stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טים בבקוק
קריירה פוליטית

בבקוק כיהן שלוש קדנציות בבית המחוקקים של מונטנה לפני שנבחר לסגן המושל בשנת 1960. ב-1962 התמנה למושל מונטנה בעקבות מותו של המושל דונלד גרנט נאטר בתאונה אווירית. במהלך כהונתו הציע בבקוק להטיל מס מכירה בסך 3% למימון ממשלת המדינה, וכן מיתן את גובה תקציב המדינה שאושר על ידי המושל נאטר. בשנת 1964 הביע בבקוק תמיכה במועמדותו של בארי גולדווטר במהלך בחירות לנשיאות ארצות הברית שנערכו באותה השנה.
באותה שנה התמודד בבקוק על כהונה נוספת מול רולנד רנה, נשיא אוניברסיטת המדינה של מונטנה לשעבר ומועמד המפלגה הדמוקרטית. לאחר מערכת בחירות צמודה, גבר עליו בבקוק בהפרש קטן של 2.58%. בין השנים 1964–1965 היה חבר במועצה המבצעת של אגודת המושלים הלאומית, ובין 1966–1967 כיהן כיושב ראש ועידת המושלים המערביים.
בשנת 1966 התמודד לסנאט של ארצות הברית מול הסנאטור המכהן לי מטקאלף. אף על פי שהדמוקרטים איבדו שלושה מושבים בסנאט, מטקאלף לא רק שניצח את בבקוק אלא אף הגדיל את הפער לעומת ניצחונו ב-1960.
כשבבקוק התמודד על כהונה נוספת כמושל בשנת 1968 הוא נתקל באתגר משמעותי בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית מצד טד ג'יימס, שכיהן לצידו כסגן המושל מאז 1965. בבקוק ניצח לבסוף את ג'יימס, אך בבחירות הכלליות הפסיד בפער משמעותי לתובע הכללי של מונטנה פורסט אנדרסון. כהונתו תמה בראשית ינואר 1969. לאחר הפסדו בבחירות מונה בידי נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון לחבר בוועדה המייעצת הלאומית לאוקיינוסים ולאטמוספירה.
בשנת 1969, בשל קרבתו לניקסון, הועסק בבקוק על ידי חברת הנפט "אוקסידנטל פטרוליום" (Occidental Petroleum) בבעלות ארמנד האמר, שם שימש כסגן נשיא וכשדלן מטעם האמר עם גישה ישירה הן לבית הלבן והן לנשיא ניקסון עצמו. בשנת 1978 חיבר בבקוק יחד עם אשתו את הספר "Challenges: Above & Beyond". בבקוק שימש כציר לוועידת הרפובליקנית הלאומית 11 פעמים, וכיהן כחבר הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנים 1997 ו-2000.
בבקוק נפטר ב-7 באפריל 2015 בהלנה, בגיל 95.
הערות שוליים

↑  AP‏, Tim Babcock, Ex-Governor of Montana, Is Dead at 95, באתר הניו יורק טיימס, 7 באפריל 2015 (באנגלית)
↑  אדוארד פ. או'בריאן, Former Governor Tim Babcock Remembered For His Political Service, Leadership, באתר Montana Public Radio‏, 7 באפריל 2015 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 2837 5438  LCCN: n00066260  SNAC: w6wx1s77  VIAF: 18457007   WorldCat (עם VIAF): 18457007
פול ואנדן בוינאנץ

פול ואנדן בוינאנץ ׁ(בצרפתית: Paul Emile François Henri Vanden Boeynants;‏ 22 במאי 1919 – 9 בינואר 2001) היה פוליטיקאי בלגי אשר כיהן כראש ממשלת בלגיה פעמיים והיה שר במספר ממשלות.
ביוגרפיה

פול ואנדן בוינאנץ נולד בעיירה באזור בריסל. הוא היה איש עסקים בתחום תעשיית המזון לפני שנכנס לפוליטיקה. הוא היה בין ראשי הדמוקרטיה הנוצרית בבלגיה.
בשנת 1958 הוא התמנה לראשונה לשר בממשלה, ועד שנת 1961 היה שר למעמד הביניים. בשנת 1966 מונה לראש ממשלת בלגיה וכיהן בתפקיד כשנתיים.
בשנת 1972 הוא מונה לשר ההגנה. בשנת 1978 מונה לראש הממשלה והעביר את תפקיד שר ההגנה ליוסה דמארץ, אך כבר כעבור כחצי שנה הממשלה פורקה.
בשנת 1986 הואשם בהונאה ואי-תשלום מיסים. הוא נשפט לשלוש שנות מאסר. כתוצאה מכך נמנע ממנו להתמודד על תפקיד ראש העיר בריסל.
בשנת 1989 הוא נחטף וכעבור שלושה ימים נדרש עבור שחרורו סכום של 30 מיליון פרנק בלגי. הוא שוחרר בהמשך תמורת סכום בלתי ידוע.
נפטר בשנת 2001 מדלקת ראות.
אלכסיי ברוסילוב

