stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחידת יפת"ח
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח > רחפנים תוקפים

ב-2023 נחשפו בכתבה מספר אמצעי תקיפה עבור רחפנים אשר פותחו ביחידה, בהם "קרנף" (מטול רימונים מרחפן, כולל מערכת טעינה אוטומטית) ו"יד חזקה" (מערכת אשר מטילה רש"קים מרחפנים).
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח > שונות > "אור יקרות"

מטרת מערכת "אור יקרות" הייתה לפגוע בניסיון כוחות הצבא המצרי לצלוח את תעלת סואץ, על ידי יצירת חומת אש ועשן סמיך מעל התעלה. הפרויקט פותח במהלך מלחמת ההתשה, במקביל להתבצרות בקו בר-לב, אולם לא הופעל במהלך הצליחה המצרית בתחילתה של מלחמת יום הכיפורים.
אור יקרות, 1972 לערך
מערכת ההפעלה
בעת בעירת הדלק בתעלה
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח > שונות > רובה צלפים בשלט רחוק

יפת"ח פיתחה עמדת נשק בשלט רחוק המתפעלת רובה צלפים.
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח > שונות > מיגון דחפורים

יחידת יפת"ח, יחד עם מפעל יפה-נוף של התעשייה הצבאית, פיתחה חליפת מיגון לדחפורי קטרפילר די-7 וקטרפילר די-9. ב-1986 פיתחה היחידה, יחד עם מפעל יפה-נוף של התעשייה הצבאית, את המיגון הסדיר לדחפורי ה-D9L שבשירות צה"ל. המיגון כלל תא מפעיל משוריין עם חלונות מזכוכית משוריינת, זחלים משוריינים ולוחות שריון על המערכות המכניות של הכלי. על בסיס מיגון זה פותחו דורות מתקדמים יותר של המיגון שיושמו על דחפורי ה-D9N וה-D9R שבשירות צה"ל. חליפות המיגון של ה-D9 הצה"לי נחלו הצלחה גדולה והקנו ל-D9 עמידות גבוהה נגד כמעט כל האיומים המופנים נגדו.
אמצעי לחימה שפיתחה יחידת יפת"ח > שונות > מיגון אקטיבי לטנקים ורכב קרבי משוריין

באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה יחידת יפת"ח בפיתוח מערכת הגנה אקטיבית לטנקים ורכב קרבי משוריין, בעקבות הטראומה של מלחמת יום הכיפורים.
המערכת הראשונה שתכננה יפת"ח נקראה "סרטן" ונועדה להגן על עמדות הירי והטנקים שבהם מפגזי טנקים (כולל חודרן קינטי ופגז "חלולן") וטילי נ"ט. המערכת הורכבה מחגורת קסטות עם מטענים חלולים על גבי עמדת הירי של הטנק ביחד עם מכ"ם דופלר ומחשב. כאשר המכ"ם היה מזהה איום שנורה לעבר הטנק, הוא היה מפעיל מטען חלול שמשמיד את האיום. המערכת עברה מספר ניסויי היתכנות בהצלחה, אך במפח"ש ומפא"ת הוחלט לא להצטיידה בה והיא מעולם לא הפכה למבצעית.
המערכת השנייה שתכננה יפת"ח נקראה "עקרבוט" ונועדה להגן על הטנקים והנגמ"שים מרקטות וטילי נ"ט בעלי מטען חלול. המערכת הורכבה מקסטות נפץ, מכ"ם ומחשב שהותקנו על הרק"ם והיו אמורים להשמיד איומים הנורים עליו. בוצעו מספר ניסויי התכנות אך מפח"ש החליטה לא להמשיך בפיתוח המערכת עקב פתרונות מיגון פסיבי שהתבטאו בשריון של טנק המרכבה ונגמ"ש ה"אכזרית".
בשנות ה-80 של המאה ה-20 פיתחה יפת"ח מערכת שלישית שמותקנת על גבי הטנק. היא כללה מכ"ם, מחשב ומערכת קסטות נפץ שהורכבה על הטנק. למערכת היו שתי גרסאות: גרסה שבה הקסטות שיגרו רסס כנגד האיום וגרסה שבה הקסטות הפעילו חומר נפץ מרסק (חנ"מ) כנגד האיום. במשרד הביטחון החליטו שחברת רפא"ל תיקח אחריות על הפיתוח ותשתף פעולה עם יפת"ח. יחידת יפת"ח העבירה את כל החומר והמידע שברשותה לרפא"ל אך האחרונה לא שיתפה בסוף פעולה עם יפת"ח. מאחר שהאלוף ישראל טל, ראש תוכנית המרכבה, העדיף מיגון פסיבי, פיתוח המערכת הוקפא וננטש.
בסופו של דבר פיתחה רפאל - מערכות לחימה מתקדמות את "מעיל רוח" - מערכת הגנה אקטיבית שדומה בעיקרון פעולתה למערכות שתכננו ביפת"ח. מערכת "מעיל רוח" הפכה למבצעית ב-2009 ורשמה יירוט בכורה ב-2011. המערכת הנ"ל הוכחה בקרב ונחשבת להצלחה גדולה. גם התעשייה הצבאית פיתחה מערכת הגנה אקטיבית – "חץ דורבן", וב-2019 החליט צה"ל להצטייד בה ולהתקינה על נגמ"שי האיתן ודחפורי ה-D9 המשוריינים.
ראו גם

