stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל ינאי
תפקידים > טלוויזיה

| שנה | סדרה/תוכנית | תפקיד | ערוץ | יוצר | תסריטאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | מעצר בית |  | ערוץ 2 | גיורא חמיצר, טל פרידמן, איל קיציס | גיורא חמיצר, טל פרידמן, איל קיציס, יובל פרידמן, נועה פניני | רועי פלורנטין |
| 2010 | חטופים, עונה ראשונה |  | ערוץ 2, קשת | גידי רף | גידי רף | גידי רף |
| 2012 | קופיקו | יומנאי | Yes, ערוץ ג'וניור |  | חנן פלד על פי ספריה של תמר בורנשטיין לזר | עדי בנימינוב |
| 2012–2013 | משפחה לא בוחרים | יובל בר און | ערוץ 2, רשת | דניאל לפין וגאיה וילדמן | דניאל לפין וגאיה וילדמן | דניאל לפין וגאיה וילדמן |
| 2013–2014 | השמיניה | אבשלום | ערוץ הילדים | גיורא חמיצר | גיורא חמיצר, חן קלימן | רובי דואניאס |
| 2014 | 70 מיליון סיבות לעושר | פקיד בבנק (אורח) | ערוץ 2, קשת | שמוליק לוי |  |  |
| 2016–2019 | נעלמים | בני "סינטרה" הופמן | HOT, NEXT TV | ירון ארזי | ירון ארזי, יהונתן בר אילן | רני סער, יריב הורוביץ, ירון ארזי |
| 2017–2020 | אקדמיית החממה (1–4) | אריק | נטפליקס | גיורא חמיצר | גיורא חמיצר, פאולה יו | רועי פלורנטין |
| 2018 | שבאבניקים | שעיה ברגמן | HOT3 | אלירן מלכא, דני פארן |  | אריאל בנבג'י, מאור זגורי |
תפקידים > הלחנת מוזיקה לתיאטרון

| שנה | הצגה | תיאטרון | מחזאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 | משאלה נסתרת | הסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין | דייוויד הר | רוני מנדלסון |
| 2008 | בן בהפתעה | תיאטרון הצפון: צוותא, תיאטרון הקומדיה | ריי קוני | רוני מנדלסון |
| 2010 | כל הזעם הזה | הסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין | קית' רדין | רוני מנדלסון |
| 2011 | דלתות | הסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לווינשטיין | ארז דריגס, אסופת מונולוגים של אלדד כהן, אייל וייזר, אתגר קרת ועוד. בהשראת "הדלתות" וג'ים מוריסון | ארז דריגס |
תפקידים > דיבוב עברי

| שנה | סרט/סדרה | תפקיד | ערוץ/חברת הפקה | הפקת דיבוב | במאי דיבוב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2022 | היה היה איש שלג (סרט) | אוקן |  | עדי וולוצקי | תמי ברק |
| 2015 | קדחת הקרח (סרט) | אוקן |  | הדס מוזס | שרון כהן |
| 2014 | יצאת כוכב (סרט) | אדווין קרבנקל |  | הדס מוזס | עמיחי בר טוב |
| 2013 | לשבור את הקרח (סרט) | אוקן |  | הדס מוזס | שרון כהן |
| 2012 | לאקי פרד (סדרה) | פריידי | ערוץ דיסני | אסנת סדן | עמיחי בר טוב |
| 2011 | מפלצת בפריז (סרט) | פאטה |  | הדס מוזס | אוהד שחר ושרון כהן |
| 2011 | עכברסטה (סדרה) | ראש העיר גבינתי | ערוץ הופ! | הדס מוזס | גדי לוי |
| 2011 | תזיזו ת'רגליים 2 (סרט) | קולות רקע |  | הדס מוזס | שרון כהן, אוהד שחר |
| 2011 | צעצוע של סיפור בקיצור: חופשה בהוואי (סרט) | באטרקאפ |  | הדס מוזס | שרון כהן |
| 2011 | בת הים הקטנה (סדרה) | ציפורני המאפיה, דמויות שונות | ערוץ דיסני | הדס מוזס | עמיחי בר טוב, אפרת ענבל |
| 2011 | דרושות אמהות במאדים (סרט) | קולות רקע |  | הדס מוזס | שרון כהן |
| 2011 | פיניאס ופרב (סדרה) | אנדי סמברג | ערוץ דיסני | אסנת סדן | עמיחי בר טוב |
| 2011 | יוגי דב (סרט) | קולות רקע |  | אסנת סדן | עמיחי בר טוב |
| 2010 | טינגה טינגה (סדרה) | תנין | ערוץ הופ! | אסנת סדן | גדי לוי |
| 2009 | גשם של פלאפל (סרט) | בייבי ברנט |  | הדס מוזס | שרון כהן, עמיחי בר טוב |
| 2009 | כוח ג'י מפלצת בפריז (סרט) | קולות רקע |  |  | שרון כהן, עמיחי בר טוב |
| 2009 | למעלה – תלת מימד (סרט) | קולות רקע |  |  |  |
| 2009 | מפלצות נגד חייזרים (סרט) | קולות רקע |  |  | שרון כהן |
אדם קארסט

