירות ידועות:  בוגטיר, דמון מעופף, דיוקן איש העסקים ק. ארטיבושב 
 בן או בת זוג:  נדז'דה זאבלה-ורובל 
 חתימה:   
 vrubel-world.ru
 
מיכאיל אלכסנדרוביץ' ורובל (ברוסית: Михаил Александрович Врубель; 5 במרץ 1856 (יוליאני) –  1 באפריל 1910 (יוליאני)), צייר רוסי. בלט במספר תחומים: ציור, גרפיקה, פיסול דקורטיבי, פרסקים ועוד.
שנותיו הראשונות

ורובל נולד באומסק למשפחת קצין ממוצא פולני. לאור אופי שירותו, המשפחה עברה מעיר לעיר כל כמה שנים. בשנים 1864-1867 התגוררה המשפחה בסראטוב ומיכאיל הצעיר החל בלימוד ציור. בשנת 1867 המשפחה עברה לסנקט פטרבורג. בפטרבורג החל מיכאיל את לימודיו התיכוניים בגימנסיה עירונית. ב-1870, משעברה המשפחה לאודסה, המשיך שם את לימודיו. בשנת 1874 החל ורובל את הלימודים בפקולטה למשפטים באוניברסיטת סנקט פטרבורג. הוא לא אהב את לימודי המשפטים ובמקביל היה לומד ציור. בשנת 1873 סיים את לימודיו באוניברסיטה ועבד מספר שנים בצבא בתור משפטן.
בשנת 1880 חזר ללימודים בבית הספר הגבוה לציור בסנקט פטרבורג. בתקופת לימודיו זו הוא התקרב לולנטין סרוב.
קריירה אומנותית

בשנת 1884 נסע ורובל לקייב, ובהתאם להמלצת מוריו התקבל לעבודות שחזור של הכנסייה מהמאה ה-12 בעיר. הוא צייר כמה איקונינות ועבד על ציורי קיר. הייתה זו למעשה הפעם הראשונה בה זכה להתפרנס מציור. בנוסף לכך, הוא עשה הכנות לציורי הכנסייה החדשה בקייב. העבודות בקייב נמשכו כ-5 שנים עם הפסקות.
בשנת 1886 ורובל הכיר את קונסטנטין קורובין והם התיידדו. החל מספטמבר 1889 הם התגוררו ביחד במוסקבה. ביחד עם ולנטין סרוב עבדו הידידים בקרבת מקום. בסתיו 1889 הם הכירו מצנט רוסי ידוע בשם סאבה ממונטוב. בשנים 1890-1893 ורובל עבד בתכנון ועיצוב ביתו החדש של ממונטוב במוסקבה. בשנת 1894 קיבל הזמנה לעיצוב הבית של סאבה מורוזוב במוסקבה.
בשנת 1895 ורובל התקבל לאיגוד הציירים במוסקבה והחל להשתתף בתערוכות ציורים של חברי האיגוד. במקביל, הוא עבד על עיצוב תפאורות להצגות אופרה שהועלו במשכן שהיה בבעלות ממונטוב. באחד החזרות של להקת האופרה הוא הכיר את אשתו לעתיד, זמרת האופרה נדז'דה זאבלה.
ב-28 ביולי 1896 בהיותם בז'נבה הזוג התחתן. במהלך המחצית הראשונה של שנת 1898 ורובל ואשתו התגוררו בסנקט פטרבורג. בתקופה זו ורובל התקרב בזכות אשתו לניקולאי רימסקי-קורסקוב. כמו כן, הצטרף ורובל לקבוצת ציירים מקומיים בראשותם עמד אלכסנדר בנואה.
ב-1 בספטמבר 1901 נולד לורובל בן אשר קיבל את שמו, "סאבה", על שם בעלי ההון שתמכו בצייר.
בתחילת 1902 התגלו אצל ורובל סימנים של מחלת נפש, ככל הנראה כתוצאה מסיבוכים של מחלת העגבת אשר התפשטה אל מערכת העצבים שלו (עגבת שלישונית). לאחר קבלת ייעוץ רפואי מולדימיר בכטרב המשפחה עברה להתגורר בכפר במחוז ריאזאן. בשנת 1903 בנו של הצייר נפטר. בקיץ 1904 מצבו החמיר והצייר עבר למוסד סגור. למרות מצבו הקשה ורובל המשיך לצייר. בדצמבר 1905 יכולת הראייה שלו נחלשה אך הוא המשיך לעבוד על הציור האחרון שלו - דיוקן של ואלרי בריוסוב. בפברואר 1906 הוא איבד את הראייה.
ורובל נפטר באפריל 1910 ממחלת העגבת והוטמן בסנקט פטרבורג. אשתו נפטרה כעבור 3 שנים והוטמנה לידו. בשנת 2000 המצבה התגלתה מחדש, הובאה לסדר ומאז מטופלת.
ציוריו של ורובל מוצגים במוזיאון הרוסי בסנקט פטרבורג ובגלריית טרטיאקוב במוסקבה.
עבודות

