stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאיר אגמון
הערות שוליים

↑  כאן דוקו | רחל אגמון - Rachel Agmon - סרטו של יאיר אגמון
↑  תוכנית עמיתי ברונפמן (ארכיון)
↑  יואב בירנברג, הרפרטואר של הקאמרי: "מלצרית", המשך ל"מלאכים באמריקה" ומחזה שתלחין נונו, באתר ynet, 24 במאי 2023
↑   גילי איזיקוביץ, אחרי עיכוב של חודשים — אלו הם זוכי פרס היצירה לסופרים עבריים, באתר הארץ, 7 במאי 2023
↑  הכריכה של "יום אחד באוקטובר" מבטיחה שלא נוכל להניח את הספר, עשיתי בדיוק ההפך, באתר כיפה, ‏2024-03-26
↑  גילי איזיקוביץ, למעלה מ-80 ספרים שעוסקים ב-7 באוקטובר כבר ראו אור, והמגמה צפויה להתגבר, באתר הארץ, 25 ביוני 2024
↑  רבי המכר של ישראל היום: המצעד חוגג שנה, באתר www.israelhayom.co.il
↑  מערכת ספרים, רבי המכר של ישראל היום: שבוע הספר בשיא, באתר ישראל היום, 27 ביוני 2024
↑  ראיון מאתר הפסטיבל במינכן (ארכיון)
↑  הסרט 'יגון' באתר מאקו
↑  מאיה כהן, פרסי אופיר 2019: אלו המועמדים הסופיים, באתר ישראל היום, ‏22 ביולי 2019
↑  "הנערים" היא הזוכה הגדולה בטקס פרסי הטלוויזיה, באתר ‏מאקו‏, 29 באפריל 2020
↑  יוצר הסרט שעורר סערה מגיב לביקורת: "סרט לא פשוט", באתר אייס, 29 ביוני 2023
↑  מיכאל אברהם, המדרשיה: "היה היה בית ספר" (טור 577), באתר הרב מיכאל אברהם, ‏2023-06-27
↑  בשיחה עם שיר ראובן בתוכנית "איך לעשות דברים", כאן תרבות.

פרק 15: יאיר אגמון | איך לחזור בשאלה
↑  יום אחד באוקטובר - לקריאת הפרק הראשון באתר סטימצקי, באתר www.steimatzky.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306445005171  BnF: cb16698267n (data)  GND: 1221656988  ISNI: 0000 0003 5559 8997  LCCN: no2009162639  VIAF: 101508227   WorldCat (עם VIAF): 101508227
דונלד רמספלד

דונלד הנרי רמספלד (באנגלית: Donald Henry Rumsfeld;‏ 9 ביולי 1932 – 29 ביוני 2021) היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי רפובליקני. שימש כמזכיר ההגנה ה-13 תחת הנשיא ג'רלד פורד בין השנים 1975–1977 וכמזכיר ההגנה ה-21 תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש בין השנים 2001–2006. היה מזכיר ההגנה הצעיר ביותר (בגיל 43) והמבוגר ביותר (בגיל 74). כמו כן, הוא האדם היחיד שהחזיק במשרה בשתי קדנציות לא רצופות והשני מבחינת משך הזמן ששימש בתפקיד, לאחר רוברט מקנמארה.
ביוגרפיה

רמספלד נולד בשיקגו, אילינוי וגדל בפרבר המבוסס, וינטקה (אנ'). רמספלד היה חניך בתנועת הצופים ואף קיבל את אות "צופה העיט" (Eagle Scout) בשנת 1949, ההישג הגבוה ביותר שניתן לקבל בתנועת הצופים של אמריקה. במהלך שנת 1949 רמספלד התגורר והתנדב בחוות הצופים פילמונט. הוא בעל תואר ראשון במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת פרינסטון. במהלך לימודיו השלים קורס קצינים במסגרת העתודה האקדמית של צי ארצות הברית והוסמך כסג"ם. מיד לאחר סיום לימודיו בשנת 1954 התגייס לצי, השלים קורס טיס והוסמך כטייס קרב ושירת בין היתר כמדריך טיסה. בשנת 1957 השתחרר משירותו בצי, אולם הוסיף לשרת במילואים. בשנים 1963–1969 שימש כנציג המחוז ה-13 של אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית. לאחר מכן שימש רמספלד כשגריר ארצות הברית לנאט"ו ובמגוון תפקידים תחת הנשיא ריצ'רד ניקסון, ביניהם יועץ לנשיא. תחת הנשיא ג'רלד פורד שימש כראש הסגל של הבית הלבן ובשנים 1975–1977 שימש כמזכיר ההגנה ה-13. ב-1977 הוענק לו תואר הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית, מדליית החירות הנשיאותית.
בשנת 2001 מינה אותו הנשיא ג'ורג' ווקר בוש למזכיר ההגנה בממשלו. רמספלד שימש בתפקיד במהלך פיגועי 11 בספטמבר ובהמשך לכך במהלך מלחמת אפגניסטן. רמספלד נחשב לאחד מהוגיה, מעצביה ומוביליה של מלחמת עיראק. כמזכיר ההגנה בכהונתו השנייה יזם רמספלד והוביל שורה של רפורמות בכוחות המזוינים של ארצות הברית במטרה להתאים אותם לעימותים המודרניים. בין היתר פיטר את מפקד צבא היבשה והחליפו בפיטר סקומייקר, שחזר לשם כך מפרישה לשירות פעיל, ערך שינוי באופן הרכש וההצטיידות, המשיך את התהליך של צמצום והקטנת הכוחות המזוינים. בשתי המערכות, באפגניסטן ובעיראק, דרש רמספלד כי המערכה תחל מהר ככל האפשר ומבלי להמתין עד לצבירת סדרי הכוחות שביקשו מפקדי הצבא, שנראו מוגזמים בעיניו.
הלך לעולמו ב-29 ביוני 2021 בגיל 88.
ביוגרפיה > התנגדותו לשחרור ג'ונתן פולארד

