stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי
הערות שוליים

↑  ראו: מטרות המסדר, באתר מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי.
| זאב ז'בוטינסקי |
| --- | --- | --- |
| פעילות פוליטית וחברתית | גדוד נהגי הפרדות • הגדודים העבריים • ברית החייל  • ציונות רוויזיוניסטית • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • בית"ר • ארגון צבאי לאומי • הסתדרות ציונית חדשה • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הסתדרות העובדים הלאומית • תוכנית האווקואציה |  |
| משפחתו | יוענה ז'בוטינסקי (אשתו) • ערי ז'בוטינסקי (בנו) • זאב ז'בוטינסקי (נכדו) |  |
| כתביו | מגילת הגדוד • שמשון (ספר) • חמשתם • כן, לשבור! • על קיר הברזל • האתיקה של קיר הברזל • מתוך קרירות ואיתנות |  |
| שיריו | שיר אסירי עכו • שיר הדגל • שיר תל-חי • שמאל הירדן • שיר בית"ר • הנדר • שיר אל-על • כולה שלי • תרגום: העורב (פואמה) |  |
| הנצחה | יום זאב ז'בוטינסקי • פארק ז'בוטינסקי • מצודת זאב • גבעת זאב • פסגת זאב • כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי • מכון ז'בוטינסקי • ארכיון מכון ז'בוטינסקי • כביש 481 • כביש 441 • נחלת ז'בוטינסקי • תחנת ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו |  |
| שונות | קבורה בישראל • חלקת משפחת ז'בוטינסקי • מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי • פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297114205171  BnF: cb16644339p (data)  LCCN: no2010021066  VIAF: 246346403   WorldCat (עם VIAF): 246346403 
זוכי פרס ז'בוטינסקי בשנת 1998
שבי זרעיה

| --- | --- |

שבי זרעיה
 לידה:  12 באפריל 1972 (בן 52) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1986
 פרופיל ב-IMDb
 
שבתאי (שַׁבִּי) זְרָעְיָה (נולד ב-12 באפריל 1972) הוא יוצר, סטדנאפיסט, שחקן, מנחה טלוויזיה ועורך ישראלי.
ביוגרפיה

נולד בשכונת נווה צדק וגדל בשכונת כפר שלם בתל אביב. אביו סמי זרעיה היה מותיקי המתופפים בישראל.
ב-1988, בגיל 16, השתתף בצילומי הסרט אל עצמי על פי הספר מאת גלילה רון פדר.
בגיל 17 למד במשך שנתיים במכינה של בית הספר למשחק ניסן נתיב. שם הכיר לו שמואל וילוז'ני את עולם הסטנד-אפ.
במהלך שירותו בצה"ל בחיל האוויר, לאחר שהופיע במועדון הסטנדאפ דומינו גרוס, הוחתם על ידי עמירם גרוס והופיע בו במשך 4 שנים. האמרגנית מרים עציוני חיברה בינו לאורנה בנאי, והשניים יצאו במופע משותף. הוא שיחק בתפקיד ראשי בהצגה "המלך שלמה ואני" בתיאטרון ילדים ונוער בבימויו של שמואל וילוז'ני. באותם הימים חבר זרעיה ליגאל שילון כמותח בתוכנית פספוסים והנחה את מגזין הכדורגל הבידורי "חמש על האש" בערוץ הספורט.
בעל תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו.
קריירה בתחום אמנויות הבמה

