פולקלור ברזילאי
מיתולוגיה עממית ופולקלור ברזילאי

לברזיל אוסף של דמויות בדיוניות ויצורים פנטסטיים המהווים חלק מהתרבות והמיתוסים העממיים בברזיל שאליהם נרקם עולם אגדות שסובב סביבם, מקור דמויות אלה הם היתוך בין הפולקלור האירופאי (הכולל פיות, מכשפות, טרולים ויצורים מיתיים אחרים) ובין המיתולוגיה של דת הטופי-גוארני ועוד עמים אינדיאנים אחרים החיים בברזיל, המיתולוגיה מכילה אינספור דמויות וסיפורים, אך ניתן למנות כמה מן הדמויות המוכרות והאהובות ביותר:
סאסי פררה  (Saci Pererê) - על פי המיתולוגיה סאסי פררה הוא שדון יערות שנחשב לאחד הסמלים הלאומיים הבולטים ביותר של ברזיל, מקורו מאגדות אינדיאניות של שבטי הטופי, ולאחר הכיבוש הפורטוגלי והבאת השחורים מאפריקה הוא עבר שנויים. ססי הוא מעין תערובת תרבויות: הוא לבוש מגבעת אדומה והוא קטן מאוד כמו שדוני היער מהאגדות האירופאיות, יש לו מקטרת עץ שבאה מהמסורות הילידיות במקום, גופו כהה או שחור כמו השחורים והמולטים, והוא בעל רגל אחת והוא נע במערבולת כמו טאז. יש סביב דמותו אגדות וסיפורים רבים, אבל תפקידו דומה לזה של שדוני היער מהאגדות באירופה- הוא מציק לבוקרים ולאיכרים ואוהב לעשות תעלולים, לשחרר את הפרות, להרגיז את הפרים להקים מהומה בלולי התרנגולות ועוד. סמלם של קבוצת הכדורגל אינטרנציונל שבפורטו אלגרי הוא סאסי פררה.
בוטו (Boto) - בוטו הוא דולפין ורוד שחי ביובלי האמזונס ואחד מהמינים המעטים בעולם של דולפינים שחיים במים מתוקים, כיום הבוטו נמצא בסכנת הכחדה וארגונים שונים עושים מאמץ רב כדי לשמר אותו, מקור הסיפור בא ממסורות יושבי הנהרות, ועל פי האגדה הבוטו שוחה בנהר בין הסירות, הספינות והמעברות הרבות ששטות על מימיו עד שהוא רואה בחורה יפה ובלילות הוא הופך את עצמו לבחור יפה תואר ששובה את לב הנערות בקסמו האישי ובריקודי הפוהו החושניים שלו, הנערה נופלת ברשתו ונכנסת ממנו להריון אך בעלות השחר הבחור נעלם וחוזר להיות דולפין בוטו ומחכה למצוא בחורה יפה אחרת.
קורופירה (curupira) - מיתוס אינדיאני של גמד או מעין יצור יערות אדום שיער ובעל כפות רגליים הפוכות הפונות לאחור שתפקידו הוא להיות שומר היערות והטבע, לקורופירה יש כוחות קסם מיוחדים והוא שומר ומעניש את כל מי שפוגע בטבע-כלומר צד בעונת רוויה, או צד ומשתמש בטוב של הטבע בצורה דורסנית שמעבר לצרכיו האמתיים. על פי האגדה הוא מופיע הרבה בלילות ירח מלא, ויש לו כוחות להפוך ציידים לחזירים ולהפיח חיים בחיות שניצודו. קורופירה יכול גם להשמיע שריקות ורעשים שיבלבלו את הפולשים לטבע ובכך לגרום להם להיאבד בסבך הצמחייה או להיכנס לצרות. דמותו של קורופירה משתנה מאזור לאזור, בחלק הוא מתואר יותר כמו קוף או דמות חייתית בעלת תבונה אנושיות, בחלק כגמד יערות, וחלק כיצור אנושי של ממש.
למפיאו (Lampião) - וירגוליניו פריירה דה סילבה, המכונה למפיאו, הוא הגיבור העממי המפורסם ביותר בברזיל ואחד מהסמלים הבולטים של תושבי צפון מזרח ברזיל (נורדשט) ויחד עם זה גם דמות שנויה מאוד במחלוקת. למפיאו ומריה דאו המכונה מריה היפה היו מנהגי כנופיה שנקראה הקנגאסירוס שפעלו בערבות המדבריות של פנים צפון מזרח ברזיל. אביו של למפיאו נהרג על ידי קצין משטרה כשלמפיאו עצמו היה בן שלושים ומאז יצא במסע נקם ברשויות החוק, הוא הנהיג מרד כנגד בעלי אחוזות והיה אחראי לשודים, בזיזות חטיפות תמורת כופר ועוד, יחד עם אלימות כמו רצח, אונס, עינויים והטלות מום, לבסוף הוא נהרג במארב משטרתי ב-1938. כיום למפיאו נתפסת כדמות של רובין הוד ברזילאי וסיפוריו הן מעין סיפורי מערבונים שהפכו לפולחן עד עצם היום הזה, הסיבות העיקריות כנראה הן טשטוש של המידע על האלימות, ובעיקר העובדה שהדמות נתפסת כגיבור שמרד כנגד בעלי האחוזות העשירים וכמי שהתנגד להשלכות של המשטר הפשיסטי והדורסני שהחל להתחזק באותה תקופה.
קאיפורה (caipora) - שומר יערות נוסף, קאיפורה הוא אינדיאני חמור סבר ונחוש שרוכב על חזיר בר ושומר באדיקות על ההרמוניה בין האדם לטבע ומעניש את האדם כשתאוותו גורמת לו לנצל את הטבע לצרכיו באופן דורסני, הוא נוהג לעשן מקטרת ולשתות קשאסה.
בויטאטא (boitata) - נחש אש אגדי שמקורו גם ממיתוסים אינדיאנים, אך הוא נפוץ בכל רחבי ברזיל וכרוכות בו אגדות רבות שמשתנות מאזור לאזור. הנחש נחשב למגן השדות ומשמש כמיתוס גם לחקלאים ויש לו כוח להצית ולכבות שרפות כשהוא חי גם במים וגם באש, יש לו אלפי עיניים וקיימות סביבו מונות שהוא יכול להתחפר במעמקי האדמה ולראות בחשוך בזמן מבול (ברזיל סובלת מהמון שיטפונות וזה אסון טבע מאוד נפוץ).
לארה (Lara) - בנות הים של ברזיל, המיתוס נפוץ יותר בפנים ברזיל והם נפוצות בנהרות או אגמים מתוקים, בנות הים הם בעלות כוח רב ומענישות את מי שמפר את החוקים או רודף אחר בצע כסף כשהם מפתות אותו ומשוכות ביופיין וקולן הקסום להיכנס למים בכוח שאי אפשר לעמוד בו. המיתוס נוצר כנראה בתקופות החיפוש לזהב בימי ברזיל הקולוניאלית ומזהיר מפני הרדיפה אחרי בצע ואבני חן ומהשתעבדות לתאוות אחרות.
פאפא-פינגו (papa-fingo) - פאפא-פינגו היא אגדה אורבנית שמקורה כנראה מסלבדור באהייה והיא מספרת על איש שמסתובב בפינות חשוכות ולוכד בחורות צעירות כדי למצוץ את דמן ולאכול את הכבד שלהן, האיש מתואר בדרך-כלל ובאופן מאוד לא מקרי גם כנראה, כבחור מוזר, לבוש סחבות בלויות שנושא על גבו שק ענקי, האגדה הזאת נועדה להזהיר ילדים ונוער מפני הסכנות האורבות בערים הגדולות של ברזיל על שלל טיפוסיה המפוקפקים והמוזרים.
