stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ)
הרכב וסדרי דין > חברי בית הדין

הרכב חברי בית הדין הבין-לאומי בהאג, נכון ל-2024:
| שם | שם בשפת המקור | מדינה | תפקיד | תחילת כהונה | סיום כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נוואף סלאם | نواف سلام | לבנון לבנון | נשיא | 2018 | 2027 |
| ג'וליה סבוטינדה | Julia Sebutinde | אוגנדה אוגנדה | סגנית נשיא | 2021 | 2030 |
| עבד-אל-קאווי אחמד יוסף | عبد القوي يوسف | סומליה סומליה | שופט | 2018 | 2027 |
| שיו הנג'ין | 薛捍勤 | הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין | שופטת | 2012 | 2023 |
| פטר טומקה | Peter Tomka | סלובקיה סלובקיה | שופט | 2021 | 2030 |
| רוני אברהם | Ronny Abraham | צרפת צרפת | שופט | 2018 | 2027 |
| לאונרדו נמר קלדיירה ברנט | Leonardo Nemer Caldeira Brant | ברזיל ברזיל | שופט | 2022 | 2031 |
| הילרי צ'ארלסוורת' | Hilary Charlesworth | אוסטרליה אוסטרליה | שופטת | 2021 | 2030 |
| דלוויר באנדארי | Dalveer Bhandari | הודו הודו | שופט | 2018 | 2027 |
| גאורג נולטה | Georg Nolte | גרמניה גרמניה | שופט | 2021 | 2030 |
| יוג'י איווסאווה | 岩澤雄司 | יפן יפן | שופט | 2021 | 2030 |
| חואן מנואל גומז רובלדו | Juan Manuel Gómez Robledo | מקסיקו מקסיקו | שופט | 2024 | 2033 |
| שרה קלוולנד | Sarah H. Cleveland | ארצות הברית ארצות הברית | שופטת | 2024 | 2033 |
| בוגדן לוצ'יאן אורסקו | Bogdan-Lucian Aurescu | רומניה רומניה | שופט | 2024 | 2033 |
| דירה טלאדי | Dire Tladi | דרום אפריקה דרום אפריקה | שופט | 2024 | 2033 |
הרכב וסדרי דין > נשיאי בית הדין

| # | נשיא | תחילת כהונה | סיום כהונה | מדינה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | חוסה גוסטבו גררו | 1946 | 1949 | אל סלוודור |
| 2 | ז'ול בסדוונט | 1949 | 1952 | צרפת |
| 3 | ארנולד מקנייר | 1952 | 1955 | הממלכה המאוחדת |
| 4 | גרין האקוורת | 1955 | 1958 | ארצות הברית |
| 5 | הלג קליסטד | 1958 | 1961 | נורווגיה |
| 6 | בוהדן ויניארסקי | 1961 | 1964 | פולין |
| 7 | פרסי ספנדר | 1964 | 1967 | אוסטרליה |
| 8 | חוסה בוסטמנטה אי ריברו | 1967 | 1970 | פרו |
| 9 | מוחמד זפארולה חאן | 1970 | 1973 | פקיסטן |
| 10 | מנפרד לאקס | 1973 | 1976 | פולין |
| 11 | אדוארדו חימנס דה ארצ'אגה | 1976 | 1979 | אורוגוואי |
| 12 | האמפרי וולדוק | 1979 | 1981 | הממלכה המאוחדת |
| 13 | טסלים אליאס | 1982 | 1985 | ניגריה |
| 14 | נגנדרה סינג | 1985 | 1988 | הודו |
| 15 | חוסה רודה | 1988 | 1991 | ארגנטינה |
| 16 | רוברט ג'נינגס | 1991 | 1994 | הממלכה המאוחדת |
| 17 | מוחמד בדג'אוי | 1994 | 1997 | אלג'יריה |
| 18 | סטיבן שוובל | 1997 | 2000 | ארצות הברית |
| 19 | גילברט גיום | 2000 | 2003 | צרפת |
| 20 | שי ג'יוונג | 2003 | 2006 | הרפובליקה העממית של סין |
| 21 | רוזלין היגינס | 2006 | 2009 | הממלכה המאוחדת |
| 22 | היסאשי אובאדה | 2009 | 2012 | יפן |
| 23 | פיטר טומקה | 2012 | 2015 | סלובקיה |
| 24 | רוני אברהם | 2015 | 2018 | צרפת |
| 25 | עבדולקאווי יוסוף | 2018 | 2021 | סומליה |
| 26 | ג'ואן דונוהו | 2021 | 2024 | ארצות הברית |
| 27 | נואף סלאם | 2024 | מכהן | לבנון |
פסקי דין

