stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברנרד גרינהאוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1916 ניוארק, ארצות הברית 
 פטירה:  13 במאי 2011 (בגיל 95) Wellfleet, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Pleasant Hill Cemetery 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 חברת תקליטים:  Columbia Masterworks, פיליפס רקורדס 
 
ברנרד גרינהאוס (באנגלית: Bernard Greenhouse;‏ 1 בינואר 1916 – 13 במאי 2011) היה צ'לן יהודי-אמריקאי, אחד החברים המייסדים של שלישיית בוזאר.
קורות חיים

גרינהאוס נולד בניוארק. החל את לימודיו המקצועיים בגיל 18 בבית הספר ג'וליארד, אצל פליקס סלמונד. אחרי ארבע שנות לימודים אצל סלמונד המשיך גרינהאוס בלימודיו אצל עמנואל פויירמן, פבלו קזאלס ואחרים.
אחרי סיום לימודיו אצל קזאלס, החל גרינהאוס בקריירה של סולן, שנמשכה שתים-עשרה שנים, אך הניסיון לא היה קל, משום שהצ'לו ככלי סולו לא נהנה מפופולריות יתרה בשנים ההן. במשך תקופה זו פגש את הכנר דניאל גילה, שהזמין את גרינהאוס להקליט כמה מסונאטות הפסנתר של מוצרט עם הפסנתרן מנחם פרסלר. ב-1955 נפגשו בניו יורק, המפגש הראשון של מה שנועד להיות שלישיית בוזאר.
ב-1958 רכש גרינהאוס צ'לו סטרדיוואריוס, "הרוזנת משטנליין", שכונה גם "פגניני סטראד", אחד מ-63 צ'לי של סטרדיוואריוס ומאז ועד מותו היה זה הכלי בו ניגן בקביעות.
ב-1987 עזב גרינהאוס את השלישייה ואת מקומו תפס הצ'לן פיטר ויילי.
במהלך הקריירה שלו לימד ברנרד גרינהאוס באוניברסיטת ניו יורק בסטוני ברוק, בבית הספר מנהטן למוזיקה, בקונסרבטוריון ניו אינגלנד ובאוניברסיטת ראטגרס. בשנת 1993 הפיק איתן ויינר סדרה של סרטי וידאו של כיתות האמן שהדריך. בין תלמידיו הצ'לניות הישראליות ענת אנגלמאייר וענבל שגב, והפסנתרן יונתן ענר .
גרינהאוס פרש אמנם מהוראה סדירה, אך המשיך להגיש כיתות אמן ברחבי ארצות הברית, קנדה ואירופה.
בריאיון לקראת קונצרט הפרידה של שלישיית בוזאר ב-21 באוגוסט 2008 סיפר גרינהאוס, שהוא ממשיך להתאמן מדי יום ונחשב ל"זקן הצ'לנים", וצ'לנים קשישים אחרים מופתעים מיכולתו להמשיך ולנגן בגיל 92.
הערות שוליים

1 2  "Bernard Greenhouse: A Master And His Cello" All Things Considered Diaries interview, broadcast August 21, 2008.
↑  "About the Beaux Arts Trio". 2006. אורכב מ-המקור ב-2010-01-27. נבדק ב-2007-05-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394972705171  PLWABN: 9810610056005606  BIBSYS: 6034964  BNE: XX858838  BnF: cb139374445 (data)  GND: 124086519  ISNI: 0000 0000 8367 4238  LCCN: n85023240  MusicBrainz: 6344f95d-0bd0-4b1e-9ba0-7fbf595d56f6  NKC: xx0174038  NTA: 290921341  SNAC: w6jd67zn  SUDOC: 080852793  VIAF: 27995569   WorldCat (עם VIAF): 27995569
ביל פולמן

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1953 (בן 70) הורנל, ארצות הברית 
 שם לידה:  William James Pullman 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1986 
 מקום לימודים:  State University of New York at Delhi  State University of New York at Oneonta  אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט 
 http://www.billpullman.org
 פרופיל ב-IMDb
 
ויליאם ג'יימס "ביל" פולמן (באנגלית: William James "Bill" Pullman; נולד ב-17 בדצמבר 1953), הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי.
ידוע בהופעותיו בסרטים "היום השלישי", "נדודי שינה בסיאטל", "שיגעון בחלל", "בזמן שישנת" ו"כביש אבוד".
ביוגרפיה

