stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שירותי הרווחה של חזבאללה

שירותי הרווחה של חזבאללה הם תוכניות פיתוח חברתי המאורגנות על ידי ארגון הטרור חזבאללה. הפופולריות של חזבאללה בקרב האוכלוסייה השיעית הלבנונית, היסטורית אחת הקהילות העניות והמוזנחות ביותר בלבנון, נובעת בחלקה מהשירותים החברתיים שהוא מספק. לשירותים החברתיים יש תפקיד מרכזי בתוכניות המפלגה, הקשור קשר הדוק לתפקידיה הצבאיים והפוליטיים-דתיים. סיפוק שירותי הרווחה מהווה חלק מרכזי מהאסטרטגיה הכוללת של הארגון ותרומה גדולה לפופולריות שלו בקרב האוכלוסייה השיעית בלבנון. הארגון מספק מגוון רחב של שירותים, כולל חינוך, שירותי רפואה, בניין תשתיות, סיוע כלכלי ותמיכה חברתית לקהילות המוזנחות והעניות במיוחד. שירותים אלה מתפקדים לא רק כסיוע לצרכים בסיסיים אלא גם כאמצעי לקשר את האוכלוסייה לארגון, לחזק את התמיכה הפוליטית והדתית בו ולהגביר את התחושה של מחויבות ונאמנות לאידאולוגיה של חזבאללה.
ההתערבות החברתית והכלכלית של חזבאללה ממלאת תפקיד משלים לפעילותו הצבאית והפוליטית, ומאפשרת לו להשתרש עמוק יותר בקרב האוכלוסייה המקומית. זו אסטרטגיה שמאפיינת לא רק את חזבאללה אלא גם ארגונים אחרים בעולם הערבי ובמזרח התיכון, שבהם פעולות חברתיות והתערבות בתחום הרווחה משמשות כדרך להשיג לגיטימציה פוליטית ותמיכה ציבורית.
התוכניות החברתיות והבריאותיות של חזבאללה, המוערכות במאות מיליוני דולרים מדי שנה, מהוות חלק בלתי נפרד מהתמונה הרחבה של הארגון בלבנון. כפי שציין צוות החשיבה האמריקאי Council on Foreign Relations, אחד מהמכונים המובילים לחשיבה בארצות הברית, חזבאללה הוא ספק מרכזי של שירותים חברתיים, והוא מפעיל בתי ספר, בתי חולים ושירותים חקלאיים, המשרתים אלפי שיעים לבנונים.
הפעילות החברתית והבריאותית הרחבה זו של חזבאללה מסייעת לו להשריש את עצמו בחברה הלבנונית ולהרחיב את התמיכה והלגיטימציה שהוא מקבל מהאוכלוסייה המקומית. בנוסף, היכולת להציע שירותים אלו מקלה על השתלבותו של חזבאללה בזירה הפוליטית הלבנונית, כאשר הוא פועל לא רק ככוח צבאי אלא גם כשחקן פוליטי וחברתי משמעותי.
השילוב של פעילות צבאית, פוליטית וחברתית מאפיין את חזבאללה כארגון מורכב, שהופך אותו לשחקן מרכזי בלבנון ובאזור, עם השפעה נרחבת הן על הדינמיקה הפנימית בלבנון והן על המתרחש במזרח התיכון בכלל.
עם זאת, המיקוד של חזבאללה בשירותים לקהילה השיעית עלול להחריף את הניכור ולהעמיק את החלוקות הסוציו-כלכליות בחברה הלבנונית. קיימת חשש שקבוצות דתיות ואתניות נוספות ירגישו נטושות או מדוכאות. בלבנון, שהיא מדינה עם פלורליזם דתי ואתני מגוון, מתעוררת הצורך ליצור איזון בהפצת שירותים ותמיכה לכל חלקי האוכלוסייה, בלי להעדיף או להבדיל בין זהויות דתיות או אתניות שונות.
סקירה כללית

מהרגע הראשון של הקמתו, איראן שיחקה תפקיד קריטי בתמיכה בחזבאללה. בשנות ה-70, הקהילה השיעית בלבנון חוותה מצב כלכלי וחברתי נמוך בפריפריה של הערים הגדולות. הנטישה מצד הממשלה, שלא הצליחה לספק שירותים בסיסיים למשפחות הנזקקות, יצרה ואקום שנוצל על ידי איסלאמיסטים, ביניהם פעילים מאיראן. החל מ-1982, איראן הגבירה משמעותית את התמיכה הכלכלית בחזבאללה, עם הערכות שהתמיכה השנתית מגיעה לסכום של בין 700 מיליון למיליארד דולר.
סקירה כללית > בריאות

חזבאללה יזם את הקמת מוסד השהיד וכן קרן נפרדת לפצועים, אשר מטרתה לספק סיוע לאזרחים שנפגעו במהלך פעולותיו. הקמת קרן לפצועים נבעה מהמוגבלות של קרן הקדושים לכסות את כל הצרכים של האזרחים הפצועים. כחלק משירותי הבריאות שהוא מציע, חזבאללה הקים מספר בתי חולים ולמעלה ממאה מרכזים רפואיים, כולל משרדים לטיפולי שיניים ומוסדות לבריאות הנפש.
מרבית התקציב שחזבאללה מקבל מאיראן מופנה למאמצים צבאיים, תופעה שהתעצמה עקב עליית הריבית באיראן. כתוצאה מכך, המימון הזמין לשירותי חזבאללה החברתיים והבריאותיים נפגע. במאמץ לפצות על הירידה במימון, חזבאללה אחראי על משרד הבריאות של לבנון. בדרך זו מקווה חזבאללה להנהיג מערכת בריאות עצמאית, תוך שהוא מפחית את התלות בתמיכה הכספית מאיראן.
ב-2021, חזבאללה ארגן יבוא דלק מאיראן ללבנון, בניסיון להתמודד עם המשבר הכלכלי והאנרגטי במדינה. נסראללה, מנהיג הארגון, הצהיר בנאום שהדלק שיובא יופנה בראש ובראשונה לתמיכה במוסדות ציבוריים וחברתיים כגון בתי יתומים, בתי חולים ציבוריים, תחנות מים, בתי אבות והצלב האדום הלבנוני.
לאחר רעידת האדמה שפקדה את טורקיה וסוריה ב-2023, חזבאללה הפעיל מנגנון סיוע הומניטרי כדי לתמוך בנפגעים בסוריה, מהלך שמשקף את היכולת של הארגון לתמוך לא רק בלבנון אלא גם במדינות סובבות בזמני מצוקה.
תרומת איראן בתחום הבריאות בלבנון הייתה בולטת במיוחד בתקופת המאבק בנגיף הקורונה, בה חזבאללה הציג ארגון ויעילות יותר מפלגים אחרים, במיוחד באזורים השיעיים. לפי תחנת הרדיו הלבנונית נור, ההצלחה של חזבאללה במאבק בקורנה באזורים אלו הושגה ברובה בזכות המימון שקיבל מאיראן לבניית ותחזוקת התשתיות הרפואיות. מתחמי אכסניה ומתקני נוער הוסבו למתחם הסגר לטיפול בחולי קורונה כמו כן, בתי חולים רבים הוסבו לאפשר טיפול במספר גדול יותר של חולים, כאשר בית החולים דאר אל-חקמה הוא רק דוגמה אחת לכך.
בנוסף, לאחר הרס בתים רבים במהלך המאבק בין חזבאללה לישראל, הייתה לבנון זקוקה לשיקום. סכום כסף גדול נשלח על ידי איראן באמצעות חזבאללה על מנת לשקם את הבתים. רוב המימון של איראן הלך לבנייה מחדש של רובע הדאחייה השיעי בדרום ביירות.
סקירה כללית > חינוך

חזבאללה מפעיל מערך רחב של מוסדות חינוך תחת אגף החינוך שלו, המספקים חינוך לצעירים שיעים בלבנון. מספר מוסדות אלו קשורים ישירות למפלגה, בעוד אחרים מזוהים עמה באופן עקיפי. הליבה של פעילות חינוכית זו היא בבתי הספר אל-מהדי, שנתמכים על ידי הממסד האסלאמי להוראה וחינוך. לצדם עומדים בתי הספר אל-מוסטאפא, המזוהים עם חזבאללה דרך אחד ממנהיגי המפלגה, נעים קאסם. בתי ספר אל-מוסטאפא ממוקמים בעיקר בפרברים הדרומיים של ביירות, בעוד שבתי הספר אל-מהדי נמצאים בבעלבכ, צידון וצור. יחידת החינוך מפעילה גם את צופי אל-מהדי, וכולם מתפקדים ככלי להפצת האידאולוגיה והמסרים של חזבאללה בקרב הנוער השיעי הלבנוני, אך אינם נמצאים תחת בעלות רשמית של הארגון.
חלק ניכר מהתמיכה הכספית שחזבאללה מקבל מאיראן מושקע במימון הוצאות של בתי ספר פרטיים בלבנון, הפועלים על פי האידאולוגיה השיעית. מערכת החינוך בלבנון מגוונת וכוללת בתי ספר ממלכתיים ופרטיים, כאשר האחרונים מלמדים תוך שמירה על הקווים האידאולוגיים של איראן. בין העקרונות המועברים בבתי הספר האלה נמנים כבוד למנהיגי איראן כמו רוחאללה חומייני וקאסם סולימאני, תמיכה בהתנגדות נגד ישראל, והערצה לשהידים. שתי הרשתות הבולטות הן אל-מהדי, שנוסדה ב-1993, ואל-מוסטפא. אל-מהדי אף מפעילה בית ספר בעיר קום, איראן, ללבנונים המעוניינים בלימודי דת, עם שכר לימוד נגיש, ומשך משפחות שיעיות עניות יותר. לעומת זאת, בתי הספר אל-מוסטפא מתאימים יותר לתלמידים ממשפחות שיעיות עשירות או למשפחות בכירי חזבאללה.
סקירה כללית > תשתיות

