stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלמר תומאס
ביוגרפיה > פוליטיקה לאומית

תומאס נכשל בניסיונו להיבחר ב-1920 לקונגרס ה-67. ב-1922 הוא התמודד שוב וניצח, נבחר כדמוקרטי לקונגרסים ה-68 וה-69 וכיהן מ-4 במרץ 1923 עד 3 במרץ 1927. כחבר במשלחת של אוקלהומה לבית הנבחרים, הוא תמך בחקיקת החינוך האינדיאנית, בהצעת חוק החווה של מקנרי-האוג'ן ובחקיקה המרחיבה את האשראי לחקלאים. הוא גם כיהן בוועדת בית הנבחרים לענייני קרקעות ציבוריות ותביעות.
אלמר תומאס לא הועמד למינוי מחדש ב-1926, לאחר שהפך למועמד לסנאט של ארצות הברית; הוא נבחר כדמוקרט לסנאט בשנת 1926, והביס את המושל לשעבר ג'ק וולטון. הוא תקף את ממשל קולידג' כחסר רגישות לחקלאים, ואז תמך בעל כורחו בחוק השיווק החקלאי של הובר משנת 1929, ותמך בתשלום בונוס הוותיק. הוא נבחר מחדש ב-1932, ותמך באופן פעיל בפרנקלין ד. רוזוולט ובניו דיל. באופן ספציפי, הסנאטור תומאס הציע תיקון המכונה תיקון תומאס, לחוק ההתאמה החקלאית, שנועד לסייע לחקלאים כלכלית על ידי העצמת הנשיא להפחית את גיבוי הזהב לדולרים ולהדפיס שטרות מגובים בכסף בלבד כאשר המזומנים הפכו לחסרי ערך. לואיס דאגלס, מנהל התקציבים של רוזוולט, זעם על האיום הזה על תקן הזהב, ובצורתו הסופית התיקון היה חלש יותר. תומאס היה גם ידיד אמין לאינדיאנים ושימש כיו"ר הוועדה לענייני האינדיאנים בין השנים 1935 ו-1944.
רוזוולט ביקר באוקלהומה ב-1938 ופעל למען בחירתו מחדש של הסנאטור תומאס. ואכן, תומאס ניצח אף במערכת הבחירות הזו. הוא התעניין מאוד בעניינים בינלאומיים, לאחר שתמך בחבר הלאומים, בהסכם השלום של קלוג-בריאן ובבית הדין הבין-לאומי לצדק. הוא הצביע בעד נייטרליות ב-1935 וב-1937, אך אמר שהדאגה העיקרית שלו הייתה המוכנות הצבאית האמריקאית. הוא שירת בצבא כלוטננט קולונל שהוקצה למודיעין הצבאי ושמר על דרגה זו בשירות מילואים.
ביוני 1938 הפך ליו"ר ועדת המשנה להקצאות צבאיות, ולאחר בדיקה של בסיסים רבים מצא את הגנות המדינה "במצב קריטי". במהלך מלחמת העולם השנייה ועדת המשנה שלו השיגה מימון לפרויקט פצצת האטום הסודית ביותר. הוא היה אחד משבעה מחוקקים בלבד שגויסו ב-1944 על ידי בכירי ממשל רוזוולט, כולל שר המלחמה, הנרי ל. סטימסון, כדי לעזור להסתיר כ-800 מיליון דולר בהצעת ההוצאות הצבאיות שעברה בקונגרס. בספר הזיכרונות שלו, "ארבעים שנה מחוקק", נזכר תומאס שסטימסון אמר לו ולשלושה סנאטורים נוספים בפגישה חשאית בקפיטול כי "במקרה שממשלת גרמניה תצליח לפתח את פצצת האטום תחילה, המלחמה תסתיים בקרוב. מהסיבה שאף אומה לא יכלה לעמוד בהשפעה של כוח אדיר שכזה".
הסנאטור תומאס נבחר מחדש ב-1944, והפך לסנאטור השלישי בוותק. הוא עמד בראש הוועדה לחקלאות ויערנות בשנים 1944 עד 1946 ו-1949 עד 1950. הוא השתתף בוועידות מזון בקוויבק ובקופנהגן בשנים 1945 ו-1946 וסייר באירופה ב-1949 כחלק מהפיקוח על כספי תוכנית מרשל.
ביוגרפיה > פוליטיקה לאומית > סיום הקריירה הפוליטית

ב-1950 תומאס אותגר בפריימריז הדמוקרטי על ידי מייק מונרוני. הפעם תומאס הפסיד את הצעתו למועמדות, וויתר על כסאו למונרוני בינואר 1951. ב-1953 פרסם את "הנדסה פיננסית" בנושא תכנון וניהול מערכות פיננסיות. לאחר פרידתו, הוא עסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה עד אוגוסט 1957, ואז חזר ללוטון, אוקלהומה, שם נפטר ב-19 בספטמבר 1965. הוא נקבר בבית הקברות היילנד בלוטון.
אגם אלמר תומאס