רמספלד התנגד באופן תקיף לשחרורו או חנינתו של המרגל ג'ונתן פולארד. בשנת 1998, כתגובה לדיווחים בתקשורת על כך שהנשיא קלינטון שוקל לתת חנינה לפולארד, ראמספלד שיגר מכתב לנשיא וביקש ממנו שלא להעניק את החנינה. במכתב נטען ששחרורו של פולארד עומד בניגוד לאינטרסים של ארצות הברית והוא חתום על ידי שבעה מזכירי הגנה לשעבר כולל רמספלד עצמו. בסופו של דבר, קלינטון החליט שלא להעניק חנינה לפולארד.
גם לאחר קביעת מועד שחרורו של פולארד בנובמבר 2015, דבק ראמספלד בהתנגדותו לשחרור, וטען כי מדובר ב"רעיון גרוע".
ביוגרפיה > התפטרותו

לפני מלחמת עיראק ובמהלכה טען רמספלד כי לעיראק יש תוכנית נשק פעילה להשמדה המונית - מאגרים שמעולם לא נמצאו, ולמעשה גם לא הייתה להם עדות של ממש בדו"חות המודיעין עת הכריז על כך. פקידי ממשל בוש טענו גם כי התקיימו יחסים מבצעיים בין אל-קאעידה לסדאם חוסין. דו"ח המפקח הכללי של הפנטגון מצא כי עוזרו המדיני של רמספלד, דגלאס פיית, "פיתח, הפיק ואז הפיץ הערכות מודיעיניות חלופיות בנוגע ליחסי עיראק ואל-קאעידה, שכללו כמה מסקנות שאינן עולות בקנה אחד עם הקונצנזוס של קהילת המודיעין, למקבלי ההחלטות הבכירים".
בשנת 2006 הוטחה ברמספלד ביקורת קשה עקב המצב הקשה במלחמה בעיראק. רמספלד נחשב, מבין ראשי הממשל, מהתומכים העיקריים ביציאה למלחמה. עיקר הטענות היו על התמקדות במלחמה ללא חשיבה מספקת על המצב שיבוא בעקבותיה ועל כך שקיצץ מתקציב מטוס הקרב ה-F-22. ביקורת הייתה גם בנושאים צבאיים ובמרכזה מכתב של שמונה גנרלים ואדמירלים לשעבר שקראו לרמספלד להתפטר. בנוסף, נמתחה ביקורת רבה על האישור שניתן על ידי רמספלד לשיטות חקירה אלטרנטיביות, שנטען[דרושה הבהרה] כי עלו כדי עינויים. ידוע, בהקשר זה, מה שזכה לכינוי "מזכר רמספלד", שעמד במוקד ספרו הביקורתי של פיליפ סאנדס, 'צוות הטרור - מזכר רמספלד והבגידה בערכים האמריקאיים'.
הנשיא בוש הביע בו תמיכה. גם בתקופה שלפני הבחירות לבית הנבחרים האמריקני בשנת 2006, טען הנשיא בוש במספר הזדמנויות שרמספלד יישאר בתפקיד מזכיר ההגנה כל עוד הוא משמש כנשיא. אולם לאחר הבחירות בהן איבדו הרפובליקנים את השליטה בבית לטובת הדמוקרטים לאחר 12 שנים, בוש הודיע שרמספלד יתפטר מתפקידו כמזכיר ההגנה. רפובליקנים רבים ראו את ההודעה על ההתפטרות כמאוחרת מדי, שכן היו סבורים שהיו זוכים בקולות רבים יותר לו המצביעים ידעו על ההתפטרות.
בוש מינה לתפקיד מזכיר ההגנה את ד"ר רוברט גייטס. במסיבת עיתונאים בה הודיע הנשיא על התפטרותו של ראמספלד ומינויו של גייטס, הוא טען שאמריקה והעולם בטוחים יותר בשל שירותו ומנהיגותו של דונלד רמספלד.
הערות שוליים

