stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לויד בראון

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1892 שרון, ג'ורג'יה, ארצות הברית ארצות הברית 
 פטירה:  17 בפברואר 1950 (בגיל 57) וושינגטון, ג'ורג'יה, ארצות הברית ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג'יה  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  אקדמיית מחוז ריצ'מונד 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1917–1948 (כ־31 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-28
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  כוכב הכסף 
 
מייג'ור גנרל לויד דוידסון בראון (באנגלית: Lloyd Davidson Brown;‏ 28 ביולי 1892 – 17 בפברואר 1950) היה קצין בכיר בצבא ארצות הברית, שפיקד על הדיוויזיה ה-28 במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

לויד בראון נולד בשרון, ג'ורג'יה ב-28 ביולי 1892. הוא סיים את לימודיו באקדמיה של אוגוסטה, האקדמיה של מחוז ריצ'מונד בשנת 1908, ובאוניברסיטת ג'ורג'יה ב-1912. הוא היה חבר באחוות דלתא, תטא ופי בטא קפא, ולאחר לימודיו הועסק כמדריך באקדמיה הצבאית בג'ורג'יה.
בשמת 1917, באותה שנה שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה, קיבל בראון את דרגת קצונה בצבא ארצות הברית כלוטננט משנה, והוקצה לרגימנט הרגלים ה-26. במהלך המלחמה הוא שירת בחזית המערבית כמפקד פלוגה 'G', גדוד 2, רגימנט הרגלים ה-61, הדיוויזיה ה-5 של חיל המשלוח האמריקאי (AEF).
לאחר המלחמה הוא מילא כמה תפקידי ייעוץ ומטה ברגימנט הרגלים ה-45 בפיליפינים, ולאחר מכן ברגימנט הרגלים ה-131 בשיקגו, ואף סיים בהצלחה כמה קורסים במכללות הצבאיות. בתחילת מלחמת העולם השנייה שירת בראון במטה משרד המלחמה, ולאחר מכן שימש עוזר הרמטכ"ל בפעולות הדרכה במטה כוחות היבשה. במהלך תפקידו הוא הואשם בעידוד החלפת קציני המשמר הלאומי בקציני הצבא הסדיר, על ידי הערכת ביצועים שלישית על קציני המשמר הלאומי.
בשנת 1942 הוא מונה לעוזר מפקד הדיוויזיה ה-102 בדרגה זמנית של בריגדיר גנרל.
בפברואר 1943 הוא קיבל דרגה זמנית של מייג'ור גנרל, ומונה למפקד הדיוויזיה ה-28 במקום עומר בראדלי, שמונה לעוזרו של המפקד העליון של בעלות הברית, דווייט אייזנהאואר במערכה בצפון אפריקה. בראון הוביל את הדיוויזיה במהלך האימונים בארצות הברית, ובאוקטובר 1943 הפליגה הדיוויזיה לבריטניה. כוחות הדיוויזיה התאמנו שם עד סוף יולי 1944, ולאחר מכן נשלחו לצפון צרפת לקחת חלק במערכה בנורמנדי, ועם נחיתתם השתתפו בקרבות מבצע קוברה, בניסיון לפרוץ את המבוי הסתום בנורמנדי. בשל הביצועים הגרועים של הדיוויזיה, וחוסר הצלחתה בקרבות נגד הוורמאכט, הדיח צ'ארלס קורלט, מפקד הקורפוס ה-19, בתמיכתו של עומר בראדלי, את בראון, ומינה במקומו את ג'יימס אדוארד וורטון, אשר נהרג עד מהרה על ידי צלף, והוחלף על ידי נורמן קוטה.
בראון חזר לדרגת הקבע שלו בדרגת קולונל ושירת במגוון משימות מטה, לרבות מנהל בסיס ההדרכה לחיילי הרגלים עד פרישתו בשנת 1948. בשנת 1949 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, וב-17 בפברואר 1950 הוא מת בביתו בוושינגטון, ג'ורג'יה.
הערות שוליים

