stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דאלי (מיתולוגיה)
מקור > אטימולוגיה וכינויים

האטימולוגיה של שמה של דאלי אינה ברורה. למרות שלדמויות רבות במיתולוגיה הגאורגית יש דמויות מקור מהכנסייה האורתודוקסית הגאורגית המוקדמת, דאלי אינו ביניהם. על פי אחד ההסברים השם מגיע מהמילה הגאורגית דִּילָּה, שמשמעותה "בוקר", או המילה האוסטית dælimon שמשמעותה "שד", אך הסברים אלה שנויים במחלוקת. טוייט (אנ') קישר את השם למילים השונות של "אלוהים" בשפות הנח (אנ'), קבוצת שפות במשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מזרחיות (אנ'): "צ'צ'נית דלה, אינגוש דǣlə, עטלפים דלא". מילים אלו יכולות להתייחס לאלה באופן ספציפי, או שניתן להשתמש בהן כמונח כללי לאלוהויות קדם-אסלאמיות באזור. אופייני לתרבויות הקווקזיות המרכזיות היה להחליף מילות קודש בתחליפים; מילת-טאבו הזו נבעה מטאבו נגד אמירת המילים האמיתיות. טוייט (אנ') האמין שלדלי היה במקור שם סוואני שהוחלף בהדרגה במונח נאך לאלוהות כתוצאה מתהליך זה.
דאלי ומקבילותיה נודעו גם בכינויים שונים, המשקפים תפיסות מקומיות לגבי תפקידה או האסוציאציות של האלה. לפעמים קראו לה פשוט "קוֹרֶנֶת" או "זוֹהֶרֶת", בהתייחס ליופי יוצא הדופן שלה. כאשר התמקדה בקשר שלה לסילבסטר, היא כונתה בכינוי Dæl Ešxwmiš, או "דאלי של ערב השנה החדשה".  הסוואנים כינו אותה "המלכה דאלי". מכיוון שנאמר שהיא גרה גבוה בהרים, היא כונתה לעיתים כ"דאלי של הסלעים". באזורי ראצ'ה וקחטי היא כונתה "פילגש החיות" ו"מלאך הסלעים". השם טקָאשִׁי מָאפָּא, המשמש את המגרלים, מתורגם כ"מלכת היער" או "ריבון היער".
תֵאוּר

על פי המסורת, דאלי חיה במערה גבוהה בהרים, הרחק מהתיישבות אנושית. מסורות מסוימות ציינו כי ביתה היה ההר בעל הפסגה הכפולה(אנ') הייחודי אושבה, שפניו הדרומיים המכוסים בקרח נקראו לעיתים דַּאֲלִיס פָּנְגָ'רָה, (დალის ფანჯარა, החלון של דאלי). מיקומה המדויק של המערה היה שונה; היא יכלה להיות בצד של קרחון, או בפסגת ההר. לפעמים הכניסה הוסתרה על ידי דלת סלע שדאלי פתחה וסגרה כדי להסתיר את ביתה. לעיתים רחוקות, דאלי והעדר שלה חיו בתוך עץ אשוח עצום וחלול. ככלל, דאלי לא נכנסה למרחבים מתורבתים כמו כפרים אלא בהזדמנויות נדירות, כמו הלוויות מאהביה האנושיים.
דאלי תוארה בדרך כלל כאישה צעירה ויפה עם שיער קלוע ארוך. היא הוצגה לרוב כעירומה, ולעיתים כעונדת תכשיטי זהב. אם לבשה בגדים, הם היו לבנים. עורה היה כל כך לבן שממש זוהר. יופיה תואר כיוצא דופן. מצד אחד שאי אפשר לעמוד בפניו ומצד שני נורא, והיה יכול להביא אדם לכלל טירוף אם שוחח עמה.
שערה הארוך של דאלי היה מרכיב חשוב בסיפורי המיתולוגיה שלה. שערה היה בצבע זהב; במקרים מסוימים, הוא היה עשוי מזהב, והאיר כמו השמש. כמה סיפורים תיארו את ההיבט הנוצץ הזה כאש, שתיארו את האלה משאירה "לשונות להבה קטנות" בעקבותיה, אם כי תיאור זה פחות נפוץ היא הייתה יושבת על הצוקים ומסרקת את שערה במסרק זהב. בחלק מהסיפורים, דאלי השתמשה בשערה החזק בעל-טבעי כדי לאגד ציידים שעשו לה עוול. בסיפור אחד, היא השתמשה בו כדי לחנוק צייד שגנב את אחת משערותיה כדי לחרוז את קשת הציד שלו.
אף על פי שהיא חזקה מספיק כדי לחרוז בה קשת, שערה לא היה בלתי פגיע; שימוש בשיערה של דאלי כדי לאיים, לפגוע בה או להרוג אותה הוא מוטיב חוזר בסיפורים עליה. מספר סיפורים מתארים ציידים אוחזים או חותכים את שערה של דאלי כדי להכניע ולאנוס אותה. טקטיקה זו לא מנעה בהכרח מהאלה לנקום מאוחר יותר. בסיפור על המקבילה המגרלית של דאלי, טקשי-מאפה, האלה מסכימה להתחתן עם צייד כשהוא מאיים לגזור את שערה המפואר. בסופו של דבר הוא מתעייף מכך שהיא שוטפת ומסרקת את שערה בלי סוף, ומסתיר את המסרק היקר שלה כדי שהיא תפסיק. היא הורסת את משפחתו, הורגת אחד מילדיו וגונבת אחר, ומקללת את כל שורת צאצאיו.
נשים יכלו גם להשתמש בשערה של דאלי נגדה. באחד מסיפורי דאלי הגדולים, אישה מגלה כי בעלה שוכב עם דאלי. היא חותכת את שערה של דאלי בזעם, הורגת אותה או מגרשת אותה מהעולם. אמונה טפלה שתועדה ב-1971 תיארה כיצד אישה שהגבר שלה נסע לציד זמן רב מדי עלולה לגזור את שערה בעצמה, מתפללת שאלוהים יגזור את שערה של דאלי בתמורה, מה שיאלץ את האלה לאפשר לבעלה לחזור הביתה בווריאציה יוצאת דופן אחת של מוטיב התספורת, אישה שרוצה לפטור את בנה או בעלה מהשפעתו של דאלי מתגנבת אל האלה בזמן שהיא ישנה וחופפת את שערה, לפעמים בחלב צבי. דאלי הופכת כל כך חסרת אונים, או כל כך אסירת תודה, על ידי המעשה הזה, עד שהיא הופכת למשרתת של האישה. ניתן לפטור את המקבילה המגרלית שלה בשיטה דומה, תוך שימוש בחלב מפרה שחורה במקום צבי.
מוטיבים ראשוניים > ציד ובעלי חיים

