stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נקודה איזואלקטרית

.
התוצאות המתקבלות מאלקטרופורזה דו-ממדית בג'ל. לאורך ציר ה-X מתמיינים החלבונים לפי הנקודה האיזואלקטרית שלהם, ולאורך ציר ה-Y - לפי משקלם המולקולרי
בביוכימיה ובכימיה אנליטית, הנקודה האיזואלקטרית (pI, קיצור באנגלית של Point Isoelectric) של מולקולה היא ערך ה-pH בו נטו המטען של המולקולה הוא אפס אבל היא טעונה במטענים נקודתיים מהקבוצות הפונקציונליות השונות.  המונח מתייחס בדרך-כלל לחלבונים.
חומצות האמינו, המרכיבות את החלבונים, עשויות להיות בעלות מטען חשמלי. ישנן מספר קבוצות פונקציונליות המופיעות בחומצות האמינו אשר עשויות לקבל מטען חשמלי:
קבוצת הקרבוקסיל (COOH) עשויה לאבד את אטום המימן שלה ולהפוך ליון קרבוקסילט (-COO), בעל מטען שלילי של 1-.
קבוצת האמין (NH2) עשויה לקלוט אטום מימן ולהפוך ליון אמין (+NH3), בעל מטען חיובי של 1+.
קבוצת הידרוקסיל (OH) וקבוצת סולפהידריל (SH) הן חומצות חלשות מאוד ולכן כמו האספרטית והגלוטמית גם הן מסוגלות לקלוט אטום מימן ולהפוך לאיזואלקטריים כאשר ה- pH יורד מתחת ל-pK שלהן.
קיימות 7 חומצות אמינו בעלות שיירים מסוג זה, העשויים לקבל מטען חשמלי:
שתי חומצות האמינו החומציות - חומצה אספרטית וחומצה גלוטמית - מכילות קבוצת קרבוקסיל בשייר שלהן. קבוצה זו מסוגלת להפוך ליון שלילי ב- pH נמוך יחסית.
שלוש חומצות האמינו הבסיסיות - ליזין, ארגינין והיסטידין - מכילות קבוצת אמין בשייר שלהן. קבוצה זו מסוגלת להפוך ליון חיובי.
השייר של טירוזין מכיל הידרוקסיל, והשייר של ציסטאין מכיל סולפהידריל. קבוצות אלו מסוגלות להפוך ליון שלילי אבל רק ב- pH גבוה יחסית, כלומר הן חומצות חלשות.
איבוד וקליטת אטומי המימן תלויים באופן הדוק ברמת החומציות (ה-pH) בסביבה בה נמצאת חומצת האמינו. בסביבה חומצית קיים עודף של יוני מימן, והם מגיבים עם מולקולות המים ליצירת יוני הידרוניום, +H3O. יוני ההידרוניום אינם יציבים ונוטים למסור את יון המימן שלהם לכל מולקולה ה"מוכנה" לקבלו. לפיכך, בסביבה חומצית, קיים סיכוי גבוה שקבוצות הקרבוקסיל של חומצות האמינו יכילו אטום מימן (כלומר, יופיעו בצורה הנייטרלית COOH ללא מטען חשמלי), ושקבוצות האמין, ההידרוקסיל והסולפהידריל יכילו אף הן אטום מימן עודף ויופיעו בצורתן החיובית, +NH3 לדוגמה.
בסביבה בסיסית, לעומת זאת, קיים עודף של יוני הידרוקסיד (-OH). יונים אלו מושכים אליהם בחוזקה יוני מימן. לפיכך, בסביבה בסיסית, קיים סיכוי גבוה שקבוצות הקרבוקסיל של חומצות האמינו יאבדו אטום מימן (כלומר, יופיעו עם מטען שלילי -COO), ושקבוצות האמין, ההידרוקסיל והסולפהידריל יאבדו אף הן אטום מימן אחד ויופיעו בצורתן הנייטרלית, NH2 לדוגמה.
כדי לחשב את המטען הכולל של חומצת אמינו יש לחבר את סך המטענים הקיימים בה ב-pH מסוים. לדוגמה, ברמת pH של 12 חומצה אספרטית מאבדת יוני מימן מכל הקבוצות האפשריות. ב-pH זה, אם כן, קבוצת הקרבוקסיל שלה שלילית, קבוצת האמין נייטרלית ושייר הקרבורסיל שלילי אף הוא. המטען הכולל של חומצה אספרטית ברמת pH של 12 הוא, לפיכך, 2-.
חישוב הנקודה האיזואלקטרית

על מנת לחשב את הנקודה האיזואלקטרית נעשה ממוצע על ערכי ה־pKa של החומר.

תחילה נבדוק באיזה pH לפפטיד יש מטען -1 ובאיזה pH לפפטיד יש מטען +1.

