stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דב שיאון
ביוגרפיה

נולד בשם דב שטייגר ב-1920 באוז'הורוד שבטרנסקרפטיה, אז בצ'כוסלובקיה. בגיל 20 עלה לארץ ישראל, התנדב לארגון "ההגנה", ובמלחמת העולם השנייה שירת בצבא הבריטי. במלחמת העצמאות השתייך לחטיבת עציוני, ולחם עמהּ בקרבות בירושלים. לאחר המלחמה סיים את קורס הקצינים הראשון שנערך בצה"ל. ב-1951 יצא לשנת לימודים באנגליה, ואחר כך מילא תפקידי מטה והדרכה. במלחמת סיני שירת במטה חטיבת הצנחנים בפיקודו של אריק שרון.
ב-1959 יצא שיאון לשליחות מטעם משרד החוץ בשגרירות ישראל בלונדון, תפקיד שבו כיהן עד 1963. לאחר שובו ארצה למד במכללה לביטחון לאומי ושירת בהּ כמדריך. במלחמת ששת הימים הצטרף למטה אוגדה 38 בפיקודו של שרון
באוגוסט 1967 מונה כקצין הקישור לכוחות האו"ם. ביוני 1968 מונה לנספח צבאי במערב אירופה שמקום מושבו בצרפת. בסוף 1972 מונה לעוזר ראש אגף התכנון. לאחר מלחמת יום הכיפורים שימש עוזרו של אהרן יריב בדיוני הפרדת הכוחות עם מצרים בק"מ ה-101 והיה סגנו של מוטה גור במשלחת הישראלית לועידת ז'נבה (1973).
שיאון התמנה לדובר צה"ל ביוני 1974 לאחר שקודמו בתפקיד אפרים פורן נקרא לשמש כמזכיר הצבאי של ראש הממשלה הטרי יצחק רבין.
ב-1976 מונה לעמוד בראש צוות ההקמה של המכללה לביטחון לאומי, לאחר שזו נסגרה ב-1967 והוחלט להקים אותה מחדש. לסגן מפקד המכללה
במרץ 1979 פרש מצה"ל והתמנה למנהל מרכז המחקר והתכנון במשרד החוץ, אולם מיד התבקש לחזור לצה"ל ומונה כנציג ישראל בוועדה המשותפת ליישום הסכם השלום בין ישראל למצרים. שיאון שימש בתפקיד עד 1984. בתחילת 1985 מונה למפקד יחידת הקישור לכוחות זרים של צה"ל, שהוקמה באותה עת, והשתתף בשיחות עם מצרים לפתרון המחלוקת לגבי טאבה. השתחרר ב-1986 ומונה לעמוד בראש צוות ההקמה של מכללה להכשרת דיפלומטים במשרד החוץ.
שיאון נפטר ב-2003 לאחר שסבל שנים ארוכות ממחלת פרקינסון.
חיים אישיים

שיאון היה נשוי ליעל דיין, שאותה הכיר בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים כששירתה באוגדת שרון. חתונתם נערכה ב-23 ביולי 1967, כחודש לאחר תום המלחמה בבית אביה משה דיין, ובאותו אירוע נישאו גם אהרונה ואסי דיין. את החופה ערך הרב הצבאי הראשי שלמה גורן, בין אורחי החתונה היו דוד בן-גוריון, אריאל שרון ועזר ויצמן. נולדו להם בן ובת.
המלחמה נגד הלגיון הערבי בתש"ח - מחקר

שיאון כתב בשנות ה-50 את ה"תיאור היסודי והמפורט ביותר של המלחמה נגד הלגיון הערבי במלחמת העצמאות". "במחקרו זה שהופקד בארכיון צה"ל ומעולם לא פורסם" נקט שיאון עמדה נחרצת ולפיה בניגוד לפחד של ההגנה כי הלגיון מתכוון להתקדם אל ירושלים ואף עלול לתקוף את ירושלים המערבית ואת ישראל עצמה ובכך לסגת מהבטחתו של עבדאללה, מלך ירדן לגולדה מאיר בפגישתם הראשונה, פחד שהניע את מתקפות ההגנה בירושלים באמצע מאי 1948, הרי עבדאללה וגלאב פאשא, מפקד הלגיון, ולו בשל נחיתותו המספרית של הלגיון, לא תכננו את כיבושה של העיר כשם שלא תכננו כל מלחמה יזומה כנגד ישראל וכל מגמתם בפלישה לארץ ישראל הייתה לתפוס את השטחים במרכז הארץ שהוקצו לערבים בהתאם לתוכנית החלוקה.
לקריאה נוספת

זאב שיף ואיתן הבר, לקסיקון לביטחון ישראל, הוצאת זמורה ביתן מודן, 1976.
הערות שוליים