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1979 (בן 45)  אונטריו, קנדה
 סוגה מועדפת:  דרמה, אקשן
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם קארסט (נולד ב-1 באפריל 1979) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

קארסט נולד בקנדה וגדל בעיר יקנעם עילית. הוא בוגר מגמת תעשייה וניהול ומחשבים בתיכון היובל (הרצוג) כפר סבא ובוגר פנימיית שטיינברג. הוא למד בסטודיו למשחק וורד אליו נכנס בגיל 26 לתרפיה במשחק, בעודו עובד כמאבטח מטוסים בניו יורק. את שירותו בצה"ל עשה כלוחם ביחידת אגוז.
קריירת משחק

בשנת 2008 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של ז'אן-קלוד ואן דאם Full Love (אנ') בתפקיד ׳סולי׳ ובסדרת הטלוויזיה Body Language ל-Showtime בתפקיד "אדוארדו" (הדרום אמריקאי), בבימויו של זלמן קינג (אנ').
בשנת 2009 היה איש הפעלולים של הדמות 'ניק' במשחק הווידאו "Left 4 Dead 2" ושיחק בשני פרקים בעונה השישית של הפמליה כאיש האבטחה של "וינס" (אנ').
בשנת 2016 שיחק את איציק האינסטלטור בסדרה "מפלצות קטנות".
בשנת 2017 שיחק בפרק הפיילוט והראשון בסדרה "רבל" (אנ') כעבריין הצ'צ'ני "אחמד זידוריף", בסדרה המצליחה של אמזון "Transparent" בתפקיד "אדם", ובנוסף התחיל לשחק בעונה הראשונה של הסדרה "שלג צח" (אנ') המציגה את האתיקה השנויה במחלוקת של עולם הפשע, בתפקיד "מאיר", בה המשיך לעונה שנייה ושלישית 2018–2019.
בשנת 2018 שיחק בסרטו של אנטואן פוקואה "נקודת שוויון 2" (אנ') בתור מאפיונר טורקי בסצנת הפתיחה של הסרט. בנוסף הגיח ככוכב אורח בסדרות הטלוויזיה "מיגל" בערוץ HOT וב-"Angie Tribeca" (אנ') בדמותו של קלוד מרלו הצרפתי.
בשנת 2019 החל לגלם את דמותו של "אדם" בסדרת הדרמה "ביום שהאדמה רעדה" של קשת 12.
הערות שוליים

↑  מאיה כהן, "ואז ואן דאם התקשר", בעיתון ישראל היום, 19 בינואר 2012
דוד אלקלעי

| --- | --- |

ד"ר דוד אלקלעי
 לידה:  25 במרץ 1862 בלגרד,  נסיכות סרביה
 פטירה:  7 בפברואר 1933 (בגיל 70) בלגרד, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 מדינה:  ממלכת סרביה, ממלכת יוגוסלביה
 מקום קבורה:  בלגרד
 פעילות בולטת:  ציר לקונגרס הציוני העולמי הראשון מטעם יהודי סרביה  ראש הקהל הספרדי של יהודי בלגרד
 השכלה:  לימודי משפטים באוניברסיטת וינה ואוניברסיטת טובינגן
 תקופת הפעילות:  1897–1933 (כ־36 שנים)
 מקצוע:  עורך דין
 תואר:  דוקטור למשפטים
 בת זוג:  רחל אלקלעי
ד"ר דוד בן משה אלקלעי (בסרבו-קרואטית: David Alkalaj;‏ 25 במרץ 1862, בלגרד, נסיכות סרביה – 7 בפברואר 1933, בלגרד, ממלכת יוגוסלביה) היה איש ציבור יהודי ומשפטן סרבי-יוגוסלבי אשר כיהן כנשיא הקהילה היהודית-ספרדית של יהודי בלגרד ונמנה עם מייסדי התנועה הציונית בממלכת סרביה. אלקלעי ורעייתו רחל היו צירים לקונגרס הציוני העולמי הראשון מטעם יהודי סרביה. דוד אלקלעי כיהן כחבר הוועד הפועל הציוני והשתתף כציר לקונגרסים הציוניים עד למותו.
קורות חיים

