stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה פאולינה לונה
עמדות פוליטיות

ביוני 2022 אמרה לונה על הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, "אני מאמינה שהנשיא טראמפ ניצח בבחירות האלה, ואני מאמינה שהונאת בוחרים התרחשה".
לונה אמרה שהיא נגד הפלות, וכינתה את עצמה "קיצונית בעד חיים". היא אמרה שהעמדה שלה נגד הפלות מקורה בכך שניתחה ביצת תרנגולת בקולג' וראתה את האפרוח מגיב ללהב.
בראיון באוגוסט 2022 אמרה לונה שהיא תתמוך באיסור על ייצוא נפט מארצות הברית על מנת להגדיל את אספקת הנפט המקומית, ואמרה, "לארצות הברית יש את אחת האספקות הגדולות ביותר של הנפט הנקי ביותר בעולם כולו. אין סיבה למה אנחנו צריכים להגיע למקומות כמו ערב הסעודית או אפילו ונצואלה כדי להשיג את מקורות הנפט האלה". היא אמרה שהשקפה זו שייכת לפלטפורמת "אמריקה פירסט". לונה אמרה שהתיירות היא אחד מהעדיפויות הגבוהות ביותר שלה בשל חשיבותה במחוז שלה.
בשנת 2023, לונה הייתה בין 47 רפובליקנים שהצביעו בעד H.Con.Res. 21, שהורה לנשיא ג'ו ביידן להרחיק חיילים אמריקאים מסוריה בתוך 180 יום. באותה שנה הייתה לונה בין 52 רפובליקנים שהצביעו בעד H.Con.Res. 30, שירחיק חיילים אמריקאים מסומליה.
בשנת 2023 הצביעה בעד הקפאת הסיוע לאוקראינה במלחמת אוקראינה-רוסיה.
בשנת 2024 הורתה להגיש כתב אישום נגד ראש השירות החשאי בגין שבועת שקר לאחר ששיקרה בעדותה בקונגרס על מקרה ניסיון ההתנקשות בטראמפ
הערות שוליים

↑  Otten, Tori; Thakker, Prem; Otten, Tori; Thakker, Prem; Otten, Tori; Otten, Tori; Otten, Tori; Thakker, Prem; Thakker, Prem (2022-11-01). "MAGA Republican Rep. Anna Paulina Luna Claimed Jewish Heritage. Her Family Says That's Not True". The New Republic. ISSN 0028-6583. נבדק ב-2023-08-10.
↑  Americanos: Anna Paulina Luna, Mexico, נבדק ב-2023-08-10
↑  https://www.facebook.com/peoplemag, New Right-Wing Rep. Anna Paulina Luna Responds to Recent Claims That She Fabricated Portions of Her Past, Peoplemag (באנגלית)
↑  Daniel Molina, Trump Will Host Fundraiser for Anna Paulina Luna, The Floridian, ‏2021-11-17 (באנגלית אמריקאית)
↑  Gabby Deutch, An MTG ally takes on a moderate Jewish Democrat in FL-13, Jewish Insider, ‏2022-11-02 (באנגלית אמריקאית)
↑  Christian Paz, Meet the new class of Latinos in Congress, Vox, ‏2022-12-03 (באנגלית)
↑  MSN, www.msn.com
↑  Kaleigh Rogers, Most Candidates Who Think 2020 Was Rigged Are Probably Going To Win In November, FiveThirtyEight, ‏2022-10-25 (באנגלית אמריקאית)
↑  Arnsdorf, Isaac; Sotomayor, Marianna (2022-11-03). "New class of combative MAGA candidates poised to roil House GOP". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2023-08-09.
↑  Craig Patrick, One-on-one with Anna Paulina Luna: Her views on banning oil exports, ‘pork’ infrastructure spending, vaccines, FOX 13 News, ‏2022-08-12 (באנגלית אמריקאית)
↑  Bryan Metzger, Here are the 70 House Republicans who voted to cut off all US military aid to Ukraine, Business Insider (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: L000596
המצב האנושי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  חנה ארנדט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מסה
 נושא:  פילוסופיה פוליטית, היסטוריה של הרעיונות, פילוסופיה של הפעולה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת אוניברסיטת שיקגו
 תאריך הוצאה:  1958
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת הקיבוץ המאוחד
 תאריך:  2013
 תרגום:  אריאלה אזולאי ועדי אופיר
המצב האנושי (במקור באנגלית: The Human Condition; בתרגום לגרמנית: Vita activa oder Vom tätigen Leben), הוא ספרה הפילוסופי המרכזי של הפילוסופית היהודייה-גרמנייה חנה ארנדט, שפורסם לראשונה ב-1958 בהוצאת אוניברסיטת שיקגו, ארצות הברית.
ארנדט עורכת בספר מחקר פילוסופי-היסטורי בדבר תנאיו של המצב האנושי. החיבור בוחן כיצד נכון לבחון את הפעילויות האנושיות, בהתייחס להיסטוריה של התרבות המערבית. ארנדט בוחנת את המצב האנושי על דרך הבחנה בין "חיי המעש" (מלטינית: vita activa) לבין "חיי העיון" (vita contemplativa) וניתוח שלושה סוגי של היפעלויות אנושיות הבסיסיות של חיי המעש: "עבודה" (labor), "מלאכה" (work) ו"פעולה" (action). הפעילויות שנבחנו כוללות את יכולת ההולדה (של חיים חדשים ושל עולמות ומעשים חדשים), את העבודה והייצירה הנדרשים לקיום העולם, ואת הפעילות המשתפת האפשרת לנצור את העולם ולהנהיגו. בספר ארדנט בוחנת אפשרות לממש חירות מבלי להשתעבד לדפוסי התנהגות קבועים, לצורות שונות של כפייה או למנגנוני דיכוי ושליטה.
הספר מורכב מפרולוג ושישה פרקים, הוא תורגם לשפות רבות, ובשנת 1998 פורסמה מהדורה שנייה באנגלית, שכללה הקדמה מאת מרגרט קנובן (אנ'). בשנת 2013 תורגם הספר לעברית על ידי בני הזוג אריאלה אזולאי ועדי אופיר בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
תוכן הספר > פרולוג