↑  אל"מ שיאון - קצין קישור עם או"ם, למרחב, 20 באוגוסט 1967
↑  אל"מ דב שיאון מונה נספח צה"ל במערב-אירופה, דבר, 15 באוגוסט 1968
↑  א. רהט, הוועדה הצבאית בז׳נבה מתחילה מחר הדיון על הפרדת הכוחות, על המשמר, 25 בדצמבר 1973
↑  אל״מ שיאון דובר צה״ל, על המשמר, 23 ביוני 1974
↑  דובר צה"ל החדש - תא"ל יואל בן פורת, מעריב, 2 במאי 1976
ביקור קציני המכללה הבריטית, מעריב, 29 בספטמבר 1976
↑  דב שיאון - מנהל מרכז החקר והתכנון במשרד החוץ, דבר, 7 במרץ 1979
↑  יעקב ארז, קצינים מישראל ומצרים יבדקו הפרות ההסכם, מעריב, 20 במאי 1980
היום ייתתם הסכם הפיקוח המשותף בסיני, מעריב, 23 בינואר 1980
↑  נתן זהבי, תת־אלוף שיאון: "לסגור דרום־סיני לקטינים", חדשות, 22 ביולי 1984
↑  פרס - מובראק: פיסגה בפברואר. בינתיים - הפשרה בטאבה, כותרת ראשית, 9 בינואר 1985
אייל ארליך, פרס ומצרים: המאבק שלו הוא לא רק נגד שמיר, כותרת ראשית, 6 בפברואר 1985
↑  יוסף ולטר, דב שיאון יקים אקדמיה להכשרת דיפלומטים, מעריב, 22 ביוני 1986
↑  אבי כצמן, מת דב שיאון, בעבר דובר צה"ל, באתר הארץ, 22 במרץ 2003
↑  כלה וחתן בבית דיין, "העולם הזה", גיליון 1560 מ-26 ביולי 1967, עמוד 15
1 2 3  , בני מוריס, הדרך לירושלים, ספריית אופקים עם עובד, 2007, עמ' 174-173
↑  , בני מוריס, הדרך לירושלים, ספריית אופקים עם עובד, 2007, עמ' 162
דגה פדר

| --- | --- |

 לידה:  1978 (בת 46 בערך) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
דֶגֶה פדר (נולדה ב-1978) היא אמנית ישראלית רב תחומית. כוריאוגרפית ומנהלת להקת המחול ביתא, מוזיקאית ואמנית חזותית. פדר משלבת בין מוטיבים של מחול אתיופי מסורתי ובין מחול מודרני ומחול ישראלי.
ביוגרפיה

דגה פדר נולדה בשנת 1978 באזור גונדר שבאתיופיה, הייתה רועת צאן בילדותה, ועלתה לישראל בשנת 1985 במסגרת "מבצע משה". החלה את דרכה המקצועית בתחום המחול בשנת 1999 כרקדנית בלהקת "אקסטא", מיסודה של רות אשל, והייתה שותפה למספר יצירות שהועלו במסגרת זו. היא בעלת תואר ראשון B.Ed. בחינוך ואמנות ויצירה מאוניברסיטת חיפה (2005). מאז 2005 היא עובדת עם להקת "ביתא" והחל משנת 2014 מנהלת את הלהקה.
קריירה > ריקוד וכוריאוגרפיה

בין השנים 1999–2005 הופיעה עם "אקסטא" בתפקידים ראשיים ואף השתתפה בפסטיבלים והופעות בארץ (תיאטרון ענבל במרכז סוזן דלל; "המעבדה" בירושלים; תיאטרון חיפה; פסטיבל המחולות בכרמיאל) ובחו"ל (קרואטיה, אוקראינה, צרפת, דרום אפריקה, ניו יורק, פילדלפיה, בוסטון, ושיקגו).
פדר הקימה מספר להקות מחול לנוער, ביניהן להקות "דסטה" ו"תזטה", המופיעות ברחבי הארץ, והייתה במשך שנים מורה למחול בבתי ספר ופנימיות (נוה עמיאל, ימין אורד וכפר חסידים), לצד קיום סדנאות במחול אתיופי למבוגרים בארץ ובארצות הברית.
בשנת 2005 החלה לפעול עם הרכב הרקדנים המייסד של להקת "ביתא", אף הוא בהקמת רות אשל, והייתה שותפה ליצירת חלק מעבודות הלהקה. במסגרת זאת קיימה הופעות וסיורים בארצות הברית, קולומביה ופולין.
בשנת 2009 יצרה את הכוריאוגרפיה ליצירה "WOZE". היצירה בנויה כקומפוזיציה מופשטת המתבססת על אלמנטים תנועתיים אתיופים. הרעיון שמאחורי היצירה הוא המתח בין "האני", לבין מסגרת החברה והמשפחה, בין יכולת הבחירה לבין מה שמכתיב העולם. את תהליך היצירה ליווה באימפרוביזציות נגן המסנקו דג'ן מנצ'לוט. כשהריקוד היה מוכן יצר עודד זהבי מוזיקה מקורית על בסיס חומרי הנגינה והקול של מנצ'לוט. הריקוד מחולק לארבעה פרקים שונים, כל אחד מתבסס על חומר תנועתי ומקצבים אתיופים שונים.
בשנת 2010 הייתה פדר ממייסדות להקת "תקשה" בהנהלת חיים שירן, וביצעה במסגרתה יצירה שיצרה הכוריאוגרפית מאיה לוי. בשנת 2012 יסדה ביחד עם גילה בתואלין את להקת "ווזה ווזה", המשלבת רקדניות ישראליות ממוצא אתיופי ורקדניות ישראליות אחרות, משמשת ככוריאוגרפית ראשית של הלהקה ומופיעה בה כרקדנית.
קריירה > מוזיקה

בשנת 2009 הופיעה בתפקיד זמרת בקונצרט של התזמורת הסימפונית חיפה.
בשנת 2011 ייסדה את פרויקט "DEGEDRUM", בשיתוף עם נגן כלי ההקשה אלעד נאמן, ושימשה בו כרקדנית וזמרת. במסגרת זו נסעה להופעות בארצות הברית ובישראל. באותה השנה אף הקליטה באתיופיה דיסק של מוזיקה מקורית שחיברה לשירים בשפה האמהרית והעברית, בליווי כלי מוזיקה מסורתיים. עוד באותה השנה, 2011, הקליטה יצירה מוזיקלית בהלחנת עודד זהבי ובו שירי עם אתיופיים.
קריירה > אמנות חזותית

פדר מציירת באקריליק על בד. גם האמנות החזותית שלה משלבת מוטיבים אתיופים וזכרונות מארץ מולדתה, בדגש מיוחד על דימויי נשים ממוצא אתיופי.
פרסים

פרס משרד התרבות ליוצרים צעירים
פרס הקרן החדשה לישראל
2021 פרס שרת העלייה והקליטה לעולים עבור תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה.
2022 פרס ליצירה מקורית עכשווית לשנת 2022 של קרן רבינוביץ' ונווה שכטר
חיים אישיים

פדר נשואה ומתגוררת בחיפה.
הערות שוליים

↑  מתוך תיאור היצירה בלוח המופעים באתר מרכז סוזן דלל.
↑  ‏פרס שרת העלייה והקליטה‏ (Q116414233)
↑  זוכי פרס שרת העלייה והקליטה לשנת 2021
↑  שרון רוטר, מהכפר באתיופיה למרכז הבמה: רועת הצאן שהפכה לאמנית עטורת פרסים, באתר ynet, 7 ביולי 2022
ריקודי כתפיים, להקת ביתא, כוריאוגרפיה - רות אשל, 2008. צלם עופר זבולון
הנשגב - דגה פדר, אקריליק על בד
זכרונות - דגה פדר, אקריליק על בד
גינתר בלומנטריט

| --- | --- |

גינתר בלומנטריט
 לידה:  10 בפברואר 1892 מינכן, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  12 באוקטובר 1967 (בגיל 75) מינכן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מקום קבורה:  ולדפרידהוף מינכן 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית   גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 תקופת הפעילות:  1911–1945 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 ראש מטה כוחות הוורמאכט במערב   מפקד קורפוס האס אס ה-12   מפקד הארמייה ה-25   מפקד ארמיית הצנחנים הראשונה   מפקד פלגת הארמייה בלומנטריט
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב   עיטור בית הוהנצולרן עם חרבות
 
גינתר בלומנטריט (בגרמנית: Günther Blumentritt;‏ 10 בפברואר 1892 – 12 באוקטובר 1967) היה גנרל גרמני שמילא תפקידים בכירים במלחמת העולם השנייה כראש מטה וקצין מבצעים בחזית המזרחית והמערבית תחת פיקודם של גינתר פון קלוגה, אריך פון מנשטיין גרד פון רונדשטט וולטר מודל.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה הצבאית

הוא התגייס לצבא הקיסרות הגרמנית ב-1911. ב-1912 עבר קורס קצינים באקדמית המלחמה בדנציג וקיבל דרגת לויטננט. במלחמת העולם הראשונה נלחם בתחילה בחזית בלגיה וצרפת ולאחר מכן בחזית המזרחית. בסיום המלחמה נפצע בקרב והועלה לדרגת אובר-לויטננט. במלחמה עוטר בצלב הברזל דרגה 1 ו-2 ואות הפציעה.
לאחר המלחמה הצטרף לפרייקורפס ואחר כך לרייכסווהר בתפקידי מטה ועלה בסולם הדרגות. ב-1 בספטמבר 1933 הועלה לדרגת מיור וב-1 באוקטובר 1938 לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > החזית המזרחית

