stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילוגיזם
מרכיבי הסילוגיזם: הטענות

את הסילוגיזם האריסטוטלי מרכיבות שלוש טענות: הנחה ראשית, הנחה משנית ומסקנה, כשבכל אחת מהן ישנה החלה של מונח אחד (הנשוא) על מונח אחר (הנושא). באופן אידיאלי, כל סילוגיזם מורכב מיחס בין שלושה מונחים - הגדול (נשוא המסקנה), הקטן (נושא המסקנה) והאמצעי המקשר ביניהם.
אריסטו זיהה ארבעה סוגי טענות הכוללים יחס קטגורי בין נושא ונשוא. הקשר בין הנושא והנשוא יכולים להיות כולל או חלקי, חיובי או שלילי. כל טענה כזו סומנה, בימי הביניים, לפי אמות הקריאה a, e, i, o:
a - טענה כוללת (לדוגמה: כל בני האדם בני תמותה).
i - טענה חלקית (לדוגמה: חלק מבני האדם הם בני תמותה).
e - טענה כוללת שלילית (לדוגמה: אין בני אדם מושלמים).
o – טענה חלקית שלילית (לדוגמה: חלק מבני האדם אינם יוונים).
את הטענות הקטגוריות ניתן למיין על פי קריטריונים של איכות, כמות והפצה. איכות מתייחסת לשאלה האם הטענה מאשרת או מכחישה את החלת התכונה, שהיא נשוא הטענה, על הקבוצה שהיא נושא הטענה. כמות מתייחסת לכמות הנשואים בכיתה אחת הכלולים בכיתה האחרת. הפצה מתייחסת למה שניתן להסיק מהטענה. טענה מסוג a מפיצה את הנשוא לנושא, אך לא להפך. לדוגמה: מ"כל הסוסים הם יונקים". לא ניתן להסיק "כל היונקים הם סוסים", אולם טענה מסוג e מפיצה הנשוא לנושא וגם את הנושא לנשוא: מ"אין סוסים שהם זוחלים" ניתן להסיק: "אין זוחלים שהם סוסים"
את היחסים הללו בין הטענות השונות קודד אריסטו באמצעות כללי ההמרה הבאים, המאפשרים להמיר בין טענות:
מ"אין א שהוא ב" הסק: "אין ב שהוא א"
מ"כל ב הוא א" הסק: "חלק מ-א הוא ב"
מ"חלק מ-ב הוא א" הסק: "חלק מ-א הוא ב"
דיאגרמות ון עבור סילוגיזמים

כדי לבדוק האם הסילוגיזם תקף, אפשר לבנות דיאגרמת ון (מכונה גם דיאגרמת ג'ונסטון) לווידוא תקפותם.
כאשר בונים דיאגרמה, יש להציג שלושה עיגולים, האחד להנחה הראשית, לצידו אחר למשנית והשלישי להנחה האמצעית, הצריכה לחפוף חלקית לראשית, למשנית ולמקום בו שתיהן נפגשות. יש לצבוע את השטחים שבהם אין חפיפה בין הקבוצות. אם שלושת החלקים אינם צבועים, המסקנה נכונה בהכרח.
לדוגמה, בסילוגיזם שנבחן קודם[דרושה הבהרה] עשב הוא המונח הראשי, סוקרטס המשני וסוסים הם האמצעי. בהצבה בסיסית, איור שלושתם יחדיו יראה כך:
מאחר שבהנחה הראשונה נטען כי כל הסוסים אוכלים עשב, הרי שעלינו להסיר את הצביעה מנקודת החפיפה בין הסוסים לעשב:
בהמשך, מאחר שסוקרטס הוא סוס, הרי שעלינו להסיר את הצביעה מנקודת החפיפה בין סוקרטס לסוסים:
משתי ההנחות קיבלנו מצב שבו האזור בו חופפת ההנחה המשנית את הראשית, המשנית ואת החפיפה בין שתיהן אינו צבוע ומכאן שהסילוגיזם הזה נכון.
כללים נוספים לווידוא תקפות

סילוגיזם קטגורי חייב לכלול בדיוק שלושה תנאים, לא יותר ולא פחות (ראו כשל ארבעה תנאים)
אם הנחה כלשהי היא שלילית, המסקנה חייבת להיות שלילית (ראו כשל מסקנה מחייבת מהנחה שוללת).
אין שתי הנחות שוללות (ראו כשל הנחות בלעדיות).
כל תנאי המופץ במסקנה חייב להיות מופץ בכל הנחה.
התנאי האמצעי חייב להיות מופץ פעם אחת בלבד (ראו כשל אמצע לא מופץ)
לא ניתן להגיע למסקנה פרטיקולרית משתי הנחות אוניברסליות (ראו כשל קיומי).
ההחבר

בנוסף לסילוגיזמים הלוגיים, אריסטו מציג בספריו "הרטוריקה" ו"טופיקה" את ההחברים, שהם טיעונים שאחת מהנחותיהם חסרה.
ראו גם