הקמת אגודת ג'האד הבינוי (ג'יהאד אל-בינע) ב-1988 התבצעה כחלק מהתרחבות ארגון ג'האד הבינוי המקורי מאיראן ברקע הפלישה הישראלית ומלחמת האזרחים בלבנון. משימתו העיקרית הייתה לבנות מחדש בתים למשפחות שבתיהן נהרסו בעקבות ההתקפות הישראליות. ג'האד הבינוי הרחיב את פעילותו לאורך הזמן ובנה בתי ספר ומוסדות חינוכיים נוספים של חזבאללה, דאג לאספקת מים ולפינוי פסולת. בין השנים 1988 ל-1991, במהלך פעולות ישראל בלבנון, הארגון שיקם מעל 1000 בתים שנפגעו. במהלך מלחמת לבנון השנייה ב-2006, כשמים זורמים לא היו זמינים בביירות, ג'יהאד אל-בינע סיפק מים ברחבי העיר. הקהילה השיעית בדרום ביירות ראתה בחזבאללה גם כתנועה פוליטית וגם כמספק שירותים חברתיים, מעבר לפעילותו הצבאית. לאחר המלחמה, ג'יהאד אל-בינע התחרה עם הממשלה הלבנונית על פרויקטים לשיקום האזורים ההרוסים, ולפי פרופסור ג'ודית פאלמר הריק מהאוניברסיטה האמריקאית, הארגון זכה בהערכה רבה בקרב הציבור בזכות ניסיונו ומומחיותו בתחום השיקום.
הוצאות האגודה נאמדות בעשרות מיליוני דולרים מדי שנה, והן מתממנות בעיקר דרך תמיכה כלכלית מאיראן אל חזבאללה, אשר מממן גם את תשתיותיה האזרחיות. האמריקאים, שהחלו להטיל סנקציות על האגודה, תומכים בהערכה זו. מקורות תמיכה נוספים כוללים תרומות, עזרה מהממשל הלבנוני, פעילות חברות מסחריות ואף ייתכן שפעילויות בלתי חוקיות.
אגודת ג'האד הבינוי מפעילה רשת מתנדבים, ביניהם פועלים ומהנדסים, לשיקום אזורים שנפגעו מהרס רחב היקף, כגון לאחר מלחמת לבנון השנייה. האגודה מתחילה באיסוף מידע ופינוי הריסות, ממשיכה בתמיכה כלכלית לנפגעים ומסיימת בשיקום מבנים, כולל תשלום הפרשי פיצויים ובנייה מחדש.
סקירה כללית > בנקאות

חזבאללה מפעיל בקרב העדה השיעית בלבנון שירותי בנקאות חברתיים דרך אגודת אלקרצ' אלחסן, הכפופה למחלקה הסוציאלית שלו. האגודה מספקת הלוואות ומנהלת קרנות קהילתיות ללא ריבית, בהתאם לכללי ההלכה האסלאמית האוסרת על הלוואה בריבית, מתוך מטרה להפוך את החברה השיעית לתומכת ומשתתפת ב"חברת ההתנגדות" נגד ישראל. וכדי לפתח תלות בחזבאללה. השירותים הפיננסיים של האגודה, המתומחרים בעמלות, דמי הצטרפות ותרומות, זוכים לפופולריות רבה בקרב התושבים השיעיים, מה שמחזק את התמיכה בחזבאללה ומאפשר לו לשמר מעמד חזק בחברה ולהקים "מדינה בתוך מדינה" באזורים שיעיים בלבנון.
סקירה כללית > מוסד השהיד של חזבאללה

מוסד השהיד של חזבאללה המהווה סניף של מוסד השהיד האיראנית הוקמה בעקבות מלחמת לבנון הראשונה עם זיקה לתמיכה במשפחות שהידים פלסטיניים. הקרן שואפת לספק תמיכה משופרת למשפחות שהידים, כולל עזרה חברתית, חינוכית ורפואית. כמו כן, הקרן מקיימת מגוון פעילויות ופרויקטים, כולל ביקורים בקברים קדושים, חלוקת תלבושות ומזון, טקסים להוקרת הקדושים וארגון סיורים מיוחדים ליתומים. למרות שחלק ניכר מההוצאות הגדולות ממומנות על ידי איראן, חלק מהמימון של השירותים החברתיים מכוסה על ידי שכר לימוד, גיוס כספים ופרויקטים של צדקה.
סיפוק שירותים חברתיים וסדר יום פוליטי

חזבאללה מספק מערך שירותים חברתיים לאוכלוסייה בלבנון, עם דגש מיוחד על הקהילה השיעית. אולם, הארגון גם מציע שירותים ללבנונים מחוץ לקהילה השיעית. עם זאת, עדיפות ניתנת לחברי המפלגה המחויבים. התומכים של חזבאללה מתחלקים לחברים מחויבים, המשתתפים בפעילויות הדורשות השקעה רבה וסיכון, ולאוהדים, הפחות פעילים ונדרשים לתמריצים כדי להישאר מעורבים. החלוקה וההפצה של השירותים החברתיים של חזבאללה נועדו לשרת את האג'נדה הפוליטית של הארגון. לאחר מלחמת האזרחים בלבנון, חל שינוי במדיניות השירותים החברתיים מתמקדות אך ורק בשיעים לכלל האוכלוסייה, בייחוד בתחילת שנות ה-2000.
שמואל ישראלי

שמואל (פפו) ישראלי (אוקטובר 1928 – ספטמבר 2016) היה כדורגלן יהודי יליד יוון ששיחק בעמדת הקיצוני ימני במכבי תל אביב בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ישראלי נולד ביוון ועלה לארץ ישראל בגיל 5 יחד עם משפחתו. הוא שיחק במחלקת הנוער של מכבי תל אביב וב-1947 עלה לקבוצה הבוגרת. במדי הקבוצה זכה ב-5 אליפויות ו-4 גביעי מדינה. ב-29 באוקטובר 1949 כבש שער בדרבי הראשון נגד הפועל תל אביב לאחר קום המדינה. ב-1959 פרש ממשחק לאחר שנפצע בתאונת דרכים.
לישראלי 4 הופעות במדי נבחרת ישראל. הופעתו הראשונה הייתה ב-8 במרץ 1954 במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 1954 נגד נבחרת יוון. ב-1956 הוא השתתף ב-2 משחקים במסגרת גביע אסיה.
בספטמבר 2016 הלך לעולמו.
תארים

אליפות (5): 1949/1950, 1951/1952, 1953/1954, 1955/1956, 1957/1958
גביע המדינה (4): 1953/1954, 1954/1955, 1957/1958, 1958/1959
הערות שוליים

↑  שמואל 'פפו' ישראלי 1928–2016, באתר מכבי תל אביב, ‏1 באוקטובר 2016
1 2  שמואל ״פאפו״ ישראלי הלך לעולמו, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל, ‏2 באוקטובר 2016
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1956 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  |   בלוט |   גלזר |   חלדי |   חודורוב |   ישראלי |   קופמן |   קרמר |   מתניה |   מרימוביץ' |   רבינוביץ' |    רוזנבוים |   שניאור |  סילברשטיין |   שפיגל |  סטלמך |  ויסוקר | מאמן: גיבונס  | ישראל |
שמחה עלברג

| --- | --- |

 לידה:  1911 ה'תרע"א וורשה, פולין
 פטירה:  1 בנובמבר 1995  (בגיל 84 בערך) ח' בחשוון ה'תשנ"ו
 מקום קבורה:  הר המנוחות
 מקום פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  ?–1995 
 רבותיו:  רבי מנחם זמבה, הרב אברהם ויינברג, הרב משה פיינשטיין
הרב שמחה עלברג (נכתב גם אלברג; תרע"א, 1911 - ח' בחשוון ה'תשנ"ו, 1 בנובמבר 1995) היה יו"ר אגודת הרבנים בארצות הברית ועורך הביטאון התורני הפרדס.
קורות חיים

נולד בוורשה לרב אהרון שמעון וגיטל עלברג. בילדותו חונך אצל סבו, הרב אליהו יהודה ליפשיץ, אב"ד בעיר גריצה בפולין. למד במחזור הראשון של ישיבת חכמי לובלין. התקרב לרבי מנחם זמבה ולרב אברהם ויינברג (בעל ה"ראשית בכורים"). למד אצל הרב נתן שפיגלגלס בכולל "עמק הלכה" בוורשה.
בתרצ"ו הדפיס את ספרו הראשון, "מנחת ביכורים", עם הסכמותיהם של הרב זעמבא, הרב שפיגלגלס, האדמו"ר מסוקולוב ועוד.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבר לישיבת סלבודקה בעיר קובנה. בהמשך המלחמה הגיע לשאנגחאי. נשא לאשה את מרים בת רבי יהודה זעליג סלוצקר, רב העיר חרבין שבסין.
בתש"ז הגיע לארצות הברית, שם היה עוזרו של הרב משה פיינשטיין. כחמישים שנה שימש כחבר פעיל באגודת הרבנים בארצות הברית וקנדה ושימש גם כיו"ר האגודה. ערך את הירחון התורני הפרדס. בה'תשנ"ה (1995), ייסד את מתיבתא "בית אברהם ועמק הלכה", על שם רבו הרב וינברג.
נפטר בח' בחשוון ה'תשנ"ו ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
היה מקורב לחסידות חב"ד ולאדמו"ר רבי מנחם מנדל שניאורסון.
ספריו

מנחת ביכורים, רעיונות,הגיונות,חידושים והערות בכמה מקצועות תוה"ק, תרצ"ו
וורשה של מעלה, תיאור חיי היהדות התורנית וגדוליה בתקופה שלפני השואה, תשכ"ט
אמרי שמחה, מאמרים בענייני הגות ומחשבה, 2 כרכים, ניו יורק, תשמ"ט-תשנ"ג
שלמי שמחה (חמשה כרכים), חידושים וביאורים בהלכה, בעיקר בסדר קדשים, ניו יורק, תשכ"ד - תשנ"א
עקדת-טרעבלינקע געדאנקען און רעפלעקסן. מחשבות והרהורים פילוסופיים על מחנה ההשמדה טרבלינקה. שאנגחאי, 1946
הערות שוליים

↑  כ"ק אדמו"ר מליובאוויטש זצ"ל, הפרדס יולי 1994, עמוד 2
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308389905171  PLWABN: 9810548614005606  GND: 1069390925  LCCN: n85184636  VIAF: 315524174   WorldCat (עם VIAF): 315524174
שמואל גוגול

| --- | --- |
תקליט של שמואל גוגול ותזמורת מפוחיות הפה משנת 1988
תקליט של שמואל גוגול ותזמורת מפוחיות הפה משנת 1988
 לידה:  1924 ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  13 במאי 1993 (בגיל 69 בערך) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  הרפובליקה הפולנית השנייה, ישראל 
 כלי נגינה:  מפוחית פה 
 
שמואל גוגול משמאל עם להקת הכרמל, 1950
שמואל גוגול מנגן בפני לאה ויצחק רבין בטיסתם לאושוויץ ימים ספורים לפני פטירתו
שמואל גוגול (1924 – 13 במאי 1993) היה מוזיקאי, מייסד תזמורת מפוחיות הפה של רמת גן. גוגול היה ניצול שואה ומתלמידיו של יאנוש קורצ'אק.
ביוגרפיה

נולד לאריה לייב ולברוניה בוורשה. כשהיה בן שלוש נפטרה אמו ולאחר גירוש אביו מפולין גידלה אותו סבתו. כשחלתה הביאה אותו סבתו ב-1930 לבית היתומים של יאנוש קורצ'אק, שם קיבל במתנה לאחד מימי הולדתו מפוחית פה.
בשנת 1940, עבר עם שאר ילדי בית היתומים לגטו ורשה. משם הבריחה אותו סבתו לגטו במקוב מזובייצקי, שם גר דודו החייט. בתקופה מסוימת הסתתר עם סבתו ביער הסמוך לפשאסניש. ממקוב נשלח באקציה למלאווה ומשם נשלח לאושוויץ. עם העברתו למחנה נלקח ממנו כל רכושו, כולל מפוחית הפה, אולם הוא החליף עם אחד משוכני הצריף שלו מפוחית בתמורה למנות מזון. באחת מהפסקות הצהריים שבמהלכן ניגן גוגול במפוחית, שמע אותו קצין אס אס, וצירפו לתזמורת המוות, תזמורת שליוותה את כניסת היהודים לתאי המוות. גוגול נדר לעצמו נדר, לפיו אם יינצל ממוות יקדיש את חייו לנגינה במפוחית, וילמד ילדים יהודים לנגן בכלי זה על פי ערכיו של יאנוש קורצ'אק.
לאחר המלחמה הגיע גוגול לטולוז שבצרפת, שם הכיר את רות לבית ברמן, ניצולת שואה ילידת שווצינגן שבגרמניה והשניים התחתנו. הם עלו לישראל והשתקעו בשכונת עזרה ובצרון בתל אביב.
בשנים 1948-1950 נמנה עם חברי הלהקה הצבאית "איילון".
בשנת 1955 הקים את שלישיית המפוחיות הראשונה בארץ, אשר כללה אותו במפוחית סולו, את ראובן מרקס במפוחית אקורדים ואת דני בן דוד במפוחית בס. אמרגן השלישייה היה גיורא גודיק והיא ניגנה מספר שנים ברחבי הארץ, באולמות, מחנות צבא במושבים ובקיבוצים. עם פטירתו של מרקס בפסח 1971, הפסיקה השלישייה את פעילותה.
בשנת 1963 הוא זכה לקיים את נדרו, והקים את "תזמורת מפוחיות הפה של רמת גן", שלימים נקראה על שמו.
בשנת 1990 חזר גוגול לראשונה לפולין עם תזמורת נגני מפוחיות פה. הוא ביקר בבית היתומים בוורשה, במקוב מזובייצקי, העיר אליה נמלט מגטו ורשה והגיע גם לאושוויץ, שם ביצע עם התזמורת את השיר "העיירה שלי בעלז" (ביידיש: "מייַן שטעטעלע בעלז"), הנעימה אותה ניגן גוגול עם תזמורת המוות ליד קרמטוריום מס' 3 בבירקנאו.
באותה שנה העניקה לו "עמותת יאנוש קורצ'אק הגרמנית" בעיר ויינהיים פרס על פעילותו בתחום החינוך ובהפצת מורשתו של קורצ'אק.
בשנת 1993, בעקבות פנייה של ראש הממשלה דאז יצחק רבין, התלווה גוגול לנסיעה ממלכתית לאושוויץ, לציון 50 שנה למרד גטו ורשה. כחודש לאחר נסיעה זו נפטר גוגול.
הוא הותיר אחריו את רעייתו, רות (1927 - 2015), ושני ילדים. נטמן בבית העלמין ירקון.
יצרנית מפוחיות הפה הגרמנית "הונר" קראה סדרת מוצרים על שמו (Schmuel Gogol Chromonica).
שני ספרי ילדים נכתבו בעקבות סיפור חייו: "המפוחית של שמואליק" (דבורה קיפניס, הוצאת שמואל זימזון 1992), ו"המפוחית" (תמר מאיר, הוצאת כתר, 2023)
בנובמבר 2023 נינו, אסף מאסטר, נפל בקרב בצפון רצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל.
הערות שוליים

↑  כתבי ynet, סרן אסף מסטר, נינו של ניצול מבית היתומים של קורצ'אק, נפל בעזה: "נתן לאנשים את המספר של אמא שיכתבו שהוא בסדר", באתר ynet, 16 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594896205171  VIAF: 316606479   WorldCat (עם VIAF): 316606479
שיתוף עובדים בקבלת החלטות

שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות צמח מהאסכולות החברתיות שהתפתחו במאה ה-19, אך החל להתפתח רק בשלהי מלחמת העולם הראשונה עם כינונן של ועדות עובדים ומועצות ייצור במספר ארצות. כך למשל, דו"ח וויטליי שהוגש בבריטניה בשנת 1916 המליץ על מועצות ייצור משותפות לעובדים ולהנהלה, חקיקה בדבר מועצות משותפות פורסמה בשנת 1919 באוסטריה ובשנת 1920 בצ'כוסלובקיה וגרמניה. רעיון שיתוף העובדים סימן התנתקות מתפישות עבר בתחום של יחסי עבודה, לפיהם שכירת שירותי עובד מבוססת אך ורק על תמורה כספית.
שיתוף העובדים בתהליך קבלת ההחלטות יכול להיות רשמי ובלתי רשמי, ומידת השיתוף של העובדים בתהליך קבלת ההחלטות עשוי להשתנות מארגון לארגון.
המודל הגרמני לשיתוף עובדים בקבלת החלטות

המודל הגרמני לשיתוף עובדים מגלם שיטת שיתוף עובדים שראשיתה בתעשיית הפחם הפלדה והברזל בגרמניה המערבית שלאחר מלחמת העולם השנייה. הניהול המשותף בגרמניה המערבית נתמך ב"חוק הניהול המשותף" משנת 1951, אשר עודכן באופן מקיף בשנת 1976 ובחוק מועצות העובדים, אשר איפשר שיתוף עובדים גם בחברות מתעשיות אחרות המעסיקות בין 501 ל-1,999 עובדים משנת 1952 ועדכונו בשנת 1972. כחלק מהרפורמה בשנת 1976, הממשלה הגרמנית הרחיבה את תחולת חוקי השיתוף על כל הארגונים המעסיקים למעלה מ-2,000 עובדים על פני כל המגזרים במשק הגרמני. כל החוקים הועברו גם לגרמניה המזרחית לאחר האיחוד. על ידי השילוב של חוקים אלו, 85% מכלל העובדים הגרמניים נכללים בצורות מסוימות של שיתוף עובדים. שיתוף העובדים בגרמניה מיושם דרך שני מבנים עיקריים: המועצה המפקחת ומועצות עובדים או מועצות ייצור. בקרב למעלה משני –שליש מכלל הפירמות הגרמניות קיימות מועצות ייצור כאשר רק כרבע מהפירמות בגרמניה בעלות מועצות עובדים.
הניהול המשותף מופעל בשלוש רמות ארגוניות:
רמת המועצה המפקחת: לפני 1976, היה נהוג במפעלי הפחם והפלדה המעסיקים מעל ל-1,000 עובדים לקיים מועצה מפקחת בת 11 חברים (או יותר, ובלבד שנשמר היחס הייצוגי), כאשר חמישה דירקטוריונים הם חברי ההנהלה, חמישה הם נציגי העובדים ואחד הוא אישיות נייטרלית. החל משנת 1976, המועצה המפקחת בכל ארגון מורכבת ממספר שווה של נציגי עובדים ונציגי הנהלה. המועצה המפקחת מונה 12, 16, או 20 חברים, בהתאם לגודל החברה. היושב ראש הוא מנציגי ההנהלה ובמידה ובהצבעה מסוימת יש שוויון, ניתנת לו הזכות להצביע בשני קולות ובכך למעשה, במובן הפרקטי, לנציגי ההנהלה יש יתרון של קול אחד על פני נציגי העובדים במועצה המפקחת. נציגי ההנהלה נבחרים בפגישת הנהלה כללית ונציגי העובדים נבחרים למועצה על ידי בחירות ישירות בין העובדים. נציגי העובדים חייבים לכלול לפחות עובד אחד מהצווארון הלבן ואחד מהצווארון הכחול, עובד בדרגת מנהל ושני חברי איגוד מקצועי. חוק האיגוד בגרמניה דורש לפחות ארבע התכנסויות של המועצה המפקחת בשנה.
רמת הנהלת המפעל: בהנהלה יושב נציג העובדים כמנהל כוח אדם וכחבר הנהלה שווה זכויות, אשר נבחר על ידי מועצת המנהלים ברוב קולות.
רמת מועצת העובדים: מועצת העובדים מייצגת את האינטרסים של כל העובדים בחברה שאינם בהנהלה, כולל עובדי-חוץ ועובדים שאינם חברים באיגוד מקצועי. המועצה עוסקת בנושאים כגון חוקי עבודה, שעות עבודה, כינון עקרונות תשלום, בטיחות ובריאות העובדים וריכוז ההצעות לשיפור של העובדים. אחד מתפקידיה החשובים של המועצה, הוא לספק לעובדים מידע וייעוץ בנושאים כלכליים הקשורים לחברה. זוהי גם אחת מזכויותיה החשובות של המועצה, להיות רשאית לקבל גישה לכל אינפורמציה מסוג זה. למרות שמועצת העובדים אינה נהנית מסטטוס של איגוד מקצועי, היא משגיחה על יישומם של הסכמים קיבוציים וחוקי עבודה
המודל הגרמני לשיתוף עובדים בקבלת החלטות > השפעה על האיגודים המקצועיים

תהליך שיתוף זה, שינה מהותית את תפקידו של האיגוד המקצועי. היות שהאינטרסים של העובדים ממילא מיוצגים ישירות במועצת המנהלים, תפקידם העיקרי של האיגודים המקצועיים הוא ייעוץ למועצות העובדים בנושאים הקשורים לקידום המפעל. בתוך האיגודים, מועצות העובדים משמשות כנציגות האיגוד ולוקחות חלק בישיבות של האיגודים, במשא ומתן על הסכמים קיבוציים ומשמשות כבסיס לגיוס אנשים לאיגוד.
המודל הגרמני לשיתוף עובדים בקבלת החלטות > רכיבים לא פורמליים בשיתוף העובדים בקבלת החלטות בגרמניה

בזכות יישומו של רעיון שיתוף העובדים בגרמניה, הפנייה לעובדים לקבלת הצעות אינה רק פורמלית, כמתחייב מהחוק, אלא נובעת גם מהכרה שראשי העובדים והעובדים עצמם מרכזים בידיהם מידע חשוב, ולכן הם גם מצפים מהעובדים להציע הצעות בנושאים עקרוניים למפעל, כמו השגת תשואה גדולה יותר להון, צמצום עלויות ייצור והגדלת הפריון. כמו כן, למרות הקושי לגשר על כל הפערים, לאורך השנים התפתחה בגרמניה שיטה פרגמטית השואפת להגיע להחלטות מתוך קונצנזוס גם מצד ההנהלה וגם מצד העובדים. ביסוד גישה זו עומד עיקרון שקיפות המידע אשר מתבטא בין היתר בהעברת נתונים כלכליים שונים. מצד העובדים, נציגי העובדים אינם מתנגדים אוטומטית לכל הצעה לשינויים מבניים או הגברת היעילות ואף לא לפיטורים, אלא בוחנים כל הצעה מתוך ראייה כוללת של טובת המפעל לטווח הארוך. התיאום בין העובדים להנהלות נעשה בכל רמות התאגיד התעשייתי, החל מהמפעל המקומי ועד למטה החברה.
הערות שוליים

1 2 3  http://www.macro.org.il/lib/7281438.pdf דו"ח מסכם והמלצות למדיניות של פרויקט בנושא שיתוף פעולה בתהליך קבלת החלטות בין ההנהלה לעובדים ברמת המפעל
↑  http://www.eurofound.europa.eu/emire/GERMANY/CODETERMINATIONINTHECOALIRONANDSTEELINDUSTRY-DE.htm שיתוף עובדים בתעשיית הפחם והפלדה בגרמניה
↑  http://www.country-data.com/cgi-bin/query/r-4945.html
1 2  http://www.iaaeg.de/documents/QuintE60.pdf
↑  http://www.eurofound.europa.eu/emire/GERMANY/CODETERMINATION-DE.htm שיתוף עובדים בגרמניה
1 2  http://www.eurofound.europa.eu/emire/GERMANY/CODETERMINATIONRIGHTSOFTHEWORKSCOUNCIL-DE.htm זכויות שיתוף של מועצת העובדים בגרמניה
שמואל יצחק שור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1839 תקצ"ט
 פטירה:  1902 (בגיל 63 בערך) ד' באדר ב' תרס"ב
 
הרב שמואל יצחק שור (תקצ"ט; 1839 – ד' באדר ב' תרס"ב; 1902) היה רבה של מונסטריץ שבגליציה, בעל ספר שו"ת "מנחת שי".
תולדות חייו

נולד בעיר מונסטריץ', לרב משה חיים שור שהיה רבה של העיר. מיוחס לרבי יוסף בכור שור מבעלי התוספות. מקטנותו גילה שמואל יצחק שור סימני גאונות, ובהיותו בן 11 חיבר חיבור על מסכת נזיר.
נישא לגיטל, בתו של הרב שמשון (שמאי) מרגליות מזלוזיץ, שהיה בן אחיו ותלמידו של הרב אפרים זלמן מרגליות בעל ה"בית אפרים". לאחר חתונתו עבר להתגורר ליד חמיו בזלוזיץ. לאחר מכן החל לכהן ברבנות, תחילה בטלומץ' ואחר כך בקניהניץ'.
בשנת תרנ"א (1891), עם פטירת אביו, נבחר למלא את מקומו כרבה של מונסטריץ', וכיהן בתפקידו עד מותו בשנת תרס"ב (1902). בתקופת רבנותו במונסטריץ' התפרסם ברחבי גליציה ופולין ונמנה עם חשובי הרבנים בדורו.
היה חסידו של האדמו"ר רבי דוד משה פרידמן מצ'ורטקוב.
משפחתו

הרב שמואל יצחק שור היה נשוי לרבנית גיטל שור. לאחר פטירתו נישאה לרב שלום מרדכי הכהן שבדרון מברז'אן, בעל שו"ת מהרש"ם. על מצבתה נכתב: "אשת שני המאורות הגדולים".
ילדיו של רבי שמואל יצחק שור היו:
בנו הרב אברהם צבי שור, שעלה לארץ ישראל וכיהן כראב"ד בבד"צ חסידים בירושלים. נישא לבת שבע, בתו של רבי פנחס ברנדווין מברז'אן (שושלת סטרטין). רבקה, בתו של הרב  אברהם צבי שור נישאה לרב מרדכי הכהן.
בתו שנישאה לזלמן לייב גרפונקל.
בתו לאה הינדא, נישאה לרב צבי יהודה לאו מלבוב, אביו של הרב משה חיים לאו.
בתו מרגלא, נישאה לרב יעקב שמשון שפירא, בנם הוא הרב מאיר שפירא מלובלין.
בתו שרה עטיל, אשת אריה בקנרוט מסכודניצה (מבני משפחתו: אברהם יוסף שפירא).
ספרו

מנחת שי ארבעה חלקים על ארבעת חלקי השולחן ערוך.
שדרות זלמן שזר

| --- | --- |

שדרות שז"ר, בשמאל התמונה
 מידע כללי
 על שם:  זלמן שזר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  ירושלים 
  (למפת ירושלים מוגדלת) שדרות שזר(למפת ירושלים רגילה) שדרות שזר(למפת הרי ירושלים רגילה) שדרות שזר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שדרות שזר
שדרות זלמן שזר (בעבר: שדרות יהודה הלוי) הוא רחוב ראשי במערב ירושלים, בכניסה הראשית לעיר. תחילתן בצומת שדרות הרצל ושדרות חיים ויצמן (כיכר שלום ש. שטרית) ליד רחבת גשר המיתרים וסיומן בצומת שדרות בן-צבי ורח' שמואל ברוך (המשכו של רחוב אגריפס). למעשה, מהוות שדרות שז"ר את המשכם של שדרות ויצמן וכביש 333 (שדרות בן-גוריון).
בשדרות שזר שוכנים בנייני האומה ותחנת הרכבת ירושלים - יצחק נבון, והן קרויות על שמו של נשיא מדינת ישראל השלישי, זלמן שזר.