stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נהר הירדן
מסלול

הירדן הוא נהר מפותל יותר מממוצע הפיתול של נהרות בעולם. אורך מסלולו של הירדן בקו אווירי, בין הכנרת לים המלח, הוא כ-105 ק"מ, אך בשל הפיתולים הרבים מגיע אורכו ל-210 ק"מ. היחס בין אורך האפיק בו זורם הירדן לבין אורכו של הירדן בקו אווירי הוא 2 (לעומת יחס הפיתול הממוצע לנהרות בעולם – בערך 1.5).
המקורות העיקריים של מי הירדן הם הגשמים והשלגים היורדים על החרמון.
הם מזינים את הירדן על ידי זרימה, חלחול תת-קרקעי ונביעה בשלושת הנחלים המהווים את מקורות הירדן:
נחל חרמון (בניאס), שמקורו למרגלות הר החרמון.
נחל דן, הנובע למרגלות תל דן.
נחל שניר (חצבני), הארוך מכל היובלים, שמקורותיו למרגלות החרמון בתחום לבנון.
יש המונים גם את נחל עיון, שמקורו בלבנון, עם מקורות הירדן, אולם נחל זה נשפך בעבר ישירות לאגם החולה, ורק לאחר ייבוש האגם הובל בתעלות ישירות אל אפיק נחל שניר והירדן.
נהר הירדן נחלק לשני חלקים: החלק הנמשך משדה נחמיה, המקום בו נמצאת נקודת המפגש של היובלים המזרימים מים אל הנחל, דרך עמק החולה ועד צפון הכנרת הנקרא – הירדן ההררי, מפני שבשטח זרימה זה של הנהר, פני השטח הם הרריים. החלק האחר הירדן הדרומי נמשך מסכר דגניה בדרום הכנרת ועד ים המלח בדרום – בחלקו גבולה של ישראל עם ממלכת ירדן וזורם בבקעת הירדן שהוא חלק מהשבר הסורי-אפריקני.
הירדן זורם דרך עמק החולה בתעלה מלאכותית שנבנתה לאחר ייבוש אגם החולה. התעלה מסתיימת באזור גשר הפקק, ומשם ממשיך הנהר בזרם חזק בערוץ טבעי החתור לעומק רמת כורזים עד לבקעת בית צידה (ה"בטיחה"), עד שהוא נשפך לכנרת מצפון.
בדרום הכנרת יוצא הירדן ליד דגניה א', עובר את עמק הירדן תוך פיתולים רבים עד שנשפך לים המלח. בדרכו נשפכים לעברו יובלים רבים, והגדולים שבהם (כולם מצדו המזרחי של הירדן) הם: הירמוך שבצפון, היבוק במרכז ונחל חשבון בדרום. רוחב אפיקו של הירדן בבקעת הירדן הוא 27–30 מטר ובכמה מקומות מגיע ל-40 מטר ויותר, אך יש מקומות שבהם הוא צר מאוד.
הירדן במקום התלכדות מקורותיו – נמצא בגובה של 76 מטר מעל פני הים ובהישפכו לים המלח הוא נמצא 392 מטר מתחת לפני הים התיכון, היינו ירידה של 468 מטר.
בעונת הגשמים ובאביב הירדן עמוק יחסית וזרמו מהיר וסואן, אך בעונת הקיץ הוא הופך לנחל רדוד ואיטי שבכמה מקומות אפשר לחצותו בהליכה.
הירדן בתנ"ך

אזור נהר הירדן מתואר כאזור פורה, בדומה לדלתא של הנילוס אותו בוחר לוט לישיבתו:
וַיִּשָּׂא לוֹט אֶת עֵינָיו וַיַּרְא אֶת כָּל כִּכַּר הַיַּרְדֵּן...
גם יעקב אבינו מזכיר כי בדרכו לחרן, עבר את נהר הירדן, גבולה הטבעי של הארץ:
כִּי בְמַקְלִי עָבַרְתִּי אֶת הַיַּרְדֵּן הַזֶּה
לנהר הירדן היה תפקיד אסטרטגי חשוב בתנ"ך: הירדן נזכר כמה פעמים כגבול המזרחי של ארץ כנען וכמפריד בין נחלתם ממזרח לירדן של שניים וחצי שבטי ישראל לבין נחלות שאר שבטי ישראל.
בספר יהושע מסופר על מעבר הירדן – כניסת בני ישראל לארץ כנען דרך נהר הירדן, כשבישוב אדם המים עמדו בצד אחד וזרימת הירדן פסקה עד ים המלח.
עוד מסופר בספר שופטים על אנשי שבט אפרים שחסמו במעברות הירדן את הדרך בפני המדיינים הנסוגים מפני גדעון.
בספר מלכים – אליהו הנביא עבר את הנהר על ידי שחצה אותו באדרתו ומשעלה השמיימה התקיים אותו הנס באלישע הנביא.
נעמן שר-צבא ארם נרפא מצרעתו לאחר שטבל בירדן שבע פעמים, וכן אלישע מבצע ניסים נוספים על גדותיו..
הירדן בתנ"ך > כיכר הירדן