הסנאטור תומאס עמד מאחורי הקמת פארק מדיסין, הממוקם בהרי וויצ'יטה באוקלהומה. אגם הקרוי על שמו של הסנאטור שוכן ממערב לעיר, מעט צפונית מערבית ללוטון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Webb, David. "Thomas, John William Elmer (1876-1965)". Encyclopedia of Oklahoma History and Culture - Oklahoma Historical Society. נבדק ב-12 בנובמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אלמר תומאס, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
↑  Edmondson, Catie (2024-01-17). "A Reporter's Journey Into How the U.S. Funded the Bomb". The New York Times (באנגלית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2024-01-19.
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה אוקלהומה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 2 | רוברט ל. אוון • ויליאם פיין • תומאס גור • ג'ושוע לי • אדוארד מור • רוברט קר • ג'. האוורד אדמונדסון • פרד רוי האריס • דייוויד בורן • ג'ים אינהוף • מארקוויין מולין |  |
| קבוצה 3 | תומאס גור • ג'ון הארלד • אלמר תומאס • מייק מונרוני • הנרי בלמון • דון ניקלס • טום קובורן • ג'יימס לנקפורד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281522505171  ISNI: 0000 0000 3546 691X  LCCN: n96052108  NARA: 10575461  SNAC: w6m33fwm  SUDOC: 082018103  US Congress: T000177  VIAF: 31261321   WorldCat (עם VIAF): 31261321 
אלמר תומאס (משמאל), עם קלוד מ. הירסט, וג'ון קולייר
אלמר תומאס (ימין-מרכז, פונה לשמאל, עם יד ימין מורמת) מושבע לסנאט האמריקני על ידי סגן הנשיא ג'ון נ. גארנר בינואר 1939 לאחר שנבחר מחדש ב-1938
בית הכנסת העתיק בעין קשתות

| --- | --- |

שרידי בית הכנסת. מרצפות האבן המשתלבות לעיגול מסמנות את מרכזו המדויק.
 מיקום
 מדינה:  רמת הגולן 
 קואורדינטות:  32°50′59″N 35°44′21″E﻿ / ﻿32.84981241°N 35.73921204°E﻿ / 32.84981241; 35.73921204
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הכנסת העתיק בעין קשתות (למפת הגליל העליון רגילה) בית הכנסת העתיק בעין קשתות (למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת העתיק בעין קשתות (למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת העתיק בעין קשתות  he
 
מרכז בית הכנסת לאחר חשיפתו ושחזורו החלקי, אוקטובר 2007
בית הכנסת עם השלמת הקומה הראשונה (ספטמבר 2012)
תבליט בצורת מנורה
בית הכנסת העתיק בעין קשתות הוא בית כנסת עתיק מתקופת המשנה והתלמוד שנחשף בדרום רמת הגולן באתר עין קשתות סמוך למושב נטור. בית הכנסת העתיק הוא מהמפוארים והחשובים מתקופה זו שנמצאו בארץ ישראל. האתר היה נקרא גם "קשתות רחבעם" על שם רחבעם זאבי שכיהן כשר התיירות כשאישר את תקציב החפירות בבית הכנסת ונרצח ימים ספורים לאחר מכן.
שמו המקורי של היישוב שבו היה בית הכנסת אינו ידוע בוודאות. יש סברה שכאן היה מקומה של העיירה 'קמטריא', הנזכרת בתלמוד. אך צבי אילן מעלה את ההשערה שזו אחת מתשע עיירות היהודית שבתחום סוסיתא שלא זוהו, אולי "עין השער" - בשל קשתות המעיין הנדמות כשער.
דופן בית הכנסת השתמרה היטב ויתר בית הכנסת שוחזר על ידי יהושע (ישו) דריי מ"המרכז לשחזור טכנולוגיה עתיקה". בחפירות שנערכו במקום התגלו בריכות ששימשו ככל הנראה ל"מתקן תעשייתי" של הלבנת פשתן. סבורים כי הייצור התעשייתי, עליו הייתה פרנסת תושבי המקום, הוא זה שאפשר להם את הקמת בית הכנסת המפואר יחסית.
דגם של בית הכנסת, הכולל אבנים מקוריות, מוצב באגף הארכאולוגיה של מוזיאון ישראל.
בדצמבר 2010 אישרה ממשלת ישראל מיזם לשיקום בית הכנסת במקום ושחזורו, הסדרת כביש הגישה לאתר ופיתוח סביבתי בסך 14.2 מיליון ש"ח. המיזם נעשה במסגרת "פרויקט שיקום אתרי מורשת" של ממשלת ישראל.
החפירות באתר בית הכנסת

