stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיר מתוכננת
ראו גם

תכנון ערים ואזורים
גאוגרפיה עירונית
גאוגרפיה עירונית ותכנון ערים ואזורים – מונחים
עיירת פיתוח
עיר גנים
מבט אווירי על אשדוד, 2012. תכנונה המקדים של אשדוד נערך בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי האדריכלים יצחק פרלשטיין ואריה דודאי, כחלק ממאמצים להקמת עיר נמל ותעשייה שתיתן מענה לצרכים לאומיים.
איפסוויץ' טאון

מועדון כדורגל איפסוויץ' טאון (באנגלית: Ipswich Town Football Club) הוא מועדון הכדורגל הבכיר של העיר איפסוויץ' שבמזרח אנגליה, המשחק בפרמייר ליג. קבוצת הכדורגל ידועה בשלושה כינויים: "נערי הטרקטור" נוכח ההיסטוריה החקלאית של איפסוויץ', "הכחולים" נוכח צבע מדיהם או "טאון" כקיצור. בעונת 1961/62 זכתה הקבוצה בפעם הראשונה והאחרונה עד כה באליפות אנגליה, תחת הדרכתו של המאמן סר אלף רמזי. בובי רובסון הוביל את המועדון לזכייה בגביע ה-FA בשנת 1978. הישגה המשמעותי ביותר עד כה של איפסוויץ' נרשם בשנת 1981 כשזכתה בגביע אופ"א לאחר ניצחון על א.ז. אלקמאר ההולנדית 4–5 בסיכום שני המפגשים. אצטדיונה הביתי הוא פורטמן רוד (30,300 מושבים). יריבתה המקומית העיקרית של איפסוויץ' היא נוריץ' סיטי.
היסטוריה > השנים המוקדמות

איפסוויץ' נוסדה כמועדון חובבני בשנת 1878, אולם רק בשנת 1936 הפכה הקבוצה למקצוענית. הקבוצה נבחרה לשחק בליגה השלישית של הפוטבול ליג ב-30 במאי 1938. הקבוצה שיחקה בליגה זו בשנים הבאות.
היסטוריה > עידן אלף רמזי

בשנת 1955 התמנה אלף רמזי, כדורגלן מצליח שאך פרש ממשחק פעיל, למאמנה של איפסוויץ' טאון. רמזי העלה את הכחולים מהליגה השלישית לליגת המשנה, לראשונה בהיסטוריה של המועדון. בשנת 1961 זכה עם הקבוצה במקום הראשון בליגת המשנה, וכך הוביל את הקבוצה לליגה הבכירה. העונה הראשונה אי-פעם של הטרקטור בויז בליגה הבכירה הסתיימה בהצלחה אדירה, כאשר הקבוצה זכתה באליפות אנגליה לראשונה בתולדותיה ב-1962 וכך זכתה בכרטיס לגביע האירופי. רמזי עזב את המועדון בעונה שלאחר הזכייה באליפות כדי לאמן את נבחרת אנגליה בכדורגל. זכייתה של אנגליה בגביע העולם בכדורגל 1966 העניקה לרמזי תואר אבירות ומקום של כבוד כגדול מאמני הכדורגל באנגליה.
רמזי הוחלף בתפקיד על ידי ג'קי מילברן, אך הלה לא הצליח לשחזר את הישגיו ובשנת 1964 שבה איפסוויץ' לליגת המשנה, לא לפני שרשמה שיא שלילי בתולדות הליגה האנגלית הבכירה - 121 שערי חובה ב-42 משחקים. לאחר התפטרותו של מילברן ב-1964 המועדון המשיך לשחק בליגת המשנה, עד שבעונת 1967/68 העלה אותו המאמן ביל מקגרי לליגה הבכירה. בינואר 1969 עזב מקגרי את איפסוויץ' לטובתה של וולבס. מחליפו היה בובי רובסון, לימים מאמן נבחרת אנגליה, ברצלונה, פורטו ופ.ס.וו. איינדהובן.
היסטוריה > עידן בובי רובסון

