stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבויים במלחמת יום הכיפורים
שבויי צבאות ערב

בקרב שבויי צבאות ערב שנתפסו על ידי צה"ל היו כ-655 קצינים, הבכירים שבהם בדרגת אלוף-משנה. נשבו שלושה מפקדי חטיבות ו-14 מפקדי גדודים. כמו כן בין השבויים היו 55 טייסים וששה נווטים וכן 28 רופאים.
הטיפול במספר הגדול של שבויי האויב, מהם מאות שנפצעו, היווה נטל לא קל על ישראל. מערך של מאות חיילים ואזרחים נדרש לשם הטיפול בשבויים. אלו כללו אנשי מנהלה, שירותים, אבטחה וחוקרי שבויים.
הופעלו מספר מחנות שבויים, ששניים מהם היו בתי סוהר של המשטרה הצבאית. היו שני מחנות עיקריים. באחד מהם הוחזקו כ-4,400 שבויים מצרים, ובאחר כ-3,000 שבויים ממצרים, סוריה, עיראק ומרוקו.
בכל אחד משני המחנות העיקריים היו חדרי חולים בתפוסה של 50–70 מיטות. מתקני אשפוז נוספים הוקצו לטיפול בפצועי האויב: שימש לכך בית החולים שמואל הרופא כולו - שבו טופלו במצטבר 700 שבויים פצועים, בית חולים שהוקם בכפר המכבייה וכן 100 מיטות בבית החולים אסף הרופא. אחדים מפצועי האויב שנשבו מתו מפצעיהם.
מספר השבויים הרב איפשר לערוך מחקר אודות המאפיינים הדמוגרפיים שלהם.
החזרת השבויים למצרים נעשתה במבצע שנמשך כשבוע ימים, החל מ-15 בנובמבר 1973. רוב השבויים הוסעו אל החופש באוטובוסים. שבויים פצועים הוטסו לקהיר בחמש טיסות של מטוסים שחכר ארגון הצלב האדום.
השבויים מסוריה, עיראק ומרוקו הוחזרו לסוריה ב-1 עד 6 ביוני 1974.
ראו גם

שבויי צה"ל
לקריאה נוספת

איתן הבר וזאב שיף, לקסיקון מלחמת יום הכיפורים, אור יהודה: כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2003
הרצל שפיר, מלחמת יום הכיפורים - מבט שונה, בן שמן: מודן ומערכות, 2020
הערות שוליים

↑   שבויי צה"ל, באתר "50 שנה למלחמת יום הכיפורים" של ארכיון צה"ל ומערכת הביטחון.
↑  אסף יגורי מפקד גדוד 113, שנשבה במהלך מתקפת הנגד הכושלת ב-8 באוקטובר והטייס גורי פלטר, שמטוסו הופל ב-18 באוקטובר במהלך מבצע מפצח 22 לתקיפת מערך הטק"א באזור קנטרה.
↑  https://www.erim-pow.co.il/article.php?id=70
↑  שפיר, עמ' 347.
↑  מיכי זייפה, נקישות של תקווה, באתר ידיעות ספרים
↑  נפתלי חן, 'נקישות של תקווה' - סיפורו של אל"מ במיל' מיקי זייפה שהיה בשבי המצרי 42 יום במלחמת יוכה"פ, באתר ערוץ 7, 23 בספטמבר 2023
↑   אמיר אורן, מסמכי 73' מגלים את היקף רצח שבויי צה"ל במלחמת יום כיפור, באתר הארץ, 24 בספטמבר 2013
↑  ראו את מאמרה של כהן-לנצ'נר.
עמק הצבאים

| --- | --- |

צבי בעמק
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  2015 
 נתונים ומידות
 שטח:  0.25 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  ירושלים 
 קואורדינטות:  31°45′34″N 35°11′42″E﻿ / ﻿31.75944444°N 35.195°E﻿ / 31.75944444; 35.195
 https://www.gazelle-valley.com/
  (למפת ירושלים מוגדלת) עמק הצבאים(למפת ירושלים רגילה) עמק הצבאים(למפת הרי ירושלים רגילה) עמק הצבאים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) עמק הצבאים he
 
