stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרויקט סינון העפר מהר הבית
הממצאים > תקופת בית שני (516 לפנה"ס – 70 לספירה)

תקופת הבית השני היא התקופה העמוסה ביותר בתולדות הר הבית, הן מבחינת מפעלי הבנייה שנערכו בהר, ובראשם בניית מקדש הורדוס, והן מבחינת הפעילות האנושית היום-יומית. הדבר משתקף במיוחד בממצא כלי החרס שלמעלה מ-40% ממנו משתייך לתקופה זו ומתוך אותם 40% - כשני שלישים מתוארכים לשלהי התקופה (40 לפנה"ס - 70 לספירה, כלומר: מתחילתה של התקופה ההרודיאנית ועד חורבן בית שני). בדומה לקרמיקה מימי בית ראשון מתאפיין המכלול באחוז גבוה של קנקנים ופכים (אך לא פכיות) בהשוואה לאתרים אחרים בירושלים. לעומתם, נרות השמן מהר הבית מופיעים באחוז נמוך ביחס לאתרים אחרים בירושלים.
מתקופה זו התגלו מספר פריטים אדריכליים. הגדול שבהם הוא כותרת של עמוד דורי בקוטר 75 ס"מ. מנהלי הפרויקט הציעו כי מקור הכותרת, שתוארכה למאה ה-2 לפנה"ס הוא בסטיו המזרחי (אנ') של הר הבית. ממצא אדריכלי נוסף שיצר הדים הוא אריחי האופוס סקטילה: אריחים צבעוניים בעלי צורות גאומטריות העשויים מאבנים מקומית ומיובאות. בעזרת השוואות לרצפות מסוג זה במפעלי בנייה אחרים של הורדוס ובעולם הרומי והסקת מסקנות לגבי דגמי הריצוף האפשריים עם האריחים שהתגלו שוחזרו מספר דגמים שנעשה בהן שימוש ברצפות הר הבית בתקופה ההרודיאנית. הדבר עולה בקנה אחד עם כתביו של יוסף בן מתתיהו, שבהם הוא מתאר את שטח הר הבית המקיף את המקדש: "[החצר] הלא-מקורה הייתה מרוצפת כולה באבנים מסוגים וצבעים שונים".
למעלה מ-500 מהמטבעות שהתגלו בסינון משתייכים לתקופה זו ומקיפים את כולה - החל ממטבעות יהד מהתקופה הפרסית ועד למטבעות המרד הגדול (אנ').
בין הממצאים האחרים שהתגלו ניתן למנות מאות שברי כלי אבן (כולל פסולת יצור שעשויה להעיד על יצור כלי האבן בהר הבית עצמו), למעלה מאלף פיסות פרסקאות, כלי-נשק וממצא אפיגרפי, כגון אסימוני חרס.
הממצאים > התקופה הרומית המאוחרת (70–324)

הממצא מתקופה זו הוא דל ביותר. פחות ממחצית האחוז של החרסים והמטבעות משתייכים לתקופה זו. מספר צלמיות, כלי משחק, גמות מגולפות ושברי רעפים החתומים בחותמו של הלגיון העשירי פרטנסיס שייכים ככל הנראה גם הם לתקופה זו.
הממצאים > התקופה הביזנטית (324–638)

אחוזים בודדים מהממצא הקרמי משתייכים לתקופה זו, אך מנגד - כמות המטבעות מגיעה לכדי שליש. כמו כן,
בניגוד למצופה, התגלו במהלך הסינון ממצאים רבים מהתקופה הביזנטית ובכללם שרידים של מבנים מפוארים - אריחי "אופוס סקטילה", שברי רעפים, כותרות קורינתיות, סורגי כנסיות והמוני פסיפסים - הן בקוביות (טסרות) בודדות והן בגושים קטנים.
כל הנתונים הללו הביאו לערעור על התפיסה המקובלת של שוממותו של הר הבית בתקופה הזו ועל שימושו כמזבלה.
ממצאים אחרים כוללים חותמות לחם (es') ומשקולות.
הממצאים > התקופה המוסלמית הקדומה (638–1099)

כרבע מהמכלול הקרמי של הפרויקט מקורו בתקופה זו. החומר הקרמי כולל בעיקר כלי שולחן וכלי אגירה מימי שלטון השושלת האומיית, וכלי שולחן, בישול ואגירה מן התקופה העבסית.
הממצא כולל פריטים ארכיטקטוניים וקישוטים שמקורם במבני הר הבית שנבנו בתקופה זו. הבולטים שבהם הם אלפים רבים של קוביות פסיפסי קיר עשויות זכוכית צבעונית או מוזהבת. מקורן העיקרי הוא ככל הנראה בקירות החיצוניים של כיפת הסלע שהיו מצופים בפסיפסי זכוכית כדוגמת הקירות הפנימיים, עד להחלפתם באריחי קיר מזוגגים במאה ה-16.
הממצאים > התקופה הצלבנית (1099–1187)

