stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגוז מוסקט
התפוקה העולמית

הייצור העולמי של התבלין מוערך ב-142,000 טון לשנה (2023). הודו, אינדונזיה וגואטמלה שולטות בייצור ובייצוא של התבלין, ולהן שליטה על 29.5%, 29.2%, 26.2% מהשוק בהתאמה. יצרנים נוספים כוללים את נפאל, סרי לנקה, לאוס, בהוטן, טנזניה והונדורס. היבואנים העיקריים הם סין, מדינות האיחוד האירופי, ארצות הברית, יפן והודו. סינגפור והולנד הן מפיצות עיקריות של התבלין.
היסטוריה

התבלין היה ידוע באירופה מימי הביניים, ומוזכר כבר בתוספות בשם "אגוז מושקד"ו", אך האירופאים לא ידעו מה מקורו. הסוחרים האירופאים נהגו לקנות את תבליניהם בוונציה, וסוחרי ונציה קנו אותם בקונסטנטינופול. למעשה, מקור אגוז המוסקט היה איי הודו המזרחית (אינדונזיה).
במאה ה-17 הפך אגוז המוסקט למוצר המותרות הנכסף ביותר. גרמה לכך בין השאר הכרזה של רופאי אנגליה האליזבתנית שמרקחות אגוז המוסקט שלהם הן המרפא הוודאי היחיד לדבר. בן לילה נעשה אגוז זה ליקר מזהב[דרוש מקור]. כתוצאה מכך התחוללו קרבות על השליטה בקבוצת איי בנדה, מקורו של העץ. האירופאים הראשונים שהגיעו לאיים היו הפורטוגלים ואחריהם גם הספרדים, אלה גם אלה גורשו משם על ידי ההולנדים, אשר נאבקו בבריטים על השליטה באיים, ולמעשה על הסחר באגוז המוסקט.
בחוזה ברדה שנחתם ב-1667 הסכימו הבריטים לוותר על כל תביעותיהם על האיים, ובתמורה לכך ויתרו ההולנדים על המושבה ניו אמסטרדם בצפון-אמריקה, אותה הקימו הבריטים שלוש שנים לפני כן. חוזה זה נתן להולנדים מונופול על ייצור התבלין. ההולנדים נהגו לטבול את אגוזי המוסקט במיץ ליים לפני ששיגרו אותם אל מחוץ לאיים כדי שאיש מלבדם לא יוכל להנביטם, ואף שרפו אגוזי מוסקט כשהיה להם מלאי גדול מדי. למרות מאמציהם של ההולנדים הצליחו הצרפתים להבריח אגוזי מוסקט ולזרעם במאוריציוס.
רק לקראת סוף המאה ה-18 תפסו הקפה וחומרי גלם לייצור בדים את הבכורה בשוקי המסחר העולמי, וערכו של אגוז המוסקט פחת בהדרגה. עם זאת, השליטה האירופית בו נותרה בעינה עוד שנים רבות: בתחילת המאה ה-19 באה הולנד תחת שלטון צרפתי. לכן, כחלק ממאבקם בנפוליאון פלשו הבריטים לאיים בשנת 1810. פלישות דומות התקיימו במקומות נוספים. השליטה ההולנדית הושבה ב-1817, אך הבריטים נטלו עמם שתילים ודוגמאות לאדמה בה גדל העץ, ונטעו אותם בציילון, בפינאנג ובסינגפור, ובזאת הסתיים המונופול של הולנד על התבלין.
ב-1982 הצליחו תושבי איי בנדה להחזיר לידיהם את השליטה במטעי המוסקט ובמסחר בתבלין זה.
לקריאה נוספת

ג'ילס מילטון, אגוז המוסקט של נתנאל - תיאור ההיסטוריה של ההשתלטות על סחר התבלינים במזרח במאה השבע-עשרה.
יעל גרטי, בעבור חופן אגוזי מוסקט: גלגולו של תבלין, באתר ynet, 8 באפריל 2008
ארז ביבי, העדינות והרעל של אגוז המוסקט, באתר מכון דוידסון: הזרוע החינוכית של מכון ויצמן למדע, 17 במאי 2023
הערות שוליים

