stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טור דה פראנס 2019
תוצאות > דירוג כללי > מקומות 1–30

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | זמן |
| 1 | קולומביה איגן ברנל | אינאוס | 82:57:00 שעות |
| 2 | בריטניה גריינט תומאס | אינאוס | 1:11+ |
| 3 | הולנד סטייבן קראוסווייק | יומבו–ויסמה | 1:31+ |
| 4 | גרמניה עמנואל בוכמן | בורה–הנסגרוהה | 1:56+ |
| 5 | צרפת ז'וליאן אלאפיליפ | דקונינק קוויק-סטפ | 4:05+ |
| 6 | ספרד מיקל לנדה | מוביסטאר | 4:23+ |
| 7 | קולומביה ריגוברטו אוראן | EF Education First | 5:15:+ |
| 8 | קולומביה נאירו קינטנה | מוביסטאר | 5:30+ |
| 9 | ספרד אלחנדרו ולוורדה | מוביסטאר | 6:12+ |
| 10 | צרפת וורן ברגיל | ארקאה–סאמסיק | 7:32+ |
| 11 | אוסטרליה ריצ'י פורט | טרק-סגפרדו | 12:42+ |
| 12 | צרפת גיום מרטן | ואנטי–גרופ גובר | 22:08+ |
| 13 | צרפת דויד גאודו | Groupama–FDJ | 23:58+ |
| 14 | איטליה פאביו ארו | יו. איי. אי. אמירטס | 27:36+ |
| 15 | צרפת רומן בארדה | AG2R La Mondiale | 30:23+ |
| 16 | צ'כיה רומן קרויציגר | דיימנשן דאטה | 36:09+ |
| 17 | שווייץ סבסטיאן רייכנבך | Groupama–FDJ | 44:29+ |
| 18 | אירלנד דן מרטין | יו. איי. אי. אמירטס | 45:21+ |
| 19 | קזחסטן אלכסיי לוצנקו | אסטנה | 48:52+ |
| 20 | ספרד חסוס הראדה | קופידיס | 51:57+ |
| 21 | בלגיה סאנדרו מוריס | ואנטי–גרופ גובר | 56:47+ |
| 22 | ספרד אנריק מאס | דקונינק קוויק-סטפ | 58:20+ |
| 23 | בלגיה לורנס דה פלוס | יומבו–ויסמה | 1:02:44+ |
| 24 | ניו זילנד ג'ורג' בנט | יומבו–ויסמה | 1:04:40 |
| 25 | אוסטריה גרגור מילברגר | בורה–הנסגרוהה | 1:04:40 |
| 26 | הולנד ווט פולס | סקיי | 1:12:25+ |
| 27 | אסטוניה טנל קנגרט | EF Education First | 1:12:36+ |
| 28 | הולנד באוקה מולמה | טרק - סגפרדו | 1:14:58+ |
| 29 | בריטניה אדם ייטס | מיצ'לטון - סקוט | 1:16:50+ |
| 30 | צרפת ז'וליאן ברנאר | טרק - סגפרדו | 1:20:07+ |
תוצאות > קטגוריית הנקודות > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | נקודות |
| 1 | סלובקיה פטר סאגאן | בורה–הנסגרוהה | 316 |
| 2 | אוסטרליה קיילב יואן | לוטו–סודאל | 248 |
| 3 | איטליה אליה ויוויאני | דקונינק קוויק-סטפ | 226 |
| 4 | איטליה סוני קולברלי | בחריין מרידה | 209 |
| 5 | אוסטרליה מייקל מת'יוס | סאנווב | 201 |
| 6 | איטליה מטאו טרנטין | מיצ'לטון - סקוט | 192 |
| 7 | בלגיה יספר סטויבן | טרק - סגפרדו | 167 |
| 8 | בלגיה גרג ואן אוורמאט | CCC | 149 |
| 9 | הולנד דילן חרונבייחן | יומבו–ויסמה | 146 |
| 10 | צרפת ז'וליאן אלאפיליפ | דקונינק קוויק-סטפ | 119 |
תוצאות > קטגוריית ההרים > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | נקודות |
| 1 | צרפת רומן בארדה | AG2R La Mondiale | 86 |
| 2 | קולומביה איגן ברנל | בחריין מרידה | 78 |
| 3 | בלגיה טים ולנס | לוטו–סודאל | 75 |
| 4 | איטליה דמיאנו קרוסו | בחריין מרידה | 67 |
| 5 | איטליה וינצ'נצו ניבאלי | בחריין מרידה | 59 |
| 6 | בריטניה סיימון ייטס | מיצ'לטון - סקוט | 59 |
| 7 | קולומביה נאירו קינטנה | מוביסטאר | 58 |
| 8 | קזחסטן אלכסיי לוצנקו | אסטנה | 45 |
| 9 | הולנד סטייבן קראוסווייק | יומבו–ויסמה | 44 |
| 10 | ספרד מיקל לנדה | מוביסטאר | 42 |
תוצאות > קטגוריית הרוכב הצעיר > מקומות 1-10

