stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נשק אוטונומי קטלני
סוגיות אתיות ומשפטיות > קמפיינים לאיסור נשק אוטונומי

האפשרות של שימוש במערכות נשק קטלניות אוטונומיות, עוררה ויכוח משמעותי, במיוחד לגבי הסיכון ב"רובוטים רוצחים" שיסתובבו על פני כדור הארץ, בעתיד הקרוב או הרחוק. הקבוצה Campaign to Stop Killer Robots (אנ') הוקמה ב-2013. ביולי 2015, למעלה מ-1,000 מומחים לבינה מלאכותית חתמו על מכתב המזהיר מפני האיום במרוץ חימוש של בינה מלאכותית (אנ') הקורא לאסור על השימוש בנשק אוטונומי. המכתב הוצג בבואנוס איירס בוועידה המשותפת הבינלאומית ה-24 בנושא בינה מלאכותית (IJCAI-15) ונחתם על ידי סטיבן הוקינג, אילון מאסק, סטיב ווזניאק, נועם חומסקי, מייסד שותף של סקייפ ג'אן טאלין ו-Google DeepMind.
לטענת ארגון PAX For Peace (אחד הארגונים המייסדים את הקמפיין לעצירת הרובוטים הרוצחים), כלי נשק אוטומטיים (FAWs) יגרמו לירידת סף היציאה למלחמה, ככל שהחיילים יורחקו משדה הקרב והציבור יורחק מלחוות מלחמה, דבר שייתן לפוליטיקאים ולמקבלי החלטות אחרים יותר מקום להחליט מתי וכיצד לצאת למלחמה. הארגון מזהיר שלאחר התפשטות, מערכות הנשק האוטונומיות נאבד את השליטה הדמוקרטית במלחמות.
קיימים אתרי מחאה אינטרנטיים כנגד התפתחות מערכות הנשק האוטונומיות המציגים את ההשלכות הבלתי רצויות שיגרמו אם יימשך המחקר על השימוש בבינה מלאכותית המיועדת לשימוש בכלי נשק. באתרים אלה, מתעדכנות חדשות על נושאים אתיים ומשפטיים על מנת שהמבקרים בהם יוכלו לקבל את העדכונים האחרונים אודות פגישות בינלאומיות ומאמרי מחקר הנוגעים למערכות הנשק האוטונומיות.
הכס הקדוש קרא לקהילה הבינלאומית לאסור שימוש במערכות נשק אוטונומיות במספר הזדמנויות. בנובמבר 2018, הארכיבישוף איבן יורקוביץ' (אנ'), המשקיף הקבוע של הכס הקדוש לאומות המאוחדות, הצהיר ש"כדי למנוע את מרוץ החימוש והגברת אי השוויון וחוסר היציבות, לדבריו יש חובה הכרחית לפעול בהקדם: כי כעת הגיע הזמן לפעול כדי לעצור את מערכות הנשק האוטונומיות על מנת שלא יהפכו למציאות של המלחמות של מחר". הכנסייה חוששת שלמערכות הנשק הללו יש את היכולת לשנות באופן בלתי הפיך את אופי הלחימה, שתיצור מסוכנות אנושית שתעמיד בסימן שאלה את אנושיות החברות.
נכון ל-29 במרץ 2019, רוב הממשלות המיוצגות באו"ם, שהשתתפו בדיון בנושא מערכות נשק אוטונומיות, העדיפו לאסור את השימוש במערכות אלה. רק מעט ממשלות, הכוללות את אוסטרליה, ישראל, רוסיה, בריטניה וארצות הברית, התנגדו לאיסור. ארצות הברית אף הצהירה שהנשק האוטונומי סייע במניעת הרג אזרחים.
סוגיות אתיות ומשפטיות > רגולציה במקום איסור

גישה אחרת העוסקת במערכות הנשק האוטונומי, מתמקדת בהסדרת השימוש במערכות הנשק האוטונומיות במקום איסור השימוש בו. בקרת הנשק האוטונומי הכולל בינה מלאכותית, תדרוש ככל הנראה מיסוד של נורמות בינלאומיות חדשות המגולמות במפרטים טכניים יעילים תוך שילוב של יכולת ניטור אקטיבי ודיפלומטיה לא פורמלית על ידי קהילות מומחים, יחד עם תהליך אימות משפטי ופוליטי. בשנת 2021, משרד ההגנה של ארצות הברית ביקש לקיים דיאלוג עם הצבא הסיני אודות הנשק האוטונומי הנתמך בבינה מלאכותית אך נענה בסירוב.
ראו גם

בינה מלאכותית
רובוט צבאי
כלי טיס בלתי מאויש
כלי שיט בלתי מאויש
מחשוב אוטונומי
מכונית אוטונומית
גארדיום
חימוש משוטט
לקריאה נוספת

