stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוזנה פפיאן
פילמוגרפיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | סרק סרק | סבטה | סרט קולנוע בבימוי של חיים בוזגלו |
| 2016 | מעבר להרים ולגבעות | חוקרת שב"כ | סרט קולנוע בבימוי של ערן קולירין |
| 2017 | לב שקט מאוד | אם חרדה | סרט דרמה בבימויו של איתן ענר |
| 2017 | כיפת ברזל | תמר, חיילת סמב"צית | הסדרה שודרה בערוץ 2 ומאוחר יותר בקשת 12 |
| 2020 | בלקספייס | נטלי שטיין | עונה ראשונה, הסדרה שודרה ברשת 13 והעונה הראשונה נמכרה לנטפליקס |
| 2020 | רון | אלה | סדרת טלוויזיה מבית yes |
| 2023 | סובייצקה | ענת (אניה) גולדנברג | תפקיד מרכזי; סדרה דוברת-רוסית ועברית ששודרה בכאן 11 |
| 2023 | גן קופים | מרגו מאי | תפקיד ראשי; על תפקידה בסרט זה הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר |
| 2023 | פסק זמן |  | סרט קצר; הסרט מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר |
| 2024 | הצבי | פרומה ציפיס | תפקיד מרכזי, הסדרה שודרה בכאן 11 מועמדות לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית ראשית בסדרת דרמה (2024) |
| 2024 | האיש שרצה לדעת הכל | דיאנה גולדין | הסדרה שודרה בכאן 11 ומהווה סדרת המשך ל״תיק נעדר״ |
פילמוגרפיה > תיאטרון ובמה

פפיאן משתתפת באנסמבל ציפורלה, וכן גם השתתפה בצוותי השחקנים של תיאטראות רבים בישראל:
תיאטרון החאן – תעלולי סקפן, נפוליון חי או מת!, טייבלה והשד, נתן החכם, הסבתות והצגות נוספות
תיאטרון הקאמרי – מלון רנדוו בבימויו של אודי בן-משה, הממונה על משאבי אנוש בבימויו של אלי ביז'אווי
תיאטרון הבית – אני דניאיל חארמס על פי סיפוריו הקצרים של דניאיל חארמס, כל דבר חיי צריך
תיאטרון המדיטק – לא דובים ולא יער
פסטיבל עכו – אמסטרדם בלוג; ההצגה זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר ובפרס עיצוב התאורה לשנת 2014
פסטיבל חיפה להצגות ילדים – אגדת הילדה והעורבים, על-פי המעשייה "שבעת העורבים" של האחים גרים
פילמוגרפיה > כפרזנטורית

פפיאן שימשה כפרזנטורית של חברת "מנורה מבטחים" במהלך שנת 2024.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17  צפורה רומן, בגיל 13 הוטבלתי בכנסייה. בגיל 16 הבנתי שאני יהודייה, באתר ynet, 12 במאי 2022
1 2 3 4 5 6 7  תחיה ברק, "לא רציתי למות דווקא כשאני מגשימה את החלום": סוזנה פפיאן היא הדבר הגדול הבא, באתר ynet, 7 בספטמבר 2023
1 2  קורות החיים של דוד פפיאן, באתר "יזכור" של משרד הביטחון
1 2  כתבי, "דוד עלה לישראל ורצה לשרת רק בגבעתי", באתר ynet, 17 באפריל 2008
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
↑  תעלולי סקפן, באתר החאן - תיאטרון איכות בירושלים
↑  נפוליון - חי או מת!, באתר תיאטרון החאן
↑  טייבלה והשד, באתר החאן - תיאטרון איכות בירושלים, ‏2023-12-17
↑  נתן החכם, באתר החאן - תיאטרון איכות בירושלים
↑   מרט פרחומובסקי, "מלון רנדוו": סיכון משעשע ומוצדק, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2016
↑  תיאטרון - שליחותו של הממונה על משאבי אנוש - הקאמרי, באתר www.habama.co.il
↑  תיאטרון הבית, תיאטרון הבית - אני דניאיל חארמס // 31 במאי, באתר תיאטרון הבית
↑  תיאטרון הבית, תיאטרון הבית - כל דבר חי צריך // 20 בפברואר, באתר תיאטרון הבית
↑  לא דובים ולא יער • תיאטרון המדיטק, באתר תיאטרון המדיטק
↑  אמסטרדם בלוג, באתר www.tmu-na.org.il
↑  אגדת הילדה והעורבים, באתר www.habama.co.il
↑  אחת מן הפרסומות בהן שימשה פפיאן פרזנטורית לחברת ״מנורה מבטחים״, באתר יוטיוב, ‏מרץ, 2024
היאבקות יוונית

צמד מתאבקים על גבי טטרדרכמא מאספנדוס
היאבקות (ביוונית עתיקה: Πάλη) הייתה אחד מענפי ספורט הלחימה המאורגנים והפופולריים ביותר ביוון העתיקה.
היוונים חילקו את ההיאבקות לשני סוגים עיקריים. הסוג הראשון הוגדר כהיאבקות זקופה או עילית, ובמסגרתו המתמודד היה צריך להשיג שלוש נקודות כדי לנצח. נקודה הושגה כאשר היריב נגע בקרקע עם הגב הכתף או הירך שלו, יצא מזירת ההיאבקות, או היה מוכן להודות בתבוסה (בדומה לג'ודו בימינו). המתמודדים עלו לזירת המשטח החולי בזוגות, שנקבעו לאחר הפלת גורל, ומתוך כך לא התקיימה הפרדה בין משקלי הגוף של המתחרים, כמקובל בעידן המודרני. היריבים עמדו זה מול זה, ברכיהם כפופות, צווארם בין הכתפיים וידיהם שלוחות לפנים כדי ללפות את אמת יד היריב כבסיס ליישום תכסיסי ההטלה המנופית.
הסוג השני נקרא "פאנקרטיון" (Παγκράτιον - "קרב כולל"). ספורט זה היווה שילוב בין היאבקות לאגרוף, אשר פרט לנשיכה ולפגיעה באיברים רגישים כמו אף, פה ועיניים, לא חלו הגבלות כלשהן על היריבים, כולל בעיטות. זירת ההתמודדות הייתה חולית, תחוחה ורטובה (כמעט בוצית). הבוציות הקנתה חלקלקות והקשתה על הלפיתה. הזירה נועדה מחד לרכך את נפילת המתמודדים ומאידך לעודד פיתוח טכניקה גבוהה של אחיזות ונעילות. הפנקראטיון הסתיים, בשונה מההיאבקות הזקופה, בהודעת אחד היריבים על כניעתו: בדרך של הרמת יד מקובלת.
פאנקרטיון היה ספורט מסוכן, ולפיכך הוא התקיים תחת פיקוח הדוק של שופטים, שהיו מצוידים במקלות שבהם חבטו באחד מהמתמודדים במקרה שעבר על אחד מהכללים. כמו רוב המשחקים ביוון העתיקה, המתמודדים היו עירומים ומשחו את גופם היטב בשמן לפני כן.
ההיאבקות מופיעה כבר בחיבור הקדום "איליאדה". היא הייתה אחד מענפי הספורט שבהם התחרו במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה. אחד האלופים האולימפיים המפורסמים והפופולריים ביותר ביוון העתיקה היה מילו מהעיר קרוטון שבאיטליה (המאה ה-6 לפנה"ס). על פי המסופר, כוחו היה כה רב, עד שכאשר קשר חוט על מצחו, עצר את נשימתו ומילא דם בוורידים, החוט נקרע. הוא זכה שש פעמים בתחרויות ההיאבקות באולימפיה, עד שהובס בפעם השביעית בידי בחור צעיר, שלאחר מכן סירב לקרב חוזר.
ראו גם

אגרוף ביוון העתיקה
ספורט ביוון העתיקה
פאנקרטיון
הערות שוליים

↑  פאוסניאס, "תיאורה של יוון", ספר שישי, 14.
רצח מוחמד אבו ח'דיר

| --- | --- |
 תאריך:  2 ביולי 2014
 מקום:  שועפאט, מזרח ירושלים
 מטרה:  מוחמד אבו ח'דיר
 קואורדינטות:  31°48′55″N 35°13′48″E﻿ / ﻿31.81527778°N 35.23°E﻿ / 31.81527778; 35.23
 סוג:  רצח, חטיפה
 נשק:  הצתה
 הרוגים:  1
 מבצע:  יוסף חיים בן דוד ושני אחייניו הקטינים
 מניע:  טרור יהודי לאומני
 he
 
רצח הנער מוחמד אבו חְ'דֵיר הוא פיגוע טרור יהודי שבו, ב-2 ביולי 2014, נחטף ונשרף בחיים מוחמד אבו ח'דיר, נער פלסטיני תושב שועפאט שבמזרח ירושלים, על ידי שלושה יהודים. הרצח בוצע כנקמה על רקע חטיפתם ורציחתם של שלושה נערים יהודים, והוביל לגל של אלימות במזרח ירושלים.
הרצח והחקירה

מוחמד אבו ח'דיר (בערבית: محمد أبو خضير, בתעתיק מדויק: מחמד אבו ח'צ'יר), נער ערבי-מוסלמי בן 16 משועפאט, נחטף במכונית מרחוב בשכונת מגוריו שבמזרח ירושלים ב-2 ביולי 2014, בדרכו לתפילת הבוקר של הרמדאן במסגד השכונתי. סמוך ל-03:45 לפנות בוקר הבחינו בו החוטפים, יוסף חיים בן דוד, בן 29 מגבע בנימין, ושני אחייניו הקטינים, ירדו מהמכונית ופנו אליו במטרה לוודא כי הוא פלסטיני. אבו ח'דיר חשד בהם, ניסה להתרחק והתקשר לדודו, אך חוטפיו הכו אותו והכניסו אותו בכוח למכונית, שם חנקו אותו עד לאובדן ההכרה. מספר עוברי אורח שהבחינו באירוע ניסו לרדוף אחר המכונית, אך איבדו את עקבותיה בגבעה הצרפתית. הם הלכו לביתה של משפחת אבו ח'דיר והודיעו לה על האירוע. הוריו הודיעו על כך מיידית למשטרה. המשטרה, שאיכנה את הטלפון הסלולרי שלו, איתרה לאחר כשעה מהאירוע את גופתו השרופה ביער ירושלים. תוצאות ראשונות של נתיחה שלאחר המוות הראו כי אבו ח'דיר סבל מפגיעת ראש, אולם מת כתוצאה מכוויות קשות. פיח בריאותיו הראה שהיה חי ונושם בעת שנשרף.
ב-6 ביולי 2014 עצרה המשטרה שישה חשודים יהודים, לפי לוחיות רישוי של המכונית שזוהתה כמכונית שבה נחטף מוחמד אבו ח'דיר. למחרת, נערך שחזור של הרצח בהשתתפותם של שלושת החשודים המרכזיים, יוסף חיים בן דוד, בן 29 מגבע בנימין, ושני אחייניו הקטינים, בני 16. ב-10 ביולי שוחררו שלושת החשודים האחרים שנמצא כי לא היו שותפים לרצח.
המשפט

ב-17 ביולי הוגש נגד החשודים המרכזיים כתב אישום, ולפיו המניע לרצח היה לאומני, כשהם יצאו לפעולת נקם על רקע אירוע חטיפתם ורציחתם של שלושת הנערים. כמו כן, הם ביצעו ניסיון חטיפה נוסף, כושל, של ילד בן 7 מבית חנינא, יומיים קודם לכן. ב-27 ביולי נפתח משפטם של החשודים בבית המשפט המחוזי בירושלים.
ב-30 בנובמבר 2015 הרשיע בית המשפט את שני הנאשמים הקטינים ברצח אבו ח'דיר, ודחה את ההכרעה בעניין הנאשם המרכזי. ב-4 בפברואר 2016 גזר בית המשפט מאסר עולם על הקטין שהיה מעורב בפועל ברצח, וברוב קולות גזר על הקטין השני 21 שנות מאסר.
ב-22 בפברואר 2016 קבע הפסיכיאטר המחוזי בירושלים כי יוסף חיים בן דוד, הנאשם המרכזי ברצח, אחראי למעשיו וכשיר לעמוד לדין. הוא הורשע בחטיפה ורצח ובית המשפט גזר עליו מאסר עולם ו-20 שנים נוספות בכלא.
ב-8 בפברואר 2018 דחה בית המשפט העליון את ערעורם של יוסף בן דוד ושל שני אחייניו, והותיר על כנם את העונשים שנגזרו עליהם בבית המשפט המחוזי בירושלים. בפסק הדין כתב השופט יצחק עמית:
קשה למצוא מילים לתיאור המעשה – קיצוני, נתעב, אכזרי, מזעזע, ברוטלי, מרושע, מעורר שאט נפש, נוגד מוסר אנושי בסיסי ועוד. זדונו ורשעותו המופלגת של המעשה מציבים אותו בשורה אחת לצד המקרים בהם נגזרו עונשי מאסר עולם על קטינים.
תגובות לרצח

הרצח ספג גינויים רבים בישראל ומחוצה לה, בין היתר על ידי מועצת הביטחון של האו"ם, מזכ"ל האו"ם באן קי-מון, מזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי והאיחוד האירופי. ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו גינה את הרצח, שלח תנחומים למשפחת הנרצח והצהיר כי: "נמצה את מלוא חומרת הדין עם מבצעי הפשע המזעזע הזה שראוי לכל גינוי. מקומם של רוצחים כאלה איננו בחברה הישראלית". שר הכלכלה נפתלי בנט הגדיר את המעשה "מתועב, אנטי-מוסרי ואנטי-יהודי".
עשרות רבנים בראשות הרב יעקב אריאל שלחו מכתב למשפחת הנרצח ובו גינו את הרצח. הרב אליקים לבנון אמר כי יש לגזור עונש מוות על רוצחי הנער "כדי לקיים 'וביערת הרע מקרבך'".
ב-6 ביולי, במהלך ביקורו של ראש עיריית ירושלים, ניר ברקת, אצל משפחת הנרצח נפתלי פרנקל, שוחחו משפחות אבו ח'דיר ופרנקל טלפונית וניחמו זו את זו. בני משפחת פרנקל אמרו כי הם מבינים את גודל האובדן וכי הם מתנגדים לכל מעשה אלימות הן בידי יהודים והן בידי ערבים.
בראיון שנערך עם אמו של מוחמד, היא הצהירה כי "היהודים תמיד מתנהגים בתוקפנות כלפינו, אנחנו לא תוקפניים. הם לקחו את כל האדמה שלנו, הם לא השאירו לנו כלום וכעת הם חיים איתנו ובנוסף לכך הם ממשיכים להרוג אותנו."
בעקבות הרצח

הרצח הביא לתגובה פלסטינית רחבה. בפסק הדין צוין:
"הרצח של המנוח אבו חדיר היה בבחינת "פיגוע אסטרטגי" נוכח גלי ההדף והתבערה שנוצרו בעקבותיו. עד עצם היום הזה מגיעים לפתחו של בית משפט זה תיקים בעבירות ביטחוניות שונות, כגון התפרעויות, השלכת בקבוקי תבערה ויידוי אבנים על אזרחים ועל כוחות הביטחון, כאשר הנאשמים מציינים כי הדברים נעשו כנקמה על רצח המנוח."
למחרת הרצח החלו מהומות בקרב ערביי ישראל, תחילה במזרח ירושלים ובהמשך ביישובים ערביים ובצירי התנועה הסמוכים אליהם במשולש, בגליל ובנגב. במהומות במזרח ירושלים נזרקו בקבוקי תבערה ואבנים, נגרם נזק בהקף עשרות מיליוני שקלים לתשתיות הרכבת הקלה, הופסקה תנועת הרכבת לשכונות שועפט, בית חנינא ופסגת זאב, ונאסרה הכניסה ליהודים בשכונות שועפט ובית חנינא. המהומות נמשכו גם לאחר הפרסום על לכידת החשודים, ובמהלכן נעצרו עשרות מתפרעים.
במהומות שפרצו במזרח ירושלים, הוכה טארק אבו ח'דיר, נער בן 15, קרוב משפחתו של הנרצח, עד אובדן הכרה על ידי שני שוטרי מג"ב, בעודו אזוק. טארק, אזרח אמריקני, הגיע זמן קצר קודם לכן מארצות הברית לביקור קרוביו בישראל והשתתף בהפגנות האלימות כשהוא רעול פנים. על אחד השוטרים נגזרו עבודות שירות למשך חודש וחצי. המשטרה עצרה 34 אנשים נוספים מחמולת אבו ח'דיר, בנימוק של הפרת סדר, וביולי 2016 הוגש כתב אישום נגד שניים מקרוביו של מוחמד אבו ח'דיר, באשמה של פעולות אלימות שונות שביצעו כנקמה על הרצח.
במקום הרצח של אבו ח'דיר הוקם גלעד, אשר הושחת פעמיים ביומיים שאחרי הרצח. חברי תנועות הנוער העובד והלומד ודרור-ישראל עזרו בשיקומו.
לאחר מותו הוכר אבו ח'דיר כנפגע פעולת איבה, אך לבקשת בני משפחתו, שמו הוסר מאנדרטת חללי פעולות האיבה בהר הרצל.
ביולי 2016 עתרה משפחת אבו ח'דיר לבג"ץ בבקשה להריסת בתי משפחותיהם של רוצחי בנם, בדומה לצווי הריסת בתי מחבלים ערבים, לאחר שפניית המשפחה לשר הביטחון ולרשויות סורבה. ב-4 ביולי 2017 נדחתה עתירת המשפחה פה אחד על ידי שופטי בית המשפט העליון אליקים רובינשטיין, ניל הנדל וצבי זילברטל מהטעמים, שצו הריסת בתים אינו כלי ענישה אלא כלי הרתעה, ושזמן ניכר עבר בין ביצוע העבירה לעתירה.
בתרבות

באוגוסט 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "הנערים" של רשת הטלוויזיה האמריקאית HBO, המבוססת על אירועי קיץ 2014 של רצח שלושת הנערים ורצח מוחמד אבו חדיר. הסדרה, בת עשרה פרקים, הופקה בשיתוף עם קשת אינטרנשיונל, והיא הסדרה השנייה במספר ברשת HBO שאינה באנגלית.
ב-2019 יצא האלבום "יובל מנדלסון והמסע לפולין" מאת יובל מנדלסון ובו השיר "הר הגולגולת" הנכתב בהשראת המקרה.
לקריאה נוספת

תמי ריקליס (עורכת), הנערים: פולמוס, בעקבות סדרת הטלוויזיה, עם עובד, 2022
איתמר רוטשילד

| --- | --- |

איתמר רוטשילד בהופעה
 לידה:  25 באוגוסט 1977 (בן 47) גבת, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 סוגה:  פולק, רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  נענע דיסק
 itamarr.co.il
 פרופיל ב-IMDb
 
איתמר רוטשילד (נולד ב-25 באוגוסט 1977) הוא זמר, כותב ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

רוטשילד גדל עם משפחתו בקיבוץ גבת, ובגיל 10 עבר לכרמיאל. אחיו הוא השחקן אודי רוטשילד. כיום מתגורר עם משפחתו ברמת גן.
חיים אישיים

בין השנים 2018–2019 חי ביחד עם משפחתו בברלין. נמצא בזוגיות עם דנה אידיסיס.
דיסקוגרפיה

איתמר רוטשילד (2008)
רץ אליי חזק (2010)
בין שקיעה ובין זריחה (2015)
מישהו בבית (2025)
הערות שוליים

↑  גילי איזיקוביץ, אהבה מהוססת, באתר הארץ, 7 בינואר 2015
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574920105171  LCCN: n2018052760  MusicBrainz: 9dde0fec-885f-47c8-bb67-f51d3fda45c4  VIAF: 17145304383178571585   WorldCat (עם VIAF): 17145304383178571585
רמזן קדירוב

מסגד אחמד חאג'י קדירוב באבו גוש אותו חנך בנו של אחמד קדירוב, רמזן קדירוב, ב-2014
הסקייטפארק בגן פעמון הדרור בירושלים,שקדירוב תרם מיליון וחצי דולר להקמתו
רמזן אחמדוביץ' קדירוב (בצ'צ'נית: Къадар АхIмат-кIант Ръамазан, ברוסית: Рамзан Ахмадович Кадыров; נולד ב-8 באוקטובר 1976, בכפר צנטורוי, בצ'צ'ניה) הוא נשיא הממשלה הפדרלית בצ'צ'ניה, ובעברו מורד נגד השלטון הרוסי בצ'צ'ניה.
ב 18 ספטמבר 2023 נמסר דיווח שכליותיו קרסו וששקע בתרדמת. במקביל, פורסם בצ'צ'ניה סרטון ממועד לא ידוע, שבו פניו נראו נפוחות.
רמזן הוא בנו של נשיא צ'צ'ניה לשעבר, אחמד קדירוב, שנרצח במאי 2004. על אף שבמהלך מלחמת צ'צ'ניה הראשונה ובתקופת העצמאות הצ'צ'נית שלאחריה תמכו קדירוב ואביו בבדלנים הצ'צ'נים ובעצמאותה של צ'צ'ניה, הם שינו את טעמם בתחילת מלחמת צ'צ'ניה השנייה, וחברו אל כוחות הפדרציה הרוסית. בפברואר 2007 החליף קדירוב את אלו אלחנוב כנשיא צ'צ'ניה, בצו של נשיא הפדרציה הרוסית ולדימיר פוטין.
לאורך השנים נאשם קדירוב על ידי מספר ארגוני זכויות אדם בחיסולים פוליטיים, חטיפות, עינויים ופשעים כנגד האנושות כגון רציחה המונית של להט"בים וכפייה דתית קיצונית.
כיום, מסביב לדמותו של קדירוב ישנו פולחן אישיות המטפח תדמית מאצ'ואיסטית שבה הוא מרבה להצטלם עם רובים ולבוש צבאי, כמו גם להציג את עושרו הרב. משפחת קדירוב צברה נכסים במידה ניכרת במהלך שלטונה ברפובליקה הצ'צ'נית. הפדרציה הרוסית מחלקת מימון נרחב לממשלת צ'צ'ניה. ההבחנה בין ממשלת צ'צ'ניה לקדירוב מטושטשת.
יחסו לישראל

בשנת 2013 קדירוב הזמין את קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים למשחק ראווה נגד הקבוצה המקומית טרק גרוזני בעיר הבירה גרוזני. המשחק נגמר בתוצאת תיקו 0-0.
בחודש מרץ 2014 ביקר בישראל וחנך באבו גוש מסגד מפואר על שם אביו. המסגד נחשב למסגד השני בגודלו בישראל (אחרי מסגד אל אקצא) וצ'צ'ניה תרמה 6 מיליון דולר לבנייתו. קדירוב גם בחר לתרום מיליון וחצי דולר לקרן ירושלים לטובת הקמת הסקייטפארק בירושלים. במהלך צוק איתן תקף קדירוב בחריפות את ישראל וכינה את פעולותיה "טרור מדינתי".
במהלך מלחמת חרבות ברזל ב-2023 הביע עמדה פרו-פלסטינית וקרא למנהיגי מדינות מוסלמיות להתאחד ולעצור את ישראל.
חייו הפרטיים

קדירוב נשוי ואב לשנים עשר ילדים, מתוכם ארבעה בנים. הוא חובב אגרוף (ואף נפגש עם מייק טייסון) וכדורגל. הוא משמש כיו"ר קבוצת הכדורגל אחמט גרוזני (בעבר טרק גרוזני), שזכתה בהנהגתו בגביע הרוסי בשנת 2004, על אף ששיחקה בליגת המשנה. בשנת 2008 עלתה הקבוצה לליגה הבכירה.
בשנת 2013 הוזמנה קבוצת הכדורגל בית"ר ירושלים למשחק נגד טרק גרוזני. קדירוב נכח בקהל ואף התראיין לתקשורת הישראלית.
הערות שוליים

↑  Chechen Strongman Kadyrov Appears in New Video Amid Rumors of Ill Health, VOA, ‏2023-09-17 (באנגלית)
↑  טום פרפיט, אחרי שדיכאו את המרד, תומכי רוסיה בצ'צ'ניה פונים לאסלאם הסופי, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2007
↑  נשיא צ'צ'ניה מינה את בן דודו לראש הממשלה חדשות נענע 10, 10 באפריל 2007
↑  שי אילן‏, רמזן קדירוב הושבע לנשיאות צ'צ'ניה, באתר וואלה, 5 באפריל 2007
↑  סוכנויות הידיעות, רוסיה: פורסמה כתבתה של העיתונאית שנרצחה, באתר ynet, 12 באוקטובר 2006
↑  "Ramzan Kadyrov says there are no gay men in Chechnya — and if there are any, they should move to Canada". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2022-02-22.
↑  Baza: У Кадырова заподозрили коронавирус, הקומסומולץ המוסקבאי
↑  שליט צ'צ'ניה אושפז בגלל חשד לקורונה, באתר ynet, 22 במאי 2020
↑  סבא"א: "הקו האחרון שהעביר חשמל מזפוריז'יה נפל"; רודן צ'צ'ניה יפרוש? "הגיע הזמן שלי לעזוב", באתר ynet, 3 בספטמבר 2022
↑  דני קושמרו, ‏המסע לצ'צ'ניה: מבית"ר ירושלים ועד נשיא הרפובליקה, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2013
↑  https://www.newsweek.com/putin-ally-war-israel-1833275, אתר newsweek
↑  רמזן קדירוב בנו של נשיא צ'צ'ניה הנרצח אחמד קדירוב חוגג עם טרק גרוזני את הזכייה בגביע הרוסי וואלה ספורט
↑  דני קושמרו, ‏המסע לצ'צ'ניה: מבית"ר ירושלים ועד נשיא הרפובליקה, באתר ‏מאקו‏, 19 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810559399905606  GND: 13582026X  ISNI: 0000 0000 5706 1198  LCCN: no2009082472  NKC: js20181018084  SUDOC: 145367576  VIAF: 80272640   WorldCat (עם VIAF): 80272640
דניאל סטיופין

| --- | --- |

דניאל סטיופין, ב-2022
 לידה:  8 באפריל 1986 (בן 38) הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברית המועצות 
 שם לידה:  Деніел Стіопін 
 מדינה:  ישראל, ברית המועצות, אוקראינה 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 מקום לימודים:  בית צבי  האוניברסיטה הפתוחה  חוות הנוער הציוני 
 בת זוג:  סהר סופר
 מספר צאצאים:  2 
 http://danielstyopin.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל סְטיוֹפִּין (באוקראינית: Деніел Стіопін; נולד ב-8 באפריל 1986) הוא שחקן, מדבב, סטנדאפיסט ויוצר ישראלי.
ביוגרפיה

סטיופין נולד באוקראינה הסובייטית. ב-1999, בהיותו בגיל 13, עלתה משפחתו לישראל, והם התמקמו ברמת גן. לאחר מכן עבר להתגורר בירושלים ושם סיים את לימודי התיכון בפנימיית חוות הנוער הציוני.
החל את דרכו כשחקן עוד באוקראינה. בגיל 11 הנחה את תוכנית הכישרונות הצעירים "אריאל" של הערוץ המקומי בעיר הולדתו האוקראינית, חמלניצקי. השתתף באופרטה של שטראוס "ברון הצוענים" בתיאטרון רפרטוארי על שם פטרובסקי, וזכה בפרס חביב הקהל בפסטיבל הצגות יחיד "רוזקוטיה 97" על ביצוע המונולוג הקומי הטוב ביותר.
את שירותו הצבאי עשה כמש"ק הוראה בחיל החינוך והנוער. לאחר סיום שירותו הצבאי, החל את לימודיו בבית הספר לאמנויות הבמה "בית צבי" שברמת-גן, אותם סיים בשנת 2011. במסגרת הלימודים השתתף בהצגות "רווקים ורווקות" מאת חנוך לוין (זניידוך), "אחד משלנו" (רפא), "גן דובדבנים" (גאייב), "הקמצן" (מר ז'ק), "סיפור הפרברים" (דוק) ו"איש חסיד היה". כבר במהלך לימודי המשחק החל לתרגם מחזות מרוסית לעברית, ולכתוב מוזיקה מקורית להצגות.
ב-2011, עם סיום לימודיו, שיחק במספר הצגות פרינג' בתיאטרון הסימטה ("אינגעלע", לצידה של חנה ריבר) וב"אדיפוס - הסיפור האמיתי" בתיאטרון תמונע.
בין השנים 2012–2018 שיחק בתיאטרון גשר בניהולו האמנותי של יבגני אריה ושימש בין היתר כעוזר הבמאי שלו במספר הפקות. ב"גשר" שיחק בהצגות "הדיבוק" בבימויו של אריה, "מסעות אודיסאוס" בבימויה של שיר גולדברג, "טרוריזם" בבימויו של מיכאל קרמנקו, "דון קיחוטה", "הנפש הטובה מסצ'ואן" ו"ספר דוד המלך" בבימויו של יבגני אריה. הוא גם תרגם עבור התיאטרון את המחזה "מראט המסכן שלי" מאת אלכסיי ארבוזוב (אנ').
ב-2014 השתתף בפסטיבל להצגות יחיד "תיאטרונטו" עם ההצגה "העיטים" מאת יורם קניוק בבימויו של סלבה מלצב.
ב-2017 השתתף בתפקיד ראשי בסרט האוקראיני "הכול מתחיל בקייב", בבימויו של סרגיי קרוצנקו. בסרט גילם את מיקי, בחור יהודי יליד אוקראינה, שחוזר למולדתו כדי לגלות מידע על עברו ושורשיו. הסרט יצא לאקרנים במהלך 2018.
ב-2018 החל לגלם את דמותו של אנטולי קירילנקו, קצב ממולדובה, בסדרה הקומית "קופה ראשית". הסדרה שודרה בערוץ החינוכית. שידור העונה השנייה שלה החל ב-2020 בכאן 11, והיא אף הייתה מועמדת לזכייה בפרס אמי הבין-לאומי בקטגוריית "סדרת הקומדיה הטובה ביותר" של שנת 2019.
ב-2020 החל להגיש את ההסכת "שניים קפה - הפודקאסט של דניאל סטיופין" בערוץ היוטיוב שלו. בפודקאסט הוא מארח אנשים לכוס קפה ומשוחח איתם על חייהם ופועלם. ביולי 2021, לרגל עליית העונה השלישית של הסדרה "קופה ראשית", החל להנחות את ההסכת "הקצבייה", ביחד עם יניב סוויסה, שמשחק עם סטיופין בסדרה.
במרץ 2020 התמנה למנהל "אנסמבל כאן".
החל משנת 2022 משחק סטיופין במחזמר "החבדניקים" בתפקיד ניסים בתיאטרון הקאמרי.
סטיופין הגיש את הניקוד הישראלי באירוויזיון 2022.
בשנת 2023 השתתף בסדרת הטלוויזיה "סובייצקה" בתפקיד סטס.
בשנת 2024 השתתף בתוכנית המציאות אוטו אוכל: VIP לצד חברו השחקן יניב סוויסה. באותה שנה השתתף במחזה המוזיקלי "סווינג" בהפקת תיאטרון חיפה בתפקיד הרמן. באותה שנה שיחק בסדרה "אינדל" בתפקיד אלכס.
חיים אישיים

סטיופין בעל תואר ראשון בהצטיינות בפסיכולוגיה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני בשיווק מאוניברסיטת תל אביב.
הוא נשוי לסהר סופר, בתו של דרור סופר, ואב לבת ובן. מתגורר בהרצליה.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | צפוף | שליח פיצה | הוט, ערוץ זום | עונות 1-4 |
| 2018–הווה | קופה ראשית | אנטולי קירילנקו | הטלוויזיה החינוכית, כאן חינוכית, מכאן 33, ערוץ עשר, כאן 11 | עונות 1-5  מועמד פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקן ראשי בסדרת בסדרת דרמה קומית וקומדיית מצבים (2024) |
| 2019 | השוטר הטוב | איגור | יס | עונה 3 |
| 2021 | לבד בבית | איגור (מנקה) | כאן חינוכית | עונה 1 |
| 2022 | לבד בבית | איגור (מנהל חברת הובלות בשם "איגור הובלות") | כאן חינוכית | עונה 2 |
| 2023 | סובייצקה | סטס (סטניסלב) גולדברג (אח של ענת - סובייצקה) | כאן 11 | עונה 1 |
| 2024 | אינדל | אלכס ציביאן | הוט, נקסט טי וי, סלקום טי וי | עונה 1 |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | הצגה | תפקיד | תיאטרון | כותב המחזה | במאי | שפה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | מסעות אודיסאוס | אלפנור | תיאטרון גשר | רועי חן | שיר גולדברג | גרמנית |
| 2013 | הדיבוק |  | תיאטרון גשר | רועי חן בהשראת ש. אנ-סקי | יבגני אריה | עברית |
| 2014 | טרוריזם |  | תיאטרון גשר | האחים פרסניאקוב | מיכאל קרמנקו | גרמנית |
| 2014 | הנפש הטובה מסצ'ואן |  | תיאטרון גשר | ברטולט ברכט |  | גרמנית |
| 2014 | העיטים |  | תיאטרונטו | יורם קניוק | סלבה מלצב | גרמנית |
| 2015 | אני דון קיחוטה! |  | תיאטרון גשר | רועי חן | יבגני אריה | עבריתרוסית |
| 2017 | ספר דוד המלך |  | תיאטרון גשר | בהשראת הספר "דוח המלך דוד" מאת שטפן היים | יבגני אריה | עברית |
| 2019 | הפננה |  | תיאטרון מלנקי | חיים יזין, אלכסנדר גרינשטיין | מיכאל טפליצקי | עברית |
| 2022 | החבדניקים | ניסים (לשעבר אולג) | תיאטרון הקאמרי | אודי גוטשלק | אודי גוטשלק וגלעד קמחי | עברית |
| 2024 | סווינג | הרמן, מנחה בקפה ריץ | תיאטרון חיפה | צביה הוברמן | צביה הוברמן | גרמנית |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | הכול מתחיל בקייב | מיקי | סרגיי קרוצנקו |
| 2019 | מסך הברזל | נהג מונית | יבגני רומן |
הערות שוליים

↑  מראט המסכן שלי, באתר "הבמה"
↑  International Emmy Awards (2019), IMDb
↑  פוסט בדף הפייסבוק שלו, 21 בספטמבר 2020
↑   ערב עם שי שטרן עונה 4 | פרק 12 - 05.04.2024, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 57:23)
↑  מאיה נחום שחל, דניאל סטיופין: "הנכס הגדול שלי הוא היכולת לקום ולהמשיך הלאה", באתר כלכליסט, 24 ביולי 2024
↑   המועמדות והמועמדים לפרסי הטלוויזיה 2024, סרטון בערוץ "האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה", באתר יוטיוב, 2 במרץ 2025
האח הגדול (תוכנית טלוויזיה ישראלית)
כללי "בית האח הגדול"

ברחבי "בית האח הגדול" פזורות מצלמות רבות, חלקן גלויות וחלקן נסתרות. כל דייר מצויד במיקרופון אישי, אותו עליו לשאת עמו בכל שעות היום ובמקרה ולא יעשה זאת (למעט רחצה בבריכה או בזמן שינה), ייקנס בסכום כסף מהתקציב השבועי המיועד לרכישת מזון, סיגריות וכלי רחצה.
כל קשר של הדיירים עם העולם החיצון נמנע, ובמקרי חירום רפואיים, רופא מטפל במשתתפים בתוך הבית. הדיירים אינם מחזיקים בטלפון או במכשיר מדיה מכל סוג, אין להם גישה לאינטרנט והם אינם צופים בטלוויזיה. כמו כן אסור לדיירים להכניס לבית כל חומר קריאה או כלי כתיבה, למעט ספרי קודש. הדיירים אינם מצוידים בשעונים, מה שמקשה עליהם לעקוב אחר מהלך הזמן ותורם לתחושת הניתוק ואי-הוודאות בו הם נתונים כתוצאה מבידודם בבית. אסור למתמודדים לדבר בלי המיקרופון האישי שלהם, אסור להם לדבר על אסטרטגיות הדחה או לספר לעמיתיהם למי הצביעו. כמו כן, אסור למתמודדים לעשן בתוך הבית - אלא במקומות המיועדים לכך.
דיירי הבית

כמקובל במתכונת תוכניות "האח הגדול", נבחרו לשהות בבית אנשים בעלי רקע ותכונות שונים זה מזה במידה רבה. שונות הדיירים מתבטאת בלאום, זיקה לדת, מוצא עדתי, מעמד חברתי, אזור מגורים, גיל, נטייה מינית ועוד. שונות זו מפיקה מעין מיקרו-קוסמוס לא מייצג של החברה הישראלית, וחלק מהמתחים המאפיינים אותה משתקפים גם בתוכנית. חדר הווידויים בבית האח הגדול ("חדר האח הגדול") משמש את הדיירים כפינה סגורה לפריקת המתח הגואה לפרקים, ולווידויים אישיים בפני האח הגדול - ובפני הצופים. כמו כן, משמש חדר זה להודעות אישיות מאת האח הגדול לדיירים. חדר זה משמש גם לשיחות עם פסיכולוג, המלווה את הדיירים מחוץ לגבולות השידור.