בכמה מקומות במקרא נזכר האזור 'כיכר הירדן'. מתיאור המקום באזכורים אלו עולה שהכוונה למישור השטוח והמבותר של בקעת הירדן, (ה'ע'ור, שפירושו עמק או שקע), המצוי מעל עמק גאון הירדן (הזור, שפירושו הסבוך או הגרוע) שמוצף כאשר הירדן גואה בשיטפונות החורף. במישור זה ישבו חמש הערים: סדום, עמורה, אדמה, צבויים וצוער, שארבע הראשונות מביניהן נחרבו במהפכת סדום ועמורה.
הירדן בהלכה היהודית

חכמים גזרו שלא יעביר אדם אפר פרה אדומה בנהר ובספינה משום מעשה שהיה באדם אחד שהיה מעביר אפר פרה בירדן בספינה ונמצא כזית מת תחוב בקרקעיתה של הספינה והאהילו עליו ונטמאו.
הירדן הוא גבולה המזרחי של ארץ ישראל לרוב מצוות התלויות בארץ, אך אם שינה הירדן מסלולו והרחיב גבול ארץ ישראל וקיצר מהצד השני או להפך, השינוי חל בהתאם למהלך הנהר, שהגבול של ארץ ישראל הוא תמיד הירדן ומשתנה עם שינוי מהלך הירדן. הירדן עצמו נחלקו בו תנאים ואמוראים האם הוא קדוש בקדושת ארץ ישראל או לא.
חכמים תיקנו ברכת שבח מיוחדת לרואה את מקום מעברות הירדן שנעשו בו ניסים לישראל בימי יהושע בן נון: ”ברוך שעשה נסים לאבותינו במקום הזה”.
הירדן מוזכר בהלכה כנהר שיטפוני לעיתים, שחפצים שנשטפו בו איבדו את בעלותם ומותרים לכל אדם המוצאם.
נחלקו אחרונים בשאלה, האם קו התאריך ההלכתי עובר 90 מעלות אסטרונומיות ממזרח לירושלים, או ממזרח לנהר הירדן.
אדם בעל עדר בקר, מעשר באופן נפרד את בהמותיו הרועות מצד אחד של הירדן, עם אלו שבצד השני של הירדן.
על פי ההלכה, הירדן נחשב מ"בית ירח (ו) ולמטה", כלומר, חלקו של הירדן שמצפון לכנרת אינו נחשב כירדן, והיבשה שמאחוריו אינה נחשבת כעבר הירדן.
הירדן בנצרות

בנצרות נחשב הירדן לאתר מקודש. צליינים נוצרים שעולים לארץ נוהגים לטבול במימיו כחלק מהפולחן הדתי. בשל כך, יש הנוהגים בעולם הנוצרי לקנות בקבוקונים קטנים המכילים מי ירדן, מזכרת למאמינים. מנהג דומה מופיע כבר בראשית המאה ה-20, בו ייצא איש עסקים מקנטקי לרחבי העולם הנוצרי חביות מים מהירדן לשם שתייה, טבילה לנצרות ושימושי דת נוספים. בירדן נמצאים כמה אתרים המקודשים לנצרות.
האתר המוכר והנגיש ביותר בישראל בו נוהגים נוצרים המגיעים לארץ לטבול הוא אתר הירדנית, הנמצא במוצא הירדן מן הכנרת. מול יריחו, בצידו הירדני של הנהר, שוכן אתר בית עברה המזוהה מאז סוף המאה ה-20 עם המקום בו פעל יוחנן המטביל ואשר בו הטביל את ישו. במקום הוקם מרכז עלייה לרגל וטבילה. מולו, בצד הישראלי של הנהר, שוכן קאסר אל-יהוד ובו שוכנות כנסיות רבות.
השפעת האדם

בשנת 1932 נבנה סכר דגניה, החוסם את מוצא הירדן מהכנרת. מחסום נוסף הוא סכר אלומות הנמצא 2 ק"מ מדרום לסכר דגניה. סכר זה חוסם לחלוטין את מי הכנרת וממקום זה מוזרמים לירדן מי תעלת המים המלוחים ומי שפכים המטוהרים טיהור ראשוני. ב-1964 החלה פעולת המוביל הארצי בישראל. בירדן נחנכה באותה שנה תעלת הע'ור המובילה את מי הירמוך לבקעת הירדן הירדנית, ובסוריה הוקמו מאגרים לאגירת מי הירמוך. הקמתם של מפעלים אלה הביאה לירידה של כ-98% בזרימת המים בירדן שמדרום לכנרת, וכפועל יוצא מכך לגדיעת אחד ממקורות המים החשובים של ים המלח ולתהליך של התייבשות הים. בנוסף לכך, נפגעה הסביבה הטבעית של נהר הירדן באורח קשה.
גשרים עיקריים על הירדן (מדרום לצפון)