במהלך תקופה זו, עשו הצלבנים שימוש בחלל התת-קרקעי שבהר שימוש כארווה, וכך קיבלו אורוות שלמה את שמן. בסינון העפר התגלו מספר ממצאים הקשורים לתופעה זו: קשקשי שריון, מאות מסמרי פרסה ומעל למאה ראשי חצים. במהלך הסינון התגלו למעלה ממאה מטבעות צלבניים בכמות ובמגוון שעולה על כל מה שהתגלה בירושלים, אריחי אופוס סקטילה בני התקופה מתאימים במדויק לדגמים הנראים עד היום בכנסיית הקבר ובכנסיית יוחנן המטביל והקיימים בחלקם מתחת לשטיחי כיפת הסלע.
הממצאים > התקופה הממלוכית והעותמאנית (1260–1917)

הממצא מהתקופה הממלוכית הוא דל יחסית ומיוצג בעיקר בחרסים, מטבעות, כלי משחק עשויים זכוכית, תכשיטים ושרידי בנייה. כמות גדולה של שבירי צמידי זכוכית מתחלקת בין התקופה הזו לתקופה העותמאנית.
התקופה העותמאנית מיוצגת היטב במצאי, ומשקפת גם את עבודות השיפוץ שנעשו בידי השליטים העותמאניים בכיפת הסלע ובמסגד אל-אקצא. דוגמה אחת היא המוני שרידי אריחי הקיר המזוגגים ששימשו לחיפוי הקירות החיצוניים של כיפת הסלע החל מהמאה ה-16.
התגלו תריסר חותמות מהתקופה העותמאנית, אחד מהם נושא את שמו של "השיח' עבד אל-פתאח אל-תמימי" שחי במאה ה-18 ושימש כסגן המופתי של ירושלים וכקאדי ברמלה, עזה ושכם.
מאות רבות של שברי מקטרות תוארכו לתקופה העותמאנית וכן התגלו פריטי נשק - כדורי רובה מעופרת וברזל, רסיסי פגזים ומספר מצתי חלמיש.
הממצאים > ממלחמת העולם הראשונה והלאה (1917–1999)

ממצאי התקופה המודרנית הם רבים וכוללים בעיקר שברי קרמיקה, חרסינה ורעפים מודרניים, מטבעות שהיו הילך חוקי בתקופת המנדט הבריטי, הירדנית והישראלית ומחצלות תפילה (אנ'), פריטי לבוש, כולל סמלים ותגים צבאיים ומגוון כלי נשק, בכללם מספק שקושרו למלחמת ששת הימים.
ביקורת של הוואקף וארכיאולוגים

לטענת יוסוף נאצ'ה, ראש מחלקת הארכיאולוגיה של הווקף, הממצאים של ברקאי הם חסרי ערך מכיוון שהם לא התגלו בזמן חפירה, ונותק הקשר בינם לבין השכבה הארכיאולוגית הקרקעית המקורית שלהם. הוא אישית לא נכח בעת שהממצאים מובלים ממקומם והקשר נהרס, אך לדבריו עמיתיו הארכיאולוגים בחנו את הממצאים, והם סבורים שהישראלים הפריזו בערכם של החפצים שנמצאו. לדבריו, ברקאי הגיע למסקנות שאינן נכונות, כי הוא ניסה להוכיח שהקשרים היהודיים להר הבית הם עתיקים וחזקים יותר מאלה של הפלסטינים.
הארכיאולוג דן בהט טען שהממצאים היו בשכבת מילוי ולכן קשה להפיק מהם כרונולוגיה משמעותית. הארכיאולוג מאיר בן דב טען שייתכן שחלק מהממצאים הגיעו ממקורות נוספים בסביבה ולא רק מהר הבית.
לקריאה נוספת > פרסומים ראשוניים ודו"חות ביניים

גבריאל ברקאי ויצחק צויג, ‏פרויקט סינון עפר מהר-הבית - דו"ח ראשוני, 'חידושים בחקר ירושלים' 11, (תשס"ו), עמ' 213-238, באתר Academia.edu
גבריאל ברקאי ויצחק צויג, "אור חדש על הר הבית", אריאל 175, (תשס"ז), עמ' 6–46. גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
גבריאל ברקאי ויצחק צוויג, ‏חידושים במפעל סינון עפר מהר הבית - דו"ח מוקדם שני, 'מחקרי עיר דוד וירושלים הקדומה' 2 (תשס"ז), עמ' 27–67, באתר Academia.edu
גבריאל ברקאי ויצחק שמעון דבירה, ‏מפעל סינון העפר מהר הבית - דו"ח מקדמי שלישי, 'מחקרי עיר דוד וירושלים הקדומה' 7 (תשע"ב), עמ' 47-95, באתר Academia.edu
יצחק דבירה וגבריאל ברקאי, ‏ירושלים, מפעל סינון העפר מהר הבית, באתר "חדשות ארכיאולוגיות", גליון 133, (2021)
Hershel Shanks, Sifting the Temple Mount Dump, Biblical Archaeology Review 31:04, Jul/Aug 2005
Gabriel Barkay and Zachi Dvira, ‏Relics in Rubble: The Temple Mount Sifting Project, Biblical Archaeology Review 42:06, Nov/Dec 2016, pp. 44-55, 64, באתר Academia.edu
לקריאה נוספת > מחקרים נוספים

