stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניר גלעדי
ביוגרפיה > דרכו האקדמית

בתחילת דרכו כרופא מומחה היה מרצה לנוירולוגיה בפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט של הטכניון חיפה. עם המעבר למרכז הרפואי איכילוב בתל אביב הצטרף לבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב. שם התקדם במסלול האקדמי עד שב-2011 מונה לדרגת פרופסור מן המניין במסלול הרגיל, בחוג לנוירולוגיה. שנה לאחר מכן הופקד על הקתדרה ע"ש בתיה ויחיאל שירצקי בנוירולוגיה. ב-2014 מונה לראש החוג לנוירולוגיה ונוירוכירוגיה של בי"ס לרפואה. ב-2014 הצטרף כחבר לסגל האקדמי ולהנהלת בי"ס סגול למדעי המוח באוניברסיטת תל אביב, שם הקים והוביל את המסלול לתואר שני במדעי העצב הקליניים. ב-2019 מונה למנהל משותף של המרכז האקדמי ע"ש אופצין לטיפול ומניעת פרקינסון של אוניברסיטת תל אביב. בשנת 2020 נבחר כחבר מן המנין באקדמיה הלאומית לרפואה מדעית של ההסתדרות הרפואית ובשנת 2021 מונה כסגן דקאן באיכילוב ואחראי על הוראת הסטודנטים לרפואה הלומדים באיכילוב.
גזבר החברה העולמית להפרעות בתנועה מ-2011 עד 2015
חבר ההנהלה של קבוצת המחקר של ארגון הבריאות העולמי במחלות פרקינסון להפרעות תנועה מ-2013 ועד פטירתו
חבר ועדת הסל העליונה לשירותי הבריאות בשנת 2013
חבר האקדמיה הלאומית הישראלית לרפואה מדעית 2020
סגן דיקאן במרכז הרפואי תל אביב 2021
ביוגרפיה > מחקריו

פרופסור גלעדי מיקד את מחקריו בתחומי הפרעות הליכה ונפילות (אנ'), ההיבטים הגנטיים של מחלת פרקינסון וכן באפידמיולוגיה של פרקינסון. בתחום ההליכה הוא היה מבכירי חקר תופעת הקפאונות בהליכה בחולי פרקינסון (Freezing of gait), תופעה שכיחה המביאה לעיתים קרובות לנפילות.
מחקריו על התרומה הגנטית להתפתחות מחלת פרקינסון מתמקדת באוכלוסיית היהודים האשכנזים בהם עד 40% מהחולים הם בעלי מוטציה גנטית האחראית להתפתחות מחלתם. מחקריו באשכנזים מנסים להבין מדוע אדם חולה, מתי מחלתו מתחילה ומי נמצא בסיכון לפתח את מחלת פרקינסון.
מחקריו האפידמיולוגים התמקדו באוכלוסייה הישראלית והביאו לתובנות רבות לגבי גורמים לשכיחות הגבוהה של פרקינסון בישראל, פי שניים מאשר בעולם המערבי, וכן למאפיני המחלה בגילאים השונים וההבדלים בין גברים ונשים.
במקביל השקיע פרופסור גלעדי מאמץ בפיתוח תרופות וטיפולים חדשים להקלת סבלם של חולי פרקינסון ושל קשישים הנוטים לנפילות. בתחום זה הוא הוביל עשרות מחקרים התערבותיים וייעץ רבות לתעשייה בפיתוח טכנולוגיות חדשות בתחום הליכה, נפילות ומחלת פרקינסון.
למבורגיני קונטאש

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  למבורגיני
 שנות ייצור:  1974-1990
 יחידות שיוצרו:  1,999 
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  למבורגיני מיורה
 מודל אחריו:  למבורגיני דיאבלו
 סיווג:  מכונית ספורט
 מרכב:  קופה דו-מושבית
 אורך:  4,140 מ"מ
 רוחב:  2,000 מ"מ 
 גובה:  1,070 מ"מ
 משקל:  1,450 ק"ג 
 בסיס גלגלים:  2,450 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  12 צילינדרים בנפח 3,929 סמ"ק
 הילוכים:  5 הילוכים ידניים
 מהירות מרבית:  290 קמ"ש
 קשר:  למבורגיני בראבו
 מעצב:  מרצ'לו גנדיני
 
