stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קפטן מארוול (קהנ'נר)
ביוגרפיה בדיונית

באירועי "פלישה סודית" של שנים 2008-2009, שבה גזע הסקרול משני הצורה פלש לכדור הארץ והתחזה לגיבורי-העל, חייזר סקרול בשם קהנ'נר ננעל בצורתו של מאר-וול, קפטן מארוול המקורי, וניתנו לו תעתיקים טכנולוגיים של צמידי השלילה כדי להעתיק את כוחות-העל שלו. קהנ'נר קיבל שתלי זכרונות שהפכו אותו לסוכן רדום. הוא האמין כי הוא עצמו קפטן מארוול עד לרגע הפלישה, וגירוי פסיכולוגי הופעל והחזיר אותו לאישיותו המקורית כחבר בגזע הסקרול.
מאר-וול המקורי מת ממחלת הסרטן, וכדי להסביר את החזרתו לחיים, זיכרון מבוים הושתל במאר-וול הסקרול שגרם לו להאמין שנתקל בעיוות בזמן בתקופת העבר. לפי הזיכרון המושתל, טוני סטארק, הנרי פים וריד ריצ'רדס הקימו בית כלא בתוך האזור השלילי, דבר אשר גרם לעיוות בזמן, וכאשר קפטן מארוול נגע בו, הוא הועבר לאזור השלילי שבזמן ההווה. גיבורי הארץ לא ידעו כיצד להתמודד עם הגעתו של מאר-וול לזמנם הנוכחי. הם סיפרו לו את ההיסטוריה המלאה שלו, והציעו לו מקום בזמן ההווה כסוהר בית הכלא עד אשר יחזור לזמנו בעבר.
בקרב האחרון של מלחמת האזרחים של יקום מארוול, הוא נקרא לעזור לגיבורי-העל התומכים בחוק רישום העל-אנושיים ואשר החיו אותו מחדש. אולם, הוא רואה את התוהו ובוהו שנוצר ועוזב לצרפת, שם הוא בוחן פורטרט של אלכסנדר הגדול במוזיאון הלובר וחש בנקודות דמיון בינו לבין מצביא יוון העתיקה. תמונה זו נועדה להיות גירוי פסיכולוגי, אולם עקב טעות בחישובים של מדעני הסקרול, קהנ'נר שמר על אישיותו ועל הזכרונות שלפני השבי שלו בידי הסקרול. מרבית מאישיותו של קהנ'נר נמחקה בטעות כתופעת לוואי מהטיפול המנטלי שעבר, וכתוצאה מכך, אישיותו של מאר-וול נותרה הדומיננטית. כאשר הסקרול הבינו את אשר נעשה, מספר חיילים ונבלי-על מתחזים ניסו ללכוד אותו.
כאשר קהנ'נר למד את האמת והתוודע לזהותו האמיתית, הוא בחר לאמץ את זכרונותיו של מאר-וול ולמרוד בגזע הסקרול הפולש. הוא עזר לגיבורי הארץ להגן על עולמם מפני הכוחות הפולשים. אולם, בזמן שמסתננים מגזע הסקרול מתקיפים את סוכנויות S.H.I.E.L.D ו-S.W.O.R.D וכן את בניין בקסטר - מפקדתם של ארבעת המופלאים - קהנ'נר פותח במתקפה על הר הרעם של קבוצת ת'נדרבולטס מתוך החלטה להשמיד את הגורמים אותם ראה כעושי צרות בעולם. הוא מביס את חברי הקבוצה, ונורמן אוסבורן משכנע אותו כי רק קהנ'נר עצמו יכול להחליט מי הוא באמת. לבסוף, קהנ'נר מוביל מתקפה נגד צי ספינות המלחמה של הסקרול וכמעט משמיד אותן, אך הוא מותקף בידי סופר סקרול, שכמעט והורג אותו.
בקושי בחיים, קהנ'נר מתרסק בחזרה בכדור הארץ, וחוצה את מסלולו של נו-ואר לרגע, שטועה לחשוב שמדובר במאר-וול המקורי. לפני שקהנ'נר מת מפצעיו האנושים, קהנ'נר מפציר בנו-ואר להמשיך את מורשתו של מאר-וול כמגן כדור הארץ. הוא מכריז על הסקרול כשקרנים ובוגדים, ואומר לנו-ואר להביס את הסקרול ולנטול את זהות קפטן מארוול. נו-ואר שומע בעצתו, ומצטרף לקבוצת האוונג'רס האפלים כקפטן מארוול השישי.
כוחות ויכולות