ב-1993 העלה את הצגת היחיד "המרוץ לצמרת" בבימויו של טל פרידמן. ב-1994, הוזמן להתארח בקטעים מההצגה בתוכנית הראשון בבידור של דודו טופז ולאחר הופעה מוצלחת בתוכנית, הוצע לזרעיה לשמש באופן קבוע כמנחה משנה וכחבר מערכת בתוכנית. זרעיה, שימש כשותף בפיתוח התכנים לתוכנית במשך 3 עונות. במקביל, כתב זרעיה את מדור ההומור השבועי "כוכב שבתאי" בעיתון מעריב לנוער.
לאחר 3 עונות בראשון בבידור, הוא עבר להשתתף בתוכנית סוגרים שבוע של אמנון לוי בטלעד, בה היה חבר במערכת התכנית, והגיש קטע סטנד-אפ. בסוף אותה העונה, הנחה זרעיה שעשועון זוגות בשם "לו לה לה" בערוץ 3. ב-1997, כתב לתוכנית על השולחן עם דן מרגלית.
בשנת 2002 השתתף בתוכנית ערב אדיר עם אדיר מילר, חיבר קטעים לתוכנית, הגיש קטעי מעבר וביים מערכוני חוץ.
בשנת 2003 יצא זרעיה עם הצגת היחיד השנייה שלו, העוסקת בזוגיות בבימויו של אייל דורון. באותה השנה היה מועמד בטקס אנשי השנה בקטגוריית איש השנה בבידור. בהמשך אותה השנה השתתף במחזמר "ספיד וגלגלי הקסם" בבימוי חנוך רוזן.
לאחר מכן התמקד זרעיה בפיתוח תוכן, ויצר עם תמרה סלם את תוכנית הטריוויה לילדים "מלך הכיתה", ששודרה בערוץ פוקס קידס (לימים ג'טיקס), ונמכרה לפולין, ספרד והודו.
מ-2006, עבד בחברת קופרמן הפקות, השתתף בליהוק האח הגדול VIP עונה 1 וכבמאי יומי של התוכנית.
כחלק מעבודתו בחברת קופרמן, השתתף ב-2011 בבימוי, והפקה של התוכניות, היכל התהילה וחי ב-LA LA לנד שזכתה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה לשנת 2012 בקטגוריית הדוקו-ריאליטי. ב-2013 הפיק, ביים וערך את "רויאל שף". ב-2014, ערך את ישנן בנות בכיכובה של דנה אינטרנשיונל ששודרה בערוץ 24. בשנת 2016 השתתף בעריכת הסטנדאפיסטים עם רשף לוי בקשת. ב-2018 ביים את שתי עונות התכנית אף פעם לא מאוחר לרשת 13 ואת כמה רחוק לקשת 12.
ב-2019 חיבר את התסריט לסדרה פאנץ'.
הוא מיוצרי התכנית קומדי סטאר.
בשנת 2021, ביים וערך את "הקול של ניקול" עם ניקול ראידמן בערוץ 24.
מלבד פעילותו בטלוויזיה, זרעיה פעיל אידאולוגית והפיק ימי דמוקרטיה ב-2009, 2013 ו-2015 ב-50 תיכונים שונים. הפיק בשיתוף הסוכנות היהודית את פרויקט "אוטובוס השלום", אוטובוס מיוחד בו זמרים צעירים המייצגים את החברה הישראלי, סרט תיעודי צולם בנושא. בנוסף, הפיק למשרד החינוך שתי תוכניות טלוויזיה: שעשועון "מבחן המאה" ו"קוד מאה" - סרטונים קומיים קצרים ששודרו בטלוויזיה החינוכית. הפיק לאשתו הזמרת אסתר אתי קסטרו והראפר סאמח את האלבום "מאסטר פייס", ובו שירי שלום בעברית ובערבית, וסייע בהחתמתם בחברת המוזיקה הצרפתית "הרמוניה מונדי".
חיים אישיים

זרעיה מתגורר בפתח תקווה. היה נשוי לאסתר אתי קסטרו, ולהם בת. לזרעיה בת נוספת.
הערות שוליים

↑  שבי זרעיה
↑  הסטנדאפיסטים, במיזם "אישים" לתיעוד היצירה הישראלית
↑  ליאורה גולדנברג-שטרן, ‏שבי זרעיה חובק בת חדשה שנולדה לו מרומן עם כוכבת ריאליטי, באתר מעריב אונליין, 7 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012945562305171
רנו 15

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  רנו (בצרפתית: Renault)
 שנות ייצור:  1971–1979
 הרכבה:  צרפת צרפת
 מודל קודם:  רנו קרוול
 מודל אחריו:  רנו פואגו
 סיווג:  קופה
 מרכב:  3 דלתות קופה
 פלטפורמה:  מנוע קדמי
 אורך:  4,260 מ"מ
 רוחב:  1,630 מ"מ
 גובה:  1,310 מ"מ
 משקל:  965 - 1065 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,440 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, הנעה קדמית, 1,289 סמ"ק, המפיק 40 כ"ס, מנוע 1,565 סמ"ק המפיק 66 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 הילוכים, תמסורת אוטומטית
 מהירות מרבית:  169 קמ"ש
 קשר:  רנו 17
 
רנו 15 היא מכונית בתצורת קופה מתוצרת יצרנית כלי הרכב הצרפתית רנו אשר יוצרה בין השנים 1971–1979. רנו 15 יוצר במקביל לדגם הקופה רנו 17. דגם הרנו 15 החליף את הדגם רנו קרוול.
במהלך שנות הייצור, יוצרו 209,887 יחידות.
בשנת 1972 בתחרות מכונית השנה באירופה זכה דגם רנו 15 במקום השני, עם 107 נקודות. במקום הראשון זכתה פיאט 127 עם 239 נקודות. מרצדס SL350 זכה במקום השלישי עם 96 נקודות.
רנו 15
דגמים

3 דלתות - קופה
2 דלתות - קבריולה
דגמים > גרסאות

Renault 15 TL (מהירות שיא - 150 קמ"ש
Renault 15 TS (מהירות שיא - 170 קמ"ש), הדגם שווק גם בגרסת תמסורת אוטומטית.
GTL דגם Renault 15 (ממרץ 1976)
מפרט טכני

מנוע הנעה קדמית, 4 צילינדרים, 1,289 סמ"ק המפיק 40 כ"ס ו- 54 כ"ס
מנוע 1,565 סמ"ק המפיק 66 כ"ס
מנוע 1,605 סמ"ק
מכל דלק - 55 ליטר
בלמים : דיסק קדמיים, תוף אחוריים
תמונות

רנו 15
רנו 15 קבריולט
רנו 15 - מבט לתא הנהג
רנו 15
מנוע רנו 15
רנו 15
רנו 15 גרסת TS
ראו גם