למבורגיני קונטאש (באיטלקית: Lamborghini Countach), היא מכונית ספורט בעלת מנוע V12 אמצעי אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב האיטלקית למבורגיני משנת 1974 ועד שנת 1990. בעקבות העיצוב החלוצי של הקונטאש, המראה בעל הזוויות המחודדות צבר פופולריות רבה בקרב חובבי מכוניות ספורט בעלות ביצועים גבוהים. כמו כן, הקונטאש הגבירה את הפופולריות של קונספט העיצוב ש"דוחף" את תא הנוסעים קדימה כדי להכיל מנוע גדול יותר.
בשנת 2004, מגזין הרכב האמריקאי "ספורט קאר אינטרנשיונל" הציב את הקונטאש במקום השלישי ברשימת מכוניות הספורט הטובות של שנות ה-70, ובמקום העשירי ברשימת מכוניות הספורט של שנות ה-80.
בסך הכל יוצרו 2,042 מכוניות מדגם זה. עיצוב המכונית היה לאבן דרך בלמבורגיני וכל דגמי למבורגיני שיוצרו אחריה הושפעו רבות מעיצובה.
באוגוסט 2021 חשפה למבורגיני כי דגם חדש בעל הנעה היברידית כמו של הסיאן ישתמש בשם "קונטאש". העיצוב של הדגם החדש יתבסס על העיצוב של הקונטאש הישנה.
ב-14 באוגוסט חשפה למבורגיני את הדגם, למבורגיני קונטאש LPI 800-4.
שם

המילה קונטאש היא קריאת תדהמה ופליאה בפיימונטית ומתורגם לעברית כ"לעזאזל!". האב טיפוס הוצג לעולם בשנת 1971 בתערוכת המכוניות בז'נבה. רוב שמות המכונית של למבורגיני, הקודמים והבאים לבוא, קשורים לשוורים ולמלחמות שוורים.
עיצוב

הקונטאש עוצבה על ידי מרצ'לו גנדיני מסטודיו העיצוב של ברטונה, אותו סטודיו ואותו מעצב שעיצב את המיורה. למרות שגנדיני היה צעיר וחסר ניסיון בהיבטים הפרקטיים והארגונומיים של עיצוב רכב, החסרונות הללו לא הפריעו לו. גצורת הקונטאש הייתה רחבה ונמוכה (1.07 מטר), אך לא מאוד ארוכה (4.1 מטר). הגוף הזוויתי והמחודד שלה נעשה כמעט שטוח לגמרי, כמו לוחות טרפז.
הדלתות נודעו לרוב כסימן ההיכר של למבורגיני, הן היו תכונת עיצוב יוצאת דופן עבור הקונטאש.
הדלתות הופיעו לראשונה במכונית הקונספט אלפא רומיאו 33 'Carabo' בשנת 1968, הישג עיצובי קודם, גם כן על ידי המעצב המוכשר גנדיני. הדלתות היו מוכרות כ"דלתות מספריים": תלויות על צירים אופקיים בחזית, כך שהן מורמות ונוטות קדימה. הסיבה העיקרית לדלתות האלו היא מסגרת השילדה דמוית הצינור, שיצרה קצוות מאוד גבוהים ורחבים לדלתות. זה היה לא רק חלק מהסגנון העיצובי, אלא גם אילוץ בגלל הרוחב של המכונית הצמדת דלתות קונבנציונליות הייתה בלתי אפשרית. עם זאת, נצרכת מידה של זהירות בעת פתיחת הדלתות מתחת לגג נמוך. הנראות הנמוכה לאחור והקצוות הרחבים הובילו את הנהגים לפתח שיטת נסיעה לאחור לצורך חנייה על ידי פתיחת הדלת, ישיבה על הקצה כשמחצית הגוף מחוץ לרכב, ונסיעה לאחור תוך כדי הסתכלות מחוץ למכונית.
הסגנון המקורי של האב טיפוס השתנה בהדרגה על ידי האבולוציה של המכונית לשיפור הביצועים, האחיזה, ההתנהגות והיכולת לעמוד בדרישות שנקבעו. זה החל עם דגם הייצור הראשון, אשר כלל כמה פתחים שנמצאו בלמבורגיני כחיוניים כדי לקרר את המנוע כראוי. אלה כללו גם את צינור ה-NACA האייקוני בדלתות ובפגושים האחוריים. השינויים בעיצוב המכונית הסתיימו במנוע גדול שמאוורר ישירות מאחורי הנהג, מה שמצמצם את הנראות לאחור. תוספות מאוחרות יותר - דמויי פגוש סביב הגלגלים, ספויילרים, כיסויים למאייד, שינויים לפגושים בהתאם לשינויים האסתטיים.
העיצוב של הקונטאש והרושם החזותי עשו אותה לסמל של עיצוב נהדר כמעט לכולם פרט למהנדסי הרכב. מאפייני הביצועים המעולים של דגמי הלמבורגיני המאוחרים יותר (כמו הדיאבלו או המורצ'יילאגו) פנו לנהגים ומהנדסים אשר מחפשים ביצועים, אך מעולם לא היה להן את המקוריות או הייחודיות שנתנו לקונטאש את ההוקרה לה זכתה. הרשמים השונים שניתנו לדגמי למבורגיני השונים יצרו מספר רב של חילוקי דעות על מה מהווה קלאסי תוצר או יוצא מגדר הרגיל בעבור רכב (עיצוב וסגנון אלגנטי או שמא עליונות טכנית והנדסית). למרות חוסר המעשיות ועדכונים שנדרשו לאורך הזמן, צורת הבסיס האייקונית של האב הטיפוס של הקונטאש הראשונה שנחשפה בשנת 1971, נותרה כמעט ללא שינוי במשך 19 שנים, תוחלת חיים ארוכה במיוחד בעבור מכונית ספורט.
מנוע