בחישוב ה pI ניקח את הpKa בהם המטען מתחלף מחיובי לשלילי. לדוגמה:

עבור ליזין
 pI={{9.06+10.54} \over 2}=9.80
מיקוד איזואלקטרי

מיקוד איזואלקטרי הוא שיטה אנליטית לקביעת ה-pI של חלבונים, וכן להפרדת חלבונים לפי ההבדל ב-pI שלהם תוך שימוש באלקטרופוריזה. בשיטת המיקוד האיזואלקטרי יוצקים על פני משטח זכוכית או פלסטיק ג'ל שבו יוצרים שכבות של חומציות שונה על ידי שימוש בחומצות ובסיסים אורגניים בעלי נקודה איזואלקטרית שונה. בעבר היה מקובל לצקת את הג'ל בתוך צינוריות אך בשנים האחרונות שיטה זו לא מקובלת יותר ורוב המשתמשים בשיטה זו יוצקים את הג'ל על פני משטחי פלסטיק שאליהם מתפלמר הג'ל בקשרים קוולנטיים. החומרים בעלי הנקודה האיזואלקטרית השונה שהוספו לג'ל גם הם נקשרים לג'ל בקשרים קוולנטיים. על פני שכבת הג'ל מוסיפים תערובת של חלבונים ומפעילים מתח חשמלי גבוהה הגורם לכל חלבון לנוע בתוך הג'ל לפי המטען החשמלי שלו, הנקבע לפי ה- pH בסביבתו הקרובה. כך כל חלבון ינדוד למקום בג'ל שבו ה- pH שווה ל-pI של אותו חלבון ושם הוא יעצור. כך נפרדים החלבונים תוך תנועה בשדה אלקטרופורטי עד שהם עוצרים בנקודה האיזואלקטרית שלהם. ניתן לשלב בין מיקוד איזואלקטרי ואלקטרופורזה רגילה של חלבונים המשתמשת ב-SDS כדטרגנט, לשיטה הנקראת אלקטרופורזה דו-ממדית בג'ל ומשמשת להפרדת חלבונים על ג'ל. השיטה המשולבת, אשר הומצאה בשנת 1975, מדויקת ויעילה בהרבה משתי השיטות כשהן מיושמות בנפרד והיא מאפשרת הפרדה בין אלפי חלבונים שונים בניסוי אחד.
ראו גם

משוואת הנדרסון-האסלבאך
נקודת אפס
.ag

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1991 
 nic.ag
 
‎.ag היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות המתחם (Domain name) של אתרי אינטרנט הרשומים באנטיגואה וברבודה, החל מ-1991. הרשמות אתרי אינטרנט בסיומות אינטרנט משניות ושלישיות הם זמינות ואין הגבלות בנוגע למי ומה מיקומו של הנרשם. בסיומות אינטרנט משניות, יופיע דומיין האתר לפני ‎.ag, בסיומות אינטרנט שלישיות יופיע דומיין האתר לפני ‎.com.ag,‏ ‎.org.ag,‏ ‎.net.ag או ‎.co.ag
.ao

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1995 
 רשם:  אוניברסיטת אגושטיניו נטו 
 חסות:  אוניברסיטת אגושטיניו נטו 
 dns.ao
 
.ao היא סיומת האינטרנט באנגולה. היא מנוהלת על ידי המכללה להנדסה של אוניברסיטת אגוסטיניו נטו.
אתר הרישום, החל מינואר 2019, לא שונה מאז דצמבר 2001, והוא מורכב מדף אחד בפורטוגזית. אחד הקישורים הבודדים בדף הוא למסמך בפורמט Microsoft Word באנגלית, המעניק כללי רישום לדומיין שאולי אינם עדכניים; הם קובעים כי רישום על ידי ישויות מחוץ לאנגולה צריך להיעשות רק בתת-הדומיין ".it.ao". נראה שמנוע החיפוש גוגל הוא ישות ה-.it.ao הראשונה המשתמשת בתת-הדומיין ".it.ao". כמו כן נאמר כי ההרשמות נלקחות רק ברמה השלישית (כאשר בחיפוש בגוגל מופיעים אתרים מסוימים בשמות .ao ברמה השנייה).
נשפון אדום

| נשפון אדום |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: דמויי נשפון
משפחה:: נשפוניים
סוג:: נשפון אדום
מינים
 12
שם מדעי
 Lasiurus ‏גריי, 1831

נשפון אדום (שם מדעי: Lasiurus) הוא סוג או תת-סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת הנשפוניים, ובו 12 מינים שחיים ביבשת אמריקה. הסוג הוקם בשנת 1831 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ובתחילה נקרא נשפון שעיר-זנב על פי האטימולוגיה של שמו המדעי; במקור, הסוג נשפון שעיר-זנב כלל לא רק את מיני הנשפון האדום אלא גם את מיני נשפון הכפור והנשפון הצהוב; מאז אמצע המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-21, הוא נמצא בליבה של מחלוקת טקסונומית האם שלוש הקבוצות הללו זכאיות למעמד של סוג עצמאי או רק למעמד של תת-סוג. מחקרים מהעשור השני של המאה ה-21, מצאו שרמת הסטייה בין השלושה גדולה מספיק בשביל זכאות לסוג עצמאי, אולם בשל החשש מבלבול טקסונומי, ארגונים רבים עדיין מחשיבים את השלושה כתת-סוגים של נשפון שעיר-זנב. ערך זה מתייחס לנשפון האדום כסוג עצמאי.
תיאור ואנטומיה