דוד אלקלעי נולד בבלגרד למשפחה שמוצאה מסרייבו. הוא רכש השכלה אקדמית במשפטים באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת טובינגן והוסמך כדוקטור במשפטים. בעת לימודיו בווינה הצטרף לאגודת קדימה והיה פעיל בולט בה. ב-1885 התנדב לצבא הסרבי ולחם במהלך מלחמת בולגריה-סרביה. ב-1891 פתח משרד לעריכת דין בבלגרד. ב-1897 השתתפו דוד אלקלעי ורעייתו רחל כצירים לקונגרס הציוני הראשון שנערך בבזל ובהמשך נבחר לוועד הפועל הציוני. עם שובו ייסד בבלגרד את האגודה הציונית "ציון" ועמד בראשה. ב-1903 עמד בראש משלחת של יהודי בלגרד שהגיעו לקבל את פני פטר הראשון, מלך סרביה לקראת הכתרתו. אלקלעי רקם קשרים עם ראשי השלטון הסרבי ונחשב למקורב של משפחת המלוכה. בין 1907 ל-1909 כיהן כנשיא הקהילה הספרדית של יהודי בלגרד. במסגרת תפקידו פעל להקמת בית הכנסת בית ישראל אשר נחנך ב-1908 במעמד המלך הסרבי. ב-1924 נבחר לנשיא הפדרציה הציונית של יהודי יוגוסלביה.
אלקלעי השתתף בכל הקונגרסים בציוניים עד למותו. היה נשוי לרחל, נכדתו של הרב יהודה אלקלעי ממבשרי הציונות.
הערות שוליים

↑  Dr. Alkalay Head of Jewish Community in Jugo-slavia Attains 70th. Birthday, באתר JTA (באנגלית).
↑  Dr. David Alkalay, Jugoslavian Leader, Dies in Belgrade at Age of Seventy-one, באתר JTA (באנגלית).
↑  דוד אלקלעי-ביוגרפיה, באתר elmundosefarad (בסרבו-קרואטית).
↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגראד 1541–1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, עמוד 255.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520598205171  LCCN: nr2006022429  SELIBR: 256879  VIAF: 59061457   WorldCat (עם VIAF): 59061457
ג'ורג' איינסלי

ג'ורג' אדוארד איינסלי (באנגלית: George Edward Ainsley;‏ 15 באפריל 1915 – אפריל 1985) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אנגלי, שאימן במספר ארצות ונבחרות, ביניהן אייש את תפקיד מאמן נבחרת ישראל בין השנים 1963-1964.
קריירת משחק

איינסלי אייש את תפקיד החלוץ המרכזי, ובתחילה שיחק בקבוצה המקומית של העיירה סאות' שילדס, בה נולד וגדל, לפני שהצטרף לקבוצה המקצוענית הראשונה שלו סנדרלנד באפריל 1932, ועשה את הופעת הבכורה ב-6 במאי 1933 במסגרת תיקו 1-1 מול צ'לסי, אולם שיחק עוד 3 פעמים נוספות ולא הצליח להופיע באופן קבוע בהרכב הקבוצה. לאחר מכן המשיך את דרכו בקבוצת בולטון וונדררס אליהם הגיע באוגוסט 1936, אולם גם שם לא הצליח לבסס את מעמדו והופיע רק 7 פעמים, ללא שערים, ובאותה עונה עבר ללידס יונייטד, שם הבקיע בהופעת הבכורה שלו ב-19 בדצמבר נגד סנדרלנד. בלידס שיחק כשחקן משני, אולם הצליח להופיע יותר מ-90 הופעות והבקיע 30 שערים, ונשאר בלידס עד אחרי מלחמת העולם השנייה, אז עבר למועדון בראדפורד פארק אבניו, שם הופיע 44 פעמים והבקיע 29 שערים, לפני שפרש מכדורגל פעיל בשנת 1949.
קריירת אימון

