stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית התכשיטים
אבטחה

משמר מצודת לונדון (the Tower Guard) אחראי על המצודה כולה. משמר זה מתחלף מעת לעת, ומהווה חלק מהיחידה האחראית על שמירת ארמון בקינגהאם. משמר המצודה מתגורר במגורי החיילים ווטרלו מאז שנת 1845 וכולל 22 שומרים. בנוסף שומרים על המצודה שומרי מצודת לונדון (Yeomen Warders) המתגוררים במצודה. גוף משמר זה שומר על המצודה מאז שנת 1485, וכולל כיום כ-40 שומרים.
ביערות פולין

| --- | --- |
 בימוי:  יונס טורקוב
 הופק בידי:  Leon Forbert 
 תסריט:  הנריק בוים, על פי שני רומנים של יוסף אופאטושו
 שחקנים ראשיים:  יוליוס אוסקרד, דיאנה בלומנפלד, ליובה דיטריס, ואחרים.
 צילום:  פרדיננד ולאסאק
 מדינה:  פולין
 הקרנת בכורה:  1929
 שפת הסרט:  יידיש
 סוגה:  סרט אילם, סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ביערות פולין (ביידיש: אין פוילישע וועלדער, בפולנית: W lasach polskich) הוא סרט קולנוע אילם בשפת היידיש תוצרת פולין משנת 1929.
לסרט נבחר הנושא העוסק ביחסים שבין פולנים ליהודים. הסרט היה עיבוד של הספר ביערות פולין של יוסף אופטושו. היועץ המדעי של הסרט היה ההיסטוריון הנודע מאיר באלאבן.
סרט זה היה הסרט האילם היהודי האחרון, ואיתו בא הקץ של הקולנוע היהודי האילם.
עלילה

הנושא המרכזי של הסרט הוא המרד הפולני של 1863 והשתתפות היהודים בו. גיבור הסרט הוא מרדכי, בנו של מנהל עסקי היערות של נסיך פולני. הוא חונך במסורת יהודית, אך ספג גם אגדות עם פולניות.
אחד הסיפורים מהם הושפע מאוד היה על ברק יוסלביץ. כדי להרחיק את מרדכי מאהובתו רחל הוא נשלח לחצר צדיק מקוצק. שם הוא פוגש קבוצה של יהודים המשתפים פעולה עם הפולנים נגד הרוסים, זה קורה לפני המרד של 1863. מרדכי מצטרף אל הכוחות הלוחמים נגד הרוסים. בקרב הראשון הוא נפצע, בזמן טיפולו בבית החולים האחות המטפלת בו היא רחל אהובתו.
לקריאה נוספת

נתן גרוס, תולדות הקולנוע היהודי בפולין, ירושלים: הוצאת מאגנס, 1990, עמ' 40-36, 124-123.
ג'ון אנתוני ווקר

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1937 וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 פטירה:  28 באוגוסט 2014 (בגיל 77) Federal Correctional Complex, Butner Medium II, Butner, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מעסיק:  צי ארצות הברית, המינהל הראשי הראשון של הק.ג.ב. 
 
ג'ון אנתוני ווקר (באנגלית: John Anthony Walker;‏ 28 ביולי 1937 - 28 באוגוסט 2014) היה איש שירות הקשר של הצי האמריקאי שמכר את סודות הצי לסובייטים תמורת בצע כסף והפעיל לשם כך רשת ריגול משפחתית.
ביוגרפיה