פולמן נולד בעיר הורנל שבניו יורק שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. אימו היא ג'ואנה (לבית בלאאס) אחות רפואית, ואביו הוא ג'יימס פולמן רופא במקצועו.
בתחילה, למד תיאטרון באוניברסיטת מדינת ניו יורק שבדלהי, ולאחר מכן עבר למקבילה שלה באונאונטה.
הוא בוגר תואר באמנות יפה מטעם אוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט. לאחר מכן לימד תיאטרון באוניברסיטה הראשונה בה למד, וגם בבית הספר לקולנוע וצילום של אוניברסיטת מדינת מונטנה.
קריירת משחק

לאחר שעבד עבור מספר חברות תיאטרון בניו יורק ובלוס אנג'לס קיבל פולמן את תפקידו הקולנועי הראשון בקומדיה "חטיפה נעימה" לצידם של בט מידלר ודני דה ויטו.
התפקיד הספיק כדי להרשים את הבמאי מל ברוקס שליהק אותו לאחד התפקידים הראשיים בפרודיה שלו "שיגעון בחלל".
ב-1988 שיחק לראשונה בתפקיד ראשי בסרט האימה של וס קרייבן "הסרפנט והקשת" ולראשונה בדרמת איכות, "תייר מזדמן" בתור ג'וליאן המוציא לאור של הסופר מאקון לירי (ויליאם הרט).
בתחילת שנות ה-90 התפרסם פולמן בשני סרטים לצידו של טום הנקס, בקומדיה הרומנטית "נדודי שינה בסיאטל" בדמותו של וולטר ארוסה של העיתונאית אנני ריד (מג ראיין) ובקומדיית הספורט "ליגה משלהן" בתור בוב בעלה של שחקנית הבייסבול דוטי הניסון (ג'ינה דייוויס).
בהמשך שיחקבקומדיה שזכתה להצלחה בקופות "בזמן שישנת" בתור ג'ק קאלאהן, במערבון " ווייט ארפ" ובפנטזיה המצליחה " קספר" שם גילם את "פסיכולוג הרוחות" ד"ר ג'יימס הארווי שנשכר על להיפטר מהרוח הטורדנית.
ב-1996 הופיע פולמן במותחן האסונות שובר הקופות של רולנד אמריך "היום השלישי" בתור נשיא ארצות הברית תומאס ויטמור. ב-1997 נבחר על ידי דייוויד לינץ' לתפקיד הראשי בסרטו "כביש אבוד" בתור נגן הסקסופון המסתורי פרד מדיסון.
ב-1999 שיחק פולמן את ג'ק וולס במותחן האימה "האגם השקט".
לאחר שנעלם למספר שנים מאור הזרקורים חזר פולמן להתפרסם בקומדיה המוערכת "איגבי" בתור ג'ייסון סלוקומב אביו הסכיזופרן של הילד איגבי ובסרט האימה "הטינה" בו גילם את הפרופסור פיטר קירק, וזכור בעיקר מסצנת הפתיחה של הסרט בה מתאבד בקפיצה מתוך מרפסת ביתו.
ב-2006 השתתף פולמן בפרודיית האימה של דייוויד צוקר "מת לצעוק 4" בתפקיד מנהיג הכפר הנרי הייל.
חיים אישיים

לפולמן שני בנים. אחד מהם הוא השחקן לואיס פולמן ובת אחת מאשתו תמרה הורוויץ.
פולמן סובל מתתרנות כתוצאה מפציעה שעבר בתור תלמיד ושהותירה אותו בקומה במשך יומיים.
פילמוגרפיה > קולנוע

