stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארל פאנזרם
ביוגרפיה > החלמה ארוכה

מתקן הענישה קלינטון נחשב באותה העת לאחד מבתי הסוהר האכזריים ביותר בארצות הברית בשל התנאים הקשים ששררו בו, אשר הובילו את פאנזרם לשוב במהרה חזרה לשגרתו הרגילה, כאשר כעבור מספר חודשים בלבד ניסה להצית את סדנאות העבודה של הכלא, ואף לרצוח את אחד האסירים. מזגו האלים ועברו הפלילי העשיר זיכו אותו ביחס אלים במיוחד מצד הסוהרים, אשר נהגו להעניש אותו לעיתים תכופות.
לא חלף זמן רב בטרם ניסה להימלט, אולם במהלך בריחתו נפל מגובה של תשעה מטרים ושבר את שתי רגליו. כאשר נלקח לבית החולים התגלו גם קרעים וחבלות רבות ברחבי גופו, בנוסף לסדק בעמוד השדרה שלו. על אף כן, השיב אותו צוות הסוהרים חזרה לתאו מבלי שקיבל טיפול רפואי הולם, מצב בו נשאר במשך ארבעה עשר החודשים הבאים. בתום תקופה זו כבר הצליח ללכת בתמיכת מקל, למרות שסבל מצליעה קלה, ונאלץ לעבור ניתוח לטיפול בפציעותיו, במהלכו נכרת אחד מאשכיו.
כעבור מספר ימים ביקש לבדוק האם עדיין היה מסוגל להגיע לעוררות מינית ולקיים יחסי מין על אף הניתוח שעבר, והחל לאנוס אסיר אשר שכב לצדו באחת המיטות של בית החולים. הוא נתפס בשעת המעשה והוחזר לתא הבידוד למשך שארית עונשו הקצוב, שהסתיים ביולי 1928.
תרבות > קולנוע

סרט הקולנוע רוצח: יומן של רצח (אנ') בבימויו של טים מטקאלף ובכיכובם של ג'יימס וודס ורוברט שון לאונרד אשר יצא לאקרנים ב-1995, מבוסס באופן ישיר על ספר בעל שם זהה מאת תומאס יוג'ין גאדיס ורוברט או. לונג, המסקר את חייו ופשעיו של פאנזרם.
הסרט התיעודי קארל פאנזרם: רוח השנאה והנקמה (אנ') בבימויו של ג'ון בורובסקי (אנ') עוקב אחר חייו, פשעיו ומאסרו של פאנזרם, ומכיל צילומים של בתי הסוהר השונים בהם נכלא, בנוסף לראיון עם אחד מסוהריו, הנרי לסר.
תרבות > ספרות

הספר רוצח: יומן של רצח (אנ') מאת תומאס י. גאדיס (אנ') ורוברט או. לונג הוא ביוגרפיה מקיפה המסקרת את חייו של פאנזרם, ונחשבת למקור האמין ביותר לגביהם, מאחר שהיא מבוססת באופן ישיר על כתביו האוטוביוגרפיים מבית הסוהר, בנוסף למחקרים שנערכו אודות שלל בתי הסוהר בהם נאסר והפשעים הרבים שהודה כי ביצע.
לקריאה נוספת > מקורות עיקריים

| --- | --- |
גאדיס, תומאס יוג'ין (אנ'); או. לונג, רוברט; רוצח: יומן של רצח; הוצאת מקמילן, ניו יורק, 1970; הוצאה מחודשת בשם פאנזרם: יומן של רצח מידי ספרי אמוק, 2002 (מסת"ב 1878923145, מסת"ב 978-1878923141): Gaddis, Thomas Eugene; O. Long, James; Killer: A Journal Of Murder; Macmillan Company, New York, 1970; Republished As Panzram: A Journal Of Murder By Amok Books, 2002 (ISBN 1878923145, ISBN 978-1878923141)
גרין, ראיין; לרצוח את כולם: סיפור אמיתי אודות התעללות, נקמה ולידתה של מפלצת; הוצאה עצמית, 2019 (מסת"ב 1079438041, מסת"ב 978-1079438048, מסת"ב 979-8756661996): Green, Ryan; Kill 'Em All: A True Story Of Abuse, Revenge And The Making Of A Monster; Self Publishing, 2019 (ISBN 1079438041, ISBN 978-1079438048, ISBN 979-8756661996)
פאנזרם, צ'ארלס קארל; גרנין, אולקסי; פאנזרם: טבח באנושות, אוטוביוגרפיה; הוצאה עצמית, 2020 (מסת"ב 979-8669085643): Panzram, Charles Carl; Granin, Oleksi; Panzram: Butchering Humanity, An Autobiography; Self Publishing, 2020 (ISBN 979-8669085643)
פאנזרם, צ'ארלס קארל; בורובסקי, ג'ון (אנ'); כתביו של פאנזרם; ווטרפרונט פרודוקשנס, 2020 (מסת"ב 0997614080, מסת"ב 978-0997614084): Panzram, Charles Carl; Borowski, John; The Panzram Papers; Waterfront Productions, 2020 (ISBN 0997614080, ISBN 978-0997614084)
בורובסקי, ג'ון (אנ'); פאנזרם בלוונוורת'; ווטרפרונט פרודוקשנס, 2020 (מסת"ב 0997614072, מסת"ב 978-0997614077): Borowski, John; Panzram At Leavenworth; Waterfront Productions, 2020 (ISBN 0997614072, ISBN 978-0997614077)
אורטיז, ז'נבייב; פשע אמיתי ומפורש; כרך ג': קצב האנושות: סיפורו האמיתי של קארל פאנזרם, פרי השנאה והנקמה; הוצאה עצמית, 2021 (מסת"ב 979-8749986921): Ortiz, Genoveva; True Crime Explicit; Book III: The Butcher Of Humanity: The True Story Of Carl Panzram, A Product Of Hatred And Vengeance; Self Publishing, 2021 (ISBN 979-8749986921)
ג'יימס, ראיין; קארל פאנזרם: סיפור הפשע האמיתי המבעית של הרוצח הסדרתי הפראי; הוצאה עצמית, 2022 (מסת"ב 979-8820487118): James, Ryan; Carl Panzram: The Gruesome True Crime Story of the Savage Serial Killer; Self Publishing, 2022 (ISBN 979-8820487118)
לקריאה נוספת > מקורות משניים