ג'ון אנתוני ווקר נולד בשנת 1937. שירת בחיל הים של ארצות הברית כמומחה לקשר בדרגה של Warrent Officer (דרגה שבין חוגר לקצין המוענקת לאקדמאי או לבעל מקצוע טכני בדומה לדרגת ממ"ק בצה"ל). בתפקידו זה בא במגע עם חומר צבאי ומודיעיני סודי. במשך שנים רבות מ-1968 ועד 1985 מכר ווקר את סודות הצי וצופניו לסובייטים, דבר שאיפשר להם לפענח במרוצת השנים כמיליון שדרים סודיים של הצי. ווקר היה האיש שגרם ככל הנראה לנזק המודיעיני הרב ביותר בתולדות ארצות הברית. הסובייטים גמלו לו בתשלום סכומי כסף שהסתכמו במשך השנים בכמיליון דולר.
ככיסוי לפעילותו החתרנית טיפח ווקר תדמית של איש ימין קיצוני והצטרף לאגודת ג'ון בירץ' ולקו קלוקס קלאן.
בשנת 1984 פנתה גרושתו ברברה ווקר לאחד ממשרדי לשכת החקירות הפדרלית ה-FBI במדינת מסצ'וסטס ומסרה כי בעלה לשעבר הוא מרגל סובייטי, אך אנשי הלשכה לא יחסו חשיבות לטענתה וגנזו את התלונה. בשנת 1985 פנתה בתו לורה ווקר למשרד ה-FBI בבוסטון וביקשה לדעת מה עלה בגורל תלונת אמה. איש הלשכה בחן את עדויות האם והבת, מצא כי העניין ראוי לחקירה ושלח על כך תזכיר למטה ה-FBI בוושינגטון הבירה. שני חוקרים נשלחו לחקור את לורה ווקר והיא מסרה להם כי בעת ששירתה בצבא האמריקאי ביקש ממנה אביה להשתתף עמו במכירת סודות צבאיים. כן סיפרה כי משפחתם הייתה במשך שנים רבות דלת אמצעים, עד אשר לפתע החל לזרום לכיסם כסף רב. ה-FBI פתח בחקירה יסודית ממנה עלה כי בשנת 1968, כאשר ווקר נקלע למצוקה כספית, הוא יצר קשר עם הסובייטים והחל למכור להם סודות צבאיים שנודעו לו משירותו בבסיס הצי בנורפוק והתמיד בקשר זה במשך כל השנים.
אם כי בשנת 1985 לא שירת כבר ווקר בצי, מסרה אשתו כי היא מאמינה שהוא עדיין מצליח להשיג סודות צבאיים עבור הסובייטים מאחיו ארתור ווקר שהיה סגן-אלוף בדימוס של הצי. כן מסרה לחוקרים כי קצין זוטר בצי בשם ג'רי אלפרד וייטוורת' משתף פעולה עם בעלה במעשיו. נתברר כי ביודעו שהוא עומד לסיים את שירותו ב-1975, לאחר עשרים שנות שירות בצי, קשר ווקר קשר עם ויטוורת' על מנת שיישאר בידו מקור פעיל של מידע לאחר פרישתו.
עם פרישתו של ווקר מן הצי ב-1975 נתמנה וייטוורת' לקצין במערך הקשר הלווייני של הצי ומסר לווקר מידע בעל ערך מודיעיני רב שווקר העביר לסובייטים. בשנת 1981 הוצב וייטוורת' לתפקיד אחר שלא היה לו בו מגע עם סודות צבאיים ומעיין המידע התחיל להתייבש. עקב כך גייס ווקר לרשת שלו את בנו מייקל ווקר, שהיה ימאי פשוט שהתגייס לצי בשנת 1982 בהיותו בן עשרים, והדיח את הבן לגנבת מסמכים סודיים.
גם וייטוורת' התקשר שוב לווקר וניסה לחדש עמו את הקשרים, אולם נדחה על ידי ווקר בטענה שהמידע שהשיג חסר ערך. וייטוורת' שנפגע שאף לנקום בווקר ושלח מכתבים אנונימיים למשרד ה-FBI בסן פרנסיסקו ובהם הודיע כי מרגל אמריקאי (שלא נקב בשמו) גונב את סודות הצי במשך שנים.
בה בעת טלפנה הבת לורה ווקר לאביה, לבקשת ה-FBI שהאזין לשיחות. פרטי השיחות הפלילו את ווקר והביאו למעצרו במאי 1985, ביחד עם אחיו ארתור ווקר, בנו מייקל ווקר ווג'רי וייטוורת'.
ווקר הורשע בדין ונדון למאסר עולם, אחיו ארתור נדון ל-3 מאסרי עולם ווייטוורת' נדון ל 365 שנות מאסר. שלושתם לא הביעו כל חרטה על מעשיהם. הבן מייקל ווקר נדון ל-25 שנות מאסר ושוחרר בשנת 2000, לאחר 15 שנות מאסר בגין חלקו הקטן יחסית במעשים ולאחר שהביע חרטה.
בית התה של יאן

| --- | --- |

הכניסה ל'טלביה בר-יין' (2023). בעבר, הכניסה ל'בית תה של יאן'
 מידע כללי
 סוג:  בית תה 
 כתובת:  שופן 5 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אן ואן הולדן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1971
 תאריך פתיחה רשמי:  1971 
 תאריך פירוק:  2011 
 קואורדינטות:  31°46′07″N 35°12′55″E﻿ / ﻿31.768698713483°N 35.215335389235°E﻿ / 31.768698713483; 35.215335389235
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית התה של יאן(למפת ירושלים רגילה) בית התה של יאן(למפת הרי ירושלים רגילה) בית התה של יאן(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית התה של יאן
 
בית התה של יאן הוקם בשנת 1971 על ידי ההולנדי יאן ואן הולדן, והיה אחד מבתי התה הראשונים בירושלים. הוא פעל תחילה ברחוב המעיין בשכונת עין כרם, ובהמשך, עד שנת 2011, ברחוב שופן 5, בשכונת טלביה, בקומת המרתף של תיאטרון ירושלים.
היסטוריה > רקע

