stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פילוסופיה
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ניתן להעריך שתמיד אנשים שאלו את עצמם שאלות על העולם שהם חיים בו. היו פילוסופים גדולים שאיננו יודעים עליהם דבר, מפני שהרעיונות שלהם מעולם לא תועדו. לכל חברה היו פילוסופים משלה, ורעיונותיו של כל פילוסוף משקפים את התרבות בה הוא חי. מן התזות האלה התפתחו מסורות שונות של פילוסופיה, כגון: הפילוסופיה המזרחית, הפילוסופיה המערבית או הפילוסופיה האפריקנית.
תחילתה של הפילוסופיה המערבית באירופה לפני למעלה מ-2,500 שנה. ראשוני הפילוסופים הגדולים של המערב חיו באזורים הנמצאים היום בתחומי יוון, איטליה וטורקיה. בזמנים ההם היה סחר ימי נרחב בין הארצות השוכנות לחופי הים התיכון וקשרי המסחר הובילו גם לחילופי רעיונות. ההוגים הראשונים הושפעו מרעיונות בבליים ומצריים, כך אפשר למצוא את שורשי הפילוסופיה המערבית במזרח התיכון ובצפון באפריקה. במקביל להתפתחות הפילוסופיה במערב התפתחה הפילוסופיה במזרח בעיקר בהודו ובסין. בהודו צמחו האסכולות מיממסה, ודאנטה, סאניקהיה, יוגה, ויששיקה, ניאייה ובודהיזם, ובסין הפילוסופיה החלה להתפתח במאה ה-4 לפני הספירה על ידי קונפוציוס. לפילוסופיה הסינית יש היסטוריה של אלפי שנים. את מקורותיה אפשר למצוא באי צ'ינג ("ספר התמורות"), ספר הדרכה לגילוי עתידות, שכבר קיימים בו כמה מהמושגים הבסיסיים ביותר של הפילוסופיה הסינית. בנוסף לקונפוציאניזם התפתחו גם הדאואיזם, המוהיזם, הלגליזם, והצ'ן בודהיזם שהתגלגל לכדי הזן. כמו כן, גם באפריקה הייתה התפתחות פילוסופית. הפילוסופיה הידועה ביותר היא אובונטו, שמבוססת על כך שהיחיד הוא חלק בלתי נפרד מהכלל.
היסטוריה > פילוסופיה מערבית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > פילוסופיה מערבית > העת העתיקה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
היסטוריה > פילוסופיה מערבית > העת העתיקה > סוקרטס – אבי הפילוסופיה המערבית

סוקרטס לא היה הפילוסוף הראשון במערב. סוקרטס לא כתב שום ספר ורוב מה שידוע עליו מצוי בכתביו של תלמידו אפלטון. מותו של סוקרטס למען עקרונותיו היה מופת לכל הפילוסופים אחריו שהעזו לקרוא תיגר על המצב הקיים. סוקרטס היה שונה מההוגים היוונים שקדמו לו, שנקראים "פרה-סוקרטים", כלומר: "לפני סוקרטס". סוקרטס הרחיב את הדיון גם לשאלות מתחום המוסר שקודמיו לא הרבו לעסוק בהן, כגון "מהו טוב?", שאותן ראה כחלק בלתי נפרד משאלות על טבע המציאות. סוקרטס רצה למצוא הגדרות כוללות למושגים כגון טוב, צדק וחוכמה. הוא חשב שכל אחד מן המושגים המופשטים האלה מציין איזושהי מהות המתארת דברים בעולם. הוא ידע שאם אנשים יכולים לתאר, למשל, מעשה של אומץ, הם ודאי יוכלו לזהות את מהות האומץ שנמצאת במעשה הזה. שאיפתו הייתה לבודד את המהות הזאת, להגדיר אותה בדייקנות וכך להתקרב אל ידיעת האמת. הוא נהג לחקור את אמונותיהם של האנשים בדרך של שאילת שאלות והטלת ספק. השאלות נועדו לחשוף את חוסר העקביות ברעיונות שאנשים מאמינים בהם ולעזור להם לפתח רעיונות מדויקים ובהירים יותר.
ענפי עיסוק > תחומים עיקריים

