stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לורה ורטון
פעילות ציבורית > פעילות ציבורית בירושלים

נבחרה לראשונה כחברת מועצת העיר ירושלים בשנת 2008.
בשנת 2009 הקימה את "מועצת הגמלאים" בירושלים שתפקידה לקדם נושאים של הגיל השלישי. יצרה כרטיס מיוחד לגמלאים מהעיר ירושלים, המעניק הנחות בתחומים רלוונטיים לצד הטבות באירועי תרבות. הקימה מוקד טלפוני עירוני למרותקי בית, בהשתתפות עמותות ממגזרים שונים. הקימה את פורום ניצולי השואה וקידמה ימי התנדבות של עובדי העירייה לטיפול במיצוי הזכויות של השורדים.
כמחזיקת תיק הנגישות לקידום אנשים עם מוגבלויות הקימה את מחלקת הנגישות, המורכבת מאנשים בעלי מוגבלויות לשיפור התשתיות ותחומים שונים. ערכה את הכנסים "תנו הזדמנות" ויצרה תקדים בוועדת המכרזים במתן יתרון לחברות שהעסיקו אנשים בעלי מוגבלויות בעיר. יצרה משרות ייעודיות לאנשים עם מוגבלות והגדילה את אחוז המועסקים בעיריית ירושלים.
בשנת 2020 הקימה קו במוקד הטלפוני העירוני לקריאות מצוקה וטיפול באלימות בתוך המשפחה. תגברה את המחלקה לקידום מעמד האישה ושוויון מגדרי בעירייה. קיימה סדנאות לנשים מהמגזר החרדי שסיפקו מידע אודות זכויות המגיעות להן. נאבקה לשמור על חניון קרתא פתוח לצד פעילות כנגד חסימת עורכי תחבורה בסופי השבוע על ידי קיצוניים.
פעלה לקידום פתיחת מרכז ראשון לצעירים במזרח העיר ירושלים ופתיחת המרכז לשירותים וחדשנות בשכונת אבו טור, שתפקידו לקשר בין מוסדות עירוניים וממשלתיים לתושבי שכונות מזרח העיר. נאבקת נגד הריסת ופינוי בתי משפחות פלסטיניות תוך הקדשת זמן רב לפעילות למען זכויות תושבי מזרח העיר.
שותפה לשלוש עתירות בג"ץ נגד חסימת תנועת נשים והצבת מגבלות בשכונות חרדיות ברחבי העיר ירושלים. שותפה בעתירת בג"ץ בנושא אי אכיפת חוק חינוך חובה במגזר החרדי.
פעילות ציבורית > פעילות פוליטית במפלגת מרצ

בשנת 1995 התפקדה למפלגת "מרצ" והתחילה את פעילותה בסניף ירושלים. עבדה על החוק לדיור ציבורי ובנושאים חברתיים. עבדה עם השר לשעבר רן כבן לקידום סדר היום של מפלגת מרצ בירושלים. בשנת 2008 נבחרה לראשונה למועצת העיר כשהיא במקום השלישי ברשימה. בשנת 2013 נבחרה כשהייתה במקום השני ברשימה, והתמנתה ליושבת ראש הרשימה בבחירות 2018. נכנסה לקואליציה יחד עם ראש העיר משה ליאון.
בבחירות המקדימות במרצ ב־2019 נבחרה ורטון למקום ה־14. בבחירות המקדימות במרצ לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש הגיעה ורטון למקום ה־19.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל ב־2024 הודיעה כי תרוץ ברשימה עצמאית בשם "ירושלים דמוקרטית" למועצה. באוגוסט 2023 הצטרפה לרשימת "האיחוד הירושלמי" בראשות יוסי חביליו.
מחקר

מחקריה של ורטון עוסקים בשלושה נושאים עיקריים; מדיניות חברתית, דת ומדינה, ומערב ומזרח ירושלים.
פרסים והוקרה

ורטון זכתה בפרס ראש הממשלה לזכר ראש הממשלה לוי אשכול על מחקר ומדיניות חברתית על מחקרה "is the party over". הפרס הוענק בבית הנשיא. בשנת 2015 זכתה בפרס הגלובוס הירוק על המיזם לתחבורה שיתופית "שבוס" בקטגוריית תחבורה בת קיימא. זכתה בפרס האוניברסיטה העברית על ניהולה במכון הבין לאומי ע"ש ליאונרד דייוויס. ניהלה כנסים בין-לאומיים ופעלה במגוון נושאים יחד עם מנהלי המכון, פרופ' יעקב בר-סימן-טוב, פרופ' ריימונד כהן ופרופ' ששון סופר. זכתה בפרס ויצו ירושלים על פעילותה לקידום סולידריות נשית ביוזמות מגוונות לנשים חרדיות, ערביות וצעירות מהמגזר הכללי בירושלים.
הערות שוליים