יצחק שמעון דבירה, גל זיגדון ולרה שילוב, ‏מצבורי אשפה מימי הבית הראשון והשני במורדות המזרחיים של הר-הבית, חידושים בחקר ירושלים 17 (2011), עמ' 63-106, באתר Academia.edu
פרנקי שניידר, גבריאל בקראי ויצחק שמעון דבירה, ‏שיחזור הרצפות הצבעוניות של חצרות בית המקדש בשלהי ימי הבית השני, מחקרי עיר דוד וירושלים הקדומה 11 (2016), עמ' 50-58, באתר Academia.edu
יעל אלקיים, זהר עמר, גבריאל ברקאי ויצחק דבירה (צויג), ‏אבני חן מפרויקט סינון העפר מהר הבית ומשמעותן, חידושים בחקר ירושלים 21 (2015), עמ' 307-319, באתר Academia.edu
אהרן גרינר, גבריאל ברקאי ויצחק שמעון דבירה, ‏שברי צלמיות חרס מתקופת הברזל ב' מעפר הר הבית, חידושים בחקר ירושלים 22 (2017), עמ' 123-146, באתר Academia.edu
Frankie Snyder, Gabriel Barkay, and Zachi Dvira, Reconstruction of a Crusader Opus Sectile Floor in the Dome of the Rock Based on Picturesque Palestine Illustrations and Finds from the Temple Mount Sifting Project, David Gurevich and Anat Kidron (eds.), Exploring the Holy Land - 150 Years of the Palestine Exploration Fund, Equinox, 2019, pp. 81-98
יצחק דבירה וגבריאל ברקאי, ‏בולה מתקופת הברזל מהר הבית ושימושיה באוצרות המקדש, בתוך: שמואל אחיטוב ואחרים (עורכים), ארץ ישראל – מחקרים בידיעת הארץ ועתיקותיה ל"ד (ספר עדה ירדני), החברה לחקירת ארץ־ישראל ועתיקותיה, 2021, עמ' 48–66, באתר Academia.edu
יצחק שמעון דבירה, גבריאל ברקאי והלל ריצ'מן, ‏השוואה כמותית בין הממצא מתקופת הברזל 2ב'–ג' שנתגלה בסינון עפר הר הבית לבין הממצא מתקופה זו מאתרים אחרים בירושלים, בתוך: אורית פלג-ברקת ואחרים (ע'), חידושים בארכיאולוגיה של ירושלים וסביבותיה – קובץ מחקרים טז, ירושלים, תשפ"ה, באתר Academia.edu
שירים פשוטים

| --- | --- |
 סינגל בביצוע שלמה גרוניך
 יצא לאור:  1983 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה:  עברית 
 אורך:  3.05 דק' 
 כתיבה:  שלמה גרוניך 
 לחן:  שלמה גרוניך 
 
שירים פשוטים הוא פזמון שכתב והלחין שלמה גרוניך. גרוניך שר את השיר במקור עם שם טוב לוי בשנת 1983.
רקע

השיר נכלל באלבומם המשותף של שלמה גרוניך ושם טוב לוי שנקרא "אלבום משפחתי" ובלט בו לצד "יש לי סימפטיה".
השיר נכתב על ידי גרוניך לאחר שעל אף שהיה אמן ותיק ומוכר, לא שודרו שיריו ברדיו במידה מספקת לדעתו. על פי יואב קוטנר פנה גרוניך לאיש גלי צה"ל, גידי אביבי, בבקשה שישמיעו את שיריו יותר, וזה השיב לו כי העם רוצה "שירים פשוטים", מה שהביא את גרוניך לכתוב את השיר.
בשיר מביע הדובר את אי שביעות רצונו מכך שהעם דורש שירים פשוטים שאינם מורכבים. כמו כן, השיר בז לתוכניות הטלוויזיה הפופולריות בהתייחס לתוכניות "משחק השבת" ו"שעה טובה".
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת התשמ"ג (1983) הגיע השיר למקום ה-37.
הערות שוליים

↑  על השיר "שירים פשוטים" שכתב והלחין שלמה גרוניך, באתר תרבות.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 64138a19-138c-4400-aefb-47b6c143edf3
מבצע קציצה

קברו של "ויליאם מרטין" בהואלבה, אליו נוספה הכתובת המאוחרת המאזכרת את גלינדר מייקל ש"שירת" בתפקיד ויליאם מרטין
ג'ון הנרי גודפרי.
מבצע קציצה (באנגלית: Operation Mincemeat, מילולית: "מבצע מינסמיט") היה מבצע הונאה צבאית בריטי במלחמת העולם השנייה. במבצע שיצא לפועל בתחילת 1943, נעשה שימוש בגופה שעליה "מסמכים מסווגים" מזויפים כתרגיל הטעיה לקראת מבצע האסקי.
רקע

