stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרוייץ
יהודי גרוייץ > בשואה

בימים הראשונים למלחמת העולם השנייה הופצצה גרוייץ בידי מטוסים גרמניים, ומספר מתושביה היהודים נהרגו. ב-8 בספטמבר 1939 נכנסו הגרמנים לעיר, וב-12 בחודש ריכזו אנשי ס"ס כמה אלפי גברים מהעיר, ובהם יהודים רבים, והצעידו אותם לרווה מזובייצקה, כאשר התשושים נורו למוות. שם שוחררו היהודים רק לאחר שמשפחותיהם שילמו עבורם סכומי כופר.
באוקטובר 1939 הפכה גרוייץ למרכז השלטון הגרמני במחוז. עד מהרה הועלו באש בית הכנסת ובית המדרש שבעיר, רכוש יהודי בה נבזז, וכ-400 יהודים חרדים נורו בה למוות. בהמשך, מונה בעיר יודנרט, בראשות נוח ביטר, אשר נצטווה לספק לגרמנים כ-1,000 עד 1,200 עובדים יהודים מדי יום, ולהעביר לגרמנים רכוש וכספים, לעיתים תחת איום בהוצאה להורג של בני ערובה.
ביולי 1940 הוקם בעיר גטו, אליו הובאו גם יהודים מיישובי הסביבה, ובו שוכנו בצפיפות רבה כ-5,850 יהודים. בשל שמועות על השמדה צפויה של יהודי הגטו, נמלטו ממנו יהודים רבים לביאלובז'גי, שם נרצחו רבים מהם בעת הגעתם, והיתר הועברו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
ב-28 בפברואר 1941 חוסל גטו גרוייץ, ויהודיו הועברו לגטו ורשה. קבוצת עובדים יהודים בת כ-250 איש שהושארה בגרוייץ חוסלה בידי הגרמנים ב-4 ביוני 1943 ביער ליד חינוב. קבוצת עובדים יהודים נוספת בת 83 איש, ששולחה למחנה עבודה בסמולנסק, נרצחה שם. שני בתי העלמין היהודיים בעיר נהרסו בידי הגרמנים והפולנים המקומיים, ומצבותיהם שימשו לסלילת כביש בעיר.
לאחר השואה שבו לעיר יהודים בודדים, וחלקם נרצחו בידי פולנים מקומיים.
דייוויד פרייס (פוליטיקאי)

דייוויד יוג'ין פרייס (באנגלית: David Eugene Price; נולד ב-17 באוגוסט 1940) הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת קרוליינה הצפונית בשנים 2023-1997, תפקיד שהוסיף למלא בעבר השנים 1987–1995. פרייס, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג מחוז קונגרס שבשטחיו שוכנים מרבית עיר הבירה ראלי, חלקים מדרהאם, וכל שטחי הערים קרי וצ'אפל היל. פרייס היה בעת פרישתו הוותיק ביותר מבין חברי הקונגרס מטעם קרוליינה הצפונית.
ביוגרפיה