הלוגיקה של אריסטו
סילוגיזם היפותטי
סילוגיזם סטטיסטי
כשלי סילוגיזם
טיעון היסקי
החבר
תקפות (לוגיקה)
תחשיב פסוקים
שלוש ההנחות במצב בסיסי
אחרי שלב ראשון
אחרי שלב שני
נמל חופשי

גבול המכס של הנמל החופשי בהמבורג
נמל חופשי או אזור סחר חופשי (באנגלית Free port או Foreign-Trade Zone; באיטלקית porto franco) הוא שטח מתוחם בנמל, שבו המדינה הריבונית שבתחומה הוא נמצא מגבילה או מוותרת על חלק מזכויותיה כריבון, בדרך כלל בכל הקשור לגביית מסים ומכסים. בעבר נהנו חלק מהנמלים החופשיים גם ממידה של אוטונומיה פוליטית, והונג קונג שימשה דוגמה לכך.
הביטוי "נמל חופשי" עשוי להתייחס גם ל"אזור סחר חופשי" שאינו משתרע בהכרח בקרבתו המיידית של נמל, ובשדות תעופה רבים בעולם קיים אזור חופשי הפועל לפי עקרון הנמל החופשי, אך הוא מכונה בדרך כלל "אזור פטור ממכס" או "אזור בינלאומי".
מדינות רבות הכריזו על הקמת נמל חופשי או אזור סחר חופשי באזורי ספר או באזורים מתפתחים, במטרה להופכם לאטרקטיביים בשוק הסחר העולמי ולמשוך אליהם משקיעים. הכרזת נמלים חופשיים לוותה פעמים רבות בהקמת אזורי אחסון ותעשייה על פני שטח נרחב, שהביאו לביסוס הנמל החופשי כמרכז מסחרי.
ישראל

בישראל הוכרזה העיר אילת ונמלה כאזור סחר חופשי מאז 1985 ועל כן לא חלה בתחומה חובת תשלום מע"מ (פרט לסיגריות ומוצרים בודדים).
ראו גם

דיוטי פרי
סימונה ונטורה

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1965 (בת 59) בנטיווגליו, איטליה 
 מדינה:  איטליה איטליה
 תקופת הפעילות:  מ-1988 
 בן או בת זוג:  Stefano Bettarini (1998–2004) Giovanni Terzi 
 צאצאים:  Niccolò Bettarini 
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  SimonaVenturaOfficial
 טוויטר:  Simo_Ventura
 www.simonaventura.it
 
סימונה ונטורה (באיטלקית: Simona Ventura; נולדה ב-1 באפריל 1965) היא מגישת טלוויזיה איטלקייה.
קורות חיים

ונטורה נולדה בנפת בולוניה, ב-1988 ייצגה את איטליה בתחרות מיס תבל.
היא עבדה ככתבת ספורט בערוץ "ריי 1" וסיקרה את מונדיאל 1990, יורו 1992 ואולימפיאדת ברצלונה (1992), ב-1996 סיקרה את חדשות פסטיבל סן רמו וב-2004 הנחתה את הפסטיבל.
בשנת 1997 היא הייתה בין המנחות הראשונות של תוכנית טלוויזיה Le Iene. בשנת 2016 היא חזרה לתוכנית תוך ביצוע שיר ביחד עם המנחה פאביו וולו.
ב-2006 היא לקחה חלק בדיבוב האיטלקי לסרט ספייס ג'אם, היא הנחתה את הגרסה האיטלקית של תוכנית המציאות הישרדות וב-2008 החלה לשמש כשופטת בגרסה האיטלקית של התוכנית The X Factor.
סטר

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  ספרד או אנגליה
 שימושים:  ציד
 קבוצה:  סטר
סֶטֶר (באנגלית: Setter) הוא שם כולל לגזעים של כלבי ציד.
מאפיינים

גזעי הסטר מתאפיינים במבנה גוף רזה, שיער חלק ואוזניים נפולות. הזנב, החזה והאוזניים מנוצים. כלבים אלו ידועים בכך שהם מתיישבים ליד הציד ובכך מסמנים לצייד את מיקומו.
לסטר נשיכה "רכה", כלומר, נשיכתו נועדה להחזיק את הציד ולא לפצוע או להרוג. הסטרים שטופחו לציד ציפורים הם בעלי ריצה מהירה המגיעה למהירות של 40 קמ"ש, יכולת תימרון טובה תוך כדי ריצה וכאשר הסטר תופס את טרפו הוא כבר הספיק להתישו וכל שנשאר לו הוא לסגור עליו את לסתותיו הגדולות ולהחזיקו מבלי שייגרם לטרף נזק כלשהו.
סוגים

במשפחת הסטר נמנים שלושה גזעים עיקריים:
סטר אירי המתחלק לאדום הנפוץ יותר ולאדום לבן, ומיועד לשעשועים ולוויה.
סטר אנגלי מיועד בעיקר לציד ולוויה, ונחשב ליותר צייתן מהסטר האירי. לבן ומנוקד בצבעים שחורים או אדמוניים.
גורדון סטר בעל גוני חום שחור.
סטיניאנו