גשר אלנבי ליד יריחו
גשר אדם
מעבר נהר הירדן
גשר נהריים
גשר אשדות יעקב
סכר דגניה – סכר וגשר במוצא הדרומי של הכנרת
גשר אריק על יד שפך הירדן לכנרת
גשר כפר הנשיא
גשר בנות יעקב ליד גדות
גשר הפקק
גשר יסוד המעלה
גשר יוסף ליד שדה נחמיה
גשרים עיקריים על הירדן (מדרום לצפון) > גשרי עבר

גשר הדודות
גשר עבדאללה
גשר מנדסה
גשר אום-שורט
גשר צנברי – נבנה בסביבות המאה ה-10
אזכורים בשירה ובזמר העברי

נהר הירדן שימש השראה למשוררים ופזמונאים והוא מוזכר בכמה שירים ופזמונים עבריים מוכרים. שניים מהנודעים שבשירי בית"ר הם "שמאל הירדן" מאת זאב ז'בוטינסקי ("שתי גדות לירדן") ו"עלי בריקדות" מאת מיכאל אשבל ("את המדינה לכונן, משתי גדות הירדן").
נעמי שמר, בת קבוצת כנרת, כתבה בשנת 1961 את שירה "חורשת האקליפטוס" על רקע הירדן והוא מוזכר בשיר ("מעבר לירדן רעמו התותחים"). בשנות ה-70 כתבה שמר את "לשיר זה כמו להיות ירדן" ששרה חבורת בימות (עם מירי אלוני כסולנית).
במלחמת ששת הימים, בעת שיובב כץ שירת בצפון הארץ באזור הירדן, הוא כתב את שירו "בתי את בוכה או צוחקת" ובו הוא מזכיר את הירדן ("זורם הירדן, מתפתל כשיכור... זורם הירדן, בין גדות יעבור"). בשנת 1972 ראה אור שירו של אברהם זיגמן "אלעד ירד אל הירדן".
שירים נוספים: "אוצר הירדן" (מילים: מרדכי לבנון, לחן ושירה בני ברמן); "על הירדן" (מילים: אורי אסף, לחן: אריק רודיך); "ארץ ישראל" (הפותח ב"סוף סוף הגעתי לירדן, נכנס למים נותן לגוף להתרענן") שכתב ושר מוש בן ארי.
גלריה

גשר הפקק מעל הירדן
הירדן בצילום ממדינת ירדן
הירדן באזור אצבע הגליל
צילום אוויר – שפך הירדן לים הכנרת – 1931
פיתולי הירדן במבט מן האוויר, 1938
מקל הנעוץ בקרקעית נהר הירדן מסמן את נקודת הגבול בין מדינת ישראל וממלכת ירדן באזור שפך ואדי אל-אחמר לנהר הירדן
נהר הירדן על רקע הר חרמון
אתר הטבילה ירדנית סמוך לסכר דגניה
נפתולי נהר הירדן בקרבת ים המלח, 1937
לקריאה נוספת

ויליאם פראנסיס לינטש, מסע מחקר אל הירדן וים המלח, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, ה'תשמ"ד (1984)
נלסון גליק, הירדן, ירושלים: הוצאת מוסד ביאליק, תש"ו
מנחם תלמי ו-אפרים תלמי, "כל הארץ – לכסיקון גאוגרפי של ישראל", הוצאת עמיחי, ספטמבר 1966, ערך: ירדן (הירדן), עמ' 319–322.
דון בלט, המלחמה על המים, נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, גיליון 143, אפריל 2010
ידידיה יצחקי, קדושת מי ירדן וכנרת, גג, 12, 2005, עמ' 103–112
משה ברוור, גבול ישראל–ירדן, אריאל, 107–108, תשנ"ה, עמ' 66–74
הערות שוליים

1 2  ירדן, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏7 בפברואר 2022
↑  המזבח בעבר הירדן
↑  נתי גבאי, פססס… פססס… רוצה לקנות מי ירדן בשקל?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 14.05.2018
↑  דני רובינשטיין, הכלכלה הפלסטינית: בלי שתי גדות לירדן, באתר כלכליסט, 10 במאי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536282505171  BnF: cb157254959 (data)  GND: 4096627-6  LCCN: sh85070703  NARA: 10038832  NKC: ge754904  SUDOC: 059298871  VIAF: 82144647638107715569   WorldCat (עם VIAF): 82144647638107715569 
הירדן נשפך לכנרת
שייט בירדן ליד בתי דגניה – צולם בשנת 1912
טון TNT