התאקלמותו של רובסון בפורטמן רוד ארכה זמן, ובשתי העונות הראשונות שלו באיפסוויץ' התמקד בעיקר בהישרדות בליגה הבכירה. הקבוצה סיימה את עונת 1969/70 במקום ה-18 ואת עונת 1970/71 במקום ה-19 (מתוך 22). עם הזמן הלכה הקבוצה והשתפרה: בעונה הבאה סיימה במקום ה-13, וב-1973 במקום הרביעי המרשים, תוך שהיא מבטיחה לעצמה לראשונה בתולדותיה כרטיס לגביע אופ"א. באותה שנה זכתה גם בגביע טקסקו (תחרות מקומית בין מועדונים אנגלים ואירים) וכן בגביע ה-FA לנוער. רובסון הצליח לבסס את מעמדה של איפסוויץ' כקבוצת צמרת אנגלית באמצע שנות השבעים. בשנת 1975 שוב הבטיחה לעצמה הקבוצה את גביע ה-FA לנוער.
רובסון זכה עם הקבוצה בגביע ה-FA הראשון שלה בשנת 1978, לאחר ניצחון על ארסנל באצטדיון ומבלי. שלוש שנים מאוחר יותר זכו הכחולים בגביע אופ"א - ההישג המשמעותי ביותר שלהם עד היום - ובאותה שנה (1981) אף סיימו במקום השני בליגה. המקום השני הובטח גם בשנה שלאחר מכן. שחקני המפתח של הקבוצה בתקופה זו היו פרנס טיסן, ארנולד מוהרן, קווין ביטי וג'ון וארק.
בקיץ 1982 נסתיימה עבודתו של רובסון במועדון, והוא עבר לאמן את נבחרת אנגליה. עוזרו, בובי פרגוסון, התמנה למחליפו. אלא שפרגוסון כשל להיכנס לנעליו הגדולות של קודמו בתפקיד. עובדה זו, בנוסף לאילוצים הכלכליים (תוצאה של בניית יציע נוסף בפורטמן רוד) שעמם נאלצה איפסוויץ' להתמודד, הסתכמו בירידה בכושרה של הקבוצה, והיא סיימה במרכז הטבלה בשתי העונות הראשון של פרגוסון כמאמן. הקבוצה נאבקה בתחתית בעונה הבאה אך ירדה בסופו של דבר לליגת המשנה בשנת 1985. פרגוסון נותר במועדון עונה נוספת, אך התפטר לאחר שאיפסוויץ' נוצחה על ידי צ'רלטון אתלטיק בגמר פלייאוף העלייה.
פרגוסון הוחלף על ידי המאמן ג'ון דנקן, אולם אף שהצליח לבסס את מעמדה של איפסוויץ' כקבוצה חזקה בליגת המשנה, מעולם לא היה קרוב לעלייה לליגה הבכירה. הנהלת המועדון חשה שהקבוצה לא מתפקדת היטב תחת הדרכתו של דנקן והוא פוטר בשלהי עונת 1989/90. החליף אותו ג'ון לייאל, שסיים תקופת אימון בת 14 שנים בווסטהאם יונייטד, ובמהלכה זכו הפטישים פעמיים בגביע ה-FA וסיימו במקום השלישי בליגה הבכירה.
היסטוריה > עידן ג'ון לייאל

לאחר עונת פתיחה בינונית, לייאל הוביל את המועדון לזכייה במקום הראשון בליגת המשנה בשנת 1992, מה שהעניק לה מקום בליגה הבכירה בעונתה הראשון כפרמייר ליג, 1992/93. באותה תקופה שב הבלם ג'ון וארק לשורות הטרקטור בויז, עליהן נמנו גם החלוץ הבולגרי בונצ'ו גונצ'ב, הקשר הוולשי גריינט ויליאמס, הצמד הקנדי קרייג פורסט השוער ופרנק יאלופ הבלם, וכן צעירים אנגלים ככריס קיומה וג'ייסון דוזל.
איפסוויץ' הדהימה כשבאמצע העונה ניצבה במקום הרביעי בטבלת הפרמייר ליג, עם סיכויים סבירים למקום בגביע אופ"א ואף יותר מכך. אלא שצניחה ביכולת הקבוצה במחזורים האחרונים של העונה הביאוה לסיים במקום ה-16 והמאכזב יחסית. לייאל חיזק את הסגל לקראת העונה הבאה כשרכש את חלוץ אולדהם אתלטיק איאן מארשל והקשר הדני קלאוס תומסן. החתמות אלה סייעו לאיפסוויץ' לפתוח היטב את עונת 1993/94, אלא שגם הפעם סיימה את העונה בחלקה התחתון של הטבלה ובקושי ניצלה מירידה.
היסטוריה > עידן ג'ורג' ברלי

