stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיסלה סונליין
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר המלחמה סיימה חיסלה סונליין את לימודי המשפטים באמסטרדם ונישאה לאטה וויברדינק (1917–2006), שהיה אסור ארבע שנים במחנות ריכוז. בשנת 1988 סונליין והטי פאוטה (1918–1999) קיבלו את אות חסידי אומות העולם מיד ושם.
לרגל הצגת הספר Women of Vught (Hans Olink, 1994) באנדרטה הלאומית פוכט, יצא לאור ספר השירים Hoor de vrouwen zingen ("שמעו את הנשים שרות") ובו טקסטים של שירים שחיסלה סונליין והטי פאוטה כתבו במהלך השבי, עם הקדמה מאת המלחין מריוס פלוטהויס. בשנת 1998, סונליין, פאוטה וליאוני אוברגור היו מעורבים בהקמת לוח הזיכרון למחנה הארן. כאשר קיבלה סונליין פיצוי מסימנס בשנת 2000, היא הוציאה את הסכום על טיול עם משפחתה "כדי לחגוג את החופש".
חיסלה סונליין מתה ב-16 בנובמבר 2021 בגיל 100.
אנרגיית מים

סכמות פעולה של גלגל מים
סכר שלושת הערוצים על נהר היאנגצה בסין, הסכר הגדול ביותר בעולם
אנרגיית מים (באנגלית: Hydropower או Water power) היא אנרגיה שמקורה בתנועת מים, כגון זרימת מים במדרון או במפל, זרימת מים בנהרות, תנועת גלי הים, או זרמי גאות ושפל של האוקיינוסים. אנרגיה זו מוגדרת כאנרגיה מתחדשת. מאז ימי קדם נוצל כוח המים למטרות שימושיות. כבר הרומאים והיוונים עשו שימוש באנרגיות מים מסוגים רבים תוך הזרמת המים גם באקוודוקטים להפעלת טחנות מים מסוגים שונים. לפעמים אנרגיית המים משמשת כמקור אנרגיה מתחדשת להשקיה ולהפעלה של מכשירים מכניים שונים, כגון טחנות קמח, מנסרות, טחנות טקסטיל, טחנות לגריסת סלעים לחצץ ואו לאבקת צבע, פטישים מכניים, מנופי עגינה, מעליות ביתיות וטחנות עפרות. טרמפות (אנ'), המייצרות אוויר דחוס ממים נופלים, משמשות לעיתים להפעלת מכונות אחרות במרחק.
בשלהי המאה ה-19 הפכה אנרגיית המים למקור לייצור חשמל. כראגסייד (אנ') בנורת'מברלנד היה הבית הראשון שנעשה בו שימוש בהידרואלקטריות בשנת 1878. תחנת הכוח ההידרואלקטרית המסחרית הראשונה הוקמה במפלי הניאגרה בשנת 1879. בשנת 1881, מנורות הרחוב בעיר מפלי הניאגרה (אנ') שבמחוז אונטריו, קנדה הופעלו באמצעות אנרגיית מים.
מאז תחילת המאה העשרים, המונח "אנרגיית מים" שימש כמעט אך ורק יחד עם הפיתוח המודרני של האנרגיה הידרואלקטרית. מוסדות בינלאומיים כמו הבנק העולמי רואים באנרגיית מים אמצעי להתפתחות כלכלית מבלי להוסיף כמויות משמעותיות של פחמן לאטמוספירה, אף על פי שלסכרים המשמשים ליצור כוח הידרואלקטרי קיימת השפעה שלילית חברתית וסביבתית.
שימוש בכוח מים

כוח המים הוא בעל פוטנציאל גדול לייצור חשמל, תלוי בכמות המשקעים והתנאים הטופוגרפיים או הגאוגרפיים. הפוטנציאל השמיש מבחינה טכנית בעולם נאמד בכ־26,000 TWh לשנה, מתוכם 21,000 TWh יכול לשמש גם מבחינה כלכלית. הפוטנציאל שניתן לפתח בפועל הוא בסביבות 16,000 TWh, כמות זו תואמת כמעט לביקוש החשמל העולמי בשנת 2005.
בשנת 2016 הותקנו ברחבי העולם תחנות כוח מים הידרואלקטריות בקיבולת מצטברת של כ־1096 GW, שייצרו כ־4100 TWh. לפיכך, תחנות הכוח ההידרואלקטריות סיפקו רק 16.6% מדרישות האנרגיה החשמלית בעולם שהם כ־2/3 מסך החשמל שנוצר ממקורות מתחדשים, שהיוו 24.5% מביקוש החשמל בעולם. ייצור זה היה יותר מפי 1.7 מהייצור של תחנות הכוח הגרעיניות, שספקו בשנת 2012 כ־2,346 TWh. מחצית מהייצור של הכוח ההידרואלקטרי העולמי מתבצע בעיקר בחמש מדינות, סין, ברזיל, קנדה, ארצות הברית ורוסיה. בעשור הקרוב, תגדל יכולת ייצור החשמל המבוססת על אנרגיית מים בעיקר בסין, טורקיה, ברזיל והודו.
| המדינה | ייצור החשמל השנתי ב-TWh | החלק מכלל ייצור החשמל  במדינה באחוזים>  |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | 652.1 | 22.25% |
| קנדה קנדה | 369.5 | 61.12% |
| ברזיל ברזיל | 363.5 | 85.56% |
| ארצות הברית ארצות הברית | 250.6 | 5.74% |
| רוסיה רוסיה | 167.0 | 17.64% |
| נורווגיה נורווגיה | 140.5 | 98.25% |
| הודו הודו | 115.6 | 15.8% |
| ונצואלה ונצואלה | 86.0 | 69.2% |
| יפן יפן | 69.2 | 7.21% |
| שוודיה שוודיה | 65.5 | 44.34% |
שימוש בכוח מים > כוח מכני > טחנות מים

