stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ונגל הערים
הנפשות הפועלות

שלינק, סוחר עצים מלאיי.
ג'ורג' גרגה
ג'ון גרגה, אביו
מאה גרגה, אמו
מרי גרגה, אחותו
ג'יין לארי, ידידתו
סקיני, סיני, מזכירו / פקידו של שלינק
קולי קאוץ, המכונה בבון, נספח
גי פינני, המכונה תולעת, בעל מלון
פאט מנקי, הגאי
כומר מחיל הישע
חרומאף
בעל באר (פונדקאי)
סי. מאיינס, בעל ספרייה (להשאלה)
מלצר
עובדי מסילת ברזל
תקציר העלילה

ג'ורג' גרגה ושלינק מתוארים כשני מתאגרפים מטפוריים שלכודים בקרב לכל אורך המחזה. שלינק הוא סוחר עצים אמיד וגרגה הוא פקיד בספרייה.
בראשית המחזה שלינק ושותפיו לעסקים - סקיני, התולעת והבבון - מגיעים לספרייה אשר בה עובד גרגה. שלינק מברר מה דעתו של גרגה על ספר מסוים, ולאחר מכן מציע לקנות את דעתו של גרגה על הספר - דהיינו לשלם לו כסף כדי שיאמר דעה אחרת, אולם גרגה מסרב לכך. כתוצאה מכך, שלינק מכריז עליו מלחמה ומתחיל להרוס את חנות הספרים. מאיינס  מגיע במהרה ויורה בגרגה. אחרי שגרגה עוזב, שלינק משלם על הנזקים ועוזב.
גרגה מופיע במחסן העצים ושלינק הופך עצמו לעבדו של גרגה, גרגה נאות לכך, בעסק שבנה בעמל רב וניהל עד כה. העסקה הראשונה שגרגה מבצע זמן מועט לאחר מכן היא מכירתו של אותו משלוח קורות  עצים פעמיים, ובכך הוא מרמה את אחד הקונים. הוא מזמין איש צעיר מצבא הישע לחדר ומבטיח לתרום ליתומים ולשיכורים את הבניין כולו, אם האיש ירשה להם לירוק בפניו. שלינק ניגש אליו ויורק בפניו. נראה שאת המעשים הללו גרגה עושה כדי לפגוע בשלינק.
שלינק עובר להתגורר במלונו של התולעת. מרי, אחותו של גרגה, עוברת לגור איתו, ומתאהבת בו. ג'יין, חברתו של גרגה, נמצאת שם אף היא, עובדת כזונה עבור הבבון. מעט אחרי-כן גרגה מחליט לנסוע לטהיטי. שלינק מגיע לביתו של גרגה ומציע לעבוד עבור בני המשפחה ולספק להם כסף, בתמורה לכך שהם יספקו לו מקום מגורים.
בעוד שהם סבורים שגרגה עזב לטהיטי, מתברר שהוא מעולם לא עזב את שיקגו. הוא הולך למלון בו שלינק שוהה. שם הוא פוגש את מרי שמתגוררת במלון, ומאוכזב מכך ששלינק השתלט על אחותו ועל משפחתו. גרגה מנסה לגרום לשלינק להתחתן עם מרי, אולם היא מתחילה לחשוש ובורחת למנקי, שלוקח אותה בשמחה. גרגה גורם לשלינק לתת לו את שארית כספו.
בינתיים, גרגה שב לביתו ונושא את חברתו לשעבר ג'יין אחרי שלקח אותה מבן-זוגה הבבון. משפחתו חיה ברווחה מהכסף ששלינק נתן להם. כשהם חוגגים את הנישואים בארוחת ערב, שלינק מגיע ובידו מכתב המודיע לגרגה שהוא ייאלץ ללכת לכלא למשך שלוש שנים כעונש על פברוק עסקת העצים. שלינק מציע לגרגה להעיד לטובתו ולהציל אותו, חרף זאת גרגה מחליט להיכנס לכלא, למרות שהדבר יהרוס את משפחתו. כשאמו שומעת זאת, היא עוזבת את המשפחה. גרגה כותב מכתב בו הוא מאשים את שלינק שהציע הצעות מגונות לאשתו ואנס את אחותו, כשהייתה מועסקת אצלו. הוא מכניס את המכתב לכיסו ואומר לאביו שהוא ימסור את המכתב למשטרה ממש לפני שחרורו שלו.
כעבור שלוש שנים גרגה מוסר את המכתב למשטרה. שלינק נאלץ לנוס על נפשו ממחסן העצים החדש שלו, אותו בנה בשנים שגרגה היה בכלא. גרגה לוקח איתו כמה אנשים למלון הסיני כדי להראות להם מה עלה בגורלן של אחותו ואשתו. מרי וג'יין עובדות כעת כזונות במלון, וג'יין מסרבת אפילו לשקול לשוב לחיות עם גרגה. שלינק חוזר למלון אחרי שהעלה באש את מחסן העצים. הוא מספר לגרגה שהקרב ביניהם טרם הסתיים ועליהם לברוח מייד.
באוהל מחוץ לשיקגו, גרגה נוכח לדעת שהקרב נסוב על לגעת באדם אחר על ידי-כך ששונאים אותו. ברם, הוא מחליט שהקרב התארך יתר על המידה. גרגה מכריז על עצמו כמנצח ועוזב את המקום. מרי מגיעה ורואה את שלינק גוסס באוהל. היא מגינה על גופתו המתה מההמון הזועם שרוצה לבצע בו לינץ'.
בשיקגו, גרגה מוכר את מחסן העצים השרוף למנקי. גרגה מחליט לעזוב לניו יורק.
הפרעות הנאצים בזמן הצגת בכורה