Heyns, Christof (2013), ‘Report of the Special Rapporteur on extrajudicial, summary or arbitrary executions’, UN General Assembly, Human Rights Council, 23 (3), A/HRC/23/47.
Krishnan, Armin (2009), Killer robots: Legality and ethicality of autonomous weapons (Aldershot: Ashgate)
Müller, Vincent C. (2016), ‘Autonomous killer robots are probably good news’, in Ezio Di Nucci and Filippo Santoni de Sio (eds.), Drones and responsibility: Legal, philosophical and socio-technical perspectives on the use of remotely controlled weapons, 67-81 (London: Ashgate).
Stuart Russell's campaign against LAWs
Sharkey, Noel E (2012), ‘Automating Warfare: lessons learned from the drones’, Journal of Law, Information & Science, 21 (2).
Simpson, Thomas W and Müller, Vincent C. (2016), ‘Just war and robots’ killings’, The Philosophical Quarterly 66 (263), 302–22.
Singer, Peter (2009), Wired for war: The robotics revolution and conflict in the 21st Century (New York: Penguin)
US Department of Defense (2012), ‘Directive 3000.09, Autonomy in weapon systems’. <2014 Killer Robots Policy Paper Final.docx>.
US Department of Defense (2013), ‘Unmanned Systems Integrated Road Map FY2013-2038’
The Ethics of Autonomous Weapons Systems (2014) Seminar at UPenn
Saxon, Dan (2022). Fighting Machines: Autonomous Weapons and Human Dignity (באנגלית). University of Pennsylvania Press. ISBN 978-0-8122-9818-5.
פראונלוב (סיירת, 1902)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת קלה
 צי:  הצי הקיסרי הגרמני
 דגל הצי:  
 סדרה:  גאצלה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  אה.גה. וזר 
 תחילת הבנייה:  1901
 הושקה:  22 במרץ 1902
 תקופת הפעילות:  17 בפברואר 1903 – 31 במאי 1916 (13 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מיקום:  56°09′N 5°29′E﻿ / ﻿56.15°N 5.48°E﻿ / 56.15; 5.48 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 2,706 טון, מקסימלי: 3,158 טון
 אורך:  105 מ'
 רוחב:  12.4 מ'
 שוקע:  4.99 מ'
 נתונים טכניים
 מהירות:  21.5 קשר (39.8 קמ"ש)
 גודל הצוות:  270
 טווח שיוט:  8,100 ק"מ
 הנעה:  8 דוודי קיטור, 8,000 כוחות סוס,  המניעים 2 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  סיפון – 20–25 מ"מ   מגדל הניווט – 80 מ"מ   צריחי התותחים – 50 מ"מ
 חימוש:  10 תותחים 105 מ"מ (4.1 אינץ')   2 צינורות טורפדו 450 מ"מ (17.7 אינץ')
 
פראונלוב (בגרמנית: SMS Frauenlob) הייתה אוניית הצי הקיסרי הגרמני אשר נכנסה לשירות בתחילת 1903.
פראונלוב הייתה השמינית בסדרת גאצלה, שכללה עשר סיירות קלות אשר נבנו עבור הצי הקיסרי הגרמני. סדרה זו שילבה את היתרונות של סיירות לא ממוגנות ושל סירות אוויסו, ועל עיצוב זה התבססו כל הסיירות הקלות העתידיות של הצי הקיסרי. סדרה זו נבנתה כדי לשרת את הצי הגרמני הראשי וכסיירת קולוניאלית. היא הייתה חמושה בסוללה של עשרה תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') והגיעה למהירות מרבית של 21.5 קשרים (39.8 קמ"ש).
לפראונלוב הייתה גרסה שונה מהעיצוב הבסיסי של הסדרה. היה לה שריון משופר ומקום אחסון נוסף לפחם, לצורך הארכת טווח השיוט. לאחר כניסתה לשירות בתחילת 1903, פראונלוב שירתה בכוח הסיור של הצי הגרמני הראשי. בתקופה זו השתתפה באימונים ובביקורים בנמלים זרים, כולל סיור לספרד ב-1903. צוות הספינה זכה בפרסי הצטיינות בירי בקרב סיירות הצי בשנים 1906 ו-1907. בינואר 1908 הוצאה הספינה משירות סדיר ועברה לשירות מילואים.
הספינה שבה לפעילות באוגוסט 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. כבר ב-28 באוגוסט השתתפה בקרב מפרץ הלגולנד בו היא והסיירת "שטטין" הסבו נזק רב לסיירת הבריטית אה"מ ארת'וזה. במשך שנתיים השתתפה בפעולות הצי. ב-31 במאי 1916 השתתפה בקרב יוטלנד ב-31 במאי 1916. על אף שדווקא בקרב זה היא הייתה פעילה פחות, היא הוטבעה על ידי טורפדו ששיגרה הסיירת אה"מ סאות'המפטון, ושקעה למצולות יחד עם רוב הצוות שלה.
בשנת 2000 התגלו שרידי האונייה על קרקעית האוקיינוס במצב טוב למדי.
תכנון