בפרולוג ארנדט מציגה את השאלה המרכזית בספר, השאלה בדבר משמעות האופן בו פועלים בני אדם בעולם. הפרולוג בוחן שתי סוגיות עכשוויות שמהוות שינוי רדיקלי ביחס לאופן בו המצב האנושי הובן עד כה: כיבוש החלל והאוטומציה.
תוכן הספר > פרק 1: המצב האנושי

ארנדט מאפיינת את המונח "חיי המעש" על דרך ניגודו למונח "חיי העיון". לדידה, מרבית הפילוסופים התעקשו שחיי העיון הם מה שמבדיל את האדם מהבהמה ונעלים על פני חיי המעש, שהיו רק בגדר סיפוק צרכים. היא מציינת כי הן קרל מרקס והן פרידריך ניטשה הפכו את ההיררכיה אולם ההבחנה בתוך חיי המעש נותרה מטושטשת. התזה של ארנדט היא שחיי המעש אינם עדיפים או נחותים על פני חיי העיון, וכי יש לערוך הבחנות פניומיות בתוכם, כפי שהיו קיימות לדידה בעולם העתיק. הפרק מסתיים בהנגדה בין "נצח" (eternity), כשאיפה טרנסצנדטית של "חיי העיון" מאז סוקרטס לעמוד מחוץ לתחום העניינים האנושיים ומחוץ לריבוי של בני האדם; לבין "אלמוות" (immortality).
אלמוות פירושו התמדה בזמן, חיים ללא מוות בארץ זו ובעולם הזה כפי שניתנו, לפי התפיסה היוונית, לטבע ולאלים האולימפיים [...] משימתם של בני תמותה והפוטנציאל שלהם להגיע לגדּלה נעוצים ביכולתם לייצר דברים - עבודות ומעשים ומילים - שעשויים להיות ראויים לשכון בתחומו של מה שקיים לעולם, ולפחות במידה מסוימת הם אמנם כאלה, כך שבאמצעותם יכולים בני תמותה למצוא את מקומם ביקום אשר בו כל דבר זולתם הוא בן אלמוות [...] ובכך מוכיחים שהם בעלי טבע "אלוהי".
המקור באנגלית
Immortality means endurance in time, deathless life on this earth and in this world as it was given, according to Greek understanding, to nature and the Olympian gods. [...] The task and potential greatness of mortals lie in their ability to produce things—works and deeds and words— which would deserve to be and, at least to a degree, are at home in ever lastingness,so that through them mortals could find their place in a cosmos where everything is immortal except themselves. By their capacity for the immortal deed, by their ability to leave nonperishable traces behind, men, their individual mortality notwithstanding ,attain an immortality of their own and prove themselves to be of a "divine" nature.
תוכן הספר > פרק 2: התחום הפומבי והתחום הפרטי

