אוליביה שייקספיר
ויליאם בטלר ייטס > פרשיית האהבים

ייטס דחה את ביקורו בלונדון אצל אוליביה לחודש שלאחר מכן; במקום זאת הוא טיפל בג'ונסון, שהיה מעורב בענייניו המשפטיים של אוסקר ויילד, ובנוסף לכך התדרדר לאלכוהוליזם שיהרוג אותו בסופו של דבר. נדמה שייטס שכנע את עצמו שאוליביה ובן דודה חלקו פגם משותף, בכותבו: ”מדובר באותה חולשה שלגביה הרהרתי...יופיה...אפל ושלו, היה מהסוג השייך לאצילות של דברים נפסדים, דבר שלא תרם לי כלל אלא סחט את לבי. לקחתי פסק זמן בן שבועיים כדי להחליט מה אעשה.” הוא גיבש לעצמו תוכנית, כדי לגשר בין יצריו לבין עוונה: הוא יבקש ממנה לעזוב את בעלה ולחיות עמו. עד לאותו הזמן יחסיהם הידידותיים היו ונותרו אפלטוניים.
ייטס ביקר לבסוף אצל אוליביה מספר שבועות לאחר מכן, בביתה שליד כיכר פורצ'סטר, כדי להציג את כוונותיו המחושבות היטב, אך הייתה זאת אוליביה שהצהירה על אהבתה אותו, למרבה המבוכה. חסר ביטחון, הוא לקח פסק זמן נוסף, במהלכו החליט שאם מוד גון בלתי מושגת, או בלתי נגישה לאור הנסיבות, אוליביה תהיה שלו, כשהוא כותב ”אז בכל זאת, אם אינני יכול להשיג את האישה שאני אוהב אתנחם לזמן מה מלהקדיש את עצמי לאחרת.” עבור ייטס, אוליביה הייתה מוכנה לעזוב את בתה, את הביטחון הכלכלי שלה, את מעמדה החברתי, ואת הרצון הטוב של משפחתה. למרות שלבעלה הייתה עילה מוצקה כדי לתבוע את ייטס, וכתוצאה מכך, לגרום להרס המוניטין שלו, תקוותה הגדולה ביותר לפני חורבן מוחלט, הייתה סלידתו האיתנה של שייקספיר משערוריות ציבוריות. לפתע, פקעה שוב סבלנותו של ייטס, בהציעו במקום זאת, שכל אחד ואחת ילך להיוועץ בחבר ("ספונסר"). ייטס בחר כנראה בפלורנס פאר ל"ספונסרית", בעוד שאוליביה בחרה בוולנטיין פוקס — הארווד משער שה"ספונסריות" ייעצו לשניים להמשיך עם הקשר, דבר שגרם כנראה לייטס אי-נוחות.
ב-15 ביולי 1895, ייטס ואוליביה נסעו לקנט כדי לבקר את ולנטיין פוקס; הטיול, לדבריו של הארווד, היה "טיול טעון מאוד מבחינה רגשית". על נסיעת הרכבת, כתב ייטס בזיכרונותיו, במילים אלו: ”כשבנסיעתנו הראשונה שלנו ברכבת ביחד — היינו אמורים לבלות את היום כולו בקנט — היא העניקה את נשיקת האהבה הארוכה והלוהטת, נבהלתי והייתי בהלם.” הם המשיכו לחלוק נשיקות אהבה לוהטות יותר בגלריות לאומנות וכן בביתה.
כשהוא עדיין מיוסר ממצבו של ליונל, ייטס פנה לחברתו של ארתור סימונס, כשהוא עובר לחדר שהיה סמוך לחדרו באוקטובר 1895. יום אחד, כשהיה עסוק במחשבות על מוד, הוא נעל עצמו רגע לפני שאוליביה ובת לווייתה הגיעו לבקר; מיד לאחר שעזבה, הוא נשאר ער כל הלילה רק כדי לספר לסיימונס על מוד. היא הגיעה ללונדון שבועות בודדים מאוחר יותר לביקור קצרצר.
ייטס היה אמביוולנטי כלפי אוליביה למרות עצת בנות לווייתם; כשהוא ללא כסף כדי לתמוך בה, הוא הציע שהיא תעדיף להיפרד מבעלה, במקום להתגרש ממנו, צעד שיחסוך ממנה את ההרחקה החברתית ואת האסון הכלכלי. ביוגרף של עזרא פאונד, ג'יי וילהלם, רומז ששייקספיר ידע שאוליביה אהבה את ייטס, אך הוא היה מודאג יותר מאיבוד מעמדו החברתי במקרה של גירושין, דבר שגרם לייטס ואוליביה להחליט ש "שיהיה פשוט ונחמד יותר להשלות אותו מאשר לעזוב אותו לחלוטין".
בינואר 1896, ייטס עבר שוב מקום מגורים, לדירה קטנה ב-Woburn Place, כדי לגור קרוב יותר אליה. לבסוף, לאור אירוע מורט עצבים של רכישת מיטה משותפת, כשייטס מתאר זאת במילים "שיחה מביכה על רוחב המיטה", ולאור הלחץ שהיה נתון בו, שמנע מהם בתחילה להיהפך למאהבים, הוא כתב לאחר מעשה, בינואר 1896: ”סוף סוף היא הגיעה אליי בגיל שלושים...והיו לנו ימים רבים של אושר.” אושרו של ייטס ניכר בשירים שכתב באותה תקופה, ובמהלך פרשיית האהבים ביניהם, נראה שאוליביה שימשה כמוזה עבור המשורר.
לאחר שישה חודשים, שב ייטס לאירלנד, ובאוגוסט אוליביה ביקרה עם בעלה אצל ולנטיין פוקס, שם קיבלה את הבשורה המרה על מות אביה. היא עזבה את המקום למטרת שהות ממושכת בטורקוויי, שם נשארה עד ספטמבר, לפני עזיבתה את המקום למטרת ביקור בסקוטלנד ביחד עם בעלה. ייטס כתב על ביקורה של מוד: ”מוד כתבה לי...היא הייתה בלונדון ואילו אני באתי לסעוד. סעדתי עמה והצרה שלי החריפה — לבטח היא לא חשבה על התעלול שעשתה — ולבסוף בוקר אחד...אוליביה גילתה שלא הייתי בסיטואציה לענות לה והחלה לפרוץ בבכי — 'יש מישהי אחרת בלב שלך'. זאת הייתה נקודת השבר בינינו במשך שנים רבות.” הקשר הסתיים באותו האביב כשייטס חזר שוב לאירלנד. אוליביה לא ביקרה אצלו שוב ב-Woburn Place במשך שנים רבות, לפי הביוגרף של ייטס, ריצ'רד אלמן.