stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרחונים בארץ החמסינים

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פבלו אוטין
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 הוצאה:  רסלינג
 תאריך הוצאה:  2008
 מספר עמודים:  329
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002626020
קרחונים בארץ החמסינים: הקולנוע הישראלי החדש - שיחות עם במאים הוא ספר עיון מאת פבלו אוטין שראה אור בהוצאת רסלינג בשנת 2008. בספר כלולות שיחות עם במאי קולנוע ישראלים צעירים על אודות סרטיהם שנוצרו בשנים 2004–2007 ושזכו להצלחה בפסטיבלי קולנוע ברחבי תבל וכן בבתי הקולנוע.
הרקע לספר

ראשיתו של הספר בכתב העת "סינמטק", שבו אוטין החל לכתוב. עורכי כתב העת, דן ועדנה פיינרו, פנו לאוטין כדי שיערוך ראיונות עם יוצרי קולנוע ישראלים. אוטין הבחין בכך שקיים פער בין הצלחתם של חלק מסרטי הקולנוע הישראליים בפסטיבלים החשובים ביותר, בהם קאן, ונציה, ברלין וטרייבקה, לבין הדיון המועט יחסית של אנשי האקדמיה והמבקרים באיכויות האסתטיות של הסרטים.
עד ספרו של אוטין, רוב הכתיבה על הקולנוע הישראלי התמקדה בחייהם של היוצרים ובסרטים כמשקפים אג'נדה פוליטית וחברתית של הבמאים או מערך כוחות בחברה, בעיקר יחסי הסכסוך הישראלי-פלסטיני, יחסי יהודים-ערבים, יחסי מזרחים-אשכנזים, גברים-נשים, צבר-יהודי גלותי, גבריות וצבא.
גישתו של אוטין ב"קרחונים בארץ החמסינים" הייתה להתייחס אל קולנוע בראש ובראשונה כאמנות ולא רק כטקסט תרבותי. הוא שאל את הבמאים ממה נובעות בחירותיהם בהפקת ובבימוי הסרטים: עיצוב הסאונד, זוויות הצילום, גון הצבעים, עיצוב הדמויות, תנועות המצלמה ועוד. בעקבות הדיון בבחירות האסתטיות התקדמו השיחות גם לדיון במשמעויות שלהן (חברתיות, תרבותיות, אתיות, פילוסופיות, פוליטיות).
ספרים דומים שעניינם שיחות עם במאים יצאו במערב מאז שנות השישים. הידוע שבהם הוא הספר "היצ'קוק/טריפו", שבו ראיין הבמאי פרנסואה טריפו את הבמאי אלפרד היצ'קוק.
התאוריות

אוטין כתב מבוא לפרק הראשון של הספר ובו ניסה לשרטט מגמה בולטת בכמה מהסרטים הישראליים החדשים, שעליה הוא סיפר גם בריאיון למרט פרחומובסקי.
1. הקרחון - המגמה העיקרית שזיהה אוטין, וממנה לקוח שמו של הספר:
"הרגשתי שחלק מהסרטים הישראליים החדשים הפכו להיות מצומצמים ביריעה שלהם ומאופקים בטון שלהם. התחושה היא שיש בהם הרבה דברים מעבר, שלא נאמרים באופן מפורש. אז התחושה היא שזה כמו קרחון, שרואים רק את הקצה שלו ומתחת למים יש הרבה יותר. בסרטים החדשים של הקבוצה הזאת יש עדיין מטענים פוליטיים והחברתיים, אבל הם נמצאים מתחת למים, הם מרומזים יותר, בעוד שעל פני השטח אפשר להתמקד בדרמה ובסיפור האנושי."
2. ההתנתקות:
"גיליתי שאחרי רצח רבין הייתה תחושה של מיאוס מהפוליטיקה והרצון להתמקד באישי. יעל מונק קראה לזה "קולנוע גבול" – זה לא פה ולא שם. בעיניי "חתונה מאוחרת" ו"כנפיים שבורות" הם סרטי מעבר. בעקבות האינתיפאדה השנייה פתאום יש חזרה לפוליטי. הבמאים החדשים מרגישים צורך לחפש דרכים חדשות לדבר על הפוליטיקה מבלי לדבר על הפוליטיקה. ואז נבנות צורות חדשות של העיסוק בפוליטי. הפוליטיקה נכנסת בדלת האחורית, אם הצופה מוכן לקלוט את זה. זה ניכר בסרטים כמו "בופור" ו"ביקור התזמורת".
3. המגדלור:
"המהפכה הגדולה זה לא שלסרטים החדשים יש אסתטיקה, אלא שיש כמות גדולה שמאפשרת להבחין בה. זה מאפשר לך לפנות גם לסרטים שנעשו פעם ולראות שגם בהם אפשר לעסוק מזווית אסתטית. פתאום אתה יכול להסתכל על "השוטר אזולאי" ולראות שם יסודות פנטסטיים בגלל "ביקור התזמורת" או להסתכל על "מסע אלונקות" דרך הפריזמה של "בופור". קרן ידעיה אומרת שבעצם היא עושה סרטים כמו של ג'ורג' עובדיה, אז אולי אפשר גם למצוא שם אסתטיקה. אולי בעבר לקחנו את הדברים האלה כמובנים מאליהם."
הערות שוליים

