stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כי החיים כל כך יפים
רקע

בסיקור השיר באתר nrg התייחסו לאווירה החיובית שבשיר:
אם לשפוט לפי מילות השיר, ניכר כי נחמה נמצא בתקופה שבה הוא מעדיף להתעסק באספקטים החיוביים בחייו. אחרת קשה להסביר שורות מתקתקות כגון 'היום יהיה לי ירח, יהיו לי שתי גומות של חן' או 'היום יהיה לי שמח, יהיה לי ראש טוב'.
זאב נחמה אמר על כך כי ""אמרתי לעצמי שאני חייב פעם אחת לנסות למקסם את כל הכישרון שלי כדי להביא שיר שפשוט גורם להרגשה טובה ומעלה חיוך"". עוד הוסיף נחמה לגבי אווירת החיוביות ואמר:
אני עובר עכשיו תקופה לא הכי קלה בחיים האישיים שלי, אז מהרע אני תמיד מנסה לראות את הטוב. אני אומר לעצמי הרבה פעמים שבחשיבה חיובית אפשר להשיג הרבה יותר. זה בעצם המסר של התקליט. הלכתי ללהקה שלי ואמרתי להם 'רבותיי, מעכשיו אני כותב רק שירים שמחים. אני לא רוצה להתעסק בדיכאונות, יש מספיק אחרים שיעשו את זה'. אם אעמוד בהצהרה שלי? יכול להיות, אני לא יודע. כי מוזיקה היא מוזיקה, היא עושה לי טוב. אני שמח שאני קם בבוקר ומוזיקה עדיין גורמת לי להתרגש. אני בחיים לא רוצה להוציא תקליט קודר
תוכן השיר

נוסף לאווירה החיובית שבשיר, השיר כולל הֶרְמֵז ללוסי מהשיר Lucy in the Sky with Diamonds של הביטלס.
כשנשאל על כך, אמר נחמה:
החדר שאני יוצר בו מוזיקה הוא מגרש ביטלסי לחלוטין, כולל כל מיני חפצים, חתימות ופריטים שלהם משנות השישים שאני אוסף באדיקות. יש לי פטיש מטורף בכל מה שקשור בביטלס מאז שאני זוכר את עצמי כילד. דרך אגב, בהרבה מאוד שירים, ובכלל בקריירה של אתניקס, לקחתי לא מעט רעיונות מהם. למדתי המון מהמורים הגדולים האלה.
ביקורות

בסיקור של השיר כתב יוסי חרסונסקי כי האזכור של לוסי בשיר הוא "די סתמי", והוסיף על השיר באופן כללי:
מוזיקלית, משהו מהקסם של לוסי של הביטלס לא הגיע לשיר של אתניקס. עם זאת, האופטימיות המזהרת, החיים היפים, אורו של האל נמצאים במלודיה סימטרית בהפקה ריתם נ' בלוזית יפה שמשדרגת בצליל בראס, במניפולציות סאונד הזייתיות ומתובלת בניחוחות ים-תיכוניים.
שיר נעים הליכות, שלא אומר הרבה דברים חדשים על אתניקס. ואולי הם כלל אינם מתיימרים להמציא את הגלגל, כמו שהביטלס עשו בעשרות שירים שלהם כולל הגלגל של 'לוסי בשמיים עם יהלומים'.
מצעדים

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2012)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2012)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2012)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2012)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 5 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ב)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ב)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ב)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (ה'תשע"ב)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 38 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 30 |  |
הערות שוליים

1 2  כי החיים כל כך יפים, באתר "פזמונט"
1 2 3 4  ‏ עמי פרידמן, זה הזמן לשמוח: זאב נחמה לא רוצה להתעסק בדיכאונות, באתר nrg‏, 2 במאי 2012
1 2  כי החיים כל כך יפים, אתניקס. מתוך האתר של יוסי חרסונסקי
לואיס לוזוביץ'

| --- | --- |

תחנת רכבת תחתית
 לידה:  10 בדצמבר 1892 ליודביניבקה, אוקראינה 
 פטירה:  9 בספטמבר 1973 (בגיל 80) ניו ג'רזי, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של אוהיו  האקדמיה הלאומית לעיצוב 
 זרם באמנות:  קונסטרוקטיביזם 
 צאצאים:  לי לוזוביץ' 
 