אסתטיקה – בירור האמנות ומושג היופי. בפילוסופיה ישנו עיסוק רב ביופיו של הטבע בנקודות בהן הוא מגיע לשלמות המעוררת רוממות רוח ופליאה באדם, ובאמנות כאשר היא מנסה להתקרב אל אותן נקודות. ישנם פילוסופים המעדיפים לסווג את תחומי העיסוק של האסתטיקה כחלק מהאפיסטמולוגיה ומהאתיקה. השאלות הנשאלות בתחום זה הן: "מהו היפה?", "מהי אמנות?" ועוד.
אתיקה (תורת המידות) – הפילוסופיה של המוסר, העיסוק במהות המוסריות ובביצוע הערכות מוסריות – "מהו טוב ומהו רע?", "מה עלי לעשות?", "מה הם החיים הטובים?".
אפיסטמולוגיה (תורת ההכרה) – חקר הקיום, המקורות, המהות והיקפו של מאגר הידע האנושי.
מטאפיזיקה – שכוללת בתוכה את האונטולוגיה (תורת ההוויה), ועוסקת בסיפוק תיאור כולל למאפיינים הכלליים ביותר של המציאות כמכלול ובשאלה איך לספק תיאור כזה.
לוגיקה (תורת ההגיון) – העיסוק בהבחנה בין הסקה נכונה ולא נכונה.
פילוסופיה של הנפש
פילוסופיה של הלשון
פילוסופיה של המדע - תחום חקירה זה עוסק בעיקר בשאלות הבאות: "מהו מדע?", "מה מעמד קיומם של הישים התיאורטים?", "האם ניתן להוכיח טענות מדעיות?"
מחשבה מדינית – פילוסופיה פוליטית או תיאוריה פוליטית, תורה העוסקת באתיקה של קבוצות, באומנות הממשל ובצדקת קיומן של מדינות. בתקופות מסוימות ההתדיינות הפילוסופית בפוליטיקה היוותה חלק מרכזי בעולמם של הפילוסופים של אותה תקופה.
פילוסופיה של הדת
מטאפילוסופיה – פילוסופיה של הפילוסופיה, עוסקת במהות הפילוסופיה עצמה, בתכליתה ומטרותיה של הפילוסופיה ובשיטות בהן משתמשת הפילוסופיה.
ענפי עיסוק > תחומים נוספים

פילוסופיה של ההיסטוריה
פילוסופיה של החינוך
פילוסופיה של המתמטיקה
פילוסופיה של הפסיכולוגיה
פילוסופיה של המשפט
פילוסופיה של המוזיקה
פילוסופיה של הקולנוע
אסכולות

אסכולה פילוסופית היא קבוצה של פילוסופים או שיטות פילוסופיות בעלי רעיונות דומים או ששואבים את הרעיונות שלהם או את מערכת ההצדקות מאותם המקורות. בדרך כלל חברי האסכולה פועלים גם בזמן ובמקום דומה, ומתקיימים ביניהם קשרים מסוגים שונים - תלמידים של אותו המורה, חליפת מכתבים, פרשנים של אותו הפילוסוף ועוד. המונח "אסכולה" אינו מוגדר היטב ולעיתים קשה להחליט איזו קבוצה של פילוסופים ושיטות פילוסופיות יכולה להיקרא אסכולה. מונחים דומים הם "זרם פילוסופי" ו"תנועה פילוסופית". במהלך ההיסטוריה של הפילוסופיה קמו מספר זרמים, תנועות, תפיסות, שיטות ואסכולות פילוסופיות, לרשימה ראו אסכולות בפילוסופיה.
פילוסוף

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פילוסופיה מערבית ופילוסופיה מזרחית > מושג הפילוסופיה המזרחית – והביקורת אליו

