stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וסת האונס
מדיני הוסת > קפיצות לבד

כאמור, בראשונים נחלקו האם יש לחשוש אף לקפיצות לבד, או לא. זאת אומרת אישה שקפצה וראתה דם, ולאחר זמן קפצה שנית וראתה דם שנית, וכן בפעם השלישית, כאשר הקפיצות נעשו בתאריכים שונים, לדעת חלק מהראשונים בפעם הבאה שתקפוץ צריכה לפרוש מבעלה כדין שאר הוסתות, מחשש שתראה דם. יש שכתבו שכל זמן שהקפיצות לא נעשות באותו תאריך אין חיוב פרישה לקפיצות לבד.
להלכה פסק ה'טור' כדעת רש"י: ”במעשה כיצד כגון שקפצה ג' פעמים וראתה חוששת לכל פעם שתקפוץ” (טור יורה דעה קפט).
רבי יוסף קארו בבית יוסף תמה על פסק זה, מכיוון שהוא נגד דעת רוב הראשונים, ובעקבות זאת בספרו השולחן ערוך פסק שאין לחוש לוסת הקפיצות כל זמן שהקפיצות אינן בימים קבועים:
כל וסת שנקבע מחמת אונס, (כגון שקפצה וראתה), אפילו ראתה בו כמה פעמים, (אם לא קבעה אותן לימים), אינו וסת, שמפני האונס ראתה
הרמ"א, מכל מקום, הגיה על דברי השולחן ערוך וכתב בשם הגהות מיימוניות: ”ומכל מקום חוששת לו כמו לוסת שאינו קבוע”. באחרונים ישנו דיון האם אף השולחן ערוך מסכים לדבר, ואף לדעתו יש לחוש לוסת זו או לא.
מדיני הוסת > וסת מורכב

'וסת מורכב' הוא כינוי ל'וסת האונס' כאשר היא נקבעת יחד עם וסת החודש או וסת ההפלגה. כך למשל, אשה שקפצה ואז ראתה דם בשלושה ראשי חודשים רצופים, קבעה לה וסת לקפיצות בראשי חדשים, ובראש החודש שלאחר מכן (הרביעי) תיאסר רק אם תקפוץ, אך כל שאר הימים אם תקפוץ אינה צריכה לחוש שמא תראה דם, וכן בראש חודש עצמו כל זמן שלא קפצה אינה צריכה לחשוש.
בתלמוד ישנן שתי מסורות חלוקות באשר למהלך הסוגיא, כאשר לדעת האחת אם ביום שלפני ראש החודש השלישי קפצה ולמחרת בראש חודש ראתה בלי לקפוץ שוב הקפיצה של אתמול גרמה לראיית יום המחרת, ואילו לדעת השנייה אין קשר בין השתיים. אמנם ישנן גרסאות אחרות בגמרא שם, שעל פיהן יש שכתבו שאין כלל מחלוקת בין שתי האופציות.
יש שכתבו שאם בראש חודש הרביעי תראה בלא שתקפוץ, התברר למפרע שקבעה וסת לראש חודש בלבד, ולא לוסת המורכב. ואסורה מעתה כל ראש חודש אף בלא קפיצה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת נידה, דף י"א, עמוד א'.
↑  על פי הבנת הראשונים.
↑  חוות דעת, ועוד
↑  ספר חוות דעת סימן קפט.
| נידה |
| --- | --- | --- |
| סוגי ראיות ודמים | נידה • זבה קטנה-שומרת יום כנגד יום • זבה גדולה - שבעה נקיים • כתם (נידה) • הרגשת נידה • דם בתולים • דם חימוד • דם קישוי • דם טוהר |  |
| דיני הוסתות | פרישה סמוך לווסת • וסת קבוע • וסת שאינו קבוע • עונה בינונית • וסת ההפלגה • וסת החודש • וסת השבוע • וסת השעות • וסת הדילוג • וסת הגוף • וסת הסירוג • וסת האונס • רואה מחמת תשמיש • ימי המבוכה |  |
| דיני הנידה | איסור משכב עם נידה • הרחקות הנידה • בועל נידה |  |
| פרישה סמוך לווסת | עונת אור זרוע • עונת חוות דעת • עונת אבי עזרי |  |
| טהרת הנידה | בדיקת עד • הפסק טהרה • מוך דחוק • שבעה נקיים • ליל טבילה • חפיפה לפני טבילה • טבילה • סתירת שבעה נקיים • פולטת שכבת זרע • חומרא דרבי זירא |  |
| שונות | חופת נידה • מסולקת דמים • עד בדיקה • מסכת נידה • ברייתא דמסכת נדה • בודקת טהרה |  |
וישנו

| --- | --- |

 תפקיד:  משמר הבריאה
 תרבות:  הינדואיזם 
 אלים מקבילים:  Sriman, Narayana 
 בן או בת זוג:  לקשמי 
 צאצאים:  קמאדווה, Valli, Devasena, אייאפן, Mangala 
 