הנשפון האדום מתאפיין בגוף דק ושטוח, ראש שעיר ונפוח, גולגולת מסיבית וכנפיים צרות וארוכות. החרטום קצר, מחודד ושטוח, הלוע קטן והשיניים חדות. העיניים קטנות והאף רחב ובולט עם נחיריים צינוריים. האוזניים קצרות ומעוגלות והצפירים בולטים. הזנב משתרע עד לקצה קרום התעופה האחורי. בדומה לנשפון הכפור ולנשפון הצהוב, גם אצל הנשפון האדום חלקים ניכרים מהכנפיים וכנף הזנב מכוסים בשיער. הנקבות יוצאות דופן בכך שיש להן 4 פטמות במקום 2.
אורך הראש והגוף של מיני הנשפון האדום 53–126 מ״מ, אורך הזרוע 35–45 מ״מ ואורך הזנב 44–62 מ״מ; משקלם נע בין 10 ל-17 גרם. הזכרים קטנים במעט מהנקבות ואדומים יותר. מבחינה גנטית ומורפולוגית, הנשפונים האדומים קרובים יותר לנשפוני הכפור מאשר לנשפונים הצהובים, ולשני הראשונים יש ראש נפוח יותר וזוג מלתעות במקום אחת בלסת העליונה.
הפרווה של הנשפון האדום רכה כמשי, צפופה וארוכה; צבעה הכללי מורכב בעיקר מגוונים של אדום ומשתנה בין המינים: החל מאדום חלודה דרך אדום-חום, אדום-ערמוני, מהגוני כהה, כתום תפוז עז, וכתום-זהוב, אך גם כתום אפרסק, כתום-צהוב, חום אפרורי ושחור עמוק. אצל מספר מינים, הגוף מתאפיין בצבע אפור כהה או כסוף בעוד שהראש אדום, ולמינים אחדים יש מספר גוונים שהופכים אותם לצבעוניים למדי. הגחון בצבע בהיר, כהה או חדגוני ועל הכתפיים יש לעיתים סימוני ״כפור״ לבנים דהויים או כסופים שפחות בולטים מאשר אצל נשפוני הכפור. הכנפיים שחורות והזרועות, השוקיים והזנב בצבע בורדו-ורוד.
תפוצה וסביבת מחיה

הנשפונים האדומים מצויים באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית. טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום ומרכז קנדה (כולל נובה סקוטיה), מרבית ארצות הברית, מקסיקו ומדינות מרכז אמריקה, ברמודה, קולומביה, וונצואלה, אקוודור, איי גלאפגוס, פרו, ברזיל, מדינות גויאנה, בוליביה, אורוגוואי, פרגוואי, ארגנטינה וצ'ילה. באזור הים הקריבי הם נוכחים בקובה, ג'מייקה וטרינידד.
בהתאם לטווח התפוצה הרחב, בית הגידול מגוון במיוחד וכולל טונדרה אלפינית, יער גשם ממוזג, יער גשם טרופי, יער עננים על מורדות הקורדילריה האמריקנית, יער מחטניים, יער סובטרופי יבש, יער מנגרובים, טייגה, סוואנה טרופית, דוקרנית או צחיחה למחצה, ערבות-עשב דוגמת הפמפס והפרריה, מישורים סלעיים צחיחים וקרים בפטגוניה ומדבריות עם בתה נמוכה וקקטוסים דוגמת מדבר המלח הגדול, מדבר מוהאבי, מדבר סונורה, מדבר צ'יוואווה ומדבר באחה קליפורניה.
אקולוגיה

