stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנוער העובד והלומד
מסלול ואופן החניכות

הפעילות בקינים מתקיימת פעמיים בשבוע. הפעולות בבסיסן מתחלקות לפעולות ערכיות, פעולות אקטואליה, פעולות בתחום הסיירות והמחנאות, ערבי תרבות (ערבים של כיף וגיבוש) ופעולות חוץ. בנוסף, מדי שנה ישנם מספר טיולים ואירועים מסורתיים (חג המעלות, פורימון, קייצת וכדומה...).
שאר מסגרות הפעילות (מועדונים, סניפים וכו') הם בעלי צורות פעילות מגוונות ושונות, תוך דגש על קבוצתיות, אוטונומיה, הרחבת תחומי העניין ומשמתיות – הנעה בין "קבוצות הנהגה" מקומיות, מועצות נוער, הדרכה לסוגיה השונים, חניכה, "סיירת זכויות עובדים" או פעולות אחרות המשנות את הסביבה הקהילתית של בני הנוער, בדגש על עבודה עם ילדים קטנים יותר. השאיפה היא להתאים את צורת הפעילות לנוער תוך דרישה משימתית.
בקן העירוני הפעילות מתחילה מכיתה ד' (מהחופש שבין ג' ל-ד' למעשה, בקייטנת התנועה – הקייצת).
מסלול ואופן החניכות > השכבה הצעירה והמתבגרת

החניך מתחיל את חניכותו בתנועה בכיתה ד', בגיל 9. הוא מצטרף לתנועה והופך לחלק מקבוצת שווים. הרעיון של קבוצה אינו נובע מנוחות, לקבוצה ערך חינוכי – בתוך הקבוצה החניך חווה שותפות, שיתוף פעולה ושוויון, וכמו כן יוצר ומפתח קשרים חברתיים. הקבוצה היא המסגרת של החניך בקן. המודל המשמש את התנועה הוא "כיתה=קבוצה", כלומר: החברים בכיתה הם יהיו החברים בקבוצה על מנת ליצור לחניך בשכבה הצעירה חוויה אורגנית בה הוא לא מתנתק מחיי היום-יום, ובה הערכים הם לא דבר שונה מחיי החברה. את הקבוצה בשכבה הצעירה מדריך חבר בשכבה הבוגרת אשר עבר סמינר הדרכה רשמי (מד"צים, מובילים או סמינר מתנועה אחרת או ממשרד החינוך) והוא מדריך בעל תעודה.
ככל שהחניך מתבגר, כך גם התכנים שהוא עובר עם קבוצתו משתנים. בעוד הבסיס הערכי נשאר זהה – התכנים מותאמים לגילם ויכולת הבנתם של החניכים, לאופי הקבוצה וחבריה, ובמידה רבה גם לאופי וראיית עולמם של המדריך. החניך ממשיך להיות חלק מהשכבה הצעירה עד כיתה ו'.
בכיתה ז' החניך עובר לשכבה המתבגרת, בה התכנים והצורה מותאמים לחוויה החדשה של חטיבת הביניים, לפירוד בין הכיתות ולעיתים הדגם "כיתה=קבוצה" משתנה בהתאם למספר החניכים. בסוף כיתה ח' החניך כבר יכול להתחיל לקחת על עצמו אחריות בדמות עזרה למדריכים בצוותים השונים, עזרה טכנית ויצירתית במפעלי השכבה הצעירה של הקן.
מסלול ואופן החניכות > השכבה הבוגרת