↑  Charting the Road to Tomorrow, scoutingmagazine.org
↑  President Addresses 2005 National Boy Scout Jamboree, georgewbush-whitehouse.archives.gov
↑  Defense.gov Transcript: Secretary Rumsfeld's Remarks at the White House Conference on Cooperative Conservation, archive.defense.gov(הקישור אינו פעיל, 1.7.2021)
↑  טל שניידר, אדריכל המלחמה הולך הביתה, באתר nrg‏, 8 בנובמבר 2006.
↑  מאת אמיר אורן, היפוכו של דגם רמספלד, באתר הארץ, 24 ביוני 2003.
↑  עפר שלח, רביב דרוקר, בומרנג, הוצאת כתר, 2005, עמוד 282.
↑  עפר שלח, "האומץ לנצח", תל אביב: ידיעות ספרים, 2015, עמודים 270-269.
↑  סוכנויות הידיעות, הלך לעולמו דונלד רמספלד, שר ההגנה האמריקני בזמן מלחמת המפרץ השנייה, באתר ynet, 30 ביוני 2021
↑  סוכנויות הידיעות, שר ההגנה האמריקאי לשעבר: "לא לשחרר את פולארד", 27 ביולי 2015
| פרס פטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | ג'ון אדמס / לורנס אוליבייה (1980) ‏•‏‏ סטיב פורסט (1981) ‏•‏‏ אד מקמהון (1982) ‏•‏‏ ג'ים נאבורס (1983) ‏•‏‏ ברוק שילדס (1984) ‏•‏‏ רוב לאו (1985) ‏•‏‏ ג'רום בנטון (1986) ‏•‏‏ דייוויד מנדנהול (1987) ‏•‏‏ דן אקרויד (1988) ‏•‏‏ כריסטופר אטקינס (1989) ‏•‏‏ דונלד טראמפ (1990) ‏•‏‏ דן אקרויד (1991) ‏•‏‏ טום סלק (1992) ‏•‏‏ וודי הרלסון (1993) ‏•‏‏ או. ג'יי. סימפסון (1994) ‏•‏‏ דניס הופר (1995) ‏•‏‏ מרלון ברנדו (1996) ‏•‏‏ דניס רודמן (1997) ‏•‏‏ ג'ו אסטרחס (1998) ‏•‏‏ אחמד בסט (1999) |  |
| 2000–2019 | ברי פפר (2000) ‏•‏‏ צ'רלטון הסטון (2001) ‏•‏‏ היידן כריסטנסן (2002) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (2003) ‏•‏‏ דונלד רמספלד (2004) ‏•‏‏ היידן כריסטנסן (2005) ‏•‏‏ מ. נייט שאמלאן (2006) ‏•‏‏ אדי מרפי (2007) ‏•‏‏ פירס ברוסנן (2008) ‏•‏‏ בילי ריי סיירוס (2009) ‏•‏‏ ג'קסון ראת'בון (2010) ‏•‏‏ אל פצ'ינו (2011) ‏•‏‏ טיילור לאוטנר (2012) ‏•‏‏ ויל סמית' (2013) ‏•‏‏ קלסי גראמר (2014) ‏•‏‏ אדי רדמיין (2015) ‏•‏‏ ג'סי אייזנברג (2016) ‏•‏‏ מל גיבסון (2017) ‏•‏‏ ג'ון סי. ריילי (2018) ‏•‏‏ ג'יימס קורדן (2019) |  |
| 2020–הווה | רודי ג'וליאני (2020/21) ‏•‏‏ ג'ארד לטו (2021) ‏•‏‏ טום הנקס (2022) ‏•‏‏ סילבסטר סטאלון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303981105171  PLWABN: 9810589158405606  BIBSYS: 3012411  BNE: XX5413774  BnF: cb13021608n (data)  CANTIC: a11247757  CiNii: DA17489040  GND: 124801757  ICCU: TO0V082750  ISNI: 0000 0000 7836 1114  LCCN: n93082884  MusicBrainz: 1a460ab5-088a-4f1f-b9e6-6dd0318a3931  NARA: 10573956  NDL: 01148047  NKC: jo2003163173  NLK: KAC201300591  NTA: 261987690  RERO: 02-A003771004  SNAC: w67q9px1  SUDOC: 057244588  US Congress: R000508  VIAF: 41974687   WorldCat (עם VIAF): 41974687
בורגה ברנדה

בורגה ברנדה ב-2008.
בורגה ברנדה (בנורווגית: Børge Brende;‏ נולד ב-25 בספטמבר 1965) הוא נשיא הפורום הכלכלי העולמי, ובעברו פוליטיקאי נורווגי מהמפלגה השמרנית, שכיהן מה-16 באוקטובר 2013 עד 20 באוקטובר 2017 כשר החוץ של ממשלת נורווגיה.
רקע

הוא נולד ברולדאל (אנ') כבנם של קנוט וקארי, אביו היה מהנדס. בגיל צעיר עברה המשפחה לטרונדהיים. כשהיה בן 15 נסע לארצות הברית במסגרת חילופי סטודנטים ולמד כלכלה ומשפטים.
קריירה

