החיילים היהודים בחיל הספר העבר-ירדני
ההרכב האנושי של החיילים היהודיים בחיל הספר > חתך חברתי

כאמור, לא רבים היו היהודים שהתגייסו לחיל הספר. העדויות מדברות על פחות מעשרים איש בתקופות השפל ועל לא יותר מ-150 איש בתקופות השיא. בסך הכול ניתן לדבר על כמה מאות בודדות של יהודים ששירתו בחיל במשך כל 22 שנותיו.
את האוכלוסייה הזאת ניתן למיין לכמה סוגים של אנשים לפי חתך חברתי וכן לפי הסיבות שהניעו אותם להתגייס לחיל זה. לא היה זה חיל הרואי במיוחד. תנאי השירות בו היו קשים מאוד. היה מדובר בשירות במחיצתם של בני עמים אחרים שחלקם הגדול היה עוין ליהודים. המשמעת הייתה קשה מאוד והייתה מבוססת על שיטות קולוניאליות. מה עוד שרבים מהסגל הזוטר בחיל, כלומר מרבית הסמלים והנגדים, היו ערבים והיו בעלי מסורת של משמעת של הצבא העות'מאני שבו היו מקובלים עונשי מלקות.
רבים מיוצאי חיל הספר ציינו יחס משפיל של אלה אל החיילים, יחס הכרוך במכות, קללות, צעקות ועונשים. לנוקשותם של אותם אנשי סגל זוטר התווספה גם עוינותם כלפי היהודים. קשיי השפה והבדלי המנטליות ביניהם לא תרמו ליצירת אווירה חיובית. קושי נוסף עבור היהודים, היא העובדה שלעיתים קרובות ביותר מצאו עצמם היהודים בחיל כבודדים בקרב אוכלוסייה גדולה של לא יהודים. לאורך כל התקופות שבהן הצטרפו חיילים יהודיים לחיל הספר היו עבור צעירים אלו אלטרנטיבות יותר אטרקטיביות שבמסגרתם יוכלו לתרום לביטחון הארץ.
בשנות השלושים, ובעיקר בימי המרד הערבי 1936 - 1939, עמדו אפשרויות לא מעטות עבור צעירים אלה. האפשרות העיקרית הייתה, למשל, הצטרפות לכוחות הנוטרות, או למשטרת היישובים היהודיים, מסגרות שקמו באופן חוקי וקיבלו הן גיבוי כלשהו מצד השלטונות הבריטים, והן היו חברים לכל דבר בארגון ההגנה.
במלחמת העולם השנייה עמדו לפני אותם אנשים שבאו להתגייס לחיל הספר אפשרויות רבות הרבה יותר. הפלמ"ח שהוקם במאי 1941, סמוך מאוד למפנה שחל בדפוסי הגיוס של היהודים לחיל הספר, יכול היה להוות עבורם אפשרות הרבה יותר אטרקטיבית. אם כי בשלבים הראשונים, היה דבר הקמתו של הפלמ"ח שמור בסודיות. מה עוד שרוב המתגייסים לפלמ"ח היו מבין חברי ההתיישבות העובדת. אפשרות הרבה יותר מעשית עבור אותם צעירים שהגיעו לחיל הספר באותה תקופה, הייתה גיוס לצבא הבריטי על זרועותיו השונות. בחודשים הראשונים לאחר פרוץ המלחמה הייתה קיימת האפשרות של חיל החפרים. מאוחר יותר נפתחה האפשרות לגיוס ל"באפס". לקראת סוף המלחמה הוקמה הבריגדה היהודית הלוחמת ("החי"ל"), שהייתה בפעם הראשונה כוח צבאי שנלחם במסגרת בעלות הברית תחת דגל יהודי.
