stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונסטנס מרקייביץ'
קריירה פוליטית

בבחירות הכלליות שנערכו בבריטניה בשנת 1918 מרקייביץ' הפכה לאישה הראשונה בהיסטוריה שנבחרה לבית הנבחרים הבריטי, אחת מ-73 נבחרים מטעם שין פיין (מתוך סך הכל 105 נבחרים אירים). הפופולריות של שין פיין נסקה לאחר שמרבית מנהיגי המרידה של 1916 הוצאו להורג. בהתארגנות המחודשת של המפלגה, היא יצאה בעוצמה כנגד גיוס חובה לצבא הבריטי, נושא מרכזי בעת מלחמת העולם הראשונה. אולם, בהתאם למדיניות ההימנעות של המפלגה, בהתנגדות לאמנה האנגלו-אירית, היא לא לקחה את מושבה בפרלמנט.
במקום זאת, יחד עם נבחרי שין פיין האחרים, היא השתתפה בהקמת הפרלמנט האירי הראשון, הדאל אירן, אשר פירושו באירית הוא "אספת אירלנד". באספה הראשונה של הדאל ב-21 בינואר 1919 אומצו מספר מסמכי בסיס, ביניהם הצהרת העצמאות האירית, וכן חוקה זמנית, אשר בהשפעת מרקייביץ' בין היתר, כללה הבטחת שוויון לנשים. מרקייביץ עצמה לא נכחה במפגש זה, שכן הייתה באותו זמן עצורה בכלא הולוויי, לכאורה בשל חלקה ב"מזימה הגרמנית", אירוע בו הבריטים עצרו מספר גדול של מנהיגים רפובליקנים בטענה שאלה זוממים התקוממות אזרחית שתסב משאבים צבאיים מהמלחמה עם גרמניה. כל המנהיגים שנעצרו היו פעילים נגד גיוס לצבא הבריטי. כאשר נקרא שמה של מרקייביץ' באספת הדאל, צורף לו התואר "אסירת האויב הזר" (באירית, fé ghlas ag Gallaibh)
מרקייביץ' נבחרה כשרת העבודה של הדאל, תפקיד אותו מילאה מ-1919 ועד ינואר 1922, במהלך הדאל השני של אירלנד. היא הייתה בכך לאישה האירית הראשונה, והאישה השנייה בעולם, לשרת בקבינט ממשלתי. האישה האירית הבאה לשמש בתפקיד שרה הייתה מיירה גוגן-קווין, שמונתה כשרה לפיתוח קהילתי ב-1979. מרקייביץ' נבחרה שנית לדאל בבחירות הכלליות של שנת 1921.
באותו יום של האספה הראשונה של הדאל, נהרגו שני שוטרים מלכותיים אירים באירוע עם חברי ארגון המתנדבים האירים. לדאל לא היה קשר לאירוע, אך עם התפתחות האירועים, הדאל הגיע להחלטה להכיר במתנדבים בתור הצבא של הרפובליקה האירית, ובאירוע כמארב במסגרת המלחמה נגד בריטניה. לפיכך, שונה שם המתנדבים לצבא האירי הרפובליקני, והירי בסולודבג נחשב בדיעבד לאירוע הפתיחה של מלחמת העצמאות האירית, אם כי הדאל לא הכריז מלחמה רשמית נגד בריטניה עד 1921. בספטמבר אותה שנה, הוכרז הדאל כארגון בלתי חוקי על ידי הרשויות הבריטיות.
בינואר 1922, התפטרה מרקייביץ' מהממשלה יחד עם איימון דה ואלירה ואחרים כמחאה על האמנה האנגלו-אירית. היא הצטרפה למלחמת האזרחים האירית כתומכת הכוחות הרפובליקניים, והשתתפה בהגנה על בית מלון מורן שבדבלין. בשנת 1922 לא נבחרה לפרלמנט, אך חזרה אליו בשנת 1923 כנציגת דרום דבלין. כמו במקרה הפרלמנט הבריטי, היא ונבחרים רפובליקנים אחרים נמנעו מליטול את מושביהם. פעילותה הרפובליקנית גרמה לשליחתה לכלא. היא ועוד כ-92 אסירות שבתו רעב, והיא שוחררה כעבור חודש. בשנת 1926 הייתה לחברה מייסדת של פיאנה פול. במסגרת מפלגה זו היא נבחרה שוב לדאל אירן ביוני 1927, אך היא נפטרה מספר שבועות לפני שהייתה אמורה להיות מושבעת לתפקיד.
מותה

