stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צ'ארלס ויליאם פוסט
ילדותו

צ'ארלס ויליאם פוסט נולד ב-26 באוקטובר 1854 בספרינפילד שבאילינוי לצ'ארלס רולין פוסט ולקרולין לת'רופ פוסט. לאחר שסיים את לימודיו במערכת החינוך הציבורית, נרשם פוסט לאוניברסיטה התעשייתית של אילינוי, אולם כעבור שנתיים פרש מבלי לסיים את התואר.
אחרי תקופה קצרה שבה גר בעיר אינדיפנדנס שבקנזס, הוא שב לספרינגפילד, שם המשיך לגור במשך כעשור במהלכו עבד כאיש מכירות וכיצרן של מכונות חקלאיות. במהלך תקופה זו רשם מספר פטנטים על המצאות כמו סוגים של מחרשה ומשדדה.
בנובמבר 1874 התחתן פוסט עם אלה לטיסיה מריוות'ר, שתמכה בקריירה שלו. עם זאת, ככל שהתעשר והחל להעביר פרקי זמן ארוכים הרחק מאלה, שהייתה חולה לעיתים קרובות, מערכת היחסים החלה להיפרם. חרף בקשותיה, בשנת 1904 השניים נפרדו וצ'ארלס פוסט התחתן עם אשתו השנייה, המזכירה שלו, לילה יאנג, שהייתה בת 27. בתו, מרג'ורי, אשר הייתה קרובה לאביה, סיפרה בהמשך שאמה נפטרה בשל שיברון לב, אחרי שהשניים התגרשו. בניסיון ליצור יחסים קרובים בין לילה למרגו'רי, עוד בטרם השניים התחתנו, הוא מינה אותה לשמש כמלווה של מרגו'רי בנסיעות, אולם אחרי שמרג'ורי גילתה זאת, היא החלה לתעב את לילה.
קריירה

בנובמבר 1885 עבר פוסט התמוטטות עצבים, בשל אורח החיים הלחוץ שליווה את עבודתו כיזם חקלאי. הוא החליט לקחת הפסקה מהשגרה ועבר לטקסס, שם הצטרף לשותפות עם קבוצת יזמי נדל"ן בפורט וורת', שניסו להקים חברה בפרברי העיר ריברסייד. ב-1888 החל פוסט בעצמו להשקיע בנדל"ן, ורכש כ-800 אלף מ"ר, עליהם סלל רחובות ובנה בתים ושתי טחנות קמח.
גם קריירה זו הפכה לתובענית מדי עבור צ'ארלס, והוא עבר התמוטטות שנייה ב-1891. הוא החל בשורת מסעות בניסיון למצוא מרפא, במהלכם גילה את הכימיה שבמערכת העיכול. לאחר תקופה במהלכה חצה את אירופה, פוסט ביקר בסניטריום של באטל קריק שבמישיגן, מתקן שהופעל על ידי ג'ון הארווי קלוג (אחיו של מייסד חברת קלוגס, וויל קית' קלוג). מאוחר יותר הואשם פוסט בגניבה של כמה ממתכוני קלוג'ס.
בשנת 1895, פוסט הקים את חברת Postum Cereal. דגני הבוקר הראשונים של פוסט הושקו בשנת 1897, והוא כינה את המוצר אגוזי-ענבים בגלל הארומה הפירותית שהבחין בה במהלך תהליך הייצור של המוצר.
בשנת 1906 השקיע פוסט חלק מרווחיו ממוצרי המזון שלו בנדל"ן בטקסס, ורכש שטח ענק בגודל 910 קמ"ר. פוסט הקים עיר חדשה, שאותה כינה פוסט סיטי. בעיר נשתלו עצי צל, הוקמו בית מלון, בית ספר, כנסיות וחנות כלבו.
בשנת 1907 פרסם המגזין Colier's Weekly מאמר המטיל ספק בטענה שהועלתה בפרסומות של פוסט ולפיהן דגני הבוקר של החברה יכולים לרפא דלקת בתוספתן. פוסט הגיב בפרסומות המטילות ספק ביכולת הנפשית של כותב המאמר, ו-Colier's Weekly הגיב בתביעת דיבה. התביעה נדונה ב-1910, ובסופה פוסט נקנס ב-50,000 דולר. הערעור הפך את ההחלטה, אך הפרסומות הפסיקו להעלות טענות כאלה.[8]
פוסט היה מתנגד חריף של ארגוני העובדים. פוסט היה גם תומך ציבורי מוביל של שיטת החנויות הפתוחות. עם זאת, כפיצוי, פוסט שילם את השכר הגבוה ביותר, וסיפק בונוסים והטבות. בנוסף, סמוך לבאטל קריק, הוא בנה בתים שנמכרו לעובדים בתנאים מסוימים.
מותו ומורשתו