פרייס, יליד העיירה ארווין שבטנסי, למד במכללת מארס היל בטרם הפיכתה לאוניברסיטה. כעבור זמן מה המשיך את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל לאחר שזכה במלגה, והיה חבר באגודות הפילנתרופיה והדיאלקטיקה. בשנת 1961 השלים לימודי תואר ראשון. במקור התכוון להיות מהנדס, אך לאחר מכן נרשם לאוניברסיטת ייל שם קיבל תואר בתאולוגיה ב-1964, ותואר נוסף במדע המדינה במהלך 1969. בשנים 1963–1967 היה עוזרו של הסנאטור בוב ברטלט מאלסקה, ואחר כך היה לאקדמאי כפרופסור למדע המדינה ומדיניות ציבורית באוניברסיטת דיוק משנת 1973 ועד למסע הבחירות הראשון שלו אל הקונגרס ב-1986. בתקופת המדבר הפוליטי, בין 1995 ל-1996, שב לאוניברסיטת דיוק כמרצה מן החוץ.
בין השנים 1979–1984 עבד פרייס במפלגה הדמוקרטית של קרוליינה הצפונית. הוא חיבר ספר לימוד למדע המדינה בשם "חוויית הקונגרס" (The Congressional Experience), ששטח את נקודת מבטו על הפוליטיקה של ארצות הברית כמועמד לתפקיד ציבורי וכחבר הקוגרס. פרייס הוסיף לכהן כמנהל הכללי של המפלגה הדמוקרטית בקרוליינה הצפונית בטרם היבחרו לקונגרס. ב-1987 נבחר לראשונה אל בית הנבחרים של ארצות הברית אחרי שגבר על הנציג המכהן מטעם מחוז הקונגרס הרביעי, ביל קובי (אנ'), עם 56% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש בשנים 1988 ו-1990 עם 58% מהקולות, וב-1992 גרף 65%. בבחירות אמצע הכהונה ב-1994, שנת "המהפכה הרפובליקנית", הפסיד פרייס לפרד היינמן (אנ'), לשעבר מפקד המשטרה בראלי, פער של פחות מאחוז בודד אחד.
בשנת 1996 גבר פרייס על היינמן בהתמודדות חוזרת, כשהוא גרף 54% מהקולות לעומת 46 האחוזים להם זכה היינמן. לניצחונו סייעו בוחרים שלא היו מרוצים מחוסר ההתקדמות של הרפובליקנים הטריים בקונגרס בכל הנוגע למיסוד האג'נדה החקיקתית של הסיעה הרפובליקנית. ב-3 בינואר 1997 החל ממחדש את כהונתו בבית הנבחרים, שנמשכת גם בהווה. פרייס מהמתנגדים הראשונים למלחמת עיראק, ונתן את חסותו להצעת חוק שביקשה להחיל את החוק האמריקאי על חברות צבא פרטיות שפעלו בעיראק. הוא גם הציג חקיקה האוסרת על קבלנים לחקור אסירים שנמצאים בחזקת סוכנויות ביון.
כיו"ר ועדת המשנה של בית הנבחרים האחראית על קביעת התקציב עבור המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית, ביקש פרייס למקד את מאמצי אכיפת ההגירה למורשעים פליליים. ב-2009 תמך בחוק דוד-פרנק ובשנה הקודמת לה הצביע בעד חוק החירום לייצוב כלכלת ארצות הברית לשנת 2008. בשנת 2013 הצביע פרייס נגד תיקון לחוק הפטריוט שעשוי היה לבטל את סעיף 215 ולצמצם את תוכנית איסוף הנתונים השנויה במחלוקת של הסוכנות לביטחון לאומי. פרייס תומך בנישואים של בני-זוג מאותו המין.
ב-18 באוקטובר 2021 הכריז פרייס על פרישתו מן החיים הפוליטיים, וכהונתו נחתמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית בראשית ינואר 2023.
הערות שוליים

↑  ההשתייכויות הדתיות של חברי הקונגרס ה-116 של ארצות הברית, מסמך מאת Pew Research Center (באנגלית)
↑  Interrogation for Profit, באתר הניו יורק טיימס, 12 ביוני 2008 (באנגלית)
↑  ארון נווארו, Mike Doyle and David Price, two longtime House Democrats, announce retirement, באתר CBS News‏, 18 באוקטובר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279982105171  BIBSYS: 90405059  BnF: cb12809727z (data)  GND: 119116103  ISNI: 0000 0001 1375 4619  LCCN: n80149497  LNB: 000078244  NTA: 074695258  SNAC: w6kw5kbg  SUDOC: 059892080  US Congress: P000523  VIAF: 166270597   WorldCat (עם VIAF): 166270597
גישת האליטות

גישת האליטות (נקראת גם: תורת האליטות, תורת העילית, תורת העיליתָנוּת או תאוריית האליטות; באנגלית: Elite theory) היא תאוריה מדינית במדע המדינה ובסוציולוגיה השואפת לתאר ולהסביר את יחסי הכוח בחברה המודרנית. הנחת הגישה היא שמיעוט קטן, המורכב מחברים באליטה הכלכלית וברשתות תכנון מדיניות, מחזיקה ברוב הכוח בחברה, ושעוצמה זו אינה תלויה בתהליכי הבחירות הדמוקרטיים של המדינה. באמצעות תפיסת עמדות בתאגידים או במועצות מנהלים של תאגידים, ובאמצעות השפעה על רשתות תכנון מדיניות באמצעות תמיכה פיננסית או החזקת עמדות בצוותי חשיבה או בקבוצות אינטרס, חברים ב"אליטה" מסוגלים להשיג השפעה ניכרת על החלטות מדיניות של תאגידים וממשלות.
גם כאשר מקבוצה שלמה נשללת כליל הגישה לרשתות הכוח המסורתיות של המדינה (היסטורית, על בסיס קריטריונים שרירותיים דוגמת אצולה, גזע, מגדר או דת), גישת האליטות מזהה ש"אליטות-נגד" מתפתחות באורח תדיר בקרב קבוצות מודרות אלו. ניתן לנתח משא ומתן בין קבוצות מקופחות אלו לבין המדינה, כמשא ומתן בין אליטות ואליטות-נגד. בעיה מרכזית שנוצרת כתוצאה מכך, היא היכולת של אליטות לחבור לאליטות-נגד.
ככלל, גישת האליטות מתנגדת לפלורליזם, מסורת המניחה שכלל בני האדם או לפחות רוב הקבוצות החברתיות, הן בעלות כוח שווה, ומאזנות זו את זו, כשבכך הן תורמות לתוצאות פוליטיות דמוקרטיות המייצגות את הרצון המצרפי המצטבר של החברה. גישת האליטות טוענת שדמוקרטיה היא הבל אוטופי, כפי שנתפסה באופן מסורתי על ידי המסורת השמרנית האיטלקית, או שהדמוקרטיה אינה ניתנת למימוש במסגרת הקפיטליזם, תפיסה בה אוחזת גם גישת האליטות העכשווית, תואמת המרקסיזם.
גישת האליטות הקלאסית