בית הדין פוסק בנוגע לסכסוכים בין מדינות, לאחר הסכמתן מראש של המדינות הרלוונטיות. פסקי הדין הם בעלי תוקף משפטי מחייב, וכאשר מדינה אינה מצייתת לפסק דין, רשאית מועצת הביטחון של האו"ם לנקוט צעדים נגדה.
להלן סכסוכים נבחרים שהוכרעו בבית הדין הבין-לאומי:
תלונה של ארצות הברית נגד איראן, על שזו החזיקה בדיפלומטים אמריקנים.
תלונה של ניקרגואה נגד ארצות הברית, על שזו הפעילה כוח נגד ניקרגואה.
סכסוך בין תוניסיה ללוב אודות גבולותיו של המדף הימי ביניהן.
סכסוך בין ארצות הברית לקנדה אודות מיקומו של הגבול הימי ביניהן במפרץ מיין.
תלונה של יוגוסלביה כנגד המדינות החברות בברית נאט"ו, על פעולתן במלחמת קוסובו.
יישום האמנה למניעה ולהענשה על פשעי רצח עם (בוסניה והרצגובינה נגד סרביה ומונטנגרו).
פרויקט גבצ'יקובו-נג'מרוש (Gabčíkovo-Nagymaros Project) (הונגריה/סלובקיה).
פעילויות חמושות בתחומה של קונגו (הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו נגד אוגנדה).
חוות דעת מייעצת

לבית הדין יש סמכות לתת חוות דעת מייעצת בסוגיות משפטיות, על פי בקשה של העצרת הכללית של האומות המאוחדות, מועצת הביטחון או ארגון אחר של האו"ם שהוסמך על ידי העצרת הכללית להגיש בקשה זו. חוות הדעת אינה מחייבת שכלעצמה, אך היא מהווה ביטוי לעמדת בית הדין לגבי המשפט הבין לאומי הנוהג, וככזו, יש לה חשיבות רבה בעיני הקהילה הבין לאומית.
להלן חוות דעת נבחרות שניתנו על ידי בית הדין הבין-לאומי:
אפשרות האו"ם לתבוע פיצויים (1949).
חוקיות בניית גדר ההפרדה בגדה המערבית (2004).
חוקיות השימוש בנשק גרעיני (1996).
חוקית הכרזת העצמאות של קוסובו (2010).
דיונים מתמשכים

להלן סכסוכים תלויים ועומדים בפני בית הדין (נכון לשנת 2016):
הגבלות ימיות באוקיינוס ההודי (סומליה נגד קניה)
סכסוך בנוגע לזכויות מעבר בים וזכויות נילוות (קוסטה ריקה נגד ניקרגואה)
גישה לאוקיינוס השקט (בוליביה נגד צ'ילה)
סכסוך גבולות ימיים ויבשתיים (ניקרגואה נגד קולומביה)
השימוש במימי נהר הסילאלה (צ'ילה נגד בוליביה)
הליכים פליליים מסוימים וחנינות (גינאה המשוונית נגד צרפת)
נכסים איראניים מסוימים (איראן נגד ארצות הברית)
רצח עם (דרום אפריקה נגד ישראל)
בית הדין וישראל

ב-1950 מדינת ישראל הצהירה כי היא מקבלת על עצמה את סמכות השיפוט של בית הדין הבין-לאומי לתקופה של חמש שנים. היא הודיעה על כך שוב ב-1957 ללא הגבלת זמן. ב-1985 ישראל משכה את הסכמתה לסמכות השיפוט של בית הדין.
בית הדין וישראל > כוחו של האו"ם לדרוש פיצויים מישראל בגין רצח שליח האו"ם הרוזן ברנדוט, 1949

ב-1948 ביקשה העצרת הכללית של האו"ם מבית הדין לחוות את דעתו אם לאו"ם יש אישיות משפטית בין-לאומית המקנה לו את האפשרות להגיש דרישה לפיצויים. התביעה שבה היה מדובר הייתה כלפי ישראל, על רצח שליח האו"ם למזרח התיכון הרוזן פולקה ברנדוט. מדינת ישראל לא הייתה חברה באו"ם באותה עת. בית הדין קבע שלאו"ם יש אישיות משפטית גם כלפי מדינות שאינן חברות באו"ם.
בית הדין וישראל > תביעה נגד בולגריה, 1959

ב-1957 ישראל הגישה תביעה נגד בולגריה בגין הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה ב-1955. ב-1959 בית הדין פסק שאין לו סמכות שיפוט בתביעה.
בית הדין וישראל > חוות דעת על גדר ההפרדה, 2004

