stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מילאן מילוטינוביץ'
אישומים בפשעי מלחמה וזיכוי

בשנת 2003, לאחר תום כהונתו כנשיא, הסגיר עצמו לידי בית הדין הפלילי הבינלאומי ליוגוסלביה לשעבר, הפועל מטעם האומות המאוחדות בהאג, שם עמד לדין על פשעי מלחמה.
הוא הואשם בפשעי מלחמה ועמד לדין יחד עם ניקולה סיינקוביץ (ראש ממשלת סרביה לשעבר) ודרגוייב אוידניץ (שר ההגנה לשעבר של יוגוסלביה).
כנגד מילוטינוביץ' הוצגו ארבעה אישומים: גירוש, רצח העולה כדי פשע נגד האנושות, רצח הנוגד חוקי מלחמה וכן "מעשים לא אנושיים אחרים" שבוצעו בעת מלחמת קוסובו. בין השאר הואשם באחריות לטבח המוני בשורה של יישובים, בשנת 1999.
על פי כתב האישום מילוטינוביץ' הואשם בנשיאת אחריות אישית לפשעים, כנשיא סרביה. בתוקף תפקידו היה חבר במועצת הביטחון העליונה של יוגוסלביה שהייתה ממונה על הצבא היוגוסלבי. למילוטינוביץ' הייתה אף הסמכות לפיזור הפרלמנט הסרבי. על פי כתב האישום, בעת המלחמה, סמכויותיו דה יורה הורחבו לאלה השייכות בעתות שלום לפרלמנט, כולל הפיקוד על המשטרה, שהייתה כפופה לצבא באותה עת. צוות ההגנה של מילוטינוביץ' וכן מומחים במשפט חוקתי דחו בתוקף טענות אלה. לטענתם סרביה לא הייתה מדינה עצמאית, והמשיכה להוות חלק מהפדרציה היוגוסלבית בראשות סלובודן מילושביץ', ששלט בכוחות המזוינים במדינה. עוד טענו פרקליטיו כי מועצת הביטחון העליונה של יוגוסלביה לא שלטה בכוחות המזוינים של יוגוסלביה, בין להלכה ובין למעשה.
ב-26 בפברואר 2009 מצא אותו בית הדין לא אשם בכל האישומים עליהם הועמד לדין. בית הדין מצא כי למילוטינוביץ' לא הייתה שליטה ישירה על צבא הרפובליקה היוגוסלבית וכי סלובודן מילושביץ' הוא שנושא באחריות למעשי הצבא.
הערות שוליים

↑  עיקרי פסק הדין מיום 26 בפברואר 2009, בעמ' 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1294706853  VIAF: 254154257834924150557   WorldCat (עם VIAF): 254154257834924150557
מיושי

מיושי (ביפנית: 三次市) היא עיר שנמצאת במחוז הירושימה, יפן.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-630 ק"מ מבירת יפן, טוקיו, וכ-59 ק"מ מבירת המחוז הירושימה, הירושימה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 12 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (22 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (0 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,752 מילימטרים בשנה. חודש יולי הוא החודש הגשום ביותר (253 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש היבש ביותר (66 מ"מ גשם).
הערות שוליים

↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d99ad26b-4542-4d80-ba45-5ef47f39062b  NDL: 00387126  VIAF: 258435896   WorldCat (עם VIAF): 258435896 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים ביפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מנוע תא להט

טרקטור Lanz Bulldog, בעל מנוע תא-להט דו-פעימי עם צילינדר אחד, 1928
מנוע תא להט (באנגלית: hot bulb engine) הוא סוג היסטורי של מנוע בעירה פנימית בוכנאי, שפותח בשלהי המאה ה-19 בבריטניה על ידי הרברט אקרויד סטיוארט (Herbert Akroyd Stuart) ושווק לראשונה ב-1891. הוא נבדל ממנועי בעירה פנימית אחרים בכך שהדלק (בדרך כלל סולר) התאדה והתלקח כתוצאה ממגעו בדפנות הלוהטים של תא מוקדם בראש הצילינדר ולא על ידי חום של ניצוץ חשמלי כמו במנוע בנזין או חום האוויר הדחוס כמו במנוע דיזל. תא הלהט חומם מבחוץ לפני התנעת המנוע על ידי מבער הלחמה, והוסיף לשמור על חומו תוך כדי עבודת המנוע בשל מגעו עם גזי השריפה הלוהטים. מנוע תא הלהט שימש להנעת כלי רכב (טרקטורים למיניהם) וכלי שיט קטנים.
מנשה שמעונוב

מנשה שמעונוב (נולד ב-3 באפריל 1963) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם ושימש כקפטן מכבי תל אביב.
קריירה