↑  Marquis Who's Who, Who Was Who in American History: The Military, 1975, page 68
↑  George Fuller Walker, Persons Lineage, 1951, page 106
↑  Army and Navy Register, Assignments of Officers, July 14, 1917, page 5
↑  Sarah Cantey Whitaker Allen, Our Children's Ancestry, 1935, page 437
1 2  William C. Sylvan, Francis G. Smith Jr., Normandy to Victory: The War Diary of General Courtney H. Hodges, 2009, Chapter 2, Footnote 14
↑  Kent Roberts Greenfield, Robert R. Palmer and Bell I. Wiley, United States Army in World War II: The Army Ground Forces, The Organization of Ground Combat Troops, 1987, page 13
↑  Michael E. Weaver, Guard Wars: The 28th Infantry Division in World War II, 2010, page 117
↑  Jim Dan Hill, The Minute Man in Peace and War: A History of the National Guard, 1964, page 414
↑  George Catlett Marshall, author, Larry I. Bland, Sharon Ritenour Stevens, editors, The Papers of George Catlett Marshall: "The Right Man for the Job”, December 7, 1941-May 31, 1943, 1991, pages 220, 226
↑  Paris (Texas) News, Assistant Division Commander For Maxey Reports, August 14, 1942
↑  Army and Navy Journal, Incorporated, Armed Forces Journal International, Volume 84, Issues 1-26, 1946, page 274
↑  Army and Navy Journal, Inc., Army and Navy Journal, Volume 86, Issues 1-26, 1948, page 474
מאורעות ינואר (ליטא)

הלוויית הקורבנות
אזרח ליטאי לא חמוש ניצב מול טנק סובייטי, שעות הבוקר המוקדמות של 13 בינואר 1991
האנדרטה סמוך לבניין הטלוויזיה
מאורעות ינואר (בליטאית: Sausio įvykiai) היו סדרה של עימותים אלימים בין האוכלוסייה האזרחית הלא-חמושה של ליטאים שתמכו בעצמאותה של ליטא, מול הכוחות המזוינים של ברית המועצות. המאורעות התרחשו בין 11 ל-13 בינואר 1991, לאחר הכרזת העצמאות של ליטא. כתוצאה מהעימותים בין הצבא הסובייטי לאזרחים נהרגו 14 אזרחי ליטא וכ-140 נפצעו. 13 בינואר, המכונה לעיתים "יום ראשון העקוב מדם", היה היום האלים ביותר במסגרת המאורעות. רוב העימותים התרחשו בבירת ליטא, וילנה, אך פעילות מלחמתית סובייטית התרחשה גם באזורים אחרים במדינה, בהם אליטא, שיאוליאי, וריאנה וקובנה.
13 בינואר 1991 הוא "יום מגני העצמאות של ליטא" (בליטאית: "Laisvės Gynėjų Diena") ומשמש כיום הזיכרון הרשמי של המדינה.
רקע

שלוש המדינות הבלטיות (ליטא, לטביה ואסטוניה) סופחו בכוח הזרוע על ידי ברית המועצות ב-1940, בעקבות פלישתה לארצות הללו במסגרת ההסכם הנאצי-סובייטי, אף שהעולם המערבי מעולם לא הכיר בחוקיותו של הסיפוח. הרפובליקה של ליטא הכריזה על עצמאותה ב-11 במרץ 1990. במהלך השנה הראשונה לאחר ההכרזה, אף מדינה (למעט הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית המולדובית, דהיינו מולדובה תחת הכיבוש הסובייטי) לא הכירה בה. המדינות המערביות הראשונות שהכירו בליטא הדמוקרטית העצמאית היו איסלנד ודנמרק, אך הדבר התרחש רק במהלך חורף 1991, כשנה מאוחר יותר. עד סוף 1991 ובעקבות התמוטטות ברית המועצות, כמעט כל מדינות העולם הכירו בליטא. ימיה הראשונים של הרפובליקה העצמאית היו קשים ואלימים. כך, בראשית אביב 1990 השתלטו כוחות סובייטיים על מבני ממשל וחינוך ששימשו את המפלגה הקומוניסטית. בנוסף, הטילה ברית המועצות מצור כלכלי על ליטא, שנמשך עד סוף יוני 1990, מה שהוביל לשיעור אינפלציה בגובה של 100% והמחירים במדינה המשיכו לטפס. בינואר 1991 נאלצה הממשלה הליטאית להעלות מחירים מספר פעמים, והפגנות של פרו-רוסים החלו להתארגן ברחבי המדינה.
רצף האירועים

ב-13 בינואר 1991 בשעה 1:50 לפנות בוקר החלו טנקים וחיילים סובייטים להקיף את בניין הטלוויזיה של וילנה. החיילים פתחו באש חיה אל עבר קהל אזרחים לא חמושים שהגנו בגופם על הבניין, והטנקים החלו לדרוס אותם תחת זחליהן. 14 אזרחים נהרגו במהלך המתקפה, רובם כתוצאה מהירי החי ושניים מהם לאחר שנדרסו על ידי הטנקים. חייל קומנדו סובייטי אחד נהרג מאש חבריו. בהמשך הלילה ובשעות הבוקר המוקדמות השתלטו החיילים על תחנות שידור במספר ערים ברחבי ליטא. בהמשך הבוקר החלו כמה עשרות אלפי תומכי עצמאות ליטאים להקים בריקדות נגד טנקים מסביב לבנייני הממשל המקומי, וכן הגנות בתוך המבנים עצמם. בכל אותן שעות נראו בקרב הקהל קהילות מתפללים, וכן נשמעו קריאות בעד עצמאותה של ליטא. על אף אירועי הלילה ואף על פי שהיו מצוידים היטב, החליטו חיילי צבא ברית המועצות לסגת לבסוף מהאזור ולא לחזור על מעשיהם. אירועי 13 בינואר מכונים לעיתים "יום ראשון העקוב מדם".
בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
להעיר את המלכה

