stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינוואה
הערות שוליים

1 2 3 4  Igbo Funeral Rites Today: Anthropological and Theological Perspectives (עמ' 27-26)
1 2 3  Resolving the Prevailing Conflicts Between Christianity and African (Igbo) Traditional Religion through Inculturation (עמ' 206-205)
1 2  THE CONCEPT OF OGBANJE IN IGBO TRADITION: FACT OR FICTION?
1 2  Igbo, Encyclopedia of World Cultures
ערך זה הוא קצרמרבנושא דת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המרצה

במשפטים, המונח הַמְרָצָה מתייחס לצורת דיון משפטי, שהייתה נהוגה בעיקר בעבר, ובה התקיימו הדיונים בעל פה. המבקש היה מגיש בקשה כתובה, ובה הודעה על כוונתו להתייצב בפני בית המשפט ולטעון בפניו את טענותיו. בדרך כלל צורף לבקשה זו תצהיר. במועד שנקבע היה המבקש מתייצב בפני בית המשפט וטוען בעל פה את טיעוניו ותביעתו מהצד הנתבע.
מקורה של שיטת ההמרצה במשפט האנגלי, שממשיכו החוקתי הוא המשפט הישראלי. בשנת 1938 הותקנה "תקנה 240", הקובעת שאם לא נקבע סדר דין אחר, יהיו הדיונים בדרך המרצה. שיטה זו גרמה לעיתים לתקלות משפטיות, ולמתן פסקי דין בהסתמך על הבקשה המצורפת ללא שמיעת המבקש בעל פה. בשנת 1997 שונה שם ההליך מ"בקשה בדרך המרצה" ל"בקשה בכתב", וכן תוקנו סדרי הדין של ההליך. הבקשה מוגשת כך שהטיעונים המשפטיים מפורטים בה בכתב ולא בעל פה, ובית המשפט יכול להחליט בבקשה אף מבלי לשמוע את הצדדים.
במסגרת השינוי שבוצע בשנת 1997, נותר הליך משפטי בשם "המרצת פתיחה", המתייחס לפתיחת הליך משפטי בו מתבקש בית המשפט לחוות דעתו על נושא משפטי שאינו טעון בירור על פי ראיות, כגון פירוש של חוזה וכדומה. גם בהוצאה לפועל משתמשים עדיין בבקשה בדרך המרצה.
הערות שוליים

↑  רע"א  2508/98 - מתן. י. מערכות תקשורת ואיתור נ' מילטל תקשורת ואח'
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לזר אדליאנו

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1861 בוקרשט, הנסיכויות הרומניות המאוחדות 
 פטירה:  7 באפריל 1941 (בגיל 79) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 
לָזֶר אֶדֶלְיאַנו (ברומנית:  Lazăr Edeleanu;‏ 1 בספטמבר 1861 בוקרשט – 7 באפריל 1941 בוקרשט) היה כימאי רומני יהודי. נודע בגילוי תהליך הזיקוק הבררני של הנפט על בסיס מסיסותם הספציפית של התזקיקים השונים בגופרית דו-חמצנית נוזלית (1908).
נודע גם כמגלה האמפטמין (1887). יחד עם קונסטנטין איסטרטי ופטרו פוני נחשב חלוץ מדע הכימיה ברומניה. 
עמיתו, הגאולוג לודוביק מראזק הגדירו "אדם ואישיות, עדי של המדע הרומני".
ביוגרפיה > רקע משפחתי ולימודיו

נולד במשפחה בת שישה ילדים של חרט יהודי בבוקרשט, בשם שעיה (ישעיהו) אדליאנו. בילדותו המשפחה התגוררה בעיר קראיובה, שם הילד לזר הצטיין בלימודים בבית הספר של הקהילה היהודית, אחר כך עברו לגור בעיר פוקשאן. משום הצטיינותו במדעים, בגיל 12 נשלח לבד לבוקרשט להמשך לימודיו. שם התאפשרה קבלתו לתיכון היוקרתי ספנטול סבא (סבא הקדוש). בבוקרשט התגורר בתנאי עוני בדירת מרתף והתפרנס ממתן שיעורים פרטיים. בגלל חוסר תאורה בדירה נאלץ לפעמים ללמוד באור הפנסים הסמוכים לארמון שוצו שנמצא בקרבת מגוריו. אחרי שבשנת 1882 סיים את בחינות הבגרות, עבד קשה במשך שנה כדי לממן את כניסתו לאוניברסיטה.
המשיך לימודיו באוניברסיטת ברלין בפקולטה לכימיה שם היה תלמידם של  א.ו. הופמן, צ.פ. ראמלסברג ושל הלמהולץ.
ביוגרפיה > האמפטמין

בשנת 1887 קיבל את התואר דוקטור בכימיה, עם עבודתו "על נגזרות החומצות השומניות פניל–מטאקרילית ופניל -איזובוטירית". בתזה זאת הוא מתאר גם גילוי הפל–איזופרופילאמין, חומר המוכר כיום כאמפטמין או "בנזדרין" ושלו תכונות פסיכוסטימולנטיות (ממריצות) ופוטנציאל ממכר.
ביוגרפיה > פעילותו באנגליה