בוועידת קזבלנקה בינואר 1943 החליטו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל שהשלב הבא במלחמה, לאחר הצלחת מבצע לפיד, יהיה מה שכונה בהמשך מבצע האסקי - פלישת בעלות הברית לסיציליה שהחל בלילה שבין 9 ביולי ל-10 ביולי 1943. מכיוון שפלישה לסיציליה הייתה צעד מתבקש של בעלות הברית, נערך מבצע הטעיה רב ממדים, מבצע ברקלי (Operation Barclay) שמטרתו הייתה להסיט את תשומת לב גרמניה הנאצית מהכוונה לפלוש לסיציליה.
"מבצע ברקלי" כלל שימוש באמצעי הונאה והטעיה רבים. "מבצע קציצה" היה אחד ממבצעי המשנה של מבצע ברקלי, ונוסף אליו נעשה שימוש רב ברשתות הסוכנים הכפולים, בראשם זו של חואן פויול גארסיה ("גארבו").
מבצע קציצה בוצע על ידי המודיעין של הצי המלכותי הבריטי ו-MI5, בראשותו של ג'ון גודפרי. כבר ב-29 בספטמבר 1939 הפיץ עוזרו של גודפרי, איאן פלמינג, תזכיר בשמו של גודפרי שבו ציין, בין שאר אמצעי ההונאה והטעיה, גם שימוש בגופה ועליה מסמכים מזויפים. עם זאת, מי שהגה ב-31 באוקטובר 1942 את הרעיון להשתמש בגופה ותכנן אותו לפרטי פרטיו, היה קצין חיל האוויר המלכותי צ'ארלס כריסטופר צ'ולמונדליי (Charles Cholmondeley (intelligence officer)) שסופח ל-MI5. מי שהיה מפקדו של צ'ולמונדליי ונציג מודיעין הצי בוועדת XX‏ (Double-Cross System) שפיקחה על הפעלת הסוכנים הכפולים, היה יואן מונטגיו.
על מונטגיו וצ'ולמונדליי הוטל לפתח את התוכנית, במטרה לגרום לאבווהר לשכנע את ה-OKH - המפקדה העליונה של הוורמאכט שאין בדעת בעלות הברית לפלוש לסיציליה, אלא שפלישה כזו תהיה בגדר תוכנית הטעיה בלבד.
פרטי התכנון והביצוע

הוחלט שההטעיה תבוצע באמצעות גופה אשר תיסחף לחופי פונטה אומבריה (אנ') שבספרד, כשעליה מסמכים מזויפים המזהים את המת כקצין מטה, הנושא בתיקו מסמכים ומכתבים אישיים בין גנרלים בכירים של בעלות הברית שמהם ניתן להסיק על תוכניות המלחמה בים התיכון.
ברקע לתכנון היה ברור כי אם ההונאה תתגלה על ידי הגרמנים, יהיה בכך אישוש להנחה שאכן בכוונת בעלות הברית לפלוש לסיציליה ובכך יושג ההפך הגמור ממטרות המבצע.
פרטי התכנון והביצוע > הגופה

הקצינים מונטגיו וצ'ולמונדליי יצרו קשר עם פתולוגים בלונדון על מנת לברר איזה סוג גופה יתאים למשימה זו וכיצד יש לנהוג בגופה כדי שניתוח שלאחר המוות, שייערך לאחר מציאתה, לא יחשוף את ההונאה.
הגופה שנמצאה מתאימה הייתה של אדם חסר כל וכנראה גם לוקה בנפשו בשם גלינדר מייקל (אנ'), שנולד ב-4 בינואר 1919 באברברגוד (אנ') למשפחה קשת יום ומת ב-28 בינואר 1943 לאחר בליעת רעל עכברים המכיל חומצה זרחתית שתכונתה, כפי שהוסבר אז לקצינים, שאיננה משאירה עקבות, שפתולוגים חסרי ניסיון פלילי יצליחו לאתר. הגופה הושארה בקירור בחדר המתים ברובע האקני עד שיוחלט על השימוש בה, כשבמקביל החלו הקצינים לבנות את הדמות הבדיונית שאותה תשמש הגופה. בנוסף נעזר צ'ולמונדליי בצ'ארלס פרייזר סמית (אנ') שתפקידו היה לספק ציוד מיוחד לסוכנים חשאיים וזה תכנן מכל מיוחד שבו תועבר הגופה בקירור בקרח יבש.
פרטי התכנון והביצוע > הדמות