ב-8 בדצמבר 2003 החליטה העצרת הכללית של האו"ם, לבקש מבית הדין חוות דעת מייעצת בדבר "ההשלכות המשפטיות של בניית החומה בשטחים הפלסטינים הכבושים". בית המשפט קיבל הצהרות כתובות ממדינות שונות, ושמע טיעונים בעל פה מ-23 ועד 25 בפברואר. ישראל חלקה על סמכותו של בית הדין לפסוק בעניין, לא הציגה טיעונים בעל פה בפני בית הדין אלא רק טיעונים בכתב, שרובם נסובו על סמכותו של בית הדין לדון בנושא ישראלי פנימי.
בית הדין הצהיר כי "ישראל ניצבת בפני התקפות אלימות כנגד האוכלוסייה האזרחית שלה, ושזכותה, ואף חובתה, להגיב כדי להגן על חיי אזרחיה, אך על הצעדים להיות בהתאם למשפט הבין-לאומי."
במסקנות חוות הדעת נקבע כי "חומת ההפרדה" (בלשון בית הדין) מנוגדת למשפט הבין-לאומי וישראל נקראה להפסיק את הקמת "החומה בשטחים הפלסטיניים הכבושים כולל מזרח ירושלים וסביבתה", לפרק את חלקיה שנבנו על שטחים שמעבר לקו הירוק, ולשלם פיצויים לפלסטינים שנפגעו מהקמתה. כמו כן קרא בית הדין לקהילה הבין-לאומית להימנע מלסייע להמשך המצב הבלתי חוקי שנוצר עקב הקמת הגדר, ולנקוט אמצעים חוקיים על מנת להביא להפסקת ההפרות מצד ישראל. חוות הדעת ניתנה ברוב של 14 תומכים מול מתנגד יחיד – השופט האמריקאי תומאס בורגנטל – שגם הוא הביע ביקורת כלפי מעשי ישראל, אך טען שבפני בית הדין לא עמד בסיס עובדתי מספק לממצאיו הגורפים, וכי היה עדיף אילו נמנע מדיון בנושא.
בית הדין וישראל > חוות דעת בעניין מעמד איי צ'אגוס, 2018

במהלך שנת 2018 התנהל בבית-הדין הליך בנוגע לבקשה למתן חוות דעת מייעצת בנושא ההשלכות המשפטיות של הפרדת ארכיפלג צ'גוס ממאוריציוס, שהתרחשה בשנת 1965. ישראל הגישה את עמדתה בכתב, וכן הציגה את טיעוניה בעל פה.
בית הדין וישראל > האשמה ברצח עם, 2023

ב-20 בדצמבר 2023 פנתה דרום אפריקה לבית הדין בתלונה שישראל מפרה את מחויבויותיה על פי האמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, במהלך פעולות צה"ל ברצועת עזה, במסגרת מלחמת חרבות ברזל. הבקשה כוללת דרישה לצו בדבר סעדים זמניים, שנועד להגן על הפלסטינים בעזה מפני המשך ההפרה הנטענת של האמנה. הדיון בתלונה התקיים ב-11 וב-12 בינואר 2024. ב-26 בינואר פרסם בית הדין את החלטתו בבקשה. הוא הורה על ששה סעדים זמניים: על ישראל לפעול בכל האמצעים שברשותה למנוע ביצועם של מעשים הנופלים בגדר ס' II לאמנה למניעתו וענישתו של פשע רצח עם; על ישראל להבטיח שכוחות צה"ל אינם מבצעים מעשים כאמור לעיל; על ישראל לנקוט את כל האמצעים שברשותה כדי למנוע ולהעניש על הסתה ישירה ופומבית לרצח עם לגבי חברי הקבוצה הפלסטינית ברצועת עזה; על ישראל לנקוט אמצעים מיידים ואפקטיביים כדי לאפשר העברה של סיוע הומניטרי ושירותים בסיסיים חיוניים כדי להתמודד עם התנאים הקשים שבהם נמצאים פלסטינים ברצועת עזה; על ישראל לנקוט אמצעים אפקטיביים כדי למנוע השמדה של ראיות ולהבטיח את שימורן, בנוגע לטענות בדבר מעשים הנופלים בגדר סעיף II (איסור רצח עם) וסעיף III (איסור הסתה לרצח עם) לאמנה בדבר מניעתו וענישתו של הפשע של רצח עם נגד חברי הקבוצה הפלסטינית. ישראל נדרשה לדווח לבית הדין על האמצעים שנקטה בתוך חודש. בפברואר בית הדין דחה את בקשת דרום אפריקה להחמיר את הצווים נגד ישראל בשל פעולה צבאית אפשרית ברפיח.
ב-24 במאי 2024 החליט בין הדין להורות על הפסקת לחימה ברפיח, ועל הגשת דוח מצב בתוך חודש ימים.
בית הדין וישראל > חוות דעת על הכיבוש הישראלי, 2024