הצטרף למפלגה השמרנית בשנת 1985, והתקבל כחבר בסטורטינג (הפרלמנט הנורווגי) בשנת 1997. בין השנים 2001–2004 כיהן כשר לאיכות הסביבה, ובשנת 2005 מונה לשר המסחר והתעשייה ב-2008 מונה למזכיר הכללי של ארגון הצלב האדום הנורווגי. ב-2011 הצטרף לפורום הכלכלי העולמי.
ב-2013 מונה לשר החוץ. זמן קצר לאחר מינויו ביקר בישראל וברשות הפלסטינית, ונפגש עם בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן ויאיר לפיד. בריאיון למעריב אמר ברנדה: "אני מבקר פה חמישה שבועות אחרי קבלת המינוי שלי ואחת המטרות המרכזיות שלנו היא להראות את המחויבות שלנו לאזור ולישראל, וכן להראות שאנחנו מאוד רוצים להמשיך ולהעמיק את היחסים בין שתי המדינות שלנו". בשנת 2015 בירך ברנדה את הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. ב-2017 סיים את תפקידו. שרת ההגנה, אינה מארי אריקסן סוריידה החליפה אותו בתפקיד זה.
בינואר 2017 נועד עם ראש ממשלת ישראל ושר החוץ בנימין נתניהו, ובפברואר 2022 נפגש עם שר הביטחון בני גנץ במסגרת ועידת מינכן לביטחון.
הערות שוליים

↑  Børge Brende blir Røde Kors-sjef
↑  Norwegian Red Cross Chief to Join World Economic Forum
↑  השר לפיד: עלינו לרכוש מחדש את הקשבת העולם ערוץ 7.
↑  נורווגיה: "נפסיק לקרוא להחרמת ישראל" באתר nrg.
↑  ראש הממשלה נתניהו נפגש עם שר החוץ הנורווגי, בורגה ברנדה, באתר משרד החוץ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 90708527  ISNI: 0000 0000 3545 1750  LCCN: n95032268  VIAF: 31241235   WorldCat (עם VIAF): 31241235
אדוארד קוזנצוב

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1939 מוסקבה
 פטירה:  22 בדצמבר 2024 (בגיל 85) ישראל 
 שם לידה:  אדוארד גרזון
 מדינה:  ישראל
 לאום:  יהודי
 עיסוק:  עורך תחנת רדיו "ליברטי", גרמניה. עורך עיתון "ורמיה", עורך עיתון "וסטי", עורך עיתון "מיג ניוז"
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית,עברית, אנגלית, רוסית, ספרדית, גרמנית
 יצירות בולטות:  יומני כלא, אני אזרח ישראל, מרתון למורדוביה
 בת זוג:  סילווה זלמנסון 1970–1980, לריסה גרשטיין 1983–2023
 צאצאים:  ענת זלמנסון-קוזנצוב
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס גוליבר לספר הזר בטוב ביותר 1975/ פרס מפעל חיים תרומה לעיתונאות בשפה הרוסית בישראל 2018 (ערוץ 9)
 
אדוארד קוזנצוב (ברוסית: Эдуард Кузнецов;‏ 29 בינואר 1939 – 22 בדצמבר 2024) היה עורך, עיתונאי וסופר סובייטי-ישראלי שהיה אסיר ציון בברית המועצות.
ביוגרפיה

קוזנצוב נולד במוסקבה ב-1939.ואבשנת 1960, ביחד עם ולדימיר בוקובסקי ויורי גלנסקוב, נמנה עם מארגני אספות נוער ליד פסל מאיאקובסקי במוסקבה. ב-1961 נעצר לראשונה על ידי המשטר הסובייטי ונכלא לשבע שנים, לאחר שהקריא שירי מחאה מפרי עטו בכיכר מאיאקובסקי במוסקבה, ולאחר שפרסם סאמיזדאט נגד המשטר בשם "פניקס".
ב-15 ביוני 1970 הנהיג קוזניצוב, לצד מארק דימשיץ, ניסיון של ציונים מתנגדי משטר סובייטים לחטוף מטוס ריק מלנינגרד לשוודיה בדרך לישראל, על מנת לברוח מברית המועצות לאחר שלא קיבלו אישור יציאה. קוזנצוב ודימשיץ נידונו למוות, אך בעקבות לחץ בינלאומי הומתק עונשם ל-15 שנות מאסר. אשתו של קוזניצוב, סילווה זלמנסון, נדונה ל-10 שנות מאסר (שוחררה ב-1974 בעסקת החלפת אסירים ועלתה לישראל). ב-1979 שוחרר קוזניצוב מהכלא במסגרת עסקת חילופי אסירים עם ארצות הברית, יחד עם ארבעה אסירים נוספים, מתנגדי המשטר.
לאחר ששוחרר עלה קוזניצוב לישראל. ב-1980 נולדה לו ולאשתו, סילווה זלמנסון, בתם ענת. ב-1981 הזוג התגרש. בשנת 1982 התמודד בבחירות לכנסת במסגרת מפלגה רוסית ראשונה. הוא ניהל את מחלקת החדשות של רדיו חירות (1983–1990). ב-1991 היה העורך ביומון בשפה הרוסית "ורמיה" ועבר ב-1992, יחד עם קבוצה גדולה של עיתונאים אשר מחו נגד תנאי העסקתם, לעבוד ב"ווסטי", העיתון הרוסי הנפוץ בישראל, כעורך הראשי. בשנת 1999 החל לערוך את "מיג ניוז" ובשנים 2003–2007 היה העורך הראשי של האלמנך הספרותי והאמנותי "Nota Bene".
קוזנצוב נישא בשנית ללריסה גרשטיין, פעילת ישראל בעליה, שנפטרה בדצמבר 2023. הזוג התגורר ליד ירושלים.
ב-2017 קיבל פרס מפעל חיים מערוץ 9, על תרומתו לעיתונות בשפה הרוסית בישראל.
אדוארד קוזניצוב נפטר ב 22 בדצמבר 2024.
מספריו