אחרי תהליך חינוכי מסוים ששיאו בחופש שבין כיתה ח' לכיתה ט', עולה החניך לשכבה הבוגרת. האחריות על חברי השכבה הבוגרת גדולה בהרבה מאחריות חברי השכבה הצעירה, מאחר שעכשיו עליהם לדאוג באופן מלא לתפקודו של הקן על כל חלקיו – אחריות זו באה לידי ביטוי בוועדות הקן השונות, בעזרה למדריכים בימי הפעילות ובעשייה החינוכית המיוחדת בה עוסקים חניכי שכבה ט' הנקראת פרויקט מסו"קים (מדריכי ספורט וקהילה). במהלך שנה זו חניכי שכבת החושלים מוכשרים לקראת ההדרכה והמשימה.
בסוף כיתה ט' יוצאים החניכים לסמינר מד"צים (מדריכים צעירים) – 9 ימים ביער כפר החורש, ליד היישוב תמרת, בהם מוענקים להם הכלים הדרושים להם להפוך למדריכים. או לחלופין לסמינר מובילים – 6 ימים ביער כפר החורש, המכשיר אותם להדרכה בתחום מסוים (מועדון קהילתי, קבוצה בתנועת נוער, מתנ"ס). ההבדל בין הסמינרים הוא שהמד"צים לא בהכרח ידריכו עם חברי קבוצתם, ולכן הם מפוזרים עם בוגרי ט' מרחבי הארץ בחוגים במהלך הסמינר. המובילים ככל הנראה ידריכו עם חברי קבוצתם ולכן חוויית הסמינר היא קבוצתית, וגם מכיוון שהיוצאים למובילים זקוקים לחיזוק הקשר עם בני קבוצתם או עם התנועה.
בכיתה י' יכול החניך, אם יבחר, להדריך קבוצה בשכבה הצעירה, כפי שהודרך הוא על ידי חבר השכבה הבוגרת כשהוא היה בשכבה הצעירה או המתבגרת. חניך שבוחר להדריך עובר במהלך השנה מספר השתלמויות, וכן סמינר מש"שים (מדריכי שנה שנייה) ומשל"שים (מדריכי שנה שלישית) בסוף כיתות י" וי"א בהתאמה.
בכיתה י"א יוצאת משלחת משותפת של הנוער העובד ושל המחנות העולים למסע לפולין ששמו המלא הוא "המסע לגילוי שורשי המהפכה הציונית ומרד תנועות הנוער – שואה וגבורה". משלחת זו כוללת בממוצע כ-600 עד 700 חניכים והיא המשלחת הגדולה ביותר שיוצאת לפולין מטעם משרד החינוך. כמו כן בשכבה זו מקימים החניכים גרעינים – בין 14 ל-15 גרעינים במחזור. הגרעינים מורכבים על ידי גוף הנקרא "מועצת שביעיות" המורכב מחניכי השכבה ובו 2 נציגים מכל קבוצה. אחרי מספר מפגשים מרכיבים חברי המועצה את הגרעינים השונים על ידי צירוף קבוצות שונות בארץ לקבוצה אחת גדולה – היא הגרעין המונה בממוצע כ-30 חברים היוצאים בסוף השנה למפעל הרפסודיה בו כל גרעין בונה רפסודה איתה הוא חוצה את הכנרת.
בכיתה י"ב – שכבת הגרעין – חבר השכבה יכול לצאת לסמינר מש"צים (מרכזי שכבה צעירה) וללוות את ההדרכה של המדריכים, להיות אחראי על ישיבות המד"צים ולמעשה על השכבה הצעירה בשיתוף עם הקומונרים. כמו כן הוא יכול להמשיך להדריך. בשנה זו הגרעין נבנה דרך סמינרים גרעיניים ופעולות קבוצתיות. בתום השנה הגרעין יוצא לסמינר חוות, המכשיר אותם להיות קומונרים מתוך חוות ההכשרה, ולאחר מכן לסמינר משלחת, המכשיר אותם לאותו מחוז אליו הם נשלחו.
מסלול ואופן החניכות > חוות ההכשרה, גרעין נח"ל ותנועת הבוגרים

בסוף כיתה י"ב יוצא כל גרעין, בסביבות 20 חברים, לחוות הכשרה. הגרעין דוחה את השירות הצבאי שלו בשנה וחי במסגרת שנת שירות. כל בני הגרעין חיים ביחד בבית המכונה "חוות הכשרה" (זכר לחווֹת ההכשרה באירופה בתחילת המאה ה-20 שהופעלו על ידי החלוץ, וסמל לשנה של התנסות בחיים שיתופיים לקראת המשך בתנועת הבוגרים). הם עוסקים בפעילות חינוכית ואחראים על הפעילות בקיני התנועה, ונקראים "קומונרים" (מלשון "קומונה").
בסוף השנה מתגייס כל הגרעין ביחד לצבא, לנח"ל, במסלול מיוחד לבני גרעינים. מרבית הבנים מתגייסים לגדוד 50 ומרבית הבנות מתגייסות לתפקידי הדרכה כמורות חיילות, כמדריכות גדנ"ע או לגדוד קרקל. לאחר שנה וחצי של שירות צבאי רגיל, חוזרים בני הגרעין לגור ביחד לשנה של "פרק משימה" – בו הם עוסקים בפעילות משימתית-חינוכית ברחבי הארץ. לאחר מכן הבנות משתחררות והבנים חוזרים לעוד תקופה של שירות צבאי רגיל, ולאחר מכן תקופת של"ת (שירות ללא תשלום).
לאחר השחרור מהצבא, משתקע הגרעין במקום כלשהו בארץ ובוחר אם להצטרף לתנועת הבוגרים של הנוער העובד והלומד.
ראו גם

