stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרג למונד
קריירה מקצוענית

למונד התבלט כבר כרוכב צעיר בעל כישרון וזכה באליפות העולם לרוכבים צעירים שנערכה ב-1979 בארגנטינה כשהדהים את הצופים וזכה בניצחון מוחץ. למונד נבחר לנבחרת ארצות הברית לקראת המשחקים האולימפיים במוסקבה אך לא השתתף בהם עקב החרם שהטילו האמריקאים על המשחקים. ב-1981 החל להתחרות כמקצוען בדבוקה האירופית.
סיים שני באליפות העולם ב-1982 ושנה לאחר מכן הפך לאמריקאי הראשון שזכה בתואר אלוף העולם כאשר ניצח באליפות העולם.
למונד החל להתכונן לטורים הגדולים של אירופה וב-1984 סיים שלישי את הטור דה פראנס כרוכב הצעיר הטוב ביותר.
בטור דה פראנס של 1985, כשהוא בן 24, הורו לו מנהלי קבוצתו לתפקד במרוץ כפועל ולסייע לרוכב המוביל של קבוצתו, ברנאר אינו, במקום לרכוב כדי לנצח. אינו, שהוביל במרוץ, סבל מפציעה שנבעה מתאונה.
למונד סיים שני, 1:42 דקות אחרי אינו, שזכה בכך בניצחונו החמישי בטור. לאחר מכן, בראיון שנערך עמו טען למונד כי מנהלי קבוצתו ומאמנו שיקרו לו במהלך השלב המכריע, באומרם לו שאינו מעט מאחריו ועליו להמתין לו בעוד שאינו היה מעל 3 דקות מאחוריו.
בשנה שלאחר מכן, רכבו אינו ולמונד כשני מובילים בקבוצתם, לאחר שאינו הודיע בכלי התקשורת כי יסייע ללמונד כהוקרת תודה על מעשה ההקרבה של למונד בשנה הקודמת. בשלב 12 נצברו לאינו 5 דקות של הובלה על למונד והוא טען כי רדף אחרי יריביו של למונד. לאחר מכן, פיגר אינו בהרים ולמונד שב להוביל. למרות שהשניים חצו יחדיו את הפסגה המפורסמת של אלפ ד'ואז במפגן של אחדות, ללמונד היה ברור כי אינו רוכב באגרסיביות נגד חבר לקבוצה. למרות שלמונד ניצח וזכה בחולצה הצהובה, הוא חש כי אינו בגד בו.
במהלך ציד תרנגולי הודו ב 20 באפריל 1987 נורה למונד בטעות על ידי גיסו, שפלט כדור. למונד החמיץ את הטור ואת הטור שאחריו ועבר סדרה של ניתוחים ושיקום.
בטור דה פראנס של 1989, כאשר בגופו עדיין 37 כדוריות מכדור רובה הציד ( כולל 2 כדוריות בקרבת לבו), קיווה למונד רק לסיים את המרוץ באחד מ 20 המקומות הראשונים.
לפני השלב האחרון, שהיה מרוץ נגד השעון לתוך פריז, דורג למונד במקום השני בדרוג הכללי. לפני הזינוק היה פער של 50 שניות בינו לבין הרוכב במקום הראשון, לורן פיניון, שניצח בטור דה פראנס בשנים 1983 ו-1984. למונד רכב בקטע כשהוא נעזר באירובר שנתן לו יתרון אווירודינמי. למונד ניצח את פיניון ביתרון של 58 שניות וזכה בחולצה הצהובה בפעם השנייה ביתרון של 8 שניות בלבד - הפער הקטן ביותר בהיסטוריה של הטור. כאשר נכנס למונד החוגג לשאנז אליזה, פיניון ישב ובכה. פיניון טען כי כאבים במפשעה הקשו עליו, אך ההפסד מיוחס לשחצנותו וביטחונו העצמי הגבוה. (פיניון ברך את למונד על המקום השני ונתן לו להתקרב בקטע מוקדם יותר, מעשה שהתברר כהרסני עבור פיניון). חזרתו לעולם הרכיבה המקצוענית של למונד הושלמה כעבור מספר שבועות, כאשר ניצח שוב באליפות העולם.
למונד הוכתר כספורטאי השנה של ספורטס אילוסטרייטד לשנת 1989 והיה לרוכב האופניים הראשון שזכה בכבוד.
בשנת 1990 ניצח למונד בטור בפעם השלישית. בתחילת טור זה, קלאודיו קיאופצ'י, אז רוכב עולה, פתח פער של יותר מעשר דקות על למונד בשלב הראשון. למונד צמצם את הפער בקטעי ההרים. לפני המרוץ נגד השעון, הוביל קיאופצ'י בחמש שניות בלבד על למונד. בקטע המרוץ נגד השעון, סיים למונד חמישי כשהוא מקדים את קיאופצ'י ביותר משתי דקות והפך למוביל הטור. למונד הוא אחד הבודדים שניצח בטור בלי לנצח אף שלב בו.
ב-1992 ניצח למונד את הפרולוג של הטור דו-פונט. היה זה ניצחונו המקצועני האחרון.
למונד אמר כי ברור שלא ניתן לשכתב את היסטוריית המרוצים, אך היה מנצח את הטור 5 פעמים לולא תאונת הירי והיריבות עם אינו.
לאחר פרישתו

