stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב פרים
עבודותו > עבודותיו

טיפשות ומוסדות טיפשים, תוך התייחסות מיוחדת לטיפשים של הונגריה (בודפשט, 1884)
חוברת בודפשט של טיפשים וחלשי נפש (בודפשט, 1898)
פרסים והוקרה

בשנת 1876 העניקה לו אוניברסיטת פילדלפיה את התואר דוקטור למדעי הפסיכולוגיה
בשנת 1879 הוענקה לו מדליית זהב בפריז. הרבה מאוחר יותר, הוא זכה להכרה גם בהונגריה.
הנצחתו

כמה מוסדות נקראים על שמו בהונגריה, למשל:
בית הספר היסודי יעקב פרים – בית הספר המקצועי לפיתוח מיומנויות ומכללה ב-Tiszalök
בית הספר היסודי "יעקב פרים" בסומבטהיי
ברובע 13 בבודפשט מעון יום יעקב פרים, שהוקם ב-1991
בית אבות יעקב פרים ב-Vácegres
סיכום

לאורך כל חייו שאף ג'קב פרים לבסס את יסודות הפדגוגיה הרפואית ההונגרית. הוא לא היה מורה בעל הכשרה מקצועית לחינוך מיוחד, אך עבודתו, מפעל חייו ואנושיותו תרמו רבות לשיפור המצב ואיכות מחלות הנפש הביתיות והפדגוגיה המיוחדת.
לקריאה נוספת

לאיוש שקולטטי – מידע בעל עניין לציבור על טיפשים, רפי נפש ורפי מוח (ספריית החינוך המיוחד מס' 4, בודפשט, 1901)
Körmendi Figyelő דרגה X, מס' 3
מגזין Gyógypágógiai Szemle 2002. XXX. שָׁנָה מספר 3 218.
אנה גורדוסנה סבו: ג'קאב פרים. בתוך: לקסיקון פדגוגי. כרך 1 עורך ראשי. זולטן בתורי, איבן פאלוס. בודפשט, הוצאת ספרים קרבן. 1997. עמ' 542
בית ספר יסודי יעקב פרים
האתר של העיירה קרמנד
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
אנה סאבו: סיפור חינוך מיוחד. II. היסטוריה של החינוך המיוחד ההונגרי במאה ה-20. עד לא. בודפשט, 1963. 110–124.;
ג. הטוש: לזכרו של יעקב פרים. חינוך מיוחד, 4. 1959. 116–119
אנה סאבו: במלאת חמישים שנה למותו של יעקב פרים (1852–1919). חינוך מיוחד, 3. 1969. 65–71.
הערות שוליים

↑  Frim Jakab, Pedagógiai Lexikon
↑  Frim Jakab – A Pallas nagy lexikona
↑  Frim Jakab – Magyar életrajzi lexikon
אשר אליעזר ריבלין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1921 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  מרץ 2020 (בגיל 99 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  יקיר נתניה (1999) 
 
אשר אליעזר ריבלין (1921 - 21 במרץ 2020) היה מורה לספרות ומחנך ישראלי.
קורות חיים

אשר אליעזר ריבלין נולד בירושלים, בנו של החזן שלמה זלמן ריבלין ונכדו של רבי יוסף ריבלין, מבוני השכונות היהודיות בירושלים. היה דור שישי למשפחת ריבלין שעלתה לארץ ישראל מווילנה בשנת 1789. אביו שירת עם מקהלתו בבית הכנסת "שירת ישראל".
אחרי לימודים ב"חדר" למד בבית הספר "תחכמוני" ואחר כך בסמינר "המזרחי" למורים בירושלים כשהיה חבר בתנועת "מכבי צעיר". הוא הצטרף לתנועות המחתרת היהודית. בשנות מלחמת העולם השנייה בשנים 1941–1945 שירת בצבא הבריטי במצרים ושימש כרב צבאי והיה קצין בדרגת קפטן בבריגדה היהודית באירופה ובמצרים.
במלחמת העצמאות שירת בצה"ל בחטיבת עציוני. היה מפקד אזור בירושלים, השתתף  בקרבות דיר יאסין, רמת רחל וכמפקד פלוגה בכוח הצפוני בקרב ארמון הנציב.
עמד בראש כוח שכבש את הר א-שריפה - הר הרצל. השתחרר בדרגת סרן.
אחרי המלחמה למד באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. ב-1953 התמנה למנהל מחלקת החינוך בעיריית נתניה.
בהמשך יצא בשירות מדינת ישראל לאירופה, דרום אפריקה וקניה.
הוא ייסד את מכללת שז"ר להכשרת מורים בבואנוס איירס שבארגנטינה מטעם ההסתדרות הציונית ובחסות אוניברסיטת תל אביב.
רבלין חיבר והפיק תוכניות לימודים אורקולית. אחרי פרישתו לגמלאות בשנת 1993 הרצה בהתנדבות.
קורות חיים > חייו הפרטיים

