stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משחקים מבוססי כדורסל
מלך

מלך, כמו חיובים, הוא משחק המצריך יכולת קליעה בלבד, המיועד למספר שרירותי של שחקנים בודדים. המשחק כולל שמונה שלבים, שהם שמונה נקודות במגרש אשר מהן מנסה השחקן לקלוע לסל. שבעת השלבים הראשונים פזורים מסביב לבקבוק בצורה סימטרית: השלב הראשון הוא הקו הראשון של הבקבוק, השלב השני הוא הקו השלישי של הבקבוק, השלב השלישי הוא פינת הבקבוק בקו העונשין, השלב הרביעי הוא קו העונשין, ומשלב זה ואילך חוזרים אל הקו הראשון של הבקבוק, כאמור, בסימטריה אל השלבים הראשונים. השלב השמיני הוא זריקה מהשלוש.
כל שחקן זורק בתורו אל הסל בהתאם לשלבים. אם קלע הוא ממשיך לשלב הבא. אם החטיא הוא נשאר באותו שלב והתור עובר לשחקן הבא אחריו. שחקן הקולע מעמדה בה נמצא שחקן אחר מוריד את השחקן האחר שלב אחד. כאשר שחקן מסיים את כל שמונת השלבים הוא מוכרז "מלך" והוא יכול לקלוט כדורים חוזרים של שחקנים שלא קלעו בתורם, ולנסות לקלוע מהנקודה בה תפס את הכדור. אם הצליח, השחקן שהחטיא מורד שלב אחד.
שלשה ברצף

שלשה/שלושה ברצף הוא משחק לשניים ומעלה המצריך יכולת קליעה.
המשחק מבוסס על רוב חוקי הכדורסל, כמו האיסור על נגיעת הכדור ברגל, האיסור ללכת עם הכדור והאיסור לבצע עבירות.
במשחק שלושה שלבים:
שלשה ברצף > שלב ראשון (שלב הנקודות)

זורקים את הכדור מאמצע המגרש, והשחקן שתופס את הכדור זוכה להיות ראשון.
השחקן צריך לקלוע שלושה סלים ברצף בין קו השלשה לסל בלי לכדרר ובלי לצאת מקו השלשה. אם לא קלע באחד משלושת השלבים ותפס את הכדור בלי שיגע באדמה, הוא זכאי לנסות שוב בלי שייקחו ממנו. אם לא תפס, או שהכדור נגע באדמה, שאר השחקנים זכאים לתפוס את הכדור ולנסות לקלוע שלושה סלים. במקרה שלשחקן נופל הכדור ופוגע באדמה, מתאפסות לו הנקודות.
כל קליעה שווה 2 נקודות.
שחקן שקלע שלושה סלים ברצף בהתאם לגבולות המשחק ולחוקיו, רשאי לעבור לשלב הבא או לנסות לצבור עוד נקודות בשלב זה.
שלשה ברצף > שלב שני (שלב הכדרורים)

אם יש שחקנים בשלב הראשון הם מקבלים את הכדור.
כאשר השחקן עובר מהשלב הראשון לשני הוא יוצא מקווי השלשה ורשאי לכדרר. לשחקן שבשלב זה אסור להיכנס לגבולות של השלב הראשון, והוא מנסה לקלוע שלושה סלים מקו השלשה ומאחוריו.
אם תפס את הכדור הוא רשאי לזרוק זריקה נוספת, ואם לא תפסו, או שהוא נגע באדמה, מתאפסות לו הנקודות ושחקנים אחרים רשאים לתופסו.
קליעה שווה שלוש נקודות, ושחקן שקלע קליעה לפי החוקים עובר שלב.
שלשה ברצף > שלב שלישי (שלב הניצחון)

בשלב השלישי שחקן לא רשאי לכדרר ונשאר מאחורי קו השלשה.
החוקים הם כמעט אותם חוקים כמו בשאר השלבים, ושחקן שקלע שלשה ראשון מנצח, ורשאי לעזור למשתתפים אחרים לעלות שלבים.
נינון דה לנקלו

| --- | --- |

 לידה:  10 בנובמבר 1620 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  17 באוקטובר 1705 (בגיל 84) פריז, ממלכת צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 שפות היצירה:  צרפתית, איטלקית, ספרדית 
 בן או בת זוג:  François-Jacques d'Amboise 
 
נינון דה לנקלו (בצרפתית: Ninon de l'Enclos;‏ 10 בנובמבר 1620 - 17 באוקטובר 1705) הייתה סופרת צרפתייה.
ביוגרפיה