הנשפונים האדומים פעילים בעיקר בשעות הראשונות לאחר השקיעה ונחים בשעות היום. אתרי הלינה שלהם ממוקמים בגובה 40-1.5 מטר מהקרקע, וכוללים מערות, עלווה צפופה, חללי עצים, טחב ואפיפיטים סבוכים דוגמת טילנדסיה ואזוב ספרדי, וגזעים אדמדמים של אדר, אלון, אולמוס ודולב שמתמזגים היטב עם פרוותם האדומה. הנשפונים האדומים חיים לרוב בבדידות ולעיתים בקבוצות קטנטנות. הטורפים של הסוג כוללים עופות דורסים, נחשים, אופוסומים, בואשיים, קוקייה רצנית ועורבני כחול.
כיתר קרוביהם, הנשפונים האדומים ניזונים מחרקים באופן בלעדי. גיחת הציד העיקרית מתרחשת בשעתיים הראשונות לאחר השקיעה ומסונכרנת עם פעילות החרקים, אך בהתאם לאזור, הם עשויים לצאת לגיחות נוספות עד הזריחה. לנשפונים טיסה מהירה ויכולת תמרון נמוכה, ולכן הם מחפשים את מזונם בעיקר בשטחים פתוחים שבהם אין צורך לחמוק ממכשולים, בגובה רב או מעל מקורות מים. הם מתבייתים על מטרות בטווח של 5–10 מטר, ותוקפים בממוצע חרק כל 30 שניות. באזורים עירוניים, הם מטרגטים את פנסי הרחוב עתירי החרקים הלוך וחזור. פריטי הטרף שלהם כוללים זבובים, יתושים, דבוראים, חגבאים, חיפושיות, ציקדות, שפיריות, ובפרט עשים שתופסים עד כ-26% מהתזונה. איתור הטרף וקביעת מיקומו נעשים באמצעות אקולוקציה בתדר של 33–52 קילוהרץ, ובציד עשים - שמסוגלים לשמוע את קריאות ההד, הנשפון משתמש בטקטיקת צלילה מגובה רב כדי למנוע מהם לחמוק.
הנשפונים האדומים אינם מסוגלים לתפקד בטמפרטורה קרירה מתחת ל-21 מעלות, ויש להם מספר דרכים להתמודדות עם טמפרטורות נמוכות: נדידה, נמנום ותרדמת. חלק מהנשפונים באמריקה הצפונית נוטים לנדוד לקראת סוף הקיץ דרומה תוך הסתייעות ברוחות חזקות מעל האוקיינוס האטלנטי וחוזרים באמצע אפריל; הניווט הלוך וחזור נעשה על בסיס ציוני דרך, ריחות או מסלולי רוחות. מאידך, נשפונים רבים בוחרים להישאר במקום גם במהלך החורף; אלו שנשארים, צוברים בסוף הקיץ מאגרי שומן ומחפשים מערות ועצים חלולים לשהיה ממושכת לקראת כניסה לתרדמת חורף מלאה עם הפסקות קצרות ברצף של ימים חמימים; הם עלולים לאבד כ-25% ממשקלם עד בוא האביב. גם במהלך הקיץ, הנשפונים האדומים עשויים להיכנס למצב נמנום זמני בתגובה לטמפרטורות קרות, ובכך מאיטים את קצב חילוף החומרים וחוסכים באנרגיה.
הנשפונים האדומים מתרבים בסוף הקיץ ובתחילת הסתיו (לעיתים במהלך הנדידה), והנשפונית מאחסנת את הזרע עד בוא האביב. תכונה זאת מאפשרת לנשפונית לעבור את תרדמת החורף בלי העלויות האנרגטיות הגבוהות של ההיריון, ומאפשרת לגורים להיוולד בזמן האידיאלי מבחינת שפע במזון. מרגע הביוץ בתחילת האביב, מתחיל ההיריון שנמשך 80–90 ימים. הנשפונית ממליטה בכל פעם שגר של 2–5 גורים - מספר שחריג במיוחד אצל עטלפים. הגורים גודלים במהירות, ומסוגלים לעוף בגיל 3–6 שבועות. האם מספקת להם חלב עד לרגע שבו הם מסוגלים לטוס בכוחות עצמם, וסוחבת אותם לעיתים על גופה כל עוד משקלם לא מכביד עליה. הם מגיעים לבגרות בגיל שנה.
מינים

בסוג זה 12 מינים:
נשפון-אדום מדברי (Lasiurus blossevillii)
נשפון אדום מזרחי (Lasiurus borealis)
נשפון אדום מערבי (Lasiurus frantzii)
נשפון אדום ג'מייקני (Lasiurus degelidus)
נשפון אדום גדול (Lasiurus atratus)
נשפון אדום קטן (Lasiurus minor)
נשפון אדום סליין (Lasiurus salinae)
נשפון אדום טקארקונה (Lasiurus castaneus)
נשפון אדום קינמון (Lasiurus varius)
נשפון אדום פייפר (Lasiurus pfeifferi)
נשפון אדום סמינול (Lasiurus seminolus)
נשפון שחור (Lasiurus ebenus)
מרבית המינים בסוג מתאפיינים בצבע אדום-ערמוני בצד העליון שהעניק לסוג את שמו.
נשפון אדום מזרחי.
נשפון אדום סמינול.
נשפון שחור - המין היחיד בסוג שאינו אדמוני.
נשפון אדום קינמון.
נקודות שיפנר

אריתרוציט מודבק בטפיל Plasmodium vivax מפגין ריבוי נקודות שיפנר לאחר צביעת גימזה. שימו לב לצורה העגולה של האריתרוציט (השוו עם התמונה התחתונה)
נקודות שִׁיפְנֵר (באנגלית: Schüffner's dots,‏ Schüffner's stippling וגם Schüffner's granules) הן נקודות אופייניות בגוון אדום-ורוד, המאפיינות אריתרוציטים נגועים באחד משני טפילי פלסמודיום, גורמי מחלת המלריה בבני האדם, Plasmodium vivax או Plasmodium ovale.
נקודות שיפנר נקראות על שם וילהלם אוגוסט פול שיפנר (Wilhelm August Paul Schüffner), רופא ומיקרוביולוג גרמני, אשר תיאר אותן לראשונה בשנת 1899 במֶדַן שבאינדונזיה.
ככלי לאבחנת גורם המלריה

