stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Love Yourself
תארים ונתוני מכירות

| מדינה | תואר | עותקים | ביבליוגרפיה |
| --- | --- | --- | --- |
| אוסטריה (IFPI Austria) | זהב | 15,000 |  |
| אוסטרליה (ARIA) | פלטינה 11× | 770,000 |  |
| בלגיה (BEA) | פלטינה 2× | 60,000 |  |
| איטליה (FIMI) | פלטינה 6× | 300,000 |  |
| ארצות הברית (RIAA) | פלטינה 9× | 9,000,000 |  |
| בריטניה (BPI) | פלטינה 5× | 3,000,000 |  |
| גרמניה (BVMI) | יהלום | 1,000,000 |  |
| דנמרק (IFPI Denmark) | פלטינה 5× | 450,000 |  |
| מקסיקו (AMPROFON) | פלטינה 4× + זהב | 270,000 |  |
| נורווגיה (IFPI Norway) | פלטינה 5× | 300,000 |  |
| ניו זילנד (RMNZ) | פלטינה 5× | 75,000 |  |
| ספרד (PROMUSICAE) | פלטינה 3× | 120,000 |  |
| פולין (ZPAV) | פלטינה 3× | 200,000 |  |
| פורטוגל (AFP) | פלטינה | 10,000 |  |
| קנדה (Music Canada) | פלטינה 7× | 560,000 |  |
| שוודיה (GLF) | פלטינה 9× | 360,000 |  |
ביאורים

↑  במקור מאנגלית: "a girl for loving herself too much"
↑  ראו #קאברים
↑  ראו גם פרסי בחירת הנוער 2016
↑  אשר היו נשואים גם במציאות מאז 2012
↑  כך גם היה בטיוטה של השיר, ראו #השיר
↑  סכומי הצפיות בפסקה זו נכונים לאוקטובר 2022
↑  כחלק מסבב ההופעות "Purpose World Tour"
אינוקנטיוס העשירי

אינוקנטיוס העשירי (בלטינית: Innocentius X; ‏6 במאי 1574 – 7 בינואר 1655) היה אפיפיור מ-15 בספטמבר 1644 עד ליום מותו ב-7 בינואר 1655.
חייו

נולד ברומא כג'ובאני בטיסטה פמפילי (Giovanni Battista Pamphilj) למשפחה שהגיעה מגוביו. למד תאולוגיה ועריכת דין באוניברסיטה האפיפיורית הגרגוריאנית. הוא התקדם בהיררכיה הכנסייתית, וב-1621 שלח אותו גרגוריוס החמישה עשר כנונציו לנאפולי. ב-1626 מינה אותו אורבנוס השמיני לקרדינל ולשגריר הוותיקן בספרד.
לאחר מותו של אורבנוס השמיני, זכה אינוקנטיוס בתמיכת הקרדינלים הספרדים ונבחר לאפיפיור למרות ההתנגדות הקרדינלים הצרפתים. הקרדינל מאזארן, ראש הקבוצה הצרפתית היה יכול להטיל וטו על בחירתו, אולם הוא איחר לקונקלווה והגיע רק לאחר שהסתיימה ההצבעה.
אינוקנטיוס התנגד להסכמי שלום וסטפאליה לאור הפגיעה החמורה במעמדה של הכנסייה שנבעו מהם, הפקעת שטחים משליטה קתולית והכרה במדינות פרוטסטנטיות כדוגמת הולנד ושוודיה והורדת השפעתה של הדת על שלטונות המדינות באירופה. התנגדותו הייתה ללא הועיל והסכם זה קבע את פני המדיניות באירופה מאז ואילך.
במהלך כהונתו היה אינוקנטיוס נתון להשפעתה של גיסתו אולימפיה מאידלצ'יני (Olimpia Maidalchini) שהואשמה בתאוות בצע, ובעקבותיה נחשבת כל כהונתו כמושחתת.
זמן קצר לאחר תחילת כהונתו, נקט אינוקנטיוס בצעדים חוקיים בשל אי סדרים כספיים נגד משפחת ברבריני (Barberini) - אחת המשפחות החשובות והעשירות ברומא באותה תקופה ומשפחתו של האפיפיור הקודם שזכתה בעת שלטונו לטובות הנאה מפליגות. שלושת בני המשפחה המרכזיים, הקרדינל פרנצ'סקו, אנטוניו וטדאו ברבריני ברחו לפריז, שם מצאו מקלט בחסותו של הקרדינל מאזארן. בתגובה, עיקל אינוקנטיוס את ארמון ברבריני ופרסם בולה אפיפיורית שקובעת כי כל קרדינל שייעדר ממדינת האפיפיור שישה חודשים ללא אישור מהאפיפיור, ייענש בשלילת הבנפיקיום שלו ובסופו של דבר לשלילת מעמד הקרדינל עצמו. הסנאט קבע כי צו האפיפיור לא חל בתחומי צרפת, אך אינוקנטיוס לא נכנע עד שמאזארן הודיע על הכנות לפלישה צבאית לאיטליה. לאחר מכן התחממו יחסי האפיפיור וצרפת, ושוקמו באופן מלא כאשר בנו של טדאו, מפאו ברבריני נשא לאישה את אחייניתו של האפיפיור.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית תמך אינוקנטיוס באירלנד הקתולית למרות התנגדותו של מאזארן, ושלח כנונציו מיוחד לאירלנד את ג'ובאני בטיסטה רינוצ'יני (Giovanni Battista Rinuccini), ארכיבישוף פרמו. רינוצ'יני הגיע לקילקני בראש כוח צבאי ועימו אספקה וכסף לכוחות האיריים, אך הוא נכשל במטרתו כשכוחות הפרלמנט האנגלי גברו על אירלנד והוא חזר לאיטליה.
הערות שוליים

