stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנדרה שדה
קריירה > טלוויזיה

בשנת 1981 השתתפה שדה בתוכנית הטלוויזיה החינוכית "ארץ מולדת".
בשנת 1986 השתתפה כשחקנית אורחת בסדרה הקומית "קרובים קרובים" בפרק "אין אהבות שמחות".
ב-2001 השתתפה בדרמה "פרצוף של פוקר" מתוך הסדרה "שיעור מולדת". בשנת 2010 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "עבודה ערבית", בתפקיד יוכבד. החל משנת 2011 היא מגלמת את רבקה (ריקי) רוזן בסדרה הקומית "סברי מרנן". בשתי הסדרות גילמה דמות סטריאוטיפית של פולנייה.
בשנת 2012 השתתפה כשחקנית אורחת בסדרה "תנוחי".
בשנת 2014 השתתפה בסדרה "פלפלים צהובים".
ב-2021 השתתפה בעונה השנייה של תוכנית הטלוויזיה "הזמר במסכה" בתור התות, והודחה רביעית מהתוכנית.
קריירה > קולנוע

שדה הופיעה גם בכמה סרטי קולנוע. ב-1988 הופיעה בתפקיד משני (אליס אלכסנדרוביץ) בסרטו של אלי כהן על פי תסריט של גילה אלמגור, "הקיץ של אביה". ב־1993 שיחקה בסרט "שלג באוגוסט". ב-2001 הופיעה בסרט "שישה מיליון רסיסים", ב-2003 שיחקה בסרט "אריה" של רומן קצ'נוב, ב-2004 שיחקה בקלטת הילדים "סוד השוקולד", לצדו של חנן גולדבלט, וב-2006 גילמה את חנה לצד ישראל פוליאקוב בסרטו של דני סירקין "למראית עין". בשנת 2007 השתתפה בסרט "מתוק ומר" בתפקיד מגדת עתידות.
ב-2017 השתתפה בסרט "האופה מברלין".
חיים אישיים

שדה נשואה נישואים שניים לשחקן מוני מושונוב, אותו הכירה בעת הלימודים של שניהם באוניברסיטת תל אביב. בתם אלמה היא זמרת אופרה בברלין, ובנם מיכאל הוא שחקן ומוזיקאי.
אחיה הוא זמר הטנור גבי שדה, גיסתה היא מעצבת האופנה דורית שדה, ואחייניתה היא הזמרת מיקה שדה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  עידו סולומון, ענייני פנים, באתר מאקו, 15 ביולי 2022; במקור, מתוך "אולפן שישי"
↑  חוצלארץ + פרצוף של פוקר, באתר סינמטק תל אביב
↑  המסך ירד: סנדרה שדה היא המפורסמת בתחפושת התות, באתר ‏מאקו‏, 26 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297355405171  GND: 1062282841  ISNI: 0000 0004 0247 9473  LCCN: no2011148668  MusicBrainz: 86473816-67e2-4001-97db-69acf885603b  VIAF: 298011612   WorldCat (עם VIAF): 298011612
יצחק בית אריה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביולי 1930 קובנה, ליטא 
 פטירה:  12 ביולי 2012 (בגיל 82) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יצחק בית־אריה (9 ביולי 1930 – 12 ביולי 2012) היה ארכאולוג ישראלי שהתמחה בחקר הנגב וסיני בתקופות הברונזה והברזל, מרצה ופרופסור במכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב בשנים 1971–2012.
ביוגרפיה

יצחק נולד למאיר ואסתר בית־אריה (אינטריליגאטור), ממקימי נחלת יצחק. אסתר ילדה את יצחק בבית חמיה שבקובנה, וחזרה לביתהּ בארץ כשהיה בן 3 חודשים. אחיו הצעיר הוא מלאכי בית-אריה.
למד בבית הספר "אילון" ובגימנסיה הרצליה, לחם במלחמת העצמאות, ובשנות ה־60  היה התלמיד הראשון במכון לארכאולוגיה של אוניברסיטת תל אביב. ב־1971 כתב עבודת המ.א. שלו "מקדשים בארץ ישראל בתקופות הברונזה התיכונה והברונזה המאוחרת"  המחקר שהוביל לעבודת הדוקטורט נערך בשנים 1971–1977, ובשלהי 1977 הגיש את עבודת הדוקטורט "דרום סיני בתקופת הברונזה הקדומה" שנכתבה בהנחיית משה כוכבי וקיבל תואר דוקטור.
בית־אריה עמד בראש משלחת האוניברסיטה לחקר סיני, שלאחר נפילתו של בנו, במלחמת יום הכיפורים, נקראה בשם "משלחת אופיר לחקר סיני". תוצאות החפירה של שבעה אתרים וסקרים נוספים פורסמו במונוגרפיה.
לאחר הסכם השלום בין ישראל למצרים, עבר לחקר בקעת באר שבע, וחפר שורה של אתרים יהודיים ואדומיים בתל עירא, חורבת עוזה, חורבת רדום (ce'), תל מלחתה וחורבת קיטמית.
היה שותף פעיל בסקר הארכאולוגי של ישראל ופרסם את מפת תל מלחתה (144), חורבת עוזה (145), נחל חמר (146), כפר סבא (77; יחד עם איתן איילון), ראש העין (78; יחד עם משה כוכבי) ולוד (80; יחד עם רם גופנא).
היה חבר המערכת של "קדמוניות" בשנים 1999–2011. וחבר הוועדה המדעית של מוזיאון ארץ ישראל
נפטר ב־12 ביולי 2012 (כ"ב בתמוז תשע"ב) ונטמן בבית העלמין קריית שאול.
ספריו

