stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולקנים
תרבות > "גיוון אינסופי בצירופים אינסופיים"

הנושא של "גיוון אינסופי בצירופים אינסופיים" (באנגלית: "Infinite Diversity in Infinite Combinations"; או בקיצור: IDIC) מסומל על ידי הוולקנים ב-Kol-Ut-Shan,‏ המיוצג כתליון מזהב צהוב ולבן עם עיגול ומשולש הנשען על כל אחד מהאחרים, ומקושט ביהלום לבן במרכז.
על פי מייג'ל בארט, הפילוסופיה של "גיוון אינסופי בצירופים אינסופיים" הייתה מבוססת על משנתו של הרמב"ם.
ספוק ענד את סמל ה-IDIC בעצרות ובטקסים חשובים, כחלק מהמדים הייצוגיים של לבושו. סמל ה-IDIC הופיע בפעם הראשונה בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", בפרק "?‏Is There in Truth No Beauty". כמו כן, הופיע גם בחדר מגוריו של ספוק, בסרטי הקולנוע "מסע בין כוכבים 2: זעמו של חאן", "מסע בין כוכבים 3: החיפוש אחר ספוק" ו-"מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת". בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", בעלה של ט'פול מוסר לידיה תליון מאמה ט'לס, בצורת IDIC. כמו כן, בפרק "Terra Prime", ט'פול נראית אוחזת בתליון IDIC בזמן שהיא מתאבלת על מותה של בתה המשובטת אליזבת. בסדרה "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", בפרק "Take Me Out to the Holosuite", קפטן סולוק, חברו ללימודים באקדמיה של קפטן סיסקו, ויריבו הוותיק, מתחרים זה בזה במשחק בייסבול. סולוק עומד בראש קבוצה של וולקנים הנקראת ה-"Logicians", שסמלם הוא ה-IDIC (מופיע על כובעי הבייסבול של שחקני הנבחרת).
תליון ה-IDIC הוולקני עוצב על ידי ג'ין רודנברי לצורכי שיווק הרבה לפני העונה השלישית. כבר בסוף העונה הראשונה, מעריצים של התוכנית התחילו לשלוח מכתבים, וביקשו עותקים של תסריטים, פריימים של פילם ועוד, ואלו נמכרו מיד באמצעות חברה בבעלותו של רודנברי, המנוהלת על ידי מייג'ל בארט. כפי שמעידים חלק ממכתביו, רודנברי אהב עיצובים הכוללים מעגל ומשולש, ורצה להשתמש בהם למטרות של אחדות תיאטרלית כבר בעונה הראשונה, בפרק "The Return of the Archons". כפי שדיווחה העורכת רות ברמן (גיליון מס' 1, Inside Star Trek, יולי 1968, עמ' 15–16), ג'ין רודנברי, שהוא "אספן אבנים נלהב ולטש חובבני" הגה את הפילוסופיה הוולקנית לאחר שהציג בפני לנרד נימוי "תכשיט מלאכת יד ייחודי - תליון של זהב צהוב מלוטש (העיגול) וזהב לבן (משולש), עם אבן לבנה מבריקה ובה פנינה מלאכותית, אשר פותח על ידי תעשיית הלייזר לצורך שימוש במנגנונים בחלל בשל התכונות האופטיות שלו", וכך הותאם היטב כמתנה לשחקן בסדרת מדע בדיוני. קוראים היו יכולים לרכוש מוצר שכזה באמצעות הזמנה בדואר. צוין כי "חומרים שאינם יקרים" ישמרו על העלויות נמוכות.
על פי ויליאם שאטנר, בספרו "Star Trek Memories", סמל ה-IDIC הופיע בפרק "?‏Is There in Truth No Beauty" כבדרך אגב. השחקנים כולם ידעו שזה צעצוע למטרות פרסום גרידא. על פי דיווחים, לנרד נימוי התבקש ללבוש אותו אך סירב, ולכן הועבר לשאטנר; כשהוא גם סירב, נימוי הסכים באי-רצון ללבוש אותה. ברגע האחרון, רודנברי הוסיף כמה דפים של תסריט חדש לסצנת ארוחת ערב, שבה ספוק מעניק באריכות הסבר אודות הפילוסופיה. השחקנים סירבו לצלם אותו עד שרודנברי נאלץ לחתוך אותו.
כוכב הבית