| --- | --- |

 מבוסס על:  Victoria & Abdul: The True Story of the Queen's Closest Confidant 
 בימוי:  סטיבן פרירס 
 הופק בידי:  טים ביבן 
 תסריט:  לי הול 
 עריכה:  מלאני אוליבר 
 שחקנים ראשיים:  ג'ודי דנץ' (ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת) Simon Paisley Day (John W. Tyler) רובין סואנס (Arthur Bigge, 1st Baron Stamfordham) פול היגינס (Sir James Reid, 1st Baronet) Jonathan Harden (וילהלם השני, קיסר גרמניה) Amani Zardoe (הלנה, נסיכת הממלכה המאוחדת) Penny Ryder (סופיה, נסיכת הולנד) Sophie Trott (סופיה, נסיכת פרוסיה) Joe Caffrey טים מקמולן פנלה וולגר (Harriet Phipps) ג'וליאן וודהאם אדי איזרד (אדוארד השביעי) אלי פזל (Abdul Karim) אוליביה ויליאמס (Jane Spencer, Baroness Churchill) טים פיגוט-סמית (Henry Ponsonby) סיימון קאלו (ג'אקומו פוצ'יני) אדיל אקטר מייקל גמבון (רוברט גסקוין ססיל) John Rowe 
 מוזיקה:  תומאס ניומן 
 צילום:  דני כהן 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Working Title Films 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, Focus Features 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בספטמבר 2017 
 משך הקרנה:  112 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ביוגרפי, סרט היסטורי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   victoriaandabdul
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
להעיר את המלכה (באנגלית: Victoria & Abdul) הוא סרט קולנוע דרמטי קומי ביוגרפי משנת 2017 בבימויו של סטיבן פרירס.
התסריט נכתב על ידי לי הול. הסרט מבוסס על ספר באותו השם שנכתב על ידי שרבאני באסו (Shrabani Basu), והסיפור האמיתי על היחסים בין מלכת אנגליה, ויקטוריה ובין המשרת ההודי-מוסלמי שלה, עבדול כרים. מדובר בהמשכון בלתי רשמי לסרט "גברת בראון" משנת 1997. בסרט מככבים: ג'ודי דנץ', עלי פזאל, מייקל גמבון, אדי איזרד, טים פיגוט-סמית (זה הסרט האחרון בו שיחק) וואדיל אקטר. הקרנת הבכורה העולמית של הסרט הייתה במהלך פסטיבל הסרטים ה-74 של ונציה, והסרט יצא להקרנות מסחריות בבתי הקולנוע ב-15 בספטמבר 2017 בבריטניה, וב-22 בספטמבר בארצות הברית. הכנסות הסרט ברחבי העולם הן מעל ל-32 מיליון דולר.
עלילה

עבדול כרים, פקיד כלא צעיר מאגרה שבהודו, מקבל הוראה לנסוע לאנגליה לרגל חגיגות היובל למלוכת המלכה בשנת 1887 (ארבע שנים לאחר מותו של ג'ון בראון בסרט גברת בראון) כדי לתת לה סמל של הערכה מהודו. המלכה מגלה בעבדול קרים עניין הולך וגובר ובהמשך מתפתחת ביניהם מערכת יחסים ידידותית במהלכה המלכה מקדמת אותו, שומרת על מעמדו וממנה אותו ל-Munshi (מונשי, מורה) שלה. הוא הופך לאיש סודה של המלכה ובמובנים רבים האדם הקרוב לה ביותר עלי אדמות.
עבדול שנוא על ידי צוות בית המלוכה והמעגל הפנימי המקורב למלכה (הן משפחתה והן הצוות המקצועי המקיף אותה) שמוצא את עבדול כנחות ומתנגד לקידומו. היחס הזה מצד המקורבים למלכה ממשיך, בעוד המלכה מתייחסת לעבדול כבן משפחה ודואגת לו. המלכה גם מזמינה את אשתו לבוא לאנגליה והיא מגיעה בספינה ביחד עם אימה. בשנת 1901 לאחר מות המלכה, בנה של המלכה אדוארד השביעי, דוחה את עבדול ואשתו ושולח את שניהם בחזרה להודו. בסופו של דבר מתברר כי עבדול חזר להודו, שם הלך לעולמו בשנת 1909. הסרט מסתיים בסצנה בה נראה עבדול כורע לצד פסל של המלכה בסמוך לטאג' מהאל, ומנשק לה את כפות הרגליים ביראת כבוד, כמו בסצנות קודמות בסרט בהן נראה עבדול כרים מנשק את רגליה של המלכה.
השחקנים