יצחק בית אריה ופרחיה בק, מקדש אדומי בנגב : תגליות מחפירות קטמית, מוזיאון ישראל, 1987
Ḥorvat Qitmit: An Edomite Shrine in the Biblical Negev, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 11, 1995
Tel 'Ira : a stronghold in the Biblical Negev, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 15, 1999
Archaeology of Sinai: The Ophir Expedition, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 21, 2003
Ḥorvat ‘Uza and Ḥorvat Radum: Two Fortresses in the Biblical Negev, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 25, 2007
Itzhaq Beit-Arieh and Liora Freud, Tel Malḥata : a central city in the Biblical Negev vol. I, Monograph Series of the Sonia and Marco Nadler Institute of Archaeology 32, 2015
הערות שוליים

↑  חנוך סבירוני־דרוץ, "יהודי ליטא בארץ־ישראל", בתוך: יהדות ליטא – כרך שני, עמ' 390.
↑  אתר "גולה ותקומה"
↑  פוצ'ו, הזקנים החוזרים ללמוד בגימנסיה
↑  מקבלי תארים באוניברסיטת ת"א, מעריב, 6 ביוני 1978
↑  מודעת אבל מטעם המוזיאון
↑  יצחק בית אריה באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305758405171  BIBSYS: 1560455414354  BNE: XX1306282  BnF: cb146434937 (data)  GND: 1089828039  ISNI: 0000 0000 6656 220X  LCCN: n89102499  NTA: 18827331X  RERO: 02-A006138837  SUDOC: 080842607  VIAF: 2728745   WorldCat (עם VIAF): 2728745
הרפתקאות מקס

| --- | --- |
 סוגה:  אנימציה / קומדיה
 מדבבים בעברית:  תומר גלר, טליה ברקאי, צביקה שוורצברג, יורם יוספסברג, לירון לב, אלי לולאי, דורית טל שלו, צביקה פורמן, אלי לולאי, שמחה ברבירו, סער בדישי, אפי בן ישראל
 ארץ מקור:  תאילנד 
 שפות:  עברית, אנגלית
 מספר עונות:  6
 מספר פרקים:  60
 הפקה
 אורך פרק:  כ-10 דקות ( 20 דקות בעונה 4 )
 שידור
 רשת שידור:  Nickelodeon 
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  2011–2014
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הרפתקאות מקס (באנגלית Max Adventures או Paddle Pop Adventures) היא סדרת הנפשה ממוחשבת תאילנדית בכיכוב מקס האריה, הקמע של מותג השלגונים האוסטרלי "Paddle Pop" (אנ').
עלילה

מקס הוא אריה יתום מאביו, לאחר שמאסטר הצללים פלש לממלכה והרג את אביו שהיה שליט הממלכה. בזמן הריגת אביו אמו שלחה אותו ביחד עם הפרופסור הינשוף למשפחה חורגת של לוטרות, ושם מקס פוגש לביאה בשם ליאונה, שמצטרפת למקס בכל העונות, וביחד הם צריך לעשות הרבה משימות וללמוד שיטות לחימה כדי להביס את מאסטר הצללים.
דמויות > הדמויות הראשיות

מקס (בחלק מהעונות נקרא כף בוץ) - אריה, הדמות הראשית בסדרה.
ליאונה - לביאה, חברה של מקס.
פרופסור היגה - ינשוף חכם וחבר של מקס.
גנרל קארה - פיל וחברו של מקס, מגושם ואוהב לאכול.
דמויות > הדמויות הרעות

מאסטר הצללים - הנבל הראשי בסדרה, למד כוחות אפלים ולוקח את הקריסטלים בכל עונה כדי לחזק את עצמו, מקס חייב להביס אותו בסוף כל עונה.
קינג קוברה - נחש קוברה בעל ידיים, עוזרו של מאסטר הצללים.
טייגר חאן - טיגריס בנגלי, עוזרו של מאסטר הצללים.
התנין - תנין שנשכר על ידי מלך התנינים וקינג קוברה כדי לשדוד את דוב הספיר.
ליידי פוקס - שועלה ורודה, באור הירח היא הפכה למפלצת וחטפה את פון, הובסה על ידי מקס וליאונה.
רקס - דודו של מקס, קינא מאוד באחינו מקס ובגד באחיו המלך הקודם, כיום הוא משתף פעולה עם מאסטר הצללים.
דמויות > דמיות נוספות