הגרסה האריסטוקרטית של תאוריה זו, היא גישת האליטות הקלאסית המבוססת על שני רעיונות:
הכוח שוכן בעמדות סמכות, במוסדות מפתח כלכליים ופוליטיים.
ההבדל הפסיכולוגי שמבחין את האליטות משאר האזרחים, הוא המשאבים האישיים שעומדים לרשות האליטות, לדוגמה אינטליגנציה וכישורים, כמו גם עניין מוגבר בפעולותיו של הממשל; בעוד האחרים חסרים את הכישורים, ולא עומדים לרשותם המשאבים להפוך בעצמם לבעלי הכוח שבשלטון, הרי שהאליטות מאופיינות בהיותן בעלות תושייה, זריזות ויעילות בגיוס משאבים, והן צפויות לחתור בחריצות לביצוע עבודת הממשל.
לפי גישה זו, צורת השלטון היחידה שקיימת בפועל בחברה אנושית היא סוג של אוליגרכיה, וזאת בכל סוג משטר רשמי הקיים במדינה.
מנסחי הגישה הקלאסית

מנסחי הגישה הקלאסית היו וילפְרֵדו פָּארֵטוֹ, גאֶטנוֹ מוֹסקה ורוברט מיכֶלס, אשר כונו "האסכולה האיטלקית".
מנסחי הגישה הקלאסית > וילפרדו פארטו

פארטו מדגיש את עליונותן האינטלקטואלית והפסיכולוגית של האליטות, מתוך האמונה שהן בעלות ההישגים הגבוהים ביותר בכל תחום. הוא דן בקיום שני סוגים של אליטות:
אליטות מושלות.
אליטות שאינן מושלות.
פארטו אף מרחיב את הרעיון לפיו אליטה שלמה עשויה להיות מוחלפת בידי אליטה חדשה, וכיצד יכול מצבה של אליטה מסוימת להתהפך, ומאליטה היא תהפוך ל"לא-אליטה".
מנסחי הגישה הקלאסית > גאטנו מוסקה

מוסקה מדגיש את המאפיינים האישיותיים והפסיכולוגיים של האליטות. לטענתו, אליטות הן מיעוט מאורגן, ואילו ההמונים הם רוב שאינו מאורגן. המעמד השולט מורכב מהאליטות השולטות, ומתת-האליטות. מוסקה מחלק את העולם לשתי קבוצות:
המעמד השולט.
המעמד הנשלט.
מוסקה טוען שהאליטות נהנות מעליונות חומרית, מוסרית ואינטלקטואלית, אשר זוכות להשפעה ולהערכה רבה.
מנסחי הגישה הקלאסית > רוברט מיכלס

מיכלס הסוציולוג, פיתח את חוק הברזל של האוליגרכיה, על פיו, ארגונים חברתיים ופוליטיים מנוהלים על ידי מספר מצומצם של אנשים, כשחלוקת העבודה וארגון חברתי הם המפתח. מיכלס האמין שכל הארגונים היו אליטיסטיים, ושלאליטות ישנם שלושה עקרונות בסיסיים שמסייעים במבנה הביורוקרטי של ארגון פוליטי:
הצורך במנהיגים, צוות מומחה ובאמצעים.
ניצול האמצעים שעומדים לרשות המנהיגים בארגון.
חשיבות התכונות הפסיכולוגיות של המנהיגים.
תאורטיקנים של גישת האליטות > אלמר אריק שאטשניידר

אלמר אריק שאטשניידר מתח ביקורת חריפה על התאוריה הפוליטית האמריקאית ביחס לפלורליזם: במקום מערכת דמוקרטית מהותית, בה האינטרסים המתחרים הרבים של האזרח מיוצגים היטב, אם לא מקודמים, על ידי קבוצות אינטרס רבות השוות בעוצמתן, טוען שאטשניידר כי מערכת הלחצים מוטה לטובת "החברים המשכילים ביותר ובעלי ההכנסות הגבוהות ביותר של החברה", והוא מראה כי "ההבדל בין אלו שלוקחים חלק בפעילויותיהן של קבוצות אינטרס, ואלו שעומדים בצידי המגרש, גדל בהרבה מההבדל בין הבוחרים לאלו שאינם בוחרים".
בספרו "The Semisovereign People" טען שאטשניידר כי מרחבהּ של מערכת הלחצים הוא למעשה מצומצם למדי: "הטווח של הקבוצות הידועות, המזוהות והמאורגנות, צר להדהים; אין בהן שום דבר שמתקרב לאוניברסליות", ו"ההטיה של מערכת הלחצים לטובת העסקים ולטובת המעמדות העליונים, ניכרת לעין בכל מקום". לטענתו של שאטשניידר, "הרעיון שמערכת הלחצים מייצגת באופן אוטומטי את הקהילה כולה, הוא מיתוס", ובמקום זאת, "המערכת מוטה, טעונה ולא מאוזנת, לטובת שבריר של המיעוט".
תאורטיקנים של גישת האליטות > סי רייט מילס

מילס פִרסם את ספרו "The Power Elite" ב-1956 וביסס פרספקטיבה סוציולוגית חדשה אודות מערכות כוח בארצות הברית. הוא זיהה טריומווירט של קבוצות השפעה – פוליטיות, כלכליות וצבאיות – שמהוות גוף מובחן, אם כי לא מאוחד, בעל כוח בארצות הברית.
מילס העלה את האפשרות שקבוצה זו הונעה באמצעות התהליך של הרציונליזציה בעבודה בכל החברות המתועשות המתקדמות, בהן מנגנוני הכוח נעשו מרוכזים ותיעלו את השליטה הכוללת לידיהן של קבוצות מצומצמות, מושחתות במידה מסוימת. תהליך זה שיקף ירידה במעמדה של הפוליטיקה כזירה לדיונים והורדתה בדרגה לכדי רמה פורמלית בלבד של שיח. ניתוח זה ברמת המאקרו, ביקש להצביע על הורדה בדרגה של הדמוקרטיה בחברות ה"מתקדמות", כמו גם על העובדה שהכוח, באופן כללי, שוכן מחוץ לטווח השגתם של נבחרי הציבור.
מחקרו של מילס הושפע בעיקר מספרו של פרנץ לאופולד נוימן, "Behemoth: The Structure and Practice of National Socialism, 1933–1944", שחקר את דרך עלייתם של הנאצים לשלטון ברפובליקת ויימאר הדמוקרטית של אותם הימים. ספר זה סיפק את הכלים לניתוח מערכת פוליטית, ושימש כאזהרה באשר למה שעלול לקרות בדמוקרטיה קפיטליסטית מודרנית.
תאורטיקנים של גישת האליטות > פלויד האנטר

ניתוח הכוח על פי גישת האליטות יושם גם ברמת המיקרו, למשל במחקרי כוח שבוצעו ברמת הקהילה על ידי פלויד האנטר (1953). האנטר בחן בפירוט את כוחן של מערכות יחסים ב"עיר המחוז" שלו, שם העדיף לחפש אחר בעלי הכוח ה"אמיתיים", במקום לבחון את בעלי התפקידים הרשמיים, שבדיקתם הייתה בבחינת המובן מאליו. האנטר הניח גישה מבנית-תפקודית, אשר מיפתה את ההיררכיות ואת הקורים של חיבורי גומלין, אשר פועלים בתוך העיר – מיפוי יחסי הכוחות בין אנשים עסקים, פוליטיקאים, אנשי דת וכו'. המחקר בוצע על מנת להפריך את התפיסות הנוכחיות שקיימת מידה כלשהי של "דמוקרטיה" בפוליטיקה העירונית, ועל מנת לאשר מחדש את הטיעונים בזכות דמוקרטיה ייצוגית אמיתית. בסוג זה של ניתוח נעשה שימוש גם במחקרים מאוחרים יותר, בקנה מידה גדול יותר, דוגמת זה שבוצע על ידי מ' שוורץ, אשר נועד לבחון את יחסי הכוח בתחום האליטה התאגידית בארצות הברית.
תאורטיקנים של גישת האליטות > ג' ויליאם דומהוף

בספרו השנוי במחלוקת, "Who Rules America?", חקר ג' ויליאם דומהוף תהליכי קבלת ההחלטות ברמה המקומית והארצית, על מנת להמחיש את מבנה הכוח בארצות הברית. טענתו של דומהוף, בדומה להאנטר, היא שמעמד אליטיסטי, אשר מנהל נכסים מניבים גדולים (דוגמת בנקים וחברות) שבבעלותו, שולט במבנה הכוח האמריקאי, הן במישור הפוליטי, הן במישור הכלכלי.
תאורטיקנים של גישת האליטות > ג'יימס ברנהאם

עבודתו המוקדמת של ברנהאם, "The Managerial Revolution", ניסתה לתאר את המעבר של כל הכוח הפונקציונלי לידי מנהלים, במקום לידיהם של פוליטיקאים או אנשי עסקים – כך שנוצרת הפרדה בין בעלות לשליטה. רבים מרעיונות אלו אומצו על ידי הפלאו-שמרנים פול גוטפריד וסמואל פרנסיס, בתאוריות שלהם אודות המדינה המִנהלתית. מחשבותיו של ברנהאם אודות גישת האליטות הובהרו ביתר פירוט בספרו "The Machiavellians", אשר דן, בין היתר, ברעיונותיהם של פארטו, מוסקה ומיכלס. בספר זה ניסה ברנהאם להציע ניתוח מדעי, הן של האליטות, הן של הפוליטיקה בכללותה.
תאורטיקנים של גישת האליטות > רוברט פטנאם

פטנאם ראה את התפתחות הידע הטכני והבלעדי בקרב מנהלים וקבוצות מומחים אחרות, כמנגנון שנוטל כוח מהתהליך הדמוקרטי ומעביר אותו מבלי משים ליועצים ולמומחים המשפיעים על תהליך קבלת ההחלטות.
אם הדמויות הדומיננטיות של מאה השנים האחרונות היו היזמים, אנשי העסקים ומנהלי התעשייה, ה"גברים החדשים" הם המדענים, המתמטיקאים, הכלכלנים ומהנדסי הטכנולוגיה האינטלקטואלית החדשה
תאורטיקנים של גישת האליטות > תומאס דאי

בספרו "Top Down Policymaking" טוען דאי שהמדיניות הציבורית של ארצות הברית אינה נובעת מ"דרישות העם", אלא מקונצנזוס בין האליטות, ששורר בין קרנות ללא כוונת רווח המבוססות בוושינגטון די. סי., צוותי חשיבה, קבוצות אינטרס בעלות עניין בקידום תחום ספציפי, וחברות שתדלנות ומשרדי עורכי דין בולטים. דאי הוסיף להרחיב את התזה שלו בספרו: "The Irony of Democracy, Politics in America, Understanding Public Policy, and Who's Running America?".
תאורטיקנים של גישת האליטות > ג'ורג' גונזלס

בספרו "Corporate Power and the Environment" כותב ג'ורג' גונזלס על כוחן של האליטות הכלכליות בארצות הברית לעצב את המדיניות הסביבתית לטובתן. בחיבורו "The Politics of Air Pollution: Urban Growth, Ecological Modernization and Symbolic Inclusion", כמו גם בספרו "Urban Sprawl, Global Warming, and the Empire of Capital", רותם גונזלס את גישת האליטות על מנת להסביר את יחסי הגומלין בין המדיניות הסביבתית לפִרוור בארצות הברית. עבודתו האחרונה, "Energy and Empire: The Politics of Nuclear and Solar Power in the United States", מראה כיצד אליטות כלכליות קשרו את הסתייגותן מאופציית האנרגיה הגרעינית ליעדי מדיניות החוץ האמריקאיים בתקופה שלאחר תום מלחמת העולם השנייה, ובו בזמן התנגדו האליטות הללו לתמיכה ממשלתית בצורות אחרות של אנרגיה, כגון אנרגיה סולארית, שאינן יכולות להישלט על ידי אומה אחת.
תאורטיקנים של גישת האליטות > ראלף דאהרנדורף

בספרו "Reflections on the Revolution in Europe", גורס ראלף דאהרנדורף שבשל הרמה הגבוהה של כשירות שנדרשת לפעילות פוליטית, נוטות המפלגות הפוליטיות להפוך למעשה לספקיות של "שירותים פוליטיים", כלומר ניהול של משרדי ציבור מקומיים וממשלתיים. במהלך מערכת הבחירות מנסה כל מפלגה לשכנע את הבוחרים, שהיא המתאימה ביותר לניהול ענייני המדינה. התוצאה ההגיונית תהיה להכיר במאפיין זה ולרשום בגלוי את הצדדים כחברות המספקות שירותים. בדרך זו, המעמד השליט יכלול את חברי ועמיתי החברות שהוכרו כחוק ו"המעמד הנשלט" יבחר בבחירות את חברת הניהול הממשלתית המתאימה ביותר לאינטרסים שלו.
תאורטיקנים של גישת האליטות > מרטין גילנס ובנג'מין פייג'

בניתוח סטטיסטי שביצעו ל-1,779 סוגיות מדיניות, מצאו מרטין גילנס ובנג'מין פייג' כי "לאליטות כלכליות ולקבוצות מאורגנות המייצגות אינטרסים עסקיים, יש השפעות עצמאיות משמעותיות על מדיניות הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, ואילו לאזרחים הממוצעים ולקבוצות אינטרסים המוניות יש השפעה עצמאית מועטה בלבד, או שהם אף משוללי כל השפעה עצמאית".
גישה מודרנית

גישה מודרנית מנסה לחבר את "תורת האליטות" עם עקרונות הדמוקרטיה, ברוח גישתו של מונטסקייה הרואה בדמוקרטיה מערכת של איזונים בין מספר גורמים בעלי עוצמה וכוח.
לפי גישה זו, ה"אליטות" יתרמו לדמוקרטיה בהתקיים שלושה תנאים מצטברים: מעורבות אזרחית גבוהה, שיתוף פעולה בין האליטות השונות (האליטה הפוליטית, האליטה האינטלקטואלית והאליטה הדתית) ומחויבות משותפת למצוינות.
תאורטיקנים של הגישה המודרנית > ג'וזף שומפטר

שומפטר כתב את הספר "קפיטליזם, סוציאליזם ודמוקרטיה" בו קרא למודל מינימליסטי שהושפע רבות ממקס ובר, שבו דמוקרטיה היא המנגנון לתחרות בין מנהיגים, בדומה מאוד למבנה שוק. הוא הגדיר דמוקרטיה כ"הסדר מוסדי לשם השגת הכרעות פוליטיות שבו נמסרת ליחידים סמכות של הכרעה תוך מאבק של תחרות על קולות העם". למרות שהצבעות תקופתיות של הציבור הכללי נותנות לגיטימציה לממשלות ומשאירות אותן במצב של מתן דין וחשבון, המדיניות נתפסת במידה רבה כדבר שלהן עצמן ולא של העם, והתפקיד ההשתתפותי של הפרטים מוגבל מאוד.
מסקנתו של שומפטר הייתה שהתחרות בין האליטות חיונית ליציבות הדמוקרטיה וטובה לעם ולצרכיו.
ראו גם

גירעון דמוקרטי
אליטיזם
כלל הברזל של האוליגרכיה
מרווחי מלחמה לדיבידנדים של שלום
לקריאה נוספת

צ'ארלס רייט מילס,  The Power Elite (בעברית: אליטת הכוח) (1956).
הערות שוליים

↑  תּוֹרַת הָעִלִּיתָנוּת במילון סוציולוגיה (תשע"ו), באתר האקדמיה ללשון העברית
1 2 3 4 5  עוז בלומן, ‏"תורת האליטות והמדינה היהודית", השילוח, גיליון 15, יוני 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540846905171  BNE: XX525263  BnF: cb119313476 (data)  LCCN: sh85042580  NKC: ph126552
דייוויד פרידוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  נוקס קולג'  אוניברסיטת טוליין 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1974–2011 (כ־37 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד כוחות מיוחדים  סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת אפגניסטן  מלחמת עיראק
 
דייוויד פ. פרידוביץ' (באנגלית: David P. Fridovich) הוא לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית הוא בדימוס, אשר שימש כסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
קריירה צבאית

פרידוביץ' השלים תואר שני בממשל מטעם אוניברסיטת טוליין ולאחר מכן, בשנת 1976, התגייס לצבא ארצות הברית. הוא עבר הכשרה כלוחם וקורס קציני חי"ר. פרידוביץ' שירת כמפקד מחלקה וכמפקד פלוגה ברגימנט החי"ר הקל ה-172. בשנת 1984 עבר את מסלול ההכשרה של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית. לאחר מכן שימש כמפקד פלגה וכמפקד גדוד בכוחות המיוחדים. בהמשך שימש כמפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית. לאחר מכן מונה למנהל המבצעים בפיקוד המבצעים המיוחדים. בתפקידו האחרון שימש כסגנו של מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. הוא פרש לגמלאות בשנת 2011.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן‏, מי יפריע להכריע, באתר וואלה, 20 ביולי 2009.
גיגה שאנגחאי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית חרושת 
 מיקום:  Nanhui New City 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 בעלים:  טסלה מוטורס 
 מייסדים:  טסלה מוטורס 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2018
 תאריך פתיחה רשמי:  2018 
 מידות
 שטח:  864,885 מ"ר 
 קואורדינטות:  30°52′N 121°46′E﻿ / ﻿30.87°N 121.77°E﻿ / 30.87; 121.77
  (למפת שאנגחאי מוגדלת) גיגה שאנגחאי(למפת שאנגחאי רגילה) גיגה שאנגחאי he
 
טקס הכרזה פתיחת שלב ראשון, ינואר 2019
גיגה שאנגחאי או גיגה-מפעל 3 (בסינית: 上海超级工厂) הוא גיגה-מפעל של חברת טסלה בשאגנחאי, סין. במפעל פס ייצור של טסלה דגם 3 וטסלה דגם Y. קצב הייצור המתוכנן של המפעל הוא 250,000 מכוניות חשמליות בשנה. דגם 3 הראשון יוצר בדצמבר 2019, 12 חודשים בלבד לאחר שטסלה החלה בבניית המפעל בדצמבר 2018.
אתר המפעל נמצא במחוז פודונג, כאשר קצהו המערבי נושק למחוז פנגשיאן.
הערות שוליים

↑  @ (25 בינואר 2020). "Going with nomenclature of Giga [most widely understood location name] vs Giga #, so Giga Shanghai, Giga Nevada, Giga New York & Giga Berlin" (Tweet) – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link) Missing or empty |user= (help); Missing or empty |number= (help)
↑  Alan Ohnsman (10 יולי 2018). "How Is Musk Going To Pay For Tesla's Chinese Gigafactory?". Forbes.com. אורכב מ-המקור ב-18 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Li, Fusheng (31 באוקטובר 2019). "Shanghai helps fuel Tesla's electric car dreams - Chinadaily.com.cn". global.chinadaily.com.cn. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  上海达恩贝拉环境科技发展有限公司 (24 באוקטובר 2018). "特斯拉上海超级工厂项目(一期)环境影响评价公示" [Tesla (Shanghai) Gigafactory Project (Phase 1) Environmental Impact Assessment Publicity] (בסינית). 上海市环境保护宣传教育中心. אורכב מ-המקור ב-24 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  China, Tesla (2019-12-29). "Tesla will deliver the first China-made Model 3 at Gigafactory 3 plant in Shanghai TODAY. The 15 customers who are slated to get their Model 3s first are Tesla employees.pic.twitter.com/bOTeR8wjUL". @teslacn (באנגלית).
↑  Alvarez, Simon (17 בדצמבר 2018). "Tesla Gigafactory 3 construction in China begins with rapid buildout of perimeter fence". אורכב מ-המקור ב-19 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| חברת טסלה |
| --- | --- | --- |
| דגמים | מודל 3 • מודל Y • מודל X • מודל S • רודסטר • סייברטראק • סמי • סייברקוואד |  |
| מפעלים | פרימונט • גיגה נבדה • גיגה שאנגחאי • גיגה ברלין • גיגה ניו יורק • גיגה טקסס |  |
| אנרגיה | טסלה אנרג'י (SolarCity) • טסלה מגה-פק • פאוורוול |  |
| טכנולוגיה | Giga Press |  |
| אנשי מפתח | אילון מאסק |  |
דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי

| --- | --- |

פרשי הבריגדה השישית במתקפה רכובה על גבעות מע'אר במסגרת הקרב על גבעות מע'אר (נובמבר 1917)
 פרטים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  דיוויזיה רגלים רכובים ופרשים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  יוני 1917 – אפריל 1918 (כ־305 ימים)
 התמזגה לתוך:  דיוויזיית הפרשים הרביעית
 מקים היחידה:  הממלכה המאוחדת ג'ורג' דה סימונס בארו
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה • המערכה על סיני וארץ ישראל
 פיקוד
 יחידת אם:  קורפוס המדבר הרכוב
 דרגת המפקד:  מייג'ור גנרל
 מפקדים:  הממלכה המאוחדת ג'ורג' דה סימונס בארו
דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי הייתה דיוויזיית יומנרי של פרשים בריטים שפעלה במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה.
ההיסטוריה של הדיוויזיה > הקמת הדיוויזיה