החל מהמאות ה־16 וה־17 החלה הפילוסופיה המערבית להתנתק במובהק משורשיה היווניים, תוך דחיית טיעונים שנשענו על מטאפיזיקה ודת[דרוש מקור]. פילוסופים רציונליסטים כגון רנה דקארט, ברוך שפינוזה וגוטפריד לייבניץ הטיפו ללימוד אפריורי על טיבו של העולם, כלומר באמצעות ההגיון ותוך שימוש בשכל הישר ולא דרך הסתמכות על החושים. כמו כן הושפעה המחשבה המערבית מגילויים חדשים בתחומי מדעי הטבע והמתמטיקה.
הפילוסופיה המזרחית קיבלה מעין תווית על היותה כזה – כשסיבה בסיסית אחת לכך, היא ההבחנה בין שתי המסורות המזרחיות (הסיניות וההודיות) לבין המסורת היוונית. לאלו המזרחיות מתייחסים הרבה פחות בלימודים המערביים של ה"היסטוריה של הפילוסופיה"; לא כל שכן, בלימודים המערביים של פילוסופיה מודרנית. על פי רוב המסורות המזרחיות אינן נחשבות כאינטגרליות לדיסיפלינה (בניגוד לפילוסופיה היוונית, אשר השפיעה על הפילוסופיה של ימי הביניים ועל הפילוסופיה של העת החדשה). לרוב, המסורות המזרחיות נדחות לחוגים נפרדים באוניברסיטאות, או לפעילות שאינה אקדמית כלל.
מאידך, יש שטוענים[דרוש מקור] כי ההבחנה בין פילוסופיה מזרחית לזו היוונית היא שרירותית וגאוגרפית בלבד, וכי הבחנה מלאכותית זו אינה לוקחת בחשבון את ההשפעה ההדדית הרבה בין ההגות המזרחית והיוונית בעת העתיקה ושהיא מטעה יותר מאשר מועילה. יתר על כן, נטען[דרוש מקור] כי המושג "פילוסופיה מזרחית" מביא להבנה שיש קרבה רבה בין אסכולות פילוסופיות מזרחיות, ומטשטש את ההבדלים ביניהן. טענה אחת כזו היא היסטורית – המקור הראשון שלנו ל"פילוסופיה מערבית" הוא באסיה הקטנה. לא ברור מה מקורותיה של פילוסופיה זו – האם היא מהודו, או אולי הפילוסופיה ההודית מקורותיה בפלישה אינדו-אריאנית. אך יש אפשרות סבירה שהמזרח התיכון היה אזור לתחלופה והשפעה הדדית של פילוסופיות דתיות קדומות.
המבנה המרכזי שמשותף לפילוסופיה המערבית הקלאסית (ואינו קיים בהגות המזרח-אסייתית לפני ה"פלישה" הבודהיסטית) הוא הדיכוטומיות בין היגיון ורגש, מציאות והופעה, האחד והרבים, שינוי וקביעות. ההגות המערבית וההודית, עם דואליזם גוף-נפש חזק, נוטות שתיהן לאידיאליזם סובייקטיבי או לדואליזם. משותפים להם גם הבסיס של ה"פסיכולוגיה העממית" המערבית – הכוללת אמת ושקר חדים, תחביר של נושא ונשוא (ומטפיזיקת אובייקט-סובייקט מקבילה), ומסקנות והיקשים. מושגים אלה נמצאים בבסיסה של התפתחות הלוגיקה בהודו וביוון (בניגוד לסין הקדם-בודהיסטית). קווי דמיון נוספים אפשר למצוא במאפיינים מבניים של מושגי יסוד כמו זמן, מרחב, וסיבתיות – כולם מושגים שקשה לבודד במרחב המושגים הסיני.
פילוסופיה מערבית ופילוסופיה מזרחית > מאפיינים והבחנות > האל מול מספר אלים

בשל ההשפעה של המונותיאיזם ובמיוחד הדתות האברהמיות, הפילוסופיות המערביות, ניצבו בפני השאלה של טבעו של האל והיחס בינו לבין היקום. דבר זה יצר דיכוטומיה בפילוסופיות המערביות בין הפילוסופיות החילוניות והדתיות, ביחס לדוגמות מסוימות על האל והיקום. הפילוסופיות המזרחיות התעניינו פחות בשאלות של טבעו של האל היחיד כבורא והשליט היחיד של היקום. ההבחנה בין החילוני והדתי היא לפיכך הרבה פחות חדה, ובאותה האסכולה עשויים להיות מרכיבים דתיים ופילוסופיים זה לצד זה. כך, יש שמקבלים את הטענות המטפיזיות של הבודהיזם ללא שהם משתתפים בפולחן במקדש. יש שעובדים את האלים הטאואיסטיים ללא הבנה של היסודות הפילוסופיים של השיטה, ואחרים מאמצים את הפילוסופיה הטאואיסטית ואינם מתייחסים להיבטים הדתיים. דבר זה מנוגד לחלוטין למערב, שם לרוב הייתה אכיפה של מערכת אמונות פילוסופיות/דתיות אחת מאוחדת או שלילה חדה ומוחלטת של הדת בכלל על ידי הפילוסופיה (לדוגמה, ניטשה, מרקס, וולטר, וכו'). ההבחנה בין דת ופילוסופיה אינה כה חשובה במזרח.
פילוסופיה מערבית ופילוסופיה מזרחית > מאפיינים והבחנות > האל אל מול העולם

קו מבדיל נוסף בין הפילוסופיה המזרחית למערבית הוא האמונה לגבי היחס בין האל או האלים והעולם. הפילוסופיות המערביות או שטוענות כי האל אינו קיים, או שטוענות כי האל נפרד ונבדל מהעולם. תפישה זו מקורה בהשפעה של הדתות האברהמיות, אשר מלמדות כי היקום נוצר בידי אל כל-יכול שהיה קיים לפני ובנפרד מהיקום, וכי הברואים שלו – בני האדם – אינם יכולים להבין את טבעו האמיתי. לרוב המסורות המזרחיות עוסקות פחות בקיום או באי הקיום של האלים. אם כי ברבות מהמסורות ישנן ישויות על טבעיות רבות עוצמה, אשר בדרך כלל אינן נתפשות כנפרדות מהיקום, אלא כחלק ממנו. לפיכך, רוב הדתות המזרחיות מלמדות כי פעולות אנושיות רגילות עשויות להשפיע על העולם העל-טבעי.
פילוסופיה מערבית ופילוסופיה מזרחית > מאפיינים והבחנות > תפקיד ומקום הפרט

