stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאלו אלטו
כלי תקשורת

העיתון פאלו אלטו דיילי פוסט (אנ') מפרסם שישה ימים בשבוע. העיתון פאלו אלטו דיילי ניוז (אנ') שהוא יחידה בתוך חדשות סן חוזה מרקורי, מתפרסם חמישה ימים בשבוע. השבועון פאלו אלטו מתפרסם בימי שישי. פאלו אלטו טיימס, עיתון יומי, שימש את פאלו אלטו וערים שכנות החל משנת 1894. בשנת 1979 הוא שינה אתה שמו והפך לטריביון טיימס של חצי האי סן פרנסיסקו. העיתון חדל להתפרסם בשנת 1993.
תחנת הרדיו KDOW 1220 AM (אנ') החלה לשדר בשנת 1949 בשם KIBE; מאוחר יותר שמה שונה ל-KDFC. היא משדרת בפורמט חדשות עסקיות. התחנה עצמה נמצאת במזרח פאלו אלטו בסמוך לגשר דומברטון (אנ'). הספק השידור שלה הוא של 5,000 ואט בשעות היום ו-145 ואט בלילה.
מרכז המדיה הקהילתי מידפנינסולה Midpeninsula Community Media Center מספק ערוצי טלוויזיה בכבלים ציבוריים, חינוכיים וממשלתיים (PEG),‏ 26, 28, 29, 30 ו-75.
בין שאר התוכניות, מכון פאלו אלטו מפעיל פסטיבל קולנוע ייחודי, שנקרא "פסטיבל הסרטים הבינלאומי פאלו אלטו", המתמקד בדרכים בהן טכנולוגיות חדשות משפיעות ומושפעות מהמהפכה האמנותית בתקשורת.
הסרט "פאלו אלטו" (אנ') משנת 2007 צולם בעיירת פאלו אלטו וברקע ניתן לראות ציוני דרך רבים של העיר.
תחבורה > כבישים

פאלו אלטו נגישה על ידי שני כבישים מהירים ארציים (פדרליים),  – כביש 101 הארצי של מדינת ארצות הברית ו- – כביש מהיר 280, העיר מקושרת לכבישים המהירים על ידי הכביש המרכזי של חצי האי סן פרנסיסקו שעובר מצפון לדרום לאורך חצי האי סן פרנסיסקו שנקרא, אל קמינו ריאל (כביש 82 של מדינת קליפורניה
(אנ')  – כביש 82). העיר מקושרת בעקיפין גם על ידי הכבישים המהירים  – כביש 85 ו- – כביש 84.
אין מוני חניה בפאלו אלטו, וכל החניונים העירוניים ומבני החניה הרב-מפלסיים הם בחינם, אך מוגבלים לשעתיים או שלוש בימי חול. העירייה הוסיפה במרכז העיר מגרשי חנייה חדשים רבים כדי למנוע את הצפת רחובות העיר ברכבים.
תחבורה > שדות תעופה

פאלו אלטו מקושרת גם על ידי שדה התעופה פאלו אלטו שבמחוז סנטה קלרה (אנ') (KPAO), אחד משדות התעופה העמוסים ביותר במדינה. הוא משמש נוסעים רבים שטסים (בדרך כלל במטוסים חד-מנועים פרטיים) מבתיהם בעמק המרכזי לעבודה באזור פאלו אלטו. שדה התעופה המסחרי הקרוב ביותר הוא נמל התעופה הבין-לאומי של סן חוזה (אנ') (SJC), הנמצא במרחק של כ-24 קילומטרים דרומית-מזרחית מהעיר. בקרבת מקום נמצא נמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו (SFO), הנמצא במרחק של כ-34 קילומטרים צפונית מהעיר.
תחבורה > רכבת

שירות רכבות זמין באמצעות קלטריין (אנ') הנוסעת בין סן פרנסיסקו דרך סן חוזה ומגיעה עד גילרוי (אנ') בדרום. לקלטריין יש שתי תחנות קבועות בפאלו אלטו, תחנת פאלו אלטו שבמרכז העיר פאלו אלטו. תחנת פאלו אלטו הראשית היא השנייה העמוסה ביותר בכל קו הרכבת קלטריין. התחנה ממוקמת בשדרת קליפורניה (אנ'). תחנה שלישית, תחנת סטנפורד, הממוקמת ליד רחוב עלמה ורחוב אמברקדרו, משמשת לאירועי ספורט מזדמנים (בדרך כלל פוטבול) באצטדיון סטנפורד (אנ').
תחבורה > אוטובוסים