דרור ישראל
תנועת בוגרים
תנועות נוער
סוציאליזם
לקריאה נוספת

הנוער העובד, קובץ, הוצאת "במעלה" (הוצאה פנימית), תש"י–1950. – הרצאות ומאמרים של חניכים ופעילים בתנועת העבודה ובנוער העובד בנושא הנוער העובד.
צביקה דרור (עורך), פנים לדוד, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד. – על דוד כהן ה"אבא" של הנוער העובד, אשר מספר הרבה על התנועה.
דוד כהן, ביתי בין נערים, תשל"ו–1976 – דוד כהן מספר את סיפורו של הנוער העובד.
בנימין חכלילי, הזמנה לשיחה – דרכה של תנועת הנוער העובד 1924–1959, 1988. – ממקימי תנועת הנוער העובד וממייסדי קיבוץ נען מספר על שנותיה הראשונות של התנועה.
מוניה אדמתי, במעלה נעורים, הנוער העובד 1924–1931, 1974 – על ראשית התנועה
מרדכי נאור, בתנועה מתמדת – אלבום 60 שנות הנוער העובד והלומד, 1984 (הספר בקטלוג ULI).
ירון איילון, הנוער העובד והלומד: האם ביתנו (עדיין) פתוח בפני כל נערה ונער?, בתוך: יובל דרור (עורך), הקבוצות השיתופיות בישראל, אפעל: הוצאת יד טבנקין, 2008, עמ' 75–326.
אבינועם גרנות, הנוער העובד והלומד – ציוני דרך חלק א' 1924–1980, אתר "מאמרים".
אבינועם גרנות, הנוער העובד והלומד – ציוני דרך חלק ב' 1980–2011, אתר "מאמרים".
מיכה לִבְנֶה ומשה ליסק (עורכים), עלה והגשם – ספר התנועה המאוחדת, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 תקופת הפעילות:  1893–הווה (כ־132 שנים) 
 www.ncjw.org
 
המועצה הלאומית של נשים יהודיות (אנגלית: The National Council of Jewish Women ‏- NCJW) הוא ארגון נשים אמריקאי יהודי שנוסד ב-1893. המועצה מבוססת על פעילות התנדבותית ברוח ערכים יהודיים. NCJW חותר לצדק חברתי באמצעות שיפור חייהן של נשים, ילדים ומשפחות והגנה על זכויותיהם וחרותם של פרטים.
המועצה הלאומית של נשים יהודיות פועלת באמצעות שלוש אסטרטגיות פעולה: שינוי מדיניות, פילנתרופיה ופעילות לרווחת הציבור הכללי. הארגון פועל בארצות הברית ובישראל במטרה להוביל שינוי במדיניות ציבורית בנושאים הנוגעים לנשים וסביבתן.
היסטוריה

המועצה הלאומית של נשים יהודיות הוקמה ב-1893 בעקבות פרלמנט דתות העולם (Parliament of the World's Religions) בשיקגו. הכינוס הראשון של המועצה היה תגובת נגד של נשים יהודיות (בעיקר משיקגו) שמחו על כך שגברים יהודיים מנעו מהן להשתתף בפרלמנט. חנה גרינבאום סלומון הובילה את כינוס הראשון של ה-NCJW. הנשים ביקשו להקים ארגון שיחזק את הזהות היהודית בקרב נשים יהודיות ויקדם צדק חברתי. האג'נדה שלהן כללה פעילות למען זכויות נשים וילדים, סיוע למהגרים יהודים, קידום שירותים חברתיים ופעילות חברתית לנשים יהודיות. שני כיווני הפעולה המרכזיים של המועצה פילנתרופיה וחינוך יהודי לא היו שווים בעוצמתם וגלי ההגירה הכריעו לכיוון הפילנתרופי.
בשנותיו הראשונות מרבית חברות הארגון היו יהודיות ממוצא גרמני מהמעמד הבינוני והגבוהה. למעשה, ה-NCJW הוא תוצר של ההצלחה
הכלכלית והחברתית של המהגרים היהודים גרמנים בארצות הברית. הקמת המועצה משקפת שני תהליכים שהתרחשו בקרב נשים יהודיות אמריקאיות: הראשון, תחושת השייכות לאומה אמריקאית. והשני, ניסיון לצקת תוכן חדש לזהות נשית היהודית. גיבוש זהותה של אישה יהודיה לא רק ביחס לאביה, בן זוגה או ילדיה. בהקמת NCJW יצירה הזדמנות לתת ביטוי לערכים היהודיים של חסד וצדקה בספירה הציבורית הכללית.
היסטוריה > פעילות עד מלחמת העולם הראשונה