חטיפה נעימה (1986)
שיגעון בחלל (1987)
הסרפנט והקשת (1988)
תייר מזדמן (1988)
בגידה נעימה (1990)
Brain Dead‏ (1990)
מלאך בהיר (1991)
תשוקה הרסנית (1991)
נערי העיתונים (1992)
ליגה משלהן (1992)
סימנים (1992)
סומרסבי (1993)
נדודי שינה בסיאטל (1993)
בכוונת זדון (1993)
מר ג'ונס (1993)
טובה מגונה (1994)
ווייט ארפ (1994)
הפיתוי האחרון (1994)
בזמן שישנת (1995)
קספר (1995)
הגבר הלא נכון (1996)
היום השלישי (1996)
כביש אבוד (1997)
קץ לאלימות (1997)
אפקט זירו (1998)
אגם שקט (1999)
ארמון של סורגים (1999)
טיטאן AE‏ (2000)
מספרי מזל (2000)
איגבי (2002)
Rick ‏(2003)
הטינה (2004)
המסע של מדי (2004)
שייט טייגר (2004) - סרט טלוויזיה
וונדי היקרה (2005)
מת לצעוק 4 (2006)
נתיחת החייזר (2006)
בנו של נובל (2007)
אתה הורג אותי (2007)
מעקב (2008)
יין סיפור אהבה (2008)
פיבי בארץ הפלאות (2008)
Your Name Here ‏(2008)
פיקוק (2010)
הרוצח שבתוכי (2010)
טורצ'ווד (2011)
לולה ורסוס (2012)
שמיים אדומים (2014)
אחים לטבע (2016)
LBJ ‏(2016)
היום השלישי: התחדשות (2016)
קרב המינים (2017)
הבלדה של לפטי בראון (2017)
Walking Out ‏(2017)
נקודת שוויון 2 (2018)
פרשת המים (2019)
משחק מחושב (2019)
לגעת בכוכבים (2020)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

התגלות (2005)
גדולים מכדי להיכשל (2011) - סרט טלוויזיה של HBO
1600 פן (2013-2012)
החוטאים (2017-הווה)
בנק פ.ק.או.

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  בורסת ורשה (30 ביוני 1998–PEO) 
 תקופת הפעילות:  1929–הווה (כ־95 שנים) 
 חברת אם:  Powszechny Zakład Ubezpieczeń 
 מיקום המטה:  Forest (Building) 
 קואורדינטות:  52°15′19″N 20°58′50″E﻿ / ﻿52.2553939°N 20.9804872°E﻿ / 52.2553939; 20.9804872 
 ענפי תעשייה:  economics of banking, שירותים פיננסיים 
 מוצרים עיקריים:  שירותים פיננסיים 
  
 pekao.com.pl
 he
 
בנק Polska Kasa Opieki Spółka Akcyjna, אשר ידוע בשם הקצר יותר Bank Pekao S.A, הוא בנק מסחרי השני בגודלו בפולין שמטהו ממוקם בוורשה. הבנק האיטלקי יוניקרדיט היה בעל השליטה בבנק עד דצמבר 2016. כאשר חברת הביטוח הממשלית PZU רכשה 20%, וקרן הפיתוח הפולנית רכשה 12.80% מהבעלות.
הבנק נוסד בשנת 1929 על ידי משרד האוצר הפולני כבנק ממשלתי, בעיקר כדי לספק שירותים פיננסיים לפולנים החיים מחוץ למדינה. בשנת 1939 היו לבנק סניפים כמעט בכל עיר בירה במדינות בהן התגוררו פולנים.
השם המלא "Polska Kasa Opieki" מתורגם כפשוטו כ"בנק העזרה הפולני", והצורה הפופולרית "Pekao" היא צליל ראשי התיבות "PKO".
היסטוריה > הקמת הבנק

בשנת 1929, מנכ"ל בנק "פוצ'טובה קאסה אושצ'נדנושי" (Powszechna Kasa Oszczędności), הנריק גרובר, הבחין כי יש ביקוש לבנק שיוכל לספק שירותים פיננסיים לשמונת מיליון הפולנים החיים מחוץ למדינה. לאור זאת, ב-17 במרץ 1929, הקים משרד האוצר הפולני את "בנק פולסקה קאסה אופיקי שפולקה אקצ'ינה". בעלי המניות בבנק היו "פוצ'טובה קאסה אושצ'נדנושי", "בנק גוספודארסטווה קרייובגו" ובנק "פינוואי רולני". הסניפים הראשונים נפתחו בצרפת, ארגנטינה, ארצות הברית ובתל אביב. בשנת 1939 היו לפ.ק.או. סניפים בבירות מרבית המדינות בהן התיישבו מהגרים מפולין.
היסטוריה > בתקופת הרפובליקה העממית הפולנית