נטען כי ברוב הפילוסופיות המערביות, אפשר לומר דבר דומה לגבי היחיד: במערב, מקובל כי היחיד הוא משהו נפרד מהיקום, והפילוסופיות המערביות מנסות לתאר ולהגדיר את היקום מנקודת מבט אובייקטיבית ונבדלת. הפילוסופיות המזרחיות, לעומת זאת, לרוב מחזיקות בדעה כי אנשים הם חלק בלתי נפרד מהיקום, וכי ניסיונות לדון ביקום מנקודת מבט אובייקטיבית, כאילו האינדיבידואל הדובר הוא משהו נפרד ונבדל מהשלם, מגוחכים.
פילוסופיה מערבית ופילוסופיה מזרחית > סינתזה בין הפילוסופיות

נעשו ניסיונות מודרניים רבים להרכיב ולחבר בין המסורות המזרחיות והמערביות. הפילוסוף הגרמני הגל התעניין מאוד בטאואיזם. יש שמפרשים את המערכת הדיאלקטית שלו כפורמליזציה של עקרונות טאואיסטיים. מתנגדו של הגל, ארתור שופנהאואר, פיתח פילוסופיה שהיא למעשה סינתזה של הבודהיזם וההינדואיזם עם המחשבה המערבית. הוא ניבא כי לאופנישדות (אחד מחשובי כתבי הקודש ההינדיים) תהיה השפעה גדולה בהרבה על המערב מאשר בעבר. אולם, שופנהאואר עבד עם תרגומים גרועים ביותר, וייתכן כי הוא לא הבין נכונה את הפילוסופיות המזרחיות שעניינו אותו. ניסיונות מהתקופה האחרונה לחבר בין הפילוסופיה המערבית והמזרחית כוללים את אסכולת קיוטו הפילוסופית, שמרכיבים בין הפנומנולוגיה של הוסרל לבין ההבנות של הזן בודהיזם. הרבה מכתביו של קן וילבר גם כן מתמקדים בהרכבה וחיבור של עמדות מזרחיות ומערביות במערכת קוהרנטית אחת.
פילוסופיה ומדע

במשך שנים רבות התבססה הפילוסופיה, בניגוד למדעים מדויקים, על ניתוח תאורטי באופן כמעט בלעדי. עם זאת, היו השפעות גומלין רבות בין המדעים המדויקים לבין הפילוסופיה. כך, למשל, תורת האבולוציה, תורות מתחום הפיזיקה המודרנית (כגון תורת הקוואנטים ותורת היחסות) וכן התפתחויות במתמטיקה ובלוגיקה (כגון משפטי האי-שלמות של גדל) עוררו דיונים פילוסופיים רבים. גם דיונים שבראשיתם היו פילוסופיים טהורים הפרו, ברבות השנים, תורות מדעיות מתחומי המדעים המדויקים (למשל, ההבדל בתפיסותיהם של לייבניץ, ניוטון וקאנט לגבי היחסיות או המוחלטות של המרחב והזמן, הפרו את עבודתו של איינשטיין על תורת היחסות; והפרדוקסים של זנון סייעו לפיתוח החשבון האינפיניטסימלי).
הפילוסופיה הניסויית היא ענף חדש של פילוסופיה, שהחל להיות נפוץ בעיקר מתחילת המאה ה-21, ובו מסיקים מסקנות פילוסופיות בעקבות ממצאים כמותיים.
ראו גם

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא: מרבית הקישורים כאן מתאימים להיות בתוך הערך עצמו – במקום הרשימה הארוכה המופיעה כאן..
| --- | --- |
: ספר: פילוסופיה
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
פילוסופיה - מונחים
ראו גם > זרמים לפי תקופות ואזורים גאוגרפיים

פילוסופיה יוונית
פילוסופיה סינית
פילוסופיה הודית
פילוסופיה גרמנית
פילוסופיה קונטיננטלית
פילוסופיה אנליטית
ראו גם > נושאים בפילוסופיה