רנו
דופין
רנו 6
רנו 10
רנו קרוול
רנו 18
רנו 17
רנו פואגו
מכונית השנה באירופה
תוכנה חינמית

תוכנה חינמית (Freeware) היא תוכנה, על פי רוב תוכנה קניינית, הניתנת לשימושו של לקוח ללא כל תשלום.
תוכנה זו איננה מוגבלת בזמן או בתפקוד וניתנת לשימושו של כל אדם, אך המשתמש איננו רשאי להפיץ אותה ולהשתמש בה לכל מטרה שהיא. מערכת ההפעלה אנדרואיד לדוגמה היא תוכנה חינמית בקוד פתוח.
לעיתים, חברות המוציאות גרסה מסחרית או גרסה שיתופית מוציאות לצדה גרסה חינמית שבה מוגבלות חלק מהיכולות של התוכנה, בתקווה שמי שמשתמש בגרסה החינמית, בסופו של דבר ירצה לשדרג לגרסה המלאה. במודל זה החברות בדרך כלל מגבילות את השימוש בגרסה חינמית לחתך מסוים, לדוגמה, משתמשים פרטיים בלבד.
ישנם כאלו המוציאים גרסה חינמית כאשר הם מבינים שאינם יכולים להרוויח ממכירת התוכנה שבידם או ממניעים אידאולוגיים. מודל הרווח במקרה זה הוא מתרומות וולונטריות של המשתמשים בתוכנה. ישנן גם חברות המחליטות על שחרור תוכנה קניינית בחינם לאחר שהוכרז על הפסקת פיתוחה לצמיתות.
ראו גם

מחולל רישיונות
תוכנה שיתופית
ריצ'רד ג'י רוזנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 במאי 1960 (בן 64) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולורדו בולדר 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 פרסים והוקרה:  פרס גילדת הכותבים של אמריקה (2012) 
 
ריצ'רד (רִיק) ג'י רוזנר (באנגלית: Richard G. Rosner; נולד ב-2 במאי 1960) הוא תסריטאי טלוויזיה ואישיות ריאליטי יהודי-אמריקאי הידוע בציוני מבחני האינטליגנציה יוצאי הדופן שלו ובקריירה הלא שגרתית שלו. הוא השיג כמה מהציונים הגבוהים ביותר שנרשמו אי פעם במבחני IQ שנועדו למדוד אינטליגנציה יוצאת דופן. עם זאת, הוא נודע כמי שלקח חלק בפעילויות שאינן קשורות בדרך כלל לגאונים. על פי רוזנר הוא עבד כחשפן, מלצר החלקה על גלגיליות, סדרן ודוגמן עירום. הוא הופיע בסרטים תיעודיים ופרופילים על פעילותו והשקפותיו. הוא גם הופיע גם בפרסומת של דומינו'ס פיצה וגם בפרסומת של ברגר קינג ותבע את תוכנית החידון מי רוצה להיות מיליונר? (בארצות הברית) על שאלה פגומה לכאורה שפספס כמתמודד בשנת 2000. הוא כתב והפיק עבור שעשועונים, חידונים ומספר תוכניות שהפיק ג'ימי קימל, ביניהן The Man Show, Crank Yankers, וג'ימי קימל לייב!
ראשית חייו וחינוך

רוזנר גדל בבולדר, קולורדו. הוא למד 10 שנים בתיכון, ופרש ב-1987. רוזנר החל לעבוד על התיאוריה של הכל בסביבות גיל 21, וחזר לתיכון בגיל 26 כדי לקבל "אחד מאותם שילובים של כיסאות שולחן" במקום שקט כדי לחשוב איך התיאוריה עשויה לעבוד, ולערוך השוואה בראיון למשרד הפטנטים השווייצרי של אלברט איינשטיין.
לאחר שסיים את לימודיו בתיכון ולמד באוניברסיטת קולורדו, בולדר לסירוגין, שם היה חבר באחוות פי קאפה טאו, הופיע רוזנר כמפתח גוף בכוריאוגרפיה מוקדמת מאת ננסי דאו קיין. בשאיפה להיות איש תקשורת, הוא פרסם מספר מודעות עם כותרות על פיזיקה בכתב העת הסחר הבידורי Variety בזמן שלמד בקולג'. רוזנר עבר לניו יורק וכתב עבור MTV. כשאשתו קיבלה הצעת עבודה בקליפורניה, הם עברו מערבה.
אף על פי שאינו מקיים מצוות, רוזנר מזדהה כיהודי.
מבחני אינטליגנציה