את שרידי בית הכנסת גילו חוקרי הגולן לורנס אוליפנט וגוטליב שומאכר בשנת 1885. שייח' מקומי תיאר בפניהם את מבנה הקשתות מעל המעיין ואת חורבת המבנה הגדול שאותו הוא הגדיר כמבנה יהודי עתיק, הדומה לבית הכנסת העתיק שהתגלה מקודם בח'ירבת א-דיכה, בצפון בקעת בית צידה. מרישומי לורנס אוליפנט עולה כי מתוך עיי המפולות הזדקרו שישה עמודים, שגובהם 10 עד 12 רגל (כ-3 מטר). אוליפנט סיפר שבראש הקשתות הייתה אבן ועליה כתובת קשה לפענוח.
בשנת 1905 נחפר בית הכנסת על ידי חוקרי בתי הכנסת הגליליים היינריך קוהל וקרל וטצינגר. החפירה הניבה תוכנית משורטטת של בית הכנסת. בשנת 1928 סקר את האתר אלעזר ליפא סוקניק. בחפירות שערכה המשלחת הגרמנית נחשפו חלקי בניין בגודל 13.80 מטר על 18.80 מטר. לפני הכניסה היה מבוא, הנשען על שני עמודים, לאורך האולם היו שני טורי עמודים. הסברה היא כי מדובר בבית בן שתי קומות, בעל כניסה יחידה ומשני עבריה חלונות. במרכז חזית הקומה השנייה היה חלון מפואר. לפי השרידים שנמצאו בסביבה, הגג היה גמלוני, מחופה ברעפי חרס.
מיד לאחר מלחמת ששת הימים נסקר האתר בסקר חירום מטעם מדינת ישראל, בידי החוקרים קלר אפשטיין ושמריהו גוטמן. בין השנים 1991–1995 עסקו דני אורמן, צבי אילן וצבי מעוז במחקר בתי כנסת עתיקים וביניהם גם באתר זה. בקיץ 2003 החל פרויקט החפירה ושחזור בית הכנסת בניהולו של יהושע דריי והארכאולוגים אילנה גונן וחיים בן דוד.
כיום ניתן להבחין בקירות הדרומי והמערבי של בית הכנסת, שהיו בנויים אבני גזית. משני צדי השער המרכזי היו מזוזות גלופות מאבן. בקיר של בית בכפר, דרומה לבית הכנסת, שובצו אבנים מבית הכנסת. בין התיאורים שנמצאו בשרידי בית הכנסת: נשר, אריה, רוזטות, שער, ציפור וגפן. מבנה בית הכנסת הוא במתווה של בזיליקה בדומה לזה שבבית הכנסת שבברעם.
הממצאים העיקריים שהתגלו באתר הם כותרת מעוטרת בנשר, שני עמודים מעוטרים ששימשו לעיטור בימת בית הכנסת שהשתמרה היטב יחד עם המדרגות העולות אליה (להלן שחזור). בסמוך לחג החנוכה תשס"ז נתגלה תבליט בצורת מנורה.
התיארוך המשוער של בית הכנסת הוא התקופה הביזנטית. המבנה נחרב ככל הנראה בעקבות רעידת אדמה או כשל הנדסי כלשהו. אבניו נותרו במקומן ולא נלקחו לשימושים אחרים, כנראה משום שהאתר היה נידח. במתחם נמצאו גם שרידי בתים מהכפר היהודי שננטש.
בבית הכנסת נוסתה בפעם הראשונה שיטת שחזור חדשנית, שתוכננה על ידי יהושע דריי (ישו). את האבנים ממספרים ומרימים בעזרת עֲגּוּרַן גדול, את המספרים והשבב שמכניסים לאבן מזינים לתוכנת מחשב המציגה היכן הונחה במקור כל אבן במבנה קודם לקריסתו. לאחר הוצאת האבנים, והזנת הנתונים למחשב, משיבים את האבן למקומה המקורי. בשנת 2016 הסתיים פרויקט השחזור.
החפירות באתר בית הכנסת > ארון הקודש

גולת הכותרת של ממצאי החפירה הייתה "היכלית" - ארון הקודש מפואר, בצמוד לקיר החזית הדרומית הפונה לירושלים. ההיכלית בנויה כיחידה בפני עצמה, בגובה 5.25 מטר והשתמרה כמעט בשלמותה. היא כוללת במה בעלת גרם מדרגות, מעוצבת בתבליטים עשירים של גפן הצומחת מתוך אמפורה, קשתות ועיטורים גאומטריים וכרכובים מעוטרים. בראש כל עמוד תבליט מנורת שבעת הקנים המלווה בסמלים יהודיים מובהקים כמחתה, כשופר וכארבעת המינים. על ראשי העמודים הונחו כותרות, שעל אחת מהן תבליט נשר. מעליהן התנוסס גמלון סורי. זהו בית הכנסת הקדום היחידי בו נמצאה היכלית.
גלריית תמונות

