stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הוצאת אוניברסיטת שיקגו
היסטוריה

ההוצאה נוסדה בשנת 1890, כאחת משלוש המחלקות המקוריות של אוניברסיטה. בשנתיים הראשונות שימשה כבית דפוס וב-1892 החלו לצאת במסגרתה ספרי מחקר, ספרי לימוד וכתבי עת.
הגיליון הראשון של Journal of Political Economy, כתב העת הראשון של ההוצאה, ראה אור בדצמבר 1892.
ב-1905 החלה ההוצאה להפיץ ספרים מחוץ לאוניברסיטה עצמה. ב-1906 ראתה אור המהדורה הראשונה של מדריך הסגנון של שיקגו, המשמש כתקן לכתיבה אקדמית בתחום מדעי הרוח ומדעי החברה.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 החלה ההוצאה להוציא לאור סדרות מקוריות ומתורגמות של הספרות וההיסטוריה של העולם. ביניהן תרגום כל הטרגדיות היווניות, והאיליאדה. כן ראה אור לקסיקון מלא יווני-אנגלי למונחי הברית החדשה והנצרות הקדומה.
ההוצאה היא המתרגם והמו"ל הבלעדי של חלק מההוגים של הפילוסופיה הקונטיננטלית באנגלית בהם ז'אק דרידה, פול ריקר ולוק פרי.
ב-2004 הוציאה ההוצאה את "האנציקלופדיה של שיקגו", מדריך אקדמי מקיף של העיר, כהכרזה על הזיקה העמוקה שבין האוניברסיטה לעיר.
מיזם BiblioVault

BiblioVault נוסד על ידי ההוצאה וקרן משפחה אנדרו ויליאם מלון בשנת 2001 על מנת לרכז ולשמר פרסומים אקדמיים במדיה דיגיטלית. המיזם מספק גישה דיגיטלית והדפסה לפי דרישה לעשרות אלפי פרסומים של ההוצאה ושל הוצאות אקדמיות אחרות.
הערות שוליים

1 2  ההיסטוריה של הוצאת אוניברסיטת שיקגו
↑  Journal of Political Economy, גיליון ראשון, JSTOR
↑  The Complete Greek Tragedies
↑  A Greek-English Lexicon of the New Testament and Other Early Christian Literature
↑  The Encyclopedia of Chicago
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524246505171  BIBSYS: 90397551  BnF: cb121790932 (data)  CANTIC: a11821322  CiNii: DA00655098  GND: 507685-7  ISNI: 0000 0001 2097 1750  LCCN: n80082348  NKC: ko2003184597  NLA: 36455688  NLP: a0000002648173  SUDOC: 030359643  Trove: 1257779  VcBA: 494/67210  VIAF: 122888939   WorldCat (עם VIAF): 122888939
המחלקה הכללית לאכיפת החלטות בית המשפט

המחלקה הכללית לאכיפת החלטות בית המשפט (במונגולית: Шүүхийн шийдвэр гүйцэтгэх ерөнхий газар) היא סוכנות של ממשלת מונגוליה, המשמשת כשירות בתי הסוהר של אותה מדינה ותפקידה לתחזק את מערכת הכלא הממשלתית, לאבטח אסירים בעת העברתם ממתקן למתקן ולאכוף את החלטות בתי המשפט, במובן זה סמכויותיה מאגדות סמכויות שונות שנתונות במדינות מקבילות לסוכנויות שונות.
מחלקה זו מבצעת תפקידים שבארץ מבוצעים על ידי שירות בתי הסוהר והנהלת בתי המשפט.
הסוכנות אחראית לאכיפת פסקי דין, אבטחת בתי משפט והגנה על מערכת המשפט, כמו גם למימוש פסקי הדין, אבטחת שופטים, הבטחת הסדר הציבורי במתחם בתי המשפט, אכיפת החלטות שיפוטיות וגביית חובות וקנסות, הסדרת קיומם התקין של סדרי המשפט, שמירת הביטחון והסדר הציבורי בהיכלי המשפט ואחזקת מתקני המאסר.
ראו גם