התפקיד המיתולוגי העיקרי של דאלי היה של מאהבת ואפוטרופוס של בעלי החיים שסועי הפרסה בהרים. היא הגנה על בעלי החיים המועדפים עליה, ביניהם צבאים, יעלים, כבשי בר ואנטילופות-עזים כמו יעלים קווקזיים וצפירים, בדיוק כמו שרועה שומר על עדר. מספר סיפורים מתארים אותה חולבת את החיות שלה. היא הייתה אחראית להענקת חסד או חוסר מזל לציידים, להעניש את החמדנים ולהבטיח שתמיד יהיה מספיק ציד בסביבה.
סיפורים שבהם מופיעה דאלי מציינים לעיתים קרובות בעלי חיים שסומנו על ידה כמיוחדים או שהם המועדפים על דאלי מבין העדר, או שהם האלה עצמה בדמות חיה. דוגמאות לתכונות מיוחדות אלה כוללות מעיל שכולו לבן, סימנים יוצאי דופן או קרני זהב. דאלי יכלה לשנות את גודלה הן בצורת החיה והן בצורותיה האנושיות. כשהיא קיבלה את הצורה של החיות המועדפות עליה, הן היו לרוב גדולות או קטנות משמעותית מהחיות הרגילות מאותו סוג.  היא גם יכלה להפוך את צורתה האנושית לקטנה מאוד. במזרח גאורגיה, ציידים היו משאירים זוגות זעירים של נעליים על הצוקים כמנחה לדאלי.
מספר סיפורים שתועדו על ידי חוקרת הפולקלור הגאורגית אלן וירסלדזה (אנ') משקפים את ההשלכות הקטלניות על צייד שפצע או הרג אחת מהחיות המסומנות של דאלי, או צד בתאווה מדי. שני סיפורים מתארים את דאלי מקללת משפחה של צייד כך שבניו, ומאוחר יותר הצייד עצמו, מתו כתוצאה מכך. סיפור אחר מתאר את דאלי הורסת את העיירה נַקְווְדֶרִי במפולת שלגים כנקמה לאחר שצייד פצע יעל קווקזי שסימנה האלה. בסיפור אחר, צייד הרג איילה ואת עפרונה, וקילל על ידי מגן העדר שלא היו לו אף פעם צאצאים משלו.
סיפור סוואני מתאר את ההשלכות על שלושה אחים שעקבו אחר אחת מעזי ההרים של דאלי במעלה הסלעים וניסו לירות בה. שני האחים הראשונים פספסו את העז, הותקפו ונהרגו על ידי דאלי, שהסתתרה במערה הסמוכה וצפתה בנעשה. האח השלישי צפה בעז נעלמת לתוך המערה של דאלי, והתחבא. דאלי הגיחה לאחר זמן מה. הצייד זינק ממחבואו, תפס אותה בשיער ואנס אותה. לאחר מכן היא הפכה למאהבת שלו. ההכללה יוצאת הדופן של הסיפור של צייד שמתגבר על דאלי עשויה להצביע על כך שהושפעה השפעה מסוימת מאגדה אוסטית המערבת שני אחים שהתגברו על מכשפה רועת צבאים.
מוטיבים ראשוניים > פיוס באמצעות טאבו ומנחות

למרות ההגנה שלה כלפי בעלי החיים שלה, דאלי לא הייתה בהכרח עוינת לציידים, ואף הייתה מעניקה להם ברכות אם הם כיבדו טאבו מסוימים והציעו לה מנחות מתאימות. טאבו אלה נסבו בדרך כלל סביב דאגות לגבי טוהר רוחני ומניעת ציד יתר (אנ'). מנחות כללו בדרך כלל קורבנות אישיים קטנים שניתנו לפני ואחרי הציד.
דאלי נתפסה כרגישה ביותר לכל סוג של זיהום רוחני שנכנס להרים שלה, שנחשבו טהורים ולכן קדושים. היא דרשה מהציידים להימנע מהציד אם היו טמאים באחת מכמה דרכים. הטומאה נובעת בדרך כלל מנשים ודם, אך יכולה לנבוע גם משימוש בשפה גסה, ביצוע מעשי ניאוף וטמאי מתים. בלילה שלפני ציד, ציידים נאלצו להימנע מקיום יחסי מין עם נשים כלשהן, אפילו נשותיהן. הם נאלצו להימנע מכל מגע, מיני או אחר, עם כל אישה במחזור (אנ') או בלידה. גם נשות הציידים היו כפופות לטאבו התנהגותי. באזורים מסוימים, "נאסר באופן מסורתי על נשות הציידים לחפוף, להסתרק או להסיר צמת שיער" בזמן שבעליהן יצאו לציד בהרחבה של טאבו הווסת של הצייד, אסור לנשים לאכול בשר מהציד בזמן המחזור החודשי, בהריון או בלידה.
בקרב הסוואנים התייחסו לצייד כמעשה קדוש. הציד החל בהקרבה של לחם טקסי, הנקרא לאמסיר, שהועלה כקורבן לדאלי בתפילה. ציידים הוזהרו שלא להרוג יותר חיות ממה שהם יכולים לשאת, בדרך כלל בהמה אחת לכל איש בקבוצת הציידים. אם מאמציהם הוכתרו בהצלחה, הציידים היו מקריבים חלקי פנים לדאלי בחג ההודיה. במסורות מסוימות, קרני החיה היו מקודשות לדאלי ברגע שהציידים חזרו לכפרם.
מקובל היה לחשוב שציידים שכיבדו את הטאבו והציעו מנחות נכונות, נמנעו מטומאה פולחנית, תמיד ימצאו מספיק ציד כדי להבטיח שהם ומשפחותיהם יאכלו. לעומת זאת, ציידים שנעשו טמאים בשל אי עמידה בטאבו ובהגבלות, יכלו להיענש על ידי דאלי במספר דרכים, החל מאי מציאת ציד וכלה במוות בנפילה קטלנית. לעיתים ניתן היה לשכך את זעמו של דאלי לאחר עבירה עם מנחות מתאימות, כמו שמתואר בסיפור אחד שבו מנחה של לחם קודש מנעה מדאלי להרוס כפר על ידי הצפת נהר אינגורי .
מוטיבים ראשוניים > פיתוי וקנאה

סיפורים הקשורים לדאלי מתארים לעיתים קרובות את דאלי לוקחת ציידים בני תמותה כמאהבים, ומביאים גם ברכות וגם סכנה לצייד. בהיפוך של תפקידי מגדר מסורתיים, האלה היא זו שבוחרת את הצייד ויוזמת את הרומן. לעיתים קרובות, המטרה שלה הייתה צייד שעשה לה טובה כמו להגן עליה מפני רודף. היא העניקה לאוהביה סימני חיבה כמו חרוזים, תכשיטים או חפצים קטנים כמו מספריים, שהוא נדרש להסתיר מכולם. צייד שהפך למאהבה של דאלי הובטח לו הצלחה בציד. האלה עשויה אפילו להגן על הצייד מפני תוקפים אנושיים ולרפא את פצעיו. בתמורה, נאסר עליו לגלות את סוד מזלו הטוב, ולקחת מאהבת אחרת בת תמותה למשך תקופת הרומן עם האלה.
העיסוק ברומן עם דאלי היה משימה מסוכנת. יופיו של דאלי ילבה את תשוקותיו של הצייד עד לכדי שיגעון, מצב שכונה כ"דָּאלֶלֻוּכּדּוֹנֶה", "דיבוק בדאלי" (დალელუქდუნე). ציידים פגועים בדיבוק דאלי היו משוטטים במדבר ללא מטרה ומחכים שהאלה תמצא אותם. לאחר סיום הפרשה, כל מראית עין של בגידה מצד הצייד תגרור את זעמה של האלה. הצייד יכול להיות מותקף על ידי החיות שלה או לפתות אותו למוות על צוק מסוכן. המקבילה המגרלית של דאלי הייתה ידועה כמי שגורמת להתאבנותם (אנ') של הציידים שפגעו בה. גם אם צייד אכן שרד את הקשר, ייתכן שהוא לא יוכל לקחת מאהבת בת תמותה למשך שארית חייה מחשש להכעיס את האלה.
צייד ערמומי יכול היה לנהל משא ומתן על תנאים עם דאלי, כגון הגבלת משך הרומן, או הבטחת הזכות להתחתן עם בת תמותה במועד מאוחר יותר. כל עוד נקבעו תנאיו של הצייד לפני תחילת הפרשה, דאלי תכבד אותם. מסורות מסוימות קבעו כי צייד יכול לסיים בבטחה רומן עם דאלי על ידי מתן בגדיו התחתונים לאורח זכר, שיהפוך למוקד החדש של חיבתה של דאלי, מה שיאפשר לצייד המקורי להתחתן מבלי להכעיס את האלה.
אפילו המוות לא סיים את התנהגותה האובססיבית של דאלי כלפי הציידים האהובים שלה. היא הייתה יורדת מההרים לכפרים כדי להתאבל באופן דרמטי על גופות של ציידים, אף על פי שהיא הייתה אחראית למותם לכתחילה. בחלק מהכפרים היו בני משפחה שומרים על גופות שזה עתה נקברו כדי למנוע מדאלי לחשוף אותן כדי לבכות עליהן. באחרים, המשפחה הייתה משאירה את גופת הצייד לבדה בבית, מה שאפשר לדאלי להלביש את הגופה ולהתאבל עליה לזמן קצר.
למרות שדאלי אינה נחשבת ספציפית כאלת פוריות (אנ'), שני מיתוסים מרכזיים מתארים את דאלי יולדת. באחד, האלה מפילה את תינוקה לאחר הלידה. הוא נחלץ על ידי צייד, לו היא מציעה קשר מיני כפרס. בשנייה, דאלי מפתה צייד, נכנסת להריון ויולדת בן למחצה שהופך לגיבור (אנ').
מוטיבים ראשוניים > זמנים של מעבר

למרות שהיא בעיקר אלת ציד(אנ'), לדאלי יש קשר חזק עם סמלים ומצבי מעבר כמו השחר, כוכב הבוקר וערב השנה החדשה. אגדת הציד הסוואנית מייחסת דגש משמעותי על כוכב הבוקר. הציידים הסוואנים למדו לעזוב את בתיהם לפני עלות השחר, ולהגיע אל שטחי הציד לאורו. בעבר היו הציידים הסוואנים מגיעים לשטחי הציד, והיו מדליקים אש קטנה ומתפללים לדאלי באמצעות כוכב הבוקר ואלוהויות ציד אחרות כמו אַפְּסַאת(אל הציד הקטן) או גיאורגי הקדוש (פטרון הציידים). בסיפורו של הצייד בֶּתְכִּיל, מותו בידי דאלי נקבע לפעמים ברגע שבו כוכב הבוקר מופיע בשמיים, או ברגע שבו הלילה הופך לשחר.
החגיגות לאלה דאלי נחגגות בערב השנה החדשה כמביאה של מעבר שליו מהשנה הישנה לחדשה. במהלך חגיגות אלה, כונתה דאלי בכינוי და̈ლ ეშხვმიშ (דאל אשחוומיש), או "דאלי של ערב השנה החדשה". ראשי הבית הגברים והנשים היו מגישים מנחות של לחם מיוחד שנאפה מתבואה מקודשת (אנ') לדאלי של ערב ראש השנה. האתנולוגית הגאורגית וָרֶה בַּרְדָאווֵלִידזֶה (גאו') תיעדה מספר צורות שונות של הלחם הקדוש בכפרים שונים בהתבסס על עבודת שדה שערכה בשנות ה-30. חלק מהלחמים היו נשמרים עד האביב, שם היו מפוררים ונזרעים באדמה בחג נטיעות.
מִיתוֹלוֹגִיָה > רומן עם בֶּתְכִּיל

קשר האהבהבים הידוע ביותר של דאלי הוא הקשר שלה עם הצייד האגדי בֶּתְכִּיל או בֶּתְגִיל, הנופל אל מותו מצוק גבוה לאחר שבגד באהבתה של דאלי. הסיפור מתואר בשירי ריקוד המעגלים המסורתיים של סוואן Bail Betkil, Betkan Kutsa ו-Betkani . ריקודים אלו בוצעו באזור רצ'ה שבמערב גאורגיה מדי שנה ביום ראשון השלישי שלאחר חג הפסחא, בתחתית הצוק בו, על פי ההערכות, מת בֶּתְכִּיל. המיקום המדויק אינו ברור: טוויט (אנ') ציין את קומונות סוואנתי החופשית של מולאחי (גאו') וסביבותיה, בעוד חוקרת הפולקלור אנה צ'אודרי ציינה את הכפר רֶ'בִּי (אנ'). הביצוע השנתי של הריקודים הללו היה קשור לטקס שנועד לזמן את הגשם .
הסיפור מתחיל בכך שדאלי בוחרת ורודפת אחרי בֶּתְכִּיל. היא נותנת לו מזכרת המועדפת עליה (טויט (אנ') תרגם זאת כ"חרוז, טבעת או קסם") ודורשת ממנו להימנע ממגע של נקבות בנות תמותה, כולל אשתו שלו. בֶּתְכִּיל היה נאמן לה במשך זמן מה ובתקופה זו הצייד שלו היה תמיד פורה. בסופו של דבר, הוא הפר את הנדר שלו עם נשים בנות תמותה – לרוב אשתו, אך מדי פעם גיסתו – והאישה הזו (גיסתו) גונבת את סמל האהבה של האלה. בזעמה, הפכה דאלי את עצמה לאייל לבן או ליעלים ופיתתה את בֶּתְכִּיל בדמות נערה תמימה מהכפר שלו והובילה אותו לראש ההר שלה. השביל נסגר שבו פסעו, התפורר או נמס מאחוריו, מה שאילץ אותו להמשיך קדימה עד שהגיע לפיסגה. בהגיעה לפיסגה, חוזרת דאלי לצורתה האנושית ומתעמתת בזעם עם בֶּתְכִּיל על בגידתו ואובדן מזכרת האהבה שלה. האדמה מתחת לרגליו של בֶּתְכִּיל התפוררה לגמרי והשאירה אותו תלוי ביד אחת וברגל אחת. דאלי נעלמה, והשאירה את בֶּתְכִּיל לקפוץ או ליפול אל מותו. בכמה גרסאות, לפני מותו, בֶּתְכִּיל מפציר במשפחתו להתאבל עליו בדרכים שונות, ומקונן על כך שאהובתו בת התמותה אפשרה לו לצאת לציד בעודו "טמא".
בכמה וריאציות של הסיפור על בֶּתְכִּיל, הוא מלווה במעלה ההר על ידי הכלב העל טבעי קורשה. בגרסה זו, בֶּתְכִּיל היה לכוד על ההר מספר ימים עד שנגמר לו האוכל. בסופו של דבר, התעקשה כלבו קורשה בֶּתְכִּיל יהרוג ויאכל את בשרו כדי לשרוד. בכמה גרסאות הוא מוותר על זה. באחרים הוא הורג את הכלב אבל לא יכול להביא את עצמו לאכול אותו. לבסוף, בגרסאות אחרות, הוא שולח את קורשה לכפר שלו להזעיק עזרה. תושבי הכפר נחלצים לעזרתו של בטקיל וזורקים אליו חבלים, אך ההר של דאלי הולך וגדל והחבלים אינם יכולים להגיע אליו. שוב, הוא נופל אל מותו.
מִיתוֹלוֹגִיָה > מנגור הלבן

צייד אחר, המכונה מנגור הלבן (თეთრი მანგური; תֶּתְרִי מַנְגּוּרִי), נחל הצלחה יוצאת דופן במפגש שלו עם דאלי. גרסה אחת של הסיפור, שתועדה על ידי חוקרים ופורסמה לראשונה ב-1939, מתארת את מנגור כצייד עשיר ומפורסם מסוואנתי. יום אחד הלך לצוד צבי הצייד נמשך עד שהחשיך הוא החליט לתפוס מחסה במערה ריקה. כשהגיעה דאלי היא דרשה ממנו להסביר את נוכחותו במערה שלה. מנגור הסביר שהוא התעכב במקום עם רדת הלילה ולא היה לו מקלט אחר. דאלי העירה שאם הוא היה גבר אחר, היא הייתה "מארגנת לך חזרה בחוסר מזל הביתה", אבל מצד שני חבל לפגוע באדם כמו מנגור. במקום זאת, היא הזמינה אותו למיטתה. הוא מחה בקצרה כיוון שיש לו אישה וילד, אבל מהר מאוד התרצה. הם ניהלו רומן. היא אמרה לו שאם יהיה אי פעם בצרות שיקרוא בשמה. בבוקר למחרת עזב מנגור הלבן את המערה של דאלי, אבל עד מהרה הוא גילה שהוא נרדף על ידי אויבים. הוא הרג תשעה מאויביו, אך קיבל בתמורה תשעה פצעים חמורים. הוא קרא לדאלי לעזרה, והאלה זינקה מאחורי הסלעים וטבחה באויביו של מנגור עם ענף אפר. היא ריפאה את פצעיו במגעה ושלחה אותו הביתה.
מִיתוֹלוֹגִיָה > "דלי יולדת על הסלעים"

אני אציע לו לבחור בין שלושה דברים:
 אם ירצה בזה, כל יום
אנחנו ניתן לו עז הרים;
או לחלופין, אז בספטמבר
נכין מתנה של תשעה יעלים,
לחלופין, הוא ישכב איתי'.
'אני לא מעזה לחלוק את מיטתך,
תן לי מתנה של תשעה יעלים!'
מתוך "דאלי יולדת על הסלעים" ב-"Legends of the Caucasus",‏ 2012
ריקוד הפֶּרְחוּלִי (אנ') העתיק. והשיר שנלווה אליו - דָּאלָא קוֹחִיס חֶלְרְ'וַוַאזָ'לֶּה ("דאלי יולדת בסלע") (גאו'). הוא שיר לכבוד דאלי. גברים ונשים משתתפים בריקוד פרחולי. השיר מתאר את לידתו של אמירני שילדה דאלי בסלע. היא נפלה מגובה רב ואמירני הרך הנולד חולץ על ידי הצייד בֶּתְכִּיל ממלתעות חבורת הזאבים המקננת למרגלות הסלע והחזיר אותה לאימו. דאלי ברכה את הצייד ואיחלה לו הצלחה. השיר, שבוצע כטקס לפני ציד, מלווה בטקסט בלדה ארוך. שיר זה הוא דוגמה מוכרת של מאפיינים פוליפוניים מורכבים של סוואנתי. השיר מבוצע בשתי מקהלות (אנטיפונלית). ניתוח לשוני מאושש על ידי ממצאים ארכאולוגיים מצביע על כך שהשיר הוא ממקור קדום.
הסיפור של דאלי שילדה על הסלעים הועבר כשיר מלווה בריקוד מעגל מסורתי, הנקרא Dælil k'ojas khelghwazhale במיתולוגיה הסוואנית (תרגום: דאלי יולדת על הסלעים). ניתוח לשוני שאושש על ידי ממצאים ארכאולוגיים מצביע על כך שהשיר הוא ממקור קדום.
השיר מתחיל בסיפור על צייד בשם מפיסה או מפיסהו, ששמע את האלה צועקת מכאב הלידה. מיד לאחר הלידה, דאלי הפילה את התינוק במורד ההר, שם הוא נחטף על ידי זאב שהמתין לו. הצייד ירה בזאב והחזיר את התינוק במעלה ההר לדאלי. היא הציעה לצייד בתגמול לבחור: בין הצלחה בציד חיות שונות או להיות למאהב שלה. הוא דחה בזהירות את הצעתה להפוך למאהבה וביקש הצלחה בציד. מאוחר יותר, הוא ניסה לירות ביעל עם קרני זהב, מבלי להבין שזו האלה עצמה. הכדור שלו זינק מקרניו של היעל פגע בו והרג אותו. בסיפור זה, שם אביו של הילד וגורלו של הילד לעולם אינם נמסרו. לפי גרסה אחרת התינוק שנולד הוא בעל כושר דיבור כבר מלידה וכשהצייד הציל אותו הוא צועק לאימו וקורא בשם הצייד שהציל אותו.
מִיתוֹלוֹגִיָה > אמירני

לסיפור השני מסיפורי הלידה של דאלי יש גרסאות רבות יותר, הסיפור מתאר באופן כללי את ההתעברות וההולדת של גיבור התרבות אמירני. בגרסה הבולטת ביותר - הגרסה הסוואנית, צייד מצא את דאלי בהרים, והיא לקחה אותו כמאהב שלה. לאחר מספר ימים ביחד, גילתה אשתו הזועמת את הרומן, וגזרה את שערה הזהוב של דאלי בשנתה או בגרסה אחרת קשרה אותה באמצעות השער. כתוצאה מכך, דאלי נאלצת לעזוב את העולם בפתאומיות. (בחלק מהגרסאות, גזירת שערה הורגת אותה במקום). אם נהרגה, הריונה מתגלה לאחר מותה. אם היא פשוט מגורשת, היא מודיעה שהיא בהריון לפני היציאה. היא מצהירה שהילד שלה יהיה גיבור רב עוצמה, אם כי לא עוצמתי כפי שהיה לו נשא לקדנציה. בכל מקרה, אהובה חותך את התינוק מרחמה באי רצון. בגרסאות מסוימות, התינוק פגים ויש להניח אותו בבטן של שור (או ברחם של פרה, או שניהם) כדי להשלים את ההיריון. בסופו של דבר הוא נותר ליד מעיין, שם הוא נמצא על ידי האל הנוצרי או על ידי גיאורגי הקדוש ונטבל בשם אמירני.
בגרסה אחרת של סיפור הלידה של אמיראני, צייד בן תמותה חותך את צמותיה של דאלי בזמן שהיא ישנה ואונס אותה; היא נכנסת להריון. מאוחר יותר, צייד זקן בשם סוּלְקַלמַאחִי שומע אותה מייללת גבוה בצוקים, ומטפס אליה. היא אומרת לו שהיא גוססת, ומתחננת בפניו לחתוך את התינוק שלה כדי שלא ימות איתה. היא אומרת לסולקלמאחי לקרוא לו בשםאמיראני ולדאוג לו כמו לבנו.
למרות שאמירני מתואר בדרך כלל כבנה של דאלי, ישנו סיפור מאזור גוריה (דרום מערב גאורגיה) שנקרא "דלי ואמירני" בו דאלי, כועסת על עבירה לא מוגדרת, ומנסה ללכוד את אמירני שהוא בוגר. על פי הסיפור בעודו משוטט בהרים עם כלבו, אמירני רואה להבה ומתחיל לעקוב אחריה במעלה הצוקים, ולבסוף מגלה שהלהבה היא שערה של דאלי. דאלי מפתה את אמירני לראש ההר באומרה שהיא חיפשה אותו. הכלב שלו מזהיר אותו מפני כוונותיה הרעות של דאלי, אבל אמירני מתעלם מעצת כלבו ומטפס לקראתה. כשהוא מגיע לראש ההר, דאלי נעלמת ואמירני מוצא את עצמו תלוי מהסלעים בשערה. הכלב שלו, שלא מצליח להגיע אליו, משכנע ציפור לתלוש את השיער. בדיוק כשהציפור משחררת את אמירני, דאלי חוזרת ומקללת את הציפור שהופכת להיות חלשה וחסרת תועלת. זוהי וריאציה על הסיפור שבו דאלי חונקת צייד אלמוני בראש ההר לאחר שגנב שערה כדי לחרוז את קשתו.
מִיתוֹלוֹגִיָה > גיאורגי הקדוש

מיתולוגיה סוואנית מאוחרת יותר, מופיעה את דאלי כמתנגדת לגיאורגי הקדוש. במיתולוגיה הגאורגית, גיאורגי הקדוש נחשב לאלוהות שתפקידה העיקרי הוא הגנה על "גברים המנצלים את העולם מחוץ לכפריהם לטובת הקהילה", כגון רועים, כוורנים, ובעיקר, ציידים. שיר הריקוד העגול של הסוואנים מוֹנָאדִירֶה צ'וֹרְלָה (მონადირე ჩორლა, "הצייד צ'ורלה"), וריאציה מאוחרת לסיפור בֶּתְכִּיל. שיר הריקוד מתאר התנגשות חזקה בין דאלי לגיאורגי הקדוש. בשיר, צייד בשם צ'ורלה, הורג יעלים יותר מחלקו, אף על פי שידע שזה יכעיס את דאלי. דאלי הענישה את צ'ורלה על תאוות הבצע שלו בכך שהיא קשרה אותו על צוק בלתי יציב. צ'ורלה שלח את הכלב שלו להזעיק עזרה, והוא חוזר עם גיאורגי הקדוש, שמתערב לטובת צ'ורלה כפרס על אמונתו בישו. גיאורגי הקדוש מאיים לזהם או להרוס את ההרים בסערות ובמפולות אלא אם דאלי תשחרר את צ'ורלה, מה שהיא אכן עושה. יתר על כן, הוא מציב את צ'ורלה תחת חסותו ומצהיר שהוא יכול לצוד ללא הגבלה בעתיד.
גרסאות מסוימות של סיפור זה, כמו בלדות סוואן של הציידים גיברגיל וקאלה, מתארות את הצייד המתייסר על ידי קבוצת רוחות, המכונה יחדיו הדאלים, ולא אלה יחידה.   בבלדה על קאלה, הדאלים מכנים במפורש את גיאורגי הקדוש האדון שלהם כאשר הוא מאיים להרוס את הטריטוריה שלהם.  טוויט מצא את ייצוג הרבים הזה דומה ל"גיאורגי הקדוש ו"אלייה הקדוש" של המיתולוגיה האוסטית, שהיו קבוצות של רוחות שחלקו תכונות של הקדושים הנוצרים שעל שמם נקראו.  לעומת זאת, וירסלאדזה מצאה את השינוי מאלה יחידה לברית רוחות כאישור לכך שדאלי נדחק לתפקיד משני במיתולוגיה של ציד סוואני.
דמויות קשורות

פסקה זו נמצאת בתהליך עבודה מתמשך. הפסקה פתוחה לעריכה.
דאלי לא הייתה אלוהות הציד היחידה שהסוואנים סגדו לה, ולפעמים היא מתוארת כעובדת לצד אחרים. גיאורגי שָׁרָשִׁידזֶה (אנ'), חוקר גאורגי-צרפתי של תרבות הקווקז, תיעד סיפורים על דאלי פעלה עם שלושה אלי יער סוואנים אחרים כדי לעזור לאלוהי ההר בר שִּׁישׁווְלִישׁ (גאו'). אלוהויות אלו היו אַפְּסַאת, אל ציד חיות קטנות כמו דגים וציפורים, צחֵקִישׁ אַנְגּלֶז, מלאך היער, ששלט על חיות היער כמו שועלים ודובים, וגיאורגי הקדוש, שהיה הפטרון של הזאבים ציידים.
דמיון למיתולוגיות אחרות

פסקה זו נמצאת בתהליך עבודה מתמשך. הפסקה פתוחה לעריכה.
המילה דאלי קרובה למילה אל בשפות הקווקזיות (צ'צ'נית: dēla, אינגושית: dǣlə, בבאצבית: dalə).
מבנה הטנק

מבנה טנק מודרני (מבוסס על טנק מרכבה סימן 4מ).
מבנה טנק קלאסי (מבוסס על טנק שוט קל).
הטנק המודרני מורכב משלושה חלקים עיקריים: תובה, צריח ותותח טנק.
בתובה (תֻּבָּה; אולי מן תיבה) מותקנת מערכת ההנעה של הטנק הכוללת חטיבת כוח - המנוע והממסרת, מזקו"ם, מכלי דלק ותא הנהג. בתובה אפשר גם לשאת תחמושת וציוד נוסף. המַזְקוֹ"ם (מערכת זחלים, קפיצים ומרכובים) הוא כינוי למכלול המניע של הטנק הכולל זחלים, מַרכּוֹבים (בוגים) וקפיצים (בולמי זעזועים). התובה ממוגנת בדרך כלל במעטפת שריון כבדה.
הצריח הוא החלק הפעיל של הטנק המשמש ללחימה ובו מתנהלת עיקר הפעילות. בצריח נמצאים המפקד, התותחן והטען (בטנקים עם מערכת טעינה אוטומטית: מפקד ותותחן בלבד). בצריח נמצאות רוב מערכות הנשק, האופטיקה והקשר של הטנק.
התותח הוא מערכת הנשק העיקרית של הטנק. התותח מותקן על גבי צירים המאפשרים תנועה במישור האנכי כשאת התנועה במישור האופקי מבצע הצריח.
ניידוּת

רובם המוחלט של הטנקים נעים באמצעות מזקו"ם שנקרא בעגה הצבאית גם "זחלים" או "שרשראות", ונהנים מיתרונותיה: יכולת העבירות המוגברת וחלוקת משקלו של הטנק על שטח פנים רחב (דבר המקטין את סיכויו לשקוע בקרקע בוצית). הזחלים יכולים לעלות על פני מכשולים גבוהים ואף לרמוס אותם, מה שמאפשר לטנק לחצות מישור כמעט בכל תנאי. חסרונו של המזקו"ם הוא תחזוקה יקרה ומורכבת ונטייה להתגברות העומס על המערכת בנסיעות ארוכות, שיכולה ליצור קלקולים מכניים. אחת התקלות הידועות בכל הנוגע לזחלים הן "פריסת זחל": מצב בו חוליות הזחלים ניתקות והזחל משתחרר ממקומו. מכיוון שזוהי תקלה נפוצה צוות הטנק מוכשר לתקנה בתנאי קרב.
את המזקו"ם מניעה חטיבת הכוח, שמספקת אנרגיה וחשמל גם לשאר המערכות בטנק. הטנקים הראשונים השתמשו במנועים על בסיס בנזין, ובהמשך הגיעו מנועי הדיזל. ברוב הטנקים כיום המנוע הוא מנוע דיזל בעל יתרונות באמינות ויעילות. הדלק שלו - סולר - אינו ניצת בקלות וכך גוברת שרידותו של הטנק. למרות זאת, ישנם גם טנקים מודרניים בעלי מנוע העובד על מספר חומרי דלק, כולל בנזין, שמן ועוד. ישנם גם טנקים המצוידים במנועי טורבינת גז, דוגמת האברהמס וטנק T-80.
כדי להתגבר על מכשולים קשים יותר כגון תעלות נגד טנקים, שדות מוקשים וברזלים נגד טנקים (בזנ"ט) - מסתייעות יחידות שריון בליווי צמוד של יחידות הנדסה. לצד הטנקים הרגילים ניתן למצוא גם דחפורים ממוגנים, טנקי גישור (טנק שצריחו הוחלף במערכת גישור הידראולית) ונגמ"שי הנדסה עם מגובים לפריצת שדות מוקשים. הדחפורים משמשים למילוי תעלות נ"ט, להערמת סוללות, לפריצת סוללות, לסלילת דרכים וכן לחפירת עמדות לטנקים. על הטנקים עצמם ניתן להתקין מגובים, בעיקר מגוב מסוג "נוכרי" הכולל 2 גלגלים גדולים שחורשים את הקרקע לפני זחלי הטנק וכך מפנים לו את הדרך ממוקשים.