פסיפס הציפורים (ירושלים)
תיאור וניתוח

פסיפס הציפורים, כמשתמע משמו, עשיר בדמויות ציפורים, הנתונות בתוך 43 מסגרות עגולות של שריגי גפן. הפסיפס תחום במסגרת "צמה" ססגונית. זהו פסיפס סימטרי, בו האלמנטים המופיעים מימין כמו "משתקפים" בהתאמה משמאל, כך שלכל ציפור יש בת זוג ממול, למעט הציפורים והכלים שבציר המרכזי. בשל כך, רוב העופות פונים אל הטור המרכזי של הפסיפס. הציפורים נעדרות "עומק" ופרספקטיבה, שכן בעוד שאמנות הפסיפס היוונית והרומית התבססו על פרספקטיבה ותיאור תלת-ממדי של הדמויות, הרי שהפסיפס הביזנטי, שהתפתח בארץ ישראל במחצית המאה החמישית, הושפע מהאמנות המזרחית הנוטה ל"השטחה" של הדמויות, ולחלוקת השטח לריבועים או למדליונים.
ראשיתו של הפסיפס בכניסה לחדר, שם מוצגת אמפורה מסוגננת, משני עברייה טווסים. אמפורה וצמד טווסים הם מוטיב נפוץ באמנות הפסיפס הביזנטית בארץ ישראל, וניתן למצוא כדוגמתה בכנסייה העתיקה בנהריה גם בבתי כנסת מהתקופה הביזנטית או בכנסייה הביזנטית בסבסטופול. מן האמפורה משתרגים ענפי גפן דקים ועגולים, היוצרים את מסגרת המדליונים, בהם מוצגים העופות השונים. מענפים אלה יוצאים עלי גפן ואשכולות ענבים עגולים, הפזורים בפסיפס כולו. ענפי גפנים משתרגים הם מוטיב נפוץ ברצפות פסיפס ביזנטיות בארץ ישראל, וגם בבתי כנסת בני התקופה, כמו בעזה ובמעון. נראה שהאמנים בני התקופה המשיכו בכך את מורשת הפסיפס הרומית.
מיני העופות שמוצגים בפסיפס הם: פֶּרֶס, יונת סלעים, תרנגול הבית (זכר ונקבה), יאורית מצרית, פלמינגו, אנפה ארגמנית, פורפיריה כחולה, פסיון מצוי, דררת קרמר, טווס הודי, חוגלת סלעים. חלק ממיני העופות מופיעים יותר מפעם אחת. אמני הפסיפס הארמניים הרבו להשתמש במוטיבים מהטבע הסובב ומחיי החקלאות המקומית, כמו כלים, צומח, עופות ויונקים. שימוש במוטיבים מהחי והצומח מאפיינים את הפסיפסים מהתקופה הרומית והביזנטית, בישראל ומחוצה לה. הדיוק בפרטים האנטומיים והצבעים הוא מרשים, ומאפשר זיהוי מיני החי והצומח בפסיפס הנוכחי ובפסיפסים נוספים רבים בני התקופות.
מוטיבים אלה הפכו לסימן היכר מובהק של האמנות הארמנית בכלל, ועד היום מאופיינת הקרמיקה הארמנית, למשל, בעיטורים מן הטבע.
במרכז הפסיפס עובר ציר אורך מרכזי, ובו מדליונים המכילים גם אלמנטים אחרים מאשר ציפורים; המדליון שמעל האמפורה, למשל, מציג סל גדול ובו שפע של פירות תפוחי עץ אדומים. במדליון שמעליו מוצגת יאורית מצרית ומעליה מדליון נוסף ובו אמפורה בדגם קונכייה. במדליון הבא מציג פֶּרֶס, ומעליו כלוב עם חוגלה בשבי. המדליון הבא מציג סל מלא באשכולות ענבים, ומעליו מדליון אחרון המציג זוג דררות שעומדות על שריגי גפן. מדליון זה הוא היחיד המציג זוג ציפורים יחד במדליון אחד.
נושא הפסיפס, לדעת חוקרים רבים, הוא זיכרון החיים את המתים, והמעבר בין העולם הזה לעולם הבא. הכתובת שבראש הפסיפס מעידה כי הקפלה נועדה לשמר את זכרם של המתים, והפסיפס כולו בא, אפוא, לחזק את החיבור שבין העולמות. על פי תפיסה זו, יש לראות, למשל, את הציפור בכלוב כסמל לנשמה הכלואה בגוף, המבדיל אותה מהנשמות נטולות הגוף שבעולם הבא. הקונכייה, המופיעה מעל האמפורה בציר המרכזי של הפסיפס, היא מוטיב שאול מאמנות יוון העתיקה, בה היא משמשת כסמל למקום קדוש ולמלכות. ייתכן שיש לראות בכך סמל ל'מלכות השמים', שאת מפתחותיה העניק ישו לפטרוס לפני מותו (הבשורה על-פי מתי, פרק ט"ז). בנוסף, ישנו הנשר (או העיט), שבניגוד לשאר הציפורים, מביט אחורה, ואולי מסמל בכך את פרידת המתים ואת זיכרונם. האמפורה הגדולה, שריגי הגפן, וצמד הטווסים משמשים אף הם כמוטיבים מחיי העולם הבא, כפי שכתב החוקר מיכאל אבי-יונה על בית הכנסת במעון שבדרום הר חברון: "האמפורה ודליות הגפן מייצגות את גן עדן, והטווסים שמשני הצדדים מסמלים את האלמוות."
נירית שלו-כליפא, חוקרת מ"יד בן צבי", מצאה בשריגי הגפן באמנות הנוצרית הליטורגית ביטוי ליין, המסמל את דמו של ישו. סלי הפירות המופיעים במרכז הפסיפס מסמלים את בשרו של ישו, כהשלמה לאירוע הסעודה האחרונה : "ויהי בּאָכְלם וייקח ישׁוּ את הלחם ויברך ויפרוֹס ויתן לתלמידים ויֹאמר: 'קחוּ ואכלוּ, זה הוּא גוּפי.' וייקח את הכּוֹס ויברך ויתן להם ויֹאמר: 'שׁתוּ ממנה כֻּלְּכֶם, כּי זה הוּא דמי, דם הבּרית החדשׁה הנשׁפּך בעד רבּים לסלִיחת חטאים." (הבשורה על-פי מתי, פרק כ"ו). הציפורים השונות מסמלות באמנות הנוצרית הקדומה את נשמות המאמינים, כך שהפסיפס מבקש להעביר את מסר האמונה בישו, שבזכות קורבנו האישי תבוא הגאולה, ונשמות החיים תחבורנה לנשמות המתים. אישוש לרעיון זה ניתן למצוא בדמות השקנאי, הניצבת מעל האמפורה בלב הפסיפס, ומייצגת ביצירות נוצריות רבות את ישו, שהקריב את עצמו למען המאמינים, כפי שהשקנאית האם "מקריבה" את עצמה למען גוזליה.
מאידך, נראה שתפקיד הפסיפסים לתאר מציאות מקומית, יכולות חקלאיות, להעביר מסרים ריאליסטיים ומובנים לצופים של השקפות תרבותיות ודתיות, יכולות ציד, השתלטות על הטבע וניצולו, הישגים בהשגת מזון איכותי, ובכנסיות ובבתי כנסת נוסף אלמנט של הבטחה למאמינים שיסתופפו בצל האמונה ויתברכו אף הם בשפע מזון, מן החי ומן הצומח והגנה, כמו פטרוני המבנה.