stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בובי אור
בוסטון ברואינס > שנות ה-70: שיאים, פציעות, וסיום הדרך בבוסטון

בעונת 1970/71 המשיכו אור וחבריו לקבוצה לשבור שיאים התקפיים. אור סיים את העונה עם 102 אסיסטים, ויחד עם השערים שכבש הגיע ל-139 נקודות - שני שיאי NHL עבור מגן המחזיקים מעמד עד היום. למרות זאת, הברואינס הודחו כבר בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי יריביהם הוותיקים, הקנדיאנס.
לפני עונת 1971/72 חתם אור על חוזה חדש לחמש שנים בברואינס תמורת 200000 דולר לעונה - חוזה מיליון הדולר הראשון בתולדות ה-NHL.
עונת 1971/72 הייתה מעין חזרה על העונה המוצלחת של 1969/70, כאשר אור הוביל את הברואינס לזכייה נוספת בגביע סטנלי, ושוב כבש את השער המסיים שהביא את הגביע לברואינס בסדרת הגמר מול ניו יורק ריינג'רס. חלוץ הריינג'רס, ויק הדפילד, סיכם את הסדרה באומרו: ”זו הייתה סדרה שוות כוחות, אבל להם היה את בובי אור, ולנו לא”.
עם זאת, סיים אור את העונה כאשר מצב ברכיו הולך ומידרדר. בשל כך לא שותף אור בסדרת הפסגה ההיסטורית מול נבחרת ברית המועצות, בה היה אמור להיות אחד הכוכבים המובילים של נבחרת קנדה.
בעונת 1972/73, בנוסף למצב ברכיו, סבלו אור וחבריו לקבוצה ממצב הניהול והאימון שלה. הקבוצה נמכרה לבעלים חדשים, צוות האימון הוחלף פעמיים במהלך העונה, ושחקנים משמעותיים עזבו לליגת ה-WHA שאך זה קמה ושאפה להתחרות ב-NHL. אור עבר בכל זאת את 100 הנקודות גם בעונה הזו (עם 101), אולם הקבוצה לא הצליחה להגן על תוארה והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
אור הוביל את הברואינס פעם נוספת לגמר גביע סטנלי בעונת 1973/74, ובדרך קבע שיא חדש למגן כאשר באחד המשחקים צבר 7 נקודות - שלושה שערים וארבעה אסיסטים (שיאו נשבר ב-1977). בגמר גביע סטנלי נוצחו אור וחבריו על ידי פילדלפיה פליירס.
עונת 1974/75 הייתה העונה המלאה האחרונה של אור בברואינס. הוא קבע שיא חדש של שערים למגן בעונה הרגילה כשסיים אותה עם 46 שערים (שיא שהחזיק מעמד עד 1986), והוסיף 89 אסיסטים כדי להגיע ל-135 נקודות ולזכות בפעם השנייה בגביע ארט רוס. הברואינס נוצחו בסיבוב הראשון בפלייאוף והודחו.
עונת 1975/76 הייתה עונה סוערת ורבת אירועים עבור אור. חוזהו עמד להסתיים בסיום העונה, כאשר לפני תחילתה עבר ניתוח נוסף בברכיו והיה ברור שהקריירה שלו מתקרבת לקיצה. הצעה לחוזה חדש לאור, בסך 4 מיליון דולר ל-10 שנים, נמשכה על ידי הברואינס כשהמצב הקשה של ברכיו התברר לקבוצה, והיא הגישה לאיגלסון ואור הצעה מקוצצת בסך 295000 דולר לעונה, בתוספת 925000 דולר כתשלום חד פעמי או 18.6 אחוז מהבעלות על הקבוצה ב-1980. איגלסון סירב להצעה.
במהלך העונה החליפה הקבוצה שוב בעלות, כאשר אחד התנאים לעסקת המכירה היה חידוש חוזהו של אור. בפועל, לאחר שחזר לשחק, נאלץ אור לעזוב שוב אחרי עשרה משחקים בלבד ולעבור ניתוח נוסף. תהליך ההחלמה מהניתוח הסתבך, ואור לא שב לשחק עוד באותה עונה. במהלך העונה הציעו הברואינס הצעה נוספת לאור, חוזה לעונה אחת בשכר של 600000 דולר, כשחידושו מותנה בבדיקה גופנית מדי קיץ. גם להצעה זו סירבו איגלסון ואור, וכך עם סיום עונת 1975/76 הפך אור לשחקן חופשי וחתם בשיקגו בלאק הוקס. למעשה חתם אור בשיקגו כבר בחודש מאי, חודש לפני סיום חוזהו, דבר שהביא לדרישה של הברואינס לפתוח בחקירה מטעם הליגה, אך החקירה לא נפתחה. מאוחר יותר טען אור שאיגלסון לא יידע אותו על ההצעות של הברואינס.
שיקגו בלאק הוקס