בניגוד לבתי קפה, שרבים מהם פעלו בישראל ובירושלים, המושג בית תה לא היה מוכר בישראל ובתי התה, שהיו מועטים, החלו לפעול בירושלים רק בתחילת שנות ה-70 של המאה העשרים. בין בתי התה שפעלו אז ניתן למנות את "בית תה הצהוב" ברחוב המלך ג'ורג', שהופעל בשנת 1970–1971 על ידי אבי ברדוגו ואת "בית התה הדני" (Danish Tea House), שפעל ברובע הנוצרי בעיר העתיקה ונזכר בשיר "הכנאפה המתוקה" של אהוד בנאי. מבין בתי התה שפעלו בירושלים, המפורסם ביותר הוא "בית התה של יאן".
היסטוריה > הקמת בית התה

בשנת 1971 נפתח "בית התה של יאן" על ידי יאן ואן הולדן, הולנדי שהגיע לישראל אחרי מלחמת ששת הימים, התאהב בירושלים, התגייר, והתגורר בשכונת עין כרם. ואן הולדן, שאהב לארח והיה גם אוהב תה, החליט להתפרנס מ'בית תה' - סוג בית-עסק שהכיר מארץ מוצאו, הולנד. בשנת 1978 בגלל בעיות עם בעל הבית ועם מחלקת רישוי עסקים, נאלץ ואן הולדן להעתיק את מקומו של בית התה, והבחירה נפלה על המרתף מתחת לתיאטרון ירושלים. ואן הולדן העביר את האביזרים של בית התה המקורי למקום החדש, ושיחזר את האווירה המקורית ששררה בעין כרם. בנוסף, הוא העשיר את התפריט והוסיף על עשרות סוגי התה שהוגשו גם יין חם, סנגריה ומרקים.
בשנת 1988 חלה ואן הולדן וכעבור זמן מה נפטר. למרות פטירתו, "בית התה של יאן" לא נסגר. ואן הולדן העסיק שני סטודנטים חובבי בישול, האחד יהודי והשני ערבי, דאהר זידאני. השניים הפעילו את המקום לאחר מותו של ואן הולדן. זידאני, נצר למשפחת זידאני, רכש לאחר זמן קצר את המקום והכניס מספר שינויים בתפריט, לו נוספו סלטים, פסטות, מאכלים איטלקים ומשקאות חריפים. המקום היה בין הבודדים בירושלים באותה תקופה שהיה פתוח בלילות שבת.
בשנת 2006 החליט זידאני לפתוח מסעדה בנצרת בבית משפחתו מהמאה ה-18. את "בית התה של יאן" קנו שני צעירים, גלעד פרינס ויוסי אסייג, והפעילו אותו כבית תה עם מטבח חלבי כשר למהדרין. בעקבות שינוי הבעלות, הפך המקום למוקד משיכה ללקוחות דתיים בעיקר. בשנת 2011 נסגר בית התה בגלל בעיות רישוי שונות בהפעלת המטבח (שלא עמד בקריטריונים של עיריית ירושלים ומשרד הבריאות).
לאחר שהמקום נסגר, נפתחה במקום "טלביה בר-יין", מסעדה צרפתית בעלת אופי שונה לחלוטין.
האווירה בבית התה

בית התה נודע באווירה המיוחדת ששררה בו. מבקרים שונים ציינו את המרכיבים המיוחדים הבאים:
ה"אופי המרתפי" של חלל בית התה (צוין בנוסטלגיה בכתבה של יהונתן כהן ועמית אהרונסון).
הכניסה דרך הזזת וילון שהשמיעה צלצול פעמונים עדין.
מוזיקת הרקע הקלאסית שהתנגנה בווליום נמוך.
מחצלות ושטיחים רכים מקיר אל קיר.
ישיבה על דרגשים, כריות ומזרנים, שמאפשרים "רביצה" נוחה.
תאורה מינימלית, שיצרה "אווירה רומנטית" (מנורות עמומות, נרות דולקים בפינות שונות, משחקי אור וצל).
חימום בחורף בעזרת תנור-נפט "פיירסייד" (שתרם לאווירה אך לא היה מקור החימום העיקרי).
אביזרים שונים ו"ענתיקות" - כמו: כלי נחושת, תמונות וציורים, פסלונים, פתיליות ישנות, מטחנת קפה, מכתש ועלי ומאזניים, שגדשו את המרחב.
האווירה הזאת שוחזרה בהמשך, בבתי תה אחרים, שנפתחו במקומות שונים בארץ.
הסרט התיעודי "בית התה של יאן"

בשנת 1998 ביימה הבמאית אביגיל שפרבר (שנולדה וגדלה בשכונת קטמון, לא רחוק מבית התה) סרט תיעודי קצר בן כ-20 דקות בשם "בית התה של יאן". הסרט מבוסס על חוויותיה של שפרבר כמלצרית צעירה בבית התה, ועל מפגשיה עם דמויות שונות שעבדו במקום. הסרט זכה בפרס הסרט התיעודי הטוב לשנת 1998 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, ובפרס שני לסרט הסטודנטים התיעודי בפסטיבל הסרטים הישראלי בניו יורק ב-1999.
הערות שוליים