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  איטליה איטליה
 מחוז:  טוסקנה טוסקנה
 נפה:  פירנצה
 בירת הכפר:  פירנצה
 קואורדינטות:  43°46′58″N 11°19′19″E﻿ / ﻿43.782888888889°N 11.322027777778°E﻿ / 43.782888888889; 11.322027777778 
 אזור זמן:  UTC +1
 he
 
סטיניאנו (באיטלקית: Settignano) הוא כפר, שנמצא מזרחית לעיר פירנצה בנפת פירנצה, שבמחוז טוסקנה שבאיטליה.
הכפר מפורסם בזכות אומנים חשובים מתקופת הרנסאנס שנולדו בו בהם דזידריו דה סטיניאנו, אנטוניו רוסלינו וברנרדו רוסלינו. בצעירותו התגורר בכפר האמן המפורסם מיכלאנג'לו. הבית שבו התגורר נקרא כיום וילה מיכלאנג'לו (איט').
נואה הרננדס

נואה "אל צ'יבו" הרננדס ולנטין (בספרדית: Noé "El Chivo" Hernández Valentin;‏ 15 במרץ 1978 – 16 בינואר 2013) היה אתלט מקסיקני, סגן אלוף אולימפי (סידני 2000) בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.
ביוגרפיה

הרננדס נולד וגדל בצ'ימלהואקאן שבמקסיקו.
ביוגרפיה > 1999 > אלוף מרכז אמריקה והקריביים

באליפות מרכז אמריקה והקריביים שנערכה בחודש יוני בברידג'טאון שבברבדוס זכה הרננדס במדליית זהב בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:20:49 שעות, לפני לואיס גרסיה מקובה (1:25:51 שעות) ובן ארצו מריו פלורס (1:36:26 שעות).
ביוגרפיה > 2000 > סגן אלוף אולימפי

באולימפיאדת סידני שנערכה בחודש ספטמבר בסידני שבאוסטרליה זכה הרננדס במדליית כסף בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:19:03 שעות, אחרי רוברט קוז'ניובסקי מפולין (1:18:59 שעות) ולפני ולדימיר אנדרייב מרוסיה (1:19:27 שעות).
ביוגרפיה > 2001

באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט באדמונטון שבקנדה נפסל הרננדס בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.
ביוגרפיה > 2003

באליפות העולם שנערכה בחודש אוגוסט בפריז שבצרפת סיים הרננדס במקום רביעי בתחרות הליכה ל-20 ק"מ בשיא אישי חדש של 1:18:14 שעות.
ביוגרפיה > 2004

באולימפיאדת אתונה שנערכה בחודש אוגוסט באתונה שביוון נפסל הרננדס בתחרות הליכה ל-20 ק"מ.
מותו

ב-30 בדצמבר 2012 נורה הרננדס בראשו, וב-8 בינואר 2013 שוחרר מבית החולים. הוא מת ב-16 בינואר כתוצאה מדום לב בעיר הולדתו צ'ימלהואקאן.
הערות שוליים

↑  El drama de 'El Chivo' Hernández באתר Unidad Editorial, ‏ 1 בינואר 2013 (בספרדית)
↑  Noé Hernández muere de un paro cardiaco באתר Azteca, ‏ 16 בינואר 2013 (בספרדית)
↑  Noé Hernández muere por paro cardiorrespiratorio באתר El Universal, ‏ 16 בינואר 2013 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14212984
סם סיימון

| --- | --- |

סם סיימון, 2008
 לידה:  6 ביוני 1955 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  8 במרץ 2015 (בגיל 59) פסיפיק פליסיידס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1979–2015 (כ־36 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטנפורד  תיכון בוורלי הילס 
 בן או בת זוג:  ג'ניפר טילי (1984–1991)  Jami Ferrell (2000–2000) 
 פרסים והוקרה:  Primetime Emmy Award for Outstanding Variety, Music or Comedy Series (1989)  פרס אמי לבידור בפריים טיים לכתיבה לתוכנית קומית או מוזיקלית (1990)  פרס אמי לסדרת האנימציה הטובה ביותר (1990, 1991, 1995, 1997, 1998, 2000, 2001) 
 פרופיל ב-IMDb
 
סמואל מייקל סיימון (באנגלית: Samuel Michael Simon; ידוע בעיקר בשם סם סיימון; 6 ביוני 1955 – 8 במרץ 2015) היה מפיק טלוויזיה ותסריטאי יהודי אמריקאי, אשר היה ידוע בעיקר בשל היותו אחד היזמים המקוריים של סדרת הטלוויזיה משפחת סימפסון, יחד עם מאט גריינינג וג'יימס ברוקס.
סיימון לקח גם חלק בפיתוח תוכניות הטלוויזיה "חופשי על הבר", "The Tracey Ullman Show" (אנ') ו"המופע של דרו קארי".
סימונה גורן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 באוגוסט 1982 (בת 42)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  חתירה
 