טחנת מים היא טחנה המשתמשת בכוח המים. זהו מבנה המשתמש בגלגל מים או בטורבינת מים כדי להניע תהליך מכני כמו כרסום, שחיקה (טחינה) באבני רחיים, גלגול או פטיש. יש צורך בתהליכים כאלה בייצור מוצרים וחומריים רבים, כולל קמח, לוחות עץ, נייר, טקסטיל, צבע ומוצרי מתכת רבים. טחנות מים אלה כוללות טחנות קמח, גריסה ושחיקה, מנסרות, טחנות נייר, מבטשות בתעשיות הטקסטיל, טחנות פטיש (אנ') בהן מפוררים סלעים לחצץ, טחנות גלגול, טחנות תיל ליצור כבלי פלדה וברזל. אחת הדרכים העיקריות לסווג טחנות מים היא על ידי כיוון הגלגל (אנכי או אופקי), האחת מונעת על ידי גלגל מים אנכי באמצעות מנגנון של תיבת הילוכים, והשנייה מצוידת בגלגל מים אופקי ללא מנגנון כזה. ניתן לחלק את טחנות גלגל המים האנכי, על פי המקום בו המים פוגעים במשוטי הגלגלים, לטחנות גלגל מים שנגיעת המים בתחתית הגלגל, או בחלק העליון שלו בקדמת הגלגל או בצד האחורי שלו. דרך נוספת לסווג טחנות מים היא על ידי תכונה חיונית לגבי מיקומן: טחנות הגאות מנצלות את תנועת הגאות והשפל; טחנות ספינות הן טחנות מים על סיפון (ומהוות) ספינה.
שימוש בכוח מים > כוח מכני > יצור אוויר דחוס

במקום שיש עומד מים גדול (גבוהה) ניתן לייצר אוויר דחוס ישירות ללא חלקים נעים. בתכנונים שכאלה, מים הנופלים מגבוה רב מתערבבים עם בועות אוויר שנוצרות באמצעות מערבולת או על בסיס עקרון ונטורי שבו בנקודה צרה של צנרת המים נוצר תת-לחץ השואב אוויר לתוך הצנרת. בהמשך המים הזורמים במורד פיר או הצנרת לתא תת-קרקעי, בעל גגות גבוהים. בתא האוויר הכלוא בתוך המים נפרד מהם ונלכד מתחת לגגות. גובה עמוד המים הנופל שומר על דחיסת האוויר בחלקו העליון של החדר, ואילו בתחתית התא נמצאת היציאה, שממנה מתאפשר למים לזרום אל ערוץ הנהר/נחל הנמצא בגובה נמוך יותר מהכניסה. אל פתחים נפרדים בגגות התא מתחברת צנרת האוויר הדחוס המספקת אותו לשימושים שונים בתעשייה. בשנת 1910 נבנה מתקן על בסיס עיקרון זה על נהר מונטריאול (אנ') ליד קובלט, אונטריו (אנ') שסיפק 5,000 כוחות סוס למכרות סמוכים.
שימוש בכוח מים > אנרגיה הידרואלקטרית

אנרגיה הידרואלקטרית היא נגזרת של אנרגיית מים לייצור חשמל. זהו השימוש העיקרי בימינו באנרגיית מים. תחנות כוח הידרואלקטריות יכולות לכלול מאגר מים (שנוצר בדרך כלל על ידי סכר) כדי ליצור את האנרגיה של מים נופלים, או להשתמש באנרגיה הקינטית של המים. מפעלים הידרואלקטריים יכולים להיות שונים בגודלם, ממפעלים קטנים בגודל קהילתי המספקים חשמל לאוכלוסייה קטנה מקומית ועד למפעלים גדולים מאוד המספקים חשמל למדינה שלמה. נכון לשנת 2019, תחנות הכוח הגדולות בעולם (אנ')הן תחנות כוח הידרואלקטריות קונבנציונליות המבוססים על סכרים.
ניתן להשתמש באנרגיה הידרואלקטרית גם לאחסון אנרגיה בצורה של אנרגיה פוטנציאלית בין שני מאגרים בגבהים שונים על בסיס אנרגיה שאובה או אגירה שאובה. מים נשאבים במעלה המאגרים בתקופות של ביקוש נמוך לחשמל שישוחררו מהמאגרים העליונים כאשר הביקוש לחשמל גבוה או שהייצור מערכת החשמל הכללית נמוך ביחס לביקוש.
צורות אחרות של ייצור חשמל מאנרגיית מים כוללות מחוללי זרם מגאות ושפל (אנ') המשתמשים באנרגיה הנוצרת כתוצאה מגאות ושפל של אוקיינוסים, נהרות ומערכות תעלות לייצור חשמל.
שימוש בכוח מים > אנרגיה הידרואלקטרית > השפעות חברתיות וסביבתיות של סכרים