המלט ואופליה, 1884
משה, 1884
דמון בישיבה, 1890
אשתו כמלכת הברבורים, 1900
ולרי בריוסוב, 1906
מוזאיקה על חזית מלון מטרופול מוסקבה, 1905
הערות שוליים

↑  5 במרץ 1856 – 1 באפריל 1910, הם המועדים לפי הלוח היוליאני שהיה מקובל ברוסיה בתקופת חייו
↑  ‏M.A. VRUBEL: RELATIONSHIP BETWEEN MENTAL ILLNESS AND CREATIVITY, מתוך מאמר של ההתאחדות החופשית של הפסיכיאטריה ברוסיה, באתר www.npar.ru‏, 2004.
↑  Olga Matich. (2007). Erotic Utopia: The Decadent Imagination in Russia's Fin de Siecle. University of Wisconsin Press. p.297. ISBN 978-0299208844
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305375805171  PLWABN: 9810540923905606  BIBSYS: 90406780  BNE: XX1062125  BnF: cb11955708s (data)  CiNii: DA08079015  GND: 118643193  ICCU: RAVV069501  ISNI: 0000 0001 2137 718X  LCCN: n80136311  LNB: 000052397  NDL: 001253176  NKC: jn20021014011  NLA: 35680975  NLG: 95890  NSK: 000196541  NTA: 070531463  RKD: 208377  SELIBR: 100407  SUDOC: 027537870  Trove: 1039829  ULAN: 500008876  VIAF: 67258965   WorldCat (עם VIAF): 67258965
מחוז מקוסטה

| --- | --- |

בניין ניסבט, בניין דיור מרכזי בבירת המחוז ביג ראפידס
 מדינה / טריטוריה:  מישיגן מישיגן ארצות הברית ארצות הברית
 בירת המחוז (והעיר הגדולה ביותר):  ביג ראפידס
 תאריך ייסוד:  1 באפריל 1840; הוכר רשמית ב-11 בפברואר 1859.
 על שם:  Mecosta 
 שטח:  1,480 קמ"ר
  ‑ שטח ואחוז מים:  40 קמ"ר (2.8% מכל השטח)
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  43,545 (2018)
  ‑ צפיפות:  30 נפש לקמ"ר (2018)
 קואורדינטות:  43°38′N 85°19′W﻿ / ﻿43.64°N 85.32°W﻿ / 43.64; -85.32 
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.co.mecosta.mi.us/
  מפת מיקום  מפה מפורטת       tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז מקוסטה הוא מחוז של מדינת מישיגן בארצות הברית. נכון לשנת 2018, יש במחוז 43,545 איש. עיר הבירה של המחוז היא ביג ראפידס.
המחוז נקרא על שמו של צ'יף מקוסטה, המנהיג של השבט האינדיאני פוטוואטומי (אנ'), שנדדו לאורך מקורות המים באזור בחיפוש אחר דגים. צ'יף מקוסטה היה אחד מאלה שחתמו על הסכם וושינגטון (אנ') בשנת 1836. למרות שעובדים התיישבו באזור כבר בשנת 1851, המחוז הוכר רשמית על ידי ממשלת ארצות הברית רק ב-1859. במחוז ישנם כ-100 אגמים, נהרות, ונחלים, ביניהם גם נהר מוסקגון (אנ'), העובר דרך חלק מהמחוז ודרך עיר הבירה ביג ראפידס (לשעבר לאונרד).
היסטוריה