לייאל פוטר מאימון איפסוויץ' טאון בדצמבר 1994, כשהמועדון מאייש את המקום האחרון בטבלת הפרמייר ליג. יורשו, ג'ורג' ברלי, לא הצליח למזער את הנזק, ולאחר התבוסה המשפילה 0–9 מידי מנצ'סטר יונייטד במרץ 1995 ירדה הקבוצה לליגת המשנה. אך ברלי היה נחוש להעלות את הכחולים חזרה לפרמייר ליג; בעונת 1995/6 הפריד מקום אחד בלבד בין איפסוויץ' לבין משחקי ההצלבה, ובשלוש העונות הבאות הודחה איפסוויץ' בשלב חצי הגמר של משחקי ההצלבה.
בשלב זה תומסן, גונצ'ב, וארק ופורסט כבר לא שיחקו במועדון, ובמקומם הגיעו שחקנים חדשים, אשר העניקו לאיפסוויץ' מוניטין כקבוצה המשחקת כדורגל איכותי ויפה לעין. בין השחקנים הללו נכללים השוער ריצ'רד רייט, הבלמים טייטוס ברמבל, טוני מאובריי ומארק ונוס, הקשרים קירון דייר, מרטין רוזר וג'יימס סקוקרופט, והחלוץ מרקוס סטיוארט. בעזרת הסגל הזה הצליח ברלי לשוב לפרמייר ליג בשנת 2000 לאחר ניצחון על בארנסלי 4-2 בגמר פלייאוף העלייה האחרון שנערך בוומבלי לפני שנסגר לצורכי שיפוצים.
אף שרבים ציפו שאיפסוויץ' תרד ליגה בעונה הראשונה שלה מזה שנים בפרמייר ליג, היא הפתיעה וסיימה במקום החמישי המרשים, מה שהבטיח לקבוצה מקום בגביע אופ"א לעונת 2001/02 וזיכה את ג'ורג' ברלי בתואר מאמן השנה.
איפסוויץ' ניצחה את אינטר מילאנו האיטלקית בבית אך הודחה מהמפעל לאחר שנוצחה 1–4 במילאנו. ההדחה הצטרפה לתלאות אחרות, שכן איפסוויץ' מוקמה בתחתית הטבלה באמצע עונת 2001/02 עם ניצחון ליגה אחד בלבד. אלא שרצף של שבעה ניצחונות משמונה משחקים העלה את הקבוצה למקום ה-12, ולכאורה הציל את טאון מירידה. אך גם הפעם שבה הקבוצה ודעכה, וגורלה לרדת נחרץ במחזור האחרון לאחר שנוצחה 0–5 על ידי ליברפול.
היסטוריה > עידן ג'ו רויל

ג'ורג' ברלי פוטר באוקטובר 2002 לאחר תקופה כבת שמונה שנים. מחליפו, ג'ו רויל, אימן בעבר את אולדהם אתלטיק, מנצ'סטר סיטי ואברטון ורשם לזכותו ארבע עליות ליגה וזכייה אחת בגביע ה-FA. רויל קיבל את המועדון כשהוא מדשדש בתחתית ליגת המשנה, אך סיים את עונת 2002/03 בחלקה העליון של הטבלה. באותה עונה איפסוויץ' השתתפה בגביע אופ"א לאחר שזכתה בפרס ההגינות של אופ"א, ועל אף שהודחה כבר בסיבוב השני רשמה הישג כשהייתה לקבוצה הראשונה מליגת המשנה ששורדת יותר משני משחקים במפעל.
איפסוויץ' התאוששה כלכלית בעונת 2003/04 וסיימה חמישית בליגת המשנה, אך הודחה בשלב חצי גמר הפלייאוף על ידי וסטהאם יונייטד. תסריט כמעט זהה התרחש בעונת 2004/05, אותה סיימה איפסוויץ' במקום השלישי בטבלה. גם הפעם הודחה על ידי וסטהאם (שסיימה שישית) בשלב חצי הגמר, ונאלצה לצפות מבחוץ בפטישים מנצחים את פרסטון נורת' אנד בגמר הפלייאוף ומעפילים לפרמייר ליג. עונת 2005/06 נפתחה עם סימני שאלה רבים מבחינתה של איפסוויץ' לאחר שהקבוצה מכרה את כוכביה קלווין דייוויס ודארן בנט לקבוצות פרמייר ליג. איפסוויץ' צברה עשר נקודות מששת משחקיה הראשונים בעונה זו, את אותה עונה היא סיימה במקום ה-15.
היסטוריה > עידן ג'ים מגילטון, רוי קין ופול ג'אוול

לאחר ארבע שנים תחת ג'ו רויל מונה במקומו ג'ים מגילטון שאימן את הקוצה שלוש שנים אך לא הצליח להביא אותה להישגים. גם בעונות הבאות לא הצליחה איפסוויץ להיות גורם בצמרת והייתה בחלק התחתון של הטבלה תחת הדרכתם של רוי קין שהחליף את מגילטון לקראת סיום עונת 2008/2009 ופול ג'ואוול שהחליף את קין בינואר של עונת 2010/2011 כשהיא רחוקה ממאבקי העלייה לפרמייר ליג. באוקטובר 2012 לאחר שהקבוצה המשיכה לדשדש פוטר פול ג'אוול.
היסטוריה > עידן מיק מקארתי

בנובמבר 2012 מונה מיק מקארתי במקומו של פול ג'אוול, מקארתי הצליח לייצב את הקבוצה אך לא להביא אותה למאבקי העלייה, עד שבעונת 2014/2015 לראשונה מזה כעשור הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף על העלייה לפרמייר ליג אך הקבוצה נוצחה בחצי הגמר בידי נוריץ' סיטי. ולא הצילחה לשחזר את ההישג בעונות הבאות ובאפריל 2018 פוטר מיק מקארתי לאחר חמש וחצי שנים בקבוצה.
היסטוריה > עידן פול הארסט, פול למברט ופול קוק