אחרי הפרישה טייל איינסלי מסביב לעולם בתור מאמן כדורגל, כאשר התחיל את דרכו בהודו שם אימן את נבחרות הכדורגל של בנגל ובומביי, במשך ארבעה חודשים, לפני שחזר לאנגליה ואימן את נבחרת הכדורגל של אוניברסיטת קיימברידג' בשנות ה-50 המוקדמות. בברגן שבנורווגיה אימן את קבוצת הכדורגל של בראן ב-1955. בהמשך אימן באפריקה את נבחרת הכדורגל של גאנה, ולאחר מכן המשיך לאסיה ואימן את נבחרת הכדורגל של פקיסטן עד 1962, אז עבר להיילנד פארק ואימן את קבוצת יוהנסבורג. בשלהי 1963 הפך למאמן נבחרת ישראל אותה אימן עד דצמבר 1964 במשך 3 משחקים לפני שהחליפו בתפקיד יוסף מרימוביץ'.
ביוני 1965 התמה לתפקיד וורקינגטון איי.אף.סי האנגלית בליגה השלישית באנגליה, והוביל אותם למקום החמישי בליגה, הגבוהה ביותר שלהם עד אז. אולם בסוף עונת 1966/1967 ירדה הקבוצה ליגה, ואיינסלי פוטר מתפקידו בנובמבר 1966. לאחר מכן אימן את קבוצת יו.אס.אל. דנקרק הצרפתית בתחילת שנות ה-70.
איינסלי נפטר באפריל 1985, בגיל 69 בלידס.
היינריך קומר פון פאלקנפלד

| --- | --- |

היינריך קומר פון פאלקנפלד
 לידה:  22 באפריל 1852 פרשבורג, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  8 בדצמבר 1929 (בגיל 77) זלצבורג, אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי
 תקופת הפעילות:  1872–1916 (כ־44 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הפרשים
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-10 מפקד קבוצת קומר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 
היינריך פרייהר קומר פון פאלקנפלד (בגרמנית: Heinrich Freiherr Kummer von Falkenfeld;‏ 22 באפריל 1852 – 8 בדצמבר 1929) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

קומר נולד ב-22 באפריל 1852 בעיר פרשבורג שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום נקראת העיר ברטיסלאבה והיא בירת סלובקיה המודרנית. הוא למד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט, ולאחר מכן באקדמיה הצבאית בווינה. ב-1872 הוא התגייס לצבא האוסטרו-הונגרי, ובמאי 1894 מונה לראש מטה הקורפוס העשירי והחזיק בתפקיד עד אפריל 1900. במאי של אותה שנה הוא קודם לדרגת גנרל מיור ושנה לאחר מכן הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל. בפברואר 1910 מונה למפקד הקורפוס העשירי, ובמאי של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל חיל הפרשים. הוא שימש כמפקד הקורפוס העשירי עד תחילת שנת 1914.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, מונה קומר למפקד יחידה מיוחדת אשר נקראה "קבוצת קומר" על שמו. הקבוצה כללה 3 דיוויזיות, ונכללה באגף השמאלי של הארמייה הראשונה בפיקודו של ויקטור דנקל. היא הוצבה בגליציה על הגבול עם האימפריה הרוסית, ומטרתה הייתה לפלוש לפולין ולעורר מרד פולני נגד הרוסים. הקבוצה הוצבה בסמוך לקורפוס הלאנדווהר הגרמני בפיקודו של רמוס פון ווירש, אשר נשלח לפולין לצורך מטרות דומות. הקבוצה חדרה לפולין עם פרוץ המלחמה, אולם התקבלה בקרירות בידי הפולנים שלא ראו באוסטרים או בגרמנים משחררים. חלק מיחידות הקבוצה לחמו בקרב קרשניק, אולם הקבוצה פורקה ב-22 בספטמבר בעקבות הכישלון האוסטרי בקרב גליציה. קומר הוצב בתפקידי מטה ומנהל במשרד המלחמה, ובמאי 1915 ניהל את משפטו של שר המלחמה לשעבר מוריץ פון אופנברג, אשר נשפט על הדלפת מידע. אופנברג זוכה מכל האישומים. קומר פרש מהצבא ב-1 באוגוסט 1916.
קומר נפטר בזלצבורג ב-8 בדצמבר 1929 בגיל 77.
היינריך פאת

| --- | --- |

היינריך פאת
 לידה:  9 במאי 1863 קלאוזנבורג, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  13 בפברואר 1929 (בגיל 65) וינה, אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-33 מפקד הקורפוס השני המושל הצבאי של וינה מפקד קורפוס פאת מפקד הקורפוס ה-22
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 Knight of the Order of the Iron Crown (Austria) (1906)  אביר דרגה ראשונה במסדר כתר הברזל (1916)  Jubilee Memorial Medal 1898  סיגנום לאודיס 
 