ג'ודי דנץ' - המלכה ויקטוריה
עלי פזאל - עבדול כרים
אדי איזרד - ברטי, נסיך ויילס
טים פיגוט-סמית - סר הנרי פונסונבי
אדיל אקטר - מוחמד
סיימון קאלו - ג'אקומו פוצ'יני
מייקל גמבון - לורד סולסברי
ג'וליאן וודהאם - אליס יורק
אוליביה ויליאמס, - ג'יין ספנסר, הברונית צ'רצ'יל
פנלה וולגר - מיס פיפס
ג'ונתן הארדן - וילהלם השני, קיסר גרמניה
פול היגינס – ד"ר ריד
הפקת הסרט

ב-17 ביוני 2016, דווח כי ג'ודי דנץ' תשחק בסרט בתפקיד המלכה ויקטוריה (בהמשך לתפקידה בסרט "גברת בראון" משנת 1997). הסרט מבוסס על ספר באותו השם שנכתב על ידי הסופרת שרבני בסו. סטיבן פרירס נבחר לביים את הסרט. ב-5 באוגוסט 2016, הוכרז כי עלי פזאל ישחק את עבדול כרים, איש סודה של המלכה.
הסרט הוא שיתוף פעולה בין Working Title Films ו-BBC סרטים, הממומן על ידי ה-BBC ו-Focus Features. התסריט נכתב על ידי לי הול, המפיקים ביבן קדרון, טרייסי סיוורד, טים ביוואן, אריק פלנר, כשלצוות השחקנים נוספו אדי איזרד, מייקל גמבון, טים פיגוט-סמית ואדיל אקטר.
ביקורות

בביקורת באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה לדירוג של 68%, בהתבסס על 138 ביקורות, עם ממוצע דירוג של 6.2/10. בין היתר נכתב כי "ג'ודי דנץ' בתפקיד של המלכה ויקטוריה בסרט — זה כל מה שצריכה הדרמה התקופתית הזו על מנת להתגבר על הנרטיב."
הערות שוליים

↑  Ritman, Alex (17 ביוני 2016). "Judi Dench to play Queen Victoria in Stephen Frears' 'Victoria and Abdul'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-18 ביוני 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Jaafar, Ali (5 באוגוסט 2016). "Stephen Frears' 'Victoria and Abdul' Adds Ali Fazal And Eddie Izzard; Working Title-BBC Co-Pro, Focus Co-Fi And Distributing". Deadline.com. נבדק ב-8 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
לודייק מרולד

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1865 פראג 
 פטירה:  1 בדצמבר 1898 (בגיל 33) וינוהרדי, צ'כיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסני 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות יפות בפראג (1882)  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן (1887)  האקדמיה לאמנויות יפות בפראג (1889) 
 זרם באמנות:  Pleinairisme 
 הושפע על ידי:  ניקולאס גיסיס, לודוויג פון לפץ, Maximilian Pirner 
 יצירות ידועות:  Egg market in Prague, Surprise, Reader, The vegetable market in Paris, Portrait of Painter Karel Rašek, Man Sitting in a Café, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 חתימה:   
 
לודייק מרולד (בצ'כית: Luděk Marold;‏ 7 באוגוסט 1865 – 1 בדצמבר 1898) היה צייר ומאייר צ'כי, הידוע בעיקר בזכות הפנורמה שלו המתארת את קרב ליפאני, שנערך ב-1434. זהו הציור הגדול ביותר בצ'כיה, ולו ביתן משלו בגני התערוכה Výstaviště.
ביוגרפיה

