stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היטושי איגראשי
הערות שוליים

↑  Helm, Leslie (13 ביולי 1991). "Translator of 'Satanic Verses' Slain". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Weismann, Steven R. (13 ביוני 1991). "Japanese Translator of Rushdie Book Found Slain". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kenneth Pollack, The Persian Puzzle: Deciphering the Twenty-five-Year Conflict Between the United States and Iran, Random House, 2004, p. 240
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010358093505171  CiNii: DA00453515  ISNI: 0000 0000 8289 3594  LCCN: n80027479  NDL: 00100659  VIAF: 108296893   WorldCat (עם VIAF): 108296893 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יפנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הטבח בדרום באצ'קה

| --- | --- |

תמונה מהטבח בנובי סאד
 תאריך:  6 בינואר 1942 – 27 בינואר 1942
 מקום:  דרום באצ'קה, ממלכת יוגוסלביה ממלכת יוגוסלביה
 מטרה:  פגיעה באוכלוסייה יהודית וסרבית
 קואורדינטות:  45°20′N 19°55′E﻿ / ﻿45.333°N 19.917°E﻿ / 45.333; 19.917
 סוג:  רצח המוני
 הרוגים:  לפחות 4,063 ומהם 2,578 סרבים ו-1,425 יהודים
 מבצע:  צבא הונגריה  מפקדי הטבח ומבָצעיו המרכזיים: פרנץ סומבטהיי, פרנץ פקטהלמי-ציידנר, יוז'ף גראשי, שאנדור קפירו, מארטון זלדי, לאסלו דיאק
  (למפת סרביה מוגדלת) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי הטבח בדרום באצ'קה(למפת סרביה רגילה) בלגרד נובי סאד  ניש קראגויבאץ סובוטיצה זרניאנין פנצ'בו צ'אצ'אק נובי פאזאר  קראלייבו קוסובו רומניה בולגריה מקדוניה הצפונית  אלבניה מונטנגרו בוסניה והרצג.  קרואט. הונגריה הים האדריאטי הטבח בדרום באצ'קה 
האנדרטה לזכר הנרצחים בראצייה המוצבת בנובי סאד
הכיתוב בעברית לצד האנדרטה.
הטבח בדרום באצ'קה (נקרא גם במקורות בעברית: הראצייה בדרום באצ'קה, הראצייה בנובי סאד; בסרבו-קרואטית: Racija u južnoj Bačkoj, בסרבית קירילית:  Рација у јужној Бачкој) היה טבח שביצעו חיילי צבא הונגריה בינואר 1942 בתושבי דרום באצ'קה (באצ'קה הסרבית), אשר בממלכת יוגוסלביה הכבושה, ובמהלכו נרצחו לפחות 4,063 אזרחים, ומהם 2,578 סרבים ו-1,425 יהודים.
רקע

בחבל באצ'קה התקיימו 26 קהילות יהודיות מאורגנות שנוסדו במהלך המאה ה-18. בפרוץ מלחמת העולם השנייה מנו יהודי החבל כ-16,000 נפשות, שהיו 20 אחוזים מכלל יהודי יוגוסלביה. ב-6 באפריל 1941 תקפה גרמניה הנאצית את יוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך מספר ימים. הממלכה חולקה לאזורי שליטה, ואזור באצ'קה נמסר לחזקת הונגריה. ביולי 1941 הצטרפו יחידות צבא הונגריות למבצע ברברוסה והיו שותפות לטבח בקמניץ-פודולסקי, ובמקביל הקצין השלטון את רדיפות היהודים. באזור החלה פעילות של הפרטיזנים של טיטו, והתחוללו התנגשויות צבאיות עם הכוחות ההונגריים. ב-11 בדצמבר 1941 נהרגו מספר ז'נדרמים הונגרים בהיתקלות עם יחידת פרטיזנים. הפיקוד הצבאי ההונגרי החליט לבצע פעולת עונשין נגד האוכלוסייה האזרחית באמתלה של "ראצייה" (תרגום מילולי מסרבית ומהונגרית: "פשיטה משטרתית") שמשמעה סריקה מקיפה וחיפוש מבוקשים בפעילות מחתרתית. הגדרת המבצע הייתה "טיהור האזור מיסודות זרים ובלתי מהימנים".
מטרות המבצע היו, בין השאר, לבצע שינוי דמוגרפי בחבל תוך הגדלת שיעורם היחסי של התושבים ממוצא הונגרי, ולחזק את האחיזה ההונגרית בחבל, תוך הבהרה לגרמנים שנדרשים כוחות רבים להשלטת סדר במקום ולא ניתן לשלוח אותם לקרבות החזית המזרחית. ממשלת הונגריה השהתה את האישור לפעולה. עם זאת, ב-4 בינואר 1942 שוב אירעה היתקלות של כוחות ז'נדרמריה עם יחידת פרטיזנים ליד ז'אבאלי. הפרטיזנים הניסו את הכוחות ההונגריים תוך גרימת נפגעים רבים ליחידת הז'נדרמריה. לאחר היתקלות זו אישרה הממשלה ההונגרית לכוחות הצבא לצאת לפעולה.
מהלך האירועים

הראצייה החלה באזורים הכפריים. ב-6 בינואר 1942 הגיעו כוחות הונגריים לכפר צ'ורוג וריכזו את תושביו באסמים ומחסנים. כ-900 בני אדם ובכללם כל 50 בני הקהילה היהודית במקום הוצאו להורג ביריות וגופותיהם הושלכו אל נהר הטיסה. לז'אבאלי, לגוספוג'ינצי (אנ') ולטמרין הגיעו ההונגרים ב-7 בינואר, לטיטל ולג'ורג'בו(אנ') הגיעו ההונגרים ב-10 בינואר ובמשך יומיים עצרו את בני הקהילה. הם הובלו למחסנים ריקים, הוכו קשות ונשים נאנסו. ההונגרים רצחו לפחות 29 מבני קהילת ז'אבאלי, 10 מגוספוג'ינצי, 42 מקהילת טמרין, 36 יהודים מקהילת טיטל ו-22 מקהילת ג'ורג'בו. הגופות הועמסו על משאיות והושלכו לנהר טיסה. מעשי הטבח לוו במעשי שוד וסחיטה. בסך הכול נרצחו באזורים הכפריים לפחות 195 יהודים.
לאחר ביצוע הטבח באזורים הכפריים התכנסה ממשלת הונגריה לדון בדיווחים על נסיגת כוחות צ'טניקים לנובי סאד והצורך להרחיב את הראצייה לכל דרום באצ'קה. דיווחים אלו היו כוזבים משום שלא נכחו כלל כוחות צ'טניקים באזור. אלמנטים פרו-נאציים בצבא ובפרלמנט ההונגרי יצרו לחץ דעת קהל מבוים לצורך הרחבת הפעולה ובכלל זה זימון של משלחות תושבים אשר ביקשו "לנקות" את העיר מיסודות חתרניים. ב-15 בינואר 1942 הורה ראש המטה הכללי ההונגרי הגנרל פרנץ סומבטהיי על הרחבת הראצייה לכיוון נובי סאד. הפיקוד על מבצע הטיהור בנובי סאד הוטל על פרנץ פקטהלמי-ציידנר. ב-21 בינואר הוטל עוצר בנובי סאד, וחיילי צבא הונגריה הטילו סגר על העיר. בפעולות בתוך העיר השתתפו חיילים, כוחות ז'נדרמריה ומשטרה הונגריים. בשלב הראשון פרצו הכוחות ההונגריים באופן אקראי לבתי יהודים וסרבים והוציאו אותם להורג ביריות. בהמשך, ב-23 בינואר, ביימו הכוחות ההונגריים תקרית אש, וכפועל יוצא ממנה, 500 סרבים וכ-800 מיהודי העיר הוצעדו אל חוף הרחצה העירוני "שטראנד" אשר לגדת הדנובה בקור של C°‏ 20-, סודרו בשורות, נורו למוות, וגופותיהם הושלכו אל הדנובה. בסך הכול נרצחו בנובי סאד 1,120 מבני הקהילה היהודית, 800 סרבים ו-60 אזרחים בני לאומים שונים.
ב-23 בינואר 1942 ניתנה הוראה של הממשל ההונגרי להפסיק את הטבח, וזאת לאחר התערבותם של חברי פרלמנט הונגריים ובכללם אנדרה בייצ'י-ז'ילינסקי, נציג מפלגת החוואים ועובדי האדמה של הונגריה בפרלמנט. עם זאת, ב-27 בינואר טבחו ההונגרים ביהודי בצ'יי ורצחו 110 יהודים.
קיימת מחלוקת בין היסטוריונים באשר למספר הקרבנות בראצייה. חלקם מציינים כי מספר ההרוגים היה 5,000, ומחציתם יהודים. חלקם, המתבססים על דיווחי ההונגרים עצמם, מציינים שנרצחו 12,763, כולל הנטבחים בבצ'יי. אומדן הנרצחים המקובל על מרבית ההיסטוריונים הוא המזערי.
השלכות האירוע והליכים משפטיים

במרץ 1942 התמנה מיקלוש קאלאי לראש ממשלת הונגריה. בעקבות מחאה בין-לאומית ממדינות שונות ובכללן שווייץ, שוודיה וטורקיה נאלץ קאלאי לפתוח בהליכים פליליים נגד האחראים לטבח. הם הועמדו לדין, אך הצליחו להימלט מהונגריה, הגיעו לגרמניה הנאצית וביקשו וקיבלו בה מקלט מדיני. בהמשך, בראשית 1944, לאחר השתלטות הגרמנים על הונגריה, שבו למדינה, השתלבו שוב בשורות הצבא ונטלו חלק פעיל בגירוש יהודי הונגריה למחנות ההשמדה.
עם סיום המלחמה וכינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה דרשו היוגוסלבים להעמיד לדין את מבצעי הטבח. הונגריה הסגירה ליוגוסלביה 14 קצינים, חיילים ושוטרים שנטלו חלק בטבח והם הועמדו לדין. חלקם הורשעו בפשעי מלחמה ונידונו למוות. ב-4 וב-5 בנובמבר 1946 הוצאו להורג פרנץ סומבטהיי, פרנץ פקטהלמי-ציידנר, יוז'ף גראשי, מארטון זלדי ולאסלו דיאק. עוד הוצא להורג פרנץ באיור (בהונגרית: Bajor Ferenc) מפקד המינהל הצבאי של נובי סאד אשר סחט ושדד כספים מתושבים סרבים ויהודים בטרם הוצאו להורג. כן הוצאו להורג קצינים זוטרים ושוטרים. בנוסף, הוצאו להורג גם מספר אזרחים ובכללם מיקלוש נאגי (בהונגרית: Nagy Miklós) ראש העירייה הממונה של נובי סאד במהלך האירועים. קצין הז'נדרמריה שאנדור קפירו, שנטל חלק בטבח, נידון לעונש קל יחסית. לאחר תום משפטו בהונגריה הגיעו עדויות חדשות על חלקו בטבח, והוא נמלט לארגנטינה. ב-1996 חזר להונגריה והתיישב בבודפשט. ב-2006 הוא זוהה על ידי צייד הנאצים אפרים זורוף. ב-2011 הועמד קפירו לדין על ידי שלטונות הונגריה בעוון פשעי מלחמה, וזוכה מאשמה.
הנצחה

האירוע זכה להדים בתרבות היוגוסלבית שלאחר המלחמה. הטבח מאוזכר בספרו של דנילו קיש "שעון החול" (אנ') וכן בספרו של אלכסנדר טישמה "ספר על בלאם". הספרים תורגמו לעברית על ידי דינה קטן בן-ציון. כן מתואר האירוע בסרט "ימים קרים" מ-1966 שביים במאי הקולנוע ההונגרי אנדראש קובאץ'(אנ') ובספרו של הסופר ההונגרי טיבור צרש (הו')‏ "Vérbosszú Bácskában" – "סכסוך דמים בבאצ'קה". אנדרטאות הנצחה לנספים הוקמו בצ'ורוג, בז'אבאלי ובנובי סאד.
הערות שוליים

1 2 3  אודות השואה – באצ'קה, באתר יד ושם.
1 2  יהדות יוגוסלוויה בשואה, באתר יד ושם.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה – יוגוסלביה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1990, עמודים 353–354.
1 2 3  הראציה בנובי סאד, באתר "התאחדות עולי יוגוסלביה לשעבר".
↑  Paul Mojzes‏, Balkan Genocides: Holocaust and Ethnic Cleansing in the Twentieth Century, ניו יורק, 2011, עמוד 88 (באנגלית).
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה – יוגוסלביה, עמודים 356–358.
↑  הקהילה היהודית בנובי סאד, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות – יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, ירושלים, 1988, עמוד 191.
↑  מנחם שלח (עורך), תולדות השואה – יוגוסלביה, עמודים 359–366.
↑  הקהילה היהודית בבצ'יי, בתוך: צבי לוקר (עורך), פנקס הקהילות – יוגוסלאוויה, עמוד 85.
↑  הטבח בדרום באצ'קה – מעשי הזוועה ההונגריים באוכלוסייה הסרבית והיהודית ב-1942, באתר konfliktuskutato.hu (בהונגרית).
↑  הטבח בדרום באצ'קה באתר hdke.hu (בהונגרית).
↑  Hungary Nazi war crimes suspect Sandor Kepiro acquitted, באתר ה-BBC, 18 ביולי 2011 (באנגלית).
↑   "ימים קרים", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית).
המאוזוליאום למאו דזה-דונג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מאוזוליאום, מונומנט, אתר הנצחה 
 על שם:  מאו דזה-דונג 
 מיקום:  Donghuamen Subdistrict 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מייסדים:  חואה גוופנג 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 24 במאי 1977
 תאריך פתיחה רשמי:  24 במאי 1977 
 קואורדינטות:  39°54′04″N 116°23′30″E﻿ / ﻿39.901025°N 116.39158055556°E﻿ / 39.901025; 116.39158055556
 אתר רשמי
  (למפת בייג'ינג מוגדלת) חביי טיינג'יןהמאוזילאום(למפת בייג'ינג רגילה) חביי טיינג'יןהמאוזילאום
 
המאוזוליאום למאו דזה-דונג
המאוזוליאום למאו דזה-דונג (סינית מפושטת: 毛主席纪念堂, סינית מסורתית: 毛主席紀念堂, פין-יין: Máo Zhǔxí Jìniàn Táng) - הוא מאוזוליאום לאחד המייסדים והמנהיגים של המפלגה הקומוניסטית של סין והרפובליקה העממית של סין מאו דזה-דונג. נבנה בין השנים 1976–1977, ממוקם במרכז כיכר טיין-אן-מן בבירת סין בייג'ינג.
חוץ מהמאוזוליאום של מאו דזה-דונג קיימים שלושה מאוזוליאומים נוספים של מנהיגי מדינות סוציאליסטיות (המאוזוליאום של לנין, ארמון השמש קומסוסאן ומאוזוליאום הו צ'י מין).
בנייתו של המאוזוליאום החלה זמן קצר לאחר מותו של מאו ב-9 בספטמבר 1976. אבן הפינה של המבנה הונחתה ב-24 בנובמבר 1976, הבניה הושלמה ב-24 במאי 1977. בבנייתו של המאוזוליאום השתתפו כ-700,000 איש, חלקם באופן התנדבותי.
הוליווד רקורדס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  מייקל אייזנר
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־35 שנים)
 חברת אם:  דיסני מיוזיק גרופ
 חברות בנות:  Hollywood Basic 
 מיקום המטה:  ארצות הבריתברבנק, קליפורניה, ארצות הברית
 שליטה בחברה:  פיטר פאטרנו: 1989–1993 בוב פייפר: 1994–1997 בוב קאבאז'ו: 1998–2012 קן באנט: 2013–הווה
 ענפי תעשייה:  מוזיקה (בעיקר פופ)
  
 האתר הרשמי
 
הוליווד רקורדס (באנגלית: Hollywood Records) היא חברת תקליטים אמריקאית שנוסדה בשנת 1989 על ידי מנכ"ל חברת וולט דיסני, מייקל אייזנר.
חברת התקליטים היא חברת בת של דיסני מיוזיק גרופ, זרוע של חברת וולט דיסני האחראית על כלל היצור המוזיקלי של הפקות דיסני. הוליווד רקורדס עוסקת בהפקת מוזיקה והפקת פסקולים לסרטי קולנוע. החברה מתמקדת בז'אנרים פופ, רוק, אלטרנטיב, היפ הופ וקאנטרי, ובין האמנים החתומים בשורותיה ניתן למצוא את הזמרות דמי לובאטו, סברינה קרפנטר, זנדאיה, לוסי הייל וביאטריס מילר, ואת הלהקות קווין וברייקינג בנג'מין.
היסטוריה > 1989-1998: הקמת החברה וקשיים בביסוסה

הוליווד רקורדס נוסדה לקראת סוף שנת 1989 על ידי מייקל אייזנר, מנכ"ל חברת וולט דיסני המפורסמת, כאמצעי להרחבת פעילותה של החברה בתחום המוזיקה. החברה חוותה את ההצלחה המסיבית הראשונה שלה מספר חודשים לאחר היווסדה בפברואר 1990, כאשר היא רכשה את זכויות ההפצה של קטלוג להקת הרוק קווין בצפון אמריקה בשווי של 10 מיליון דולר. התחזית על העסקה כהזדמנות כלכלית חשובה הושפעה מידית עם מותו בטרם עת של סולן הלהקה פרדי מרקיורי, אם כי מכירות הקטלוג הצליחו להניב הכנסה קרובה ל-94 מיליון דולר עבור דיסני בין השנים 1991–1995.
בשנת 1994 פיטר פאטרנו, עורך דין בתעשיית הבידור ונשיאה הראשון של החברה פוטר, והסגל ורשימת האמנים המוחתמים קוצצו, כאשר דיסני לא דאגה למנות נשיא אחר. בשנת 1995, לאחר שש שנים בהן הוליווד רקורדס לא הצליחה לייצר ולהתפאר אף לו בלהיט אחד, נפוצו שמועות על כך שהחברה מתפרקת, אולם אייזנר לעג להן והבטיח שלמרות הכישלונות, שהצטער שלא הפכו להצלחות, החברה טרם סיימה את תפקידה. עד כה, המוזיקה היחידה ממנה הצליחה החברה להוליד רווחים הייתה המוזיקה שהוקלטה בשנות ה-70 ושנות ה-80 המאוחרות על ידי להקת הגלאם רוק קווין, שלאחר מותו של מרקורי הצליחה להבליט את אחד מהשירים שהקליטה באותה תקופה, 'רפסודיה בוהמית', לו הייתה הופעה בולטת בסרט "עולמו של ויין". לאחר כישלונות וצעדים שגויים מרובים מצד הוליווד רקורדס, כמו דחיית אמנים ולהקות מובילות בתחום המוזיקה כגון נירוונה, The Smashing Pumpkins וד"ר דרה, כאשר כל אחד מהם הצליח לשבור קופות ברמה מסחרית עבור חברות אחרות, דיסני הפסידה בחישוב הכללי, על פי מקורות יודעי דבר, כ-70 מיליון דולר.
בוב פייפר, מוזיקאי לשעבר וצייד כישרונות, התמנה לנשיא חברת ההקלטות לאחר תקופה ארוכה ללא נשיא רשמי, אולם הוא מתפטר שלוש שנים מאוחר יותר בשנת 1997 באומרו "אני רוצה לחזור לצד היצירתי יותר של העסק", לאחר שחברת התקליטים לא הצליחה למצוא את מקומה בתעשיית מוזיקת הרוק. סגן הנשיא שלו, ריצ'רד לר התמנה לנשיא זמני. דיסני ניסתה לחלץ את מחלקת המוזיקה הנצורה שלה הוליווד רקורדס, שלפי הערכות הפסדיה מאז היווסדה הסתכמו בכלא פחות מ-150 מיליון דולר, ולכן, באותה השנה, רכשה דיסני את ממות' רקורדס כדי להחזיק בחברת תקליטים שכבר עמלה על ביסוסה ויכולה להביא להצלחות. בשנת 1998, חברת התקליטים החליטה לייסד את דיסני מיוזיק גרופ (בעבר נקראה בואנה ויסטה מיוזיק גרופ) ולאגד את כל הפעולות של כלל חברות התקליטים שהיו ברשותה באותה העת, וולט דיסני רקורדס, הוליווד רקורדס, לייריק סטריט רקורדס וממות' רקורדס, יחד עם חברת הפצת המוזיקה של וולט דיסני, ולמנות את בוב קאבאז'ו, מנהלן לשעבר של הלהקה Earth, Wind & Fire ושל הזמר פרינס, כיושב ראש החברה ונשיא הוליווד רקורדס.
היסטוריה > 2003-2012: הוליווד רקורדס תופסת תאוצה

רכישת חברת התקליטים ממות' רקורדס נחלה כישלון, ולאחר שש שנים נסגרה והשתלבה עם הוליווד רקורדס בשנת 2003. באותה שנה ולאחר שנים של התפתחות, הוליווד רקורדס חוותה את ההצלחה הגדולה השנייה במספר שלה, כאשר האלבום השני של הזמרת הילרי דאף הנקרא 'Metamorphosis' התפרסם והביא כבוד והצלחה לחברה כאשר נמכר בכמעט 4 מיליון עותקים ברחבי ארצות הברית. השקת הקריירה של דאף מהווה ציון דרך חשוב עבור החברה, שכן היא מציגה מודל עסקי חדש של חברת התקליטים, לפיו מתקיימת סינרגיה בין הוליווד רקורדס לבין חברות בת שונות של דיסני כגון ערוץ דיסני ורדיו דיסני; הסדרה "ליזי מקגוויר", ששודרה בערוץ דיסני בכיכובה של הזמרת טרם יציאת האלבום, בנתה בהדרגה את הפרסום והתהילה שלה. אותו מודל התברר כמוצלח כאשר שני אלבומיה הבאים של הזמרת הגיעו אף הם למעמד גבוה, כאשר מכרו מספיק עותקים כדי לזכות בתואר אלבום פלטינה, ומאותו הרגע החל המודל לצבור תאוצה והוליווד רקורדס התנסתה בו עם יותר ויותר אומנים עם השנים, ביניהן מיילי סיירוס, ונסה הדג'נס, דמי לובאטו וסלינה גומז, שהתחילו באותה הדרך של דאף דרך הטלוויזיה בערוץ דיסני, ואלבומיהן הגיעו עד מהרה למעמדים של אלבומי זהב ואפילו פלטינה. ההצלחות של כל אחת מהכוכבות הוכיחה שחברת התקליטים הוליווד רקורדס הפכה כעת להצלחה. במקביל למודל, החברה פיתחה את הקריירה של אמנים כמו ברייקינג בנג'מין ופליין וייט טיז תחת פרופיל יותר נמוך לבקשתם, אמנם עדיין נחלו הצלחה בתנאים שלהם.
באותה התקופה, הוליווד רקורדס ממשיכה להוציא לאור פסקולים של סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, עצם היותה חלק מחברת האם שלה דיסני מיוזיק גרופ. בשנת 2010 נסגרה חברת התקליטים לייריק סטריט רקורדס, שאופיינה באומנים מז'אנר מוזיקת הקאנטרי, בין היתר להקת Rascal Flatts, והוליווד רקורדס ספגה על עצמה את הפעולות שהחברה לא הספיקה לבצע טרם סגירתה. כשנה לאחר מכן בשנת 2011, עזבה להקת קווין את חברת התקליטים הבריטית EMI לטובת חברת התקליטים האמריקאית איילנד רקורדס, הנמצאת בבעלותה של יוניברסל מיוזיק גרופ, כאשר הוליווד רקורדס ממשיכה להיות מפיצת המוזיקה הרשמית של הלהקה בצפון אמריקה. בשנת 2012, לאחר כהונה מוצלחת של 14 שנים, בוב קאבאז'ו מפנה את כיסא היושב ראש של מיוזיק דיסני גרופ, ובמקומו מתמנה קן באנט כנשיא החברה.
היסטוריה > 2013-עד היום

ב-20 במרץ 2013, חברת דיסני מיוזיק גרופ, יחד עם חברת יוניברסל מיוזיק גרופ, מודיעות על הרחבת הקשרים המתמשכים ביניהן כאשר הן מצהירות על הסכם מסחרי גלובלי ויצירתי שהתגבש בין שתי החברות, שכולל בין היתר שיתופי פעולה בין חברות התקליטים והאומנים המשתייכים לדיסני מיוזיק גרופ לבין מפיקים וכותבי שירים זוכי גראמי בינלאומיים הנמצאים בשורותיה של יוניברסל. זאת ועוד, העסקה הבלעדית התירה ליוניברסל קבלת גישה בלתי מוגבלת לכל הזכויות הנוגעות לקטלוג בן ה-85 שנים של דיסני, המכיל פסקולים ואלבומים. העסקה הובילה לכך שהוליווד רקורדס היא כעת משולבת כמחלקה בתוך יוניברסל, כאשר דיסני מיוזיק גרופ עדיין מחזיקה בבעלות על החברה. פליטת הריאליטי "אקס פקטור" בגרסתה האמריקאית, ביאטריס מילר הייתה לאומנית הראשונה שהוחתמה לאחר עסקה בין הוליווד רקורדס לסייקו מיוזיק.
באותה שנת 2013 נוסדה תת-חברת תקליטים בשם דמ"ג (דיסני מיוזיק גרופ) נאשוויל, שהחליפה את מקומה של לייריק סטריט רקורדס, אשר נסגרה שלוש שנים קודם לכן, כחברה המתמחה בז'אנר מוזיקת הקאנטרי. בנובמבר 2013 דמ"ג נאשוויל חברה לביגר פיקצ'ר מיוזיק גרופ, חברת תקליטים עצמאית המאופיינת גם היא בזמרים ולהקות קאנטרי, על מנת לנהל בבלעדיות את עניין רישוי המוזיקה של החברה. ביגר פיקצ'ר מיוזיק גרופ נסגרה במאי 2014, והאלבום של הזמרת לוסי הייל, שהיה אמור לצאת דרכה ודרך דיסני מיוזיק גרופ כתוצאה מהעסקה בנובמבר, הופץ לבסוף דרך דמ"ג נאשוויל והפך לאלבום האולפן הראשון של החברה שיצא לאור.
רשימת אומנים > אומנים בולטים בהווה

על פי דף האמנים של החברה.
Area21
אוליביה הולט
בי מילר
ברייקינג בנג'מין
ג'ורדן פישר
חורחה בלנקו
טיני
סופיה קרסון (חוזה משותף עם ריפבליק)
קווין (זכויות הפצה בצפון אמריקה)
רשימת אומנים > אומנים בולטים בעבר

אוסטין באטלר
אידינה מנזל (כיום בוורנר ברדרז)
אינדיגו גירלז (כיום בוואנגארד)
בלה ת'ורן
בריאן מיי
ברידג'יט מנדלר
ג'ו ג'ונאס
ג'וש קלי (כיום בMCA נאשוויל)
ג'סי מקרטני (כיום בבלו סוט)
דוראן דוראן (כיום בוורנר ברדרז)
דמי לובאטו (כיום באיילנד)
האחים ג'ונאס (כיום בריפבליק)
היידן פנאטיר
הילרי דאף (כיום בRCA)
ונסה הדג'נס
זנדאיה
טריקי
לוסי הייל
מיילי סיירוס (כיום בRCA)
סברינה קרפנטר (כיום באיילנד)
סייקרד רייך (כיום בMetal Blade)
סלינה גומז (כיום באינטרסקופ)
סמנתה וומאק
צ'יינה אן מקליין
פליין וייט טיז (כיום בפירלס)
פרדי מרקיורי
קורבין בלו
The Polyphonic Spree (כיום בקירטלנד)
R5
הערות שוליים

↑  Company Overview of Hollywood Records, Inc., http://www.bloomberg.com/
↑  Hollywood Records
↑  Disney To Launch New Record Division, http://articles.chicagotribune.com/, פורסם ב-29 בנובמבר 1989
↑  Trouble in Tunetown: Hollywood Records Remains Hitless, http://www.latimes.com, פורסם ב-30 באפריל 1995
↑  THE MEDIA BUSINESS; Memo Cites Disney Records' Woes, http://www.nytimes.com/, פורסם ב-27 בנובמבר 1991
↑  Head of struggling Disney music unit quits, http://latimes.com, פורסם ב-17 באפריל 1997
↑  The Corporate Wooing and Winning of Mammoth Records, http://www.nytimes.com/, פורסם ב-28 ביולי 1997
↑  Regrouping, Disney Music Names Chairman, http://www.nytimes.com/, פורסם ב-12 בינואר 1998
↑  Mammoth Records http://www.discogs.com/
↑  Hilary Duff US Sales, http://atrl.net/, פורסם ב-26 בפברואר 2006
↑  Queen Signs To Universal, Preps Remastered Albums, http://www.billboard.com/, פורסם ב-8 בנובמבר 2010
↑  Bob Cavallo Retiring as Chairman of Disney Music Group, https://www.billboard.com, פורסם ב-1 ביוני 2011
↑  UNIVERSAL MUSIC GROUP (UMG) & DISNEY MUSIC GROUP (DMG) EXPAND AGREEMENT GLOBALLY, http://www.universalmusic.com/, פורסם ב-20 במרץ 2013
↑  'X Factor' Alum Beatrice Miller Inks Record Deal, http://www.hollywoodreporter.com/, פורסם ב-11 באפריל 2013
↑  Bigger Picture Group Teams With DMG For Music Licensing, http://www.musicrow.com/, פורסם ב-14 בנובמבר 2013
↑  Nashville Record Label Closes Up Shop, http://www.rollingstone.com/, פורסם ב-8 במאי 2014
↑  W. M. A. Studios, Hollywood Records (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 6bb7c1b2-cb06-4381-9c59-02b1ae4aa96d
ההתנגדות לחסידות

ערך זה עוסק בהתנגדות לחסידות, ביהדות האורתודוקסית במאה ה-18. אם התכוונתם לקבוצה החרדית המודרנית שהתגבשה מן המתנגדים, ראו .
כתב החרם משנת תקמ"א, בחתימת הגר"א ואחרים.
ההתנגדות לתנועת החסידות היא מחלוקת שהתעוררה ביהדות אירופה במחצית השנייה של המאה ה-18, עם עלייתה של תנועת החסידות, ועיקרה בדור השני של החסידות. מחלוקת זו, שבמידה מסוימת נותרה עד היום, הובילה לחלוקה בין חסידים למתנגדים. המאבק של הקהילה היהודית הממוסדת בחסידות כלל חרמות ורדיפות, ולעיתים אף מסירה לשלטונות. שיאו בשלושה פולמוסים בולטים בין השנים 1770–1805.
רבי שניאור זלמן מלאדי, הופלל בידי המתנגדים באשמת ריגול עבור טורקיה. שחרורו חיזק את תנועת החסידות וחסידות חב"ד בפרט.
היסטוריה > הסיבות למחלוקת

חששם של מנהיגי הקהילות מערעור מעמדם ומשינוי סדרי הקהילה הישנים בעקבות עליית ראשי החסידות כמנהיגים חלופיים. לערעור מעמד הממסד היו גם משמעויות כלכליות, כגון שינוי סדרי השחיטה בשל השימוש החסידי בסכינים מלוטשים.
חשש מהתפרצות דומה לזו שחוללו התנועה הפרנקיסטית, שהופיעה בקרב יהדות מזרח אירופה כ-20 שנים קודם לכן, והשבתאות שקדמה לה.
שסע אמוני אידאולוגי, בין המתנגדים, המבכרים את לימוד התורה, לחסידים, שביקשו לתת יותר מקום למיסטיקה ולתפילה.
ההתנגדות החריפה לחסידות הושפעה במידה רבה מעמדתו של הגר"א, אשר ראה בה סכנה חמורה, בשל עדויות שהגיעו אליו על כך שהחסידים מפרשים מאמר מספר הזוהר (לא נתברר מהו) באופן שהוא ראה בו כפירה גמורה, ושהם מבזים תלמידי חכמים. לאור זאת, הוא פסק כי החסידים הם מינים שיש לרודפם ולנדותם. לדברי עמנואל אטקס לאחר פטירתו פחתה המחלוקת במידה רבה והתרכזה במישור התעמולתי, יהושע מונדשיין חולק ולדבריו בשלוש השנים שלאחר פטירת הגר"א רדיפת החסידים גברה ואף עברה לפסים אלימים, עד לשנת תקס"ב (1802) שבה נפטר משה בן אשר, מראשי הקהל, שהיה לדבריו ראש הלוחמים בחסידים בווילנא.
לדעת שמואל אטינגר התנגדותו של הגר"א לחסידות כללה גם התנגדות לגישת החסידות כי אפשר לעבוד את הקב"ה ביצר הטוב ויצר הרע כאחד, והוא ראה בגישה זו טשטוש בין מותר לאסור ובין קודש לחול. התנגדותו התבססה גם על דברים שהגיעו לאזניו בדבר שלילת לימוד התורה שנקטו החסידים בטענתם כי אין ערך ללימוד תורה שלא לשמה, בעוד הוא האמין בגישה שמתוך שלא לשמה יבוא הלימוד לשמה[דרוש מקור].
לחסידות התנגדו, חלקם באופן מתון יותר, גם הנודע ביהודה (רבי יחזקאל לנדא), תלמידו של הגר"א רבי חיים מוולוז'ין, מחותנו של הגר"א החיי אדם (ר' אברהם דנציג) ואחרים. עוד קודם פרוץ המחלוקת במלא עוזה, הושמעה ביקורת ספורדית על התנועה, בין השאר על ידי רבי שלמה מחלמא מחבר הספר "מרכבת המשנה", היעב"ץ בספר מטפחת ספרים, ועוד.
פולמוסים > הפולמוס הראשון

הפולמוס הראשון נגד החסידות החל בשנת תקל"ב (1771–1772). עם התפשטות החסידות הוקם מניין חסידי גם בווילנה, שכונה "המניין של קארלינער", על שם רבי אהרן הגדול מקרלין שהיה רבם של חסידים אלו. בראש קבוצה זו עמדו שני אנשים, ר' איסר והמגיד ר' חיים. לפי הקונטרס "זמיר עריצים וחרבות צורים" (אלעקסניץ תקל"ב) פסקו ראשי הקהילה היהודית בווילנה ודייניה בפסח תקל"ב לפזר מניין זה. עוד החליטו לחייב את המגיד ר' חיים לבקש מחילה על הדברים המיוחסים לו, שהגר"א "שקר ותורתו שקר ואמונתו שקר". כאשר הלך ר' חיים אל הגאון מווילנה ובקש את מחילתו, ענה לו הגר"א בלשון קשה: "כבודי מחול לך, וכבוד המקום וכבוד התורה חלילה אם יכופר לכם עד תמותון". אמר ר' חיים – "תן לנו תשובה", השיב הגאון "כל באיה לא ישובון – זו מינות". אז נסתלק ר' חיים מן המגידות וקיבל דין נזיפה ונידוי מהעיר. עוד החליט בית הדין לשרוף את הכתבים החסידיים בשער בית הכנסת, להשפיל ולהחרים את ר' איסר ולשלוח מכתבים אל כל הקהילות החשובות ביחס לאירועים האחרונים. במכתבים נאמר:
אחינו בית ישראל, הלא ידעתם חדשים מקרוב באו לא שערום אבותינו, שתחברו כת חשודים [...] ועושים אגודות לעצמם ודתיהם שונות מכל עם בני ישראל בנוסחי התפילות [...] וגם שואגים בתפילת שמונה-עשרה תיבות לע"ז מגונות ובשיגעון יתנהגו, ואומרים שמחשבותם משוטטות בכל עולמות [...] ומבטלים תלמוד תורה כל עיקר, ושגור בפיהם תמיד למעט בלימודים ושלא להצטער מאוד על עברות שבאו לידם [ ...] כל ראשי עם ישראל יעטו מעיל קנאה, קנאת ה' צבאות [...] וכבר עקרנו מחשבת הרעה ממקומנו, וכשם שעקרנו מן המקום הזה כן יעקרו מכל המקומות...
פולמוסים > החרם הראשון

בעקבות זאת, גיבש הגר"א עמדה מוצקה כנגד החסידות. בית הדין של וילנא הוציא בצירוף הגר"א חרם על החסידים שלפיו מותר להכותם.
היו ניסיונות שונים מגדולי החסידות בעיקר מתלמידי המגיד ממזריטש, למנוע את החרם, הרב שניאור זלמן מלאדי מספר באיגרת כי הוא ורבו, רבי מנחם מנדל מוויטבסק, ניסו במהלך החורף של אותה שנה להיפגש עם הגר"א, והוא סירב לכך בתוקף, "וסגר הדלת בעדנו פעמים". כאשר נכבדי וילנה ניסו לשכנעו לקיים את הפגישה, מתוך תקווה שכך ינוצחו החסידים ותימנע מחלוקת, נסע הגר"א מן העיר עד שעזבו שני המנהיגים החסידיים את וילנא.
פולמוסים > החרם השני

חרם נוסף הוצא בווילנה בשנת תקמ"א (1781) אחר הדפסת הספר "תולדות יעקב יוסף". בין היתר נטען שהמדפיסים לא פנו לראשי הקהילה לקבל "הסכמה" כמקובל. חרם זה אסר להשכיר לחסידים דירות, אסר לדבר איתם והורה לגרשם ממקומות מגוריהם ויישוביהם. ככל הנראה נוסח כתב החרם בידי פרנסי וילנה, ולאחר מכן חתם עליו הגר"א.
פולמוסים > הפולמוס השני

פולמוס נוסף התקיים בשנים תקנ"ו-תקנ"ז (1796). בשלב זה כבר היה הגר"א בן כ-75 ואף היה חולה. במזרח אירופה נפוצו שמועות על כך שהוא חזר בו או ביטל את החרמות ביחס לחסידים. לפי חלק מהדעות נודע לגר"א שהחסידים לקחו אדם שהסתובב בגרמניה והודיע שהוא בנו של הגר"א ואביו חזר בו ביחס לחסידות.
בסיוון תקנ"ו כתב הגר"א בעצמו איגרת חריפה נוספת כנגד החסידות. כשהגיעה איגרת זו למינסק טענו החסידים שהיא מזויפת. לאור זאת ביקש קהל מינסק איגרת נוספת של הגר"א, וזו אכן נכתבה, עם אישור דייני וילנא שאכן זוהי איגרת הגר"א.