1 2 3 4  העדינות והרעל של אגוז המוסקט, באתר מכון דוידסון לחינוך מדעי, ‏2023-05-17
↑  מידע וטרינרי
↑  בלטינית: macir "להיות דק"
↑  על תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ל"ו, עמוד ב', ד"ה ברטיבתא
| עשבי תיבול ותבלינים קולינריים |
| --- | --- | --- |
| עשבי תיבול | ריחן מצוי (בזיליקום) • עלי דפנה • תמכה (צ'רוויל) • שום העירית (צ'ייבס) • כוסברה • עלי קארי • שמיר • אזוביון (לבנדר) • עשב לימון (למון גראס) • לואיזה לימונית • לאושטיאן • אזוב תרבותי (מָיוֹרָם) • נענע • אורגנו • פטרוזיליה • רוזמרין • מרווה (סייג') • צתרה (סייבורי) • חומעה (סורל) • לענה (טרגון) • קורנית (תימין) |  |
| תבלינים | פלפל אנגלי • אניס • פלפל שחור • פלפל ברזילאי • כרוויה (קימל) • הל (אנ') • פלפל חריף (פלפל קאיין • צ'יפוטלה • פלפל אדום כתוש(אנ') • חלפניו • טבסקו) • קינמון • ציפורן • כמון • שבת ריחני (שמיר) • שומר • גרגרנית יוונית • גלנגל • שום • זנגביל • חזרת הגינה • לימון פרסי • שוש קירח (ליקוריץ) • מסטיקא • מחלב • קצח תרבותי • מוסקט • אבקת בצל(אנ') • פפריקה • פלפל פרואני • זרעי פרג • זעפרן • שומשום • פלפל סצ'ואן • כוכב אניס • אוג (סומאק) • תמרהינדי • טונקה • כורכום • ואסאבי • יוזו • גרידת פרי הדר |  |
| תערובות | בוקה גרני • ארב דה פרובאנס • גאראם מסאלה • צ'אט מסאלה • אבקת קארי • טנדורי מסאלה(אנ') • תערובת חמשת התבלינים • אבקת שום(אנ') • מלח שום(אנ') • חמלי סונלי • פלפל לימון • Mixed Spice • פאמפקין ספייס • שארנה סול • טאביל • ברבר • ראס אל חנות • בהרט • דקה • אריסה • חוויאג' • זעתר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531899405171  BnF: cb123612469 (data)  GND: 4557401-7  LCCN: sh87006103  LNB: 000347077  NKC: ph117858 
עץ אגוז המוסקט
חתך של פרי המוסקט, המראה את הגרעין החום המכוסה בסיבי המשיה האדומים
עכשובאים

| עכשובאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: עכבישניים
סדרה:: עכשובאים
שם מדעי
 Solifugae ‏סונדוואל, 1833

מבעיתן
עכשובאים (שם מדעי: Solifugae; בלטינית: שמש - sol, בורח fugae) היא סדרה של פרוקי-רגליים במחלקת העכבישנים. יש המכנים אותם בשם העממי "עַקְרָבּוּת". שגיאה זו נובעת ככל הנראה, משיבוש של המילה הערבית "עַנְכָּבּוּת" (عنكبوت), שפירושה "עכביש". קרוי גם "עכביש גמל". בישראל 58 מינים בשש משפחות שונות.
העכשובאים מרתיעים בני אדם בעיקר בגלל גודלם, מהירותם, התנהגותם התזזיתית והעובדה שכאשר הם חשים מאוימים, הם זוקפים את פלג גופם הקדמי, מרימים את בחניניהם למעלה ומשמיעים קול חריקה באמצעות חיכוך לסתותיהם זו בזו. נשיכה מעכשוב עלולה לצבוט ובמידה והעכשוב גדול אף לנקב את העור אך אינה מסוגלת לגרום לנזק המצריך טיפול רפואי. הם אינם ארסיים ואינם נחשבים מסוכנים לבני אדם. העכשובאים הם טורפים ולסתותיהם (כליצרות) משוננות וחזקות. הם מועילים לאדם מכיוון שהם מחסלים מזיקים כגון עקרבים, עכברים וחרקים. הגדולים שבהם אף מסוגלים לטרוף זוחלים, ציפורים ומכרסמים קטנים.
העכשובאים הם יצורים שעירים המתאפיינים בצבע חום צהבהב ובחלק מהאזורים גם בצבע שחור, בטנם מוארכת ורגליהם האחוריות ארוכות משאר הרגליים. בישראל, הגדולים שבהם מגיעים לגודל של כ-7 ס"מ. זיהוי המשפחות מתבסס בעיקר על פיסת הרגל.
משפחות העכשובאים

חמש המשפחות האחרונות מצויות בישראל:
Ammotrechidae
Ceromidae
Eremobatidae
Gylippidae
Hexisopodidae
Melanoblossidae
Mummuciidae
חופרניים (Rhagodidae)
מבעיתניים (Galeodidae)
פסבחניניים (Daesiidae)
חרפניתיים (Karschiidae)
אפרידריים (Solpugidae)
העכשובאים נפוצים באזורים חמים וממוזגים על פני כדור הארץ, להוציא את אוסטרליה, אגן קונגו באפריקה ואגן האמזונאס באמריקה. לסדרה זו כמה מינים הנפוצים בכל ישראל, כשהמינים המוכרים והגדולים יותר נפוצים בעיקר בדרום (באזור הנגב המרכזי דוגמת עקרבות יהודה).
העכשובאים בתנ"ך

המילה עכשוב מוזכרת בתנ"ך, להלן: "שָׁנֲנוּ לְשׁוֹנָם כְּמוֹ נָחָשׁ חֲמַת עַכְשׁוּב תַּחַת שְׂפָתֵימוֹ סֶלָה." (תהילים פרק קמ)
למרות שחלק מהמפרשים נוטים לפרש עכשוב כעכביש, הפירוש הפשוט מאוד מתאים לעכשובאים.
הערות שוליים