סכרים גדולים יכולים להרוס מערכות אקולוגיות סביב הנהרות, לכסות שטחים נרחבים של אדמה במים, לגרום לפליטת גזים מצמחייה נרקבת מתחת למים ולעקור אלפי אנשים מבתיהם ולהשפיע על פרנסתם. ועוד:
יישובים ובתי גידול שנמצאו במעלה הנהר מוצפים. הסכר הידוע כסכר שלושת הנהרות הוקם במקום בו מצטרפים שני נהרות לנהר היאנגצה שהוא אחד הנהרות הארוכים בעולם, האזור כולו ידוע בנופו המיוחד כאשר הסתיימה בניית הסכר הוצפו שלושה קניונים, ואיתם הוצף שטח של כמיליון קמ"ר. האגם כיסה את אחד הנופים היפים בסין, אתרים ארכאולוגים חשובים, ואת מה שהיה ביתם של מיליוני תושבים שפונו. תופעות שליליות דומות נכרות גם בעקבות הקמת סכר אסואן על הנילוס. בניית סכר אסואן הפרה את האיזון האקולוגי בסביבת הים התיכון בכלל ובארץ ישראל בפרט. הפרת האיזון האקולוגי משפיעה במישורים רבים החל מהתשתית הקרקעית, דרך חקלאות הדיג וההידרולוגיה, וכלה בנושאי אוקיינוגרפיה ואקלים. חול שנסחף מהנילוס מגיע הרבה פחות לחופי מדינת ישראל דבר הגורם להתמוטטות קטעים רבים מרכס הקורקר שלאורך החוף. דבר המעמיד בתים רבים בסכנת התמוטטות באזורי הרצליה ונתניה.
סכר גלן שהוקם על נהר הקולורדו, עצר את השיטפונות העונתיים שניקו את החול מדפנות הקניון, מה שגרם לחדירת מיני צמחים פולשים, שגורמו לפגיעה בבעלי החיים המקומיים.
נוצרים מחסומי רבייה על ידי סכרים. דגי סלמון וצלופחים אינם מצליחים להשלים את מחזור חיהם בגלל סכרים. שני המינים מחלקים את חיהם בין האוקיינוסים לנהרות, הסכרים בנהרות מונעים את עליתם במעלה הנהר והתוצאה היא כי בכל העולם יש ירידה של כשלושים אחוז באוכלוסיותיהם. בהתחשב בעובדה ששני המינים נחשבים למעדן מבוקש בעולם כולו הרי זו פגיעה קשה בכלכלת הדיגים במדינות רבות.
סחף שמקורו בהרים אינו מגיע עוד לדלתת הנהר, והדלתה נאכלת.
סחף אינו מדשן את אדמות החקלאים לאורך הנהר, והנהר אינו מציף אותן, כפי שהיה קורה פעם לאורך הנילוס למשל.
המדף היבשתי של חופים סמוכים נשחק עקב אי הגעת סחף (תהליך שמשפיע בצורה חזקה על מישור החוף של ארץ ישראל)
המאגר שנוצר מאחורי הסכר עלול להביא להתפשטות יתושי המלריה.
התפתחות של סכסוכים בינלאומיים בין המדינות בהן עובר הנהר שנסכר. הסכסוך עשוי לנבוע כתוצאה מהשינויים במשטר המים, בתוואי הגבול (שמשתנה כתוצאה מסכירת הנהר) ובשימושי המים. לדוגמה סכסוך המים בין ישראל לסוריה בעקבות ניסיון הסורים להטות את הירדן וסכירת הירמוך. כנ"ל גם ההסכם בין ישראל לירדן המתייחס לסכר דגניה על הירדן ביציאה מהכנרת. דוגמה נוספת הסכסוך בין איתיופיה מצרים וסודאן, בעקבות כוונת אתיופיה להקמת סכר על הנילוס הכחול.
חבלה בסכר אחרי הקמתו עלולה לגרום לשיטפונות שיציפו אזורים עירוניים, כלומר פגיעה קטלנית במיליוני אנשים.
שימוש בכוח מים > אנרגיה הידרואלקטרית > תחנות הידרואלקטריות בישראל

