stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שושלת יואן
חברה > מעמדות חברתיים

מערכת הממשל שיצר קובלאי חאן הייתה תוצר של פשרה בין הפיאודליזם המונגולי והמערכת האוטוקרטית-בירוקרטית הסינית המסורתית. עם זאת, בדרך כלל לא זכו הסינים מהאליטה של המשכילים לאותה דרגת הערכה אותה קיבלו בעבר תחת השושלות הסיניות המקוריות. אף שהאליטה המסורתית של הסינים המשכילים נדחקה לשוליים ומוסרות השלטון היו בידי המונגולים והסמורן (קבוצות בני ברית ממרכז אסיה וחלקה המערבי של האימפריה) נשארו האחרונים בדרך כלל מנוכרים לתרבות הסינית, המדינה עליה שלטו, ודיכוטומיה זו העניקה במידת מה גוון של קולוניאליזם למשטר יואן. ייתכן כי היחס הבלתי שוויוני היה בשל חשש מהעברת סמכויות שלטוניות לסינים אתניים שתחת שלטונם. המונגולים והסמורן קיבלו זכויות יתר מסוימות תחת שלטון השושלת, ומצב זה נמשך גם לאחר שחודשה מסורת הבחינות הקיסריות בתחילת המאה ה-14. בדרך כלל היו מעט מאוד סינים צפוניים או דרומיים שהגיעו למשרה הרמה ביותר בממשל שושלת יואן בהשוואה לאפשרות שפרסים יגיעו אליה תחת ממשל האילח'אן. מאוחר יותר יזכיר הקיסר יונגלה, הקיסר השלישי משושלת מינג, את האפליה שהייתה קיימת בזמן שושלת יואן. בתגובה להתנגדות להעסקת "ברברים" בממשלו ענה יונגלה: "...המונגולים נקטו באפליה במהלך שושלת יואן, והעסיקו רק "מונגולים" ו"טרטרים" ונפטרו מסינים צפוניים ודרומיים וזו הייתה בדיוק הסיבה שהמיטה עליהם אסון".
המונגולים העסיקו זרים זמן רב לפני זמנו של קובלאי חאן, מייסד שושלת יואן. אבל בתקופת שלטונו של קובלאי חאן נקבעה היררכיה של נאמנות התושבים. האוכלוסייה חולקה למעמדות הבאים:
מונגולים
סמורן, קבוצה הכוללת את הזרים ממערב ומרכז אסיה כדוגמת האויגורים מטורפן, יהודים, נוצרים נסטוריאנים, ומוסלמים ממרכז אסיה
האן - או כל הנתינים של שושלת ג'ין לשעבר, כולל בני האן, חיטאנים, יורצ'נים וקוריאנים בצפון סין.
סינים דרומיים, או כל הנתינים של שושלת סונג הדרומית לשעבר, כולל סינים בני האן וקבוצות אתניות נוספות בדרום סין.
סוחרים, מפקחים על המסחר בנמלים וגובי מס שלא היו מונגולים היו מהגרים או בני קבוצות אתניות מקומיות. וכך בסין הם היו מוסלמים אויגורים, טורקסטנים ופרסים ונוצרים. נוכרים שהגיעו מחוץ לאימפריה המונגולית, דוגמת משפחת פולו, התקבלו בברכה בכל מקום.
במקביל להזמנת מוסלמים ממרכז אסיה לשרת כמנהלנים בסין, שלחו המונגולים סינים בני האן וחיטאנים מסין לשרת כמנהלנים בשלטון המונגולי על האוכלוסייה המוסלמית בבוכרה במרכז אסיה. השימוש במנהלנים נוכרים נועד לקצץ בכוחם של התושבים המקומיים בשני המקומות.
למרות המעמד הגבוה שקיבלו המוסלמים נקטו הקיסרים משושלת יואן כלפיהם במדיניות מפלה, כשהם מגבילים את המנהגים המוסלמים דוגמת שחיטת חלאל או מילה, כמו גם את השחיטה היהודית, וחייבו אותם לאכול בשר גם של בעלי חיים בלתי כשרים על פי דתם. לקראת סופה של שושלת יאן הפכו השחיתות והרדיפות נגדם כה חמורות עד שמצביאים מוסלמים הצטרפו לסינים במרד נגד המונגולים. תחת פיקודו של ג'ו יאונג'נג, מייסד שושלת מינג, היו מצביאים מוסלמים דוגמת לָאן יוּ' (藍玉) שהתמרד כנגד המונגולים והביס אותם בשדה הקרב. לכמה קהילות מוסלמיות היה שם משפחה סיני שפירושו "קסרקטין" וייתכן גם שפירושו "תודה". מוסלמים סינים רבים טוענים כי מקור שם זה בתפקיד החשוב ששיחקו בהפלת משטר שושלת יואן וניתן על ידי סינים בני האן כתודה עבורם הסיוע שהגישו. המוסלמים במעמד הסמורן התמרדו אף הם כנגד שושלת יואן, מרד שכונה מרד איספה (亦思巴奚兵乱, 1366-1357), אבל מרד זה דוכא באכזריות והצבא המונגולי בפיקודו של הסיני צֶ'ן יוּאוּדִינְג (陈友定) ערך טבח במוסלמים.
מושבת רואנוק

