stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל יהודה וינפלד
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרחל ולרב יעקב שאול וינפלד, שהיה הבעלים והמייסד של בית הדפוס אשכול ומחבר הספר "משנת יעקב". למד בישיבת ישיבת תפארת צבי. בשנת תשי"ג, לאחר שהתקרב לחסידות חב"ד, החל ללמוד בישיבת תורת אמת בירושלים.
בשבט תשט"ז נישא לפערל פנינה בת אברהם משה דויטש.
בשנת תשכ"א נפצע באצבעות ידיו לאחר שנמחצו בלחץ רב תחת גלילי מכונת הדפוס, בעקבות החלמתו, אותה תפס כנסית, החליט להתחיל לעסוק בחיבור המלקט את כל ביאורי ומפרשי פירוש רש"י לתורה, וקרא לחיבורו "ש"י למורא", על שם הפסוק "כל סביביו יובילו שי למורא" (ספר תהילים, פרק ע"ו, פסוק י"ב), כשהוא רומז את שמו הפרטי (שמואל יהודה) בראשי תיבות. עבודת החיבור ארכה שנים רבות. בשנת תשל"ב החליט לסיים את חיבורו, כמתנה לכבודו של הרבי מלובביץ, לרגל יום הולדתו ה-70.
בשנת תשמ"ט, לאחר פטירת אביו, התחלקה הוצאת הספרים לשני הבנים. החלק הגדול של ספרי ההוצאה הועברו לבנו הבכור שמואל יהודה, שהחל להדפיסם תחת הוצאת "שי למורא", כולל ספרים חדשים, חלקם עם פירוש שי למורא. הספרים זכו להסכמות רבות. בין הרבנים המסכימים: הרבי מלובביץ', הרב מרדכי אליהו, הרב עובדיה יוסף, הרב זאב דב סלונים ועוד.
חלק מהספרים שיצאו על ידו

צילום של ספר התניא שקיבל מהרבי מלובביץ עם חתימתו בסיום הספר
קונטרס בית הבחירה, לברור צורת בית המקדש לפי שיטת הרמב"ם
טעמי המקרא, כולל משפטי הנגינות של כל התנ"ך בטבלות
דניאל איש חמודות, עם תרגום מלא ומפרש של ספרי דניאל, עזרא ונחמיה
ציורים ללמוד, אופן ועשית חליות הציציות וקשרי התפילין בנוסחות שונות, כולל קשר של ראש כדברי חיים מצאנז
תנא דברי אליהו, עם פירוש שי למורא וביאור מלקט
סימני האמרים, חיבר על ספר התניא ובו ארבעה סוגי קיצורים על פרקי התניא ועוד
טעמי המנהגים ומקורי הדינים במהדורה חדשה
הגדה של פסח, עם פירוש שי למורא
ספר התהילים, עם פירוש שי למורא
בינו שנות דור ודור, מגלת יוחסין לכמה משפחות בישראל ועוד, תשע"ה
חמישה חמשי תורה, בשלושה אופנים, אופן א' - מהדורה שלמה ומרחבת עם "כתר תורה" שבו כל חלופי הגרסאות בפרוש רש"י עם פי כתבי יד עתיקים, פירוש שי למורא על פירוש רש"י ועוד, אופן ב' - כנ"ל בלי "כתר תורה", אופן ג'- כנ"ל ופירוש רש"י באותיות מרובעות בניקוד מלא, 5 כרכים, תשס"ג
מסכת אבות עם פירוש שי למורא, ומפתח למפתגמים ולשמות ומקומות המוזכרים במסכת, תשס"ז
סידור על פי נוסח האר"י עם פרוש שי למורא לכל התפילות לפי פשוטם ועניינים רבים על פי ספרי החסידות, ב' כרכים, תשע"ג
סט נביאים (יהושע, שופטים, שמואל-א', שמואל-ב', מלכים-א', מלכים-ב') עם פירוש רש"י ופירוש "שי למורא", שישה חלקים, תשע"ח
משפחתו

לרב וינפלד שישה בנים ושש בנות.
בניו:
הרב דוד יואל, משפיע בישיבת תומכי תמימים בבני ברק
הרב צבי מאיר, גבאי בבית הכנסת 770 בירושלים, וחבר בהוצאת הספרים שי למורא
הרב קלמן, (חתן הרב שניאור זלמן לבקובסקי) רב בית הכנסת 'בית אליעזר יצחק' בקראון הייטס ומראשי מערכת הכשרות OK ורב חברת מנהטן ביר
שניאור זלמן, גבאי בבית הכנסת חב"ד בביתר עילית וחבר בהוצאת ספרים שי למורא
יוסף יצחק, הבעלים של חברת סיסטם וויז, גבאי בבניין 770 בכפר חב"ד
שלמה חיים, מראשי מערכת הכשרות OK ונציג הכשרות בישראל
מחתניו
הרב שמעון אייזנבך, רב שכונת השחמון ומשלוחי חב"ד לאילת
הרב ישראל ליפסקר, שליח חב"ד בשכונת רמות בירושלים ומחנך בתלמוד תורה תורת אמת
גיסו היה הרב דן יואל ליווי.
הערות שוליים