שמעונוב גדל במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל מכבי תל אביב, לצד אחיו התאום אפרים, וערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון בהפסד 1-0 להפועל תל אביב בדרבי בפברואר 1982. שער הבכורה שלו נכבש במשחקו השלישי בקבוצה הבוגרת, בתיקו 1-1 נגד מכבי חיפה. גם אחיו, אפרים, שיחק בשורות הצהובים ולכן כונו "האחים שמעונוב".
בעונת 1986/1987 זכה עם הקבוצה בגביע המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר על מכבי חיפה בבעיטות הכרעה. עונה לאחר מכן, מונה שמעונוב לקפטן הקבוצה וזכה להניף גביע שני ברציפות עם הקבוצה לאחר ניצחון 1-2 על הפועל תל אביב במשחק הגמר.
שמעונוב זכה להיות שותף לעונת האליפות ב-1992, ששברה בצורת של 13 שנה, עם 17 הופעות כולל הניצחון 3–2 במשחק האליפות מול בני יהודה.
לאחר עשור במכבי תל אביב עבר שמעונוב להפועל אשדוד ובשנת 1993 פרש ממשחק פעיל.
קריירה > נבחרת ישראל

משחק הבכורה של שמעונוב היה מול נבחרת סקוטלנד באצטדיון רמת גן. לזכותו 19 הופעות במדים הלאומיים של ישראל.
תארים

אליפות: 1991/1992
גביע המדינה: 1986/1987, 1987/1988
מיושי אומקי

| --- | --- |

מיושי אומקי (1950)
 לידה:  8 במאי 1929 אוטארו, יפן 
 פטירה:  28 באוגוסט 2007 (בגיל 78) Licking, Texas County, ארצות הברית 
 שם במה:  ナンシー梅木 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  יפן, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1950 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (1958) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
מיושי אומקי (ביפנית:  Miyoshi Umeki ,梅木 美代志;‏ 8 במאי 1929 – 28 באוגוסט 2007) הייתה שחקנית קולנוע וזמרת אמריקאית ממוצא יפני. אומקי היא השחקנית האסיאתית הראשונה והיחידה עד היום שזכתה בפרס אוסקר בקטגוריית לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1957 על תפקידה בסרט "סיונרה".
ביוגרפיה

אומקי נולדה בעיר הנמל אוטרו שבחבל הוקאידו, יפן. הצעירה מבין תשעה ילדים. החלה את הקריירה שלה לאחר מלחמת העולם השנייה כזמרת מועדוני לילה ביפן תחת שם הבמה ננסי אומקי. בתחילת דרכה הושפעה מההצגות הראוותניות שראתה בתיאטרון הקבוקי וממוזיקת פופ אמריקאית. אומקי לא הייתה לכוכבת ביפן והיא התפרסמה רק כזמרת זניחה וכשחקנית בסרטים ספורים.
משחק

אומקי היגרה לארצות הברית בשנת 1945 והתגלתה לקהל המערבי לראשונה באמצע שנות ה-50 בתוכנית הבידור של ארתור גודפרי "ארתור גודפרי וחבריו" בה הייתה אומקי חברה בצוות הזמרים. הופעותיה בתוכנית צדו את עיניו של הבמאי ההוליוודי ג'ושוע לוגאן שהחליט ללהק אותה לצידו של כוכב הקולנוע מרלון ברנדו בדרמה "סיונרה". בסרט הופיעה אומקי בתפקיד קאטסומי ארוסתו של איש חיל האוויר האמריקאי ג'ו קלי (רד באטנס). הופעה זו הייתה הראשונה של אומקי בהוליווד והיא זיכתה אותה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובמועמדות לפרס גלובוס הזהב. אומקי הייתה לשחקנית הראשונה והיחידה עד כה ממוצא אסיאתי שזוכה בפרס האוסקר בקטגוריית משחק.
בשנת 1958 שיחקה אומקי במחזמר המפורסם של צמד הכותבים האגדי רוג'רס והמרשטיין "שירת תוף הפרח" Flower Drum Song"". על הופעתה בתפקיד מיי לי הועמדה אומקי לפרס טוני. המחזמר עובד בשנת 1961 לקומדיה קולנועית מצליחה בבימויו של הנרי קוסטר. אומקי שחזרה על הופעתה כמיי לי הועמדה בפעם השנייה לפרס גלובוס הזהב, לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד קומי/מוזיקלי.
את הופעותייה האחרונות כשחקנית עשתה מיוקי בין השנים 1969 ל-1972 בסיטקום "The Courtship of Eddie's Father" בתפקיד גברת לווינגסטון, עוזרת הבית של האלמן טום קורבט (ביל ביקסבי). מיוקי שיחקה בסדרה במשך 4 עונות והועמדה פעם אחת לפרס גלובוס זהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
חיים אישיים