רבלין היה נשוי לתמימה (נפטרה בשנת 1996) והתגורר עד 1953 בירושלים. אחר כך עבר לגור בנתניה, בה נולד בנו, שי.
נפטר בכ"ה באדר תש"פ, מרץ 2020.
פרסים ואותות הוקרה

פרס קלאוזנר לספרות - על ספרו "אחד העם ומתנגדיו על הספרות העברית בדורם"
1999 - יקיר העיר נתניה
מבחר ספרים ופרסומים

ד"ר ריבלין כתב 42 ספרים - בתחום מחקר, לימוד ועיון ביהדות ובספרות העברית
1955 - אחד העם ומתנגדיו, דביר (הקדמה מאת יוסף קלאוזנר)
1971 - נחלת שבעה בת מאה, מכון ריבלין לתולדות היישוב, אוניברסיטת בר-אילן
1978, 1991 - מונחון לספרות, ספריית הפועלים (כשלוש מאות מונחים ספרותיים)
1984 - לפרוש סיפור, המכון לאמצעי הוראה, ירושלים - ט"ו סיפורים קצרים לבית הספר העל יסודי + פירושים והצעות הוראה.
1984 - מדרגות : עברית בבית הספר היסודי בתפוצות - ההסתדרות הציונית העולמית. המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה, 1984
1985 - כנגד כולם - הפדגוגיה של חז"ל - ספריית הפועלים
הריבלינים : סיפורה של משפחה ותיקה בארץ ישראל (צייר: רענן לוריא)
לפרוש שיר
פולמוס בשירה
The Literary .” Studies in Education / עיונים בחינוך, no. 7/8, 1975, pp. 93–108., Experience in the Literature Class / החוויה בשיעור הספרות (pp. 93-108)
מרפאת לוינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מרפאה 
 על שם:  רחוב לוינסקי 
 כתובת:  פינס 43 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2002
 תאריך פתיחה רשמי:  2002 
 
 קואורדינטות:  32°03′36″N 34°46′05″E﻿ / ﻿32.060023112563°N 34.768087413417°E﻿ / 32.060023112563; 34.768087413417
 safe-sex.co.il
  (למפת תל אביב מוגדלת) מרפאת לוינסקי(למפת תל אביב רגילה) מרפאת לוינסקי(למפת גוש דן רגילה) מרפאת לוינסקי(למפת גוש דן מוגדלת) מרפאת לוינסקי
 
מרפאת לוינסקי היא מרפאה הנותנת טיפול למחלות מין ועוד. המרפאה הוקמה בשנת 2002 כחלק מלשכת הבריאות תל אביב, ממוקמת בתחנה המרכזית החדשה בתל אביב ונותנת שירותים שונים למחלות מין ו-HIV. המרפאה פתוחה ונגישה עבור כל אדם, מתוך האמונה כי לכל אדם הזכות לבריאות, הזכות לחיות את חייו על פי דרכו ועל כן המטופלים במרפאה לא נדרשים לחשוף את זהותם. מרפאת לוינסקי לוקחת חלק במאבק המתמשך בנזקי תופעת הזנות ויש לה תרומה משמעותית לעיצוב תחום הטיפול והשיקום של קורבנות זנות בישראל – נשים, גברים, טרנסג'נדרים, קטינים, וחסרי מעמד.
פעילות המרפאה

צוות המרפאה מעניק שירותי בידוק וטיפול בדומה לשירותים הניתנים במרפאות דומות בערים גדולות בעולם ולפי הנחיות ארגון לבקרת מחלות ומניעתן תוך התאמה לתנאים בישראל. השירותים כוללים: סל בדיקות וסל תרופות, וייעוץ והדרכה בנושאים של מין מוגן ומחלות המועברות במגע מיני. כמו כן ישנו צוות של עובדים סוציאליים המשלים את הטיפול הרפואי בפונים. כל השירותים, ניתנים בחינם ובאופן אנונימי לכל דורש, ללא תלות בגיל, מין, סטטוס אזרחי או עיסוק.
בנוסף למרפאה עצמה, מופעלות מספר תוכניות:
מרפאה ניידת לנשים ולגברים בזנות הנותנת בדיקות, טיפול רפואי ותמיכה פסיכו-סוציאלי לנשים ולגברים במעגל הזנות ברחבי גוש דן. המרפאה הניידת זכתה בפרס העובד הסוציאלי היזם של קרן רקנאטי בשנת 2007.
תמיכה וליווי ללהט"בים הנמצאים בסיכון לניצול מיני או מסחרי הכולל תמיכה נפשית, סיוע במיצוי זכויות רפואיות וחברתיות והדרכה בתהליכים הרפואיים של התאמה מגדרית.
הסברה מניעתית לבני נוער ולצעירים במצבי סיכון, ולאנשי המקצוע העובדים עימם.
SAFE-SEX היא תוכנית הפונה לקהל הרחב ולה שתי זרעות: הראשונה, מפגשי ההסברה לבני הנוער בבתי ספר וחיילים. השנייה, האתר  safe-sex.co.il. האתר כולל מידע על מיניות, מחלות המועברות במגע מיני, אמצעי מניעה, בחירת זהות מגדרית ופגיעה מינית. צוות האתר הכולל עובדות סוציאליות ורופאות מפעיל קו ייעוץ, מענה בפורומים ועוד.
ליווי לחסרי מעמד וצעירים בסיכון עם HIV/AIDS.
השתתפות בדיונים וועדות העוסקות במניעת זנות ומחלות מין.
הערות שוליים