המאבק על עמק הצבאים כלל מניעים חברתיים - שימור שטח פתוח לרווחת תושבי השכונות הסמוכות. בתמונה קטמון ח' וט' ומאחוריהן עמק הצבאים
צבי ארץ ישראלי, זכר ונקבה
צבאים ליד האגם הגדול, היבש חלקית
עמק הצבאים או עמק פרי הר הוא עמק פתוח המשתרע על שטח של 250 דונם בלב ירושלים, בין שכונות מגורים וכבישים סואנים (בין גבעת מרדכי לגבעת הוורדים, ובין רחוב הרצוג לכביש בגין). לאחר שנים של מאבק ציבורי רחב נגד תוכניות בנייה בעמק, נפתח הפארק למבקרים במרץ 2015. בפארק, המנוהל על ידי החברה להגנת הטבע מרכז מבקרים, מסלולי הליכה ואגם, והוא מהפארקים העירוניים הפתוחים הגדולים ביותר בישראל, ופארק הטבע העירוני הגדול בישראל. מלבד 83 הצבאים החיים בו נכון לינואר 2023, מקיים העמק מגוון ביולוגי הכולל מגוון מערכות צומח, מכרסמים, זוחלים וטורפים.
הוא קרוי "עמק הצבאים" על שם עדר צבאים החיים בו, ו"עמק פרי הר" על שם האגודה החקלאית של הקיבוצים מעלה החמישה וקריית ענבים. הקיבוצים חכרו את הקרקע ממינהל מקרקעי ישראל בשנות ה-50 של המאה ה-20, בתמורה לקרקע שהייתה בבעלותם באזור גן סאקר. הקרקע שימשה את הקיבוצים למטרות חקלאיות, עד שהשימוש החקלאי בה הפך לבלתי כדאי מבחינה כלכלית. מאחר שמדובר בקרקע מבוקשת מבחינה נדל"נית ניסו כמה יזמים לשנות את ייעודה למטרות בנייה. לאחר מאבק ארוך של תושבים וארגונים אזרחיים, יוזמת הבניה בוטלה, ובמקומה תוכנן פארק טבע-עירוני לרווחת הציבור.
היום, פארק עמק הצבאים מהווה אתר טבע משמעותי בירושלים, והוא אחד משטחי הטבע היחידים בישראל בהם חיים צבאים ארץ ישראלים בצורה מוגנת ומבוקרת. בפארק מבקרים מאות אנשים ביום, הוא פתוח כל ימות השבוע והכניסה אליו חופשית ובחינם. בשנת 2019, זכה הפארק בפרס קרוון לאדריכלות גנים ונוף. והוצג במסגרת סרטון מטעם ישראל בוועידת האו"ם לפיתוח בר קיימא.
ערכי טבע ותרבות

ערכי טבע ומורשת אדם: מבחינה אקולוגית, עמק הצבאים הוא שטח פתוח המאופיין במגוון בתי גידול המשמשים ותומכים במגוון ביולוגי נרחב של מיני בעלי חיים וצמחים, כל זאת על אף מיקומו הגאוגרפי הייחודי – לב ליבה של עיר מודרנית שוקקת חיים. החי והצומח בעמק הצבאים מהווה צוהר אל עולם החי והמורשת הסביבה המקראית השזורים בדברי הנביאים ומלכי ישראל, מרקם ההולך ונעלם מנופי ארץ ישראל. העמק הוא האתר האחרון בלב העיר בו מתקיימות מספר רב של מערכות טבעיות האופייניות להרי ירושלים. נגישותם והקלות בה ניתן לצפות בהן הופכת את העמק לאתר הטבע העירוני המשמעותי בארץ. מלבד עדר הצבאים, מצויים בעמק מספר רב של מיני בעלי חיים וצמחים שחלקם מוגדרים כמינים בסכנת הכחדה. במקום שרדה תצורת צומח ארץ ישראלית מקומית שכמעט ונכחדה בשל הפיתוח המהיר של במת ההר של ירושלים, יחד עם כמה ממיניה הנדירים.
לשימורה חשיבות רבה הן בשל הייחודיות של מערכת אקולוגית שמורה ומגוונת בלב עיר סואנת. כפועל יוצא עולה החשיבות החינוכית הרבה של עמק הצבאים כפארק טבע עירוני.
גם למורשת הנופים החקלאיים הקדומים האופיינית לאזור ירושלים ביטוי רחב בעמק: שרידי המתקנים החקלאיים, הטראסות ונופי הבוסתן משתלבים באופן מלא עם צמחיית הבר. מבחינת בעלי חיים ניתן למצוא באתר מינים רבים של פרוקי רגליים, זוחלים, יונקים וכ-100 מיני עופות. מלבד שרידי החקלאות העתיקה המצויים במקום קיימות גם מספר מערות קבורה מתקופת הבית השני.
ככלל אתרי טבע עירוני הם משאב עירוני המשרת את כלל האוכלוסייה. בעמק הצבאים מתקיימות פעילויות חינוכיות מגוונות אשר משרתות אוכלוסיות שונות ומעמיקות את הזיקה שבין התושבים לבין טבע עירוני בכלל ועמק הצבאים בפרט.
מערכת המים