במאי 2018 לאחר סיום עונת 2017/2018 מונה פול הארסט במקום מקארתי, אך כבר באוקטובר של עונת 2018/2019 הוא פוטר ובמקומו מונה פול למברט אך הוא לא הצליח להושיע ובסיום עונת 2018/2019 נשרה איפסוויץ לליגת הפוטבול ליג הראשונה שהיא הליגה השלישית באנגליה. הייתה זאת הפעם הראשונה מאז 1957 שאיפסוויץ יורדת לליגה השלישית. בפברואר 2021 פוטר פול למברט לאחר שאיפסוויץ' דשדשה בפוטבול ליג הראשונה ובמקומו מונה פול קוק שפוטר בדצמבר 2021 לאחר פחות משנה בתפקיד.
היסטוריה > עידן קירן מקנה

ב-20 בדצמבר 2021 מונה קירן מקנה במקומו של פול קוק והצליח לייצב את הקבוצה ולסיים את עונת 2021/2022 במקום ה-11. אך בעונת 2022/2023 שהייתה העונה המלאה הראשונה של מקנה, סיימה איפסוויץ' במקום השני בפוטבול ליג הראשונה ושבה לצ'מפיונשיפ. גם בצ'מפיונשיפ איפסוויץ' של מקנה המשיכה להפגין יכולת נהדרת ובסיום עונת 2023/2024 סיימה איפסוויץ' שוב במקום השני ושבה לפרמייר ליג לאחר היעדרות של 22 שנים.
סגל נוכחי

נכון ל-4 בפברואר 2025
תארים

גביע אופ"א: 1981
אליפות אנגליה : 1962
סגנית האלופה: 1981, 1982
גביע ה-FA:‏ 1978
גביע טקסקו: 1973
גביע ה-FA לנוער: 1973, 1975, 2005
מקום ראשון בליגת המשנה האנגלית: 1961, 1968, 1992
מקום ראשון בליגה האנגלית השלישית: 1954, 1957
שחקנים מפורסמים

ג'ון וארק
אלן האנטר
מרק פיש
פינידי ג'ורג'
קיירון דייר
מאט הולנד
ריצ'רד רייט
דארן בנט
שפקי קוצ'י
הערות שוליים

↑  איפסוויץ יורדת לליגה השלישית, מתוך BBC ספורט
↑  איפסוויץ' חזרה לפרמיירליג אחרי 22 שנה, לידס בפלייאוף, באתר וואלה, 4 במאי 2024
↑  Ipswich Town FC, SQUAD NUMBERS CONFIRMED, Ipswich Town FC, ‏2023-07-31 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2005009006  VIAF: 148000616   WorldCat (עם VIAF): 148000616
לאשה

| --- | --- |


שער גיליון 70 שנה ללאשה
 סוג:  שבועון
 תדירות:  שבועון 
 סוגה:  עיתונות נשים 
 פורמט:  שבועון נשים
 מו"ל:  ידיעות אחרונות
 בעלים:  קבוצת ידיעות אחרונות
 עורכת ראשית:  קרינה שטוטלנד
 תאריכי הופעה:  ינואר 1947 – הווה (כ־78 שנים)
 שפה:  עברית
 מערכת:  ישראל נח מוזס 1, ראשון לציון
 תפוצה:  שבועון הנשים הנפוץ ביותר בישראל
 מדינה:  ישראל
 www.ynet.co.il/laisha
 
שער הגיליון הראשון של מוסף "ידיעות אחרונות לאשה" מינואר 1947, לפני שנהפך לשבועון עצמאי
"לאישה" בדוכן עיתונים בתל אביב, 1964.
סמליל לאשה בשנות ה-50
סמליל לאשה בשנות ה-70
לאִשה הוא שבועון ישראלי בהוצאת "קבוצת ידיעות אחרונות", הפונה בעיקר לקהל נשי, אך עם השנים נעשה פופולרי גם בקרב גברים. הוא המגזין הנפוץ ביותר בישראל, לדוגמה בשנת 2017 הגיע שיעור החשיפה שלו ל-5.4%.
בין השנים 1999–2014 הייתה אורנה ננר העורכת הראשית של המגזין. החל מ-2014 העורכת הראשית שלו היא קרינה שטוטלנד, והעורכת האחראית שלו היא מרים נופך-מוזס.
היסטוריה

ב-22 בינואר 1947 צורף לעיתון "ידיעות אחרונות" מוסף בן ארבעה עמודים שכותרתו "ידיעות אחרונות לאשה".
היסטוריה > מטרת המוסף בשנת 1947

דבר המערכת הציג את מטרת המוסף:
היסטוריה > שבועון עצמאי

ב-23 ביולי 1947 החל "לאשה" לצאת לאור כשבועון עצמאי, בעריכת חמדה נופך-מוזס, משפטנית במקצועה. מהגיליון הראשון הודפסו 200 עותקים, ומחיר הגיליון היה 20 מיל.
תוכני השבועון > עמודי השער

בשנותיו הראשונות הציגו עמודי השער של השבועון נשים עובדות: מורות, לוחמות, אחיות וחקלאיות, וגם את פולה בן-גוריון, אשת ראש הממשלה, ביומה הראשון בשדה בוקר. בהמשך עברו עמודי השער להתמקד בידועניות נאות: מלכות יופי, דוגמניות, זמרות שחקניות וכדומה. הדוגמנית גלית גוטמן הופיעה בשער השבועון 27 פעמים, יותר מכל אדם אחר, במקום השני ניצבת ספיר קופמן עם 25 שערים. ב-70 שנותיו הראשונות זכו רק כעשרה גברים להופיע בשער "לאשה", ובהם צביקה פיק, יאיר לפיד, יהודה לוי וליאור אשכנזי. בשער לא שגרתי, תחת הכותרת "לא תאנסו אותנו לשתוק", הופיעו 22 נשים שעברו תקיפה מינית.
בשנת 2022 זכה שער לאשה לציון יום המאבק הבינלאומי באלימות נגד נשים, בפרס הברונזה לעיצוב, בתחרות הפרסום הבינלאומית היוקרתית "קליאו". השער עוצב על ידי מערכת "לאשה" ומשרד הפרסום "ענבר מרחב"
תוכני השבועון > מוספים

"סטייל לאשה"
עורכי "לאשה"

| שם | תקופה |
| --- | --- |
חמדה נופך-מוזס: 1947–1953
דוד קרסיק: 1953–1978
צבי אלגת: 1979–1996
איריס זוהר-פנחסי: 1996–1999
אורנה ננר: 1999–2014
קרינה שטוטלנד: 2014–היום
התייחסות חברתית

השבועון הוא הנפוץ ביותר בישראל, ובעבר היה ניתן למצוא אותו במספרות ובחדרי המתנה רבים, כגון אלה של רופאים ועורכי דין, לנוחות הממתינים. מאפיין זה הגדיל את החשיפה לשבועון, כשאל קוראיו הקבועים הצטרפו קוראים מזדמנים רבים. בשירו "ישנן בנות" (1967) כלל יורם טהרלב את השורה: "ישנן בנות אשר קוראות ללא בושה את השטויות ב'לאשה' וזה, אם תשאלו אותי, כל עולמן התרבותי!".
בתחילת חייו כיוון השבועון בעיקר לקהל עקרות הבית תוכניות היו נושאים שנחשבו "נשיים" מסורתיים או מנקודת המבט הגברית-פטרונית, רתיים כמו טיפול בילדים, מטבח ואופנה. החל משנות ה-70, עם עליית המודעות הפמיניסטית, החל השבועון לשלב גם כתבות על נשים עצמאיות ובעלות קריירה, וכן כתבות ביקורתיות יותר כלפי החברה. במהלך שנות ה-70 וה-80 ניכרת התלבטות בשבועון בין ייצוג נשי מסורתי לבין ייצוג פמיניסטי ומודרני יותר.
תחרויות מלכות היופי של ישראל בחסות השבועון

בשנת 1950 ערך "לאשה" את תחרות מלכת היופי הראשונה, מסורת שנמשכה עד 2021.
ראו גם

את
תחרויות הדוגמנות "ניו מודלס" ו"את מודלס"
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, TGI: לראשונה ישראל היום מוביל בסופ"ש, קריסה לגלובס, באתר אייס, 20 ביולי 2017
↑  ענת מידן, סיפור מרתק ושמו "לאשה", באתר ynet, 10 באוקטובר 2004
↑  לאשה - שבועון ישראלי לנשים
↑  חבצלת דמארי, שער "לאשה" זכה בפרס לעיצוב, ידיעות אחרונות גיליון מס' 25382, 20.4.2022, עמ' 19
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  לאשה on Instagram: "מוסף סטייל לוהט וקייצי מחכה לכן בתוך הגיליון השבוע ⭐ מהם האקססוריז הנכונים להרגע? ⭐האם סנדלי שורש מעוצבים הם התשובה ואם כן, מה השאלה?⭐ לאה שנירר עולה על בגד ים ⭐ הזוג שמשפץ את הבית שלו ביחד כבר שנים ⭐ והאם כבר עשית סקראב לשפתיים?", באתר Instagram (באנגלית)
↑  מורן פולאק, נשיות בעיתוני נשים בישראל בשנות השבעים, סוגיות חברתיות בישראל גליון 27, 2019, עמ' 175-203
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012415062705171  LCCN: n2002061298  VIAF: 25169072498064720951   WorldCat (עם VIAF): 25169072498064720951
הספריה החדשה

"העיר והבית" מאת נטליה גינצבורג, בהוצאת "הספריה החדשה"
הספריה החדשה, בעריכת מנחם פרי, היא סדרה לסיפורת, מקורית ומתורגמת, פרי שיתוף-פעולה בין הוצאת הקיבוץ המאוחד לספרי סימן קריאה. הסדרה נוסדה בשנת 1990 כסדרה למנויים, בהמשך לסדרת "הספריה", שהוקמה ארבע שנים קודם לכן. בסדרה רואים אור מדי שנה כ-15 ספרים חדשים. "הספריה החדשה" יצרה מוּדעוּת למעמדו של העורך, למעורבותו בעריכת הטקסט ולנחיצותם של יחסי ציבור לספרים. מתוך מתרגמי-הבית ועורכי-המשנה שלה צמחו עורכים מרכזיים של סדרות פרוזה אחרות, כדוגמת נילי מירסקי, משה רון, אילנה המרמן, דנה אולמרט ועוד.
עם סופרי המקור המרכזיים של הספריה החדשה נמנים דויד גרוסמן, אברהם ב. יהושע, יהודית קציר, יוסל בירשטיין, חנוך לוין, אורלי קסטל-בלום, עמליה כהנא-כרמון, יעקב שבתאי, יהודית הנדל, סמי ברדוגו, חגי ליניק, וכן דוד פוגל ולאה גולדברג, ש"הספריה החדשה" הוציאה לאור מכתביהם לאחר פטירתם. בתרגום יוצאים בספריה החדשה ספריהם של אלזה מורנטה, ז'וזה סאראמאגו, נטליה גינצבורג, פרימו לוי, ארי דה לוקה, טוני מוריסון, קלאריס ליספקטור, אנה אנקוויסט, לידיה ז'ורז', אלנה פרנטה, וקלאסיקנים כדוגמת ולדימיר נבוקוב, מרסל פרוסט, תומאס מאן, לב טולסטוי, סמואל בקט, ניקולאי גוגול, מיגל דה סרוואנטס ולואיס קרול. הצלחת תרגומי הסדרה השפיעה על הקאנון הספרותי בארץ, שלפני כן היו בו בעיקר סופרים אנגלו-אמריקנים וצרפתים, והביאה אליו את הספרות האיטלקית והפורטוגזית.
ב-2005 נוסדה "הספריה הקטנה" – סדרת-בת של "הספריה החדשה" המתמקדת בטקסטים קצרים יחסית, מרביתם כאלה שראו אור בעבר, בעיקר נובלות וסיפורים. בין היתר חודשו במסגרת זו "מן המֵצר" של יוסף חיים ברנר, "מומיק" של גרוסמן, "רוץ, חייל טורקי" של נסים אלוני, הנובלה "סונאטת קרויצר" של טולסטוי ו"מוות בוונציה" של תומאס מאן. יצירה שיצאה לאור לראשונה בסדרה זו היא "הרטיטי את לבי" מאת חנוך לוין.
בנוסף לשיווק ספריה באמצעות חנויות הספרים, הקימה הספריה החדשה את "מועדון הספריה החדשה", מועדון מקוון המציע לחבריו את ספרי הסדרה במכירה ישירה.
בינואר 2009 זכתה הספריה החדשה בפרס מטעם משרד התרבות האיטלקי על תרומה ייחודית לקידום הספרות האיטלקית בתרגום.
החל מיוני 2012 הספריה החדשה אינה מקבלת כתבי יד חדשים.
ב-2015 בחר עיתון "הארץ" שלושה ספרים מן הספריה, ברשימת עשר הקלאסיקות הספרותיות העבריות של כל הזמנים.
עיצוב הסדרה

לכל ספרי "הספריה החדשה" עיצוב אופייני משותף. בעיצוב עסקה יעל שוורץ, ולאחר פטירתה עוסק בכך מנחם פרי, עורך הסדרה, תוך שהוא שומר על הקו העיצובי שהתוותה שוורץ. פרי תיאר את אופן עבודתה של שוורץ:
יעל שוורץ, דוקטור לספרות, קראה את הספרים לקראת עיצוב העטיפה, ברגישות ובעומק, והאימאז' שבחרה לא נועד להיות אילוסטרציה לספר אלא אינטרפרטציה, שלפעמים אף "התווכחה" עם הטקסט של מ"פ בגב הספר.
הספרים יוצאים לאור בכריכה רכה. בצד האחורי של עטיפת הספר מתפרסם פעמים רבות ניתוח קצר של היצירה ויוצרה, לעיתים בחתימת "מ.פ." (הוא מנחם פרי), ולעיתים ללא חתימתו.
הערות שוליים

↑  שלוש הוצאות ספרים הקימו את "הספריה", מעריב, 13 בנובמבר 1985
↑  שירי לב-ארי, מועדון הספר הווירטואלי, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2007
↑  פרס לספרייה החדשה ממשרד התרבות האיטלקי, באתר ynet, 6 בינואר 2009
↑  הספריה החדשה | כתבי יד, באתר web.archive.org, ‏2014-06-19
↑  מיה סלע, במחאה על מצב שוק הספרים: הספרייה החדשה מפסיקה לקבל כתבי יד חדשים, באתר הארץ, ‏04 ביוני 2012 (ארכיון)
עזרא (תנועת נוער)

| --- | --- |

סמל התנועה
 שם מלא:  עזרא – תנועת הנוער התורני לאומי בארץ ישראל
 תאריך ייסוד:  אב ה'תרע"ט, (1919)
 ארגון גג:  בעבר פועלי אגודת ישראל
 השתייכות פוליטית:  ציונות דתית
 מספר יישובים:  7
 מספר סניפים:  70
 מספר  חניכים (על פי התנועה):  כ-20,000
 אישים בולטים:  הרב אורי שרקי (רב התנועה)
 מזכיר כללי:  לירן גרוס
 
 https://ezra.org.il
חניכי תנועת עזרא בוירצבורג, גרמניה, 1923
עזרא – תנועת הנוער התורני לאומי בארץ ישראל היא תנועת נוער דתית לאומית, הראשונה מסוגה בארץ, השנייה בגודלה מבין תנועות הנוער התורניות לאומיות במדינת ישראל. לתנועה כ-20,000 חניכים הפרוסים בכ-70 סניפים בישראל. מזכ"ל התנועה הוא לירן גרוס ורב התנועה הוא הרב אורי שרקי.
היסטוריה

האגודות הראשונות של התנועה הוקמו במהלך מלחמת העולם הראשונה עוד ב-1915 על ידי קבוצת סטודנטים שרצו להקים תנועת נוער שתתאים לנוער חרדי. בסוף המלחמה, הסניפים התאגדו באופן רשמי והקימו את התנועה בוועידה הראשונה שהתקיימה בפרנקפורט. במשך זמן קצר נשענה התנועה על תנועת אגודת ישראל בגרמניה ולאחר מספר שנים פרשו ממנה.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-20 עלו קבוצות עזראיות והקימו התיישבות חרדית במקומות שונים בארץ ישראל. ב-1925 עלתה קבוצה למחנה ישראל בעמק יזרעאל.
בקיץ ה'תרצ"ו (1936) (תקופת העלייה החמישית) נוסדו הסניפים בראשונים של עזרא בארץ ישראל, בפתח תקווה ובתל אביב ובשנים שלאחר מכן הוקמו סניפים גם בירושלים ובחיפה.
הכינוס הראשון של התנועה בארץ התקיים בירושלים בשנת ה'תרצ"ז. בחנוכה ה'תרצ"ט (1939) נערך הכינוס הארצי השני בשכונת "בית וגן" בירושלים, בכינוס זה נבחרה לראשונה הנהלת התנועה בארץ ישראל, שתפקידיה העיקריים היו שמירת הקשר עם הסניפים, ריכוז התנועה והקמת מחלקת הדרכה.
מחנה הקיץ הראשון של התנועה התקיים בשנת ה'תרצ"ח בפתח תקווה. מחנה העבודה הראשון התקיים בשנת ה'תרצ"ט בחפץ חיים. סמינריון ההדרכה הראשון התקיים בגת רימון בשנת ה'תש"ב (1941).
בשנת ה'תשמ"ד הוחלט לשנות את שם התנועה מ"תנועת הנוער החרדי" ל-"תנועת הנוער החרדי לאומי" על מנת להבהיר כי החיבור לחיי מצוות אינם סותרים את הלאומיות.
בשנת ה'תש"ע נוסח חזון התנועה ושם התנועה שונה פעם נוספת והפך ל"תנועת הנוער התורני לאומי בארץ ישראל".
יישובי התנועה

התנועה, כתנועה מיישבת של פועלי אגודת ישראל, ייסדה מספר יישובים בארץ ישראל.
הקיבוץ שוכן באזור המועצה האזורית נחל שורק כ־2 ק"מ מדרום מזרח לגדרה.
הקיבוץ הוקם ב-25 באפריל שנת 1944 כאשר חברי הגרעין החלוצי של התנועה ביקשו לקיים את המצוות התלויות בארץ בהתאם להנחיות של החזון איש. השם "חפץ חיים" ניתן לזכרו של הרב ישראל מאיר הכהן, הידוע בשם "החפץ חיים", שנפטר ביום שגרעין הקיבוץ הוקם בכפר סבא.
בקיבוץ פועלת "מדרשת הארץ ומצוותיה" העוסקת בלימוד המצוות התלויות בארץ, המכון לחקר החקלאות על פי ההלכה, פארק המים – "חפץ חיים", אולם אירועים - "גן עצי הזית", אולפנת "צביה", בית הארחה ועוד.
מושב עובדים שיתופי הנמצא כ-5 ק"מ ממזרח לגדרה, גם הוא בתחומי מועצה אזורית נחל שורק. היישוב הוקם בשנת 1946 על ידי פליטי השואה וחברי תנועת פועלי אגודת ישראל כגרעין התיישבותי של עזרא שנקרא קבוצת "נתיבה".
למעשה, עלו חברי קבוצת "נתיבה" לקרקע, רק במהלך מלחמת העצמאות, בשנת 1948, על מנת להוות נקודת שליטה על דרך בורמה והיישוב נקרא על ידי מייסדיו "קיבוץ יסודות שעל ידי קבוצת נתיבה". בשנים הראשונות להיווסדו, תיפקד יסודות כקיבוץ, אך לאחר שנים ספורות הוא הפך למושב שיתופי. במושב היום תלמוד תורה וחיידר לבנים, ובית ספר בית יעקב המשמש כבית ספר יסודי אזורי לבנות יישובי הסביבה, וכן ישיבה קטנה לצעירים. בשנת ה'תשס"ח נפתחה במושב ישיבה גדולה "משכנות הרועים".
גַּת רִימּוֹן הוא מושב בבקעת אונו, ששייך למועצה אזורית דרום השרון וממוקם בין שטח המועצה המקומית גני תקווה והעיר פתח תקווה.
הקיבוץ הוקם בשנת 1950 ושוכן דרומית מזרחית לרמלה כ־3 ק"מ ממזרח למשמר איילון.
מייסדיו של הקיבוץ היו חניכי תנועת עזרא וחברי גרעין הנחל "שלהבת".
הקיבוץ נקרא כך בעקבות שמה של שעלבים שבתנ"ך: "ויואל האמרי לשבת בהר חרס שבאיילון ובשעלבים ותכבד יד בית יוסף ויהיו למס" (שופטים, א' לה).
עד למלחמת ששת הימים היה הקיבוץ ישוב החזית מול מובלעת לטרון.
בתחומו של הקיבוץ נמצאת ישיבת ההסדר והישיבה הגבוהה "שעלבים", ישיבה תיכונית לבנים, אולפנה לבנות, בית ספר יסודי לבנים ובית ספר יסודי לבנות.
מושב עובדים שיתופי זה הוקם בשנת 1964 כ־7 ק"מ ממזרח לעיר לוד, ליד יער בן שמן.
בתחילת דרכו הוקם על ידי חניכי הנח"ל כקיבוץ, חבריו עזבו את המקום ויצאו להקים את היישוב מבוא חורון. במקומם הגיעו עולים מארצות הברית שהקימו את המושב.
התנחלות ומושב עובדים שיתופי. הוקם על ידי גרעין הנח"ל שיצא ממאור מודיעים. ממוקם כ־10 ק"מ מצפון מערב לירושלים ונקרא על שמה של בית חורון התנ"כית. בשנת 2024 עבר הסניף במבוא חורון לתנועת הנוער בני עקיבא
נחליאל:
התנחלות השוכנת כ-9 ק"מ צפונית מערבית לרמאללה. הוקמה על ידי חברי גרעין הנח"ל "נחליאל" שהיו תושבי הארץ. שמו של היישוב הוא על שם ספרו של הרב ד"ר יצחק ברויאר, ממנהיגי התנועה וממובילי דרכה.
גם היום התנועה מאפיינת את עצמה בתמיכה מובהקת בבנייה בארץ ישראל, תוך שימת דגש חזק על הבנייה הרוחנית שיש ליצור בקרב האוכלוסייה.
המנון, סמל, סיסמת התנועה וחזון התנועה

המנון התנועה, חובר על ידי מרדכי ברויאר (כעיבוד לשיר האמונה של הרב אברהם יצחק הכהן קוק):
סמל התנועה מורכב ממגן דוד, העשוי ממשולש בהיר המונח על משולש כהה, בתוך עגול. ממגן דוד יוצאים 12 קווים. ובראשו מצוירים לוחות הברית, ומתחתם כתוב שם התנועה (עזרא).
סיסמת התנועה:
חזון התנועה החליף את הסיסמה לאחר ועידת ה-90 (הוועידה הי"ז) בשנת ה'תש"ע שעמדה תחת הכותרת "בונים חזון - משנים מציאות", המבטאת את הרצון להתאים את ערכי התנועה כיום למציאות בשטח, ולא כפי שהיו בזמן הקמת התנועה: תנועת הנוער עזרא תבנה חברה המגשימה את הצו האלוקי של ממלכת כהנים בארץ ישראל. חברה אשר תקרא בשם ה' ותחיה חיי קודש לצד מחויבות מלאה לעולם של מעשה ומתוך אחריות למדינת ישראל כולה.
מתוך דברים אלה נגזרת מטרת התנועה והיא לחנך לתורה עם דרך ארץ תוך שמירה על רף תורני וערכי גבוה. עם זאת, רואה התנועה בעשייה דרך מרכזית בהגשמת מטרתה.