הוא נולד מחוץ לנישואין וקיבל את שם המשפחה של אמו. אביו, שהיה קצין בצבא שנהרג בשנה שלאחר מכן במהלך מלחמת אוסטרו-פרוסיה ואמו מתה שש שנים מאוחר יותר. תשע השנים הבאות לחייו אינן מתועדות ברובן, ככל הנראה ניסה להיכנס לבית הספר לצוערים, אך נכשל בבחינות. בגיל שש עשרה הוא נכנס לאקדמיה לאמנויות יפות, אך למד רק שנה וגורש.
לימודיו התחדשו שנרשם לאקדמיה לאמנויות יפות, במינכן, שם מדריכיו היו לודוויג פון לופץ וניקולאוס גיזיס. כשהיה שם, הוא החליף רעיונות עם ציירים צ'כים אחרים כמו מיקולש אלס ואלפונס מוכה. הצלחותיו המקצועיות הראשונות הגיעו כמאייר עבור מספר מגזינים גרמניים וצ'כיים.
במהלך תקופה זו החל לסבול מקדחת שיגרון ולכן שב לפראג בשנת 1887, שם עבד בסטודיו של מקסימיליאן פירנר וערך פרסומים ל"איגוד מאנס החדש לאמנויות יפות", בראשות על ידי חברו הוותיק מיקולש אלס. שנתיים לאחר מכן, הוא קיבל מלגה ממלכתית ללימודים בפריז, שם מצא משרה בסטודיו של פייר-ויקטור גאלנד.
בשנת 1891 הוא התחתן. בשנה שלאחר מכן, לאחר מותו של גאלנד, הוא ויתר על המלגה שלו כדי להפוך לאמן עצמאי. הוא המשיך ליצור איורים לכתבי עת וספרים של סופרים צ'כים וקיבל מדליית זהב בתערוכה במינכן בשנת 1892. מאוחר יותר אימץ את סגנון האר נובו והחל לקבל הזמנות לפוסטרים. בשנת 1895, הוא נבחר כחבר ב"האקדמיה הצ'כית לאמנויות ולמדעים".
ב־1897 חזר לפראג, שם הציע ליצור לתערוכה פנורמה ענקית של קרב ליפאני, שהתרחש ליד פראג במאה ה-15. הצעתו התקבלה ולאחר שערך סקיצות של שדה הקרב, הוא החל לעבוד עליה בתחילת 1898. הוא שיתף פעולה עם קארל רשקה (1861–1918), צייר הנוף ואצלב יאנסה, האמן תיאודור הילשר (1866–1930).
הפנורמה הוא ציור ענק: גובהו 11 מטרים ואורך 95 מטרים. ללחץ להשלמת העבודה הענקית הזו על פי לוח הזמנים הייתה השפעה קטלנית על בריאותו השברירית ממילא והוא מת זמן קצר לאחר שהוצגה הפנורמה ב-1898.
רטרוספקטיבה גדולה של עבודתו נערכה בשנה שלאחר מכן.
שלושה רחובות נקראו על שמו; בדצ'ין, קלדנו ופראג.
גלריה

שוק הביצים בפראג
יושב על כורסה
נהג הכרכרה
מודעת פרסום
על מדרגות המבצר החדש
הערות שוליים

1 2  Rodon - knihovna, umění, hudba, fotogalerie, www.rodon.cz
↑  V. Kratinová: "Marold Luděk". In: Österreichisches Biographisches Lexikon 1815–1950 (ÖBL). Vol. 6, Austrian Academy of Sciences,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412696505171  PLWABN: 9810702651105606  BNE: XX5431807  BnF: cb135173721 (data)  GND: 121474704  ISNI: 0000 0001 0867 4059  LCCN: n90636251  NKC: jk01080280  NTA: 069304327  RERO: 02-A003563756  RKD: 52756  SUDOC: 067058485  ULAN: 500094150  VcBA: 495/345330  VIAF: 7545002   WorldCat (עם VIAF): 7545002 
לודייק מרולד, קטע מציור קרב ליפאני, 1898
לויד בנקס

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1982 (בן 42) בולטימור, ארצות הברית 
 שם במה:  Lloyd Banks 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  August Martin High School 
 סוגה:  מוזיקת היפ הופ, גנגסטא ראפ, היפ הופ של החוף המזרחי, הארדקור ראפ 
 חברת תקליטים:  שיידי רקורדס, ג'י-יוניט רקורדס 
 www.lloydbanks.com
 פרופיל ב-IMDb
 
לויד בנקס
כריסטופר צ'ארלס לויד (אנגלית: Christopher Charles Lloyd‏; נולד ב-30 באפריל 1982) הידוע כלויד בנקס הוא ראפר אמריקאי, החבר בקבוצת ההיפ-הופ ג'י יוניט.
ביוגרפיה

