stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הולנד 1 (צוללת, 1901)
משיית הצוללת ושימורה

הצוללת התגלתה ב-14 באפריל 1981 על ידי הסונאר של ציידת המוקשים אה"מ "בוסינגטון", שיצאה בשליחות מוזיאון הצוללות של הצי לאתר את הטרופת. "הולנד 1" נמשתה מן הקרקעית בנובמבר 1982. ב-1983 עברה תהליך שימור והגנה מפני חלודה והועברה לתצוגה במוזיאון הצוללות של הצי המלכותי. עבודות השחזור נמשכו עד ספטמבר 1988. ב-1993 הסתבר כי גוף הצוללת ממשיך להחליד, ועל כן נבנה סביבה מכל פיברגלס, והיא הושקעה בתמיסת סודיום קרבונט למשך ארבע שנים (1995–1999). אחרי עבודות שחזור נפתחה שוב לתצוגה.
"הולנד 1" נמנית עם הצי הלאומי ההיסטורי של בריטניה, וב-2001, במלאת מאה שנה להשקתה, הוקם בניין תצוגה ייעודי עבורה, אותו חנכה הרוזנת מאונטבטן. באותה שנה הנפיק הדואר המלכותי בול בן 65 פני ועליו תמונתה של הצוללת. ב-2011 הוענק לצוללת פרס המורשת ההנדסית (אנ') על ידי אגודת מהנדסי המכונות (אנ').
סוללת המצברים המקורית, שנמשתה עם הצוללת, הועברה לבדיקה אצל היצרן המקורי, Chloride Industrial Batteries Ltd במפעליו בסווינטון, במנצ'סטר רבתי. לאחר ניקוי ראשוני נטענו מצברי העופרת ונמצא כי הם עדיין במצב תקין.
לקריאה נוספת

Chamberlain, Zoe (6 April 2001). "Sailors give a stamp of approval". Mail (Birmingham).
Compton-Hall, Richard (1983). Submarine Boats: The beginnings of underwater warfare. London: Conway maritime press.
Dunmore, Spencer (2002). Lost Subs From the Hunley to the Kursk, the greatest submarines ever lost – and found. Madison press books.
Hutchinson, Robert (2001). Submarines War Beneath the Waves From 1776 to the present day. Harper Collins Publishers.
Tait, Simon (1989). Palaces of Discovery: The Changing World of Britain's Museums. Quiller Press.
Wilson, Michael (1992). Chapter 9: "Early Submarines" in: Robert Gardiner (editor), Steam, Steel and Shellfire – The Steam Warship 1815-1905. London, Conway Maritime Press, 1992. pp. 155–157.
יונה רות, "התפתחות הצוללת". "מערכות-ים", מס' 83, אפריל 1967, עמ' 13–14.
ב. גרא, הצוללת – תולדותיה ועלילותיה. תל אביב, הוצאת ארז, תשי"ט. פרק ז', עמ' 23–26. (ספר לגיל הנעורים.)
מידלטון, דרו. הצוללת. מאנגלית: נעמי כרמל. משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1987.
הערות שוליים

1 2  Wilson (1992), p. 157.
1 2  Compton-Hall (1983), p. 117.
↑  Wilson (1992), p. 155.
↑  Compton-Hall (1983), p. 112.
↑  Hutchinson (2001), pp. 25–27.
↑  Compton-Hall (1983), p. 120.
↑  Compton-Hall (1983), p. 115.
↑  Compton-Hall (1983), p. 115 and 122.
↑  Compton-Hall (1983), p. 140.
↑  Compton-Hall (1983), p. 154.
1 2 3  Compton-Hall (1983), p. 11.
↑  Dunmore (2002), p. 44.
↑  Tain (1989), pp. 130-132.
↑  Chamberlain (2001), p. 14.
↑  ""Holland One submarine given engineering award". BBC News. BBC. 4 May 2011.
החטא ועונשו (סרט בריטי, 2002)

| --- | --- |

 מבוסס על:  החטא ועונשו מאת פיודור דוסטויבסקי
 בימוי:  ג'וליאן ג'רולד 
 הופק בידי:  דייוויד סנודין
 תסריט:  טוני מרצ'נט 
 עריכה:  כריס גיל
 שחקנים ראשיים:  ג'ון סים קייט אשפילד לארה בלמונט
 מוזיקה:  אדריאן ג'ונסטון
 צילום:  איג'יל ברילד(אנ')
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  2002 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החטא ועונשו (באנגלית: Crime and Punishment) הוא עיבוד טלוויזיוני בריטי משנת 2002 לרומן "החטא ועונשו" מאת פיודור דוסטויבסקי. את התסריט כתב טוני מרצ'נט, ביים ג'וליאן ג'ארולד וכיכב בסרט ג'ון סים.
צוות השחקנים