ב-1913 החל מצב בריאותו הרעוע של פוסט להתדרדר, עד שביטל את השתתפותו באירועים פומביים. בתחילת מרץ 1914 עלה חשד שהוא סובל מדלקת בתוספתן והוא הובהל ברכבת אקספרס מקליפורניה למינסוטה, שם נותח על ידי האחים מאיו, מייסדי מאיו קליניק, אך הניתוח לא הצליח לעצור את כאבי הבטן מהם סבל, ולאחר הניתוח חזר לסנטה ברברה. ב-9 במאי 1914, מיואש ממצבו הבריאותי, התאבד פוסט בירייה, בגיל 59.
בתו מרג'ורי ירשה את רוב הונו וכן את החברה, ובמהלך רוב המאה ה-20 נחשבה לאישה העשירה בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  "Charles William Post,"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5207 6868  LCCN: no2001004545  SNAC: w63z01tk  VIAF: 2109472   WorldCat (עם VIAF): 2109472
קודו הביצות

| קודו הביצות |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
סוג:: קודו
מין:: קודו הביצות
שם מדעי
 Tragelaphus spekii ‏סקלטר, 1863
תחום תפוצה


קודו הביצות או הסיטטונגה (שם מדעי: Tragelaphus spekii) הוא מין של אנטילופה ממשפחת הפריים.
מאפיינים

קודו הביצות נפוץ ברחבי אפריקה, בעיקר ליד נהר הקונגו. ישנם עדרים מסוימים שחיים בסביבות נהר הזמבזי. תפוצתו מוגבלת לאזורי ביצות, יערות וסבכי שיחים.
גובהו בכתפיים של קודו הביצות 75–125 ס"מ, אורך ראשו וגופו 115–170 ס"מ ומשקלו נע בין 40 ל-120 ק"ג. הזכרים גדולים וכבדים באופן ניכר מהנקבות, ובנוסף יש להם זוג קרניים סליליות שאורכן נע בין 45 ל-90 ס"מ. צבעו של הזכר חום כהה ופס לבן חוצה את גבו לאורך. הנקבות חסרות קרניים וצבען חום בהיר, מבנה גופן עדין יותר משל הזכרים. פרסותיו של קודו הביצות מפושקות וגדולות, ומבנה זה תורם ליכולתו לנוע בבוץ הטובעני.
כמו כל האנטילופות, קודו הביצות ניזון אך ורק ממזון צמחי – עלים, שורשים, פקעות, עשב וצמחי מים.
בעונת הרבייה, זכרי הקודו נוגחים בקרניהם ביריב שלהם כדי לזכות בנקבות. הזכר המנצח זוכה בנקבות ומזדווג אתן. הזכרים המובסים הכפופים לזכר השליט, יוצרים עדרים משלהם. לאחר היריון שנמשך 8–9 חודשים הנקבה ממליטה גור אחד בלבד. לאחר הלידה גור "קודו הביצות" דומה לנקבה (גם אם הוא זכר).
אורך חייו הממוצע של קודו הביצות הוא 15–20 שנה.
אויביו העיקריים של הקודו הם אריות, נמרים, צבועים, ואת הגורים הקטנים טורפים הבבונים והשימפנזים.
הביצה היא מקום המפלט של הקודו. הקודו נמלט לעבר הביצה כדי לברוח מטורפיו, אם הביצה עמוקה דיה יוכל הקודו לקפוץ למים ולהסתתר כשנחיריו מחוץ למים כדי שיוכל לנשום. הקודו יוצא מהמים כאשר האויב מתייאש והסכנה חולפת.
הערות שוליים

↑  קודו הביצות באתר הרשימה האדומה של IUCN
פרדריקה, דוכסית וירטמברג

פרדריקה, דוכסית וירטמברג (Friederike von Württemberg, ‏27 ביולי 1765 - 24 בנובמבר 1785), הייתה בתו של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ואשתו של פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג.
ביוגרפיה

פרדריקה נולדה ב-27 ביולי 1765 בטרפטוב על הרגה שבפרוסיה, לפרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ולפרדריקה דורותיאה, מרקיזת ברנדנבורג-שוודט, בתם של פרידריך וילהלם, מרקיז ברנדנבורג-שוודט וסופיה דורותיאה, נסיכת פרוסיה. בשנת 1769 עברה המשפחה להתגורר בטירת מונבליאר, הנמצאת ליד העיר בזל שבשווייץ (אז נמצאה בשטחה של דוכסות וירטמברג). מונבליאר נחשבה באותה התקופה למרכז תרבותי ודמויות אינטלקטואליות ופוליטיות רבות נהגו לבקר בטירה.
ב-6 ביוני 1781 התחתנה פרדריקה עם פטר, נסיך הולשטיין-גוטורפ, ממנו נולדו לה שני ילדים. ב-24 בנובמבר 1785 מתה פרדריקה בווינה בעת לידה, והיא בת 20 בלבד. לאחר מותה לא התחתן בעלה פטר שוב, ובשנת 1823 עלה לשלטון באולדנבורג, לאחר מות דודו וילהלם, דוכס אולדנבורג.
משפחתה