מפת אזור האי רואנוק שצוירה על ידי ג'ון וייט
מושבת רואנוק (באנגלית: Roanoke Colony) היה יישוב הקבע האנגלי הראשון בעולם החדש שהתקיים לסירוגין בין השנים 1585 ו-1590. התנחלות קולוניאליסטית זו הוקמה ב-1585 באי רואנוק, הנמצא בשטחה של צפון קרוליינה של ימינו, כמחנה צבאי. לאחר סכסוך מתמשך עם בני המקום, ננטש המחנה ביוני 1586. אתר רואנוק יושב מחדש באפריל 1587 על ידי משפחות אנגליות, אך בעקבות המלחמה שפרצה בין אנגליה לספרד נותק הקשר עם היישוב. באוגוסט 1590 עגנו באי ספינות אנגליות ומצאו את המושבה ריקה מאדם. גורל המתיישבים אשר נותר לוט בערפל, העניק לרואנוק את הכינוי "המושבה האבודה".
היסטוריה > רקע

בתקופה שבין מסעות קולומבוס ועד שלטונה של אליזבת הראשונה נטלה אנגליה חלק זניח במסעות החקר והכיבוש של העולם החדש. לאורך תקופה זו פעילותם של נתינים אנגליים בעברו המערבי של האוקיינוס האטלנטי הוגבלה ברוב המקרים לדיג עונתי במימי האי ניופאונדלנד או לסחר בלתי-חוקי בברזיל ובאיים הקריביים.
על אף תפקידה השולי בעולם החדש, תקופה זו בהיסטוריה האנגלית התאפיינה בפריחה כלכלית חסרת תקדים. משנת 1500 ואילך, החלה תעשיית האריגים האנגלית לצמוח בקצב מהיר ועד מהרה ירשה את מקומן של תעשיות הטקסטיל הוותיקות באיטליה וארצות השפלה כספק האריגים העיקרי של מערב אירופה. ברם, הזרם ההולך וגובר של מתכות יקרות שהובלו לאירופה על גלי האוקיינוס, בצירוף ריבוי טבעי שהלך וגבה גם כן, יצרו לחצים אינפלציוניים אשר הביאו בעקיפין לעצירת הפריחה סביב מחצית המאה. עם זאת המיתון במערב-אירופה, עודד את הסוחרים האנגלים לחפש אחר הזדמנויות כלכליות ושווקים חדשים במזרח אירופה, האימפריה העות'מאנית וצפון אפריקה.
היסטוריה > רקע > התגברות העניין האנגלי בעולם החדש

