צבי טולקובסקי
ביוגרפיה וציוני דרך

צבי טולקובסקי נולד בחיפה בשנת 1934, בנם של שרה ויהודה טולקובסקי, שעלו לארץ מפולין לפלשתינה ב־1931 והיו ממייסדי קיבוץ נגבה.
בילדותו גילה כשרון לציור ולמד אצל מנחם שמי. בנעוריו היה פעיל בתנועת "השומר הצעיר" ומעורב בפעילות האמנותית והחברתית בחיפה.
התחנך בבית הספר התיכון המקצועי שליד הטכניון ובבית הספר הטכני של חיל האוויר. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר, עובדה המוצאת ביטוי בכלי הטיס המרובים ביצירותיו.
בגיל 12 הצטרף ל"סטודיו לאמנות חיפה" של הצייר פאול קונראד הניך והתוודע ליסודות האמנות הקלאסית.
לפני לימודיו האקדמיים השתייך באופן בלתי פורמלי לקבוצת הריאליזם הסוציאליסטי החיפאית ועבד עם האמנים גרשון קניספל, משה גת ורות שלוס.
ב־1956 עבר להתגורר בירושלים. בשנים 1956–1959 למד בבית הספר לאומנויות ולאמנויות "בצלאל" בירושלים במחלקת הגרפיקה. אף על פי שפורמלית למד גרפיקה, התעניין באמנות ונמשך לציור האירופאי ובמיוחד לזרם האימפרסיוניסטי.
לאחר לימודיו בבצלאל, בשנים 1959–1961 השתלם בבית הספר הגבוה לאמנויות "בוזאר" בפריז, צרפת. בזמן שהותו בפריז התוודע טולקובסקי לזרמים חדשים באמנות העולמית, ועבד כעוזר וכדפס של יעקב אגם.
ב־1966 יצא טולקובסקי ללימודים שנמשכו שנה בארט סטודנט ליג (Art Student League), ניו־יורק, שם התמחה בהדפס רשת צילומי והכיר אמנות המשלבת אובייקטים ממשיים בציורים.
לאחר שחזר לארץ ב־1968 החל ללמד באקדמיה לאמנות ולעיצוב "בצלאל" בירושלים, והקים סדנא לדפוס-רשת, הראשונה מסוגה בארץ. קיום הסדנא איפשר התנסויות חדשות של עשייה אמנותית, ועבדו בה אמנים רבים.
צבי טולקובסקי היה ממקימי קבוצות האמנים "משקוף" ו"רדיוס". המכנה המשותף להולדת שתי הקבוצות היה ההתנגדות לממסד האמנותי באותה תקופה. קבוצת "משקוף" פעלה בירושלים בשנים 1968–1969 וכללה בנוסף לציירים גם משוררים ומוזיקאים שביקשו לפתח חיי יצירה בשיתוף קהל. קבוצת "רדיוס" פעלה בשנים 1982–1984 והחברים בה היו בעלי גישות אמנותיות שונות.
בשנת 1970 ייסד את סדנת ההדפס האמנותי ב"בית האמנים" בתל אביב.
בשנים 1975–1977 תיעד טולקובסקי בסיוע תלמידיו מ"בצלאל" את המחנה הנטוש נועיימה, מחנה פליטים פלסטיני שתושביו גורשו לירדן לאחר מלחמת ששת הימים, ואסף פריטים עזובים וממצאים ארכאולוגיים שנותרו בשטח המחנה. ב-1976 הוצגה במוזיאון ישראל תערוכה שכללה צילומים ופריטים ארכאולוגיים ממחנה נועיימה.
בשנים 1979–1981 פעל טולקובסקי בבוסטון ובסן פרנסיסקו, ארצות הברית. באותן שנים הוא הגיע לאוקלנד, קליפורניה ויצר סדרת תצריבים צילומיים בשם "אוקלנד". הסדרה מתאפיינת בשימוש בציטוטים של הרולד שימל, משורר ירושלמי ששהה בקליפורניה באותה עת. היא מציגה אוכלוסיות מוחלשות של מהגרים בעיירות קטנות בקליפורניה.
בשנים 1984–1985 שימש כמבקר אמנות בעיתון "כל העיר", ירושלים.
בשנת 1984 ערך את ספרו "נייר, אמנות וטכנולוגיה" בהוצאת "בצלאל" אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים. הספר שימש כחומר לימוד לדורות של סטודנטים ולחובבי הכנת נייר בעבודת יד.
בשנים 1985–1988 כיהן כראש המחלקה לאמנות ב"בצלאל".
ב-1990 השתתף כאמן אורח במרכז לאמנות" "סיטה" (Cite Internationale des Arts, Paris) בפריז, ושם עסק בפיתוח טכנולוגיה חדשה לדפוס מסורתי.
בשנת 1990 הוצגה במוזיאון ישראל בירושלים תערוכה נוספת "תעודה: מחנה נועיימה" ובה נכללו ממצאים תיעודיים ופריטים ארכאולוגיים שטולקובסקי ותלמידיו מ"בצלאל" אספו בשנים 1975–1977 במחנה הפליטים נועיימה שליד יריחו. בתערוכה שולבו החפצים שנמצאו בעבודות אמנות. במילותיו של טולקובסקי: "אני באתי לנועיימה - ונועיימה באה אלי. חיכינו זה לזה".
בשנים 1994–2000 אצר תערוכות בסדנת ההדפס, ירושלים ובבית האמנים בירושלים.
בשנת 2002 השתתף כאמן אורח בסדנאות לאמנים בטייפה, טיוואן.
בשנת 2007 הקים טולקובסקי סדנת נייר ב"בצלאל".
בשנת 2012 טולקובסקי זכה בפרס למפעל החיים בתחום האמנות הפלסטית של משרד התרבות והספורט.
בנימוקי השופטים נכתב: "החיוניות של עבודתו באה לידי ביטוי בהתחדשות בלתי פוסקת בכל רגע לשימוש בחומרים ולחופש המוחלט שהוא מרשה לעצמו בתוך שפת הציור... הנוכחות המתמדת של כתב וטקסט, בעברית ובלועזית, והתייחסות לאירועים היסטוריים פוליטיים, יוצרים ציור שהוא בעת ובעונה אחת אוטונומי ומגיב למציאות שמסביב". ובנוסף: " הוא משמש כמקור השראה לשורה של אמנים צעירים, בייחוד ציירים, אשר שואבים לא רק מאמנותו, אלא גם מאישיותו כמורה, וכמורה דרך".