פון אגרוף הברק - קופיף צעיר שנחטף על ידי פוקס, תלמידו של מאסטר לונג.
יוקי - נשרית, לימדה את מקס שיטות לחימה.
קאו טום - דוב מגושם, התנינים הם אויביו המושבעים ששדדו את דוב הספיר.
מאסטר לונג - המאסטר של הקופים ושל פון, לימד את מקס את הזריזות.
טוויץ' וספייק - זיקית וקיפוד (בהתאמה), אחים חורגים של מקס.
סרטים

הרפתקאות מקס - הסרט - איחד את כל פרקי העונה השנייה, יצא בישראל ב-1 בדצמבר 2012.
הרפתקאות מקס והדינוזאורים  - איחד את כל פרקי העונה הרביעית, יצא בישראל ב-2 בינואר 2013.
מקס האריה בממלכת הקסמים - איחד את כל פרקי העונה החמישית יצא ב-2014
מקס בעולם המים - איחד את כל פרקי העונה השישית יצא ב-2015
חתחתול (משחק)

| --- | --- |

 כללי
 סוגה:  משחק לוח 
 
חתחתול (באנגלית: Rat-a-Tat Cat) הוא משחק קלפים המיוצר על ידי חברת פוקסמיינד. זכה בפרס מנסה ובפרס אופנהיים. מקורו של השם העברי הוא דמות בזיכיון "הדרדסים" באותו שם - חתולו המרושע של גרגמל. המשחק מיועד לשניים עד שישה משתתפים.
מטרת המשחק

מטרת המשחק היא להחזיק קלפים שסכום ערכיהם הנמוך ביותר.
סוגי קלפים

הקלפים ממוספרים מ-0 עד 9. על הקלפים של המספרים הקטנים (מאפס עד חמש) מצוירים חתולים ועל הגבוהים (שש עד תשע) מצוירים עכברושים. על כל מספר, דמות שונה של חתול או עכברוש.
קלף 0-חתול כתום דמוי פסל החירות.
קלף 1-חתול אפור בחליפה כחולה.
קלף 2- חתול בצבע כתמתם במכונית אדומה.
קלף 3- חתול רקדן עם רדיו.
קלף 4-חתול כחול בסירה צהובה שדג.
קלף 5- חתול מורה.
קלף 6- עכברים קטנים סוחבין בלון גדול וירוק של חתול.
קלף 7-עכברושית שמחזיקה ברצועה שני חתולים.
קלף 8-עכבר שמנגן בגיטרה.
קלף 9- מלך עכברוש.
בנוסף המשחק מכיל שלושה סוגי קלפי פקודות (שאין להם ערך מספרי ובמקרה שהם נמצאים אצל שחקן בסוף המשחק מחליפים אותם בקלף אחר מהקופה) :
משוך 2 (חתול חקלאי): מחייב למשוך עוד 2 קלפים מהקופה (כלומר, שני תורים נוספים ברצף).
הצץ (ברדלס) : מאפשר למקבל להציץ באחד מקלפיו.
החלף (חתול עם זנב סמור שמחזיק ביד קלפים): מאפשר לשחקן לבחור את אחד מקלפיו ולהחליפו עם קלף של שחקן אחר (לאחר הבחירה ולאחר ההחלפה אין להתחרט; אי אפשר לראות את הקלפים לפני כן או לאחר מכן).
סוגי קלפים > מהלך המשחק

תחילה כל שחקן מקבל ארבעה קלפים הפוכים, ומסדר אותם בשורה אחד ליד השני. מותר לו להסתכל רק בקלף הימני והשמאלי במהלך תחילת המשחק. את הקלפים הנותרים מניחים הפוכים בקופה.
בכל תור מניחים קלף על ערימה. ועל השחקן להחליט אם לקחת את הקלף הזה או את הקלף האחרון שהונח בערימה. השחקן שם את הקלף שקיבל הפוך במקום אחד הקלפים שברשותו, שאותו הוא זורק לערימה.
כששחקן מעריך שסכום מספרי הקלפים שברשותו נמוך משאר המתחרים, הוא יכול לומר את המילה "חתחתול". לאחר מכן כל שחקן מקבל תור אחד נוסף ואז חושפים את הקלפים. אם לאחר החשיפה לאחד השחקנים יש קלף "פקודה", מחליפים אותו בקלף מהקופה. המנצח הוא זה שסכום הקלפים שברשותו הכי נמוך. במידה ולמישהו במהלך התור לאחר אמירת המילה "חתחתול" יש קלף פקודה הוא רשאי להשתמש בו כרגיל.
אין התייחסות מפורשת בהוראות המשחק למצב בו בסיום המשחק הסכום הנמוך נמצא ברשות מספר מתמודדים במקביל. לכן את מצב זה ניתן לפרש כרצון המשתתפים, לדוגמה: כניצחון לכל המתמודדים שמחזיקים בסכום הנמוך ביותר או כניצחון לכל המתמודדים שמחזיקים בסכום הנמוך ביותר למעט המתמודד שהכריז "חתחתול" או היעדר מנצחים כלל.
קאמביו