את מפעל החשמל ההידרואלקטרי בנהריים, שנקרא "ירדן א'", הקים פנחס רוטנברג. תחנת הכוח שנבנתה הייתה הראשונה מבין ארבע תחנות שתכנן רוטנברג להקים לאורך בקעת הירדן. תוכניתו המקורית של רוטנברג הייתה הקמת 13 תחנות כוח הידרואלקטריות בארץ ישראל. רוטנברג קיבל ב-21 בספטמבר 1921 לאחר מאמצים, זיכיון לתקופה של שבעים שנה לניצול מי הירדן ומי הירמוך להספקת חשמל בארץ ישראל ובעבר הירדן. עם ההכרזה על הקמת המדינה, ב-15 במאי קיבלו תושבי תל אור ועובדי חברת החשמל בנהריים אולטימטום מהלגיון הירדני להיכנע או לעזוב את המקום. מחלקת ההגנה עזבה עם רוב הנשק ונשארו במקום בעלי תעודות זהות ירדניות. הצבא העיראקי נכנס לנהריים ולקח בשבי 30 מאנשי המקום. עם כיבוש המקום על ידי כוחות ירדן בראשית מלחמת העצמאות, הופסקה פעילותו של המפעל. היישוב תל אור וכן המפעל נבזזו ונהרסו על ידי החיילים הירדנים והעיראקים. לקראת סוף מלחמת העצמאות בקשו בצה"ל לכבוש את נהריים, אך ההתקפה בוטלה. במסגרת הסכם שביתת הנשק בין ישראל וירדן ב-1949, חלק משטחה של נהריים (להוציא תחנת הכוח עצמה) ניתן לישראל.
מספר קבוצים הממוקמים לאורך נהר הירדן יצרו לעצמם תחנות הידרואלקטריות קטנות לצריכה עצמית ולמכירת עודף החשמל, לחברת החשמל. סך הייצור הכללי באמצעות תחנות אלו (כ־6.7 מגה-ואט) הוא זניח בהשוואה ליכולת הייצור הארצית של כ־13,000 מגה-ואט, נכון לשנת 2013.
שימוש בכוח מים > אנרגיה הידרואלקטרית > אנרגיה שאובה בישראל

בעת התכנון הראשוני של המוביל הארצי, הוצע לשלב במוביל מערכת של אנרגיה שאובה, על ידי שימוש בהפרש הגובה בין מאגר המים בכנרת ובין מאגר אשכול בעמק בית נטופה. הצעה זו לא יושמה. בשנת 1985, הציע משרד האנרגיה להקים מתקנים לייצור חשמל בשיטת אגירה שאובה כדי להחליף את טורבינות הגז ששימשו אז לייצור חשמל בשעות שיא הביקוש. שלושה אתרים נמצאו מתאימים: מבוא חמה, רמת פוריה והר ארבל, אך הפרויקטים האלה לא יצאו לפועל.
עד שנת 2009 נתנו ארבעה רישיונות להקמת תחנות כוח הפועלות בטכנולוגיית אגירה שאובה:
בצוק מנרה - לחברת "אגירה שאובה-אלקטרה" בהיקף של עד 200 מגה-ואט. הפרשי הגובה בין המאגרים - כ-760 מ'. הפרויקט לא יצא אל הפועל בגלל חוסר כדאיות כלכלית.
בגלבוע - לחברת "פי.אס.פי השקעות" בהיקף של עד 300 מגה-ואט. הפרשי הגובה בין המאגרים - כ-500 מ'.
במחצבת נשר (סמוך לחיפה) - הפרויקט בוטל בגלל התנגדות של עיריית נשר.
בכוכב הירדן, על ידי "תהל אנרגיית מים", בהיקף של 340 מגהווט.
בתחילת 2017 החליטה רשות החשמל שלא להגדיל את מכסת ייצור החשמל מאנרגיה שאובה, בגלל הצפי לכניסת מצברים אוגרי חשמל לשימוש המוני.
ראו גם

אנרגיה הידרואלקטרית
אנרגיה מתחדשת
הפקת אנרגיה מגלי הים
סכר שלושת הערוצים
אנרגיה שאובה
מבטשה (טחנת מים)
גל (מים)
מכניקת הזורמים
הידרודינמיקה
ביאורים

↑  נתייחס לצפיפות המים כ-1000 ק"ג ל-1 מטר מעוקב והתאוצה בהתאם לכוח המשיכה שהיא 9.81 מטר לשנייה.
טיסה 236 של אייר טראנסט

| --- | --- |
המטוס שהיה מעורב בתאונה, כשנתיים לפני התקרית
המטוס שהיה מעורב בתאונה, כשנתיים לפני התקרית
 תאריך:  24 באוגוסט 2001
 מיקום:  בסיס חיל האוויר לאז'ס (Lajes), האיים האזוריים, פורטוגל
 גורם:  תחזוקה לקויה
 קואורדינטות:  42°43′59″N 23°04′59″W﻿ / ﻿42.733°N 23.083°W﻿ / 42.733; -23.083
 הרוגים:  0
 פצועים:  18 (קל)
 ניצולים:  306 (כל הנפשות על סיפון המטוס)
 המעורבים באסון

כלי טיס
 כלי טיס:  איירבוס A330
 מספר זנב:  C-GITS
 מוצא:  נמל התעופה הבינלאומי טורונטו-פירסון
 יעד:  ליסבון
 מפעיל:  אייר טראנסט
 נוסעים:  293
 אנשי צוות:  13
 he
 
