stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבי ברדוגו
ביוגרפיה

ברדוגו נולד וגדל בחיפה, בשכונת שכונת נווה שאנן ואחר כך, בקריית חיים. הוא נקרא על שם סבו, אברהם חסן. אמו, שרה, נולדה במצרים. אביו, משה, נולד בטבריה והיה מסגר.
ברדוגו סיים שמונה שנות לימוד, ובגיל 14 יצא לעבוד בסלילת כבישים ובניקוי אוניות. אחר כך, עבד במפעל שמן תעשיות ובחברת פזגז. כנער, הצטרף לוועד לביטול הממשל הצבאי על ערביי ישראל. בשל פעילות זו, נמנע ממנו לשרת שירות משמעותי בצה"ל והוא קיבל תפקיד של ש"ג. לאחר שהתעקש לשרת שירות קרבי, שובץ בגדוד 300, אשר כונה אז "יחידת המיעוטים".
לאחר השירות הצבאי עבד כפועל במה בתיאטרון חיפה, ולאחר שהגיע לירושלים עם אחת ההצגות, החליט לעבור ולהתגורר בעיר. בירושלים השלים בגרויות ועבד תקופה כמורה. בשנת 1966 החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך לימודיו ניהל בית תה בעיר. המקום הפך לאתר שבו נפגשו פעילי הפנתרים השחורים בעיר. כיוון שלבית התה לא היה רישיון הוא נסגר לאחר פעילות של כשנה וחצי.
בזמן הלימודים הקים עיתון סטודנטים בשם "דווקא", וב-1971 היה כתב בשבועון "נוער 71" שהקים שלום כהן, ושנסגר לאחר זמן קצר.
בסוף שנות ה-60 נהג לבלות בקפה טעמון והתיידד עם פעילי שמאל ואנשי הבוהמה, בהם חברי "מצפן" חיים הנגבי ואריה בובר. אחר כך פתח בר ומועדון משלו בשכונת מוסררה. במקום נהגו לבלות קבוצת צעירים שאחר כך הפכו לגרעין המייסד של "הפנתרים השחורים". ברדוגו חיבר בין פעילי "מצפן", בראשם שמשון ויגודר, לצעירי מוסררה, והגה את שם התנועה, "הפנתרים השחורים", על שם התנועה הפוליטית שהוקמה בארצות הברית ב-1966. בשנת 1970 פתח ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים את אחד מבתי התה הראשונים שפעלו בארץ - "בית התה הצהוב". במשך כשנה שימש כעוזר פרלמנטרי של חבר הכנסת שלום כהן, בעת ששימש נציג תנועת "הפנתרים השחורים" בסיעת העולם הזה - כוח חדש בכנסת. יחד עם חלק מחברי "הפנתרים השחורים" תמך ברעיון שתי מדינות לשני עמים כפתרון לסכסוך הישראלי-פלסטיני, ונפגש עם אנשי אש"ף מספר פעמים במטרה לקדם פתרון של שלום. ב-1975 נפגש עם נציגי אש"ף בפריז, יחד עם סעדיה מרציאנו וצ'רלי ביטון, ב-1986 נפגש איתם שוב בפריז, יחד עם כוכבי שמש, ויקי שירן ובן דרור ימיני, וב-1989 השתתף במפגש "המזרחי-פלסטיני" בטולדו. בשנת 1983 היה בין מייסדי תנועת "המזרח אל השלום", שהתנגדה למלחמת לבנון הראשונה.
בשנות ה-70 הוסמך כעורך דין והקים משרד העוסק במשפט פלילי ובמקרקעין, ונהג לקחת תיקי פרו בונו רבים. בין השאר ייצג דיירי עמידר שפונו מדירותיהם, את תנועת המחאה החברתית תנועת האוהלים, ואת גדי אלגזי בעתירה לבג"ץ לאפשר לו לא להיות מוצב בשטחים בעת שירותו הצבאי. בשנת 1987 ייצג את יוסף עמית שהואשם בריגול, אך לטענתו השב"כ הפעיל עליו לחץ שיוותר על התיק. בשנת 1990 ייצג אזרח לבנוני שנחטף בידי צה"ל, והואשם בסחר בסמים, שלבסוף התברר שהיה סוכן משטרתי.
בתחילת שנות ה-80 התגורר בניו יורק, ולאחר שחזר התגורר ביישוב כליל שבגליל המערבי.
בשנת 1999 היה בין מייסדי מפלגת עלה ירוק, שתמכה באי-הפללתם של צרכני קנאביס.
בשנת 2001 הגיש פינה בשם "חוק ומשפט" במסגרת תוכנית בשם "המומחים", בערוץ "בריזה", שהקימה yes הטלוויזיה בלוויין. אחר כך שימש במשך כמה שנים כמגיש מחליף בתוכנית הרדיו "זהבי עצבני".
ביוגרפיה > חיים אישיים