ב-7 במאי 1939 החל בלומנטריט לעבוד על תכנון הפלישה לפולין ביחד עם רונדשטט ופון מנשטיין. הוא הועבר מה-OKH ומונה לקצין המבצעים של קבוצת ארמיות דרום בפיקודו של רונדשטט כשפון מנשטיין משמש ראש מטה.
לאחר כיבוש פולין הועבר בלומנטריט למטה קבוצת ארמיות A בפיקודו של רונדשטט. ביחד עם פון מנשטיין ששימש ראש המטה והנינג פון טרסקו הם תכננו את מבצע אִבחת מגל (בגרמנית - Sichelschnitt) לכיבוש צרפת שנקרא אחר כך "תוכנית מנשטיין". לאחר כיבוש צרפת הם תכננו את הפרישה לבריטניה - מבצע ארי ים שלא יצא לפועל.
לקראת מבצע ברברוסה מונה בלומנטריט לקצין מטה של הארמייה הרביעית בפיקודו של פון קלוגה והועלה לדרגת גנרל מיור. ארמייה זאת הייתה חלק מקבוצת ארמיות מרכז בפיקודו של גנרל פדור פון בוק. הארמייה סבלה אבדות כבדות בשערי מוסקבה ונאלצה לסגת כשנפתחה מתקפתו של ז'וקוב ב-6 בדצמבר 1941.
בינואר 1942 חזר בלומנטריט ל-OKH ומונה לקצין אספקה ראשי. הוא המליץ לממונים עליו שיש צורך לסגת מסטלינגרד. גם גנרל פרנץ האלדר ראש המטה של ה-OKH תמך בו אבל ללא הועיל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה > בחזית המערבית

בספטמבר 1942 הועבר בלומנטריט לחזית המערב בתפקיד ראש מטה של גרד פון רונדשטט מפקד החזית (OB West). בתפקידו זה היה אחראי לתכנון תוכנית ההגנה כנגד פלישה לחופי צרפת.
ב-6 ביוני 1944 הופתעו בלומנטריט ורונדשטט מהנחיתה בנורמנדי ובתחילה חשבו שזאת פעולת הסחה. באותו יום התקשר בלומנטריט לאלפרד יודל בברכטסגאדן וביקש ממנו שידבר עם היטלר ויקבל הסכמתו להפעלת יחידות טנקי פנצר נגד הפולשים אבל יודל ענה לו שהיטלר הלך לישון ואין להעירו. כשהיטלר קם בשעה 15.00 ונתן רשות להפעיל את הטנקים זה היה מאוחר מדי.
לאחר שדווח להיטלר שרונדשטט מעלה מחשבות פסימיות על תוצאות המלחמה וסובר שעל גרמניה להיכנע, הוא החליף אותו ב-2 ביולי 1944 בגנרל פון קלוגה. בלומנטריט פעל כראש מטהו בקרב על קן ובקרב פאלז. לימים אמר בלומנטריט כי הם הופתעו מכך שבעלות הברית לא נצלו את ההצלחה בנורמנדי לעלות מיד צפונה לכיוון הריינוס וברלין, שכן מהלך כזה היה מקצר מאוד את המלחמה.
בלומנטריט היה מקורב לגנרלים שהשתתפו בקשר ה-20 ביולי ועל כן נחשד בהשתתפות בקשר וסולק מתפקידו. אבל היטלר שחיבב אותו לא האמין בהאשמות כלפיו, זיכה אותו ואף העניק לו ב-13 בספטמבר 1944, עיטור של צלב האבירים של צלב הברזל. לאחר תקופה קצרה חזר בלומנטריט למפקדת חזית המערב, תחת פיקודם של מודל ורונדשטט. ב-20 באוקטובר 1944 מונה בלומנטריט למפקד קורפוס האס אס ה-12, ולאחר מכן מונה למפקד קבוצת קורפוסים שכונתה "קבוצת קורפוסים בלומנטריט". הקבוצה כללה את הקורפוס ה-86, ואת קורפוס האס אס ה-12. הוא הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים והשתתף בקרבות מבצע מרקט גארדן ובקרב על הבליטה.
ב-29 בינואר 1945 מונה בלומנטריט למפקד הארמייה ה-25, תוך שהוא משמש כמפקד כל כוחות הצבא הגרמני בהולנד כולל חיל אוויר וים. ב-18 בפברואר 1945 עוטר בצלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון. הוא הבחין שכוחות בעלות הברית מתכוונים לפלוש לגרמניה מדרום להולנד ולעקוף אותה והציע להיטלר לסגת מהולנד, אך היטלר סירב ולבסוף נכבשה הולנד על ידי בעלות הברית ללא קרב. ב-28 במרץ מונה בלומנטריט למפקד ארמיית הצנחנים הראשונה, וב-10 באפריל מונה למפקד "פלגת הארמייה בלומנטריט" - אוסף יחידות שרוכז יחדיו. בתחילת מאי 1945 הופיע בעצמו במפקדת גנרל מונטגומרי והציע כניעה של הכוחות הגרמנים בהולנד, אך לא היה לו אישור על כך מהפיקוד. הכוחות בהולנד, דנמרק וצפון גרמניה נכנעו ב-5 במאי 1945.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בלומנטריט הושם במחנה שבויים והופיע כעד במשפטי נירנברג ב-1946 לאחר מכן הועבר למחנה שבויים בארצות הברית עד 1 בינואר 1948. לאחר זאת שימש כיועץ בחימוש הבונדסוור ושל אגף ההיסטוריה של צבא ארצות הברית.
הוא שימש יועץ היסטורי למפיקי הסרט היום הארוך ביותר בו גילם את דמותו השחקן קורט יורגנס.
דמותו של בלומנטריט מופיעה גם בסרט "גשר אחד רחוק מדי" על מבצע "מרקט גארדן".
בלומנטריט התבטא רבות על מהלכי מלחמת העולם השנייה. הוא טען שמה-21 ביוני 1941, יום לפני תקיפת ברית המועצות במבצע ברברוסה, היה ברור לו שגרמניה הולכת לקראת תבוסה שכן לא תוכל לגבור בו זמנית על ברית המועצות והמערב. הוא סיפר שהעריך שבעלות הברית יפלשו בקאלה ולא בנורמנדי וטען שאילו עשו זאת הייתה הצליחה עוברת יותר בקלות, אף על פי שהגרמנים חיכו להם שם. על הביצורים שהוכנו בחוף קאלה הוא טען שהם היו ביצורי דמה ובעלות הברית יכלו לגבור עליהם בקלות. לטענתו, העליונות האווירית של בעלות הברית הייתה כה מוחצת שלא הייתה להם כל דרך למנוע את הפלישה. על השואה הוא אמר: ”ידענו על ריכוז יהודים באזור לובלין, אך נאמר לנו שהמדובר בהקמת אזור יהודי בעל שלטון עצמי. כן, בשעת התקדמותנו ברוסיה שמענו על הוצאות להורג של יהודים, ביריות. על מסע השמדה שיטתי לא ידענו - לא שמענו על תאי גז ולא היה ידוע לנו מספר המוצאים להורג מבין היהודים.”
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, הוצאת שוקן, 1962
הערות שוליים

↑  מי צדק?, על המשמר, 24 באוקטובר 1958
↑  ג'ון טולאנד: 100 ימים אחרונים, הוצאת מערכות, עמ' 420, 1968
↑  בלומנטריט מחכה לצ'ק מתל־אביב, קול העם, 15 ביוני 1964
↑  ישראל נוימן, 20 שנה לנחיתת בעדי הברית בנורמנדיה, דבר, 12 ביוני 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274052605171  PLWABN: 9810585394905606  BNE: XX1206703  GND: 124316360  ISNI: 0000 0001 1607 3624  LCCN: n85154860  NARA: 10569188  NKC: xx0146721  NLK: KAC2018F6176  NTA: 39555019X  SNAC: w6qm3kpp  SUDOC: 15920593X  VIAF: 23071078   WorldCat (עם VIAF): 23071078
דוויד' אפ גריפיד'

דוויד' אפ גריפיד' (בוולשית: Dafydd ap Gruffydd‏; 11 ביולי 1238 - 3 באוקטובר 1283) היה נסיך נסיכות ויילס העצמאית האחרון, הוא מלך בין ה-11 בדצמבר 1282 עד שהוצא להורג על ידי מלך אנגליה ב-3 באוקטובר 1283.
עם הוצאתו להורג בידי האנגלים בשרוסברי, הגיעה לסיום עצמאותה של נסיכות ויילס והיא הוכפפה לממלכת אנגליה באופן רשמי החל משנת 1284. אומנם בית אברפראו מגוויניד' המשיך לשלוט בוויילס תחת השלטון האנגלי, הנסיכות בוטלה למעשה ותואר נסיך ויילס הועבר ליורש העצר האנגלי וכך נותר המצב עד ימינו.
שלטונו של דוויד'

דוויד' נולד ככל הנראה ב-11 ביולי 1238 כיורש העצר של ממלכת גוויניד' ונסיכות ויילס, בנו של גריפיד' אפ ל'ואלין ונכדו של ל'ואלין הגדול. בשנת 1241 הוא ואחיו רודי נשלחו לשבי הנרי השלישי, מלך אנגליה כחלק מהסכם בין הממלכות, בשנת 1255 הוא הצטרף לאחיו אווין בטענה לכתר של אחיהם ל'ואלין אפ גריפיד' (ל'ואלין האחרון) אך הם הובסו בקרב ברין דרווין. ב-1263 דוויד' נלחם לצד הנרי מלך אנגליה שוב כנגד אחיו ל'ואלין אך לבסוף קיבל ל'ואלין את ברכת האנגלים למלוך על ויילס בשנת 1267, עד אשר ב-1274 מלך אנגליה היורש אדוארד הראשון החל בתהליך כיבוש הנסיכות.
בשנת 1277 גיבש אדוארד צבא של כ-15,000 חיילים שפלשו לנסיכות ויילס, מספר חודשים לאחר מכן ל'ואלין הגיע להסכם (הסכם אברקונווי) עם אדוארד מבלי שהתנהל קרב של ממש. בתחילת 1282 דוויד' החל למרוד כנגד שלטון האנגלים בוויילס, יריית הפתיחה הייתה ההתקפה הוולשית על טירת הוורדן. אחיו ל'ואלין טען שלא היה מעורב בתכנון המרד, מספר חודשים לאחר מכן בדצמבר 1282 הוא מצא את מותו בנסיבות מסתוריות. דוויד' טען לכתר הנסיכות כשהוא נמצא במרד כנגד השלטון האנגלי, אשר ארך חודשים בודדים עד שהצבא האנגלי הצליח לייצב את הלחימה ולכבוש חזרה את ויילס.
ביולי 1283 אותרו דוויד' ואחיו במקום מסתור ונלקחו לצ'סטר ולאחר מכן לשרוסברי באנגליה. כל משפחתו של דוויד' נלקחה אף היא בשבי האנגלי והמרד למעשה הגיע לסיומו. ב-30 בספטמבר דוויד' נשפט בשרוסברי באשמת כפריה במלך אנגליה ועונשו היה הוצאה להורג אכזרית במיוחד בדרך של תלייה, גרירה וביתור, הוא היה למעשה האציל הראשון באנגליה שנענש בחומרה רבה כל כך. ב-3 באוקטובר הוא נקשר לסוס והובל ברחובות שרוסברי, נתלה, לאחר מכן עבר החייאה ואבריו הוצאו מגופו בעודו בחיים. לאחר מותו גופו בותר לארבעה חלקים ואבריו נשרפו.
ל'ואלין אפ דוויד' בנו של דוויד' ירש את כתר נסיכות גוויניד' לאחר מות אביו והמשיך לטעון לכתר הוולשי עד מותו ב-1287.
ראו גם

נסיכות ויילס, נסיך ויילס
ממלכת גוויניד'
דיטה בת-אדם

| --- | --- |

מהדורת 1987, (הציור של יוזף ישראלס)
 מידע כללי
 מאת:  מרטין אנדרסן נקסה
 שפת המקור:  דנית
 סוגה:  טרילוגיה חברתית
 הוצאה
 הוצאה:  ספרית פועלים
 תאריך הוצאה:  1917–1921
 מספר עמודים:  492
 הוצאה בעברית
 תרגום:  מנשה לוין
דיטה בת-אדם (בדנית: Ditte Menneskebarn) היא טרילוגיה של הסופר הדני מרטין אנדרסן נקסה שחוברה בשנים 1917–1921. חלקי הטרילוגיה הם:
דיטה
בת-אדם
אל הכוכבים
הספר יצא לאור בעברית בתרגומו של מנשה לוין ב-1947. הדפסה אחרונה הייתה ב-1987 של כל חלקי הטרילוגיה ביחד.
תקציר העלילה

דיטה גדלה אצל סבה וסבתה לאחר שאמה סרינה שילדה אותה מחוץ לנישואים נטשה אותה. הם חיים בתנאים קשים בכפר נידח. כאשר הסב נהרג בתאונה הן נשארות לבד ומתקיימות מנדיבות לבם של אנשים.
כעבור מספר שנים נישאת סרינה ללארס פטר ודיטה עוברת לגור אצלם כשהיא משמשת כמטפלת לשני ילדיהם ונתונה להתעמרות מצד אמה. לארס פטר מתפרנס בקושי מעבודתו כסמרטוטר. הוא מסתובב עם עגלה וסוס בכפרים, קונה גרוטאות ומוכר אותן ברווח דל.
סרינה משוכנעת שאמה מסתירה כסף ובניסיון למצוא אותו היא חונקת אותה ובהמשך נאסרת למספר שנים. דיטה נשארת לבד כאמא קטנה בבית כדי לטפל בשני אחיה החורגים.
לאחר שהאם חוזרת מבית הכלא הולכת דיטה לעבוד כמשרתת באחוזה, שם מתאהב בה קארל, בנה של בעלת האחוזה והיא נכנסת להריון. כאשר נודע הדבר לבעלת האחוזה היא מגרשת את דיטה הנאלצת לחזור לבית משפחתה שם היא יולדת בן.
דיטה נאלצת לעזוב את משפחתה ולחפש את מזלה בקופנהגן. לפני כן היא נאלצת למסור את תינוקה לזוג איכרים חשוכי ילדים ולהפרד ממנו.
בקופנהגן חיה דיטה בשולי החברה. בתחילה היא עובדת בבית מחסה לתינוקות ומשמשת בתחילת כמינקת. כעבור זמן מה היא בורחת לאחר שהיא רואה שבמקום רוצחים תינוקות בלתי רצויים. היא עובדת כמשרתת בבתי עשירים, מתאהבת בגיאורג ונכנסת שוב להריון. גיאורג נוהג לשתות ופעם אחת בעת שיכרות הוא נופל למים בנמל וטובע.
דיטה מטופלת כעת בילד שלה וגם אוספת את הילדים פטר ו-אנה שהוריהן נטשו אותם. הם גרים בשכונת עוני בתנאים קשים מוקפים בעכברים. דיטה נעזרת בשכניה העניים וממשיכה לעבוד כמשרתת. לעיתים הם נאלצים לאכול בבית תמחוי. פטר מנסה להרוויח על ידי מכירת פחמים להסקה אותם הוא גונב ממחסני הרכבת. כאשר הוא נמלט מהשומרים, הוא נדרס על ידי קטר. דבר זה שובר לגמרי את דיטה, היא נופלת למשכב ומתה.
על הספר

