stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבנטון (אי)
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  מידע גאוגרפי
נשיונל ג'יאוגרפיק (מגזין)

ערך זה עוסק במגזין. אם התכוונתם לאגודה מדעית, ראו .
| --- | --- |


 תדירות:  ירחון 
 מו"ל:  אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק 
 בעלים:  חברת וולט דיסני 
 תאריכי הופעה:  1888–הווה (כ־136 שנים) 
 שפה:  אנגלית 
 תפוצה:  4,336,711 (נכון ל־2011) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 ISSN:  0027-9358, 1044-6613, 1931-1524, 1939-9235
 אתר רשמי
 
נשיונל ג'יאוגרפיק (בעבר נקרא: The National Geographic Magazine, ממותג לעיתים כ-NAT GEO) הוא מגזין חודשי אמריקאי שיוצא לאור על ידי National Geographic Partners. המגזין נוסד ב-1888 ככתב עת מדעי, תשעה חודשים לאחר הקמת האגודה המדעית נשיונל ג'יאוגרפיק, אך הפך לכתב עת פופולרי. בשנת 1905, הוא החל לכלול תמונות, סגנון שבזכותו התפרסם. התמונות הצבעוניות הראשונות שלה הופיעו בשנות ה-1910. במהלך המלחמה הקרה, התחייב המגזין להציג מבט מאוזן על הגאוגרפיה הפיזית והגאוגרפיה אנושית של מדינות מעבר למסך הברזל. מאוחר יותר, המגזין התבטא בבולטות בנושאי איכות הסביבה.
עד 2015, המגזין היה בבעלות מלאה ובניהול של אגודת נשיונל ג'יאוגרפיק. מאז 2019, גרעין השליטה מוחזק על ידי חברת וולט דיסני.
נושאים מובילים במגזין עוסקים בדרך כלל בגאוגרפיה, היסטוריה, טבע, מדע ומאפיינים חוצי תרבות. המגזין ידוע במראה הייחודי שלו: פורמט מבריק, מרובע, כרוך, עבה עם גבול מלבני צהוב. למנויי המגזין הפרסום כולל תוספי מפות של מפות נשיונל ג'יאוגרפיק. המגזין זמין במהדורה מודפסת מסורתית ובמהדורה מקוונת אינטראקטיבית.
נכון לשנת 1995 המגזין הופץ בעולם בכמעט ארבעים מהדורות בשפות שונות וזכה לתפוצה של יותר מ-6.5 מיליון עותקים בחודש (לעומת כ-12 עותקים בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20), 3.5 מיליון עותקים הופצו בארצות הברית. נכון לשנת 2015 המגזין זכה ב-25 פרסי המגזין הלאומי. מהדורה עברית של המגזין, בשם נשיונל ג'יאוגרפיק ישראל, יוצאת לאור מאז 1998.
נכון לאפריל 2024 לדף האינסטגרם של המגזין יש 283 מיליון עוקבים, יותר מכל דף אחר שאינו שייך לידוען. תפוצת המגזין המודפס נכון ל-31 בדצמבר 2022 היא כ-1.8 מיליון עותקים.
היסטוריה

הגיליון הראשון של "מגזין נשיונל ג'יאוגרפיק" יצא לאור ב-22 בספטמבר 1888, תשעה חודשים לאחר שנוסדה האגודה המדעית. בתחילה היה זה מגזין אקדמי שנשלח ל-165 החברים המייסדים של האגודה. בשיאו הגיע המגזין לידי 40 מיליון קוראים מדי חודש. בינואר 1905 פורסמו במגזין מספר תמונות על פני עמוד שלם של טיבט בשנים 1900–1901. מאותה עת החלה מגמה של שינוי באופי המגזין, עד אותה עת היה תוכן המגזין בעיקרו מאמרים כתובים ומאותה עת גיליונות המגזין הכילו תמונות רבות. בשנת 1908 כבר יותר ממחצית עמודי המגזין הכילו תמונות. תמונת השער של גיליון יוני 1985, תמונת פורטרט של ילדה אפגנית בת 12, אשר צולמה בידי הצלם סטיב מקקורי, הפכה לתמונה המוכרת ביותר של המגזין.
בשנת 1975 הושקה גרסת ילדים למגזין National Geographic Kids. בשיא הצלחתו, בסוף שנות ה-80, היו למגזין 1.2 מיליון מנויים בארצות הברית ומיליונים נוספים ברחבי העולם.
בספטמבר 2015 הנשיונל ג'יאוגרפיק העביר את המגזין לבעלות חדשה ושמה National Geographic Partners. 73 אחוז מן הבעלות בחברה הוקנו לחברת 21st Century Fox בתמורה ל-725 מיליון דולר. בדצמבר 2017 הוכרז כי חברת וולט דיסני תרכוש את 21st Century Fox, כולל שליטתה ב-National Geographic Partners.
בספטמבר 2022 פוטרו שישה מן העורכים הבכירים במגזין. ביוני 2023 המגזין פיטר את כל הכתבים שהועסקו בעיתון והכריז כי החל משנת 2024 המגזין לא ימכר עוד בדוכני העיתונים.
צילום

נוסף לפרסומו בזכות המאמרים שבו, על נופים, היסטוריה והפינות הרחוקות בעולם, המגזין נודע באיכות הגבוהה של הצילומים שפורסמו בו. בתקופת כהונתו של נשיא האגודה אלכסנדר גרהם בל והעורך הראשי גילברט ה. גרוסבנור הודגשה לראשונה החשיבות של התיאור הוויזואלי במגזין, זאת למרות ביקורת שנשמעה במועצת המנהלים אשר ראו בריבוי תמונות תפיסה לא מדעית בגאוגרפיה. בשנת 1910 הצילומים הפכו לסימן ההיכר של המגזין והעורך הראשי של המגזין חיפש תמיד "תמונות דינמיות", כפי שכונו על ידי אלכסנדר גרהם בל, תמונות שבהן תחושת תנועה. בשנת 1915 החל העורך הראשי גרוסבנור לגבש קבוצה של צלמי מערכת ולספק להם ציוד צילום מתקדם וחדר חושך.
המגזין החל לפרסם בחלק מעמודיו צילומי צבע בתחילת שנות ה-30, אשר טכנולוגיה זו הייתה בתחילת פיתוחה. באמצע שנות ה-30 החלו צלמי המערכת להשתמש במצלמות לייקה קטנות וקלות משקל עם סרטי צילום "קודאקכרום" מתוצרת קודאק, במקום מצלמות כבדות שהצריכו שימוש בחצובת צילום. בשנת 1959 החל המגזין להדפיס תמונות קטנות על כריכת המגזין ובהמשך הוגדל פורמט התמונות. מיד לאחר שהתרחשה המהפיכה הדיגיטלית בצילום, עבר המגזין לשימוש בציוד צילום דיגיטלי למגזין המודפס ולאתר האינטרנט.
במהלך השנים הוסר עיטור עלי האלון ותוכן העניינים מכריכת המגזין, אולם המסגרת הצהובה נותרה. גיליונות הנשיונל ג'יאוגרפיק נאספים לעיתים קרובות על ידי המנויים ונמכרים בחנויות יד-שנייה כפריטי אספנים. המגזין המשיך לאורך השנים לשמור על איכות גבוהה של צילום עיתונות.
הערות שוליים

↑  Jan. 27, 1888: National Geographic Society Gets Going. Wired, January 27, 2010
↑  National Geographic' Celebrates 125 Years Of Photography. NPR, October 1, 2013
↑  National Geographic lays off its last remaining staff writers. The Washington Post, June 28, 2023
↑  Geographic magazine lays off six of its top editors. The Washington Post, September 6, 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289809105171  BIBSYS: 98032016  BnF: cb12515607s (data)  GND: 4335285-6  LCCN: n00047605  NDL: 001198826  SUDOC: 034396292  VIAF: 186682798   WorldCat (עם VIAF): 186682798 
הגיליון הראשון של המגזין נשיונל ג'יאוגרפיק, משנת 1888
הגיליון הראשון של נשיונל ג'יאוגרפיק עם עלי האלון והמסגרת הצהובה המזוהה עם המגזין
סטיב ויליאמס (קשר כדורגל)

סטיבן צ'ארלס "סטיב" ויליאמס (אנגלית: Stephen Charles "Steve" Williams; נולד ב-12 ביולי 1958) הוא כדורגלן-עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

ויליאמס, יליד רומפורד שבהברינג, לונדון, החל את הקריירה שלו בסאות'המפטון, לאחר שהתקבל למועדון והצטרף אליו ישירות מבית הספר. הוא חתם על חוזה המקצוען ב-1975, וערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 1 - 0 על פורטסמות' ב-6 באפריל 1976, לאחר שהחליף את פיטר אוזגוד שהודח מההרכב בשל בעיות משמעת.
הוא זכה למוניטין של קשר בעל רמת משחק גבוהה, בעיקר בתחום של טיפול בכדור המשחק ומסירות. בעונתו המלאה הראשונה (1976/1977) הוא נבחר כשחקן השנה של המועדון וזומן לנבחרת אנגליה עד גיל 21. בעונת 1978/1979 הוא שיחק ברוב משחקי גביע הליגה, כולל במשחק הגמר שהסתיים בהפסד 2 - 3 לנוטינגהאם פורסט. הוא החליף את אלן בול בתפקיד הקפטן, והוביל את המועדון לחצי גמר גביע ה-FA ולמקום השני בליגה הראשונה בעונת 1983/1984.
ב-12 ביוני 1983 ערך ויליאמס את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אנגליה, במשחק מול נבחרת אוסטרליה. הוא השתתף בחמישה משחקים נוספים, ובארבעה משחקים במדי נבחרת אנגליה ב'.
בעונה שלאחר מכן הרגיש המאמן לורי מקמנמי כי הוא הגיע למיצוי יכולותיו בסאות'המפטון, ותחושה זו השפיעה על שחקנים אחדים ובהם ויליאמס. בסופו של דבר החליט ויליאמס לעזוב את סאות'המפטון, ובדצמבר 1984 הועבר לארסנל תמורת 550,000 לירות שטרלינג. בסך הכל הוא השתתף ב-349 משחקים במדי סאות'המפטון, והבקיע בהם 27 שערים.
ויליאמס ערך את הופעת הבכורה שלו בדרבי של צפון לונדון מול טוטנהאם הוטספר ב-1 בינואר 1985, ובהמשך אותה עונה השתתף ב-17 משחקים נוספים, כשהוא מפגין יכולת טובה כמו זו שהפגין בסאות'המפטון. אולם, בעונתו השנייה בארסנל (1985/1986) הוא סבל מפציעה באצבעות כף הרגל ובשרירי מיתר הברך, וכתוצאה מכך הוגבל מאוד מבחינת מספר דקות המשחק שלו.
ג'ורג' גרהאם אימן את ארסנל בתקופה שבה ויליאמס החלים מפציעתו, ובתקופה הראשונה שבה חזר להרכב הוא הפגין רמת משחק גבוהה בצד הימני של חוליית הקישור, לצידו של דייוויד רוקאסל הצעיר, שם החליף את סטיוארט רובסון. המועדון זכה בגביע הליגה בעונתו הראשונה של גרהאם, והיה זה התואר הראשון שבו זכה ויליאמס. הוא המשיך לשחק בארסנל גם בעונה שלאחר מכן, אך לאחר ההפסד למנצ'סטר יונייטד בינואר 1988 הוא הודח מההרכב על מנת לאפשר למייקל תומאס לשחק במרכז הקישור, ובשלב מאוחר יותר הוחתם לי דיקסון, שתפס את מקומו של ויליאמס בצד הימני של ההגנה. ויליאמס לא הצליח לזכות מחדש במקום קבוע בהרכב, הסתכסך עם המאמן ג'ורג' גרהאם, וביולי 1988 הועבר ללוטון טאון. בסך הכל הוא השתתף ב-121 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם חמישה שערים.
ויליאמס שיחק בלוטון במשך שלוש עונות, ולאחר מכן הצטרף לאקסטר סיטי. באקסטר הוא היה גם עוזרו של אלן בול ששיחק עמו בסאות'המפטון. הוא לא זכה להצלחה רבה בתפקיד זה, ופרש מכדורגל ב-1993.
לאחר פרישתו מכדורגל הוא הקים עסק בתחום ההוצאה לאור של מגזינים באקסטר. העסק היה מוצלח מאוד ובסופו של דבר החליט ויליאמס למכור אותו לשותפו העסקי. בשנת 2003 הוא היה מעורב במיזם נדל"ן בדבון.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL, מיינסטרים, 2007, עמוד 304 (ISBN 1-84596-232-X)
סילבן דסלאנדה

סילבן דסלאנדה (בצרפתית: Sylvain Deslandes; נולד ב-25 באפריל 1997 בקואופטאמו שבקמרון) הוא כדורגלן צרפתי-קמרוני המשחק בעמדת הבלם.
קריירת מועדונים

דסלאנדה גדל במחלקות הנוער של AM. S. סולייר, USON מונדוויל וקן. בשנת 2013 החל לשחק בקבוצת המילואים של קן.
ב-10 ביוני 2015 חתם דסלאנדה בוולברהמפטון וונדררס מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. ב-25 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על בארנט במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג לעונת 2015/2016. ב-15 באפריל 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה, בהפסד 2-1 להאל סיטי במסגרת המחזור ה-42 לעונת 2015/2016. בסך הכל ערך ארבע הופעות ליגה במדי המועדון.
בהמשך הושאל דסלאנדה לקבוצות ברי ופורטסמות' מהפוטבול ליג הראשונה, ולחומייה מהליגות הנמוכות בספרד.
ב-31 בינואר 2020 חתם דסלאנדה בארג'ש פיטשט מליגת המשנה הרומנית. הוא ערך 26 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הרומנית וליגת המשנה הרומנית, בהן הבקיע שני שערים.
ב-15 ביולי 2021 חתם דסלאנדה על חוזה לשנתיים בדברצן ו.ס.ק. מליגת העל ההונגרית. הוא ערך 43 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
הערות שוליים

↑  Deslandes set to sign באתר הרשמי של וולברהמפטון וונדררס, 10 ביוני 2015 (באנגלית)
↑  Confirmed: Left Back Deslandes arrives from Wolves באתר הרשמי של ברי, 31 בינואר 2017 (באנגלית)
↑  Ronan and Deslandes leave on loan באתר הרשמי של וולברהמפטון וונדררס, 3 בינואר 2018 (באנגלית)
↑  Deslandes ends Molineux stay באתר הרשמי של וולברהמפטון וונדררס, 31 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  Sylvain Deslandes a DVSC játékosa! באתר הרשמי של דברצן ו.ס.ק., 15 ביולי 2021 (בהונגרית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "סילבן דסלאנדה".
נשיונל ולווט

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של אניד בגנולד
 בימוי:  קלרנס בראון 
 הופק בידי:  פנדרו ס. ברמן 
 תסריט:  הלן דויטש 
 עריכה:  רוברט קרן 
 שחקנים ראשיים:  אליזבת טיילור מיקי רוני אן רביר דונלד קריספ
 מוזיקה:  הרברט סטוטארט 
 צילום:  לאונרד סמית' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 בדצמבר 1944
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט ילדים, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  2,770,000 דולר
 הכנסות:  5,840,000 דולר
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אן רביר)  פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר (רוברט קרן) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
נשיונל ולווט (באנגלית: National Velvet) הוא סרט קולנוע אמריקאי בצבעי טכניקולור משנת 1944 בבימויו של קלרנס בראון, עם אליזבת טיילור ומיקי רוני בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת אניד בגנולד (אנ') משנת 1935.
NBC הפיקו סדרת טלוויזיה על הספר ששודרה בשנים 1960–1962.
ב-1978 הופק סרט המשך בשם "נולדה לתהילה" (International Velvet) עם טייטום אוניל בתפקיד הראשי.
ב-2003 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
העלילה מתרחשת בעיירת החוף סוולס במחוז סאסקס באנגליה בסוף שנות ה-20.
תקציר העלילה

ולווט בראון (אליזבת טיילור) היא נערה בת 12 שגרה עם משפחתה בעיירה קטנה במחוז סאסקס באנגליה. אביה הרברט (דונלד קריספ) הוא קצב ומנהל את חנותו בסיוע אשתו (אן רביר). הם נוהגים לפנות אחד לשנייה בשם גב' ומר בראון. האחותה הבכורה והמתבגרת היא אלווינה (אנג'לה לנסבורי) וכן ישנם מלי (ג'ואניטה קוויגלי) והבן הקטן דונלד (ג'קי ג'נקינס). ולווט חובבת סוסים כמעט מלידה.
לעיירה מגיע נער נודד בשם מייקל "מי" טיילור (מיקי רוני). אביו נפטר ומאז הוא נודד. הוא מצא בפנקס של אביו את שמה של גב' בראון והחליט להגיע לשם. ולווט פוגשת אותו בחזרה מבית הספר ומזמינה אותו לארוחת צהרים בביתם. האם לא מגלה כי אביו של מי היה מאמן השחייה שלה לפני שחצתה בשחייה את תעלת למאנש, דבר שהיה אז הישג לשחיינית. מי מחליט להישאר בבית בראון ולעזור להורים בקצביה
ולווט מתאהבת בסוס הפרוע של החוואי איד. לאחר שהסוס מתפרע ועושה נזק בעיירה הוא מועמד להגרלה וולווט זוכה בו וקוראת לו "פאי". ביחד עם מי היא מתחילה להתאמן ברכיבה עליו ובקפיצה על מכשולים. מי לא מספר לה בהתחלה כי הוא היה פרש במנצ'סטר וכי באחת התחרויות הוא נתקל בפרש לידיו וגרם למותו ומאז הוא לא רוכב יותר.
חלומה של ולווט הוא ש"פאי" ישתתף בתחרות היוקרתית גרנד נשיונל בלונדון. מי מפקפק בכך בגלל ההוצאות הגדולות. אך האם מעודדת אותה ונותנת לה את כסף הפרס שקבלה בזמן על חציית התעלה. לבסוף הם יוצאים ללונדון עם "פאי" אך מי לא מצליח למצוא פרש שירכב עליו תמורת תשלום.
בלילה לפני התחרות מתגבר מי על פחדיו, רוכב על "פאי" ומודיעה לוולווט כי הוא ירכב בתחרות. ולווט מודיעה לו כי היא תרכב על הסוס בתחרות ותתחזה לגבר. מי מקבל זאת בחששות אבל לבסוף מסכים ועוזר לה על ידי גזיזת שערה. לפני התחרות היא עוברת את כל הבדיקות ולא מגלים שהיא נערה.
לבסוף מגיע "פאי" ראשון לקו הסיום אך ולווט מרוב עייפות ומאמץ נופלת ממנו. היא מובאת לבדיקה רפואית ואז מגלה הרופא לתדהמתו שמדובר בנערה. התוצאה כמובן מתבטלת אך הסיפור מתפרסם בכל העולם וולווט ו"פאי" הופכים לידוענים.
מציעים לה חוזה של 5000 דולר בהוליווד אך היא מסרבת. מי מרגיש ששליחותו הסתיימה והוא עוזב אותה בלי להיפרד אבל היא רוכבת לעברו ונפרדת ממנו.
פרסים

אן רביר זכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר
רוברט קרן זכה בפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר
כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, לפרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר ולפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| אליזבת טיילור | ולווט בראון |  |
| מיקי רוני | מייקל "מי" טיילור | בתו של לורד דנבי |
| דונלד קריספ | הרברט בראון | האב |
| אן רביר | גב' בראון | האם |
| אנג'לה לנסבורי | אלווינה בראון | הבת הבכורה |
| ג'ואניטה קוויגלי | מלי בראון | סגנו של ג'יימי |
| ג'קי ג'נקינס | דונלד בראון | הבן הקטן |
| רג'ינלד אוון | מר איד | הבעלים הקודמים של פאי |
סכנה ברורה ומיידית (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר, עם תמונתו של השחקן האריסון פורד המגלם את דמותו של ג'ק ראיין בסרט שנעשה על פי הספר
 מידע כללי
 מאת:  טום קלנסי 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  מתח וריגול
 הוצאה
 הוצאה:  Putnam
 תאריך הוצאה:  1989
 מספר עמודים:  604 (כריכה רכה)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הד ארצי
 תאריך:  1991
 תרגום:  יונתן פרידמן
 סדרה
 ספר קודם:  הקרדינל מהקרמלין 
 הספר הבא:  כל הפחדים כולם 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001201525
 
סכנה ברורה ומיידית (באנגלית: Clear and Present Danger) הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי. הספר עוקב אחר ג'ק ראיין, איש חיל הנחתים והיסטוריון בעברו, המשמש כמנתח מודיעין של ה-CIA, וכן אחר ג'ון קלארק, איש המבצעים ולוחם הקומנדו הימי לשעבר.
השפעת הספר

הספר מכר 1,625,544 עותקים והיה לספר הנמכר ביותר בשנות השמונים.
השפעת הספר > קולנוע

הספר עובד לסרט בשנת 1994 בבימויו של פיליפ נויס ובכיכובו של האריסון פורד בתפקיד ג'ק ראיין, ג'יימס ארל ג'ונס כאדמירל גריר ווילם דפו כג'ון קלארק.
הערות שוליים

↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמוד 497, "מישהו החליט כי הסמים הפכו ל'סכנה ברורה ומיידית' - זה ציטוט - לביטחונה של ארצות הברית. רק לאדם אחד יש סמכות לומר זאת בצורה ממשית. ואם הוא עושה כן יש לו סמכות לעשות משהו בקשר לזה".
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמודים 39–41
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב־ - הד ארצי, 1991, עמוד 497, "הצטרפתי לקומנדו של הצי. רוב הזמן בדרום מזרח אסיה".
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמוד 413, "אתה חייל מארינס לשעבר, סוכן בורסה לשעבר, מרצה להיסטוריה לשעבר".
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמוד 210
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמוד 450, "ג'ק, לעולם אל תתחרט על יושר, גם אם תפגע באנשים. כאשר מינו אותך לסגן במארינס נשבעת שבועה לאלוהים. עכשיו אני מבין מדוע אנו עושים את זה. זו עזרה, לא איום. זה משהו שנועד להזכיר לך עד כמה המילים חשובות. רעיונות הם חשובים. עקרונות הם חשובים. מילים הן חשובות. המילה שלך היא החשובה מכל. המילה שלך היא מי שאתה. זה השיעור האחרון, ג'ק. מכאן אתה צריך להמשיך לבד".
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמוד 464
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמוד 481, "אתה שלחת את האנשים האלה לשטח, ואתה אחראי להם. אם אתה אומר לי, שהתפקיד שלך חשוב מזה, אני פה כדי לומר לך שאתה טועה, אדוני".
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמוד 544, "'מה אתה מצפה שאני אעשה - להשאיר אותם שם? האם לא עשינו את זה מספיק פעמים?' קלרק הסב את מבטו. עיניו היו אדומות, ורק פי. ג'יי. ידע שזה לא רק ממתח וחוסר בשעות שינה. 'מצטער, ג'ק. יש שם אנשים שלנו. אני חייב לנסות. הם היו מנסים בשבילי. אין בעיות בן-אדם. אני יודע איך לעשות את זה'."
↑  טום קלנסי, "סכנה ברורה ומיידית", הוצאת מעריב - הד ארצי, 1991, עמודים 599–600
↑  רשימת רבי המכר של הוושינגטון פוסט
| היקום הבדיוני של ג'ק ראיין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1984) • משחקים פטריוטיים (1987) • הקרדינל מהקרמלין (1988) • סכנה ברורה ומיידית (1989) • כל הפחדים כולם (1991) • ללא חרטה (1993) • חוב של כבוד (1994) • צו נשיאותי (1996) • קשת שש (1998) • הדוב והדרקון (2000) • ארנב אדום (2002) • שיני הנמר (2003) • חי או מת (2010) • נעול (2011) • חומת אש (2012) • Command Authority‏ (2013) • Support and Defend‏ (2014) •  Full Force and Effect‏ (2014) •  Under Fire‏ (2015) •  Commander in Chief‏ (2015) |  |
| סרטים | המרדף אחר אוקטובר האדום (1990) • משחקים פטריוטיים (1992) • סכנה ברורה ומיידית (1994) • כל הפחדים כולם (2002) • ג'ק ראיין: גיוס הצללים (2014) |  |
| טלוויזיה | ג'ק ראיין (2018) • |  |
| דמויות | ג'ק ראיין • ג'ון קלארק • דומינגו שאבז • רובי ג'קסון • אד קילטי |  |
| שחקנים | אלק בולדווין • בן אפלק • כריס פיין • ג'ון קרסינסקי |  |
| ראו גם | טום קלנסי |  |
סטיבן שמואל וייז

| --- | --- |

 לידה:  17 במרץ 1874 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 באפריל 1949 (בגיל 75) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וסטצ'סטר הילס 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה 
 עיסוק:  רב, מנהיג קהילתי, פעיל ציוני
 השקפה דתית:  יהדות רפורמית 
 בן או בת זוג:  לואיז וטרמן וייז 
 
הרב סטיבן סמואל וייז (באנגלית: Stephen Samuel Wise, נולד Weisz;‏ 17 במרץ 1874, בודפשט – 19 באפריל 1949, ניו יורק) היה רב רפורמי וממנהיגי יהדות ארצות הברית במחצית הראשונה של המאה העשרים.
בשנים 38–1936 היה נשיא ההסתדרות ציוני אמריקה. בשנים 45–1943 היה יו"ר ועדת החירום שנהפכה למועצת החירום american jewish emergency council, מועצת ציוני אמריקה לשעת חירום.
קורות חיים

סטיבן סמואל וייז נולד בבודפשט, בירת הונגריה, אז באימפריה האוסטרו-הונגרית, לשושלת של רבנים אורתודוקסיים; סבו היה הרב יוסף הירש וייס (אנ'), מהמתנגדים העיקריים לחלוצי הרפורמה בפשט שבהונגריה, ואילו אביו הרב אהרן וייז (אנ') היה מתלמידיו של הרב עזריאל הילדסהיימר. בינקותו היגרה משפחתו לארצות הברית, לשם הוזמן אביו לשמש כרבהּ של קהילת בית ישראל אנשי אמת בברוקלין. וייז גדל בניו יורק. למד באוניברסיטת קולומביה, שבה קיבל דוקטורט בשנת 1901. בשנת 1902 הוציא לאור את כתב היד הערבי של ספר תיקון מידות הנפש של שלמה אבן גבירול יחד עם תרגום ומבוא באנגלית. לאחר מכן המשיך בלימודי הרבנות עד להסמכתו.
וייז היה ציוני, בשונה מרוב הרבנים הרפורמים של אותה תקופה, והשתתף כבר בקונגרס הציוני השני ב-1898.
ביחד עם הרב הרפורמי יהודה לייב מאגנס והרופא הארי פרידנוואלד הוביל וייז את הקהילה היהודית-אמריקאית לתוך תקופת המלחמה. הם הובילו את התנועה הציונית, גייסו כספים וביקרו בא"י, הם עוררו את דעת הקהל בארצות הברית ברעיון הציוני של יהדות אמריקה לשנים רבות
ב-1917 מילא תפקיד במהלך שהוביל לשכנועו של הנשיא וודרו וילסון לאשר את פרסומה של הצהרת בלפור. מיד לאחר מלחמת העולם הראשונה הוביל וייז את הקמת הקונגרס היהודי האמריקני – ארגון שלראשונה איגד ארגונים יהודיים מכל רחבי ארצות הברית בעיקר לאור גילויי האנטישמיות באירופה ולצורך ייצוג היהדות בוועידת השלום בפריז ב-1919.
וייז התנגד נחרצות להגבלת המכסות להגירת יהודים לארצות הברית בשנים שבהן יהודים יכלו עדיין לעזוב את אירופה. בשנת 1937 (תקופת שפל כלכלי בארצות הברית) כתב:
הוחלט ששום ארגון יהודי לא יתמוך בימים אלה בחוק שישנה באופן כלשהו את חוקי ההגירה הקיימים. כל מאמץ שייעשה בזמן הזה כדי לבטל את חוקי ההגירה, יביא לידי הבלטה חמורה של הרגש האנטישמי בארצנו.
קורות חיים > בזמן השואה

מברק ריגנר נשלח ב-8 באוגוסט 1942 לראשי הארגונים היהודים בלונדון ובארצות הברית והודיע על השמדת יהודי אירופה. וייז קיבל עותק של המברק ב-28 באוגוסט. בעקבות המברק נפגש וייז עם תת-שר החוץ האמריקאי, והלה ביקש ממנו לחכות עם פרסום המברק עד לאימותו. וייז הסכים, אך יידע מספר חברי קבינט, את הנשיא רוזוולט, את שופט בית המשפט העליון פליקס פרנקפורטר וכמרים נוצרים. כאשר לבסוף שוכנעה ממשלת ארצות הברית ב-24 בנובמבר 1942 בנכונות המידע, קיים וייז מסיבת עיתונאים באותו היום והודיע על המברק, עם מידע תומך נוסף, כי הנאצים מגרשים יהודים מכל הארצות שבשליטתם לפולין ושם רוצחים אותם. לדבריו, מעל שני מיליון כבר נרצחו. רוב העיתונים בארצות הברית פרסמו את הידיעה בעמודים הפנימים, ורק 5 מתוך 19 העיתונים הנפוצים פרסמו בעמוד הראשון.
וייז המשיך בפעילותו הפוליטית (מפגש עם הנשיא, פניות חוזרות לחברי הקונגרס), הציבורית (אסיפות מחאה, צעדות) למען יהודי אירופה, ועם תוכניות קונקרטיות (במחצית 1943, יהודי ארצות הברית ישלמו כופר נפש להצלת 70,000 יהודים ברומניה).
בימי השואה, כאשר הגיעו לארצות הברית ידיעות על ממדי רצח העם היהודי, פעלה הנהגת יהדות ארצות הברית, בראשות וייז, במגמה להסתיר את המידע ולפעול בשקט כדי להשפיע על נשיא ארצות הברית רוזוולט לפעול להצלת היהודים. פעולה שקטה זו לא השיגה את מטרתה. וייז היה בין המנהיגים שנפגשו עם יאן קרסקי, לוחם המחתרת הפולנית שהוברח למערב כדי לספר לבנות הברית על השמדת יהדות אירופה.
קורות חיים > לאחר השואה

היה חבר המשלחת הציונית לוועידת סן פרנסיסקו ב-1945 שנאבקה לניסוחו והכללתו של סעיף 80 פרק 12 במגילת האומות המאוחדות.
לאחר השואה תמך וייז בתנועה הציונית ואף עמד בראשות ארגון ציוני אמריקה. בין השנים 1946–1949 היה יושב ראש הוועד הפועל הציוני.
על שמו המושב כפר שמואל שמדרום לרמלה. כמו כן הונצח שמו ברחובות רבים ברחבי ישראל.
הערות שוליים