מרכז התחבורה פאלו אלטו הסמוך לתחנת הרכבת פאלו אלטו הוא מרכז האוטובוסים המרכזי של מחוז סנטה קלרה בצפון. רשות התחבורה בעמק סנטה קלרה (אנ') (VTA) מספקת שירותי אוטובוסים דרך פאלו אלטו לחלקי מפרץ סן פרנסיסקו הדרומיים ולעמק הסיליקון. רשת התחבורה החופשית של אוניברסיטת סטנפורד (מרגריט) מספקת שירותי אוטובוסים (שטלים) בין אוניברסיטת סטנפורד ומרכז פאלו אלטו, לבין רשת התחבורה החופשית של פאלו אלטו (קרוסטאון ואמברקרדרו), שמבצעת סבבים בעיר בתדירות גבוהה, ומספקת שירות לנקודות מרכזיות בפאלו אלטו, כולל הספרייה הראשית, מרכז העיר, מסלול הגולף העירוני, מרכז התחבורה פאלו אלטו ושני בתי הספר התיכוניים.
תחבורה > רכיבה על אופניים

רכיבה על אופניים היא אמצעי תחבורה פופולרי בפאלו אלטו. 9.5% מהתושבים רוכבים על אופניים לעבודה, האחוז הגבוה ביותר מכל עיר אחרת באזור מפרץ סן פרנסיסקו, והשלישי בגובהה בארצות הברית, אחרי דייוויס ובולדר. מאז 2003 קיבלה פאלו אלטו מעמד של "זהב" בליגה הידידותית לרוכבי אופניים בליגת האופניים האמריקאית.
השטח המישורי של העיר ורחובות מגורים השקטים והמוצלים מעצים מציעים נוחות ובטיחות לרוכבי אופניים. בנוסף, האקלים הממוזג הופך את הרכיבה לאורך כל השנה לנוחה. פאלו אלטו הייתה חלוצה בתפיסת שדרות האופניים (אנ') לאורך הכבישים, כבר בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים. העירייה שיפרה את רחוב בריאנט כדי לתעדף אותו עבור רוכבי האופניים על ידי הסרת שלטי עצירה, מתן אותות תנועה מיוחדים והתקנת מעבירי תנועה וגשר אופניים / הולכי רגל מעל נחל מטדרו. עם זאת, הרחובות ועורקי התנועה העמוסים מסוכנים לרוכבי אופניים עקב נפח תנועה מהיר וחוסר בנתיבי אופניים. הכבישים אל קמינו ריאל, רחוב עלמה והכבישים Embarcadero ו-Middlefield, זוהו כבעלי "עדיפות גבוהה" להוספת מסלולי אופניים לשיפור הבטיחות על ידי תוכנית תחבורה לאופניים של פאלו אלטו משנת 2003, עדיין אינם מוכנים לרוכבי אופניים.
משטרת פאלו אלטו החליטה להפסיק להשתמש בטייזרים לעיכוב רוכבי אופניים לאחר תקרית שהייתה בשנת 2012. בה נער בן 16, שרכב על אופניים עבר תמרור עצירה מבלי לעצור, נפצע לאחר ששוטרים רדפו אחריו, ירו לעברו טייזר ופתאום בלמו את מכונית הסיור שלהם מולו, וגרמו לנער להתרסק.
תחבורה > מסלולי הליכה

בפאלו אלטו יש מסלולי הליכה מצוינים למעט חציית רחובות ועורקיי תנועה בעלי נפח גדול כמו אל קמינו ריאל וכביש המהיר אורגון. מדרכות זמינות כמעט בכל הרחובות העירוניים, למעט שכונת פארק ברון, שהייתה האחרונה ששולבה בעיר. רשת הרחובות של פאלו אלטו מחוברת היטב עם מעט רחובות ללא מוצא, במיוחד בשכונות הצפוניות הוותיקות בעיר. היער העירוני הנרחב, מספק צל וגיוון חזותי ומאט את תנועת כלי הרכב. 4.8% מהתושבים הולכים לעבודה.
ערים תאומות

