stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלברט, נסיך סקסה-קובורג-גותה
חיים ציבוריים וחיי משפחה

ב-1852 מונה אלברט לכמה מהמשרות שהתפנו כתוצאה ממותו של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, כולל ניהולו של בית טריניטי ומינוי כקולונל של משמר הגרנדירים. כשולינגטון מחוץ לתמונה, היה יכול כעת אלברט להוביל מהלך של מודרניזציה של הצבא שכבר היה מיושן. ביודעו שהצבא לא מוכן למלחמה, תמך אלברט בפתרון דיפלומטי לסכסוך בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה העות'מאנית. פלמרסטון היה תוקפני יותר והעדיף מדיניות שתמנע את התרחבותה של רוסיה. בדצמבר 1853 הוא הוצא מהממשלה, אך באותו זמן תקף הצי הרוסי הקיסרי את הצי העות'מאני בקרב סינופ. העיתונות הלונדונית תיארה את ההתקפה כטבח נפשע והפופולריות של פלמרסטון נסקה מחדש בעוד שהאהדה הציבורית כלפי אלברט נחלשה. תוך שבועיים מונה פלמרסטון מחדש כשר החוץ. כשהמשיך הזעם הציבורי כלפי הפעולה הרוסית, נפוצו שמועות שווא שאלברט נעצר בעוון בגידה ושהוא מוחזק כאסיר במצודת לונדון. במרץ 1854 היו בריטניה ורוסיה כבר מסובכות במלחמת קרים. אלברט הגה תוכנית למצור על סבסטופול ולהטלת סגר כלכלי על רוסיה. האופטימיות הבריטית המוקדמת נעלמה עד מהרה כאשר העיתונות דיווחה שהכוחות הבריטים לוקים ברמת הצטיידותם ושהפיקוד שלהם מנוהל על ידי גנרלים זקנים הנוקטים בטקטיקות ובאסטרטגיות שעבר זמנם. העימות החל להתמשך כאשר התברר שרמת המוכנות של הרוסים גרועה לא פחות מזו של יריביהם. בשלב זה התפטר ראש הממשלה הלורד אברדין והוחלף על ידי פלמרסטון. משא ומתן מדיני שם לבסוף קץ למלחמה ונחתם חוזה פריז. במהלך המלחמה הסדיר אלברט את נישואיה של בתו בת ה-14 ויקטוריה לנסיך פרידריך מגרמניה, אם כי מימושם של הנישואין נדחו לאחר שוויקטוריה הגיעה לגיל 17. אלברט קיווה שלבתו ולחתנו תהיה השפעה ליברלית על המדינה הפרוסית המתפתחת.
אלברט היה מעורב בקידומם של מוסדות חינוכיים רבים. ידועים נאומים רבים שהוא נשא בזכות קידום החינוך והטכנולוגיה והוא הוזמן לנאום בכינוסים מדעיים רבים. גישתו זו זכתה להתנגדות מצדה של הכנסייה. הצעתו להעניק תואר אצולה לצ'ארלס דרווין, לאחר פרסום ספרו מוצא המינים, נדחתה.
אלברט המשיך להתמסר לחינוך ילדיו ולניהול משק הבית המלכותי. האומנת של ילדיו, לידי שרה ליטלטון (Sarah Lyttelton), ראתה בו אדם חביב וסובלני והוא נהג להצטרף למשחקיהם של ילדיו. הוא היה להוט להסדיר את נישואיה של בתו לנסיך פרוסיה ב-1858 והתאכזב קשות כאשר בנו הבכור, אדוארד, הנסיך מוויילס, לא שיתף פעולה עם התוכנית החינוכית האינטנסיבית שהוא תכנן עבורו. כשהיה בן שבע, היה אמור הנסיך להשלים שש שעות לימודים מדי יום, כולל שעת לימוד גרמנית ושעת לימוד צרפתית. כאשר נכשל הנסיך בלימודיו, הלקה אותו אביו. ענישה גופנית הייתה מקובלת באותם ימים ולא נחשבה לקשוחה יתר על המידה. הביוגרף של אלברט רוברט פולפורד (Roger Fulford), כתב כי היחסים בין בני המשפחה המלכותית היו "ידידותיים, מלאי חיבה ונורמליים... אין כל עדות שתתמוך בדעה כי מערכות היחסים בין אלברט לבין בנו הבכור היו משהו אחר מאשר יחסי חיבה עמוקים". הביוגרף של אדוארד, פיליפ מגנוס (Philip Magnus-Allcroft), ציין שאלברט "ניסה להתייחס לילדיו כאל שווים והם היו מסוגלים לחדור מעבר למעטה הקשיחות שלו מכיוון שהם הבינו שלא רק שהוא אהב אותם, אלא שהוא גם נהנה מחברתם ונזקק לה".
מחלתו ומותו