בעמק הצבאים עוברים שני אפיקי נחלים, נחל רקפת ונחל רחביה, שניהם נחלי אכזב הזורמים בעיקר בחורף. כחלק מפיתוח הפארק ובמטרה להעשיר את המגוון הביולוגי שבו נבנו מספר סכרים לאורך הנחל השומרים של מי הנגר העילי בשטחי הפארק ולכן מגבירים משמעותית את היצרנות הראשונית. לאורך אפיק הנחל ממוקמות ארבע בריכות היקוות, ולאחריהן אגם גדול במורד הנחל שבשטחי העמק. הקמת אגן ניקוז המים הושלמה באמצעות כיסוי הקרקע באדמה חרסית ובניית סכרים במקומות ההכרחיים. לצורך שימור הזרימה באפיק הנחל, הותקנה בפארק מערכת ניתוב מים, השואבת את המים הנקווים באגם הגדול ומזרימה אותם חזרה לתחילת האפיק בעמק, שם הם ממשיכים לזרום ולהזין את המערכת האקולוגית בפארק. החל מ-2017, מוזרמים לפארק מים מושבים על מנת לשמר את הסביבה המימית עבור בעלי החיים במשך כל עונות השנה.
מערכת הזרימה החוזרת ואגירת המים בפארק היא בעלת ערך עצום עבור שוק המים הירושלמי. השהיית המים באגם מאפשרת חלחול מוגבר למי התהום, אך חשוב מכך, אפיק הזרימה בפארק מהווה מנגנון סינון טבעי למים. המים, המתנקזים אל העמק מרחבי העיר דרך תעלות הניקוז הקיימות, חולפים בכבישים וברחובות ומגיעים לפארק באיכות ירודה ומכילים פסולת רבה. בעיצוב אפיק הנחל נכללו מספר היבטים לצורך טיהור המים:
סינון פיזי: בראשית אפיק הנחל בפארק נמצאת בריכת סינון, בה המים מחלחלים בין אבנים וחלוקי נחל ומשאירים מאחוריהם את הפסולת המקרוסקופית כגון: שקיות, מוצרי פלסטיק, פסולת עץ, חיתולים וכל פיסת אשפה אחרת שנסחפה בזרימת המים. הפסולת נאספת על ידי צוות הפארק וקהל המתנדבים.
סינון תוך זרימה: במהלך הזרימה החוזרת של המים בפארק, המים מתחמצנים ובאים במגע עם השטח, וכתוצאה מכך מתרחש פירוק של חומרי הפסולת על ידי יצורים מיקרוסקופיים שונים ופליטה של מזהמים החוצה מהמים.
טיהור ביולוגי: עולם הצומח בפארק מהווה את הגורם המשמעותי ביותר בטיהור המים, קליטה ופירוק של חומרים מזהמים על ידי צמחי גדה ומים מתרחש מסביב לשעון בכל עונות השנה ומעלה את איכות המים באופן ניכר ואפקטיבי. הצמח הבולט והחשוב ביותר בתהליך הסינון הוא צמח הסוף המצוי: זהו צמח הגדה הנפוץ ביותר בפארק, ומסביב לבריכות ולאגם פזורים עשרות אלפי צמחי סוף. צמח הסוף הוכח כבעל יכולת גדולה לטיהור מים מפסולת כימית וביולוגית, ומערכת המים של עמק הצבאים מתרחש תהליך זה בקנה מידה גדול.
בעלי החיים

עמק הצבאים מהווה מוקד שימור למגוון ביולוגי עצום, הכולל מינים רבים של עופות, יונקים וזוחלים, רבים מהם בסכנת הכחדה. בין מיני בעלי החיים הנמצאים בפארק נמנים:
הצבי הארץ ישראלי (הנתון בסכנת הכחדה חמורה). עם זאת, מספר הצבאים בעמק במגמת עליה בשנים האחרונות. ביולי 2019, נרשמו 45 פרטים, ובאפריל 2021, נרשמו 75 פרטים. העופר הראשון שנולד ב-2021 נקרא "פייזר" ברוח התקופה.
צפרדע הנחלים
קרפדה ירוקה (הנתונה בסכנת הכחדה)
אילנית מצויה
זיקית מובהקת
צב יבשה מצוי (הנתון בסכנת הכחדה)
צב ביצה מצוי
קיפוד מצוי
צולל ביצות (הנתון בסכנת הכחדה חמורה)
לבנית גדולה
לבנית קטנה
אנפה אפורה
אנפת לילה
טבלן גמדי
סופית מצויה
דוכיפת מצויה
נקר סורי
חוגלת סלעים
סרטן הנחלים
תן זהוב
עמק הצבאים כאתר מושך ציפורים

