stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קמיל פאליה
דעות > פאליה ופמיניזם

הדעות על פאליה חלוקות ולעיתים אף שנויות במחלוקת. ישנן מבקרות פמיניסטיות שתארו את פאליה כ"פמיניסטית אנטי פמיניסטית", ביקורתית כלפי מאפיינים מרכזיים של פמיניזם עכשווי, אך מחזיקה "במגוון מיוחד של הצהרות פמיניסטיות משלה". איליין שוולטר הזכירה את הערצתה של פאליה לסימון דה-בובואר ולספרה המין השני וציטטה את פאליה שטענה כי הספר הוא "העבודה העילאית של הפמיניזם המודרני... הלמידה העמוקה שלו והטענות המאסיביות שאין כדוגמתן", כמו גם לג'רמיין גריר. אך מרתה דאפי טוענת כי פאליה "לא היססה להטיח עלבונות חצופים" על מספר פמיניסטיות וביניהן גריר עצמה, שעל פי פאליה "הפכה תוך שלוש שנים למכונה" כתוצאה מהצלחתה המוקדמת; פאליה תיארה את פעילותה של האקטיביסטית דיאנה פוס כ"פשוט זבל – מזעזע!" שוולטר מתארת את פאליה כ"ייחודית בהפרזתה ובעוינותה הקטלנית כלפי רובן המכריעה של הפעילויות הפמיניסטיות הבולטות, אנשי ציבור, סופרים וחוקרים בני דורה", שוולטר מונה את קרוליין היילברון, ג'ודית באטלר, קרול גיליגן, מרילין פרנץ', זואי ביירד, קימבה ווד, סוזן תומאס, והילרי קלינטון בין מטרות ביקורתה של פאליה.
פאליה האשימה את קייט מילט שהתחילה את "הסגנון המדכא, הסטליניסטי, של ביקורת הפמיניסטית ..." פאליה העבירה ביקורת שוב ושוב על פטרישיה איירלנד, נשיאתו לשעבר של ארגון נשים לאומי (NOW), וכינתה אותה "מתחסדת", מודל דוחה לחיקוי עבור נשים בעלת גישה "זחוחה, יהירה", הניחנת ב"תהליכים מחשבתיים מוגבלים עד כאב". פאליה טענה כי תחת הנהגתה של איירלנד, NOW "עשתה נזק, והזיזה לשוליים את תנועת הנשים". פאליה קראה לפילוסופית הפמיניסטית מרתה נוסבאום "דיוות מחשב" כקביעה שאין לה קשר לעולם האמיתי, והאשימה אותה בשאילת רעיונותיה ללא אישור. בנוסף היא טענה, כי "ההכשרה או האינסטינקט של נוסבאום לבחינת המין (sex analysis) מפוקפקים במקרה הטוב".
פמיניסטיות רבות בקרו את פאליה; כריסטינה הוף סומרס הגדירה את פאליה כ"מטרה הבולטת ביותר לגינוי פמיניסטי", וציינה כי כתב העת (Women's Review of (Books תיאר את ספרה של פאליה Sexual Personae כיצירה של "קיצוניות מטורפת", "תחליף גרוע לפשיזם שלאחר המלחמה הקרה החדשה", ו"מתקפת נגד של הפטריארכיה על פמיניזם". סומרס סיפרה שכאשר פאליה הופיעה בפורום באוניברסיטת בראון, פמיניסטיות חתמו על עצומה לגנותה ודרשו לחקור את הנהלים להזמנת נואמים לקמפוס.
נעמי וולף החליפה לעיתים סדרת התקפות אישיות עם פאליה לאורך תחילת שנות ה-90 במגזין ניו ריפבליק, בהם וולף הכתירה את פאליה כ"פיליס שלפלי (פעילה שמרנית נוצרית) של קהל בעלות הפירסינג בפטמות, המתחזה לחתרנית מינית אך היא למעשה הבת הצייתנית של הפטריארכיה" ותארה אתפאליה כ"חסרת יושרה אינטלקטואלית". בשנת 1991, פאליה קראה לוולף כ"כלומניקית".
גלוריה סטיינם אמרה ש"להגדיר את פאליה כפמיניסטית זה שווה ערך לאמירה שנאצים אינם אנטישמים". פאליה האשימה את סטיינם בכך שהשוותה אותה להיטלר ואת Sexual Personae טרם קריאתו למיין קמפף. פאליה קראה לסטיינם ה"סטלין של הפמיניזם".
קאתה פוליט תיארה את פאליה כאחת מ"שורה אינסופית של מבקרים חברתיים שהופכים לסלבים על ידי תיאור הפמיניזם כבעיה, במקום הסקסיזם". פוליט כתבה שפאליה מהללת "שליטה גברית", ושהיא מצליחה להתבטא באופנים "שאפילו ראש לימבו היה מחוויר לשמעם", משום שהיא אישה.
פאליה ידועה כמי שמכנה קורבנות לאונס בין מכרים (date rape) "טפשות", ועמדתה שאונס הוא אקט מונע מינית (שלא כעמדת פמיניסטיות רבות שמדובר באקט של שליטה וכוח) נתמכת על ידי פסיכולוגים האבולוציוניים.
דעות > פאליה וחשיבה צרפתית

