stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד
מידע על הקבורים

בבית הקברות רשומים 4,487 חללים מזוהים שבאחריות ועדת חבר העמים לקברי מלחמה כשרובם מתו במלחמת העולם הראשונה ורק כ-300 מתו במלחמת העולם השנייה. לרבים מהחללים יש חלקות קבר ולחלקם לא. בין אותם שאין להם חלקת קבר נמנים כ-2,730 חיילים שמקום קבורתם לא נודע וכן חלק מהחיילים ההינדים מהודו שעל פי אמונתם נשרפה גופתם.
בנוסף נקברו במקום 127 חללים שלא מצבא בריטניה (ביניהם חללים טורקים ממלחמת העולם הראשונה).
רבים מחללי המערכה במלחמת העולם הראשונה לא מתו ישירות בידי האויב. היקף הפטירות כתוצאה מתברואה ירודה ומחלות האופייניות לאזורי ביצות (למשל מלריה) היה גבוה מאוד. כמו כן כשל המערך הרפואי של הבריטים ורבים מהפצועים נפטרו לאחר טיפול לא מספק וחוסר יכולת לפנות פצועים לבתי חולים.
החלל הידוע ביותר בבית הקברות הוא גנרל פרדריק סטנלי מוד שקיבל את הפיקוד על זירת מסופוטמיה במרץ 1916 ולאחר שחיזק את כוחותיו יצא בדצמבר 1916 למערכה מחודשת על בגדאד אותה כבש במרץ 1917. מוד זכה לראות עוד ניצחונות של הצבא הבריטי לפני שנפטר בנובמבר 1917 מכולרה ונקבר בבית הקברות הצבאי בעיר.
בבית הקברות קבור גם חלל יהודי, מתנדב מארץ ישראל (טוראי יהודה דודין שהתנדב לשירות בצבא הבריטי). כמו כן יש לציין את דוד רזיאל שנהרג בעיראק ב-20 במאי 1941 עקב התקפה של מטוסים גרמניים.
מקום בית הקברות ומצבו

בית הקברות נמצא ברחוב Safyyudinn al-Hilli שבשכונת Al-Sarrafiya על הגדה הצפונית של החידקל.
בתקופת שלטונו של סאדם חוסיין הקפיד השלטון לשמור על מצבו של בית הקברות, בסיוע תושבים מקומיים (בעיקר משפחת פרי Frei), ואיפשר לוועדה לתחזק את בית הקברות באופן סדיר. בעקבות מלחמת עיראק ב-2003 והפלת סאדם התערערה היציבות הביטחונית שצמצמה את יכולת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה לתחזק את בתי הקברות בעיראק. במקביל התעוררה התנגדות אנטי אמריקאית שבאה לידי ביטוי, בין השאר, בפגיעה בבתי הקברות הבריטים. על אף הקשיים המשיכה הוועדה בפעולות התחזוקה של בית הקברות ועד 2012 הצליחה לייצב ולהחליף כ-500 מצבות שנפגעו.
לאור הקושי לתחזק את בית הקברות מחזיקה הוועדה 2 כרכים של רשומות החללים בבית הקברות במטה הראשי של הוועדה, ששוכן מאז 1972, בעיירה מיידנהד (Maidenhead) שממערב ללונדון.
טענות לאפליה בהנצחה

בשנים האחרונות נטען נגד הוועדה לקברי מלחמה לקיום אפליה באופן ההנצחה של חלק מחיילי צבא בריטניה, במיוחד בנוגע לחיילים מהודו, מזרח אפריקה, מערב אפריקה, מצרים וסומליה. לפי כללי ההנצחה שנקבעו לוועדה יש להנציח את כל החללים באופן אחיד, אם על גבי מצבות או על אנדרטאות ולפי הטוענים הוועדה מתרכזת בעיקר בהנצחת החיילים ילידי אנגליה ומזניחה את הנצחתם של בני לאומים אחרים ששירתו בצבא הבריטי. ההערכה היא שכ-50,000 חללים הונצחו באופן לא שוויוני (כלומר רשומים בספרים באנגליה אבל לא חקוקים בבתי הקברות) ועוד כ-100,000 חללים כלל לא הונצחו.
הוועדה מכירה בטעותה זו ומצהירה על כוונתה לתקן אפליה זו.
ספציפית לבית הקברות בבגדאד מדובר על חללים הודים שרשומים בספרים אולם שמם אינו מופיע בבית הקברות. לדברי הוועדה יש כוונה לתקן מצב זה כשהמצב הביטחוני יאפשר זאת.
ראו גם

בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה
בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה
בית הקברות הצבאי הבריטי בכות
לקריאה נוספת

Haythornthwaite, Philip J. (1996). The World War One Source Book. London: Arms and Armour Press. ISBN 1-85409-351-7.
Moberly, F.J. (1997) [1923]. Official History of the War: Mesopotamia Campaign. London: Imperial War Museum. ISBN 1-870423-30-5.
Barker, A. J. (2009). The First Iraq War – 1914–1918: Britain's Mesopotamian Campaign. New York: Enigma Books. ISBN 978-0-9824911-7-1.
Knight, Paul (2013). The British Army in Mesopotamia, 1914–1918. Jefferson, NC: McFarland. ISBN 978-0-7864-7049-5.
Moberly, F. J. (1997) [1927]. The Campaign in Mesopotamia 1914–1918. History of the Great War Based on Official Documents. Vol. IV. Compiled at the Request of the Government of India, under the Direction of the Historical Section of the Committee of Imperial Defence (Imperial War Museum and Battery Press repr. ed.). London: HMSO. ISBN 978-0-89839-290-6.
הערות שוליים

↑  רשימת החללים בבית הקברות בבגדאד, באתר "ועדת חבר העמים לקברי מלחמה"
↑  קיימת בבית הקברות חלקה של חיילים הינדים
↑  מנהג זה לא התייחס לחיילים הודים מוסלמים שנקברו כמו החיילים הנוצרים
↑  רזיאל הובא לקבורה בבית עלמין צבאי באל-חבאניה ובהמשך הועברה גופתו לקפריסין וב-16 במרץ 1961 הובא לקבורה בבית הקברות הצבאי בהר הרצל
↑  שומרי בית הקברות מתחננים לעזרה, באתר טיימז, 23 בפברואר 2020
↑  דו"ח ה"לא מונצחים", באתר "ועדת חבר העמים לקברי מלחמה"
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
ג'ורג' מלון

ג'ורג' וילסון מלון (באנגלית: George Wilson Malone‏; 7 באוגוסט 1890 – 19 במאי 1961) היה מהנדס אזרחי ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שייצג את מדינת נבדה בסנאט של ארצות הברית.
ביוגרפיה

מלון נולד בפרדוניה (Fredonia) שבדרום-מזרח קנזס. בצעירותו עבר לרינו שבנבדה ועבד שם כמהנדס אזרחי והידראולי בעת שלמד באוניברסיטת נבדה ברינו (אנ'). בשנת 1917 השלים מלון את לימודיו הגבוהים, ומיד לאחר מכן התגייס אל הכוחות המזוינים של ארצות הברית משנכנסה ארצו למלחמת העולם הראשונה. תחילה שירת בחיל תותחנים, אך בסופו של דבר הפך לקצין מודיעין גדודי והוצב בצרפת ובממלכה המאוחדת עד 1919. בתום המלחמה שב לעיסוקיו בהנדסה אזרחית. בשנים 1927–1935 היה מהנדס המדינה של נבדה.
בשנת 1934 הצטרף מלון לפוליטיקה של ארצות הברית כשערך את ניסיונו הראשון להיבחר אל הסנאט של ארצות הברית מטעם נבדה. ניסיון זה עלה בתוהו כאשר גרף 33% בלבד מקולות הבוחרים, והובס בידי קי פיטמן (אנ'), הסנאטור הדמוקרטי המכהן והנשיא הזמני של הסנאט של ארצות הברית. במהלך מלחמת העולם השנייה עבד מלון בסנאט כיועץ הנדסי לחומרי מלחמה. בבחירות 1944 התמודד פעם נוספת לסנאט מול פט מקארן (אנ'), וגם בפעם זו הפסיד, אך שיפר את תוצאתו מהתמודדותו הקודמת – וגרף 41% מהקולות.
בבחירות 1946 התגשמה משאלת לבו של מלון, ועלה בידו להיבחר לסנאט. הוא ניצח את ברקלי באנקר (אנ'), מועמד המפלגה הדמוקרטית ולשעבר סנאטור בעצמו, כשזקף לזכותו כ-55% מקולות הבוחרים. הוא נבחר מחדש לתקופת כהונה שנייה ב-1952. כעבור תריסר שנות כהונה הפסיד ב-1958 את כהונתו השלישית להווארד קנון (אנ'), וכהונתו נחתמה בראשית ינואר 1959.
מלון המשיך להתגורר בוושינגטון הבירה עד מותו, ועבד כיועץ הנדסי. בבחירות 1960 ערך את מסע הבחירות האחרון שלו, הפעם למושב בבית הנבחרים של ארצות הברית מנבדה, אך הפסיד. מלון נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
הערות שוליים