כוכב הבית של הוולקנים, אשר שמו הוא "וולקן", הוזכר בפרק "The City on the Edge of Forever" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" (1967). בפרק זה צוין כי וולקן מקיף את הכוכב השמאלי ביותר של "חגורת אוריון", כלומר אלניטק, ועל פי התסריטאי והכותב ג'יימס בליש הוא מקיף את 40 ארידנוס, 16 שנות אור מכדור הארץ, זיהוי שמאוחר יותר אומץ על ידי ג'ין רודנברי. וולקן הוא כוכב אדמדם מסוג "מינשארה". תושביו נקראו במקור וולקניאנים; שם שבו משתמש ספוק בפרק "A Taste of Armageddon" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", וכן מתיישבי הפדרציה בפרק "This Side of Paradise", והארי מאד בפרק "Mudd's Women". על פי הפרק "The Man Trap" (פרק 1, עונה 1, "הסדרה המקורית"), לוולקן אין ירחים.
חלק גדול מהשטח הפנים של הכוכב כולל מדברים ורכסי הרים; כמו כן, שטחים נרחבים נשמרים כשמורות טבע. ביחס לכדור הארץ, האקלים הרבה יותר חם, כוח המשיכה חזק יותר והאטמוספירה דלילה יותר. כתוצאה מגורמים אלה, בני אדם נוטים להתעייף מהר יותר מאשר הוולקנים הילידים.
בציר זמן חלופי, המוצג בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס משנת 2009 "סטארטרק", נירו משמיד את וולקן על ידי יצירת ייחודיות בליבה שלה, כחלק ממסעו לנקום את הרס רומולוס - כוכב הבית של הרומולאנים. התוצאה הייתה קריסתו של כוכב הלכת, והריגתם של 6 מיליארד תושביו. רק כ-10,000 וולקנים הצליחו להימלט, לרבות ספוק, סארק ומספר בודד של זקני העם. בסופו של הסרט, ספוק הזקן (לנרד נימוי) אומר לספוק הצעיר (זאכרי קווינטו) כי אותר כוכב לכת חלופי, המתאים לצרכיהם, אשר עליו ישוכנו הוולקנים ששרדו. על כן, ניתן להניח כי כוכב זה יהיה וולקן החדש.
כמו כן, בסרט זה נרמזת חלופה לזיהויו של 40 ארידנוס. ספוק הזקן מוצא עצמו נטוש על דלתא וגה, ככל הנראה כוכב הלכת הרביעי המקיף את וגה. דלתא וגה מתוארת ככוכב מסוג M, בו תנאי אקלים ארקטיים. מדלתא וגה, ספוק הזקן רואה בבירור את החורבן של וולקן. על כן, וולקן ממוקמת באותה מערכת כוכבים, ובסמוך לדלתא וגה. על פי ההשוואה בין שני האקלימים, וולקן מזוהה, ככל הנראה, כגמא וגה.
היסטוריה בדיונית > רקע

בפרק "Return to Tomorrow", ספוק משער כי הוולקנים עשויים להיות צאצאים של קולוניה מכוכב הלכת של סרגון (ישות טלפתית בה פוגשים קירק, ספוק ומקוי).
לאחר מכן, הוולקנים עסקו בפוליתאיזם; זאת ניתן לראות באלים של מלחמה, שלום, ומוות המתוארים על גבי "האבן של גול", כמו גם ב-"חגיגה של רומרי". בתוספות המיוחדת של מהדרות ה-DVD של הפרק ""Amok Time", נאמר כי על פי די.סי. פונטנה, מכותבי "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", "שריאל" הוא אל המוות הוולקני, אשר פרוטומה שלו נראית בחדר מגוריו של ספוק.
היסטוריה בדיונית > המאה ה-4

בסביבות המאה הרביעית, הוולקנים זנחו את נטיותיהם האלימות ומלחמות האזרחים בהשפעת פילוסוף בשם סוראק, שדגל בדיכוי הרגשות לטובת ההיגיון. תקופה זו הייתה ידועה כתקופת ההתעוררות הגדולה, והרבה מפילוסופיית וולקן היום יצאה מתקופה זו. על פי סדרת הספרים Star Trek: New Frontier (אשר, כמו כל הרומנים, איננה נחשבת לחלק מהקאנון הרשמי של "מסע בין כוכבים"), ההתעוררות הגדולה גרמה להרבה מלחמות וסכסוכים שהתרחשו בין שבטים וולקניים שונים; מי שתמכו בסוראק היו מופרדים מחבריהם שלא תמכו בו, ואפילו מבני-משפחה קרובים. למקרים שבהם זוג הורים הופרדו זה מזה, נוצר טקס הנקרא ku'nit ka'fa'ar, קרב כדי לקבוע איזה הורה יהיה זה שיגדל את הילד. למרות הקבלה של תורתו של סוראק, דורות של העתקים לא מושלמים של כתביו, בשילוב עם שינויים בשפה הוולקנית לאורך הזמן, הביאו לצורה מדוללת את התרבות שהנהיג.
השקפות העולם ואורח החיים של סוראק לא היו מקובלים על ידי כלל החברה וולקנית. קבוצה אחת מסוימת של הוולקנים הייתה כל כך נחושה בהתנגדותה לסארק, שהביא למלחמה גרעינית, שסוראק היה אחד מקורבנותיה. לאחר זמן מה, החלק בחברה הוולקנית אשר דחה את תורתו של סוראק עזב את וולקן, כוכב הבית של הוולקנים, לטובת כוכבי לכת אחרים. הבדלנים הוולקנים האלו, בסופו של דבר, הפכו למוכרים כרומולאנים. הידע אודות המוצא המשותף של הרומולאנים ושל הוולקנים הפך למיתוס במשך אלף שנים, ואף על פי שלוולקנים היו קשרים ישירים עם הרומולאנים כבר במאה ה-22, הידע אודות המוצא המשותף לא יהפוך לנחלת הכלל עד לאמצע המאה ה-23.
ספרות ספין אוף רבה של "מסע בין כוכבים" שאיננה קאנונית, בפרט הרומן The Romulan Way מאת דיאן דוויין ופיטר מורווד, קובעת כי המנהיג של ההגירה הוולקנית/רומולאנית היה ס'טאסק, מחסידיו הקרובים של סוראק. ס'טאסק היה למייסד של האימפריה הרומולאנית, אולם נהרג על ידי סיעות פוליטיות זמן קצר לאחר מכן.
הוולקנים התאוששו מההשפעות של הברבריות ומיקדו את רוב תשומת הלב שלהם במשך 1,500 השנים הבאות למסע בחלל. מה שהפך למוכר, מאוחר יותר, כפיקוד העליון של וולקן, הוקם, בתחילה, על מנת לנהל את מחקר החלל, אולם בסופו של דבר גוף זה השתלט על הממשלה הוולקנית.
היסטוריה בדיונית > המאה ה-20