למרות שקהנ'נר הוא מגזע הסקרול, יש לו את הזכרונות, הידע והכישורים של מאר-וול מגזע הקרי. הדבר כולל את מיומנותו הצבאית, המקנה לו שליטה בכל סוגי הלוחמה פנים אל פנים, כמו גם בכלי רכב ומתקנים טכנולוגיים של אימפריית הקרי. לא ידוע אם מחיקת הזיכרון השאירה בקהנ'נר את הידע שרכש מגזע הסקרול.
הסקרול יצרו גם תעתיקים טכנולוגיים של צמידי השלילה תוצרת הקרי, אשר מעניקים לו כוחות דומים של המרת אנרגיה יונית לכוח פיזי, חסינות לפגיעות, יצירת פרצי אנרגיה, יכולת השרדות בחלל ותעופה המהירה ממהירות הקול. כמו כן, הם מקושרים לצמידי השלילה המקוריים, והדבר בא לידי ביטוי כאשר גברת מארוול - אשר ענדה את צמידי השלילה המקוריים - הייתה מסוגלת לגרש אותו לאזור השלילי על ידי נקישה בצמידי השלילה שלו.
הערות שוליים

↑  Civil War #7, January 2007
↑  Captain Marvel Vol.6 #1, January 2008
↑  Captain Marvel Vol.6 #3, March 2008
↑  Captain Marvel Vol.6 #5, June 2008
↑  Secret Invasion #1, June 2008
↑  Secret Invasion #3, August 2008
↑  Thunderbolts #122, September 2008
↑  Secret Invasion #5, October 2008
↑  Thunderbolts #123, October 2008
↑  Secret Invasion #6, November 2008
קיילי מקנאני

דוברת הבית הלבן, מקנאני מתדרכת עיתונאים, מאי 2020
קיילי מקנאני (באנגלית: Kayleigh McEnany; נולדה ב-18 באפריל 1988) היא סופרת, דוברת, פרשנית פוליטית ועיתונאית אמריקאית. מקנאני משמשת ממרץ 2021 כפרשנית ברשת "פוקס ניוז" ובעבר הייתה כתבת ב-CNN. היא מונתה לדוברת הוועדה הרפובליקנית הלאומית בשנת 2017. בפברואר 2019 היא מונתה לתפקיד מזכירת העיתונות הארצית בקמפיין של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020. ב-7 באפריל 2020 מונתה לדוברת הבית הלבן, וכיהנה בתפקיד עד לתום הקדנציה של טראמפ בינואר 2021.
ראשית חייה וחינוך

מקנאני, נולדה וגדלה בטמפה, פלורידה, היא בתם של בעלי חברה מסחרית מייקל וליין מקנאני. מקנאני התחנכה באקדמיה לשמות הקדושים, מכינה קתולית בטמפה. היא השלימה תואר ראשון במדע בשירות חוץ (BSFS) בפוליטיקה בינלאומית מבית הספר לשירות החוץ של אוניברסיטת ג'ורג'טאון בוושינגטון די. סי.. היא למדה במשך שנה אחת בסנט אדמונד הול, אוקספורד, מכללה מכוננת באוניברסיטת אוקספורד.
מקנאני למדה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מיאמי, ואז עברה לבית הספר הרווארד למשפטים, וקיבלה את התואר שלה במאי 2017. בזמן שלמדה במיאמי היא קיבלה את פרס ברוס ג'יי וויניק למצטיינות, מלגה שהוענקה לסטודנטים באחוז העליון של כיתתם.
קריירה

כסטודנטית בתיכון ובמכללה, התמחתה מקנאני אצל מספר פוליטיקאים, ובהם טום גלאגר, אדם פוטנם והנשיא ג'ורג' ווקר בוש, ובהמשך עבדה במשרד התקשורת בבית הלבן.
לאחר שסיימה את לימודיה באוניברסיטת ג'ורג'טאון, עבדה מקנאני כמפיקה במופע הטלוויזיה של מייק האקבי והופיעה בפוקס ניוז. כשלמדה בבית הספר למשפטים היא הופיעה ב-CNN, ולעיתים קרובות הגנה על הנשיא דונלד טראמפ, בו תמכה בבחירות לנשיאות 2016.
ב-5 באוגוסט 2017, עזבה מקנאני את תפקידה ב-CNN. למחרת אירחה את שידור האינטרנט, "עדכון חדשות אמיתי" מטעם קמפיין טראמפ. ב-7 באוגוסט 2017 מינתה הוועדה הרפובליקנית הלאומית את מקנאני כדוברת הארצית.
ספרה של מקנאני, "המהפכה האמריקאית החדשה: יצירת תנועה פופוליסטית", יצא בתחילת ינואר 2018.
קריירה > דוברת הבית הלבן

לאחר שמארק מדוז החליף את מיק מולבני כראש סגל הבית הלבן באפריל 2020, השינוי הפרסונלי הראשון של מדוז היה מינוי מקנאני לתפקיד דוברת הבית הלבן. סטפני גרישם, שכיהנה בתפקיד זה וכמנהלת תקשורת הבית הלבן מאז יוני 2019, הפכה לראש הצוות ולדוברת של הגברת הראשונה מלאניה טראמפ.
קריירה > חזרה לעיתונות

ב-2 במרץ 2021 נמסר שמקנאני מצטרפת ל"פוקס ניוז" כפרשנית. ההודעה נמסרה במהלך ריאיון עם מגישת החדשות האריס פוקנר (אנ'), אשר קידמה בברכה את הצטרפותה של מקנאני "למשפחת פוקס".
חיים אישיים

קיילי נשואה לשחקן הבייסבול המקצועני שון גילמרטין. לזוג בת אחת.
קלרנס דטון

| --- | --- |

 לידה:  15 במאי 1841 וולינגפורד, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בינואר 1912 (בגיל 70) אנגלווד, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  גאולוגיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  קולג' ייל 
 מוסדות:  הסקר הגאולוגי של ארצות הברית 
 תרומות עיקריות
 מחקר הגאולוגיה של הגרנד קניון, רעיון האיזוסטזיה.
 