הגלגלים האחוריים בקונטאש מונעים על ידי מנוע ה-V12 המסורתי של למבורגיני אשר הורכב באמצע המכונית באופן אורכי. זאת, בניגוד למיורה, אשר גם לה מנוע V12 שהורכב במרכז המכונית, אך הוא הורכב בצורה רוחבית. לצורך חלוקת משקל טובה יותר, המנוע כוון לאחור, פיר הפלט הוצב מלפנים ותיבת ההילוכים מוקמה בקדמת המנוע. למרות שבמקור תוכננה במקור יחידת כוח בנפח 5 ליטר, המכוניות הראשונות שיצרו השתמשו במנוע 4 הליטרים של המיורה. שיפורים מאוחרים יותר הגדילו את הקיבולת ל-4,754 סמ"ק, ומאוחר יותר (בדגמי ה-Quattrovalvole) המנועים גדלו אף ל-5,167 סמ"ק עם ארבעה שסתומים לכל צילינדר.
כל דגמי הלמבורגיני קונטאש צוידו בשישה מאיידים מחברת וובר עד לבואו של מודל ה-5000QV. כדי לעמוד בתקנות זיהום האוויר המחמירות בארצות הברית נאלצה למבורגיני להפחית את הספק המנוע ולשנות יחסי דחיסה. בזמן שהמכונית החלה להימכר בארצות הברית, נעשה שימוש בהזרקת דלק ה-K ג'טרוניק של בוש. עם זאת, הדגמים האירופאים המשיכו להימכר עם המאיידים (שהפיקו יותר כוח מהדגמים שהשתמשו בהזרקת הדלק) עד להגעת הלמבורגיני דיאבלו, אשר החליפה את הקונטאש.
מכירות בארצות הברית

ארצות הברית היא השוק הגדול ביותר של למבורגיני ובאופן מסורתי השוק הגדול בעולם למכוניות יקרות כמו מכוניות ספורט אקזוטיות.
בשנת 1985, יוצר בלמבורגיני מפרט מיוחד לארצות הברית, עם שינויים בעיצוב כדי לאפשר לפגושים לעמוד בתקן הבטיחות האמריקאי. בכל אופן, רוכשים רבים הסירו את הפגושים האלה באופן מיידי, או שמעולם לא התקינו אותם בכלל, משום שהם נחשבו כתוספת בעלת מראה מגושם אשר הרסה את קווי העיצוב של הגוף. למודל האמריקאי של שנת 1985 היה מחיר בסיס של $100,000. רק שתי תוספות אפשריות היו זמינות: ספוילר אווירודינמי ב-$5,500 ומערכת קול ב-$7,500.
ממשלת ארצות הברית פוטרת מכוניות בנות יותר מ-25 שנה מכל חקיקה או תקנה הנוגעת לעיצוב, בטיחות או זיהום. לכן, דגמי קונטאש ניתנים לייבוא באופן חופש על ידי כל יבואן או צרכן פרטי ולהירשם לשימוש בכביש בלתי מוגבל.
פורמולה 1

בין השנים 1980 ל-1983, שימשה הקונטאש כרכב בטיחות במהלך הגרנד פרי במונקו.
נתוני ייצור

סך הכל נמכרו כ-2,042 דגמי קונטאש במהלך 16 שנים. באופן משמעותי, יותר מחצי נבנו בחמש השנים האחרונות לייצור, כאשר הבעלים החדשים של למבורגיני הגדילו את הייצור. להלן פילוח המכירות:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| Prototype  | LP400  | LP400 S  | LP5000 S  | 5000 QV  | 25 Anniversary  |
| 1   | 157   | 237   | 321   | 676   | 650   |
הערות שוליים