↑  Conclave of August 9 - September 15, 1644
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אורבנוס השמיני | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: אלכסנדר השביעי |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280869705171  PLWABN: 9810659848605606  BNC: 000399597  BNE: XX1142156  BnF: cb122439700 (data)  CANTIC: a10237987  GND: 118710788  ICCU: RAVV020531  ISNI: 0000 0001 2096 6169  LCCN: n85084632  NKC: jo2006325068  NLA: 61542853  NTA: 072483636  RERO: 02-A018906163  RKD: 443195  SNAC: w6dn4b16  SUDOC: 069003289  Trove: 1711592  ULAN: 500281685  VcBA: 495/51648  VIAF: 89748824   WorldCat (עם VIAF): 89748824
אינוקנטיוס השמיני

אינוקנטיוס השמיני (בלטינית: Innocentius VIII‏; 1432 – 25 ביולי 1492), אפיפיור מ-29 באוגוסט 1484 עד מותו.
ביוגרפיה

ג'ובאני באטיסטה סיבו נולד בשנת 1432 בג'נובה שבצפון מערב איטליה לאראנו סיבו, שהיה סנטור ברומא. בילה את ימי נעוריו בחצרו של מלך נאפולי ואחר כך למד בפדובה וברומא. בבחרותו התנהג באופן חופשי והיו לו ילדים רבים, ובהם בן ובת שהכיר בהם כילדיו, אם כי לא נישא מעולם. הפך לכומר ברומא בפמלייתו של הקרדינל קאלאנדניני, שהיה אחיו של האפיפיור ניקולאוס החמישי. ב- 1467, בזכות חבריו שהיו מקורבים לאפיפיור פאולוס השני, נתמנה לבישוף העיר סאבונה שמדרום לג'נובה. ב-1473, בתמיכתו של הקרדינל ג'וליאנו דלה רוברה (לימים האפיפיור יוליוס השני), נתמנה לקרדינל על ידי האפיפיור סיקסטוס הרביעי.
ב-1484, אחרי מות סיקסטוס הרביעי, פרצו מהומות ברומא. המון זועם תקף את הוותיקן ואת ארמונות הקרדינלים. הקונקלווה של חבר הקרדינלים התכנסה בחופזה כדי לבחור אפיפיור חדש. שני המועמדים היו: הקרדינל רודריגו בורג'יה (האפיפיור אלכסנדר השישי לעתיד), והקרדינל ג'וליאנו דלה רוברה. איש מהם לא הצליח לגייס רוב קולות כדי להיבחר, למרות שעשו שימוש בכל האמצעים, כולל שוחד. מפחד שייבחר הקרדינל מארקו בארבו מוונציה, שהיה אדם נקי כפיים, הם התאחדו בתמיכה בקרדינל ג'ובאני באטיסטה סיבו שנבחר לאפיפיור בשם אינוקנטיוס השמיני.
אינוקנטיוס השמיני העניק עושר לבנו המושחת פרנצ'סקו, וב-1486 השיאו למאדלנה, בתו של לורנצו דה מדיצ'י. הוא מינה לקרדינל, תמורת בצע כסף, את בנו של לורנצו, ג'ובאני בן ה-14 (לימים האפיפיור לאו העשירי). כל משרות הכס הקדוש הועמדו למכירה לכל המרבה במחיר, והשחיתות הפכה לנגע ממאיר. ניתן היה לקנות כל דבר ברומא, החל במחילה ועד לכס האפיפיור עצמו. ב-1488 הוצאו להורג שני בעלי משרות על שזייפו ומכרו חמישים כתבי מחילה שלא בידיעתו של האפיפיור. הקרדינלים התנהגו כנסיכים, התגוררו בארמונות מפוארים, ערכו סעודות מפוארות ועסקו בצייד ובהימורים.
ב-1487 אישר אינוקנטיוס השמיני את מינוי של תומאס דה טורקמדה לראש האינקוויזיציה הספרדית, ונתן גושפנקא חוקית לעונשים שהוטלו על האנוסים.
כמו קודמו, סיקסטוס הרביעי, הכריז אינוקנטיוס השמיני על מסע צלב, שלא יצא אל הפועל, נגד הכופרים העות'מאנים. ב-1489 הוא הסכים לקבל מתנת כסף גדולה מן הסולטאן באיזיט השני, כדי שיחזיק במעצר את ג'ם, אחיו של השולטאן שהיה יריבו. ג'ם, שהועבר לוותיקן על ידי ההוספיטלרים מן האי רודוס, התקבל בכבוד מלכים על ידי האפיפיור ברומא. היה בדעתו של אינוקנטיוס להשתמש בג'ם כדי לגרש את הטורקים מאירופה, אך היות שמסע הצלב שהכריז עליו לא נשא פרי, נשאר "הטורקי הגדול" כבן חסותו של האפיפיור ברומא. באותה שנה הכריז אינוקנטיוס השמיני על נידויו של פרננדו הראשון, מלך נאפולי, שסירב לשלם מס לאפיפיור עבור הכתרתו למלך, והאפיפיור הבטיח לשארל השמיני מלך צרפת את כתר ממלכת נאפולי.
בינואר 1492 נפלה גרנאדה, מעוזם האחרון של המוסלמים בספרד, מאורע שאותו האפיפיור חגג בוותיקן בשמחה רבה. הוא קיבל במתנה מאות עבדים מוּרים, שאותם חילק בין חבריו הקרדינלים, והעניק לפרננדו השני, מלך אראגון את התואר: "הוד מלכותו הקתולי".
כעבור שישה חודשים בלבד, אינוקנטיוס השמיני מת ברומא ובמקומו נבחר לאפיפיור אלכסנדר השישי.
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, מצעד האיוולת, כתר ספרים, 2015, עמ' 101-90
איוב ורעיו