רסקולניקוב - ג'ון סים
פורפירי - איאן מקדרמיד
רזומיחין - שון דינגוול
פולכריה - ג'רלדין ג'יימס
דוניה - קייט אשפילד
סוניה - לארה בלמונט
לושין - דייוויד הייג
קטרינה - קתרין קרטלידג'
סווידריגלוב - נייג'ל טרי
מרמלדוב - פיליפ ג'קסון
זוסימוב - מארק בנטון
ליזבטה - הת'ר טוביאס
סגן (Lieutenant Gunpowder) - רוג'ר מורלידג
זמיוטוב - דארן טיג
סמיונוביץ' - שון מקנזי
ניקולאי - טים פוטר
כומר - סרגי האקל
פוליה - אליס קונור
קוך - מרטין הנקוק
המשכונאית - ואלרי לילי
האומן - ג'ייק נייטינגייל
מנהל שני - ליאו דולן
נסטסיה - אנה הופ
בעלת הבית - ג'יין לווה
שתיין - איאן תומפסון
שתיין - ליאו ביל
פרוצה - אוולין דוגרט
סטודנט - רופרט אוונס
שיכור - מתיו בוייר
הערות שוליים

↑  "Crime and Punishment" at the Internet Movie Database
↑  "Crime and Punishment [Part One] | BFI | BFI". Explore.bfi.org.uk. אורכב מ-המקור ב-2014-05-27. נבדק ב-2014-05-26.
היפסיבמה

| היפסיבמה |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון 75 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
משפחה:: הדרוזאוריים
סוג:: היפסיבמה
מינים
 Hypsibema crassicauda  Hypsibema missouriensis
שם מדעי
 Hypsibema

היפסיבמה (שם מדעי: Hypsibema; משמעות השם מיוונית: "פסיעה גבוהה" שמות מדעיים לשעבר: Neosaurus ו-Parrosaurus) הוא סוג של דינוזאור צמחוני בן לקבוצת האורניתופודה שהיה קרוב לבני המשפחה הדרוזאוריים. דינוזאור זה חי באמריקה הצפונית לפני 75 מיליון שנה ומאובנים בצפון בצפון קליפורניה ובמיזורי בידי החוקר הידוע אדוארד קופ ב-1869 והשתייך למין Hypsibema crassicauda. מין נוסף, Hypsibema missouriensis התגלה בידי החוקרים דונלד ביירד וג'ק הורנר ב-1979 ונחשב לגדול יותר. המאובנים העיקריים שלו היו חוליות זנב רחבות ועצמות של גפיים.
ההיפסיבמה היה דמוי-הדרוזאור גבוה מאוד, אשר נחשב בתחילה למין של זאורופוד. הוא הגיע עד לאורך 10.7 מטרים, לגובה 4 מטרים בכתפיים ולמשקל של 3-4 טונות. דינוזאור זה היה בעל ראש רחב בעל מספר שיניים רבות בפנים הלוע והבסיס היה מכוסה במקור. הוא ניזון מרעייה של צמחי קרקע לאורך מערב אמריקה.
המין Hypsibema missouriensis הוא הדינוזאור הלאומי של מדינת מיזורי בארצות הברית.
הגירה נכנסת