↑  דף המידע, באתר עיריית ירושלים
1 2 3 4  Laura Wharton's Blog, blogs.timesofisrael.com (באנגלית)
↑  חברי מועצת העיר ירושלים, באתר www.jerusalem.muni.il
↑  לורה ורטון ל"כל העיר": "אם עיריית ירושלים תפעל נגד מקומות הבילוי שפועלים בשבת - אפרוש מהקואליציה" | כל העיר, באתר כל העיר ירושלים, ‏2019-02-03
↑  Is the Party Over? How Israel Lost Its Social Agenda
↑  Tiffany L. Stanley, Insider Activist, Harvard Magazine, ‏2010-01-01 (באנגלית)
↑  אריק בנדר, לורה ורטון רצה למרצ ומתנגדת לקיצוניות, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2012
↑  זוכי "הגלובוס הירוק" 2015
↑  106 שלוחה 5 עיריית ירושלים
↑  בחירות 2023: לורה ורטון תתמודד ברשימה חדשה למועצת עיריית ירושלים, באתר mynet‏ ירושלים, 2 באפריל 2023
↑   בחירות 2023 בירושלים: 4 סיעות התאחדו לרשימה אחת, באתר mynet‏ ירושלים, 31 באוגוסט 2023
↑  פרס רוה"מ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293219805171  GND: 1207063592  ISNI: 0000 0003 7716 2705  VIAF: 254003810   WorldCat (עם VIAF): 254003810
אבי ארד

| --- | --- |

 לידה:  1 באוגוסט 1948 (בן 76) רמת גן, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הופסטרה 
 יצירות בולטות:  "ספיידרמן" – מפיק בפועל  "איירון מן" – מפיק  "אקס-מן" – מפיק בפועל  "הענק הירוק" – מפיק  "דרדוויל" – מפיק  "בלייד" – מפיק בפועל  "ארבעת המופלאים" – מפיק איירון מן 2
 צאצאים:  ארי ארד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אָבִי אָרָד (באנגלית: Avi Arad; נולד ב-1 באוגוסט 1948) הוא מפיק ישראלי-אמריקאי, אשר ייסד את אולפני הסרטים של מארוול ובעבר גם שימש מנכ"ל ויו"ר החברה. בין סרטי הקומיקס המוכרים שהפיק: "ספיידרמן", "איירון מן", "אקס-מן", "הענק הירוק", "דרדוויל", "בלייד" ו"ארבעת המופלאים".
קורות חיים

ארד נולד וגדל ברמת גן למשפחה של ניצולי השואה. לאחר שירותו הצבאי בצה"ל ופציעה במלחמת ששת הימים, היגר לארצות הברית, שם למד תעשייה וניהול באוניברסיטת הופסטרה שבלונג איילנד. בשנת 1972 קיבל תואר ראשון במנהל עסקים. במקביל עבד כמורה לעברית וכנהג משאית.
קורות חיים > קריירה