חיל ההנדסה הקרבית
אמצעים של חיל ההנדסה הישראלי
חטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל)
לקריאה נוספת

משה גבעתי (היסטוריון), מבקיע חומות - סיפור חייו ופועלו של תא"ל דוד לסקוב, תל אביב: הוצאת ידיעות ספרים, תשע"ה-2015.
יגאל מילוא, "אמצעים מיוחדים בירושלים: יחידת פיתוח חה"ן (יפת"ח)", פלס: עמותת יוצאי חיל ההנדסה בישראל (3), 1994, עמ' 41–45.
לטענה לפיה מערכת כיפת ברזל פותחה על בסיס רעיון של דוד לסקוב, ראו ראיון שהעניק אל"ם (מיל') יגאל מילוא לאריה אברמזון, "אש ידידותית", ידיעות השרון, 1 במאי 2015, עמ' 56–59.
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, יורה רימונים, מתאבד, הופך ל"טיל מונחה" | הרחפנים הקטלניים של צה"ל נחשפים, באתר ynet, 6 בינואר 2023
↑  מיכאל מס ואדם אובראיין, Doobi - D9 Variants, הוצאת Desert Eagle Publishing,‏ 2013
1 2 3 4  נדב פז, השורשים של המיגון לטנקים - "מעיל רוח", באתר IsraelDefense
מטען 90 מוכן לשיגור
מטען ל'
מטען ציפור 2
מטען אבטיח
מטען אבטיח בשימוש
מטען מתהפך
צילום תוצאות הנזק בגשר נג'ע חמדי כפי שהוא נראה מצילום אוויר.
צילום אוויר של גשר רכבת בירדן לאחר שחובל על ידי מטען מזלף 250.
מטען "זאב 500" בשיגור
מטען ירבוע בידיו של תא"ל דוד לסקוב
מטען גור
סנדלי חבלנים
סנדלי חבלנים
נדל, 1965
גשר הגלילים במוזיאון יד לשריון
גשר חי"ר בניסוי אגמ"י בתום פיתוח הגשר, 1971
מערכת כיתוש
כבש פריק במהלך ניסוי והדגמה של פתרון לבעיה מבצעית, 1964
דחפור D9L ממוגן
פרינס טגואה

פרינס טאגו (אנגלית: Prince Tagoe; נולד ב-9 בנובמבר 1986) הוא כדורגלן עבר גנאי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירת מועדונים

טגואה התחיל את הקריירה שלו במידטיילנד-מאמובי ששיחקה אז בליגה השנייה בגאנה. בשנת 2004 הושאל לאקרה הארטס אוף אוק מהליגה הראשונה. כבר בעונתו הראשונה בלט וסיים את העונה כמלך השערים של הליגה עם 18 שערים. בינואר 2006 הצטרף לאל-איתיחאד לאחר שהעסקה עם מיינץ 05 נפלה. בקיץ 2006 הצטרף לאל-שאבאב מאיחוד האמירויות הערביות. לאחר שנה חזר לערב הסעודית וחתם באל-איתיפאק, עימה זכה בליגת האלופות האסיאתית.
ב-9 ביוני 2009, טגואה חתם על חוזה לשלוש שנים בהופנהיים, אך ב-1 באוגוסט חוזהו בוטל עקב בעיות לב. ב-11 בינואר 2010 קיבל את האישור והצטרף רשמית לסגל. ב-30 בינואר 2010, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד שאלקה 04. ב-9 בפברואר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בהופנהיים בגביע נגד ורדר ברמן. ב-1 במאי 2010 הבקיע את שערי הבכורה שלו בהופנהיים נגד איינטרכט פרנקפורט.
ב-31 בינואר 2011, טגואה הושאל לפרטיזן בלגרד עד לסיום העונה עם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד אינג'ייה בה הוא גם הבקיע את שער הבכורה שלו. טגואה הבקיע צמד בניצחון בחצי הגמר נגד הכוכב האדום בלגרד. במהלך תקופת ההשאלה שלו בפרטיזן הוא הבקיע 9 שערים בליגה ו-3 בגביע וזכה עם המועדון בדאבל.
ב-1 בספטמבר 2011 טגואה עבר לבורסאספור הטורקית. ב-26 באוקטובר 2011 הבקיע את השער היחיד שלו עבור בורסאספור בתיקו 1-1 נגד אורדוספור. בינואר 2013 הושאל לאל-איתיפאק לקדנציה שנייה במועדון.
לקראת סוף אפריל 2014 הוא חתם בקלאנטן המלזית לשישה חודשים במועדון. לאחר בעיות בשחרור הבינלאומי שלו, ב-17 במאי 2014 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה נגד פראק.
ב-27 בנובמבר 2014 חתם בהפועל בני לוד, לאחר שלא מצא את מקומו בקבוצה שוחרר בינואר.
קריירה בינלאומית