אחד מעמודי התווך של הפעילות של מועצה הלאומית של נשים יהודיות בסוף שנות התשעים של המאה ה-19 היה המחלקה לסיוע למהגרים. המחלקה הוקמה בעקבות חוסר עניין של ארגוני צדקה יהודיים למצוקתן של מהגרות יהודיות. עד מלחמת העולם השנייה עיקר פועלה של המועצה התמקדה בנשים מהגרות. מתנדבות המועצה ליוו את הנשים המהגרות החל מהגעתן לארצות הברית ועד להתאקלמות במדינה. הליווי כלל ביקורי בית, תמיכה בתהליך השתלבות בשוק העבודה, סיוע מול הרשויות והתוודעות לתרבות האמריקאית. המועצה ראתה חשיבות רבה בהשתלבות המהגרות במולדת החדשה. הפעילות כללה הרצאות, שיעור אנגלית והכרות עם אורח החיים האמריקאי. חלק מהפעילויות נעשה בשיתוף פעולה עם ארגוני סיוע למהגרים לא יהודיים.
פעילותה של מועצה הלאומית של נשים יהודיות בקרב נשים ונערות מהגרות הביא אותן להוביל את המאבק ב"עבדות הלבנה" - סחר בנשים מהגרות בעיקר לצורכי זנות. המועצה פעלה בשיתוף פעולה עם ארגוני נשים יהודיים בגרמניה ואנגליה לתיעוד ותיאום המאבק. בארצות הברית, הארגון פעל בקרב הקהילות היהודיות ותבע מארגונים היהודיים להצטרף למאבק. כמו כן הארגון פעל בשיתוף עם ארגונים לא יהודיים למיגור התופעה ולהגברת מעורבות השלטונות.
בפעילותן בתחום הדתי, המועצה הקימה בתי ספר לילדים יהודים ממעמד הפועלים שפעלו בשבת וחברות הארגון השתתפו בקבוצות לימוד בהן התעמקו בטקסטים יהודיים שעסקו בפילנתרופיה וכן למדו מקורות יהודיים על מקומן של נשים בתפילה ובבתי הכנסת. למועצה יש תפקיד מכריע בהתפתחות הפמיניזם היהודי בצפון אמריקה. על אף היותן פורצות דרך בקהילה היהודית, האגודה הלאומית למען זכות הצבעה לנשים (NWSA) סירבה לקבל לשורותיה סופרג'יסטיות יהודיות הן בגלל עמדות אנטישמיות והן בגלל חשש לעימות עם הכנסייה.
היסטוריה > פעילות החל ממלחמת העולם הראשונה

במהלך מלחמת העולם הראשונה, המועצה גייסה כספים בשיתוף עם הצלב האדום למען נפגעים במהלך מלחמה. מתנדבות ועובדות המועצה הדריכו בתחום הבריאות והחינוך (לימודי אנגלית ויהדות) מהגרים יהודים ולא יהודיים. השתלבות המהגרים היהודים, בייחוד ממעצמות המרכז, בחברה האמריקאית הייתה מטרה משמעותית ביותר לנשות NCJW, מאחר שהם סבלו מחשדנות הן בגלל מוצאם והן בגלל דתם. פעילות המועצה בתקופה זו ייצרה גוף ידע משמעותי בטיפול במהגרים. לימים הוכרה תרומתה של המועצה בתחום זה לעבודה סוציאלית.
המועצה הייתה חלק מקואליציית הארגונים שסייע בהעברת התיקון ה-19 לחוקת ארצות הברית שהעניק את זכות הבחירה לנשים. השתלבות ה-NCJW בקואליציה הייתה החלטה של מנהיגות הארגון ולא כל חברות המועצה הביעו תמיכה במהלך. בתקופת השפל הגדול, NCJW היה מעורב בתוכניות ממשלתיות לתעסוקה למובטלות, תוך המשך מאמצי לקידום חקיקה חברתית. במהלך 1940, NCJW קרא להפסקת הפרדה ואפליה גזעית בארצות הברית.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

תוכניות הסיוע למהגרים של המועצה הלאומית של נשים יהודיות המשיכו עד סוף מלחמת העולם השנייה. מתנדבות המועצה סיוע לפליטים שהגיעו מאירופה בתהליך ההגירה לארצות הברית. כמו כן, המועצה תמכה כללית ביהודים שבחרו להישאר באירופה. המועצה העבירה צעצועים וספרי לימוד וכן תמכה במלגות בצעירים יהודים שלמדו עבודה סוציאלית.
המועצה, כמו שאר הקהילה היהודית בעולם, הושפעה מהמלחמה. פעילות הארגון לא השתנה והדגשים על סיוע למוחלשים בחברה נותר וכן הפעילות היהודית. לדגשים אלו נוספה התמיכה בהגירה של יהודים לארץ ישראל ותמיכה בהקמת מדינת ישראל. בעקבות ההחלטה הוקמה בארגון מחלקה לענייני ישראל.
שינוי משמעותי ביותר היה הצמיחה של הארגון שנבע כי הנראה מן הצורך של נשים יהודיות להיות משויכות לארגון בעל גוון פעילות יהודי. בין השנים 1945 ל-1970 כמעט הוכפלו מספר החברות ב-NCJW מכ-60,000 לכ־110,000 ב-200 סניפים. סניפים נפתחו במהלך השנים גם במדינות דוברות אנגלית נוספות קנדה ואוסטרליה.
הקשר עם מדינת ישראל