בנקס נולד בבולטימור, מרילנד וגדל בשכנות ג'מייקה הדרומית בקווינס, ניו יורק. הוריו היו צעירים ולא נשואים. אמו הייתה פורטוקנית ואביו אפרו-אמריקאי. במשך תקופת ילדותו אביו היה בכלא ואימו עבדה ברוב שעות היממה והוא היה צריך לטפל באחיו הקטן. לויד בנקס גר קרוב ל-50 סנט וטוני יאיו והתחיל לכתוב שירי ראפ בגיל צעיר. הוא פרסם את שיריו בקלטות.
בספטמבר 2001 הוא נורה 2 פעמים בזמן קרב יריות שהתחולל בשכונתו. 
50 סנט הקים את ג'י יוניט ביחד עם בנקס, טוני יאיו ויאנג באק. 
50 סנט הקים את חברת התקליטורים ג'י יוניט שכללה את שלושת חבריו. 
חברת התקליטורים ג'י יוניט הוציאו את האלבום Beg For Mercy שמכר כ-4 מיליון עותקים ברחבי העולם ונחשב כהצלחה בינונית. 
באלבום השתתפו בנקס, 50 סנט ויאנג באק. לפני הקלטת הדיסק טוני יאיו נשלח לכלא בגלל החזקת נשק ללא רישיון, הוא השתחרר שנתיים אחר כך על תנאי.
לויד בנקס הוציא 3 אלבומים והוא מתכנן אלבום רביעי. 
לויד בנקס מוציא שירי הקנטות רבים עם ג'י יוניט, בין הנעלבים כוללים: ג'ה רול, דה גיים, פאט ג'ו ונאז.
דיסקוגרפיה

2004 – The Hunger for More
2006 – Rotten Apple
2007/08 – Gang Green
לויד לה ביץ'

לויד ברינגטון לה ביץ' (באנגלית: Lloyd Barrington La Beach; ‏28 ביוני 1924 - 17 בפברואר 1999) היה אתלט פנמי, בעל 2 מדליות ארד אולימפיות בריצות ל-100 מטר ול-200 מטר, ובכך היה לאתלט הראשון מפנמה שזכה במדליה אולימפית, מתוך שניים, אירווינג סלדינו האתלט השני שזכה במדליית אולימפית וכן שיאן עולם בריצות אלו.
ביוגרפיה

לה ביץ' נולד בפנמה סיטי להורים מהגרים מג'מייקה. בהיותו תלמיד בבית הספר משפחתו חזרה לג'מייקה. אחיו הצעיר, ביירון, אף הוא אתלט אולימפי בעבר. בהמשך הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
במשחקי מרכז אמריקה והקריביים שנערכו בברנקייה, קולומביה בשנת 1946 זכה לה ביץ' במדליית זהב בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה > שיאן עולם

בתחרות שנערכה בפרזנו, קליפורניה ב-15 במאי 1948 השווה לה ביץ' בריצת 100 מטר את השיא העולמי של ג'סי אוונס בתוצאה של 10.2 שניות. חודש לאחר מכן, בתחרות שנערכה בקומפטון, קליפורניה הוא קבע שיא עולם חדש בריצת 200 מטר.
באולימפיאדת לונדון (1948) זכה לה ביץ' בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 10.6 שניות, אחרי הריסון דילארד שקבע שיא אולימפי חדש של 10.30 שניות ובארני איוול (10.4 שניות) ובריצת 200 מטר בתוצאה של 21.2 שניות, אחרי מל פטון שקבע שיא אולימפי חדש של 21.1 שניות ואיוול (21.1 שניות), שלושתם מארצות הברית.
בשנת 1957 פרש לה ביץ' מספורט תחרותי ובשנת 1999 נפטר בבית חולים בניו יורק.
שיאים אישיים

ריצת 100 מטר: 10.2 שניות (1948) שיא עולם
ריצת 200 מטר: 20.7 שניות (1950)
למרקוס ריד

| --- | --- |

למרקוס ריד במדי הפועל חיפה 2017
 לידה:  31 באוקטובר 1988 (בן 35) דאלאס, טקסס שבארצות הברית
 עמדה:  גארד
 גובה:  1.96 מטר
 מכללה:  ארלינגטון טקסס
 דראפט:  לא נבחר, 2012 פורטלנד טרייל בלייזרס
 קבוצות כשחקן
 2012    2012 - 2013   2013 - 2014   2014 - 2015   2015   2015 - 2016   2016-2017  2017   2017 - 2018:  אנטוורפ ג'יינטס   לולאה בק.ק   אתאה אגומיס   אריס סלוניקי   רואן   קוטקה   קייבי פיה   מורש באסקט  הפועל חיפה
למרקוס ריד השלישי (באנגלית: LaMarcus Reed III; נולד ב-31 באוקטובר 1988 בדאלאס, ארצות הברית) הוא כדורסלן אמריקאי בעמדת הגארד אשר משחק בבלקן בוטבגרד מהליגה הבולגרית.
קריירה