לפאלו אלטו יש שבע ערים אחיות, כפי שמופיע ברשימת הערים האחיות הבינלאומית:
צרפת אלבי, צרפת (מ־1994)
שוודיה לינקופינג סיטי, שוודיה (מ־1987)
מקסיקו אואחאקה, מקסיקו (מ־1964)
גרמניה היידלברג, באדן-וירטמברג, גרמניה (מ־2017)
הולנד אנסחדה, הולנד (מ־1980)
הפיליפינים פאלו, הפיליפינים (מ־1963)
יפן צוצ'יורה, יפן (מ־2009)
בשנת 1989 קיבלה פאלו אלטו במתנה פסל עץ גדול בשם חברים זרים (Fjärran Vänner), של גבר, אישה, כלב וציפור היושבים על ספסל בפארק, מהעיר בשוודית לינקופינג. הפסל זכה לשבחים מצד אחד, והיו שחשבו שהוא "גרוטסקי". אלה שחשבו שהוא גרוטסקי, כיסו את הפסל במעין גלויה גדולה ממוענת שכותרתה "חזרה לשולח". פרופסור לשעבר באוניברסיטת סטנפורד נעצר בגין ניסיון להדליקו באש. היו גם כאלה ששטפו אותו בצבע. בשנת 1993 כאשר נערפו ראשי הדמויות של הפסל המקוריים בליל כל הקדושים, הפך הפסל למקודש. זרי פרחים וכרטיסי ברכה הונחו עליו. בעקבות תרומה אנונימית הוחזרו הראשים. בתוך שבועות נערפו הראשים המשוחזרים שוב והפעם נעלמו. בסופו של דבר הוחלפו הראשים בראשים חדשים, בשלישית.
בשנת 2000 הפסל שאוחסן בינתיים נהרס סופית. באופן אירוני, הפסל שתוכנן לא כיצירת אמנות מתמשכת, אלא כמשהו שיש לטפס עליו באורך חיים של 10 עד 25 שנים חדל מלהתקיים כעבור 11 שנים.
מבנים בולטים ונקודות עניין אחרות > מבנים היסטוריים ואדריכלות

המגדל הצרפתי נבנה בשנת 1876
בית הקהילה לשעבר של פאלו אלטו, בצומת שדרת האוניברסיטה ואל קמינו ריאל ; תוכנן על ידי ג'וליה מורגן כבית המארחת של YWCA, אך שימש לראשונה כמרכז חברתי במחנה פרמונט במהלך מלחמת העולם הראשונה; עכשיו הוא מסעדה, בשם מקארתור פארק.
בית הצופים של הנערות לו הנרי הובר, "בית ישיבות של שבטי הצופים, העתיק ביותר שנותר בשימוש רציף בארצות הברית".
המוסך של פקארד בו הוקמה חברת היולט פקארד בשנת 1939.
מדפסות בע"מ חֲנוּת סְפָרִים, שאינה פועלת, הייתה חנות ספרים עצמאית ונקודת ציון בשדרות קליפורניה והוזכרה על ידי ויקרם סת, ברומן "שער הזהב" (אנ'). היא נסגרה בשנת 2001.
כנסיית סנט תומאס אקווינס היא הכנסייה העתיקה ביותר בפאלו אלטו.
מועדון האישה של פאלו אלטו נבנה בשנת 1916 בסגנון טיודור-אומנים, שנרשם בשנת 2014 במרשם הלאומי למקומות היסטוריים.
מבנים בולטים ונקודות עניין אחרות > טבע וטיולים

שמורת אראסטרדרו
גן אליזבת פ. גמבל, הגן הבוטני הציבורי
פארק אסתר קלארק, פארק אלונים / משטח עשב פתוח מחבר לגבעות לוס אלטוס
פארק המורדות של פאלו אלטו
שמורת טבע פאלו אלטו ביילנדס
שוק האיכרים של פאלו אלטו
מבנים בולטים ונקודות עניין אחרות > מוזיאונים, אמנות ובידור

מרכז האמנות פאלו אלטו
ליגת האמנות הפסיפית
מרכז הקניות, סטנפורד
שדרת האוניברסיטה (מרכז העיר פאלו אלטו)
תיאטרון פאלו אלטו ורסי
תיאטרון הילדים פאלו אלטו
שחקני פאלו אלטו
תיאטרון סטנפורד
מוזיאון גן החיות של ופאלו אלטו
מגרש החלקה על הקרח בווינטר לודג'
מבנים בולטים ונקודות עניין אחרות > בתי ספר

המכון לחקר הנפש (MRI)
אוניברסיטת פאלו אלטו
אוניברסיטת סופיה לשעבר המכון לפסיכולוגיה טרנספרסונלית
אוניברסיטת סטנפורד
התדיינות משפטית > תובענה ייצוגית נגד יצרני סוללות

פאלו אלטו הייתה העיר הראשונה בקליפורניה שהשתתפה בתובענה ייצוגית נגד יצרני סוללות גדולים, ומשמשת כנציגה של ערים וגופים ציבוריים שונים ברחבי המדינה. התביעה הוגשה נגד יצרנים עולמיים של סוללות יוני ליתיום, כולל פנסוניק, LG Chem, סוני, היטאצ'י וסניו.
החברות הואשמו בפרקטיקות עסקיות לא הוגנות. כי יש להם מחירים קבועים של סוללות יוני ליתיום נטענות, המשמשות בדרך כלל במחשבים ניידים, סמארטפונים ומכשירי GPS, ועיריית פאלו אלטו רכשה הרבה מכשירים כאלה.
ראו גם

מפרץ סן פרנסיסקו
עמק הסיליקון
לוס אלטוס
מאונטיין ויו
סן חוזה (קליפורניה)
לקריאה נוספת