בהמשך עבר ללונדון, שם היה מרצה במכללה המלכותית של חיל התותחנים, תחת ניהולו של פרופ' הוג'קינסון. בו זמנית עבד יחד עם סי. פ. קרוס ואי. ג'יי בוואן ביצור סוג של משי סינתטי חסך אש (ויסקוזה או רייון). כמו כן עבד יחד עם ר. מלדולה ביצור צבע על בסיס אוקסאזין.
כיווני מחקר אחרים כללו תחום נגזרות החומצות הבלתי רוויות מהסדרה הארומטית, פעולת דיגופרית דיכלוריד על האנילין, פעולת הכלוראט על חומצות אוקסי, וכו'.
שיטת הזיקוק אדליאנו ומחקרים אחרים

בין השנים 1906 – 1913 כיהן אדליאנו כראש המעבדה הכימית של המכון הגאולוגי בבוקרשט שהוקם באותה שנה, ובין השנים 1906 - 1910 כמנהל של בית הזיקוק ווגה בפלוישט מטעם החברה הגרמנית "דיסקונט". שם הנהיג אדליאנו שיטת יצור שמנים על ידי זיקוק בוואקום (ריק) ועל ידי כך היה אחד מחלוצי הטכנולוגיה של הוואקום.
באותן השנים אדליאנו ייצג את רומניה בכנסים בינלאומיים בנושא הנפט שהתקיימו בפריז (1900), בליאז' (1905), בלונדון (1909) ובווינה.
בשנת 1907 נמנה אדליאנו עם מארגני הקונגרס לנפט בבוקרשט ופרסם יחד עם י. טנססקו מונוגרפיה חשובה של התכונות הפיזיות והטכניות של הנפט הרומני.
בשנת 1907 תוך כדי עבודה בשדות הנפט בברקה, קמפן וקמפינה הצליח אדליאנו להפריד מתוך הנפט הגולמי מזקקים קלים כון בנזן, טולואן, קסילן ופסוידוקומן. הצביע על היתרונות של הפחמימנים שהופקו מנפט לעומת אלו המופקים מפחם. 
שנת 1908 הייתה שנת תגליתו העיקרית – תהליך אדליאנו, דהיינו זיקוק הנפט בעזרת גופרית דו חומצית בתור ממס סלקטיבי (בררני) (שהוריד את נקודת העשן של הקרוסין), המביא להפקה סלקטיבית של פחמימנים ארומטים (בנזן, טולואן, קסילן, וכו')
הפרוצדורה הזאת נוסתה קודם בבית הזיקוק ווגה Vega ברומניה, אחר כך בישום תעשייתי ברואן בצרפת, ועל ידי החברה הגרמנית בורסיך Borsig בגרמניה ולאחר מכן בכל העולם. היא שימשה קודם לטיהור הנפט לתאורה ואחר כך ליצור בנזינה באיכות גבוהה. בהמשך שימשה את תעשיית השמנים למנוע. 
עד שנת 1960 היו בכל רחבי העולם כ-80 מתקני אדליאנו. שיטת אדליאנו נשארה בשימוש בימינו, בגרסאות שונות, כתהליך בסיסי ליצור נפט בעל איכות גבוהה.
פעילותו המדעית והעסקית בגרמניה

החל משנת 1910 השתקע בגרמניה שם התמקד ביישום התעשייתי של תהליך זיקוק הנפט בעזרת גופרית דו חומצית וכיהן כמנהל בחברה
Allgemeine Gesellschaft für Chemische Industrie "החברה הכללית לתעשייה כימית" שכונתה החל משנות ה-1930 "חברת אדליאנו" - "Edeleanu Gesellschaft" הפועלת גם בימינו בפרנקפורט.
חברה זו רשמה בשנת 1932 את המותג "אדליאנו", שחודש עד לימינו, בשביל קבוצות מוצרים כמו פחמימנים, דלקים למנועים, שמנים לשנאים, שמנים למפסקים ולטורבינות, שמן לבן, מתקנים וחלקי מתקנים להשבחת
הפחמימנים. בשנת 1937, בימי המשטר הנאציונל - סוציאליסטי החברה נקנתה על ידי חברת "דויטשה ארדל" 
"Deutsche Erdöl-AG", ומאוחר יותר עברה מיד ליד דרך כמה בעלים עד שבשנת 2002 נקנתה על ידי חברת "אודה" Uhde שבבעלות הקונצרן תיסן-קרופ.
אדליאנו הוכר כבעל 212 פטנטים ברומניה, גרמניה,  ארצות הברית, צרפת, אוסטריה, שוודיה והולנד.
אחרי שחזר לרומניה, נפטר בבוקרשט באפריל 1941 .
פעילותו המדעית והעסקית בגרמניה > חייו הפרטיים

החל מ-1909 היה אדליאנו נשוי  נשיואים ראשונים למריה לבית גולשטיין (ילידת נייסה 1862)

