stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות ג'רבה
הקהילה במחקר ובתרבות

סדרת הטלוויזיה "מעורב ירושלמי" עסקה במשפחה ישראלית ממוצא ג'רבאי.
מכון הברמן בעיר לוד הוקם על ידי ד"ר מיכל שרף שחקרה במשך שנים רבות את יהדות צפון אפריקה ומיוחד את העיר ג'רבה עיר הולדתה ואף כתבה ספרים רבים על הקהילה היהודית במקום.
ראו גם

יהדות תוניסיה
בית הכנסת הרה סגירה
בית הכנסת כהנים הדינתרייתא
לקריאה נוספת

מזוז יהונתן, יהדות אי הפלא ג'רבה
נחום סלושץ, האי פליא, דביר, תל אביב (1957).
נחום סלושץ, הכהנים אשר בג'רבה, ירושלים (1924).
אליהו בירנבוים, אי הנפלאות, מקור ראשון - חלק ראשון
אליהו בירנבוים, אי הנפלאות, מקור ראשון, חלק שני
ד"ר ירון נעים, "הרב כלפון משה הכהן מג'רבא בין שמרנות למודרנה", דוקטורט, בר-אילן, תשס"ט.
עטיה רונאל, משנתו החינוכית של הרב כלפון משה הכהן מג'רבה, דוקטורט, בר-אילן, תשע"ד.
דפנה חורב בצלאל, "תגובתו של הרב כלפון משה הכהן, [1874-1950] גדול רבני ג'רבא בעת החדשה למלחמת העולם הראשונה ולהקמת חבר הלאומים", תיזה במסגרת התואר השני, האוניברסיטה העברית, ירושלים, תשס"ח.
רבקה נגר, מסורת במבחן- רבני ג'רבה בין שמרנות לתמורה (1914-1945), אשקלון, פאר הקודש, 2011.
עובדיה חן, עמוד ההוראה, תולדות רבי כלפון משה הכהן ראב"ד ג'רבא, הוצאת מכון הרב מצליח.
קציעה כ"ץ, מסורת הקריאה של קהילת ג'רבה במקרא ובמשנה, עדה ולשון ב'. ירושלים, תשל"ח.
אליהו ביטון, ספר מורשת אבות : ובו אוסף מנהגי יהודי תונס וג׳רבא יע"א לפי מעגלי השנה ואירועים שונים עם מקורתיהם וטעמיהם ..., ביריה תשע"ה.
ג'קי ירחי, בנימין פנש, אליהו ג, רביד הזהב, מודיעין, תשע"ח.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14  מזוז יהונתן, יהדות אי הפלא ג'רבה, צפת: מאור הגליל, 1978 תשל"ט
↑  תוניסיה - יהודי ג'רבה - תוניסיה, באתר מסע אחר
↑  הרב משה כלפון, ברית כהונה
1 2  בית התפוצות
↑  אליהו בירנבוים, תוניס, ג'רבה
↑  מתוך הקדמת הספר "בגדי אהרן", ליוורנו, שנת התקס"ו, 1806 ר' שלמה פרץ
↑  ד"ר ירון נעים, הרב כלפון משה הכהן מג'רבא ויחסו לצרפת
1 2 3 4  בית התפוצות
↑  הרב אהרן פרץ
↑  הרב יצחק חדאד
↑  (1873-1955) הקים בשנת 1912 את בית הדפוס העברי הראשון בג'רבה, שהפך למוקד מרכזי להדפסת ספרים השייכים לספרות תורנית מכל רחבי צפון אפריקה. בשנת 1919 נמנה הרב עם מייסדי "עטרת ציון" וסייע להעלאת יהודים לישראל. במשך 15 שנים כיהן כראש הקהילה היהודית בג'רבה. בשנת 1955 נפטר בתוניס, ובשנת 2017 הובא לקבורה בטבריה.
↑  הרב בועז חדאד, חכמי ישראל בג'רבא ובתוניס, ירושלים: הרב מאיר מאזוז, תשמ"ב
↑  בית התפוצות
↑  מיכל מרגלית ואיתמר אייכנר, הטרור היכה פעמיים: הבת נרצחה בפיגוע בתוניסיה, הנכד נרצח במרכול בפריז, באתר ynet, 12 בינואר 2015
↑  כתבה על הרב משה כלפון הכהן, סגולה
↑  ראובן ממו, תהילה למשה, ירושלים: ראובן מאמו, תשס"ט
↑  ד"ר מיכל שרף
↑  סיפור ג'רבה בשואה לילדים
| יהדות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| צפון אפריקה | אלג'יריה • הרי האטלס • לוב (בנגאזי • טריפולי) • מצרים • מרוקו • סודאן • תוניסיה (יהדות ג'רבה • יהדות קרתגו) |  |
| אחרות | אוגנדה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • ג'יבוטי • גינאה ביסאו • דרום אפריקה • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • כף ורדה • לסוטו • מאוריציוס • מאלי • מוזמביק • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • קניה |  |
| ראו גם | אבאיודאיה • האיגבו • למבה |  |
חללו הפנימי של בית הכנסת אלגריבה
משפחת טרבלסי מבאר שבע בטקס הבסיסה המסורתי
יהודי הקהילה בצאתם מבית הכנסת בבוקר שבת
ילדים יהודים לומדים ב'חדר' בג'רבה
רכבות ימאל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 מיקום המטה:  נובי אורנגוי 
 ענפי תעשייה:  תחבורה מסילתית 
 הכנסות:  2,151,456,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח תפעולי:  41,521,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 רווח:  65,234,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
 הון עצמי:  413,992,000 רובל רוסי (נכון ל־2017) 
  