באוגוסט 1859 לקה אלברט בהתכווצויות קשות בבטנו. במהלך נסיעה לקובורג בסתיו 1860 הוא נהג לבדו בכרכרה רתומה לארבעה סוסים שנבלמה בפתאומיות. כאשר הסוסים המשיכו לדהור לכיוונה של עגלה שעמדה על מפגש מסילת ברזל, קפץ אלברט מהכרכרה כדי להציל את חייו. אחד מהסוסים נהרג בהתנגשות ואלברט הזדעזע קשות. אף על פי שהפגיעה הגופנית היחידה שלקה בה הסתכמה בחתכים ובחבורות בלבד, הוא ציין באוזני אחיו ובאוזני בתו הבכורה שהוא הרגיש שחייו עומדים מנגד.
ב-1861 מתה אמה של ויקטוריה, שהייתה גם דודתו של אלברט והמלכה שקעה בצער. אלברט לקח על עצמו את רוב תפקידיה של אשתו, אף על פי שבעצמו סבל ממחושים בבטנו. האירוע הציבורי האחרון שאלברט עמד בראשו היה טקס הפתיחה של הגנים המלכותיים ב-5 ביוני 1861. באוגוסט ביקרו ויקטוריה ואלברט בבסיס צבאי באירלנד בו עשה נסיך ויילס את שירותו הצבאי. באותה תקופה חבריו לשירות של אדוארד הכירו לו את השחקנית האירית נלי קליפדן (Nellie Clifden).
בנובמבר שבו ויקטוריה ואלברט לטירת וינדזור והנסיך שב ללימודיו בקיימברידג'. באותו חודש מתו שניים מבני דודיו של אלברט מטיפואיד, פדרו החמישי, מלך פורטוגל, ואחיו הצעיר פרננדו. תוך כדי הגעתן של החדשות הללו, נודע לאלברט על הרומן של בנו עם נלי קליפדן. אלברט וויקטוריה היו מזועזעים מהמחשבה על המעשה חסר התבונה של בנם, וחששו מפני מעשה סחיטה, משערורייה או מהריון בלתי רצוי. אף על פי שבריאותו של אלברט הייתה רופפת, הוא נסע לקיימברידג' ב-25 בנובמבר כדי לפגוש את אדוארד ולדון עמו על הרומן שניהל. בשבועות האחרונים לחייו סבל אלברט מכאבים בגבו וברגליו.
כשפרצה פרשת טרנט (Trent Affair), תקרית שבה הורדו נציגים של הקונפדרציה מספינה בריטית על ידי כוחות של צבא ארצות הברית במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית וכמעט וגרמה למלחמה בין בריטניה לבין ארצות הברית, היה אלברט חולה מאוד, אך היה מעורב במאמצים לרכך את התגובה הדיפלומטית הבריטית. ב-9 בדצמבר אבחן אחד מרופאיו ויליאם ג'נר (William Jenner) שהוא לקה בטיפואיד. אלברט מת ב-14 בדצמבר 1861 בטירת וינדזור בנוכחות המלכה וחמישה מילדיהם. סיבת המוות כפי שנקבעה סמוך למותו הייתה מחלת הטיפואיד, אך מחקרים מודרניים מציינים כי אלברט היה חולה כבר לפחות שנתיים לפני מותו, מה שמרמז שסיבת המוות שלו הייתה מחלה כרונית כמו מחלת קרוהן, אי-ספיקת כליות או סרטן.
מורשתו

המלכה שקעה באבל עמוק ויחסו הפושר של הציבור כלפי אלברט פינה את מקומו לסימפתיה. ויקטוריה לבשה שחורים עד יומה האחרון וחדריו של אלברט בכל הבתים של המשפחה נשארו באותו מצב כל השנים, כולל מים חמים שהובאו אליהם מדי בוקר ומגבות ומצעים שהוחלפו בהם מדי יום. מנהגי אבל כאלה לא היו נהוגים בחברה הגבוהה של אותם ימים. המלכה נמנעה מלקחת חלק בחיים הציבוריים והתבודדותה פגמה בהישגיו של בעלה המנוח שניסה לגרום למוסד המשפחה המלכותית לתת דוגמה לאומית מבחינה מוסרית, אם לא פוליטית. לזכותו של אלברט נזקפת הגישה שהמשפחה המלכותית צריכה להישאר מחוץ לעולם הפוליטיקה.
אלברט נקבר באופן זמני בקפלת ג'ורג' הקדוש שבטירת וינדזור, עד אשר נטמן במלאת שנה למותו במאוזוליאום שהוקם בפרוגמור (Frogmore) הסמוכה ושבנייתו הושלמה רק ב-1871. ארון הקבורה, שבסופו של דבר נטמנו בו אלברט וויקטוריה, עוצב מגוש הגרניט הגדול ביותר שנחצב אי פעם בבריטניה.
מורשתו > הנצחה

