stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איב אנד ליר

| --- | --- |
 לידה:  אשקלון, ישראל
 שם לידה:  צחי ואלירון בוזגלו
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 עיסוק:  זמרים
 סוגה:  מוזיקה ים תיכונית
 חברת תקליטים:  סינגולד
 שיתופי פעולה בולטים:  גורי אלפי
 חברים
 צחי בוזגלו אלירון בוזגלו
 
צחי ואלירון בוזגלו, הידועים בשם הבמה שלהם איב אנד ליר, הם צמד אחים זמרים, אשר התפרסמו דרך אתר יוטיוב והרשתות החברתיות.
ביוגרפיה

האחים בוזגלו נולדו וגדלו באשקלון, הבוגרים במשפחה בת שבעה ילדים. אביהם, משה, היה אף הוא תקליטן, ולדברי האחים, ממנו הם ירשו את האהבה למוזיקה. המשפחה ניהלה קצביה שהפכה ברבות השנים לסופרמרקט בשם "פרבורגר". בצבא שירת אלירון במשמר הנגב, ואילו צחי נמצא לא כשיר לשירות בגלל בעיות רפואיות.
ביוגרפיה > קריירה מוזיקלית

איב אנד ליר החלו את דרכם המוזיקלית בתור תקליטנים באירועים פרטיים ומסיבות. בהמשך, החלו ליצור רמיקסים בהם הוסיפו מילים מקוריות משלהם ללהיטים ים תיכוניים. אחרי שכבשו את הרשת ואת הבמות ברחבי ישראל - החליטו "איב אנד ליר" לפרסם שירים מקוריים כמו למשל ״קזנובה (דודה טובה)״ עם ציפי שביט. עד כה הוציאו הצמד 12 שירים.
ב-7 באוקטובר 2015 הוציאו איב אנד ליר את השיר "תמונת מצב" כסינגל ראשון מתוך אלבום ראשון. ב-12 באוקטובר 2016 יצא הסינגל השלישי שלהם, "מכתוב". סינגל זה זכה למספר הצפיות הרב ביותר בכך שעבר את 20 מיליון הצפיות.
דיסקוגרפיה > סינגלים

תמונת מצב (2015)
בשכונה של איב אנד ליר (2016)
מכתוב (2016)
סליחה (2017)
אימפריה (2017)
קזנובה (2017)
כוכבת (2018)
סאלאם (2018)
מאמי באלי (2018)
בוחרת להמשיך (2019)
יאמי (2019)
רבי נחמן (2019)
הערות שוליים

1 2  ערן סויסה, הבחורים החדשים בשכונה | ישראל היום, באתר ישראל היום, 3 בנובמבר 2016
↑  רתם איזק, ‏"אנחנו עושים מוזיקה שהיא כמו סרט בורקס, אבל בורקס אפוי היטב", באתר ‏מאקו‏, 27 באפריל 2017
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏איב אנד ליר שוברים את האינטרנט, באתר ‏מאקו‏, 11 באוקטובר 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414469705171  MusicBrainz: 84cf8bfa-7ac3-45ac-b187-57954b928ce3  VIAF: 3273154923741763780003   WorldCat (עם VIAF): 3273154923741763780003
שלמה דוברת

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בן 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
שלמה דוברת (נולד ב-22 ביולי 1959) הוא איש עסקים ישראלי, שותף כללי וממייסדי קרן הון הסיכון כרמל ונצ'רס ובעבר יו"ר ועדת דוברת לרפורמה בחינוך בישראל.
ביוגרפיה

דוברת הוא בנם של אהרן דוברת, שהיה איש עסקים בכיר בישראל ושל דליה לבית צור (בתו של יעקב צור (טשרנוביץ)). הוא גדל בשכונת רחביה שבירושלים. שירת בצה"ל ביחידה 8200 של חיל המודיעין. לאחר שחרורו מצה"ל פנה ללימודי כלכלה באוניברסיטת תל אביב, אך לא סיים אותם בשל עסקיו בחו"ל.
שלמה דוברת נשוי ואב לשלושה ילדים.
קריירה עסקית > עוש"פ

בשנת 1982 הקים ביחד עם אנשי העסקים שאול שני ועודד פלג את חברת "עוש"פ" ("עודד ושאול פרטנרס"), וב-1983 מונה למנכ"ל החברה, בהיותו בגיל 24. בשנת 1985 הונפקה עוש"פ בנאסד"ק (תחת השם "עושפ טכנולוגיות" - "Oshap Technologies") וגייסה סכום של 6 מיליון דולר. בתחילת דרכה התמחתה עוש"פ בהשקעה בחברות תעשייתיות, הרכישות הראשונות שביצעה היו בבלגיה, ולצורך כך אף העתיק דוברת למספר שנים את מקום מגוריו לאנטוורפן, וניהל שתי חברות בהם השקיעה עוש"פ. חברת מדיקל, שעסקה בתחומי ההדמיה הרפואית, וחברת פגארד, שעסקה בייצור מכונות לעבוד שבבי. עוש"פ החליטה לצאת משתי הפעילויות שהיו מפסידות ולהתמקד בתחום התוכנה. היא השקיעה בחברות מינט (MINT) מהרצליה שסיפקה פתרונות תוכנה בתחום הפיננסי, דקלוג (Decalog), חברה צרפתית שסיפקה פתרונות לניהול נכסים וטקנומטיקס. בשנת 1999 נמכרה עוש"פ לחברת סאנגארד (SunGuard) ב-220 מיליון דולר בעסקת חילופי מניות, שהניבה לדוברת 40 מיליון דולר. מינט (ששמה שונה ל"סאנגארד ביזנס אינטגרשן") ו"דקלוג" מוזגו לתוך "סאנגארד", שגם עסקה בפיתוח תוכנה לשוק הפיננסי, ואילו טקנומטיקס המשיכה לפעול כחברה עצמאית.
קריירה עסקית > טקנומטיקס