למועצה הלאומית של נשים יהודיות מעורבות ארוכת שנים בקידום הרווחה במדינת ישראל, החל ממשלוח צעצועים, ספרים, וחומרים חינוכיים לניצולי שואה צעירים ובהמשך לעולים מפזורות נוספות ולילדי הארץ. ה-NCJW סייע בהקמת המחלקה לחינוך באוניברסיטת עברית בירושלים וכן תמך בהקמת המכון לחקר הטיפוח בחינוך (RIFIE) באוניברסיטה עברית שנוסד בשנת 1968. המועצה תומכת במגוון רחב של פרויקטים של ילדים ונוער בסיכון. המועצה הלאומית של נשים יהודיות סייעה בהקמת התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב, אשר מקדמת מחקר פמיניסטי ומפעילה תוכניות ומפגשים המיועדים לקהל הרחב.
הערות שוליים

1 2 3  SETH KORELITZ, "A Magnificent Piece of Work": The Americanization Work of the National Council of Jewish Women, American Jewish History Vol. 83, No. 2, 1995, עמ' pp. 177-203
1 2  Faith Rogow, Gone to Another Meeting: The National Council of Jewish Women, 1893-1993, University of Alabama Press, 1993
1 2 3 4 5  Linda Kuzmack Gordon, [https://kb.osu.edu/dspace/handle/1811/25231 Woman's cause : the Jewish woman's movement in England and the United
States, 1881-1933], Ohio State University Press., 1990
↑  חנה הרצוג (מחברת הפרק), נשים יהודיות בגל הראשון של הפמיניזם בעולם, זמן יהודי חדש, כתר, 2007, עמ' 55-60
↑  History: 1910-1930, National Council of Jewish Women (ארכיון)
↑  Miriam Habib and Barbara Joslin Landgraf, Women Helping Women, Social Work Vol. 22, No. 6, 1977, עמ' 510-512
1 2 3 4 5  Faith Rogow, National Council of Jewish Women, Jewish Women's Archive
1 2  Mildred G. Welt, THE NATIONAL COUNCIL OF JEWISH WOMEN, The American Jewish Year Book Vol. 46, עמ' 55-72
↑  אודות המכון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007528229405171  BIBSYS: 90783768  GND: 509377-6  ISNI: 0000 0001 2160 9315  LCCN: n80007918  SNAC: w6905x88  VIAF: 132516730   WorldCat (עם VIAF): 132516730
היסטוריה של נורווגיה

ההיסטוריה הקדומה של נורווגיה שלובה יחד עם זו של שאר עמי סקנדינביה. החל מהתקופה הפרהיסטורית בה החלה ההתיישבות הראשונית במדינה, וכלה בתקופה הוויקינגית, בה שלטו הלוחמים והספנים הסקנדינבים על חלקים נרחבים באירופה.
בשנת 872 אוחדה נורווגיה על ידי המלך האראלד הראשון, לאחר שנים רבות בהן הייתה מפוצלת לשבטים רבים. ממלכת נורווגיה העתיקה, שיחד עם שאר מדינות סקנדינביה האמינה באגדות המיתולוגיה נורדית, אימצה את הנצרות במאה ה-11 עת נוסדה הכנסייה של נורווגיה. במאה ה-13 הגיעה נורווגיה לשיא גדולתה כשחלשה על איסלנד, גרינלנד וחלקים נרחבים מסקוטלנד, ואת תחילת שקיעתה מסמנת התפשטות מגפת המוות השחור במאה ה-14, מגפה שהרגה כשליש מאוכלוסיית המדינה.
לאחר איחוד עם שוודיה ב-1319, הצטרפו שתיהן לאיחוד קאלמאר ב-1397. האחוד התפרק ב-1524 עם פרישתה של שוודיה, אולם נורווגיה נשארה חלק מדנמרק-נורווגיה, מסגרת שהחזיקה מעמד עד שנת 1814, בה עברה נורווגיה משלטון דני לשלטון שוודיה. באותה התקופה נהנתה נורווגיה מאוטונומיה מסוימת, אך שאיפתה לעצמאות לא התממשה עד 1905, שאז הפכה למדינה עצמאית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שמרה נורווגיה על נייטרליות. במלחמת העולם השנייה נכבשה על ידי גרמניה הנאצית, כיבוש שלאחריו הוקמה בה ממשלת בובות בראשותו של וידקון קוויזלינג. ב-1945, עם תבוסתה של גרמניה במלחמה שוחררה נורווגיה.
ב-1946 הייתה נורווגיה לאחת החברות המייסדות של האו"ם וב-1949 הצטרפה לברית נאט"ו. בשנות השישים של המאה העשרים התגלה נפט בים הצפוני ונורווגיה הפכה מאחת המדינות העניות באירופה לאחת העשירות בה.
התקופה המוקדמת ביותר – 10,000 לפני הספירה

ההתיישבות הראשונית בנורווגיה החלה לאחר סיום עידן הקרח, לפני כ-10,000 שנה. עד היום אין הסכמה לגבי המקום ממנו הגיעו הנורווגים הראשונים למדינה או באיזה מסלולים הם השתמשו, אולם הם ככל הנראה עברו דרך מה שהיום הוא מחוז אסטפול (Østfold), שם נמצאו שרידים להתיישבות אנושית. מסלול אפשרי נוסף בו היה דרך הים הצפוני לכיוון דרום-מערב נורווגיה.
המתיישבים הראשונים בנורווגיה היו ציידים שחיו בשבטים קטנים. גם כיום ניתן למצוא כלי אבן, כלי חרס ואף ציורי קיר המתארים את חייהם.
המעבר לעבודה חקלאית החלה בנורווגיה העתיקה לפני כ-3,000 לפנה"ס, והתבוססה בעיקר מסביב לאזור אוסלו פיורד.
מתקופות ההאבן והברונזה נמצאו בנורווגיה פטרוגליפים, ומתקופת הקיסרות הרומית נמצאו כלים עשויים ברונזה וזכוכית, כמו גם כלי נשק. השימוש הראשוני בכתב רונות החל גם הוא באותה התקופה.
תקופת הוויקינגים (סוף המאה ה-8 – אמצע המאה ה-11)

ב-793 פלשו מספר ספינות ולוחמים על חופי האי לינדיספארן (צפונית-מזרחית לאנגליה) ובזזו את המנזר שבו. כיום מחשיבים אירוע זה כתחילת התקופה הוויקינגית. בין 800 לאחר הספירה ועד ל-1100 לאחר הספירה, הוויקינגים גילו ויישבו את איסלנד וגרינלנד, וכבשו חלקים מבריטניה ואירלנד, וכמו כן נודעו בכך שבמסעותיהם הגיעו עד קונסטנטינופול, יוון, צפון אפריקה וניופאונדלנד. על ידי שימוש בסירות המצוינות שלהם (בעיקר ב'ספינה הארוכה') וארגון מתואם, הם הפכו לסוחרים ולוחמים מיומנים.
מבחינת נורווגיה, תקופה זו הייתה תקופה חשובה של איחוד לאומי והתרחבות. במשך למעלה מ-200 שנה נמשך תהליך האיחוד של נורווגיה. מלכי ויקן (Viken), האזור הסובב את הפיורד של אוסלו, מלאו תפקיד משמעותי בתהליך האיחוד ובמהלכו, כשהם משתלטים באופן הדרגתי על עוד ועוד שטחים, ממלכות, ערים וקהילות. לאחר קרב האפרספיורד, שנערך ככל הנראה ב-872, השתלט האראלד בהיר-השיער על שטחים נרחבים במדינה והיה למלך הראשון של נורווגיה. אולם רק בשנת 1060 נראה היה שתהליך האיחוד הסתיים.
גם הנצרות לא איחרה להגיע לנורווגיה. המדינה שיחד עם שאר מדינות סקנדינביה האמינה באגדות המיתולוגיה נורדית, אימצה את הנצרות במאה ה-11, עם ייסודה של הכנסייה של נורווגיה על ידי המלך אולף השני ב-1024. אולם עוד קודם לכן נעשו ניסיונות להביאה לשם. המלך הוקון הטוב שחונך בחינוך אנגלי-נוצרי ניסה לגרום לממלכתו לאמץ את הנצרות בעזרת מיסיונרים אנגליים, אך עם מותו ב-960 הושעו המאמצים. הם חודשו ב-995, עת הוקמה הכנסייה הראשונה במדינה על ידי המלך אולף הראשון, שלאחר מותו בקרב סטיקלסטאד הפך לקדוש נוצרי כ"סיינט אולף".
קרב גשר סטמפורד שנערך ב-25 בספטמבר 1066 והסתיים בניצחון ממלכת אנגליה ובמותו של מלך נורווגיה האראלד השלישי, סימן את סופו של האיום הוויקינגי על שלמות הממלכה האנגלית ועל כתרה. ולכן, כיום רואים בקרב זה את סופה של התקופה הוויקינגית.
המלכויות הנורווגיות בסביבות 820 לאחר הספירה עם מותו של המלך גונטאר הצייד. המלכויות החשובות ביותר היו וסטפולד (בצבע אדום), הולוגאלנד (בצבע סגול), אלבהיים (בצבע צהוב) ואגדר (בצבע ירוק).
המלכויות הנורווגיות בסביבות 860 לאחר הספירה עם מותו של האלפדאן השחור. המלכות אותה הוריש האראלד הראשון מסומנת באדום
המלכויות הנורווגיות בסביבות 872 לאחר הספירה (המלכות המאוחדת של מסומנת באדום) לפני קרב האפרספיורד שתחם אותן
ממלכתו של המלך האראלד הראשון בסביבות 930 לאחר הספירה. האזורים בצבע צהוב הם המלכויות הנורווגיות, האזורים השייכים לרוזן מלאדה (אזור בנורווגיה) מסומנים בצבע סגול, האזורים השייכים לרוזן ממורה (כיום מחוז בנורווגיה) מסומנים בצבע כתום.
חלוקת המלכות לאחר קרב סוולדר (1000 לאחר הספירה) בין שוודיה (צבע צהוב), דנמרק (צבע אדום) והרוזן מלאדה (צבע סגול)
נורווגיה המאוחדת בעת מלכותו של הפטרון אולף השני (בערך 1020 לאחר הספירה). אזור הסאמי מסומן בצבע וורוד אשר רובם שילמו מס למלכי נורווגיה.
נורווגיה בימי הביניים

