stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרכבת התחתית של דונצק
היסטוריה

ככל עיר אחרת בחברה הסובייטית, כאשר אוכלוסיית דונצק הגיעה לכמיליון תושבים בשנות ה-80 של המאה ה-20, היא הפכה לזכאית למערכת רכבות תחתיות משלה. התוכנית הראשונה לבניית הרכבת הוצגה לציבור הרחב במהלך 1984, אך עבודות הבנייה לא החלו באופן מיידי. רק לאחר שאוקראינה זכתה בעצמאותה ב-1991, העבירה ממשלת אוקראינה החלטה ב-30 בדצמבר 1991 שאמרה כי "יש להתחיל את העבודות על הרכבת התחתית בדונצק". תהליך התכנות החל לבסוף ב-1993, והעבודה בשטח תוכננה להתחיל גם היא באותה השנה, כשתאריך היעד נקבע ל-2002.
עם זאת, ב-1995 נדחה תאריך היעד לפתיחת הרכבת התחתית ל-2005, עקב בעיות תקציביות שפקדו את המועצה העירונית. ב-5 בספטמבר 1997 הורה ראש ממשלת אוקראינה, ולארי פוסטובויטנקו (אנ'), כי על קו הרכבת הראשון בעיר להיפתח לציבור "תוך 8 שנים" (כלומר, עד 2005). בשנת 2000 החלו עבודות הבנייה בפועל בארבע מתוך ששת התחנות בעיר. לֹא זוֹ אַף זוֹ, היות שמצבה הכלכלי של עיריית דונצק לא השתפר עם חלוף הזמן, עובדי בניית התחנות לא זכו לתשלום לאחר שבעה חודשי עבודה בלבד, ותהליך הבנייה פסק. עד שלב זה, הוצאו כ-300 מיליון הְרִיבְנְיָה (מעט פחות מ-300 מיליון שקלים חדשים של תחילת שנות ה-2000).
בשנת 2004 הבטיחה ממשלת אוקראינה כי בניית המטרו תסתיים ב-2010. ב-18 באפריל 2007 החליטה מועצת היועצים של אופ"א בישיבתה בקרדיף שבויילס כי יורו 2012 יתקיים באירוח של פולין ואוקראינה, מה שהגדיל את תקוותם של תושבי העיר שתהליך הבנייה יסתיים עד המועד המתוכנן, שכן דונצק הייתה אחת הערים המארחות. ב-2009 התקיימו מספר שביתות של העובדים מאחר שלא קיבלו את שכרם, ככל הנראה עקב שחיתות שלטונית. לדברי ראש העיר באותה תקופה, "כ-500 מיליון הריבניה שהוקצו לצורך הפרויקט מעולם לא הגיעו ליעדם". ב-2011, שנה טרם משחקי היורו, הבניה הושעתה פעם נוספת בשל העלות הכספית הגבוהה, אך הובטח לציבור כי היא תיפתח על לפתיחת המשחקים. לאחר ולא נפתחה עד קיץ 2012, וכ-30 שנה לאחר ההחלטה הראשונית על הבנייה, החליטו להעביר את התוכניות מרכבת תחתית לרכבת קלה, והבנייה הועברה לאחריות חברת רכבת אוקראינה. המטרה הייתה שקו הרכבת הראשון יפתח עד חג המולד של 2014.
העבודות על הרכבת הופסקו לחלוטין בשנת 2014 בעקבות פריצת המלחמה בדונבאס, בהיותה של דונצק אחת משתי הערים המרכזיות של הצד הפרו-רוסי בסכסוך. לקראת סוף 2014 החליטו ראשי "הרפובליקה העממית של דונצק" (ישות מדינית מוכרת חלקית שהתקיימה בין 2014 ל-2022 במזרח אוקראינה) שמושבם בדונצק ש"המשך הבנייה יבחן מחדש", החלטה שהתקבלה עבור פרויקטים נוספים ברחבי ה"רפובליקה", בעקבות המלחמה.
בשנת 2022, בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה, נודע כי קיימת סכנת הצפה לתחנות הרכבת ממכרות הפחם של העיר, ועל כן הוחלט כי העבודות יופסקו "ללא הגבלת זמן".
ראו גם

קתדרלת קלן
הערות שוליים

↑  О Донецком метрополитене, מתוך letopis.donbass-name.ru (ברוסית)
↑  Донецк теряет подземный транспорт, מתוך אתר Delovaya Stolitsa (ברוסית)
↑  НЕСБЫВШАЯСЯ МЕЧТА: КАК ПРОЕКТ МЕТРО В ДОНЕЦКЕ СТАЛ ВЗРЫВООПАСНЫМ, מתוך אתר novosti.dn.ua (ברוסית)
הסוד של קריקלי הול

