stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דניאל סלומון
הערות שוליים

↑  , באתר עיריית קריית ביאליק
↑  כל מה שנשאר יקר לי מצא את דרכו החוצה ממני בשנה האחרונה. מערכת היחסים שלי עם האדם האהוב עלי ביותר התפרקה, אמא שלי הלכה לעולמה והמלחמה שבוערת מכל עבר... | By דניאל סלומון - Daniel Salomon, נבדק ב-2025-01-23
↑  פוסט בטוויטר בחשבון של שקד (קדמי) אורבך, 6 במאי 2018.
↑  דינה חלוץ, רבות הדרכים: ההיכרות המפתיעה של דניאל סלומון ואשתו שקד אורבך, באתר Xnet‏, 9 בספטמבר 2018
↑  אורית מרלין-רוזנצוייג, שקד אורבך על הפרידה מדניאל סלומון: "במלחמה הגיע השבר, הפער בינינו גדל", באתר ynet, 10 בנובמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310495005171  ISNI: 0000 0000 6946 4701  VIAF: 97296445   WorldCat (עם VIAF): 97296445
יהדות גיאנה

ההיסטוריה היהודית בגיאנה מתחילה ככל הנראה כבר במאה ה-17. מאז ומתמיד היה במדינה בת פחות ממיליון התושבים, מספר נמוך מאד של יהודים. עד שנות ה-30 של המאה העשרים לא הייתה קהילה יהודית מאורגנת וגם לא בית כנסת בעיר הבירה ג'ורג'טאון. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, כמה משפחות יהודיות היגרו לגיאנה הבריטית מארצות ערב כדי להימנע מרדיפות ולהרחיב הזדמנויות עסקיות.
היסטוריה > לפני המאה ה-20

התיעוד הקדום ביותר של יהודים בגיאנה היה באמצע שנות ה-1600, כאשר מתיישבים יהודים הגיעו למושבה ההולנדית אסקיבו. בשנת 1658 נתנה ממשלת הולנד אישור לדוד כהן נאסי (אנ') להקים מושבה של יהודים על נהר פומרון. המושבה פרחה והפכה לנחלה מוערכת של ההולנדים, עד להשמדתה בשנת 1666 בעקבות פלישה של האנגלים מברבדוס בפיקודו של מייג'ור ג'ון סקוט. יהודי פומרון נמלטו בעקבות השמדת המושבה בעיקר לסורינאם, שם הוענקו להם חירויות דת חסרות תקדים.[דרוש מקור]
היסטוריה > המאה ה-20

לפני מלחמת העולם השנייה נידונו מספר אפשרויות ליישוב יהודים בגיאנה אך תוכניות אלו לא יצאו אל הפועל בגלל הקושי המצופה על יהודי אירופה להתיישב באזור טרופי כמו גיאנה. וינסטון צ'רצ'יל העלה את האפשרות להעביר עד 250,000 יהודים לגיאנה הבריטית, אך הצעתו נדחתה על ידי ראש הממשלה דאז נוויל צ'מברלין. בתחילת 1939, 165 פליטים יהודים שנסעו ב-SS קניגשטיין מאירופה סורבו להיכנס לגיאנה וזמן קצר לאחר מכן סירבה הממשלה להגירה.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה, הסכים הממשל הבריטי האחראי על גיאנה לספק מחסה ל-50 פליטים יהודים שנמלטו מאירופה דרך ספרד. פליטים אלו היגרו לאחר המלחמה.
היסטוריה > המאה ה-21

כיום יש קהילות יהודיות ספורות בג'ורג'טאון .
אנשים בולטים

ג'נט ג'אגן, יהודייה ילידת אמריקה הנשואה לאזרח הגיאני, צ'די ג'אגן (אנ') כיהנה כראש ממשלה מ-17 במרץ 1997 עד 19 בדצמבר 1997, וכנשיאת גיאנה מ-19 בדצמבר 1997 עד 11 באוגוסט 1999. עם זאת, ג'אגן הפחיתה מחשיבות אמונתה, ואמרה לעיתונאי בראיון בשנת 2000 ש"יהדות לא הייתה גורם משמעותי בחיי". ג'אגן גם הוסיפה כי נכון לשנת 2000, "אין קהילה יהודית בגיאנה".
ראו גם

יהדות סורינאם
הערות שוליים

↑  Mordechai Arbell (2003). The Portuguese Jews of Jamaica. Canoe Press. p. 3. ISBN 978-9768125699.
↑  עמית נאור, תוכנית אוגנדה 2: כששמעון פרס חלם על מושבה ישראלית באמריקה הדרומית, באתר הספרנים, ‏2022-07-26
↑  Lousie London (2003). Whitehall and the Jews, 1933-1948: British Immigration Policy, Jewish Refugees and the Holocaust. Cambridge University Press. p. 100. ISBN 978-0521534499.
↑  J.J. Goldberg (1 באפריל 2009). "Guyana Leader Was Always Her Own (Jewish) Woman". The Forward. נבדק ב-2013-08-06. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  נשיאת גיאנה לשעבר ג'אנט ג'אגן הלכה לעולמה, באתר ynet, 29 במרץ 2009
ג'נט ג'אגן, ראש הממשלה והנשיאה היהודייה הראשונה של גיאנה
NRI