בשנת 1852 ג'ון דייוויס 0.65 קמ"ר במקום בו נמצא היום הכפר מקוסטה, וג'ון פאריש קנה 0.23 קמ"ר באזור ביג ראפידס. הם נהפכו לתושבים הקבועים הראשונים של מחוז מקוסטה. בפברואר 1858 לאונרד (מאוחר יותר ביג ראפידס) והעיירה גרין הוכרו. ב-5 באפריל 1858 התקיימו הבחירות הראשונות וג'סי שואו נבחרה לראשת העיר לאונרד. ב-11 בפברואר 1859 אזור מקוסטה הוכר רשמית כמחוז ולאונרד הוכרזה כעיר הבירה שלו. באפריל התקיימו הבחירות למחוז ואלפרד ל. קלארק נהפך לשריף המחוז. בשנת 1860 אוכלוסיית המחוז הגיעה ל-671 תושבים. בשנת 1862 הודפס העיתון הראשון של המחוז, והוא המשיך עד היום. בשנת 1870 אוכלוסיית המחוז הייתה 5,642 תושבים, וב-1880 13,973 תושבים.
גאוגרפיה

ע"פ ה-USCB, שטח המחוז הוא 1,480 קמ"ר, מתוכם 1,440 קמ"ר יבשה, ו-40 קמ"ר הוא שטח המים במחוז.
גאוגרפיה > יערות לאומיים

היער הלאומי מניסטי (אנ') (בחלקו)
גאוגרפיה > מחוזות סמוכים

מחוז אוסאולה (צפון)
מחוז איזבלה (מזרח)
מחוז מונטקאלם (דרום)
מחוז ניוייגו (מערב)
דמוגרפיה

| קבוצה אתנית | כמות (באחוזים) |
| --- | --- |
לבנים: 92.68
שחורים: 3.6
אינדיאנים: 0.64
אסייתים: 0.87
אנשים מאיים באוקיינוס השקט: 0.04
אחרים: 0.37
שני גזעים או יותר: 1.79
| ארץ המוצא | כמות (באחוזים) |
| --- | --- |
ארצות הברית: 39.4
גרמניה: 25.5
אנגליה: 20.6
אירלנד: 9.2
פולין: 5.3
| שפת אם | כמות (באחוזים) |
| --- | --- |
אנגלית: 95.9
ספרדית: 1.7
גרמנית: 1.1
| טווח הגילאים | כמות (באחוזים) |
| --- | --- |
0–18: 22.5
18–24: 19.8
25–44: 23
45–64: 21.5
65+: 13.2
כלכלה

המעסיקים הגדולים והחשובים במחוז (כולם בביג ראפידס) הם:
אוניברסיטת פריס סטייט
חברת האוורת'
חברת ספקטרום הלת'
חברת וולברין וורלד-ווייד
יישובים במחוז > ערים

ביג ראפידס
יישובים במחוז > יישובים

בריטון
מקוסטה
מורלי
סטנווד
יישובים במחוז > עיירות

אטנה
אוסטין
ביג ראפידס
צ'יפוואה
קולפקס
דירפילד
פורק
גרנט
גרין צ'רטר
הינטון
מרטיני
מקוסטה
מילברוק
מורטון
שרידן
וויטלנד
לקריאה נוספת

רומיג, וולטר (1986). שמות של מקומות במישיגן: ההיסטוריה של הקמת ונתינת השם של יותר מ-5000 ערים בעבר ובהווה במישיגן. הוצאת גרייט לייק בוקס
הערות שוליים

