stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינקרנציה
סקירה

הדיון בנושא התעורר כחלק מהדיון הכריסטולוגי בדבר מערכת היחסים בין האל האב, ה"בן" (ישו) ו"רוח הקודש" הנזכרים בברית החדשה. הוויכוחים והדיונים בעניין ניטשו במיוחד בשלוש מאות השנים הראשונות לקיומה של הנצרות, והיו מעורבים בהם יהודים ונוצרים, גנוסטים, אריאנים, חסידי אתנסיוס מאלכסנדריה ואחרים.
ההתגלמות היא הוראת יסוד תאולוגית של האורתודוקסיה הנוצרית (הזרם הניקאי), המבוססת על פירושו את הברית החדשה. על פי פרשנות זו, המבוססת על הפסוקים
"וְהַדָּבָר נִהְיָה בָשָׂר וַיִּשְׁכֹּן בְּתוֹכֵנוּ וַנֶּחֱזֶה כְבוֹדוֹ כִּכְבוֹד בֵּן יָחִיד לְאָבִיו רַב־חֶסֶד וֶאֱמֶת"
"וְיַעַן כִּי הַיְלָדִים כֻּלָּם יַחְדָּו בָּשָׂר וָדָם אַף־הוּא לָבַשׁ בָּשָׂר וָדָם כְּמוֹהֶם"
ההתגלמות מייצגת את האמונה כי ישו, אחד ממרכיבי השילוש הקדוש, הוא התגשמות של אלוהים שירד מהשמיים, התגלם בגוף אנושי (בבשר) והפך לאדם ואל כאחד אף כי הופיע כאדם.
ההגדרה המסורתית של התגלמות טוענת כי הטבע האלוהי של הבן, לאחר שהתרוקן מהמרכיבים הגלויים של אלוהיותו, צורף יחד, אך לא התערב, עם הטבע האנושי של אדם אחד, הוא ישו המושיע, שהיה הן אלוהי והן אנושי. התייחסויות שונות לנושא (למשל אצל האביונים וכן באיגרת אל העברים המוזכרת אצל הירונימוס) הוצעו במשך מאות בשנים אבל נדחו על ידי הזרם הנוצרי המרכזי. רעיון זה בא לידי ביטוי בתפילת אני מאמין, כפי שהתגבשה בוועידת ניקיאה:
"אני מאמין... באדון אחד, ישוע המשיח, בן יחיד לאלוהים, אשר נולד מן האב לפני כל הדורות. אל מאל, אור מאור, אל אמת מאל אמת. לא נברא כי אם מולד; עצמו עצם האב ועל ידו נעשה הכל..."
עם עיצובה של האמונה הנוצרית באינקרנציה, היו נוצרים-יהודים שראו בקבלתה של דוגמה זו על ידי הממסד הנוצרי משום הפרה של עשרת הדיברות ועבירה על הדיבר ”לֹא יִהְיֶה לְךָ אֱלֹהִים אֲחֵרִים עַל פָּנָי”. ואולם, הזרם המרכזי בנצרות ביקש לאמץ הן את האמונה באינקרנציה של ישו, והן את עקרון שלילת הגשמות כמרכזי בהבחנה המקראית בין האל האחד ובין האלילות הפגאנית.
על המזבח במערת הבשורה שבבזיליקת הבשורה בנצרת, חקוקה הכתובת ”Verbum caro hic factum est” (כאן היה הדבר לבשר) לציון המקום בו, על פי המסורת הקתולית, התרחשה ההתגלמות, שכן זה המקום בו ניתנה הבשורה למרים. הפסוק הכתוב המקורי בחזון יוחנן הוא ”Et Verbum caro factum est, et habitavit in nobis” (כאן היה הדבר לבשר וישכון בקרבנו). התוספת "hic" באה לסמן כי כאן בדיוק התרחש האירוע.
תפילת אנג'לוס (הקרויה על שם המילה הראשונה בפסוק: ”מלאך אדוני בישר למרים והיא הרתה לרוח הקודש, שלום לך מרים” (”Angelus Domini nuntiavit Mariæ Et concepit de Spiritu Sancto, Ave Maria”) היא תפילה נוצרית הנאמרת שלוש פעמים ביום לציון האינקרנציה. בתפילה מוזכרת הבשורה שבישר המלאך גבריאל למריה כי תלד את ישו.
מקבילות

