stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חול המועד

חול המועד (בראשי תיבות: חוה"מ) הוא כינוי ביהדות למועדים מהתורה שבהם לא ציוותה התורה על איסור מלאכה. לפיכך, ימים אלה נחשבים מבחינה הלכתית במעמד שבין יום טוב ליום חול. ימים כאלה קיימים בשני חגים בלבד, הנמשכים שבוע בסך הכל: חמישה ימים בין היום הראשון של פסח לשביעי של פסח ושישה ימים אחרי היום הראשון של סוכות.
בחול המועד ישנן הגבלות הלכתיות שונות על מלאכה, אך הן מעטות ביחס למלאכות האסורות ביום טוב ולמלאכות האסורות בשבת. בנוסף ישנן הגבלות על נוהגי אבלות שונים. את ימי חול המועד מכבדים באכילה ושתייה ובלבישת בגדים חגיגיים. רבים מנצלים ימים אלו כדי לנפוש ולבלות, ובישראל מקומות עבודה רבים מוציאים את העובדים לחופשה מרוכזת בימים אלו.
בשל יום טוב שני של גלויות, בחו"ל נגרע יום אחד מחול המועד (שהוא היום הראשון של חול המועד בארץ ישראל). במרבית השנים חלה שבת באחד מימי חול המועד, והיא מכונה 'שבת חול המועד'.
המצוות המיוחדות לחג כולו נוהגות בימי חול המועד. בחול המועד סוכות חלות מצוות הישיבה בסוכה, נטילת לולב ואמירת הלל, ובחול המועד פסח חל איסור חמץ.
במקורות

בפרשת המועדות המופיעה בספר ויקרא (פרשת אמור) נאמר כי חג הסוכות וחג הפסח חלים שמונה ושבעה ימים (בהתאמה), כאשר היום הראשון והאחרון בהם הם 'מקרא קודש' או 'שבתון', אך אין התייחסות לתוכן הימים שביניהם, מלבד ציווי להקרבת קורבנות מיוחדים בימים אלו.
במקורות > חול המועד סוכות

”בחמשה עשר יום לחדש השביעי הזה, חג הסכות שבעת ימים לה'. ביום הראשון מקרא קודש – כל מלאכת עבודה לא תעשו. שבעת ימים תקריבו אישה לה', ביום השמיני, מקרא קודש יהיה לכם, והקרבתם אישה לה', עצרת הוא, כל מלאכת עבודה לא תעשו.” (ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוקים ל"ד–ל"ו)
”אך בחמשה עשר יום לחדש השביעי, באספכם את תבואת הארץ, תחוגו את חג ה' שבעת ימים; ביום הראשון שבתון וביום השמיני שבתון.” (ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק ל"ט)
במקורות > חול המועד פסח

”ובחמשה עשר יום לחדש הזה, חג המצות לה', שבעת ימים מצות תאכלו. ביום הראשון מקרא קודש יהיה לכם – כל מלאכת עבודה לא תעשו. והקרבתם אישה לה' שבעת ימים; ביום השביעי מקרא קודש – כל מלאכת עבודה לא תעשו.” (ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוקים ו'–ח')
במקורות > בתורה שבעל פה

בתורה שבעל פה, ישנה מסכת מיוחדת במשנה ובגמרא העוסקת בחלקה הגדול בדיני חול המועד – מסכת מועד קטן. בספרא ובגמרא מסכת חגיגה הובאו מדרשי הלכה על פיהם חול המועד אסור במלאכה. חלק מהראשונים הבינו ממדרשי ההלכה כי חלק מאיסורי המלאכה בחול המועד הם איסורים מהתורה, אך הדעה המקובלת בין הפוסקים היא כי דרשות אלו הן אסמכתאות, ולעיקר איסור המלאכה בחול המועד תוקף של דרבנן, ולא מהתורה. שיטת הרמב"ן היא להבחין בין מלאכה שאינה לצורך המועד או לצורך דבר האבד, שהיא אסורה מהתורה, ואילו מלאכת אומן לצורך המועד או מלאכת דבר האבד הכרוכה בטירחה אסורה רק מדרבנן.
איסור מלאכה

לפי ההלכה, ישנן מלאכות שאסור לעשותן בחול המועד. בתלמוד, איסור זה נדרש מהמקרא, אולם ישנה מחלוקת בין הראשונים אם האיסור הוא מדאורייתא, כלומר נובע מפרשנות של המקרא, או מדרבנן, כלומר חידוש של חז"ל שרק הסמיכו אותו על המקרא.
קיימת מחלוקת בפוסקים, האם ל"ט המלאכות האסורות בשבת ויום טוב משום יצירה, אסורות באופן כללי גם בחול המועד מלבד אותן מלאכות שהותרו, או שבחול המועד אסורות רק מלאכות שיש בהן טרחה. על כל פנים, מסחר ודברים שיש בהם טרחה מרובה אסורים.
מלאכות שהותרו בחול המועד