מרקייביץ' נפטרה בגיל 59 ב-15 ביולי 1927 בשל סיבוכים הקשורים לדלקת התוספתן. לפני מותה, מסרה את כל עושרה, ומתה במחלקת העניים בבית החולים, שם ביקשה להיות. קתלין לין, חברתה למהפכה, הייתה בין הרופאים המטפלים שלה. יחד עמה על ערש דווי נמנו גם בעלה קזימיר ובנו סטניסלאב, איימון דה ולריה, והפעילה הפמיניסטית האנה שיהי-סקפינגטון. היא סירבה להלוויה ממלכתית, ונקברה בבית הקברות גלאסנווין שבדבלין. דה ולרה הספיד אותה בלוויה.
ייצוגים בתרבות

Rebellion: מיני-סדרה דרמטית בת 5 פרקים המספרת את סיפורן של מספר דמויות בדיוניות במהלך מרידת 1916, ואשר כוללת דמויות היסטוריות כולל את הרוזנת מרקייביץ'
Seven Women: סרט תיעודי משנת 2016, המספר על שבע נשים שהיו חלק מאירועי 1916, מאת מרטין דוואן
The Rising: 1916: סרט בבימויו של קווין מקאן על מרידת חג הפסחא
Constance Markievicz: Sharp Shooting Socialite: סרט קצר מאת ריי מונהן, משנת 2016
Reel: Irish Women: סרט קצר אודות הנשים שהשתתפו במרידת 1916, מאת איליין גלגר, משנת 2016
ביוגרפיות

Sisters Against the Empire: Countess Constance Markievicz and Eva Gore-Booth, 1916-17, Patrick Quigley, Liffey Press, 2016 ISBN 978-1908308870
Markievicz: A Most Outrageous Rebel, Lindie Naughton, Merrion Press, 206 ISBN 978-1785370823
Constance Markievicz: An Independent Life, Anne Haverty; reissued as: Constance Markievicz: Irish Revolutionary. Lilliput Press, 1988 ISBN 978-1843516729
Revolutionary Lives: Constance and Casimir Markievicz, Lauren Arrington. Princeton University Press, 2015 ISBN 978-0691161242
Prison Letters of Countess Markievicz, Countess Constance Markievicz (Author), Amanda Sebestyen (Introduction). Virago, 1987 ISBN 978-0860687818
The Rebel Countess: The Life and Times of Constance Markievicz, Anne Marreco. Phoenix Press, 2000 ISBN 978-1842120606
Constance de Markievicz in the Cause of Ireland, Jacqueline Van Voris. The University of Massachusetts Press, 1967
Terrible Beauty: A Life of Constance Markievicz, 1868-1927, Diana Norman. Irish Books & Media; New edition edition, 1988 ISBN 978-1853710070
Constance de Markievicz - Her Fight for the Liberation of Ireland and Women, Jacqueline Van Voris. Feminist Press, 1972 ISBN 978-0912670041
סקיצה של מרקייביץ' מאת ג'ון בטלר ייטס, אביו של המשורר האירי הנודע ויליאם בטלר ייטס
קונסטנס מרקייביץ' עם בתה, מייב, ובנה החורג, סטניסלאב
מרקייביץ', לבושה מדים ומחזיקה באקדח ~1915
צעדת ניצחון בבחירות בהובלת מרקייביץ' במחוז קלייר
הידקו מאהאטה

הידקו מאהאטה-היודו (ביפנית: 前畑 秀子; באנגלית: Hideko Maehata;‏ 20 במאי 1914 - 24 בפברואר 1995) הייתה שחיינית יפנית. היא אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-200 מטר חזה. הייתה לאישה היפנית הראשונה שזכתה במדליה אולימפית ו-4 שנים לאחר מכן האישה היפנית הראשונה שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה

מאהאטה נולדה בהשימוטו, שבמחוז ואקאיאמה, בחבל קנסאי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה מאהאטה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:06.4 דקות, אחרי קלייר דניס מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 3:06.3 דקות ולפני שיאנית העולם אלז יקובסן מדנמרק (3:07.1 דקות).
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שחייה שנערכה בטוקיו, בספטמבר 1933 קבעה מאהאטה במשחה ל-200 מטר חזה שיא עולם חדש של 3:00.4 דקות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה מאהאטה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:03.6 דקות, לפני מרתה גנגר מגרמניה (3:04.2 דקות) וצעירת המשתתפות (12 שנים ו-22 ימים) אינגה שרנסן מדנמרק (3:07.8 דקות). כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 3:01.9 דקות.
הישגים ותארים

בשנת 1979 זכתה מאהאטה להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה. (אורכב 17.09.2011 בארכיון Wayback Machine)
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חזה
קיי הול

קיי מרי הול-גרף (באנגלית: Kaye Marie Hall-Greff; נולדה ב-15 במאי 1951) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית ושיאנית עולם במשחה ל-100 מטר גב. הייתה לשחיינית האישה הראשונה ששחתה 100 יארד גב מתחת לדקה.
ביוגרפיה