טון TNT הוא יחידת מידה לאנרגיה המשמשת למדידת עוצמתן של פצצות, ובעיקר עוצמתן של פצצות גרעיניות. עוצמתה של פצצת ביקוע גרעיני נמדדת בקילוטון TNT (ובקצרה קילוטון) ועוצמתה של פצצת מימן נמדדת במגהטון TNT (ובקצרה מגהטון). טון TNT הוא כמות האנרגיה הנפלטת בעת פיצוץ TNT במשקל של טון אחד (אלף קילוגרם). קילוטון הוא אלף טון, ומגהטון הוא מיליון טון.
פיצוץ גרם TNT שווה לאנרגיה של 4184 ג'ול. טון TNT שווה לפיכך ל-4.184 מיליארד ג'ול ( 1\ \mathrm {TonneTNT} =4.184\times 10^{9}\ \mathrm {J} ).
עוצמתה של "ילד קטן", פצצת האטום הראשונה, שהוטלה על הירושימה, הייתה כ-13 עד 16 קילוטון TNT. עוצמתה של "איש שמן", פצצת האטום השנייה, שהוטלה על נגסאקי, הייתה כ-21 קילוטון TNT.
עוצמתה של פצצת המימן הראשונה, שפוצצה ארצות הברית בניסוי שנערך באחד מאיי מרשל שבאוקיינוס השקט ב־1 בנובמבר 1952, הגיעה ל-10 מגהטון.
פצצת הצאר הייתה פצצת המימן הגדולה והחזקה ביותר שנוסתה אי פעם. הפצצה, פרי פיתוחה של ברית המועצות, יצרה פיצוץ בעוצמה של כ-50 מגהטון (שווה ערך לכ-3,300 פצצות "ילד קטן"). ניסוי הפצצה נערך ב-30 באוקטובר 1961 בנוביה זמליה, ארכיפלג באוקיינוס הקרח הצפוני.
יחידת מידה זו משמשת גם למדידת עוצמתן של פצצות קונבנציונליות (כלומר לא גרעיניות) רבות עוצמה. עוצמתה של הפצצה הקרויה Father of all bombs, הנחשבת לפצצה הקונבנציונלית העזה ביותר, היא כ-44 טון TNT.
כן משמשת יחידת מידה זו לתיאור עוצמת הפגיעה של מטאוריט בכוכב לכת. למשל, עוצמת פגיעת המטאוריט שהביא להכחדת הדינוזאורים מוערכת כשוות ערך לכ-100 טרה-טון TNT, יותר מפי מיליארד מעוצמת הפצצות שהוטלו על יפן.
ראו גם

יחידות מידה לאנרגיה
מהירות התפוצצות
הערות שוליים

↑  Schulte, P.; et al. (5 March 2010). "The Chicxulub Asteroid Impact and Mass Extinction at the Cretaceous-Paleogene Boundary" (Submitted manuscript). Science. 327 (5970): 1214–1218. Bibcode:2010Sci...327.1214S.
קצין וג'נטלמן

| --- | --- |

 בימוי:  טיילור האקפורד
 הופק בידי:  מרטין הלפנד   דאגלס דיי סטיוארט
 תסריט:  דאגלס דיי סטיוארט
 עריכה:  פיטר זינר
 שחקנים ראשיים:  ריצ'רד גיר   דברה וינגר   לואיס גוסט ג'וניור  דייוויד קית'   ליסה בלאונט   רוברט לוג'יה   טוני פלאנה
 מוזיקה:  ג'ק ניטשה
 צילום:  דונלד אי. ת'ורין
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 28 ביולי 1982
 משך הקרנה:  122 דקות 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט רומנטי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  וושינגטון, סיאטל 
 הכנסות:  129,795,554 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   officerandagentleman
 פרסים:  שני פרסי אוסקר   פרס באפט"א   פרס האקדמיה היפנית
 דף הסרט ב־IMDb
 
קצין וג'נטלמן (באנגלית: An Officer and a Gentleman) הוא סרט דרמה שיצא לאקרנים ב-28 ביולי 1982. הסרט מספר את סיפורו של צוער בצי האמריקני והתנגשותו עם סמל האימונים שלו. הסרט בוים על ידי טיילור האקפורד ומככבים בו ריצ'רד גיר, דברה וינגר, לואיס גוסט ג'וניור, דייוויד קית', ליסה בלאונט, רוברט לוג'יה וטוני פלאנה.
הסרט הוקרן לראשונה באמצע שנת 1982, והיה להצלחה קופתית מסחררת, עם הכנסות של למעלה משלושה מיליון דולר בסוף השבוע הראשון להקרנתו, וסך הכל הכנסות של כ-130 מיליון דולר. שיר הנושא של הסרט "Up where we belong", שבוצע על ידי ג'ו קוקר והזמרת ג'ניפר וורנס, הפך לפופולרי במצעדי מוזיקה ברחבי העולם ואף זכה בפרס גראמי, פרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב.
צוות שחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד גיר | זאקרי (זאק) מאיו | צוער בקורס קציני חיל הים האמריקני |
| דברה וינגר | פאולה פוקריפקי | נערה מקומית, עובדת במפעל, בת זוגו של זאק |
| לואיס גוסט ג'וניור | אמיל פולי | סמל טירונים קשוח בבית הספר לקציני ים |
| דייוויד קית' | סיד וורלי | צוער בקורס קציני חיל הים האמריקני וחברו הטוב של זאק |
| ליסה אליבצ'ר | קייסי סיגר | צוערת בקורס קציני חיל הים האמריקני וחברה טובה של זאק |
| ליסה בלאונט | לינט פומרוי | נערה מקומית, עובדת במפעל. חברה של פאולה ובת זוגו של סיד |
| רוברט לוג'יה | ביירון מאיו | אביו של זאק, איש חיל הים לשעבר |
| טוני פלאנה | דלה סרה | צוער בקורס קציני חיל הים האמריקני |
| דייוויד קרוזו | טופר דניאלס | צוער בקורס קציני חיל הים האמריקני |
| הרולד סילבסטר | ליונל פרימן | צוער בקורס קציני חיל הים האמריקני |
| ויקטור פרנץ' | ג'ו פוקריפקי | אביה החורג של פאולה |
| גרייס זבריסקי | אסתר פוקריפקי | אמה של פאולה |
סצנת הסיום