 yrw.ru
 
רכבות ימאל, או רשמית "חברת הרכבות של ימאל" (ברוסית: ОАО «Яма́льская железнодоро́жная компа́ния») היא חברת רכבות רוסית שהוקמה בשנת 2003 על ידי ממשלת המחוז האוטונומי ימאלו-ננץ, חברת הרכבת של סברדלובסק וחברת סווטיומנטרנספט.
הפעילות העיקרית היא הפעלת הקווים קורוצ'אייבו - נובי אורנגוי - נאדים ויאמבורג.
פרויקטים

הפרויקטים של חברת הרכבות ימאל כוללים:
השלמה ושיקום קו הרכבת אובסקאיה - סלחרד - נאדים;
הקמת קו רכבת חדש פולונצ'נוי - תחנת אובסקאיה-2 (הפרויקט הושעה בפברואר 2012 בשל היעדר נתונים אמינים על זמינות עתודות המינרלים התעשייתיים במדרון המזרחי של הרי אורל);
השלמת ושיקום קו קורוצ'אייבו - איגרקה.
קו הרכבת וטי אורנגוי - פנגודי - נאדים וטקה הוא חלק מהרכבת הטרנס-קוטבית ששוחזרה בשנות השבעים.
הקו נובי אורנגוי - ימבורג (שנחנך ביולי 1986) בנוי להגנה מפני סחיפות שלג ועובר לאורך סוללה בגובה 8–10 מטרים. לשם השוואה: ברכבת נורילסק, הרכבות נסעו בתעלות מושלגות, מכוסות בלוחות. מאז 2000 תאגיד גזפרום שותף לפיתוח מסילות הברזל בימאל.
מעמד משפטי

הבעלים של התשתית במקטע נובי אורנגוי - ימבורג ופנגודי - נדים הוא תאגיד גזפרום; קטעי המסילה קורוצ'אייבו - נובי אורנגוי - פנגודי - בבעלות חברת הרכבות הרוסית. פרויקטים של בנייה שלא הסתיימו באזורים אלה הועברו לחברת הרכבות של ימאל על בסיס חוזה שכירות.
| שם בעל ניירות ערך | בעל הון מורשה החל מ: | בעל הון מורשה החל מ: | בעל הון מורשה החל מ: | בעל הון מורשה החל מ: | בעל הון מורשה החל מ: | בעל הון מורשה החל מ: |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 31/12/2005 | 31/12/2006 | 31/12/2007 | 31/12/2008 | 31/12/2009 | 31/12/2010 |
| המחלקה לענייני רכוש של ימלו-ננץ | 45 | 45 | 45 | 45 | 0 | 0 |
| תאגיד הפיתוח (לשעבר חברת אורל התעשייתית) | 0 | 0 | 0 | 0 | 45 | 45 |
מסילות הברזל הרוסיות: 45
י.ס. קראפט: 10
פיתוח

החברה מפתחת פרויקט להקמת מסילת הברזל אובסקאיה - פולונוצ'נויה לאורך המדרון המזרחי של הרי אורל. כספי ההשקעה להקמת הרכבת נמסרו על ידי חברה מסנט פטרבורג בשם לנהיפרוטרנס. עלויות הבנייה נאמדות בלפחות 62 מיליארד רובל. החברה מתכוונת גם לשחזר את קטע סלחרד - נאדים של הרכבת הטרנסקוטבית שננטשה בשנת 1953.
לצורך הקמת מסילת הברזל אובסקאיה - פולונוצ'נויה ושיקום מלא של הרכבת הטרנסקוטבית, נדרשת הקמת גשר מעבר לנהר אוב. ההסכם לבניית גשר מסילה וכבישים משולבים ברחבי אוב נחתם בדצמבר 2008 על ידי ממשלת ימאלו-ננץ והסוכנות הפדרלית לתחבורת רכבות.
הערות שוליים