מונטגיו וצ'ולמונדליי החלו לבדות פרטים ביוגרפיים של דמות שתהלום את השליחות שהוטלה עליה ושגם בדיקת סוכנים גרמנים לא תטיל ספק בקיומה האמיתי. על הקצין היה לשאת מכתבים למפקדים בכירים, לכן הוחלט שהדמות תהיה של קצין בדרגת מייג'ור בחיל הנחתים המלכותי. מחשש שמא יעלה בידי הגרמנים לאמת את זהות הקצין, נמצא ששם המשפחה "מרטין" נפוץ יחסית בין קציני הצי (נמצאו תשעה) והשם הפרטי נקבע להיות "ויליאם (ביל)". קצין בשם זה סופח אותה עת להדרכת טייסים בתחום ארצות הברית. לדמות נבנה סיפור כיסוי, הותאמו פרטי לבוש ונכתבו מסמכים ומכתבים אישיים שעל הגופה היה לשאת, בצד פריטים תמימים נוספים שכל אדם ובפרט כל חייל נושא בכיסיו, כמו גם תמונת חברתו בשם "Femme" ומכתב שלכאורה שלחה אליו. התעוררה בעיה במציאת אדם חי שניתן יהיה לצלמו לתעודת הזהות של ויליאם מרטין. הסתבר שרוני ריד (אנ') דומה למדי לגופה וצילומו הוא שנבחר לתעודת הזהות.
פרטי התכנון והביצוע > מכתבי ההונאה

נכתבו שלושה מכתבים שונים, שתפקידם היה לבנות את הרושם שכוחות הברית ינחתו ביוון ובסרדיניה ולא בסיציליה. מהבחינה הטכנית הנחת העבודה הייתה שהחומר הכתוב והמודפס שנשאה הגופה היה חייב להיות כתוב בדיו שתשרוד את שהיית הגופה במי הים, אך לא כזה שיגרום לחשד שזויפו במכוון:
מכתב מגנרל סר ארצ'יבלד (ארצ'י) ניי (אנ'), סגן ראש המטה האימפריאלי, לגנרל סר הרולד אלכסנדר, מפקד קבוצת הארמיות ה-18 בתוניסיה.
מכתב מלורד לואי מאונטבאטן, ראש מטה המבצעים המשולבים, לאדמירל סר אנדרו קנינגהם, מפקד כוחות הצי בים התיכון.
מכתב נוסף ממאונטבאטן לדווייט אייזנהאואר, ובו הוא מבקש מאייזנהאואר לכתוב הקדמה למהדורה האמריקאית לספר בנושא תולדות הקומנדו, המתאר את מעלליו של מאונטבאטן. הספר צורף כדי ש"ויליאם מרטין" "ייאלץ" לשאת אותו בתיק עם כל המכתבים ולא בכיסיו, שכן זו הייתה ערובה למציאת כל המסמכים על ידי הספרדים או הגרמנים.
התיק ובו המכתבים נקשר בשרשרת לחגורתו של המנוח, על מנת שלא יאבד, יגיע בצמוד לגופה לחוף וישאיר רושם שתכולתו אכן חשובה.
פרטי התכנון והביצוע > מקום הטלת הגופה

אתר הטלת הגופה נבחר להיות לחופי ספרד שהיתה, לכאורה, מדינה נייטרלית במהלך המלחמה, שכן היה צורך לבנות סיפור כיסוי סביר להימצאות גופה הנושאת מסמכים מסווגים באזור שבו אין סכנה לנפילתם בידי הגרמנים. הקשרים שבין ספרד לגרמניה היו כאלה שלא השאירו מקום לספק שמא לא יועברו לידי הגרמנים. כך גם נשלל החשש, שמא יגיעו התיק והמסמכים לידי הצי הספרדי, שעמו היו לבריטניה יחסים מצוינים, וסביר שהיה מחזיר אותם לידהם מבלי שיגיעו לידיים נאציות. לאחר התעמקות בפרטי הסוכנים הגרמנים על אדמת ספרד וגזרות פעולותיהם, הוחלט להטיל את הגופה באופן שתיסחף לחופי פונטה אומבריה, לשפך הריו טינטו סמוך להואלבה, שם תגיע לטיפול קארל-אריק קיהלנתהל (אנ'), סוכן האבווהר שהיה גם מפעילו של גארבו.
פרטי התכנון והביצוע > העברת הגופה

לאחר קבלת אישורו של צ'רצ'יל למבצע וקבלת ההחלטה שהגופה תוטל סמוך לחוף מצוללת, נבחרה למשימה הצוללת סראף (אנ') בפיקודו של נורמן (ביל) ג'וול (אנ'). הסראף עגנה בגרינוק (אנ') שבסקוטלנד ועמדה להפליג לים התיכון. מונטגיו וצ'ולמונדליי יצאו עם המכל ובו הגופה, מלונדון לגרינוק במשאית, נהוגה בידי נהג שעיסוקו האזרחי נהג מרוצים, עם המכל ובו הגופה, ושם הועלה לצוללת שהפליגה ב-19 באפריל 1943 והגיעה ליעדה ב-29 לאפריל לפנות בוקר. שם הועלה המכל לסיפון, והגופה הוטלה לים במרחק של כקילומטר מהחוף, אליו נסחפה ברוח המערבית. למחרת נמצאה הגופה על החוף על ידי דייג סרדינים, שמיהר לדיווח על הימצאה ליחידת הגנת החוף הספרדית.
תוצאות המבצע