מאזן ההגירה לכל אלף איש. באופן כללי מרבית המהגרים בעולם מהגרים מהמדינות האדומות יותר למדינות הכחולות יותר.
שיעור המהגרים הנכנסים, ובפרט מהגרי העבודה, במדינות העולם בשנת 2015
המונח הגירה נכנסת (Immigration) מתייחס לתנועה של אוכלוסייה ממדינות שונות בעולם למדינת יעד מסוימת בה עדיין אין להם תושבות או אזרחות, במטרה להפוך בהמשך לתושבי קבע. תיירים ואנשים אחרים אשר שוהים במדינה לטווח קצר אינם נופלים תחת ההגדרה של הגירה נכנסת.
באשר להשפעות הכלכליות של ההגירה הנכנסת, מחקרים מצביעים על כך שההגירה הנכנסת מועילה הן למדינת היעד והן למדינה ממנה המהגרים הגיעו. למעט מספר מקרים יוצאים מן הכלל מהמחקרים בתחום עולה שלהגירה יש בממוצע השפעות כלכליות חיוביות על האוכלוסייה הילידית הכללית, אך ישנם נתונים מעורבים לגבי השאלה האם ההגירה של אוכלוסייה בלי מיומנויות מתקדמים משפיעה לרעה על האוכלוסייה הילידית המוחלשת. מחקרים מראים שלהסרת המחסומים על ההגירה הנכנסת תהיה השפעה ניכרת על התמ"ג העולמי, כאשר ישנן הערכות לפיהן הרווחים צפויים לנוע בין 67 ל-147 אחוזים עבור התרחישים שבהם 37 עד 53 אחוזים מעובדי המדינות המתפתחות יהגרו למדינות המפותחות. ישנם כלכלנים שסבורים שצמצום החסמים למעבר של עובדים ממדינות מתפתחות למדינות מפותחות יהיה אחד הכלים היעילים ביותר לצמצום העוני. יש גם אנשים שסבורים שעלייה בהגירה הנכנסת למדינות בהם שיעור הילודה נמוך עשוי לרכך את הדילמות החברתיות שאותן החברות צפויות להתמודד עימן בעשורים הבאים.
באופן כללי אין נתונים חד משמעמיים בספרות האקדמית שמעידים על קשר בין הגירה נכנסת לעלייה בפשע בכל מדינות העולם שחוו הגירה נכנסת מהותית, אך במקרה של ארצות הברית עלה כי להגירה הנכנסת אין השפעה על שיעור הפשיעה או שאפילו במקרים מסוימים ההגירה הנכנסת הפחיתה את שיעור הפשיעה. מחקרים מראים שלארץ המוצא של המהגרים יש השפעה ניכרת על המהירות שבה המהגרים מצליחים להיטמע במדינה אליה הם היגרו, למרות שלרוב הן הדור הראשון והן הדור השני של האוכלוסייה המהגרת מצליחים להיטמע באופן ניכר במדינה אליה הם היגרו.
ישנם גם עדויות נרחבות לכך שנוטה להיות אפליה בארצות הברית ובאירופה נגד אוכלוסיות מהגרים במשפט הפלילי, בעסקים, בכלכלה, בדיור, בשירותי הבריאות, בתקשורת ובפוליטיקה.
היסטוריה

בתקופת הפלאוליתית העליונה אנשים נהגו להגר לאזורים בעולם בהם עדיין לא גרו בני אדם. מאז התקופה הנאוליתית רוב ההגירה התרחשה בעיקר במסגרת מלחמות כאשר אוכלוסיות מסוימות כבשו אזורים שנשלטו לפני כן על ידי אוכלוסיות אחרות. בתקופה המודרנית ההגירה האנושית מתרחשת בתוך מדינות ובין מדינות ריבוניות, בין אם היא חוקית או לא חוקית.
ההגירה יכולה להתבצע מרצון או להיות בלתי רצונית. הגירה בלתי רצונית כוללת מקרים של עקירה כפויה כגון גירוש, סחר בעבדים, בריחה (פליטי מלחמה ואנשים שברחו כתוצאה מטיהור אתני).
ההגירה הנכנסת הפכה עם השנים לנושא פוליטי רגשי במדינות רבות באירופה בעיקר משום שעם השנים היא הפכה קשורה יותר ויותר לנושאים כמו ביטחון לאומי וטרור, ובמיוחד במדינות מערב אירופה בהן האסלאם הופך בהדרגה לדת מרכזית חדשה. המהומות בצרפת ב-2005 ופרשת קריקטורות מוחמד ב-2006 יוחסו לאורך השנים כדוגמאות לסכסוכים הנובעים מהגירה גדולה של אוכלוסייה מוסלמית למערב אירופה.
במדינות מסוימות בעולם פועלות כיום אף קבוצות אינטרס מיוחדות אשר חותרות להפחית את ההגירה הנכנסת של קבוצות אוכלוסייה מסוימות למדינותיהן ולהגדיל את ההגירה ממדינות אחרות למדינותיהן, וזאת משום שהן רואות בהשפעות של ההגירה הנכנסת ממדינות מסוימות כמזיקות.
סיבות כלכליות