נוראדרנלין
אפינפרין
NRI (ראשי תיבות באנגלית של "Norepinephrine reuptake inhibitor"; בעברית: "מעכבי קליטה חוזרת של נוראדרנלין") הוא שם כולל לקבוצה של תרופות המבוססות על עיכוב קליטה חוזרת של נוראפינפרין (נוראדרנלין) ואפינפרין (אדרנלין) על ידי חסימת הפעולה של נשא הנוראדרנלין. בכך התרופות מגבירות ריכוזים של אדרנלין ונוראדרנלין.
בקבוצת NRI משמשים בדרך כלל לטיפול במצבים כמו הפרעת קשב וריכוז ונרקולפסיה, הם גם משמשים לעיתים רחוקות כתרופות נוגדות דיכאון לטיפול בהפרעת דיכאון, חרדה ועל הפרעות חרדה.
עלייה באדרנלין יכולה לבסס עלייה בתוקפנות ולכן ישנה זהירות רבה עם תרופות ממשפחה זו. כיום מועדפים טיפולים אחרים לדיכאון כגון פלואוקסטין או מירטזאפין.
תרופות ממשפחות NRIs

Atomoxetine (סטרטרה, אטומיק)
רבוקסטין (אדרונקס)
Viloxazine
NRIs עם פעילות נוספות:
בופרופיון (וולבוטרין, Zyban)
Manifaxine
ראו גם

SSRI
SNRI
MAOI
מרטין אוניל

מרטין יו מייקל אוניל (באנגלית: Martin Hugh Michael O'Neill; נולד ב-1 במרץ 1952) הוא כדורגלן עבר צפון אירי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן כדורגל.
כשחקן, שיחק אוניל במשך רוב הקריירה בקבוצת נוטינגהאם פורסט האנגלית, והיה שותף לזכייתה באליפות אנגליה ובשני גביעי אירופה לאלופות.
כמאמן, הוביל אוניל מספר קבוצות באנגליה וכן את סלטיק הסקוטית, לפני שהחל בקריירה בינלאומית כמאמן נבחרת אירלנד.
קריירת משחק

אוניל החל את קריירת המשחק בקבוצת הנוער של דרי סיטי, ועלה לבוגרים של קבוצת ליסברן דיסטילרי מצפון אירלנד בעונת 1970/1971. כבר בעונת הבכורה שלו הוביל אוניל את דיסטילרי לזכייה בגביע הצפון אירי, לאחר שכבש צמד בניצחון קבוצתו 3-0 על דרי סיטי בגמר הגביע. בעקבות הזכייה השתתפה קבוצתו בגביע אירופה למחזיקות גביע, ובסיבוב הראשון פגשה את ברצלונה הספרדית. אוניל כבש את השער היחיד לזכות קבוצתו במשחקה הביתי, בו היא הפסידה 3-1. במשחק נכח סקאוט של קבוצת נוטינגהאם פורסט האנגלית, שהתרשם מיכולותיו של אוניל. כעבור חודש, באוקטובר 1971, עבר אוניל מדיסטילרי לפורסט תמורת סכום של כ-15 אלף ליש"ט.
אוניל אמנם השתלב היטב בקבוצה, ורשם כבר בעונת הבכורה 17 הופעות ליגה ושני שערים, אך קבוצתו לא הצליחה לשרוד בליגה הבכירה. אוניל היה לשחקן מפתח בקבוצה ששיחקה בליגת המשנה. בינואר 1975, לאחר שנתיים וחצי בהן הקבוצה לא הצליחה להיאבק על העלייה, הגיע לקבוצה המאמן בריאן קלאף. אוניל הוסיף להיות שחקן חשוב במערך הקבוצה תחת קלאף, שהעלה את הקבוצה מהמקום השלישי בטבלה חזרה לליגה הבכירה בסיום עונת 1976/1977.
כבר בעונת הבכורה מאז העפילה נוטיגהאם לליגה הבכירה, היא זכתה באליפות הראשונה בתולדותיה. אוניל, שרשם 40 הופעות ליגה ושמונה שערים היה משחקני המפתח של הקבוצה במירוץ לתואר. באותה עונה הוסיפה נוטינגהאם וזכתה גם בגביע הפוטבול ליג לאחר ניצחון בגמר על ליברפול. עונה אחר כך סיימה נוטינגהאם במקום השני בטבלה, אך שמרה על גביע הפוטבול ליג, וזכתה לראשונה בתולדותיה בגביע אירופה לאלופות לאחר ניצחון על מאלמה השוודית. אוניל לא לקח חלק במשחק הגמר בעקבות פציעה ממנה לא הספיק להתאושש בזמן. עונה אחר כך, כשהקבוצה השלימה זכייה שנייה ברציפות בגביע אירופה, פתח אוניל בהרכב קבוצתו בניצחון במשחק הגמר על המבורג. בכך, היה שותף אוניל לשנות השיא בהיסטוריה של הקבוצה, ומשחקניה הבולטים באותה התקופה.
אוניל סיים את דרכו בקבוצה במהלך עונת 1980/1981, לאחר כמעט עשור במדי הקבוצה, כשעזב לנוריץ' סיטי. בסיום העונה ירדה הקבוצה לליגת המשנה, ולקראת עונת 1981/1982 עבר אוניל למנצ'סטר סיטי. לאחר חצי עונה בלבד חזר אוניל לנוריץ' וסייע לה להעפיל בחזרה לליגה הבכירה. בעונת 1983/1984 עבר אוניל לנוטס קאונטי, וירד איתה לליגת המשנה. הוא ניסה לחזור לכושר לקראת טורניר מונדיאל 1986, כשחתם בשורות צ'סטרפילד ואחריה בשורות פולהאם, אך במדי שתיהן סבל מפציעות ולא רשם כלל הופעות בליגה, בטרם פרש ממשחק פעיל ב-1985, בגיל 33.
קריירת משחק > נבחרת צפון אירלנד

