stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פריץ של
לקריאה נוספת

Molzow, Hartwig (2006). Biographisches Lexikon für Schleswig-Holstein und Lübeck - Scheel, Fritz (בגרמנית). Neumünster: Wachholtz. pp. 354–359. ISBN 3529025607.
Elson, Louis Charles; Elson, Arthur (1904). The History of American music. New York: Macmillan. pp. 66, 70, 256. OCLC 1259138.
פראניו קליין

| --- | --- |
ביתו של פראניו קליין בזאגרב
ביתו של פראניו קליין בזאגרב
 לידה:  17 באוקטובר 1828 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  26 באוגוסט 1889 (בגיל 60) זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 מקום קבורה:  בית העלמין מירוגוי בזאגרב
 ידוע בשל:  תכנון בית הכנסת בזאגרב
 השכלה:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 מקצוע:  אדריכל
 
פְרָאנְיוֹ קְלָיין (בקרואטית: Franjo Klein;‏ 17 באוקטובר 1828, וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית - 26 באוגוסט 1889, זאגרב, האימפריה האוסטרו-הונגרית) היה אדריכל קרואטי ממוצא אוסטרי, מבולטי האדריכלים באזור קרואטיה ככלל וזאגרב בפרט במחצית השנייה של המאה ה-19 אשר תכנן בין השאר את מבנה בית הכנסת בזאגרב.
קורות חיים

פראניו קליין נולד בווינה במשפחה אוונגליסטית. הוא למד שנתיים באקדמיה לאמנויות יפות בווינה(אנ') וב-1851 עזב את לימודיו, היגר לשטחי ממלכת קרואטיה, התגייס לצבא האוסטרי ועבד כמנהל עבודה בבניין בערים שונות. הוא החל בתכנון מבני דת בביילובאר וביישובים סמוכים. ב-1859 הוצב בזאגרב. קליין פתח משרד לתכנון אדריכלי ובמהלך פעילות המשרד שנמשכה עד 1878 תכנן את קתדרלת ההשתנות של הכנסייה האורתודוקסית הסרבית בזאגרב(אנ'), את בית הכנסת בזאגרב, את מכון המוזיקה של קרואטיה(אנ') ואת מבנה בנק ההשקעות של קרואטיה. כן תכנן מספר בתי מגורים לבני השכבות האמידות שבעיר.
פראניו קליין הלך לעולמו בזאגרב ב-1889 והוא בן 60, והובא לקבורה בבית הקברות מירוגוי. ב-2014 הוצב שלט הנצחה לזכרו בכנסיית "עליית מרים" בזאגרב.
הערות שוליים

↑  שלט הנצחה לזכרו של פראניו קליין, באתר zupa-molve.com (בקרואטית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007601973805171  GND: 14161529X  ISNI: 0000 0000 8035 6736  VIAF: 121760801   WorldCat (עם VIAF): 121760801
צבי פרנקל

ערך זה עוסק באדריכל ישראלי. אם התכוונתם לאיש אצ"ל שהוצא להורג על ידי הארגון בימי מאורעות תרצ"ו–תרצ"ט, מחשש שהוא עלול להלשין על המחתרת בפני משטרת המנדט, ראו .
אין תמונה חופשית
צבי פרנקל (במקור: גריגורי (גרישה) פרנקל; 3 בדצמבר 1908 – 30 בינואר 1995) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

פרנקל נולד בכפר אוגלי-זבוד שבדרום-מערב רוסיה (אוקראינה), בנם של אביגיל לבית ברמן ויקותיאל פרנקל. בהיותו ילד עברה המשפחה לעיר חרקוב. בשנת 1924, בהיותו בן 15 וחצי, עלה לארץ ישראל עם אחיו אברהם המבוגר ממנו בשנה וחצי. אביו רצה מאוד שבניו ייסעו לארץ ישראל ואמם התנגדה; בעת שהייתה בחופשה עם שתי אחיותיו התאומות, אמליה וברטה בנות ה-10, לקח האב את הבנים לאודסה ללא ידיעתה, ומשם הפליגו באונייה איטלקית ארצה לנמל חיפה. בארץ חיכו להם קרובי משפחה.
פרנקל ואחיו אברהם התיישבו בחיפה. לפרנסתם עבד פרנקל בבניין, ואחיו ניגן ושר בבתי קפה. הם תכננו לנסוע ללמוד הנדסה בצרפת, אולם, בעקבות פתיחת הטכניון ב-1925, הצטרפו האחים ל-14 התלמידים הראשונים במוסד ופרנקל היה לאחד מבוגרי המחזור הראשון במגמת אדריכלות. ב-1928 סיים את לימודיו בטכניון והחל לעבוד כאדריכל במשרד לעבודות ציבוריות של הממשלה המנדטורית בחיפה ובירושלים. ב-1930 עבד בצוות שבנה את מלון המלך דוד. בשנת 1932 עבר לתל אביב והחל לעבוד במשרד מהנדסים אדריכלים עם האדריכל יצחק רפופורט. לאחר תקופה מסוימת הפך לשותף עם רפופורט ועובד נוסף, האדריכל אשר גליברמן. שותפות זו הייתה ארוכת שנים והחזיקה כ-45 שנה עד לשנת 1976. לאחר מכן המשיך בעבודתו כאדריכל עצמאי עוד כעשר שנים.
היה חבר בארגון "ההגנה" (מפקד אזור) בתל אביב, שם הכיר את לנה לבית ויכודיץ, אף היא חברת ההגנה, ונישא לה ב-1941. שירת כקצין בצה"ל והשתתף במלחמת העצמאות ובמבצע סיני. לאחר מות רעייתו עבר לדיור מוגן ב"נווה עמית" ברחובות, ונפטר כעבור שנים אחדות, ב-1995. נקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
רשימה חלקית של עבודותיו