ב-30 בדצמבר 2022 החליטה העצרת הכללית של האומות המאוחדות לבקש מבית הדין חוות דעת מייעצת על ההשלכות המשפטיות של התמשכות הכיבוש הישראלי בגדה המערבית ובמזרח ירושלים.
ממשלת ישראל הגישה נייר עמדה לבית הדין ובו טענה שאין לו סמכות לדון בסכסוך הישראלי-פלסטיני, ושזה צריך להיפתר במשא ומתן ישיר בין ישראל לרשות הפלסטינית. הדיונים, תחת הכותרת ההשלכות המשפטיות הנובעות ממדיניותה וממעשיה של ישראל בשטח הפלסטיני הכבוש, כולל מזרח ירושלים (בקשה לחוות דעת מייעצת), החלו בפברואר 2024, בהשתתפות 52 מדינות ו-3 ארגונים בין-לאומיים. ישראל שלחה משלחת של משרד החוץ שנכחה בדיונים אך לא השתתפה בהם באופן פעיל.
חוות הדעת המייעצת של בית הדין ניתנה ב-19 ביולי 2024, וקבעה כי הכיבוש המתמשך של ישראל בשטחים הפלסטיניים (כולל רצועת עזה ומזרח ירושלים), כמו גם הקמת התנחלויות וניצול משאבי טבע, מפרים את החוק הבין-לאומי.
חסידות האדאס

חסידות האדאס-מאטסלקה (מאטא-סאלקע) היא חסידות הונגרית. אבי השושלת היה רבי אהרן ישעיהו פיש.
תולדות החסידות

רבי אהרן ישעיהו היה נכדו של רבי יעקב פיש מקאליב שעוד ראה את הבעל שם טוב שהיה דודו שברכו באריכות ימים ואכן נפטר כשהיה למעלה בן 100 שנה. רבי אהרן ישעיהו היה תלמיד מובהק של רבי אליעזר צבי מקומרנה. בזיווג שני נישא לאלמנת רבי יעקב משה ראטה אב"ד מיידנק. חיבר את הספר "קדושת אהרן". נפטר בו' בטבת תרפ"ח.
בנו היה רבי חזקיה  ממאטסלקה. נולד בשנת תרמ"ה. לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות. סבל כל חייו. נרצח בשואה בכ"ח באדר תש"ד. חתנו של רבי חזקיה היה רבי חיים אורי יעקוביץ שכיהן בשנת תרצ"א כאב"ד פבינזה ואחר כך כאדמו"ר במאטסלקה.
בן נוסף של רבי אהרן ישעיהו היה, רבי צבי אביגדור אב"ד ניר אדאני.
חתנו של רבי אהרן ישעיהו, רבי יחזקאל רוטר כיהן כאדמו"ר מהאדאס בקלויזנבורג. היה תלמידם של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא ושל רבי יהושע רוקח מבעלז. נפטר בשנת תרצ"ח.
החסידות לאחר השואה

רבי אליעזר פיש בנו של רבי חזקיה, שהיה חסיד ויז'ניץ, כיהן באדמו"רות מאטסלקה בווילאמסבורג שבברוקלין, ארצות הברית.
בנו רבי אביגדור דניאל, חתן רבי משולם פייש מטאש, מכהן כאדמו"ר מהאדאס בווילאמסבורג.
חתנו רבי אברהם שפיצער (נפטר ב-2025, ה'תשפ"ה) כיהן באדמורו"ת מסאלקא בירושלים.
קורי בבית הלבן

| --- | --- |

לוגו הסדרה
 מבוסס על:  כל כך רייבן 
 שיר הנושא:  "Cory in the House", המבוצע על ידי קייל מאסיי ומיירה וולש
 סוגה:  קומדיית מצבים לילדים
 יוצרים:  מארק וורן דניס רינסלר
 בימוי:  ריצ'רד קורל, רונדל שרידאן 
 שחקנים:  קייל מאסיי ג'ייסון דולי מיירה וולש מדיסון פטיס ג'ון ד'אקווינו רונדל שרידאן
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי. 
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  34 
 הפקה
 מפיקים בפועל:  מארק וורן דניס רינסלר
 חברת הפקה:  It's a Laugh Productions 
 הפצה:  Disney–ABC Domestic Television 
 אתר צילומים:  וושינגטון די. סי. 
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות 
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ דיסני
 רשת שידור בישראל:  ערוץ דיסני ישראל
 תקופת שידור מקורית:  12 בינואר 2007 – 13 בספטמבר 2008
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קורי בבית הלבן (באנגלית: Cory in the House) היא קומדיית מצבים לילדים של חברת וולט דיסני. הסדרה, ששודרה לראשונה ב-12 בינואר 2007, היא ספין אוף של הסדרה "כל כך רייבן", שמתארת את משפחתה של רייבן שעוברת לוושינגטון. כוכב הסדרה הפעם הוא אחיה הקטן, קורי.
תקציר העלילה

