stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספר אבישע
התשקיל

התשקיל הוא מעין קריפטוגרמה, כתב מוצפן בקוד פשוט יחסית. התשקיל מצפין את חתימת הסופר, לעיתים עם משפטים מבארים לספר, באמצעות הטקסט הקיים. הטקסט בספר הוא טקסט מקודש, קנוני, והסופר אינו יכול לשנות אותו, אך הוא מדגיש אותיות מסוימות וכך משלב את הטקסט שאותו ברצונו להטמיע. כאשר מצליחים לאתר את האותיות, לפי הסגנון המיוחד שלהן, מקבלים רצף של אותיות, שמהוות יחד משפט הכולל את המֶסֶר אותו רוצה הסופר להעביר אל הקורא. במסר של ספר אבישע יש פרטים על המחבר ועל מועד הכתיבה של הספר ועל מקום כתיבתו. אפשר להבחין, בתמונה המופיעה משמאל, בתשקיל המופיע בחמישה לוחות מתוך תחילת ספר דברים. בלוח הראשון, בטור הימני, מופיע הכתוב במקור, מעובד לעברית. הטור מתחיל בפסוק: "והיה כי יביאך". בטור השמאלי שבלוח אפשר לקרוא – באותיות גדולות – את האותיות שנחשפו בספר המקורי. "אני אבישע בן פנחס בן אלע(זר)".
תוכנו של התשקיל היה ידוע כבר במאה ה-14 מהספרות השומרונית:
בספר דברי הימים לאבולפתח בן אבולחסן השומרוני הדפני שנכתב בשנת 1352–1353 מסופר:
ויכהן פנחס בנו (של אלעזר בן אהרן) אחריו כהונה גדולה ועצומה ... בשנת שלש עשרה לממלכת בני ישראל בארץ כנען.

ובשנה ההיא כתב אדוננו אבישע בן פנחס את הספר הקדוש, הנמצא כעת בשכם המוגנה, בשמירת אדוננו הכהן הגדול פנחס.

לאחר היעלמו והסתרתו בפני הכהן אשר קדם לו בכהונה הגדולה... באותה שנה נתחדשה התגלותו של הספר ביום השבת של חג הסוכות. ולהלן התשקיל:

אני. אבישע. בן. פנחס. בן. אלעזר. בן. אהרן. הכהן: להם. רצון. ה'. וכבודו. כתבתי. ספר הקדש. בפתח. אהל. מועד. בהר. גריזים. בשנת. שלש. עשרה. לממלכת. בני. ישראל. ארץ. כנען. לגבולותיה. סביב: אודה. את. ה'.
בספר ה"תולידה", כרוניקה שומרונית חשובה, שנכתבה על ידי אלעזר הכהן בשנת 1346, נכללים פרטים נוספים על הספר:
העדה נהגה לראות את הספר ביום ה"עצרתא". וביום הזה קרה לכהן (שנשא את הספר) "מקרה לא טהור". התרחץ בסתר והוביל את הספר...(למקום) בו התכנס עם רב. וברגע שנפתחה (המגילה) הופיעו בעולם זוועות גדולות וקולות וברקים, ורוח עזה עקרה את הספר מארונו ויתנשא ויפרח באוויר. ואנשי הקהל... תפשו בקצה מגילת הספר ולקחו אותו. והוא נמצא עד היום בשכם במשמר הכהנים-הלויים בכנשת העיר שכם.
על בסיס שני התשקילים, החוקר קאסטרו קובע: "אין ספק בדבר, שמראו הקדום מכל הנודע עד אז גרם לכך, שהספר המכונה "ספר אבישע" נתקבל כספר האמיתי שנשמר במשכן והוטמן, לפי דברי ימי השומרונים, במערה בהר גריזים על ידי הכהן הגדול עוזי, יחד עם כלים קדושים אחרים, כשהתברר שנפסקו הסימנים החיצוניים של מציאות השכינה בהר גריזים, דהיינו בעידן ה"פנותה", סילוק השכינה כאשר התחיל זמן הרצון "הרהותא". התגלות הכלים החבויים, עשתה רושם רב וראו בה סימן לתחילת תקופת הגאולה. ראו בספר אבישע את הטקסט האותנטי והמוסמך ביותר.
יצחק בן-צבי מסכם בספרו "ספר השומרונים":
הספר עצמו לא נגנז במערה יחד עם כלי המשכן ונשאר בידי הכהנים עד תקופה מאוחרת למדי.
מזמן שהתגלה במאה ה-14 הוא בבית הכהונה הגדולה בשכם.
בשעה שהתגלה כבר חסרו בו חלקים רבים ולפי עדות המסורת הנזכרת פרחו השמימה.
לעומת זאת נשארו בו חלקים שעליהם מסופר שהצליחו לתפוס אותם.
מסקנתו היא כי הספר קדום לזמנו של פינחס בן יוסף 1308–1362 אבל אין יסוד להקדימו לזמנו של אבישע הראשון בן פנחס, כאמונת השומרונים.
התרשמות מהספר

בשנת 1928 נאותו השומרונים להראות ליצחק בן-צבי את ספר אבישע. הוא הוזמן לצפות בספר לאחר תפילת מנחה ביום השבת בבית הכנסת השומרוני בשכם העתיקה. כאשר הסתיימה התפילה והתפזרו האנשים, הוגפו התריסים ואנשי העדה הוציאו את ספר התורה מארון הקודש ושמו אותו על השולחן.
וכך הוא מתאר את הספר:
הספר כתוב על קלף בצורת מגילה. הוא עטוף כמה עטיפות, זו על גבי זו, ועליהן רקומות שמות המנדבים באותיות שומרוניות. משגוללו לפני את ספר אבישע כולו, מראשיתו ועד סופו - מ"בראשית ברא" ועד "לעיני כל ישראל", נוכחתי על נקלה, שהספר מורכב מחלקים שונים, ישנים גם חדשים, טלאי על גבי טלאי. החלקים הישנים בלטו לעין לפי צבע הקלף, שהיה שחור משחור, כצבע הדיו ממש, עד שבקושי אפשר היה להבחיו באותיות. עם זאת היו ניכרים יפה הגווילים, שהודבקו או נתפרו מבפנים ומאחור לשם השלמת הקטעים החסרים במקור. מחמת קדושת השבת לא רשמתי דבר.
ההבדלים בין נוסח ספר אבישע לבין נוסח המסורה

ישנם הבדלים בין נוסח "ספר אבישע" לבין נוסח המסורה המקובל במסורת היהודית. ההשוואה גילתה שמספר ההבדלים עולה על 6,000, רובם ככולם הם שינויי כתיב מלא וחסר, כאשר הנוסח השומרוני מעדיף בדרך כלל את הכתיב המלא. את השינויים שבין הנוסח השומרוני לנוסח המסורה אפשר לחלק לשלושה סוגים:
שינויים שיסודם בעיקרון דתי.
שינויים שבאים לתקן ולהשלים את הנוסח.
שינויים של כתיב והתאמה לדקדוק של דור המעתיקים.
שינויים שיסודם בעיקרון דתי – בספר דברים ניתן ציווי, המופיע בצורות שונות במקראות נוספים: ”וְהָיָה הַמָּקוֹם אֲשֶׁר-יִבְחַר ה' אֱלֹהֵיכֶם בּוֹ לְשַׁכֵּן שְׁמוֹ שָׁם שָׁמָּה תָבִיאוּ אֵת כָּל-אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם עוֹלֹתֵיכֶם וְזִבְחֵיכֶם מַעְשְׂרֹתֵיכֶם וּתְרֻמַת יֶדְכֶם וְכֹל מִבְחַר נִדְרֵיכֶם אֲשֶׁר תִּדְּרוּ לַה'”. כלומר, במקום אשר יבחר ה' - שם בלבד יהיה מותר להביא את הקורבנות לה'. לא נתפרש בשום מקום בתורה היכן מקום זה נמצא. חז"ל דנו אם כוונת התורה לשילה או לירושלים או לשניהם, אולם אין חולק על כך שפשט המקראות לא מזכיר מקום מסוים. מאחר שהשומרונים לא קיבלו את ספרי הנביאים ככתבי קודש, ולא קיבלו נביא נוסף מלבד משה, הם נאלצו למצוא מקור למקום שבחר ה' מתוך תורת משה עצמה, ובשל כך הוסיפו בעשרת הדיברות את הקטע המופיע בספר דברים אלא שבמקום 'הר עיבל', כתבו 'הר גריזים': ”וְהָיָה בְּעָבְרְכֶם אֶת-הַיַּרְדֵּן תָּקִימוּ אֶת-הָאֲבָנִים הָאֵלֶּה אֲשֶׁר אָנֹכִי מְצַוֶּה אֶתְכֶם הַיּוֹם בְּהַר גְּרִזִים וְשַׂדְתָּ אוֹתָם בַּשִּׂיד. וּבָנִיתָ שָּׁם מִזְבֵּחַ לַה' אֱלֹהֶיךָ מִזְבַּח אֲבָנִים לֹא תָנִיף עֲלֵיהֶם בַּרְזֶל. אֲבָנִים שְׁלֵמוֹת תִּבְנֶה אֶת-מִזְבַּח ה' אֱלֹהֶיךָ וְהַעֲלִיתָ עָלָיו עוֹלֹת לַה' אֱלֹהֶיךָ. וְזָבַחְתָּ שְׁלָמִים וְאָכַלְתָּ שָּׁם וְשָׂמַחְתָּ לִפְנֵי ה' אֱלֹהֶיךָ. וְכָתַבְתָּ עַל-הָאֲבָנִים אֶת-כָּל-דִּבְרֵי הַתּוֹרָה הַזֹּאת בַּאֵר הֵיטֵב”.
שינויים שבאים לתקן ולהשלים את הנוסח – התורה השומרונית פעלה על מנת שלא יימצאו מקראות סותרים או מקראות שאינם מובנים. לדוגמה, מאחר שכבר נכתב בתורה מהו המקום אשר בחר ה', לא ייתכן שייאמר בתורה "המקום אשר יבחר ה'" (בלשון עתיד). לכן, במקום 'יבחר' שינו ל'בחר'. דוגמה נוספת, נאמר בספר בראשית בבריאת העולם: "ויכל אלהים ביום השביעי מלאכתו אשר עשה וישבת ביום השביעי מכל מלאכתו אשר עשה". כיצד ייתכן שאלוהים סיים לעשות את מלאכתו ביום השביעי וגם שבת ביום השביעי? בעוד שביהדות סוגיה זו נידונת אצל חז"ל והפרשנים האחרים מבלי לגעת בגוף הנוסח המקראי, השומרונים בחרו לשנות את עצם הכתוב, כדי שלא תיווצר סתירה, ובשל כך כתבו: "ויכל אלהים ביום השישי מלאכתו אשר עשה וישבת ביום השביעי מכל מלאכתו אשר עשה". תיקונים מעין אלה מופיעים במקומות רבים בתורה השומרונית.
שינויים של כתיב והתאמה לדקדוק של דור המעתיקים – שינויים אלה רובם ככולם קטנים הם, כגון שינויי כתיב מלא וחסר, ונובעים מכך שבהלכה השומרונית אין הלכות כתיבת ספרי תורה מחמירות כביהדות (המקפידה על העתקה מדויקת אפילו של תגים וסימנים חיצוניים לאותיות עצמם). פועל יוצא ממציאות זו, שהדקדוק המקראי שהיה נהוג בתקופת המקרא לא השתמר במלואו בתורה השומרונית, ופעמים רבות הותאם לדור הכותבים של הספר. דוגמאות לכך: הנוסח השומרוני כמעט ולא מכיר כלל את צורת הזירוז המורחבת עם ו': 'ואברכה', 'ונשאלה', 'הבה נתחכמה' ועוד רבות. במקום זאת הנוסח השומרוני מכיל את הצורה המדוברת: 'ואברך', 'ונשאל', 'נתחכם' וכו'.
לקריאה נוספת

ספר השומרונים, העורכים: אפרים שטרן וחנן אשל, שם ההוצאה: יד יצחק בן-צבי רשות העתיקות, שנת ההוצאה: 2002; תשס"ב.
יצחק בן-צבי, ספר השומרונים, יד יצחק בן-צבי, מהדורה שלישית, תשל"ו - העורך: שמריהו טלמון, עורך משנה: פרופסור ישעיהו גפני.
ביאורים

↑  השיטה בשימוש מאגר של ספרי תורה, מעתיקים רצף של פסוקים, כאשר ביניהם יש אותיות אשר הסופר עיבד אותן בצורה אופיינית. והיה אם הספר ייגנב, לפי מבנה האותיות ניתן לזהות אותו.
↑  הספר נכתב במקורו בערבית על בסיס תעודות היסטוריות ויצא לראשונה בתרגום עברי על ידי רפאל בן שמעון קירכהיים (פרנקפורט תרי"א - 1851) בשם "ספר יושע בן נון".
↑  מועד משוער 1272 לפנה"ס.
↑  הכוונה ליום ב' או ליום השבת של חג הסוכות.
↑  גורלו של הכהן: "שלח ה' נחש שרף, אשר קפץ מתחת רגליו והכישו, ובשרו נפרד מעצמותיו...ולא יצא שנה עד שנחרבה הכנשתה (בית הכנסת) וגברה הפנותה (הסתר הפנים)."
↑  מאחר שאין הקפדה בהלכה השומרונית על כתיבה מדויקת של חסרות ויתירות, גם בין ספרי התורה השומרונים עצמם ישנם הבדלים רבים בין כתיב מלא וכתיב חסר.
הערות שוליים

1 2  מקראנט: שומרונים
↑  משה פלורנטין, מגורנות יהודה ומיקבי שומרון - ענייני מילון ודקדוק. משה פלורנטין (עורך), מחקרים בעברית החדשה ובתולדותיה, האקדמיה ללשון העברית, תשע"ד, עמ' 65.
↑  יצחק בן-צבי, עמ' 235 ואילך
↑  F.Perez Castro, El Sefer Abusa,Sefarad 13(1953( מצוטט שם, עמוד 239
↑  מקור: יצחק בן-צבי, עמ' 233
↑  'מבואי המקרא', עמוד 87
↑  ספר דברים, פרק י"ב, פסוק י"א
↑  ספר דברים, פרק כ"ז, פסוקים ד'-ח'
↑  ספר בראשית, פרק י"ב, פסוק ג'
↑  ספר בראשית, פרק כ"ד, פסוק נ"ז
↑  ספר שמות, פרק א', פסוק י'
| השומרונים |
| --- | --- | --- |
| כללי | שומרונים • הדת השומרונית • הר גריזים • היתבין בשמרין |  |
| היסטוריה | מקדש השומרונים בהר גריזים • מרידות השומרונים • מוזיאון השומרונים - גריזים |  |
| לשון | אלפבית שומרוני • עברית שומרונית • ארמית שומרונית • ניקוד שומרוני |  |
| חיבורים | נוסח שומרון (ספר אבישע, התרגום השומרוני) • תיבת מרקה • אסאטיר • ספר יהושע השומרוני • תולידה • קמעות שומרוניים |  |
| דת | הכהן הגדול השומרוני • לוח השנה השומרוני |  |
| דמויות ידועות | בבא רבה • אבו אל-חסן מצור • יוליאנוס בן צבר • אברהם בן יעקב הדנפי • אהרן בן מניר • מלתקי • סנבלט • שמעון הקוסם • אבו אל-פתח |  |
| התייחסות בדתות אחרות | השומרונים בהלכה • השומרוני הטוב |  |
הכהן השומרוני הגדול ובצידו ספר אבישע (שנת 1905)
איתם הנקין

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  פברואר 1984 ד' באדר א' ה'תשמ"ד 
 נרצח:  1 באוקטובר 2015 (בגיל 31) י"ט בתשרי ה'תשע"ו ליד בית פוריכ 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה הפתוחה  אוניברסיטת תל אביב 
 תקופת הפעילות:  ? – 1 באוקטובר 2015 
 השתייכות:  ציונות דתית
 תחומי עיסוק:  הלכות כשרות, היסטוריה הלכתית, הלכות שבת
 רבותיו:  הרב יהודה הרצל הנקין (אביו); הרב דוב ליאור, הרב אליעזר ולדמן
 חיבוריו:  "לכם יהיה לאכלה", "להכות שורש", "אש תמיד"
 
 תפקידים נוספים:  עורך כתבי עת (אסיף, עלוני ממרא); מחנך במדרשת נשמת; חוקר תולדות ישראל
 
 מנחה לדוקטורט:  דוד אסף 
 
הרב איתם שמעון הנקין (ד' באדר א' ה'תשמ"ד, 6 בפברואר 1984 – י"ט בתשרי ה'תשע"ו, 1 באוקטובר 2015) היה חוקר תורני, היסטוריון ומחבר ספרי הלכה. ערך את כתב העת "עלוני ממרא" ואת השנתון אסיף שבהוצאת איגוד ישיבות ההסדר. בחג הסוכות ה'תשע"ו, נרצח יחד עם אשתו, נעמה, בפיגוע ירי סמוך לבית פוריכ שבשומרון.
ביוגרפיה

נולד לרב יהודה הרצל הנקין, פוסק הלכה ציוני דתי ולרבנית חנה, מייסדת מדרשת נשמת בירושלים והעומדת בראשה. הוא נינו של הרב יוסף אליהו הנקין, פוסק בולט בארצות הברית במאה ה-20. אחיו הוא ההיסטוריון הצבאי ד"ר יגיל הנקין. אחיו אליהו היה אלוף הארץ בהרמת משקולות בגילאי התיכון הוא למד בישיבה התיכונית חיצים שבאיתמר בשנים 2013–2014. למד בישיבת ניר קריית ארבע. את שירותו הצבאי עשה בחטיבת גולני. נישא לנעמה, מעצבת ובעלת הסטודיו "המעבדה". בני הזוג התגוררו בפדואל, בירושלים, בדולב, ואחר כך בנריה.
הרב הנקין פרסם עשרות מאמרים העוסקים בהיסטוריה של היהדות ובפסיקת ההלכה במאה ה-19 ובמאה ה-20, וכן במחלוקות הלכתיות ביישוב הישן וביישוב החדש. ספרו "לכם יהיה לאכלה" עוסק ביחס ההלכתי להימצאות תולעים במזון. הוא כתב אותו במסגרת לימודיו במכון לרבני יישובים בקריית ארבע, במסגרתו ערך מספר ספרים. במקביל לימד במדרשת "נשמת" לנשים. יחד עם הרב אברהם וסרמן כתב את הספר "להכות שורש: הראי"ה קוק והקרן הקיימת לישראל". הספר מציג את המורכבות שמאחורי קשריו של הרב קוק עם חלוצי ההתיישבות וההנהגה הציונית. בספר פורסמו כשלושים אגרות חדשות של הרב קוק. ספרו "אש תמיד", העוסק בהלכות שבת, יצא לאור לאחר הירצחו.
ב-2007 התמנה לערוך את כתב העת "עלוני ממרא" של ישיבת ניר, לצד שמריה גרשוני. הם הפכו את הגיליון לשנתון והכניסו לתוכו גם מחקרים וביקורות ספרים במטרה לייעד אותו לקהל רחב יותר. נמנה עם עורכי כתב העת "אסיף" של איגוד ישיבות ההסדר. היה פעיל בפורומים תורניים שונים באינטרנט. ב-2011 נמנה עם צוות עורכי כרך בנושאי השקפה וענייני אמונה מתוך סדרת ספרי "דבר חברון" של הרב דוב ליאור.
יחד עם לימודיו בישיבה החל בלימודיו באקדמיה. הוא למד באוניברסיטה הפתוחה בשנים 2009–2012, וסיים תואר ראשון בהצטיינות. הוא המשיך לתואר שני בהיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטת תל אביב בהנחיית פרופסור דוד אסף וכתב תזה בנושא "מחיבת ציון לאנטי-ציונות: תמורות באורתודוקסיה המזרח-אירופית – הרב דוד פרידמן מקרלין (1828–1915) כמקרה מבחן". הוא המשיך ללימודי דוקטורט בהנחייתו של אסף וזכה במלגת רוטנשטרייך. נושא העבודה המיועד היה ביוגרפיה ביקורתית של "החפץ חיים".
ב-1 באוקטובר 2015 נרצחו הרב הנקין ורעייתו נעמה בפיגוע ירי ליד בית פוריכ, בין היישובים איתמר ואלון מורה. ארבעת ילדיהם, שהיו עמם ברכב, לא נפגעו מהירי, אך ראו את רצח הוריהם. בני הזוג נטמנו למחרת בהר המנוחות בירושלים. הרוצחים, מחבלי חמאס משכם, נלכדו כעבור ימים אחדים, וארבעה מתוכם נידונו למאסר עולם.
בשנים שלאחר הירצחו יצאו לאור ספריו "אש תמיד" על הלכות שבת ו"תערוך לפני שולחן" על הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, וכן עשרה מאמרים בכתבי עת תורניים.
מפרסומיו

להכות שורש: הראי"ה קוק והקרן הקיימת לישראל (מחבר שותף עם הרב אברהם וסרמן), רמת גן, 2012
מחיבת ציון לאנטי ציונות: תמורות באורתודוקסיה המזרח אירופית - הרב דוד פרידמן מקרלין (1828–1915) כמקרה מבחן, עבודת גמר, אוניברסיטת תל אביב, 2013
אש תמיד - הלכות שבת, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים, תשע"ו
תערך לפני שלחן, מחקר מקיף על חייו ופועלו של הרב יחיאל מיכל אפשטיין, הוצאת מגיד, 2018, בעריכת אליעזר יהודה בראדט
לכם יהיה לאכלה : עיון להלכה בסוגיית החרקים במזון – כשרות תותי שדה וקלחי תירס. חברון: המכון לרבני יישובים תשע"א;
מהדורה חדשה, מוגהת ומורחבת, מוסד הרב קוק, תשפ"ב
הרב יצחק אריאלי ושכחתו בחוג הראי"ה ומרכז הרב, אסיף ד', תשע"ז
מפרסומיו > בעריכתו

הרב יהודה הרצל הנקין (אביו), מהלכים במקרא: סוגיות בתורה מבריאת העולם עד מתן תורה, הוצאת מגיד תש"פ
לקריאה נוספת

נעמה הנקין, מקדש דומם, נשים 188, תכלת תקשורת, ג' בחשוון, תשע"ו, עמ' 84
הערות שוליים

↑  עוזי ברוך, הנרצחים: הרב איתם ונעמה הנקין הי"ד, באתר ערוץ 7, 1 באוקטובר 2015.
↑  דביר עמר, יד אליהו, עיתון שביעי
↑  נעמה הנקין, בדף "אודות" של אתר סטודיו "המעבדה". הסטודיו הוקם ב-2008.
 יעל חסיד, ‏"הקולגות קראו לה סופרוומן", באתר ‏מאקו‏, 6 באוקטובר 2015
↑  ר' יחיאל מיכל עפשטיין וה'צמח צדק' בעדשת הספר 'מקור ברוך', מאמר של איתם הנקין בגיליון 2011 של עלוני ממרא, עמ' 189 ואילך, באתר היברובוקס
↑  כדוגמת פורום "אוצר החכמה", תחת הכינוי "תוך כדי דיבור"
↑  אלישע בן קימון, איתי בלומנטל ורותם אליזרע, גבר ואישה נרצחו בפיגוע ירי בשומרון, באתר ynet, 1 באוקטובר 2015.
↑  יואב זיתון, נעצרו רוצחי הזוג הנקין, בפשיטה על בי"ח בשכם, באתר ynet, 5 באוקטובר 2015
↑  אלישע בן קימון ואיתי בלומנטל, מאסרי עולם לארבעה מרוצחי בני הזוג הנקין, באתר ynet, 22 ביוני 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311340305171  GND: 1221546406  ISNI: 0000 0004 0297 3826  LCCN: n2013043011  VIAF: 298898312   WorldCat (עם VIAF): 298898312
סמלת רקלס

| --- | --- |

סמלת ראשונה רקלס נושאת גלילים של חוטי תקשורת בזמן מלחמת קוריאה
 לידה:  1948 קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית
 פטירה:  13 במאי 1968 (בגיל 20 בערך) ארצות הברית ארצות הברית
 כינוי:  אַה צִ'ים הַי  (להבת הבוקר)
 השתייכות:   חיל הנחתים
 תקופת הפעילות:  1952–1954 (כשנתיים)
 דרגה:   סמלת ראשונה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת קוריאה
 עיטורים
  לב הארגמן    מדליית דיקין    מדליית השירות הקוריאנית    מדליית האו"ם הקוריאנית    מדליית שירות הביטחון הלאומי    מדליית התנהגות טובה (נחתים)    צל"ש יחידה (קוריאה)    צל"ש יחידה (ארצות הברית)    צל"ש יחידת חיל הים    שרוך צרפתי
 הנצחה
 לוח זיכרון ואנדרטות באורוות חיל הנחתים במחנה פנדלטון ובמוזיאון הלאומי של החיל
סמלת ראשונה רקלס (באנגלית: Staff Sergeant Reckless;‏ 1948 – 13 במאי 1968) הייתה סוסת מלחמה בעלת דרגות רשמיות בחיל הנחתים של ארצות הברית עקב השתתפותה לצד אחד מגדודי הנחתים במלחמת קוריאה, והיא קיבלה מספר מדליות על תפקודה בשדה הקרב.
במקור, רקלס נועדה לשמש כסוסת מרוץ במרוצי הסוסים בסיאול, בירתה של קוריאה הדרומית, אולם היא נרכשה באוקטובר של 1952 תמורת 250 דולר מבעליה הקוריאני שהיה זקוק לכסף כדי לקנות רגל תותבת לאחותו. הרוכשים היו חיילים אמריקנים שהשתייכו לחיל הנחתים של ארצות הברית, והללו אימנו את הסוסה לשמש כנושאת ארטילריה כדוגמת תותח ללא רתע או נשק נ"ט אחר עבור פלוגת התול"ר ברגימנט החמישי של דיוויזיית הנחתים הראשונה. היא הפכה לחלק מהיחידה והורשתה לשוטט בחופשיות בתוך המחנה, כשבלילות הקרים היא ישנה לצד החיילים בתוך האוהלים, והביעה נכונות לאכול כמעט כל דבר ממנות הקרב של החיילים, כולל ביצים, בירה, קוקה-קולה, ופעם אחת גם חבילת אסימונים של פוקר בשווי 30 דולר.
היא ביצעה פעולות רבות במהלך מלחמת קוריאה כשהיא נושאת אספקה ותחמושת, וכן שימשה לפינוי חיילים פצועים משדה הקרב. את נתיבי האספקה שבהם צעדה מספר פעמים היא למדה בנקל, ועל כן, לעיתים קרובות נשאה אספקה ללוחמים לבדה ללא כל הדרכה של חייל או מטפל. גולת הכותרת של הקריירה הצבאית שלה, אשר נמשכה כתשעה חודשים, הייתה בסוף מרץ 1953 במהלך הקרב על המאחז וגאס, כאשר באותו יום היא עשתה לא פחות מ-51 משלוחי נשק ואספקה ליחידות הנחתים שלחמו בקו הלחימה הקדמי. רקלס נפצעה בקרבות מספר פעמים, כשדרגת הרב"ט הוענקה לה בתחילת 1953 ולאחר מכן היא הועלתה לדרגת סמל ב-1954, חודשים ספורים לאחר תום המלחמה. היא גם נודעה בתור הסוס הראשון בהיסטוריה שהשתתף בנחיתה אמפיבית, ובעקבות המלחמה היא עוטרה בשני עיטורי לב הארגמן, מדליית ההתנהגות הטובה של חיל הנחתים, צל"ש יחידות משתי מדינות, אות מלחמת קוריאה, ומדליות נוספות.
השירות המלחמתי שלה התפרסם במיוחד במגזין האיבנינג פוסט, ומגזין הלייף כלל אותה ברשימת 100 הגיבורים של אמריקה בכל הזמנים. לאחר שהסתיים שירותה הצבאי בתום המלחמה, היא הובאה לארצות הברית שם הופיעה בטלוויזיה והשתתפה בחגיגות יום ההולדת של חיל הנחתים. היא קודמה באופן רשמי לדרגת סמל ראשון בשנת 1959 על ידי מפקד חיל הנחתים. רקלס ילדה ארבעה סייחים באמריקה, ומתה ב-13 במאי 1986. לכבודה הוקדש לוח זיכרון מצולם באורוות של חיל הנחתים בבסיס האם פנדלטון שבקליפורניה, וב-26 ביולי 2013 נחנכה אנדרטה לזכרה במוזיאון הלאומי של חיל הנחתים בקואנטיקו שבמדינת וירג'יניה. בשנת 2016 היא קיבלה את מדליית דיקין, אשר נועדה לבעלי חיים בשימוש צבאי, בעל החיים האחרון שעוטר במדליה זאת.
מידע כללי

רקלס הייתה סוסה קטנה-בינונית מגזע מונגולי כנראה, אף שהיו לה תכונות מסוימות של ת'ורוברד כדוגמת צורת הראש. גובה הכתפיים שלה היה בסביבות 142 ס"מ, ומשקלה היה כ-410 ק"ג. צבע גופה היה חום-אדמדם, עם להבה לבנה על החרטום וגרביים לבנים על שלוש רגליים. תאריך הלידה שלה לא ברור לגמרי, אולם כאשר נרכשה על ידי חיילים של חיל הנחתים האמריקנים באוקטובר 1952 היא הייתה בת 3 או 4 שנים, ונרשם שהיא נולדה ב-1948. בעליה היה צעיר קוריאני שעבד באורוות של מרוצי הסוסים, וכינה את עצמו "קים הוק-מון" אף שזה לא היה שמו האמיתי. אותו קוריאני, כינה את הסוסה אה צ'ים הי שמשמעותו בקוריאנית "להבת הבוקר" או "בוקר הלהבה". קים אהב מאוד את סוסתו, אך נאלץ למכור אותה לבסוף לסגן אריק פדרסן מחיל הנחתים תמורת 250 דולר כדי לקנות רגל פרוטזה לאחותו הגדולה שעלתה על מוקש, מאחר שלא הייתה למשפחתו אפשרות אחרת לממן זאת.
ההגעה לאמריקה

כתבה אודות הסוסה המיוחדת שנעשתה על ידי האיבנינג פוסט ופורסמה ב-17 באפריל 1954, בעוד שסמ"צ רקלס עדיין הייתה בקוריאה, הובילה לקמפיין של אזרחים וחיילים אמריקנים להביא את הסוסה לארצות הברית. בכיר בחברת התחבורה הימית הפסיפית - סטן קופל, קרא את הכתבה והציע להעביר את הסוסה בחינם על אחת הספינות של החברה שלו מיוקוהמה ביפן לסן פרנסיסקו. לפני שעזבה את קוריאה, נעשה טקס לכבודה עם להקה צבאית במהלך משחק כדורגל של חיל הנחתים. רקלס עזבה את קוריאה ליפן על מטוס תובלה ימית בכנף 1 של חיל הנחתים. לאחר מכן, היא הפליגה מנמל יוקוהמה ב-22 באוקטובר על סיפון אחת הספינות של חברת התחבורה הימית הפסיפית, והגיעה לחופי ארצות הברית ב-5 בנובמבר 1954. סופת טייפון עיכבה את הגעת האונייה לנמל סן פרנסיסקו עד לערבו של יום ה-9 בנובמבר, והיא נותרה באונייה עם צוות המטפלים שלה עד למחרת בבוקר. במהלך הסערה, היא חלתה שוב ושכבה באפיסת כוחות על הסיפון דווקא לקראת סוף המסע.
הכניסה של הסוסה רקלס לאדמת ארצות הברית לא הייתה פשוטה כל כך. אף שלשכת המכס והגנת הגבולות לא עשתה בעיות גדולות, מחלקת החקלאות של ארצות הברית התעקשה לעשות לה בדיקות רפואיות ולא אפשרה להוריד אותה מהספינה עד שיוחזרו תוצאות הבדיקות מהמעבדה. חיילי הנחתים יצרו קשר עם פקידים בכירים במחלקת החקלאות בוושינגטון שהסכימו בסופו של דבר לרדת מהאונייה, אולם הם התנו זאת בכך שאם יתברר בהמשך במעבדה שהיא חולה בנחרת או בשחין היא תושמד או תשלח חזרה ליפן. רבים מחיילי הנחתים שהכירו את הסוסה, זעמו על מה שהיה בעיניהם עלבון לכבודה. בלילה לפני שירדה מהאונייה, היא שוב אכלה את השמיכה האדומה המעוטרת שלה, אולם שמיכה חדשה הוכנה מבעוד מועד עם כל האותות והעיטורים שלה. כאשר ניתן האישור של מחלקת החקלאות, הטכנאי הוביל אותה מהספינה לידיו של סגן אריק פדרסן שרכש אותה בזמנו בקוריאה, וכף רגלה דרכה על אדמת אמריקה בסן פרנסיסקו ב-10 בנובמבר 1954, אשר היה במקרה גם יום ההולדת של חיל הנחתים. קהל רב של עיתונאים, חיילים ואזרחים קיבל אותה במחיאות כפיים בנמל. באותו יום, היא הובאה לטקס יום ההולדת של החיל לצד מפקדים וגנרלים, הועלתה במעלית לקומה 10 במלון שבו התרחשה המסיבה, והתכבדה לאכול את חתיכת העוגה הראשונה ועיטורי הפרחים שעליה מידי אשתו של סגן אריק פדרסן.
סמלת ראשונה רקלס הוחזקה במשך זמן קצר על ידי משפחתו של סגן אריק פדרסן, לפני שעברה לאורוות הקבע שלה ברגימנט החמישי של דיוויזיית הנחתים הראשונה במחנה פנדלטון בקליפורניה. כתבה שנייה על רקלס הופיעה ב-22 באוקטובר 1955. החומר לכתבות נלקח מלוטננט קולונל אנדרו גיר שרשם ביומניו אפיזודות משירותה של רקלס במלחמת קוריאה, ובהמשך, הוא הוציא עליה ספר מיוחד שנקרא "הגאווה של הנחתים". היא עשתה מספר הופעות פומביות כולל בתוכנית הטלוויזיה "מסיבת הבית" של השחקן ארתור גורדון לינקליטר, אך ההופעה המתוכננת שלה במופע של אד סאליבן נדחתה עקב תזמון גרוע של מועד ההגעה לאמריקה. אד סאליבן רצה שהיא תופיע אצלו בתוכנית אירוח ב-7 בנובמבר של 1954 בעיר ניו יורק והיה מוכן לשלם את העליות של ההבאה שלה מנמל סן פרנסיסקו, אך סופת הטייפון כאמור עכבה את הגישה לנמל עד ל-8 בנובמבר, ורקלס איפוא לא הופיעה בה.
אחרית חייה

במהלך שהותה במחנה פנדלטון, זכתה סמלת ראשונה רקלס לטיפול ויחס של אח"מ. חיל הנחתים נזהר שלא לאפשר לה להיות מנוצלת על ידי גורמים מסחריים. במהלך חייה בבסיס, היא ילדה ארבעה סייחים: "פרארליס" (1957), "דונאטליס (חסר פחד)" (1959), ו"צ'סטי" (1964); הצאצא האחרון שלה - סייחה שנולדה בין 1965 ל-1966, מתה כחודש לאחר הלידה ולא קיבלה שם. הסייח "צ'סטי" נקרא על שם לוטננט גנרל בחיל הנחתים לואיס "צ'סטי" פולר, שהיה בין הבודדים שהורשו לרכב על הסוסה רקלס עקב היותו הנחת המעוטר ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. רקלס פרשה משירות פעיל בטקס צבאי מלא במחנה פנדלטון ב-10 בנובמבר 1960. במקום זכותה לקבלת פיצויי פרישה על פי מסמכי חיל הנחתים, היא הורשתה לדור ולהסתובב חופשי במחנה כשעלויות המזון והטיפול היו על החיל.
דלקת פרקים שהתפתחה אצל רקלס בגבה לעת זקנה, הובילה אותה לפצוע את עצמה על ידי נפילה לתוך גדר תיל ב-13 במאי 1968. היא מתה בעודה מורדמת תוך כדי שפצעיה טופלו. בעת מותה, גילה הוערך בסביבות 19 עד 20 שנים. היא נקברה בטקס מכובד מאחורי האורוות בבסיס. החיל יצר לזכרה לוח זיכרון מצולם הנמצא בתוך מחנה פנדלטון. מרוץ הסוסים הראשון במסלול המרוצים אקוודוקט בניו יורק הוקדש לזכרה של "סמלת ראשונה רקלס" ב-10 בנובמבר 1989. בשנת 1997, רקלס נבחרה על ידי מגזין הלייף כאחת מ-100 הגיבורים האמריקנים של כל הזמנים.
הנצחה

האנדרטה הראשונה לזכרה של סמלת ראשונה רקלס, נוצרה על ידי הפסל ג'וסלין ראסל אשר עיצב אותה בגודלה הטבעי כשהיא נושאת פגזי תול"ר, תחמושת וציוד לחימה אחר; חלק מהשיער של זנב האנדרטה נלקח מזנבה האמיתי של רקלס. האנדרטה נחנכה ב-26 ביולי 2013, בפארק סמבר פידליס ממוריאל במוזיאון הלאומי של חיל הנחתים בבסיס קוונטיקו שבוירג'יניה, יום אחד לפני ציון 60 שנה למלחמת קוריאה. בלוח האבן הסמוך לאנדרטה, רשום ציטוט של סמל הרולד ואדלי ששירת במהלך הקרב לצד סמלת רקלס:
רוח הנאמנות שלה חרף הסכנה והבדידות, היא דבר שטרם ראיתי. היא הייתה נחושה בדעתה, ובודדה. התמונה הזאת תישאר חרותה בראש ובלב שלי לנצח.
אנדרטה נוספת לזכרה של רקלס נחנכה במחנה פנדלטון ב-26 באוקטובר 2016. האנדרטה נוצרה אף היא על ידי ג'וסלין ראסל, והיא דומה לאנדרטה במוזיאון הלאומי של חיל הנחתים. על סמלת רקלס נכתבו מספר ספרים, חלקם על ידי לוחמי נחתים ששירתו לצידה; חברת ברייר המתמחה בייצור מודלים קטנים של בעלי חיים, יצרה מודל קטן של סמלת רקלס יחד עם השמיכה המעוטרת שלה.
אותות ועיטורים

עבור שירותה למופת בחיל הנחתים, הוענק לסמלת רקלס שני לבבות ארגמן עבור הפציעות שלה במהלך הקרב על מאחז וגאס, מדליית התנהגות טובה של חיל הנחתים, צל"ש יחידה אמריקני עם כוכב ברונז'ה, מדליית שירות הביטחון הלאומית, מדיילת השירות הקוריאנית (אות מלחמת קוריאה) עם 3 כוכבי ברונז'ה, מדליית האו"ם הקוריאנית, צל"ש יחידת חיל הים, וצל"ש יחידה קוריאני שניתן על ידי ממשלת קוריאה לכוחות שהשתתפו בהגנה על המדינה. האותות והמדליות שלה הוצמדו לשמיכת הסוס שלה יחד עם דרגת הסמל-ראשון, ובנוסף לכך, היא קיבלה עיטור שרוך צרפתי שהוענק לכלל חיל הנחתים במהלך מלחמת העולם הראשונה עבור ההגנה על צרפת. ב-28 ביולי 2016, הוענקה לסמלת ראשונה רקלס לאחר מותה מדליית דיקין בגין השירות הצבאי המסור שלה בין 1952 ל-1953.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|    לב הארגמן (2) |    צל"ש יחידה (אמריקני) |    צל"ש יחידת חיל הים |    מדליית דיקין |    שרוך צרפתי (אנ') |
|    מדליית שירות הביטחון הלאומי |    מדליית השירות הקוריאנית |    מדליית האו"ם הקוריאנית |    צל"ש יחידה (קוריאה) |    מדליית ההתנהגות הטובה |