שירות בתי הסוהר הפדרלי
שירות ההוצאה לפועל הפדרלי
הערות שוליים

↑  "Links (אורכב 12.06.2018 בארכיון Wayback Machine)." Hong Kong Correctional Services.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "המחלקה הכללית לאכיפת החלטות בית המשפט".
הבפטיסטריום של פירנצה

| --- | --- |

הבפטיסטריום, מבט כללי מכיוון צפון
 מידע כללי
 סוג:  בפטיסטריום, בזיליקה זוטרה 
 על שם:  יוחנן המטביל 
 כתובת:  פירנצה/העיר העתיקה, Piazza del Duomo, Florence 
 מיקום:  פירנצה 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1059
 תאריך פתיחה רשמי:  1059 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית 
 קואורדינטות:  43°46′24″N 11°15′19″E﻿ / ﻿43.773197222222°N 11.255194444444°E﻿ / 43.773197222222; 11.255194444444
 אתר רשמי
 he
 
הבפטיסטריום של פירנצה (באיטלקית: Battistero di San Giovanni - הבפטיסטריום של יוחנן הקדוש) הוא בפטיסטריום (בית טבילה) נוצרי הניצב בכיכר ה"דואומו" של פירנצה, ממערב לקתדרלת סנטה מריה דל פיורה. המבנה, הנחשב לאחד המבנים העתיקים בעיר, ידוע גם בזכות שלוש דלתות הברונזה המעוטרות שנוצרו בראשית תקופת הרנסאנס ומהוות עדות להתפתחות סגנון הפיסול של תקופה זו.
היסטוריה של המבנה

במשך זמן רב נטען כי מקורו של מבנה הבפטיסטריום בפירנצה בתקופת האימפריה הרומית, אז שימש כמקדש לאל מרס. מקורו של רעיון זה באגדה שהפיץ המחבר וההיסטוריון הפלורנטיני ג'ובאני וילאני (Giovanni Villani) במאה ה-14. אולם חפירות ארכאולוגיות שנערכו בבניין במאה ה-20 חשפו קיר מהתקופה הרומית, שעובר בכיכר ומשולב גם במבנה הבניין. מכך הסיקו החוקרים כי מבנה הבפטיסטריום הוקם על שטחו של מבנה קדום, ייתכן שעל גבי שרידי מגדל שמירה רומי.
מבנה בית הטבילה המקורי הוקם בסוף המאה הרביעית או בתחילת המאה החמישית. מבנה זה הוחלף או שופץ במהלך המאה השישית. בנייתו מיוחסת לתאודלינדה (Theodelinda), מלכת הלומברדים ובתו של דוכס בוואריה. בעת בניית המבנה הוא שימש כבזיליקה השנייה בעיר, לאחר בנייתה של "סן לורנצו" (San Lorenzo), שנבנתה מחוץ לחומה הצפונית של העיר. התיעוד הראשון של המבנה הוא מ-4 במרץ 897, אז שימש המקום לעריכת משפטים בפני רוזן ההיכל (Count Palatine), שליח של האימפריה הרומית הקדושה. עמודי הגרניט במבנה נלקחו, כנראה, משטחו של הפורום הרומאי בפירנצה. פורום זה עמד במקום שבו נמצאת כיום "כיכר הרפובליקה". באותה תקופה הוקף בית הטבילה בבית קברות רומאי ובו היו פזורים סרקופאגים ששימשו את המשפחות הפלורנטיניות העשירות.
מבנה גדול יותר בצורת מתומן - צורה מקובלת במבני בפטיסטריה - נבנה בשנת 1059 בסגנון רומנסקי. בנייתו היא עדות לפריחה הכלכלית של העיר בתקופה זו. האפיפיור הפלורנטיני ניקולאוס השני קידש את המבנה ב-6 בנובמבר 1059. על פי אגדה, השיש לבנייה הובא מהעיר פייזולה (Fiesole), שעתידה הייתה להיכבש בידי כוחות פירנצה בשנת 1078. שיש נוסף הובא משרידי מבנים עתיקים שפורקו (שימוש משני). בניית המבנה הושלמה בשנת 1128. הגג בעל הצורה המתומנת הוסף בסביבות שנת 1150. הוא הורחב לאחר בניית אפסיס בחלקו המערבי של המבנה בשנת 1202.
בין המאה ה-14 למאה ה-16 עוצבו ועוטרו עבור הבפטיסטריום שלוש דלתות ברונזה ועליהן תבליטים. מעל הדלתות נוספו במשך שנים אלו פסלי שיש. העיטור המורכב של המבנה מעיד על חשיבותו הרבה של הבפטיסטריום בתקופה זו. עדות נוספת לכך אפשר למצוא בקורותיה של משפחת מדיצ'י, שליטי העיר, שמרבית בניה הוטבלו במבנה זה.
אדריכלות

