stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קובייה הונגרית
פתרונות

פתרונות כלליים רבים לקובייה ההונגרית, התגלו באופן עצמאי. הפתרון הפופולרי ביותר פותח על ידי דייוויד סינגמסטר ופורסם בספר "Notes on Rubik's Magic Cube" בשנת 1980. על פי פתרון זה יש לפתור ראשית את הפאה העליונה, אחריה את השכבה האמצעית ולבסוף את הפאה התחתונה. פתרונות כלליים אחרים כוללים שיטות המבוססות על פתירת הפינות בתחילה או שילוב של מספר שיטות.
בשלב מאוחר יותר פותחו פתרונות בזק על מנת לפתור את הקובייה מהר ככל האפשר. פתרון הבזק הנפוץ ביותר פותח על ידי ג'סיקה פרידריך. זוהי שיטה יעילה מאוד לפתירת הקובייה שכבה אחר שכבה. השיטה דורשת אלגוריתמים רבים, במיוחד בשביל האוריינטציה (57 אלגוריתמים) והסידור של השכבה העליונה (21 אלגוריתמים). ישנו גם פתרון מאת לארס פטרוס, המבוסס על בניית פינה אחת ופיתוחה אך ללא השלמת אף פאה עד מספר סיבובים מועט לפני הפתרון.
פתרון בנוי בדרך כלל מרצף של מהלכים. מהלך הוא סדרה של סיבובי פאות המשיג מטרה מסוימת. לדוגמה, מהלך אחד יכול להחליף את המיקום של שלושה אריחי פינה ולהשאיר את שאר האריחים במקומם. המהלכים הללו מבוצעים בסדר הנכון לפתירת הקובייה. פתרונות מלאים נמצאים בכל ספר אשר נמצא בביבליוגרפיה, ורובם פותרים כל קובייה תוך פחות מחמש דקות.
פתרונות > קידוד מהלכים

כמו בשח-מט, ישנו קידוד סטנדרטי לפתרונות אשר נכתבו לקובייה ההונגרית בגודל 3×3×3. קידוד מהלכי קובייה הוא יחסי ואין בו התייחסות לצבע הפאה.
F (Front): הצד של הקובייה אליו קורא הפתרון מסתכל בשלב זה.
B (Back): הצד ההופכי לצד הקדמי.
U (Up): הפאה שמעל הצד הקדמי.
D (Down): הפאה ההופכית לפאה העליונה.
L (Left): הצד שמשמאלה הישיר של הפאה הקדמית.
R (Right): הצד שמימינה הישיר של הפאה הקדמית.
X: סובב את הקובייה רבע סיבוב בכיוון השעון.
X': סובב את הקובייה רבע סיבוב נגד כיוון השעון.
X2: סובב את הקובייה חצי סיבוב (פעמיים).
דוגמה טובה תהיה המהלך D'R'DRDFD'F', שמשמעותו לסובב את הפאה התחתונה 90 מעלות לשמאל, את הפאה הימנית 90 מעלות למטה, את הפאה התחתונה חזרה 90 מעלות לימין, את הפאה הימנית גם חזרה 90 מעלות למעלה, את הפאה התחתונה 90 מעלות לימין, את הפאה הקדמית 90 מעלות עם סיבוב השעון, את הפאה התחתונה תשעים מעלות לשמאל, ואת הפאה הקדמית 90 מעלות נגד כיוון השעון.
זהו מהלך ידוע ושימושי ביותר, אשר מחליף בין אריח הקצה התחתון לאריח הקצה הימני של הפאה מבלי לשנות את הסדר של אף אריח בפאה העליונה או בשכבה האמצעית.
לקוביות גדולות יותר בדרך כלל יש קידוד שונה, אשר נועד להבדיל בין השכבות האמצעיות השונות. באופן כללי, אותיות גדולות מסמלות שכבות חיצוניות, ואותיות קטנות מסמלות שכבות פנימיות (הידועות גם כ"פרוסות").
חבורת התמורות הנוצרת על ידי הפעולות המותרות היא תת-חבורה מאינדקס 12 של המכפלה הישרה  \ \left(S_{8}\rtimes \mathbb {Z} _{3}^{8}\right)\times \left(S_{12}\rtimes \mathbb {Z} _{2}^{12}\right), כאשר  \ S_{8}\rtimes \mathbb {Z} _{3}^{8} היא חבורת הפעולות על הפינות, ו-  \ S_{12}\rtimes \mathbb {Z} _{2}^{12} היא חבורת הפעולות על אמצעי המקצועות (הסימון  \ \rtimes  מתאר מכפלה חצי ישרה).
פתרונות > מספר המהלכים המינימלי הנדרש לפתרון הקובייה

