stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נווה אור
היסטוריה > מלחמת ההתשה

זמן קצר אחרי מלחמת ששת הימים החלה באזור מלחמת ההתשה. היישוב היה נתון להפגזות קשות, ירי על עובדים בשדות, מיקוש שדות ואיום חדירת מחבלים.
ראשיתה של מלחמת ההתשה היה קשה במיוחד, שכן היישוב עדיין לא היה מאורגן, נעדר מקלטים מסודרים וללא כל תנאים להלנת ילדים מסודרת במצב מלחמה.
באחת ההפגזות הישירות על המשק נהרגה אחת מחברות המשק אם לשלושה. באפריל 1968 נפצע טרקטוריסט מירי מכיוון ירדן. 
במהלך 3 שנות מלחמת ההתשה התארגן היישוב באורח הולם, נבנו מקלטים בקצב מזורז והילדים עברו ללינה במקלטים דרך קבע. מאז שקט האזור וחיי היום יום מושפעים מפעילות הביטחון השוטף באזור.
באפריל 1991 חדרה חוליית מחבלים שרצחה אחד מחברי הקיבוץ בפרדס הקיבוץ ופצעה שלושה נוספים.
ענפי המשק

אורטל מהווה מקור של למעלה מ – 60% מהכנסות המשק ומעסיק 45 חברים. מכירות אורטל עומדות על כ – 25 מיליון $ יצוא בשנה.
החל משנת 1988 נוטעים ומשנטעים בפרדס זנים אחרים: פומלה, לימון, תפוז, אשכולית אדומה ומבכירה וכן קלמנטינות מזן אור.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  גרעין עולי בבל, על המשמר, 7 באפריל 1949
↑  ניצוצות - בני יחש, דבר, 27 באפריל 1950
↑  דייויד סלע, לראשונה: ישראל תשתתף באולימפיאדה, באתר ישראל היום, 14 ביולי 2022
↑  א. מש, נוה אור, דבר, 3 בינואר 1951
↑  קיבוץ עירקי קולט עליה, מעריב, 10 ביולי 1952
↑  אלף דונם תבואה עלו באש, דבר, 17 במאי 1953
↑  מפה ומשם - המשקים דורות ורוחמה בדרום חוברו לרשת החשמל, דבר, 24 באוקטובר 1956
↑  טרקטוריסט נפצע ביריות ירדנים, דבר, 14 באפריל 1968
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467848205171
משטרת בית המשפט העליון של ארצות הברית

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  1935 
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 עובדים:  145 
 www.scuspd.gov
 
משטרת בית המשפט העליון של ארצות הברית היא כוח משטרה פדרלי אמריקאי, המופקד על אבטחת שופטי בית המשפט, עובדיו, משכנו והמבקרים בו.
המשטרה

משטרת בית המשפט העליון הוקמה בשנת 1935, סמוך לאחר סיום בנייתו של בניין בית המשפט החדש. עד אז שכן בית המשפט בבניין הקפיטול, וראשוני המשרתים במשטרה החדשה - 33 במספר - נבחרו מקרב שוטרי משטרת הקפיטול. כיום (2020) משרתים במשטרת בית המשפט העליון 145 איש. הפיקוד עליהם נתון בידי המרשל של בית המשפט העליון (ראו להלן).
תפקידיה של משטרת בית המשפט העליון הם להגן על שופטי בית המשפט, על בניין בית המשפט וחצריו ועל הנמצאים בהם, לרבות מבקרים. אנשיה שומרים על הסדר בבית המשפט, מסייעים למבקרים בו, מספקים הגנה לנכבדים המגיעים אליו ומאומנים להגיב למצבי חירום. בעת הצורך הם משתתפים במשמרות כבוד מטעם בית המשפט.
יחידות משטרת בית המשפט כוללות:
יחידת אבטחה
יחידה תגובה עיקרית
צוות לטיפול בפצצות ובחומרים מסוכנים
יחידת כלבנים
יחידה להערכת איומים
יחידה לבדיקות רקע של אישים
שוטרי המשטרה עוברים אימונים במרכז האימונים של סוכנויות אכיפת החוק הפדרליות (אנ'), השוכן במדינת ג'ורג'יה. מאז 1982 יש להם סמכות חוקית לשאת נשק חם. השוטרים רשאים לפרוש לפנסיה בגיל 50 אם שירתו 20 שנה, או בכל גיל אם שירתו 25 שנה.
המרשל של בית המשפט העליון