להבדיל מהפליטים אשר נכללים בהגירה הנכנסת משום שהם נמלטו מרדיפות במדינת המוצא, חלק אחר מההגירה הנכנסת כוללת גם מהגרים שמגיעים למדינת היעד בראש ובראשונה מסיבות כלליות במטרה למצוא עבודה טובה יותר במדינת היעד ובאופן זה לשפר באופן ניכר את איכות החיים ואת הגישה למשאבים.
במדינות רבות בעולם נאסר להיכנס לתחומי המדינה על מנת לעבוד בה אם אין לאותו האדם אשרת עבודה תקפה. כאשר אדם נחשד בהפרה של חוקי ההגירה הרשויות באותה המדינה עשויים להגדיר את אותו האדם כאדם שמעוניין להגר מסיבות כלכליות ולסרב לאלתר להרשות לו להיכנס לתחומי המדינה.
לפי הערכה של הבנק העולמי משנת 2009, מתוך כל ההעברות הכספיות שבוצעו על ידי עובדים זרים באותה השנה, אשר עמדו על כ-420 מיליארד דולרים, כ-317 מיליארד דולרים הועברו למדינות מתפתחות.
השפעות כלכליות

בעוד שההשפעה הכלכלית של ההגירה הנכנסת על האדם הממוצע באוכלוסייה הילידה נוטה להיות קטנה, ישנם נתונים מעורבים לגבי ההשפעה הכלכלית של ההגירה הנכנסת על האוכלוסייה הילידית שאינה בעלת כישורים מתקדמים, למרות שבין אם ההשפעות חיוביות או שליליות, הן נוטות להיות קטנות בכל מקרה. מחקרים מצביעים על כך שאוכלוסיית המהגרים נמצאת בסיכון גבוה יותר לעבוד בעבודות מסוכנות מאשר עובדים ילידי ארצות הברית, בין היתר משום שהמהגרים אינם שולטים היטב בשפה האנגלית ובשל השכלתם.
כאשר מהגרים רבים מתחרים על עבודה במקצוע מסוים הדבר עלול לגרום לכך שקשה לציבור הכללי למצוא תעסוקה באותו המקצוע, אך עשוי גם לסייע להגדיל את השכר לאנשים אחרים בקרב האוכלוסייה הילידה.
השפעה על הדיור

מחקר שנערך בממלכה המאוחדת ב-2014 מצא שההגירה הנכנסת באופן כללי הפחיתה את מחירי הבתים באזורים אליהם המהגרים עברו משום שלרוב האוכלוסייה הילידה עם השכר הגבוה יותר בחרו לעזוב את השכונות אליהם המהגרים עברו והדבר תרם לירידה בביקוש לדיור באותן השכונות. אף על פי כן, ברמה הלאומית, כאשר ישנם יותר מהגרים נכנסים הדבר צפוי להעלות לבסוף את מחירי הדירות במדינה.
פשיעה

אין ממצאים חד משמעים בספרות האקדמית לקשר בין ההגירה הנכנסת לפשע. המחקרים שבוצעו בארצות הברית נוטים להצביע על כך שלהגירה הנכנסת אין השפעה על שיעורי הפשיעה וכמו גם שהמהגרים נוטים להיות פחות מעורבים בפשיעה.[דרוש מקור]
מחקרים וסטטיסטיקות שבוצעו לאורך השנים במספר מדינות אחרות, ובעיקר במדינות אירופיות, מצביעים על כך שישנו קשר בין הגירה נכנסת לפשע – במקרים רבים מהגרים ממדינות מסוימות מיוצגים יתר על המידה בנתוני הפשיעה במדינות מסוימות באירופה.[דרוש מקור]
ראו גם

הגירה יוצאת
רב-תרבותיות
עלייה לארץ ישראל
הורט

| --- | --- |
סמל הורטסמל הורט

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  הווש הווש
 נפה:  נפת הטוון
 שטח:  43.09 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  3,531 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  47°41′N 19°47′E﻿ / ﻿47.69°N 19.78°E﻿ / 47.69; 19.78 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.hort.hu
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הורט(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הורט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הורט (בהונגרית: Hort) הוא כפר במחוז הווש בצפון מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
כמו יישובים רבים באירופה גם בהורט מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 3,835 תושבים ובשנת 2021 רק 3,577 תושבים.
האזור מיושב לסירוגין מתחילת המאה ה-14 עד ימינו, היישוב עצמו הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1332.
יהודי הורט

יהודים חיו בהורט במאה ה-18 ובמאה ה-19. בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר בשואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 2 |  |
| 1880 | 31 | 2,631 |
| 1910 | 80 |  |
| 1920 | 41 |  |
| 1930 | 46 |  |
| 1941 | 17 | 4,452 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי הורט שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת הטוון |
| --- | --- | --- |
| יישובים | הטוון • אפץ • אצ'ד • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • לרינצי • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0455 6071  LCCN: n2006022412  VIAF: 156401652   WorldCat (עם VIAF): 156401652
הגירה מאפריקה לאירופה