טיסה 236 של אייר טראנסט (Air Transat) הייתה טיסת נוסעים מסחרית, שהתרחשה ב-24 באוגוסט 2001אשר הדלק במכלי המטוס שנשא את הטיסה דלף ואזל בדרכו מקנדה לפורטוגל ומנועיו כבו. מעל שמי האוקיינוס האטלנטי. טייסי המטוס הצליחו להנחית את המטוס בשלום בשדה תעופה באיים האזוריים ללא אבדות בנפש וכל 306 הנוסעים ואנשי הצוות ניצלו. במהלך הטיסה דאה המטוס ללא כוח מנועים במשך 19 דקות – הדאייה הארוכה ביותר אי פעם של כלי-טיס שלא נועד לדאייה.
האירוע > ראשית הטיסה

טיסה 236 הופעלה על ידי חברת אייר טראנסט, חברת שכר קנדית, שבסיסה ממוקם בשדה התעופה הבינלאומי במונטריאול. המטוס שנשא את הטיסה היה מדגם A330 בעל שני מנועים מתוצרת חברת איירבוס. הוא יוצר בשנת 1999 ונמסר לאייר טרנסאט באותה שנה.
המטוס נשא 293 נוסעים ו-13 אנשי צוות (סה"כ 306). הוא המריא מנמל התעופה הבינלאומי של טורונטו בשעה 00:52 (לפי שעון גריניץ') כשיעדו שדה התעופה הבינלאומי של ליסבון שבפורטוגל. במכלי המטוס היו 47.9 טון דלק. טייסי המטוס היו הקברניט רובר פישה (Robert Piché) וטייס המשנה דירק דה-ייגר (Dirk DeJager).
במהלך הטיסה, עקב עומס תנועה בנתיב האווירי בו טס המטוס, הורה פיקוח הטיסה למטוס לעבור לטוס בנתיב טיסה דרומי יותר.
כארבע שעות לאחר ההמראה התפתחה נזילה בצנרת הדלק שהזינה את המנוע הימני של המטוס, והדלק מן המכל שבכנפו הימנית של המטוס החל לדלוף החוצה דרך המנוע, בקצב ממוצע של גלון אחד לשנייה.
בשעה 05:16 התריעו מערכות המטוס בפני הטייסים על קיום טמפרטורת שמן מנוע נמוכה ולחץ שמן מנוע גבוה במנוע הימני. לא היה מוכר קשר ברור בין תופעות אלו לבין דליפת דלק, למרות ששתיהן נבעו ממנה: דליפת הדלק גרמה לזרימה מוגברת שלו, בין היתר במחליף חום דלק-שמן (fuel-oil heat exchanger, בר"ת FOHE), שתפקידו לקרר את השמן מחד, ולחמם את הדלק לשיפור נצילותו ולמניעת קפיאתו מאידך (הדלק המאוחסן במכלים קר, ואילו השמן מתחמם עקב סיכת המנוע). קירור היתר גרם לשמן להיות קר מדי ולכן צמיג מדי, מה שהעלה את לחצו. הטייסים סברו תחילה שאזהרות אלו הן תוצאה של תקלות מחשב, והתייעצו בדבר ברדיו עם מרכז התחזוקה של טרנסאט, שגם אנשיו לא קישרו בין התקלות.
בשעה 05:36 התריעו מערכות המטוס על היווצרות חוסר איזון בדלק בין שני מכלי הדלק שבשתי כנפי המטוס. הטייסים ניסו לתקן את הבעיה על ידי פתיחת שסתום, שאיפשר העברת דלק ממכל-כנף אחד לשני (Cross-Feed Valve). התוצאה הייתה שהדלק מן המכל בכנף השמאלית זרם למכל הכנף הימנית ודלף גם הוא דרך מקור הנזילה במנוע הימני.
12 דקות לאחר התרעת חוסר האיזון בדלק, משהוברר לטייסים כי קיבולת הדלק במכלים פחתה בצורה מסוכנת, הם הכריזו על מצב חירום והופנו על ידי בקרת הטיסה האזורית לנחיתת חירום. אתר הנחיתה המיועד היה בסיס האוויר הצבאי לאז'ס (Lajes), באי טרסירה (Terceira) שבקבוצת האיים האזוריים, כ-1,500 קילומטר ממערב לליסבון. שירותי החירום בשדה תעופה זה הועמדו הכן מיד.
האירוע > הדאייה

בשעה 06:13 כבה המנוע הימני של המטוס בשל מחסור בדלק. הקברניט הגביר את פעולת המנוע השמאלי לכוח מקסימלי, אבל אפילו כך היה על המטוס להנמיך מגובה של 39,000 רגל (כ-12 קילומטר) לגובה של 33,000 רגל (כ-10 קילומטר). לאחר 13 דקות, בשעה 06:26, כבה גם המנוע השמאלי. באותה עת נמצא המטוס 120 קילומטר ממערב לשדה התעופה לאז'ס.
לאחר שכבו מנועי המטוס הוא החל לדאות באמצעות כוח העילוי הקיים שלו בעודו מאבד גובה. טייס המשנה חישב את שיעור ההנמכה וקבע כי בתוך 15 עד 20 דקות ינמיך המטוס עד לגובה פני הים ויהיה עליו לנחות על פניו.
לאחר שכבו המנועים פסקה כליל גם אספקת החשמל למכשיריו השונים. במטוס זה, כמקובל במטוסי נוסעים מודרניים, הייתה מותקנת טורבינת אוויר קטנה מחוברת למחולל, אשר נועדה להשתחרר אוטומטית מתוך גוף המטוס במצב חירום ולייצר זרם חשמלי מינימלי למכשיריו. כאשר כבו המנועים שוחררה הטורבינה וסיפקה כוח להפעלת מכשירי הטיסה הבסיסיים בתא הטייסים. למרות זאת לא היו הטייסים יכולים להפעיל את המערכות ההידראוליות של המטוס, שהפעילו את אמצעי הבלימה העיקריים של המטוס - המדפים ומחבלי הזרימה.
האירוע > נחיתת האונס