John Jenks, David Crimp, C. Michael Hogan et al., Engineering and Environmental Evaluations of Discharge to the Coast Casey Canal and Charleston Slough, prepared by Kennedy Jenks Engineers and Earth Metrics Inc. (1976)
Santa Clara County Heritage Resource Inventory, Santa Clara County Historical Heritage Commission, published by Santa Clara County, San Jose, Ca., June 1979
A description of high-tech life in Palo Alto around 1995 is found in the novel by Douglas Coupland, Microserfs.
Coleman, Charles M., P. G. and E. of California: The Centennial Story of Pacific Gas and Electric Company 1852–1952, (New York: McGraw-Hill, 1952).
Hanson, Warren D., San Francisco Water and Power: A History of the Municipal Water Department and Hetch Hetchy System, (San Francisco: San Francisco Public Utilities Communications Group, 2002).
Map: PG&E Backbone Gas Transmission System, (San Francisco: Pacific Gas and Electric Co., undated).
Map: Water Conveyance, Treatment, and Distribution System, (San Jose: Santa Clara Valley Water District, 1978).
Earthquake Planning Scenario Special Publication #61, (Sacramento, California: State of California, Division of Mines and Geology, 1981).
$117,730,000 Bond Offering: Transmission Agency of Northern California, (Sacramento, California: Transmission Agency of Northern California, 1992).
ביאורים

↑  פאלו אלטו היא עיר צ'רטר שבה, חוקי השלטון המקומי נקבעים לא על ידי חוקי קליפורניה, אלא על ידי מוסדות העיר עצמה, על בסיס אמנה חברתית בין רשויות העיר לבין תושביה.
↑  תרגום השם לאנגלית הוא:"Ranch at the bend in San Francisquito Creek" ובעברית השם: חווה בעיקול נחל סן פרנסיסקיטו
↑  תרגום השם לאנגלית הוא: "Corner or bend of the San Francisquito Creek" ובעברית השם: החווה בפינה של נחל סן פרנסיסקיטו"
↑  תרגום השם לאנגלית הוא: "Ranch of the Ewe/Lamb Pasture" ובעברית השם הוא: חוות מרעה הצאן
↑  השם "פאלו אלטו" באותה תקופה נקשר לקולג' טרס
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בהולנד

| --- | --- |

 פרטי בית הקברות
 סוג:  בית קברות צבאי
 תאריך הקמה:  1960 
 שטח:  60.5 אקר
 מספר קבורים:  8,301 
 אתר רשמי
 
 מיקום:  Amerikaanse begraafplaats 1, 6269NA, Margraten 
 קואורדינטות:  50°49′03″N 5°48′18″E﻿ / ﻿50.8175°N 5.805°E﻿ / 50.8175; 5.805
  (למפת הולנד מוגדלת) האג אמסטרדם מאסטריכט איינדהובן ארנהם חרונינגן אוטרכט זוולה לייוורדן אנסחדה אמן בלגיה גרמניה הים הצפוניבית הקברות הצבאי(למפת הולנד רגילה) האג אמסטרדם מאסטריכט איינדהובן ארנהם חרונינגן אוטרכט זוולה לייוורדן אנסחדה אמן בלגיה גרמניה הים הצפוניבית הקברות הצבאי
 
שלט הכניסה למתחם בית הקברות
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בהולנד (באנגלית: Netherlands American Cemetery and Memorial) שוכנים ליד הכפר מרכרטן (Margraten), כעשרה ק"מ ממזרח לעיר מאסטריכט שבמחוז לימבורג בדרום הולנד. בית הקברות הוא בית הקברות הצבאי האמריקני הקבוע היחיד בהולנד. הוא הוקם בשנת 1944, וכיום טמונים בו 8,302 חללים של ארצות הברית ממלחמת העולם השנייה. רוב החללים נפלו במבצע מרקט גארדן בסתיו 1944 או בקרבות בגבול גרמניה ובתוכה בחורף 1944-45 ובאביב 1945.
אתר בית הקברות והקמתו