בתחילת שנות ה-70, עם סיום לימודיו, הגיע באופן מקרי לתעשיית הצעצועים, והחל לפתח צעצועים מקוריים עבור יצרנים מובילים. בעת שעבד כמעצב צעצועים בניו יורק, פגש לראשונה את איש העסקים הישראלי-אמריקאי יצחק פרלמוטר, שבאותה עת היה בתחילת דרכו ועסק במכירת צעצועים ומוצרי טיפוח, השניים התיידדו ואחר כך החלו לשתף פעולה בעסקים.
בשנת 1974 החל ארד להפיק קומדיות מצבים וסדרות אנימציה אמריקניות לטלוויזיה. בשנת 1990 שימש מפיק של מספר סדרות אנימציה, ובשנת 1992 הפיק את הסדרה אקס-מן עבור ערוץ הטלוויזיה האמריקני פוקס קידס.
בשנת 1996, עת עמדה חברת מארוול קומיקס על סף פשיטת רגל, הצליח ארד עם שותפו יצחק פרלמוטר, שהיה אז אחד הבעלים של רשת הצעצועים "Toy Biz" (לימים Marvel Toys), להשיג שליטה על החברה, לאחר שהצמד הגיש בעבורה הצעת רכש עוינת בהיקף של 320 מיליון דולר במזומן ולרכוש עבור רשת הצעצועים "Toy Biz" את הזכות הבלעדית לייצר את הצעצועים של ספיידרמן ושאר גיבורי מארוול. לאורך השנים השתתף בהפקת סרטי הקולנוע המצליחים של מארוול קומיקס, בהם סרטי "אקס-מן", סרטי "ספיידרמן" וסרטי "הענק הירוק". ארד מונה למנהל הקריאטיבי של מו"ל הקומיקס "מארוול אנטרפרייזס" והיו"ר ומנכ"ל של "אולפני מארוול", חברה שהקים בכדי להפיק את סרטי הקולנוע המבוססים על דמויות הקומיקס של החברה.
בשנת 2002 נקלעו ארד ופרלמוטר לסכסוך משפטי עם מייסד "מארוול" סטן לי, על תשלומי תמלוגים, שהוא טען שהם חייבים לו.
בשנת 2003 שיתף פעולה עם המפיק הישראלי ארנון מילצ'ן בהפקת סרט הקולנוע "דרדוויל", וב-2005 שבו להפקה משותפת גם בסרט ההמשך "אלקטרה".
ב-4 ביולי 2003 התאזרח ארד בארצות הברית.
בשנת 2006 התפטר מתפקידיו הבכירים באולפני מארוול שייסד, והפך למפיק סרטים עצמאי. במקביל המשיך ארד להפיק סרטים עבור אולפני מארוול, והקים חברת הפקות משלו בשם "אבי ארד הפקות" (Avi Arad Productions), שעוסקת במיזמים שהם עיבודים למשחקי מחשב פופולריים, ביניהם Mass Effect ומטאל גיר סוליד. במהלך 2008 היה ארד מעורב בהפקת הסרט "איירון מן". בדצמבר רכשה חברת וולט דיסני את מארוול תמורת כ-4.3 מיליארד דולר.
ב-2010 הפיק את "איירון מן 2". הוא היה מפיק שותף גם בסרט "ספיידרמן המופלא" שיצא ב-2012, ובסרט ההמשך, "ספיידרמן המופלא 2", שיצא ב-2014.
פילמוגרפיה נבחרת

"אקס-מן: סדרת האנימציה" (1993–1996) - מפיק בפועל
"ספיידרמן: סדרת האנימציה" (1994–1995) - מפיק בפועל
"בלייד" (1998) - מפיק בפועל
"אקס-מן: הדור הבא" (2000–2003) - מפיק בפועל
"אקס-מן" (2000) - מפיק בפועל
"בלייד 2" (2002) - מפיק בפועל
"ספיידרמן" (2002) - מפיק בפועל
"דרדוויל" (2003) - מפיק
"אקס-מן 2" (2003) - מפיק בפועל
"הענק" (2003) - מפיק
"המעניש" (2004) - מפיק בפועל
"ספיידרמן 2" (2004) - מפיק
"בלייד טריניטי" (2004) - מפיק בפועל
"אלקטרה" (2005) - מפיק
"ארבעת המופלאים" (2005) - מפיק
"אקס-מן 3: המפלט האחרון" (2006) - מפיק
"גוסט ריידר" (2007) - מפיק
"ספיידרמן 3" (2007) - מפיק
"ארבעת המופלאים: עלייתו של הגולש הכסוף" (2007) - מפיק
"בראץ: הסרט" (2007) - מפיק
"איירון מן" (2008) - מפיק
"הענק הירוק" (2008) - מפיק
"גוסט ריידר: רוח הנקמה" (2011) - מפיק
"ספיידרמן המופלא" (2012) - מפיק
"ספיידרמן המופלא 2" (2014) - מפיק
"הרוח במעטפת" (2017) - מפיק
"ספיידרמן: השיבה הביתה" (2017) - מפיק בפועל
"ספיידרמן: ממד העכביש" (2018) - מפיק
"ונום" (2018) - מפיק
"אנצ'רטד" (2022) - מפיק
"ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש" (2023) - מפיק
"קרייבן הצייד" (2023) - מפיק
"בורדרלנדס" (2024) - מפיק
*ונום: הריקוד האחרון" (2024) - גם מפיק
ראו גם

