stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צנזורה
שיטות צנזורה

צנזורה מונעת שלא מאפשרת את פרסום המידע והפצתו מלכתחילה.
צנזורה מפקחת ומנטרת שבודקת פרסומים קיימים, ומגבילה את הפצתם ואת הגישה אליהם.
בעידן הווב 2.0, ניתן ליצור מידע ולהפיץ אותו ברבים בקלות ובמהירות, כך שהרבה יותר קשה למנוע פרסום דעותיו של אדם, או צנזור של מידע מרגע שהגיע לרשותו. בצנזורה מפקחת ניתן להסיר ולהגביל את הגישה למידע לאחר שפורסם ברשת.
צנזורה והשפעתה על האנטישמיות

האנטישמיות, שהיא תופעה של שנאה ואפליה כלפי יהודים, היא נושא מדאיג ברחבי העולם, בפרט באירופה. מנהיגים יהודים קראו לאימוץ צנזורה מחמירה יותר בתור אמצעי להפחתת ביטויי אנטישמיות מסוגים שונים, במיוחד לאור התגברות ההתקפות נגד מטרות יהודיות מאז טבח שבעה באוקטובר. נראה אפוא כי יעילותה של צנזורה בהפחתת האנטישמיות מוטלת בספק, וכי נדרש לבחון אסטרטגיות חלופיות למאבק זו. מאמצים לצמצום האנטישמיות צריכים להתמקד בפעולות של חינוך, דיאלוג בין-תרבותי, ומדיניות אשר מקדמת סובלנות והבנה, זאת במקום להסתמך על הגבלות כדוגמת הצנזורה.
הצנזורה, שהיא כאמור פעולת איסור קיצונית בתחום התקשורת, נעשית בדרך כלל על ידי רשויות אוטוריטריות כדי להשתיק מיעוטים (לדוגמה יהודים), ועלולה להביא להחרפת התקפות טרור. אדולף היטלר לדוגמה, הוציא תקנות חירום שצינזרו את חופשי הביטוי. הוא שלט בתעמולה באופן מלא, בכל אמצעי התקשורת הציבורית. דוגמה זו ממחישה כיצד תוכניות צנזורה עלולות להוביל לדיכוי של אזרחים. מכאן, שחוקי צנזורה עשויים להגביר את האנטישמיות ולא להפחיתה וכך בעצם לגרום לתוצאה הפוכה מזו הרצויה. בעוד קריאות להגבלת דיבור אנטישמי עשויות להיות מובנות, המציאות היא שהן לא עצרו את עליית האנטישמיות באירופה. לדוגמה, בסקר שנערך בשנת 2018 נמצא מתאם גבוה בין הגבלות על חופש הביטוי לבין הגברת הרדיפה הדתית האלימה. הסקר הזה העלה כי מעל לשליש מהיהודים במדינות כמו אוסטריה, בלגיה, דנמרק, צרפת, גרמניה, הונגריה, איטליה, הולנד, פולין, ספרד, שוודיה ובריטניה חוששים חשש אמיתי מתקיפות.
גופי הצנזורה בישראל