פאליה ביקורתית לגבי ההשפעה שיש לסופרים הצרפתים המודרניים על מדעי הרוח. היא טוענת שהאוניברסיטאות משועבדות לפוסט-סטרוקטורליסטים הצרפתים, וכי היא עצמה מעולם לא מצאה אפילו משפט אחד שעניין אותה בכתביהם של ז'אן בודריאר, ז'אק לאקאן, ז'אק דרידה ומישל פוקו. לדעתה, הפוסט סטרוקטורליזם שובר את הקשר בין המילה והדבר, ובכך מסכן את הקאנון המערבי. עם זאת, עמדתה של פאליה לגבי הסופרים הצרפתים איננה שלילית לחלוטין. היא כינתה את "המין השני" של סימון דה בובואר "מבריק" וטענה שזה "הדבר היחיד שבוגר לתואר ראשון במיניות צריך". פאליה הגדירה את עבודתו של ז'אן-פול סארטר, כחלק מתקופה מרוממת בספרות. היא כתבה ביקורות חיוביות על "מיתולוגיות" של רולאנד בארת ועל Masochism: Coldness and Cruelty של ז'יל דלז, אולם מצאה שעבודותיהם המאוחרות של שני הגברים פגומות. על גסטון בשלר, שהשפיע עליה רבות, היא כתבה ש"השיטה הפנומנולוגית הציורית המכובדת אך עם זאת נזילה [שלו] נראית לי אידיאלית לאמנות", והוסיפה כי הוא "הסופר הצרפתי המודרני האחרון שלקחתי ברצינות".
דעות > דעות פוליטיות

חלק מדעותיה נתפסות כשמרניות, אך פאליה מגדירה את עצמה כדמוקרטית וליברלית. היא מתנגדת לחוקים נגד זנות, פורנוגרפיה, סמים, והפלות. פאליה העבירה ביקורת על ביל קלינטון על כך שלא התפטר לאחר שערוריית מוניקה לוינסקי, שלטענתה גרמה לכך שאמריקה "הופתעה על ידי ה ב-11/9". במסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2000, היא הצביעה למועמד מטעם המפלגה הירוקה ראלף ניידר, "[כי] אני מתעבת את המבנה המתנשא והמושחת של המפלגה הדמוקרטית, אשר בו אשאר רשומה בעקשנות". בבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2004, פאליה תמכה בג'ון קרי, ובשנת 2008, היא תמכה בברק אובמה. בשנת 2012, היא תמכה במועמדת המפלגה הירוקה ג'יל שטיין. בבחירות 2016, פאליה הייתה ביקורתית מאוד כלפי הילרי קלינטון, וקראה לה "שקרנית" ו"רמאית". היא שקלה תמיכה עצמאית בברני סנדרס, אך לבסוף הצביעה שוב עבור שטיין.
ספרים > Sexual Personae

הספר Sexual Personae: Art and Decadence from Nefertiti to Emily Dickinson נדחה על ידי שבעה בתי הוצאה לאור לפני שהוצאת ייל פרסמה אותו ב-1990, והוא הפך לרב מכר מיידי. בספר, פאליה טוענת שלטבע האנושי יש היבט דיוניסי אינהרנטי, במיוחד בכל הקשור למיניות. התרבות והציוויליזציה נוצרו על ידי גברים ומייצגים ניסיון להכיל כוח זה. הנשים גם הן חזקות, אך ככוחות טבעיים, והנישואים והדת הם אמצעים המכילים כוחות פראיים. טרי טיצ'אאוט כתב בביקורתו על הספר בניו יורק טיימס שהוא פגום, אך "...כל פיסה בו מגרה אינטלקטואלית כמו גם מרגיזה".
מרתה דאפי כתבה שלספר יש "מסר תרבותי בדלני" אשר התקבל היטב על ידי מבקרים, אך נדחה על ידי פמיניסטיות רבות. בביקורת על ספר זה, המחברת הפמיניסטית מולי אייבינס האשימה את פאליה בחוסר דיוק היסטורי, דמגוגיה של פמיניזם מהגל השני, אגוצנטריזם, וכתיבה בהכללות גורפות. אנתוני ברג'ס תיאר בסקירתו את הספר כ"ספר משובח ומטריד", ה"מבקש לתקוף את רגשותיו של הקורא, כמו גם את הדעות הקדומות שלו". ג'רמיין גריר כתבה שתובנותיה של פאליה לגבי כתביה של סאפפו הן "חיות ומאוד מוחשיות", אך גם ש"למרבה הצער לא עקביות ואינן תואמות במידה רבה אחת את השנייה".
ספרים > Sex, Art and American Culture

Sex, Art and American Culture: Essays אשר יצא ב-1992 הוא אוסף של קטעים קצרים, רבים מהם פורסמו בעבר כמאמרי מערכת או כביקורות, וכמה תמלילים של ראיונות. המאמרים כוללים ביקורות על מדונה, אליזבת טיילור, מוזיקת רוק, רוברט מייפלת'ורפ, מינויו של קלרנס תומאס לבית המשפט העליון, אונס, מרלון ברנדו, מילטון קסלר, והאקדמיה. הוא היה ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס לספרים בכריכה רכה.
ספרים > Vamps and Tramps

Vamps and Tramps: New Essays שיצא בשנת 1994 הוא אוסף של 42 מאמרים קצרים ומאמר אחד ארוך, "No Law in the Arena: a Pagan Theory of Sexuality". הוא מכיל גם אוסף של קריקטורות שנעשו על פאליה מעיתונים. ונדי שטיינר כתבה בניו יורק טיימס שהספר "משעשע, בוטה, הגב' פאליה זורקת נעל אבסורדית לגלגליה הכבדים של האקדמיה". מיצ'יקו קאקוטאני, מבקרת תרבות של הניו יורק טיימס, כתבה: "כתביה על השכלה ... הם משכנעים ביותר, בדיוק כפי שכמה ממאמריה על הסכנות שבהסדרת הפורנוגרפיה וההתנהגות הפוריטנית המבישה של התנועה הנשית מקרינים היגיון... למרבה הצער, לגב' פאליה יש דרך לערער את טענותיה המעניינות יותר בזריקת הצהרות היפרבוליות".
ספרים > The Birds

בשנת 1998, ובציון השנה ה-35 להוצאת הסרט הציפורים של אלפרד היצ'קוק, מכון הקולנוע הבריטי הזמין את פאליה לכתוב ספר על הסרט. הספר בעל 96 העמודים של פאליה מפרש את הסרט כממשיך "בקו הרומנטיקה הבריטית וצאצא של מצגי הטבע הפראיים ונשות הפאם פאטאל של קולרידג'". פאליה משתמשת במסגרת הפסיכואנליטית לפירוש הסרט כמתאר "שחרור של כוחות פרימיטיביים של מין ותאווה אשר דוכאו אך מעולם לא אולפו במלואם". הספר תורגם לעברית ויצא לאור בשנת 2003 בהוצאת רסלינג.
ספרים > Break, Blow, Burn

Break, Blow, Burn: Camille Paglia Reads Forty-three of the World's Best Poems משנת 1995 הוא אוסף של 43 קטעי שירה קצרים המלווים במאמר שנכתב על ידי פאליה. האוסף מכוון בעיקר לאלו שלא מכירים מקודם את העבודות. קלייב ג'יימס ציין כי פאליה נוטה להתמקד ביצירות אמריקאיות כהיא עוקבת אחר יצירות משייקספיר וקדימה בזמן, וייטס, בעקבות קולרידג', הוא האירופאי האחרון שנידון. הוא גם הדגיש את יכולתה של פאליה לגלות אהדה ליצירות ולאחד צורות אמנות שונות בניתוח שלה. כריסטופר נילד ציין כי יש לפאליה "כישרון נדיר ללכוד את מצב הרוח והנוף של שיר בתמציתיות, בביטויים דוקרניים של תובנה תיאורית" ושהיא מציגה רגעים של זוהר, אך הוא גם מציין שכמה מהסופרים העכשוויים שהיא בחרה שטוחים לגמרי. הוא גם משבח את נקודת מבטה הפדגוגית כלפי פרשנות בסיסית, והציע שגישתה היא אולי מה שנדרש כדי לרענן את הלימודים במדעי הרוח.
ספרים > Glittering Images

Glittering Images: A Journey Through Art from Egypt to Star Wars משנת 2012 היא סדרה של מאמרים על יצירות אמנות בולטות מהעת העתיקה ועד לזמנים מודרניים. הסופר ג'ון אדמס מביקורת הספרים של הניו יורק טיימס היה סקפטי לגבי הספר, והאשים אותו בהיותו "מונע על ידי אג'נדה וגדוש בהערות פולמוס צדדיות הפוגעים אנושות בפוטנציאל שלו לשכנע". גארי רוזן מהוול סטריט ג'ורנל, לעומת זאת, שיבח את "המגוון המרשים" של הספר ונגישותו לקוראים.
ספרים > Free Women, Free Men

Paglia's Free Women, Free Men: Sex, Gender, and Feminism משנת 2017, הוא אוסף מסות משנת 1990 ואילך. דווייט גארנר בניו יורק טיימס כתב שהמסות תוקפות שני נושאים - פמיניזם מודרני, עליו פאליה כותבת "הפך למגירת ירקות כלבויניקית שם חבורות של אחיות לבכי תלותיות יכולות לאחסן את הנוירוזות המעופשות שלהן", וכן אוניברסיטאות אמריקאיות, לגביהן פאליה שואלת, "איך ייתכן שהשמאל האקדמי של היום תמך במקום להתנגד לקודי דיבור בקמפוסים, כמו גם למעקב הגרוטסקי ומישטור יתר על חיי הסטודנטים?"
מפרסומיה

Paglia, Camille (1974), Sexual Personae: The Androgyne in Literature and Art (dissertation)
Paglia, Camille (1990), Sexual Personae: Art and Decadence from Nefertiti to Emily Dickinson, ISBN 0-679-73579-8
Paglia, Camille (1992), Sex, Art and American Culture: Essays, ISBN 0-679-74101-1
Paglia, Camille (1994a), Vamps and Tramps: New Essays, ISBN 0-679-75120-3
The Birds (BFI Film Classics) (1998) ISBN 0-851-70651-7
Break, Blow, Burn: Camille Paglia Reads Forty-three of the World's Best Poems (2005) ISBN 0-375-42084-3
Glittering Images: A Journey Through Art from Egypt to Star Wars (2012) ISBN 978-0-375-42460-1
קנדיס אקולה

| --- | --- |

 לידה:  13 במאי 1987 (בת 37) יוסטון, טקסס, ארצות הברית ארצות הברית 
 שם לידה:  Candice Rene Accola 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  תיכון לייק היילנד 
 בן או בת זוג:  ג'ו קינג (18 באוקטובר 2014–2022) 
 מספר צאצאים:  2
 פרופיל ב-IMDb
 
קנדיס רנה קינג נולדה בשם; קנדיס רנה אקולה (באנגלית: Candice Rene King; נולדה ב-13 במאי 1987) היא שחקנית וזמרת-יוצרת אמריקאית, ידועה מגילום דמותה של קרוליין פורבס בסדרה "יומני הערפד".
ביוגרפיה

אקולה נולדה ביוסטון שבטקסס וגדלה בעיר אדג'ווד, פלורידה; בתם של קרוליין (לבית קלארק), עקרת בית שבעברה הייתה מהנדסת סביבתית, וקווין אקולה, מנתח לב-חזה; שניהם חברים במפלגה הרפובליקנית בפלורידה. יש לה אח קטן, קרי תומאס.
קריירה > מוזיקה

אקולה שרה וכותבת שירים מגיל 14. השיגה הצלחה בתחום לאחר שחתמה על חוזה בחברת תקליטים בגיל 16. המוזיקה שלה צברה הצלחה בינלאומית, וכן היא ממשיכה לכתוב ולהקליט אותה. אלבום הבכורה שלה, "It's Always the Innocent Ones" יצא בדצמבר 2006 וזכה להצלחה גדולה ביפן.
בשנת 2008 אקולה הופיעה כזמרת רקע בסיבוב ההופעות של מיילי סיירוס, Best of Both Worlds Tour.
קריירה > משחק

אקולה שיחקה בתפקידים קטנים בסדרות הטלוויזיה "איך פגשתי את אמא", "על טבעי", "גדולה מהחיים" ו"גריק".
בשנת 2007, היא שיחקה את אמנדה בסרט "ג'ונו". ביולי 2009, היא כיכבה בסרט האימה העצמאי "נערה מתה" המתספר על שני נערים בתיכון שמגלים אישה אלמותית במקלט נטוש.
בשנת 2009 היא החלה לשחק בסדרה "יומני הערפד". הסדרה זכתה להצלחה גדולה והייתה לסדרת הדגל של רשת CW.
בנוסף היה לה תפקיד קטן ב"האנה מונטנה: הסרט".
ביוני 2012, הצטרפה אקולה לסדרת היוטיוב "Dating Rules From My Future Self" כקלואי, בחורה בת 26 שחושבת שאהבה לא באמת קיימת. הסדרה זכתה ל-14 מיליון צפיות.
בשנת 2013, הופיעה בקליפ של השיר "Love Don't Die" של להקת דה פריי.
חיים אישיים

בפברואר 2012 החלה אקולה לצאת עם המוזיקאי ג'ו קינג, הגיטריסט של להקת "דה פריי", לאחר שחברתה של אקולה, נינה דוברב הכירה בין השניים באירוע של הסופרבול. לקינג יש שני ילדים מנישואיו הקודמים. הזוג התארס במאי 2013 ונישא ב-18 באוקטובר 2014 בניו אורלינס, לואיזיאנה. ב-15 בינואר 2016, נולדה בתם הראשונה, פלורנס מיי. ב-1 בדצמבר 2020, קינג ילדה בת שנייה, ג'וזפין ג'ון. השניים התגרשו ב-2022. ב-2023 אישרה בסרטון בחשבון האינסטגרם שלה כי היא נמצאת בזוגיות עם סטיבן קרוגר.
אקולה תומכת במיזם "It Gets Better" הפועל למניעת התאבדות בקרב בני נוער להט"בים, לצד עמיתיה לסדרה "יומני הערפד" מייקל טרבינו ואיאן סומרהולדר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | Pirate Camp | אנאליסה / טום |  |
| 2007 | ג'ונו | אמנדה |  |
| 2007 | על הבובה | מלודי |  |
| 2007 | X's & O's | חברה של גוון |  |
| 2008 | Deadgirl | ג'ואן |  |
| 2009 | אהבה כואבת | שרון |  |
| 2010 | Kingshighway | סופיה |  |
| 2011 | The Truth About Angels | קייטלין סטון |  |
| 2020 | אחרי שהתנגשנו | קימברלי ואנס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | איך פגשתי את אמא | איימי | פרק: "Something Borrowed" |
| 2009 | על טבעי | אמנדה האקרלינג | פרק: "After School Special" |
| 2009 | גריק | אליס | פרק: "Isn't It Bro-mantic?" |
| 2017-2009 | יומני הערפד | קרוליין פורבס | תפקיד ראשי (8 עונות); 171 פרקים |
| 2010 | גדולה מהחיים | ג'סיקה אורלנדו | פרק: "Begin Again" |
| 2012 | Dating Rules from My Future Self | קלואי קאניגהאם | סדרת רשת; 6 פרקים |
| 2018 | המקוריים | קרוליין פורבס | 5 פרקים |
| 2019 | האורוויל | סולאנה קיטן | פרק: "Home" |
| 2021 | מורשות | קרוליין פורבס | פרק: "Salvatore: The Musical!" |
| 2021 | Christmas in Tune | בלה | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2022 | Suitcase Killer: The Melanie McGuire Story | מלאני מקגוויר (אנ') | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| TBA | היינו שקרנים | בס סינקלייר | סדרה עתידית של אמזון פריים וידאו |
רדוורס בולר

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1839 דבון, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 פטירה:  2 ביוני 1908 (בגיל 68) דבון, אנגליה, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 השכלה:  איטון קולג' 
 בן או בת זוג:  Lady Audrey Jane Charlotte Townshend (10 באוגוסט 1882–ערך בלתי־ידוע) 
 צאצאים:  Georgiana Buller 
 השתייכות:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  1808–1860 (כ־52 שנים)
 דרגה:   מייג'ור-גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האופיום השנייה  מלחמת הזולו  מלחמת הבורים הראשונה  המלחמה המהדית  מלחמת הבורים השנייה
 עיטורים
  צלב ויקטוריה  אביר הצלב הגדול במסדר האמבט   אביר מפואר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש
 
סר רדוורס הנרי בולר VC, GCB ,
GCMG (באנגלית: Sir Redvers Henry Buller; ‏7 בדצמבר 1839 - 2 ביוני 1908) היה איש צבא בריטי. בולר מוכר במיוחד על פיקודו של הכוחות בדרום אפריקה במהלך שלבי הפתיחה של מלחמת הבורים השנייה, פרישתו מהצבא לוותה בקלון מסוים משום הכישלון הבריטי בתחילת המלחמה, כישלון שיוחס בין היתר לו.
מלבד השירות במלחמת הבורים, שירת בולר במספר מערכות במהלך שירותו הצבאי; מלחמת האופיום השנייה, מלחמת אשאנטי, מלחמת הזולו ומלחמת הבורים הראשונה. במהלך מלחמת הזולו, פיקד בולר על כוח של חיל רגלים רכוב בטור הצפוני (במהלך הפלישה הראשונה). על חלקו במהלך הלחימה בקרב הלובאין העונק לו צלב ויקטוריה, העיטור הצבאי הגבוה ביותר בבריטניה.
קרב מנזיקרט

קרב מנזיקרט (בטורקית: Malazgirt Savaşı, ביוונית: Η μάχη του Μαντζικέρτ) בין האימפריה הביזנטית לכוחות הטורקים הסלג'וקים בראשות אלפ ארסלאן התרחש ב-26 באוגוסט 1071, ובמהלכו הובסה האימפריה הביזנטית והקיסר רומנוס הרביעי דיוגנס נתפס על ידי הסלג'וקים.
רקע

בשנת 1060 בקירוב התיר הסולטאן הסלג'וקי אלפ ארסלאן לבעלי הברית הטורקים שלו להגר לכיוון ארמניה ואסיה הקטנה, שם הם הקימו ערים וחוות.
בשנת 1064 הרסו הטורקים את הבירה הארמנית אני. כתגובה לכך, בשנת 1068 הוביל הקיסר הביזנטי רומנוס הרביעי משלחת צבאית נגד הטורקים. במהלך המסע הצליח רומנוס לכבוש את העיר הירפוליס אולם חיל הרגלים הביזנטי היה איטי ולא הצליח להשיג את חיל הפרשים הטורקי.
בשנת 1070 יצא רומנוס למסע שני לעבר העיר מנזיקרט (אנ') (שנקראה אז מלזגירט), הממוקמת במזרח טורקיה בנפת (סנג'ק) מוש. במקום זה היה מבצר ביזנטי שנתפס על ידי הסלג'וקים, ושם הוצע לארסלאן הסכם - רומנוס יוותר על העיר הירפוליס, וארסלאן יסיים את המצור על העיר אדסה שבשטחי האימפריה הביזנטית. רומנוס איים בפתיחת מלחמה כוללת אם ארסלאן לא יענה לדרישותיו, והכין את כוחותיו בכל מקרה לאחר שציפה כי הסולטאן יסרב להצעה. כמצופה הסולטאן הסלג'וקי לא קיבל את ההצעה.
הכנות

לרומנוס התלווה אנדרוניקוס דוקס (אנ'), בחירה לא ברורה, מכיוון שדוקס היה אויב ותיק של הקיסר הביזנטי. רומנוס השאיר בבירתו את הגנרל הטוב והמוכשר ביותר שהיה לו, ניקפורוס בוטניאטס, כיוון שחשד בנאמנותו (אם כי היה נאמן יותר מדוקס).
הצבא הורכב מחיילים ביזנטים מהפרובינציה המערבית ואותו מספר של חיילים ביזנטים מהפרובינציה המזרחית; יחידות של שכירי חרב צרפתים, בולגרים, פצ'נגים; חיל רגלים תחת פיקודו של דוכס אנטיוכיה; חיילים נציגים ארמנים ; וחלק מהמשמר הוורנגי. בנוסף, מאזור הבלקן וסביב האימפריה הצטרפו עמים שונים כמו הרוסים, הכוזרים, האלאנים, האוזסים, הקומנים, הגאורגים, הפרנקים, הגותים קרימנים, הבולגרים והפצ'נגים. כמו כן הצטרפו יחידות של פרשי טגמטה שליוו את הקיסר רומנוס. סך הכוחות הביזנטים יצרו צבא של 100,000 איש.
המסע לאורך אסיה הקטנה היה ארוך וקשה, ורומנוס לא התחבב על חייליו כאשר הביא איתו מוצרי מותרות רבים. האוכלוסייה הביזנטית סבלה מביזה על ידי שכירי החרב הגרמנים אותם רומנוס נאלץ לסלק. המנוחה הראשונה של הכוח הייתה בסבסטיה (סיוואס), והכוח הגיע לתאודוסיופוליס ביוני 1071. שם הציעו מספר גנרלים להמשיך לצעוד לעבר השטחים הסלג'וקים כדי לתפוס את ארסלאן לפני שזה יהיה מוכן. גנרלים אחרים הציעו לחכות במקום ולבצר את העמדה. לבסוף הוחלט להמשיך במסע.
רומנוס הניח כי ארסלאן נמצא הרחק ממנו וכלל לא יגיע לקרב ולכן צעד לעבר ימת ואן וציפה לכבוש את מנזיקרט די מהר, ואם יתאפשר אז לכבוש גם את המבצר השכן קליאט. אולם ארסלאן היה בארמניה יחד עם חיל פרשים מחלב (סוריה) ומוסול (עיראק) וכן עם בעלי ברית נוספים. המרגלים של ארסלאן ידעו כל הזמן היכן נמצאים הכוחות הביזנטיים בזמן שלרומנוס לא הייתה פיסת מידע על תנועות האויב.
רומנוס פקד על הגנרל יוסיפוס טרכניוטיס לקחת עמו חיילים ביזנטים יחד עם החיילים הוורנגים וללוות את הפצ'נגים והצרפתים לקליאט בזמן שרומנוס ושאר הצבא צעדו לעבר מנזיקרט. אף על פי שלא ידוע במדויק מה קרה לכוח שפנה לקליאט, מעריכים כי ככל הנראה הוא איתר את הצבא הסלג'וקי ונסוג כיוון שמאוחר יותר הוא הופיע במליטן ולא נטל חלק בקרבות.
הקרב

רומנוס לא היה מודע לנסיגה בקליאט והמשיך לעבר מנזיקרט, אותה כבש בקלות ב-23 באוגוסט 1071. ביום המחרת מספר כוחות זרים תחת פיקוד בריניוס גילו את הכוחות הסלג'וקים ונאלצו לסגת לעיר הכבושה מנזיקרט.
הגנרל הארמני בסיליאסס נשלח עם מספר פרשים לעבר האויב מפני שרומנוס לא האמין כי ארסלאן יביא לאזור את מלוא צבאו. הכוח הארמני הושמד והגנרל בסיליאסס נלקח כאסיר. רומנוס סידר את כוחותיו במבנה ושלח את האגף השמאלי שלו תחת פיקוד בריניוס, שכמעט נכנע תחת המהירות של הסלג'וקים שנעו לכיוונו, ונאלץ לסגת פעם נוספת. במהלך הלילה התחבאו הסלג'וקים בהרים כך שרומנוס לא יכול היה להורות על מתקפת נגד.
ב-24 באוגוסט 1071 בלילה, תקפו כוחותיו של אלפ ארסלאן את המחנה הביזנטי. במחנה הם יצרו מגע עם שכירי החרב הפצ'נגים וקרוביהם הקפצ'קים, ואלה החליפו צד והצטרפו לכוחות הסלג'וקים.
מאוחר יותר שלח ארסלאן שליח לרומנוס וביקש לכונן שלום. הקיסר הביזנטי דחה את השגריר הסלג'וקי וניסה לקרוא לגנרל טרצ'ניאוטיוס שפנה קודם לכן לעבר מבצר קליאט. באותו יום לא היו התנגשויות בין שני הצדדים אולם ביום למחרת ב-26 באוגוסט הכין עצמו הצבא הביזנטי לקרב, יצר מבנה התקפי והחל לצעוד לעבר העמדות הסלג'וקיות כשהאגף השמאלי בפיקוד בריניוס, האגף הימני תחת פיקוד תאודור אלייטס והמרכז בפיקוד הקיסר רומנוס. אנדרוניקוס דוקס (אנ') הוביל את הכוחות הרזרביים מאחורה.
הכוחות הסלג'וקים יצרו מבנה של חצי סהר במרחק של ארבעה קילומטרים כשארסלאן משקיף על הנעשה ממרחק בטוח. הקשתים הסלג'וקים תקפו את הכוחות הביזנטיים כשאלה התקרבו יותר ויותר. מרכז הכוח של חצי הסהר נסוג בזמן שאגפי הכוח התקדמו וסגרו על הביזנטים מסביב.
הכוחות הביזנטים החזיקו מעמד תחת התקפת הקשתים וכבשו את המחנה של ארסלאן אחרי הצהריים. למרות הצלחה זו, האגפים הימני והשמאלי, שספגו את רוב הפגיעות מהקשתים, כמעט התפרקו כשיחידות שונות ניסו למשוך את האויב לקרב; הפרשים הסלג'וקים פשוט ברחו כאשר הותקפו על ידי הביזנטים. ההימנעות הסלג'וקית מהקרב אילצה את רומנוס לסגת לקראת הלילה. האגף הימני לא הבין נכון את הפקודה ודוקס שהוביל את כוחות העתודה מאחורה התעלם מהקיסר בכוונה, כאויבו של רומנוס, וצעד חזרה למחנה מחוץ למנזיקרט במקום לחפות על הנסיגה של הקיסר. בעת זו כשהביזנטים היו לגמרי מבולבלים, הסלג'וקים ניצלו את ההזדמנות הנדירה ותקפו את הכוחות הביזנטים - בעזרת המבנה של חצי הסהר הם כיתרו את הצבא הביזנטי. האגף הימני של הביזנטים התפזר והאגף השמאלי, תחת פיקודו של בריניוס, החזיק מעמד קצת יותר אולם גם הוא התפזר במהרה. הקיסר הביזנטי רומנוס נפצע, ונלקח בשבי הסלג'וקים.
תוצאות

למרות התבוסה נראה כי מספר ההרוגים הביזנטים היה יחסית נמוך. אנדרוניקוס דוקס ברח ללא אבדות, ועד מהרה חזר לאנטיוכיה שם הוביל הפיכה נגד רומנוס השבוי.
כיוון שהקרב נערך לאחר רדת החשיכה, הסלג'וקים לא רדפו אחרי הביזנטים הנסוגים, דבר שככל הנראה הציל רבים מהם ממוות בטוח. הסלג'וקים גם לא השתלטו בשלב הזה על העיר מנזיקרט. הצבא הביזנטי התארגן מחדש וצעד לעבר דוקיה ושם הם הצטרפו לרומנוס אשר שוחרר שבוע לאחר מכן. נראה כי את המכה הקשה ביותר ספגה שיירת המטען היקרה של הקיסר הביזנטי.
שנים ועשורים מאוחר יותר קרב מנזיקרט הפך לאסון של האימפריה כאשר מקורות של תקופות מאוחרות יותר הגזימו במספר הנפגעים בקרב. היסטוריונים ביזנטיים הביטו לאחור והתאבלו על ה"אסון" שהתרחש בקרב מנזיקרט וציינו אותו כרגע בו האימפריה האדירה החלה לשקוע. ואולם זה לא היה אסון מיידי, מרבית היחידות נשארו שלמות ושבו להילחם באזור הבלקן ובאזורים אחרים באסיה הקטנה תוך מספר חודשים. מצד שני התבוסה הוכיחה לסלג'וקים כי האימפריה הביזנטית היא לא אימפריה "בלתי מנוצחת", ושניתן להביס גם את "האימפריה הרומית בת המילניום" (כמו שתיארו אותה הסלג'וקים והביזנטים). בהמשך דוקס שיתק את האימפריה והיה קשה לארגן כוחות לעצור את ההגירה של העמים הטורקים לשטחי האימפריה ותוך מספר עשורים כל אסיה הקטנה הוצפה בטורקים הסלג'וקים.
למרות זאת, ההיסטוריונים מייחסים כמעט פה אחד את תאריך תחילתה של שקיעת האימפריה לקרב הזה. קרב מנזיקרט הוא אחד הגורמים העיקריים בעקבותיהם יצאו מאוחר יותר מסעות הצלב כיוון שארצות המערב הנוצריות ראו בקרב מנזיקרט סימן לכך שהביזנטים כבר לא יכולים להגן על הנצרות המזרחית.
קרב מלכותי

| --- | --- |

 מבוסס על:  Battle Royale 
 בימוי:  קינג'י פוקסאקו 
 הופק בידי:  Kenta Fukasaku 
 תסריט:  Kenta Fukasaku, Koushun Takami 
 עריכה:  Hirohide Abe 
 שחקנים ראשיים:  Tatsuya Fujiwara (Shūya Nanahara) Yukihiro Kotani (Yoshitoki Kuninobu) Yūki Masuda (Hiroshi Kuronaga) Shigehiro Yamaguchi (Toshinori Oda) Ren Matsuzawa (Keita Iijima) Gōki Takashi Tsukamoto (Shinji Mimura) Sousuke Takaoka (Hiroki Sugimura) Tamaki Mihara (Izumi Kanai) Hitomi Hyuga (Yuko Sakaki) Yasuomi Sano (Kazuhiko Yamamoto) Takayo Mimura (Kayoko Kotohiki) Yukari Kanasawa (Yukiko Kitano) Aiko Nogami (Fumiyo Fujiyoshi) Mai Sekiguchi (Kaori Minami) Satomi Hanamura (Yuka Nakagawa) Masanobu Andō (Kazuo Kiriyama) Kō Shibasaki (Mitsuko Souma) Tarō Yamamoto (Shougo Kawada) Aki Maeda (Noriko Nakagawa) Ai Iwamura צ'יאקי קוריאמה (Takako Chigusa) Eri Ishikawa (Yukie Utsumi) Anna Nagata (Hirono Shimizu) טקאשי קיטאנו (Kinpatsu Sakamochi) Asami Kanai Sayaka Kamiya (Satomi Noda) Yūko Miyamura 
 מוזיקה:  Masamichi Amano, יוהאן סבסטיאן באך 
 צילום:  קאטסומי יאנאגישימה 
 מדינה:  יפן 
 חברת הפקה:  WOWOW 
 חברה מפיצה:  חברת טואי, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  16 בדצמבר 2000 
 שפת הסרט:  יפנית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט דיסטופי, סרט מבוסס יצירה ספרותית, סרט דרמה, גירלס ויד' גאנס, סרט מתח, splatter film 
 סרט הבא:  Battle Royale II: Requiem 
 www.br3d.jp
 דף הסרט ב־IMDb
 
קרב מלכותי (ביפנית: バトル・ロワイアル באנגלית: Battle Royale) הוא סרט מדע בדיוני-אימה יפני משנת 2000, בבימויו של קינג'י פוקאסאקו. הסרט מבוסס על ספרו של קושון טאקאמי משנת 1999. הסרט מציג דיסטופיה אפלה שבה קבוצה של תלמידי תיכון נאלצת להילחם אחד בשני עד המוות על אי מבודד, תחת חוק שמנוהל על ידי ממשלת יפן.
קרב מלכותי יצא לאקרנים ביפן ב-16 בדצמבר 2000 עם דירוג הגבלת גיל של 15+ שבו נעשה שימוש רק לעיתים רחוקות ביפן. הסרט עורר מחלוקת והוא נאסר או הוחרג מהפצה במספר מדינות.  טואי סירב למכור את הסרט לכל מפיץ בארצות הברית במשך למעלה מעשור עקב חששות לגבי מחלוקת פוטנציאלית ותביעות משפטיות, עד ש־Anchor Bay Films רכשו בסופו של דבר את הסרט ב-2010. ברחבי העולם היא הסרט גרף 30.6 דולר מול תקציב של 4.5 מיליון דולר. הסרט זכה לשבחי המבקרים, ובמיוחד עם יציאת הקדימונים שלו, משך קהל קהל עולמי גדול. הוא נחשב לעיתים קרובות כאחד הסרטים הטובים ביותר של פוקסאקו ואחד הסרטים הטובים ביותר של שנות ה-2000. ב-2009, הקולנוען קוונטין טרנטינו שיבח את קרב מלכותי ותייג אותו כסרט האהוב עליו בשני העשורים הקודמים.
עלילה

בעתיד דיסטופי ביפן, הממשלה מעבירה חוק הנקרא "חוק הקרב המלכותי" שנועד להתמודד עם הדור הצעיר המרדני. במסגרת החוק, נבחרת כיתה שלמה שמובלת לאי מבודד. כל תלמיד מקבל נשק אקראי ומשימה אחת: להילחם אחד בשני עד שרק אחד שורד. אם אף אחד לא יזכה בתוך 72 שעות, כולם ימותו. הסרט עוקב אחרי המאבק הנפשי והפיזי של הדמויות במהלך המשחק האכזרי.
צוות השחקנים

טטסויה פוג'יווארה בתפקיד שויה נאנאהארה - תלמיד שמנסה למצוא דרך לשרוד ולשמור על החברות שלו.
אאוי מיאזקי בתפקיד נוריקו נאקאגאווה - החברה הקרובה של שויה.
טארו יממוטו בתפקיד שוגו קוואדה - תלמיד בעל ניסיון במשחקי "קרב מלכותי".
טקאשי קיטאנו בתפקיד קיטאנו - מורה לשעבר שמנהל את המשחק.