לואיס לוזוביץ' (באוקראינית: Луї Лозовик;‏ 1892–1973). היה צייר אמריקאי יליד אוקראינה. הוא מוכר כאמן ארט דקו ופרסיסיוניזם, ובעיקר הפיק ליטוגרפיות מונוכרומטיות בהשראה אורבנית בקריירה שנמשכה 50 שנה.
ג'נט פלינט, אז אוצרת המחלקה להדפסים ורישומים במוזיאון הלאומי לאמנות אמריקאית בוושינגטון הבירה, כתבה ב-1982: "לואיס לוזוביץ' תופס עמדה ראשונה במעלה בין אותם אמנים שהעיר והמגוון העשיר שלה נגעו בדמיונם. של צורות ארכיטקטוניות. בציוריו, ברישומים ובעיקר בליטוגרפיות המעולות שלו, לוזוביץ' השיג ממדים אסתטיים חדשים בפרשנויות שלו לגורדי השחקים, תימרות העשן, הרכבות העיליות והגשרים של אמריקה. הוא היה אדם בעל תחומי עניין וכישרונות מגוונים - היסטוריון ומבקר וגם אמן חלוץ - שתרומתו המשמעותית לאמנות ולמחשבה של דורו רק מגיעות עכשיו להכרה מלאה".
ביוגרפיה

לוזוביץ' נולד בליודביניבקה, מחוז קייב, אוקראינה. בשנת 1892 למשפחה יהודית - אברהם ומרי (טפיפולסקי) לוזוביץ'. הוריו עברו לקייב כשהיה צעיר, בשנת 1903, והוא למד בבית הספר לאמנות קייב לפני שהיגר לארצות הברית. שם המשיך את לימודיו באקדמיה הלאומית לעיצוב (ניו יורק) ובאוניברסיטת אוהיו סטייט. "עם פרוץ מהפכת 1905 הוא עזב את רוסיה והצטרף לאחיו באמריקה ב-1906. מ-1912 עד 1915 למד באקדמיה הלאומית לעיצוב, ניו יורק, ואחריה ערך לימודים נוספים באוניברסיטת אוהיו סטייט, שם סיים את לימודיו ב-1918." באמריקה, לוזוביץ' השתלט על השפה האנגלית, בנוסף לשפות מולדתו האוקראינית, הרוסית והיידיש.
ביוגרפיה > קריירה