| --- | --- |

 מבוסס על:  הרומן "הסוד של קריקלי הול" מאת ג'יימס הרברט
 סוגה:  סדרת דרמה, סדרה המבוססת על ספר 
 כותבים:  ג'ו אהירן
 בימוי:  ג'ו אהירן
 שחקנים:  סוראן ג'ונס טום אליס דאגלס הנשל דייוויד וורנר שרה סמארט איאן דה קייסטקר אוליביה קוק מייזי ויליאמס ביל מילנר סוזן לינץ' פיקסי דייוויס קיאן פרסיאני ניק סידי ג'וליה פורד אליוט קרלי
 פסקול:  דן ג'ונס
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  3 
 הפקה
 מפיק:  אן האריסון-בקסטר
 מפיקים בפועל:  הילרי מרטין
 חברת הפקה:  BBC Productions Salford
 הפצה:  הולו 
 עורכים:  גרהם ווקר
 צלמים:  פיטר גרינהיי
 טכניקת צילום:  1080i (HDTV)
 מוזיקה:  דן ג'ונס 
 אורך פרק:  57–59 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC America BBC One
 רשת שידור בישראל:  BBC Entertainment
 תקופת שידור מקורית:  18 בנובמבר 2012 – 2 בדצמבר 2012 – 2 בדצמבר 2012 
 קישורים חיצוניים
 הסדרה באתר ה-BBC
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הסוד של קריקלי הול (באנגלית: The Secret of Crickley Hall) הוא עיבוד טלוויזיוני של ג'ו אהירן עבור ה-BBC לרומן באותו שם מאת הסופר הבריטי ג'יימס הרברט.
הסדרה מציגה שתי עלילות במקביל. קו העלילה הראשי מתרחש ב-2006 ועוקב אחר קורותיהם של בני משפחת קיילי ששכרו את הבית קריקלי הול אחרי שאב המשפחה, גייב קיילי (טום אליס), מקבל חוזה עבודה באזור. הסיפור השני מוצג בסדרה של פלשבקים על אירועים המתרחשים בשנת 1943. בקריקלי הול חיו אז יתומים שפונו מלונדון בתקופת מלחמת העולם השנייה.
תקציר עלילה

גייב קיילי, אשתו איב וילדיהם לורן קמרון וקלי חיים בלונדון. באחד הימים הילד קאם נעלם. אמו נרדמה לכמה שניות כשהוא שיחק במגרש המשחקים והוא פשוט נעלם. אחד עשר חודשים אחר כך, גייב מציע לאשתו לעבור לחיות בצפון אנגליה, קרוב לחוף המזרחי. שם הוא מקווה שהשינוי במקום המגורים יביא לאשתו נחמה כלשהי, מכיוון שהיא נאחזת בתקווה שקאם עדיין בחיים.
צוות השחקנים > הדמויות כיום

| שחקן | דמות | תפקיד | פרקים |
| --- | --- | --- | --- |
| סוראן ג'ונס | איב קיילי | האם | 1–3 |
| טום אליס | גייב קיילי | האב, מהנדס מבנים | 1–3 |
| מייזי ויליאמס | לורן קיילי | הבת בת העשרה | 1–3 |
| אליוט קרלי | קמרון "קאם" קיילי | הבן שנעלם, בן חמש | 1–3 |
| פיקסי דייוויס | קלי קיילי | הבת הצעירה | 1–3 |
| דייוויד וורנר | פרסי ג'אד המבוגר | שרת לשעבר של קריקלי הול | 1–3 |
| ניק סידי | הכומר אנדרו | כומר הקהילה | 1–2 |
| פול קלייטון | בעל פאב | בעל הפאב ברנבי אין | 1 |
| וליל צ'בלאלה | מורה | מורה בבית הספר של לורן | 1 |
| שנון ביר | תלמיד | האחראי לבריונות שמופנית כלפי לורן | 1–2 |
| סוזן לינץ' | לילי פיל | מתקשרת (מדיום) | 2–3 |
| דונלד סאמפטר | גורדון פייק | פאראפסיכולוג | 2–3 |
| אנני קלי | מגדה המבוגרת | אחותו של אוגוסטוס | 3 |
| איאן בורפילד | מפקח בילוש מייקל | שוטר | 3 |
| אמה הינד | – | אחות | 3 |
צוות השחקנים > דמויות מ-1943

| שחקן | דמות | תפקיד | פרקים |
| --- | --- | --- | --- |
| דאגלס הנשל | אוגוסטוס קריבן | הבעלים של קריקלי הול | 1–3 |
| שרה סמארט | מגדה קריבן | אחותו של אוגוסטוס קריבן | 1–3 |
| אוליביה קוק | ננסי לינט | מורה של היתומים | 1–3 |
| איאן דה קייסטקר | פרסי ג'אד | חצרן בקריקלי הול | 1–3 |
| ביל מילנר | מוריס סטפורד | היתום המבוגר ביותר | 1–3 |
| קיאן פרסיאני | סטפן רוזנבאום | ילד יתום יהודי גרמני | 1–3 |
| פרן דיקון | סוזן טריינר | ילדה יתומה | 1–3 |
| קרייג פרקינסון | הכומר הוראס | כומר הקהילה | 2–3 |
| ג'וליה פורד | איירין ג'אד | אמו של פרסי | 2–3 |
| ג'ון סאקוויל | ד"ר דייוויד וילקוקס | רופא בבית חולים בלונדון שמדבר עם ננסי | 2 |
| תרזה צ'ורצ'ר | אחות | אחות בבית חולים בלונדון שמדברת עם ננסי | 2 |
שידור הסדרה