בשנת 1985, הוא קיבל ציון 44 מתוך 48 במבחן המגה של רון הופלין, מבחן שתואר בהיסטוריה של מבחני IQ כ"מבחן לא מתוקנן שהוצע על ידי קבוצה לא ברורה המכונה מגה, כביכול הארגון הסלקטיבי ביותר בעולם של גאונים". ציון של 44 מתוך 48 מייצג מנת משכל של כ-180. בשנת 1991 הוא חזר על המבחן והשיג 47 מתוך 48 (IQ 190). מ-1991 עד 1997, רוזנר היה עורך של Noesis, כתב העת של אגודת מגה. ריק השלים את מבחן הטיטאן של הופלין והוא האדם הראשון שענה נכון על כל 48 השאלות.
בעקבות ההשקפות והדעות הקליניות של ד"ר הווארד גרדנר, רוזנר טען ש"כל הרעיון של IQ קצת מתנודד" בשל הניסיון שלו למדוד באופן ליניארי את מה שהוא רואה כנכס בעל היבטים רבים ושונים.
פעילות תקשורתית והופעות

רוזנר החל לכתוב לתוכניות חידונים ב-1987 בסדרת MTV Remote Control. לאחר מכן הוא כתב מספר תוכניות קליפים, ספירה לאחור ותוכניות יציאה בשנות ה-90. הופעתו של רוזנר בשנת 2000 בתוכנית החידון מי רוצה להיות מיליונר הובילה לתביעה משפטית על שאלה פגומה לכאורה שהחמיץ על גובהן של בירות מדינות שונות. רוזנר נשאל: "איזו עיר בירה נמצאת בגובה הגבוה ביותר מעל פני הים?" וקיבלו ארבע אפשרויות תשובות: מקסיקו סיטי, קיטו, בוגוטה וקטמנדו. רוזנר ענה לקטמנדו, שנמצאת בערך במחצית מגובה קיטו. למרות זאת, רוזנר תבע. מכתב הדרישה של רוזנר לתוכנית עמד על כך שעיר אחרת, שאינה ברשימת ארבע אפשרויות התשובות, היא הבירה הגבוהה בעולם. התוכנית הגיבה שזה לא משנה.
מסע כתיבת המכתבים של רוזנר והניסיונות להחזירו לתוכנית הובילו לפרופיל שלו בסדרת ארול מוריס בגוף ראשון. ג'ימי קימל שכר אותו מאוחר יותר ככותב, מפיק וכשרון מדי פעם באוויר. בשנת 2008, הוא הופיע במודעה של דומינו'ס פיצה עבור שורה של כריכים אפויים בתנור. באפריל 2009 ובאוגוסט 2013, רוזנר הופיע בפודקאסט ESPN של ביל סימונס The BS Report. במאי 2009 הופיע רוזנר בפרק של A&E Television Obsessed. הפרק התמקד באובססיה שלו להתאמן בגלל פחד להזדקן ולמות.
שער הודו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער ניצחון, אנדרטה באחזקת ועדת חבר העמים לקברי מלחמה 
 על שם:  חללי צבא הודו הבריטית במלחמת העולם הראשונה והמלחמות האפגניות
 מיקום:  New Delhi district 
 מדינה:  הודו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 12 בפברואר 1931
 תאריך פתיחה רשמי:  12 בפברואר 1931 
 אדריכל:  אדווין לוטיאנס 
 מידות
 גובה:  42 מ' 
 
 קואורדינטות:  28°36′46″N 77°13′46″E﻿ / ﻿28.612863888889°N 77.229305555556°E﻿ / 28.612863888889; 77.229305555556
  (למפת דלהי מוגדלת) שער הודו(למפת דלהי רגילה) שער הודו
 
שער הודו
קבר החייל האלמוני
שער הודו (בהינדית: इंडिया गेट) היא אנדרטה הממוקמת בקצה המזרחי של ראג'פאט - השדרה הלאומית של הודו בניו דלהי בירת הודו. האנדרטה מנציחה את זכרם של למעלה מ-70 אלף נופלי צבא הודו הבריטית במלחמת העולם הראשונה והמלחמות האפגניות. 13,300 מהם מונצחים בשמותיהם על גבי ארבעת עמודי השער.
בעת הקמת השער הוצב פסלו של ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת בחזית השער, אולם לאחר שהודו קיבלה את עצמאותה, הועבר הפסל לפארק ההכתרה שבדלהי.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי סר אדווין לאצ'נס (Edwin Lutyens) ונחנכה בשנת 1931.
בשנת 2019 ליד השער נבנתה אנדרטת המלחמה הלאומית.
מצבת החייל האלמוני

באתר השער ממוקמת מצבת החייל האלמוני של הודו - המכונה "אמאר ג'אוואן ג'יוטי" (לוחם נצחי). המצבה היא סנוטף שחור עשוי שיש, שעליו רובה וקסדה. על כל צד מצידי הסנוטף חקוקות המילים "אמאר ג'אוואן" ("לוחם נצחי"). הסנוטף ניצב על במה שבארבע פינותיה ארבעה לפידי אש תמיד. המצבה נחנכה ב-26 בינואר 1972 בנוכחות ראש ממשלת הודו אינדירה גנדי, בעקבות סיום מלחמת הודו–פקיסטן השלישית.
ראשי מדינה המבקרים בניו דלהי נוהגים לבקר באתר ולהניח זר על המצבה.
ראו גם

השער להודו
שלמה פטיט

| --- | --- |
 לידה:  קסטיליה (אזור היסטורי)
 פטירה:  1305 
 תקופת הפעילות:  ?–1305 
 השתייכות:  בעלי התוספות
 תלמידיו:  רבי יצחק דמן עכו
 