| --- | --- |

אלכסיי ברוסילוב, 1917
 לידה:  19 באוגוסט 1853 טביליסי, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  17 במרץ 1926  (בגיל 72) במוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  מנזר נובודוויצ'י 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 השכלה:  פז'סקי קורפוס 
 צאצאים:  Aleksei Brusilov 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית   ברית המועצות ברית המועצות
 תקופת הפעילות:  1872–1924 (כ־52 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הפרשים
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר ה-2   מפקד הקורפוס ה-14   מפקד הקורפוס ה-12   מפקד הארמייה השמינית   מפקד החזית הדרום-מערבית   מפקד צבא האימפריה הרוסית
 פעולות ומבצעים
 המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878)   מלחמת העולם הראשונה   המלחמה הפולנית-סובייטית
 עיטורים
 אות מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה שלישית (1877)   אות מסדר אנה הקדושה, דרגה שלישית (1877)   אות מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה שנייה (1878)   אות מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה שלישית (1914)   אות מסדר גאורגיוס הקדוש, חרב משובצת יהלומים (1916)
 
אלכסיי אלכסייביץ' בוריסלוב (ברוסית: Алексе́й Алексе́евич Бруси́лов, נולד ב-19 באוגוסט (31 באוגוסט לפי הלוח היוליאני) 1853 – 17 במרץ 1926) היה גנרל בצבא האימפריה הרוסית בזמן מלחמת העולם הראשונה. הוא ידוע בעיקר בזכות הטקטיות ההתקפיות אותן הוא פיתח והשתמש בהן במתקפה שנשאה את שמו. הטקטיקות, שהביאו לתוצאות טובות בחזית, הועתקו לאחר מכן על ידי הגרמנים.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה > שנותיו הראשונות

ברוסילוב נולד בטביליסי באימפריה הרוסית. אביו היה רוסי ואילו אימו פולניה. אלכסיי היה דור שלישי לקצינים בצבא האימפריה הרוסית - סביו של אלכסיי נלחם כנגד נפוליאון במלחמת רוסיה–צרפת (1812) ואביו הגיע לדרגת לוטננט-גנרל לפני שנפטר משחפת ב-1856 בעת שהיה אלכסיי בן שלוש בלבד. אימו של אלכסיי מתה זמן קצר לאחר מכן בעודה משאירה את אלכסיי יתום. הוא גדל אצל קרובי משפחתו בעיר כותאיסי.
הוא חונך בביתו עד לגיל 14, אז עבר לבית ספר צבאי שמטרתו להכשיר ילדי אריסטוקרטים לשירות צבאי. ב-1872 נכשל ברוסילוב במהלך תחרות בבית הספר ולכן שיבצו אותו לחטיבת הדרגונים ה-15 ולא ליחידות העילית שנקראו "המשמר". עם זאת, בסיסה של חטיבת הדרגונים של ברוסילוב שובצה בקרוב לכותאיסי, דבר שאיפשר לו להישאר קרוב למשפחתו.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה > המלחמה הרוסית-עות'אמנית

ברוסילוב הצטרף לחטיבת הדרגונים באוגוסט 1872 כמפקד פלוגה. כישרונו הצבאי פתח בפניו דלתות במהירות וקודם זמן קצר לאחר גיוסו לתפקיד שליש גדוד. ב-1874 קיבל דרגת לוטננט.
ברוסילוב השתתף במלחמה העות'מאנית רוסית ב-1877-1878 וזכה להוקרה על אומץ לב שהפגין בשלוש פעמים שונות. יחידתו פעלה בחזית הדרומית בקווקז ולקחה חלק במתקפה על ארדהאן ועל כישרונו הצבאי בעת המתקפה קיבל את אות מסדר סטניסלב הקדוש (דרגה שלישית) ומאוחר יותר גם את אות מסדר אנה הקדושה (דרגה שלישית). במהלך המלחמה קודם ברוסילוב לדרגת "Stabskapitän" (אין דרגה מקבילה בעברית, בתרגום חופשי - "קפטן מטה"). בהמשך המלחמה הוביל ברוסילוב התקפות מוצלחות על העיר קארס עליהן הועלתה דרגתו במסדר סטניסלב הקדוש לדרגה שנייה.
שנותיו הראשונות ותחילת הקריירה > בית ספר לקצינים בחיל הפרשים והמשך הקריירה