הצלחתן של פורטוגל וספרד במציאת נתיב חצייה דרומי של אמריקה הציתה ניסיונות מחודשים מצדה של אנגליה למצוא נתיב ימי צפוני לקת'אי (Cathay), השם בו כינו את סין אירופאים בני התקופה. בתחילה, נבחנה האפשרות לקיומו של נתיב צפון-מזרחי. דבר זה הוביל בשנת 1555 להקמתה של חברת המניות המשותפת הראשונה בהיסטוריה, חברת מוסקובי (Muscovy Company). אל מול ניסיון זה, קמו מרטין פרובישר (Martin Frobisher) והאמפרי גילברט (Humphrey Gilbert) שגילו עניין בחקר הנתיב הצפון-מערבי. לאחר שהצליחו לשכנע את חברת מוסקובי לממנם, השיקו השניים שלושה מסעות מחקר בין השנים 1576–1578. בעוד גילברט תרם את חלקו בכתיבה תאורטית, פרובישר נטל על עצמו תפקיד מעשי ובתור ימאי מנוסה עמד בראש שלושת המסעות שניסו להעמיד את התאוריה במבחן המציאות. המסעות זכו לתוקף ויוקרה מדעיים והצליחו לעורר עניין וסקרנות בקרב הציבור הרחב באנגליה. תשומת לב מיוחדת משך המסע הראשון, כאשר הספינות חזרו לאנגליה כשעל סיפונן אינואיט בן אמריקה הצפונית. על אף ההדים הרבים שעורר, המיזם הסתיים בפשיטת רגל לאחר שהרציונל הכלכלי מאחורי המסעות, שהתבסס על היכולת לחזור עם מתכות יקרות, כשל. עם זאת, מסעות פרובישר היוו ניסיון חשוב אשר הדגים את יכולתם של בעלי עניין אנגליים ליזום ולממן מסעות שאפתניים בסדר גודל טרנס-אטלנטי.
במקביל להתגברות הפעילות המחקרית והימית החלה להתגבש קבוצה מצומצמת של אנשי חצר, סוחרים, אנשי דת ויזמים שהכירו בהזדמנויות הכלכליות והפוליטיות הטמונות ביישוב קבע אנגלי באמריקה הצפונית. למגינת לבם, אליזבת הראשונה, שהעדיפה להשקיע את מרצה וכספה בחיזוק השפעתה באיים הבריטיים הביעה עניין מועט בהקמת מושבה אנגלית באמריקה. עם זאת, המלכה הסכימה להנפיק רישיונות למשקיעים פרטיים אשר היו מוכנים לקחת על עצמם את הסיכון. עובדה זאת הכתיבה אופי שונה לקולוניזיציה האנגלית באמריקה, שלעומת מקבילותיה הספרדית, הפורטוגזית והצרפתית, נאלצה להסתמך בראש ובראשונה על היזמה הפרטית בפיקוח המדינה.
האמפרי גילברט היה הראשון לעתור לקבלת הרשאה שכזו ובתזכיר בפני המלכה מ-1577 הציג את יישוב אמריקה כפתרון התמודדות עם אוכלוסיותיה החלשות והסוררות של הממלכה אשר בו בעת יביא לפגיעה משמעותית באינטרסים הספרדיים בקריביים. המלכה נעתרה לבקשתו וב-11 ביוני 1578 העניקה לו כתב הרשאה בתוקף לשש שנים לחקור, לאכלס ולספח בשמה כל שטח באמריקה אשר לא מוחזק בידי נוצרים. כתב ההרשאה קבע כמו כן כי חמישית מסך הזהב והכסף שעשויים להימצא יועבר לקופת המדינה האנגלית.
כבר בנובמבר 1578 הצליח גילברט לכנס עשר ספינות חמושות בנשק כבד בנמל פלימות' עם כ-520 איש על סיפונן. פילוג במשלחת שחלק מחבריה סירב להכיר בהנהגתו של גילברט, וסערה אליה נקלעו הספינות הנותרות, הביאו לכישלון המסע. גילברט נשלח לסייע במאמץ הקולוניאלי באירלנד ורק עם חזרתו לאנגליה ב-1580 שב לעסוק במיזם האמריקאי. מאמציו של גילברט החלו להתגבש לכדי משלחת נוספת רק ב-1582, אך בשל תנאי מזג האוויר וארגון קלוקל יצא המשט ב-11 ביוני 1583, חמש שנים בדיוק מיום קבלת כתב ההרשאה. תוצאות המסע היו טראגיות ולאחר סיפוח סמלי של האי ניופאונלנד אבדה ספינתו של גילברט בלב ים.
היסטוריה > מיזם רואנוק 1590-1584

עם מותו של גילברט בקיץ 1583 קיבל וולטר ראלי את רישיונו להקים מושבה באמריקה. ראלי, שהיה אחיו למחצה של גילברט ואיש חצר המלכה אליזבת, החל לקבץ סביב היוזמה מספר רב של אנשי חצר ויורדי ים ידועים כמו ריצ'רד גרנוויל ופרנסיס דרייק, וכתוצאה ממאמציו כבר באפריל 1584 נשלחו שתי ספינות קטנות לסקור את חופיה של אמריקה הצפונית. בתחילת יולי הגיעה המשלחת לחופיה של צפון קרוליינה של ימינו וחקרו את האזור במשך כחודשיים. אחת הספינות, חזרה לאנגליה באמצע ספטמבר כשעל סיפונה שני ילידים בשם מנטאו (Manteo) וונצ'יס (Wanchese) משבט רואנוק. השניים ששימשו כשגרירים וספקי מידע על התרבות והשפה המקומית. המסע הוכתר בהצלחה והחלה היערכות לקראת ארגון משט גדול יותר והקמתו של בסיס קבע באי רואנוק. האזור שנסקר כונה על ידי ראלי בשם וירג'יניה לכבודה של אליזבת שהייתה ידועה בכינוי "המלכה הבתולה".
היסטוריה > מיזם רואנוק 1590-1584 > הניסיון הראשון: המחנה הצבאי ברואנוק 1586-1585