דבר הימצאות הגופה נמסר לאנשי הקונסוליה הבריטית. נערך ניתוח קצר ולא ממצה שלאחר המוות. הרופא, בעידוד איש הקונסוליה הבריטית שנכח בנתיחה, קבע שמדובר בטביעה, והגופה הועברה לקבורה בהואלבה. התיק, המסמכים ושאר הפריטים שנמצאו על הגופה מצאו את דרכם לפיקוד הצי הספרדי. נדרשו לא מעט פניות מצד הבריטים להעברת מסר שהם עומדים על קבלת כל הפריטים מבלי שאיש יצפה בהם, וזאת בכוונה הפוכה, לעורר את הספרדים לצפות בהם ולהעביר את תוכנם למודיעין הנאצי. קיהלנתהל מצדו, הפעיל לחץ על מקורביו הספרדים, להעביר את המסמכים לעיונו.
תוכן המסמכים עבר בנתיבי פיקוד המודיעין הגרמני לאלכסיס ברון פון רון (אנ'), לוילהלם קנריס, ממנו לוילהלם קייטל ולבסוף לאדולף היטלר. ב-12 במאי הוציא היטלר פקודה לפיה יש לצפות לתקיפת בעלות הברית ביוון ובסרדיניה. הודות לפיצוח האניגמה, ווידאו אנשי אולטרה ב-בלצ'לי פארק שהמודיעין והצבא הגרמני אימצו לחלוטין את מסרי מבצע "קציצה", ומברק בהתאם נשלח לצ'רצ'יל, ששהה באותו הזמן בארצות הברית, מברק שלשונו: "הקציצה נבלעה כולה" ("Mincemeat swallowed rod"). הוכחה נוספת להצלחת המבצע התקבלה כשהבריטים פתחו מחדש את התיק וגילו שריס שהושתל בתוך אחד המכתבים נעלם.
הצלחת ההונאה סייעה לבעלות הברית בפלישתן לסיציליה, בשל הזזת עיקר כוחות התגבור הגרמניים מהאי האיטלקי ליוון וסרדיניה. ההיסטוריון יו טרבור-רופר כינה את המבצע "האפיזודה המרשימה ביותר בתולדות ההונאה".
על חלקם ב"מבצע קציצה" זכו יואן מונטגיו וצ'ארלס צ'ולמונדליי בתוארי אבירות של מסדר האימפריה הבריטית.
המבצע בתרבות

דאף קופר (אנ') השתמש בעלילת הסיפור ברומן דמיוני, כביכול, "מבצע הרטברייק", שחיבר בשנת 1950. בהמשך התגלה הסיפור כנכון בספרו של יואן מונטגיו "האיש שמעולם לא היה" (אנ'), אשר יצא לאור בשנת 1953 והוסרט ב-1956. את דמותו של מונטגיו בסרט משחק קליפטון וב, מונטגיו עצמו מופיע בסרט בתפקיד סגן מרשל של חיל האוויר המלכותי, המותח ביקורת צינית על תוכנית "מבצע קציצה".
בנוסף אורה מורג הוציאה ספר נוער בשם "האניגמה במבצע קציצה".
ב-2020 הופק סרט מותחן בשם "האיש שלא היה" בכיכוב קולין פירת', ג'ייסון אייזקס ומת'יו מקפדיין.
הנצחה

בנובמבר 2021 הציבה האגודה היהודית-אמריקאית לשימור היסטורי (Jewish American Society for Historic Preservation), בשיתוף אגודת החיילים והחיילות היהודים לשעבר ומנהלת רובע האקני בלונדון, לוח זיכרון המנציח את הפרשה, ליד חדר המתים של האקני - המקום שבו נפגשו השחקנים הראשיים בפרשה: שני קציני המודיעין, מונטגיו וצ'ולמונדליי, חוקר מקרי המוות, ונהג המרוצים שהסיע את הגופה.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
מדיה וקבצים בקטגוריה מבצע קציצה בויקיפדיה האנגלית
מנהלת המבצעים המיוחדים
מבצע פורטיטיוד
חדר 40
הטעיית הצבא הטורקי בקרב באר שבע
דגל כוזב
לקריאה נוספת

בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תרגום מאנגלית כרמית גיא, תל אביב: עם עובד, 2010.
אורה מורג, האניגמה ב"מבצע קציצה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2014
רוני ברבש, לוחמה חשאית במלחמת העולם השנייה, אוריון הוצאת ספרים, 2023, הפרק "מבצע 'בשר טחון'", עמ' 154–159.
הערות שוליים