↑  הבית השני במילות השיר "הכנאפה מתוקה", באתר שירונט :
"בדרך לאנקל מוסטש
עולה לדניש טי האוס
מתרגל את האנגלית עם הציבור המקומי
מעיין חזרה, או אולי הבקרוב
של המסע העתידי..."
↑  נרי ליבנה, ערב ביקור האפיפיור, דאהר זידאני מנצרת, מזמין את הישראלי לצימר הכי יפה בארץ, באתר הארץ, 8 במאי 2009
↑  רונית ורד, ‏מוצרט, אהבה וכבש בתנור, באתר גלובס, 8 בנובמבר 2006
1 2  שי דורון, סופו של מוסד ירושלמי: "בית התה של יאן" סוגר את שעריו, זמן ירושלים, 2 במרץ 2011
↑  טלביה, באתר קבוצת טלביה
↑  יונתן כהן ועמית אהרנסון, מסעדת טלביה: ככה אוכלים בווינה, ככה תענוג לאכול בירושלים, כל העיר ירושלים, 20 בנובמבר 2019
↑  הבמאית כותבת: "בית התה של יאן לא היה בשבילי רק מקום בו עבדתי כמלצרית. המקום ייצג בשבילי משהו שלא פגשתי עד אז בחברה הישראלית. שם הכרתי את דאהר - בעל המקום, הבוס שלי, את אחיינו של דאהר, שיבל, סטודנט לחשבונאות וגם בוס (אחראי משמרת), את פארג' - עובד מטבח עם תואר שני במתמטיקה; את אופיר - מלצר וסטודנט לרפואה, ואת מוחי (מוחמד) שלמד רק עד גיל 9...(דף הסרט באתר של במעלה - בית ספר לקולנוע).
↑  בית התה של יאן (סרט), באתר מעלה - בית ספר לקולנוע
ג'אנין פרוסט

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1974 (בת 50) ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  רומן רומנטי, שירה 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 הושפעה מ:  דין קונץ, לאורל קיי. המילטון 
 jeanienefrost.com
 
ג'אנין פרוסט (באנגלית: Jeaniene Frost; נולדה ב-13 ביוני 1974) היא סופרת פנטזיה אורבנית אמריקאית.
ז'אנר כתיבתה הוא פנטזיה אורבנית ורומנטיקה. יצירותיה המוכרות ביותר הן סדרת "קאת'רין קרופילד: ציידת" (Night Huntress series), סדרת "העולם של ציידת הלילה" (Night Huntress World) וסדרת "נסיך הלילה" (The Night Prince series).
בנוסף לסדרות הספרים, פרוסט כתבה מספר סיפורים קצרים ונובלות שהתפרסמו באנתולוגיות. זכויות ספריה נמכרו לתשע-עשרה מדינות.
רומנים > קאת'רין קרופילד: ציידת הלילה

את רעיון הסדרה "קאת'רין קרופילד: ציידת הלילה" הגתה פרוסט מתוך חלום. "בחלומי, ראיתי גבר ואישה מתווכחים. איכשהו ידעתי שהאשה חצי-ערפדית ושהאיש ערפד מלא, והם התווכחו כיוון שכעס על כך שעזבה אותו." בסדרה שבעה ספרים, וספר נוסף הכולל פרקים וקטעים שלא פורסמו בעבר. חמשת הספרים הראשונים בסדרה ראו אור בתרגום לעברית. שלושת הראשונים בהוצאת הפנטזיה ענתות ספרים, והרביעי והחמישי בהוצאת אהבות.
ציידת הלילה (באנגלית: Halfway to the Grave, בתרגום חופשי: חצי הדרך לקבר)
לילות לבנים (באנגלית: One Foot in the Grave, בתרגום חופשי: רגל אחת בקבר)
בקצה הלילה (באנגלית: At Grave's End, בתרגום חופשי: בקצה הקבר)
לילה של חלומות אסורים (באנגלית: Destined for an Early Grave)
מלחמת הלילה (באנגלית: This Side Of The Grave)
One Grave at a Time
Up from the Grave
Outtakes From The Grave, פרקים וקטעים שירדו בעריכה ולא התפרסמו בעבר.
רומנים > סדרת העולם של ציידת הלילה

טיפה ראשונה של ארגמן (באנגלית: First Drop of Crimson). ראה אור בעברית בהוצאת אהבות שנת 2016.
Eternal Kiss of Darkness, בתרגום חופשי: הנשיקה הנצחית של האפלה.
רומנים > סדרת נסיך הלילה / ולאד

2012 – Once Burned
2013 – Twice Tempted
2015 – Bound by Flames
2017 – Into the Fire
רומנים > סדרת מורד הלילה / איאן

