stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעים סולימנוגלו
ביוגרפיה

סולימנוגלו נולד במומצ'ילגראד שבבולגריה למשפחה ממוצא טורקי. בהוראת שלטונות בולגריה, שניסו לדכא כל ניצן של לאומנות טורקית, שינתה המשפחה עוד בעבר את שמה, וסולימנוגלו ייצג בשנותיו הראשונות כמרים משקולות תחרותי את בולגריה תחת השם נעים סולימנוב (בבולגרית: Наим Сюлейманов).
ב-1982, כשהוא בן 15 בלבד, קבע סולימנוב את השיא העולמי הראשון שלו והפך למועמד מוביל לזכייה במדליית זהב אולימפית, אך החרם של מדינות ברית ורשה ובכללן בולגריה על אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) מנע זאת ממנו – ולמעשה, כפי שהתברר לאחר מכן, מנע ממנו הישג של ארבע מדליות זהב אולימפיות רצופות. את יכולתו הוכיח סולימנוב מספר שבועות לאחר האולימפיאדה כשהרים בתחרות 30 ק"ג יותר מהזוכה במדליית הזהב. בשנתיים שלאחר מכן ביסס את שליטתו בענף כשזכה בשתי אליפויות עולם רצופות.
העריקה לטורקיה

ב-1986, תוך כדי תחרות במלבורן, נעלם סולימנוב ולא שב לבולגריה. הוא הופיע מחדש בטורקיה והתברר שערק, שינה את שמו לסולימנוגלו – שמה המקורי של משפחתו, וקיבל מיד אזרחות טורקית. טורקיה שילמה לבולגריה כופר בסך מיליון דולר כדי שתסיר את התנגדותה להשתתפותו של סולימנוגלו כטורקי באולימפיאדת סיאול (1988). סולימנוגלו לא אכזב וזכה במדליית הזהב במשקל נוצה.
שנות ה-90

לאחר שזכה ב-1989 באליפות העולם, הודיע סולימנוגלו במפתיע על פרישה כשהוא בן 22 בלבד. אולם ב-1991 שב להתחרות ולשלוט בקטגוריית המשקל שלו כשהוא זוכה באליפות עולם נוספת, ושנה לאחר מכן במדליית זהב אולימפית שנייה באולימפיאדת ברצלונה (1992). הוא המשיך וזכה בעוד שלוש אליפויות עולם רצופות תוך שהוא שובר שיאי עולם כמעט בכל תחרות בה השתתף. שירת הברבור שלו הייתה הזכייה במדליית זהב אולימפית שלישית רצופה באולימפיאדת אטלנטה (1996) תוך קביעת שיא עולם נוסף. לאחר האולימפיאדה הודיע על פרישתו בפעם השנייה. למרות זאת, ניסה סולימנוגלו לחזור להתחרות באולימפיאדת סידני (2000), אך כשל שלוש פעמים בדחיקה של 145 ק"ג והודח מהמשך התחרות.
ניסיונות לקריירה פוליטית

סולימנוגלו ניסה כוחו גם בפוליטיקה לאחר פרישתו, כאשר רץ פעמיים בבחירות לאספה הלאומית של טורקיה ב-1999 וב-2006, ופעם נוספת לראשות עירייה בפרבר של איסטנבול ב-2002. בכל שלוש הפעמים לא נבחר לתפקיד.
מחלתו ומותו

סולימנוגלו סבל במשך תקופה ארוכה ממחלת כבד. בין השאר היה מאושפז בבית חולים במשך שלושה חודשים ב-2009.
באוקטובר 2017 אושפז בבית חולים באיסטנבול עקב כשל שחייב השתלת כבד. משנמצא תורם, עבר סולימנוגלו השתלת כבד ב-11 בנובמבר, אך סיבוך לאחר ההשתלה גרם לדימום ולבצקת קשה והביא למותו שבוע לאחר מכן, כשהוא בן 50 בלבד.
קברו של סולימנוגלו
נקודת וונד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  חצי אי 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°37′58″S 61°11′20″W﻿ / ﻿62.6328°S 61.189°W﻿ / -62.6328; -61.189
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת וונד(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהנקודת וונד(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת וונד(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת וונד
 