בחול המועד הותרו שבעה סוגי מלאכות:
מלאכות שהותרו בחול המועד > אוכל נפש

הכנת מזון למועד. מותר מעשה אומן, מותר לתכנן מראש מלאכה זו במועד, ויש אומרים שמותר לעשותה בשכר לאחרים. מותר גם לעשותה בפומבי, אם ניכר שעושה לצורך המועד.
מלאכות שהותרו בחול המועד > מכשירי אוכל נפש

שימוש בציוד להכנת מזון וטיפול בצרכי הגוף, וכן לשם רפואה והיגיינה, גם תיקון הציוד מותר, ומותר לעשות בשכר לאחרים. אך אם תכנן מראש מלאכתו למועד, מותר רק מעשה הדיוט.
מכשירי מכשירים, כגון תיקון רשתות שצדים בהם עופות מותר לעשות בהם רק מלאכת הדיוט ולא מלאכת אומן.
מלאכות שהותרו בחול המועד > שאר צורכי המועד

לדוגמה שטיפת רצפה או תיקון רכב – מותר מעשה הדיוט בלבד, ובתנאי שלא תכנן מלאכתו למועד. אסור לעשות לאחרים בשכר.
מלאכות שהותרו בחול המועד > מלאכת דבר האבד

מלאכה שאם לא תיעשה, ייגרם לאדם נזק או הפסד. מותר גם מעשה אומן, ולאחרים בשכר. כל זאת רק בתנאי שלא דחה את המלאכה בכוונה לחול המועד כשהיה יכול לעשותה מקודם.
מלאכות שהותרו בחול המועד > מלאכה לצורך מצווה

מעשה אומן מותר אם עלול להפסיד את ההזדמנות לקיום המצווה, ואפילו אם תכנן מראש את המלאכה למועד. לעשות בשכר לאחרים, מותר רק אם זמן המצווה במועד, וישתמש ברווח לשמחת המועד. מעשה הדיוט מותר גם לצורך אחרי החג, אם לא יהיה לו זמן.
מלאכות שהותרו בחול המועד > צורכי רבים

לדוגמה לתקן דרכים או מקווה. מותר גם מעשה אומן לצורך המועד, לתכנן מראש מלאכתו למועד, ולעשות לאחרים בשכר.
מלאכות שהותרו בחול המועד > פועל שאין לו מה לאכול

מותר לו לעשות כל מלאכה בשכר עבור אחרים. ומותר לשכור אותו גם למלאכות האסורות בחול המועד. ישנה מחלוקת בין האחרונים האם מדובר על פועל שאין לו מה לאכול כלל, אפילו לחם ומים, או שמדובר על פועל שאין לו את הצרכים הדרושים לו לחג, כגון בשר ויין.
מנהגי כבוד החג > אבלות

אין מתאבלים ואין מספידים נפטרים בחול המועד.
מנהגי כבוד החג > הנחת תפילין

דין הנחת תפילין בחול המועד אינו מפורש בחז"ל, יש שכתבו לדייק מדבריהם שיש להניח, ואכן רוב הראשונים נהגו להניח, אך ראשונים רבים אחרים סברו שאין להניח תפילין בחולו של מועד. רבי יוסף קארו בספרו 'בית יוסף' כתב שמאחר ובתלמוד לא נתפרש דין זה, יש לעשות על פי פסק רבי שמעון בר יוחאי בזוהר ולא להניח..
כיום, המנהג הנפוץ בארץ ישראל שאין מניחים תפילין בחול המועד, כפי שאין מניחים בשבת ויום טוב, אמנם יש שמניחים בצנעה, ובשנים האחרונות יש שהקימו מניינים נפרדים להניח תפילין, בהסכמת פוסקים מסוימים. בחוץ לארץ רבים מניחים תפילין, חלקם בברכה, וחלקם בלי ברכה, ויש, בעיקר מבין החסידים, שאין מניחים. קיימים מנהגים נוספים בעניין כגון מנהג המחלק בין רווקים לנשואים, ועוד.
מנהגי כבוד החג > איסור כביסה, גילוח ותספורת

חכמים אסרו לכבס, לגלח ולהסתפר בחול המועד. סיבת האיסור היא מפני כבוד הרגל (חג), כדי שאנשים לא ידחו את הכביסה, התספורת והגילוח לחג, ויכנסו לחג כשהם מנוולים בשיער מגודל. מי שלא התגלח או הסתפר מסיבות מובנות, כגון שהיה שבוי או בבית כלא, התירו לו חכמים לגלח במועד. בימינו, כשרבים נוהגים להתגלח בכל יום, יש מתירים להתגלח כיוון שגם מי שהתגלח בערב החג צריך להתגלח שוב בתוך המועד, על מנת שלא יראה מנוול במועד, אך פוסקים רבים אוסרים זאת.
מנהגי כבוד החג > קציצת ציפורניים