האל וישנו
וִישְׁנוּ (בהינדי: विष्‍णु) הוא אחד משלושת האלים "טרימורטי" החשובים ביותר בהינדואיזם, יחד עם ברהמה ושיווה. משמעות השם היא "הנצחי", והוא נודע בתפקידו כמשמר הבריאה בהתגשמויותיו כאווטארים כגון קרישנה וראמה. זוגתו של וישנו היא שריי או לקשמי, אלת השפע והפרנסה. הוא אחת ההתגלויות של ברהמן העליון.
חסידי וישנו מאמינים כי הוא התגשם פעמים רבות בעולם, בכל פעם שהרשע מתגבר ויש צורך בעזרתו. אמונה זו מונצחת בבהגאוואד גיטה בדברי קרישנה: "להגנת הטוב, לתבוסת הרשע ולכינון הצדק אני בא פעם בעידן" (בגוואד גיטה, פרק 4, פסוק 8).
הקבלה ליהדות

ישנן טענות בנוגע לקשר היסטורי-רעיוני בין המיתולוגיה ההינדואית לבין היהדות. על פי אמונה זו, קיים דמיון רעיוני (ואף מצלולי) בין הדמויות ברהמן ושריי לבין הדמויות של אברהם אבינו ואשתו שרה אימנו ובשמה הקודם שריי (אברהם-ברהמן, שרה - שריי).
דמותו של וישנו

וישנו הוא בעל גון עור כחול כהה או שחור. כפות ידיו ורגליו הן תמיד בצבע אדמדם. בארבע זרועותיו הוא אוחז בארבעה חפצים: קונכיית נשיפה, פרח לוטוס, אלת קרב והסודארשן-צ'קרה, גלגל האש שהוא הנשק העיקרי שלו. השניים הראשונים מיועדים לכבוד הצדיקים בעוד שני כלי הנשק הם עבור הרשעים. הוא רוכב על גארוּדה, נשר מיתולוגי (המופיע בסמל תאילנד). בחלק ניכר מהציורים מציגים אותו נח על נחש או על האוקיינוס, המסמלים שניהם את אי-הסדר.
מהתבוננות בחלקים מסוימים בוודות ניתן לפסוק כי וישנו שונה משאר האלים. הוא המקור לכלל הבריאה, ואילו ה"אלים", הדווים, הם נבראים המשרתים את וישנו לצורכי העולם החומרי. במקורות מסוימים מושווים האלים לזרועותיו של וישנו. אפשר, על פי תפיסה זו, להגדיר את וישנו כאלוהים המונותיאיסטי ואת האלים כמלאכים.
על פי הוודות, וישנו הוא המקור לברהמן, להוויה המופשטת של האלוהות. על פי תפיסה זו וישנו הוא הברהמן העליון או הבהגוואן. התפיסה הרואה כך את וישנו קרויה "וישנויזם". לעומתה, ישנה תפיסה המפרשת את הוודות כך שדווקא ההוויה המופשטת היא העליונה וכי וישנו, לצד שאר האלים, הם התגלמות צורנית נחותה שלה.
התגלויותיו של וישנו

משכנו של וישנו הוא בממלכה הרוחנית הנצחית, הוויקונטהא. על ממלכה זו נאמר כי היא מהווה את הרוב מבין כלל היש. הוויקונטהא כולל אין סוף כוכבים ועולמות, אחד עבור כל התגלות אוותארה של וישנו. על מנת לברוא את הבריאה החומרית מתגלה וישנו בפינה של הבריאה כדמות עצומה בשם מהא-וישנו ("הוישנו הגדול"). מהא וישנו שרוע לו בשנתו ותוך כדי כך כאשר הוא נושף מתרחבים מתוכו אין ספור היקומים החומריים. כאשר הוא שואף הם מתכנסים לתוכו חזרה וזהו החורבן.
בתוך כל אחד מהיקומים הללו מתגלה וישנו כגרבודקשאי-וישנו ("וישנו של מי השפיר") ומשתרע על ים הגרבודקהא ("מי השפיר") הממלא את היקום. אונו הנשגב של וישנו מתגלה כנחש בעל אלפי ראשים אשר מלופף סביב עצמו ומשמש לגרבודקשאי-וישנו כמיטה בעוד ראשיו מסוככים עליו. לאקשמי עצמה מתגלה גם היא לצידו של וישנו ומעסה את רגליו. מטבורו של גרבודקשאי-וישנו צומח פרח לוטוס אשר תפרחתו היא הכוכבים השונים ביקום. בתוכו מתגלה ברהמא, האל היוצר, והוא מופקד על ליצור את היקום מחומר הגלם שיצר וישנו.
לאחר שנברא היקום מתגלה וישנו פעם נוספת כקשירודקשאי-וישנו על כוכב בעל ים חלב וזוהי התגלותו לצורך קיום העולם.
האווטארות של וישנו