| --- | --- |
ארלי, פיט; הבית שוקק החיים: בתוך כלא לוונוורת'; הוצאת בנטם, 1993; פרק ד': מתקן הענישה, עמוד 42 (מסת"ב 0553560239, מסת"ב 978-0553560237): Earley, Pete; The Hot House: Life Inside Leavenworth Prison; Bantam, 1993; Chapter IV: The Penitentiary, Page 42 (ISBN 0553560239, ISBN 978-0553560237)
ורונסקי, פיטר; רוצחים סדרתיים: השיטה והטירוף של המפלצות; ספרי ברקלי, 2004; פרק ב': היסטוריה קצרה של רצח סדרתי: אלפיים שנים של רצח מרומא ועד בוסטון, עמודים 73–74 (מסת"ב 0425196402, מסת"ב 978-0425196403): Vronsky, Peter; Serial Killers: The Method And Madness Of Monsters; Berkley Books, 2004; Chapter II: A Brief History Of Serial Homicide: Two Thousand Years Of Murder From Rome To Boston, Pages 73–74 (ISBN 0425196402, ISBN 978-0425196403)
לקריאה נוספת > אנציקלופדיות

| --- | --- |
ליין, בריאן; אנציקלופדיה של רוצחים סדרתיים; הוצאת ברקלי, 1995; קארל פאנזרם, עמודים 283–284 (מסת"ב 0425152138, מסת"ב 978-0425152133, מסת"ב 074723731X, מסת"ב 978-0747237310): Lane, Brian; Encyclopedia Of Serial Killers; Berkley, 1995; Carl Panzram, Pages 283–284 (ISBN 0425152138, ISBN 978-0425152133, ISBN 074723731X, ISBN 978-0747237310)
גרג, שרלוט; רוצחים סדרתיים מרושעים: בתוך נבכי נפשותיהם של המפלצות; הוצאת קפלה, 2005; קארל פאנזרם, עמודים 133–136  (מסת"ב 0572030894, מסת"ב 978-1841932897, מסת"ב 0760775664, מסת"ב 978-0760775660): Greig, Charlotte; Evil Serial Killers: In The Minds Of Monsters; Capella, 2005; Carl Panzram, Pages 133–136 (ISBN 0572030894, ISBN 978-1841932897, ISBN 0760775664, ISBN 978-0760775660)
ניוטון, מייקל (אנ'); אנציקלופדיית הרוצחים הסדרתיים; ספרי צ'קמארק, 2006; קארל פאנזרם, עמוד 206 (מסת"ב 0816061963, מסת"ב 978-0816061969, מסת"ב 0816061955, מסת"ב 978-0816061952): Newton, Michael; The Encyclopedia Of Serial Killers; Checkmark Books, 2006; Carl Panzram, Page 206 (ISBN 0816061963, ISBN 978-0816061969, ISBN 0816061955, ISBN 978-0816061952)
לקריאה נוספת > כתבי עת ומגזינים

| --- | --- |
מגזין יומן מקרי הרצח; רוצחי הטינה: ורנר בוסט וקארל פאנזרם; מרשל קוונדיש (אנ'), 1991 (מסת"ב 0748538860, מסת"ב 978-0748538867): Murder Casebook Magazine; Resentment Killers: Carl Panzram And Werner Boost; Marshall Cavendish, 1991 (ISBN 0748538860, ISBN 978-0748538867)
אורח חיים (שולחן ערוך)