נחלקו התנאים האם מותרת קציצת ציפורניים בחול המועד. לדעת רבי יהודה אסור הדבר, ואילו לדעת רבי יוסי היא מותרת. ההלכה נפסקה כדעת רבי יוסי. בתלמוד מובא שיש איסור לקצוץ בקוצץ ציפורניים, אך לדעת הרי"ף והרא"ש איסור זה נאמר לגבי דיני אבלות ולא לגבי חול המועד. בשולחן ערוך נאמר שקציצת ציפורניים מותרת, ואילו הרמ"א כתב שקציצת ציפורניים אסורה. הנוהגים כרמ"א מקלים בכמה מקרים: בקציצת ציפורניים בפה, בקציצתם לילד קטן, בקציצתם כאשר קצץ אותם בערב החג, בקציצתם לצורך טבילת אישה, ויש מתירים לקצצם גם בערב שבת למי שרגיל בכך.
מנהגי כבוד החג > ראיית נגעים בחול המועד

הכהן אינו מטמא את הנגע במועד, משום שמביאו לידי צער, ונחלקו התנאים אם יכול לראות כדי לטהר ואם יהיה טמא ישתוק, או שברגע שראה אסור לו מצד הלכות נגעים לשתוק.
סדר התפילה

בתפילות שחרית, מנחה וערבית מתפללים תפילת שמונה עשרה רגילה ומוסיפים בה את תפילת יעלה ויבוא. אחרי חזרת הש"ץ של תפילת שחרית, קוראים את ההלל (בפסח הלל בדילוג ובסוכות הלל שלם, ונוספת נטילת לולב לפני ההלל והושענות אחרי), ולאחר מכן קוראים בתורה ומחלקים את הקריאה לארבעה קוראים. אחרי קריאת התורה מתפללים תפילת מוסף של חג.
גם בברכת המזון מוסיפים יעלה ויבוא.
סדר התפילה > הנחת תפילין

בימות החול הרגילים נוהגים להניח תפילין בזמן תפילת שחרית. בחול המועד נחלקו המנהגים, יש נוהגים להניח את התפילין כרגיל אבל לחלוץ אותם לפני ההלל ויש הנוהגים שלא להניח תפילין כלל וכך המנהג הרווח בארץ ישראל.
סדר התפילה > שבת חול המועד

גם בשבת מתפללים תפילת עמידה בשחרית, מנחה וערבית בלא שינויים, למעט יעלה ויבוא. בקהילות אשכנז ואיטליה אומרים פיוטים בברכות קריאת שמע. אומרים הלל, ובסוכות ברוב הקהילות אומרים הושענות, אלא שנוהגים שלא להקיף את הבימה כבשאר ימים. בקהילות האשכנזים, קוראים מגילת שיר השירים בשבת חול המועד פסח, ומגילת קהלת בשבת חול המועד סוכות.
בקריאת התורה בשחרית קוראים פרשה מיוחדת לשבת חול המועד (ספר שמות, פרק ל"ג, פסוק י"ב עד פרק ל"ד, פסוק כ"ו), ולמפטיר קוראים בקרבנות החג כמו בשאר הימים. בחול המועד סוכות, מפטירים ברוב הקהילות ספר יחזקאל, פרק ל"ח, פסוק י"ח עד פרק ל"ט, פסוק ט"ז; אצל התימנים והאיטלקים מפטירים ספר יחזקאל, פרק ל"ח, פסוקים א'–כ"ג. בחול המועד פסח, מפטירים ספר יחזקאל, פרק ל"ז, פסוקים א'–י"ד (והתימנים מתחילים פרק ל"ו, פסוק ל"ז). תפילת מוסף היא בנוסח של יום טוב, אך מזכירים בו שבת.
במנחה קוראים את תחילת הפרשה של הפרשה הבאה – בסוכות פרשת וזאת הברכה, ובפסח – בשנה פשוטה פרשת שמיני, ובשנה מעוברת פרשת אחרי מות או פרשת קדושים.
עלייה לרגל

בזמן בית המקדש, מי שאיחר מלהקריב עולת ראייה ביום טוב הראשון, היה יכול להשלים ולהקריב בימי חול המועד.
כיום, רבבות נוהרים אל רחבת הכותל המערבי בימי חול המועד כדי לקיים זכר למצוות העלייה לרגל. פעם בשבע שנים מגיעים במוצאי שנת השמיטה, בחול המועד סוכות, לקיום זכר למצוות הקהל.
כמו כן, אלפים מגיעים בחול המועד למעמד ברכת הכהנים לכותל המערבי המסורתי, בו מאות כוהנים מברכים את העם. עם זאת לדעת חלק מהפוסקים קיום זכר לעליה לרגל הוא רק בראיית רצפת הר הבית כך כתוב גם בשו"ת תשובות והנהגות שכתב הרב משה שטרנבוך[דרוש מקור] וכן הורה רב העיר העתיקה הרב אביגדור נבנצל[דרוש מקור].
לקריאה נוספת

