stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום העצמאות בהלכה
קריאת ההלל

על פי התלמוד, ישנה תקנת נביאים לומר הלל לאחר גאולה מצרה ולכן למשל נקבע חיוב לומר הלל בחנוכה.
הלל זה מי אמרו?...וחכמים אומרים: נביאים שביניהן תיקנו להם לישראל שיהו אומרים אותו על כל פרק ופרק, ועל כל צרה וצרה שלא תבא עליהם לישראל, ולכשנגאלין אומרים אותו על גאולתן
לפי הלכה זו קבעו רוב ככל הפוסקים הדתיים לאומיים שיש לומר הלל ביום העצמאות, כדי להודות לקב"ה על הקמת המדינה, שבה ראו אתחלתא דגאולה. חלקם פסקו לומר את ההלל בברכה וחלקם פסקו לומר בלי ברכה, ויש אף שפסקו לומר ההלל גם בליל יום העצמאות, ובהם הרב שלמה גורן.
לעומתם סוברים רוב הפוסקים החרדים שאין לומר הלל ביום העצמאות, משום שאין לשמוח בהקמת המדינה אשר מתנהלת שלא לפי ההלכה. נימוק נוסף להתנגדות הוא שאין כל אפשרות לקבוע תקנות הלכתיות בזמן הזה. רבים מהם אף פסקו שיש לומר תחנון כרגיל ביום זה.
הסוברים שאין לומר הלל, או שלכל הפחות אין לברך עליו, העלו כמה נימוקים. בין היתר:
עמודי ההוראה, שהם הרי"ף, הרמב"ם והרא"ש לא פסקו את דברי התלמוד להלכה.
על פי כמה ראשונים הלל עם ברכה אפשר לומר רק כאשר נעשה נס לכל ישראל, ובארץ ישראל ביום הכרזת המדינה היו רק מקצת עם ישראל.
יש להודות רק על הצלה שלמה, והיהודים בישראל עדיין מאוימים על ידי אויבים מסביב.
המצב הרוחני של ראשי המדינה ורבים מאזרחיה.
חשש לדעה הסוברת שניתן לומר הלל רק כאשר נעשה נס גלוי כדוגמת נס פך השמן, ובהקמת המדינה הנס היה טבעי.
ספק האם יש לקבוע את יום ההודאה ביום העצמאות או ביום סיום מלחמת העצמאות או ביום החלטת האו"ם על הקמת המדינה שהוא ט"ז בכסלו (כ"ט בנובמבר).
מפני החששות הללו או מקצתם, הורתה בתחילה מועצת הרבנות הראשית לומר ביום העצמאות בתפילת שחרית הלל בלא ברכה. אולם בכ"ה בניסן תשל"ד חזרה ונתכנסה מועצת הרבנות הראשית, ביוזמת הרב הראשי האשכנזי, שלמה גורן, לדון באמירת הלל ביום העצמאות, והוחלט ברוב דעות, שיש מקום גדול לומר בתפילת שחרית של יום העצמאות הלל שלם בברכה. על פי זה הנהיג הרב צבי יהודה הכהן קוק לומר הלל בברכה בישיבת מרכז הרב, וכך נוהגים תלמידיו. בין סיבותיהם ניתן למנות את הניצחונות במלחמת ששת הימים ובמלחמת יום הכיפורים ואת העלייה הגדולה והגידול במספר התושבים בארץ. ועל מה שחששו שאין לומר הלל אלא על נס שנוגע לכל ישראל, בארו שהקמת המדינה היא הצלה לכלל ישראל. כמו כן ניתן לומר שיושבי ארץ ישראל נחשבים ככלל ישראל. וזה שיום ההודאה נקבע דווקא ביום העצמאות, מפני שהוא היה יסוד ההצלה והישועה.
רבני יוצאי ישיבת מרכז הרב ובנותיה סוברים שיש לומר הלל בברכה, והם: הרב שלמה גורן, הרב זלמן מלמד, הרב צבי טאו ועוד.
לדעת הרבנים דוב ליאור, אליהו רחמים זייני ואורי שרקי סוברים שיש לומר הלל גם בלילה בדומה להלל שאומרים בליל הסדר בפסח.
הרבנים שסוברים לומר הלל בלא ברכה: הרב מרדכי אליהו, הרב אברהם שפירא, והרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל. הרב עובדיה יוסף פסק שאם הקהל רוצה הוא יכול לומר לאחר תפילת העמידה ללא ברכה.
רוב הרבנים החרדים האשכנזים פסקו לא לומר הלל ולומר תחנון כרגיל. בהם למשל החזון איש והרב יוסף שלום אלישיב אפילו שהתיר לפרטי לברך כמו שמפורש בספר "אתחלתא היא".
עמדת ביניים הייתה לרב יוסף שלמה כהנמן הסובר שלא אומרים הלל, אך גם לא נהג לומר תחנון, דבר המראה על יחס חיובי ליום הזה. כמוהו יש נוהגים במספר קהילות חרדיות כמו למשל בחסידות סלונים ובבית המדרש של חסידות בוסטון.[דרוש מקור]
אנשי העדה החרדית ונטורי קרתא מציינים את יום העצמאות כיום אבל, חלקם עורכים תענית ציבור ביום זה, ואף מקיימים בשטיבלך מאה שערים מניין מנחה עם קריאת ויחל ואמירת תפילת עננו.[דרוש מקור]
ברכת שהחיינו