על הסוג הראשון של המתגייסים לחיל הספר נמנו אלו שהתגייסו על רקע אידאולוגי. גם אותם ניתן למיין לשלושה סוגים: א. אלה שראו בחיל הספר בית ספר מצוין לרכישת ידע וניסיון צבאי. על אף הקשיים רכשו אלה, בהדרכתם של מיטב אנשי הסגל הפיקודי, שיכול היה חיל קולוניאלי כמו חיל הספר להעמיד, ידע צבאי נרחב בתחומים שונים. ב. היו כאלה שרצו לנצל את שירותם בחיל במחיצתם של ערבים, להכרת המנטליות, המנהגים ובאותה הזדמנות אף לרכוש את השליטה בשפה הערבית. ג. היו כאלה שראו בגיוסם לחיל הספר ביטוי לשוויון הזכויות והחובות שלהם כנתיני ארץ ישראל.
על הסוג השני נמנים אלה שהתגייסו על רקע כלכלי או תעסוקתי. המשכורת בחיל הספר לא הייתה גבוהה במיוחד, אך הייתה יפה מאוד יחסית לשכר שהיה נהוג בארץ באותה תקופה לעובדי כפיים. מה עוד שהיה מדובר על שירות קרוב יחסית לארץ. רבים מאלה שניתן לשייכם לסוג זה היו בעלי מקצוע שונים, בעיקר מכונאי רכב שאותרו במוסכי רכב שונים על ידי קצינים ששוטטו באזורי התעשייה והמלאכה בערים הגדולות בארץ.
הסוג השלישי לא כלל רבים, ייתכן שמדובר על כמה אחדים בלבד. והכוונה לאלה שנשלחו מסיבות מודיעיניות על ידי ארגוני המחתרת השונים. היו גם כאלה שנשלחו על ידי האצ"ל והלח"י אבל ברוב המקרים אופי שירותם לא עלה בקנה אחד עם מטרות שליחותם.
בייחוד בתקופת הגיוס הכללי שהוכרז בימי מלחמת העולם השנייה, בולטים אלה שראו בחיל הספר את האלטרנטיבה הנוחה ביותר. גזרת הפעולה של חיל הספר הייתה בארץ ישראל, בעבר הירדן, בסוריה, בעיראק, באיראן ובכל מקרה לא חרגה מתחומי המזרח התיכון. באותה תקופה הייתה למעשה ארץ ישראל תחת מצור. ממערב איים לפלוש "קורפוס אפריקה" בפיקודו של הפילדמרשל ארווין רומל, מצפון שרר המשטר הפרו נאצי של צרפת הוישאית בסוריה, וממזרח התחולל המרד הפרו נאצי בעיראק. לפחות מבחינה פסיכולוגית ראו אותם הצעירים שהתגייסו לחיל הספר ממניע זה את קרבתו של חיל הספר לבית, כאפשרות טובה למלא את חובתם המוסרית כלפי מוסדות היישוב, שהוקיעו ברחובות באותה תקופה את המשתמטים, ולא לבלות חודשים ושנים באירופה אשר בה הסכנה הייתה גדולה יותר ומצד שני להיות קרובים לבית כאשר הסכנה כאן תגבר.
הקריטריונים לגיוס לחיל הספר היו מחמירים פחות, יחסית לכוחות האחרים שעמדו על הפרק. הכוונה בעיקר לבדיקת זהות וגיל שהייתה שטחית מאוד בעת הגיוס. חלק לא מועט מן המתגייסים היו בגיל צעיר מדי לגיוס בכוחות הצבאיים האחרים, שהקפידו יותר על בדיקת גיל המתגייסים על פי תעודות מזהות ואלה שהיו צעירים מדי נדרשו להביא אישור להסכמת הוריהם. משלא היה ברשותם מסמך כלשהו להוכחת גילם או שלא קיבלו את הסכמת הוריהם, פנו אלה לחיל הספר שבלשכות הגיוס שלו לא הקפידו יתר על המידה על קריטריון זה, או לחלופין הסתפקו בהצהרה בעל פה של המועמד לגיוס על גילו.