הבחירות לראשות העבודה (1992)
קמפיין

מלכתחילה נראה היה שהבחירות הן למעשה התמודדות בין פרס לרבין. נסים זווילי שימש כיושב ראש מטה הבחירות של פרס ואברהם בייגה שוחט שימש כיושב ראש מטה הבחירות של רבין. אביגדור קהלני שימש כיושב ראש מטה הבחירות של קיסר ואהרון להב שימש כיושב ראש מטה הבחירות של אורה נמיר.
בפרס תמכו חברי הכנסת אורי אור, אברהם בורג, יוסי ביילין, אלי דיין, אברהם כ"ץ-עוז ומשה שחל. בנוסף תמכו בפרס ראשי הערים שלום פדידה מבית שמש, רפי אלול ממזכרת בתיה, שלמה בוחבוט ממעלות תרשיחא ומאיר ניצן מראשון לציון. עוד תמכו בפרס האלוף במילואים יאנוש בן גל ועמוס בן-גוריון, בנו של דוד בן-גוריון.
ברבין תמכו חברי הכנסת: אלי בן-מנחם, מיכאל בר זהר, מיכה גולדמן, מוטה גור, גדליה גל ואפרים סנה. בנוסף תמכו ברבין בכיר השב"כ לשעבר יוסי גנוסר וראש עיריית נצרת עלית מנחם אריאב. ימים ספורים לפני הבחירות הודיעו חברי הכנסת ליובה אליאב, עוזי ברעם ועמיר פרץ, שהיו ידועים בעמדותיהם היוניות ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, כי הם תומכים ברבין.
מערכת הבחירות התאפיינה במתיחות רבה והתקפות הדדיות בין מחנה פרס לבין מחנה רבין. מחנה רבין טען לאורך הקמפיין כי רבין הוא המועמד היחידי המסוגל למשוך מצביעים חדשים למפלגה ולגבור על הליכוד. רבין אמר כי תומכי פרס הם "פאטתיים ומונעים מרחמים". בתגובה אמרו במחנה פרס כי אנשי מחנה רבין נתונים ב"היסטריה" וכי "הם משתמשים בשיטות בולשביקיות של רצח אופי". בספטמבר 1991 טענו במחנה רבין כי אנשי פרס מנעו מרבין מלהופיע באירוע בלוד, טענה שהוכחשה על-ידי מחנה פרס. כחודש לפני הבחירות, במהלך ישיבה של סיעת העבודה בכנסת, מחה פרס נגד הביקורת שהוטחה כלפיו מצד מחנה רבין. על כך השיב רבין: "ממסכנות לא בונים מנהיגות", ופרס הגיב: "ולא מהשמצות". בקרב פעילי מפלגת העבודה הופץ סטיקר ובו כתוב "כמה פעמים הצבעת פרס ושום דבר לא קרה..." מחנה פרס האשים את תומכי רבין בהפצת הסטיקר ובמחנה רבין הכחישו. בנוסף לכך הופצו בקרב פעילי המפלגה מכתבי השמצה אנונימיים נגד שני המועמדים ורבין פנה למזכ"ל המפלגה, מיכה חריש, בבקשה לחקור את הפצת הסטיקר והמכתבים.
בעקבות ההשמצות ההדדיות מתחה לשכת מפלגת העבודה ביקורת על שני המחנות והאשימה אותם בכך שהמריבות הפומביות ביניהם גורמות למפלגה נזק בלתי הפיך. עם זאת ההשמצות ההדדיות נמשכו כאשר רבין האשים את מטה פרס בשימוש ב"השמצות אישיות גסות" בעוד במטה פרס האשימו את רבין בכך שהוא התחיל במריבה ו"מנסה להסיט את האשמה ממנו והלאה".
רבין נהנה לאורך הקמפיין מיתרון בסקרים. סקר של מכון סמית מינואר הראה כי רבין ינצח את שמיר בבחירות הכלליות בעוד פרס יפסיד לשמיר. סקר של מכון סמית בתחילת פברואר הראה כי ברבין תומכים 40% מחברי מפלגת העבודה, לעומת 30% בפרס, 7% בנמיר ו-4% בקיסר. בנוסף לכך 48% מחברי מפלגת העבודה סברו כי רבין הוא בעל הסיכויים הגבוהים ביותר לנצח את הליכוד לעומת 19% שסברו שפרס הוא בעל הסיכויים הטובים ביותר. פרס אמר בתגובה לסקרים כי "הסקרים של חנוך סמית לא יבחרו מועמד לראשות הממשלה". מספר ימים לפני הבחירות פורסם במעריב סקר של מכון "גיאוקרטוגרפיה" שהוזמן על ידי "גורם שתומך ברבין" לפיו 37% סברו שרבין הוא המתאים ביותר לתפקיד ראש הממשלה לעומת 25% לפרס, 3% לנמיר ו-1% לקיסר. סקר של מכון "טלסקר" הראה כי אם פרס ינצח, מפלגת העבודה תפסיד לליכוד ב-9% אחוזים ואילו אם רבין ינצח הפער בין המפלגות יעמוד על 1% בלבד לטובת הליכוד. ימים ספורים לפני הבחירות טענו במחנה פרס כי ברשותם סקר המעיד על שוויון בין פרס לרבין. על כך הגיבו במחנה רבין כי מדובר בניסיון של מחנה פרס "ליצור פרובוקציה ולהעכיר את האווירה". יום לפני הבחירות פורסם סקר נוסף של מכון סמית בו לרבין היה יתרון של 43%–50% על פני פרס ואילו במחנה פרס טענו כי ברשותם סקר המראה כי פרס ינצח.
פרס ורבין היו אמורים להתעמת בתוכנית הטלוויזיה "מוקד" ימים ספורים לפני הבחירות, אך רשות השידור ביטלה את העימות מחשש לעבירה על חוקי תעמולת בחירות.