מ-1919 עד 1924 לוזוביץ' חי ונדד ברחבי אירופה, בילה את רוב זמנו בפריז, ברלין ומוסקבה. באמצע שנות ה-20 החל ליצור את הליטוגרפיות הראשונות שלו.
"שנותיו המעצבות ביותר של לוזוביץ' היו שבילה באירופה מ-1920 עד 1924. ב-1920 הוא חי בפריז, התערב בחופשיות עם הקהילה האמנותית הבינלאומית, ובשנת 1922 ביקר לזמן קצר במוסקבה, שם פגש את קזימיר מאלביץ' ולדימיר טאטלין. אבל הייתה זו ברלין, שבה הוא חי בין 1922 ל-1924, שהייתה לה השפעה עמוקה ביותר בפיתוח אסתטיקת המכונה שלו, שיזם דרך ידידותו עם הקונסטרוקטיביסט הרוסי אל ליסיצקי ואמנים מהגרים אחרים. בהשראת הסגנון שלהם - לוזוביץ' החל ליצור סדרת ציורים של ערים אמריקאיות שנזכר בהן ממסע שערך ברחבי ארצות הברית בשנה שקדמה לעזיבתו. בברלין הוא גם הפיק את הליטוגרפיות הראשונות שלו, קליבלנד ושיקגו. במהלך השנים הללו הוא גם תרם מאמרים ו תרגומים לכתב העת האוונגרדי, Broom. הוא הציג עם ליסיצקי וחוג שלו בדיסלדורף ב-1922, והציג את תערוכות היחיד הראשונות שלו בברלין ב-1922 וב-1923."
עד 1926, כשהצטרף למערכת של כתב העת השמאלני, New Masses, הוא היה בקיא בהתפתחויות אמנותיות עדכניות באירופה, כמו קונסטרוקטיביזם. הסגנונות הקשיחים והליניארים הללו, הניכרים בליטוגרפיה הנקראת "ניו יורק (גשר ברוקלין)," מצביעים על האפשרות של עיצוב מחדש יעיל של העולם, וכך גם התיאוריות הפוליטיות שבהן דגל. גרסה של ליטוגרפיה זו תוכננה ככריכה לפרסום חדש שמעולם לא פורסם.
לוזוביץ' התעניין מאוד בפיתוח האוונגרד הרוסי ואף פרסם מונוגרפיה על הקונסטרוקטיביזם הרוסי בשם אמנות רוסית מודרנית.[6] ב-1943 עבר לוזוביץ' לדרום אורנג', ניו ג'רזי, שם המשיך לצייר ולעשות הדפסים. הוא גם הפך לאב באותה שנה, עם הולדת בנו לי. המצב האנושי נשאר נושא קבוע באמנותו, והתעניינות מתמשכת בטבע מופיעה לעיתים קרובות יותר ביצירותיו המאוחרות. מתוך The Prints of Louis Lozowick - A Catalogue Raisonné:[7] "מחקרי נוף ודמויות הופיעו לעיתים רחוקות קודם לכן בעבודתו של לוזוביץ. כעת בחירת הנושא שלו הפכה יותר ויותר מוקדשת לחזיונות כמעט קלאסיים של דמויות המוצגות בנופים אידיליים, עצים ציוריים וציוני דרך או וינייטות יקרות מחופשות קיץ וטיולים. רגישות פואטית שהייתה מרומזת בגשרים הנישאים ובגורדי שחקים של הדפסים קודמים התבטאה כעת בכנות רבה יותר ביצירות שחשפו רומנטיקה לא נבוכה."
מבקר האמנות של הניו יורקר, פיטר שילדהל, כתב ביקורת חיובית ביותר על התערוכה "החזית השמאלית: אמנות רדיקלית ב'עשור האדום', 1929-1940" בגלריה האפורה של אוניברסיטת ניו יורק ב-2015, שכללה עבודות של לוזוביץ'. שילדהל כתב "...החן האסתטי של המודרניות הצרופה דולף בעבודותיהם של אמנים כמו לואיס לוזוביץ' יליד אוקראינה, צייר וירטואוזי שעדיין לא מוערך. הליטוגרפיה האלגנטית שלו "בנייה" (1930), מציגה עבודה ברחוב בניו יורק, עם נוף חתוך של תומכי עץ מוערמים מתחת לאדמה, הוא יצירתי רשמית ומרגיש חגיגי."
ב-Aspects of American Printmaking, 1800-1950, כתב סינקלייר היצ'ינגס, "האם יש דברים כמו הדפסי מאסטר אמריקאים? בוודאי שישנם - כמו ג'וזף פנל, ג'ון סלואן, ג'ון מרין, ג'ורג' בלו, אדוארד הופר, לואיס לוזוביץ', מרטין לואיס, רוקוול קנט, רג'ינלד מארש', סטיוארט דייוויס, מילטון אייברי, רפאל סוייר, ואיבן אולברייט, בין היתר. השתפרות ההדפסים בארצות הברית לאחר 1900 היוותה התרחשות אמנותית גדולה, אחת שתתועד כראוי בתולדות יצירת הדפוס בעתיד."
אישי

הוא התחתן עם אדל טרנר ב-1933 ועבר כמה שנים לאחר מכן לדרום אורנג', שם נולד בנם לי לוזוביץ' ב-18 בנובמבר 1943. לוזוביץ' נפטר בבית החולים אורנג' ממוריאל, בדרום אורנג', ניו ג'רזי.
הערות שוליים

↑  Hagelstein Marquardt, Virginia Hagelstein Marquardt (1998). Survivor from a Dead Age: The Memoirs of Louis Lozowick. Print Quarterly Publications. p. 103.
↑  Flint, Janet A. (1982). The Prints of Louis Lozowick - A Catalogue Raisonné. New York, N.Y.: Hudson Hills Press, Inc. p. 11.
1 2  Current Biography: Louis Lozowick. 1942. p. 40.
1 2  Coppel, Stephen; Kierkuc-Bielinski, Jerzy (2008). American Prints: From Hopper to Pollock. Burlington, VT: Lund Humphries (Ashgate Publishing). p. 74
↑  Reischl, Kat (2017). "Вешь/Objet/Gegenstand on the International Stage (Journal of Modern Periodical Studies)". Journal of Modern Periodical Studies. 8 (2): 134–156
↑  Flint, Janet A. (1982). The Prints of Louis Lozowick - A Catalogue Raisonné. New York, N.Y.: Hudson Hills Press. p. 29.
↑  Schjeldahl, Peter (January 26, 2015). "newyorker.com". The New Yorker - The Art World.
↑  Hitchings, Sinclair, 1933-2018 | Dartmouth Libraries Archives & Manuscripts, archives-manuscripts.dartmouth.edu
↑  Hitchings, Sinclair (1988). "6 - American Master Prints, 1900-1950". In O'Gorman, James F. (ed.). Aspects of American Printmaking, 1800-1950. Syracuse, New York: Syracuse University Press. p. 146
↑  Marquardt, Virginia H. (17 February 1997). Survivor from a Dead Age: The Memoirs of Louis Lozowick. Smithsonian Institution Press. pp. 274–275.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264611005171  BnF: cb13601983v (data)  GND: 120015536  ISNI: 0000 0000 8121 8474  LCCN: n82018144  RKD: 87985  SNAC: w6zg6vng  SUDOC: 053510461  Trove: 841225  ULAN: 500028616  VIAF: 42658549   WorldCat (עם VIAF): 42658549 
עמק הפלדה, ליטוגרפיה
גשר, ליטורפיה.
כריסטינה הוף סומרס