למרות בקשתו של אלברט שלא יפוסלו פסלים בדמותו, הוקמו אנדרטאות רבות לזכרו בבריטניה וברחבי האימפריה הבריטית. אתרי ההנצחה הידועים ביותר הם אלברט הול, מגדל השעון לזכר הנסיך אלברט ואנדרטת אלברט שבלונדון.
שמו של אלברט הונצח במקומות שונים ובגופים שונים ברחבי האימפריה. החל מאגם אלברט שבאפריקה ועיר הנסיך אלברט שבססקצ'ואן שבקנדה, המשך במדליה על שמו שמוענקת על ידי החברה המלכותית לאומנויות ועד לארבע רגימנטים בצבא הבריטי שנקראים על שמו.
תאריו

26 באוגוסט 1819 - 12 בנובמבר 1826: הוד מעלתו הנסיך אלברט מסקסה-קובורג-זאפלד, דוכס סקסוניה
12 בנובמבר 1826 - 6 בפברואר 1840: הוד מעלתו הנסיך אלברט מסקסה-קובורג-גותה, דוכס סקסוניה
6 בפברואר 1840 - 25 ביוני 1857: הוד מעלתו המלכותית, הנסיך אלברט מסקסה-קוברג-גותה, דוכס סקסוניה
25 ביוני 1857 - 14 בדצמבר 1861: הוד מעלתו המלכותית, בן הזוג הנסיך.
תאריו > אותות כבוד

אביר מסדר הבירית
אביר מסדר הדרדר
אביר מסדר פטריק הקדוש
המאסטר הגדול של מסדר האמבט
אביר מסדר כוכב הודו
אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
אביר מסדר גיזת הזהב (מספרד)
סטפאנו לאנדי

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1587 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  28 באוקטובר 1639 (בגיל 52) רומא, מדינת האפיפיור 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 פרופיל ב-IMDb
 
סטפאנו לאנדי (באיטלקית: Stefano Landi, הוטבל ב-26 בפברואר 1587, נפטר ב-28 באוקטובר 1639) היה מלחין ומורה איטלקי באסכולה הרומאית של ראשית תקופת הבארוק. הוא נודע בהשפעתו כמלחין אופרה מוקדם, שכתב את האופרה הראשונה על נושא היסטורי: "הקדוש אלסיו" (1632).
חייו

לאנדי נולד ברומא, בירת מדינות האפיפיור. בשנת 1595 הצטרף לקולג' הגרמני ברומא כסופרן במקהלת נערים וייתכן שלמד אצל אספריליו פאצ'לי. לאנדי הוסמך ככומר זוטר ב-1599 והחל ללמוד בסמינר הרומאי ב-1602. הוא נזכר ברשומות הסמינר כמלחין ומנהל "קרנבל פסטורל" בשנת 1607. בשנת 1611 מופיע שמו כנגן עוגב וזמר, אף כי היה כבר מאסטרו די קאפלה בכנסיית "סנטה מריה דלה קונסולאציונה" בשנת 1614. אגוסטינו אגאצארי כיהן כמאסטרו די קאפלה בסמינר הרומאי וייתכן שגם הוא היה בין מוריו של לאנדי.
בשנת 1618 עבר לאנדי לצפון איטליה והוציא ספר של מדריגלים בחמישה קולות בוונציה. כנראה קיבל משרת מאסטרו די קאפלה בפדובה. נוסף לכך כתב בפדובה את האופרה הראשונה שלו, "מות אורפיאו". סביר להניח, כי האופרה שימשה כחלק מחגיגות כלולות. הניסיון שצבר בפדובה ובוונציה היה חיוני להתפתחות סגנונו, שכן שם יצר קשר עם יצירותיהם של מלחיני האסכולה הוונציאנית המתקדמת, שרומא השמרנית נהגה להתעלם מן המוזיקה שלה.
ב-1620 חזר לאנדי לרומא. בין פטרוניו שם היו, בזה אחר זה, משפחת בורגזה, החשמן מאוריציו מסבויה ומשפחת ברבריני, שהיו למעסיקיו העיקריים בסוף שנות ה-20' ובמשך שנות ה-30' של המאה ה-17, אף כי ב-1629 הצטרף למקהלת האפיפיור בחצי משכורת. למשפחת ברבריני כתב ב-1632 את היצירה, שהביאה לו את פרסומו הגדול ביותר, "הקדוש אלסיו" מוקדשת לחייו של אלכסיוס הקדוש. במהלך תקופה זו הלחין בשפע, מיסות, אריות ורספונסוריות, בעיקר בסגנון הסקונדה פראטיקה של ראשית הבארוק, החלטה שהייתה שנויה במחלוקת בקרב כמה מן המוזיקאים השמרנים יותר, שסברו כי הפרימה פראטיקה - סגנון פלסטרינה - מתאים יותר למוזיקת קודש.
אחרי 1636, פחות או יותר, החלה בריאותו להתערער. הוא מת ברומא ב-1639 ונקבר ב"סנטה מריה אין ואליצ'לה".
מוזיקה והשפעה