נקסה גדל באחד מפרברי העוני והדלות של קופנהגן שם רכש את עמדתו הפוליטית והחברתית בנושא מלחמת המעמדות. באיגרת לוואי לספר כתב כי: "בקשתי להעמיד בספרי זה אנדרטה לאשה העמלה, זו הגיבורה העלומה, המצניעה לכת עם צערה, למודת סבל מדורי דורות, שאין מעטרים לה הילת גבורה. אומץ לבה ורוחה מתגלים בשעה שכלה והולך כוח הסבל שלה האיש העמל-בעתות של שפל וכישלון. ביקשתי לתת ברומן זה דמות-דיוקן של "בת-אדם", "אם הייסורים של האנושות".
הסרט

ב-1946 הופק בדנמרק סרט על פי החלק הראשון של הטרילוגיה. בסרט יש סצנה בו מתרחצת דיטה באגם בעירום. בארצות הברית הפוריטנית דאז, אישרו להקרין את הסרט רק לאחר הוצאת קטעי העירום.
הסרט נחשב בדנמרק כאחד הסרטים החשובים במורשת התרבות שלה
הערות שוליים

↑  רשימת ערכי התרבות של דנמרק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 5015162669457755500006   WorldCat (עם VIAF): 5015162669457755500006
דיאנדרה אייטון

| --- | --- |

אייטון במדי נבחרת איי בהאמה, 2023
 לידה:  23 ביולי 1998 (בן 26) נסאו שבאיי בהאמה
 עמדה:  סנטר
 גובה:  2.13 מטר
 מספר:  2
 מכללה:  אוניברסיטת אריזונה
 דראפט:  בחירה ראשונה, 2018 פיניקס סאנס
 קבוצות כשחקן
 2018–2023   2023–:  פיניקס סאנס   פורטלנד טרייל בלייזרס
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז של העונה (2019)
דיאנדרה אייטון (באנגלית: Deandre Ayton; נולד ב-23 ביולי 1998) הוא כדורסלן בהאמי, המשחק בקבוצת פורטלנד טרייל בלייזרס מליגת ה-NBA. גובהו 2.11 מטרים והוא משחק בעמדת הסנטר.
נעורים וקריירת תיכונים

אייטון נולד בנסאו שבאיי הבהמה, ובצעירותו עברה משפחתו להתגורר בסן דייגו שבקליפורניה, ארצות הברית. בשנת 2015 עבר ללמוד ב'אקדמיית הילקרסט פרפ' שבפיניקס, אריזונה, לקראת שתי שנותיו האחרונות בתיכון. בעונתו הראשונה בקבוצת הכדורסל של בית ספרו שיתף פעולה עם מרווין באגלי לתקופה של מספר חודשים, ורשם ממוצעים של 29.2 נקודות, 16.7 ריבאונדים ו-3.8 חסימות למשחק. בעונתו האחרונה בתיכון, בה שמר על ממוצעים דומים, נבחר להשתתף במשחקי המקדונלד'ס אול-אמריקן ונייקי הופ סאמיט, המציגים את שחקני התיכונים המצטיינים בארצות הברית.
קריירת מכללות

בסיום לימודיו התיכוניים דורג אייטון ראשון ברשימת שחקני התיכונים המבוקשים ביותר במכללות, ובחר ללמוד באוניברסיטת אריזונה. במהלך עונת המכללות דווח כי בשנת 2016 התנהל משא ומתן בין מאמן קבוצת אריזונה, שון מילר, לבין סוכן השחקנים כריסטיאן דוקינס, לגבי תשלום של 100,000 דולר לאייטון על מנת להבטיח את הצטרפותו לאריזונה. אחד מעוזרי המאמן בקבוצה, עמנואל ריצ'רדסון, שוחרר מהקבוצה עקב מעורבותו בפרשת השחיתות, אך הקבוצה הודיעה כי מילר יישאר בתפקיד המאמן לפחות עד סיום העונה, כמו גם אייטון אשר לא נמצא אשם.
לאורך עונתו היחידה באוניברסיטת אריזונה הציג אייטון יכולת טובה והעמיד ממוצעים מרשימים של 20.1 נקודות ו-11.6 ריבאונדים למשחק, אך קבוצתו הודחה במפתיע כבר בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות, על ידי אוניברסיטת באפלו הצנועה. בסיום העונה נבחר אייטון לחמישיית העונה של ליגת המכללות ולשחקן העונה של מחוז Pac-12.
לאחר הדחת קבוצתו הודיע אייטון על כוונתו לוותר על שלוש שנות לימודיו הנותרות באוניברסיטה, ולהעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
קריירת NBA