סימונה גורן (נולדה ב-14 באוגוסט 1982) היא ספורטאית פאראלימפית ישראלית. ייצגה את ישראל במשחקים הפאראלימפיים (טוקיו 2020).
ביוגרפיה

גורן נולדה בשנת 1982 עם לקות ראייה. את קריירת הספורט שלה החלה כאצנית למרחקים קצרים. באחת מתחרויות הריצה הלאומיות שהשתתפה, הבחינה בה המאמנת לימור גולדברג, ששכנעה אותה להצטרף לנבחרת החתירה הלאומית. תחילה, סירבה להצעה, כיוון שלא התמחתה בספורט ימי. כחודש אחר כך נפצעה ברגלה בעת הכנות לתחרות ריצה מקומית. היא רותקה למשך חודשים רבים, עד שהחליטה להסב את ענף המקצוע שלה לחתירה. היא הצטרפה לנבחרת החתירה הלאומית של מדינת ישראל, לצד אחיה קליין, ברק חצור, שי לי מזרחי, מיכל פיינבלט, סלאח שהאין וההגאית מרלנה מילר. באליפות העולם הפאראלימפית לחתירה הגיעה הנבחרת למקום שישי והבטיחה את השתתפותה במשחקים הפאראלימפיים בשנת 2021.
בשנת 2021 השתתפה במשחקים הפאראלימפיים, בתחרות החתירה לרביעיות מעורבים. גורן וקבוצתה העפילו לגמר לאחר שבמוקדמות א' הגיעו למקום השלישי ובמוקדמות ב' למקום השני, את הגמר סיימה קבוצת החתירה במקום השישי.
גורן היא דיאטנית במרכז לרפואת ספורט. בוגרת האוניברסיטה העברית בירושלים.
הערות שוליים

↑  אברהם תשובה, פראלימפיים: נבחרת ישראל בחתירה עלתה לאולימפיאדה, באתר ynet, 29 באוגוסט 2019
↑  יניב טוכמן‏, כל אחד והסיפור שלו: הכירו את המשלחת הפראלימפית לטוקיו, באתר וואלה, 17 באוגוסט 2021
↑  Rowing - PR3 Mixed Coxed Four - PR3Mix4+, Paralympic.org, ‏27-29, August 2021
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכסנדר אלכסיינקו |  |
|  בדמינטון | נינה גורודצקי |  |
|  בוצ'ה | נדב לוי |  |
|  הרמת כוח | פולינה כצמן |  |
|  חתירה | שמוליק דניאל •  מורן סמואל • רביעייה מעורבת (סימונה גורן, ברק חצור, מיכל פיינבלט, אחיה קליין וההגאית מרלנה מילר) |  |
|  טניס | אדם ברדיצ'בסקי • שרגא ויינברג • יוסי סעדון • גיא ששון |  |
|  טניס שולחן | קרולין טביב |  |
|  ירי תחרותי | יוליה צ'רנוי • דורון שזירי |  |
|  כדורשער | נבחרת ישראל (נשים) (רוני אוחיון, ליהיא בן-דוד, גל חמרני (קפטן), אורי מזרחי, אלהאם מחאמיד רוזין, נועה מלכה) |  |
|  קיאק | פסקל ברקוביץ |  |
|  שחייה | יוליה גורדיצ'וק • ורוניקה גירנקו •  עמי דדאון • אראל הלוי • בשאר חלבי • אריאל מליאר •  מארק מליאר •  איאד שלבי |  |
עיון (עיר מקראית)

נחלות שבטי ישראל
עִיּוֹן הייתה עיר מקראית, באזור שיועד לשבט דן בצפון נחלת שבט נפתלי, ואשר בשל היותה על גבול הצורים והצידונים, ידעה כיבושים רבים.
במקרא

העיר נזכרת בתיאור כיבושי בן הדד הראשון הארמי בממלכת ישראל: ”וַיִּשְׁמַע בֶּן הֲדַד אֶל הַמֶּלֶךְ אָסָא וַיִּשְׁלַח אֶת שָׂרֵי הַחֲיָלִים אֲשֶׁר לוֹ עַל עָרֵי יִשְׂרָאֵל וַיַּךְ אֶת עִיּוֹן וְאֶת דָּן וְאֵת אָבֵל בֵּית מַעֲכָה וְאֵת כָּל כִּנְרוֹת עַל כָּל אֶרֶץ נַפְתָּלִי.” (מלכים א', ט"ו, כ')
עיון מוזכרת גם בתיאור כיבושי תגלת-פלאסר השלישי מלך אשור: ”בִּימֵי פֶּקַח מֶלֶךְ יִשְׂרָאֵל בָּא תִּגְלַת פִּלְאֶסֶר מֶלֶךְ אַשּׁוּר וַיִּקַּח אֶת עִיּוֹן וְאֶת אָבֵל בֵּית מַעֲכָה וְאֶת יָנוֹחַ וְאֶת קֶדֶשׁ וְאֶת חָצוֹר וְאֶת הַגִּלְעָד וְאֶת הַגָּלִילָה, כֹּל אֶרֶץ נַפְתָּלִי, וַיַּגְלֵם אַשּׁוּרָה.” (מלכים ב', ט"ו, כ"ט)
תקופת המשנה והתלמוד