ארבעת טפילי המלריה בבני האדם ידועים כמעודדים את היווצרותם של שינויים מורפולוגיים מיקרוסקופיים באריתרוציטים אליהם פלשו, דוגמת בליטות המזדקרות מקרום האריתרוציט (Knobs), אִינְוָוגִינָצְיוֹת (יצירת מעין שקעים הנמשכים אל פנים התא) וחריצים (בקיעים) בקרום התא. בנוסף לכל אלה, טפילי P. vivax ו-P. ovale מעודדים את היווצרותם של מעין גרגירים (גרנולות) ייחודיים אשר ניתנים להבחנה במיקרוסקופ אור רגיל לאחר צביעת רומנובסקי, או גימזה.
אריתרוציטים שנגועים בטפילי פלסמודיום אלה מכפילים תחילה את ממדיהם (במקרה של הדבקות ב-P. ovale גם רוכשים צורה סגלגלה) ולאחר מכן מתחילים ליצור אינווגינציות הדומות לוסיקולות בממברנה, המזכירות בצורתן את נאדיות הריאה. דבר שנראה, לאחר צביעה, במיקרוסקופ אור כנקודות אדומות. מחקרים מלריולוגיים שבוצעו בנושא הראו כי וסיקולות אלה מכילות את חלבוני הטפילים.
הופעת נקודות שיפנר מתרחשת בכל אחד משלבי מחזור חיי P. vivax ו-P. ovale באריתרוציטים פרט לשלב המוקדם ביותר, המתרחש לאחר הפלישה, אשר נקרא Ring stage (השלב הטבעתי). הופעת הנקודות מהווה כלי אבחנתי חשוב באיתור גורם מחלת המלריה. למרות שהנקודות מופיעות באריתרוציטים הנגועים באחד משני טפילי פלסמודיום הנ"ל, רק האריתרוציטים הנגועים בטפיל P. ovale נראים סגלגלים במשטח דם. זאת בניגוד לאריתרוציטים הנגועים בטפיל P. vivax שממשיכים לשמור על צורה עגולה יותר.
ראו גם

פלסמודיום
מלריה
הערות שוליים

1 2  מתוך מדריך למלריה באתר www.polconsultant.com.
↑  מיני טפיל הפלסמודיום מתוך אתר אוניברסיטת מדינת מישיגן.
↑  Wickert H, Krohne G. (2007). The complex morphology of Maurer's clefts: from discovery to three-dimensional reconstructions. Trends in Parasitology. 23(10):502-9. PMID 17888738
1 2  Udagama PV, Atkinson CT, Peiris JS, David PH, Mendis KN, Aikawa M. (1988). Immunoelectron microscopy of Schüffner's dots in Plasmodium vivax-infected human erythrocytes. The American Journal of Pathology. 131(1):48-52. PMID 3281470
אריתרוציט מודבק בטפיל Plasmodium ovale מפגין ריבוי נקודות שיפנר לאחר צביעת גימזה. שימו לב לצורה הסגלגלה של האריתרוציט (השוו עם התמונה העליונה)
.al

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1992 
 רשם:  רשות התקשורת והאלקטרוניקה של אלבניה 
 חסות:  רשות התקשורת והאלקטרוניקה של אלבניה 
 www.akep.al
 
al. היא סיומת האינטרנט (ccTLDs - Country Code Top Level Domains) הלאומית של שמות ,juo של אתרי אינטרנט הרשומים באלבניה. סיומת זו נוצרה בשנת 1992. הסיומות מנוהלות על ידי רשות התקשורת והאלקטרוניקה של אלבניה (AKEP). נכון ליולי 2013, כל אחד יכול להירשם בשם תחום זה.
סיומת אינטרנט משנית

בעבר, הרשמות ישירות של אתרי אינטרנט בסיומת האינטרנט המשנית של ‎.al לא היו מותרות.
נאו-פגניות

גלגל השנה הפגני, במוזיאון הכישוף, קורנוול אנגליה
נאו-פגניות או נאו-פגניזם הוא שם כולל לתנועות דתיות חדשות שמבוססות על דתות פגניות. אלה מושפעות מהאמונות שאפיינו את אירופה לפני הנצרות, כמו גם  ממקורות פגאניים שאפיינו את המזרח התיכון ואפריקה לפני האסלאם, מקורות פגניים שאפיינו את מרכז אסיה לפני הבודהיזם ודתות אמריקאיות ילידיות, כמו של אומת נאוואחו. נושאי האמונה מועברים בפירוש אישי ומקומי בהתאם לדרך הנאו פגנית המקומית, וכך גם צורת הארגון של דתות אלו נוטה להיות מבוזרת, ולא ריכוזית כשל מרבית הדתות המונותאיסטיות.
אנימיזם, סגידה לטבע, שמאניזם ופוליתאיזם (או דואליזם במקרה של דת הוויקה) הם לרוב מאפיינים משותפים של דתות נאו-פגאניות, כמו גם קרבה וביקורת על העידן החדש.
הגדרה