.
שולחן ערוך, חלק אורח חיים, ונציה, י"ח בכסלו, ה'שכ"ה (בחיי המחבר)
אורח חיים (בראשי תיבות או"ח) הוא החלק הראשון בספר ארבעה טורים של רבי יעקב בן אשר ושל החלק המקביל לו בשולחן ערוך. יצא לאור לראשונה בוונציה שכ"ה-שכ"ו.
תוכן הספר ושמו

ה"אורח חיים" עוסק במכלול הדינים של סדר היום ומעגל השנה של היהודי וכולל את הלכות התפילות, ברכות, שבת, עירובין, חגים וצומות.
הכינוי "אורח חיים" משמש במובן הרחב ככינוי להלכות אלו, ובספרות האחרונים משמש הכינוי "אורח חיים" בספרי הלכה ושות"ים, לאותו חלק מהספר המתייחס לנושאי היום יום ומעגל השנה היהודי.
אורח חיים נחשב בעל קדימות בלימוד הלכה, כפי הסברו של רבי ישראל מאיר הכהן מראדין בתחילת ספרו משנה ברורה, מכיוון שרוב ההלכות הנידונות בו נוגעות לחיי היום יום בזמן שאין לאדם אפשרות לעיין בספר ועל כן יש לו ליודען מבעוד מועד.
תוכן אורח חיים בטור ובשו"ע

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| *הלכות הנהגת האדם בבוקר א-ז הלכות ציצית כא-כד  הלכות תפילין כה-מה  הלכות ברכות השחר ושאר ברכות מו-נז  הלכות קריאת שמע נח-פח  הלכות תפילה פט-קכז  הלכות נשיאת כפיים קכח-קל  הלכות נפילת אפיים קלא-קלד  הלכות קריאת ספר תורה קלה-קמט  הלכות בית הכנסת קנ-קנה  הלכות משא ומתן קנו  הלכות נטילת ידיים קנז-קסה  הלכות בציעת הפת קסו-קסח  הלכות דברים הנוהגים בסעודה קסט-קפ | *הלכות מים אחרונים קפא הלכות ברכת המזון קפב-רא  הלכות ברכת הפירות רב-רטז  הלכות ברכת הבשמים ריז  הלכות ברכת הנסים ריח  הלכות ברכות הודאות ריט-רכב  הלכות ברכות רכד-רלא  הלכות תפלת המנחה רלב-רלד  הלכות קריאת שמע ותפלה של ערבית רלה-רלט  הלכות צניעות רמ-רמא  הלכות שבת רמב-שמד  הלכות רשויות שבת שמה-שסה  הלכות עירובין שסו-שצה  הלכות תחומין שצו-תז | *הלכות עירובי תחומין תח-תטז הלכות ראש חודש תיז-תכח  הלכות פסח תכט-תצד  הלכות יום טוב תצה-תקכט  הלכות חול המועד תקל-תקמח  הלכות תשעה באב ושאר תעניות תקמט-תקסא  הלכות תענית תקסב-תקפ  הלכות ראש השנה תקפא-תרג  הלכות יום הכיפורים תרד-תכד  הלכות סוכה תרכה-תרמד  הלכות לולב תרמה-תרסט  הלכות חנוכה תרע-תרפה  הלכות מגילה ופורים תרפו-תרצז |
מפרשים על השולחן ערוך - אורח חיים > חיבורים שנדפסו סביב החיבור שולחן ערוך

באר הגולה - לרבי משה רבקש.
מגן אברהם - לרבי אברהם אבלי גומבינר.
ט"ז (טורי זהב) - לרבי דוד הלוי סגל.
ביאור הגר"א - להגאון מווילנה.
מחצית השקל - לרבי שמואל הלוי קעלין - פירוש על מגן אברהם.
יד אפרים - לרבי אפרים זלמן מרגליות אב"ד בראד - ביאור לחיבורי המגן אברהם והט"ז.
באר היטב - לרבי יהודה אשכנזי מטיקטין.
שערי תשובה - לרבי חיים מרדכי מרגליות.
לבושי שרד - לרבי דוד שלמה אייבשיץ אב"ד סורוקא ובסוף ימיו בצפת.
דגול מרבבה - לרבי יחזקאל לאנדא.
הגהות רעק"א - לרבי עקיבא איגר.
חכמת שלמה - לרבי שלמה קלוגר.
חתם סופר - לרבי משה סופר.
עטרת זקנים - לרבי מנחם מנדל אוירבך.
מפרשים על השולחן ערוך - אורח חיים > חיבורים שנדפסו בנפרד