בשנת 1881 התחיל ברוסילוב ללמוד בבית הספר לקצינים של חיל הפרשים בסנקט פטרסבורג. שנתיים לאחר מכן מונה לתפקיד של מדריך רכיבה ומאז המשיך בבית הספר לעוד 13 שנים כאשר בהם ממלא תפקידים רבים וב-1896 אף היה לעוזר המנהל של בית הספר. בשנת 1900 הועלה לדרגת גנרל מיור והחל לעבוד בשירות הצאר. כמו כן בתקופה זו ברוסילוב התחתן בשנת 1884 ואף נולד לו בן שלוש שנים מאוחר יותר ב-1887.
בשנת 1902, בדרגת לוטננט-ג'נרל חזר ברוסילוב לבית הספר והפעם כמנהלו. בתקופתו נודע בית הספר לקצינים בחיל הפרשים כאחד מהמקומות המובחרים להכשרת קצינים בכל רוסיה. ברוסילוב יצא אף ללימודים בגרמניה, צרפת ואוסטרו-הונגריה כדי לשפר את ידיעותיו בתחום חיל הפרשים.
ב-1905 לאחר המהפכה ופטירתה של אשתו החליט ברוסילוב להתרחק ממרכז רוסיה. ב-1906 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים של המשמר ה-2, ב-1908 מונה למפקד הקורפוס ה-14 במחוז ורשה ובתקופה זו גם נישא בשנית. ברוסילוב המשיך להתקדם בדרגות וב-1912 קיבל דרגת "גנרל פרשים" אז התמנה לסגן מפקד הכוחות במחוז ורשה. ב-1913 הועבר ברוסילוב מתפקידו לאחר שהסתכסך המושל הצבאי של ורשה שלטענתו ברוסילוב האשים אותו כ-"רוסי-גרמני". ברוסילוב פיקד כעת על הקורפוס ה-12 במחוז הצבאי של קייב.
מלחמת העולם הראשונה > תחילת המלחמה: 1914-1915

ביולי 1914 כשהחל הצבא הרוסי להניע כוחות למערב רוסיה (היכן שעבר הגבול עם הקיסרות הגרמנית והאימפריה האוסטרו-הונגרית) קיבל ברוסילוב את הפיקוד על הארמייה הרוסית השמינית. הארמייה הרוסית השמינית פעלה בתחילת המלחמה באזור גליציה מול אוסטרו-הונגריה (ראו המערכה על גליציה) ובמהרה הצליחה להתקדם כ-150 קילומטר בתוך שטחי גליציה. ניצחונם של כוחות מדינות המרכז בשאר החזית המזרחית הכריחו את ברוסילוב לסגת לאחור למרות התקדמותו. על ניצחונותיו המרשימים קיבל את אות מסדר גאורגיוס הקדוש מדרגה רביעית ושלישית.
בתחילת 1915 המשיכה הארמייה בפיקודו של ברוסילוב בקרבות מול כוחות אוסטרו-הונגרים ואף זכתה לניצחונות משמעותיים. הארמייה עברה את הרי הקרפטים ועלתה על הדרך לתקיפת הונגריה. הצאר ניקולאי השני ביקר את הארמייה השמינית והעלה את ברוסילוב לדרגה המקבילה ל-"גנרל ארבעה כוכבים". פעם נוספת, תבוסה של ארמיות רוסיות אחרות בחזית במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב הכריחה את ברוסילוב לסגת כחלק מנסיגה כללית של הצבא הרוסי (הנסיגה הגדולה). עד לספטמבר הארמייה השמינית נסוגה כ-180 קילומטר אל עבר אזור טרנופול.
מלחמת העולם הראשונה > מתקפת ברוסילוב