הול נולדה בטקומה, שבמדינת וושינגטון. היא התאמנה בהדרכתו של דיק המולה.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה הול בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:30.0 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.76 דקות, אחרי אליין טאנר מקנדה שקבעה שיא עולם חדש של 1:07.32 דקות.
בתחרות שחייה שנערכה בדצמבר 1967 קבעה הול במשחה ל-100 יארד גב שיא עולם חדש בתוצאה של שניות ובכך הייתה לשחיינית האישה הראשונה בהיסטוריה ששחתה משחה זה מתחת לדקה.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית ושיאנית עולם

בתחרות הכנה לאולימפיאדת מקסיקו סיטי שנערכה בקולורדו ספרינגס, שנערכה ב-14 בספטמבר 1968 קבעה הול במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם קאטי בול, אלי דניאל וסוזן פדרסן שיא עולם חדש של 4:28.1 דקות. חודש לאחר מכן, במשחקים עצמם היא זכתה ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-100 מטר גב בשיא עולם חדש של 1:06.2 דקות, לפני אליין טאנר (1:06.7 דקות) ובת ארצה ג'יין סוואגרטי (1:08.1 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם חברותיה לשיא העולם, בול, דניאל ופדרסן בשיא אולימפי חדש של 4:28.3 דקות, לפני אוסטרליה (4:30.0 דקות) ומערב גרמניה (4:36.4 דקות). כשחיינית ראשונה היא קבעה בסגנון הגב תוצאה של 1:07.8 דקות. מדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:28.9 דקות, אחרי בת ארצה ליליאן ווטסון שקבעה שיא אולימפי חדש של 2:24.8 דקות ואליין טאנר (2:27.4 דקות).
באליפות קנדה שנערכה בשנת 1969 זכתה הול ב-5 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב, במשחה ל-200 מטר גב, במשחה ל-100 מטר חופשי, במשחה ל-200 מטר חופשי ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
באוניברסיאדה שנערכה בטורינו, שבאיטליה בשנת 1970 זכתה הול ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב (1:07.3 דקות), במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי (4:09.5 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב (4:35.1 דקות).
כיום, עובדת הול כמורה לאמנות במוקילטאו, פרוור של סיאטל.
תארים והישגים

בשנת 1979 זכתה הול להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
↑  (WORLD STUDENT GAMES (UNIVERSIADE) - SWIMMING AND DIVING (WOMEN, באתר gbrathletics
סירימאבו בנדרנאיקה

סירימאבו בנדרנאיקה (בסינהלית: සිරිමාවෝ බණ්ඩාරනායක; ‏17 באפריל 1916 – 10 באוקטובר 2000) הייתה ראש ממשלת ציילון (כיום סרי לנקה) בשנים 1960–1965, 1970–1977 ו-1994–2000 מטעם מפלגת החירות של סרי לנקה. כשנבחרה לכהונתה הראשונה, ב-1960, הייתה לאישה הראשונה בעולם שנבחרה לעמוד בראשות ממשלה.
משפחתה

סירימאבו רטאוואטה (Ratwatte) הייתה הבת הבכורה במשפחה שהשתייכה לקאסטת רדאלה, הקאסטה האריסטוקרטית. אחד מאבות-אבותיה היה רטאווטה דיסאווה, שחתם בשם הסינהאלים על אמנת קנדיאן (בשנת 1815), שהעניקה לבריטים את כוחם בציילון. היא למדה בבית ספר קתולי פרטי לבנות, אך הייתה כל חייה בודהיסטית. ב-1940 נישאה לסולומון ווסט רידג'וויי דיאס בנדרנאיקה, שהיה אז חבר ב"מועצת המדינה של ציילון" והיה בנו של סר סולומון דיאס בנדרנאיקה (האב), המודאליאר (יועץ ראשי מטעם המקומיים) למושל הקולוניאלי.
בנדרנאיקה נכנסה לחיים הפוליטיים כאשר נקראה למלא את מקומו של בעלה, סולומון, שכיהן כראש ממשלת סרי לנקה (אז ציילון) מ-1956 ונרצח ב-1959, וב-21 ביולי 1960 החלה לכהן כראש הממשלה. בהמשך הקריירה, השתמשה ברצח ליצירת מניפולציה רגשית, כאשר נהגה לפרוץ בבכי בעת שהסבירה שעליה להמשיך במדיניותו. יריביה כינו אותה בשל כך "האלמנה המייבבת".
בתה המשותפת עם סולמון בנדרנאיקה, צ'נדריקה קומרטונגה, כיהנה כנשיאת סרי-לנקה בין השנים 1994–2005. בנה אנורה בנדרנאיקה היה פוליטיקאי בממשלת סרי לנקה וכיהן בין היתר כשר וכיו"ר האופוזיציה.
תקופת הכהונה הראשונה (1960–1965)