ב-6 ביוני 1781 התחתנה פרדריקה עם פטר הראשון, הדוכס הגדול של אולדנבורג, ממנו נולדו לה שני ילדים:
אוגוסט, הדוכס הגדול של אולדנבורג (1783–1853)
גאורג, דוכס אולדנבורג (1784–1812)
פרדריקה, רוזנת שליבן

פרדריקה, רוזנת שליבן (בגרמנית: Friederike Amalie Gräfin von Schlieben;‏ 28 בפברואר 1757 – 17 בדצמבר 1827), הייתה רוזנת גרמנית וסבתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק.
ביוגרפיה

פרדריקה נולדה ב-28 בפברואר 1757 בקניגסברג, לקרל לאופולד, רוזן שליבן ולמריה אלאונורה, רוזנת להנדורף, בתם של אהסוורוס ארנסט, רוזן להנדורף ומריה לואיזה, ברונית ואלנרודט.
ב-9 במרץ 1780 התחתנה פרדריקה עם פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ממנו נולדו לה 3 ילדים. בשנת 1816 מת בעלה פרידריך קרל לודוויג, ובנה פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק ירש את נחלותיו ותאריו. בשנת 1825 שינה פרידריך וילהלם את תוארו לדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שלא היה בשימוש משנת 1779, שבה מת פרידריך היינריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג.
ב-17 בדצמבר 1827 מתה פרדריקה בשלזוויג, והיא בת 70 שנים. פרדריקה היא האם הקדמונית של אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, מרגרט השנייה, מלכת דנמרק, קונסטנטינוס השני, מלך יוון, קרל השישה עשר גוסטב, מלך שוודיה, האראלד החמישי, מלך נורווגיה, פיליפ, מלך הבלגים ואנרי, הדוכס הגדול של לוקסמבורג.
משפחתה

ב-9 במרץ 1780 התחתנה פרדריקה עם פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
פרדריקה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1780–1862)
לואיזה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק (1783–1803), התחתנה עם פרידריך פרדיננד, דוכס אנהלט-קתן
פרידריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (1785–1831)
פשע זוועה

פשע זוועה הוא הפרה של החוק הפלילי הבינלאומי הנופל מבחינה היסטורית תחת שלושה פשעים בינלאומיים המוגדרים בחוק. ובהם: רצח עם, פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות.
טיהור אתני נתפס כפשע זוועה רביעי על ידי חוקרים משפטיים וארגונים חוץ ממשלתיים בינלאומיים הפועלים בתחום, למרות שזה טרם הוכר כפשע בפני עצמו לפי החוק הבינלאומי.
פשע נגד האנושות

פשע נגד האנושות הוא מונח במשפט הבינלאומי הפומבי המתאר תקיפה רחבה או שיטתית של אוכלוסייה אזרחית, לרוב רצח המוני, הגליה או שעבוד.
פשע נגד האנושות נחשב לעבירה הפלילית החמורה ביותר.
המונח הוגדר רשמית בכתבי אישום במשפטי נירנברג בשנת 1945, שבהם עמדו למשפט פושעים נאצים על חלקם בשואה ובפשעים נוספים.
רצח עם

רֶצַח עַם (אנגלית: גֵ'נוֹסַיְיד (Genocide); החלופה התקנית לפי האקדמיה ללשון העברית: הַשְׁמָדַת עַם) הוא ניסיון מכוון של שלטון להשמיד קבוצה חברתית מסוימת – עם, קבוצה לאומית, אתנית או קבוצה דתית. את המונח רצח עם טבע רפאל לֶמְקין, משפטן יהודי-אמריקני. בהשפעתו נחתמה בדצמבר 1948 אמנת האו"ם בדבר מניעתו וענישתו של הפשע השמדת עם, שאושררה בינואר 1951 על ידי כלל חברות האו"ם.
פשע מלחמה

פשע מלחמה (או בשם הרשמי יותר: "הפרה של חוקי ו/או מנהגי המלחמה") הוא הפרה חמורה של דיני הלחימה של המשפט הבין-לאומי על ידי אדם או קבוצת אנשים, אנשי צבא או אזרחים. בשל חומרת ההפרה, מוטלת אחריות פלילית על מבצעי הפשעים וניתן להעמידם לדין.
טיהור אתני