בעקבות בניית הסיירות הבלתי מוגנות של מסדרת בוסארד והאוויסו מסדרת הלה עבור הצי הקיסרי הגרמני, מחלקת הבנייה של משרד הצי הקיסרי (גר') הכין עיצוב לסיירת קטנה חדשה שתשלב את התכונות הטובות ביותר של שני סוגי כלי השיט. המעצבים היו צריכים לתכנן סיירת קטנה עם מיגון שריון בעל שילוב אופטימלי של מהירות, חימוש ויציבות הנחוצים לפעילות הצי, יחד עם הסיבולת לפעול בתחנות זרות באימפריה הקולוניאלית הגרמנית. התכנון של סדרת גאצלה שהתקבל סיפק את הבסיס לכל הסיירות הקלות שנבנו על ידי הצי הגרמני עד לתכנונים הרשמיים האחרונים שהוכנו בשנת 1914. לאחר ששבע הספינות הראשונות נבנו או היו בבנייה, מחלקת הבנייה שיפרה מעט את התכנון, חיזוק השריון על מגדל הניווט והגדלת הרוחב, מה שאפשר יותר מקום לאחסון פחם, ובכך רדיוס שיוט ארוך יותר. שינויים אלה הוחלו על שלושת אוניות הסדרה האחרונות: פראונלוב, ארקונה ואונדינה.
פראונלוב הייתה באורך 105 מטר (344 רגל 6 אינץ'), רוחב 12.4 מטר (40 רגל 8 אינץ') ושוקע של 4.99 מטר (16 רגל 4 אינץ') בקדמת האונייה. הדחק האונייה היה 2,706 טון (2,663 טון ארוך) בדרך כלל ועד 3,158 טון (3,108 טון ארוך) במעמס קרבי מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני מנועי קיטור בעלי הרחבה משולשת מתוצרת AG Weser. הם תוכננו לתת 8,000 כוחות סוס, למהירות מרבית של 21.5 קשרים (39.8 קמ"ש). המנועים הונעו על ידי שמונה דוודי צינור מים פחמיים מסוג מארין. פראונלוב נשאה 700 טון (690 טון ארוך) של פחם, מה שהעניק לה טווח של 4,400 מיילים ימיים (8,100 ק"מ) ב-12 קשרים (22 קמ"ש). היה לה צוות של 14 קצינים ו-256 מלחים.
הספינה הייתה חמושה בעשרה תותחי 10.5 ס"מ (4.1 אינץ') SK L/40 ברכיבים בודדים. שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, שישה מוקמו באמצע הספינה, שלושה משני הצדדים, ושניים הוצבו זה לצד זה מאחור. התותחים יכלו לתקוף מטרות עד לטווח של 12,200 מטרים (13,300 יארד). סופקו להם 1,500 פגזים, 150 פגזים לכל תותח. היא הצטיידה גם בשני צינורות טורפדו בקוטר 45 סנטימטרים (17.7 אינץ') עם חמישה טורפדות. הם היו שקועים בגוף הספינה בצד הרוחב. הספינה הייתה מוגנת על ידי סיפון משוריין שהיה בעובי 20 עד 25 מילימטרים (0.79 עד 0.98 אינץ'). במגדל הניווט היו דפנות בעובי 80 מילימטרים (3.1 אינץ'), והתותחים היו מוגנים במגני תותחים בעובי 50 מ"מ (2 אינץ').
היסטוריית שירות > קריירה מוקדמת