↑  ג'ורג' מלון, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3157 8359  LCCN: n95015971  SNAC: w6vm4xqw  SUDOC: 082013497  US Congress: M000086  VIAF: 55855260   WorldCat (עם VIAF): 55855260
ג'ורג' מין

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1866 גנט, בלגיה 
 פטירה:  18 בפברואר 1941 (בגיל 74) Sint-Martens-Latem, בלגיה 
 שם לידה:  Georgius Joannes Leonardus Minne 
 מקום לימודים:  האקדמיה המלכותית לאמנויות היפות בגנט (1886)  האקדמיה לאמנויות היפות בבריסל 
 זרם באמנות:  סימבוליזם 
 הושפע על ידי:  מוריס מטרלינק, אוגוסט רודן 
 יצירות ידועות:  Fountain with Kneeling Youths 
 צאצאים:  Frédéric Minne 
 חתימה:   
 
מזרקת הנעורים של ג'ורג' מין בגנט
ג'ורג' מין (בהולנדית: George Minne;‏ נולד כ-Georgius Joannes Leonardus Minne; ‏ 30 באוגוסט 1866 – 18 בפברואר 1941) היה פסל בלגי אשר השתייך לזרם הסימבוליסטי.
ביוגרפיה

נולד בגנט שבבלגיה לארכיטקט מצליח. הוא למד באקדמיה לאמנות יפה בגנט ארכיטקטורה ואחר כך החל לקחת קורסים בפיסול ובאמנות.
הוא נסע לפריז, שם התחבר עם מוריס מטרלינק אשר חשף אותו לעולם האמנות סימבוליסטי. בשנת 1890 ניסה להתקבל לסטודיו של אוגוסט רודן, בלא הצלחה. הוא חזר לגנט, שם נישא ז'וזפינה, בת של המשורר נפוליאון דסטנברג. בגנט הקים בית מלאכה והחל לפסל בברונזה ולשרטט. בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא נמלט לווילס, וחזר בסופה.
יצירתו המפורסמת ביותר היא סדרת הפסלים "הנער המתכופף". הפסלים היו בבעלות של אדלה בלוך באואר ובעלה פרדיננד, הם הוחרמו על ידי הנאצים ורק לאחר מאבק משפטי ארוך הצליחה האחיינית שלהם לזכות בהם בתום המלחמה.
לקראת שנת 1900 החל לזכות בהכרה והוא השפיע על אמנים בצרפת, בלגיה וגרמניה. בין תלמידיו, הפסל הישראלי עזריאל אברט. בשנת 1931 הוענק לו תואר הכבוד "ברון" על הישגיו.
גלריה

טורסו זכר במוזיאונים המלכותיים לאמנויות יפות של בלגיה
בנימין זאב רייך

| --- | --- |

 לידה:  18 באוקטובר 1852 ה' בחשוון תרי"ג
 פטירה:  25 ביולי 1927 (בגיל 74) י"ז בתמוז תרפ"ט
 מקום פעילות:  באדן, אוסטריה
 תקופת הפעילות:  ? – 25 ביולי 1927 
 השתייכות:  יהדות אוסטריה
 תחומי עיסוק:  תלמוד, אגדה והלכה
 תפקידים נוספים:  רב העיר באדן
 רבותיו:  אביו רבי אברהם יחזקאל רייך; רבי שמחה בונם סופר
 חיבוריו:  אמן והלל
רבי בנימין זאב וולף (וילהלם) רייך (ה' בחשוון תרי"ג, 18 באוקטובר 1852, קרלבורג – י"ז בתמוז תרפ"ט, 25 ביולי 1927, באדן, אוסטריה), היה רב אוסטרי-הונגרי. רבה של עיר הקיט באדן הסמוכה לווינה (Baden bei Wien), קרוב לחמישים שנה.
ביוגרפיה