ב-1990, טרם פרישתו, ייסד למונד את חברת האופניים הקרויה של שמו. החברה, שנוהלה על ידי אביו, סוחר נדל"ן לשעבר, לא הצליחה, וב-1992 סיכם למונד עם חברת טרק, שהחברה תמכור אופניים שעוצבו על ידה כשהיא משתמשת בשמו של למונד. העסקה פגעה בקשריו עם אביו.
ב-2001, אולץ למונד להתנצל פומבית בפני לאנס ארמסטרונג, שהיה תחת חסותה של טרק, בעקבות ספקות שהעלה בדבר הגינותו הספורטיבית של ארמסטרונג.
למונד ייסד חברה נוספת, העוסקת בכושר גופני ונקראת "למונד פיטנס", והוא בעל מסעדה הנקראת טור דה פראנס במינסוטה, ארצות הברית, שם הוא מתגורר כיום.
הוא פעיל בנושא סמים בספורט בענף האופניים ומופיע מדי פעם בהענקת פרסים למנצחי הטור.
ב-2020 הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס.
שלדת אופניים ממפעל של גרג למונד בציריך
גאיוס סוסיוס

| --- | --- |

 לידה:  79 לפנה״ס? רומא העתיקה 
 פטירה:  המאה ה־1 לפנה״ס כנראה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  קונסול (32 לפני הספירה–32 לפני הספירה)  פראיטור  סנאטור ברומא העתיקה (ערך בלתי־ידוע–ערך בלתי־ידוע)  קוואיסטור  מושל רומי 
 
גאיוס סוסיוס (בלטינית: Gaius Sosius) היה איש צבא רומאי שפעל בשלהי תקופת הרפובליקה הרומית (המאה ה-1 לפנה"ס).
תולדות חייו

סוסיוס נבחר למשרת הקווסטור בשנת 66 לפנה"ס ולמשרת הפראיטור בשנת 49 לפנה"ס. עם פרוץ מלחמת האזרחים בין פומפיוס ליוליוס קיסר צידד בסיעה האופטימטית אולם לאחר שפומפיוס נמלט מאיטליה, החליף את נאמנותו ועבר למחנהו של קיסר.
לאחר רצח קיסר בשנת 44 לפנה"ס הצטרף סוסיוס למחנהו של מרקוס אנטוניוס. הוא השתתף במערכה כנגד האימפריה הפרתית בשנת 40 לפנה"ס, מערכה שמטרתה הייתה כיבושן מחדש של הפרובינקיות המזרחיות. הוא מונה מטעם אנטוניוס לאחראי על סוריה וקיליקיה, ולאחר ההצלחה בסילוק הפרתים הוא נשלח ליהודה בראשות שני לגיונות לשם סיוע להורדוס במלחמתו במתתיהו אנטיגונוס השני.
סוסיוס סייע להורדוס לדכא התקוממות שפרצה נגדו בגליל ובאביב של שנת 37 לפנה"ס החל יחד עם הורדוס במצור על ירושלים, המצור נמשך כחמישה חודשים ובסופו נכנעה העיר לכוחות הרומאים והחל טבח בתושביה, דבר שגרם לכניעתו של אנטיגונוס, לקיחתו בשבי והבאתו אל אנטוניוס שהורה על הוצאתו להורג.
בשנת 32 לפנה"ס מונה למשרת הקונסול. עם פרוץ מלחמת האזרחים בין אוקטביוס לאנטוניוס צידד סוסיוס באנטוניוס ותקף את אוקטביוס בחריפות במהלך נאום בסנאט. מעשה זה אילץ את סוסיוס לברוח מרומא והוא מצא מקלט אצל אנטוניוס במזרח.
סוסיוס שימש כמפקד בצבאו של אנטוניוס בעת שזה פלש ליוון, פיקד על שייטת בצי של אנטוניוס, נלחם וכמעט שהצליח להביס את לוקיוס ארונטיוס אולם הקרב נכשל עם הופעתו של מרקוס ויפסניוס אגריפה שהצליח להביס את סוסיוס. בקרב אקטיום פיקד סוסיוס על האגף הימני של אנטוניוס.
אחרי התבוסה בקרב נמלט סוסיוס משדה המערכה אולם אנשיו של אוקטביוס לכדוהו והוא נלקח בשבי. כתוצאה מהתערבותו של לוקיוס ארונטיוס חנן אותו אוקטביוס. עם שחרורו השלים סוסיוס את שיקומו של מקדש אפולו בשדה מרס והקדיש אותו לאוקטביוס.
הערות שוליים