בתקופת המשנה והתלמוד נזכרת נוקבתא דעיון, כנקודה הצפון-מזרחית של ארץ ישראל בתחום שהחזיקו עולי בבל.
יהוסף שוורץ הציע כי משמעות המילה "נוקבתא" שבמקורות חז"ל היא "עמק צר", כאשר הכוונה היא לאפיק נחל עיון העובר ליד מטולה.
מקורות נוספים

נראה כי העיר נזכרת כבר בכתבי המארות המצריים מראשית המאה ה-18 לפנה"ס, וכן ברשימת הערים של תחותמס השלישי מתחילת המאה ה-15 לפנה"ס.
זיהוי

שמה של העיר הקדומה השתמר לפי הסברה בעמק עיון, המכונה בערבית "מרג' עיון", הסמוך מצפון לדן ולאבל בית מעכה. מקום העיר עצמה טרם זוהה בוודאות, ויש המציעים את "תל דבין" שבמרכז עמק עיון, בו נמצאו שרידי חומות וחרסים החל מתקופת הברונזה.
הצרפתי ויקטור גרן ביקר בתל דבין בשנת 1870, וציין כי במדרון הגבעה הותקנו טרסות, אשר נבנו מאבנים שסיקלו וערמו בעלי הקרקע בתל, ומקורם בבניינים חרבים; על אלו גדלות גפנים ותאנים. הוא הבחין במקום בשני מעיינות הנובעים לרגלי הגבעה, ותיאר את הברכה הקדומה אליה נקוו מימי אחד המעיינות. גרן תמך בזיהוי המקום עם העיר המקראית עיון.
הערות שוליים

↑  הפסוק בנוסח דומה מופיע גם בספר דברי הימים ב', פרק ט"ז, פסוק ד'
↑  תוספתא, שביעית, פרק ד', הלכה ה'; וכן תלמוד ירושלמי, מסכת שביעית,  פרק ו', הלכה א'
↑  תבואות הארץ, א', ג'
1 2  אנציקלופדיה מקראית - אוצר הידיעות של המקרא ותקופתו, כרך ו', עמ' 184–185
↑  אנציקלופדיה מקראית, "עיון", כרך ו', טור 185. מראי מקום נוספים, שם.
↑  ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 155–156
סמיואל פרצ'ס

| --- | --- |

 לידה:  1577 אנגליה 
 פטירה:  1626 (יוליאני) (בגיל 49 בערך) לונדון, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  אנגליה 
 מקום לימודים:  קולג' סנט ג'ון, אוניברסיטת קיימברידג'
 שפות היצירה:  אנגלית 
 נושאי כתיבה:  סיפורי נוסעים
 יצירות בולטות:  Hakluytus Posthumus, or Purchas his Pilgrimes (1625)
 
שער ספרו השלישי, 1625
סמיואל פרצ'ס (Samuel Purchas;‏ 1577 – 1626) היה איש כנסייה אנגליקני מלומד שליקט, ערך והביא לדפוס סיפורי מסעות, רבים מהם של נוסעים ומגלי ארצות אנגלים בתקופה האליזבתנית ובתקופת המלך ג'יימס הראשון.
קורות חייו

סמיואל פרצ'ס נולד בעיירה קטנה במחוז אסקס שבמזרח אנגליה. למד במכללת סנט ג'ון (אנ') שבקיימברידג' ואחרי שהשיג את התואר בלימודי דת הוסמך לכמורה ומילא תפקידים כנסייתיים במחוזו. ב-1604 מונה לכומר קהילת איסטווד (אנ') הסמוכה לשפך התמזה, לא הרחק ממרכזי ספנות שבהם חיו יורדי ים ומשפחותיהם. פרצ'ס, שכעדות עצמו מעולם לא הרחיק "יותר ממאתים מילין" מעיירת הולדתו, שמע ואף תיעד תיאורים מפי מלחים על אודות מקומות שאליהם הגיעו, וסיפורי מסעות יהיו לעיקר עניינו. בסביבות 1614 עקר ללונדון לשמש בניהול כנסיית מרטין הקדוש (אנ') הסמוכה לגבעת לודגייט. במקביל שירת כמזכירו של הארכיבישוף מקנטרברי. בתפקידים אלה נשא עד מותו. ב-1614–1615 השיג תארים אקדמיים מתקדמים בתאולוגיה, אחד מהם מאוניברסיטת אוקספורד. המעבר למרכזי ההשכלה אִפשר לו להרחיב את חקירותיו ולפרסם את הסיפורים שליקט וערך.
פרצ'ס מת בראשית הסתיו של 1626. הוא נקבר ב-20 בספטמבר 1626 בכנסיית מרטין הקדוש בלונדון בה כיהן. הכנסייה ניזוקה בשריפה הגדולה של 1666 ואין זכר לקברו.
חיבוריו