המועצה לביקורת סרטים ומחזות: גוף ציבורי הפועל מטעם משרד הפנים ובסמכותו לפסול לצפייה סרטי קולנוע, בשלמותם או בחלקם, או להגבילם לצפייה לבני גילים מסוימים ומעלה, כשיש בהם חומר אלימות קיצונית, פורנוגרפיה או פגיעה ברגשות הציבור. המועצה הוקמה מכוחם של שני חיקוקים מנדטוריים, פקודת סרטי הראינוע ופקודת ההצגות הציבוריות (ביקורת), שנקבעו בשנת 1927. בעבר חלו סמכויות המועצה גם על מחזות תיאטרון, אך מאז 1991 הן חלות על סרטי קולנוע בלבד. רק קומץ סרטים או הצגות נאסרו לגמרי. המועצה מספקת שלושה דירוגים לכל סרט: מוגבל לצפייה מגיל 14 ומעלה בלבד, מוגבל לצפייה מגיל 16 ומעלה בלבד, ומוגבל לצפייה מגיל 18 ומעלה בלבד.
המועצה לשידורי כבלים ולוויין: מועצה שתפקידה להסדיר את השידורים בערוצי התקשורת האלקטרוניים מבחינת הפקתם, תוכנם ומסריהם ובין היתר סמכויות להתיר או לפסול שידורים.
הצנזורה הצבאית : פועלת מכוח תקנות ההגנה (שעת חירום) המנדטוריות בשילוב עם הסכם מרצון עם "ועדת העורכים". בראשה עומד הצנזור הצבאי הראשי. תפקידה למנוע פגיעה בביטחון המדינה וחשיפת סודות צבאיים, על ידי שמירה על חשאיותם של שירותי הביטחון והמודיעין ומניעת דליפת ידיעות על אמצעי לחימה ועל מבצעים ופעולות. התקנות אינן מחייבות הגשת כל הידיעות והמאמרים לצנזורה לפני פרסום, אלא רק את אלה שנמצאים ברשימה ידועה של נושאים רגישים, כגון ביטחון ויחסי חוץ, או נשק גרעיני בישראל. כישלון בכך עלול לגרום להעמדה לדין של הכתב או כלי התקשורת או, במקרה של עיתונאים זרים, להיות מנוע מלפעול במדינה. "לא תהיה צנזורה בנושאים פוליטיים, על הבעות דעה או הערכות, אלא אם כן הם רומזים על מידע מסווג."
ועדת העורכים: ועדה המורכבת מעורכי כלי התקשורת, הפועלת במסגרת הסדר עם הצנזורה ומקבלת תדרוכים יזומים מגורמי הביטחון, עם בקשות להימנע מפרסום נושאים שאין לצנזורה אפשרות לאכוף את אי פרסומם.
ועדת השלושה: וועדה המוסמכת לקבוע בערעורים על החלטות הצנזורה הצבאית.
בתי המשפט: בית משפט בישראל יכול להוציא לבקשת המשטרה צו איסור פרסום, זהו צו אשר אוסר פרסומו של מידע ספציפי, בנימוק שפרסום זה עלול לפגוע בחקירה שעורכת המשטרה. עיתונים מרבים להיאבק נגד צווים אלה, ופעמים רבות מסתיים מאבק כזה בהסרת הצו ובפרסום המידע.
גוף לא רשמי הוא העורכים בתחנות הרדיו, שאסרו לעיתים השמעתם של פזמונים, בנימוק של פגיעה ברגשות המאזינים ובנימוקים נוספים.
צנזורה על הפלסטינים: לפני הסכמי אוסלו ונסיגת ישראל מהשטחים בשנת 1994, משטרת ישראל והממשלה שלטו בחלק גדול מהשטחים הפלסטיניים וישראל צנזרה את הספרים והמידע שפלסטינים היו יכולים לקרוא ולהפיק. עד 1991 נאסרו כ-10,000 ספרים, נאסרו מכונות פקס ומספר קווי טלפון נותקו. בנוסף, אסור היה לפרסם כל דבר עם תוכן שנחשב כ"בעל משמעות פוליטית" בגדה המערבית, בשטח הפלסטיני, ופרסומים ערביים "הופסקו לחלוטין". לאחר הקמת הרשות הפלסטינית אין אכיפה של חוקי צנזורה מטעם ממשלת ישראל בשטחי הרשות.
בנוסף לכל אלה קובע סעיף 214 לחוק העונשין:
צנזורה על ספרים עבריים

במשך תולדותיו של הספר העברי, צונזרו חיבורים שונים. ניתן לחלקם לשני סוגים מרכזיים: צנזורה חיצונית מטעם השלטון הלא-יהודי, וצנזורה פנימית יהודית - הן כזו שבה מצנזר המחבר עצמו את דבריו, והן המביא לדפוס, מפחד השלטון הנכרי. הבחנה חשובה אחרת היא בין צנזורה החלה על כתבי-יד, לבין הצנזורה הממוסדת יותר שהתמקדה באישורם או צינזורם של ספרים עבריים בעת הבאתם לדפוס.
מחקרים רבים נכתבו על הצנזורה והשפעותיה על פרסומי ספרים עבריים. כך למשל הופיעו מחקרים על היבטי הצנזורה בראשית הדפסתם של ספרים עבריים באיטליה במאות ה-15 וה-16, וכך גם לגבי הצנזורה של השלטון הצארי ברוסיה במאה ה-19.
צנזורים 'רשמיים' רבים של הספר העברי מטעם השלטונות הנוצריים, היו למעשה יהודים או יהודים-לשעבר. הסיבה המרכזית לכך הייתה בקיאותם בשפה העברית וברזי הספרות העברית. יהודים או יהודים-לשעבר אלו ניצבו בין הפטיש השלטוני לבין הסדן היהודי לו עדיין היו נאמנים במידה זו או אחרת. ביהדות רוסיה במאה התשע עשרה ידועה במיוחד ה'גזירה' האוסרת הדפסתם של ספרים עבריים למעט בשתי ערים ספציפיות, וילנה וז'יטומיר.
צנזורה חרדית