היינריך פאת (בגרמנית: Heinrich Fath;‏ 9 במאי 1863 – 13 בפברואר 1929) היה גנרל בצבא האוסטרו-הונגרי אשר פיקד על כוחות צבאיים במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פאת נולד ב-9 במאי 1863 בעיר קלאוזנבורג שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. כיום שם העיר קלוז'-נאפוקה והיא נמצאת בתחומי רומניה המודרנית. הוא למד בבית ספר צבאי בטימישוארה ובמרץ 1880 התגייס כטוראי לצבא האוסטרו-הונגרי. בין 1884–1886 למד באקדמיה צבאית בווינה, ובאוקטובר 1886 הוצב במטה הבריגדה ה-49. בנובמבר של אותה שנה הועלה לדרגת לוטננט, ובפברואר 1889 הוצב במטה הדיוויזיה ה-2. במאי של אותה שנה קודם לדרגת האופטמן. בין 1890–1894 למד באקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט. בנובמבר 1894 מונה למפקד פלוגה בגדוד ה-76 אשר הוצב בשופרון. שנה לאחר מכן הוא קודם לדרגת מיור ומונה לראש מטה הדיוויזיה ה-14 אשר הוצבה בברטיסלבה. באוקטובר 1899 הועבר לפקד על הגדוד ה-2 ברגימנט היגרים ה-19. בינואר 1901 הועלה לדרגת אוברסט. בנובמבר 1902 הועבר לפקד על הרגימנט ה-28, במאי 1905 קודם לדרגת מגנרל מיור, בספטמבר 1907 מונה למפקד הבריגדה ה-60 ושנתיים לאחר מכן הועבר לפקד על הבריגדה ה-12. בינואר 1911 הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-33, ובאפריל 1913 הוא הועלה לדרגת לוטננט פלדמרשל והועבר לפקד על הקורפוס השני אשר הוצב בווינה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 היה פאת מפקד הקורפוס השני. הוא מונה להיות המושל הצבאי של וינה, וב-21 באוגוסט 1915 הוענקה לו דרגת כבוד של גנרל חיל הרגלים. בנובמבר של אותה שנה מונה למפקד קורפוס אשר נקרא "קורפוס פאת" לכבודו. מטה הקורפוס היה בווהלין, והוא נכלל במסגרת הארמייה הרביעית בפיקודו של יוזף פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה. הארמייה הייתה פרוסה בחזית המזרחית כחלק מקבוצת הארמיות לינסינגן בפיקודו של הגנרל הגרמני אלכסנדר פון לינסינגן. במאי 1916 הפכה דרגת הגנרל שלו לקבועה. ב-24 ביולי של אותה שנה פאת פיקד על כוחותיו בקרב קובל, שבו נבלמה מתקפת ברוסילוב. באוקטובר הפך קורפוס פאת להיות הקורפוס ה-22. בנובמבר 1916 הוא הוחלף בתפקיד ברודולף קראוס. הוא לא קיבל כוח חדש לפקד עליו עד סוף המלחמה, ופרש מהצבא בתחילת 1919. הוא נפטר בווינה ב-13 בפברואר 1929.
גאורג-וילהלם פוסטל

| --- | --- |

גאורג-וילהלם פוסטל
 לידה:  25 באפריל 1896 ציטאו, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  20 בספטמבר 1953 (בגיל 57) שאכטי, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-320   מפקד קורפוס הפאנצר ה-47   מפקד הקורפוס ה-30
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   צלב הכבוד
 
גאורג-וילהלם פוסטל (בגרמנית Georg-Wilhelm Postel;‏ 25 באפריל 1896 – 20 בספטמבר 1953) היה גנרל לוטננט בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

פוסטל נולד ב-25 באפריל 1896 בציטאו, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-134 (הסקסוני המלכותי ה-10), ולחם בשורותיו במהלך המלחמה. על פעולותיו בקרבות קיבל פוסטל את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה נשאר פוסטל ברייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 בדצמבר 1935 הועלה פוסטל לדרגת מיור, וב-1 בינואר 1939 הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ומונה למפקד הגדוד ה-2 ברגימנט הרגלים ה-109.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

במהלך המערכה בפולין לחם פוסטל עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-35, ולאחר מכן הועבר עמו לחזית המערבית. בינואר 1940 מונה פוסטל למפקד גדוד ברגימנט הרגלים ה-433, וב-30 באפריל אותה שנה מונה למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הרגלים ה-364. במהלך המערכה על צרפת לחם עם גדודו כחלק מהדיוויזיה ה-161, וב-5 ביולי 1940 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-364. במהלך מבצע ברברוסה לחם פוסטל עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מהדיוויזיה ה-161 במסגרת הקורפוס ה-8, וב-1 בדצמבר 1941 הוא הועלה לדרגת אוברסט. ב-28 בפברואר 1942 קיבל פוסטל על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-9 באוגוסט אותה שנה הוא קיבל את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בינואר 1943 הועלה פוסטל לדרגת גנרל מיור, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-320, וב-28 במרץ אותה שנה הוא קיבל על פעולותיו במהלך הלחימה באוקראינה תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-1 בספטמבר 1943 הועלה פוסטל לדרגת גנרל לוטננט, וב-24 באוקטובר 1943 הוא מונה כמפקד זמני של קורפוס הפאנצר ה-47, ופיקד עליו למשך 10 ימים. בתחילת 1944 לחם פוסטל עם כוחותיו בקרב קורסון-צ'רקאסי, וב-28 במרץ 1944 הוא קיבל על פעולותיו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-16 ביולי 1944 מונה פוסטל למפקד הקורפוס ה-30, ובאוגוסט 1944 לחם עמו במבצע יאשי-קישינב כחלק מהארמייה השישית, וב-30 באוגוסט נפל בשבי הצבא האדום.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בשנת 1949 נידון פוסטל ל-25 שנים בכלא עם עבודת כפייה, וב-20 בספטמבר 1953 מת במחנה עבודה בשאכטי, כתוצאה משחפת.
GIMPS

לוגו מיזם GIMPS
GIMPS ‏(Great Internet Mersenne Prime Search), הוא מיזם חישוב מבוזר קהילתי, המשתמש באינטרנט, לחיפוש אחר מספרי מרסן ראשוניים, ובו משתתפים קרוב ל-241,000 מתנדבים וברשותם כ-2,400,000 מחשבים.
פרויקט GIMPS נוסד על ידי ג'ורג' וולטמן, שכתב את קוד המקור לתוכנות Prime95 ו-MPrime עבור הפרויקט. סקוט קוורסקי כתב את PrimeNet, שרת אינטרנטי שתומך במחקר ומדגים את תוכנת המחשוב המבוזר של חברת "אנטרופיה", חברה שייסד בשנת 1997.
עם התפתחות תורת המספרים פותחו כלים רבים הממקדים ומקלים את החיפוש אחר מספרים ראשוניים. אחד הכלים, שפותח והוכח בידי האב מרן מרסן, נתן תבנית לאפשרות לאתר מספר ראשוני והיא  2^{P}-1, כאשר P עצמו חייב להיות מספר ראשוני. בהמשך פותח מבחן לוקאס-להמר למספרי מרסן שמקל עוד יותר על החיפוש ובורר את האפשרויות הקיימות במטרה להגדיל את סיכויי הצלחת החיפוש.
היסטוריה

פרויקט GIMPS החל את דרכו בשנת 1996, והציע לגייס את יכולת החישוב של אלפי מחשבים, במטרה למצוא מספרי מרסן ראשוניים גדולים. נכון לשנת 2024 ידועים לאנושות 52 מספרי מרסן, מתוכם, 18 האחרונים נמצאו על ידי פרויקט GIMPS.
נכון לשנת 2021, גודל המספרים שאותם בודק הפרויקט דורש זמן הרצה של חודש עד 3 חודשים על מחשב מודרני, על מנת לחשב ולקבוע האם מספר הוא מספר מרסן ראשוני.
החל מתחילת המאה ה-21 התפתח מאוד התחום של חישוב מבוזר קהילתי. מציאת מספר ראשוני כרוכה בפעולות חישוביות רבות, אך ניתן לחלק את כלל המספרים לבדיקה בין משתמשים רבים כך שכל אחד בודק מספר אחר, ובדרך כלל יוקצה מספר זהה לשני בודקים שונים. בדרך זו גדלים הסיכויים למצוא מספרים אלה, אם כי בהחלט ייתכן שמספר גדול יותר יימצא לפני מספרים קטנים ממנו. למעשה, נכון לנובמבר 2021, נבדקו כל מספרי מרסן ברצף עד המספר  \ 2^{105,417,661}-1 לפחות פעם אחת.
הגוף שנטל על עצמו את ניהול המספרים, הקצאתם לבדיקה ובדיקת התוצאות החוזרות הוא GIMPS. גוף זה גם מכריז על מספרי מרסן ראשוניים חדשים שנתגלו, מעת לעת.
ב-23 באוגוסט 2008 התגלה מספר מרסן הראשוני ה-47,  \ 2^{43,112,609}-1. מספר זה, שהתגלה במחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, הוא בן 12,978,189 ספרות עשרוניות. מספר זה הוכרז כמנצח הפרס בן $100,000 מטעם קרן החזית האלקטרונית.
ב-6 בספטמבר 2008 התגלה מספר מרסן הראשוני ה-45,  \ 2^{37,156,667}-1. למספר זה 11,185,272 ספרות עשרוניות והוא התגלה על ידי משתמש גרמני מעיר ליד קלן בגרמניה. זה היה מספר מרסן הראשוני הראשון שנתגלה באופן בלתי רציף מאז 1988.
ב-17 בספטמבר 2015 נשלחה ממחשבו של קורטיס קופר הודעה לשרת מיזם GIMPS על גילוי מספר מרסן הראשוני ה-49. אולם, בגלל באג תוכנתי, ההודעה לא התקבלה. כך נשאר מספר זה עלום עד עבודות התחזוקה השוטפות של השרת, כשלושה חודשים וחצי לאחר מכן. ב-7 בינואר 2016 הוכרז המספר באופן רשמי מאחר שתאריך הגילוי הקובע לפי המיזם, הוא היום בו הבחין בו לראשונה אדם. קביעה זו באה בעקבות המקרה שאירע ב-3 בנובמבר 1961. ביום זה קרא אלכסנדר הורביץ את תדפיס המחשב שלו מהסוף להתחלה (מאחר שזו הדרך שבה נערם. בדומה למדפסת המפיקה דו"ח מההתחלה לסוף כך שהדף הראשון של הדו"ח יימצא בתחתית הערמה) והבחין במספר מרסן הראשוני ה-20,  \ 2^{4,423}-1 מספר שניות לפני מספר מרסן הראשוני ה-19,  \ 2^{4,253}-1, אף על פי שהמספר הקטן התגלה מוקדם יותר. מכאן ש- \ 2^{4,253}-1 נחשב ל"מספר מרסן הראשוני שמעולם לא היה הגדול ביותר" כשהתגלה.
GIMPS העניקו $50,000 למחלקה למתמטיקה של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, $25,000 מיועדים לצדקה ורוב שאר הכסף יועבר למגלים של ששת מספרי מרסן הראשוניים האחרונים.
למגלי המספר הראשוני הראשון שלו לפחות מאה מיליון ספרות ממתין פרס בן $150,000 מטעם קרן החזית האלקטרונית.
למגלי המספר הראשוני הראשון שלו לפחות מיליארד ספרות ממתין פרס בן $250,000 מטעם קרן החזית האלקטרונית.
הערות שוליים

↑  GIMPS Milestones Report, www.mersenne.org
↑  The Largest Known prime by Year: A Brief History, primes.utm.edu
1 2  EFF Cooperative Computing Awards
מקדש אש

מקדש אש (בפרסית: آتشکده) הוא בית תפילה של מאמינים זורואסטרים, לעיתים קרובות נקרא "דר-י מהר" (دَرِ مِهر בפרסית) או "אגיארי" (גוג'ראטית). בדת הזורואסטרית, אש (ראו אשא, אטר), יחד עם מים נקיים (ראו אבאן), הם יסודות המסמלים טהרה, ונמצאים במקדש האש.
בשנת 2017 היו 50 מקדשי אש במומבאי, 100 בשאר הודו, ו-27 בשאר העולם.
היסטוריה והתפתחות > רעיון

הראיות הראשונות לקיום טקסים זורואסטרים הכוללים אש נמצאו במאה ה-9 לפני הספירה, בערך באותו הזמן שבו נמצאו ראיות ראשונות לקיום הדת הזורואסטרית. עם זאת, באווסטה, כתבי קודש של הדת הזורואסטרית, אין כל אזכור למקדש אש, ואף אין מילה למקדש אש בפרסית עתיקה.
העובדה שטקסי האש הם התפתחות מאוחרת יותר בדת הזורואסטרית, ולא היו קיימים בדת המוקדמת, מתבטאת גם בליטורגיה המאוחרת יותר, "אטאש נייאש". בחלקים העתיקים ביותר של ליטורגיה זו, נטען כי[דרושה הבהרה] האש היא שמדברת אל "כל מי שהיא מבשלת בשבילו את ארוחות הערב והבוקר", ומארי בויס, חוקרת של הדת הזורואסטרית טוענת כי ניכר מהטקסט שאין הכוונה לאש קדושה, כמו במקדשי האש, אלא לאש בשימוש יום יומי.
המקדש עצמו הוא פיתוח מאוחר אף יותר: מכתבי הרודוטוס ידוע כי הזורואסטרים של אמצע המאה ה-5 לפני הספירה התפללו תחת כיפת השמים, ובנו תילים כדי להדליק עליהם אש. הפילוסוף היווני סטרבו מאשר זאת, ומציין כי במאה ה-6 לפני הספירה המקדש בעיר זלה שבקפדוקיה היה תל מלאכותי מוקף חומה ופתוח לשמים, על אף שאין כל עדות לכך שאותו מקדש היה זורואסטרי. למרות שבעירת האש הייתה מרכיב בסיסי בפולחן הזורואסטרי, אש תמיד ונוכחות האור נמצאו גם בדתות רבות אחרות.
בעידן הפרתי - הלניסטי (250 לפסה"נ-226 לסה"נ), היו שני סוגי בתי תפילה זורואסטרים: הראשון, שנקרא "באגין" או "אייאזאן", היה מקדש המיועד לאלוהות מסוימת; הוא נבנה לכבוד הפטרון של אדם או משפחה, והיו בו תמונות ופסלים. הסוג השני, "אטרושאן", נקראו "מקומות של אש בוערת", שהפכו נפוצים יותר ויותר כאשר תנועת האיקונוקלאזם צברה כוח. עם עליית הסאסאנים, המקדשים מהסוג הראשון המשיכו להתקיים, אולם יצא חוק לפיו יש להוציא מתוכם את הפסלים, או להחליף את הפסלים במזבחי אש.