1 2 3 4  אלי שאולי, נקמת הטרקטור / אוטו חולק כבוד לפרוצ'יו למבורגיני, ‏01 במאי 2015
↑  cartube, הקונטאש חוזרת: למבורגיני קונטאש נולדת מחדש כרכב על היברידי - cartube, באתר www.cartube.co.il
↑  cartube, למבורגיני קונטאש LPI 800-4 החדשה נחשפת רשמית - cartube, באתר www.cartube.co.il
דלתות מספריים של קונטאש LP400
קונטאש LP500 (מבט מלמעלה)
הקונטאש LP400, מודל הייצור המקורי
מנוע V12 מבית למבורגיני
דוניי סרם

מועדון כדורגל דוניי סרם (בסרבית: Фудбалски клуб Дoњи Срем Пећинци) הוא מועדון כדורגל סרבי, מהעיר פצ'ינסי שבסרביה. המועדון נוסד לאחר הקמת ממלכת יוגוסלביה. נכון לעונת 2020/21 המועדון משחק בליגה אזורית (ה-5 בחשיבותה בסרביה).
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1927 בשם מועדון כדורגל בוראק פצ'ינסי ובהמשך שינה את שמו למועדון כדורגל דוניי סרם. המועדון שיחק בליגות הנמוכות ביוגוסלביה ומשנת 1992 עם התפרקות יוגוסלביה בליגות הנמוכות של סרביה ומונטנגרו.
בסוף עונת 2005/2006 הקבוצות של מונטנגרו פרשו מהליגות המשותפות עם סרביה והוקמו ליגות חדשות של קבוצות מסרביה. המועדון שיחק בליגות הנמוכות של סרביה. בסוף עונת 2008/2009 עלה לליגה השלישית בסרביה. בסוף עונת 2010/2011 עלה לליגה השנייה בסרביה. בסוף עונת 2011/2012 עלה בפעם הראשונה לליגת העל הסרבית. המועדון משחק בליגת העל הסרבית מעונת 2012/2013. בעונת 2013/2014 הגיע לרבע גמר הגביע הסרבי והפסיד לקבוצת יגודינה. בעונת 2014/2015 ירד לליגת המשנה הסרבית. בהמשך המועדון המשיך לרדת בליגות עד שבעונת 2020/21 הגיע לליגה אזורית שהיא ה-5 במדינה.
שחקנים בולטים

סרביה מילוש יוסימוב
סרביה נמניה לקיץ' פשיץ'
הערות שוליים

↑  מידע על אצטדיון הקבוצה באתר המועדון
↑  https://www.national-football-teams.com/leagues/164/2020_1/Okruzna_Liga.html
ציפורים לאומיות בארצות הברית

עיטם לבן-ראש – העוף הלאומי של ארצות הברית.
עופות לאומיים מצוינים בסמלי מדינות ארצות הברית וכן בחמש טריטוריות המיושבות של ארצות הברית, למעט בסמואה האמריקנית. בנוסף לאלה העיטם לבן-הראש הוא העוף הלאומי של ארצות הברית עצמה.
כל המדינות החליטו לאמץ עוף או ציפור לאומית החל מ-1927, בו 7 מדינות בחרו בציפור לאומית. המדינה האחרונה שבחרה בעוף היא אריזונה בשנת 1973, אם כי מיסיסיפי הוסיפה את ברווז העצים כ"עוף המים הלאומי" ב-1974. עופות אלה במקרים רבים מוגנים מציד באותה מדינה אך ישנם מדינות כמו אלסקה, קליפורניה ודקוטה הדרומית המתירות לצוד (אנ') אותם ובכמה מדינות נוספה קטגוריית "עוף הציד של המדינה" כתחליף לעוף הלאומי, המותר לציד. בפנסילבניה קטגוריה זו החליפה את העוף הלאומי. במיסיסיפי נוצרה גם קטגוריה של עוף המים הלאומי.
הקרדינל הצפוני הוא העוף הלאומי של הכי הרבה מדינות – שבע סך הכול. אחריו המין סטורנלה נגלקטה – המופיע כסמל של שש מדינות.
ראו גם

דינוזאורים לאומיים בארצות הברית
יונקים לאומיים בארצות הברית
זוחלים לאומיים בארצות הברית
אליזבת נורס

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1859 Mount Healthy, ארצות הברית 
 פטירה:  8 באוקטובר 1938 (בגיל 78) הרובע השישי של פריז, צרפת 
 לאום:  אמריקאים לבנים 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות של סינסינטי  אקדמיה ז'וליאן 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפעה על ידי:  גוסטב בולאנז'ה, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  אוניברסיטת נוטרדאם (1921) 
 