↑  עַכְשׁוּבָאִים במילון בעלי חיים: עכבישנים (תשע"ט), 2019, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  G. Levy, A. Shulov, 2013. The solifuga of israel. Israel Journal of Zoology 13(3):102-120
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555948705171  NKC: ph499488
שתיקת הצופרים

| --- | --- |

שתיקת הצופרים
 מבוסס על:  הצופה שנרדם
 בימוי:  אורי ענבר
 הופק בידי:  ריקי שלח
 תסריט:  מוטי לרנר אורי בר יוסף (ספר, "הצופה שנרדם")
 שחקנים ראשיים:  יורם חטב אסי דיין נתן דטנר גיל פרנק
 מדינה:  ישראל 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  1 באוקטובר 2003
 משך הקרנה:  70 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 פרסים:  פרס האקדמיה לטלוויזיה לסרט טלוויזיה
 דף הסרט ב־IMDb
 
שתיקת הצופרים היא דרמה טלוויזיונית ישראלית משנת 2003 שהופקה על ידי ריקי שלח במלאת שלושים שנה למלחמת יום הכיפורים. את הסרט ביים אורי ענבר ואת התסריט כתב מוטי לרנר על פי הספר "הצופה שנרדם" מאת פרופסור אורי בר-יוסף.
הסרט עוסק בהתרחשויות סביב הדרג המדיני והצבאי, בעיקר בחטיבת המחקר של אגף המודיעין, בשבועיים לפני פרוץ המלחמה. בשבועיים אלו דבק אמ"ן בקונספציה – התאוריה לפיה מצרים לא תפתח במלחמה עם ישראל והסיכויים לפרוץ המלחמה נמוכים. הסרט אף משחזר חלק מדיוניה של ועדת אגרנט, שהוקמה על מנת לחקור את נסיבות פריצת המלחמה.
הסרט פותח ומומן על ידי קרן מקור לסרטי קולנוע וטלוויזיה, "טלעד" והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו, ושודר בשידורי טלעד של ערוץ 2. הסרט זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לסרט הטלוויזיה הטוב ביותר לשנת 2004. ב-12 באוקטובר 2004 הוקרן הסרט בספריית הקונגרס האמריקני בפני חברי הקונגרס ועובדיו ובפני הקהל הרחב.
דמויות

יורם חטב כרס"ן ויקטור גבאי – ראש מדור בענף מצרים באמ"ן. דמותו מבוססת על שילוב הסיפורים של אזרח עובד צה"ל באמ"ן-מחקר אלברט סודאי, סגן סימן טוב בנימין (קצין מערך בפיקוד דרום), סא"ל זיזי (זוסיה) קניאזר (ראש ענף ירדן באמ"ן-מחקר), סא"ל אביעזר יערי (ראש ענף סוריה באמ"ן מחקר) וכן רס"ן יעקב (ינקיל) רוזנפלד (ראש המדור הצבאי בענף מצרים). לאורך כל הסרט מתריע גבאי על הראיות הרבות התומכות בפרוץ מלחמה, ונהדף שוב ושוב על ידי מפקדו ועל ידי ראש אמ"ן אלי זעירא.
נתן דטנר בתפקיד האלוף אלי זעירא – ראש אמ"ן
איתן לונדנר בתפקיד אל"ם עמרם ריכטר – ראש ענף מצרים באמ"ן
אילן גנני בתפקיד רס"ן אברהם לייבוביץ' – ראש מדור בענף מצרים באמ"ן
אסי דיין בתפקיד אביו – שר הביטחון משה דיין
גיל פרנק בתפקיד הרמטכ"ל דוד אלעזר
רות גלר בתפקיד ראש הממשלה גולדה מאיר
אילן צינמן בתפקיד רס"ן הרצל – ראש לשכת ראש אמ"ן
קרן ברגר בתפקיד נורית – פקידתו של רס"ן ויקטור גבאי
ערן עמיחי בתפקיד המלך חוסיין
יוסי אלפי בתפקיד 'בבל' – סוכן המוסד במצרים, המבוסס על דמותו של אשרף מרואן, סוכן המוסד במלחמת יום הכיפורים
עמי ויינברג בתפקיד האלוף במילואים צבי זמיר – ראש המוסד
יגאל שדה בתפקיד האלוף ישראל טל – סגן הרמטכ"ל
הערות שוליים

↑  ynet, הערב בטלעד: שתיקת הצופרים, באתר ynet, 1 באוקטובר 2003
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2003 – היה או לא היה | פרס האקדמיה לטלוויזיה – סרט טלוויזיה או מיני סדרה  2004 – שתיקת הצופרים | הבא: 2005 – עד מדינה |
עיר

ערך זה עוסק בסוג של יישוב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
.
נוף מעל טוקיו, בירת יפן. (ברקע הר פוג'י)
עִיר היא דפוס התיישבות אנושי המאופיין בצפיפות גבוהה ובריכוז גבוה של אוכלוסייה ליחידת שטח, ביחס לצורות התיישבות אחרות. התהליך הדמוגרפי בו מתרחש מעבר של אוכלוסייה מיישובים כפריים לסוגים שונים של התיישבות עירונית מכונה עיור.
הגדרת עיר

עיר היא מושג סוציולוגי, המעיד על אופי המקום אולם משתנה ממקום למקום. מקס ובר בספרו "העיר", ניסה להגדיר עיר על פי מאפיינים מוגדרים. המודל היה העיר האירופאית מנקודת מבט אתנוצנטרית, בעלת אוטונומיה משפטית פוליטית, ישות עירונית המנהלת את עצמה בפני עצמה. העיר גדולה באופן משמעותי מהכפרים שמסביבה ומהווה מרכז כלכלי, תרבותי ודתי לסביבתה. לעיר של ימינו בסיס כלכלי המושתת בדרך כלל על מסחר, שירותים, מלאכה ותעשייה, בניגוד לכפר, המושתת על חקלאות. בעיר המודרנית יש שלטון מקומי המחוקק חוקים מקומיים ומספק שירותים ותשתיות לתושבי העיר. בערים מתרכז הכוח הפוליטי, הדתי והתרבותי, לכן השפעתן על החברה בארץ או במדינה בדרך כלל גדול יותר מאשר היישובים הכפריים. מודל זה מצומצם ביותר ואינו כולל ערים מוסלמיות, מזרח-אסייתיות ואחרות. הערים המוסלמיות שונות היו במרכיביהן ולכן לא התאימו לקטגוריות של ובר.
בעוד נקודת המבט המודרנית והמערבית של ובר מאפיינת עיר על פי יחסה כלפי חוץ, המשורר הקדום [דרושה הבהרה]מעדיף תיאור של חיי העיר גופא, ובעיקר חיי הרגש. היחס אל החוץ מתמצה בציון מבקרים מן החוץ, שהם כמו חיות מחמד מופלאות לתענוג יושבי העיר. אפשר להבין הבדל זה ביחס לעיר מתוך כך שהתיאור הקדום נכתב בעת שהערים היו בנות פחות מאלפיים שנה, מעט מזעיר מכלל בני האדם היו יושבי ערים ועצם קיומן כישויות היה מקור לפליאה, תהיה ואף ספק. כיום אחרי מעל חמשת אלפי שנים של ערים והיסטוריה העיר גופא אינה יוצאת הדופן, אלא תקן הקיום לרוב בני האדם בעולם המתועש. העיר עצמה מובנת מאליה, ויחסה אל סביבתה הפך למוקד ההגדרה והשוואתה לערים אחרות.
חשיבותה של העיר בהיסטוריה

מקובל לחשוב שהקשר בין עיר לציויליזציה הוא מוחלט ודו סיטרי: הציוילזציה התפתחה בעיקרה בעיר, ולעיר אין קיום ללא מוסדות הציויליזציה. היוונים הקדמונים תלו את קיום הציויליזציה והעיר גם יחד במושג יונומיה, הסדר הטוב. חלק גדול מסיפור התרבות האנושית נקבע בערים. בפרט, התפתחות מוסדות ומוסדות העל, כמו בתי משפט, חוק וחוקה, בנקאות, גילדות של מומחים, ספריות, אוניברסיטאות וכיוצא באלה התחוללה בערים. תהליכי התמחות בצורתם הקיצונית התקיימו ועודם מתקיימים אך ורק בערים. השליט והבירוקרט, המשפטן והפילוסוף, המדען והמהנדס, האדריכל והבנאי, כל אלו נוצרו בערים, התפתחו בערים וקיומם אפשרי רק בעיר, היכן שמתקיים המפגש ההכרחי בין צורך, אפשרות והזדמנות. רעיון העיר, שאולי נראה מובן מאליו כעת, סותר כמיליון שנות אבולוציה אנושית, בהן האדם התקיים כצייד-לקט. לאורך כמעט כל תקופה זו, בה האדם עוצב, חיו בני אדם בקבוצות קטנות בהן כל אדם היה מוכר לכל אדם וגם קשור עמו בקשרי משפחה. אין תימה, איפה, שהערים על מעל 5,000 שנות ההיסטוריה שלהן נאלצו להתמודד עם מכלול בעיות חדשות לניסיון האדם, בעיות הנובעות מעצם הרעיון של כינוס אלפי זרים יחד לחיים זה לצד זה בתחום מצומצם. ניכור אורבני, הבדלי מעמדות ומתח בין עשירים לעניים, מהומות ומרידות, מגפות, שלטון כוחני ועריץ - כל אלו קשורים בטבורם לעיר, והפתרונות להם עדיין בתהליך עיצוב ובחינה.
מכל אלו נובע שחלק עצום מההיסטוריה האנושית הוא ההיסטוריה של ערים: החל בארך, הגדולה בערי העולם עם שחר ההיסטוריה, המגדירה את עליית תרבות שומר, דרך אכד, בבל ואור, המציינות את ערש ההיסטוריה. אוגרית ויורשתה הפניקית קרתגו ששתיהן מציינות את עידן הסחר הפיניקי שהפיץ את רעיון העיר והציויליזציה מערבה. אתונה וספרטה של יוון הקלאסית, אלכסנדריה וסירקוזה הפאן-הלניות, רומא והאימפריה שהקימה שהגדירה בפועל את ראשית תרבות המערב, כמו גם מרכז לנצרות הקתולית שמילאה תפקיד מרכזי בקיפאון ימי הביניים העתיד לבוא. ירושלים בה נולדה דת המערב, וקונסטנטינופול שהתקיימה לאורך אלף שנים כעיר נוצרית והפיצה את הנצרות צפונה ומערבה. בגדאד וקהיר, שהיו מרכז האימפריות הערביות, הפיצו את האסלאם, שימרו גחלת של הידע היווני הקלאסי והניחו חלק מהיסודות להתפתחות המדע במערב עד שהוא יצא מקיפאון ימי הביניים. אנדלוסיה שכיבושה ברקונקיסטה עם ספרייתה המופלאה היה ציון דרך חשוב להשבת פילוסופיה יוונית, ידע יווני ויבוא ניצני מדע ערביים לאירופה של שלהי ימי הביניים. פירנצה של הרנסאנס, פראג של הרפורמציה, לונדון של מקדש החירות האנגלי וגרעין לאימפריה הגדולה ביותר בהיסטוריה ולקולוניאליזם האירופי, פריז של המהפכה הצרפתית.
כל אלו ורבות אחרות משמשות בד בבד נקודות ציון, מקור לרעיונות חדשים שהגדירו ותחמו תקופות ותרבויות וכולן יחד מהוות חלק ניכר ממארג ההיסטוריה. באור זה קל לטעות ולראות בהיסטוריה את תולדות הערים בלבד, אך רבים מהתהליכים רבי העוצמה בהיסטוריה החלו באזורים שלא הייתה בהם ולו עיר אחת: ההתפשטות ההינדו-אירופית. החורבן שהביאו גויי הים על אימפריית הסחר הפיניקית וימי הביניים הקטנים שבאו בעקבות חורבן זה. לחץ הפושטים ההונים ומפולת הדומינו של נדודי העמים שהחריבו את האימפריה הרומית. המונגולים שכבשו את האימפריה בעלת הרצף היבשתי הגדול ביותר מאז ומעולם. יתר על כן - מעצם ההגדרה עיר תלויה לקיומה בעורף חקלאי או מסחרי - לרוב שילוב של השניים. התפתחויות בטכניקות של חקלאות, אימוץ גידולים חדשים וזנים חדשים, פתיחת וסכירת נתיבי מסחר שמו כולם חסם מוגדר היטב לעצם אפשרות קיומן של ערים ולמידת שגשוגן.
הגדרת "עיר" לפי חוקי מדינת ישראל

בישראל, בסמכות שר הפנים לסווג את הרשויות המקומיות לעיריות ולמועצות מקומיות. פקודת העיריות קובעת שאם שר הפנים חושב שרצוי שישוב מסוים יוכר כעירייה, הוא רשאי לצוות על הקמת ועדת חקירה שתחקור את הנושא, ולאחר שהגישה הוועדה דו"ח לעיונו, רשאי השר להחליט על פי שיקול דעתו שהישוב הוא עירייה. הפקודה קובעת שהשר לא יכריז שישוב עם פחות מ-10,000 תושבים הוא עירייה, אלא בנסיבות מיוחדות, וגם בנסיבות כאלה אין להכריז על ישוב עם פחות מ-5,000 תושבים כעירייה. עם זאת, אחד הקריטריונים שנבחנים בשיקול למתן מעמד של עיר הוא מספר תושבים גבוה מ-20,000. ישנם גם קריטריונים שאינם קשורים למספר התושבים, כגון: אופי שאינו כפרי, מקורות תעסוקה שאינם חקלאיים, ניהול תקין, יציבות קואליציונית ורמת השירותים לתושבים. הקריטריונים הדמוגרפיים והאחרים מותירים טווח רחב לשיקול דעת. לדוגמה: ברמת השרון, בעת שהייתה עדיין מועצה מקומית, התגוררו מעל 35,000 תושבים.
לכל עירייה יש ראש עירייה ומועצה, הנבחרים בבחירות המקומיות שמקיים משרד הפנים. מספר חברי המועצה נקבע בהתאם למספר התושבים:
עד 5,000 תושבים – תשעה חברי מועצה
בין 5,000 ל-25,000 תושבים – עד 15 חברי מועצה
בין 25,000 ל-100,000 תושבים – עד 21 חברי מועצה
100,000 תושבים ומעלה – 21 עד 31 חברי מועצה.
ראו גם

גאוגרפיה עירונית ותכנון ערים ואזורים - מונחים
ערים בישראל
הערים הגדולות בעולם
שלטון מקומי
בניין עירייה
פרוור
לקריאה נוספת

אדוארד גלייזר, ניצחון העיר: כיצד היטיבה העיר את חיי האנושות, הוצאת מודן, 2012.
מנחם תלמי, אפרים תלמי, כל הארץ- לכסיקון גאוגרפי של ישראל, הוצאת עמיחי, ספטמבר 1966.
הערות שוליים

↑  פקודת העיריות (נוסח חדש), סעיף 3, באתר פסק-דין
↑  שינוי מעמד מוניציפלי ממועצה מקומית לעירייה, משרד הפנים, 1 במאי 2012 (מאורכב מהמקור)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286448205171  BNE: XX525968  BnF: cb11933792m (data)  GND: 4056723-0  HDS: 007875  LNB: 000055131  NDL: 00573347  NKC: ph115399  NLK: KSH1998014258 
אחת הערים הקדומות ביותר בעולם - יריחו (תל יריחו)
מבט אווירי על תל אביב, המרכז העירוני של ישראל והגדולה בערי גוש דן.
טמפרה
הוועדה לבחינת תקציב הביטחון

הוועדה לבחינת תקציב הביטחון, שנודעה בשם "ועדת לוקר" על שם העומד בראשה, אלוף (מיל') יוחנן לוקר, היא ועדה ציבורית אשר מונתה במאי 2014 על ידי ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בהמשך להחלטת הקבינט הביטחוני, לשם בחינת תקציב הביטחון של מדינת ישראל.
לפני כן פעלו ועדות דומות, בהן ועדת ברודט שהגישה המלצותיה במאי 2007, ועדה בראשות אבי בן-בסט לבחינת קיצור שירות החובה בצה"ל וועדת טישלר (אנ') שהגישה המלצותיה ביולי 2012.
הוועדה הגישה את המלצותיה בחודש יוני 2015, ואלה נתקלו בהתנגדות חריפה של מערכת הביטחון.
בעקבות מלחמת חרבות ברזל הוקמה ועדה חדשה בראשות יעקב נגל, שהתכנסה לראשונה באוגוסט 2024. בינואר 2025 הוגשו המלצות הוועדה הזו.
חברי הוועדה

חברי הם:
- יו"ר הוועדה: אלוף (מיל') יוחנן לוקר, לשעבר המזכיר הצבאי של ראש הממשלה, ראש להק אוויר וראש מטה חיל האוויר.
אלוף (מיל') עמי שפרן, לשעבר ראש אגף התקשוב.
ניצב (דימ') אסתר דומיניסיני, לשעבר ראש אגף כוח אדם במשטרת ישראל ומנכ"לית המוסד לביטוח לאומי.
יוסי אקרמן, לשעבר נשיא אלביט מערכות.
דוד ברוך, לשעבר סגן ראש אגף התקציבים במשרד האוצר ומנכ"ל בנק ירושלים ואקסלנס השקעות.
ענת לוין, משנה למנכ"ל כלל ביטוח.
פרופ' רבקה כרמי, נשיאת אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פרופ' בן-ציון זילברפרב, מרצה לכלכלה. באוניברסיטת בר-אילן ולשעבר מנכ"ל משרד האוצר.
מזכיר הוועדה היה ד"ר שוקי פרידמן ויועץ כלכלי לוועדה היה ד"ר רון מלכא, בכיר לשעבר באגף התקציבים במשרד הביטחון.
משקיפים שליוו את הוועדה:
תא"ל ששון חדד, ראש אגף התקציבים במשרד הביטחון.
אל"ם יניב אלאלוף, ראש מחלקת תכנון באגף התכנון.
תא"ל (מיל') יעקב נגל, סגן ראש המטה לביטחון לאומי.
נח הקר, סגן ראש אגף התקציבים באוצר.
דניאלה פרתם מאגף התקציבים באוצר.
רו"ח עמוס שקדי, סגן החשבת הכללית.
רו"ח יובל רז מאגף החשב הכללי באוצר.
אמיר ברקן, סמנכ"ל כלכלה ותשתיות במשרד ראש הממשלה.
ד"ר יעקב ברוידא מבנק ישראל.
עיקרי המלצות הוועדה

גיבוש עקרונות :
תפיסת הביטחון: על ממשלת ישראל לפעול לגיבוש תפיסת הביטחון הרלוונטית למדינת ישראל נוכח המציאות הביטחונית הדינמית שאתה מתמודדת המדינה.
תפיסת הפעלה עדכנית: יש לבחון את תפיסת ההפעלה של צה"ל ולעדכנה לנוכח האתגרים המבצעיים העומדים בפני מערכת הביטחון.
ניהול תקציב הביטחון :
היקף תקציב הביטחון: בלב המלצות הוועדה ניצב היקפו של תקציב הביטחון לחמש השנים הבאות. הוועדה המליצה שבין השנים 2016–2020 בסיס התקציב יהיה 59 מיליארד ש"ח.
שקיפות: יש ליצור שקיפות מלאה של משרד הביטחון וצה"ל מול משרד ראש הממשלה, משרד האוצר והמטה לביטחון לאומי. הוועדה ייחסה חשיבות עליונה להמלצה זו.
התייעלות כמקור תקציבי: על מערכת הביטחון להגביר את תהליך ההתייעלות שבו היא נמצאת. להתייעלות זו יש פוטנציאל משמעותי לפינוי מקורות תקציביים לצורכי מוכנות והתעצמות. כחלק מתהליך התייעלות יש לפעול לאזרוח של מערכים המופעלים בידי מערכת הביטחון וצה"ל, ובכך לאפשר למערכת הביטחון וצה"ל להתמקד במשימות הליבה שלהם.
עוגני התקציב: יש לקבוע עוגנים תקציביים לאימונים לשמירה על כשירות צה"ל ולמחקר ופיתוח לשמירה על יתרונו הטכנולוגי של צה"ל, כלומר לקבוע תקציב ליעדים אלה שאי-אפשר יהיה להעבירו לשימושים אחרים.
ניהול תקציב הביטחון: על ראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, המדווח למנכ"ל משרד הביטחון ולרמטכ"ל, תוטל אחריות כוללת לניהול תקציב הביטחון - יצירת תמונה תקציבית מלאה, שבה ייכללו כל מרכיבי התקציב, ומעקב אחרי יישום והתייעלות. יש לשפר את תהליך התכנון של תקציב הביטחון ולהגביר את הפיקוח והבקרה על מימושו, גם באמצעות הגברת מעורבותם של אנשי המטה לביטחון לאומי ומשרד האוצר בתהליכים אלה.
מבנה צה"ל :
מבנה זרוע היבשה וסמכויותיה: יש לאחד את אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה ויתר הגופים העוסקים בבניין הכוח ביבשה, לתוך זרוע היבשה, ולבטל כפילויות בין זרוע היבשה לבין אגפים אחרים.
כוח אדם בצה"ל
צמצום כוח האדם: נדרשת הקטנה משמעותית בהיקף כוח האדם בצה"ל ובהוצאה לשכר הנגזרת מכך, תוך העדפת המסגרות המבצעיות והלוחמים. לשם כך יש לפעול לצמצום משמעותי של מטות ומפקדות.
שכר: יש לערוך שינוי במבנה השכר, שיביא לידי ביטוי העדפה של לוחמים וגמישות בתגמול בעלי מקצועות צבאיים אחרים. ההוצאה הכוללת על שכר תעמוד על 86% מעלות השכר כיום, עד סוף שנת 2017.
קיצור שירות החובה: יש להמשיך במתווה קיצור שירות החובה על פי המלצות ועדת בן בסט, עד לשירות בן שנתיים לגברים ולנשים עד שנת 2020.
מודל סיום השירות: יש להמיר את פנסיית הגישור במענק סיום שירות ראוי והוגן.
שיקום: יש לאמץ את המלצות ועדת גורן ולהוסיף גורמי בקרה שיבחנו קביעת זכאויות נוספות לזכאי אגף השיקום.
משקל מערכת הביטחון בגופי התכנון הלאומיים :
צמצום הגבלות מערכת הביטחון על שימוש במשאבים לאומיים: יש לצמצם את המשקל שיש למערכת הביטחון בגופי התכנון להטלת מגבלות על שימוש אזרחי בתשתיות לאומיות: קרקע, תקשורת, המרחב המקוון ועוד. יש לערוך רפורמה יסודית בתהליכי העבודה וביחסי הגומלין בין רשויות התכנון הלאומיות למערכת הביטחון ובאופן הטיפול בבקשות המוגשות למשרד הביטחון, ולהסדיר מחדש בחקיקה את הממשקים ואת הסמכויות של הגורמים השונים.
תגובות להמלצות הוועדה

המלצות הוועדה, ובפרט חלקן הנוגע לצמצום כוח האדם בצה"ל ולצמצום עלות השכר באמצעות שינוי תנאי הפרישה, ספגו ביקורת חריפה מבכירי מערכת הביטחון. דובר צה"ל, תא"ל מוטי אלמוז, תיאר המלצות אלה כ"כדור בין העיניים". שר הביטחון, משה יעלון, תיאר את דו"ח הוועדה כ"שטחי, לא מאוזן באופן קיצוני ומנותק לחלוטין מהמציאות סביב מדינת ישראל ובתוכה", והחרים פגישה שזימן ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בהשתתפות שר האוצר, משה כחלון ויוחנן לוקר, לדיון בהמלצות הוועדה. מנכ"ל משרד הביטחון, דן הראל, תקף את דרך עבודתה של הוועדה ושלל את מסקנותיה, והגדיר את הדו"ח "רדוד, מלא שגיאות, לא רציני".
לעומתם, השרים נפתלי בנט ויואב גלנט הביעו תמיכה בהמלצות הוועדה.
ב-20 באפריל 2016 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני תוכנית רב-שנתית לצה"ל לשנים 2016-2020.
תוכנית "גדעון"

יממה לפני פרסום דו"ח לוקר פרסם צה"ל תוכנית רב-שנתית שלו, בשם "גדעון", שכוללת פעולות התייעלות אחדות:
פרישת 5,000 משרתי קבע עד ינואר 2017, במסגרת צמצום כוחות סדירים.
הצערת גיל הקצינים הקרביים.
צמצום מערך המילואים במאה אלף משרתים.
סגירת אגדים ארטילריים וגדודי הנדסה.
בנוסף כוללת התוכנית:
הקמת גדודי ביטחון שוטף קבועים.
הקמת זרוע הסייבר וחטיבת קומנדו, שבמסגרתה יאוגדו ארבע יחידות מובחרות של כוחות היבשה.
חיזוק האימונים של אוגדות החוד.
הערות שוליים

↑  מירב ארלוזורוב, ועדת ברודט: לקצץ 30 מיליארד ש' בתקציב הביטחון תוך עשור, באתר הארץ, 30 במאי 2007
↑  אבי בן-בסט, שירות החובה בצה"ל, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה
↑  הדר קנה, ועדת טישלר ממליצה: להוריד גיל הפרישה מצה"ל ולבטל פנסיית הגישור, באתר כלכליסט, 19 באוגוסט 2012
↑  אורן דורי, ‏בעיכוב של חצי שנה: הוועדה לתקציב הביטחון תתכנס ביום ראשון, באתר גלובס, 1 באוגוסט 2024
↑   מירב ארלוזורוב, ועדת תקציב הביטחון היא כתב הגנה לנתניהו לקראת ועדת חקירה ממלכתית, באתר הארץ, 7 בינואר 2025
↑  דב גיל-הר‏, דובר צה"ל: "לא נאיים בשביתה כמו עובדי קבלן, אך מגיע לנו הסדר", באתר וואלה, 21 ביולי 2015

"זה כדור בין העיניים; ההתנפלות על מגזר אחד תעביר את אנשי הקבע למגזר אחר", באתר כלכליסט, 21 ביולי 2015
↑  נועם אמיר, ‏יעלון תוקף: "דוח לוקר שטחי, לא מאוזן ומנותק מהמציאות", באתר מעריב אונליין, 21 ביולי 2015
↑  יוסי יהושוע, נתניהו רותח: יעלון מחרים את לוקר, באתר ynet, 23 ביולי 2015
1 2  יעלון לא הסכים לפגוש את לוקר, באתר ישראל היום, 23 ביולי 2015
↑  יובל אזולאי, ‏דן הראל: "יש בית משוגעים בצבא בגלל המלצות ועדת לוקר", באתר גלובס, 23 ביולי 2015
↑  דנה סומברג, ‏הקבינט המדיני ביטחוני אישר: צה"ל יצטייד במערכות נשק מתקדמות, באתר מעריב אונליין, 20 באפריל 2016.
↑  יואב זיתון, המהפכה של איזנקוט: עוד פיטורי אנשי קבע, קיצוץ דרסטי במילואים, הצערה ואיחוד יחידות, באתר ynet, 20 ביולי 2015,
מערכת אתר צה"ל, כל מה שרציתם לדעת על תר"ש "גדעון", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 26 ביולי 2015.
↑  גל פרל פינקל, נדרשת תנופה ליבשה, מבט על, גיליון 1344, 6 ביולי 2020, באתר המכון למחקרי ביטחון לאומי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586336205171
אסתי רידר אינדורסקי

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1973 (בת 51) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סמינר בית יעקב, אוניברסיטת רייכמן, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 פרסים והוקרה:  פרס לנדאו (2018) 
 
אסתי רידר אינדורסקי (נולדה ב-27 בפברואר 1973) היא סופרת, פמיניסטית ואקטיביסטית חרדית הפועלת לקידום מעמדן של נשים חרדיות למוקדי קבלת החלטות ולקידום השיח בין קבוצות שונות בציבוריות הישראלית.
אינדורסקי, ילידת תל אביב, היא בוגרת סמינר בית יעקב, המרכז הבינתחומי הרצליה ובעלת תואר דוקטור מאוניברסיטת תל אביב. עבודת הדוקטורט שלה נכתבה בהנחיית פרופסור חנה הרצוג וכותרתה: מבעד לסורגים שקופים נשים חרדיות לומדות גמרא (תלמוד).
לצד עיסוקה במחקר אקדמי בתחומי ממשל, מגדר ורב תרבותיות. מרצה במכללת עמק יזרעאל, מרצה באוניברסיטת תל אביב, עוסקת בכתיבה פובליציסטית ומרבה להופיע ולדבר מול קהלים שונים כחלק ממחויבותה לשיתופי פעולה בין מגזרים ולאחריות חברתית רחבה. רידר אינדורסקי פועלת לקידום בריאות הנשים החרדיות באמצעות קידום חוקים בכנסת כיהנה כמנכ"לית משותפת של תנועת "נבחרות" בשנים 2016–2018, תנועה פוליטית חרדית פמיניסטית. רידר אינדורסקי היא חברת הנהלה ב"איתך מעכי" משפטניות למען צדק חברתי וחברה בפורומים בין ארגוניים הנלחמים בהדרת נשים בישראל.
פעילותה הפוליטית > קמפיין מחאה ליצוג נשים חרדיות בכנסת

בשנת 2015 הצטרפה לקמפיין שהובילה אסתי שושן שהעלה לסדר היום את נושא העדר הייצוג של נשים חרדיות בכנסת וברשויות המקומיות והתגבש בתנועת נבחרות רידר רינדורסקי שימשה כמנכ"ל משותף של התנועה בין השנים 2016–2018.
התנועה עוסקת בהעלאת מודעות ושיח ציבורי לייצוג נשים חרדיות ולזכויותיהן ומעוררת שיח פמיניסטי בתוך המגזר החרדי בפלטפורמות שונות, בכנסים ובהפצת חומרים בעלי מסר דתי פמיניסטי, כמו גם בפיתוח מנהיגות של נשים חרדיות.