טיהור אתני, לפי הגדרתו הרשמית של האו"ם, הוא הפיכת אזור להומוגני מבחינה אתנית, באמצעות שימוש בכוח או בהפחדה להוצאת אנשים מקבוצה אתנית או דתית אחרת מאזור נתון.
על אף שטיהור אתני מתבצע בעיקרו באמצעות גירוש וסילוק (טרנספר), במקרים רבים הוא גולש גם למעשי טבח. ההבדל אפוא בין טיהור אתני לבין רצח עם הוא בכוונה שעומדת מאחורי מעשי הטבח: בעוד שברצח עם מעשי הטבח הם מתוכננים ומהווים חלק מתוכנית כוללת, הרי שבטיהור אתני הם מקומיים, ונובעים בדרך כלל משנאה ומתחושות נקם.
הערות שוליים

↑  יאיר אורון, הכחשה : ישראל ורצח העם הארמני, עמ' 17.
↑  Raphael Lemkin and the Struggle for the Genocide Convention, John Cooper, 2008
↑  "New & Old Wars - Organised Violence in a Global Era", מאת מרי קלדור
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295868905171  BnF: cb13318672r (data)  LCCN: sh85009362  LNB: 000075289
צלב פאטה

צלב פאטה (בצרפתית: Croix pattée) הוא צלב אשר זרועותיו צרות בנקודת החיבור ומתרחבות אל עבר שוליו. שמו של הצלב מגיע מהשפה הצרפתית שכן כל זרוע מזכירה בצורתה כף רגל. עיצובו של הצלב השתנה לאורך ההיסטוריה והוא משמש כאלמנט בכתרים מלכותיים וכמטען הרלדי נפוץ.
קווי המתאר של הזרועות קעורים - צלב הברזל וסמלו של שירות האוויר הגרמני משנת 1915
קווי מתאר קעורים פחות - סמלו של שירות האוויר הגרמני עד 1918 והבסיס לסמלו של הבונדסוור (צבא גרמניה) המודרני
עם קווי מתאר קעורים ומעוגלים; (בצרפתית: croix pattée alésée arrondie)
זרועות משולשים היוצרים צורת ריבוע לצלב כולו
עם זרועות משולשים אשר אינם יוצרים ריבוע שלם, לעיתים צורה זאת נחשבת כגרסה של צלב מלטה
עם זרועות ישרות ההופכות למשולשים, נחשב לעיתים כגרסה לצלב פאטה
צינור הזרע

| --- | --- |
 שיוך:  duct, ישות אנטומית מסוימת 
 אספקה עורקית:  עורקי שלפוחית השתן העליונים 
 ניקוז ורידי:  pampiniform venous plexus 
 ניקוז לימפטי:  external iliac lymph nodes 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1245) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  ductus deferens 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.3.05.001 
 TA2 (2019):  3621 
 FMA:  19234 
 קוד MeSH:  A05.360.444.930 
 מזהה MeSH:  D014649 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0042360 
 
במערכת הרבייה הגברית, צינור הזרע הוא כל אחד מזוג צינורות שמובילים תאי זרע מעילית האשך אל השופכה בזמן פליטת זרע. לצינורות אלה דופן שרירי עבה שהתכווצויותיו מסייעות לפליטה.
כריתה של צינור הזרע היא הליך כירורגי אותו מבצעים גברים כאמצעי מניעה דרסטי וכמעט בלתי-הפיך. כריתת צינור הזרע מאפשרת לגבר לקיים יחסי מין עם נשים ללא שימוש באמצעי מניעה כלשהם וללא חשש להכנסת האישה להריון.
שמו בלועזית: seminiferous tubules, vas deferens, vas efferens, ductus deferens.
צומת בית דגן

| --- | --- |

צומת בית דגן, מבט מדרום לכיוון צפון
 מיקום:  בית דגן, ראשון לציון
 כבישים בצומת:    כביש 44   כביש 412
 אתרים סמוכים:  מחלף השבעה
 קואורדינטות:  32°00′05″N 34°49′16″E﻿ / ﻿32.00130556°N 34.82116667°E﻿ / 32.00130556; 34.82116667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) צומת בית דגן(למפת גוש דן רגילה) צומת בית דגן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת בית דגן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צומת בית דגן  he צומת בית דגןhe צומת בית דגןמפת  __ ראשון לציון (in English: Rishon LeZion)  __ בית דגן (in English: Beit Dagan) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון: __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממזרח: __ מועצה אזורית שדות דן (in English: Sdot Dan Regional Council) מדרום: __ באר יעקב (in English: Be'er Ya'akov), __ נס ציונה (in English: Ness Ziona), __ מועצה אזורית גן רווה (in English: Gan Raveh Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) תחום בתוך שטח העיר: __ שפד"ן (in English: Shafdan) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צומת בית-דגן הוא מפגשם של כביש 44 (כביש רמלה - תל אביב) וכביש 412, הנקרא בקטע זה "דרך המכבים". הצומת סמוך מאוד למחלף השבעה ונמצא דרומית-מזרחית לו. הצומת נקרא על שם היישוב בית דגן הסמוך לו, ומשמש כאחת היציאות הראשיות של ראשון לציון ושל היישובים בסביבה.
מבנה