חוזהו של אור בבלאק הוקס עמד על 3 מיליון דולר, אולם אור שיחק בבלאקהוקס רק 26 משחקים בשלוש העונות בהן היה במועדון, ועקב כך סירב למשוך חלק גדול ממשכורתו, באומרו שלא מגיע לו שכר אם אינו משחק. הוא החמיץ את כל עונת 1977/78 בשל מצב ברכיו, שעברו מעל תריסר ניתוחים שונים. כשניסה לחזור בעונת 1978/79 החזיק מעמד שישה משחקים בלבד, והודיע על פרישתו ממשחק פעיל.
קריירה בינלאומית

מאחר שנמנע ממנו לשחק בסדרת הפסגה של 1972, היה אור נחוש לשחק עבור נבחרת קנדה במהדורה הראשונה של גביע קנדה בקיץ 1976 למרות ברכיו הפצועות.
למרות מצבו, אור הפגין יכולת מצוינת בטורניר, זכה עם קנדה בגביע, ונבחר ל-MVP של הטורניר. את הטורניר סיים אור עם 9 נקודות - שני שערים ו-7 אסיסטים - המבקיע המצטיין יחד עם החלוץ הסובייטי ויקטור ז'לוקטוב.
הופעתו של אור בטורניר זכתה לתגובות נלהבות. חברו לנבחרת, בובי קלארק, אמר: ”אור לא יכל ללכת בבוקר המשחק. הוא לא יכל ללכת אחר הצהריים. ואז, בערב, הוא היה השחקן הטוב ביותר באחת הקבוצות הגדולות ביותר אי-פעם. הוא היה הטוב ביותר בכל משחק, הטוב ביותר בטורניר.” חבר אחר לקבוצה, דריל סיטלר, אמר כי ”בובי אור על רגל אחת טוב יותר מכל שחקן אחר על שתי רגליים”.
הפרישה ואחריה

אור התקבל להיכל התהילה של ההוקי קרח ב-1979 בגיל 31 בלבד - השחקן הצעיר ביותר עד אז שהתקבל להיכל התהילה - לפני שעברו מלוא שלוש השנים המקובלות מאז פרישתו. ב-4 בינואר באותה שנה נתלתה חולצתו, מספר 4, בתקרת ה"בוסטון גארדן", והוצאה לגמלאות. הטקס נעצר ולבסוף בוטל המשכו, כיוון שהקהל בגארדן סירב להפסיק את התשואות לאור. באותה שנה זכה אור גם באות כבוד של "קצין במסדר קנדה" - הדרגה השנייה מבין שלוש של המסדר.
מיד לאחר פרישתו, התברר לאור שהתחייבויותיו הכספיות גדולות מנכסיו, ולמעשה הוא נמצא במצב של פשיטת רגל. כתוצאה מכך נפרדו דרכיהם של אור וסוכנו הוותיק אלן איגלסון ב-1980, כאשר בפשרה ביניהם חויב איגלסון בתשלום לאור. אור תבע גם את שיקגו בלאק הוקס על שארית חוזהו, תביעה שהסתיימה בפשרה, והשלים את היציאה ממצבו הכספי הקשה בעזרת שורה של פרסומות וחסויות.
אור היה, בסופו של דבר, אחד האנשים המרכזיים שחשפו את אלן איגלסון כנוכל, שמעל בכספי איגוד שחקני ה-NHL שבראשו עמד. כשאיגלסון הורשע פלילית ב-1998 במרמה, הפרת אמונים ומעילה, איימו אור ו-17 שחקנים נוספים שהיו חברים בהיכל התהילה למשוך את חברותם אם איגלסון, שהיה אף הוא חבר היכל התהילה, לא יסולק ממנו. איגלסון משך לבסוף את חברותו בהיכל התהילה מיוזמתו.
אור, יחד עם שחקני עבר נוספים, תבעו גם את ה-NHL על שליטתה בקרן הפנסיה של השחקנים. התברר כי נכסיה של הקרן קטנים כמעט פי 20 מאלה של הקרן המקבילה של שחקני הבייסבול, וכי היא נמצאת בגירעון אקטוארי וכספיה משמשים לתשלום לשחקנים צעירים יותר. ה-NHL איימה על אור וחבריו בתביעת לשון הרע, אולם ב-1994 פסק בית משפט לטובת התובעים, ושני ערעורים של ה-NHL על הפסיקה נדחו.
ב-1998 בחר מגזין ההוקי קרח הנודע "The Hockey News" את 100 השחקנים הגדולים בכל הזמנים. אור נבחר למקום השני ברשימה, אחרי ויין גרצקי.
אור הפך עם השנים לסוכן שחקנים מורשה, כשלצורך כך סיים התקשרויות עם קבוצות ותאגידים שהיו קשורים אליהן כדי למנוע ניגוד עניינים. נכון ל-2011 מייצגת הסוכנות של אור כ-30 שחקני NHL פעילים.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר (2010) היה אור אחד מנושאי הדגל האולימפי.
ב-10 במאי באותה השנה, כאשר מלאו 40 שנה לשער המפורסם שלו בגמר גביע סטנלי, הוסר הלוט מעל פסל של אור מחוץ לטי.די. גארדן בבוסטון, האולם הביתי הנוכחי של הברואינס. הפסל מנציח את אור בהתאם לתצלום המפורסם שלו ברגע הבקעת השער.
המרכז הקהילתי בעיירת הולדתו, פארי סאונד שבאונטריו, נקרא על שמו.
הישגים, פרסים ושיאי סטטיסטיקה

המגן הראשון שכבש מעל 30 שערים בעונה (1969/70)
המגן הראשון שכבש מעל 40 שערים בעונה (1974/75)
השחקן הראשון שמסר מעל 100 אסיסטים בעונה (1970/71)
המגן היחיד שהוביל את הליגה בהבקעה וזכה בגביע ארט רוס (1969/70, 1974/75)
השחקן היחיד שזכה בגביע ארט רוס, גביע הארט, גביע קון סמיית' וגביע נוריס באותה עונה (1969/70)
שיחק במשחק ה"אול-סטאר" של ה-NHL שמונה פעמים רצופות (1968 עד 1975)
הישגים, פרסים ושיאי סטטיסטיקה > פרסים וגביעים

שתי זכיות בגביע סטנלי (1970 ו-1972)
גביע קאלדר (רוקי העונה) (1967)
גביע נוריס שמונה פעמים רצופות (1968 עד 1975) - שיא NHL
גביע ארט רוס (1969/70 ו-1974/75 - המגן היחיד שזכה בגביע)
הוביל את ה-NHL ביחס פלוס/מינוס שש עונות (1969, 1970, 1971, 1972, 1974 ו-1975) - שיא NHL
גביע הארט שלוש פעמים רצופות (1970 עד 1972)
גביע קון סמיית' (1970 ו-1972)
ספורטאי השנה בקנדה (1970)
ספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד (1970)
MVP של משחק ה"אול-סטאר" (1972)
MVP של גביע קנדה (1976)
פרס לסטר פירסון (1975)
גביע לסטר פטריק (1979)
חבר היכל התהילה של ההוקי קרח מאז 1979
נבחר למגן הטוב ביותר בכל הזמנים על ידי המגזין The Hockey News (פעמיים - 1997 ו-2010)
הישגים, פרסים ושיאי סטטיסטיקה > שיאי סטטיסטיקה

שיא הנקודות בעונה למגן (139, 1970/71)
שיא האסיסטים למגן בעונה (102, 1970/71)
שיא יחס פלוס/מינוס לעונה (124+, 1970/71)
שיא האסיסטים למגן במשחק אחד (6, משותף עם חמישה שחקנים אחרים)
שיא ממוצע הנקודות למשחק למגן (1.393, רביעי בין כלל השחקנים בכל הזמנים)
סטטיסטיקה בקריירה המקצוענית

מקרא: מש - משחקים; שע - שערים; אס - אסיסטים; נק - נקודות; ד"ע - דקות עונש (על הרחקות בשל עבירות).
סטטיסטיקה בקריירה המקצוענית > בינלאומי

| שנה | נבחרת | טורניר | מיקום | מש | שע | אס | נק | ד"ע |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1976 | קנדה | גביע קנדה |  | 7 | 2 | 7 | 9 | 8 |
| סה"כ בנבחרת | סה"כ בנבחרת | סה"כ בנבחרת | סה"כ בנבחרת | 7 | 2 | 7 | 9 | 8 |
התמונה המפורסמת של בובי אור חוגג את "השער" שהביא לבוסטון ברואינס את גביע סטנלי ב-1970, בעודו מאוזן באוויר לאחר שהוכשל
בובי אור, אחרון בטור השמאלי, נושא את הדגל האולימפי בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר (2010)
הפסל של בובי אור בחזית טי די גארדן, אולמם הביתי של הברואינס, מנציח את אור ברגע הבקעת שערו המפורסם בגמר גביע סטנלי ב-1970
דנה ליקוורניק

| --- | --- |

 לידה:  27 ביולי 1986 (בת 38) נוף הגליל, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 anadana.me
 
דנה ליקוורניק בהופעה
דנה ליקוורניק (נולדה ב-27 ביולי 1986) היא אומנית זמרת-יוצרת, המתגוררת במושב ציפורי במקביל לאירופה לונדון.
ביוגרפיה

נולדה בנצרת עילית לרות ורון ליקוורניק צאצאית למשפחת אוביץ מחיפה, כבר בגיל צעיר היא נמשכה למוזיקה, היא גדלה בבית סבתה בתיה אילון, שהייתה ניצלת שואה וילדה יחידה לאברהם אוביץ שהיה היחיד מהגמדים שהצליח להביא ילדים. סבתה בתיה גידלה אותה על מיטב הזמרות הגדולות מדונה, אדית פיאף וויה קון דיוס על שולחן בביתה. לזכרו של אב משפחת אוביץ כתבה דנה את השיר "איש קטן".
במשך השנים הופיעה במקהלות שונות, בגיל 18 עשתה צבא בשירות הלהקה הצבאית, בהם שרתה בלהקת חיל החינוך ואוגדה 91 במהלך השירות עברה דנה הכשרה בין היתר עם עודד מנשה מערוץ הילדים, ירון כפכפי, השתתפה בטקסים ממשלתים בהם עשור לרצח רבין והופיעה במהלך מלחמת לבנון השנייה במקלטים ומוצבים ועוד, באותה תקופה היא התמודדה בעונה הרביעית של תוכנית הכישרונות בטלוויזיה הישראלית כוכב נולד ולמדה ברימון בית ספר למוסיקה במשך שנתיים שם זכתה במקום השני בתחרות "שירימון 2008".
לאחר לימודיה ברימון הקימה את ההרכב המוזקלי הראשון שהיה הרכב נשים שנקרא מלשון מנאז' א-טרואה
והופיעו ברחבי הארץ בברים ומועדנים.
בשנת 2009 החלה להופיע ברחבי הארץ כסולנית הרכב הקאברים הדיסקו-פאנקי "ליידי מרמלד".
ב-2010 פנתה ליוסי פיין לשם הפקת האלבומה הראשון, שנתן לה אימון אישי, לשם הפקת האלבום הקימה את הרכב החשמלי הראשון שלה שכלל בין היתר את משה אסרף ודני שניידרמן.
ב־2013 הוציאה את האלבומה הראשון "ברבור" המורכב משירים שכתבה והחלינה במהלך השנים, וזכה לביקורות רבות ברשת על ידי מאקו, פנאי פלוס הערוץ הראשון, והופיע בתוכנית "יצירה מקומית" של טל מן, וזכתה בתוכנית "בציר טוב" של טל ארגמן ברדיו 88FM בתואר 'תגלית השנה'.
דנה יצאה לסבב הופעות של האלבום בז'נבה, הוליווד, בוורלי הילס ובישראל עם האומנים פבלו רוזנברג והדג נחש.
במסגרת ההופעות שלה הכירה את ריימונד גונסאלס(אנ'), וחתמה איתו הסכם בניהול הופעות ביחד, ויצאה ללונדון שם הכירה את פמי טמאו(אנ') ששמע על השירים שלו והוזמנה להופיע על במת המועדון של רוני סקוט(אנ').
ב־2014 החלה לעבוד עם פמי טמואו(אנ') להפקת אלבומה השני ופתחה במימון לאלבום שהצליחה לגייס 70 אלף שקל להקלטות שנעשו בישראל וחלקם בSensible music studios שבלונדון.
ביוני 2014 השתתפה דנה בתוכנית "The Voice ישראל" ועברה את שלב האודישנים.
ב־2015 התחברה עם Beats Antique ‏(אנ') לשיתוף פעולה בסינגל המשותף בו היא שרה בערבית Le Refuge שיר מחווה לפליטי המלחמה בסוריה.
בזמן שסיירה ברחבי העולם היא ניגנה עם מוזיקאים ברמה עולמית רבים, ביניהם בובי ווטסון, שניגן איתה בס על הרוק של מייקל ג'קסון.
בשנת־2018 הופיעה בפסטיבלים וטורים ברחבי אירופה ביניהם חיממה את האומן מקסי ג'אז מלהקת פיית'לס הבריטית ותמכה בזמר והיוצר הצרפתי ז'וליאן קלר.
בשנת 2019 כאשר דנה מופיעה באירועים כמו וומבלי קלאב סטדיום(אנ') וסילברסטון פורמולה (אנ') ניגש אליה אחד מותיקי סצנת המוזיקה הבריטית ג'וליוס מיינרד פמברטון והציע לה חוזה ניהולי לקריירה, באותה שנה דנה חתמה בפעם הראשונה על חוזה כאשר עד אותו הרגע דחתה הצעות רבות ואף את תוכנית הטלוויזיה "דה וויס" הופיעה מבלי לחתום על חוזה, יחד הם החלו להקליט את אלבומה השלישי מתוכו יצאו הסינגלים "רית'ם" ו"יו גוט מי סינגינג" שזכו להשמעות ברחבי אנגליה וביקורות מפרגנות מתחנת הרדיו BBC בהם הכריזו באחד מהראיונות שדנה צריכה לייצג את אנגליה באירוויזיון עם השיר "רית'ם".
ב־2021 הוציאה את הסינגל Rhythm.
אלבומים

ברבור (2013) בהפקתו של יוסי פיין
Wake Up‏ (2016)
הערות שוליים

↑  יובל אראל‏, ליליפוט בארץ הרשע, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 3 במאי 2016
↑  להקה צבאית בדקה 14:50
↑  בוגרי מחזור 2008 רימון בית הספר למוסיקה
↑  Rhythm
↑  אסף נבו, ‏דנה ליקוורניק - "Maybe", באתר ‏מאקו‏, 23 באפריל 2013
| כוכב נולד (2003–2012) |
| --- | --- | --- |
| מנחה | צביקה הדר |  |
| זוכים | נינט טייב • הראל מויאל • יהודה סעדו • ג'קו אייזנברג • בועז מעודה • ישראל בר-און • רוני דלומי • דיאנה גולבי • חגית יאסו • אור טרגן |  |
| מעפילי גמר אחרים | שירי מימון • שי גבסו • הראל סקעת • עדי כהן • מאיה רוטמן • מארינה מקסימיליאן בלומין • לי בירן • מיי פיינגולד • עידן עמדי • דוד לביא • אוהד שרגאי • איטן גרינברג |  |
| מתמודדים בולטים נוספים | כברה קסאי • אלון ליטבק • לירון לב • מיקה שדה • שירלי לילו • ליטל גבאי • מיכל רשף • הדר עוזרי • אסף אברבוך • ניצן קייקוב • אבי מאיר וענונו • עמרי רוטברד • מיכאל עינב • רועי ארז • נעמה שטרית • לבנת בן-חמו • עמיר חדד • מורן אהרוני • קנדוג • ענת אסתר חיטמן • דנה ליקוורניק • דניאל בן-חיים • חן אהרוני • מרים טוקאן • עדי אולמנסקי • אתי ביטון • איה זהבי פייגלין • לירן דנינו • עומר אדם • חובי סטאר • מורן מזוז • אדיר גץ • אבי בן אבו • אדר גולד • רוני גינוסר • נעמה כהן • תמר יהלומי |  |
| ערכים קשורים | טדי יזמות והפקות (חברת הפקה) |  |
| תוכנית אם, תוכניות בת ותוכנית המשך | לא נפסיק לשיר • נולד לרקוד • לא נפסיק לרקוד • בית ספר למוסיקה • הכוכב הבא |  |
| שופטים | צדי צרפתי • ריקי גל • פבלו רוזנברג • מרגלית צנעני • גל אוחובסקי • דנה אינטרנשיונל • מירי מסיקה • צביקה פיק • גידי גוב • יאיר ניצני • משה פרץ |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581528205171 
דנה ליקוורניק בהופעה
ז'אק וברטה ליפשיץ

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  אמדאו מודיליאני 
 תאריך יצירה:  1916 
 טכניקה וחומרים:  קנבס, צבע שמן 
 ממדים בס"מ
 רוחב:  54.3 ס"מ 
 גובה:  81.3 ס"מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  1926.221 (מכון האמנות של שיקגו) 
 מיקום:  מכון האמנות של שיקגו
 
ז'אק וברטה ליפשיץ הוא ציור שמן על בד משנת 1916 מאת אמדיאו מודיליאני. הוא מתאר את חברו של מודיליאני, הפסל ז'אק ליפשיץ, עומד לצד אשתו היושבת ברטה.
מודיליאני וליפשיץ עברו שניהם לצרפת בגיל צעיר, היו ממוצא יהודי, והפכו לידידים קרובים שפעלו באותם חוגים אמנותיים בפריז. על אף הדמיון ביניהם, היו הבדלים משמעותיים: ליפשיץ גילם חריצות אמנותית, בעוד שמודיליאני נמשך לחיי הבוהמה ולפזרנות.
לפני שצייר את ''ז'אק וברטה ליפשיץ'', הכין מודיליאני סדרת רישומים מקדימים, שמתוכם שרדו חמישה: שניים של ליפשיץ, שניים של ברטה, ואחד שבו שניהם בתנוחה הסופית של הציור ליפשיץ תיאר את התפתחות הציור שנים מאוחר יותר:
בשנת 1916, לאחר שחתמתי על חוזה עם לאון רוזנברג, היה לי מעט כסף. בנוסף, הייתי נשוי טרי, ואשתי ואני החלטנו לבקש ממודיליאני לצייר את דיוקננו. "התעריף שלי הוא עשרה פרנק למפגש וקצת אלכוהול, אתה יודע", ענה כאשר פניתי אליו. הוא הגיע למחרת ועשה רישומים רבים בזה אחר זה, במהירות ובדיוק מרשימים. ... לבסוף הוחלט על תנוחה – תנוחה שהושפעה מתצלום החתונה שלנו.
ביום שלמחרת, בשעה אחת בצהריים, הגיע מודיליאני עם בד ישן וקופסת צבעים, והתחלנו לדגמן. אני רואה אותו בבירור גם כעת – יושב מול בד הציור שהניח על כיסא, עובד בשקט, ומדי פעם עוצר ללגום אלכוהול מהבקבוק שעמד לידו. ... בסוף היום אמר "ובכן נראב שזה גמור"
ליפשיץ חש אי נוחות לקבל את הציור תמורת עשרה פרנק בלבד, ולכן ניסה לעכב את מסירתו כדי שמודיליאני ימשיך לעבוד עליו. "אתה יודע", אמרתי, "פסלים אוהבים יותר חומריות." "ובכן", ענה, "אם אתה רוצה שאקלקל אותו, אני יכול להמשיך." "כנראה הזמן הארוך ביותר שהוא עבד אי פעם על ציור אחד".
אמדיאו מודיליאני. חתן וכלה, 1915. נושאי הדיוקן הכפול הנוסף של מודיליאני נראים כ"בובות אופי", ואילו ז'אק ליפשיץ ואשתו "הופכים לבני אדם".
ז'אק וברטה ליפשיץ הוא אחד משני הדיוקנאות הכפולים היחידים שצייר מודיליאני, ונודע בזכות המחקר המורכב והחידתי שלו בנוגע לניגודים שבין אישיותם של המוצגים. ליפשיץ מוצג עם אשתו ברטה קיטרוסר, משוררת רוסייה, בדירתם הפריזאית, אשר הייתה בעבר ביתו של הפסל קונסטנטין ברנקושי. השניים מוצבים מול רקע ארכיטקטוני מופשט, כאשר ליפשיץ לבוש בהידור, ועומד בנונשלנטיות עם ידו על כתפה של ברטה. הבעות הפנים המזכירות מסכות הובילו לפרשנויות שונות.
ביוגרף מודיליאני, ורנר שמלנבאך, השווה בין ''ז'אק וברטה ליפשיץ'' לבין ''כלה וחתן'' משנת 1915, וציין כי חלה התפתחות מציור פורמלי של "טיפוסים" להבנה מעמיקה יותר של אופי אינדיבידואלי.
לאחר מותו של מודיליאני בשנת 1920, ליפשיץ יצר את מסכת המוות שלו, והכין שנים-עשר יציקות גבס עבור חבריו ומשפחתו של האמן. זמן קצר לאחר מכן, החליף ליפשיץ את הציור עם סוחר אמנות בתמורה להחזרת פסלים ש"לא חשבתי עוד שהם מייצגים אותי." הציור נרכש בשנת 1922, ונכנס לאוסף מכון האמנות של שיקגו בשנת 1926 במסגרת אוסף הזיכרון של הלן בירץ' בארטלט.
הערות שוליים

1 2 3  Neal Benezra, Modigliani, A Study in Irony: Modigliani's "Jacques and Berthe Lipchitz", Art Institute of Chicago Museum Studies 12, 1986, עמ' 189–199 doi: 10.2307/4115941
↑  Jacques and Berthe Lipchitz, 1916, נבדק ב-2025-03-14
↑  A Study in Irony: Modigliani's Jacques and Berthe Lipchitz
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 00076226
היפוליט וולברג

| --- | --- |

 לידה:  8 במאי 1844 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 באוקטובר 1901 (בגיל 57) ויסבאדן 
 מדינה:  פולין הקונגרסאית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 השכלה:  Gymnasium in Warsaw 
 בן או בת זוג:  Ludwika Wawelberg 
 
היפוליט וולברג (בפולנית: Hipolit Wawelberg 5 באוגוסט 1844 - 20 באוקטובר 1901) היה בנקאי יהודי-פולני, ממשפחת הבנקאות וולברג. הוא היה פטריוט פולני ופילנתרופ.
ביוגרפיה

היפוליט נולד בוורשה למשפחת הבנקאים וולברג, וסיים את לימודיו במכון לאגרונומיה. בצעירותו התערב במרד ינואר, אבל אביו - צבי הירש וולברג, שיסד את עסקי הבנקאות המשפחתיים - התערב ושלח אותו לברלין, כדי ללמוד באקדמיה המסחרית, ובהמשך, אחרי נישואיו ללודוויקה ברסון, בתו של התעשיין היהודי מאיר ברסון, נשלח לסנקט פטרבורג כדי להשיק שם סניף של הבנק. וולברג הצליח והפך לאחד האנשים העשירים בפולין.
עד שנת 1900, וולברג עמד בראש בנק וולברג והחזיק בתואר אזרח מכובד של סנט פטרסבורג, שנחשב כמו תואר אצולה ועבר בירושה. הוא גם היה חבר בוועד המנהל של בנק המסחר של ורשה, משרד הכספים של האגודה היהודית בסנט פטרסבורג, חבר נכבד בחברה החינוכית היהודית ועוד. הוא נודע בתמיכתו בדו-קיום ובסיועו להפצת יצירותיהם של סופרים נודעים, ובהם זוכה פרס נובל לספרות הנריק סנקביץ', אדם מיצקביץ' ועוד.
וולברג היה שותף להקמת מוזיאון התעשייה והחקלאות (אנ'). בשנת 1895 וולברג ייסד את בית הספר המכני-טכני בוורשה, שהפך לימים למכון הפוליטכני של ורשה, יחד עם חברו וגיסו סטניסלב רוטוואנד (Cтанислав Ротванд). הוא תרם לנושאים רבים, ובהם מחנה קיץ שבו החל יאנוש קורצ'אק את עבודתו החינוכית, קרן למחקר היסטורי יהודי באוניברסיטת לבוב, וכמו כן תרם סכומי כסף גדולים לנפגעי גל הפוגרומים ברוסיה בשנות ה-80 של המאה ה-19. גם במאה ה-21 נערכים בורשה אירועים להנצחתו.
וולברג נפטר באוקטובר 1901, ונטמן בבית הקברות היהודי בוורשה.
הערות שוליים

1 2  The YIVO Encyclopedia of Jews in Eastern Europe, encyclopedia.yivo.org
1 2 3  Wawelberg Hipolit, sztetl
↑  Wawelbergowie: pamięć w przestrzeni miasta – warsztaty muralowe dla dorosłych | Muzeum Historii Żydów Polskich POLIN w Warszawie, polin.pl (בפולנית)
↑  Warszawa-murale pokaże Ci najciekawsze murale w mieście. Witold Górczyński, ‏2017-05-21 (ב־)
↑  Wirtualny Cmentarz, cemetery.jewish.org.pl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810578631305606  VIAF: 306408809   WorldCat (עם VIAF): 306408809
אנדי בורוויץ

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1958 (בן 67) שייקר הייטס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  הרווארד קולג'  תיכון שייקר הייטס 
 בן או בת זוג:  Olivia Gentile (2008–?) 
 http://www.newyorker.com/contributors/andy-borowitz
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדי בורוויץ (באנגלית: Andy Borowitz; נולד ב-4 בינואר 1958) הוא סופר, קומיקאי, סאטיריקן ושחקן אמריקאי. בורוויץ הוא סופר שספריו הגיעו לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס וזכה בפרס הראשון להומור מטעם מועדון העיתונות הלאומי. הוא ידוע כיוצר הסיטקום של רשת NBC הנסיך המדליק מבל אייר וככותב הטור הסאטירי The Borowitz Report.
ביוגרפיה

בורוויץ נולד למשפחה יהודית רפורמית מעט מסורתית בשייקר הייטס, אוהיו. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון שייקר הייטס.
בשנת 1980, סיים את לימודיו בהצטיינות יתרה בהרווארד קולג', שם התגורר בבית אדמס ושימש כנשיא כתב העת הסאטירי The Harvard Lampoon. בנוסף, כתב עבור להקת התיאטרון Hasty Pudding Theatricals. במסגרת לימודיו, למד אצל המחזאי ויליאם אלפרד וכתב את עבודת הגמר שלו על קומדיות הרסטורציה.
קריירה > הוליווד

לאחר סיום לימודיו בהרווארד, עבר בורוויץ ללוס אנג'לס כדי לעבוד עבור המפיק באד יורקין בחברת Tandem Productions, שהקים יחד עם נורמן ליר. בין השנים 1982–1983 כתב לתוכנית הטלוויזיה Square Pegs, בכיכובה של שרה ג'סיקה פארקר. בין השנים 1983–1984 כתב לתוכנית עובדות החיים, והמשיך לכתוב לתוכניות טלוויזיה נוספות במהלך שנות ה-80.
במהלך נישואיו לתסריטאית והמפיקה סוזן בורוויץ, יצרו השניים יחד את הנסיך המדליק מבל אייר, ששודרה במשך שישה עונות ב-NBC והייתה קרש הקפיצה לקריירת המשחק של ויל סמית'. הסדרה זכתה בפרס ה-NAACP לסדרה הקומית הטובה ביותר בשנת 1993.
בשנת 1998, היה בורוויץ שותף להפקת הסרט פלזנטוויל, בכיכובם של ריס וית'רספון, טובי מגווייר, ויליאם ה. מייסי, ג'ואן אלן וג'ף דניאלס. הסרט היה מועמד לשלושה פרסי אוסקר, כולל עיצוב התפאורה הטוב ביותר, עיצוב התלבושות הטוב ביותר, והמוזיקה המקורית הטובה ביותר.
בשנת 2004 הופיע בורוויץ בסרטו של וודי אלן מלינדה ומלינדה ובסרט מארי וברוס בכיכובם של ג'וליאן מור ומתיו ברודריק. בשנת 2007 השתתף בסרט התיעודי Fired!.
קריירה > סאטירה פוליטית