2018 – shades of wicked
2020 – wicked bite
2021 – wicked all night
רומנים > סדרת הגורל השבור (Broken Destiny series)

2014 – The Beautiful Ashes
2017 – The Sweetest Burn
2017 – The Brightest Flame
חייה האישיים

נשואה למתיו ומתגוררת במדינת פלורידה.
בר (מונטנגרו)

בר (במונטנגרית: Bar/Бар, באיטלקית: Antivari, באלבנית: Tivar) היא עיר נמל בדרום מונטנגרו. נכון לשנת 2011 מונה אוכלוסיית העיר 17,727 תושבים, ואוכלוסיית המטרופולין מונה כ-42,000 תושבים. היא נוסדה בסביבות המאה ה-6 לספירה. העיר שוכנת על חוף הים האדריאטי בדרום-מערב מונטנגרו, במחוז בר ומשמשת גם כבירת המחוז.
במונטנגרו, העיר ידועה בשם "בר" (Бар), איטלקית ויוונית היא נקראת "אנטיברי" (או "אנטיוארי"), שפירושו מול העיר האיטלקית בארי, השוכנת ממערב לה, על חופו הנגדי של הים האדריאטי.
היסטוריה

העיר העתיקה נקראת סטארי בר, היא אחד האתרים הארכאולוגים המבוצרים הגדולים בעולם, העיר ממוקמת מעל הר רומיה הסמוך. בעיר העתיקה נשתמרה במצב טוב אמת מים שנבנתה במהלך המאה ה-16.
בשנים 1443–1571 הייתה העיר בשליטת הרפובליקה של ונציה. בתקופה זאת הייתה העיר יעד לתקיפות פיראטים ועל כן היא כעזבה את החוף ונכנסה פנימה למרחק מה מהחוף. בשנת 1571 העיר באה במצור של הטורקים ונכנעה לאחר שהובטח לה תנאי כניעה הוגנים. אולם בניגוד למוסכם הייתה העיר לטבח וביזה.
בספר מ-1860 תואר העיר:
בשנת 1862 לאחר מרד של המונטנגרים הסכימה האימפריה העות'מאנית להעניק למונטנגרו זכות לייבוא חופשי של מוצרים שאינם משמשים ללחימה דרך החוף שליד העיר.
בשנת 1877 תואר העיר כמכיל כ-250 בתים. במבצר התגוררו כ-50 משפחות טורקיות ובעיר שמחוץ לחומות שנקרא ה-varosh התגוררו כ-2500 מוסלמים, 800 קתולים ו-600 אורתודוקסים. באותה שנה תקפה מונטנגרו את העיר וחלק נכבד ממנה נחרב. בינואר 1878, לאחר מצור ממושך, נכנעו הטורקים ולקראת כניסתו של ניקולה הראשון לעיר ביצעו פיצוץ אדיר שהוסיף להרס של העיר. בהסכמות קונגרס ברלין העיר עברה לידי האוסטרו-הונגרים, תוך מתן זכויות מסוימות למונטנגרים שקבלו בכך מוצא לים האדריאטי. העיר שהייתה רדומה תחת האימפריה העות'מאנית התפתחה תחת החסות של מונטנגרו, אולם האזורים החרבים לא שוקמו.
בשנת 1904 תוארה העיר כשוכנת כ-3 מיל מהחוף נחבאת בין שתי פסגות הרים ומוקפת בכרמי זיתים. העיר תוארה כעיר רפאים, שבה צמחית פרא צומחת בתוך חלקים נכבדים של העיר שעדיין היו הרוסים כתוצאה מהמלחמה בשנת 1878. בתיה היו מפוזרים ואוכלוסייתה מועטה. בעיר התגוררו מוסלמים שכינו את עצמם טורקים, אורתודקסים שראו בעצמם מונטנגרים וכ-600 קתולים שקראו לעצמם אלבנים ובעיר היה להם מושב ארכיבישוף.
באפריל 1909, במסגרת הסכם להשגת הכרתה של מונטנגרו בסיפוח בוסניה והרצגובינה לאימפריה האוסטרו-הונגרית, ויתרה אוסטרו-הונגריה על זכויותיה בעיר.
ב-7 באפריל 1944 הופגזה העיר מהים על ידי בעלות הברית.
ב-15 באפריל 1979 נפגעה העיר העתיקה מרעידת אדמה קשה, שפגעה במבנים רבים.
מידע כללי