ישנם חילוקי דעות רבים בכל הנוגע להגדרה של המונח "נאו-פגאניזם". גם המחקר האקמי בתחום חקר הפגניזם שרוי במחלוקת על השאלה כיצד ניתן להגדיר באופן המוצלח ביותר את הפגניזם הנוכחי. מרבית החוקרים מתארים את הפגניזם המודרני כאוסף נרחב של דתות נפרדות, ולא דת אחת. כך, את מבנה הקטגוריה של דתות פגניות מודרניות ניתן להשוות לדתות אברהמיות ודתות הודיות. אפיון אחר של הנאו-פגאניזם הוא אפיוני כדת אחת שלה מספר רב של זרמים. גישה זו זכתה לביקורת נרחבת על כך שהיא מתעלמת מחוסר הדמיון בין הדתות הנאו-פגניות בתחומים של תאולוגיה, קוסמולוגיה, אתיקה, חיים-שלאחר-המוות, חגים וטקסים.
הגדרה אחת של הנאו-פגניזם מגדירה אותו כ"אוסף של מסורות דתיות, רוחניות וקסומות ששואבות באופן מודע השראה ממערכות האמונה שקדמו ליהדות, לנצרות ולאסלאם באירופה, צפון אפריקה והמזרח הקרוב". כך, למרות שמדובר בתופעה נרחבת ורבת ממדים, נטען כי ניתן למצוא מאפיין משותף בתנועה הפגנים. כך, התנועה הפגנית תוארה כתנועה ש"מוקדשת להחיות את הדתות הפגניות הפוליטאיסטיות והסוגדות לטבע של אירופה הקדם-נוצרית ולהתאמה שלהן לחברות המודרניות". חוקר הדתות ווטר הנגרף תיאר את הפגניזם כ"כל התנועות המודרניות שמבוססות ראשית כל על האמונה כי אותן פרקטיקות שהנצרות באופן מסורתי דחתה כ"עבודת אלילים" ו"אמונות תפלות" למעשה מייצגות/ייצגו תפישת עולם דתית עמוקה ומלאת משמעות, וכי ניתן ויש להקים לתחייה פרקטיקה דתית שמבוססת על תפישת עולם שכזו".
טענות אחרות מציגות את הנאו-פגניזם כאוסף של דתות שקשורות זו לזו, ומצויות בקשרים הדדים של חילופי רעיונות, פרקטיקות ואמונות. לכן, חוקרות כגון קארינה איטאמורטו טוענות כי לא ניתן לבצע חלוקות מוחלטות וברורות בין הדתות הנאו-פגניות השונות, מאחר שאלו מצויות במרחב המשותף של התנועה הפגנית שמאפשר את אותם חילופי רעיונות. חוקרים צפון אמריקאים נוהגים לקטלג את הפגניזם המודרני כדת טבע.
לעומת תפישות אלו שרואות בנאו-פגניזם קבוצת דתות מסוימת, חלק מהמאמינים בדתות אלו מעדיפים להימנע מהמילה "פגניזם", מאחר שזו מקורה בתיאורי הדת הנוצרית, ומעדיפים להשתמש בשמות של הדתות הספציפיות במקום בשם הקטגוריה. שם אחר לדתות פגניות הוא "דתות אתניות", כפי שמופיע בשם "הקונגרס האירופאי לדתות אתניות". שם זה מבוסס על אפיונן של דתות אלו כדתות מקומיות, שנפוצות בקרב קבוצה אתנית מסוימת. כך, באזורים דוברי שפות סלאביות, דתות אלו נקראות "דתות ילידיות".
חוקרי דתות שונים כגון מייקל יורק מקטלגים את הדתות הנאו-פגניות ביחד עם דתות מקומיות ילידיות אחרות, כמו דתות אפריקאיות, דתות אפרו-אמריקאיות, שינטו והינדואיזם בקטגוריה של "פגאניזם". לעומתו, חוקרים אחרים טוענים כי קטלוג שכזה מתעלם מההבדלים המשמעותיים בהיסטוריה של ההתפתחות של הדתות. כך, הנאו-פגאניזם הנוכחי מדגיש את הדתות הקדם-נוצריות של אירופה, ולכן מאופיין באירוצנטריות. הוא התפתח במאה ה-20 או ה-19 לכל המוקדם שורשיו בתרבות האירופאיות ובשפותיה. לעומתו, דתות ילידיות באפריקה מאופיינות בהתפתחות לאורך מאות שנים תחת שלטון קולוניאליסטי זר. מעבר-לכך, קטלוג של כל הדתות הפוליטאיסטיות בקבוצה אחת ללא הפרדה בין תנועות דתיות חדשות לדתות מקומיות מסורתיות יכול להוביל לשיוך של מספר מאמינים רב יותר לתנועה הפגאנית המודרנית משראוי לשייך אליה. למרות שדתות נאו-פגאניות לעיתים קרובות מאופיינות בדמיון לדתות פגאניות אחרות, ההקשר החברתי וההיסטורי שלהן שונה.
הגדרה > שימוש עצמי