ישנה מחלוקת בין הראשונים וכן בין האחרונים האם בחנוכה ובפורים מברכים ברכת "שהחיינו" על יום החג, או על המצווה הייחודית ליום (הדלקת נרות חנוכה וקריאת מגילה). לפי השיטה הראשונה, כשאין לו מגילת אסתר הוא מברך שהחיינו על עצם היום, ולפי שיטה זו גם ביום העצמאות יש טעם לברך "שהחיינו", וכן דעתם של הרב שלמה גורן, הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הרב משולם ראטה, הרב חיים דוד הלוי הרב כתריאל פישל טכורש ועוד, שיש לברך "שהחיינו" ביום העצמאות. לעומת זאת, לפי השיטה השנייה, אין לברך שהחיינו בפורים כשאין לו מגילה, ולכן ביום העצמאות, שבניגוד לחנוכה ולפורים אין בו מצווה ייחודית, אין לברך שהחיינו, וכן דעת הרב עובדיה יוסף הרב שלום יצחק הלוי והרב יהושע מנחם ארנברג ועוד. הרב ראטה, וכן הרב שלום משאש הציעו שגם לפי השיטה השנייה יהיה אפשר לברך שהחזן ילבש בגד חדש, ויברך שהחיינו בזמן התפילה, ויפטור את כל הקהל.
מנהגי אבלות ספירת העומר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הוספת על הניסים בתפילה.
בקרב הפוסקים הסבורים שיש לחגוג את יום העצמאות, נחלקו אם השמחה מבטלת את מנהגי האבלות של ספירת העומר.
לדעת הרב אליהו כץ, אף שיש מקום לשמחה ביום העצמאות, אין להתגלח משום שהדבר מנוגד להלכות ספירת העומר. מנגד, לדעת הרצי"ה ותלמידיו הדבר מותר ואף חובה לעשות כן אם הבחור נראה רע בלא גילוח.
אמירת על הניסים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הוספת על הניסים בתפילה.
לקריאה נוספת

שו"ת יביע אומר חלק ו סימן מא; חלק ה' סימן לה אות ה'
הרב נחום רקובר, הלכות יום העצמאות ויום ירושלים, ירושלים תשמ"ה
הרב אורי שרקי (עורך), בית מלוכה, סידור ליום העצמאות
הרב אריאל אדרי, שחר אהללך, שלושה חלקים,
הרב משה הררי, מקראי קודש - הלכות מועדי התקומה, ניסן ה'תשפ"ד
הערות שוליים

↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות מגילה וחנוכה, פרק ג', הלכה ו'
↑  הרב משולם ראטה, שו"ת קול מבשר סימן כא (התשובה המקורית כאן בעמוד 38) ; הרב נתן צבי פרידמן, שו"ת נצר מטעי סימן לו.
↑  דברי החזון איש באיגרת ח"א סימן צ"ז (לגבי יום השואה)
↑  בהם בה"ג (הלכות לולב סימן ל"ה), יצחק אבן גיאת (דיני הלל), בעלי התוספות (תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף מ"ד, עמוד ב') ותלמידי רבינו יונה, וכך מסביר החיד"א את השמטת הלכה זו לפי הרי"ף והרמב"ם. (שו"ת חיים שאל חלק ב סימן יא)
↑  ואלו שפסקו להגיד הלל מתרצים שכתב בפירוש המשנה לרמב"ם על בכורות פרק ד שנס ליושבי ארץ ישראל נחשב כנס לכל ישראל
↑  ואלו שפסקו להגיד הלל אומרים שגם בנס חנוכה לא השתחררו לגמרי מעול הגויים, ובכל זאת קבעו הלל (במאמר "חיוב אמירת הלל ביום העצמאות", בקונטרס "בא אורך", מאת הרב אורי שרקי).
↑  ויש מתרצים שגם חלק מיוצאי מצרים היו עובדי עבודה זרה (מכילתא בשלח ד"ה וישובו), שופכי דמים ומגלי עריות (בזהר על פרשת תרומה ק"ע), ובכל זאת אומרים הלל בפסח.
↑  המהר"ץ חיות כתב בפירושו לתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ג, עמוד א' שמסיבה זו לא תקנו לומר הלל בחנוכה על ניצחון היוונים
↑  ללא הסכמת הראשון לציון, הרב עובדיה יוסף, שלא נכח בישיבה
↑  הרב אברהם רמר, גדול שימושה, ירושלים תשנ"ד, עמ' לה
↑  לדעתו יש לומר את ההלל דווקא בתאריך ה' באייר, אף אם יום העצמאות הוקדם או נדחה
↑  הלל ביום העצמאות היום-בברכה? | הרה"ג זלמן ברוך מלמד שליט"א | שאל את הרב, באתר ישיבה
↑  שו"ת הרב הראשי תשמ"ח-תשמ"ט, סימן קנ"ג
↑  שו"ת משפטי עוזיאל ח"ח סימן כג
↑  שו"ת יביע אומר, חלק ו, סימן מא. לדעתו אפשר לומר את ההלל לאחר תפילת העמידה, ולאו דווקא בסוף התפילה כדעתו של החיד"א.
↑  ראו בנימוקי יוסף למגילה, ד. בשם ספר המאורות, וכן את דברי רבי יעקב עמדין בספר מור וקציעה על הטור סימן תרצ"ב
↑  ספר תורת המועדים
↑  משפטי עוזיאל מהדורא תליתאה אורח חיים סימן כג
↑  שו"ת קול מבשר חלק א סימן כא
↑  דת ומדינה, עמ' 102
↑  התורה והמדינה חלק ח, עמ' שמו
↑  בעניין דעת הרב צבי יהודה קוק, עיין בספרו של שמחה רז, משמיע ישועה, עמוד 284, שם הביא עדות מהרב דוד שפירא: "הרב צבי יהודה חש צורך לומר ברכת שהחיינו ביום העצמאות, וחשב שיש לכך בסיס הלכתי. אך כיון שהרבנות הראשית לא פסקה כך, הוא לא רצה לצאת נגדה. מה עשה? מדי שנה קנה מגבעת, אותה חידש ביום העצמאות, ובירך ברכת "שהחיינו"
↑  ראו במגן אברהם סימן תרצ"ב ס"ק א
↑  תורה שבעל פה כרך טז; יביע אומר חלק סימן מב
↑  דברי חכמים, סי' נז
↑  שו"ת דבר יהושע, חלק ב סימן צא
↑  הסכמה לסידור 'בית המלוכה', מאת הרב אורי שרקי
↑  באר אליהו, או"ח א, רט
↑  הרב דרוקמן מסביר מדוע מותר להסתפר ביום העצמאות, באתר כיפה, ‏2013-04-11
↑  מנהל האתר, הלכה יא - גילוח, תספורת, נישואין ותחנון | פרק ד - יום העצמאות | פניני הלכה - הרב אליעזר מלמד שליט"א, באתר פניני הלכה, ‏2000-05-04
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מקומון

מקומון הוא עיתון מקומי, כזה שמתמקד באירועים מקומיים או בהשפעתם של אירועים ארציים על המקום. נושאים טיפוסיים במקומון הם פוליטיקה עירונית, התנהלות העירייה, חינוך מקומי, ספורט מקומי (בעיקר כאשר מדובר בקבוצות לא-מקצועניות), תחבורה ציבורית, פשיעה ושערוריות מקומיות, תוכניות בינוי ופיתוח עירוניות, ואיכות הסביבה.
מבחינה מערכתית מתמקד המקומון באירועים מקומיים, שבדרך כלל אינם זוכים לפרסום בעיתונות הארצית. בין הנושאים אשר זכו לכתבות בעיקר מצד מקומונים אלו כתבות שעוסקות מבחינת המודעות, שהן הבסיס הכלכלי לקיומו של עיתון, מספק המקומון מענה לבעיית המחיר הגבוה של מודעות בעיתונות הארצית. בעל חנות רהיטים בנהריה שמפרסם מודעה ב"ידיעות אחרונות" נאלץ לממן במחירה גם את עלות הנייר וההפצה של עיתון המגיע לאילת. המקומון מאפשר פרסום מודעות מקומיות במחירים נמוכים.
החלטה מערכתית ראשונה של המקומון היא היקף הלוקליות שלו, כלומר היקף האזור שבסיקורו יעסוק ובו יופץ – האם להתמקד ברובע מסוים, בעיר מסוימת או בגוש ערים מסוים. אזור ההפצה גדול לעיתים מאזור הסיקור, למשל כאשר תושבי פרוורים מתעניינים גם במקומון של המטרופולין.
מקומונים בישראל