לפי ארנדט, ביוון העתיקה החיים נחלקו לשני תחומים: "התחום הפומבי" שבו הופיעה הפעולה, ו"התחום הפרטי", כתחום של משק הבית שנשלט על ידי האדון, אב המשפחה. בשונה מהעת החדשה, התחום הפרטי לא אופיין כמרחב של האינטימיות, אלא כמרחב של סיפוק הצרכים הביולוגיים. בתחום הפרטי, ראשי משק הבית דאגו לסיפוק הצורך במזון, מחסה, ומין, והוא נשלט מתוך כורח והכרח. בניגוד לכך, התחום הפומבי היה התחום החופשי מכל כורח ביולוגי, שבו אנשים יכול להבחין את עצמם על ידי הצטיינות (ארטה) ב"מעשים" וב"דיבורים" דגולים. ההתייחסות להחזקה בקניין פרטי כתנאי לאזרחות, שיקף את ההבנה כי אילמלא השתחרר אדם מהתלות בצרכים הביולוגים, לא היה הוא חופשי, ולפיכך לא יוכל להשתתף במרחב הפומבי כאדם חופשי בין שווים (חופשיים באותו המובן כמותו). עבדים ונשים היו מוגבלים לתחום הפרטי ולמילוי צורכי של אדון הבית.
בנפול האימפריה הרומית, הכנסייה לקחה על עצמה את תפקיד התחום הפומבי, ובפיאודליזם הייחס לקרקעות הצמתים היה במושגי התחום הפרטי. בעת המודרנית עלה תחום כלאיים שלילי, "התחום הציבורי". התחום הציבורי מאופיין כדאגה לצרכים הביולוגים ברמה לאומית. ארנדט מתייחס אליו כאיום עבור שני התחומים האחרים. כדי לספק את הצרכים של כולם, התחום הציבורי חדר לתחום הפרטי, ובגלל שהפך את הדאגה לצרכים הביולגיים לבעניין פומבי, הוא השחית את חופש הפעולה של התחום הפומבי. מכאן, שלא נותר תחום חופשי ממילוי צרכים.
תוכן הספר > פרק 3: עבודה

ארדנט טוענת כי אף על פי שהפילוסופיה זנחה את ההבחנה בין "עבודה" לבין "מלאכה", ההבחנה נשמרה בשפות אירופאיות רבות. העבודה מובנת כפעילות המוכוונת לסיפוק צורכי הקיום, ההכרחיים לשימור ולרבייה של האדם כמין ביולוגי. לעבודה במהותה לעולם אין קץ, שכן לעולם לא נוכל למלא צרכים אלו עד תום. פירות העבודה לא עמידים לאורך זמן, הם נצרכים במהירות, תוצרים עבודה נוספים צריכים להיעשות שוב במהרה. לפיכך, העבודה היא מעגלית, תהליך חזרתי ורפטטיבי הטומן בחובו תחושת הבל. ארנדט משווה את העבודה לתפיסת החזרה הנצחית.
ארדנט מוסיפה כי בעולם העתיק העבודה נחשבה בזויה לא בגלל שהיא מה שעבדים עושים, אלא להפך; עבדים נחשבו בזויים בגלל עיסוקים הבלעדי בעבודה, פעילות הכרחית אך עקרה. בעולם המודרני, לא רק עבדים, אלא כולם מוגדרים לפי העבודה שלהם: אנחנו מזוהים עם העבודה שלנו, שהיא הכרחית לסיפוק הצרכים שלנו. קרל מרקס שילב את התפיסה המודרנית של העבודה בטענתו כי האדם הוא חיה עובדת (animal laborans), מין שמהותו מובחנת מחיות אחרות לא כיצור חושב אלא כהיותו עובד. אולם לפי הקריאה של ארדנט, מרקס סותר את עצמו בחזון האוטופי שלו (כפי שהיא מבינה אותו) לפיו הפרולטריון ישחרר את עצמו מכבלי הדיכוי והניצול בביטול העבודה, ובכך על פי הגדרתו של מרקס יחדלו מלהיות אנושיים. ארנדט חוששת שהאוטומטיזציה שנועדה לשחרר אותנו מעול העבודה, תוביל לכך שהחירות תאבד ממשמעותה הנגזרת מיחסה לניגודה, כורח העבודה. בנוסף, בגלל שאנו מגדירים את עצמנו לפי העבודה שלנו, והדברים היחידים שנותרים מחוץ למסגרת העבודה הם משחקים ותחביבים, חיים ללא עבודה יהפכו להיות טריוויאליים. בו בזמן, התפתחויות בהליכי הייצור והטרנספורמציה של מלאכה לכדי עבודה משמעותן שדברים רבים שבעבד התמיד כתוצרי מלאכה בעלי משמעות, נצרכים כמוצרים חד פעמיים וברי חלוף.
העולם, הבית מעשה ידי אדם שנבנה על הארץ ונעשה מן החומר שהטבע הארצי מסר בידיים אנושיות, אינו מורכב מדברים שנצרכים אלא מדברים שמשתמשים בהם. אם הטבע והארץ באופן כללי הם התנאי לחיים האנושיים, כי אז העולם והדברים של העולם הם התאני שבו אותם חיים המיוחדים לבני אנושי יכולים להיות בבית על פני הארץ [...] ככל שהחיים האלה נעשים קלים יותר בחברה של עובדים או צרכנים, כך יהיה קשה יותר להישאר מודרים לדחפי הכורח המניע אותם, אפילו כאשר הכאב והמאמץ, ביטוייו החיצונים של הכורח, כמעט שאינם מורגשים כלל. הסכנה היא שבחברה כזו, המסונוורת על ידי שפע הפוריות הגדלה שלה ולכודה בתפקוד הזורם של תהליך שאין לו סוף, לא תוכל עוד להכיר בחוסר התוחלת שלה עצמה
המקור באנגלית
The world, the man-made home erected on earth and made of the material which earthly nature delivers into human hands, consists not of things that are consumed but of things that are used. If nature and the earth generally constitute the condition of human life, then the world and the things of the world constitute the condition under which this specifically human life can be at home on earth. [...] The easier that life has become in a consumers' or laborers' society, the more difficult it will be to remain aware of the urges of necessity by which it is driven, even when pain and effort, the outward manifestations of necessity, are hardly noticeable at all. The danger is that such a society, dazzled by the abundance of its growing fertility and caught in the smooth functioning of a neverending process, would no longer be able to recognize its own futility.
תוכן הספר > פרק 4: מלאכה