ריד החל את הקריירה שלו בעונת 2008/09 בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת טקסס ארלינגטון, שם שיחק כארבע עונות. בסיום תקופות המכללות, ולאחר שלא נבחר בדראפט הצטרף לליגת הקיץ ונבחן בקבוצת ה-NBA פורטלנד טרייל בלייזרס, אך לאחר שלא הרשים בליגת הקיץ שוחרר מהקבוצה לאחר שני משחקים. בסיום הקיץ, לאחר שלא הצליח למצוא קבוצה בארצות הברית, הצטרף ריד לאנטוורפ ג'יינטס מהליגה הבלגית, זמן קצר לאחר תחילת העונה שוחרר מהקבוצה וחתם בלולאה מהליגה השוודית הראשונה.
בעונת 2013/14 עבר לאתאה אגומיס מהליגה הקפריסאית במדייה הפך לשחקן דומיננטי ובעל יכולת קליעה מרשימה.
בעונת 2014/15 עבר לקבוצת אריס סלוניקי מצמרת הליגה היוונית. באריס הרבה ריד לשחק ואף נחשב לשחקן מפתיע ובעל מהלכים לא צפויים אך על אף זאת עבר בסוף אותה עונה לרואן מהליגה הצרפתית השנייה. במדי רואן לא הצליח ריד להרשים ובתום עונה חלשה יחסית עזב את הקבוצה.
בעונת 2015/16 עבר לקוטקה מהליגה הפינית, במדי קטוקה ריד השתלב מבחינה מקצועית והרבה לקלוע בעיקר מחוץ לקשת ומזריקות בחצי טווח, אך לא הרבה לקלוע מתחת לסל עקב גובהו הנמוך יחסית לשחקנים האחרים.
בעונת 2016/17 עבר לשחק בקבוצת קייבי פיה מBKT סופרליגה הקוסובית ושיחק במדיה גם בליגה הבלקנית. במהלך העונה עבר לשחק בקבוצת מורש באסקט מהליגה הרומנית ושיחק עמה ביורופקאפ.
בעונות 2017/18 חתם בהפועל חיפה מהליגה הלאומית בישראל.
בינואר 2018 עזב ריד את הפועל חיפה.
הערות שוליים

↑  כפיר חודדה, ‏"קרי קרטר חתם בהפועל חיפה, למרקוס ריד שוחרר", באתר ONE‏, 11 בינואר 2018
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "למרקוס ריד".
לויד בלנקפיין

| --- | --- |

 לידה:  20 בספטמבר 1954 (בן 70) הברונקס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Lloyd Craig Blankfein 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק 
 השכלה:  הרווארד קולג'  בית הספר למשפטים בהרווארד  תיכון תומאס ג'פרסון 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מעסיק:  גולדמן זקס 
 תפקיד:  מנהל כללי (2006–30 בספטמבר 2018)  מנהיג (2006) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  Financial Times Person of the Year (2009) 
 
לויד קרייג בלנקפיין (בשם מלא באנגלית: Lloyd Craig Blankfein;‏ נולד ב-20 בספטמבר 1954) הוא עורך דין יהודי-אמריקאי, המשמש כמנכ"ל בנק ההשקעות גולדמן זקס משנת 2006.
קורות חיים

נולד בשנת 1954 למשפחה יהודית ברובע הברונקס, למד משפטים באוניברסיטת הרווארד, וקיבל תואר Juris Doctor במשפטים בשנת 1978.
התחיל את עבודתו המשפטית בחברת עורך דין "Proskauer Rose", ולאחריה בחברת "Donovan, Leisure, Newton & Irvine".
בשנת 1981 הצטרף לבית מסחר בשם "J. Aron & Co", שהיה בבעלות בנק ההשקעות גולדמן זקס. בין השנים 1994 ו- 1997 עמד בראש מחלקת המטבע והסחורות בבנק ההשקעות.
בשנת 2002 מונה לסגן יושב ראש בנק ההשקעות, ובשנת 2006 מונה להיות יושב ראש ומנכ"ל הבנק, לאחר שקודמו, הנרי פולסון, מונה לשר האוצר האמריקאי. הוא כיהן כמנכ"ל ויו"ר עד שנת 2018, ומאז 2019 הוא משמש כיו"ר בכיר של הבנק.
בשנת 2009 זכה לתואר "איש השנה" של המגזין פייננשל טיימס. מנגד, מגזין פורבס תיאר אותו כ"אחד המנכ"לים השערורייתיים של שנת 2009".
בשנת 2011 העיד בפני ועדת החקירה לבחינת המשבר הפיננסי בארצות הברית ובפני הקונגרס האמריקאי, ושם טען כי לא היה זה מתפקיד הבנק ליידע את לקוחותיו כי הוא מהמר נגד השקעותיהם. באותה השנה נפתחה נגד הבנק חקירה על ידי רשות ניירות ערך האמריקאית, והסנאטור קארל לוין אף טען כי בלנקפיין הטעה את הקונגרס. בסופו של דבר החקירה התמוססה, כמו חקירות דומות נגד בנקאים אחרים.
בלנקפיין מזוהה עם המפלגה הדמוקרטית, ותרם כספים למסע הבחירות של הילרי קלינטון בשנת 2007 וכן לזה של ברק אובמה ב-2008.
הוא נשוי ואב לשני ילדים.
הערות שוליים