ב-29 במרץ 1916 ניתן לברוסילוב הפיקוד על החזית הדרום-מערבית ואיתו גם חופש פעולה כמעט מוחלט. ההתקפות הרוסיות בטרם מינויו של ברוסילוב כללו הפגזות אריטלריה כבדות וריכוז כוח אנושי רב לנקודות מקומיות. על אף שטקטיקה זו זכתה להצלחה בתחילתה, התקפות הנגד של הגרמנים הצליחו לעצור התקפות אלה ופעם אחר פעם יצאו הרוסים כמובסים בקרב בו נקטו בטקטיקה זו.
בתוכניתו, ברוסילוב העדיף מתקפה על פני כל החזית ולא בנקודות ספציפיות במטרה שהאויב יאבד את הסדר בצבאו עד כדי כך שבנקודה מסוימת ייכנע. ברוסילוב העדיף אש ארטילריה קטנה ומדויקת על פני ההפגזות המאסיביות שננקטו קודם לכן, גם כי האמין שאלה יביאו יותר תוצאות וגם כדי לחסוך במשאבים. ההפגזות של הארטילריה יתמקדו בנקודות אסטרטגיות לאויב כמו צומתי כבישים, מפקדות ועוד שיפגעו ביכולת הפיקוד של האויב להשליט סדר על כל החזית. קצין גרמני שניצב מול צבאו של ברוסילוב באותו זמן, למד את אותה הטקטיקה והשתמש בה מאוחר יותר במתקפת האביב בחזית המערבית ב-1918. ברוסילוב היה בטוח בטקטיקה שלו ואף לא דאג לנצל את הכוח האנושי שהיה זמין לו והחליט להעביר אוגדות מסוימות לחזיתות אחרות כל עוד ההתקפות שלהם קרובות לחזית שבפיקודו.
הטקטיקה החדשנית של ברוסילוב זכתה להצלחה אדירה יחסית לשאר מלחמת העולם הראשונה. במהלך שלושת החודשים הראשונים, כוחותיו של ברוסילוב התקדמו (בממוצע) כ-30 קילומטר לאורך חזית שאורכה 400 קילומטר ולקיחת 400,000 אוסטרו-הונגרים כשבויי מלחמה. למרות כל זאת, קבוצת הארמיות שהייתה אמורה לתמוך בברוסילוב בצפון לא קיבלה הוראה לעזור לברוסילוב ולכן הגרמנים הצליחו לעצור את ההתקדמות הרוסית לאחר שהעבירו 17 דיוויזיות מהחזית המערבית אל המזרח. על ניצחונותיו המרשימים זכה ברוסילוב בחרב משובצת יהלומים ממסדר גאורגיוס הקדוש - אחד משמונת הגנרלים שקיבלו ציון נדיר זה בזמן מלחמת העולם הראשונה.
ריכוז רעיונותיו העיקריים של ברוסילוב:
לבצע התקפה רחבה לאורך חזית של למעלה מ-30 קילומטר.
להגביל את הזמן בו יבוצעו הפגזות הארטילריה, לא יותר מ-5 שעות.
לקדם את הארטילריה בחזית בסודיות תוך שיתוף פעולה עם חיל הרגלים.
את עיקר האנשים להשאיר כרזרבה מאחור ולשלוח אותם לקרב רק לאחר שהושגה פריצה בקווי אויב. לא להשתמש בחיל הפרשים.
לקרב את קווי החפירות ככל הניתן לקווי האויב לפני הקרב.
מלחמת העולם הראשונה > 1917 והמהפכה ברוסיה

במהפכת פברואר תמך ברוסילוב בהתפטרות הצאר. כשנשאל על ידי הסטאבקה לדעתו על התפטרות הצאר, ענה ברוסילוב "ברגעים אלו הדבר החשוב ביותר הוא לייצב את עמדותינו כדי להמשיך במלחמה כנגד האויב הקיצוני... חשוב למהר ולהכחיד את הלהבות אחרת נצטרך להתייצב אל מול השלכות קטסטרופליות".
במאי 1917 מונה ברוסילוב למפקד הצבא הרוסי. במהלך תקופה זו ברוסילוב תמך במהפכה אך דאגתו העיקרית הייתה המלחמה ולא המצב הפנימי ברוסיה. ברוסילוב האמין שעד אשר תגמר המלחמה על כל האזרחים ברוסיה והצבא לציית ולשמור על נאמנות לשלטון המרכזי של הצאר.
עמדתו הפוליטית עמדה בעוכריו ולאחר כישלון מתקפת יוני הוחלף ברוסילוב כמפקד הצבא ולאחר מכן חזר למוסקבה. במהלך מהפכת אוקטובר נפצע ברוסילוב ברגלו מרסיס שחדר לחדר האמבטיה שבביתו.
ברית המועצות

למרות שברוסילוב לא חלק אידאולוגיה משותפת לחלוטין עם אף אחת מהתנועות (הצבא הלבן או הצבא האדום) החליט ברוסילוב לעזור לצבא האדום שאליו היה קרוב יותר אידאולוגית, גם אם לא לחלוטין. ברוסילוב היה חלק מועדה מיוחדת שעזרה לקבוע את הגודל והמבנה של הצבא האדום. ב-1924 פרש ברוסילוב (למרות שהמשיך לשאת בתפקידים רשמיים) אל ביתו במוסקבה ואל אשתו החולה.[דרושה הבהרה] שנתיים לאחר מכן ב-1926 נפטר ברוסילוב ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה כאשר בהלווייתו חלקו לו כבוד הן אנשי רוסיה החדשה (הבולשביקים) והן אנשי רוסיה הישנה (המעמד העליון).
הערות שוליים