ריצ'רד גיר נרתע מסצנת הסיום, בה מגיע זאק למפעל כדי לקחת את פאולה במדי הצי שלו. גיר חשב שהסיום הזה לא יעבוד כי הוא רגשני מדי. הבמאי, טיילור האקפורד, נטה להסכים עם גיר בנושא זה, עד שבמהלך החזרות הניצבות התחילו למחוא כפיים ולבכות. מאוחר יותר, כשגיר ראה את הסצנה המוגמרת יחד עם שיר הנושא "Up where we Belong" הוא אמר שהיא עשתה לו צמרמורת, ושבדיעבד, הבמאי צדק בבחירתו בסצנה זו.
מקור השם

מקור השם של הסרט הוא בתקנה של המשפט הצבאי האמריקאי אשר קובעת ש"כל קצין או צוער אשר הורשע בהתנהגות שאינה הולמת קצין וג'נטלמן יקבל עונש אשר ייקבע בידי בית דין צבאי".
ביקורות, הכנסות ופרסים

הסרט הכניס כ-129 מיליון דולר עם צאתו, מה שהפך אותו לאחד הסרטים הרווחיים והמצליחים ביותר של 1982, דבר שהתבטא גם מבחינה כלכלית וגם מבחינת השבחים שקיבל הסרט ממבקרים. מאוחר יותר, זכה הסרט להכרה כאחד מהסרטים החשובים של 1982 מאתרי דירוג סרטים שונים.
הסרט אף קיבל ציון יוצא דופן של 94% ביקורות חיוביות מאתר Rotten Tomatoes. מבקר הקולנוע רוג'ר איברט, הנודע בביקורתו הקפדנית, נתן לסרט 4 כוכבים (מתוך 4 אפשריים).
הסרט זכה בשני פרסי אוסקר ב-1982. האחד עבור שחקן המשנה הטוב ביותר, עבור תפקידו של לואיס גוסט ג'וניור כסמל הטירונים הקשוח אמיל פולי. בנוסף זכה שיר הנושא "Up where we belong" בפרס האוסקר עבור השיר המקורי הטוב ביותר. בנוסף, היה הסרט מועמד לארבעה פרסים נוספים: השחקנית הטובה ביותר - דברה וינגר; המוזיקה הטובה ביותר; העריכה הטובה ביותר; והתסריט הטוב ביותר.
הסרט אף זכה בפרס באפט"א הבריטי עבור השיר המקורי, וכמו כן זכה בפרס האקדמיה היפנית עבור הסרט הזר הטוב ביותר לשנת 1983.
פסקול

| שם השיר | מילים | מבוצע על ידי |
| --- | --- | --- |
| "Up Where We Belong" | וויל ג'נינגס, ג'ק ניטשה ובאפי סיינט-מארי | ג'ו קוקר וג'ניפר וורנס |
| "Treat Me Right" | D. Lubahn and Pat Benatar | Pat Benatar |
"Hungry for Your Love": ואן מוריסון
| "Be Real" | D. Sahm | Sir Douglas Quintet |
| "Tush" | B. Gibbons, D. Hill and F. Beard | זי זי טופ |
| "Tunnel of Love" | M. Knopfler | דייר סטרייטס |
"Feelings": Morris Albert
| "Tie a Yellow Ribbon Round the Ole Oak Tree" | Irwin Levine and L. Russell Brown |  |
| "Anchors Aweigh" | Charles A. Zimmerman, George D. Lottman and Alfred Hart Miles |  |
| "Moon River" | Henry Mancini and Johnny Mercer |  |
| "Big Money Dollars" | John Thomas Lenox |  |
| "Gamelan Gong: Barong Dance" | David Lewiston |  |
| "The Plains of Mindanao" | Bayanihan 7 |  |
| "Galan Kangin" | Gong Kebyar, Sebatu |  |
הערות שוליים

↑  דף הסרט באתר IMDb
↑  Roberts, David (2006). British Hit Singles & Albums (19th ed.). London: Guinness World Records Limited. p. 136. ISBN 1-904994-10-5
↑  Gere Begged Director Not To Shoot Romantic Scene, Contactmusic. 29 April 2007
↑  Murray Scougall, Where We Belong saved the famous ending to An Officer And A Gentleman, says writer Douglas Day Stewart, Sunday Post. 15 May 2018
↑  רשימת הסרטים המוצלחים ביותר של 1982 מתוך האתר Filmsite
↑  99 הסרטים הבולטים ביותר של 1982 מתוך האתר Films101
↑  הסרטים הפופולריים ביותר משנת 1982 מתוך אתר IMDb
↑  ביקורת הסרט "קצין וג'נטלמן", מאת רוג'ר איברט
| פרס NAACP Image לסרט קולנוע יוצא מן הכלל |
| --- | --- | --- |
| 1972–1999 | ליידי שרה את הבלוז (1972) • בוא נעשה את זה שוב (1976) • הגדול ביותר (1978) • תהילה (1980) • באסטין לוס (1981) • קצין וג'נטלמן (1982) • סיפורו של חייל (1985) • הצבע ארגמן (1986) • נשק קטלני (1987) • מגלה את אמריקה (1988) • סמוך עלי (1989) • גלורי (1990) • החבר'ה מהשכונה (1992) • הנזירות בלוז (1993) • מלקולם אקס (1994) • כמו אוויר לנשימה (1996) • עת להרוג (1997) • אוכל נשמה (1998) • איך סטלה החזירה את הגרוב שלה (1999) |  |
| 2000–היום | סודו של שושבין (2000) • לזכור את הטיטאנים (2001) • עלי (2002) • אנטואן פישר (2003) • מקהלה בירושה (2004) • ריי (2005) • התרסקות (2006) • המרדף לאושר (2007) • הווכחנים הגדולים (2008) • החיים הסודיים של הדבורים (2009) • פרשס (2010) • נשים צבעוניות (2011) • העזרה (2012) • זנבות אדומים‎ (2013) •‏ 12 שנים של עבדות (2014) • סלמה (2015) • היישר מקומפטון (2016) • מאחורי המספרים (2017) • טיול בנות (2018) • הפנתר השחור (2019) • צדק ורחמים (2020) • בחורים רעים לתמיד (2021) • נקמה מרה (2022) • הפנתר השחור: ואקאנדה לנצח (2023) ‏•‏‏ הצבע ארגמן (2024) |  |
דוד אופנהיים (רב וחוקר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בדצמבר 1816 ה'תקע"ו
 פטירה:  21 באוקטובר 1876 (בגיל 59) ה'תרל"ז ווינה
 מדינה:  האימפריה האוסטרית 
 מקום פעילות:  ימניץ, נאג'בצ'קרק
 תקופת הפעילות:  ? – 21 באוקטובר 1876 
 צאצאים:  Joachim Heinrich Oppenheim 
 
הרב דָּוִד אוֹפֶּנְהַיְם (18 בדצמבר 1816, ה'תקע"ו – 21 באוקטובר 1876, ה'תרל"ז) היה רב ומחבר מאמרים מדעיים יליד מוראביה.
ביוגרפיה

אופנהיים נולד בלייפניק לרבי יששכר בר (ברנרד) אופנהיים, רב וראש ישיבת אייבשיץ. אופנהיים למד תורה בישיבת אביו, ובשנת 1834 (ה'תקצ"ד) עבר לפראג, שם המשיך בלימודי תורה, כמו גם בלימודים כלליים באוניברסיטת פראג.
בשנת 1846 (ה'תר"ו) התמנה לרב קהילת ימניץ, ובשנת 1857 (ה'תרי"ז)/1859 (ה'תרי"ט) לרב קהילת נאג'בצ'קרק, תפקיד שאותו מילא עד מותו. הוא נבחר לעמוד בראש סמינר רבני בבודפשט, אך נפטר בווינה בטרם נפתח הסמינר.
אופנהיים חיבר מאמרים מדעיים וחיבורים אחרים שהתפרסמו בכתבי עת רבים, דוגמת המגיד, ישורון, בן חנניה, Allgemeine Zeitung des Judentums ו-MGWJ.
גישתו הדתית של אופנהיים הייתה שמרנית, והוא התנגד לדעותיו המתקדמות של לאופולד לעף, אשר תקף אותו במאמרו בבן חנניה.
אחיו, חיים, היה גם כן רב ומחבר מאמרים שנדפסו בכתבי עת שונים. בנו, יואכים, היה אף הוא רב בקרלסבאד.
לקריאה נוספת

"אופנהיים, ר' דוד בן יששכר בר", האנציקלופדיה העברית (כרך ב), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשי"א, עמ' 76
גוטהרד דויטש, ‏"דוד אופנהיים", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
הערות שוליים

↑  לפי האנציקלופדיה העברית בשנת ה'תרי"ז, ולפי האנציקלופדיה היהודית בשנת 1859
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008983386305171  GND: 1024813770  ISNI: 0000 0003 8056 2208  LCCN: n2014031747  VIAF: 259796611   WorldCat (עם VIAF): 259796611
אוסף בוקי בועז לצילום

בוקי בועז מרצה בערב פתיחת תערוכה במוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח בבאר שבע
אוסף בוקי בועז לצילום הוא אחד מאוספי הצילום הפרטיים הגדולים בישראל.
האוסף מתמקד בצילומי המזרח התיכון, בדגש על פלשתינה (א"י) וארץ ישראל החל מהמאה ה-19 ועד שנות החמישים של המאה העשרים. האוסף מהוה מקור לרבות מן התערוכות והקטלוגים העוסקים בהיסטוריה של הצילום של ארץ ישראל-פלשתינה, ובנושאים הקשורים אליה. האוסף מוגדר על ידי חוקרי צילום ואוצרים כאוסף הפרטי החשוב ביותר בישראל. האוסף כולל גם את אחד האוספים החשובים של צילום פלסטיני-ערבי במזרח התיכון.
מאז ייסוד העיר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  טיטוס ליוויוס 
 שפת המקור:  לטינית
 סוגה:  היסטוריוגרפיה 
 נושא:  היסטוריה של רומא
 הוצאה
 מקום הוצאה:  רומא
 תאריך הוצאה:  שלהי המאה ה-1 לפנה"ס
 הוצאה בעברית
 תרגום:  שרה דבורצקי משה ליפשיץ
 
תיאור אירועים ממאז ייסוד העיר, ספר 1, פרק 4, על מזבח מאוסטיה. אל נהר הטיבר טיברינוס מביט מצד ימין למטה על לופה הזאבה מניקה את רמוס ורומולוס, מייסדי רומא, בעוד הרועים מתקרבים ועומדים למצוא את התאומים. בעלי חיים קטנים ממחישים את פראיות המקום. הנשר מסמל את נס הלגיון, סמלה הלאומי של רומא.
מאז ייסוד העיר (בלטינית: Ab Urbe Condita), הידוע גם בשם תולדות רומא, הוא חיבור היסטורי רחב היקף של תולדות רומא העתיקה, שנכתב בלטינית בין השנים 27 ל-9 לפנה"ס על ידי ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס.
החיבור סוקר את תולדות רומא החל מהמיתוס המיתולוגי על בואם של איניאס ורעיו הפליטים לחצי האי האפניני מטרויה החרבה, דרך ייסוד רומא בשנת 753 לפנה"ס על ידי התאומים רמוס ורומולוס, ביטול המשטר המלוכני וייסוד הרפובליקה בשנת 509 לפנה"ס, ועד לימיו של ליוויוס עצמו, בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס בראשית ימי האימפריה הרומית. האירוע האחרון שסוקר ליוויוס בחיבורו הוא מותו של דרוסוס בשנת 9 לפנה"ס.
מהחיבור השלם, אשר הכיל במקור 142 ספרים, שרדו בשלמותם 35 ספרים בלבד, המתארים את תולדות רומא החל מהמיתוס של איניאס ועד לשנת 293 לפנה"ס (ספרים 1–10), וכן משנת 219 לפנה"ס ועד לשנת 167 לפנה"ס (ספרים 21–45). מיתר הספרים נותרו ראשי פרקים או פרגמנטים מעטים בלבד.
תוכן החיבור > השתמרות

החיבור השלם הכיל במקור 142 ספרים, כאשר רק 35 מהם (ספרים 1–10 וספרים 21–45) נשתמרו בצורה מלאה. נזקים שנגרמו לכתב יד מהמאה ה-5 הובילו להיווצרות מספר "חורים" בטקסט בספרים 41–45 (ביתר הספרים קיימים מספר חורים קטנים יותר); כלומר, הטקסט המקורי אבד ואינו מצוי באף אחד מכתבי היד הידועים של החיבור.
בשנת 1772 נתגלה בספריית הוותיקן פלימפססט מקוטע, המכיל קרוב לאלף מילים (כשלוש פסקאות) מהספר ה-91. מספר פרגמנטי פפירוסים המכילים קטעים מהספרים החסרים נחשפו במצרים החל משנת 1900, כאשר הפפירוס האחרון שנתגלה, בשנת 1986, הכיל כ-40 מילים מתוך הספר ה-11.
מספר קטעים מהספרים החסרים נשתמרו בכל זאת, הודות לאזכורים וציטוטים שלהם ביצירות מאוחרות יותר. הקטע המפורסם שבהם הוא תיאור מותו של קיקרו, שצוטט על ידי סנקה הזקן.
תוכן החיבור > תקצירים

החיבור של ליוויוס תוקצר, עוד בעת העתיקה, לאפיטומה, שממנה שרד רק תקציר הספר הראשון בחיבור. האפיטומה עצמה תוקצרה במאה ה-4 ל-"Periochae" (מילולית: "רשימות תוכן"). תקצירי רשימות התוכן של כל ספרי החיבור שרדו, פרט לתקצירי הספרים ה-136 וה-137.
בעיר אל-בהנאסה שבמצרים נתגלו תקצירים נוספים, כתובים על נייר פפירוס, של ספרים 37–40, 47–55, וכן פרגמנטים בודדים של תקציר ספר 88. הפפירוסים מוצגים במוזיאון הבריטי.
תוכן החיבור > כרונולוגיה