לפי חוקר הדתות סטרמיסקה, השימוש של הלוקחים חלק בדתות נאו-פגניות במילה "פגאניזם" לתיאור דתם הוא מקרה של שימוש מחודש במילה שבעבר שימשה כמילת גנאי של קבוצה חברתית בידי החברים באותה קבוצה. כך, השימוש של מאמינים במאה ה-20 וה-21 במילה "פגאניזם" לתיאור מערכת האמונות של עצמם מושווה בידיו לשימוש של חברי קהילת הלהט"ב במילה "קוויר", שעד לשימוש העצמי בה שומשה בידי אחרים כמילת גנאי הומופובית. מאחר שהמילה "פגאני" משמשת בידי הנצרות כדרך להדיר ולסמן פרקטיקות ונוהגים לא מקובלים, השימוש במילה "פגאני" כדי לתאר את מערך האמונות העצמי מהווה אם כך דרך לסמל דחייה מוחלטת של הנצרות, וקבלה של הדתות הקדם-נוצריות.
המושג "פגאניזם" החל לצבור פופולריות באירופה במהלך המאה ה-19, בה נעשה בו שימוש בידי המקדמים של הזרם הרומנטי והלאומי. המונח "פגאניזם" החל לצבור הקשרים מסתוריים ומפתים יותר מאשר הקשרי החטא והאיסור של הנצרות. כך, פגאנים מודרניים משתמשים במילה פגאניזם על-מנת לסמל קבלה של מסורות קדם-נוצריות ודחייה של הנצרות. אולם, השימוש במונח נאו-פגאניזם במאה ה-19 סבב בעיקר סביב התיאור של התחיה ההלניסטית שאפיינה את הרנסאנס והעידן המודרני המוקדם. במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, חזר המונח פגאניזם לשימוש במילת גנאי לתיאור מספר תנועות דתיות חדשות, כמו תנועת האמונה הגרמנית, ששאפה להרחיק את גרמניה מהנצרות (שקרובה ליהדות) ולקרבה לדת פגאנית נאצית. אולם, רק במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 החלו מספר קבוצות של מכשפות בבריטניה וארצות הברית להשתמש במונח פגאניזם לתיאורן העצמי בכתבי-עת. בתקופה זה, מונח זה עדיין לא היה בשימוש בקרב התנועה הפגאנית הרחבה שהחלה להתעצב. בשנת 1967 החל אבארון זל רבנהארט להשתמש הן במונח "פגאניזם" והן במונח "נאו-פגאניזם" לתיאור מערכת האמונות של "כנסיית כל העולמות" שהקים באותה שנה. בשנים אלו החל המונח "פגאניזם" להיות בשימוש לתיאור תרבות הנגד הפגאנית שצמחה בשנות ה-70.
פגאנים מודרניים מסוימים רואים במונח "נאו-פגאניזם" מונח מטעה אשר מפריד באורח מלאכותי בין הדתות הפגאניות השונות, ומנתק את החיבור לשורשים הקדם-מונותאיסטים שהמאמינים הפגאנים המודרניים שואפים לבסס. אולם, בחקר הפגאניזם, מקובל להפריד באנגלית בין Paganism, אשר מתאר את הדתות הפגאניות המודרניות, וpaganism שמתאר את הדתות הפגאניות הקדם-נוצריות. חלוקה שכזו מדגישה את קווי הדמיון, אך לא מכחישה את ההבדלים והרפורמותש הדתות הפגאניות הנוכחיות נבדלות בהם מהדתות המסורתיות, כמו הנטייה להימנעות מהקרבת בעלי-חיים. מאחר שהשימוש במונח "ניאו" מתואר ככזה שהולך כנגד האמונות של המאמינים הפגאנים, אלו לרוב מעדיפים להשתמש במונח "פגאניזם נוכחי", "פגאניזם מודרני" או פשוט "פגאניזם". גם ההפרדה בין פגאניזם של P גדולה לפגאניזם של p קטנה זכתה לביקורת, מאחר שפגאניזם של P גדולה נתפש בידי הקונגרס האירופאי לדתות אתניות כמילה שמרמזת על כך שזו היא דת אחת אחידה, ולא קטגוריה של דתות מגוונות ושונות זו מזו. 
כך, לא רק שאין בנמצא הסכמה ברורה על הגדרת הקטגוריה ושאלת הפרדתה מדתות פגאניות אחרות, לא קיימת הסכמה גם על שמה.
זרמים בנאו-פגניות