הצגת הבכורה של "ג'ונגל הערים" התקיימה ברזידנץ תיאטר במינכן, ב-9 במאי 1923, בכיכובם של אוטו ורניק  שלינק וארוין פאבר בתפקיד גרגה. בזמן ההצגה הפריעו הנאצים מספר פעמים, לגלגו, שרקו וזרקו פצצות סירחון על השחקנים שניצבו על  הבמה. המעשה גרם לשערורייה שנהפכה להרגל לו מצפים בהצגות הבכורה של מחזותיו ומחזות הזמר  של ברכט בתקופת רפובליקת ויימאר

במאי ההפקה היה אריק אנגל, הייתה זו ההפקה הראשונה בה ביים מחזה של ברכט והשותפות ביניהם  הייתה ארוכת שנים ונמשכה עד למותו של ברכט, ב-1956. במהלך הפוגה לפני תחילת החזרות, ברכט, אנגל ופאבר חברו לקרל ולנטין ושחקנים אחרים ממינכן ועשו סרט קצר וקומי בן 33 דקות בשם "מסתורי המספרה" (Mysterien eines Friseursalons).
הפקות מפורסמות

הבמאי הגרמני הנודע פיטר שטיין ביים סרט טלוויזיה פורץ דרך של "ג'ונגל הכרך" בתיאטרון מיוניך קאמרשפיל ב-1968, בזמן שהיה שם עוזר במאי, ולפני שהוא יסד את תיאטרון שאוביהנה המשפיע בברלין המערבית, כמה שנים לאחר מכן. השחקן הגרמני דייטר לייזר,  הידוע לקהל דובר האנגלית בשל תפקידו בסרט The Human Centipede ‏(2010), כיכב כקולי קאוץ', בהופעת הבכורה שלו בסרטים.
אל פצ'ינו כיכב בהפקה שלא האריכה ימים בתיאטרון Circle in the Square  בעיר ניו יורק ב-1979, בבימויו של הבמאי הרומני ליביו צ'ולי (Liviu Ciulei).
ג'ודיט מאלינה ביימה הפקה בתיאטרון החי בניו יורק, הצגת הבכורה התקיימה ב-16 בדצמבר 1960.
באוקטובר 1991, רות ברגהאוס ביימה את המחזה בתיאטרון תאליה בהמבורג כחלק מסדרת "טקסטים קשורים", כפי שהיא כינתה אותם, בכללם של "מות דנטון" גאורג ביכנר.
תרגומים לעברית בדפוס

ברטולט ברכט, ג'ונגל הערים, נוסח עברי: גבי אלדור; רמת גן: בית צבי – בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה, מהדורה ראשונה  - 1985, מהדורה שנייה - 2008.
המחזה בתיאטרון המקצועי הישראלי