אורח לחיים - לרבי מיכאל זאב זבדבסקי, אב"ד בוסק.
אליה זוטא (על הלבוש) לרבי אליה שפירא.
אליה רבה (על הלבוש) לרבי אליה שפירא.
אשל אברהם - לרבי אברהם אופנהיים.
אשל אברהם - לרבי אברהם דוד מבוטשאטש.
בית מאיר - לרבי מאיר פוזנר.
ברכי יוסף - לרבי חיים יוסף דוד אזולאי החיד"א.
הגהות - לרבי ברוך תאומים פרנקל.
מחזיק ברכה - לרבי חיים יוסף דוד אזולאי החיד"א.
חידושי אבן העוזר - לרבי בנימין עוזר מקלימנטוב.
טור ברקת - להרב חיים הכהן מארם צובא.
ישועות יעקב - לרבי יעקב משולם אורנשטיין.
כנסת הגדולה - לרבי חיים בנבנישתי.
כף החיים - לרבי יעקב חיים סופר.
לבוש החור (מהלכות שבת ואילך) לרבי מרדכי יפה.
לבוש התכלת (עד הלכות שבת) לרבי מרדכי יפה.
מאמר מרדכי - לרבי מרדכי כרמי.
מגן גיבורים - לרבי יוסף שאול הלוי נתנזון.
מור וקציעה - לרבי יעקב עמדין.
מטה יהודה - לרבי יהודה עייאש.
מקור חיים - לרבי יעקב לורברבוים.
משנה ברורה - לרבי ישראל מאיר הכהן מראדין.
ביאור הלכה - לרבי ישראל מאיר הכהן מראדין.
נתיב חיים - לרבי נתנאל ווייל, בעל קרבן נתנאל.
עקרי דינים (עקרי הד"ט) - לרבי דניאל טירני.
פרי מגדים - לרבי יוסף תאומים.
פתח הדביר - לרבי חיים בנימין פונטרימולי.
פרי חדש - לרבי חזקיה די סילוה.
שתילי זיתים - לרבי דוד משרקי.
שלחן גבוה - לרבי יוסף מולכו.
שולחן ערוך הרב - לרבי שניאור זלמן מלאדי, בעל התניא.
ערוך השולחן - לרבי יחיאל מיכל הלוי אפשטיין אב"ד נאוואהרדאק.
ראו גם

שולחן ערוך
משנה ברורה
אגושט קאהן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 בינואר 1914 נג'קניז'ה, הונגריה 
 פטירה:  21 באוגוסט 2004 (בגיל 90) הג'מגש, הונגריה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 תפקידים:  רופא עיניים 
 
אגושט קאהן (בהונגרית: Kahán Ágost;‏ נאג'קניז'ה, 29 בינואר 1914 – הג'מגש, 21 באוגוסט 2004) היה דוקטור לרפואה (MD) רופא עיניים, פרופסור באוניברסיטה, פרופסור אמריטוס, קנדידט (.CSc) למדעי הרפואה (1952), דוקטור (.DSc) למדעי הרפואה (1974). הוא אחיינו של פאל הארי (1869–1933), רופא וביוכימאי.
קורות חייו

אגושט קאהן נולד במשפחה בורגנית יהודית מתבוללת כבנם של אימרה קאהן (1873–1944), רופא שיניים, רופא גדוד צבאי, ושל יולאן היווש (במקור הירשל) (1886–1944). בר המצווה שלו נערך בנובמבר 1927 בבית הכנסת של נאג'קניז'ה. מצד אמו היה קרוב משפחה של משפחת היווש (Hüvös) מִבּוֹטְפָה, שזכתה בתואר אצולה. הוא סיים בהצטיינות את הגימנסיה בעיר הולדתו והמשיך את לימודיו בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת פאזמאן פטר בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). ב-11 בפברואר 1939 הוסמך לדוקטור לרפואה. בין פברואר 1939 לבין דצמבר 1943, היה מתמחה ולאחר מכן רופא בבית החולים המלכותי ההונגרי לרפואת עיניים בבודפשט. במרץ 1943 עבר את הבחינה של מומחה ברפואת עיניים. ב-1940 נלקח למחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). למזלו רק למשך שלושה חודשים בשלב זה, ביאסברן. הוא נלקח שוב מינואר 1944. שהה תחילה בגדוד מחנה שירות העבודה בפשטארז'בט ולאחר מבצע מרגרטה (כניסת הוורמכט לממלכת הונגריה) במרץ 1944 הועבר לצ'יקסרדה, שם הועסק כרופא. הוא שוחרר על ידי הצבא האדום בסוף אוקטובר 1944 במטסלקה ומנובמבר עבד כרופא עירוני בקרצג. הוריו גורשו לאושוויץ, משם לא שבו.
בראשית 1945 עבד במרפאת העיניים בדברצן
משם חזר לעיר הולדתו. מתוך 2700 יהודי העיר שבו ושרדו כ-300. עד 1947, הוא היה הרופא המפקח לגרענת בנאג'קניז'ה והרופא הראשי של בית החולים המקומי
בין 1947 לבין 1950, היה שוב היה מתמחה ומרצה באוניברסיטת פאזמאן פטר במרפאת עיניים מספר 2.
בשנים 1950–1951 היה רופא ומרצה באוניברסיטה, במרפאת העיניים של האוניברסיטה הרפואית של סגד
בשנים 1951–1954 במרפאת עיניים מס' 1 של האוניברסיטה הרפואית של בודפשט, אוניברסיטת זמלווייס
בין אפריל לבין נובמבר 1954 היה רופא ומרצה בכיר במרפאת העיניים של האוניברסיטה הרפואית של סגד
בין 1954 לבין 1969 היה פרופסור חבר באוניברסיטה.
מ-1 ביולי 1969 עד 30 ביוני 1984 פרופסור מן המנין וראש החוג באוניברסיטה
מ-1 במרץ שנת 1994 פרופסור אמריטוס באותו מקום
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ערב למרקסיזם-לניניזם ב-1964.
גם לאחר פרישתו שמר על קשר עם המרפאה ונתן הרצאות מספר פעמים בשנה עבור סטודנטים לרפואה ומומחים, הן באירועים אוניברסיטאיים והן בכנסים מדעיים. את שנותיו האחרונות בילה בהר סנט ג'רג' ליד בדצ'ונטומאי, שם עסק בציור ובגידול ענבים.
מוקד העניין המדעי שלו היה הפתופיזיולוגיה, האלקטרופיזיולוגיה, ההיבטים ההמטולוגיים והאנדוקרינולוגיים והפרמקולוגיה של הרשתית. הוא בנה מכשירים שניתן להשתמש בהם כדי לקבוע ספי גירוי אור למוטות וסיכות בחלקים שונים של שדה הראייה. הוא הציג לראשונה מבחני תדר היתוך בהונגריה.
חברויות

