stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טמפרטורת פני הים
וריאציות ושינויים > וריאציות אזוריות

אל ניניו (El Niño) מוגדר על פי הבדלים ממושכים בטמפרטורות פני האוקיינוס השקט בהשוואה לערך הממוצע. ההגדרה המקובלת היא התחממות או התקררות של לפחות 0.5°C בממוצע מעל האוקיינוס השקט הטרופי המזרחי-מרכזי (מול חופי פרו ואקוודור). לרוב, אנומליה זו מתרחשת במרווחים לא קבועים של 2–7 שנים, ונמשכת בין תשעה חודשים לשנתיים. אורך התקופה הממוצע עומד על 5 שנים. כשההתחממות או התקררות זו מתרחשת רק שבעה עד תשעה חודשים, היא מסווגת כ"תנאים" של אל ניניו/לה ניניה; כאשר הוא מתרחש בפרק זמן העולה באורכו על תקופה זו, הוא מסווג כ"פרקים" של אל ניניו/לה ניניה.
הסימן של אל ניניו בתבנית טמפרטורת פני הים הוא כאשר מים חמים מתפשטים ממערב האוקיינוס השקט והאוקיינוס ההודי לעבר מזרח האוקיינוס השקט. הוא מביא איתו כמויות גשם רבות, גורם לבצורת נרחבת במערב האוקיינוס השקט ולגשמים במזרח האוקיינוס השקט, היבש בשגרה. הזרם החם של אל ניניו מביא מים טרופיים דלים בחומרים מזינים, הוא מחומם כשהוא עובר מזרחה בזרם המשווני, ומחליף את המים העיליים הקרים והעשירים בחומרי הזנה של זרם הומבולדט. כאשר תנאי אל-ניניו נמשכים חודשים רבים, השילוב בין תכולת החום האוקיינית לבין הפחתת רוחות הסחר המזרחיות מביא להגבלת היציאה של המים העמוקים העשירים בחומרי הזנה קרים והשפעתה הכלכלית על דיג מקומי לשוק הבינלאומי עשויה להיות חמורה.
בקרב מדענים, יש ביטחון במידה בינונית בכך שהאוקיינוס השקט הטרופי יעבור לדפוס ממוצע הדומה לזה של אל ניניו בקנה מידה של כמאה שנים, אולם עדיין קיימת אי ודאות גבוהה בתחזיות לגבי ה-SST באזור הפסיפי הטרופי מכיוון שקשה לקבל את השונות של אל ניניו במודלי אקלים.
וריאציות ושינויים > עלייה בשנים האחרונות עקב שינויי אקלים

באופן כללי, מדענים משערים שכל אזורי האוקיינוסים יתחממו עד שנת 2050, אך שוררת חוסר הסכמה בין המודלים לגבי השינויים הצפויים ב-SST בצפון האוקיינוס האטלנטי התת-קוטבי, באוקיינוס השקט המשווני ובאוקיינוס הדרומי. העלייה הממוצעת הגלובלית העתידית של SST לתקופת 1995–2014 עד 2081–2100 נעה בין 0.86°C תחת תרחישי פליטה מתונה של גזי חממה, ועד 2.89°C בתרחישי הפליטה החמורים ביותר.
מדידה

ישנן מגוון טכניקות למדידת פרמטר זה שעשויות להניב תוצאות שונות, כיוון שלמעשה נמדדים דברים שונים. הרחק משטח הים, מדידות טמפרטורה כלליות מלוות בהתייחסות לעומק המדידה הספציפי. הסיבה לכך נעוצה בהבדלים המשמעותיים שקיימים בין מדידות הנערכות בעומקים שונים, במיוחד בשעות היום כאשר מהירות רוח נמוכה ותנאי שמש גבוהים עלולים להוביל להיווצרות של שכבה חמה על פני האוקיינוס, ולפיכך לגרדיאנטי טמפרטורה אנכיים חזקים (תרמוקלינה יומית). מדידות טמפרטורת פני הים מוגבלות לחלק העליון של האוקיינוס, המכונה השכבה הקרובה לפני השטח.
מדידה > מדי חום

SST היה אחד המשתנים האוקיינוגרפיים הראשונים שנמדדו. בנג'מין פרנקלין תלה מדחום כספית מספינה בזמן שנסע בין ארצות הברית לאירופה, עת ערך סקר על זרם הגולף בסוף המאה השמונה עשרה. SST נמדד מאוחר יותר על ידי טבילת מדחום בתוך דלי מים שנמשך ידנית מפני הים. הטכניקה האוטומטית הראשונה לקביעת SST הושגה על ידי מדידת טמפרטורת המים בפתח היניקה של ספינות גדולות, אשר יצאה לדרך עד שנת 1963. לתצפיות אלה יש הטיה לכיוון החם, בסביבות ה-0.4°C, וזאת עקב החום של חדר המכונות.
מצופי מזג אוויר (Weather buoy, אנ' (אנ')) מקבועים מודדים את טמפרטורת המים בעומק של 3 מטרים. מדידות SST סבלו מחוסר עקביות במהלך 130 השנים האחרונות עקב הדרך בה הן נלקחו. במאה התשע-עשרה נלקחו מדידות בדלי שהוצב מחוץ לספינות. עם זאת, היה שינוי קל בטמפרטורה בגלל ההבדלים בדליים. למשל, דגימות נאספו בדליי עץ או בדליי קנבס לא מבודד, ודלי הקנבס היה מתקרר מהר יותר מדלי העץ. השינוי הפתאומי בטמפרטורה בין השנים 1940 ל-1941 היה תוצאה של שינוי לא מתועד בהליך המדידה. הדגימות נלקחו ליד כניסת המנוע מכיוון שהיה מסוכן מדי להשתמש באורות כדי לבצע מדידות מעבר לדופן הספינה במהלך הלילה.
מצופים נסחפים רבים ושונים אשר משתנים בעיצובם קיימים ברחבי העולם, והמיקום של חיישני טמפרטורה אמינים משתנה. מדידות אלו מועברות ללוויינים לצורך הפצת נתונים אוטומטית ומיידית. רשת גדולה של מצופי חוף במימי ארצות הברית מתוחזקת על ידי מרכז נתוני המצופים הלאומי (National Data Buoy Center, NDBC, אנ' (אנ')). בין השנים 1985 ו-1994, מערך נרחב של מצופים מעוגנים ונסחפים, שנועד לעזור לנטר ולחזות את תופעת אל ניניו, נפרס על פני האוקיינוס השקט המשווני.
מדידה > לווייני מזג אוויר

לווייני מזג אוויר זמינים לצורך קביעת מידע על טמפרטורת פני הים מאז שנת 1967, כאשר הקלסתרונים העולמיים הראשונים נוצרו במהלך 1970. מאז 1982, לוויינים נוצלו יותר ויותר למדידת SST, ואפשרו לראות את השונות המרחבית (Spatial variability, אנ' (אנ')) והזמנית שלו בצורה מלאה יותר. מדידות לוויין של SST תואמות בהתאמה סבירה למדידות טמפרטורה באין סיטו. מדידת הלוויין נעשית על ידי חישת קרינת האוקיינוס בשני אורכי גל או יותר בחלק האינפרא אדום של הספקטרום האלקטרומגנטי או חלקים אחרים של הספקטרום, אשר לאחר מכן ניתן לקשרם אמפירית ל-SST. אורכי גל אלה נבחרים כיוון שהם:
בתוך שיא קרינת הגוף השחור הצפוי מכדור הארץ, ו-
מסוגל לשדר בצורה מספקת דרך האטמוספירה.
ה-SST הנמדד בלוויין מספק גם תצוגה סינופטית של האוקיינוס וגם תדירות גבוהה של תצוגות חוזרות, המאפשר בחינת דינמיקת האוקיינוס העליון ברוחב האגן, שאינה אפשרית עם ספינות או מצופים. לווייני ה-SST של נאס"א וספקטרורדיומטר הדמיה ברזולוציה מתונה (MODIS) מספקים נתוני SST עולמיים מאז שנת 2000, והם זמינים בפיגור של יום אחד. לווייני ה-GOES (Geostationary Orbiting Earth Satellites) של NOAA מצויים במסלול גאוסטציונרי מעל חצי הכדור המערבי, מה שמאפשר להם לספק נתוני SST על בסיס שעתי, בפיגור של כמה שעות בלבד.
ישנם מספר קשיים עם מדידות SST אבסולוטיות המבוססות על לווין. ראשית, במתודולוגיית חישה מרחוק באינפרה-אדום, הקרינה נובעת משכבת המיקרו של פני הים (Sea surface microlayer, אנ' (אנ')), כלומר בערך ה-0.01 מ"מ העליונים או פחות, אשר עשויים שלא לייצג את החלק הארי של הטמפרטורה (Bulk temperature, אנ' (אנ')) מהמטר העליון של האוקיינוס, בעיקר בגלל ההשפעות של חימום פני השמש במהלך שעות היום, קרינה מוחזרת, כמו גם איבוד חום מוחשי והתאיידות מפני השטח. כל הגורמים הללו מקשים במקצת על השוואת נתוני לוויין למדידות ממצופים או מספינות, מה שמקשה על מציאת נתוני האמת בקרקע. שנית, הלוויין לא יכול להסתכל דרך עננים, מה שיוצר הטיה בכיוון הקר ב-SST שמקורו בלוויין החש דרך אזורים מעוננים. עם זאת, טכניקות גלי מיקרו פסיביות יכולות למדוד במדויק SST ולחדור דרך כיסוי עננים. בתוך ערוצי סאונד אטמוספיריים בלווייני מזג אוויר, המגיעים לשיא ממש מעל פני האוקיינוס, הידע על טמפרטורת פני הים חשוב לכיול שלהם.
חשיבות לאטמוספירה של כדור הארץ

טמפרטורת פני הים משפיעה על התנהגות האטמוספירה של כדור הארץ הנמצאת מעליו, ולכן יש חשיבות לאתחול שלהן במודלים אטמוספיריים (Atmospheric model, אנ' (אנ')). בעוד שטמפרטורת פני הים חשובה לציקלוגנזה הטרופית, היא חשובה גם בקביעת היווצרות ערפל ימי ובריזות ימיות. חום המגיע ממים חמים יותר יכול לשנות באופן משמעותי את מסת האוויר לאורך מרחקים קצרים כמו 35 עד 40 ק"מ. לדוגמה, מדרום-מערב לציקלון אקסטרטרופי של חצי הכדור הצפוני, זרימה ציקלונית מעוקלת המביאה אוויר קר על פני גופי מים חמים יחסית יכולה להוביל לאפקט אגם השלג (או אפקט הים, Lake-effect snow, אנ' (אנ')) ברצועות צרות. רצועות אלו מביאות משקעים מקומיים חזקים, לעיתים קרובות בצורת שלג, מכיוון שגופי מים גדולים כמו אגמים אוגרים ביעילות חום שגורם להפרשי טמפרטורה משמעותיים - גדולים מ-13°C בין פני המים לאוויר שמעל. בגלל הפרש טמפרטורות זה, חום ולחות מועברים כלפי מעלה, ומתעבים לעננים בעלי אוריינטציה אנכית אשר מייצרים ממטרי שלג. ירידת הטמפרטורה עם הגובה ועומק העננים מושפעת ישירות הן מטמפרטורת המים והן מהסביבה בקנה מידה גדול. ככל שהטמפרטורה יורדת עם הגובה בצורה חזקה יותר, כן העננים מתגברים, וקצב המשקעים גדל.
חשיבות לאטמוספירה של כדור הארץ > סופות ציקלון טרופיות

טמפרטורת אוקיינוס של לפחות 26.5°C המתפרשת על פני עומק של לפחות 50 מטרים היא אחד הקריטריונים הדרושים לתחזוקת ציקלון טרופי (סוג של מזוציקלון - Mesocyclone, אנ' (אנ')). מים חמים אלה נחוצים כדי לשמור על הליבה החמה שמזינה מערכות טרופיות. ערך זה הוא הרבה מעל טמפרטורת פני השטח הגלובלית הממוצעת לטווח ארוך של האוקיינוסים, העומדת על 16.1°C. עם זאת, דרישה זו יכולה להיחשב כבסיס כללי בלבד מכיוון שהיא מניחה שהסביבה האטמוספירית המקיפה אזור של מזג אוויר מופרע מציגה תנאים ממוצעים. ציקלונים טרופיים התגברו כאשר SST היו מעט מתחת לטמפרטורה סטנדרטית זאת.
ידוע כי ציקלונים טרופיים נוצרים גם כאשר התנאים הרגילים אינם מתקיימים. לדוגמה, טמפרטורות אוויר קרירות יותר בגובה רב יותר (למשל, ברמת לחץ של 500 הקטור-פסקל, או גובה של 5.9 ק"מ) עשויה להוביל לציקלוגנזה טרופית בטמפרטורות מים נמוכות יותר, שכן נדרש מפל טמפרטורה (Lapse rate, אנ' (אנ')) מסוים בכדי לאלץ את האטמוספירה להיות לא יציבה מספיק להסעה. באטמוספירה לחה, מפל זה עומד על שיעור של 6.5°C/ק"מ, בעוד שבאטמוספירה עם פחות מ-100% לחות יחסית, שיעור המעבר הנדרש עומד על 9.8°C/ק"מ.
ברמת לחץ של 500 הקטור-פסקל (500hPa), טמפרטורת האוויר הממוצעת באזורים הטרופיים היא כ-7°C-, אך האוויר באזורים הטרופיים יבש בדרך כלל בגובה זה, מה שנותן לטמפרטורת האוויר להגיע לטמפרטורת הגולה הלחה (Wet-bulb temperature, אנ' (אנ')), ולטמפרטורה נוחה יותר שמסוגלת לתמוך בהסעה. טמפרטורת הגולה הלחה ברמת לחץ של 500hPa באטמוספירה טרופית של 13.2°C - נדרשת כדי ליזום הסעה אם טמפרטורת המים היא 26.5°C, ודרישת טמפרטורה זאת עולה או יורדת באופן יחסי ב-1°C בטמפרטורת פני הים עבור כל שינוי של 1°C ברמת לחץ של 500hPa. בתוך ציקלון קר (Cold-core low, אנ' (אנ')), טמפרטורות 500hPa יכולות לרדת עד 30°C-, כך שניתן ליזום הסעה אפילו באטמוספירות היבשות ביותר. זה גם מסביר מדוע הלחות ברמות האמצע של הטרופוספירה, בערך ברמת 500hPa, בדרך כלל מהווה דרישה לפיתוח. עם זאת, כאשר נמצא אוויר יבש באותו גובה, טמפרטורות של 500hPa צריכות להיות אפילו נמוכות יותר, שכן אטמוספירות יבשות דורשות מפל טמפרטורה גדול יותר עבור חוסר יציבות מאשר אטמוספירות לחות. בגבהים ליד הטרופופאוזה, הטמפרטורה הממוצעת על פני 30 שנים (כפי שנמדדה בתקופה המקיפה את השנים 1961 עד 1990) הייתה 77°C-. דוגמה אחת לציקלון טרופי ששומר על עצמו מעל מים קרירים יותר הייתה אפסילון (Hurricane Epsilon (2005), אנ' (אנ')), מסוף עונת ההוריקנים האטלנטית של 2005.
ראו גם

עליית מפלס הים
מְלִיחוּת
ונאנטיוס פורטונאטוס

| --- | --- |
ונאנטיוס פורטונאטוס מקריא שירה לרדגונדיס, ציור מאת לורנס אלמה-טדמה, 1862
 לידה:  530? ואלדוביאדנה, איטליה 
 פטירה:  609 (בגיל 79 בערך) פואטייה, האימפריה הפרנקית 
 שם לידה:  Venantius Honorius Clementianus Fortunatus 
 תפקיד:  Roman Catholic Bishop of Poitiers (599) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
ונאנטיוס הונוריוס קלמנטיוס פורטונאטוס (בלטינית: Venantius Honorius Clementianus Fortunatus; ‏c. 530 – 609) היה משורר לטיני ובישוף של הכנסייה הקתולית המוקדמת.
ביוגרפיה

ונאנטיוס פורטונאטוס נולד בצפון איטליה בסביבות העיר טרוויזו (כיום במחוז ונטו). הוא גדל בתקופת מלחמת הגותים (535–553) בין האימפריה הביזנטית לבין ממלכת האוסטרוגותים באיטליה, וקיבל את חינוכו ברוונה. הוא למד דקדוק לטיני, שירה משפטים ורטוריקה. הוא הכיר לא רק את שירתם של ורגיליוס, הורטיוס, אובידיוס ומארטיאליס, אלא גם את זו של משוררים נוצריים ובהם קלאודיאנוס.
בהיותו בערך בן שלושים שנה הבריא ממחלת פוטוקרטיטיס (דלקת הקרנית) והתכונן להגיע אל העיר טור שבגאליה כדי לבקר בקברו של סן מרטן, שייחס לו את החלמתו. הוא נסע דרך אוסטרזיה וזכה לקבלת פנים מלכותית מצד סיגיברט הראשון, מלך אוסטרזיה ובחירת לבו המלכה ברונהילדה, שאותה פורטונאטוס העריץ עד מאוד. בחגיגות הנישואים של סיגיברט וברונהילדה, שנערכו בעיר מץ, הוא השמיע באוזניהם של הנוכחים פואמה לירית בחרוזים לטיניים שבה הפך את ברונהילדה לונוס החדשה, ואת סיגיברט - לאכילס החדש.
הוא עשה את דרכו מן העיר טרייר (כיום בגרמניה) אל העיר טולוז במטרה לשמש כאחד ממשוררי החצר של מלכי השושלת המרובינגית. אם כי מטרתו זו לא הוכתרה בהצלחה בגלל סיבות פוליטיות, הוא זכה בתמיכתם של אנשי דת נוצריים ובהם גרגוריוס מטור. הוא נהנה גם מתמיכתה של רדגונדיס - אלמנתו של כלותאר הראשון - שהטילה עליו להקים מנזר בפואטייה. ב-576 פורטונאטוס הפך לכומר במנזר זה, ולקראת שנת 600 התמנה לבישוף פואטייה.
ונאנטיוס פורטונאטוס הוא קדוש של הכנסייה הקתולית שיום חגו הוא 14 בדצמבר. יום חג זה מקודש בעיקר בפואטייה ובמספר כנסיות במחוז ונטו באיטליה.
יצירתו

הוא נודע בעיקר בשל שתי פואמות, המהוות חלק של הליטורגיה הקדושה, שאחת מהן הפכה למקור השראה לתומאס אקווינאס. הוא כתב גם את הפואמה "הדגלים המלכותיים צועדים קדימה", המהווה חלק של תפילת הערבית הנוצרית במשך השבוע הקדוש. פואמה זו נכתבה לכבוד שריד של הצלב האמיתי, מה שמסביר את הקשר שלה עם חגיגות הצלב הקדוש. שריד זה נשלח על ידי יוסטינוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית, אל ראדגונד מלכת הפרנקים, שאחרי מות בעלה כלותאר הראשון הקימה מנזר באקוויטניה. בספרייה העירונית של פואטייה נמצא כתב יד עתיק מן המאה האחת עשרה המתאר את חייה של ראדגונד, שהועתק מיצירה של פורטונאסוס שנכתבה במרוצת המאה השישית.
כמי שנתפס ליופייה ולחוכמתה של ברונהילדה, הוא הקדיש לה חלק של יצירותיו. היא הייתה מקור השראתו בפואמה "טעם עתיק" שבה לא חדל מלשיר לה שירי הלל, לשם דוגמה: ”זוהרת וקורנת יותר מאור השמים; זוהרן של אבני חן יקרות נסוג בפני אור פנייך.”
באותו להט של שירה הוא מבכה את מותה של גאלסווינת (אחותה של ברונהילדה) שנרצחה בידי המלך כילפריך הראשון. הוא לא חדל גם מלשבח את פרדגונד, מלכת נויסטריה על סגולותיה המלכותיות.
כמו אוסוניוס לפניו, שכתב את הפואמה "מוזלה", פורטונאטוס כתב פואמה על אודות הנהר מוזל. בשירתו הוא מתאר גם את האווירה הכפרית של סביבות בורדו, עם הכרמים בשיפולי הגבעות, הנחלים הזורמים לאיטם והדשאים שלצידם. הוא מתאר את המרחצאות החמים, את הגנים עם אכסדרות העמודים, את העשן המיתמר מן הווילות של אזור בורדו, ובמיוחד מאלה שהיו בבעלותו של לאונטיוס, בישוף בורדו - אריסטוקרט גאלו רומי.
פורטונאטוס מתאר גם את המאכלים ואת המשתאות שבהם עדיין דיברו בענייני ספרות. היו אלה שרידי הציוויליזציה הרומאית שעמדו להיעלם בקרוב עם הטרגדיה של המאה השישית. האנשים שחלקו כבוד לפורטונאטוס וביקשו ממנו לכתוב שירים למענם, עשו זאת משום שבא מאיטליה שבה עדיין נשארו עקבות של לימוד ושל תרבות.
ונאנטיוס פורטונאטוס כתב אחד עשר ספרי שירה לטינית ששרדו עד ימינו. ספרים אלה כוללים דברי אפיטף (כתובות על גבי מצבות), נאומים בחרוזים המדברים בשבחם של אנשים או של דברים, דברי תנחומים ושירים דתיים. חרוזיו של פורטונאטוס הם בעלי חשיבות בהתפתחותה של הספרות הלטינית, בעיקר משום שכתב בתקופה שבה השתנה משקל החרוזים מלטינית קלאסית לזו של ימי הביניים. הוא כתב גם הגיוגרפיה של סן מרטין ושל ראדגונד.
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20

| --- | --- |

 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2002
 ארגון מפעיל:  פיפ"א
 מספר מתמודדים:  16
 זוכה:   צפון קוריאה (שלוש זכיות)
 הכי הרבה זכיות:   ארצות הברית  גרמניה  צפון קוריאה (שלוש זכיות)
 fifa.com/u20womensworldcup
 
גביע העולם בכדורגל נשים עד גיל 20 הוא טורניר כדורגל המאורגן על ידי פיפ"א. בטורניר, שמתקיים אחת לשנתיים, מתחרות נבחרות כדורגל המורכבות מכדורגלניות עד גיל 20.
הטורניר הראשון נערך בשנת 2002, בקנדה והוא היה מוגבל לשחקניות עד גיל 19. משחק הגמר, בין נבחרת ארצות הברית לבין נבחרת קנדה, נערך באדמונטון לעיני 30,000 צופים. ארצות הברית ניצחה בשער זהב, וכריסטין סינקלייר הקנדית זכתה בנעל הזהב (מלכת השערים).
ב-2004, נערך הטורניר בתאילנד. בפעם השנייה ברציפות, אלופת העולם זוכה גם בטורניר הזה. נבחרת גרמניה זכתה בטורניר ובנעל הזהב זכתה בריטני טימקו הקנדית.
הטורניר של 2006, נערך ברוסיה ובו עלתה מגבלת הגיל ל-20. הנבחרות האסיאתיות שלטו בטורניר זה, והגמר נערך בין סין לצפון קוריאה. צפון קוריאה זכתה בטורניר, אבל השחקנית המצטיינת ומלכת השערים הייתה סינית (שיאושו מה).
מ-2010, אחת לשני טורנירים, הטורניר מתקיים במדינה שמארחת בשנה שלאחר מכן את אליפות העולם בכדורגל נשים, ומהווה מעין חזרה גנרלית בארגון הטורניר, בדומה לגביע הקונפדרציות.
פרסי הגביע

| שנה | השחקנית המצטיינת | מלכת השערים (מספר שערים) | השוערת המצטיינת | הנבחרת ההוגנת |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | קנדה כריסטין סינקלייר | קנדה כריסטין סינקלייר (10) |  |  יפן |
| 2004 | ברזיל מרטה | קנדה בריטני טימקו (7) |  |  ארצות הברית |
| 2006 | הרפובליקה העממית של סין שיאושו מה | הרפובליקה העממית של סין שיאושו מה (5) |  |  קוריאה הצפונית |
| 2008 | ארצות הברית סידני לרו | ארצות הברית סידני לרו (5) | ארצות הברית אליסה נאהר |  ארצות הברית |
| 2010 | גרמניה אלכסנדרה פופ | גרמניה אלכסנדרה פופ (10) | ארצות הברית ביאנקה הנינגר |  קוריאה הדרומית |
| 2012 | גרמניה ג'ניפר מרוז'אן | קוריאה הצפונית קים און-הווה (7) | גרמניה לאורה בנקרת' |  יפן |
| 2014 | ניגריה אסיסאט אושואלה | ניגריה אסיסאט אושואלה (7) | גרמניה מייקה קמפר |  קנדה |
| 2016 | יפן הינה סוגיטה | יפן מאמי אוהנו (5) | צרפת מילאני צ'באס |  יפן |
| 2018 | ספרד פטריסיה גויארו | ספרד פטריסיה גויארו (6) | אנגליה סנדי מקלבר |  יפן |
| 2022 | יפן מייקה האמאנו | ספרד אינמה גבארו (8) | ספרד טקסל פונט |  יפן |
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל

מערת איילון הידועה בעיקר בשל מיני בעלי חיים אנדמיים שהתגלו בה ולא היו מוכרים לפני כן (בתמונה, סינון מים לצורך אפיון אורגניזמים)
אגם החולה - ייבושו הביא להכחדתם מהעולם של מיני דגים שהיו אנדמיים לו בניהם לבנון החולה
מריון חולות
צב יבשה מדברי
שנונית באר שבע
בינון דור
לבנון הירקון
טברנון כנרתן
מברישימון הערבה
ברודן בוהק
שבלולי החרמון
חי-בר יטבתה בו נמצאת אוכלוסיית צבי השיטים האחרונה בעולם
(Ayyalonia Dimentmani) דמוי עקרב החי במערת איילון והוגדר כ"שבט" חדש
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל הם בעלי חיים החיים רק בארץ ישראל ולא בשום מקום אחר בעולם. מכיוון שתפוצת מינים אלה מוגבלת ממילא לתא שטח קטן יחסית, הם רגישים במיוחד לשינויים בסביבתם ולהשפעות האדם, שכן הם עלולים להיכחד לחלוטין מהעולם.
מינים מסוימים אשר היו אנדמיים לארץ ישראל, נכחדו ממנה ומהעולם כולו. דוגמה למקרה כזה היא ייבוש אגם החולה, אשר הביא איתו הכחדת מיני דגים שהיו אנדמיים לאגם.
אתר מפורסם בישראל בכמות מיני בעלי החיים האנדמיים בו הוא מערת איילון. המערה היא מערכת אקולוגית ייחודית, והמקום היחיד בישראל שנמצאו בו בעלי חיים יבשתיים החיים במערות בלבד ולא יוצאים אל מחוצה להן. המערה הייתה מערכת סגורה ומנותקת במשך מיליוני שנים, ויש בה יצורים חיים אנדמיים, שהתפתחו במשך תקופה ארוכה בנפרד מהסביבה החיצונית. במערה התגלו שמונה מיני בעלי חיים ירודים, ששבעה מהם לא תוארו למדע לפני כן.
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל

זוהי רשימה חלקית:
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל > יונקים

סדרת מפריסי פרסה
צבי השיטים (Gazella gazella acaciae) - תת-מין של צבי מצוי האנדמי לחלוטין לישראל, שאוכלוסייתו מונה, נכון ל-2021, כ-33 פרטים בלבד, החיים באזור מוגדר בחי-בר יטבתה שבערבה.
סדרת אוכלי חרקים
חדף הרמון (Crocidura ramona) - התגלה לראשונה בשנת 1996 במכתש רמון על ידי קבוצת חוקרים ישראליים והוא מין אנדמי לישראל.
סדרת מכרסמים
יערון חרמוני (Apodemus hermonensis) - התגלה לראשונה בשנת 1989 בחרמון. נמצא בחרמון ברום 1,200 מטרים ומעלה ואולי גם בלבנון.
מריון החולות (Meriones sacramenti) - המין תת-אנדמי לאזור החוף של צפון סיני (מצרים), ולישראל, בה הוא נמצא באזורים מסוימים בצפון הנגב ובמישור החוף שמדרום לירקון.
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל > זוחלים > סדרת צבים

צב יבשה מדברי (Testudo werneri) - צב יבשה האנדמי לחלוטין לנגב המערבי ולמישור ימין בישראל. גודל האוכלוסייה העולמי מוערך ב-3,000 פרטים, שרובם המכריע חי כיום בתחומי ישראל.
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל > זוחלים > סדרת קשקשאים

משפחת צפעוניים
צפע החרמון (Montivipera bornmuelleri) - נחש ארסי, אנדמי לאזורים מסוימים הנמצאים בסוריה, לבנון וישראל: הרי הלבנון, הרי מול הלבנון והחרמון הלבנוני, הסורי והישראלי וייתכן שאף במספר אתרים נוספים ברמת הגולן.
משפחת לטאיים
שנונית באר שבע (Acanthodactylus beershebensis) - לטאה האנדמית לישראל וחיה במישורי וגבעות הלס של הנגב, בעיקר באזור בקעת באר שבע וסביבתה.
שממית החרמון (Mediodactylus amictopholis) - לטאה ממשפחת השממיות שככל הידוע אנדמית לאזור החרמון ולהרי לבנון שם היא שוכנת בגבהים של 1,300 מטר ומעלה.
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל > דו-חיים

עגולשון שחור-גחון (Latonia nigriventer) - חסר זנב קטן ממשפחת העגולשוניים, אשר היה אנדמי לאגם החולה, ונחשב לנכחד מאז שנות ה-50 עם ייבושו של האגם, עד לגילויו מחדש בשנת 2011.
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל > דגים

משפחת בינוניים
בינון דור (Oxynoemacheilus insignis) - דג הנמצא בסכנת הכחדה ותפוצתו מוגבלת למעיינות עמק בית-שאן.
בינון החולה (Oxynoemacheilus galilaeus) - דג האנדמי לאגם החולה ולאזור פתחת הנחלים אשר הזינו אותו. תפוצתו העיקרית באגם הייתה באזור הקרקעית ובמים הרדודים בסמוך לחופים, וכן בינות לשורשי עצי הערבה.
משפחת קרפיוניים
לבנון הירקון (Acanthobrama telavivensis) - מין דג מים מתוקים האנדמי לישראל. עד לפני כ-50 שנים היה נפוץ במערכת נחלי החוף של ארץ ישראל, אולם בשנות ה-50 וה-60 חלה ירידה חדה במספריו, וכיום הוא נמצא על סף הכחדה.
לבנון הכנרת (Acanthobrama terraesanctae) - תפוצתו העיקרית של לבנון הכנרת היא באגם הכנרת ובירדן, כשהוא נצפה לעיתים באגמים נוספים בישראל.
לבנון החולה (Acanthobrama hulensis) - מין שהיה אנדמי לישראל, והיה מצוי בביצות - כגון החולה, אך נכחד כליל מהעולם.
משפחת אמנוניים
טברנון חולתי (Tristramella simonis intermedia) - תת-מין של טברנון כנרתן שהיה אנדמי לאגם החולה ונכחד מהעולם לאחר ייבושו.
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל > פרוקי רגליים

סדרת עכבישאים
מברישימון הערבה (Cerbalus aravaensis) - מין עכביש אנדמי לישראל ולירדן.
סדרת מעשירי רגל
סומית איילון (Typhlocaris ayyaloni) - מין בסכנת הכחדה, משום שידוע על הימצאו רק באקוויפר הירקון-תנינים, שחווה ירידה במפלס המים.
סומית הגליל (Typhlocaris galilaea) - מין של חסילון האנדמי למעיין עין נור בצפון הכנרת.
סדרת דבוראים
בנאית ישראלית (Tapinoma israele) - מין נמלה אנדמית לישראל ולאלג'יריה.
סדרת פרפראים
ברודן בוהק (Amata mestralii) - עש צבעוני האנדמי לישראל, סוריה ולבנון.
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל > רכיכות

שבלול החרמון (Helix pachya) - מין אנדמי לארץ ישראל ונמצא רק במורדות החרמון, בעיקר בשמורת נחל חרמון.
סגורית הארבל (Cristataria genezerethana genezerethana) - אנדמית לאזור הר ארבל.
(Pene galilaea)
בעלי חיים אנדמיים בארץ ישראל > תולעים שטוחות

(Dugesia golanica) - תולעת שטוחה הקרויה על שם רמת הגולן, שהוא אזור תפוצתה הבלעדי בעולם.
הכחדה ומאמצי שימור > סכנות הכחדה

אובדן בתי הגידול הוא אחד מהאיומים המרכזיים על בעלי החיים האנדמיים לארץ ישראל. האובדן נגרם על ידי עיור והמרת שטחים לחקלאות, ומהווה גורם מרכזי שכן שטח תפוצתם של מינים אלו קטן ממילא.
עם ייבוש אגם החולה, נכחדו מן העולם מיני הדגים האנדמיים לארץ ישראל, בניהם: לבנון החולה, טברנון חולתי וככל הנראה גם בינון החולה. הייבוש גרם גם לפגיעה משמעותית מאוד באוכלוסיית עגולשון שחור-גחון, שהיה נחשב במשך זמן מה לנכחד מהעולם.
הכחדה ומאמצי שימור > מאמצי שימור

על מנת לשמר את המינים האנדמיים לארץ ישראל הוזמו פרויקטים שונים על ידי עמותות וארגונים.
לדוגמה, כדי להגן ולשמור על מיני השבלולים: שבלול החרמון האנדמי לאזור הר חרמון וסגורית הארבל האנדמית לאזור הר ארבל, אספו גן החיות התנ"כי ורשות הטבע והגנים פרטים חיים של מינים אלו והקימו גרעין רבייה במטרה לגדל ולהרבות אותם, ולאחר מכן לשחררם ולהגדיל את אוכלוסייתם בטבע.
בקיץ 1999, נחנך פרויקט בשיתוף רשות נחל הירקון, הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב ורשות הטבע והגנים לשיקום אוכלוסיית לבנון הירקון, בשל התייבשות קטעים נרחבים מהנחל. בסקר שנערך בשנת 2016 נמצא כי הדג שב למרבית חלקי הירקון.
על מנת לשמור על אוכלוסיית צבי השיטים האחרונה בעולם, הקימה רשות הטבע והגנים בשנת 2006, גדר סביב שטח של כ-4 קמ"ר צמוד לחי-בר יטבתה. השטח המוגדר הוקם על מנת להגן על עדר הצבאים מפני טורפים, דריסות, פריסה רחבה מדי של האוכלוסייה ואיומים נוספים. כמו כן, מספר הצבאים מנותר מדי שנה על ידי הרשות.
כמו כן, הוחלט לסגור לציבור את מערת איילון, הידועה בעיקר בשל מיני בעלי חיים אנדמיים שהתגלו בה, כדי להמשיך ולשמר את מערכות החיים הקיימות בה.
ב-2024, בעקבות מלחמת חרבות ברזל הוחלט לפנות כ-40 פרטים של עגולשון שחור-גחון משמורת החולה ולהעבירם אל גן החיות התנכ״י על מנת להגן עליהם מפגיעות המלחמה.
הערות שוליים

↑   שי דורון וד"ר נועם ורנר, ‏סומית הגליל – סיפור מסע לירושלים, "טבע הדברים" (כפי שנשמר בארכיון האינטרנט)
↑  נעה פישר, המבצע לשימור השבלולים שחיים רק בישראל, באתר ynet, 25 בדצמבר 2022
↑   צפריר רינת, לראשונה זה יותר מ-50 שנה, הדג לבנון הירקון נצפה שוב באזור תל אביב, באתר הארץ, 26 בספטמבר 2016
↑  מפונים לירושלים: הצפרדעים הנדירות וטופאק הקרנף יועברו לגן החיות התנ"כי | ישראל היום, באתר www.israelhayom.co.il, ‏2024-10-13
| החי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| קבוצות טקסנומיות | יונקים • זוחלים • עופות • דו-חיים • פרפרים • רכיכות לא ימיות • דבורים |  |
| קבוצות לא טקסנומיות | החי בים התיכון • החי במפרץ אילת • החי בכנרת • חולייתנים בעלי דם קר של מים מתוקים • בעלי חיים שנכחדו • בעלי חיים אנדמיים • בעלי חיים פולשים • בעלי חיים בתנ"ך |  |
| אירועים ותופעות | חזירי הבר בחיפה • היעלים במצפה רמון • הכרישים בחדרה • אסון העטלפים בחדרה • רותי (צבועה) • חומיבבה (נמרה) |  |
| מוסדות ומפגש עם האדם | חקר החי • רשות הטבע והגנים • חי-בר • החברה להגנת הטבע • אגודת חובבי הפרפרים בישראל • בית החולים לחיות בר • למען חיות הבר • המרכז הארצי להצלת צבי ים • חוות בולוטין • עמותת ע.ט.ל.ף |  |
שמעון וילנאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוגוסט 1945 (בן 79) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מעסיק:  קול ישראל 
 
שמעון וילנאי (נולד ב-4 באוגוסט 1945) הוא כתב קול ישראל בגמלאות. עסק בעיקר בענייני חקלאות ותעשייה. עורך ראשי של "יבול שיא".
קורות חייו

וילנאי נולד וגדל בתל אביב בשם שמעון וילנצ'יק. בעבר היה כתב בעיתון "חדשות הספורט". ב"קול ישראל" היה כתב בתחומים שונים, ובהם כתב לענייני משטרה בגוש דן, לענייני חקלאות במשך 17 שנים, וכתב לענייני תאונות דרכים.
כיהן כיו"ר ועד העיתונאים של קול ישראל בתל אביב, וכחבר הנהלת אגודת העיתונאים בתל אביב. ב-2012 זכה בפרס מנכ"ל רשות השידור על שם אילן רועה.
וילנאי נשוי ואב לשלושה. בתו היא העיתונאית והמגישה אורלי וילנאי.
ביולי 2012 פרש וילנאי לגמלאות.
הערות שוליים

↑  אתר אגודת העיתונאים בתל אביב
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.