קלרנס אדוארד דטון (באנגלית: Clarence Edward Dutton‏; 15 במאי 1841 - 4 בינואר 1912) היה קצין וגאולוג אמריקני שהתפרסם בשל מחקריו הגאולוגיים ברמת קולורדו ובגרנד קניון.
ביוגרפיה > השכלה

קלרנס דטון נולד ב-15 במאי 1841 בעיירה וולינגפורד (Wallingford) שבקונטיקט, שם עבד אביו כסנדלר וכדוור. דטון למד בבית הספר באילינגטון (Ellington) בקונטיקט והצטיין כל כך בלימודיו, שיכול היה ללכת ללמוד בקולג' כבר בגיל ארבע עשרה. הוא המתין שנה ובגיל חמש עשרה החל את לימודיו באוניברסיטת ייל (אז קולג' ייל) וסיים את לימודי התואר הראשון ב-1860, זמן קצר לאחר יום הולדתו ה-19. הכוונה המקורית שלו בסיום לימודיו הייתה להמשיך לכמורה, אבל במהלך לימודיו החליט להמשיך את לימודיו בקולג' ייל כשהוא עיקר עניינו בספרות, אבל הוא למד גם מתמטיקה וכימיה, והשקיע גם לא מעט בפעילות גופנית והיה שותף לתחרות החתירה הראשונה בין ייל לאוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה > שירות צבאי

במקביל התנהלה מלחמת האזרחים האמריקנית, ולכן בספטמבר 1862 הפסיק דטון את לימודיו והתגייס לרגימנט ה-21 של חיל הרגלים המתנדבים של קונטיקט (Twenty-first Regiment, Connecticut Volunteer Infantry) ומונה לשליש בדרגת סגן. היחידה שלו השתתפה בקרב פרדריקסברג (דצמבר 1862) והוא נפצע, אבל נשאר ביחידתו. במרץ 1863 קודם לדרגת קפטן של חיל הרגלים וחודש אחר-כך השתתף בקרב על סאפוק (Suffolk) בווירג'יניה (אפריל מאי 1863). מאוחר יותר באותה שנה עבר בהצלחה קורס חימוש במסגרת חיל החימוש האמריקני (Ordnance Corps), ובינואר 1864 קיבל מינוי כקצין חימוש. בשנה האחרונה של המלחמה הוא פיקד על מחסן התחמושת של ארמיית הפוטומק.
גם לאחר שמלחמת האזרחים הסתיימה נשאר דטון בצבא כקצין חימוש, תפקיד שסיפק לו ביטחון כלכלי ואפשר לו להמשיך ללמוד מדעים. דטון התמקד בלימודי הגאולוגיה והכימיה. ב-1869 הקריא לפני כינוס של האגודה האמריקנית לקידום המדע, מאמר שכתב "על הכימיה של תהליך בסמר". שנה אחר-כך הוא הועבר למחסן התחמושת פרנקפורד (Frankford Arsenal) שליד פילדלפיה בקרבה למוסדות מדעיים דוגמת החברה הפילוסופית האמריקאית, שלפני חבריה הציג מאמר שכתב על "הגורמים להתרוממויות ושקיעות אזוריות". המאמר הוכיח כי למרות חובותיו הצבאיים הצליח דטון, שהיה אז בן 30, למצוא זמן על מנת להתעמק בתהליכים גאולוגיים מורכבים. ב-1871 הועבר דטון למחסן תחמושת בוושינגטון, והוא ניצל את שהותו בבירה האמריקנית על מנת להיפגש עם האנשים המובילים בתחומים שונים של המדע והאומנות. הוא הצטרף לחברה הפילוסופית של וושינגטון (Philosophical Society of Washington), וב-1878 היה שותף להקמת "מועדון קוסמוס" (Cosmos Club), מועדון חברתי פרטי, שקיים גם כיום, שמטרתו מוצהרת לקדם את המדע והאומנות. ב-1872 הוא נפגש עם הגאולוג ג'ון וסלי פאוול ששב מהמסע שעשה במורד נהר הקולורדו, והשניים הפכו לידידים. פאוול הציע לדטון לבצע מחקרי שדה, וב-1875 הסכים חיל החימוש האמריקני לשחרר אותו זמנית למטרת ביצוע סקר של אזור הרי הרוקי בחסות מחלקת הפנים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > מחקריו הגאולוגיים