ויקטור בקסטר (אביהם של רייבן וקורי מ"כל כך רייבן") מתחיל לעבוד כשף בבית הלבן לאחר שרייבן התחילה ללמוד בקולג' לאופנה ועובדת אצל דנה קבנה ואשתו בלימודים בבריטניה. קורי בנו, עובר לגור עם אביו בבית הלבן, ולומד בבית הספר היוקרתי של וושינגטון. בבית הספר, קורי מכיר שני חברים שבאים ממשפחות מצליחות ועשירות, ניוט, הרוקיסט "קשה ההבנה", מנגן על גיטרה, לא כל כך חכם ואוהב להגיד "that rocks" (זה קול), ומינה, הנערה הבאהווית. קורי התאהב בה מהפרק הראשון ומנסה כל הזמן להרשים אותה ולא תמיד מצליח.
הדמויות הראשיות

קורי בקסטר (קייל מאסיי): הדמות הראשית בסדרה. קורי הוא בנו של ויקטור, השף של הבית הלבן.
ויקטור בקסטר (רונדל שרידן): שף הבית הלבן, מבשל בעיקר לבת הנשיא. הוא האבא של קורי.
הנשיא ריצ'רד מרטינז (ג'ון ד'אקווינו): נשיא ארצות הברית. הוא האבא של סופי, והבוס של ויקטור.
סופי מרטינז (מדיסון פטיס): בתו של הנשיא, מכריחה את האחרים לעשות את הדברים שהיא אוהבת.
ניוטון "ניוט" לווינגסטון הרביעי (ג'ייסון דוליי): חברם של קורי ומינה. אביו סנאטור ואמו נשיאת בית המשפט העליון של ארצות הברית.
מינה פארום (מיירה וולש): הגיעה מבהאוויה (מדינה בדיונית), אביה הוא השגריר מטעם מדינתה.
פרח אדום (להקה)

| --- | --- |

 סוגה:  רמבטיקו 
 
פרח אדום היא להקה ישראלית המתמחה בסגנון מוזיקת הרבטיקו היוונית.
היסטוריה

סגנון המוזיקה רבטיקו נוצר בסוף המאה ה-19 באסיה הקטנה בסמירני, איזמיר של היום והמשיך להתפתח בפיראוס, אתונה וסלוניקי. להקת ״פרח אדום״ רואה עצמה כממשיכת דרכן של הזמרת היהודיה רוזה אשכנזיאשר הייתה מגדולות זמרות יוון (נפטרה ב-1980) והזמרת היהודיה סטלה חסקיל (1918–1954), וכן את דרכם של יהודי סלוניקי בעיקר צדיק וגאזוז, אשר נהגו לשיר את שירי הרבטיקו בשפת הלדינו. תומר כץ, סולן הלהקה ומנהלה המוזיקלי, כתב טקסטים בעברית למנגינות רבטיקו ויצר שירים ולחנים עבריים חדשים ומקוריים בסגנון זה. כמו כן השתתף תומר בסרט הדוקומנטרי על הזמרת היהודיה רוזה אשכנזי "קנרית מתוקה שלי" של הבמאי רועי שר
הלהקה משתפת פעולה עם אומנים יוונים, ביניהם המשורר הידוע מנוליס רסוליסהזמרת סופיה פפזוגלו ושני נגני הבוזוקי המובילים ביוון מנוליס קרנתיניס וניקוס תאתאסופולוס, וזכתה לביקורות נלהבות בארץ וכן ביוון.
ב-4 בנובמבר 2012 להקת ״פרח אדום״ ובראשה תומר כץ ארגנו את סמינר הרבטיקו הראשון מסוגו בישראל, בו התארח נגן הבוזוקי היווני אדוניס חראלומבופולוס, מטובי נגני הבוזוקי ביוון. הסמינר התקיים בבית הקהילה היוונית בירושלים. מאז מתקיים הסמינר מדי שנה בהדרכת המוזיקאים החשובים ביותר ביוון, כולל Dimitris Mystakidis, Evgenios Voulgaris.
באוקטובר 2013 אירחה להקת ״פרח אדום״ את המוזיקאית היווניה ת'יאודורה את'נסיו למופע ראשון מסוגו בישראל, שהוקדש לשיריה של הזמרת היהודיה סטלה חסקיל.
באוגוסט 2016 להקת ״פרח אדום״ אירחה למופע משותף את אחת הזמרות הגדולות ביוון, הזמרת מריו.
בינואר 2016 להקת ״פרח אדום״ העלתה מופע חדש "יוון והקשר הישראלי", בו הלהקה משתפת פעולה עם האומנים הוותיקים דקלון ויהודה קיסר.
הלהקה הוציאה עד כה את האלבומים "פרח אדום בהופעה", "אש של אהבה" וכן D.V.D של הופעה חיה "בבית הקונפדרציה".
חברי הלהקה