פראונלוב הוזמנה תחת שם החוזה "G" והונחה במספנת AG Weser בברמן באמצע 1901. היא הושקה ב-22 במרץ 1902; בגלל מגבלות המקום, היא שוגרה הצידה, ולא בירכתיים. ויצה-אדמירל וילהלם בוכסל נשא נאום בטקס ההשקה, והאונייה החדשה הוטבלה על ידי אנה רויס, נסיכת שטולברג-ורניגרודה. היא נקראה על שם הסקונר פראונלוב, שהושקה ב-1853, ששולמה בחלקה על ידי תרומות של נשים ממדינות גרמניה; פירוש השם הוא "שבח נשים". הסיירת הוזמנה לניסויים ימיים ב-17 בפברואר 1903 בפיקודו של קורבטנקפיטן יוהנס ניקל. לאחר מבחן סיבולת בן שלושה ימים שעברה דרך סקאגרק, קטגט והמצרים הדניים, הגיעה פראונלוב לקיל, שם שובצה לכוח הסיור של שייטת I. היא המשיכה בבדיקות ראשוניות עד 23 באפריל, וב-7 במאי הצטרפה לצי לשייט לספרד שנמשך עד 10 ביוני. שייט אימונים למימי נורווגיה נערך לאחר מכן ביולי, ובספטמבר הוכנסה הספינה למעגן יבש בווילהלמסהאפן לצורך תיקונים ותחזוקה. היא הצטרפה לספינות הקרב של הצי לשייט אימוני החורף שלהם בנובמבר ודצמבר בים הצפוני ובים הבלטי.
בינואר 1904, פראונלוב השתתפה בהפלגת אימונים חורפית נוספת בסקאגרק, ובחודש מרץ ערכו סיירות הסיור של הצי שייט אימונים בים הצפוני. הצי ערך אימונים בחודשים מאי ויוני בים הצפוני ובים הבלטי, שהסתיימו בסקירה ימית שנערכה לכבוד ביקורו של מלך בריטניה אדוארד השביעי. הצי הגרמני ביקר ביולי ואוגוסט בבריטניה, הולנד ונורווגיה. לאחר חזרתם לגרמניה באוגוסט, הספינות ערכו תמרוני צי. שייט חורף נוסף הגיע בנובמבר ודצמבר, הפעם באזור הבלטי. שנת 1905 עקבה אחר דפוס דומה לשנה הקודמת בכל הנוגע לאימונים והפלגות לחו"ל. ב-2 במאי, היא עלתה על שרטון בזמן שעזבה את ברמרהאפן, ונגרם נזק להגה. בין 26 ל-28 באוגוסט, היא השתתפה בשייט בבים הבלטי עם צי התעלה הבריטי בדרכו לביקור בשווינמינדה. לאחר התמרונים השנתיים של הצי, היא הונחה בווילהלמסהאפן לצורך שיפוץ, ובאוקטובר קיבל קורבטנקפיטן רוברט מישקה את הפיקוד על הספינה. היא עגנה שוב בדצמבר כדי שיבדקו את גופה היטב לאיתור נזקים שעלולים להיגרם במהלך ההארקה.
בספטמבר 1906 השתתפה בסקירה ימית גדולה שהתקיימה לאחר סיום תמרוני צי הסתיו. הסקירה נערכה עבור גרוס-אדמירל הנס פון קסטר, שפרש בסוף השנה. פראונלוב זכתה בפרס הירי (גר') של הקייזר וילהלם השני על ירי מצוין במהלך התמרונים של אותה שנה. עד אז, הוענק רק פרס אחד לכל אחת משייטות אוניות המערכה של הצי. במהלך תרגול טורפדו הטביעה בטעות את סירת הקיטור שלה. ב-1907 זכתה שוב בפרס. בנוסף לפעילות ההדרכה השנתית, פראונלוב ערכה "שייט הכשרה" כדי להכיר לקציני ניווט את דרכי המים הצרים של המצרים הדניים. באוקטובר החליף פרידריך בודיקר את מישקה כקברניט הספינה.
עד 1908, היא הייתה היחידה בסדרה שעדיין נותרה בשירות פעיל. ב-19 בינואר גם היא הוצאה משירות בווילהלסמהאפן. היא בילתה את שש השנים הבאות במילואים. החל מאמצע 1912, עברה שיפוץ יסודי וארבעה מתותחי ה-10.4 ס"מ שלה הוחלפו בעשרה תותחי 3.7 ס"מ למטרות אימון.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב מפרץ הלגולנד