וישנו מופיע גם באווטארים, התגלמויותיו עלי אדמות:
מַצְיָה (דג): גרר את הספינה שבנה מָאנוּ (המקביל ההינדית לאדם הראשון) יחד עם שבעת החכמים בעת המבול הגדול לחוף מבטחים בעזרת קרנו ובכך הציל את האנושות.
קוּרְמָה (הצב): בזמן המלחמה בין האלים (דֶוָוס) לאסוּרָאס, ביקשו האלים לחבוץ את ים החלב כדי להכין את משקה האלמוות. הם הציבו הר על האוקיינוס, ליפפו סביבו נחש, וסובבו את ההר כדי לחבוץ את הים. אלא שההר הלך ושקע; כדי להחזיקו במקום וישנו הפך לצב והניח את ההר על גבו. בגרסה אחרת, לפיה חוגגים את הקומבה מלה, הפך וישנו את עצמו לבחורה ואיפשר לברהמה לנוס עם הכד. בגרסה שלישית, כאשר האוקיינוס נחבץ, עלתה ממנו לאקשמי.
וָרָהָה (חזיר הבר): נשלח כדי לחלץ את האדמה מידיו של השד הִירַנְיָיקְשָה שחטף אותה ולקח אותה איתו לתחתית האוקיינוס. הוא ניצח בתום קרב בן אלף שנים.
נָרָסִימְהָה (איש-אריה): הִירַנְיָיקָשִיפּוּ, אחיו של הירנייקשה, גמר אומר לנקום את מות אחיו. הוא צבר במדיטציה כוח (טָפָּס) רב כל כך עד שאיים על יציבות העולם. כדי לפייסו הבטיח לו ברהמה שלעולם לא ימות, לא בידי אל, אדם או חיה, לא ביום ולא בלילה, לא בבית ולא מחוץ לבית. הירנייקשיפו מנסה להרוג את בנו פְּרָהלָדָה, חסיד של וישנו; בתגובה וישנו מתגלם בדמות איש-אריה  בשעת דמדומים, והורג אותו על מפתן הארמון  כשהוא מחזיק אותו בידיו .
וָמָנָה (הגמד): הפעם מטריד את שלוות האלים השד בָּאלִי, שמקריב קורבנות גדולים כדי להפוך לשליט העולם. בעודו עסוק בהכנות לקורבן הסופי, מופיע לפניו וישנו בדמות ברהמין גמד. הגמד מבקש ממנו שטח ארץ שיוכל לכסות בשלושה צעדים. באלי מגחך למשמע הבקשה, אך נענה לה בכל זאת; אז הופך הגמד לאל וישנו, וזה מכסה בצעדיו את הארץ, את החלל ואת השמיים.
פָּרָשוּרָאמָה ((פאראשו משמעותו גרזן), כלומר ראמה נושא הגרזן): טבח בקְשָטְרִיָיה (מעמד הלוחמים). מסמל את המתח בין הברהמינים לקשטרייה.
ראמה, גיבור האפוס הקלאסי ראמאיינה.
קרישנה שפרט להיותו אווטאר הוא גם אל בעצמו.
בָּלָרָאמָה (איש חזק): אחיו של קרישנה.
קָלְקִי: מעין משיח העתיד לבוא. יבוא בתום העידן (יוּגָה) הנוכחי, רכוב על סוס לבן ובידו חרב בוערת, כדי להחריב את העולם. בחלק מהגרסאות הוא סוס בעצמו.
בעקבות השפעתה של תורת הבודהיזם על ההינדואיזם מחליף לפעמים הבודהה את בלראמה כהתגלמות התשיעית של וישנו.
הפולחן של וישנו

חסידיו העיקריים של וישנו הם הוישנוים, אם כי הינדים רבים סוגדים לו כאחד האלים. סמלם של חסידי וישנו הוא שני פסים אנכיים המסומנים בחימר או אפר קדוש על המצח כשהם מחוברים בתחתיתם בחלק העליון של האף. לעיתים מסמנים אף פס אדום בחינה בין שני הפסים. שני הפסים מסמלים את כפות רגליו של וישנו ואילו הפס האדום מסמל את לקשמי.
מאמינים מסוימים של וישנו עובדים אותו באמצעות שליגרמה, אבן שחורה המצויה למרגלות ההימלאיה המהווה התגלות של וישנו. לעיתים אף דמויות של וישנו המוצבות במקדש נחצבות מאבן זו.
צמח הקשור בצורה הדוקה לווישנו הוא צמח הטולסי ("בזיל קדוש"), צמח מרפא הנחשב לאהוב ביותר על ידי וישנו. עליו של הצמח מוצעים לאל כעיטורים לרגליו או מושחלים לזר המונח על צווארו. מענפיו של הצמח מכינים חרוזים המושחלים למחרוזות תפילה.
בתרבות

האסטרואיד 4034 Vishnu (אנ') שהתגלה ב-1986 על ידי אלינור הלין נקרא ב-2011 על שמו. האסטרואיד הוא גוף קרוב ארץ ונחשב עם פוטנציאל להתקרבות העלולה לסכן את כדור הארץ.
וישנו מופיע בסרט הקצר "צוות העל של סנג'אי" של Walt Disney Pictures ו-Pixar Animation Studios.
הערות שוליים

↑  "(4034) Vishnu = ‏ 1986 PA". Minor Planet Center. נבדק ב-24 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| הינדואיזם ומיתולוגיה הינדואית |
| --- | --- | --- |
| טרימורטי (האלים הראשיים) | הבורא: ברהמה • המגן והמשמר: וישנו • ההורס והבורא-מחדש: שיווה |  |
| אלים נוספים | אינדרה • גאיטרי • גנש • דנוונטרי • הנומאן • לקשמי • סראסווטי  • פרוואטי • קאלי • קרישנה • ראמה • שאקטי |  |
| כתבים | אופנישדות • בהגווד גיטא • ודות (ריג • סמא • יג'ור • אטרווה) • מהאבהארטה • ראמאיאנה • פוראנות |  |
| מושגים בהינדואיזם | מנטרה (אום • הרא קרישנה) • אטמן • ארבע הווארנות • ברהמן • יוגה • פוג'ה • פרה קדושה • ודאנטה • סמסרה • מוקשה |  |
| חגים ומועדים | דיוואלי • הולי • מהא שיוורטרי • קומבה מלה |  |
| קטגוריות | אלים הינדואים • הינדואיזם • מיתולוגיה הודית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416149605171  GND: 118769529  ISNI: 0000 0003 7457 8668  LCCN: n2018242971  LNB: 000224059  NKC: jo2016908728  VIAF: 72189930   WorldCat (עם VIAF): 72189930
הרברט בנטוויץ'

ערך זה עוסק במשפטן יהודי בריטי ופעיל ציוני. אם התכוונתם לנכדו, חוקר האיידס הישראלי, ראו .
| --- | --- |

הרברט בנטוויץ'
 לידה:  11 במאי 1856 Whitechapel District, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 ביוני 1932 (בגיל 76) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 
הרברט בנטוויץ' עם משלחת "המכבים" בעת ביקורם בירושלים, פסח 1897 (בין המצולמים: ישראל זנגוויל, חמדה בן-יהודה, דוד יודילוביץ).
מצבתו של בנטוויץ' בחלקת המשפחה בהר הצופים
הרברט (צבי) בנטוויץ' (Herbert Bentwich;‏ 11 במאי 1856 – 25 ביוני 1932) היה משפטן יהודי-בריטי ופעיל ציוני, יועצה המשפטי של התנועה הציונית בשנותיה הראשונות.
קורות חיים

בנטוויץ' נולד בשכונת וייטצ'אפל (Whitechapel) שברובע טאוור האמלטס של העיר לונדון באנגליה למשפחה יהודית שהיגרה ללונדון באמצע המאה ה-19 מהעיר פוזנן שבפולין, בנם של מתתיהו מארקס בנטוויץ (בן-טוב-איש) ורוזה לבית לוי.
בצעירותו למד משפטים באוניברסיטת לונדון, ולאחר מכן פתח בקריירה משפטית מזהירה. התמחה בדיני קניין רוחני וזכויות יוצרים, ובמשך עשרים וחמש שנה ערך את כתב-העת המשפטי החשוב "כתב העת למשפטים" (Law Journal). נחשב לאחד מעורכי הדין המפורסמים באנגליה.
היה מראשוני חובבי ציון באנגליה. לראשונה נתוודע לרעיון יישוב ארץ ישראל בעת שעבד בשירות משה מונטיפיורי. היה ממייסדי הפדרציה הציונית האנגלית, ובמשך זמן מה כיהן כסגן היושב-ראש שלה. נמנה עם ידידיו הקרובים של חיים ויצמן. בביתו התארחו ישראל זנגוויל ותיאודור הרצל. הרצל היה בין הדוחפים בו לבקר בארץ ישראל. בנטוויץ' היה עורך הדין שטיפל בהקמה ורישום של החברות אוצר התיישבות היהודים ובנק אנגלו-פלשתינה בלונדון עבור התנועה הציונית.
בנטוויץ' ארגן ביקור של משלחת מטעם האגודה הספרותית 'המכבים' שכלל את ישראל זנגוויל בארץ ישראל באביב 1897. הקבוצה פעלה בעידודו של הרצל, ושמה לה למטרה לחקור ולתור את ארץ ישראל. הוא עמד בראש מסדר המכבים הקדמונים אשר בשנת 1911 רכש קרקעות באזור גזר במטרה להקים את היישוב האנגלו-יהודי הראשון בארץ. בנטוויץ' עצמו החליף את גיסו סולומון ג'וזף סולומון כנשיא המסדר.
בביקוריו בארץ ישראל נמשך בנטוויץ' לנופיה, ובמיוחד חיבב את נופי הכרמל, ועם שובו לאנגליה כינה את אחוזת הקיץ של משפחתו בעיר קנט בשם "חצר כרמל" (Carmelcourt). גם לאחת מבנותיו קרא בשם כרמל.
בין השנים 1916–1918 היה חבר המועצה הציונית המדינית שהוקמה בלונדון ביוזמתו של חיים ויצמן. בשיא פעילותו הציונית שימש עורך דינה של התנועה הציונית, ובמסגרת תפקידו היה בין מנסחי הצהרת בלפור.
בשנות העשרים ביקר בארץ כמה פעמים ותכנן להקים וילה גדולה ומפוארת בסגנון אוריינטליסטי בהר הצופים, בתכנונו של חתנו האדריכל אליעזר ילין (תוכנית שלא יצאה לפועל). בשנת 1929 הגשים בנטוויץ' את החזון הציוני הפרטי ועלה ארצה. התגורר באחוזת לנגה בזכרון יעקב, שהקימה בתו ניטה, וכן בביתו בשכונת רחביה בירושלים. כעבור שלוש שנים, בשנת 1932, נפטר, ונקבר באחוזת הקבר של משפחת בנטוויץ' בגן הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש טבצ'ניק, סמוך לקמפוס האוניברסיטה העברית בהר הצופים.
ראו גם

בית הקברות של משפחת בנטוויץ'
לקריאה נוספת

דנצ'ו ארנון, רק בירושלים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989 (האגדה לבית בנטוויץ').
Herbert Bentwich, the Pilgrim father / by Margery and Norman Bentwich, Jerusalem: Hozaah ivrith, 1940 (5700)..
Davis, Hadassah, Dreams and their Consequences: A Memoir of the Bentwich Family .... 1880-1922 Pafnuty Press, 2003
הערות שוליים

↑  דניאל יעקבזון, עורך דינו של הרצל, באתר הארץ, 22 ביולי 2001
↑  שיירת המכביים בירושלים, הצבי, 30 באפריל 1897
↑  לא להתבלבל עם אגודת 'המכבים' שפעלה במקביל באנגליה אולם לא הייתה אגודה ציונית
↑  דוד קרויאנקר, גם הם היו חלוצים, באתר הארץ, 18 באפריל 2006
↑  יאיר שלג, הג'וינט לא שכח את שליחיו, באתר הארץ, 12 ביולי 2001
↑   עופר אדרת, האישה שסירבה לגור בתל אביב ונאבקה על מקומן של נשים בזירה הציבורית, באתר הארץ, 9 במרץ 2016
↑   יוסי ביילין, נבואת יום הדין של ארי שביט, באתר הארץ, 22 בינואר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258539405171  ISNI: 0000 0000 7106 1602  LCCN: no2009154529  VIAF: 97668650   WorldCat (עם VIAF): 97668650 
בית הקברות של משפחת בנטוויץ' בהר הצופים
וילם ואן ריין

| --- | --- |

 לידה:  29 בדצמבר 1915 הולנד האג, הולנד
 פטירה:  20 באוקטובר 1997 (בגיל 81) הולנד האג, הולנד
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 השתייכות:   צבא הולנד
 תקופת הפעילות:  1939–1973 (כ־34 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד בריגדת השריון ה-43 יושב ראש מטה ההגנה המאוחד
 
וילם ואן ריין (בהולנדית: Willem van Rijn; ‏29 בדצמבר 1915 – 20 באוקטובר 1997) היה גנרל הולנדי אשר שימש כיושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל) בין 1972–1973.
ביוגרפיה

ריין נולד בהאג ב-29 בדצמבר 1915. הוא עבד בחברת גז בעיר הולדתו, אולם ב-1938 החל ללמוד באקדמיה הצבאית המלכותית בברדה, וב-1939 החל לשרת בצבא כקצין זוטר. במהלך הקרב על הולנד לחם נגד הפולשים הגרמנים, אולם לאחר כניעתה של הולנד חזר לעבוד בחברת הגז. ב-1942 הוא נעצר בידי הגרמנים ועד סוף המלחמה הועבר בין מחנות ריכוז בגרמניה.
לאחר המלחמה חזר ריין לצבא ולמד בבתי ספר צבאיים בהולנד ובצרפת. ב-1963 הוא מונה למפקד בריגדת השריון ה-43. שנה לאחר מכן עבר לשמש כראש מטה הקורפוס ה-1. ב-1966 מונה לסגן יושב ראש מטה ההגנה המאוחד (מקביל לרמטכ"ל) ולסגן מפקד זרוע היבשה של הצבא. ב-1968 הוא מונה למפקד זרוע היבשה. ב-1972 הוא מונה ליו"ר מטה ההגנה המאוחד, עד 1973, אז פרש מהתפקיד כמחאה על תקציב ההגנה הקטן מדי לטעמו.
ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה 
 תאריך הקמה:  1993 
 מטה מרכזי:  מוסקבה 
 cikrf.ru/eng/
 
סמל הוועדה בעבר

ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה (ברוסית: Центральная избирательная комиссия Российской Федерации) היא גוף ממלכתי רוסי, שהוקם בהתאם לחוק הבחירות ואחראי לארגון הבחירות לרשויות המקומיות והגופים הפדרליים (כמו הפרלמנט והנשיא). מאז 1995 הוועדה כוללת 15 חברים שחמישה מהם ממונים על ידי נשיא רוסיה, 5 על ידי מועצת הפדרציה ו-5 נוספים מטעם הדומה הממלכתית.
ועדת הבחירות המרכזית כגוף ציבורי אינה שייכת לאף אחת משלוש הרשויות במדינה (הרשות השופטת, הרשות המבצעת, והרשות המחוקקת). לוועדת הבחירות המרכזית יש שירות פיקוח וביקורת ומנגנון מייעץ. כאשר ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה מנהלת את מרכז המידע הפדרלי (Федеральный центр информатизации) שמספק פיתוח והפעלה של מערכת האוטומציה הממלכתית "בחירות" (ГАС «Выборы»), שאחראית לתפעול כל מערכות התקשורת השונות של עמדות הבחירה ברוסיה, שכיום עוברות הליך להפיכתן לממוחשבות (ונחנך אתר הבחירות הפדרלי https://vybory.gov.ru/ (אורכב 08.09.2020 בארכיון Wayback Machine) המאפשר הצבעה ממוחשבת מרחוק בכפוף לרישום בפורטל השירותים הציבוריים של הפדרציה הרוסית). הוועדה מפקחת גם על הליך הפריימריז במפלגות הפוליטיות ברוסיה.
הוועדה מקבלת החלטות באמצעות הצבעת הרוב, היא מארגנת ומנהלת את משאלי העם, הבחירות הפדרליות (הבחירות לנשיאות והבחירות לדומה) והיא משתתפת בארגון הבחירות, רישום מועמדים וקביעת תוצאות הבחירות. חברי הוועדה הנוכחיים נבחרו במרץ 2016.
מטה הוועדה ממוקם בסמטת צ'רקסי 9, במוסקבה.
יושבי ראש הוועדה

| שם | תקופת כהונה |
| --- | --- |
ניקולאי ריאבוב: 24 בספטמבר 1993 - 1996
אלכסנדר איוואנצ'נקו: 1996 - 1999
אלכסנדר ושניאקוב: 24 במרץ 1999 - 26 במרץ 2007
ולדימיר צ'ורוב: 27 במרץ 2007 - 27 במרץ 2016
אלה פמפילובה: מרץ 2016 - מכהנת
ונצל פון וורם

| --- | --- |

ונצל פון וורם
 לידה:  27 בפברואר 1859 קרלין, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  12 במרץ 1921 (בגיל 62) וינה, אוסטריה אוסטריה
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מדינה:  אוסטריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי.
 תקופת הפעילות:  1879–1918 (כ־39 שנים)
 דרגה:   גנרל-אוברסט
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-19 מפקד הקורפוס ה-16 מפקד הארמייה החמישית
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 
ונצל פרייהר פון וורם (בגרמנית: Wenzel Freiherr von Wurm;‏ 27 בפברואר 1859 קרלין, האימפריה האוסטרית – 12 במרץ 1921 וינה, אוסטריה) היה מפקד בכיר בצבא האוסטרו-הונגרי במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

וורם נולד ב-27 בפברואר 1859 בעיר קרלין שהשתייכה אז לאימפריה האוסטרית. קרלין הייתה בזמנו עיר עצמאית, אולם כיום היא פרבר של פראג, בירת צ'כיה. הוא למד באקדמיה הצבאית הטכנית בווינה, ובשנת 1879 התגייס לצבא כלוטננט. בשנת 1885 הועלה לדרגת אובר-לויטננט ולאחר מכן לדרגת האופטמן. בשנת 1894 הועלה לדרגת מיור, ומונה לראש מטה רגימנט החי"ר ה-75, ומאוחר יותר לראש מטה הדיוויזיה ה-14 בברטיסלאבה. בשנת 1895 הועבר למשרד המלחמה ומילא בו תפקידי מטה ופיקוד. בשנת 1897 הועלה לדרגת אוברסטלויטננט, ומונה למפקד רגימנט החי"ר ה-76. בשנת 1900 הוא מונה לראש מטה הקורפוס החמישי בפרשבורג, והועלה לדרגת אוברסט.
בשנת 1906 הוא קיבל פיקוד על בריגדת החי"ר ה-19 בפלזן, והועלה לדרגת גנרל-מיור. בשנת 1910 קיבל פיקוד על הדיוויזיה ה-19 בפלזן, ומאוחר יותר באותה שנה הועלה לדרגת לוטננט פילדמרשל. בפברואר 1914 קיבל פיקוד על הקורפוס ה-16 בדוברובניק.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, הועלה לדרגת פלדצוגמייסטר. הקורפוס ה-16 שלו נכלל במסגרת הארמייה השישית של אוסקר פוטיורק. הקורפוס שלו השתתף בניסיון הפלישה הראשון לסרביה ביולי - אוגוסט 1914. הפלישה נהדפה לחלוטין, כמו כן אף ניסיון הפלישה השני לסרביה בראשית ספטמבר נהדף. בנובמבר 1914 זכו האוסטרו-הונגרים במספר ניצחונות והתקדמו לעומק סרביה, אך הצבא הסרבי הצליח לבלום את המתקפה ואף להודפה, וב-15 בדצמבר הסתיים קרב קולובארה בו הביסו הסרבים את כוחותיו של פוטיורק ופגעו או שבו בלמעלה ממחצית הכוח הלוחם האוסטרו-הונגרי. הארמייה השישית פורקה ב-27 בדצמבר 1914. במהלך קרבות אלו, קנה לעצמו וורם שם של מפקד קשוח שדורש הרבה מחייליו, והואשם במנהיגות גרועה.
במאי 1915 הועבר הקורפוס שלו לחזית האיטלקית, הוא השתתף בקרבות הנהר איזונצו וב-2 במרץ 1916 עוטר במדליית ההצטיינות הצבאית. ב-23 באוגוסט 1917 הועבר לחזית המזרחית קיבל פיקוד על הארמייה החמישית בווהלין. לאחר מכן הועלה לדרגת גנרל-אוברסט, הגבוהה מגנרל אך הנמוכה מפילדמרשל. תחת פיקודו השתתפה הארמייה בקרב הנהר פיאווה, והוא פיקד עליה עד סוף המלחמה.
ביוגרפיה > אחריתו

לאחר המלחמה הוא פרש משירות צבאי, וחי בווינה עד מותו ב-12 במרץ 1921.
וילם ואן אאלסט

| --- | --- |

 לידה:  16 במאי 1627 דלפט, הולנד 
 פטירה:  מאי 1683 (בגיל 55) אמסטרדם 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  אוורט ואן אאלסט 
 יצירות ידועות:  Flower still life with a watch, דומם עם חוגלות, דומם עם עוף 
 
"דומם עם פרחים", מעשה ידי ואן אאלסט משנת 1665.
"דומם עם בשר ציד", משנת 1664.
וילם ואן אאלסט (בהולנדית: Willem van Aelst ‏; 16 במאי 1627 – 1683) היה צייר הולנדי אשר התמחה בציורי טבע דומם, בעיקר בשילוב פרחים ובשר ציד.
קורות חיים

ואן אאלסט נולד בדלפט והיה בנו של שופט. ואן אאלסט למד ציור מדודו, הצייר אוורט ואן אאלסט וב-9 בנובמבר 1643 נרשם כצייר-אמן בגילדת לוקס הקדוש בדלפט.
בין השנים 1645–1649 התגורר בצרפת ובשנת 1649 עבר לפירנצה בה עבד עבור פרדיננדו השני דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה, כשהוא נודע בשם "גיליימו ד'אולנדה" (Guillielmo d'Olanda) - ויליאם מהולנד. באותה עת עבדו לצידו גם ההולנדים מתיאס ויתוס ואוטו מרסאוס ואן שריק, אשר השפיעו על סגנונו של ואן אאלסט.
בשנת 1656 שב ואן אאלסט להולנד, ועבר להתגורר באמסטרדם. בשל הצלחתו הוא התגורר על גדת תעלת פרינסנחראכט.
ואן אאלסט נפטר באמסטרדם בשנת 1683 לערך (או זמן קצר לאחר שנה זו).
וילם ואן מורבקה

| --- | --- |
 לידה:  1215 Moerbeke, דוכסות בראבנט, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  1286 (בגיל 71 בערך) קורינתוס, נסיכות אכאיה 
 תפקיד:  Roman Catholic Archbishop of Corinthus (9 באפריל 1278) 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 
וילם ואן מורבקה (בהולנדית: Willem van Moerbeke;‏ בערך 1215 – 1286), מלומד פלמי שנודע בשל תרגומיו לכתבי אריסטו מיוונית ללטינית.
ביוגרפיה

הוא נולד כנראה במורבקה (כיום בפרובינציה פלנדריה המזרחית שבבלגיה). היה חבר המסדר הדומיניקני ושימש מטעמו בתפקידים שונים בניקיאה (כיום העיר איזניק שבטורקיה) ובתבאי בחבל בויאוטיה שביוון. ב-1260 פגש בחצר האפיפיור בוויטרבו (כיום במחוז לאציו שבאיטליה) את תומאס אקווינס, שביקש ממנו לתרגם את אריסטו ללטינית.
הסיבה לבקשה זו: תרגומים של אריסטו ללטינית היו קיימים בספרד בלבד ונעשו מערבית (ראו ג'רארדו דה קרמונה), והפירושים לכתבי אריסטו שנעשו בידי אבן סינא, בן המאה האחת עשרה, ובידי אבן רושד, בן המאה השתים עשרה, לא היו מקובלים על הכנסייה הקתולית.
ב-1260, כנראה בסיוע של מספר עוזרים, וילם ואן מורבקה החל לתרגם ישירות מן המקור היווני את כתבי אריסטו "היסטוריה של החיות", "פוליטיקה", ו"רטוריקה", והשלים או ערך מחדש תרגומים קודמים של "מטאפיזיקה", של "מטאורולוגיה" ושל "על הנפש". כמו כן תרגם מיוונית פירושים לכתביהם של אריסטו ושל אפלטון (מאוחר יותר השתמש תומאס אקווינס בתרגומים אלה כדי לכתוב את חיבורו "מכלול התאולוגיה").
וילם ואן מורבקה המשיך ותרגם גם את "יסודות התאולוגיה" של פרוקלוס (1268), חיבורים שונים במתמטיקה של ארכימדס (1269), "תסמינים רפואיים" של היפוקרטס, "על אודות המזון" של גאלנוס, וחיבורים בפיזיקה של הרון מאלכסנדריה.
ב-1274 השתתף בוועידת ליון השנייה של הכנסייה הקתולית. ב-1277 התמנה לבישוף הלטיני של העיר קורינתוס שביוון (משרה ששימש בה עד מותו), וב-1283 נשלח לפרוג'ה שבאיטליה על ידי האפיפיור מרינוס הרביעי.
הכפר היווני הקטן מרבקה שבין העיר ארגוס לבין חורבות מיקנה נושא את שמו של וילם ואן מורבקה.
התרגום של ארכימדס בכתב ידו של וילם ואן מורבקה נמצא כיום באוסף הספרים של קריית הוותיקן.
וילן

ערך זה עוסק במעמד בפיאודליזם. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
במערכת הפיאודלית, וילן (באנגלית: villein) הוא צמית או חבר במעמד הצמיתים, המוצמת לאדמתו. הווילן אינו עבד אך הוא מוגבל על–פי חוק ואינו אדם חופשי. המילה צמחה מן המונח הלטיני "villanus", שמשמעותו "קשור/מועסק באחוזה" (וילה כפרית רומית). למונח הוצמדו גם משמעויות שליליות רבות, כפי שניתן לראות מהמילה הצרפתית שעברה לאנגלית "villain" המשמשת גם להגדרת נבל או אדם שלילי. מעמדו של הווילן הוא הווילנאז' (villenage).
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המרכז הישראלי לכבוד האדם

המרכז הישראלי לכבוד האדם הוא מלכ"ר וחברה לתועלת הציבור הפועל משנת 2004, במטרה ליזום, לפתח, לקדם ולהוביל תהליכים חברתיים וארגוניים, המטמיעים את ערך כבוד האדם ונורמות ההתנהגות הנגזרות ממנו, בחברה הישראלית על רבדיה השונים, כמו גם בארגונים ציבוריים ופרטיים. מטרתן של התוכניות המופעלות על ידי המרכז, היא לסייע לארגון ולחברים בו להבין את התשתית הערכית העומדת בבסיס מערכות היחסים ולפעול לשיפור נורמות ההתנהגות הנגזרות מהן. המרכז מתערב בעיקר בצמתים בהם מתקיימים יחסי סמכות ותלות בין אנשים וקבוצות. התוכניות אותן מפעיל המרכז מכוונות לצמצום התנהגויות אגרסיביות, למניעת ההחרפה ביחסים בין-אישיים ולהשתתתם על סובלנות וקבלה הדדית, תוך שמירה על ערכי כבוד האדם בחברה ככלל ובארגון בפרט.
המרכז הוקם על ידי ד"ר אורית קמיר, חוקרת ומרצה למשפט, מגדר ותרבות, מנסחת החוק למניעת הטרדה מינית (1998), ביחד עם שותפתה רבקה אלישע פעילה פמיניסטית בעלת תוארי BA ו-MA בעבודה סוציאלית ואשת חינוך, יו"ר המרכז לכבוד האדם.
צוות

צוות "המרכז הישראלי לכבוד האדם" הוא רב-תחומי וכולל: יועצים/ות ארגוניים/יות, משפטנים/יות, ועורכי/ות-דין, עובדים/ות סוציאליים/ות, יועצים/ות חינוכיים/ות, מרצים/ות וצוותי הדרכה בפריסה ארצית. כולם/ן בעלי התמחות מקצועית ספציפית בתחום כבוד-האדם ויישום התנהגותי של תכנים ערכיים.
פעילות

מאז הקמתו, בשנת 2004, המרכז פועל בתוך גופים מגוונים בעבר ובהווה כגון: צה"ל, משרד החינוך, משרד הביטחון, חברת החשמל, המוסד לביטוח לאומי, משרד התקשורת, מרכז השלטון המקומי, רשות הכבאות וההצלה, בתי חולים, מקומות עבודה פרטיים ועוד.
פעילותו של המרכז הישראלי לכבוד האדם משלבת מחקר אקדמי חדשני ומקיף בנושא כבוד האדם, עם עשייה חברתית - מקצועית.