ערך זה עוסק ביצירת אמנות. אם התכוונתם לסיפור המקראי של רעי איוב, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  נחום גוטמן
 תאריך יצירה:  שנות ה-20 של המאה ה-20 / 1979
 טכניקה וחומרים:  תחריט יבש
 ממדים בס"מ
 אורך:  19.5
 רוחב:  24
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  סדנת ההדפס ירושלים
 מיקום:  אוסף סדנת ההדפס ירושלים; אוסף מוזיאון נחום גוטמן לאמנות
"איוב ורעיו" הוא תחריט מאת הצייר הישראלי נחום גוטמן.
תיאור

ההדפס "איוב ורעיו" הוא חלק מסדרה בת שבעה הדפסים שיצר נחום גוטמן בעת שהותו באירופה, בין השנים 1925-1920. ההדפסים נוצרו בטכניקה של תחריט יבש והם מתמקדים בדמותו של איוב המקראי. בשנת 1979 בקירוב ביקש גוטמן להדפיס מחדש את העבודה, כיוון והעותקים שהיו ברשותו היו במצב לא טוב. ההדפסה המחודשת נעשתה בסדנת ההדפס ירושלים מלוח ההדפסה המקורי שיצר גוטמן. באותה תקופה הודפסו מחדש בסדנה עוד קבוצה גדולה של הדפסים פרי יצירתו של גוטמן.
בהדפס זה מופיעים שלושת רעי איוב - אליפז התימני, בלדד השוחי וצופר הנעמתי - כשהם יושבים על הארץ. הם מוצגים בתנוחות של דיבור ושל הקשבה ומחשבה. לפניהם שוכב איוב על בטנו כשמתחתיו פרוש בד או מחצלת וכן כד מים. גוטמן מחלק את התיאור למישור קדמי, בו נמצאות הדמויות, שמאחוריהן כמה תרנגולות, ולמישור אחורי מרוחק, ובו מתואר נוף מדברי ובו עיזים, גבעה וכמה פרטים נוספים.
אורתודונטיה

טיפול שיניים אורתודונטי באמצעות גשר אורתודונטי
סד שיניים אורתודונטי ליישור השיניים
צילום שיניים פנורמי עם גשר אורתודונטי
אורתודונטיה, או יישור שיניים (מיוונית:  Orthos, "יישור" ו-Odon, "שן"), היא התמחות ברפואת שיניים. אורתודונטיה עוסקת במחקר וטיפול בפגמים בסגירת הפה, הנגרמים כתוצאה מאי-סדירות השיניים (הנגרמת בעיקר ממחסור במקום לבקיעת השיניים מקוטן הלסת, הנגרם מאי-לעיסה מאומצת מספיק בשנות הילדות בשל תזונה ממועטת במזונות קשים כגון פירות וירקות טריים ושהיא בעלת מרקם רך יותר באופן כללי) חוסר התאמה בין הלסתות או שניהם יחד. טיפול אורתודונטי יכול לעזור לתקן את השיניים, ולהזיז אותם למקום הנכון. טיפול אורתודונטי יכול להתמקד בעקירת שיניים בלבד או בשליטה ושינויי מנח השיניים בתוך עצם הלסת.
החשיבות באורתודונטיה אינה אסתטית בלבד. ישנה חשיבות רפואית, שכן סגירה נכונה של השיניים היא תנאי לתפקוד תקין של מערכת הלעיסה כולה, וכן לבריאות השיניים, החניכיים ומפרקי הלסת.
אורתו-כירורגיה של הפנים הוא ניתוח לתיקון מבנה הפנים והלסת במקרים שבהם הפרעת הסגר איננה ניתנת לטיפול אורתודונטי בלבד. בחלק מהמקרים מסייע הטיפול האורתודונטי כשלב בהכנה לניתוח.
אדוארד אנגל היה האורתודונט הראשון, כלומר, רופא השניים הראשון שהגביל את התמחותו לאורתודונטיה. הוא נחשב ל"אבי האורתודונטיה המודרנית".
שיטות טיפול

הטיפול הנפוץ ביותר באורתודונטיה הוא הכנסת חוטי מתכת אל תוך התקן אורתודונטי הקרוי "ברקטים" או "סמכים" (בשפה מדוברת נקרא גם "גשר"), אשר עשוי מפלדת אל-חלד או חומר קרמי אסתטי יותר. החוטים, באינטראקציה עם הסמכים, מפעילים כוח על השיניים, דבר היוצר לחץ עליהן ובסופו של תהליך מזיז את השניים לעמדתן הרצויה.
שיטות טיפול אחרות עשויות לכלול סדים אורתודונטיים. סד אורתודונטי מורכב על השיניים ומאפשר להביא את השיניים לעמדתן הרצויה. רכיבים נוספים לרבות פלטות או קשתיות נשלפות, "רסן" אשר מחובר לסמכים או טבעות אורתודונטיים כדי ליצור לחץ על השיניים, והתקנים רבים אחרים עשויים לשמש גם כדי להזיז את השיניים.
טכניקות בלתי נראות ליישור שיניים

בעשור האחרון צברו תאוצה גם שיטות אסתטיות ליישור שיניים הפונות בעיקר למבוגרים שאינם מעוניינים להיחשף עם המכשור האורתודונטי. אלה הן שיטות העושות שימוש בסמכים, פלטות ותמיכות מחומרים שונים על מנת להגיע למצב שבו הם בלתי נראים או נראים במידה מועטה.
סמכים בצבע שן: סמכים המורכבים על הצד החיצוני של השן ועקב צבעם הזהה לצבע השיניים הם בולטים הרבה פחות מסוגי סמכים אחרים. כיום יש שני סוגים של סמכים מודבקים: מפלסטיק או מחרסינה – סמכים קרמיים העשויים מחומרים בצבע שן כמו פוליקריסטלין או זירקוניה. לסמכים מפלסטיק יש נטייה לעיוותים וההדבקה שלהם בעייתית ולכן הם נמצאים בשימוש מוגבל. הסמכים הקרמיים אינם מתאימים לכל המקרים בגלל נטייתם להישבר כאשר מופעלים עליהם כוחות חזקים.
חוטים בצבע שן: החיבור בין הסמכים נעשה לרוב באמצעות חוט מתכת הבולט לעין גם כאשר נעשה שימוש בסמכים שקופים. בשנים האחרונות פותחו חוטי מתכת מצופים בשרף בצבע שן שמשתלבים עם הסמכים השקופים ליצירת פתרון אסתטי יותר.
סמכים לשוניים (Lingual Appliances): סמכים המורכבים על השיניים מצידן הפנימי (הצד הלשוני) כך שהם למעשה בלתי נראים וממילא נותנים מענה טוב יותר מהסמכים החיצוניים, שקופים ככל שיהיו. מכיוון שהם מודבקים בצד הבלתי נראה של השיניים, סמכים אלה נותנים מענה אסתטי טוב יותר מסמכי החרסינה. דוגמה לטכניקה שכזו היא מערכת אינקוגניטו (Incognito™) שבה הסמכים מתוכננים בצורה ממוחשבת ומותאמים לכל מתרפא ושן בנפרד. בגלל הגישה המוגבלת לסמכים הללו נוצר קושי בתפעול לרופא, וקושי בשמירת היגיינה. חיסרון נוסף הוא הגירוי ללשונו של המשתמש ולעיתים גם הפרעה בדיבור.
קשתיות שקופות (Aligners): פלטות שקופות ונשלפות. הפלטות מתוכננות על ידי מחשב לאחר סריקה של השיניים ושימוש בהדמיה תלת-ממדית ומותאמות לכל מטפל באופן אינדיבידואלי. למטופל מותאמת סדרה של פלטות שיש להחליף ביניהן מדי שבועיים בהתאם לתוכנית הטיפול כל אחת מהן מפעילה מעט לחץ על השיניים כדי ליישרן. את הפלטות מרכיבים במשך רוב שעות היום והן קלות להסרה ולהרכבה מחודשת, מה שמאפשר שמירה קלה ומלאה על היגיינת הפה והמכשור. השיטות הפופולרית בעולם וגם בישראל הן שיטת אינויזליין (Invisalign) ושיטת איירוק (Irok), אולם הן פחות מתאימות למקרים מורכבים כמו מנשך פתוח, שיניים מסובבות מאוד או קצרות, או מקרים המצריכים שינוי בתזוזת לסתות.
שימוש בכוח אורתודונטי פולסטיבי: שיטה של קשתיות נשלפות המבוססת על שימוש בפעימות אוויר על מנת ליצור כוח אורתודונטי ממקור חיצוני ולא פיזיולוגי כפי שנעשה בשיטות אורתודונטיות אחרות כך שתהליך הטיפול קצר יותר. בשיטת ארודנטיס (Aerodentis) הכוח מופעל על ידי יחידת לחץ אוויר המחוברת לפלטה ומפעילה פולסים שמדמים את הכוח האורתודונטי הפיזיולוגי. את הפלטה מרכיבים רק בחלק משעות היום או הלילה והיא מתאימה למקרים קלים בלבד.
לקריאה נוספת

מיכאל גורבונוס, כשתגיעו לגשר, תדלגו מעליו: יישור שיניים, אפשר גם אחרת, הוצאת ספרי ניב, 2018
הערות שוליים

↑  Noreen von Cramon-Taubadel, Global human mandibular variation reflects differences in agricultural and hunter-gatherer subsistence strategies, Proceedings of the National Academy of Sciences 108, 2011-12-06, עמ' 19546–19551 doi: 10.1073/pnas.1113050108
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553354105171  GND: 4030473-5  LCCN: sh85095770  NDL: 00562744  NKC: ph123821
איוב אמראווי

איוב אמראווי (בערבית: ايوب عمراوي; נולד ב-14 במאי 2004) הוא כדורגלן צרפתי-מרוקאי, המשחק בקבוצת אמיין מהליגה הצרפתית.
קריירה

אמראווי נולד בצרפת להורים שהיגרו ממרוקו, וגדל במחלקות הנוער של Ollioules, Racing Toulon ו-SC Air Bel והצטרף לקבוצת הנוער של ניס בשנת 2019. ב-20 ביוני 2021, הוא חתם על חוזה מקצועי ראשון במועדון עד 2024. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בניצחון 3–0 על מונקו ב-26 בפברואר 2023 במסגרת הליגה הצרפתית.
הוא זומן לנבחרת מרוקו עד גיל 20 במרץ 2022, ורשם הופעה אחת ב-29 במרץ 2022 בתיקו 2–2 עם רומניה. ביוני 2023 נכלל בסגל הסופי של הנבחרת עד גיל 23 לקראת גביע אפריקה עד גיל 23 2023, אותו אירחה מרוקו עצמה, שם זכו אריות האטלס בתואר, והעפילו לאולימפיאדת פריז (2024).
אינוקנטיוס השלושה עשר

אינוקנטיוס השלושה עשר (בלטינית: Innocentius XIII;‏ 13 במאי 1655 – 7 במרץ 1724, נולד בשם מיכלאנג'לו דה קונטי) היה אפיפיור מ-8 במאי 1721 ועד מותו. שם לו למטרה לחולל רפורמות בהנהגת הכנסייה הקתולית, ובפרט נלחם בנפוטיזם שהיה נוהג שהשחית את מנהל מדינת האפיפיור וכלל חלוקת כיבודים, תארים ונחלות לקרובי משפחתו של האפיפיור המכהן. האפיפיור האחרון שנקרא בשם "אינוקנטיוס".
לפני היותו לאפיפיור

נולד בפולי שבלאציו למשפחת אצולת בעלי האדמות דה קונטי (dei Conti). אביו היה קרלו השני, דוכס פולי. משפחה זו העמידה שמונה אפיפיורים נוספים ובהם אינוקנטיוס השלישי, גרגוריוס התשיעי ואלכסנדר הרביעי.
הוא למד באנקונה ולאחר מכן בקולג' הישועי ברומא ובספיאנצה – אוניברסיטת רומא. בנוסף ללימודי הסמכה לכהונה התמחה במשפט קאנוני ומשפט אזרחי. ב-26 ביוני 1695 מונה על ידי אינוקנטיוס השנים עשר לארכיבישוף טרסוס (תואר בלבד, ללא סמכויות כנסייתיות) ונונציו לשווייץ. בין השנים 1697 ל-1710 הועבר לכהן כנונציו לפורטוגל. ב-7 ביוני 1706 הועלה לדרגת קרדינל. ב-1709 מונה לארכיבישוף אוזימו וב-1712 לארכיבישוף ויטרבו וטוסקנלה, כן כיהן בתפקיד מזכיר אוצר הקרדינלים בקוריה הרומאית. ב-1719 התפטר מתפקידיו בשל מחלה.
אפיפיורות

לאחר מותו של קלמנס האחד עשר התכנסה קונקלווה, שנקרעה בין תומכי בית בורבון (נציגיו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ופליפה החמישי, מלך ספרד) לבין תומכי קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. הקונקלווה, שנפתחה ב-31 במרץ הייתה סוערת ולא הצליחה להגיע להכרעה במשך למעלה מחודש ימים. לבסוף זכה דה קונטי, שהוצע על ידי סיעת בית בורבון, ל-54 מתוך 55 קולות ונבחר לאפיפיור ב-8 במאי בעיקר בזכות ההכרה בתכונותיו כלמדן מעמיק של החוק הכנסייתי, אדיקותו הדתית ואופיו המפשר. הוא נטל לעצמו את השם אינוקנטיוס השלושה עשר לזכר בן משפחתו, אינוקנטיוס השלישי.
בתקופתו המשיכה המחלוקת על הטקסים הסיניים, שהחלה בימי קודמו והוא אסר על פעילות המיסיונרים הישועים בסין. בתקופתו התכנסו שתי קונסיסטוריות והוא מינה שלושה קרדינלים חדשים בלבד. שלושה אישים הועלו על ידי לדרגת מבורך, יאן מנפומוק, דלמציו מונר ואנדראה דה קונטי ואיזידורוס מסביליה הוכרז על ידו לדוקטור של הכנסייה.
מבחינה מדינית הבטיח האפיפיור סיוע לונציה ולמלטה במאבקן נגד האימפריה העות'מאנית. באנגליה תמך בטענתו של ג'יימס פרנסיס אדוארד סטיוארט לכתר, והלה שהה ברומא תחת חסותו.
אינוקנטיוס השביעי

אינוקנטיוס השביעי (בלטינית: Innocentius VII; ‏ 1339 בערך – 6 בנובמבר 1406; נולד בשם קוזימו דה מיורטי (Cosimo de' Migliorati) היה אפיפיור כשנתיים - מ-17 באוקטובר 1404 ועד מותו בשנת 1406. שלטונו היה בתקופת הקרע המערבי בכנסייה הקתולית ובמקביל לכהונתו ברומא, כיהן באביניון האנטי-אפיפיור בנדיקטוס השלושה עשר.
חייו עד שמונה לאפיפיור

נולד בעיר סולמונה (אנ') במחוז אברוצו (אברוצי). הצטיין בלימודי משפט אזרחי וקאנוני ולימד באוניברסיטת פדובה ואוניברסיטת פרוג'ה. בהמלצת מורו, נטל אותו האפיפיור אורבנוס השביעי תחת חסותו, צירף אותו לקוריה הרומאית ומינה אותו לגובה חובות הוותיקן באנגליה, שם שהה כעשר שנים. ב-1386 מינה אותו אורבנוס השביעי לבישוף בולוניה. שנה לאחר מכן התמנה לארכיבישוף רוונה.
ב-1389 מינה אותו בוניפקיוס התשיעי לחשמן ולתפקיד כומר בזיליקת סנטה קרוצ'ה אין ג'רוסלמה ברובע אסקווילינו שברומא. ב-1390 מונה לשליח אפיפיורי (לגאט) ללומברדיה וטוסקנה.
בחירתו וכהונתו

דה מיורטי נבחר לאפיפיור פה אחד בקונקלווה קצרה שמנתה שמונה חשמנים בלבד, לאחר שנציגי בנדיקטוס השלושה עשר לא הסכימו לקחת חלק בתהליך בחירה או מינוי מועמד מוסכם בתמורה לפרישת מועמדם מאביניון. מלך נאפולי, לדיסלאוס, מלך נאפולי הבטיח את התקבלותו של האפיפיור החדש לאחר שדיכא התקוממות של אנשי המפלגה הגיבלינית ברומא. כך הפך למעשה האפיפיור לבעל-חובו של לדיסלאוס וכלי שרת בידיו.
אינוקנטיוס השביעי נטה לנפוטיזם (מינוי קרובי משפחה) ומינה את אחיינו לודביקו, שהיה מצביא-שכיר (קונדוטיירי) ששירת את ג'אן גלאצו ויסקונטי למפקד מיליציית מדינת האפיפיור. בתפקידו זה עיכב לודביקו מספר מתנגדים רומאים נודעים של האפיפיור, כאשר יצאו מפגישה עמו. הוא הזמין מתנקשים שיירצחו אותם והשליך את גופותיהם מחלונות בית החולים סנטו ספיריטו (Ospedale di Santo Spirito in Sassia) אל הרחוב. הדבר עורר התקוממות בעיר. האפיפיור, משפחתו, תומכיהם וחברי הקוריה נאלצו לנוס לויטרבו. לדיסלאוס שלח כוחות על מנת לדכא את ההתפרעויות, שעלו בחייהם של שלושים מאנשי האפיפיור. בינואר 1406 שקטו הרוחות בעיר והאפיפיור חש שהוא יכול לחזור אליה. במרץ אותה שנה הפך האפיפיור את לודביקו אחיינו למרקיז ורוזן פרמו.
עם זאת, לדיסלאוס לא הסיג את כוחותיו מהעיר לאחר שהאפיפיור שב אליה, והתבצר במבצר סנט אנג'לו החולש על הוותיקן. לאחר שהתגלה שלדיסלאוס טרח לשמר תסיסה אנטי-אפיפיורית בעיר, על-מנת לשמר את חיוניותו בעיני האפיפיור (למשל תוך סיוע לאנשי משפחת קולונה מן המפלגה הגיבלינית), הוא נודה מהכנסייה וגורש מהעיר.
בשל ההתכתשויות בעיר רומא, לא הצליח אינוקנטיוס השביעי לפעול לסיום הקרע המערבי. שארל השישי, מלך צרפת ורופרכט, מלך גרמניה הצליחו ב-1405 לארגן ועידה בהשתתפות תאולוגים מאוניברסיטת פריז, שתפעל לפתרון המצוקה המרכזית של הכנסייה, אולם בשל הסתבכות המצב ברומא טען האפיפיור שלא יוכל להבטיח ליריבו, בנדיקטוס השלושה עשר, מעבר בטוח אם יגיע הלה לרומא. בנדיקטוס השלושה עשר טען מנגד, שהסיבה היחידה שקרע לא הגיע לידי סיום הייתה חוסר רצונו של האפיפיור בפתרונה.
מותו היה פתאומי, ועורר שמועות על רצח, התנקשות או הרעלה, אף שלא נמצאו להאשמות אלה כל ראיות.
אורבנוס השמיני