ממלכת נורווגיה בימיי הביינים הגיעה לשיא כוחה בין השנים 1240–1319, לאחר תקופה רבה של מעבר בין שושלות מלוכה ומלחמת האזרחים הנורווגית. בשיא כוחה הממלכה השתרעה על טריטוריית נורווגיה של ימינו, חלק ממערב שוודיה, איי פארו, חלקים מסקוטלנד, האי מאן, אנגלסי, חצי האי קולה, איסלנד, וגרינלנד.
על אף פי שנורווגיה אוחדה רשמית ב-872, והיה בית מלוכה אשר שלט על השטח, בחלקים מהזמן התקיימו קבוצות בדלניות, כמו הסאמים. בנוסף, בית המלוכה לא היה יציב, והשושלות התחלפו לעיתים קרובות. כמו כן, היו תקופות קצרות בהן נורווגיה הייתה תחת שליטה דנית.
איחוד קאלמאר והאיחוד עם דנמרק

במהלך המאה ה-14 קטנה האוכלוסייה בנורווגיה בשל מגפת המוות השחור, בעיות אקלימיות וסופה של שושלת המלוכה הנורווגית, מה שהוביל להידרדרות במצב הכלכלי באזור. חולשה כלכלית זו נוצלה על ידי אצילים דנים וגרמנים שהחלו תופסים עמדות כוח בתוך היבשת הסקנדינבית. נישואים בין שושלות מלכים הובילו לאיחוד נורווגיה עם דנמרק ושוודיה הידוע כאיחוד קאלמאר, החל מ-1450 בצורה מעוגנת באמנה. תקופה זו תוארה באופן לאומי-רומנטי כ"ליל 400 השנים". ב-1521 פרשה שוודיה מהאיחוד אולם נורווגיה נותרה מאוחדת עם דנמרק, באיחוד דנמרק-נורווגיה.
איחוד קאלמאר והאיחוד עם דנמרק > איחוד קאלמאר (1397–1536)

המלך הוקון החמישי מת ללא יורשים בשנת 1319. בתו נישאה לנסיך השוודי, ובנם מאגנוס אריקסון ירש בעקבות זאת את שתי המלכויות. מרגרט, המלכה האם, הייתה השליטה בזמן איחודה של נורווגיה עם דנמרק ושוודיה באיחוד קאלמאר (1397–1523), שהסתיים לאחר 180 שנה בהם שוודיה פרשה ב-1536. כוחה של נורווגיה נחלש בתקופה זו לאחר שרבים מהאוכלוסייה מתו מהמגפה השחורה בין 1349–1351.
איחוד קאלמאר והאיחוד עם דנמרק > האיחוד עם דנמרק (1536–1814)

האליטה בנורווגיה נחלשה עד שלא הייתה מסוגלת להתנגד ללחצים מהדנים. יותר ויותר נושאים הוחלטו בקופנהגן אשר בדנמרק והשלטון הנורווגי לבסוף פורק. הכתר הדני יוצג על ידי מושל מטעם דנמרק. ניתן לחלק את התקופה הדנית לתת התקופות הבאות:
הרפורמציה בנורווגיה (1536–1596): הכוח של נורווגיה הוחלש מאוד לאחר פירוק הכנסייה הנורווגית העצמאית ברפורמציה של שנת 1537.
המלחמות הצפוניות (1596–1720): תקופה של מלחמה מתמשכת והכנות למלחמה, אשר כוללת בתוכה את מלחמת קאלמאר (1611–1613), מלחמת שלושים השנים (1618–1648), המלחמה הצפונית (1655–1658), מלחמת גילדאנלוב (1675–1679) ומסתיימת במלחמה הצפונית הגדולה (1700–1721).
תקופת השלום והגידול הכלכלי (1721–1770): במשך המאה השמונה עשר, נורווגיה נהנתה מתקופה של שפע גדול ונעשתה חלק חשוב יותר ויותר מן הממלכות המאוחדות.
ההתעוררות הלאומית וההכנות לעצמאותה של נורווגיה (1770–1814): תקופה זו נבנתה על סמך התרבות החזקה של החקלאות בנורווגיה, בשילוב עם המודעות להמהפכה בארצות הברית (1775–1783) והמהפכה הצרפתית (1789–1799), אשר בנו את הדעתנות הלאומית בקרב העם הנורווגי, והסתיימו בהסכם החוקתי בשנת 1814.
האיחוד עם שוודיה (1814)