תיאטרון החאן, הצגת בכורה: פברואר 1976
יוצרים: בימוי – אילן רונן, עיצוב – מרינה גולדברגר, תאורה – בנצי מוניץ.
שחקנים: גרגה – שלמה תרשיש, סקיני – אורי אברהמי, שלינק – אשר צרפתי, הברון – אלי דנקר, ג'יין – רחל לוי, מרי – רחל הפלר, איש חיל-הישע – שמעון בן-ארי, מאי – שיפרה מילשטיין, ג'ון – אבינועם מור חיים, בר-מן – רמי סימן טוב.
לקריאה נוספת

Brecht, Bertolt. 1927. In the Jungle of Cities. Trans. Gerhard Nellhaus. In Collected Plays: One. Ed. John Willett and Ralph Manheim. Bertolt Brecht: Plays, Poetry and Prose Ser. London: Methuen, 1970. ISBN 0-416-03280-X. p. 117–178.
Meech, Tony. 1994. "Brecht's Early Plays." In Thomson and Sacks (1994, 43–55).
McDowell, W. Stuart. 2000. "Acting Brecht: The Munich Years," The Brecht Sourcebook, Carol Martin, Henry Bial, editors (Routledge) p. 71–83. ISBN 0-203-97955-9.
McDowell, W. Stuart. 1977. "A Brecht-Valentin Production: Mysteries of a Barbershop", W. Stuart McDowell, Performing Arts Journal, Vol. 1, No. 3 (Winter), pp. 5.
Thomson, Peter and Glendyr Sacks, eds. 1994. The Cambridge Companion to Brecht. Cambridge Companions to Literature Ser. Cambridge: Cambridge University Press. ISBN 0-521-41446-6.
Willett, John. 1967. The Theatre of Bertolt Brecht: A Study from Eight Aspects. Third rev. ed. London: Methuen, 1977. ISBN 0-413-34360-X.
Willett, John and Ralph Manheim. 1970. Introduction and Editorial Note on the Text. In Collected Plays: One by Bertolt Brecht. Ed. John Willett and Ralph Manheim. Bertolt Brecht: Plays, Poetry and Prose Ser. London: Methuen. ISBN 0-416-03280-X. p.vii–xvii and 441–449.
Willett, John and Ralph Manheim. 1979. Introduction and Editorial Notes. Collected Plays: Two by Bertolt Brecht. Bertolt Brecht: Plays, Poetry, Prose Ser. London: Methuen, 1994. ISBN 0-413-68560-8.
הערות שוליים

↑  Willett and Manheim (1979, viii).
↑  Brecht (1927, 118).
↑  ברטולט ברכט, ג'ונגל הערים, נוסח עברי: גבי אלדור; רמת גן: בית צבי – בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה, 2008, עמ' 4.
↑  McDowell, W. Stuart. "Acting Brecht: The Munich Years,", The Brecht Sourcebook. (Routledge, 2000) p. 71–83..
↑  McDowell, W. Stuart. (Winter, 1977) "A Brecht-Valentin Production: Mysteries of a Barbershop", Performing Arts Journal, Vol. 1, No. 3, p. 5.
↑  Ziarul Ring, Liviu Ciulei, despre: Rebengiuc, Al Pacino şi „Pădurea Spânzuraţilor”, http://www.ziarulring.ro, 10-2-2011
↑  Willett (1967, 25).
↑  Meech (1994, 54).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4099139-8
ג'ון קלארק (מושל ג'ורג'יה)

ג'ון קלארק (באנגלית: John Clark, לעיתים מאוית Clarke;‏ 28 בפברואר 1766 –  12 באוקטובר 1832) היה בעל חוות מטעים ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-31 בשנים 1819–1823. לפני כן הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה. במהלך תקופת כהונתו כמושל, הוא הגן בהצלחה על זכויות המדינות בפסק הדין "אקס פרטה מדרסו" (Ex parte Madrazzo) בבית המשפט העליון של ארצות הברית, במסגרת תביעה של אזרח ספרדי שטען בעלות על חלק מהעבדים של קלארק.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ג'ון קלארק נולד במחוז אדג'קומב שבפרובינציית קרוליינה הצפונית. בילדותו עברה המשפחה למחוז וילקס שבפרובינציית ג'ורג'יה. יחד עם אביו, אלייז'ה קלארק (אנ'), קצין צבא ובעצמו חבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה, הוא לחם בקרב קטל קריק (אנ') במלחמת העצמאות של ארצות הברית, ושירת במיליציה של ג'ורג'יה. ב-1796 הוא הגיע לדרגת מייג'ור גנרל.
ביוגרפיה > מחוקק בג'ורג'יה