בשנת 1983 ייסד את חברת טקנומטיקס והחזיק במניותיה דרך עוש"פ. החברה עסקה בפיתוח תוכנה לניהול תהליכי ייצור. דוברת היה מעורב באופן אישי בפיתוח המוצרים, בניית התוכנית השיווקית והקמת ארגון מכירות בינלאומי ושימש כנשיאה וכמנכ"לה מהקמתה ועד שנת 1995. דוברת המשיך לשמש כיו"ר מועצת המנהלים עד 2001 וכדירקטור עד 2005. טקנומטיקס הונפקה בנאסד"ק בשנת 1993. במהלך השנים גייסה החברה כ-80 מיליון דולר בנאסד"ק ועוד כ-10 מיליון בהנפקת איגרות חוב. עם מכירת עוש"פ עברה השליטה על טקנומטיקס לסאנגארד. בשנת 2001 נשחקו מניות טקנומטיקס בצורה ניכרת בשל תוצאותיה העסקיות ונפילת שוק ההייטק. דוברת ניצל את מחיר המניה האטרקטיבי וקנה חזרה את השליטה מסאנגארד יחד עם מנכ"ל החברה דאז הראל בית-און. בשנת 2004 הגיעה החברה להכנסות שיא בסך 100.6 מיליון דולר. בשנת 2005 נמכרה טקנומטיקס שוב, הפעם לחברת UGS האמריקאית תמורת 228 מיליון דולר במזומן. דוברת, שהחזיק ב-8.3% מטקנומטיקס, קיבל בעסקה זו כ-19 מיליון דולר.
קריירה עסקית > קבוצת ההשקעות ויולה

בשנת 1999 ייסד, יחד עם אביו ושותפים נוספים מקבוצת עושפ וטקנומטיקס, את קרן הון הסיכון "כרמל ונצ'ורס". הקרן הראשונה שהוקמה בשנת 2000, "כרמל 1", גייסה 171 מיליון דולר. "כרמל 2" הוקמה בשנת 2005 וגייסה 201.5 מיליון דולר. "כרמל 3" הוקמה בשנת 2008, וגייסה 235 מיליון דולר. בסך הכל מנהלת הקרן למעלה מ-600 מיליון דולר. במהלך השנים השקיעה כרמל בחברות סטארט אפ רבות והייתה שותפה במספר עסקאות מכירה גדולות, הבולטת שבהן, ECI.
במקביל הקימו את קבוצת ההשקעות ויולה, קרן השקעות פרטיות, שהקימה מספר קרנות להשקעה בחברות ותיקות ולא רק בחברות סטארט אפ, ובהמשך שונה גם שמה של "כרמל ונצ'ורס" שונה ל"ויולה ונצ'ורס".
קריירה עסקית > ECI

בסוף שנת 2001 רכש דוברת יחד עם אביו והאחים עופר 10% ממניות חברת ECI, שהייתה בקשיים חמורים, ב-50 מיליון דולר. הוא לקח חלק פעיל בפעילות החברה כיו"ר מועצת המנהלים שלה, ביצע בה שינויים מבניים יסודיים, מכר חלקים ממנה וארגן אותה מחדש בשתי חטיבות עסקיות. בשנת 2004 חזרה החברה לרווחיות וב-2005 הכפילה את ערכה. בשנת 2007 נמכרה ECI לקרן ההשקעות הבריטית אשמור (Ashmore) ולאיש העסקים שאול שני תמורת 1.2 מיליארד דולר. הצלחתו של דוברת בשיקום ECI העלתה אותו לתודעה הציבורית כאיש עסקים מוביל בתחום ההייטק.
ועדת דוברת