בשנת 2007 השתמשו דניאל קונקל וג'ין קופרמן במחשב על כדי להראות שניתן לפתור את כל הקוביות בלא יותר מ-26 מהלכים. במקום לנסות לפתור כל אחת ממיליארדי הווריאציות באופן מפורש, המחשב תוכנת להביא את הקובייה לאחד מ-15,752 מצבים, שכל אחד מהם יכול להיפתר תוך כמה מהלכים נוספים. כולם הוכחו כפתירים ב-29 מהלכים, כאשר רובם ניתנים לפתרון ב-26. אלה שלא ניתן היה לפתור בתחילה ב-26 מהלכים נפתרו לאחר מכן במפורש, והראו שגם אותם ניתן לפתור ב-26 מהלכים.
תומאס רוקיקי דיווח בהוכחה חישובית משנת 2008 שניתן לפתור את כל הקוביות הבלתי פתורות ב-25 מהלכים או פחות. מספר זה ירד מאוחר יותר ל-23 מהלכים. באוגוסט 2008 הכריז רוקיקי שיש לו הוכחה ל-22 מהלכים.
לבסוף, בשנת 2010, תומאס רוקיקי, הרברט קוצ'ימבה, מורלי דוידסון וג'ון דטרידג' הוכיחו באופן סופי, בעזרת מחשב, שניתן לפתור את כל מצבי הקובייה בלא יותר מ-20 מהלכים.
תחרויות ושיאים

תחרויות ספידקיובינג רבות נערכו בשביל לקבוע מי יכול לפתור את הקובייה בזמן הקצר ביותר. אליפות העולם הראשונה התקיימה בבודפשט בחמישה במאי 1982, ונכבשה על ידי מין תאי, סטודנט וייטנאמי מלוס אנג'לס, קליפורניה, שפתר את הקובייה תוך 22.95 שניות.
רבים הקליטו זמנים קצרים יותר, אך שיאים אלו לא התקבלו בשל חוסר התאמה לסטנדרטים מוסכמים מראש להתחרות ומדידה. לפיכך רק שיאים המבוצעים במהלך אירועים רשמיים של ארגון הקובייה העולמי מקבלים הכרה.
בשנת 2004 הכריז ארגון הקובייה העולמי על סטנדרטים חדשים למדידה, המבוססים על מכשיר מדידה מיוחד בשם שעון עצר סטאקמט.
שיא העולם בממוצע הרשמי מבוסס על ממוצע של שלוש קוביות מתוך חמש (רשמית זה נקרא ao5). התוצאה נקבעת על ידי חישוב ממוצע הזמנים של שלושה ניסיונות מתוך חמישה ללא זמני הקצה (המהיר והאטי ביותר). כל השיאים מאושרים על ידי ארגון הקובייה הבינלאומי (WCA, World Cube Association), הארגון הרשמי הדואג לאחידות האירועים וריכוז השיאים. יינג וואן קבע שיא עולם בממוצע של 4.48 שניות.
בפתירה בודדת ב-16 בפברואר 2025 נקבע שיא עולם חדש העומד על 3.08 שניות, שהושג על ידי ייהנג וואנג מסין
במרץ 2018 נקבעה תוצאת שיא לרובוטים, כאשר רובוט שנבנה על ידי ג'ארד די קרלו ובן כץ פתר את הקובייה ב-0.38 שניות.
תחרויות ושיאים > אליפויות ישראל

בשנת 2003 זכה הישראלי דרור פומברג באליפות העולם בפתרון הקובייה בעיניים עצומות.
ב-27 בספטמבר 2010 נערכה בארץ אליפות הקובייה ההונגרית הראשונה בישראל במכון ויצמן.
ב-26 באפריל 2011 נערכה התחרות השנייה, אשר כללה גם תחרויות בפתרון קובייה 2×2×2 ו- 4×4×4. אלוף ישראל בפתרון 3×3×3 לשנה זו הוא שי זיו, עם פתרון ממוצע של 13.63 שניות.
בתאריך 16 באפריל עד ה-17 באפריל 2014 נערכה התחרות השלישית. התחרות כללה איוונטים שונים כגון: (פירמינקס) 3x3x3, megaminx, pyraminx, פתירה בעיניים עצומות ועוד. ברוב התחרויות זכה אייל אלפסי (3x3x3 ,4x4x4 ,5x5x5 ,2x2x2 ,3x3x3 One-handed).
את השיא הישראלי הנוכחי ב-3X3X3 בפתרון בודד קבע בן בר-און בתחרות ב-2023 - עם תוצאה של 4.52 שניות. בנוסף, קבע בר-און את השיא הישראלי הנוכחי בממוצע עם תוצאה של 5.88 שניות באליפות ישראל 2024נכון לספטמבר 2024. בנוסף בר-און מחזיק ב-12 שיאים ישראלים נוספים.
את השיא הישראלי הנוכחי ב-3X3X3 בעיניים עצומות בפתרון בודד קבע בן בר-און בתחרות בכפר תבור ב-2022 עם תוצאה של 19.10 שניות.
מוזיאון הקובייה ההונגרית