אוניל היה שחקן קבוע בסגל נבחרת צפון אירלנד במהלך כל הקריירה שלו. הוא החל את דרכו הבינלאומית במדי הנבחרת כשחקן מחליף ב-1971, ושנתיים אחר כך כבר היה לשחקן הרכב וכבש את שעריו הראשונים במדי הנבחרת.
אוניל זכה עם נבחרתו באליפות הבית הבריטית ב-1980, ושנתיים אחר כך הוביל את נבחרתו כקפטן לטורניר מונדיאל 1982 בספרד. בשלב הבתים הדהימה הנבחרת כשסיימה במקום הראשון בבית, לאחר שוויון 0-0 עם יוגוסלביה, שוויון 1-1 עם הונדורס וניצחון מפתיע 1-0 על ספרד המארחת. בשלב הבתים השני הודחו אוניל וצפון אירלנד לאחר תיקו 2-2 מול אוסטריה והפסד, יחיד בטורניר, 4-1 לצרפת. אוניל פתח בכל חמשת משחקיה של נבחרתו בטורניר.
שנתיים לאחר טורניר המונדיאל, בהופעותיו האחרונות במדי הנבחרת, הוביל אוניל את נבחרתו לזכייה שנייה בטורניר אליפות הבית הבריטית ב-1984. אוניל ניסה להיכנס לכושר משחק לקראת טורניר מונדיאל 1986, אך לא הצליח וסיים למעשה את דרכו הבינלאומית ב-1984. בסך הכול רשם אוניל 64 הופעות במדי הנבחרת, בהן כבש תשעה שערים.
תארים > תארים כשחקן

הגביע הצפון אירי: 1970/1971
גביע אירופה לאלופות (2): 1978/1979, 1979/1980
אליפות אנגליה: 1977/1978
גביע הפוטבול ליג (2): 1977/1978, 1978/1979
הסופר קאפ האירופי: 1979
מגן הצדקה: 1978
הגביע האנגלו-סקוטי: 1977
אליפות הבית הבריטית (2): 1980, 1984
תארים > תארים כמאמן

גביע הפוטבול ליג (2): 1996/1997, 1999/2000
אליפות סקוטלנד (3): 2000/2001, 2001/2002, 2003/2004
הגביע הסקוטי (3): 2000/2001, 2003/2004, 2004/2005
גביע הליגה הסקוטית: 2000/2001
תארים > תארים כמאמן > אישיים

מאמן העונה בליגה הסקוטית: 2003/2004
מאמן החודש בפרמייר ליג (9): אוגוסט 2000, דצמבר 2000, פברואר 2001, אוגוסט 2001, אפריל 2002, נובמבר 2002, אוקטובר 2003, נובמבר 2003, ינואר 2005
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת צפון אירלנד> שנה | נבחרת צפון אירלנד> הופעות | נבחרת צפון אירלנד> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1971 | 1 | 0 |
| 1972 | 2 | 0 |
| 1973 | 7 | 2 |
| 1974 | 3 | 1 |
| 1975 | 4 | 0 |
1976: 0
| 1977 | 4 | 0 |
| 1978 | 6 | 1 |
| 1979 | 4 | 0 |
| 1980 | 6 | 2 |
| 1981 | 2 | 0 |
| 1982 | 11 | 0 |
| 1983 | 7 | 2 |
| 1984 | 5 | 1 |
| סה"כ | 64 | 9 |
הערות שוליים