מוזר, אך המוזיקה החילונית של לאנדי שמרנית יותר מרוב המוזיקה הדתית שלו, וספר המדריגלים הראשון שלו, לחמישה קולות ובסו קונטינואו, איננו נבדל כמעט במאום מקבצים רבים של שלהי המאה ה-16, פרט לתפקיד הבסו קונטינואו. שאר המוזיקה החילונית שלו כוללת שירים סטרופיים (בלחן החוזר בכל אחד מבתי השיר), אריות ושירים אחרים לקול ובסו קונטינואו.
המיסות של לאנדי, שתיים בסך הכל, כתובות בסגנון הפשוט של המאה ה-16 שהקונטרה-רפורמציה עודדה (ולעיתים אף דרשה). עם זאת, הוא משתמש בסגנון הקונצ'רטאטו הוונציאני באחדים מן המוטטים שלו, כמו גם במגניפיקט ובמוזיקה למזמורי תהילים לתפילת ערבית, כנראה כתוצאה מן השנים שעשה בצפון איטליה.
יצירתו המפורסמת ביותר ואחת האופרות החשובות ביותר מראשית הבארוק, Il Sant'Alessio ("הקדוש אלסיו") מתארת את חיי אלכסיוס הקדוש בן המאה החמישית. לא זו בלבד, שזו האופרה הראשונה שנכתבה על נושא היסטורי, אלא שהיא אף מתארת בתשומת לב ובקפידה את חייו הפנימיים של הקדוש ושואפת להגיע לאפיון פסיכולוגי, שהיה חדש לאופרה. רוב הסצנות הקומיות, לעומת זאת, חורגות מזמן העלילה בהיותן לקוחות (באורח משעשע ביותר) מרומא של המאה ה-17.
תפקידו של הקדוש אלסיו עצמו גבוה ביותר ונועד לשירת קונטראלטו. בהצגה הראשונה, חצי מן הזמרים באו ממקהלת האפיפיור וכמה תפקידי סופרן הושרו בפי קסטראטי. התזמורת המלווה הייתה מעודכנת - במקום הויולים הארכאיים נכללו בה כינורות, צ'לי, נבלים, לאוטות, תאורבים (לאוטה נמוכה) וצ'מבלי. האופרה כוללת קנצונות מבוא, המתפקדות כאוברטורות; למעשה, אלה הן האוברטורות הראשונות בתולדות האופרה. מחולות וקטעים קומיים משתלבים בין אריות רציניות, רצ'יטטיבים ואפילו קינה מדריגלית, ליצירת מכלול דרמטי מגוון שהיה רב-רושם, וראיה לכך התכיפות שבה הוצגה האופרה שוב ושוב בזמנה. "הקדוש אלסיו" הייתה אחת מיצירות הבימה הדרמטיות הראשונות ששילבו בהצלחה את הסגנון המונודי עם זה הפוליפוני.
לקריאה נוספת

Margaret Murata: "Stefano Landi", Grove Music Online ed. L. Macy (Accessed January 9, 2005), Grove Music Online
Manfred Bukofzer, Music in the Baroque Era. New York, W.W. Norton & Co., 1947. ISBN 0-393-09745-5
The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
Donald Jay Grout, A Short History of Opera. New York, Columbia University Press, 1965. ISBN 0-231-02422-3
F. Kennedy, The Musical Tradition at the Roman Seminary During the First Sixty Years (1564–1621), in Bellarmino e la Controriforma, Atti del simposio internazionale di studi, Sora 15-18 October 1986, pp. 629-660
מרגרט מוראטה: "סטפאנו לאנדי", מילון גרוב המקוון למוזיקה בעריכת ל. מייסי
מנפרד בוקופצר, "מוזיקה בתקופת הבארוק", ניו יורק, נורטון ושות' 1947
"מילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן 1980
דונלד ג'יי גראוט, "היסטוריה קצרה של האופרה", ניו יורק, הוצאת אוניברסיטת קולומביה 1965
פ. קנדי, "המסורת המוזיקלית של הסמינר הרומאי בשישים שנותיו הראשונות (1564-1621)"
Half-Life