המיני-סדרה "הסוד של קריקלי הול" שודרה לראשונה בארצות הברית בערוץ BBC America ב-28 באוקטובר 2012 ברצף של שלוש שעות. בממלכה המאוחדת שודרה הסדרה בערוץ BBC One בהמשכים שבועיים החל מ-18 בנובמבר 2012.
אתרי צילומים

הבית המופיע בתחילת הסדרה הוא בית ברחוב אוקספורד באלטרינצ'ם. הכפר דאונהאם שבלנקשייר שימש לצילומי הכפר דווילס קליב. הפאב המקומי "The Assheton Arms" שימש כפאב שבסדרה "ברנבי אין". הצילומים בכנסייה נערכו בכנסיית דאונהאם סנט לאונרד. הבית קריקרלי הול צולם בבאודן הול בצ'אפל-אן-לה-פרית' שבדרבישייר. סצנות המלחמה צולמו ברחוב הסקיסון, רחוב פוקנר וכיכר פוקנר בליברפול.
הערות שוליים

↑  "The Secrets of Crickley Hall, Episodes, Credits". BBC. 2012.
↑  Wightman, Catriona (7 במרץ 2012). "Suranne Jones to lead BBC haunted house drama 'Crickley Hall'". Digital Spy. נבדק ב-7 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TV MOVIE The Secret of Crickley Hall (BBC America) Starring Tom Ellis & Suranne Jones". tvequals.com. 28 באוקטובר 2012. נבדק ב-25 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TV stars Suranne Jones and Tom Ellis in Bowden Hall fright". Birmingham Mail. 2012.
↑  "Peak's role in BBC thriller". Buxton Advertiser. 2012. אורכב מ-המקור ב-2016-04-06. נבדק ב-2018-01-29.
↑  Miles, Tina (24 במרץ 2012). "Filming for The Secret Of Crickley Hall starring Suranne Jones takes place in Liverpool". Liverpool Echo. נבדק ב-25 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
הרומנים הנפוליטניים

| --- | --- |
 
 ספרי הסדרה
 החברה הגאונה ספר הסיפור של שם-המשפחה החדש הסיפור של מי שברחו ומי שנשארו הסיפור של הילדה האבודה
 מידע כללי
 מאת:  אלנה פרנטה 
 שפת המקור:  איטלקית 
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2014 
 פרסים
 The New Vanguard (5 במרץ 2018) 
 
הרומנים הנפוליטניים הם סדרת ספרים בארבעה חלקים (טטרלוגיה) שנכתבו על ידי הסופרת האיטלקייה אלנה פרנטה, ותורגמו לעברית על ידי אלון אלטרס.
סדרת הרומנים מכילה את ארבע הנובלות הבאות: החברה הגאונה: ילדות, נערות (2011), הסיפור של שם-המשפחה החדש (2012), הסיפור של מי שברחו ומי שנשארו (2013), והסיפור של הילדה האבודה (2014).
הספרים נמכרו בלמעלה מ-10 מיליון עותקים ב-40 מדינות.
סדרת הספרים עוקבת אחר חייהן של שתי ילדות אינטליגנטיות, אלנה ("לנו") גרקו, ורפאלה ("לילה") צ'רולו, מילדותן ועד בגרותן והזדקנותן, כשהן מנסות לבנות חיים טובים לעצמן בתוך התרבות האלימה של מקום הולדתן - שכונה ענייה בפאתי נאפולי, איטליה. הרומנים מסופרים בגוף ראשון על ידי אלנה גרקו.
עיבוד טלוויזיוני לספר הראשון בסדרה שודר ב-18 בנובמבר 2018, ברשת HBO, תחת הכותרת, "החברה הגאונה (מיני-סדרה)". ב-9 בספטמבר 2024 עלתה העונה הרביעית והאחרונה.
עלילה > החברה הגאונה (ספר ראשון)