↑  Состояние транспортной сети Ямбург, Новый Уренгой, Коротчаево, Пангоды, Надым. 2005 год
↑  добыча Ямбург» — дочерняя компания ОАО «Газпром». История, 28.08.2011
↑  Через Обь построят первый в мире двухэтажный мост
ריקולדו דה מונטה די קרוצ'ה

| --- | --- |
 לידה:  1242 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  31 באוקטובר 1320 (בגיל 78 בערך) פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
ריקולדו דה מונטה די קרוצ'ה (פירנצה; 1243 – 1320) היה נזיר דומיניקני איטלקי, סופר מסעות, ומיסיונר נוצרי. הוא מפורסם בעיקר בעבודותיו הפולמוסיות על האסלאם של ימי הביניים ובסיפור מסעו המיסיונרי לבגדד.
ביוגרפיה

ריקולדו נולד בפירנצה, ושם משפחתו מקורו מטירה קטנה שמעל העיירה פונטאסיבה שבפרברי פירנצה. מכיוון שהוא מכונה לפעמים "פניני", אביו נקרא כנראה "פנינו". לאחר שלמד בבתי ספר מרכזיים באירופה, הוא הפך לנזיר דומיניקני בשנת 1267, ושימש איש צוות בכנסיית סנטה מריה נובלה. הוא היה מורה במספר מנזרים בטוסקנה, כולל מנזר קתרין הקדושה בפיזה (1272–99). בעקבות קריאה של האפיפיור הוא יצא לעכו בשנת 1286 או 1287 ועלה לרגל לארץ הקודש (1288) ולאחר מכן נסע שנים רבות כמיסיונר במערב אסיה. הוא הגיע למוסול ב-1289, מצויד במנשר אפיפיורי. הוא לא הצליח לשכנע את ראש העיר הנוצרי הנסטוריאני להמיר את דתו לקתוליות. הוא היה מיסיונר בחצרו של שליט השושלת האילח'אנית המונגולי ארג'ון, שעליו כתב שהוא "אדם בעל המנהגים הגרועים ביותר, אך למרות הכל הוא חבר של הנוצרים".
כאשר עבר לבגדאד, ריקולדו נקלע לסכסוך עם הנוצרים הנסטוריאנים המקומיים, והטיף נגדם בקתדרלה שלהם. הוא הורשה בכל זאת, על ידי השלטונות המונגוליים לבנות כנסייה משלו, עם איסור להטיף בפומבי. ריקולדו הציג את עמדת הכנסייה הקתולית לפטריארך הנסטוריאני יהבאללהה השלישי, שהסכים איתו שתורתו של נסטוריוס, כלומר הדואליות של ישו היא כפירה (ובכך השיגה מיזוג תאורטי של הכנסייה הלטינית וכנסיית המזרח). עם זאת, יחבאללה נדחה על ידי חסידיו שלו.
הוא חזר לפירנצה קצת לפני 1302, ונבחר לתפקידים גבוהים במסדר שלו. הוא מת בפירנצה ב-31 באוקטובר 1320.
כתביו > מסעות

ספר המסעות שלו, שנכתב בערך בשנים 1288–1291, נועד כספר הדרכה למיסיונרים, והוא כולל תיאור של ארצות המזרח שבהן ביקר.
בשנת 1288 או 1289 הוא החל לנהל תיעוד של קורותיו בלבנט; את התיעוד הזה הוא כנראה הפחית לגרסה הסופית של הספר שכתב בבגדאד. לאחר הגעתו לאזור בעכו, הוא חצה את הגליל לכנרת; משם בשובו לעכו נראה שהוא נסע לאורך החוף ליפו, ואחר כך עלה לירושלים. לאחר שביקר בנהר הירדן ובים המלח הוא עזב את ארץ ישראל בדרך החוף, חזר לעכו ועבר על ידי טריפולי וטרטוס בדרכו לקיליקיה בדרום טורקיה. מעיר הנמל יומורטאליק הוא התחיל במסע ארוך לתבריז שבצפון פרס. בחציית הרי הטאורוס ליד סיוואס משם לקפדוקיה, לארזרום ולתבריז. בתבריז ובקרבתה הטיף במשך מספר חודשים, ולאחר מכן המשיך לבגדד דרך מוסול ותיכרית. בבגדד שהה מספר שנים.
כמטייל ומתבונן יתרונותיו בולטים לעין. התיאור שלו על הטטרים ועל הדת והנימוסים האסלאמיים ראויים לציון במיוחד כמסמך היסטורי. למרות דעות קדומות שהציג בכתביו, הוא מראה רוחב ראייה יוצא דופן והערכת הכשרון של מנהגים ותרבויות שונות משלו.
ספר המסעות שלו מהווה תיעוד חשוב של ארץ ישראל במאה ה-13, בין השאר הוא כולל תיאור של הכפר מגדלא לחוף הכנרת (על פי האמונה הנוצרית מקום הולדתה של מרים המגדלית), ביקור בשפרעם בה כתב מתגוררים נוצרים רבים וביקור בירושלים. תיאוריו על ירושלים תרמו לביסוס מסורות שונות בהם: זיהוי "אבן המשיחה" בכניסה לכנסיית הקבר כאבן שעליה הונחה גופתו של ישוע אחרי שהורדה מן הצלב ובטרם נטמנה בקבר, וביסוס המסורת של הליכה ב-14 התחנות של הויה דולורוזה.
כתביו > על נפילת עכו