יצחק פרלמוטר
הערות שוליים

↑  ניר נתן, לוס אנג'לס,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'‏אבי ארד יפיק את ספיידרמן, עם אולפני סוני, באתר גלובס, 8 במרץ 1999
↑  ניר נתן, לוס אנג'לס,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏ישראלים בהוליווד: הצמד ארד ופרלמוטר עושה הון מ-4,700 דמויות קומיקס שונות, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2004
↑  ניר נתן, לוס אנגלס,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏הכל ארד, באתר גלובס, 24 במאי 2007
1 2 3  עפרה שלו,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'גיבור העל  הישראלי  של מארוול, באתר הארץ, 20 ביוני 2006
↑  סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'יצחק "אייק" פרלמוטר: הישראלי שירוויח 1.4מיליארד דולר מעסקת מארוול-דיסני, באתר TheMarker‏, 1 בספטמבר 2009
↑  ניר נתן, לוס אנג'לס,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏הוליווד: סרטי ההמשך ל"ספיידרמן" ו"אקס-מן" שהפיק אבי ארד גברו על "סופרמן חוזר", באתר גלובס, 3 ביולי 2006
↑  רויטרס,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'החלו ההכנות להפקת "ספיידרמן 3", באתר הארץ, 7 במרץ 2004
↑  ניר נתן, לוס אנג'לס,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'‏אבי ארד ממארוול יתוגמל בכ-5 מיליון דולר בשנה, באתר גלובס, 24 במאי 2005
↑  ניר נתן, לוס אנג'לס,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'‏דו-קרב על ספיידרמן: יוצר הדמות תובע פיצוי ממו"ל בניהול ישראלי, באתר גלובס, 26 בנובמבר 2002
↑  ניר נתן, לוס אנג'לס,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'‏אבי ארד וארנון מילצ'ן, המפיקים הישראלים הבולטים בהוליווד, רשמו פתיחה פושרת למדי של שנת 2005, באתר גלובס, 24 בינואר 2005
↑  עפרה שלו,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'המפיק ההוליוודי המצליח אבי ארד פרש מתפקידו כמנכ"ל חטיבת הסרטים של מארוול כדי להקים חברת הפקות משלו, באתר הארץ, 12 ביוני 2006
↑  ניר נתן,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'‏המפיק אבי ארד, מנהל אולפני מארבל, פרש מתפקידו לטובת חברת הפקות פרטית, באתר גלובס, 4 ביוני 2006
↑  ניר נתן, לוס-אנג'לס,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'‏אבי ארד ישקיע 25-30 מיליון דולר בהפקת סרט על רובוט אנושי, באתר גלובס, 30 במאי 2007
↑  נמרוד הלפרן,'"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"'נסגרה עסקת דיסני-מארוול: רווחיו של המנכ"ל הישראלי יצחק פרלמוטר גדלו ל-1.6 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 31 בדצמבר 2009
↑  איתמר זהר,'"`UNIQ--nowiki-00000020-QINU`"'"איירון מן 2" נכנס היישר אל ראש טבלת שוברי הקופות עם 133.6 מיליון דולר, באתר הארץ, 11 במאי 2010
↑  אורון שמיר, עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-00000022-QINU`"'"ספיידרמן המופלא 2": שבויים ברשת הקורים, באתר הארץ, 17 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007348070005171  PLWABN: 9810586674505606  BIBSYS: 15044887  BNE: XX4580878  BnF: cb165175782 (data)  GND: 1061847578  ISNI: 0000 0001 2023 032X  LCCN: no2005002526  MusicBrainz: f87c87cf-0fba-4cbe-a86d-5c9b2e985656  NDL: 001341167  NKC: xx0154414  NLA: 40396254  NLK: KAC2020L8958  NTA: 380687569  RERO: 02-A027795697  SUDOC: 135999375  Trove: 1446273  VIAF: 29255553   WorldCat (עם VIAF): 29255553
יעקב ולר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1977 (בן 48 בערך) ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  קובי
 השכלה:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1995–?
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלנ"ט צנחנים  ראש ענף גדס"ר במל"י  מפקד גדוד 202  סגן מפקד חטיבת הצנחנים  מפקד חטיבת עציוני  מפקד בא"פ אליקים  סגן מפקד אוגדת עזה  נספח צה"ל בסין
 פעולות ומבצעים
   המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
ולר (ראשון מימין) במסדר הסיום של הפנימייה הצבאית לפיקוד, משמאל הרמטכ"ל, אמנון ליפקין-שחק, 1995
יעקב (קובי) ולר (נולד ב- 1977) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה וסגן שגריר ישראל בקולומביה. שימש סגן מפקד אוגדת עזה, מפקד חטיבת עציוני ומפקד בא"פ אליקים, סגן מפקד חטיבת הצנחנים ומפקד גדוד 202.
ביוגרפיה