באפריל 1585 יצא אל האי רואנוק משט של שבעה כלי שיט תחת פיקודו של קפטן גרנוויל במטרה להקים בסיס קבע. מרבית המשתתפים במסע ואף מפקידיהם, גרנוויל וראלף ליין (Ralph Lane), היו חיילים ששירתו במערכות הקשות באירלנד, דבר אשר ייתכן כי הייתה לו השפעה על יחסם הבסיסי לאוכלוסייה הילידית של אמריקה. אחד המשתתפים במשט היה יואכים גנז, כימאי יהודי ממוצא צ'כי, אשר היה ליהודי המתועד הראשון שדרך על אדמת העולם החדש. לאור שיתוף הפעולה של בני המקום עם המשלחת הראשונה, ציפו המתיישבים ליחסים נוחים עם בני שבט רואנוק. עם זאת, התלות האנגלית באספקת המזון של האוכלוסייה הילידית יצרה מצב מתוח.
עם הגעתם יצאו האנגלים לחקור את פנים הארץ ולבקר בכפרים האינדיאנים השכנים. במהלך אחד הסיורים נעלם גביע כסף אשר היה ברשותם. גרנוויל הורה לשלוח חיילים אנגליים לחפשו בכפר שבו ביקרו ביום הקודם. לאחר שלא נמצא הגביע, הציתו החיילים את הכפר ושדותיו. זמן קצר לאחר מכן במהלך אוגוסט, חזר גרנוויל לאנגליה והותיר מאחור לשם השלמת מלאכת בניית המחנה כ-100 אנשים בפיקודו של ראלף ליין.
על אף התקרית האלימה, הצליחו היחסים בין המתיישבים והאוכלוסייה המקומית להשתקם במידת מה. בחורף 1585/86 נשלחה קבוצה בראשות האמן ג'ון וייט (John White) לשהות בקרב האינדיאנים באזור מפרץ צ'ספיק. משלחת זו סיפקה ידע לא מבוטל על האזור ואורחותיו. אף על פי כן, היחסים בין המתיישבים ומנהיג שבט רואנוק הצ'יף וינגינה (Wingina), החלו להידרדר לקראת האביב. וינגינה שבתחילה היה מעוניין בברית עם האנגלים, החל להסתייג מן הקשר עמם כאשר הכביד עול תלותם המוחלטת במאגרי המזון של השבט. לאחר שורה של תקריות ואותות מבשרי רעות, השתכנעו האנגלים שווינגינה מתכנן לתקוף את המתיישבים. ליין הורה לפתוח במתקפת פתע מקדימה שבסופה נהרג הצ'יף וינגינה ומספר מאנשיו.
בעקבות המתקפה האנגלית ומות ווינגינה סירבו שבטי האזור להמשיך ולסחור עם האנגלים, דבר אשר החריף את מצוקת המזון שהיו שרויים בה. כאשר ביוני 1586 ספינותיו של פרנסיס דרייק הגיעו לאזור באופן בלתי מתוכנן, נטשו ליין ואנשיו את אתר רואנוק. גרנוויל אשר הגיע זמן קצר לאחר מכן עם אספקות חדשות של מזון וכוח אדם, הופתע לגלות את המחנה הנטוש והותיר עם עזיבתו כחמישה-עשר איש לתחזקו.
על אף כישלון ניסיון ההתיישבות הראשון, שאבו וייט ואחרים עידוד ממסעם המוצלח למפרץ צ'ספיק, ונותרו אופטימיים לגבי האפשרות להקים מושבת קבע אנגלית. בדיווח שנכתב על ידי וייט ביקש לצייר את הילידים באור חיובי והציע ליישב בניסיון הבא את אזור מפרץ הצ'ספיק שלדידו היה מסוגל להציע שירותי נמל טובים יותר ואוכלוסייה אוהדת יותר. כמו כן הדגיש וייט את חשיבות הרכבו הדמוגרפי של משלחת המתיישבים העתידיים, ותמך בהעדפת יישובם של משפחות איכרים ובעלי אחוזות במקום חיילים.
היסטוריה > מיזם רואנוק 1590-1584 > הניסיון השני: "המושבה האבודה"

בהתאם להצעתו של וייט, נשלחו באפריל 1587 שמונים וחמישה גברים, שבע-עשרה נשים ואחד-עשר ילדים אל עבר מפרץ הצ'ספיק. לרוע מזלם של המתיישבים המסע התאחר במעט, והקפטן, שהיה נחוש להספיק לשוב בזמן לקריביים לרגל עונת השוד הימי, עזב את המתיישבים באתר רואנוק הנטוש. ייתכן שהעגינה ברואנוק נעשתה בהסכמתו של וייט, שאולי היה סבור כי החיילים שגרנוויל הותיר מאחוריו עודם מחכים להם. עם זאת, וייט ואנשיו לא מצאו כל זכר לאנשיו של גרונוויל. אחת מן הנשים שהתלוו למסע הייתה בתו ההרה של וייט. עם הגעת המתיישבים לרואנוק, ילדה את וירג'יניה דייר, שהייתה לילדה הראשונה שנולדה למתיישבים אנגליים ביבשת אמריקה. מאחר שהמתיישבים נותרו לבדם בלב אוכלוסייה עוינת ללא מזון מספיק וללא מבני מגורים בני-יישוב, הוחלט כי וייט ישוב לאנגליה על מנת לנסות לגייס עזרה נוספת. לרוע מזלם, ההסלמה ביחסי ספרד-אנגליה, מנעו מווייט לשוב לרואנוק והתקשורת עם המתיישבים נותקה כליל.
באוגוסט 1590, כשלוש שנים לאחר עזיבתו, חזר וייט לאי לאחר סיום מסע שוד ימי מוצלח בקריביים. וייט ואנשיו חזו פעם נוספת באתר נטוש, כאשר הרמז היחידי לגורלם של המתיישבים נתגלה בדמות האותיות CRO שנחרתו על אחד העצים. וייט הסיק מתוך כך שהמתיישבים עברו לאי קרואטואן (Croatoan) השוכן בסמיכות לאי רואנוק, אך בשל תנאי מזג האוויר ויתר על ההפלגה לשם ושב לאנגליה. גורלם של מתיישבי רואנוק נותר עד היום אפוף מסתורין ואי-ודאות, ובעוד רוב החוקרים מאמינים כי מתו ממחלות או נהרגו על ידי בני שבט רואנוק, אחרים מאמינים שלכל הפחות חלקם התערו ונטמעו באוכלוסייה המקומית.
היסטוריה > כישלון המיזם של ראלי ולקחיו