↑  מרטין אוניל מונה למנג'ר סלטיק, באתר וואלה, 1 ביוני 2000
↑  אוריאל דסקל, אחרי חמש שנים: מרטין אוניל עוזב את סלטיק, באתר הארץ, 26 במאי 2005
↑  מרטין אוניל מונה למנג'ר אסטון וילה, באתר nrg‏, 4 באוגוסט 2006
↑  יעקב זיו, אוניל: לא רוצה להיות מנג'ר נבחרת אנגליה, באתר nrg‏, 23 בנובמבר 2007
↑  מרטין אוניל התפטר מאסטון וילה, באתר וואלה, 9 באוגוסט 2010
↑  מרטין אוניל מונה למנג'ר סנדרלנד, באתר וואלה, 3 בדצמבר 2011
↑  מרטין אוניל פוטר מסנדרלנד: "לא ראה את זה מגיע", באתר וואלה, 31 במרץ 2013
↑  מרטין אוניל ימונה למאמן אירלנד, קין עוזרו, באתר וואלה, 5 בנובמבר 2013
| נבחרת אירלנד – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 וסטווד •  2 קולמן •  3 קלארק •  4 אושיי •  5 קיו •  6 וילאן •  7 מקגידי •  8 מקארתי •  9 לונג •  10 קין •   11 מק'קלין •  12 דאפי • 13 הנדריק •  14 וולטרס • 15 כריסטי • 16 גיבן • 17 וורד • 18 מיילר • 19 בריידי • 20 הולהאן • 21 מרפי • 22 קווין • 23 רנדולף • מאמן: אוניל |  1 וסטווד •  2 קולמן •  3 קלארק •  4 אושיי •  5 קיו •  6 וילאן •  7 מקגידי •  8 מקארתי •  9 לונג •  10 קין •   11 מק'קלין •  12 דאפי • 13 הנדריק •  14 וולטרס • 15 כריסטי • 16 גיבן • 17 וורד • 18 מיילר • 19 בריידי • 20 הולהאן • 21 מרפי • 22 קווין • 23 רנדולף • מאמן: אוניל | אירלנד |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4127 210X  LCCN: nb99056987  VIAF: 46258275   WorldCat (עם VIAF): 46258275 
אוניל כמאמן סנדרלנד, 2012
יוחנן גלוקר

| --- | --- |

 לידה:  26 במרץ 1933 חיפה, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  25 בדצמבר 2024 (בגיל 91) 
 ענף מדעי:  לימודים קלאסיים 
 מקום לימודים:  תיכון חוגים  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אוקספורד 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 מספר צאצאים:  2 
 
יוחנן גְלוּקֶר (23 במרץ 1933 – 25 בדצמבר 2024) היה פרופסור בחוג ללימודים קלאסיים באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

יוחנן גלוקר נולד בחיפה. אימו, חנה בת אלימלך בלאי, עלתה מרוסיה. אביו, הרופא ד"ר יצחק גליקר, הגיע לארץ ישראל מווינה, היה ממייסדי קופת חולים כללית והרופא הראשון של קופת חולים כללית בחיפה. על שמו, "גן יצחק" בהר הכרמל בחיפה.
גלוקר למד בבית הספר "חוגים", ובין מוריו הבולטים היה המורה לספרות (אחר כך, פרופסור) ברוך קורצווייל. גלוקר החל ללמוד ב-1954 באוניברסיטה העברית, ולמד פילוסופיה והיסטוריה כללית ולימודים קלאסיים לתואר ראשון ושני. למד לדוקטורט באוניברסיטת אוקספורד, ולימד לימודים קלאסיים באוניברסיטת אקסטר באנגליה מ-1964 עד 1978. ב-1978 עלה לישראל וקיבל מינוי של פרופסור חבר, ב-1984 מונה כפרופסור מן המניין וב-2001 יצא לגמלאות כפרופסור אמריטוס. גלוקר עשה שבתונים כפרופסור אורח במכון המחקר ללימודים יווניים בוושינגטון, באוניברסיטת תל אביב (כשלימד באנגליה) ובקולג' האוניברסיטאי של לונדון. לאחר פרישתו החל להורות מספר חודשים בשנה באוניברסיטת כרתים.
גלוקר שימש כיושב הראש של האגודה ללימודים קלאסיים בישראל. זכה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אתונה.
גלוקר היה נשוי ואב לשתי בנות.
נקבר בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא.
ביוגרפיה > תחומי מחקריו

רוב מחקריו של יוחנן גלוקר עניינם פילוסופיה בתקופה ההלניסטית והרומית המוקדמת. הם עוסקים בעיקר באקדמיה האתונאית, באסכולה הסטואית וביחסים ביניהן. עסק גם בתולדות הלימודים הקלאסיים, ופרסם מאמרים רבים על קיקרו.
ביוגרפיה > אנטיוכוס והאקדמיה המאוחרת