מפת נתיבי הגירה לצפון אפריקה ואירופה ממערב אפריקה.
הגירה מאפריקה לאירופה כוללת הגירה של אנשים אשר נולדו באפריקה לאירופה. קבוצה זו כוללת אנשים שנולדו בצפון אפריקה ובאפריקה שמדרום לסהרה.
היסטוריה

הקיסר הרומאי ספטימיוס סוורוס נולד בלפטיס מגנה שבצפון אפריקה, באזור טריפוליטניה, לוב של היום. בתקופת השלטון הרומאי חלק מהתושבים הצפון אפריקאים עברו לפרובינקיה בריטניה.
נמצא כי שישה גברים בריטים בעלי אותו שם משפחה נדיר ביותר, נושאים כרומוזום Y הנובע מקבוצה גנטית (הפלוגרופ) שמקורה בגבר אפריקאי מדרום לסהרה, ככל הנראה מהמאה ה-16 ואילך.
תהליכי הגירה

מאז שנות ה-60 המדינות העיקריות שמהן יצאה הגירה מאפריקה לאירופה היו מרוקו, אלג'יריה, תוניסיה ובמידה פחותה גם מצרים. כתוצאה מכך, עד סוף המאה ה-20, נוצרו קהילות גדולות ממוצא מהמדינות הללו ברחבי אירופה. בתקופה שלאחר משבר האנרגיה העולמי בשנת 1973, הוחמרו אמצעי הפיקוח על ההגירה במדינות אירופה. ההשפעה העיקרית של צעדים אלה הייתה לעודד הגירה קבועה של מהגרים שהיו אמורים להיות זמניים, ולגרום להגירה נלווית של בני משפחותיהם. רוב ההגירה הזו הייתה מהמגרב לצרפת, הולנד, בלגיה וגרמניה. מהמחצית השנייה של שנות ה-80, יעדי ההגירה עבור מהגרים מהמגרב התרחבו וכללו גם את ספרד ואיטליה, בעקבות הגברת הביקוש לעובדים לא מיומנים במדינות אלה.
בספרד ובאיטליה הוטלו דרישות אשרות כניסה על מהגרים מהמגרב בתחילת שנות ה-90, מה שהוביל לעלייה בהגירה בלתי חוקית דרך הים התיכון. מאז שנת 2000, מדינות אפריקה שמדרום לסהרה הפכו אף הן למקור חשוב של מהגרים לאירופה.
בין השנים 2000–2005 היגרו מאפריקה כ-440,000 איש בשנה, רובם לאירופה.לדברי היין דה האס, מנהל המכון הבינלאומי להגירה באוניברסיטת אוקספורד, השיח הציבורי בנוגע להגירה מאפריקה לאירופה מציג את התופעה כ"אקסודוס", המורכב ברובו ממהגרים בלתי חוקיים, המונעים על ידי סכסוכים ועוני. הוא מבקר את הצגת הדברים הזו, וטוען כי המהגרים הבלתי חוקיים הם לעיתים קרובות משכילים ויכולים להרשות לעצמם את העלויות הניכרות של המסע לאירופה. לדבריו, ההגירה מאפריקה לאירופה מונעת על ידי ביקוש מבני לכוח עבודה זול. מרבית המהגרים מהגרים מיוזמתם, ולא בשל היותם קורבנות של סוחרי אדם. יתרה מזאת, הוא טוען שרוב המהגרים מגיעים באמצעות אשרות תייר או מסמכים מזויפים, או דרך המובלעות הספרדיות, סאוטה ומלייה. הוא מדגיש כי "מרבית המהגרים האפריקאים הבלתי חוקיים נכנסים לאירופה באופן חוקי ולאחר מכן נשארים לאחר שפג תוקף האשרה". מומחה ההגירה סטיבן קאסלס מוסיף כי "למרות ההיסטריה התקשורתית סביב הגידול בהגירה האפריקאית לאירופה, המספרים בפועל נראים קטנים למדי – אם כי יש חוסר דיוק מפתיע בנתונים".
על פי ארגון ה-OECD ההגירה ממדינות אפריקה למדינות מפותחות קטנה יחסית בהשוואה להגירה הכלל-עולמית. ה-BBC דיווח בשנת 2007 כי ארגון ההגירה הבין-לאומי מעריך כי כ-4.6 מיליון מהגרים אפריקאים מתגוררים באירופה, אך מכון מדיניות ההגירה מעריך כי בין 7 ל-8 מיליון מהגרים בלתי חוקיים מאפריקה חיים באיחוד האירופי.
תהליכי הגירה > הגירה בלתי מתועדת