בנם, יון אדליאנו (1966-1892) היה נשוי לבתו של העיתונאי הרומני קונסטנטין קוסטה-פורו
חברויות ומחוות כבוד

1906 - עיטור המסדר ע"ש מלך לאופולד של בלגיה, בדרגת קצין
1910 - חבר בחברה למדעי הטבע במוסקבה
1925 – חבר במכון לאנשי טכנולוגיית הנפט בלונדון
1932 – עיטור רדווד על מפעל חייו בתחום המדע
1932- יועץ כבוד לכלכלה של נציגות רומניה בגרמניה
הנצחתו

נושאים את שמו: המכללה הטכנית בעיר פלוישט ומוסד חינוכי בעיר נבודאר על חוף הים השחור.
במסגרת חברת הקבלנות הגרמנית אודה Uhde הנמצאת בבעלות הקונצרן תיסן-קרופ פועלת המחלקה לשכלול טכנולוגיות - המשך לחברה שהוקמה בזמנו על ידי אדליאנו ונושאת את שמו. עיקר פעילותה היא בניית בתי זיקוק ברחבי העולם
ראו גם

S.Benari, A.S. Banciu, Lazar Edeleanu, Editura Ştiinţifică şi Enciclopedică, Bucureşti, 1982 ;
זיקוק השמנים על ידי שיטת אדליאנו (Petr.Times (1932
עבודותיו של ד"ר אדליאנו - מאת א. קזימיר ב-Monit.Petr.Times 1941
O.Păduraru Bibliografia lucrărilor şi brevetelor în limba engleză de dr. L. Edeleanu ב Anglo-Rumanian Bibliography, Bucureşti 1946.
I.Drimuş, C. Tache -Lazăr Edeleanu, precursor al chimizării petrolului ,
Robert Treyball-  Liquid extraction  - McGrawHill Book Co,1951m first edition
Avilino Sequeira -  Lubricant base oil and wax processing CRC Press 1994
Alan A.Comyns Encyclopedic Dictionary of Named Processes in Chemical Technology - CRCPress 1999
התכתבות - קרן לזר אדליאנו, קרן קסניה אנדרייסקו קוסטה-פורו, בארכיון המוזיאון הלאומי הרומני של הנפט
הערות שוליים

↑  גבריאלה סטאן
↑  גבריאלה סטאן
↑  במאמר בעיתון אדוורול
↑  העיתון "אגליטאטיה" Egalitatea מ-15 במאי 1906 מצוטט באתר "גורל ואלכי" Destin valah- גישה ב 1 במרץ 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012437573005171  GND: 131483889  ISNI: 0000 0001 2026 7886  LCCN: no2011095091  SUDOC: 14378479X  VIAF: 60215662   WorldCat (עם VIAF): 60215662
טל וייס (שחקן)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באפריל 1979 (בן 45) נתניה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 
טל וייס (נולד ב-2 באפריל 1979) הוא שחקן תיאטרון, מדבב, וזמר-יוצר ישראלי.
קורות חיים

טל וייס גדל בעיר נתניה ועם סיום לימודיו בתיכון "שרת" בעיר בשנת 1997 התגייס לצה"ל ושירת כשנתיים בחיל המודיעין.
עם סיום שירותו הצבאי החל את לימודיו בבית הספר הגבוה לאומנויות הבמה "בית צבי", אותם סיים בשנת 2002. במהלך לימודיו זכה וייס במספר מלגות הצטיינות.
בעבר היה וייס בן זוגה של השחקנית אילנית גרשון ולשניים נולדו תאומים בשנת 2016. בימים אלה נמצא בזוגיות עם השחקנית אלה רוזנצוייג.
קורות חיים > בקולנוע

בשנת 2018 השתתף וייס בסרט הקצר "סומניה" מאת ובבימויה של דניאל ג'יידלין, תלמידת בית הספר לקולנוע "מנשר". הסרט נבחר לבחירה הרשמית של פסטיבל הקולנוע הבינלאומי "Blow Up Art House" בשיקגו.
קורות חיים > דיבוב

וייס דיבב מגוון תפקידים בסרטים "למעלה", "הדרקון הראשון שלי", "טינטין" ו"מכוניות 2".
קורות חיים > מוזיקה

בשנת 2016 הוציא וייס את אלבום הבכורה (EP) "מה כבר יכול להיות?" בהפקתו המוזיקלית של היוצר ברק אולייר. מתוך האלבום יצאו לרדיו 3 סינגלים: "רעש לבן", "מה כבר יכול להיות" ו"התזוזות הקטנות".
אנחנו נקבור אתכם

ניקיטה חרושצ'וב ב-1961
אנחנו נקבור אתכם! (ברוסית: Мы вас похороним!, בתעתיק לטיני: My vas pokhoronim!) הוא ביטוי שהשתמש בו המזכיר הסובייטי הראשון, ניקיטה חרושצ'וב, שליט ברית המועצות, בעת שפנה לשגרירים מערביים בקבלת פנים בשגרירות פולין במוסקבה ב-18 בנובמבר 1956. במקור, תורגם הביטוי לאנגלית על ידי המתורגמן האישי של חרושצ'וב ויקטור סוחודרב. הוא התקבל בצורה שלילית ביותר באוזניים המערביות, אולם מתרגמים מודרניים טענו שככל הנראה הביטוי תורגם שלא כהלכה.
היסטוריה