לאחר תום מלחמת העולם השנייה ותחילת השליטה הסובייטית בפולין, דאג הבנק לפעולות פיננסיות בינלאומיות שביצעו רשויות הרפובליקה העממית הפולנית שזה עתה הוקמה. בעזרת הבנק יכלו הפולנים המתגוררים מחוץ למדינה לפרנס את משפחותיהם מאחורי מסך הברזל. בשנת 1968 אישר שר האוצר לפתוח בבנק חשבונות מטבע חוץ עבור אנשים העובדים מחוץ למדינה. שירות בו החזיק הבנק בבלעדיות עד שנת 1989 עם פרוץ הרפורמות הכלכליות ששטפו בפולין והגוש הקומוניסטי.
בשנות ה-70 חולקו החשבונות בבנק לשלוש קטגוריות: קטגוריה א' לאנשים המפקידים כספים ממוצא מתועד, קטגוריה ב' להפקדות ממוצא לא מתועד וקטגוריה ג' לאזרחים זרים. עד שנת 1976 לא ניתן היה לייצא באופן חוקי את הכספים מחשבונות קטגוריה ב' מחוץ למדינה.
בשנת 1974 היו לבנק כ-91,000 חשבונות בנק רשומים. בסוף שנות השמונים הערך הכולל של חשבונות מטבע חוץ בבנק היה 3.3 מיליארד דולר.
בשנת 1999 הופרט הבנק ונמכר לבנק האיטלקי יוניקרדיט.
פעילות בישראל

סניף בנק פולסקא קאסא אופיקי בתל אביב נוסד בשנת 1933, וחדל מלשמש כבנק בשנת 2004, לאחר שנרכש בידי בנק הפועלים. לבנק היו סניפים בשתי ערים - ברחוב אלנבי בתל אביב ובחיפה, לקראת סוף פעילותו הוא שירת בעיקר את אוכלוסיית העובדים הזרים, בהעברות כספים לחו"ל. לפי הערכות שונות, בתקופת המלחמה הקרה שימש הבנק כבסיס לפעילות סוכנים סובייטים בישראל.
נכון לסוף שנת 2002, עמד ההון העצמי של הבנק על כ-66 מיליון ש"ח, ובהתאם למדיניות בנק ישראל לאחר קריסתם של בנק למסחר והבנק לפיתוח התעשייה, נמכר הבנק לבנק הפועלים בסוף 2003 תמורת 30 מיליון ש"ח. במהלך שנת 2004 בוטל רישיון הבנק, לפי בקשתו.
הערות שוליים

↑  מפעולות בנק פ.ק.או.בא"י, הארץ, 25 בדצמבר 1935
↑  אלה פריד, ‏גולדברג מנער את פ.ק.או, באתר גלובס, 27 במרץ 2003
↑  שלומי שפר, להמן מקדים תרופה לקריסה, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2003
↑  אלה פריד, ‏נכס מסופק, באתר גלובס, 27 במרץ 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4335853-6  ISNI: 0000 0001 0690 2193  LCCN: n84235692  VIAF: 134924966   WorldCat (עם VIAF): 134924966 
סניף בנק פ.ק.או. ברחוב אלנבי 88 בתל אביב, בשנת 1935
בית התפילה הבהאי באשגבאט

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית תפילה בהאי 
 מיקום:  אשגבאט 
 מדינה:  טורקמניסטן 
 אשגבאט
 
בית התפילה הבהאי באשגבאט היה בית התפילה הבהאי הראשון בעולם, והוא שכן באשגבאט שבאימפריה הרוסית, כיום בירת טורקמניסטן, ושימש את הקהילה הבהאית בעיר. תכנונו של המבנה החל בשנת 1902 והוא הוקם בפיקוחו של אפנאן-אי יאזדי, המכונה וכיל אל-דאוולה, אחד משליחי בהאא אללה ובן-דודו של הבאב. הקמת המבנה הסתיימה ב-1908.
באשגבאט התגוררו אותה עת כאלף בהאים, והיא הייתה הקהילה הבהאית הראשונה בעולם, במובנו הרחב והמלא של המושג. בין היתר היו ברשותה בתי ספר, בית חולים ובתי קברות, ובתחילת המאה ה-20 החליטו חבריה על הקמת בית התפילה שישמש להם למרכז הרוחני וכמוסד הקהילתי המרכזי. הבניין הוקף בגן ובארבע פינותיו ניצבו בית ספר, אכסניה לנוסעים בהאים, בית חולים ומבנה אשר שימש את עובדי המקום. חברי הקהילה הבהאית התגוררו בקרבתו של בית התפילה ככל הניתן, ובמובנים רבים הקדים המרכז הבהאי באשגבאט את זמנו, שכן העניק ביטוי מעשי לרעיונות ההומניטריים הקהילתיים.
ב-1928 הולאם המבנה על ידי השלטונות הסובייטיים, אך הושכר שוב לקהילה. ב-1938 הוא נלקח מידיהם והפך לגלריית אמנות. רעידת אדמה שהתרחשה באזור ב-1948 הסבה לו נזקים, וגשמי השנים שלאחר מכן החלישו אותו, עד שנהרס ב-1962 והמקום הפך לגן.
הערות שוליים