מבחינה תחבורתית, העיר היא שער הים של מונטנגרו, בר מייצגת שילוב של מסורת למודרניות. היא מרכז כלכלי חשוב ודינמי בתוך מונטנגרו, עיר של מסורת תרבותית והיסטוריה עשירה. חלק מן ההישגים הגבוהים ביותר של התרבות של מונטנגרו מקורו בעיר. המסמכים הכתובים הכי עתיקים והעבודה החשובה ביותר של ספרות והיסטוריית ימי הבניים של מונטנגרו נמצאים בעיר.
העיר שימשה גם כמקום מושבו של המוסד הדתי העתיק ביותר של מונטנגרו (הארכיבישוף של בר). אחד מעצי הזית העתיקים ביותר בעולם גדל בעיר, "עץ הזית העתיק של מירוביקה", שגילו יותר מ-2000 שנה.
כלכלה

סמליה הכלכליים של העיר הם: הנמל, קו הרכבת בלגרד-בר ו"מנהרת סוזינה".
בשנת 1976, נפתח קו הרכבת בלגרד-בר, והפך את הים האדריאטי נגיש לתיירים, הקו גם יצר כיוונים חדשים ליבוא/יצוא מנמל בר. קו הרכבת, ביחד עם הנמל, יצרו פעילות כלכלית מסיבית בעיר לאורך כל השנה, בניגוד לערי חוף אחרות במונטנגרו, אשר רובן מסתמכות על התיירות בעונת הקיץ.
תעשיית המזון "פרימורקה" פועלת בעיר במשך יותר מ-50 שנה והיא מייצרת שמן זית, מיץ רימונים ידוע. ישנם 95,000 עצי זית, כ-80,000 עצי הדר (לימון, תפוז, מנדרינה אשכולית) בקרבת האזור העירוני.
מרכז התרבויות סובטרופיקל, שנוסד בשנת 1937, הוא המוסד המדעי הוותיק ביותר במונטנגרו. נערכים שם מחקרים בתחום תרבויות סובטרופיות והגנת הסביבה.
כלכלה > הנמל

הנמל של בר נבנה בשנת 1906. הנמל ניזוק קשות ברעידת אדמה בשנת 1979 ושוקם בעזרת הלוואה של 50 מיליון דולר מהבנק העולמי.
הנמל תופס חלק חשוב בכלכלת העיר. משתרע על רצועת חוף של כ-3 ק"מ, מעסיק 500 עובדים ומסוגל לשנע 5 מיליון טון של מוצרים שונים בשנה. נמל בר הוא נקודת כניסה לכמויות גדולות של טובין מיובאים לתוך מונטנגרו, ולכן חברות סחר רבות ממקמות את המשרדים שלהן בעיר.
תחבורה

בר מחוברת היטב עם שאר חלקי המדינה, כמו גם עם שאר אזורי החוף. "מנהרת סוזינה", שהושלמה בשנת 2006, קיצרה את ההתחברות עם הכביש לבירה פודגוריצה ב-50 ק"מ.
העיר מחוברת לשאר ערי החוף בעזרת הכביש המהיר האדריאטי (מוטו-וואי) מאולצין עד הרצג נובי, ובהמשך לקרואטיה.
תחנת הרכבת של בר, היא התחנה הסופית בקו "בלגרד-בר". נמל התעופה של פודגוריצה נמצא במרחק של 40 ק"מ מהעיר. ויש ממנו טיסות סדירות ליעדים כמו בלגרד, בודפשט, ציריך, פרנקפורט, ליובליאנה, פריז, רומא ווינה.
אוכלוסייה

מחוז בר, כולל את העיר סוטומורה ועיירות יותר קטנות לאורך החוף. במפקד של שנת 2011 מנתה האוכלוסייה של מחוז בר 42,068. ובעיר בר 17,727 תושבים.
אוכלוסייה > הריבוי הטבעי של העיר

בשנת 1981 - 6742
בשנת 1991 - 10,971
בשנת 2003 - 13,719
בשנת 2011 - 17,727
אוכלוסייה > מוצא אתני במחוז

מונטנגרים - 19,553 (46.5%)
סרבים - 10,656 (25.34)
מוסלמים - 3,236 (7.7)
אלבנים - 2,515 (5.98)
בוסנים- 2,153 (5.12)
קרואטים - 254 (0.59)
צוענים - 203 (0.48)
אחרים - 318 (0.76)
לא השתתפו - 2,097 (4.99)
ספורט

בעיר קיימת קבוצת כדורסל, מורנר בר, המשחקת בליגה הבכירה ובעבר השתתפה בליגה הבלקנית
ערים תאומות

רוסיה פודולסק, רוסיה
איטליה בארי, איטליה
אלבניה שקודרה, אלבניה
הרפובליקה העממית של סין שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין
סרביה בור, סרביה
סרביה קרגוייבץ, סרביה
סרביה פוז'ארוואץ, סרביה
הערות שוליים