↑  פרנסואה טריפו, היצ'קוק. מצרפתית הילה קרס, עריכה שגיא מעין; הוצאת בבל-האוזן השלישית, 2004.
1 2 3  מרט פרחומובסקי, ‏קצה הקרחון – ריאיון עם פבלו אוטין על ספרו פורץ הדרך "קרחונים בארץ החמסינים", באתר "במחשבה שנייה", 22 בנובמבר 2008
קרחוני מאת' (קליפורניה)

ערך זה עוסק בקרחון בקליפורניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  François E. Matthes 
 מיקום:  קליפורניה 
 קואורדינטות:  37°13′40″N 118°45′32″W﻿ / ﻿37.2278°N 118.759°W﻿ / 37.2278; -118.759
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחוני מאת'(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחוני מאת'(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטקרחוני מאת'(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטקרחוני מאת'
 
קרחוני מאת' (באנגלית: Matthes Glaciers) הם קבוצת קרחונים המוקמים ממזרח לקו פרשת המים בהרי סיירה נבדה, במדינת קליפורניה שבארצות הברית.
גאוגרפיה

הקבוצה כוללת 10 קרחונים קטנים בגובה של 3,738 מטרים מעל פני הים..
הקרחונים מצויים 3.5 קילומטרים ממזרח לכיפת פביליון..
אורכה של קבוצת הקרחונים כ־160 מטרים.
הקרחונים מצויים בשטח אזור הפרא ג'ון מיור, שביער הלאומי סיירה.
היסטוריה > מקור השם

שמם של הקרחונים ניתן להם רשמית על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1972..
הקרחונים נקראים על שמו של פרנסואה אי. מאת' (Francois E Matthes), גאולוג שחקר את הקרחונים בהרי סיירה נבדה מטעם הסקר הגאולוגי של ארצות הברית.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
קלרבל הפרה

| --- | --- |

 הופעה ראשונה:  צרות טרוליות (1927) (ללא שם)  נוודים רעבים (1928) (בתור בסי)  נער המחרשה (1929) (בתור קלרבל)
 יוצרים:  וולט דיסני ואב אייוורקס
 דיבוב:  מרסלייט גארנר (1930)  אלוויה אלמאן (1933–1990)  אפריל וינצ'ל (1999–הווה)
 דיבוב בשפה העברית:  לימור שפירא (1991)  יעל עמית (2004)  הדר שחף-מעיין (2006)
 מידע
 גזע:  פרה
 מין:  נקבה
 דמויות קשורות
 משפחה:  ראש העיר ביבל (Mayor Beeble) (אבא, מת)  גברת פרה (Mrs. Cow) (אמא)  שרהבל פרה (Sarabelle Cow) (אחות)  גברת בובינה (Miss Bovina) (דודה)  בוניפייס (Boniface) (בן דודה)  ברטי חסר המזל (Bertie the Jinx) (בן דודה הצעיר)  איטסי בטסי (Itsy-Betsy) (אחיינית)  בלה (Bella) (כלבת מחמד)  הוראס הורסקולר (בן זוג)  גופי (בן זוג לעיתים)
קלרבל הפרה (באנגלית: Clarabelle Cow, בתרגומים מוקדמים של ספרי דיסני לעברית נקראה פועה הפרה) היא דמות מצוירת שנוצרה בשנת 1927 ומופיעה בסרטי ההנפשה ובקומיקס של חברת וולט דיסני. קלרבל היא פרה מואנשת ואחת מחברותיה הטובות ביותר של מיני מאוס ומתוארת לרוב כבת זוגו של הוראס הורסקולר, אך עם זאת היא גם משמשת כבת זוג של גופי (במיוחד בקומיקס).
בארצות הברית דמותה הופיעה אך ורק כדמות משנה בסרטים, ואילו באיטליה זכתה לפופולריות רבה ואף שימשה כדמות ראשית. עם זאת הדמות נותרה מפורסמת על אף היעדרות של כ-40 שנה מסרטי הנפשה.
הופעות > סרטי הנפשה הקלאסיים