ברדוגו הוליד שלושה ילדים משלוש מערכות יחסים שונות:
בראשית שנות ה-70 נישא לג'ודי, יהודיה-אמריקאית שהגיעה לישראל, ועבדה כמורה לאנגלית באוניברסיטה העברית בירושלים. מנישואים אלה נולדה ב-1975 בתו הבכורה, לי ברדוגו, סופרת ספרי פנטזיה (שעובדו גם לטלוויזיה) שחיה בארצות הברית.
בהמשך שנות ה-70 ובשנות ה-80 היה בן זוגה של העיתונאית ענת סרגוסטי. בני הזוג גרו חלק מהזמן בבתים נפרדים בירושלים ובתל אביב. בנם שם ברדוגו נולד ב-1986. הוא השתתף בעונה השמינית של "האח הגדול".
ב-2006 הוליד עם פרח דרוויש, לאחר היכרות רבת שנים, את בנו הצעיר זיו ברדוגו.
הערות שוליים

1 2  אבישי מתיה, ‏"מכרו את המדינה לעשירים בכסף קטן", באתר גלובס, 22 בספטמבר 2011
↑  שוש מיימון, המצליחנים הספרדיים, "העולם הזה", גיליון 2231 מ-5 במאי 1982, עמוד 79
1 2  יגאל גלאי, "הפנתרים" מן השכונות אל השכירים, מעריב, 12 בנובמבר 1976
↑  שוש מיימון, המצליחנים הספרדיים, "העולם הזה", גיליון 2231 מ-5 במאי 1982, עמוד 70
↑  נרי ליבנה, בובר השני, באתר הארץ, 13 במאי 2003
↑  יואלה הר-שפי, היה כוח, חדשות, 25 במאי 1984, המשך
↑  נרי ליבנה, נשארו בשוליים, חדשות, 7 בפברואר 1992
↑  נחום ברנע, הרהורים פנתריים, דבר, 5 במרץ 1971
↑  פנתרים בישראל: מצפן תומך במאבקם של הפנתרים השחורים, מתוך עלון "מצפן", 10 באפריל 1971
↑  בית התה התפרסם בירושלים בשמו האנגלי: Yellow Tea House.
↑  עמירה שגב, צעד וחצי, חדשות, 12 בינואר 1989
↑  הדס מנור, הפגישות עם אש"ף מאז נאסר חוקית להיפגש עם אנשי הארגון, מעריב, 1 בינואר 1990
שלום ירושלמי, מפגש פעילי שמאל־אש"ף, כל העיר, 17 באוקטובר 1986
↑  כוכבי שמש, ההיסטוריה הלא מדוברת של הקשרים בין מזרחים ופלסטינים, באתר "שיחה מקומית", 16 באוגוסט 2015
↑  שאול צדקה, תנועה מזרחית....אבל לשלום, דבר, 3 ביוני 1983
מי מחה ואיפה הם היום?, הודעת ממשלת ישראל , 6.6.82: "ממשלת ישראל החלי הגליל מטווח האש של הטרוריסטים המרוכזים, הם, מפק טה להטיל על צה״ל את המשימה להוציא את כל יישובי רותיהם ובטלסיהם בלבנון. שם המבצע "שלום הגליל", חדשות, 7 ביוני 1985
↑  רותי יובל, מי זייף את מכתב "האוהלים" על הדחת סוויסה ?, כל העיר, 5 בספטמבר 1980
↑  צע"ת נגד שר־הביטחון על בקשת גדי אלגזי לשרת בתוך הקו־הירוק, דבר, 5 באוגוסט 1980
↑  עו"ד ברדוגו, הסנגור לשעבר: "ראש השב"כ איים לפעול נגדי", חדשות, 4 ביוני 1993
↑  ברוך מאירי, צד"ל חטף לבנוני החשוד בסמים וחסגירו לישראל, מעריב, 9 באפריל 1990
פאיז עבאס, הבריח סם בתיאום עם המשטרה – והואשם, חדשות, 29 בספטמבר 1991
↑  יאיר אטינגר, התומכים הערבים של "עלה ירוק": נשים את הפתק כהצבעת מחאה, באתר הארץ, 21 בינואר 2003
↑  רוני קורן-דינר, YES תשקיע 10 מיליון דולר בערוץ "בריזה" בשנה הקרובה, באתר TheMarker‏, 14 באוקטובר 2001
↑  שרית ישי לוי, ברגע שאני מרימה מצלמה לעין, חדשות, 29 בינואר 1990, המשך
↑  דודו ראש העיר, עונת החסידה, כל העיר, 18 ביולי 1986
↑  הכירו את שם ברדוגו, באתר ‏מאקו‏, 18 בדצמבר 2016
קרב אקסונה

קרב אקסונה נערך על גדותיו של נהר אקסונה (כיום אן) בשנת 57 לפנה"ס במסגרת מלחמת גאליה. בקרב זה ניצח הצבא הרומי בפיקודו של יוליוס קיסר את הקואליציה של השבטים הבלגיים שנאספה נגדו. העימות היה מצומצם יחסית והצדדים העבירו את רוב הזמן בהמתנה למהלכי היריב. הלוחמה עצמה הייתה קצרה יחסית ולא עירבה את חלק הארי של שני הצבאות. הצבא הבלגי הגדול לא היה מסוגל לקיים את עצמו ופשוט התפזר. קיסר ניצל את הצלחתו בקרב והצליח להכניע חלק מהשבטים הבלגיים, אך אחרים התמידו בהתנגדותם והצדדים התנגשו פעם נוספת, בקרב סאביס.
רקע

