שיטת התיקוף
טכניקות

הטכניקות אותן מתארת נעמי פייל הן ביסודן טכניקות לביטוי אמפתיה כלפי הזקן והכלה של עולמו, כפי שהוא מבין אותו. מטרת כל הטכניקות היא לבטא עניין כן בעולמו של הזקן מבחינה רגשית בעיקר, תוך תשומת לב לשימוש בשפה לא מאיימת ובטון דיבור המותאם ליכולותיו של הזקן ועם זאת מכבד. תכלית כל הטכניקות הללו היא לחזק את התקשורת בין המטפל לזקן ולהעשיר אותה. זאת כדי לעזור לאדם הזקן לשמר יכולות תקשורת, במטרה למנוע או לפחות למתן את ההידרדרות הצפויה במצבו.
| שם | תיאור ופרוט |
| --- | --- |
מיקוד פנימי: המטפל מתמקד בנשימה שלו על מנת להתרחק במידה המרבית האפשרית מכעסים ותיסכולים. מטרת המיקוד היא לפנות מקום רגשי לרגשות האדם שעימו הוא עתיד לתקשר
שימוש במילים לא מאיימות ועובדתיות: המטפל מתמקד בעולמו של הזקן כפי שהוא תופס אותו באמצעות שימוש במושגים עובדתיים. המטפל נמנע מפרשנות, עימות או שיפוטיות
ניסוח מחדש: חזרה על רעיון או עיקרון שהעלה הזקן במילים אחרות, במטרה להראות לו שהמסר שלו הובן .
שימוש בקוטביות: כשהזקן מעלה טענה או תלונה כלשהי המטפל יכול לשאול אותו אם זו ההתנסות הגרועה ביותר שהייתה לו אי פעם. לדוגמה: אם הזקן מתלונן על מתנה שקיבל ליום ההולדת המטפל עשוי לשאול אותו "האם זו המתנה הגרועה ביותר שקיבלת אי פעם ליום הולדת?"
חשיבה על האפשרות ההפוכה: כשהזקן מתאר מצב לא נעים כגון חלום רע שחוזר שוב ושוב, המטפל עשוי לשאול אותו "האם היו ימים שבהם זה לא הופיע?"
העלאת זכרונות: כשהזקן מתאר קושי כלשהו, יכול המטפל לשאול אותו אם תמיד היה קיים הקושי הזה ואיך התמודד איתו הזקן בתקופות קדומות יותר בחייו.
שמירה על קשר עין קרוב וכן: קשר עין מתמשך עם האדם שאיתו מדברים הוא ביטוי לעניין של המטפל בבן השיח. הוא מפחית חרדה ומסייע לזקן להתחבר למציאות העכשווית.
שימוש בעירפול, חוסר בהירות: אנשים במצב של חסר התמצאות עלולים לשכוח מילים, להתקשות בהגייה שלהן או לעשות בהן שימוש שונה מהשימוש התקני המקובל. לעיתים תיתכן גם המצאה של מילים שאין להן מובן פרט למובן שהזקן נתן להן. המטפל אינו מתקן את דברי הזקן אלא משתמש במילים מעורפלות כדי לזרום עם דברי הזקן. לדוגמה, אם זקן אומר משפט כמו "יש לי חילולים רעים" תשובת המטפל יכולה להיות "מתי יש לך את זה".
טון דיבור: טון הדיבור הנדרש בשיח עם הזקן צריך להיות רך. דיבור נוקשה עלול להפוך אנשים חסרי התמצאות לכועסים ומסוגרים. טון דיבור גבוה מדי לא יישמע היטב. לכן דרוש טון דיבור רך ונמוך.
התבוננות וצפייה בתנועות אדם ורגשותיו: אנשים במצב של חוסר התמצאות עשויים לבטא רגשות ללא עכבות. חשוב לשים לב לאופן שבו האדם מדבר, לשפת הגוף שלו ולשקף לו אותה: לשבת בדומה אליו, לשדר לו בשפה לא מילולית את התנהגותו. המטרה היא שהמטפל יקלוט את המצב הרגשי בו נמצא הזקן ויבהיר לו בשפה לא מילולית שעולמו הובן והוכל.
קישור בין התנהגות לצורך אנושי שאינו מקבל מענה: מאחורי התנהגות עומד בדרך כלל צורך אנושי קונקרטי כלשהו. כאשר זקן מביע מחאה קולנית בשל צורך כלשהו שלא נענה, המטפל, במקום לסלק את ההפרעה (למשל על ידי מתן תרופת הרגעה) יברר עם הזקן מהו הצורך שלא נענה ויענה על צורך זה בתשומת לב ואהבה.
זיהוי החוש המועדף והשימוש בו: למרבית האנשים יש חוש מועדף. זה יכול להיות שמע, ראייה, מישוש (מגע) או ריח. הידיעה מהו החוש המועדף על האדם יכולה לסייע למטפל להתחבר לעולמו האישי דרך עולם החוויות שלו. כדי לאתר חוש מועדף יכול המטפל לשאול את הזקן על חוויה נעימה במיוחד שהייתה לו בחיים. המטפל יקשיב לביטויים בהם משתמש הזקן (שימוש במושגים המבטאים ראייה - למשל "ראיתי שאין ברירה" מעידה על מרכזיות הראיה בארגון החוויות של הזקן.
מגע: הכוונה כאן למגע רך ועדין שתכליתו בדומה לקשר עין היא לחזק קשר ולמקד תקשורת בין אישית. פייל מציינת כי המגע אינה טכניקה המתאימה לאנשים חסרי התמצאות אך היא מאוד מתאימה לעבודה עם אנשים חסרי התמצאות בזמן, בין השאר מפני שהקלט מהראייה והשמיעה נחלש ודרוש אמצעי אחר כדי למקד קשב ולהביע מסרים תומכים. המגע צריך להיות מותאם לעולמו של הזקן. פייל מתארת סוגי מגע שונים כ מגע-אב, מגע אם, הורה, ילד ועוד.
שימוש במוזיקה: כאשר הזקן מאבד את היכולת לדבר ולתקשר עם העולם באמצעות מילים, הוא עשוי לזכור מנגינות ולעיתים גם מילים של שירים או חלקי שירים. לכן מוזיקה יכולה להיות אמצעי נוסף להתחבר לעולמו של הזקן ולהיות בעולם זה יחד איתו על ידי שירה משותפת, נגינה משותפת או האזנה משותפת.