תומר כץ - בוזוקי, עוד, בגלמה, ניהול מוזיקלי, לחנים וטקסטים
אלעד קינר - קונטרבס
ורה גורנשטיין - כינור
רעות-רבקה שאבי, ענבל דדון - שירה
אוראל תמוז, נימרוד עצמון - גיטרה
גבריאל פיסק, עומר להב - כלי הקשה
הערות שוליים

1 2  ראובן לייב, אש של אהבה יוקדת, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 באוקטובר 2010
↑  greekit – פריקית של יוון » בוזוקי ובלוז (באנגלית)
↑  nrg תרבות, בלעדי: שיר יווני בחזרה עם להקת פרח אדום, באתר nrg‏, 18 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007583721705171  VIAF: 215144782722073870759   WorldCat (עם VIAF): 215144782722073870759
הלא TV

| --- | --- |

 פרטי הערוץ
 מדינה:  ישראל 
 קטגוריה:  ערוץ טלוויזיה
 סוג:  שידורי טלוויזיה מסחרית; בשפה הערבית
 אזור קליטה:  ישראל
 פורמט תמונה:  SDTV‏ 576i
 זמינות
 חבילה:  HOT • ‏yes
 HOT:  אפיק 30
 yes:  אפיק 30
 עידן+:  מרבב 2
 
 hala-tv.com
 
הַלָא TV (בערבית: هلا تى فى) הוא ערוץ טלוויזיה ישראלי, המשדר בשפה הערבית. הערוץ החל את שידוריו בשנת 2012.
שידורי הערוץ מועברים על-גבי שלוש פלטפורמות: הלוויין עמוס בתדר 11635V FEC: 1497, חברת הכבלים HOT וחברת הלוויין yes.
הקמת הערוץ לוותה בתלאות וקשיים רבים במשך מעל לעשור. לאחר שני מכרזים כושלים שהוצאו על-ידי מועצת הכבלים והלוויין, פורסם מכרז נוסף, שלישי, ובו תנאים מקלים ביותר לטובת הזוכה. עם זכייתה של הקבוצה "Hala TV", החל הערוץ לשדר במרץ 2012.
היסטוריה > המכרז הראשון

בשנת 1995 הודיעה שרת התקשורת, שולמית אלוני, על תוכנית להקמת שני ערוצים ייעודיים - ערוץ ערבי, וערוץ דת. שמימונם היה אמור להיות מפרסומות ומטרתם הייתה לפנות לפלחי אוכלוסייה מסוימים ולא לכלל האוכלוסייה כבשאר ערוצי הברודקאסט הגדולים. במאי 1996 פרסם משרד התקשורת מכרז לרישיון להפעלת ערוץ בשפה הערבית בטלוויזיה בכבלים בישראל. ההחלטה נבעה מהצורך החברתי בשילובם של ערביי ישראל בחברה הישראלית. האוכלוסייה דוברת הערבית בארץ מגיעה לשיעור של כעשרים אחוזים מכלל האוכלוסייה בארץ ועל כן הוחלט להוציא לפועל ערוץ שיפנה אל פלח האוכלוסייה הזה. את טופסי המכרז רכשו 12 קבוצות. בעלי הזיכיונות של ערוץ 2 עתרו לבג"ץ נגד המכרז, בטענה, כי המכרז סותר את חוק הבזק שמתיר רק להם לשדר פרסומות. עקב כך נחקק בכנסת באפריל 1997 תיקון לחוק הבזק, שמאפשר שידור ערוצים ייעודיים בכבלים. ומשרד התקשורת הודיע שפרסם מחדש בקרוב את המכרז. התיקון בחוק קבע גם כללים מחייבים על אופי השידורים, לאחר מאבק קשה מול זכייני ערוץ 2. לפי הכללים לפחות 50% מהתוכניות, כולל בפריים טיים, חייבות להיות בשפה הערבית, ולא בתרגום. עוד נקבעה מכסה של הפקה מקורית בהיקף של 20%. גם הפרסומות היו חייבות להיות בשפה הערבית.
משרד התקשורת לא פרסם מחדש מכרז לערוץ ערבי, לאחר שבאוגוסט 1997 אישרה הממשלה את דו"ח ועדת יוסי פלד, שהוקמה להכנת הצעה להרחבת מערך שידורי הטלוויזיה והרדיו לציבור וארגונו מחדש. הדו"ח המליץ לאמץ מדיניות חדשה ליצירת שוק חופשי של תקשורת אלקטרונית, שתושתת על העיקרון של "שמיים פתוחים" לכל. הוועדה המליצה על מתן רישיונות לשידורי לוויין ישירים לבית הצרכן (טלוויזיה מלוויינים - YES), הקמת ערוץ מסחרי נוסף (בהמשך ערוץ 10) והקמת חמישה או שישה ערוצים ייעודיים – בשפה הערבית, לדוברי רוסית ואמהרית, למורשת ישראל, ערוץ של מוזיקה ישראלית, ערוץ חדשות ומידע, שימומנו כולם מפרסומת מסחרית.
בשנת 1998 פרסם משרד התקשורת, באמצעות המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין, את המכרז למיון מוקדם להקמת חמישה ערוצים ייעודיים שמימונם מפרסומות ומטרתם לפנות לפלחי אוכלוסייה מסוימים ולא לכלל האוכלוסייה כמו בערוצי הברודקאסט. ההחלטה כללה הקמה של ערוץ בערבית (הלא TV), ערוץ חדשות, ערוץ ברוסית, ערוץ מוזיקה (ערוץ 24) וערוץ מורשת. אך לאחר פרסום המכרז למיון המוקדם, פרסום מכרז פרטני לערוץ התעכב במשך מספר שנים.
היסטוריה > המכרז השני