קריספין ראש הדלעת (Cabeça de cuia) - האגדה על נהר פרביה שבמדינת פיאואי בצפון מזרח המדינה שמספרת על משפחת איכרים ענייה מאוד וקשת יום שכל מה שהם אכלו היה מרק עצמות דל, יום אחד לבן נמאס מהרעב הדלות והעוני ובשיאו של התקף זעם הבן רצח את האם כשהוא מכה בעוצמה עם העצם על ראשה, לפני שהאם נפחה את נשמתה היא קללה את בנה שהוא יהפוך לחיית מים מכוערת בודדה ואומללה שאיש לא ירצה להתקרב אליה עם ראש בצורת דלעת, והקללה תוסר רק אחרי שיטרוף שבע בתולות צעירות בשם מריה, עד היום נוספו סיפורים מסורתיים על עדי ראייה שראו את החיה המסתורית ועל בנות שנחטפו ליד הנהר ולא נמצאו לעולם.
קבוקלו ג'י אגואה (Caboclo d'Água) - קבוקלו הוא יצור מימי שחי בנהר סאו פרנסיסקו והפך למעין סיפור אימה של מלחים שנהגו לשוט לאורך הנהר ובחן את אומץ לבם, הסיפור הוא על יצור מימי כעור שנראה כגוש בשר גס בעל עין אחת שנוהג לחבל בספינות ולגרום לטביעתם או להפוך סירות ולהטביע את קורבנותיו, לעיתים הוא אף מערים על המלחים ומתחפש לחיה אחרת, לדג שמן או לעיתים לחיה בלתי מזוהה או לחיות שאינן שייכות לנהר כמו סוס או פר, וכשהמלח מנסה לראות מה יש שם הוא מתנפל עליו. האגדה על קבוקלו ג'יאגואה היא במקור אירופאית כנראה, ויש לה דמיון רב לסיפור המפלצת מאגם לוך נס שבסקוטלנד, וגם בנהר סאו פרנסיסקו כמו בלוך נס ונכתבו תילי תילים של סיפורים, עדויות ואף צילומים של אנשים שנשבעו שנתקלו באותו יצור מסתורי.
פאי דו מאטו (pai do-mato) – פירוש השם הוא "אב היער" וזו דמות מיתית שנופצה במחוז אלאגואס, זוהי חיית יערות גדולה ושעירה במיוחד שכל גופה מכוסה שיער פרא, היא בטלנית ובעלת צחוק מתגלגל, הדמות שאולה כנראה מהמיתוס האירופאי של הטרול. המילה מאטו היא גם כאמור יער והיא גם מרמזת על היותה שעירה למדיי, וגם על מקום מחייתה, הדמות הפכה לדרך ביטוי לילד או אדם שמסרב להסתפר, וכדי לשכנע אותו אומרים "אתה רוצה להיות כמו פאי דו מאטו"?
קבאסה סאטניקה (Cabeça Satânica) - ראש השטן היא רוח רפאים או סוג של זומבי (גופת אדם מת-חי) חלק מתארים אותו כפרצוף כהה בעל שיער ארוך סביבו, עניים פעורות וחיוך מרושע, מקורו כנראה פורטוגזי וזו מעין הכלאה של סיפורי רוחות, אדם זאב, זומבים ואמונות נוצריות, פרצופו המרושע נוהג לרדוף עוברי אורח תמימים שנמצאים בלילות ברחובות בשעות מאוחרות, והוא אוהב לרדוף אותם לגרום להם פאניקה ולהביא מזל רע, כמו מחלות או תאונות, האמונה היא שמי שנתקל בפרצופו זה מבשר לו על מותו המתקרב, במקומות רבים בצפון מזרח הוא התגלמות העין הרע ויש שפע של דרכים להימנע מחמתו כמו ריחות רעים ותפילות נוצריות, או צלבים מקש בדלת הבית, על פי האמונה גם הגיית שמו באופן מפורש עלול לגרום להיתקל בו ולהביא מזל רע.