נקודת וונד (באנגלית: Vund Point; בבולגרית: нос Вунд) היא לשון יבשה היוצרת את הקצה המזרחי של האי ראגד הממוקם למול החוף המערבי של חצי האי ביירז הממוקם בקצה המערבי של האי ליווינגסטון שבאיי שטלנד הדרומיים, שבאנטארקטיקה.
נקודת וונד ממוקמת 1.05 קילומטרים צפונית-מזרחית מנקודת ראדב;
נקודת וונד ממוקמת 1.31 קילומטרים דרומית-מזרחית מנקודת הרינג;
נקודת וונד ממוקמת 2.03 קילומטרים מערבית - צפון-מערבית מנקודת לאגר;
היסטוריה > גילוי ומיפוי הנקודה

הנקודה התגלה על ידי צידי כלבי ים בראשית המאה ה-19.
הנקודה מופתה לראשונה על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968; מיפוי מדויק נעשה על ידי סוקרים ספרדיים בשנת 1992; מיפוי מדויק נוסף נעשה על ידי סוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
היסטוריה > מקור השם

הנקודה נקראת על שם וונד, שליט בולגר אשר שלט בקווקז והקים את נסיכות ואנאנד בארמניה בשנים 20–32 לפני הספירה.
השם אומץ רשמי ב-15 בדצמבר 2006.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי הבולגרי (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11  הגאזט האנטארקטי הבולגרי
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
נקודת זבריצקי (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  מיכלאנג'לו אנטוניוני 
 הופק בידי:  קרלו פונטי 
 תסריט:  מיכלאנג'לו אנטוניוני  סם שפרד  טונינו גוארה  פרנקו רוזטי  קלייר פפלו
 עריכה:  פרנקו ארקלי 
 שחקנים ראשיים:  מרק פרצ'ט דריה הלפרין
 מוזיקה:  דון הול (עריכת הפסקול)
 צילום:  אלפיו קונטיני 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  MGM
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  3 בספטמבר 1970 
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  7 מיליון דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
נקודת זבריצקי (באנגלית: Zabriskie Point) הוא סרט שיצא לאור ב-1970 בבימויו של מיכלאנג'לו אנטוניוני, והוא מתמקד בתנועת תרבות הנגד שפעלה בארצות הברית באותה עת. הסרט מספר, מנקודת מבט אוהדת, את סיפורו של זוג צעירים: מזכירה צעירה ואידיאליסטית ובחור רדיקלי ולוחמני, ומביא בצורה זו לצופה מסר אנטי ממסדי. למרות כישלונו הכפול של הסרט, הן בקופות והן אצל מבקרי הקולנוע, הפך במהרה לסוג של סרט פולחן. הסרט, שהיה סרטו היחיד של אנטוניוני שהופק בארצות הברית, התפרסם גם הודות לפסקול שלו שהורכב בעיקר ממוזיקה פסיכדלית מתקדמת שנכתבה במיוחד לסרט וכלל אמנים מפורסמים כמו להקות פינק פלויד וגרייטפול דד.
לזוג כוכבי הסרט, מרק פרצ'ט ודריה הלפרין, לא היה כל ניסיון במשחק לפני השתתפותם בסרט. את התסריט כתב אנטוניוני בשיתוף עם עמיתו, יוצר הסרטים האיטלקי, פרנקו רוזטי, המחזאי האמריקאי סם שפרד התסריטאי טונינו גוארה וקלייר פפלו – באותה עת, שותפתו לחיים של אנטוניוני. הסרט היה השני בסדרה בת שלושה סרטים דוברי אנגלית שביים אנטוניוני עבור המפיק האיטלקי קרלו פונטי ואולפן מטרו גולדווין מאייר. הראשון היה יצרים ב-1966 והשלישי היה זהות גנובה ("The Passenger") ב-1975.
שם הסרט מתייחס לנקודת זבריצקי הנמצאת בעמק המוות בקליפורניה. אזור מדברי מבותר ששימש כאתר הצילום של חלק מהסרט וזכור במיוחד כאתר בו מתרחשת סצנת האורגיה המדברית ההמונית.
סיפור העלילה