אליזבת נורס (באנגלית: Elizabeth Nourse;‏ 26 באוקטובר 1859 - 8 באוקטובר 1938) הייתה ציירת ז'אנר, דיוקן וציירת נוף בסגנון ריאליסטי. נורס הייתה האישה האמריקאית הראשונה שהתקבלה לחברה לאמנויות יפות בצרפת. הסגנון של נורס תואר על ידי מבקר לוס אנג'לס, הנרי ג'י סלדיס, כמבשר ציור של הריאליזם החברתי."
ראשית חייה

אליזבת ואחותה התאומה, אדלייד, נולדו למשפחתם הקתולית של אליה נורס ואליזבת לברטון רוג'רס נורס ב־26 באוקטובר 1859. אליזבת ואחותה התאומה, אדלייד, היו הצעירות מבין עשרה ילדים. היא למדה בבית הספר לעיצוב מקמיקן בסינסינטי (האקדמיה לאמנות בסינסינטי) בגיל חמש עשרה, הייתה בין הנשים הראשונות שהוכנסו לשיעור ציור מודל נשים שהוצע שם בהוראת תומאס סאטרוויט נובל. היא תרגלה גם ציורי בצבעי מים בזמן שהייתה שם. היא למדה בבית הספר במשך שבע שנים ואף הוצעה לה משרת הוראה, אותה סירבה, כי רצתה להתמקד בציור שלה.
בשנת 1882 נפטרו שני הוריה, ובסיוע של פטרון אמנות, היא נסעה לעיר ניו יורק כדי להמשיך בלימודים, בליגה לסטודנטים לאמנות. כאן, היא פגשה את ויליאם מריט צ'ייס וביקרה אותו באולפן שלו. בשנת 1883 היא חזרה לסינסינטי והתפרנסה בקישוט פנים בתים ובציור דיוקנאות. בשנים 1884 - 1886 בילתה את רוב הקייצים שלה בטנסי בהרי האפלצ'ים בציירה נופים בצבעי מים.
פריז

בשנת 1887 עברה לפריז, צרפת יחד עם אחותה הגדולה לואיז, שעתידה הייתה להיות בת לווייתה לכל חייה, מנהלת עסקים, עוזרת בית ומארחת. בפריז היא השתתפה באקדמיה ז'וליאן ולמדה אצל גוסטב בולנגר וג'ולס לפבר. בזמן לימודיה בפריז, אליזבת נורס התוודעה אל הציירת קרוליין אוגוסטה לורד.
כשהיית כבר מיומנת היא סיימה במהרה את לימודיה, חזרה לביתה ופיתחה את הסגנון שלה בסינסינטי, ופתחה סטודיו משלה.
בשנת 1888, עבודותיה הוצגו בתערוכה הגדולה הראשונה שלה בצרפת. הנושאים שלה היו לרוב נשים, בעיקר איכרים, ותיאורי חיי הכפרים בצרפת.
אף שהמשיכה לחיות ולעבוד בעיקר בפריז, נסעה נורס רבות ברחבי אירופה, רוסיה וצפון אפריקה וציירה את האנשים שפגשה.
אישה חדשה

היא הייתה אחת "הנשים החדשות" - אמניות נשים מצליחות במאה ה-19 שלא הוכשרו מעולם, כמו אלן דיי הייל, מארי קאסאט, אליזבת קופין וססיליה בו. אלן הייל, ואליזבת נורס "יצרו דיוקנאות עצמיים משכנעים שבהם הן הציגו את עצמן ללא מורא כאינדיבידואליות המוכנות להתייחס לקודים חברתיים ולאתגר רעיונות מקובלים ביחס למקום האישה בחברה. אכן, דיוקנאות הנשים החדשות של שנות ה-80 וה-1890 הן פרשנויות של נשים אנרגטיות, בעלות ביטחון עצמי ומיומנות."
החיים מאוחר יותר

במהלך מלחמת העולם הראשונה, אתגרה נורס את נטייתם של מרבית הציירים האמריקאים לחזור הביתה והיא נשארה בפריז, שם עבדה לסייע לפליטי המלחמה ואספה תרומות מחבריה בארצות הברית ובקנדה לטובת אנשים שחייהם הופרעו מהמלחמה.
בשנת 1921 הוענקה לה מדליית Laetare על "שירות מכובד לאנושות", פרס שנתי מטעם אוניברסיטת נוטרדאם באינדיאנה.
נורס פרשה ונכנסה לדיכאון כשאחותה נפטרה בשנת 1927.
בשנת 1920 נותחה בסרטן השד ובשנת 1937 חזר הסרטן. היא נפטרה ב־8 באוקטובר 1938.
הערות שוליים