רייך נולד ב־1853 בקרלבורג (אנ'), למשפחה רבנית הונגרית ידועה. אביו היה הרב אברהם יחזקאל רייך שכיהן אז כרב המקומי בקרלבורג, וסבו הוא הרב יעקב קופל אלטנקונשטט רבה של ורבו, ממנהיגי יהדות הונגריה האורתודוקסית.
למד בישיבת פרשבורג, ונסמך לרבנות בידי ראש הישיבה הרב שמחה בונם סופר, הרב חזקיה פייבל פלויט אב"ד שוראן ומחבר "לקוטי חבר בן חיים", והרב שמעון סידון רבה של טירנוי. נישא לסידוני זומר, ועבר לגור בסרבר (אנ'). ב־1876 נולד להם בנם הבכור נתנאל.
ב־1880, בהיותו בגיל 27, התמנה כרבה של עיר הקיט והספא באדן, בהיותה עיר קיט שמשכה מבקרים רבים מכל גוני האוכלוסייה, וכך גם מכל גוני האוכלוסייה היהודית, כעשור קודם לכן נקרעה הקהילה היהודית המקומית הקטנה בין האורתודוקסים ליריביהם הנאולוגים, מאבק שליטה זה השפיע גם על הבחירות לרבנות, והרב וילהלם רייך קיבל את ההחלטה לנהל את קהילתו במסלול הסטטוס קוו אנטה; באופן דומה נהג אחיו הרב משה (מוריץ) רייך בבאנוביץ', לאחר פטירת אביהם ב־1888. אחיהם הבכור היה הרב יעקב קופל רייך, מראשי היהדות האורתודוקסית ההונגרית במאה ה-19 ותחילת המאה ה-20.
הרב בנימין זאב רייך היה מעורב גם בפעילות פוליטית, באוגוסט 1897 השתתף כציר בקונגרס הציוני העולמי הראשון, ובספטמבר 1923 השתתף בכנסייה הגדולה הראשונה של אגודת ישראל בווינה.
במאי 1898 נפטרה אשתו הראשונה, והוא נישא בראשית 1900 בזיווג שני לג'ני אלרן. בראשית המאה ה-20 הגיע לביקור בארץ ישראל, את רשמיו העלה בחוברת בשם "מזרחה" (בגרמנית).
בשבעה עשר בתמוז תרפ"ט (25 ביולי 1927), לאחר שנשא הספד בבית הקברות המקומי, חש ברע ונפטר. הוא נקבר באותו יום.
הותיר אחריו כתבים רבים. ספרייתו וכתביו נשלחו לארצות הברית לידי בנו הבכור, האגיפטולוג והבלשן פרופ' נתניאל יוליוס רייך, ועם מותו ב-1943 עברו יחד עם כל עזבונו לרשות דרופסי קולג' בפילדלפיה. מתוך אוסף זה הדפיס נכדו נחמן שטרנפלד, את הספר "אמן והלל" (בני ברק, תשע"א), הכולל חלק מהרצאותיו בענייני אקטואליה, שיעורים על ספר תהלים, ופירוש לפרקי אבות, לצד תשובות הלכתיות.
כתביו

כל כתביו שהודפסו בחייו, נדפסו בגרמנית:
Patriotische Reden: Herausgegeben zum 40 jährigen Regierungs-Jubiläum Sr. Majestät des Kaisers Franz Josef I (1888)
"Culturfragen": vom biblisch-talmudischen socialen und geschichtlichen Standpunkte aus; beleuchtet von Rabbiner W. Reich (1889)
Gedächtnissrede auf Sr. k. k. Hoheit den durchlauchtigsten Kronprinzen Erzherzog Rudolf; gesprochen von Rabbiner W. Reich am. 6 Februar 1889 im Tempel der isr. Cultusgemeinde zu Baden b.W.
Jesaias: Exegetisch-kritische studien vorzüglich auf historischer grundlage (1892)
"Patriotische Reden" von W. Reich; hrsg. als weitere Folge zum 70. Geburtstage Sr. Majestät des Kaisers Franz Josef I (1900)
"Misrachah": Nach Osten! Eine jüdische Gesellschaftsreise nach Palästina : Reisebericht (1905)
Berühmte Judengemeinden des osmanischen Reiches (1913)
הערות שוליים