"מכתביו על נפילת עכו" הם חמישה מכתבים בצורת קינות על נפילת עכו (נכתבו ב-1292 בערך, ופורסמו בפריז ב-1884).
כתביו > כתבים אפולגטים נגד האסלאם והיהדות

במהלך שהותו בבגדד, ריקולדו למד את הקוראן ויצירות אחרות של התאולוגיה האסלאמית למטרות מחקר, תוך ויכוח עם נוצרים נסטוריאנים וכתיבה תאולוגית. בשנים 1300–1301 הופיע ריקולדו שוב בפירנצה. בערך בשנת 1300 בפירנצה הוא פרסם את הספרים "נגד חוקי הסרצנים" (Latin: Contra Legem Sarracenorum) ו"העמים המזרחיים" (Ad Nationes Orientales).
יצירתו הידועה ביותר של ריקולדו מסוג זה הייתה ספרו "נגד חוקי הסרצנים", שנכתב בבגדד, אשר במשך מאות שנים היה חיבור פופולרי מאוד בקרב הנוצרים כמקור פולמוסי נגד האסלאם, ולעיתים קרובות זכה לעריכה (פורסם לראשונה בסביליה, 1500, תחת הכותרת Confutatio Alcorani או "Confutatio of the Koran"). יצירה זו תורגמה לגרמנית על ידי מרטין לותר בשנת 1542 בשם Verlegung des Alcoran . ישנם גם תרגומים מודרניים של הספר לאנגלית.
חלק גדול מהתוכן של יצירה זו נובע מאותם חלקים של ספר המסעות המוקדשים לאמונות מוסלמיות ולנושאים קשורים. אחד המקורות העיקריים של ריקולדו, המצוטט בהרחבה בעבודתו שלו, הוא הספר מאת מחבר אלמוניLiber Denudationis" siue Ostensionis aut Patefaciens האלמוני". למרות העוינות של ריקולדו כלפי האסלאם, עבודתו מציגה ידע ספציפי בקוראן ומתגברת על טעות אחת משותפת חשובה המשותפת לביקורות אחרות של ימי הביניים על האסלאם: הצגת השקפתו של מוחמד ככפירה כריסטולוגית.
הספר "Christianæ Fidei Confessio facta Sarracenis" (נדפס בבזל, 1543) מיוחס לריקולדו, ונכתב כנראה בערך באותו זמן עם היצירות האחרות שלו. יצירות נוספות הן: "נגד שגיאות היהודים" (Contra Errores Judaeorum); "נגד הגזעים המזרחיים" (Libellus contra Nationes Orientales); "נגד הסרסנים והקוראן" (Contra Sarracenos et Alcoranum); ו"על דתות שונות" (De Variis Religionibus). סביר מאוד ששלוש היצירות האחרונות נכתבו לאחר שובו לאירופה; לאחרון יש כותרת דומה לפרק האחרון של ספר המסעות שלו (De Variis Religionibus Terre Sancte). כמו כן, ידוע שריקולדו כתב שתי חיבורים תאולוגיים - הגנה על דוקטרינותיו של תומאס אקווינס (בשיתוף עם יוחנן מפיסטויה, בערך ב-1285) ופרשנות על Libri Sententiarum (לפני 1288). ריקולדו החל בתרגום לטיני של הקוראן בערך בשנת 1290, אך לא ידוע אם עבודה זו הושלמה.
הערות שוליים