בניגוד לעבודה, למלאכה יש התחלה וסוף מוגדרים ומובחנים. המלאכה מותירה מאחוריה אובייקט בר קיימא ועמיד, למשל מכשירים, ולא אובייקטים נצרכים וחד פעמיים. אובייקטים עמידים אלו מרכיבים את מה שארדנט מכנה ה"עולם" שבו אנחנו חיים, כך למשל ציוויליזציה וצורות חיים קדומות הותירו מאחוריהן מכשירים וכלי מלאכה, ולא את תוצרי העבודה אותם צרכו. המלאכה כרוכה במרכיב של התערבות ושליטה בטבע, שאף מאופיינות לעיתים כאלימות. בעל המלאכה מתערב בטבע במטרה לשאוב ממנו משאבים גולמיים ולעצבם כרצונו. לדוגמה: עץ נכרת כדי לשאוב ממנו חומר גלם לכיסא. המלאכה מכילה את שלב הרעיון הראשוני, את צריכת המשאבים הגולמיים, ואת התוצר הסופי. תהליך המלאכה נקבע על פי הקטגורים של תכליות ואמצעים. ארנדט סברה כי תפיסת האדם כבעל מלאכה, "הומו פאבר" (homo faber) מובילה לתפיסה אינסטרומנטלית, לפי טבעי לכאורה לתפוס כל דבר כאמצעי פוטנציאלי תכלית אחרת. לפי ארנדט, התועלתנות-האנתרופוצנטרית, מבוססת על כשל בהבחנה שבין תועלת ומשמעות, שבשפה מובחן בין הביטויים "בשביל" (in order to) לעומת "למען" (for the sake of), כך שבדומה לנעשה במלאכה, כל תכלית מובנת כשימושית לתכלית אחרת. התפיסה כה דומיננטית במודרנה, שאפילו קאנט (הנתפס לרוב כדאונטולוג) נתון למסגרת המושגית האינסטרומנטלית, כשהוא טוען שהאדם אינו רק אמצעי אלא גם "תכלית כשלעצמה" (הצו הקטגורי) וכן בהשוואה בין המוסר לחפץ היפה שמפיק "נחת ללא כל חפץ־עניין" (ביקורת כוח השיפוט).
המנטליות של ההומו פאבר נוכחת בחילוף המושגי שנעשה בין "ערך שימוש" (use value) לבין "השווי" (worth) בשיח הכלכלי, המסמן את האובדן של שווי שהוא אינטרינזי, בשונה לערך שהוא תמיד יחסי לשימוש ולצרכים של האדם. אף שהדיון מתמקד בחפצי שימוש, תוצרי המלאכה המובהקים עבור ארדנט הם דווקא יצירות אמנות, מפני שלהן העמידות הגבוהה ביותר כחלק מהעולם, מפני שיצירות אמנות במהותן אינן משמשות לצורך חולף, הן לא נשחקות. במובן זה האמנות העמידה ביותר היא השירה, שהקיום שלה הוא כמעט ולא חומרי.
תוכן הספר > פרק 5: פעולה