פילוסופיה בקולנוע ובטלוויזיה
לקריאה נוספת

האנציקלופדיה לפילוסופיה מערבית, בעריכת ג'. או. יורמסון; עורך המהדורה העברית: ב. ע. שרפשטיין, תל אביב: ש. פרידמן, 1967.
בן-עמי שרפשטיין, פילוסופיה במזרח ופילוסופיה במערב, תל אביב: יחדיו, תשל"ח-1978.
בן-עמי שרפשטיין, תולדות הפילוסופיה: מהרנסאנס ועד קאנט, תל אביב: משרד הביטחון, אוניברסיטה משודרת, תשל"ח-1978.
בן-עמי שרפשטיין, הפילוסופים כבני אדם: חיי הפילוסופים וטיב מחשבתם, תל אביב: זמורה ביתן, תשמ"ד-1984.
ז'יל דלז ופליקס גואטרי, מהי פילוסופיה?, תרגם מצרפתית אבנר להב, רסלינג, 2008.(הספר בקטלוג ULI)
יעקב קלצקין, אוצר המונחים הפילוספיים, א-ד, ברלין: הוצאת אשכול, תרפ"ח.
שי פרי, לקסיקון פילוסופי, סדרת סגול: הוצאת ליאור שרף - הפצות(הספר בקטלוג ULI)
נייג'ל וורברטון, היסטוריה של הפילוסופיה לצעירים מכל הגילים, תרגמה מאנגלית: דבי איילון, הוצאת ספרי עליית הגג וידיעות ספרים, 2015.(הספר בקטלוג ULI)
רועי ברנד, לאהוב לדעת - חיי הפילוסופיה מסוקרטס עד דרידה, רסלינג, 2016.(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  מהי הפילוסופיה?, באתר אנציקלופדיה אאוריקה.
↑  פילוסופיה, באתר האקדמיה ללשון העברית.
↑  Philosophy | Faculty of Arts | University of Helsinki, www.helsinki.fi (באנגלית)
↑  Philosophy, an Introduction - Events - Maastricht University, www.maastrichtuniversity.nl
↑  ההגייה ביוונית: פילוסופִיה, במלעיל (ההטעמה בהברה הלפני אחרונה).
↑  כמה בעיות מרכזיות בפילוסופיה
↑  Nick Huggett, Zeno’s Paradoxes, Stanford Encyclopedia of Philosophy
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541265005171  BNE: XX525257  BnF: cb119368422 (data)  GND: 4045791-6  LCCN: sh85100849  LNB: 000048176  NARA: 10642509  NDL: 00572945  NKC: ph114540  NLK: KSH1998000547
קוריטיבה

ערך זה עוסק בעיר ברזילאית. אם התכוונתם לקבוצת הכדורגל, ראו .
קוּריטיבּה (בפורטוגזית: Curitiba, יש שהוגים קוּרִיצ'יבָּה) היא בירת מדינת פרנה שבברזיל. בשנת 2017 התגוררו בעיר כ-1,908,359 תושבים. היא העיר הגדולה ביותר בדרום ברזיל. האזור המטרופוליטני של העיר מכיל כעשרים וחמש רשויות מקומיות שאוכלוסייתן הכללית היא כ-3.4 מיליון תושבים.
העיר נמצאת על רמה בגובה תשע מאות מטר מעל פני הים, במרחק של כמאה קילומטר ממפרץ פרנגואה (Paranaguá).
תושבי העיר קוריטיבה מכונים קוּרִיטיבָּנוֹס (Curitibanos).
היסטוריה

השם קוריטיבה הוא הלחם של המילים "קוֹרֶה-אִיטוּבָּה" משפת הטופי, שמשמעותן אורנים רבים. זאת עקב מספרם הרב של האורנים הברזילאים, הפְּינְיֶירוֹס (Pinheiros), שמצויים באזור.
הפורטוגזים הראשונים שהתיישבו באזור בשנת 1693 העניקו למקום את השם "וִילָה דָה נוֹסָה סֶנְיוֹרָה דָה לוּז דוֹס פִּינְיָאיְס" (Vila da Nossa Senhora da Luz dos Pinhais) שפירושו: גברתנו של האור ביערות האורנים. השם שונה לקוריטיבה בשנת 1721.
קוריטיבה הפכה רשמית לעיירה בשנת 1842. התפתחותה המרכזית של העיר התבססה על מסחר בבקר. העיר מוקמה באמצע הדרך, בין אזורי גידול הבקר בדרום לשווקים בצפון.
גלי הגירה גדולים החלו להגיע לקוריטיבה מאירופה לאחר 1850. בין המהגרים היו בעיקר גרמנים, איטלקים ופולנים.
האוניברסיטה הפדרלית של פרנה (Universidade Federal do Paraná), האוניברסיטה הראשונה בברזיל, נוסדה בקוריטיבה בשנת 1913. באותה שנה החלו לנוע חשמליות ברחבי העיר.
תכנון עיר