"קאמביו" (או "קאבו") הוא משחק זהה לחתחתול, ההבדל הוא שמשחקים אותו עם חפיסת קלפים רגילה.
הערות שוליים

↑  המשחק באתר פוקסמיינד
עבד רבאח

עבד רבאח (בערבית: عبد رباح; נולד ב-9 ביוני 1975) הוא כדורגלן עבר, ששיחק בעמדת המגן הימני. כיום הוא מנהל את קבוצת הפועל עראבה.
קריירה

רבאח התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל של הפועל עראבה, ובשנת 1998 הצטרף לבני סכנין מהליגה הארצית (אז הליגה השנייה).
בקיץ 2001 חתם רבאח בהפועל פתח תקווה מליגת העל. ב-26 באוגוסט 2001, רבאח ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 0–1 נגד הפועל תל אביב. ב-17 בנובמבר 2001, רבאח הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 1–6 נגד מכבי נתניה.
לקראת עונת 2004/2005 חזר רבאח לבני סכנין. ב-21 באוגוסט 2004, רבאח ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 3–4 נגד הפועל באר שבע. ב-16 בספטמבר 2004, ערך את הופעת הבכורה שלו בזירה האירופית בהפסד 0–2 נגד ניוקאסל יונייטד. רגע לפני ההמראה של סכנין למשחק הגומלין נגד דפורטיבו לה קורוניה במסגרת מוקדמות גביע אופ"א, רבאח נעצר ביחד עם שישה משחקני הקבוצה בנמל התעופה בן-גוריון, בחשד שגנבו בשמים מהדיוטי פרי.
ב-14 בנובמבר 2008 חתם רבאח באחווה עראבה מליגה א', בה שיחק עד שפרש מכדורגל בקיץ 2015.
בעונת 2019/2020 חזר לשחק כדורגל כאשר חתם בהפועל עראבה מליגה ג'.
בסוף עונת 2022/23 פרש מכדורגל.
מחוץ לכדורגל

לרבאח הכשרה כמהנדס מבנים מטעם הטכניון.
הערות שוליים

↑  ההתאחדות לכדורגל בישראל - פרטי בעל תפקיד, באתר www.football.org.il
↑  תומר גנור, סכנין: רבאח ולנדוואי חתמו; אכזבה ממיעוט התרומות, באתר ynet, 4 ביוני 2004
↑  גלי צה"ל, ‏7 שחקנים של בני סכנין נעצרו אמש בנתב"ג בחשד שגנבו מחנות הבשמים בדיוטי-פרי, באתר גלובס, 24 ביולי 2008
1 2  עדי סרדס, הסמל האחרון? עבד רבאח חוזר הביתה - לעראבה, באתר ynet, 14 בנובמבר 2008
תאופיק אבו ואיל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1976 (בן 49 בערך) אום אל-פחם, ישראל 
 מדינה:  ישראל
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
תאופיק אבו ואיל (בערבית: توفيق ابو وائل; נולד בשנת 1976) הוא במאי ערבי-ישראלי, זוכה פרס האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2021.
ביוגרפיה

תאופיק אבו ואיל נולד באום אל-פחם ולמד בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב ובין השנים 1996 ל-1998 עבד בארכיון הסרטים באוניברסיטה. אחר כך לימד דרמה בבית הספר ע"ש חסן ערפה ביפו.
הוא צילם מספר סרטים קצרים ודוקומנטריים, בהם "לחם, חשיש והירח" (1997), "אני עוזב, את נשארת" (1998), "יומנה של זונה ממין זכר" (1999) ו"מחכים לסאלח אל-דין" (2001). סרטו הראשון באורך מלא, "עטאש", זכה להצלחה רבה. זהו סרט דובר ערבית, העוסק במשפחה ערבית המתגוררת באזור מבודד לאחר שבת המשפחה נאנסה והואשמה בחילול כבוד המשפחה. הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל קאן, שם זכה בפרס הביקורת. כעבור כשנה זכה ביחד עם סרטה של קרן ידעיה, "אור", בפרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים. היה מועמד בשש קטגוריות לפרסי אופיר מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וזכה בפרס הצילום.
ב-2011 יצא סרטו "התפוררות", העוסק בזוג המתגורר במזרח ירושלים.
באוגוסט 2019, עלתה הסדרה "הנערים", ברשת HBO האמריקאית העוסקת בחטיפתו ורציחתו של מוחמד אבו ח'דיר. את הסדרה יצר יחד עם שני היוצרים הישראליים חגי לוי ויוסף סידר. זו הסדרה השנייה של רשת HBO שאינה בשפה האנגלית.
אבו ואיל הוא הבמאי ואחד היוצרים והכותבים, יחד עם גיא סידיס ונירית ירון,  של הסדרה עלומים המשודרת בכאן 11 החל מאוקטובר 2021 ועוסקת בחבורת נערים בבית ספר לנוער בסיכון.
פילמוגרפיה