בין השנים 1875 ל-1877 ביצע הצוות בניהולו של דטון מיפוי של אזור בצורת טרפז ברמת קולורדו ביוטה, שאורכו כ-240 קילומטרים מצפון לדרום, רוחבו בצפון כ-80 קילומטרים ורוחבו בדרום כ-177 קילומטרים, סה"כ כ-31,000 קמ"ר בקנה מידה של 1 ל-100,000. הסקר לא נערך בצורה רצופה מכיוון שהחורף באזור קשה (חלק מההרים מתנשאים לגובה של 3,300 מטרים), ובסך הכול בוצעו שלושה מסעות מחקר לאזור. בחורפים התכנסו דטון ושני גאולוגים נוספים: ג'ון וסלי פאוול וגרוב קרל גילברט (Grove Karl Gilbert, ידוע יותר כ-G.K. Gilbert‏; 1918-1843) בוושינגטון על מנת להשוות רשימות והערות על האזור. את המפות הכינו טופוגרפים מהצוות של דטון, והוא השלים את התיאור הגאולוגי. ב-1880, פחות משלוש שנים אחרי מסע המחקר השלישי, הוציא לאור משרד הדפוס הממשלתי האמריקני (United States Government Printing Office) ספר ובו תיאוריו של דטון ואליו צורף אטלס עם מפות מפורטות.
תוך כדי עריכת המחקר על רמת קולורדו הלך וגבר העניין של דטון בגרנד קניון השוכן דרומית לאזור שמיפה במדינת יוטה. הוא נהג לנצל את התקופה לקראת החורף שבה היה מזג האוויר ברמה קשה מדי על מנת לערוך סיורים קצרים לאורך הקניון. מיד לאחר שסיים את משימת המיפוי המקורית הוא הקדיש שלוש עונות מחקר נוספות למחקר יסודי של הגאולוגיה של הגרנד קניון. ב-1879 כשדטון עסק עדיין בחקר הגרנד קניון הוקמה סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (United States Geological Survey בראשי תיבות USGS), זרוע מדעית של משרד הפנים האמריקני שמטרתה לחקור את פני ארצות הברית, את המשאבים הטבעיים ואת הסכנות מאיתני הטבע. המחקר של דטון על הגרנד קניון היה אחד המיזמים הראשונים שהושלמו ופורסמו על ידי הגוף החדש ב-1882, שנתיים לאחר שדטון סיים את שלוש עונות המחקר שלו בגרנד קניון. המחקר פורסם בשני דוחות, הראשון, 120 דף שכללו מפות ואיורים התפרסם בדוח השנתי השני של הסוכנות, והשני התפרסם כמונוגרפיה בת 264 דפים שאליה התלווה אטלס גדול.
עדויות לפעילות געשית באזורים שסקר עוררו בדטון עניין לחקור בנושא. ב-1882 הוא שהה כחצי שנה באיי הוואי על מנת לחקור את הרי הגעש של הוואי. ממחקריו אלו הוא פרסם כמה מאמרים קצרים ודו"ח ארוך שהוציאה לאור סוכנות הסקר הגאולוגי. הוא המשיך את מחקריו בוולקנולוגיה כשחקר במשך שתי עונות את המתחם הגעשי הרדום שסביב הר טיילור (Mount Taylor), הר געש שכבתי בניו מקסיקו ואת רכס הרי זוני (Zuni Mountains), בצפון מערב ניו מקסיקו, המהווים את השוליים הדרומיים של רמת קולורדו. את מחקריו בוולקנולוגיה המשיך ברכס קסקייד (Cascade Range), באורגון ובצפון קליפורניה. ב-1886 הוביל דטון משלחת של סוכנות הסקר הגאולוגי אל אגם קרייטר לייק (Crater Lake), אגם לוע שהחל להיווצר לפני כ-7,700 שנים באורגון. המשלחת נשאה ספינת מחקר בת חצי טון, ה-Cleetwood, במעלה ההר התלול והורידה אותה כ-600 מטרים לתוך האגם. מהספינה השתמש דטון במיתרי פסנתר שאליהם הצמידו משקולות עופרת על מנת למדוד את עומק האגם. המשלחת קבעה שהעומק המקסימלי של האגם הוא 608 מטרים. קרוב מאוד לעומק המקסימלי כפי שנמדד שנים אחר כך באמצעות סונאר - 594 מטרים.
בטרם סיים את עונת המחקר השנייה באזור התחוללה ב-31 באוגוסט 1886 רעידת אדמה בצ'ארלסטון שבקרוליינה הדרומית בעוצמה של 7.3 על פי סולם ריכטר שבה נהרגו כ-60 תושבים. דטון ביצע מחקר מעמיק של האירוע ופרסם את תוצאותיו במאמר נרחב ומספר מאמרים על נושא רעידות האדמה. הוא שב לנושא זה ב-1887 כשעזר לתאם את המחקר המדעי בעקבות רעידת האדמה שהתחוללה במדינת סונורה שבמקסיקו ב-3 במאי 1887 בעוצמה של 7.6 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
ביוגרפיה > חזרה לשירות צבאי