מרק (מרק פרצ'ט) הוא סטודנט המעורב בפעילות פוליטית אנטי ממסדית בקולג' בו הוא לומד. לאחר שהוא משיג אקדח ומבוקש על ידי המשטרה בחשד כי ירה והרג שוטר, הוא גונב מטוס קל וטס בו מעל המדבר. בעת טיסתו הוא מזהה מכונית נוסעת ובה דריה (דריה הלפרין) – מזכירת איש עסקים העוסק בפיתוח נדל"ן ואידיאליסטית המושפעת מרעיונות ילדי הפרחים, הנוסעת מלוס אנג'לס לכנס בפיניקס. הוא מלווה את המכונית בטיסה, נוחת ומצטרף לדריה בנסיעה במכונית. בנקודת זבריצקי הם עוצרים ומשוטטים בנוף המדברי תוך כדי החלפת דעות ותובנות פילוסופיות. בתוך כך הם מתאהבים וכשהם מתחילים לתנות אהבים הם מוצאים את עצמם מוקפים בעשרות זוגות וקבוצות המתנים גם הם אהבים בנוף המדברי.
בסיום הסצנה נעלמים הזוגות האחרים ולאחר שמרק ודריה נתקלים בשוטר, מחליט מרק לחזור במטוס הגנוב ללוס אנג'לס ודריה ממשיכה בנסיעה לפיניקס. בדרכה היא שומעת ברדיו המכונית על כך שמרק נורה על ידי שוטרים עם נחיתתו בלוס אנג'לס. לאחר מכן היא מגיעה לחווילה מבודדת בנוף מדברי הררי ונכנסת פנימה. בבית נערך משא ומתן עסקי, שאינו נושא פרי, בין הבוס של דריה ובין איש עסקים נוסף. לאחר שהיא נחה בחדר שהוקצה לה, היא חוזרת למכונית ואז כשהיא מביטה שוב לכיוון ממנו באה היא הוזה כי החווילה מתפוצצת לרסיסים. פיצוץ הבית מצולם בהילוך איטי שוב ושוב מזוויות צילום שונות כשברקע נשמעת מוזיקה של להקת פינק פלויד. בהמשך הסצנה רואים התפוצצויות של מוצרי צריכה שונים וגם הן מצולמות בהילוך איטי. בסיום נקטעת המוזיקה באחת ודריה המרוצה חוזרת למכוניתה ונוסעת אל השקיעה.
הסרט והביקורת

לאחר הצלחתו הגדולה של אנטוניוני בסרט "יצרים" (Blow-Up) שנעשה בתקציב צנוע וזכה לאהדת הביקורת ולהצלחה מסחרית, ניתן לאנטוניוני תקציב גדול (במונחי אותן שנים) בן 7 מיליון דולר. הפקת הסרט ארכה כמעט שנתיים שכללו חיפוש ארוך והתעקשות של אנטוניוני על פסקול הסרט, וויכוחים בין הבמאי ובין המפיקים בשלב העריכה. גישתו הלא מפוכחת של אנטוניוני לתרבות הנגד בארצות הברית, העלילה הקלושה והזחלנית, הדיאלוגים הלא אמינים והמשחק החלש של כוכבי הסרט הביאו לכך שגם יופיו הוויזואלי של הסרט לא סייע, והביקורות עם יציאתו של הסרט היו קשות. מבחינה מסחרית נכשל הסרט לחלוטין. ההכנסות ממנו הגיעו ל-900 אלף דולר בלבד והפנייה לקהל הצעירים, שהיה קהל היעד מבחינת MGM, נכשלה.
המבקר האמריקאי ג'ין סיסקל כותב כי אנטוניוני ביים יצירת אמנות תוססת וכי כושר הצפייה וההיטמעות של אנטוניוני בנוף היא הסיפור האמיתי בסרט. שלטי החוצות על רקע השמים הכחולים, צל המטוס על פני הערבה המדברית, גופי הצעירים השחומים בחולות עמק המוות והשיא: פיצוץ הבית שהוא אורגיה של אנרגיה קינטית. לעומתו, עם יציאת הסרט למסכים, כתב וינסנט קנבי, מבקר הסרטים של הניו יורק טיימס: "אני חושש כי לכל הצופים האחרים, למעט מהנדסי כבישים (הסרט כולל צילומי אוויר רבים ויפים של כבישים המתפתלים אל האופק הכחול), "נקודת זבריצקי" יישאר סרט המציג שטחיות מסמרת שיער, דוגמה נוספת לדחף אמנותי נעלה שלא הובן בארץ זרה". קנבי אף מוסיף וכותב כי הסיפור האמיתי בסרט הוא הבחירה של מרק ודריה איך לפעול בעולם מלא הנלעגות בו הם חיים, וכי אנטוניוני מציג עמדה שבה האלימות היא התגובה הרציונלית היחידה.
הפסקול