"לחם, חשיש והירח" (1997)
"אני עוזב, את נשארת" (1998)
"יומנה של זונה ממין זכר" (1999)
"מחכים לסאלח אל-דין" (2001)
"עטאש" (2004) -  סרט באורך מלא
"התפוררות" (2011) -  סרט באורך מלא
"אהבה על פי דרישה" (2014) - מתוך: מכתבי אהבה לקולנוע
"הנערים" (2019) -  סדרת טלוויזיה
"עלומים"  -  סדרת טלוויזיה
אליענה שכטר

| --- | --- |

אליענה שכטר
 לידה:  10 באפריל 1976 (בת 48) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליענה שכטר (נולדה ב-10 באפריל 1976) היא שחקנית ובמאית ישראלית.
ביוגרפיה

אליענה שכטר נולדה וגדלה בירושלים. הוריה, אלכסנדר (אלכס) וסילביה שכטר, הם ילידי מנדוסה, ארגנטינה, שם הכירו בתנועת השומר הצעיר ועלו ביחד לישראל. אביה הוא רוקח ובעליו של "ד"ר בלה", בית מרקחת ירושלמי ותיק. אמה היא פסיכולוגית קלינית. אחיה, יואל שכטר, צעיר ממנה בשבע שנים ועוסק בהיי טק בחברת apirro, בתפקיד מהנדס בכיר.
שכטר למדה בתיכון בית הספר הפתוח "הניסויי" במגמת תיאטרון, בה עשתה חמש יחידות בגרות עם המורה המיתולוגי אשלי טוביאס. באותה תקופה הופיעה בהצגה "בדלתיים סגורות", שעלתה במסגרת עצמאית, בבימויה של רות ריינר. בכיתה י' שיחקה בסדרת הטלוויזיה "היה או לא היה", פרי עטו ובבימויו של שמעון יקותיאל, שעוסקת באגדות.
למדה תואר ראשון במשחק, אוניברסיטת תל אביב, מצטיינת חוג (2000-1996). בין מוריה היו נולה צ'לטון, יורם בוקר, חנה הכהן ורות קנר. במהלך לימודיה זכתה במלגה ע"ש מייקל זוננפלד בתחום מחול-כוריאוגרפיה וביצוע מטעם אוניברסיטת באר–שבע. בסיום התואר למדה משחק ב-Atlantic Theatre Company, ניו יורק (סמסטר קיץ, 2002).
קריירה