רבי שלמה פטיט (גם רבי שלמה הצרפתי הקטן, נפטר בשנת 1305[דרוש מקור]) היה חכם שעלה לארץ ישראל בסוף המאה ה-13, והיה לאחד מראשי המקובלים בעכו. נודע בשל היותו אחד ממובילי המאבק בכתבי הרמב"ם.
ביוגרפיה

מעט מאוד ידוע על ראשית חייו, הוא נולד לרבי שמואל, והיה תלמידו של רבי שמואל בר יעקב.
רבי שלמה מכונה הצרפתי עם זאת בשו"ת הרשב"א מובאות תשובות אליו ובהם מתואר כראש ישיבה בטולטילה.
הוא עלה לארץ ישראל מפריז, כחלק ממה שנקרא עליית תלמידי רבי יחיאל מפריז והתיישב עמם בעכו, ואף הקים בה ישיבה. אחד מתלמידיו באותה תקופה הוא רבי יצחק דמן עכו, אשר הביא כמה מסורות בשמו. בישיבתו הביע התנגדות חריפה לפילוסופיה והטיף לתלמידיו כנגדה.
פולמוס הרמב"ם

אחרי שריפת כתבי הרמב"ם ב-1233 ושריפת התלמוד בפריז ב-1244 עלו תלמידי רבי יחיאל מפריז לארץ ישראל, כחלק מעליית בעלי התוספות, והתיישבו בעכו בשנת 1260 לערך והקימו בה ישיבה.
בשנת 1280 בערך, רבי שלמה פטיט, בראש מתנגדי הרמב"ם מבין הקהילה הצרפתית בעכו, יצא בקנאות נגד כתבי הרמב"ם ובעיקר נגד ספרו מורה הנבוכים, לאחר שרבים התנגדו לו יצא לצרפת לגייס תומכים שיצטרפו אליו למאבק.
פטיט אף ניסה להשיג חרם על ההוגים מאת האפיפיור אך תומכי הרמב"ם הקדימוהו וקיבלו "פסק" מאת האפיפיור הממליץ לקרוא את ספר מורה נבוכים בשל היותו מכחיש הקדמות ועל אף היות המחבר יהודי, קנס הוטל על מבזי הספר.
לאחר שגייס כמה שצידדו בדעתו חזר לעכו, והחרים את ה'מורה נבוכים' ואת הלומדים בו. כחלק מהפולמוס אף הושחתה מצבתו של הרמב"ם.
בתגובה למעשיו, הגיע לעכו בשנת 1288 רבי דוד הנגיד נכד הרמב"ם, ובסיוע ראש הגולה - רבי ישי בן חזקיה ובית דינו - שנים עשר חכמים נוספים, הטילו חרם נגדי על רבי שלמה פטיט. וכך הוא נכתב בתחילת האיגרת ובה דברי הנידוי:
ויבוא המערער ויחפא על הספר הזה דברים אשר לא כן. ואז הזהרנו והסכמנו על כל מי שיוסיף להוציא דיבה על מורה נבוכים והמערער עליו, כי לא רצינו לענוש אלא אם כן הזהרנו כאשר ציוותה תורתנו התמימה.
ועתה לא די לו שלא נמנע ולא נפחד מחרמינו ומנידויינו, אבל הוסיף על חטאת ופשע, והשתדל ללכת אל איי הים הרחוקים, והלך וחזר והביא עמו כתבים אשר חתימת רבנים בתוכם לפי דבריו, וגוזרים למנוע קריאת מורה נבוכים ולגונזו גניזת עולמים.
חרם נוסף הוטל על ידי רבי דוד בן דניאל ראש גולת מוצל, ועל ידי רבנים אחרים מרבני בגדאד.
רבי דוד נכד הרמב"ם פנה לרשב"א וזה פישר בין הצדדים, ובעקבות פעילותו הוסרו כנראה החרמות ההדדיים. אולם, יש הסבורים שהפולמוס המשיך גם לאחר מכן ולא הסתיים עד חורבנה של הקהילה היהודית בעכו במהלך הכיבוש הממלוכי בשנת ה'נ"א (1291).
הערות שוליים

↑  חלק ב רנג וחלק ד סא, על נושא זה ראה שלמה זלמן הבלין, הקדמה לשו"ת הרשב"א רומא ר"ל, ירושלים תשל"ז, באתר אוצר החכמה
↑  פרשת וארא ופרשת בחוקתי
↑  תולדות היהודים בארץ ישראל פרק ח, המקור לכך הוא ספר שלשלת הקבלה עמ' לג:, אמינותו של הספר מפוקפקת.
↑  האיגרת באתר דעת.
↑  ראו, מנחת קנאות - מכתב אחרון, באתר ספריא
↑  יצחק איזק ואלכסנדר קליין, "הפולמוסים מסביב ללימוד חיבוריו של רבנו", הגותו של הרמב"ם על רקע ההגות הכללית והיהודית, באתר דעת.
שיין לג

| --- | --- |
 לידה:  ניו זילנד
 ענף מדעי:  למידת מכונה 
 מקום לימודים:  Dalle Molle Institute for Artificial Intelligence Research 
 מנחה לדוקטורט:  Marcus Hutter 
 מוסדות:  DeepMind 
 