בנימין שלמה המבורגר, שרשי מנהג אשכנז, כרך ה, בעניין הנחת תפילין בחול המועד, בני ברק תשע"ח.
יחיאל המאירי

יחיאל המאירי (נולד ב-20 באוגוסט 1946) הוא כדורגלן עבר ישראלי. היה שוער הפועל חיפה בשנים 1968–1974.
ביוגרפיה

יליד קיבוץ כפר בלום שבגליל העליון. ב-1965 היה שותף לזכייתה של נבחרת הנוער בגביע אסיה. לזכותו הופעה אחת בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת שוודיה. המאירי זומן על ידי עמנואל שפר לסגל הנבחרת למונדיאל 1970, וכך היה לנציגה השני של הפועל חיפה יחד עם חברו להגנה, יוחנן וולך.
בשנת 1972 אובה קלימצ'בסקי (גר'), מאמן הפועל חיפה שאימן קבוצות בכירות בבונדסליגה הגרמנית, יחד עם יוחנן וולך, דב עצמון, אבא גינדין ומאיר אילוז, יצרו קו הגנתי איכותי שהיווה את הסיבה המרכזית למיקומה של הפועל חיפה בצמרת הטבלה.
בשנת 1974 זכה עם הפועל חיפה בגביע המדינה תחת הדרכתו של יעקב גרונדמן. לאחר מכן שיחק במדי הפועל עכו ולפני פרישתו הספיק גם לשחק בהפועל טמרה.
יותם רימוני

| --- | --- |

יותם במפעל התבניות מרכיב את אחת התבניות הראשונות בדרך לרבות נוספות לאורך שנות פעילותו
 לידה:  1927 רומניה
 פטירה:  5 באפריל 2021 (בגיל 94 בערך) ישראל
 פעילות בולטת:  מייסד החברות רימוני תעשיות ורימוני פלסט
טומי יותם רימוני (1927 – 5 באפריל 2021) היה תעשיין ישראלי, מייסד החברות רימוני תעשיות ורימוני פלסט.
ביוגרפיה

יותם נולד בשנת 1927 ברומניה. בשנת 1940 הצליח עם הוריו ואחותו הבכורה להימלט מציפורני הנאצים ולעלות לארץ ישראל. לאחר סיום כיתה ח' הלך לעבוד ולסייע בפרנסת המשפחה במקביל ללימודי ערב בבית ספר מקצועי. לאחר השירות הצבאי בפלמ"ח התחיל את דרכו המקצועית בתעשייה הצבאית (תע"ש). תאונת דרכים הובילה אותו לשיקום ארוך בבית חולים, האחות המטפלת בו, אסתר גליק, הפכה לימים לאשתו ושותפתו בחיים ובקריירה. ביחד הביאו לעולם שלושה בנים: רפי, גדי ודני. המשפחה הענפה השתלבה גם היא במפעל חייו ובתעשייה.
בשנת 1954 עזב יותם את התעשייה הצבאית והקים בית מלאכה בתל אביב, שבו ייצר תבניות להזרקת פלסטיק. בית המלאכה התפתח לחברת רימוני תעשיות שהתאגדה בשנת 1966 וצמחה להיות אחד ממפעלי ההזרקה וייצור התבניות המובילים בישראל. עם צמיחת העסק הצטרפו שלושת הבנים לניהול לצד הוריהם. בשנת 1973 העתיקה רימוני תעשיות את משכנה לפתח תקווה ובשנת 1979, העסק התרחב גם להזרקת מוצרי פלסטיק. בשנת 1994 החברה הונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב, נפתח מפעל נוסף בקריית שמונה והפעילות בתחום ההזרקה התרחבה עוד יותר.
בשנת 2000, פרש מתפקיד מנכ"ל רימוני תעשיות, ובנו דני רימוני מונה למנכ"ל במקומו. לאחר פרישתו, התפנה לעסוק בתחביבו – בניית דגמים של מכונות בבית מלאכה קטן שהקים בביתו. דגמים אלו מעטרים את חדר הישיבות במשרדי החברה במודיעין.
בשנת 2017 נחנך משכן החברה החדש במודיעין. המעבר למשכן החדש התרחש בדיוק לקראת יום הולדתו ה-90. בשנת 2020 קרן פימי הצטרפה כשותפה בשליטה משותפת בתמורה ל-150 מיליון ש"ח.
בשנת 2020 כתב בעזרת רעייתו את הביוגרפיה "בעל מקצוע מעולה"
רימוני נפטר ב-5 באפריל 2021 בביתו ברמת חן. לפי צוואתו, לא התקיימה שבעה וכולם נדרשו להתייצב בזמן איש איש בעבודתו. מצבתו הוכנה ממתכת.
הערות שוליים