↑  דיו קסיוס, היסטוריה רומאית, ספר 49, פרק 22, סעיפים 6-3.
גאיוס סיליוס

| --- | --- |

סיליוס ומסלינה. ציור מעשה ידי ניקולאוס קנופפר. שנת 1650 לערך
 לידה:  13 
 הוצאה להורג:  48 (בגיל 35 בערך) רומא, האימפריה הרומית 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 בן או בת זוג:  יוניה סילאנה מסלינה 
 
גאיוס סיליוס (Gaius Silius; בערך 13 – 48 לספירה) היה סנטור רומי, אשר מונה כקונסול המיועד לשנת 49, אך הוצא להורג על ידי הקיסר קלאודיוס בשל הרומן שלו עם הקיסרית ולריה מסלינה.
ביוגרפיה

בנו של הקונסול גאיוס סיליוס, סיליוס תואר על ידי המקורות העתיקים כאדם אינטליגנטי, אצילי ומושך. הוא התחתן עם בת האצולה יוניה סילאנה (אנ'), ונבחר לסנאט זמן קצר לפני שנת 47. במהלך השנה הזו הוא דרש בסנאט את אכיפת ה- "Lex Cincia" (אנ'), האוסר קבלת כסף או מתנות תמורת שירותים משפטיים, בניסיון להפיל את אויבו, פובליוס סויליוס רופוס (אנ'), שהעמיד לדין רבים מלקוחותיו של סיליוס. הסנאט קיבל הצעה זו, אך לפני שניתן היה להגיש הצעה רשמית בפני העם, אלה שנועדו להעמיד לדין על פי חוק זה, בהם סויליוס רופוס, פנו לקלאודיוס בבקשה לתקן את החוק על ידי קביעת שכר טרחה מקסימלי שניתן לגבות. לאחר מכן מונה סיליוס לקונסול בשנת 48 (ככל הנראה לשנה שלאחר מכן).
הקיסרית ולריה מסלינה וסיליוס הפכו למאהבים. מסלינה אילצה אותו להתגרש מאשתו כדי להתחתן איתה, ביצע ביגמיה והתחתן בפני עדים, בזמן שהקיסר קלאודיוס שהה באוסטיה. סיליוס היה חשוך ילדים ורצה לאמץ את בריטניקוס. טיבריוס קלאודיוס נרקיסוס (אנ') חשף את נישואיהם המדומים ואת המזימה להרוג את קלאודיוס. הקיסר הורה על הוצאתם להורג בשנת 48.
אשתו לשעבר, ממנה התגרש בשנת 47, ג'וניה סילאנה, הייתה חברה של אגריפינה הצעירה והשתיים הפכו מאוחר יותר ליריבות מרות. ככל הנראה בגלל תחבולותיה של אגריפינה, היא הוגלתה ומאוחר יותר מתה בטרנטום בשנת 59.
הערות שוליים

↑  Smith, pg. 823
↑  Tacitus, Annals, XI:5-6
↑  Tacitus, Annals, XI:7
1 2  Tacitus, Annals, XI:26
↑  Anthony A. Barrett, Agrippina: Mother of Nero, (2002), pg. 104
↑  Smith, pg. 824
גזה סץ'

| --- | --- |

 לידה:  21 באוגוסט 1953 טרגו מורש, הרפובליקה העממית הרומנית 
 פטירה:  5 בנובמבר 2020 (בגיל 67) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה, רומניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת באבש-בויאי 
 שפות היצירה:  הונגרית, רומנית, גרמנית 
 צאצאים:  Petra Szőcs 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  Laureate of the Hungarian Republic (2013)  Prize of the Society of Writers (2004)  פרס אטילה יוז'ף (1993)  מסדר גאבור בתלן (1993)  פרס איגוד הסופרים של רומניה (2008)  פרס רוברט גרייבס (1986)  פרס קושוט (2015)  פרס טיבור דרי (1992) 
 