↑  בן מקנטייר, מבצע קציצה: פרשיית הריגול האמיתית ששינתה את מהלכה של מלחמת העולם השנייה, תרגום מאנגלית כרמית גיא, תל אביב: עם עובד, 2010., עמ' 41-44
↑  מקנטייר, שם, עמ' 154-160
↑  דמותו של גודפרי שמשה את ההשראה לדמותו של M בספרי וסרטי ג'יימס בונד
↑  מחבר סדרת ספרי ג'יימס בונד
↑  גל פרל פינקל, משחק תחבולות ועורמה, מקור ראשון, ‏ 25 באוקטובר 2019
↑  השם מבוטא בדיבור באנגלית: צ'אמלי
↑  מקנטייר, שם, עמ' 25
↑  מקנטייר, שם, עמ' 52 - 63
↑  דמותו של פרייזר סמית שמשה את ההשראה לדמותו של Q בספרי וסרטי ג'יימס בונד
↑  גל פרל פינקל, מבצע הולכת שולל שנרקם סביב אדם שלא היה, הבלוג על הכוונת, ‏ 25 באוקטובר 2016
↑  מקנטייר, שם, עמ' 64-85
↑  מפעילו של אדי צ'פמן
↑  מקנטייר, שם, עמ' 133
↑  מקנטייר, שם, עמ' 116 - 125
↑  מקנטייר, שם, עמ' 183
↑  מקנטייר, שם, עמ' 14 - 16
↑  מקנטייר, שם, עמ' 186 - 209
↑  מקנטייר, שם, עמ' 226
↑  מקנטייר, שם, עמ' 279
↑  , Denis Smyth, Deathly Deception: The Real Story of Operation Mincemeat, London: Oxford University Press, 2010, עמוד 228
↑  מקנטייר, שם, עמ' 278 - 279.
↑  Julia Gregory, Operation Mincemeat: Role of Hackney mortuary marked in Colin Firth film,‏ 3 בדצמבר 2011
| ביון במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| בעלות הברית המערביות | בעלות הברית המערביות |  |
| גופים | MI9 • MI6 • MI5 • מנהלת המבצעים המיוחדים • ועדת XX • המשרד לשירותים אסטרטגיים • קבוצת הארמיות הראשונה / הארמייה ה-14 (ארצות הברית) |  |
| אישים | ארצ'יבלד וייוול • ג'ספר מסקליין • דאדלי קלארק • ג'ון גודפרי • יו דלטון • איאן פלמינג • ג'ון לה קארה • יואן מונטגיו • חואן פויול גארסיה • אדי צ'פמן • אלן טיורינג • אנשי סגל בלצ'לי פארק • פריץ קולבה • אלן דאלס • אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) |  |
| מבצעים | מבצע ברקלי / מבצע קציצה • מבצע שומר ראש / מבצע פורטיטיוד |  |
| מושגים קשורים נוספים | אניגמה • אולטרה • PURPLE • מג'יק • התזמורת האדומה (טרפר) |  |
| ברית המועצות | ברית המועצות |  |
| גופים | נקוו"ד • ג.ר.או • סמר"ש • המשרד לביטחון המדינה |  |
| אישים | לברנטי בריה • ויקטור אבאקומוב |  |
| גרמניה | גרמניה |  |
| גופים | אבווהר • גסטפו • אס דה • המשרד הראשי לביטחון הרייך |  |
| אישים | וילהלם קנריס • הנס אוסטר • הנס ברנד גיזביוס • ארווין פון לאהוסן • הנס פון דוהנאני • ריינהרד היידריך • אוטו אולנדורף • ארנסט קלטנברונר • ולטר שלנברג |  |
| מבצעים | תקרית גלייביץ • פרשת ציצרו • מבצע פסטוריוס • מבצע בוליבאר • מבצע נורדפול (אנ') |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548427205171  NKC: ph767232 
גופתו של גלינדר מייקל
תעודת הקצין המזויפת על שם מייג'ור ויליאם מרטין
תמונתה של "פאם", חברתו הדמיונית של ויליאם מרטין
מונטגיו וצ'ולמונדליי ליד הרכב ששימש להעברת הגופה
צוות ה"סראף" על סיפון הצוללת, דצמבר 1943. שני מימין מפקד הצוללת ג'וול
לוח הזיכרון ליד חדר המתים של האקני
אמצעים של חיל ההנדסה הישראלי

חיל ההנדסה הישראלי מצויד בנשק קל וברכב קרבי משוריין כמו שאר חילות השדה בזרוע היבשה, ובנוסף להם מצויד חיל ההנדסה גם בציוד מכני הנדסי (צמ"ה), אמצעי גישור וצליחה, אמצעי סילוק פצצות, אמצעי פריצת שדות מוקשים, מיקוש ואמצעי חבלה, אמצעי גילוי, זיהוי וטיהור בפני לוחמה כימית וביולוגית, ואמצעים מיוחדים.
השימושים באמצעים נעשים לפי היחידות והמקצועות: הפלסים והרובאים שבגדודי ההנדסה הקרבית מפעילים נשק קל, ציוד חי"ר, מטעני וציוד חבלה, מיקוש, רק"ם ואמצעי תת-קרקע; פלוגות וגדודי הצמ"ה מפעילים ציוד מכני הנדסי כבד (דחפורים, מחפרים, שופלים, מקדחי בורות וכו'); יהל"ם מפעילה נשק קל ואת כלל אמצעי ההנדסה אך גם אמצעים מיוחדים נוספים הייחודיים לה, כאשר כל פלגה מפעילה אמצעים ייעודיים וייחודיים בהתאם לייעודה (כך למשל פלגת סייפן מפעילה ציוד טיהור והגנת אב"כ ופלגות הס"פ מפעילה רובוטי חבלה).
נשק קל