על פי בקשתו חזר דטון לשירות צבאי פעיל ב-1890. שנה אחר-כך הוא קודם לדרגת רב-סרן והועמד לפקד על מחסן התחמושת בסן אנטוניו שבטקסס, שם שהה שמונה שנים נוספות. בתחילת 1901 הוא הגיש בקשה לפרישה מוקדמת שנענתה בחיוב.
ביוגרפיה > שארית חייו

הוא המשיך לחקור וללמוד את החידושים בנושא הגאולוגיה, וב-1904 פרסם את הספר "רעידות אדמה לאור הסייסמולוגיה החדשה" (Earthquakes in the Light of the New Seismology ). בזמן ששהה בטקסס התפרסם גילוי הרדיואקטיביות, ותופעה זו הציתה את דמיונו. הוא שיער, ופרסם זאת ב-1906 כמאמר, שפעילות הרי הגעש נובעת מרדיואקטיביות.
לדטון הייתה משפחה קטנה. דטון נישא ב-1864 לאמלין ק. בבקוק (Emeline C. Babcock) ולזוג היו שני ילדים, בת שנפטרה ב-1905 ובן, קלרנס אדוארד דטון ג'וניור, שסייע לאביו בהכנת המאמרים לפרסום.
בריאותו החלה להתדרדר והוא סבל מטרשת עורקים. את שנותיו האחרונות בילה עם בנו, קלרנס דטון ג'וניור, בביתו בעיירה אנגלווד (Englewood) בניו ג'רזי כשהוא מקפיד להתעדכן בחידושי המדע.
קלרנס דטון נפטר בביתו שבאנגלווד ב-4 בינואר 1912 בשנתו ה-71.
תרומתו המדעית

את תרומתו של דטון למחקר הגאולוגי ניתן לראות בעשרות המאמרים והספרים שכתב בנושא. השליטה שלו בחיבור ובניתוח ספרותי אותה רכש בלימודיו בייל ניכרת בכתיבתו הציורית (ולעיתים המצועצעת) שבה תיאר את הגאולוגיה של הגרנד קניון. דטון הקפיד לארגן את הנושאים למאמר לפי שהתחיל לכתוב אותו, כפי שהעיד עליו בנו: ”במשך כמה שנים הייתי הלבלר שלו והדפסתי את מאמריו כפי שהכתיב לי, מעט מאוד הצריך שכתוב... ביום עבודה אחד (ארוך מאוד) הוא הכתיב לי מעל ל-11,000 מילים. היו בהן שני תיקונים בלבד”
כהוקרה על מחקריו נבחר דטון ב-1884 להצטרף לשורות האקדמיה הלאומית למדעים, אבל פרסומו הגדול ביותר הגיע ממאמר קצר אותו פרסם ב-1889 שכותרתו "על חלק מהבעיות הגדולות של גאולוגיה פיזיקלית" ("On Some of the Greater Problems of Physical Geology."). במסגרת המאמר הוא הציג את התאוריה שהועלתה לראשונה על ידי פראט (John Henry Pratt‏; 1871-1809) ואיירי (George Biddell Airy‏; 1892-1801) בשנות ה-50 של המאה ה-19 על פיה קיים שווי משקל כללי בתוך קרום כדור הארץ, כשהגושים הקלים יותר מתרוממים יותר מגושים סמוכים בעלי צפיפות גבוהה יותר. לתופעה זו הציע דטון את השם אִיזוֹסְטַזְיָה, מיוונית "קפאון שווה", שם שהתקבל והתקבע למונח.
על שמו של דטון קרוי המינרל דטוניט (V+4O (OH)2).
פרסומים עיקריים

1880, Report on the Geology of the High Plateaus of Utah. U.S. Geog. and Geol. Survey of the Rocky Mountain Region, vol. 32, 307 pp. and atlas.
1882, Tertiary History of the Grand Canyon District. U. S. Geol. Survey Monograph 2, 264 pp. and atlas.
1884, Hawaiian Volcanoes. U. S. Geol. Survey, 4th Ann. Rpt., pp. 75–219.
1889, The Charleston Earthquake of August 31, 1886. U. S. Geol. Survey, Ann. Rpt. 9, pp. 203–528.
1889, On Some of the Greater Problems of Physical Geology. Bull. Phil. Soc. Wash., 11:51-64.
1904, Earthquakes, in the light of the new seismology
לקריאה נוספת

Stegner, Wallace. (1936). Clarence Edward Dutton: An Appraisal. University of Utah Press. ISBN 978-0-87480-865-0.
הערות שוליים