טגואה זומן לראשונה לסגל נבחרת גאנה לקראת גביע אפריקה לאומות 2006. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ב-27 בינואר 2006 בניצחון 0–1 נגד סנגל, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-87. ב-1 ביוני 2008 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד לוב. הוא זומן לקראת סגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 ולקח חלק בכל משחקי הנבחרת שנעצרה ברבע הגמר על ידי אורוגוואי. בשנת 2013 פרש מהנבחרת.
תארים

אליפות גאנה: 2004
גביע הקונפדרציה האפריקאי: 2004
אליפות סרביה: 2010/2011
הגביע הסרבי: 2010/2011
גביע הטוטו: 2014/2015
מלך השערים בליגה הגנאית: 2005
שלט כחול

שלט כחול הוא שלט קבוע המותקן במקום ציבורי בבריטניה ובמקומות אחרים, כדי להנציח אדם, אירוע, או מבנה מפורסם הקשור למקום הזה, ומשמש כלוח הנצחה. המונח משמש בבריטניה בשני מובנים, או באופן צר וספציפי כדי להתייחס לשלטים הרשמיים שנתלים על ידי ארגון המורשת האנגלית ונתלים רק בלונדון רבתי, או כדי לתאר שלטים דומים הנתלים על ידי מספר ארגונים נוספים ברחבי בריטניה.
יש תוכניות הנצחה דומות בעוד ערים בעולם כמו: פריז, רומא, אוסלו, דבלין, ובערים בארצות הברית, אוסטרליה, קנדה, הפיליפינים ורוסיה.
לוח כחול שמנציח את מקום לידתה וחייה של מרגרט קוונדיש, שהייתה אריסטוקרטית אנגליה, פילוסופית, משוררת, מדענית, סופרת ומחזאית מהמאה ה-17.
קריטריונים

על מנת שמקום יהיה זכאי לשלט כחול של ארגון המורשת האנגלית, בגלל דמות שפעלה במקום, צריכים להתקיים הקריטריונים הבאים:
חלפו יותר מ-20 שנים מאז מותה של הדמות, או שחלפו יותר מ-100 שנים מאז לידתה.
הדמות נחשבה כבולטת בקרב אנשים מתחום העיסוק שלה, או שתרמה תרומה מיוחדת לרווחת האדם או לאושרו.
הדמות התגוררה או עבדה באותו מקום בלונדון במשך תקופה משמעותית (המשמעותיות נמדדת  בזמן או בחשיבות הפעילות).
יש כללים גם למיקומו האפשרי של השלט:
ניתן להציב שלט רק על המבנה בו גרה או פעלה הדמות, לא במקום שבו עמד הבניין פעם או על מבנים שעברו שינויים משמעותיים מאז הייתה שם הדמות.
אסור להציב שלט על חומות, גדרות, מבני חינוך, כנסיות ואכסניות המשפט.
על המבנה שעליו מציבים את השלט להיות נראה מכביש.
אסור להנציח דמות אחת על יותר משלט כחול אחד בלונדון.
דוד בלומברג

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1944 (בן 80) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  ירושלים
 פעילות בולטת:   תפקידים בולטים בעבר: מנכ"ל בנק המזרחי; מנכ"ל בנק טפחות; יו"ר בנק ירושלים; יו"ר הדירקטוריון של הספרייה הלאומית
 פרסים והוקרה:  מדליק משואה ליום העצמאות ה-65 למדינת ישראל; יקיר ירושלים, תשע"ז
 
דוד בלומברג (נולד ב-12 בספטמבר 1944) הוא בנקאי ופעיל ציבור העוסק בקידום התרבות והחינוך בישראל. כיהן כיושב ראש דירקטוריון הספרייה הלאומית, וקודם לכן כיהן כיושב ראש בנק ירושלים, מנכ"ל בנק מזרחי ומנכ"ל בנק טפחות.
ביוגרפיה