לוביסו-הומן (Lobisomem) - אדם זאב בפולקלור הברזילאי, דמות זו לא עברה שנויים משמעותיים מאדם הזאב בפולקלור המערבי והאירופאי, וגם פה הוא אדם שהופך לזאב בלילות ירח מלא, בפולקלור הברזילאי בדרך-כלל הסיפור מתמקד באגדות בהם האדם זאב מאיים על אוכלוסיית הבוקרים והאיכרים המקומיים כשהאדם הזאב מסתובב בניהם ולא מודה בכך, ובסופו של דבר הגברים האמיצים של הכפר מצילים את האזור בכך שהם תופסים אותו.
מטינטה פריירה (Matinta Perera) - דמות המכשפה הזקנה בפולקלור הברזילאי, מטינטה פריירה היא זקנה בעלת מראה קלאסי, לבושה בברדס שחור ויודעת להפוך את עצמה לנשר, האמונה היא שבלילות ירח מלא יש לשים מתנות בחוץ כדי שתיקח אותם בעת מעופה כנשר כדי שלא תחטוף ילדים. בגרסאות יותר מודרניות מטינטה מתוארת כאישה בודדה שרוצה חברה ושאין מאחורי מעשיה כוונות זדון.
מאפינגוארי (mapinguari) - יצור מיתי שדמותו גם היא שאולה מהטרול האירופאי, ועברה שינויים כנראה בהשראת העצלן הענקי שהיה נפוץ ביערות האמזונס אבל ככל הנראה נכחד. המפינגוארי הוא בעל שיער אדום פראי קשה ארוך ומדובלל והוא בגובה של 4 או 5 מטרים, הוא ישן ביום, ער שעות מועטות בלילה, מסריח מאוד ועלול לגרום לסחרחורת ובלבול של הקורבן כאשר הוא מפיץ את ריחו המצחין. הוא אוהב לאכול ראשים של בעלי חיים ובני אדם בעזרת שני פיות שיש לו, אחד מהם בטבורו. ישנן גרסאות שונות לדמות זו ובחלקן הוא מתואר כציקלופ בעל שלושה פיות, גם כאן אחד מהם נמצא בטבור ועוד אחד בלב, הפיות נפתחים בצורה אנכית, הדרך היחידה להורגו היא על ידי תקיעת חרב בלבו כאשר הוא פוער את פיו.
רומאוזיינו (Romãozinho) - רומאוזיינו הוא ילד פראי בעל חוש הומור רשעי ואכזרי שהתייחס רע אל הבריאות וקיים דמיון מסוים אל סיפורי מקס ומוריץ הגרמניים וייתכן שהם מעין הכלאה של הסיפורים יחד עם העוני הרב והמצב של ילדי הרחוב הרבים מאוד שקיימים בברזיל ועושים הכול כדי לשרוד. הסיפור מספר על בן איכרים עני שאמו שלחה אותו לשדות כדי להביא לאביו ארוחה, אך בדרך הילד לא שלט ברעבתנותו ואכל את העוף כשראה האב את עצמות ושאל מדוע זה, רומאוזיינו השיב שאמו אכלה את העוף יחד עם בחור אחר אותו פגשה, האב רצח את האם בהתקף קנאה וזעם ולפני שמתה קללה את הבן שייפרד לנצח מאביו ויחיה כילד פרא שלא יתבגר ולא ימות לעולם, עד היום מספרת האגדה שרומאוזיינו עושה תעלולים ומפחיד אנשים ומטריד אותם, אך הוא גם עושה דברים טובים לזולת כדי לפצות על הקללה, יש רבים שסבורים שהמסר של האגדה מופנה כנגד העוני הרב ועל ילדי הרחוב שהפכו לרעים בגלל הסביבה ובגלל המצוקה והרעב.
בשנים האחרונות עיריית ריו הפיקה סדרה של סרטוני אנימציה בשם "נשבע שראיתי" (juro que vi) שבהם מסופרים כמה מאגדות הפולקלור האהובות.