החיבור השלם סוקר את התקופות הבאות:
ספרים 1–5 – מיתוס ייסוד רומא (מבריחתו של איניאס מטרויה החרבה לחצי האי האפניני ועד לייסוד רומא על ידי התאומים רמוס ורומולוס), תקופת המלוכה וראשית הרפובליקה הרומית עד לכיבושה בידי הגאלים בשנת 390 לפנה"ס.
ספרים 6-10 – מלחמות הרפובליקה הרומית כנגד שבטי האיקווים, הוולסקיים, האטרוסקים והסאמניטים, עד לשנת 292 לפנה"ס.
ספרים 11-20 – התקופה שבין 292 ל-218 לפנה"ס, כולל המלחמה הפונית הראשונה (ספרים אבודים).
ספרים 21-30 – המלחמה הפונית השנייה, מ-218 עד ל-202 לפנה"ס.
ספרים 31-45 – המלחמות המוקדוניות ומלחמות נוספות שהתרחשו במזרח אגן הים התיכון בין השנים 201 ל-167 לפנה"ס.
הספרים 46–142 אבודים כולם:
ספרים 46-70 – התקופה שבין שנת 167 לפנה"ס לפרוץ מלחמת בעלות הברית בשנת 91 לפנה"ס.
ספרים 71-90 – מלחמת האזרחים הרומית הראשונה בין גאיוס מריוס ללוקיוס קורנליוס סולה, עד למותו של סולה בשנת 78 לפנה"ס.
ספרים 91-108 – התקופה שבין שנת 78 לפנה"ס ועד לסיומה של מלחמת גאליה, בשנת 50 לפנה"ס.
ספרים 109-116 – התקופה שבין פרוץ מלחמת האזרחים של יוליוס קיסר בשנת 49 לפנה"ס ועד להירצחו של קיסר בשנת 44 לפנה"ס.
ספרים 117-133 – התקופה שבין רצח קיסר בשנת 44 לפנה"ס, דרך הקמת הטריומווירט השני בשנת 43 לפנה"ס, פרוץ המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית בשנת 32 לפנה"ס ועד להתאבדותו של מרקוס אנטוניוס בשנת 30 לפנה"ס.
ספרים 134-142 – התקופה שבין תחילת שלטונו של אוגוסטוס כשליט יחיד עם תום המלחמה האחרונה של הרפובליקה הרומית בשנת 30 לפנה"ס ועד למותו של דרוסוס בשנת 9 לפנה"ס.
פרסום

ספרים 1–5 פורסמו בין השנים 27 ל-25 לפנה"ס. ליוויוס עבד על כתיבת החיבור באופן לא רציף לאורך מרבית חייו הבוגרים, ופרסם חלקים חדשים ממנו לפי דרישת הציבור. שיטת כתיבה זו יכולה להסביר את העובדה כי החיבור מחולק מבחינה תוכנית ל-12 מקטעים, המקובצים בקבוצות של 5 או 10 ספרים.
ספרים 5–10 פורסמו לכל המוקדם בשנת 9 לפנה"ס, כ-16 שנים לאחר חמשת הספרים הראשונים. בספר 9 ליוויוס מרמז על מועד כתיבת הספר באומרו כי היער הקימיניאני הסמוך לרומא היה בלתי עביר אף יותר מאשר שהיה היער הגרמני עד לאחרונה, בהתייחסו ליער השחור, שנחצה לראשונה על ידי הרומאים בראשות נירון קלאודיוס דרוסוס ולוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס בשנת 9 לפנה"ס.
ביקורת

התפיסה המסורתית במחקר היא שאפילו בסטנדרטים של העת העתיקה, ליוויוס היה היסטוריון גרוע למדי. תפיסה זו מבוססת על מספר פגמים באופי כתיבתו של ליוויוס. בין היתר נטען כי הוא לא ביצע מחקר עצמאי בסיסי על הנושאים עליהם כתב, תוך שהוא מסתמך באופן כמעט עיוור על חיבורים היסטוריים קודמים לו. כן הבנתו את המקורות עליהם הסתמך הייתה לעיתים גרועה למדי, כאשר לא אחת הוא כתב על אותו אירוע מספר פעמים. יתרה מכך, נטען כי מכתיבתו עולים סימנים ברורים לכך שהיוונית שלו לא הייתה טובה דיה על מנת להבין כראוי את אחד המקורות העיקריים עליהם נסמך, ההיסטוריון היווני פוליביוס, שהיה המקור העיקרי שלו למתרחש במזרח הרפובליקה בספרים 31–45.
אולם, אין לשלול את כל עבודתו של ליוויוס על סמך השליש הראשון של החיבור ששרד. הספרים ששרדו אכן נוטים למידה רבה של הסתמכות חזרתית על מקורות היסטוריים מוקדמים יותר, אך הם לא בהכרח מייצגים את הגישה בה ייתכן והוא נקט בכתיבתו על תקופת הרפובליקה המאוחרת ותקופתו שלו בראשית ימי שלטונו של אוגוסטוס. היות שהוא לא היה יכול להסתמך על מקורות קודמים עקב סמיכות האירועים לימי חייו, הוא ככל הנראה נאלץ לערוך מחקר עצמאי המסתמך על אספת עדויות מעדי ראייה, רישומי אספות הסנאט, ותיעוד נאומים של נואמים ידועי שם.