↑  הערך תורגם מוויקיפדיה האנגלית, ראו שם את מקורות הערך
↑  בין גרמניה לרוסיה הייתה קיימת יריבות ולכן נחשב הכינוי לכינוי גנאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310944005171  PLWABN: 9810627625705606  BIBSYS: 90353236  BNC: 000443309  BNE: XX1213190  BnF: cb11170550v (data)  CiNii: DA09882055  GND: 118844997  ISNI: 0000 0001 0857 3821  LCCN: n81007887  LNB: 000086258  NKC: skuk0000178  NSK: 000086715  NTA: 120631261  RERO: 02-A013509604  SNAC: w65q6wmq  SUDOC: 090405293  VcBA: 495/336036  VIAF: 50022694   WorldCat (עם VIAF): 50022694
ג'ו בראיינט

| --- | --- |

בראיינט, 2010
 לידה:  19 באוקטובר 1954 פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  16 ביולי 2024 (בגיל 69)
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מטר
 מכללה:  אוניברסיטת לה סאל
 דראפט:  בחירה מספר 14, 1975 גולדן סטייט ווריורס
 קבוצות כשחקן
 1975–1979   1979–1982   1982–1983   1984–1986   1986–1987   1987–1989   1989–1991   1991–1992:  פילדלפיה 76'   סן דייגו קליפרס   יוסטון רוקטס   סבסטיאני רייטי   רג'יו קלאבריה   אולימפיה פיסטויה   פלקנסטרו רג'אנה   מולהאוס באסקט
 קבוצות כמאמן
 2003–2004   2004–2005   2005–2007   2007–2009   2010–2011   2011   2012   2013   2015:  לאס וגאס ראטלרס   בוסטון פרנזי   לוס אנג'לס ספארקס   טוקיו אפאצ'י   לוואנגה הוקאידו   לוס אנג'לס ספארקס   בנגקוק קובראס   צ'אנג תאילנד סלאמרס   רייזינג פוקוקה
ג'וזף וושינגטון "ג'ו" בראיינט (באנגלית: Joseph Washington "Joe" Bryant, נודע גם בכינויו ג'ליבין (Jellybean); 19 באוקטובר 1954 – 16 ביולי 2024) היה כדורסלן ומאמן כדורסל אמריקאי. הוא שיחק עבור פילדלפיה 76', סן דייגו קליפרס ויוסטון רוקטס ב־NBA. בנוסף, הוא שיחק במספר קבוצות באיטליה ובקבוצה אחת בצרפת. בראיינט היה מאמן ראשי של לוס אנג'לס ספארקס מה-WNBA בשנים 2005 עד 2007 וחזר לתפקיד זה להמשך עונת 2011 ב-WNBA. בראיינט גם אימן באיטליה, יפן ותאילנד. בנו, שחקן הכדורסל האגדי קובי בראיינט, הוכנס להיכל התהילה של הכדורסל.
קריירה כשחקן > פילדלפיה 76' (1975–1979)

לאחר שהצטיין באוניברסיטת לה סאל נבחר בראיינט על ידי גולדן סטייט ווריורס בדראפט אך נמכר לקבוצת עיר מולדתו, פילדלפיה 76', שם שיחק במשך ארבע עונות. בעונתו השנייה, בקבוצת פילדלפיה 76' של עונת 1976–77, הוא שיחק לצד כוכבי ה-NBA יוליוס ארווינג, דאגלס קולינס וג'ורג' מקגיניס. הקבוצה הגיעה לגמר ה-NBA של 1977, שבו הפסידה בסופו של דבר לפורטלנד טרייל בלייזרס, 4 משחקים ל-2.
קריירה כשחקן > סן דייגו קליפרס (1979–1982)

לפני עונת 1979–1980 הסיקסרס העבירו בטרייד את בראיינט לסן דייגו קליפרס שם שיחק שלוש עונות. במשחק הראשון של עונת 1979-1980, ששיחק בבית נגד לוס אנג'לס לייקרס, בראיינט עשה סלאם דאנק על כרים עבדול-ג'באר.
קריירה כשחקן > יוסטון רוקטס (1982–1983)

לאחר עונת 1981, בראיינט הועבר בטרייד ליוסטון רוקטס, שם שיחק עונה אחת, האחרונה שלו ב-NBA.
קריירה כשחקן > אירופה (1983–1992)

בראיינט שיחק מעבר לים כ-10 שנים: באיטליה (בריאטי (1986-1983), ברג'ו קלבריה (1987-1986), בפיסטויה (1989-1987), בפלקנסטרו רג'אנה (1991-1989)) ובצרפת (במילוז (1991). הוא סיים את קריירת המשחק שלו ב-1992.
חייו האישיים

בשנת 1975 נישא בראיינט לפאם קוקס, אחותו של שחקן ה-NBA לשעבר צ'אבי קוקס. בנם קובי בראיינט היה גם הוא שחקן NBA שהוכנס להיכל התהילה של הכדורסל. לבראיינט היו גם שתי בנות, שריה ושיה. המשפחה היא קתולית. דרך אשתו פאם, היה דודו של שחקן הכדורסל המקצועי ג'ון קוקס הרביעי.
ג'ו בראיינט נפטר לאחר שסבל משבץ מוחי חמור ב-16 ביולי 2024, בגיל 69, 4 שנים לאחר בנו.
הערות שוליים