↑  כרטיס שמואל יהודה וינפלד בספר החסידים באתר ספריית חב"ד
↑  משה ויסברג, אשת המו"ל נפטרה לאחר מחלה קצרה, באתר בחדרי חרדים, 23.12.2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301743105171  LCCN: nr90024824  VIAF: 20867837   WorldCat (עם VIAF): 20867837
תסמונת פריז

מגדל אייפל בפריז
תסמונת פריז או סינדרום פריז (בצרפתית: syndrome de Paris (סנדרום דה פרי), ביפנית: パリ症候群 (פרי שוקוגון)) היא סוג של הפרעה נפשית שפוגעת באנשים מסוימים בעת ביקורם או ביציאה לחופשה בפריז, זאת כתוצאה מהלם מהפער בין המציאות לציפיותיהם ביחס לפריז. התסמונת מתבטאת בתחושת אכזבה קיצונית שמפגינים המבקרים, שמרגישים כי העיר לא הייתה מה שציפו, המצב נתפס בדרך כלל כצורה חמורה של הלם תרבותי.
בהתייחסויות שונות בתקשורת הפופולרית למונח, נהוג לציין את הקשיים הנובעים מהמפגש הבין-תרבותי והאידיאליזציה של פריז טרום הביקור. ההתרגשות הנובעת מהביקור בפריז ומפער הציפיות גורמת ללב להאיץ ולסחרחורות וקוצר נשימה, וכתוצאה מכך להזיות באופן הדומה לתסמונת סטנדל שתוארה על ידי הפסיכיאטרית האיטלקייה גרציאלה מגריני (אנ') בספרה 'La sindrome di Stendhal'. התסמונת מאופיינת במספר מופעים פסיכיאטריים כגון: הזיות, תחושות דפרסונליזציה, רדיפה, חרדה, וכן ביטויים פסיכוסומטיים כגון סחרחורת, הזעה, הקאות ועוד.
בדרך כלל התופעה נפוצה בקרב מטיילים יפנים אך היא השפיעה גם על מטיילים אחרים משאר העולם. תסמונות דומות הן סינדרום ירושלים ותסמונת סטנדל. תסמונת זו אינה תסמונת מוכרת רשמית, ואין לה רשומה נפרדת ב-DSM (ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי).‏
היסטוריה

מי שטבע את המונח הוא ד"ר הירוקי אוטה, פסיכיאטר יפני העובד במרכז בית החולים סנט אן בצרפת בשנות השמונים ופרסם ספר בשם זהה, בשנת 1991. קטאדה תמאמי מבית החולים ניסיי כתבה על חולה יפני מאני-דיכאוני הסובל מתסמונת פריז בשנת 1998.
בשנת 2004 כתבו ד"ר אוטה וקוהוטורס בכתב העת הפסיכיאטרי הצרפתי, כי צרפת הייתה המדינה האירופית היחידה שהציעה טיפול מיוחד לסינדרום זה לאזרחים יפנים בשפתם, כהסכם בין שגרירות יפן למחלקה של ד"ר אוטה בבית החולים סיינט-אן. במאמר, הם קובעים כי בין השנים 1988–2004 אושפזו 63 חולים יפנים והופנו לד"ר אוטה. 50% היו בני 20–30. מבין 63 החולים, 48 אובחנו כסובלים מהפרעות סכיזופרניות או פסיכוטיות אחרות.
לעומתו, יוסף מחמודיה (Youcef Mahmoudia), פסיכיאטר בבית החולים אוטל דייה בפריז (Hôtel-Dieu de Paris) (אנ'), טוען בפשטות כי "התסמונת אינה קיימת". לטענתו, מדובר באוסף של מקרים שבהם בעיות נפשיות שהיו קיימות עוד לפני הביקור בפריז והתפרצו במהלך הביקור או הגיעו לכדי משבר במהלכו. אריקה נאסו (Erika Nasu), פסיכואנליטיקנית יפנית הפועלת בצרפת, גורסת כי "המונח תסמונת פריז הוא מונח בעייתי [...] הוא מקבץ ביחד סוגים שונים של מחלות, סימפטומים ומבנים פסיכולוגיים, וזה מקשה מאוד לדבר על תסמונת פריז במונחים קליניים". קיים פער בין מיעוט המידע הרפואי והמחקרי שנכתב על התופעה לבין היקף החשיפה לה זכתה בתקשורת הבינלאומית.
ה-BBC דיווח ב-2006 כי בשגרירות היפנית בפריז היה "מוקד טלפוני 24 שעות ביממה עבור הסובלים מהלם תרבותי קשה", אך בשגרירות היפנית ציינו כי אין קו חם כזה. בנוסף, בשנת 2006, מיופי קוסאמה, מהשגרירות היפנית בפריז, אמר לגרדיאן, "ישנם כ-20 מקרים בשנה של התסמונת וזה קורה כבר מספר שנים", ושבאותה השנה השיבה השגרירות למולדת ארבעה מטיילים. עם זאת, בשנת 2011 הצהירה השגרירות שהיא איננה משיבה ליפן אזרחים הסובלים מתסמונת פריז.
ראו גם

תסמונת ירושלים
הערות שוליים

↑  "סינדרום פריז" מכה בתיירים היפנים, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2006
↑  ללא קרדיט כתב, "Paris syndrome" leaves Japanese tourists in shock, אתר רויטרס, בריטניה, ‏19 בינואר, 2007
↑  Chelsea Fagan, Paris Syndrome: A First-Class Problem for a First-Class Vacation, מגזין The Atlantic, ‏18 ctueyucr' 2011
↑  Graziella Magherini, La sindrome di Stendhal, Feltrinelli, 1992
1 2  John Menick (יוצר הסרט), Paris Syndome, סרט דוקומנטרי קצר באתר YouTube, ‏2010
↑  Olga Kanzaki Sooudi, Japanese New York: Migrant Artists and Self-reinvention on the World Stage, University of Hawaii Press, 2014, עמ' 190
↑  דר עידן גורן‏, נפלאות הגוף: למה יפנים מאבדים את זה בפריז?, באתר וואלה, 24 בינואר 2016
תצורת צרעה

תצורת צרעה נקראת על שם המקום בו היא הוגדרה בהרי יהודה ליד קיבוץ צרעה. היא  נחשבת לאחת התצורות הנפוצות בארץ. השכבה מורכבת בעיקר מאבן גיר וקירטון עם אופקי צור. היא נכללת בחבורת עבדת.
תצורת צרעה כוללת את פרט עדלם ואת פרט מרשה:
פרט עדלם, הקדום יותר - גילו אאוקן תחתון - ובנוי מסלע גיר ומסלע קירטוני בצבע לבן צהבהב. הסלעים מופיעים בנוף בצורת שכבות. בשכבות בולטים עדשות - מין מבנים אליפסים - של צור. עוביו המשוער 200 מטר.
פרט מרשה נחשף בשטח מערות מרשה. הרכבו הוא אבן קירטון וחוואר. לעיתים מופיעים בו אופקי צור. עוביו המשוער 180 מ' וגילו, מאוחר יותר - אאוקן תיכון. בעת העתיקה היה לו שימוש רב בתור חומר לבנייה. הקירטון איכותי והבלוקים הנחצבים ממנו לא מתפוררים, בתנאי שאין בהם אופקי צור.
סלעי התצורה נוצרו בתקופת האאוקן, לפני 44–50 מיליון שנים זאת בזמן הצפה של ארץ-ישראל. בתקופה זו היה האזור כולו מוצף הצפה ימית נרחבת שהגיע עד מרכז ערב הסעודית ודרום מצרים. הסלעים העיקריים ששקעו בתקופה זו היו גיר וקירטון, ובהם כמויות משתנות של צור.
תומאס טומקינס

| --- | --- |
 לידה:  1572 סנט דייווידס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  9 ביוני 1656 (בגיל 84 בערך) ווסטרשייר, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  ממלכת אנגליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1601 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 צאצאים:  נתניאל טומקינס 
 
תומאס טומקינס (באנגלית: Thomas Tomkins, ‏1572 - 9 ביוני 1656) היה מלחין יליד ויילס שמוצא משפחתו בקורנוול מסוף תקופת הרנסאנס ותחילת תקופת הבארוק. נוסף להיותו חבר חשוב באסכולת המדריגל האנגלי, היה טומקינס מלחין מוכשר של מוזיקה לכלי מקלדת ולהרכבים אינסטרומנטליים.
חייו

טומקינס נולד בסנט דייוויד בפמברוקשייר. גם אביו היה מוזיקאי, מנצח המקהלה ונגן העוגב בקתדרלת סנט דייוויד; שלושת אחיו-למחצה היו גם הם מוזיקאים, אך איש מהם לא הגיע לתהילה שתומאס זכה לה. ב-1596 התמנה למדריך מקהלה בקתדרלת ווסטר. נראה שלמד במשך זמן מה אצל ויליאם בירד בלונדון, שכן מדריגל שחיבר מוקדש לבירד כמורו. בתקופת שהותו בלונדון פגש כפי הנראה את תומאס מורלי, כי מורלי כלל אחד מן המדריגלים של טומקינס באוסף החשוב שלו "ניצחונות אוריאנה" ב-1601.
בזמן לא ידוע לפני 1620 היה לנושא משרת כבוד בקפלה המלכותית וב-1625 התמנה לנגן עוגב בכיר בקאפלה ונראה שפרש ממשרתו זו בסביבות 1628. לפי כל הסימנים עבד בקתדרלה של ווסטר במשך עשרים השנים הבאות, אבל כשהעיר נפלה בשבי כוחות הפרלמנט ב-1646, בזמן מלחמת האזרחים האנגלית, איבד את משרתו, אם כי הותר לו להישאר במגוריו סמוך לקתדרלה. מוזיקה, בעיני הצד המנצח, הייתה משהו שיש להכחידו בכל הכנסיות (להוציא שירת מזמורי תהילים שקולים; העוגב של קתדרלת ווסטר (שטומקינס הזמין בשנת 1614) נהרס והמקהלה פוזרה. טומקינס עבר לגור עם בנו ונשאר עמו עד מותו.
יצירותיו

טומקינס כתב מדריגלים, מוזיקה לכלי מקלדת, מוזיקה להרכבים אינסטרומנטליים, מזמורי תפילה ומוזיקה ליטורגית. סגנונו היה שמרני עד קיצוניות, אפילו אנכרוניסטי: הוא התעלם כנראה לחלוטין מן השינויים והחידושים שהביא עמו הבארוק בהשראת המוזיקה האיטלקית, וגם נמנע מכתיבה ברוב הצורות הפופולריות של זמנו, כמו שירים ללאוטה או לירה. שפתו הפוליפונית גם בעשור הרביעי של המאה ה-17, הייתה בפירוש ובמובהק השפה המוזיקלית של תקופת הרנסאנס. כמה מן המדריגלים שלו עתירי רגש, ובציורי המילים והכרומטיות שבהם אינם נופלים מאלה של מלחיני המדריגלים האיטלקים כמו לוקה מרנציו או לוצאסקו לוצאסקי.
טומקינס היה גם מלחין פורה של מזמורי תפילה וחיבר מהם יותר מכל מלחין אנגלי אחר במאה ה-17 מלבד ויליאם צ'יילד. יצירות אלה נהנו מהערכה גבוהה בשעתן וניתן להן ייצוג נכבד באוספים של כתבי-יד בני התקופה. שפר גורלה של המוזיקה של טומקינס, כי בנו נתניאל ערך את רובה והוציא אוסף ענקי של יצירותיו (בשם "מוזיקה דאו סאקרה") בשנת 1668, אחרי מותו; אלמלא כן, היה חלק גדול ממנה הולך לאיבוד בתקופת מלחמת האזרחים.
לקריאה נוספת

Article "Thomas Tomkins," in The New Grove Dictionary of Music and Musicians, ed. Stanley Sadie. 20 vol. London, Macmillan Publishers Ltd., 1980. ISBN 1-56159-174-2
The Concise Edition of Baker's Biographical Dictionary of Musicians, 8th ed. Revised by Nicolas Slonimsky. New York, Schirmer Books, 1993. ISBN 0-02-872416-X
ערך "תומאס טומקינס" במילון גרוב החדש למוזיקה ומוזיקאים" בעריכת סטנלי סיידי, כרך 20, לונדון, מקמילן 1980
"מילון המוזיקאים הביוגרפי המרוכז של בייקר", מהדורה שמינית, ערוך ומתוקן בידי ניקולס סלונימסקי. ניו יורק, ספרי שירמר 1993.
הערות שוליים

↑  The Thomas Tomkins Forum (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272359105171  PLWABN: 9810589615805606  BNE: XX1774035  BnF: cb13900491c (data)  CiNii: DA06848039  GND: 118802496  ICCU: CFIV078770  ISNI: 0000 0000 8384 9392  LCCN: n79081351  MusicBrainz: c6cafe0f-b3d0-4f11-a9b5-bbda7b113322  NDL: 01038640  NKC: mzk2010598365  NTA: 074918397  SELIBR: 269956  SNAC: w6wq0zg0  SUDOC: 034337954  Trove: 844928  VIAF: 56797777   WorldCat (עם VIAF): 56797777
שמואל יוזפוב

הרב שמואל הלוי יוזפוב (? - ד' בטבת ה'תשל"ח) היה אדמו"ר חסידי בחסידות ברזנה. בנו של הרב ברוך בן ציון יוזפוב מדובנה ונכדו של הרב יחיאל מיכל מקוריץ,  חתן הרב משולם זוסיא השיל ממז'יבוז' צאצא של הרב אברהם יהושע השיל (האוהב ישראל) אבי שושלת חצר החסידות אפטא-זינקוב.
נין ונכד לר' ישראל מרוז'ין, יחיאל מיכל מזלוטשוב (המגיד מזלאטשוב), פנחס שפירא מקוריץ, ר' דוד הלוי סגל בעל הטורי זהב, ר' שמואל מקמינקא והבעל שם טוב.
כיהן באדמו"רות החל משנת ה'תר"ף במז'יבוז', ידיניץ ובוטושאן.
נישא לברכה השיל בת הרב משולם זוסיא השיל צאצא בן אחר בן דור חמישי לרב אברהם יהושע השיל (האוהב ישראל).
התגורר בביתו של הרב אברהם יהושע השיל (האוהב ישראל) וקיבל בירושה את ספריו.
תולדותיו

אביו, הרב ברוך בן ציון יוזפוב, היה האדמו"ר בדובנה לחסידות ברזנה ונכדו של ר' יחיאל מיכל מקוריץ, אדמו"ר בחסידות ברזנה.
בצעירותו נמלט ממז'יבוז' שבאוקראינה, והגיע לידיניץ שבסרביה עם מעברו של חבל ארץ זה לשלטון הרומני לאחר מלחמת העולם הראשונה. בזמן שהותו בידיניץ, כיהן כרב הקהילה היהודית בעיר.
לאחר ישיבה של שנים אחדות בידיניץ, עבר הרב שמואל לבוטושאן שבמולדובה לפי עצתו של הצדיק משטפנשט. לאחר בואו של הרב שמואל לבוטושאן, הוא נתפרסם כאדמו"ר בכל הסביבה ורכש את לבם של האדמו"רים המפורסמים שבסביבה והללו דיברו עליו טובות בפני קהל חסידיהם.
בשבתו בבוטושאן, התחיל הרב שמואל לסלול לעצמו דרך את מנהיגות העדה. הוא ביקר בערים ובעיירות שבמולדובה, ערך שולחנות (טישים), הרביץ תורה ברבים ועשה נפשות לחסידות.
הרב שמואל יוזיפוב העריץ את אבי זקנו, הרב שמואל מקאמינקא ובספר בית שמואל (חיפה תשל"ז) הוא מביא בהרחבה את חידושיו, אמרותיו ותורותיו של אבי זקנו זה. הדברים המובאים בספר זה, ראו אור בפעם הראשונה מאז שנאמרו, וכן מציין הרב שמואל בהקדמתו לספר: "ידעתי הרבה עד שהעליתי על הכתב את זכרונותי על א"ז מקאמינקא זצ"ל. לא נתתי שינה לעיני ותנומה לעפעפי עד שהשלמתי את המלאכה".
בשנות המלחמה והמצוקה היה ביתו של הרב שמואל בבוטושאן פתוח תמיד לפליטי השואה ולמוכי הגורל וגם שימש מוקד לפעילות ציונות וציבורית ענפה, כי ליבו של הרב שמואל המה לציון ובער באהבת ארץ הקודש, וציפה בכל נפשו ליישובה ותיקונה. בניו ובנותיו היו בין פעילי תנועת "תורה ועבודה" והצטיינו במאור פניהם וביחסם הלבבי לזולת.
לאחר מלחמת העולם השנייה, בב' אלול ה'תש"ו עלה לארץ ישראל והשתקע בחיפה. בהמלצתו של רבי יצחק אייזיק הלוי הרצוג זצ"ל, נתמנה הרב שמואל לרב מטעם הסוכנות היהודית לענייני כשרות ודת במעברות ובמחנות הקליטה לעולים באזור חיפה. בעבודה זו ראה יעד חשוב ופעל רבות בקרב העולים. עזר והדריך, הרביץ תורה וקירב לבבות למורשת אבות.
תודות למאמציו המרובים, הוקם בית כנסת בשכונת קריית אליעזר בחיפה. בנוסף לבית כנסת זה, הקים הרב שמואל בית מדרש בשכונה זו, בית שמואל, ששימש לא כמקום תפילה בלבד, אלא גם כמקום ללימוד תורה ולטיפוח הדבקות בחסידות.
הרב שמואל הלוי יוזפוב זצ"ל, נפטר בחיפה בשנת תשל"ט ולכבודו החליטה הנהלת בית הכנסת בקריית אליעזר לבנות בית כנסת בשם "בית שמואל" כאות הוקרה על היוזמה הברוכה שגילה הרב שמואל בהקמתו.
משפחה

ילדיו:
מרדכי יוזפוב, מחנך מובהק ומצוין. מן המייסדים של תנועת בני עקיבא והחלוץ הדתי שפעל הרבה לארגן את הנוער היהודי ברומניה. נישא לאסתר
חנה רחל יוזפוב, אשת הרב שלמה רבינוביץ תלמיד חכם בישיבת קישינוב, אשר הוסמך להוראה מאת גאון הדור מקישינוב מוהרי"ל צירלזון. היה שנים רבות רב בבוקרשט, בארצות הברית ובדרום אפריקה.
רייזה יוזפוב, אשת הרב ליבר בהרב. בנו של הרה"ג מוהר"י בהרב שהיה אבד"ק ליפקן-סרביה. כיהן בסגן ראש המועצה הדתית בחיפה
משולם זוסיא יוזפוב
אברהם יהושע העשיל יוזפוב
טובה יוזפוב
ראו גם

מז'יבוז'
חסידות ברזנה
חסידות קמינקא-מיראפאל
חסידות אפטא-זינקוב
הערות שוליים

↑  הרב שמואל הלוי יוזפוב, מתוך ספרו בית שמואל, תשל"ז, עמ' 23-25
↑  הרב ישראל לבנון, אנציקלופדיה ליהדות רומניה, הוצאת מוסד הרב קוק, חלק ב', עמ' 527-528
גלוית שנה טובה מהרב שמואל הלוי יוזפוב, באותו זמן בבוטושאן, רומניה. ת"ש, 1940 - ניתן לראות בברכה רמזים על מצב המלחמה הקשה המאיים על היהודים
תשע נשמות (סרט, 2002)

| --- | --- |

 בימוי:  אנדרו גרין
 הופק בידי:  אנדרו גרין   ג'יילס האטרסלי   ניקולס קורדה
 תסריט:  אנדרו גרין   טום מקריי
 עריכה:  פול נייט
 שחקנים ראשיים:  רוזי פלנר   ויוויאן הארווי   פריס הילטון   בן פייטון
 מוזיקה:  ג'וש גרפטון   אדוארד וייט
 צילום:  רובין ויידג'ון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 חברה מפיצה:  דרים אנטרטיינמנט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  26 באוגוסט 2002
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  אימה • על-טבעי
 דף הסרט ב־IMDb
 
"תשע נשמות" (באנגלית: Nine Lives) הוא סרט אימה בריטי משנת 2002, בבימויו של אנדרו גרין ובכיכובן של פריס הילטון, ויוויאן הארווי, בן פייטון ורוזי פלנר. הסרט יצא לאקרנים בפסטיבל הסרטים של לונדון ב-26 באוגוסט 2002, בהפצת דרים אנטרטיינמנט.
תקציר הסרט

קבוצה המונה בתוכה שמונה אנשים, מגיעה לאחוזה השייכת לאחד מהם, במטרה לשהות שם במשך כמה ימים. בערב הראשון, הם עורכים סעודה ובסופה, נפרדים כל אחד לחדרו, במטרה ללכת לישון. שניים מהחבורה מחליטים להישאר ערים.
הם הולכים לספרייה, שם הם מגלים ספר משונה. אחד מהם פותח את הספר, ובאותו הרגע, משתלטת עליו רוח. בעקבות השתלטות הרוח על אותו האדם, הוא הופך לאחוז דיבוק, תוך שהוא תוקף את חבריו ורוצח את בת הזוג שלו.
לבסוף, מצליחים ששת החברים הנותרים להרוג את אחוז הדיבוק, אך לאחר מכן מצליחה הרוח להשתלט על כל אחד מהם, עד שלבסוף נותרים מהם שניים בלבד.
ליהוק

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
פריס הילטון: ג'ו
דייוויד ניקול: פיט מקגרגור
אמיליה וורנר: לורה
בן פייטון: אנדי
ג'יימס ר. שלזינגר: דמיאן
ויוויאן הארווי: לוסי
פטריק קנדי: טים
רוזי פלנר: אמה
לקס שרפנל: טום
הערות שוליים

↑  Dream Entertainment | DJ's - in Las Vegas — If you can Dream it ... Dream can do it!, www.dreamentertainment.com
שמן תעשייתי

שמן הוא תרכובת פחמימנית בעלת שרשרת פחממנים ארוכה.
כמעט כל השמנים המשמשים לסיכה, הגנה ושיכוך זעזועים בתעשייה הם תזקיקי נפט. שמנים אלו מיוצרים בצמיגויות שונות: החל מהגריז הסמיך ועד לשמנים דקים המשמשים לסיכוך חלקים עדינים. לעיתים מוספים לשמן תוספים שונים, כגון גרפיט והמתכת מוליבדן, לשיפור תכונות הסיכוך ועמידותו בטמפרטורות גבוהות.
בשל תכונותיו דוחות המים של השמן, רווח השימוש בו להגנת חלקי מתכת מפני חלודה, למשל בכלי נשק.
שמן תעשייתי הוא אחד המרכיבים העיקריים בתרסיס השימון הנפוץ WD-40.
שמנים למנועי רכב

בכלי רכב כמכוניות, משאיות, סירות ומטוסים יש לשמן תפקיד חשוב בפעולת המנוע. השמן מסכך את החלקים הנעים ומונע את שחיקתם, תוך שהוא תורם לקירור ופיזור אחיד של חום המנוע. מחסור בשמן יכול להביא להרס מהיר של המנוע.
שמן מנוע יכול להיות מינרלי (כלומר - ללא תוספים ושמנים סינתטיים), חצי-סינתטי או סינתטי לגמרי. השמן הסינתטי המלא נחשב לטוב ביותר והוא היקר ביותר, שכן אורך חייו ואיכותו גבוהים יותר.
צמיגות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-SAE, אגודת מהנדסי הרכב בארצות הברית, על ידי צמד מספרים, לדוגמה 10W40 או 20W50. בדוגמה זו המספר מציין שמן רב-דרגתי שצמיגותו משתנה עם הטמפרטורה (20 בטמפ' נמוכה, 50 בטמפ' גבוהה. מספר קטן מציין שמן דליל יותר).
איכות השמן מצוינת בהתאם לסיווג של ה-API, מכון הנפט האמריקאי, בצמד אותיות, כגון SJ ,SH ,CD ,SL. ככל שהאות האחרונה "גבוהה" יותר, השמן איכותי יותר.
סיווגים אפשריים אחרים הם לפי ACEA, איגוד יצרני הרכב האירופאי, או לפי מפרט של יצרן המנוע עצמו.
שמנים מינרליים

שמנים מינרליים מבוססים על נפט גולמי. בבסיסם הם מורכבים ממולקולות הבנויות משרשראות פחמן ארוכות הרגישות ללחץ וחום. בשמן מינרלי יש חומרים הגורמים להעלאת צמיגות השמן עד לרמה הדומה לסירופ בטמפרטורות נמוכות יחסית (מקורם בחומרים שלא ניתן לסנן מהנפט הגולמי). בטמפרטורות גבוהות ובמצבים מסוימים (מנועי רכב במקרי מאמץ וכו') נשברות שרשראות הפחמן. במקרים אלו בסיס השמן רותח ומשנה את רמת הצמיגות שלו.
שמן פרפין - שמן חסר טעם וריח. השימוש בו נפוץ במקרה של בעיות עיכול.
תסמונת פראדר וילי

| --- | --- |

 תחום:  גנטיקה רפואית 
 טיפול:  somatrem 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  947954 
 MeSH:  D011218
 סיווגים
 ICD-11:  LD90.3 
 
נער עם תסמונת פראדר וילי
תסמונת פראדר וילי (Prader Willi syndrome או PWS), המוכרת גם בשם "תסמונת הרעב הקטלני", היא הפרעה גנטית המתבטאת במוגבלות שכלית התפתחותית או לקויות למידה, התבגרות מינית לא שלמה, בעיות בהתנהגות, טונוס שרירי נמוך ותאווה בלתי נשלטת לאוכל, אשר יחד עם מטבוליזם נמוך גורמת להשמנת יתר חמורה שעלולה להוביל למוות.
ההפרעה פוגעת באחד מ-14 אלף ילודים, בשכיחות דומה בקרב בנים ובנות ובקרב כל עמי העולם. התסמונת תוארה לראשונה בשנת 1956 על ידי צוות רופאים שווייצרים, שעקבו במשך שנים מספר אחר התפתחות תינוקות היפוטוניים.
התסמונת, ב-70% מהמקרים, היא תולדה של פגם גנטי בשל מחיקות נרחבות במיקום q11-13 בכרומוזום מספר 15 מהמקור האבהי, בעוד שהכרומוזום האמהי מושתק על ידי תהליך של החתמה גנומית. החוסר הכפול שנוצר, בעקבות המוטציה בכרומוזום האבהי והשיתוק של המקור האמהי, גורמים לתסמונת. במקרים נדירים ביותר הסיבה היא חסימה כימית של אזור מסוים בכרומוזום.
30% הנותרים, הם תוצאת של דיזומיה חד הורית - הורשה של כרומוזום מסוים ממקור אבהי או אמהי בלבד, ובתסמונת - ממקור אמהי בלבד.
המצב ההפוך - מחיקות נרחבות בכרומוזום מהמקור האמהי וחסימה של המקור האבהי על ידי החתמה גנומית, גורמות לתסמונת אנגלמן.
התסמונת קרויה על שמם של שניים מחמשת החוקרים השווייצרים שתיארו אותה לראשונה ב-1956, אנדרה פראדר והיינריך וילי.
סיבוכים

חלק מחולי פראדר-ווילי מפתחים הפרעות נשימה בשינה כמו דום נשימה חסימתי בשינה. הפרעות אלה נגרמות מהשמנה, עקמת, שגשוג יתר של השקדים ורפיון שרירים.
פקקת ורידים.
בצקות ברגליים.
יותר מ-25% מהחולים מפתחים סוכרת מסוג 2.
עיכוב התפתחותי בגיל הרך בישיבה, זחילה, הליכה ומילים ראשונות.
דווחו על מקרים של בעיות עיניים, שיניים ורוק.
אבחון

אף על פי שעדיין לא נמצא הגן האחראי למחלה, ביותר מ-99% מהמקרים ניתן לאבחן מולקולרית.
כ-5%-2% מהמקרים של תסמונת פראדר-ווילי נגרמים בעקבות פגם בתהליך ההחתמה וברוב המקרים התקלה היא כבר בתהליך יצירת הזרע ואינה גנטית.
ראו גם

ניוון אדיפוסוגאניטאלי
תאוריית הצייד בעולם של חקלאים

ברדלס כדימוי. גם במנוחה הקשב מופנה לכל כיוון, וכל הפרעה חיצונית מושכת אליה תשומת לב.
תאוריית ה"צייד בעולם של חקלאים" הוצעה לראשונה על ידי טום הרטמן (Thom Hartmann), פסיכותרפיסט שעבד עם ילדים עם הפרעת קשב. זוהי תאוריה אנתרופולוגית המסבירה את מקורותיה של הפרעת הקשב וההיפראקטיביות במעבר של בני האדם מחיים בחברות לקט-ציד לחברה חקלאית.
על פי התאוריה, בחברות לקט-ציד יש לאנשים עם הפרעת קשב יתרון הישרדותי. הקשב של הגברים הציידים שרגיש להפרעות מהסביבה, בעיקר הפרעות רעש, היכולת לעבור למצב של התמקדות-יתר במצבים של סכנה, רמת האנרגיה הגבוהה, האימפולסיביות, הנטייה לקחת סיכונים והחיפוש אחרי אדרנלין – כל אלה הם תכונות מאפיינות של הפרעת הקשב וההיפראקטיביות. עם הזמן כשהאדם עבר לתרבויות חקלאיות, חלה הסתגלות אבולוציונית וכיום רוב האנשים חסרים את מאפייני הפרעת הקשב וההיפראקטיביות. הרטמן משער גם שבתרבות של מהגרים, כמו החברה האמריקאית למשל, שיעור האנשים עם הפרעת קשב והיפראקטיביות הוא גבוה מבחברות אחרות של יושבי קבע.
מנקודת המבט של תאוריית הצייד בעולם של חקלאים, הפרעת הקשב וההיפראקטיביות אינה לקות, אלא צורת פעילות שונה של המוח שיש לה יתרונות במצבים מסוימים. הרטמן שם דגש על היתרונות האלה ומציע לאנשים שההפרעה קיימת אצלם להכיר את היתרונות האלה ולבנות את חייהם בהתאם. למשל, בחירת מקצועות כמו כירורג, או כבאי שדורשים התמקדות-יתר תחת לחץ, עיסוק ביזמות או בשוק ההון, שבהם יש כל הזמן גירויים חיצוניים השומרים על עניין והתמקדות-יתר, ודורשים תפקוד בסביבה המשתנה כל הזמן, או ספורט שמשלב גם הוא את כל התכונות האלה.
עם פרסומה, התאוריה של הרטמן משכה תשומת לב רבה. אולם, היא לא פותחה ונזנחה. נטען גם כי התאוריה חסרה פן יישומי-טיפולי.