עמק הצבאים מהווה נקודת מעבר וקינון למגוון רחב של ציפורים. העמק, כריאה ירוקה בלב העיר, משמש נקודת עצירה למיני ציפורים רבות בנדידתן לציפורים יציבות ולציפורים חורפות. לעמק פוטנציאל גדול לצפייה במיני ציפורים הנדירות באזור ירושלים. באופן קבוע נראים מינים נדירים במיוחד בעמק, ואף מיני ציפורים שמעולם לא נראו במקומות אחרים בירושלים. בזכות כמה מאפיינים ייחודים הנמצאים בעמק הצבאים, מתאפשר המגוון הרחב כל כך של מיני הציפורים בשטח זה. בעמק זה מקננים מיני שנה עשרות מיני ציפורים, ובשנת 2019 תועד לראשונה קינון של ברווזים מהמין צולל ביצות, הנמצאים בסכנת הכחדה בארץ. מינים מקננים בולטים נוספים הם נקר סורי, בולבול, קאק, ירגזי מצוי, צופית בוהקת, ירקון, תור הצווארון, צוצלת, שחרור, פשוש, עורבני שחור כיפה, חנקן נובי, סבכי שחור ראש, חוגלת הסלעים, סופית מצויה, אגמייה מצויה, טבלן גמדי וסיקסק.
בין הגורמים העיקריים לאטרקטיביות של עמק הצבאים ניתן למנות שלושה עיקריים:
בעמק מגוון עצום של צמחי בר, עשבים, קוצים, עצי פרי ועוד. מגוון זה הוא מעין "נווה מדבר" באמצע העיר המציע שפע מזון בכל השנה.
מערכת המים שבפארק מאפשר מזון ומים בשפע, גם בימות הקיץ. בנוסף, ציפורים הזקוקות למים למנוחה, קינון, לכידת מזון ושימושים אחרים, נמשכות במיוחד לאגמים. החל מקיץ 2017 מערכת המים מוזנת במים נוספים למשך כל העונה היבשה, ולכן ציפורים רבות נצפו מקננות באזור האגם הגדול שבעמק במהלך הקיץ.
סיבה נוספת לאטרקטיביות של שטח זה היא אזור הבתה בצפון העמק, שם נשמרה צמחייה ים-תיכונים, חורש פתוח, בתה וגריגה. סוגי צמחייה כאלו מושכים ציפורים רבות.
כל אלו, בשילוב הצטמצמות האזורים הטבעיים בישראל ובעולם, מעודדים ציפורים רבות לעבור דרך ירושלים ודרך עמק הצבאים.
הערות שוליים

1 2  דוד קרויאנקר, עמק בשירות האומה, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2002
↑  פארק עמק הצבאים זכה בפרס לאדריכלות גנים ונוף, באתר https://www.legit.co.il
↑  עמק הצבאים בירושלים מככב בסרטון התדמית של מדינת ישראל שהוצג באו"ם, באתר כל העיר ירושלים, ‏2019-07-18
↑  נעה ווסרמן-עמיר, ‏המינהל מתנגד לתוכנית פרי הר בירושלים - בגלל הבקשה לפיצוי חריג, באתר גלובס, 21 בפברואר 1999
↑  דליה טל, ‏אושרה תוכנית פרי הר, באתר גלובס, 28 ביוני 1999
↑  דליה טל, ‏תוכנית פרי הר: דוגמא ראשונה לסבך שיצרה החלטת בג"ץ, באתר גלובס, 26 באוגוסט 2001
↑  נרי ליבנה, הפנתר שחזר מהכפור, באתר הארץ, 3 ביולי 2002
↑  דניאל מורגנשטרן, ‏פרי הר: קודם כל הישג חברתי, באתר גלובס, 23 ביוני 2002
↑  אורית בר-גיל, ‏לאחר מאבקים: אושרה תוכנית פארק עמק הצבאים, באתר גלובס, 1 ביוני 2008
↑  ניר חסון, סופית: עמק הצבאים בי-ם יהפוך לפארק, למרות שרק שלושה צבאים נותרו בו, באתר הארץ, 29 בנובמבר 2009
↑  יהונתן ליס, יזם פרטי השתלט על עמק הצבאים בירושלים ופרסם הודעות המציעות את הקרקעות למכירה, באתר הארץ, 10 בנובמבר 2008
↑  שירה חורש, ‏הוצא צו מניעה זמני נגד כל פעולותיו של זכריה קהלאני בשטח עמק הצבאים בירושלים, באתר גלובס, 1 ביוני 2008
↑  פסק דין : עת"מ (ירושלים) 2776-10-13 - אלחנן ליכט ואח' נ', באתר www.takdin.co.il
↑   ניר חסון, פארק עמק הצבאים בירושלים, שהוקם ביוזמת תושבים, ייפתח לציבור בשבוע הבא, באתר הארץ, 24 במרץ 2015
↑  נ"ב נחל רקפת זה אינו "נחל רקפת" המפורסם, שהוא נחל בכרמל.
↑  "Common weed revealed to diminish water pollution". ScienceDaily (באנגלית). נבדק ב-2018-04-24.
↑  מזל טוב! עופר ושמו פייזר נולד בירושלים, באתר ynet, 19 באפריל 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007570700805171 
שלט המוצב בעמק לצורך שיקומו.
עמק הצבאים במבט מצפון מערב. ניתן לראות את שכונת גבעת מרדכי אשר במזרח השמורה.
עמק הצבאים במבט מדרום. ניתן לראות את מתחם "הולילנד" בחלקה השמאלי של התמונה
שיירת חולדה