הצומת הוא אחד הצמתים המורכבים בארץ שטרם הפך למחלף. במרכז הצומת 12 מעברי חצייה להולכי רגל ומסלולים רבים שאינם אופייניים לצומת רגיל. כך למשל, כלי רכב המגיע מכיוון תל אביב ומעוניין לפנות לכיוון יהוד (שמאלה) צריך לצאת לקשת הימנית ומשם לפנות שמאלה, דבר המבלבל נהגים רבים. מזה זמן רב מתכוונת החברה הלאומית לדרכים לבנות במקום מחלף, אך טרם קודמה תוכנית מעשית כלשהי בנושא. סביב הצומת פזורות מספר תחנות אוטובוס, בהן עוברים קווי אוטובוס רבים, בייחוד הקווים מראשון לציון, רמלה ולוד לתל אביב. אחת התחנות נמצאת על אי תנועה גדול בלב הצומת. ב-2013 נוספו שני נתיבים, האחד להולכי רגל, השני לרוכבי אופניים באזור הצומת.
היסטוריה

הצומת ממוקם על הדרך ההיסטורית בין יפו וירושלים. הוא הפך לצומת חשוב עם סלילת כביש 412, בין רחובות וראשון לציון לכביש יפו-ירושלים שהושלם בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20. עד 1962 הצומת הייתה כיכר תנועה, אך הוחלט להסירה עם הגידול בנפח התנועה.
סמוך לצומת נמצאת תחנה של משטרת התנועה הארצית. התחנה נחנכה במקור בפברואר 1941, בתקופת המנדט, כמצודת טגארט. בינואר 1949 הוקם בסמוך מחנה בית דגן שנסגר בשנת 2001.
הערות שוליים

↑  דובי זכאי, טיול השבוע: לצומת בית דגן ברגל, באתר הארץ, 28 באפריל 2013
↑  נס ציונה, שכר עבודה הוגן, דבר, 28 ביוני 1929
↑  ראשון לציון, מצב העבודה, דבר, 1 ביוני 1931
↑  תחוסל הכיכר בבית דגן, למרחב, 15 ביוני 1962
↑  הנציב העליון חנך תחנת משטרה ראשונה, דבר, 23 בפברואר 1941
↑  גלעד מורג, שטח בסיס צבאי לשעבר בבית דגן מוזנח ומסוכן, באתר mynet‏ ראשון לציון, 28 בינואר 2010
צלב מלטה

צלב מלטה
צלב מלטה או צלב מלטזי שימש כסמלם של האבירים ההוספיטלרים, הידועים גם כאבירי מלטה, על שם האי בו שוכן המסדר מאז המאה ה-16.
זהו צלב בן שמונה קצוות, וצורתו מורכבת מארבע אותיות V, שכל אחת פונה לכיוון אחר והן מחוברות בבסיסן.
שמונת הקצוות מסמלים את התכונות הנדרשות מהאביר:
נאמנות
צדיקות
כנות
אומץ
כבוד ותהילה
בוז למוות
עזרה לעני ולחולה
כבוד לכנסייה
צלב זה משמש כסמל מסדר יוחנן הקדוש ומסדר הריבוני הצבאי של מלטה. כמו כן הוא מופיע בסמל מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה, משמש כסמל מסדר האמבט הבריטי, מהווה את הבסיס לצלב ויקטוריה ומופיע על דגל ואליס ופוטונה.
משמש גם כסמל של חברת השעונים השווייצרית היוקרתית וושרון קונסטנטין.
צלב זה נחשב לאחד מסמליה הלאומיים של מלטה.
פשע מאורגן