לאחר הקרבות נגד הגרמאנים חזר הצבא הרומי למגורי חורף. בזמן הזה דאג קיסר לאמן את הלגיונרים החדשים שגייס במהלך שנת 58 לפנה"ס והוסיף עליהם עוד שני לגיונות וכך הביא את כוחו לכדי שמונה לגיונות שלמים. השבטים הגאלים חשו אי נחת מכך שהחליפו פולש אחד באחר. במקום הגרמאנים, חנה כעת הצבא הרומי באדמותיהם. השבטים הבלגים היו מוטרדים יותר מכולם והחלו בהכנות לקראת הדיפת הפלישה הרומית. קיסר מצדו לא עשה דבר כדי להרגיע את הגאלים. להפך, הוא החליט להרחיב את תחום ההשפעה הרומי מעבר לגבולות הפרובינקיה שלו ועסק באופן נמרץ ביותר בהכנות לקראת השנה הקרובה.
יוליוס קיסר יצא לעבר הבלגים בשלהי האביב, כשהתבואה הספיקה לאספקת צבאו ותוך שבועיים הגיע לאזורם של שבט הרמים באזור צפון-שמפאן המודרנית בין נהרות המיוז והמארן. הוא פלש לשטח הרמים ובנה מחנה על גדות הנהר אקסונה (אָן של ימינו) כ-8 ק"מ מביבראקס (ככל הנראה לאן המודרנית), אחת הערים החשובות ביותר של הרמים. הרמים נאלצו לבחור במי לצדד: מצד אחד יוליוס קיסר עם לגיונותיו שהה על אדמותיהם ומצד שני צבא הקואוליציה של הבלגים עם בעלי בריתם ממוצא גרמאני התקרב לאזור. הרמים העדיפו משא ומתן עם קיסר על פני עימות גלוי עמו, נכנעו וכרתו ברית עם רומא. כמו כן, מסרו כי הצבא של הבלגים, יחד עם בעלי בריתם ממוצא גרמאני מונה כ-300,000 לוחמים, מהם כ-40,000 ממוצא גרמאני. מרבית הלוחמים הבלגים הגיעו משבטי הנרווים (Nervii), הבלובאקים (Bellovaci) והמורינים (Morini) גם אם קיסר מגזים בהערכות שמסרו לו הרמים, ללא ספק הצבא של הבלגים שניצב מולו היה גדול בהרבה מצבאו שלו.
הצדדים הלוחמים > רומאים

| סד"כ צבאו של יוליוס קיסר> שם הלגיון ומספרו | סד"כ צבאו של יוליוס קיסר> הערות |
| --- | --- |
הלגיון השביעי קלאודיה (Claudia): 
הלגיון השמיני אוגוסטה (Augusta): 
הלגיון התשיעי היספנה (Hispana - ספרדי): 
הלגיון העשירי אקווסטריס (Equesteris - רכוב): 
הלגיון האחד-עשר קלאודיה: 
הלגיון השנים עשר פולמינטה (fulminata, נגזר מ-fulmen - ברק; ידוע גם בכינוי ויקטריס [Victrix] - המנצח): 
הלגיון השלושה עשר גמינה: נכח בשדה הקרב, אך לא לקח חלק פעיל בעימות
הלגיון הארבעה עשר: נכח בשדה הקרב, אך לא לקח חלק פעיל בעימות
בתקופה זו היה הצבא הרומי צבא מקצועי וחייליו ראו בשירות בו קריירה ארוכת שנים. המבנה המבצעי החשוב ביותר בצבא הרומי היה הלגיון, שנחלק לקוהורטות. בלגיון שירתו אזרחים רומאים בתפקידי חיל רגלים כבד ולא נכללו בו חיילים קלי חימוש או פרשים. בנוסף ללגיונות שירתו בצבא הרומי חילות עזר שחייליהם גויסו מקרב עמים כבושים או מקרב שכירי חרב. חיילים אלו שירתו בחיל הפרשים וביחידות של חיל רגלים קל.
הלגיונר היה מוגן היטב בשריון שרשראות, מגן גדול סקוטום ועל ראשו קסדה טובה. שריונו של הלגיונר היה טוב כמו שריונו של האריסטוקרט הגאלי, אך היות שהאריסטוקרטים היו מעטים היווה השריון הכבד של הלגיונר יתרון מכריע בקרב. לחימושו השתמש הלגיונר בחרב גלדיוס שאורכה כ-50–65 ס"מ ונועדה בעיקר לדקירה, בפגיון כבד ובכידון הטלה כבד - פילום. הפילום היה יעיל לטווח של כמה עשרות מטרים והיה מסוגל לפלח את המגן של היריב ואף להוציא אותו מכלל שימוש. כך נותר הלוחם הגאלי חשוף ללא מיגון אפקטיבי כלשהו, נתון לחסדי הלגיונר המשוריין בכבדות.
בתקופה זו נחלק הלגיון לעשר קוהורטות (סדר גודל של גדוד, 480-600 לוחמים), כל אחת בת שש קנטוריות (סדר גודל של פלוגה, 80-100 לוחמים) תחת פיקודו של קנטוריון. סביר להניח שבתחילת המערכה כלל כל לגיון כ-5,000 לוחמים, ובסופה נותרו בו כ-4,000 בגלל האבדות בקרבות. בעקבות הרפורמה המריאנית כלל הלגיון אך ורק חיל רגלים כבד ולא היו בו כוחות קלים כלשהם או פרשים. בנוסף, כל לגיון כלל יחידות ארטילריה אורגניות. כל קנטוריה הייתה מצוידת בסקורפיון (סוג של בליסטרה קלה) ואילו לכל קוהורטה נוספה בנוסף לכך בליסטרה כבדה יותר. לגיון בתקן מלא כלל 60 סקורפיונים ו-10 בליסטרות.
בגלל היעדר הפרשים בלגיונות נאלץ קיסר לגייס פרשים מקרב בעלי בריתו. מרביתם גויסו מקרב השבטים הגאלים שהיו נאמנים לו ומספרם השתנה משנה לשנה, אך בכל אופן לא היה גבוה במיוחד ועמד בממוצע על כ-3,000 עד כ-4,000 פרשים. בשנת 55 דיווח קיסר בספרו שמשרתים בצבאו 5,000 פרשים, אם כי זה מספר חריג. בנוסף, שירתו בצבאו עוד כ-500 פרשים גרמאנים.
כוחות רגלים קלים סופקו על ידי חיל העזר. שמם מטעה מעט; אמנם רבים אכן היו חמושים באופן קל ללא מיגון כבד, אך חלקם היו מוגנים היטב בשריון. השם "קל" מצביע לא רק על סוג החימוש, אלא בעיקר על צורת הלחימה: לגיונרים נלחמו במערך צפוף ואילו חיילי העזר נלחמו
במערך פזור יותר. כוחותיו הקלים של קיסר כללו קלעים מהאיים הבלאריים, מטילי כידונים מנומידיה ועוד.
הצדדים הלוחמים > בלגים