המושבה ברואנוק הייתה לניסיון הרחב והעקבי ביותר להקים יישוב קבע אנגלי באמריקה במאה השש-עשרה. תקשורת לקויה עם האוכלוסייה הילידית, ארגון קלוקל שנסמך בעיקר על משאביו ומרצו של ראלי, תנאים גאוגרפיים ירודים ותזמון גרוע היו כולם גורמים שהביאו לכישלון היוזמה. עד מותה של אליזבת ב-1603 לא נערך מבצע בסדר גודל דומה, אך עם זאת חסידי ההתיישבות לא פסקו מלדבר בשבח הרעיון. בתחילה רבים ראו במושבה אנגלית באמריקה כמעין נספח לפעילות הפריבטרים, אם כי אט אט החלה תפיסה זו להשתנות. באופן הדרגתי הציפייה למצוא מתכות יקרות נעשתה לרק אחת מני סיבות רבות שהפכו את רעיון הקולוניזציה באמריקה לאטרקטיבי בעיני בעלי העניין האנגליים. הסחר האטלנטי הלך והפך מגוון יותר ובמקביל המודעות כלפי העושר שצברו הפורטוגלים והספרדים במטעים באמריקה הלכה וגברה. לבעלי העניין האנגליים התחיל להתבהר כי לא רק מתכות ואבנים יקרות מניבות עושר, וכי סוכר, כותנה, קקאו, קפה, טבק, פרוות ואפילו דגים יכולים להוות סחורות בעלות ערך רב. שילוב מוסד חברת המניות המשותפת, שהתפתח במחצית המאה הקודמת, עם המאמץ הקולוניאלי של תחילת המאה השבע-עשרה, כפי שהתבטא בהקמת חברות פלימות' ולונדון, עזר להתגבר על מגבלות כלכליות וארגוניות רבות שעמדו בפני ראלי וחבריו. מכירת אחזקות אפשרה לרתום את משאביהם של עשרות משקיעים ובכך להקטין את הסיכון של המשקיע הבודד ולהגביר את איתנות ההשקעה.
מושבת רואנוק בתרבות הפופולרית

גורלה המסתורי של מושבת רואנוק גרר התייחסות רבה בתרבות הפופולרית.
המחזה "המושבה האבודה" שנכתב על ידי זוכה פרס פוליצר פול גרין שנכתב ב-1937 לרגל יום הולדתה ה-350 של וירג'יניה דייר.
הרומן "ארמון הירח" שנכתב על ידי פול אוסטר ב-1989, מתאר באופן מטא-בדיוני סיפור הקמתה של המושבה רואנוק.
מיני-סדרת הטלוויזיה "סערת המאה" (Storm of the Century) שנכתבה על ידי סטיבן קינג ב-1999. המושבה האבודה אוזכרה קודם לכן בספריו הקודמים של קינג "זה" ו-"לנגולירס".
הרומן "דם המלאכים" שנכתב על ידי מייקל מרשל סמית' ב-2006, עוסק בגורלם של המתיישבים האבודים.
סרט הטלוויזיה "רוחות הרפאים של רואנוק" משנת 2007 נכתב בהשראת סיפור המושבה האבודה של רואנוק.
הסרט ציידי המחשבות מתאר קבוצה של 8 מתלמדים של הFBI שעוברים קורס פרופילאות פלילית באי נטוש, אך מתגלה כי אחד מהם הוא רוצח סדרתי והוא רוצח כמעט את כולם בלי שהצליחו לזהותו עד מעט לפני סוף הסרט. אחד מהרמזים שהוא השאיר אחריו היה המילה "קרואטון".
הפרק התשיעי בעונה השנייה של על טבעי נעשה בהשראת התעלומה של רואנוק והוא כולל עיירה שתושביה נעלמים וכן הכתובת "קרואטון" על אחד העצים.
העונה השישית של אימה אמריקאית, "אימה אמריקאית: רואנוק" מתרחשת במושבה רואנוק.
בסדרת הקומיקס מארוול 1602 מבית מארוול קומיקס, מוצג ציר זמן חלופי שבו המושבה שרדה.
לקריאה נוספת