בחברה החרדית ישנם רבנים רבים היוצאים כנגד הכנסת מקלט טלוויזיה לבית ושימוש באינטרנט. עם זאת, למקלים בנושאים אלו קיימים פתרונות בדמות ספקיות אינטרנט המספקות ניטור וסינון של הגלישה באינטרנט מתכנים שאינם עולים בקנה אחד עם ערכי הצניעות ביהדות או עם ערכי הקהילה החרדית. אינטרנט זה מכונה "אינטרנט כשר".
מיזם צנזורה גדול הוא אתר האינטרנט "המכלול", שהוא גרסה מצונזרת של ויקיפדיה העברית.
ראו גם

סינון תכנים באינטרנט
צנזורה פנימית
חופש הביטוי
חופש העיתונות
עיתונאים ללא גבולות
סינון תכנים באינטרנט
SOPA
חיפוש הנשק ברמת הכובש
לקריאה נוספת

דוד רונן, דיני צנזורה - תקשורת, חופש הביטוי וביטחון המדינה, הוצאת פרלשטיין-גינוסר, 2011.
עוזי אלידע, "לידת הצנזורה הישראלית ב-1948", דן כספי ויחיאל לימור (ע.), תקשורת המון בישראל, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1998. עמ' 111–138.
חיים פאל, "זכות הציבור לא לדעת", הפרקליט ל"ט (תשמ"ט) 525.
משה כרמלי-וינברגר, ספר וסייף : חופש הביטוי והמחשבה אצל עם ישראל, הוצאת מכון סורא על ידי הישיבה אוניברסיטה, 1966.
הערות שוליים

↑  גַּנְזָרוּת: צֶנְזוּרָה, גִּנְזוּר: צִנְזוּר, מילון מדע המדינה (2022) באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  קים ליין שפלי, יונתן לוי רודנות בחסות החוק, 2023
↑  Ayala Panievsky, Covering Populist Media Criticism: When Journalists’ Professional Norms Turn Against Them, International Journal Of Communication, 2021, עמ' 15, 20
↑  אמיר בן-דוד, "לא צריך לרצוח עיתונאי כדי לחסל את חופש העיתונות. מספיק שאנשים מפחדים", באתר זמן ישראל, 20 במאי 2021
↑  ניצה בן-ארי, דיכוי הארוטיקה: צנזורה וצנזורה-עצמית בספרות העברית 1980-1930, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2006, עמ' 27-24
↑  Brian Grim and Roger Finke, Religious Persecution in Cross-National Context: Clashing Civilizations or Regulated Religious Economies?, American Sociological Review Vol. 72, No. 4, 2007, עמ' 633–658
↑  Joel Griffith, Emilie Kao, Thomas Jipping and Brett Schaefer, Combatting Hate with Freedom, Not Censorship: The Example of Anti-Semitism, The heritage foundation, ‏December 10, 2020
↑  Israeli Theater Gets A Censor-Free Run
↑  "IDF Military Censor banned nearly 300 articles last year". The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-03-04.
↑  March 9, Haggai Matar; Edit, 2020 | (2020-03-09). "IDF censor redacted two thousand news items in 2019". +972 Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-03-04.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: numeric names: authors list (link)
↑  Jodi Rudoren, Military Censorship in Israel, www.nytimes.com, ‏2014-08-04 (באנגלית)
↑  "The Guardian: BBC says sorry to Israel"
↑  צבי אלגת, מעצורים למנגינות, מעריב, 11 בפברואר 1966
סמדר שיר, שירים פסולים, מעריב, 16 באוגוסט 1979
↑  D'Souza, Frances (1991). Information Freedom and Censorship: World Report 1991. Chicago, Illinois: American Library Association. ISBN 0838921566.
↑  שאלה בדבר הסיבות לאיסור הכנסת טלוויזיה לבית, באתר הידברות
↑  איסור טלוויזיה, מחשב, עיתון, הכל אסור?, באתר Rabanim.net
↑  יוסי זילברמן, ‏חרדים מזהירים: הגימטריה קובעת כי האינטרנט מסרטן, באתר ‏מאקו‏, 15 ביולי 2009
↑  פשקווילי אינטרנט: “אנטרנט=סרטן”, “האינטרנט הוא אבי אבות הטומאה” - גלריית פשקווילים שנתלו בירושלים ובני ברק, באתר חדר 404
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284975405171  PLWABN: 9810534017005606  BNE: XX526191  BnF: cb11936077h (data)  GND: 4067601-8  HDS: 024656  LCCN: sh85021828  NARA: 10637739  NDL: 00565505  NKC: ph119104
אווה ארליך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביוני 1932 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  24 במרץ 2009 (בגיל 76) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט (1958) 
 תפקיד:  פרופסור 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה ההונגרית למדעים (1990)  פרס סצ'ני (1997) 
 
אווה ארליך (בהונגרית: Ehrlich Éva; בודפשט, 18 ביוני 1932 – בודפשט, 24 במרץ 2009) הייתה כלכלנית יהודייה-הונגרייה, פרופסור באוניברסיטה, ודוקטור (PhD) של האקדמיה ההונגרית למדעים (1989).
קורות חיים