↑  Jackson, Peter, The Mongols and the West, Pearson Education Ltd, P 176
↑  Roux, Jean-Paul, Histoire de l'Empire Mongol, Fayard, P.411
↑  Murphy-O'Connor, Jerome (1998). The Holy Land. Oxford University Press. pp. 56, 59. ISBN 978-0191528675.
↑  Thurston, Herbert (1914). The Stations of the Cross: an account of their history and devotional purpose. London: Burns & Oates. pp. 20
↑  Thomas C. Pfotenhauer (Islam in the Crucible: Can It Pass the Test?, Lutheran News, Inc., 2002), and Londini Ensis, under the title, "Refutation of the Koran" (Createspace 2010)
↑  Burman 1994, pp. 215–216
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267008405171  PLWABN: 9810692325505606  BIBSYS: 2066098  BNE: XX4962380  BnF: cb122897298 (data)  GND: 100959431  ICCU: LO1V046054  ISNI: 0000 0000 9221 9675  LCCN: no93038038  NKC: xx0207045  NLG: 169713  NTA: 127731016  SELIBR: 288408  SUDOC: 031737560  VcBA: 495/40548  VIAF: 41413317   WorldCat (עם VIAF): 41413317 
עמוד השער של ספר המסעות של ריקולדו שפורסם בסביליה בסביבות 1500, מראה נזיר נוצרי מטיף למוסלמים
כתב היד הערבי של הקוראן שנקרא על ידי ריקולדו בזמן שכתב את ספרו Contra legem Saracenorum, עם ההערות של ריקולדו בלטינית
רמת דוספיי

| --- | --- |

רמת דוספיי בחצי האי ריי - מבט מאגם מידג' שבחצי האי ביירז. ברקע משמאל ניתן לראות את גבעת סטארט, ואת גבעת דולו. ברקע מימין ניתן לראות את גבעת פנקה.
 מידע כללי
 על שם:  Dospey 
 גובה:  265 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 אורך הרכס:  6 ק"מ 
 קואורדינטות:  62°35′50″S 61°08′25″W﻿ / ﻿62.5972°S 61.1403°W﻿ / -62.5972; -61.1403
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהרמת דוספיי(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהרמת דוספיי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרמת דוספיי(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהרמת דוספיי
 
מפה טופוגרפית של חצי האי ביירז הכוללת את האזור האנטארקטי המוגן במיוחד מספר 126.
מפה טופוגרפית של האי ליווינגסטון והאי סמית'
רמת דוספיי (באנגלית: Dospey Heights; בבולגרית: Доспейски възвишения) היא רמה, שאינה מכוסה קרח, בחצי האי ריי בחלקו הצפון-מערבי של חצי האי ביירז במערב האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
הרמה משתרעת למרחק של 6 קילומטרים לכיוון דרומית-מזרחית מנקודת אסקס ומנקודת סטארט.
רוחבה של הרמה 2.6 קילומטרים.
שיא גובהה של הרמה - 265 מטרים מעל פני הים (בגבעת סטארט).
היסטוריה > מיפוי הרמה

הרמה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

הרמה נקראת על שם הכפר דוספי בהר רילה, שבדרום מערב בולגריה.
היסטוריה > אזור אנטארקטי מוגן במיוחד

הרמה היא חלק מהאזור האנטארקטי המוגן במיוחד "חצי האי ביירז" - אזור מוגן מיוחד מספר 126 (ASPA 126), והיא אחד משני האזורים המוגבלים בו (restricted zones), שהכניסה אליהם אסורה.
הקטור וולר

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1900 בנלה, אוסטרליה 
 פטירה:  1 במרץ 1942 (בגיל 41) מצר סונדה, אינדונזיה 
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 השכלה:  הקולג' הימי המלכותי האוסטרלי 
 השתייכות:  הצי המלכותי האוסטרלי 
 דרגה:  קפטן 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 אות השירות המצוין 
 
הקטור וולר (באנגלית: Hector Macdonald Laws Waller; 4 באפריל 1900 – 1 במרץ 1942) היה קצין בכיר בצי המלכותי האוסטרלי. הקריירה שלו נמשכה כמעט שלושים שנה וכללה שירות בשתי מלחמות העולם. כמפקד של משחתת הצי אה"מ סטיוארט בזירת הים התיכון במלחמת העולם השנייה, הוא זכה להכרה כקברניט מוכשר ומפקד שייטת. לאחר מכן עבר לזירת דרום-מערב האוקיינוס השקט כמפקד הסיירת הקלה אה"מ פרת', עמה טבע במהלך קרב מצר סונדה (אנ') בתחילת 1942.
ראשית חייו ומלחמת העולם הראשונה