קלארק לא היה מעורב ישירות בניסיונו של אביו להקים את מה שנקרא "רפובליקת טרנס-אוקוני" (Trans-Oconee Republic) ב-1794, אך הוא היה מעורב בשערוריית הקרקעות יאזו (Yazoo land scandal) שהתרחשה בעקבותיה. הוא יצא נקי מהשערורייה, וב-1801 נבחר לבית הנבחרים של ג'ורג'יה. באותה תקופה היו בפוליטיקה של ג'ורג'יה שתי סיעות יריבות, באופן דומה לאלו שבפוליטיקה הלאומית. קלארק היה מנהיג הסיעה שבאופן כללי כללה מהגרים מקרוליינה הצפונית ומתיישבים באזורים החדשים של ג'ורג'יה. יריביו העיקריים, ויליאם קרופורד וג'ורג' טרופ, הובילו את הסיעה השנייה, שכללה בעיקר מהגרים מווירג'יניה ותושבי אזורים אמידים ומבוססים יותר של המדינה.
היריבות בין הסיעות התדרדרה למאבק אלים כאשר קרופורד הרג את פיטר לורנס ואן אלן, אחד מבעלי בריתו של קלארק, בדו-קרב ב-1802. ארבע שנים לאחר מכן פצע קלארק את קרופורד בדו-קרב. לאחר שלא היה שבע רצון מהתוצאה, קרא קלארק תיגר על קרופורד שוב, אך זה סירב. בפרץ זעם על כך שקרופורד לא הסכים להתייצב לדו-קרב, תקף קלארק את בעל בריתו של קרופורד, השופט צ'ארלס טייט, ברחובות מלידג'וויל, והצליף בו בשוט. על תקרית זו נקנס קלארק ב-2,000 דולר.
ביוגרפיה > מושל ג'ורג'יה

ב-1813 וב-1817 התמודד קלארק ללא הצלחה בבחירות למשרת מושל ג'ורג'יה. בבחירות לנשיאות של 1816 הוא היה חבר בחבר האלקטורים. ב-1819 הוא נבחר לבסוף כמושל לאחר שהביס את יריבו משכבר הימים טרופ. שנתיים לאחר מכן הוא הביס את טרופ שוב בהפרש קולות קטן ונבחר לתקופת כהונה שנייה. במהלך תקופת כהונתו כמושל, הוא פיקח על חתימת ההסכם שפתח להתיישבות את אדמות האינדיאנים מאומת המוסקוגי בין הנהרות פלינט ואוקמלגי. ניסיונותיו החוזרים ונשנים להשגת קרקעות מהאינדיאנים הקנו לו כינוי בשפתם שמשמעותו הייתה "תמיד מבקש אדמות". כדי לשקם את נזקי השריפה של 1820, העביר קלארק לסוואנה סכום של 10,000 דולר מקופת המדינה. הוא גם הקצה חצי מיליון דולר לעבודות ציבוריות ולהקמתם של בתי ספר ציבוריים.
ביוגרפיה > מושל ג'ורג'יה > אקס פארטה מדרסו

חואן מדרסו (Juan Madrazo) היה נתין ספרדי, שספינתו "איסבליטה" נשבתה על ידי המושבה אמיליה שהייתה במרד מול ספרד, שאף מדינה לא הכירה בה והיא נוהלה בעיקר על ידי אמריקאים. בית משפט במדינה זו הכיר בספינה ובמטען העבדים שהיא נשאה כשלל ביזה חוקי ומכר אותם לוויליאם בואן. בואן העביר את העבדים בהמשך לאינדיאנים מאומת המוסקוגי, שם הם נלכדו על ידי ג'ורג'יה. לאחר לכידתם, הורה קלארק שכמה מהם יימכרו, וחלק אחר מהם נשאר בבעלותו.
לאחר סבב של תביעות בבית המשפט המחוזי בג'ורג'יה, הגיש מדרסו תביעה בבית המשפט לעתירות. הדיון היה על השאלה אם לבית המשפט הייתה סמכות שיפוט במקרה. בית המשפט פסק על השבת העבדים למדרסו. מדינת ג'ורג'יה עתרה לבית המשפט העליון של ארצות הברית על בסיס הטענה שזה לא היה מקרה הקשור למשפט הימי, אלא תביעה נגד המדינה, כך שלא היה למדרסו שום זכות לתבוע אותה על בסיס התיקון ה-11 לחוקת ארצות הברית, שמעניק חסינות למדינות ארצות הברית מפני תביעות משפטיות של אזרחי מדינות אחרות או אזרחים זרים, בפני בתי משפט פדרליים של ארצות הברית.
בפסק הדין, שנכתב על ידי נשיא בית המשפט העליון, ג'ון מרשל, והתקבל פה אחד על ידי כל השופטים, נקבע שהספינה והעבדים לא היו בתחום השיפוט של בית המשפט הימי או בבעלות של אזרח פרטי. המושל לא היה במקרה הזה אזרח פרטי, אלא פעל מטעם המדינה. לפיכך, המקרה של מדרסו נדחה בשל חוסר עמידה.
ביוגרפיה > שנותיו האחרונות