אתר בית הקברות נמצא כ-11 ק"מ מהגבול הגרמני, לא הרחק ממפגש הגבולות הולנד-בלגיה-גרמניה. הוא שוכן מדרום לכביש N278, המוביל מערבה מהערים קלן ואאכן שבגרמניה. זוהי דרך היסטורית: היא נסללה עוד בתקופת האימפריה הרומית ושימשה מנהיגים ומצביאים שונים במסעותיהם בתולדות אירופה, ובהם יוליוס קיסר, קרל הגדול ונפוליאון. במאי 1940 השתמשו הגרמנים בכביש בפלישתם להולנד, ובסתיו 1944 נעו בו מזרחה הצבא הגרמני הנסוג והצבא האמריקני המתקיף.
שטח בית הקברות שוחרר על ידי צבא ארצות הברית ב-13 בספטמבר 1944. ב-10 בנובמבר הקימה הארמייה האמריקנית התשיעית באתר זה בית קברות שדה. הוא נועד במקור לקבורתם של חיילים אמריקנים שנהרגו בקרבות בגבול גרמניה. עד תום המלחמה נקברו בו כ-22,000 איש, מהם 17,700 אמריקנים והיתר חיילי בעלות הברית וגרמנים.
לאחר תום מלחמת העולם השנייה הוחלט לשמר את בית הקברות. אז אורגן מחדש, מרבית החללים בו הוחזרו לארצות הברית והועברו אליו גופות חיילים אמריקניים שנהרגו ונטמנו לפני כן בבתי קברות צבאיים אמריקניים ארעיים שונים באירופה.
אזור הקבורה נמצא בחלקו המזרחי של אתר בית הקברות, וממערב לו נמצאת האנדרטה. שטחו הכולל של מתחם בית הקברות הוא כ-265 דונם. בכל שטחו נטוע דשא והוא משופע בעצים ובערוגות פרחים.
בניית אזור הקבורה והאנדרטה במתכונתם הקבועה הוצאה לפועל על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב, שגם אחראית להפעלתם. הבנייה הסתיימה בשנת 1960 והאתר כולו נחנך ב-7 ביולי באותה שנה.
אדריכלי בית הקברות והאנדרטה היו צ'יפלי, בולפינץ', ריצ'רדסון ואבוט (Chepley, Bulfinch, Richardson and Abbott) מבוסטון. אדריכלי הנוף היו קלארק, רפואנו והלרן (Clark, Rapuano and Halleran) מניו יורק.
בחודש מאי 2005 ביקר הנשיא ג'ורג' ו. בוש בבית הקברות. היה זה הביקור הראשון שם של נשיא אמריקני.
מבנה בית הקברות > האנדרטה

משער בית הקברות, הניצב על אם הדרך של הכביש N278, נמשך כביש פנימי דרומה כ-250 מ' אל פתחה של אנדרטה. האנדרטה כוללת את חצר ההנצחה ואת בניין המבקרים והמוזיאון שלצידה, ואת מגדל הזיכרון ובית התפילה שבו, החוצצים בין האנדרטה לבין אזור הקבורה.
גובהו של מגדל הזיכרון המלבני הוא 31 מטרים. בראש המגדל נמצאת מערכת פעמונים וכן משטח תצפית, המשקיף סביב על שטח בית הקברות. בתחתית המגדל מצוי בית תפילה קטן. גובה חללו הפנימי מגיע עד למחצית גובהו של המגדל. מקצת הקישוטים שבבית התפילה נמסרו לבית הקברות על ידי ממשלת הולנד.
על קירות מימין ומשמאל למגדל חרותים שמות הקרבות העיקריים שצבא ארצות הברית השתתף בהם במלחמת העולם השנייה בהולנד ובגזרה המרכזית של גרמניה.
ממערב למגדל נמצאת חצר ההנצחה, הפתוחה כלפי מערב. שטחה הוא כ-200 מטרים רבועים. במרכז החצר מצויה בריכת מים מאורכת. ליד קצה הבריכה, לרגלי המגדל, ניצב פסל ברונזה של דמות אם המתאבלת על בנה שנהרג. יוצר הפסל היה ג'וזף קיסלבסקי (Joseph Kiselewski) מניו יורק. על קירות חצר ההנצחה נחרתו שמותיהם של 1,723 חיילים אמריקנים שנהרגו בקרבות באזור ומקום קבורתם לא נודע. ציון מיוחד מסמן את שמות החללים שמקום קבורתם התגלה בינתיים.
בכניסה לחצר משמאל נמצא המוזיאון, ובו כיתובים מפורטים ושלוש מפות מבצעים גדולות הקבועות בקירות אבן גיר, המתארים את מהלך הקרבות שניטשו במערב אירופה מהפלישה לנורמנדי ועד לכניעת גרמניה. מתחת למפות הקיר מוצגים סמלי העוצבות האמריקניות העיקריות שהשתתפו בקרבות המתוארים בהן. במוזיאון מוצגות גם סדרות מפות כלליות המתארות את מהלך המלחמה נגד גרמניה ונגד יפן. בכניסה לחצר מימין נמצא בניין המבקרים של בית הקברות.
מבנה בית הקברות > אזור הקבורה

מדרגות משני צדי המגדל עולות מחצר ההנצחה אל אזור הקבורה, המשתרע ממזרח למגדל. יש בו 16 חלקות קבורה (ארבע לרוחב וארבע לעומק), ושורות הקברים מתפרסות כלפי מזרח בתבנית של מניפה. במרכז אזור הקבורה נמצאת מדשאה שמשני צידיה טורי עצים. היא נמשכת מזרחה אל קצהו של בית הקברות, שם ניצב תורן הדגל האמריקני.
החללים בבית הקברות