↑  חוברת זו תורגמה לעברית ונדפסה כנספח לספרו "אמן והלל" (להלן בפרק "קישורים חיצוניים").
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397534405171  ISNI: 0000 0004 3622 6271  LCCN: no2014092488  VIAF: 309848725   WorldCat (עם VIAF): 309848725
ג'נין פירו

| --- | --- |

ג'נין פירו, 2021
 לידה:  2 ביוני 1951 (בת 73) אלמירה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת מדינת ניו יורק בבאפלו  הפקולטה למשפט של אלבני  Notre Dame High School 
 תפקידים בולטים:  תובע מחוזי 
 בן או בת זוג:  Albert Pirro (1975–2013) 
 
ג'נין פריס פירו (באנגלית: Jeanine Ferris Pirro;‏ נולדה ב-2 ביוני 1951) היא פרשנית טלוויזיה אמריקאית, תובעת מחוזית ושופטת לשעבר, והייתה מועמדת מטעם המפלגה הרפובליקנית לכהונה בסנאט של ארצות הברית ולמשרת התובע הכללי של מדינת ניו יורק.
ביוגרפיה

פירו נולדה באלמירה, ניו יורק. בת להורים שהיגרו מלבנון. פירו סיפרה כי בילדותה נהגו ילדים ללעוג לה על מוצאה המזרח-תיכוני וקראו לה בכינויי גנאי שונים, אך כיום היא גאה בזהותה המזרח-תיכונית ומחוברת מאוד לתרבות הלבנונית.
שימשה כשופטת בבית משפט במחוז וסטצ'סטר במדינת ניו יורק, ובהמשך כתובעת המחוזית של המחוז בשנים 1994–2006.
ב-2006 הציגה את מועמדותה בבחירות לסנאט של ארצות הברית על המושב של מדינת ניו-יורק, שהיה מאויש על ידי הילרי קלינטון, אשר התמודדה על כהונה שנייה. פירו לא נבחרה להיות המועמדת הרפובליקאית.
בהמשך שנת 2006 היא התמודדה למשרת התובע הכללי של מדינת ניו-יורק, אך הפסידה למועמד הדמוקרטי, אנדרו קואומו שהיה שר השיכון בממשלו של הנשיא ביל קלינטון.
דונלד טראמפ, שלימים נבחר לנשיא ארצות הברית, היה בין התורמים לפירו הן במסגרת התמודדותה לסנאט, והן במסגרת התמודדותה למשרת התובע המחוזי.
פירו הנחתה את התוכנית "השופטת ג'נין פירו", תוכנית ריאליטי בית משפט, בשנים 2008–2011. התוכנית שודרה ברשת The CW.
בין השנים 2011 עד 2022 הנחתה את התוכנית השבועית "Justice with Judge Jeanine" בערוץ פוקס ניוז. לאורך השנים פירו שימשה גם כפרשנית במספר תוכניות אחרות בערוץ.
בשנת 2021 ביצעה פירו הופעת משחק בסרט הדרמה הנוצרי "God's Not Dead: We The People", בתור השופטת אליזבת' נילי.
פירו נישאה ב-1975 לאלברט, לוביסט, ונולדו להם בן ובת. ב-2007 הם נפרדו, וב-2013 הושלם תהליך הגירושים שלהם.
בית מגורים

בתי מגורים באנגליה
בית מגורים הוא מבנה קבע המשמש באופן שגרתי למגורי אדם ומשפחתו. במובנו הכללי ביותר, זהו מבנה מעשה-ידי אדם המורכב מקירות ומגג ולפחות פתח כניסה אחד, שהוא בדרך כלל הדלת הראשית.
תפקיד ושימוש

