מדונה
אמנותיות > סגנון מוזיקלי והרכב

המוזיקה של מדונה זכתה לניתוחים ובדיקות רבות. רוברט מ. גראנט, מחבר הספר "ניתוח האסטרטגיה העכשווית" (2005), העיר כי הקריירה המוזיקלית של מדונה הייתה ניסוי מתמשך עם רעיונות מוזיקליים ודימויים חדשים ומסע חיפוש מתמיד אחר שיא תהילה ושבחים. תומאס האריסון בכתיבתו בספרו "פופ הולך העשור: שנות השמונים" ראה במדונה "אמנית שדחקה את הגבולות" של מה שזמרת יכולה לעשות, הן מבחינה ויזואלית והן מבחינה מילולית. פרופסור סנטיאגו פוז-הרננדס קבע כי "אף על פי שלא מחזיקה בקול חזק במיוחד או רחב היקף, מדונה עבדה על הרחבת לוח הצבעים האמנותי שלה כדי להקיף סגנונות מוזיקליים, טקסטואליים וויזואליים ומגוונים קולות שונים, כל זאת מתוך כוונה להציג את עצמה כמוזיקאית בוגרת".
מדונה נשאה אחריות בכל היבט בקריירה שלה, כולל כפזמונאית ומפיקה ברוב יצירת המוזיקה שלה. הרצון שלה לשלוט כבר היה נראה במהלך יצירת אלבום הבכורה שלה, שם נלחמה ברג'י לוקאס על יצירת ההפקה שלו. עם זאת, רק באלבומה השלישי איפשרה חברתה וורנר להפיק אלבום משלה. סטן הוקינס, מחבר הספר "תיקון הפופ", הסביר כי "כמוזיקאית ומפיקה מדונה היא אחת מהאמנות הבודדות שפרצו לתחום הגברי של אולפן ההקלטות. אין ספק שמדונה מודעת לחלוטין לכך שנשים הודרו. ממקום העבודה המוזיקלי ברוב הרמות, והיא יצאה בשביל לשנות זאת". המפיק סטיוארט פרייס הצהיר באומרה על מדונה כי, "אתה לא מייצר את מדונה, אתה משתף איתה פעולה... יש לה את החזון שלה והיא יודעת איך להשיג אותו". אף על פי שסומנה כ"פריקית שליטה", מדונה אמרה שהיא מעריכה התערבות של משתפי הפעולה שלה באומרה,
"אני אוהבת לשלוט ברוב הדברים בקריירה שלי אבל אני לא פריקית של שליטה. אני לא צריכה שהאלבום שלי יהיה כתוב, מעובד, מופק, מבוים וכולל את מדונה בלבד. מבחינתי שליטה מוחלטת פירושה איבוד אובייקטיביות. מה שאני אוהבת זה להיות מוקפת באנשים אינטליגנטים ממש מוכשרים שאפשר לסמוך עליהם, להתייעץ איתם ולגבש דעה עצמית בסוף".
מיומנות כתיבת השירים המוקדמת של מדונה פותחה בתקופתה במועדון ארוחת הבוקר בשנת 1979. לאחר מכן הפכה לכותבת השירים היחידה של כ-5 שירים באלבום הבכורה שלה, כולל "Lucky Star" שחיברה על סינתיסייזר. ככותבת שירים, מדונה רשמה יותר מ-300 שירים לאגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור (ASCAP), כולל 18 שירים שנכתבו במלאום על ידה. רולינג סטון כינה אותה "כותבת שירים למופת עם מתנת הוקים ומילים בלתי ניתנות למחיקה". אף על פי שעבדה עם מפיקים בז'אנרים רבים, המגזין ציין כי הלחנותיה של מדונה "חותמות בעקביות את הרגישות שלה ונגרמות באוטוביוגרפיה". פטריק לאונרד, שכתב מספר מלהיטיה, בעוד שכיתה את מדונה ככותבת שירים הסביר כי, "הרגישות שלה לגבי קו מלודי-מתחילת הפסוק ועד סוף הפסוק וכיצד הפסוק והמקהלה משפיעים זה על זה – עמוק מאוד. פעמים רבות היא שרה תווים שאף אחד לא היה חושב עליהם חוץ ממנה". בארי וולטרס ממגזין Spin ייחס את כתיבת השירים שלה כסיבה לעקביות המוזיקלית שלה. מדונה הייתה מועמדת במשך השנים על כתיבת יצירותיה כ-3 פעמים כמי שתיכנס להיכל התהילה של כותבי השירים, ובשנת 2015 דירגה אותה הרולינג סטון במקום ה-56 ברשימת "100 כותבי השירים הגדולים בכל הזמנים".
הדיסקוגרפיה של מדונה מסווגת בדרך כלל בסוגות הפופ, אלקטרוניקה ודאנס. אף על פי כן, הכניסה הראשונה של מדונה לתעשיית המוזיקה אופיינה בהתעסקות במוזיקת רוק עם השתתפותה בלהקות מועדון ארוחת הבוקר ואמי והאמי. בתור הזמרת של אמי והאמי, מדונה הקליטה כ-12–14 שירים הדומים לפאנק רוק של אותה תקופה. עד מהרה נטשה מדונה את הרגלה לניגון שירי רוק עד שחתמה בחברת התקליטים "Gotham Records", מה שבסופו של דבר הזיק להצלחת הקריירה שלה מכיוון שהמאזינים לא היו מרוצים מהכיוון החדש שלה בפאנק. לדברי העיתונאי ארלוויין, מדונה החלה את דרכה כדיוות דיסקו, בעידן שלא היו לו דיוות כאלו לדבר עליהן. בתחילת שנות השמונים, דיסקו היה המעבר לפופ המיינסטרים, ולמדונה היה תפקיד עצום בפופולריות של מוזיקת המחול כמוזיקת המיינסטרים. הכותב אריה קפלן בספרו המתאר את תרבות הפופ האמריקאי, יוצרי להיטיו, כוכבי-על ומהפכני מחול כינה את מדונה כ"חלוצה" של סוגת הדאנס-פופ. לדברי פוז-הרננדז, "השימוש התכוף של מדונה בניבים של דאנס והקשר שלו עם מאזינים הומואים או משוחררים מינית נתפס איכשהו כנחות מהרוק אנד רול ה"אמיתי". אבל המוזיקה של מדונה ידועה בכך שהיא מסרבת להיות מוגדרת על ידי גבולות צרים של מגדר, מיניות או כל דבר אחר".
הבלדה האפלה "Live to Tell", כמו גם האלבום ממנו יצאה לאור, True Blue מ-1986 מצוינת כהמצאה המחודשת המוזיקלית הראשונה של מדונה. היא המשיכה להפיק בלדות וידוי בין שנות עבודתה המרוממת, אם כי אלבומיה כגון, Madona מ-1983 ו-Confessions on a Dance Floor מ-2005 מורכבים משירי דאנס במלואם. עם יציאתו בשנת 1998 של Ray of Light, המבקרים ציינו את מדונה כמי שהביאה את ז'אנר האלקטרוניקה ממעמדו המחתרתי לפופולריות עצומה בסצנת המוזיקה המיינסטרימית. מיזמים נוספים דרסטיים מבחינה קיצונית שלה כוללים את ג'אז הביג בנד של שנות השלושים בפסקולה, I'm Breathless מ-1990, השפעות הרית'ם אנד בלוז באלבומה ה-6, Bedtime Stories מ-1994, מנגינות מופעים אופרטיות בפסקול, Evita מ-1996, מוזיקת פולק מונעת בעת American Life מ-2003, ומוזיקת עולם במהלך Madame X משנת 2019.