סוג הפעילות השלישי הוא "הפעולה" (הכוללת גם דיבור וגם פעולה) המאופיינת כאמצעי שבאמצעותו בני אדם מראים את עצמם לאחרים, וחושפים את מהותם הייחודית, על פי רוב שלא במודע. האני המתגלה בפעולה סמוי מן האדם הפועל, מתגלה בדיעבד בהתייחסות לפעולתו כסיפור. פעולה היא האמצעי שבאמצעותו אנו מבדילים את עצמנו מאחרים כיצורים ייחודיים וחסרי תחליף. עבור בני אדם, שלא כמו עבור יצורים אחרים, בנוסף לשאלה הכללית של "מה" אנחנו, עולה השאלה האינדיבידואלית "מי" כל אחד בנפרד. פעולה ודיבור נעשים תמיד באינטראקציה שבין בני אדם ומכוונים כלפיהם, ובכך נוצרת הרשת של יחסי אנוש. הגיוון בין בני האדם הרואים את הפעולה מאפשר סוג של אובייקטיביות משותפת, בכך שהוא מאפשר לראות פעולה מנקודות מבט שונות. לפעולה פוטנציאל להשלכות בלתי מוגבלות, לעיתים קרובות הרבה מעבר למה שיכולנו לצפות מראש, מעבר לכללי הסטטיסטיקה והעובדות הניתנות לניבוי. לטענת ארנדט, היוונים חשבו על הפוליס כמקום שבו אנשים חופשיים יכולים לחיות יחד כדי לפעול, ולא כפי שאנו תופסים את המדינה המודרנית, כמקור להבטחת צורכי הקיום הפרטיים. פילוסופים רציונליים מ"האסכולה הסוקרטית" כמו אפלטון, שלא אהבו את אי-הניתנות לחיזוי של הפעולה, ייסדו את הפוליס האידיאלית (הפוליטאה) על פי הדגם של משק בית משותף. המלך הפילוסוף מייצר את מלאכת החקיקה המתמשכת, והעם פועל תחתיו. כנגד הניסיונות להחליף פעולה בעבודה ובמלאכה, ארנדט מציעה שני פתרונות לשתי הבעיות הגדולות ביותר שהפעולה יוצרת: סליחה לתולדה הבלתי הפיכה של הפעולה, והבטחה למתן את אי-הניתנות לניבוי.
לקריאה נוספת

חנה ארנדט, המצב האנושי, מאנגלית: אריאלה אזולאי ועדי אופיר, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2013. (הספר המלא באתר כותר)
Hannah Arendt (1998) [1958], The Human Condition (Second ed.). University of Chicago Press. ISBN 978-0-226-92457-1.
הערות שוליים

↑  ארנדט מתייחסת לכפל המשמעות של המונח condition: "מצב" ו"תנאי".
↑  ארנדט, המצב האנושי, עמ' 29
↑  חנה ארנדט,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'המצב האנושי, תל אביב:'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'הקיבוץ המאוחד, 2013, עמ' 45
↑  ארנדט, המצב האנושי, עמ' 310
| חנה ארנדט |
| --- | --- | --- |
| ספרים | אהבה ואוגוסטינוס (1929) • יסודות הטוטליטריות (1951) • רחל ורנהאגן (1957) • המצב האנושי (1958) • בין עבר לעתיד (1961) • אייכמן בירושלים (1963) • על המהפכה • (1963) משברי הרפובליקה • (1972) חיי המחשבה (1978) |  |
| אישים קשורים | מרטין היידגר • קרל יאספרס • גונטר אנדרס • היינריך בליכר • ולטר בנימין • גרשום שלום |  |
| נושאים קשורים | פרס חנה ארנדט • מכון חנה ארנדט לחקר הטוטליטריות • חנה ארנדט (סרט) • ויטה אקטיבה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12374295f (data) 
ארדנט מתארת בפרולוג את השיגור לחלל של ספוטניק 1 כאירוע שלחשיבותו ”אין אח ורע, אפילו ביחס לביקוע האטום”.
חנה ארנדט ב-1958
בפרק השלישי מרקס מהווה מושא לביקורת, לצד הערכה רבה להגותו.
אף ששמו לא מוזכר בחיבור, מושג ה"עולם" שנידון בפרק שואב השראה מהגותו של היידגר, אך מקבל משמעות פוליטית.
ארנדט מתייחסת ל"ספק הקרטזיאני" כמאפיין עיקרי של המצב האנושי המודרני.
זיו מאור

| --- | --- |

עו"ד זיו מאור, 2021
 לידה:  18 בפברואר 1984 (בן 41) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  פובליציסט, ושדרן רדיו
 מעסיק:  דה מרקר, מידה, גלי ישראל, האגודה לזכות הציבור לדעת
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  ziv.maor/about
זיו מאור (נולד ב-18 בפברואר 1984) הוא עורך דין ואיש תקשורת ישראלי. המייסד והעורך הראשי של מהדורות החדשות ברדיו גלי ישראל, מגיש ומנחה תוכניות וקריין חדשות בתחנה. מנחה ומראיין בערוץ TOV, ופובליציסט בבמות שונות.
בעבר שימש העוזר הפרלמנטרי של ח"כ מיכאל איתן ואורי אריאל, דובר הרבנות הראשית לישראל, ומנכ"ל האגודה לזכות הציבור לדעת.
ביוגרפיה