↑  Martinez, Nico (29 בינואר 2020). "Kobe's Father, Joe Bryant, Seen For The First Time Since Son and Granddaughter's Death". Fadeaway World. נבדק ב-1 בפברואר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "ESPN.com – WNBA – Bryant out, Cooper Back in as Sparks Coach". ESPN.
↑  Bryant was traded for what eventually turned out to be the first pick in the 1986 NBA draft, although prior to the draft the 76ers traded the pick to the Cleveland Cavaliers, who selected Brad Daugherty.
1 2 3  Herbert, James (16 ביולי 2024). "Joe Bryant dies at 69: Kobe Bryant's father starred at La Salle, played eight NBA seasons before coaching". CBS Sports. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cavallier, Andrea (16 ביולי 2024). "Kobe Bryant's dad Joe dies aged 69". Yahoo! News. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gleeson, Scott. "Kobe Bryant, 'man of faith,' attended Mass with his family morning of helicopter crash". USA TODAY (באנגלית). נבדק ב-2024-07-16.
↑  "Joe Bryant, Father of NBA Icon Kobe Bryant, Dies at 69 After Stroke". Peoplemag (באנגלית). נבדק ב-2024-07-16.
מאנס שפרבר

| --- | --- |

אנדרטה לזכרו של שפרבר
 לידה:  12 בדצמבר 1905 זבלוטוב, אוקראינה 
 פטירה:  5 בפברואר 1984 (בגיל 78) הרובע הארבעה-עשר של פריז, צרפת 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, אוסטריה, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונפרנאס 
 שפות היצירה:  גרמנית, צרפתית 
 יצירות בולטות:  Until My Eyes Are Closed With Shards 
 בן או בת זוג:  Jenka Sperber 
 צאצאים:  Vladimir Sperber, דן ספרבר 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסטריה לספרות (1977)  מדליית בובר-רוזנצווייג (1979)  פרס הספרות של האקדמיה הבווארית לאמנויות יפות (1971)  פרס פראנץ נאבל (1977)  פרס וינה לספרות (1974)  פרס המסאי האירופאי על שם שארל ויון (1979)  פרס ביכנר (1975)  פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (1983)  טבעת הכבוד של העיר וינה  Austrian Decoration for Science and Art First Class 
 
מאנס שפרבר (Manès Sperber; ‏12 בדצמבר 1905 – 5 בפברואר 1984) היה סופר, מסאי ופסיכולוג יהודי אוסטרי-צרפתי יליד אוקראינה. כתב גם תחת שמות העט יאן הגר ונ.א. מנלוס (N.A. Menlos).
קורות חיים

שפרבר גדל בשטעטל של זבלוטוב, ליד קולומיאה בגליציה האוסטרית (כיום זבלוטוב, אוקראינה) למשפחה חסידית. בקיץ 1916 נס עם משפחתו לווינה מחמת מלחמת העולם הראשונה. שפרבר, שחדל להאמין באלוהים, סירב בגיל 13 לעשות בר-מצווה והצטרף לתנועת הנוער של השומר הצעיר. בתנועה זו הוא פגש את אלפרד אדלר, מייסד הפסיכולוגיה האינדיבידואלית ונעשה תלמידו ושותפו לעבודה. אדלר נפרד ממנו ב-1932 בשל חילוקי דעות בנוגע לקשר בין הפסיכולוגיה האינדיבידואלית למרקסיזם.
בספטמבר 1927 עבר שפרבר לברלין והצטרף למפלגה הקומוניסטית. הוא הרצה ב-Berliner Gesellschaft für Individualpsychologie, מכון לפסיכולוגיה אינדיבידואלית בברלין. אחרי שהיטלר תפס את השלטון, הושם שפרבר בכלא, אולם שוחרר כעבור מספר שבועות, משום שהיה אזרח אוסטרי. הוא היגר בתחילה ליוגוסלביה וב-1934 הגיע לפריז, שם עבד בשביל הקומינטרן עם וילי מינצנברג. בשנת 1938 עזב את המפלגה בשל הטיהור הסטליניסטי של המפלגה. הוא התחיל לדון בכתיבתו בטוטליטריזם ובתפקידו של האינדיבידואל בתוך החברה (Zur Analyse der Tyrannis).
ב-1939 התנדב שפרבר לצבא הצרפתי. לאחר התבוסה, הוא מצא מקלט בקאנייה סור מר, ב"שטח החופשי" של צרפת. ב-1942, כשהחלו לגרש את היהודים בשטח החופשי, הוא ברח עם משפחתו לשווייץ. בתום המלחמה, ב-1945, הוא שב לפריז, שם עבד כסופר וכעורך ראשי בהוצאה לאור קלמן-לוי.
מאנס שפרבר הוא מחבר הטרילוגיה (1949–1955) Like a Tear in the Ocean‏ : A Trilogy, של הטרילוגיה האוטוביוגרפית All our Yesterdays‏ (1974–1997) ושל מאמרים רבים העוסקים בפילוסופיה, פוליטיקה, ספרות ופסיכולוגיה.
מאנס שפרבר הוא אב להיסטוריון האיטלקי ולדימיר שפרבר ולאנתרופולוג הצרפתי דן שפרבר. אשתו הראשונה, מרים שפרבר, היגרה לבסוף לשמפיין, אילינוי ועבדה כיועצת במרכז הפסיכולוגי שם. אחיו, מילו שפרבר, היה שחקן, ושהה באחרית ימיו בטיולים עם אשתו סביב בריטניה ובקריאת עבודותיו של אחיו.
שפרבר נקבר בבית הקברות מונפרנאס בפריז, צרפת.
עבודותיו