לאחר תמיכתה של ממלכת דנמרק-נורווגיה בנפוליאון, ב-1814 הובסה ממלכת דנמרק-נורווגיה במהלך המלחמות הנפוליאוניות ונמסרה למלך שוודיה שניצל את חברותו בקואליציה נגד נפוליאון על מנת לתקוף את דנמרק, שותפתה של צרפת, ולהרוויח את נורווגיה כשלל נוסף. בינואר 1814 נכנעה דנמרק ללחצי השוודים ומסרה לידיהם את נורווגיה בהסכם קיל (14 בינואר. בניסיון להשתלט על נורווגיה למרות האמנה, המשנה למלך והנסיך יורש-העצר של ממלכת דנמרק-נורווגיה עודד התכנסות של נציגים שונים וסיעות פוליטיות שונות בה אימצה לעצמה נורווגיה חוקה, הכריזה על עצמאות ובחרה לעצמה כמלך את הנסיך יורש-העצר פרדריק כריסטיאן ב-17 במאי 1814 (תאריך אשר נחגג עד היום כיום העצמאות הנורווגי), כל זאת כאקט של התרסה כנגד האיחוד החדש שנכפה עליה. שוודיה, בתמיכת בעלות בריתה מתקופת המלחמות הנפוליאוניות, שיגרה כוח צבאי לנורווגיה על מנת לכפות את האיחוד. המהלך צלח ובמשא-ומתן מאוחר יותר, פרדריק כריסטיאנסן הסכים לזנוח את הכתר הנורווגי ולחזור לדנמרק בתנאי ששוודיה תכיר בחוקה הנורווגית הדמוקרטית ובעצמאותה של נורווגיה. בעקבות כך בית הנבחרים הנורווגי בחר את המלך השוודי כמלך של נורווגיה ב-4 בנובמבר 1814.
בשנת 1905 בוטל האיחוד בין הממלכות כששוודיה הכירה בעצמאות נורווגיה. ממשלת נורווגיה הציעה את כתר נורווגיה לנסיך הדני קרל. לאחר משאל עם שאישר את המונרכיה, בחר הפרלמנט בקרל למלך פה אחד. קרל שינה את שמו להוקון השביעי (Haakon VII) על שם מלכי נורווגיה העצמאית של ימי הביניים.
מונרכיה עצמאית

מלכי נורווגיה בעת המודרנית, כולל תקופות המלוכה שלהם, הם:
הוקון השביעי (1905–1957)
אולף החמישי (1957–1991)
האראלד החמישי (1991 – עד היום)
מונרכיה עצמאית > נורווגיה במהלך מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה שמרה נורווגיה על נייטרליות ולא לקחה חלק במלחמה. אף על פי כן, הטביעו הגרמנים מספר רב של ספינות מסחר נורווגיות, שרבות מהן סיפוקו ציוד חיוני לבריטניה שבתמורה סיפקה לנורווגיה פחם. בסך הכל נהרגו 1,892 אזרחים נורווגים במלחמה.
מונרכיה עצמאית > נורווגיה במהלך מלחמת העולם השנייה

במלחמת העולם השנייה פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה ב-9 באפריל 1940. מלך נורווגיה, הוקון השביעי ומשפחתו ברחו עם אוצרות הזהב של הממלכה לבריטניה והקימו שם ממשלה גולה בזמן שצבא נורווגיה נלחם בעקשנות בכוחות הוורמאכט. צרפת ובריטניה הצטרפו ללחימה לאחר כמה ימים. בתחילה כבשו הגרמנים את אוסלו ועוד מספר ערים דרומיות כברגן וטרונדהיים. לאחר מאבק עיקש, ולמרות מספר ניצחונות של בעלות הברית, נכנע צבא נורווגיה ב-8 ביוני 1940. גרמניה כבשה את המדינה והקימה בה ממשלת בובות בראשותו של וידקון קוויזלינג, מנהיג המפלגה הנציונל-סוציאליסטית הנורווגית - נאשונל סמלינג. במהלך תקופת שלטונו נוהלה מלחמת מחתרת כנגד הכובש הנאצי. אולם רק ב-8 במאי 1945, נכנעו הגרמנים ועזבו את המדינה. בחודשי המלחמה האחרונים נכנסו גם כוחות סובייטיים לצפון מזרח המדינה, כדי לתפוס את נמל קירקנס (Kirkens), וזמן קצר לאחר סיומה עזבוה.
לאחר נטישת גרמניה חזר הוקון השביעי ומלך על המדינה עד יום מותו ב-1957. מפלגת הנאשונל סמלינג פורקה והוצאה אל מחוץ לחוק. קוויזלינג נעצר ב-9 במאי 1945 והוצא להורג יחד עם שני מנהיגים אחרים של המפלגה - אלברט ויליאם הגלין ורגנאר סקנקה, בידי כיתת יורים ב-24 באוקטובר 1945.