בדראפט ה-NBA‏ 2018 נבחר אייטון במקום הראשון על ידי פיניקס סאנס. לאורך עונת הרוקי שלו קלע אייטון 16.3 נקודות ואסף 10.3 ריבאונדים בממוצע למשחק, ב-71 המשחקים בהם שותף. בסיום העונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה. בתחילת עונת 2019/2020 הושעה על ידי ליגת ה-NBA ל-25 משחקים בגין שימוש בחומרים אסורים.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת המכללות

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017/2018 | אריזונה | 35 | 35 | 33.5 | 0.612 | 0.343 | 0.733 | 11.6 | 1.6 | 0.6 | 1.9 | 20.1 |

| קריירה |  | 35 | 35 | 33.5 | 0.612 | 0.343 | 0.733 | 11.6 | 1.6 | 0.6 | 1.9 | 20.1 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | פיניקס | 71 | 70 | 30.7 | 0.585 | 0.000 | 0.746 | 10.3 | 1.8 | 0.9 | 0.9 | 16.3 |
| 2019/2020 | פיניקס | 38 | 32 | 32.5 | 0.546 | 0.331 | 0.753 | 11.5 | 1.9 | 0.7 | 1.5 | 18.2 |
| 2020/2021 | פיניקס | 69 | 69 | 30.7 | 0.626 | 0.200 | 0.769 | 10.5 | 1.4 | 0.6 | 1.2 | 14.4 |
| 2021/2022 | פיניקס | 58 | 58 | 29.5 | 0.634 | 0.368 | 0.746 | 10.2 | 1.4 | 0.7 | 0.7 | 17.2 |
| 2022/2023 | פיניקס | 67 | 67 | 30.4 | 0.588 | 0.292 | 0.760 | 10.0 | 1.7 | 0.6 | 0.8 | 18.0 |
| 2023/2024 | פורטלנד | 55 | 55 | 32.4 | 0.570 | 0.100 | 0.823 | 11.1 | 1.6 | 1.0 | 0.8 | 16.7 |
| קריירה |  | 358 | 351 | 30.9 | 0.592 | 0.244 | 0.761 | 10.5 | 1.6 | 0.7 | 1.0 | 16.7 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020/2021 | פיניקס | 22 | 22 | 36.4 | 0.658 | 0.000 | 0.736 | 11.8 | 1.1 | 0.8 | 1.1 | 15.8 |
| 2021/2022 | פיניקס | 13 | 13 | 30.5 | 0.640 | 0.500 | 0.636 | 8.9 | 1.7 | 0.4 | 0.8 | 17.9 |
| 2022/2023 | פיניקס | 10 | 10 | 31.9 | 0.550 | 0.000 | 0.522 | 9.7 | 1.0 | 0.6 | 0.7 | 13.4 |
| קריירה |  | 45 | 45 | 33.7 | 0.629 | 0.500 | 0.661 | 10.5 | 1.3 | 0.6 | 0.9 | 15.9 |
הערות שוליים

↑  Inside DeAndre Ayton's rise from the Bahamas to 2017's No. 1 prospect, באתר ספורטס אילוסטרייטד, 3 באוגוסט 2015
↑  אייטון בוחר ללמוד באוניברסיטת אריזונה, באתר ESPN,‏ 9 בינואר 2018
↑  האם פרשת השחיתות תוביל לתביעה?, באתר ספורטס אילוסטרייטד,‏ 1 במרץ 2018
↑  שון מילר מודיע כי אייטון לא ימשיך באריזונה בשנה הבאה, באתר ספורטס אילוסטרייטד,‏ 3 במרץ 2018
↑  סטטיסטיקות ופרסי המכללות של אייטון, באתר sports-reference.com
↑  אייטון מעמיד את עצמו לבחירה בדראפט 2018, באתר Yahoo!,‏ 16 במרץ 2018
↑  דראפט 2018: אייטון נבחר ראשון, בגלי שני, דונצ'יץ' הועבר בטרייד לדאלאס, באתר וואלה, 22 ביוני 2018
↑  דיאנדרה אייטון נכשל בבדיקת סמים והושעה מ-25 משחקים, באתר וואלה, 25 באוקטובר 2019
דווה בוב

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1992 (בן 31) אמסטרדם, הולנד 
 מוקד פעילות:  ממלכת ארצות השפלה 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 סוגה:  קאנטרי 
 שפה מועדפת:  הולנדית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ 
 www.douwebobmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דווה בוב
דווה בוב פוסטומה (בהולנדית: Douwe Bob Posthuma; נולד ב-12 בדצמבר 1992), הידוע בשם דווה בוב, הוא זמר-יוצר הולנדי.