כמו כן, כפי שציין קלאוס שיפמן, גם במהלך התקופה הסאסאנית (226 - 650 לספירה) אין שום ראיה לכך שאִשִּׁים סווגו לפי קדושתן. "נראה שהיו רק שני סוגים של אש קדושה, אטאשי והראם (מילולית: 'אש מנצחת', מאוחר יותר נתפרש בטעות כ'אש של והראם'), והפחותה, אטאש-אי אדאראן, או 'אש של מדורות', אש קהילתית, ששירתה כפר או שכונה". ככל הנראה, רק באטאש-אי-והראם האש בערה ללא הפסקה, והאטאש-אי-אדאראן הודלקו כל שנה מחדש. בזמן שלמדורות עצמן היו שמות, למבנים שהכילו אותן לא היו שמות, והועלתה השערה כי "הטבע הפרוזאי של שמות בפרסית תיכונה לאותם מקומות (קאדאג, מאן, חאנאנג - כולן מילים לבית רגיל) אולי משקף רצון לשמור על הפולחן קרוב כמה שיותר לפולחן העתיק של המדורות, וכדי למנוע שכלול או פיתוח יתר שלו".
קרב אל-קאדאסיה (636 לספירה) וקרב נאהוונד (642 לספירה) גרמו לקריסת האימפריה הסאסנית ודת המדינה שלה - זורואסטריות; כמו כן גם להרס או המרה של מקדשי אש למסגדים באיראן רבתי. לאחר הכיבוש המוסלמי, חלק מהאצילים נשארו זורואסטרים, אך לא היה מספר גדול של מקדשי אש. מספר קטן של מקדשי אש המשיכו לשרת את מטרתם המקורית, אך זורואסטרים רבים ברחו מהאימפריה שקרסה. האגדה מספרת כי כמה מהם לקחו איתם אש וככל הנראה היא שימשה בעבורם תזכורת לדתם, שהפכה נרדפת יותר ויותר.[דרוש מקור]
היסטוריה והתפתחות > ארכאולוגיה

השרידים העתיקים ביותר של מה שזוהה כמקדש אש נמצאו בהר קאהג'ה, ליד אגם האמון שבסיסתאן. רק עקבות של המבנה וקווי המתאר שלו שרדו, ותוארכו למאות ה-4 או ה-3 לפני הספירה. המקדש נבנה מחדש בתקופה הפרתית, והורחב בתקופה הסאסנית.
התכונה האופיינית של מקדש אש סאסאני היה המזבח בו בערה האש, שמעליו נבנתה כיפה. צורת המזבח הייתה ריבוע, ובכל פינה ניצב עמוד שתמך בכיפה (הכיפה נקראה גם גומבאד). שרידים ארכאולוגיים וראיות ספרותיות מפירוש הזנד לאווסטה, מצביעים על כך שהמזבח היה מוקף במסדרונות מכל צדדיו.
שרידי מקדשים סאסאניים נמצאו ברחבי האימפריה לשעבר, בעיקר בדרום מערב (באזורים פארס, קרמן ועילם), אבל השרידים המרשימים והגדולים ביותר הם אלו של אדור גושנסאפ (ראו גם האִשִּׁים הגדולות בהמשך הערך) שבמדי. הרבה מאוד שרידים ארכאולוגיים מזוהים כמקדשי אש זורואסטריים, אפילו ככלל לא שימשו למטרות דתיות, או כמו במקרה של המקדש בסורחאני (אזרבייג'ן), שבאופן חד משמעי שייך לדת אחרת. שרידים של מזבח אש, שככל הנראה נבנה במסע הטיהורים של יזדגרד השני (שלט בשנים 438 - 457) כנגד הנוצרים הארמנים, נמצאו ישירות מתחת למזבח הראשי של קתדרלת אצ'מיאדזין, הכס הראשי של הכנסייה האפוסטולית הארמנית.