יומני כלא - ספר אשר כתב ב-1973 בכלא הסובייטי בסתר ואשר הוברח למערב. הספר זכה בפרס "גוליבר" בצרפת ב-1974
אני אזרח ישראל! - ספר אשר כתב ב-1975 בכלא הסובייטי בסתר ואשר הוברח למערב.
ריצת מרתון במורדוביה - 1980, הוצאת כתר
כתבות וסרטים

"מבצע חתונה" - דוקומנטרי. סרטה של ענת זלמנסון-קוזנצוב, בתו של אדוארד
עלייה קשה: המראת העיתונות הרוסית - וקריסתה, באתר nrg
קוזנצוב ודימשיץ מגיעים לישראל, 30 באפריל 1979. בין מקבלי הפנים: מנחם בגין, יגאל ידין, אריה דולצין, דוד לוי. ארכיון AP
שלומית שרביט ברזילי, 50 שנה ל"מבצע חתונה" - בחזרה למטוס החטוף, באתר ynet, 17 בדצמבר 2020
אמיר לוי, 50 שנה ל'מבצע חתונה': "יצרנו את הסדק הראשון במסך הברזל", באתר מידה, 15 ביוני 2020
לקריאה נוספת

אני אזרח ישראל! : יומן מהכלא / אדוארד קוזנצוב - הספר היחידי שהוברח ממחנות העבודה הסובייטים ופורסם במערב. "יומן שרשם בכלא הסובייטי, בסתר, אדוארד קוזיצוב ואשר הוברח למערב. קוזנצוב שנתיתם בגיל צעיר מאביו היהודי, גודל על ידי אמו כרוסי ללא כל זיקה ליהדות, ורק בהתבגרו זיהה את עצמו עם העם היהודי והחל ללחום על זכותו לעלות לישראל. הוא נאשם בניסיון הנודע לחטוף מטוס (ריק) כדי לצאת מברית-המועצות, ונדון במשפט לנינגרד תחילה למוות, אך לאחר-מכן הוחלף ענשו בחמש-עשרה שנות מאסר". בשפות אחרות הספר נקרא "יומני כלא", אבל בעברית קיבל את הכותרת "אני אזרח ישראל". הספר מתורגם מרוסית לאנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית.
ריצת מראתון למורדוביה / אדוארד קוזנצוב
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007279171005171  PLWABN: 9810600937305606  BIBSYS: 90124038  BNE: XX1155752  GND: 119447029  ISNI: 0000 0001 0926 625X  LCCN: n50077531  LNB: 000331983  NTA: 06945602X  SNAC: w6207ht2  SUDOC: 079136710  VIAF: 305330548   WorldCat (עם VIAF): 305330548
ארכייב

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון, אנגליה
 תקופת הפעילות:  מ-1994
 סוגה:  מוזיקה אלקטרונית טריפ-הופ Avant-grade פוסט-רוק רוק מתקדם
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס, וורנר מיוזיק גרופ, איסט ווסט רקורדס 
 www.archiveofficial.uk
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Roya Arab 
 
ארכייב (באנגלית: Archive) היא להקה אשר התחילה את דרכה בלונדון, אנגליה, וכוללת סגנונות אלקטרוניקה, טריפ-הופ, Avant-grade, פוסט-רוק, ורוק מתקדם. במשך עשרים וחמש שנות קיומה הוציאה הלהקה עשרה אלבומים וזכתה להצלחה ברחבי אירופה, אך נותרה פחות מפורסמת בבריטניה.
היסטוריה > 1994-1997: השנים הראשונות