פשע מאורגן הוא מושג המתאר ארגון מסודר והיררכי אשר נועד לעסוק בפעילות עבריינית ובדרך כלל למטרות רווח כספי. החוק האמריקני מגדיר פשע מאורגן כ"פעילויות הלא-חוקיות של... התארגנויות מסודרות וממושמעות". ארגוני פשע מסוימים כמו ארגוני טרור, מונעים מסיבות פוליטיות, אך לרוב הכינוי "ארגון פשע" מתייחס לארגון שמטרתו העקרית היא כספית (אם כי לעיתים קרובות יש לארגוני פשע קשרים בפוליטיקה). כנופיות שעוסקות בפשע עשויות להחשב ארגוני פשע. ארגוני פשע גדולים נקראים לרוב מאפיה, במיוחד אם הן מזוהות עם קבוצה אתנית מסוימת (לדוגמה המאפיה הרוסית), אך שם זה מתייחס במקור למאפיה הסיציליאנית ולארגונים שנוסדו בהשראתה, לדוגמה המאפיה האמריקאית.
ארגוני פשע

ארגוני פשע שומרים על חשאיות פעילויותיהם האסורות. ארגוני פשע רבים מחזיקים במקביל גם עסקים חוקיים, כגון הימורים מורשים, בנייה והובלת אשפה, שפועלים במקביל ומספקים כיסוי לסחר בסמים, הלבנת כספים, זנות, סחיטה וסחר במידע פנים. כדי לעודד את שמירת החשאיות והנאמנות של חברי הארגון, לעיתים הקבלה לארגון הפשיעה כרוכה בטקס חניכה כלשהו, שעלולים לכלול ביצוע פשע או התמודדות עם אלימות מצד חברי הארגון. מטרה נוספת של טקסי חניכה אלו היא הפגנת מיומנויות הנדרשות לתפקיד.
כדי שארגוני פשע ישגשגו, נדרשת מידה של שיתוף פעולה מהחברה בה הם פועלים. לכן, בדרך כלל יש צורך להשחית חלק מהחברים המכובדים בחברה, בדרך כלל על ידי שוחד, סחיטה, ויצירת יחסים סימביוטיים עם עסקים לגיטימיים. גורמים במערכת המשפט, כוחות המשטרה ומחוקקים הם מטרה מועדפת לשליטה על ידי הפשע המאורגן על ידי שוחד, איומים או שילוב של השניים. מימון הפשע המאורגן קל יותר כאשר מתבצע פיתוח של בסיס לקוחות בתוך או מחוץ לאוכלוסייה המקומית, כמו מה שקורה במקרה של סחר בסמים.
בנוסף, ארגוני פשע מתעצמים כששורר חוסר ארגון, חולשה, או חוסר אמון חברתי בממשלה או במשטרה. כתוצאה מכך, ארגוני הפשע קמים לעיתים בקרב קבוצות מהגרים סגורות שאינן בוטחות במשטרה המקומית. כאשר קבוצת מהגרים מתחילה להשתלב בחברה הכללית, ארגוני הפשע שבקרבה נחלשים.
בארצות הברית פעל בסוף המאה ה-19 ארגון פשע בראשות היהודיה פרדריקה מנדלבאום, מהגרת מגרמניה. היא החלה כרוכלת רחוב בניו יורק וייסדה אימפריה שהשתרעה בכמה מדינות ומכרה מוצרים גנובים לנשים בזול. בסופו של דבר ברחה לקנדה.
כיוון שהם לא נזקקים לבירוקרטיה המאפיינת ארגונים חוקיים, ארגוני פשע יכולים בדרך כלל להתארגן הרבה יותר מהר כאשר עולה הצורך. הם מהירים להרוויח בשווקים חדשים, כמו גם להתאושש ולהתארגן מחדש לאחר שנתפסו על ידי השלטונות.
גלובליזציה היא תופעה שמתרחשת גם בקרב ארגוני פשע. הם חוצים גבולות מדינתיים בקלות, במיוחד ארגונים שעוסקים בסחר בבני אדם. שיתוף פעולה בינלאומי בין ארגוני פשע מצריך שיתוף פעולה דומה בין ארגוני אכיפת החוק במדינות שונות.
פשע מאורגן בישראל

הפשע המאורגן בישראל פועל במספר תחומים כגון: הלוואות ב"שוק האפור" וגביית החובות, ניהול בתי קזינו הימורים ובתי זנות, ניהול משחטות רכב והפצת ומכירת החלקים למדינות שונות, ייבוא והפצת סמים מסוכנים, גביית דמי הגנה (דמי חסות), הלבנת הון, לצורכי ארגון הפשע עצמו ועבור "לקוחות" שביקשו זאת ומאבקי שליטה על עסקים שונים.
בחוק מאבק בארגוני פשיעה, התשס"ג-2003, הוגדר "ארגון פשיעה" כדלקמן:
חבר בני אדם, מואגד או בלתי מואגד, שפועל בתבנית מאורגנת, שיטתית ומתמשכת לעבירת עבירות שלפי דיני ישראל הן מסוג פשע או עבירות המנויות בתוספת הראשונה, למעט עבירות מסוג פשע המנויות בתוספת השניה; לעניין זה אין נפקא מינה - 