אווה ארליך נולדה במשפחה יהודית לאביה זולטאן ארליך (1905–1944), טכנאי שיניים, ולאמה אירן הרמן (1906–1995). אביה ניספה בשואה והיא ואמה הצליחו לשרוד ולהינצל.
בשנת 1958 קיבלה תואר בכלכלה מאוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה (היום אוניברסיטת קורווינוס של בודפשט).
ב-1969 עברה את הבחינה המתקדמת (ברמה הגבוהה ביותר) הממלכתית בשפה האנגלית.
ב-1975 הגנה על עבודת הגמר שלה לתואר שני באקדמיה ההונגרית למדעים (MTA). שם התזה שלה הייתה: "תשתיות, תקופות ומדינות".
כותרת עבודת הדוקטורט שלה ב-MTA הייתה: "רמות פיתוח כלכליות, יחסים, מבנים, נתיבי תיעוש, 1937-1986", שהגנה עליה ב-1989 ב-MTA.
אז זכתה בדוקטורט שלה.
בין השנים 1947–1951 היה מנהלת ב"איגוד הטכנולוגי ומדעי הטבע"
בין השנים 1951–1959 הייתה מנהלת במרכז המפלגה (MDP, אחר כך MSZMP)
בין השנים 1959–1979 הייתה חוקרת מדעית במשרד התכנון הלאומי. של המכון לכלכלה מתוכננת
בין 1979 לבין 2003 הייתה חוקרת בכירה במכון למחקר כלכלי עולמי של האקדמיה ההונגרית למדעים
מנכ"לית המכון למחקר משנת 1993
באותה השנה מונתה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת בודפשט לכלכלה
ארליך השתתפה בהשוואה הבינלאומית רבת הפנים של רמת הפיתוח הכלכלי של מדינות בעלות מערכות חברתיות שונות, כולל מה שנקרא השתתפות בפיתוח "שיטת השוואה בינלאומית מפושטת".
בשנת 1968, בהזמנת מחלקת המחקר והתכנון של הוועדה הכלכלית של האו"ם לאירופה, היא עבד ארבעה חודשים בז'נבה כיועצת.
בין 1980 לבין 1982, עמדה בראש מחלקת התכנות והתכנון של הוועדה הכלכלית של האו"ם לאירופה בז'נבה כמנהלת. היא יזמה את התחלת מחקר עבודת צוות שמטרתו הייתה השוואה בינלאומית של 100 שנות פיתוח של תשתיות. היא חקרה את תהליכי התיעוש ארוכי הטווח של יפן ופרסמה את תוצאות המחקר שלה בספרה ב-1979.
בשנת 1985, זכתה במלגת ACLS מהמועצה האמריקאית לחברות נלמדות (American Council of Learned Societies ACLS Fellowships ) ושהתה 11 חודשים בארצות הברית באוניברסיטת פנסילבניה.
משנת 1986 הובילה מחקרים ב:
שירותים בכלכלה העולמית
עובדות ומגמות חדשות
ארליך הרצתה בכנסים בינלאומיים רבים באירופה ומחוץ לאירופה. (ארצות הברית, ישראל, קנדה, קניה ועוד)
פרסים והוקרה

פרס האקדמיה (1990)
פרס סצ'ני (1997)
כתביה החשובים ביותר

ECONBIZ Find Economic Literature פרסמה על זמינותם של 78 מחקרים שלה, שפורסמו רובם באנגלית.
פרטי ההתקשרות של 41 ממחקריה פורסמו במאגר המידע MATARKA. מסד נתונים ניתן לחיפוש של תוכן העניינים של כתבי עת הונגריים.
נתוני 57 ספריה ומחקריה פורסמו במנוע החיפוש OSZK.
כתביה החשובים ביותר > ספריה

עם אטילה צ'רנוך וג'רג' סילאג'י. תשתית, תקופות ומדינות. בודפשט, הוצאת כלכלה ומשפט. 1975
יפן: האנטומיה של להדביק את הקצב. בודפשט, הוצאת כלכלה ומשפט. 1979
תחרות המדינות 1937–1986: רמות פיתוח, מבנים, שיעורי צמיחה, נתיבי תיעוש. בודפשט, הוצאת כלכלה ומשפט. 1991
התשתיות בהונגריה לאור דרישות האיחוד האירופי. בודפשט, משרד ראש הממשלה ומרכז הניתוח האסטרטגי, 2003
עם טמאש סיגטוואר. טרנספורמציה ופיתוח אזורי הונגרי: עובדות, מגמות, דילמות ויעדים. בודפשט, המכון לכלכלה עולמית. 2003
כתביה החשובים ביותר > מחקריה (מבחר)