זרמים המוערכים כנאו-פגניים הם אמונות כגון ויקה ודרואידיזם מודרני.
תחילת דרכן של דתות ואמונות אלה מוערך בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, אך רעיונות אלה נוצרו כבר במאה ה-19.
המונח נאו-פגאני מובדל מפגאניזם, אך למרות זאת חברי הנאו-פגניזם מגדירים את עצמם פאגאנים, ממשיכי הפגאניזם העתיק אשר מתואר כך על ידי הכנסייה הנוצרית.
זרמים בנאו-פגניות > נאו-פגניות גרמאנית

נאו-פגניות גרמאנית (גרמנית: Germanisches Neuheidentum, עבודת-אלילים גרמאנית חדשה) הדרך העתיקה (שוודית: forn sed) או אסאטרו (איסלנדית: Asatru) מהווה נכון לעשור השני של המאה ה-21 את הפלג הגדול ביותר בנאו-פגניות, המונה כמה עשרות אלפים (הערכות נמוכות עומדות על 20,000), שחיים בעיקר בגרמניה, דנמרק, שוודיה, נורווגיה, איסלנד וארצות הברית. חברי התנועות הנאו-פגניות הגרמאניות מנסות להחיות את הדתות העתיקות, לעיתים בשילוב רעיונות חדשים. חלוקה זו בין זרמים "אותנטיים" שמתנגדים לשילוב רעיונות מדת הוויקה המודרנית לבין הזרמים ה"אינטואיטיבים" שמשלבים מסקנות מהתנסויות מודרניות בחיי-היום-יום, מקבילה וחופפת רק בחלקה לחלוקה בין הזרמים העממים (גרמנית: Völkisch, עממי) שתומכים בטוהר הדם וחזרה לאותנטיות גזעית שמטוהרת מהשפעות יהודיות וקתוליות. זרמים אלו אפיינו את התנועה המוקדמת של המאה ה-19 והחצי הראשון של המאה ה-20. לעומתה ניצבת התנועה הא-גזענית שמלבד ממספר מאות פעילים, לא מתנגדת באופן פעיל לגזענות ונאציזם, אך שומרת על מרחק מהרעיונות הגזעניים של הזרמים ה"עממיים" ומתנגדת להדרה של אנשים ממוצא לא גרמאני מהדת הנאו-פגאנית הגרמאנית, תוך כדי העברת מסרים חברתיים בטקסיהם של הגנת הסביבה ומאבק בשינוי האקלים, שינוי יחסי המין והמגדר תוך אימוץ זוויות קוויריות, התנגדות לקפיטליזם  שנובאת משאיפה לחזרה לצורת חיים אותנטית ולא נצלנית ביחס לטבע ולבני-האדם האחרים והכנסת אורחים. 
ביניהם ניצב הזרם האתני שרואה זהות בין המוצא האתני, הדת והגנטיקה. זרם זה נבדל מהזרם ה"עממי" שקשריו עם התנועה הנאצית גלויים.
זרמים בנאו-פגניות > נאו-פגניות יהודית

נאו-פגאניות שמית היא שם לקבוצה רופפת של ניסיונות להקים גרסאות חדשות של הדתות השמיות העתיקות שמלפני היהדות המונותאיסטית. דתות נאו-פגאניות אלו נפוצות בעיקר בקרב אשכנזים בארצות הברית. הדת הנאו-פגאנית היהודית כוללת בתוכה את התנועה של הכישוף היהודי (אנגלית: Jewitchery) דתות אלו מושפעות מפמיניזם יהודי, ומתרכזות בעבודת האשרה בדת העתיקה של עמי כנען והסביבה.
ראו גם

מאגיה
מסדר תשע הזוויות
פיות רדיקליות
הערות שוליים

↑  Norse Rivaival, stephanie von Schnurbein, פרקים ראשון-שלישי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558721305171  BnF: cb137416920 (data)  GND: 4272486-7  LCCN: sh96007529  LNB: 000211178  NKC: ph123346 
טקס פגאני באיסלנד, 2009
Badlands Tour

Badlands Tour הוא סיבוב ההופעות ראשון של הזמרת-יוצרת הלסי. סיבוב ההופעות נתמך על ידי אלבום הבכורה שלה, Badlands. סיבוב ההופעות החל ב-30 בספטמבר 2015, והסתיים ב-18 בספטמבר 2016.
סיבוב הופעות זה, הוא סיבוב ההופעות הגדול ביותר אותו קיימה הלסי במהלך הקריירה שלה.
רשימת השירים

"Gasoline"
"Hold Me Down"
"Castle"
"Haunting"
"The Feeling"
"Roman Holiday"
"Drive"
"Control"
"Ghost"
"Is There Somewhere"
"Hurricane"
"Coming Down"
"Closer"
"New Americana"
"Colors Pt. II"
"Colors"
"Young God"