בדומה לדמויות דיסני רבות אחרות, דמותה של קלרבל הופיעה במספר סרטים כדמות שאינה מוזכרת בשמה. הופעתה הראשונה הייתה כפרה חסרת שם בסרט "צרות טרוליות" משנת 1927. שנה אחר כך הופיעה בסרט "נוודים רעבים", עם השם בסי, ורק בשנת 1929 בסרט "נער המחרשה" היא הופיעה בשם קלרבל. היא הופיעה לעיתים קרובות בסרטים מצוירים בין השנים 1930–1932, ובתדירות נמוכה בשנים לאחר מכן, כשהופעתה האחרונה בעידן הקלאסי היה בשנת 1942. מאוחר יותר היא קיבלה מספר הופעות קמאו בסרטים "חג שמח מיקי מאוס" (1983), "מי הפליל את רוג'ר ראביט" (1988) ו"בן המלך והעני" (1990).
קלרבל הופיעה כדמות ביט בכ-30 הסרטים בהם היא מופיעה, והדמות שלה מעולם לא הייתה מפותחת כמו מיקי, מיני, גופי, דונלד או פלוטו. היא והוראס הורסקולר שונו מחיות חקלאיות רגילות ליצורים מואנשים לפי הצורך.
הופעות > בעידן המודרני

בסרטי ההנפשה המודרניים קלרבל שבה לשימוש פעיל, והופיעה לראשונה במספר קטעים בסדרת הטלוויזיה "יצירות מיקי מאוס" בין השנים 1999–2000, ובסצנה קצרה ב"מיקי מאוס: היה היה בחג המולד" (1999). במסגרת "בית העכבר", היא הופיעה בתור כתבת רכילות.
קלרבל הופיעה בסדרה לגיל הרך "מועדון החברים של מיקי מאוס" בתפקיד החברה של גופי (בנוסף יש לה כלבת מחמד בשם בלה), ובסרט משנת 2004 "מיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים" כסגניתו של פיט השחור ומושא אהבתו של גופי. הופיעה גם בסדרת הטלוויזיה "מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות", שם היא מפגינה משיכה כלפי גופי וגם הוראס.
הופעות > קומיקס

כאשר החלה חברת וולט דיסני להעביר דמויותיה לקומיקס הייתה דמותה של קלרבל אחת הראשונות שהועברה למדיום זה. קלרבל הופיעה לראשונה בקומיקס ב-2 באפריל 1930. בשנות החמישים, השישים והשבעים הופיעה קלרבל באופן תדיר בחוברות קומיקס, יחד עם הוראס הורסקולר, קלרה קלאק, גופי, מיקי מאוס ומיני מאוס.
לזמן קצר, במהלך שנות ה-60 המאוחרות, מוצג קשר רומנטי בין קלרבל לגופי, אולי בניסיון לתת לגופי בת זוג. במהלך תקופה זו מקום הימצאו של הוראס אינו ידוע. מעמדה של קלרבל עם גופי אותגר על ידי דמות אחרת בשם גלורי בי. בקומיקסים המאוחרים יותר, קלרבל והוראס היו שוב זוג. לקלרבל יש בנוסף בן דודה צעיר בשם ברטי חסר המזל, אחיינית בשם איטסי בטסי ודודה בשם גברת בובינה, אשר הופיעו במספר גליונות קומיקס.
משנות ה-80 פחת מספר ספרי הקומיקס בהם מופיעה קלרבל בארצות הברית. באירופה לעומת זאת, בפרט באיטליה, זכתה קלרבל לפופולריות רבה, והופיעה במספר רב של ספרי קומיקס בשנות ה-80 וה-90 וממשיך עד היום. בקומיקס האיטלקי, קלרבל (נקראת קלרבלה) היא בת הזוג של הוראס הורסקולר.
הופעות > פארקים ואתרי דיסני

מספטמבר 2006 עד ספטמבר 2008, קלרבל והוראס הורסקולר הופיעו יחד בקבלת פנים בכיכר העיר בממלכת הקסם בוולט דיסניוורלד. כמו כן, הם היו במצעד יום כיף משפחתי ברחוב הראשי. קלרבל מופיעה עונתית ב"מצעד ליל כל הקדושים של מיקי", "מצעד היה היה פעם חג המולד של מיקי", ובמופע הטירה "החגיגה הכי עליזה של מיקי". היא והוראס מופיעים שניהם במסיבת הריקודים בארץ המערב הפרוע וכדמויות בולטות במסיבת הרחוב "Move It! Shake It! Mousekedance It!", במיוחד קלרבל אשר מופיעה על גבי תיבת מסיבות משלה ועם דיאלוג משלה.
קלרבל מופיעה בנוסף (ללא הוראס) בפארק דיסנילנד. היא גם הופיעה בכמה תהלוכות ומופעים בדיסנילנד במהלך השנים. קלרבל והוראס יוצאים לקבלת פנים ומופיעים במצעדים ובמופעים על בסיס קבוע גם בדיסנילנד בטוקיו. בשנת 2009, קלרבל גילמה דמות מובילה בברכת השנה החדשה בטוקיו דיסנילנד ובטוקיו דיסניסי.
קלרבל הפרה נבחרה בקבלת הפנים בימי מעריצי הדמות (Character Fan Days) בדיסנילנד. היא מלווה בהוראס הורסקולר שזוהי הקבלת פנים הראשונה שלו בדיסנילנד באנהיים.
בההרפתקה הקליפורנית של דיסני שבאתר הנופש דיסנילנד, באזור רחוב בואנה ויסטה יש חנות גלידה על שמה בשם "Clarabelle's Hand-Scooped Ice Cream".
היא גם משתתפת עם הוראס במסיבת ליל כל הקדושים של מיקי ובמסיבת הגן של גופי בדיסנילנד פריז. בחג המולד 2016, קלרבל חזרה לממלכת הקסם ל"חגיגה הכי עליזה של מיקי".
הופעות > משחקי וידאו