רוב המקומונים בישראל הם שבועונים, המופצים ביום חמישי או שישי.
המקומון הראשון בארץ ישראל, היה "הצפון" הרוויזיוניסטי, שראה אור בחיפה החל מ-1926. תרבות המקומונים במדינת ישראל התפתחה בדרום הארץ החל משנות השישים של המאה העשרים. "ערב ערב באילת", החל לצאת בפברואר 1962 והוא המקומון הוותיק בישראל, בין השנים 1966–1989 יצא בעיר ערד המקומון "כידוד". בשנת 1968 החל להתפרסם באזור הקריות "הד הקריות", המקומון הראשון בצפונה של ישראל, בשנת 1971 חדשות השבוע בראשון לציון ובשנת 1973 קול השרון בנתניה. בשנת 1974 משה אלון הקים את "ידיעות הגליל". בהמשך נוסדו בשנות ה-70 המקומונים המתחרים "צפון 1" על ידי איש גורדון ו"כלבי" ו-"שבע" בבאר שבע.
בתחילת שנות השמונים החלו לצאת מקומונים נוספים ברחבי המדינה. עיתון "הארץ" הוציא אז לאור את המקומונים "כל העיר" בירושלים, "העיר" בתל אביב ו"כלבו" בחיפה, שרכש הארץ בשנת 1986 מיידי יזמים פרטיים. עיתונים אלו נתנו במה לעיתונאים מתחילים שטרם השתלבו בעיתונות הארצית. בשיאה של תופעת המקומונים בשנות השמונים והתשעים, לכל אחד משלושת העיתונים הגדולים בישראל (ידיעות אחרונות, מעריב והארץ) רשת מקומונים משלו.
המקומונים מופצים באופן עצמאי, או מצורפים לגיליונות יום שישי של העיתונים.
ב-1984 החלה לצאת קבוצת מקומיים בשם אינדקס, שהמו"ל שלה הוא יוסי גדעוני בבת-ים, חולון, אזור השפלה ואזור השרון.
בנוסף למקומונים אלה, פעילים בישראל עוד מקומונים רבים, שמופצים עצמאית, בדיוור ישיר לתיבות הדואר, בתחנות דלק או במרכולים, בדרך כלל כ"חינמון". הכנסות המקומון נובעות, בדרך כלל, ממודעות, ולא מרכישתו על ידי קוראיו, בפועל נכון ל-2013 כמעט כל המקומונים מחולקים בחינם. מקצת מהמקומונים מוצאים על ידי הרשות המקומית, דבר המעורר ביקורת ציבורית, במיוחד כאשר ישנם מקומונים מתחרים.
קיימים גם מקומונים מיועדים לקהל יעד ספציפי – למשל המקומון החרדי "אשדוד בכותרות", שהוא מקומון הפונה לציבור החרדי באשדוד, והוא עומד בבעלות משפחת קנופף, בעלי העיתון החרדי 'המודיע'.
אפשרות חדשה שנוצרה במאה ה-21 היא הפצת המקומונים באמצעות אתרי חדשות מקומיים ומהדורות וירטואליות מדופדפות, כדוגמת אתרי mynet מבית ynet, רשת מקומונט, רשת "גל גפן באינטרנט", רשת אתרי מקומוני 4U, "יום יום באילת", "צומת השרון", "השקמה" ועוד.
בעשור השני של המאה ה-21 חלה ירידה בתפוצת המקומונים. בין היתר בגלל שהפרסום ומודעות שהיו חלק ניכר מהכנסות המקומונים עברו לרשת האינטרנט. וכן בשל ירידה בביקוש בשל התפתחות הרשתות החברתיות.
המקומונים בעידן הדיגיטלי

המקומונים, שהיו עמוד התווך של התקשורת המקומית במשך עשרות שנים, חווים טלטלה משמעותית בעידן הדיגיטלי. צמיחתם המרשימה של אתרי האינטרנט בשני העשורים האחרונים מעמידה בפניהם אתגרים רבים, הן כלכליים והן מקצועיים. התפתחות העיתונות באינטרנט דורשת בחינה מחודשת של כללי הרגולציה הקיימים בעולם התקשורת. המקומונים בעידן הדיגיטלי מתמודדים עם מספר אתגרים משמעותיים, הנובעים מהשינויים שחלו בתעשיית התקשורת:
תחרות מצד תאגידי תקשורת: תאגידי התקשורת הגדולים נהנים מיתרון משמעותי מבחינת משאבים וטכנולוגיה. הם יכולים להשקיע סכומים גדולים בייצור תוכן, בשיווק ובקידום, מה שמקשה על מקומונים קטנים להתחרות בהם.
ירידה בהכנסות מפרסום: בעבר, מקומונים רבים הסתמכו על הכנסות מפרסום מקומי. עם זאת, עם צמיחת האינטרנט, מפרסמים רבים מעדיפים לפרסם באתרי אינטרנט גדולים בעלי קהל גולשים רחב יותר, מה שפוגע בהכנסות מפרסום של מקומונים.
שינויים בהרגלי צריכת מידע: הציבור נוטה כיום לצרוך מידע באינטרנט ובמכשירים ניידים, ופחות נוטה לקרוא עיתונים מודפסים או מקוונים. שינוי זה פוגע בקהל היעד של המקומונים.
אתגר עתיד המקומונים תלוי ביכולתם להתאים עצמם למציאות המשתנה. מקומונים שיצליחו לפתח מודלים עסקיים חדשניים, להתמקד בקהל יעד ספציפי ולנצל את הטכנולוגיות החדשות, יוכלו לשרוד ואף לשגשג גם בעידן הדיגיטלי.
פיתוח - עיתונים מקומיים יכולים לפתח מודלים עסקיים חדשים, כגון מינויים דיגיטליים, תכנים ממומנים, ואירועים קהילתיים. כיום המקומונים הבולטים ברשתות הן של שתי חברות השולטות על מגוון מקומונים שונים ברחבי הארץ: Mynet ורשת העיר.
הערות שוליים