הגירה לא מתועדת מאפריקה לאירופה היא משמעותית. אנשים רבים ממדינות אפריקה פחות מפותחות יוצאים למסע המסוכן עבור אירופה, בתקווה לחיים טובים יותר. בחלקים מאפריקה, במיוחד צפון אפריקה (מרוקו, מאוריטניה ולוב), הסחר במהגרים לאירופה הפך למשתלם יותר מסחר בסמים. הגירה לא מתועדת לאירופה מתרחשת לעיתים קרובות בסירה דרך הים התיכון, או במקרים מסוימים ביבשה במובלעות הספרדיות של סאוטה ומלילה, ועלתה לכותרות בינלאומיות. מהגרים רבים מסתכנים בפציעה חמורה או מוות במהלך מסעם לאירופה ורוב אלה שבקשות המקלט שלהם לא צלחו מגורשים בחזרה לאפריקה. לוב היא נקודת המוצא העיקרית של מהגרים בלתי חוקיים היוצאים לאירופה. עם זאת, מהגרים אפריקאים לא מתועדים באירופה לא בהכרח נכנסו לאירופה בדרכים לא מורשות. רבים מהם, נכנסו עם אשרות תקפות שאותן האריכו. מול הדרה מוגברת של מדיניות ההגירה האירופית, למהגרים אפריקאים רבים לא נותרה אפשרות להיכנס ולהתגורר באופן בלתי חוקי. כפי שכתב אפוסטולו אנדריקופולוס, בהקשר זה של עוינות מוגברת והדרה משפטית, מהגרים אפריקאים רבים "פונים לקרבה בחיפוש אחר ביטחון, יציבות ויכולת חיזוי".  קרבה ויחסים חברתיים מספקים תמיכה למהגרים לא מורשים להתמודד עם מצבם המשפטי הרעוע.
ההגירה הבלתי מתועדת מאפריקה לאירופה היא משמעותית. אנשים רבים ממדינות אפריקה הפחות מפותחות יוצאים למסע המסוכן לאירופה, בתקווה לחיים טובים יותר. בחלקים מאפריקה, במיוחד בצפון אפריקה (מרוקו, מאוריטניה ולוב), סחר במהגרים לאירופה הפך לרווחי יותר מסחר בסמים. מהגרים רבים מסתכנים בפציעות חמורות או מוות במהלך מסעם לאירופה, ורוב אלו שבקשות המקלט שלהם נדחו מגורשים חזרה לאפריקה. לוב היא נקודת המוצא העיקרית למהגרים בלתי חוקיים היוצאים לאירופה. עם זאת, מהגרים אפריקאים בלתי מתועדים באירופה לא בהכרח נכנסו לאירופה בדרכים בלתי חוקיות. רבים מהם נכנסו עם אשרות חוקיות שלאחר מכן פג תוקפן. מול החרפת המדיניות ההגירה האירופית, מהגרים אפריקאים רבים נאלצים להיכנס ולהתגורר באופן בלתי חוקי.
בין אוקטובר 2013 לאוקטובר 2014 ממשלת איטליה ניהלה את מבצע "מארה נוסטרום", מבצע ימי ואווירי שמטרתו הייתה לצמצם את ההגירה הבלתי חוקית לאירופה ואת מקרי טביעות הספינות בים התיכון ליד חופי למפדוזה. ממשלת איטליה הפסיקה את המבצע כיוון שהתגלה שאינו בר-קיימא בשל המעורבות הרבה של הצי האיטלקי. המבצע הוחלף במבצע משותף ומוגבל יותר להגנת גבולות האיחוד האירופי, שנקרא מבצע "טריטון" ומנוהל על ידי הסוכנות האירופית לניהול מבצעים משותפים Frontex. ממשלות אירופיות אחרות, כולל בריטניה, טענו שמבצעים כמו "מארה נוסטרום" ו"טריטון" משמשים כ"גורם משיכה בלתי מכוון" המעודד הגירה נוספת.
בשנת 2014, תועדו 170,100 מהגרים בלתי חוקיים שהגיעו לאיטליה דרך הים (גידול לעומת 42,925 הגעות שתועדו בשנת 2013), כאשר 141,484 מהם עזבו מלוב. רובם הגיעו מסוריה, קרן אפריקה וממערב אפריקה.
הנושא חזר לכותרות בינלאומיות עם סדרת טביעות ספינות מהגרים, כחלק מגל הגירת הפליטים לאירופה בשנת 2015. הערכות ארגון ההגירה הבין-לאומי (IOM) מצביעות על כך שבין תחילת 2015 לאמצע אפריל, 21,000 מהגרים הגיעו לחופי איטליה ו-900 מהגרים מתו בים התיכון. מבקרי מדיניות ההגירה האירופית כלפי הגירה בלתי חוקית בים התיכון טוענים שביטול מבצע "מארה נוסטרום" לא הרתיע מהגרים, ושבמקום זאת, ההחלפה שלו ב"טריטון" יצרה את התנאים להעלאת מספר מקרי המוות.
בספטמבר 2023, למעלה מ-120 סירות שנשאו כ-7,000 מהגרים מאפריקה – יותר מאוכלוסיית למפדוזה כולה – הגיעו לאי בתוך 24 שעות.
השפעות

בנוגע להשפעות על מדינות המקור באפריקה, מאמר במגזין "האקונומיסט" מתאר את ההגירה מאפריקה ככזו שיש לה יתרונות כלכליים מסוימים עבור המדינות האפריקאיות מהן מגיעים המהגרים (בעיקר הודות למשלוחי הכספים, וגם בהצגת היתרונות של חינוך, מה שמעודד יותר אנשים ללכת לבית הספר).
באשר להשפעות על מדינות היעד באירופה, על פי דיווח של ה-BBC, קיימת עלייה במספר הפשעים הקשורים להגירה האפריקאית באירופה, במיוחד במדינות סקנדינביה, מה שמוביל להתנגדות להגירה ולהופעת מפלגות לאומניות כמו ה-AfD בגרמניה, השוודים הדמוקרטים וה-ווקס בספרד.
אלפי מהגרים מתו בניסיונותיהם לחצות את מדבר סהרה ואת הים התיכון בדרכם לאירופה.
מדיניות ההגירה האירופית

לאיחוד האירופי אין מדיניות הגירה משותפת ביחס לאזרחי מדינות עולם שלישי. חלק מהמדינות כמו ספרד ומלטה קוראות למדינות חברות אחרות באיחוד לשאת באחריות המשותפת לטיפול בזרמי ההגירה מאפריקה. ספרד גם יצרה נתיבי הגירה חוקיים למהגרים אפריקאים, ומגייסת עובדים ממדינות כמו סנגל. מדינות אחרות, כמו צרפת תחת ניקולא סרקוזי, אימצו מדיניות מגבילה יותר, וניסו להציע תמריצים למהגרים לשוב לאפריקה. אף על פי שאימצה גישה ליברלית יותר מצרפת, ספרד ניסתה גם היא, על פי דיווח של המועצה ליחסי חוץ, "לכונן הסכמים בילטרליים רחבים עם מדינות אפריקאיות שיכללו חילופי גירוש בתמורה למימון שיסייע למהגרים שהוחזרו".
ספרד גם ניהלה תוכניות הסדרה כדי להעניק זכויות עבודה למהגרים בלתי חוקיים לשעבר, במיוחד בשנת 2005 אך מהלך זה ספג ביקורת מממשלות אחרות באיחוד האירופי, שטענו כי הוא מעודד הגירה בלתי חוקית נוספת וכי המהגרים שהוסדרו צפויים להגר בתוך האיחוד למדינות עשירות יותר לאחר שקיבלו מעמד בספרד.
סטטיסטיקה

קצב ההגירה צפוי להמשיך לעלות בעשורים הקרובים, על פי סר פול קולייר, כלכלן בתחום הפיתוח.
הערה: מבקשי מקלט לאירופה הם מבקשים בפעם הראשונה לאחר הסרת בקשות שהוסרו. מהגרים מאפריקה שמדרום לסהרה עשויים להיכנס לכל יעד באמצעים שונים מהדרכים המוצגות בטבלה זו. כתוצאה מכך, נתוני הזרימה הללו אינם מלאים וסביר שהם מייצגים מינימום. גידול במלאי המהגרים והזרימות אינו זהה. מקור: מרכז המחקר פיו.
| שנה | מספר מבקשי מקלט |
| --- | --- |
2010: 58,000
2011: 84,000
2012: 74,000
2013: 91,000
2014: 139,000
2015: 164,000
2016: 196,000
2017: 168,000
המדינות המובילות בהן נולדו מהגרים מאפריקה שמדרום לסהרה המתגוררים באיחוד האירופי, נורווגיה ושווייץ בשנת 2017. מקור: מרכז המחקר פיו.
| מדינה | מספר מהגרים |
| --- | --- |
ניגריה: 390,000
דרום אפריקה: 310,000
סומליה: 300,000
סנגל: 270,000
גאנה: 250,000
אנגולה: 220,000
קניה: 180,000
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו: 150,000
קמרון: 150,000
חוף השנהב: 140,000
דאהר אל-עומר