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מקום | רוכב | קבוצה | זמן |
| 1 | קולומביה איגן ברנל | אינאוס | 82:57:00 |
| 2 | צרפת דויד גאודו | Groupama–FDJ | 23:58+ |
| 3 | ספרד אנריק מאס | מוביסטאר | 58:20+ |
| 4 | בלגיה לורנס דה פלוס | יומבו–ויסמה | 1:02:44+ |
| 5 | אוסטריה גרגור מילברגר | בורה–הנסגרוהה | 1:04:40 |
| 6 | איטליה ג'וליו צ'יקונה | טרק - סגפרדו | 1:20:49+ |
| 7 | גרמניה לנארד קאמנה | סאנווב | 1:39:36+ |
| 8 | בלגיה טיש בנוט | לוטו–סודאל | 2:07:28+ |
| 9 | גרמניה נילס פוליט | קטושה–אלפסין | 2:14:28+ |
| 10 | צרפת אליה גסבר | ארקאה–סאמסיק | 2:33:03+ |
תוצאות > קטגוריית הקבוצות > מקומות 1-5

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מקום | קבוצה | זמן |
| 1 | ספרד מוביסטאר | 248:58:15 שעות |
| 2 | ארצות הברית טרק - סגפרדו | 47:54+ |
| 3 | בריטניה אינאוס | 57:52+ |
| 4 | ארצות הברית EF Education First | 1:25:57+ |
| 5 | גרמניה בורה–הנסגרוהה | 1:29:30+ |
ראו גם

ג'ירו ד'איטליה 2019
וואלטה אספנייה 2019
הערות שוליים

↑  קטגוריה המורכבת מהזמן המצטבר של שלושת הרוכבים הראשונים בקבוצה
↑  הרוכב הצעיר המצטיין עד גיל 25
↑  הקטע היה אמור להסתיים בעיר טין, אך לאחר שיטפונות רבים שהציפו את הטיפוס לעיר, הוחלט לקצר את המרוץ ככה שהשלב יסתיים במעבר איסראן, והזמנים ימדדו לפי זמן החצייה של העלייה הסופית באותו המעבר, אך לא יהיה מנצח במרוץ
↑  השלב קוצר מ-130 ק"מ ל-58 ק"מ לאחר חשש משיטפונות ומפולות באזורים שהמרוץ היה אמור לעבור בהם
↑  הדירוגים לעליות נקבעים לפי רמת הקושי שלה, ש-4 נחשב הכי קל
הרוכבים במהלך הקטע הראשון
דקונינק קוויק-סטפ בקדמת הדבוקה, קטע 10
הרוכבים לפני הזינוק של הקטע ה-19, כשז'וליאן אלאפיליפ במרכז, איגן ברנל משמאל ופטר סאגאן מימין
איגן ברנל, מנצח המרוץ, לובש את החולצה הצהובה של מוביל המרוץ במהלך הקטע האחרון של המרוץ בשאנז אליזה
פטר סאגאן, לובש את החולצה הירוקה של מוביל קטגוריית הנקודות
טים ולנס, שהוביל את הקטגוריה בין הקטעים 3–18 רוכב בחולצה המנוקדת במהלך קטע 17
דאודה גינדו

דאודה גינדו (בצרפתית: Daouda Guindo; נולד ב-14 באוקטובר 2002 במאלי) הוא כדורגלן מאלי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית ובנבחרת מאלי.
קריירת מועדונים

גינדו גדל במחלקת הנוער של קבוצת Guidars FC במאלי. ב-4 בינואר 2021 חתם על חוזה לארבע שנים בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית, והחל לשחק בליפרינג, קבוצת המילואים של המועדון. בהמשך החל לשחק גם בקבוצה הראשונה של המועדון.
ב-27 ביוני 2022 הושאל גינדו למשך עונת 2022/2023 לסנט גאלן מליגת העל השווייצרית. הוא שיחק במועדון במשך חצי עונה בלבד, במהלכה ערך 15 הופעות ליגה והבקיע שער אחד. לאחר תקופת ההשאלה חזר לרד בול זלצבורג.
קריירה בינלאומית

ב-26 בספטמבר 2022 ערך גינדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מאלי, בתיקו 0-0 נגד נבחרת זמביה במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Le Red Bull Salzbourg recrute trois jeunes Maliens, Sport 365, ‏2021-01-05 (ב־)
↑  FC St.Gallen 1879 | 20220627_Daouda-Guindo-zum-FCSG, www.fcsg.ch (בגרמנית)
טנגו אחרון בפריז