גזה סץ' (בהונגרית: Szőcs Géza;‏ 21 באוגוסט 1953 – 5 בנובמבר 2020) היה משורר הונגרי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
גזה סץ' נולד ב-1953 במַרוֹשְׁוָשָׁרְהֵי (טרגו מורש ברומנית) ולמד באוניברסיטת קולוז'וואר (קלוז'-נאפוקה ברומנית), שם סיים את חוק לימודיו ב-1978. למן פרסום ספרו "דו-קרב" (1977) נאסר עליו לפרסם ברומניה את שיריו.
ב-1982 פרסם יחד עם עמיתיו עצומה הקוראת לשלטונות רומניה להעניק זכויות למיעוטים הלשוניים במדינה. כותבי העצומה נרדפו, וסץ' נכלא והושם במעצר-בית עד 1986. בין השנים 1986 ו-1989 שהה כגולה פוליטי בשווייץ; חזר לטרנסילווניה בשנת 1990.
שירתו של סץ' תיעדה עולם שרומס את חירויות הפרט ושמשטר אימים שולט בו ביד רמה. שילוב העגמומיות, ההומור והאבסורד ושפע משחקי המילים קירבו את שירתו לסיפורת הפוסט-מודרניסטית בספרות הונגריה ובמיוחד ליצירת פטר אסטרהאזי.
סץ' נפטר ב-5 בנובמבר 2020 מסיבוכים של מחלת נגיף קורונה 2019 בהתפרצות נגיף הקורונה בהונגריה.
הערות שוליים

↑  "Meghalt Szőcs Géza". Telex.hu (בהונגרית). 2020-11-05. נבדק ב-5 בנובמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810532455805606  BIBSYS: 90790197  BnF: cb13738938h (data)  GND: 121392341  ISNI: 0000 0001 1038 8043  LCCN: n90628028  NKC: jo2001100183  NSK: 000150762  SELIBR: 391102  SNAC: w6j127tj  SUDOC: 136322077  VcBA: 495/352552  VIAF: 12484379   WorldCat (עם VIAF): 12484379 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גומבה

ערך זה עוסק במחוז. אם התכוונתם לדמות בדיונית, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 אזור:  האזור המרכזי
 בירת המחוז:  קאנוני
 שטח:  1,679.3 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  152,800 (2012)
  ‑ צפיפות:  91 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  0°11′00″N 31°55′00″E﻿ / ﻿0.183333°N 31.9167°E﻿ / 0.183333; 31.9167 
 אזור זמן:  UTC +3
 www.gomba.go.ug
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחוז גומבה (באנגלית ובסוואהילי: Gomba) הוא אחד ממחוזותיו האדמיניסטרטיביים של האזור המרכזי במדינת אוגנדה.
רקע > היסטוריה

במקור נחשב המחוז לחלק ממחוז מפיגי. ב-1 ביולי 2010, התפצל המחוז והפך למחוז עצמאי, כחלק מתוכנית ממשלתית להקטין את המחוזות במדינה, ובכך יועברו הכספים גם לעיירות הקטנות, ולא יישארו בידיי הערים הגדולות במחוז, כפי שקרה עד אז. עוד לפני כן היה המחוז נפה בממלכת בוגנדה.
רבים מתושבי המחוז עוסקים בחקלאות, ומגדלים מקנה לצורך עצמי.
רקע > גאוגרפיה

המחוז גובל במחוז מיטיאנה מצפון מזרח, במחוז קסנדה מצפון, במחוז בוטמבלה ממזרח, במחוזות קלונגו, בוקומנסימבי וסאמבאבולה מדרום ובמחוז מובנדה מצפון מערב. מטה המחוז יושב בעיר הבירה של המחוז. עיר הבירה והעיר הגדולה של המחוז היא קאנוני.
רקע > דמוגרפיה

קצב גידול האוכלוסייה הוא 1.43% בשנה. כ-90% מתושבי המחוז גרים באזורים כפריים.
| שנה | אומדן אוכלוסייה |
| --- | --- |
1991: 119,600
2002: 133,300
2014: 160,075
הערות שוליים

↑  Government names 14 new districts, web.archive.org, ‏29 באוקטובר 2013 (באנגלית)
↑  Gomba (District, Uganda) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de (באנגלית)
↑  Gomba District|Population and Demographic Characteristics, www.gomba.go.ug (באנגלית)
גרגוריוס האחד עשר