כבר ב-1613 פרסם את ספרו הראשון – "הצליינות" (Purchas his Pilgrimage).
הספר נועד לסקור את הדתות השונות "בכל הדורות והמקומות הידועים, מאז הבריאה ועד ההווה". פרצ'ס שיבץ בו סיפורי נוסעים במתכונת מתומצתת, שיראו אור מאוחר יותר במלואם. הספר זכה להצלחה ונדפס בארבע מהדורות בין השנים 1614 עד 1626, שנת מותו של פרצ'ס.
ב-1619 פרסם פרצ'ס את ספרו השני – "הצליינים" (Purchas his Pilgrimes). גם בספר זה הובאו הגיגים תאולוגיים.
עשרים שנות עמל באיסוף סיפורים בעל פה ובכתב על נוסעים ומסעות הגיעו לשיאם בספרו השלישי של פרצ'ס – Hakluytus Posthumus, or Purchas his Pilgrimes, שראה אור ב-1625 בארבעה כרכים. כונסו בו סיפורי נוסעים ומגלי ארצות בהמשך לחיבורו של הגאוגרף האנגלי בן דורו של פרצ'ס, ריצ'רד האקלוט, Principal Navigations.
הספר, שכרכיו מכילים אלפי עמודים, התבסס בחלקו הגדול על כתבי היד שהותיר האקלוט במותו ב-1616 ונפלו בידיו של פרצ'ס ב-1620. המהדורה הרביעית מ-1626 של ספרו הראשון ("הצליינות") נחשבת לכרך החמישי בסדרה זו. התוכן בכללו ערוך לפי סדר גאוגרפי, אבל פרקים לא מעטים שורבבו שלא לפי הסדר הזה. ייתכן שגרמו לכך משך ההפקה (שהחלה ב-1622) ואיטיות תהליכי ההדפסה. ארבעת הכרכים חצו את העולם מהמזרח הקדום ועד למושבות האנגליות בעולם החדש. הכרך הראשון מביא את מעשיהם של קדמונים, ובראשם שלמה המלך, ומעלה סיפורים על הקפת חופי אפריקה, הודו, סין ויפן. הכרך השני מוקדש לאפריקה, ארץ ישראל, פרס וערב. הכרך השלישי מספר על תולדות המסעות לאיתור המעבר הצפון-מזרחי והמעבר הצפון-מערבי מהאוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, וכן מביא תיאורי מסעות לטרטריה, לרוסיה ולסין ומגיע לגילוי האמריקות וההתיישבות בהן. נושא זה ממלא את הכרך הרביעי המסתיים במושבות האנגליות בברמודה, בווירג'יניה, בניו אינגלנד ובניופאונדלנד. הדפסה חוזרת לכרכי הספר השלישי והאחרון של פרצ'ס נעשתה לראשונה רק בתחילה המאה ה-20 (בשנים 1905–1907), ביוזמת אגודת האקלוט ועל ידי הוצאת ספרים (James MacLehose and Sons) שפעלה בשיתוף עם אוניברסיטת גלאזגו. מהדורה זו מקיפה 20 כרכים.
הערות שוליים

1 2  Hakluytus Posthumus or Purchas: His Pilgrimes, Contayning a History of the World in Sea Voyages and Land Travells, by Englishmen and Others
↑  ייתכן שבזמנו הגו את שמו "פורקס"; בפרוטוקולים של חברת הודו המזרחית הבריטית שמו אוית Purkas, ובעמודי השער של שני ספריו הראשונים אוית Purcas
↑  נטבל ב-20 בנובמבר 1577; נקבר ב-30 בספטמבר 1626; תאריכי לידתו ומותו אינם ידועים
↑  איסטווד נעשתה במרוצת הזמן לחלק מהעיר סאות'אנד-און-סי
↑  Purchas his Pilgrimage: or Relations of the World and the Religions observed in all Ages and Places discovered, from the Creation unto this Present
1 2  מהדורת 1626, שהוקדשה למלך צ'ארלס הראשון, שונה מקודמותיה והיא צורפה לספרו השלישי מ-1625 ככרך החמישי
↑  
Purchas his Pilgrimes or Microcosmus, or the Historie of Man. Relating the Wonders of his Generation, Vanities in his Degeneration, Necessities of his Regenerations
↑  The Principall Navigations, Voiages, Traffiques and Discoueries of the English Nation (1589–1600)
↑  תוכן הכרכים נתון בדף השער של הכרך הראשון מ-1625
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276417905171  PLWABN: 9810546075005606  BIBSYS: 90631648  BnF: cb124625007 (data)  GND: 12016583X  ISNI: 0000 0000 8101 130X  LCCN: n50049290  NLA: 35436216  NTA: 068241755  SNAC: w6bp0mxc  SUDOC: 033800707  Trove: 952235  VcBA: 495/244210  VIAF: 22239295   WorldCat (עם VIAF): 22239295
סעדיה פז