פראונלוב הוכנסה מחדש לצי ב-2 באוגוסט 1914 כתוצאה מפרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא שובצה בתחילה בקבוצת הסיור השלישית לפני שהועברה לקבוצת הסיור הרביעית שהוקמה ב-25 באוגוסט. כאשר הבריטים פשטו על סיורי ההגנה הגרמניים במפרץ הלגולנד ב-28 באוגוסט, וכתוצאה מכך התרחש קרב מפרץ הלגולנד, עגנה פראונלוב מול הלגולנד כתמיכה מרוחקת של קו הסיור. הפושטים הבריטיים - כוח הארוויץ' - הורכבו משתי סיירות קלות ושלושים ושלוש משחתות בפיקודו של קומודור רג'ינלד טירוויט. פראונלוב קיבלה דיווחים על התקיפה בשעה 08:00 מסירות כלונסאות חוזרות. בסביבות השעה 09:00 נשלחו פראונלוב והסיירת הקלה שטטין לתגבר את הסיורים הגרמנים הנצורים.
פראונלוב ושטטין פגשו זמן קצר לאחר מכן את הסיירת הבריטית אה"מ ארת'וזה וכשש משחתות והם פתחו באש בשעה 09:09. הספינות מצאו במהירות את הטווח ופגעו בספינה הבריטית כ-25–35 פעמים, והשביתו את כל התותחים מלבד אחד וגרמו נזק חמור. פגז אחד פוצץ מטען קורדיט והצית את ארת'וזה. חדר המכונות של הספינה הוצף ומהירותה ירדה ל-10 קשרים (19 קמ"ש). היא פנתה לכיוון הימני כדי להימלט מהאש המענישה, אך פראונלוב עקבה אחרי הסיירת הבריטית שניזוקה קשות עד שנעלמה בערפל. בתמורה, פראונלוב נפגעה עשר פעמים, אך לא נגרם לה נזק חמור; בסך הכל נהרגו חמישה אנשי צוות ועוד שלושים ושניים נפצעו. לאחר סיום הקרב, פראונלוב וסירת הטורפדו V3 גררו את שולת המוקשים שנפגעה קשות T33 נסגרה והחזירה אותה להלגולנד, לפני שהמשיכה לווילהלמסהאפן.
לאחר השלמת תיקונים, פראונלוב הצטרפה לצי הים הפתוח כשהפליג לתמיכה בסיירות המערכה של קבוצת הסיור I במהלך הפשיטה על ירמות' ב-3–4 בנובמבר. פעולה דומה התרחשה ב-15–16 בדצמבר, והביאה לפשיטה על סקרבורו, הרטליפול וויטבי. היא גם השתתפה בגיחות הצי במרץ, אפריל, מאי, ספטמבר ואוקטובר 1915; אף אחד מאלה לא הביא למגע עם ספינות מלחמה בריטיות. במהלך המבצע בין 17 ל-18 במאי, היא הפליגה מול הצי כדי לפוצץ את כל המוקשים הימיים שייתכן והונחו על ידי מקשות בריטיות. בסוף אוקטובר היא עברה שיפוץ, ובמהלכו נשלח הצוות שלה להפעיל את הסיירת דנציג. פראונלוב חזרה לשירות בזמן למבצע נוסף של הצי ב-23 במרץ 1916 שלא הביא למגע עם כוחות האויב.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה > קרב יוטלנד

בסוף מאי תכנן מפקד הצי הגרמני, ויצה-אדמירל ריינהרד שר, לבצע מבצע צי נוסף. התוכנית קראה לשייטת סיירות המערכה להפליג צפונה לסקאגרק, מתוך כוונה לפתות חלק מהצי הבריטי כדי שיהיה ניתן להשמידו על ידי אוניות המערכה הממתינות של שר. לרשות הגרמנים עמדו 16 דרדנוטים, שש פרה-דרדנוטים וחמש סיירות מערכה, יחד עם סיירות וסירות טורפדו רבות. בשעות המוקדמות של 30 במאי יצא הצי הגרמני לדרך פראונלוב נשארה עם קבוצת הסיור IV למבצע, שהיה באותה תקופה בפיקודו של קומודורה לודוויג פון רויטר והוטל עליו למסך את צי הים הפתוח. לא היה ידוע לגרמנים, כי חדר 40 של הצי המלכותי יירט ופענח את תעבורת הרדיו הגרמנית המכילה תוכניות של המבצע. האדמירליות הורתה על הצי הגדול, הכולל כ-28 דרדנוטים ו-9 סיירות מערכה, להתייצב בלילה הקודם כדי לנתק ולהשמיד את צי הים הפתוח.
הפעולה הראשונית התרחשה בעיקר על ידי מערכי סיירות המערכה הבריטיות והגרמניות בשעות אחר הצהריים, אך עד השעה 18:00, הצי הגדול התקרב למקום ושני ציי הקרב העיקריים התמודדו. פראונלוב לא הייתה מעורבת באופן פעיל בקרב עד מאוחר יותר בערב 31 במאי; בסביבות השעה 21:15, קבוצת הסיור IV נתקלה בשייטת הסיירות הקלות השלישית הבריטית והעסיקה אותם לזמן קצר, אך בשל הראות הלקויה, רק שטטין ומינכן ירו זמן רב, וללא תוצאות.
מאוחר יותר, במהלך הקרבות הליליים הכאוטיים, עברו סיירות המערכה זיידליץ ומולטקה קרוב מדי מול שטטין, מה שאילץ את כל הספינות של קבוצת הסיור IV לצאת מהטור, והביא אותן בשוגג למגע עם שייטת הסיירות הקלות השנייה. התפתח קרב אש אכזרי, בטווח של 730 מטרים (2,400 רגל). פראונלוב פתחה באש לעבר אה"מ סאות'המפטון ואה"מ דבלין, כמו שאר קבוצת הסיור IV. בתמורה, סאות'המפטון שיגרה טורפדו שפגע בפראונלוב בסביבות השעה 22:35, מה שהפסיק לה את החשמל וגרם להצפות חמורות. אש פגזים בריטים בקוטר 6 אינץ' (152 מילימטרים) הציתה את הסיפון, והסיירת המוכה התהפכה במהירות וטבעה עם אבדות כבדות בנפש. ג'ון קמפבל מדווח כי 12 קצינים ו-308 מלחים נהרגו בטביעה, ואילו הנס הילדברנד, אלברט רוהר והנס-אוטו שטיינמץ מצהירים כי 324 מתו כאשר פראונלוב טבעה ורק 9 מלחים שרדו. הללו נאספו לאחר הקרב על ידי ספינת קיטור הולנדית ונכלאו עד סוף המלחמה.
שרידי האונייה

