stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השפעת מגפת הקורונה על זכויות האדם
הזכות לעבודה

צמצום הפעילות במשק בישראל, כחלק מההתמודדות עם הנגיף, הביא לזינוק במספר המובטלים, ובאפריל 2020 נרשם שיא במספר המובטלים, 26.25%, שהם 1,141,968 בלתי-מועסקים. לאחר מכן שיעורי האבטלה ירדו, ובכל הסגר עלו מחדש.
בתחילת שנת 2021 החל קמפיין חיסונים בישראל, בתחילה הוא הוגבל רק לאנשי צוות רפואיים ולבני 65 ומעלה. לאחר זמן מה הזכאות להתחסן הורחבה לכלל האוכלוסייה.
בפברואר גיבש משרד הבריאות הצעת חוק האוסרת על עובדים שלא התחסנו להגיע למקומות עבודה מסוימים, ובמקרים מסוימים יידרשו העובדים להציג בדיקת קורונה שלילית. במכתב שפורסם על ידי 15 מומחים ומומחיות לדיני עבודה נאמר כי מדיניות כזו תפגע בזכות לעבודה של קבוצות באוכלוסייה שאינן יכולות או אינן מעוניינות להתחסן. כמו כן נכתב כי "קיים חשש ממשי כי מדיניות שתגביל את הזכות לעבוד של אלה שלא התחסנו תפגע בעיקר בעובדים מוחלשים בשוק העבודה". מחברי המכתב קראו למשרד הבריאות להשתמש באמות מידה המקובלות בדיני עבודה כדי לוודא שהפגיעה בזכויות העובדים לא תהיה חמורה ובלתי-מידתית.
באוקטובר 2021 נכנס לתוקפו תו ירוק חדש בישראל שחייב מעסיקים לדרוש מעובדיהם להתחסן במנה שלישית, כלל המחוסנים במנה שנייה שחלפה חצי שנה מאז התחסנו בה, איבדו את התו הירוק שלהם. בנוסף, הממשלה הציעה לשלול דמי אבטלה ממי שפוטר מעבודתו כי לא התחסן וכי הוא ייחשב כמפוטר בגין מתפטר.
הזכות לחינוך

ברוב מדינות העולם נפגעה הזכות לחינוך כאשר מערכות החינוך נסגרו בשל התפשטות הקורונה. במידת האפשר בוצע מעבר ללמידה מרחוק באמצעות מערכות שיחת וידאו, שהפופולרית שבהן הייתה זום, אם כי בדיקות שנעשו גילו שיעילותה של למידה מרחוק פחותה בהרבה מהגישה המסורתית, בין השאר מפני שחלק מהתלמידים לא יכולים ללמוד כראוי מרחוק. ברוב המדינות המפותחות נפתחו מחדש מערכות החינוך בספטמבר 2020 והתלמידים למדו בהן במשך שלושה חודשים, אך בישראל הוטל בחודשים אלו הסגר, ובפועל התקיימו ימי לימוד בודדים בלבד בשנת הלימודים: תלמידי התיכונים למדו 16 יום בלבד בבתי הספר, תלמידי חטיבות הביניים הגיעו ללימודים כ-14 יום בלבד, ובבתי הספר היסודיים למדו בין 24 ל-56 יום בלבד. במוסדות להשכלה גבוהה הופסקה כלל ההוראה הפרונטלית.
במערכת החינוך הממלכתית החרדית ובמסגרות החינוך העצמאי לא נשמעו להוראות ההסגר, ורוב מסגרות הלימוד החרדיים לבנים פעלו כסדרן, בכל הגילאים ובכל זרמי החינוך. מערכת החינוך החרדית לבנות הושבתה לזמן קצר ולאחר מכן גם היא חזרה לפעילות.
זכויות הקשישים

דו"ח של מכון זולת לשוויון וזכויות אדם שפורסם באוגוסט 2020 בוחן את זכויות הקשישים בישראל בתקופת הקורונה, ומציע דרכים למתן מענה חברתי, תרבותי ובריאותי לאוכלוסיית הזקנים. בדו"ח מפורטות זכויות הקשישים שהופרו בתקופת ההתמודדות עם מגפת הקורונה, בהן הזכות לכבוד, זכות ההשתתפות והזכות לבריאות. על פי הדו"ח, הטלת מגבלות מיוחדות על יחידים וקבוצות אך ורק בשל גילם הכרונולוגי פוגעת בזכות האדם לכבוד ולשוויון ומהווה אפליה גילנית אסורה.
היבטים משפטיים

לאחר שהוטלו מגבלות שונות הקשורות למגפת הקורונה, עתרו תושבים בצרפת ובגרמניה לבית המשפט העליון, וזה ביטל את ההגבלות. להלן מספר מקרים בולטים:
בתי המשפט בשטרסבורג וליון ביטלו חובת לבישת מסכה רפואית, בנימוק שהיא פוגעת בזכות לחיים פרטיים ומשפחתיים.
בית המשפט בגרמניה ביטל חובת בדיקת קורונה לנוחתים בשדה התעופה ממדינות בעלות סיכון גבוה להידבקות, בנותנם עדיפות לזכות לשלמות הגוף ולמשמורת ילדים.
בבוואריה בוטלו הוראות לריחוק פיזי בין תלמידים, תוך נימוק הזכות לחינוך, הזכות לזהות אישית ועיקרון המידתיות.
בגרמניה ביטל בית המשפט הוראות המחייבות הסגר לתושבים הנכנסים לגרמניה ממדינות מחוץ לאירופה, על רקע הזכות למשפט הוגן.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 1107/21 התנועה למען לאיכות השלטון בישראל נ' ממשלת ישראל, ניתן ב־17 במרץ 2021.
↑   דו"ח משרד החוץ של ארה"ב: מדינות ניצלו את המשבר כדי לפגוע בזכויות אדם, באתר הארץ, 31 במרץ 2021.
↑  ד"ר עמיר פוקס, ד"ר גיא לוריא, רק בישראל: שיא של הגבלות על הפגנות אזרחים, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, 06 באוקטובר 2020
↑  גלעד מורג, חיים גולדיטש, איתי בלומנטל, בג"ץ קבע: ההגבלות על כניסה ויציאה בנתב"ג אינן חוקתיות, באתר ynet, 17 במרץ 2021.
↑  החשש מהקורונה: הרשות הפלסטינית משחררת אסירים, באתר חדשות 20, ‏23 במרץ 2020
↑   נעה לנדאו, נתניהו מעוניין לחדש את המעקב של שב"כ אחרי חולי קורונה, באתר הארץ, 20 ביוני 2020.
↑  נינה פוקס, האיכון הדיגיטלי של מבודדי הקורונה יופסק מהלילה, באתר ynet, 22 באפריל 2020.
↑  ניצן שפיר, ‏משרד המשפטים בוחן הצעת חוק לאסור על עובדים שלא התחסנו להגיע למקומות העבודה, באתר גלובס, 22 בפברואר 2021.
↑   אור קשתי, אנשי אקדמיה מזהירים מהטלת הגבלות על הזכות לעבוד בקרב הלא-מחוסנים, באתר הארץ, 19 במרץ 2021.
↑   ליאור דטל, המחדל הגדול: כמה ימים התלמידים היו בבתי הספר? פחות ממה שחשבתם, באתר TheMarker‏, 12 בינואר 2021.
↑   מירב ארלוזורוב, ותודה לחרדים שעשו לנו בית ספר, באתר TheMarker‏, 23 בנובמבר 2020.
↑  ד"ר כרמל שלו, זכויות האדם של זקנים בזמן קורונה, באתר מכון "זולת" לשוויון וזכויות אדם, ‏8 באוקטובר 2020.
הפגנת אנשי מקצועות הבריאות נגד מגבלות התו הירוק. רעננה 18.12.2021
מדיאנטה

במוזיקה טונאלית פונקציונלית, מדיאנטה היא הדרגה השלישית בסולם. בסולם דו מז'ור יהיה זה הצליל מי. האקורד המשולש שנבנה מן המדיאנטה הוא אקורד מתון ורגוע בסולם מז'ורי (ובולט וחד יותר בסולם המינורי), ולו כמה שימושים: הוא יכול להכין לדרגה השישית, ויכול להוות תחליף לדרגה הראשונה (טוניקה).
ראו גם

תאוריית המוזיקה
מקס (תוכנה)

| --- | --- |

 מפתח:  Cycling ’74
 מערכת הפעלה:  Microsoft Windows, macOS
 נכתבה בשפות:  C 
 קטגוריה:  פיתוח מוזיקה ומולטימדיה
 cycling74.com/products/max
 
מקס, ידועה גם כמקס/אם.אס.פי/ג׳יטר (באנגלית: Max/Msp/Jitter), היא תוכנה העושה שימוש בתכנות ויזואלי עבור מוזיקה ומולטימדיה. התוכנה מפותחת ומתוחזקת על ידי החברה Cycling ’74 מסן פרנסיסקו. במעל שלושים שנות היסטוריה נעשה שימוש בתוכנה על ידי מלחינים, מבצעים, מעצבי תוכנה וחוקרים כדי ליצור מיצבים והופעות.
מקס היא תוכנה מודולרית המבוססת ספרייה (תכנות) קיימת. קיים בתוכנה ממשק תכנות יישומים אשר מאפשר למפתחי צד-שלישי לפתח אובייקטים חדשים (המבצעים פעולות שונות בתוכנה עצמה), ולכן קיים בסיס משתמשים גדול של מתכנתים שאינם קשורים לחברת Cycling ’74 המרחיבים את התוכנה תחת שימושים מסחריים ולא-מסחריים. בגלל יכולות ההרחבה מבוססת המשמשים המשפיעה על מבנה התוכנה וממשק המשתמש הגרפי, מקס כונתה הלינגואה פרנקה לפיתוח ביצועים מוזיקליים אינטראקטיביים.
היסטוריה

שנות השמונים: מילר פוקטי התחיל את עבודתו על מקס ב-1985 במכון למחקר ולתיאום אקוסטי מוזיקלי (אירקאם) שבפריז. במקור התוכנה נקראה הפאצ׳ר, הגרסה הראשונה אפשרה למלחינים יצירת מוזיקה באופן אינטראקטיבי על מחשבים מקינטוש. בזמן זה מקס לא יכלה לבצע סינתזה בזמן-אמת, אך איפשרה שליחת פקודות שליטה על סינת׳יסייזרים וסאמפלרים בשימוש ב״MIDI״ או פרוטוקול דומה. השימוש הידוע המוקדם ביותר בתוכנה נעשה ב-1988 על ידי פיליפ מנורי ביצירה פלוטון; התוכנה סנכרנה בין מחשב ופסנתר במקביל על מכשיר Sogitec 4X השומש לעיבוד צליל.
ב-1989, אירקאם פיתחה את מקס/אף.טי.אס, גרסה מותאמת של מקס לתחנת עבודה ייעודית למוסד. גרסה זו בישרה את אפשרותה של התוכנה לבצע סינתזה בזמן אמת אשר עשתה שימוש במעבדי אות ספרתיים פנימיים. באותה שנה אירקאם רשמה את רישיון התוכנה תחת חברת אופקוד מערכות.
שנות התשעים: אופקוד השיקה את הגרסה המסחרית של מקס ב-1990, התוכנה פותחה והורחבה על ידי דייוויד ציקארלי. בשנת 1997 אופקוד שקלה לבטל את פיתוחה. ציקארלי רכש את זכויות ההפצה על התוכנה והקים את חברת Cycling ’74 כדי להמשיך לפתח את הגרסה המסחריתשל מקס כאשר ממשיכים לפתח את התוכנה באירקאם במקביל. בתקופה זו פיתוח מקס על ידי אירקאם דעך; הגרסה האחרון שהופקה במוסד הייתה הjMax, שדרוג ישיר מגרסת המקס/אף.טי.אס שפותחה עבור חברת סיליקון גרפיקס ומאוחר יותר עבור מערכות לינוקס. בפיתוח התוכנה נעשה שימוש בשפת התכנות Java כדי לייצר את הממשק הגרפי, ובשפת C לתפקוד התוכנה, בסופו של דבר הפכה לתוכנת Open-source.
בינתיים, פוקטי פיתח באופן עצמאי את התוכנה Pure Data ב-1996, שלמרות הבדליה מגרסת המקס של אירקאם, הייתה דומה בגישתה ליצירה אינטראקטיבית מבוססת Open-source. גרסתה המסחרית הראשונה של התוכנה שהושקה על ידי Cycling ’74 נגזרה באופן חלקי מעבודו של פוקטי על Pure Data ונקראה מקס/אם.אס.פי. גרסה זו היא הידועה ביותר עד היום מכל גרסאות התוכנה. גרסה זו אפשרה מניפולציה בזמן אמן של אודיו ללא חומרה חיצונית מלבד המחשב. מנקודה זו יוצרים ויוצרות יכלו ליצור סינת׳יסייזרים מורכבים ומעבדי אפקטים משלהם באמצעות מחשבי מקינטוש.
ב-1999 הקולקטיב נטוצ׳קה נזוואנובה פיתח הרחבה בשם nato.0+55 שאפשרה שליטה בווידאו בזמן אמת במקס, הרחבה זו הפכה לפופולרית בקרב אמני מולטימדיה.
שנות האלפיים: ב-2001 הפיתוח לnato פסק למרות ההצלחה הרבה. ב-2002 האמן דייוויד רוקבי הוציא סט נוסף של הרחבות עבור עיבוד ויזואלי במקס. ב-2003 Cycling ’74 הוציאו את הרחבתם הרשמית לעיבוד וידאו במקס בשם ג׳יטר. גרסת התוכנה הרביעית של מקס תמכה במערכת ההפעלה Microsoft Windows לראשונה. גרסתה החמישית של מקס שינתה את ממשק הפאצ׳ינג לראשונה מאז הפכה לתוכנה מסחרית.
2010 והלאה: ב-2011, נוסף לגרסתה השישית של מקס מנוע אודיו התומך במערכת 64 ביט, אינטגרציה עם אייבלטון לייב והרחבה בשם Gen שאפשרה אופטימיזציה של מקס לביצועים גבוהים. בגרסתה השביעית של מקס אשר הייתה העדכון המשמעותי ביותר נעשו שיפורים הנוגעים לרינדור תלת־ממדי.
ב-2017 חברת אבלטון רכשה את Cycling ’74 כאשר פיתוח התוכנה נשאר תחת Cycling ’74 ובראשה ציקארלי.
שפה

מקס נקראת על שם המלחין מקס מת׳יוס ויכולה להיחשב כצאצאית של תוכנה בשם MUSIC אותה פיתח. הבסיס של שפת התכנות מקס ותוכנות הדומות לה הוא שיטת הזרמת המידע: פאצ׳ים של מקס נוצרים על ידי ארגון וחיבור בלוקים של אובייקטים בתוך הפאצ׳ר, או הקנבס הוויזואלי. אובייקטים אלו מכילים בתוכם תכונות מסוימות והם יכולים להתחבר לאובייטים אחרים בעלי תכונות שונות וכך ליצור שרשור של אובייקטים המבצעים פעולות שונות.
מקס תומכת ב6 סוגי מידע היכולים להעביר מידע לאובייקטים:int, float, list, symbol, bang וsignal. כמה סוגי מידע יותר מורכבים קיימים במקס כדי לבצע פעולות עם אינפורמציית XML וערכים מספריים. מבנה המידע אם.אס.פי (buffer~) יכול להכיל איפורמציה דיגיטלית של אודיו בתוך זיכרון התוכנה. בנוסף, חבילת הג׳יטר מכילה צורות ארגון מידע היכולות להכיל כמות מידע ספרתי גדול לאחסון וידאו.
מקס מצריכה לימוד של סוגי האובייקטים השונים וכיצד הם מתפקדים בתוך סביבת הפאצ׳ר בהם הם ניתנים לחיבור; לדוגמה, אובייקט הmetro מתפקד כמטרונום פשוט, ואובייקט הרנדום מייצר ערך מספרי אקראי. רוב האובייקטים אינם גרפים ומכילים את שם האובייקט בלבד ומספר משתנים הפועלים בתוכם. אובייקטים אחרים הם גרפים, בהם נמנים סליידרים, קופסאות מספרים, כפתורים ועוד אלמנטים גרפים המאפשרים למשתמש הוספות תכונות אינטראקטיביות. מקס/אם.אס.פי וג׳יטר מכילות בתוכם כבערך 600 אובייקטים בחבילה הסטנדרטית; הרחבות נוספות לאובייקטים נכתבות על ידי מפתחי צד-שלישי בתוך תוכנת המקס או על ידי אובייקטים הנכתבים בשפות התכנות ,C,C++, Java וJavaScript.
מסמכי מקס (הקרואים פאצ׳רים) יכולים להיות מיוצאים כאפליקציות הנפרדות מתוכנת המקס עצמה ולהימכר באופן מסחרי או להיות מופצות בחינם. בנוסף, ניתן ליצור עם מקס פלאגינים השולטים בmidi ואודיו עבור אבלטון לייב באמצעות ההרחבה Max for Live.
עם האינטגרציה ההולכת וגברה בין מחשבים ניידים וביצוע מוזיקה חיה, מקס/אם.אס.פי ומקס/ג׳יטר קיבלו את תשומת הלב של יוצרים ומפתחים המבצעים הופעות חיות.
הערות שוליים

↑  Max/MSP for average music junkies, Hopes&Fears, ‏2015-03-02 (באנגלית)
↑  Wayback Machine, web.archive.org, ‏2011-07-26 (באנגלית)
↑  Vercoe, Barry, Puckette, Miller, Synthetic Rehearsal: Training the Synthetic Performer, International Computer Music Conference Proceedings 1985, 1985
↑  Puckette, Miller S. (11 August 1988). "The Patcher". ICMC, msp.ucsd.edu (באנגלית)
↑  Puckette, Miller S. "Pd Repertory Project - History of Pluton". CRCA., web.archive.org, ‏2004-07-07 (באנגלית)
↑  "A brief history of MAX". IRCAM., web.archive.org, ‏2009-06-03 (באנגלית)
↑  "Max/MSP History - Where did Max/MSP come from?". Cycling74., web.archive.org, ‏2009-06-09 (באנגלית)
↑  Patricia Strange, Allen Strange, The Contemporary Violin: Extended Performance Techniques, Scarecrow Press, 2003-01-21. (באנגלית)
↑  "About Us", cycling74.com (באנגלית)
↑  Frequently Asked Questions (FAQ) | Cycling '74, cycling74.com (באנגלית)
↑  "GEN - Extend the power of Max", cycling74.com (באנגלית)
↑  "Max 7 is Patching Reimagined", docs.cycling74.com (באנגלית)
↑  A conversation with David Zicarelli and Gerhard Behles, CDM Create Digital Music, ‏2017-06-06 (באנגלית)
סולם דיאטוני

סולם דיאטוני הוא סולם המשתמש רק בחלק מהתווים האפשריים במוזיקה המערבית (בשבעה מתוך השנים-עשר), ובנוי על פי תבנית מסוימת של מרווחים. הסולם הדיאטוני מוגבל בתחום האוקטבה, כולל 7 גבהים עוקבים שונים, ומכיל 5 מרווחים של טונים שלמים ושני מרווחים של חצי טון. 
הסולמות המז'וריים והמינוריים (המינור ההרמוני והמינור המלודי - שלהם סדרות מרווחים שונות) והמודוסים השונים שלהם, שייכים כולם למשפחת הסולמות הדיאטוניים.
הסולמות הדיאטונים

קיימים שני סוגים מרכזיים של סולמות דיאטוניים: סולם מז'ורי וסולם מינורי. הסולם המז'ורי מתחיל מהצליל היסודי (הטוניקה) ומתקדם בצעדים של טון-טון-חצי-טון-טון-טון-חצי.
לכל סולם מז'ורי ישנו סולם מקביל מינורי בעל סימני היתק זהים, שצליל היסוד (טוניקה) שלו הוא טרצה קטנה (טון וחצי) לפני צליל היסוד (הטוניקה) של הסולם המז'ורי. למשל, בסולם רה מז'ור יש דו# ופה#, הסולם המקביל שלו יהיה סי מינור, בגלל שלשניהם אותן סימני היתק בסולם, וצלילי היסוד שלהם במרווח טרצה קטנה אחד מהשני.
כמו כן, לכל סולם מז'ורי ישנו סולם יחסי מינורי. סולם יחסי הוא סולם בעל טוניקה דומה. לדוגמה, לסולם דו מז'ור ולסולם דו מינור ישנו אותו צליל יסוד (טוניקה) - צליל דו.
מיכאי רזבאן אונגוריאנו

מיכאי רזבאן אונגוריאנו (ברומנית: Mihai-Răzvan Ungureanu; נולד ב-22 בספטמבר 1968, יאשי) הוא היסטוריון, דיפלומט ופוליטיקאי רומני, שכיהן כראש ממשלת רומניה מפברואר ועד מאי 2012.
בעבר כיהן כשר החוץ של רומניה בין השנים 2004–2007 וכמנהל שירות ביון החוץ של רומניה בין השנים 2007–2012. התמנה על ידי הנשיא טראיאן בססקו לראשות הממשלה אחרי התפטרותו של אמיל בוק אך איבד את הרוב בפרלמנט. הוא מכהן כפרופסור להיסטוריה מודרנית באוניברסיטת בוקרשט. בשנת 2012 היה ליושב ראש "הברית רומניה ימין" ונבחר כסנטור מטעמה. החל משנת 2014 היה לסגן יושב ראש המפלגה הדמוקרטית ליברלית. בדצמבר 2014 התמנה ליועץ של הנשיא קלאוס יוהאניס ובשנת 2015 חזר לנהל את שירות ביון החוץ של רומניה עד שהתפטר בספטמבר 2016 מסיבות בריאות.
פרטים ביוגרפיים

מיכאי-רזבאן אונגוריאנו נולד ביאשי בשנת 1968 כבנו של פרופסור לכימיה פיזיקלית, שטפאן אונגוריאנו, לימים סגן ראש העיר יאשי בין השנים 1996–2000.
הוא למד בבית הספר התיכון למתמטיקה - פיזיקה ע"ש קוסטקה נגרוצי בעיר הולדתו, שבו סיים את לימודיו בהצטיינות, כראשון במחזורו. בעת השלטון היחיד של המפלגה הקומוניסטית ברומניה, התקדם אונגוריאנו בהייררכיה של איגוד הנוער הקומוניסטי הרומני והיה לחבר משנה בוועד המרכזי של הארגון.
לימודיו האקדמיים ובהוראה

בשנת 1988 התקבל ללימודי היסטוריה ופילוסופיה באוניברסיטת "אלכסנדרו יואן קוזה", של יאשי.
בעת לימודיו בלט כמנהיג בארגוני הסטודנטים ונבחר לחבר בסנאט של האוניברסיטה בין השנים 1992-1990. כמו כן היה למזכיר מנהל של האיגוד הבינלאומי של הסטודנטים להיסטוריה בין השנים 1990–1993.
בשנת 1992, בתום לימודיו באוניברסיטת יאשי, התחיל ללמד לזמן קצר כמורה להיסטוריה בבית הספר תיכון "מיכאי אמינסקו" ביאשי ולאחר מכן התקבל לסגל החוג להיסטוריה מודרנית של רומניה באוניברסיטת "אלכסנדרו יואן קוזה" ביאשי: בין השנים 1992–1995 כמדריך, בין השנים 1995–1998 כ"אסיסטנט", בין השנים 1998–2004 כ"לקטור", ובין השנים 2004–2006 כמרצה.
בשנים 1992–1993 השתלם אונגוריאנו באנגליה וסיים את עבודת המסטר שלו במסגרת מרכז אוקספורד ללימודי עברית ויהדות שבאוניברסיטת אוקספורד.
בשנת 2004 סיים את עבודת הדוקטור בהיסטוריה מודרנית תחת הדרכתו של אלכסנדרו זוב, בנושא "המרת דת והתבוללות בחברה הרומנית בתחילת התקופה המודרנית".
החל משנת 2007 התמנה לפרופסור להיסטוריה מודרנית של רומניה בפקולטה להיסטוריה של אוניברסיטת בוקרשט.
מיכאי רזבאן אונגוריאנו לימד כמרצה אורח במוסדות לימוד רבים ברומניה ובחו"ל, בין היתר בחוג להיסטוריה אירופית באוניברסיטת אלברט לודוויג בפרייבורג אים ברייסגאו (1997-1993), בבית הספר ללימודים סלאביים ומזרח-אירופיים באוניברסיטת לונדון (1998-1996), בבית הספר של הברית הצפון-אטלנטית נאט"ו באוברמרגאו, בגרמניה (החל משנת 2001), בבית הספר הלאומי ללימודים פוליטיים ולמנהל בבוקרשט (החל משנת 2002), במרכז ללימודי ביטחון "ג'ורג' מרשל" בגארמיש-פרטנקירכן בגרמניה (החל משנת 2003). הוא מכהן גם כפרופסור שלא מן המניין באוניברסיטה הלאומית לביטחון של רומניה, החל משנת 2005.
מיכאי רזבאן אונגוריאנו חבר בחברות מדעיות רבות, בין השאר בחברה הרומנית להרלדיקה, סיגילוגרפיה וגנאלוגיה של האקדמיה הרומניה, הסניף יאשי (החל משנת 1993), היה חבר בהנהלת הקרן סורוס לחברה פתוחה, ביאשי ובבוקרשט (1996–1998), ניהל את המרכז למחקרים רומניים ביאשי של הקרן הרומנית לתרבות (1999-1996), הוא חבר באיגוד האירופי ללימודים יהודיים ועבריים במכללת סנט קרוס באוקספורד (החל משנת 1998), חבר במועצת המכון ללימודים גנאלוגיים והרלדיקה ע"ש סבר זוטה ביאשי (החל משנת 1998).
פעילותו הדיפלומטית

החל משנת 1998 התקבל אונגוריאנו לשירות הדיפלומטי של רומניה. בין השנים 2000-1998 היה מזכיר מדינה במשרד החוץ הרומני בתקופת כהונתו של אנדריי פלשו ובין השנים 2001–2003 היה מנכ"ל- נציג מיוחד בווינה של הברית ליציבות בדרום-מזרח אירופה (הנקראת כעת "המועצה לשיתוף פעולה אזורית" בדרום מזרח אירופה) ובין השנים 2004-2003 סגן האחראי על תאום פעילויות של אותו ארגון בווינה.
במקביל לתפקידים אלה נבחר אונגוריאנו ליושב ראש המכון הרומני ללימודים אסטרטגיים (החל מ-2001), חבר בהנהלת מכללת אירופה החדשה בבוקרשט (החל משנת 2002) וחבר בהנהלת המרכז למדיניויות ביטחון בסגד, הונגריה (החל משנת 2003).
אחרי שנת 2003 קיבל את המשרה הדיפלומטית של שר יועץ. בשנת 2004 נכנס אונגוריאנו לפוליטיקה כחבר במפלגה הלאומית ליברלית.
שר החוץ של רומניה 2007-2004

החל מ-29 בדצמבר 2004 התמנה לשר החוץ בממשלת קלין פופסקו טריצ'אנו.
על רקע פרשת שני הפועלים הרומנים נלו איליה ואדריאן גנצ'אן שעבדו בבסיס צבאי אמריקאי בעיראק ונתפסו שם מצלמים ללא אישור והואשמו בריגול, נאלץ מיכאי רזבאן אונגוריאנו להתפטר מתפקידו כשר החוץ ב-4 בפברואר 2007. זאת מפני שראש הממשלה טריצ'אנו התלונן כי נודע לו על המקרה מהעיתונות, באיחור של 3 חודשים, בעוד אונגוריאנו שיתף בפרשה את הנשיא טראיאן בססקו ימים אחדים אחרי מעצר הפועלים.
אונגוריאנו הודה שלא הודיע לראש הממשלה על מעצר הפועלים מפני שסבר כי העניין הצריך טיפולו הבלעדי של משרד החוץ, כנושא להתערבות קונסולרית. הוא שיתף את הנשיא כבעל הסמכות היחידה להכריע בנושא מן הסוג הזה. כמחוות כבוד הסכים אונגוריאנו להתפטר, אף על פי שהצהיר שעמד על דעתו.
ראש הממשלה דאז טריצ'אנו הצהיר בזמנו על כוונתו להציג את מועמדותו של אונגוריאנו לחברות בפרלמנט האירופי בראש רשימת המפלגה הלאומית ליברלית.
רק בחודש מרץ 2007 הסכים הנשיא בססקו לקבל את סיום תפקידו של שר חוץ אונגוריאנו ואף התנגד למועמדותו לתפקיד של אדריאן צ'ורויאנו, שהוצעה על ידי המפלגה הלאומית ליברלית.
ב-14 במרץ 2007 הציג מיכאי-רזבאן אונגוריאנו במסיבת עיתונאים את מאזן פעילות משרד החוץ תחת ניהולו.
לדבריו השתדל למנות שגרירים על בסיס מקצועי (דיפלומטים מקצועיים או אנשי אקדמיה), תוך צמצום מינויים פוליטיים.
בזמנו הפרסונל הדיפלומטי עבר ריענון, כשאחוז הדיפלומטים הצעירים (בגילים 25–35) עלה מ25ֵ% ל-40%.
לדעתו ההישג העיקרי של מדיניות החוץ הרומנית בזמנו היה אימוץ נושא הים השחור במסגרת מדיניות השכנות של האיחוד האירופי וכיעד אסטרטגי מיוחד אמריקאי.
הושגה "מהלך יציב, על בסיס צפי ואמון" בשיח הפוליטי עם רפובליקה מולדובה והשגה הסכמת מדינה זאת לפתיחת שתי קונסוליות רומנית זמניות בערים קחול ובלץ.
נעשו מאמצים להגיע להפגת מתחים ביחסים עם אוקראינה, בלי שרומניה תימנע להביע בקול חזק את דעתה בסכסוכים בנוגע לאי הנחשים ולתעלת ביסטרויה.
משרד החוץ הרומני רכש ניסיון בפתרון בעיות הקשורות למשבר בני הערובה בעיראק, בהחזרה למולדת של כאלף אזרחים רומנים מלבנון בימי מלחמת לבנון השנייה, שהיו מצבי חדשים ובלתי צפויים. לראשונה אחרי 1948 רכש משרד החוץ נכסים, לרבות שטח שעליו מתכוונים לבנות עבורו בניין חדש
מנהל המכון התרבותי הרומני, הוריה-רומאן פאטאפייביץ' הצהיר כי אונגוריאנו שיחק תפקיד מהותי בהפיכת המכון לכלי יעיל לקידום התרבות הרומנית. באותה שנה ויתר אונגוריאנו על חברותו המפלגתית.
בסופו של דבר אונגוריאנו הוחלף בתפקיד על ידי ראש הממשלה טריצ'אנו לזמן קצר ובמהשך לתפקיד מונה אדריאן צ'יורויאנו והוא עצמו חזר לתפקיד שלו כסגן מתאם בווינה של הפעילויות המועצה לשיתוף פעולה אזורי בדרום מזרח אירופה בין החודשים מרץ -דצמבר 2007.
ראש שירות ביון החוץ

ב-26 בנובמבר 2007 הציע הנשיא בססקו את מינויו של מיכאי רזבאן אונגוריאנו בראש שרות ביון החוץ של רומניה אחרי שהתפקיד לא אויש ממרץ 2007 אחרי התפטרותו של קלאודיו ספטויו.
ועדות הפרלמנט אישרו את המינוי עם 295 קולות מתוך 318.
ב-2015 באישור הפרלמנט חזר אונגוריאנו לנהל את שירות ביון החוץ של רומניה.
ראש ממשלה

ממשלתו של אונגוריאנו לא האריכה ימים. אחרי 78 יום (פברואר-אפריל 2012) פוטרה עקב הצעת אי אמון שהוצגה נגדה על ידי האיחוד הסוציאל-ליברלי שבראשות ויקטור פונטה. הצעת אי האמון אושרה על ידי הפרלמנט ב-235 קולות בעד ו-9 נגד, 4 קולות מבוטלים.
פעילותו הפוליטית אחרי הדחת ממשלתו

ביולי 2012 הקים אונגוריאנו ארגון לא ממשלתי בשם "היוזמה האזרחית מרכז - ימין" ICCD יחד עם המנהיגים הליברל-דמוקרטים קריסטיאן פרדה ומוניקה מקוביי. באוגוסט 2012 ארגון זה הצטרף ל"ברית רומניה- ימין" שכללה את המפלגה הדמוקרטית-ליברלית, המפלגה הדמוקרטית-נוצרית הלאומית של האיכרים ומפלגת "רפובליקה חדשה".
בסוף חודש 2012 חבר אונגוריאנו למפלגה בשם "מפלגת הכוח האזרחי".
פעילותו הפוליטית אחרי הדחת ממשלתו > מנהיג "הכוח האזרחי"

בקונגרס של מפלגת הכוח האזרחי נבחר אונבגוריאנו ליושב ראש המפלגה. מפלגתו הפכה ל"נציג האלרטוקלי" של הארגון ICCD והחליף אותו ב"ברית רומניה ימין". בהמשך פעל אונגוריאנו למען הצטרפות מפלגה זו לקבוצת מפלגת העם באיחוד האירופי. בבחירות שנת 2012 אונגוריאנו נבחר כסנטור מטעם "הברית רומניה ימין". בשנת 2014 מפלגתו נכנסה למסגרת המפלגה הדמוקרטית ליברלית ואונגוריאנו נבחר לסגן יושב ראש מפלגה זו. המפלגה הזאת התמזגה בהמשך עם המפלגה הלאומית ליברלית.
ספרים

Convertire şi integrare religioasă în Moldova la începutul epocii moderne ‏ (2005)
(המרת דת והתבוללות דתית במולדובה בתחילת התקופה המודרנית)
הספר דן בין השאר בסטטיסטיקה של ההתנצרויות בקרב היהודים במולדובה, בעיקר לנצרות האורתודוקסית בין השנה 1755 ובין מחצית המאה ה-19, דן באסטרטגיות אישיות של השתלבות חברתית ותרבותית, בהתנהגויות חברתיות, ביוגרפיות של כמה מהיהודים המומרים המפורסמים, כמו של הצנזור הראשון של ספרים יהודיים - מיכאיל ביטלימסקו, בגנאלוגיה של משפחת באיארדי, בחיי המורה ומנהל בית הספר סמואיל בוטזאטו, כמו כן בתדמית הציבורית של היהודים המומרים, ב"הזדוויגויות נגד הטבע הנוצרי" וב"שכנויות המביכות", וכו'
המרת דת והתבוללות בחברה הרומנית בתחילת התקופה המודרנית
(יחד עם תדה קאהל ומיכאל מצלטין)2004 וינה, מינסטר 2006
(Convertire și integrare în societatea românească la începutul epocii moderne)
תעודות סטטיסטיות בנוגע לעיר יאשי (1755-1828), 2 כרכים, יאשי 1997 (יחד עם פרופ יואן קאפרושו)
(Documente statistice privitoare la orașul Iași (1755–1828), 2 vol
)
Marea Arhondologie a boierilor Moldovei- Iași, 1998
(ארכונדולוגיה גדולה של הבויארים של מולדובה
אונגוריאנו פרסם מעל 80 מאמרים. כיהן כעורך או עורך ראשי של כמה כתבי עת היסטוריים, כולל "דיאלוג" של אוניברסיטת "אלכסנדרו יואן קוזה" ביאשי (1992-1988), "ארכיבה ג'נאלוג'יקה" של האקדמיה הרומנית בבוקרשט (החל מ-1993), Revue des Études Roumaines (כתב עת ללימודים רומניים, בצרפתית) של קרן קרול השני-האקדמיה הרומנית (החל משנת 1994),רביסטה דה איסטוריה סוצ'יאלה" של אוניברסיטת יאשי, (החל משנת 1996).
הוא עורך מתאם של הסדרה "היסטוריה" של הוצאה לאור פולירום ביאשי ובוקרשט.
חיים פרטיים

מיכאי רזבאן אונגוריאנו שולט בשמונה שפות, כולל הונגרית ויודע אנגלית, צרפתית וגרמנית על בוריין. הוא נשוי  לדניאלה ואב לבן.
פרסים ואותות כבוד

1992 הפרס הלאומי של כתב העת "22"
1996–1997 ו 1997–1998 הפרס "פליקס פוזן" של האוניברסיטה העברית בירושלים
1998 - הפרס וסילה פוגור מטעם עירית יאשי על מחקריו בנוגע לתולדות העיר יאשי
1999 - הפרס קורנליו קופוסו של ארגון הנוער של המפלגה הלאומית של האכרים- לאומית נוצרית - על פעילותו הדיפלומטית
2000 הפרס דומיטרו אונצ'ול של הקרן לתרבות "מגזינול איסטוריק" בשביל ההוצאה לאור של ספר "היחסים רומניים-סובייטים. תעודות 1934-1917" כרך א, בוקרשט 1999 (בשיתוף פעולה עם משרד חוץ של הפדרציה הרוסית)
2000 - קצין בכיר של המסדר הלאומי "להצטיינות" של רומניה
2000 - מפקד בדרגה א של המסדר המלכותי דאנברוג מדנמרק
2004 - פרס מיכאיל קוגלניצ'אנו של האקדמיה הרומנית על ספרו "המרת דת והתבוללות בחברה הרומנית בתחילת התקופה המודרנית"
2007 - העיטור להצטיינות דיפלומטית של רומניה - דרגת קצין
גוגל לונאר אקס פרייז

סמליל התחרות
גוגל לונאר אקס פרייז (באנגלית: Google Lunar X PRIZE) הייתה תחרות אשר נוהלה על ידי ארגון XPRIZE ומומנה על ידי חברת גוגל. הזוכה בתחרות יהיה "הצוות הראשון שינחית בבטחה על פני הירח רובר רובוטי שינוע למרחק של 500 מטר וישדר תמונות ונתונים חזרה אל כדור הארץ".
לפחות 90% מהמימון של כל צוות היה חייב להגיע מגופים פרטיים, אך לא הייתה הגבלה על גובה המימון הפרטי. לתחרות נרשמו 34 צוותים מכל העולם, אך עם הזמן מספרם הלך וירד עד שנותרו רק כ־8 צוותים שאכן מתכוונים לשגר חללית לירח. עד סוף 2016 השיגו 5 צוותים הסכמי שיגור מאושרים ועלו לשלב הגמר של התחרות.
הצוותים היו מחויבים לשגר עד סוף שנת 2017. באוגוסט 2017 ניתנה הארכה נוספת עד סוף מרץ 2018. ב־23 בינואר 2018 הודיעה קרן XPRIZE שכיוון שאף אחד מהצוותים שנותרו בתחרות אינו ערוך לשגר חללית אל הירח עד המועד האחרון שנקבע (ה־31 במרץ 2018), התחרות למעשה הסתיימה ללא אף מנצח.
בתחרות השתתפה גם קבוצה ישראלית הנקראת SpaceIL והיא הייתה האחרונה להירשם לתחרות, אך הראשונה לחתום על הסכם שיגור, עם חברת SpaceX האמריקאית. השיגור יועד לשנת 2017 אך נדחה לשנת 2019. הגשושית הישראלית "בראשית" שוגרה ב־22 בפברואר 2019. ביום ו' בניסן ה'תשע"ט, 11 באפריל 2019, הגשושית התרסקה על פני הירח בעקבות תקלה.
ב־28 במרץ 2019 הודיע ארגון XPRIZE על השקת פרס "Moonshot Award" בסך מיליון דולר לנחיתה על הירח. על אף שהגשושית בראשית נכשלה בכך, ארגון XPRIZE הודיע ש־SpaceIL תקבל מיליון דולר.