קלרבל הופיעה כדי ג'יי של השיר "Miwaku No Tango" במשחק הנינטנדו 64 היפני משנת 2000, "Dance Dance Revolution Disney Dancing Museum", מסדרת המשחקים "Dance Dance Revolution".
קלרבל מופיעה במשחק הווירטואלי של חברת וולט דיסני "Toontown Online". תפקידה הוא לתת לשחקנים רהיטים בכדי לקשט את אחוזותיהם. המראה שלה השתנה במקצת כדי להיראות כמו דמות מפעילה.
יש לה גם הופעה מינורית במשחק "Kingdom Hearts II" בעולם של נהר חסר-הזמן תוך שימוש בעיצוב השחור-לבן הישן שלה. היא מופיעה עם אותו עיצוב במשחק ההמשך משנת 2019, "Kingdom Hearts III", במיני-משחק "נער הקרנבל" המבוסס על הסרט הקצר בעל אותו השם.
קלרבל נראית גם במשחקי הווידאו של "Epic Mickey", כאחת הדמויות הנשכחות שמיקי רואה במהלך מסעו. היא גרה באוסטאון, אחד משטחי המשחק, וידועה כמעורבת רומנטית עם הוראס הורסקולר.
פילמוגרפיה

1927
צרות טרוליות (Trolley Troubles) (קמאו)
1928
נוודים רעבים (Hungry Hobos) (קמאו)
ספינת הקיטור וילי
1929
שיגעון של אווירון
נער המחרשה
הצ'ו צ'ו של מיקי
נער הקרנבל
1930
החגיגה
כנופיית השלשלאות
קונצרט האסם
ימי החלוץ
1931
מסיבת יום ההולדת
מנגינות אמא אווזה
מקצב כחול
משדר האסם (The Baryard Broadcast)
מסיבת החוף
1932
המופע של מיקי
אולימפיאדת האסם
טאצ'דאון מיקי
המסיבה הנהדרת
מצעד מועמדי הפרסים
1933
המלודרמר של מיקי
ימים עברו
מופע הבכורה החגיגי של מיקי
1934
ההתרמה לבית היתומים
מחנה שטח
1935
מכבי האש
על הקרח (קמאו)
קונצרט הלהקה
1936
מיקי מאוס באופרה
קבוצת הפולו של מיקי
1938
החובבנים של מיקי
1941
ההתרמה לבית היתומים (רימייק)
1942
מסיבת יום ההולדת של מיקי
שעת המוזיקה
כולם יחד (All Together)
1983
חג שמח מיקי מאוס
1988
מי הפליל את רוג'ר רביט (קמאו)
1990
בן המלך והעני
2001
בית העכבר (House of Mouse)
2004
מיקי, דונלד, גופי: שלושת המוסקטרים
2006
מועדון החברים של מיקי מאוס
2011
הסרטים המצוירים של מיני
2013
השג לך סוס!
2014
מיקי מאוס
2017
מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות
2018
ראלף שובר את האינטרנט (קמאו)
2021
מיקי מאוס: כייף של בית
מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות
הערות שוליים

↑  Marcellite Garner. IMDb. Retrieved on May 30, 2008.
↑  Elvia Allman. IMDb. Retrieved on May 30, 2008.
↑  April Winchell. IMDb. Retrieved on May 30, 2008.
↑  Clarabelle Cow (אורכב 27.05.2016 בארכיון Wayback Machine). IMDb. Retrieved on May 30, 2008.
↑  Plane Crazy (אורכב 24.02.2008 בארכיון Wayback Machine). The Encyclopedia of Disney Animated Shorts (אורכב 23.03.2008 בארכיון Wayback Machine). Retrieved on March 16, 2008.
↑  Don Markstein: Disney HooZoo (אורכב 26.01.2009 בארכיון Wayback Machine). Retrieved on March 16, 2008.
↑  Gottfredson, Floyd (2011). Walt Disney's Mickey Mouse, vol 1: Race to Death Valley. Seattle, WA: Fantagraphics Books. p. 21. ISBN 9781606994412.
↑  Glory-Bee (אורכב 13.03.2015 בארכיון Wayback Machine). Disney's HooZoo (אורכב 13.03.2008 בארכיון Wayback Machine). Retrieved on March 16, 2008.
| מיקי מאוס וחבריו |
| --- | --- | --- |
| דמויות ראשיות | מיקי מאוס • מיני מאוס • פלוטו • גופי • דונלד דאק • דייזי דאק |  |
| דמויות נוספות | אוסוולד הארנב • הדוד קמצוץ • לודוויג פון דרייק • פיט • צ'יפ ודייל • קלרבל הפרה • הוראס הורסקולר • קלרה קלאק |  |
| שונות | יקום מיקי מאוס • מיקי מאוס (סדרת סרטים) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: e6575409-4027-4a7d-ac07-54379b5a0c5b 
קלרבל הפרה בסרט הקצר "מחנה שטח" משנת 1934
קולומן מוזר