↑  Burke, Mary Alice Heekin (1983). "The rediscovery of Elizabeth Nourse" (PDF). Queen City Heritage. Cincinnati History Library and Archives (Spring). Archived from the original (PDF) on 16 June 2013. Retrieved 19 July 2013.
↑  "Elizabeth Nourse", americanart.si.edu (באנגלית)
↑  Elizabeth Nourse (1859-1938) - Spanierman Gallery LLC, archive.vn, ‏2013-07-19
↑  Holly Pyne Connor; Newark Museum; Frick Art & Historical Center. Off the Pedestal: New Women in the Art of Homer, Chase, and Sargent. Rutgers University Press; 2006. ISBN 978-0-8135-3697-2. p. 25.
↑  Burke, Mary Alice Heekin (1983). Elizabeth Nourse, 1859-1938: A Salon Career. Washington, D.C.: Smithsonian Institution Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AGSA: 2666  GND: 136995578  ISNI: 0000 0000 6686 7476  LCCN: n82140604  NTA: 070085358  RKD: 60025  SNAC: w6qr4zsb  SUDOC: 17987652X  ULAN: 500009983  VIAF: 30891652   WorldCat (עם VIAF): 30891652 
אליזבת נורס, גבר אלג'יראי, 1897
אליזבת נורס, ימי אושר, 1905
אליזבת נורס, ונציה, צבעי מים, 1891
טטקס טטובו

מועדון כדורגל טטקס טטובו (מקדונית: FK Teteks) הוא מועדון כדורגל מקדוני, מהעיר טטובו במקדוניה. המועדון נוסד לאחר הקמת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה. המועדון משחק נכון לעונת 2018/2017 בליגה השנייה במקדוניה.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1953 ושיחק בליגה  המקדונית הרפובליקאית שהייתה הליגה השלישית במערכת הליגות של יוגוסלביה. בשנים 1965, 1969, 1974 זכה באליפות הליגה המקדונית הרפובליקאית. בסוף עונת 1977/1978 עלה לליגה היוגוסלבית השנייה. המועדון שיחק 3 עונות בליגה השנייה ובסוף עונת 1980/1981 סיים את הליגה השנייה במקום הראשון ועלה לליגה היוגוסלבית הראשונה. אחרי עונה אחת בליגה הראשונה ירד לליגה היוגוסלבית השנייה.
בעונת 1982/1983 שיחק בגביע היוגוסלבי. בסיבוב הראשון הפסיד לקבוצת סלובודה טוזלה. בסוף עונת 1983/1984 הגיע למקום 16 מתוך 18 קבוצות בליגה היוגוסלבית השנייה וירד לליגה המקדונית הרפובליקאית. בעונת 1984/1985 זכה באליפות הליגה המקדונית הרפובליקאית בפעם הרביעית וחזר לליגה היוגוסלבית השנייה.
המועדון שיחק 3 עונות בליגה השנייה ובסוף עונת 1987/1988 ירד לליגה האינטר רפובליקאית היוגוסלבית שהוקמה בשנת 1988 והייתה הליגה השלישית בין הליגה היוגוסלבית השנייה והליגות הרפובליקאיות. ליגה זו פעלה במשך 3 עונות בלבד והמועדון שיחק בליגה זו ב 3 עונות  פעילותה. בסוף עונת 1990/1991 עלה לליגה היוגוסלבית השנייה.  המועדון שיחק עונה אחת בליגה היוגוסלבית השנייה שהייתה העונה האחרונה של ליגה זו.
בעונת 1992/1993 לאחר התפרקות יוגוסלביה המועדון עבר לשחק בליגת העל המקדונית. בסוף העונה ירד לליגה המקדונית השנייה. המועדון שיחק 16 עונות ברציפות בליגה המקדונית השנייה ובסוף עונת 2008/2009 סיים את הליגה במקום הראשון והעפיל לליגת העל המקדונית.
בעונת 2002/2003 הגיע לשמינית גמר הגביע המקדוני והפסיד לקבוצת וארדאר סקופיה. בעונת 2005/2006 הגיע לרבע גמר הגביע המקדוני והפסיד לקבוצת סילקס. בעונת 2006/2007 הפסיד בסיבוב הראשון של הגביע לקבוצת ברגלניקה שטיפ. בעונת 2007/2008 הגיע לשמינית גמר הגביע והפסיד לקבוצת וארדאר סקופיה.
בעונת 2009/2010 זכה בפעם הראשונה בגביע המקדוני והעפיל בפעם הראשונה למפעלים האירופאים במסגרת הליגה האירופית בעונת 2010/2011. בסיבוב המוקדמות השני ניצח את קבוצת ונטספילס. בסיבוב המוקדמות השלישי הפסיד לקבוצת אלפסבורג משוודיה והודח מהטורניר.
בעונת 2010/2011 הגיע לגמר הגביע המקדוני. בעונת 2011/2012 הגיע לרבע גמר הגביע המקדוני. בעונת 2012/2013 זכה בגביע המקדוני פעם השנייה ובסוף העונה סיים את הליגה במקום הלפני אחרון וירד לליגה השנייה. בעקבות זכייתו בגביע בפעם השנייה העפיל לליגה האירופית בעונת 2013/2014. בסיבוב המוקדמות הראשון הפסיד לקבוצת פיוניק ירוואן והודח מהטורניר. בסוף העונה סיים את הליגה השנייה במקום השני והעפיל לליגת העל המקדונית.
תארים