וולר נולד ב-4 באפריל 1900 בעיר בנלה שבמדינת ויקטוריה, אוסטרליה. בנם של ויליאם פרדריק והלן וולר, הצעיר מבין עשרה ילדים. הוא נקרא על שמו של הגנרל הקטור מקדונלד, גיבור מלחמת הבורים, וכן על שם קרוב משפחה בשם לוז שהיה אדמירל ובן זמנו של הוריישו נלסון.
בשנת 1913 התקבל וולר לקולג' הימי המלכותי האוסטרלי (RANC) כימאי. הוא זכה להכרה כשחקן רוגבי והפך לקפטן הצוערים. בשנתו האחרונה בקולג' הועלה לדרגת קפטן הצוערים הראשי וזכה במדליית המלך, שניתנה על "נשיאה ג'נטלמנית[דרושה הבהרה], אופי, השפעה טובה בין חבריו ואיכויות קצונה". הוא הועלה לדרגת צוער ב-1 בינואר 1918 ונשלח לבריטניה. באפריל הוצב לשרת בגרנד פליט של הצי המלכותי הבריטי על סיפון הדרדנוט אה"מ אז'ינקור.
בין המלחמות

בפברואר 1919 הוצב וולר בסיירת הקלה אה"מ מלבורן, וכעבור חודשיים חזר לאוסטרליה. הוא הועבר לסיירת הקלה אה"מ סידני כממלא מקום תת-לוטננט בספטמבר.
באפריל 1920 הוצב שוב על סיפון מלבורן.  במרץ 1921 הועלה לדרגת לוטננט ועבר הכשרה נוספת בבריטניה לפני שחזר להצטרף לצוות ה-RANC. שנתיים לאחר מכן התחתן עם ננסי בווס, בתו של שר בפרבר בסידני ולזוג נולדו שני בנים, מייקל וג'ון.
באפריל 1924 הוצב בסיירת הקלה אה"מ אדלייד. מאוחר יותר באותה שנה, החל להתאמן כקצין איתותים באנגליה; בין חבריו לכיתה נכלל לואי מאונטבאטן.
במאי 1926 קיבל את הפיקוד על בית הספר לתקשורת אלחוטית וטלגרפיה בבסיס הימי Flinders Naval Depot בוויקטוריה. בין השנים 1928 ל-1930, הוא שירת בצי המלכותי הבריטי כקצין תקשורת על סיפון המשחתת אה"מ ברוק. הוא הועלה לדרגת סגן-מפקד במרץ 1929.
עד לשלב זה בקריירה שלו רכש וולר מוניטין חזק בעבודת התקשורת שלו. ביולי 1930, הוא הוצב על ספינת הדגל של חיל הים המלכותי האוסטרלי, הסיירת הכבדה אה"מ אוסטרליה, כקצין תקשורת השייטת. הוא המשיך בתפקיד זה לאחר שעבר לספינה האחות של אוסטרליה, אה"מ קנברה, במאי 1931. בתחילת 1932, הוקצה למשרד הימייה במלבורן, וחזר לאה"מ קנברה כקצין תקשורת השייטת באוגוסט 1933. הוא הועלה לדרגת מפקד ביוני 1934 ובחודש שלאחר מכן הפך לקצין המבצעים של ה-RANC. לאחר שעזב את הקולג' ביולי 1936, חזר לאנגליה ובילה שישה חודשים במחלקת המודיעין הימי הבריטי. הוא שירת לאחר מכן כקצין מבצעים של ספינת התיקונים אה"מ ריסורס. בנובמבר 1937, וולר קיבל את הפיקוד הראשון שלו על סיפון המשחתת הבריטית אה"מ בראזן.
מלחמת העולם השנייה > אה"מ סטיוארט בזירת הים התיכון

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, מונה וולר למפקד המשחתת אה"מ סטיוארט, ולקח פיקוד על קבוצת ארבע משחתות נוספות שנשארו מהצי הבריטי המלכותי – ספינות הצי אה"מ ואמפייר, ונדטה, וויאג'ר ו-ווטרהן – שכונו בהמשך על ידי הגרמנים "פלוטילת גרוטאות הברזל". הספינות היו בדרכן לסינגפור לאימונים כאשר הממשלות הבריטית והאוסטרלית הסכימו כי יש להקצותן לזירת הים התיכון, כפלגת המשחתות ה-19, תחת פיקודו של וולר. כשהן מגיעות למלטה בסוף דצמבר, וולר השאיר רושם ראשוני חיובי על מפקדי הצי המלכותי.
במאי 1940, הוא מונה למפקד הפלגה העשירית של המשחתות, שכללה את ספינות "פלוטילת גרוטאות הברזל" ועוד ארבע משחתות בריטיות מודרניות, ובחודש שלאחר מכן הועלה לדרגת קפטן.
לאחר כניסתה של איטליה למלחמה ב-10 ביוני 1940, השתתף וולר בחיפוש מוקשים מול חופי צפון אפריקה. כצלף מיומן, פוצץ מוקשים צפים באמצעות רובה וכדורי חודרי שריון. ב-21 ביוני, סטיוארט הפגיזה את העיירה האיטלקית ברדיה. בחודש שלאחר מכן פלגת המשחתות העשירית שלו השתתפה בקרב קלבריה.
מלחמת העולם השנייה > אה"מ פרת' וקרב מצר סונדה