בעודו נאם למדינות המערב בשגרירות ב-18 בנובמבר 1956, בנוכחותו של הפוליטיקאי הפולני הקומוניסטי ולדיסלב גומולקה (כאשר פולין הייתה אז מדינת לוויין סובייטית), אמר ניקיטה חרושצ'וב: "לגבי המדינות הקפיטליסטיות, זה לא תלוי בכם אם אנחנו קיימים או לא. אם אתה לא אוהבים אותנו, אל תקבלו את ההזמנות שלנו, ואל תזמינו אותנו לבוא לראות אתכם. בין אם תרצו או לא, ההיסטוריה לצדנו. אנחנו נקבור אתכם!". בעקבות הנאום ניציגי 12 מדינות נאט"ו וישראל יצאו מהחדר.
במהלך ביקורו של חרושצ'וב בארצות הברית בשנת 1959, ראש עיריית לוס אנג'לס, נוריס פולסון, בנאומו לחרושצ'וב הצהיר: "איננו מסכימים עם המשפט המצוטט הרבה שלך 'אנחנו נקבור אותך'. אתה לא תקבור אותנו ואנחנו לא נקבור אותך. אנחנו מרוצים מאורח החיים שלנו. אנחנו מכירים בחסרונותיו ומנסים תמיד לשפר אותו. אבל אם יאתגרו, נילחם עד מוות לשמור על החיים". אמריקאים רבים פירשו את הציטוט של חרושצ'וב כאיום גרעיני.
בנאום פומבי אחר הכריז חרושצ'וב: "עלינו לקחת את חפירה ולחפור קבר עמוק, ולקבור את הקולוניאליזם הכי עמוק שאנחנו יכולים". בנאום ב-1961 במכון למרקסיזם-לניניזם במוסקבה, אמר חרושצ'וב כי " דו-קיום בשלום" עבור ברית המועצות פירושו "מאבק אינטנסיבי, כלכלי, פוליטי ואידאולוגי בין הפרולטריון לבין הכוחות התוקפניים של האימפריאליזם בזירה העולמית". מאוחר יותר, ב-24 באוגוסט 1963, העיר חרושצ'וב בנאומו ביוגוסלביה, "אמרתי פעם, 'נקבור אותך', והסתבכתי עם זה. כמובן שלא נקבור אותך עם חפירה. עבודה משלך. המעמד יקבור אותך", התייחסות לאמרה המרקסיסטית, "הפרולטריון הוא הקברן של הקפיטליזם" (בתרגום הרוסי של מרקס, המילה "קברן" מתורגמת כ"חופר קברים"), בהתבסס על ההצהרה המסכמת בפרק 1 של המניפסט הקומוניסטי: "מה שהבורגנות מייצרת אפוא, מעל לכל, הם חופרי הקברים שלה. נפילתה וניצחון הפרולטריון בלתי נמנעים באותה מידה". בזיכרונותיו הצהיר חרושצ'וב כי "תעמולת האויב קלטה את הסיסמה והוציאה הכל מפרופורציה".
חרושצ'וב היה ידוע בתדמיתו הציבורית הרגשית. בתו הודתה כי "הוא היה ידוע בשפה חזקה, הפרעותיו לדוברים, חובט באגרופיו בשולחן במחאה, חובט ברגליו, אפילו שורק". היא כינתה התנהגות כזו "אמצעי, שהתאים למטרה שלו [...] להיות שונה מהצבועים של המערב, במילותיהם המתאימות אך מעשיהם המחושבים". מיכאיל גורבצ'וב הציע בספרו "פרסטרויקה: חשיבה חדשה לארצנו ולעולם" שהדימוי בו השתמש חרושצ'וב, נוצר בהשראת הדיונים החריפים בין מדעני חקלאות סובייטים בשנות ה-30, שכונו "מי יקבור את מי".
ראו גם