בשנתה הראשונה בתפקיד הורתה להפסיק את השימוש באנגלית כשפה רשמית, ולהותיר את הסינהלה כשפה הרשמית יחידה. המיעוט הטמילי התקומם נגד ההחלטה, משום שחשש שהדבר יקשה על שילובו במדינה. המתיחות במדינה גברה, ובנדרנאיקה הכריזה על מצב חירום. בעיות נוספות התעוררו כאשר חברות זרות, ובמיוחד חברות נפט אמריקאיות ובריטיות, הולאמו. ארצות הברית ובריטניה הטילו אמברגו על סרי לנקה, מה שקירב את המדינה לברית המועצות ולסין. ב-1962 נכשל ניסיון הפיכה צבאית נגדה, וב-1964 נפלה ממשלתה בהצבעה על הצעת אי אמון. ב-1965 הובסה בבחירות.
תקופת הכהונה השנייה (1970–1977)

אחרי 5 שנים באופוזיציה, חזרה בנדרנאיקה למשרת ראש הממשלה ב-1970. בראשית תקופת כהונתה השנייה אושרה חוקה חדשה, שבה המדינה הוכרזה כרפובליקה, שינתה את שמה מציילון לסרי לנקה והתנתקה מחבר העמים הבריטי. 16 חודשים לאחר שנבחרה, התקוממות של צעירים מהשמאל כמעט ושמה קץ לשלטונה. הצבא הסרי לנקי הקטן לא הצליח להתמודד עם ההתקוממות, אך הודות ליחסיה הטובים של בנדרנאיקה עם גוש המדינות הבלתי-מזדהות, מיהרו אלה לסייע לה לדכא את ההתקוממות. בשיתוף פעולה נדיר, אף הודו ופקיסטן שלחו כוחות צבא לסייע לבנדרנאיקה. המשבר הפך לרגע מכונן עבורה, ועיצב את תדמיתה כמנהיגה. אחד מהשרים התבטא אז כי "היא הייתה הגבר היחיד בקבינט".
למשבר האנרגיה העולמי ב-1973 היו השלכות קשות על כלכלת סרי לנקה. ניתוקה של המדינה מהמערב מנע אפשרות של קבלת סיוע ממדינות אלה, ובנדרנאיקה נאלצה להנהיג מדיניות של קיצוב. ככל שגברה הביקורת על מדיניותה הכלכלית, הפכה בנדרנאיקה פחות סובלנית כלפיה. היא הלאימה את העיתון הנפוץ במדינה, "לייק האוס", והורתה לסגור עיתונים שביקרו אותה בחריפות.
בניגוד לביקורת שנמתחה על בנדרנאיקה מבית, מחוץ לסרי לנקה דרך כוכבה. ב-1976 היא נבחרה לעמוד בראש ארגון המדינות הבלתי-מזדהות, ואירחה ועידה גדולה בהשתתפות ראשיהן של מדינות אלה.
בסופו של דבר, המשבר הכלכלי, לצד מחאה על גילויי שחיתות בממשלתה, הובילו לתבוסתה של בנדרנאיקה בבחירות שנערכו ב-1977.
באופוזיציה

שנות ה-80 של המאה ה-20 היו השנים הקשות בקריירה הפוליטית של בנדרנאיקה. הציבור הסרי לנקי, שהעריץ אותה בעבר, סלד ממנה. במפלגתה קראו תיגר על מנהיגותה, ואפילו ילדיה שלה, צ'נדריקה ואנורה, יצאו נגדה. כפוליטיקאית ממולחת, הצליחה בנדרנאיקה לפלג את מתנגדיה, ולהישאר בראש המפלגה על אף תבוסותיה החוזרות ונשנות בבחירות.
תקופת הכהונה השלישית (1994–2000)

בבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 1994 זכתה בתה של בנדרנאיקה, צ'נדריקה קומרטונגה. קומרטונגה מינתה את בנדרנאיקה לראש הממשלה, אלא שב-17 השנים שחלפו מאז תקופת שלטונה הקודמת, שונתה חוקת המדינה, וכעת מירב הסמכויות היו בידי הנשיא ולא בידי ראש הממשלה, בדומה לשיטת המשטר הנהוגה בצרפת. היא עזבה את התפקיד זמן קצר לפני מותה, בשנת 2000, והלכה לעולמה בדיוק ביום הבחירות.
לאסלו בנש