כאשר התקרב המטוס לבסיס לאז'ס, בעודו מאבד גובה, הוא נמצא עדיין בגובה רב מן הדרוש לנחיתה. על כן ביצע הקברניט פישה מספר סיבובים מלאים באוויר על מנת לאבד גובה.
הקברניט יישר את המטוס לנחיתה במסלול 33 של הבסיס. בהיעדר אפשרות להפעיל את המדפים ומחבלי הזרימה של המטוס התקשו הטייסים להאט את מהירותו, שגברה ככל שהוא איבד גובה. על כן עמדה מהירות המטוס בעת שניגש לנחיתה על 370 קילומטר לשעה – הרבה למעלה ממהירות הנחיתה האופטימלית באותן נסיבות, שעמדה על 269 קילומטר לשעה. במהירות כזו היה ספק אם ניתן יהיה לבלום את המטוס לפני שיגיע לקצהו של המסלול בן 3,000 המטרים.
בשעה 06:45, לאחר דאייה ללא כוח מנועים במשך 19 דקות, נחת המטוס בבסיס לאז'ס. במהלך ריצת הנחיתה של המטוס על המסלול ומאמצי הבלימה של הטייסים באמצעות מעצורי החירום התפוצצו כמה מצמיגי כני-הנסע של המטוס והתלקחו. הוא נעצר כ-700 מטר לפני קצה המסלול. הצמיגים הבוערים כובו מיד על ידי מכבי האש של השדה. צוות המטוס שחרר את מגלשות החירום ופינה דרכן את הנוסעים מן המטוס.
בנחיתה עצמה לא היו נפגעים. 16 נוסעים ושני אנשי צוות נפצעו במהלך תהליך הפינוי מהמטוס.
הנחיתה בבסיס לאז'ס נתאפשרה גם בזכות הוראת פיקוח הטיסה למטוס מוקדם יותר לפנות לנתיב טיסה דרומי יותר – החלטה אשר קירבה אותו לאיים האזוריים.
חקירת האירוע

האירוע נחקר על ידי רשות ממשלתית פורטוגזית – "המשרד למניעת וחקירת תאונות מטוסים" (GPIAA) וכן על ידי רשויות התעופה של קנדה וצרפת.
החקירה העלתה כי, כאמור, במנוע הימני של המטוס התפתחה נזילה אשר רוקנה את מכלי הדלק של המטוס. נקבע שהגורם לנזילה היה התקנת חלק חילוף בלתי מתאים במערכת ההידראולית של המנוע על ידי מכונאי אייר טרנסאט. משום שמידותיו של החלק לא היו אלו הנדרשות, לא נשמר המרווח הדרוש בין הצנרת ההידראולית וצנרת הדלק באותה נקודה של המנוע. עקב כך נוצר מגע ביניהן, והפעימות של הצנרת ההידראולית כרסמו בצינור הדלק עד אשר התהווה בו חור.
אייר טרנסאט הכירה באחריותה לתקלה, ושילמה קנס של 250,000 דולרים קנדיים, אשר הוטל עליה על ידי הממשלה הקנדית.
נקבע כי גם טעות אנוש של הטייסים תרמה לאירוע (בכך שפתחו את השסתום שאיפשר את מעבר הדלק בין שני מכלי הכנפיים). עם זאת, הייתה זו מיומנות הטיסה שלהם ומיומנות פקח הטיסה הצבאי שהנחה אותם לנחיתה, אשר הביאו לדאיית ונחיתת המטוס ללא כוח מנועים, ללא אבדות בנפש ותוך גרימת נזק מועט למטוס (שתוקן והוחזר לשירות לאחר מכן). בשובם לקנדה זכו שני הטייסים לקבלת פנים של גיבורים מצד כלי התקשורת המקומיים.
בעקבות האירוע פרסמו רשויות התעופה של ארצות הברית וצרפת הוראת כשירות טיסה (Airworthiness Directive), שהתייחסה למפעילים של מטוסי איירבוס מן הדגמים A318 עד A321. אלו נדרשו לשנות את ספר ההוראות של המטוסים (Flight Manual) כך שידגיש, כי על צוותי הטיסה לבדוק שחוסר איזון בכמות הדלק במכלי הכנפיים איננו נובע מנזילה לפני כל פתיחה של השסתום המאפשר העברת דלק ביניהם.
חברת איירבוס ערכה שינוי במערכות המחשב של מטוסיה, באופן שהן עוקבות כעת אחרי הוצאת הדלק מן המכלים, ונותנות התרעה לצוות הטיסה כאשר כמות הדלק במנועים היא פחותה מכפי שהמנועים יכולים לצרוך על פי תוכנית הטיסה. גם חברת רולס-רויס – יצרנית המנוע בו אירעה הנזילה – פרסמה הודעה המזהירה מפני התקנת חלק החילוף השגוי במנוע כפי שאירע במקרה זה.
לאירוע הוקדש פרק בסדרת הטלוויזיה תעופה בחקירה (Air Crash Investigation), תחת השם "Flying on Empty" ("טיסה במכלים ריקים"). כמו כן, סיפורו של הקברניט פישה הוצג במסגרת סרט הדרמה הביוגרפי הקנדי-צרפתי Entre ciel et terre ("בין שמיים וארץ"), ששיאו הוא האירוע שהתרחש בטיסה 236.
ראו גם