קוריטיבה נחשבת למופת בינלאומי בכל הקשור לתכנון עיר. מערכת התחבורה היעילה, שכוללת בין השאר הקצאת מסלולי אוטובוסים מיוחדים במרכזם של רחובות מרכזיים, היא מסימני הייחוד של העיר. בעיר נמצאים האוטובוסים הארוכים ביותר בעולם; הם מחולקים לשלושה חלקים (שני "אקורדיאונים"), תחנותיהם מוגבהות, בצורת מנהרה ובהן גישה לנכים.
מערכת האוטובוסים המשוכללת נמצאת בשימוש על ידי 85% מאוכלוסיית העיר, וכן היוותה השראה לקווי תחבורה בערים כמו בוגוטה ולוס אנג'לס.
שימור וטיפוח אזורים ירוקים וגנים ציבוריים בעיר מפותח מאוד ומצליח במידה ניכרת. דבר זה מתבטא בכך שלכל תושב בעיר קיימים 54 מ"ר של גנים ואזורים ירוקים.
בשנות ה-60 גדלה אוכלוסיית קוריטיבה לכ-430,000 תושבים. חלק מהאוכלוסייה חשש כי גידול ניכר זה יגרום לשינוי דרסטי באופייה המיוחד של העיר, ובשנת 1964, הציע ראש העיר אִיבוֹ אָרְזוּאָה (Ivo Arzua) הצעה לעיצוב מחודש של העיר. הארכיטקט היהודי ז'יימה לרנר, שלימים הפך לראש העיר ולמושל פרנה, עמד בראש קבוצה מהאוניברסיטה הפדרלית של פרנה שהציעה שליטה קפדנית בהתפשטותה של העיר, שכללה צמצום ניכר בתחבורה באזורי מרכז העיר, שימור האזור ההיסטורי ופיתוחה של מערכת תחבורה נוחה וזולה.
תוכנית זו, הידועה בשם "התוכנית הכוללת של קוריטיבה", אומצה בשנת 1968. לרנר סגר את הרחוב המרכזי "15 בנובמבר" (Rua XV de Novembro) לתנועת כלי רכב, מפני שהרחוב היה ציר מרכזי לתנועת הולכי רגל (כך למעשה נוצר מדרחוב, אחד מהראשונים בעולם). התוכנית כללה עיצוב מחודש של הכבישים בתוך העיר, כדי לצמצם את כמות כלי התחבורה: שני רחובות חד-סטריים הנעים בכיוונים מנוגדים, אשר מקיפים רחוב דו מסלולי קטן יותר שבו קיים מסלול מיוחד לאוטובוסים בלבד.
קוריטיבה נחשבת לאחת הדוגמאות הטובות לפיתוח עירוני. ביוני 1996, בישיבה של הוועידה להתיישבות אנושית של האומות המאוחדות שהתקיימה באיסטנבול, העניק יושב ראש הוועידה לקוריטיבה את התואר "העיר החדשנית ביותר בעולם".
תחבורה

לקוריטיבה מערכת תחבורה פשוטה ויעילה מסוג BRT. התחבורה הציבורית מכילה אך ורק אוטובוסים, שמחולקים לפי תפקידים ומזוהים לפי צבעם. התפקידים הם: אוטובוסים המסתובבים רק במרכז העיר, אוטובוסים המחברים בין השכונות, חיבור בין השכונות המרוחקות למרכז ועוד.
בקוריטיבה ישנם שנים עשר מסופי נוסעים בהם אפשר לעבור בין האוטובוסים מבלי לקנות כרטיס פעם נוספת. המסופים ממוקמים בצירים מרכזיים ומאפשרים לנוסעים גמישות רבה בהמשך דרכם.
התנועה על ידי מכונית באזור ובתוך מרכז העיר עלולה להיות מסובכת עקב ריבוי הרחובות החד-סטריים ועומס התנועה. עובדה זו הופכת את מערכת התחבורה הציבורית לאטרקטיבית במיוחד המאפשרת גישה מהירה למרכז העיר.
רוב השדרות בעיר רחבות ידיים ומפוצלות לכמה מסלולים, פרט לכמה נקודות באזור מרכז העיר. פקקי תנועה אינם מהווים בעיה רצינית ולא גורמים לערעור ביטחון הנהגים.
בשנת 2007 הותקנו ברחבי העיר כמאתיים מכ"מי תנועה, כדי לעזור בצמצום מספר תאונות הדרכים. בטכנולוגיה זו ישנו שימוש בחיישנים הנמצאים מתחת לאספלט אשר מעוררים מצלמות דיגיטליות שפועלות כאשר הנהג עובר את המהירות המותרת באזור. התמונה, הכוללת את התאריך והשעה בה צולמה, נשלחת לביתו של הנהג כדו"ח מהירות. מערכת זאת יכולה לשלוח את הדו"חות לכל מקום ברחבי ברזיל.
בקוריטיבה נמל תעופה ראשי שנקרא נמל התעופה הבינלאומי על שם אפונסו פנה (Afonso Pena).
ספורט

בעיר פועלות מספר קבוצות כדורגל גדולות, בהן קוריטיבה ואתלטיקו פרנאאנסה. העיר היא אחת הערים שאירחו את מונדיאל 2014 שהתקיים בברזיל. המשחקים בעיר התקיימו בארנה דה ביישאדה, שמשמש בדרך כלל כמגרשה של אתלטיקו פרנאאנסה.
גלריית תמונות