לאסלו בֶּנֶש (בסלובקית: László Bénes; נולד ב-9 בספטמבר 1997) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אוניון ברלין מהבונדסליגה ובנבחרת סלובקיה.
קריירת מועדונים

ב-1 ביולי 2016 הצטרף לבורוסיה מנשנגלדבך מהבונדסליגה.
ב-28 בינואר 2019 עבר בנש להולשטיין קיל מהבונדסליגה השנייה לחצי השני של העונה. הוא ערך את הבכורה שלו במשחק חוץ מול היידנהיים 1846, לאחר שנכנס כמחליף במקומו של יונאס מפרת בדקה ה-68 של המשחק.
ב-1 בפברואר 2021 הושאל בנש לאאוגסבורג מהבונדסליגה עד סוף העונה.
ב-21 ביוני 2022 חתם בנש בהמבורג על חוזה לארבע שנים.
במהלך יורו 2024 בו השתתף עם נבחרת סלובקיה, הוכרז על מעברו של בנש לאוניון ברלין. ההעברה התבצעה לאחר שמועות עיקשות בנושא, כאשר סכום ההעברה מוערך על ידי התקשורת בכ-5 מיליון יורו.
קריירה בינלאומית

בנש ערך את הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת כמחליף לאונדריי דודה בדקה ה-89 בניצחון 2:1 על ליטא. עקב פציעות מרובות וזמן משחק מועט במנשנגלאדבך, לא זומן בנש יותר לנבחרת תחת המאמן קוזאק, שסיים את תפקידו באוקטובר 2018.
ב-28 במאי 2019 זימן אותו המאמן פאבל האפל לסגל הנבחרת לקראת צמד משחקים ביוני - משחק ידידות ביתי מול ירדן. מאוחר יותר, הפך ליבת נבחרת הנוער (U21) להיות מוכרת כ"ילדי האפל", ביניהם גם בנש.
נכלל בסגל נבחרת סלובקיה לטורניר יורו 2024.
חיים אישיים

לאסלו בנש נולד בדונאיסקה סטרדה (עיר עם רוב אתני הונגרי) למשפחה הונגרית. יש לו אח צעיר בשם קריסטיאן, שמשחק כדורגל ברמה חובבנית בליגות הנמוכות בסלובקיה.
הערות שוליים

↑  Správy sa potvrdili. Bénes bude v novej sezóne hrať v Bundeslige, sportnet.sme.sk (בסלובקית)
↑  Peter Šurin, SR A – V Hapalovej nominácii 29 hráčov, po Jordánsku sa zúži na 23, futbalsfz.sk, ‏2019-05-28 (בסלובקית)
↑  KISALFOLD - Bénes Krisztián Mosonmagyaróváron, KISALFOLD - Bénes Krisztián Mosonmagyaróváron, ‏2021-07-13 (בהונגרית)
| נבחרת סלובקיה – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 אוברט •  5 ריגו •  6 גיומבר •  7 סוסלוב •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 קוצקה •   11 בנש •  12 רודאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 דה מרקו • 16 האנצקו • 17 הרסלין • 18 סטרלץ • 19 טופטה • 20 דיוריש • 21 ברו • 22 לובוטקה • 23 ראבאס • 24 סאוור • 25 קושה • 26 שראנץ • מאמן: קלצונה |  1 דוברבקה •  2 פקאריק •  3 ואוורו •  4 אוברט •  5 ריגו •  6 גיומבר •  7 סוסלוב •  8 דודה •  9 בוז'ניק •  10 קוצקה •   11 בנש •  12 רודאק • 13 הרושובסקי •  14 שקריניאר • 15 דה מרקו • 16 האנצקו • 17 הרסלין • 18 סטרלץ • 19 טופטה • 20 דיוריש • 21 ברו • 22 לובוטקה • 23 ראבאס • 24 סאוור • 25 קושה • 26 שראנץ • מאמן: קלצונה | סלובקיה |
רובן יאנייס

אורלנדו רובן יאנייס אלבארט (בספרדית: Orlando Rubén Yáñez Alabart, נולד ב-12 באוקטובר 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק כשוער בקבוצת הכדורגל קאדיס.
קריירה

