stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חנית

ערך זה עוסק בכלי נשק קר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שחזורים של חניתות וכידונים
חנית אבן אינדיאנית, פארק לאומי מסה ורדה
פסל האוחז בחנית, קתדרלת סיינה
חנית היא כלי נשק המשמש להגנה ותקיפה כאחד. היא מורכבת ממוט ארוך שבקצהו חוד העשוי מתכת, אבן או עצם. החנית כבדה יותר מכידון אך קלה וקצרה מרומח. היא יכולה לשמש לנעיצה וגם להטלה.
מקור

עדויות לשימוש בחנית נמצאו בשימוש ההומו היידלברגנסיס לפני כ-500,000 שנה. הרבה לפני תקופת האדם הנבון שהתפתח רק כ-100,000 שנה לפני זמננו. עם זאת, ייתכן שהחנית הומצאה על ידי אבות קדומים הרבה יותר. השימוש בחנית אינו מוגבל לבני אדם בלבד. שימפנזים מסנגל נצפו יוצרים חניתות מענפי עץ ישרים, על ידי קילוף קליפת הענף וחידוד ראשו בעזרת השיניים, במטרה לצוד גלגויים שמתחבאים בחורי עצים. גם אורנגאוטנים נצפו דגים בעזרת חנית, אם כי לא ברור אם התנהגות זו נרכשה על ידי צפייה בבני אדם.
בעת העתיקה

השימוש בחנית הגיע לשיאו בעת העתיקה ובימי הביניים כאשר ראש הקרב שלה (החוד) חושל ממתכת, בהתחלה נחושת ואחר כך ברזל ומאוחר יותר פלדה. צורת ראש הקרב השתנתה מקצה מחודד פשוט לעלה מחודד ושטוח.
החנית שימשה צבאות סדירים והייתה נשק רב-תכליתי. היא שימשה הן כנשק קרב פנים אל פנים והן כנשק הטלה המיודה ממרחק, כמעין כידון כבד יותר.
ההופליטים היווניים היו חמושים בחניתות ומגן עגול. חיילי הלגיון הרומאי היו חמושים בחנית שהחליפה את הפילום ששימשה בעיקר להטלה.
הסמוראים והלוחמים ביפן הפאודלית השתמשו בחנית מסוג יארי כנשק העיקרי בשדה הקרב. קשת היומי שימשה סמוראים לצד היארי, והחרב - מסוג טאצ'י או קטאנה - שימשה כנשק משני.
ראו גם

נשקי מוט
רומח
כידון
יארי (חנית/רומח יפנית)
נושא חנית
זינדר

ערך זה עוסק בעיר בניז'ר. אם התכוונתם למחוז, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ניז'ר ניז'ר
 מחוז:  זינדר
 גובה:  479 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  322,935 (2012)
 קואורדינטות:  13°48′00″N 8°59′00″E﻿ / ﻿13.8°N 8.9833333333333°E﻿ / 13.8; 8.9833333333333 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ניז'ר מוגדלת) ניאמיי מראדי אגדז לוב צ'אד ניגריה בנין ב. פאסו מאלי אלג'יריהזינדר(למפת ניז'ר רגילה) ניאמיי מראדי אגדז לוב צ'אד ניגריה בנין ב. פאסו מאלי אלג'יריהזינדר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זינדר (בצרפתית: Zinder) היא עיר בניז'ר.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-734 ק"מ מניאמיי, בירת ניז'ר.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 27 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא מאי (32 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (20 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 621 מילימטרים בשנה. חודש אוגוסט הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (226 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
תנועה ותחבורה

העיר ממוקמת ליד הכבישים RN1 ו-RN11. בנוסף, ליד העיר, פועל שדה התעופה זינדר (אנ').
לקריאה נוספת

André Salifou, Le Damagaram: ou, Sultanat de Zinder au XIX siècle, IRD Editions, 1971. (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  Zinder (City, Niger) - Population Statistics, Charts, Map and Location, citypopulation.info
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557691805171  BnF: cb152228338 (data)  GND: 4109031-7  LCCN: n87800896  SUDOC: 027779335  VIAF: 305233788   WorldCat (עם VIAF): 305233788 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טומי אונגרר

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1931 שטרסבורג, צרפת 
 פטירה:  9 בפברואר 2019 (בגיל 87) קורק, אירלנד 
 מדינה:  צרפת, אירלנד 
 מקום קבורה:  Cimetière Saint-Gall de Strasbourg 
 מקום לימודים:  בית ספר גבוה לאומנות דקורטיבית של שטרסבורג 
 שפות היצירה:  צרפתית, גרמנית, אנגלית, אלזסית 
 סוגה:  ספרות ילדים, ספרות ארוטית 
 יצירות בולטות:  סטנלי השטוח 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (1990)  Kiddo Leespluim (2004)  חרט הכסף (1975)  פרס אנדרסן למאיירים (1998)  בייגל הזהב (1980)  פרס האקדמיה של ברלין (2008)  Markgräfler Gutedelpreis (2015)  פרס אקארט ויציקמן (2009)  מסדר ההצטיינות של חבל הסאר (27 בפברואר 2008)  עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1993)  מפקד בלגיון הכבוד (1 בינואר 2018)  קצין בלגיון הכבוד (2001)  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (2002)  מפקד במסדר ההצטיינות הלאומי (14 בנובמבר 2013)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (1984)  פרס א. א. פלאוון  אביר במסדר הדקל האקדמי  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 www.tomiungerer.com
 
ז'אן-תוֹמָא "טומי" אוּנגֶרֶר (בצרפתית: Jean-Thomas "Tomi" Ungerer;‏ 28 בנובמבר 1931 – 9 בפברואר 2019) היה סופר ילדים ומאייר צרפתי, שנודע גם כקריקטוריסט פוליטי וארוטי.
ביוגרפיה

אונגרר נולד בשטרסבורג שבאלזס. אביו, תאודור, שהיה אמן, מהנדס ובונה שעונים, מת בהיותו ילד, בשנת 1936. לאחר פטירת האב עברה המשפחה לעיר קולמר שבאלזס. בשנת 1940 נכבשה אלזס על ידי הצבא הנאצי וסופחה לגרמניה. הגרמנים השליטו באזור את תרבותם, ובבית הספר נאלץ אונגרר לדבר גרמנית. לאחר שחרור חבל אלזס ב-1945 שב בית הספר לדבר צרפתית. חוויות אלו השפיעו על אונגרר, ומוטיבים של רב-תרבותיות ואינדיבידואליזם הפכו למאפיין של ספריו.
לאחר כישלונו בבחינות הבגרות בשנת 1950 נדד אונגרר ללפלנד, ולאחר מכן הצטרף לצבא צרפת באלג'יריה, אך שוחרר לאחר שלקה בבריאותו. בשנת 1953 שב לשטרסבורג וניסה להשתלב בבית הספר לאמנות שם, אך בעיות משמעת הביאו שוב להרחקתו. במשך מספר שנים נדד ברחבי אירופה, ובשנת 1956 הגיע לניו יורק.
כאמן צעיר הושפע אונגרר מאוד מהאיורים במגזין ה"ניו יורקר" ובמיוחד מעבודתו של סול סטיינברג. מיד עם הגיעו לניו יורק זכה להצלחה. בשנת 1957 פרסם את ספר הילדים הראשון שלו, "The Mellops Go Flying". הוא שימש כמאייר עבור מגזינים מובילים כ"ניו יורק טיימס", "אסקווייר", "לייף", "הרפרס בזאר" ו"וילג' ווייס", וכן אייר מסעות פרסום של חברות מובילות. בד בבד החל בפרסום קריקטורות וכרוזים הנוקטים בעמדה פוליטית שמאלית רדיקלית ומתנגדים למלחמת וייטנאם.
ב-1970 עבר לקנדה וחי בחווה מבודדת בנובה סקוטיה. ב-1975 עבר לאירלנד, ומאז חי שם עם משפחתו. במהלך הקריירה שלו הפך למאייר מוביל ואהוב, לקריקטוריסט משפיע ולסופר ילדים שפרסם עשרות ספרים. עיקר יצירתו לילדים פורסמה לפני 1974, ולאחריה הקדיש עצמו ליצירות למבוגרים, הנושאות לעיתים אופי פוליטי. לצד זאת, חלק ניכר מיצירתו מוקדש לארוטיקה ובמיוחד לנושא ה-BDSM. בשנת 1998 שב ליצור ספרי ילדים. בסך הכול פרסם כ-140 ספרים לילדים ולמבוגרים.
אונגרר הציג תערוכות יחיד במוזיאונים רבים בעולם, ובשנת 2007 נבנה מוזיאון בשטרסבורג המוקדש רק ליצירותיו. בשטרסבורג מוצגת גם "מזרקת יאנוס" שעיצב, מזרקה שהוקמה בשנת 1998 בעיצובו, על מנת לציין יובל 2,000 שנה להקמת העיר.
אחדים מספרי הילדים של אונגרר תורגמו לעברית, בתחילה בשנות ה-70, ולאחר מכן שוב בתחילת העשור הראשון של המאה ה-21 על ידי מיכאל דק בהוצאת צלטנר.
אונגרר נפטר ב-9 בפברואר 2019.
פרסים וכיבודים

אביר לגיון הכבוד (1990).
חבר מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (Verdienstorden der Bundesrepublik Deutschland)‏ (1993).
הפרס הלאומי הצרפתי לאמנויות הגרפיות (1995).
פרס אנדרסן למאייר (1998).
פרס התרבות האירופי (1999).
קצין בלגיון הכבוד (2000).
שגריר של רצון טוב לענייני ילדים וחינוך של מועצת אירופה.
פרס אריך קסטנר (2004).
ספריו

בני מלופ יוצאים לעוף (1957)
בני מלופ תרים אחר אוצר (1957)
קריקטור הנחש הטוב (1958. פרס פסטיבל האביב. תר' זינה ומנחם רגב, הוצאת עם עובד 1975; מיכאל דק, הוצאת צלטנר 2008)
בני מלופ יוצרים שמן (1958)
אדלייד (1959)
אמיל התמנון הטוב (1960. תר' בינה ואוריאל אופק, 1975)
חג-המולד אצל בני מלופ (1960)
רופוס (1961)
שלושת השודדים (1962. תר' מיכל ארצי, הוצאת עם עובד, 1983; מיכאל דק, הוצאת צלטנר 2005) — יתומה משפיעה על שודדים להקדיש שללם לילדים עזובים.
חת, שתיים, איפה הנעליים? (1964)
אורלנדו הנשר האמיץ (1966. תר' בינה ואוריאל אופק, הוצאת כתר 1977)
איפה אתה, חילזון? (1967)
איש הירח (1967. פרס פסטיבל האביב) — כיצד הצליח איש-הירח להערים על שוביו מכדור-הארץ.
העוג של זלדה (1967)
הכובע (1970)
אני פאפא הופ ואלה סיפוריי החביבים פחות-או-יותר (1971)
החיה המוזרה של מסייה ראסין (1971. פרס חלון-הראווה של ספרי-הילדים. תר' מיכל ארצי, הוצאת עם עובד 1983; מיכאל דק בשם החיה של מסייה רסין, 2006) — גמלאי לוכד "מפלצת" בגנו ומגלה לבסוף את זהותה הבלתי-צפויה.
הבקתה (1972)
אין נשיקה לאימא (1973)
ספר המעשיות של טומי אונגרר (1976)
פליקס (1998)
טורטוני טרמלו המוזיקאי המקולל (1998)
בונים חברים (2007. תרגום מיכאל דק, הוצאת צלטנר, 2009)
זלוטי (2009)
אוטו: אוטוביוגרפיה של דבון צעצוע (הוצאת צלטנר, 2014)
טאיסטו מאקי

טאיסטו ארמס מאקי (בפינית: Taisto Armas Mäki;‏ 2 בדצמבר 1910 – 1 במאי 1979) היה אצן פיני למרחקים ארוכים, מקבוצת האתלטים המכונים "הפינים המעופפים". כמו מאמנו וחברו הקרוב, פאבו נורמי, מאקי שבר שיאי עולם בריצת 2 מייל, 5,000 מטרים ו-10,000 מטרים בין השנים 1939 עד 1942. מאקי היה האדם הראשון בהיסטוריה שרץ מרחק של 10 קילומטרים בפחות מחצי שעה, היה זה כאשר שבר את שיאו האישי והשלים את הריצה בזמן של 29:52.6 דקות ב-17 בספטמבר 1939.
חייו

מאקי נולד ברקולה במחוז ונטה. עיסוקו היה רעיית צאן ועל כן כונה בפינית Rekolan paimenpoika ("הרועה מרקולה"). בשנות השלושים פינלנד הייתה מעצמה בתחרויות ריצה ארוכות, אך מאקי לא בלט בעולם הריצה עד לשנת 1938. בספטמבר של אותה השנה, השתתפותו הראשונה בפועל באליפות חשובה, זכה בתחרות ריצת 5,000 מטרים באליפות אירופה באתלטיקה 1938 בפריז, הוא גבר על השוודי הנרי ג'ונסון ועל עמיתו הפיני קאוקו פקורי כאשר עצר את השעון על 14:26.8 דקות. ב-29 בספטמבר 1938, תוך פחות מחודש מזכייתו בריצת 5,000 המטרים, שבר את שיא העולם בריצת 10,000 מטרים בפעם הראשונה, הוא שבר את השיא שנקבע על ידי בן ארצו, אילמרי סאלמינן ביותר משלוש שניות כאשר סיים את הריצה ב-30:02:0 דקות. בקיץ של שנת 1938 המשיך וקבע 5 שיאי עולם חדשים בריצה. ב-7 ביוני שבר את שיאו של מיקולש סאבו מהונגריה ביותר משלוש שניות, וקבע שיא עולם חדש בריצת שני מייל בזמן של 8:53.2 דקות באצטדיון האולימפי בהלסינקי. 9 ימים לאחר מכן, ובאותו אצטדיון, הוריד מעל 8 שניות משיאו של לאורי לטינן בריצת 5,000 מטרים. הוא המשיך וקבע שיא עולם נוסף, הפעם בריצת 10,000 מטרים, שבר את שיאו האישי בכעשר שניות וקבע זמן של 29:52.6 דקות לריצה ב-17 בספטמבר 1939.
מלחמת החורף בין פינלנד לבין ברית המועצות פרצה ב-30 בנובמבר 1939. כמו חברים אחרים מקבוצת הפינים המעופפים, ביניהם גונר הוקרט ולאורי ליטנן, מאקי נשלח להילחם בשטח קרליה. אולם, יחד עם פאבו נורמי, הוא נשלח למשימה לארצות הברית בפברואר 1940 - גיוס כספים עבור המאמץ המלחמתי של פינלנד. במהלך המשימה, שנערכה חודשים וכללה הרצאה בפני 14,00 איש במדיסון סקוור גארדן, שניהם התחרו מול אצנים אמריקאים. באופן מפתיע, מאקי הצליח בריצות אלו הרבה יותר מאשר ריצותיו באליפויות, והדבר העלה חשדות וסימני שאלה שמא מדובר באימרוץ. קריירת הספורט של מאקי נקטעה בעקבות מלחמת העולם השנייה. המלחמה הובילה לביטול אולימפיאדת הקיץ של 1940 בהלסינקי וכך נגדע חלומו של מאקי לייצג את ארצו בתחרות אולימפית.
הערות שוליים

↑  טבלת שיאי ריצה אולימפיים
↑  נתוני אליפויות אירופה לגברים
↑  התפתחות שיאי עולם בריצות שונות
טורן (מרק)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק, מרק שום 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  שום 
 
טוּרֶן (בצרפתית: Tourin) הוא סוג של מרק שום צרפתי, הידוע גם בשם "le tourin d'ail doux", או "מרק שום חלק".
מאפיינים

לאזורים רבים בצרפת יש וריאציות משלהם של המתכון. בדרך כלל, מתכונים רבים כוללים עד 20 שיני שום לטעם הרבה יותר חזק. עם זאת יש מתכונים אחרים שכוללים מידה שווה של בצל ושום כדי למתן את הטעם.
הכנה

להכנה מטגנים את השום הטחון (והבצל הקצוץ אם כלול) עד לריכוך ומכינים רביכה פשוט על ידי הוספת קמח. לתערובת זו מוסיפים ציר עוף או מים ומבשלים על אש נמוכה כדי לצמצם את המרק ולהסמיכו. חלבוני ביצה מטופטפים פנימה באיטיות, לא בכמות כמו למרק טיפות ביצים, אבל מוקצפים במהירות רבה כדי למנוע היווצרות של גבשושית גדולה. המרק מעובה עוד יותר על ידי מזיגת חלמון ביצה לתוכו מעורבב עם חומץ, אשר מוסף למרק.
ראו גם

רשימת מרקים ונזידים צרפתיים
רשימת מרקים
טורנדו בלאשיחה

טורנדו בלאשיחה (ברוסית: Бейсбольный Клуб Торнадо Балашиха) היא קבוצת בייסבול מאליפות רוסיה בבייסבול, שבסיסה בעיר בלאשיחה שבמחוז מוסקבה. הקבוצה התמודדה באליפות למן הקמתה והיא שיאנית הזכיות באליפות רוסיה (10 בסך הכל) והעפילה לפלייאוף הגביע האירופי בעונת 2008.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1999 ובעונת 2000 סיימה במקום השלישי באליפות ושנה לאחר מכן העפילה לגמר אך לא הצליחה לזכות באליפות. עם זאת בעונת 2002 זכתה לראשונה באליפות המדינה והפכה לקבוצה המחזיקה במירב תוארי האליפות, כשהיא זוכה בעשר אליפויות בעשור שלאחר מכן, מהן שש זכיות רצופות ולאחר מכן עוד ארבע זכיות רצופות. ג'ון ברנטל למד בתיאטרון האמנותי של מוסקבה ובשנות לימודיו שיחק בקבוצת טורנדו בלאשיחה.
עם זאת, הקבוצה נחלשה בהמשך ולא שבה לעמדת הבכורה בליגה הרוסית.
תארים

זכייה (10): 2002, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2010, 2011, 2012
סגנות (1): 2001
מקום שלישי (2): 2000
הערות שוליים

↑  Jon Bernthal Played Pro Baseball In Russia | CONAN on TBS, נבדק ב-2022-06-09
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טאינה מילר

| --- | --- |

 לידה:  1 ביוני 1982 (בת 42) פורטו אלגרה, ברזיל 
 מדינה:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-2000 
 פרופיל ב-IMDb
 
טאינה מילר (בפורטוגזית: Tainá Müller; נולדה ב-1 ביוני 1982, פורטו אלגרה) היא שחקנית קולנוע ודוגמנית ברזילאית.
ביוגרפיה

טאינה מילר נולדה בפורטו אלגרה. בגיל 19 היא התחילה לעבוד במשרדי MTV ובמקביל היא דגמנה במילנו וערים נוספות.
בשנת 2005 היא עברה לסאו פאולו והתחילה ללמוד תיאטרון. בשנת 2007 היא השתתפה בסרט Cão Sem Dono וזכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר" ופסטיבל לקולנוע בברזיל. זמן קצר לאחר מכך היא החלה להצטלם בסדרות טלוויזיה.
בשנת 2011 טאניה מילר שילחה בסרט As Mães de Chico Xavier ועל עבודה זו זכתה בפרס הקולנוע הברזילאי.
בשנת 2012 היא התחילה לשחק בטלנובלה Cheias de Charme ועד היום השתתפה ב-143 פרקים. בשנת 2014 היא הצטרפה לצוות של אופרת סבון Em Família.
בשנת 2020 היא שיחקה בסדרת דרמה "בוקר טוב, ורוניקה" בתפקיד ראשי. על תפקיד זה היא קיבלה מספר פרסים.
בשנת 2011 מילר הוציאה אלבום.
חיים אישיים

טאינה מילר התחתנה בשנת 2000 אך התגרשה בשנת 2007. בשנת 2012 היא התחתנה בפעם השנייה ובשנת 2016 נולד לה ילד.
חבורת ים המלח

קימוטים בשכבות חוואר הלשון
שכבות מלח וחרסית מאונכות מתצורת סדום
תצורת הלשון - ליד גשר אלנבי
חבורת ים המלח היא חבורה גאולוגית המוגדרת באזור בקעת ים המלח ובקעת הירדן. הסלעים השייכים לחבורה זו הם מתקופת הפליוקן עד להווה. החבורה מורכבת משלוש תצורות עיקריות: תצורת סדום, תצורת עמורה, ותצורת הלשון.
תצורות חבורת ים המלח > תצורת סדום

תצורת סדום היא התצורה הבסיסית של החבורה. היא הורבדה בתקופת הפליוקן, בתקופה שבין 3–5 מיליון שנה לפני זמננו. התצורה מורכבת בעיקר מסלעי מלח אשר שקעו בלגונת סדום, ועובייה הוא כאלפיים מטרים.
לגונת סדום נוצרה כתוצאה מחדירת מי הים התיכון לבקע ים המלח דרך עמק יזרעאל. חדירת הים הביאה להיווצרות לשון ים ארוכה וצרה שהשתרעה מאזור הכנרת ועד דרומית לאזור ברכות האידוי של ים המלח. החיבור אל הים הפתוח, אפשר זרימה מוגבלת אך קבועה של מי ים לתוך הלגונה, כפיצוי על אובדן המים באידוי. עלייה בריכוז המלחים המומסים במים הביאה בשלב מסוים להשקעה של סלעי התאדות שונים, בעיקר מלח בישול (הליט, NaCl) וגבס, שהצטברו בשכבות בעובי של כ-2,000 מטר על קרקעית הלגונה. יחד עם שכבות המלח והגבס שקעו גם שכבות דקיקות של סלעי משקע קלסטים, פצלים ודולומיט. סלעים אלה מרכיבים את תצורת סדום.
צבירת חתך כה עבה של סלעים בשקע ים המלח מחייב תהליך של השתפלות טקטונית (שקיעה) של קרקעית האגן, שאם לא כן עשויים המלחים השונים למלא את נפח האגן, עד לסתימתו.
אופיו של המלח, המתמוסס בקלות במגע עם המים, מביא ליצירת חללים בתת-הקרקע המביאים ליצירת הבולענים. הרכבו של ההר מחומר מסיס יוצרת מערכת מערות וארובות כמו מערת ארובותיים, מערת הקולונל, מערת סדום ועוד.
תצורת סדום כוסתה על ידי שכבות עבות של סלעי תצורות עמורה והלשון. היא חשופה בהר סדום, המהווה מחדר (דיאפיר) מלח שעלה ממעמקי הקרקע.
תצורות חבורת ים המלח > תצורת עמורה

תצורת עמורה (סמרה) הורבדה מעל תצורת סדום בתקופת הפליסטוקן, עד לפני כ-70 אלף שנה.
לפני כ-3–3.4 מיליוני שנים נותק סופית הקשר בין לגונת סדום לים הפתוח וגוף המים הפך מלגונה לאגם. גוף המים הראשון שהתקיים לאחר ניתוק לגונת סדום מהים מכונה "אגם עמורה". אגם עמורה התקיים בכמה מחזורי התפשטות והתכווצות עד תחילת תקופת הקרח האחרונה לפני 70,000 שנים. באגם עמורה הורבדו סלעי משקע קלסטים, ארגוניט, חוואר, גבס, וכן יחידות חול וקונגלומרטים. עובי התצורה במרכז האגן הוא כ-5 קילומטרים.
רובה של התצורה קבור בתת-הקרקע, המקום היחיד שבו נחשף חתך ארוך וניכר של התצורה בפני השטח הוא בשוליים המזרחיים של הר סדום באזור מערת ארובותיים. שם, התרוממות דיאפיר המלח של הר סדום אל פני השטח הרימה שכבות של סלעי משקע מתצורת עמורה שהורבדו מעל מלח סדום, עד כדי הצבתן במצב מאונך ושעון על הר סדום. עובי חתך הסלעים באתר ארובותיים כ–320 מטרים, וגילו נע בין 740 ל–140 אלפי שנים טרם זמננו. גילים אלה נקבעו על ידי שילוב בין תארוך באמצעות סדרות הפירוק של אורניום.
תצורות חבורת ים המלח > תצורת הלשון

תצורת הלשון (ליסאן) מורכבת מורוות (שכבות של סלעי משקע) שהורבדו בימת הלשון בתקופה שבין 14–70 אלפי שנים לפני זמננו.
ימת הלשון התקיימה בבקע בתקופה שבין 14–70 אלפי שנים לפני זמננו. האגם השתרע בין אזור חצבה שבדרום לכנרת שבצפון. בשיאו, לפני כ-26,000 שנים, הגיע מפלסו עד כ-160 מטרים מתחת לפני הים, כלומר יותר מ-270 מטרים מעל מפלס ים המלח הנוכחי.
באגם הלשון הושקעו שכבות דקיקות (ורוות). בעונות החורף שקעו בימה חרסיות וחומרי סחף שנשטפו על ידי מערכת נחלים לים ויצרו את השכבות הכהות. בעונת הקיץ עלתה מליחות המים ונוצרו השכבות הבהירות משקיעה של ארגוניט. עובי תצורת הלשון הוא כ-60–80 מטרים.
לפני כ-14,000 שנים החלה ימת הלשון להתכווץ עקב שינויי האקלים העולמי שהפך לחם יותר. שאריות אותו אגם הם ים המלח וים כנרת.
טפז'וס

| --- | --- |
המפגש בין הטפז'וס לאמזונאס
המפגש בין הטפז'וס לאמזונאס
 מידע כללי
 אורך:  2,291 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  13,000 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  487,000 קמ"ר 
 מוצא:  מאטו גרוסו, ברזיל
 יובלים:  ז'ורוונה, Arapiuns River, Crepori River, Jamanxim River, Teles Pires River, Cupari River 
 שפך:  אמזונאס 
 מדינות באגן הניקוז:  ברזיל
 מהלכו של נהר טפז'וס באגן הניקוז של האמזונאס
 
טפז'וס (בפורטוגזית: Rio Tapajós) הוא נהר גדול הנשפך לנהר האמזונאס. אורכו 2,291 ק"מ. קרוי על שם שבט הטפז'וס שישב בעבר סמוך לאלטר דו שאו. בקטעים מסוימים מגיע הנהר לרוחב של כ-40 ק"מ. מי הנהר צלולים. במעלה הנהר נמצאים מפלי קפואירס ומפלי שקוראן. הנהר נוצר מהתחברות הנהר ז'ורוונה עם הנהר סאו מאנוול. העיר הגדולה ביותר על גדת הנהר היא סנטרם שבמדינת פארה. זוהי העיר השלישית בגודלה באמזוניה. היא הוקמה באזור המפגש בין הטפז'וס לאמזונאס. שני הנהרות זורמים זה לצד זה במשך קילומטרים רבים מבלי שימהלו מי אלה במי אלה, עד אשר הופכים יחדיו לנהר עצום יותר. לאורך הנהר יש התיישבות של שבטי אינדיאנים במשך אלפי שנים, אם כי במקומות מסוימים דחקה האוכלוסייה הברזילאית את האינדיאנים ממקום שבתם. אחד המקומות הללו הוא הכפר אלטר דו שאו, הנמצא לחופי אגם ורדה - אגם המוזן מימי נהר טפז'וס.
טדי סחולטן

| --- | --- |
טדי סחולטן בשנת 1978
טדי סחולטן בשנת 1978
 לידה:  11 במאי 1926 הולנד האג, הולנד
 פטירה:  8 באפריל 2010 (בגיל 83) הולנד האג, הולנד
 שם לידה:  דורתיאה מרגוט ואן זויטרן
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  1955–1975 (כ־20 שנה)
 סוגה:  פופ, פולק
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 חברת תקליטים:  פיליפס רקורדס 
 פרסים והוקרה:  זוכה אירוויזיון 
 פרופיל ב-IMDb
 
טדי סחולטן (בהולנדית: Dorothea Margaretha (Teddy) Scholten-van Zwieteren;‏ 11 במאי 1926, האג – 8 באפריל 2010, האג) הייתה זמרת הולנדית, שזכתה באירוויזיון הרביעי עם השיר "קצת" שנכתב על ידי וילי ון המרט ודיק סשאליס.
לאחר האירוויזיון סוחלטן הוצאה 5 אלבומים עם בעלה הנק.
בין השנים 1950–1966 הייתה סחולטן מגישת טלוויזיה בערוץ NTS ההולנדי.
סחולטן נפטרה בביתה שבהאג באפריל 2010, בגיל 83.
ז'אק אלול

| --- | --- |

 לידה:  6 בינואר 1912 בורדו, צרפת 
 פטירה:  19 במאי 1994 (בגיל 82) פסק, צרפת 
 שם לידה:  Jacques César Émile Ellul 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  סורבון, אוניברסיטת בורדו 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 זרם ספרותי:  אי-צמיחה, אנרכיזם, פרסונליזם 
 יצירות בולטות:  החברה הטכנולוגית, Anarchy and Christianity, Le Système technicien, De la révolution aux révoltes, The Political Illusion, Autopsy of Revolution, Changer de révolution. L'inéluctable prolétariat 
 הושפע מ:  קרל מרקס, גי דבור, מרשל מקלוהן, Gilbert Simondon, Bernard Charbonneau, Emmanuel Mounier, ז'אן בודריאר 
 פרסים והוקרה:  פרס המסאי האירופאי על שם שארל ויון (1975)  פרס אלבריק-רושרון (1955)  חסיד אומות העולם (29 באוגוסט 2001) 
 
ז'ק אלול (בצרפתית: Jacques Ellul; ‏1912, בורדו – 1994, בורדו) היה אנרכיסט נוצרי, פרופסור למשפטים, פילוסוף, סוציולוג, תאולוג וחסיד אומות העולם מצרפת. אלול היה סופר פורה, חיבר יותר מחמישים ספרים ויותר מ-600 מאמרים במהלך חייו, שרבים מהם דנו בתעמולה, בהשפעת הטכנולוגיה על החברה ובאינטראקציה בין דת ופוליטיקה. הנושא הדומיננטי בעבודתו היה האיום שנוצר על חופש האדם ודתו, בעקבות הטכנולוגיה המודרנית. בין ספריו המשפיעים ביותר הם "החברה הטכנולוגית" (The Technological Society) ו"תעמולה: גיבוש עמדות האדם" (Propaganda: The Formation of Men's Attitudes).
ביוגרפיה