↑  מרפאת לוינסקי - אבחון וטיפול במחלות מין, אתר משרד הבריאות
↑  דו"ח הצוות הבין‐משרדי לבחינת הכלים לצמצום צריכת זנות, משרד הפנים, מדינת ישראל 2017
↑  מרפאה בשטח שהופקר | ארץ אחרת, באתר eretzacheret.org
↑  ורד לי, רוצים לחסל את הזנות? ככה תוכלו לעזור - שטח הפקר, באתר הארץ, 30 במאי 2018
↑  בסיור הוועדה למאבק בסמים במרפאת לוינסקי התברר שמוסדות הגמילה מגבילים את שהיית הנגמלים לשבועיים, באתר m.knesset.gov.il
↑  חינוך למניעת מחלות מין בקרב בני נוער בישראל, הכנסת, מרכז המחקר והמידע, 2019
עידן התמימות

| --- | --- |
כרזת הסרט עידן התמימות
כרזת הסרט עידן התמימות
 מבוסס על:  עידן התמימות 
 בימוי:  מרטין סקורסזה 
 הופק בידי:  ברברה דה פינה 
 תסריט:  ג'יי קוקס, מרטין סקורסזה
 עריכה:  תלמה סקונמייקר 
 שחקנים ראשיים:  דניאל דיי-לואיס וינונה ריידר מישל פייפר 
 מוזיקה:  אלמר ברנסטין 
 צילום:  מיכאל בלהאוס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  17 בספטמבר 1993
 משך הקרנה:  134 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט רומנטי, דרמה היסטורית, סרט דרמה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ניו יורק 
 תקציב:  34,000,000‏$
 הכנסות:  32.3,000,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   ageofinnocence
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר (Gabriella Pescucci)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לבמאי הטוב ביותר (מרטין סקורסזה)  פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע (וינונה ריידר)  פרס באפט"א לשחקנית המשנה הטובה ביותר (מרים מרגוליס)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 סרט הבא:  The Good Son 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עידן התמימות (באנגלית: The Age of Innocence) הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1993 בבימויו של מרטין סקורסזה עם דניאל דיי-לואיס, וינונה ריידר ומישל פייפר בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רב המכר "עידן התמימות" של אדית וורטון משנת 1920 שזיכה אותה בפרס פוליצר לספרות.
הסרט הוא דרמה תקופתית ובו שחזור מדויק של חיי החברה הגבוהה בניו יורק בשנת 1870 מבחינת התלבושות, הריהוט כלי האוכל, כלי התחבורה, הריקודים וכללי ההתנהגות הנוקשים שלא מתירים סטייה.
החלק האחרון של הסרט צולם בפריז. הכיכר שבה ממתין גיבור הסרט לאהובתו מהעבר הפכה ליעד תיירות מבוקש.
תקציר העלילה