דאון גימלי
הערות שוליים

↑  פירושו של הדבר היה, שקצה המסלול שפנה אל המטוס העומד לנחות הצביע לערך על כיוון מגנטי של 330 מעלות.
↑  Gabinete de Prevenção e Investigação de Acidentes com Aeronaves.
↑  נכון לשנת 2009 זהו קנס התעופה הכבד ביותר שהוטל בקנדה.
↑  http://www.airweb.faa.gov/Regulatory_and_Guidance_Library/rgad.nsf/0/3b2d4350048640a0862570e4006843e4!OpenDocument.
הידרומטר

הידרומטר
ציור סכמטי של הידרומטר. ככל שהנוזל הנמדד בעל צפיפות נמוכה יותר, המשקולת B תרד נמוך יותר.
הִידְרוֹמֵטֶר, או מַד צְפִיפוּת, הוא מכשיר המודד את המשקל הסגולי (צפיפות החומר) של נוזל. זהו היחס בין הצפיפות של נוזל לצפיפות מים.
ההידרומטר עשוי זכוכית ומורכב ממצוף וכולל צינור גלילי שבסופו משקולת בצורת טיפה המכילה כספית או כדורי עופרת. הנוזל הנבדק נשפך לתוך מכל ארוך, לעיתים קרובות למשורה וההידרומטר מוכנס בעדינות לתוך הנוזל עד שהוא צף בחופשיות. הנקודה בה פני הנוזל נוגעים בצינור ההידרומטר מסמנת את ערך המדידה. על ההידרומטר מסומנות בדרך כלל שנתות לאורך צינור המכשיר כך שהמדידה ניתנת לקריאה באופן מידי. קיימים סוגים שונים של הידרומטרים, בהתאם לנוזל הנבדק.
הידרומטר ניתן לכיול עבור שימושים שונים כגון: לקטומטר עבור מדידת הצפיפות של חלב (קרמיות החלב), סכרמטר עבור מדידת הצפיפות של סוכר בנוזל או אלכוהולמטר עבור מדידת ריכוזים גבוהים של אלכוהול במשקאות חריפים.
עקרון פעולה

פעולת ההידרומטר מבוססת על חוק ארכימדס שלפיו על כל גוף המוקף באופן מלא או חלקי בזורם (נוזל או גז), פועל כוח ציפה ששווה למשקל הזורם שמוחלף על ידי הגוף. כלומר, ככל שהנוזל הנמדד על ידי הידרומטר בעל צפיפות נמוכה יותר (שוקל פחות יחסית לנפח שלו), כך ההידרומטר ידחוף נפח גדול יותר של הנוזל וישקע יותר עמוק.
היסטוריה

התיעוד הראשון של ההידרומטר מופיע במכתב מסינסאוס מקירנה למלומדת היווניה היפאטיה מאלכסנדריה. במכתבו ה-15 במספר, סינסאוס מבקש מהיפאטיה לבנות לו הידרומטר. ההכרה להמצאת המכשיר ניתנת להיפתאיה מתישהו בין סוף המאה ה-4 לתחילת המאה ה-5 לספירה.
"המכשיר המדובר הוא צינור גלילי בעל צורה של חליל ובערך באותו הגודל. יש בו חריצים בקו אנכי ישר באופן שמשאפשר לבדוק את משקל המים. קונוס משמש כמכסה עבור אחד הקצוות ומתאים באופן הדוק למידות הצינור. לקונוס ולצינור יש רק בסיס אחד. זה נקרא ברליום. בכל זמן שאתה שם מים בצינור הקונוס נותר עומד אנכית. אתה כעת יכול לספור את החריצים בקלות וכך להעריך את משקל המים."
לפי האנציקלופדיה להיסטוריה של המדע הערבי, הידרומטר ראשוני זה שימש את אבו אלריחאן מחמד בן אחמד אל-בירוני במאה ה-11 ותואר על ידי אל-קזאני במאה ה-12.
מאוחר יותר מופיע שוב ההידרומטר בעבודתו של ז'אק אלכסנדר סזאר שארל במאה ה-18.
טווח