נולד לטובה ומאיר בלומברג בחיפה. נשוי ואב לשלושה ילדים. ביתו עדי בלומברג הייתה נשואה לרון דרמר, עד לפטירתה בגיל 29, על שמה הוקם "קרן עדי". מתגורר בירושלים. בעל תואר ראשון בכלכלה ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
קריירה בנקאית ותפקידים ציבוריים

בין 1971 עד 1981 כיהן במשרות שונות בבנק ישראל; האחרונות שבהן היו סגן מפקח סחר חוץ וסגן מנהל מחלקת האשראי.
משנת 1981 ועד 1995 כיהן במספר תפקידים בכירים בבנק המזרחי, הבנק הרביעי בגודלו בישראל.
בין 1988 ועד 1993 שימש כמנכ"ל בנק טפחות - בנק המשכנתאות הגדול בישראל באותה עת.
בין השנים 1993–1995 שימש כמנכ"ל בנק המזרחי, ובמקביל שימש כדירקטור בשירותי בריאות כללית.
בין השנים 1995–1998 שימש סגן יו"ר דירקטוריון בנק ירושלים ובין 1998–2006 שימש יו"ר דירקטוריון הבנק. כיהן גם כחבר הוועדה המייעצת לענייני בנקאות בבנק ישראל.
שימש גם כיועץ וכנציג של בנקים זרים בישראל. בין השנים 1997–2000 כיהן כיועץ בכיר לפעילות אזורית (ישראל, הרשות הפלסטינית וירדן) של ANZ Bank (אנ'). בין השנים 2006–2008 היה הנציג הישראלי של יורו הייפו (אנ'), בנק הנדל"ן הגדול באירופה.
שימש כדירקטור בחברות ציבוריות, בהן אסם, בזק, אפריקה ישראל נכסים, ח.מר תעשיות, U-Bank, החברה לביטוח משכנתאות EMI.
בשנים 1999–2002 שימש כבורר בסכסוך בין מדינת ישראל, ארגון המורים העל-יסודיים והסתדרות המורים, ובשנים 2006- 2008 כיו"ר צוות הבוררים בסכסוך שבין מדינת ישראל, ההסתדרות הציונית הדסה וההסתדרות הרפואית בישראל.
מאז 1997 משמש כיו"ר דירקטוריון החברה הישראלית לביטוח סיכוני סחר חוץ (בסס"ח).
הובלת התחדשות הספרייה הלאומית

מאז 2007 ועד תחילת 2022 בלומברג שימש כיו"ר דירקטוריון הספרייה הלאומית. במסגרת תפקידו זה הוביל את תהליך ההתחדשות המקיף של הספרייה השואף להתאימה למאה ה-21, ולהפכה למרכז תרבות וחינוך לאומי מוביל לכל אזרחי המדינה ולעם היהודי בכללו. שיאו של תהליך זה בהקמת בניין חדש לספרייה בקריית הלאום.
דוד בלומברג חתום על אמנת הספרייה הלאומית שנחתמה בטקס בו השתתפו ראשי מערכות השלטון בישראל, וכן הטמין את אבן הפינה לבנין הספרייה במשכנה החדש מול הכנסת.
ב-11 בינואר 2022, לאחר שבתחקיר שערכה אילה חסון עלתה הטענה כי חתם על הסכם השתקה עם עובדת שהתלוננה על הטרדה מינית על ידו, פרש בלומברג מתפקידו כיו"ר הדירקטוריון.
תרומה לחברה

דוד בלומברג פעיל בתחומי הפילנתרופיה, התרבות והחינוך והתרומה לקהילה. שימש בעבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים ושל האוניברסיטה הפתוחה, בוועד המנהל של מכון ירושלים לחקר ישראל, וכנציג ציבור (מעסיקים) בבית הדין הארצי לעבודה.
תרומה לחברה > קרן עדי

בשנת 2002 הקים את קרן עדי, לזכר בתו המנוחה עדי דרמר (בלומברג), שהייתה אשתו של רון דרמר. הקרן מעודדת דיון ציבורי בהבעה יהודית באומנות ובעיצוב. עיקר פעילות הקרן הוא קיום תחרות בינלאומית דו-שנתית לאמנות ועיצוב, המעניקה את "פרס עדי להבעה יהודית באמנות ובעיצוב", המלווה בפרס כספי. כמו כן הקרן מקיימת ימי עיון וסדנאות ומוציאה לאור קטלוגים של התחרויות, אשר נסובות סביב נושא מרכזי.
פרסים והוקרה