בשנת 2004, החליטה המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לוויין להוציא לפועל מכרז נוסף ולנסות להקים את הערוץ. את ספר המכרז רכשו מספר קבוצות ולבסוף בחרו כולם לא לגשת ולהתמודד על הזכייה במכרז, למעט מתמודדת אחת "ענני תקשורת". ביוני 2004 קיבלה "ענני תקשורת" את הרישיון להקים את הערוץ. ביוני 2005 הודיעה חברת "ענני תקשורת" למועצה לשידורי כבלים כי לא תממש את הרישיון שקיבלה משום שלא גייסה שותפים ערבים, ולאור חוסר הכדאיות הכלכלית. במקביל החליטה המועצה לבטל את הזכייה לאחר שהחברה לא עמדה בלוחות זמנים.
היסטוריה > המכרז השלישי

על אף כישלונם של שני המכרזים הקודמים, החליטה מועצת הכבלים והלוויין בפברואר 2008 להוציא מכרז נוסף, שלישי במספר, להקמת הערוץ. המכרז פורסם ב-14 באפריל 2010, כשבהמשך החודש ניתנה אפשרות לקבוצות הרוצות לגשת אל המכרז לרכוש את ספר המכרז הכולל את תנאי הזיכיון. המועד האחרון לגישה אל המכרז נדחה מספר פעמים ונקבע בספו של דבר ל-12 בדצמבר.
מתוך הבנה כי שוק התקשורת השתנה עם השנים ובעקבות החשש כי גם המכרז הנוכחי ייכשל, החליטה מועצת הכבלים והלוויין בראשות יו"ר המועצה, ניצן חן, להקל באופן משמעותי את תנאי המכרז ולהטיב עם הזוכה תוך כדי הבטחה לרישיון שיהיה תקף לעשר שנים. בנוסף, הובטח לזוכה כי הערוץ ייכנס לחבילת ערוצי ה-DTT "עידן+" וחבילות הערוצים הבסיסית בחברות הכבלים והלוויין.
בתנאי הזיכיון, שפורסמו בספר המכרז ונקנו על ידי שמונה קבוצות, נקבע כי על הזוכה במכרז לשדר בשנה הראשונה לשידורי הערוץ במשך שש שעות ביום. בשנה השלישית, נכתב בספר, יחויב הזכיין לשדר שמונה שעות ביום שכוללים גם מהדורת חדשות בת 20 דקות לפחות. בכל השנתיים הראשונות להפעלת הערוץ, יחויב הזכיין בהשקעה של כ-2 מיליון ש"ח בהפקה מקומית, ובשנה הרביעית - לסכום כפול.
עם פקיעתו של המועד להגשת הצעות למכרז, התקבלה רק הצעה אחת של קבוצת "הלא TV" שנוסדה כתוצאה משיתוף פעולה של מספר גורמים ובניהם: זכיינית ערוץ 2, רשת, חברת "ענני תקשורת", בעלי האתר הערבי-ישראלי פאנט ואנשי עסקים נוספים. לאחר קבלת הצעתה של הקבוצה, נקבע במועצת הכבלים והלוויין כי לאחר מספר חודשים, עם סיום בחינת ההצעה, תיפול ההחלטה לגביה.
עם תום הדיונים במועצת הכבלים והלוויין, הוחלט לאשר לשפה אחת - את ההצעה היחידה שהוגשה - וחברת "הלא TV" היא זו שהוגדרה כזוכה במכרז לרישיון הפעלת הערוץ הייעודי בשפה הערבית. בחודש ספטמבר 2011, קיבלו נציגי החברה את הרישיון של שר התקשורת, משה כחלון לידיהם.
היסטוריה > עלייה לאוויר