↑  הרשחור ואוסתריה, הצבי, 9 במרץ 1910
1 2  The Adriatic Pilot, 1861, page 215
1 2  G.M. Mackenzie, Travels in the Slavonic Provinces of Turkey-In-Europe, 1877, page 194
↑  G.M. Mackenzie, Travels in the Slavonic Provinces of Turkey-In-Europe, 1877, page 197
↑  Henry Clifford Darby, Short History of Yugoslavia, CUP Archive, 1968, page 82
1 2 3  Through the Lands of the Serb, 1904, page 67
↑  Mary Durham, Through the Lands of the Serb, London, 1904, pages 65-66
↑  הרשחור, הצבי, 8 ביוני 1910
↑  התנגשויות משמרות באיטליה, הארץ, 10 באפריל 1944
↑  Restoration of the cultural heritage of Montenegro after the earthquake of 15 April 1979, Unesco, Paris, 1979
↑  Yugoslavia - Montenegro Earthquake Rehabilitation (Port of Bar) Project (English)
תמונות מהעיר
ארמון הנסיך ניקולה
העיר העתיקה סטארי בר
אמת המים העתיקה של בר
טרמינל הנוסעים בנמל של בר
(לצפייה הזיזו עם העכבר את סרגל הגלילה בתחתית התמונה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562438805171  GND: 4506896-3  LCCN: n86092630  MusicBrainz: fd03b59a-dc89-4614-9ebd-1e6d83d004e1  NKC: ge212949  SUDOC: 13105161X  VIAF: 124419457   WorldCat (עם VIAF): 124419457 
קטע מהחומה העתיקה של סטארי בר
אוניה יוצאת מנמל בר (1910)
גשר בין הרים, בקו הרכבת בר-בלגרד
ביעור פירות שביעית

תושב חולון מודיע כי הפירות על העצים בחצרו הם הפקר לרגל שנת השמיטה.
ביעור פירות שביעית הוא החיוב על האדם לבער את הפירות שגדלו בשנת השמיטה מביתו בזמן שמין הפרי אינו מצוי יותר בשדה.
מקור הדין

מקור הדין בתורה:
וְהָיְתָה שַׁבַּת הָאָרֶץ לָכֶם לְאָכְלָה: לְךָ וּלְעַבְדְּךָ וְלַאֲמָתֶךָ, וְלִשְׂכִירְךָ וּלְתוֹשָׁבְךָ הַגָּרִים עִמָּךְ; וְלִבְהֶמְתְּךָ וְלַחַיָּה אֲשֶׁר בְּאַרְצֶךָ תִּהְיֶה כָל תְּבוּאָתָהּ לֶאֱכֹל.
היבול הצומח בארץ ישראל בשנה השביעית נועד לאכילה באופן שוויוני על-ידי כל תושבי הארץ, בני-אדם ובעלי-חיים. כדי למנוע מצב שאדם אחד לוקח הרבה פירות לעצמו, נאסר לשמור פירות שביעית ברשותו לאחר שהפירות כלו מן השדה. כך דרשו את הפסוק בספרא: ”כלה לחיה מן השדה - כלה לבהמתך מן הבית”. כלומר, כל עוד מין הפרי עדיין קיים על העצים באזור וזמין לחיות-הבר הרוצות לאוכלם, ניתן להשאיר פירות ממין זה בבית; אך משעה שמין פירות זה אינו זמין על העצים, יש לבער פירות אלו מהבית ואף אסור להאכיל מפירות אלו לבהמות שבבית.
מקור נוסף לדין זה הוא מהשוואה בין הפסוקים הנ"ל בספר ויקרא, לבין הפסוקים העוסקים בפרשת השמיטה בספר שמות:
וְהַשְּׁבִיעִת - תִּשְׁמְטֶנָּה; וּנְטַשְׁתָּהּ, וְאָכְלוּ אֶבְיֹנֵי עַמֶּךָ, וְיִתְרָם תֹּאכַל חַיַּת הַשָּׂדֶה.
בספר שמות נאמר, שיבול שביעית נועד רק לאביונים; בספר ויקרא נאמר, שיבול שביעית נועד גם לבעלי השדות ("לך"). בספרא הסבירו את הדברים כך: ”העניים אוכלים אחר הביעור, ולא עשירים”. כלומר, לעניים (חסרי הקרקע) יש עדיפות בגישה ליבול שביעית: אם אין מספיק לכולם, אז היבול שנשאר צריך להינתן לעניים בלבד.
מקור שלישי הוא:
כִּי יוֹבֵל הִוא, קֹדֶשׁ תִּהְיֶה לָכֶם; מִן הַשָּׂדֶה תֹּאכְלוּ אֶת תְּבוּאָתָהּ.
הפסוק אמנם נאמר על שנת היובל, אולם דיני שנת היובל בקרקע זהים לדיני השביעית, ולכן למדו ממנו גם לשביעית. כך דרשו את הפסוק בתלמוד הירושלמי: ”כל זמן שאת אוכל מן השדה - את אוכל מה בבית; כלה מן השדה - כלה מן הבית. מה טעמא דרבי שמעון? - את הוא שגרמת לה שלא תאכל.”: אם נשארו לך הרבה פירות בבית, זה אומר שלקחת יותר ממה שאתה צריך, וגרמת לכך שלא נשארו מספיק פירות לאחרים, ולכן עליך "להחזיר" את העודף.
אמנם, הרמב"ן מעלה אפשרות שדין הביעור הוא דרבנן, ולימודים אלו הם אסמכתא בלבד.
אופן הביעור