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ברנרדו ברטולוצ'י 
 הופק בידי:  אלברטו גרימלדי 
 תסריט:  ברנרדו ברטולוצ'י   פרנקו ארקאלי
 עריכה:  פרנקו ארקלי, רוברטו פרגינאני 
 שחקנים ראשיים:  מרלון ברנדו   מריה שניידר   ז'אן פייר ליאו
 מוזיקה:  גאטו ברביירי 
 צילום:  ויטוריו סטוררו 
 מדינה:  צרפת, איטליה 
 חברת הפקה:  Produzioni Europee Associati 
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  איטליה צרפת 15 בדצמבר 1972   ארצות הברית 7 בפברואר 1973
 משך הקרנה:  גרסה מקורית: 250 דקות   גרסה ערוכה ומצונזרת: 127 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית, אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט רומנטי, סרט ארוטי 
 תקציב:  $1,250,000
 הכנסות:  $96,301,534
 הכנסות באתר מוג'ו:   lasttangoinparis
 סרט קודם:  Under Fire (album) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טנגו אחרון בפריז או הטנגו האחרון בפריז (באיטלקית: Ultimo Tango a Parigi; באנגלית: Last Tango in Paris) הוא סרט קולנוע דרמטי-ארוטי איטלקי משנת 1972, בבימויו של ברנרדו ברטולוצ'י ובכיכובם של מרלון ברנדו ומריה שניידר. סצנות העירום והמין הבוטות שנכללו בסרט עוררו מחלוקת וגרמו לסנסציה בינלאומית. הסרט נחשב על ידי רבים כפורנוגרפי, ועל הקרנתו הוטלו רמות שונות של צנזורה במדינות רבות בעולם.
עלילה

פול (מרלון ברנדו), הבעלים האמריקאי והמזדקן של בית מלון, המתאבל על התאבדותה של אשתו, פוגש אישה פריזאית צעירה ומאורסת בשם ז'אן (מריה שניידר), בדירה ששניהם מתעניינים בשכירתה. פול וז'אן מתחילים לנהל קשר מיני אנונימי בדירה, ופול דורש ששניהם יימנעו מלחשוף פרטים אישיים כלשהם, אפילו לא את שמותיהם. הרומן נמשך עד שיום אחד ז'אן מגיעה לדירה ומגלה שפול ארז את חפציו ועזב ללא התראה מוקדמת.
מאוחר יותר פוגש פול את ז'אן ברחוב במקרה, ואומר לה שהוא מעוניין לחדש את הקשר ביניהם. הוא לוקח את ז'אן לפאב, מזמין אותה לריקוד טנגו יוצא דופן, ובהמשך מתחיל לספר לה על עצמו. אובדן האנונימיות גורם לז'אן להתפכחות בנוגע לקשר ביניהם, והיא אומרת לפול שאינה רוצה לראות אותו שוב. פול, שלא מוכן לוותר עליה, רודף אחריה עד דירתה, ואומר לה שהוא אוהב אותה ורוצה לדעת את שמה.
ללא ידיעתו של פול, שולפת ז'אן ממגירה אקדח שהיה שייך לאביה המנוח. היא מגלה לו את שמה ואז נפלט לה בטעות כדור מהאקדח ופוגע בפול. פול, הפצוע באופן אנוש, מדדה מהחדר ויוצא למרפסת, מדביק את המסטיק שלו מתחת למעקה המרפסת, ואז מתמוטט ומת. הצופים רואים אז את ז'אן כשהיא המומה וממלמלת לעצמה שהוא היה רק אדם זר שניסה לאנוס אותה, משכנעת את עצמה שלא ידעה מי הוא היה, כהקדמה לחקירתה על ידי המשטרה.
הפקה

את הרעיון לסרט קיבל ברטולוצ'י מפנטזיה מינית שהייתה לו, שבה הוא פוגש אישה יפהפייה ואנונימית ברחוב ומקיים עמה יחסי מין מבלי לדעת עליה דבר, אף לא את שמה.
כוונתו הראשונית של ברטולוצ'י הייתה ללהק לסרט את השחקנית הצרפתייה דומיניק סנדה, שפיתחה ביחד עם ברטולוצ'י את הרעיון לסרט, ואת השחקן הצרפתי ז'אן-לואי טרנטיניאן, שני הכוכבים של סרטו הקודם "הקונפורמיסט", אולם טרנטיניאן סירב, וכשברנדו הסכים לקבל את התפקיד סנדה כבר הייתה בהריון והחליטה לא להשתתף בסרט.
פסקול הסרט, בסגנון הג'אז, הולחן על ידי גאטו ברביירי.
הפקה > השתתפותו של מרלון ברנדו

כמו בסרטיו הקודמים, גם במהלך צילומי סרט זה סירב ברנדו ללמוד בעל פה את הטקסט שלו עבור סצנות רבות. במקום זאת, הוא כתב את הטקסט שלו על כרטסות ופיזר אותן במקומות שונים על סט הצילומים. ברטולוצ'י נאלץ לוודא שהכרטסות נותרות מחוץ לטווח המצלמות ולא נכנסות בטעות לתוך הסרט. כך, למשל, בזמן המונולוג הארוך שלו מעל גופתה של אשתו, הרמת העיניים הדרמטית של ברנדו כלפי מעלה הייתה בעצם ניסיון שלו למצוא את הכרטסת עם הטקסט הבא שלו.
ברנדו חש מושפל כתוצאה מהסרט, ובעקבות כך אמר לברטולוצ'י: "חוללתי על ידך באופן מוחלט. לעולם לא אעשה עוד סרט כזה".
ברטולוצ'י צילם גם סצנה שבה נראה בבירור איבר מינו של ברנדו, אבל הסצנה לא נכנסה לסרט בסופו של דבר. ברטולוצ'י הסביר, שהזדהה כל כך עם הדמות שגילם ברנדו, עד שוויתר על הסצנה הזאת מתוך בושה, מאחר שאם היה מראה את ברנדו בעירום היה מרגיש כאילו הראה את עצמו בעירום.
הפקה > השתתפותה של מריה שניידר והפגיעה המינית על סט הצילומים

במהלך יחסי הציבור לקראת יציאת הסרט, ברטולוצ'י סיפר שמריה שניידר פיתחה קבעון אדיפלי כלפי ברנדו. שניידר עצמה סיפרה תחילה שברנדו שלח לה פרחים לאחר פגישתם הראשונה, ומאז הוא היה כמו אבא בשבילה; אולם בראיון אחר שנתנה במקביל היא הכחישה זאת, ואמרה שעל אף שברנדו ניסה להיות מאוד פטרנליסטי אתה, הקשר ביניהם לא דמה לקשר בין אב לבת.
כמה שנים לאחר מכן, שניידר טענה שהושפלה מינית על סט צילומי הסרט במהלך צילומי סצנת המין האנאלי שלא תואמה אתה מראש:
הייתי צריכה לקרוא לסוכן שלי או לבקש מעורך הדין שלי להגיע לסט הצילומים, מאחר שאתה לא יכול לכפות על מישהי לעשות משהו שלא מופיע בתסריט, אבל בזמנו לא ידעתי את זה. מרלון אמר לי: "מריה, אל תדאגי, זה רק סרט", אבל במהלך צילומי הסצנה, אף על פי שמה שמרלון עשה לא היה אמיתי, אני בכיתי באמת. הרגשתי מושפלת, ולמען האמת הרגשתי קצת נאנסת, גם על ידי מרלון וגם על ידי ברטולוצ'י. לאחר שהסצנה הסתיימה, מרלון לא ניחם אותי או התנצל. למרבה המזל, הסצנה צולמה ב"טייק" אחד.
שניידר ציינה לאחר מכן, שהשתתפותה בסרט היא הדבר היחיד בחייה שהיא מתחרטת עליו, שחייה נהרסו בשל כך, ושברטולוצ'י הוא מבחינתה גנגסטר וסרסור.
בשנת 2016 פורסם ראיון שנתן ברטולוצ'י ב-2013, כשנתיים לאחר מותה של שניידר, שבו הוא הודה שסצנת המין האנאלי בסרט שבה נאנסת הגיבורה הראשית צולמה ללא הסכמתה מראש של שניידר אשר גילמה אותה. ברטולוצ'י העיד על כך באומרו,
אני הייתי נורא כלפי מריה במובן מסוים כי לא עדכנתי אותה מה קורה. זאת משום שרציתי שהתגובה שלה תהיה כזו של בחורה ולא של שחקנית. רציתי שיראו שהיא מרגישה מושפלת ... אני מרגיש אשם [כלפי מריה], אך אינני מתחרט.
הפרסום גרם לביקורת קשה על ברטולוצ'י ועל הסרט, ולגינויים רבים מצד שחקנים, ידוענים וברשתות החברתיות באינטרנט. מאוחר יותר ברטולוצ'י הבהיר, כי לא היה כל אונס והסצנה הייתה ידועה לכל השחקנים ונכתבה בתסריט. מה ששניידר לא ידעה הוא שהם ישתמשו בחמאה כחומר סיכה.
התגובות לסרט > בארצות הברית

הסרט הוקרן לראשונה בניו יורק ב-14 באוקטובר 1972 ועורר מחלוקת ציבורית גדולה. העיסוק התקשורתי הרב סביב יציאת הסרט גרם לעניין ציבורי רחב, כמו גם לגינוי מוסרי, והסרט זכה לכתבות שער ב"טיים מגזין" וב"ניוזוויק". המגזין "פלייבוי" פרסם צילום של ברנדו ושניידר בעירום. ב"טיים מגזין" נכתב: "צופה שלא מזדעזע, מתגרה, נגעל, מוקסם, מתענג או מתרגז מהסצנה בתחילת סרטו החדש של ברנרדו ברטולוצ'י, צריך להתאזר בסבלנות. יש עוד בהמשך. עוד הרבה". ה"ווילג' ווייס" דיווח על צופים שיצאו באמצע הסרט ועל נשים שהקיאו במהלכו. מבקר הקולנוע ויליאם פ. באקלי ורשת ABC כינו את הסרט "פורנוגרפיה במסווה של אמנות".
עיקר הסערה שעורר הסרט הייתה סביב סצנה של מין אנאלי, שבה השתמש ברנדו בחמאה כחומר סיכה. חלק מהמבקרים התמקדו בסצנה שבה מבקש ברנדו משניידר להחדיר את אצבעותיה לפי הטבעת שלו, ולאחר מכן דורש ממנה להתחייב שהיא תוכיח את מסירותה אליו, בין היתר על ידי כך שתקיים יחסי מין עם חזיר. מבקר הקולנוע וינסנט קנבי מ"הניו יורק טיימס" תיאר את תוכנו המיני של הסרט כ"ביטוי האמנותי מהעידן של נורמן מיילר וג'רמיין גריר". מבקרת הקולנוע הנודעת פאולין קאל מה"ניו יורקר" התלהבה מהסרט, וכתבה שהוא שינה את פני הקולנוע: "זהו סרט שאנשים יתווכחו לגביו עד קץ עידן הקולנוע". מפיצת הסרט, "יונייטד ארטיסטס", פרסמה את הביקורת המשבחת והמלאה של קאל כמודעת פרסומת מטעמה על עמוד כפול במהדורת יום ראשון של ה"ניו יורק טיימס". הביקורת שכתבה קאל על הסרט נחשבת לביקורת המשפיעה ביותר בקריירה שלה. רוג'ר איברט, אחד ממבקרי הקולנוע הידועים והמוערכים ביותר בארצות הברית, כינה אותה מספר פעמים "ביקורת הקולנוע המפורסמת ביותר שפורסמה אי פעם", וכלל את הסרט ברשימת "100 הסרטים הגדולים של כל הזמנים" שלו.
במאי הקולנוע האמריקאי רוברט אלטמן שיבח את הסרט: "יצאתי מההקרנה של הסרט ואמרתי לעצמי: איך אוכל להעז ולעשות עוד סרט? חיי האישיים והאמנותיים לעולם לא יהיו כשהיו".
הסרט קיבל בארצות הברית את סיווג הצפייה "X", ונאסר לצפייה על ידי קטינים מתחת לגיל 17. למרות סיווג הצפייה המחמיר, הסרט - שעלות הפקתו עמדה על 1.25 מיליון דולר בלבד - הניב הכנסות מרשימות של מעל 36 מיליון דולר בארצות הברית ומעל 96 מיליון דולר ברחבי העולם.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אוסקר: ברנדו היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר וברטולוצ'י היה מועמד בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר. כמו כן, הסרט היה מועמד גם לשני פרסי גלובוס הזהב, בקטגוריות הבמאי הטוב ביותר והסרט הדרמטי הטוב ביותר.
התגובות לסרט > ברחבי העולם

בחודש הראשון להקרנת הסרט בצרפת השתרכו תורים ארוכים מחוץ לשבעת בתי הקולנוע בהם הוקרן.
הצנזורה בבריטניה התירה את הקרנת הסרט רק לאחר שנחתכה ממנו חלק מסצנת המין האנאלי. חבר הפרלמנט הבריטי ממפלגת הלייבור, מוריס אדלמן, תקף את ההחלטה להעניק לסרט סיווג צפייה "X" במקום לאסור לגמרי את הקרנתו, וכינה אותה "רישיון להשפיל".
בצ'ילה הסרט נאסר כליל להקרנה במשך קרוב ל-30 שנים.
באיטליה הסרט יצא לאקרנים ב-15 בדצמבר 1972, אולם שבוע לאחר מכן המשטרה החרימה את כל העותקים, בהוראת תובע שכינה את הסרט "פורנוגרפיה", וברטולוצ'י הועמד למשפט באשמת "הפצת תועבה". לאחר שנדון בערכאה ראשונה ובערכאת ערעור, גורלו של הסרט הוכרע על ידי בית המשפט העליון של איטליה ב-26 בינואר 1976. בית המשפט העליון הורה על השמדת כל העותקים של הסרט (אם כי מספר עותקים נשמרו בספריית הסרטים הלאומית). על ברטולוצ'י נגזר עונש של ארבעה חודשי מאסר על תנאי ושלילת זכויותיו האזרחיות לתקופה של חמש שנים, לרבות זכותו להצביע בבחירות. ב-1987, 15 שנים לאחר האיסור המקורי על הקרנת הסרט, פסיקה חדשה של בית המשפט איפשרה את הקרנתו באיטליה.
לקריאה נוספת

מנחם מאוטנר, "טבע, תרבות, אובדן משמעות: עיון ב'טנגו אחרון בפריס' של ברנרדו ברטולוצ'י", בתוך: עופר גרוסקופף ושי לביא (עורכים), משפט, תרבות וספר: ספר נילי כהן, ההוצאה לאור ע"ש חיים רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2017
הערות שוליים

↑  הטאנגו האסור - הסרט המסעיר את כל אירופה: פורנוגרפיה קשוחה - הטפה פוליטית או שניהם ביחד?, "העולם הזה", גיליון 1848 מ-31 בינואר 1973, עמוד 34
↑  Michener, Charles. Newsweek. "Tango: The Hottest Movie." February 12, 1973.
↑  Das, Lina (1975-09-14), "I felt raped by Brando", Daily Mail
↑  נירית אנדרמן, במאי "הטנגו האחרון בפריז": סצינת האונס צולמה ללא הסכמת השחקנית הראשית, באתר הארץ, 3 בדצמבר 2016
↑  אמיר בוגן, ברנרדו ברטולוצ'י מגיב: "זו אי הבנה, מריה שניידר ידעה על הכל", באתר ynet, 5 בדצמבר 2016
↑  "Self-Portrait of an Angel and Monster"
↑  "Great Movies: Last Tango in Paris"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009050081205171  BIBSYS: 2029032  BNE: XX4079002  BnF: cb16045904w (data)  CANTIC: a12008758  GND: 4574789-1  LCCN: n98110246  SUDOC: 188213058  VIAF: 174709260   WorldCat (עם VIAF): 174709260
ג'ק מולהרן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1994 (בן 30) ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 עיסוק:  שחקן קולנוע וטלוויזיה
 מקום לימודים:  מכללת סקידמור 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ק מולהרן (באנגלית: Jack Mulhern; נולד ב-15 במאי 1994) הוא שחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

מולהרן נולד בריי, ניו יורק.(אנ') הוא בנם של קארן ושל השחקן מאט מולהרן. אחיו קונור הוא מלחין. הוא סיים את לימודיו במכללת סקידמור.
קריירה

בשנת 2017 ביצע את הופעתו הראשונה בטלוויזיה בפיילוט לסדרה "המפתחות של משפחת לוק", המבוססת על חוברת הקומיקס באותו השם מאת ג'ו היל (אנ'). הסדרה לא יצאה בפועל בסוף.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה "עולם חדש" שהוקרנה בנטפליקס. באותה שנה הופיע בפרק של סדרת הטלוויזיה "וו טאנג קלאן: סאגה אמריקאית".
בשנת 2020 הופיע בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "Odd Man Rush".
בשנת 2021 שיחק בסדרת הטלוויזיה "הסודות של איסטאון" מבית HBO. באותה שנה לוהק מולהרן לתפקיד בסדרת הטלוויזיה העתידית "אימפריית הכאב", שהוקרנה בנטפליקס במהלך 2023.
בפברואר 2022 לוהק מולהרן לתפקיד בסרטו של ג'ורג' קלוני, "הבחורים בסירה". הסרט יצא בשנת 2023. הוא גילם את החותר דון יום שיחד עם קבוצתו זכה במדליית הזהב באולימפיאדת ברלין.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2020 | Odd Man Rush | בובי |  |
| 2022 | Unconformity | ניק |  |
| 2023 | בית כברות לחיות: שושלות | טימי בייטרמן |  |
| 2023 | I'll Be Right There | יוג'ין |  |
| 2023 | הבחורים בסירה | דון יום |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019 | עולם חדש | גארת' "גריז" ויסר | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2019 | וו טאנג: סאגה אמריקאית | טדי | פרק: "Labels" |
| 2021 | הסודות של איסטאון | דילן הינצ'י | 7 פרקים |
| 2023 | אימפריית הכאב | טיילר קריגר | תפקיד ראשי; 6 פרקים |
הערות שוליים

↑  Romero, Ariana. "We Got The First Interview With "The Society" Sweetheart Jack Mulhern & Grizz Is Just As Soft IRL". www.refinery29.com (באנגלית). נבדק ב-2022-02-06.
↑  "'Mare of Easttown's' Suspects, Explained". GQ (באנגלית אמריקאית). 2021-05-27. נבדק ב-2022-02-06.
1 2  Justin Kroll, Deadline, Deadline, ‏4 בינואר 2022
↑  Nellie Andreeva, Deadline, Deadline, ‏1 בספטמבר 2017
↑  Emily Tannenbaum, Fans Begged Grizz From ‘The Society’ to Get an Instagram...and It Was Worth It, Cosmopolitan, ‏3 באפריל 2019
↑  Shannon Carlin, Every Suspicious & Sympathetic Character In HBO’s Mare of Easttown, So Far, Refinery29, ‏1 במרץ 2021
↑  'Odd Man Rush' movie filmed in Hamilton in 2019 finally on big screen during film festival, Observer-Dispatch, ‏1 ביוני 2021
↑  Erica Gonzales, Keeping Track of the Massive Mare of Easttown Cast, Harper's BAZAAR, ‏באפריל 2021
↑  Rosy Cordero, Deadline, Deadline, ‏1 בספטמבר 2021
יוזף ישראלס

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1824 חרונינגן, הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה 
 פטירה:  12 באוגוסט 1911 (בגיל 87) האג, הולנד 
 מקום לימודים:  אקדמיית מינרווה 
 תקופת הפעילות:  1835–1911 (כ־76 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אסכולת האג 
 יצירות ידועות:  'Alone in the World', Children of the Sea, Passing Mother's Grave 
 
יוזף ישראלס מטייל על החוף בהולנד בשנת 1911
"אנחנו מזדקנים", 1878
"חתונה יהודית", 1903
יוזף ישראלס (בהולנדית: Jozef Israëls, במקורות גם יוסף ישראלס; ‏27 בינואר 1824 – 12 באוגוסט 1911) צייר יהודי הולנדי מאסכולת האג, מחשובי האמנים ההולנדיים במחצית השנייה של המאה ה-19.
ביוגרפיה

ישראלס נולד בחרונינגן שבהולנד, בנו של חלפן כספים. אביו רצה שיהיה רב ודאג להשכלתו היהודית. אמו הייתה זו שזיהתה וטיפחה את אהבתו של הנער לעולם האמנות והציור. בשנת 1841 התקבל כתלמיד לאקדמיה לאמנויות יפות באמסטרדם, ובהמשך, באקדמיה לאמנויות בפריז, שם למד (כמקובל באותם זמנים) להעתיק את יצירותיהם של אמנים במוזיאון הלובר. בתקופה זו הושפע מאסכולת ברביזון ובמיוחד מיצירותיו של הצייר ההולנדי ארי שפר. ב-1847 חזר מפריז להולנד. באותה תקופה העלה על הבד נושאים הלקוחים מההיסטוריה של הולנד ומהווי היהודים, בסגנון רומנטי.
ישראלס התבלט בהולנד, מדינה שהייתה בעלת מסורת נפלאה באמנות. בתקופתו השפיע השפעה עמוקה על הציור האירופאי. הוערך על ידי ואן גוך. ישראלס נתן דעתו גם לחיי העם היהודי. ציוריו מן החיים היהודיים הם החשובים ביותר באמנות היהודית של תקופתו. השפיע רבות גם על בנו, הצייר איזק לזרוס ישראלס.
עיריית תל אביב הנציחה את זכרו ברחוב, המוכר בשם "רחוב ישראליס". גם עיריית ירושלים קראה על שמו רחוב בשכונת נחלת צדוק (ליד שערי חסד).
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
השפעה על דרכו האמנותית

בשנת 1843 יצא ישראלס לפריז לחמש שנים. עם שובו לאמסטרדם צייר תמונות היסטוריות גדולות ממדים. בשנת 1853 חזר לצרפת והתגורר תקופת מה בברביזון. בתקופה זו הובחנה בציוריו השפעה של הריאליזם הצרפתי. 
בעקבות מחלה קשה נאלץ להפסיק לזמן מה את מלאכתו. משהבריא, עבר להתגורר ב-1855 בכפר הדייגים זנדפורסט, לחוף ים ליד אמסטרדם וחי עם הדייגים המקומיים, מהם למד את מלאכתם ודרך חייהם. שם החל לצייר ציורים ריאליסטיים המתארים את הווי הדייגים. הניתוח הפסיכולוגי הבא לידי ביטוי בנושאים השגרתיים שבציוריו ומעורבותו הרגשית, הפכו אותו לצייר פופולרי ברחבי אירופה. נושאי עבודותיו ואופן טיפולו באלמנט האור, זיכו אותו בכינוי המחמיא - "רמברנדט של המאה ה-19". את השפעתו של רמברנדט על סגנונו של ישראלס, ניתן לראות ברבים מציוריו, כך למשל בדיוקן עצמי שצייר ב-1903, ובציור השמן "חדשות מאינדונזיה".
דאגותיהם נגעו ללבו והשפיעו על ציוריו באותה תקופה, אך ההשפעה הדומיננטית ביותר על סגנונו ועל דרך עבודתו של ישראלס הגיעה אליו מיצירותיו של רמברנדט.
דרך עבודתו

בציוריו של ישראלס באה לידי ביטוי אווירת החיים של פשוטי העם ושל משוללי הזכויות. ישראלס היה נאמן בכל מאודו לאותו סוג של הומניזם יהודי שרואה ברחמים חובה חברתית. בציוריו של ישראלס אין מעברים חדים או ניגודים, לוח הצבעים דל אם כי עשיר בגוונים והמעברים הם מעברי אור וצל, המזכירים מאוד את ציוריו של רמברנדט בהם הוא מבקש להביע את המציאות של אלה שמעמסת החיים רובצת עליהם. נושאם של רבים מציוריו הוא תיאור ריאליסטי של רגעים מן החיים הממשיים של דמויות מדלת העם.
דרך עבודתו > תמונותיו המפורסמות בנושאי יהדות