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1868 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  18 באוקטובר 1918 (בגיל 50) וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום קבורה:  בית הקברות של היצינג 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 תחום יצירה:  ציור, תכשיט 
 זרם באמנות:  הזצסיון הווינאי 
 הושפע על ידי:  אוטו וגנר 
 בן או בת זוג:  Ditha Moser 
 
קולומן מוזר (בגרמנית: Koloman Moser‏; 30 במרץ 1868 – 18 באוקטובר 1918) היה מעצב אוסטרי, שהשפיע רבות על האמנות הגרפית של המאה העשרים, ואחד מבכירי האמנים של תנועת "הזצסיון הווינאי".
קולומן מוזר עיצב במגוון רחב של תחומי אמנות, כולל ספרים ועבודות גרפיות החל מדברי דואר וכלה בתמונות במגזינים, אופנה, ויטראז'ים, חרסינה וקרמיקה, כלי שולחן, כסף, תכשיטים וריהוט.
חיים ויצירה

קולומן מוזר נולד בווינה. הוא היה בנם של יוזף מוזר ואשתו תרזה, לבית הירש. ב-4 באפריל 1868 הוא הוטבל. היו לו שתי אחיות צעירות יותר.
לאחר סיום בית הספר היסודי, למד קולומן בבית הספר המסחרי, ולאחר מכן קיבל שיעורי רישום קבועים בבית הספר למסחר בווידן. הוא דחה את בקשת אביו לעבוד בפרפומריה וינאית. במקום זאת, הוא נרשם בחשאי לבחינת הקבלה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה.
בין השנים 1886–1889 למד אצל פרנץ רומפלר, בין השנים 1889–1890 אצל כריסטיאן גריפנקרל ומשנת 1890 עד 1893 אצל יוזף מתיאס טרנקוואלד.
לאחר מות אביו בשנת 1888, שתמך בו, קיבל מוזר משימות איור רבות למגזינים אמנותיים כמו וינר מוד או מגנדורפר-בלטר למימון הקריירה שלו. על פי המלצת מורו יוזף מתיאס טרנקוואלד, הפך מוסר למורה לציור לילדי הארכידוכס קרל לודוויג מאוסטריה במשך שנה ב-1892.
בין השנים 1892 - 1897 היה מוזר חבר במועדון זיבנר, שלימים יהפוך לזצסיון בווינה. בין השנים 1893 - 1895 למד מוזר בבית הספר לאומנויות ומלאכה אצל פרנץ פון מטש, שם לימד בעצמו משנת 1899.
העיצובים של מוזר התבססו על הקווים הנקיים והמוטיבים החוזרים ונשנים של האמנות והארכיטקטורה היוונית והרומית הקלאסית בתגובה לדקדנטיות הבארוק של סביבתו הווינאית של תחילת המאה העשרים.
בשנת 1903 הקימו מוזר ועמיתו יוזף הופמן את קבוצת "וינר וורקסטאט", אשר הסדנאות שלהם ייצרו מספר מוצרים ביתיים בעיצוב אסתטי ופונקציונלי, כולל כלי זכוכית, סכו"ם, כלי כסף, שטיחים וטקסטיל. בשנת 1904 הוא יצר את פסיפס האפסיס וחלונות הזכוכית לכנסיית שטיינהוף בווינה, ותכנן את עיטור בית המדליון של בנייני לינקה ווינשייל עבור האדריכל אוטו וגנר.
בשנת 1905, יחד עם קבוצת קלימט, הוא נפרד מהזצסיון בווינה. באותה שנה הוא התחתן עם דיתה מאוטנר פון מרקהוף, הבת של אחד התעשיינים הגדולים של אוסטריה.
מוזר היה אחד המעצבים של כתב העת לאמנות המוביל באוסטריה "ור סאקרום" (Ver Sacrum). כתב עת הקדיש תשומת לב רבה לעיצוב ותוכנן בעיקר על ידי מוזר, גוסטב קלימט ויוזף הופמן. העיצוב שלו לכריכת המהדורה הראשונה של כתב העת לאמנות נגנב מאוחר יותר על ידי האמן והמעצב הידוע, שפרד פיירי .
אחרית ימיו

בשנת 1916 חלה מוזר בסרטן הגרון. התכתבות עם אלפרד רולר מראה שהוא חשב על יורשו בבית הספר לאומנויות ומלאכה ממיטתו חוליו.
קולומן מוזר נפטר ב-18 באוקטובר 1918. הוא נקבר ב-21 באוקטובר בבית העלמין בהייטזינגן .
מורשת

אחד העיצובים הבולטים של מוזר ששימש בבניין (כנסיית שטיינהוף) נבחר כמוטיב עיקרי לאחד ממטבעות האספנות המפורסמות ביותר ביורו: מטבע ההנצחה של כנסיית שטיינהוף באוסטריה 100 אירו, שהוטבע ב-9 בנובמבר 2005. בצד האחורי של המטבע ניתן לראות את חלון הויטראז'ים של קולומן מוזר מעל הכניסה הראשית. במרכז החלון מוצג דמות אלוהים יושב על כס. החלון מאוגף בזוג מלאכי ברונזה בסגנון יוגנסטיל, שתוכנן במקור על ידי עותמר שימקוביץ.
לציון מאה שנים למותו, המוזיאון לאמנויות יישומיות וינה (MAK) כיבד את מוזר באחת מתערוכות היחיד המקיפות ביותר.
גלריה

כוננית ספרים
ארונית
כסא
גן ומזרקה
לוח שנה
ונוס בגרוטו
איור לספר
האור
אקס ליבריס
הערות שוליים

↑  Koloman Moser, Cosmopolis, ‏2013-08-13 (ב־)
↑  Baroni, Daniele (1984). Kolo Moser. Graphic Artist and Designer. New York: Rizzoli. p. 72, 109
↑  Obey Plagiarist Shepard Fairey, www.art-for-a-change.com
↑  MAK Wien - MAK Museum Wien, www.mak.at (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276631205171  PLWABN: 9810719213805606  BIBSYS: 2130227  BnF: cb124790400 (data)  CANTIC: a19337863  CiNii: DA01519652  GND: 118737112  ICCU: UFIV000357  ISNI: 0000 0001 2100 6848  KulturNav: c3fc22b9-4936-4197-8406-49fe4ba31009  LCCN: n82047170  LNB: 000278038  NDL: 00621177  NGV: 2742  NKC: xx0040132  NLA: 35692558  NSK: 000051740  NTA: 068490356  RERO: 02-A003612458  RKD: 57939  SELIBR: 223841  SNAC: w6c25p3f  SUDOC: 027783987  Trove: 1045017  ULAN: 500030689  VIAF: 37018321   WorldCat (עם VIAF): 37018321
קרשקו

| --- | --- |
סמל קרשקוסמל קרשקו

 מדינה:  סלובניה סלובניה
 אזור:  ספודנהפוסבסקה
 נפה:  קרשקו
 שטח:  6 קמ"ר
 גובה:  163 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  6,852 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  45°57′0″N 15°29′0″E﻿ / ﻿45.95000°N 15.48333°E﻿ / 45.95000; 15.48333
 אזור זמן:  UTC +1
 www.krsko.si
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת סלובניה מוגדלת) ליובליאנה מריבור צליה נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. קרשקו(למפת סלובניה רגילה) ליובליאנה מריבור צליה נובו מסטו  פוסטוינה קראן נובה גוריצה  קופר א י ט ל י ה  אוסטריה הונ. קרואטיה הים האד. קרשקו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
קרשקו (בסלובנית: Krško, בגרמנית: Gurkfeld) היא עיירה השוכנת במזרח סלובניה, לגדת נהר סאווה. בעבר חולקה העיירה בין שטיריה תחתית (השטחים ממערב לנהר), וקרניולה תחתית (השטחים ממזרח לו). כיום משמשת העיירה כבירת אזור ספודנהפוסבסקה. דרומית-מזרחית לעיירה ממוקמת תחנת הכוח הגרעינית של קרשקו.
ממצאים ארכאולוגיים שנמצאו בעיירה, מלמדים כי האזור היה מיושב בתקופה הפרהיסטורית. לאורך נהר סאווה, נמצאו ממצאים מתקופת הברונזה, מתקופת הברזל ומתקופת האימפריה הרומית ששלטה בעיירה. לאחר ימי הביניים שלטו בעיר בית הבסבורג. בין המאה ה-15 ל-17 סבלה העיירה מפשיטות העות'מאנים.
ראמל קארי

| --- | --- |

 לידה:  17 באפריל 1980 (בן 44) ניו יורק שבארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע 
 גובה:  1.91 מטר
 דראפט:  לא נבחר, 2002
 