↑  Baha'i House of Worship - Ashkabad, Central Asia
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
בית התפילה הבהאי בסנטיאגו דה צ'ילה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית תפילה בהאי 
 מיקום:  Peñalolén 
 מדינה:  צ'ילה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2010–2016 (כ־6 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  2016 
 אדריכל:  Siamak Hariri 
 קואורדינטות:  33°28′20″S 70°30′33″W﻿ / ﻿33.4722°S 70.5092°W﻿ / -33.4722; -70.5092
 templo.bahai.cl
  (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט בית התפילה הבהאי בסנטיאגו דה צ'ילה(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט בית התפילה הבהאי בסנטיאגו דה צ'ילה
 
בית התפילה הבהאי בסנטיאגו דה צ'ילה הוא אחד משמונת בתי התפילה הבהאים ברחבי העולם, והוא מוגדר כ"מקדש האם של דרום אמריקה". תכנון בית התפילה נעשה על ידי חברת האדריכלות "חרירי-פונטריני אדריכלות". האתר שנבחר להקמת המבנה שוכן על שלוחה לרגלי הרי האנדים, מצפון לסנטיאגו דה צ'ילה בצ'ילה, והוא משקיף על ההרים ממזרח לו ועל העמק שממערב לו. הגנים שסביב בית התפילה משתרעים על פני שטח של 70 דונם, שהוא חלק ממתחם בשטח כולל של 1100 דונם. המבנה נחנך ונפתח לציבור באוקטובר 2016, בטקס חגיגי בו השתתפו מאות בהאים מרחבי העולם כמו גם בכירים מצ'ילה וממדינות נוספות ביבשת.
המבנה עצמו מתנשא לגובה של 30.4 מטר וקוטרו זהה. שטחו הכולל כ-1,950 מ"ר והוא יכול להכיל כ-600 איש. המעטפת החיצונית של המבנה בנויה מתשעה "עלים" (או "כנפיים") העשויים מאלבסטר לבן שקוף. העלים נפגשים בשיא גובהו של המבנה; הם משמשים לו ככיפה ומעניקים לו מראה של פרח סגור. עלי האלבסטר מאפשרים חדירת אור שמש בשעות היום, וקרינת אור מתוכו בשעות החשיכה, ובשל כך הוא מכונה גם "מקדש האור". בין העלים יש מעטפת זכוכית ופלדה שמשמשת כמעטפת של אולם המבנה. במבנה נקבעו תשע דלתות שאל כל אחת מהן מובילה שדרה. בריכות נוי סביב המבנה משקפות אותו בבמימיהן.
הערות שוליים

↑  "בית תפילה בהאי בדרום אמריקה," באתר Architectural Record.com.
↑  Other Baha'i Temples
↑  "בית התפילה הוא 'מתנה' לצ'ילה וליבשת," באתר החדשות הבהאי.
↑  The Bahai temple for South America
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
באלינט באלאשי

| --- | --- |

 לידה:  20 באוקטובר 1554 זויום בצפון ממלכת הונגריה, כיום זבולן בסלובקיה 
 פטירה:  30 במאי 1594 (בגיל 39) אסטרגום,המחנה הצבאי סנטקיראי, ממלכת הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 שפות היצירה:  הונגרית, סלובקית 
 תקופת הפעילות:  מ-1572
 
באלינט באלאשי, ברון ד'יארמאט וקֶקֶה (בהונגרית:Gyarmati és kékkői báró Balassi Bálint ד'יארמטי אֵש קֶקֶיי באלאשי באלינט, בסלובקית:Valentín Balaša (Valaša) barón z Ďarmôt a Modrého Kameňa, ‏ 20 באוקטובר 1554 - 30 במאי 1594) היה משורר לירי ומתרגם הונגרי מעידן הרנסאנס, אציל ואיש צבא. הוא נחשב למייסד השירה הלירית והארוטית ההונגרית. "שיריו נשאו עליהם חותם של שירת האבירים האירופית" (א. יעוז-קסט)
קורות חייו > ילדות וצעירות