נולדה בפריז למשפחת אצולה. אביה, אנרי דה לנקלו, היה בעל דעות חופשיות והתעניין בפילוסופיה של אפיקורוס. ב-1632 נמלט מצרפת לאחר שהרג אדם בדו-קרב.
ב-1642, אחרי מות אמה, נינון דה לנקלו נכנסה למנזר. ב-1643 עזבה את המנזר, חזרה לפריז והחליטה שלא להינשא ולהיות עצמאית. למדה איטלקית וספרדית, קראה את מונטן ואת דקארט ואימצה לעצמה את תורת הספקנות בפילוסופיה. הפכה לאשת החברה הגבוהה וקיימה בחדר האורחים שלה חוג ספרותי שבו השתתפו סופרים, אמנים, מדינאים ורבים מאנשי האצולה. כאביה, הייתה חופשייה בדעותיה ואמרה: "אם אדם זקוק לדת כדי להתנהג כראוי בעולם הזה, יש בכך משום סימן שמוחו מוגבל, או שלבו מושחת". היא התייחסה לאהבה כ"תשוקה שאינה מוגבלת על ידי התחייבות כלשהי".
אן מאוסטריה, אמו של המלך לואי ה-14, ציוותה להכניסה למנזר (1656), שם הקסימה בחוכמתה את הנזירות, ואת כריסטינה מלכת שוודיה שבאה לבקרה וכתבה אודותיה לקרדינל מזארן. ב-1657 ציווה המלך לואי ה-14 לשחררה. בין מאהביה היו הנסיך קונדה הגדול, הקומפוזיטור לולי, ופרנסואה דה לה רושפוקו. המלך הזמינה לארמונו ואנשי האצולה נתנו בה את אמונם, והפקידו בידיה כספים למשמרת. מולייר היה בין מעריציה וזכה לעידודה. נינון דה לנקלו הגנה על הפילוסופיה שלה ועל התנהגותה בספרה "המחזרת מתנקמת" (1659).
החל ב-1667 הייתה ידידתו של המחזאי ז'אן רסין, וב-1677 התיידדה עם מאדאם דה מיינטנון, מאהבתו של המלך לואי ה-14. פרנסואה ארואה, אביו של וולטר, שימש כפרקליטה, ובצוואתה השאירה 1000 פרנק לוולטר הצעיר כדי לקנות ספרים. נינון דה לנקלו נפטרה בפריז ב-1705.
נהר ספרים

| --- | --- |

הסמליל של נהר ספרים
 נתונים כלליים
 מייסדים:  ראובן מירן
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 משרד ראשי:  בנימינה
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  ספרי עיון, סיפורת ופרוזה
  
 www.nahar.co.il
 
נהר ספרים היא הוצאה לאור ישראלית בבעלות הסופר ראובן מירן, המתמקדת בפרסום ספרים בעלי מסרים חברתיים ופוליטיים, ספרי עיון בנושאי תרבות וספרות מתורגמת.
היסטוריה

ההוצאה הוקמה בספטמבר 2003 על ידי ראובן מירן, צוות ההוצאה הוא מירן, העוסק בתרגום ועריכה, ואשתו שושי, העוסקת בעריכה לשונית, בנוסף מועסקים בה מתרגמים פרילנסרים לעת צורך. ההוצאה מקבלת לעיתים תמיכה כלכלית מהמפעל לתרגום ספרות מופת או מהמכון הצרפתי לתרגום ספרים. ההוצאה מתמקדת בספרים בעלי מסרים חברתיים ופוליטיים, ספרי עיון בנושאי תרבות וספרות מתורגמת. ההוצאה פועלת מבית משפחת מירן בבנימינה.
מירן הסביר על האידאולוגיה מאחורי הקמת ההוצאה: "שם ההוצאה – שהנו שורש של מילה אכדית שעברה לארמית וממנה לעברית ולערבית – הוא כבר ביטוי ראשון לאידאולוגיה העומדת מאחוריה: הוא בא לבטא זרימה, אור, נהרה, הבהרה, הַנְהרָה. השם נובע מהמחשבה שעמדה ועומדת עדיין מאחורי "תפיסת המו"לות" כפי שהיא נראית לנו, לפיה להוציא ספרים לאור פירושו להיות מעורב, מחויב, לנסות להשפיע על הסביבה האזרחית באמצעות אמירה תרבותית, פילוסופית, חברתית, אינטלקטואלית, אידאולוגית".
הספר הראשון שיצא בהוצאה היה הספרון "בוקר חום" מאת פרנק פאבלוף, שעסק בפאשיזם וזכה להצלחה. אחריו יצאו
"הזכות לעצלות" של פול לפארג ו"אני נכון למות" של נלסון מנדלה. ההוצאה פרסמה בין השאר ספרים מתורגמים מאת פול גוגן, פרדריק דאגלס, אלבר לונדר, אלפונס דודה, ראלף וולדו אמרסון, תומאסו קמפנלה, פרוספר מרימה, וולטר וגי דה מופאסאן, וספרים מקוריים מאת ראובן מירן, סמי שלום שטרית, מתי שמואלוף, בועז עברון ונורית זרחי.
ב-2011 יצאו בהוצאה ספרים בסדרת "זמן לפילוסופיה" מאת אפיקורוס (על האושר וההנאות האמיתיות), סנקה (על החיים המאושרים) ואפיקטטוס (המדריך).
עד שנת 2020 יצאו בהוצאה כ-150 כותרים.
הערות שוליים