1 2 3  http://clarke.cmich.edu/resource_tab/bibliographies_of_clarke_library_material/michigan_local_history/county_material/mecosta.html
↑  https://web.archive.org/web/20110705123733/http://quickfacts.census.gov/qfd/states/26/26107.html
↑  the National Association of Counties, How much do you know about your county?, County Explorer
1 2  https://web.archive.org/web/20101221001007/http://mecostacounty.com/index.php?option=com_content&view=article&id=152&Itemid=139
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2013-11-13
↑  https://www.census.gov/
↑  https://web.archive.org/web/20151027070217/http://www.census.gov/acs/www/data_documentation/2010_release/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550507605171  ISNI: 0000 0004 1790 2609  LCCN: n81091871  NARA: 10039662  VIAF: 147757909   WorldCat (עם VIAF): 147757909
מיס אירופה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "מיס אירופה"
 בימוי:  אוגוסטו ג'נינה 
 הופק בידי:  ג. וו. פבסט 
 תסריט:  רנה קלייר 
 שחקנים ראשיים:  לואיז ברוקס Georges Charlia גסטון ג'אקט אנדרה ניקולה Jean Bradin 
 מוזיקה:  ולפגנג זילר 
 צילום:  רודולף מטה 
 מדינה:  צרפת 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 באוגוסט 1930 
 משך הקרנה:  109 דק' 
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט אילם, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיס אירופה (בצרפתית: Prix de Beauté) הוא סרט קולנוע צרפתי משנת 1930.
עלילה

לוסיאן "לולו" גרניאר עובדת כקלדנית, ומחליטה לשלוח שתי תמונות שלה לתחרות מיס צרפת המאורגת על ידי העיתון "גלוב", בניגוד לדעתו של ארוסה אנדרה, הקנאי להשתתפותה בתחרויות יופי. במחשבה שנייה היא מתחרטת ומנסה לפרוש מהתחרות, אך זה מאוחר מדי, היא כבר נבחרה כאחת העולות לגמר. לאחר זכייתה היא נוסעת להתמודד על כתר מיס אירופה, זאת מבלי שהייתה לה הזדמנות לדבר על כך עם אנדרה.
לולו נבחרת על ידי הקהל למיס אירופה, היא מושכת את תשומת לבם של מספר מעריצים נלהבים בקהל, וביניהם נסיכים ובני אצולה. לאחר מכן אנדרה מופיע ומציב בפניה תנאי: או שהיא חוזרת עמו תוך שעה לצרפת, או שהם נפרדים. היא מתקשה להחליט אך לבסוף היא בוחרת בו.
על אף בחירתה, היא מרגישה אומללה בדירה שלה ושל ארוסה. לאחר מכן מופיע הנסיך אדולף דה גרבובסקי, שהתרשם ממנה בתחרות ועקב אחריה לדירתה. הוא מציע לה להיות שחקנית קולנוע ומנסה להחתים אותה על חוזה עם חברת הפקות. בתחילה היא מסרבת, אך מאוחר יותר באותו לילה היא מתחמקת מהדירה, ומשאירה לאנדרה מכתב הסבר.
היא מופיעה בסרט קצר. כשיוצאת הקרנת הבכורה של הסרט, אנדרה, העובד במערכת עיתון, קורא על כך. הוא הולך לפגוש את לולו, אך נאמר לו שברגע זה היא צופה בסרט ולא ניתן לבוא ולהפריע. הוא מתגנב לאולם והורג אותה. בסרט שצפתה בו נראית לוסיין שרה שיר על אישה המפצירה במאהביה לא לקנא בתשומת לבם של גברים אחרים.
מגדל מונפרנאס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין משרדים, אטרקציה תיירותית 
 מיקום:  הרובע החמישה-עשר של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1969–1972 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  18 ביוני 1973 
 חומרי בנייה:  זכוכית, בטון מזוין 
 אדריכל:  אז'ן בודואן, רוז'ה סובו, אורבן קסן, לואי וואם דה מריאן 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 מידות
 גובה:  209 מ' 
 שטח:  120,000 מ"ר 
 קומות:  59 
 קואורדינטות:  48°50′32″N 2°19′19″E﻿ / ﻿48.84211°N 2.32198°E﻿ / 48.84211; 2.32198
 www.tourmontparnasse56.com
  (למפת פריז מוגדלת) מגדל מונפרנאס(למפת פריז רגילה) מגדל מונפרנאס
 