במרץ 2012 הכריז המושל ההונגרי פורג'ס בלאס רשמית על התוכניות של הקמת מוזיאון הקובייה ההונגרית שיציג את 1100 השנים האחרונות של ההופעה האינטלקטואלית ההונגרית. בעקבות ההודעה, ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן חתם על מזכר שיתוף הפעולה.
על פי התוכניות בניית המוזיאון בצורת קוביית רוביק הייתה צריכה תתחיל ביום השנה ה-40 להמצאתה בשנת 2014 שהוא גם יום הולדתו ה-70 של הממציא "ארנו רוביק". המוזיאון היה אמור להיפתח לקהל בשנת 2017 ליד גשר הדנובה בבודפשט. נכון לעכשיו כרגע עדיין לא הוקם.
לקריאה נוספת

Marshall, Ray. . icNewcastle. Retrieved August 15, 2005.
Handbook of Cubik Math by Alexander H. Frey, Jr. and David Singmaster
Notes on Rubik's 'Magic Cube'  ISBN 0-89490-043-9 by David Singmaster
Metamagical Themas by Douglas R. Hofstadter, contains two insightful chapters regarding Rubik's Cube and similar puzzles, originally published as articles in the March 1981 and July 1982 issues of Scientific American.
Four-Axis Puzzles by Anthony E. Durham.
Mathematics of the Rubik's Cube Design ISBN 0-80593-919-9 by Hana M. Bizek
חוקרים פיצחו את כל הפתרונות האפשריים לקובייה הונגרית, באתר ynet, 15 באוגוסט 2010
הערות שוליים

↑  רשימת שיאני פתירת קובייה בגודל 3X3X3, באתר www.worldcubeassociation.org
↑  הפטנט הרשמי של רוביק, באתר espacenet
↑  Mark Longridge,‏ A Rubik's Cube Chronology, באתר Mark Longridge's Domain of the Cube
↑  Mary Bellis,‏ Rubik and the Cube - Rubik's Cube, באתר thoughtco
1 2  DID YOU KNOW? GREAT CUBE FACTS!, rubiks.com
↑  Bossert, Patrick, You Can Do the Cube, Puffin Books, 1981. ISBN 0140314830
↑  אתר "God's Number is 20"
↑  WCA, Rankings, https://www.worldcubeassociation.org/ (באנגלית)
↑  תבנית:Https://live.worldcubeassociation.org/competitions/7138/rounds/95167
↑  Rubik's robot solves puzzle in 0.38 seconds‏, BBC, ‏8 במרץ 2018
↑  דניאל אדלסון, מסובב את העולם: קובייה הונגרית, אלוף ישראלי, באתר ynet, 12 באוקטובר 2009
↑  הדף הרשמי של אליפות ישראל 2010 באתר רוביק'ס ישראל
↑  הדף הרשמי של אליפות ישראל 2011 באתר רוביק'ס ישראל
↑  WCA, Rankings, https://www.worldcubeassociation.org/ (באנגלית)
↑  Ben Baron | World Cube Association, www.worldcubeassociation.org
↑  Rankings | World Cube Association, www.worldcubeassociation.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546156005171  BnF: cb11952923h (data)  GND: 4076864-8  LCCN: sh85115690  LNB: 000342736  NKC: ph981586  SUDOC: 02750395X 
מגוון קוביות הונגריות, בגדלים של (מימין לשמאל) 3×3×3, 5×5×5, 2×2×2 ו-4×4×4
קובייה הונגרית מפורקת
קובייה הונגרית פתורה
ספידקיובינג
"מגמינקס", "דודקהדרון", פאון משוכלל בעל 12 פאות
בי-קיוריוס

בי-קיוריוס (Bi-curious, "סקרן לגבי ביסקסואליות"; מילולית "בי-סקרן") הוא אדם בעל נטייה מינית הטרוסקסואלית או הומוסקסואלית, שיש לו סקרנות או פתיחות מסוימת בנוגע לקיום פעילות מינית עם אדם מהמין שאינם מעדיפים. המונח משמש לעיתים לתיאור רצף רחב של נטייה מינית שהיא בין הטרוסקסואליות וביסקסואליות. רצפים כאלה כוללים אנשים שהם "בעיקר-הטרוסקסואלים" או "בעיקר-הומוסקסואלים", אך ניתן להזדהות ככאלה גם מבלי להזדהות כביסקסואלים. המונחים "הטרופלקסיבל" (heteroflexible, "גמיש לגבי הטרוסקסואליות") ו"הומופלקסיבל" (homoflexible, "גמיש לגבי הומוסקסואליות") נחשבים גם הם כבי-סקרנות ("בי-קיוריוסיטי"), אם כי יש כותבים המייחדים את ההטרופלקסיביליות (או ההומופלקסיביליות) בתור חוסר הרצון להתנסות במיניות מסוימת, להבדיל מן השם "בי-קיוריוס" שמשתמע ככזה שמתאר אדם שיש לו רצון להתנסות באותה המיניות.
המונח בי-קיוריוס רומז כי לאדם אין ניסיון הומוסקסואלי כלל (או שיש לו ניסיון מצומצם) במקרה של אנשים הטרוסקסואלים, או שאין לו ניסיון הטרוסקסואלי כלל (או שיש לו ניסיון מצומצם), במקרה של אנשים הומוסקסואלים, אך אלה עשויים להמשיך להזדהות עצמית כבי-קיוריוס אם הם לא מרגישים שבדקו את הרגשות האלה במידה מספקת, או אם הם לא רוצים להזדהות כביסקסואלים.
למונח, כמו לעוד מונחים רבים מעולם הלהט"ב, אין מילה מקבילה (רשמית) בעברית, ולרוב משתמשים בצורה המתועתקת של המונח מאנגלית – "בי-קיוריוס".
הערות שוליים