שלט האצולה שלו
הקרדינל ברבריני בגיל 30, ציור מאת קרוואג'ו
פסלו מאת ג'ובני לורנצו ברניני, 1635-1640
האפיפיור אורבנוס השמיני (בלטינית: Urbanus VIII;‏ 5 באפריל 1568 – 29 ביולי 1644), נולד בשם מפאו ברבריני (Maffeo Barberini), כיהן כאפיפיור מ-6 באוגוסט 1623 ועד מותו. היה אפיפיור פעלתן שהצליח לשמור על ריבונות מדינת האפיפיור בשנים הסוערות של מלחמת שלושים השנים, והיה האחרון שהגדיל את שטחה באמצעים צבאיים. כבעל השכלה רנסאנסית, תמך ביד נדיבה באמנים. אולם הרפתקנותו וראוותנותו שיקעו את מדינתו בחובות כבדים והביאוה לסף התמוטטות כלכלית.
שנים ראשונות

נולד בפירנצה למשפחת הסוחרים העשירה, משפחת ברבריני. התחנך אצל הישועים וקיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת פיזה ב-1589. ב-1604 מינה אותו האפיפיור קלמנס השמיני לבישוף טיטולרי של נצרת (כהונה סמלית, כיוון שנצרת הייתה תחת שלטון האימפריה העות'מאנית). לאחר מכן מונה לנונציו לצרפת. ב-1606 הועלה לדרגת קרדינל, ונשלח לשליחות אפיפיורית לבולוניה.
ב-1623 נבחר לאפיפיור בגיל 56, הצעיר יחסית.
חייו האישיים

ברבריני העביר את מעוזה של משפחתו מפירנצה לרומא, והעניק לבני משפחתו משרות בכירות. את אחיו ושני אחיינים שלו מינה לקרדינלים ואחיין נוסף, תדאו, מונה לנסיך פלסטרינה, לנושא דגל הכנסייה ומושל רומא ומפקד טירת סנטאנג'לו.
בשביל מגוריו ומגורי בני משפחתו, רכש את ארמון ברבריני המפואר והתקין סביבו את כיכר ברבריני המאופיינת במזרקת טריטון (מעשה ידי ברניני). אנשי רומא התייחסו לברבריני ולמשפחתו כאל נובו רישים ("עשירים חדשים"), המאופיינים בטעם המוני ובראוותנות. כאשר הורה אורבנוס השמיני להשתמש בארד מן הפנתאון על מנת לפאר את בזיליקת סן פייטרו, נטבע הביטוי (בלטינית) quod non fecerunt barbari, fecerunt Barberini ("את מה שלא עשו הברברים, עשה הברבריני").
אורבנוס השמיני הקים בעיירה קסטל גנדולפו את אחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו, והשתמש בה כמעון קיץ וגם לצרכים אחרים.
פעילות מדינית וצבאית

מטרתה העיקרית של פעילותו המדינית והצבאית של אורבנוס השמיני הייתה שימור עצמאותה וריבונותה של מדינת האפיפיור, והרחבת השפעתה באיטליה, תוך שימוש בדוקטרינת מאזן הכוחות (שנטוותה על ידי בן תקופתו הקרדינל רישלייה), בה השתמש לטוויית בריתות הגנה והתקפה שהקנו לו מעמד של שחקן מפתח בחצי האי האיטלקי. בין יתר פעולותיו ברומא, הקים מפעלים ומחסני נשק בוותיקן ובטיבולי (במתכונת של הארסנאלה הוונציאני) וביצר את נמל צ'יוויטווקיה ואת גבעת ג'אניקולו.
בשנת 1628 סיפח לנחלתו את דוכסות אורבינו, לאחר ששליטהּ מת בלא יורשים. שנה לאחר מכן, לאחר מות היורש האחרון של בית גונזגה, תמך בתביעתו של שרל מנווארה הפרוטסטנטי על מנטואה, על פני תביעת בית הבסבורג הקתולי, תוך ששיקולים מדיניים גוברים על שיקולים דתיים.
ב-1636 תוכנן ניסיון לכלוא את האפיפיור ולמנות אחר תחתיו, או להתנקש בחייו, במהלך שהותו באחוזת האפיפיור בקסטל גנדולפו. כאשר התגלתה המזימה, הורה אורבנוס השמיני לכל הקרדינלים במינוי בישופים לשוב מרומא לדיוקסיות שלהם.
ב-1638 הגן על המיסיון הישועי בדרום אמריקה, כגוף המיסיונרי המועדף על הכס הקדוש, ותמך בשיטת יישובם של הילידים ביישובי המיסיון הישועי, מבלי לשעבדם. עם זאת, סיים את המונופול המיסיונרי של הישועים בסין וביפן, והתיר לגופים נוספים להיכנס לארצות אלה בתמיכתו.
ב-1641 עמד מאחורי מלחמתה של קסטרו (נחלה אפיפיורית ליד לאציו) בקואליציה של אודוארדו פארנזה, דוכס פארמה, אותו נידה, שכללה את דוכס ונציה, פירנצה ומודנה. המצור על לאציו והמלחמה, הראשונה בסדרת מלחמות שנמשכו כשמונה שנים (הרבה אחרי מותו של אורבנוס), הסתיימו ב-1644 בלי הכרעה, אך תוך מחיר דמים כבד והרס מוחלט של קסטרו.
יחסיו עם גלילאו

פחות משנה לאחר היבחרו, זימן אורבנוס את המדען גלילאו גליליי לארמונו. גליליי הוזהר ב-1616 על ידי הקרדינל רוברטו בלרמינו שלא להחזיק ולא להגן על התאוריה ההליוצנטרית של קופרניקוס והצהיר שיקבל על עצמו את האיסור.
אורבנוס, מצידו, הציג בפני גליליי פרשנות לפיה כל עוד התאוריה ההליוצנטרית משמשת לצורכי חישוב וניבוי וכמודל מתמטי בלבד, אין לכנסייה כל בעיה עם התאוריה, אך אין להציגה כתיאור פיזיקלי של העולם כפי שהוא. בעקבות שיחותיהם של המדען והאפיפיור כתב גליליאו את ספרו דיאלוג על שתי מערכות העולם המרכזיות, בו הוא מציג את הגישה ההליוצנטרית מול גישת תלמי, באופן של דיאלוג פתוח המאפשר לכל שיטה להציג את כוחה, אך תוך יתרון ברור לאלגנטיות המתמטית של המודל ההליוצנטרי. בעצתו של האפיפיור והצנזורה, צירף גלילאו לספרו הקדמה המסבירה שהפסיקה בדבר השיטה הנכונה נתונה בידי הכנסייה, תוך התאמה לכתבי הקודש.
לאחר שהספר ראה אור ב-1632, הכריחה דעת הקהל הסוערת של השמרנים את האפיפיור לערוך לגלילאו משפט על ידי האינקוויזיציה. המשפט החל ב-12 באפריל 1633. בשלב הראשון נאלץ גלילאו להודות שאמנם חרג מהאיסור המקורי של בלרמינוס מ-1616, בשלב הבא הודה גלילאו שהספר נוטה מדי לדעת קופרניקוס אך שלא זו הייתה כוונתו, ושהוא רק ביקש להציג דיון היפותטי. פסק הדין קבע שיש להחרים את הספר, שעל גלילאו לקרוא כתב חזרה בתשובה פומבי, ושהוא יבלה את שארית ימיו במאסר (אותו ריצה בווילה בפירנצה).
מחד, נאלץ אורבנוס השמיני לשפוט את גלילאו, משפט שחילץ ממנו חזרה מטענותיו המדעיות, אך מאידך גונן עליו מפני גורלו העגום של ג'ורדנו ברונו, שהועלה על המוקד ככופר.
פטרון אמנות

האפיפיור היה פטרון אמנות ומדע. בין האמנים שטיפח ומימן נמנו ניקולא פוסן, קלוד לורן ופייטרו דה קורטונה. אולם האמן שנודע בשיתוף הפעולה שלו עם אורבנוס השמיני היה ברניני, שהשלים את בנייתה ועיטורה של בזיליקת סנט פייטרו, שיפץ כנסיות ברחבי רומא והיה אחראי על עיצובה של כיכר ברבריני ושל מזרקת טריטון שבמרכזהּ, כמו גם על מזרקת הספינה שלמרגלות המדרגות הספרדיות.
בתחום המדע, הזמין האפיפיור לרומא את המדען הרב-תחומי אתנסיוס קירכר, ומימן את שהותו.
אורבנוס השמיני נטה חסד גם לפילוסוף תומאזו קמפנלה, שעל אף שנרדף ונכלא על ידי האינקוויזיציה בשל דעותיו, זכה לסיוע האפיפיור בקיצור מאסרו ובהמלטות מרומא למרסיי.
אחרית ימיו

אורבנוס השמיני ירש חוב בסך 16 מיליון סקודי, ב-1635 תפח החוב לכדי 28 מיליון, וב-1640 הגיע ל-35 מיליון. כ-80% מהכנסות מדינת האפיפיור הועברו לשם תשלום הריבית על ההלוואות שנטל.
בסוף ימיו היה כה שנוא על ידי הרומאים, הסובלים העיקריים מהמצוקה הכלכלית, עד כי כשנפטר, פסלו שהוצב על גבעת הקפיטולין הושחת והיה צורך לסלק את שאר פסליו עד מהרה כדי שהקהל לא יעשה בהם שפטים.
בקונקלווה שנערכה לאחר מותו לא נבחר הקרדינל שהיה יד-ימינו, ושום אפיפיור אחריו לא נטל לו עוד את השם אורבנוס.