החל משנת 1944 לערך, הוולקנים נלחמו ברומולאנים במלחמה שנמשכה כמאה שנים.
ספוק היה אחד משלושה קציני צי הכוכבים מהמאה ה-23 שחזרו בזמן לעיר ניו יורק של שנות ה-30, בפרק של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית" בשם "The City on the Edge of Forever". כמו כן, הוא שהה במשך זמן קצר על כדור הארץ של שנת 1968 במהלך משימה, המתוארת בפרק "Assignment: Earth"; ועשה זאת שוב, בטעות, בשנת 1969 (הפרק "Tomorrow Is Yesterday"); ושוב בשנת 1986 (סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה"). מבחינה טכנית, שלושת אירועים אלו התרחשו לאחר ייסודה של הפדרציה, אך הם מובאים כאן משום שהם מהווים מפגשים שקדמו למפגש הראשון הרשמי בין וולקנים לבין בני אדם בני זמננו.
בשנת 1957, השיגור של ספוטניק 1, הלוויין המלאכותי הראשון של כדור הארץ, נצפה על ידי כלי טיס וולקני, שלאחר מכן התרסק על פני כדור הארץ, והותיר מספר אנשי צוות, למספר חודשים, בקרבון קריק, פנסילבניה; אירוע זה היווה את המגע הראשון האמיתי בין בני אדם לבין וולקנים, אבל זה מעולם לא תועד ככזה משום שבני האדם לא היו מודעים להיות אורחיהם חייזרים.
היסטוריה בדיונית > המאה ה-21

ב-5 באפריל 2063, הוולקנים ובני האדם יצרו קשר ראשון באופן רשמי, בסמוך לעיירה בוזמן, מונטנה בעקבות ניסוי מוצלח של ספינת חלל, הראשונה שנוצרה על כדור הארץ עם מהירות עיוות, על ידי המדען זפרם קוקרן, כפי שמתואר בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש".
בשנת 2097, הוולקנים סיפחו לשטחם את כוכב הלכת האנדורי ווייטאהן (Weytahn), הסמוך למערכת הכוכבים שלהם, ושינו את שמו לפאאן מוקאר (Pan Mokar).
היסטוריה בדיונית > המאה ה-22