המלחמה הקרה
אמא של קוזמה
הערות שוליים

↑  "We Will Bury You!" -- Monday, Nov. 26, 1956 -- Page 1 -- TIME, web.archive.org, ‏2007-01-24
↑  "Khrushchev Tirade Again Irks Envoys", The New York Times, November 19, 1956, p. 1.
↑
↑  Milestones: 1989–1992 - Office of the Historian, history.state.gov
↑  Milestones: 1989–1992 - Office of the Historian, history.state.gov
1 2  "Envoys Stalk Again As Nikita Rants". The Milwaukee Sentinel. 19 נוב' 1956. נבדק ב-17 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Founding and history". Los Angeles World Affairs Council. נבדק ב-21 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James Stuart Olson, Historical dictionary of the 1950s, Greenwood Publishing Group, 2000, p. 157
↑  Nikita Sergeevich Khrushchev, Sergey Khrushchev, George Shriver, Stephen Shenfield. Memoirs of Nikita Khrushchev: Statesman, 1953–1964, Penn State Press, 2007, p. 893
↑  Dr. Stuart J. Birkby. "'We will bury you' How Mistranslation Heightened Cold War Tensions" (PDF). Galaxy. נבדק ב-17 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nikita Khrushchev on QuotationsPage.com
↑  Arnold Beichman. The Long Pretense: Soviet Treaty Diplomacy from Lenin to Gorbachev. Transaction Publishers. p. 96. ISBN 1412837685.
1 2  Dr. Stuart J. Birkby. "'We will bury you' How Mistranslation Heightened Cold War Tensions" (PDF). Galaxy. נבדק ב-17 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gorbachev, Mikhail; Горбачев, Михаил Сергеевич (1987). Perestroika: new thinking for our country and the world (באנגלית) (1st ed.). Cambridge [Cambridgeshire]; New York: Harper & Row. p. 150. ISBN 0-06-039085-9. OCLC 16980455.
לוראן גרה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במאי 1965 (בן 59) אנטיב, צרפת 
 מסעדות:  מסעדת אלן דיקאס, לוקא-קארטון, L2O
 
לוראן גרה (בצרפתית: Laurent Gras; נולד ב-3 במאי 1965) הוא שף יליד צרפת המתגורר ועובד כיום בארצות הברית.
ביוגרפיה

גרה נולד באנטיב, הריביירה הצרפתית. הקריירה שלו החלה בארץ מולדתו צרפת, בה עבד במספר מסעדות המחזיקות בניקוד הגבוה ביותר במדריך מישלן האדום, ובכללן: "לוקא-קארטון" של אלן סנדרנס, שם היה שף קו, מסעדתו של גי סאבואה, שם היה השף הראשי, שתיהן בפריז; אוטל דה פארי במונקו, שם היה השף הראשי תחת אלן דיקאס, ו"מסעדת אלן דיקאס" בפריז, שם היה השף הראשי הראשון.
גרה החל לעבוד בארצות הברית ב-1997 במלון וולדורף-אסטוריה, כשף הראשי. שם זכה לדירוג של שלושה כוכבים מרות ריישל בניו יורק טיימס. הוא נשאר שם במשך ארבע שנים מוצלחות לפני שעבר לסן פרנסיסקו, שם עבד כשף הראשי של מסעדת Fifth Floor. עבודתו זכתה לשבחים, בין השאר ב-San Francisco Magazine, שבחר בו לשף השנה וב-Fifth Floor למסעדה החדשה הטובה ביותר לשנת 2002; כן בחר בו כתב העת Food & Wine לשף החדש הטוב ביותר לשנת 2002 והוא הופיע על עטיפת כתב העת Gourmet ב-2003.
גרה פתח את מסעדתו הראשונה, L2O בשיקגו, במאי 2008. המסעדה הייתה מועמדת לפרס ג'יימס בירד כ"מסעדה החדשה הטובה ביותר" ומדריך GAYOT.com בחר בה כאחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית לשנת 2010. במדריך מישלן הראשון לשיקגו ל-2010 זכתה במסעדה בניקוד המקסימלי של שלושה כוכבים. בנובמבר 2010 עזב גרה את המסעדה עקב חילוקי דעות לגבי ניהול המקום עם הבעלים ריצ'רד מלמן.
הערות שוליים

↑  רות ריישל, "מסעדות; צעד חדש מקים לתחייה את החדר הישן", הניו יורק טיימס, 28 בינואר 1998
↑  ‏"השף החדש הטוב ביותר של שנת 2002", Food & Wine‏
↑  ‏"לוראן גרה", Chef Wear‏
↑  ‏"‏L2O, אחת מ-40 המסעדות הטובות ביותר בארצות הברית בשנת 2010", gayot.com‏
↑  ריאן סוטון ואנגי לאו, "אליני שעולה 195$ וL2O זכו בשלושה כוכבי מישלן בשיקגו, בלומברג, 17 בנובמבר 2010
↑  פיל וטל, "לוראן גרה עזב את L2O, מלמן מגיב", שיקגו טריביון, 17 בנובמבר 2010
גינאה ביסאו

מפת גינאה ביסאו
רפובליקת גינאה-ביסאו (בפורטוגזית: República da Guiné-Bissau) היא מדינה על חוף האוקיינוס האטלנטי במערב אפריקה, מושבה (קולוניה) פורטוגלית לשעבר, ושוכנת כיום כשמצפון לה גובלת סנגל ומדרום-מזרח לה גובלת גינאה. בשנת 1974 קיבלה את עצמאותה מהאימפריה הפורטוגזית. בירתה היא העיר ביסאו. בני הדת הגדולה בקרב אוכלוסייתה של גינאה-ביסאו הם מוסלמים, והיא גם מדינה-חברה בארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה

גינאה ביסאו הייתה בעבר ממלכת גאבּוּ, חלק מהאימפריה המאלית; חלקים מהממלכה שרדו עד המאה ה-18. על אף שנהרות האזור וחופיו היו בין המקומות הראשונים שבהם נבנו מושבות פורטוגזיות, ואף על פי שסחר העבדים במקום החל עוד במאה ה-17, לא ניצלו הפורטוגזים את פנים הארץ עד למאה ה-19. הגבול הצפוני עם השטחים בשליטת צרפת הוסדר בשנת 1884 ולא השתנה מאז.
ב-1956 החלו תושבי גינאה ביסאו במרד נגד השלטון הפורטוגלי. המפלגה האפריקאית לעצמאות גינאה וכף ורדה (PAIGC) בראשות אמילקר קברל הובילה לשחרור גינאה הפורטוגזית ואיי כף ורדה משלטון הפורטוגזים, והשתמשה לשם כך בלוחמת גרילה. לוחמי ארגון PAIGC פעלו משטחן של גינאה וסנגל, מדינות שזכו לעצמאות מצרפת, כשהם תוקפים ערים ומבצרים בשטחה של גינאה הפורטוגזית וזוכים לסיוע צבאי מברית המועצות, מקובה ומהרפובליקה העממית של סין. הפורטוגזים, שבניגוד למעצמות הקולוניאליות האחרות כמו צרפת ובריטניה סירבו לוותר על המושבות שלהם באפריקה, היו בעיצומה של מלחמה כנגד ארגוני גרילה במושבות שלהם באפריקה, הקרויה המלחמה הקולוניאלית הפורטוגזית. בתחילה לא לקחו הפורטוגזים את הארגון של קברל ברצינות ואף דיללו את כוחותיהם בגינאה כששלחו כוחות לחזיתות אחרות (אנגולה ומוזמביק), ולכן ספגו מפלות בגינאה. לקראת 1970 שלט הארגון על שני שלישים משטחה של גינאה הפורטוגזית. עד 1973 השלים הארגון את השתלטותו על הארץ. ב-24 בספטמבר 1973 הכריז לואיס קברל (אחיו של אמילקר קברל, שנרצח בינואר של אותה שנה) באופן חד-צדדי על עצמאות המדינה, למרות שערי גינאה ביסאו היו בשליטת הפורטוגזים. ההצהרה זכתה להכרה על ידי מספר רב של מדינות אפריקאיות, מדינות מהגוש המזרחי ומדינות בלתי-מזדהות. מדינות כברית המועצות, סין העממית, קובה ומדינות סקנדינביה נרתמו לסייע לאומה הצעירה שקברל הפך לנשיאה בפועל. הכרה מצד ליסבון הגיעה רק לאחר מהפכת הציפורנים באפריל 1974. בתחילת אוגוסט 1974 נפתחו שיחות בין פורטוגל ובין המורדים בגינאה ביסאו על עצמאות לגינאה ביסאו. ב-10 בספטמבר 1974 העניקה פורטוגל רשמית עצמאות לגינאה ביסאו, תוך הבטחה שלתושבי כף ורדה יינתן להחליט על עתידם.
קברל, שלא נבחר בבחירות, אלא נישא על גלי מנהיגותו המהפכנית, שלט באחת המדינות העניות והמוזנחות בעולם וכונן משטר חד-מפלגתי. המדינה נפגעה לא רק מהזנחה הממושכת מצד השלטון הקולוניאליסטי הפורטוגלי ומהרס התשתיות הצנועות בעת הלוחמה, אלא גם מן הבצורת הקשה שהכתה באפריקה בשנות השבעים. בנוסף לניסיונות לפתח את המדינה, נתקל קברל בהאשמות על מעורבותו בהוצאה להורג של מקומיים אשר סייעו לממסד הפורטוגלי בתקופת הלוחמה. האשמה נוספת שהועלתה נגד קברל הייתה מוצאו מקאבו ורדה והעובדה שאייש משרות בכירות רבות על ידי ילידי האיים, תוך אפליה כלפי מקומיים ילידי היבשת. על רקע האשמה זו הודח קברל ב-14 בנובמבר 1980 על ידי סגנו, ראש הממשלה ומפקד הצבא לשעבר, ז'ואאו ברנארדו ויאיירה, שתפס את השלטון בהפיכה צבאית. המדינה נשלטה בידי מועצה מהפכנית עד 1984. מערכת בחירות מרובת-מפלגות נערכה לראשונה בשנת 1994, אולם הפיכה צבאית ב-1998 הובילה למלחמת האזרחים של גינאה ביסאו, ולגירוש הנשיא. בחירות נערכו שוב בשנת 2000, ונבחר בהן הנשיא קומבה יאלה.
יאלה נעצר במהלך הפיכה צבאית בספטמבר 2003, משום ש"לא היה מסוגל לפתור את בעיות המדינה". לאחר מספר עיכובים נערכו בחירות לגוף המחוקק באפריל 2004. התקוממות של קבוצות צבאיות באוקטובר 2004 הובילה למותו של ראש הצבא, ולתסיסה כללית במדינה.
ב-2 במרץ 2009 נרצח הנשיא ז'ואאו ברנארדו ויאיירה על ידי מתנקש איש צבא. ב-2012 ארעה הפיכה צבאית במדינה וראש הממשלה והנשיא הזמני נעצרו על ידי הצבא. ניסיון הפיכה נוסף נכשל בפברואר 2022.
פוליטיקה