הרומנים הנפוליטניים מתחילים ב-2010, כאשר מטלפן בנה של חברתה הטובה של הגיבורה הראשית, אלנה ("לנו") גרקו, אישה בשנות השישים לחייה. חברת הילדות של אלנה, לילה, נעלמה, ובנה לא מצליח לאתר אותה. אלנה מזהה את ההיעלמות הזו כהתנהגות שלילה, בשנותיה המאוחרות, תמיד רצתה לבצע, ומאמינה כי ההיעלמות של לילה היא החלטה מודעת. ברוח האהבה האמביוולנטית בין השתיים, אלנה מתחילה לכתוב כל מה שהיא יכולה לזכור על לילה, סיפור שמתחיל בשנות ה-50 בנאפולי.
אלנה ולילה גדלו בשכונה ענייה המוצפת באלימות ובמאבק, היכן שלילה היחידה שמבינה כי אדם תמים הופלל ברצח על ידי גנגסטרים מקומיים, משפחת סולארה. זו תקופה בה אף אחד לא מצפה מבנות להיות משכילות מעבר לבית ספר יסודי. אלנה החרוצה תופסת את תשומת ליבה של מאסטרה אוליביירו, אחת מהמורות בבית הספר היסודי, רווקה המעודדת אותה להימלט מחיי מעמד הפלבאים העני.
להפתעת כולם, לילה, הילדה המורדת, היא למעשה ילדה אינטליגנטית במיוחד, אשר לימדה את עצמה לקרוא ולכתוב. במהרה היא מקבלת את הציונים הגבוהים ביותר בכיתה, כמעט ללא מאמץ. אלנה גם מוקסמת וגם מאוימת מלילה, בעיקר לאחר שלילה כותבת סיפור שלדעת אלנה הוא פשוט גאוני. אלנה מתחילה לדחוף את עצמה יותר ויותר כדי לעמוד בקצב של לילה, ומתעלמת מאזהרותיה של מורתה, שאומרת לה לא להיקשר ל"מעמד הפלבאי". לאחר מכן, כאשר לילה זורקת את בובתה של אלנה לתוך המרתף של אחת הדמויות המאיימות בשכונה, אלנה עושה את אותו הדבר לבובה של לילה, כהוכחה לכך שהיא יכולה להיות נועזת כמותה. כאשר לילה, חסרת פחד, הולכת לבקש את הבובה בחזרה, אלנה הולכת איתה, אך הן לא מצליחות להחזיר את הבובות.
דרכן של שתי הבנות נפרדות כאשר הוריה של לילה מסרבים לשלם עבור חינוך נוסף לאחר בית הספר היסודי. לעומת זאת, אביה של אלנה נכנע ללחץ של מאסטרה אוליביירו ומסכים לשלם עבור המשך הלימודים של אלנה. כדי להוכיח את מעלותיה, לילה פותרת בסודיות את מבחן המעבר לחטיבת הביניים, דבר המכעיס את אביה שזורק אותה מבעד לחלון זכוכית, והיא מתרסקת על המדרכה מתחת.
אלנה מגיעה לחטיבת הביניים ולבסוף גם לתיכון. לילה מתעקשת שאלנה, החברה הגאונה שלה, לא תפסיק ללמוד לעולם. במהלך שנות לימודיה אלנה נוסעת לחופשה באיים, שם היא פוגשת את משפחת סארטורה, משפחה שגרה בעבר בשכונה. אחד מילדי המשפחה הוא נינו, בו הייתה מאוהבת מאז הייתה צעירה. במהלך החופשה אב המשפחה, דונאטו, מגיע למיטתה בלילה ומטריד אותה מינית.
בזמן שאלנה לומדת, לילה מעסיקה את עצמה בסנדלרייה של אביה. למרות התנגדותו, לילה עובדת על חלומה לעצב סוגים חדשים של נעליים ולהפוך את משפחתה לעשירה. בנוסף, ככל שהיא גדלה היא הופכת יפה יותר ומושכת את רוב הגברים הצעירים בשכונה, כולל מרצ'לו סולארה, הבן הצעיר של מנהיג קאמורה מקומי ורב עצמה. למרות שמשפחתה לוחצת עליה להתחתן עם מרצ'לו, לילה מחשיבה את משפחת סולארה למשפחה מרושעת בבסיסה. כדי להתחמק ממרצ'לו, היא מקבלת את הצעת הנישואים של סטפנו קאראצ'י, הבעלים של חנות המכולת. קאראצ'י מסכים לממן את פרויקט הנעליים של לילה, והמשפחה מסכימה לנישואים. לילה וסטפנו מתחתנים כשהיא בת שש-עשרה. בחתונה, אלנה, שבאותו זמן יצאה עם אנטוניו קאפוצ'יו, מכונאי, נדחית מההתנהגות הבוטה של בן זוגה ושל ה"פלבאים". במהלך החתונה סטפנו שובר את שתי ההבטחות שהבטיח ללילה, בכך שהזמין את האחים סולארה לקבלת הפנים בחתונה ובכך שמכר להם את הנעליים שלילה עיצבה, אותן נעליים שהבטיח כי יוקיר לנצח. לילה תוהה אם עשתה טעות בנישואיה לסטפנו.
עלילה > הסיפור של שם-המשפחה החדש (ספר שני)