שכטר שיחקה בהצגה "פרנהיים", על-פי ש"י עגנון (2002–2004), יצירתה של אלית ובר בבימויה של מאשה נמירובסקי. הצגה של בובות ומסיכות זכתה בפסטיבל דו-אומן 99 והשתתפה בפסטיבלים בטוקיו, קיוטו ומוסקבה.
ב-2004 ביימה את ההצגה "כיפה אדומה ילדה גדולה", פרי עטה של שרית גורן, שזכתה בפרס חביבת הקהל, פרס התלבושות ופרס המוזיקה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
בשנת 2006 שימשה כדרמטורגית של ההצגה: "טרגדיה ב-18 דקות", אותה כתבה וביימה גאיה וילדמן. זוכת פרס ההצגה והמחזה בפסטיבל Smallבמה.
למדה גרמנית במכון גתה, תל אביב ובAkademie für Fremdsprachen, ברלין (2007–2009).
ניהלה את העתודה של מגמת התיאטרון בתיכון א' לאמנויות תל אביב (2001–2008). ב-2006 ביימה פרויקט במגמה למוזיקה. היה זה קונצרט תיאטרלי, כתבה סיפור על סביב יצירות מוזיקליות שנכתבו בגטו טרזיינשטט והמחיזה את סיפוריה של ניצולת הגטו מנקה אלטר. ג'אד נאמן הציע להפוך את המופע לדו-לשוני. המחזה תורגם לגרמנית והוצג בארץ ובגרמניה בשיתוף עם סטודנטים מקונסרבטוריון Schwerin גרמניה.
ב-2005 הצטרפה שכטר לאודליה מורה-מטלון, כבמאית שותפה וכשחקנית להצגה "פרומות" פרי עטה של מורה-מטלון (2005–2007). למופע התלוותה מוזיקה של יוסי בן נון והוא זכה בפסטיבל עכו 2005.
בשנת 2007 שימשה כעוזרת במאי בהצגה "אמנות", מאת של יסמינה רזה, הפקה של Post Theater בפסטיבל Rohkunstbau, ברלין.
שכטר שיחקה בשתי עונות של הסדרה "תמרות עשן", בבימויו של עודד דוידוף, ששודרה בHOT3. היא גילמה את דמותה של לילי, אחות הקיבוץ, שמחפשת את בן זוגה שנעלם יחד עם שאר חברי תמרות עשן. ב-2008 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "אמא'לה", בתפקיד המחנכת, בבימויו של רם נהרי. בסדרה כיכבה אורנה בנאי.
היא שיחקה בהצגה "נמר חברבורות", בבימויה של אלית וובר, שהציגה בתיאטרון תמונע (2008–2009).
ב-2009 שיחקה בסדרת נוער "דאוס", בבימויו של גידי דר, ששודרה ב-yes. היא שיחקה את אמא של רוי שכטר (מיכאל אלוני).
ב-2009 ביימה ביחד עם עדי רייס את הסרט התיעודי הקצר (8 דקות) "חדר 28 - רסיסי זיכרון" המספר על חבורת נשים שגרה בגטו טרזיינשטט.
ב-2011 שיחקה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה". היא גילמה את דמותה של ד"ר כספי, הפסיכולוגית של אשת ראש הממשלה. באותה שנה שיחקה בסדרה "פלפלים צהובים". היא גילמה את דמותה של ד"ר אשל, נוירולוגית ילדים, שמאבחנת את עומרי (מיכאל זפסוצקי), בנם של איילת ויניב אוחיון (עלמה זק ויוסי מרשק) כאוטיסט.
היא מביימת אחת לשנתיים אופרטה בתיכון בליך, רמת גן, בהשתתפות תלמידי המוזיקה של בית הספר.
ב-2012 שיחקה בסרט הקולנוע "חנה ארנדט", בבימויה של מרגרטה פון טרוטה. בנוסף שיחקה בסרט מלאכיות בלבן שיצרה טלי אברהמי שם מגלמת רופאה יהודיה במחנה אוושויץ.
בפברואר 2013 שיחקה שכטר בשתי סדרות טלוויזיה: האחת, "המגפה", מאת ימי ויסלר ומעיין בלום, בבימויו של ויסלר, ב-HOT3. שם גילמה את דמותה של רותי האחות הסקסית שמאוהבת בדוקטור (מנשה נוי). השנייה, "שטיסל" ב-Yes, בבימויו של אלון זינגמן. שם גילמה את טובי שטיסל, אשתו של צבי אריה שטיסל (שראל פיטרמן).
בשנת 2016 שיחקה בסדרה "מסובך" של רן שריג.
הצטלמה לסרט הקולנוע "תחת אותה השמש" של סאמח זואבי ושיחקה מתנחלת. בסרט שיחק גם יוסי מרשק.
מאז שנת 2007 ועד 2013 ניהלה שכטר סדנאות תיאטרון של תיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער. מאז שנת 2008 היא מרצה בקורס מספרי סיפורים בספריית בית אריאלה.
התנדבה במשך שנה באס"ף (ארגון סיוע לפליטים ומבקשי מקלט).
מתגוררת בגבעתיים.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה וסוגה | תפקיד | ערוץ | יוצר | תסריטאי | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | המגפה (מיני-סדרה סאטירית) | רותי, אחות | HOT3 | ימי ויסלר, מעיין בלום |  | ימי ויסלר |
| 2013 | שטיסל | טובי שטיסל | YES | אורי אלון ויהונתן אינדורסקי | אורי אלון ויהונתן אינדורסקי | אלון זינגמן |
| 2011 | פלפלים צהובים | ד"ר אשל, נוירולוגית ילדים | ערוץ 2 | קרן מרגלית | קרן מרגלית | אמנון קוטלר, קרן מרגלית |
| 2011 | ילדי ראש הממשלה | ד"ר כספי | 3 HOT | שחר מגן ונועה רוטמן | שחר מגן ונועה רוטמן | אלון בנארי |
| 2008, 2011 | תמרות עשן | לילי שלח | HOT3 | עודד דוידוף ונח סטולמן | נח סטולמן | עודד דוידוף |
| 2010 | מתלהבת (סדרה קומית) | מנחת קבוצה, תפקיד אורח | ערוץ 10 | יונתן קוניאק, אסף גיל, אסף בייזר, מיה דגן | מיה דגן | אילן עבודי |
| 2009 | דאוס (סדרת נוער) | אמא של רוי | yes | דני וסרמן, גידי דר | דני וסרמן | גידי דר |
| 2008 | אמא'לה | תפקיד אורח, המחנכת | שידורי קשת, ערוץ 2 | מולי שגב, תמר מרום, רם נהרי | תמר מרום | רם נהרי |
| 2007 | Confini d'Europa בפרק "יוטבתה" | תפקיד ראשי | סרטי ויבו, איטליה |  |  | קורסו סאלאני (Corso Salani) |
| 1992 | היה או לא היה | תפקידים שונים | ערוץ 1 |  | שמעון יקותיאל | שמעון יקותיאל |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | תסריטאי | במאי | מפיק |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | בבוידעם (סרט עלילתי קצר) | תפקיד ראשי | אבנר בן-נאים | אבנר בן-נאים |  |
| 2008 | יותם (סרט גמר במסגרת מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות) | תפקיד ראשי |  | יהונדב פרידמן | זוכה קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב וקרן סנונית |
| 2011 | תחת אותה השמש (סרט קולנוע באורך מלא) | מתנחלת, תפקיד משני |  | סאמח זואבי |  |
| 2012 | חנה ארנדט (קופרודוקציה צרפת- גרמניה-לוקסמבורג) | רחל, תפקיד משני |  | מרגרטה פון טרוטה | בטינה ברוקמפר, יוהנס רקסין |
פילמוגרפיה > קולנוע > תיאטרון