הפסקול של הסרט שיצא לאור באלבום Zabriskie Point כלל מוזיקה של מספר יוצרים וביניהם: פינק פלויד, The Youngbloods, The Kaleidoscope, ג'רי גרסיה, פטי פייג' והגרייטפול דד.
שירם של הרולינג סטונז, "You Got the Silver", שהיה חלק מהפסקול, לא צורף לאלבום. המוזיקה של להקת פינק פלויד, ג'רי גרסייה ו-The Kaleidoscope חוברה עבור הסרט. אנטוניוני ביקר את להקת הדלתות בזמן שהקליטו את אלבומם L.A. Woman הלהקה הקליטה את השיר "L' America" עבור הפסקול של הסרט, אולם בסופו של דבר הוא לא נכלל בו. גם מנגינת השיר "Us and Them" מאלבומם של להקת פינק פלויד The Dark Side of the Moon נכתבה על ידי ריצ'רד רייט, עבור הפסקול, אך אנטוניוני חשב שהיא "כנסייתית" מדי ולא כלל אותה בפסקול. חלק גדול מהמוזיקה בסרט הוא רוק פסיכדלי אוונגרדי, שהוא לא תמיד הרמוני וקליט.
הערות שוליים

↑  Vincent Canby, Zabriskie Point ‏(1970), ניו יורק טיימס, 10/02/1970
| סרטים שהפיק קרלו פונטי |
| --- | --- | --- |
| סרטים | פיקולו מונדו אנטיקו (1940) • ג'אקומו האידיאליסט (1943) • יאנק ברומא (1946) • הזרע הלבן (1947) • היי בוי (1948) • פעמוני אזעקה (1949) • הקו הלבן (1950) •בעלה האהוב (1950) • פיגארו כאן, פיגארו שם (1950) • חיי כלב (1950) • טוטו האיש השלישי (1951) • אמן הקיטור (1951) • אירופה 51' (1952) • טיונר הפסנתר הגיע (1952) • טוטו בצבע (1952) • שנים קלות (1953) • הכופרים (1953) • קרוסלו נפולטנו (1954) • לה סטרדה (1954) • דוקטור המשוגע (1954) • ממבו (1954) • אמריקאי לרומא (1954) • לורו די נאפולי (1954) •  אטילה (1954) • אשתו היפה של מילר (1955) • מלחמה ושלום (1956) • Il עובד רכבת (1956) • גוונדלינה (1957) • הסחלב השחור (1958) • סוג כזה של אישה (1959) • הלר בגרביונים ורודים (1960) • ניחוח של סקנדל (1960) • שתי נשים (1960) • לולה (1961) • אישה היא אישה (1961) • ליאון מורין, מגדל (1961) • קליאו 5 עד 7 (1962) • בוקאצ'יו 70' (1962) • הדולוס (1962) • ליסולה די ארטורו (1962) • ג'ינג'י (1962) • הגוף והלב (1963) • לנדרו (1963) • הקאראביניירי (1963) • זלזול (1963) • אתמול, היום ומחר (1963) • נישואים נוסח איטליה (1964) • להתפרק (1965) •מבצע חץ מקשת (1965) • הקורבן העשירי (1965) • דוקטור ז'יוואגו (1965) • רכבות שמורות היטב (1965) • יצרים (1966) • כדור הכבאים (1967) • זמן ריסוק (1967) • הנערה והגנרל (1967) • רוחות רפאים - סגנון איטלקי (1968) • יהלומים לארוחת הבוקר (1968) • נקודת זבריצקי (1970) • אשת הכהן (1971) • מה? (1972) • טורסו (1973) • סוף שבוע מלוכלך (1973) • מר הרקולס נגד קראטה (1973) • בשר לפרנקנשטיין (1973) • המסע (1974) • זהות גנובה (1974) • סיר המין (1975) • האחות (1975) • משפחת המלוכלכים (1976) • מפגש קסנדרה (1976) • יום מיוחד (1977) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4117697-2  LCCN: no2006091704  VIAF: 181420657   WorldCat (עם VIAF): 181420657
סאיפאן