ב-1823 נבחר טרופ כמושל ותקופת כהונתו של קלארק הסתיימה. ב-1825 התקיימו לראשונה בחירות כלליות למשרת המושל, שכן עד אז נבחר המושל על ידי בית המחוקקים. בבחירות אלו היו רשומים יותר מ-40,000 בעלי זכות בחירה, וקלארק, שניסה להתמודד שוב מול טרופ, נוצח בהפרש של 683. קולות. הוא פרש מהפוליטיקה, ולאחר מכן קיבל את מינויו של הנשיא אנדרו ג'קסון לתפקיד נציג פדרלי לאינדיאנים ושומר היערות הציבוריים בפלורידה. הוא מחל לכל יריביו לשעבר, למעט קרופורד.
ג'ון קאלרק נפטר במפרץ סנט אנדרוז שבפלורידה ב-12 באוקטובר 1832, כתוצאה ממחלת הקדחת הצהובה. הוא נטמן במקום מותו, וב-1923 הועבר קברו לבית הקברות הלאומי שבמריאטה, ג'ורג'יה על ידי בנות המהפכה האמריקאית (אנ').
על שמו נקראו העיר קלארקסוויל שבג'ורג'יה ומחוז קלארק שבאלבמה.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 1, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 287
הערות שוליים

↑  Ex parte Madrazzo, 32 U.S. (7 Pet.) 627 (1833) - Justia
↑  "Clarkesville". Explore Georgia.
↑  "Clarke County: A Brief History". Clarke County Historical Museum.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1176425242  LCCN: n92108774  SNAC: w64j1fjh  VIAF: 9046158   WorldCat (עם VIAF): 9046158 
קברו של קלארק
גבירתנו אפארסידה

גבירתנו מאפארסידה
גבירתנו מאפארסידה (בפורטוגזית: Nossa Senhora da Conceição Aparecida) היא הקדושה המגינה של ברזיל המיוצגת בפסל בדמותה של מרים, אם ישו הממוקם בבזיליקה של אפארסידה, בעיר אפארסידה שבמדינת סאו פאולו, ברזיל. משמעות שמה המלא הוא "גבירתנו של העיבור שהתגלתה". מקום הימצאותו של הפסל הוא מוקד העלייה לרגל הגדול ביותר בברזיל. יום חגה הוא ה-12 באוקטובר.
תולדות הדמות