נולד למשפחה דתית לאומית. כשהיה בן 3 עברה משפחתו למושב חמ"ד. עד כיתה י' למד מאור בישיבת נחלים ובכיתה י"א עבר לישיבת כינור דוד.
ייסד את סניף בני עקיבא בבית דגן ושימש בו קומונר במקביל ללימודיו בתיכון.
בצבא התגייס לגלי צה"ל אך נופה מהתחנה בסיום הקורס. המשך שירותו הצבאי היה עורך "מחץ" - ביטאון מפקדי חיל רגלים וחטיבת הצנחנים.
ביוגרפיה > השכלה

מאור הוא בעל תואר ראשון בניהול ומדע המדינה מהאוניברסיטה הפתוחה, תואר ראשון במשפטים ממכללת שערי משפט ותואר שני בתולדות עם ישראל, בדגש על יהדות ארצות הברית, במסגרת תוכנית רודרמן אוניברסיטת חיפה.
מאור הוא בוגר התוכנית באמנות המדינה של מרכז שלם, הפורום למנהיגות צעירה של המכון לאסטרטגיה ציונית וסמינר של קרן תקווה. משנת 2009 חבר מאור בקהילת roi של קרן שוסטרמן.
ביוגרפיה > פעילותו הציבורית

במהלך כהונתה של הכנסת ה־17 היה מאור דוברו של ח"כ מיכאל איתן ולאחר מכן מונה לתפקיד ראש דסק וכתב לענייני וול סטריט באתר דה מרקר.
שנים 2010–2012, תקופת כהונת הכנסת ה־18, היה מאור עוזרו של ח"כ אורי אריאל ובדצמבר 2012 מונה לתפקיד דובר הרבנות הראשית לישראל.
בין מרץ 2015 לאפריל 2016 היה חוקר בפורום קהלת והוא חתום על נייר עמדה שפרסם הארגון בנושא מדיניות תקצוב הקולנוע על ידי משרד התרבות והספורט. בתיקון חוק הקולנוע משנת 2018 אומצו חלק מהמלצות המסמך.
ביוגרפיה > פעילותו כמנכ"ל האגודה לזכות הציבור לדעת

במאי 2016 מונה מאור למנכ"ל האגודה לזכות הציבור לדעת. במסגרת תפקידו זה קידם מאור את העמדה תומכת בסגירתם של כל גופי השידור הציבורי בישראל – תאגיד השידור הישראלי, גלי צה"ל וערוץ כנסת – בטענה כי שידור ציבורי פוגע בשוק החופשי. מאור אף קידם תפיסה לפיה הרגולציה בישראל על תוכן השידורים, המבוצעת על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו והמועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, מזיקה לחופש הביטוי ומשמרת באופן מלאכותי את המעמד הבכיר של כלי התקשורת המפוקחים על ידם, בדגש על קשת 12 ורשת 13. בתקופה זו קידם את התיקון ה־44 לחוק הרשות השנייה שבמסגרתו הוסר המעמד המיוחד של ערוץ 14 (בשמו באותה תקופה: ערוץ 20) כערוץ מורשת וקוצצו סמכויות נרחבות של הרשות השנייה בתחום הפיקוח על תוכן שידורי הערוץ.
ביוגרפיה > המשך פעילות ציבורית

ביולי 2017 מונה לעורך אתר "מידה" במקום עקיבא ביגמן. במסגרת זו היה שותף לפרסום טענות בדבר אי-סדרים בשיתוף הפעולה בין נציבות שירות המדינה לבין קרן וקסנר; וכן הטיות שביצעה לשכת הפרסום הממשלתית לטובת "הארץ" ולרעת "ישראל היום" בחלוקת תקציבי פרסום.
בשנים 2019–2021 היה עורך דין במשרדו של ערן בן ארי והיועץ המשפטי של עמותת אם תרצו לצידו של בן ארי. בהמשך מונה מאור לתפקיד היועץ המשפטי של רדיו גלי ישראל.[דרוש מקור]
מאור הביע מספר פעמים את עמדתו נגד המאבק לשוויון זכויות לקהילת הלהט"ב, בטענה שמדובר על "משטרת מחשבות".
ביוגרפיה > בתקשורת

מאור מפרסם מאמרים פובליציסטים באתר "מידה", ב"גלובס", ב"סרוגים", בערוץ 7, ומופיע כפרשן באופן תדיר בעכשיו 14.
החל משנת 2017 מגיש מאור תוכניות שונות ברדיו גלי ישראל. באוגוסט 2021 החל להגיש תוכנית שבועית ברדיו גלי ישראל בשם "הפטיש" העוסקת בענייני משפט. כמו כן מאור מגיש תוכניות נוספות יחד עם עמיתיו לתחנה כמו "מרכז העצבים", "להתעורר עם זיו מאור", ויומן הצהרים של גלי ישראל.
ביולי 2022 הצטרף מאור לצוות המגישים הקבועים של ערוץ TOV, והוא מייסדה והעורך הראשי של מהדורת החדשות של רדיו גלי ישראל, שהחלה לשדר בסוף אוקטובר 2022, ואף מגיש אותה לעיתים קרובות.
ביולי 2023 מונה מאור לחבר במועצת הכבלים והלוויין.
ביוגרפיה > פעילות בתחום התרבות