Kupperman, Karen O., Roanoke: The Abandoned Colony, Totowa, 1984.
Middleton, Richard and Anne Lombard, Colonial America: A History to 1763, Cambridge (MA), 2011.
Moran, Michael G., Inventing Virginia: Sir Walter Raleigh and the Rhetoric of Colonization, New York, 2007.
Quinn, David B., Set Fair for Roanoke: Voyages and Colonies 1584-1606, Chapel Hill, 1984.
הערות שוליים

↑  James Horn, A Land as God Made It: Jamestown and the Birth of America, New York, 2005, pp. 22-23.
↑  יוג'ין פ' רייס (הבן) ואנתוני גרפטון, אירופה בראשית העת החדשה: ,1559-1460, תרגמה עדי הירש-גינזבורג, תל אביב, 2010, עמ' 44-41.
1 2 3  Richard Middleton and Anne Lombard, Colonial America: A History to 1763, Cambridge (MA), 2011, p. 42.
↑  Peter T. Bradley, British Maritime Enterprise in the New World, Lewiston, 1999, pp. 252-258.
↑  Michael G. Moran, Inventing Virginia: Sir Walter Raleigh and the Rhetoric of Colonization, New York, 2007, pp. 4-6.
↑  Peter T. Bradley, British Maritime Enterprise in the New World, Lewiston, 1999, pp. 262-268.
↑  David B. Quinn, Set Fair for Roanoke: Voyages and Colonies 1584-1606, Chapel Hill, 1984, pp. 4-8.
↑  Michael G. Moran, Inventing Virginia: Sir Walter Raleigh and the Rhetoric of Colonization, New York, 2007, pp. 33-34.
↑  Richard Middleton and Anne Lombard, Colonial America: A History to 1763, Cambridge (MA), 2011, p. 43.3
↑  Gary C. Grassl, "Joachim Gans of Prague: The First Jew in English America", American Jewish History, Vol. 86, No. 2, June 1998 pp. 195-217.
↑  על יחסי המתיישבים עם שבט רואנוק, ראו: Karen O. Kupperman, Roanoke: The Abandoned Colony, Totowa, 1984, pp. 66-87.
↑  Richard Middleton and Anne Lombard, Colonial America: A History to 1763, Cambridge (MA), 2011, p. 43.
↑  Richard Middleton and Anne Lombard, Colonial America: A History to 1763, Cambridge (MA), 2011, pp. 44-45.
↑  Richard Middleton and Anne Lombard, Colonial America: A History to 1763, Cambridge (MA), 2011, pp. 45-47.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535633605171  LCCN: n97125409  VIAF: 153781810   WorldCat (עם VIAF): 153781810 
תיאור של כפר אינדיאני באי רואנוק על ידי ג'ון וייט סביב 1585
אם ובת ילידות אמריקה כפי שתוארו על ידי ג'ון וייט סביב 1585
גילוי הכתובת "קרואטואן" על ידי וייט ואנשיו
ג'ון קמחי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביוני 1909 
 פטירה:  9 במרץ 1994 (בגיל 84) 
 מדינה:  שווייץ שווייץ
 
ג'ון קמחי (באנגלית: Jon Kimche‏; 7 ביוני 1909 – 9 במרץ 1994) היה עיתונאי יהודי בריטי שסיקר את תקופת המאבק בבריטים בארץ ישראל ואת מלחמת העצמאות.
ספריו

(1950): Seven fallen pillars: The Middle East, 1915-1950. London: Secker & Warburg.
(1955): with David Kimche, The Secret Roads: The "Illegal" Migration of a People, 1938-1948 (with plates, including portraits, and a map). London: Farrar, Straus and Cudahy.
(1960): with David Kimche, Both Sides of the Hill: Britain and the Palestine War . London: Secker & Warburg. Re-published as:
(1960): with David Kimche, A Clash of Destinies: The Arab-Jewish War and the Founding of the State of Israel. New York: Frederick A. Praeger.
(1962): Spying for peace: General Guisan and Swiss neutrality (3rd edition). London: Weidenfeld & Nicolson.
(1968): The unfought battle. New York: Stein and Day.
(1968): The Unromantics: The Great Powers and the Balfour Declaration. London: Weidenfeld & Nicolson.
(1969): with David Kimche, La premiere guerre d'Israel 1948: 16 cartes. Paris: Arthaud.
(1970): The second Arab awakening. London: Thames & Hudson.
(1973): Palestine or Israel. London: Secker & Warburg.
(1973): with John B Christophe, There could have been peace. New York: Dial Press.
ספריו שתורגמו לעברית:
שבעת העמודים שהתמוטטו: המזרח התיכון, 1915-1950, הוצאת עם עובד, 1951.
דרכי סתר: נדידת עם בניגוד לחוק 1948-1938 (בשיתוף עם אחיו דוד קמחי), הוצאת ג'רוזלם פוסט, 1955.
משני עברי הגבעה: בריטניה ומלחמת הערבים בישראל (בשיתוף עם אחיו דוד קמחי), הוצאת דבר, 1961.
הערות שוליים

↑  הכלל והפרט - ג'ון קמחי. סופרו המיוחד של רויטר, סס אתמול למצרים לאחר שעשה ככה שבועות בארץ, הארץ, 3 בינואר 1946
↑  הכלל והפרט - תמול הגיע לירושלים העתונאי והפרשן הידוע ג'ון קמחי. הוא בא בשליחות כמה עתונים אנגלים, הארץ, 11 ביולי 1946
↑  ג'ון קמחי-עורך ,טריביון', הארץ, 5 בנובמבר 1946
↑  מבחר ממאמריו עבור "על המשמר":
מאת ג'ון קמחי כתבו המיוחד של "משמר" לונדון, גורלה של אוניה זו חשוב יותר לגבי עתידה של בריטניה, משמר, 24 ביולי 1947
סיפרו לו שעמדתו בשאלת א"י חיבבה את בריטניה על הערבים, על המשמר, 29 בינואר 1948
↑  העתונאי הידוע ג'ון קמחי, עומד להגיע בקרוב לארץ־ישואל לביקור ממושך, דבר, 9 במרץ 1948
↑  כיבוש חיפה עורר היסוסים רבים ברבת עמון ", מעריב, 25 באפריל 1948
↑  ג'ון קמחי, כתב "על המשמר", טירוני סרפנד חוזרים אליה ככובשים, על המשמר, 20 במאי 1948
↑  סט"א, ג'ון קמחי: התנהגות ד צבא בארץ ישראל ערערה שארית הפרסטיג'ה הבריטית, הארץ, 12 באפריל 1948
↑  התתיר ישראל מיעוט ערבי במדינה?, הארץ, 2 באוגוסט 1948
התתיר ישראל מיעוט ערבי במדינה? - המשך, הארץ, 2 באוגוסט 1948
1 2  דוד בראון, ג'ון קמחי־ האיש והשבועה', למרחב, 23 במרץ 1967
↑  ראש הממשלה - פזמון חוזר, "העולם הזה", גיליון 1289 מ-23 במאי 1962, עמוד 4
↑  מאת אלף שם, סופר "הארץ" בלונדון, פוטר עורך "הג'ואיש אובזרוור" ג'ון קמחי טוען נגד ,סילופים" במכתב הפיטורים של הפדראציה, הארץ, 12 במרץ 1967
↑  Editor of London 'jewish Observer' Dismissed by Zionist Federation - Jewish Telegraphic Agency, Jewish Telegraphic Agency, ‏13 במרץ 1967
↑  סט"א, ג'ון קמחי התפטר מעריכת הירחון "ניו מידל איסט", על המשמר, 14 בנובמבר 1971
↑  מבחר ממאמריו בתקופה: 
סט"א, קמחי: כוחות מצריים וסעודיים נכנסים לירדן, הארץ, 3 בספטמבר 1970
גון קמחי ב"איבנינג סטאנדארד" - ארה"ב תספק לישראל ציוד משוכלל - לניטרול הטילים, על המשמר, 20 באוגוסט 1970
1 2  יגאל לביב, מיבצע דוד - משפט סנסציוני בפרטוריה מגלה: עיתונאים ואנשי ציבור מישראל הוזמנו לדרום אפריקה לשם שוחד, "העולם הזה", גיליון 2197 מ-10 באוקטובר 1979, עמוד 34
1 2  יורם פרי, ישראל והקשר הדרום־אפריקאי, דבר, 21 בדצמבר 1978
י. פינקלסטון, "קשר ישראלי" בפרשת "עתון מטעם" בדרא"פ?, מעריב, 14 בדצמבר 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263692705171  PLWABN: 9810607070405606  BIBSYS: 90923420  BnF: cb12540798m (data)  GND: 1046014242  ISNI: 0000 0001 0914 1545  LCCN: n50048175  NTA: 067863949  SNAC: w67r2c6k  SUDOC: 034678549  VIAF: 71504368   WorldCat (עם VIAF): 71504368
מהומות אלכסנדריה (38)

מהומות אלכסנדריה, או פרעות אלכסנדריה היו התקפות שהופנו נגד יהודים בשנת 38 לספירה באלכסנדריה הרומית, במצרים.
הקיסר הרומי גאיוס הידוע גם כקליגולה (37–41)
לקיסר הרומי קליגולה לא היו סיבות לבטוח במושל מצרים, אאולוס אוויליוס פלאקוס. פלאקוס היה נאמן לטיבריוס וקשר נגד אמו של קליגולה. בשנת 38 לספירה שלח קליגולה את אגריפס הראשון לאלכסנדריה ללא הודעה מוקדמת. לדברי פילון האלכסנדרוני, הביקור זכה ללעג מהאוכלוסייה היוונית שראו באגריפס את מלך היהודים. פלאקוס ניסה להרגיע הן את האוכלוסייה היוונית והן את קליגולה על ידי הצבת פסלי הקיסר בבתי כנסת, דבר שהיווה פרובוקציה חסרת תקדים.
פלישה זו לבתי הכנסת ייתכן וגררה התנגדות בכוח, שכן פילון כותב שפלאקוס "הורס את בתי הכנסת, ולא מתיר אפילו את שמם". בתגובה, פלאקוס "הוציא הודעה שבה הוא קרא לכולנו זרים ונוכרים... ומאפשר לכל מי שנוטה, להמשיך להשמיד את היהודים כשבויי מלחמה". פילון אומר שבתגובה, ההמון "גירש את היהודים לגמרי מארבעה רבעים [של העיר], ודחק את כולם לחלק קטן מאוד של אחד... בעוד האוכלוסייה, שהשתלטה על בתיהם השוממים, בזזו, וחילקו ביניהם את השלל כאילו השיגו אותו במלחמה". בנוסף, אומר פילון שאויביהם, "הרגו אותם ואלפים אחרים בכל מיני ייסורים ועינויים, ומעשי אכזריות שזה עתה הומצאו, שכן בכל מקום שבו נפגשו עם יהודי או ראו אותו, הם רגמו אותו באבנים, או הכו אותו במקלות". פילון אפילו אומר, "חסרי הרחמים מכל רודפיהם, במקרים מסוימים שרפו משפחות שלמות, בעלים עם נשותיהם וילדים תינוקות עם הוריהם, באמצע העיר, ולא חסו לא על זקנים או נערים, ולא על חוסר האונים התמים של תינוקות." כמה גברים, הוא אומר, נגררו למוות, בעוד "אלה שעשו את הדברים האלה, חיקו את הסובלים, כמו אנשים המועסקים בייצוג של פארסות תיאטרליות". יהודים אחרים נצלבו. פלאקוס הודח בסופו של דבר מתפקידו, הוגלה ובסופו של דבר הוצא להורג.
מהומות שוב פרצו באלכסנדריה בשנת 40 לספירה בין יהודים ליוונים. היהודים הואשמו באי כיבוד הקיסר. סכסוכים התרחשו בעיר יבנה. יהודים כעסו על הקמת מזבח חרס והרסו אותו. בתגובה, הורה קליגולה להקים פסל שלו בבית המקדש היהודי בירושלים, דרישה המתנגשת עם המונותאיזם היהודי. בהקשר זה כתב פילון כי קליגולה "התייחס ליהודים בחשדנות רבה ביותר, כאילו הם האנשים היחידים שטיפחו משאלות מנוגדות לשלו".
המקור היחיד הוא פילון מאלכסנדריה, יהודי בעצמו, שהיה עד לפרעות ולאחר מכן הוביל את המשלחת היהודית לקליגולה, וביקש להקים מחדש מקום מגורים יהודי חוקי באלכסנדריה. דבריו של פילון בנושא נמצאים בשני חיבורים: ב"נגד פלאקוס", המוקדש כולו לפרעות, ו"המשלחת לגאיוס", שמכיל כמה התייחסויות לאירוע בהקדמה שלו. המחקר האקדמי בנושא נחלק בנקודות מסוימות, לרבות האם יהודי אלכסנדריה נלחמו כדי לשמור על אזרחותם או לרכוש אותה, האם התחמקו מתשלום מס הגולגולת או מנעו כל ניסיונות להטילו עליהם, והאם הם שמרו על זהותם מפני היוונים או מפני המצרים.
טרמינולוגיה

סנדרה גמבטי, חוקרת תולדות היהודים באלכסנדריה ההלניסטית מצהירה כי "[חוקרים] תייגו לעיתים קרובות את אירועי אלכסנדריה של שנת 38 לספירה כפוגרום הראשון בהיסטוריה, ולעיתים קרובות הסבירו אותם במונחים של התפוצצות אנטישמית, לפני שהמושג אנטישמיות היה קיים ". עם זאת, בספרה "פרעות אלכסנדריה של שנת 38 לספירה ורדיפות היהודים" (2009), נמנעת גמבטי "בכוונה מכל מילים או ביטויים המחברים בכל דרך שהיא, במפורש או במרומז, את האירועים האלכסנדרוניים של שנת 38 לספירה לאירועים מאוחרים יותר בימינו", שכן לדעתה הדבר "ידרוש דיון מחדש השוואתי של שתי מסגרות היסטוריות".
פרופ' אדלברט פולצ'ק מאוניברסיטת מורסיה (אנ') התייחס לאירוע כאל שואה ביצירתו "השואה, לפני אלפיים שנה", אפיון שלדעת ההיסטוריונית הישראלית, מרים פוצ'י בן זאב הוא "מטעה ואינו נכון מבחינה מתודולוגית".
ראו גם

מרידות יהודה ברומא
יהדות מצרים
מהומות אלכסנדריה (66)