הלנה
דמותה > במצרים

לפחות שלושה סופרים יווניים מהעת העתיקה – הרודוטוס, אוריפידס וסטסיחורוס (אנ')‏ (Στησίχορος) – הכחישו כי הלנה הייתה אי-פעם בטרויה, וטענו כי נשארה במצרים במהלך מלחמת טרויה.
בספריו הרודוטוס מגולל את המיתוס היווני על הלנה כדי להסביר את הסיפור המפורסם על קרויסוס וסולון. הסיפור על הלנה במצרים הוא הקדמה לחטא הקדום שביצע אחד מדורות סולון (גיגס) וחלק מהסברו של הרודוטוס על מוצאם של האלים.
שבט הפיניקים הגיע אל ארגוס עבור מכירת סחורה, ובזמן המכירה הם הסתערו על הנשים שהגיעו לקנות את הסחורה. חלקן הצליחו לברוח אך בת המלך אינאכוס, איו, נשבתה והובלה אל מצרים. כתגובה למעשה החטיפה, היוונים חטפו את אירופה, בת מלך כרתים וכן גם את מדיאה, בת מלך קולכיס. מלך קולכיס זעם על המקרה, הוא דרש את בתו בחזרה וכן פיצויים על המעשה. היוונים סירבו וטענו שלא קיבלו שום פיצוי על חטיפת איו. הפיניקים טענו שאיו, כשהייתה בארגוס שכבה עם הקברניט וכשגילתה שהיא הרה נסעה עם הפיניקים ולמעשה לא נחטפה. לאחר מספר דורות התרחש אירוע דומה. אלכס נדרוס בן פריאמוס (מזוהה עם השם פאריס) חטף את הלנה. היוונים שלחו משלחת לקבלת הנערה ופיצוי, אולם נתקלו באותו סיפור ישן על מדיאה, לכן היוונים החליטו לצאת למלחמת טרויה.
בהמשך, בספרו השני, מספר הרודוטוס שהלנה לא הייתה בטרויה וזו הסיבה שהמלחמה התרחשה. אלכסנדרוס חטף את הלנה מספרטה, הפליג בים אך עקב סערה הגיע למצרים למקום בו יש מקדש שעל פי המסורת, מי שמגיע אליו הופך לבן חורין. עבדיו של אלכסנדר בורחים ומלשינים לאל על מעשיו. לתוניס, הממונה במקדש נודע על אותו גבר שהיה אורח וחטף את אשת מארחיו ומצווה שיש לתפוס אותו. תוניס לוקח את אלכס נדרוס לפרוטאוס שמתחקר אותו לגבי הלנה. הוא מפקיד עליו עונש ללכת ממצרים תוך 3 ימים. הלנה והאוצרות יישארו במצרים עד הגעת בעלה. הרודוטוס טוען שהורמוס הכיר את הסיפור על היסחפות אלכס נדרוס למצרים ומביא הוכחות מהאפוס ההומרי. הוא מסביר שזו הסיבה בגללה הומרוס לא חיבר את קיפריה, בה מתואר שאלכס נדרוס הגיע לטרויה ביום השלישי. מנלאוס, בעלה של הלנה עצמו אמר לכוהנים שהיו במאורעות שהטרויאנים אמרו לו שאין בידיהם את הלנה אלא שהיא נמצאת אצל המצרים. הוא חשב שהם לועגים לו ורק לאחר הריסת העיר התברר טעותו. מנלאוס הגיע למצרים וקבל את הלנה והאוצר, אך גם התעכב שם. בזמן זה החליט להקריב שני נערים לאל ולכן המצרים רדפו אחריו.
הלנה אכן הייתה במצרים כי אחרת כבר לפני זמן רב הטרויאנים היו מחזירה אותה בשלב מסוים כדי להפסיק את המלחמה. אולם לא כך רצה האל.
אלה היו סיפורי כוהני מצרים, ואני מקבל את סיפורם על הלנה, גם מתוך שיקול זה: אילו הייתה הלנה בטרויה, היא הייתה נמסרת לידי היוונים, בהסכמת אלכסנדרוס או בלעדיה. הרי לא פריאמוס וגם לא אנשיו לא היו כל כך מטורפים, שיסכנו את עצמם, את ילדיהם ואת כל העיר, רק כדי שאלכסנדרוס יוכל לשכב עם הלנה. אולי היו פועלים כך בראשית המלחמה; אבל אחרי שטרויאנים רבים נפלו בכל פעם שהתנגשו ביוונים, ואחרי שללא ספק נפלו בכל קרב גם שניים או שלושה מבני פריאמוס, אם אפשר לסמוך על מחברי האפוסים –במצב כזה נדמה לי, שאפילו אם פריאמוס עצמו היה מאהבה של הלנה, הוא היה מחזיר אותה לאכאים, כדי להיפטר מהצרות הצרורות. ונוסף על כך, אלכס נדרוס אפילו לא היה יורש המלוכה, שיכול היה לקחת את העניינים לידיו בזקנתו של פריאמוס, אלא הקטור היה גדול ממנו בשנים וגבר טוב ממנו, והוא היה מקבל את המלוכה אחרי מות פריאמוס; ולא היה עליו להשלים עם פשעי אחיו, במיוחד כשהוא עצמו וכל יתר הטרויאנים סבלו רעות רבות בגללו. אבל הלנה לא הייתה בידיהם כדי להחזירה, והיוונים לא האמינו שהם דוברים אמת. וכדי לומר את דעתי: בהשמדתה הגמורה של טרויה התכוון האל להבהיר לבני האדם, שאחרי חטא גדול, גדולה גם נקמתם של האלים. זו דעתי על ההתרחשות הזאת.