הבפטיסטריום בנוי כמבנה מתומן בקוטר 27 מטר. שמונה הצלעות של המבנה מסמלות את שמונת הימים בין הלידה לבין הטבילה הנוצרית וכן את היום השמיני שבו עלה ישו לשמים. הנחת החוקרים היא שמקורה של צורה זו הוא האדריכלות הרומית-ביזנטית, כדוגמת מבנים כגון כנסיית הקבר, המאוזוליאום של סנטה קונסטנצה ואחרים. קירות הבפטיסטריום עשויים מאבן חול מצופה בשיש לבן וירוק. הדגם העיטורי נעשה בתקופה הרומנסקית, בין 1059 ל-1128. בכל אחת מפאות המבנה נקבעו שלושה חלונות המסודרים בדגם מתחלף בין חלונות העשויים בעזרת קשתות או חלונות מרובעים ועליהם גמלון. בפינות המבנה הוצבו עמודים מאבן אפורה, שצופו אף הם בדגם עיטורי ירוק-לבן. תוספת זו נעשתה בשנת 1239. על פאות המבנה הותקן מעין תוף, הנראה כהמשכו של המבנה, ועליו נשען גג מתומן, המתנשא לגובה 31 מטרים. בראשו הוצב פנס גג.
בצידו המערבי של המבנה נוספה בשנת 1202 קפלה, שנבנתה בתחילה בצורת חצי עיגול (כאפסיס). אולם במשך השנים שופצה והקיר החיצוני של הקפלה הוא ישר ועליו דגם עיטורי של שתי קשתות גדולות. מעליו מותקן גג ובו גמלון נוסף.
עיצובו הפנימי של המבנה מזכיר את עיצובו של הפנתאון ברומא. החלל התחתון של המבנה מחולק על ידי עמודים ועל ידי עמודים מדומים ("פילסטר"). קירות החלל מעוטרים בדגם גאומטרי עשוי שיש לבן ושחור, ובין העמודים מוצגים פסלים, מצבות קבורה ומזבחות. החלק העליון של החלל בנוי כאמבולטוריום המשקיף על החלל התחתון של המבנה.
דלתות הבפטיסטריום > הדלתות הדרומיות

ב-1329 הוזמן הפסל אנדראה פיזאנו (Andrea Pisano) ליצור זוג דלתות מעוטרות עבור הכניסה למבנה. פיזאנו הומלץ לעבודה על ידי ג'וטו די בונדונה. דלתות אלו הותקנו בחזית המזרחית של המבנה, לכיוון הדואומו, אולם בשנת 1452 הועתקו הדלתות אל צידו הדרומי של הבפטיסטריום. את יציקת המודל לברונזה ואת הזהבתה ביצע החרש הוונציאני לאונרדו ד'אוונצאנו (Leonardo d'Avanzano), שנחשב לאחד מחרשי הברונזה הידועים של אותה תקופה. יצירת הדלתות נמשכה כשש שנים והושלמה בשנת 1336.
הדלתות מורכבות מעשרים ושמונה פנלים בצורת "קווטרופוליו" (באנגלית: quatrefoil - פרח ארבע-עלי) המעוטרים בתבליטים מוזהבים. הפנלים, ברוחב של 43 ס"מ ובאורך של 50 ס"מ, מסודרים בארבעה טורים (שניים בכל דלת). עשרים הפנלים העליונים מתארים אירועים מחייו של יוחנן המטביל, שעל שמו נקרא המבנה, ואילו שמונת העיטורים הנוספים מתארים מידות טובות (virtue) - "תקווה", "אמונה", "חסד", ענווה", "אומץ-לב", "איפוק", "צדק" ו"זהירות". בעיצוב התבליטים ניכרת השפעת "הסגנון הגותי הבינלאומי" בעיצוב מסגרת הפנלים ובעיצוב הרקע השטוח והמרומז של התבליטים, בהם גם מבנים בעלי עיצוב בסגנון גותי. גם בעיצוב הדמויות עצמן ניכר סגנון בתיאור השיער ותנוחות הגוף.
בראש הפתח מופיעה הכתובת "Andreas Ugolini Nini de Pisis me fecit A.D. MCCCXXX" ("אנדריאה פיזאנו יצר אותי 1330"). סביב הפנלים רצועות תבליטים שהוסיף לורנצו גיברטי בתקופה מאוחרת יותר. מעל הפתח הוצבה קבוצת פסלים המתארת את עריפת ראשו של יוחנן בידי הרומאים. את הקבוצה יצר הפסל וינצ'נצו דנטי (Vincenzo Danti) בשנת 1571.
דלתות הבפטיסטריום > הדלתות הצפוניות