עד המאה ה-21 לוחמי חיל ההנדסה היו חמושים ברובה שירות מסוג רובה סער מדגמי גליל, M16A2 ארוך, M16A1 מקוצרים ורובי CAR15 מקוצרים. מאז שנות ה-2000 רובי השירות של לוחמי ההנדסה הקרבית הם רובי M16 מקוצרים ורובי M4A1 ("פלאט-טופ"). למרות זאת, עדיין ניתן למצוא רובי CAR15 מקוצרים בקרב חיילים בתפקידים עורפיים או חיילי מילואים. לוחמי יהל"ם חמושים גם ברובי תבור X-95 פלאט-טופ ובאקדחים.
הנשק של גדודי ההנדסה הקרבית דומה ברובו לשאר כלי הנשק של גדודי החי"ר בצה"ל וכולל מטול רימונים מדגם M-203, מטולי רקטות כתף מדגמי לאו M-72, מקלע נגב לרבות נגב קומנדו ונגב NG7, מקלע בינוני מאג, ומקלע כבד מדגם M2 בראונינג 0.5.
גדודי ההנדסה כוללים גם מפעילי בארט: מדובר בלוחמים החמושים ברובה נגד ציוד מדגם בארט M82A1 בקליבר 12.7x99 מ"מ נאט"ו (0.5 BMG) עם כוונת טלסקופית וטווח ירי של עד 1,800 מטר, אך עברו הכשרה בירי לצורכי הנדסה קרבית וסילוק פצצות במקום קורס צלפי חי"ר.
רובה M16A2 ארוך
רובה סער M4A1 קרבין "פלאט-טופ" - הנשק האישי של לוחמי ההנדסה
מקלע קל נגב
בארט M82A1 - רובה צלפים כבד ורובה נגד ציוד
רובה M16 מקוצר
מימין: נגב, משמאל: מאג
מק"כ M2 בראונינג
רובה M4A1 עם מטול רימונים M-203
כלי רכב משוריינים

כמו כל חטיבות צה"ל, גם חיל ההנדסה (חה"ן) מצוידים ברכבי שטח ממוגנים (כדוגמת ההאמר) ובנגמ"שי M-113 (הנחשבים למיושנים ופגיעים, ובעלי מיגון לא מספק). בנוסף לנגמ"ש זה מצוידים הגדודים בנגמ"שים מבוססי שוט, הלא הם הנגמחון והנקפדון. נגמ"שים אלה הם בעלי מיגון כבד יותר מאשר ה-M-113 וממוגנים גם כנגד מטעני גחון וטילי נ"ט. תפקידם המקורי היה הנדסי, לרבות פתיחת צירים, אך בשל מיגונם הכבד עברו לשימוש חיל הרגלים בפעילות בט"ש באזורים רוויי איומים מסוכנים במיוחד.
בנוסף לכלים סטנדרטיים אלה, בחיל ההנדסה משרת רכב ייחודי - זהו נגמ"ש ההנדסה פומ"ה (פורץ מכשולים הנדסי) הממוגן בכבדות ובעל אמצעים (חלקם מסווגים) בתחום ההנדסה, הפריצה, המיקוש והחבלה. בנוסף לאלה, את הפומ"ה אפשר לדגם בכף דחפור, מגוב לפריצת שדות מוקשים, צפע שריון, תא לוחמים עילי ממוגן, מנוף טלסקופי, מערכת רקטות ריצוף לפינוי שדות מוקשים, עמדת דרקונית חמושה במקלע כבד ועוד. הגיוון והתחכום הרב של הפומ"ה הפכו אותה לגאוותם העיקרית של לוחמי החיל.
בעשור השני של המאה ה-21 נעשו ניסויים באבטיפוס של נגמ"ש הנדסי המבוסס על הנמ"ר (נגמ"ש מרכבה). בסוף 2016 נכנס הנמ"ר ההנדסי לשירות גדודי ההנדסה הקרבית. הנמ"ר ההנדסי (מכונה לפעמים "נמר"ה") הוא הסבה של נגמ"ש המרכבה לרק"מ הנדסי הכולל מיגון משופר, מערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח", אמצעים הנדסיים שונים ומגוונים (כגון רקטות ריצוף, מגוב נוכרי ואמצעי גישור), עמדת "קטלנית" חמושה הנשלטת מתוך הכלי ומערכת ניהול קרב דיגיטלית (מענ"ק) המשתלבת במערכת התקשוב, השליטה והבקרה צי"ד של זרוע היבשה. בנוסף לשיפורים אלה בנמ"ר ההנדסי יש יותר מקום - הוא יכול לשאת 10 לוחמים-פלסים והכניסה לכלי נעשית מדלת כניסה אחורית (בדומה לנגמ"שים כמו האכזרית וה-M113 ובניגוד לפומ"ה שמבוסס על טנק צנטוריון). קליטת הנמ"ר ההנדסי החלה בגדוד 603 בסוף 2016 ובגדוד 601 בסוף 2021.