תרשים קרב שיירת חולדה באנדרטת חיל ההנדסה ליד צומת חולדה
תיאור קרב שיירת חולדה באנדרטת חיל ההנדסה ליד צומת חולדה
שיירת חולדה הייתה שיירת אספקה שיצאה ב-31 במרץ 1948 מחולדה לכיוון ירושלים הנצורה חלקית והייתה הראשונה שכשלה מלהגיע לירושלים אף שלא נתקלה במארב יזום. בשיירה נהרגו 22 אנשים. בעקבות דיווח מפקדת הפלמ"ח שהדרך לירושלים חסומה הורה בן-גוריון להוציא לפועל את מבצע נחשון לפריצת הדרך.
בשיירה היו 26 משאיות, ארבעה אוטובוסים ושבעה משוריינים. על השיירה הגנו חיילים מהגדוד הרביעי ומהגדוד החמישי של הפלמ"ח. עמוס חורב היה מפקד השיירה ואל משוריין הפיקוד שלו הצטרפו גם מפקד הגדוד הרביעי ומפקדו החדש של הגדוד החמישי, שאול יפה. הבוקר היה גשום והדרך הייתה בוצית. השיירה נתקעה ליד הכפר הערבי ח'ולדה והתגלתה לערביי הסביבה. בנוסף למקומיים, השיירה הותקפה על ידי מאות ערבים מצבא ההצלה הערבי ממחנה ואדי צראר (בסמוך לתחנת הרכבת נחל שורק), ועל ידי כוחות צבא הג'יהאד הקדוש שבאו מרמלה במשוריינים. לאחר שש שעות של לחימה וניסיון לחלץ את המכוניות שנתקעו בבוץ ניתנה הוראה לסגת חזרה לחולדה.
שניים מהמשוריינים שהגנו על המכוניות ועסקו בחילוץ נפגעו ושקעו בבוץ בלי שיכלו לפרוץ את הכח הערבי התוקף שהקיף אותם. מפקד אחד המשוריינים החליט לפוצץ את המשוריין על יושביו כדי לא ליפול בשבי. על פי אתר מידע פלמ"ח, גורמי הכישלון היו הנסיעה בשעות היום, שיירה גדולה ובה רכב כבד פגיע וקשה לתמרון, הכנות לקויות, פיקוד לא אחיד וכנראה לא מנוסה בהגנה על שיירות, בוץ כבד בדרך העפר ומאמץ לא לוותר על המכונית שנתקעו.
21 מאנשי השיירה נהרגו והרוג נוסף היה בכוח החילוץ.
הפגיעה בשיירה זו, יחד עם הפגיעה בשיירת הרטוב, שיירת עטרות, שיירת יחיעם ובשיירת נבי דניאל, כולן בחודש מרץ 1948, פגעה במורל היישוב היהודי. כתוצאה מכך, החליט פיקוד "ההגנה" ששיטת ליווי השיירות מיצתה את עצמה. במקום זאת הוחלט להשתלט על משלטים ויישובים ערביים, דרכם ולצידם עוברות הדרכים, ולהחזיקם באורח קבע. החלטה זו נסתייעה, וביצועה התאפשר, עקב התדלדלות הכוח הבריטי, שבאותו מועד התפנותו מהארץ הייתה בשלב מתקדם, מצד אחד, ועקב גידול כוחה של "ההגנה", מצד שני.
שבוע בלבד אחרי "שבוע השיירות" העקוב מדם, יצא לפועל המבצע היזום הראשון של היישוב העברי ומטרתו המוצהרת הייתה להשתלט על הדרך (במקרה שלו - הדרך לירושלים): מבצע נחשון.
לקריאה נוספת

הדסה אביגדורי אבידוב, בדרך שהלכנו – מיומנה של מלוות שיירות. משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1988.
עוזי נרקיס, חייל של ירושלים, משרד הביטחון - ההוצאה לאור, 1991
אורי בן ארי, "אחרי!", ספריית מעריב, 1994
אורי מילשטיין, תולדות מלחמת העצמאות, כרך ד' - ממשבר להכרעה, פרק שמיני, זמורה ביתן
הערות שוליים

↑  אורי מילשטיין, ביזיון בחולדה - הקש ששבר את גב הגמל, באתר News1 מחלקה ראשונה, 19 ביולי 2013
שולה רוס

שולה רוס (מימין), מארחת בסטודיו שלה את רומי רנן, ציירת, במסגרת יום פתוח בסדנאות האמנים בקריית המלאכה, דצמבר 2024
שולה (שולמית) רוס (נולדה ב-6 בספטמבר 1943) היא ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה

שולה רוס נולדה וגדלה בראשון לציון.
אביה, יהושע וקסלר, היה מורה לחינוך גופני ולימים מדריך טיולים.
סבה, אפרים פישל וקסלר, היה חזן.
אמה, טובה וקסלר, הייתה גננת. לשולה אח ואחות, הסופרת דורית קלנר.
רוס למדה בבית הספר חביב, בגימנסיה הריאלית בראשון לציון ובמכללת לוינסקי לחינוך בתל אביב. בצה"ל שירתה כמש"קית ח"ן בחיל השריון. למדה תולדות האמנות באוניברסיטה העברית בירושלים ואמנות אצל יוסי שטרן וטובה ברלינסקי.
היא עבדה במשרד החינוך, הגיעה לתפקיד סגנית מנהלת מחוז ויצאה לפרישה מוקדמת כדי לעסוק באמנות.
ב-2016 הצטרפה רוס לארגון הבינלאומי WAG (World Art Games) והתמנתה לסגנית מנהלת הסניף הישראלי שלו. מדי שנה היא מפיקה תערוכה של חברי WAG בישראל. היא נסעה במסגרת WAG חמש פעמים לפסטיבלי אמנות בעולם, באחד מהם זכתה במדליית זהב עבור הפיסול שלה ופעם הסניף הישראלי זכה במדליית זהב.
רוס חברה בארגון הציירים והפסלים אימפקט והייתה חברה באיגוד הציירים והפסלים גבעתיים רמת-גן.
שולה רוס, התגוררה בירושלים וכיום מתגוררת בתל אביב, נשואה לאורי צחור, שערך במשך 63 שנה את מדורי השחמט בעיתונים על המשמר וידיעות אחרונות.


לה שני ילדים.
יצירתה

שולה רוס היא אמנית פיגורטיבית (אנ') . שנים רבות עסקה בציור ב-2006 החלה לפסל.

היא מציירת בשמן על בד, בסגנון ריאליסטי ובצבעי פסטל. מקור ההשראה העיקרי של הציורים הם נופי ארץ-ישראל, בהם היא משלבת זכרונות ילדות וסצנות מאורח החיים הישראלי. פסליה עשויים מברונזה, אבן, אלומיניום וגבס. רוב יצירותיה שואבות השראתן מחייה ומציגות דמויות אנושיות העסוקות בפעולות שונות, בעיקר נשים וסיטואציות מחיי הנשיות.
ד"ר נורית צדרבוים:
"רוס מהלכת בדרכה הייחודית על קו התפר בין הפיגורטיבי שאינו מתיימר להיות אמת צילומית מדויקת, אך בהחלט מספר סיפור באמצעות דימויים ברורים ומוכרים."
תערוכות יחיד

2007 – בית איש הענבים, יפו, אוצרת: יעל שגב.
2010 – "רגעים שלי", גלריה ארבל, תל אביב.
2012 – "מראה אדם, מראה מקום", גלריה אפרת, תל אביב, אוצרת: יעל גולדמן.
2015 – "צליל וצבע", מוזיאון החאן, אשקלון, אוצרת: חנה רביב.
2016 – "יופי של סיפור", גלריה אפרת, תל אביב, אוצרת: נגה ארד-אילון.
2022 – "אלה החיים?", הגלריה לאמנות שבטית & ישראלית, אוצרות: מיכלי אדלר וד"ר גליה דוכין אריאלי.
מבחר תערוכות קבוצתיות בארץ ובחו"ל

2008*– תערוכה לאמנים ישראלים, גלריה Z, פריז.
2009 – Inside Israel, תערוכה לאמנים ישראלים, שנחאי וחרבין, סין, אוצרת: איריס אלחנני.
2010 - collection, גלריה עד הבית, תל אביב.
2011 – תערוכה לאמנים ישראלים, גלריה Collezionista, רומא.
2012 – "תערוכה אש", תערוכת פיסול, מוזיאון משה קסטל, מעלה אדומים, אוצרת: רחל זיו.
2013 – "תמונות מאלבום המשפחה", גלריה גן שמואל, אוצרת: דורית טלמון.
2013 – יריד אמנות בינלאומי במיאמי מטעם גלריה שרונה.
2013 - תערוכה בגלריה "HORIZON" במיאמי.
Praterinsel – 2014, תערוכה לאמנים ישראלים, מינכן, אוצרת: לי מור כהן.
2015 – Inside view, תערוכה לאמנים ישראלים בגלריה Kunstraum der Ringstrassen בווינה, אוצרת: חנה ברק אנגל.
2015 – יריד אמנות בינלאומי בשנחאי מטעם גלריה שרונה.
2016 – תערוכה בינלאומית של אמני Wag, מונטנגרו.
2017 – "נופים", גלריה שרה ארמן, תל אביב, אוצרת: אביבית אגם דאלי.
2017 – תערוכת פיסול חוצות בגן העיר, תל אביב, אוצר: סולומון לבייב.
2018 – תערוכת אורחים לאמני WAG, בית האמנים ע"ש שאגאל, חיפה.
2019 – יריד אמנות בינלאומי בסן דייגו מטעם גלריה שרונה.
2019 – Artproject, תערוכה בינלאומית, ציריך.
2021 – ירידי אמנות בינלאומיים בניו יורק ומיאמי מטעם גלריה שרונה.
2022 – תערוכה בינלאומית לאמני WAG בגלריה Ko Ra, סקופיה.
2023 – תערוכה בינלאומית לאמני WAG בגלריה Sentiment, פריז.
הפקת תערוכות לאמני WAG

2017 – תערוכה בגלריה חלל (Space), תל אביב.
2018 – "אדם ואדמה", גלריה בן עמי, תל אביב, אוצר: יוחנן הרסון.
2019 – "נגלה ונסתר", בית ציוני אמריקה, תל אביב.
2020 - Inside Out, גלריה "זהזהזה", תל אביב.
2021 - Carpe diem, בית האמנים ראשון לציון, אוצרת: חניתה אליצור.
2022 – "נקודת מבט", גלריית הציפור הכחולה, פתח תקווה, אוצרת: שרה רז.
הערות שוליים

1 2 3 4  שולה רוס, באלבום המשפחות, מוזיאון ראשון-לציון
↑  יהושע וקסלר, באלבום המשפחות, מוזיאון ראשון-לציון
↑  אפרים פישל וקסלר, באלבום המשפחות, מוזיאון ראשון-לציון
↑  טובה וקסלר, באלבום המשפחות, מוזיאון ראשון-לציון
↑  אבנר אברהם, אמנות זה הקול, ריאיון ברדיו קסם, 2016 (דקה 15:35 עד דקה 21:20)
↑  גידי לויתן, ריאיון בתוכנית "מגשימי החלומות", רדיו סול, 8 בספטמבר 2022 (דקה 12:12 עד דקה 24:00)
↑  ראיון בקול נתניה, 24 בפברואר 2019
↑  יהורם גלילי, אלה החיים? בציור ובפיסול, מקומון מעריב השבוע, 16 בספטמבר 2022
↑  "יופי של סיפור" - ציורים ופסלים של שולה רוס, 25 בנובמבר 2016
↑  שולה רוס - תערוכת יחיד, באתר סקופר, אפריל 2010
↑   ישראל שרנצל, שחמט | הצלחות בקומפוזיציה, באתר הארץ, 23 בפברואר 2023
↑  גלעד ילון, "שחקן שחמט גדול רואה דברים ששחקן קטן לא מסוגל לחשוב עליהם. חייבים להתמיד", באתר ynet, 6 באפריל 2023
↑  הכירו את שולה רוס, אמנית פיגורטיבית ועוד הרבה יותר, הבלוג: "פשוט לחיות, קחו לכם רגע לפני כולם"
↑  גיליון פיסול, ‏44 מעלות: כתב עת בינלאומי לאמנות. עורכת: תמר מייק לאופר
↑  ספר אמני ישראל מתאגדים, 2014, עמ 85
↑  ד"ר נורית צדרבוים במגזין "מציאות ישראלית באמנות", גיליון מס' 6, 2016, עמ 172.
1 2  הספר "אמנות מהלב", הוצאת דיאלוג, 2020, עמ' 143-142
↑  שמן טוב, ידיעות אחרונות, 27 בדצמבר 2007
↑  אני ושולה בגלריה, ישראל היום, 7 באפריל 2010
↑  תערוכות, הארץ, יום שישי, 16 באפריל 2010
↑  תערוכות חדשות, באתר הארץ, 1 במרץ 2012
↑  לא רק יין זול: דור ההמשך, המלצות השבוע של דורית פוקץ', ערב רב, 1 במרץ 2012
↑  צליל וצבע: קטלוג תערוכות במוזיאון החאן אשקלון תשע"ה 2015, אוצרת: חנה רביב, עמ' 16
↑  קובי פינקלר, "יופי של סיפור" – שולה רוס, מוסף שבת של מקור ראשון, גיליון 1007, 25 בנובמבר 2016, עמ' 29
↑  מיטל שרעבי, יופי של סיפור, המקומון רמת גן-גבעתיים, גיליון 1176, 15 בדצמבר 2016, עמ' 7
↑  קובי פינקלר, תערוכה - "יופי של סיפור", ערוץ 7, 4 בדצמבר 2016
↑   איתמר זהר, התערוכות המומלצות של סוף השבוע: 15.9 עד 17.9, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2022
↑  מיטל שרעבי, ‏אלה החיים? פרשנות אישית למציאות היומיומית, באתר מעריב אונליין, 18 בספטמבר 2022
↑  תערוכת יחיד בגלריה לאמנות שבטית בתל אביב, 6 בספטמבר 2022
↑  יהורם גלילי, אלה החיים? בציור ובפיסול, מקומון מעריב השבוע, 16 בספטמבר 2022
↑  magazine dart international, issue 4.
יוני-יולי 2008, פריז
↑  Israeli Reality, Collezionista d’arte a Roma, 9/1/2012 – 16/12/2011
↑  תערוכת פיסול חדשה "תערוכה אש" משה קסטל ו–38 אמני פיסול, הפתיחה ב-4 באוקטובר במוזיאון קסטל במעלה אדומים, באתר סקופר, 13 בספטמבר 2012
↑  יצחק רביחיא, 38 פסלים בתערוכה חדשה במוזיאון קסטל - 4.10, באתר News1 מחלקה ראשונה, 13 בספטמבר 2012
↑  שולמית רוס, Horizon Arts, Miami, February 19, 2013
↑  תערוכת אמנים ישראלים, וינה, יוני 2015
↑  תערוכת "נופים" 2016, גלריה שרה ארמן
1 2  חדשות מישראל, בערוץ ILTV, ‏26 ביוני 2017, ריאיון (דקה 16:28 עד דקה 21:17)
↑  חצי הגמר, SWISSARTEXPO, צריך, 2019
↑  תערוכה בינלאומית בסקופיה
↑  קטלוג התערוכה' פסטיבל WAG השביעי, פיסול, פריז, 2023
↑  ידיעות איילון 23 ביוני 2017, עמ' 24 ,25
↑  רדיו קסם, 24 במאי 2018
↑  אדם ואדמה. גלריה בן עמי
↑  מדרגות לגן עדן, מוסף ממון של העיתון ידיעות אחרונות, 6 במרץ 2019, עמ' 7
↑  נגלה ונסתר, בית ציוני אמריקה, מרץ 2019
↑  ראיון קול נתניה, 24 בפברואר 2019
שטפן וולפה