לאומקי היה ילד מבעלה השני הבמאי רנדל הוד.
אומקי נפטרה בשנת 2007 בעיר ליקינג, מיזורי ממחלת הסרטן כשהיא בת 78.
מיינדרט דה יונג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 במרץ 1906 Wierum, הולנד 
 פטירה:  16 ביולי 1991 (בגיל 85) מישיגן, ארצות הברית 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקום לימודים:  מכללת קלבין 
 שפות היצירה:  הולנדית, אנגלית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 תקופת הפעילות:  מ-1938 
 פרסים והוקרה:  פרס אנדרסן (1962)  מדליית רג'ינה (1972)  חרט הכסף (1973)  מדליית ניוברי (1955) 
 
מיינְדֶרְט דה יוֹנְג (Meindert DeJong;‏ 4 במרץ 1906 – 16 ביולי 1991) היה סופר ילדים אמריקאי יליד הולנד. כתיבתו של דה יונג זיכתה אותו במספר פרסים חשובים בתחום ספרות הילדים, בהם פרס אנדרסן.
ביוגרפיה

דה יונג נולד בשנת 1906 בכפר ויירום (Wierum) שבמחוז פריסלנד בהולנד. בשנת 1914, בהיותו בן 8, היגרה משפחתו לארצות הברית והתיישבה בגרנד רפידס שבמישיגן. דה יונל סיים את לימודיו בבית ספר קלוויניסטי, ולמד זמן מה באוניברסיטת שיקגו אך עזב את הלימודים מבלי לקבל תואר. בתקופת השפל הגדול עבד בעבודות דחק שונות, ובין היתר כפועל בחווה חקלאית. ספרן מקומי הציע כי יכתוב ספר לילדים על התנסויותיו בחווה, וכך יצא לאור בשנת 1938 ספרו הראשון: "האווז הגדול והברווז הלבן הקטן" (The Big Goose and the Little White Duck).
הוא החל בכתיבה לילדים, אך במהלך מלחמת העולם השנייה עזב את עיסוקיו אלו והצטרף לחיל האוויר של ארצות הברית ושירת בסין. לאחר המלחמה שב לכתיבה לילדים.
לאחר המלחמה הצליח דה יונג לשוב למעמד של סופר ילדים מוביל בארצות הברית. זמן מה חי במקסיקו וניסה להתיישב בצפון קרוליינה, אך בסופו של דבר שב למישיגן ושם המשיך בכתיבה. שישה מספריו אוירו על ידי הסופר והמאייר מוריס סנדק. בשנת 1986 הוציא לאור את ספרו האחרון, ובשנת 1991 נפטר.
ספריו של דה יונג שאבו השראה מילדותו בכפר ההולנדי הקטן בפריסלנד. ספרו "בית ששים האבות" שאוב מניסיונו בימי מלחמת העולם השנייה בסין.
פרסים

כתיבתו של דה יונג לילדים זכתה לשבחים ולהערכה, ודה יונג זכה במספר רב של פרסים חשובים בתחום ספרות הילדים.
בשנת 1954 צוינו הספרים "Shadrach" ו-"Hurry Home Candy" באות הכבוד של ניוברי, המוענק במסגרת חלוקת מדליית ניוברי.
בשנת 1955 זכה ספרו "גלגל על הגג" במדליית ניוברי. הספר זכה גם בפרס הספרותי הגרמני "Deutscher Jugendliteraturpreis" בשנת 1957, וב"פרס המדף של לואיס קרול" בשנת 1963.
בשנת 1956 זכה הספר "בית שישים האבות" באות הכבוד של ניוברי, וכן בפרס "ג'וזט פרנק" שנקרא אז "פרס ספר הילדים של האגודה לחקר הילד".
בשנת 1959 זכה ספרו "Along Came A Dog" באות הכבוד של ניוברי.
בשנת 1962 זכה דה יונג בפרס אנדרסן על תרומתו לספרות הילדים. הוא היה הסופר האמריקאי הראשון שזכה בפרס זה.
בשנת 1969 זכה ספרו "Journey from Peppermint Street" בפרס הספר הלאומי.
ספריו שיצאו לאור בעברית

גלגל על הגג, תרגמה טילי נתיב-עירוני, אייר מוריס סנדק, הוצאת זמורה-ביתן, 2001.
בית שישים האבות, תרגמה רנה ורבין, אייר מוריס סנדק, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001.
הערות שוליים

↑  גלגל על הגג אתר הוצאת כנרת, זמורה, דביר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309273805171  BIBSYS: 90588916  BNE: XX1157167  BnF: cb168115544 (data)  CANTIC: a10998354  CiNii: DA01728823  GND: 122288017  ISNI: 0000 0001 1827 6820  LCCN: n50040406  LNB: 000034901  NDL: 00437458  NKC: jn19981000601  NLG: 103860  NLK: KAC200410968  NSK: 000492083  NTA: 069682224  SELIBR: 183540  SNAC: w6ws8z81  VIAF: 83981501   WorldCat (עם VIAF): 83981501
מטעמה קשתי

| --- | --- |

 לידה:  28 בנובמבר 1934 כ"א בכסלו ה'תרצ"ה
 פטירה:  23 בספטמבר 2019 (בגיל 84) אלול ה'תשע"ט
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  יצחק קשתי 
 פרסים והוקרה:  פרס יציב (1961) 
 