הספר מתחיל היכן שהקודם הסתיים, בחתונתה של לילה, שכבר לא מרגישה דבר כלפי סטפנו לאחר החתונה. סטפנו אונס אותה בירח הדבש, ויוצר קרע נוסף ביחסיהם. משפחת סולארה משתלטת בהדרגה על פרויקט הנעליים המניב של לילה, שמחויבת לעזור על אף התנגדותה.
בעוד לילה ממשיכה להתמרד, משפחתה ומשפחתו של בעלה הופכים מודאגים, שכן היא לא נכנסת להריון. הרופא שלה מאשים את הלחץ ומורה לה לקחת חופשה. לילה, נואשת לא להיות לבד עם אמה ועם גיסתה, משכנעת את אלנה לבוא איתה. אלנה, שמצליחה מאוד בלימודיה והתאהבה בנער נינו סארטורה, מסכימה בתנאי שילונו באתר נופש מסוים, בידיעה שנינו ינפוש באותו אתר. במהרה אלנה ולילה מבלות את כל זמנן עם נינו. באופן מפתיע, אלו לילה ונינו שמתאהבים ומנהלים רומן, ומשתמשים באלנה כסיפור הכיסוי שלהם. אלנה המדוכדכת נכנעת לדונאטו סארטורה, אביו של נינו, שלוקח את בתוליה.
כשהחופשה מסתיימת, לילה נכנסת להריון והיא ונינו מתכננים לעבור לגור יחד. למרות זאת, הרומן שלהם הוא קצר, כאשר נינו מרגיש מאוים מהאינטליגנציה של לילה ועוזב אותה בפתאומיות. לילה חוזרת לבעלה סטאפנו. אחרי שהיא יולדת, היא מפתחת אובססיה לרעיון, כי עליה ללמד את בנה כמה שיותר בשנותיו הראשונות, ומנסה ללמדו לכתוב ולקרוא. אחרי שגילתה כי בעלה מעורב ברומן עם אדה קאפוצ'ו, לילה מחליטה לעזוב אותו לתמיד. היא בורחת לשכונה מוזנחת יותר עם אנצו, חבר ילדות, המתאהב בה ומבטיח לשמור עליה.
אלנה מסיימת את לימודיה בתיכון בלי שיהיו לה תוכניות נוספות. אחרי ששמעה על תוכנית המציעה לימודים חינם באוניברסיטת פיזה, היא ניגשת למבחנים, עוברת אותם ומתחילה ללמוד באוניברסיטה. תחילה היא מתקשה, בעיקר בגלל העוני ממנו הגיעה והפער התרבותי שהיא מרגישה בינה לבין חבריה לספסל הלימודים. בסופו של דבר היא פוגשת את פייטרו אייריטורה, בחור מעט יבש ומשעמם, אך אקדמאי מוכשר ממשפחה נחשבת. פייטרו מציע נישואים לאלנה, שמסכימה. לפני שהיא מסיימת את לימודיה באוניברסיטה, אלנה כותבת ספר קצר המבוסס באופן קלוש על חייה, ומספר על הלילה בו איבדה את בתוליה לדונאטו. אלנה נותנת לפייטרו את הספר כמתנה. הוא, בתורו, מעביר את הספר לאמו, אדלה, שמעבירה אותו להוצאה לאור המקבלת אותו מיידית. הספר מוביל להצלחה כספית לאלנה, שאף זוכה לביקורות משבחות. לאכזבתה, אף אחד מהשכונה לא מזכיר את הספר מלבד תגובות בודדות על הפסקאות המיניות בסיפור, ואפילו לילה לא מגלה עניין בו.
עלילה > הסיפור של מי שברחו ומי שנשארו (ספר שלישי)

לפני חתונתה, אלנה מבקרת את לילה ומגלה שהיא עובדת במפעל נקניקים, שם היא מוטרדת מינית באופן קבוע. לילה גם התאהבה באנצו, והשניים לומדים יחד תכנות מחשבים, אך היא מסרבת להפוך את מערכת היחסים ביניהם למינית שכן אינה רוצה להיכנס שוב להיריון. אחרי שאלנה עוזרת לה להשיג גלולות למניעת היריון, לילה נכנסת למערכת יחסים עם אנצו.
בינתיים אלנה, שלא רצתה להביא ילדים לעולם עד אחרי שתסיים לכתוב את ספרה השני, נכנסת להיריון מיד. כעבור כמה שנים, אלנה מצליחה לכתוב את ספרה השני רגע לפני לידת בתה השנייה. לאחר שלילה ואדלה אומרות לה שהספר איננו טוב, היא מחליטה לנטוש את הפרויקט ולהשקיע את עצמה בבנותיה ובבעלה.
אלנה נתקלת בנינו פעם נוספת, זאת לאחר שבעלה פייטרו נתקל בו באוניברסיטה והזמין אותו לארוחת ערב. אלנה מגלה שהיא עדיין נמשכת לנינו, על אף שנטש את חברתה. היא מתמלאת השראה מביקורו, וכותבת טקסט פמיניסטי, שאדלה רואה כראוי לפרסום. אלנה ונינו פותחים ברומן, הגורם לאלנה להבין שהיא לא מאושרת בנישואיה. היא מחליטה לעזוב את פייטרו.
אלנה משתפת בתוכניותיה את לילה, שמתמלאת חרדה. למרות שלילה מבינה שבנה, שטעתה לחשוב שהוא של נינו, הוא למעשה של סטפנו, היא עדיין מלאת הסתייגות כלפי נינו ורואה אותו כאדם ריקני. ללילה מראה המזל פנים, והיא ואנצו עובדים כמתכנתים. לילה מתפתה לעבוד אצל מיקלה סולארה, שנשאר אובססיבי כלפיה עד כי הוא מוכן לשלם לה סכום כסף מוגזם בעבור עבודתה כמתכנתת. אלנה לומדת כי אחותה הצעירה נמצאת בקשר מיני עם מרצ'לו סולארה.
עלילה > הסיפור של הילדה האבודה (ספר רביעי)

כעבור מספר חודשים של מאבק, אלנה סוף סוף עוזבת את פייטרו. למרות זאת, היא לומדת מלילה כי נינו לא עזב את אשתו כפי שאמר. אלנה מנסה להיפרד ממנו, אך לבסוף מחליטה לקבל את נינו כפי שהוא ועוברת עם בנותיה לנאפולי כדי שתוכל להיות קרובה אליו. היא נכנסת להיריון מנינו באותו הזמן שלילה נכנסת להיריון מאנצו. אלנה ולילה יולדות שתי בנות בהפרש של חודש. לילה קוראת לבתה טינה, שמה של בובתה הישנה של אלנה, ואלנה קוראת לבתה על שם אימה, שנפטרה מסרטן תקופה קצרה אחרי לידת הנכדה. המומה מהאחריות המלווה גידול של שלוש בנות, אלנה מגלה שהיא נמצאת בקשיים כלכליים על אף העזרה מפייטרו ומנינו. יום אחד היא מגלה שנינו שוכב עם עוזרת הבית, ולאחר מכן מגלה מלילה, כי הוא המשיך לקיים רומנים עם נשים רבות אחרות במהלך מערכת היחסים ביניהם, ואף הציע ללילה לצאת איתו. מלאת גועל, אלנה סוף סוף מוצאת את הכוח להיפרד ממנו לתמיד.
בכל המהומה הזו, אלנה מנסה לסיים את ספרה השלישי, שהיא מחויבת לכתוב בהתאם לחוזה עם בית ההוצאה. היא לא מצליחה לעשות כן, ולכן שולחת למוציא לאור את הספר שכתבה כשהייתה בהיריון עם בתה השנייה, ספר שתוכנו תיאור סתמי של ילדותה. היא מצפה שכתב היד יידחה, אך העורך תומך בו מאוד ומחשיב אותו ליצירה מופלאה.
מוקפת אהדה, אלנה וילדותיה עוברות לגור בדירה מעל זו של לילה. אלנה מגלה כי השכונה השתנתה באופן דרמטי מימי ילדותה. אנשים רבים, כולל שני אחיה של אלנה, מעורבים במכירה ובשימוש בסמים עבור האחים סולארה. אלנה מגלה, כי לילה נחשבת למושיעה בשכונה, היחידה שיכולה לעמוד בפני האחים סולארה, וזו שמעסיקה אנשים בעסק המחשבים שלה ועוזרת להם להיגמל מסמים.
הצלחת ספרה של אלנה גורמת לצרות עם האחים סולארה, כשכתבה בעיתון חושפת כי הספר מציג תוכן בדיוני על עסקיהם הבלתי חוקיים. האחים סולארה מחליטים לתבוע את אלנה דרך כרמן, חברת ילדות, והאחיזה שלהם בשכונה נדמית רעילה יותר מתמיד. לאחר שמרצ'לו פוגע בלילה, לילה נותנת לאלנה את כל ההוכחות לפעילות הלא חוקית של האחים, ויחד הן כותבות מאמר המתעד את כל פשעיהם של השניים. אלנה מבינה, כי המאמר לא יעצור אותם, אבל לילה מפרסמת אותו בכל מקרה תחת שמה של אלנה, דבר המעניק לה תהילה נוספת.
זמן קצר לאחר זאת, אלנה מבקשת מנינו להיות חלק מחייה של בתו. במהלך יציאה עם כל הילדים, טינה נעלמת בפתאומיות. אנצו מאמין כי האחים סולארה חטפו או הרגו אותה, בעוד לילה בטוחה כי טינה עוד בחיים ותשוב ביום מן הימים.
אלנה ולילה הופכות מנוכרות יותר ויותר. אלנה, שהפכה לכותבת מפורסמת, עוברת מהבית בשכונה בפעם האחרונה. לילה מפתחת אובססיה להיסטוריה של נאפולי והטבע המחזורי של החיים האנושיים. היא מזהה את חוסר המשמעות של הכל, ומגלה תשוקה להיעלמות מוחלטת, ללא עקבות, על אף הקושי לעשות זאת בעידן המחשבים. עשורים חולפים, ושתי החברות נשארות בקשר, עד אשר אלנה כותבת רומן קצר על החברות ביניהן ועל טינה. בנקודה זו, לילה מחליטה לנתק את הקשר מאלנה.
בחלוף הזמן אנחנו מגלים כי לילה עדיין לא נמצאה. יום אחד אלנה מקבלת בדואר את שתי הבובות שהיא ולילה איבדו כשהיו ילדות. המשמעות של זה מעורפלת.
ראו גם

אלנה פרנטה
החברה הגאונה (מיני-סדרה)
הערות שוליים

↑  עיריית רמת גן, באתר www.ramat-gan.muni.il
↑  Ariston Anderson, Reclusive Author Elena Ferrante Talks 'My Brilliant Friend' HBO Adaptation, ‏16.10.2018
וילהלם אורבך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 במאי 1894 אופנבך, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1944 (בגיל 49 בערך) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 הישג בולט:  היה מס' 41 בעולם בשנת 1928
 מד כושר מרבי:  2548 (יוני 1928)
 מדינה:  גרמניה
 