באלינט (ולנטין) באלאשי נולד ב-1554 בזויום (כיום זבולן שבסלובקיה) אז ב"קפיטנות של ציסדנוביה וערי המכרות" בצפון ממלכת הונגריה כבנם של יאנוש באלאשי ושל אנה לבית שויוק לצ'קאי (Iekcsei Sulyok). הוא היה צאצא למשפחת אצולה הונגרית אמידה ממוצא סלובקי משפחת באלאשה או באלאשי. אבותיו היו במאה ה-13 בעלי קרקעות באיליאנוב (בהונגרית - אילאנו) ופאלודזה (בהונגרית מאג' פאלודיה) אותן החליפו מאוחר יותר ביישוב דיארמאט (כיום בלשדיארמט) שבצפון-הונגריה. במאה ה-14 הוסיפו לרכושם גם את אחוזת קְֵיקֶה (Kékkő) ("האבן הכחולה" בסלובקית - מודרי קאמן) ובשנים 1600-1554 הייתה בבעלותם גם טירת ליפטוב ( ליפטובסקי הראדוק, בהונגרית- ליפטו-אויוואר).
אחד מדודיו מצד אביו, אימרה באלאשי כיהן כשליט טרנסילבניה. אמו אנה שויוק הייתה גיסתו של אישטוואן דובו מרוסקה הקפטן של מבצר אגר.. באלאשי בילה את ילדותו בטירת המשפחה בזויום אך גם בטירה בליפטו-אויוואר. הוא זכה להשכלה רחבה והתחנך באמונה הקלוויניסטית אצל אמו ואצל המטיף פטר בורנמיסה. במהלך חייו למד שבע שפות, כולל לטינית, גרמנית וטורקית.
יצירתו הראשונה הייתה תרגום מגרמנית של Wurtzgertlein für die krancken Seelen ("גן עשבים קטן לנשמות חולות") מאת מיכאל בוק, שמטרתה הייתה לנחם את אביו בשעה שנושל מנכסיו. אביו נכלא על ידי השלטון ההבסבורגי ואחר כך, בשנים 1572-1570 גלה בפולין . אחרי שהאב זכה לטיהור שמו, באלינט ליווה אותו לחצר המלכות, ונכח ב-26 בספטמבר 1572 בכינוס הדיאטה ההונגרית בברטיסלבה (פוז'ון) שהכתירה את הנסיך רודולף כמלך שותף של הונגריה.
בעקבות המשבר הכלכלי של משפחתו באלאשי התגייס לצבא ונאבק בטורקים העות'מאנים כקצין במבצר אגר שבצפון-מזרח הונגריה. ב-1574-1573 הוא למד שם בבית ספר צבאי.
יצאו מוניטין לפרשיות אהבותיו. קודם כל אהבתו אל אנה לושונצי, בתו של הקפטן הגיבור של טימישוארה וכפי שאפשר להבין משיריו אהבה זו הייתה הדדית. אולם אחרי מות בעלה השני, העדיפה הצעירה לתת את ידה לגבר אחר, בשם קרישטוף אונגנאד.
כשאיבד אותה הבין המשורר עד כמה אוהב אותה. הוא רדף אחריה במתנות ובכתיבת חרוזים אבל היא נשארה נאמנה לבעלה. באלאשי עיגן את זכרה בשירתו.
ב-1574 נשלח באלאשי למחנה של גאשפאר בקש כדי לסייע לו בעימות עם אישטוואן באטורי אולם בדרך נתקל בלוחמי היריב שגברו על חייליו. הוא נפצע בראשו ונפל בשבי בידי רב-האישפאן כרישטוף הג'משי. הוא נכלא למשך שנתיים במצודת חוסט (כיום בזקרפטיה באוקראינה) אך זכה ליחס טוב. מפקד המצודה, גשפר קורניש העריץ את מכישרונו של באלאשי כמשורר והעניק לו תנאי אירוח משופרים תמורת מילת כבוד.
באלאשי התאהב באותם הימים בכריסטינה הג'משי, אשת הגנרל הג'משי שהתארחה במצודת חוסט. כבעלת מעמד אצילי, היא מצאה לעצמה משימת כבוד לטפל באביר הפצוע.
ב-1576 יכול היה באלאשי להתחתן עם כריסטינה הג'משי, מכיוון שהיא התאלמנה, אבל הוא נשלח לשרת את ווייבוד טרנסילבניה אישטוואן באטורי בדיולאפהרוואר (אלבה יוליה). אחר כך הוא ליווה את באטורי לפולין, בה הוכתר אדונו כמלך פולין. ב-1577 הוא השתתף בקרבות של באטורי בגדאנסק (דנציג) וחזר למולדתו זמן קצר אחרי מות אביו.
קורות חייו > המשך הרפתקאותיו