↑  אריה קיזל ומירה פוירשטיין, בצל המרכז – התקשורת המקומית בפריפריה וסיקור החדשות, באתר המכון לחקר העיתונות והתקשורת היהודית ע"ש שלום רוזנפלד, המרכז ללימודים בינלאומיים ואזוריים אוניברסיטת תל אביב, קשר מס' 41, ‏2011
↑  על-פי דברי המו"ל שלמה לונדון ב"מכתב לקוראים" בשער הגיליון ה-2,200 של "הד הקריות", 8 בספטמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11980178q (data)  GND: 4074317-2  NDL: 00572979
אנתוכרה קטנה

| אנתוכרה קטנה |
| --- | --- |
 אנתוכרה קטנה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: דבשניים
סוג:: אנתוכרה
מין:: אנתוכרה קטנה
שם מדעי
 Anthochaera chrysoptera ‏לאת'אם, 1801

אנתוכרה קטנה (שם מדעי: Anthochaera chrysoptera) הוא מין של עוף ממשפחת הדבשניים החיה בטבע בדרום-מזרח אוסטרליה ובאי טסמניה. היא הוגדרה לראשונה ב-1803 על ידי החוקר האנגלי ג׳ון לתאם (אנ').
מאפיינים

ציפור זו מגיעה לאורך 26 עד 30 ס"מ, ולמשקל של 62 גרם בממוצע. היא בעלת נוצות חומות ואפורות עם עורף מוקף ב"שכמייה" לבנה מפוספסת, והראש חום עם מקור אפור,  מעט מכופף. הסנטר לעיתים שחור ולעיתים בהיר, והחזה והבטן בהירים יחסית. בניגוד לציפורים דומות מסוגה היא חסרת דלדל לצד המקור ועיניה חומות.
הציפור מצויה באזורי יערות פתוחים וחורשות אקליפטוסים וכן בשיחיות של צמחים אוסטרליים שונים כמו הדסיים, צמחי לנטנה (Lantana) או בנקסיה (Banksia) ועוד. על צמחים אלה היא גם מקננת. היא נמצאת באזורים הקרובים למקורות מים ולא באזורים יבשים.
היא ניזונה בעיקר מצוף של פרחים אוסטרלים בעזרת לשונה הדביקה. בנוסף היא ניזונה מחרקים שהיא חוטפת באוויר ומזרעים או פירות יער. לעיתים נדירות היא אוכלת בקבוצה גדולה.
זוג ציפורים מקנן בין העצים. הנקבה מטילה ביצה או שתיים ודוגרת עליהן לבדה. אך הזוג מטפל יחד בגוזלים עד בגרותם.
תת-מינים

Anthochaera chrysoptera chrysoptera - מצוי במזרח ודרום-מזרח אוסטרליה
Anthochaera chrysoptera halmaturina – מצוי באי קנגורו שבדרום אוסטרליה
Anthochaera chrysoptera tasmanica - מצוי בטסמניה
הערות שוליים

↑  אנתוכרה קטנה באתר הרשימה האדומה של IUCN
הוצאת קוראים

סמליל הוצאת קוראים
הוצאת קוראים היא הוצאת ספרים העוסקת בהוצאה לאור של ספרות ילדים ונוער, ספרי עיון, ספרי בישול ולימוד. בכל שנה הם מוציאים 70–100 כותרים.
בשנים האחרונות התרחבה ההוצאה גם לתרגומים של רומנים, ביניהם "חברים ובעלים" מאת ננסי תאייר, ספרי מתח (מאת לי צ'יילד, פיטר ג'יימס ועוד) וספרות ארוטיקה למבוגרים בלבד (טרילוגיית "הסתערות - עוצרי נשימה" מאת מאיה בנקס ו"סאבית" מאת טרה סו מי) וספרות יפה למבוגרים ולנוער.
הוצאת קוראים נוסדה בשנת 1996 על ידי אבנר פחימה ומאיר כהן, שהחלו את דרכם בהפצת ספרים ומילונים והחליטו להקים הוצאה לאור בשפה העברית. פחימה הוא אחיו של דני פחימה, שהקים עוד קודם לכן את דני ספרים.
משרדי החברה ומחסניה שוכנים בקריית גת.
כותבים בולטים בהוצאה הם: פרופ' מאיה פרוכטמן, פרופ' עמירם רביב, ד"ר מירי ברוך, דבורה עומר, נורית זרחי, שלומית כהן-אסיף, יהודה אטלס, סמדר שיר, מירה מאיר, זאב ענר, דורית אורגד, יונה זילברמן, דליה קורח שגב ודנית סלומון. ד"ר מירי ברוך משמשת גם כיועצת חינוכית לספרות הילדים והנוער.
בספרות לבני הנוער בולטים רבי המכר "בת-עשרה – מדריך לנערה המתבגרת" מאת דנית סלומון וסדרת הקלאסיקה; "אן מאבונלי", "טום סויר" ו"אי המטמון", לצד ספרי פנטזיה כגון סדרת נפילת הממלכות
בתחום ספרי העיון וההעשרה בולטים סדרת מילוני "אריאל" בעריכתה של פרופ' מאיה פרוכטמן. האלבום "ישראל 50" וספר העיון "נתניהו – הדרך אל הכוח", שניהם בעריכת בן כספית ויהודה שיף.
בתחום ספרי הבישול, נמצאים ספריה רבי-המכר של דנית סלומון: "שוקולד ושושנים", "עוגות בקלי קלות", "פשטידות בקלי קלות" ו"בקלי קלות" וספריהם של השפים אביב משה, שגב משה ועזרא קדם.
הוצאת קוראים חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
אלי ברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 (בן 77 בערך) בארות יצחק, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה פאראלימפית 
 