A gazdasági fejlettség szintkülönbségei. Valóság, 1966. 9. sz.
International comparisons by indicators expressed in physical units. Acta Oeconomica, 1967. 1. sz.
Nemzeti jövedelmek dinamikus nemzetközi összehasonlítása naturális mutatókkal. Közgazdasági Szemle, 1968. február
Economic development and personal consumption levels: an international comparison. Acta Oeconomica. 1971. 3. sz.
Csernok Attila-Szilágyi György társszerzőkkel. Az infrastruktúra történeti fejlődésének néhány jellemzője. Társadalmi Szemle, 1971. 11. sz.
Néhány következtetés az infrastruktúra nemzetközi elemzése alapján. Közgazdasági Szemle, 1974. december
A kétpólusú iparosodás modellje: Japán felzárkózása. Közgazdasági Szemle, 1981. január
Révész Gáborral. Várakozások és valóság. (Folyamatok 1989 és 1993 között) Közgazdasági Szemle 1994. március
Közlekedés: nemzetközi (európai) irányzatok, magyarországi helyzetkép. Európa. 2001-09-01. 3. szám
דברי הוקרה

בהספד שלו שפורסם ב"סקרת הכלכלה" (Közgazdasági Szemle) (יוני 2009), כתב איבאן ט. ברנד על אווה ארליך: "עבודת המחקר החלוצית שלה, תחילה בקבוצת המחקר של משרד התכנון ולאחר מכן במכון המחקר הכלכלי העולמי של האקדמיה, קשורים לחשיפת סודות הצמיחה הכלכלית מאז שנות ה-70. זה הוביל אותה לדרך של מחקר השוואתי קשה. מה היה סוד ההישגים הכלכליים יוצאי הדופן של יפן ושל ארצות הברית? ומה הרלוונטיות של זה לדרך ההתפתחות ההונגרית? היא התעניינה באנטומיה של כיצד להדביק את הקצב. התוצאות יוצאות הדופן הסבו את תשומת הלב שלה לתפקיד המיוחד של התשתיות בביצועים הכלכליים, והדבר הוכח גם על בסיס השוואה בינלאומית רחבה. ללא עבודתה של אווה, אי אפשר היה לנתח את הממשלות השונות ואת הארגונים הכלכליים הבינלאומיים הרבים וליצור תוכניות כלכליות. בעשרים השנים האחרונות היא ניסתה לסלול את הדרך לטרנספורמציה עם לימודי מציאת המודלים שלה. היא הייתה בלתי נלאית וחוקרת יעילה במיוחד. האמת הייתה לה קדושה, שאותה אמרה גם כשנתקלה בהתנגדות אידאולוגית נוקשה. אני עצמי הייתי עד לעימות כזה בקשר להגנת תוצאת חישוב ההכנסה הלאומית, ששונה במידה ניכרת מהרשמית ובכיוון שלילי. אווה ארליך שיתפה פעולה בכמה תוכניות מחקר עם השווייצרי המפורסם בעולם פאול ביירוך (אנ') ועם מוריס לוי-לבויי (צר') הצרפתי. החישובים, המחקרים והספרים שלה מדורגים בין הטובים בניתוח הכלכלי המקומי, אך הם פורסמו גם על ידי הבנק העולמי, הנציבות הכלכלית האירופית ובאוסטריה, פולין, צ'ילה ובקובה. אלפים רבים של אנשים האזינו להרצאותיה במדינות רבות בעולם, באוניברסיטאות קיוטו, אוניברסיטת קובה והוקאידו ביפן, באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, במהלך מסע הרצאות ב-1984 ב-32 אוניברסיטאות אמריקאיות, וכן באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת חיפה, קניה ופורטוגל. דרגתה המקצועית אינה לפי תואר הדוקטור האקדמי שלה, אלא לפי איכויות וביצועי המחקרים שלה".
לקריאה נוספת