סעדיה פז (1925)
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
קברו של סעדיה פז בחלקת השומר בבית הקברות של כפר גלעדי
סעדיה פז כמוכתר מרחביה (1912)
סעדיה פז (19 בינואר 1882 ברית המועצות - 12 בדצמבר 1961 חיפה) היה פעיל בתנועת פועלי ציון. עלה לארץ ישראל במסגרת העלייה השנייה. מראשוני החברים בארגונים בר גיורא והשומר. ממתיישבי אום ג'וני, הקואופרציה במרחביה ותל עדשים. יד ימינו של יהושע חנקין בגאולת הקרקעות.
ביוגרפיה

סעדיה פז נולד ב-1882 בשאמובו שבפלך מוהילב כסעדיה גולדברג לאביו אברהם גולדברג ולאימו גנסיה (מבית יפה). הבית בו גדל היה חרדי ופז נשלח בצעירותו ללמוד בחדר. ב-1897 נשלח ללמוד בישיבה במינסק, שם נחשף לפעילים ציונים שהביאוהו להצטרף לפעילות בתנועת פועלי ציון. כך, בנוסף ללימודיו בישיבה, עסק בפעילות ציונית ובמקביל למד את השפה הרוסית וכן לימודים כלליים אלמנטריים.
בנובמבר 1904 עלה לארץ ישראל, במסגרת העלייה השנייה, והחל לעבוד כפועל חקלאי בזכרון יעקב, פתח תקווה ובת שלמה. שם פגש את ישראל שוחט ואיתו גיבש את הרעיון לבנות כח שמירה יהודי. את יישום הרעיון הלכה למעשה ביצע פז במסגרת הקולקטיב בסג'רה כחבר הארגון המחתרתי בר גיורא. בהמשך, הצטרף לארגון השומר והיה חבר בארגון החורש. לאחר סג'רה, עבר פז לעבוד במסחה ומשם עבר לאום ג'וני, לקואופרציה במרחביה. ב-1916 רכש המשרד הארצישראלי את אדמות תל עדשים ואנשי השומר עברו להתיישב שם.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הפעיל את קשריו במוסדות השלטון על מנת להקל על היישוב ולבטל גזירות. ב-1917, כשהחל גירוש תל אביב, הגיש עזרה למגורשים שהגיעו לגליל. כשנחשפה מחתרת ניל"י, נאסר ונשלח לבית סוהר בנצרת ובדמשק, שם עונה והועמד למשפט באשמת בגידה. בית המשפט אומנם זיכה אותו אך הורה לגייסו לצבא העות'מאני, שם שירת בתפקיד עורפי. עם סיום המלחמה חזר ארצה.
עיקר תרומתו של פז לתנועה הציונית הייתה עזרתו ליהושע חנקין בגאולת הקרקעות בתקופה בה עבד בחברת הכשרת היישוב. תפקידו העיקרי היה לסייר בין כפרי הערבים, לקשור קשרים עם אנשי הכפרים, לקדם את תהליכי הרכישה, לפשר במקרים של סכסוכים ולדאוג להוצאת האריסים מהאדמות. לאחר הקמת המדינה המשיך לעבוד בחברה עד פרישתו לגמלאות.
בשנת 1960 זכה פז באזרחות לשם כבוד בעיר לחיפה.
על שמו קרוי רחוב בחיפה.
חייו האישיים

ב-1916 התחתן עם גיטל לינבסקי. לאחר שנפטרה בחיפה ב-1933, נשא ב-1936 את יפה זופמן. הובא למנוחות בחלקת "השומר" בבית הקברות בכפר גלעדי. נכדו היה חוקר האסלאם ראובן פז.
כתביו

סעדיה פז, זכרונות, הוצאת "חיפה", 1963
סעדיה פז, מזיכרון לסג'רה, ספר השומר, הוצאת דביר, 1957, עמודים 106–108
הערות שוליים

↑  בין חברי הקבוצה שעלתה על הקרקע היו גם אליעזר שוחט, ישראל בצר, משה קריגסר, צבי בקר, מאיר חזנוביץ, יחזקאל ניסנוב, פנחס שניאורסון, צבי נדב, יצחק נדב, מרדכי יגאל, ראובן קורקין, משה שר, משה שחר, רבקה ניסנוב, אלעזר פינקלשטיין, אסתר בקר, שפרה בצר, שרה קריגסר, שמואל הפטר ויצחק הוז
↑  שימש כ"מוכתר" מרחביה
↑  אזרחות־כבוד ל־12 אישים בחיפה, הצופה, 16 במאי 1960
↑  אמציה פלד, רחוב סעדיה פז, בתוך "מדריך רחובות חיפה", באתר האינטרנט של עיריית חיפה
↑  גיטל ליניבסקה ז"ל, דבר, 26 בנובמבר 1933
↑  גיטל נקברה בחלקת "השומר" בבית הקברות של כפר גלעדי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455979205171  ISNI: 0000 0000 5159 0523  LCCN: nr93008771  VIAF: 46632259   WorldCat (עם VIAF): 46632259
סטיספיקציה