↑  How deep is Crater Lake?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453756305171  BIBSYS: 1038857  BnF: cb123917976 (data)  GND: 132585464  ISNI: 0000 0000 7998 1534  LCCN: n83312341  NARA: 10569326  NLG: 253593  NTA: 292513925  SNAC: w65d9h5c  SUDOC: 103611215  TePapa: 63961  VIAF: 59167661   WorldCat (עם VIAF): 59167661 
הר טיילור בניו מקסיקו
צילום אווירי של אגם קרייטר לייק באורגון
קלרמונט (ספינת קיטור, 1807)

| --- | --- |

"נורת' ריוור" או "קלרמונט" בנהר הדסון, 1807  צייר: ג'ון קוק בּוּרְן, 1848
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת משוטות
 חברת ספנות:  North River Steamboat Company  הבעלים: רוברט ליווינגסטון ורוברט פולטון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  צ'ארלס בראון, איסט ריוור, ניו יורק
 מחיר:  20,000 דולר אמריקאי
 הושקה:  1807
 תקופת הפעילות:  17 באוגוסט 1807 – 1814 (כ־6 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מידות
 הֶדְחֶק:  121 טון
 אורך:  43 מ'
 רוחב:  5.5 מ'
 שוקע:  2.1 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  ממוצעת 4.7 מייל לשעה (7.5 קמ"ש)
 מספר תרנים:  2
 הנעה:  מנוע קיטור חד-צילינדרי, פעולה-כפולה, 19 כוחות סוס מתוצרת בולטון אנד ואט
 צורת הנעה:  זוג משוטות ומפרשי עזר
"קלרמונט" (באנגלית: Clermont) הוא שמה הלא רשמי והיותר מוכר של "נורת' ריוור" (North River), ספינת הקיטור המסחרית הראשונה בעולם וחלוצת ספינות המשוטה בנהרותיה הגדולים של אמריקה. היא נבנתה בנהר הדסון בארצות הברית ב-1807 על ידי הממציא והיזם רוברט פולטון והפוליטיקאי והדיפלומט רוברט ליווינגסטון (אנ'), מהאבות המייסדים של ארצות הברית. הספינה הובילה נוסעים בצורה סדירה בנהר הדסון בין ניו יורק לאולבני מאוגוסט 1807 עד 1814. "נורת' ריוור" (אנ') הוא שמו הנוסף של ההדסון, ו"קלרמונט" (אנ') הוא שם נחלת הקרקע של בני ליווינגסטון לדורותיהם בעמק ההדסון. "קומט", ספינת הקיטור המסחרית הראשונה בבריטניה ובאירופה, נבנתה חמש שנים אחרי "קלרמונט", בנהר קלייד בסקוטלנד.
פולטון והשותפות עם ליווינגסטון

רוברט פולטון נולד בליטל בריטיין בפנסילבניה (אנ') ב-14 בנובמבר 1765. הוא התעניין בציור ובמכונות, והיה בבחרותו צייר דיוקנאות מצליח למדי בפילדלפיה. ב-1786 נסע ללונדון כדי להשתלם בציור אצל הצייר האמריקאי-לונדוני בנג'מין וסט. תוך כדי כך ניצל את כשרונותיו המדעיים וההנדסיים – ואולי גם בהשפעת "קדחת התעלות" (Canal Mania) (אנ') שאחזה באנגליה ובמדינות מערב אירופה בשנים 1790–1810 – ועסק בהנדסת תעלות שיט (אנ'), בתכנון מתקנים ומכונות להעברת ארבות-משא בין תעלות הנמצאות במפלסים שונים ובהמצאות שימושיות נוספות. ב-1794 פרסם באנגליה ובארצות הברית, ואחר כך גם בצרפת, חיבור שכותרתו A Treatise on the Improvement of Canal Navigation. הוא אף רשם פטנט באנגליה על אחת מהמצאותיו בתחום זה (14 בפברואר 1794).
ב-1797 נסע פולטון לצרפת כדי לרשום בה פטנט על המצאותיו בהנדסת תעלות, וכאן התיידד עם הדיפלומט והפוליטיקאי האמריקאי ולימים שגריר ארצות הברית בצרפת – ג'ואל בארלו (אנ'). משיחותיו עימו הגיע למסקנה כי בנסיבות הפוליטיות והמדיניות שנוצרו בצרפת שלאחר המהפכה, ובעיקר בשל המלחמה נגד בריטניה, יהיה לה צורך באנשי מדע והנדסה כמוהו, ועל כן החליט להישאר ולהציע לצרפתים את שירותיו. זה הרקע לתכנון ולבניית "נאוטילוס", צוללת להצמדת מוקשים ימיים לתחתית אוניות אויב, אותה בנה ב-1800 בנהר סן. שנה אחר כך, ב-1801, נפגש לראשונה עם רוברט ליווינגסטון, שהתמנה לשגריר ארצות הברית בפריז.
ליווינגסטון, מהאבות המייסדים של ארצות הברית (חבר הוועדה שניסחה את חוקת ארצות הברית), והצ'נסלור (אנ') של מדינת ניו יורק מ-1777 עד 1801, היה בעל אדמות עשיר בעמק ההדסון וגילה עניין מסחרי בפיתוח ספינות נהר קיטוריות. ב-1878 קנה מידי הממציא האמריקני ג'ון פיץ' (אנ') את הזיכיון הבלעדי להפעיל ספינות-נהר קיטוריות במדינת ניו יורק למשך עשרים שנה. באותה שנה הקים שותפות עם גיסו ג'ון סטיבנס (אנ') ועם ניקולס רוזוולט (אנ'), לימים שני ממציאים ידועי שם, ויחד בנו ספינת קיטור נסיונית מונעת במשוטים. כלי השיט שהורד להפלגת ניסיון בנהר הדסון באוקטובר 1778 לא עמד בציפיות, ועל רקע חילוקי דעות עם סטיבנס פרש ליווינגסטון מן השותפות.
רוברט ר' ליווינגסטון. ציור מאת ויליאם פן, תחריט מאת הנרי ברייאן הול.
רוברט פולטון, ציור מאת אליזבט אמט
הפגישה בפריז בין השגריר ליווינגסטון לפולטון הולידה הסכם שותפות שנחתם ביניהם בפריז ב-10 באוקטובר 1802. בהסכם התחייבו לבנות יחד מעבורת קיטור באורך שלא יעלה על 120 רגל, אשר תשוט בין ניו יורק לאולבני ותישא 60 נוסעים לפחות עם מיטלטליהם. כמו כן סוכם שפולטון ירשום פטנט באמריקה על שיטת ההנעה שיתכנן עבור הספינה החדשה, ושניהם יתחלקו שווה בשווה ברווחי הפטנט. סוכם גם שעם שובו לאנגליה יזמין פולטון את המנוע עבור הספינה אצל בולטון אנד ואט.
פולטון והשותפות עם ליווינגסטון > הניסויים בנהר סן בצרפת