לאחר כישלון הבריטים בקרב עזה השני החל הפיקוד הבריטי בתהליך רה-ארגון של כוחותיו בחזית ארץ ישראל. השינוי החל בהחלפת מפקד הכוחות ארצ'יבלד מארי על ידי אדמונד אלנבי והמשיך בבנייה של יחידות חדשות ובשינוי ארגון הכוחות.
ביוני 1917 נבנתה דיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי בחאן יונס, בפיקודו של מייג'ור גנרל ג'ורג' דה סימונס בארו, והיא הורכבה משלוש בריגדות פרשים שהתבססו על רגימנטים מהצבא הטריטוריאלי הבריטי:
בריגדת הרגלים הרכובים השישית (אנ') הועברה לדיוויזיה מדיוויזיית הרגלים הרכובים האוסטרלית והיא כללה את:
הבטליון הראשון של רגימנט הפרשים של בקינגהאמשייר (אנ')
הבטליון הראשון של רגימנט פרשי המלכה של דורסט (אנ')
הבטליון הראשון של רגימנט פרשי ברקשייר (אנ')
בריגדת הרגלים הרכובים השמינית (אנ') הצטרפה לדיוויזיה לאחר שהגיעה במהלך יוני מהזירה בסלוניקי והיא כללה את:
הבטליון הראשון של רגימנט פרשי מידלסקס (אנ')
הבטליון הראשון של רגימנט פרשי מרכז לונדון (אנ')
הבטליון השלישי של רגימנט פרשי מחוז לונדון (אנ')
בריגדת הרגלים הרכובים ה-22 (אנ') הועברה ביולי מדיוויזיית הרגלים הרכובים אנזא"ק והיא כללה את:
הבטליון הראשון של רגימנט פרשי סטפורדשייר (אנ')
הבטליון השלישי של רגימנט פרשי לינקולנשייר (אנ')
הבטליון הראשון של רגימנט פרשי מזרח רידינג (אנ')
הדיוויזיה שויכה לקורפוס המדבר הרכוב בפיקודו של גנרל הנרי שובל.
ההיסטוריה של הדיוויזיה > קרבות הדיוויזיה

באוקטובר 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב באר שבע במהלכו הגיעה לאזור נבטים בעורפם של שתי דיוויזיות אנזא"ק ושימשה כרזרבה של קורפוס המדבר הרכוב בהתקפה ממערב על באר שבע.
ב-6 ו-7 בנובמבר 1917 השתתפה הדיוויזיה בקרב תל א-שריעה ותל הוריירה במהלכו תקפה את קו ההגנה ההטורקי ממערב לתל חליף.
ב-13 בנובמבר 1917, במהלך מרדף פלשת, השתתפה הדיוויזיה בקרב על גבעות מע'אר במהלכו החליפה הבריגדה השישית את הדיוויזיה ה-52 (שנבלמה למרגלות הגבעות) וחייליה כבשו, בהסתערות רכובה, את גבעות מע'אר.
ב-18 עד 24 בנובמבר השתתפה הדיוויזיה בקרב נבי סמואל במסגרת המערכה לכיבוש ירושלים. בהמשך עמדו כוחות הדיוויזיה מול מתקפות נג טורקיות עד השלמת כיבוש ירושלים ב-8 בדצמבר.
ההיסטוריה של הדיוויזיה > שינוי מבנה הדיוויזיה

במהלך 1918, לאחר השלמת כיבוש ירושלים וייצוב קו שתי העוג'ות, הוביל הפיקוד הבריטי מהלך של שינויים משמעותיים במבנה הכוחות בזירה. שינויים אלו נבעו מהחלטת משרד המלחמה בלונדון לרכז כוחות בחזית המערבית באירופה וזאת על חשבון הכוחות בארץ ישראל. במסגרת שינויים אלו נשלחו לאירופה רוב הרגימנטים הבריטים וביניהם הדיוויזיה ה-52, הדיוויזיה ה-74 "יומנרי", 9 רגימנטים רכובים "יומנרי" נוספים ו-24 בטליוני חיל רגלים.
בתמורה נשלחו לחזית ארץ ישראל יחידות מבוססות חיילים הודים כשחלקם הגיעו מהחזית המערבית באירופה וחלקם הגיע מחזית מסופוטמיה שם כבר הוכרעה המערכה.
גם דיוויזיית היומנרי עברה תהליך דומה ובאפריל 1918 נשלחו הרגימנטים הבריטים של הדיוויזיה לאירופה ובמקביל פורקה באירופה "דיוויזיית הפרשים הראשונה" (1st Cavalry Division) והיחידות ההודיות שלה נשלחו לארץ ישראל ואוחדו כאן עם היחידות של דיוויזיית היומנרי. הדיוויזיה המאוחדת החדשה נקראה "דיוויזיית הפרשים הרביעית" (4th Cavalry Division) ודיוויזיית הרגלים הרכובים יומנרי חדלה להתקיים. ביולי 1918 שונה שם הדיוויזיה לדיוויזיית הפרשים הרביעית והיא הייתה אחת משתי דיוויזיות רכובות שהובילו את ההסתערות במישור החוף במהלך מערכת מגידו.