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  15°11′00″N 145°45′00″E﻿ / ﻿15.183333333333°N 145.75°E﻿ / 15.183333333333; 145.75
 ארכיפלג:  איי מריאנה
 שטח:  115.4 קמ"ר
 אורך:  19 ק"מ
 רוחב:  9 ק"מ
 גובה מרבי:  475 מטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אוכלוסייה:  52,263 (2017)
 אזור זמן:  UTC+10
  (למפת איי מריאנה הצפוניים מוגדלת) קפיטל הילסאיפאן(למפת איי מריאנה הצפוניים רגילה) קפיטל הילסאיפאן 
 
מפת האי סאיפאן
סאיפאן (באנגלית: Saipan) הוא האי הגדול ביותר בקבוצת איי מריאנה הצפוניים, השוכנת במערב האוקיינוס השקט.
גאוגרפיה ואקלים

האי ממוקם 190 קילומטר מצפון לאי גואם ו-8 קילומטר מצפון לאי טיניאן.
אורך האי הוא כ-19 קילומטר ורוחבו המקסימלי – 9 קילומטר. שטחו הכולל הוא 115.4 קילומטרים מרובעים. דרום האי הוא מישורי, וחלקו הצפוני הוא הררי. הנקודה הגבוהה באי (480 מטר מעל פני הים) היא הר טפוצ'או (Tapochau)‏.
קרקע האי מורכבת מאבן גיר. האזורים הבלתי מיושבים באי מכוסים בשיחים ובג'ונגל צפוף. החוף המערבי של האי משופע בחופים חוליים, מולו משתרעת שונית אלמוגים וביניהם מצויה לגונה רדודה. החוף המזרחי מורכב בעיקר מצוקים סלעיים, וגם מולו משתרעת שונית אלמוגים.
אקלים האי הוא טרופי, ושיעור המשקעים השנתי בו הוא 2,000-2,500 מילימטר.
מקומות יישוב גדולים באי הם גאראפאן (Garapan) וצ'לן קנואה (Chalan Kanoa) בחופו המערבי וקגמאן (Kagman) בחופו המזרחי.
באי יש שני כבישי אורך ראשיים. אחד מהם מתמשך לאורך החוף המערבי. כביש גדול יותר מתמשך לאורך מרכזו של האי. בדרומו של האי נמצא שדה תעופה בינלאומי. שדה התעופה שימש את המפציצים הכבדים האמריקניים בימי מלחמת העולם השנייה ונקרא שדה איזליי (Isley Field). לפני כן הוא שימש את הצבא היפני. מהאי פועל גם שירות מעבורת לאי טיניאן.
היסטוריה וממשל

על פי הערכה יושב סאיפאן לראשונה כבר בשנת 2000 לפני הספירה.[דרוש מקור] פרדיננד מגלן היה האירופי הראשון שהגיע אל האי, בשנת 1521. ספרד סיפחה את האי במאה ה-17 כחלק מתביעתה על איי מריאנה. בצד בני הצ'מורוס) התיישבו באי בראשית המאה ה-19 גם קרוליניאנים (קרי תושבים מקוריים של איי קרולינה) רבים.
גרמניה שלטה באי מ-1899 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה. מ-1922 משלה בו יפן לפי מנדט שקיבלה מחבר הלאומים. היפנים פיתחו באי את תעשיות הדיג וגידול קני הסוכר. הם הציבו בו חיל מצב צבאי גדול. משפרצה מלחמת העולם השנייה באוקיינוס השקט היו באי 30,000 תושבים, מהם 25,000 יפנים.
חיילי חיל הנחתים והצבא של ארצות הברית נחתו בסאיפאן ב-15 ביוני 1944 וכבשו את האי מידי היפנים בקרב על סאיפן, קרב מר שנמשך כשלושה שבועות. בקרב על סאיפן נהרגו כמעט כל 30,000 המגינים היפנים, ועמם אלפי אזרחים, שרבים מהם הטילו עצמם אל הים מראשו של צוק גבוה בצפון האי. מישורי דרום האי היו לבסיס למפציצים האמריקניים הכבדים שהפציצו את איי יפן.
מאז 1944 נמצא האי בשליטתה של ארצות הברית. ב-1951 התמקם בו מטה הנציב העליון של טריטוריית הנאמנות של איי האוקיינוס השקט.
כיום, האי חבר בקהילה המאוחדת (Commonwealth) של איי מריאנה הצפוניים, הנמצאת מאז 1986 באיחוד פוליטי עם ארצות הברית. מרכז הממשל של איי מריאנה הצפוניים שוכן בכפר קפיטל היל שבמרכזו של האי.
אוכלוסייה

במפקד אוכלוסין שנערך באי בשנת 2010 נמנו בו 48,317 תושבים. כ-58% מהם השתייכו לקבוצות אתניות שמוצאן בדרום מזרח אסיה, וכ-30% - לקבוצות אתניות מאיי האוקיינוס השקט.
לפי הערכה מנו תושבי איי מריאנה הצפוניים כולם ביולי 2011 כ-46,000 נפש. מכאן, שאוכלוסייתו של סאיפאן הצטמצמה במהלך העשור האחרון - ככל הנראה עקב עזיבתם של מהגרי עבודה רבים לאחר סגירת מפעלי תעשיית ההלבשה באי (ראו להלן).
חלק ניכר מאוכלוסיית האי מורכב ממהגרים מיפן, סין, קוריאה ואיים אחרים במיקרונזיה. בעבר ואפשר שגם כיום היוו עובדי חוץ – מסין, בנגלדש, הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם וקמבודיה – חלק ניכר מאוכלוסיית האי, ובשלב מסוים אף כ-60 אחוזים ממנה.
השפות המדוברות באי הן אנגלית וצ'מורו (Chamorro). התרבות המקומית של סאיפאן מהווה מזיגה של תרבויות שונות: השפעת התרבויות המקומיות – של ילידי צ'מורו, קרולינה ומיקרונזיה, השפעה אמריקנית, והשפעות אסיאתיות שונות – מיפן, קוריאה, תאילנד והפיליפינים.
כלכלה

תיירות היא הענף הכלכלי המרכזי באי, המהווה יעד תיירות פופולרי באוקיינוס השקט. ענפי הכלכלה העיקריים הנוספים באי הם דיג וגידול קני סוכר.
בעבר היוותה תעשיית ההלבשה ענף כלכלי חשוב באי, שהתפתח בזכות הטבות מס מסוימות שהעניקה ארצות הברית לקהילת איי מריאנה הצפוניים. היא הופעלה על ידי חברות ידועות מארצות הברית ועבדו בה אלפי עובדים זרים, בעיקר מסין. בשל חשדות לניצול זכו תנאי עבודתם לביקורת וחקירה מצד גופים פרטיים וגופי ממשל בארצות הברית. עקב לחץ שהופעל על החברות שלא להעסיק במפעלי ההלבשה מהגרים מחוץ לאי ולהקפיד על קיום חוקי העבודה – לחץ שהוריד את הכדאיות הכלכלית של קיום המפעלים - נסגרו כולם עד שנת 2009.
סאיפאן בתרבות הפופולרית

בסאיפאן מתרחש חלק ניכר מעלילת ספרו של טום קלנסי חוב של כבוד, המתאר פלישה דמיונית נוספת של יפן לאיי האוקיינוס השקט ועימות צבאי דמיוני נוסף בינה לבין ארצות הברית.
באי מתרחשת גם עלילת סרט הפעולה Windtalkers‏ (2002),‏ המבוססת על הקרב על האי ב-1944.
הערות שוליים

↑  (אנ')
↑  (אנ')
↑  (אנ')
↑  The World Factbook
↑  (אנ'), http://www.imdb.com/title/tt0245562/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567115605171  GND: 4436338-2  LCCN: n85830728  MusicBrainz: c27f30b5-263e-4d2d-abf5-b187fa322c14  NARA: 10044468  NDL: 00628523  VIAF: 153685073   WorldCat (עם VIAF): 153685073 
הצוק ממנו קפצו רבים אל מותם בשלהי הקרב על האי ב-1944
מין של פלפל (Thai hot pepper) הגדל פרא באי
נעים מאוד

נעים מאוד הוא סינגל של הזמר הישראלי סטפן לגר, אשר יצא לאור ב-18 באפריל 2021, על ידי חברת התקליטים D Music. השיר נכתב על ידי לגר, רון ביטון, לירז "סטטיק" רוסו וירדן "ג'ורדי" פלג, והופק על ידי האחרון.
רקע וכתיבה

באוקטובר 2020 פורסם סרטון באתר יוטיוב בו הרב רונן שאולוב מכנה את לגר "גוי מסריח", בעקבות השיר המשותף של לגר והזמר איתי לוי, "רק בנות", שספג ביקורות עקב תוכנו. לדבריו הגיב לגר כי "בן אדם במעמד כזה, שמלמד על דת ערכים עושה בדיוק ההפך ממה שהוא מציג". "נעים מאוד" נכתב בעקבות דבריו של שאולוב ועוסק בשוויון בין אנשים ומעביר ביקורת על גזענות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר, אשר פורסם לצד הסינגל, בוים על ידי דורון סרי. בקליפ, שתואר על ידי גופי התקשורת כהומוריסטי, לגר מוצג בתור דמויות שונות המייצגות את החברה הישראלית, כשלבסוף חוזר להופיע בדמותו.
הצלחה

בשבוע הראשון לצאתו, הגיע השיר למקום הרביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט, עם 78 השמעות בתחנות הרדיו בישראל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עולם | 18 באפריל 2021 | הורדה דיגיטלית • סטרימינג | D Music |  |
הערות שוליים

↑  עמי פרידמן, "גוי מסריח": רב תוקף את סטפן, באתר ישראל היום, 28 באוקטובר 2020
↑  צפו: סטפן מגיב לרב שקרא לו "גוי מסריח", באתר "סרוגים", 28 באוקטובר 2020
1 2  מערכת mako מוזיקה, ‏סטפן מסיר את הכפפות ומציג את "נעים מאוד", באתר ‏מאקו‏, 18 באפריל 2021
1 2 3  אושר סיגרון, כפי שלא הכרנו: סטפן לגר עם טקסט חזק ומסר מוחץ, באתר פרוגי, ‏במרץ 2021
↑  המצעד השבועי, שבוע 17, 2021, באתר מדיה פורסט ישראל
↑  נעים מאוד - Single by Stephane Legar (באנגלית בריטית), נבדק ב-2021-04-25
ניניאן סטיבן

סר ניניאן מרטין סטיבן (באנגלית: Sir Ninian Martin Stephen;‏ 15 ביוני 1923 – 29 באוקטובר 2017) היה משפטן אוסטרלי שכיהן כשופט בית המשפט העליון של אוסטרליה עד אשר מונה להיות המושל הכללי ה-20 של אוסטרליה.
ראשית חייו

סטיבן נולד בעיר הנלי שעל התמזה במחוז אוקספורדשייר שבאנגליה. עוד לפני שמלאה לו שנה, מת אביו, פרדריק, שבמלחמת העולם הראשונה שירת כשליח על אופנוע וניניאן גודל על ידי אמו, ברברה.
סטיבן למד בבית הספר על שם סנט פול שבמערב קנזינגטון, לונדון ובהיותו ילד היגר עם משפחתו לאוסטרליה, שם המשיך את לימודיו בבית הספר התיכון של הקולג' הסקוטי במלבורן. את לימודיו הגבוהים הוא החל באוניברסיטת מלבורן, אך הם נקטעו כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, שבה הוא שירת בדרגת קורפורל (מקביל לרב"ט בצה"ל) בקבוצת התובלה הימית השלישית של חיל ההנדסה של צבא אוסטרליה בגינאה החדשה ובבורנאו והשתחרר ב-1946 בדרגת לוטננט.
ב-1950 השלים סטיבן את לימודי המשפטים והוסמך על ידי לשכת עורכי הדין של ויקטוריה ב-1952.
קריירה משפטית

בשנות השישים היה סטיבן אחד מעורכי הדין המסחריים והחוקתיים המובילים באוסטרליה. ב-1966 הוא מונה להיות פרקליט הכתר (Queen's Counsel).
ב-30 ביוני 1970, מונה סטיבן להיות שופט בבית המשפט העליון של מדינת ויקטוריה. בתפקיד זה הוא כיהן עד ה-29 בפברואר 1972, אז ויתר עליו כדי להתמנות כשופט בבית המשפט העליון של אוסטרליה.
למרות שהוא מונה על ידי ממשלה מטעם המפלגה הליברלית האוסטרלית, הוא לא הוכיח עצמו כבעל דעות שמרניות בנוגע לזכויות של המדינות. על פי דעותיו הוא ניצב ב"מרכז המתון" של חבר השופטים, בין הארכי-שמרן, סר גרפילד ברוויק לבין ליונל מרפי הרדיקלי. ב-1982 הוא היה חלק מהרוב שהחליט על הפירוש המורחב של הסמכויות של חוקת אוסטרליה במסגרת משפט קורוורטה נגד ביילקה-פטרסן (Koowarta v Bjelke-Petersen).
המושל הכללי של אוסטרליה

במרץ 1982, בעצת ראש ממשלת אוסטרליה, מלקולם פרייזר, מינתה המלכה אליזבת השנייה את סטיבן לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה. ב-29 ביולי 1982, עם פרישתו של סר זלמן כהן, הוא הושבע לתפקידו. ב-1983, לאחר שפרייזר הובס על ידי מפלגת הלייבור בראשותו של בוב הוק, לא הייתה לסטיבן כל בעיה לעבור לעבוד עם מממשלת הלייבור. ב-1987, בעצתו של הוק, האריכה המלכה את תקופת כהונתו של סטיבן ב-18 חודשים, כאות הערכה אישית וכדי לאפשר לביל היידן (שהוק הבטיח לו להיות המושל הכללי הבא), לעזוב את החיים הפוליטיים בזמן המתאים. סטיבן הוא המושל הכללי היחיד שאישר שני פיזורים כפולים של שני בתי הפרלמנט האוסטרלי, ב-1983, על פי בקשתו של פרייזר וב-1987, על פי בקשתו של הוק.
לאחר הפרישה

ב-1989, מונה סטיבן להיות השגריר למען הסביבה (Ambassador for the Environment) הראשון של אוסטרליה. במהלך שלוש שנות כהונתו בתפקיד זה, הוא הקדיש את עצמו בעיקר לפעילות למען איסור הכרייה באנטארקטיקה. ב-1991 הוא לקח על עצמו משימה קשה כיושב ראש ועדה לתיווך במשא ומתן לשלום בצפון אירלנד. בין השנים 1993–1997 הוא כיהן כשופט בבית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר ובבית הדין הפלילי הבינלאומי לרואנדה. החל מ-1998 הוא כיהן כיושב ראש מועצת האזרחות של אוסטרליה (Citizenship Council). ב-1994 הוא פעל כשליח מיוחד של מזכ"ל האו"ם לפתרון הסכסוך בבנגלדש.
ב-29 באוקטובר 2017, בגיל 94, סטיבן נפטר במלבורן.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  High Court of Australia (2010). "About the Justices". Retrieved 7 May 2011.
↑  AAP, ‏Former governor general Sir Ninian Stephen dies aged 94, Guardian, 29 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1233426370  ISNI: 0000 0000 7386 2075  LCCN: n88666208  NLA: 36480509  NTA: 306121034  SNAC: w66w9vmg  SUDOC: 115820493  Trove: 626546  VIAF: 38497998   WorldCat (עם VIAF): 38497998
נשות רוסיה

| --- | --- |
 מדינה:  רוסיה 
 מייסד:  Alevtina Fedulova 
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים) 
 אידאולוגיות:  פמיניזם
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה) 
 צבעים רשמיים:  ורוד
 
נשות רוסיה (ברוסית: Женщины России) הייתה מפלגה וגוש פוליטי ברוסיה, שהתמודדה במספר מערכות בחירות לבית התחתון של הפרלמנט.