הגביע המקדוני (2) :
2009/2010, 2012/2013
שחקנים בולטים

מקדוניה בורן בדיני
מקדוניה נאסר בדיני
מקדוניה סרג'ן זהרייבסקי
איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו

| --- | --- |

 מבוסס על:  Ivan Vasilievich 
 בימוי:  לאוניד גאידאי 
 תסריט:  לאוניד גאידאי, Vladlen Bakhnov 
 שחקנים ראשיים:  אלכסנדר דמייננקו (Shurik) יורי יאקובלב (איוואן הרביעי) לאוניד קוראבליוב (George Miloslavsky) נטליה קרצ'קובסקאיה נטליה סלזניובה סבילי קרמרוב Mikhail Pugovkin לאוניד גאידאי נטליה קוסטינסקאיה ולדימיר אטוש Sergey Filippov 
 מדבבים:  ואלרי זולוטוחין Nina Brodskaya 
 מוזיקה:  אלכסנדר זאצפין
 צילום:  Sergey Poluyanov 
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  גוסקינו, נטפליקס, Ivi.ru 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 בספטמבר 1973 
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  מדע בדיוני קומי, סרט הרפתקאות, סרט מוזיקלי, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית, סרט מדע בדיוני, סרט קומדיה, קומדיה מוזיקלית 
 מקום התרחשות:  מוסקבה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו (ברוסית: Иван Васильевич меняет профессию) הוא סרט מדע בדיוני קומי סובייטי שביים לאוניד גאידאי משנת 1973. בארצות הברית הסרט שווק לעיתים בכותרת איוואן וסילייביץ': בחזרה לעתיד. הסרט מבוסס על המחזה איוואן וסילייביץ' (אנ') מאת מיכאיל בולגקוב והיה אחד הסרטים הנצפים ביותר בברית המועצות בשנת 1973 עם יותר מ-60 מיליון כרטיסים שנמכרו.
תקציר העלילה

הסיפור מתחיל בשנת 1973 במוסקבה, שם עובד המהנדס אלכסנדר "שוריק" טימופייב (אלכסנדר דמיאננקו) על מכונת זמן בדירתו. במקרה, הוא שולח את איוואן וסילייביץ' בונשה (יורי יאקובלב), המפקח על בית הדירות שלו ואת גאורגי מילוסלבסקי (ליאוניד קוראבליוב), פורץ קטן, חזרה לתקופת איוואן הרביעי "האיום". הצמד נאלץ להסוות את עצמו, עם בונשה המתחפש לצאר איוואן הרביעי ומילוסלבסקי מתחזה לקניאז באותו השם. במקביל, איוואן הרביעי האמיתי (אותו מגלם יורי יאקובלב גם כן) נשלח באותה מכונה לדירתו של שוריק. הוא נאלץ להתמודד עם החיים המודרניים בזמן ששוריק מנסה לתקן את המכונה כך שניתן יהיה להחזיר את כולם למקומם הראוי בזמן. המפקח בונשה והצאר איוון הרביעי האיום זהים במראם אבל יש להם אישיות שונה לחלוטין, מה שמביא למצבים קומיים של זיהוי מוטעה. במקביל להגעת המשטרה (שהוזעקה על ידי שכן שלדירתו פרץ מילוסלבסקי) לבניין המגורים של שוריק, שמנסה בקדחתנות לתקן את המכונה, הכיסוי של בונשה ומילוסלבסקי נחשף ועליהם להילחם מול הסטרלצי (אנ') (שומרי הצאר), שהבינו שבונשה הוא מתחזה. הסרט מסתיים עם בונשה, מילוסלבסקי ואיוואן הרביעי שהוחזרו כולם למקומות הנכונים שלהם, אם כי כל הפרק מתגלה כחלום על ידי שוריק, שחלם אותו לאחר שנפגע בראשו והתעלף מפיצוץ מכונתו.
שחקנים ודמויות