ספרו זה של יוחנן גלוקר (Antiochus and the Late Academy) ראה אור בגטינגן ב-1978. הספר חוקר את ההיסטוריה של האקדמיה הספקנית והאסכולה הסטואית והוא מנסה לפתור מכלול בעיות גם היסטוריות וגם פילוסופיות.
בספר הראה גלוקר שהאקדמיה באתונה, שהייתה האגודה הפילוסופית שאפלטון ייסד, המשיכה בקיומה כמה דורות ופסקה מלהתקיים בסביבות 80 לפני הספירה. לפי גלוקר האסכולה הנאו-פלטונית של אתונה שהתחילה במאה ה-4 לספירה היא לא חלק מהאקדמיה. עד שכתב את ספרו היה מקובל שאפלטון ייסד את האסכולה שקוראים לה אקדמיה והיא נמשכה כאגודה פילוסופית להוראה ולמחקר עד 529 לספירה הנוצרית, כלומר 1000 שנות המשכיות של האקדמיה. גלוקר הראה שאין לכך ביסוס במקורות, ולמעשה האקדמיה התקיימה רק כ-300 שנה, והאסכולה הנאו-פלטונית של אתונה הייתה מוסד חדש ולא המשכה של האקדמיה שיסד אפלטון. דעה זו התקבלה על דעת רוב החוקרים.
הרעיון של המשכיות האסכולות הגדולות באתונה במשך 1000 שנה תחילתו במאמר ארוך של חוקר הלימודים הקלאסיים קרל גוטלוב צוּמפט. מקורו בהרצאה שהרצה באקדמיה הפרוסית בשנת 1842. ההרצאה פורסמה בדברי האקדמיה הפרוסית בשנת 1843. תאוריה זאת נכנסה לכל ספרי הלימוד, כשהחוקרים הניחו שצומפט פירש כהלכה את המקורות. ספרו של גלוקר ערער על הנחה זאת, תוך נתוח מחודש של המקורות.
בין יתר חדושיו של הספר: דיון מחודש, על סמך מקורות שונים, בדבר מקומו של אנטיוכוס מאשקלון, פילוסוף אתונאי בן המאה הראשונה לפנה"ס, בהתפתחות הפילוסופיה האפלטונית; יחסם של אנשי האקדמיה במאות ב-ג לפנה"ס, כאשר המגמה באסכולה הייתה ספקנית, לדיאלוגים של אפלטון; האקדמיה כמוסד בעל קרקעות ורכוש, ומה עלה בגורלו של אותו רכוש; תאוריות משלהי העת העתיקה בדבר המשכיות כביכול של הפילוסופיה האפלטונית 'האמיתית' וקיומה במחתרת לכמה מאות שנים - ועוד מספר בעיות מסוג זה. הספר כתוב בצורה טכנית לחלוטין, ואינו מכוון לקורא שאינו איש המקצוע.
ביוגרפיה > תולדות הלימודים הקלאסיים

יוחנן גלוקר כתב רבות על תולדות הלימודים הקלאסיים, בעיקר באנגליה בזמן החדש, מהמאה ה-18 ואילך: מה שמכונה "ההתקבלות של הלימודים הקלאסיים" - לא רק בעולם המדעי, אלא גם בעולם הספרות והפילוסופיה.
גלוקר כתב גם על תולדות הלימודים הקלאסיים בגרמניה ובצרפת במאות ה-16 וה-17, אז הייתה צרפת מרכז הלימודים הקלאסיים. הוא סבור כי חשיבות העסוק בתולדות המחקר בשטח המדעי שהחוקר עובד בו הוא בלימוד משגיאותיהם של אחרים ובמאמץ לשפר את שיטות העבודה שלו ולהימנע מדעות קדומות "חבויות".
ביוגרפיה > קיקרו

כתביו הפילוסופיים של קיקרו הם גם אחד ממקורותינו החשובים לתולדות הפילוסופיה בתקופה המכונה "הלניסטית" - במאות 1–3 לפני הספירה. קיקרו כתב לטינית, כדי ללמד את הפילוסופיה לבני עמו הרומאים, אך מקורותיו היו יוניים, והוא חשב בשתי השפות בעת ובעונה אחת. משום כך (ומסבות אחרות), יש לא מעט בעיות פרשנות העולות מקריאתם של ספרים אלה. גלוקר הקדיש כמה וכמה ממאמריו לכתביו הפילוסופיים של קיקרו, לפרושם הפילולוגי והפילוסופי, ולאופיה של מחשבתו הפילוסופית של קיקרו.
פרסומים בעברית

רוב פרסומיו המדעיים של גלוקר הם באנגלית, ומיעוטם ביוונית ובגרמנית. בעברית כתב ארבעה ספרים, שניים כמבואות פופולריים לפילוסופיה יוונית, אחד כביקורת על כמה פרסומים בעברית בשטח זה ואילו הספר הרביעי הוא מבוא לפילולוגיה. הוא גם פרסם מספר מאמרי ביקורת בעברית העוסקים בספרים ובמאמרים בפילוסופיה עתיקה ופה ושם גם בשטחים אחרים של הלימודים הקלאסיים.
הוא תרם את הידע שלו לספר תבניות ותמונות מפיתגורס עד מונדריאן שפורסם בשנת 1986.
תרגומים