באוגוסט 1941 לאחר שעזב את הים התיכון חזר וולר לאוסטרליה לשירות בדרום מערב האוקיינוס השקט. ב-24 באוקטובר, קיבל פיקוד על הסיירת הקלה אה"מ פרת', שעגנה בסידני.
ב-27 בפברואר כוח ההתקפה שאליו הצטרפה פרת' הובס בקרב ימי על ידי הצי הקיסרי היפני, עם תחמושת מועטה, החליט וולר לסגת, מלווה בסיירת הכבדה יו.אס.אס יוסטון בפיקודו של הקפטן אלברט ה. רוקס. פעולתו של וולר סתרה את פקודות מפקדו ההולנדי, האדמירל קונרד הלפריך, "להמשיך לפעול בכל מחיר ועד הסוף המר", אך האוסטרלי היה משוכנע כי המשך המאבק יוביל להקרבה חסרת טעם.
בלילה שלמחרת ניסו פרת' ו-יוסטון לפרוץ דרך מצר סונדה לכיוון אוסטרליה, כשהן נתקלו בצי פלישה יפני שליווה נושאת מטוסים, ספינת עזר, ארבע סיירות כבדות, סיירת קלה ואחת עשרה משחתות. כקצין הוביל וולר את פרת' ונתן פקודה לפתוח באש כאשר יצרו קשר עם ספינות האויב זמן קצר לאחר השעה 23:00. בקרב שהתחולל, הטביעו הסיירות של בעלות הברית ארבע ספינות יפניות ושולת מוקשים לפני שהן עצמן טבעו, זמן קצר לאחר חצות ב-1 במרץ 1942. לאחר שנלחמה עד הכדור האחרון, נפגעה פרת' משני טילי טורפד, ואיבדה למעלה מ-350 מאנשי צוות מתוך 680 כאשר התהפכה.
מורשת

ב-15 במרץ 1946, הוענקה לוולר אזכור בשדרים לאחר מותו עבור "גבורה ונחישות" על סיפון אה"מ פרת'. בנו הצעיר ג'ון הלך בעקבותיו והצטרף לצי, והתקבל לקולג' הימי המלכותי האוסטרלי. בשנת 1947. הוא סיים כקפטן צוער ראשי, הפך למהנדס חשמל והגיע לדרגת מפקד בשנת 1967, לפני שהועבר למילואים כחוקר בצי.
שמו של הק וולר מופיע על לוח הכבוד הממוקם בלוח 6 באזור ההנצחה באנדרטת המלחמה האוסטרלית בקנברה, ועל אנדרטת הצי בפלימות', דבון, אנגליה. הוא גם מונצח ברחוב וולר קרסנט וברחוב וולר פלייס בפרבר קמפבל שבקנברה. מוזיאון התלבושות והחלוצים של בנלה מחזיק במדליות ובמדי השרד שלו. מחלקת וולר של בית הספר לגיוס של הצי המלכותי האוסטרלי ב-אה"מ קרברוס, ויקטוריה, נקראה על שמו עד ששמה הועבר למחלקה בקולג' הצי המלכותי האוסטרלי בשנת 2013.
הערות שוליים