בשנת 2000 אותרו שרידי האונייה על ידי צוללנים דנים. הארכאולוג הימי הבריטי אינס מקרטני הוביל צלילה שלאחר מכן ואישר כי השבר יושב זקוף על קרקעית הים והוא שלם ברובו. שרידי שלדים מצוות הספינה מפוזרים סביב הסיירת הטבועה. השרידים זוהו באופן חיובי כאשר הצוות של מקרטני מצא את פעמון הספינה בשנת 2001, שאותו תרמו לאנדרטת הצי לאבו ליד קיל, שם הפעמון מוצג כעת.
הערות שוליים

↑  סיירת המיועדת לשרת במושבות הקולוניאליות של האימפריה
פראונלוב בלב ים לפני המלחמה
תרשים של הקרב על יוטלנד המציג את התנועות העיקריות
הפעמון של פראונלוב
פרויקט בבל

אחד מחלקיו המתוכננים של תותח בבל שנתפס על ידי הרשויות הבריטיות
פרויקט בבל (בערבית: مشروع بابل; תעתיק מדויק: מַשְׁרוּעְ בָּאבְּל) המכונה גם תותח העל של סדאם חוסיין היה פרויקט שאפתני במימונה של עיראק לבניית תותח על עצום ממדים במטרה לאפשר לסדאם חוסיין יכולת לפגוע בעומק השטח של שכניו במזרח התיכון. הפרויקט תם לאחר ההתנקשות בג'רלד בול בפתח ביתו בבריסל בשנת 1990, התנקשות שיוחסה למוסד הישראלי.
רקע

ג'רלד בול (9 במרץ 1928 - 22 במרץ 1990) היה מהנדס קנדי שהתמחה בארטילריה ארוכת טווח. פרויקט חייו היה ניסיון לשיגור לוויין לחלל באמצעות שימוש בתותח-על. לשם כך, הוא פנה לממשלות ארצות הברית וקנדה, בשיאו של המרוץ לחלל, והציע כי יעמוד בראש פרויקט שאפתני שמטרתו תהיה בנייתו של תותח-על שיהיה בעל טווח ארוך דיו כדי לשגר לוויינים לחלל. הפרויקט נקרא HARP וקיבל את מימונן של ממשלות ארצות הברית וקנדה. שיאו של הפרויקט היה ירי של פגז-מדמה-לוויין במשקל 180 ק"ג לגובה 180 ק"מ. זהו שיא שלא נשבר עד היום.
לאחר הניסוי, טען בול, כי באמצעות חימוש התותח בטיל בעל מנוע דלק מוצק, יוכל לשגר טיל במשקל 90 ק"ג למרחק של 4,000 ק"מ, או לרום של 250 ק"מ. על פי טענה זו, יכולותיו של התותח שקולות לאלו של טיל בליסטי לטווח בינוני.
הפרויקט בוטל זמן קצר לאחר הצלחה זו, בשל רצונה של קנדה להיבדל מארצות הברית, שהייתה מסובכת במלחמת וייטנאם.
לאור ביטולו של פרויקט HARP חש בול תסכול, אך עדיין דבק במטרתו ובחזונו לשגר לוויין לחלל באמצעות תותח על.
בשנת 1970 הוא בנה את התותח GC-45, תותח הוביצר בעל טווח של 40 ק"מ אשר הציג יכולת מצוינת. הוא מכר תותחים כאלו לכל מי שהיה מוכן לקנותם: הוא מכר תותחים לדרום אפריקה שהייתה תחת אמברגו נשק של האו"ם וכן מכר כ-200 תותחים לעיראק, אשר נזקקה נואשות לכלי נשק מאחר שהייתה שקועה במלחמת איראן–עיראק.
לאחר שימוש מבצעי בתותחים, נוכחה ההנהגה העיראקית אודות יכולותיהם של התותחים בשדה הקרב. לאור הצלחה זו של התותחים, החל סדאם חוסיין לגלות עניין בבול, פיתוחיו וחזונו.
מימון ופיתוח