↑  "Definition of BI-CURIOUS". www.merriam-webster.com (באנגלית). נבדק ב-2019-09-21.
↑  Frank, Katherine (2008). "'Not Gay, but Not Homophobic': Male Sexuality and Homophobia in the 'Lifestyle'". Sexualities. 11 (4): 435–454. doi:10.1177/1363460708091743.
↑  Savin-Williams, Ritch C.; Joyner, Kara; Rieger, Gerulf (2012). "Prevalence and Stability of Self-Reported Sexual Orientation Identity During Young Adulthood". Archives of Sexual Behavior. 41 (1): 103–110. doi:10.1007/s10508-012-9913-y. PMID 22302504.
↑  Smorag, Pascale (14 במאי 2008). "From Closet Talk to PC Terminology: Gay Speech and the Politics of Visibility". Transatlantica. נבדק ב-13 בפברואר 2011. {{cite journal}}:  (עזרה)
ארוחה

.
"ילדים וארוחת צהריים", ציור מאת מארק לואי בנז'מן ווטייה, משנת 1857
ארוחה היא פרק זמן במהלך היום המוקדש לאכילה, בחברותא או ביחידות. ארוחות הן מנהג תרבותי המבוסס על צורך פיזיולוגי – רעב המתעורר בכמה פרקי זמן במהלך היום. ארוחות מותאמות לשעת היום בה הן נאכלות, למנהגי החברה אליה משתייכים הסועדים ולעיתים גם לעונת השנה או לאירוע מיוחד (חג, מסיבה, יום הולדת וכדומה).
ברוב החברות המודרניות מתקיימת שגרה של שלוש ארוחות במהלך היום – ארוחת בוקר, ארוחת צהריים וארוחת ערב. בנוסף להן, או במקומן, קיים מגוון של ארוחות ביניים.
ארוחות נאכלות לרוב בבתים ובמגוון סוגי מסעדות, אך ניתן לאכלן בכל מקום, בין השאר בחיק הטבע, למשל בפיקניק, על שפת הים או כארוחת מנגל, ואף תוך כדי נסיעה או הליכה ברחוב.
ארוחה אמורה להשביע, בניגוד לחטיף הנאכל כדי לדחות מעט את הרעב או התיאבון, לפיכך היא גם גדולה יחסית. מזון הנאכל בכמות קטנה ושלא בזמני הארוחות נחשב לרוב כחטיף.
סדר הארוחות במהלך היום

ארוחת בוקר – נאכלת בדרך כלל תוך שעה–שעתיים מהיקיצה.
ארוחת עשר או הפסקת קפה – לרוב ארוחה קלה או חטיף.
בוהריים או בוצר – ארוחת בוקר מאוחרת ומורחבת, לרוב מחליפה הן את ארוחת הבוקר והן את ארוחת הצהריים.
ארוחת צהריים – ארוחת אמצע היום. בישראל היא לרוב הארוחה העיקרית.
שעת התה או תה מנחה – ארוחה קלה או חטיף בשעות אחר הצהריים. אם היא ארוחה מלאה, היא מחליפה את ארוחת הערב.
ארוחת ערב – בשעות הערב, בטווח שעשוי לנוע בין 18:00 ל-21:00. יש הנוהגים לאכול אז את הארוחה העיקרית של היום. מרבית הארוחות החגיגיות נאכלות בערב.
ארוחת לילה – לרוב מתקיימת רק אם ארוחת הערב נאכלת מוקדם מאוד או אינה נאכלת כלל. לעיתים נאכלת כארוחה מלאה או קלה בתום בילוי לילי. בניגוד לכך, עשויה גם להיות רק חטיף קל לפני השינה. בספרד הארוחה נאכלת בסביבות 22:00 במקום ארוחת ערב, כיוון שארוחת ביניים קלה של טאפס נאכלת לרוב בשעות אחר הצהריים המאוחרות.
ארוחה מרובת מנות