ב-1802, בעודו בפריז, בנה פולטון דגם באורך כ-4 רגל וברוחב 12 אינץ', שהונע על ידי קפיץ לולייני חזק, וערך בו ניסויים למציאת שיטת ההנעה היעילה ביותר לספינה העתידית: משוטים רגילים, משוטי ירכתיים, שרשרת אינסופיות של "דליים" או "גלגלי מים". באביב 1803 בנה ספינה נסיונית באורך 70 רגל, רוחב 8 רגל ועומק 3 רגל, והתקין בה מנוע קיטור מושכר מתוצרת צרפתית בן 8 כוחות סוס שסובב שתי משוטות צדיות (paddlewheels). בלילה גשום וסוער, זמן קצר לפני השלמת הבנייה, נבקעה הספינה לשניים ומנוע הקיטור שקע לקרקעית הנהר. נסתבר כי גוף הספינה היה חלש מדי ולא יכול לשאת את משקל המכונות. הליקויים תוקנו, נבנה גוף חדש, וביולי אותה שנה נערכה הפלגת המבחן בנוכחות קהל רב, ובהם אנשי מדע צרפתיים ידועי שם, והספינה הגיעה למהירות של כ-3 מייל לשעה במים רוגעים, הרבה פחות מ-16 המייל בשעה שהעריך פולטון קודם לכן בחישוביו. באפריל 1804 חזר פולטון לאנגליה. הוא הזמין אצל בּוּלטוֹן אֶנד ואט מנוע בן 19 כוחות סוס, ותוך כדי הפיקוח על בנייתו קידם אצל האדמירליות הבריטית את תוכניותיו לבניית צוללת וטורפדו מוט. ב-1806, לאחר כעשרים שנים בהן עשה באנגליה, שב פולטון לארצות הברית.
בניית הספינה