וילהלם אורבך (בגרמנית: Wilhelm Orbach;‏ 1894, גרמניה – 1944, אושוויץ), שחמטאי יהודי-גרמני.
קריירה

אורבך הגיע למקום השלישי בתחרות אוינהאוזן בשנת 1922, הגיע למקום הרביעי בתחרות פרנקפורט בשנת 1923, חלק מקום 3-4 בתחרות וורצלאב 1925, ניצח בתחרות פרנקפורט 1925 והגיע שני בתחרות אמס בשנת 1926.
אורבך ניצח בתחרות הייר בשנת 1927, הגיע למקום הרביעי בתחרות הומבורג 1927 (ניצח: יפים בוגוליובוב), חלק מקום 4-5 בתחרות גיסן בשנת 1928 (ניצח: ריכרד רטי), הגיע למקום ה-11 בתחרות דואיסבורג בשנת 1929 (ניצח: קארל אהוס ), הגיע למקום ה-12 בתחרות פרנקפורט 1930 (ניצח: אהרון נימצוביץ') והגיע למקום השישי בתחרות פריז 1938 "Paris L'Echiquier" (ניצח: בלדור הונלינגר ).
אורבך נרצח במחנה ההשמדה אושוויץ בשנת 1944.
וון אין-צ'ול

| --- | --- |

וון אין-צ'ול
 לידה:  1 בינואר 1961 (בן 63) וונג'ו, קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 מדינה:  קוריאה הדרומית 
 השכלה:  Korea Air Force Academy 
 השתייכות:   חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה
 תקופת הפעילות:  1984–2022 (כ־38 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש המטה של חיל האוויר יושב ראש המטה המשולב
 
זהו שם קוריאני; שם המשפחה הוא .
וון אין-צ'ול (בקוריאנית: 원인철;‏ נולד ב-1 בינואר 1961) הוא גנרל דרום קוריאני בדימוס, אשר שימש כיושב ראש המטה המשולב (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של הרפובליקה של קוריאה בין 2020-2022.
ביוגרפיה

וון נולד בוונג'ו ב-1 בינואר 1961. הוא למד בבית ספר התיכון ג'ונגקיונג בסיאול. הוא סיים את לימודיו ב-1979 ונכנס לאקדמיית חיל האוויר של קוריאה הדרומית ב-1980, וסיים את לימודיו ב-1984. לאחר סיום לימודיו פיקד על יחידות שונות של חיל האוויר וכן שרת במטה הכללי. כמו כן הוא הוכשר כטייס ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון. הוא עבר קורסים נוספים בקוריאה הדרומית ובמדינות נוספות. ב-1990 הוא נכנס לבית הספר לקציני טיסה בבסיס חיל האוויר מקסוול במונטגומרי, אלבמה.
הוא שרת כמזכירו של ראש מטה חיל האוויר וכמנהל במרכז המבצעים האוויר והחללשל פיקוד המבצעים של חיל האוויר, ושימש כמפקד אגף הקרב ה-19. בנובמבר 2018 הוא מונה לסגן ראש מטה חיל האוויר. ב-16 באפריל 2019 הוא מונה לראש חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה. ב-31 באוגוסט 2020 הוא מונה ליושב ראש המטה המשולב (מקביל לרמטכ"ל) בידי הנשיא מון ג'יאה-אין. בחירתו נחשבת למפתיעה ושנויה במחלוקת, מכיוון שהגנרל סו ווק נתפס כמועמד מתאים יותר.
ב-5 ביולי 2022 פרש וון מתפקידו והוחלף בקים סיונג-קיום.
הערות שוליים

↑  "(2nd LD) Air Force chief nominated as new Joint Chiefs of Staff chairman".
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וון אין-צ'ול".
השבתה

השבתה היא הפסקה מתוכננת של העבודה, בצורה מלאה או חלקית, שנעשית על ידי המעביד תוך שלילת משכורת מהעובדים, כדי להגשים מטרות בתחום יחסי העבודה.
בדין הישראלי מותרת למעביד רק השבתת מגן, כלומר השבתה שבאה כמענה לשיבוש העבודה על ידי העובדים, ונועדה להתגונן מפני נזקי השביתה. במדינות אחרות מותרת גם השבתת התקף, שבאה ביוזמת המעביד, כדרך ללחוץ על העובדים.
השבתה בדין הישראלי > הגנת המעביד בעת השבתה