מטעמה קשתי (28 בנובמבר 1934 – 23 בספטמבר 2019) הייתה אשת חינוך וסופרת ילדים ישראלית, זוכת פרס יציב.
ביוגרפיה

קשתי נולדה בשנת 1934 בארץ ישראל להורים יוצאי פולין, וגדלה בתל אביב. ב-1954, לאחר סיום לימודיה בסמינר למורים בגבעת השלושה, החלה לעבוד כמורה במעברת אבו כביר, ולימדה בכיתות א'-ב' בבית הספר היסודי שהוקם במקום. סיפוריה הראשונים ראו אור בשנת 1955 ב"דבר לילדים". בהמשך החלה לנהל מדור בשם "עצתי לכם", בו השיבה לילדים וילדות על שאלות בענייני חברה ומשפחה. מבחר מרשימותיה אלה כונס לאחר מכן בספר בשם זה.
ב-1957 עברה ללמד בכפר הנוער אלוני יצחק, במשך חמש שנים. בשובה לגבעתיים, הקימה ספרייה חינוכית בבית ספר יסודי בעיר, והתמחתה בהוראה טיפולית.
במהלך שנות השבעים התמנתה למנהלת בית ספר יסודי באור יהודה, וכעבור שבע שנים מונתה למפקחת על בתי ספר יסודיים בבת ים.
ב-1980 החלה לשמש לאחראית על הרווחה במחוז תל אביב של משרד החינוך, וב-1990 מונתה למפקחת על מערכת החינוך היסודית בגבעתיים, עד לפרישתה ממשרד החינוך ב-1998.
לאורך כל תקופת עבודתה במערכת החינוך, פרסמה קשתי דברי ספרות בעיתונות ילדים ובספרים, אשר התמקדו בנושאים הקשורים בעבודה חינוכית ובבעיותיהם של ילדים ובני נוער.
קשתי הייתה כלת פרס יציב לשנת תש"ך, 1961, על ספרה "השמש אורית". בנימוקי הפרס נכתב:
"סיפוריה, המצטיינים בדקות הרגש ובבהירות המבנה והצליל, יש בהם חדירה אמנותית לעולם הילד והזדהות חווייתית עמו, עד כדי טשטוש תחומי הגיל שבין הכותבת וקוראיה".
קשתי נפטרה ב-23 בספטמבר 2019. הותירה אחריה בעל - יצחק קשתי, פרופסור אמריטוס לחינוך באוניברסיטת תל אביב, ושלושה ילדים, כולם עוסקים בחינוך; טל, מפקחת חינוכית במשרד החינוך, גיל, מורה ומחנך בתיכון, ובנם הצעיר אור קשתי, פרשן החינוך והחברה של עיתון "הארץ".
יצירותיה > כתביה

חיוך ברגע עצוב: שיחות עם בת, ציורים: אורה צ'רנוב. תל אביב: יבנה, 1969.
השמש אורית: ספורים לילדים, ציורים: איזה. תל אביב: עמיחי, 1971.
טלי-טל, ציורים: אורה צ'רנוב. תל אביב: יבנה, 1971.
ימים שמחים, ציורים: תרצה טנאי. תל אביב: עופר, 1975.
(עם ארנונה גדות), כל-בו לבני הנעורים, תל אביב: ספרית עפר, [1975].
עצתי לכם: תשובות לשאלות ילדים, ציורים: גד אולמן. תל אביב: עופר, 1976.
ביחד: אנחנו הילדים ובית הספר, תל אביב: עמיחי, 1977.
הנה גדלת! ציורים: תרצה טנאי. תל אביב: עמיחי, 1977.
החופש הגדול, ציורים: תרצה טנאי. תל אביב: עופר, 1981.
ענת: יומן של בת, ציורים: אלישבע נדל-לנדאו. תל אביב: יבנה, 1984.
יצירותיה > תרגומים

דיסני, וולט, חברי אליוט הדרקון, עברית: מטעמה קשתי. תל אביב: יבנה, 1979.
קאופמן, ג'ו, אני וגופי: כיצד אנו נולדים, כיצד אנו גדלים, כיצד פועל גופינו, וכיצד אנו לומדים, עברית: מטעמה קשתי. תל אביב: יבנה, 1988.
יצירותיה > עריכה

(עם ירדנה הדס), מה אספר לילד?: ספר עזר לגננת, למורה בכתות א', ב' ולהורים: ספר חמישי בסדרה תל אביב: עמיחי, 1982.
גבעתיים עיר יוזמת: פריסה מערכתית לפיתוח אקלים יזמי בעיר, [יו"ר ועדת ההיגוי: מטעמה קשתי]. גבעתיים: המרכז הפדגוגי ע"ש נח נפתולסקי, 1995.
יצירותיה > עיון