Magyar ki kicsoda 1990. Több mint 6000 élő magyar életrajza. Főszerk. Hermann Péter, szerk. Markóczy Mária. Budapest, Láng Kiadó–TEXOFT Kft., 1990.
Ki kicsoda 2000. Magyar és nemzetközi életrajzi lexikon, csaknem 20000 kortársunk életrajza. Főszerk. Hermann Péter, válogatta és szerkesztette A. Gergely András et al. Budapest, Biográf Kiadó–Greger Média Kft., 1999.
Ki kicsoda. A Magyar Tudományos Akadémia intézeteinek és támogatott kutatóhelyeinek kutatói. Szerk. Haraszthy Ágnes és Tolnai Márton. Budapest, MTA Kutatás - és Szervezetelemző Intézet, 1992.
Révai új lexikona VI. (E–Fei). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2000. ISBN 963-927-226-4
Eva Ehrlich. prabook.com (Hozzáférés: 2022. nov. 13.)
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári házassági akv. 725/1930. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-11-13.
↑  Magyar Közlöny. 1998 március 20. (22. szám)
↑  "Search Results - "Ehrlich Éva"". EconBiz (באנגלית). נבדק ב-2022-11-17.
↑  Szerzők: Ehrlich Éva
↑  "Keresés eredményei - Ehrlich Éva". opac.oszk.hu (בהונגרית). נבדק ב-2022-11-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271196505171  CiNii: DA04576801  GND: 170194264  ISNI: 0000 0001 1443 7105  LCCN: n84192137  NKC: vse20201067526  SUDOC: 077455681  VIAF: 50636565   WorldCat (עם VIAF): 50636565 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אווה ארליך".
באסל אל-אסד

| --- | --- |

 לידה:  23 במרץ 1962 דמשק, סוריה 
 נהרג:  21 בינואר 1994 (בגיל 31) דמשק, סוריה 
 מדינה:  סוריה (1980–2024) סוריה
 מקום קבורה:  Assad Mausoleum 
 השכלה:  אוניברסיטת דמשק 
 מפלגה:  בעת'
 
באסֶל אל-אסד (בערבית: باسل الأسد; 23 במרץ 1962 – 21 בינואר 1994) היה בנו השני של נשיא סוריה לשעבר, חאפז אל-אסד ואחיו של הנשיא לשעבר, בשאר אל-אסד.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
מגיל צעיר ייעד אותו אביו להיות מחליפו. הוא עמד בראש מערך הביטחון הנשיאותי, והנהיג מאבק עיקש בתופעת השחיתות שפשתה בממשל הסורי. הוא נהג להופיע לבוש במדי הצבא הסורי באירועים רשמיים, וגם היה ידוע כחובב מכוניות ורכיבה על סוסים.
ביוגרפיה > מותו

ב-21 בינואר 1994 יצא באסל אל-אסד במכונית מרצדס לכיוון נמל התעופה של דמשק, והתנגש במעגל תנועה, ככל הנראה לאחר שנהג במהירות גבוהה ובערפל, ומת במקום. מותו אילץ את אביו לשנות את תוכניותיו, והוא החל לטפח את בנו השני, בשאר, כיורשו. האחרון אכן היה לנשיא סוריה עם מותו של חאפז אל-אסד, בשנת 2000.
התקשורת מטעם המשטר הסורי מתייחסת לבאסל כאל שהיד. רחובות וכיכרות נקראו על שמו ברחבי סוריה, ופסלו הוצב בכמה מעריה.
באסל נקבר במאוזוליאום בכפר הולדתו של אביו, קרדאחה. בשנת 2000 נטמן לצדו אביו.
אריק לביא

| --- | --- |

אריק לביא בהופעה בערב התרמה בתל אביב, 1981
 לידה:  9 במרץ 1927 ה' באדר ב' ה'תרפ"ז ארפורט, גרמניה, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  29 ביוני 2004 (בגיל 77) י"א בתמוז ה'תשס"ד פתח תקווה, ישראל 
 שם לידה:  ליאו אלכסנדר האובן
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  1946–2004 (כ־58 שנים)
 סוגה:  זמר עברי, מוזיקת פופ 
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  עברית 
 חברת תקליטים:  הד ארצי, NMC 
 שיתופי פעולה בולטים:  שוקולד מנטה מסטיק
 בן או בת זוג:  שושיק שני 
 צאצאים:  נועה לביא, יעל לביא 
 פרופיל ב-IMDb
 
אריה (אריק) לביא (9 במרץ 1927 – 29 ביוני 2004) היה זמר, קומיקאי ושחקן תיאטרון וקולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

לביא נולד בארפורט שבגרמניה בשם ליאו אלכסנדר האובן (בגרמנית: Leo Alexander Hauben). הוא נולד לאדית האובן, אם חד-הורית צעירה בת 19.  אביו, זלמן קיבמן, היה סטודנט לרפואה מריגה שבלטביה שנטש אותו ואת אימו עוד לפני שנולד, ונפטר ב-1934 בגיל 30. אדית התחתנה עם איש לגיון צרפתי בשם פרנק אינזלסבכר והוא העניק לו את שם משפחתו. ליאו אלכסנדר אינזלסבכר עלה לארץ ישראל בשנת 1936,  כשהיה בן 9, יחד עם קרובי משפחה רחוקים (ללא הוריו) ולמד בכפר יהושע.
בשנת 1945 התגייס למשטרת היישובים העבריים בבסיס קריית-חיים. בתקופה זו בהיותו נוטר, החל אריק לביא את הקריירה המוזיקלית שלו בהופעות בבית הקפה של חוף "גליה" בקריית ים. ב-1947 הצטרף ל"להקת הכרמל". הקריירה הבימתית העשירה שלו, שנמשכה עשרות שנים, החלה בשנות ה-50 במשחק בתיאטרון הקאמרי ובהרכב "שלושת המיתרים" (טריו ערבה), שהתמחה בשירי רועים. לאחר מכן החל בקריירת סולו.
ביוגרפיה > כזמר

במהלך הקריירה הקליט מאות שירים, הופיע על הבמה בשיריו ושיחק בהצגות, במחזות זמר ובסרטים.
בנוסף לשירי ארץ ישראל, היה לביא מהזמרים הראשונים שהחלו לשיר שירי פופ. בין שיריו המוכרים: "הסלע האדום" (אשר נאסר להשמעה בשנות החמישים, לאחר שנטען כי הוא עודד יציאת צעירים לפטרה בירדן), "שיר הקטר", "שיר ההד", "שיר סתיו" ("כל הנחלים הולכים לים"), "זה קורה", "נועה", "ניגון עתיק", "אני אשיר לך שיר" ועוד. לביא גם חידש שירים עבריים ישנים, בהם שירי פלמ"ח לתקליטו "הפרוטה והירח" אותו הקליט עם שלישיית שוקולד מנטה מסטיק, שירי תנועות הנוער (היה חלק מהלהקה אשר יצרה את האלבום "משירי תנועות הנוער" שיצא ב-1974) ושירים נוספים כמו "יש לי כנרת", "את חכי לי ואחזור" ו"אני מאמין" ("שחקי שחקי").
לביא הופיע רבות לפני החיילים במלחמות ישראל. בתקופת ההמתנה למלחמת ששת הימים נרתם לעידוד רוח העם ושר את הפזמון "נאצר מחכה לרבין" למילים של חיים חפר. לאחר סיום הקרבות הקליט את השיר "שוב לא נלך" (ראי רחל ראי) שביטא את תחושת הניצחון במלחמה והפך ללהיט גדול. לאחר מלחמת יום הכיפורים הקליט את "שיר הוא לא רק מילים" ובזמן מלחמת לבנון הראשונה שר את "האביר", שניהם שירי מחאה כנגד מלחמות ולמען השלום.
בסוף 1988 הוציא את האלבום הכפול "כל החלומות", כשאת שיר הנושא "כל החלומות" (אותו כתב ללחן של דוד קריבושי) ביצע בדואט עם בתו נועה.
ב-1990 הוציא את האלבום "אורח של הזמן הבורח" בו בלטו שיר הנושא, וגרסתו ל"באה מנוחה ליגע" (שיר העמק). לביא עצמו הפיק מוזיקלית ביחד עם גיא מרוז.
בשנת 1998 הוציא אלבום אוסף "המיטב" המכיל את מיטב להיטיו.
אלבומו האחרון היה "אריק לביא – בדרכי שלי: הקלטות נדירות". את האלבום, המכיל הקלטות נדירות משנות ה-70, הספיק לביא לערוך לפני מותו בשנת 2004. שיר הנושא שלו הוא גרסה לשיר "My Way" של קלוד פרנסואה הצרפתי שנודע במיוחד בגרסה של פרנק סינטרה, אותו תרגם לביא בעצמו על פי סיפור חייו.
השיר האחרון שהקליט לביא היה "קוטפי הקפה" בגרסה אלקטרונית, יחד עם להקת "היונים" (באלבום "אז היה אז").
ביוגרפיה > כשחקן תיאטרון וקולנוע

בתיאטרון השתתף אריק לביא בין השאר בהצגות "הוא הלך בשדות", "עוץ לי גוץ לי", "אופרה בגרוש", "המלך ואני" "גבירתי הנאווה", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "הקוסם" ו"אירמה לה דוס" (הן בישראל והן בברודוויי). בשנת 1963 העלה יחד עם אשתו, השחקנית שושיק שני, את הצגת הבידור המצליחה "הוא והיא" מאת אפרים קישון על הקשיים בחיי זוג נשוי. בראשית שנות ה-70 שהה בארצות הברית, שם הופיע עם שני במחזמר "לחיות עוד קיץ ולעבור עוד חורף". לאחר שובם של הזוג ארצה, העלו הצגה נוספת של קישון, "הו, הו יוליה", איתה הופיעו גם בגרמניה המערבית.
בקולנוע הוא שיחק בסרטים רבים, בהם: "מבצע יונתן", "השגעון הגדול", "המובטל בטיטו", "עליזה מזרחי", "סוסעץ", "גבעה 24 אינה עונה", "חור בלבנה", "מרגו שלי", "אודות המוניטין" ואחרים.
ביוגרפיה > מותו וחייו הפרטיים

בשנת 2004 נפטר לביא ממחלת לב קשה בבית החולים בילינסון בפתח תקווה. הוא נטמן בבית העלמין ירקון. השאיר אחריו את אשתו שושיק שני ושתי בנותיו, נועה לביא, שחקנית בעברה וכיום מרצה לסוציולוגיה וחוקרת טלוויזיה במכללה האקדמית תל אביב-יפו, ויעל לביא, שעוסקת בעיתונות, בימוי ודוקומנטציה.
פרידריך פריץ האובן, דוד מצד אמו של לביא, יליד בוקובינה כמוה, היה בלשן, מומחה בלטינית. בימי השלטון הרומני הוא הגיע מצ'רנוביץ לעיר טימישוארה ולימד שם את השפה הלטינית ואת השפה והספרות הרומנית בתיכון היהודי בעיר. מאוחר יותר עלה גם הוא לישראל.
הנצחה

מכללת BPM למוזיקה והפקה מעניקה מלגה על שמו, לצורך הנצחת מורשתו המוזיקלית.
ביוני 2014, במלאת עשר שנים לפטירתו, במסגרת מיזם הנצחת אמנים של עיריית תל אביב, נקבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתם של אריק לביא ושושיק שני ברחוב בזל 38.
בשנת 2017 ביימה בתו, יעל לביא, סרט תיעודי על חייו בשם "למה לא אמרת לי?"
לוחית זיכרון בכניסה לביתם של אריק לביא ושושיק שני בתל אביב
שלטי רחובות על שמם של בני ברמן ואריק לביא בנתניה
קברו של אריק לביא
היישובים רעננה, הרצליה, נתניה, חולון, כפר סבא, רמלה, ובית אריה קראו רחוב על שמו.
ב-22 במאי 2009, הנפיק דאר ישראל סדרה של 12 בולי דאר על  "מוזיקה ישראלית"; בסדרה זו הוקדש בול  לזכרו של אריק לביא שעליו מופיע דיוקנו. האמנית מירי ניסטור סופר  עיצבה את הבול. על השובל, כיתוב של מילות הפתיחה של הלהיט "שיר הקטר" ששר לביא : "בתחנה בבאר שבע עמד קטר".
לקריאה נוספת

שושיק שני, שושיק שני ואריק לביא, אני אשיר לך, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2012 (מצורף תקליטור של שירי אריק לביא)
הערות שוליים

↑  דוד אסף, גלגולו של ניגון: אריק לביא שר ביידיש, באתר עונג שבת, ‏7 ביוני 2012
↑  מאמר מאת יעל לביא במגזין 972+ ב-17 במרץ 2011
↑  people/Edit-Inselsbecher/6000000016554544033 באתר הגניאלוגי geni
↑  רונאל פישר, המוות מקונן בי אומר אריק לביא, ולמרות זאת, בגיל 63 הוא מוציא אלבום חדש, "אורח של הזמן הבורח", חדשות, 25 באוקטובר 1990
↑  שגיא בן נון, אלבומים עבריים לקראת החגים, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2004
↑  יעל לביא, באתר עברית
↑  עמי פרידמן, הסרט על אריק לביא: דמות מרתקת שנותרה תעלומה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2017
↑  מידע על בול אריק לביא, באתר התאחדות בולאי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463009005171  BnF: cb16232176z (data)  GND: 1031658017  ISNI: 0000 0000 8150 4884  LCCN: n94093109  MusicBrainz: dcc27b9b-99d9-427d-addd-f542d5d8ad6e  SNAC: w6km0tp6  SUDOC: 167279742  VIAF: 70626586   WorldCat (עם VIAF): 70626586 
אריק לביא מימין וספי ריבלין משמאל בסרט "השגעון הגדול". (צילם יוני המנחם)
לביא בתפקיד דן שומרון, בצילומי הסרט "מבצע יונתן", 22 בדצמבר 1976
מגדל סטרטון

מטבע של עבדעשתרת הראשון, מצד אחד עבדעשתרת והמלך הפרסי על מרכבה, מעליהם כיתוב "עב" (קיצור של שם המלך), מצד שני אניה צידונית אלגנטית
מגדל סטרטון (ביוונית: Στράτωνος πύργος, סְטְרַטוֹנוֹס פִּירגוֹס) הלא הוא מגדל עבדעשתרת (בפיניקית: 𐤌𐤂𐤃𐤋 𐤏𐤁𐤃𐤏𐤔𐤕𐤓𐤕), המוכר גם בשמו החז"לי מגדל שרשן, הייתה עיר ותחנה ימית צידונית ששכנה באתר המוכר כיום כעיר העתיקה קיסריה בחבל השרון בישראל.