בשנת 2003 הוקמה ועדה ציבורית במטרה לבצע בחינה מקיפה של מערכת החינוך במדינת ישראל ולהמליץ על תוכנית שינוי כוללת – פדגוגית, מבנית וארגונית – וכן על התוויית דרך ליישומה. דוברת מונה ליו"ר הוועדה, שכללה ברובה אנשי חינוך, ושמה נקבע ל"ועדת דוברת". הוועדה הניחה על שולחן הממשלה המלצות מרחיקות לכת לרפורמה במערכת החינוך, חלקן שאובות מעולם העסקים, כגון אוטונומיה פדגוגית, ניהולית ותקציבית של בתי-הספר, תגמול מורים על פי הישגים, חיזוק מעמד המנהל ועוד. מסקנות הוועדה לא יושמו, בין השאר בשל ביקורת רבה שהופנתה נגדן מצד ארגוני מורים ובשל מחסור בתקציב מתאים.
הערות שוליים

↑  עושפ זה לא רק טקנומטיקס, באתר גלובס, 3 במרץ 1999
↑  מסע הרכישות של סאנגארד מתחיל עכשיו, באתר גלובס, 6 באוגוסט 2000
↑  האחים עופר קנו 5.5% ממניות טקנומטיקס במסגרת העברת השליטה בחברה, באתר הארץ, 12 ביולי 2001
↑  שירלי יום-טוב, טקנומטיקס נמכרת ל-UGS: שלמה דוברת יקבל 19 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2005
↑  צפריר בשן, ‏הכן קרנותיך לחורף, באתר גלובס, 23 באפריל 2001
↑  קרן ההון סיכון כרמל ונצ'רס גייסה 235 מיליון דולר לקרן החדשה שלה, באתר גלובס, 3 בפברואר 2005
↑  קבוצת דוברת-עופר תמנה את סגן היו"ר בחברת אי.סי.איי, באתר TheMarker‏, 11 בדצמבר 2001
↑  שירלי יום-טוב, מיהו שאול שני שרכש אתמול את אי.סי.איי ב-1.2 מיליארד דולר, באתר הארץ, 3 ביולי 2007
↑  עמי גינזבורג, הסטאז' בטקנומטיקס השתלם באי.סי.איי, באתר הארץ, 23 בפברואר 2005
↑  ראלי סער, דו"ח דברת לרפורמה במערכת החינוך יוצג היום לציבור, באתר הארץ, 16 במאי 2004
↑  עודד פורר, דו"ח דברת הצליח, אז למה הוא נקבר?, באתר TheMarker‏, 11 בנובמבר 2007
נחום איש גמזו

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־1 ארץ ישראל, ישראל 
 פטירה:  המאה ה־2 
 תקופת הפעילות:  דור שני לתנאים
 תלמידיו:  רבי עקיבא
 
נחום איש גמזו היה תנא בן הדור השני לתנאים ואחד מרבותיו של רבי עקיבא. התפרסם בעיקר בזכות הסיפור על מנהגו לומר על כל דבר "גם-זו לטובה".
תורת הגמול

באגדה נעשה קישור ברור בין נחום איש גמזו לשאלת ההשגחה הפרטית, ולעניין השכר ועונש, אשר מבטא את היחס בין האל לברואיו (המודגש בי"ג עיקרים לרמב"ם). כך חייו של נחום איש גמזו, מתוארים בצורה הבאה (תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"א, עמוד א'):
אמרו עליו על נחום איש גם זו שהיה סומא משתי עיניו, גידם משתי ידיו, קיטע משתי רגליו וכל גופו מלא שחין, והיה מוטל בבית רעוע ורגלי מטתו מונחין בספלין של מים כדי שלא יעלו עליו נמלים.
לעומת תיאור טרגי זה, מתייחס התלמוד אף לכך שנחום איש גמזו היה צדיק גמור (מה שמעלה את השאלה הידועה של "צדיק ורע לו"):
פעם אחת [הייתה מטתו מונחת בבית רעוע] בקשו תלמידיו לפנות מטתו ואחר-כך לפנות את הכלים. אמר להם: 'בניי, פנו את הכלים ואחר-כך פנו את מטתי, שמובטח לכם שכל זמן שאני בבית אין הבית נופל'. פינו את הכלים ואחר כך פינו את מטתו ונפל הבית. אמרו לו תלמידיו: 'רבי, וכי מאחר שצדיק גמור אתה למה עלתה לך כך'?
תשובתו של נחום איש גמזו עונה על שאלת "צדיק ורע לו" בצורה אופיינית לחז"ל:
אמר להם: 'בניי, אני גרמתי לעצמי. שפעם אחת הייתי מהלך בדרך לבית חמי והיה עמי משוי שלושה חמורים, אחד של מאכל ואחד של משתה ואחד של מיני מגדים. בא עני אחד ועמד לי בדרך ואמר לי: 'רבי פרנסני'. אמרתי לו: 'המתן עד שאפרוק מן החמור'. לא הספקתי לפרוק מן החמור עד שיצתה נשמתו. הלכתי ונפלתי על פניו ואמרתי 'עיני שלא חסו על עיניך יסומו, ידיי שלא חסו על ידיך יתגדמו, רגליי שלא חסו על רגליך יתקטעו', ולא נתקררה דעתי עד שאמרתי 'כל גופי יהא מלא שחין' '. אמרו לו: 'אוי לנו שראינוך בכך!'. אמר להם: 'אוי לי אם לא ראיתוני בכך'.
מתשובתו זו עולה תפיסה (הנמצאת גם במקומות נוספים אצל חז"ל) המאמינה שהרעות המגיעות לצדיקים מקורן בחטאים שחטאו, אף אם היו זעירים לכאורה. זאת, ככל הנראה בשילוב עם התפיסה ש"הקב"ה מדקדק עם הצדיקים כחוט השערה".
שמו > מקור השם "גמזו"

