פרוטו-הודו-אירופית
דקדוק > פעלים

פרוטו־הודו־אירופית כללה שלושה גופים בפועל ושלוש מערכות של זמני פועל שניתן היה להטות בהתאם לגוף: הווה, עבר ומושלם (Perfect). לזמן העתיד לא הייתה מערכת פועל משלו בשפה והוא התאחד עם ההווה. זמן זה יכול היה אף לשמש לתיאור "עבר לא־מושלם" – פעולה בזמן עבר שלא הושלמה, בדומה לצורת העבר המתמשך באנגלית (Present Progressive, למשל: I was going) – ולהחליף את מערכת העבר הפשוט (למשל: I went באנגלית). ניתן לגזור את זמן העבר מההווה באמצעות השמטת התנועה האחרונה בסיומת לנטיית הגוף ובלבד שהיא תנועה קצרה. בנוסף, מחולקים הפעלים לשתי צורות בעלות שתי מערכות נטייה שונות: פעיל וסביל־חוזר. בדומה לשמות העצם, עלו הצעות אחדות גם לשחזור הצורות השונות של הפעלים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | יחיד | יחיד | יחיד | זוגי | זוגי | זוגי | רבים | רבים | רבים |
|  |  | גוף ראשון | גוף שני | גוף שלישי | גוף ראשון | גוף שני | גוף שלישי | גוף ראשון | גוף שני | גוף שלישי |
| פועל לא־תמטי: h₁es*, להיות | פועל לא־תמטי: h₁es*, להיות | h₁ésmi* | h₁és(s)i* | h₁ésti* | h₁swe* | h₁sthés* | h₁stés* | h₁smé* | h₁sthé* | h₁sénti* |
| פועל תמטי: bʰer*, לשאת | פעיל | bʰéroh₂* | bʰéresi* | bʰéreti* | bʰérowe* | bʰérethes* | bʰéretes* | bʰérome* | bʰérete* | bʰéronti* |
| פועל תמטי: bʰer*, לשאת | סביל | bʰéroh₂er* | bʰéreth₂er* | bʰéretor* |  |  |  | bʰéromedʰh₂* | bʰéredʰh₂uwe* | bʰéroror* |
בדומה לשמות העצם גם הפעלים נחלקים לפעלים תמטיים ולפעלים שאינם תמטיים, בהתאם לדרגת הקושי בהגיית הפועל ללא עיצור עזר. עם זאת, בפעלים תמטיים סיומת הגוף איננה משתנה, פרט לסיומת גוף ראשון יחיד, המשתנה מ־mi-* ל־oh₂-*. למרות זאת, בצורת הפעיל בזמן עבר חוזרת הסיומת בפעלים תמטיים לכלול את העיצור m*, למשל: bʰéroh₂* בזמן הווה לעומת bʰérem* בזמן עבר. בצורת הסביל בזמן עבר נשמט העיצור r* כאשר הוא מופיע בסוף המילה: bʰéroh₂er* בזמן הווה לעומת bʰéroh₂e* בזמן עבר.  בזמן המושלם נוטה הפועל לפי גוף, בדומה לנטייתו בצורת הסביל בזמן עבר, אך במקרה זה חל שינוי בשורש: עיצורו הראשון מוכפל ובין השניים מתווספת התנועה e*.  למשל, הפועל men* ("לחשוב") הופך בזמן המושלם ל־memōn* ונוטה לפי גוף בהתאם. מספר חוקרים טוענים כי הסיומת של צורת הסביל עשויה לשמש גם כסיומת של צורת הפעיל והיא משתנה לפי הזמן הדקדוקי, בדומה לשפה החיתית, אך סברה זו איננה בגדר מוסכמה.
נטיית הפועל כללה גם את צורת הזוגי, בדומה לשמות העצם.
הפעלים בפרוטו־הודו־אירופית כללו ארבעה מודוסים – דרכים שבאמצעותן ניתן לבטא את יחס הדובר כלפי המתרחש:
הראשון הוא מודוס החיווי (Indicative). שאר המודוסים מבוססים על מודוס החיווי, בשינויים קלים.
המודוס השני הוא התילוי (Subjunctive), הנמצא בפסוקיות שבמשפטים משועבדים. בפעלים לא־תמטיים, מודוס זה מתווספת תנועת עזר לפני כינוי הגוף: למשל, צורת החיווי h₁ésti* ("הוא הינו") לעומת צורת התילוי h₁éseti* ("שהוא הינו"). בפעלים תמטיים מחייב מודוס התילוי את הארכת תנועת העזר: למשל, צורת החיווי bʰéreti* ("הוא נושא") לעומת צורת התילוי bʰerēti* ("שהוא נושא").
המודוס השלישי הוא הציווי (Imperative). בפעלים לא־תמטיים מחייב מודוס זה את המוספית dʰi*, שאינה מתייחסת לכינוי הגוף ומתווספת לשורש עצמו: למשל, h₁ésdʰi* ("הֱיֵה!"). בפעלים תמטיים מחייב מודוס זה את המוספית e*, למשל: bʰére* ("שָׂא!"). סיומת הרבים בציווי היא te*. בגוף שלישי היו למודוס סיומות מיוחדות, בדומה לפועל "שהוא ילך": ביחיד tu* וברבים ntu*. גם כאן התווספת תנועת עזר לסיומות בפעלים תמטיים.
המודוס הרביעי הוא המודוס האופטטיבי (Optative) אשר מציין הבעת משאלה ומחייב גם הוא מוספית. בפעלים לא־תמטיים באה המוספית בין השורש לכינוי הגוף והדבר הוביל להשמטת התנועה שמופיעה אחרי כינוי הגוף בצורת היחיד, למשל: h₁ésmi* ("אני הנני") לעומת h₁siéh₂m* ("לו הייתי"). בפעלים תמטיים באה המוספית בין תנועת העזר לכינוי הגוף והובילה בכל המקרים לשינוי תנועת העזר מ־e* ל־o*. גם כאן הושמטה התנועה שבאה אחרי כינוי הגוף: למשל, bʰéresi* ("אתה נושא") לעומת bʰéroih₂s* ("לו היית נושא").