מגדל מֶן־מוֹנְפַּרְנַאס (בצרפתית: Tour Maine-Montparnasse), המוכר יותר בשם מגדל מונפרנאס, הוא גורד שחקים בן 210 מטר (59 קומות) בשכונת מונפרנאס בפריז, שתוכנן בידי האדריכלים רוז'ה סובו, אז'ן בודואן, אורבן קסן ולואי וואם דה מריאן. הבניין נבנה בין השנים 1969 ו־1972 והיה אז הבניין הגבוה ביותר בצרפת, כיום השני. בעת בנייתו הוא היה הבניין הגבוה ביותר באירופה. ביום בהיר ניתן להשקיף מנקודת התצפית שבראש הבניין למרחק 40 קילומטר לכל כיוון. בדומה לאקס היסטוריק של פריז, המקשר בין מספר מונומנטים בולטים בעיר, משלים מגדל מונפרנאס יחד עם מגדל אייפל, ארמון שאיו, בית הספר הצבאי והגרנד ארש קו ישר אחד הנראה בקו הרקיע של העיר.
היסטוריה

המגדל עומד מעל תחנת המטרו "מונפרנאס־ביינוונו" (Montparnasse–Bienvenüe), במקום בו עמדה תחנת הרכבת "מונפרנאס", שהייתה צרה ורציפה קצר מדי ונסגרה בשנת 1934. עיריית פריז החליטה על הקמת תחנה חדשה במקומה אך התוכנית נגנזה בעקבות התנגדויות מרובות. תוכנית ניהול תנועה משנת 1956, אשר שמה לה למטרה לשנות את אופי השכונה ולהפוך אותה למרכז תעבורתי, כללה הריסת כמה רחובות בשכונה – בעיקר רחובות שבהם התגוררו תושבים החיים בעוני ונתפסו כאזור שבו רמת הפשע גבוהה – ויצרה במקום אתר בנייה בן 80 דונם. בשנת 1964 הוצגה תוכנית להתחדשות האזור אשר כללה מבני מגורים רבים וביניהם מגדל בן 50 קומות. ב־1969 הוחלט לוותר כליל על הקמת תחנת רכבת חדשה במקום התחנה שנסגרה ולהקים במקומה מגדל משרדים ומרכז מסחרי (תחנת מונפרנס החדשה נפתחה מדרום למיקומה המקורי). התוכנית זכתה לתמיכתו הנלהבת של הנשיא ז'ורז' פומפידו, שרצה לחולל מהפכה בתשתיות העירוניות ולהקים בה מבנים מודרניים רבים; בזכות תמיכה זו אושרה התוכנית על אף ההתנגדויות הרבות שעוררה.
הבניין נבנה בשנים 1969–1972 על חורבות תחנת הרכבת ונחנך בשנת 1973. במהלך הבנייה פונו מהאתר 420,000 מטרים מעוקבים של עפר ושרידי המבנים הישנים. יסודות המגדל בנויים מ־56 כלונסאות מבטון מזוין בעומק של 70 מטרים מתחת לפני הקרקע. מתחת למגדל נבנתה תחנת מטרו תת-קרקעית, מוגנת במעטה בטון מזוין אשר מפזר את הלחץ שמפעיל המגדל. קורות אופקיות ארוכות הונחו כדי לפנות מקום למסילות הרכבת. בניין הכניסה לתחנה הועתק לעברו השני של הכביש, מול הכניסה למגדל.
מאפיינים

מגדל מונפרנאס מתנוסס לגובה 210 מטרים ומשקל 150,000 טון. בסיסו מתפרש על שטח של 50 מטרים על 32 מטרים וצורתו מנדרולה שבשני קצותיה מגרעות משולשות. למגדל ארבעה מפלסים תת־קרקעיים ו־59 קומות ששטחן הממוצע 1,700 מטר רבוע כל אחת. שטח הנכסים, ובכללם גג המגדל, כ־120,000 מטר רבוע. רוב שטח המגדל משמש למשרדים המעסיקים כ־5,000 עובדים בסך הכול. למעקה הטראסה מנגנון הידראולי המאפשר לו להתקפל בתוך שתי דקות בכדי להפוך את הגג למנחת מסוקים.
לבניין 25 מעליות וחמש מעליות משא, אף אחת מהן אינה משרתת את כל הקומות. המהירה מכולן היא המעלית הישירה מקומת הכניסה לקומה ה־56. מעלית זו עולה 196 מטרים ב־38 שניות: 5 מטר בשנייה. הקומות העליונות וגג המגדל נגישים באמצעות מדרגות בלבד.
מגדל מונפרנאס הוא חלק מקומפלקס מסחרי גדול ששטחו 300,000 מטרים רבועים, המתחלקים בין כ־300 בעלי נכסים המשלמים מדי שנה כ־20 מיליון אירו בהיטלים שונים. המתחם כולל מרכז מסחרי ושני מגדלים נוספים, נמוכים יותר.
הקומה היחידה במגדל הפתוחה לקהל היא הקומה ה־56, שבה ישנה מסעדה, תערוכה המציגה את ההיסטוריה של העיר פריז ונקודת תצפית המאפשרת לצפות על המראות ונחיתות מטוסים בנמל התעופה אורלי, כ־13 קילומטרים מהמגדל. המגדל מושך אליו כ־600,000 מבקרים מדי שנה.
המחלוקת סביב המגדל

מיום בנייתו שנוי הבניין במחלוקת עזה וביקורת רבה נמתחה על מידותיו המשמעותיות וצורתו המונוליתית בטעה כי הן אינן משתלבות היטב עם מרקמה העירוני של פריז. בעקבות הביקורת החליטה עיריית פריז שנתיים לאחר השלמת הבנייה לאסור בניית גורדי שחקים במרכז העיר. לעיתים קרובות נאמר על המגדל (בפרפרזה על דבריו של טריסטאן ברנאר על מגדל אייפל) כי הנוף מקומת התצפית הוא היפה ביותר בפריז, שכן זהו המקום היחיד בעיר שממנו לא ניתן לראות את מגדל מונפרנאס. עוד ספג הבניין ביקורת על היעדר חלונות בחללים הפנימיים, שאינם משיקים לדפנות המגדל החיצוניים.
המגדל באמנות

השיר "מן-מונפרנאס" מאת מישל סיבי (Cywie) וכריסטיאן רבאסקו, בביצוע הזמרת מארי לאפורה, 1976
מיס איטליה

המועמדות לתואר "מיס איטליה" 1971
מיס איטליה (באיטלקית: Miss Italia) היא תחרות יופי באיטליה.
המהדורה הראשונה של התחרות נערכה בשנת 1939 ונקראה "Miss Sorriso" (מיס חיוך) ואורגנה בחסות מותג של משחת שיניים, בתחילה המתמודדות בתחרות נשפטו אך ורק על פי תצלומי דוגמנות ולא התקיים הקריטריון של הליכה על המסלול והופעה בימתית.
בין השנים 1942–1945 לא התקיימה התחרות.
בשנת 1946 לאחר מלחמת העולם השנייה החלה להיערך מחדש ואמצה את השם חדשני של "מיס איטליה", התחרות נערכה בשנים הראשונות בעיירה סטרזה, לאחר מכן גם נערכה במספר מקומות נוספות עד שב-1960 נקבע שהקומונה סלסומאג'ורה טרמה היא המארחת הקבועה של התחרות.
בשנת 1950 שודרה התחרות לראשונה ברדיו ומ-1987 היא משודרת בשידור חי בטלוויזיה.
מ-1951 ועד 1999 בדרך כלל הזוכה בתחרות הייתה ייצגה את איטליה בתחרות מיס תבל, בשנים מסוימות הסגנית הראשונה הייתה מייצגת את איטליה במיס עולם.
הזוכות

| שנה | הזוכה |
| --- | --- |
1977: אנה קנאקיס
1979: צ'ינציה דה פונטי
1982: פדריקה מורו
1996: דני מנדס
מוזיאון הריגול הבין-לאומי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לריגול
 כתובת:  וושינגטון די. סי. 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מבקרים בשנה:  600,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 19 ביולי 2002
 תאריך פתיחה רשמי:  19 ביולי 2002 
 קואורדינטות:  38°53′02″N 77°01′32″W﻿ / ﻿38.883877°N 77.02546°W﻿ / 38.883877; -77.02546
 www.spymuseum.org
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) מוזיאון הריגול הבין-לאומי(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) מוזיאון הריגול הבין-לאומי
 
מוזיאון הריגול בוושינגטון הבירה
מוזיאון הריגול הבין-לאומי (באנגלית: International Spy Museum) הוא מוזיאון בבעלות פרטית המוקדש לתחום הריגול וממוקם בוושינגטון, בירת ארצות הברית. הוא ממוקם בבניין Le Droit 1875 בשכונת הרובע פן בוושינגטון, מול בניין משרד רשם הפטנטים הישן.
הקמה

המוזיאון נבנה על ידי מילטון מלץ בעלות של כ-40 מיליון דולר ומשמש כארגון ללא מטרות רווח. מלץ ייסד את החברה Malrite ואת תאגיד המדיה הכולל את מוזיאון הריגול. לאחר פיגועי 11 בספטמבר טען מלץ שהציבור רוצה וראוי לקבל מידע נוסף על קהילת המודיעין. החברה של מלץ מימנה מחצית מעלות ההקמה של המוזיאון ועוד 20 מיליון דולר מומנו על ידי עיריית וושינגטון. המוזיאון הוא חלק מפרויקט עירוניות מתחדשת של רובע פן בוושינגטון, שהחל בשנת 1990 על ידי החברה לפיתוח של וושינגטון.
במוזיאון נמצאים יותר מ-600 פריטים בשטח של למעלה מ-20,000 רגל מרובע (1900 מ"ר). התערוכות מתייחסות להיסטוריה של הריגול ומרגלים בפועל, הן בעולם האמיתי והן בתרבות הפופולרית. במוזיאון תערוכות נרחבות על שיטות הריגול וחומרים מתקופת האימפריות היוונית והרומית, האימפריה הבריטית, מלחמת העצמאות האמריקנית, מלחמת האזרחים האמריקנית, שתי מלחמות העולם ושנות המלחמה הקרה. תחנות מבקרים אינטראקטיביות רבות נמצאות ברחבי שטחי התערוכות. בתחנה הסופית מוצג סרט בן 8 דקות, המתאר כיצד הטכנולוגיה המודרנית שינתה את פניה של הלוחמה בטרור.
מיס אינטרנשיונל (תחרות יופי)

סטני ואן באר, מיס אינטרנשיונל 1961
"מיס אינטרנשיונל" היא תחרות יופי בינלאומית לנשים המאורגנת על ידי "האגודה הבינלאומית לתרבות". התחרות נוסדה ב-1960 בלונג ביץ' וזאת לאחר שנהלת ארגון תחרות מיס תבל הועברה למיאמי ביץ', מצופה מהמתמודדות בתחרות להפגין חברות, אינטליגנציה ועדינות והמטרות העיקריות של התחרות הוא לקדם שלום עולמי, שגרירות של רצון טוב והבנה בין מדינות. "מלכת החן" הזוכה במקום השלישי בתחרות מלכת היופי של ישראל מדי שנה נשלחת לייצג את ישראל בתחרות.
ישראל השתתפה כבר מהתחרות הראשונה בשנת 1960, אך פרשה מהמשך השתתפותה בשנת 2015, בשל בעיה תקציבית.
מתמודדות בולטות

סירי סטפן – 1960 - סגנית שנייה
מישל רוקה – 1980 - מקום שלישי
דיאנרה טורס – 1992 - חצי גמר, 1993 - מיס תבל
דאגמאר ורל – 1977 - סגנית ראשונה, 1977 - סגנית שנייה מיס עולם