גרגוריוס האחד עשר (בלטינית: Gregorius XI), ששמו המקורי פייר רוז'ה דה בופורט, (בערך 1330 – 27 במרץ 1378) כיהן כאפיפיור, והיה אחד מאפיפיורי אביניון בין השנים 1370 ו-1378.
נולד למשפחת אצילים עשירה בטירה המשפחתית ברוזייה-ד'אגלטון בחבל לימוזן שבצרפת. היה אחיינו של האפיפיור קלמנס השישי שמינה אותו לקרדינל בגיל 18 בלבד. למד באוניברסיטה של העיר פרוג'ה שבאיטליה וקיבל תואר דוקטור לתאולוגיה. אחרי מות האפיפיור אורבנוס החמישי נבחר לאפיפיור ובחר לעצמו את השם גרגוריוס האחד עשר.
במהלך כהונתו ננקטו צעדים נמרצים נגד מעשים שהממסד הדתי ראה ככפירה, בגרמניה, אנגליה ומקומות אחרים באירופה. נעשה ניסיון לחולל רפורמציה במסדרים הנזיריים. תשע עשרה ההצעות של ג'ון ויקליף ושלושה עשר הסעיפים של ה"זאקסנשפיגל" גונו באופן רשמי על ידיו בשנת 1373.
קודמו של גרגוריוס האחד עשר, האפיפיור אורבנוס החמישי, מינה צרפתים רבים לשליחים ולמושלים בנחלות הכנסייה שבמרכז איטליה. צרפתים אלה שמצאו את עצמם בסביבה עוינת הקימו מבצרים לביטחונם. הם גבו מסים ללא אבחנה, התנהגו בעריצות ועוררו את זעמם של האיטלקים. ב-1375 פרץ מרד נגד הצרפתים באיטליה. קתרינה מסיינה דרשה מגרגוריוס האחד עשר לפטר את שליחי הכנסייה באיטליה. העיר פירנצה התייצבה בראש המרד. ב-1376 נראה היה כי האפיפיור איבד את שליטתו בנחלותיו שבמרכז איטליה. גרגוריוס האחד עשר האשים את אנשי פירנצה בהסתה למרד וציווה עליהם להישמע לשליחיו באיטליה. הוא הטיל עליהם חרם והכריז עליהם כפושעים. אנשי פירנצה הגיבו בהחרמת רכוש הכנסייה בעירם, עצרו ואף הוציאו להורג כמרים שהתנגדו להם, וביקשו מאנשי רומא להצטרף למרד. גרגוריוס האחד עשר הודיע לאנשי רומא שאם יישארו נאמנים לו, יחזיר את מושב האפיפיור מאביניון לרומא.
בינתיים שלח גרגוריוס האחד עשר שכירי חרב לאיטליה שביצעו שם מעשי אכזריות נוראים. בעיר ססאנה הם הרגו את כל התושבים: גברים, נשים וילדים. קתרינה מסיינה הביעה את הזדעזעותה באיגרת ששלחה לאפיפיור באביניון. פירנצה הזמינה את קתרינה להצטרף למשלחת אל גרגוריוס האחד עשר. קתרינה מסיינה הגיעה לאביניון, גינתה את השחיתות בחצר האפיפיור ודרשה ממנו להחזיר את מושבו לרומא. גרגוריוס האחד עשר הגיע לרומא ב-27 בינואר 1377, אך בגלל דאגה לביטחונו התיישב בעיירה אניאני שממזרח לעיר. שליחיו האיצו באוכלוסיית ערי איטליה להשלים עם הכנסייה. לבסוף הושגה פשרה והאפיפיור נכנס שוב לרומא ב-7 בנובמבר 1377.
מסעותיו של האפיפיור באיטליה גרמו לבריאותו להתערער. כאשר הרגיש כי מותו קרב עשה סידורים מתאימים לבחירת אפיפיור, ונפטר ברומא במרץ 1378. במקומו נבחר לאפיפיור אורבנוס השישי שהיה איטלקי וקבע את מושבו ברומא. בכך הגיעה לקצה "גלות אביניון" של האפיפיורים שנמשכה 68 שנה.
גאיוס מריוס הבן

| --- | --- |

 לידה:  110 לפנה"ס רומא העתיקה 
 התאבד:  82 לפנה״ס  (בגיל 28 בערך) פלסטרינה, רומא העתיקה 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 תפקיד:  סנאטור ברומא העתיקה (ערך בלתי־ידוע–82 לפני הספירה)  קונסול (82 לפני הספירה–82 לפני הספירה) 
 בן או בת זוג:  Licinia Tertia 
 
גאיוס מריוס הבן (לטינית: Gaius Marius Minor;‏ 110 לפנה"ס? - 82 לפנה"ס) קונסול רומאי וממנהיגי הסיעה הפופולרית במלחמת האזרחים הרומית.
ראו גם

פסבדו-מריוס
לקריאה נוספת

תאודור מומסן, דברי ימי רומא, כרכים א וב; תרגום על ידי דוד קלעי, צבי ויסלבסקי וצבי רודי, תל אביב: מסדה, תשכ"א, כרך ב, עמ' 464–468.
דורית ילינק

| --- | --- |

דורית ילינק
 לידה:  1958 (בת 66 בערך) חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  מיס ישראל (1978)
 
דורית ילינק (פרידמן) (נולדה ב-1958) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1978 ודוגמנית מסלול.
ביוגרפיה

ילינק נולדה וגדלה בבת גלים שבחיפה. בגיל 19 זכתה בתחרות מלכת היופי ועלתה לשלב חצי הגמר (12 המועמדות הסופיות) בתחרות מיס תבל 1978 שנערכה במקסיקו, מי שהמליץ עליה היה החבר שלה ושנתיים אחרי התחרות נישאו השניים ולהם חמישה ילדים, ב-1997 שימשה כשופטת בתחרות מלכת היופי. בתה השנייה ליאור פרידמן זכתה בשנת 2003 בתחרות "נערת השנה" של מעריב לנוער.
ילינק החלה לדגמן רק בגיל 25 והייתה לדוגמנית מסלול מבוקשת, ב-1990 ייצגה את ישראל בתחרות "אשת העולם" בהונג קונג, תחרות בה מיוצגות נשים עם קריירה, משפחה והופעה מרשימה, היא בוגרת תואר ראשון במדעי המדינה ולאחר מכן למדה רפואה אלטרנטיבית ועבדה תקופה עם בעלה בעסק המשפחתי לציוד סלולרי, היא עובדת כמנחת קבוצות במכון אדלר.
הערות שוליים

↑  ליאורה הכהן, אשת העולם מודל 90', מעריב, 7 בפברואר 1990
↑
| מלכות היופי של ישראל |
| --- | --- | --- |
| שנות החמישים | מרים ירון (1950) • מיכל הראל (1951) • אורה ורד ג'מילי (1952) • חבצלת דרור (1953) • אביבה פאר (1954) • אילנה כרמל (1955) • שרה טל (1956) • עטרה ברזילי (1957) • מרים הדר (1958) • רינה יצחקוב (1959) |  |
| שנות השישים | עליזה גור (1960) • דליה ליאון (1961) • יהודית מזור (1962) • אסתר כפיר (1963) • רונית רינת (1964) • עליזה שדה (1965) • אביבה ישראלי (1966) • בתיה כבירי (1967) • מירי זמיר (1968) • חווה לוי (1969) |  |
| שנות השבעים | מושית ציפורין (1970) • אתי אורגד (1971) • אילנה גורן (1972) • לימור שריר (1973) • עדנה לוי (1974) • אורית קופר (1975) • רינה מור (1976) • זהבה ורדי (1977) • דורית ילינק (1978) • ורד פולגר (1979) |  |
| שנות השמונים | אילנה שושן (1980) • דנה וקסלר (1981) • דבי הס (1982) • שמעונה הולנדר (1983) • ספיר קופמן (1984) • הילה קלמן (1985) • נילי דרוקר (1986) • ימית נוי (1987) • שירלי בן מרדכי (1988) • ניקול הלפרין (1989) |  |
| שנות התשעים | איבונה קרוגליאק (1990) • מירי גולדפרב (1991) • רוית אסף (1992) • יאנה חודריקר (1993) • רווית ירקוני (1994) • יאנה קלמן (1995) • טלי לוונטל (1996) • מירית גרינברג (1997) • לינור אברג'יל (1998) • רנא רסלאן (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | נירית בקשי (2000) • אילנית לוי (2001) • ימית הר נוי (2002) • סיון קליין (2003) • גל גדות (2004) • ילנה ראלף (2005) • יעל נזרי (2006) • לירן כוהנר (2007) • תמר זיסקינד (2008) • עדי רודניצקי (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | שביט ויזל (2010) • אלה רן (2011) • שני חזן (2012) • טיטי איינאו (2013) • מור ממן (2014) • מעיין קרן (2015) • קארין עליה (2016) • רותם רבי (2017) • ניקול רזניקוב (2018) • סלע שרלין (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | תהילה לוי (2020) • נועה כוכבא (2021) • אופיר קורסיה (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118583012X  VIAF: 1962155769085927880003   WorldCat (עם VIAF): 1962155769085927880003 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גרג מורטינסון

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1957 (בן 66) רוצ'סטר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  בוזמן 
 השכלה:  אוניברסיטת דקוטה הדרומית  Roseville Area High School 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מעסיק:  Central Asia Institute 
 פרסים והוקרה:  American Peace Award (2010) 
 
גרג מורטינסון (באנגלית: Greg Mortenson; נולד ב-27 בדצמבר 1957) הוא מטפס הרים, חובש לשעבר בצבא ארצות הברית, אח במקצועו ופעיל הומניטרי מבּוֹזמן שבמונטנה. מורטינסון נשוי לד"ר טארה בישופ, פסיכולוגית קלינית ובתו של בארי בישופ (1932–1994) מטפס הרים וצלם הנשיונל ג'יאוגרפיק, שליווה את משלחת-הטיפוס האמריקנית ההיסטורית שהעפילה לאוורסט בשנת 1963.
לזוג שני ילדים, אמירה וחייבר (על שם מעבר ההרים בין אפגניסטן לפקיסטן).
ביוגרפיה

מורטינסון גדל בטנזניה, לא הרחק מהר הקילימנג'רו בצפון טנזניה, שם פעלו הוריו בשליחות מיסיונרית. אביו ייסד את "המרכז הרפואי הנוצרי קילימנג'רו" ושימש מנהל הפיתוח שלו, ואמו ייסדה את בית הספר הבינלאומי מוֹשי.
מורטינסון התנדב לצבא ארצות הברית, ובמסגרת שירותו בשנים 1975–1977 הוצב בגרמניה וזכה בעיטור לשבח. ב-1983 הוא סיים תואר ראשון באוניברסיטת דקוטה הדרומית, ולאחר מכן המשיך בלימודים לתואר שני בנירופיזיולוגיה. הוא עבד כאח בחדרי מיון וטראומה בבתי חולים בסן פרנסיסקו כדי לממן את מסעותיו לטיפוס הרים.
ביולי 1992 נפטרה אחותו הצעירה של מורטינסון מהתקף אפילפסיה חריף. ב-1993, כדי להנציח את זכרה, טיפס מורטינסון להר K2, ההר השני בגובהו בעולם, ברכס הקרקוראם שבצפון פקיסטן. אחרי יותר משבעים יום על ההר, גרג ושלושה מטפסים אחרים חילצו מטפס נוסף שהיה בסכנת חיים, בפעולה שנמשכה יותר מ-75 שעות. אחרי החילוץ הוא החל בירידה ממחנה-הבסיס של המטפסים כשהוא חלש ותשוש. שני סבלים באלטיים מקומיים אספו את מורטינסון לבתיהם בקוֹרף, כפר קטן בפקיסטן המצוי בחבל באלטיסטן (אנ'), כדי לסייע לו להתאושש.
כדי להביע את הוקרתו ואת תודתו לקהילה הבטיח מורטינסון לבנות בית ספר בכפר, אחרי שנוכח כי אין בו מבנה כזה וכי הילדים משרבטים את שיעוריהם בבוץ. אחרי תקופה מתסכלת בניסיון לגייס כספים, התנדב ז'ן הרני, מטפס הרים, מדען ויזם בתחום המוליכים-למחצה, לתרום סכום כסף שיאפשר את הקמת בית הספר. בעקבות הצלחת הניסיון ייסד הרני את מכון מרכז אסיה (CAI) - ארגון ללא כוונת רווח, שמטרתו לקדם את החינוך והאוריינות, בעיקר של ילדות, בכפרי ההרים הנידחים בפקיסטן ובאפגניסטן. הרני מינה את מורטינסון למנכ"ל הראשון של מכון מרכז אסיה.
בעת ניסיון לאתר מיקום לבית ספר חדש נחטף מורטינסון ב-1996 למשך שמונה ימים על ידי ווזירים (בני העם הווזירי) חמושים באזורי השבטים שבמחוז הגבול הצפון-מערבי של פקיסטן, וב-2003 הצליח להיחלץ מקרב יריות בין סוחרי אופיום אפגניים. פתווה שהוצאה נגדו על ידי מולא בשל פעילותו לאפשר לילדות ללמוד, בוטלה על ידי מועצת האייתולות בקוֹם שבאיראן, שחבריה הכירו בחשיבות פעילותו. בעקבות אירועי 11 בספטמבר 2001 הוא קיבל מכתבי שנאה ואיומים מאמריקנים בשל פעולתו להקמת בתי ספר לילדים מוסלמים.
מורטינסון מאמין כי חינוך ואוריינות לילדות הם ההשקעה החשובה ביותר כדי להביא ליציבות ולתיקון סוציו-כלכלי, היות שהבנות באזורים הנחשלים יותר בדרך כלל נשארות בקהילתן ומנצלות את הידע שלהן להנחילו ליתר אנשי הקהילה, בעוד שהבנים עוזבים את הבית למצוא עבודה בערים הגדולות.
מורטינסון ודייוויד אוליבר רלין חיברו ביחד את רב המכר של הניו יורק טיימז 'שלוש כוסות תה' (Three Cups of Tea).
מורטינסון הואשם באי-סדרים בניהול קרן CIA ובאי-דיוקים בספרו. בשנת 2012 הוא החזיר מיליון דולרים לקרן CIA בהתאם להחלטת רשויות החוק של מונטנה
ג'ון קראקאוור, עיתנאי, מטפס הרים ותורם ל-CIA האשים את מורטינסון בניהול לא תקין של הקרן.
בשנת 2016 צולם סרט תעודי 3000 Cups of Tea. בהתאם לסרט זה, מורטינסון אכן לא ניהל את הקרן כהלכה, אך הוא אכן פעל רבות לרווחת הנזקקים.
ספרים