הבית מספק מחסה מפני גשמים, שלגים, רוחות, חום, קור ופולשים זרים, בין אם בני-אדם או בעלי חיים. בעלי חיים רבים בויתו על ידי בני האדם, אשר מגדלים אותם בבית או בחצר ביתם. לבית יש גם תפקיד רגשי חשוב והוא מהווה את מקום המבטחים של האדם ומשפחתו. חלקים מן הבית משמשים את כלל הקבוצה וחלקים אחרים מהווים את המקום הפרטי של האדם. מבחינה קוגניטיבית ורגשית הבית הוא מקום גאוגרפי שנרשם בתודעתו של אדם למשך כל ימי חייו.
במקרים רבים מעביר האדם חלקים גדולים מזמנו, ואף את מרבית זמנו, מחוץ לביתו (למשל במקום עבודתו), אולם ביתו משמש אותו לכל הפחות לשינה. אם נצמצם את ממדי הבית לממדיו הקטנים ביותר יהיה זה חלל המאפשר שינה. עם זאת, בתי מגורים משמשים בדרך כלל למגוון רחב של פעילויות כגון הכנת מזון, טיפוח עצמי, לימודים, עיסוק בתחביבים ועבודה, וגם לבילוי משפחתי ולאירוח. הללו נחשבים כחלק מהותי של המגורים בבית.
מושג הבית בתרבות ובחברה

בנוסף לניהול של משק בית, בית המגורים נותן מענה גם להיבטים רגשיים וחברתיים שונים.
כאשר משפחה, או קבוצה, גרה בבית יחדיו התכונה החשובה ביותר שלו, לפי מרווין האריס, הוא שהבית מהווה את "משכנה של אהבה".
דף בית של אתר אינטרנט הוא הדף הראשי של האתר, זה המוצג כשמגיעים לכתובת האתר (דומיין). דף זה לרוב מכיל תמצות של התכנים העיקריים באתר, הפניות להרחבות, ולקטגוריות שונות ולמידע נוסף בכל המופיע בו.
הזכות לדיור היא אחת מזכויות האדם המוכרות במשפט הבינלאומי.
חסר בית הוא מצב וקטגוריה חברתית של אדם החסר קורת גג קבועה, בדרך כלל על רקע מחסור כלכלי. המונח "חסרי בית" עשוי לכלול אף את מגזר האוכלוסייה אשר לן במקלטים לחסרי קורת גג, המופעלים על ידי גופים פרטיים או ציבוריים. מספר קטן של חסרי בית בוחרים באורח חיים זה.
מבנה

לבית מגורים יש לפחות כניסה אחת (דלת או שער), ובדרך-כלל גם חלונות. הבתים מתחלקים לאזורים פרטיים ואזורים ציבוריים-משפחתיים. על פי ויטרוביוס, בן המאה ה-1 לספירה, ספר שישי פרק ה' סעיף 1 (רייך 1997) כבר לפני כ-2,000 שנה היו בבתי המגורים חדרים פרטיים. "החדרים הפרטיים הם אלה אשר לאיש אין רשות הכניסה אליהם ללא הזמנה, כמו חדרי שינה, טרקלינים, חדרי רחצה וכל היתר המשמשים צורך דומה" (שם 141).
עיצוב הבית

במקומות שונים ברחבי העולם קיימים מוזיאונים המציגים בתים בסגנונות בנייה שונים מתקופות שונות בהיסטוריה.
במהלך ההיסטוריה הפך תכנון הבית, עיצובו וקישוטו לנושא בעל חשיבות ומשמעות חברתית ותרבותית.
היסטוריה