גינאה ביסאו היא רפובליקה. בראש המדינה עומד נשיא, ואת הממשלה מנהיג ראש הממשלה. הרשות המחוקקת היא "האספה הלאומית" היא מורכבת מבית אחד בן 100 חברים. הבחירות לאספה הלאומית נערכות מדי ארבע שנים.
את המדינה מאפיינים למן עצמאותה חוסר יציבות פוליטית, ומלחמת אזרחים ארוכה שהסתיימה בראשית שנות האלפיים בלבד, ועדיין מאיימת להתחדש מדי פעם. במחוזות הגובלים בסנגל פעילים בדלנים פרו-סנגלים, ובפועל הצבא הוא ששולט במדינה ובצבא עצמו קיימות קבוצות כוח שונות הנאבקות על השליטה במדינה. הפיכות צבאיות הן תופעה שכיחה.
גינאה ביסאו היא תחנה מרכזית להברחת סמים מאמריקה הלטינית לאירופה, בעיקר קוקאין, ונתפסת על ידי הקהילה הבינלאומית כחוליה חלשה שיש לחזקה במאבק נגד הברחות הסמים.
המצב הפנימי מרתיע גורמים בקהילה הבינלאומית מלעזור לה בשל החשש לאובדן הסיוע בשל שחיתות.
פוליטיקה > יחסי ישראל-גינאה ביסאו

ישראל וגינאה ביסאו כוננו ביניהן יחסים דיפלומטיים בשנת 1995. שגרירות ישראל בדקר (סנגל) אחראית גם לגינאה ביסאו. לגינאה ביסאו היה שגריר לישראל שמקום מושבו בארצו, אך בשנים האחרונות, בשל אי הסדר הפנימי במדינה לא מונה לו מחליף. היחסים בין המדינות ידידותיים וישראל מסייעת לגינאה ביסאו בתחומים של פיתוח חקלאי ורפואה. בין היתר מגיעים לישראל סטודנטים לצורך השתלמות מגינאה ביסאו באופן קבוע וישראל עורכת קורסים ניידים במדינה זו.
קשרי הכלכלה והמסחר בין המדינות מצומצמים ביותר ומתקיימים בתחומי תקשורת טלפוניה סלולרית, חקלאות ומכירת מכשור אלקטרוני מישראל.
כלכלה

גינאה ביסאו היא אחת מעשר המדינות העניות בעולם. רק כשליש מתושביה יודעים קרוא וכתוב, והתוצר לנפש בה עמד על פחות מ-900 דולר לאדם בשנת 2006. הנזק שגרמה מלחמת האזרחים של 1998 - 1999 לכלכלה ולתשתית עדיין לא שוקם. החוב החיצוני של המדינה עמד בשנת 2000 על 941.5 מיליון דולר - יותר מפי שלושה מהתוצר. אי-השוויון בחלוקת ההכנסות הוא בין הקיצוניים בעולם.
כלכלת המדינה מבוססת על חקלאות, המעסיקה מעל 80% מהעובדים במדינה. הגידול החשוב ביותר לצורכי יצוא הוא אגוזי קשיו, ובנוסף מייצאים גם בוטנים, לבבות דקל, דגים וחסילונים. לצריכה פנימית מגדלים אורז, מניהוט (קסאווה) ותירס.
ענף ייצוא נוסף הוא בולי עץ.
התעשייה אינה מפותחת, ועוסקת בעיקר בעיבוד מוצרים חקלאיים ובייצור בירה ומשקאות קלים.
פיתוח משאבי הטבע בפנים הארץ - נפט, פוספטים ומינרלים אחרים אינו נראה בטווח הקרוב. עם זאת, הוחל בקידוחי נפט ימיים.
בשנים האחרונות פועלת הממשלה להנהגת רפורמה בכלכלה ובשירות הציבורי, בשיתוף קרן המטבע הבינלאומית.
החל משנת 2005 החלו סוחרי סמים מאמריקה הלטינית, בעיקר בקולומביה, להשתמש בגינאה ביסאו (ומספר מדינות שכנות במערב אפריקה) כמוקד לסחר בסמים המופצים באירופה, בעיקר קוקאין. עקב פעולות אלו דיווח האו"ם שגינאה ביסאו עלולה להפוך למדינת סמים (אנ'), מדינה שכל גורמי השלטון והביטחון בה מעורבים בעסקאות סמים. היקף הסחר בסמים גדל לאחר ההפיכה הצבאית שהתרחשה ב-2012. הממשלה והצבא נקטו במספר צעדים כדי להפסיק את הסחר בסמים, אך ללא הועיל.
גאוגרפיה ואקלים