תרגום מצרפתית של ספרו של אלכסנדר קורא, אפלטון כפשוטו. עם עובד, תל אביב 1978.
עריכה מדעית והקדמת מבוא היסטורי ופילוסופי נרחב לתרגומיה של אביבה קציר לשלושה מכתביו הפילוסופיים של קיקרו:
על טבע האלים. הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ב, 1992.
על תכליות הטוב והרע. הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ז, 1997
על החובות. הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשס"ג, 2003.
ספריו

Antiochus and the Late Academy, Vandenhoek & Rupprecht, Göttingen 1978.
עלייתה של הפילוסופיה היוונית. אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תל אביב 1982.
פרקי מבוא לאפלטון. אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון, תל אביב 1985.
בגדיה החדשים של הפילוסופיה היונית. עמדה/ביתן, תל אביב 2001.
מסילווסטר עד זקני ציון: מבוא לפילולוגיה. הוצאת כרמל, 2011.
מאמרים נבחרים > מאמרים בענייני ספרות יונית ולטינית

'Aeschylus and the Third Actor', Classica et Mediaevalia XXX, 1969, 56-77.
'Vergiliomastiges', Pegasus 15, 1972, 15-51.
'Actus Tragicus: Seneca on the Stage' (with Mr. Stuart Fortey), Latomus XXXIV, 3, 1975, 699-715.
'+DUNTTIA+ (Cicero, Lucullus 135)", Classical Philology 73, 1978, 47-49.
'Augustiora', Grazer Beiträge 19, 1993, 51-101.
מאמרים נבחרים > מאמרים בענייני פילוסופיה עתיקה

על היש הבלתי מושלם, עיון, רבעון פילוסופי, כרך נ"ב, 1974, 311-247.
'Cicero's Philosophical Affiliations' in the Question of Eclecticism, edd. John Dillon and Anthony Long, California 1988, 34-69.
'Pros ton eiponta - Sources and Credibility of De Stoicorum Repugnantiis 8', Illinois Classical Studies XIII, 1989, 473-489.
'Images of Plato in Late Antiquity', in Sabetai Unguru (ed.), Physics,Cosmology and Astronomy, 1300-1700, Dordrecht and London 1991, 3-18.
'Critical Observations of Passages of Philo' (in Greek), Platon, Greek philological review, 42, 1991, 128-135.
'Critolaus' Scale and Philo', Classical Quarterly NS XLII, 1992, 142-146.
'Probabile, Veri Simile and Related Terms', in J. G. F. Powell (ed.), Cicero the Philosopher, Oxford 1995, 115-143.
'Theophrastus, the Academy, and the Athenian Philosophical Atmosphere', in Johannes M. van Ophuijsen and Marelin van Raalte (eds.), Theophrastus, Reappraising the Sources, New Brunswick and London 1998, 299-316.
מאמרים נבחרים > מאמרים בענייני תולדות הלמודים הקלאסיים והמסורת הקלאסית

'Casaubon's Aristotle', Classica et Mediaevalia XXV, 1964, 274-296.
'The Case for Edward Casaubon', Pegasus 9, 1967, 7-21.
'Professor Key and Doctor Wagner', Pegasus 12, 1969, 21-41.
'Plato in England, the Nineteenth Century and After' in Hermann Funke (ed.), Utopia und Tradition, Würzburg 1987, 149-210.
'The Two Platos of Victorian Britain', in Keimpe A. Algra, Pieter W. van der Horst, David T. Runia (edd.), Polyhistor, Studies...Presented to Jaap Mansfeld, Leiden 1996, 385-406.
יוחנן גלוקר
עטיפת הספר "מסילבסטר עד זקני ציון: מבוא לפילולוגיה"
מירצ'ה סאוקאן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  5 באפריל 1928 פריז, צרפת 
 פטירה:  13 באפריל 2003 (בגיל 75) נצרת עלית (כיום נוף הגליל), ישראל 
 מדינה:  רומניה 
 עיסוק:  במאי קולנוע, תסריטאי, סופר
 פרופיל ב-IMDb
 
מירצ'ה סאוקאן (ברומנית: Mircea Săucan;‏ 5 באפריל 1928 פריז - 13 באפריל 2003 נצרת עילית, כיום נוף הגליל) היה במאי, תסריטאי וסופר ישראלי-רומני.
סבל מרדיפות המשטר הקומוניסטי בגלל סרטיו הבלתי רגילים, מהפכנים מבחינה סגנונית, בהתאמה מושלמת עם הגל החדש של הקולנוע הצרפתי, "רעידת אדמה חזקה שהייתה עלולה לשנות את הקונפיגורציה הגאולוגית של הסרט הרומני". תואר כ"אמן חולה תמונות" שסרטיו הלא רבים, איקונוקלסטים, היו יותר "סרטי מצב" מאשר של "עלילה".
קורות חיים > ילדות וצעירות