בשנים 2013–2016 היה מאור חבר במקהלת הא-קפלה הירושלמית "קולצ'ר שוק".
בשנים 2019–2022 שיחק במחזה "הגטו החדש" מאת בנימין זאב הרצל, בבימויו של פרופ' יהודה מורלי, ובעיבוד של יצחק לאור למחזה הברון מינכהאוזן בבימויו של אסף פרידמן[דרוש מקור].
חיים אישיים

זיו מאור נשוי ליעל, בתו של אבי רט ואחותו של הרב משה רט. לזוג ארבעה ילדים. המשפחה התגוררה בתקוע שבגוש עציון ועברה לירושלים, שם היא מתגוררת נכון לשנת 2023.
הערות שוליים

↑  ברנז'ה,  באתר כיפה, 20 במרץ 2013
↑  עו"ד זיו מאור, ‏שני דברים שלמדתי מאורי אריאל: עוז וענווה, באתר "סרוגים", 15 בינואר 2019
↑  אפי אברהם, ‏דובר סרוג לרבנות הראשית לישראל: זיו מאור, באתר "סרוגים", 4 בדצמבר 2012
↑  סעיף 13א לחוק הקולנוע.
1 2  משה גלנץ, שידור חופשי, באתר ערוץ 7, 6 ביולי 2016
↑  זיו מאור, פיצול ערוץ 2 לא ישחרר את שוק הטלוויזיה, באתר מידה, 7 במאי 2017
↑   נתי טוקר, "יאללה, זיו ואלעד, תכינו את החבר'ה. הולכים על חוק ברית המועצות", באתר TheMarker‏, 20 במרץ 2018
↑  גיל קלנר, ‏ברנז'ה • עורך חדש לאתר מידה: זיו מאור, באתר "סרוגים", 16 ביולי 2017
↑  יאיר אלטמן, "אם תרצו" נגד משרד החינוך, באתר ישראל היום, 1 באפריל 2020
↑  דוד ורטהיים‏, שותפו של יאיר נתניהו, חסר ניסיון ניהולי וגאה להיות הומופוב: המועמד של קרעי לתפקיד מנכ"ל משרד התקשורת, באתר וואלה, 26 בספטמבר 2024
↑  מאמרי זיו מאור באתר מידה.
↑  מאמרי זיו מאור בגלובס.
↑  זיו מאור, באתר סרוגים.
↑  זיו מאור, באתר ערוץ 7.
↑  האולפן הפתוח עם זיו מאור, עו"ד מאיר ארנפלד, רוני רימון, באתר עכשיו 14, 6 בינואר 2023
↑  תוכניות 'הפשיט'.
↑  מרכז העצבים בהגשת זיו מאור.
↑  "להתעורר עם זיו מאור".
↑  יוסף ארנפלד, עניין אישי והפעם עם עו"ד זיו מאור, באתר ערוץ 7, 9 בפברואר 2023
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'יסמין גואטה,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'המינוי של קרעי לרגולטור של התקשורת: חוקר לשעבר בפורום קהלת, באתר TheMarker‏, 13 ביולי 2023
↑  מתוך אתר 'הבמה'.
מגילות שפירא

העתק אחד מקטעי מגילת ספר דברים, לונדון 1883
מגילות שפירא הן 15 מגילות קלף שהכילו יחדיו את ספר דברים המקראי. המגילות שמוזס וילהלם שפירא, סוחר עתיקות מירושלים, הציג ב-1883 וטען שמוצאם ממערה בנחל ארנון וכי נכתבו במאה השביעית לפנה"ס. ככאלה, היוו לטענתו את כתב היד המקראי הקדום ביותר שנתגלה עד אז. במגילות הופיעה גרסה שונה במקצת של ספר דברים מזו שבנוסח המסורה המוכר לנו, שכללה את עשרת הדיברות ובה דיבר אחד נוסף.
כאשר שפירא עמד על סף סגירת עסקה עם המוזיאון הבריטי בלונדון, נקבעו המגילות בידי מומחים כמזויפות בחוות דעת שהביאה לכישלון העסקה, להתאבדותו של שפירא ולאובדן המגילות. בעקבות גילוי מגילות מדבר יהודה במערות בקומראן מ-1947 ואילך טענו מספר חוקרים מסוימים לאמיתות הממצא.
מציאת המגילות