חוקרי מיתולוגיה השוואתית מצאו דמיון למושג האינקרנציה גם בקרב עובדי-אלילים. התגלמות אל בגוף אדם מופיעה במיתולוגיות שונות, החל במושג האווטאר ההודי, דרך המיתולגיות היווניות והרומיות אודות התגלמות אל בבשר ודם, כבן אנוש או כבעל חיים. (לדוגמה זאוס התגלם בגוף שור ופיתה את אירופה), אובידיוס במטמורפוזות תיאר עשרות מקרים של גלגולי צורה שעברו הדמויות בסיפוריו, ואף באיליאדה מסופר על אלים שלבשו דמות אדם וירדו לארץ למשל
"וַתֶרֶד מִמְּרוֹם פַּלַס-אַתֵינֵי .... נִגְלְתָה לוֹ אַךְ לְבַדּוֹ, וְאִישׁ מִבַּלְעָדָיו לֹא רָאָה.... עָנְתָה בַּת-צֵּאוֹס אוֹתוֹ, אַתֵינֵי חַכְלִילַת הָעַיִן"
במיתולוגיות מופיע גם רעיון הולדה של ילד שאביו אל ואימו בת-אדם והתוצאה היא אל למחצה. עם זאת, הפירוש הנוצרי לאינקרנציה שונה במקצת, ובו הבן של בת-אדם ואל הוא אל של ממש בעצמו.
לקריאה נוספת

אהרון לירון (אלטשולר), הנצרות וארץ הקודש: מידע בסיסי ללומד ולמטייל, צ'ריקובר, 1997, עמ' 165
הערות שוליים

↑  המילה "דבר" מפורשת כדבר אלוהים או הלוגוס.
↑  במקומות אחרים בבזיליקה, ובין היתר גם על החזית המערבית, המילה "hic" אינה מופיעה.
↑  תרגום דוד פרישמן
| תאולוגיה נוצרית |
| --- | --- | --- |
| האלוהות | השילוש הקדוש • האל האב • ישו • רוח הקודש • קרדו • ומן הבן • אריאניות • הסבליאניות • המקדוניות | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| כריסטולוגיה | לוגוס • אינקרנציה • דיופיזיטיות • מונופיזיטיזם/מיאפיזיטיות • דונאטיזם • מונותליטיזם • נסטוריאניזם • לידת הבתולין • עליית ישו • הביאה השנייה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| האדם והאל | החטא הקדמון • כפרה • פלגיאניזם • חטא • שבעת החטאים • חסד • גאולה • פרדסטינציה • יוסטיפיקציה • קדוש (קדוש מגן) • הסקרמנטים • טרנסובסטנציאציה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| תאולוגים חשובים | טרטוליאנוס • אוריגנס • פוליקרפוס • אתנסיוס • בסיליוס הגדול • גרגוריוס מנזיאנזוס • הירונימוס • אמברוזיוס • אוגוסטינוס • יוחנן כריסוסטומוס • קירילוס האלכסנדרוני • ברנאר מקלרבו • תומאס אקווינס • אנסלם • לותר • צווינגלי • קלווין • וסלי | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
פורטל נצרות • מושגים בנצרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541078105171  BnF: cb13162829d (data)  LCCN: sh85064725  NDL: 00564133
אינקרטין

תרשים פעולת חוסמי DPP-4 ואינקרטינים (בירוק) על רמת הגלוקוז בדם.
אינקרטינים הם קבוצה של הורמונים מטבוליים המזרזים ירידה ברמות הגלוקוז בדם. האינקרטינים מופרשים לאחר אכילה ומגבירים הפרשה של אינסולין מתאי ביתא של הלבלב, בתהליך שתלוי ברמת הגלוקוז.
האינקרטין GLP-1 גם מעכב הפרשת גלוקגון מתאי אלפא של הלבלב. בנוסף, הוא מאט את קצב הספיגה של חומרי מזון לדם על ידי האטת התרוקנות הקיבה ועשוי לדכא אכילה. האינקרטינים העיקריים, המופרשים במערכת העיכול, הם GLP-1 ו-GIP ושניהם מנוטרלים במהירות על ידי האנזים DPP-4. אינקרטינים אלו הם חלק ממשפחת-על של פפטידי הגלוקגון.
שימושים רפואיים

תרופות המבוססות על אינקרטינים משמשות לטיפול בסוכרת מסוג 2.
פותחו מספר אנלוגים עמידים לטווח ארוך של GLP-1 בעלי פעילות מעוררת אינסולין, וכמה מהם, כולל dulaglutide (טרוליסיטי Trulicity), exenatide (ביאטה Byetta), liraglutide (ויקטוזה Victoza), semaglutide (אוזמפיק Ozempic, Wegovy ו-Rybelsus) ו-exenatide שחרור מורחב (ביידוראון Bydureon), אושרו לשימוש בארצות הברית ובישראל.
גישה נוספת היא עיכוב האנזים DPP-4, שהוא החלבון המשבית את GLP-1 ו-GIP. ואכן, פותחו מספר מעכבי DPP-4 שניתן ליטול דרך הפה כטבליות.
אפקט האינקרטין

בשם אפקט האינקרטין מכונה תופעה בה צריכת גלוקוז דרך הפה מעוררת תגובת אינסולין גבוהה יותר מזו שמעוררת החדרת גלוקוז בעירוי תוך ורידי, כאשר מתקבלות אותן רמות של גלוקוז בסרום.
הִיסטוֹרִיָה