הספינה נבנתה במספנת צ'ארלס בראון באיסט ריוור, ואחר כך נגררה מרחק-מה בהמשך הנהר לבית מלאכה שבנה פולטון ושם הותקנו בה דוד הקיטור, המנוע, התמסורת והמשוטות. הבנייה התקדמה, אך לא בלי בעיות. משיטי ספינות המפרשים בהדסון שחששו לפרנסתם פגעו פעם אחר פעם בספינת הקיטור והסבו לה נזקים, ופולטון נאלץ להעמיד עליה שומרים. הספקנים כינו את הספינה המוזרה הנבנית לנגד עיניהם בשם "השיגעון של פולטון" (Fulton's folley), והוא עצמו היה מושא ללעג ונתקל בקשיים לגייס הלוואה להמשך הבנייה.
הספינה העשויה עץ הייתה באורך 150 רגל, רוחבה 13 רגל והשוקע 2 רגל (45.7 x 3.7 x 0.6 m). היא דחקה 3640 רגליים מעוקבות של מים (100 טונות). קווי הגוף שלה היו ישרים, ירכתיה וחרטומה שמתחת למים בזווית של 60 מעלות ולא מעוגלים, כדי להקטין למינימום את שטח פני הגוף והחיכוך במים. חישוביו של פולטון בעניין זה התבססו על מחקריו של איש המדע האנגלי מַרק בּוֹפוֹי (אנ').
מנוע הקיטור מתוצרת בולטון אנד ואט, שהותקן במרכז הספינה, היה בעל צילינדר אחד מסוג זרועות צדיות (side lever engine) ופעולה כפולה. קוטר הצילינדר 24 אינץ' ואורך מהלך 4 רגל (0.61 x 1.22 m). דוד הקיטור, שהוסק בעצים, היה באורך 20 רגל, גובהו 7 רגל ורוחבו 8 רגל, לחץ הקיטור 2–3 ליברות לאינץ' מרובע. המנוע סובב את שתי המשוטות באמצעות תמסורת גלגלי שיניים. ציר המשוטות היה עשוי יצקת ברזל, קוטר המשוטות 15 רגל, אורך כל כף 4 רגל ושקיעתם במים 2 רגל. הספק המנוע עמד על 19 כוחות סוס. הספינה צוידה גם בשני תרנים ובמפרשי עזר למקרה של תקלה במנוע או במשוטות.
עלות הבנייה של הספינה הייתה 20,000 דולר, שבעה-עשר אלף מומנו על ידי פולטון וליווינגסטון, חלק כחלק, ושלושת אלפים דולר בהלוואות. ב-9 באוגוסט 1807 ערך פולטון הפלגת ניסיון בנהר הדסון, אף על פי שהעבודות על הספינה עדיין לא הסתיימו. במהלכה הגיעה הספינה למהירות של 3 מייל בשעה, פחות מכפי שהעלו חישוביו. תשעה ימים אחר כך ערכה "נורת' ריוור" את הפלגת הבכורה שלה.
הפלגת הבכורה

להפלגת הבכורה ב-17 באוגוסט 1807 הגיעו כארבעים נוסעים מוזמנים, מרביתם מבני שבט הליווינגסטונים ואורחיהם. "נורת' ריוור" יצאה מניו יורק ביום שני בשעה אחת אחר הצהריים בפיקודו של קפטן אנדרו ברינק (Brink) והגיעה לקלרמונט לאחר הפלגה של עשרים וארבע שעות, מרחק של 110 מייל במהירות ממוצעת של מעט פחות מ-5 מייל לשעה. את הלילה עשו הנשים בקבינה מאולתרת בירכתי הספינה, בעוד הגברים נשארו על הסיפון. מחשבתו של פולטון הייתה להקל על משקלה של הספינה בהפלגתה הראשונה, ולכן לא נבנו עדיין קבינות קבועות והסיפון לא לווח במלואו. למחרת בבוקר, בשעה תשע, המשיכה הספינה בהפלגתה אל אולבני, מרחק ארבעים מייל במעלה הנהר, והגיעה ליעדה בחמש אחר הצהריים. מהירות הספינה בנסיעה מקלרמונט לאולבני הייתה 5 מייל לשעה. ביום שלישי בתשע בבוקר יצאה "נורת' ריוור" בדרכה חזרה מאולבני דרך קלרמונט אל ניו יורק. הנסיעה ארכה שלושים שעות, במהלכה גמאה הספינה מרחק של 150 מייל במהירות ממוצעת של 5 מייל לשעה מבלי להניף את מפרשי העזר שלה, כי נשבה רוח נגדית.
עם שובה של "נורת' ריוור" מהפלגת הבכורה ההיסטורית, הושבתה הספינה לשבועיים כדי להשלים את עבודות הבנייה. הסיפון לווח במלואו וצויד במעקות, נבנה תא סביב המנוע, ונוספו קבינות לנוסעים בחרטום ובירכתיים ובכל אחת מהן שנים-עשר דרגשי שינה, הקבינה האחורית לנשים והקבינה הקדמית לגברים. ב-2 בספטמבר ובמשך שלושת השבועות הבאים התפרסמה הודעה בעיתון Albany Gazette על הפלגותיה הסדירות המתוכננות של "נורת' ריוור": הספינה תצא ביום ו' בשעה שש בבוקר מ-Pauler Hook Ferry ותגיע לאולבני בשעה 6 אחר הצהריים למחרת. הנסיעה כוללת ארוחות, דרגשי שינה ומגורים. ב-4 בספטמבר 1807 יצאה "נורת' ריוור" להפלגתה המסחרית הראשונה, כשעל סיפונה ארבעה-עשר נוסעים בשכר.
"נורת' ריוור" ערכה הפלגות שבועיות סדירות עד בוא עונת החורף, מספר הנוסעים הלך וגדל, ובהפלגתה האחרונה לעונה זו – בשלהי נובמבר 1807 – אף הצליחה להבקיע לה דרך במימיו הקפואים של ההדסון. ההפלגות הראשונות הניבו רווח של 1000 דולר, 5% מהשקעתם של פולטון וליווינגסטון. למרות ההתנכלויות הבלתי פוסקות מצדם של בעלי ספינות המפרשים בנהר, עתידה של ספינת הקיטור נראה מובטח.