ולר למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד, בוגר מחזור מ"א. התגייס לצה"ל בשנת 1995, והתנדב לצנחנים. שובץ בפלנ"ט צנחנים ועבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. בסיום הקורס חזר לפלנ"ט ומונה למפקד צוות. לאחר מכן מונה לסגן מפקד הפלוגה, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון. בהמשך שימש כמפקד פלוגה. לאחר מכן מונה למפקד פלנ"ט צנחנים בין השנים 2002–2003, והוביל אותה בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. בהמשך שימש כסגן מפקד יחידת דובדבן. לאחר מכן מונה למפקד מחזור "מצדה" בבא"ח צנחנים.
בשנת 2011 הועלה לדרגת סא"ל ומונה לראש ענף גדס"ר במל"י, ושימש בתפקיד עד שנת 2012. באוקטובר 2012 מונה למפקד גדוד 202, ושימש בתפקיד עד אוקטובר 2014, הוא הוביל את הגדוד בין היתר במבצע שובו אחים ובמבצע צוק איתן. בסיום תפקידו יצא ללימודים. לאחר חזרתו מונה לסגן מפקד חטיבת הצנחנים בין השנים 2015–2016. ביולי 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת עציוני ובמקביל למפקד בא"פ אליקים, ושימש בתפקידיו עד 21 במרץ 2018. בשנת 2018 מונה לסגן מפקד אוגדת עזה, תפקיד אותו מילא עד שנת 2019. בעת התפרצות נגיף הקורונה בישראל שימש כראש תת־צוות תעופה במרכז השליטה למלחמה בקורונה. לאחר מכן מונה לנספח צה"ל בסין.
לקריאה נוספת

אלישיב שמשי, "ארדוף אויביי ואשיגם", הוצאת מודן והוצאת משרד הביטחון, 2019
הערות שוליים

↑  יעקב (קובי) ולר, באתר "בהשקט ובבטחה"
↑  מפקדי היחידה, אתר עורב צנחנים
↑  שי לוי,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'‏עורב, פלס"ר, פלחה"ן: כך פועל החוד הקטלני של צה"ל, באתר ‏מאקו‏, 3 באוקטובר 2011
↑  שלמה פיוטרקובסקי, צנחנים: הותיקים ערכו לצעירים "זובור קבר", באתר ערוץ 7, 7 בנובמבר 2013
↑  גל פרל פינקל, החלטה לא מושלמת בזמן, עדיפה על פתרון מושלם באיחור,  כתב העת "בין המערכות", 27 ביולי 2022.
↑  לילך שובל,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'היסטוריה: בן ראשון מהעדה האתיופית במסיימי קורס מח"טים, באתר ישראל היום, 3 באפריל 2016
↑  יוחאי עופר, חשופים בלי צריח: תופסים קו, גזרת הצפון, מקור ראשון, 14 בפברואר 2018
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'מירב ארלוזורוב,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'אל תמהרו לארוז מזוודות — הממשלה מתכוונת להשאיר אתכם כלואים כאן, באתר TheMarker‏, 16 ביוני 2020
| מפקדי חטיבת עציוני |
| --- | --- | --- |
|  חטיבת עציוני   (1947 - 1949) | ישראל עמיר • דוד שאלתיאל • משה דיין • יצחק פונדק |  |
|  חטיבה 408   (1978 - 2010) | חיים אורן • עזרא סלע • חזי צפריר • ברוך שפיגל • מוני חורב • נמרוד רן • דני שחר • רון שכנר • ארז וינר • רפי מילוא • גיא הלוי |  |
|  חטיבת עציוני   (2010 - הווה) | גיא הלוי • אילן דיקשטיין • קובי ולר • אורן שמחה • יאיר צוקרמן • איתן גלעד • שראל סבג |  |
משה פייגלין

פייגלין בכנס שדרות לחברה שבמכללה האקדמית ספיר, 2015
מֹשֶׁה זלמן פייגלין (נולד ב-31 ביולי 1962, כ"ט בתמוז ה'תשכ"ב) הוא פוליטיקאי ישראלי שכיהן כחבר הכנסת מטעם הליכוד וכסגן-יו"ר הכנסת התשע עשרה. לאחר מכן עזב את הליכוד והקים את מפלגת זהות שהתמודדה בבחירות לכנסת ה-21 אך לא צלחה את אחוז החסימה. לאחר מכן שב לליכוד, אם כי בדצמבר 2023 הודיע כי הוא פורש ממנה בשנית וחוזר לזהות.
בעברו היה ראש חטיבת מנהיגות יהודית בליכוד, וכן ממקימי תנועת הימין הציונית זו ארצנו שהתנגדה להסכמי אוסלו עם ייסודה.
ביוגרפיה