בשנת 2105, הוולקנים והאנדוריאנים הגיעו לפשרה בכל הנוגע לכוכב הלכת ווייטאהן (Weytahn) / פאאן מוקאר (Pan Mokar). עם זאת, מתחים בין שני הצדדים נמשכו בשל איומי ההשמדה ההדדיים.
בשנת 2151, תת-קומנדר ט'פול הצטרפה אל צוות ספינת צי הכוכבים של כדור הארץ, האנטרפרייז NX-01; בתוך כשבועיים היא קבעה שיא חדש של סיבולת בשירות וולקנים על סיפון ספינות חלל של בני האדם. בשנת 2154 ט'פול הפכה לקצינה בצי הכוכבים.
בחודש מאי 2154, הפיקוד העליון של וולקן שקל הצעה כי הוולקנים ובני האדם ינהלו במשותף משימות חקר חלל. ו'לאס, ראש הפיקוד העליון וסוכן רומולאני סמוי, פוצץ את שגרירות כדור הארץ על וולקן וניסה לפלוש לאנדוריה. ניסיונותיו סוכלו על ידי הצוות של האנטרפרייז. במהלך אירועים אלה, קיר'שארה, מכשיר המכיל את הכתבים המקוריים של סוראק, התגלה על ידי ג'ונתן ארצ'ר. זה הוביל לפיזור המהיר של הפיקוד העליון ולבחינה מחודשת של הערכים המסורתיים. כמו כן, זה הוביל לכך שוולקן הסכימה להפסיק "להסתכל מעבר לכתפו של כדור הארץ" בענייני חקר החלל.
ב-12 באוגוסט 2161, וולקן הפכה לאחת מארבעת המייסדים של פדרציית הכוכבים המאוחדת. שלושת המייסדים האחרים הם בני האדם, האנדוריאנים והטלרייטים.
במהלך זמנה של סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", הוולקנים נראים לעיתים קרובות יהירים למדי וקרים בהתנהגותם כלפי בני אדם. ההסבר שניתן לכך הוא שלאחר המגע הראשון, הוולקנים שיתפו טכנולוגיה עם כדור הארץ, אבל בני אדם רבים, כגון ג'ונתן ארצ'ר, במידה רבה התרעמו על כך שנראה כי הוולקנים בולמים את המאמצים של האנושות במסע בחלל. סובאל, שגריר וולקן לכדור הארץ, הפגין בעיקר חוסר אמון בבני האדם, ולעיתים קרובות הביע דעות המנוגדות לאלו של ארצ'ר. מאוחר יותר, סובאל הצדיק את ההתנהגות הזו (בפרק "The Forge", עונה 4):
"אנחנו לא יודעים מה לעשות עם בני האדם. מכל המינים שיצרנו עימם מגע, שלכם הוא היחיד שאנחנו לא יכולים להגדיר. יש לכם יהירות של אנדוריאנים, גאווה עיקשת של טלרייטים. רגע אחד אתם מונעים על ידי הרגשות שלכם, כמו קלינגונים, ולמחרת, אתם מבלבלים אותנו על ידי אימוץ פיתאומי של היגיון".
סובאל גם מסביר כי כדור הארץ התאושש ממלחמת העולם השלישית הרבה יותר מהר מאשר התאוששו הוולקנים ממקבילתה (בפרק "The Forge" ובפרקי ההמשך לו, הוא אומר כי לוולקנים לקח כמעט אלף שנים כדי לבנות מחדש את החברה שלהם, אחרי האסון המלחמתי האחרון שלהם); בכך הוא הבהיל רבים מהוולקנים, שהיו מבולבלים לגבי איך להתמודד עם חברה רגשית הגדלה במהירות כמו זו של כדור הארץ.
לאחר הפיכתו של הפיקוד העליון המושחת, ובעקבות מותו של אדמירל מקסוול פורסט שהקריב את חייו כדי להציל את סובאל מפיגוע טרור, יחסם של סובאל בפרט, והחברה הוולקנית בכלל, הפך לחברותי יותר; הוולקנים סוף סוף קיבלו את האנושות.
היסטוריה בדיונית > המאה ה-22 > הפיקוד העליון

במאה ה-22 של היקום הבדיוני של "מסע בין כוכבים", הפיקוד העליון של וולקן הוא, ככל הנראה, צורה של שלטון צבאי, אשר שולט הן בצי החלל של וולקן ועל רובו של כוכב הלכת וולקן. רוב הוולקנים, לרבות ט'פול, הנראים בסדרה "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז" משרתים בכפוף לפיקוד העליון. במהלך העונה הרביעית של הסדרה - הפיקוד מתפרק.
במהלכה של הסדרה, קפטן ג'ונתן ארצ'ר מתעמת לעיתים קרובות עם הפיקוד העליון - גם אחרי שארצ'ר מוכיח חד משמעית שהוא נסע בזמן, מספר פעמים, הפיקוד העליון סירב בעקשנות להכיר באפשרות שמסע בזמן יכול בכלל להיות אפשרי (אף על פי שט'פול ניסתה לשמור על ראש פתוח). הפיקוד העליון, לפחות במקרה אחד, שולח חלליות וולקניות על מנת לרגל אחר ספינת החלל אנטרפרייז ולדווח על פעילויותיה של הספינה (הפרק "Breaking the Ice"), מעשה שהרתיח את ארצ'ר לאין קץ.
עם זאת, בכך לא תמו הפעילויות המפוקפקות של הפיקוד העליון. הם נראו כמשתתפים במעשים גלויים של רדיפה כלפי וולקנים אחרים, כגון הבידוד וההסגר של קורבנות תסמונת פא'נאר, במקום לטפל בהם; מעשים פוגעים נגד כל הוולקנים שהוכח כי ביצעו מיזוג מוחות; מצוד ולכידה, לעיתים קרובות אף הרג, של חברי קבוצת מחתרת. בעזרתו של ארצ'ר, התגלה כי מעשים לא הגיוניים, ולעיתים קרובות מבוססי רגש, של הפיקוד העליון היו, במציאות, תוצאה של השפעה רומולאנית סמויה. אחרי שהמנהל של הפיקוד העליון, ו'לאס, נחשף כסוכן רומולאני, הפיקוד העליון פוזר, וממשלה וולקנית, מסורתית יותר, וידידותית יותר כלפי בני האנוש, הוקמה.
לאחר פירוק הפיקוד העליון, צי החלל הוולקני חווה מחסור חמור בכוח האדם, רבים מהם היו עדיין אוהדים את הגוורדיה הוותיקה. המנהלת ט'פאו, שכעת מפקחת על פעולות הצי, מנסה לשקם אותו.
היסטוריה בדיונית > המאה ה-23 > סטאטרק (2009) ציר זמן חלופי

במציאות חלופית, המוצגת בסרטו של ג'יי ג'יי אברהמס משנת 2009 "סטארטרק", כוכב הלכת וולקן נהרס בשנת 2258 על ידי חור שחור מלאכותי שנוצר על ידי נאראדה, ספינת חלל רומולאנית עתידנית, המשמשת לצורכי כרייה. ששת מיליארד תושבי וולקן נהרגים. קפטן הנאראדה, נירו, רואה בספוק אחראי באופן אישי לאסון ברומולוס יותר ממאה שנים מאוחר יותר. ספוק מעריך כי לא יותר מ-10,000 וולקנים שרדו את רצח העם (שאולי עשויים לכלול וולקנים שהיו בסדרה המקורית). עם זאת, הכותבים של הסרט, ציינו שזה לא כולל את הוולקנים שבאותה העת חיו על כוכבי לכת אחרים.
היסטוריה בדיונית > עתיד כוכב הלכת והגזע

במהלך התקופה שבין המאה ה-24 למאה ה-31 נשאו מאמציו של השגריר ספוק פרי, והוולקנים והרומולאנים התאחדו. הרומולאנים, שכוכב הבית שלהם הושמד, עברו להתגורר על וולקן, ושמו של הכוכב שונה לני'וואר (Ni'Var). על ני'וואר מתקיימת תרבות משותפת שבה משתלבות תורתו של סוראק ודרכן של הקוואט מילאט.
פיתוח דמויות

לנרד נימוי דן במקורה של ההצדעה הוולקנית בספרו האוטוביוגרפי "I Am Spock".‏ לדבריו, הוא המציא את ההצדעה בהתבסס על סמל יד בו עושים שימוש הכוהנים היהודים בברכת הכהנים. המחווה, למעשה, מחקה את האות ש', האות הראשונה במילה "שמע" (נימוי גם ציין כי האות ש' יכולה להיות ציון של "שדי" או של "שכינה"). במקרים רבים, למשל בתוכנית הטלוויזיה המיוחדת משנת 1983‏ "Star Trek Memories", נימוי מספר איך כילד, הוא הציץ במהלך הברכה והיה עד למחווה, אף על פי שבני הקהילה אמורים לשים את ידיהם על העיניים או להפנות את מבטם ברגע זה של הכרה בנוכחותו של הקב"ה.
צביטת העצב הוולקנית נוצרה עבור הפרק "The Enemy Within" של "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית". על פי התסריט המקורי, על ספוק היה להלום עם קת של אקדח פייזר בקירק "הרשע", כך שיאבד את הכרתו. לנרד נימוי הרגיש שהמעשה מזכיר יותר מדי סדרות מערבון (יש המספרים כי הוא התנגד לכך שהוולקני הפציפיסט ינקוט בפעולה אלימה בצורה כל כך גלויה ועוינת שכזו), ועל כן נוצר המהלך הלא-קטלני המפורסם.
ראו גם

האסכולה הסטואית
המאה ה-4: סוראק
המאה ה-22: ט'פול, סובאל
המאה ה-23: ולריס, סאביק, סארק, סייבוק, ספוק
המאה ה-24: טובוק
הערות שוליים

1 2  Star Trek: Enterprise Ep83 "The Forge"
↑  Edward Gross, Mark E. Altman, Captains' Logs: The Unauthorized Complete Trek Voyages, Little Brown & Co, 1995. p. 53
↑  Star Trek: The Next Generation S3E23 "Sarek"
↑  Star Trek: Voyager S6E22
↑  Whitfield, Stephen E. and Gene Roddenberry. The Making of Star Trek. New York: Ballantine, 1968. p.274. SBN 345-23401-4-150
1 2  Vulcan Mating Rituals documentary, Star Trek paradocumentary published by startrek.com
↑  Terry Windell (Director) Tim Russ (Actor) (1999-02-03). Star Trek: Voyager - Gravity (Television production). Los Angeles, California: Paramount Pictures.
↑  Roddenberry, Majel B. "The Legacy of Star Trek" The Humanist 55(4): 9-11. July 1995
↑  Sky & Telescope, July 1991
↑  הפרק הכפול "Gambit" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
↑  Trekmovie.com
↑  "I am Spock" by Leonard Nimoy (Hyperion)
ספוק מיקום המראה כופה מיזוג מוחות על ד"ר מקוי כדי לגלות את סודותיו; מתוך הסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
ספוק מבצע מיזוג מוחות עם לוויתן; מתוך הסרט "מסע בין כוכבים 4: השיבה הביתה", 1986.
הקטרה של סוראק מועברת אל ג'ונתן ארצ'ר; מתוך מתוך "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז".
סיכת IDIC על מדיו הייצוגיים של ספוק; מתוך "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית", 1968.
סמל IDIC על מדי בייסבול של נבחרת הוולקנים; מתוך "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", 1998.
השוואה בין האזור הישיב של 40 ארידנוס לבין האזור הישיב של מערכת השמש שלנו.
המפגש הראשון בין וולקנים לבין בני אדם ב-5 באפריל 2063; מתוך סרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", 1996.
סובאל (מימין), שגריר וולקן לכדור הארץ; מתוך פרק הבכורה של "מסע בין כוכבים: אנטרפרייז", 2001.
מחוות ברכת הכהנים שהייתה ההשראה להצדעה הוולקנית.
טאוטיווקאן