רובן יאנייס נולד ביורט דה מאר בז'ירונה, קטלוניה. בגיל 12 החל לשחק כדורגל מקצועי במחלקת הנוער של יורט המקומית, לאחר שלוש שנים עבר למחלקת הנוער של ז'ירונה. בשנת 2010 בהיותו בן 17, הוא הצטרף לקבוצת הנוער של ריאל מדריד.
בעונת 2012/2013 הצטרף יאנייס לריאל מדריד C בליגה הספרדית השנייה, באותה עונה ערך 26 הופעות בליגה.
ביולי 2013, יאנייס הועלה לקבוצת ריאל מדריד קסטיליה, הליגה הספרדית השנייה בכדורגל.
ב-8 בספטמבר 2013 יאנייס ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו בהפסד 1-0 למיראנדס.
במהלך עונת 2013/2014 רובן היה בעיקר כגיבוי לפרננדו פאצ'קו בליגה, הוא השתתף בארבעה משחקים לצידו בליגה בתור שוער שני. לאחר הקידום של פאצ'קו לסגל הקבוצה הבוגרת, יאנייס היה השוער הראשון של הקבוצה בעונת 2014/2015 עם 30 הופעות.
ב-5 באוגוסט 2015 הועלה יאנייס לקבוצה הבוגרת על ידי רפאל בניטס המאמן החדש וערך את הופעת הבכורה שלו כעבור ארבעה ימים, כשעלה כמחליף של קיקו קאסייה בתיקו 0-0 במשחק ידידות נגד ואלרנגה.
ב-17 באוגוסט 2017 חתם יאנייס בחטאפה והושאל לקאדיס.
סאול גרסיה

סאול גרסיה קבררו (בספרדית: Saúl García Cabrero; נולד ב-9 בנובמבר 1994) הוא כדורגלן ספרדי, המשחק בעמדת המגן השמאלי בראסינג סנטנדר.
קריירה

גרסיה נולד בוויוניו דה פיאלגוס שבקנטבריה, ספרד. הוא החל לשחק כדורגל בקבוצת הנוער של ראסינג סנטנדר הסמוכה, ובעונת 2012/2013 קודם לקבוצת המילואים של המועדון, ראיו קנטבריה, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית. בתום העונה גם המועדון הבכיר וגם קבוצת המילואים ירדו ליגה, וגרסיה זומן לקבוצה הבכירה והפך למגן הפותח שלה. בתום עונת 2013/2014 העפילה הקבוצה בחזרה לליגה הספרדית השנייה.
ב-29 בדצמבר 2014 נרכש גרסיה על ידי דפורטיבו לה קורוניה מהלה ליגה תמורת 200 אלף אירו, וחתם על חוזה לארבע עונות וחצי, כשסוכם שהוא נשאר בראסינג סנטנדר עד לתום העונה.
גרסיה לא זכה לקרדיט בהרכב דפורטיבו לה קורוניה, ושיחק רק בשני משחקי גביע בחציה הראשון של עונת 2015/2016. בינואר 2016 הושאל גרסיה לטנריפה מהליגה הספרדית השנייה עד לתום העונה. לקראת עונת 2016/2017 הוא שב ללה קורוניה, אך הושאל מיד לעונה אחת לז'ירונה, גם היא מהליגה השנייה. לאחר ששיחק שישה משחקי ליגה בלבד במדיה, הושאל גרסיה בינואר 2017 למיורקה, שבתום העונה ירדה לליגה הספרדית השלישית.
גרסיה שב ללה קורוניה לקראת עונת 2017/2018, ובמחצית העונה הראשונה שותף במשחק ליגה אחד בלבד. בינואר 2018 הושאל לנומנסיה מהליגה השנייה. הוא ערך את משחק הבכורה שלו בקבוצה ב-10 בינואר 2018, במשחק גביע המלך נגד ריאל מדריד. גרסיה בישל את השער השני של נומנסיה, והמשחק נגמר בתיקו 2–2, אך הקבוצה הודחה 2–5 במצטבר.
בספטמבר 2018 סיכם גרסיה על חוזה לשנתיים בבית"ר ירושלים, אך החוזה לא נחתם בשל בעיות כלכליות מצד דפורטיבו לה קורוניה. עם זאת, באותה עונה הפך גרסיה למגן השמאלי הפותח של הקבוצה.
ב-27 ביוני 2019 חתם על חוזה לארבע עונות בדפורטיבו אלאבס, ובספטמבר 2019 הושאל לעונה אחת לראיו ואיקאנו מהליגה השנייה. בספטמבר 2020 הושאל לעונה אחת לספורטינג חיחון מהליגה השנייה. ב-29 ביולי 2022 סיים את חוזהו באלאבס, ולמחרת חתם לשנתיים במועדון נעוריו מהליגה השנייה, ראסינג סנטנדר.
הערות שוליים

↑  Racing de Santander 2013/2014: Saúl García, la sorpresa (Racing de Santander 2013/2014: Saúl García, the surprise); Vavel, 16 June 2014
↑  «Esta temporada espero estar en el primer equipo», dice Saúl García ("This season I hope to be in the first team", says Saúl García); El Diario Montañés, 21 July 2013
↑  Un gol de Felipe Sanchón le basta al Girona (A goal from Felipe Sanchón is enough for Girona); Marca, 25 August 2014
↑  Saúl, primer fichaje del Dépor 2015–2016 (Saúl, first signing of Dépor 2015–2016); Deportivo La Coruña, 29 December 2014
↑  Saúl García, cedido hasta final de temporada (Saúl García, loaned until the end of the campaign) (אורכב 25.12.2015 בארכיון Wayback Machine); CD Tenerife, 24 December 2015
↑  El lateral esquerre Saúl s'incorpora al Girona (Left back Saúl joins Girona); Girona FC, 13 August 2016
↑  Saúl García se incorpora al RCD Mallorca (Saúl García joins RCD Mallorca) (אורכב 07.01.2017 בארכיון Wayback Machine); RCD Mallorca, 2 January 2017
↑  Saúl García llega al Numancia cedido por el Dépor (Saúl García arrives at Numancia on loan from Dépor); Marca, 7 January 2018
↑  שמואל שיימן חתם בבית"ר לשנתיים. דודו גורש סיכם, באתר ערוץ הספורט, 5 בספטמבר 2018
↑  "Saúl García reforzará el lateral zurdo del Deportivo Alavés" [Saúl García will bolster the left back of Deportivo Alavés] (בספרדית). Deportivo Alavés. 27 ביוני 2019. נבדק ב-27 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Saúl García sale cedido al Rayo Vallecano" [Saúl García leaves on loan at Rayo Vallecano] (בספרדית). Deportivo Alavés. 2 בספטמבר 2019. נבדק ב-2 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Saúl García, cedido al Sporting de Gijón" [Saúl García, loaned to Sporting de Gijón] (בספרדית). Deportivo Alavés. 28 בספטמבר 2020. נבדק ב-28 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סאול גרסיה".
הלל בירגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 במאי 1902 לודז', האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 ביוני 1987 (בגיל 85) 
 ענף מדעי:  קרטוגרפיה, טופוגרפיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין הדרום 
 
הלל בירגר (28 באפריל 1902–7 ביוני 1987) היה יוזם רעיון סימון השבילים בישראל; מהנדס בניין במקצועו.
קורות חיים

בירגר יזם הדרכת טופוגרפיה וניווט בקורסים של ההגנה וצה"ל והעביר קורסים בנושאים אלו. הוא כתב ספרי הדרכה בנושא הניווט: "טופוגרפיה", "מפה ומצפן", "טופוגרפיה שימושית". הוא שימש, בין היתר, גם כמדריכו של יצחק רבין בארגון ההגנה.
בירגר התגורר בתל אביב.
קורות חיים > סימון שבילים בישראל

ב-22 בנובמבר 1947, יצא בירגר עם משלחת שבה השתתפו סיירים של הפלמ"ח, תלמידים מסמינר הקיבוצים וגם חברים מבית הערבה למבצע הראשון לסימון שבילים בארץ ישראל. מטרתו הייתה להגביר את הבטיחות במסעות האימונים של "ההגנה" במדבר יהודה, חבל הארץ שהיה בעיניו בראש סדר העדיפויות לסימון, בגלל הקושי לנווט במדבר השומם שהביא לכך שקבוצות מטיילים אבדו את דרכם במדבר. בירגר סימן יחד עם אנשי הפלמ"ח את הדרך למצדה שכלל עלייה על המצוק של מדבר יהודה, בגלל שבאותה תקופה הגיע ים המלח עד לבסיס מצוק ההעתקים. בניגוד לנהוג היום, בירגר וצוותו השתמשו בסולמות כדי לסמן גם במקומות גבוהים, שבהם אי אפשר יהיה לפגוע בסימון או למחוק אותו. בנוסף, בירגר סימן לצד נתיב ההליכה ולא על שביל ההליכה בחזית עיני המטייל.
בירגר שאב את השראתו לסימון שבילים מטיוליו באירופה. הוא הזמין תקנוני סימון בהרים מארבע מדינות: שווייץ, צ'כוסלובקיה, פולין וצרפת והחליט לאמץ את השיטה הצ'כית (אנ'). צורת הסימון בצ'כיה היה "מלבן סימון" - פס צבע בעובי 5 סנטימטרים ומצדדיו שני פסים לבנים. הצבעים שנבחרו לסימון הם צבעים עזים הנראים למרחוק ושני הפסים הלבנים שמצדם מדגישים ומבליטים את הצבע המרכזי. שיטת סימון זו משמשת בישראל עד היום.
בירגר המשיך להיות פעיל מרכזי בסימון השבילים במדבר יהודה. ההגעה למדבר יהודה הייתה מבצע מסובך, ולכן גייס בירגר את אנשי תנועת "החוג לידיעת הארץ" לקידום הסימון במדבר יהודה. בשנת 1956 הוא הצטרף לטיול המוני של אותה תנועה, ובמהלך הטיול בירגר שילט וסימן, באמצעות מטיילים מתנדבים, את "שביל הנחש" ו"שביל הסוללה" שבקרבת מצדה. בעקבות פעילותו הענפה של בירגר, אנשי בית ספר שדה עין גדי, בראשות יוסי פלדמן, המשיכו במבצע סימון שבילי מדבר יהודה.
בשנת 1963 ביקש פלדמן מיוסף אלסטר, מנהל מחלקת המדידות, להכין מפת סימון שבילים מפורטת של אזור מדבר יהודה. לצורך הוצאת המפות הוקם צוות שבראשו עמד בירגר, הוא ליווה את המפות הראשונות, והדפסתן היה תמיד מותנית באישורו הסופו.
כדי לקבל גיבוי רחב יותר לפעילות הסימון של בית הספר, פלדמן הקים את המועצה הציבורית לסימון שבילים שבפניה הועלו כל הנושאים המקצועיים. מתוך המועצה נבחרה ועדה טכנית לניהול בפועל. לוועדה הטכנית נבחרו מטיילים ותיקים ויודעי שבילי הארץ וביניהם הלל בירגר.
הערות שוליים