בתלמוד הבבלי (תלמוד בבלי, מסכת תענית, דף כ"א, עמוד א') מבואר מדוע נקרא שמו "נחום איש גמזו":
ואמאי קרו ליה (=ומדוע קראו לו) נחום איש גם זו? דכל מילתא דהוה סלקא ליה (=שעל כל דבר שקרה לו) אמר 'גם זו לטובה'.
.
כדוגמה לאירוע שעליו אמר "גם זו לטובה" מובא המקרה הבא (בתרגום מארמית):
פעם אחת רצו לשלוח דורון לבית הקיסר. אמרו: 'מי ילך? נחום איש גמזו, שמלומד הוא בנסים'. שלחו בידו סל מלא באבנים טובות ומרגליות. הלך וישב במלון אחד. בלילה קמו אנשים מהדירה ולקחו את תוכן הסל ומילאו אותו בעפר. כאשר הגיע לשם פתח את הסל וראה שהוא מלא עפר. עמד המלך להרוג את כולם ואמר: 'היהודים צוחקים עלי'. אמר (נחום): 'גם זו לטובה'. בא אליהו ונדמה כאחד מהם. אמר לו: 'אולי הוא עפר מעפרו של אברהם אביהם, שכאשר זורקים אותו על האויבים הוא הופך לחצים, כמו שכתוב (ישעיהו מא): יתן כעפר חרבו כקש נדף קשתו?'. הייתה מדינה אחת שלא הצליחו לכבוש. ניסו את העפר וכבשו אותה. עלו לבית הגנזים ומילאו את הסל שלו אבנים טובות ומרגליות ושלחו אותו בכבוד רב. כשהגיע לאותו מלון אמרו לו: 'מה עשית שנתנו לך כזה כבוד?' אמר להם: 'מה שלקחתי מכאן הבאתי לשם'. הרסו את הבית והביאו את עפרו לקיסר. אמרו לו: 'העפר שהביאו לכאן, משלנו הוא'. בדקו אותו ולא מצאו בו דבר, והרגו את אותם האנשים.
לעומת זאת, כבר רבנו חננאל וכן רבי נתן מרומי כתבו שנקרא בשם זה על שם עיר מגוריו - "גמזו". מקום זה נזכר גם בתנ"ך, בספר דברי הימים ב': ”וּפְלִשְׁתִּים פָּשְׁטוּ בְּעָרֵי הַשְּׁפֵלָה וְהַנֶּגֶב לִיהוּדָה וַיִּלְכְּדוּ אֶת בֵּית שֶׁמֶשׁ וְאֶת אַיָּלוֹן וְאֶת הַגְּדֵרוֹת וְאֶת שׂוֹכוֹ וּבְנוֹתֶיהָ וְאֶת תִּמְנָה וּבְנוֹתֶיהָ וְאֶת גִּמְזוֹ וְאֶת בְּנֹתֶיהָ וַיֵּשְׁבוּ שָׁם” (כ"ח, יח), ושמו השתמר בשם "תל ג'מזו".
דרכו בהלכה

ממגוון המקומות בהם מופיע נחום איש גמזו, ניתן לצייר את דרכו בהלכה. אולם לצורך בירור תפיסותיו מרכזית ביותר היא הידיעה שדרכו של רבי עקיבא נלמדה במישרין מנחום איש גמזו, והוא היה רבו במדרש ההלכה; כך מובא בתוספתא (שבועות, פרק א', הלכה ד'):
רבי עקיבא אומר להביא את הנגע שאין טומאה יורדת להן אלא בדבר, שרבי עקיבא לא היה דורש כלל ופרט והיה דורש רבויין ומעוטין שכך למד מנחום איש גם זו...
זיהויים נוספים

יש המזהים את נחום איש גם זו עם נחמיה העמסוני. לעומת זאת יש החולקים, וסוברים שנחמיה העמסוני לא היה רבו של רבי עקיבא, אלא תלמידו.
מספר חוקרים (כגון שמואל ספראי) מזהים את נחום איש גמזו כ"נחום המדי", המופיע בספרות התנאים כמה פעמים.
ראקים סנדרס

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1989 (בן 35) רוד איילנד שבארצות הברית
 עמדה:  סמול פורוורד/קלע
 גובה:  1.96 מטרים
 מספר:  21
 דראפט:  לא נבחר, 2012
 קבוצות כשחקן
 2013-2012 2013-2012 2014-2013 2015-2014 2017-2015 2017-:  מכבי תל אביב ←הפועל גלבוע גליל ברוזה במברג דינמו סאסארי אולימפיה מילאנו ברצלונה
ראקים סנדרס (באנגלית: Rakim Sanders; נולד ב-8 ביולי 1989) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת ברצלונה המשחקת ביורוליג ובליגת העל הספרדית.
קריירה מקצועית > דראפט ה-NBA

בשנת 2012 כשל סנדרס לצלוח את דראפט ה-NBA של אותה שנה.
קריירה מקצועית > קריירתו בישראל

לאחר כישלונו של סנדרס בצליחת דרפאט ה-NBA, הוא חתם על חוזה עם מכבי תל אביב לעונת 2012/2013 בליגת העל בכדורסל. בהמשך אותה עונה עבר סנדרס לשחק בקבוצה הפועל גלבוע גליל. בעונה זו הוא עמד על 12.6 נקודות, 4.0 ריבאונדים, 1.7 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק.
ליבריה

ערך זה עוסק במדינה באפריקה. אם התכוונתם לעיר בקוסטה ריקה, ראו .
רחוב בעיר הבירה מונרוביה, 2009
רפובליקת ליבריה (באנגלית: Republic of Liberia) היא מדינה בחוף המערבי של אפריקה. היא גובלת בסיירה לאון, בגינאה ובחוף השנהב.
מדינת ליבריה הוקמה בשנת 1847 על ידי עבדים משוחררים מארצות הברית שיושבו בה על ידי סוכנויות אמריקניות. למרות זאת, צאצאיהם מהווים כיום רק 2.5% מהאוכלוסייה (המונה כ-5 מיליון תושבים), ואילו 95% מייתר אוכלוסייתה הם בני שבטים אפריקאיים מקומיים[דרושה הבהרה][דרוש מקור].
בסוף המאה ה-20 סבלה המדינה משתי מלחמות אזרחים: מ-1989 עד 1996 ומ-1999 עד 2003.
היסטוריה

כבר ב-1461 הגיעו לחופי המקום הקרוי כיום ליבריה ספינותיהן של מגלי ארצות פורטוגזים אשר קראו למקום "חוף הפלפל" (Costa da Pimenta) בשל שפע גרגירי הפלפל שמצאו בו. ב-1602 הקימו ההולנדים תחנת מסחר, אולם נטשו אותה כעבור כשנה. ב-1663 הקימו הבריטים מספר תחנות מסחר על חופי ליבריה של היום, אולם אין ידיעות נוספות על התיישבות קולוניאלית בחופי ליבריה עד בואם של העבדים המשוחררים.
בשנת 1822 רכשה האגודה האמריקנית להתיישבות, אגודה פילנתרופית אמריקנית, שטח במערב אפריקה במטרה להקים בית לאומי לעבדים משוחררים - ומכאן שם המדינה: liberty - חירות באנגלית. נשיא ארצות הברית דאז, ג'יימס מונרו, עמד בראש האגודה, ולכבודו נקראה עיר הבירה מונרוביה. האגודה יישבה בליבריה 20 אלף עבדים לשעבר, אשר הכריזו על עצמאותם ב־26 ביולי 1847 (והיו לתושבי המדינה העצמאית היחידה באפריקה למעט אתיופיה); ביום זה נחגג יום העצמאות של המדינה. העבדים המשוחררים שהתיישבו בליבריה נקראו ליבריאנים אמריקאים ומנו כחמישה אחוזים מהאוכלוסייה.
אדווין בארקלי (1882–1955) כיהן כנשיא ליבריה משנת 1930 עד 1944, וסיכל איומים מצד גורמים שונים (בהם חבר הלאומים) על ריבונותה של ליבריה.
שני העשורים האחרונים של המאה העשרים, בישרו לליבריה חוסר יציבות בדמות שתי מלחמות אזרחים, הראשונה מ-1989 עד 1996 והשנייה מ-1999 עד 2003.
הפיכה צבאית שחולל סמואל דו הביאה קץ לשליטה של קבוצת המיעוט של צאצאי העבדים מאמריקה על האוכלוסייה המקומית. ב-1989 חולל צ'ארלס טיילור הפיכת שלטון נוספת. מלחמת האזרחים בליבריה נמשכה גם לאחר הפיכה זו.
ב-1997 נערכו בליבריה בחירות, בהן נבחר טיילור לנשיא המדינה. המתמודדת אלן ג'ונסון-סירליף שהתייצבה מולו נאלצה לצאת לגלות בארצות הברית, לאחר שטיילור האשים אותה בבגידה במדינה. גם לאחר בחירות אלו נמשכו הקרבות במדינה, והחל מאפריל 1999 עד סוף 2000 - קרבות עם גינאה ועם מורדים בצפון ליבריה. ב-2003 הושג הסכם שלום לסיום מלחמת האזרחים בליבריה, וטיילור מצא מקלט בניגריה. ב-2006 הוא נעצר וב-2008 עמד לדין בבית הדין הבינלאומי בהאג באשמת פשעי מלחמה. ב-2012 הורשע טיילור ונידון לחמישים שנות מאסר.
אף על פי שנהוג לראות בהסכם השלום ב-2003 את סופם של הקרבות, המהומות והמרידות נמשכו גם לאחר מכן, ובאוקטובר 2004 נהרגו 16 איש במהומות.
ב-23 בנובמבר 2005 נערכו בליבריה בחירות דמוקרטיות, בהן ניצחה אלן ג'ונסון-סירליף (נשיאה בפועל מ-16 בינואר 2006). בכך הייתה ג'ונסון-סירליף לאישה הראשונה באפריקה שנבחרה לראשות מדינה. ג'ונסון סירליף זכתה בקדנציה נוספת ב-2011, וב-2017 נבחר כדורגלן העבר ג'ורג' ואה לנשיא.
פוליטיקה

צורת השלטון בליבריה מבוססת על מודל הרפובליקה האמריקני, עם שלוש רשויות שלטוניות, אך נשיא ליבריה הוא בעל הכוח המשמעותי במדינה. לאחר פירוק המפלגה הרפובליקנית בליבריה ב-1876, מפלגת הוויגים האמיתית הייתה המפלגה החוקית היחידה בליבריה, עד ההפיכה ב-1980. כיום אין לאף מפלגה רוב בפרלמנט. למרות השחיתות השלטונית הרבה, התאפיינה המערכת הפוליטית בליבריה ביציבות מאז הקמתה ב-1847 ועד קיצה של הרפובליקה הראשונה ב-1980.
בשנים מאז חוותה ליבריה שלטון צבאי, דיקטטורה, מלחמות אזרחים וניסיונות הפיכה. מאז היבחרה של ג'ונסון-סירליף לנשיאה ב-2005, חוותה המדינה שקט יחסי.
פוליטיקה > יחסי ישראל - ליבריה

בעקבות מלחמת יום הכיפורים ניתקה ליבריה באופן חד-צדדי את יחסיה עם ישראל. כעשור מאוחר יותר התחדשו היחסים ומאוחר יותר נחתמו אמנות שיתוף פעולה בתחומי ביטחון כולל הסכם בנושא תעופה, כלכלה, טכנולוגיה ועוד. כיום יש יחסים דיפלומטיים מלאים, אם כי ליבריה לא נחשבה כאוהדת ישראל. למרות זאת, מנובמבר 2007 הודקו היחסים, וליבריה שוב נעזרת בישראל בענייני ביטחון וכלכלה.
פוליטיקה > יחסי ארצות הברית - ליבריה

לאורך השנים ליבריה נודעה ברמת התלות הגבוהה שלה בארצות הברית. מהקמתה ועד היום הייתה משמעותית. ליבריה נוסדה בשנת 1822 על ידי האגודה האמריקנית לקולוניזציה כמושבה עבור אפרו-אמריקאים חופשיים ועבדים לשעבר. ארצות הברית סיפקה תמיכה כספית ופוליטית להקמת ליבריה והמשיכה לעשות זאת לאורך המאות ה-19 וה-20.
במהלך השנים הראשונות לקיומה של ליבריה, ארצות הברית מילאה תפקיד מכריע במתן סיוע ומשאבים לפיתוח המדינה. האגודה האמריקנית לקולוניזציה סייעה לממן את הובלת העבדים המשוחררים לליבריה וסיפקה להם כלים ואספקה כדי להתחיל את חייהם החדשים. ארצות הברית גם העניקה הלוואות פיננסיות לליבריה ותמכה בכלכלתה באמצעות סחר והשקעות.
בנוסף, לארצות הברית הייתה השפעה משמעותית על המבנים הפוליטיים והחברתיים של ליבריה. רבים ממנהיגיה הראשונים של ליבריה התחנכו בארצות הברית ואימצו מערכות וערכים פוליטיים אמריקאים. לארצות הברית הייתה גם נוכחות צבאית חזקה בליבריה, במיוחד במהלך מלחמת העולם השנייה כאשר המדינה שימשה כמקום אסטרטגי לצבא האמריקני.
בקרב החוקרים מוסכם כי ניתן לטעון שליבריה נועדה במקור לאפשר את נוכחותה של ארצות הברית באפריקה בתקופה הקולוניאלית. המטרה העיקרית של האגודה האמריקנית לקולוניזציה הייתה להקים מושבה באפריקה כדרך לשחרר אפרו-אמריקאים ולקדם את האינטרסים של ארצות הברית באזור על-ידי דריסת רגל במדינה על אף ההסכמים עם שאר המעצמות כי הם לא יתערבו בנעשה בחצי הכדור המערבי וכך תעשה ארצות הברית בחציו המזרחי (כחלק מתוכנית מונרו). קשריה של ליבריה עם ארצות הברית נותרו חזקים לאורך ההיסטוריה שלה, כאשר שתי המדינות חתמו על הסכמים ואמנות מרובות.
צבא וביטחון

הכוחות המזוינים של ליבריה (ובראשי תיבות: AFL) הם הכוח הצבאי שנועד לשמור על ריבונות המדינה. במקור הצבא נוסד בשנת 1908 כמיליציה שנקראה משמר הגבול הליברי, ושם זה שונה לשם הנוכחי בשנת 1956. במשך כמעט כל ההיסטוריה שלו, ה-AFL קיבל סיוע חומרי והדרכה ניכרת מארצות הברית. הוא מורכב מזרוע יבשה של חטיבת חי"ר אחת בעלת שני גדודים ומספר יחידות תומכות כגון: פיקוד הדרכה, פלוגת הנדסה, יחידת קשר, ועוד.כמו כן, זרוע ימית של משמר החופים. בנוסף בעבר היה כולל כנף אווירית שלמעשה פורקה עקב מלחמת האזרחים והוכרז רשמית רק לאחריה, עם זאת יש דיון להחזירה כיחידה בתוך זרוע היבשה.
כלכלה

ליבריה, שסבלה הרס רב במלחמת האזרחים הממושכת, מדורגת, נכון ל-2020, כמדינה הענייה בעולם. רוב תושביה עוסקים בחקלאות או עיבוד תוצרת חקלאית, בעיקר אורז, קנה סוכר, קפה, קקאו, מניהוט (קסאווה), בננות, כריתת עצים ועיבודם, הפקת גומי ועיבודו, גידול עצי דקל והפקת שמן דקלים, גידול צאן ועיבוד תוצרתו.
פרט לחקלאות, עוסקים בהפקת ברזל, מעט יהלומים וזהב.
מקור הכנסה נוסף הוא גביית דמי רישום בגין מתן זכות לאוניות להניף את הדגל הליברי כדגל נוחות.
מטעי הגומי ניטעו על ידי חברת פיירסטון לצמיגים וגומי מארצות הברית מיד אחרי מלחמת העולם הראשונה, כדי ליצור מקור אספקה נוסף לגומי שחסרונו הורגש בזמן המלחמה. במשך שנים רבות היו מטעים אלו מקור תעסוקה והכנסה למדינה אם כי נשמעו טענות על כך שהעובדים מועסקים בהם בתנאי עבדות ועל השפעתה המוגזמת של החברה בפוליטיקה הפנימית הליברית. מאז, מחירי הגומי ירדו ושכר העבודה עלה והגומי כבר אינו רווחי כבעבר.
גאוגרפיה

ליבריה שוכנת בקואורדינטות 6 30°N, 9 30°W על חוף האוקיינוס האטלנטי במערב אפריקה, גובלת בסיירה לאון, גינאה וחוף השנהב.
זו מדינה השוכנת באזור תת-הסהרה, צורתה מלבנית, לאורך קו החוף שאורכו כ-580 קילומטר, משתרע מישור רחב המכיל ביצות וממנו מתרוממות גבעות ובעקבותיהן הרים מיוערים.
מההרים זורמים מספר נהרות הנשפכים לאוקיינוס.
דמוגרפיה > מוצאות אתניים

קרוב ל-95% מהאוכלוסייה הם בני שבטים מקומיים. כ-2.5% מהאוכלוסייה הם צאצאי עבדים משוחררים שהיגרו מארצות הברית ואמריקה - בחזרה לאפריקה, ולליבריה בפרט. עוד כ-2.5% הם קונגולזים שהגיעו כעבדים, ופחות מ-1% זרים.
דמוגרפיה > דתות

נכון ל-2018, כ-86.2% מהליברים הם נוצרים, כ-11.7% הם מוסלמים והשאר בני דתות אחרות.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
1 2  "Religions in Liberia | PEW-GRF". www.globalreligiousfutures.org. אורכב מ-המקור ב-6 בנובמבר 2018. נבדק ב-4 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  הדולר האמריקאי נמצא גם כן בשימוש שכיח.
| מדינות אפריקה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוגנדה • אלג'יריה • אנגולה • אסוואטיני • אריתריאה • אתיופיה • בורונדי • בורקינה פאסו • בוטסואנה • בנין • גאנה • גבון • ג'יבוטי • גינאה • גינאה ביסאו • גינאה המשוונית • גמביה • דרום אפריקה • דרום סודאן • זימבבואה • זמביה • חוף השנהב • טוגו • טנזניה • כף ורדה • לוב • ליבריה • לסוטו • מאוריטניה • מאוריציוס • מאלי • מדגסקר • מוזמביק • מלאווי • מצרים • מרוקו • הרפובליקה המרכז-אפריקאית • ניז'ר • ניגריה • נמיביה • סאו טומה ופרינסיפה • סודאן • סומליה • סיישל • סיירה לאון • סנגל • צ'אד • קומורו • הרפובליקה של קונגו • הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו • קמרון • קניה • רואנדה • תוניסיה |  |
| חבלי ארץ  "לא מוכרים" | סומלילנד • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית |  |
| שטחים תלויים | הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה • האיים הקנריים • סאוטה • מלייה • מדיירה • מיוט • ראוניון • סוקוטרה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562089605171  BNE: XX4575458  BnF: cb11864751q (data)  GND: 4035583-4  HDS: 003451  ISNI: 0000 0001 2181 3754  LCCN: n79060233  MusicBrainz: d66e68e6-6410-3d34-a8aa-9242045ed593  NARA: 10035726  NDL: 00569439  NKC: ge129814  SUDOC: 02740675X  Trove: 904696  UKPARL: koLr6j0g  VIAF: 135582643   WorldCat (עם VIAF): 135582643
סיג'יזמונדו ד'אינדיה

| --- | --- |
 לידה:  1582? פלרמו, ממלכת סיציליה הנורמנית 
 פטירה:  1629 (בגיל 47 בערך) מודנה, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1606 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 
סיג'יזמונדו ד'אינדיה (באיטלקית: Sigismondo d'India; סביבות 1582 – לפני 19 באפריל 1629) היה מלחין איטלקי משלהי תקופת הרנסאנס ותחילת תקופת הבארוק. הוא היה מן המוכשרים ביותר מבני זמנו של מונטוורדי וכתב ברבות מן הצורות המוזיקליות ששימשו את המלחין המפורסם ממנו.
חייו

ד'אינדיה נולד כנראה בפאלרמו, סיציליה בשנת 1582, אם כי הפרטים על חייו לוקים בחסר עד סביבות 1600. במשך העשור הראשון של המאה ה-17 הרבה כנראה במסעות ברחבי איטליה, פגש מלחינים, השיג פטרונים מחצרות אצולה שונות והטמיע את הסגנונות המוזיקליים בכל מקום שביקר בו. הייתה זו תקופת מעבר ותמורה בתולדות המוזיקה, כשהסגנון הפוליפוני של סוף הרנסאנס פינה בהדרגה את מקומו לשונות עתירת הגיוון של ראשית הבארוק ונראה, שד'אינדיה סיגל לו כנראה תפיסה רחבה שלא כרגיל של מכלול הסגנונות באיטליה: סגנון המדריגל האקספרסיבי של מרנציו, היצירות הפוליכוראליות המפוארות של האסכולה הוונציאנית, המסורת הפוליפונית השמרנית של אסכולת רומא, הניסיונות לחדש את המוזיקה של העולם העתיק במונודיה ובכלי הגדול יותר להעברתה, האופרה החדשה בתהליך התפתחותה, ולצדם בסגנון הכרומטי, עז הרגש 
ועתיר הגינונים של קרלו ג'זואלדו בנאפולי. ידוע שד'אינדיה ביקר בפירנצה, ערש הולדתה של האופרה, ובמנטובה, שם פעל מונטוורדי. בנאפולי פגש כנראה את ג'זואלדו וב-1610 שהה בפארמה ובפיאצ'נצה. בשנת 1611 התקבל לעבודה אצל הדוכס מסבויה לניהול מוזיקלי בטורינו, שם נשאר עד 1623; היו אלה השנים היצרניות ביותר בחייו, כאשר מיזג למקשה סגנונית אחת את טיפוסי המוזיקה הנפרדים ששמע והטמיע בשנים 1600-1610.
אחרי שעזב את טורינו - ככל הנראה שלא בטובתו, עקב תככים פוליטיים - נסע למודנה ובהמשך לרומא; כנראה נפטר במודנה, אף כי הפרטים הנוגעים לסיום חייו קלושים ממש כאלה הנוגעים לראשיתם. יש רשומות על מינוי שקיבל בבוואריה, בחצר מקסימיליאן הראשון, אם כי אין ראיה לכך שהגיע לשם; ייתכן שמת לפני כן.
יצירות

מכלול יצירתו של ד'אינדיה מקיף מוזיקה ברוב הצורות הווקאליות של זמנו, כולל מונודיות, מדריגלים ומוטטים. המונודיות שלו, המהוות את החלק הגדול והמשמעותי ביותר של יצירתו, היו מסוגים רבים: אריות, הן לטקסט רצוף מראשית עד אחרית והן למחרוזת של בתי שיר (סטרופה), וריאציות על באס יסודי, קינות, מדריגלים בסגנון מונודי ועוד.
מבחינת הסגנון, יש למוזיקה של ד'אינדיה תכונות משותפות עם זו של מונטוורדי מאותה תקופה: כרומטיות אקספרסיבית, דיסוננסים עם פתרונות יוצאי דופן ותחושת דרמה חריפה. למעשה, כמה מן המונודיות הארוכות יותר הן תמונות אופראיות לכל דבר, אף כי ד'אינדיה לא כתב שום יצירה שנקראה ספציפית "אופרה".
המדריגלים הפוליפוניים שלו שואלים לא פעם רעיונות מרקמיים מג'זואלדו, בעיקר הקבלה צד בצד של מוזיקה איטית, כרומטית ביותר ותרוצות דיאטוניות קלילות, כמעט קדחתניות; מבחינה זו ד'אינדיה היה בין ממשיכיו הבודדים של ג'זואלדו (עד המאה ה-20). חלק מן המוזיקה המאוחרת של ד'אינדיה יוצא דופן בהצגת היבטי השפעה של כמעט כל המלחינים האיטלקים בני זמנו בגבולות יצירה יחידה.