(1) אם חברי הארגון יודעים את זהות החברים האחרים אם לאו;

(2) אם הרכב חברי הארגון קבוע או משתנה;

(3) אם העבירות כאמור ברישה נעברות או מיועדות להיעבר בישראל או מחוץ לישראל, ובלבד שהן מהוות עבירות הן לפי דיני ישראל והן לפי דיני המקום שבו נעברו, או שלפי הדין הישראלי חלים עליהן דיני העונשין של ישראל אף אם אינן עבירות לפי דיני אותו מקום;

(4) אם הארגון מבצע גם פעילות חוקית ואם הוא פועל גם למטרות חוקיות;
ראו גם

שחיתות
מאפיה
עלות הפשיעה
הלבנת הון
לקריאה נוספת

Glenny, Misha (2008). McMafia: Crime Without Frontiers. London: The Bodley Head. ISBN 978-0-224-07503-9.
מאמרים
מנחם אמיר, פשע מאורגן בינלאומי: תחילתה של תאוריה ושיקולי מדיניות, בתוך: מאיר חובב (עורך), מגמות בקרימינולוגיה – תאוריה, מדיניות ויישום – לכבוד מנחם הורוויץ בהגיעו לגבורות, 2003, עמ' 639 - 710
הערות שוליים

↑  Omnibus Crime Control and Safe Streets Act of 1968
↑  מערכת ערוץ הגברים, ‏חטיפה, אונס ורצח: טקסי החניכה האכזריים ביותר בעולם הפשע, באתר ‏מאקו‏, 29 במאי 2020
↑   צח יוקד, אף אחד לא מתעסק עם גברת מנדלבאום: המהגרת היהודייה שהפכה לראש ארגון פשע, באתר הארץ, 3 ביולי 2024
↑  ספר על מנדלבאום באנגלית, באתר אמזון (2024)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550942005171  BnF: cb133193876 (data)  GND: 4043830-2  LCCN: sh85095528  NARA: 10641981  NDL: 00572346
פרדריקה, נסיכת הנובר

פרדריקה, נסיכת הנובר (בגרמנית: Frederica von Hanover; ‏18 באפריל 1917 – 6 בפברואר 1981), הייתה אשתו של פבלוס, מלך יוון.
ביוגרפיה

פרדריקה נולדה בבלאנקנבורג על ההארץ ב-18 באפריל 1917, לארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג ואשתו ויקטוריה לואיזה, נסיכת פרוסיה, בתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה.
במהלך אולימפיאדת ברלין (1936), הציע פאולוס, נסיך יוון נישואים לפרדריקה, וב-28 בספטמבר 1937 התארסו השניים באופן רשמי. ב-9 בינואר 1938 התחתנו השניים באתונה, ופרדריקה הפכה לנסיכת הכתר של יוון.
בתקופת מלחמת העולם השנייה בין השנים 1941–1946, בזמן שיוון הייתה תחת שלטון גרמניה הנאצית, שהו פרדריקה ומשפחתה יחד עם הממשלה הגולה בלונדון ובקהיר, ועודדו משם את תנועת ההתנגדות לנאצים.
בתקופת מלחמת האזרחים ביוון (1946–1949) אחת מדרכי השליטה של הקומוניסטים על האוכלוסייה בכפרים שבשליטתם, הייתה הוצאתם של קרוב ל-30,000 ילדים מיוון למדינות סוציאליסטיות. במקביל, ביוזמת המלכה פרדריקה, הוצאו ילדים (במספר דומה או עולה על מספר הילדים שנשלחו למדינות הקומוניסטיות) מחזקת משפחותיהם (משפחות שהשתייכו לשמאל או נחשדו בתמיכה בשמאל) והם נשלחו לחינוך מחדש במחנות שהקימה המלכה או נמסרו לאימוץ למשפחות נאמנות המלוכה והימין וחלקם אף נמסרו לאימוץ בארצות הברית.
ב-1 באפריל 1947 באמצע מלחמת האזרחים ביוון, מת גיסה גאורגיוס השני, מלך יוון ללא ילדים, ובעלה פאולוס עלה לשלטון במקומו. ב-20 בנובמבר 1947 התחתן בן דודו של פאולוס פיליפ עם אליזבת, הנסיכה מוויילס, ופאולוס ופרדריקה נסעו לבריטניה להשתתף בשמחה. פרדריקה השתתפה עם בעלה בביקורים רשמיים ברחבי העולם, והייתה מעורבת באופן פעיל בפוליטיקה המקומית.
ב-6 במרץ 1964 מת בעלה באתונה, ובנה קונסטנטינוס השני עלה לשלטון במקומו, וב-18 בספטמבר באותה שנה התחתן קוסטנטינוס עם אן-מארי, נסיכת דנמרק, ובעקבות כך פרשה פרדריקה מהחיים הציבוריים.
ב-21 באפריל 1967 תפס הצבא היווני בהנהגת קבוצת קולונלים את השלטון ביוון בהפיכה אלימה, והקים משטר צבאי ששלט ביוון יותר משבע שנים. השלטון הצבאי הסתיים ב-24 ביולי 1974, ובעקבות כך נערך משאל עם במדינה, ובו הוחלט על ביטול המונרכיה, ובשל כך יצאה פרדריקה לגלות, ועברה להתגורר אצל בתה סופיה במדריד שבספרד.
ב-6 בפברואר 1981 מתה פרדריקה במדריד, במהלך ניתוח להסרת קטרקט. פרדריקה נקברה בבית הקברות המלכותי באתונה, ובני משפחתה הורשו להשתתף בהלווייה, אך נאלצו לעזוב את יוון מיד לאחר שהסתיימה.
משפחתה