ארוחה חגיגית או ארוחת גורמה עשויה לכלול מנות רבות. בעולם המערבי סדר המנות קבוע למדי:
מתאבנים בליווי יין, קוקטיילים או אפריטיף
מרק
מנה ראשונה שתכולתה עשויה להיות סלטים (אם כי ישנן תרבויות בהן הסלט או מנות ירק מבושל יוגשו לאחר או לצד המנה העיקרית), מאפים ותבשילים כגון פשטידה, בורקס, קרפ, גרטן, לביבות. גם דגים מוגשים לעיתים כמנה ראשונה.
מנה עיקרית, הכוללת בשר ו/או דג, בליווי ירקות
מגש גבינות מלווה ביינות תואמים ולעיתים גם בפירות. (בארוחות כשרות שלב זה לא מתקיים, על מנת לא לערב בשר בחלב).
קינוח קר או חם, מלווה ביין קינוח
ממתקים, משקאות חמים כגון קפה ומשקאות דיז'סטיף כגון קוניאק, ברנדי, ליקר וכדומה
לעיתים מוגש בין המנות סורבה או מנקה חך אחר.
מנהגים והבדלי תרבויות

מנהגי אכילה וארוחות משתנים בין אזורים ומדינות, ואף בתוכם. הם מושפעים מתרבות האזור, מעמד חברתי, דת, השכלה, חינוך ומנהגים משפחתיים. מגורמים אלו נגזרים כללי נימוסים והליכות שעשויים להיות שונים ואף מנוגדים בקרב קבוצות שונות. דוגמאות להבדלים כאלו:
בתרבות המערבית נהוג להשתמש בסכו"ם. במזרח הרחוק משתמשים בצ'ופסטיקס. בחלק ממדינות העולם השלישי (אך לא רק בהן) אוכלים בידיים. בעבר, טרם המצאת המזלג, אכלו באירופה באמצעות כף, סכין ולעיתים בידיים.
החומרים מהם עשויים כלי האוכל משתנים בתרבויות שונות. במערב נהוג לאכול בכלי זכוכית או חרסינה, ילדים צעירים אוכלים מכלי פלסטיק, ובנסיבות מסוימות אוכלים מכלים חד-פעמיים. בהודו נשמרים כלי החרסינה לאירועים מיוחדים, ובארוחות השגרתיות משתמשים בכלי מתכת – צלחת טאלי. נאמני האידאולוגיה האנתרופוסופית מעדיפים להשתמש בכלים מחומרים טבעיים כגון עץ.
בחלק מהתרבויות אוכלים מכלים אישיים (צלחות וקערות) בעוד בתרבויות אחרות אוכלים מכלי מרכזי משותף. גם בתרבויות בהן אוכלים מכלים אישיים, ישנם מאכלים הנלקחים מכלי משותף, בעיקר מאכלים הניתנים לאכילה בנגיסות בודדות כגון מתאבנים וחטיפים.
נקניקייה נאכלת בארצות הברית בתוך לחמנייה או באמצעות סכין ומזלג ואילו במספר מדינות באירופה אוכלים אותה תוך אחיזתה.
ישנן תרבויות בהן מקפידים לא להתחיל לאכול עד שכל הסועדים התיישבו, אך בתרבויות אחרות אין זו סוגיה מהותית. בנוסף, ישנן תרבויות בהן ממתינים להוראת המארח לפני שיושבים לשולחן.
ישנן דתות בהן מברכים או מתפללים בקול בתחילת הארוחה או שומרים על פרק זמן קצר של דומייה המאפשר תפילה בדממה.
בתקופת המקרא אכלו שתי ארוחות ביום: ארוחת בוקר בשדה וארוחה עיקרית בערב במקום הלינה. ארוחת הערב הייתה בעיקרה תבשיל עשוי דגנים או קטניות (למשל נזיד העדשים שמכין יעקב). על ארוחותיהם של העשירים ניתן ללמוד מן הפרקים המספרים על שלמה המלך.
ארוחת בוקר ישראלית מלאה אופיינית כוללת מוצרי חלב, ביצים, ירקות ולחם. ארוחת בוקר אנגלית כוללת בעיקר מאכלים מטוגנים, ביניהם ביצים, שעועית, מוצרי בשר ובצק. לעומתה, ארוחת בוקר קונטיננטלית מצומצמת מאוד בגיוונה. ביפן וסין ארוחת הבוקר כוללת מרק. במצרים ארוחת הבוקר כוללת פול מדמס.
ראו גם

משתה
סעודת מצווה
ארוחה מפסקת
הערות שוליים

↑  גלי דינור; שוש עייש; אורה שמאי, מאכלים וארוחות בתקופת המקרא, באתר lib.cet.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555315005171  BnF: cb11975057g (data)  GND: 4134822-9  LCCN: sh85038076  NKC: ph634636 
ארוחת בוקר, ציור של האמנית זינאידה סרבריאקובה משנת 1914
אולם הארוחות הרשמיות של גירטון קולג'
ישנם מקומות שבהם נהוג ללוות את הארוחה בשתיית יין
ארוחה בסגנון יפני
ארוחה הודית בצלחת מתכת
היקארו דורודנגו