הפסל, שגובהו 40 סנטימטרים, פוסל בידי האח אגוסטינו דה ז'זוס מסאו פאולו בשנת 1650, ונראה ששהה מתחת לפני הים שנים ארוכות. הוא התגלה באקראי בשנת 1717 בידי שלושה דייגים אשר נשלחו בידי בני כפרם גוואראטינגוואטה (Guaratinguetá) לדוג דגים בנהר פאראיבה כדי לכבד את הרוזן מאסומאר (conde de Assumar), דום פדרו דה אלמיידה אי פורטוגל, מושל הפרובינציה של סאו פאולו ומינאס ז'ראיס, שעתיד היה לעבור במקום בדרכו לווילה ריקה, כיום העיר אורו פרטו (Ouro Preto) במינאס ז'ראיס. הדייגים לא העלו דגים ברשתם אולם הדייג זואו אלבז (Alves) מצא ברשתו את פסלונה של מרים, ללא ראש, אולם זה נלכד ברשת שהוטלה בשנית. לאחר מכן, גורסת האגדה, התמלאו רשתותיהם של הדייגים בדגה.
במשך 15 השנים הבאות נמצא הפסל במשפחתו של פליפה פדרוסו (Pedroso), אחד משלושת הדייגים, ושכנים פקדו אותו על מנת להרעיף עליו את כיבודיהם. הפולחן התרחב ורבים מאמינים שתפילות רבות לבתולה התמלאו. המשפחה בנתה כנסיית קטנה אולם עד מהרה הפכה זו לצרה מלהכיל את המונים המאמינים. בשנת 1734 בנה הכומר של גוואראטינגוואטה כנסייה על גבעת קוקיירוס (Coqueiros) והציבור החל לבקר במקום ביולי 1745. מספר המאמינים גדל ובשנת 1834 החל בניין כנסייה גדולה יותר, היא הבזיליקה הישנה.
בשנת 1904 הוכתרה גבירתנו מאפרסידה וזכתה בכתר ובשנת 1908 קיבלה הכנסייה שנבנתה את התואר בזיליקה קטנה. שני עשורים לאחר מכן הפך האזור שסביב הכנסייה לעיר עצמאית, אפארסידה ושנה לאחר מכן, בשנת 1929, הכריז האפיפיור פיוס האחד עשר על גבירתנו מאפארסידה כמלכת ברזיל וכקדושה המגינה הרשמית של מדינה זו.
בשנת 1967, במלאת 250 שנה להתגלות הפסלון, העניק האפיפיור פאולוס השישי לבזיליקה ורד זהוב כאות לחשיבות הפולחן. בשנת 1980 הקדיש האפיפיור יוחנן פאולוס השני, במיסה שערך במקום בעת שביקר באמריקה הלטינית, את הפסלון למרים אם ישו.
הבזיליקה החדשה

פופולריות הפולחן יצרה צורך במרחב חדש שיהיה גדול דיו, ובשנת 1955 החלה בנייתה של בזיליקה חדשה. המבנה החדש, פרי תכנונו של האדריכל בנדיטו קאלישטו (Calixto), עצום בגודלו: הוא נבנה בצורת צלב יווני ש-173 מטרים אורכו ו-168 רוחבו. הספינות משתרעות לאורך 40 מטרים והכיפה מתנשאת גובה של 70 מטרים. הבזיליקה מסוגלת להכיל 45,000 איש ואישה, ואילו מגרש החנייה, המשתרע על 272,000 מטרים מרובעים, יכול להכיל 4,000 אוטובוסים ו-6,000 מכוניות. ממדים אלו הופכים את הבזיליקה למקום הפולחן הקתולי השני בגודלו בעולם, אחרי בזיליקת פטרוס הקדוש שבקריית הוותיקן.
בשנת 1980, בעודו בבנייה, קודש המבנה בידי יוחנן פאולוס השני וקיבל את התואר בזיליקה זוטרה.
הבזיליקה החדשה, אפארסידה, סאו פאולו
ג'ימי דורמאז

יאקופ ג'ימי דורמאז (בשוודית: Jakup Jimmy Durmaz, נולד ב-22 במרץ 1989) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקיצוני בגנצ'לרבירלי.
קריירת מועדונים

נולד כג'ימי טומה בארברו שבשוודיה להורים ממוצא אשורי-כשדי-ארמי. אביו הוא יליד טורקיה, כך מאוחר יותר השיג גם הוא אזרחות כשעבר לשחק בגנצ'לרבירלי.
הוא התחיל את הקריירה שלו בקבוצת פורוורד וביולי 2008 חתם במאלמה. ב-14 ביולי 2008 דורמאז ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון נגד האמרבי. לפני עונת 2009 שינה את שם משפחתו ל"דורמאז". דורמאז עשה את הפריצה שלו בעונת 2010 בה פתח ברוב משחקי הקבוצה וזכה עימה באליפות.
ב-27 ביוני 2012 פורסם כי דורמאז חתם ל-3 שנים בגנצ'לרבירלי מליגת העל הטורקית. ב-17 ביולי הצטרף לאימונים של הקבוצה.
ב-22 באוגוסט 2014 חתם באולימפיאקוס מליגת העל היוונית. ב-14 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק הליגה נגד אופי כרתים. ב-29 בינואר 2015 דורמאז הבקיע שלושער ובישל שני שערים במסגרת הגביע נגד טירנאווס שנגמר בניצחון 0–8 לקבוצתו.
ב-20 באוגוסט 2016 חתם דורמאז בטולוז הצרפתית.
בקיץ 2019 חתם בגלאטסראיי מליגת העל הטורקית.
ב-2 באוקטובר 2020, דורמאז הושאל לפתיח קראגומרוק, ובאוגוסט 2021 חתם בה באופן קבוע.
קריירה בינלאומית