ב-9 בינואר 1938 התחתנה פרדריקה עם פבלוס, מלך יוון ממנו היו לה 3 ילדים:
סופיה (נולדה ב-1938)
קונסטנטינוס (1940–2023)
איריני (נולדה ב-1942)
פרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטאדט

פרדריקה, נסיכת הסן-דרמשטאדט (בגרמנית: Friederike von Hessen-Darmstadt; 20 באוגוסט 1752 – 22 במאי 1782) הייתה אשתו הראשונה של קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
ביוגרפיה

פרדריקה נולדה ב-20 באוגוסט 1752 בדרמשטאדט שהשתייכה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, לגאורג וילהלם, נסיך הסן-דרמשטאדט, ומריה לואיזה אלברטינה, רוזנת ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג, בתו של כריסטיאן קרל ריינהרד, רוזן ליינינגן-דאגסבורג-פאלקנבורג-היידסהיים.
ב-18 בספטמבר 1768 התחתנה פרדריקה עם קרל, דוכס מקלנבורג-שטרליץ,  ממנו נולדו לה 10 ילדים. ב-22 במאי 1782 מתה פרדריקה בהנובר במהלך לידת בתה אוגוסטה. לאחר מותה של פרדריקה, התחתן בעלה קרל בשנת 1784 עם אחותה שרלוטה, נסיכת הסן-דרמשטאדט.
בשנת 1794 מונה בעלה קרל לדוכס מקלנבורג-שטרליץ, ובשנת 1815 במהלך קונגרס וינה קיבל את התואר דוכס גדול.
משפחתה

בשנת 1768 התחתנה פרדריקה עם קרל השני, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ. לבני הזוג היו 10 ילדים:
שרלוטה גאורגינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1769–1818), התחתנה עם פרידריך, דוכס סקסוניה-אלטנבורג
אוגוסטה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1771–1773)
גאורג קרל, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1772–1773)
תרזה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1773–1839), התחתנה עם קרל אלכסנדר, נסיך טורן וטקסיס החמישי
פרידריך גאורג, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1774)
לואיזה ממקלנבורג-שטרליץ (1776–1810), התחתנה עם פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה
פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ (1778–1841), התחתנה עם לודוויג קרל, נסיך פרוסיה, ולאחריו התחתנה עם ארנסט אוגוסט הראשון, מלך הנובר
גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ (1779–1860)
פרידריך קרל, דוכס מקלנבורג-שטרליץ (1781–1783)
אוגוסטה אלברטינה, דוכסית מקלנבורג-שטרליץ (1782)
פרשת הונאות המע"מ על מכסות פחמן דו-חמצני

פרשת הונאות המע"מ על מכסות פחמן דו-חמצני, הקרויה גם פרשת "העוקץ של המאה", היא תרגיל עוקץ שנמשך מנובמבר 2008 עד יוני 2009 ובה קבוצות נוכלים קשרו קשר להעלמת תשלומי מס ערך מוסף בצרפת בגובה של מיליארדי אירו. הקבוצות עסקו במסחר במכסות פחמן דו-חמצני, על פי פרוטוקול קיוטו לצמצום גזי החממה, המסדיר את נושא הפליטה של פחמן דו-חמצני. על פי כתבי האישום בפרשה, אנשי הקבוצות גבו מס ערך מוסף על עסקאות בתחום זה, אך לא העבירו את הסכומים שנגבו למשרד האוצר הצרפתי.