ברוס ספרינגסטין
קריירה > 1964–1972: תחילת הקריירה

ספרינגסטין החל להימשך לעולם המוזיקה בגיל שבע, לאחר שצפה באלביס פרסלי מופיע בתוכנית המופע של אד סאליבן בשנת 1956. פרסלי היה אחד מהאמנים האהובים על ספרינגסטין בצעירותו, שאף ניסה בליל ה-29 באפריל 1976, להיכנס בלילה לאחוזתו של פרסלי בגרייסלנד ביחד עם סטיבן ואן זאנדט, חברו מהאי סטריט בנד, על מנת לבקש ממנו לחוות את דעתו על שיר שכתב ספרינגסטין באותה תקופה בשם "Fire". כמחווה, בתמונת אלבומו "Born to run" משנת 1975, מצולם ספרינגסטין כשלרצועת הגיטרה שלו מחובר כפתור של מועדון המעריצים של פרסלי בניו יורק.
בצעירותו, הושפע ספרינגסטין גם מהזמר פרנק סינטרה, אשר אף הוא יליד העיר ניו ג'רזי. לאחר שאמו אדל רכשה לו את הגיטרה הראשונה, ובהשפעת הופעתם של הביטלס בתוכניתו של אד סאליבן ב-1964, החל ספרינגטין להופיע באותה שנה מול קהל חי, בתחילה באתר קרוואנים בשולי כביש 34 שבניו ג'רזי (אנ') ובהמשך במועדון החברים "Elk Lodge" (אנ').
בשנת 1965, לקחה אדל הלוואה על מנת לרכוש לברוס גיטרה חדשה. אירוע זה כמו גם היבטים נוספים במערכת היחסים החמה בין ברוס לאמו, מתוארים בשירו של ספרינגסטין "The wish", אשר נכלל במסגרת המארז המרובע "Tracks" שיצא בשנת 1998.
באותה שנה פנה ספרינגסטין לגורדון "טקס" ויניארד, אשר ביחד עם אשתו מריון נתנו את חסותם ללהקות מקומיות ואפשרו לו להתאמן ולהופיע בדופלקס שבבעלותם. בני הזוג עזרו לספרינגסטין להשתלב כגיטריסט בלהקת "The Castiles" (בהמשך הפך גם לסולן הלהקה). הלהקה הקליטה שני שירים והופיעה באירועים שונים בניו ג'רזי ובניו יורק. בשנת 2002, תרם ספרינגסטין לבנייתו של פארק בניו ג'רזי והקדיש אותו לגורדון, בהוקרה על הסיוע שהעניקו לו וללהקה בתחילת דרכם.
בשנת 1967, בהגיעו לגיל 18, זומן לבדיקות-גיוס על ידי צבא ארצות הברית, אך לא נמצא כשיר לשירות בווייטנאם עקב תאונת האופנוע שבה היה מעורב שנה קודם לכן ואשר גרמה לו לזעזוע מוח. בראיון שנערך איתו בשנת 1984 במגזין רולינג סטון, אמר ספרינגסטין: "כאשר הגעתי לבדיקות הגופניות בבסיס חשבתי רק על דבר אחד – אני לא מתכוון להתגייס". זאת עקב מותם במלחמה של מכרים מניו ג'רזי, בהם מתופף וזמר רוק עמם הופיע.
בסוף שנות השישים חבר ספרינגסטין להרכב "Earth" שהופיע במועדונים שונים בניו ג'רזי. בתקופה זו זכה לכינוי "הבוס", כשניהל את נושא הלוגיסטיקה ותשלומי השכר של ההרכב. מקור נוסף לכינוי הוא ממשחקי המונופול שחברי הלהקה נהגו לשחק.
בין השנים 1969–1971, הופיע ספרינגסטין במסגרת להקת "Steel Mill" (אנ'), אשר כללה בנוסף את דני פדריצ'י, ויני לופז, ויני רוסלין ובהמשך גם את סטיבן ואן זאנדט ורובין תומפסון. הלהקה הופיעה בין היתר באולמות שונים באזור עיירות החוף של ניו ג'רזי, בעיר ריצ'מונד שבויריג'יניה, בקליפורניה ובמקומות נוספים. חבורת נגנים זאת, בצירוף הסקסופוניסט קלרנס קלמונס, תהפוך בשנת 1972 ללהקת ה-E Street Band, אשר תלווה את ספרינגסטין החל מאלבומו הראשון ועד היום.
בשנים אלה, פעל ספרינגסטין בהרכבים שונים, תוך ניסיון לעצב את סגנונו המוזיקלי – "Dr. Zoom & the Sonic Boom" (תחילת עד אמצע שנת 1971), "Sundance Blues Band" (אמצע 1971), "The Bruce Springsteen Band" (אמצע 1971 עד אמצע 1972). בשלב זה, עם צירופו של הפסנתרן דייוויד סנציוס (אנ'), החלה להתגבש להקת ה-E Street Band העתידית.
הוורסטיליות בשיריו ששילבו אלמנטים מסגנונות מוזיקה רבים דוגמת בלוז, רית'ם אנד בלוז, סול, ורוק אנד רול, כמו גם הנוכחות הבימתית הבולטת שלו, העלו את קרנו של ספרינגסטין בקרב גורמים בתעשיית המוזיקה, אשר עתידים להשפיע רבות על התפתחות הקריירה שלו – המפיקים המוזיקליים מייק אפל וג'ים קרטקוס וצייד הכישרונות של קולומביה רקורדס ג'ון האמונד, אשר בעקבות לחצים שהפעיל עליו אפל הזמין את ספרינגסטין לאודישן במאי 1972.