"כיצד לפקח על בית-ספר אוטונומי", במה דברים אמורים: ביטאון בנושאי חנוך, 3: 84-85, 1994.
לקריאה נוספת

ברגסון, גרשון. "ביקורת על מה אספר לילד", ספרות ילדים ונוער, ד' (ג'): 54, 1978.
[ח"מ]. "ביקורת על מה אספר לילד" נעמת: הירחון לאשה ולמשפחה, ספטמבר-אוקטובר 1982, 30.
הערות שוליים

↑  אופק, אוריאל, עולם צעיר: אנציקלופדיה לספרות ילדים, רמת גן: מסדה, 1970
↑  מטעמה קשתי ז"ל | בית עלמין זכרון יעקב, הארץ, הארץ מעסיק, מנוחה | 24.09.19, באתר מודעות אבל, ‏24 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496580605171  LCCN: n80128298  VIAF: 48069619   WorldCat (עם VIAF): 48069619
מנשוק ממטובה

| --- | --- |

 לידה:  23 באוקטובר 1922 Zhiekkum, קזחסטן 
 נהרגה:  15 באוקטובר 1943 (בגיל 20) נוול, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השתייכות:  הצבא האדום, חיל רגלים 
 דרגה:   סטרשי סרז'נט (סמל ראשון)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 עיטור לנין  גיבור ברית המועצות 
 
מנשוק ממטובה (בקזחית: Мәншүк Жиенғалиқызы Мәметова; ברוסית: Маншук Жиенгалиевна Маметова; ‏23 באוקטובר 1922 – 15 באוקטובר 1943) הייתה אשת צבא סובייטית ממוצא קזחי, שלחמה במלחמת העולם השנייה ונפלה בקרב. היא האישה הקזחית הראשונה שעוטרה בעיטור גיבור ברית המועצות, ודמות נערצת בקזחסטן ובברית המועצות.
ביוגרפיה

מנשוק ממטובה, בתו של סנדלר, גדלה בעיר אלמטי. היא גדלה בבית דודתה ודודה, שהוריה מסרו להם אותה משום שהיו חשוכי ילדים. בימי הטיהורים הגדולים נעצר דודה. לאחר סיום לימודיה בבית הספר התיכון היא החלה ללמוד סיעוד ובמקביל עבדה כפקידה במועצת הקומיסרים של קזחסטן הסובייטית.
ביוגרפיה > במלחמת העולם השנייה

לאחר הפלישה הגרמנית לברית המועצות ביקשה ממטובה להתגייס לשירות צבאי, אך נדחתה. היא לא הרפתה ובספטמבר 1942 גויסה ושירתה תחילה כפקידה ואחר כך כאחות בבית חולים שדה. במקביל התאמנה בהפעלת מקלע מסוג מקסים. לאחר שמפקדה התרשם מכישורי הירייה שלה הוא קידם אותה בדרגה והתיר לה להצטרף לבריגדת הרובאים ה-100, שרוב אנשיה היו קזחים. היא זכתה בהערכת חבריה ליחידה לאחר טבילת אש, שבה הניחה לגרמנים להתקרב לעמדתה בטרם פתחה באש עליהם ממקלעה.
באוקטובר 1943, לאחר שהכוחות הסובייטים שחררו את העיר נוול, כ-480 קילומטר ממערב למוסקבה, פתחו הגרמנים בהתקפת נגד. יחידתה של ממטובה, שהשתייכה לדיוויזיית המשמר ה-21 מארמיית ההלם ה-3, עמדה בנתיב ההתקפה. ב-15 באוקטובר הגנו שלושה צוותי מקלע וביניהם ממטובה על גבעה חשובה. הם הותקפו באש גרמנית כבדה וגלים של תוקפים פנו לעברם. ממטובה נפצעה בראשה ואיבדה את הכרתה, אך התאוששה והמשיכה לירות. היא לא נענתה להפצרות לסגת מהעמדה והשיבה שאם תיסוג יהרגו הגרמנים את כולם. האש הגרמנית הכבדה פגעה בכל שאר אנשי צוות המקלע, אך היא דילגה אתו לעמדה אחרת והוסיפה להמטיר אש על הגרמנים התוקפים. לבסוף היא נפצעה פצעי מוות, אך לחמה עד מותה. על פי הערכה היא פגעה בקרב האחרון שלה ב-70 גרמנים. גופתה נמצאה בהמשך על ידי החיילים הסובייטים והיא נקברה בנוול.
בעקבות עדות חבריה לקרב על גבורתה של ממטובה החליט הסובייט העליון של ברית המועצות ב-1 במרץ 1944 לעטר אותה בעיטור גיבורת ברית המועצות.
הנצחה