עם זכייתה של קבוצת "הלא TV", הכריזו אנשי החברה כי הערוץ יעלה לאוויר בחודש מרץ 2012, תוך ניהול סדר זמנים קדחתני. במקביל, החלו בערוץ לגבש לוח שידורים כולל וגייסו מגישים ומנחים. בנוסף, צולמו פיילוטים לתוכניות שונות וגובשו רעיונות לתכנים חדשים. ראשי החברה פנו גם לחברות פרסום ישראליות בבקשה להפנות אליהם חלק מתקציבי הפרסום ולהעלות קמפיינים רחבים גם על גלי הערוץ. את פנייתם זו נימקו בכך שהם הערוץ היחיד בישראל הפונה לאוכלוסייה הערבית - שהם כ-20% מכלל תושבי המדינה.
הערוץ עלה בסופו של דבר לאוויר ב-12 במרץ 2012 לאחר מספר ימים של שידורי ניסיון, כשהוא קיבל לידיו את אפיק 131 בשידורי "HOT" ואפיק 169 בשידורי "yes". זמן קצר אחר כך החלו החברות לשדר את הערוץ באפיק 30 (ב-yes הערוץ משודר במקביל גם באפיק 141). ב-10 ביוני 2012 הערוץ עלה לאוויר באופן נרחב יותר, לאחר תקופת השקה של 3 חודשים. כחודש לאחר מכן, ב-10 ביולי הערוץ השיק את לוח השידורים שלו בהשקעה המוערכת ב-16 מיליון שקלים.
בשנתיים הראשונות לפעילותו הערוץ היה שרוי בקשיים כלכליים ובמאבק בין בעלי המניות הרבים שלו. בנוסף, הערוץ זכה לאחוזי צפייה ומדרוג נמוכים.
היסטוריה > שינוי בעלות

במרץ 2015 אישרה מועצת הכבלים והלוויין את העברת הבעלות בערוץ לאיש העסקים והעיתונאי באסם ג'אבר, בעליה של קבוצת פנורמה, תאגיד תקשורת בולט במגזר הערבי המפעיל את העיתון "פנורמה" ואת אתר האינטרנט "פאנט". 
ב-24 בנובמבר 2015 הושק הערוץ מחדש עם השלמת תהליך העברת הבעלות לבסאם ג'אבר. במסגרת ההשקה הוכרז כי במרכז לוח השידורים תשודר רצועת אקטואליה מרכזית תוך שיתוף פעולה עם אתר Panet.co.il מקבוצת פנורמה, ושחלק ניכר מתוכניות האולפן יועלו לאתר. אף פורסם כי מערכת החדשות של אתר Panet תספק עדכונים ומבזקים לערוץ. לוח השידורים החדש שהושק שהכפיל כמעט פי 4 את ההשקעות בהפקות מקור, עד ל-96 שעות.
בשנת 2016 היה הערוץ על סף סגירה בגלל הפסדים מצטברים של עשרות מיליונים, וגם בשל אי־עמידתו בדרישות התוכן שהתחייב להן בתנאי הרישיון. הערוץ לא ביצע את ההשקעה שהתחייב לה (כ-60 מיליון שקל) בתכנים של יצירה ישראלית מקורית, ומועצת והכבלים והלוויין הייתה אמורה לדון בשלילת רישיונו. לאחר שערוץ 20, המזוהה עם הימין בישראל, גם חרג מתנאי הרישיון שלו, שלפיהם היה אמור להיות ערוץ למורשת ישראל, בכך ששידר בעיקר תוכניות חדשות ואקטואליה. הממשלה וחברי הכנסת מהימין התגייסו לסייע ובמהלך 2017 עברה חקיקה ששינתה את הרגולציה על הערוצים הייעודיים ושחררה אותם בפועל כמעט מכל מחויבויות התוכן המהותיות שהיו להם. כתוצאה מכך, גם הלא TV שנכלל בהגדרה זו זכה להקלות מהותיות שאושרו בחקיקה, ובכך למעשה ניצל מסגירה. בשנת 2019 החל הערוץ לראשונה להיות רווחי. לפי סקרים של לשכת הפרסום הממשלתית, הלא TV הוא (נכון לתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21) ערוץ הטלוויזיה הנצפה ביותר בקרב ערביי ישראל.
ראו גם

המגזר הערבי
מכאן 33
רדיו א-נאס
רדיו א-שמס
רשות השידור הפלסטינית
הסתה לטרור ברשות הפלסטינית
ערוץ מוסאווא – ערוץ טלוויזיה (נקרא בעבר "ערוץ פלסטין 48") מהגדה המערבית
קול פלסטין – תחנת רדיו מהגדה המערבית
ערוץ אל-אקצא – ערוץ טלוויזיה מרצועת עזה
אל-ג'זירה – רשת תקשורת וחדשות בינלאומית