↑   יצחק הרצוג, "אידיאולגיה ומציאות", באתר הארץ, 24 במרץ 2021
↑  קובי ברדה, ‏101 שנים להצהרת בלפור: הפגישה שנעלמה מדפי ההיסטוריה והשינוי של וילסון, באתר מעריב אונליין, 25 בספטמבר 2018
↑  ציר הזמן של השואה באתר יד ושם
1 2  Enhanced Transcript באתר American Experience
↑  Rabbi Stephen Wise (1874-1949), באתר American Experience
↑  האיש שמאחורי השם של היישוב - כפר שמואל, באתר www.kfar-shmuel.co.il
↑  כפר שמואל, באתר www.gezer-region.muni.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270057605171  PLWABN: 9810607420205606  BnF: cb11303505n (data)  CiNii: DA13041204  GND: 117412791  ISNI: 0000 0000 8090 3488  LCCN: n80051355  NARA: 12222757  NLA: 35615347  NTA: 117319368  RERO: 02-A003981162  SNAC: w60p18vm  SUDOC: 127271872  Trove: 1015616  VcBA: 495/266590  VIAF: 10622689   WorldCat (עם VIAF): 10622689
ניוקאסל (בירה)

לוגו בירה ניוקאסל
בירה ניוקאסל בראון אייל (באנגלית: Newcastle Brown Ale) היא בירת אייל בריטי חום מסורתי, העשויה מתערובת של מספר סוגי לתת, שעורה וחיטה המותססים בתסיסה עילית. צבעה הוא חום עמוק והיא מתאפיינת במרירות נמוכה במיוחד, ובארומות וטעמי דגנים, ביסקוויט, אגוזים וקרמל. בירה ניוקאסל מיוצרת על ידי חברת היינקן הבינלאומית. במשך השנים הדגישה הבירה את הערך האורבאני, שהפך לאחד מסמלי ההיכר שלה. בישראל, הבירה משווקת על ידי חברת טמפו משקאות.
היסטוריה

בירה ניוקאסל נוצרה ב-1925 על ידי הקולונל ג'יימס (ג'ים) הרברט פורטר. פורטר, יליד 1892, דור שלישי למבשלי בירה, לחם במלחמת העולם הראשונה לפני שהשתקע בעיר ניוקאסל. הוא עבד על המתכון ושיפר אותו במשך שלוש שנים, עד שיצר את הטעם שמזוהה עם בירה ניוקאסל עד היום.
ניוקאסל בראון אייל יוצרה לראשונה במבשלות טיין ב-1928. על פי המסורת בעיר ניוקאסל, הלילה הראשון בו נמכרה בירה ניוקאסל היה הצלחה מסחררת, עד כדי כך שהמשטרה פנתה למבשלה למחרת בבקשה להקטין את אחוזי האלכוהול במשקה, שכן תאי המאסר עוד מלאים בשיכורים מליל אמש.
כשהוצגה לראשונה בשנת 1928, בירה ניוקאסל בראון אייל זכתה בשלוש מדליות בתחרות המבשלות הבינלאומית לאותה שנה. מדליות אלה מעטרות את תווית המשקה עד היום. באותה שנה גם הושק הלוגו שבמרכזו כוכב כחול, שצבעו לקוח מנהר הטיין המקומי, וחמשת קצותיו מסמלים את חמשת המייסדים של מבשלות ניוקאסל.
בירה ניוקאסל הפכה למותג של Scottish & Newcastle, אחרי המיזוג של Scottish Brewers ומבשלות ניוקאסל בשנת 1960.
ב-22 באפריל 2004, Scottish & Newcastle הודיעו על סגירת מבשלות טיין, ועל העברת ייצור ניוקאסל בראון אייל לאתר מבשלות בדנסטון. במאי 2005 יוצרה בפעם האחרונה הבירה במבשלות טיין. לפני המעבר נעשו בדנסטון ניסויים כדי להבטיח שטעם הבירה לא עבר שינוי.
אריזת הבקבוקים של ניוקאסל בראון אייל הועברה למבשלת ג'ון סמית בטדקסטר, צפון יורקשייר, ב-2007.
ב-2008 היינקן קנתה את Scottish & Newcastle בעסקה משותפת עם קרלסברג.
הפצה ויצוא

בירה ניוקאסל לא הייתה נפוצה בדרום מזרח אנגליה ובמידלנד עד סוף שנות השמונים. קמפיין שיווקי מוצלח שהושק באותה תקופה שינה את המצב, וכיום היא אחת מבירות האייל המובילות באנגליה. ב-2005 ניוקאסל בראון אייל יוצאה ל-41 מדינות. ב-2010, למעלה מ-640,000 הקטוליטר של הבירה נמכרו בארצות הברית, למעלה מכפליים מהכמות שנמכרה בשנת 2001.