מירצ'ה סאוקאן נולד בשנת 1928 בפריז כבן לאב רומני, אלכסנדרו סאוקאן, נכד של רועה צאן, ולאם יהודייה ממשפחה דוברת הונגרית, תרזה סולומון. המשפחה עברה אחרי לידתו לפראג, שבה התחתנו הוריו רשמית ואביו למד במכון הפוליטכני המקומי. ב-1934 עברו לגור ברומניה, בעיר קאריי.
בעקבות תכתיב וינה משנת 1940 כשסופחה קאריי מחדש לממלכת הונגריה נמלטה המשפחה בשנים 1940–1944 לסיביו ולסיגישוארה חלק ממשפחת אמו נעצרה על ידי השלטונות ההונגרים ונספתה באושוויץ
בימי השלטון הקומוניסטי בשנים 1952-1948 למד סאוקאן בימוי במכון הסובייטי לקולנוע במוסקבה. אחד ממוריו, לזמן קצר, היה סרגיי אייזנשטיין. מורים אחרים היו סרגיי גרסימוב ומארק דונסקוי,
קורות חיים > פעילותו האומנותית

סאוקאן ביים ברומניה רק 4 סרטים ארוכים, אבל רק אחד - "Meandre" (נפתולים) הוצג בבתי הקולנוע בשנת 1967. השאר נאסרו על ידי הצנזורה השלטונית או נשארו לא גמורים.
לדברי מנולה מרכוס היה במאי מקורי מאוד, בעל השקפה מודרנית מאוד לגבי הקולנוע והמציאות הרומנית אבל בגלל רדיפת המשטר נמנע מלמצות את הפוטנציאל המלא שלו.

לאחר שהיה בתחילת דרכו מעריץ כן של האידאולוגיה הקומוניסטית, ומילא את תפקיד מזכיר השלוחה של המפלגה הקומוניסטית באולפני הקולנוע "אלכסנדרו סאחייה" שבבוקרשט, הפך סאוקאן מהר לבלתי רצוי בגלל התוכן הנון-קונפורמיסטי של סרטיו ואיכותו האומנותית.
אחרי מות שני הוריו, ואחרי שבע שנים של אבטלה כפויה, החליט להגר לישראל בשנת 1987.
אחרי התיישבותו בישראל בשנת 1996 ביים בצרפת את הסרט הקצר בצרפתית "Le Retour" (השיבה).
קובץ סיפוריו הראשון - Camera copiilor (חדר הילדים) פורסם בשנת 1968. את רוב יצירותיו בפרוזה פרסם אחרי עלייתו לישראל, חלקן בצרפת.
Manuscrisul de la Ciumați (1989), Izidor Mânecuță (1990), David Rege (1991), Parastasul (1994), Funérailles à Bucarest (2000).
קורות חיים > חייו האישיים

סאוקאן היה נשוי החל משנת 1959 עם סוזנה (ז'וז'ה) רוט. לזוג נולד בן בשם אמיל (יליד 1961).
פילמוגרפיה > סרטים בבימויו