בית הכנסת בעין קשתות. בצדה השמאלי של התמונה - המנוף שבו נעזרים החוקרים בשחזור האתר
שער הכניסה לבית הכנסת
עמוד אבן מעוטר משרידי בית הכנסת, 10/07
ההיסטוריה של תולדות המחקר
במת בית הכנסת (ספטמבר 2012)
פנים בית הכנסת, יוני 2018
במת בית הכנסת, יוני 2018
ראו גם

בתי כנסת עתיקים בארץ ישראל
לקריאה נוספת

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
צבי אילן, ארץ הגולן – מדריך למסייר ולמטייל, הוצאת עם עובד, 1968, הוצאה מורחבת 1977
צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1991.
יהושע דריי, היהלום שבכתר - במת ארון הקודש בבית הכנסת אם אל-קנאטר, מתוך הכנס השנתי השלישי הספר והמדבר בארץ ישראל - תשס"ח - 2007, בעריכת יעקב אשל, מרכז סיור ולימוד סוסיא, סוסיא, תשס"ח
הערות שוליים

↑  מאום אל קנטיר ל"קשתות רחבעם", 29 במאי 2008
↑  תוכנית מורשת: אושרו 16 פרויקטים ואתרים נוספים לשיקום, באתר פורטל חקלאות טבע וסביבה
↑  בית הכנסת מהראשונים שנתגלו ונחקרו בישראל.
↑  מקור: צבי אילן, בתי כנסת קדומים בארץ ישראל, עמ' 63
↑  מקור: יהושע דריי
אתר החפירות בניהולו של יהושע דריי
פיגועי א-סווידא

| חלק ממלחמת האזרחים בסוריה |
| --- | --- |

 תאריך:  25 ביולי 2018
 מקום:  מחוז א-סווידא, סוריה סוריה
 מטרה:  דרוזים
 סוג:  פיגוע התאבדות, פיגוע ירי
 נשק:  חגורות נפץ, רובים אוטומטים
 הרוגים:  258
 חטופים:  36
 פצועים:  180
 מבצע:  המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית
 מפגעים הרוגים:  63
 
פיגועי א-סווידא היו סדרת פיגועי התאבדות ופיגועי ירי שביצעו מחבלים מארגון הטרור המדינה האסלאמית, כחלק ממלחמת האזרחים בסוריה. והתרחשו ב-25 ביולי 2018 בעיר א-סווידא שבדרום סוריה ובסביבתה, במטרה להפחית את הלחץ על אנשיהם באגן הירמוך. בפיגועים נרצחו 258 אנשים, רובם דרוזים תושבי האזור, מתוכם 142 אזרחים, בהם 38 נשים וילדים. 36 מתושבי האזור הדרוזים נחטפו. מהצד השני, המדינה האסלאמית ספגה 63 הרוגים, בהם 7 מחבלים מתאבדים.
מהלך הפיגועים

בשעות הבוקר המוקדמות של ה-25 ביולי 2018 יצאה קבוצה גדולה של אנשי המדינה האסלאמית ממובלעת של הארגון, מצפון-מזרח לעיר א-סווידא שבדרום סוריה, לעבר העיר ופרבריה. בשעה 04:30 תקפו מספר קבוצות של פעילי הארגון את הכפרים אלשבכי, אלשריחי, ראמי, ע'יצ'ה חמאיל, טרבא, אלכסיב, תימא ודומא שבין המובלעת לבין העיר. הקבוצות חומשו בנשק קל, מקלעים וחגורות נפץ. נוסף על כך, כוח צלפים ומרגמות של הארגון התמקמם בין הכפרים כדי לסייע באש לפעילים. המתקפה נתקלה בהתנגדות עזה מקרב תושבי הכפרים ולוחמי המיליציות המקומיות, שהסבו לפעילי הארגון אבדות ניכרות.
במקביל, בין השעות 05:00–07:00 תקפו אנשי הארגון את העיר א-סווידא עצמה. התוקפים נכנסו לעיר ברכיבה על אופנועים, תוך כדי ירי מנשק קל לעבר עוברי אורח. ארבעה מהמחבלים, שנשאו על גופם חגורות נפץ, התפוצצו בשוק הירקות, בכיכר אלמשנקה, בכיכר אלנג'מה ובשכונת אלמסלח.
בלילה שבין ה-26 ל-27 ביולי המשיך דאעש בתקיפת המרחב הכפרי שמצפון-מזרח לא-סווידא, וביצע ירי ארטילרי לעבר הכפרים.
במהלך המתקפה, חטפו פעילי הארגון 36 נשים. ארבע מהן הצליחו לברוח ושתיים נהרגו. ב-28 ביולי דווח כי הארגון מנהל מגעים עם משפחות החטופות, אך הדרישות אותן הציב מופנות לעבר המשטר הסורי. ב-29 ביולי יצא סרטון בן 22 שניות בו נראית אחת החטופות קוראת לנשיא סוריה, בשאר אל-אסד, לשחרר את כל פעילי המדינה האסלאמית העצורים ולחדול את המבצע הצבאי נגד הארגון באגן הירמוך.
תוצאות