שיין לג (באנגלית: Shane Legg; נולד בנובמבר 1973) הוא חוקר ניו זילנדי מתחום למידת מכונה, אחד ממיסדי חברת DeepMind שנרכשה על ידי גוגל ב-2014.‏
ראשית חייו

שיין לנג נולד וגדל בניו זילנד, בעיר רוטורואה, באי הצפוני, שם גם סיים את לימודי התיכון.
שיין השלים גם את לימודי התואר הראשון בניו זילנד, באוניברסיטת וויקאטו (אנ'). את התואר השני, שיין השלים באוניברסיטת אוקלנד ואת הדוקטורט באוניברסיטת דה סוויזרה (אנ') בשווייץ ב-2008. ונושא התזה היה: "מכונות סופר אינטליגנטיות". שיין זכה בפרס בסך של $10,000 מהמכון הקנדי לסינגולריות, בתחום בינה מלאכותית.
קריירה

תחומי ההתעניינות של שיין לנג הם בינה מלאכותית בתאוריה ובמעש. שיין מתעניין במיוחד בשיטות למדידת אינטליגנציה של מכונות (אנ'), למידת חיזוק ובאופן כללי, בתאוריה של הלמידה. שיין עסק ועוסק בנושאים אלה הן במסגרות אקדמיות והן בתעשייה.
עבודתו במסגרת חברת Deep Mind

ב 2010 ייסד שיין, ביחד עם דמיס הסביס ומוסטפא סולימאן (אנ') במשותף, את חברת DeepMind. חזונה של החברה הוא "לפתור את אתגר הבינה המלאכותית", על ידי מציאת "פתרון" ל"בינה מלאכותית חזקה" בהתבסס על פיתוח יכולת לנצח במשחקי מחשב.
הערות שוליים

↑  מאמר באתר "בלומברג" בנוגע לרכישתה של DeepMind על ידי גוגל
↑  מאמר בניו זילנד הארלד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  dblp: 36/5739  S2AuthorId: 34313265 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמחה צברי

שמחה צברי
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
שמחה צברי (1916 – 7 באוקטובר 2004) הייתה מראשי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה (פק"פ) וחברתו לחיים תקופה ארוכה של מזכ"ל המפלגה, רדואן אל חילו.
ביוגרפיה

שמחה צברי נולדה לסעדיה וזהרה צברי, יהודים דתיים שעלו לארץ בעלייה השנייה מתימן בכרם התימנים (אז הייתה שייכת, מוניציפלית, ליפו). 
לצברי היו 3 אחיות מבוגרות יותר (רבקה, חברת הכנסת רחל צברי ואסתר). צברי ואחותה הגדולה, רבקה, היו לבקניות.
גורשה עם משפחתה ב-1917 במסגרת גירוש תל אביב לכנרת. תאומים (בן ובת שנולדו שבועות מספר לפני כן) מתו עקב תלאות הגירוש.
אמה נפטרה כשהייתה בת שנתיים מדלקת ריאות, לאחר שרחצה בכנרת וחלתה.
ילדותה עברה עליה בעוני ודלות נוראים. המשפחה שבה לתל אביב, אביה עבד כאב הבית בבית הספר הגימנסיה העברית "הרצליה" ושמחה, שלוש אחיותיה ואביה גרו במרתף ברחוב לילינבלום ובו מיטה אחת. הבנות נהגו לישון על הרצפה. היא למדה בבית הספר היסודי לבנות בנווה צדק.
עד כיתה ה' הייתה חניכה בתנועת הצופים; אחד ממדריכיה בתנועה הנביט בתוכה את האידיאלים הקומוניסטיים וצירף אותה ל"גדול עמל", שהייתה תנועת נוער קומוניסטית, שאותה ייסד. לאחר פירוק התנועה ב-1927, בהיותה בת 14, הצטרפה צברי לארגון הילדים הקומוניסטי פיונירים.
כבר בכיתה ז' בגימנסיה הובילה את השביתה הראשונה של תלמידי הגימנסיה, שמחו על  תנאי לימוד ירודים נגד עיריית תל אביב.
בסוף כיתה ח' עזבה את בית הספר ואת הבית וירדה למחתרת בשל פעילותה הקומוניסטית.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-1930 נשלחה על ידי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה ללימודים אקדמאים באוניברסיטה הקומוניסטית של פועלי המזרח (Коммунистический университет трудящихся Востока;‏ КУТВ).
ב-1933 לאחר שלוש שנות לימודים באוניברסיטה היא שבה לארץ והפכה לדמות דומיננטית במפלגה (יחד עם בן זוגה לחיים באותה תקופה רדואן אל חילו ומאיר סלונים).
בתקופת המנדט, בשנת 1936, הנהיגה פעולות חבלה נגד הבריטים, ונגד מוסדות ציוניים. בין הפעולות היו זריקת שתי פצצות בחיפה והצתת דוכן ביריד המזרח. צברי הוציאה עלון תעמולה לשם הפצה בקרב היהודים, ובו ביקורת חריפה על השלטון הבריטי אך גם על ההנהגה הציונית, וכן קריאה לפועלים היהודים להצטרף לשביתה כללית ולשלטונות הבריטיים להגביל את ההגירה היהודית לארץ.
בשנות ה-40 הייתה מקבוצת הפורשים מהפק"פ בראשותו של שמואל אטינגר שהקימו את מפלגת הקומוניסטים העבריים, ב-1949 התמזגה מפלגת הקומוניסטים העבריים יחד עם שמחה צברי לתוך מפ"ם.
ב-1953 על רקע הקרע הפנים-מפלגתי במפ"ם סביב משפטי פראג נמנתה צברי עם הפלג בראשותו של משה סנה שהוצא משורות המפלגה והקים את סיעת שמאל.
כאשר סיעת שמאל החליטה להתמזג לשורות מק"י, החליטה צברי שלא להצטרף אל חבריה ופרשה ב-1954 מפעילות פוליטית ממוסדת.
בשנים שלאחר הקמת המדינה התקשתה למצוא מקום עבודה בשל עברה במפלגה הקומוניסטית. היא חייתה בדחק רב והתקיימה מלימוד ערבית בבית ספר ברמלה וממתן שיעורים פרטיים. במקביל החלה בלימודים אקדמיים.
בשנת 1959 סיימה תואר ראשון בהיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה ובשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית. בשנת 1964 סיימה תואר שני שם בתרבות ובהיסטוריה של האסלאם בימי הביניים. היא סיימה עבודת דוקטורט בהצטיינות בסורבון בפריז בנושא "תנועות עממיות בבגדד בתקופה העבאסית (מאות 9-11)".
בשנת 1969 החלה צברי ללמד באוניברסיטת תל אביב, בחוג להיסטוריה של המזרח התיכון ואפריקה.
בשנת 1979 נתמנתה למרצה בכירה ואף קיבלה קביעות. בשנת 1985 פרשה לגמלאות, אך המשיכה להרצות עד שנת 1990.
צברי מעולם לא נישאה ולא הקימה משפחה.
בשנתיים האחרונות לחייה סבלה ממחלת אלצהיימר.
שמחה צברי נפטרה בשנת 2004 ונקברה לצד אחיותיה בבית העלמין הדרום בחולון.
השכלה

צברי הייתה בעלת תואר דוקטור במזרחנות מהסורבון.
הערות שוליים

↑  "הרשמים לענייני ירושה", ילקוט הפרסומים 5371 (28 בפברואר 2005), 1769; שמחה צברי באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
↑  לדברי אחותה, אסתר, קיבלו הבנות בגדים משומשים שקיבלו מבית הספר. הבגדים הגיעו בחבילות כתרומות מיהודי ארצות הברית.
רוג'רס והמרשטיין

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-1940 
 www.rnh.com/home.html
 
רוג'רס והמרשטיין (באנגלית: Rodgers and Hammerstein) היו צמד כותבי שירים אמריקאים ממוצא יהודי, שהטביעו את חותמם בתולדות מחזות הזמר האמריקניים.
ריצ'רד רוג'רס (1902–1979) המלחין ואוסקר המרשטיין (1895–1960) הפזמונאי התפרסמו בזכות מחזות הזמר המצליחים שכתבו יחדיו ושהוצגו בברודוויי בשנות הארבעים והחמישים, מחזות שזכו להצלחה יוצאת דופן, ביניהם: "אוקלהומה!", "קרוסל", "דרום פסיפיק", "המלך ואני", "שירת תוף הפרח" ו"צלילי המוסיקה". השניים זכו ביחד ב-34 פרסי טוני (פרסי התיאטרון האמריקני), חמישה עשר פרסי אוסקר, שני פרסי פוליצר, שני פרסי גראמי (פרסי המוזיקה האמריקנית) ושני פרסי אמי.
הם כתבו תשעה מחזות זמר וסרט מוזיקלי אחד, "יריד המדינה" (באנגלית: "State Fair"). כמפיקים הביאו השניים לבמה את המחזמר "אנני אוקלי אשת לפידות". שותפותם נמשכה למעלה מעשרים שנה, עד למותו של המרשטיין ב-1960.
ריצ'רד רוג'רס (בתעתיק מלא מאנגלית: רודג'רס) היה בתחילה שותפו של לורנץ הארט. השניים כתבו מחזות זמר רבים ומצליחים בברודוויי. כשהארט שקע יותר ויותר בבעיית אלכוהול, פנה רוג'רס לאוסקר המרשטיין, פזמונאי בעל קריירה מצליחה בברודוויי, על מנת שישקול עבודה משותפת איתו. השניים סיכמו ביניהם בסודיות על שותפות, הסכם שנכנס לתוקף כאשר לורנז הארט לא היה מסוגל לעבוד על הפרויקט הבא שתוכנן: המחזמר "אוקלהומה!".
כשעבד עם הארט, היה רוג'רס כותב את המנגינה ולאחר מכן הארט היה כותב לה מילים; אך כשעבד עם המרשטיין היה כותב את המנגינה לאחר שהמרשטיין כתב את המילים.
מחזות זמר ידועים של הצמד > "אוקלהומה!"