ניולנד ארצ'ר (דניאל דיי-לואיס) הוא עורך דין עשיר ממשפחה מיוחסת בניו יורק בשנת 1870. הוא עומד להכריז על אירוסין עם מיי וולנד (וינונה ריידר), אף היא ממשפחה עשירה ומיוחסת. גב' וולנד (ג'רלדין צ'פלין), אמה של מיי מרוצה מכך וכן אמו של ניולנד (שאן פיליפס) אך האישור הסופי חייב להינתן מהדודה מינגוט (מרים מרגוליס) היושבת כל היום על כורסא מוקפת בכלבי מחמד ועל פי החלטתה מאושרות כל הפעולות במשפחה. היא מאשרת את הקשר בין ניולנד ומיי אך מיי רוצה לדחות את האירוסין כדי להיות בטוחה ונוסעת עם אמה לפלורידה.
בת דודתה של מיי, הרוזנת אלן אולנסקה (מישל פייפר) מגיעה לניו יורק מאירופה ומתקבלת בקרירות על ידי החברה הגבוהה שם. היא נשואה לרוזן הפולני אולנסקי אך נישואיהם עלו על שרטון בגלל בגידותיו. הוא מפיץ שמועות זדוניות עליה והיא מבקשת להתגרש.
ניולנד מתבקש על ידי המשפחה לשכנע את אלן להסכים לתנאיו של הרוזן ולא להתגרש כי הגירושין יכולים להטיל כתם על יושרה של המשפחה. ניולד מרגיש משיכה חזקה לאישה העצמאית הזאת שאינה מפחדת לסטות מההתנהגות המקובלת בחברה הסגורה הזאת.
כדי לא להיסחף, נוסע ניולנד לפלורידה ומשכנע את מיי להקדים את חתונתם. היא משתכנעת ובאישור של הדודה מינגוט נערכת החתונה בהשתתפות כל החברה הגבוהה למעט הרוזנת אולנסקה.
ניולנד מחליט שזה הרגע בו יתוודה לפני מיי על אהבתו לאלן ויעזוב לאירופה, אך היא מפתיעה אותו בכך שהיא אומרת לו שהיא בהריון וכי הודיעה זאת לרוזנת אולנסקה שעזבה לאירופה. ניולנד מחליט בכאב להישאר עם מיי.
השנים חולפות, ניולנד בן 57, אשתו מיי מתה מדלקת ריאות ויש להם שלושה ילדים. בנו הבכור טד מזמין אותו להצטרף אליו לטיול בפריז. הם מסיירים בעיר האורות וטד אומר כי קבע עם הרוזנת אולנסקה פגישה בביתה ומבקש מאביו להצטרף. ניולנד נענה בחוסר רצון אך כשהם מגיעים הוא מבקש מטד שילך לבדו והוא יצטרף מאוחר יותר. טד נכנס לבנין וניולנד מתיישב על ספסל בסמטה ומתבונן בחלון דירתה של אלן אך כעבור זמן מה הוא קם ועוזב את המקום.
פרסים > פרס אוסקר

פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר
מועמדות
פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - וינונה ריידר
פרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר - אלמר ברנשטיין
פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר -ג'יימס קוק ומרטין סקורסזה
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
פרסים > פרס באפט"א לקולנוע

פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה - מרים מרגוליס
מועמדות
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד משנה - וינונה ריידר
פרס באפט"א לעיצוב ההפקה הטוב ביותר
פרס באפט"א לצילום
פרסים > פרס גלובוס הזהב

פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר - סרט קולנוע - וינונה ריידר
מועמדות
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה - מישל פייפר
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
פרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע מרטין סקורסזה
הערות שוליים

↑    תהל בלומנפלד, הסודות של פריז, באתר "ידיעות אחרונות", 21 בינואר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4913603  BnF: cb124024539 (data)  GND: 4385392-4  SUDOC: 111877806  VIAF: 316753752   WorldCat (עם VIAF): 316753752
גירושים

טקס גירושין יהודי. נירנברג, 1724
גירושים (מקובלת גם הצורה "גירושין" מארמית) הם הסיום הפורמלי של קשר נישואים בין שני בני זוג. קודם לגירושים קורה שבני הזוג חדלים לגור יחד, ולמעשה חדלים לתפקד כזוג נשוי (מצב הקרוי פרוד), אך הגירושים הם האקט הפורמלי המסיים את הנישואים.
זכויות שמעניקה המדינה לאנשים שאינם נשואים ניתנות לעיתים גם לבני זוג נשואים החיים בנפרד, גם ללא גירושים, אך לאקט הגירושים משמעות כבדת משקל מבחינות שונות. במדינות שבהן אסורה ביגמיה, רק לאחר הגירושים רשאי בן הזוג להינשא לאחר.
לרוב כרוכים גירושים בהסדר פירוק שיתוף כלכלי ולעיתים קרובות גם בהסדר משמורת ומזונות לגבי ילדים משותפים. הסדרים אלו, כמו כל הסדרי פירוק שיתוף, יכולים להיכפות על ידי בתי דין או להתבצע בהסכמת הצדדים, לעיתים עוד בהסכם טרום נישואים, אולם המדינה מותירה לעצמה את הקביעה הסופית בכל הקשור לגירושים והורות לאחר גירושין או פרידה, והסכמים לגביהם כפופים לאישור בתי הדין המוסמכים.
גירושים אזרחיים