לפי המרכז הסורי לזכויות אדם, בפיגועים נהרגו 258 אנשים, מתוכם 142 אזרחים ו-116 לוחמים שניסו לבלום את הפיגועים. בנוסף לכך, 63 פעילי המדינה האסלאמית נהרגו בפיגועים, בהם 7 מחבלים מתאבדים. ב-31 ביולי שחרר הארגון 22 נשים מתוך החטופים, בתמורה להעברת מאות מלוחמיו מאגן הירמוך למובלעת הארגון שבמדבר הסורי.
ב-1 באוגוסט ביצעו אנשי המדינה האסלאמית התקפה נגד שדה התעופה הצבאי ח'לח'לה, בה לטענתם הושמדו שני מטוסי קרב ושישה כלי טיס בלתי מאוישים.
ב-2 באוגוסט הוצא להורג מהנד ד'וקאן אבו עמאר, סטודנט בן 19 שהיה בין החטופים. בסרטון ההוצאה להורג הוא אמר כי זו התוצאה של כישלון המשא ומתן לפינוי פעילי הארגון למדבר הסורי, וכי אם דרישות הארגון לא ייענו, יוצאו להורג שאר החטופים. ב-5 באוגוסט דווח כי ארגון המדינה האסלאמית עדיין מחזיק בשבי 14 נשים ו-16 ילדים וילדות.
הערות שוליים

↑  Defeated ISIS in Yarmouk Basin evacuated to Syrian Desert, באתר al masdar news, ‏31 ביולי 2018 (באנגלית).
↑  גיא כהן, דיווח: דאע"ש הוציא להורג בן ערובה, באתר ערוץ 7, 5 באוגוסט 2018
מפלגת הירוקים (אוסטריה)

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה 
 מנהיגים:  ורנר קוגלר 
 תקופת הפעילות:  13 בפברואר 1987 – הווה (38 שנים) 
 אידאולוגיות:  פוליטיקה ירוקה, לאומיות אירופית, קידמה, סביבתנות 
 מטה:  וינה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הירוקים האירופית 
 צבעים רשמיים:       ירוק
 נציגויות בפרלמנטים
 המועצה הלאומית:  26 / 183
 המועצה הפדרלית:  2 / 61
 הפרלמנט האירופי:  3 / 19
 
 www.gruene.at
 
אלכסנדר ואן דר בלן, יו"ר מפלגת הירוקים בשנים 1997–2008. בשנת 2016 נתמנה לראש המדינה הראשון מקרב מפלגת ירוקים באירופה.
הירוקים – האלטרנטיבה הירוקה (בגרמנית: Die Grünen – Die Grüne Alternative; מכונה גם: הירוקים, האלטרנטיבה הירוקה, האוסטרים הירוקים) היא מפלגה אוסטרית. המפלגה הוקמה בשנת 1986 תחת השם חלופה ירוקה (Grüne Alternative), בעקבות מיזוג של יותר שמרנים המפלגה הירוקה "Vereinte Grüne Österreichs" (או VGÖ, שנוסדה ב-1982), והמפלגה הפרוגרסיבית "הרשימה האלטרנטיבית האוסטרית" (Alternative Liste Österreichs, או ALÖ שנוסדה גם היא בשנת 1982). מאז 1993, השם הרשמי של המפלגה הוא "הירוקים – אלטרנטיבה ירוקה" אולם באנגלית היא מכנה עצמה "Austrian Greens" (האוסטרים הירוקים) יש עדיין חילוקי דעות בין חברי המפלגות הישנות המתבטאים בגישות שונות לנושאים מדיניים ולאומיים שונים.
מלבד נושאים אקולוגיים בעיות כגון הגנת הסביבה, הירוקים גם פועלים להגברת זכויות מיעוטים ותומכים ברפורמת מס סוציו-אקולוגית (ökosozial). על פי ההצהרה העצמית, ערכי המפלגה הבסיסיים הם (צ'רטר שפורסם ב-2001): "דמוקרטיה ישירה, אי-אלימות, אקולוגיה, סולידריות, פמיניזם והגדרה עצמית".
המפלגה חברה במפלגת הירוקים האירופאית.
היסטוריה