פסל לכבודה של ממטובה הוקם בעיר אורל שבארצה. ב-2015 הוא הוסב להנציח שתי גיבורות קזחיות נוספות. מוזיאון הוקם על שמה ושירים חוברו אודותיה. ב-1969 הופק סרט קולנוע על חייה. בנוסף נקראו על שמה רחובות ובתי ספר בקזחסטן וברוסיה, ומכללה למדעי הרוח נקראה על שמה. דמותה הופיעה גם על גבי בולים ומעטפות.
בול משנת 1995 עם דיוקנה של ממטובה
בול משנת 2015 עם דיוקנה של ממטובה
מעטפת דואר הנושאת את דיוקנה של ממטובה
מיז-אנ-אבים

דוגמה למיז-אנ-אבים של הערך הצרפתי
מיז-אנ-אבּים (בשפת המקור - צרפתית: Mise en abyme) הוא מונח מתחום האמנות ותורת הספרות שפירושו: "הצבה לתוך האינסוף". השימוש הנפוץ של ביטוי זה מתאר את החוויה החזותית של אדם העומד בין שתי מראות, וצופה באינסוף שעתוקים של עצמו.
בתולדות האמנות המערבית מיז-אנ-אבים היא טכניקה שבה דימוי מכיל העתק קטן יותר של עצמו, כך תוך חזרה אינסופית.
בספרות

מיז-אנ-אבים מתרחש בתוך טקסט (יצירה נרטיבית) כאשר יש הכפלה של דימויים או מושגים אשר מתייחסת אל היצירה בכללותה. מיז-אנ-אבים הוא משחק של מסמנים בתוך טקסט, של סאבטקסטים המשקפים אחד את השני.
ליליאנה שולמן מתארת את תולדות חקר התופעה כך: "הסופר אנדרה ז'יד (Gide) תיאר לראשונה את התופעה מיז-אנ-אבים ב-1893 כרצף נרטיבי מזערי המרכז את מאפייני הטקסט בכללותו. מהמחצית השנייה של המאה העשרים עורר המיז-אן-אבים עניין רב בקרב חוקרים. ב-1977 ראה בו לוסיאן דלנבאך השתקפות, מעין השתקפות במראה (récit spéculaire) של הוורסיה הגדולה". לינדה התצ'ן הגדירה את הקשר בין המיז-אנ-אבים לטקסט הראשי כ"מיזוג בין שתי רמות שונות של מציאות מדומה (fictive reality)", ובראיין מקהייל מבחין בקיומם של מיז-אנ-אבים חלקיים שיוצר פורס לאורך יצירתו, ושמיזוגם מייצג את תמצית הנרטיב בזעיר-אנפין.
בקולנוע

סרט בתוך סרט הוא דוגמה למיז-אנ-אבים. הסרט, שנעשה בתוך הסרט, מתייחס אל העולם שבו הסרט נעשה. ניתן לראות את ציוד הסרט, את הכוכבים המתכוננים לקחת בו חלק, את הצוות העומד לדרישותיו של הבמאי. הנרטיב של הסרט בתוך הסרט עשוי ישירות לשקף את הסרט האמיתי.
בקולנוע, המשמעות של הביטוי למיז-אנ-אבים דומה להגדרתו האמנותית, אולם כוללת בתוכה גם את הרעיון של "חלום בתוך חלום". לדוגמה: דמות מתעוררת מחלום, ומאוחר יותר מגלה כי היא עדיין חולמת. פעילות דומה לחלום, כגון חוסר הכרה או מציאות מדומה, גם כן מכונים מיז-אנ-אבים. דוגמאות לכך ניתן למצוא, למשל, בסרט "אקזיסטנז", שבו שני הגיבורים לא באמת יודעים אם הם נמצאים מחוץ למשחק. דוגמה עדכנית יותר ניתן למצוא בסרט "התחלה".
ראו גם

אינטרטקסטואליות
אפקט דרוסטה
גדל, אשר, באך
סיפור בתוך סיפור
סיפור מסגרת
פרקטל
רקורסיה
הערות שוליים

↑  ליליאנה שולמן, קולנוע כמחולל נס החייאת האם: אוטוביוגרפיות ואינטרטקסטואליות בסרט "לחזור" של פדרו אלמודובר., חיבור לשם קבלת התואר "מוסמך אוניברסיטה" של אוניברסיטת תל אביב 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530332705171  BnF: cb119517033 (data)  GND: 4170125-2  LCCN: sh2002001443
מכונית המאה

מכונית המאה (באנגלית: Car of the Century) הייתה תחרות בינלאומית לבחירת המכונית המשפיעה ביותר במאה ה-20. תוצאות התחרות הוכרזו ב-18 בדצמבר 1999, באירוע שנערך בלאס וגאס שבארצות הברית.
המכונית הנבחרת פורד מודל T הייתה המכונית הראשונה שיוצרה בפס ייצור המוני, ויועדה למעמד הביניים בזכות מחיר נמוך יחסית - כארבע משכורות חודשיות של פועל. היא תוכננה בידי תעשיין הרכב האמריקני הנרי פורד, ובשנים 1908-1927 יוצרו ממנה 16.5 מיליון יחידות.
לשלב הגמר הגיעו בנוסף ובסדר יורד המכוניות מיני, סיטרואן DS, פולקסווגן חיפושית ופורשה 911.
תהליך הבחירה