המרשל של בית המשפט העליון, המפקד על משטרת בית המשפט, הוא בעל תפקיד שמונה לראשונה בשנת 1867. בית המשפט הוא הממנה אותו. תפקידיו וסמכויותיו מוסדרים בחוק הפדרלי.
התפקיד הידוע ביותר של המרשל הוא לקרוא את הקריאה המסורתית המוכרזת עם פתיחת כל ישיבה של בית המשפט.
עד לשנת 2020 כיהנו עשרה אישים כמרשלים של בית המשפט. פמלה טוקין (אנ'), שפרשה מהתפקיד בשנת 2020 לאחר 19 שנות כהונה, הייתה האשה הראשונה למלא אותו.
ראו גם

משמר בתי המשפט (ישראל)
משטרת הקפיטול של ארצות הברית
משטרת הפארקים של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  נוסח הקריאה הוא: "The Honorable, the Chief Justice and the Associate Justices of the Supreme Court of the United States. Oyez! Oyez! Oyez! All persons having business before the Honorable, the Supreme Court of the United States, are admonished to draw near and give their attention, for the Court is now sitting. God save the United States and this Honorable Court!".
נועה זילברמן

נועה זילברמן, היא אתלטית ישראלית בעבר, אלופת ישראל (1956) ושיאנית ישראל בריצת 200 מטר ואלופת ישראל (1956) בקפיצה לרוחק.
ביוגרפיה

זילברמן גדלה בקיבוץ גניגר והתאמנה בקבוצה של הקיבוץ.
ביוגרפיה > 1955

במרוץ הקפת התבור שנערך בנובמבר 1955 זכתה זילברמן במקום הראשון. הריצה הייתה למרחק של 700 מטר (2:30.3 דקות), לפני נעמי צברי מהפועל כפר רופין (2:38.7 דקות).
ביוגרפיה > 1956

באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה בסוף יוני 1956 זכתה זילברמן ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב, בריצת 200 מטר בשיא ישראלי חדש של 26.9 שניות, שיפור לשיא בן ה-3 חודשים של רינה ויינרייך (27.0 שניות), לפני אילנה אדיר מברית מכבים עתיד (26.9 שניות). שיא זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אילנה קרשיק (26.6 שניות). ובקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.11 מטר, לפני אהובה קראוס מהפועל רחובות (4.98 מטר) ואסתר רובין ממכבי תל אביב (4.82 מטר). מדליית ארד, בריצת 100 מטר בתוצאה של 13.0 שניות, אחרי רינה ויינרייך ממכבי תל אביב שקבעה שיא ישראלי חדש של 12.6 שניות, שיפור לשיא הטרי בין החודשיים של אילנה אדיר (12.7 שניות). אדיר סיימה שנייה באליפות (12.7 שניות).
בתחרות אתלטיקה בין נבחרת ישראל לנבחרת טורקיה שנערכה באנקרה באוגוסט אותה שנה, זכתה זילברמן במקום ראשון בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.08 מטר.
במרוץ הקפת התבור שנערך ב-29 בדצמבר אותה שנה היא זכתה שוב במקום הראשון. הריצה הייתה למרחק של 800 מטר (2:29.0 דקות).
ביוגרפיה > 1957

בתחרויות האתלטיקה במכביה החמישית שנערכו בספטמבר 1957 זכתה זילברמן במדליית ארד בקפיצה לרוחק בתוצאה של 4.89 מטר, אחרי דבורה טרנר מבריטניה (5.06 מטר) וג'. קלרמן מאוסטרליה (5.03 מטר). במרוץ הקפת התבור שנערך בדצמבר אותה שנה היא זכתה פעם שלישית ברציפות במקום הראשון.
ביוגרפיה > 1961

בתחרויות האתלטיקה של כינוס הפועל השביעי שנערכו במאי 1961 זכתה זילברמן במדליית כסף בקפיצה לרוחק בשיא הפועל חדש של 5.37 מטר, אחרי מרי ביגנאל מאנגליה (5.91 מטר).
בתחרויות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכו בספטמבר אותה השנה היא זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.24 מטר, אחרי אנה מריה נורסה מאיטליה שקבעה שיא מכביה חדש של 5.32 מטר ולפני לאה לוי מישראל (5.15 מטר).
הערות שוליים

↑  427 רצים במרוץ התבור, על המשמר, 20 בנובמבר 1955
↑  שיא חדש באתלטיקה קלה, מעריב, 25 במרץ 1956
↑  אילנה קרצ'וק הציבה שיא בריצה, מעריב, 19 במאי 1957
↑  2 שיאים לבוגרות באליפות ישראל בא"ק, דבר, 1 ביולי 1956
↑  משה לרר, עוד ניצחונות לישראליים בתורכיה, מעריב, 20 באוגוסט 1956
↑  אסולין זכה בהקפת התבור, דבר, 30 בדצמבר 1956
↑  מעריב לספורטאים - 6, אפריקנים, שבדי ובריטית "כבשו" אתמול את האצטדיון, מעריב, 3 במאי 1961
משיבון

משיבון הוא מכשיר העונה ומקליט שיחות טלפון כאשר אף אדם לא עונה לטלפון לאחר מספר צלצולים.
בתחילת דרכו המשיבון הקליט על קלטות אך כיום יש משיבונים המקליטים על SSD.
היסטוריה

בשנת 1926 פיתח תומאס אדיסון מכשיר שהקליט שיחות טלפון באופן אוטומטי על גלילי דונג, משיבון זה היה בשימוש על ידי בעלי קווים פרטיים כגון חברת הרכבות לשם תיעוד שיחות.
עשר שנים מאוחר יותר, בשנת 1936, חברה שווייצרית הוציאה מכשיר שהקליט אך היה צורך להגיע לחברה ולשאול מה היו ההודעות.
בשנת 1949 פיתחו מכשיר דומה למה שקיים היום שהיה ניתן גם להקליט את ההודעה המושמעת למתקשר.
המשיבון כונה "מזכירה אלקטרונית", שם שנזנח כיוון שאינו תקין פוליטית.
טכנולוגיית תא קולי מחליפה כיום את המשיבון.
נינה בלטקה

| --- | --- |

עמוד השער של המהדורה הראשונה
 מידע כללי
 מאת:  אנתוני טרולופ
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  בלקווד
 תאריך הוצאה:  1867
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  עם עובד
 תאריך:  2001
 תרגום:  אברהם יבין
נינה בלטקה (באנגלית: Nina Balatka) הוא רומן מאת הסופר האנגלי אנתוני טרולופ. הרומן פורסם לראשונה בעילום שם במגזין בלקווד ביולי 1866. ויצא לאור כספר בשני כרכים ב-1867.
עלילת הספר מתרחשת בפראג, מיקום יוצא דופן ביצירתו של טרולופ שהירבה לכתוב על המעמד הבינוני באנגליה ובאירלנד. גיבורת הסיפור היא נערה נוצרייה המאוהבת בגבר יהודי. ברומן מצייר טרולופ תמונה של היחסים בין הקהילה היהודית לנוצרית.
תקציר עלילה

נינה בלטקה היא בתו היפה של יוזף בלטקה סוחר מפראג שירד מנכסיו. הוא נכנס לשותפות עם אנטון טרנזלדון ואביו היהודים, אחרי שגיסו קריל זמנוי רימה אותו. ביתם של משפחת בלטקה נרכש על ידי טרנזלדון, והוא מאפשר להם להמשיך לגור בבית עד מותו של האב שהיה חולה מאוד. הקשרים בין נינה ואנטון מתהדקים והם מתאהבים זה בזו. בני משפחתה העשירים של נינה, דודה ודודתה, מתנגדים לנישואיהם ועושים כל שבכוחם למנוע את השידוך. גם שני האבות אינם ששים לקשר הנישואים בין הנוצרייה והיהודים. קריל זמנוי, הדוד של נינה, מחזיק ברשותו מסמכים המאשרים את הבעלות של טרנזלדון על ביתם של משפחת בלטקה. כשאנטון מבקש לקבל את המסמכים לידיו נאמר לו שהם ברשותה של נינה. כדי לערער את אמונו של אנטון בנינה, שתלו בני משפחת זמנוי את המסמכים בין חפציה. נינה, שאינה מודעת לכך, מכחישה מכל וכל שהמסמכים בידיה. כשאנטון מוצא את המסמכים במכתבתה הוא מאמין שהיא שקרה לו. ביאושה מחליטה נינה להשליך את עצמה מעל גשר קארל ולהתאבד. מי שמצילה את חייה היא רבקה, נערה יהודייה שמאוהבת גם היא באנטון. 
נינה ואנטון מתחתנים ועוזבים את פראג אל אחת הערים הגדולות במערב.
תרגום לעברית

נינה בלטקה, מאת אנתוני טרולופ, תרגם מאנגלית אברהם יבין, עם עובד, 2001
הערות שוליים

↑  Nina Balatka: An Introduction, Angela Thirlwell
נהר פולינגאנה

נהר פולינגאנה הוא נהר באסוואטיני המהווה פלג של נהר מבבנה ועובר בסמוך להרי מדימבה. אורכו של הנהר 4.32 קילומטרים והוא משמש פרויקטים הידרו-חשמליים להפקת אנרגיה.
הערות שוליים

↑  Joachim Jeske, Botswana, Lesotho, Swaziland: agrargeographische Struktur und wirtschaftliche Verflechtung im südlichen Afrika, Weltforum, 1977. (בגרמנית)
↑  Polinjane River, Hhohho, Swaziland, sz.geoview.info
↑  Standard Encyclopaedia of Southern Africa, NASOU, 1970. (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא נהרות ונחלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משיבת נפש

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אלתר טפליקר 
 שפת המקור:  עברית 
 נושא:  חזרה בתשובה 
 הוצאה
 מקום הוצאה:  לבוב 
 תאריך הוצאה:  1902 
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  משיבת נפש
 
משיבת נפש הוא ספר נפוץ ונודע מספרי חסידות ברסלב. תוכנו של הספר הוא שגם הרחוקים ביותר מהקב"ה יכולים לחזור בתשובה. הספר מכיל לקט של פרקים קצרים מתוך הספרים ליקוטי מוהר"ן וליקוטי הלכות. עריכתו נעשתה על ידי הרב אלתר טפליקר, מתלמידיו של רבי נחמן מטשערין.
המהדורה הראשונה של הספר יצאה לאור בלבוב בשנת ה'תרס"ב.
בהקדמה לספר כותב העורך שראה לנכון לאסוף את מאמרי החיזוק האלה מתוך כתביהם של רבי נחמן מברסלב ותלמידו רבי נתן מנמירוב, משום שלדבריו, בתקופתו שהיא תקופת עקבתא דמשיחא רבים מעם ישראל "נכספים מאד לעבודת ה', אך נדמה להם כי אפס תקוותם", ומשום כך הקב"ה הקדים רפואה למכה ושלח לנו את רבי נחמן מברסלב שלימד וחידד את הלימוד לפיו גם הנפשות הפגומות ביותר, "השם עימם ואצלם", "וגם משם יכולים לחזור ולשוב אליו יתברך".
הספר השפיע מאוד על רבי אליעזר שלמה שיק שהעיד על עצמו שלאחר שקרא בספר זה בגיל חמש עשרה התחיל להתמיד ביתר ספרי מוהר"ן.
הערות שוליים

↑  ראו כאן
↑  רגעי מוהרא"ש עמוד ל"ג-ל"ו
| חסידות ברסלב |
| --- | --- | --- |
| אתרים | אומן • ברסלב • קבר רבי נחמן מברסלב |  |
| רבנים | נחמן מברסלב • נתן מברסלב • נחמן מטולטשין • נחמן מטשערין • אברהם חזן • אברהם שטרנהרץ • אלתר טפליקר • ישראל קרדונר • ישראל דב אודסר • לוי יצחק בנדר • שמואל שפירא • גדליהו אהרן קניג • יחיאל מיכל דורפמן • אלעזר מרדכי קניג • יעקב מאיר שכטר • אליעזר ברלנד • אליעזר שלמה שיק • ישראל יצחק בזנסון • שלום ארוש • ארז משה דורון • ניסן דוד קיוואק • יצחק לעזער |  |
| ספרות | ליקוטי מוהר"ן • ספר המידות • סיפורי מעשיות משנים קדמוניות • שיחות הר"ן • מגילת סתרים • ליקוטי עצות • ליקוטי תפילות • ליקוטי הלכות • עלים לתרופה • שבחי הר"ן • חיי מוהר"ן • משיבת נפש • ספרים נוספים |  |
| קהילות | קהילת ברסלב צפת • ישיבת שובו בנים • מוסדות חוט של חסד • נ נח נחמ נחמן מאומן • השול |  |
| מנהגים | תיקון הכללי • התבודדות • הקיבוץ באומן • ניגוני ברסלב |  |
סבטלנה חודצ'נקובה

| --- | --- |

סבטלנה חודצ'נקובה בפברואר 2010
 לידה:  21 בינואר 1983 (בת 41) רוסיה מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 מקום לימודים:  המכון לתיאטרון על שם בוריס שצ'וקין 
 פרסים והוקרה:  פרס פסטיבל הקולנוע הפולני פרס נשר הזהב
 פרופיל ב-IMDb
 
סבטלנה ויקטורובנה חודצ'נקובה (ברוסית: Светлана Викторовна Ходченкова; נולדה ב-21 בינואר 1983 במוסקבה) היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה רוסייה, אשר מוכרת בשל תפקידה כאירינה בסרטו של טום אלפרדסון מ-2011, "החפרפרת", בו שיחקה לצד שחקן רוסי אחר, קונסטנטין חבנסקי, שגילם תפקיד של מרגל בקג"ב.
זכתה בפרס נשר הזהב הרוסי בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר לשנת 2018, על תפקידה בסרט "דובלטוב".
קריירה

סבטלנה התפרסמה לאחר שהופיעה בסרטו של סטניסלב גובורוחין מ-2004, "ברכו את האישה", תפקיד שהעניק לה מועמדות לפרס ניקה של האקדמיה הרוסית לקולנוע.
ב-2008 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר במסגרת פסטיבל הקולנוע הפולני, על תפקידה בסרט "מוסקבה הקטנה". היא התפרסמה גם על גילום אחד התפקידים הראשיים בטרילוגיית הסרטים "אהבה בעיר הגדולה", קומדיה רוסית המתרחשת בארצות הברית.
היא התפרסמה בקולנוע העולמי לאחר שהופיעה בסרט "החפרפרת" מ-2011, כשגילמה את אירינה, מהגרת רוסיה שמבקשת להגר למערב, ומתאהבת בדמותו של תום הארדי, המככב בסרט יחד עם גארי אולדמן וקולין פירת'. ב-2013, גילמה את דמותה של וייפר בסרט "הוולברין". ב-2015 כיכבה בסרט גבירת צ'אכטיצה בתפקיד  הרוזנת אליזבת באטורי, אשר הייתה אחראית להירצחן של כ-650 נשים צעירות, וידועה עד היום כאחת מהרוצחים הסדרתיים הנוראים של כל הזמנים.
פילמוגרפיה נבחרת

2004: ברכו את האישה
2005: בדידות האהבה
2006: רעיית סטלין
2006: ארבעה נהגי מונית וכלב 2
2007: קילומטר האפס
2008: מוסקבה הקטנה
2008: אב אמת
2009: חיי משפחה שקטים
2009: אהבה בעיר הגדולה
2010: אהבה בעיר הגדולה 2
2011: רומן בעבודה: ימי חיינו
2011: החפרפרת
2011: חמש כלות
2012: רז'בסקי נגד נפוליאון
2012: אמהות
2012: 8 דייטים ראשונים
2013: מטרו
2013: וולברין
2013: אהבה בעיר הגדולה 3
2013: ואסיליסה
2014: אלופות
2014: הרפתקנים
2015: גבירת צ'אכטיצה
2015: סופו של עידן נפלא
2015: הלוחם
2016: חברות לכיתה
2016: הוויקינג
2018: דובלטוב
2018: גודונוב
2019: גיבור
2020: אהבה נטולת מידה
2020: קזנובה
2020: על הקצה
2021: ספוילר
2021: מאסר בית
2022: זה לא שמה
2022: אנה ק.
2023: ארץ קפואה
2024: הקוסם מעיר האיזמרגד
נווה בואודן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  83°30′S 165°00′E﻿ / ﻿83.5°S 165°E﻿ / -83.5; 165
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינווה בואודן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינווה בואודן
 
נווה בואודן או נווה בודן או מקפא בודאודן או מקפא בודן (באנגלית: Bowden Névé) הוא מקפא קרחוני, באזור חוף שקלטון של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
רוחבו של הנווה 37 קילומטרים.
הנווה מומוקם בגובה של 1,800 מטרים מעל פני הים.
הנווה ממוקם דרומית להר מילר, בין רכס המלכה אליזבת לבין רכס המלכה אלכסנדרה.
היסטוריה > גילוי הנווה

הנווה התגלה בשנת 1958, על ידי המשלחת הניו זילנדית הדרומית ( the New Zealand Southern Party), של המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי (Commonwealth Trans-Antarctic Expedition ; בראשי תיבות: CTAE), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1955–1958 בחסות חבר העמים הבריטי, במטרה להגיע לקוטב הדרומי.
היסטוריה > מקור השם

נווה בואודן נקרא על שם צ'ארלס בואודן, שהיה יושב ראש ועדת ים רוס, שארגנה את המשלחת של ניו זילנד למשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי.
לקריאה נוספת

•
Lyons, W.B., D.H. Elliot and L.R. Everett. 2007, , Byrd Polar Research Center Miscellaneous Series M-430, Byrd Polar Research Center, The Ohio State University, Columbus
• Bernard M. Gunn & Richard I. Walcott (1962), , New Zealand Journal of Geology and Geophysics, 5:3, 407-426, DOI: 10.1080/00288306.1962.10420097
סבטלנה דרוז'ינינה

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1935 (בת 88) מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1955–1970 (כשחקנית)  1974 – הווה (כבמאית)
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1960)  המכון לקולנוע על שם גרסימוב (1969) 
 בן או בת זוג:  אנטולי מוקסיי 
 צאצאים:  מיכאיל מוקסיי 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הפדרציה הרוסית
 http://sdruzhinina.ru/
 פרופיל ב-IMDb
 
סבטלנה דרוז'ינינה (ברוסית: Светлана Дружинина; נולדה ב-16 בדצמבר 1935) היא שחקנית, במאית ותסריטאית סובייטית ורוסייה.
קורות חייה

סבטלנה דרוז'ינינה נולדה בשנת 1935 במוסקבה. משפחתה התגוררה ברובע מרינה רושצ'ה. אביה, סרגיי דרוז'ינין, נהג במקצועו, נהרג ליד העיר סמולנסק במלחמת העולם השנייה. אמה, אנה מיזניקובה (1910–1990), שנולדה במשפחת קוזאקים באזור הדון, הייתה גננת.
ב-1946 דרוז'ינינה החלה ללמוד בבית הספר לקרקס, ובמשך שנה התאמנה בהצלחה בקבוצת לוליינים. בשנת 1947 עברה אל בית הספר לכוריאוגרפיה של התיאטרון המוזיקלי של מוסקבה על-שם ק"ס סטניסלבסקי וו"א נמירוביץ'-דנצ'נקו.
דרוז'ינינה המשיכה בלימודי הריקוד בבית הספר לכוריאוגרפיה של תיאטרון בולשוי במוסקבה, שאותו סיימה ב-1955. היא למדה שם עם רקדני הבלט המפורסמים לעתיד – מריס ליאפה ונטליה קסטקינה. דרוז'ינינה הייתה מהתלמידים המצטיינים במוסד, אך חלומה להיות רקדנית לא התגשם בגלל פציעתה הקשה.
בשנים 1955–1965 דרז'ינינה הייתה שחקנית באולפני הקולנוע על-שם גורקי שבמוסקבה. הופעת הבכורה שלה בקולנוע הייתה ב-1955, בתפקיד מוכרת בסרטו של סמסון סמסונוב "מעבר לחלון הראווה של חנות הכלבו".
בשנת 1957 דרוז'ינינה שיחקה בתפקידה הבולט ביותר על המסך. היה זה בסרטו של סטניסלב רוסטוצקי "זה קרה בפנקובו". היא גילמה את דמותה של לריסה, בתה של יו"ר הקולחוז בכפרה, שמתחתנת עם צעיר פרוע למרות התנגדות אביה. חיי הנישואים השלווים שלהם מופרים, אחרי שאל הכפר מגיעה טוניה מלנינגרד, כדי לעבוד בתחום התרבות. הצעירה העירונית מקימה בכפר מועדון תרבות. היא ובעלה של לריסה (בגילומו של ויאצ'סלב טיכונוב) נמשכים זה אל זה. הסרט זכה ב-30.5 מיליון צופים בבתי הקולנוע (מקום 13 מבין הסרטים שהוקרנו ב-1958 בברית המועצות). בסך הכול, דרוז'ינינה הופיעה ב-18 סרטי קולנוע (האחרון שבהם בשנת 1970).
ב-1960 דרוז'ינינה סיימה את הפקולטה למשחק ב-VGIK (המכון הכלל-סובייטי הממלכתי לקולנוע שבמוסקבה). בזמן הלימודים הכירה את בעלה לעתיד, מיכאיל מוקסיי, שלמד צילום קולנוע באותו מוסד. שניהם שיחקו כדורעף – היא הייתה קפטנית נבחרת הנשים של המכון, והוא קפטן נבחרת הגברים. (לאחר שדרוז'ינינה נהפכה לבמאית, מוקסיי היה הצלם כמעט בכל סרטיה). בשנת 1969 דרוז'ינינה סיימה גם את הפקולטה לבימוי ב-VGIK. סרט הגמר שלה היה "זינקה". באותה שנה היא החלה לעבוד כבמאית באולפני "מוספילם". עד שנת 1982 ביימה חמישה סרטי קולנוע (לשלושה מהם, גם כתבה את התסריט).
משנת 1987 דרוז'ינינה החלה לביים סדרות של סרטי טלוויזיה באורך מלא. עד כה ביימה ארבעה סרטים לפי הרומן של נינה סורוטוקינה "השלושה מבית הספר לניווט" (בסדרת סרטים שנקראה "צוערי הצי" וכוללת את "צוערי הצי, קדימה!", "לחיי צוערי הצי!", "צוערי הצי 3", "צוערי הצי 4" ו"צוערי הצי 5"), ושמונה סרטים בסדרה "סודות הפיכות החצר. המאה ה-18" (האחרון שבהם ב-2013). היא הייתה שותפה בכתיבת תסריטים לכל סרטי הטלוויזיה שביימה.
דרוז'ינינה היא גיבורת שני הסרטים התיעודיים שהוקדשו לה: "סבטלנה דרוז'ינינה, מלכת הפיכות החצר" (2010) ו"מהומת הנישואים, סבטלנה דרוז'ינינה ואנטולי מוקסיי" (2013, לכבוד 55 שנות זוגיותה עם בעלה).
משפחה

דרוז'ינינה נשואה לצלם הקולנוע אנטולי מוקסיי, הצעיר ממנה בשלוש שנים. הוא בנם של זוג מרגלים סובייטיים, שפעלו בתקופת מלחמת העולם השנייה והמלחמה הקרה. היא הכירה את מוקסיי בסוף שנות ה-50 – בזמן לימודיהם ב-VGIK, אותו ייצגו כשחקני נבחרות הכדורעף.
ב-1958 נולד בנם הבכור של בני הזוג – שנקרא כמו אביו אנטולי מוקסיי. הוא היה צייר מבטיח, שהתמכר לסמים, נגמל, והתחתן עם השחיינית הצורנית אירינה מורביובה. מנישואים אלה, בפברואר 1978 נולד נכדה הבכור של דרוז'ינינה – דניל. אנטולי מוקסיי התאבד באותה שנה על ידי קפיצה ממרפסת ביתו, בגלל קשיים נפשיים אחרי הגמילה. דרוז'ינינה ובעלה היו שותפים לגידולו של נכדם דניל – יחד עם אמו, שנפטרה לפני גיל 40. בבגרותו, דניל מוקסיי עוסק בעריכה באמצעות מחשב. הוא עורך גם את הסרטים שסבתו מביימת.
ב-1966 נולד בנם הצעיר של בני הזוג – מיכאיל מוקסיי. כמו אביו, הוא בוגר הפקולטה לצילום קולנוע ב-VGIK. בשנות ה-90 הצליח כצלם וידאו קליפים בעבור זמרים רוסים. ב-2010 הפיק סרט קולנוע יחד עם אביו. בשנת 2012 התחתן עם שחקנית הכדורעף יקטרינה גאמובה. מנישואים אלה, לדרוז'ינינה נולדו שני נכדים נוספים – מקסים ואליזבטה.
משפחה > פרסים ותארים

פעילת אמנות נכבדה של רוסיה הסובייטית (1989)
אמן העם של הפדרציה הרוסית (2001)
פרס "אולימפיה" (2002, מוענק על ידי הארגון הציבורי "האקדמיה הרוסית לעסקים" לציון ההכרה הציבורית בהישגיהן של נשות רוסיה)
אות הכבוד (רוסיה) (2006)
אות הידידות (2012)
משחקים מבוססי כדורסל

משחק אחד על אחד
משחקים מבוססי כדורסל הם משחקי חובבים בהם נעשה שימוש בכדור ובסל, בטכניקות השאובות ממשחק הכדורסל.
3x3

3x3 או שלוש על שלוש הוא משחק שבו משחקים שלושה שחקנים מול שלושה שחקנים אחרים על חצי מגרש וסל אחד. המשחק מקודם ומנוהל על ידי פיב"א - הפדרציה הבינלאומית של הכדורסל.
אחד על אחד

אחד על אחד הוא משחק לשני שחקנים. השחקנים מתחרים בקליעה לסל בודד, כאשר שחקן אחד מחזיק בכדור והשני מנסה למנוע בעדו את הקליעה. טרם המשחק על השחקנים להחליט האם לאחר קליעה, הכדור נשאר אצל הקולע או עובר ליריבו.
לצורך התאמת המשחק למספר השחקנים הקטן, מבוטלים חוקים מורכבים כגון הוצאת חוץ, חילופים וכדומה. נשמרים רוב החוקים העקרוניים - אין להחזיק את הכדור ולרוץ איתו, אין לבעוט בכדור ואין לבצע עבירות פיזיות.
מטבע הדברים, המשחק מצריך יכולות כדורסל אישיות בלבד. הגרסאות לשחקנים רבים יותר ("שניים על שניים", "שלושה על שלושה" ואף "ארבעה על ארבעה", המשוחק לעיתים על שני סלים) מצריכות יכולות קבוצתיות ככל שמספר השחקנים עולה.
חמש שלוש אחת

חמש שלוש אחת הוא משחק מבוסס-כדורסל למספר משתתפים.
במשחק מנסה כל שחקן בתורו לקלוע מטווח שלוש הנקודות, כאשר קליעה מזכה אותו בחמש נקודות. לאחר שניסה, בין שקלע ובין שלאו, עליו לתפוס את הכדור ולזרוק שוב מהמיקום בו הצליח לתופסו. קליעה ממקום זה תזכה אותו בשלוש נקודות. לאחר מכן זורק השחקן ממיקום כלשהו, הנתון לבחירתו. שווי קליעה זו נקודה אחת. משתתף שקלע את כל זריקותיו זוכה בתור נוסף, ואילו משתתף שהחטיא את כל זריקותיו מאבד את כל הנקודות שצבר עד לשלב זה.
לרוב, המנצח במשחק הוא הראשון שהגיע למספר הנקודות שנקבע מראש (מספרים מקובלים הם למשל 11, 21 או 26 נקודות).
חמש שלוש אחת > גרסאות

לעיתים הזריקה השלישית שווה שתי נקודות (גם אם לא השלים השחקן שלוש קליעות רצופות)- ולכן המשחק נקרא "חמש שלוש שתיים".
לעיתים הזריקה הראשונה שווה שלוש נקודות, השנייה שווה שתי נקודות והשלישית שווה נקודה - ולכן המשחק נקרא "שלוש שתיים אחת".
הזריקה הראשונה נזרקת מקו העונשין.
הזריקה הראשונה מפינת המגרש, מחוץ לקשת השלוש נקודות.
הזריקה הראשונה היא מקו מחצית המגרש (במקרה כזה אפשר להרחיב את המשחק ולשחק על ארבעה ניסיונות בסך הכל).
משתתף שקלע את כל שלוש הזריקות מקבל נקודת בונוס (עשר נקודות בסך הכל).
כדי לנצח יש צורך להגיע למספר הנקודות שנקבע בדיוק, שחקן שצבר ניקוד גבוה מהיעד מאבד את כל הנקודות.
חיובים

חיובים הוא משחק המצריך יכולת קליעה בלבד, המיועד למספר שרירותי של שחקנים בודדים.
השחקן הראשון מנסה לקלוע לסל מעמדה לפי בחירתו. אם קלע, "מחויב" המשתתף הבא בתור לקלוע מאותה עמדה.
אם המחויב נכשל במשימה, הוא מקבל נקודה רעה והתור עובר למשתתף הבא, אשר יכול לקלוע מכל נקודה שיבחר ובכך "לחייב" את המשתתף הבא אחריו.
אם ה"מחויב" מצליח לקלוע, ממשיכים שאר המשתתפים לנסות ולקלוע מאותה נקודה עד אשר אחד מחטיא.
שחקן שצבר מספר מסוים, מוסכם מראש, של נקודות רעות, נפסל. המנצח הוא השחקן האחרון שלא נפסל.
חיובים > גרסאות

כאשר כל המשתתפים עמדו בהצלחה ב"חיוב" של שחקן מסוים ותורו הגיע בשנית אין הוא "מחויב" עוד וביכולתו לשנות את העמדה (שתחייב את השחקנים הבאים מחדש).
חיובים צורני (או חיובים יפאנים): על ה"מחויב" לזרוק לא רק מהמקום בו זרק השחקן הקודם, אלא גם באותו סגנון (לאחר צעד וחצי, בזריקה ביד אחת, עם הגב לסל וכדומה). גרסה זו קרובה למשחק הטלה.
חמש ארבע שלוש שתיים אחת

חמש ארבע שלוש שתיים אחת (או יד הזהב) הוא משחק המצריך יכולת קליעה בלבד. למשחק חמישה שלבים: בשלב הראשון על כל משתתף לקלוע לסל באחד מבין חמישה ניסיונות, בשני - באחד מבין ארבעה ניסיונות וכן הלאה.
משתתף שנכשל במשימה, אשר יש שחקן אחר (אחד לפחות) שעמד בה, נפסל. אם כל המשתתפים נכשלים במשימה באותו שלב, חוזרים על השלב. על השלב האחרון (קליעה בניסיון אחד) חוזרים עד אשר אחד המשתתפים הוא היחיד אשר הצליח לקלוע באותו שלב, והוא המנצח.
פולו אמריקאי

פולו (מאנגלית "follow up") הוא משחק לשלושה שחקנים. שחקן אחד זורק מקו העונשין ושני השחקנים הנוספים עומדים ברחבה (בדרך כלל מחוץ לצבע). אם השחקן שזרק קלע, הוא זוכה לנקודה ולתור נוסף.
אם החטיא, ואחד השחקנים האחרים תפס את הכדור, יתחיל משחק אחד על אחד בין השניים שלא ניסו לקלוע באותו סבב, עד שאחד מהם יקלע. המנצח ביניהם יתחלף עם השחקן שעמד על קו העונשין. כל עבירה במשחק ביניהם או יציאת הכדור מגבולות המגרש במהלך המשחק בין השניים, יובילו להחזרת הכדור לשחקן שבקו העונשין.
המשחק מסתיים לאחר שאחד השחקנים הגיע למספר הנקודות שנקבע מראש (בדרך כלל עשר).
פולו אמריקאי > גרסאות נוספות

שחקן מבין השניים המשחקים אחד על אחד, שקלע שלשה או "פולו" (תפס את הכדור וזרק אותו בעודו באוויר, במהלך קפיצה אחת) מקבל נקודה (בנוסף לזכותו להתחלף עם השחקן שבקו העונשין).
הזורק יוחלף רק אם אחד האחרים קלע ב"פולו".
בזמן משחק האחד על אחד, שלוש החטאות רצופות של שני השחקנים יובילו להחזרת הכדור לשחקן שבקו העונשין.