בשנת 1401 ערכה גילדת הסוחרים בפירנצה תחרות לעיצוב זוג דלתות נוסף למבנה. היוזמה לתחרות באה כאמצעי לשיפור תדמיתה של הגילדה לאחר מגפת המוות השחור. מסגרת התחרות קבעה כי נושאי העיטורים יהיו סיפורי הברית הישנה. כל אחד מן המתמודדים בתחרות קיבל ברונזה במשקל של 34 ק"ג ונדרש ליצור ממנה תבליט בנושא עקדת יצחק, אשר יוצג לבחינה בפני ועדת השיפוט, שמנתה 34 חברים. פרק הזמן שניתן למתחרים לעבודה היה כשנה, ולתחרות הוגשו עבודותיהם של שבעה פסלים, בהם פיליפו ברונלסקי, יאקופו דלה קוורצ'ה, דונטלו, פרנצ'סקו ואלדאמברינה, סימונה דה קולה, ניקולו ד'אריצו ולורנצו גיברטי, שזכה בתחרות. מבין תבליטים אלו נשמרו רק תבליטיהם של ברונלסקי וגיברטי, והם מוצגים כיום במוזיאון הלאומי ברג'לו בעיר.
על פי המתואר בחיבור "חיי ברונלסקי", שנכתב כשמונים שנה לאחר מכן, הציעו חברי ועדת השיפוט את העבודה במשותף לברונלסקי ולגיברטי, שניהם אמנים צעירים בתחילת דרכם האמנותית, אולם ברונלסקי סירב להצעה זו ודרש בלעדיות על הפרויקט המורכב.
גיברטי נזקק לשנים רבות כדי להשלים את המלאכה. הוא החל במלאכה ב-1404 והמשיך בה עד שנת 1424. את המלאכה ביצע בחדר ששכר ממול לכנסיית סנטה מריה נובלה בפירנצה. את הכבשן ליציקת הדלתות הקים גיברטי בשטח שעליו נבנה לאחר מכן בית חולים של גילדת האורגים.
הדלתות שעיצב הכילו עשרים ושמונה פנלים, ברוחב של 46.15 ס"מ ובאורך של 53.3 ס"מ, ועוצבו בצורה דומה לדלתות שעיצב פיזאנו. עשרים התבליטים העליונים של דלתות אלו מתארים אירועים מחייו של ישו. בשמונה הפנלים התחתונים תיאר גיברטי את ארבעת האוונגליסטים - מחברי ה"בשורות" של הברית החדשה - וכן ארבע דמויות מאבות הכנסייה הנוצרית - אמברוזיוס, הירונימוס, גרגוריוס הראשון ואוגוסטינוס. סביב הפנלים עיצב גיברטי רצועות של תבליטים המכילים את דמויותיהם של נביאים וסיבילות (sibylla) - נביאות מן העת העתיקה. בכמה מהפנלים עיצוב התבליט אינו מתאים למסגרת הדקורטיבית של התיאורים, על כן נעשו בכמה מהם התאמות שפגמו בתבליטים או במסגרות.
בתבליטים המוקדמים מדלתות אלו מושפע גיברטי מסגנון הגותיקה הבינלאומי, אולם סגנון זה הולך וננטש לטובת עיצוב בעל מאפיינים רנסאנסיים יותר. בתבליט מוקדם כגון "הבשורה למריה" ניצבות הדמויות בתוך תיאור של מרחב סמלי, נקי מהתייחסויות לתיאור סביבה ספציפית. מריה יוצאת מפתחו של מבנה בעל קשת וגומחה. בצד התיאור מופיע המלאך המבשר על לידת ישו. הוא מתואר בתנועה כאילו הוא נוחת מן האוויר, אולם אין בתיאור דמותו התייחסות שלמה לתיאור התנועה. מעליו מופיע אלוהים המשלח את רוח הקודש בדמותה של יונה.
לעומת תבליט זה, הפנל שנושאו "ישו הילד בבית המקדש" מציג התפתחות משמעותית בתיאור החלל. ישו הילד מופיע במרכז הקומפוזיציה וסביבו קהל מתפללים. בית המקדש מתואר כמבנה פתוח, המתואר בעזרת שימוש בפרספקטיבה מדעית חד-מגוזית. גם תיאור תנוחות הגוף השונות הוא יותר נטורליסטי, תיאור המתבטא בעיצוב קפלי בגדי הדמויות.
דלתות הבפטיסטריום > שער גן העדן

את ההזמנה לעיצוב הדלתות קיבל גיברטי ב-2 בינואר 1425, לאחר הצלחתו בעיצוב הדלתות הצפוניות בבפטיסטריום. נושא התבליטים נבחר, כנראה, בהתייעצות של תאולוג פלורנטיני ובהנחייתו. הכינוי "שער גן העדן" דבק ביצירה בעקבות התפעלותו של מיכלאנג'לו מן היצירה, אשר קשר בין הדלתות אל אזור ה"פרדיסו" (Paradiso) שבמבנה בית הטבילה.
השער מורכב מעשרה תבליטים ריבועיים המתארים סיפורים מהברית הישנה (הכינוי הנוצרי לתנ"ך). בעיצוב זה זנח גיברטי את הקומפוזיציה של שתי הדלתות הקודמות של בית הטבילה, והעדיף מערך אחר, שבו סודרו התבליטים בשני טורים (חמישה על כל דלת). מידת התבליטים הריבועיים היא כ-82 ס"מ. סביב התבליטים עיצב גיברטי רצועות או מעין משקופים ועליהם 20 דמויות ו-24 ראשים של דמויות, אף הן מן התנ"ך.
השימוש בנושאים אלו הוא עדות לפרשנות שהעניקו בני הרנסאנס לשער. הדמויות התנ"כיות שימשו כ"רמז מקדים" (פרה פיגורציה) לסיפורי הברית החדשה, והמערך כולו מסמל את ניצחונו של ישו על המוות. נושא זה מקבל משנה תוקף בשל מיקום הדלתות בבפטיסטריום, המשמש כמקום הטבילה לנצרות, פעולה סמלית המקבילה לניצחונו של ישו על המוות.
כל תבליט מציג כמה אירועים הקשורים לנושא או, כמו בתבליט "שלמה ומלכת שבא", מערך המכיל דמויות רבות. גיברטי השתמש בשיטות שונות לעיצוב הקומפוזיציות מרובות המשתתפים והאירועים. האלמנט המרכזי המאחד את אותם אירועים שונים הוא תיאור המרחב. חלק מהאירועים מתרחשים בנוף פתוח. אולם, שלא כמו באמנות ימי הביניים, הנוף המתואר אינו נוף סמלי, כי אם מכיל אלמנטים שונים של תיאורי נוף כגון עצים, הרים, נהר וכדומה. בתיאור חללים אדריכליים בולט השימוש בפרספקטיבה קווית לשם יצירת עומק תיאורי. גם הדמויות השונות בתיאורים אלו מוכפפות לאותו קנה מידה ובכך תורמות לתחושת העומק. אלמנט נוסף המאחד את הדמויות הוא השימוש בצבע זהב לכיסוי התבליט, שימוש אשר תורם אף הוא לתחושת החלל ולהדגשת הדמויות בעזרת האור והצל.
בשנת 1990 הוחלט להעתיק את הדלתות, וההעתקים הותקנו בבפטיסטריום. ולהעביר את הדלתות המקוריות לשחזור, לאחר שסבלו מפגעי הזמן ומזיהום האוויר. עבודת השחזור המורכבת ארכה כמעט 22 שנים, ובספטמבר 2012 הם החזרו למקומם.
תקרת הבפטיסטריום

תקרת הבפטיסטריום מעוטרת בפסיפס גדול. את החלקים המוקדמים בפסיפס יצרו, כנראה, כמה אמנים ונציאנים, והם מתוארכים לשנת 1225. ייתכן שבין אמנים אלו היה גם הצייר הפלורנטיני צ'ימבואה (Cimabue). העבודה על התקרה החלה תחת פיקוחו של הנזיר הפרנציסקני יאקופו דה טוריטה (Jacopo da Torrita) ולא נשלמה עד המאה ה-14.
חלק התקרה שמעל המזבח מתאר את נושא יום הדין הנוצרי. ישו מופיע בתוך מסגרת סגלגלה ומוזהבת, עטוי זקן, לבוש בבגד אדום וכחול. הוא פורש את ידיו בתנוחת "אורנס". מימינו של ישו מופיעים הנושעים, שמתוארים כקמים מקברם בתחיית המתים. מצד שמאל מופיעים הנידונים לגיהנום. חלק זה צויר על ידי קופו די מרקוולדו (Coppo di Marcovaldo), צייר פיורנטיני בן המאה ה-13.
התקרה המתומנת מחולקת לשישה מעגלים המתכנסים אל מרכז התקרה. במקומות אלו מתוארים נושאים שונים הלקוחים בעיקר מן הברית הישנה. במרכז התקרה דגם עיטורי המכיל עלי אקנתוס ובעלי חיים היכולים לסמל את גן העדן. עוד מופיעים (מן המרכז החוצה) מקהלת מלאכים, תיאורים מספר בראשית, תיאורים מחיי יוסף, סיפורים אודות מריה וישו וכן תיאורים מחייו של יוחנן המטביל.
הערות שוליים

1 2  Fletcher, Sir Banister, A History of Architecture, Butterworths, London, 1987, p. 511.
↑  Kauffmann, Georg, Florence, Phaidon Press Limitied, London,1971, p. 20-21.
↑  ראו: קינג, רוס, הכיפה של ברונלסקי, זמורה-ביתן, אור יהודה, 2003, עמ' 23-24.
1 2  ראו: וזארי, ג'ורג'ו, חיי הציירים, הפסלים והאדריכלים הדגולים ביותר, מוסד ביאליק, ירושלים, 1985, עמ' 48.
↑  ראו: קינג, רוס, הכיפה של ברונלסקי, זמורה-ביתן, אור יהודה, 2003, עמ' 23-27.
↑  ראו: פיפר, דייוויד (עורך), אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול, כתר, ירושלים, 1984, כרך ג', עמ' 100.
↑  בנושא זה המופיע בבשורה על-פי לוקס (פרק 2, 42-51) אובד ישו הילד והוריו מוצאים אותו לאחר שלושה ימים בבית המקדש.
↑  "פרדיסו" הוא האזור שבין בית הטבילה לקתדרלה.
↑  ראו: מישורי, אליק; טיבר, עדה, אמנות הרנסאנס באיטליה, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 1991, יחידות 7–8, עמ' 65-78.
↑  ספי הנדלר, כשהעותק עולה על המקור, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2012
↑  עלי אקנתוס הם סגנון העלים המופיעים גם בתבליטי הכותרות הקורינתיות.
| פירנצה |
| --- | --- | --- |
| אתרים | גני בובולי • בית הכנסת הגדול של פירנצה • תיאטרו דלה פרגולה • הספרייה הלאומית • הספרייה הלורנציאנית • מסדרון וזארי • לוג'ה דיי מרקטו נואובו | חותם פירנצה |
| כיכרות | כיכר הסיניוריה • כיכר הרפובליקה • פיאצלה מיכלאנג'לו | חותם פירנצה |
| כנסיות | סנטה מריה דל פיורה וקמפנילה די ג'וטו • בזיליקת סנטה קרוצ'ה • סנטה מריה נובלה • הבפטיסטריום של פירנצה (ובו שער גן העדן) • בזיליקת סן לורנצו | חותם פירנצה |
| ארמונות | פאלאצו מדיצ'י • פאלאצו וקיו • פאלאצו פיטי | חותם פירנצה |
| מוזיאונים | גלריית אופיצי • האקדמיה לאמנות של פירנצה • המוזיאון הלאומי ברג'לו • מוזיאון הדואומו | חותם פירנצה |
| גשרים | פונטה וקיו • גשר סנטה טריניטה | חותם פירנצה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291584405171  BIBSYS: 90502638  GND: 4097997-0  LCCN: sh96007605  RERO: 02-A014068129  SUDOC: 25014185X  VcBA: 494/14559  VIAF: 146841425   WorldCat (עם VIAF): 146841425 
הבפטיסטריום ברישום משנת 1584
ציור של הבפטיסטריום מתוך כתב-יד של ג'ובאני וילאני
הבפטיסטריום, מראה מכיוון דרום-מערב. ברקע סנטה מריה דל פיורה
אנדראה פיזאנו, "קבורתו של יוחנן הקדוש", פרט מדלתות הבפטיסטריום בתוך מסגרת קווטרופוליו
לורנצו גיברטי, "ישו הנער מטיף בבית המקדש", פרט מדלתות הבפטיסטריום בתוך מסגרת קווטרופוליו
לורנצו גיברטי, "שלמה ומלכת שבא", פרט מדלתות הבפטיסטריום
תקרת הבפטיסטריום
. תקרת הבפטיסטריום
המחלקה הפדרלית למשפטים ומשטרה

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  שווייץ 
 תחום שיפוט:  שווייץ 
 סוכנות אם:  המועצה הפדרלית של שווייץ 
 סוכנות בת:  Federal Office of Justice 
 תאריך הקמה:  1848 
 מטה מרכזי:  הארמון הפדרלי של שווייץ 
 עובדים:  2,484 full-time equivalent (נכון ל־2016) 
 אתר רשמי
 קואורדינטות:  46°56′48″N 7°26′39″E﻿ / ﻿46.946533°N 7.444173°E﻿ / 46.946533; 7.444173
 he
 
המחלקה הפדרלית למשפטים ומשטרה היא משרד המשפטים והמשטרה של שווייץ. היא אחת משבע המחלקות הפדרליות שראשיהן הם חברי מועצת הברית, הממשלה הפדרלית של המדינה.
המחלקה נוסדה בשנת 1848. בשנת 2020 הועסקו בה כ-2,700 עובדים. מטה המחלקה שוכן באגף המערבי של הארמון הפדרלי בעיר ברן.
בראש המחלקה עומדת כיום (2023) אליזבת באום-שניידר, ראש המחלקה ה-46.
משרדים ויחידות

במחלקה כלולים הגופים הבאים:
המזכירות הכללית, לרבות מרכז שירותי ה-IT ושירות המעקב אחר דואר וטלקומוניקציה
משרד המשפטים הפדרלי
משרד המשטרה הפדרלי - מטפל בענייני משטרה ברמה העל-קנטונלית
משטרת הפלילים הפדרלית
שירות מודיעין הפנים (השירות לניתוח ולמניעה)
מזכירות המדינה להגירה - עוסקת במהגרים ומבקשי מקלט
המכון הפדרלי למטרולוגיה - עוסק בענייני מדידה ותקינה
המכון הפדרלי לקניין רוחני
המכון השווייצרי למשפט השוואתי
מועצת ההימורים הפדרלית
הנציבות הלאומית למניעת עינויים
הנציבות הפדרלית להגירה - גוף מייעץ
הנציבות הפדרלית לניהול זכויות יוצרים וזכויות נלוות
הרשות הפדרלית לפיקוח (מבקר המדינה)
הנציבות לבחינת הטיפול בנידונים למאסר עולם
הערות שוליים

↑  הסדרת הגרלות היא בסמכות הקנטונים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601364105171  BnF: cb12429271s (data)  GND: 37890-2  ISNI: 0000 0001 2105 1761  SUDOC: 14948397X  VIAF: 123040234   WorldCat (עם VIAF): 123040234
הדרבי של מוסקבה (כדורסל)

דרבי הכדורסל של מוסקבה מתייחס למשחקי הדרבי של המועדונים הבכירים בעיר, בענף הכדורסל. כאשר במשך שנים רבות, בעיקר לאורך תקופת ברית המועצות אפיין את היריבות בין דינמו מוסקבה לצסק"א מוסקבה.
לאחר התפרקות ברית המועצות ובייחוד בשני העשורים הראשונים של המאה ה-21 נוצרה יריבות מתוחה בין מועדון חימקי לצסק"א. ביוני 2021 הסתיימה יריבות זו עם הכרזתה של חימקי על פשיטת רגל.
חימקי–צסק"א

חימקי—צסק"א היה הדרבי העיקרי של מוסקבה בתחום הכדורסל בשנים 2007—2021 והתייחס בדרך כלל למשחק הדרבי בין שתי קבוצות הכדורסל הבכירות בעיר מוסקבה: חימקי וצסק"א, שנחשבה ליריבות הספורטיבית הגדולה ביותר בתחום הכדורסל ברוסיה. הדרבי כונה בשם "דרבי לנינגרדקה" (Дерби Ленинградки ברוסית) בשל מיקום אולמות הבית של הקבוצות: זה של חימקי על כביש לנינגרד וזה של צסק"א בשדרות לנינגרד במוסקבה.
צסק"א הוליכה את המאזן ברוב מכריע והרוב הגדול של משחקי הדרבי נגמרו בניצחון של צסק"א, כשבסך הכל הקבוצות נפגשו ביניהן 119 פעמים בכל המסגרות, עד לפשיטת הרגל של חימקי ביוני 2021.
חימקי–צסק"א > היסטוריה

הקבוצות נפגשו ביניהן לראשונה בעונת 2000/01, עם העפלתה של חימקי לליגת העל הרוסית בכדורסל, אך המפגשים לא הפכו למפגש מתוח של ממש עד להתחזקותה של חימקי מעונת 2005/2006, כאשר העפילה לגמר פלייאוף הליגה וסיימה כסגנית האלופה, הישג ששוחזר גם בעונות 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2014/2015, 2016/2017 ו¯2017/2018. במסגרת הגביע הרוסי בכדורסל הקבוצות נפגשו 4 פעמים, מהם חימקי ניצחה רק פעם אחת (היה זה בגמר הגביע בעונת 2007/2008).
כאשר הליגה המאוחדת של VTB עוד הייתה טורניר אזורי נפרד מהליגה הרוסית, חימקי הצליחה לזכות בתואר אלופת ליגת VTB, כשזו נקראה בשם "גביע פרומו-הליגה המאוחדת של VTB". במסגרת ליגה זו הקבוצות נפגשו מספר פעמים בגמר פלייאוף הליגה: בעונת 2007/2008 צסק"א גברה על חימקי ובעונת 2010/2011 הייתה זו חימקי שגברה על צסק"א והצליחה לזכות בתואר אלופת הטורניר. מאז שהליגה הפכה לאליפות רוסיה בכדורסל חימקי כבר אינה דומיננטית בה, אם כי התמודדה נגד צסק"א בגמר בעונת 2014/2015, בעונת 2016/2017 ובעונת 2017/2018.
גם במהלך השנים בהן צסק"א הייתה בשיאה וזכתה באליפויות אירופה, חימקי הצליחה לנצח את הדרבי, אך המאזן נשאר ברוב מכריע לטובת צסק"א. השניים נפגשות גם במסגרת משחקי היורוליג, אך גם שם המאזן נוטה באופן מובהק לטובת צסק"א והשניים גם נפגשו ברבע גמר היורוליג.
בעונת 2020/2021 בליגה המאוחדת של VTB חימקי ניצחה את צסק"א בליגה הסדירה ושברה רצף ארוך של הפסדים מול צסק"א. עם זאת, חימקי צברה באותה עונה רצף הפסדים בעצמה והפסידה גם לצסק"א במשחק הליגה הסדירה ביורוליג.