ב-8 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה במשחק ידידות נגד קפריסין. ב-23 בינואר 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–5 נגד קטר. דורמאז נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
תארים

ליגת העל השוודית: 2010
ליגת העל היוונית: 2014/2015, 2015/2016
הגביע היווני: 2014/2015
הסופר קאפ הטורקי: 2019
ברוסקטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מאכל עגבנייה, מאכל לחם 
 מוצא:  איטליה 
 מרכיבים עיקריים:  לחם, עגבנייה, שום, רוטב לתיבול 
 
ברוסקטה (באיטלקית: Bruschetta) היא מנת פתיחה במטבח האיטלקי המורכבת מלחם צלוי עליו מגורר שום ומעליו שמן זית ומלח. גרסאות שונות עשויות לכלול תוספת עגבניות, ירקות, שעועית, בשר נקניק או גבינה. באיטליה מכינים ברוסקטה לרוב באמצעות גריל מיוחד המכונה ברוסטולינה.
סוגים

מנה פופולרית היא ברוסקטה עם עגבניות; מחוץ לאיטליה נפוץ מתכון הכולל בזיליקום, עגבנייה טרייה, שום ובצל או מוצרלה. ברוסקטה מוגשת בדרך כלל כחטיף או מתאבן. בחלק מהמדינות, התוספת או הממרח מעל הלחם משווקת כברוסקטה.
במחוז אברוצו באיטליה מוגשת גרסה של ברוסקטה עם סלמי בשם ונטריצינה וממרח. המנה פותחה כדרך להצלת לחם שהחל להתייבש. בטוסקנה המנה נקראת פטונטה והיא מוגשת לרוב ללא תוספות, במיוחד בנובמבר, בכדי לטעום את השמן הראשון של העונה.
היסטוריה

המתכון לברוסקטה התפתח באיטליה במהלך המאה ה-15. עם זאת, ניתן לייחס את המנה לרומא העתיקה, כאשר מגדלי זיתים היו מביאים את הזיתים שלהם לבית בד מקומי וטועמים דגימה מהשמן הטרי שלהם יחד עם פרוסת לחם.
אטימולוגיה

שם העצם ברוסקטה (ברבים: bruschette; ברוסקט) מגיע מהפועל בניב הרומנסקו, bruscare - "ברוסקייר", המקבילה למילה האיטלקית abbrustolire שפירושה 'לצלות', או 'לצלות על גחלים'. קיימים תיעודים עתיקים על קליית לחם והשרייתו בשמן זית טרי, על פי כותבת האוכל דבורה הרץ-סילי, "נוהג עתיק כנראה כרומא עצמה".
ברוסקטה עם עגבניות קצוצות ובזיליקום
ברוסקטה עם שמן זית ופרושוטו
ראו גם

לחם שום
קרוטונים
הערות שוליים

↑  "Bruschetta Trio". Oil and Vinegar company website. 2015. אורכב מ-המקור ב-2015-12-08. נבדק ב-2015-12-05.
↑  "bruschetta". Hannah International Foods. 2010. אורכב מ-המקור ב-2010-02-27. נבדק ב-2010-01-05.
↑  "Fettunta Toasted bread with olive oil". נבדק ב-21 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sankalan Baidya. "11 Interesting Facts About Bruschetta". אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2018. נבדק ב-13 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ayto, John (2003). An A to Z of Food and Drink. Oxford: Oxford University Press. p. 44. ISBN 0192803514.
↑  Hartz-Seeley, Deborah S (21 באוגוסט 2008). "The Toast Of Italy: Bruschetta South Florida Chefs Put Their Own Spin on Traditional Dish". South Florida Sun-Sentinel. p. E7. {{cite news}}:  (עזרה)
ג'ון קנינגהם גייקי