דאהר אל-עומר (בערבית: ظاهر العمر; תעתיק מדויק: "ט'אהר אלעֹמר"; שמו המלא הוא ظاهر بن عمر الزيداني, "ט'אהר בן עמר אלזידאני"; 1689–1775) היה שליט אוטונומי של הגליל במאה השמונה עשרה. אל-עומר הוא מקימה של חיפה החדשה, ביצר ערים רבות ובהן עכו והזמין את היהודים לחדש את היישוב היהודי בטבריה.
דאהר אל עומר
רקע היסטורי

בשנת 1516 כבש הסולטאן העות'מאני סלים הראשון את סוריה וארץ ישראל, וסיפח אותן לאימפריה העות'מאנית. בימי סולטאן זה, כמו בימי יורשו סולימאן המפואר, היה השלטון המרכזי שמרכזו היה בקונסטנטינופול, בעל כוח של ממש גם במחוזות הרחוקים של האימפריה, שהשתרעה על פני שטח נרחב באסיה, בצפון אפריקה, בבלקן ובאירופה.
כל עוד היה השלטון העות'מאני המרכזי חזק, היו תושבי ארץ ישראל בטוחים בגופם וברכושם, ונתונים למָרוּת שאכפה את החוק. אך ימים אלו לא ארכו. כתוצאה מהיחלשות השלטון המרכזי, נוצר מעמד של מושלים מקומיים, שהקשר שלהם אל השלטון המרכזי היה רופף, והם שלטו בכוח הזרוע (לעיתים בכוחם של חיילים זרים שהובאו מכל קצות האימפריה). השלטון המרכזי הרשמי בצפון ארץ ישראל היה ממוקם בדמשק, כאשר מושל דמשק היה האחראי בפני כס הסולטאן בקונסטנטינופול. עם זאת, סכסוכים בין אפנדים מקומיים היו מעלים מדי פעם אמיר מקומי, ששלט תוך כפיפות מסוימת לשלטון המרכזי, עד שהיה נופל בידי שליט חזק ממנו. כזה היה לדוגמה השליט הדרוזי פחר א-דין השני, שהקים בתחילת המאה השבע-עשרה ממלכה שהשתרעה מצידון בואכה הגליל, עד שהופל בידי העות'מאנים.
במאה ה-18 הייתה ארץ ישראל מחולקת לשני אזורים, שכל אחד מהם השתייך למחוז (איילט) אחר של האימפריה העות'מאנית. הגליל ועמק יזרעאל השתייכו לאיילט צידון ושאר הארץ הייתה כפופה לאיילט סוריה המכונה גם איילט דמשק. בראש כל מחוז עמד מושל (מערבית: ואלי) שתוארו פאשא שמוּנה על ידי השלטון המרכזי מדי שנה. עיקר תפקידו היה לאסוף את מיסי התושבים ולהעבירם לסולטאן בקונסטנטינופול. יתרת הכספים שנאספו נשארה ברשותו. מאחר שנבחר לשנה בלבד ולא ידע אם ייבחר לשנה נוספת, דאג בעיקר לגבות מיסים רבים ככל האפשר, על מנת להגדיל את רווחיו האישיים. רווחת התושבים ושיפור חייהם ואף שמירה על הקיים נראו בעיני נושאי משרה זו כבזבוז זמן, מרץ והשקעות. שלטונם של הפחוות היה בעיקרו בערים ובסביבתן, ובאזורים המרוחקים יותר שלטו ראשי שבטים בדואים גדולים, שרכשו את מעמדם הרשמי מהפחוות. אחד מאותם ראשי השבטים היה דאהר אל-עומר ממשפחת זידאני.
רקע היסטורי > משפחת זידאני

המשפחה התבססה באזור טבריה במחצית השנייה של המאה ה-17. לקראת סופה, ראש השבט באותן שנים היה עומר א-זידאני, שעזר לבשיר א-שהאבי, מושל הלבנון, לדכא את מרד המתואלים שישבו באזור צפת וצפון הגליל. לאחר דיכוי המרד קיבל בשיר את תפקיד מושל צפת וארץ הגליל, וכאות תודה מינה את עומר א-זיאדני למושל צפת.
גרסה אחרת מתארכת את בואו של שבט זידאן לאזור טבריה בשנת 1701, אז חכר עומר, ראש המשפחה, את הזכות לגביית מיסים בטבריה וסביבותיה. עומר נשא לאישה את אחת מבנות שבט א-סרדיה וממנה נולדו לו חמישה בנים ובת: עלי, סעד, יוסף, צאלח, דאהר והבת שׂמַה.