בבית הקברות טמונים 8,302 חללים. חיילים אלו נהרגו במבצע מרקט גארדן בסתיו 1944, בקרבות שניטשו בגבול גרמניה ובתוכה מאוקטובר 1944 ועד כניעת גרמניה במאי 1945, או בפעולות אוויריות. אחד הקברים הוא קבר אחים ובו נטמנו שני חיילים. 106 מהקברים בבית הקברות הם קברי אלמונים.
בבית הקברות קבורים ארבעים זוגות של אחים, שנטמנו זה לצד זה.
בבית הקברות נקברו חמישה חיילים שעוטרו במדליית הכבוד של הקונגרס – עיטור הגבורה הגבוה ביותר של ארצות הברית:
טוראי ראשון וילי ג'יימס (Willy F. James), מדיוויזיית הרגלים ה-104
טוראי ראשון וולטר וצל (Walter C. Wetzel), מדיוויזיית הרגלים ה-8
סגן-משנה וולטר ויל (Walter J. Will), מדיוויזיית הרגלים ה-1
טוראי ג'ורג' פיטרס (George J. Peters), מהדיוויזיה המוטסת ה-17
סגן-אלוף רוברט קול (Robert G. Cole), מהדיוויזיה המוטסת ה-101
הקצין הבכיר ביותר שנקבר בבית הקברות הוא מייג'ור ג'נרל מוריס רוז (Maurice Rose), יהודי. הוא היה מפקד הדיוויזיה המשוריינת השלישית של צבא ארצות הברית, כאשר נהרג בקרב בגרמניה במרץ 1945.
כ-15 קילומטר מדרום לבית הקברות, מעבר לגבול הבלגי, ממוקם בית הקברות הצבאי האמריקני אנרי-שאפל.
ראו גם

מבצע מרקט גארדן
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בנורמנדי
בית הקברות הצבאי והאנדרטה האמריקניים בלוקסמבורג
הערות שוליים

↑  להשוואה, בבלגיה קיימים שלושה בתי קברות צבאיים אמריקניים (משתי מלחמות העולם), ובצרפת - אחד-עשר.
↑  Joseph J. Shomon, Crosses in the Wind, New York, Stratford house, 1947, p.186.
↑  האמריקנים הקימו בתי קברות צבאיים ארעיים בגרמניה, אך לאחר המלחמה פינו את כולם ולא הותירו בה אף בית קברות קבוע.
↑  דרגה זו מקבילה לדרגת אלוף בצה"ל.
| בתי קברות צבאיים אמריקאים מחוץ לגבולות ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העולם הראשונה | צרפת: אואז-אן • אן-מארן • מאז-ארגון • סום • סורסן • סן מיהיאל • בלגיה • בריטניה  |  |
| מלחמת העולם השנייה | בלגיה: אנרי שאפל • ארדנים • צרפת: אפינל • ברטאן • לורן • נורמנדי • עמק הרון איטליה: רומא-סיציליה • פירנצה • בריטניה • הולנד • לוקסמבורג • תוניסיה • הפיליפינים  |  |
| אחרים | מקסיקו • הפיליפינים • פנמה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2012024628  VIAF: 232136582   WorldCat (עם VIAF): 232136582 
חצר ההנצחה באנדרטה; בצדיה - קירות שעליהם נחרתו שמות חיילים שמקום קבורתם לא נודע; לרגלי המגדל - פסל.
מצבתו של חייל יהודי (טר"ש ג'וזף פליקס) בבית הקברות
יחזקאל כהן

ערך זה עוסק בהיסטוריון ומייסד תנועת נאמני תורה ועבודה. אם התכוונתם לפילוסוף יהודי-גרמני, ראו .
| --- | --- |

ד"ר יחזקאל כהן
 לידה:  1938 כ' באדר ה'תרצ"ח 
 פטירה:  1 באוקטובר 2012 (בגיל 74 בערך) ט"ו בתשרי ה'תשע"ג 
 מדינה:  ישראל 
 
יחזקאל כהן (21 בפברואר 1938, כ' באדר ה'תרצ"ח – 30 בספטמבר 2012, ט"ו בתשרי ה'תשע"ג) היה היסטוריון, מייסד תנועת 'נאמני תורה ועבודה' ויו"ר התנועה בשנים 1978–1991. חיבר ספרים ומאמרים רבים, שעוררו שיח ציבורי בציונות הדתית בנושאים כגון עידוד גיוס בנות דתיות לצבא, מעמד האישה בחברה הדתית וגיוס בני ישיבה. המציא את המונח 'הקצנה דתית', והיה חתן פרס שר החינוך לתרבות יהודית.
קורות חייו