Charlatan und seine Zeit (1924, ver. 2004)
Alfred Adler (1926)
Zur Analyse der Tyrannis (1939)
Wie eine Träne im Ozean (1961) (כמו דמעה באוקיינוס) - טרילוגיה
Der verbrannte Dornbusch (1949) (הסנה הבוער) כרך א
Tiefer als der Abgrund. (1950) (עמוק מהתהום) כרך ב
Die verlorne Bucht. (1955) (המפרתץ האבוד) כרך ג
Die Achillesferse (1960)
Zur täglichen Weltgeschichte (1967)
Alfred Adler oder Das Elend der Psychologie (1970)
Leben in dieser Zeit (1972)
Wir und Dostojewski: eine Debatte mit Heinrich Böll u.a. geführt von Manès Sperber (1972)
All Our Yesterdays) All das Vergangene) ) ‏ 3 כרכים
Die Wasserträger Gottes. (1974) (נושאי המים של אלהים)
Die vergebliche Warnung. (1975) (האזהרה שלא נענתה)
Bis man mir Scherben auf die Augen legt. (1977) (עד שסגרו לי את העיניים ברסיסים)
Individuum und Gemeinschaft (1978)
Sieben Fragen zur Gewalt (1978)
Churban oder Die unfaßbare Gewißheit (1979)
Der freie Mensch (1980)
Nur eine Brücke zwischen gestern und morgen (1980)
Die Wirklichkeit in der Literatur des 20. Jahrhunderts (1983)
Ein politisches Leben - Gespräche mit Leonhard Reinisch (1984)
Geteilte Einsamkeit - Der Autor und seine Leser (1985) (Essay)
Der schwarze Zaun (1986) (Fragments of a novel)
פרסים

הפרס הגדול לספרות מטעם האקדמיה הבווארית לאומנויות יפות (1971)
פרס ביכנר (1975)
הפרס על שם פרנץ נאבל (1977)
הפרס הגדול לספרות מטעם המדינה האוסטרית (1977)
מדליית בובר-רוזנצווייג (1979)
פרס השלום של התאחדות הספרים הגרמנית (1983)
גוסטב פרייטג

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1816 קלוצ'בורק, שלזיה עילית, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  30 באפריל 1895 (בגיל 78) ויסבאדן, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרידריך וילהלם, אוניברסיטת ורוצלב 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  Anna Freytag 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1860)  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה 
 חתימה:   
 
גוסטב פרייטג. (בגר': Gustav Freytag) (13 ביולי 1816 – 30 באפריל 1895) היה סופר גרמני.
קורות חיים

פרייטג נולד בעיר קלוצבורג שבשלזיה (כיום קלוצ'בורק, פולין). אביו, גוטלוב פרדיננד פרייטג, היה רופא ולימים כיהן כראש העיר קרויצבורג, ואמו הייתה הנרייטה לבית צבה.
הוא למד בגימנסיה בעיר אולס ולאחר מכן למד פילולוגיה, היסטוריה תרבותית ואמנות עתיקה באוניברסיטת ברסלאו. הוא השלים את הדוקטורט שלו בשנת 1838 עם עבודה על תחילתה של השירה הדרמטית אצל הגרמאנים.
פרייטג שימש כפרופסור פרטי (פריבטדוצנט) באוניברסיטת ברסלאו בשנים 1839–1847. במהלך תקופה זו כתב את מחזותיו הראשונים. בהמשך עבר ללייפציג ואז לדרזדן, שם יצר קשרים עם חוגי סופרים.
בשנת 1848 הפך לעורך שותף של כתב העת Die Grenzboten יחד עם יוליאן שמידט, שהפך לבמה המרכזית של הליברליזם הגרמני. פרייטג כתב מאמרים ביקורתיים על נושאים פוליטיים וחברתיים, בהם הביע את עמדותיו הליברליות.
ב-1851 עבר לזיבלבן שבסמוך לגותה, שם קנה את ביתו "הנפחייה הטובה". בשנת 1854 הוענק לו תואר "יועץ חצר".
בין השנים 1867–1868 כיהן כחבר בפרלמנט של הקונפדרציה הצפון-גרמנית מטעם המפלגה הלאומית-ליברלית.
יצירתו הספרותית