↑  הסופר הלל בירגר, באתר סימניה
1 2  כרמלה שנצר וחיליק הורוביץ, הכנת מפת סימון השבילים הראשונה; מתוך ריאיון עם ציון שתרוג, לשעבר מנכ"ל מפ"י, באתר המרכז למיפוי ישראל, 2004
1 2  דני גספר, סוגיות בסימון שבילים, עתמודד, עמ' 16
1 2 3  הלל בירגר, סימון שבילים במדבר יהודה, מערכות
1 2   משה גלעד, חזרתי לשביל המסומן הראשון בארץ והבנתי מה עשינו לים המלח, באתר הארץ, 5 ביוני 2017
↑  איל שפירא‏, עצמאי בשטח: טיול בשביל הראשון שסומן בארץ, באתר וואלה, 18 באפריל 2018
↑  יעל אילמר, איך שביל נולד?, באתר החברה להגנת הטבע, ‏2012
↑  כרטיסיית הדרכה: ממעלה מזין לעיינות צוקים, באתר רשות הטבע והגנים
1 2  אורי דביר, "", במחנה, 1988
1 2  יוסי פלדמן, בבריתך (אוטוביוגרפיה), חולון: הקיבוץ המאוחד, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304741505171  ISNI: 0000 0000 6696 6490  LCCN: nr93037283  VIAF: 56486155   WorldCat (עם VIAF): 56486155
מרגרט צ'ייס סמית

מרגרט מדליין צ'ייס סמית (באנגלית: Margaret Madeline Chase Smith, נולדה ב-14 בדצמבר 1897 ונפטרה ב-29 במאי 1995) הייתה פוליטיקאית אמריקאית מן המפלגה הרפובליקנית. כיהנה בבית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1940–1949 ובסנאט של ארצות הברית בשנים 1949–1973. לאורך כל השנים היא ייצגה את מיין. סמית הייתה האישה הראשונה ששירתה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית. נחשבת לרפובליקאית מתונה.
בבחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו בשנת 1964, סמית ניסתה להתמודד לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקאית, אך נכשלה בפריימריז. למרות הכישלון, היא הייתה האישה הראשונה שמועמדת לנשיאות בוועידה של מפלגה גדולה. סמית עדיין נחשבת לאישה שכיהנה הכי הרבה זמן בסנאט מטעם המפלגה הרפובליקאית (עד השבעתה לכהונתה החמישית של הדמוקרטית ברברה מיקולסקי בינואר 2011 סמית החזיקה בשיא הסנאטורית שכיהנה הכי הרבה זמן בהיסטוריה).
ביוגרפיה > שנותיה הראשונות ותחילת דרכה

מרגרט צ'ייס סמית נולדה בסקאוהיגן במחוז סאמרסט, מיין, כבכורה מבין שישה ילדים. שניים מאחיה נפטרו לפני שהגיעו לבגרות. אביה היה ממשפחה ממוצא אנגלי שהיגרה לארצות הברית במאה ה-17. סבא של סבא רבא שלה פיקד על פלוגה ארטילרית במהלך מלחמת 1812 ובה לחם עבור צבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית. משפחתה של אמה הייתה ממוצא קנדי-צרפתי, שהיגרה לארצות הברית מקוויבק באמצע המאה ה-19. אביה היה ספר העיירה, ואמה עבדה כמלצרית, פקידה בחנות ובבית חרושת לנעליים. בגיל 12 החלה לעבוד ולעזור בכלכלת הבית.