אליעזר (אלי) ברמן (נולד ב-1947) הוא שחיין פאראלימפי ישראלי לשעבר.
הוריו של ברמן היו ממקימי קיבוץ בארות יצחק, בו הוא נולד וגדל. הוא נולד ללא יד וללא רגל.
במסגרת עיסוקו בספורט נכים התחרה במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) והשתתף בה בשלושה משחים בדרגת נכות J: במשחה ל-50 מטר בסגנון חופשי סיים בתוצאה של 43:24 שניות ודורג במשחה הגמר במקום השישי, במשחה ל-50 מטר בסגנון גב סיים את משחה הגמר בתוצאה של 1:13.35 דקות ודורג במקום השמיני והאחרון, במשחה ל-50 מטר בסגנון חזה סיים את משחה הגמר בתוצאה של 1:08.35 דקות ודורג במקום הרביעי.
שנים רבות היה רכז משאבי אנוש של קיבוץ בארות יצחק ועובד כיועץ חינוכי בישיבת דרכי נועם וכמרצה לייעוץ חינוכי במכללת מקור המעיינות להכשרת עובדי הוראה.
הערות שוליים

↑  חינוך על רגל אחת
|  משלחת ישראל למשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980)  |
| --- | --- | --- |
|    אתלטיקה | משה ברבלט •  יקותיאל גרשוני • אהרון דנציגר •  צבי הופמן •  דוד יעקובוביץ' • מרדכי לוי •  יששכר נבון •  יהוא עדני •  ניצן עצמון • רפאל פלח •  ראובן פרח • צבי קרטיס •  צבי קרש •  צפורה רובין |  |
|    הרמת משקולות |  שלום דלוגץ' •  שמואל חיימוביץ' •  אברהם שטרויך |  |
|    טניס שולחן | מתי אנג'ל • מיכל אסקפה • חיים אשכנזי • יוסף שרב • יגאל תם |  |
|    כדורסל |  נבחרת ישראל בכדורסל (גברים) (ששון אהרוני, יוסי אמויאל, צבי גזיאל, שאול וג'ימה, ברוך חגאי, ציון יעקב, חיים כהן, משה לוי, שלמה נקוה, שעבן סחקפי, שלמה פינטו, יואל שפרן) •   נבחרת ישראל בכדורסל (נשים) (רחל טסה, אסתר טרי, נורית יעקב, חמדה לוי, אריאלה מיזן, מלי מילר, איילה מלחן, מרגלית פרץ, צפורה רובין, בתיה שוויקי) |  |
|    כדורעף |  נבחרת ישראל בכדורעף (גברים) (אלי אונגר, משה ברבלט, אהרון דנציגר, חגי זמיר, ניצן עצמון, יגאל פזי, רוני פרדקין, אליעזר קלינה, צבי קרש) |  |
|    כדורשער | נבחרת ישראל בכדורשער (גברים) (משה וייס, אורי כהן, מרדכי לוי, רפאל פלח, ראובן פרח, זהר שרון) |  |
|    סיף |  נבחרת ישראל בסיף (נשים) (רחל טסה, חמדה לוי, איילה מלחן, מרגלית פרץ) • ששון אהרוני • רחל טסה •  חמדה לוי •  איילה מלחן •  מרגלית פרץ |  |
|    קליעה | בן עמי גפני • עופר צור • יורם קיכל • יוסף שרב • יגאל תם |  |
|    שחייה |  אסף אגמון •  רון בולוטין •  אורי ברגמן • אלי ברמן •  יוסף ונגר • אריה סונזנביץ' •  שלמה פינטו •  ברוך פרצמן •  משחה שליחים (אסף אגמון, אורי ברגמן, יוסף ונגר, שלמה פינטו) •  משחה שליחים (אסף אגמון, יוסף ונגר, שלמה פינטו) |  |
דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו

דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו, נקרא גם בשם אשת הסנדלר ודון פרלימפלין (בספרדית: Amor de Don Perlimplín con Belisa en su jardín) הוא מחזה קצר פרי עטו של המחזאי הספרדי פדריקו גארסיה לורקה מסוגת הפארסה. המחזה נכתב ב-1928 והוצג לראשונה ב-Teatro Español  במדריד ב-3 באפריל 1933.
תקציר העלילה

המחזה מספר את סיפורו של רווק מזדקן, דון פרלימפלין, שמשרתתו מרקולפה משכנעת אותו שעליו להינשא מכיוון שהיא הולכת ומזדקנת ושהיא לא תוכל תמיד לטפל בו. דון פרלימפלין מביע ספקות, אבל מסכים לשאת לאישה את שכנתו בליסה, הצעירה ממנו בהרבה, שאינה מתאימה לו. בליסה נענית לשידוך מכיוון שאימה רודפת הבצע משכנעת אותה שכספו של דון פרלימפלין יהפוך אותה למושכת יותר בעיני גברים אחרים.
בליל כלולותיהם מופיעים שני שדונים, סוגרים את המסך ואומרים שיש דברים שיש להשאירם בלתי נראים. בבוקר המחרת מגלה דון פרלימפלין שהוא קורנן בליל כלולותיו בידי חמישה גברים שונים שנכנסו דרך חמישה סולמות מכל אחת מחמש הגזוזטרות. הוא מגיב בצורה מוזרה מכיוון שאין הוא נתקף קנאה, אלא הוא מאושר בשביל אשתו, מכיוון שהיא צעירה, הוא זקן והיא זקוקה לגבר צעיר שיספק אותה.
בליסה מתחילה לקבל מכתבי אהבה מגבר מסתורי עטוף בשכמייה אדומה. היא מתאהבת בגבר המסתורי וקובעת להיפגש איתו בגן ביתו של דון פרלימפלין. בליסה מגיעה למפגש בשעה שנקבעה, מבין הענפים מופיע הגבר  עטוף בשכמייה רחבה. הגבר מועד פצוע אנוש, ומתברר שזהו דון פרלימפלין בעצמו, שאת מכתבי האהבה שלו העבירה מרקולפה.
תרגומים לעברית

פדריקו גארסיה לורקה, דון פרלימפלין ואהבתו לבליסה בגן ביתו : הללויה ארוטית בארבע תמונות ופרולוג : גרסה קאמרית; תרגמה מספרדית והוסיפה הערות ואחרית דבר רנה ליטוין. ירושלים : הוצאת כרמל, תשנ"א 1991.
פדריקו גארסיה לורקה, מחזות : ירמה, אשת הסנדלר התמהונית, בית ברנרדה אלבה, אהבת דון פרלימפלין לבליסה בגן; מספרדית - רפאל אליעז. תל אביב : הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ב 1972.
ההצגה בתיאטרון המקצועי הישראלי

תיאטרון הקאמרי – הצגת בכורה: 9 בינואר 1958
יוצרים: מתרגם – רפאל אליעז,  במאי – דן קידר, מעצבת תפאורה - אווה הגדיש, מלחין מוזיקה – יוחנן זראי, מעצבי תנועה – חואן ויעקב ארקין.
שחקנים: דון פרלימפלין – אברהם חלפי, בליסה – אביבה גור, מרקולפה -  דבורה קידר.
תיאטרון צוותא – הצגת בכורה: 1969
שחקנים: דון פרלימפלין – מישה אשרוב, בליסה - דליה פרידלנד.
תיאטרון החאן - הצגת בכורה: 26 במאי 2002
יוצרים: מתרגמת – רנה ליטוין, במאי – יוסי יזרעאלי, מלחין מוזיקה - יוסף ברדנשווילי, מעצב תפאורה - רוני תורן, מעצבת תלבושות - עפרה קונפינו, מעצב תאורה - רוני כהן, מעצבת תנועה – מרינה בלטוב.
שחקנים: דון פרלימפלין – אריה צ'רנר, מרקולפה -  עליזה רוזן, בליסה - שרון שטרק, אמה של בליסה - עירית פשטן, שני השדונים - יהויכין פרידלנדר וניר רון.
תיאטרון תמונע - הצגת בכורה: נובמבר 2006
יוצרים: מתרגמת – רנה ליטוין, במאית – אנה בניאל, מעצב תפאורה - אריאל טל ארביב, מעצבת תלבושות - מורן שריג, מלחין מוזיקה - רן בגנו.
שחקנים: דון פרלימפלין - איציק גולן, בליסה – קרן אור, מרקולפה - נועה בוקר, אמה של בליסה - דנה קיילה, שדונים – יובל רז וגילה פוליצר.
אלן אוצ'ואה

| --- | --- |

 לידה:  10 במאי 1958 (בת 66) לוס אנג'לס, קליפורניה
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית אמריקאי
 השכלה:  אוניברסיטת סטנפורד  אוניברסיטת סן-דייגו  תיכון גרוסמונט 
 עיסוקים נוספים:  מנהלת מרכז החלל ג'ונסון
 תקופת השירות:  1990–הווה (כ־34 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  40 ימים, 19 שעות ו-36 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  אלן אוצ'ואה
 משימות
 STS-56, ‏STS-66, ‏STS-96 ‏ STS-110
    
 עיטורים
 היכל התהילה של קליפורניה (2015)  מדליית נאס"א לטיסה בחלל (2002)  מדליית השירות המצויין של נאס"א (2003)  עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (2012)  מדליית נאס"א לטיסה בחלל (1999)  מדליית השירות המצוין של נאס"א (2000)  מדליית השירות המצוין של נאס"א (1997)  NASA Outstanding Leadership Medal (1995)  Fellow of the American Institute of Aeronautics and Astronautics  היכל התהילה של האסטרונאוטים  מדליית החירות הנשיאותית 
 
אלן אוצ'ואה (באנגלית: Ellen Ochoa; נולדה ב-10 במאי 1958) היא מהנדסת אמריקאית, אסטרונאוטית לשעבר ומנהלת לשעבר של מרכז החלל ג'ונסון. אוצ'ואה מונתה למנהלת המרכז עם פרישתו של המנהל הקודם, מייקל קואטס, ב-31 בדצמבר 2012. ב-1993 הפכה אוצ'ואה לאישה ההיספנית הראשונה בעולם, שיצאה לחלל, כאשר שירתה במשלחת בת 9 ימים על סיפון מעבורת החלל דיסקברי.
ראשית חייה

אוצ'ואה נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, אך גדלה בלה מסה, קליפורניה. סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון גרוסמונט באל קג'ון ב-1975. הוריה התגרשו כשהייתה בתיכון, והיא התגוררה עם אמה ואחיה.
השכלה

אוצ'ואה קיבלה תואר ראשון בפיזיקה מאוניברסיטת המדינה של סן דייגו וסיימה את פי בטא קפא (ΦΒΚ) ב-1980, קיבלה תואר שני במדעים ודוקטורט בהנדסת חשמל מאוניברסיטת סטנפורד בשנים 1981 ו-1985, בהתאמה.
קריירה > מחקר

כדוקטורנטית באוניברסיטת סטנפורד, ולאחר מכן כחוקר במעבדה הלאומית של סאנדיה ובמרכז המחקר איימס של נאס"א, חקרה אוצ'ואה מערכות אופטיות לביצוע עיבוד מידע. במרכז המחקר של נאס"א, היא הובילה קבוצת מחקר שעבדה בעיקר על מערכות אופטיות לחקר החלל האוטומטי. היא כתבה פטנט על מערכת אופטית לזיהוי פגמים בתבנית חוזרת, בנוסף, היא ממציאה שותפה על שלושה פטנטים למערכת בדיקה אופטית, שיטת זיהוי אובייקט אופטי ושיטה להסרת רעש בתמונות. כמנהלת חטיבת הטכנולוגיות החכמות של איימס, היא פיקחה על 35 מהנדסים ומדענים במחקר ופיתוח של מערכות חישוביות למשימות חלל. אוצ'ואה הציגה מאמרים רבים בכנסים טכניים ובכתבי עת מדעיים.
קריירה > נאס"א

אוצ'ואה נבחרה על ידי נאס"א בינואר 1991 והפכה לאסטרונאוטית ביולי 1991. משימותיה הטכניות במשרד האסטרונאוטים כללו את תפקיד נציג הצוות בתוכנות טיסה, חומרת מחשב ורובוטיקה, עוזר לתחנת החלל למנהל משרד האסטרונאוטים, מנהל חללית תקשורת (CAPCOM) במפקח המשימה וכמשנה לממלא מקום משרד האסטרונאוטים.
אוצ'ואה הפכה לאישה ההיספאנית הראשונה בעולם שנסעה לחללכאשר היא שירתה במשלחת של תשעה ימים על סיפון מעבורת החלל דיסקברי ב-1993. מטרת המשימה הייתה לחקור את שכבת האוזון של כדור הארץ. עם וותק של ארבע טיסות בחלל, אוצ'ואה רשמה כמעט 40 ימים, 19 שעות ו-36 דקות בחלל.
היא הייתה מומחית למשימה ב-STS-56 (קנת קמרון היה מפקד צוות) (1993), הייתה מומחית משימה ב-STS-66 (דונלד מקמונגל היה מפקד צוות), והייתה מומחית למשימה ומהנדסת טיסה ב-STS-96 ו-STS-110 בשנת 2002. אוצ'ואה הייתה חלק מצוות השליטה של המשימה במהלך אסון מעבורת החלל קולומביה והייתה אחת מהאנשים הראשונים שהודיעה עליו בטלוויזיה.
משנת 2007, לאחר פרישתה ממשימות החלל, שימשה אוצ'ואה כסגנית מנהלת מרכז החלל ג'ונסון, וסייעה לנהל את משרד האסטרונאוטים ואת פעילות המטוסים. ב-1 בינואר 2013, אוצ'ואה הפכה להיספנית הראשונה והמנהלת השנייה של מרכז החלל ג'ונסון של נאס"א.
שירות לאומי

אוצ'ואה מונתה לסגנית יו"ר המועצה הלאומית למדע (NSB) לתקופה 2018–2020. כיום היא עומדת בראש הוועדה להערכת מועמדים למדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות.
חיים אישיים

אוצ'ואה נשואה לקו מיילס, עורך דין, יש להם שני בנים. אוצ'ואה היא חלילנית קלאסית וניגנה עם התזמורת הסימפונית של סטנפורד, לאחר שקיבלה את פרס סולן הסטודנטים.