לאור הרושם שנוצר בהנהגה העיראקית אודות התותחים שרכשו מג'רלד בול, נענתה דרישתו של האחרון והוא נפגש עם סדאם חוסיין.
חוסיין היה מתוסכל מהעובדה כי ישראל עומדת לשגר לוויין לחלל, ובול ראה בכך הזדמנות להגשים את חלומו. הוא הבטיח לסדאם חוסיין תותח-על ענק, שיוכל לשגר לוויינים לחלל, ולירות פגזים למרחק של מעל ל-1,000 ק"מ. מבחינת בול, זו הייתה הזדמנות להגשמת פרויקט חייו לבנות תותח שיוכל להגיע לחלל. ואילו סדאם חוסיין ראה בתותח כלי שבעזרתו יוכל לפגוע בלב מדינת ישראל ובעומק ערי שכניו. בול קרא לתוכניתו פרויקט בבל וסיפר לסדאם חוסיין על ממדיו המתוכננים של התותח: אורך קנה עצום של 156 מטרים לפחות, קוטר של מטר ומשקל עצום של 2,100 טון.
לפני שהחל בבניית תותח הענק, החליט בול לבנות אב טיפוס "מוקטן" שאורכו היה כ-45 מטרים. אב-טיפוס זה היה מוצלח בצורה יוצאת דופן. לאחר הצלחה זו, בול קיבל שטח ניסויים ענק בעיראק, והחל להרכיב את התותח ממתכות שיוצרו במדינות אירופה, והוסוו בחלקים לצינורות נפט, וזאת כדי לעקוף את האיסור על מכירת נשק לאזורי מלחמה. נטען, כי הממשלות שסיפקו את המתכות, ובראשן סקוטלנד, ידעו כי מדובר בחלקי תותחים אך החליטו להעלים עין, בשל הרווח הכלכלי.
סיכול הפרויקט

בזמן הרכבת התותח, ביקשו העיראקים מבול, בשל העובדה כי היה מומחה בעל שם עולמי לארטילריה, לתכנן תותחים עבור הצבא העיראקי שהיה במצב קשה מאוד לאחר מלחמת איראן–עיראק ועבר תהליכי סטנדרטיזציה מהירים. בול נענה לבקשה ותכנן עבור הצבא העיראקי שני תותחים מתנייעים שנחשבו למתקדמים: "אל מג'נון" ו"אל פאו". הראשון הוכנס באופן מיידי לשירות פעיל בצבא העיראקי.
לאחר תכנון התותחים, ביקשו העיראקים מבול גם להגדיל את טווחם של טילי הסקאד העיראקיים. בול ערך שינויים בטילים אלו והגדיל את טווחם על חשבון ראש קרב והדיוק.
לפי עדות שמסר בנו של בול, מדינת ישראל ראתה בדבר חציית גבול, וסוכנים ישראלים הזהירו אותו לחדול ממעשיו, אך בול התעלם מהם והחליט להמשיך בעבודתו עבור סדאם חוסיין. סוכני המוסד הזהירו אותו פעם נוספת: הפכו את ביתו והשאירו סימנים ברורים, במטרה להזהיר אותו, אולם בול החליט להתעלם פעם נוספת. לאחר שבול לא נענה לאזהרותיהם של סוכני המוסד, הוא חוסל בחמש יריות בגבו ובעורפו על ידי מתנקש בפתח ביתו בבריסל בשנת 1990. פעולה זו יוחסה למוסד וגרמה לסופה של התוכנית השאפתנית.
הפרויקט לאחר מותו

בשנת 1991 פרצה מלחמת המפרץ לאחר שסדאם חוסיין החליט לכבוש את כווית השכנה. במהלך המלחמה ירתה עיראק 39 טילי סקאד משופרים לעבר ישראל, ו-46 לסעודיה. לאחר ניצחון כוחות הקואליציה במלחמת המפרץ והפסדה של עיראק, נדרשה המדינה לפתוח את שעריה עבור פקחי האו"ם שעליהם היה להשמיד כל מה שחשבו שקשור לפיתוח ושיגור של נשק להשמדה המונית. פקחי האו"ם גילו את מיזמו של בול, השמידו את אב הטיפוס המוקטן ואת חלקיו של תותח בבל הגדול יותר.
לאחר מותו של ג'רלד בול לא נעשה ניסיון לבנות תותח-על ארוך טווח, זאת בשל העובדה כי הטכנולוגיה של בול לא התאימה לזמנה; בארצות הברית נערכו ניסויים בתותחים קטנים בהרבה, שהדפו קליעים באמצעות מימן למרחקים של מאות קילומטרים. כמו כן, התפתחות הטילים והמפציצים הכבדים שיכלו לשאת פצצות ענק, בנוסף לאפשרות השימוש בנשק גרעיני טקטי במטרה לגרום נזק רב, ייתרו את הצורך בתותחי על גדולי ממדים.
ראו גם

HARP
V-3
לקריאה נוספת

מיכאל בר זוהר וניסים משעל, המוסד: המבצעים הגדולים. הוצאת ידיעות ספרים, 2010
ויליאם לאותר, תותח על - תעלומת חייו ומותו המסתורי של ג'רלד בול. הוצאת מעריב, 1991
הערות שוליים

↑  מידע על הפרויקט באתר אסטרונאוטיקס
↑  המוסד המבצעים הגדולים עמ' 237-238
↑  מידע על פרויקט בבל (באנגלית) באתר Federation of American Scientists
↑  פרויקט בבל באתר אסטרונאוטיקס
↑  מיכאל בר זוהר וניסים משעל המוסד: המבצעים הגדולים עמ' 238-240
פתאח-1

| --- | --- |

 מידע בסיסי
 ייעוד:  דגם טיל 
 ארץ ייצור:  איראן 
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת חרבות ברזל
 תקופת השירות:  6 ביוני 2023 – הווה (שנה) 
 משתמשים:  איראן, חות'ים
 ביצועים
 מהירות:  13 מספר מאך 
 טווח:  1,400 ק"מ 
 
פתאח-1 (בפרסית: فتاح ۱) הוא טיל בליסטי מתקדם לטווח בינוני אשר איראן טוענת כי הוא שגא-קולי, בפיתוח על ידי משמרות המהפכה האסלאמית אשר נחשף ביוני 2023. הוא הטיל הבליסטי השגא-קולי הראשון של איראן. לפי דיווחים עצמיים, יכולת התמרון והמהירות הגבוהים שלו מאפשרים לו להתחמק ממערכות קיימות להגנה מפני טילים.טיל היפרסוני (פתח 2) הוא אחד הטילים הבליסטיים החזקים ביותר של איראן.
שמו, שפירושו "כובש" או "מביא ניצחון", "מנצח" בערבית, מתייחס לאל-פתאח, שנבחר על ידי המנהיג העליון של איראן.
תיאור

פתאח-1 הוא טיל דו-שלבי בעל דלק מוצק מונחה מדויק עם טווח של 1400 ק"מ ומהירות של 13 עד 15 מאך (ע"פ טענה של איראן עצמה). לראש הנפץ שלו יש מנוע כדורי הפועל על דלק מוצק עם פיה נעה המאפשרת לראש הנפץ להגביר את מהירותו ולתמרן.
לפי איראן, הוא יכול לתמרן פנימה וחזרה אל מחוץ לאטמוספירה, ומסוגל לעקוף הגנות טילים. הוא יכול גם להכות מערכות טילים אנטי-בליסטיים כדי לפנות את הדרך לטילים בליסטיים אחרים.
היסטוריה

ב-10 בנובמבר 2022, במהלך יום השנה ה-11 למותו של המהנדס האיראני חסן טהראני מוקדם, הידוע כ"אבי הטילים האיראניים", הודיעה איראן שבנתה טיל בליסטי היפרסוני מתקדם שכינה אותו "קפיצת דורות גדולה". אמיר עלי חאג'יזאדה, מפקד משמרות המהפכה, אמר שלטיל יש מהירות גבוהה והוא יכול לתמרן מתחת ומעל האטמוספירה של כדור הארץ. לדבריו, "זה יכול לפרוץ את כל מערכות ההגנה נגד טילים" והוסיף כי הוא מאמין שיחלפו עשרות שנים עד שתפתח מערכת שמסוגלת ליירט אותה. הוא גם אמר שהוא יכול לכוון אפילו למערכות המתקדמות והמשמעותיות ביותר להגנה מפני טילים בעולם.
טקס החשיפה התרחש ב-6 ביוני 2023.
ב 1 באוקטובר 2024, במסגרת המתקפה האיראנית על ישראל שוגר, על פי פרסום איראני, טיל זה נגד ישראל. ישראל מנגד, הכחישה כי הטילים ששוגרו במתקפה היו הייפר-סוניים.
בליל ה-21 בדצמבר 2024 החות'ים בתימן שיגרו טיל מסוג זה, אותו הם מכנים פלסטין-2, לעבר ישראל. הטיל פגע בגינת משחקים בתל אביב וגרם לפציעה של מספר תושבים באורח קל. חיל האוויר שיגר לעבר הטיל מיירטים מסוג חץ, קלע דוד וכיפת ברזל, אך כולם החטיאו. בסרטונים שהופצו ברשת ניתן לראות את ראש הקרב המתמרן של הטיל נופל במהירות גבוהה מאוד ופוגע בקרקע.
גלריה

פתאח בטקס חשיפה ב-6 ביוני 2023
אמיר עלי חאג'יזאדה בטקס חשיפת הטיל
ראש חץ
ראו גם

פאתח 110