נשיא האגודה ההונגרית לרפואת עיניים (בין השנים 1981–1984)
האגודה הפיזיולוגית ההונגרית
האגודת שאנדור קוראני
האגודה הבינלאומית לאלקטרופיזיולוגיה קלינית של ראייה.
חבר במערכת של כתב העת Ophthalmology
כתב העת Excerpta Medica: Ophthalmology section
אשתו אילונה לאסלו (1923–?) הייתה ביוכימאית, בתם של עורך הדין ארפאד לאסלו ושל מרגיט סאואר, לה נישא ב-1942. בתם ז'וז'אנה קאהן (1953–), רופאה, רופאה פנימית, פרופסורית באוניברסיטה.
קהאן הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בסגד.
פרסים והוקרה

רופא מצטיין (1957)
רופא דגול (1978)
מדליית הזיכרון של מיקלוש ינצ'ו (1983)
עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג זהב (1984)
מדליית הזיכרון של אימרה בלשקוביץ' (1989)
מדליית ההצטיינות של נשיא הרפובליקה של הונגריה (2003)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
אלכסנדר אמד: אגושט קאהן. חיפה. www.informed.hu (2006)
Sziklai Pál (2014-03-01). "100 éve született Kahán Ágost (1914–2004)". Szemészet. 151 (1): 2–5. (לפני 100 שנה נולד אגושט קאהן)
Kozák Péter: Kahán Ágost. www.nevpont.hu (2013) (פטר קוזאק: אגושט קאהן בנקודת שם)
Révai új lexikona XI. (Kad–Kla). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2002. ISBN 963-927-294-9 (הלקסיקון החדש של רוואי)
הערות שוליים

↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a nagykanizsai polgári házassági akv. 100/1913. folyószáma alatt". נבדק ב-2022-12-31.
↑  "Bar-micvó". Egyenlőség. 1927-11-05.
1 2  Martinovics Tibor (1995-10-25). "Leszek, ami vagyok! Portré a hegylakó Kahán Ágost nyugdíjas szemészprofesszorról". Napló. 51 (251): 7.
↑  Pesti Hírlap, 1942. május 7. (64. évfolyam, 103. szám)
↑  Magyar közlöny, 2003. december 13. (144. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7943 0660  VIAF: 121383096   WorldCat (עם VIAF): 121383096
פייר לוטי

| --- | --- |

צילום ב-7 באפריל 1892 ,יום קבלתו לאקדמיה הצרפתית
 לידה:  14 בינואר 1850 רושפור, השראנט הימי, צרפת (הרפובליקה הצרפתית השנייה) 
 פטירה:  10 ביוני 1923 (בגיל 73) אנדאי, הפירנאים האטלנטיים, צרפת (הרפובליקה הצרפתית השלישית) 
 שם לידה:  Louis Marie Julien Viaud 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Maison des aïeules de Pierre Loti 
 שם עט:  Pierre Loti 
 מקום לימודים:  תיכון הנרי הרביעי, אקול נאוואל 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 תקופת הפעילות:  1875–1923 (כ־48 שנים) 
 בן או בת זוג:  Okané-San  Jeanne-Amélie-Blanche Franc de Ferrière   Juana Josefa Cruz Gainza 
 צאצאים:  Samuel Viaud 
 פרסים והוקרה:  Vitet Prize (1886)  צלב המפקד של מסדר פרנץ יוזף  צלב גדול של לגיון הכבוד  Cross of Naval Merit 
 חתימה:   
 
פייר לוטי או בשמו האמיתי, לואי-מארי-ז'וליין ויו (בצרפתית:Pierre Loti בהתאמה Louis-Marie-Julien Viaud, ‏ 14 בינואר 1850 – 10 ביוני 1923) היה סופר וקצין ימי צרפתי.
הוא התפרסם ברומנים שלו, בחלקם בעלי אופי אוטוביוגרפי ששאבו השראה ממסעותיו בעולם -
למשל, בטהיטי (Le Mariage de Loti (Rarahu) – נישואי לוטי – ראראהו) (1882), בסנגל Le Roman d'un spahi (רומן של ספאחי) (1881) או ביפן (Madame Chrysanthème – מאדאם חרצית) (1887).
לאורך חייו שמר רגש עמוק כלפי טורקיה וכלפי חושניות תרבותה, מה שבא לידי ביטוי בספרים כמו Aziyadé (אזיאדה) (1879) והמשכו Fantôme d'Orient (רוח מן המזרח) (1892). ).
בכמה מספריו קיבל השראה גם מהצביון האקזוטי של חבלי ארץ צרפתיים או אירופיים כמו ברטאן ברומנים Mon frère Yves (אחי איב) (1883) ו־Pêcheur d'Islande (הדייג מאיסלנד) (1886) או חבל הבסקים ב-Ramuntcho (רמנוצ'ו) (1897).
קורות חייו > ילדות וצעירות

ז'וליין ויו נולד בינור 1850 ברושפור, מחוז השראנט הימי בצרפת, כבן זקונים, ילדם השלישי של תאודור ויו, סופר, פקיד בכיר בעיריית רושפור, ושל נדין, בת לבית טיקסייה. משפחת האב הייתה קתולית, ומוצאה בלאבו סור-לואר, בעוד שמשפחת אמו הייתה פרוטסטנטית ומקורה באי אולרון. [דרוש מקור]. הסופר גודל בדת הקלוויניסטית.

אחותו, מארי, בתשע עשרה שנים גדולה ממנו, הייתה לימים ציירת בשם בון מארי. אחיו גוסטב היה בארבע עשרה שנים מבוגר ממנו. ההורים העדיפו לתת לו חינוך פרטי בבית עד גיל 12. מאחותו למד פייר את אמנות הציור ואת מנהג הכתיבה ביומנים אישיים.
פייר לוטי נשאר כל חייו בקשר קרוב עם אחותו והתכתבותם העשירה נשמרת בספריית עיר הולדתם.
ב-1862 התחיל לימודי תיכון במכללת רושפור
ב-1862–1864 בילה חלק מחופשות הקיץ אצל בן דוד במחוז לוט,שם בטירת קסטלנו-ברטנו, נחשף לעקבות העבר. בקיץ 1863 כתב מברטנו לאחיו גוסטב שכיהן כרופא בצי, על החלטתו להצטרף לחיל הים.
את זיכרונותיו מילדותו ונעוריו שטח הסופר ב" Le Roman d'un enfant
, Prime jeunesse וביומנו האישי.
הוא עזב את רושפור כדי לעבור בבית אחותו, מארי, בסן-פורשר

בעלה, מורה בכפר, הופיע בכתבי לוטי תחת השם " Fontbruant" (פונברואן)
בסביבה נמצאת אחוזת טירת לה רוש-קורבון (La Roche-Courbon) שאותה כינה "טירת היפהיפיה הנרדמת" שלא הייתה מיושבת, ושלידה הוקסם מהיער ומהמערות המפורסמות, בהן גילה את תענוגות האהבה בזרועות נערה צועניה.
ב-10 במרץ 1865 אחיו גוסטב מת על סיפון אונייה בקרבת סרי לנקה של היום. גופתו הושלכה לים על ידי הימאים במקום שנודע מאז כ"רכס ויו", רכס הרים תת-ימיים.
הוריו שייעדו אותו ללימודי הנדסה באקול פוליטקניק אך ירדו בנכסים, בעקבות הפסד במשפט, נאלצו להשלים עם שליחתו לבית הספר של הצי.
ז'וליין התחיל לימודי מכינה בתיכון נפולאיון (לימים "אנרי הרביעי") בפריז ובספטמבר 1867 התקבל לבית הספר של הצי.
קורות חייו > התהילה

בגיל 41 ב־21 במאי 1891 נבחר פייר לוטי באקדמיה הצרפתית במושב 13 במקומו של אוקטאב פייה המנוח. זכה ב-18 קולות מתוך 35 מול יריבו, אמיל זולה.

הטקס הרשמי לקבלתו לאקדמיה התקיים ב-7 באפריל כשאת נאום הברכה נאם אלפרד מזייר.
יישוב הולדתו רושפור התגאה מאוד בבחירתו למרות הסתייגויות פה ושם. ספריו נקראו בהתלהבות על ידי הנערות והן נהגו לענוד עדיליון בצורת לב עם שמו של הסופר. הספר "הדייג מאיסלנד" ריגש אותן עד דמעות. לעומת זאת האמהות לא הרשו לבנותיהן לקרוא את הספרים "אחי איב" ואת "Matelot" (מלח) שלא נחשבו הולמים.
קורות חייו > שלהי חייו

בין 1900–1902 הוצא לגמלאות ואחר כך הוחזר לשירות בחיל הים (אחרי שפנה למועצת המדינה של צרפת) ונשלח לאסיה מטעם החיל. בהזדמנות זו, אחרי שהשתתף בדיכוי העקוב בדם של מרד הבוקסרים בסין כתב את Les Derniers Jours de Pékin ("ימיה האחרונים של פקין") (1902) ואת L’Inde sans les Anglais "הודו ללא אנגלים" (1903). החל מ-1903 שהה למשך 20 חודשים בקונסטנטינופול, בעיניו "עיר יחידה בעולם" וכתב את ספרו Vers Ispahan (אל אספהאן)
ב-1903–1905 פיקד לוטי על הסיירת-טרפדת "ווטור" שעגנה בקונסטנטינופול. יחד איתו שירת הסגן קלוד פארר. בשובו משם ב-1906 כתב לוטי רומן על ההרמונים הטורקיים – Les Désenchantées (המאוכזבות). כרגיל בהרבה מספריו, היצירה התבססה על מפגש אמיתי של המחבר עם שלוש נשים מקומיות. לימים, אחרי מותו של לוטי, נתגלה שאחת מהן הייתה למעשה עיתונאית ופמיניסטית צרפתייה
ב-26 באוגוסט 1906 קודם לוטי לדרגת מפקד אונייה וביצע משימה נוספת במצרים
בנובמבר 1909 ביקש לצאת לגמלאות וב-14 בינואר 1910 פרש מהצי, אחרי 40 שנות שירות, מתוכן 20 שנה בים.
ב-1910 שהה שוב בקונסטנטינופול. תמך בהצלחה במועמדותו של ההיסטוריון לואי דושן לאקדמיה הצרפתית. ב-1913 חזר לקונסנטינופול וקם נגד התפרקות האימפריה העות'מאנית שהייתה מטרת חלק מהמעצמות המערביות ופרסם את "La Turquie agonisante" ("טורקיה גוססת").
שיתף פעולה במגזין " La Bonne Chanson, Revue du foyer, littéraire et musicale" ("הזמר הטוב, כתב עת הבית לספרות ולמוזיקה") בעריכתו של תאודור בוטרל.
ב-1914 כשמלאו לו 64 ופרצה מלחמת העולם הראשונה ביקש להתגייס אך חיל הים דחה את בקשתו. לעומת זאת התקבל בצבא היבשה עם דרגת קולונל. שובץ במטה המושל של פריז, הגנרל ז'וזף גליאני אחר כך במטות קבוצת הארמיות של המרכז ושל קבוצת הארמיות של מזרח. נשלח כיועץ במטה הכללי של הצבא האיטלקי שנלחם בצבא האוסטרו-הונגרי. ב-31 במאי 1918 שוחרר מהשירות הצבאי מסיבות בריאות.
ב-1921 לקה באירוע מוחי ונשפגע בשיתוק בחצי גוף. נפטר בגיל 73 ב-10 ביוני 1923 באנדה. אחרי טקס לווייה לאומי נקבר בגן של "בית הסבתות" בסן-פייר ד'אולרון.
הנצחה

3 באוקטובר 2006 – בית המשפחה הישן על יד מקום קבורתו באי אולרון הוכרז מונומנט היסטורי שנועד לשימור, בהחלטה של הוועדה האזורית למורשת ולאתרים.
קטעים מיומנו שערך עוד בחייו בשיתוף פעולה עם בנו, סמואל, פורסמו אחרי מותו, ב-1923, בכותרת "Un jeune officier pauvre (קצין צעיר ועני). אותה הוצאה לאור, קלמן-לוי, הוציאה לאור ב-1925 וב-1929 שני כרכים נוספים מ"היומן האינטימי" שנכתבו ב-1878–1881 וב-1882–1885, גם כן בעריכת בנו.
הנצחה > חייו האישיים > אהבות נוספות ונישואים

בגיל 35, מיד עם הגעתו ב-9 ביולי 1885 לנגסאקי התחתן לוטי בחוזה זמני שניתן היה לחידוש עם אוקאנה סאן, צעירה יפנית בת 18 שהוטבלה בשם "קיקו סאן" – "מאדאם חרצית"

כעבור חודש ב-12 באוגוסט עזב לוטי את נגסאקי. נישואים אלה שקיבלו את הסמת הורי הכלה, סודרו על ידי סוכן ונרשמו במשטרה המקומית. אחרי סיומם אחרי חודש הצעירה יכלה להתחתן עם יפני. זה היה מנהג די שכיח ביפן ונחשב להווייה עבור המבקרים הזרים, בלי התחשבות ברגשות הצעירות המעורבות. בספרו בעל האופי האוטוביוגרפיה
"מאדאם חרצית" הגיבור בחר צעירה בעלת עור "צהוב" במיוחד ותיאר אותה כמו "חפץ אקזוטי":"היא קישוטית מאוד, לקחתי אותה כד להשתעשע", היא כמו "בובה על במדף ושום דבר אחר".
ב-21 באוקטובר 1886 התחתן לוטי עם ז'אן-אמלי-בלאנש פראן דה פרייר
Franc de Ferrière) (1859-1940)), בת למשפחת נכבדים מבורדו.
ב-1887 היא ילדה עובר מת ולקתה במחלת חום שפגעה בשמיעתה. ב-17 במרץ 1889 היא ילדה את בנו החוקי היחיד של לוטי – סמואל לוטי-ויו
בשובו ממסעותיו לוטי היה חוזר מדי פעם לביתו ברושפור.
הנצחה > חייו האישיים > "משפחה שנייה" בחבל הבסקים

ב-1894 פגש לוטי באנדה את חואנה חוספה קרוס גאינסה (Cruz Gainza) (1949-1867) המכונה "קרוסיטה", צעירה ממוצא בסקי שהפכה לפלגשו.

הוא שכר אז באנדה את וילת בכר אצ'אה, הקרויה "הבית הבודד" בה קרוסיטה לא התגוררה בסוף מכיוון שלוטי, בהתאם ל"חוזה" ביניהם, הביא אותה לרושפור ומצא לה שם בית אחר באחד מפרברי העיירה.
מ"קרוסיטה" נולדו ללוטי ארבעה בנים מחוץ לנישואים:
רֶמון (יוני 1895 – 1926) המכונה "רמונצ'ו", שהתחתן ב-1921 עם דניז-מרי-זליה בולו (1902–1906). בן זה כנראה נתן השראה לרומן "רמונצ'ו" שכתב אביו
אלפונס-לוסיין (1897–1975) המכונה "אדמונד" ("אֶדמון) או "אדואר", שהתחתן ב-1924 עם ז'אן ז'ורז'ט בארץ (Barets) שילדה ללוטי שתי נכדות
שארל-פרנאן, הקרוי "לאו" (1900–1901) שמת בינקותו
אנדרה – שנולד מת ב-1920, כשלוטי היה בן שבעים.
ב-1920 ערך לוטי מסע לארץ ישראל, שעליו דיווח החל מ-1894–1895 בטרילוגיה המורכבת מהטקסטים הבאים:
Le désert (המדבר), Jérusalem (ירושלים) ו-La Galilée (הגליל)

ב-1896 נפטרה אמו. ב-1899 רכש הסופר את בית המשפחה באי אולרון שאותו כינה"בית הדודות" « la maison des Aïeules ». זו הייתה וילה שנבנתה ב-1739 והוא ראה בה זיכרון ילדות וגם סמל לעבר הפרוטסטנטי של ההמשפחה, לרבות לרדיפות שכמה מבניה סבלו בגלל שייכותם ההוגנוטית.

בית זה היה גם תאפורה למחזה שלו "ז'ול רנודן" שהוצג ב-1899 בתיאטרון אנטואן בפריז.
ספרים

1879: Aziyadé (אורכב 01.07.2007 בארכיון Wayback Machine)
1880: Rarahu
1881: Le Roman d'un spahi
1882: Le Mariage de Loti (Rarahu). Fleurs d'ennui. Pasquali Ivanovitch
1883: Mon frère Yves
1884: Les Trois Dames de la Kasbah
1886: Pêcheur d'Islande
1887: Madame Chrysanthème; Propos d'exil
1889: Japoneries d'automne
1890: Au Maroc ו-Le Roman d'un enfant (אורכב 15.05.2007 בארכיון Wayback Machine)
1891: Le Livre de la pitié et de la mort
1892: Fantôme d'Orient
1893: L'Exilée ו-Le Matelot
1894: Le Désert, Jérusalem ו-La Galilée
1897: Ramuntcho, ו-Figures et choses qui passaient
1898: Judith Renaudin
1899: Reflets sur la sombre route
1902: Les Derniers Jours de Pékin
1903: L'Inde (sans les Anglais)
1904: Vers Ispahan
1905: La Troisième Jeunesse de Madame Prune
1906: Les Désenchantées.
1909: La Mort de Philæ
1910: Le Château de la Belle au Bois dormant
1912: Un Pèlerin d'Angkor
1913: Turquie agonisante
1916: La Hyène enragée
1917: Quelques aspects du vertige mondial
1918: L'Horreur allemande et Les Massacres d'Arménie
1919: Prime jeunesse (אורכב 14.09.2008 בארכיון Wayback Machine)
1920: La Mort de notre chère France en Orient.
1921: Suprêmes visions d'Orient
1923: Un jeune officier pauvre
1924: Lettres à Juliette Adam
1925: Journal intime (1878-1881), חלק ראשון
1929: Journal intime (1882-1885), חלק שני ו-Correspondance inédite (1865-1904)