יחזקאל כהן נולד בדרום תל אביב למשה כהן, יליד העיר העתיקה בירושלים, ולמנוחה רחל לבית אסיסקוביץ, ילידת חברון.
הוא למד בבית הספר היסודי 'תחכמוני', שסבו ר' יעקב אסיסקוביץ, היה ממייסדיו, ובבית הספר התיכון צייטלין. היה חניך ומדריך בתנועת הנוער בני עקיבא, ולאחר מכן, התגייס לשירות צבאי בנח"ל, בגרעין 'הטירה' של תנועת בני עקיבא.
כהן סיים שלושה תארים באוניברסיטה העברית: תואר ראשון בהיסטוריה וספרות עברית ותואר שני ושלישי בהיסטוריה של עם ישראל. בשנת 1975 קיבל תואר דוקטור. עבודת הדוקטורט, שנכתבה בהדרכתו של פרופ' שמואל ספראי, עסקה בנושא: "היחס אל הנכרי בהלכה ובמציאות בתקופת התנאים".
בצעירותו כהן שימש מורה להיסטוריה וספרות בישיבה התיכונית 'נתיב מאיר' בירושלים. בין תלמידיו היו פרופ' מנחם בן ששון, הסופר והמחנך הרב חיים סבתו, הרב פרופ' אהרון שמש, פרופ' יוסי כץ ואישים נוספים.
כהן היה מרצה להיסטוריה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובבית הספר לעובדי הוראה בכירים בתל אביב. מסוף שנות ה-60, הוא עבד כמפקח באגף לתרבות תורנית במשרד החינוך והתרבות, שם פיתח וליווה את מסלול השירות הצבאי לבנות דתיות 'מורות חיילות תרבות תורנית'. בנוסף כהן שימש כ-15 שנה כמנהל מחלקת הפרסומים של האגף. בתפקידו זה יזם כתיבה ופרסום של ספרים כגון: 'על גבול התמורה', י. אחיטוב; 'הגות יהודית במבחן הדורות - חקר ועיון', י. בן ששון; 'בין ידיעה לאמונה בהלכה', מ"צ נהוראי; 'ישראל, יהודים ויהדות', א"א אורבך וי. בן ששון; ועוד. בשנת תש"ן קיבל כהן את פרס שר החינוך לתרבות יהודית.
ב-1961 נישא ליהודית, שניהלה את מרכז פסג"ה למורים בירושלים. לזוג נולדו שלושה ילדים: ד"ר מנוחה כהן-אמיר, ראש החוג לחינוך בלתי פורמלי במכללת אפרתה, איש השב"כ נועם כהן, שנהרג בקרב עם מחבלים ב-1994, ומשה, איש משרד הביטחון.
פעילותו והשקפתו