| --- | --- |

 לידה:  28 בספטמבר 1950 (בת 74) פטלומה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Christina Marie Hoff 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת ברנדייס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  מי גנב את הפמיניזם? 
 בן או בת זוג:  פרד סומרס 
 אתר רשמי
 
כריסטינה מארי הוף סומרס (באנגלית: Christina Marie Hoff Sommers; נולדה ב-28 בספטמבר 1950) היא סופרת יהודייה אמריקאית ופרופסור לפילוסופיה לשעבר. היא ידועה בביקורתה החריפה על הפמיניזם של סוף המאה ה-20 ובכתביה על הפמיניזם בתרבות האמריקאית העכשווית. ספריה המפורסמים ביותר הם: "מי גנב את הפמיניזם?: איך נשים בגדו בנשים" (1995), ו-"המלחמה נגד הבנים: איך פמיניזם מוטעה, פוגע בגברינו הצעירים" (2000). למרות שהמבקרים שלה מתייחסים אליה כאל אנטי פמיניסטית, סומרס הייתה זו שהציעה לראשונה את החלוקה בין פמיניזם מגדרי (gender feminism) לפמיניזם שוויוני (equity feminism), והיא מתארת את עצמה כ"פמיניסטית שוויונית" המבקרת את הפמיניזם העכשווי על "עוינות לא רציונלית לגברים, התייחסות פזיזה לעובדות ולנתונים סטטיסטיים, וחוסר יכולת לקחת ברצינות את האפשרות שהמינים שווים אבל שונים ".
קורות חיים

סומרס נולדה בפטלומה, קליפורניה (אנ')  לדולורס (וייט) ו קנת' הוף. היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת ניו יורק בשנת 1971, ותואר שלישי בפילוסופיה מאוניברסיטת ברנדייס בשנת 1979.  בין השנים 1978 ל-1980, סומרס הייתה מדריכה באוניברסיטת מסצ'וסטס בבוסטון. בשנת 1980, היא הפכה פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת קלארק (אנ'), ומונתה לפרופסור חבר בשנת 1986.
כריסטינה התחתנה עם פרד סומרס (אנ'), בשנת 1981, והתאלמנה בשנת 2014. יש לה שני בנים.
קורות חיים > ביקורת על פמיניזם במערכת החינוך

סומרס כתבה באטלנטיק, על ספרה "המלחמה נגד הבנים", כי תוכנית הלימודים בבית הספר מוטעית, מבוססת על מחקר פגום, והיא סיבה סבירה לבעיות רבות בתחום החינוך כולל הנפילה בציונים של יכולת הקריאה של בנים בכיתות נמוכות. סומרס כתבה כי קיים פער בהישגים בין בנים לבנות בבית הספר, וכי בתחומים מסוימים בנות מצליחות יותר מהבנים. היא כתבה: "הראיות ההולכות ומצטברות כי המאזניים לא מוטים נגד הבנות, אלא נגד הבנים, מתחילות לעורר רוויזיוניזם שקט. ישנם מחנכים המודים כי בנים נמצאים בצד הלא-נכון של הפער בין המינים". ריצ'רד ברנשטיין כתב בניו יורק טיימס, על "המלחמה נגד הבנים": "תצפיות כגון אלו הרימו את הספר של גברת סומרס מן הפולמוס אל ההפצרה. דבריה זועקים באיכות נבואית בספר שלה, ויש תחושה שאמיתות פשוטות מסוימות נעלמו מן העין בעשן של הקנטרנות של החיים האמריקניים. אפשר להסכים או לא להסכים עם גברת סומרס, אבל קשה שלא לייחס לה דחיפות מוסרית המגיעה גם מהראש וגם מהלב". התזה המרכזית שלה בספרה עוסק בהבדלים הטבועים בנערים ובנערות, ואיך אסור לנו לדכא אותם. כריסטינה הוף סומרס מבקרת את הטענה של קרול גיליגן כי "נשים צעירות סובלות בחברה הנשלטת על ידי זכרים", וכמו כן מבקרת את הטענה של ויליאם פולק, כי "צעירים מדוכאים על ידי אידיאלים תרבותיים של הגבריות".
קורות חיים > ביקורת על ארגונים פמיניסטיים