| שנה | הצגה | תפקיד | מחזאי | במאי | תיאטרון | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2008–2009 | נמר חברבורות | תפקידי הנשים |  | אלית ובר | תיאטרון תמונע | השתתפה בפסטיבל אישה בתיאטרון חולון |
| 2007 | אמה ויגואר | לוטי | עינת ברנובסקי על-פי ספרה של אריקה פישר | אורלי רביניאן | תיאטרון קריאה בצוותא |  |
| 2005–2007 | פרומות |  | אודליה מורה-מטלון | משחק ובימוי: אודליה מורה-מטלון ואליענה שכטר | תיאטרון צוותא | זוכת פסטיבל עכו 2005 |
| 2005 | היום של סבתא | הנכדה | נילי יצחקי (כיום נילי גפן) | כפיר אזולאי | תיאטרון צוותא |  |
| 2004 | האחרונה | אחות | שהרה בלאו | אילן תורן | פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא |  |
| 2002–2004 | פרנהיים |  | ש"י עגנון | מאשה נמירובסקי ואלית ובר | זוכת פסטיבל דו-אומן 99. משתתפת בפסטיבלים בטוקיו, קיוטו ומוסקבה. |  |
| 2002–2004 | הג'ירפה הנמוכה |  | שרית גורן | מיקי מבורך |  | זוכת פסטיבל חיפה להצגות ילדים 2002. ההצגה עובדה לקלטת לילדים |
| 2001 | מעשה באישה שהפכה אילמת | האישה האילמת |  | יורם בוקר |  |  |
| 2001 | כאן נמלה, רות קיבלתי | חתולה | שרית גורן | מור פרנק | תיאטרון הסימטה |  |
פילמוגרפיה > בימוי > קולנוע

| שנה | סרט | סוגה | מפיק |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | חדר 28- רסיסי זיכרון (בימוי משותף עם עדי רייס) | סרט תיעודי קצר | הופק עבור ROOM 28 e.V. Berlin, 2009 |
פילמוגרפיה > בימוי > תיאטרון

| שנה | יצירה | כותב | היכן הציגה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | העלמה והמוות | אריאל דורפמן | בית הספר למשחק של שרון אלכסנדר |  |
| 2004 | כיפה אדומה ילדה גדולה | שרית גורן | פסטיבל חיפה להצגות ילדים | זוכת פרס חביבת הקהל, פרס התלבושות ופרס המוזיקה בפסטיבל חיפה לילדים ונוער |
| 2005 | נוטות החסד | אייסכילוס |  | עם תלמידי מגמת התיאטרון של תיכון א' לאומנויות |
| 2006 | זיטרה-מחר | אליענה שכטר | קו-פרודוקציה של קונסרבטוריון Schwerin גרמניה, ותיכון א' לאמנויות תל אביב | בתמיכת שגרירות גרמניה וקרן רקנאטי. הפרויקט הפך לסרט תיעודי בבימויו של ג'אד נאמן |
הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים

הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים (ZK) היה ארגון שייצג עקורים יהודים באזור הכיבוש האמריקאי בגרמניה לאחר מלחמת העולם השנייה והשואה, בשנים 1945–1950. הוועד ראה עצמו גוף ציוני החייב לדאוג לרווחתם ושיקומם של ניצולי השואה הנמצאים בשטח הכיבוש האמריקאי. ובנוסף הוועד סייע ליהודים לצאת מגרמניה לארץ ישראל וליעדים אחרים.
הוועד החל לפעול ב-1 ביולי 1945 באמצעות מאמציו של ד"ר זלמן גרינברג, לשעבר מנהל בית החולים בגטו קובנה, הרב אברהם קלוזנר, רב בצבא ארצות הברית, ואחרים. ב-7 בספטמבר 1946 הוכרה הוועדה כמייצג המשפטי והדמוקרטי של היהודים המשוחררים באזור האמריקאי על ידי הממשל הצבאי האמריקני בגרמניה (אנ').
היושב ראש הראשון היה זלמן גרינברג. בשנת 1946, לאחר עלייתו של גרינברג לארץ ישראל, החליף אותו דוד טרגר ואחר כך אברהם טרגר. אברהם טרגר כיהן כיושב ראש הוועדה בין השנים 1946–1948, ואז עלה עם אשתו אידה לחיפה.
היסטוריה

באזור הכיבוש האמריקני בגרמניה התארגנה במהירות הקהילה היהודית במחנות עקורים רבים למטרות ייצוג היהודים המשוחררים. באזור זה, קם ועד מרכזי שראה עצמו נציג דמוקרטי נבחר של ניצולי השואה. תפקידי הוועד בקרב ניצולי השואה היו רבים ומגוונים.
התפקידים כללו פעילות ארצית :ייצוג שארית הפליטה מול גופים שונים כגון: הצבא האמריקאי ,,אונרר"א ,ג'וינט, הרשויות הגרמניות המקומיות.
הוועד המרכזי היה מעורב בפעילות מקומית במחנות העקורים :
חיפוש קרובים: - הוועד הקים מערכת לאיתור קרובים, ועזר להשלים את חמשת כרכי התיעוד של הרב קלאוזנר שפירטו את שמות הניצולים ואת פרטיהם האישיים.
שירותים רפואיים: -הועד המרכזי בסיוע רופאים יהודים יצר מערכת בריאות נפרדת ליהודים, הדבר שיפר את שירותי הבריאות שניתנו ליהודים.
חינוך ותרבות:,- בכל המחנות הגדולים הוקמו בתי ספר ארגנו קורסים להכשרה מקצועית, תעסוקה מועילה, נוסדו תזמורות וקבוצות תיאטרון.
כינון ועדות היסטוריות:- ועדות אילו התמנו כדי לאסוף עדויות אישיות, מסמכים, צילומים, יומנים וכו' שיעמדו לרשות ההיסטוריונים בעתיד כדי שיוכלו להעמיד את פושעי המלחמה לדין.
בנוסף הוועד דן בסוגיה מה לעשות עם ילדי שארית הפליטה הנמצאים במחנות העקורים האם להעבירם לאנגליה, צרפת או לארץ ישראל. וכיצד להתמודד עם זרם הפליטים היהודים שהגיע לאזור האמריקאי.
בכל אחד ממחנות העקורים הוקמו ועדות עבודה, שטיפלו בבעיות כלכלה, חינוך הגירה, עליה, בריאות ודת. ב-1 ביולי 1945 התכנסו הוועדות לישיבת יסוד של ועד מחנות העקורים היהודים בפלדאפינג. בדיון השתתפו גם נציגי הבריגדה היהודית והממשל הצבאי של בעלות הברית. לאחר מכן קמה מועצה זמנית וועד מבצע בראשות זלמן גרינברג. הוועד המרכזי הכריז על פירוקו ב-17 בדצמבר 1950 במטה שלו, המוזיאון הגרמני במינכן. מהקבוצה המקורית שהקימה את הוועדה נותר רק הרב שמואל סניג (אנ'). כל האחרים כבר היגרו, רובם לישראל. הרב סניג נותר להשלים את המהדורה המלאה הראשונה של התלמוד שפורסמה באירופה לאחר השואה, שכונה "תלמוד הניצולים".
ראו גם

תנועת הבריחה
לקריאה נוספת

מדף האינטרנט של CCLJ:
באואר, יהודה. "ארגון ניצולי השואה", מחקרי יד ושם, כרך א'. 8 (1970)
היימן, אברהם ס. הבלתי מנוצח, ירושלים, 1993
מנקוביץ, זאב. "גיבושה של שארית הפליטה", מחקרי יד ושם, כרך א'. 20 (1990)
שוורץ, ליאו. הגואלים (The Redeemers), ניו יורק, 1953
הערות שוליים

1 2  "The Central Committee of the Liberated Jews (1945-1950)"
↑  https://www.jta.org/1947/10/24/archive/exodus-jews-preparing-to-move-to-new-quarters-await-report-of-inspection-committee
↑  עדה שיין, בין שיקום בריאותי למאבק פוליטי -שארית הפליטה במחנות העקורים בגרמניה, 1946, ילקוט מורשת, עמ' 100-101
↑  זאב מנקביץ, בין זכרון לתקווה ,ניצולי השואה בגרמניה הכבושה, ירושלים: יד ושם, תשס"ז, עמ' 122-123