"חתונה יהודית", "תלמיד חכם", "בן ישראל סבא", "סופר סת"ם", "רבי".
"חתונה יהודית", היה נושא אהוב עליו והוא חזר וצייר אותו מספר פעמים. בטנג'יר בצפון אפריקה צייר יצירה גדולה בשם "סופר סת"ם" המתארת ישיש הכפוף על קלף המקרין את אורו על התמונה כולה.
הנצחה בבול דאר ישראלי

ב-22 בדצמבר 1970, הנפיק השירות הבולאי בול דאר לזכרו של ישראלס  שעליו מופיע ציור שלו שכותרו "נוף עם גשר". התמונה נמצאת באוסף של מוזיאון תל אביב. דאר ישראל מכר 1,210,000 בולים של הבול הזה.
לקריאה נוספת

מסות ומסעות, מאת יוסף ישראלס, מתורגמים בידי מ’ נרקיס ומ’ גרטנר, בלוויית ציורים מציורי האמן, ירושלים, מוסד ביאליק, 1953.
יוסף ישראל’ס, דברי מבוא מאת מקס ליברמן, אלכסון, חוברות לאמנות בספרית פועלים, מרחביה, 1945.
הערות שוליים

↑  השם הוא שיבוש של ישראל׳ס
↑  ארכיון אוסף יוסף ישראלס, בספרייה הלאומית
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 129
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263390105171  PLWABN: 9810699696205606  BIBSYS: 90524757  BnF: cb13755300v (data)  BPN: 52461162  CiNii: DA15958468  GND: 118775685  ISNI: 0000 0001 1977 6026  KulturNav: e6cb17ac-47b1-41a6-92a4-6ad09f0a4f88  LCCN: n90685622  LNB: 000170332  NKC: zmp2013762005  NSK: 000461909  NTA: 070157863  RERO: 02-A003412624  RKD: 41177  SNAC: w6cj9rh0  SUDOC: 066911729  ULAN: 500012980  VcBA: 495/155291  VIAF: 192238   WorldCat (עם VIAF): 192238
אסוס (חברת אופנה)

ערך זה עוסק בASOS חברת אופנה. אם התכוונתם לASUS חברת מחשבים, ראו .
| --- | --- |


מטה החברה בקמדן טאון
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בלונדון (ASC) 
 מוטו:  AsSeenOnScreen
 תקופת הפעילות:  2000–הווה (כ־24 שנים) 
 מיקום המטה:  לונדון, הממלכה המאוחדת
 ענפי תעשייה:  מסחר אלקטרוני
 מוצרים עיקריים:  אופנה, קוסמטיקה
 הכנסות:  1.88 מיליארד ליש"ט (2017)
 רווח:  80 מיליון ליש"ט (2017)
 יו"ר:  עלי בראון 
 עובדים:  4,000
  
 www.asos.com
 
אסוס (באנגלית: Asos.com PLC; מבוטא אֵיְיסוֹס), היא חברה בריטית למסחר אלקטרוני, המתמחה באופנה וקוסמטיקה. החברה, שבסיסה בלונדון, הממלכה המאוחדת, נוסדה ב-3 ביוני 2000 ונשלטת כיום (כ-27% מהמניות) על ידי חברת בסטסלר, שבשליטת המיליארדר הדני אנדרס פובלסן. החברה מוכרת מוצרים של מותגים בינלאומיים, מוצרים תחת שם המותג שלה ומשמשת כפלטפורמת מסחר אלקטרוני למעצבים וחנויות בוטיק.
היסטוריה

החברה נוסדה על ידי ניק רוברטסון בשם asSeenonScreen Holdings plc כאתר וחנות אינטרנט לפרטי לבוש ואופנה. בשנת 2001 הונפקו מניות החברה בבורסה לניירות ערך בלונדון. בשנת 2003 שונה שם החברה ל-ASOS PLC.
בשנת 2010, החלה בפעילות בינלאומית שהקימה אתרי מסחר אלקטרוני בגרמנית וצרפתית והחלה לפעול גם בארצות הברית. בהמשך הקימה אתרים גם ברוסית, ספרדית ואיטלקית. בשנת 2017, פתחה מרכז לוגיסטי בברלין, זמן קצר לאחר שנפתח פרצה שרפה במחסן שבו היו 2 מיליון פריטים בשווי כולל של 25 מיליון ליש"ט.
בפברואר 2021, רכשה החברה את רשת טופשופ ומותגים נוספים שבבעלותה, ובהם טופמן, מיס סלפרידג'ס ו-HIIT, מקבוצת ארקדיה פושטת הרגל, תמורת 295 מיליון ליש"ט (404 מיליון דולר). בנוסף רכשה את המלאי של החברה ב-30 מיליון ליש"ט נוספים, אך לא את החנויות עצמן, שבהן הועסקו אלפי עובדים.