Sărbătoarea alegerilor (1952) (חג הבחירות)
Pe drumul libertății (1954) (בדרך החירות) - סרט פואטי לירי
Reportaj de pe Marea Neagră (1956) (כתבה מהים השחור)
Casa de pe strada noastră (1957) - סרט תיעודי (הבית ברחוב שלנו) עם ראדו בליגן כקריין
Pagini de vitejie (1959) - (דפים של גבורה) סרט תיעודי - סרט פואטי לירי
Când primăvara e fierbinte (1960) - סרט ארוך (כשהאביב חם) -לפי תסריט מאת דומיטרו קרבץ, בנו מאירוביץ', ומירצ'ה סאוקאן, - פואמה קולנועית על חיי הכפר רומני בשלהי מלחמת העולם השנייה, שני חיילים חוזרים לכפר לחופשה בת יומיים. מוזיקה: אנטול ויארו - הוקע על ידי ביטאון המפלגה "סקנטייה" כ"עיוות של מציאות הכפר הרומני, המוצג באופן לא טיפוסי")
Țărmul n-are sfârșit (1962) - סרט ארוך (חוף ללא קץ) - סרט נסיוני - הוצג לראשונה ב-1990 - לי תסריט של וצלב סטוקאס ומירצ'ה סאוקאן, עם אאוג'ן פופיצה והזמרת ממוצא רוסי מרינה ווייקה - אהבתם של חייל רומני וצעירה מוסקבאית הנפגשים על חוף הים השחור; מוזיקה מאת טיבריו אולאך
Meandre (1966) - סרט ארוך (נפתולים) סרט פסיכולוגי על שני אדריכלים ועל זוג מתבגרים, לפי תסריט של הוריה לובינסקו - עם מרגרטה פוגונט, מיכאי פלדסקו, אנה סלש, דן נוצו, ארנסט מאפטיי - מוזיקה: טיבריו אולאך
Alerta (1967) - (האזעקה) סרט תיעודי - על העזרה הראשונה בתעשייה הכימית
O sută de lei  (1973) - סרט ארוך (מאה ליי) - סרט פסיכולוגי לפי תסריט מאת הוריה לובינסקו, עם השחקנים דן נוצו ויון דיקיסיאנו - מוזיקה: אנטול ויארו„ יש אומרים כי תשליל הסרט נשרף בפקודת אלנה צ'אושסקו ודומיטרו פופסקו - לפי ניקולאיה מנולסקו - אחד הסרטים הנאו-ריאליסטים הרומנים הראשונים
Ziduri și mâini (1974) - סרט תיעודי (חומות וידיים) - הפרס ACIN
Un sul de ceară (1975) - סרט תיעודי (גליל שעווה)
Impresii din copilărie (1977) - תיעודי (רשמים מילדות)
Eroul de la Prahova' (1977) (הגיבור מפרחובה)
O boală vindecabilă (1978) (מחלה ניתנת לריפוי)
Viitorul începe ieri - Ștafeta (1980) - סרט תיעודי (העתיד מתחיל אתמול - השליח) ( הפרס A.C.I.N.) - על מחזור תלמידי תיכון
Sub poalele Taborului (1993) (למרגלות הר טבור)
Le retour (1994) - (השיבה) סרט קצר, פואטי, בהפקת משרד החוץ של צרפת - עם ארנסט מפטיי בתפקיד הראשי
פילמוגרפיה > תסריטים

Casa de pe strada noastră (1957) (הבית ברחוב שלנו)
Când primăvara e fierbinte (1960) (עשהאביב חם)
Țărmul n-are sfârșit (1962) (חוף ללא קץ)
Ziduri și mâini (1974) (חומות וידיים)
Un sul de ceară (1975)
Impresii din copilărie (1977)
Le retour (1994)
ספרות

Camera copiilor, בוקרשט, 1969; (חדר הילדים)
Manuscrisul de la Ciumați, תל אביב, 1989; (כתב היד מצ'ומאץ)
Izidor Mânecuță: cioburi, Tel Aviv, 1990; ; איזידור מנקוצה -תל אביב, תרגום לצרפתית מאת מוניקה קוסטנדאקה, פריז 1994
David rege, 1991; דוד מלך, בוקרשט
Parastasul, 1994; האזכרה - בוקרשט
Funerailles à Bucarest 2000. לווייה בבוקרשט - תרגום לצרפתית מאת סנדה פרי ומוניקה קוסטנדאקה, תל אביב
פרסים ואותות הוקרה

1974 - פרס ACIN (איגוד הקולנוענים של רומניה) עבור הסרט התיעודי Ziduri și mâini
1980 - פרס ACIN (איגוד הקולנוענים של רומניה) עבור הסרט התיעודי Viitorul începe ieri - Ștafeta
1991 מדליון מירצ'ה סאוקאנו - רטרוספקטיבה לכבוד הקולנוען -אורגן על ידי סאבל סטיופול, מנהל ארכיון הסרטים של רומניה
2002 - הפרס סבסטיאן קוסטין (ישראל) - הטקס התקיים בירושלים, בהשתתפות מבקר הקולנוע דן פיינארו
2003 - Caietele culturale Realitatea evreiasca - מחברות התרבות של המגזין היהודי בבוקרשט "ריאליטאטיה אבריאסקה", גיליון 13, בעריכת ז'או שרבן, מוקדש למירצ'ה סאוקאן
לקריאה נוספת

2007 Iulia Blaga - Fantasme și adevăruri - O carte cu Mircea Săucan, Editura LiterNet, București
Manole Marcus -p.555 Filmul artistic - în N.Cajal, H.Kuller (coord.) - Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație, Hasefer 2004
Doru Segall p.562 - Filmul documentar - în N.Cajal, H.Kuller (coord.) - Contribuția evreilor din România la cultură și civilizație, Hasefer 2004
הערות שוליים

1 2  מריאן רדולסקו
↑  סאבל סטיופול
↑  George Littera
1 2  Costel Safirman
1 2 3 4 5 6  Young jews
↑  M. Mihăilescu 2003
↑  Astra Film
↑  M.Marcus 2004 עמ' 555
1 2  Valerian Sava
↑  Observatorul cultural Nr.146 10/12/2002
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267543905171  BnF: cb122615370 (data)  GND: 129689785  ISNI: 0000 0000 7831 9215  LCCN: n93118558  SUDOC: 031392091  VIAF: 70016132   WorldCat (עם VIAF): 70016132