סומרס כתבה ב"מי גנב את הפמיניזם" כי המחקר של ארגון March of Dimes (ארגון לבריאות אמהות ותינוקות) המצוטט לעיתים קרובות, הקובע כביכול ש"אלימות במשפחה היא הגורם העיקרי למומים מולדים," מעולם לא נערך. היא כותבת כי הטענה שהשיא של אלימות נגד נשים הוא במהלך הסופרבול, היא בעצם עוד אגדה אורבנית פופולרית. סומרס גם כותבת כי באמירות אלה על אלימות במשפחה נעשה שימוש בעיצוב ארגון Violence Against Women Act (ארגון נגד אלימות נגד נשים), אשר מקצה 1.6 מיליארד דולר בשנה מקרנות פדרליות להפסקת האלימות במשפחה. סומרס כתבה שכאשר פמיניסטיות טוענות, והתקשורת מדווחת, שכ-150,000 נשים מתות מדי שנה מאנורקסיה, זהו עיוות ניכר של הנתון מאת האגודה האמריקאית לאנורקסיה ולבולימיה. הנתון בעצם קובע כי ל-150,000 נשים יש מידה מסוימת של אנורקסיה.
קורות חיים > ביקורת על מחלקות לימודי הנשים

סומרס היא מבקרת ותיקה של מחלקות לימודי נשים, ושל תוכניות הלימודים של אוניברסיטאות בכלל. בריאיון עם סקוט לונדון, אמרה סומרס, "הגישה כיום, היא שככל שהדברים טובים לנשים, כך נראה שהפרופסוריות בלימודי הנשים כעוסות יותר, כמו גם גלוריה סטיינם שהופכת למדוכאת יותר. אז יש משהו עקום פה, משהו לא בסדר". על פי "The Nation" הוף סומרס מסבירה בזהירות לסטודנטים כי הרבה מהאשמה לתופעה מצערת זו (ה"פתולוגיזציה של הגבריות") מוטלת על מחלקות לימודי נשים. שם לטענתה פמיניסטיות שאינן מבינות בסטטיסטיקה מקדמות את סדר היום הליברלי שהן מאמינות בו. בביקורת על הספר במגזין השמרני National Review, מרי לבקוביץ' כתבה על הספר "מי גנב את הפמיניזם" כי "סומרס מספקת הנחיות ברורות כיצד להבחין בין חינוך לבין אינדוקטרינציה. דבר זה לבדו הוא שירות חשוב לכולנו שנאבקים כדי להבדיל בין עובדות לבין בדיות בעולם האקדמי הרווי-בעיות של היום ".
קורות חיים > ביקורת על העדפת נשים במקצועות מדעיים

סומרס כתבה גם על Title IX- (תוכנית פדרלית בארצות הברית המשריינת מקום לתלמידות ולסטודנטיות במקצועות מסוימים), ועל המחסור בנשים במקצועות STEM (מדעים, טכנולוגיה, הנדסה ומתמטיקה) בקריירה. היא מתנגדת ליישומים האחרונים של תוכנית Title IX בתחומי המדע כי "המדע הוא לא ספורט. במדע, גברים ונשים משחקים באותם הקבוצות... יש הרבה נשים מבריקות בצמרת בכל תחום של מדע וטכנולוגיה, ואין עוררין על היכולת שלהן להתחרות בתנאים שווים". יישומים של Title IX במדעים יכולים בקלות ליצור סטיגמה לנשים ולהוזיל את הישגיהן שהשיגו שעמל רב. יתר על כן, סומרס מציינת מחקר המסיק כי העדפה אישית פרטית של נשים, ולא אפליה מגדרית, היא הממלאת תפקיד בבחירת הקריירה של נשים. לא רק שנשים מעדיפות תחומים כמו ביולוגיה, פסיכולוגיה, ורפואה וטרינרית על פיזיקה ומתמטיקה, אלא שהן גם מחפשות קריירות שניתן לשלבן עם חיי משפחה. סומרס כתבה כי "הבעיה האמיתית שרוב המדעניות מתמודדות עמה היא האתגר של שילוב אמהות עם קריירה מדעית רבת עוצמה" - ולא אפליה.
תפישה בציבור