↑  Lloyd Blankfein Net Worth, Celebrity Net Worth, ‏2020-12-27 (באנגלית אמריקאית)
↑  Coster, Helen "The Biggest CEO Outrages Of 2009 - This year's C-Suite Hall of Shame". Forbes. Retrieved December 25, 2009.
↑  Quinn, James (April 28, 2010). "Goldman boss Lloyd Blankfein denies moral obligation towards clients". The Daily Telegraph (London). Retrieved April 29, 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1178421694  VIAF: 5889155105784276320006   WorldCat (עם VIAF): 5889155105784276320006
מגזין טיים לילדים

שער מגזין טיים לילדים בתחילת שנת 2009
מגזין טיים לילדים (באנגלית: Time For Kids או בקיצור TFK) הוא מגזין שיוצא לאור בידי הטיים מגזין אשר מופץ בעיקר לילדים. המגזין מדווח מעט מהמתרחש בארצות הברית, "קריקטורת השבוע" ועוד טורים קבועים ומאמרים שונים הקשורים בתרבות פופולרית שעשויה לעניין קוראים אמריקאים צעירים יותר.
המגזין מופץ כל שבוע במהדורה בת שמונה עמודים בעיקר בכיתות בית הספר, באירועים מיוחדים מפורסמים גם מהדורות נוספות נוסף על למגזין הקבוע (בכל שנה לקראת סוף שנת הלימודים בארצות הברית מתפרסם פרק המוקדש במיוחד לנושא איכות הסביבה). נוסף על כך, מפעיל המגזין אתר אינטרנט שמפרסם חדשות יומיומיות ומפעיל את התוכנית "ילדים כתבים של TFK".
משחק הטריוויה שפורסם על ידי המגזין, "Don't Quote Me" ("אל תצטט אותי"), זכה במספר פרסים והפך פופולרי ביותר.
לואיס פאוול

לואיס פרנקלין פאוול הבן (באנגלית: Lewis Franklin Powell;‏ 19 בספטמבר 1907 – 25 באוגוסט 1998) היה שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1972–1987. הוא נחשב מתון בעניינים שיפוטיים.
שנותיו הראשונות

פאוול נולד בספולק שבווירג'יניה. הוא למד באוניברסיטת וושינגטון אנד לי, בה השיג הן תואר ראשון והן תואר במשפטים. בתקופת לימודיו היה נשיא מועצת הסטודנטים. לאחר מכן השיג תואר מאסטר במשפטים מאוניברסיטת הרווארד.
בזמן מלחמת העולם השנייה היה קמ"ן בצבא ארצות הברית. הוא הגיע עד לדרגת קולונל (אלוף-משנה).
פאוול נעשה שותף במשרד עורכי דין גדול בווירג'יניה ואף ניהל אותו במשך מספר שנים. כעורך דין פרטי, תחום העיסוק העיקרי שלו היה דיני תאגידים (בעיקר מיזוגים ורכישות).
ב-1936 הוא נישא לג'וזפין פירס ראקר. נולדו לו שלוש בנות ובן. אשתו נפטרה ב-1996.
קריירה

פאוול היה נשיא לשכת עורכי הדין האמריקנית בשנים 1964–1965. בתפקיד זה פעל רבות למען מתן שירותים משפטיים לעניים ושיתף פעולה עם הממשל הפדרלי בתחום זה.
ב-1971 הוא כתב מזכר לצמרת לשכת הסחר האמריקנית (המקבילה האמריקאית להתאחדות התעשיינים). המזכר נשא את הכותרת "מתקפה על מערכת היוזמה החופשית האמריקנית". במזכר, פאוול חזה את אופני הפעולה העתידיים של תאגידים, וטען כי הם ישנו את החברה ותהיה להם מעורבות גוברת בחייו של האדם היחיד.
הוא היה חבר דירקטוריון ביצרנית הסיגריות פיליפ מוריס בין השנים 1964–1971, ואף יצג אותה כעורך-דין במספר תיקים.