החיילים הגאלים רכשו את כלי נשקם בעצמם. החיילים היעילים ביותר בצבא הגאלי הגיעו מקרב האצולה הלוחמת, אך אלה היו מעטים וגם הם לא התאמנו באופן מסודר, אלא הסתמכו בעיקר על גבורה אישית שהתאימה לאורח הלחימה הגאלי. שיטה זו, המסתמכת על גבורה אישית, הייתה נחותה יחסית לשיטה שנקטו בה הלגיונרים שנלחמו כיחידה מלוכדת אחת. חלק הארי של הצבא גויס מקרב האיכרים שהיו חסרי הכשרה צבאית ויעילותם הצבאית הייתה מעטה.
הלוחמים הגאלים היו בדרך כלל לא מוגנים בשריון גוף ורק האריסטוקרים העשירים היו יכולים להרשות לעצמם שריון שרשראות. נעשה שימוש מסוים בקסדות שיוצרו באיכות טובה, אך גם אלו לא היו נפוצות במיוחד. להגנתם השתמשו בעיקר במגן גדול עשוי מעץ, שהיה חיוני גם לצורת הלוחמה הגאלית. להתקפה השתמשו הגאלים בעיקר בחרבות ארוכות, שהיו גדולות בהרבה מגלדיוס, החרב הרומית הטיפוסית. אורכה של החרב הגאלית בתקופה זו הגיע עד כ-90 ס"מ. החרב נועדה בעיקר לשיסוף ורבות היו עם קצה מעוגל. הגאלים השתמשו גם בחניתות קשתות, כידונים וקלע, אך אלה היו נפוצים פחות מהחרבות הארוכות.
הפרשים הגאלים היו מורכבים בעיקר מבני האצולה העשירה ולכן חמושים טוב יותר. סביר להניח שרובם חבשו קסדות ורבים עטו על גופם שריון. בנוסף לשריון הגוף, השתמשו במגן, לרוב עגול או מאורך. הפרשים נלחמו בדומה לרגלים בחרבות כבדות, אך השתמשו גם בחניתות.
העדר הקצינים המקצועיים מנעה מהגאלים יצירת טקטיקה גמישה. מבנים טקטיים מורכבים לא היו קיימים וגם לא הייתה קיימת חלוקה ליחידות משנה. הלוחמים הגאלים נלחמו כפרטים בודדים בתוך קבוצה ולא כגוף אחד. בקרב עצמו, הטקטיקה העיקרית הייתה הסתערות במהירות גבוהה בניסיון לשבור את שורות האויב. אם קווי האויב לא נשברו, חזרו על ההסתערות במהירות גבוהה וצעקות קרב וכך שוב ושוב עם הפסקות קלות למנוחה עד שהאויב נשבר או הצבא הגאלי נסוג. שיטת לחימה זו לא הייתה גמישה, אך הייתה מפחידה מאוד ובמקרה של אויב לא נחוש היה בה עצמה מספיקה כדי לשבור את שורותיו. טקטיקה זו שימשה את צאצאי הקלטים הסקוטים עד המאה ה-18 וסופה בהסתערות בקרב קלודן (1746).
הקרב

הבלגים ניסו להטיל מצור על בירבקס ותקפו אותה. קיסר שחנה בסמוך שלח את חיל הרגלים הרומי הקל והדף את התקפתם על בירבקס. לאחר הדיפת ההתקפה נותרו הצדדים במחנותיהם, כשהבלגים יצאו מדי פעם לגיחות ושרפו כפרים קטנים וחוות מבודדות. קיסר חנה עם גבו לנהר והמתין להתפתחויות. בשלב מסוים החליט לצאת מהמחנה ונערך במערך קרבי. ששת הלגיונות המנוסים הוצבו בקו ואילו שני החדשים הושארו במחנה.
היות שאגפי המערך הרומי לא היו מוגנים במכשולים טבעים, הורה קיסר לחייליו לחפור שתי תעלות באגפיהם שנתמכו בזווית ישרה יחסית למערך הצבא הרומי. בקצה כל תעלה הורה להקים מגדל ובו כלי ארטילריה שונים דוגמת בליסטראות וסקורפיונים. גם חזית המערך הרומי הייתה מוגנת באופן חלקי על ידי מכשולים טבעיים: נחל רדוד וביצה קטנה שניצבו לפני העמדות הרומיות לא מנעו אמנם את יכולת התנועה מהצבא הבלגי, אך היו יכולים להאט אותו וכך להפוך אותו למטרה נוחה לארטילריה הרומית.
כדי להימנע מחציית הביצה, שלחו בלגים חלק מצבאם לכבוש גשר במעלה הנהר. הדבר נודע לקיסר והוא יצא בראש פרשיו וחייליו הקלים לכיוון הגשר כדי להדוף את הבלגים. בקרב קצר שהתפתח במקום גבר הכוח הרומי על הבלגים ואלה נסוגו. בינתיים, החל הצבא הבלגי הענק לסבול מקשיי אספקה, היות שמערכת לוגיסטית מסודרת לא הייתה קיימת ולא הייתה כל דרך לספק מזון. משראו שהלוחמה נכנסת למצב סטטי, פרשו הבלגים משדה הקרב. קיסר חשש בהתחלה שמדובר במארב, אך השתכנע עד מהרה שאין זה כך ושלח את פרשיו תחת פיקודם של פובליוס ליקיניוס קראסוס ולוקיוס אורונקולאוס קוטה לרדוף אחרי הבלגים. כדי לתמוך בהם שלח את טיטוס לאביינוס בעקבותיו עם שלושה לגיונות. הפרשים הצליחו להדביק את הבלגים הנסוגים והפילו בהם חללים רבים.
קיסר ניצל את הצלחתו בקרב ופלש לארצם של הסאוסיונים (Suessiones) והגיע לנוביודונום (Noviodunum; כיום ליד סואסון), האופידום העיקרי שלהם. ההסתערות הרומית הראשונה נהדפה, אך קיסר הורה להרכיב מכונות מצור. מראה מכונות המצור הטיל מורה על הסאוסיונים והם נכנעו. קיסר המשיך לנצל את ההצלחה וכבש גם את שטחי הבלובאקים.
לקריאה נוספת

גאיוס יוליוס קיסר, מלחמת גאליה תרגום מלטינית, מבוא והערות משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, תשע"ב (2011). (גרסה דיגיטלית של הספר בפרויקט גוטנברג) (באנגלית)
פלוטארכוס, חיי אישים - אנשי רומי: חייו של יוליוס קיסר, תרגם מהמקור היווני והוסיף מבוא והערות: יוסף ג. ליבס. ירושלים, מוסד ביאליק, 1954.
דיו קסיוס, היסטוריה
Adrian Goldsworthy, Ceaser - The life of Colossus. Yale university press, 2006 pp. 233 - 243
Peter Wilcox and Rafael Trevino, Barbarians against Rome: Rome's Celtic, Germanic and Gallic enemies. Osprey, 2000
P.A. Brunt, Italian Manpower 225 BC - 29 AD. Oxford university press, 1971.
Nic Fields, The Roman Army: The Civil Wars 88 - 31 BC. Osprey, 2008
Kate Gilliver, Caeser's Gallic Wars. Osprey, 2002
הערות שוליים

↑  קיסר 2.4
↑  Goldsworthy (2006), p. 240
↑  יוליוס קיסר, מלחמת גאליה, 2.4
↑  .Goldsworthy (2006), p 239
↑  הטבלה על פי המקורות הבאים: טבלת הכוחות באתר ליוויוס;
 Lawrence Keppie, p. 56
↑  לפירוט אודות מספרי הלוחמים בלגיון ראו בהרחבה P. A. Brunt, pp. 687-693
↑  Nic Fields, p. 11
↑  Adrian Goldsworthy (2003), p. 192
↑  Goldsworthy (2006), p. 196
↑  Nic Fields, p. 17
↑  Phil Barker, p. 18
↑  Kate Gilliver p. 24
↑  Peter Wilcox, Rome's enemeis 2: Gallic and Brittish Celts p 23
↑  Peter Wilcox, Rome's enemeis 2: Gallic and Brittish Celts p 24
↑  Nic Fields, p. 13
| מלחמת גאליה |
| --- | --- | --- |
| אזורים גאוגרפיים | הרפובליקה הרומית • גאליה • גאליה בלגיקה • גאליה אקוויטניה • האי הבריטי • גרמאניה |  |
| קרבות | קרב אראר • קרב ביבראקטה • קרב ווז' • קרב אקסונה • קרב סאביס • המצור על האופידום של האדוואטוקים • קרב אוקטודורוס • קרב מפרץ קיברון (56 לפנה"ס) • כיבוש גאליה אקוויטניה במלחמת גאליה  •  כיבוש שטחי האונלים • פלישות יוליוס קיסר לבריטניה • קרב אטואטוקה • המצור על מחנהו של קיקרו • המצור על אוואריקום • המצור על גרגוביה • קרב לוטטיה • המצור על אלסיה • המצור על אוקסלודונום |  |
| שבטים גאלים, בריטונים וגרמאנים | הלווטים • איידואים • סואבים • נרווים • רמים • בלובאקים • אדוואטוקים • מנפים • מורינים • ונטים • אונלים • קוריוסוליטים • לקסובים • פיקטונים • קטובלאונים • אבורונים • אוסיפטים  • טנקטרים • קארנוטים • ארוורנים • סקוואנים • טרינובנטים |  |
| מנהיגים בולטים | מנהיגים בולטים |  |
| רומאים | יוליוס קיסר • טיטוס לאביינוס • פובליוס וטניוס • אולוס הירטיוס • סרוויוס גלבה • קווינטוס פדיוס • סאבינוס • לוקיוס קוטה • קווינטוס קיקרו • קראסוס • אלבינוס • רבילוס • מרקוס מאמורה • מרקוס קראסוס • מרקוס אנטוניוס • לוקיוס וורנוס  • דיוויקיאקוס • ולריוס פרוקילוס • טאסגטיוס |  |
| גאלים | ורקינגטוריקס • אורגטוריקס • דיוויקו • אריוביסטוס • גלבה • בודואוגנטוס • וירידוביקס • קסיוולאונוס • אינדוטיומארוס • אמביוריקס • קאטיבולקוס • אקו • קומיוס • ליטוויקוס • סדולוס • ורקאסיוולנוס • אפורידוריקס |  |
| ערכים נוספים | מלחמת גאליה (ספר) |  |
אוסקר רוג'רי

אוסקר אלפרדו רוג'רי (בספרדית: Oscar Alfredo Ruggeri; נולד ב-26 בינואר 1962 ברוסאריו שבארגנטינה) הוא מאמן כדורגל ארגנטינאי. רוג'רי, המכונה בארגנטינה אל קאבסון ("ראש גדול" בספרדית) נחשב לאחד מגדולי בלמי ארגנטינה בכל הזמנים.
קריירה > כשחקן

רוג'רי החל לשחק בקבוצת בוקה ג'וניורס בשנת 1981 ושיחק בשורותיה עד שנת 1985. במהלך תקופתו בקבוצה שיחק רוג'רי בין היתר עם דייגו מראדונה איתו שיתף פעולה גם במדי הנבחרת. בהיותו במדי בוקה ג'וניורס זכתה הקבוצה באליפות אחת. ב-1985 עבר רוג'רי לריבר פלייט, יריבתה העירונית הגדולה של בוקה ג'וניורס.
בהיותו בריבר זכתה הקבוצה באליפות אחת, בגביע הליברטדורס, בגביע הביניבשתי ובגביע אינטראמריקנה. הוא שיחק בשורותיה עד שנת 1988.
ב-1988 עבר רוג'רי לשחק בספרד, תחילה בCD לוגרונייס ואחריה בריאל מדריד שזכתה באליפות ספרד. אחרי שנתיים בספרד, חזר רוג'רי בשנת 1990 לארגנטינה והצטרף לוולס סרספילד. ב-1991 נבחר רוג'רי לכדורגלן השנה באמריקה הדרומית. ב-1992 עבר רוג'רי לאנקונה האיטלקית ושיחק בה עונה אחת. לאחר מכן שיחק רוג'רי עונה אחת במדי קלוב אמריקה המקסיקנית.
ב-1994 הצטרף לסן לורנסו, שיחק בה שלוש עונות וזכתה באליפות אחת, לאחר מכן עבר ללנוס בה שיחק טורניר אחד בטרם פרש ממשחק.
רוג'רי שימש כאחד השחקנים החשובים של ארגנטינה בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90. הוא הופיע בשלושה גביעי עולם, הנבחרות בהן שיחק זכו בגביע במונדיאל 1986 ובסגנות במונדיאל 1990. לאחר כישלונה של ארגנטינה במהלך משחקי מונדיאל 1994 החליט רוג'רי לפרוש מהנבחרת. בסך הכל הופיע במדי הנבחרת 97 משחקים והחזיק בשיא ההופעות עד שבירת שיאו בידי דייגו סימאונה. הוא מחזיק בשיא ההופעות במדי הנבחרת בקופה אמריקה עם 21 משחקים, שיא אותו הוא חולק עם חוסה סלומון. רוג'רי היה שותף גם לזכייתה של ארגנטינה בקופה אמריקה בשנים 1991 ו-1993.
קריירה > כמאמן

קבוצתו הראשונה של רוג'רי כמאמן הייתה סן לורנסו אותה אימן משנת 1998 עד שנת 2001. לאחר מכן אימן את גוודלחרה ואסטודיאנטס טקוס ממקסיקו. ב-2003 אימן עונה אחת את אינדפנדיינטה ואחריה אימן לעונה אחת את אלצ'ה. ב-2004 עבר לאמן לעונה אחת את קלוב אמריקה וב-2006 אימן לתקופה קצרה את סן לורנסו.
קריירה > עיסוקים נוספים

בשנת 2016 השתתף בגרסה הארגנטינאית לתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בעונה ה-11, והיה למודח הארבעה-עשר.
תארים > תארים כשחקן

בוקה ג'וניורס
אליפות ארגנטינה: 1981 (מטרופוליטנו)
ריבר פלייט
אליפות ארגנטינה: 1985/1986
גביע ליברטדורס: 1986
הגביע הביניבשתי: 1986
גביע אינטראמריקנה: 1986
ריאל מדריד
אליפות ספרד: 1989/1990
סן לורנסו
אליפות ארגנטינה: 1995 (קלאוסורה)
נבחרת ארגנטינה
גביע העולם: 1986 (מקום ראשון), 1990 (מקום שני)
קופה אמריקה (2): 1991, 1993
גביע הקונפדרציות: 1992
פרס דון בלון לזר המצטיין בליגה הספרדית: 1988/1989
כדורגלן השנה באמריקה הדרומית: 1991
כדורגלן השנה בארגנטינה ("אולימפיית כסף"): 1991
ספורטאי השנה בארגנטינה ("אולימפיית זהב"): 1991
מכולה

מכולות בנמל פורט אליזבת בניו ג'רזי
עגורן מכולות מעמיס מכולה על אוניית מכולות בנמל קופנהגן
אוניית מכולות
רכבת מכולות סמוך למושב הבונים
בית מגורים שנבנה על מכולות, עמק חפר
מנוף ייעודי נייד (Reach stacker) להעמסת מכולות
מְכוּלָה (באנגלית: Container, ולעיתים אף בעברית/לעז: קוֹנְטֵיְנֶר) היא תיבה גדולה, העשויה לרוב ממתכת, אותה מטעינים על כלי תחבורה נושאי משאות, כגון משאיות, רכבות ואוניות משא.
מכולות משמשות להובלת מטען באמצעי תחבורה שונים, והן שימושיות בהיותן תיבות אחסון אחידות בגודלן ובצורתן (העומדות בתקן ארגון התקינה הבין-לאומי – ISO) (הידועות גם בשם "isotainers"), אותן ניתן להעמיס בשלמותן לאוניות, קרונות רכבת ומשאיות. להובלה מוטסת מקובל שימוש בתקן קל יותר, שהוגדר על ידי ארגון חברות התעופה הבין-לאומי – יאט"א.
מבנה

מכולה אחידה (תקנית) מכילה 2 דלתות באחד מצדדיה, ועשויה מפלדת בליה בצורה גלית. המכולות חזקות דיין על מנת לאפשר הערמת 10 מהן זו על גבי זו מבלי לגרום נזק לתחתונה מביניהן.
מבנה > מידות

מכולות מיוצרות בחמש מידות אורך אחידות: 20 רגל (6.10 מטר), 40 רגל (12.20 מטר), 45 רגל (13.72 מטר), 48 (14.63 מטר) ו-53 רגל (16.15 מטר).
המכולות הנפוצות הן באורך 20 ו-40 רגל.
נפח של מכולה נמדד ביחידות ששמן TEU – Twenty-foot Equivalent Units, השוות לנפחה של מכולה אחידה באורך 20 רגל (6.10 מטר), רוחב 8 רגל (2.44 מטר) וגובה 8 רגל ו-6 אינץ' (2.59 מטר), שהוא כ-38.55 מטר מעוקב.
יצרנית המכולות הגדולה בעולם היא סין, והמכולות הנפוצות ביותר בעולם הן באורך 40 רגל, שהם שני TEU. נוסף למכולות האחידות, קיימות מכולות המכונות "High cube", שגובהן 9 רגל ו-6 אינץ' (2.89 מטר) וכן מכולות "חצי גובה", אשר גובהן 4 רגל ו-3 אינץ' (1.30 מטר) לצורך הובלת מטענים כבדים.
מבנה > אבטחה

מכולות, המכילות סחורה מסחרית רבה, עשויות להוות מטרות לגנבות. כתוצאה מכך, הומצאו פתרונות סטנדרטיים רבים להוספת אזעקה, סירנה, ואף שליחת הודעות אלחוטיות למאבטחים בעת פתיחת דלתות המכולה וזיהוי תנועה בסביבתה.
היסטוריה

שינוע סחורות במכולות חולל מהפכה בתנועת סחורות בנמלי הים בעולם ותרם באופן נכבד להוזלת ההובלה, להגברת יעילות ההובלה והגדלת נפחה. כמעט כל סחורה המיוצרת היום בעולם עוברת בשלב כלשהו במהלך שיווקה במכולות. השימוש במכולות הפך את פעולת הטעינה והפריקה מאוניות למהירה בהרבה (שעות במקום ימים), מה שגרם להפחתת הצוות של הספינות ולכך שסביבתם של נמלים כבר לא הייתה מוקד של חיי לילה.
רעיון המכולה הומצא ב-1955 על ידי מלקום מקלין, שאף רשם עליו פטנט. האונייה הראשונה בעולם, שנבנתה במיוחד לצורך הובלת מכולות הייתה Clifford J. Rodgers, אשר נבנתה במונטריאול בשנת 1955. מטענה של אונייה זו היה יכול להכיל 600 TEU, והפלגתה הראשונה הייתה ב-1956 על ידי חברת SeaLand של מקלין. אחד הטריגרים להכנסת המכולה לשימוש קבוע בכל מקום, הייתה ההתקשרות של מקלין עם הצבא האמריקאי להובלת הציוד הלוגיסטי לווייטנאם על ידי חברת SeaLand במכולות, בעת מלחמת וייטנאם. הצי של מקלין קיצר את זמן השינוע של הציוד הצבאי מ-54 יום ל-17 יום.
כיום, כ-90% מן הסחורות, שאינן בתפזורת, העוברות בנמלים, משונעות במכולות. נכון לשנת 2005, נעו בעולם כ-18 מיליון מכולות. היום נעות בין נמלי העולם אוניות המסוגלות לשאת 9,000 TEU, וקיימות כבר אוניות-ענק המסוגלות לשאת כ-20,000 TEU.
השימוש במכולות אחידות לפי תקן ארגון התקינה הבין-לאומי ISO אף שינה את התקנים לבניית משאיות וכלי תחבורה אחרים המשמשים לשינוע מכולות.
שינוע מטענים במכולות סגורות אף העלה את רמת הבטיחות שהייתה נהוגה בשינוע סחורות. שלא כבעבר, שינוע מטענים במכולות אינו מאפשר לצופה מן הצד לדעת מה מכילה המכולה. שינוע במכולות אטומות נעולות וחתומות, הפחית את כמות הסחורות הנגנבות במהלך שינוען.
לצים, חברת הספנות הלאומית של ישראל, כ-470,000 מכולות הנושאות את שמה. לצים 25 אוניות לשינוע מכולות; הגדולות שבהן יכולות לשאת 4,900 TEU.
שימושים נוספים

נוסף על ייעודן העיקרי של המכולות לשם הובלת סחורות, נעשה בהן שימוש גם כמחסנים באתרי בנייה ובאתרים תעשייתיים, ולאחרונה גם למגורים.
בשנת 2014 נחנך בעיר לוד מיזם שבו נעשה שימוש במכולות למגורים. עמותת איילים הקימה בעיר 18 יחידות דיור לסטודנטים בתוך פרק זמן קצר מאוד (כחודש וחצי). בסוף אותה שנה, הושק בעיר שדרות כפר מכולות בן 36 יחידות דיור, שיורחב ל-163 יחידות דיור.
עיריית חיפה תכננה להקים בשנת 2015 "עיר מכולות" ובה 56 יחידות דיור.
בוירטואליזציה ברמת מערכת ההפעלה בעולם התוכנה, נעשה בהשאלה שימוש בשם וברעיונות של מכולה.
ראו גם

ISO 6346
אוניית מכולות
מכולת קירור
לקריאה נוספת

Marc Levinson, The box: how the shipping container made the world smaller and the world economy bigger. Princeton, N.J: Princeton University Press, 2006. ISBN 0-691-12324-1.
הערות שוליים

↑  דורון פישלר, הקופסה ששינתה את העולם, מאמר באלכסון
↑  Tempohousing – מוצרים – חברה העוסקת בבניית מבנים ובתי מגורים ממכולות
↑  יחידת דיור ממכולות (אנ')
↑  אודית לורן בלקין, ‏LIVING אדריכלות בארץ, באתר ‏מאקו‏, 13 ביולי 2014
↑  מתן צורי, מכולות לסטודנטים בשדרות: 450 שקל בחודש, באתר ynet, 23 באוקטובר 2014
↑   קשת רוזנבלום, הפתרון למצוקת הדיור של הסטודנטים: מכולות, באתר הארץ, 15 ביולי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565792705171  LCCN: sh85141053  NDL: 00566602
הארמייה הרביעית (האימפריה הגרמנית)

| --- | --- |

סמל המטה הכללי הגרמני
 פרטים
 מדינה:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 שיוך:   צבא הקיסרות הגרמנית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2 באוגוסט 1914 – 28 בינואר 1919 (4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
הארמייה הרביעית הייתה ארמייה גרמנית שפעלה במלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית.