שמעון זאב רוטשילד
ביוגרפיה

נולד בנפולי לקלמן מאיר (קרל) רוטשילד (אנ'), בנו השלישי של מאיר אנשל רוטשילד ומייסד הסניף בנאפולי, ולאָדֶלהֵייד לבית הֶרְץ. יש אומרים כי בילדותו לא קיבל חינוך יהודי, אך – על פי המסופר – לקראת טקס הבר-מצווה שלו שכר אביו כומר שילמד אותו מעט יהדות. על פי האגדה, הכומר שלימד אותו יהדות היה למעשה יהודי שהוטבל לנצרות בילדותו ושב ליהדותו בעקבות לימודו עם הברון.
בנערותו נשלח לפרנקפורט לאחיו הבכור של אביו, אנשל מאיר רוטשילד, שהיה חשוך בנים, והיה אדוק בשמירת מצוות. שם הכיר את אליעזר ברגמן בשנת 1837, שהתרים את דודו אנשל עבור כולל הו"ד, ולמד יהדות עם רבי פנחס זליגמן פרום, חתנו של רבי יצחק דב במברגר.
בשונה מרוב בני משפחת רוטשילד היה שמעון זאב יהודי אדוק בחייו ובהשקפתו. הוא התנגד לתנועת הרפורמה היהודית שיוצגה בפרנקפורט על ידי הרב הליברלי לאופולד שטיין, ותמך באורתודוקסים בקהילה. אך למרות זאת הוא לא עזב את הקהילה עם התפלגותה בשנת 1851, ונותר חבר בקהילה הכללית, אם כי תמך במינויו של הרב האורתודוקסי רבי שמשון רפאל הירש ובבניית בית הכנסת לקהילה הנפרדת באמצעות תרומות נדיבות.
החל משנת תרט"ו, עם פטירת דודו אנשל ואביו, ניהל יחד עם אחיו אדולף (מאיר) קרל את הסניף של בנק רוטשילד בפרנקפורט. עם מות אחיו ב-1886 נותר לבדו כמנהל הסניף.
בבעלותו היו נכסים שונים בפרנקפורט ובסביבתה, שחלקם קיימים עד היום. בתחילה התגורר בבית המגורים ברחוב האופנתי זייל (גר')‏ 34 אותו רכש דודו אנשל בשנת 1834 והעמידו לרשות בני הזוג עם נישואיהם בשנת 1849, ובו התגוררו עד למחצית שנות ה-60 של המאה ה-19. בשנת 1903 אחרי פטירתו של שמעון זאב, הקימה בו האלמנה חנה מתילדה פון רוטשילד בית אבות לכ־25 רווקות יהודיות. בית האבות הוחרם על ידי הנאצים בשנת 1941.
שמעון וולף ירש מדודו אנשל מאיר גם את הארמון הקלאסי ברחוב בוקנהיימר לנדשטראסה (גר')‏ 10. הארמון והפארק השתייכו לימים לחתנו מקסימיליאן, שבשנת 1937 או 1938 נאלץ למכור אותם למינהל העיר הנאצי תמורת חלק קטן משווי השוק.
בשנת 1877 ירש את ארמון גרינבורג והפארק שסביבו (גר') מדודנו וחותנו אנסלם סלומון רוטשילד. נכס זה הוריש לבתו מיננה קרולינה (מינקה). בשנת 1935 אילץ ממשל העיר הנאצי את היורש דאז אלברט פון גולדשמידט-רוטשילד, להעביר לרשותו את הארמון והפארק. משפחת גולדשמיט-רוטשילד הצליחה להגר לחו"ל. במלחמת העולם השנייה נהרסה הווילה בהפצצה. בלוח הזיכרון המנציח את הבניין היום אין התייחסות לגורלם של הבעלים הקודמים בני משפחת רוטשילד.
לווילהלם קרל הייתה מעון קיץ שנבנה בקניגשטיין בשנים 1888–1894, מעון הקיץ החדש שימש את וילהלם קרל כדי לקבל את פני האצילים ואנשי העסקים הבכירים. פתיחת הבית הייתה אירוע חברתי שכלל את הקיסרית האלמנה ויקטוריה (הקשר המיוחד שהיה לרוטשילד עם הקיסרית שבנתה את ארמון המגורים שלה ה"שלוס פרידריכשוף" (גר'), בקרונברג-שנברג הסמוכה (גר'), מוסבר על ידי העובדה שלזוג רוטשילד שהתגורר בסמוך הייתה גישה נוחה אל משכן האצולה - "זוננהוף" של ימינו), ואת אחיה אדוארד נסיך ויילס. בשנת 1938, עם התגברות החוקים האנטישמיים בגרמניה הנאצית, נמלטה משפחת רוטשילד לשווייץ. הבניין הוחרם על ידי מינהל הכספים של הרייך, נמכר מחדש בשנת 1939 ושימש את ה"רייכסגרופה בנקן". עם תום המלחמה, בשנת 1945, הועברה בתחילה הווילה לשימוש מדינת הסן, ושימשה כמקום ועידה עבור המועצה הכלכלית של גרמניה המערבית (גר') בין השנים 1947–1949. במהלך תקופה זו, התכנסה בו המועצה הפרלמנטרית (גר'), והמקום נחשב כערש "החוקה של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית". בהמשך הושב הנכס למשפחת רוטשילד, ובשנת 1955 הוא נמכר על ידה לעיריית קניגשטיין שהסבה אותו לבית מלון יוקרתי. כיום שוכן בשטח האחוזה גם בית ספר תיכון מקומי.
למרות עושרו, היה אורח חייו של הברון אדוק מאוד ונוטה לפרישות וסגפנות. הוא בנה בביתו מקווה פרטי בו הרבה לטבול. בבית הכנסת שבביתו החזיק "עשרה בטלנים". את דרכו לבית הכנסת לתפילת שחרית עשה כשהוא עטוף בטלית ותפילין. האדר"ת, כאשר דן בדקדוק הלכתי בשילוח הקן, מציין את הנהגתו בעניין של ”השר הצדיק הר"ר שמעון וואלף ראטשילד שיחיה לאוי"ט”.
ההיסטוריון היהודי-גרמני פאול ארנסברג (גר') הגדיר אותו כאחד שראוי לסקירה מעבר למסגרת הרגילה "הוא היה קטע מההיסטוריה של פרנקפורט, מיסטיקן כמעט דמוי נזיר, ועמוד תווך בהקפדה על הישן המחמיר ביותר".