אלול היה פרוטסטנטי, בן לאם פרוטסטנטית ולאב יווני אורתודוקסי ותמך בדיאלוג יהודי-נוצרי. הוא החל את לימודי המשפטים בבורדו ושם גם כתב עבודה לתואר דוקטור.
אלול היה חבר קרוב של ברנרד שרבונו, שגם היה סופר מאזור אקיטן וחסיד תנועת הפרסונליזם הצרפתי. הם נפגשו באמצעות התאחדות הסטודנטים הפרוטסטנטית במהלך שנת הלימודים האקדמית בשנים 1929–1930. שניהם הכירו בהשפעה הרבה שהייתה לכל אחד על השני.
בראשית שנות השלושים שלושת מקורות ההשראה העיקריים של אלול היו קרל מרקס, סרן קירקגור וקרל בארת. אלול התוודע לראשונה לרעיונותיו של קרל מרקס במהלך קורס בשנת 1929; אלול למד את מרקס והפך לפרשן פורה של התיאוריות שלו. באותה תקופה הוא נתקל גם באקזיסטנציאליזם הנוצרי של קירקגור. לדברי אלול, מרקס וקירקגור היו שתי ההשפעות הגדולות ביותר שלו, ושני המחברים היחידים שאת עבודתם קרא במלואם. כמו כן, הוא ראה בקארל בארת, שהיה מנהיג ההתנגדות נגד כנסיית המדינה הגרמנית במלחמת העולם השנייה, לגדול התאולוגים במאה ה-20. בנוסף להשפעות אינטלקטואליות אלו, אלול אמר גם כי אביו מילא תפקיד גדול בחייו ורואה בו את המודל לחיקוי.
בשנת 1932, לאחר מה שהוא מגדיר "המרה מאוד אכזרית ופתאומית", אלול הכריז על עצמו כנוצרי מאמין. אלול מאמין שהיה בערך בן 17 ובילה את הקיץ עם כמה חברים בבלנקפורט, צרפת. תוך כדי תרגום של פאוסט בעת שהיה לבדו בבית, ידע אלול (מבלי לראות או לשמוע דבר) שהוא נוכח במשהו כה מדהים, כה מוחץ, שנכנס למרכז ישותו. הוא קפץ על אופניים ונמלט, והגיע בסופו של דבר למסקנה שהוא נכח בפני אלוהים. ניסיון זה התחיל את תהליך התקרבות לדת, שלדברי אלול נמשך לאחר מכן במשך שנים רבות,
הוא הרצה באוניברסיטאות מונפליה, סטרסבור וקלרמון פראן.
ב-1943 הגיש חיבור לקבלת תואר הביליטציה בנושא המשפט הרומי. ב-1944 מונה לתפקיד מרצה באוניברסיטת בורדו.
ביוגרפיה > פעילותו בתקופת השואה

בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר כיבוש צרפת בידי גרמניה, עבר אלול לקלרמון פראן עם רוב סגל אוניברסיטת סטרסבור. הוא היה מהאינטלקטואלים הראשונים שהתנגדו לנטיות האנטישמיות של משטר וישי. כשהצהיר על נטייתו זו בפומבי, סולק ממוסדות החינוך הגבוה בתירוץ של לאומיותו האנגלית של אביו, שנולד במלטה. הוא החל לעסוק בחוואות לשם פרנסה, ליד בורדו, ובסיוע משפחתו החל לייצר בחווה תוצרת חקלאית. ביתו הפך למרכז של המחתרת הצרפתית, ובין הפעילים שפקדו את ביתו היו צופים פרוטסטנטים מתנועת Eclaireuses et Eclaireurs Unionistes de France (אנ').
בסיוע אשתו אכסן אלול בחוותו חברי מחתרת, פליטים, שבויי מלחמה שנמלטו מהשבי הגרמני, ויהודים שנרדפו. באפריל 1943 הוזהר כי שכניו היהודים, בני משפחת הרץ (Hertz), צפויים למעצר. הוא הזהיר אותם וליווה אותם ללזה (Lezay), שם הסתתרו בביתו של חסיד אומות העולם, חבר המחתרת הכומר פייר פושיה (Fouchier). אלול הגיע לפריז ושם השיג מסמכים מזויפים גם לקרוביהם של בני משפחת הרץ. לאחר מכן פעל בשורות המחתרת הצרפתית בדרום-מערב צרפת.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

מאפריל 1945 היה אלול חבר מועצת העיר באופן זמני. הוא המשיך להרצות באוניברסיטת בורדו, עד שנת 1980, בה פרש ממשרתו זו. הוא התמקד בחקר כתביהם של קרל בארת וסרן קירקגור, וכן עסק בחקר התנ"ך (לא ביקורת המקרא אלא עיון תאולוגי פילוסופי) והכנסייה בת זמנו. בין השנים 1956–1971 היה חבר הכנסייה הרפורמית הפרוטסטנטית של צרפת (Église réformée de France).
בשנת 2001 הוכר אלול על ידי יד ושם בתור חסיד אומות העולם.
הגותו וכתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בכתביו ניסה אלול לקשור את הולדת הטכנולוגיה עם השפעות דתיות. לגישתו של אלול, המכונה והבירוקרטיה שמנסה להפעיל אותה הן מעין גולם שקם על יוצרו, האדם, ודרוש מבנה חברתי-מדיני שירסן אותה וירסן את האדם מלהשתמש בה ללא בקרה. יצירתו "הטכנולוגיה, או אתגר המאה" (La technique ou l'enjeu du siècle) תורגמה לאנגלית בהמלצתו של אלדוס הקסלי. יצירותיו תורגמו לאנגלית, גרמנית ושפות נוספות.