גינאה ביסאו גובלת בצפון בסנגל, בדרום ובמזרח בגינאה, ובמערב באוקיינוס האטלנטי.
גודלה הוא 36,125 קמ"ר. שטחה ברובו מישורי, עם ריבוי נהרות וביצות. הנקודה הגבוהה ביותר היא הר טורין (Monte Torin), בגובה של 262 מטרים בלבד.
בנוסף, מהווים איי ביז'אגוש חלק מהמדינה. זהו ארכיפלג של כ-88 איים ואיונים (20 מהם מיושבים) באוקיינוס האטלנטי מול חופי גינאה ביסאו. עיר הבירה לשעבר של גינאה ביסאו, בולאמה, נמצאת בארכיפלג.
המדינה היא ביתם של שני אזורים אקולוגיים:
יער גינאה-פסיפס סוואנה (Guinean forest–savanna mosaic),
והמנגרובים של גינאה (Guinean mangroves).
עקב העוני בו שרויה המדינה, התשתיות אינן מפותחות, הכבישים רעועים ויש בה רק שני גשרים המאפשרים מעבר לכלי רכב. מאחר שהאזור המיושב העיקרי הוא בקרבת החוף, בו נמצאים נהרות וביצות, המעבר לכלי רכב קשה ומורכב.
האקלים במדינה הוא אקלים סוואנה טרופי, הטמפרטורות חמות כל השנה עם תנודות טמפרטורה קלות; בממוצע 26°C. כמות המשקעים הממוצעת בביסאו גדולה, 2,024 מילימטרים, שכולם יורדים בעונה הגשומה בין יוני לספטמבר/אוקטובר. העונה היבשה היא מדצמבר עד אפריל, ובה אין משקעים כלל.
דמוגרפיה וחברה

נכון לשנת 2010, גרים במדינה כ-1,515,000 תושבים. בגינאה חיים שבטים רבים, כאשר אחת מהקבוצות האתניות המרכזיות היא הפולה.
המגוון האתני גורם למגוון שפות, למרות קוטנה של המדינה. מגוון זה הוא תוצאה של גלי הגירה רבים אל המדינה. אף שפורטוגזית היא השפה הרשמית, היא לרוב נחשבת כשפה שנייה, עם מעט דוברי שפת אם, וזאת בעיקר בקרב האליטות האינטלקטואליות והפוליטיות. זוהי השפה הנהוגה בשלטון ובחינוך, בעיקר בזכות השלטון הקולוניאלי הפורטוגזי. למעשה, השפה הנפוצה היא הקריאולית. ישנו גם שימוש בשפות שבטיות רבות.
מבחינה דתית, הדתות השכיחות הן אסלאם (40%), דתות מקומיות (30.8%) ונצרות (22.1%).
דמוגרפיה וחברה > יהודים

יהודים התיישבו בחוף המערבי של אפריקה ובכלל זאת בגינאה ביסאו עוד במהלך המאה ה-16. בעיקר מדובר היה ביהודים ממוצא פורטוגזי, שהתיישבו כסוחרים בערי החוף ובתחנות המסחר בפתחי הנהרות הגדולים, ששימשו כערוצי מסחר עם פנים היבשת. קהילות יהודיות ובתי כנסת התקיימו בערים ביסאו, קשאו, באפטה ועוד. בעיר באפטה המצוייה בפנים המדינה שרדה קהילה יהודית ובית כנסת עד מלחמת העולם השנייה. אז פרקו השלטונות הקולוניאליים הפורטוגזים, ששיתפו פעולה עם הנאצים את הקהילה, הרסו את בית הכנסת והקימו במקומו אנדרטה.
היהודים התבוללו בקרב האוכלוסייה המקומית. צאצאית אחרונה ליהודים בגיל מבוגר מתגוררת בעיר ביסאו. עם זאת, שמות משפחה יהודיים כמו פרארה, דה סילבה, אוליביה ואחרים עדיין קיימים בקרב התושבים.
דמוגרפיה וחברה > בריאות

ארגון הבריאות העולמי מעריך כי בגינאה ביסאו ישנם 5 רופאים לכל 100,000 נפש. שכיחות נגיף ה-HIV בקרב האוכלוסייה הבוגרת עומד על כ-1.8%. מחלה קטלנית יותר היא המלריה, אשר פגעה ב-9% מהאוכלוסייה וגרמה לתמותה משולשת מזו של האיידס. תוחלת החיים הממוצעת עומדת על כ-47 שנים לגברים ו-49 לנשים. בשנת 2010 חלה עלייה בשיעורי תמותת האימהות לעומת שנים קודמות.
דמוגרפיה וחברה > חינוך

החינוך הוא חובה בגילאי 7 עד 13. חינוך לגיל הרך לילדים בגילאי שלוש עד שש הוא אופציונלי בשלבים מסוימים. בשנת 2011 נאמד שיעור האוריינות בכ-55.3% (68.9% בקרב גברים ו-42.1% בקרב נשים). ההשכלה הגבוהה מוגבלת במדינה ולכן רבים מעדיפים ללמוד בחו"ל. העסקת ילדים נפוצה מאוד במדינה.