stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אה"מ טריומף (1903)
תכנון ותיאור > חימוש

האונייה הייתה חמושה בארבעה תותחי BL‏ 10 אינץ'/ 45 קליבר Mk VI בשני צריחי תותחים תאומים, לפני ומאחורי המבנה העילי. התותחים ירו פגזים במשקל 500 ליברות (227 קילוגרם) במהירות לוע של 2,656 רגל לשנייה (810 מטר לשנייה); זה העניק טווח מקסימלי של 14,800 יארד (13,500 מטרים) בהגבהה המרבית של התותח של 13.5°. מחזור הירי של תותחי Mk VI נטען כי הוא 15 שניות. כל תותח סופק עם 90 פגזים.
החימוש המשני של טריומף כלל 14 תותחי 7.5 אינץ'/ 50 קליבר Mk III. עשרה מהתותחים היו מותקנים בסוללה מרכזית בסיפון הראשי; ארבעת האחרים היו בקזמטים לצד התורן הקדמי והראשי בסיפון העליון. בעיה מרכזית עם התותחים על הסיפון הראשי הייתה שהם הורכבו נמוך מדי באונייה - רק כ-10 רגל (3 מטרים) מעל קו המים במעמס מלא - ולא היו שמישים במהירות גבוהה או במזג אוויר סוער, כאשר הם הוצפו במים בעת גלגול של יותר מ-14°. התותחים ירו פגזים במשקל 200 ליברות (91 קילוגרם) במהירות לוע של 2,781 רגל לשנייה (848 מטר לשנייה) בקצב של ארבעה פגזים לדקה. בהגבהה המקסימלית שלהם של 15° היה להם טווח מקסימלי של כ-14,000 יארד (13,000 מטרים). האונייה נשאה 150 פגזים לכל תותח.
הגנה מפני סירות טורפדו סופקה על ידי 14 תותחי QF‏ 14 פאונד Mk I, התותחים שונו לשימוש בפגזים הסטנדרטים במשקל 12.5 ליברות (5.7 קילוגרם) המשמשים את תותחי QF 12 פאונד 18 cwt במהלך השירות הבריטי. הם ירו פגזים בקוטר 3 אינץ' (76 מילימטרים), במשקל 12.5 ק"ג במהירות לוע של 2,548 רגל לשנייה (777 מטר לשנייה). הטווח המרבי שלהם וקצב האש אינם ידועים. האונייה נשאה 200 פגזים לכל תותח. האונייה גם הרכיבה ארבעה תותחי הוצ'קיס QF 6 פאונד בצמרות הלחימה, אם כי אלו הוסרו בשנים 1906–1908.
האונייה הייתה חמושה גם בזוג צינורות טורפדו שקועים בקוטר 18 אינץ' (450 מ"מ), אחד בכל צד רוחב, ונשאה עבורם תשעה טורפדות.
תכנון ותיאור > שריון

תוכנית השריון של טריומף הייתה דומה לזו של סדרת דאנקן. חגורת השריון הראשית בקו המים הייתה מורכבת משריון מוצק של קרופ (KCA) בעובי 7 אינץ' (178 מילימטרים). החגורה הייתה בגובה 8 רגל (2.4 מטרים), מתוכם 5 רגל 3 אינץ' (1.6 מטרים) מתחת לקו המים בתפוסה סטנדרטית. מלפנים ומאחור היו מחיצות אלכסוניות בעובי 2–6 אינץ' (51–152 מילימטרים) שחיברו את חגורת השריון לברבטים, החגורה נמשכה, אך הצטמצמה בעובי. העובי היה 6 אינץ' לצד הברבטים, אך הצטמצם עד 2 אינץ' לפני ומאחורי הברבטים. הוא המשיך קדימה אל החרטום ותמך באיל ניגוח מסוג דורבן של האונייה. הוא המשיך מאחור אל תא גלגלי ההיגוי והסתיים במחיצה רוחבית בעובי 3 אינץ' (76 מילימטרים). הרצועה העליונה של שריון בעובי 7 אינץ' כיסתה את דופן האונייה בין החלק האחורי של הברבטים עד לגובה הסיפון העליון. גם הקזמטים בסיפון העליון היו מוגנים על ידי חזיתות ודפנות בעובי 7 אינץ', אך היו מוקפים בלוחות אחוריים בעובי 3 אינץ'. תותחי ה-7.5 אינץ' על הסיפון הראשי הופרדו על ידי מחיצות בעובי 1 אינץ (25 מילימטרים) עם ציפוי בעובי .5 אינץ' (12.7 מילימטרים) המגן על קולטי הארובה לאחוריהם. מחיצה אורכית בעובי 1 אינץ' חילקה את הסוללה לאורך קו האמצע שלה.
חזיתות הצריחים היו בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים) והצדדים והאחוריים שלהם היו בעובי 8 אינץ' (203 מילימטרים). גגותיהם היו בעובי 2 אינץ' והתא שהגן על התותחנים היה בעובי 1.5 אינץ' (38 מילימטרים). מעל הסיפון העליון היו הברבטים בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים) בחזית ו-8 אינץ' מאחור. מתחת לרמה זו הם הצטמצמו ל-3 ו-2 אינץ' בהתאמה. מגדל הניווט היה מוגן בשריון בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים) בחזית ו-8 אינץ' בחלקו האחורי. שריון הסיפון בתוך המצודה המרכזית נע בין 1 ל-1.5 אינץ' בעובי. מחוץ למצודה, הסיפון התחתון היה בעובי של 3 אינץ' והשתפע כדי לפגוש את הצד התחתון של חגורת השריון.
בנייה ושירות > לפני מלחמת העולם הראשונה

טריומף הוזמנה על ידי צ'ילה בתור ליברטאד והונחה על ידי Vickers‏, Sons & Maxim ב-Barrow-in-Furness ב-26 בפברואר 1902 והושקה ב-15 בינואר 1903, כאשר היא כונתה על ידי מרת דה גאנה, אשתו של השגריר הצ'יליאני בבריטניה. היא הושלמה ביוני 1904 ונכנסה לשירות במספנת צ'טם ב-21 ביוני 1904 לשירות בצי הבית. ב-17 בספטמבר 1904 נפגעה האונייה על ידי SS סיירן ממספנת פמברוק וניזוקה קלות בלבד. תחת ארגון מחדש של הצי בינואר 1905, הפך צי הבית לצי התעלה. היא התנגשה באוניית האחות שלה סוויפטשור ב-3 ביוני 1905 וסבלה מנזק לחרטום שלה. טריומף קיבלה שיפוץ קצר במספנת צ'טם באוקטובר 1908 והועברה לצי הים התיכון ב-26 באפריל 1909. האונייה חזרה לצי הבית במאי 1912. היא הועברה לתחנת סין ב-28 באוגוסט 1913 והושמה במילואים בהונג קונג עד לגיוסה באוגוסט 1914 בתחילת מלחמת העולם הראשונה.
בנייה ושירות > מלחמת העולם הראשונה

טריומף הופעלה מחדש באמצעות צוותים של סירות תותחים נהר מושבתות, בתוספת שני קצינים, 100 מלחים ושישה קשרים מחיל הרגלים הקל של הדוכס מקורנוול, והייתה מוכנה לים ב-6 באוגוסט 1914. טריומף השתתף בפעולות מול המושבה הגרמנית צ'ינגדאו שבסין בתחילת אוגוסט 1914, מתוך כוונה לעצור את כניסת הספנות הגרמנית או להחזירן לנמל. טריומף, יחד עם הסיירת הצרפתית דופליקס, לכדו את ספינת הסוחר הגרמנית סנגמביה, עמוסת פחם ובקר, בבוקר ה־21 באוגוסט, כאשר דופליקס רדפה אחר כך ובסופו של דבר לכדה ספינת סוחר שנייה, ה-C. Ferd Laeiz. בערב 21 באוגוסט, טריומף לכדה את ספינת הסוחר הגרמנית פריסיה, שגם היא נשאה פחם ובקר. ב-23 באוגוסט 1914, היא צורפה לצי השני של הצי הקיסרי היפני, ולאחר שהורידה את מתנדבי הצבא שלה בווייהאי, השתתפה במערכה נגד המושבה הגרמנית בצ'ינגדאו. בספטמבר, טריומף, יחד עם המשחתת אוסק, ליוו שיירה שהובילה חיילים בריטיים לפעולות נגד צ'ינגדאו, כאשר טריומף נטלה חלק במספר הפגזות של עמדות גרמניות עד לכידת צ'ינגדאו על ידי היפנים. טריומף נפגעה מפגז גרמני במהלך הפגזה ב-14 באוקטובר, אשר גרם נזק לתורן, והרג איש צוות אחד ופצע שניים נוספים. עם צ'ינגדאו בידיים יפניות, טריומף חזרה להונג קונג לשיפוץ ב-19 בנובמבר 1914.
עם השלמת השיפוץ שלה בינואר 1915, טריומף הועברה לדרדנלים לשירות במערכת הדרדנלים. האונייה יצאה מהונג קונג ב-12 בינואר ועצרה בסואץ מ-7 בפברואר עד 12 בפברואר לפני שהמשיכה להצטרף לשייטת הדרדנלים. טריומף השתתפה במתקפה הפותחת על מבצרי הכניסה ב-18 בפברואר וב-19 בפברואר, והצטרפה לפרה-דרדנוטים אלביון וקורנווליס בשימוש בסוללה המשנית שלה כדי לשתק את המבצר בסיד אל-בחר ב-25 בפברואר. היא, אלביון ומג'סטיק היו אוניות המערכה הראשונות של מדינות ההסכמה שנכנסו למצרים הטורקיים במהלך המערכה כאשר ביצעו את המתקפה הראשונית על המבצרים הפנימיים ב-26 בפברואר. היא גם השתתפה בהתקפה על מבצר דרדנוס ב-2 במרץ 1915. היא וסוויפטשור נותקו מהדרדנלים ב-5 במרץ לצורך פעולות נגד מבצרים בסמירנה, וחזרו לדרדנלים ב-9 במרץ.
טריומף השתתף בהתקפה העיקרית על מבצרי נארוס ב-18 במרץ, וירה על תעלות עות'מאניות באצ'י באבא ב-15 באפריל. בליל 18 באפריל, תקפו אחת מסירות הכלונסאות שלה ואחת ממג'סטיק, שתיהן חמושות במשגרי טורפדו, את הצוללת הבריטית E15, שנתקעה מתחת למבצר דרדנוס ונורתה על ידי הכוחות הגרמניים והעות'מאניים; טורפדו מסירה של מג'סטיק השמיד את הצוללת. טריומף תמכה בנחיתה העיקרית של כוחות אנזא"ק בגאבה טפה ב-25 באפריל, והמשיך לתמוך בהם עד מאי.
בנייה ושירות > טביעה

ב-25 במאי 1915, טריומף יצאה לדרך ליד גאבא טפה, ירתה על עמדות עות'מאניות, עם רשתות טורפדו בחוץ ומרבית הדלתות האטומות למים סגורות, כאשר ראתה פריסקופ צוללת 300–400 יארד (270–370 מטרים) מהקרן הימנית שלה בערך בשעה 12:30. זה היה שייך לצוללת U-21 בפיקודו של אובר-לויטננט צור זי אוטו הרסינג. טריומף פתחה באש על הפריסקופ, אך כמעט מיד נפגעה מטורפדו, שחתך בקלות את רשת הטורפדו שלה, בצד הימני שלה. התוצאה הייתה פיצוץ אדיר, וטריומף החלה לנטות 10 מעלות ימינה. היא החזיקה את הנטייה במשך כחמש דקות, ואז היא גדלה ל-30°. המשחתת צ'למר פינתה את רוב הצוות שלה לפני שהיא התהפכה עשר דקות לאחר מכן. היא נשארה לצוף הפוך במשך כ-30 דקות, ואז החלה לשקוע לאט לעומק של 180 רגל (55 מטרים) של מים. שלושה קצינים ו-75 מלחים מתו בטביעתה.
אתר צלילה

באוקטובר 2021, טורקיה פתחה את הפארק התת-ימי ההיסטורי גליפולי, מוזיאון תת-ימי ליד צ'נקלה הנגיש לצוללנים. הפארק כולל מספר שרידי האונייה מכלי שיט שהוטבעו במהלך מערכות הדרדנלים וגליפולי, כולל טריומף ואוניית המערכה מג'סטיק.
אה"מ טריומף קרוב לסיום בינואר 1904.
טריומף במהלך התמרונים ב-1908
טריומף יורה לעבר עמדות גרמניות בצ'ינגדאו, סין, באוקטובר 1914
MAZ

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  9 באוגוסט 1944 – הווה (80 שנה) 
 חברות בנות:  Mahiliowtransmash  TAiM  Brestmash  Automobile Trailers and Bodies Plant MAZ-Kupava  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מיקום המטה:  מינסק 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  משאיות, אוטובוסים, טרוליבוסים
 הכנסות:  1,490,387,000 רובל בלארוסי (נכון ל־2020) 
 רווח:  945,000,000 (נכון ל־2011) 
 הון עצמי:  558,678,000 רובל בלארוסי (נכון ל־2020) 
 עובדים:  14,042 (נכון ל־2021) 
  
 www.maz.by
 
MAZ או מפעל הרכבים של מינסק (בבלארוסית: Адкрытaе Акцыянэрнaе Таварыства «Мінскі аўтамабільны завод»; רשמית: "חברות המניות הפתוחה 'מפעל הרכבים של מינסק'"), היא יצרנית רכב בלארוסית, מהגדולות במזרח אירופה.
היסטוריה

המפעל הוקם באוגוסט 1944, בעקבות החלטת הממשלה והמפעל החל לפעול בסיום מלחמת העולם השנייה. דגם ה-MAZ הראשון, MAZ-200, נכנס לייצור בשנת 1949. משאית זו השתמשה במנועי דו פעימות של ג'נרל מוטורס והייתה המשך של משאית שפותחה על ידי מפעל המנוע הירוסלבי (YaMZ), שבנה גם את המנועים. בהמשך, המנועים המקוריים של YaMZ פותחו ויושמו בסדרת MAZ-500 שהוצגה לראשונה בשנת 1955, אך הגיעו רק לייצור סדרתי מלא בשנת 1965.
לא רק המפעל עצמו, אלא כל התשתית הוקמה מחדש תוך זמן קצר. בנייני דירות, חנויות, מרפאות, בתי קולנוע נבנו בסמיכות למפעל MAZ, ומספקים לעובדי המפעל צרכים מקומיים (אם כי מוגבלים). ברבים מאתרי הבנייה שבויי מלחמה גרמנים עבדו יחד עם עובדי בניין בלארוסים. רוב הבניינים הללו עדיין בשירות המפעל כיום.
המפעל מייצר משאיות כבדות, אוטובוסים, טרוליבוסים, טרקטורים, משאיות סמי-טריילר ומנופים. MAZ היה, ואולי הוא, היצרנית הגדולה בעולם של פלטפורמה לניוד טילים בליסטיים, הידועים שבהם הוא פלטפורמת MAZ-543 שנהגה לשאת ולשגר את טילי סקאד B והפלטפורמה המשמשת את טיל טופול M.
בסוף התקופה הסובייטית, MAZ הייתה היצרנית הגדולה ביותר של משאיות כבדות בברית המועצות והיחידה שייצרה כמה קטגוריות של משאיות. לאחר התפרקותה של ברית המועצות, הצטמצם משמעותית היקף ייצור MAZ, כפי שקרה עם ארגונים רבים בבלארוס האולטרה-מתועשת, מכוונת לצרכיה של מדינה גדולה מאוד. הייצור שהוזכר קודם לכן של רכבי תחבורה ציבורית היה תוצאה של גיוון שעברה החברה.
ארגון

החברה מורכבת ממפעל MAZ הממוקם במינסק, שהוא המפעל העיקרי, כמו גם מספר מפעלים משניים:
РУП «БААЗ» (בברנביצ'י)
РУП «ОЗАА» (בAsipovichy)
РУА «КЗТШ» (בZhodino)
РУП «Літмаш» (במינסק),
ПРУП «ДЭМЗ» (בדז'ירז'ינסק )
РУП «СтройМАЗтрест» (במינסק)
בנקודות מסוימות בתולדותיה, MAZ "התאחדה" עם חברת רכב כבדה נוספת - BELAZ שגם היא באזור מינסק.
בשנת 1991 פוצל אגף המתמחה ברכבים צבאיים כבדים לעסק עצמאי נפרד, MZKT .
מוצרים

מבין שאר המוצרים האחרונים, אוטובוסים עירוניים של MAZ פועלים ברחבי בלארוס, כמו גם ברוסיה, אוקראינה, פולין, רומניה, סרביה ואסטוניה.
בסרביה, בשיתוף פעולה עם חברה מקומית BIK (תעשיות האוטובוסים Kragujevac), סוכם על ייצור אוטובוסים המונעים על גז בשם BIK-203, המבוססים על הפלטפורמה של דגם MAZ-203. אוטובוסים אלה הועברו לכמה עיירות סרביות לשימוש בחברות התחבורה הציבורית.
MAZ-MAN

בשנת 1997 הוקמה יחד עם MAN, חברה בלארוסית-גרמנית משותפת MAZ-MAN, אשר עד 1998 הקימה ייצור בקנה מידה מלא של כלי רכב כבדים, תוך שימוש בדגמי F90 MAN שהוצגו בשנת 1986 והוחלפו בשנת 1994. ייצור משאיות דורש פס הרכבה ייעודי המצויד בכלים ענקיים ויקרים, מה שהופך יצור מחדש של דגמי עבר מסוג זה לאטרקטיבי. ייצור ראשי גורר לשווקים בינלאומיים עם הנעה 4x2 ו-6x4 היה המטרה המוצהרת, אך עדכון תקני פליטת המזהמים באיחוד האירופי הפך את הייצוא לאירופה לבלתי אפשרי. בהתבסס על דגם MAZ-MAN יוצרו מערבלי בטון, כלים לתדלוק רכב, משאיות שטח, משאיות זבל ועוד, בעיקר למדינות מתפתחות בהן תקני זיהום האוויר אינם כה מחמירים.
קו הייצור של החברת הבלארוסית-גרמנית הדגים את היתרון של הטכנולוגיה שנוצרה על ידי שילוב היכולות והניסיון של יצרני הרכב בשתי המדינות. בהשוואה לדגמים אירופיים מודרניים מקבילים, מוצרי MAZ-MAN זולים בשלושים אחוז בממוצע. נכון להיום (2020), 98% ממשאיות MAZ-MAN עונות על תקן Euro-3 לפליטת מזהמים, בעוד שמכירה לאיחוד האירופי תדרוש עמידה בתקן Euro-5 או Euro-6.
בשנת 2004 ייצר המיזם המשותף 272 כלי רכב, שהם 45% יותר לעומת 2003. במקביל בשנת 2003, התפוקה בהשוואה לשנת 2002 עלתה ב-50%.
עד 28 בנובמבר 2005 חברת MAZ-MAN מכרה אלף יחידות כלי רכב ללקוחות.
דגמים