לאות הוקרה על פעילותו למען הספרייה הלאומית ובקרן עדי, נבחר בלומברג בשנת 2013 להדליק משואה בטקס המרכזי ליום העצמאות ה-65 בהר הרצל.
בשנת תשע"ז החליטה עיריית ירושלים להעניק לו את התואר יקיר ירושלים.
הערות שוליים

↑  עודד שורר, דוד בלומברג מבנק המזרחי מונה למנכ"ל בנק טפחות, מעריב, 26 במאי 1988
↑  עירן סולומון, מנכ״ל טפחות, דוד בלומברג, נבחר למנכ׳יל בנק המזרחי, חדשות, 5 באפריל 1993
↑  מיכל רוה, ‏דוד בלומברג התפטר מדירקטוריון קופ"ח הכללית, באתר גלובס, 28 בספטמבר 1997
↑  שלומי גולובינסקי, עלות שכרו של יו"ר בנק ירושלים ב-2005 הסתכמה  ב-3.5 מיליון שקל - כ-10% מרווחי הבנק, באתר הארץ, 26 בפברואר 2006
טלי ציפורי, ‏15 מיליון שקל ב-5 שנים לדוד בלומברג, יו"ר בנק ירושלים, באתר גלובס, 27 בפברואר 2006
↑  עירן פאר, ‏הבנק יורו הייפו פותח נציגות בישראל, בראשות דוד בלומברג, באתר גלובס, 26 ביוני 2007
↑  פסק הדין מבית הדין הארצי לעבודה, באתר www.glima.info
↑  ההסתדרות הרפואית בישראל | פסק הבוררות, באתר www.ima.org.il
↑  דוד חיון, ‏ועדת בן-דרור אישרה מועמדותו של דוד בלומברג - המיועד ליו"ר בסס"ח, באתר גלובס, 12 ביוני 1997
↑  מוסדות ומחלקות הספרייה, באתר web.nli.org.il
↑  בונים את הספרייה החדשה, באתר הספרייה הלאומית, ‏2018-07-08
↑  פרויקט ההתחדשות, באתר web.nli.org.il
↑  יום חג: הונחה אבן הפינה לספרייה הלאומית החדשה, באתר web.nli.org.il
↑  אילה חסון, אחרי התחקיר ב"שישי": יו"ר דירקטוריון הספרייה הלאומית פרש, באתר חדשות 13, 11 בינואר 2022
↑  על אודות קרן עדי, באתר www.adifoundation.co.il (ארכיון)
↑  פרסומי קרן עדי, באתר www.adifoundation.co.il (ארכיון)
↑  נוסטלגיה ישראלית, טקס הדלקת המשואות 2013 Israel Independence Day, נבדק ב-2019-01-01
↑  דוד בלומברג – יקיר ירושלים לשנת תשע"ז – עיריית ירושלים, באתר האתר הרשמי של עיריית ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413011305171  VIAF: 14156218557104740722   WorldCat (עם VIAF): 14156218557104740722 
טקס החתימה על אמנת הספרייה הלאומית. ראשון משמאל: יו"ר המועצה להשכלה גבוהה פרופ' מנואל טרכטנברג.

חמישי משמאל: שר החינוך, גדעון סער.

שישית משמאל: נשיאת בית המשפט העליון, דורית בייניש.

במרכז (אוחזים במגילה): ראש הממשלה, בנימין נתניהו ונשיא מדינת ישראל, שמעון פרס.

רביעי מימין: מבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס.

שלישי מימין: נגיד בנק ישראל סטנלי פישר.

שני מימין: ראש עיריית ירושלים ניר ברקת.

ראשון מימין: דוד בלומברג
גלריה בארי

מור רימר, 2021, גלריה בארי. צילום עמרי קרן לפידות
גלריה בארי הוקמה בקיבוץ בארי באוקטובר 1986, והציגה מאז מאות תערוכות בהן השתתפו מטובי האמנים בישראל, ותיקים וצעירים. בטבח ההמוני בקיבוץ שביצעו מחבלים מארגון הטרור חמאס ב-7 באוקטובר 2023, בו רצחו מעל 100 מתושביו, נהרסה הגלריה כליל. בתחילת 2024 החלה הגלריה לפעול למשך 3 שנים בבית רומנו בתל אביב.
היסטוריה