פארק באריגווי בקוריטיבה
פארק טנגואה בקוריטיבה
מפת קווי האוטובוסים
תחנת אוטובוס בקוריטיבה
מבט אווירי על שכונות Batel ו-Água Verde במרכז העיר
ראו גם

סאו ז'וזה דוס פיניאיס
מוזיאון השואה בקוריטיבה
ישראל שוחט

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1886 בלארוס ליסקובו, הורדנה, בלארוס
 פטירה:  7 ביולי 1961 (בגיל 75) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 תאריך עלייה:  1904
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת איסטנבול 
 בת זוג:  מניה שוחט (1908-1961)
 השתייכות:  בר גיורא השומר   ההגנה
 תקופת הפעילות:  1907–1934 (כ־27 שנים)
 תפקידים בשירות
 מפקד השומר
 תפקידים אזרחיים
 מקים אגוד הכדורגל הפועל, יועץ משפטי למשרד המשטרה
 
שלט רחוב על שמם של מניה וישראל שוחט, שכונת רמת אביב, תל אביב
ישראל שוחט (30 בינואר 1886, ליסקובו, חבל גרודנה, כיום בבלארוס – 7 ביולי 1961) היה מחלוצי העלייה השנייה, ממקימי ארגון בר גיורא והמנהיג המקובל על חברי אגודת השומר עד לפירוקה, חבר בגדוד העבודה, ממנהיגי הארגון החשאי "הקיבוץ" ופעיל בתנועת העבודה הישראלית.
ביוגרפיה

ישראל שוחט נולד בליסקובו שבפלך גרודנו באימפריה הרוסית, למשפחה עשירה, בעלת אדמות, בה קיבל חינוך מסורתי. אימו נפטרה כשהיה כבן 9–10 ולאחר שאביו, דב שוחט, נישא בשנית, עברה המשפחה להתגורר בגרודנו. כשגדל נסע ללמוד בבית הספר הגבוה ללימודי מסחר בוורשה. לאחר מכן למד אגרונומיה בגרמניה במשך מספר חודשים, אך הפסיק את לימודיו כיוון שהשתוקק לעלות לארץ ישראל.
ביוגרפיה > פועלו בארץ והקמת ארגון בר גיורא והשומר

כבר בגרודנה היה ישראל שוחט חבר באגודת פועלי ציון ובארגון ההגנה העצמית בעיר. ב-1904 עלה לארץ ישראל ביחד עם אחיו, אליעזר שוחט. ישראל שוחט טען כי על היהודים להגן על עצמם ולא למסור את השמירה על יישוביהם בידי הערבים, כפי שהיה נהוג אז. כשהגיע ארצה, עבד בפתח תקווה כחקלאי וביקבי ראשון לציון. בשנים 1904–1906 עבד כמזכיר בבית הספר בשפיה שהוקם למען יתומי פרעות קישינוב, שם למד על הקשר בין עבודה עברית לבין הגנה על המתיישבים היהודים.
ב-1905 היה שוחט לאחד ממקימי מפלגת "פועלי ציון" בארץ ישראל, והשתלב בהנהגתה. יחד עם דוד בן-גוריון חיבר את מצעה הראשון של המפלגה, מצע רמלה.
ב-1907 נבחר כציר מפלגתו לקונגרס הציוני השמיני בהאג יחד עם יצחק בן-צבי. ב-1904–1905 הקים שוחט גרעין בשפיה, אך רק לאחר שחזר מהקונגרס בהאג, הקים ביחד עם יצחק בן-צבי את ארגון "בר גיורא" במהלך ועידה של "פועלי ציון".
שוחט פעל בתחום הביטחוני של הארגון ונבחר להיות מפקדו. חברי הארגון התרכזו בחוות סג'רה. רובם היו חברי הקולקטיב שייסדה מניה שוחט. ב-1908 נישאו ישראל ומניה שוחט, ובסג'רה הכניס ישראל את מניה בסוד קיומו של "בר גיורא".
לאחר הצלחתו של ארגון "בר גיורא" הורחבה הפעילות וחבריו הקימו ב-1909 את ארגון "השומר" ובחרו את שוחט להיות מנהיגו. בנוסף, הוא יזם את הקמתו של "לגיון העבודה", אך זה פורק לאחר כשנה.
ביוגרפיה > היציאה לגלות והמשך עשייה פוליטית