מורטינסון גרג; רלין, דייוויד אוליבר (2008). 'שלוש כוסות תה' (תרגום: מרב מילר). אג'נדה הוצאה לאור. מסת"ב 978-965-91260-0-2
Mortenson, Greg; Relin, David Oliver (2006). Three Cups of Tea: One Man's Mission to Promote Peace . . . One School at a Time. Penguin Group. ISBN 0-670-03482-7.
Clinton, Bill (2007). Giving: How Each of Us Can Change the World. AA Knopf. ISBN 978-0-307-26674-3 (pp. 124-125)
פרסים

1975 עיטור לשבח של צבא ארצות הברית
1998 פרס שימור הסביבה ע"ש דייוויד בראוור מטעם המועדון האלפיני האמריקני
2002 פרס השלום מטעם המרכז לגישור קהילתי מונטנה
2003 'פרס יתד הזהב' מטעם Climbing Magazine עבור פעילות הומניטרית
2003 'פעיל השלום של השנה' מטעם נזירים בנדיקטים בסנטה פה, ניו מקסיקו
2003 פרס איש השנה של Outdoor Magazine
2004 פרס השלום ע"ש ג'נט רנקין מטעם המכון לשלום
2005 פרס על פעילות נגד טרור של Men's Journal מאת סנטור ג'ון מק'קיין
2005 פרס הפעיל ההומניטרי של הצלב האדום – מונטנה
2005 פרס לבוגרים בעלי הישגים מטעם אוניברסיטת דקוטה הדרומית
2006 ספר השנה של טיים מגזין (מהדורת אסיה) ל'שלוש כוסות תה'
2007 פרס קיריאמָה ל'שלוש כוסות תה'
2007 פרס 'מצוינות בפעילות למען קהילות הרים' מטעם Mountain Institute
2009 פרס סיטארה ("כוכב פקיסטן") מטעם ממשלת פקיסטן
הערות שוליים

↑  https://www.bbc.com/news/world-us-canada-17634694
↑  http://www.3000cupsoftea.org/about-the-film.php
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456570105171  PLWABN: 9810583758605606  BIBSYS: 8024511  BNE: XX4719164  BnF: cb162011763 (data)  CiNii: DA1652191X  GND: 13798684X  ICCU: LO1V323310  ISNI: 0000 0001 2029 9247  LCCN: n2005073878  LNB: 000225188  NDL: 01156830  NKC: xx0098329  NLK: KAC200901306  NTA: 314994157  SUDOC: 109294181  VIAF: 86144325   WorldCat (עם VIAF): 86144325
גביע דייוויס 1974

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  5 באוקטובר 1973 – 1 בדצמבר 1974 (שנה) 
 מספר תחרות:  63 
 מדינות משתתפות:  56
 עיר מארחת:  המשחק לא התקיים
 זוכה:  דרום אפריקה (1)
 → 1973 1975 ← 
 
גביע דייוויס 1974 הייתה התחרות ה-63 במניין מאז ייסוד התחרות.
לתחרות נרשמו 56 נבחרות. הנבחרות חולקו ל-3 בתים: "בית אמריקה", "בית אירופה", ו"בית המזרח". הקבוצה המנצחת במשחקים בין ראשי הבתים הייתה מקבלת את הגביע. שיטת משחקים זו פעלה עד לשנת 1980.
המשחק על התואר היה צריך להתקיים בין הודו לבין דרום אפריקה. בשל התנגדות למשטר השלט בדרום אפריקה, נבחרת הודו סירבה להשתתף במשחק שהיה אמור להתקיים בדרום אפריקה. כתוצאה מכך, הגביע הוענק לנבחרת דרום אפריקה. זו הייתה הזכייה היחידה של נבחרת זו בגביע דייוויס.