בקבלת החלטות, סטיספיקציה (באנגלית: Satisficing) או מודל השבעת הרצון הוא מונח שטבע הרברט סיימון, לתיאור מצב בו פרט או גוף כלשהם מסתפקים במינימום הנדרש של ראיות לצורך קבלת החלטה כלשהי, במקום לאסוף מקסימום ראיות בנושא.
סיימון טען כי לעיתים גופים עסקיים או בני אדם פרטיים טועים לחשוב כי הם מבצעים תהליך קבלת החלטות רציונלי (כלומר מקסום תועלות או רווחים אל מול מינימום עלויות) כאשר למעשה הם "מסתפקים" באוסף מוגבל של ראיות אשר אינו יכול להביאם להבנה מספיקה של המצב.
סיימון טען כי על מנת להגיע להחלטה רציונלית אמיתית, כזו אשר מתאימה אמצעים למטרות מוגדרות באופן אופטימלי, יש לאסוף את כל הראיות הנדרשות לכך. גם בתהליך איסוף הראיות יש לבצע תהליך של מקסום, כלומר לבחון באיזו נקודת זמן איסוף ראיות נוספות יביא תועלת פחותה לעומת העלות של אותו איסוף, ולהפסיק את איסוף הראיות בנקודה זו. אולם, קבע סיימון, נקודת עצירה זו היא לעולם איננה אופטימלית בעצמה, שכן על מנת לדעת איזו נקודה היא הנקודה האופטימלית יש צורך בסט נוסף של ראיות אודות פעולת האיסוף עצמה, כלומר סט ראיות מסדר שני. על מנת להשיג את סט זה יש צורך בפעולת איסוף עצמאית וחוזר חלילה ברגרסיה אינסופית. כלומר, לעולם אין אנו מבצעים אופטימיזציה כשאנו מקבלים החלטה אלא רק סטיספיקציה, כלומר הסתמכות על אינטואיציה או "תחושת בטן", לגבי ההחלטה עצמה.
ראו גם

קבלת החלטות
רציונליות מוגבלת
סמל כווית

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  אמיר כווית
 תאריך אימוץ:  1962
 התקנים
 מגן:  ספינה
 מוטו:  دولة الكويت - מדינת כוויית
סמל כווית אומץ רשמית בשנת 1962.
במרכז הסמל מוצגת ספינה המסמלת את קשר המדינה לסחר הימי במפרץ הפרסי. הספינה ניצבת על בז, מעליה רשום שם המדינה בערבית ("דולת אלכוית"), ועל צוואר הבז תלוי מדליון שעליו דגל המדינה.
ספינות דאו הן סמל למסחר במפרץ הפרסי, ולפיכך מופיעה ספינת דאו גם בסמלי קטר ואיחוד האמירויות הערביות. הבז הוא סמלו של שבט קורייש, ולפיכך מופיע אף הוא בסמלים בחצי האי ערב.
סטישהוביט

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  SiO2
 מערך קריסטלוגרפי:  טטרגונלי
 צורת הגביש:  גבישים מושלמים לא קיימים בטבע, מצוי רק כגרגרים זעירים בסלעים סביב מכתשים מפגיעת מטאוריטים.
 צבע:  חסר צבע או לבן
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה
 פצילות:  טובה בשני כיוונים תוך יצירת מנסרות, גרועה בכיוון שלישי
 שבירה:  דמוית קונכייה עד בלתי שווה
 קשיות:  9.4 בסולם מוס
 משקל סגולי:  4.28
 שרטוט:  לבן
 מידע נוסף:  הסטישהוביט ניתך ב-1650ºC ‏ (±75ºC)
 מינרלים נלווים:  קוורץ,קואסיט וברזל
 
סְטִישהוֹבִיט (Stishovite) הוא פולימורף של סיליקה (SiO2) הנוצר כאשר מופעל לחץ גבוה מאוד (מעל ל-10 ג'יגהפסקל) וחום גבוה (מעל ל-1200ºC) על המינרל קוורץ. סטישהוביט נוצר לראשונה במעבדה על ידי סרגיי מיכאילוביץ' סטישוב (רו') (Сергей Михайлович Стишов) ב-1961. ב-1962 גילה אדוארד צ'או (אנ') (Edward Ching-Te Chao) סטישהוביט שנוצר בצורה טבעית במכתש ברינגר.
מקור השם

המינרל קרוי על שמו של סרגיי סטישוב (נולד ב-12 בדצמבר 1937), קריסטלוגרף רוסי מהמכון לקריסטלוגרפיה באקדמיה למדעים במוסקבה, שיחד עם סבטלנה פופובה יצר ב-1961 לראשונה את המינרל במעבדה. את השם טבע לכבודו אדוארד צ'או שגילה את המינרל לראשונה בטבע.