התנועה הירוקים האוסטרית החלה לפעול בשנת 1978, עם הקמפיין המוצלח למניעת בניית תחנת כוח גרעינית בזווטנדורף (אשר קודמה על ידי ממשלתו של ברונו קרייסקי, אך הוא הפסיד במשאל עם לאישור הקמתה), מפלגת הירוקים נוסדה בשנת 1984, במהלך הפגנות שמנעו את הקמת תחנת הכוח בהיינבורג על נהר הדנובה.
בבחירות לפרלמנט ב-1986, מפלגת הירוקים החלה את דרכה עם 4.82% מכלל הקולות, ונכנסה לפרלמנט עם שמונה מנדטים.
כאשר הירוקים תפסו את מקומם בפרלמנט בפעם הראשונה, הם בחרו להיראות קצת לא שגרתיים. הם סירבו בתחילה להתאים את התנהגותם לזו של הצדדים האחרים; דוגמה לכך היא סירובם לבחור יושב ראש רשמי, ושמו במקום זאת בובה עשויה קש. נציגים הופיעו בפרלמנט כשהם לבושים בלבוש יומיומי, דוגמת ג'ינס ונעלי ספורט. המפלגה משכה תשומת לב עולמית, כאשר הנציג שלה אנדראס וואבל הניף דגל צלב קרס, על דוכן הנואמים בפרלמנט האוסטרי, במחאה נגד הנשיא הפדרלי שנבחר אז קורט ולדהיים, בעל העבר הנאצי.
בבחירות לפרלמנט ב-1990, זכתה המפלגה בעשרה מנדטים.
בבחירות המקומיות בווינה ב-2001, העמידה המפלגה לבחירה את האדם השחור הראשון שמתמודד בבחירות באוסטריה.
בבחירות בשנת 2002, מפלגת הירוקים האוסטרית קיבלה 9.47% מהקולות, וזכתה ב-17 מנדטים. באותה תקופה, זה היה המספר הגבוה ביותר של קולות שצברה מפלגה ירוקה באירופה.
בשנת 2005 דרש מנהיג המפלגה פטר פילץ, להוציא צו נעצר בינלאומי נגד נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד, בחשד כי תכנן את רציחת המנהיג האיראני-כורדי, עבדל-רחמן ראסמלו, ושניים מחבריו ב-13 ביולי 1989, בדירה בווינה. והביא לפתיחת חקירה רשמית בעניין.
בבחירות לפרלמנט ב-2013, זכתה המפלגה ב-24 מנדטים, ולמרות מספר שיא של מנדטים עד אז, חברה המפלגה להישאר באופוזיציה.
בבחירות לנשיאות ב-2016 תמכה המפלגה באלכסנדר ואן דר בלן. הוא סיים במקום השני מתוך שישה בסיבוב הראשון. בסיבוב השני ניצח בפער מזערי את נורברט הופר, מועמד מפלגת החירות. בעקבות עתירה של מפלגת החירות למערכת המשפט הנוגעת לאי-סדרים בבחירות בוטלו תוצאותיהן, וואן דר בלן לא נכנס לתפקידו, ונקבע סיבוב שני חוזר. ואן דר בלן ניצח בבחירות החוזרות שנערכו בדצמבר בהפרש גדול והיה לנשיא אוסטריה הנבחר.
לאחר בחירות של שנת 2019 המפלגה נכללת לראשונה בתולדותיה בקואליציה ממשלתית, ואלמה זאדיץ' מונתה לשרת המשפטים. ההסכם הקואליציוני שחתמה המפלגה עם מפלגת העם האוסטרית השמרנית כולל קו נוקשה נגד הגירה, חיזוק הביטחון בשילוב קיצוצים במיסים ותקציב מאוזן, כפי שדרשה מפלגת העם, ושקיפות גדולה יותר מצד הממשלה, העלאת מיסים על טיסות יוצאות מאוסטריה והתחייבות לשימוש באנרגיות מתחדשות בלבד עד 2030, כפי שדרשו הירוקים.
תוצאות בבחירות > המועצה הלאומית

| שנת בחירות | מספר הקולות | אחוז מהקולות | מספר המושבים | שינוי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983 | 159,616 | 3.4 (#4) | 0 / 183 |  0 |
| 1986 | 234,028 | 4.8 (#4) | 8 / 183 |  8 |
| 1990 | 225,084 | 4.8 (#4) | 10 / 183 |  2 |
| 1994 | 338,538 | 7.3 (#4) | 13 / 183 |  3 |
| 1995 | 233,208 | 4.8 (#5) | 9 / 183 |  4 |
| 1999 | 342,260 | 7.4 (#4) | 14 / 183 |  5 |
| 2002 | 464,980 | 9.5 (#4) | 17 / 183 |  3 |
| 2006 | 520,130 | 11.1 (#3) | 21 / 183 |  4 |
| 2008 | 509,936 | 10.4 (#5) | 20 / 183 |  1 |
| 2013 | 582,657 | 12.4 (#4) | 24 / 183 |  4 |
| 2017 | 192,638 | 3.8 (#6) | 0 / 183 |  24 |
| 2019 | 664,055 | 13.9 (#4) | 26 / 183 |  26 |
תוצאות בבחירות > הפרלמנט האירופי

| שנת בחירות | # קולות |  % מהקולות  | מושבים | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1996 | 258,250 | 6.8 (#4) | 1 / 21 |  |
| 1999 | 260,273 | 9.3 (#4) | 2 / 21 |  1 |
| 2004 | 322,429 | 12.9 (#4) | 2 / 18 |  0 |
| 2009 | 284,505 | 9.9 (#5) | 2 / 19 |  0 |
| 2014 | 410,089 | 14.5 (#4) | 3 / 18 |  1 |
| 2019 | 532,194 | 14.1 (#4) | 2 / 18 |  1 |
תוצאות בבחירות > בחירות מקומיות

| תוצאות הירוקים בבחירות לבית המחוקקים של טירול > שנה   | תוצאות הירוקים בבחירות לבית המחוקקים של טירול > אחוז מן הקולות   | תוצאות הירוקים בבחירות לבית המחוקקים של טירול > מנדטים (מתוך 36 מושבים)   |
| --- | --- | --- |
| 2003   | 15.59% (+7.57)   | 5 (+2)   |
| 1999   | 8.02% (-2.66)   | 3 (-1)   |
| 1994   | 10.68% (+2.42)   | 4 (+1)   |
| 1989   | 8.26% (+5.34)   | 3 (+3)   |
| 1984   | 2.92%   | 0   |
| תוצאות של הירוקים בבחירות לבית המחוקקים של פורארלברג > שנה   | תוצאות של הירוקים בבחירות לבית המחוקקים של פורארלברג > אחוז מן הקולות   | תוצאות של הירוקים בבחירות לבית המחוקקים של פורארלברג > מנדטים (מתוך 36 מושבים)   |
| --- | --- | --- |
| 2004   | 10,2% (+4.17)   | 4 (+2)   |
| 1999   | 6,03% (-1.73)   | 2 (-1)   |
| 1994   | 7,76% (+2.58)   | 3 (+1)   |
| 1989   | 5,18% (-7.82)   | 2 (-2)   |
| 19841  | 13,00%   | 4   |
| תוצאות הירוקים בבחירות לבית המחוקקים הוינאי > שנה   | תוצאות הירוקים בבחירות לבית המחוקקים הוינאי > אחוז מן הקולות   | תוצאות הירוקים בבחירות לבית המחוקקים הוינאי > מנדטים (מתוך 100 מושבים)   | תוצאות הירוקים בבחירות לבית המחוקקים הוינאי > מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010   | 12,64% (-1.99)   | 11 (-3)   | 1 יועץ פדרלי, 1 חבר מועצה    |
| 2005   | 14,63% (+2.18)   | 14 (+3)   | 1 יועץ פדרלי, 2 חברי המועצה   |
| 2001   | 12,45% (+4.51)   | 11 (+4)   | 1 יועץ פדרלי, 1 חבר מועצה   |
| 1996   | 7,94% (-1.14)   | 7 (±0)   | 1 חבר מועצה   |
| 1991   | 9,08% (+4.68)   | 7 (+7)   | 1 חבר מועצה   |
| 1987   | 4,4% (+1.9)   | 0 |   |
| 19831  | 2,5% (+2.5)   | 0 |   |
הערות שוליים

↑  אסף אוני, ‏דאגה לאקלים תמורת גירוש מהגרים: "הירוקים" באוסטריה הצטרפו לראשונה לקואליציה, באתר גלובס, 5 בינואר 2020
אסף אוני, ‏אוסטריה: הממשלה הציגה חבילה חוקי מס ירוקים במטרה להפחית פליטות פחמן, באתר גלובס, 5 באוקטובר 2021
↑  מרטין אנגלברט, וינה: הפרה הקשודה גוועת, מעריב, 26 באוקטובר 1984
↑  רויטרס, וינה: הירוקים לראשונה בפרלמנט, חדשות, 26 בנובמבר 1986
↑  מיכל מירון-שקד, מבוכה אוסטרו־הונגרית, כותרת ראשית, 17 ביוני 1987
↑  הלן חזן, 18% לנאצים באוסטריה, חדשות, 8 באוקטובר 1990
↑  מועמד שחור בבחירות המקומיות באוסטריה, באתר הארץ, 19 במרץ 2001
↑  סוכנויות הידיעות, אוסטריה חוקרת את מעורבות נשיא איראן החדש ברצח ב-1989, באתר הארץ, 23 ביוני 2005
↑  יוסי מלמן, ומה עשית בווינה, אדוני הנשיא, באתר הארץ, 26 ביולי 2005
↑  הארץ, בחירות באוסטריה: רוב דחוק לממשלת האחדות; הימין הקיצוני התחזק, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2013
↑   רויטרס ואיי.פי, מועמד מפלגת הירוקים באוסטריה זכה בבחירות לנשיאות, באתר הארץ, 23 במאי 2016
↑  אוסטריה: בית המשפט העליון הורה על בחירות חוזרות לנשיאות, באתר וואלה, 1 ביולי 2016
↑  איי.פי ורויטרס, מועמד השמאל ניצח בבחירות לנשיאות אוסטריה, מועמד הימין הקיצוני הודה בהפסדו, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2016
↑  הגרדיאן, הימין הקיצוני הסתבך, והירוקים עומדים להיכנס לראשונה לממשלה באוסטריה, באתר הארץ, 30 בדצמבר 2019
↑  ניו יורק טיימס ורויטרס, הברית המוזרה באוסטריה: השמרנים והירוקים בממשלה שתתנגד להגירה ותתמוך בסביבה, באתר הארץ, 2 בינואר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5164384-4  VIAF: 39145858003823022395   WorldCat (עם VIAF): 39145858003823022395
ג'. הווארד אדמונדסון

ג'יימס הווארד אדמונדסון (באנגלית: James Howard Edmondson;‏ 27 בספטמבר 1925 –  17 בנובמבר 1971) היה פוליטיקאי אמריקאי מאוקלהומה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אוקלהומה ה-16 בשנים 1959–1963, ולאחר מכן ועד 1964 כסנאטור מטעם מדינתו, עד אשר הוחלף על ידי ציבור הבוחרים שבחרו בבחירות ביניים בפרד האריס. כמי שנבחר למשרת המושל בגיל 33 הוא עד היום צעיר מושלי אוקלהומה.
טרם בחירתו כמושל, עסק אדמונדסון בעריכת דין בעיר מוסקוגי שבאוקלהומה, שימש כתובע הראשי של מחוז טולסה, ונבחר כפרקליט המחוז בשנים 1954 ו-1956.
ראשית חייו

ג'. הווארד אדמונדסון נולד בעיר מוסקוגי שבאוקלהומה. הוא התחנך בבתי הספר המקומיים ולאחר מכן למד באוניברסיטת אוקלהומה. במרץ 1942 הוא התגייס לחילות האוויר של צבא ארצות הברית, ושירת עד 5 בדצמבר 1945. הוא שב ללימודיו באוניברסיטה, במאי 1946 נשא אדמונדסון לאישה את חברת ילדותו ג'אנט ברלטסון, ובאוגוסט 1948 השלים את לימודי התואר שלו במשפטים. לזוג נולדו בן אחד ושתי בנות.
לאחר שעסק בעריכת דין במוסקוגי, עבר אדמונדסון לטולסה, והיה התובע הראשי של משרד התובע המחוזי של מחוז טולסה. ב-1954 נבחר אדמונדסון כתובע המחוזי, ונבחר לכהונה נוספת ב-1956.
מושל אוקלהומה

ב-12 בינואר 1959 הושבע אדמונדסון כמושל אוקלהומה, לאחר שניצח בבחירות ברוב הגדול ביותר בו זכה מועמד למשרה זו בהיסטוריה של המדינה. הוא התמודד על בסיס מצע של רפורמות, והעביר רפורמות רבות על אף התנגדות מבית המחוקקים המדינתי בשנתיים הראשונות לכהונתו. הוא העביר בהצלחה בבית המחוקקים החלטה למשאל עם לביטול חוק היובש באוקלהומה. אדמונדסון הצליח להקים מערכת זיכיונות מדינתית ומערך רכש מרכזי, אך כשל בניסיונו להעביר את השליטה על כספי הכבישים המחוזיים למחלקת הכבישים המדינתית.
סנאטור

בינואר 1963, כשבוע לפני תום תקופת כהונתו כמושל התפטר אנדרסון כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית במקומו של רוברט קר שנפטר. כסנאטור, הוא הצביע בעד חוק זכויות האזרח של 1964. בבחירות הביניים שהתקיימו בשנה שלאחר מכן לסנאט, הוא הובס על ידי פרד האריס ופרש מן החיים הפוליטיים.
מותו

לאחר פרישתו שב אדמונדסון לעסוק בעריכת דין באוקלהומה סיטי.
ג'. הווארד אדמונדסון נפטר בביתו ב-17 בנובמבר 1971 כתוצאה מהתקף לב. הוא נטמן בבית הקברות ממוריאל פארק שבאוקלהומה סיטי.
הערות שוליים

↑  Franklin, Jimmie L. "Prohibition," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, Oklahoma Historical Society,
↑  Agnew, Brad. "Twentieth-Century Oklahoma," Encyclopedia of Oklahoma History and Culture, Oklahoma Historical Society
↑  "HR. 7152. PASSAGE".
| חברי הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת אוקלהומה אוקלהומה |
| --- | --- | --- |
| קבוצה 2 | רוברט ל. אוון • ויליאם פיין • תומאס גור • ג'ושוע לי • אדוארד מור • רוברט קר • ג'. הווארד אדמונדסון • פרד רוי האריס • דייוויד בורן • ג'ים אינהוף • מארקוויין מולין |  |
| קבוצה 3 | תומאס גור • ג'ון הארלד • אלמר תומאס • מייק מונרוני • הנרי בלמון • דון ניקלס • טום קובורן • ג'יימס לנקפורד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188284916  ISNI: 0000 0000 3490 4885  LCCN: n2007164400  SNAC: w6q81th4  US Congress: E000055  VIAF: 11766616   WorldCat (עם VIAF): 11766616