הגלריה נחנכה בחגיגות ה-40 לקיבוץ בארי, במטרה "להוסיף לצריכת הלחם את צריכת הרוח, ליצירת המעשה את יצירת האמנות, כי לא על הלחם לבדו יחיה האדם, להביא אמנות ישראלית עכשווית במיטבה אל הפריפריה שלנו ולחשוף את הציבור לתרבות ולאמנות המתרחשת בארץ". תחילה מוקמה הגלריה במרתף שמתחת לחדר האוכל, ובשנת 1996 עברה לצריף ששימש את חדר האוכל הישן, במרכז הקבוץ ובסמוך לחדר האוכל החדש.
מייסדי הגלריה היו בני בארי, אלון כסלו ואורית סבירסקי, שהייתה האוצרת הראשונה של הגלריה. בשנת 1993 החלה זיוה ילין, שהוריה היו ממקימי הקיבוץ, לשמש כמנהלת וכאוצרת הגלריה, ובהמשך הצטרפה אליה האמנית והאוצרת סופי ברזון מקאי. באוקטובר 2023 פרשה ילין מהניהול ומכהנת כאוצרת הגלריה.
עד 2022 הוצגו בגלריה כ-400 תערוכות הכוללות עבודות ציור, פיסול, צילום, וידאו, הדפס, מיצב ופרפורמנס. בין האמנים שהציגו במשך השנים נמנים אניסה אשקר, טליה ישראלי, אילת זהר, חן שיש, עלמה יצחקי, מרים כבסה, מוש קאשי, נאווה פרנקל, אתי אברג'ל, ישראל רבינוביץ, הרן כסלו ועוד אמנים רבים. בנוסף, התקיימו בגלריה מפגשים עם אמנים, הדרכות לגילאים שונים ואירועי תרבות. הגלריה הפיקה 3–4 ספרי אמן וקטלוגים בשנה לתערוכות נבחרות. בשנת 2021 הושק ביריד "צבע טרי" "פרס "גלריה בארי לאמנ.ית מצטיינ.ת", שהוענק לאמן שהציג בחממת האמנים העצמאיים ביריד.
הגלריה הייתה מוסד ציבור הנתמך מכספי משרד התרבות והספורט.
הגלריה בעקבות הטבח בבארי

ביום הטבח בבארי הוחרבה הגלריה כליל. מבנה העץ בו שכנה במרכז הקיבוץ נשרף כולו וכן נשרפו עבודותיה של הצלמת אסנת בן־דב שהציגה במקום תערוכת יחיד – "צל של ציפור חולפת". תערוכתו של האמן מתי אלמליח "ואני, לו רק הייתי יכול, הייתי" הייתה אמורה להיפתח בגלריה לאחר התערוכה של בן-דב.
ילין וברזון־מקאי פונו למלון בים המלח, אחרי שבמשך שעות ארוכות חיכו לחילוץ כשמחבלים הסתובבו בתוך בתיהן. אורית סבירסקי נרצחה במתקפה. לאחר הטבח אמרה ילין: "על לחזור לקיבוץ לא מדברים איתנו עדיין. קודם כל יש מלחמה שצריכה להסתיים וצריך לטפל בחמאס. מה שקרה לא משאיר את האפשרות לחיות לצידם. זו ההבנה שלי היום. אבל בארי הוא הבית שלנו והוא מקום מדהים, והוא יחזור להיות מקום מדהים בעיקר כי יש בו קהילה כל כך חזקה".
במהלך נובמבר 2023 שוחזרו היצירות של בן-דב, בסיוע ומימון של גופים שונים. התערוכה תוצג שוב במוזיאון ינקו דאדא בעין הוד החל ב-9 בדצמבר 2023.
בהחלטה משותפת של האוצרות ילין וברזון-מקאי ועיריית תל אביב, הוחלט כי הגלריה תפעל למשך 3 שנים בבית רומנו בתל אביב. ההחלטה התקבלה לאחר סיור שנערך ב-8 מיקומים שונים כדי לאתר מקום מתאים. האוצרות שואפות להתחיל את הפעילות בבית רומנו בסוף פברואר 2024. התערוכה הראשונה תהיה של הציירת יעל חובב.
ב-27 בנובמבר 2023 הצהיר נשיא גרמניה, פרנק-ואלטר שטיינמאייר, על כוונת הפרלמנט הגרמני לתרום שבעה מילון אירו לבנייה מחדש של הגלריה.
הערות שוליים