בית אלקון, רח' נצח ישראל 15 פינת שדרות ח"ן 38 (*)
בנייני משרדים ברח' אחד העם 25 פינת אלנבי 27 (משרד האוצר)
הבניין המרכזי פילץ ומטלון, רח' אלנבי 94 (*)
בית בנק איגוד, רח' אחד העם 11
בית לנדוי, רח' פינסקר 2 פינת אלנבי (כיכר מוגרבי) (*)
בית גורניצקי, רח' רופין 2 (*)
בניין מגורים, רח' גורדון 83 (בו גרו גלייברמן ופרנקל)
בניין מגורים, רח' הוברמן 18 (בו היה משרד רפופורט-גליברמן-פרנקל בשנים האחרונות)
בית בנק דיסקונט, רח' יהודה הלוי 25
בית חברת "יואר" (קולנוע "זמיר"), רח' אלנבי 32 (כיכר מוגרבי) (*)
בית חברת הביטוח "מגדל", שד' רוטשילד 53
בית אמישראגז, רח' אחד העם 34 (*)
מפעל הטקסטיל אופ-אר, אופקים
מפעל הטקסטיל צ'ורלי, באר שבע
מפעל אריגי ראפופורט, בני ברק
מפעל הטקסטיל ויטלגו, רח' הברזל, רמת החי"ל (נהרס ובמקומו הוקמו בנייני זיו)
בנק מרכנתיל, שד' רוטשילד פינת נחלת בנימין
בית הפרוגרסיבים (קולנוע "מקסים"), שד' בן ציון 1 (כיכר מיכאלס)
בית מפעל הפיס והשלטון המקומי, רח' הפטמן 3
קריית המלאכה, שד' הר ציון – דרך קיבוץ גלויות – רח' שוקן
חניון גרוזנברג, רח' גרוזנברג (חניון הקומות הראשון בארץ)
דפוס "הארץ", רח' שוקן 18
בניין חברת מקורות, רח' לינקולן
בניין המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטת בר-אילן, רמת גן
בית הספר התיכון העירוני י' ("אליאנס"), רח' רדינג, רמת אביב
בית דפוס "גרפיקה בצלאל", רח' התעשייה 10
כל סניפי בנק דיסקונט מאותן שנים ברחבי הארץ
בנין המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת בר-אילן, רמת גן
מלון בזל, רח' הירקון
בניין משרדים, רח' מאפו 16
בנין משרדי חברת אל-ים, חיפה
בית פוליטי, רח' רופין 27, רחובות
בית פרנקל, רח' הנרקיסים 36, נווה הפרחים, עתלית
( * – מבנים לשימור)
לקריאה נוספת

נועם דביר, היה היה מגדל, באתר הארץ, 9 במאי 2012 (על בית מגדל בשדרות רוטשילד בתל אביב)
הערות שוליים

↑  צבי פרנקל באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
בית מפעל הפיס, 1960
פלאפה (מבנה)

| --- | --- |

חוף פאראיסו (גן עדן), קינטנה רו, מקסיקו
 מידע כללי
 אזור גאוגרפי:  הפיליפינים, מקסיקו, אמריקה המרכזית
פלאפה על נהר הואך
מבנה הפלאפה (מילה ספרדית ממקור טאגאלוגי, שפירושה במקור "פטוטרת עלה הדקל") היא בית מגורים פתוח בצדדים.
מאפיינים

מבנה המגורים הוא עם גג סכך העשוי מעלי דקל מיובשים. המבנה מאוד שימושי במזג אוויר חם, ולכן נפוץ מאוד בחופי הים וגדות הנהרות של איי הפיליפינים וכן במדבריות של מקסיקו.
לפי רובן קאריו, פאלפה נגזרת משיטות הבנייה המסורתיות של הסגנון האדריכלי בהאי קובו ("בתי כלונסאות") של הפיליפינים, שהובאה והועתקה למלכות המשנה של ספרד החדשה (יחד עם עצי אגוזי קוקוס, שאינם ילידי אמריקה) דרך הגליאון של מנילה. בתקופה הקולוניאלית הספרדית.
פלאפס נפוצים גם בהונדורס ובמדינות אחרות של אמריקה המרכזית.
לקריאה נוספת

Barra de Potosí
טאינו, מגורים קריביים עם גג סכך דקלים שנמצאו בעבר בפוארטו ריקו, בקובה ובהיספניולה.
Chickee, המילה קריק/סמינול לתיאור בית מגורים פתוח עם גג סכך דקלים שנבנה לעיתים קרובות על ידי האינדיאנים של פלורידה.
הגליאון של מנילה, מלכות המשנה של ספרד החדשה הספרדית ודרך סחר/חילופי תרבותי של איי הודו המזרחית הספרדיים.
הערות שוליים

↑  "Pilipinas". Pilipinas (באנגלית). Honolulu, Hawaii: Philippine Studies Committee, Southeast Asia Council, Association for Asian Studies (39–43): 31. 2002. palapa is listed in the American Heritage Dictionary which considers the word to be of American-Spanish origin. However, we could ultimately trace the roots of the word to the Philippines. Palapa (Tagalog) refers to an opensided structure with thatched roof made of dried palm fronds, usually found on beaches and used as shade.
↑  Carrillo, Rubén. "Asia llega a América. Migración e influencia cultural asiática en Nueva España (1565-1815)". www.raco.cat. Asiadémica. נבדק ב-19 בדצמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
צדוק שלוש

| --- | --- |

צדוק שלוש
 לידה:  15 באפריל 1898 יפו, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1 בינואר 1949 (בגיל 50) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 תפקיד:  שגריר 
 
צדוק שלוש ורוז אפלבוים מאורסים
צדוק אברהם שלוש (15 באפריל 1898 – 1 בינואר 1949) היה איש עסקים וסוחר ארצישראלי, בן למשפחת שלוש, שפעל למען היישוב היהודי בארץ ישראל בשלהי התקופה העות'מאנית ובימי המנדט הבריטי. אחת מפעולותיו החשובות ביותר היא הקמת לשכת המסחר ארץ ישראל-רומניה טרם קום המדינה - כעומד בראשה שימש כמעין שגריר של "המדינה בדרך".
לקריאה נוספת

אהרן שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, הוצאת המחבר, 1991, עמ' 155-159
, עמ' 275-299
דוד סעדון (עורך), מחדשי היישוב היהודי ביפו וותיקי העיר תל אביב, חוברת בהוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2002, עמ' 49
דוד תדהר (עורך), "צדוק שלוש", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ד (1950), עמ' 1789
צבי אברהם פומרוק, התל אביבי הראשון, הוצאת כרמל, ירושלים, 2007
יוסף אליהו שלוש, פרשת חיי, הוצאת בבל, תל אביב, 2005, עמ' 304-306
הערות שוליים

↑  אהרן שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, הוצאת המחבר, תל אביב, 1991, עמ' 155
↑  יוסף אליהו שלוש, פרשת חיי, הוצאת בבל, תל אביב, 2005, עמ' 304
↑  צבי אברהם פומרוק, התל אביבי הראשון, הוצאת כרמל, ירושלים, 2007, עמ' 145
↑  אהרן שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, עמ' 158
↑  אביעזר שלוש, מי היה אותו אפלבוים, הוצאת רחל, גינות שומרון, 1998, עמ' 271-282
↑  דוד תדהר, אנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו, הוצאה, 1950, כרך ד', עמ' 1790
↑  מאמר באתר "e-mago" - הבונים החופשיים: בונים עיר חופשית, מאת יובל כספי ולילך שירה-גביש, 3 באוקטובר 2007
↑  אביעזר שלוש, מי היה אותו אפלבוים, עמ' 286-299
↑  אהרן שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, עמ' 159
צדוק שלוש בצעירותו
צבא העם הלאומי

צבא העם הלאומי (בגרמנית: Nationale Volksarmee, "נָצְיוֹנָאלֶה פוֹלְקְסְאָרְמֶה") היה צבאה של גרמניה המזרחית.
היסטוריה

צבא גרמניה המזרחית נוסד ב-1 במרץ 1956; הוא היה צבא מקצועי עד שב-24 בינואר 1964 הונהג גיוס חובה. תקופת שרות החובה הייתה לפחות 18 חודשים, כל הגברים בין הגילים של 18 ל-26 שנים היו כשירים לגיוס.
לשיא כוחו הגיע צבא גרמניה המזרחית ב-1987, אז הוא מנה 175,300 חיילים, והוא הפך לכוח הצבאי החזק ביותר בברית ורשה (מלבד הצבא האדום). כמחצית החיילים היו חיילים בשירות קבע והשאר היו חיילים בשרות חובה. צבא מזרח גרמניה עוצב לפי המודל הסובייטי, שבו מסתמכים בעיקר על הקצינים לניהול המבצעים ולסיפוק מנהיגות לצבא. הנגדים היו מוגבלים בתחומי אחריות וכוח, והצבא כלל קצינים פוליטיים שנועדו להבטיח את נאמנות החיילים למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה.
עם איחוד גרמניה בשנת 1990, התאחד צבא גרמניה המזרחית עם הבונדסוור, צבאה של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה. רוב החיילים של הנציונאלה פולקסארמה שוחררו ואלה שנשארו ושירתו בבונדסוור הורדו בדרך כלל בדרגה; כל הנכסים והציוד בבעלות של הנציונאלה פולקסארמה הפכו לרכוש הבונדסוור, שבחר למכור את רוב הציוד המזרח גרמני. משרתי צבא העם הלאומי היו בסיס להקמת דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-14 של הבונדסוור.
מבנה

הנציונאלה פולקסארמה היה מורכב משלוש זרועות:
לָנְדְשְטְרַייטקְרֶפְטֶה (זרוע היבשה) - כלל בערך 120,000 חיילים, עמדו לרשותו יחידות חי"ר, תותחנים ושריון.
פולקסמרינה (צי) - כלל 16,300 מלחים, עמדו לרשותו 131 כלי שיט לתקיפה ו-48 כלי עזר, כמו כן היה קיים ענף אווירי שהורכב ממסוקים לצורכי לוחמה נגד צוללות וסיור ועשרה מפציצים.
לוּפְטשְטְרַייטְקְרֶפְטֶה (חיל האוויר) - כלל 39,000 חיילים, עמדו לרשותו 380 מטוסים ו-70 מסוקים, היו קיימים שני גדודים שכל אחד מהם היה מורכב משישה להקים של מיגים.
זרוע היבשה חולקה לשני מחוזות צבאים - המחוז הצפוני (מטה המחוז בעיר נויברנדנבורג) והמחוז הדרומי (מטה המחוז בעיר לייפציג). בכל מחוז היו 3 דיוויזיות סדירות - 1 משוריינת ו- 2 ממוכנות. כמו כן בכל אחד מהמחוזות הייתה תשתית לגיוס שלוש דיוויזיות מילואים בנוסף לדיוויזיות הסדירות.
שרי ההגנה הלאומית

וילי שטוף - 1950 - 1960
היינץ הופמן - 1960 - 1985
היינץ קסלר - 1985 - 1989
תיאודור הופמן - 1989 - 1990.
ראשי המטה הכללי

וינצנץ מילר - 1956 - 1958
היינץ הופמן - 1958 - 1960.
זיגפריד רידל - 1960 - 1967
היינץ קסלר - 1967 - 1979
פריץ שטרלץ - 1979 - 1989
מנפרד גרץ - 1989 - 1990
מיכאל שלוטהאואר - 1990
משמר הכבוד של צבא גרמניה המזרחית מול בית המשמר החדש באונטר דן לינדן
צבי שטיינמן

הרב צבי שטיינמן
רבי צבי שטיינמן (1865- ה'תרכ"ה בערך, לבידובה, ליטא - ה' בשבט ה'תש"ז, 26 בינואר 1947, רחובות) היה רב רוסי וארץ ישראלי בתקופת היישוב, רבה של רחובות במשך עשרים שנה.
קורות חיים

למד בישיבת וולוז'ין אצל הנצי"ב מוולוז'ין. לאחר נישואיו היה ר"מ בישיבה בסמרגון במשך עשר שנים, ואחר כך כיהן עשרים שנה כרב העיר ניז'ני נובגורוד ברוסיה.
עלה לארץ ישראל בסיועו ידידו הראי"ה קוק בשנת ה'תרפ"ה, 1925, וכיהן שנתיים כרבה של יבנאל. בשנת ה'תרפ"ז (1927) התמנה בתיווכו של הרב קוק לרבה של רחובות, וכיהן בה עשרים שנה עד לפטירתו.
בבחירות לאספת הנבחרים ביישוב העברי ב-1944 פעל למען תנועת המזרחי.
נכדו הוא לוחם הלח"י אברהם לרנר, שנפצע קשה מאוד במלחמת השחרור מפגז ירדני.
לפי עדותו של לוחם הלח"י אורי וינדמן, לאורך שנות המאבק בשלטון הבריטי הרב שטיינמן ואשתו הרבנית גיטל סייעו ללוחמי לח"י ברחובות בכך שאפשרו להם להסתיר מטעני חבלה וכלי נשק של הלוחמים מתחת למיטתה של הרבנית בחדרה.
נפטר בשנת ה'תש"ז, בגיל 82. בהלווייתו השתתפו הרבנים מלצר, אונטרמן, הרצוג, עוזיאל, סרנא, טולדנו וכץ.
הניח אחריו ארבע בנות ובן. חתנו (נישא לבתו סוניה) הרב צבי יהודה מלצר שכיהן עד אז כרבה של פרדס חנה, הוכתר על ידי הרב הרצוג בלוויה כיורש את מקומו ברבנות רחובות, וכיהן אחריו כרב העיר בתקופת קום המדינה. חתן אחר היה הרב אליהו חניאל (טוסקרן), מנהל בית הספר תחכמוני בעיר. חתן נוסף שימש כשוחט בליברפול. בן ובת נוספים נותרו ברוסיה.
הרב שטיינמן הותיר אחריו כתבים תורניים רבים. לאחר פטירתו שימשה דירתו כמשרד לרבנות רחובות ולמועצה הדתית המקומית.
לקריאה נוספת

"שטיינמאן, צבי", אנציקלופדיה של הציונות הדתית, כרך ה, ירושלים תשמ"ג, עמ' 752
ישראל זיסל דבורץ (עורך), תבונה ,כרך ז, ירושלים תש"ז, עמ' צג
הערות שוליים

↑  המזרחי לקראת הבחירות לאסיפת הנבחרים, הצופה, 21 ביולי 1944
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402924705171  VIAF: 430157523248227030432   WorldCat (עם VIAF): 430157523248227030432 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צדוק נאווי

צדוק נאווי (24 ביולי 1944 – 23 בדצמבר 2020) היה ראש עיריית עפולה בשנים 1991–1998.
ביוגרפיה

צדוק נאווי נולד בחיפה בשנת 1944. בוגר בית הספר אליאנס בעיר. את שירותו בצה"ל התחיל בחיל הקשר והמשיך כמפקד פלוגה בחיל השריון. סיים את שירותו בדרגת סרן. לאחר שחרורו השתלם בלימודי בנקאות וכלכלה ועבד בסניף חיפה של בנק עין חי, הבנק של תנועת המושבים. בשנת 1973 התמנה למנהל סניף עפולה של הבנק. בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 1978 נבחר למועצת עיריית עפולה. בבחירות שנערכו בשנת 1983 נבחר בשנית. בשנת 1987 נבחר לתפקיד סגן ראש העיר וממלא מקומו ועזב את עבודתו בבנק.
בשנת 1991, כאשר ראש עיריית עפולה עובדיה עלי נתמנה לסגן שר הביטחון ופרש מתפקידו בעירייה, התמנה נאווי להחליפו בתפקיד ראש העירייה. בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 1993 התמודד נאווי על תפקיד ראש העירייה בזכות עצמו. הוא זכה בבחירות וכיהן שנית כראש העירייה עד לשנת 1998.
ביוגרפיה > פעילותו כראש העיר

בתקופת כהונתו של נאווי הגיעו למדינה גלי עלייה מחבר המדינות ומאתיופיה. כעשרים אלף מהעולים הגיעו לעפולה ונאווי פעל לקליטתם. בתקופתו נבנו כ-4,000 דירות מגורים, הוקמו ארבעה בתי-ספר חדשים, נוספו כיתות לימוד רבות בבתי הספר הקיימים, מבני בתי הספר הורחבו ונבנה מרכז יום לקשיש.
בתקופתו הורחבה מערכת התשתיות של צנרת המים, הביוב וניקוז. אגני חמצון שהיו בקרבת העיר וגרמו למטרד סביבתי בוטלו ובמקומם נבנה במרחק קילומטרים אחדים מן העיר, ליד מחנה עמוס, מכון טיהור. במקום שבו שכנו אגני החמצון לפני הסרתם הוקמה שכונת וילות.
ב-23 בדצמבר 2020 הלך לעולמו והוא בן 76.
לקריאה נוספת

שבתאי גל-און, עפולה לגבורות – 80 שנה לעיר יזרעאל, בהוצאת עיריית עפולה, 2005.
הערות שוליים

↑  אבידה גדולה: ראש העיר עפולה לשעבר צדוק נאווי הלך לעולמו, באתר mynet העמק 23 בדצמבר 2020
| ראשי מועצת ועיריית עפולה |
| --- | --- | --- |
| כמועצה מקומית | שניאור זלמן הוז (1926–1928) • יעקב קינמון (1928–1930) • פייבוש טבצ'ניק (1930–1931, 1933–1939) • מאיר שפירא ( 1931–1932, 1939–1940) • אפרים מזרחי (1932–1933) • דב ברכאן (1940–1942) • בנימין שיינבוים (1942–1945) • יוסף ברזילאי (1945–1950) • דוד קניאל (1950–1959) • יואש דובנוב (1959–1969) |  |
| כעיר | שמשון שחורי (1969–1979) • עובדיה עלי (1979–1991) • צדוק נאווי (1991–1998) • יצחק מירון (1998–2005, 2013–2018) • אבי אברהם אלקבץ (2005–2013, 2018 ואילך) |  |
פריץ שטולטנברג

| --- | --- |

 לידה:  7 באפריל 1855 קיל, דוכסות הולשטיין 
 פטירה:  13 בנובמבר 1921 (בגיל 66) Schönberg, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
פריץ שטולטנברג (בגרמנית: Fritz Stoltenberg‏;  7 באפריל 1855 – 13 בנובמבר 1921) היה צייר נוף וים גרמני.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1855 כבן של קפטן ים בעיירה קיל בצפון גרמניה, בגיל 17 כבר הראה שטולטנברג את כישרונותיו האמנותיים באמצעות סקיצות של עיר הולדתו וסביבתה. הודות ללימודיו באקדמיות של ויימאר, מינכן וקאסל, הוא הפך לצייר מיומן וצייר נוף, והוסיפו לכך גם מסעותיו הנרחבים לאיטליה, אלג'יריה, צרפת, נורווגיה, בלגיה והולנד.
משנת 1882 בילה שטולטנברג את חודשי הקיץ באקנסונד על פיורד פלנסבורג, שם השתייך לקבוצת אמנים שהתמסרה לציור באוויר הפתוח. בקיץ 1884 נסע לסקיין (צפון יוטלנד) והצטרף לחוג ציירי סקיין שנוצר סביב פדר סוורין קרויה, מייקל אנגה ואוסקר ביורק.
בשנת 1889 התחתן עם אנה שרנברג, בת למשפחה אמידה בהמבורג, והתיישב בקיל. כעת, משוחרר מאילוצים כספיים, הצייר הצעיר יכול לעבוד ללא דאגות. הוא השתמש בנמל קיל, בתצפיות על העיר קיל, כפר הדייגים אלרבק, תעלת קייזר וילהלם או רשומי הפיורד כמוטיבים, אותם המיר לציורים, חיתוכי עץ, רישומים ואיורים.
עם גאורג בורמסטר (גר') יוליוס פירסט אחרים, הוא ייסד את קואופרטיב האמנות שלזוויג-הולשטיין בשנת 1894. בשנת 1896 פרסם את הספר על האזור - כרך בפורמט גדול שהכיל ייצוג מקיף של תרבות המדינה. שטולטנברג תרם איורים רבים לכרך המפואר.
בשנת 1900 העביר את ראשות הקואופרטיב לאמנות לגאורג בורמסטר, איתו ייסד את "בית הספר לציור וציור אקדמי" בקיל בשנת 1905.
בשנת 1914 עבר לשנברג (הולשטיין) שעל הים הבלטי, שם המשיך להתמסר לציור בחוץ.
לאחר מותו בשנת 1921, נקבר בבית העלמין באולסדורף.
הערות שוליים

↑  "Ausstellungarchiv: Fritz Stoltenberg (1855-1921). Ein Landschafts- und Marinemaler aus Kiel", www.kiel.de (בגרמנית)
↑  Skagens Kunstmuseer, Skagens Kunstmuseer (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 2060649  GND: 117287202  ISNI: 0000 0000 6160 5135  LCCN: no2009084218  NTA: 070586381  SUDOC: 144288435  ULAN: 500358951  VIAF: 77089301   WorldCat (עם VIAF): 77089301 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פריץ שטולטנברג".
פלאסידו דומינגו

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1941 (בן 83) מדריד, ספרד 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1959 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון הלאומי למוזיקה של מקסיקו 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  טנור הירואי, בריטון, טנור 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 חברת תקליטים:  EMI קלאסיקס 
 בן או בת זוג:  מרטה דומינגו (1 באוגוסט 1962–?) 
 צאצאים:  פלאסידו דומינגו הבן 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר ההצטיינות בתרבות של מונקו (18 בנובמבר 1999)  פרס בירגיט נילסון (2009)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (1989)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (2 בספטמבר 1993)  Medaille für Kunst und Wissenschaft (Hamburg) (1992)  Gold Medal for Tourism Merit (1987)  הצלב הגדול של מסדר הנסיך אנריקה (1 ביולי 1998)  אביר הצלב הגדול של השמש של פרו (2009)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מורסיה (2014)  הצלב הגדול של מסדר הוראת הציבור (31 באוגוסט 2018)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (2016)  מדליית זהב להצטיינות בתרבות (21 באוקטובר 2005)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת הרווארד (2011)  Lo Nuestro Excellence Award (1991)  אביר הצלב הגדול של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית (2 באפריל 1997)  Dearest Son of Madrid (2013)  Galardón Camino Real (2012)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סלמנקה (2015)  מדליית החירות הנשיאותית (1991)  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית (2011)  מפקד בלגיון הכבוד (מרץ 2002)  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (1991)  עיטור הידידות (רוסיה) (2011)  פרס מרכז קנדי (2000)  פרימיום אימפריאל (2013)  איש השנה של האקדמיה הלטינית (2010)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1999)  הצלב הגדול של מסדר המופת האזרחי (2002)  אביר בלגיון הכבוד  אות ההצטיינות של הרפובליקה האוסטרית  קצין בלגיון הכבוד  מדליית ההצטיינות לתרבות  מסדר דוסטיק, דרגה 2  מסדר האמנויות והספרות  מסדר הוראת הציבור  מסדר ההצטיינות בתרבות של מונקו  מסדר הארז  מסדר האימפריה הבריטית  מסדר הנסיך אנריקה  אביר מפקד במסדר האימפריה הבריטית  מסדר המופת האזרחי  מדליית הכסף הגדולה להוקרה על שירות הרפובליקה האוסטרית  העיטור האוסטרי למדע ואמנות  אות הזהב לשירות העיר וינה  טבעת הכבוד של העיר וינה  מסדר אלפונוסו העשירי החכם  מפקד מסדר האמנויות והספרות  אביר במסדר הארז  מסדר העיט האצטקי  מסדר איזבלה הקתולית  פרסי נסיך אסטוריאס  Classic Brit Awards 
 www.placidodomingo.com
 פרופיל ב-IMDb
 
פלאסידו דומינגו. 2014
פלאסידו דומינגו
פלאסידו דומינגו (בספרדית: José Plácido Domingo Embil; נולד ב-21 בינואר 1941) הוא זמר אופרה מפורסם, ממוצא ספרדי.
הערות שוליים

↑  שנת לידתו מוזכרת לעיתים כ-1934. טעות זו נבעה כנראה מהערה של ג'אקומו לאורי-וולפי שאמר, כאשר שמע אותו ב"כוחו של גורל" בשנת 1971, כי "איש אינו יכול לשיר את אלווארו בצורה כזאת בגיל 40." ההנחה השגויה תוקנה על ידי הסופר דניאל סנואומן כאשר השיג את תעודת הלידה של דומינגו מן הרשויות במדריד.
↑  שבתאי בן-ארויו, פלאסידו דומינגו, באנציקלופדיה לנשים יהודיות (באנגלית)
↑  "שמונים הדקות שהתישו את דומינגו", באופוס - המגזין למוזיקה קלאסית
↑  מיליון דולר על תרומה לעולם האופרה לפלסידו דומינגו, באתר גלובס, 22 בפברואר 2009
↑  מרב יודילוביץ', פלסידו דומינגו בין הזוכים בפרסי וולף, באתר ynet, 9 בינואר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260431505171  PLWABN: 9810538091305606  BIBSYS: 1022336  BNE: XX904915  BnF: cb12404462r (data)  CANTIC: a10490097  CiNii: DA02092950  GND: 118680242  ICCU: INTV025676  ISNI: 0000 0001 2144 7141  LCCN: n81014470  LNB: 000035971  MusicBrainz: 521df2bd-01f6-456e-9d5f-f081068819c2  NDL: 00438076  NKC: jn19990210180  NLA: 36062549  NLK: KAC199639497  NSK: 000045127  NTA: 070133476  RERO: 02-A003185547  SELIBR: 280359  SNAC: w6rb80zp  SUDOC: 027771202  Trove: 1204906  VIAF: 97777704   WorldCat (עם VIAF): 97777704
פראן קראצ'יץ'

פראן קראצ'יץ' (בקרואטית: Fran Karačić; נולד ב-12 במאי 1996 בזאגרב שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי-אוסטרלי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת ברשה מהסרייה ב' ובנבחרת אוסטרליה.
קריירת מועדונים

קראצ'יץ' נולד בזאגרב להורים קרואטים, אולם אביו נולד בסידני. הוא גדל במחלקות הנוער של קוסטושייה, נ.ק. זאגרב ולוקומוטיבה זאגרב. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של לוקומוטיבה זאגרב במסגרת ליגת העל הקרואטית, ממנה הושאל למשך תקופה קצרה לנ.ק. לוצ'קו מליגת המשנה הקרואטית.
ב-3 בפברואר 2020 חתם קראצ'יץ' בדינמו זאגרב מליגת העל הקרואטית, והושאל בחזרה ללוקומוטיבה זאגרב.
ב-14 בינואר 2021 חתם קראצ'יץ' על חוזה לשתי עונות וחצי בברשה מהסרייה ב'.
קריירה בינלאומית

ב-3 ביוני 2021 ערך קראצ'יץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוסטרליה, בניצחון 0–3 על נבחרת כווית במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-11 ביוני הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0–3 על נבחרת נפאל במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת אוסטרליה לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Fran Karačić è un nuovo giocatore del Brescia באתר הרשמי של ברשה, 14 בינואר 2021 (באיטלקית)
↑  Socceroos FIFA World Cup Qatar 2022™ squad announced באתר Football Australia, ‏ 8 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת אוסטרליה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 ריאן •  2 דגנק •  3 אטקינסון •  4 ראוולס •  5 קראצ'יץ' •  6 טיליו •  7 לקי •  8 רייט •  9 מקלארן •  10 חרוסטיץ' •   11 מביל •  12 רדמיין • 13 מוי •  14 מקגרי • 15 דיוק • 16 בחיץ' • 17 דבלין • 18 ווקוביץ' • 19 סוטאר • 20 דנג • 21 קואול • 22 אירוויין • 23 גודווין • 24 קינג • 25 קאמינגס • 26 באקוס • מאמן: ארנולד |  1 ריאן •  2 דגנק •  3 אטקינסון •  4 ראוולס •  5 קראצ'יץ' •  6 טיליו •  7 לקי •  8 רייט •  9 מקלארן •  10 חרוסטיץ' •   11 מביל •  12 רדמיין • 13 מוי •  14 מקגרי • 15 דיוק • 16 בחיץ' • 17 דבלין • 18 ווקוביץ' • 19 סוטאר • 20 דנג • 21 קואול • 22 אירוויין • 23 גודווין • 24 קינג • 25 קאמינגס • 26 באקוס • מאמן: ארנולד | אוסטרליה |
צבי פרידלנד

| --- | --- |

צבי פרידלנד (שמאל), ברוך צ'מרינסקי (מרכז) ומקס ברוד (ימין), 2 באפריל 1942
 לידה:  10 במרץ 1898 מאלין, אוקראינה 
 פטירה:  1 ביוני 1967 (בגיל 69) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  חנה'לה הנדלר 
 צאצאים:  דליה פרידלנד 
 
צבי פרידלנד במרכז (בשורה השנייה, חמישי משמאל) ותלמידי המחזור הראשון בבית הספר הדרמטי שליד תיאטרון "הבימה"
"הלהקה הצבאית" שהורכבה ממתנדבי היישוב בבסיס סרפנד ב-1942 (במרכז, מצביע, צבי פרידלנד)
לוחית זיכרון על ביתם של צבי פרידלנד וחנהל'ה הנדלר ברח' פרוג 29 בתל אביב
צבי פרידלנד (10 במרץ 1898 – 1 ביוני 1967) היה במאי ושחקן תיאטרון ישראלי, ממייסדי הבימה וזוכה בפרס התיאטרון מטעם עיריית תל אביב לשנת 1966.
הצגות > הצגות בהן שיחק

הדיבוק
היהודי הנצחי
הגולם
אוריאל אקוסטא
כתר דוד
האוצר
המבול
אוריאל אקוסטה
כבלים
בקצוי הכרך
זאבים
חלום הגולם
הסוחר מוונציה
וילהלם טל
שומרים
קיסר וקלאופטרה
הצגות > הצגות שביים

בכור שטן
בקצוי הכרך
עמך
היהודי זיס
המלט
זאבים
אגרת אוריה
רביזור
ארבעה דורות
שומרי אמונים
מרד המתים
קשה להיות יהודי
האם
האנוסים
גן הדובדבנים
מירה'לה אפרת
ראובני שר היהודים
בני המיניסטר
עמודי החברה
ירושלים ורומי
בגרות
החטא ועונשו
כוכב השחר
אנשי רוסיה
בנים לגבולם
פדרה
ורשה
עלילת דרייפוס
שועלים קטנים
הנרי הרביעי
נישואיו של האדון מיסיסיפי
רשימותיו של מטורף
הערות שוליים

↑  במאי פרידלנד צבי Friedland Tzvi (1898-1967), באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  סיפורו של התיאטרון הלאומי הבימה משתרע על שתי מאות, שתי ארצות, מאות הצגות ועשרות אלפי צופים בארץ ובחו“ל...
↑  רמי סמו הלהקות הצבאיות הראשונות - צבי פרידלנד במאי הלהקה הצבאית, באתר זמרשת
↑  ליום האשה הלוחמת, דבר, 8 בפברואר 1943
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009123688205171  BnF: cb17973246q (data)  GND: 1070075043  ISNI: 0000 0004 4796 2952  VIAF: 315578992   WorldCat (עם VIAF): 315578992