בתי המגורים הראשונים (שנבנו, ככל הנראה, בתקופת האדם הניאנדרטלי) איפשרו את מעבר האדם ממגורים במערות למגורים במקומות אחרים, שלא בהכרח סיפקו מקלט ראוי בטרם בניית הבית, ולפיכך היוו צעד חשוב בהתפתחות האנושות. הבתים הראשונים היו כפי הנראה אוהלים (מיריעות עור ובהמשך מבד), וסוגים נוספים התפתחו עם הזמן, כגון בתי עץ ובתי אבן או חימר. הבתים הראשונים היו מעוגלים והבניה הרקטנגולרית המוכרת לנו כל כך היום הופיעה רק בשלבים מאוחרים יותר.
על פי יובל פורטוגלי (1999) עולה ממחקרים ארכאולוגים ואנתרופולוגים כי הבתים הקדומים היו כמעט זהים בצורתם המעוגלת לפני המעבר לצורה המצולעת. הצורה המעוגלת אליבא דפורטוגלי היא צורה טבעית יותר, ראשונית יותר. אולם, כאשר היישוב גדל וכמות הבתים גדלה והבתים נדחסים אלו לאלו צורתם הופכת להיות יותר מצולעת כמו חלת הדבש.
בתחילה היו בעלי החיים המבויתים מתגוררים בתוך המתחמים השבטיים ובתוך בתי המגורים. בחצר הפנימית של הבתים או מתחת לבתים. דוגמה מובהקת לכך היא מגורי החיות בתוך "בתי ארבעת המרחבים" של תקופת הברזל - היא תקופת השופטים והמלכים של ממלכת ישראל וממלכת יהודה. בבתי ארבעת המרחבים הראשונים היו החיות גרות בחצרות הפנימיות של הבתים ממש כאילו היו הם חלק מהמשפחה והיה להם "חדר משלהם".
האדריכל הרומי ויטרוביוס בן המאה ה-1 לספירה, לפני כ-2000 שנה, הותיר אחריו את ספר האדריכלות הראשון המוכר לנו כיום ובו הציג את רעיון הבקתה הפרימיטיבית. הספר "על אודות האדריכלות" תורגם לעברית ב-1997 בידי רוני רייך.
בהמשך, כאשר צמחה ההתמחות, היו האנשים עובדים בתוך בתיהם ובית המגורים נבנה והותאם למקצוע של בעלי הבית. רק בשלב מאוחר הרבה יותר, החלו להופיע אזורי תעשייה ומסחר שאליהם העובדים היו יוצאים מביתם והולכים לעבוד בהם. ככל שהתופעה הלכה והתרחבה כך בתי המגורים איבדו את התצורה העסקית-מקצועית שלהם והם הפכו ל"יחידות מגורים" בלבד.
כיום בנויים מרבית בתי המגורים מבטון, מלט לבנים וקירות גבס (בשילוב חומרים רבים אחרים), אם כי נמצאים בשימוש גם בתים הנבנים בעיקר מעץ ואף ממתכת.
ראו גם

בית המגורים בימי הביניים
מאלוקה
חדר אוכל
נוודים
לקריאה נוספת

רוני רייך (1997). ויטרוביוס - על אודות האדריכלות. הוצאת דביר.
יובל פורטוגלי (1999). מרחב זמן וחברה. הוצאת האוניברסיטה הפתוחה.
יונה שחר-לוי (2004). מהגוף הגלוי לסיפור הנפש הסמוי. עמ' 13.
פרופ' נחום רקובר, ההגנה על צנת הפרט, פרק שביעי: "הגנת אדם בביתו", 263. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשס"ו-2006.
הערות שוליים

↑    לאורה ספיני, ניו סיינטיסט, כאן גרים בכיף – משפחת קדמוני, באתר "ידיעות אחרונות", 20 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00575146  NKC: ph119550  TDVİA: ev 
חדר פנימי בבית מגורים, ציור משנת 1847.
ציור ילדים אופייני של בית מגורים.
אייקון של דף בית המבוססת על ציורי בית אופייניים של ילדים.
בית מגורים עשוי עץ בנורווגיה
בית העשוי מאבן
בתי עץ ביישוב חוות יאיר
ג'רזי סיטי