פרופ' אשר כהן סבור כי יחזקאל כהן "הניח תשתית לקיומה של דתיות ליברלית בתוך מסגרת של נאמנות לאורתודוקסיה. תופעות רבות שקיימות היום בחברה הדתית יכלו להתפתח רק בעקבות פעילותו ועל בסיס התשתית שהוא השאיר: רבני צהר, רבני 'בית הלל', ארגון 'קולך' ואחרים, וכמובן, המשך קיומה של תנועת 'נאמני תורה ועבודה'. 'כולם היו בניו' ".
מתוך הביקורות על ספריו עולה שד"ר יחזקאל כהן ניחן בכושר ניתוח של החברה הישראלית בכלל והחברה הדתית בפרט. הרב דוד מוריה כתב על כהן: "מדובר באדם ישר וחכם מאד שרואה למרחוק... במובנים רבים הקדים את זמנו...". בתו, ד"ר מנוחה כהן-אמיר, כתבה עליו: "תחזיותיו התגלו שוב ושוב כנכונות. כבר בשנות ה-70 עמד במדויק על התהליכים הצפויים בתוך החברה הציונית דתית. הוא התריע מפני הקצנה והתרחקות מערכי היסוד של תורה ועבודה, המחייבים את שני העולמות, ומפני התרחקותו של הציבור הדתי-ציוני מן החברה הישראלית. בכך ניתן לומר שהוא "הקדים את זמנו" בראייה מפוכחת וכואבת של המציאות, כפי שהיא נראית כיום". כהן לא הסתפק בניתוח המציאות אלא עסק בפעילות ציבורית במסגרתה עשה ככל יכולתו כדי למנוע את התהליכים הנ"ל. המוטו על פיו הוא פעל לקוח מכתבי ר' חיים מוולוז'ין: "ולא לישא פני איש, רק לאהוב האמת". חלק מפעולותיו עוררו התנגדות וביקורת מצד חוגים מסוימים בציונות הדתית ובחברה החרדית.
לדברי פרופ' אביגדור שנאן, החותם שהטביעו רעיונותיו של ד"ר יחזקאל כהן על החברה הדתית-ציונית לא נטשטש עד היום: "בכל התחומים האלו קרא יחזקאל את התמונה טוב מאחרים, ניתח באופן מפוכח את המציאות וחזה מה שאכן הולך ומתממש לנגד עינינו בעשור האחרון, כ"צופה לבית ישראל". כמטיף בשער – וכמי שהקדים בהרבה את זמנו – כהן עודד לימוד תורה לנשים ושירות צבאי גם למי שתורתם אומנותם, ונלחם בכל ביטוי של הקצנה או התרחקות של החברה הדתית-ציונית מן החברה הכללית. דברים שכתב בתחומים אלו לפני כשלושים שנים נשמעים היום אקטואליים יותר מתמיד". חיבוריו מתאפיינים בכתיבה טיעונית המגובה במקורות הלכתיים ותורניים.
בשנת 1978 הקים כהן ביחד עם פרופ' אברהם נוריאל וחברים נוספים, את תנועת "נאמני תורה ועבודה", ועמד בראשה במשך 13 שנים. במסגרת פעילותו בתנועה פרסם כהן עשרות מאמרים ובהם ניתוחי עומק על תהליכים בחברה הציונית-דתית, ונתן הרצאות ברחבי הארץ. פעילותו הציבורית נעשתה בהתנדבות, מתוך רצון לבסס את השקפת העולם הציונית דתית.
כהן התריע מפני הקצנה דתית ונלחם על הצורך לקדם בציבור הדתי-ציוני את העקרונות הבאים:
הקפדה על אינטגרציה בחינוך הממלכתי דתי (חמ"ד), והתנגדות לחינוך אליטיסטי - השתתת החברה על עקרונות הצדק היהודי המחייב צמצום פערים חברתיים, כלכליים והשכלתיים.
מימושה של תורת ישראל במדינת ישראל המודרנית - שילוב של לימוד תורה והשכלה כללית כדרך לעיצוב דמותו של היהודי הדתי המודרני.
שירות צבאי ושרות לאומי - מעורבות הציבור הדתי-ציוני בכל תחומי החיים ומחויבותו לשאת במכלול חובותיו הלאומיים כמו שירות צבאי ושירות לאומי. שירות צבאי מלא לבנים דתיים ושירות צבאי או לאומי לבנות דתיות.
קידום מעמד האישה בהלכה ובחברה - האישה זכאית למלוא ההתפתחות האינטלקטואלית, התרבותית המקצועית והתורנית ולמימושה בחברה. בין השאר, כהן ותנועת נאמני תורה ועבודה תמכו במאבקה של לאה שקדיאל להיבחר כחברה במועצה הדתית של ירוחם. שקדיאל טענה כי אלמלי תמיכתם המסיבית מאבקה לא היה מצליח.
לאחר מלחמת יום הכיפורים, ולפני הקמת תנועת נאמני תורה ועבודה, הקים כהן את הקרן לזכר יעקב אגרסט שנהרג במלחמת יום כיפור, וניהל אותה במשך כעשרים שנה, עד נפילת בנו, נועם כהן; כהן ייסד ועד הורים משותף של בתי הספר הממלכתיים דתיים בירושלים ("ועד השמונה") והקים, את "החוג לערנות ציבורית" בירושלים.
מות בנו, איש השב"כ נועם כהן

בשנת 1994, נהרג בנו, נועם כהן, בפעילות מבצעית במסגרת מילוי תפקידו כאיש שב"כ. מאז נפילתו של נועם יזם ופעל כהן רבות בעמותה לזכר בנו - "דרכי נועם", מתוך רצון להנציח את זכרו ולחנך למורשתו, תוך מתן דגש על היותו איש צבא ואיש שב"כ שומר מצוות, המשמש מופת לשילוב בין דתיות בלתי מתפשרת לבין עשייה בכל תחומי החיים, במטרה להראות לצעירים דתיים שניתן לשלב בין העולמות.
'אפשר לעשות זאת' הוא שמה של תוכנית הכנה לשירות בצה"ל לנערים דתיים שהופקה על ידי העמותה לזכרו של נועם. התכנית עוסקת בשלושה נושאים עיקריים: הלכה ושרות צבאי, המפגש עם נוער לא דתי במסגרת השירות בצבא ושאלות אמונה בצבא. התוכנית כוללת חוברות למורה ולתלמיד וסרט וידאו המציג קשיים הכרוכים בשירות צבאי של צעירים דתיים, דרכי התמודדות וסיפורים על הדרך בה התמודד נועם עם קשיים בשירותו. בנוסף, יזם כהן את הקמת 'הבמה לביטחון יהדות וחברה ע"ש נועם כהן ז"ל' מטעם האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך.