stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
להישאר בחיים (סרט, 2012)

| --- | --- |

 בימוי:  ערן ריקליס 
 הופק בידי:  גארת' אנווין 
 עריכה:  הרווה שנייד 
 שחקנים ראשיים:  סטיבן דורף לואי נופי טארק קובטי דוריד לידאווי ג'וני ערביד ורד פלדמן אשרף ברהום מירה עווד עלי סלימאן עבדאללה עקל אליס טליוני דורון עמית 
 צילום:  דן לאוסטסן 
 מדינה:  ישראל, הממלכה המאוחדת, צרפת 
 חברת הפקה:  פאתה 
 חברה מפיצה:  פאתה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בנובמבר 2013 
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  ערבית, אנגלית, עברית, נורווגית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט מתח, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   zaytoun
 דף הסרט ב־IMDb
 
להישאר בחיים (נקרא גם זייתון, בערבית زيتون, זיתים) הוא סרט קולנוע ישראלי  של הבמאי ערן ריקליס.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1982, מעט לפני פרוץ מלחמת לבנון, ועוסקת בטייס ישראלי שמטוסו מופל בביירות והוא נתפס על ידי אש"ף, בילד פלסטיני הנמנה בין שוביו, ובמסעם המשותף לכיוון ישראל דרך דרום לבנון.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בספטמבר 2012.
כפר אמנים

כפר אמנים, הוא כפר או יישוב, שיש בו קהילת אמנים דומיננטית המשפיעה על אופיו של היישוב, ומושכת מבקרים ל"מרכז המבקרים" המציג יצירות אומנות רבות.
האמנים, על מגוון תחומיהם, מתפרנסים בדרך כלל מעבודה זו, ומגורים בקהילה משותפת גם מפרים את האמנים זה על ידי זה, וגם מאפשרים מסחר פורה יותר ומשיכת תיירים ומבקרים.
כפרי אמנים בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
קריית האמנים בצפת
עין הוד
קציר
בת עין
צוקים
אניעם
תקוע
שא-נור (עד ההתנתקות)
כפרי אמנים בישראל > היסטוריה והתפתחות כפרי אמנים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  כפר אמנים תקוע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph899592
להקת הכרמל

להקת הכרמל, למעלה אריק לביא, באמצע יצחק ברקת. למטה מימין: רותי זקהיים, דליה למדני, יהודה אפרוני
הלהקה ב-1949
להקת הכרמל הייתה להקה ישראלית שהוקמה בשלהי 1947, במטרה להיות הלהקה הצבאית של חטיבת כרמלי שפעלה בחיפה ובאזור הגליל המערבי. יוזמי הלהקה היו חברי הלהקה הדרמטית שמוקמה בסמוך למועצת פועלי חיפה, בהם שאול קמיני וגד גרינגרוס, שהיה גם מפקדה.
עם חברי הלהקה נמנו: לוסי ארנון (לוסי בר), בומבה צור (יוסף ולצר), אריק לביא (אינזלסבכר), אמיתי נאמן, מרדכי בן שחר, אולי שוקן, אהובה צדוק, יצחק ברקת, שמעון ישראלי, אברהם רונאי, צבי בורודו, שולמית לבנת, רות זקהיים, דליה למדני, יהודה אפרוני, אלישבע מיכאלי ושמואל רוזן.
באפריל 1948 עלתה הופעת הבכורה של הלהקה מול חיילים, זאת לאחר שכבר ערכו מספר הופעות מול אזרחים. הלהקה קיימה מופעים ברחבי הארץ במתכונת של תיאטרון צבאי, והעלתה חמש תוכניות ובהן קטעי ריקוד, שירה, קריאה ומשחק. בתוכניות הועלו המחזות "על אם הדרך" של אברהם צליוק-אבידורי, "כתה מיני רבות" - על כיבוש הכפר הטמפלרי בארץ ישראל, "מחזה רגיל", "שתי שבתות", "הקפיץ המחזיר" "מלחמה בגרוש" של גדעון שמר. כמו כן, הועלה מופע מוזיקלי בשם "לחתום או לא לחתום".
הלהקה התפרקה באוקטובר 1950.
חברי להקת הכרמל שרים את המנון הלהקה בתוכנית "תיבת נח" (1950)
להקת הכרמל בהצגה "כתה מיני רבות" (1947)
הערות שוליים

↑  כתה מיני רבות, על המשמר, 15 במרץ 1949
↑  הצגת בכורה לאזרחים, דבר, 18 באוגוסט 1950
| להקות צבאיות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מלחמת העצמאות | הצ'יזבטרון • חישטרון • הלהקה הצבאית הארצית • להקת הכרמל • להקת איילון  הרכבים קטנים: להקת אלכסנדרוני • להקת חיל הים • הצמד עדה וניניו • להקת צלילי הקסם • להקת תל ליטוינסקי |  |
| להקות צבאיות | להקת הנח"ל • להקת פיקוד הצפון • להקת פיקוד המרכז • להקת פיקוד הדרום • להקת חיל הים • להקת גייסות השריון |  |
| צוותי הווי | צוות הווי הנח"ל • צוותי הווי פיקוד מרכז • צוותי הווי פיקוד צפון • צוות הווי פיקוד דרום • להקות חיל האוויר • צוותי הווי גייסות השריון • להקת חיל התותחנים • מקהלת הרבנות הצבאית • צוות הווי הנדסה קרבית • צוות הווי פיקוד ההדרכה • להקת הגדנ"ע • להקת חינוך מיוחד • להקת קיטבג • להקת חילות השדה • להקת החמ"ניות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 7e175f08-9f55-4942-8861-c64172ecb3c8  VIAF: 93148269756705230006   WorldCat (עם VIAF): 93148269756705230006 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לאדיז'ין

לאדיז'ין (באוקראינית : Ладижин) היא עיר קטנה במחוז ויניצה שבאוקראינה, ששוכנת בגדה המערבית של נהר הבוג הדרומי. בלאדיז'ין התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

יישוב במקום מושבה של העיר נזכר לראשונה בשנת 1260. היישוב השתייך להדוכסות הגדולה של ליטא. במאה ה-16 הייתה לאדיז'ין עיר מבוצרת מעץ, מוקפת בסוללת אפר בגובה 30 מטר (שרידי הסוללה נשתמרו עד היום). במהלך מרד חמלניצקי נכבשה העיר על ידי קוזאקים, אשר רצחו את כל יהודי העיר. עד 1671 העיר נשלטה על ידי ההטמאנות הקוזאקית. ב־1671 כבש אותה יאן סובייסקי. במהלך המלחמה העות'מאנית-פולנית (1672–1676) נכבשה העיר על ידי צבאו של מהמט הרביעי לאחר מצור בן כמה חודשים. נרצחו כל תושבי העיר והעיר והמבצר נשרפו. התיישבות במקום חודשה בשנת 1702. בשנת 1793, בחלוקה השנייה של פולין עברה העיר לשליטת האימפריה הרוסית. היא השתייכה לפלך פודוליה של האימפריה. לאחר התפרקות האימפריה הרוסית ועם כינון ברית המועצות הפכה העיר לחלק ממחוז ויניצה. במהלך מלחמת העולם השנייה, ביולי 1941 נכבשה העיר על ידי הנאצים. העיר הייתה תחת כיבוש גרמני עד לאמצע מרץ 1944. במהלך שנות הכיבוש נרצחו כל יהודי לאדיז'ין על ידי גרמנים ומשתפי פעולה האוקראינים.
יהודי לאדיז'ין

התיישבות היהודים בעיר מוזכרת לראשונה בשנת 1640. במהלך מרד חמלניצקי נכבשה העיר על ידי הקוזאקים, אשר דרשו מיהודי העיר להתנצר - כאשר סירבו, הם רצחו את כולם. בתחילת המאה ה-18 שבו יהודים אל העיר. בשנת 1765 התגוררו בעיר 287 יהודים. בשנת 1768 נפגעו יהודי העיר מפרעות של היידמקים. בשנת 1791 התגוררו בעיר 641 יהודים. עם חלוקת פולין ומעבר לאדיז'ין לשליטת האימפריה הרוסית, נכללה העיר בתחום המושב. לפי מרשם האוכלוסין שנערך באימפריה הרוסית בשנת 1897, היוו היהודים כמחצית מאוכלוסיית לאדיז'ין (אשר מנתה אז כ-8000 תושבים). בעיר פעלו שני בתי ספר מקצועיים, בהם שפת הלימוד הייתה יידיש. בעיר היו 4 בתי כנסת. יהודי העיר עסקו במסחר, בייצור משקאות חריפים, מלאכה זעירה
במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיר מפרעות והתנכלויות מצד כל הצדדים הלוחמים. במהלך פרעות פטליורה נרצחו כמה עשרות מיהודי העיר. חלק מיהודי העיר עזבו אותה למקומות אחרים בתוך המדינה. בשנת 1920 נפתח בעיר בית יתומים יהודים, בו התחנכו ילדים, שהוריהם נרצחו בפרעות. לאחר תום מלחמת האזרחים והתבססות השלטון הקומוניסטי, נסגרו כל מוסדות הדת היהודים בעיר. עם זאת נפתח בעיר בית ספר, בו שפת הלימוד הייתה יידיש. בשנת 1926 התגוררו בלאדיז'ין 2807 יהודים (60% מכלל האוכלוסייה). בשנים הבאות הידלדלה האוכלוסייה היהודית בעיר. רבים מהם עזבו אותה לאחר שהתפרקות האימפריה הרוסית הסירה את מגבלות תחום המושב. בשנת 1939 התגוררו בעיר 720 יהודים (כ-13% מכלל האוכלוסייה).
לאדיז'ין נכבשה על ידי הגרמנים כחודש לאחר תחילתו של מבצע ברברוסה. מעטים מיהודי העיר הצליחו להימלט מזרחה. ב־12 בספטמבר 1941 הובלו כ-500 יהודים מלאדיז'ין אל מחוץ העיר והוצאו להורג ביריות. לאדיז'ין הועברה לשליטת הרומנים כחלק מטרנסניסטריה. בינואר 1942 הועברו כל היהודים שעוד נותרו בלאדיז'ין למחנה הריכוז פצ'ורה. באביב 1942 הוקם בלאדיז'ין גטו. לגטו זה הובאו יהודים ממחנה הריכוז הסמוך קריירה דה פייטרה, בתחילה כ-100 יהודים מיאמפיל, ביולי - הובאו לגטו כ-600 יהודים מצ'רנוביץ' וכ-440 מדורוחוי. כעבור חודש - סגרו הנאצים את הגטו: אסירי הגטו, שהו מסוגלים לעבוד, הועברו למחנות עבודה שונים בצידו המזרחי של נהר הבוג שהיה בשליטת הגרמנים, נכים וילדים - הוצאו להורג.
לאחר המלחמה שבו אל העיר מספר משפחות יהודיות. בשנת 1998, דיווחה הקהילה היהודית בוויניצה, שנציגה מביא חבילות מזון ל-8 יהודים זקנים, אשר עדיין מתגוררים בלאדיז'ין. במרשם האוכלוסין, שבוצע באוקראינה בשנת 2001, לא נרשמו כלל יהודים בלאדיז'ין.
הערות שוליים

↑  קריירה דה פייטרה – יהודי בוקובינה
↑  לאדז'ין – יהודי בוקובינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007524774305171
לאסה שונה

לאסה שונה (בדנית: Lasse Schöne, נולד ב-27 במאי 1986 בגלוסטרופ שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ניימכן.
קריירה > קריירת מועדונים

בשנת 2002 עבר שונה לקבוצת הנוער של הירנביין. הוא היה חלק מהקבוצה במשך ארבע שנים עד לשנת 2006, אך לא זכה לדקות משחק בליגה, ועבר לדה חראפסחאפ מליגת המשנה ההולנדית. בעונה הראשונה שלו בקבוצה, היה שותף להעפלתה של הקבוצה לליגה ההולנדית הראשונה.
בקיץ 2008 חתם שונה בניימכן. הוא כבש את שער הניצחון במשחק החוץ בדצמבר 2008 מול ספרטק מוסקבה במסגרת שלב הבתים של גביע אופ"א, שער אשר שלח את הקבוצה לשלב 32 האחרונות של הטורניר. המועדון והאוהדים בחרו בו לשחקן העונה, תואר שזכה גם בקבוצתו הקודמת, דה חראפסחאפ.
באפריל 2012, חתם שונה באייאקס, והצטרף למספר שחקנים דנים ששיחקו בעבר עבור אייאקס, כולל את מיכאל לאודרופ, איש שהיה מודל לחיקוי עבורו לאורך הקריירה. המועדון והאוהדים בחרו בו לשחקן העונה לשנת 2014. במרץ 2015 האריך שונה את חוזהו בקבוצה עד קיץ 2017. שונה פתח בהרכב קבוצתו לגמר הליגה האירופית 2017, בו פגשה אייאקס את מנצ'סטר יונייטד, והפסידה 2-0.
ב-9 באוגוסט 2019 לאחר שבע שנים באייאקס, חתם שונה בגנואה לשנתיים.
ב-11 בפברואר 2021, שונה חתם עד לסיום העונה בהירנפיין מליגת העל ההולנדית.
קריירה > נבחרת דנמרק

שונה התחיל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת הצעירה של דנמרק עד גיל 16, וכבש את שערו הראשון במשחק הבכורה שלו באוגוסט 2001. הוא שיחק עשרה משחקים וכבש שער אחד עבור הנבחרות עד גיל 17 ו-18. אחרי המעבר שלו לדה חראפסחאפ, ערך שונה את הבכורה שלו בנבחרת הצעירה עד גיל 21 במרץ 2007. הוא שיחק תשעה משחקים וכבש שער אחד.
באוגוסט 2009 ערך שונה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק הבוגרת במשחק ידידות נגד נבחרת צ'ילה אשר נערך באצטדיון ברונדבי. שונה כבש השער הראשון שלו לאחר פחות מדקה מאז כניסתו למגרש במחצית השנייה, שער אשר איזן זמנית את תוצאת המשחק, שהסתיים בניצחונה של נבחרת צ'ילה בתוצאה 2-1.
יחסי פפואה גינאה החדשה – שווייץ

| יחסי פפואה גינאה החדשה – שווייץ |
| --- | --- |
פפואה גינאה החדשה: שווייץ


פפואה גינאה החדשה: שווייץ
שטח (בקילומטר רבוע)
462,840: 41,277
אוכלוסייה
10,623,157: 8,933,409
תמ"ג (במיליוני דולרים)
30,932: 884,940
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,912: 99,060
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה קונפדרטיבית

יחסי פפואה גינאה החדשה–שווייץ הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין פפואה גינאה החדשה לבין הקונפדרציה השווייצרית.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין הקונפדרציה השווייצרית לבין פפואה גינאה החדשה כוננו ב-1976 לאחר שהנהיגה שווייץ מדיניות חדשה השואפת לקשרי חוץ עם כמה שיותר מדינות ברחבי העולם. שיתופי פעולה העיקריים שבין שתי המדינות מתבצעים בפורומים בינלאומיים שונים דוגמת האומות המאוחדות.
פפואה גינאה החדשה מרוויחה מהתרומה השווייצרית לפרויקטים למען אזור האוקיינוס השקט, בו נמצאת פפואה גינאה החדשה, בעיקר בתחום השמירה על האקלים.
חוקרים ואמנים בתחומים שונים מפפואה גינאה החדשה יכולים להגיש בקשה למזכירות המדינה למחקר וחדשנות בחינוך השווייצרית ולקבל את מלגת ההצטיינות הממשלתית ללימודים גבוהים בשווייץ. בסוף שנת 2012 התגוררו בפפואה גינאה החדשה 111 שווייצרים, מהם שלושים מחזיקים באזרחות כפולה של פפואה גינאה החדשה ושל שווייץ.
נציגויות דיפלומטיות

שווייץ אינה מיוצגת בפפואה גינאה החדשה בדרג השגרירות. שווייץ מיוצגת בפפואה גינאה החדשה בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה בפורט מורסבי, בירת המדינה. שווייץ האמינה את שגרירותה שבקנברה, בירת אוסטרליה, על פפואה גינאה החדשה.
פפואה גינאה החדשה אינה מיוצגת בשווייץ, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
כלב צאן אנגלי עתיק

| --- | --- |

כלב צאן אנגלי עתיק
 ארץ מוצא:  בריטניה (אנגליה)
 שימושים:  כלב משפחה ותצוגות
 קבוצה:  כלבי רועים וצאן
 תכונות
 משקל:  46 ק"ג
 גובה כתפיים:  61 ס"מ
 גובה:  61 ס״מ 
 תוחלת חיים:  11.19 שנים
 אופי:  ניחן במרץ רב, נועז ונאמן. הוא עליז ואפשר לבטוח בו, למרות שלעיתים הוא סובל מהתפרצויות.
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  פרוותו סמיכה ועבותה מאוד, צבעה לבן עם כתמים בגווני אפור. פרוותו התחתונה חסינת מים.
 
כלב צאן אנגלי עתיק הוא אחד מגזעי כלב הבית, מקורו באנגליה בתחילת המאה ה-19. ייעודו היה בעבר ככלב צאן, אך היום הוא משמש בעיקר כחיית מחמד ולתצוגות.
הגזע סובל מבעיות שונות כמו: קטרקט, גלאוקומה, לקויות שמיעה, בעיות בבלוטת התריס, חירשות, סוכרת, אלרגיות ובעיות עור שונות. גורם המוות העיקרי שלו הוא הסרטן.
הערות שוליים

↑  מועדון כלב הצאן האנגלי העתיק של האתר לבריאות אמריקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545920305171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כפאאה

כַּפַ֫אאַה (בערבית: الكفاءة) הוא מושג בשריעה, בתחום הנישואים באסלאם. המשמעות המילולית של המושג היא שוויון, שקילוּת, שָׁוּוּת, או שִׁויוֹנִיוּת. המושג דן בהתאמה או אי ההתאמה הפוטנציאליים בין גבר ואישה להיות זוג נשוי. תאימות זו תלויה במספר גורמים הכוללים דת, מעמד חברתי, מוסר, אדיקות, עושר, שושלת ועוד.
באסכולות ההלכה השונות

פוסקי ההלכה האסלאמיים מחזיקים בדעות שונות בנוגע לכפאאה, אף כי הם כולם מסכימים שצריכה להיות התאמה דתית בין בני זוג. לפי ההלכה האסלאמית, אישה מוסלמית יכולה להתחתן רק עם גבר מוסלמי, בעוד גבר מוסלמי יכול להתחתן עם אישה מוסלמית, נוצרית או יהודייה.
באסכולות ההלכה השונות > עמדת האסכולה החנפית

לפי פוסקי ההלכה מהאסכולה החנפית, הכפאאה מייצגת מידתיות מיוחדת בין גבר לאישה בנישואין. לפי אסכולה זו, על החתן למלא אחר הדרישה ל- "כפאאה". קרי, שיהיה מתאים לאישה. ההתאמה הדרושה היא בעיקר - אך לא רק - במצבו הכלכלי של החתן. נישואי אישה עם גבר עני, שאינו מסוגל לשלם את המוהר שלה ולזון אותה במהלך הנישואין, הם נישואין המועדים לכישלון. מאחר שעם הגירושין חוזרת החובה למזונות הגרושה להיות מוטלת על קרוביה הזכרים, לפי סדר מסוים, מאפשר הדין השרעי לנציג אותם קרובים לוודא, כי הנישואין הם עם האדם "הנכון".
באסכולות ההלכה השונות > עמדת האסכולה המאלכית

לפי פוסקי ההלכה מהאסכולה המאלכית, הכפאאה היא המידתיות בדת הן לבעל והן לאשה, ולכן היא מאפשרת לאישה לממש את זכותה להחליט על נישואיה.
באסכולות ההלכה השונות > עמדת האסכולה השאפעית

לפי פוסקי ההלכה מהאסכולה השאפעית, הכפאהה עוסקת בגורמים של שושלת, דתיות, מקצוע, והיות הגבר והאישה נקיים מפגמים המאפשרים ביטול חוזה הנישואין.
באסכולות ההלכה השונות > עמדת האסכולה החנבלית

לפי פוסקי ההלכה מהאסכולה החנבלית, הכפאאה מייצגת את הדמיון ואת המידתיות על בסיס חמישה גורמים שהם: דת, שושלת, עצמאות, עבודה ועושר.
הערות שוליים

↑  Kafa'ah, www.parouse.com (ארכיון)
↑  r/EasternSunRising - The One thing (South-)East Asian diaspora communities across the world have failed to do // Part 1, reddit (באנגלית)
↑  justice
↑  Examples • WriteBetter, WriteBetter (באנגלית)
↑  wikimili
יניב עמר

יניב עמר (נולד ב-1987) הוא אמן רב תחומי ישראלי ממוצא צרפתי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד בצרפת בשנת 1987. בין השנים 2011 ו-2015 למד לתואר ראשון בשנקר אותו סיים בהצטיינות. זוכה פרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט לשנת 2019.
עבודתו

יניב עמר יוצר מיצבים תלויי מקום בתוך אתרים היסטוריים ומקומות נטושים העומדים לפני הריסה. הוא עובד עם ממצאים מקומיים ובטכניקות שונות, בתקופה ממושכות וקצובות.
בפרויקט הגמר שלו יצר יחד עם לימור תמיר את המיצב "שירותי סיכה ורחצה" שנבנה במוסף נטוש סמוך למכללת שנקר, בצומת עלית ברמת גן. האמנים עבדו עבדו במשך שמונה חודשים בהם גידלו חיות ושימרו חפצים שונים בצנצנות פורמלין, סיידו את הקירות המקולפים והצמיחו גינות ירק ופרחים.
עבודותיו של עמר מתפקדות כמאמר מחקרי-חזות, הוא מחבר בין שיטות מסורתיות לטכנולוגיה ובאמצעותם מעביר ביקורת על התרבות בה אנו חיים. בשנת 2016 המשיך יניב עמר את שיתוף הפעולה עם לימור תמיר בפרויקט "חנהלנד" שנבנה ברחוב הנביאים 45, צמוד למוזיאון אנה טיכו, בירושלים, ושימש בעבר את ארגון יד שרה.
בשנת 2019 הציג יניב עמר את תערוכתו "טרקלין" – מיצב תלוי מקום, המדמה מבואת כניסה היוצא מחפצי המוזיאון לצד חפצים יום יומיים, כלי בית וחפצי נוי עם עיטורים אסלאמיים, תכשיטים עם סמלים שונים, אובייקטים שהוצאו מכלל שימוש כולם הפכו למוצגים ברחבת המוזיאון. עמר עוסק בזהותו האישית ה"רב-ערוצית".
בשנת 2019 נפתחה התערוכה "הביאנלה לחלב" בקיבוץ בארי, פרויקט שנוצר במסגרת שהות אמן. יניב עמר בנה מיצב בתוך מבנה מכון חליבה ישן ונטוש בשולי הקיבוץ. בפרויקט הזמין יניב עמר את האמן עתר גבע לעבוד במכון החליבה המחודש. שניהם עובדים במקביל אחד אל מול השני. במסגרת עבודה שו שיתף פעולה עם חברי הקיבוץ ועם נערים ונערות ממסגרות שונות בעוטף עזה, שבאו לעבוד אתו במקום.
המיצבים של יניב עמר הם פרויקטים רחבי היקף ומרובי חומרים, הם מתעסקים ביחסים אקולוגים חברתיים, בהיסטוריה מקומית ובעבר האדריכלי של המבנה בו הוא פועל.
השכלה אקדמאית

2011–2015: תואר BFA המחלקה לאמנות רב תחומית בשנקר
תערוכות יחיד

2018 – "טרקלין", פסטיבל מנופים, אוצרות: רינת אדלשטיין, לי היא שולוב והדסה כהן, מוזיאון לאמנות האסלאם, ירושלים.
2017 – "אזרחות זרה" מיצב תלוי מקום במתחם נטוש בשיתוף עם האמנית לימור תמיר
תערוכות קבוצתיות

2020 – "מתלבש",אוצרת: אור תשובה מוזיאון פתח-תקווה לאמנות, פתח תקווה
2020 – "אשמה" אוצרים: יובל סער אנריאטה ברונר, ניר הרמט, ליאורה רוזין ומירב רהט, הביאנלה לאמנויות ועיצוב מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
2020 – "מארגים", אוצרת: דליה דנון, גלריה עמותת מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב. 2019 – "אמני העשור" ,אוצרות: ד"ר זיוה ילין סופי ברזון מקאי, הגלריה בקיבוץ בארי, קיבוץ בארי.
2019 – "הביאנלה לחלב" מיצב תלוי מקום במכון חליבה נטוש בקיבוץ בארי, תוכנית שהות אמן, אוצרת: ד"ר זיוה ילין, קיבוץ בארי.
2019 – "בוהק חלקית" ,אוצרת: דניאל צדקה כהן, גלריה עמותת מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב.
2018 – "גורילה שחורה ורעה כשכחה" אוצר: ניר הרמט, גלריה עמותת מקום לאמנות בקרית המלאכה, תל אביב.
2018 – "פליטים" תערוכת תמיכה נגד הגירוש, גלריית הבית האדום, תל אביב-יפו
2017 – "אזרחות זרה" ,הצגת תיעוד בכנס התחדשות עירונית של ה-OECD, אוצרת: אדריכלית שירה שפירא, פריז, צרפת
2017 – "אזרחות זרה" הצגת תיעוד בכנס HABITAT 3, אוצרת: אדריכלית שירה שפירא, קיטו, אקוודור.
2016 – "חנה לנד", פרויקט ZOOM 2016, אוצרות: תמנע זליגמן, גילה לימון וטל מיצב תלוי מקום במבנה נטוש והיסטורי סמוך למוזיאון בית טיכו, מוזיאון ישראל ומוזיאון בית טיכו.
2015 – "עור פיל", אוצרת: גושיה מושון, הגלריה האקדמית HFBK, המבורג גרמניה
2014 – "זיכרון חומרי", תערוכת פרס – טליה סידי, הגלריה האקדמית שנקר, רמת-גן
פרסים ומלגות

2019 – פרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט
2019 – מלגת קרן רבינוביץ' לעבודה "אשמה" מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב.
2017 – פרס ראשון בתחרות "להעיר" מנהל התכנון ומשרד האוצר.
2016 – מלגת מפעל הפיס לתערוכה חדשה "חנה לנד" מוזיאון בית טיכו.
2016 – מלגת קרן התרבות אמריקה ישראל (ע"ש קרן דליה ואלי הורביץ בע"מ) לסטודנט מצטיין.
2015 – פרס נשיאת שנקר יולי תמיר / פרס מצטיין אקדמי ע"ש ארין קרייטמן שנקר.
הערות שוליים

↑  גליה יהב, תלו את התקוות, הארץ, עמ' 4
↑  תמנע זליגמן, גילה לימון וטל, יניב עמר ולימור תמיר, זום 2016, אמנים ישראלים צעירים, 2016, עמ' 87-97
↑  גליה יהב, המציגים אינם אמנים, הארץ, גלריה, 2016, עמ' 6
↑  אדלשטיין רינת וכהן הדסה, טרקלין, נכסים, מנופים- פסטיבל אמנות עכשווית בירושלים, 2018
↑  ד״ר זיוה ילין, הביאנלה לחלב, 2019
ליגת הבייסבול הישראלית

| --- | --- |

 ענף:  בייסבול
 תאריך ייסוד:  2007 2017
 תאריך פירוק:  2008
 מספר מתמודדים:  4
 מדינות משתתפות:  ישראל ישראל
 זוכה אחרון/נה:  בית שמש בלו סוקס
 הכי הרבה זכיות:  בית שמש בלו סוקס
 baseball.org.il
 
ליגת הבייסבול הישראלית (IBL) הייתה ליגה ישראלית לבייסבול.
משחק הליגה הראשון נערך ב-24 ביוני 2007.
בעונה הראשונה השתתפו בליגה שש קבוצות: נתניה טייגרס, בית שמש בלו סוקס (שזכתה באליפות), תל אביב לייטנינג, רעננה אקספרס, מודיעין מיראקל ופתח תקווה פיונירס. בישראל יש שלושה מגרשים למשחקי בייסבול רשמיים: מגרש הירקון (סמוך לכפר הבפטיסטים), מגרש גזר והספורטק בתל אביב. בבית שמש היה אמור להיבנות מגרש נוסף.
בשל מיעוט שחקני בייסבול ישראלים, 108 משחקני הליגה בעונתה הראשונה היו שחקנים ממדינות זרות, רובם מארצות הברית.
אורכו של משחק בליגה היה שבעה סיבובים (innings), לעומת המשחקים היותר ארוכים בארצות הברית ובמדינות אחרות (שמשחקים משחק מלא של תשעה סיבובים). כמו כן, תיקו במשחקי הליגה הוכרע על ידי "הום ראן דרבי", שבו לשלושה חובטים מכל קבוצה היו שישה ניסיונות כל אחד לחבוט את הכדור מחוץ לתחום המגרש מהמגיש שלהם (במשחק רגיל תיקו הוכרע על ידי הוספת סיבוב נוסף עד שלקבוצה היה יתרון).
העונה השנייה בליגה (2008) בוטלה עקב קשיים כספיים אליהם נקלעה הליגה, אם כי היה בכוונת הנהלת הליגה לקיים משחקי ידידות במשך כשבוע בחודש אוגוסט.
בסתיו 2017 הוקמה ליגת הבוגרים (סניורס) מחדש על ידי האגודה הישראלית לבייסבול, מאז התקיימה הליגה פעמיים בשנה - ליגת סתיו, וליגת הקיץ כשהיא כוללת בין 4 ל-6 קבוצות.
בעונת 2020/2021 בליגת הסניורס משתתפות 4 קבוצות: בית שמש, משגב, רעננה ותל אביב.
ראו גם

נבחרת ישראל בבייסבול
הערות שוליים

↑  כתבה בג'רוזלם פוסט.
↑  מתוך אתר הליגה.
↑  טבלת ליגת הסניורס לעונת 2020/2021, אתר איגוד הבייסבול הישראלי
כישוף שחור

מכשפות עם קלחת, ציור מסביבות שנת 1489
המונח כישוף שחור (או מאגיה שחורה) התייחס במקור לשימוש בכוחות על טבעיים, או בקסמים למטרות זדוניות או אנוכיות. בעידן המודרני משמש המונח בעיקר כאשר מתייחסים לפולחן, שאופיו, שיטותיו או מטרותיו, אינם מקובלים על החברה בה הפולחן מתקיים.
שימוש בכישוף במטרה לפגוע באנשים אחרים, במטרה להתעשר, או לצבור כוח היה קיים עוד מימי קדם, והתקיים בתרבויות רבות לאורך ההיסטוריה. אחמד סוראדג'י היה רוצח סדרתי באינדונזיה שהרג כ-40 נשים במטרה לקבל יכולות סגולה.
על פי הפולקלור, כישוף יכול להיות כישוף שחור אם הוא משמש למטרות שליליות או לחלופין אם התוצאות שלו הן שליליות. קיימת תפיסה לפיה כישוף שחור יכול לשמש גם למטרות חיוביות ולהיות בעל השלכות חיוביות ורצויות על המציאות, תלוי באופן השימוש בו. בגישה זו כישוף שחור מוגדר גם לפי הכוחות והטכניקות שנעשה בהם שימוש בזמן הביצוע של הכישוף, ולא רק לפי טיבן של מטרותיו. מנגד, טוענים המתנגדים לכישוף שחור כי גם אם התוצאות של כישוף שחור הן חיוביות, עצם הקריאה והשימוש בכוחות אפלים יכול להביא לתופעות לוואי מסוכנות. לטענתם, יש פגם עקרוני ומהותי בשימוש בכוחות של כישוף שחור ולכן גם אם המטרות הן טובות אין להתפתות לכוחות המשחיתים של כישוף שחור.
בתרבות הפופולרית

לאורך השנים כישוף שחור מתואר, אפילו אם לא במדויק, בספרים, סרטים, ובמשחקי וידאו רבים. להלן מספר דוגמאות בולטות:
תינוקה של רוזמרי - סרט אימה, שמבוסס על רומן משנת 1968, שבו כישוף שחור הוא נושא מרכזי.
סדרת הארי פוטר - סוגים שונים של כישוף שחור, שכוללים: שיקויים מסוכנים, רעלים, אילוף יצורים אפלים, וקללות מכל מיני סוגים. הם מכונים בסדרה "אומנויות האופל" (Dark Arts), וגיבורי סדרת הספרים והסרטים לומדים להגן על עצמם מפניהם. לעומת זאת, קוסמים אפלים מרבים להשתמש באומנויות האופל במטרה לגרום נזק.
מכושפות - סדרת טלוויזיה בה כישוף שחור משמש שדים ויצורים רעים שונים.
שרלוק הולמס (2009) - הסרט הראשון משני סרטי שרלוק הולמס בבימויו של גאי ריצ'י בהם מאגיה שחורה מהווה נושא מרכזי.
ראו גם

העלאה באוב
כישוף
לחש
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לאסה וירן

לאסה ארטורי וירן (בפינית: Lasse Artturi Virén ;‏ 22 ביולי 1949) הוא אתלט פיני למרחקים ארוכים. הוא אלוף אולימפי שזכה ב-4 מדליות זהב בשתי אולימפיאדות (מינכן 1972 ומונטריאול 1976) ושיאן עולם בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר. הוא האתלט הראשון שניצח בשתי אולימפיאדות רצופות בריצת 5000 מטר ובריצת 10000. זכה לכינוי "הפיני המעופף". לאחר פרישתו, עבר לפעילות פוליטית ונבחר לפרלמנט הפיני.
ביוגרפיה

וירן נולד במירסקילה שבדרום פינלנד. הוא עבד בתור קצין משטרה והתאמן תחת הדרכתו של רלף הייקולה.
ההופעה הבינלאומית הראשונה של וירן הייתה באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי בשנת 1971. הוא רץ בצילו של אתלט פיני אחר, יואה ואטיינן (אנ') שזכה בשתי מדליות זהב בריצות ל-5000 מטר ול-10000 מטר תוך שהוא מסיים במקום השביעי (13:38.6 דקות) ובמקום ה-17 בהתאמה. לאחר זמן לא רב, הוא שבר את השיא הפיני של ואטיינן בריצת 5000 מטר. מעודד על ידי משטר אימונים נוקשה שהתקיים בקניה, הוא שיפר בריצת 2 מייל את השיא העולמי (8:14.0 דקות) בכמעט 4 שניות והגיע מוכן למשחקים האולימפיים.
ביוגרפיה > אירוע השיא

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה וירן בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בשיא אולימפי חדש של 13:26.42 דקות, לפני מוחמד גמודי מתוניסיה (13:27.33 דקות) ויאן סטיוארט מבריטניה (13:27.61 דקות) ובריצת 10000 מטר בשיא עולם חדש של 27:38.35 דקות, למרות שנפל בהקפה ה-12 כתוצאה מהסתבכות עם אמיל פוטמנס (אנ') מבלגיה שזכה במדליית כסף (27:39.58 דקות) ומירוטס איפטר מאתיופיה (27:40.96 דקות). הוא שיפר את שיאו העולמי של רון קלארק מאוסטרליה (27:39.4 דקות). בכך היה לאתלט הרביעי בהיסטוריה שזכה בשתי ריצות אלו אחרי בן ארצו הנס קולמיינן (1912), אמיל זטופק מצ'כוסלובקיה (1952) וולדימיר קוץ מברית המועצות (1956).
ארבעה ימים לאחר האולימפיאדה, בתחרות שנערכה בהלסינקי קבע וירן בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 13:16.4 דקות. שבוע לאחר מכן, שיפר פוטמן (מתחרהו הגדול) את השיא שקבע ב-3.4 שניות והעמיד אותו על 13:13.0 דקות.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1974 זכה וירן במדליית ארד בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.57 דקות ובמקום השביעי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 28:29.23 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה וירן בשתי מדליות זהב, בריצת 5000 מטר בתוצאה של 13:24.76 דקות, לפני דיק קואקס מניו זילנד (13:25.16 דקות) וקלאוס-פיטר הילדנברנד מגרמניה (13:25.38 דקות) ובריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:40.38 דקות, לפני קרלוס לופז מפורטוגל (27:45.17 דקות) וברנדן פוסטר מבריטניה (27:54.92 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום החמישי בריצת מרתון בתוצאה של 2.13:10.8 שעות. בכך היה וירן לאתלט האולימפי הראשון שהגן על שתי מדליות זהב בתחרויות ריצה אישיות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) סיים וירן במקום החמישי בריצת 10000 מטר בתוצאה של 27:50.46 דקות  ולא הצליח לזכות בתואר בפעם השלישית ברציפות, המנצח בריצה היה יפטר (27:42.69 דקות). בנוסף, הוא לא הצליח לסיים את ריצת המרתון.
וירן כיהן בשנים 1999–2007 כחבר בפרלמנט הפיני.
תארים והישגים

וירן ניבחר בשנת 1972 לאתלט השנה בעולם.
לאדן ולאלה ביג'אני

| --- | --- |

לאדן (משמאל) ולאלה ביג'אני בסינגפור. משמאלן - ד"ר קית' גו
 מקום קבורה:  Lohrasb 
 פטירה:  סינגפור
 השכלה:  אוניברסיטת טהראן 
 
לאדן ולאלה ביג'אני (בפרסית: لادن و لاله بیژنی; 17 בינואר 1974 – 8 ביולי 2003) היו תאומות סיאמיות איראניות, שהיו מחוברות בראשיהן (Craniopagus). הן התפרסמו כתאומות סיאם הבוגרות הראשונות שנעשה ניסיון להפרידן בניתוח. ניתוח ההפרדה, שנערך בבית חולים בסינגפור, הביא להפרדתן אך הסתיים במות שתיהן, בגיל 29.