↑  עם הקהילה, בתוך הקהילה: סיפורה של גלריה בארי, באתר מגזין פורטפוליו, ‏19 באוקטובר 2023
↑   נעמה ריבה, הגלריה בבארי עוברת לבית רומנו בתל אביב, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2023
↑  על הגלריה, באתר גלריה בארי
↑  הגלריה בבארי, באתר תנועת העבודה
↑  תערוכה חדשה בגלריה בארי: וכל הציורים לא יכסו / טליה ישראלי, באתר התנועה הקיבוצית
↑  מבנה שהיה או לא, באתר זיוה ילין אמנית ואוצרת תערוכות
↑  אולי יקרה נס - תערוכה חדשה בגלריה בארי, באתר התנועה הקיבוצית
↑  פרס גלריה בארי, באתר ד"ר סמדר שפי
↑   גלעד מלצר, התערוכה בגלריה בקיבוץ בארי מלאה תקווה זוהרת, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2023
↑   גלעד מלצר, למרות האסון הבלתי נתפש, הרוח האנושית תשוב להיות מוצגת, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2023
↑  אסנת בן דב | צֵל שֶׁל צִפּוֹר חוֹלֶפֶת, באתר גלריה בארי
↑  רותה קופפר, "אני פליטה במלון שמנסה לצעוד חזרה לתוך האנושות", באתר כלכליסט, 12 בדצמבר 2023
↑   נעמה ריבה, ממשלת גרמניה תתרום 7 מיליון יורו לשיקום גלריה בארי, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520493405171  LCCN: no2016106856  VIAF: 315200744   WorldCat (עם VIAF): 315200744 
טליה ישראלי, גלריה בארי, 2023, צילום: דניאל חנוך
ניבי אלרואי ועתר גבע, גלריה בארי, 2023. צילום: דניאל חנוך
נבחרת לוקסמבורג בכדורסל

| --- | --- |
לוקסמבורג
 מידע כללי
 הצטרפות:  1946
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  82       ‎-7‏
  - ניקוד פיב"א:  118.4
 מאמן:  קן דידריך
 www.flbb.lu
 
 משחק בינלאומי ראשון
 פולין פולין 45 - 28 לוקסמבורג לוקסמבורג ז'נבה, שווייץ; 30 באפריל 1946
 הניצחון הכי גדול
 לוקסמבורג לוקסמבורג 99 - 44 סן מרינו סן מרינו סראוואלה, סן מרינו; 1 ביוני 2017
 ההפסד הכי גדול
 יוון יוון 119 - 46 לוקסמבורג לוקסמבורג ווה, שווייץ; 10 במאי 1980
 אליפות אירופה בכדורסל
 הופעות:  3 (הראשונה ב-1946)
 ההישג הטוב:  מקום שמיני (1946)
 
נבחרת לוקסמבורג בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של לוקסמבורג. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות באירופה. הדירוג הנוכחי של נבחרת לוקסמבורג ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-82 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, ירידה של 7 מקומות לעומת דירוג קודם.
הנבחרת התמודדה 3 פעמים באליפות אירופה בכדורסל.

בשנת 1946 היא סיימה במקום השמיני, הגבוה בתולדותיה, מתוך 10 קבוצות, לאחר שניצחה את  נבחרת אנגליה והפסידה ביתר ארבעת משחקיה.
 
בשנת 1951 סיימה במקום ה-17 לאחר שהפסידה בכל משחקיה.

בשנת 1955 סיימה הנבחרת במקום ה-15 מתוך 18 נבחרות, לאחר שבמשחקי הדירוג ניצחה פעמיים את שוודיה ופעם אחת את דנמרק. מאז לא הצליחה הנבחרת להעפיל לטורניר משמעותי.
כל האולימפיאדות

1948 עד 2024 - לא העפילה
כל אליפויות העולם

1950 עד 2014 - לא העפילה
2019 - לא השתתפה
2023 עד 2027 - לא העפילה
כל אליפויות אירופה

| אליפות אירופה בכדורסל |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מיקום | משחקים | ניצחונות | הפסדים |
| שווייץ 1946 | מקום שמיני | 5 | 1 | 4 |
צ'כוסלובקיה 1947: לא נרשמה
מצרים 1949: לא נרשמה
| צרפת 1951 | מקום 17 | 5 | 0 | 5 |
ברית המועצות 1953: לא נרשמה
| הונגריה 1955 | מקום 15 | 10 | 3 | 7 |
בולגריה 1957: לא נרשמה
טורקיה 1959: לא נרשמה
יוגוסלביה 1961: לא נרשמה
פולין 1963: לא נרשמה
ברית המועצות 1965: לא העפילה
פינלנד 1967: לא העפילה
איטליה 1969: לא נרשמה
גרמניה המערבית 1971: לא נרשמה
ספרד 1973: לא נרשמה
יוגוסלביה 1975: לא העפילה
בלגיה 1977: לא העפילה
איטליה 1979: לא העפילה
צ'כוסלובקיה 1981: לא נרשמה
צרפת 1983: לא נרשמה
גרמניה המערבית 1985: לא העפילה
יוון 1987: לא העפילה
יוגוסלביה 1989: לא נרשמה
איטליה 1991: לא נרשמה
גרמניה 1993: לא העפילה
יוון 1995: לא העפילה
ספרד 1997: לא העפילה
צרפת 1999: לא העפילה
טורקיה 2001: לא העפילה
שוודיה 2003: לא העפילה
סרביה ומונטנגרו 2005: דרג ב
ספרד 2007: דרג ב
פולין 2009: דרג ב
ליטא 2011: דרג ב
סלובניה 2013: לא העפילה
צרפתקרואטיהגרמניהלטביה 2015: לא העפילה
פינלנדישראלרומניהטורקיה 2017: לא העפילה
צ'כיהגאורגיהאיטליהגרמניה 2022: לא העפילה
קפריסיןפינלנדפוליןלטביה 2025: לא העפילה
| סך הכל | 3 הופעות | 20 | 4 | 16 |
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
אצטדיון קריית חיים