ספרה "המלחמה נגד הבנים" היה "הספר הבולט ביותר של השנה" על פי המגזין ניו יורק טיימס בשנת 2000.
רוברט קולס, פסיכיאטר ילדים באוניברסיטת הרווארד, השווה בין הספר של סומרס לבין עבודתו של הפסיכולוג ויליאם ס פולק (מחבר הספר "הקולות של בנים אמיתיים" וגם "נערים אמיתיים: הצלת בנינו מהמיתוסים של הגבריות"), והעבודה של הפסיכולוגית של קרול גיליגן. הוא ציין כי עבודות אלו נפרדות אך משלימות זו את זו.
ריצ'רד ברנשטיין, בעל טור בניו יורק טיימס, שיבח את הספר וכתב: "הנטל של הספר מלא המחשבה והפרובוקטיבי הוא שאלו הם הנערים האמריקאים הנמצאים בצרה, ולא הנערות. גב 'סומרס... מציגה טיעונים אלה בצורה משכנעת ובתקיפות, ועם שפע של נתונים כדי לתמוך בהם".
המחלוקת עם למון ננסי

בשנת 2009 סומרס מתחה ביקורת על החוברת "חוקי אלימות במשפחה" של ננסי ק.ד. למון. באופן ספציפי, סומרס התייחסה לסטטיסטיקות מוטעות לגבי אלימות במשפחה ולייחוס השגוי לפיו המקור של הביטוי "כלל אצבע" הוא חוק הכאת אשה שהיה קיים בתקופת שלטונו של רומולוס ברומא. למון הגנה על הדיוק של ספר הלימוד שלה במכתב לכרוניקל להשכלה גבוהה. בתגובה, דחתה סומרס הטענות של למון שוב וקוננה על כך שעם פרסום גרסה לא-מתוקנת אחרת של ספר הלימוד של למון הרמה של הלימוד אצל סטודנטים למשפטים תצנח. מחלוקת ציבורית דומה התפתחה.
ספריה

1986, Right and Wrong: Basic Readings in Ethics. ISBN 0155771108.
1995, Who Stole Feminism? ISBN 9780684801568.
2000, The War Against Boys. ISBN 0-684-84956-9.
2003 (with Frederick Sommers), Vice & Virtue in Everyday life. ISBN 9780534605346.
2006 (with Sally Satel, M.D.), One Nation Under Therapy. ISBN 9780312304447.
2009 The Science on Women in Science. ISBN 9780844742816
הערות שוליים

↑  Christina Hoff Sommers, Who Stole Feminism?: How Women Have Betrayed Women, Simon and Schuster, 1994, 22. ISBN 0-671-79424-8 (hb), ISBN 0-684-80156-6 (pb),
↑  Michael Flood, Chapter 21 (http://www.xyonline.net/sites/default/files/Flood,%20Backlash%20-%20Angry%20men_0.pdf) (PDF) of The Battle and Backlash Rage On, XLibris, 2006 ISBN 1-4134-5934-X
↑  Jennifer Pozner, Female Anti-Feminism for Fame and Profit (http://organizenow.net/cco/right/antifem.html), excerpted from Uncovering the Right on Campus, Center for Campus Organizing (CCO), 1997
↑  Christina Hoff Sommers What's Wrong and What's Right with Contemporary Feminism? Hamilton College, 2008-11-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007439768905171  BIBSYS: 90778848  BNE: XX1758542  BnF: cb162287803 (data)  CiNii: DA08825544  GND: 1048024245  ISNI: 0000 0001 1062 0703  LCCN: n84122413  LNB: 000121898  NKC: jo2011669717  NLK: KAC201903584  NTA: 152190236  RERO: 02-A020414631  SELIBR: 93208  SNAC: w6xx2gp1  SUDOC: 146620682  VIAF: 50628490   WorldCat (עם VIAF): 50628490
לוליינות

מופע גלישה על חבל בסין
לוליינות או אַקְרוֹבָּטִיקָה (מיוונית: אקרוס – גבוה, באט – הליכה) הוא ענף ספורט ואמנות הבמה המשלב לרוב קואורדינציה, זריזות ושמירה על שיווי משקל.
מופעי אקרובטיקה היו נפוצים בתרבויות רבות – למשל ביוון המינואית בכרתים (2000 לפנה"ס), בסין מתקופת שושלת האן (200 לפנה"ס) ובימי הביניים באירופה. מופע האקרובטיקה הבולט ביותר בעבר היה הליכה על חבל, ומהמאה ה-19 המונח מתייחס גם להתעמלות אקרובטית ולמופעי קרקס.
בסוף המאה ה-19, התעמלות אקרובטית הפכה לספורט תחרותי באירופה. אליפות עולם ספורטיבית באקרובטיקה נערכת החל משנת 1974, וכוללת חמש קטגוריות – זוגות גברים, זוגות נשים, זוגות מעורבים, שלישיות לנשים ורביעיות לגברים.
ראו גם