באופן הביעור נאמרו שלוש דעות:
לדעת הרמב"ם ורש"י, הביעור הוא השמדת הפירות (מלבד מזון שלש סעודות שהאדם יכול להשאיר לאכילה). מקור הדברים הוא בברייתא במסכת בבא קמא: ”בגד שצבעו בקליפי שביעית - ידלק”. המקדש דוד לומד בדברי הרמב"ם שניתן לבער את הפירות בזמן ביעורם גם על ידי אכילתם, אולם אם לא אכלם - יש להשמידם.
לדעת התוספות והרמב"ן, הביעור פירושו הפקרת הפירות. מקורם הוא בתוספתא: ”מי שיש לו פירות שביעית והגיע שעת הביעור, מחלק מהן לשכניו ולקרוביו וליודעיו ומוציא ומניח על ביתו ואומר: אחינו בית ישראל, כל מי שצריך ליטול יבא ויטול. חוזר ומכניס לתוך ביתו ואוכל והולך עד שעה שיכלו”. מחלוקתם תלויה גם בגרסת המשנה, מסכת שביעית, פרק ט', משנה ח'. לגרסת הרמב"ם נאמר בה: "רבי יוסי אומר, אחד עניים ואחד עשירים, אין אוכלין אחר הביעור". אך גרסת התוספות והרמב"ן היא כגרסת התלמוד ירושלמי: "אחד עניים ואחד עשירים אוכלין אחר הביעור".
לדעת הראב"ד, הביעור מתקיים בשני שלבים: בתחילה, כשכלו הפירות בעיר ובתחומה, יש להביא את הפירות לבית הדין המחלק או מפקיר את הפירות. לאחר מכן, כשכלו הפירות מכל הארץ, חייבים לבערם ולאבדם מן העולם.
בשעת הדחק, כאשר בעל-הפירות הוא עני בעצמו, יש פוסקים המתירים לבצע הפקרה סמלית בלבד, ולזכות בכל הפירות מייד לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  ספרא (מלבי"ם)/פרשת בהר/פרק א, סימן [ח]
↑  ספרא (מלבי"ם)/פרשת בהר/פרק א, סימן [ו]. דעת רבי יהודה.
↑  ירושלמי שביעית ט ג
↑  רמב"ן על ויקרא כה ז
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זרעים, הלכות שמיטה ויובל, פרק ז', הלכה ג'.
↑  כן מובן מדבריו בפסחים נב א#רש"י ד"ה משום שנאמר בארצך.
↑  קא א
↑  סימן נט אות ב
1 2  פסחים נב: ד"ה מתבערין בכל מקום
↑  פרק ח' הלכה ד'
↑  הרב אברהם דנציגר, שערי צדק - שער מצוות הארץ, חכמת אדם יט ג-ד, ו
| שמיטה ויובל |
| --- | --- | --- |
| מצוות השביעית | שמיטת קרקעות • מלאכות שביעית • שמיטת כספים  • פרוזבול • מצוות הקהל • שביעית בזמן הזה |  |
| פירות שביעית | איסור ספיחין • איסור סחורה • איסור שמור • איסור נעבד • דמי שביעית • חובת הביעור |  |
| מצוות היובל | ספירת שנות היובל • שנת היובל • גאולת קרקע • בתים ושדות בתקופת היובל • מצוות הענקה |  |
| פתרונות הלכתיים | יבול שישית • זריעה מוקדמת • יבול חו"ל • מצע מנותק • אוצר בית דין • היתר מכירה • יבול נוכרי • פח שמיטה |  |
| ארגונים | קרן השביעית • אוצר הארץ • ועדת שמיטה • שמיטה ישראלית |  |
| טקסטים | מסכת שביעית • תורת השמיטות • שבת הארץ • ספרות על שנת השמיטה |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
בן לאדן נחוש בדעתו לתקוף בארצות הברית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  CIA 
 שפת המקור:  אנגלית 
 הוצאה
 הוצאה:  CIA 
 
"בן לאדן נחוש בדעתו לתקוף בארצות הברית" הייתה הכותרת של תקציר הידיעות היומי שהוכן על ידי סוכנות הביון המרכזית עבור נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש, ב-6 באוגוסט 2001. התקציר נמסר 36 יום לפני פיגועי 11 בספטמבר, והזהיר כי קיים חשד מבוסס לפיו אוסאמה בן לאדן ואל-קאעדה ינסו לחטוף מטוסים ולפגוע בארצות הברית.