מארגן התחרות היה ארגון אירופי שמושבו בהולנד. באוקטובר 1996 פורסמה רשימה ראשונית של 700 מכוניות מועמדות, בהתאם להמלצות מומחים בתחום הרכב. בתערוכת רכב באמסטרדם בפברואר 1997 פורסמה רשימה מצומצמת של 200 מכוניות, שנבחרו בידי ועדה של מומחים עצמאיים.
בתערוכת הרכב בפרנקפורט בספטמבר 1997 פורסמה רשימה של מאה מכוניות, שנבחרו בידי 132 עיתונאי רכב מ-33 מדינות שונות. בהתאם לבחירת העיתונאים ולתוצאות סקר שנערך באינטרנט הורכבה רשימה של 27 מכוניות מועמדות, והיא פורסמה בתערוכת הרכב בז'נבה במרץ 1999. בשלב הבא נבחרו בידי העיתונאים חמש מועמדות סופיות, שהוכרזו בתערוכת הרכב בפרנקפורט בספטמבר 1999.
27 המועמדות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יצרן | דגם | שנות ייצור | מדינה | תמונה | הערות |
| AC | קוברה | 1965–1967 | בריטניה, ארצות הברית |  | - |
| אאודי | קוואטרו | 1980–1991 | גרמניה |  | מכונית קופה עם הנעה כפולה, שזכתה להצלחה רבה במרוצי ראלי |
| אוסטין | שבע | 1922–1939 | בריטניה |  | המכונית הנמכרת ביותר בבריטניה בתקופתה. יוצרו 290 אלף יחידות |
| אלפא רומיאו | ג'ולייטה | 1954–1968 | איטליה |  | יוצרו 132 אלף יחידות |
| BMW | 328 | 1936–1940 | גרמניה |  | יוצרו 464 יחידות |
| בוגאטי | טייפ 35 | 1926–1930 | צרפת |  | - |
| ויליס | ג'יפ | 1941–1945 | ארצות הברית |  | רכב השטח העיקרי של צבא ארצות הברית במלחמת העולם השנייה. יוצרו מעל 640 אלף יחידות |
| יגואר | XK120 | 1948–1954 | בריטניה |  | יוצרו 12,055 יחידות |
| יגואר | טייפ- E | 1961–1975 | בריטניה |  | יוצרו 70 אלף יחידות |
| מיני | כל הדגמים | 1959–2000 | בריטניה |  | יוצרו 5.5 מיליון יחידות |
| מרצדס-בנץ | SSK | 1927–1932 | גרמניה |  | יוצרו 40 יחידות |
| מרצדס-בנץ | 300SL | 1954–1957 | גרמניה |  | יוצרו 1,400 יחידות |
| NSU | רו 80 | 1967–1976 | גרמניה |  | יוצרו 37,204 יחידות |
| סיטרואן | טראקסיון אוואנט | 1934–1957 | צרפת |  | יוצרו 760 אלף יחידות |
| סיטרואן | 2CV | 1948–1990 | צרפת |  | יוצרו 8.8 מיליון יחידות |
| סיטרואן | DS | 1955–1975 | צרפת |  | יוצרו 1.5 מיליון יחידות |
| פולקסווגן | חיפושית | 1946–2003 | גרמניה |  | יוצרו 21.5 מיליון יחידות |
| פולקסווגן | גולף | משנת 1974 | גרמניה |  | יוצרו מעל 27 מיליון יחידות |
| פורד | מודל T | 1927–1908 | ארצות הברית |  | המכונית הראשונה שיוצרה בפס ייצור המוני, ויועדה למעמד הביניים בזכות מחיר נמוך יחסית. יוצרו 16.5 מיליון יחידות |
| פורד | מוסטנג | 1964–1968 | ארצות הברית |  | - |
| פיאט | 500 טופולינו | 1936–1955 | איטליה |  | יוצרו 520 אלף יחידות |
| פרארי | 250 ברלינטה | 1959–1962 | איטליה |  | יוצרו 176 יחידות |
| פורשה | 911 | משנת 1963 | גרמניה |  | יוצרו 646 אלף יחידות |
| רובר | ריינג' רובר | 1970–1996 | בריטניה |  | - |
| רולס-רויס | סילבר גוסט | 1907–1925 | בריטניה |  | יוצרו 7,874 יחידות |
| רנו | אספאס | משנת 1984 | צרפת |  | - |
| שברולט | קורבט סטינגריי | 1963–1967 | ארצות הברית |  | - |
תוצאות סופיות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מקום | דגם | נקודות |
| 1 | פורד מודל T | 742 |
| 2 | מיני | 617 |
| 3 | סיטרואן DS | 567 |
| 4 | פולקסווגן חיפושית | 521 |
| 5 | פורשה 911 | 303 |
מנזר הצלוב בטומאר