אווירובטיקה
אקרו-יוגה
כיכר סינטגמה

ערך זה עוסק בכיכר באתונה בירת יוון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  חוקת יוון
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ? – אחרי 1834
 מיקום
 מדינה:  יוון
 עיר:  אתונה
 שכונה:  סינטגמה
 קואורדינטות:  37°58′32″N 23°44′05″E﻿ / ﻿37.975556°N 23.734722°E﻿ / 37.975556; 23.734722
  מפת מיקום  מפה מפורטת     (למפת אתונה מוגדלת) כיכר סינטגמה(למפת אתונה רגילה) כיכר סינטגמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ככר סינטגמה עם בניין הפרלמנט, הארמון המלכותי לשעבר
כיכר סינטגמה או סינדגמה (ביוונית: Πλατεία Συντάγματος, מבטאים "פלטיה סינדאגמטוס" - בתרגום:"כיכר החוקה") היא הכיכר המרכזית של אתונה, בירת יוון.
הכיכר נקראת כך לזכר החוקה שהמלך אותון מבית ויטלסבך, המלך הראשון של יוון המודרנית, נאלץ להעניק לעם בעקבות המרד העממי והצבאי שפרץ בכיכר ב-3 בספטמבר 1843. הכיכר, שנקראה עד אז כיכר הארמון, קיבלה את השם "כיכר החוקה". היא שוכנת בפני הארמון המלכותי לשעבר מן המאה ה-19, המאכסן החל משנת 1934 את הפרלמנט היווני (אי בולי). כיכר סינטגמה היא הכיכר החשובה ביותר של אתונה המודרנית מבחינה היסטורית וחברתית, ליבם של חיי המסחר והחיים הפוליטיים של יוון. האזור המקיף את הכיכר נקרא גם כן "סינטגמה" או לפי ההיגוי היווני -"סינדגמה".
הכיכר נמצאת במרחק של דקות ספורות מאזור פלאקה ומונסטיראקי, לא רחוק מהאקרופוליס.
ב-25 במרץ 1932, לרגל יום העצמאות של יוון, נחנכה בכיכר ליד בניין הפרלמנט של היום, אנדרטת החייל האלמוני, שעליה תחריט המתאר חייל הופליט ההולך למות. בצדדיה מכוסה האנדרטה טקסטים מנאום ההספד המפורסם של פריקלס. על שאר קירות האנדרטה מגיני ברונזה לזכר הניצחונות הצבאיים נגד הטורקים עות'מאנים ששמו קץ לשלטון העות'מאני - ה"טורקוקרטיה" - בחלק המשוחרר של יוון. חיילי המשמר הלאומי היווני, המכונים "אבזונס", מפטרלים במשך כל היממה בחזית האנדרטה במדים אופייניים עם פוסטנלות. טקס חילופי המשמרות מושך תיירים רבים.
בחג המולד מוצב במרכז הכיכר עץ אשוח חגיגי גדול.
תיאור

הככר סינטגמה גובלת במזרח עם שדרות אמליה (לאופורוס אמליה), בדרום עם רחוב אותונוס ובצפון עם הרחוב גאורגיוס הראשון (בסילאוס גאורגיו פרוטו). בצפון-מזרח עוברת שדירת המלכה סופיה (בסיליסיס סופיה). הרחוב הגובל איתה ממערב, והמחבר את רחוב סטאדיו עם רחוב פילהלינון, נקרא פשוט "ככר סינטגמה" - "פלטיה סינדאגמטוס".
החלק המזרחי של הככר יותר גבוה מזה המערבי, והוא נשלט על ידי מדרגות שיש המובילות אל שדרות אמליה; מתחתן נמצאת תחנת המטרו סינטגמה.
מתחת למדרגות נמצאים כמה בתי קפה המהווים נקודת מפגש פופולרית במרכז אתונה. ככר סינטגמה כוללת גם שני מרחבים ירוקים בצפון ובדרום, שבהם שתולים עצים, בעוד שבמרכז הככר נמצאת מזרקה גדולה שנבנתה באמצע המאה ה-19.
הבניין הנאו-קלאסי של הארמון המלכותי לשעבר, המאכסן את הפרלמנט היווני החל משנת 1934, נמצא ממול לשדרות אמליה שבמזרח והוא מוקף בגנים הלאומים רחבי הידיים, והפתוחים לציבור. בית הפרלמנט אינו פתוח לקהל הרחב, אף לא בימי הפגרה. טקס חילופי המשמרות מתקיים בכל שעה בפני אנדרטת החייל האלמוני שבאזור בין ככר סינטגמה לבניין הפרלמנט. בימים מסוימים מתנהל בשעה 11 לפנה"צ טקס יוצא דופן לחילופי משמרות בהשתתפותם של תזמורת כלי הנשיפה של הצבא ושל מרבית 120 ה"אבזונס" או של 12 מהם.
היסטוריה