פרייטג נודע בעיקר בזכות הרומן שלו Soll und Haben ("זכות וחובה"), שפורסם ב-1855 והפך לרב-מכר. הרומן מתאר את חיי הבורגנות הגרמנית ונחשב לאחת מיצירות המופת של הריאליזם הגרמני.
מחזהו המפורסם ביותר, Die Journalisten ("העיתונאים"), משנת 1854, זכה להצלחה רבה והועלה תדיר על במות התיאטרון.
יצירתו התאורטית Technik des Dramas ("טכניקת הדרמה") מ-1863 הפכה לטקסט יסוד בלימודי התיאטרון והספרות, במיוחד בזכות מודל הפירמידה הדרמטית שפיתח.
חייו האישיים

פרייטג היה נשוי שלוש פעמים. נישואיו הראשונים היו לאמילי שולץ, ולאחר מותה נישא למרי קוניגונדה דיטריך. נישואיו האחרונים היו לאנה סטרקוש, עמה חי עד מותו.
הוא נפטר בעיר ויסבאדן בשנת 1895 ונקבר בזיבלבן.
מורשתו

בזיבלבן הוקמה גבעת זיכרון לזכרו, ובמספר ערים בגרמניה נקראו רחובות ובתי ספר על שמו.
הערות שוליים

↑  Gustav Freytag: Brief an Herzog Ernst vom Juni 1867. In: Eduard Tempeltey (Hrsg.): Gustav Freytag und Herzog Ernst im Briefwechsel. Leipzig 1904, S. 225.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261350005171  PLWABN: 9810673466505606  BIBSYS: 90117937  BNE: XX1274851  BnF: cb12026651v (data)  CiNii: DA01714782  GND: 118535455  ISNI: 0000 0001 0883 1069  LCCN: n50024078  LNB: 000288753  NDL: 00513324  NKC: jn19990002428  NLA: 35103711  NLG: 101856  NSK: 000741587  NTA: 068393148  RERO: 02-A003263825  SELIBR: 187464  SNAC: w6mh080w  SUDOC: 028429362  Trove: 827487  VcBA: 495/83565  VIAF: 29547947   WorldCat (עם VIAF): 29547947
ג'ון ריקרדס

ג'ון עזרא ריקרדס (באנגלית: John Ezra Rickards; 23 ביולי 1848 –  26 בדצמבר 1927) היה פוליטיקאי אמריקאי ממדינת מונטנה, שכיהן כסגן המושל הראשון שלה בין השנים 1889–1893, ולאחר מכן כמושל מונטנה השני בין השנים 1893–1897.
ראשית חייו

ריקרדס נולד בדלאוור סיטי שבדלאוור, בנם של דייוויד ט. ריקרדס ואשתו השנייה, מרי בריס. הוא למד בבתי הספר הציבוריים של דלאוור. אמו נפטרה כשהיה ילד. בשנת 1867 התמנה ריקרדס לפקיד בפילדלפיה שבפנסילבניה, שם התגורר אביו עם אשתו השלישית ושתי בנותיהם.
ריקרדס עבר לפואבלו שבקולורדו בשנת 1870, שם עבד כפקיד וכמנהל חשבונות עד 1873. ב-5 ביולי 1876 נישא לליזי מ. וילסון, שנולדה ב-19 באפריל 1848 בניוארק שבדלאוור. לזוג נולדו שלושה בנים: הומר קרארי (1877–1907), ארל מריט (1878–1884) וסיוורד אדמס (1880–1964). בשנת 1880 עברה המשפחה לאוקלנד שבקליפורניה. ליזי נפטרה בסן פרנסיסקו בגיל 33 ב-18 במאי 1881.
תחילת דרכו המקצועית

ריקרדס עבד כסוכן מכירות בתחום המסחר, וכן עסק בנדל"ן, בביטוח ובתעשיית הנפט. בספטמבר 1882, לאחר מות אשתו, עבר לביוט שבמונטנה, שם הפך לאיש עסקים מצליח בתחומים אלו. ב-18 ביוני 1883 נישא לאלייזה אן (אליס) בושר, ילידת קנדה, והשניים התיישבו באוגדן שביוטה. אלייזה הביאה עמה לנישואין בת, הארייט אליס בושר, ולזוג נולדו חמישה ילדים נוספים: הווארד בריס (1884–1952), קרלייל (1885–1958), "בייבי" (1886), ג'ון עזרא (נולד ונפטר ב-1889) ורייצ'ל (1891–1954). בני הזוג ריקרדס היו מנהיגים פעילים בקהילה המתודיסטית-אפיסקופלית.