מנזר מסדר הצלוב (בפורטוגזית: Convento de Cristo) השוכן בטומאר שבפורטוגל היה בעבר מבצר טמפלרי שנבנה במאה ה-12. לאחר שמסדר הטמפלרים התפורר במאה ה-14 הענף הפורטוגלי שלו הפך לאבירי מסדר הצלוב, שתמכו בתגליות הימיות של המאה ה-15.
המנזר הוא אחד מהמונומנטים האמנותיים וההיסטוריים החשובים של פורטוגל, והוא הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1983.
היסטוריה

הטירה של האבירים הטמפלרים בטומאר נבנתה ב-1160 על ידי ז'ואלדים פאיס, שהיה מפקד האזור מטעם הטמפלרים. בתקופה מאוחרת יותר באותה מאה הטירה נבחרה לשמש כמפקדת המסדר בפורטוגל. טירת טומאר הייתה חלק ממערכת הביצורים שהוקמה על ידי הטמפלרים לאבטח את גבול הממלכה הנוצרית הצעירה כנגד המורים, שבאותה תקופה חפף בקירוב למסלול הנהר טחו.
הכנסייה העגולה (rotunda) המפורסמת של טירת טומאר נבנתה גם כן במחצית השנייה של המאה ה-12, ובדומה לכנסיות טמפלריות אחרות ברחבי אירופה היא עוצבה בדומה לכיפת הסלע בירושלים, שנחשבה בטעות על ידי משתתפי מסעי הצלב לשריד של בית המקדש. ייתכן וגם כנסיית הקבר שימשה כמודל לבניית הכנסייה הזו.
לפי היסטוריונים נוצרים טירת טומאר הצליחה לעמוד ב-1190 בפני המתקפות של הח'ליפה אבו יוסוף אל-מנסור, שקודם לכן כבש מעוזים פורטוגליים בדרום.
מעמדו של המסדר הטמפלרים באירופה הלך ודעך ב-1312, אך בפורטוגל הועברו חבריו ונכסיו לידי מסדר הצלוב שהוקם על ידי המלך דיניש ב-1319. מסדר הצלוב עבר לטומאר ב-1357, והפך אותה למטה הראשי שלו.
אחד מראשי המסדר הבולטים ביותר היה אנריקה הספן, שעמד בראשו בין 1417 עד למותו ב-1460. אנריקה היה אחד מאלה שהניעו את המשלחות הפורטוגליות החלוציות במהלך עידן התגליות. אנריקה היה זה שהורה להקים מספר קלויסטרים ומבנים חדשים במנזר, והוא גם מימן סדרת שיפוצים בעיירה טומאר עצמה.
אישיות חשובה נוספת הקשורה לתולדות המסדר היא מנואל הראשון שעמד בראשותו החל מ-1484 ושלט בפורטוגל החל מ-1492. בתקופת שלטונו נערכו מספר שינויים במנזר, והבולטים שבהם היו הוספת ספינה חדשה לכנסייה העגולה וקישוטה של הכנסייה בציורים ותגליפים.
יורשו של מנואל הראשון, ז'ואאו השלישי, כפה על המסדר לעבור תהליך של דה-מיליטריזציה, והפך אותו למסדר בעל דגש דתי עם שלטון המבוסס על זה של ברנאר מקלרבו. הוא הורה ב-1557 לבנות קלויסטר חדש, שהיה אחת הדוגמאות המרשימות ביותר לאדריכלות הרנסאנס בפורטוגל.
לאחר משבר הירושה של 1580 התכנסה האצולה הפורטוגלית במנזר, והכירה באופן רשמי בפליפה השני מספרד כמלך של פורטוגל. הייתה זו תחילתו של האיחוד האיברי (1581–1640), שבמהלכו ספרד ופורטוגל היו מאוחדות. אמת המים של המנזר נבנתה במהלך תקופה זו.
אמנות ואדריכלות > הטירה והחומות

טירת טומאר נבנתה ב-1160 במיקום אסטרטגי על ראש גבעה ובסמוך לנהר נַבָּאוּ (Nabão). לטירה יש חומה הגנתית חיצונית ומצודה עם מגדל עוז בפנים. מגדל העוז, שהוא מגדל מרכזי המיועד למטרות מגורים והגנה, הובא לפורטוגל על ידי הטמפלרים, והמגדל שבטומאר הוא אחד מהעתיקים ביותר במדינה. אלמנט הגנתי נוסף שהובא לפורטוגל על ידי הטמפלרים הוא המגדלים העגולים בחומות החיצוניות, שהיו יותר עמידים בפני התקפות בהשוואה למגדלים מרובעים. כאשר העיירה הוקמה רוב תושביה התגוררו בבתים ששכנו בתוך האזור המוגן על ידי החומות החיצוניות של הטירה.