↑  11 מו"לים קטנים מספרים, מתלוננים, מייחלים, באתר הארץ, 30 במאי 2007
↑  שירי לב-ארי, לענף הספרים דרוש: כיוון, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2005
↑  רות אלמוג, מה מזכיר לך הצבע החום, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2003
↑  לנה שילוני, בשבחי הבטלה, באתר הארץ, 21 באפריל 2004
↑  אלון ליאל, מחכים למנדלה, באתר הארץ, 11 ביולי 2004
↑  דרור בורשטיין, סדרת ספרי פילוסופיה | מדברים מהשטח, באתר הארץ, 13 באפריל 2011
ניקי מקריי

ניקי קסנגיין מקריי-פנסון (באנגלית: Nikki Kesangane McCray-Penson; ‏17 בדצמבר 1971 – 7 ביולי 2023) הייתה כדורסלנית ומאמנת כדורסל אמריקאית. היא שיחקה בעמדת הרכזת בליגת ה-WNBA ובנבחרת ארצות הברית בכדורסל נשים. היא הייתה המאמנת של קבוצת כדורסל הנשים של אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי מ-2020 עד 2021, והוכנסה להיכל התהילה של כדורסל הנשים ב-2012.
קריירת משחק

מקריי, שגובהה היה 1.80 מטרים, שיחקה כדורסל מכללות באוניברסיטת טנסי וב-1996 חתמה בקבוצתה המקצועית הראשונה, קולומבוס קווסט (אנ') מליגת ה-ABL (אנ'). לאחר שזכתה בפרס ה-MVP בעונת 1996/97 עברה לליגת ה-WNBA, ושיחקה במדי וושינגטון מיסטיקס, אינדיאנה פיבר, פיניקס מרקורי, סן אנטוניו סטארס ושיקגו סקיי. היא נבחרה שלוש פעמים למשחק האולסטאר של ה-WNBA בין 1999 ל-2001 וקלעה 2,550 נקודות בקריירה.
מקריי שיחקה כדורסל גם ברמה הבינלאומית. היא זכתה עם נבחרת ארצות הברית במדליות זהב בטורניר הכדורסל האולימפי באטלנטה 1996 וסידני 2000, ובאליפות העולם בכדורסל נשים ב-1998. היא עשתה לעצמה שם כאחת השומרות הטובות בעולם.
קריירת אימון

בין 2008 ל-2017 שימשה מקריי עוזרת מאמן באוניברסיטת קרוליינה הדרומית. ב-2017 מונתה למאמנת ראשית באוניברסיטת אולד דומיניון, וב-2020 למאמנת של אוניברסיטת המדינה של מיסיסיפי. היא התפטרה מתפקידה באוקטובר 2021 מסיבות בריאותיות, אך ב-2022 מונתה לעוזרת מאמן באוניברסיטת ראטגרס.
חיים אישיים

בנוסף לקריירת המשחק שלה, יצרה מקריי שם גם בתחום השירות לקהילה. ב-1999 היא נבחרה על ידי ספריית הקונגרס לדוברת המרכזית בפתיחת חודש היסטוריית הנשים. בשנת 2000 היא נבחרה על ידי נשיא ארצות הברית ביל קלינטון למועצת הנשיא לכושר גופני וספורט.
מקריי אובחנה כחולה בסרטן השד בשנת 2013, כשאימנה בקרוליינה הדרומית. היא נכנסה להפוגה מאוחר יותר באותה שנה.
מקריי נפטרה ב-7 ביולי 2023, בגיל 51, בזמן ששימשה עוזרת מאמן בראטגרס.
הערות שוליים

↑  רוב, קורטני (9 באפריל 2020). "MISSISSIPPI STATE TO NAME NIKKI MCCRAY-PENSON WOMEN'S HEAD BASKETBALL COACH". WCBI.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mississippi State's McCray-Penson steps down". ESPN. 12 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Washington Mystics Team Captain Nikki McCray To Deliver Women's History Month Keynote Address at the Library of Congress, ספריית הקונגרס
↑  צ'נדלר, ג'ואי. "Play4Kay game: Rutgers honoring cancer survivors, including assistant coach Nikki McCray-Penson". NJ.com.
↑  ניקי מקריי-פנסון, כוכבת ה-WNBA ונבחרת ארה"ב בעבר, הלכה לעולמה בגיל 51, באתר ynet, 7 ביולי 2023
↑  הול, קורה. "Former Lady Vols basketball star, Mississippi State coach Nikki McCray-Penson dies at 51". Tennessean.com.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקי מקריי".
ניסים שקופים (סיבוב הופעות)

ניסים שקופים הוא סיבוב הופעות של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, אשר נתמך על אלבומה ניסים שקופים והתקיים ברחבי ישראל. המופע עלה ב-10 בנובמבר 2017 והסתיים ב-6 באפריל 2019 וכלל 25 הופעות. סיבוב ההופעות כלל שירים מהאלבום החדש וכן מגוון שירים מכל שנות הקריירה שלה.
רקע

ב-7 באוגוסט 2017 יצא לאור האלבום "ניסים שקופים" שעליו נתמך סיבוב ההופעות ובאותו זמן נודע גם על סיבוב ההופעות הנלווה לאלבום. יום קודם לכן ב-6 באוגוסט 2017 התקיים מופע טרום השקה של האלבום.
מכירת הכרטיסים להופעות החלה ב-13 באוגוסט 2017.
רשימת השירים

"ניסים שקופים"
"חבר של פעם"
"כתר שמש"
"חברה"
"שיר אהובת הספן"
"עד שתעזוב"
"עוד מעט"
"נוצה ברוח"
"לא מוותרת"
"עטוף ברחמים"
"קחי לך"
"מחכה"
"מזמן"
"שאה דומאד"
"שרה ברחובות"
"אל תפחד"
"שביל הבריחה"
"בגידה"
"אני חיה לי מיום ליום"
"מחול מטורף"
"ימי התום"
"בוא"
תאריכי הופעות

| תאריך | עיר | מיקום | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 6 באוגוסט 2017 | תל אביב-יפו | מוזיאון תל אביב לאמנות | מופע טרום השקה למוזמנים בלבד |
| 10 בנובמבר 2017 | תל אביב-יפו | היכל התרבות | מופע השקה |
| 16 בנובמבר 2017 | ירושלים | בנייני האומה | מופע השקה |
| 30 בנובמבר 2017 | תל אביב-יפו | היכל התרבות | מופע השקה - ההופעה עברה בשידור חי בגלי צה"ל |
| 7 בדצמבר 2017 | באר שבע | המשכן לאמנויות הבמה | מופע השקה |
| 21 בדצמבר 2017 | ירושלים | אולם שרובר | מופע השקה |
| 23 בדצמבר 2017 | ירושלים | אולם שרובר | מופע השקה |
| 13 בינואר 2018 | חיפה | מרכז הקונגרסים | מופע השקה |
| 20 בינואר 2018 | פתח תקווה | היכל התרבות | מופע השקה |
| 2 בפברואר 2018 | תל אביב-יפו | היכל התרבות | מופע השקה - זמרת אורחת: משי קלינשטיין |
| 3 בפברואר 2018 | ראשון לציון | היכל התרבות | מופע השקה |
| 9 במרץ 2018 | אילת | מלון הרודס בוטיק - אולם פביליון | מופע השקה - מארחת את רד בנד - פסטיבל רוק פתאל ה-6 |
| 16 במרץ 2018 | קיבוץ יגור | יד למגינים | מופע השקה |
| 27 באפריל 2018 | בנימינה | זאפה אמפי שוני | מופע השקה |
| 28 באפריל 2018 | בנימינה | זאפה אמפי שוני | מופע שקיעה |
| 16 ביוני 2018 | קיסריה | אמפיתיאטרון | סיבוב קיץ |
| 12 ביולי 2018 | מודיעין | אמפי פארק ענבה | סיבוב קיץ - זמר אורח: עידן עמדי |
| 26 ביולי 2018 | אשדוד | אמפי | סיבוב קיץ - זמרת אורחת: משי קלינשטיין |
| 28 ביולי 2018 | חיפה | אמפי גן האם | סיבוב קיץ |
| 25 בספטמבר 2018 | יבנה | אמפי | חול המועד סוכות |
| 26 בספטמבר 2018 | מצדה | היכל מצדה | פסטיבל התמר - מלכות המדבר |
| 29 בספטמבר 2018 | בנימינה | זאפה אמפי שוני | מופע שקיעה |
| 27 באוקטובר 2018 | בנימינה | זאפה אמפי שוני | מופע שקיעה |
| 1 במרץ 2019 | מועצה אזורית אשכול | אולם המופעים אשכול | סיבוב חורף - פסטיבל דרום אדום |
| 6 במרץ 2019 | חולון | תיאטרון חולון | סיבוב חורף - פסטיבל אישה |
| 6 באפריל 2019 | תל אביב-יפו | רידינג 3 | סיבוב חורף - זמר אורח: לורן פלד |
וידאו קליפ

לאחר צאת הסינגל הרביעי "לא מוותרת" מתוך האלבום "ניסים שקופים" יצא וידאו קליפ לשיר, שכולו צולם במהלך ההופעה, שהתקיימה בהיכל התרבות תל אביב-יפו בנובמבר 2017. הקליפ צולם על ידי גדי ימפל, תום רייכרט, מאור גולדנברג ושי פלנר. נערך על ידי שי אשרי ובוים על ידי שחר בארי ושי אשרי.
סבטלנה סביצקאיה

| --- | --- |

סביצקאיה יחד עם שותפיה למשימת סויוז T-7 על גבי בול סובייטי
 לידה:  8 באוגוסט 1948  (בת 76) מוסקבה, ברית המועצות
 מידע כללי
 בשירות:  ברית המועצות
 השכלה:  המכון לתעופה במוסקבה (1972)  Kaluga aviation school (1971) 
 תקופת השירות:  1980–1993 (כ־13 שנים)
 דרגה:  מאיור
 זמן שהייה בחלל:  19 יום
 מספר פעילות חוץ-רכבית:  1
 זמן שהייה בפעילות חוץ-רכבית:  3.5 שעות
 עיסוק נוכחי:  פוליטיקה
 משימות
 סויוז T-7 סויוז T-12
 עיטורים
 עיטור לנין (27 באוגוסט 1982)  מדליה על הישגים בכיבוש החלל (12 באפריל 2011)  גיבור ברית המועצות (29 ביולי 1984)  מאסטר מוסמך לספורט של ברית המועצות (1970)  טייס חלל של ברית המועצות (1982)  עיטור לנין (29 ביולי 1984)  היכל התהילה הבנילאומי של החלל (1985)  עיטור אות הכבוד (1976)  גיבור ברית המועצות (27 באוגוסט 1982)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (25 במרץ 2014)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית  Master of skydiving USSR  aircraft pilot qualification (class) 
 
סבטלנה יבגנייבנה סָביצקאיה (ברוסית: Светла́на Евге́ньевна Сави́цкая; נולדה ב-8 באוגוסט 1948) היא קוסמונאוטית עבר סובייטית, האישה השנייה ששהתה בחלל והראשונה שביצעה פעילות חוץ-רכבית ("הליכת חלל"). מאז 1996 היא משמשת כחברה בדומה של רוסיה מטעם המפלגה הקומוניסטית.
ביוגרפיה

סביצקאיה נולדה במוסקבה. אביה היה יבגני סביצקי, טייס סובייטי שהיה אלוף הפלות במלחמת העולם השנייה וזכה פעמיים בעיטור גיבור ברית המועצות. סביצקאיה גילתה עניין בתחום התעופה מגיל צעיר, וכבר בגיל 17 ביצעה 450 צניחות. בשנת 1970 זכתה בתחרות הנשים באליפות העולם באווירובטיקה של ה-FAI.
היא השלימה תואר בהנדסה מהמוסד לתעופה במוסקבה (אנ') ב-1972. לאחר מכן שימשה כטייסת ניסוי וב-1980 החלה להתאמן כקוסמונאוטית. ב-1982 היא טסה לראשונה לחלל על גבי חללית סויוז במשימת סויוז T-7, לצדם של לאוניד פופוב (מפקד צוות) ואלכסנדר סרברוב, ובכך הפכה לאישה השנייה ששהתה בחלל, כ-19 שנה לאחר ולנטינה טרשקובה, ושבעה חודשים לפני טיסתה של סאלי רייד, האמריקאית הראשונה בחלל. צוות החל בפעילות משותפת ביחד עם משלחת מס' 1 שכבר פעלה בתחנת החלל. הם חזרו לכדור הארץ בחללית סויוז T-5.
בטיסת החלל השנייה של סביצקאיה, סויוז T-12 התחברה לתחנת החלל סאליוט 7 שהייתה מאוישת על ידי צוות משלחת מס' 3. היא הייתה לאישה הראשונה שביצע פעילות חוץ-רכבית (הליכת חלל). במהלך הפעילות, סביצקאיה, יחד עם הקוסמונאוט ולדימיר דז'ניבקוב, ביצעו ניסוי בחיתוך וריתוך מתכות מחוץ לתחנת החלל סאליוט 7 במשך 3 וחצי שעות. סביצקאיה שהתה בסך הכל 19 ימים בחלל.
לאחר שירותה כקוסמונאוטית היא שימשה כסגנית המעצב הראשי של תאגיד אנרגיה. ב-1993 פרשה משירותה כקוסמונאוטית, וכיום היא משרתת כחברה בדומה של רוסיה מטעם המפלגה הקומוניסטית.
על שמה קרוי האסטרואיד "סבטה 4118".
סביצקאיה נשואה לוויקטור, טייס לשעבר, ולהם בן אחד שנולד ב-1986.
הערות שוליים

1 2  סבטלנה סביצקאיה, באתר אנציקלופדיה אסטרונאוטיקה
↑  Flight International, 30 July 1970
↑  סבטלנה סביצקאיה, אתר הדומה של רוסיה (ברוסית)
↑  Lutz D. Schmadel, "Dictionary of Minor Planet Names", Volume 1. New York: Springer, 2003, p. 352
↑  האסטרואיד סבטה 4118, במאגר JPL לגופים קטנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 13243430X  ISNI: 0000 0000 5191 708X  LCCN: nr91013860  LNB: 000303176  VIAF: 70090332   WorldCat (עם VIAF): 70090332 
סביצקאיה יחד עם ולדימיר פוטין, 2014
נינה ארסינו

| --- | --- |

במצעד גאווה ב-2007
 לידה:  20 בינואר 1974 (בת 50) בימסוויל, אונטריו, קנדה
 סוגה מועדפת:  אמנות במה, וידאו ארט, ריאליטי
 מדינה:  קנדה 
 עיסוק:  כתיבה, עבודת מין, פעילות לזכויות להט"ב
 http://www.ninaarsenault.com
 פרופיל ב-IMDb
 
נינה ארסינו (באנגלית: Nina Arsenault; נולדה ב-20 בינואר 1974) היא אמנית פרפורמנס, זמרת, פובליציסטית, שחקנית ופעילה לזכויות נשים טרנסג'נדריות ממוצא קנדי. באמצע שנות ה-20 לחייה היא החלה תהליך התאמה מגדרית, ונכון להיום עברה יותר מ-60 ניתוחים פלסטיים הכוללים ניתוחי אף, השתלות חזה, מתיחת פנים, הצרת צלעות, השתלת סיליקון בחלקים שונים בגופה כמו הפנים והישבן, ניתוחים שונים בשפתיים, ועוד. לארסינו 2 תארים מתקדמים בלימודי תיאטרון ודרמטולוגיה.
קורות חייה

ארסינו גדלה בבימסוויל שבאונטריו. טרם המעבר המגדרי שלה היא עבדה כמורה באוניברסיטת יורק שם לימדה משחק. היא החלה להזדהות כאישה טרנסג'נדרית באוגוסט 1996, ותהליך השינוי המגדרי שלה החל בשנת 1998. עד לשנת 2007 היא עברה ניתוחים בשווי של למעלה מ-150,000 דולר, אותם מימנה באמצעות עבודת מין.
קריירה כאמנית

בשנת 2009 הציגה לראשונה את המחזה האוטוביוגרפי שלה "יומני הסיליקון" (The Silicone Diaries). כל אחד מפרקי המחזה מתייחס לתקופה אחרת בחייה, החל מפגישתה הראשונה כילדה בת 5 עם ייצוגים נשיים, דרך עבודת המין שלה במועדונים של טרנסג'נדריות, ועד לניתוחים ולשינויים הגופניים שעשתה. כל אחד מפרקי המחזה מלווה בתמונות וסרטונים המתעדים את הניתוחים שעברה באותה תקופה.
בשנת 2012 הציגה בגלריה בטורונטו את המיצג "נרקיסיזם ירפא את החולים – או – בכל פעם שריסקת אותי בניתי את עצמי מחדש" (Narcissism will Heal the Sick – OR – For Every Time You Shattered Me I Made Myself Again), במסגרתה הוצבו במרכז הגלריה אופני כושר עליהם ארסינו רכבה והצליפה בעצמה, כשהיא ערומה וצבועה בצבעי אדמה. מסביבה פוזרו תמונות של השינויים הגופניים השונים שעברה, ועל קירות הגלריה הוקרנו קטעים מניתוחים שהיא עברה ומתהליכי ההחלמה שלה מהם.
באותה שנה קיימה גם את המיצג "40 יום + 40 לילה: עבודה לקראת חוויה רוחנית" (40 Days + 40 Nights: Working Towards a Spiritual Experience) במסגרת פסטיבל פרפורמנס בטורונטו. במהלך המיצג ארסינו שהתה במשך ארבעים יום ולילה בחלל של חנות שרוקנה באחד מרחובות העיר, וביצעה ריטואלים קבועים שונים במטרה להגיע לחוויה רוחנית. בין השאר, הריטואלים כללו רכיבה בעירום על אופני כושר תוך הצלפה עצמית, ומדיטציות של שעתיים כאשר היא מחזיקה נר בוער, או שמה אותו על ראשה ונותנת לשעווה לטפטף על הקרקפת שלה. במשך חמישה ימים היא גם חיה בחושך מוחלט. ב-11 הימים האחרונים היא פתחה את החנות לקהל, ועוברי אורח ומבקרים יכלו להיכנס בכל שעות היום ולצפות בפעילותה.
ארסינו עבדה על צילומים ווידאו ארטים עם אמנים שונים, כמו ברוס לה ברוס, ג'ון גריסון, איסטב קנטור ואחרים. עבודות אלה הוצגו בקנדה וברחבי העולם בפסטיבלי סרטים, כמו גם במוזיאון הקנדי לאמנות עכשווית ואוניברסיטת ניו יורק.
חייה ועבודתה של ארסינו היוו נושא לספר Trans(per)forming Nina Arsenault - An Unreasonable Body of Work שערכה ג'ודית רודקוף והתפרסם באפריל 2012.
פעילותה