יורי יאקובלב (איוואן האיום / איוואן וסילייביץ' בונשה, מפקח הבניין)
ליאוניד קוראבליוב (גאורגי מילוסלבסקי, פורץ)
אלכסנדר דמיאננקו (אלכסנדר 'שוריק' טימופייב, ממציא)
נטליה סלזניובה (זינאידה, אשתו)
נטליה קרצ'קובסקאיה (אוליאנה אנדריבנה בונשה, אשתו של המפקח)
ולדימיר אטוש (אנטון סמיונוביץ' שפאק, רופא שיניים)
מיכאיל פוגובקין (במאי הקולנוע יקין)
נטליה קוסטינסקאיה (פילגשו של יקין)
סרגיי פיליפוב (שגריר שוודיה)
סאוולי קרמארוב (פיפן הפקיד)
אדוארד ברדון (מוכר בשוק השחור)
נטליה גורזו (אחות השיניים של שפאק)
נינה מסלובה (הצאריצה מרתה)
ויקטור אורלסקי (סמל-משטרה)
איוואן ז'וואגו (פסיכיאטר)
עובדות

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: העובדות המופיעות אנציקלופדיות, אך צריך למצוא מסגרת טובה יותר להצגתן.
הסרט היווה השראה לסרט ההודי Fun 2shh: Dudes in the 10th Century בכיכובו של פארש רוואל.
סצנות ההתחלה והסיום הן בשחור-לבן, ואילו שאר הסרט בצבע. זה נעשה כדי להראות את הניגוד בין מציאות לחלום (בהתאמה).
בסצנה בה נפגש בונשה עם שגריר שוודיה, הדבר הראשון שהוא אומר הוא "היטלר קאפוט!" זהו אחד המשפטים המוכרים ביותר בגרמנית עבור רוסים רבים. התסריט המקורי היה לומר "שלום -! ידידות", אך הצנזורה הסובייטית חשבה שזה בלתי הולם. השינוי שנוצר היה בסופו של דבר הומוריסטי יותר.
ישנם מספר אירועים המשבשים את ציר הזמן אלמלא כל העניין היה חלום:
איוואן הרביעי רואה ציור בדירתו של שוריק - "איוון האיום הורג את בנו" של איליה רפין, אך האירוע עצמו אמור לקרות רק בהמשך חייו. עם זאת ברור שהוא אינו מכיר את האדם (את עצמו) בציור.
לפני שגונב את מדליון השגריר השוודי, מילוסלבסקי מסיח את דעתו בכך שהוא מעניק לו עט כדורי, חידוש שלא הומצא אלא מאות שנים לאחר מכן.
איוואן הרביעי בשלב מסוים מאזין לשיר של ולדימיר ויסוצקי בנגן הקלטת (Поговори хоть ты со мной...) ומאוחר יותר ל"שיר הארנבת", שיר מתוך סרטו הקודם, יד היהלום של גאידאי.
איוואן הרביעי גילה שבוריס גודונוב יירש אותו כששמע על המחזה של פושקין.
אתרי צילום

המיקום המודרני במוסקבה הוא שדרת ארבט החדשה, קלינין פרוספקט לשעבר - מיקום יוקרתי למדי של מוסקבה, שנמצא לא רחוק מהקרמלין. הכנסייה שתוארה במרדפי המשטרה ההיסטוריים והמודרניים התקיימו זו לצד זו. באותה עת שימש בניין הכנסייה כמוזיאון, כפי שניתן לראות בשלטים בסרט, אך מאז הוא שוחזר ומשמש שוב ככנסייה פעילה. בנוסף נערכו צילומים בעיר רוסטוב ובעיר יאלטה.
פארודיה

ב-31 בדצמבר 2023, רשת ТНТ שידרה סרט טלוויזיה בשם "איוואן וסילייביץ' משנה הכל", תוך שימוש בסגנון הצילום של הסרט הוותיק, אך עם הוספת קווי עלילה ופרטים מודרניים. בסרט כיכבו טימור בטרוטדינוב, דמיס קאריבידיס, מרינה קראבץ ומקסים לגאשקין.
ראו גם

אורחים מהעבר
הערות שוליים

↑  ‏עטיפת ה-DVD‏, Image Entertainment, דצמבר 2002
↑  "Начались съёмки телефильма «Иван Васильевич меняет всё!»". КИНОТВ (ברוסית). נבדק ב-2024-01-02.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
רוני ליבוביץ

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1954 (בן 70) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  מעשי שוד שביצע
 
רוני ליבוביץ' (נולד ב-24 באוגוסט 1953) הוא שודד בנקים ישראלי, שהתפרסם בכינוי "האופנובנק". שדד 21 בנקים. הוא נתפס וריצה שמונה שנות מאסר וחודש. מעשיו כנגד הבנקים עוררו אהדה רבה בקרב הציבור.