מוזס וילהלם שפירא הציג את המגילות ב-1883, כשהוא מציג גרסאות שונות בתגובה לשאלה היכן נמצאו. שפירא טען כי בידיו 15 מגילות קלף קדומות שרכש מבדואים שמצאום במערה בנחל ארנון בעברו המזרחי של ים המלח, ולטענתו תוארכו למאה השביעית לפנה"ס. ככאלה, היוו לטענתו את כתב היד המקראי הקדום ביותר שנתגלה עד אז.
באחת הפעמים טען שפירא כי הציג את הממצאים כבר ב-1878 לפני החוקר הגרמני קונסטנטין שלוטמן (גר') מאוניברסיטת האלה, אך שלוטמן, שהיה אחד המומחים הגרמנים שהובכו בפרשת זיוף חרסי מואב על ידי שפירא, דחה את פנייתו וטען שמדובר בזיוף. את הפקפוקים שעלו באשר לאותנטיות של המגילות דחה שפירא בטענה כי רכש אותן בפרוטות, ולא יעלה על הדעת כי ישקיע אדם מאמץ כה רב בזיוף כזה תמורת רווח כה זעום, אולם הוא המתין חמש שנים נוספות טרם החליט לנסות לצאת איתן שוב להערכת מומחים.
שפירא הגיע עם המגילות לגרמניה ביוני 1883 וניסה לעניין את הגרמנים בקנייתן. בעודו ממתין להחלטתם ותוצאות בדיקתם, הגיע ב-24 ביולי גם למשרדי הקרן לחקר ארץ ישראל (PEF) שמושבה בלונדון, שם בחנו את המגילות מזכיר הקרן וולטר בזנט, קלוד קונדר ומלומדים נוספים. בזנט הפנה את שפירא אל המוזיאון הבריטי שגילה עניין רב במגילות, ואף הציג שתיים מהן לציבור הרחב, בעוד מומחי המוזיאון בודקים את המגילות האחרות. הידיעה על התעניינות המוזיאון הבריטי והצגת המגילות בו הכתה גלים בבריטניה וברחבי אירופה, ואלפים הגיעו לבקר בתערוכה, ובהם ראש הממשלה ויליאם גלאדסטון. הסכום שנדרש עבור רכישת המגילות היה גבוה מאוד: מיליון ליש"ט, למרות הספקות ההולכים ומתרבים אצל מומחים ביחס למקוריותן.
ב-18 באוגוסט התפרסם בטיימס מכתבו של קלוד קונדר, מראשי הקרן וחוקר ארץ ישראל. במכתב הביע קונדר ספקות, על סמך היכרותו את ארץ ישראל, באשר לסיכויי ההשתמרות של יריעות עור בתנאי האקלים בארץ. ב-21 באוגוסט פרסם ה"טיימס" הלונדוני את חוות דעתו של שארל קלרמון-גנו, שטען כי המגילות הן זיוף נוסף מבית היוצר של שפירא, וכי אינן אלא רצועות שנגזרו משולי ספרי תורה ישנים והושרו בכימיקלים כדי לשוות להן חזות עתיקה. מספר ימים אחר כך התפרסמה חוות דעתו של מומחה המוזיאון הבריטי כריסטיאן דוד גינצבורג, המחזקת את חוות דעתו של קלרמון-גנו. גם המומחים הגרמנים הגיעו למסקנות דומות.
המגילות

הממצא הכיל חמש-עשרה מגילות קלף, חלקם במצב קריא יותר מהאחרים. כל המגילות היו צרות במיוחד, בערך 9 סנטימטר על 18 סנטימטר. כל רצועה הכילה כעשר שורות כתב בצד אחד. הרצועות היו כפולות ולא גלולות, כשכל רצועה כפולה בין פעם אחת לשלושה, סך הכל ארבעים כפלים. במגילות הופיעה גרסה שונה במקצת של ספר דברים מזו שבנוסח המסורה המוכר לנו, שכללה את עשרת הדיברות ובה דיבר אחד נוסף.
המגילות נכתבו כולן ברצף אחד, ללא הפסקה, פרט לעשרת הדיברות, בה נכתבו המילים מופרדות פרט ל'לא' שהודבק למילה שלאחריה. לא נמצא כתב יד עברי אחר שנעשה בצורה הזו, אך בתקופת שפירא האמינו כי זו הצורה בה נכתבו עותקים מוקדמים של המקרא. הכתב נכתב על ידי ידיים שונות, והוא דמה באופן כללי לכתב במצבת מישע ולא לכתבים עבריים עתיקים אחרים, דמיון שנחשב לחשוד כבר במאה התשע-עשרה.
אחת הטענות שפסלו את מגילות שפירא הייתה שלא ייתכן שמגילות קלף ישתמרו במשך אלפי שנים, אולם בהמשך התברר כי בתנאי האקלים של מדבר יהודה הדבר אפשרי. גם התיאור של מגילות שפירא, עטופות בבד פישתן ומוכתמות בחומר שומני שחור דומה מאוד לתיאור מגילות קומראן.