ארסינו כתבה 36 טורים העוסקים בנושאים טרנסג'נדריים למגזין הלהט"בי הקנדי Fab, הטור האחרון שכתבה פורסם בתחילת שנת 2007.
ארסינו פעלה לקידום זכויות אנשים טרנסג'נדרים, והעבירה הרצאות בנושא במשטרת טורונטו, כמו גם במספר בתי חולים ומוסדות אחרים בעיר.
ביולי 2013 עוררה ארסינו סערה כאשר טסה עם לקסי סנפינו, פעילה טרנסג'נדרית נוספת, בטיסה של חברת התעופה ווסט ג'ט. אחת הדיילות פנתה אליהן בלשון זכר במופגן וקראה להן גברים, בתגובה הן הסירו את חולצותיהן והתהלכו במטוס חשופות חזה בטענה שלפי החוק הקנדי מותר לזכרים ללכת בחזה חשוף, ומכיוון שמתייחסים אליהן כגברים, מותר להן לחשוף את חזן. בעקבות המקרה נכנסו השתיים לרשימה השחורה של החברה והורחקו מטיסותיה.
הערות שוליים

↑  Q&A: NINA ARSENAULT. BY JORDAN BIMM AUGUST 5, 2010
↑  Transsexual performer Nina Arsenault explains "The Silicone Diaries".
↑  I thank God & Hugh Hefner, Nina Arsenault, fabmagazine, June 17 2007.
↑  Nina Arsenault: Like you've never seen her before. Chris Dupuis, Nov 6, 2009.
↑  A very shemale Xmas. Nina Arsenault, Fab Magazine.
↑  My $150,000 body.
↑  Nina Arsenault presents 40 Days and 40 Nights: Working Towards a Spiritual Experience. Richard Ouzounian, Aug 15 2012.
↑  עמוד הספר באתר intellectbooks.
↑  דני זאק, ‏מחאת הזמרת: סטריפטיז במטוס בתגובה לטרנספוביה, באתר ‏מאקו‏, 7 ביולי 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389571305171  BIBSYS: 14043807  BnF: cb16958890h (data)  ISNI: 0000 0004 4877 8102  LCCN: no2012123015  VIAF: 315938928   WorldCat (עם VIAF): 315938928
סבטלנה נרבאייבה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1944 (בת 80) טשקנט, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוזבקית, ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות, אוזבקיסטן, ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 מקום לימודים:  Uzbekistan State Institute of Arts and Culture 
 פרסים והוקרה:  פרס אוזבקיסטן
 פרופיל ב-IMDb
 
אוֹיְדִין נַרְבַּאייֶבָה (אוזבקית קירילית: Ойдин Норбоева, אוזבקית לטינית: Oydin Norboyeva; נולדה בטשקנט ב-5 במרץ 1944), הידועה גם בגרסה הרוסית של שמה, סְבֶטְלַנָה עַבְּדוּלְחַקוֹבְנָה נרבאייבה (רוסית: Светлана Абдулхаковна Норбаева) היא שחקנית ילידת אוזבקיסטן המתגוררת כיום בישראל.
ביוגרפיה > ראשית דרכה

נרבאייבה נולדה בטשקנט, בירת אוזבקיסטן הסובייטית, ב-1944. אביה, עבדולחק נרבאייב, היה שחקן בתיאטרון הדרמה הלאומי ע"ש חמזה ניאזי וזכה בתואר אמן העם של אוזבקיסטן. גם היא פנתה לעסוק בתחום, ונרשמה ללימודים בפקולטה למשחק במכון לתיאטרון ע"ש אלכסנדר ניקולאייביץ' אוסטרובסקי בעיר הולדתה. היא הייתה בקשר עם סטודנט אחר, חביבוללה פאיזייב, במאי סרטים לעתיד. ב-1961 ילדה את בנם, גָ'חוֹנְגִיר (ג'אניק) פאיזייב, (רו') העוסק אף הוא בקולנוע: בין השאר, הפיק את "אדמירל" וביים את "גמביט טורקי", הסרטה של הספר בעל אותו השם מאת בוריס אקונין. נרבאייבה ופאיזייב נישאו, אך התגרשו כשנה לאחר לידת בנם.
ביוגרפיה > קריירת המשחק