הככר עוצבה ונבנתה בתחילת המאה ה-19, זמן קצר אחרי שהעביר המלך אותון את בירת ממלכת יוון שהוקמה זה עתה, מנאפפליו לאתונה, בשנת 1834. היא עוצבה כאחת משתי הככרות של אתונה המודרנית, קרוב באותה תקופה לגבולות המזרחיים של העיר. הככר השנייה היא אומוניה בחלק הצפוני. תחילה תוכנן שארמון המלך ייבנה בככר אומוניה, אבל בסופו של דבר הוא נבנה בככר סינטגמה. לכן שם הככר היה בהתחלה ככר הארמון. עבודות בניית הארמון בצפון הככר התחלו ב-1836 והסתיימו ב-1843.
כחודש אחרי כניסת המלך אותון ואשתו, אמליה מאולדנבורג, לארמון בסוף יולי 1843, פרץ בבירה החדשה ב-3 בספטמבר 1843 מרד עממי וצבאי. חיילים בפיקודו של דימיטריוס קאלרגיס התאספו מול הארמון ודרשו חוקה. המלך אותון נאלץ להיענות לדרישה ולהעניק לממלכתו חוקה, שנחקקה בשנת 1844. לזכר האירוע שונה שם הככר ל"ככר החוקה" - או ככר סינטגמה.
בשנים 2010–2012 הייתה הככר מרכז למחאות המוניות שבעתן הוקמו בה מאהלי מפגינים נגד המשבר הכלכלי הקשה שהכה את המדינה. בכמה אירועים השתתפו בהפגנות בככר בין 10,000 ל-50,000 מפגינים, לפי מקורות שונים. אחרי הקמת ממשלת האחדות, המאהלים הוסרו וההפגנות התמעטו.
התחבורה

ככר סינטגמה הוא ציון דרך מרכזי לכל כלי התחבורה של אזור אטיקה. באתר נמצאות תחנת המטרו "סינטגמה" וכן תחנותיהם של החשמלית, הטרוליבוס ושל קווי אוטובוס רבים. בחלק הצפוני של הככר תחנת קו האוטובוס המחבר את מרכז אתונה עם נמל התעופה הבינלאומי "וניזלוס" של העיר.
הנסיעה במטרו מן הככר אל נמל פיראוס, שממנו מפליגים אל איי יוון, נמשכת 20 דקות. בככר גם תחנה סופית של החשמליות המסיעות לפאלירו ולוולה הסמוכות לעיר.
מן הככר יוצאים גם האוטובוסים אל הפרברים הצפוניים ואל הקומפלקס האולימפי במארוסי.
גלריה

אנדרטת החייל האלמוני
חלק מהאקוודוקט של פייסיסטראטוס בככר סינטגמה
הככר בצילום משנת 1910.
אזרחים חוגגים ב-18 באוקטובר 1944 את שחרור הארץ מהנאצים ומחכים להגעת הממשלה החדשה בראשות גאורגיוס פפנדראו
חשמלית בככר
מראה בתי המלון בצפון ככר סינטגמה, לאורך הרחוב גאורגיוס הראשון
מראה של ככר סינטגמה, מכיוון שדרות אמליה, ב-2015
אבזונס מפטרלים בחזית אנדרטת החייל האלמוני באתונה.
לוקיוס ארטוריוס קסטוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־2 
 פטירה:  המאה ה־2 דלמטיה, קרואטיה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 
לוקיוס ארטוריוס קסטוס (בלטינית: Lucius Artorius Castus‏; 140 לערך - ?), איש צבא רומאי שפעל במאה השנייה. לפי מספר היסטוריונים שימשו חייו בסיס לאגדה על המלך ארתור.