בסוף שנות ה-1570 התגורר באלאשי שוב בטירת ליפטו-אויוואר שנפלה לחלקו בחלוקת הירושה. הוא ניהל משפטים נגד בני משפחה אחרים בנוגע לירושה. יחד עם אחיו פרנץ שיקם את הטירה והקיף אותה בחומה חדשה. בעקבות הצטברות חובותיו כאציל בן חסות, הסתכסך עם נתיניו, בעיקר עם תושבי הכפר פריבילינה שנמצא על אדמותיו. .
ב-1582-1579 שירת באלאשי כקצין בחיל המצב של אגר, אחר כך חזר וגר בזויום.
ב-1584 הוא התחתן בשארושפאטאק עם דודנית, כריסטינה דובו, הבת של גיבור ההגנה על המבצר אגר, הקפטן אישטוואן דובו רוסקאי. נישואים אלה שהיו נישואים מחושבים ולא מתוך אהבה, גרמו לו להרבה תסבוכות שהעיקו על חייו. זאת בגלל שורה של תביעות רכוש שהעלו נגדו קרוביה החמדנים של אשתו.
ב-1586 כדי להימלט מפניהם, המיר באלאשי את דתו לנצרות הרומית-קתולית ואז אויביו השמיצו אותו בטענת שוא שהוא ובנו התאסלמו. הוא נעדר מביתו לכמה שנים וחי בחוסר ודאות קיומי. ב-1588 שירת באלאשי תחת פיקודו של הקפטן מנובה זמקי (אר'קאויוואר). ב-1589 נסע לטרנסילבניה ובסוף השנה הוזמן לפולין כדי להשתתף במלחמה חדשה בטורקים העות'מאנים. לבסוף המלחמה נמנעה והוא חי זמן מה בקרקוב. בהמשך ניהל חיי נדודים ברחבי פולין, אותם המתיקו פרשיות רומנטיות חדשות עם נשים מכל המעמדות - ממוזיקאיות רחוב ועד נסיכות. אחרי שהייה במכללה הישועית בברנייבו (בארונסברג) חזר בלאשי להונגריה ב-1591 ועסק וסחר ביין.
קורות חייו > ימיו האחרונים ומותו

בעת מלחמת חמש עשרה השנים התגייס באלאשי בצבא ההבסבורגי שנאבק בטורקים. הוא נלחם תחת פיקודו של מיקלוש פאלפי והשתתף בכיבוש הטירות דיווין וקיקה (מודרי קאמן). בעת המצור על אסטרגום-ויזיווארוש (אוסטריהום), נפצע קשות מפגז בשתי רגליו ומת עקב פציעותיו כעבור שלושה ימים. הוא היה בן ארבעים במותו. באלאשי הובא לקבורה בהיבה (Hybie היביה)֫, בשטח סלובקיה של ימינו.
יצירתו

שיריו מחולקים לארבע חטיבות: המנונים, שירי מולדת ומלחמה, שירי אהבה ועיבודים לפי שירים לטיניים וגרמניים. סגנונו עלה על זה של משוררים הונגרים בני תקופתו, כמו שבשטיין טינודי לנטוש ופטר אילושוואי. שירת האהבה שלו נחשבת לפסגת יצירתו. שירי האהבה שלו לא היו ידועים עד למאה ה-19 ועד אז נודע בשיריו הדתיים (istenes ének) שפורסמו ב-1632 או 1631.
כאיש צבא למוד ניסיון הילל באלאשי בשיריו את ריצתו של סוס מלחמה, את גבורתם ותושייתם של ותיקי הלוחמים, את הערבות רחבות הידיים, ואת הטעם המריר של היין המוזהב. חרדתו לשלום המולדת לא הפכה אצלו לבכי וקינה, אלא לרצון להקריב את חייו למענה.
חלק גדול משיריו נותרו בכתבי יד למשך דורות ולא הובאו לדפוס עד ל-1874 כשפרקש דיאק גילה עותק שלם שלהם בספריית רדוואני. בתולדות השירה ההונגרית לא נודעו יצירות יפות כאלה עד למיהאי צ'וקונאי ויטז ושנדור פטפי. דוגמה לכך מחזור השירים "אל יוליה" שהוקדש לאהובתו, אנה לושונצי, נחשב לפנינה של השירה ההונגרית לכל הזמנים. שירי האהבה של באלאשי הושפעו מיצירות דנטה ופטרארקה. שפת שירתו של באלאשי הייתה מחוספסת, ארכאית-חגיגית עם אלמנטים של שפת יום-יום.. היא לקתה ב"מעקשים ריתמיים" כלשונו של יעוז-קסט.. נודע, בין היתר, בסוגת חרוזים שקיבלה את שמו - בית המורכב מתשע שורות בתבנית א א ב ג ג ב ד ד ב, או שלושה זוגות פסוקים מתחרזים לסירוגין עם השורות השלישית השישית והתשיעית.
הוא כתב גם קומדיה בשפה ההונגרית.
שיריו בסלובקית נתגלו רק ב-1949 בספרייה הלאומית של וינה. בסלובקית כתב שירי דת וגם שיר אהבה אחד "שיר בשם נערה יפה" ("Pieseň v mene peknej devy").
שיר זה הוא שיר האהבה החילוני הראשון בשפה הסלובקית והוא נכלל בקובץ השירים של יאן יוב פנצהאלי משלהי עידן הרנסאנס.
כתביו