↑  יותם רימוני, באתר tfarim (באנגלית)
יהודה בן משה אלבוטיני

רבי יהודה בן משה אלבוטיני, ראש ישיבה ומקובל, לפני ה'רס"ט (1509) - ה'ר"פ (1520).
היה בנו של רבי משה, שהיה מחכמי ליסבון בירת פורטוגל, ונכדו של רבי יוסף בן אברהם חיון שהיה מגדולי פרשני המקרא בפורטוגל.
רבי יהודה עלה לירושלים, ובחודש סיוון ה'רס"ט (1509) חתם יחד עם בני הישיבה בירושלים על תקנה שנועדה לשחרר את תלמידי החכמים מתשלומי מיסים. אחרי רבי יעקב מטרייל כיהן כראש הישיבה בירושלים, ואת מקומו אחריו מילא רבי ישראל מפירושא. חיבר מספר ספרים בהלכה ובקבלה, וכמעט כולם נשארו בכתב יד. כמה מספריו הם על הרמב"ם, והם "יסוד משנה תורה", "מורה המשנה", ו"ספר ישועות", שחלקם נדפס בתוך מהדורות המשנה הנפוצות שנדפסו לראשונה בווילנה. ספרו החשוב בקבלה הוא "סולם העלייה", שההקדמה ושלושה פרקים ממנו נדפסו על ידי גרשום שלום ב"קריית ספר" שנים ב וכ"ב, ופרק נוסף נדפס בנספחים לספר "כתבי יד בקבלה". דרכו בקבלה היא בדרך הקבלה האקסטטית, בדרכו של רבי אברהם אבולעפיה. משערים שנפטר בשנת ה'ר"פ (1520).
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה לתולדות חכמי ארץ ישראל בערכו.
מאיר בניהו, רבי יהודה בן רבי משה אלבוטיני וספרו "יסוד משנה תורה", בתוך "הר"מ במז"ל", ירושלים ה'תשט"ו.
יאקוב סווייסטרופ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 במרץ 1972 (בן 52) קופנהגן, דנמרק 
 מוקד פעילות:  ממלכת דנמרק 
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  פופ, R&B, סול, בלוז
 שפה מועדפת:  דנית 
 www.jakobsveistrup.dk
 פרופיל ב-IMDb
 
יאקוב סווייסטרופ (בדנית: Jakob Sveistrup; נולד ב-8 במרץ 1972) הוא זמר דני. ייצג את דנמרק בתחרות האירוויזיון 2005 שנערכה בקייב שבאוקראינה.
ביוגרפיה

סווייסטרופ נולד בקופנהגן ועבד כמורה לילדים בספקטרום האוטיסטי.
ב-2003 החל להשתתף בתוכנית הכישרונות "כוכב להלילה" (Stjerne for en aften).
בשנת 2005 זכה במקום הראשון ב-Dansk Melodi Grand Prix, קדם האירוויזיון הדני, באירוויזיון 2005 עלה לגמר, שם סיים במקום העשירי.
באותה שנה התארח כזמר ליווי במופע שיר היובל באירוויזיון והוציא את אלבומו הראשון.
בשנת 2006 פרש מעבודתו בהוראה, על מנת להתמקד בעבודתו המוזיקלית, והוציא את אלבומו השני.
הערות שוליים

↑  Så er det Melodi Grand Prix-tid: Gense de bedste danske bidrag, www.jv.dk, ‏2011-05-11 (בדנית)
↑  Abba's 'Waterloo' is voted best song of 50 Eurovision years, The Independent, ‏2005-10-24 (באנגלית)
↑  Jakob Sveistrup | Credits, AllMusic (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fd1f2c9f-e564-4fee-b9cf-b3fe61b5f278
יושיאה אואנו

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יושיאה אואנו (ביפנית: 上野順恵; נולדה ב-1 ביולי 1983) היא ג'ודוקא עבר יפנית אשר התחרתה בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
קריירה