עבור נוזלים בעל צפיפות נמוכה כגון קרוסין, בנזין וכוהל ההידרומטר ישקע עמוק יותר ועבור נוזלים בעלי צפיפות גבוהה כגון תמלחת, חלב וחומצה ההידרומטר ישקע הרבה פחות. למען האמת, זה נפוץ להחזיק שני מכשירים שונים, אחד עבור נוזלים בעלי משקל סגולי גבוהה שבו הסימון של מים (1.000) קרוב לראש הצינור ומכשיר שני עבור נוזלים בעלי משקל סגולי נמוך שבו הסימון של המים הוא בתחתית. בהרבה תעשיות משתמשים בסדרה של הידרומטרים עבור משקלים סגוליים מסוימים כגון 1.0-0.95, 0.95-0.9 וכו' – על מנת לספק מדידה יותר מדויקת.
קנה מידה

הידרומטר מודרני לרוב מודד צפיפות מסוימת, אבל נעשות מדידות עבור קני מידה שונים בתעשיות מסוימות. דוגמאות כוללות:
כבידת ע"פ מכון הנפט האמריקאי (כבידת API) – משמש באופן אוניברסלי את תעשיות הנפט.
קנה מידה באהום – היה בשימוש תעשיות הכימיות והפרמקולוגיות.
קנה מידה בריקס – משמש בעיקר עבור מיצי פירות, הכנת יין ותעשיות הסוכר.
קנה מידה אוכסל – משמש למדידת צפיפות של מיץ ענבים (לטובת הכנת יין).
קנה מידה פלטו – משמש בעיקר בהכנת בירה.
קנה מידה טוודל – היה בשימוש תעשיות הצבע.
הידרומטרים מיוחדים

הידרומטרים מיוחדים נקראים לעיתים קרובות לפי שימושם. לקטומטר, למשל, הוא הידרומטר שתוכנן במיוחד לשימוש עבור מוצרי חלב.
הידרומטרים מיוחדים > לקטרומטר

לקטומטר משמש לבדיקת איכות חלב הפרה. המשקל הסגולי של חלב לא נותן אינדיקציה חד משמעית של הרכבו משום שחלב מורכב ממגוון חומרים שהם בעלי צפיפות גבוהה או נמוכה ממים. נדרשות בדיקות נוספות עבור כמות השומן על מנת לקבוע את ההרכב הכולל. צינור המכשיר מחולק למאה שנתות. שופכים את החלב לתוך המכשיר ונותנים לו לעמוד עד שנוצר קרם על פני החלב. גובה הקרם קובע את איכות החלב. הכשיר עובד על עקרון ארכימדס שלפיו על כל גוף המוקף באופן מלא או חלקי בזורם (נוזל או גז), פועל כוח ציפה ששווה למשקל הזורם שמוחלף על ידי הגוף. אם החלב איכותי מאוד אז הלקטומטר יצוף בו, ואם החלב מהול ובעל איכויות נמוכות אז הלקטומטר ישקע בו.
הידרומטרים מיוחדים > אלכוהולמטר

אלכוהולמטר הוא הידרומטר המשמש לחשב את כמות האלכוהול בנוזלים. הוא גם ידוע כהידרומטר של פרוף וטרלס (על שם ג'ונתן טרלס). האלכוהולמטר מודד אך ורק את צפיפות הנוזל ויש צורך בהנחות נוספות על מנת להעריך את כמות האלכוהול בנוזל. השנתות באלכוהולמטר מסמנות אחוז נפחי של "אלכוהול פוטנציאלי" בהתבסס על חישוב של משקל סגולי. קריאה של ה"אלכוהול הפוטנציאלי" יותר גבוהה נגרמת מכמות גדולה של סוכרים מומסים בנוזל. הקריאה מתבצעת לפני ואחרי תהליך התססה וכמות האלכוהול המשוערת נקבעת על ידי חיסור בין שתי המדידות.
הידרומטרים מיוחדים > סכרמטר

סכרמטר הוא הידרומטר המשמש לקבוע את כמות הסוכר בתמיסה. הסכרמטר הומצא על ידי תומאס תומסון. הוא משמש בעיקר יצרני יין ובירה ויכול גם לשמש בהכנת סורבה וגלידות. הסכרמטר הראשון נבנה על ידי בנג'ימין מרטין (במטרה להשתמש בו בתהליך הזיקוק) ושימש בהתחלה בייצור משקאות חריפים על ידי ג'יימס בוורסטוק ב-1770. הנרי טרל גם אימץ את המכשיר והשימוש בו הפך לנפוץ על ידי ג'ון ריצ'רדסון ב-1784. 
הסכרמטר מורכב מצינור זכוכית עם שנתות שבסופו משקולת בצורת טיפה. כמות הסוכר בנוזל נקבעת על ידי קריאת הערך שבו פני השטח של הנוזל פוגשים את השנתות על הצינור זכוכית. הוא מבוסס על עקרון הציפה. תמיסה עם ריכוז גבוה של סוכר היא בעלת צפיפות גבוהה יותר ותגרום למשקולת לצוף גבוה יותר. תמיסה עם ריכוז נמוך יותר של סוכר היא בעל צפיפות נמוכה יותר ובה המשקולת תשקע נמוך יותר.