דרך המתים ופירמידת השמש בעיר טאוטיווקאן, 
מבט מפירמידת הירח
במות לאורך שדרת המתים
דגם העיר
שדירת המתים ופירמידת הירח, מבט מכיוון פירמידת השמש
ציור קיר שזוהה כאלה הגדולה של טאוטיווקאן
מסיכת אבן שהתגלתה בעיר, כנראה מהמאות ה-3 עד ה-7 לספירה
טֵאוֹטִיװַאקַאן (בספרדית: Teotihuacán) הייתה העיר הגדולה ביותר שהתקיימה ביבשת אמריקה טרם עידן הקולוניאליזם. השפעתה של עיר חשובה זו התפרשה על פני אמריקה התיכונה וניתן למצוא עדויות לנוכחותה, אם לא לשליטתה הכלכלית והפוליטית, במספר אתרים באזור המאיה ובמזרח מקסיקו. בשל מרכזיותה ומורכבותה, נהוג לכנות בשם טאוטיווקאן אף את הציוויליזציה והמבנים התרבותיים המתייחסים לעיר. העיר שוכנת כ-40 ק"מ מצפון-מזרח למקסיקו סיטי במקסיקו, שטחה הוא 83 קמ"ר, והיא הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו בשנת 1987.
אטימולוגיה

השם טאוטיווקאן ניתן לעיר על ידי אצטקים דוברי נאוואטל, מאות שנים לאחר נפילתה. משמעות השם היא "מקום לידתם של האלים", דבר המצביע על מיתוסים אצטקיים הנוגעים לבריאה שמיוחסים בעיר. שמה המקורי של העיר איננו ידוע, אך ניתן לראות שבכתבים הירוגליפיים של המאיה מופיע האזור כ"מקום של סוף מצוי". במאה ה-20 הבינו חוקרים כי המונח שימש כשם גנרי שהתייחס לכל יישוב גדול באמריקה התיכונה אז.
היסטוריה > שורשים וייסוד

ההיסטוריה המוקדמת של טאוטיווקאן לוטה בערפל, ואף מקורם של מייסדיה אינו ברור. במשך שנים רבות האמינו הארכאולוגים כי העיר נבנתה על ידי טולטק, ציוויליזציה קדומה במקסיקו, בשל כתבים אצטקים שהצביעו על כך. עם זאת, כיוון שבשפת האצטקים, נהואטל, משמעות המילה טולטק היא אומנים גדולים, ישנה אפשרות שהאצטקים התייחסו למשמעות זו של המילה ולא לציוויליזציה הקדומה. בנוסף, הוקמה העיר לפני התפתחות ציוויליזציית טולטק. התרבות והאדריכלות בעיר הושפעו מאולמק, שנחשבת לציוויליזציית האם באמריקה התיכונה. המבנים הראשונים בעיר הוקמו בשנת 200 לפנה"ס, והפירמידה הגדולה ביותר בה, המכונה פירמידת השמש, הושלמה בשנת 100 לספירה.
היסטוריה > תור הזהב

העיר הגיעה לשיא עוצמתה בין השנים 150 ו-450 לספירה, כששימשה כמרכזה של תרבות מפותחת, אשר השפעתה התפשטה לאזורים נרחבים באמריקה התיכונה. בשיאה השתרעה העיר על פני 30 קמ"ר, והתגוררו בה כ-150,000, ואולי אף כ-250,000 איש. ברבעים שונים בעיר התגוררו אנשים מכל רחבי האזור שהושפע מתרבות טאוטיווקאן. העיר נעדרה ביצורים ומתקנים צבאיים. טבע היחסים הכלכליים והפוליטיים בין טאוטיווקאן למרכזי המאיה האחרים באזור עדיין לא הובן כהלכה. אמנם הוכח מעל לכל ספק שהיו קשרים בין שתי הישויות ושהשפעות טאוטיוואקניות הורגשו במרכזי המאיה אפילו שנים רבות לאחר שקיעת העיר, אך חוקרים רבים מתפלמסים אודות טיב היחסים, והשערותיהם נעות החל משליטה ישירה ואפילו צבאית וכלה באימוץ השפעות מרצון, כחלק מתהליך רצוני, סלקטיבי והדדי של "דיפוזיה תרבותית". סגנונות אדריכליים בולטים בעיר התגלו בעוד מספר אתרים באמריקה התיכונה, מה שהוביל מספר חוקרים לסברה אודות מרחב ההשפעה הגאוגרפי הרב של תרבות טאוטיווקאן.
העיר הייתה מרכז תעשייה, ביתם של כדרים רבים, יהלומנים ואומנים, ונודעה במוצרי האומנות העשויים בזלת שחורה. עדויות מספרות על אצילי העיר שנסעו למחוזות רחוקים באזור, השוכנים כיום בהונדורס לדוגמה, ואולי אף כבשו חלקים מהם. אחת העדויות, מספרת על אדם שכינויו "ינשוף זורק חנית", שכנראה היה שליט העיר ומשל בה כ-60 שנה, ואשר מינה את קרוביו לשליטי ערים בגואטמלה.
רוב הידע אודות תרבות טאוטיווקאן מגיע מציורי קיר המפארים את האתר ומכתבים הירוגליפיים של המאיה. יצירת ציורי הקיר הגיעה לשיאה בין השנים 450 ל-650 לספירה. לאמנות בעיר לא היו מתחרים באמריקה התיכונה והיא הושוותה לאמנות בפירנצה שבאיטליה.
היסטוריה > שקיעתה של העיר