| --- | --- |

 על שם:  תומאס ל. ג'. ד'אלסנדרו השלישי 
 כתובת:  רחוב האצטדיון 4
 מיקום:  ישראל קריית חיים, חיפה, ישראל
 קואורדינטות:  32°49′28″N 35°03′39″E﻿ / ﻿32.824583°N 35.06075°E﻿ / 32.824583; 35.06075
 אבן יסוד:  1957
 תקופת הפעילות:  1958 – הווה (כ־67 שנים)
 בעלים:  ההסתדרות במרחב חיפה
 משטח:  דשא
 קבוצות:  הפועל חיפה (בעבר) מכבי חיפה (בעבר)
 מושבים:  1,000
 ממדי משטח:  אורך: 105 מטר, רוחב: 68 מטר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) אצטדיון קריית חיים(למפת חיפה רגילה) אצטדיון קריית חיים(למפת הגליל המערבי רגילה) אצטדיון קריית חיים(למפת הגליל המערבי מוגדלת) אצטדיון קריית חיים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון קריית חיים (או אצטדיון ד'אלסנדרו) הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בקריית חיים שבחיפה. שמו הרשמי הוא "אצטדיון ד'אלסנדרו", על שם ראש עיריית בולטימור שביקר במועצת פועלי חיפה בתחילת שנות ה-60. האצטדיון נודע בעבר כמגרש הכדורגל הביתי של הפועל חיפה והפועל קריית חיים. גם מכבי חיפה השתמשה באצטדיון קריית חיים כמגרשה הביתי בעונת 1984/85 כשהאצטדיון העירוני בקרית אליעזר היה בשיפוצים.
מבנה האצטדיון

האצטדיון היה מסוגל בשיאו לקלוט מעל כ-22,000 צופים, כשהטריבונה המערבית הבנויה בטון הכילה כ-13,000 מקומות ישיבה וממולה היו יציעי דשא.
הערות שוליים

1 2  בניית אצטדיון קריית חיים, הארכיון ההיסטורי של שיכון ובינוי
↑  נחנך אצטדיון בקריית חיים, קול העם, 26 במאי 1958
↑  דוד חיון, ‏שפירא מצא אוצר באצטדיון, באתר גלובס, 7 באפריל 1997
↑  דוד חיון, ‏יעקב אנגל מצטרף לעיסקת רובי שפירא לבנייה על מתחם איצטדיון קרית חיים, באתר גלובס, 7 באפריל 1997
↑  רחל הניג, ‏פרויקט קרית חיים, בו היה מעורב רובי שפירא - תקוע בשל חוות הדלק, באתר גלובס, 17 בדצמבר 2001
↑  דוד חיון, ‏יהב ואנגל: פרויקט הנדל"ן של אצטדיון קריית חיים יוצא לדרך; יכלול 2,200 יח"ד, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2004
האנומליה של פיוניר

מיקומן של הגשושיות הנמצאות בדרכן אל מחוץ למערכת השמש
האנומליה של פיוניר, או אפקט פיוניר, היא סטייה בלתי צפויה של מספר גשושיות המבקרות במערכת השמש החיצונית, בעיקר פיוניר 10 ו-11, מהמסלול שצופה להן תורת היחסות הכללית.
שתי הגשושיות נמצאות במסלול אל מחוץ למערכת השמש, והן מאטות תחת השפעת כוח המשיכה של השמש. עם זאת, ניתוח מדויק של תנועותיהן מראה שהן מאטות מעט יותר מן הצפוי. ניתן לתאר את האפקט כתאוצה חלשה נוספת לכיוון השמש.
כיום אין הסבר המקובל על הכול לתופעה. על אף שההסבר לתופעה יכול להיות בנאלי כמו דליפת גז היוצרת דחף בהתאם לחוק השלישי של ניוטון, קיימת אפשרות שהתאוריות המקובלות כיום אינן יכולות לתאר בצורה מדויקת את התנהגות הגשושיות ביחס לשמש.