| --- | --- |

וולפה בירושלים בסביבות 1938
 לידה:  25 באוגוסט 1902 ברלין, גרמניה
 פטירה:  4 באפריל 1972 (בגיל 69) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות גרין ריבר 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  באוהאוס, הקונסרבטוריון של קלינדוורת'-שרוונקה 
 סוגה:  אופרה 
 בן או בת זוג:  Irma Wolpe (1934–1949) Ole Okuniewska 
 צאצאים:  Katharina Wolpe 
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה האמריקנית לאמנויות ולספרות (1949)  מלגת גוגנהיים 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
שטפן ווֹלפֶה (בגרמנית: Stefan Wolpe;‏ 25 באוגוסט 1902 – 4 באפריל 1972) היה מלחין יהודי-גרמני. עלה לארץ בשנות השלושים ולאחר מכן היגר לארצות הברית.
ביוגרפיה

וולפה נולד בברלין, בן למשפחה יהודית. מגיל ארבע-עשרה למד בקונסרבטוריון של ברלין, והמשיך את לימודיו בבית הספר הגבוה למוזיקה בשנים 1920–1921. למד קומפוזיציה אצל פרנץ שרקר והיה גם תלמידו של פרוצ'ו בוזוני. במקביל למד גם בבאוהאוס ופגש כמה מן הדאדאיסטים. וולפה כתב מוזיקה לפואמה "אנה בלום" של קורט שוויטרס.
המוזיקה שוולפה כתב בין 1929 ל-1933 הייתה אטונאלית, בשיטת שנים-עשר הטונים של ארנולד שנברג. עם זאת, אולי בהשפעת המוזיקה המגויסת (Gebrauchsmusik) של פאול הינדמית, וכסוציאליסט נלהב בעצמו, כתב כמה יצירות לאיגודי פועלים וללהקות תיאטרון קומוניסטיות. למענם כתב בסגנון נגיש יותר ושילב בו יסודות של ג'אז ומוזיקה פופולרית. שיריו נעשו פופולריים והתחרו באלה של הנס אייזלר.
כשעלו הנאצים לשלטון בגרמניה, נמלט ממנה וולפה, שהיה יהודי וקומוניסט מושבע. הוא עבר דרך רומניה ורוסיה בדרכו לאוסטריה בשנים 1933–1934. באוסטריה פגש את אנטון וברן ולמד אצלו. בהמשך עבר לארץ ישראל, שם שהה בשנים 1934–1938. בעקבות אכזבה מדחיית המוזיקה שלו בארץ ישראל היגר וולפה ב-1938 לארצות הברית והתיישב בניו יורק. שם התרועע בשנות ה-50 עם הציירים האקספרסיוניסטים המופשטים. משנת 1952 עד 1956 היה מנהל מוזיקלי בקולג' "בלק מאונטיין" וכן הרצה בקורסי קיץ בדרמשטט, גרמניה. בין תלמידיו היו מורטון פלדמן, רלף שייפי (Shapey), דייוויד טיודור, צ'ארלס וואורינן. המלחין הישראלי חיים אלכסנדר היה תלמידו בתקופת חייו בארץ ישראל.
יצירותיו מאותה תקופה היו לעיתים בשיטת שנים-עשר הטונים, פעמים אחרות דיאטוניות, לעיתים התבססו על סולמות ערביים, מקאמים ששמע בארץ ישראל ולעיתים השתמש בשיטה אחרת של ארגון טונאלי. המוזיקה שלו הייתה קיצונית, אבל נמנעה מן הפונקטואליות של מלחינים כמו פייר בולז (ביצירותיו מ-1951–1953) והשתמשה במקומה במחוות ביטוי קונבנציונליות יותר.
וולפה חלה במחלת פרקינסון בשנת 1964. הוא מת בניו יורק ב-1972. אליוט קרטר ספד לוולפה במילים הבאות: "קרינה כשל כוכב שביט, שכנוע פנימי עמוק, מסירות קנאית, חשיבה נוקבת ברמות רבות של רצינות והומור, בשילוב עם הרפתקנות ומקוריות עוצרות נשימה, אפיינו את חייו הפנימיים והחיצוניים של שטפאן וולפה, כפי שהם מאפיינים את יצירותיו."
שטפן וולפה היה קרוב משפחה של המלחין מיכאל וולפה (בן-דוד של סבו ושל סבתו, שהיו בעצמם בני-דודים) ובתקופת חייו בארץ שמר על קשרים עם משפחתו.