בעבר סברו חוקרים שבמאות ה-7 וה-8 העיר נבזזה ונשרפה על ידי שודדים. עדויות מאוחרות יותר מעידות על כך שהשריפה אירעה רק במבנים המיוחסים לאליטה של העיר. חלק רואים זאת כהוכחה לכך שהשריפה הוצתה בידי גורמים מתוך העיר, כנראה במהלך התקוממות, ומנמקים את הסברה שהעיר נבזזה והוצתה על ידי פולשים מבחוץ בכך שבתחילה הארכאולוגים חקרו את המקדשים והארמונות, שהיו בשימוש האליטות, ולכן קיבלו ראייה לא נכונה אודות מה שהתרחש בעיר. במקום זאת, היום ידוע שההרס התרכז במבנים אזרחיים עיקריים לאורך שדרת המתים. חלק מהפסלים נותצו בשיטתיות. עדויות לירידה באוכלוסיית העיר במאה ה-6 מחזקת במידת מה את הסברה של התקוממות פנימית. שקיעת העיר תואמת את הבצורת שנגרמה בשל שינויי האקלים בשנים 535–536. דבר זה מחוזק על ידי העלייה באחוז גולגולות בני הנוער שסבלו מתת תזונה במהלך המאה ה-6. עם זאת, ממצאים אלה אינם מחזקים אף לא אחת משתי הטענות, כיוון שהן פלישה והן התקוממות פנימית יכולות להיגרם כתוצאה מבצורת ורעב. ערים שכנות ניסו למלא את הריק שנוצר עם שקיעת העיר, ועדויות אדריכליות מעידות על ניסיונות לחקות את המוטיבים הטאוטיהואקנים.
תרבות טאוטיווקאן > אוכלוסייה

עדויות ארכאולוגיות מעידות על כך שטאוטיהואקן הייתה עיר מולטי-אתנית, בעלת רבעים מוגדרים לשבטים השונים באמריקה התיכונה דאז.
תרבות טאוטיווקאן > דת

הדת בטאוטיווקאן דומה לדת בשאר התרבויות באמריקה התיכונה. התושבים עבדו רבים מהאלים, ביניהם נכללים הנחש עטוי הנוצות ואל הגשם. העיר נחשבה למרכז דתי חשוב, ולכוהני הדת היה, קרוב לוודאי, כוח פוליטי רב. כנהוג באזור, אף בעיר הקריבו קורבנות אדם. גופות בני אדם ובעלי חיים נחשפו במהלך חפירות בפירמידות בעיר. הסברה טוענת כי הקורבנות הוקרבו לרגל הרחבת מבנים. הקורבנות היו שבויי מלחמה לרוב, אשר הובאו לעיר והוקרבו במטרה להביא לשיגשוגה של טאוטיווקאן. ראשם של חלק מהם נערף, לבם של אחרים הוסר, והיו כאלה שהומתו על ידי מספר מכות בראשם או אף נקברו בעודם בחיים. נראה שחיות שנחשבו למקודשות וייצגו כוחות מיתיים וצבאיים נקברו אף הן בחיים, אך בתוך כלובים: פומות, זאבים, נשרים, בזים, ינשופים ואף נחשים ארסיים.
מבנה העיר

השדרה המרכזית והרחבה של העיר, המכונה "שדירת המתים" משופעת באדריכלות מרשימה, כולל פירמידת השמש (השנייה בגודלה בעולם החדש) ופירמידת הירח. לאורך השדרה ממוקמות במות רבות. האצטקים האמינו שהן היו קברים, ומאלה בא שמה של השדרה. כיום ידוע כי היו אלה במות טקסיות שעליהן שכנו מקדשים. במורד השדרה מצוי האזור הידוע בכינוי "המבצר", המכיל את שרידי המקדש של הנחש עטוי הנוצות. אזור זה היה כיכר מוקפת במקדשים, ששימשה כמרכז הפוליטי והדתי של העיר. הכינוי "המבצר" הוענק למקום בידי הספרדים, שהאמינו כי הוא שימש כמעוז מבוצר. רבים מעשירי העיר התגוררו בארמונות בקרבת המקדשים, כאשר הגדול ביניהם השתרע על פני שטח של 3,300 מ"ר. שאר התושבים התגוררו בבנייני דירות ברחבי העיר, כאשר רבים מהבניינים הכילו סדנאות קדרות ומוצרים נוספים.
האתר הארכאולוגי