| --- | --- |
 MAZ-200 (1950, שנבנה בעבר על ידי YAZ מ-1947 עד 1950)  МАZ-200V (1952, גרסת הנגרר לטרקטור של MAZ-200)  МАZ-205 (1950, גרסת משאית האשפה של MAZ-200)  МАZ-500 / MAZ-500A (1965)  MAZ-501 (1955, גרסת משאית כניסה של MAZ-200)  МАZ-501V (גרסת הנגרר לטרקטור של MAZ-501)  МАZ-502 (1957, גרסת 4x4 של MAZ-200)  МАZ-502V (גרסת הנגרר לטרקטור של MAZ-502)  МАZ-503 / MAZ-503A (1958, גרסת משאית האשפה של MAZ-500)  MAZ-504 / MAZ-504A (1965)  МАZ-505 (1962, משאית 4x4 אב טיפוס מבוססת MAZ-500)  MAZ-506 (1954, משאית אב-טיפוס מבוססת MAZ-205)  МАZ-509 (1969, גרסת מבוססת על MAZ-500)  MAZ-510 (1965, משאית אב-טיפוס מבוססת על MAZ-503)  МАZ-511 (גרסת משאית האשפה של MAZ-500)  MAZ-512 / MAZ-500C  MAZ-513 / MAZ-500YU (גרסה של MAZ-500)  MAZ-514 (1969, משאית תלת-גלגלית ואב-טיפוס)  МАZ-515 (1965, אב טיפוס תלת-גלגלי)  МАZ-516 (1969)  MAZ-520 (1972, משאית אב-טיפוס מבוססת על MAZ-504)  MAZ-525 (1951, לאחר מכן נבנה על ידי BelAZ)  MAZ-528 (1955, אב-טיפוס)  МАZ-529 (1955, הייצור עבר ל-MoAZ בשנת 1958)  MAZ-530 (1957, לאחר מכן נבנה על ידי BelAZ)  MAZ-532 (1957, משאית רישום לאב-טיפוס)  MAZ-535 (1958)  MAZ-537 (1959)  MAZ-538 (1964, דוזר גלגלים)  MAZ-541 (1956, רכב לגרירת מטוסים על בסיס MAZ-525)  МАZ-543 / МАZ-7310 (1962)  MAZ-547 / MAZ-7916 (1972)  MAZ-2000 (1988, משאית אב-טיפוס):  МАZ-4370 (1999)  МАZ-4371 (2003)  МАZ-4380 (2010)  МАZ-4471 (2006)  МАZ-4570 (2002)  МАZ-5309 (2008)  MAZ-5316 (1999, גרסת דו-גלגלית של MAZ-6317)  MAZ-5334  MAZ-5335 (1977)  МАZ-5336 (1978)  МАZ-5337 (1978)  МАZ-5340 (2002)  MAZ-5428 (1977)  MAZ-5429 (1978)  MAZ-5430 (1977)  МАZ-5432 (1981)  МАZ-5433 (1987)  МАZ-5434 (1990)  МАZ-5440 (1997)  МАZ-5442  МАZ-5516 (1994, מבוסס על MAZ-6303)  MAZ-5549 (1978)  MAZ-5550 (2006)  МАZ-5551 (1985)  МАZ-6303 (שנות התשעים)  МАZ-6310 (2007)  МАZ-6312 (2007)  МАZ-6317 (1991)  МАZ-6417  MAZ-6418  МАZ-6422 (1978)  МАZ-6425 (גרסת הנגרר לטרקטור של MAZ-6317)  МАZ-6430 (1997)  MAZ-6440 (2011, אב-טיפוס)  МАZ-6501 (2008)  МАZ-6516  МАZ-6517 (1994)  МАZ-7410 (מבוסס על MAZ-543)  MAZ-7904 (1982, אב טיפוס)  МАZ-7906 (1984, אב טיפוס)  MAZ-7907 (1985)  МАZ-7910 (מבוסס על MAZ-543)  МАZ-7912 (1977)  MAZ-7917 (1984)  MAZ-7922 (1990, אב-טיפוס)  MAZ-79221 (1996, לאחר מכן נבנה על ידי MZKT)
דגמים > אוטובוסים

MAZ-101 (1993)
MAZ-103 אומניבוס (1996)
טרוליבוס MAZ-103T (1999)
MAZ-104 (1997)
MAZ-105 (1997)
MAZ-107 (2001)
אוטובוס עירוני MAZ-152 (1999)
MAZ-163
אוטובוס מדגם MAZ-171 (2005)
MAZ-203, אומניבוס (2005)
MAZ-205 (2009)
MAZ-206, אומניבוס (2006)
MAZ-207
MAZ-215
MAZ-226 (2007)
MAZ-231
MAZ-241
MAZ-251 (2006)
MAZ-256, אומניבוס (2006)
דגמים > דגמים מיוחדים

MAZ-535 / MAZ-537 - MAZ-535 והגרסה הכבדה יותר MAZ-537 פותחו בראשית שנות השישים ונבנו להובלת רקטות וטנקים מסוגים שונים.
MAZ-543 - MAZ-543 תוכנן גם להובלת טילי טווח בינוני וארוך ובעל מפרט זהה ל-MAZ-537 . ה-MAZ-543 ידוע בעיקר כמשטח שיגור טילים נייד של טילי סקאד. בנוסף, ישנם שינויים שונים, כמו MAZ-547 כמשטח שיגור נייד לטילי SS-20 או MAZ-7917 כמשטח שיגור לטיל הבין יבשתי של טופול.
MAZ-7904 - ה-MAZ-7904 הוא הרכב הגלגלים הגדול ביותר שתוכנן אי פעם למטרות צבאיות בברית המועצות. האב-טיפוס תוכנן בשנת 1982 ככלי תמיכה לטילים בליסטיים בין יבשתיים, אך מעולם לא נכנס לייצור. הרכב נמצא בשנת 2007 בהאנגר בבייקונור.
MAZ-7907 - ה-MAZ-7907 הוא רכב דו גלגלי בן 12 צירים להובלת טילים בין-יבשתיים, שתוכנן בשנת 1985, ובו הופקו שני אבות טיפוס. נראה כי לפחות אחד שימש לאחר התמוטטות ברית המועצות להובלת חלקי גשר ואוניות. גורלם לא ברור.
MAZ-537
MAZ-543
MAZ-7917
סדרות

| לא | שנות שחרור | מאפיינים | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1950—1965 | סדרת 200 MAZ |  |
| 2 | 1965–1977 | סדרת 500 MAZ |  |
| 3 | 1977–1990 | סדרת MAZ 5334/35 |  |
| 4 | מאז 1981 | סדרת MAZ-6422/5432 |  |
| 5 | מאז 1997 | סדרת MAZ-6430/5440 |  |
חסות בספורט

בשנים 1999–2002 החברה מימנה את מועדון הכדורגל טורפדו מינסק. בנוסף, משאיות החברה משתתפות במרוצי ראלי דקאר.
גלריה > אוטובוסים

אוטובוס MAZ-105.
אוטובוס עירוני MAZ-103 בקונסטנצה, רומניה
אוטובוס עירוני מדגם MAZ-103
אוטובוס MAZ-103 בקאזאן, רוסיה
טרוליבוס MAZ-103T במינסק
אוטובוס עירוני MAZ-107
אוטובוסים מדגמי MAZ-203 ו-MAZ-206
אוטובוס MAZ-251 במינכן
אוטובוס MAZ 206
גלריה > משאיות

MAZ-5551
משגר אלברוס 9K72 (9P117)
MAZ-543, בשדה תעופה שבקירגיזסטן
ניידות כיבוי אש 5,0-50-4 בכביש MAZ-5337A2-01
ניידת כיבוי בברנביצ'י, בלארוס
לקריאה נוספת

פיטר ג'יי דייוויס: משאיות העולם - האנציקלופדיה של יצרני ודגמים משנת 2002. ספר מוטורי, שטוטגרט. ISBN 3-613-02257-5 ISBN 3-613-02257-5 .
הערות שוליים

↑  "Minsk Wheeled Tractor Plant (MZKT)". 2011-05-15. נבדק ב-2011-05-15.
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2014-03-06. נבדק ב-2016-01-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gas-powered bus from Kragujevac at ekapija.rs, 20-4-2009
↑  MAZ-BIK 203 at Vulović Transport official website
↑  "Soviet Army Super Vehicles - Ballistic Missile Carriers & other super trucks". 2013-06-10. נבדק ב-2013-06-10.
↑  "Автомодельное бюро: МАЗ-7904". 2013-06-10. נבדק ב-2013-06-10.
↑  https://www.globalsecurity.org/wmd/world/russia/maz-7904.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 1919154260378324480007   WorldCat (עם VIAF): 1919154260378324480007 
בולים של בלארוס עם משאיות MAZ (1998)
אוטובוסים דגמי MAZ-203 ו-MAZ-206.
MAZ-447131.
משאית MAN F90.
MAZ 206 (לוחית רישום 29B-190.47) בהאנוי, וייטנאם.
MAZ 103 (לוחית רישום 29B-191.32) מתקרבת להאנוי, וייטנאם.
אה"מ מרלבורו (1912)

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה:  איירון דיוק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  בסיס הצי המלכותי דבונפורט 
 הוזמנה:  1911
 תחילת הבנייה:  25 בינואר 1912
 הושקה:  24 באוקטובר 1912
 תקופת הפעילות:  יוני 1914 – 1932 (כ־17 שנים)
 אחריתה:  נגרטה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה קרב יוטלנד 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 25,000 טון, מקסימלי: 29,560 טון
 אורך:  189.81 מטר
 רוחב:  27.4 מטר
 שוקע:  8.99 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  21.25 קשרים
 גודל הצוות:  995–1,022 איש
 טווח שיוט:  14,446 ק"מ במהירות 10 קשר
 הנעה:  18 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 29,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 305 מ"מ   שריון סיפון – 64 מ"מ   צריחי תותחים – 279 מ"מ   ברבטות – 254 מ"מ
 חימוש:  10 תותחי Mk V BL‏ 13.5 אינץ' (343 מ"מ)/45 קליבר   12 תותחי Mk VII‏ 6 אינץ' (152 מ"מ)/45 קליבר   2 תותחי נ"מ QF‏ 3 אינץ' (76 מ"מ)   4 תותחי 3 פאונד (47 מ"מ (1.9 אינץ'))   4 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ מרלבורו הייתה אוניית מערכה מסדרת איירון דיוק של הצי המלכותי, שנקראה לכבודו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו. היא נבנתה במספנה המלכותית של דבונפורט בין ינואר 1912 ליוני 1914, ונכנסה לשירות ממש לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי 13.5 אינץ' (343 מילימטרים) והייתה מסוגלת למהירות מרבית של 21.25 קשרים (39.36 קמ"ש).
מרלבורו שירתה עם הצי הגדול במשך המלחמה, בעיקר סיירה בקצה הצפוני של הים הצפוני כדי לאכוף את המצור על גרמניה. היא ראתה פעולה בקרב יוטלנד (31 במאי – 1 ביוני 1916), שם היא העניקה את מכת החסד לסיירת שנפגה קשה ה-SMS ויסבאדן. במהלך הקרב, ויסבאדן פגעה במרלבורו בטורפדו שבסופו של דבר אילץ אותה לסגת. הנזק למרלבורו תוקן בתחילת אוגוסט, אם כי השנתיים האחרונות של המלחמה היו חסרות אירועים, שכן הצי הבריטי והגרמני אימצו אסטרטגיות זהירות יותר בשל האיום של נשק תת-מימי.
לאחר המלחמה שובצה מרלבורו בצי הים התיכון, שם השתתפה בהתערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה בים השחור בשנים 1919–1920, והיא הצילה את בני המשפחה הקיסרית מיאלטה ב-1919. היא גם הייתה מעורבת במלחמת יוון–טורקיה. ב-1930, הסכם הצי של לונדון הורה לגרוט את ארבע אוניות המערכה מסדרת איירון דיוק; מרלבורו שימשה למגוון ניסויי נשק בשנים 1931–1932, שתוצאותיהם שולבו בתוכנית החידוש של אוניות המערכה מסדרת קווין אליזבת.
תכנון

ארבע אוניות המערכה מסדרת איירון דיוק הוזמנו בתוכנית הבנייה של 1911, והיוו שיפור מצטבר לעומת אוניות המערכה מסדרת המלך ג'ורג' החמישי הקודמת. השינוי העיקרי בין שני התכנונים היה החלפת סוללה משנית כבדה יותר בכלים החדשים יותר. אורך האונייה היה 622 רגל 9 אינץ' (190 מטרים), רוחבה היה 90 רגל (27 מטרים) ושוקע ממוצע של 29 רגל 6 אינץ' (9 מטרים). היא הייתה בעלת הדחק של 25,000 טונות ארוכות (25,401 טונות) כפי שתוכנן ועד 29,560 טונות ארוכות (30,034 טונות) בעומס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה ארבע טורבינות קיטור של פארסונס, עם קיטור שסופק על ידי שמונה עשר דוודי Babcock & Wilcox. המנועים דורגו ב-29,000 כוחות סוס (21,625 קילוואט) והפיקו מהירות מרבית של 21.25 קשרים (39 קמ"ש). רדיוס השיוט שלה היה 7,800 מיילים ימיים (14,446 ק"מ) בשיט חסכוני יותר ב-10 קשרים (19 קמ"ש). על האונייה היה צוות של 995 קצינים ומלחים, אם כי בזמן מלחמה זה גדל עד ל-1,022.
מרלבורו הייתה חמושה בסוללה ראשית של עשרה תותחי BL‏ 13.5 אינץ' (343 מ"מ) Mk V מותקנים בחמישה צריחי תותחים תאומים. הם היו מסודרים בשני זוגות אחד מעל השני, אחד מקדימה ואחד מאחורה; הצריח החמישי היה ממוקם באמצע הספינה, בין הארובות למבנה העילי האחורי. הגנה מטווח קרוב נגד סירות טורפדו סופקה על ידי סוללה משנית של שנים עשר תותחי BL‏ 6 אינץ' Mk VII. הספינה צוידה גם בזוג תותחי QF‏ 3 אינץ' 20 cwt נ"מ וארבעה תותחי 47 מילימטרים (2 אינץ') 3 פאונד. כפי שהיה אופייני לאניות מערכה של התקופה, היא צוידה בארבע צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מילימטרים) שקועים בצד הדופן.
האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון ראשית בת 12 אינץ' (305 מילימטרים) מעל מחסני התחמושת וחדרי המנועים והדודים של הספינה, והצטמצמה ל-4 אינץ' (102 מילימטרים) לכיוון החרטום והירכתיים. הסיפון שלה היה מוגן עם חגורת שריון בעובי 2.5 אינץ' (64 מילימטרים) בחלק המרכזי של הספינה, שהצטמצם ל-1 אינץ (25 מילימטרים) בקצוות. מיגון צריחי הסוללות העיקריים היו בעובי 11 אינץ' (279 מילימטרים), והצריחים נתמכו בשריון בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים).
היסטוריית שירות

מרלבורו הונחה במספנה המלכותית של דבונפורט ב-25 בינואר 1912. היא הושקה כמעט עשרה חודשים מאוחר יותר, ב-24 באוקטובר, ונכנסה לשירות ב-2 ביוני 1914. הספינה הושלמה ב-16 ביוני 1914, חודש לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה ביבשת. מרלבורו הצטרפה בתחילה לצי הבית, שם שימשה כספינת הדגל של סר לואיס ביילי. לאחר כניסת הבריטים למלחמה באוגוסט, צי הבית אורגן מחדש כצי הגדול, בפיקודו של אדמירל ג'ון ג'ליקו. מרלבורו הוקצתה כספינת הדגל של שייטת אוניות המערכה הראשונה, שם שירתה במשך העימות.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

בערב 22 בנובמבר 1914, הצי הגדול ערך סריקה עקרונית בחציו הדרומי של הים הצפוני כדי לתמוך בשייטת סיירות המערכה הראשונה של תת אדמירל דייוויד ביטי. הצי חזר לנמל בסקפה פלו ב-27 בנובמבר. מרלבורו ורוב הצי נשארו בתחילה בנמל במהלך הפשיטה הגרמנית על סקרבורו, הרטליפול וויטבי ב-16 בדצמבר 1914, אם כי שייטת אוניות המערכה השלישית נשלחה לתגבר את הכוחות הבריטיים באזור. לאחר שקיבל מידע נוסף על האפשרות של שאר הצי הגרמני להיות בים, ג'ליקו נתן פקודה לצי לגיחה כדי לנסות ליירט את הגרמנים, אם כי עד אז הם כבר נסוגו. תת אדמירל ססיל ברני החליף את ביילי על סיפון מרלבורו בדצמבר; באותה תקופה, הפכה מרלבורו לספינת הדגל של סגן מפקד הצי הגדול. ב-25 בדצמבר ערך הצי גיחה בים הצפוני, שהסתיימה ב-27 בדצמבר ללא אירוע. מרלבורו ושאר הצי ערכו תרגילי ירי במהלך 10–13 בינואר 1915 ממערב לאורקני ושטלנד. בערב 23 בינואר הפליג עיקר הצי הגדול לתמיכה בצי הקרב של ביטי, אך שאר הצי לא התערב בקרב שרטון דוגר למחרת.
ב-7–10 במרץ 1915, ערך הצי הגדול סריקה בצפון הים הצפוני, במהלכו ביצע תמרוני אימונים. שייט נוסף כזה התקיים במהלך 16–19 במרץ. ב-11 באפריל ערך הצי הגדול סיור במרכז הים הצפוני וחזר לנמל ב-14 באפריל; סיור נוסף באזור התקיים ב-17–19 באפריל, ואחריו תרגילי ירי מול שטלנד ב-20–21 באפריל. הצי הגדול ביצע סריקה במרכז הים הצפוני במהלך 17–19 במאי מבלי להיתקל בכלי שיט גרמניים. סיור נוסף הגיע בעקבותיו במהלך 29–31 במאי; גם הוא היה ללא אירועים. הצי ערך אימוני ירי באמצע יוני. במהלך 2–5 בספטמבר יצא הצי לשייט נוסף בקצה הצפוני של הים הצפוני וערך תרגילי ירי. במהלך שאר החודש, הצי הגדול ערך אימונים רבים.
ב-13 באוקטובר, רוב הצי ביצע סריקה לים הצפוני, וחזר לנמל ב-15 באוקטובר. במהלך 2–5 בנובמבר, השתתפה מרלבורו במבצע אימון צי ממערב לאורקני. הפלגה נוספת כזו התקיימה במהלך 1–4 בדצמבר. השגרה האופיינית של תרגילי ירי ותרגילי שייטת התרחשה בינואר 1916. הצי יצא לשייט בים הצפוני ב-26 בפברואר; ג'ליקו התכוון להשתמש בכוח הארוויץ' כדי לטהר את מפרץ הלגולנד, אך מזג אוויר גרוע מנע פעולות בדרום הים הצפוני. כתוצאה מכך, הפעילות הוגבלה לקצה הצפוני של הים. בליל 25 במרץ הפליגו מרלבורו ושאר הצי מסקפה פלו, כדי לתמוך בצי הקרב ובכוחות קלים אחרים שפשטו על בסיס הצפלין הגרמני בטונדרן.
ב-21 באפריל, הצי הגדול ערך מפגן מול שונית הורנס כדי להסיח את דעתם של הגרמנים, בזמן שהצי הרוסי שיקם את שדות המוקשים ההגנתיים שלו בים הבלטי. הצי חזר לסקפה פלו ב-24 באפריל ותדלק, לפני שהמשיך דרומה בתגובה לדיווחים מודיעיניים לפיהם הגרמנים עומדים לפתוח בפשיטה על לואוסטופט. הצי הגדול לא הגיע לאזור אלא לאחר נסיגת הגרמנים. במהלך 2–4 במאי, הצי ערך מפגן נוסף מול שונית הורנס כדי לשמור על תשומת הלב הגרמנית ממוקדת בים הצפוני.