הנרי דירבורן
מלחמת העצמאות של ארצות הברית

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 בן או בת זוג:  שרה באודין דירבורן 
 צאצאים:  Henry Alexander Scammell Dearborn, Augusta Dearborn, Julia Cascoline Dearborn Wingate 
 השתייכות:   הצבא הקונטיננטלי   הצבא האמריקני הצבא האמריקני
 תקופת הפעילות:  1783–1775   1815 – 1812
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העצמאות של ארצות הברית   מלחמת 1812
 
כאשר החלו קרבות מלחמת העצמאות של ארצות הברית, לחם דירבורן עם הצבא הקונטיננטלי כקצין בדרגת קפטן ברגימנטים ה-1 וה-3 של ניו המפשייר ועד מהרה הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ביולי 1781 הוא מונה לסגן קצין האספקה הראשי ושירת במטהו של ג'ורג' וושינגטון בווירג'יניה. בגיל 23 הוא ארגן את כוח מיליציה מקומי של שישים גברים באזור בוסטון ופיקד עליו, שם הוא השתתף ב-17 ביוני 1775 בקרב גבעת בנקר כקצין בדרגת קפטן ברגימנט ה-1 של ניו המפשייר בפיקודו של קולונל ג'ון סטרק. דירברון העיר שבמהלך הקרב "שום קצין או חייל מהכוחות הקונטיננטליים שהשתתפו בו לא לבש מדים, כל המשתתפים לבשו בגדים אזרחיים פשוטים, ואף אחד המקצינים לא רכב על סוס". שנים לאחר מכן האשים דירבורן את ישראל פטנאם על שכשל בתפקידו במהלך הקרב ובכך עורר מחלוקת קשה וידועה.
בספטמבר 1775 התנדב דירבורן לשרת תחת קולונל בנדיקט ארנולד במסגרת המסע הקשה לקוויבק. מאוחר יותר כתב דירבורן ביומן המלחמה שניהל על המצב והתנאים הכלליים: "היינו אכן כוח קטן כדי שנוכל לחשוב על כניסה לקוויבק. אך במצב בו אספקתנו כמעט ואזלה לחלוטין, היה ברור שנמות אם ננסה לשוב על דרכנו ומצבנו לא יהיה גרוע יותר אם נמשיך בנתיבנו".
בקטע האחרון של המסע הוא חלה קשות וחומו עלה, כך שהוא נאלץ להישאר מאחורי קוטג' על גדות נהר שודייר. מאוחר יותר הוא חבר לכוחות המשולבים של בנדיקט ארנולד ושל גנרל ריצ'רד מונטגומרי, בדיוק בזמן כדי לקחת חלק בתקיפה על קוויבק. יומנו של דירבורן מהווה מקור חשוב על מערכה זו. במהלך המסע נעשו הוא וארון בר לידידים. יחד עם כמה קצינים נוספים, נשבה דירבורן ב-31 בדצמבר 1775, במהלך קרב קוויבק, וישב בשבי במשך שנה. במאי 1776 הוא שוחרר, אך חילופי השבויים לא בוצעו עד מרץ 1777.
לאחר שהשתתף במצור על מבצר טיקונדרוגה ביולי 1777, הועלה דירבורן לדרגת מייג'ור והוצב ברגימנט בפיקודו של אלכסנדר סקמל.
בספטמבר 1777 הועבר דירבורן לרגימנט הראשון של ניו המפשייר, תחת פיקודו של ג'וזף סיליי. הוא לקח חלק בקרב סרטוגה נגד הגנרל הבריטי ג'ון בורגוין בקרב חוות פרימן. בקרב הראשון השתתפו בעיקר כוחות מניו המפשייר, שממנה הגיע דירבורן. בריגדת ניו המפשייר בפיקודו של גנרל פור ופלוגת חיל הרגלים בפיקודו של דירבורן, שיחד מנו כ-300 איש, יחד עם פלוגות ממיליציה אחרת ועם הריינג'רים של וייטקומב, שיתפו פעולה עם דניאל מורגן בהדיפת מתקפתו של הגנרל הבריטי סיימון פרייזר. הגנרל הזהיר הורשיו גייטס הורה באי רצון לכוח הסיור שכלל את כוח הרובאים הארעי של מורגן ואת כוח הרגלים הקל של דירבורן לתצפת על אזור רמות במיס. מאוחר יותר ציין גייטס לטובה בדיווחו את תפקודו של דירבורן כחייל וכקצין. לאחר מכן הצטרף דירבורן לכוח העיקרי של הצבא הקונטיננטלי בפיקודו של ג'ורג' וושינגטון בוואלי פורג' שבפנסילבניה כקצין בדרגת לוטננט קולונל, שם הוא בילה את חורף 1778-1777.
ב-1778 השתתף דירבורן בקרב מונמאות' בניו ג'רזי, שהתנהל בעקבות הפינוי הבריטי של פילדלפיה והנסיגה לניו יורק, בקרב העיקרי האחרון בזירה הצפונית ובקיץ 1779 הוא התלווה למייג'ור גנרל ג'ון סאליבן במשלחת שהוביל נגד שבטי האירוקוי בצפון מדינת ניו יורק. הוא גם השתתף בקרב נגדם בוויומינג שבפנסילבניה.
במהלך חורף 1778–1779 הוא חנה במה שהיום נקרא פארק הזיכרון פטנאם שברדינג, קונטיקט. ב-1781 הצטרף מחדש דירבורן למטה של הגנרל וושינגטון, שם הוא שימש כסגן קצין האספקה הראשי ופיקד על הרגימנט הראשון של ניו המפשייר בקרב יורקטאון, אז נשא כבר דרגת קולונל. הוא גם נכח בכניעתו של הגנרל הבריטי צ'ארלס קורנווליס באוקטובר אותה שנה.
ביוני 1783 שוחרר דירבורן מהצבא הקונטיננטלי והתיישב בגרדינר שבמיין, שם הוא היה למייג'ור גנרל במיליציה של מיין. הוא קיבל מוושינגטון מינוי של המרשל של מחוז מיין. בין השנים 1793 – 1797 כיהן דירבורן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז מיין, שהיה אז חלק ממסצ'וסטס.