במדינות שונות קיימים חוקים שונים הנוגעים לגירושים. לעיתים החוקים משתנים בין המחוזות בתוך המדינה. בארצות הברית, למשל, בכל מדינה יש דיני גירושים שונים.
ברוב המדינות התרת נישואי בני הזוג נכנסת לתוקפה רק לאחר אישור של בית משפט לענייני משפחה. בית המשפט לוקח בחשבון הסדרי משמורת ומזונות לגבי ילדים משותפים, הסכמי ממון והסכמים נוספים שנעשו בין בני הזוג.
גירושים אזרחיים הם בדרך כלל מסוג "גירושים ללא אשם" (כמפורט להלן). אחד מבני הזוג, או שניהם, פונים לבית המשפט לענייני משפחה ומבקשים להתגרש. בית המשפט בוחן את הסדרי המשמורת והמזונות לגבי ילדים משותפים, הסכמי ממון והסכמים נוספים שנעשו בין בני הזוג, ולאחר מכן מאשר את הגירושים. לאחר אישור בית המשפט ניגשים בני הזוג לבניין העירייה, שם הם נרשמים כגרושים.
גירושים אזרחיים > גירושים ללא אשם

גירושים ללא אשם הם הנפוצים ביותר במדינות המערב, בהן כל מדינות אירופה, אוסטרליה, ניו זילנד, קנדה וכל מדינות ארצות הברית, וכן במדינות רבות נוספות, בהן הודו, הרפובליקה העממית של סין, מלטה ורוסיה. גירושים אלה מתאפשרים עבור בני זוג המתגוררים בנפרד, או אם אחד מבני הזוג מצהיר כי קיימים ביניהם הבדלים שאינם ניתנים לגישור. לא נדרשת עילה כלשהי לגירושים. בן הזוג המבקש להתגרש אינו צריך לספק ראיות כלשהן לכך שהצד השני הפר את ההסכמות ביניהם.
גירושים אזרחיים > גירושים מהירים

בפורטוגל ובמספר מדינות אחרות (בהן חלק ממדינות ארצות הברית) קיים הליך לגירושים מהירים, המאפשר לקבל אישור מיידי לגירושים אם מתקיימים מספר תנאים, בהם:
משך נישואים קצר, עד חמש שנים
לזוג אין ילדים
לזוג אין נכסי מקרקעין
ערך הרכוש המשותף נמוך יחסית (עד כ-$35,000, לא כולל כלי רכב)
קיימת הסכמה על חלוקת הרכוש המשותף
גירושים אזרחיים > גירושים עם אשם

עד לשנות ה-70 של המאה ה-20, ברוב המדינות שהתירו גירושים נדרשה עילה לגירושים, כלומר הוכחה שאחד מהצדדים ביצע מעשה שאינו תואם את רוח הנישואים. העילות הנפוצות היו נטישה, אכזריות וניאוף. עילה זו כונתה לעיתים "אשם", וזו הייתה הדרך היחידה לסיים את הנישואים.
שיטת גירושים זו גרמה למספר תופעות בעייתיות, ולכן חדלו להשתמש בה:
במקרים רבים אחד מבני הזוג היה צריך לבדות עילה לגירושין, ולהעיד עדות שקר. למשל, אם בני זוג מעוניינים להתגרש בהסכמה הדדית, אחד מהם נאלץ להעיד בפני בית המשפט כי בן הזוג השני היה אלים או בוגדני.
במקרים של אלימות כלפי נשים, האישה המוכה נאלצה להעיד בבית המשפט שבעלה היה אלים כלפיה. נשים רבים נמנעו מלהעיד, בגלל החשש מתגובת הבעל ובגלל קושי נפשי. כתוצאה מכך, הן נאלצו להישאר בקשר הנישואים, כבולות בלי אפשרות להשתחרר ממערכת יחסים אלימה.
המשפטנית סטפני קונץ (אנ') נימקה מדוע עדיפה שיטת הגירושים ללא אשם: "ברגע שאתה מתיר לבתי המשפט לקבוע מתי רצונו של אדם לעזוב הוא לגיטימי, אתה פותח את הדרך להחלטות שרירותיות על מה סביר או צריך להיות סביר במערכת יחסים. החלטות אלה מתקבלות על ידי שופטים, שלא קשורים כלל לחייהם האמיתיים של בני הזוג."
החל משנות ה-70 נוסף לרוב חוקי המדינות סעיף הנקרא "גירושים ללא אשם", המאפשר גירושים אם אחד מבני הזוג מצהיר כי קיימים ביניהם הבדלים שאינם ניתנים לגישור, ללא צורך להוכיח דבר.
גירושים אזרחיים > גירושים פיקטיביים

גירושים פיקטיביים הם מקרים בהם בני זוג נשואים מתגרשים רשמית, אך בפועל ממשיכים לקיים חיי זוגיות בצורה כזו או אחרת מבלי להודות בכך בפני הרשויות או חלקים מהחברה. הדבר נעשה במקרים בהם נמצא אחד מבני הזוג בחובות וקיים חשש להפקעת נכסים שברשותו על מנת לשלם את החוב, ואותם נכסים מועברים לבן הזוג לאחר הגירושים הפיקטיביים על מנת למנוע את הפקעתם. סיבה נוספת לגירושים פיקטיביים היא כאשר הטבות הניתנות לשני אנשים הגרים בנפרד גבוהות יותר מהטבות הניתנות לזוג נשוי, ובני הזוג מעוניינים להשיג הטבות אלה.
בנצרות הקתולית

הדת הקתולית אינה מאפשרת לבני זוג להתגרש. בעקבות זאת, במדינות קתוליות רבות לא הייתה אפשרות חוקית להתגרש. אולם מדינות קתוליות רבות שינו את החוקים שלהם ואפשרו לזוגות להתגרש, בניגוד לדת הקתולית. באירלנד חוקק חוק הגירושין בשנת 1996. בשנת 2005 חוקק בצ'ילה חוק המאפשר גירושין לבני זוג אשר חיו בנפרד במשך יותר משנה, בשנת 2011 לאחר משאל עם הותרו הגירושים במלטה ובכך נותרו קריית הוותיקן והפיליפינים המדינות היחידות אשר בהן אין תוקף חוקי לגירושים.
ביהדות

ביהדות נעשים הגירושים בכך שהבעל נותן לאשה גט. ביהדות התלמודית הייתה דרך לגבר לגרש את האשה בעל כורחה, אולם, בעקבות תקנות חרם דרבנו גרשום שעשה רבנו גרשום מאור הגולה, ונתקבל בכל עם ישראל, כבר למעלה מאלף שנה שאסור לגרש אשה בעל כורחה וכן אסור לקחת אישה שנייה טרם הגירושים מהאישה הראשונה.
בדת היהודית, לא רק שאסור לאשה נשואה ולגבר שאינו בעלה לקיים יחסי מין, אלא שצאצאי יחסים אלו הם ממזרים. אדם שבן או בת זוגו מסרב להתגרש ממנו קרוי מסורב גט. אם הבעל נעלם או טס לחו"ל טרם נתינת הגט האישה מוגדרת עגונה.
מרגע שגבר מגרש את אשתו, עליה להמתין 90 יום בטרם יותר לה להינשא מחדש עם אדם אחר.
אצל בני הזוג בקרב יהודי אתיופיה המבקשים להתגרש, קיים הביטוי "איהיל ווהאצ'ין אלקוואל" (באמהרית ובשפות אתיופיות נוספות). הביטוי בתרגום מילולי לעברית: "מזוננו ומימינו אזלו". המזון והמים משמשים משל לזוגיות, וכך משמעות הביטוי היא כי יסודות הזוגיות נמוגו.
באסלאם

החוק האסלאמי הנהוג בנושא גירושין שונה מאוד בין הפלגים האסלאמיים השונים. באסלאם הסוני והשיעי, הזכות להחליט על גירושין שמורה לגבר בתחילה, אם אין שום חלק בנושא מתוך הסכם הנישואין הקובע אחרת.
נשים יכולות לבקש גירושין רק מול בית משפט מוסלמי על ידי שכנוע הקאדי - (השופט הדתי) להעניק להן גירושין.
בדרך כלל, כאשר הבעל מבקש להתגרש האישה הגרושה שומרת לעצמה את הנדוניה שהביא הבעל וגם את כל הרכוש שהיה רשום בהסכם הנישואין. האישה גם תקבל לידיה את התינוק אם הוא נזקק להנקה עד שהשגחתו של הילד תיושב על ידי בני הזוג או בית המשפט. זכויות הנשים בנושא הגירושין לעיתים מוגבלות בצורה קיצונית בהשוואה לגברים. בעוד שגברים יכולים להתגרש בקלות, נשים נתקלות במכשולים חוקיים וכלכליים. לדוגמה, בתימן נשים יכולות לבקש גירושין רק אם הגבר אינו יכול לתמוך בהן כלכלית, בעוד שגבר יכול להתגרש מאשתו אם הוא מכריז 'אני מתגרש ממך'. אם בני הזוג התגרשו והתחתנו פעם נוספת וכך הלאה, בפעם הרביעית אסור להם להתחתן. חוק זה נועד להרתיע גברים מלצאת בהכרזות חפוזות ולהיות עדינים וסבלניים כלפי נשותיהם.
גירושים בישראל

במדינת ישראל, הדיון בהתרת קשר הנישואים ובהגדרת היחס לילדים שנולדו במסגרת הנישואים מתקיים בבית דין דתי על פי דתם של בני הזוג או בבית המשפט לענייני משפחה. אם בני הזוג שניהם יהודים בית הדין הדתי הוא בית הדין הרבני. את הדיון בחלוקת הרכוש המשותף ניתן לעשות בבית הדין הרבני או בבית משפט לענייני משפחה, בעבר לפי מרוץ סמכויות בהתאם להחלטתו של בן הזוג הראשון המבקש זאת ועתה כבר בצורה יותר מאוזנת.
ישנן צורות רבות של גירושים בהסכמה, ללא מעורבות בית משפט, המרכזיות בהן הן "גירושים בשיתוף פעולה" ו"גישור בגירושים". הליך "גירושים בשיתוף פעולה" נעשה על ידי צוות מומחים מתחומי המשפטים והטיפול. הליך "גישור בגירושים" נעשה על ידי איש מקצוע נייטרלי שמסייע לבני הזוג להגיע להסכמות.
היקף הגירושין בישראל גדל בשנת 2008 לעומת שנים קודמות. בשנה זו התגרשו 13,569 נשים וגילם הממוצע עמד על 38.1 שנה. מקרב הזוגות היהודים שנישאו בישראל בין השנים 1968–1971, כ-7 אחוז מהן התגרשו לאחר שמונה שנות נישואים; ומקרב הזוגות שהיו נשואים במשך כ-30 שנה התגרשו כ-13 אחוז. עבודות אחרות מראות על בסיס נתונים מ-2006 ל-2011 ששיעור הגירושין הכולל בישראל במהלך החיים עומד על כ-26%-27%, בהשוואה ל-35% במדינות האיחוד האירופי. השיעור מעט גבוה יותר בקרב יהודים, ונמוך יותר בקרב מוסלמים ודרוזים.
בשנת 2017 שיעור הגירושים השנתי היה 1.7 לאלף נפשות מכלל האוכלוסייה, 1.8 בקרב היהודים, 1.4 בקרב המוסלמים, 1.0 בקרב הדרוזים ו-0.8 בקרב הנוצרים.
מחקרים שונים העלו כי בישראל חלה עליה בבחירת בני זוג על בסיס השכלה ולא על בסיס דתי, אתני ולאומי, וכי חלה עליה באי יציבות הנישואים ועליה בשיעורי הגירושים.
גירושים בישראל > חוק המהו"ת

חוק המהו"ת (מידע, היכרות ותיאום) התקבל כהוראת שעה בדצמבר 2016. החוק אושר בכנסת ללא מתנגדים או נמנעים, ומאז מוארך מעת לעת. מטרת החוק לסייע לבני זוג ולהורים וילדיהם ליישב סכסוך משפחתי בהסכמה ובדרכי שלום, ולצמצם את הצורך בקיום התדיינות משפטית, מתוך התחשבות במכלול ההיבטים הנוגעים לסכסוך ובטובתם של הילדים.
החוק נשען על תפיסה "משפטיפולית", הרואה חשיבות בקיומה של מערכת טיפולית לצד המערכת המשפטית ובשיתוף פעולה עימה, לצורך ניהול מיטבי של הסכסוך המשפחתי. חוק המהו"ת קובע שבסכסוכים משפחתיים, במקום הגשת תביעה לערכאה שיפוטית, מוגשת תחילה "בקשה ליישוב סכסוך" מבלי שמפורטים נושאי הסכסוך או הטענות כנגד הצד השני לסכסוך. הערכאה השיפוטית מזמנת את הצדדים למפגש מהו"ת ראשון ביחידת הסיוע השייכת לה. יחידת הסיוע מקיימת עד ארבעה מפגשי מהו"ת עם הצדדים, במטרה לתת לצדדים מידע רלוונטי ליישוב הסכסוך, לערוך היכרות ראשונית עם המשפחה (אינטייק) כדי להמליץ לצדדים על דרך מתאימה עבורם לניהול הסכסוך, ולצורך תיאום המשך ניהול הסכסוך במשפחה. רק לאחר מפגשי המהו"ת ביחידות הסיוע, הצדדים יכולים להחליט אם להגיש תביעה לערכאה שיפוטית, או ליישב את הסכסוך בהסכמה בכלים שאינם משפטיים-אדברסריים.
החוק קובע שכל פגישות המהו"ת יתקיימו בתוך 45 ימים מיום הגשת הבקשה ליישוב סכסוך עם אפשרות להארכת התקופה ב-15 ימים. בתום עשרה ימים מיום פגישת המהו"ת האחרונה, על הצדדים להודיע ליחידת הסיוע אם הם מעוניינים להמשיך בהליך חלופי ליישוב הסכסוך או לפנות להליך של הכרעה שיפוטית. מפגשי המהו"ת אינם מהווים תהליך של גישור וחוק המהו"ת אינו מחייב את הצדדים לנהל את הסכסוך מחוץ לכותלי בית המשפט.
גירושים בישראל > סיבות סטטיסטיות לגירושים

הסיבות לגירושים בישראל דומות לאלה הנפוצים ברחבי העולם, אך ישנם גורמים ייחודיים הקשורים להקשר התרבותי והמשפטי של המדינה. על פי מחקרים, הסיבות כוללות:
בגידה: פגיעה באמון היא גורם משמעותי לפירוק נישואים, כפי שצוין במחקרים כלליים על יחסים.
בעיות כלכליות: מחלוקות על כספים, חובות או חוסר יציבות כלכלית יכולות ליצור מתחים.
קשיים בתקשורת: חוסר יכולת לתקשר באופן יעיל מוביל למחלוקות ולמתחים מתמשכים.
אלימות במשפחה: אלימות פיזית או רגשית היא גורם משמעותי, כפי שצוין במחקרים על זוגות בישראל.
חוסר התאמה: הבדלי ערכים, תחומי עניין או מטרות חיים עשויים להוביל לפירוק.
שימוש בסמים או אלכוהול: התמכרויות יכולות לפגוע ביחסים ולהוביל לגירושים.
בנוסף, בישראל, סירוב הבעל לתת גט הוא גורם ייחודי, במיוחד בקרב זוגות יהודים, שיכול להוביל לסחבת משפטית ארוכה. מחקר על נשים פלסטיניות בישראל הראה כי סיבות לגירושים כוללות גם אימוץ ערכים מערביים, כמו אידיאל האהבה הרומנטית, לצד סיבות מסורתיות כמו אלימות במשפחה. נתונים סטטיסטיים מראים כי בשנת 2022 נרשמו כ-15,200 גירושים בישראל, ירידה של כ-6.8% בהשוואה לשנה הקודמת.
נישואים מחדש בין בני הזוג הגרושים

ביהדות, מחזיר גרושתו הוא מי שגירש את אשתו ולאחר מכן נושא אותה בשנית. אם בינתיים נישאה לאיש אחר, והתאלמנה או התגרשה ממנו - אסור לה לחזור לבעלה הראשון; אם טרם נישאה לאחר - היא רשאית להינשא בשנית לבעלה הראשון, אלא אם הוא כהן. פוסקי ההלכה נחלקו בשאלה האם יש מצווה ועדיפות מיוחדת בהחזרת גרושתו על פני נישואין לאשה אחרת.
באסלאם רשאי גבר לשאת מחדש את גרושתו, רק לאחר שנישאה לאחר והתגרשה או התאלמנה ממנו. אם המגרש רצה לשאת את גרושתו טרם שהתקיים תנאי זה, היה עליו למצוא אדם שישאנה ויגרשנה למענו. ערביי ארץ ישראל נהגו לגייס למטרה זו אדם זקן, רצוי עיוור, שכונה "תיש מושאל" או "מתיר".
פרשני המקרא מביאים כי טעם האיסור בתורה הוא כדי למנוע חילופי זוגות. המשפטן דניאל פרידמן משער שבשתי הדתות נועדו כללים אלה להרתיע מפני גירושים חפוזים, אך מציין שהנימוק שניתן לכך במקרא (ספר דברים, פרק כ"ד, פסוק ד') הוא קיום טומאה בדבר.
ראו גם

מזונות
השפעת גירושים על ילדים בגיל הרך
אין דבר שבערווה פחות משניים
עמותת הורות משותפת = טובת הילד
גירושים ברומא העתיקה
גירושים פיקטיביים
לקריאה נוספת

ישי רוזן-צבי, ‏"אפילו מצא אחרת נווה ממנה", מבט נוסף על עילות הגירושין בספרות התנאית, JSIJ‏ 3, 2004
רבין, ק. (2010) הגירושין החדשים-שינוי חיובי בתקופת המעבר ואחריה. אבן יהודה: הוצאת אמציה
הורות ביחד - זוגיות בנפרד, מתוך חברה ורווחה (עמ' 311–323), סאיד תלי וחגית פריידס, יוני 2010, באתר משרד העבודה והרווחה
ענת בארט ועדיטל בן ארי, אחרי שמזבח מוריד דמעות: התמודדות אישית וחברתית עם גירושין בחברה החרדית, מכון ירושלים לחקר ישראל, 2014
אריאל דרור, חלוקת רכוש בהליך גירושין, הוצאת בורסי, 2015
רפאל קרויזר, הגירושין בהלכה, 2023