לאורך ההיסטוריה היה מידע אודות העתיקות האדירות של טאוטיהואקן. לאחר נפילתה, התגוררו באתר פולשים שונים. בתקופת האצטקית העיר הייתה מוקד עלייה לרגל, וייחסו לה את המקום בו נבראה השמש. טאוטיווקאן הדהימה את הקונקיסטאדורים הספרדים לאחר כיבוש אמריקה התיכונה. כיום טאוטיווקאן היא אחד האתרים הארכאולוגים המרשימים במקסיקו.
בשנת 1675 לערך, חפר קרלוס דה סיקוונסה אי גונגורה תעלה לתוך פירמידת הירח. חפירה זו הייתה בין החפירות הארכאולוגיות המוקדמות ביותר, והראשונה להיערך בחצי כדור הארץ המערבי. מספר חפירות בקנה מידה קטן נערכו במאה ה-19, וב-1905 החלו פרויקטים גדולים של חפירות ושימור באתר. פירמידת השמש שוחזרה לרגל חגיגות מאה שנות עצמאות למקסיקו. חפירות רבות נערכו בשנות ה-20, ה-40 וה-50 של המאה ה-20, אך הפרויקט המקיף הראשון של שימור וחפירה נערך בשנים 1960–1965. פרויקט נוסף נערך בשנים 1980–1982.
צילום פנורמי של שדירת המתים, מראש פירמידת השמש
טושיקו אקיושי

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1929 (בת 94) ליאויאנג, הרפובליקה העממית של סין 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1946 
 מקום לימודים:  מכללת ברקלי למוזיקה 
 סוגה:  ג'אז 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  ורב רקורדס, קולומביה רקורדס, קונקורד רקורדס 
 בן או בת זוג:  Lew Tabackin (1969–?) 
 צאצאים:  Monday Michiru 
 פרסים והוקרה:  מדליית כבוד עם סרט סגול (1997)  אמני הג'אז של NEA (2007)  Fumio Nanri Award (1976)  אביר מסדר האמנויות והספרות  אמני הג'אז של NEA 
 פרופיל ב-IMDb
 
טושיקו אקיושי (Toshiko Akiyoshi; נולדה ב-12 בדצמבר 1929) היא פסנתרנית ג'אז יפנית-אמריקאית, מלחינה, מעבדת ומנהיגת להקה. טושיקו הייתה מועמדת לגראמי 14 פעמים והייתה האישה הראשונה שזכתה בפרס ל-"מעבד והמלחין הטוב ביותר".
חיים אישיים

אקיושי נולדה במנצ'וריה (חלק מסין) למתיישבים יפנים, שם היא התחילה ללמוד לנגן בפסנתר בגיל שש ב-1935. פרוץ מלחמת העולם השנייה השפיע על משפחת אקיושי באופן משמעותי, אביה איבד את העסק שלה ומשפחתה איבדה את כל חפציה. לאקיושי ומשפחתה לא היה כסף כדי לקנות לה כלי נגינה לכן אקיושי הייתה צריכה לעבוד כדי לממן לעצמה כלי נגינה. ב-1946 בסוף מלחמת העולם השנייה היא ומשפחתה עברו בחזרה ליפן, שם היא המשיכה בלימודיה בנגינת הפסנתר. היא עברה לניו יורק ב-1959 כדי להופיעה. התחתנה לזמן מה עם הסקסופוניסט צ'ארלי מריאנו. נולדה להם בת וב-1967 הם התגרשו. כעבור שנתיים היא נישאה לסקסופוניסט לו טאבאקין.
קריירה

בתור נערה, טושיקו הייתה מופיעה בערבים במועדונים. באחת מן הפעמים בה היא הופיעה, פסנתרן בשם אוסקר פיטרסון (Oscar Emmanuel Peterson) פגש אותה. הוא חשב שיש לה פוטנציאל ועזר לה להקליט את האלבום הראשון שלה. בין-1956 ל-1959 היא למדה במכללת ברקלי בבוסטון והייתה היפנית הראשונה שלמדה שם. טוקיושי ובעלה השני לו טאבאקין הקימו ביחד את הביג בנד הראשון שלה ב-1973 אך ב-2003 אקיושי הגיעה להחלטה לפרק את ההרכב. אקיושי הקליטה 22 אלבומים במהלך חייה, הייתה מועמדת לפרס גראמי 14 פעמים והאישה הראשונה שזכתה בפרס למעבד והמלחין הטוב ביותר.