ארכייב הוקמה בשנת 1994 בידי דריוס קילר ודני גריפית'ס, שהיו במקור חברי הרכב הברייקביט הבריטי || Genaside. יחד עם הזמרת רויה אראב והראפר רוסקו ג'ון, הלהקה הוציאה בשנת 1996 את אלבומה הראשון, Londinium. האלבום שילב טריפ-הופ, מוזיקה אלקטרונית, ברייקביט, עם השפעות קלות של בארוק וקלאסיקה.
האלבום השיג הצלחה בינונית, אך בעקבות חילוקי דעות אומנותיים, הלהקה התפרקה מאוחר יותר באותה שנה. במגזין המוזיקה Q, כתב פיטר גבריאל "לונידיניום היה אחד מהאלבומים האהובים עלי ביותר השנה".
בשנת 1997 צרפו קילר וגריפית'ס אל ההרכב את הזמרת סוזן וודר, ויחד איתה הוציאו את אלבומם השני, Take My Head שהכיל מוזיקת פופ וטריפ-הופ, והיה מלודי בהרבה מקודמו. בעקבות חילוקי דעות מוזיקליים עם מספר לא מבוטל של מפיקים שאיתם ניסו קילר וגריפית'ס לעבוד על האלבום, הלהקה הגדירה את האלבום כפחות מועדף עליה מבין כל אלבומיה.
היסטוריה > 2000-2004: עם הסולן קרייג ווקר

בשנים 2000-2001 החלו גריפית'ס וקילר להקליט רצועות דמו להפקה הבאה שלהם. הם פרסמו מודעה במגזין המוזיקה Mojo, בחיפוש אחר סולן חדש ללהקה. קרייג ווקר ענה למודעה והחל לעבוד באופן מידי עם הלהקה, על לחן שכתב קילר, שעתיד להיקרא Again. בין השנים 2002 ו-2005, הוציאה הלהקה עם ווקר שלושה אלבומי אולפן, והשיגה הערכה גדלה, והכרה גדולה יותר בצרפת ופולין, בהן כבר הייתה מפורסמת. שלושת האלבומים- You All Look the Same to me, Noiseו-Michel Vaillant היוו מפנה בסגנון המוזיקלי של הלהקה, שעברה מטריפ-הופ ואלקטרוניקה לכיוון של מוזיקה פסיכדלית ורוק מתקדם. Michel Vaillant היה פסקול לסרט צרפתי שיצא לאקרנים בנובמבר 2003.
בנובמבר 2004, ארכייב החלה את סיבוב ההופעות Noise באירופה מבלי ווקר, ונכתב באתר הלהקה כי ווקר עזב את ארכייב בעקבות מחלוקות אישיות עם שאר חברי הלהקה. בנוסף, נכתב כי דייב פן יחליף את ווקר בסיבוב ההופעות.
היסטוריה > 2005 ועד היום: עם הסולן פולארד ברייר

בזמן סיבוב ההופעות Noise, פגשו קילר וגריפית'ס את הזמר פולארד ברייר, באחת מהופעותהם בווינה שבאוסטריה. השלושה החלו להקליט יחדיו בלונדון, בספטמבר 2005.
תקופה חדשה נפתחה בארכייב עם אלבומה השישי Lights, בה השתתפה גם הזמרת מריה קיו, מלהקה עם דמות מרכזית בקדמת הבמה, להרכב בו שלושה אנשים כותבים תורמים יחדיו ליצירת סאונד חדש. האלבום יצא במאי 2006, וזכה לביקורות טובות בצרפת, שווייץ, יוון ופולין. בסיבוב ההופעות Lights, נמכרו כל הכרטיסים לרוב ההופעות, והלהקה זכתה להערכה גבוהה בפסטיבלים ברחבי אירופה.
במאי 2009, הוציאה הלהקה את מה שנחשב לאלבום הטוב והעוצמתי ביותר שלה,  Controlling Crowds I-III. האלבום השיג מקום ראשון במצעדים בצרפת למשך שבוע, וכמו כן מקום ראשון ביוון, מקום שני בשווייץ ומקום חמישי בלוקסמבורג. ההפתעה הגדולה של האלבום הייתה חזרתו של אחד מחברי הלהקה המקוריים- רוסקו ג'ון.
בספטמבר 2009, הוציאה להקה את האלבום Controlling Crowds: Part IV.
השיר "Bullets" שימש כמוזיקת רקע לטריילר של משחק הווידאו Cyberpunk 2077.
ארכייב וישראל

ביולי 2010, הייתה אמורה הלהקה להגיע לשתי הופעות בישראל. ההופעות בעזה ובלבנון בוטלו חודש לפני התכנון לדברי הלהקה בשל "נסיבות בלתי צפויות", אך ככל הנראה בוטלו ההופעות בעקבות אירועי המשט הטורקי לעזה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Londinium (1996)
Take My Head (1999)
You All Look the Same to Me (2002)
Michel Vaillant (2003)
Noise (2004)
Lights (2006)
Controlling Crowds - Part I-III (2009)
Controlling Crowds – Part IV (2009–2010)
With Us Until You're Dead (2012)
Axiom (2014)
Restriction (2015)
The False Foundation (2016)
Call to Arms and Angels (2022)
דיסקוגרפיה > פסקול

Michel Vaillant by Archive (2003)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

Live at Paris/France Inter (2002)
Unplugged (2004)
Live for 3 nights at Les Nuits Botaniques Festival (2005)
Live at the Zenith (2007)
Live at La Géode (2010)
Live 2010 Ancienne Belgique, (2010)
Live at Zurich (2010)
דיסקוגרפיה > הופעה DVD