פייגלין נולד בחיפה, ליעקב צבי ולאסתר, שעלו מאוסטרליה. סב סבו, יעקב צבי פייגלין, עלה עם משפחתו לארץ ישראל בעלייה הראשונה מבלארוס והיה בין מייסדי המושבה משמר הירדן. אבי סבו, משה זלמן פייגלין, ברח לאוסטרליה בשנת 1912 כדי שלא להתגייס לצבא הטורקי. אביו יעקב צבי שירת במשטרת היישובים העבריים ועסק בתעשיית הטקסטיל.
בילדותו, עבר עם משפחתו להתגורר בעיר רחובות, שם למד בבית הספר "תחכמוני" ואחר כך בישיבה התיכונית אור עציון.
שירת בצה"ל כקצין ולוחם – במערך האב"ך שהיה שייך בעבר לחיל ההנדסה הקרבית – והשתחרר בדרגת סרן.
לאחר שחרורו מצה"ל הקים את חברת גלישת המצוקים הראשונה בישראל שעסקה בתחזוקה חיצונית של בניינים גבוהים. במקביל הקים חברת הזנק, שאת הבעלות עליה העביר בזמן הסכמי אוסלו, עקב פעילותו בתנועת זו ארצנו. לפרנסתו עבד באותה העת כמפעיל מנוף.
פעילות חוץ-פרלמנטרית

בשנים 1992–1995 פעל פייגלין נגד הסכמי אוסלו ובמסגרת זו הקים עם בני אלון ועם שמואל סקט את תנועת "זו ארצנו" בעקבות ביקורתו על הפסיביות של מועצת יש"ע. תנועת זו ארצנו תמכה ונקטה במרי אזרחי בלתי אלים, ובכלל זה ערכה, כפעולת מרי, הפגנות וחסימות כבישים. פייגלין הדגיש בהפגנות אותן יזם את המרי הבלתי אלים ובחלקן אף הגיעו המפגינים כשידיהם אזוקות כאות לכוונתו שלא להתעמת מול משטרת ישראל. ב-6 באוגוסט 1995 נעצר פייגלין במהלך הפגנה, והוגש נגדו כתב אישום בעוון התקהלות אסורה. פייגלין הורשע בבית משפט השלום, והוטל עליו מאסר על תנאי לשישה חודשים וקנס בסך 10,000 ש"ח. ערעורו לבית המשפט המחוזי נדחה.
בשנת 1997 הורשע פייגלין בגין פעילותו בתנועת הימין "זו ארצנו" בעבירת המרדה ובפרסום דבר מרי אזרחי בעקבות וקריאתו לציבור להפגין ללא היתר משטרתי – כגון לתפוס מאחזים ביהודה ושומרון, ולחסום צמתים מרכזיים במדינה – כל זאת כהתנגדות בלתי-אלימה נגד חתימת ממשלת רבין ופרס על הסכמי אוסלו עם יאסר ערפאת ראש האש"ף ויו"ר הרשות הפלסטינית. פייגלין נדון ל-18 חודשי מאסר, מתוכם שישה חודשים בפועל. נוסף על כך, הופעל נגדו באופן חופף המאסר על תנאי לשישה חודשים שהיה תלוי נגדו. פייגלין ריצה את עונשו בעבודות שירות.
פעילות חוץ-פרלמנטרית > מנהיגות יהודית

לאחר ריצוי עונשו, הקים את תנועת מנהיגות יהודית, שהוציאה לאור עלון שבועי, ניהלה קמפיין לבחירתו של פרופ' ירמיהו ברנובר לתפקיד נשיא המדינה, ובשנת 1999 הריצה את מוטי קרפל בלבד בבחירות לכנסת ה-15 ברשימה בשם "מנהיגות יהודית לישראל", אך פרשה מהמירוץ שלושה ימים לפני הבחירות.
ב-2 באוגוסט 2000 נעצר פייגלין פעם נוספת לאחר שניסה להיכנס להר הבית בכוונה להתפלל על ההר. הוא הורשע בעבירות של התקהלות אסורה ושל הפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו[דרושה הבהרה].
סמוך לשנת 2008 הוכרז פייגלין כאישיות בלתי רצויה בבריטניה, עקב התבטאויותיו כנגד הפלסטינים ליבו שנאה ומשום שכינה את מוחמד "אכזר ורמאי". פייגלין כתב בתגובה: "היות שטרוריסטים בעלי שם, כמו איש החזבאללה איברהים מוסאווי - דווקא מתקבלים אצלכם בברכה, אני מבין שמדיניותכם היא עידוד ותמיכה בטרור".
פעילות פוליטית > במפלגת הליכוד