ראמל אנטואן קארי (באנגלית: Ramel Antwone Curry; נולד ב-17 באפריל 1980 בברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
את קריירת הכדורסל שלו התחיל קארי באוניברסיטת קאל סטייט בייקרספילד. אחרי הקולג' עבר לשחק בקבוצות בליגות חצי מקצועניות בארצות הברית, ובעונת 2004/05 הגיע ל-NBDL, ליגת הפיתוח של ה-NBA. שם שיחק במדי קולומבוס ריבר-דראגונס וזכה עימה באליפות הליגה הרגילה.
במאי 2005 עבר לשחק בוונצואלה בקבוצת קראקס אנקרוז' שם מיעט לשחק בגלל פציעות חוזרות ונשנות. בעונה לאחר מכן חזר לליגת ה-NBDL לקבוצת אוסטין טורוס, ועונה לאחר מכן עבר לשחק ברפובליקה הדומיניקנית בקבוצת קריסטובלה, אך שיחק 10 משחקים בלבד כאשר הסתכסך עם המאמן המקומי ועבר לאיטליה, שם הפך להיות אחד מכוכביה של אבלינו, הגיע לחצי גמר הגביע האיטלקי והגיע למקום השלישי בטבלת מלך הסלים של הליגה. בעונה זו הוא נחשף לקבוצות מובילות באירופה והגיע להפועל ירושלים, בה הוא מרבה לשבת על הספסל בעקבות יכולת ירודה בתחילת העונה.
ראמל קארי שיחק בהפועל ירושלים וזכה בגביע המדינה.
קוקו (מאכל)

קוקו סבזי
קוּקוּ (פרסית: کوکو) הוא מאכל מהמטבח הפרסי העשוי מביצים ורכיבים נוספים. הקוקו מזכיר את הפריטטה האיטלקית, על אף שהוא על פי רוב מכיל פחות ביצים ומטוגן במשך פחות זמן על חום נמוך, לפני שהוא נהפך ומקבל צליה קלה לקבלת שכבה עליונה פריכה.
המנה מוגשת חמה או קרה, כמתאבן, מנה צדדית או מנה עיקרית, ויכול להיות משולב עם יוגורט וסלט.
המנה מוזכרת כבר בספרי בישול מתקופת השושלת הספווית (1501-1736) והשושלת הקג'ארית באירן (1789–1925).
הכנה

הכנת הקוקו כוללת על פי רוב טיגון מרכיביו בשמן על אש נמוכה ובמחבת מכוסה. כיום מקובל גם לאפות את הקוקו ולעיתים להוסיף לו שמרים. התוצאה הסופית היא חביתה עבה המזכירה פשטידה המוגשת על פי רוב לצד לחם או אורז.
סוגים

קוקו ירוק, המכונה בפרסית קוקו סבזי (פרסית: کوکو سبزی, (באזרית göyərti küküsü) הוא הסוג הפופולרי ביותר, ומוגש באופן מסורתי בנורוז ובחג הפסחא הנחוג על ידי הארמנים והגיאורגים האירנים. הוא עשוי מביצים עם ירקות ירוקים בהם כרישה, פטרוזיליה וכוסברה. בצפון אירן מקובל להוסיף לו גם שום.
בחלק מהווריאציות, גרדו קוקו בפרסית או קוזלו קוקו באזרית, מוסיפים לקוקו הירוק גם אגוזי מלך שמשנים את מרקם המנה.
סוג אחר של קוקו נעשה עם בצל מקורמל ופרחי כרובית, מכונה קוקו-יה גולקלם. קוקו סיבזמיני נעשה עם תפוחי אדמה ותבלינים דוגמת זעפרן וכורכום.
קוקו עם חצילים מכונה קוקו-יה בדאנג'אן, ונעשה עם חצילים מעוכים, ביצים ורכיבים נוספים כמו פטרוזיליה, אגוזי מלך, בצלים וברברית.
ישנה גם גרסה של המנה בשם אשבל או שנעשית עם ביצי דגים.
ראו גם

חורשט סבזי
סבזי חורדאן
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה אירניקה בערך כוסברה והמטבח הקג'ארי
קרב סרדיס

קרב סרדיס היה קרב שנערך במהלך המרד האיוני בעיר סרדיס. הקרב נערך בין מורדים איונים בפיקוד חרופינוס, לבין חיל המצב הפרסי בעיר בפיקוד הסטראפ ארטפרנס. הקרב הסתיים בנסיגת האיונים מהעיר.
רקע