כדורי היקארו דורודנגו
הִיקָארוּ דוֹרוֹדַנְגוֹ (ביפנית:光る泥だんご), היא אמנות הכנת כדורי בוץ המעוצבים ביד, מיובשים ומלוטשים לברק ייחודי. לאחר הכנתם משמשים הכדורים האסתטיים כחפצי נוי. בעבר היה זה בילוי ומשחק יפני מסורתי בעיקר של ילדים ובני נוער. הוא נשכח, התגלה מחדש ביפן בשנת 1999, והפך במהירות רבה גם לאמנות מדטטיבית מודרנית חובקת עולם.
זו אומנות של עבודת ידיים קלה ופשוטה באדמה. כאומנויות יפניות רבות ניכרים בה היבטים של תורת הזן ושל מדיטציה, קשר לטבע, סבלנות, הטמעת ערכי פשטות, ועיצוב השואף לעידון מתמיד.
אטימולוגיה

השם דורודנגו (泥だんご) נגזר מהמילים היפניות: דורו (泥) – בוץ, דנגו (だんご) – סוג של קציצה כדורית מקמח אורז סחוט. היקארו (光る) משמעותו זוהר, מבריק.
גילוי מחדש

שורשי "היקארו דורודנגו" לוטים בערפל ולא תועדו באמנות היפנית הקלאסית במהלך הדורות. בעבר היה זה בילוי עממי מסורתי של ילדים ונוער ביפן, שהתמעט עם המעבר למשחקים ולצעצועי ילדים מודרניים, וכמעט נעלם במחצית השנייה של המאה ה-20. בעקבות מחקריו בהתנהגות ילדים החיה הפסיכולוג פרופ' פומיו קאיו, מ-1999 מאילך, את מסורת יצירת הדורודנגו ביפן.
פרופ' קאיו מאוניברסיטת קיוטו עסק בפסיכולוגיה התפתחותית ובחקר משחקי ילדים. במסגרת מחקריו ביקר אחת לשבוע בגן ילדים בקיוטו, שם נחשף במקרה לתהליך היצירה על ידי ילדים וגננת, ששימרה את המסורת.
קאיו שיחזר את התהליך, תוך ניתוח באמצעות מיקרוסקופ אלקטרונים של המרקם החיצוני של הכדורים שיצר, אותם דירג בסולם שקבע למדידת הברק. הוא פיתח שיטה בת ששה שלבים פשוטים להכנת דורודנגו מבריק, שכל ילד יכול לבצע. תהליך ההכנה מצריך פעולת ידיים רבה ונמשך, לפרקים, במשך זמן רב יחסית – יום או יותר.
את התובנות שרכש בניסיונותיו ישם קאיו בגני ילדים, שם לימד את שיטתו החדשה. הילדים התמכרו לעשייה, בילו זמן רב בלישת הבוץ ובליטוש הכדור עד לקבלת ברק עז. הם "התחברו" לכדורי הבוץ שלהם וראו בהם אוצר יקר, גם כשלא הגיעו לצורה מושלמת ולברק שרצו.
קאיו ראה בתופעות אלה ובהיבטים נוספים שתיאר, את מהות משחק הילדים. בספרו ובמאמרים שכתב, הביא את התרשמויותיו מהאופן שבו משחק בכדורי בוץ מסייע להתפתחות ילדים. קאיו טען כי רק משחקים שפיתחו את הדמיון והיצירתיות, כמשחקי תפקידים וציור, נחשבו כחיוניים לילדים, ויש לשלב פעילות של רכישת ניסיון על ידי ניסוי וטעייה בפעילויות טבעית, דרך משחקים פשוטים המאתגרים לאורך זמן כדוגמת דורודנגו.
כעבור יותר מעשור הובא סיפורו של קאיו בעיתונות ביפן: ”פומיו קאיו הוא פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קיוטו... הוא מבלה הרבה מזמנו בהכנת דורודנגו מבוץ ומים. אנשים אחדים ממש חושבים אותו למשוגע! ...הוא התמסר לפיתוח שיטות להכנת וליטוש כדורי בוץ כמשחק ילדים... בכל יום ראשון (יום המנוחה ביפן) מבלים 70-50 ילדים והורים עם הפרופסור בהכנת הכדורים. מעניין שההורים נלהבים במיוחד ונראים מאושרים מהכנת דורודנגו יותר מאשר ילדיהם” (Yomiuri News).
חשיפה והפצה