Live at the Zenith (2007)
Live in Athens (2011)
דיסקוגרפיה > EP

The Absurd EP (2002)
Pieces B Sides (2006)
Wiped Out / Violently EP (2012)
Live EP (2013)
Restriction Outtakes EP (2015)
בית תאילנדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מסעדה 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1996
 תאריך פתיחה רשמי:  1996 
 
 קואורדינטות:  32°04′39″N 34°46′06″E﻿ / ﻿32.07761111°N 34.76827778°E﻿ / 32.07761111; 34.76827778
 www.thai-house.co.il
 תבנית:לשוניות2
 
בית תאילנדי היא מסעדה תל אביבית המתמחה במטבח התאילנדי.
אודות המסעדה

המסעדה נפתחה ב-1996 והיא נמצאת ברחוב בוגרשוב פינת בן-יהודה. במקום מגישים מאכלים בסגנון דרום תאילנד, שמתאפיינים בבישול בחלב קוקוס ומגוון מחיות, מאכלים בסגנון מחוז איסאן בצפון-מזרח תאילנד ומאכלי רחוב תאילנדים. למסעדה גן ירקות בו מגדלים ירקות תאילנדים לצרכיה, כגון: קפאו – בזיל תאי, מקואה פראו – חציל תאי, פאקנה (Chinese Broccoli) ופאק בונג (Morning Glory).
בעלי המסעדה הם הישראלי יריב מלילי ואשתו התאילנדית, לק סונן. מלילי הכיר את סונן בעת שעבד כדייג בתאילנד. הם הכירו כאשר מלילי טייל ברחוב, והתאהב בסונן שעבדה עם אביה באחד מדוכני האוכל במדינה. לאחר חתונתם, שב מלילי ביחד עם סונן לישראל, והשניים פתחו את המסעדה.
דירוג המסעדה

המסעדה זכתה לשבחים מצד כלי תקשורת ומביני עניין בישראל. מדריך Time Out תל אביב בחר בשנת 2007 את המסעדה כאחת מעשר המסעדות הטובות בתל אביב ובשנת 2014 בחר מדריך זה את המסעדה כמסעדה האסייתית הטובה ביותר בארץ וכתב: ”כבר שנים ארוכות שבית תאילנדי היא סוג של קונצנזוס. לק ויריב מלילי, תאילנדית וישראלי, הם שאחראים על המטבח שמוציא מנות תאיות אותנטיות, חלקן נדירות ועשויות חומרי גלם לא שגרתיים. האיכות בלתי מתפשרת ואת זה אפשר לראות ולהרגיש היטב בתור הארוך בכניסה.” ()
כתב העת "על השולחן" בחר ב"בית תאילנדי" כאחת משש המסעדות האסייתיות הטובות בתל אביב ומעריב nrg בחר בשנת 2011 ב"בית תאילנדי" כאחת מעשר מסעדות היוקרה הטובות בישראל. עיתון "הארץ" הגדיר את "בית תיאלנדי" בשנת 2015, כאחת משבע המסעדות האסייתיות המומלצות בארץ.
בספר "מומלץ מפה" בשנת 2011 קיבלה "בית תאילנדי", ביחד עם עוד שתי מסעדות, דירוג 9.3 מתוך 10. רק 11 מסעדות בישראל קיבלו ציון גבוה ממנה.
בסקר שערך ב-2014 במגזין mako בקרב השפים הטובים בישראל, נבחרה בית תאילנדי כמסעדה השנייה בטיבה בישראל. עורכי הסקר כתבו על בחירה זו: ”בית תאילנדי משתייכת לז'אנר הזה, של מסעדות ששפים אוהבים לאהוב, וגם אוהבים מאוד לספר על זה... מדובר במסעדת נישה, שאינה מאיימת על מעמדה של אף מסעדה אחרת כמעט. היא משמשת אקס טריטוריה, לא לוחצת לקולגות על שום יבלת, לא מעוררת אמוציות, יצרים אפלים וקנאה, ובאופן כללי נחשבת לבחירה שהיא מופת של פוליטיקלי קורקט.”
בשני משאלים שערך אתר מאקו בקרב 100 שפים, באפריל 2014 ובפברואר 2016, נבחרה המסעדה במקום שני ברשימת המסעדות הטובות בישראל.
לקריאה נוספת

נתן דונביץ', מקיוסק גזוז עד מסעדת שף - מאה שנות אוכל בתל אביב, הוצאת אחוזת בית, 2012; עמ' 335-334.
חיליק גורפינקל, "מסע קולינרי", הוצאת מפה, 2009, עמ' 128
הערות שוליים