המרד האיוני, פרץ בשנת 500 לפנה"ס. על פי האמונה הרווחת, הוא פרץ ביוזמת אריסטגורס ממילטוס שלא יכל לשלם חוב לפרסים, אם כי חוקרים מודרניים סבורים שלמרד היו סיבות עמוקות יותר. כך או כך, אריסטגורס הבין שהמרד חלש מדי והפרסים חזקים מדי. הוא פנה אל מלך ספרטה קלאומנס הראשון בבקשת עזרה, אולם קלאומנס דחה אותו. לאחר מכן פנה אריסטגורס לאתונה, האתונאים היו גם הם איונים במוצאם, והצי שלהם היה גדול וחזק בהרבה משל הספרטנים. לפיכך הסכימה המועצה של אתונה לשגר לעזרתו 20 ספינות. גם ארטריה שבאובויה שלחה 5 ספינות, משום שבניה היו חייבים טובה לבני מילטוס. המרד התפשט גם לקפריסין וקאריה. אריסטגורס מינה את אחיו חרופינוס ומצביא נוסף בשם הרמופנטוס, כמפקדי הכוח האיוני המשותף של כל הערים. הוא הטיל עליהם משימה לכבוש את העיר סרדיס, בירתה העתיקה של לידיה, ובירת הסטראפיה הפרסית ומקום מושבו של הסטראפ ארטפרנס.
הקרב

האתונאים עגנו באפסוס, ולאחר שקיבלו תגבורת מבני העיר נעו אל סרדיס וחברו אל הכוח האיוני. הכוח המשותף תקף את העיר. חיל המצב הפרסי מצא עצמו לא מוכן, והאיונים פרצו בהמוניהם אל העיר. ארטפרנס נסוג עם חיל המצב הפרסי אל המצודה. האיונים מצדם רצו לבזוז את העיר, אולם אש שהוצתה באקראי מנעה מהם לעשות זאת. הרודוטוס מציין שהאש התפשטה במהירות. אנשי חיל המצב הפרסי יחד עם תושבים לודים התרכזו בכיכר השוק, האיונים נבהלו ממספרם הגדול ונאלצו לסגת. ארטפרנס הזעיק את חיל המצב הפרסי שמעבר לנהר הליס. הפרסים הגיעו במהירות, ומשגילו שהאיונים כבר נסוגו מסרדיס רדפו אחריהם, ובשערי אפסוס הדביקו אותם והביסו אותם בקרב, שבו נהרג גם אאוקלידס מפקד החיילים מארטריה.
לכאורה נראה הקרב ככישלון איוני והצלחה לפרסים. אולם חלק מההיסטוריונים מעלים מספר בעיות בנוגע לתיאור הקרב כפי שהוא מופיע אצל הרודוטוס: הרודוטוס מציין שהגיעו ספינות מיוון, אולם לא מציין אם הספינות הביאו עמם גם חיילים, אם לא ככל הנראה היוונים שהשתתפו בהתקפה היו מלחים ותו לא. בעת העתיקה מלחים לרוב לא הצטיינו בלוחמת קרקע, כך שההתקפה הייתה מן הסתם חלשה בהרבה ממה שמתואר. אם כך מדוע הטיל אריסטגורס למערכה חיילים סוג ב', כאשר לארטפרנס מן הסתם היה חיל מצב חזק? לפיכך סוברים חלק מהחוקרים שלמעשה ההתקפה על סרדיס לא הייתה ניסיון לכבוש אותה, אלא התקפת הסחה שנועדה להקל מהלחץ שכבר הופעל על מילטוס, ובתור שכזו הרי שהיא הצליחה מבחינת האיונים.
שאלה נוספת אותה מעלים החוקרים, היא התגבורת שהגיעה מנהר הליס. עלי פי הרודוטוס: "אז נזעקו הפרסים שהיה מקום תחנותם מעבר לנהר הליס, בשמעם מכל הנעשה, ומהרו לעזרת הלודים. וכשלא מצאו עוד את היונים בסרדיס, הלכו בעקבותיהם והדביקו אותם באפסוס". המרחק בין נהר הליס לסרדיס הוא 600 ק"מ ובין סרדיס לאפסוס 150 ק"מ דרך מהירה יותר לא נסללה עד ימינו. אם כך איך יכלו הפרסים להגיע במהירות רבה כל כך מהליס לסרדיס ומסרדיס לאפסוס? את הפרשה כולה מסכם ההיסטוריון משה עמית במילים: "מתקבל הרושם המוזר שהרודוטוס לא הכיר את האזור במידה מספקת, ושהמלומדים המודרניים המקבלים את דבריו לא עיינו במפה... כל הפרשה סתומה תוצאותיה עוד יתר משונות".
השפעות

בעקבות הכישלון נטשו האתונאים והארטראים את המערכה וחזרו ליוון. מכאן ואילך המרד הלך וגווע. על פי הרודוטוס, כאשר מלך פרס דריווש הראשון שמע על הקרב, הוא זעם כל כך עד שזעק: "זאוס תן לי להינקם באתונאים", לאחר מכן הוא הורה לעבדו להזכיר לו שלוש פעמים בכל ארוחה "אדוני זכור את האתונאים". חוקרים מודרניים סבורים שהרודוטוס הגזים, והסיוע היווני לאיונים לא היה רב. הפרסים פשוט חיפשו תירוץ לתקוף את יוון בקרב מרתון 8 שנים לאחר מכן.