בסוף שנות ה-90, החל בורוויץ לשלוח פרודיות חדשותיות במייל לחבריו. בשנת 2001, ייסד את האתר The Borowitz Report, בו פרסם מדי יום סאטירה אקטואלית בת 250 מילים. האתר זכה לפופולריות רבה ותשומת לב ציבורית, ובשנת 2003 הקדיש לו הוול סטריט ג'ורנל כתבה בעמוד הראשי. בשנת 2005 החל להתפרסם הטור שלו בסינדיקציה בעשרות עיתונים, ובהם לוס אנג'לס טיימס, דה סאטלס טיים ופילדלפיה אינקוויירר. בנוסף, הפך לאחת הפינות הוותיקות באתר ניוזוויק.
בורוויץ שימש כפרשן בתוכניות הרדיו של NPR Weekend Edition Sunday ו-Wait Wait… Don’t Tell Me!, וכן היה תורם קבוע לעיתון ההומוריסטי Funny Times. בשנת 2007 החל לכתוב לפינגטון פוסט, והפוסטים שלו הפכו לאחד המדורים הפופולריים ביותר באתר. בשנת 2008, במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית, כינה אותו האתר The Daily Beast "מלך הסאטירה של אמריקה".
בשנת 2009 החל The Borowitz Report להפעיל חשבון טוויטר, ובשנת 2011 הוא נבחר על ידי מגזין טיים כחשבון הטוויטר הפופולרי ביותר בעולם. בהמשך, הפסיק את פעילותו בטוויטר.
קריירה > קריירה בטלוויזיה

בשנת 2002 הצטרף לצוות התוכנית American Morning של CNN והופיע בה שלוש פעמים בשבוע. בשנת 2004, סיקר את הוועידה הדמוקרטית הלאומית יחד עם הקומיקאי לואיס בלאק מהדיילי שואו. הוא הופיע בתוכניות נוספות, ובהן Countdown with Keith Olbermann, Best Week Ever של VH1 ו-Live at Gotham של קומדי סנטרל.
קריירה > סטנדאפ

לאור הצלחתו ככותב ופרשן, החל בורוויץ לעסוק גם בסטנדאפ, והופיע במועדוני קומדיה מובילים כמו Carolines on Broadway, שם הוא הנחה מופע חודשי בשם Next Week’s News. הקומיקאים איימי סדאריס וסוזי אסמן השתתפו לעיתים בהופעותיו.
בין השנים 2004–2007, הופיע בפסטיבל הקומדיה באספן, קולורדו. הוא הופיע גם בפסטיבל Bumbershoot  בסיאטל ובפסטיבל הקומדיה של ניו יורק, לצד דניס לירי, ביל מאהר ושרה סילברמן.
בשנת 2011, הופיע במסגרת Summerstage בסנטרל פארק מול קהל של כ-5,000 איש, וקבע שיא נוכחות חדש לאירועי Spoken Word במתחם.
פרסים

1992 – פרס NAACP Image עבור הנסיך המדליק מבל אייר
2001 ו-2005 – פיינליסט לפרס ת'רבר להומור אמריקאי
2002 – נכנס למועדון הנזירים של ניו יורק
2004 – פרס מועדון העיתונות הלאומי להומור
קישורים נוספים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
אנדי בורוויץ, ברשת החברתית פייסבוק
אנדי בורוויץ, ברשת החברתית אקס (טוויטר)
אנדי בורוויץ, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
אנדי בורוויץ, באתר AllMovie (באנגלית)
אנדי בורוויץ, במסד הנתונים הקולנועיים KinoPoisk (ברוסית)
הערות שוליים

↑  Current Biography Yearbook 2007. H. W. Wilson Co. 2007. p. 80.
↑  Lambert, Craig (במאי–ביוני 2009). "April Fool Every Day". Harvard Magazine. ארכיון מ-28 במרץ 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Notable former writers for Harvard Lampoon". Boston.com.
↑  "The Fresh Prince of Bel Air: Cast and Crew". Internet Movie Database. נבדק ב-24 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Farhi, Paul (23 בנובמבר 2011). "Political satirist Andy Borowitz says he can't resist poking fun at GOP field". Washington Post. נבדק ב-12 בינואר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lambert, Craig (במאי 2009). "April Fool Every Day". Harvard Magazine. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lepore, Jill (26 בינואר 2015). "The Cobweb". The New Yorker. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Bumbershoot: History – 2007". אורכב מ-המקור ב-26 בינואר 2015. נבדק ב-24 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810548590905606  GND: 1017497249  ISNI: 0000 0000 2001 3942  LCCN: n00094714  NTA: 338107746  SUDOC: 188847642  VIAF: 75087649   WorldCat (עם VIAF): 75087649
עידן ארץ

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1995 (בן 29) ראשון לציון, ישראל 
 שם לידה:  עידן הולשטיין 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  גלובס 
 בת זוג:  ליאור שפירא
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  idan.holstein
 טוויטר (X):  @Idaneretz
 
עידן ארץ (נולד ב-2 באפריל 1995) הוא פובליציסט, פעיל חברתי, עיתונאי ובלוגר כלכלי ישראלי, אשר עובד כעיתונאי בעיתון גלובס.