בשנת 2000 התפקדו פייגלין ותומכיו לליכוד כ"חטיבת מנהיגות יהודית". אנשי מנהיגות יהודית כונו לעיתים בשם "פייגלינים". פייגלין אמר כי הליכוד הוא המרחב היחיד המאפשר צמיחת מנהיגות אמונית למדינת ישראל, ולפיכך יש לתמוך בו אף שמפלגות אחרות עשויות להיות ימניות יותר. פייגלין התמודד כמה פעמים על ראשות הליכוד וראשות הממשלה. בהתמודדותו הראשונה על ראשות המפלגה לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה זכה ב-3.5% מקולות המצביעים. הוא הצהיר אז שימשיך לרוץ לראשות הליכוד עד שינצח.
פעילות פוליטית > במפלגת הליכוד > הבחירות לכנסת השש עשרה

מלבד ריצתו לראשות הליכוד, התמודד פייגלין בבחירות המקדימות במרכז הליכוד לקראת הבחירות לכנסת השש עשרה בשנת 2003, והגיע למקום ה-39 ברשימת המועמדים. עקב הרשעתו הפלילית, היה פייגלין מחויב על פי חוק להצהיר על הרשעתו ולבקש כי יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית יחליט, לפני הגשת רשימת המועמדים, אם זו עבירה שיש עמה קלון. פייגלין לא פנה מיוזמתו, וגם הליכוד לא יזם פנייה כזו. יושב ראש הוועדה החליט לפסול את הכללתו של פייגלין ברשימת הליכוד גם משום שלא יזם את הפנייה וקבע גם שיש בעבירה קלון. בעתירה של פייגלין לבג"ץ, קיבל בית המשפט את הטיעון הטכני (שפייגלין לא יזם את הפנייה ליושב ראש) ואישר את הוצאתו מהרשימה. בג"ץ החזיר את הדיון בשאלת הקלון לוועדת הבחירות. השופט יעקב טירקל, שמונה ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית, קבע כי בעבירה אין קלון. היועץ המשפטי עתר בשל כך לבג"ץ, אך העתירה נדחתה בשל חוסר רלוונטיות (העתירה הוגשה מספר חודשים לפני תום 7 שנים ממועד ריצוי העונש ולא נראו בחירות מוקדמות באופק).
פעילות פוליטית > במפלגת הליכוד > הבחירות לראשות הליכוד ב-2005–2007

ב-19 בדצמבר 2005 זכה פייגלין בכ-7,000 קולות, שהם 12.4% מהמצביעים של מתפקדי הליכוד, בבחירות המקדימות לראשות התנועה ובמקום השלישי, לאחר בנימין נתניהו וסילבן שלום. במקביל, החלו ניסיונות של מקורבי נתניהו להדיחו מהליכוד ולמנוע את התמודדותו לכנסת ה-17[דרוש מקור]. בעקבות הלחצים, ועל אף שיו"ר ועדת הבחירות של הליכוד קבע כי במעשיו של פייגלין אין קלון ושהוא כשיר להיבחר לכנסת, הסיר פייגלין את מועמדותו לכנסת. הוא נימק את הצעד הזה בכך שבמתכונתה הנוכחית של הכנסת הוא מעדיף לפעול מחוצה לה, ושאינו רוצה להיות שותף למצג השווא של הדמוקרטיה בישראל; או כלשונו: "חושש להיכנס לבקבוק שבכיסו הקטן של אהרן ברק".
בעקבות החלטת מרכז הליכוד לקיים בחירות מקדימות ב-14 באוגוסט 2007, הודיע פייגלין כי יתמודד במירוץ לראשות הליכוד. לפני הבחירות הוגשה בקשה לוועדת הבחירות של הליכוד למנוע את התמודדותו, בנימוק שמשנתו נוגדת את ערכי הליכוד. מנגד טען פייגלין כי ערכיו הם הקרובים יותר לערכי הליכוד. בקשה זו נדחתה. סיסמתו של פייגלין בהתמודדות זו הייתה: "משה פייגלין – כי יש לו א-לוהים" לבסוף הגיע פייגלין שני מבין שלושת המועמדים עם קרוב ל-9,000 קולות שהיוו 23.4% מקולות הבוחרים (לעומת 72.8% לנתניהו ו-3.5% לדני דנון).
פעילות פוליטית > במפלגת הליכוד > הבחירות לכנסת השמונה עשרה

לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה פתח פייגלין בקמפיין תחת הסיסמה "פייגלין, אפשר להאמין". על אף שנתניהו פעל בדרכים שונות להקטנת כוחו, נבחר פייגלין למקום ה-20 ברשימת מועמדי הליכוד לכנסת, מקום הנחשב ריאלי ברשימה, בקבלו 12,270 קולות שהם כ-25.3% מקולות המצביעים. ב-11 בדצמבר 2008 התקבלה עתירה לוועדת הבחירות של הליכוד שהגיש אופיר אקוניס, שבעקבותיה נדחק פייגלין למקום ה-36. בבחירות עצמן זכה הליכוד ב-27 מנדטים, נתניהו נבחר בשנית לראשות הממשלה, ופייגלין נותר מחוץ לכנסת.
פעילות פוליטית > במפלגת הליכוד > הבחירות לראשות הליכוד 2012 ולכנסת התשע עשרה

בבחירות לראשות הליכוד בינואר 2012, התמודד שוב פייגלין מול נתניהו, וזכה לכ-23.2% מקולות הבוחרים.
בפריימריס לקראת הכנסת התשע עשרה ב-26 בנובמבר 2012, זכה פייגלין בהישג השיא שלו ונבחר במקום ה-15 ברשימה, לאחר שקיבל 26,472 קולות. ברשימה המאוחדת עם מפלגת ישראל ביתנו הוצב פייגלין במקום ה-23, ובעקבות זאת נבחר כחבר הכנסת, ומעט לאחר מכן מונה לסגן יושב ראש הכנסת.
פייגלין היה חבר בוועדת החוץ והביטחון, בוועדת הפנים והגנת הסביבה, בוועדת הכנסת, בוועדת הכלכלה, בוועדת החינוך, התרבות והספורט, בוועדה מיוחדת לפניות הציבור, בוועדת המשנה למאבק בתאונות דרכים, בוועדה לענייני ביקורת המדינה ובוועדת המדע והטכנולוגיה.
בנוסף לכך שימש כיו"ר קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-אוסטרליה (יחד עם ח"כ נחמן שי) וכיו"ר השדולה להעלאת המודעות למחלת פרקינסון. בין הצעות החוק שהעלה: הפיכת יום ירושלים ליום שבתון מלא (יחד עם חברי הכנסת מוטי יוגב ונסים זאב) וכן חוק שמטרתו תהיה חיוב רשויות ציבוריות להשתמש בתאריך עברי בכל מכתב רשמי.
בתחילת כהונתו בכנסת ביקר בהר הבית וביקש להיכנס לכיפת הסלע תוך הסתמכות על חסינותו כחבר כנסת. במקום התפתחה מהומה והמשטרה הוציאה אותו מהמקום ועצרה את ביקורי הלא מוסלמים בהר בעקבות כך הנחה ראש הממשלה נתניהו את המשטרה למנוע את כניסתו להר. במחאה על ההנחיה שלדבריו שיקפה ויתור על הריבונות בהר, הצהיר פייגלין שאינו רואה עצמו מחויב למשמעת הקואליציונית, והצביע נגד הצעת "חוק המשילות", שבאותה גרסה כללה דרישה של רוב של שישים ואחד חברי כנסת להגשת הצעת אי אמון נגד הממשלה. בעקבות כך הורחק מחברותו בועדת החינוך. בפברואר 2014 הותרה מחדש כניסתו להר.
ב־30 באוקטובר 2014, לאחר ניסיון ההתנקשות הכושל ביהודה גליק, הורה יו"ר הכנסת על הצמדת אבטחה לפייגלין עקב איומים על חייו מצד גורמים מוסלמיים בשל פעילותו הציבורית למען הר הבית והמקדש.
פעילות פוליטית > במפלגת הליכוד > פרישה מהליכוד

בבחירות המקדימות לרשימת הליכוד בדצמבר 2014, החליט פייגלין לא להתמודד על ראשות הליכוד כדי לא לפגוע בסיכוייו להיכנס לרשימה. למרות זאת הוא נבחר למקום ה-17 ברשימה הארצית, ושובץ במקום ה-36, הבלתי ריאלי, ברשימה לכנסת. בעקבות זאת הודיע על פרישה מהליכוד, תוך טענות על סיכול ממוקד של מועמדותו מצד ראש הממשלה.
פעילות פוליטית > מפלגת זהות

במרץ 2015 הודיע פייגלין על הקמת מפלגת "זהות - תנועה ישראלית יהודית". יעדיה של המפלגה הם מדינה יהודית המשיבה את מרב החירות לאזרח, מבצרת את ערכי המשפחה והקהילה, מקיימת כלכלה חופשית, מממשת את ריבונותה בכל חלקי ארץ ישראל שבשליטתה, ובראשם בהר הבית, וחותרת לסיום מצב הלוחמה ושפיכות הדמים באמצעות ניצחון על אויביה.