stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה
ממאפייני אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה

המכניקה של דגם "אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה" נובעת מזו של דגם אלפא רומיאו ג'וליה, עם מנוע בעל 4 צילינדרים 1570 סמ"ק, תיבת 5 הילוכים עם יחס מקוצר, מתלה קדמי עם גלגלים עצמאיים ומאחור עם סרן קשיח, עם קפיצי סלילים ובולמי זעזועים הידראוליים על כל ארבעת הגלגלים. הבלמים הם תופים ולא דיסקים, כדי לשמור על מראה התואם את הסגנון של שנות ה-30, שהודגשו על ידי הגלגלים המשודרים.
מרכב האלומיניום, בהשראת הדגם המקורי שלפני מלחמת העולם השנייה, נבנה על ידי זגאטו בעקבות התוכניות הסגנוניות  המקורי של "6C 1750 GS Spider", תוצרת זגאטו גם בין השנים 1927 ו-1934, אך עם הבדלים משמעותיים בשל הממדים השונים של השִׁלדָה, הגלגלים קטנים יותר, תא הנוסעים גדול ומתקדם יותר וגם עיצוב השמשה שונה, דומה יותר לזה שהורכב על המכוניות מתוצרת טורינג. המכונית, עם הנעה שמאלית במקום הנעה ימנית כמו המקור, מגיעה למהירות מרבית של 155 קמ"ש והיא מיוצרת ברמות הגימור "רגילות" או "אקסטרה", עם פגושים צבועים בשחור.
בתרגום שם הדגם מאיטלקית לעברית: "Gran Sport Quattroruote" - "ספורט גדול, 4 גלגלים"
גוף הדגם, וכל האביזרים הפנימיים של הרכב נבנו בעבודת יד באמצעות חברת "Zagato" (אנ'),
אב הטיפוס הראשון הוצג באפריל 1965 במוזיאון הלאומי למכוניות "Museo Nazionale dell'Automobile" (אנ') בטורינו, איטליה
בשנת 1966, מחיר היחידה של דגם "אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה", עמד על 2,360,000 לירה איטלקית (באיטליה)
בדגם "אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה" הורכב מנוע קדמי 1.6 ליטר תוצרת אלפא רומיאו מסוג "Alfa Romeo Twin Cam engine" (אנ'), הנעה אחורית 4x2. הבלמים - 4 בלמי תוף
גלריה

אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה
אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה
ראו גם

אלפא רומיאו
אלפא רומיאו ג'וניור זאגטו
לקריאה נוספת

"אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה" - תמונות
הערות שוליים

↑  "אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה" classicdriver.com/en/car/alfa-romeo/zagato/1966
↑  "אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה" ruoteclassiche.quattroruote.it/gran-sport-quattroruote-unalfa-romeo-da-copertina
↑  Fusi, Luigi (1978). Alfa Romeo—Tutte le vetture dal 1910—All cars from 1910 (3rd ed.). Milan: Emmeti Grafica editrice
↑  Owen, David. Alfa Romeo—Always With Passion. ISBN 1-85960-628-8.
↑  "אלפא רומיאו גרנד ספורט קוואטרו רוטה" artcurial.com/en/lot-1966-alfa-romeo-quattroruote-gran-sport-zagato-roadster
בהגווד גיטא

| --- | --- |

 Arjuna–Visada Yoga  Ksetra–Ksetrajna Vibhaga Yoga  Visvarupa–Darsana Yoga  Vibhuti–Vistara Yoga  Bhakti Yoga  Purusottama Yoga  Gunatraya–Vibhaga Yoga  Daivasura–Sampad–Vibhaga Yoga  Sraddhatraya-Vibhaga Yoga  Raja–Vidya–Raja–Guhya Yoga  jñānavijñānayogaḥ  Karma Yoga  Sankhya Yoga  Aksara–Brahma Yoga  Gyaana–Karma-Sanyasa Yoga  Atmasanyam Yoga  Karma–Sanyasa Yoga  Moksha–Sanyasa Yoga 
 מידע כללי
 מאת:  ויאסה 
 שפת המקור:  סנסקריט 
 
ארג'ונה וקרישנה במרכבה, ציור מהמאות ה-18-ה-19 לספירה
בהגווד גיטה (בסנסקריט: भगवद्गीता, מילולית "שירת האל") הוא אחד מכתבי הקודש ההינדיים הנודעים ביותר, הכולל פרקים בתאולוגיה, בפילוסופיה, באתיקה ובדהרמה.
הגיטה מתוארך בין המאה החמישית למאה השנייה לפנה"ס, והוא חלק מן האפוס הסנסקריטי המהאבאראטה (פרקים 25–42 של הבהישמה פארוואן).
מחד, יש המחשיבים את הגיטה ל"סמיריטי" - בשורה אלוהית הנמסרת לאדם באמצעות מתווך טהור, לעומת כתבי ה"שרוטי" - בשורה הנמסרת לאדם ישירות מהאלוהות ללא תיווך, ולכן בוחרים לסווגו כמשני לכתבי שרוטי קדושים כאופנישדות, המעניקים תמונה כללית ובלתי אישית של האלוהות. מאידך, היות שהספר נחשב לשירת האל במישרין, הרי שהבדלי השרוטי והסמריטי לא חלים לגביו, ולכן יש גם המכנים אותו גיטופנישד — אופנישדת הגיטה.
הרקע לספר הוא מלחמת אחים בין בני קורו לבני פאנדו. בני קורו הדיחו מכסאם את בני פאנדו, וחיללו את כבודה של הנסיכה דראופאדי. כמו כן, בניו של פאנדו עוררו את קנאת הקורווים במוסריותם ובמידותיהם הנעלות. בהוראתו של קרישנה, הנסיך ארג'ונה, בנו של פאנדו, נלחם בבני קורו כדי להשיב את הממלכה שנלקחה בעורמה, ולכונן מחדש שלטון מוסרי ואלוהי. הטקסט מתאר את ההוראות הרוחניות שנמסרו לארג'ונה על ידי מורהו קרישנה, מקור והתגלמות (אוואטר) האל וישנו.
אל מול שדה הקרב, ארג'ונה מביע צער על האובדן הצפוי של חיי ידידיו וקרוביו אשר נמצאים במחנהו, כמו גם במחנה האויב. קרישנה מנחם אותו באומרו שהנשמה נצחית, והמוות הוא הסרה של הגוף החולף. מכאן ממשיך קרישנה להורות על מסירות, מדיטציה וידע.
הוא מראה לנסיך כי הוא גם התגלמות האל וישנו, גם האלוהות שמאחורי היקום, וגם אדונו האישי, לו הוא מצווה להתמסר (ב.ג 18.66). שילוש זה הוא אחד הבסיסים העיקריים לרבים מן הזרמים בהינדואיזם.
עוד טוען קרישנה שיש להיטהר מן ה"אני הכוזב" (אהנקארה) ולעורר את החלק האלמותי והרוחני, הנשמה (ג'יוה), שמקורה באישיות הברהמן העליון, אותה הוויה ייחודית, רוחנית ונשגבת.
כדי להיווכח בתפארת האלוהים, מאפשר קרישנה לארג'ונה להתבונן בו בדמות היקומית שלו (ויראט-פורושה), והמחזה המופלא מתואר ביצירה בפירוט.
הגיטה תורגם לשפות רבות, בהן גם עברית, אך בשל העושר וכפל המשמעויות בשפת המקור שלו, סנסקריט, בכל תרגום צפויה בהכרח התרחקות מסוימת מדקויות היצירה המקורית כפי שנכתבה.
ראו גם

מהאבהארטה
בהאגווטה פוראנה
לקריאה נוספת

בהגודגיטה - שירת המבורך, תרגם וצירף מבוא עמנואל אולסבנגר, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1956
בהגודגיטה, הוצאת דעת, תרגם מאנגלית שלמה קאלו, 1976
בהגוד-גיתא כפי שהיא, הוצאת "נאמנות ספרי בהקטיודאנתה", תרגום מאנגלית דורית לובן, 2011
הבהגווד גיטה תרגם איתמר תאודור, הוצאת כרמל ירושלים, 2002
הווארד רזניק, בהגווד גיטה: המדריך המקיף ותרגום מילולי מסנסקריט, תרגמה מאנגלית: טלי לב צ'רני, הוצאת רסלינג, 2018.
שיר האל – בהגווד גיטה, תרגום אמיר אור, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב 2024.
הערות שוליים

↑   איתמר תאודור, לנטוש את הלחימה, לוותר על הניצחון, באתר הארץ, 16 בדצמבר 2024
| הינדואיזם ומיתולוגיה הינדואית |
| --- | --- | --- |
| טרימורטי (האלים הראשיים) | הבורא: ברהמה • המגן והמשמר: וישנו • ההורס והבורא-מחדש: שיווה |  |
| אלים נוספים | אינדרה • גאיטרי • גנש • דנוונטרי • הנומאן • לקשמי • סראסווטי  • פרוואטי • קאלי • קרישנה • ראמה • שאקטי |  |
| כתבים | אופנישדות • בהגווד גיטא • ודות (ריג • סמא • יג'ור • אתהרוה) • מהאבהארטה • ראמאיאנה • פוראנות |  |
| מושגים בהינדואיזם | מנטרה (אום • הרא קרישנה) • אטמן • ארבע הווארנות • ברהמן • יוגה • פוג'ה • פרה קדושה • ודאנטה • סמסרה • מוקשה |  |
| חגים ומועדים | דיוואלי • הולי • מהא שיוורטרי • קומבה מלה |  |
| קטגוריות | אלים הינדואים • הינדואיזם • מיתולוגיה הודית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280772205171  BNE: XX4121854  BnF: cb120082703 (data)  GND: 4129499-3  LCCN: n79142762  NKC: aun2006372960  SUDOC: 028198956  TDVİA: gina  VIAF: 174582282   WorldCat (עם VIAF): 174582282 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קלפי

ערך זה עוסק בתיבה המשמשת לבחירות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ועדת קלפי במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות בישראל
פרגוד שנועד לאפשר חשאיות למצביע
בתור לקלפי, קיבוץ געש
תיבת קַלְפּי (מיוונית: κάλπη) היא קופסה המשמשת בבחירות, לאחסון זמני של מעטפות המכילות פתקי הצבעה, שהוכנסו לתוכן על ידי הבוחרים. התיבה סמוכה לחברי ועדת הקלפי, והמשקיפים הנוכחים באולם. בדרך זו ניתן למנוע החדרה של מעטפת בחירה לתיבה שלא בהתאם לחוק. במדינות מסוימות, כגון אירלנד ורוסיה נוהגים להביא את תיבת הקלפי אל בית הבוחר במקרה שהבוחר אינו מסוגל להגיע לחדר ועדת הקלפי.
הצבעה בקלפי
קלפי בישראל

בתיבות הקלפי בישראל פתח צר בחלקן העליון. גודלו של הפתח נקבע כך שניתן יהיה לשלשל בו את המעטפה, שבה ימצא פתק ההצבעה שבחר בו הבוחר. לעיתים יש מכסה נייד על הפתח, כך שניתן להכניס מעטפה לתיבה רק באישורו של הממונה על התיבה: יושב ראש ועדת הקלפי. התיבה נפתחת במלואה רק בחלקה התחתון.
לפני פתיחת תהליך הבחירות, יושב ראש ועדת הקלפי נוהג לפתוח את התיבה מלמטה, להפוך אותה על פניה ולהראות לכל חברי ועדת הקלפי שהיא ריקה. לאחר מכן נוהגים לנעול את התיבה במנעול מיוחד.
בסיום הבחירות פותחים את התיבה. סופרים את מספר המעטפות שנמצאו בקלפי. מספר המעטפות מושווה עם מספר המצביעים כפי שנרשמו ביומן ההצבעות. אם קיים הפרש בין שתי הספירות, מבוצעת ספירה נוספת. אם גם אז נותר ההפרש, מבצעים את מיון הפתקים ורושמים את תוצאות ההצבעה. בדין וחשבון לוועדת הקלפי האזורית מדווחים על ההפרש שהתגלה וממציאים לוועדה את יומן ההצבעה ואת הפתקים. לוועדה המרכזית יש שיקול דעת להחליט מה לעשות. אם אחד הבוחרים אינו מרוצה מהחלטת ועדת הבחירות הוא רשאי לפנות אל מוסדות שיפוטיים. כמובן, השאלה היא קריטית, כאשר ההפרש במספר הקולות, בין המספר הרשום ביומן לבין מספר המעטפות בקלפי, עשוי לקבוע איזה מן המועמדים ייבחר.
הקלפי ביהדות

בהתאם לדיני עיכוב מן המשנה המנוסחים בהתאם לרוח השניותנית היהודית המצדדת ברעיון קיום שתי הכוחות ככאלה הנובעים מן האחד, בתלמוד מוזכרת הקלפי כאמצעי להגרלות שונות, כגון בחירת שעיר לעזאזל מבין שני שעירים שווים, ובמחלוקות על נחלות.
ראו גם

קואליציה
אופוזיציה
הערות שוליים

↑  "שְׁנֵי שְׂעִירֵי יוֹם הַכִּפּוּרִים,מְעַכְּבִין זֶה אֶת זֶה.שְׁנֵי כִּבְשֵׁי עֲצֶרֶת מְעַכְּבִין זֶה אֶת זֶה.שְׁתֵּי חַלּוֹת מְעַכְּבוֹת זוֹ אֶת זוֹ.שְׁנֵי סְדָרִין מְעַכְּבִין זֶה אֶת זֶה.שְׁנֵי בָּזִיכִין מְעַכְּבִין זֶה אֶת זֶה.הַסְּדָרִים וְהַבָּזִיכִין מְעַכְּבִין זֶה אֶת זֶה" / (מנחות ג,ו)
↑  "שְׁנֵי שְׂעִירֵי יוֹם הַכִּפּוּרִים,מִצְוָתָן שֶׁיִּהְיוּ שְׁנֵיהֶן שָׁוִין בְּמַרְאֶה וּבְקוֹמָה, וּבְדָמִים, וּבִלְקִיחָתָן כְּאֶחָד.ואַף עַל פִּי שֶׁאֵינָן שָׁוִין, כְּשֵׁרִין. וכו' / (יומא ו,א))
↑  "שְׁתֵּי צִפֳּרִים מִצְוָתָן שֶׁיְּהוּ שָׁווֹת בַּמַּרְאֶה וּבַקּוֹמָה וּבַדָּמִים, וּלְקִיחָתָן כְּאֶחָת/ (נגעים יד,ה) יש הגורסים כי בנוסחים המאוחרים ניכר ניסיון לטשטש את התופעה השניותנית (ובכך להדירה מן ההמון ולצפנה כתורת הסוד) ובהם מופיעים שעירים "כשרין" למרות שאינם שווים
↑  על כך מרחיב פילון האלכסנדרוני בדבריו
| בחירות |
| --- | --- | --- |
| שיטות בחירה | בחירות ישירות • בחירות יחסיות • טופס כללי • בחירות אזוריות • בחירות ארציות • בחירות רובניות • הצבעה בשני סיבובים • הצבעת אישור • שיטת בורדה • שיטת ג'פרסון • שיטת הבונוס להשגת רוב קואליציוני • שיטת שולצה • שיטת הקול הנייד • חבר האלקטורים |  |
| הצבעה | אחוז הצבעה • הצבעה בדואר • הצבעה במעטפות כפולות • הצבעה חשאית • הצבעה מוקדמת • הצבעה ממוחשבת • הצבעה מרחוק • הצבעה באינטרנט • זכות בחירה • חובת הצבעה |  |
| אמצעי הצבעה | קלפי • מכונת הצבעה • פתק הצבעה • קלרוטריון |  |
| מונחים | כלכלת בחירות • דממת בחירות • רשימה • שריון • הסכם עודפים • עימות בחירות • בחירות מקדימות • חוג בית • בחירות ביניים • בחירות בזק |  |
| נוספים | פיקוח על בחירות • אחוז החסימה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282432005171  BnF: cb12274546w (data)  LCCN: sh85011337
יחסי ישראל–פקיסטן

| יחסי ישראל–פקיסטן |
| --- | --- |
ישראל: פקיסטן


ישראל: פקיסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 796,095
אוכלוסייה
10,019,883: 252,917,583
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 338,368
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,889: 1,338
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה אסלאמית פדרלית ודמוקרטיה פרלמנטרית

דרכון פקיסטני ועליו הכיתוב "תקף לכל מדינות העולם מלבד ישראל"
יחסים בין ישראל לפקיסטן מעולם לא כוננו, והחל מיצירת הקשר הראשון בין שתי המדינות, הם עוינים. פקיסטן נוטרת איבה לישראל, על אף ניסיונות מצד ישראל ליצור יחסים דיפלומטיים או קשרי מסחר, על רקע הסכסוך הישראלי-ערבי. במרוצת השנים אמרו בכירים פקיסטנים רבים כי אם ישראל תגיע להסדר כלשהו עם מדינות ערב, ארצם תוכל לפתוח בהליך דיפלומטי גלוי עם ישראל.
פקיסטן מקיימת יחסים קרובים עם הארגון לשחרור פלסטין, כבר מאז תקופת האינתיפאדה הראשונה. דוגמה לטיב היחסים בין הפלסטינים לפקיסטן היא שבאותו הזמן שלחה פקיסטן לפלסטינים מזון וציוד רפואי. מלבד זאת לא פעם מתפרסמות הודעות תקיפה הדדיות, לאור זאת האיבה בין ישראל לפקיסטן שלעיתים אף נמצאת באור הזרקורים של הזירה הבינלאומית היוותה פעמים תכופות גורם לחיכוך בינה לבין ארצות הברית ובכך ערערה את מעמדה בוושינגטון הבירה. לאחר שיכולותיה הגרעיניות של פקיסטן הפכו למוכחות, התעוררה בישראל דאגה באשר ליכולות אלו. בפקיסטן רווחו טענות רבות, ולפיהן ישראל מתכננת לתקוף את מתקני הגרעין הפקיסטניים, אך אנשי מפתח בשלטון הישראלי הכחישו כי לישראל הייתה כוונה כזו.
לקראת שנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות הסכמי אוסלו, חל שינוי לטובה בעמדתה של פקיסטן כלפי ישראל. זו התרככה והנמיכה את פעילותה האנטי-ישראלית בארגונים הבינלאומיים. לאור שינוי זה החלו נציגים יהודיים (לאו דווקא ישראלים) ופקיסטניים להיפגש זה עם זה. האינטרסים הישראליים בפגישות אלו היו בעיקר לכונן יחסים דיפלומטיים או קשרים גלויים במישור אחר, ואילו האינטרסים הפקיסטניים התמקדו בהבהרה לישראלים כי הסיבה העיקרית לעוינותה של פקיסטן כלפי ישראל היא הרצון להביע הזדהות עם העולם המוסלמי בכלל ועם ארצות ערב בפרט.
נכון ל-2024, לא ידוע על קיום מגעים כלשהם בין שתי המדינות.
רקע > רקע היסטורי

| --- | --- |
 :  ראו גם – חלוקת הודו
פקיסטן נוסדה רשמית ב-15 באוגוסט 1947 כתוצאה מחלוקת תת-היבשת ההודית. המוסלמים בהודו החלו לתבוע את חלוקת מדינתם, את ניתוקם מהלאומיות ההודית או ההינדואית והקמת מדינת אסלאם עצמאית כבר בשנת 1940. מנהיגם, מוחמד עלי ג'ינה, טען שהמוסלמים החיים בהודו בעלי תרבות, ציוויליזציה, היסטוריה, דת, ספרות, מנהגים ומסורת שונה ומיוחדת - מה שהיווה מאפיינים של עם נפרד ושונה.
ראשי התנועה הלאומית של הודו, הקונגרס הלאומי ההודי (מפלגת הקונגרס), התנגדו לתביעת המוסלמים, אך ג'ינה התעקש בקביעות ובאופן תקיף שההינדואים והמוסלמים בהודו אינם שתי עדות שונות אלא שני עמים שונים, ועל כן יש לחלק את הודו בין שני עמים אלו. בסופו של דבר זכו המוסלמים בהודו במאבקם, והודו חולקה, כפי שתבעו.
רקע > רקע דיפלומטי

מאז ייסודה, הושפעו יחסי החוץ של פקיסטן מעצם היותה מדינה מוסלמית שהוקמה על בסיס דתי-אסלאמי. סולידריות אסלאמית הייתה מרכיב עיקרי במדיניות הכללית שלה ככלל ובמזרח התיכון בפרט, כמו ביסוד תמיכתה העיקשת והאיתנה בארצות ערב באומות המאוחדות ובזירות דיפלומטיות-בינלאומית אחרות. פקיסטן, מצדה, ציפתה לתמיכת המדינות הערביות בסכסוכה המתמשך והארוך עם הודו במחלוקת הבעלות על קשמיר.
היסטוריה > היסטוריה מוקדמת

תמיכתה של פקיסטן במדינות הערביות לא התמקדה רק בסיוע מדיני באו"ם ובמאבקו העיקש של נציג פקיסטן שם, סר מוחמד זפארוללה ח'אן נגד תוכנית החלוקה ובעד כינון מדינה פדרליסטית בארץ ישראל. במלחמת העצמאות של ישראל פקיסטן סייעה לארצות ערב על ידי העברת נשק ותחמושת. במהלך המלחמה נתקבלו ידיעות ולפיהן פקיסטן מנסה להגיש לערבים סיוע צבאי: לנציגות הדיפלומטית של ישראל בוושינגטון הבירה הגיעו שמועות כי גדוד פקיסטני עומד להגיע אל ארץ ישראל במטרה לסייע ולהילחם לצד הערבים. אהוד אבריאל, ששהה בצ'כוסלובקיה כדי לרכוש כלי נשק, דיווח שפקיסטן רכשה שם כ-250 אלף רובים שכנראה נועדו להגיע אל הערבים. כמו כן, נודע שפקיסטן רכשה באיטליה שלושה מטוסי קרב עבור מצרים.
עם שוך הקרבות וחתימת הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות, היו כאלו שסברו במשרד החוץ שייתכן שאפשר יהיה לפתוח צירות בקראצ'י, בירתה של פקיסטן, או לפחות לכונן עמה יחסי מסחר גלויים. לאור ההתקדמות לקראת הכרת הודו בישראל בסוף 1949, היו ששיערו שגם פקיסטן תכיר בישראל. מנגד, פקיסטן התנגדה לצירוף ישראל לאו"ם ונגד צירופה לפורומים בינלאומיים אחרים, ונציגים של פקיסטן הצהירו שלעולם לא יכוננו קשרים עם ישראל.
בנובמבר 1949 נתבקשה ישראל, דרך האו"ם לאפשר את כניסת הנספח הצבאי של פקיסטן ברבת עמון לישראל. ישראל דרשה הגשת בקשה רשמית בכתב עם פרטים על הביקור, ומשלא נענתה, סירבה לבקשה. מגע ראשון בין נציגים ישראלים ונציגי ארגונים יהודיים לבין הנציב העליון הפקיסטני בלונדון נוצר בראשית שנת 1950. ממשלת פקיסטן התבקשה לתת אשרות מעבר להודו עבור מספר לא מבוטל של יהודים שנאלצו לצאת מאפגניסטן ורצו לעלות ארצה. ממשלת פקיסטן סירבה להתיר להם לעבור בארצה, והיהודים יצאו דרך איראן. במרץ 1952 הצהיר בקהיר זפארוללה ח'אן, שמונה בינתיים לשר החוץ של פקיסטן, כי יש צורך בהסדר בין ישראל למדינות ערב, אם כי הטעים שמדינתו תומכת בתביעות מדינות ערב מישראל שכללו תיקוני גבולות, פיצוי כספי וקבלת ביטחונות שאין לישראל כוונות תוקפניות.
בעקבות הצהרה זו הוסדרה פגישה בניו יורק בין שר החוץ זפארוללה ח'אן לשגריר אבא אבן ב-14 בינואר 1954. שר החוץ העלה זיכרונות מימיו באונסקו"פ, בהם פעל נגד תוכנית חלוקת ארץ ישראל. באותה הפגישה הוא סיפר לאבן על פגישתו עם חיים ויצמן, לימים נשיא מדינת ישראל הראשון, ועל הרושם האדיר שהשאיר עליו "מגדולי חכמי דורנו". הוא גם ביקר בארץ ישראל בהמלצתו של ויצמן והתרשם מ"ההישגים של הציונות", אך עזב את ישראל בהרגשת חרדה לגורל הערבים, שלא יוכלו להתמודד עם הקדמה וההתפתחות של היהודים.
היסטוריה > שנות ה-70 עד 1992: הידוק היחסים עם ארצות ערב ותוכנית הגרעין הפקיסטנית

בשלהי שנת 1970 פקד את פקיסטן המזרחית ציקלון בולה, שבעקבותיו קיפחו את חייהם כחצי מיליון נפש. ישראל נתבקשה על ­ידי יושב­ ראש העצרת הכללית יחד עם יתר המדינות החברות באומות המאוחדות, להגיש עזרה לנפגעי האסון דרך הצלב האדום הבינלאומי, עזרה במשלוח מרפאות ניידות, תרופות ומזון. פקיסטן סירבה לקבל סיוע זה.
אם בשנים הראשונות לקיומה שמה פקיסטן ביחסי החוץ שלה דגש על קשריה עם העולם המערבי, בפרט עם ארצות הברית, הרי בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 חל שינוי כיוון במדיניות החוץ הפקיסטנית. מדיניות זו אמנם נותרה ברובה פרו-מערבית מתונה, אך נטתה לכיוון מוסלמי יותר. גרמה לכך אכזבתה של פקיסטן ממדינות המערב עקב הפסדה במלחמת הודו-פקיסטן השלישית ובעיקר התעצמות הרגשות האסלאמיים בציבור ועליית כוחן של מדינות המערב. הידוק הקשרים עם המדינות המוסלמיות בכלל ועם מדינות ערב בפרט נבע ממספר סיבות:
הצורך לגייס תמיכה עבורה בסכסוך המתמשך עם הודו.
הרצון לקדם את המניעים הכלכליים של פקיסטן, כגון יבוא נפט מוזל, הבטחת הכנסות שהגיעו מעובדים פקיסטנים שהועסקו בארצות הערב (בשנת 1983 הגיעו הכנסות אלו לכשלושה מיליארד דולר אמריקני), פיתוח שווקים לתוצרת פקיסטנית וקבלת הלוואות ומענקים ממדינות אחרות.
הצורך לגייס תמיכה מדינית מול האיום של ברית המועצות בעת מלחמת אפגניסטן.
הרצון להפגין אחווה עם שאר המוסלמים וסולידריות בינלאומית כלפי גורמים דתיים מבית.
הצורך המרכזי ביותר: מניעת חתרנות איראנית בפקיסטן. בתקופה זו התחזק שיתוף הפעולה הצבאי בין פקיסטן לבין כמה ממדינות ערב. אלפי אנשי צבא פקיסטנים שימשו בכוחות המזוינים של ערב הסעודית ושל מדינות המפרץ הפרסי כמסייעים בתחזוקת נשק וציוד תוצרת ארצות הברית וכיועצים כלליים. משלחות אימון צבאיות מפקיסטן אף שהו בממלכת ירדן בשנים שלאחר מלחמת ששת הימים. חוקר פקיסטני אף טען כי במערכות שהתנהלו בין ישראל למדינות ערב ב-1967 וב-1973 מטוסי צבא הגנה לישראל הפילו טייסים פקיסטנים אשר הטיסו מטוסים של סוריה וירדן. הטען בפקיסטן כי מדריך טיסה פקיסטני הפיל במלחמת ששת הימים ארבעה מטוסים של חיל האוויר הישראלי בעת שאלו התקיפו את שדה התעופה H-3 בעיראק בשתי גיחות הפצצה. כמו כן, הפקיסטנים טוענים כי טייס שלהם הפיל מיראז' ישראלי בקרב אוויר בזמן מלחמת ההתשה אחרי מלחמת יום הכיפורים בחזית הסורית. בקרב על ביירות שהתנהל בין ישראל לארגון לשחרור פלסטין נשבו בשבי הישראלי 50 מתנדבים מפקיסטן בשירות אש"ף. לפני כן, לאחר מלחמת יום הכיפורים, נחתם בין אש"ף לפקיסטן חוזה להכשרת קציני הארגון במוסדות צבא פקיסטניים.
בין הארגון לשחרור פלסטין לפקיסטן התפתחו יחסים קרובים וחמים. הפעם הראשונה בה קיבל אש"ף הכרה כנציג הלגיטימי והיחיד של העם הפלסטיני הייתה בכנס הפסגה האסלאמית שנערך בלאהור בפברואר 1974. הכרה זו אושררה שישה חודשים לאחר מכן בפסגה הערבית שנערכה ברבאט, מרוקו. נציגויות אש"ף בקראצ'י ובאסלאמאבאד, בירתה של פקיסטן החל מ-1960, זכו להכרה דיפלומטית מלאה ללא התניה ב-1975. בתקופת האינתיפאדה הראשונה נערכו הפגנות תמיכה באש"ף, וממשלת פקיסטן שיגרה לארגון מזון וציוד רפואי. בעניינה של ישראל הקפידה פקיסטן שלא לנקוט צעד כלשהו העלול לסכן את יחסיה עם ארצות ערב או להסית גורמים אסלאמיים בתוך המדינה. נוסף על כך, התוקפנות הקולנית והבוטה מצד פקיסטן נגד ישראל היוותה פעמים תכופות גורם לחיכוך בינה לבין ארצות הברית. למשל, במרץ 1984 הזהירה פקיסטן את ארצות הברית מפני העברת שגרירותה בתל אביב-יפו לירושלים וכאמצעי הרתעה ניתקה את יחסיה הדיפלומטיים עם קוסטה ריקה לאחר שהאחרונה העבירה את שגרירותה לירושלים באפריל של אותה השנה.
היסטוריה > שנות ה-70 עד 1992: הידוק היחסים עם ארצות ערב ותוכנית הגרעין הפקיסטנית > תוכנית הגרעין הפקיסטנית

ב-1974 הצליחה הודו לייצר נשק גרעיני. פקיסטן הלכה מיד בעקבותיה תוך התעלמות מוחלטת מלחצי ארצות הברית, שלא היו נמרצים, שניסתה להניאה מכך. עבור מאמציה הגרעיניים קיבלה פקיסטן סיוע כלכלי מלוב ומערב הסעודית בסך מאות מיליוני דולרים. ישראל עקבה בדאגה ובחשש אחר פיתוח "הפצצה האסלאמית", שם הנשק הגרעיני שפיתחה פקיסטן בפי קהילת המודיעין הישראלית, שכן נודע על ידיעות כי עיראק קיבלה ידע גרעיני מפקיסטן ובעקבותיהן איראן וערב הסעודית תקבלנה גם כן ידע כזה. בישראל לא היה ספק שעיראק מתכננת להשתמש בכור הגרעיני שבנתה למטרות צבאיות. שיתוף הפעולה הגרעיני בין עיראק לפקיסטן היה עלול לקרב את המועד שבו נשק גרעיני יהיה ברשות עיראק.
ראש ממשלת ישראל, מנחם בגין, ושר החוץ יצחק שמיר פעלו ב-1980 בוושינגטון ובבירות שונות באירופה לנטרל סכנה זו. הסנאטור אלן קרנסטון התריע בנאום שנשא במליאת הסנאט ב-27 באפריל 1981, על הסכנה שפקיסטן בעלת הנשק הגרעיני עלולה להתערב בסכסוך במזרח התיכון בלחץ מדינות ערב. ישראל הודאגה מאוד לאור ההתפתחויות בפקיסטן, אם כי היו ידיעות כי פקיסטן ביקשה את סיועה של ישראל להפעיל את השפעתה בוושינגטון כדי להביא לפירוק נשק גרעיני של תת-היבשת ההודית ועצירת מרוץ החימוש בינה להודו. הפקיסטנים חזרו והבטיחו שאין להם כל סיבה להתערב בסכסוך הישראלי-ערבי.
היסטוריה > שנות ה-70 עד 1992: הידוק היחסים עם ארצות ערב ותוכנית הגרעין הפקיסטנית > חששות מתקיפה ישראלית על מתקני גרעין פקיסטניים

על אף שתוכנית הגרעין של פקיסטן הייתה ככל הנראה ידועה לישראל, ישראל לא ניהלה מתקפת הסברה נגד האיום הפקיסטני. זאת משום שפקיסטן הצטיירה כמדינה שקולה ואחראית ולא כמדינת טרור כדוגמת איראן ועיראק, ואיום הייחוס מולו בנתה את תוכנית הגרעין היה הודו ולא ישראל. עם זאת, רווחו בפקיסטן, בעיקר בשנת 1988, חששות מפני התקפה משותפת של הודו וישראל על מתקניה הגרעיניים בקהוטא (Kahuta), לא הרחק מגבול קשמיר. ראש ממשלת פקיסטן, נוואז שריף, אמר בריאיון שנערך ב-29 ביולי 1991 לעיתון הפקיסטני "דון" כי הוא חושש שישראל תתקוף את המתקנים הגרעיניים הפקיסטניים. ישראלים שהחזיקו בעמדות מפתח ממשלתיות באותן השנים הכחישו שהייתה כוונה ישראלית לפעול צבאית נגד המתקנים הגרעיניים בפקיסטן. כל זאת למרות הסיוע שהגישה פקיסטן לערבים במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים והבטחות שניתנו לסוריה בדבר מעורבות עמוקה יותר במלחמה עתידית, לכשתפרוץ.
היסטוריה > שנות ה-90 עד ראשית שנות ה-2000: מגעים > המגעים הראשוניים

לאחר כינון יחסי ישראל–סין והנורמליזציה ביחסי הודו–ישראל בינואר 1992 החל משרד החוץ לעקוב אחר המדינות המוסלמיות הגדולות באסיה, בהן פקיסטן. נראו אז כמה סימנים חיוביים שעוררו רושם כי חל שינוי תפיסתי מסוים ביחסה של פקיסטן כלפי ישראל. הסימן הראשון והבולט ביותר היה ראיון שהעניקה שגרירת פקיסטן בוושינגטון, עאבדה חוסיין (באורדו: عابدہ حسین) ב-31 בינואר 1992 עקב העלאת דרג היחסים בין הודו לישראל יומיים קודם לכן. היא אמרה כי לאור העובדה שהפלסטינים נושאים ונותנים עם ישראל וכן הודו מחזקת את יחסיה עמה אין מניעה שפקיסטן תכונן גם היא יחסים דיפלומטיים או בילטרליים עם ישראל. דובר משרד החוץ של פקיסטן פרסם הכחשה לדברים אלו.
נציג הקונגרס היהודי העולמי במלבורן שבאוסטרליה דיווח שנודע לו מפי אנשי עסקים בפקיסטן אשר עמם היה קשור, שמזכיר החוץ הפקיסטני, שהאריאר מוחמד ח'אן (شہریار محمد خان) יהיה מוכן לפתוח בדיאלוג חשאי עם ישראל מאחר שהיה סבור כי פקיסטן תפיק מכך תועלת. ביוני אותה השנה נפגש בוושינגטון חבר הקונגרס סטיב סולרז עם מזכיר החוץ ועם השגרירה ושמע מהם שאינם שוללים פגישה עם נציגי ארגונים יהודיים בארצות הברית. ממשלות ידידותיות שלחו גם הן פניות לממשלת פקיסטן בעניין נורמליזציה ביחסי מדינתם עם ישראל. פגישות אקראיות נערכו בין נציגים פקיסטנים לעמיתיהם הישראלים. באותה תקופה חל שינוי לטובה בעמדתה הפומבית של פקיסטן כלפי ישראל וברטוריקה של נציגים מטעמה בפורומים בינלאומיים. ההנחה שרווחה הייתה שמצבה הכלכלי הקשה של פקיסטן, יחסיה הרעועים עם ארצות הברית באותה עת בעיקר בגלל תוכניותיה הגרעיניות, ורצונה העז לשיפור תדמיתה, עשויים להוות מנוף שישכנע את פקיסטן שהגיעה השעה לשיפור יחסיה עם ישראל. דברים מפורשים בעניין זה נשמעו בפגישות עם נציגים פקיסטנים, בייחוד מי שצידדו בשינוי היחס לישראל ולא נרתעו מקיום מגעים אתה.
היסטוריה > שנות ה-90 עד ראשית שנות ה-2000: מגעים > פגישת משה יגר ואכרם זאכי

ב-16 בדצמבר 1992 התקיימה פגישה מקרית ולא מתוכננת בין משה יגר, ראש אגף אסיה ואפריקה במשרד החוץ, לבין מנכ"ל משרד החוץ של פקיסטן, אכרם זאכי. השניים נפגשו ביפן, כאשר כל אחד נתלווה לפמליית שר החוץ של ארצו וראש ממשלתו. יגר נכח ביפן במסגרת ביקורו של שר החוץ שמעון פרס, ואילו זאכי במסגרת ביקורו של ראש ממשלת פקיסטן נוואז שריף. השניים שוכנו במקרה באותו בית מלון. באותה פגישה נשאלה השאלה האם אפשר יהיה להפגיש בין פרס לשריף, וזאכי השיב שלא יהיה ניתן לעשות זאת בחשאי והציע לנסות לארגן פגישה כזו בדאבוס שבשווייץ בשלהי ינואר 1993, כאשר שני האישים יהיו שם. זאכי ציין כי בשנתיים האחרונות, דהיינו בשנות שלטונו של שריף, מדינתו הנמיכה את הרטוריקה האנטי-ישראלית שהייתה נהוגה אז בפקיסטן לפני כן. הוא הבהיר שהפקיסטנים סבורים ששיתוף פעולה במישור כלשהו עם ישראל יכול להועיל, וכי היו רוצים שישראל תסייע לשיפור מעמדם הרעוע בארצות הברית. הוא הוסיף ואמר שמופעל עליהם לחץ בנושא הפיתוח הגרעיני, וכי הם מוכנים לתת לישראל ערבויות שלא יעבירו טכנולוגיה רגישה למה שכינה "ארצות ממערב לנו" (הכוונה הייתה לאיראן ולארצות ערב). דבריו אלו נאמרו על אף שהופעל על פקיסטן לחץ עז על ידי מדינות מסוימות, שאף הציעו כסף רב שפקיסטן זקוקה לו, עבור טכנולוגיה זו.
פקיסטן כבר מסרה הבטחות מסוג זה לארצות הברית. יגר השיב שקשה לצפות מישראל שתפעל למען פקיסטן כל עוד אין התקדמות ביחסי ישראל-פקיסטן, והעיר כי ישראל מקיימת משא ומתן ודיאלוג עם ארצות ערביות אחרות ואין סיבה שפקיסטן תתמיד בקיצוניותה המסורתית. על כך הגיב זאכי כי הגורם המעכב את התפתחות היחסים הוא החשש מתגובה שלילית מצד חוגים דתיים בארצו. זאכי ידע על פגישות שונות שהתקיימו באותה העת בין נציגים ישראלים לפקיסטנים בכמה בירות בעולם, וכמו כן ידע על התבטאויותיה החיוביות של עאבדה חוסיין בעניין כינון יחסים דיפלומטיים עם ישראל, והוסיף כי בלית ברירה נאלצו המוסדות הדיפלומטיים בארצו לנזוף בה על דבריה.