אואנו התחרתה פעם אחת במשחקים האולימפיים בלונדון 2012 וזכתה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 63 ק"ג.
אואנו מחזיקה בשלוש מדליות מאליפויות העולם, שתי מדליות זהב (2009 ו-2010) ומדליית כסף (2011). במשחקי אסיה היא זכתה במדליית זהב (2010) ובאליפויות אסיה היא זכתה בארבע מדליות זהב (2003, 2005, 2007 ו-2012) ומדליית ארד אחת (2011).
במהלך הקריירה אואנו זכתה במדליות רבות בתחרויות מהסבב העולמי וביניהן מדליות זהב מטורנירי טוקיו ופריז היוקרתיים. כמו כן היא זכתה שש פעמים באליפות יפן. בנובמבר 2013 היא פרשה מג'ודו.
היא אחותה הצעירה של מסאה אואנו, פעמיים אלופה אולימפית.
הישגים בטורנירים בסבב העולמי

| שנה | טורניר | מקום | קטגוריית משקל |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | A-Tournament Budapest | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2003 | Fukuoka tournament Japan | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2005 | Super World Cup Tournoi de Paris | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2007 | Jigoro Kano Cup Tokyo | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2008 | Super World Cup Hamburg | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2009 | Grand Slam Paris | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2009 | Grand Slam Tokyo | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2010 | IJF World Masters Suwon | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2010 | IJF Grand Slam Rio de Janeiro | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2011 | Grand Prix Düsseldorf | 1 | עד 63 ק"ג |
| 2012 | IJF World Masters Almaty | 1 | עד 63 ק"ג |
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
יד לתעשייה הצבאית

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  דב פייגין
 תאריך יצירה:  1987
 טכניקה וחומרים:  ברזל
 ממדים בס"מ
 רוחב:  350
 גובה:  800
 נתונים על היצירה
 מיקום:  גן התע"ש, רחוב השומר גבעתיים שבישראל
 קואורדינטות:  32°04′47.1″N 34°48′30.3″E﻿ / ﻿32.079750°N 34.808417°E﻿ / 32.079750; 34.808417
  (למפת גוש דן מוגדלת) יד לתעשייה הצבאית(למפת גוש דן רגילה) יד לתעשייה הצבאית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לתעשייה הצבאית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יד לתעשייה הצבאית
"יד לתעשייה הצבאית" (1987) הוא פסל מאת הפסל הישראלי דב פייגין.
היצירה

הפסל "יד לתעשייה הצבאית" הוא פסל מופשט עשוי ברזל צבוע אדום. הקומפוזיציה של הפסל מורכבת משני עמודים המקבילים זה אל זה. העמודים מתעקלים כלפי צד אחד וחלקם העליון מתרחב, דבר המעניק לפסל דינמיות. מבין העמודים פורצת צורה מעוגלת, ביומורפית.
הפסל נבנה במקום בו שכן בשנות ה-30 של המאה ה-20 מפעל לייצור גופים של רימוני יד ורובים של ארגון ההגנה. הוא מבוסס על פסל הנחושת "עין צופיה" (1962), הנמצא באוסף מוזיאון באר שבע. פייגין שמר על הקומפוזיציה הכללית של הפסל אולם בחר להשמיט פרטים שונים, כגון המבנה הפנימי של הצורה המעוגלת.
יאקוב לה מייר

יאקוב לה מייר
יאקוב לה מייר (בהולנדית: Jacob Le Maire; בסביבות 1585, אנטוורפן או אמסטרדם - 22 בדצמבר 1616 בלב ים) היה ימאי הולנדי, שהקיף את כדור הארץ בשנים 1615 ו-1616. המצר שבין ארץ האש לאיסלה דה לוס אסטדוס, ארגנטינה נקרא מצר לה מייר על שמו, אף כי לא בלי חילוקי דעות. היה זה לה מייר עצמו שהציע למועצה על סיפון "אנדראכט" שהמצר שאך זה התגלה ייקרא על שמו והמועצה הסכימה פה אחד עם לה מייר. המחבר, או מחברים, של "The Relation" התייצבו לצד רב החובל של ה"אנדראכט", וילם סכאוטן בהכרזה,
אנשינו שתו כל אחד מהם שלוש כוסות יין כאות לשמחה על האירוע הטוב שפקד אותנו ... [והקריאה בשם של] מצרי לה ... מייר, אם כי לפי הצדק והיושר, ראוי היה לקרוא לו מצר וילם סכאוטן, על שם רב החובל שלנו, שהודות להנהגתו הנבונה ולכישורי השיוט שלו נמצא מצר זה
לאחר זאת הקיפה ה"אנדראכט" את כף הורן ובכך הוכיחה, כי ארץ האש איננה יבשת.
חייו

יאקוב לה מייר היה אחד מ-22 ילדיהם של מריה ואלראבן ואיזאק לה מייר, שהיה סוחר מצליח באנטוורפן. איזאק ומריה נישאו זמן קצר לפני המצור הספרדי על אנטוורפן בשנת 1585, שאחריו נמלטו לאמסטרדם והתיישבו שם. על פי ההשערה, יאקוב היה הבן הבכור, שנולד אולי באותה שנה. איזאק נחל הצלחה רבה באמסטרדם והיה לאחד ממייסדיה של חברת הודו המזרחית ההולנדית. ואולם, בשנת 1605 אולץ איזאק לעזוב את החברה לאחר סכסוך ובמשך העשור הבא ניסה לשבור את המונופול של החברה על הסחר לאיי הודו המזרחית.
בשנת 1615 ייסד איזאק חברה חדשה ("החברה האוסטרלית") במטרה למצוא נתיב חדש אל האוקיינוס השקט ואיי התבלינים, שיעקוף את המגבלות שהטילה חברת הודו המזרחית. הוא תרם לציודן של שתי ספינות, ה"אנדראכט" וה"הורן", ומינה את בנו יאקוב על הסחר במהלך המשלחת. רב החובל המנוסה וילם סכאוטן פיקד על ה"אנדראכט" והיה שותף במפעל חלק כחלק עם יאקוב לה מייר.
ב-14 ביוני 1615 הפליגו יאקוב לה מייר ווילם סכאוטן מטסל ברפובליקה ההולנדית. ב-29 בינואר 1616 הקיפו את כף הורן, שאותו כינו על שם הספינה "הורן", שאבדה בשריפה. העיר ההולנדית הורן גם הייתה עיר הולדתו של סכאוטן. לפני שיצאו למסע היסטורי זה, הצטיידו לה מייר וסכאוטן בעשרים וחמישה אלף לימונים, שאותם קנו מילידי סיירה לאון, תמורת "אי-אילו חרוזים וכמה סכיני נירנברג עלובות", למניעת צפדינה באנשי הצוות. הם נכשלו בניסיונם לעגון באיי חואן פרננדס בראשית מרץ וחצו את האוקיינוס השקט בקו ישר פחות או יותר, ובדרכם ביקרו בכמה מאיי טואמוטו. בין ה-21 ל-24 באפריל 1616 היו בני המערב הראשונים שביקרו באיי טונגה (הצפוניים): "אי הקוקוס" (Tafahi), "אי הבוגדים" (Niuatoputapu) ו"אי התקווה הטובה" ([Niuafo'ou). ב-28 באפריל גילו את איי הורן, שם התקבלו במאור פנים ושהו עד 12 במאי. אז שייטו לאורך החופים הצפוניים של ניו אירלנד וגינאה החדשה וביקרו באיים השכנים, בהם, ב-24 ביולי, מה שנודע בהמשך כאיי סכאוטן.
הם הגיעו לאיי מאלוקו הצפוניים באוגוסט ולבסוף לטרנאטה, מושב המטה של חברת הודו המזרחית ההולנדית, ב-12 בספטמבר 1616. כאן קיבלו את פניהם בהתלהבות המושל הכללי של איי הודו המזרחית, לורנס ראל, אדמירל סטפאן פרהאגן, ומושל אמבון, יאספר יאנס.
ה"אנדראכט" הפליגה הלאה לג'אווה והגיעה לבטאוויה ב-28 באוקטובר, עם מספר ראוי לציון של 84 אנשי צוות מתוך הצוות המקורי של 87 של שתי הספינות. אף כי פתחו נתיב לא נודע, טען יאן פיטרסון קון מחברת הודו המזרחית להפרה של המונופול החברה על הסחר לאיי התבלינים. לה מייר וסכאוטן נאסרו וה"אנדראכט" הוחרמה. אחרי שחרורם, חזרו מבטאוויה לאמסטרדם יוריס ואן ספילברכן, שהיה במסע משלו להקפת כדור הארץ, אם גם בדרך המסורתית של מצר מגלן.
לה מייר היה על סיפון האונייה "אמסטרדם" במסע הזה הביתה, אבל מת בדרך. ואן ספילברכן ישב ליד ערש מותו וכתב את הדין וחשבון של לה מייר למסעו, שאותו כלל בספרו "ראי לאיי הודו המזרחית והמערבית". שאר אנשי הצוות הגיעו להולנד ב-1 ביולי 1617, שנתיים ו-17 יום אחרי צאתם. איזאק, אביו של יאקוב, יצא נגד ההחרמה וההסדר של חברת הודו המזרחית, אבל רק בשנת 1622 הכריע לבסוף בית המשפט לטובתו. הוא קיבל 64,000 לירות והשיב לחזקתו את יומני בנו (שפרסם אז בעצמו), וחברתו הורשתה לסחור דרך הנתיב החדש שהתגלה. לרוע המזל, בשלב זה, תבעה גם חברת הודו המערבית ההולנדית חזקה על אותו נתיב מים.
הערות שוליים