↑  Dowling, Matt (22 במאי 2009). "Waller immortalised". ABC Goulburn Murray. Australian Broadcasting Corporation. ארכיון מ-27 באפריל 2015. נבדק ב-12 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Dennis et al. (2008), The Oxford Companion to Australian Military History, p. 563.
↑  Commonwealth of Australia (Navy Office). The Navy List (1 October 1919) (PDF). Melbourne. p. 33. ארכיון (PDF) מ-4 במרץ 2016. נבדק ב-12 בדצמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Commonwealth of Australia (Navy Office). The Navy List (1 October 1920) (PDF). Melbourne. p. 22. ארכיון (PDF) מ-4 במרץ 2016. נבדק ב-12 בדצמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Commonwealth of Australia (Navy Office). The Navy List (1 January 1921) (PDF). Melbourne. p. 30. ארכיון (PDF) מ-4 במרץ 2016. נבדק ב-12 בדצמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Gill (1957), Royal Australian Navy, 1939–1942, p. 391.
↑  Lewis (2004), "The Navy's Finest Fighting Leader", p. 16.
↑  Gill (1957), Royal Australian Navy, 1939–1942, pp. 615–616.
↑  Lewis (2004), "The Navy's Finest Fighting Leader", pp. 18–21.
↑  Stevens (2001), The Royal Australian Navy: A History, p. 129.
↑  Gill (1957), Royal Australian Navy, 1939–1942, pp. 619–620.
↑  תבנית:London Gazette
↑  "Sons of the Sea – 1947 RAN College Entry". Naval Historical Society of Australia. ארכיון מ-15 בדצמבר 2014. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Royal Australian Navy. The Navy List (September 1967) (PDF). Carnegie, Victoria. pp. 88, 206. ארכיון (PDF) מ-4 במרץ 2016. נבדק ב-12 בדצמבר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Hector Macdonald Laws Waller". Roll of Honour. Australian War Memorial. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Waller Crescent". ACT Planning and Land Authority. אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2016. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Waller Place". ACT Planning and Land Authority. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lewis (2004), "The Navy's Finest Fighting Leader", p. 22.
↑  "Costume and Pioneer Museum". Benalla Rural City. אורכב מ-המקור ב-28 בפברואר 2015. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Renaming of Divisions at RAN College and RAN Recruit School". Royal Australian Navy. 1 במרץ 2013. אורכב מ-המקור ב-16 בדצמבר 2014. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: waller-hector-macdonald-hec-11945  CWGC: 2489508  LCCN: n2014060874  Trove: 1464682  VIAF: 311115556   WorldCat (עם VIAF): 311115556 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: waller-hector-macdonald-hec-11945  CWGC: 2489508  LCCN: n2014060874  Trove: 1464682  VIAF: 311115556   WorldCat (עם VIAF): 311115556 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "הקטור וולר".
אה"מ בראזן, הפיקוד הראשון של וולר בים
אה"מ סטיוארט, בתמונה בשנת 1938, היה בפיקודו של וולר כשהחלה מלחמת העולם השנייה.
אה"מ וולר בשנת 2008
קרב מפרץ לייטה

קרב מפרץ לייטה היה קרב ימי בין הצי הקיסרי היפני והצי האמריקאי, הנחשב לקרב הימי הגדול ביותר במלחמת העולם השנייה, ואף לאחד הגדולים בהיסטוריה. הקרב התרחש בין התאריכים 23 ל-26 באוקטובר 1944, במים הסובבים את איי הפיליפינים.
בתגובה לנחיתת כוחות אמריקאים על האי לייטה כחלק מקרב לייטה, שלח הצי הקיסרי את מרבית כלי השיט שלו על מנת לעצור את הפלישה. אולם, היפנים נהדפו על ידי הצי השלישי והצי השביעי האמריקאים, אשר סיפקו הגנה לכוחות הנוחתים. בקרב זה ספג הצי הקיסרי אבדות קשות, ולאחריו חדל מלהיות כוח התקפי מאיים באוקיינוס השקט.
קרב מפרץ לייטה כולל ארבעה קרבות עיקריים: קרב ים סיבויאן, קרב מצר סוריגאו, קרב כף אנגאניו והקרב מול סאמאר. בקרב זה השתמשו היפנים לראשונה בהתקפות הקמיקזה.
פעילות הצוללות במעבר פאלוואן

הכוח המרכזי של קוריטה כלל חמש אוניות מערכה (יאמטו, מוסאשי, נאגאטו, הרונה וקונגו), עשר סיירות כבדות (אטאגו, מאיה, טקאו, צ'וקאי, מיוקו, האגורו, קומאנו, סוזויה, טונה וצ'יקומה) שתי סיירות וחמש עשרה משחתות. השייטת יצאה מבסיסה שבברוניי ב-22 באוקטובר, ובליל אותו יום חלפה ליד האי פאלוואן. באותו זמן שהו באזור שתי הצוללות האמריקאיות "דארטר" ו"דייס." בשעה 00:16 ב-23 באוקטובר, בעודה במצב ציפה, קלטה דרטר את טור האוניות היפניות במכ"ם שלה, במרחק 30,000 יארד (27 ק"מ). מיד פתחו הצוללות במרדף, ובשעה 05:24, שיגרה דרטר מטח של שישה טורפדות, מתוכם פגעו ארבעה בסיירת "אטאגו," אוניית הדגל של קוריטה. כעשר דקות מאוחר יותר, פגעה דרטר עם שני טורפדות בסיירת טקאו. בשעה 05:56 השיגה דייס ארבע פגיעות טורפדות נוספות בסיירת הכבדה מאיה. אטאגו ומאיה טבעו במהירות, וטקאו נאלצה לשוב לברוניי. קוריטה נחלץ מהאונייה הטובעת בשחייה, נאסף על ידי משחתת, והעביר את דגלו לימאטו.