עבודתם המשותפת הראשונה של רוג'רס והמרשטיין הייתה המחזמר "אוקלהומה!" (1943), שסיפר את סיפור אהבתם של בוקר ונערה מקומית במדינת אוקלהומה בשנת 1906. אף על פי ש"אוקלהומה!" לא היה המחזמר הראשון שעסק בעומק רגשי וברגשות מורכבים, רוג'רס והמרשטיין הציגו טכניקות חדשות באומנות הסיפור: התמקדות באמפתיה רגשית; השימוש בחומרים חברתיים ובהיסטוריה אמריקנית, וכן השימוש בשירה ובריקוד כדי לתאר דמות או לספר סיפור.
"אוקלהומה!" הופיע לראשונה במרץ 1943 תחת הכותרת "Away We Go". לפני שעבר המחזמר לברודוויי, בהמשך אותו חודש, נעשו שני שינויים במחזמר, שלאחר מכן התגלו כשינויים משמעותיים: הוחלט להוסיף למחזמר את הקטע "אוקלהומה", וההחלטה לקרוא למחזמר על שם הקטע הנוסף.
במקום ללהק למחזמר בברודוויי שחקנים שיודעים לשיר, כפי שנעשה ברוב מחזות הזמר של התקופה, החליטו רוג'רס והמרשטיין ללהק זמרים שיודעים לשחק. זו הסיבה שבמחזמר המקורי לא כיכבו שחקנים ידועים לקהל הרחב. אף על פי כן, ההפקה רצה חמש שנים, והופיעה 2212 פעמים. ב-1955 המחזמר הפך לסרט מוזיקלי.
מחזות זמר ידועים של הצמד > "קרוסל"

המחזמר "קרוסל", עבודתם השלישית של רוג'רס והמרסטיין (לאחר "אוקלהומה!" והסרט המוזיקלי "לרקוד עם שחר"), הופיע לראשונה בברודוויי באפריל 1945, הפך ללהיט מיידי על ידי הקהל והמבקרים ורץ 890 הופעות. גם כאן היו חידושים שנחשבו מהפכניים באותה תקופה: "קרוסל" היה אחד ממחזות הזמר הראשונים שעלילתו הייתה טראגית. הסיפור סבב סביב כרוז קרוסלה והרומן שהוא מפתח עם פועלת במפעל, שעולה להם בעבודתם. הוא מנסה לבצע שוד על מנת לספק פרנסה לאהובתו ולילדם ואחרי שזה משתבש, ניתנת לו הזדמנות לבצע את הדבר הנכון. המופע כולל את השירים הידועים "אם אוהב אותך" ו"לעולם לא תצעד לבד". ריצ'רד רוג'רס כתב מאוחר יותר ש"קרוסל" היה האהוב עליו ביותר מכל מחזות הזמר שלו.
מחזות זמר ידועים של הצמד > "דרום פסיפיק"

"דרום פסיפיק" מספר את סיפור אהבתה של אחות בצבא האמריקני לבעל חווה צרפתי על אי בדרום האוקיינוס השקט במהלך מלחמת העולם השנייה, שנאבקת לקבל את ילדיו המעורבים גזעית. עלילת משנה עוסקת ברומן בין קצין אמריקאי לצעירה אסייתית, הבוחן בחשש את ההשלכות החברתיות בנישואין לאהובת לבו. המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי באפריל 1949 והופיע במשך יותר מחמש שנים עם 1,925 הופעות, ועלה עד היום מספר פעמים נוספות. הוא מבוסס על הספר "עלילות מדרום פסיפיק" של הסופר ג'יימס מיצ'נר שזכה בפרס פוליצר ב-1948. רוג'רס והמרשטיין האמינו שהם יכולים לכתוב מחזמר המבוסס על עבודתו של מיצ'נר שיהיה גם מסחרי וגם שיעביר מסר חזק כנגד גזענות. עבור העיבוד למחזמר, הם זכו בפרס פוליצר לדרמה ב-1950 ובעשרה פרסי טוני. המחזמר הוסרט ב-1958 וב-2001.
מחזות זמר ידועים של הצמד > "המלך ואני"

סיפורה האוטוביוגרפי של אנה ליאונואנס, שהייתה אומנת לילדיו של מלך סיאם בשנות 1860, סופר בספרה של מרגרט לנגדון, "אנה ומלך סיאם". על בסיס ספר זה יצרו רוג'רס והמרשטיין את המחזמר "המלך ואני" במרס 1951. בתפקיד המלך הופיע יול ברינר.
ב-1956 המחזמר הפך לסרט מוזיקלי, עם ברינר בתפקיד המלך ודברה קר בתפקיד אנה. ברינר וקר זכו בפרס האוסקר על תפקידיהם. ברינר הופיע כמלך במחזמר בהפקות נוספות שהועלו ב-1977 וב-1985.