דיוקן של ג'ון קנינגהם גייקי
ג'ון קנינגהם גייקי (באנגלית: John Cunningham Geikie;‏ 1824–1906) היה כומר סקוטי שסייר בארץ ישראל מספר פעמים במאה ה-19, ועל סמך ביקוריו כתב את הספר "ארץ הקודש והתנ"ך", שיצא לאור בשנת 1887.
גייקי נולד באדינבורו ולמד תאולוגיה בקנדה, שם פעל כמיסיונר. כאשר חזר לאנגליה שירת ככומר בכנסייה האנגלית.
כתב ספרים פופולריים על נושאים מקראיים ודתיים, ביניהם: "שעות עם התנ"ך", "חייו ומילותיו של ישו".
מעניינת הערכתו לעניין עתיד ההתיישבות היהודית בארץ ישראל:
"איש אינו יכול לראות מראש את עתידה של ארץ ישראל. אין זה מתקבל על הדעת שמספר גדול של יהודים יחזרו אליה... עתידה של הארץ שייך כפי הנראה לי לפלחים החזקים, אם ההשגחה העליונה תשחרר אותה פעם מהמציאות המזיקה של הטורקי... ויעמידה תחת חסות מצמחת חיים של איזו מדינה נוצרית."
הערות שוליים

↑  ארץ הקודש והתנ"ך, עמ' 502-505
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261653905171  CiNii: DA10704473  GND: 17321116X  ISNI: 0000 0000 8105 2515  LCCN: nr95017089  NKC: js2015889604  NLA: 36317547  RERO: 02-A003285888  SELIBR: 55515  SNAC: w6wd5841  SUDOC: 11796784X  Trove: 1245695  VcBA: 495/30754  VIAF: 26953337   WorldCat (עם VIAF): 26953337 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'וזף בראדלי

ג'וזף פילו בראדלי (באנגלית: Joseph Philo Bradley;‏ 14 במרץ 1813 –  22 בינואר 1892) היה משפטן אמריקאי, שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. הוא היה חבר ב"וועדה האלקטורלית", שהכריעה בנוגע לתוצאות הבחירות לנשיאות של 1876.
ראשית חייו

ג'וזף בראדלי נולד בברן שבמדינת ניו יורק, כבכור מבין 12 ילדיהם של פילו בראדלי ומרסי גרדנר בראדלי. משפחתו הייתה משפחה דלת אמצעים. הוא למד בבתי ספר מקומיים והחל ללמד בעצמו בבית ספר בגיל 16. ב-1833 קיבל בראדלי סכום של 250 דולר מהכנסייה הרפורמית ההולנדית לצורך לימודי כמורה באוניברסיטת ראטגרס. ב-1836 הוא סיים את לימודיו ולאחר מכן הוא היה למנהל של בית הספר אקדמיית מיילסטון והחליט ללמוד משפטים.
בראדלי שוכנע על ידי חברו לספסל הלימודים בראטגרס, פרדריק פרלינגהויסן (לימים מזכיר המדינה של ארצות הברית), להצטרף אליו בניוארק ולרכוש הכשרה משפטית במשרד גובה המס בנמל המקומי. ב-1839 התקבל בראדלי ללשכת עורכי הדין.
בראדלי החל לעסוק בעריכת דין במגזר הפרטי בניו ג'רזי, התמחה בדיני פטנטים ובחוקי הרכבות, היה לעורך דין בולט בתחומים אלו, והתעשר באופן משמעותי מעיסוקו. במשך חייו רכש בראדלי את רוב השכלתו באופן עצמאי וצבר לעצמו אוסף גדול של ספרות מקצועית. ב-1844 הוא נשא לאישה את מרי הורנבלאוור.
שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית > מינויו

כעורך דין בתחומים המסחריים, ייצג בראדלי לקוחות רבים בפני מגוון של בתי משפט פדרליים, ורכש לעצמו מוניטין ברמה הלאומית. כך, כאשר העביר הקונגרס את חוק השיפוט של 1869 (אנ'), שייצר מושב חדש בבית המשפט העליון של ארצות הברית, יצא לו כבר שם בקרב מקורביו של הנשיא יוליסס ס. גרנט, שהמליצו עליו כמועמד לשיפוט. ב-7 בפברואר 1870 הוגשה מועמדתו של בראדלי כשופט בבית המשפט העליון, וב-21 במרץ היא אושרה על ידי הסנאט של ארצות הברית ובראדלי הושבע לתפקיד ב-23 במרץ. עם מעברו לוושינגטון די. סי., רכש בראדלי מעון בבירה שהיה קודם בבעלותו של סטיבן דאגלס.