בעת השבתה עלול המעביד לגרום נזק לעובדיו, בכך שהוא מונע מהם לקיים את התחייבויותיהם כלפי צד שלישי, כגון מי שהעובד התחייב לשלם לו סכום כסף ונאלץ להפר את התחייבותו בשל אי תשלום משכורתו. הגישה הכללית בדיני נזיקין, כפי שהיא באה לידי ביטוי בישראל בסעיף 62(א) לפקודת הנזיקין, היא שניזוק מסוג זה רשאי לתבוע פיצוי בשל עוולת גרם הפרת חוזה. סעיף 62(ב) לפקודת הנזיקין מעניק הגנה מיוחדת בעת שביתה והשבתה, בקובעו שלעניין סעיף זה, "שביתה והשבתה לא ייחשבו כהפרת חוזה".
המשמעות המעשית של החריג:
מעביד או ארגון מעבידים שגרם להשבתה לא ייחשב כגורם הפרת חוזי העבודה האישיים בין העובד למעביד.
מעבידים שגרמו בדרך השבתה להפרת חוזה עם צד שלישי לא ייחשבו כגורמי הפרת חוזה.
בסעיף 37א לחוק יישוב סכסוכי עבודה מוגדרת השבתה בלתי מוגנת, שהיא השבתה של עובדים בשירות הציבורי בזמן שחל עליהם הסכם קיבוצי בו הם מתחייבים שלא לשבות בתמורה לתנאים שהם מקבלים מהמעסיק, או שההשבתה לא הוכרזה או אושרה בידי המוסדות המוסמכים לכך או שלא נמסרה עליהן הודעה מראש. על השבתה כזו לא חל החריג האמור בסעיף 62(ב) לפקודת הנזיקין, כלומר צד שלישי רשאי לתבוע פיצוי בגינה.
תזכיר חוק דיני ממונות בא לאחד את החוקים העיקריים במשפט האזרחי תחת מטרייה אחת, שעתידה להיות הקודקס של המשפט האזרחי הישראלי. גם כאן ניתנת הגנה בעת השבתה - בסעיף 377 לתזכיר החוק נקבע כי "אדם לא ישא באחריות נזיקית בשל מעשה שעשה במסגרת שביתה או השבתה כדין, ובלבד שהמעשה נעשה במהלך הטבעי והישיר של שביתה או השבתה. הוראות סעיף זה לא יחולו לגבי מעשה שגרם נזק לגוף."
לקריאה נוספת

רות בן ישראל,  שביתה והשבתה בראי הדמוקרטיה, האוניברסיטה הפתוחה, 2003
הערות שוליים

↑  חוק יישוב סכסוכי עבודה, התשי"ז–1957, באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4003876-2  NDL: 00575478
הקורפוס השלישי (האימפריה העות'מאנית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 שיוך:   צבא האימפריה העות'מאנית
 סוג:  קורפוס
 בסיס האם:  קירקלרילי   טקירדא
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1911–1920 (כ־9 שנים)
 מלחמות:  מלחמת הבלקן הראשונה  מלחמת הבלקן השנייה  מלחמת העולם הראשונה
 
הקורפוס השלישי של האימפריה העות'מאנית (בטורקית: 3üncü Kolordu או Üçüncü Kolordu) היה אחד קורפוס של הצבא העות'מאני. הוא הוקם בתחילת המאה ה-20 במהלך רפורמות צבאיות עות'מאניות.
הקמה > סדר הכוחות, 1911

עם התארגנות נוספת של הצבא העות'מאני, לרבות הקמת מטה ברמת הקורפוס, עד 1911 היה מטה החיל השלישי בקירק קיליז. הקורפוס לפני מלחמת הבלקן הראשונה בשנת 1911 נבנה כך:
הקורפוס השלישי, Kırk Kilise
הדיוויזיה ה-7, קירק קיליז (מיראלאי הילמי)
רגימנט הרגלים ה-19, תימן
רגימנט הרגלים ה-20, קירק קיליז
רגימנט הרגלים ה-21, טירנובאצ'יק
גדוד הרובאים ה-7, תימן
רגימנט ארטילריית השדה ה-7, קירק קיליז
מפקדת הדיוויזיה ה-7, Kırk Kilise
הדיוויזיה ה-8, Çorlu (Mirliva Celâl Pasha)
רגימנט הרגלים ה-22, צ'ורלו
רגימנט הרגלים ה-23, סראיי
רגימנט הרגלים ה-24, סמאקוף
גדוד הרובאים ה-8, צ'ורלו
רגימנט ארטילריית השדה ה-8, קורלו
מפקדת הדיוויזיה ה-8, Çorlu
אוגדת חי"ר 9, באבסקי (מיראלי קדרי)
רגימנט הרגלים ה-25, תימן
רגימנט הרגלים ה-26, באבסקי
רגימנט הרגלים ה-27, לולבורגז
גדוד הרובאים ה-9, תימן
רגימנט ארטילריית השדה ה-9, לולבורגז
מפקדת הדיוויזיה ה-9, באבסקי
יחידות של הקורפוס השלישי
רגימנט הרובאים ה-3, קירק קילייז
חטיבת הפרשים ה-3, קירק קיליז
רגימנט הפרשים ה-7, צ'ורלו
רגימנט הפרשים ה-8, קירק קיליז
רגימנט הפרשים ה-10, מרמרה ארגליסי
גדוד ארטילריית ההרים ה-2, מרמרה ארגליסי
גדוד ארטילריית ההרים ה-3, מרמרה ארגליסי
גדוד הוביצר שדה ה-2, אדריאנופול
גדוד ההנדסה ה-3, אדריאנופול
גדוד התובלה ה-2, קירק קילייז
2 פלוגות גבול