לראשונה הוצג "היקארו דורודנגו" בידי פרופ' קאיו במאמריו (מ-1999 ואילך), בספרו (אוגוסט 2001), ובחוברת ייחודית שכתב לילדים: "היקארו דורודנגו – איך להכין אותו מאדמה רגילה", המלווה באיוריו של ריצוקו קאדוטה (דצמבר 2001). בהמשך תיעד קאיו באתר אינטרנט משלו, את התובנות וההיבטים הפסיכולוגיים-התנהגותיים שעלו ממחקריו ואת שיטתו, כולל סרטון וידאו המפרט את דרך הכנת הדורודנגו.
היקארו דורודנגו נחשף ברחבי יפן בעקבות הפעילות והפרסומים של פרופ' קאיו. החשיפה הביאה להפצתו בציבור והייתה לסנסציה תקשורתית, בעיקר לאחר סקירה בעיתונות והצגת יצירת דורודנגו ביוני 2001 בטלוויזיה הציבורית של יפן (NHK – Japan Broadcasting Corp).
בשלהי שנת 2002 תיאר וויליאם גיבסון את תופעת הניתוק של צעירים בודדים, במציאות החברתית ביפן כיום: ”יותר ממליון צעירים יפנים מגיל חמש-עשרה והלאה, מתבודדים בחדריהם מהוריהם תקופות ארוכות. ראיתי צעירים רבים כאלה יוצאים לרחובות טוקיו בשלוש לפנות בוקר, לבושם מוזנח ובידיהם קערות חרסינה לבנות (לגילגול הכדור במהלך ההכנה), והם מעסיקים את עצמם ביצירת דורודנגו. העיסוק מביא אותם לשלווה נפשית ולחיבור אל המציאות באמצעות החומר”. גיבסון העיר כי הודות לדורודנגו נעדרים תסמיני הפרעת חרדה ודיכאון, הצפויים בדרך כלל אצל צעירים אלה.
תוך שנים מעטות פרץ העיסוק בדורודנגו את מסגרת משחק הילדים הייחודי, והפך לתופעה סוחפת, מעין "שיגעון" שהתפשט במהירות. העיסוק בדורודנגו שכיח בקהלים רבים ביפן – ילדים ומבוגרים, ואתרי אינטרנט רבים ביפנית מוקדשים לנושא. הכנת דורודנגו הייתה מאז גם לעיסוק שמשמש ברחבי העולם מטפלים (תרפיסטים) הוליסטים בתחומים שונים – טיפול באמצעות: אמנות, יצירה, עיסוק, גינון, מגע, יוגה, ועוד.
פעילויות רבות הקשורות לדורודנגו שכיחות ביפן. בעיר טוקונאמה (Tokoname) – עיר אומנויות החימר המסורתיות של יפן, מתקיימת מ-2007 תחרות דורודנגו שנתית, בהובלת האומנית קיוקו מיקי (Kiyoko Miki). בעיר מצוי המוזיאון לאמנות החימר המסורתית ביפן (INAX Live Museum). מוצגים בו יצירות יפניות במהלך ההיסטוריה – אריחים, רעפים, ציורי קיר, קרמיקה ועוד, ומתקיימות בו בסדירות גם סדנאות דורודנגו. בביתן Clay Works מוצג "הדורודנגו הגדול בעולם": קוטרו 54 ס"מ – יותר מפי שניים מגודל ראש אדם, ומשקלו 40 ק"ג.
כאמנות ברחבי העולם

פרופ' קאיו יעד את העיסוק כעזר להתפתחות ילדים, ולא חזה את התרחבותו לגילאים נוספים ולרחבי העולם בתחומים נוספים – תרפיה, מדיטציה, וגם כאמנות טהורה. "העיסוק-משחק" בחומר טבעי שהציג קאיו, משיק לגישת האומנויות היפניות שמבטאות מסרים עמוקים של פשטות, ומתייחסות לחיבור אל הטבע מתוך הערכה וכמקור השראה.
ב-2007 נסקר הדורודנגו כ"אומנות מסורתית מחודשת", ובהמשך התרחב ואומץ בידי יוצרים ברחבי העולם. חלק מאומנים אלה מקושרים גם לתחומי האומנות של פיסול בחימר וקרמיקה, לאומנות העיצוב והבניה בבוץ, וגם לעיסוק במדיטציה ורוחניות בתנועות העידן החדש.
התמקדות בסוג חפץ אחד, העשוי מחומר אחד ובגודל אחיד יחסית, אינה מותירה מרחב רב למסרים אומנותיים ספציפיים, כבתחומים הרחבים של אומנויות הציור והפיסול. רוב האומנים מצטמצמים ליצירת כדור בגודל חפינת הידיים (קוטר של 7-5 ס"מ), ולהברקתו החיצונית. למרות אלה, ניכרת התבטאות אומנותית רחבת הבעה במהלך השנים שבה התפתחה אומנות הדורודנגו. ניכרים בעיקר הגיוון היצירתי הרב של מרקמי הפנים החיצוניים, יצירת צורות חדשות וייחודיות, פיתוח שיטות הכנה חדשות, ודרכי העמדה מקוריות של היצירה כחפץ נוי ביתי.
אומנים אחדים הרחיבו את אומנות הדורודנגו, ממסגרת יצירת כדור אסתטי בדיד המהווה חפץ נוי, אל כלל מרחב האומנויות. יצירות אחדות, חלקן ספונטאניות או אינטואיטביות (כלומר ללא תכנון מקדים), מוצגות במרחב הדיגיטלי בתחום "ההעמדה המצולמת" שמתועדת באתרי אינטרנט (ולרוב לא בתערוכות). היצירות הדיגיטליות כוללות כדורי דורודנגו מוצבים במרחבי התייחסות מטיפוסים שונים, או מקובצים בקומפוזיציות ייחודיות. אמנים בודדים שילבו דורודנגו גם ביצירות בתחום כלל האמנות הפלסטית – פיסול ומייצב.
ב-2009 הציגה האומנית הסינית-אמריקאית – יי שנג (Yi Sheng), בתערוכה בארצות הברית יצירה ובה שמונים כדורי דורודנגו בתפזורת על הקרקע. זאת בהשראת מאמרו של קאיו "כדורי בוץ והתינוק העירום האנושי", בו קישר את הצורך האנושי הבסיסי להיכרות עם מגוון החומרים הקיימים בטבע מחוץ לגוף האדם, בתהליך הגדילה וההתפתחות.
האומן האמריקאי ברוס גארדנר (Bruce Gardner) החל להתנסות בדורודנגו בהשפעת מאמרו של גיבסון (הנ"ל) "כדורי בוץ בוהקים". גארדנר הרחיב את עיצוב צורת פני הכדור "הקלאסית" של קאיו יצר מגוון צורות חיצוניות, והתמחה שנים רבות בהכנת דורודנגו. הוא פיתח שיטות הכנה נוספות, הציג את יצירותיו בתערוכות אמנות ופרסם ספר על דורודנגו (2019). לדבריו: "דורודנגו פונה לכל כך הרבה אנשים בכל כך הרבה דרכים, מכיוון שזו חזרה ליסודות".
הרחבת אמנות "הדורודנגו הבדיד" אל קיבוץ של כדורי בוץ מלוטשים רבים בגדלים שונים ובצורות מעוגלות שונות כחלק מיצירה אחת, הוצגה בספר Art of Dirt (2023) של האומנית היפנית-אמריקאית סאטומי לאנדר (Satomi Lander), שעוסקת ביצירה בבוץ וגם בבנייה בבוץ ובחומרים טבעיים. בראייתה, ניתן להתייחס ליצירת הכדור גם כעין אמנות תהליכית (פרפורמנס), שבה הכדור הוא זמני ועשוי לבטא את מיחזור החומר הטבעי בעולם: "אם תזרקו את הכדור בחצר שלכם, הוא יימס בגשם ויחזור לאדמה שממנה הגיע".
היבטים הוליסטים

המתנסים בדורודנגו בתחומי עיסוק שונים, העלו היבטים ייחודיים של האמנות הזו: קשר אל האדמה, מיחזור חומרי טבע, מגע מתמשך עם החומר במהלך היצירה, סיוע בהתפתחות ילדים, השפעת ממד הזמן במהלך עשייה אמנותית, תיעוד זיכרון של מקום, פיתוח שלווה תודעתית ואיזון נפשי אישי, וחיזוק קישוריות חברתית.
בדומה לעיסוק-משחק הילדים שהחיה קאיו, מתמקד גם עיקר העיסוק האומנותי ב"היקארו דורודנגו", במהלך אירוע היצירה עצמו. רבים רואים בחוויה הממושכת של היצירה את הערך הראשי של האומנות הזו, ואילו בתוצר הסופי המשמש חפץ נוי לקישוט ביתי, כ"ערך מוסף" זניח יחסית.
רבים מהאומנים היוצרים דורודנגו הם גם "מורים לדורודנגו" המקדישים מזמנם להנחיית סדנאות לציבור הרחב, וגם להטמעת העיסוק בקרב סטודנטים לאמנות ולחינוך במוסדות להשכלה גבוהה. העוסקים בנושא מדגישים את המשמעות הרבה של עצם הקניית דרך היצירה לאחרים, בנוסף לפעילות האישית בסטודיו.
ב-2019 הוצגה באוניברסיטת אינדיאנה, ארצות הברית, תערוכה של אוסף של כדורי דורודנגו שתרם כריסטופר נאן. האוסף מייצג שני עשורים בהם לימד קורסים לסטודנטים לאומנות, והציג בהם את התהליך של יצירת דורודנגו ככלי חינוכי – "כדי ללמד איך ניתן להשתמש בטבע ליצירת אמנות, ולהטמיע ערכי סבלנות ותרפיה".
סדנאות דורודנגו מסוגים שונים מתקיימות כיום בארצות רבות: חוגי יצירה לילדים ונוער (בגישת פרופ' קאיו), סדנאות ללימוד פרטני של הכנת דורודנגו, פעילות במסגרת "תרפיה באמנות" (הוליסיטי), פעילות בחוגים ובמפגשים למדיטציה ורוחניות, ובעיקר "קבוצות יצירה" קצרות וחד-פעמיות לבני כל הגילים.
יש המתנסים בהכנת דורודנגו באמצעות לימוד וירטואלי דרך האינטרנט. קבוצות וירטואליות אחדות של חובבי דורודנגו, הוקמו ממחצית שנות ה-2010 ואילך ברשתות החברתיות. חברי הקבוצות משתפים את ניסיונם בהכנה ובעיצוב ובצילומים רבים של תוצרי פעילותיהם. רבים מהנחשפים לאמנות מציינים את החיבורים החברתיים העולים מהעיסוק ואת את תרומת הפעילות להיבטים הוליסטיים בחייהם.