ב-1963, שנה לפני שסיימה את לימודיה, הצטרפה נרבאייבה לתיאטרון הלאומי, שם הופיעה במגוון תפקידים לאורך עשרים-ושבע השנים בהן נמנתה עם האנסמבל. בין השאר, שיחקה את קורדליה ב"המלך ליר" בעונת 1966; את מרי סטיוארט במחזהו בעל אותו השם של פרידריך שילר בעונת 1967; את אנטיגונה ב-1978, ואת דזדמונה ב"אותלו" בעונת 1984.
ב-1966 השתתפה לראשונה בסרט קולנוע, "חיי אמש", בו שיחקה את התפקיד הראשי של אישה בשם סוראיה. על הופעתה זכתה בתעודת כבוד לשחקנית החדשה הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים של הרפובליקות המרכז-אסיאתיות. היא שיחקה בכעשרים סרטים בסך הכל. ב-1967 יצא לאקרנים סרטה המפורסם ביותר, "אל תירו במס' 26" של אולפני אוזבקפילם, שזכה להצלחה ניכרת בכל ברית המועצות ונצפה בידי כ-32.9 מיליון איש – הישג בלתי שכיח להפקות מחוץ לרוסיה גופא. נרבאייבה הופיעה בתפקיד נאדיה, מרגלת סובייטית שהסתננה לבית-ספר של האס אס המכשיר משתפי פעולה מרכז-אסיאתיים לפעולות חבלה בעורף הצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה. על משחקה בסרט הוענק לה פרס לנין של הקומסומול האוזבקי. היא הייתה מוכרת לקהל בארצה גם כמדבבת, והשתתפה בדיבוב סרטים סובייטים רבים לשפה האוזבקית.
בתחילת שנות ה-70 הופיעה נרבאייבה בסרטים הטג'יקיים "אגדת רוסתם" ו"רוסתם וסוחרב", שניהם עיבודים ל"שאהנאמה" מאת פירדוסי. היא שיחקה את הנסיכה תהמינה, אהובתו של הגיבור רוסתם ואם בנו סוחרב. בעת הצילומים החלה בקשר עם הכוכב ששיחק את רוסתם, השחקן האוסטי בימבולאט וטאייב (רו'), עמו התחתנה. נולד להם בן אחד, זאור. לחצי העבודה על שני השחקנים הביאו אותם להיפרד לאחר חמש שנות נישואין. באותה תקופה, במקביל להמשך עבודתה בתיאטרון ע"ש חמזה, הצטרפה לתיאטרון הניסויי אילחום (אנ') של הבמאי הצעיר מרק וייל (אנ'), התיאטרון העצמאי הראשון בברית המועצות.
ביוגרפיה > שנות ה-80 והלאה

ב-1979 הוענק לנרבאייבה תואר אמן העם של אוזבקיסטן, הכיבוד הגבוה ביותר שיכלה רפובליקה סובייטית להעניק לשחקן. באמצע שנות ה-80 היא פגשה את עזים טורדייב, פרופסור למיקרוביולוגיה, שהפך תוך זמן קצר לבעלה השלישי. ב-2010 ציינה נרבאייבה כי "הם כבר עשרים וחמש שנים ביחד." ב-1989 ניתן לה פרס הרפובליקה האוזבקית.
ב-1990 עזבה את התיאטרון ע"ש חמזה לטובת התיאטרון הדרמטי הרוסי בטשקנט, שם הופיעה בין השאר בתפקיד הראשי ב"פילומנה" מאת אדוארדו דה פיליפו.
ב-1999 עלו נרבאייבה ובעלה לישראל. היא שיחקה במספר תפקידים בתיאטרון בארץ, וזכתה לפרסום מחודש כשהופיעה בסדרה "תא גורדין" ב-2012 בתפקיד סבתו של רן דנקר. ב-2013 שיחקה בסרט "סוכריות".
נינה גנקה-מלר

| --- | --- |

 לידה:  19 באפריל 1893 מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  25 ביולי 1954 (בגיל 61) קייב, ברה"מ 
 מקום קבורה:  בית הקברות בייקובה 
 בן או בת זוג:  ואדים מלר 
 
נינה הנריקובנה גנקה או נינה גנקה-מלר (ברוסית: Нина Генке-Меллер, Нина Генке, באנגלית: Nina Genke-Meller‏: 19 באפריל 1893 – 25 ביולי 1954) הייתה אמנית סופריסטית, מעצבת וגרפיקאית אוקראינית-רוסית.
ביוגרפיה

נינה גנקה נולדה במוסקבה ב-1893 לאב הולנדי, גנריק גנקה, ולאם רוסייה, נדז'דה טיכאנובה. היא נישאה לאמן ואדים מלר (1884-1962). נינה גנקה-מלר נפטרה בקייב ב-1954.
חינוך

בשנת 1912 סיימה את לימודיה בגימנסיה הפרטית לבנדובסקיה בקייב. היא קיבלה תואר בשפה והיסטוריה רוסית. בשנה שלאחר מכן היא החלה ללמד היסטוריה, גאוגרפיה וציור במכללה הגבוהה לנשים בסקופטסי. שם היא פגשה את האמנית יבגניה פריבילסקה שעמדה בראש הסטודיו לאמנות במרכז עממי וקיבלה השראה רבה להפוך לאמנית בעצמה. בשנת 1914 החלה גנקה ללמוד בסטודיו של אלכסנדרה אקסטר בקייב לצורך השכלתה לאמנות, והפכה לעוזרת בסטודיו של אקסטר מ-1915 עד 1917. במקביל, היא עבדה כאמנית במרכז העממי של כפר סקופצי, בפיקוח יבגניה פריבילסקיה.