| --- | --- |
דגל ג'רזי סיטי

נוף ג'רזי סיטי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו ג'רזי ניו ג'רזי
 מחוז:  הדסון
 ראש העיר:  סטיבן פולופ
 תאריך ייסוד:  1609
 שטח:  16.1 קמ"ר
 גובה:  9.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  292,449 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  6,195 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  40°43′N 74°04′W﻿ / ﻿40.71°N 74.06°W﻿ / 40.71; -74.06 
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.cityofjerseycity.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'רזי סיטי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ג'רזי סיטי(למפת ניו ג'רזי רגילה) טרנטון ניוארק פטרסון לייקווד טומס ריבר קמדן ויינלנד פרסיפני-טרוי הילס אטלנטיק סיטי ניו יורק פנסילבניה דלאוור האוקיינוס האטלנטיג'רזי סיטי(למפת ניו ג'רזי מוגדלת) טרנטון ניוארק פטרסון לייקווד טומס ריבר קמדן ויינלנד פרסיפני-טרוי הילס אטלנטיק סיטי ניו יורק פנסילבניה דלאוור האוקיינוס האטלנטיג'רזי סיטי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
ג'רזי סיטי (באנגלית: Jersey city) היא עיר במחוז הדסון, ניו ג'רזי, ארצות הברית. לפי סקר אוכלוסייה שנערך בארצות הברית בשנת 2000 חיים 240,055 תושבים בג'רזי סיטי, מה שהופך אותה לעיר השנייה בגודלה בניו ג'רזי, אחרי ניוארק.
ג'רזי סיטי שוכנת על הגדה המערבית של נהר ההדסון מהצד השני של מנהטן שבעיר ניו יורק, והיא חלק ממטרופולין ניו יורק (שנמצאת במדינה אחרת). ג'רזי סיטי, מרכז מסחרי ותעשייתי, היא נמל כניסה ומרכז ייצור. עם כמעט 18 קילומטר של גישה לים ותשתית רכבות מפותחת, ג'רזי סיטי היא מרכז תחבורה וניידות חשוב. יש בה מוסכי רכבות, מזקקות נפט, מחסנים, ומפעלים שמייצרים מבחר של סחורות, בהן כימיקלים, דלק, מוצרי חשמל, ביגוד ומוצרי טיפוח. ג'רזי סיטי הרוויחה ממיקומה ליד האי מנהטן מכך שרוב החברות בה הן שלוחות של עסקים שמקורותיהם במנהטן בעיר הענק ניו יורק. הפיתוח שנעשה בעת האחרונה כלל העלאת מספר יחידות המגורים ומרכזי הקניות. אולם, חלקים מהעיר נשארים כפי שהיו בזמן המהפכה התעשייתית.
היסטוריה > הלנאפי והולנד החדשה

האדמה שעליה יושבת ג'רזי סיטי כיום הייתה פעם אזור פראי שאוכלס על ידי קבוצת שבטים אינדיאניים בשם לנאפי. בשנת 1609 עגן הנרי הדסון, שעל שמו קרוי נהר ההדסון המפורסם שליד העיר ג'רזי סיטי, שחיפש מסלול חלופי למזרח אסיה, את אונייתו בחצי האי סנדי הוק. לאחר שסייר באזור במשך תשעה ימים ופגש את התושבים המקומיים, הוא חזר להולנד. ההולנדים ארגנו את חברת הולנד החדשה המאוחדת על מנת לנהל את הטריטוריה החדשה וביוני 1623, הפכה הולנד החדשה לפרובינציה הולנדית, שבסיסה בניו אמסטרדם (עם הזמן, ניו יורק). מייקל ריינירז פאו, לורד אכטינהובן ומנהל בחברת מזרח הודו, קיבל מעמד של פטרון בתנאי שיקים מושבה של פחות מ-50 איש במהלך ארבע שנים. הוא בחר בגדה המערבית של נהר ההדסון וקנה את האדמה מהלנאפי.
בדצמבר 2019 הסתבכה פעילות של המשטרה המקומית לתפיסת סוחרי סמים. במהלך הירי בג'רזי סיטי נהרגו שלושה אזרחים ושוטר.
ערים תאומות

פרו קוסקו, פרו (מ־1988)
יוון קארפתוס, יוון (מ־1992)
דרום קוריאה צ'נגוון, דרום קוריאה (מ־1993)
הודו ניו דלהי, הודו (מ־1993)
הודו אחמדאבאד, הודו (מ־1994)
הרפובליקה העממית של סין ננטונג, הרפובליקה העממית של סין (מ־1994)
הפיליפינים אוזאמיז, הפיליפינים (מ־1995)
ישראל ירושלים, ישראל (מ־1997)
ספרד אוביידו, ספרד (מ־1998)
איטליה סנט ארסניו, איטליה (מ־1999)
הודו כלכותה, הודו (מ־2001)
אנטיגואה וברבודה סנט ג'ונס, אנטיגואה וברבודה (מ־2002)
פלורידה פלקתה, ארצות הברית, פלורידה (מ־2016)
גאנה מערב גמואה, גאנה (מ־2018)
ישראל בית שמש, ישראל (מ־2022)
ג'ורג' מיכאל מוסר

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1706 שפהאוזן, שווייץ 
 פטירה:  24 בינואר 1783 (בגיל 77) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 צאצאים:  מרי מוסר 
 
ג'ורג' מיכאל מוסר (באנגלית: George Michael Moser;‏ 17 בינואר 1706 – 24 בינואר 1783) היה אמן ידוע מהמאה ה-18, אבי הציירת מרי מוסר. שניהם היו בין מייסדי האקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1768.