בשנת 1932, הפיזיולוג הבלגי ז'אן לה בר השתמש במילה "אינקרטין" להורמון מעי, הגורם לגירוי הלבלב האנדוקריני ולשחרור אינסולין. הוא גם הציע שאינקרטינים כאלה יוכלו לשמש כטיפול בסוכרת.
ראו גם

משפחת הסקרטינים (אנ')
הערות שוליים

↑  Nauck, Michael A; Meier, Juris J (ביוני 2016). "The incretin effect in healthy individuals and those with type 2 diabetes: physiology, pathophysiology, and response to therapeutic interventions". The Lancet Diabetes & Endocrinology. 4 (6): 525–536. doi:10.1016/s2213-8587(15)00482-9. ISSN 2213-8587. PMID 26876794. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2  Rehfeld JF (2018-07-16). "The Origin and Understanding of the Incretin Concept". Frontiers in Endocrinology. 9: 387. doi:10.3389/fendo.2018.00387. PMC 6054964. PMID 30061863.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph579414
אלינה דומיטרו

אלינה אלכסנדרה דומיטרו (ברומנית: Alina Alexandra Dumitru; נולדה ב-30 באוגוסט 1982) היא ג'ודוקא עבר רומנייה, האלופה האולימפית מבייג'ינג 2008 וזוכת מדליית הכסף מלונדון 2012. דומיטרו מחזיקה בשלוש מדליות ארד מאליפויות העולם וב-10 מדליות מאליפויות אירופה (8 זהב ו-2 ארד).
קריירה

בפברואר 2001, כאשר הייתה בת 18, זכתה דומיטרו במדליה המשמעותית הראשונה שלה בקריירה המקצועית כאשר זכתה במדליית ארד בטורניר פריז (כיום גראנד סלאם פריז). באליפות אירופה בשנת 2002, זכתה דומיטרו במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 52 ק"ג. בהמשך הקריירה, דומיטרו הספיקה לזכות בעוד 9 מדליות מאליפויות אירופה (8 זהב ו-1 ארד).
באולימפיאדת אתונה 2004, דומיטרו התחרתה בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג וסיימה במקום החמישי כאשר הגיעה עד שלב חצי הגמר בו הפסידה ליפנית ריוקו טאני ונשרה לקרב על הארד בו הפסידה לגאו פאנג הסינית.
באליפות העולם בשנת 2005, דומיטרו זכתה במדליית הארד אחרי שניצחה את פאק אוק-סונג הצפון-קוריאנית בקרב על הארד. באליפות העולם הבאה שנערכה בשנת 2007 בריו דה ז'ניירו, היא זכתה שוב במדליית הארד כאשר הפסידה בשלב חצי הגמר לריוקו טאני היפנית אך ניצחה את קים יאנג-רן הדרום-קוריאנית בקרב על הארד.
באולימפיאדת בייג'ינג 2008, דומיטרו זכתה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג והפכה לג'ודוקא הראשונה מרומניה שזוכה בזהב אולימפי. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה בניקוד ווזארי וקוקה את אווה צ'רנוביצקי ההונגרייה וברבע הגמר היא ניצחה באיפון את קים יאנג-ראן הדרום-קוריאנית. בחצי הגמר היא התמודדה מול ריוקו טאני היפנית, אשר הייתה בלתי מנוצחת בתחרויות הגדולות במשך 12 שנים, והצליחה לנצח אותה בזכות עונשים מאחר שהייתה יותר פעילה ויוזמת. בגמר היא פגשה את יאנט אקוסטה הקובנית. כ-40 שניות מהפתיחה היא השיגה ניקוד ווזארי ולאחר 40 שניות נוספות השיגה איפון וניצחה.
באליפות העולם בשנת 2010 שנערכה בטוקיו, דומיטרו זכתה בפעם השלישית במדליית הארד לאחר שהפסידה באיפון בחצי הגמר להרונה אסמי היפנית וניצחה באיפון בקרב על הארד את צ'ונג ג'ונג-יון הדרום-קוריאנית.
באולימפיאדת לונדון 2012, דומיטרו זכתה במדליית הכסף. בקרב הראשון בשלב שמינית הגמר היא ניצחה באיפון את דיאריס אלווארז הקובנית לאחר דקה ו-13 שניות, ברבע הגמר היא ניצחה בווזארי את אורנצצג מונקבט המונגולית בניקוד זהב ובחצי הגמר היא ניצחה את המדורגת ראשונה בעולם, טוקומו פוקומי היפנית בניקוד ווזארי לאחר תרגיל קוסוטו-גארי. בגמר היא פגשה את שרה מנזס הברזילאית וכ-55 שניות לסיום הברזילאית ביצעה תרגיל טומו-נאגי שהעניק לה יוקו. כ-12 שניות לסיום הברזילאית קיבלה ניקוד ווזארי לאחר תרגיל סיאו-נאגי, דומיטרו לא הצליחה להשיג ניקוד והפסידה.
פרסים

בשנת 2008 דומיטרו קיבלה עיטור כבוד מנשיא רומניה, טראיאן בססקו, כאשר קיבלה את מדליית הכבוד הספורטיבית ("Meritul Sportiv").
באותה השנה דומיטרו קיבלה גם את פרס תושבת הכבוד מעיר הולדתה פלוישט.
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
↑  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  דארן אברסון, "הפתעות בקנה מידה אולימפי", 15 באוגוסט 2008, וול סטריט ג'ורנל
↑  ‏ "Alina Dumitru a devenit cetăţean de onoare al oraşului Ploieşti", ‏ 30 בספטמבר 2008, 'Gazeta Sporturilor' (ברומנית)
|  אלופות אולימפיות בג'ודו – משקל קל ביותר (נשים) |
| --- | --- | --- |
| עד 48 ק"ג | 1992: צרפת ססיל נובאק   •   1996: קוריאה הצפונית קיה סון-הי   •   2000: יפן ריוקו טאמורה   •   2004: יפן ריוקו טאני   •   2008: רומניה אלינה דומיטרו   •   2012: ברזיל שרה מנזס   •   2016: ארגנטינה פאולה פארטו   •   2020: קוסובו דיסטריה קרסניקי   •   2024: יפן נאטסומי צונודה |  |
אלברט בן-חיים

| --- | --- |

 לידה:  1937 (בן 87 בערך) מקנס, מרוקו 
 תחום יצירה:  ציור 
 
אלברט בן חיים (נולד ב-1937) הוא צייר ישראלי, חבר באיגוד הציירים של ישראל וצרפת.
קורות חיים

בן חיים נולד במקנס שבמרוקו. כבר בילדותו הוא הצטיין בציור דיוקנאות ונופים. בגיל 13 זכה במקום ראשון בתחרות ציור עבור חברת אייר פראנס. הפרס זיכה אותו בטיסה לפריז ופגישה ראשונה עם המרכז העולמי של האמנות. בנסיעה זו ביקר לראשונה במוזיאוניים ובלובר. ביקורים אלה השפיעו על דרך חייו. כאשר סיפר לאביו על רצונו להיות צייר אביו התנגד שכן לטענתו לא ניתן לחיות מציור ועדיף ללמוד מקצוע.
בן חיים השתייך לתנועת הצופים במרוקו בין השנים 1952-1950.
עם פתיחת הסניף הראשון של תנועת הנוער דרור בעיר מקנס, הצטרף לתנועה הציונית, והיה פעיל בתנועה.
בשנת 1955 נשלח ללמוד במכון למדריכי חו"ל בירושלים שם עבר הדרכה קדם צבאית שכללה שימוש בנשק ופעילות חשאית, וכן הכשרה בעבודת שדה בקיבוצים בארי וכברי.
כשמרוקו זכתה לעצמאות הוא נשלח למרוקו ופעל במחתרת היהודית במרוקו לארגון הנוער במסגרת תנועת דרור ועלייתם הבלתי לגלית לישראל .
בשנת 1958 עלה לישראל.
בין השנים 1965- 1984 למד ציור בבית הספר לאומנויות בעיר קאן בצרפת. לאחר מכן למד טכניקות ציור בצבע שמן באוניברסיטת חיפה והשתלם בין השנים 96–1995 במוזיאון תל אביב בלימודי אמנות פלסטיים ודקורציה. מאז 1997 בן חיים משתתף כל קיץ בסדנת ציור המתקיימת בפרובנס (דרום צרפת) יחד עם אמנים מהשורה הראשונה ברחבי העולם.
בן חיים מצייר על בד בטכניקה מעורבת בצבעי שמן ואקריליק. יצירותיו עוסקות לרוב בנושאים תנ"כיים והוא מוצא את השראתו בספר שיר השירים. יצירותיו מוצגות בגלריות בארצות הברית והוא נוטל חלק בתערוכות בצרפת ובארץ.
מתגורר באשדוד.
פרסים

וישי: (צרפת) מדליית "פרס הציור" בשנת ,2000.
ליאון: (צרפת) "שוחרי האמנות" בשנת ,2001.
וילרבאן: מדליית תחרות "פרס היצירה" בשנת ,2001.
קאן: מדליית זהב בתערוכה הבינלאומית קאן 2004 (צרפת).
רומא: פרס Medusa Aurea הוענק לצייר על ידי האקדמיה לאומנות מודרנית בן לאומית ברומא. 2007 (רומא)
תערוכות

"סלון הסתיו" פריז, בשנים, 2003, 2001, 2000.
"סלון חורף" ליאון (צרפת) 2003 ,2002, 2000.
תערוכה בינלאומית בצרפת, קאן.
בית האמנים אשדוד 2000.
בית בלגיה אוניברסיטה העברית ירושלים 2003.
המכללה האקדמית נתניה.
המוזיאון הלאומי ברטיסלאבה-(סלובקיה).
גלריה " טטרנסקה" בפופראד (סלובקיה).
גלריה "לה ורניסאג" בעיר כרמל (קליפורניה).
גלריה ארטא - ירושלים.
כמגדל דויד צווארך בנוי לתלפיות צויר על ידי אלברט בן חיים
אלינה דוני

| --- | --- |

 לידה:  10 במרץ 1981 (בת 43) טירנה, אלבניה 
 מוקד פעילות:  שווייץ, אלבניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2004 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לאמנויות ברן, הקונסרבטוריון למוזיקה של ז'נבה 
 סוגה:  ג'אז 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  ECM 
 www.elinaduni.com
 
אלינה דוני (באנגלית: Elina Duni; נולדה ב-10 במרץ 1981) היא זמרת ג'אז ומלחינה אלבנית-שווייצרית.
ביוגרפיה

היא נולדה ב-10 במרץ 1981 בטירנה, אלבניה. היא עזבה את ארץ הולדתה לשווייץ ב-1992, כשהייתה בת 10. דוני למדה מוזיקה קלאסית וג'אז באוניברסיטת לאמנויות ברן (אנ') שבשווייץ. מאז 2004, מוזיקת הפולק היה השראתה העיקרית. בכתבה שכתב ג'ון פורדהם (אנ') כתב כי: ”השילוב של ארבעת הדברים בהחלט נשמע כמו חומר לכוכב עולה בשביל [חברת התקליטים] ECM.”
דיסקוגרפיה

2008: Baresha
2010: Lume, Lume
2012: Matanë Malit
2014: Muza e zezë
2015: Dallëndyshe
2018: Partir
2020: Lost Ships (עם רוב לופט)
2023: A Time to Remeber
הערות שוליים

↑  Andina, Michele. "Jazz as a cultural bridge". Swissinfo.ch. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  E. C. M. Records, ECM Records, ECM Records (באנגלית)
↑  Fordham, John (20 בדצמבר 2012). "Elina Duni Quartet – review". The Guardian. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Elina Duni: Love, Lust And Albanian Folk Songs". Npr.org. נבדק ב-29 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb165584912 (data)  GND: 1028551797  ISNI: 0000 0003 6281 7836  LCCN: no2013008162  MusicBrainz: 9de782d9-5e82-4493-93f7-3a26d17b5504  NKC: xx0164441  SUDOC: 200254790  VIAF: 121620324   WorldCat (עם VIAF): 121620324
אין אדם מוציא דבריו לבטלה

בהלכה, אין אדם מוציא דבריו לבטלה הוא כלל האומר כי אדם אינו אומר דברים שאין להם משמעות. לכן, גם אם נראה כי אין לדבריו כל תוקף הלכתי, אם ישנה דרך לפרש את דבריו באופן שיהיה להם תוקף והם יוכלו להתקיים, יש לעשות זאת.
כלל זה הוא שיטתו של רבי מאיר, שבמקרים מסוימים גם נפסקה להלכה. הכלל מופיע בכמה מקומות בגמרא:
(מי שאומר על עצמו) הריני נזיר מן הגרוגרות ומן הדבילה – בית שמאי אומרים נזיר.
 (שואלת הגמרא) ואמאי, מכל אשר יעשה מגפן היין (ספר במדבר, פרק ו', פסוק ד') אמר רחמנא? 
בית שמאי סברי לה כרבי מאיר דאמר "אין אדם מוציא דבריו לבטלה" ובית הלל סברי לה כרבי יוסי דאמר "בגמר דבריו אדם נתפס"...
כלומר, אם אדם נדר שהוא נזיר מאכילת תאנים, לכאורה מדובר באמירת חסרת משמעות, משום שנדר הנזירות כולל התנזרות מיין ולא מתאנים. ברם, בית שמאי קבעו שהוא נזיר, והגמרא מבארת ששיטתם מבוססת על שיטת רבי מאיר שיש לפרש את דבריו באופן שיהיו בעלי תוקף, ולכן יש לפרש את המילים "הריני נזיר" כאמירה נפרדת, ואז משמעותם שהוא נודר נזירות רגילה, ואת המילים "מן התאנים" כניסיון של הנודר לחזור בו, שלא מועיל.
דוגמאות

בהלכות ערכין, יכול אדם לחייב את עצמו סכום כסף בכך שהוא מטיל על עצמו לשלם את "ערכו" של אדם לבית המקדש, לפי סכומים קצובים המפורשים בתורה. ישנה מחלוקת תנאים בשאלה מה יהיה דינו של אדם המעריך תינוק בן פחות מחודש, שאין לו ערך קצוב על פי התורה. לפי רבי מאיר, יש להסיק כי הוא מתכוין לחייב את עצמו לשלם לבית המקדש את שוויו הממוני של היילוד (מוערך בשווי התינוק להמכר כעבד). אך שאר החכמים חלוקים על דבריו.
להלכה, פוסק רב כרבי מאיר באופן מוגבל: גם רב מסכים לעיקרון ש"אין אדם מוציא דברי לבטלה", ולפיכך פוסק רב ש"האומר ערך כלי עלי" נותן דמיו, כי מכיוון שאין ערך מקראי לכלי על פי כללי מצוות ערכין יש להסיק שהוא מתכוין להקדיש את דמיו לבדק הבית, אך הם נחלקו מה ההלכה במקרה שאדם הקדיש את עבדו. לפי רב יש לפרש את דבריו שהתכוין להפוך את הערך לחלק מהעם היהודי הנקרא "עם קדוש" וזאת על ידי שחרורו, אך לפי רבי מאיר נראה יותר שהאדם התכוין להקדיש את דמיו של העבד לבדק הבי.
פרשנויות

קיים כלל דומה, האומר כי כאשר אדם מבצע פעולה משפטית מסוימת, וניתן להסביר את דבריו בלשון אחרת לגמרי שאינה במשמעות מילותיו, ניתן לומר זאת, ובלבד שיהיה הסבר הגון מדוע בחר האדם במילים אלו ולא אמר את אשר הוא חפץ בצורה מפורשת. כך למשל קובעים רב ושמואל כי המקדש אחותו התכוין המקדש שיהיו המעות מתנה או פקדון.
בעל הערכי תנאים ואמוראים קובע כי אין קשר בין סוגיא זו לסוגיית "אין אדם מוציא דבריו לבטלה", שכן בסוגיית "אדם יודע שאין קידושין תופסין באחותו" עלינו לומר בכוונת דבריו חלות שלא נאמרה על ידו כלל, ולקבוע כי המעות ניתנו בתורת מתנה ולא בתורת קידושין למרות שלא אמר כך, ומסיבה זו מקשה הגמרא "מדוע אינו אומר בפירוש שיהיו המעות מתנה"? ומתרצת כי "רוצה להביא לו את הכסף בדרך כבוד שלא תתבייש", אך במקרה של "אין אדם מוציא דבריו לבטלה" מדובר במשמעות קרובה למשמעות הכלולה בדבריו, ואין צורך להסביר מדוע בחר דווקא במילים אלו.
ראו גם

פשיטא
הערות שוליים

↑  נחום רקובר, ניבי התלמוד, הניב "אין אדם מוציא דבריו לבטלה", ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"א-1990, באתר "דעת".
↑  תלמוד בבלי, מסכת ערכין, דף ה', עמוד א'
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף ל"ח, עמוד ב'
↑  תלמוד בבלי, מסכת קידושין, דף מ"ו, עמוד ב'
אלכסנדר קוקולר

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1793 ורשה, האיחוד הפולני-ליטאי 
 פטירה:  6 באפריל 1846 (בגיל 52) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פובונזקי 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה 
 
אלכסנדר קוקולר (בפולנית: Aleksander Kokular‏;  9 באוגוסט 1793 – 6 באפריל 1846) היה צייר, אספן ומורה פולני. הוא היה ממייסדי בית הספר לאמנויות יפות בוורשה, התמחה בדיוקנאות וסצנות מיתולוגיות.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחת סוחרים ולמד לראשונה ציור בליציאום בוורשה בהשגחת זיגמונט פוגל. בשנת 1814 הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות יפות בווינה, שם למד אצל יוהאן הבפטיסט פון למפי האב, ואז בילה שנה באקדמיה של סן לוקה ברומא. הוא חזר לוורשה בשנת 1818 והפך למורה.
במשך שנה לימד קליגרפיה, ולאחר מכן הפך למורה בליציאום בוורשה בשנת 1821. הוא חזר לרומא במלגה ממשלתית בין השנים 1824 עד 1826, שם היה תחת השפעתו של וינצ'נצו קמוצ'יני. לאחר חזרתו הוא נשאר בליציאום עד לסגירתו על ידי ממשלת רוסיה בשנת 1831.
בין השנים 1835 עד 1841 הפעיל בית ספר פרטי לאומנויות מביתו, ובשנת 1838 עד 1840 היה מרצה ב"מכון אלכסנדריה לנשים צעירות".
בין השנים 1841 עד 1844, הוא היה מורה בגימנסיה המלכותית שהוקמה באותה העת.
בשנת 1844 הצטרף עם יאן פליקס פיברסקי להקמת "בית הספר לאמנויות יפות" ולימד שם עד מותו, שנתיים לאחר מכן.
קפריאן קמיל נורוויד היה התלמיד הידוע ביותר שלו. בית הספר נסגר בשנת 1864, מכיוון שתלמידיו השתתפו במרד ינואר. הוא נפתח מחדש בשנת 1904 ומאז 1932 נודע כאקדמיה לאמנויות יפות בוורשה.
בין הדיוקנאות המוכרים ביותר שלו הם ציורי ניקולאי הראשון, הרוזן איוואן פסקביץ', הרוזן אלכסנדר סטניסלב פוטוצקי והמלחינה מריה שימנובסקה. בין הדיוקנאות ההיסטוריים שלו, ציור המתאר את נישואיהם של המלכה ידוויגה וולאדיסלב השני יג'ילו דוכס ליטא שהפך למלך פולין. הוא גם עשה ציורים בכנסיות בשדלצה, סבאלקי, פולאווי וברשץ'.
האוסף שלו כלל בעיקר יצירות של אותה העת, אבל הוא גם שיחזר ומכר ציורים עתיקים מאוסף הרוזן פוטוצקי.
גלריה

אלכסנדר סטניסלב פוטוצקי
יוזף וישנייבסקי
מריה שימנובסקה
יולי קלצקובסקי
הערות שוליים

↑  Album biograficzne zasłużonych Polaków i Polek wieku XIX/Aleksander Kokular - Wikiźródła, wolna biblioteka, pl.wikisource.org
1 2  Kokular Aleksander, www.wilanow-palac.pl
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810668256505606  GND: 1038026954  ISNI: 0000 0000 6833 8121  LCCN: no2014040467  RKD: 45473  ULAN: 500102748  VIAF: 96444209   WorldCat (עם VIAF): 96444209
אלכסנדר קוטפוב

| --- | --- |

אלכסנדר קוטפוב בשנות ה-20 של המאה ה-20
 לידה:  28 בספטמבר 1882 צ'רפובץ
 פטירה:  26 בינואר 1930 (בגיל 47) פריז
 מקום קבורה:  בית הקברות הרוסי סן-ז'נביאב-דה-בואה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השכלה:  Vladimir Military School 
 צאצאים:  Pavel Kutepov 
 השתייכות:  האימפריה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1904–1924 (כ־20 שנה)
 דרגה:  גנרל בחיל רגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד בצבא האימפריה הרוסית, מפקד בצבא המתנדבים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת רוסיה–יפן מלחמת העולם הראשונה מלחמת האזרחים ברוסיה
 עיטורים
 אות מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 אות מסדר אנה הקדושה, דרגה 2-4  אות מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה 4  אות מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 4  אות השתתפות במסע הקרח (1918)
 
אלכסנדר קוטפוב (ברוסית: Александр Павлович Кутепов, נולד ב-28 בספטמבר (16 בספטמבר לפי הלוח היוליאני שהיה נהוג באותה עת) 1882 - 26 בינואר 1930) היה גנרל רוסי השתתף מלחמת העולם הראשונה ומראשי צבא המתנדבים.
אלכסנדר קוטפוב נולד למשפחת קונסטנטין טימופייב בעיר צ'רפובץ. בשנת 1890 אביו נפטר. בשנת 1892 אמו של אלכסנדר הצעיר התחתנה שנית. במרץ 1893 הילד אומץ על ידי אביו החורג ושם משפחתו הוחלף. הילד למד בגימנסיה בארכנגלסק ובשנת 1904 סיים בית הספר לקצינים בסנקט פטרבורג. במהלך מלחמת רוסיה–יפן הקצין הצעיר הצטיין וקיבל מספר עיטורים. לאחר סיום המלחמה קוטפוב הועבר לנובגורוד ושירת בבסיס טירונים. בשנת 1906 הוא הועבר לאחד מיחידות העילית של חיל הרגלים ושירת בה עד לתחילת מלחמת העולם הראשונה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה קוטפוב לחם בחזית ובשנת 1916 קודם לדרגת קולונל. במהלך מהפכת פברואר הוא היה בבירה וניסה לארגן התנגדות למהפכנים אך ללא הצלחה. לאחר המהפכה קוטפוב חזר ליחידתו בחזית. בקיץ 1917 יחידתו הצטיינה במתקפת יוני וקוטפוב היה צריך לקבל עיטור אך ההענקה לא בוצעה עקב שינויי השלטון.
מלחמת האזרחים ברוסיה

בדצמבר 1917 קוטפוב עזב את יחידתו, נסע לאזור הדון וב-24 בדצמבר 1917 התנדב לצבא המתנדבים. במהלך סוף 1917 - תחילת 1918 קוטפוב היה מפקד חיל מצב בעיר טגנרוג ופיקד על הגנת העיר מפני מתקפת הצבא האדום. קוטפוב השתתף במסע קובאן הראשון של צבא המתנדבים כמפקד פלוגת קצינים, בהמשך היה מפקד רגימנט (לאחר שקודמו בתפקיד נהרג בקרב). בראש יחידה זו קוטפוב השתתף במסע קובאן השני ולאחר מותו של הגנרל סרגיי מרקוב קודם לתפקיד מפקד חטיבה.
לאחר ההשתלטות על נובורוסיסק, קוטפוב מונה למושל האזור. ב-12 בנובמבר 1918 הוא קודם לדרגת גנרל-מאיור. בהיותו מושל האזור היה ידוע במדיניות קשוחה של משמעת וסדר. במהלך מתקפת צבא המתנדבים על מוסקבה הגיע עם יחידתו עד לפרברי אוריול. במהלך הנסיגה קוטפוב הצליח לשמור על רוב כוחות העלית וריכז אותם באזור נובורוסיסק. במרץ 1920 היחידות פונו לחצי האי קרים וקוטפוב מונה למפקד אוגדה. לאחר חלוקת היחידות שרוכזו באזור ל-2 ארמיות, קוטפוב מונה למפקד הארמייה ה-1.
גולה

לאחר פינוי הכוחות מחצי האי קרים, קוטפוב מונה למפקד אוגדה ה-1 במחנה בגליפולי בו רוכזו יחידות הצבא הלבן שפונו. ב-20 בנובמבר 1920 הוא קודם לדרגת גנרל בחיל הרגלים על ידי פיוטר וראנגל. קוטפוב שמר בקפדנות על המשמעת במחנה ואף אישר מספר הוצאות להורג נגד מפירי סדר. דרישותיו למשמעת קשוחה הביאו לגל מתנגדים ובמיוחד מצד פאבל מיליוקוב.
בסוף 1921 קוטפוב עבר לבולגריה וב-15 במאי גורש מהמדינה והגיע לממלכת יוגוסלביה. ב-8 בנובמבר 1922 מונה לעוזר מפקד העליון של הצבא הלבן ובמרץ 1924 עם העברתו לפריז השתחרר משרות צבאי.
קוטפוב תמך בפעילות אקטיבית נגד שלטונות ברית המועצות ויצירת קשר עם ארגונים מחתרתיים בשטחה. לאחר מות פיוטר וראנגל קוטפוב מונה ליו"ר "הארגון של יוצאי הכוחות המזוינים הרוסים". בהיותו בראש הארגון קוטפוב תמך בפעילות טרור בתוך ברית המועצות. בשנת 1927 אורגן פיצוץ בבניין מועדון המפלגה בלנינגרד ובוצע מיקוש של מעונות עובדי נ.ק.וו.ד במוסקבה.
ב-26 בינואר 1930 קוטפוב נחטף על ידי סוכנים סובייטים בפריז. בהתאם לעדויות הוא נפטר מהתקף לב זמן קצר לאחר החטיפה ולא הגיע לתחומי ברית המועצות. אולם ישנה גם עדות שהוא הועבר למרסיי לשם הפלגתו לברית המועצות בתוך שטיח ושהוא נחנק למוות.  בבית הקברות הרוסי בפריז הוקמה אנדרטה לזכרו.
אלכסנדר קורנייצ'וק

| --- | --- |

 לידה:  12 במאי 1905 (יוליאני) Khrystynivka, אוקראינה 
 פטירה:  14 במאי 1972 (בגיל 67) קייב, ברה"מ 
 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות בייקובה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית לחינוך על שם דרהומנוב 
 שפות היצירה:  אוקראינית, רוסית 
 סוגה:  דרמה, קומדיה 
 זרם ספרותי:  ריאליזם סוציאליסטי 
 תקופת הפעילות:  מ-1928 
 בן או בת זוג:  וונדה וואסילייווסקה 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין  עיטור מהפכת אוקטובר  עיטור הכוכב האדום  פרס לנין לשלום  גיבור העמל הסוציאליסטי  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום  מדליה לפרטיזן במלחמה הפטריוטית הגדולה 
 
אלכסנדר קורנייצ'וק (ברוסית: Александр Евдокимович Корнейчук, באוקראינית: Олександр Євдокимович Корнійчук;‏ 25 במאי 1905 – 14 במאי 1972 קייב) היה מחזאי ומדינאי סובייטי-אוקראיני.
הוא היה בין המחזאים המוצלחים בשנות ה-30 וה-40 וזכה 5 פעמים בפרס ברית המועצות (1941,1942,1943,1949,1951), עיטור לנין ועיטורים נוספים. בשנת 1967 הוענק לו תואר גיבור העמל הסוציאליסטי.
אלכסנדר קורנייצ'וק נולד בכפר באזור צ'רקסי (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום באוקראינה) למשפחת עובד במסילת רכבת. בשנים 1920–1923 גם הוא עבר בתחום מסילות הרכבת. במהלך שנת 1923 הוא השלים לימודי בית הספר ובשנת 1924 התקבל לאוניברסיטת קייב אותה סיים בשנת 1929.
לאחר סיום הלימודים ועד לשנת 1941 קורנייצ'וק עבד כתסריטאי באולפני קולנוע באודסה ובקייב.