ב-1912 נסע ללמוד משפטים בקושטא יחד עם יצחק בן-צבי ודוד בן-גוריון, שם המשיך במקביל ללימודיו בפעילות ציבורית בקרב צעירים על מנת לקרבם לציונות. בעת שהותו שם יצר קשר עם שר המלחמה הטורקי והציע להקים יחידה צבאית יהודית שתגן על ארץ ישראל, אך הצעה זו לא יצאה לפועל. ב-1914 חזר ישראל שוחט ארצה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. הוא פעל למען הטורקים מכיוון שראה בכך הזדמנות לגייס יהודים להתנדב להגן על הארץ, אך הטורקים שחשדו בכוונותיו הגלו אותו לטורקיה.
עם שובו מהגלות ב-1919 הצטרף, כמו רוב חבריו מ"פועלי ציון" ו"השומר", ל"אחדות העבודה". הוא השתתף בפעילות המפלגתית אולם מעמדו לא היה כפי שהיה בימי הקמת "בר גיורא" ו"השומר", והוא לא השתלב בצמרת המפלגה, בה עמדו דוד בן-גוריון, ברל כצנלסון ויצחק טבנקין.
ב-1920 היה בין מייסדי גדוד העבודה, ולאחר פירוק "השומר" ב-1921 היה ממייסדי הארגון החשאי "הקיבוץ", בעקבות חוסר שביעות רצון מהתנהלות ארגון ההגנה שזה עתה נוסד. במאורעות מאי 1921 הוא היה בין הראשונים שארגנו את אנשי "השומר" לשעבר להגן על פתח תקווה המותקפת. שוחט היה מהבודדים באחדות העבודה שהחזיקו בעמדה אנטי-בריטית. ב-1926 הוא נסע יחד עם כמה מפעילי הארגון, בהם מנחם אלקינד, לברית המועצות, על מנת לגייס תמיכה למפעל הציוני, מבלי שקיבל לכך אישור מהמפלגה. הדבר הביא להוקעתם על ידי המפלגה, ולפירוק ארגון "הקיבוץ" ב-1927.
במאורעות תרפ"ט, נוכח קשייה של "ההגנה" להתמודד עם התקפות הערבים, התגייסו אנשי "הקיבוץ" ו"השומר" לשעבר לעזרתה והשתתפו בהגנת הגליל. בעקבות זאת חודשו קשריו של שוחט עם בן-גוריון. ב-1930 סופח שוחט למרכז הפועל, שם היה מהדמויות המרכזיות ותרם לו רבות יחד עם אשתו מניה ואחרים, אולם ב-1934, בעקבות חשש של הנהגת "ההגנה" מהקמתו של ארגון חשאי נוסף כמו "הקיבוץ", הופסקה עבודתם של שוחט וחבריו.
בשנות ה-30, על פי הצעת הסוכנות היהודית, מונה ישראל שוחט ליושב ראש אגודת "הקלוב הארצישראלי לתעופה", אשר כונתה באותו זמן "מועדון הגמל המעופף" (כינוי שהוצע על ידי שוחט). הוא היה ממקימי "האגודה לידידות יהודית-ערבית", אירח חיילים בריטים ששהו בארץ וקירבם לנושא היהודי והציוני, וסייע לשוטרים העבריים ובני משפחתם. בנוסף עזר לאמנים ולתיאטרון "הבימה".
עם הקמת מדינת ישראל מונה ישראל שוחט להיות היועץ המשפטי של השר בכור-שלום שטרית, שניהל את המשרד לענייני מיעוטים והיה עמו בקשרי ידידות. ב-1949, כאשר שטרית מונה לתפקיד שר המשטרה, הוא מינה שוב את ישראל שוחט ליועץ המשפטי למשרד. ב-1952 קודם שוחט לממונה על משרד המשטרה וכיהן בתפקיד עד מותו.
ב-7 ביולי 1961 נפטר ישראל שוחט בתל אביב, מספר חודשים לאחר מותה של אשתו מניה. הוא נקבר לידה בחלקת "השומר" בבית הקברות בכפר גלעדי.
ביוגרפיה > משפחתו

לישראל ומניה נולדו בן בשם גדעון שוחט (גדע), אשר שירת כטייס בחיל האוויר, ובת בשם ענה. נכדתו אלונה, בתו של גדעון, נישאה לאריק איינשטיין.
לקריאה נוספת > מחקרים

יצחק בן-צבי (עורך עם אחרים), ספר השומר, הוצאת דביר, תשי"ז 1957.
בן-ציון דינור (עורך עם אחרים), ספר תולדות ההגנה, א, א-ב, מערכות, תשט"ו 1954.
גרשון גרא, השומר, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב 1985.
ישראל ברטל, זאב צחור, יהושע קניאל (עורכים), העלייה השנייה, א-ג (מחקרים, מקורות, אישים), הוצאת יד יצחק בן-צבי, ירושלים תשנ"ח.
יעקב גולדשטיין, בדרך אל היעד, "בר-גיורא" ו"השומר" 1907 -1935, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב תשנ"ד.