קובץ שירים בהונגרית - בכתב יד מ-1589 - נתגלה ב-1874 בספריית משפחת רדוואני
קודקס של יאן יוס פנצהאלי, כולל קומדיה בסגנון איטלקי בהונגרית " קומדיה הונגרית יפה" Szép magyar komédia (בסלובקית: "קרדולוס ויוליה" ) - נתגלתה על ידי החוקר הסלובקי יאן משיאניק ב-1959
השיר הסלובקי "שיר בשם נארה יפה".
במדיה אמנותית אחרת > מוזיקה

על שיריו חוברו לחנים על ידי מלחינים שונים:
זולטאן קודאי: -Balassi Bálint elfelejtett éneke שיר נשכח של באלאשי באלינט - למקהלה
הנצחה

1997 - מיוזמתו של המשורר פאל מולנאר - בחג ולנטינוס הקדוש מתקיים כל שנה במלון גלרט בבודפשט טקס הענקת הפרס באלינט באלאשי לספרות יחד עם חרב ובקבוק יין. הפרס מוענק למשוררים הונגרים ולמתרגמים זרים מהספרות ההונגרית.
לקריאה נוספת

István Nemeskürty, Tibor Klaniczay A History of Hungarian literature. Corvina Kiadó. 1982 ISBN 978-963-13-1542-4
איתמר יעוז-קסט - "צבי-הפלאות" אנתולוגיה מן השירה ההונגרית לדורותיה, מהדורה דו-לשונית - תרגום מול מקור, עקד, תל אביב, 1984
הערות שוליים

1 2  א. יעוז-קסט - קווים לקורותיה של השירה ההונגרית משך הדורות, ב"צבי-הפלאות" 1984, עמ' 11
↑  אנה שויוק באתר הגנאלוגי geni
1 2 3  E.Matisková 2004
↑  אישטוואן דובו מרוסקה באתר geni
↑  L.Cigány
↑  R.Bent 1911
1 2 3  א. יעוז קסט עמ' 26
↑  ראה הטקסט המקורי ב E.Matisková 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810596489005606  BnF: cb12176262m (data)  CiNii: DA13203587  GND: 119268779  ISNI: 0000 0001 0888 0135  LCCN: n83000634  MusicBrainz: a45ab0ba-edd4-41ce-bae5-631a789332c7  NKC: jn20000700107  NTA: 07914442X  SUDOC: 030323711  Trove: 933264  VcBA: 495/148014  VIAF: 36959976   WorldCat (עם VIAF): 36959976 
לוח זיכרון על בית שבו התגורר באלינט באלאשי בקרקוב בפולין בשנת 1590
ביל פטרסון

| --- | --- |

ביל פטרסון
 לידה:  3 ביוני 1945 (בן 79) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון המלכותי של סקוטלנד  תיכון וייטהיל 
 בן או בת זוג:  Hildegard Bechtler (1984–?) 
 אתר אינטרנט
 פרופיל ב-IMDb
 
ביל פטרסון (באנגלית: Bill Paterson; נולד ב-3 ביוני 1945) הוא שחקן סקוטי.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-1984 התחתן פטרסון עם מעצבת הבמה הילדגרד בצ'טלר. לבני הזוג יש בן ובת והם מתגוררים בלונדון.