| --- | --- |

עטיפת המשחק
 כללי
 תאריך הוצאה:  מחשב אישי:   19 בנובמבר 1998   פלייסטישן 2:   16 בנובמבר 2001
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון
 פיתוח:  Valve Software   Gearbox Software
 הוצאה לאור:  Sierra Entertainment   סטים
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית, ספרדית, סינית מפושטת, סינית מסורתית, איטלקית, צרפתית, גרמנית, קוריאנית 
 הפצה:  Sierra Entertainment
 סדרה:  Half-Life
 דרישות תוכנה
 גרסה:  1.1.2.2/8684 (יצאה ב-3 באוגוסט 2020)
 מנוע משחק:  GoldSrc
 מצבי משחק:  שחקן יחיד, מרובה משתתפים
 דירוג:  ESRB: Mature (M)   BBFC: 15   ELSPA: 15+   OFLC: M   USK: 16
 פלטפורמות:  Windows   פלייסטיישן 2   OS X   לינוקס
 מדיה:  CD-ROM ,DVD, הורדה
 המשחק הבא:  Half-Life: Opposing Force
 דרישות מערכת
 מעבד:  133MHz Intel Pentium או יותר טוב
 זיכרון:  24MB (מומלץ 32MB)
 כרטיס מסך:  SVGA, עומק צבע גבוה (16-ביט)
 מערכת קול:  כרטיס קול תומך
 בקרים:  מקלדת,עכבר,שלט קונסולה
 
 half-life.com
 
Half-Life (בתרגום חופשי לעברית: "זמן מחצית החיים") הוא המשחק הראשון בסדרת משחקי המחשב Half-Life, שפותחה על ידי חברת Valve. סדרה זו נחשבת לאחת מסדרות משחקי הפעולה מגוף ראשון המצליחות והמוכרות ביותר אי פעם.
המשחק כלל מאפיינים מתקדמים יחסית למשחקים אחרים בתקופתו, כגון תנועות פה בזמן דיבור השחקן, בינה מלאכותית מתקדמת ועיצוב שלבים מקורי וחדשני. המשחק הוצג בתערוכת E3 במסדרון צדדי, ותוך זמן קצר הפך למשחק השנה ונחשב לאחד המשחקים הטובים ביותר עד היום. המנוע הגרפי של המשחק, המבוסס על מנוע המשחק Quake, היה בסיס טוב לתוספים (מודים) רבים שהמפורסם שבהם הוא Counter Strike. למשחק יצאו מספר חבילות הרחבה (Blue Shift, Opposing Force).
משחקיות

במהלך המשחק השחקן נדרש להשתתף בקרבות ולפתור חידות שונות. בניגוד לרוב משחקי הפעולה, המשתמשים בסרטוני מעבר, "האף-לייף" משתמש בסצנות מתוסרטות מראש המתרחשות תוך כדי משחק. למשחק כמעט ואין קטעי מעבר והשחקן כמעט ולא מאבד את שליטתו בדמות ראשית (גורדון פרימן) לטובת קטע מעבר כלשהו.
בניגוד למשחקים קודמים מאותה הסוגה, המשחק אינו מחולק ל"שלבים" אלא לפרקים (Chapters) ובתוכם שלבים קטנים יותר שנטענים כאשר השחקן מגיע לאזור מסוים באמצע המפה וניתן לעבור ביניהם.
המשחק מכיל מספר חידות שהשחקן חייב לפתור, כגון ניווט במבוך של מסועים, שימוש בתיבות סמוכות ושלל חפצים הניתנים להזה למען קידום השחקן לשלב הבא. חידות מסוימות כרוכות בשימוש בסביבה כדי להרוג את האויב, כמו להפעיל שסתום שחרר קיטור רותח על אויביו. ישנם כמה בוסים, שבהם השחקן מביס יצור חזק ואימתני בעימות ישיר. יצורים מסוימים כאלו לעיתים עומדים במרכז עלילתו של פרק מסוים, והשחקן צפוי, בדרך כלל להשתמש באמצעים שונים ומתוחכמים על מנת לחסל אותם, לדוגמה הפעלת להביורי ענק או הפעלת מקור חשמל ומשיכת היצור לתוכו, ולא רק באמצעות האש. לקראת סוף המשחק, מקבל השחקן אפשרות להגדיל באופן משמעותי את המרחק אליו הוא יכול לקפוץ, וכתוצאה מכך המשחק עושה שימוש באלמנטים של משחקי פלטפורמה.
לאורך המשחק השחקן לרוב ילחם לבדו, אך לעיתים הוא גם יזכה לסיוע זמני בדמותם של מאבטחים ומדענים ששרדו; מאבטחים יסייעו לשחקן בעימות חמוש, בזמן שמדענים (אך גם מאבטחים) יעזרו לגורדון בלעבור לשלב חדש או ישפכו אור על מידע חדש שקשור למאורעות המשחק. בנוסף לכך קבלת עזרתם הכרחית לצורך פתיחת דלתות נעולות או אזורים שהגישה אליהם היא למדענים מורשים בלבד.
כמו בכל משחק יריות, האלף-לייף מציג שורה רחבה של כלי נשק שונים, חלקם מבוססים על כלי נשק שקיימים במציאות כמו אקדח גלוק, אקדח תופי של קולט, תת-מקלע MP5 או רובה ציד SPAS-12, וחלקם כלי נשק עתידניים שפותחו במעבדות בלאק מסה (למשל רובה גאוס ורובה זרם חשמלי) או כלי נשק חייזריים שמקורם מיצורים מעולם זן. הנשק הראשון שהשחקן מקבל והעיקרי במשחק הוא Crowbar - מעין לום שגורדון מקבל בחלק מוקדם של המשחק, נשק שהפך עד מהרה לסמל של סדרת המשחקים כולה.
משחקיות > מצב מרובה משתתפים (מולטיפלייר)