↑  המסעדות הטובות ביותר בת"א, באתר Time Out תל אביב, 14 בנובמבר 2007
↑  25-18 בדצמבר 2014, בעיתון Time Out תל אביב, עמ' 44.
↑  האסיאתיות הכי טובות בתל אביב, מתוך "מדריך המסעדות 2009 של על השולחן"
↑  אלון הדר,
מטבח מקומי: מסעדות היוקרה הטובות בישראל, באתר מעריב nrg, ‏22 באפריל 2011
↑   רוני קשמין, שבע המסעדות האסיאתיות המומלצות בארץ, באתר הארץ, 1 במרץ 2015
↑  "מומלץ מפה", מפה הוצאה לאור, 2011, עמ' 65
↑  שרית סרדס-טרוטינו, ‏השפים בוחרים: המסעדות הכי טובות בישראל, באתר ‏מאקו‏, 1 במאי 2014
↑  ריטה גולדשטיין, ‏השפים קבעו: 13 המסעדות הטובות בישראל, באתר ‏מאקו‏, 2 בפברואר 2016
דובי בנימיני

| --- | --- |

בנימיני במהלך סיור אגודת חובבי הפרפרים בגבעת מר אליאס (דרום ירושלים), 2013
 לידה:  1941 (בן 84 בערך) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 ענף מדעי:  לפידופטרולוגיה 
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 
דובי בנימיני (נולד ב-1941) הוא סופר, אנטומולוג וחוקר פרפרים ישראלי. כתב את המגדיר המקיף והמרכזי לפרפרי ישראל וספרים נוספים על פרפרי-היום של ישראל. בשנת 1983 ייסד את אגודת חובבי הפרפרים בישראל ומשמש כנשיאה וכעורך ביטאונה מחקריו בתחום פרפרי-היום של ישראל הובילו לתגליות מחקריות רבות אודות הזואוגאוגרפיה של פרפרי-היום של ישראל והמזרח התיכון, על הביולוגיה הייחודית של מיני פרפרים, אזורי תפוצתם ובתי הגידול הייחודיים שלהם. מחקריו של בנימיני מצוטטים במאמרים ובכתבי עת רבים על פרפרי ישראל והמזרח התיכון.
ביוגרפיה

בנימיני נולד בחיפה והחל להתעניין בפרפרים כבר בהיותו ילד בן 9. באותה עת, ספרי פרפרים לא היו בנמצא, והספרות האנטומולוגית שהייתה קיימת בעברית הייתה מזערית. הוא נהג לפקוד עם הוריו את "בית מסחר ספרים רינגט" בעיר התחתית בחיפה, ושם הזמינו מאנגליה את ספרי הפרפרים של הגנטיקאי האקולוגי הבריטי אדמונד בריסקו פורד (אנ').
בנימיני הוא בוגר בית-הספר הריאלי בחיפה, בוגר הטכניון בהנדסת מכונות ולמד הנדסת אווירונאוטיקה במסגרת לימודים לתואר שני. שימש כמהנדס בכיר בתעשייה האווירית לישראל והיה מנהל הייצור של מטוס הקרב המתקדם "לביא". בנימיני זכה בפרס ביטחון ישראל על יישום למטוס הכפיר.
בשנת 1983 הקים את אגודת חובבי הפרפרים בישראל שחבריה עוסקים בלימוד, בחקר ובשימור פרפרי-היום של ישראל, ומובילים את המאבק הציבורי להגנת פרפרים נדירים בישראל הנמצאים בסכנת הכחדה. הוא משמש כנשיאה של האגודה והרוח החיה של כל מכלול פועליה.
בשנים האחרונות משלב בנימיני את הידע הרב שצבר אודות הפרפרים עם הידע ההנדסי האווירונאוטי בפיתוח של רובוטים מעופפים זעירים.
ברשותו נמצאת ספריה מדעית המכילה ספרות ענפה בנושא פרפרי המזרח התיכון שליקט לאורך השנים ברחבי העולם. בחמישים השנים האחרונות לצד עיסוקו המקצועי כמהנדס אווירונאוטיקה בתעשייה האווירית חקר בנימיני את פרפרי-היום והיה לחוקר מרכזי בתחום. במהלך שנות מחקריו יצר בנימיני קשרים ענפים עם חוקרי פרפרים מובילים בעולם ובכלל זה מומחים אנטומולוגים חוקרי פרפרים ממדינות שכנות ובהם מטורקיה, מירדן ומקפריסין.
בתקופת שליחותו בצ'ילה הפך למומחה בעל שם עולמי לכחלילי צ'ילה. בתוך-כך, גילה כעשרים מיני פרפרים חדשים למדע.
נכון לשנים האחרונות שוקד בנימיני על פרסום מגדיר מקיף אודות פרפרי-היום של המזרח התיכון והביולוגיה הייחודית להם, בארבעה כרכים: "פרפרי הלבנט" - דרום טורקיה, קפריסין, סוריה, לבנון, ישראל, ירדן, מצרים, סיני, וצפון מערב ערב הסעודית. הכרך השני עוסק במשפחות: הצבעוניים, הלבניניים וההספריות, והוא יצא לאור בשנת 2020.הכרך השלישי יצא בשנת 2022 והוא עוסק במשפחת הנימפיות Nymphalidae, הכרך הרביעי יצא לאור בשנת 2023 והוא עוסק במשפחת ה-כחליליים. הכרך הראשון עדיין לא פורסם והוא יעסוק בביולוגיה ובהתנהגות של פרפרי הלבנט. ארבעת הכרכים הם פרי מחקר רב שנים של בנימיני ושל חוקרים נוספים.