↑  The Relation of a Wonderfull Voiage made by Willem Cornelison Schouten of Horne. Shewing how South from the Straights of Magelan in Terra Delfuego: he found and discovered a newe passage through the great South Seaes, and that way sayled round about the world.  London: Imprinted by T.D. for Nathanaell Newbery, 1619 [Facsimile of the first edition in English. London: George Rainbird Limited for The World Publishing Company, Cleveland, Ohio, 1966  פקסימיליה של ההוצאה הראשונה באנגלית, לונדון:ג'ורג' ריינבירד בע"מ להוצאה העולמית, קליבלנד, אוהיו, 1966] "תרגום מהולנדית, שבה נכתב" מאת ויליאם פיליפ
↑  "הדין וחשבון" (The Relation), עמ' 25
↑  Alan Gurney, "Bellow the Covergence", 1997, p. 12
↑  גארני, עמ' 12
↑  גארני, עמ' 40
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNC: 000339603  BNE: XX996276  BnF: cb15376379c (data)  BPN: 05003400  GND: 124684041  ICCU: BVEV086384  ISNI: 0000 0001 1076 9970  LCCN: n91007509  NLA: 35479197  NTA: 071317015  RERO: 02-A005491319  SNAC: w65r51c6  SUDOC: 026973723  Trove: 967779  VIAF: 160621264   WorldCat (עם VIAF): 160621264 
וילם סכאוטן
יאקוב נגרוצי

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1842 יאשי, מולדביה 
 פטירה:  6 בינואר 1932 (בגיל 89) בוקרשט, ממלכת רומניה 
 מדינה:  רומניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 שפות היצירה:  רומנית 
 
יאקוב נגרוצי על בול רומני
יאקובּ נגרוצי (ברומנית: Iacob Negruzzi;‏ 31 בדצמבר 1842 - 6 בינואר 1932) היה סופר רומני, עורך, פרופסור למשפטים באוניברסיטת יאשי, חבר מייסד של ז'ונימיה, חבר בכיר במסדר הבונים החופשיים. נגרוצי הפך לחבר מן המניין באקדמיה הרומנית בשנת 1881, ונבחר לסגן נשיא מוסד זה מספר פעמים, ופעמיים הוביל אותו כנשיא ומזכיר הכללי.
חייו

יאקוב נגרוצי נולד ביאשי, בנסיכות מולדובה, כבנו של קוסטקה נגרוצי. הוא למד משפטים בברלין ובשובו מהלימודים, השתתף בהקמת חוג ז'ונימיה ובמשך 28 שנים ערך את ביטאון החוג, כתב העת Convorbiri literare. משנת 1864 מילא את תפקיד פרופסור למשפטים מסחריים באוניברסיטת יאסי,
ב-28 באוקטובר 1866 הצטרף לבונים החופשיים והתקדם במדרג הדרגות עד לתואר מזכיר שני ומומחה גדול וב-1868 היה לנכבד. משנת 1867 היה גם עורך המגזין "Convorbiri literare", ולימים החזיק בתפקיד מנהל המגזין עד שנת 1895.
בשנת 1888 יאקוב נגרוצי יזם חוק שנועד להבטיח גמלת קיום למיכאי אמינסקו.
מספריו

1873, Mihai Vereanu (מיכאי וריאנו) רומן.
1874, Copii de pe natură (ילדי הטבע) פורטרטים סטיריים בפרוזה ובשירה.
1884, Hatmanul Baltag (הטמן בלטאג) אופרה קומית שנכתבה בשיתוף פעולה עם יון לוקה קאראג'אלה.
1921, Amintiri din „Junimea” (זכרונות מז'ונימיה).
הערות שוליים

↑  Iacob Negruzzi, artline.ro
↑  חברי ז'ונימאה בבונים החופשיים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810690031305606  BnF: cb126785932 (data)  GND: 123958121  ISNI: 0000 0000 2079 5841  LCCN: n80113252  NKC: xx0251047  NLG: 171480  NTA: 073973289  SUDOC: 028450779  VIAF: 27189099   WorldCat (עם VIAF): 27189099
יוליוס מדריץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 באוגוסט 1906 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  11 ביוני 1984 (בגיל 77) וינה, אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקצוע:  תעשיין, תעשיין 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (18 בפברואר 1964) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יוליוס מדריץ'
 
יוליוס מדריץ' (בגרמנית: Julius Madritsch; ‏4 באוגוסט 1906 – 11 ביוני 1984) היה חסיד אומות העולם מאוסטריה.
עץ שניטע לזכר יוליוס מדריץ' ביד ושם
עץ שניטע לזכר ריימונד טיץ' ביד ושם
קורות חיים > לפני המלחמה

יוליוס מדריץ' נולד בווינה וסיים הכשרה מקצועית כסוחר טקסטיל.
קורות חיים > אחרי המלחמה

אחרי המלחמה פרסם מדריץ' ספר בשם "אנשים במצוקה!" (Menschen in Not!), בו תיאר את נסיונותיו להציל יהודים בתקופת השואה. בשנת 1964 הכיר יד ושם ביוליוס מדריץ' כחסיד אומות העולם. גם ריימונד טיץ' ואוסוואלד בוסקו הוכרו באותה שנה בתור חסידי אומות העולם.
יוליוס מדריץ' הלך לעולמו בווינה ונטמן בבית הקברות המרכזי בווינה.