Half-Life כולל בתוכו מצב מרובה משתתפים אשר מאפשר ליצור חדרי משחק (שרתים) ולכניסה לחדרים קיימים. מצב מרובה משתתפים כולל בתוכו 2 מצבי משחק מובנים: מצב כולם נגד כולם (Deathmatch) או מצב קבוצה נגד קבוצה (Team Deathmatch). בתוספת הספרייה Meatamod מצבי המשחק נרחבים, ממצב משחק של זומבי עד מצב משחק של סופר הירו (כוחות כמו ספיידרמן, סופרמן וכו').
עלילה > דמויות > G-man

במהלך המשחק רואה השחקן דמות מסתורית שמופיעה במקומות שונים במשחק, ומשפיעה בדרכים על עלילתו. דמות זו ידועה בכינוי ג'י-מאן (G-man). מעט מאוד ידוע לגבי זהותו או מעשיו של ג'י-מאן. לרוב נראה שהוא צופה בשחקן בעודו מתקדם דרך שלבי המשחק, ולעיתים הוא עוסק בפעולות שוליות כגון יישור עניבתו או שיחה בטלפון סלולרי. ג'י-מאן תמיד נושא מזוודה, שתכולתה המדויקת אינה ידועה. הג'י-מאן מופיע במלואו רק בסוף המשחק, כאשר הוא מדבר עם השחקן ישירות. הוא מופתע מהצלחתו של גורדון וטוען שיש לו עתיד מזהיר. ג'י-מאן מציע שתי אפשרויות: משרה שתממש את מלוא הפוטנציאל של גורדון או מלחמה שהוא בטוח שאין לו סיכוי לנצח בה. השחקן יכול לבחור כל אחת משתי האפשרויות האלו (אם הוא בוחר לעבוד עבור ג'י-מאן, המשחק נגמר בכך שפרימן מוכנס למצב קיפאון, ואם הוא מסרב, השחקן משוגר לאזור מלא בחייזרים עוינים והמשחק נגמר).
פיתוח

Half-Life היה הפרויקט הראשון של המפתחת Valve, אשר הוקמה בשנת 1996 על ידי שני פורשים מחברת מיקרוסופט - מייק הרינגטון וגייב ניוול.
השניים החליטו ליצור משחק יריות בגוף ראשון בהתבסס על מנוע המשחק Quake של חברת איד, אך לבסוף שכתבה החברה את המנוע תוך הוספת אפיונים חדשים כגון אנימציית שלד (Skeletal Animation) ותמיכה ב-Direct3D. כ-70% משורות הקוד של המנוע המקורי שוכתבו כדי ליצור את מנוע המשחק של Half-Life, שנקרא GoldSrc.
Valve התקשתה למצוא מפיצה שתתמוך במשחק בטענה שהפרויקט שאפתני מדי עבור חברה קטנה וצעירה. למרות זאת, מפיצת המשחקים Sierra התעניינה בהפצת משחק יריות בגוף ראשון הפועל על מנוע Quake, וזו החתימה את Valve הצעירה על חוזה הפצה.
אחד ממעצבי המשחק טען שמשחק היריות DOOM השפיע רבות על מרבית אנשי הצוות שעבדו על Half-Life. למעשה, ניואל טען כי אחת המטרות בפיתוחו של Half-Life הייתה לפתח את בניית העולם והמרחב במשחקי מחשב, יותר מאשר שעשו זאת משחקים כגון DOOM ו-Quake.
ההשראה לעולם המשחק הגיעה ממשחקי המחשב DOOM, Quake ו-Resident Evil, מהנובלה "הערפל" מאת סטיבן קינג (שבהשראתו אף נקרא שם הקוד המקורי של המשחק, Quiver), ומכמה פרקים מתוך הסדרה The Outer Limits משנת 1963. העלילה פותחה ברובה על ידי התסריטאי של חברת Valve, סופר המדע הבדיוני מארק ליידלו.
המשחק הוצג בתערוכת E3 של שנת 1997 במסדרון צדדי, אך במהירות הפך להצלחה, בדגש על מערכות האנימציה והבינה המלאכותית שהוצגו בתערוכה.
תאריך ההשקה המקורי של Half-Life היה לקראת סוף 1997 במטרה להתחרות ב-Quake 2, אך ההשקה נדחתה לבקשת Valve על מנת לשייף ולשפר את המשחק. בתערוכת E3 של שנת 1998 המשחק זכה להתעניינות ציבורית רחבה יותר לאחר שהוכרז "המשחק הטוב ביותר למחשב האישי" ו"משחק הפעולה הטוב ביותר" בכנס. עם זאת, תאריך ההשקה של המשחק נדחה שוב ושוב מספר פעמים עד שיצא לשוק בנובמבר 1998.
שמות של אלמנטים רבים במשחק לקוחים מעולם המדעים המדויקים:
שם המשחק עצמו, Half-Life, בתרגום חופשי: זמן מחצית החיים - הזמן הנחוץ למחצית מהאטומים של איזוטופ רדיואקטיבי להתפרק ולהפוך ליסוד כימי אחר, ומשקף את מדת היציבות של האיזוטופ.
האות למדא שמשמשת כסמל המשחק וכן כשמה של אחת המחלקות במעבדת "בלאק מסה" מסמלת את קבוע הדעיכה.
השם של חבילת ההרחבה Opposing Force ניתן לפירוש כ"כוח נגדי" - רמז לחוק השלישי של ניוטון.
שמה של חבילת ההרחבה Blue Shift נובע מתופעה פיזיקלית בשם הסחה לכחול. התופעה מוסברת על ידי אפקט דופלר.
פסקול

פסקול המשחק הולחן על ידי קלי ביילי וכולל 27 רצועות באורך כולל של 36 דקות ו-24 שניות. הפסקול הגיע כלול בדיסק המשחק. ב-24 בספטמבר 2014 הפסקול יצא לאור באופן דיגיטלי בסטים ובעלי עותק של המשחק יכולים להוריד את הפסקול בחינם.
| Half-Life Soundtrack> מס' | Half-Life Soundtrack> שם | Half-Life Soundtrack> משך | Half-Life Soundtrack>  | Half-Life Soundtrack>  | Half-Life Soundtrack>  | Half-Life Soundtrack>  | Half-Life Soundtrack>  | Half-Life Soundtrack>  | Half-Life Soundtrack>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Adrenaline Horror  | 2:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Vague Voices  | 2:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Klaxon Beat  | 1:02 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Space Ocean  | 1:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Cavern Ambience  | 1:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Apprehensive  | 0:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bass String  | 0:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Hurricane Strings  | 1:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Diabolical Adrenaline Guitar  | 1:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Valve Theme [Extended]  | 1:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Nepal Monastery  | 2:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Alien Shock  | 0:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Sirens In The Distance  | 1:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Nuclear Mission Jam  | 2:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Scared Confused Short  | 0:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Drums & Riffs  | 2:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Hard Technology Rock  | 1:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Steam In The Pipes  | 1:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Electric Guitar Ambience  | 1:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | Dimensionless Deepness  | 1:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | Military Precision  | 1:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Jungle Drums  | 1:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 23. | Traveling Through Limbo  | 1:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 24. | Credits Closing Theme  | 1:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 25. | Threatening Short  | 0:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 26. | Dark Piano Short  | 0:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 27. | Sharp Fear Short  | 0:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 36:24 |  |  |  |  |  |  |  |
הרחבות, משחקי המשך, גרסאות אחרות, רימייקים ומודים > ReHLDS

| --- | --- |

 מפתח:  Asmodai
 מחזור חיים:  5 ביוני 2015 – הווה (9 שנים)
 גרסה אחרונה:  3.3 (15 ביוני 2017)
 מערכת הפעלה:  Windows, לינוקס
 נכתבה בשפות:  C++
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 קטגוריה:  ספריית DLL
 dedicated-server.ru
 
Rehlds, היא ספריית DLL ל-HLDS (מנוע הרצת שרתים שמתבססים על Half-Life) המחליפה את קובצי המנוע ונועדה לספק גרסה יותר יציבה מהגרסה הרשמית של המנוע, שיפור הביצועים (שימוש ב-SSE לטובת מתמטיקה ווקטורית למשל) וטיפול בשגיאות שיש במנוע המקורי שלא מטופלות על ידי Valve עקב סיום תמיכה רציפה במשחק. כיום, רוב שרתי ה-HLDS מורצים על גבי תוספת מנוע זה.
קבלה וביקורות

Metacritic:‏ 96/100 (מחשב); 87/100 (פלייסטיישן 2)
GameRankings:‏ 94/100 (מחשב), 83/100 (פלייסטיישן 2)
Half-Life זכה לשבחים רבים ולדירוגים גבוהים. גרסת המחשב האישי של המשחק מחזיקה בציון של 96/100 באתר Metacritic, לפי ממוצע של 24 ביקורות, כולן חיוביות. גרסת הפלייסטיישן 2 מחזיקה בציון של 87/100, על פי ממוצע של 24 ביקורות, 22 חיוביות ושתיים מעורבות.
השבחים הופנו כלפי הצגת העלילה והמשחקיות של המשחק, ורבים מהמבקרים מצאו את הסיפור סוחף, את הצגת העולם מרשימה ומגוונת, ואת השילוב המתוחכם בין מאפיינים השונים ממשחקי יריות גוף ראשון אחרים. ג'ייסון בייטס מהאתר IGN, שהעניק למשחק ציון של 9.5/10, טען ש"הסוד האמיתי של האף-לייף הוא במאפייני הסיפור והמשחקיות שלו". "הוא לוקח כל מאפיין ממשחקי היריות בגוף ראשון, בודק אותו מחדש, משפר אותו, ו"דוחס" אותו עם השאר על מנת ליצור משחק מפתיע באופן תדיר, עקבי מבפנים, ותמיד מהנה". קלווין האבל מהאתר Gamerevolution, אשר העניק למשחק ציון של A, הגיב בחיוביות ש-Half-Life אינו זונח את עלילתו לטובת שיטוט במפות וזירות קרב ענקיות, תוך כדי אזכור לגלגני למשחק Unreal. רון דאלין מ-GameSpot, אשר העניק את הציון 9.4/10, טען שהעלילה אומנם סטנדרטית למדי ושהמשחק הוא לא משחק מעולה בגלל העלילה שלו, אלא בגלל הדרך בה הוא מציג אותה. עיצוב השלבים והמקומות במשחק התקבלו בצורה טובה, כשמבקרים רבים מציינים לטובה את האסטרטגיה וטקטיקות שבהם השחקן נדרש להשתמש והגיוון בעיצוב המפות.
כמו כן המשחק זכה לתארים רבים של "משחק השנה", "משחק הפעולה הטוב ביותר", ואף בתואר "המשחק הטוב ביותר בכל הזמנים" מפי מגזינים רבים דוגמת GameSpot, IGN ועוד. בגיליון שיצא בשנת 2005 למגזין PC Gamer, הכריז המגזין על Half-Life למשחק הטוב ביותר בכל הזמנים (כאשר למקום השני הגיע המשחק DOOM). הוא גם זכה להיכנס לספר השיאים של גינס של שנת 2008 בתואר משחק המחשב הנמכר ביותר בכל הזמנים (Best-Selling First-Person Shooter of All Time).
הרלדיקה סוציאליסטית

הרלדיקה סוציאליסטית הוא ביטוי אשר מתייחס לסגנון ייחודי ששימש ועודנו משמש לעיצוב סמלי מדינות קומוניסטיות וסוציאליסטיות. למרות שימוש רווח למדי במונח שלט אצולה, רוב הסמלים הללו אינם מהווים שלטי אצולה במובן הרלדי מסורתי מאחר שהם חסרים אלמנטים בסיסיים - למשל מגן.
מאפיינים

כמה סמלים טיפוסיים להרלדיקה סוציאליסטית הם:
בד, דגל או רקע אדומים
הפטיש והמגל
הכוכב האדום
שיבולי דגנים או תבואת צמח מתורבת אחר
גלגלי שיניים
שמש זורחת
נוף כלשהו
חפצים תעשייתיים מודרניים, כגון עמודי חשמל
התפתחויות

סמל ברית המועצות הווה דוגמה ראשונה להרלדיקה סוציאליסטית. בעקבותיה, מספר מדינות במזרח אירופה, אפריקה ואסיה החלו להשתמש בסמלים באותו הסגנון.
איטליה היא המדינה היחידה שאחד מסמליה היה בסגנון ההרלדיקה הסוציאליסטית ולא הייתה גרורה של הגוש המזרחי.
רומניה יצרה מסורת הרלדית חדשה ומעוררת מחלוקת. מועצת המדינה להרלדיקה של הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה שילבה סצנות נוף ונושאים תיירותיים ביחד עם פריטים מודרניים (כגון אסדות קידוח) וסמלים הרלדיים ישנים - בסגנונות מעוצבים – לשלט אחד.
ב-1974 החליפה הונגריה את שלטי האצולה של 83 ערים בסמלים סוציאליסטיים בסגנון רוסי. במהלך זה הוחלפו כל הסמלים ההרלדיים העתיקים בסמלים סוציאליסטיים אשר הוכתרו בכוכב אדום.