stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטיליה ינדז'ייצ'אק
ביוגרפיה > 2004 > אלופה אולימפית

באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה ינדז'ייצ'אק ב-3 מדליות, 2 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.05 דקות, לפני פטריה תומאס (2:06.36 דקות) ויוקו נאקאנישי (2:08.04 דקות). מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.84 שניות, אחרי פטריה תומאס (57.72 שניות) ולפני האלופה האולימפית היוצאת אינגה דה בראן מהולנד (57.99 שניות). כעבור כ-55 דקות היא זכתה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.84 דקות, אחרי לור מנודו מצרפת (4:05.34 דקות ולפני קייטלין סנדנו מארצות הברית (4:06.19 דקות).
ביוגרפיה > 2005

באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה בסוף יולי 2005 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב בפעם השנייה ברציפות במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא עולם חדש של 2:05.61 דקות, לפני ג'סיקה שיפר מאוסטרליה (2:05.65 דקות) ויוקו נאקאנישי (2:09.40 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.57 שניות, אחרי ג'סיקה שיפר שקבעה שיא אליפות חדש של 57.23 שניות וליבי טריקט מאוסטרליה (57.37 שניות). שבועיים לאחר מכן, באוניברסיאדה שנערכה באיזמיר טורקיה היא זכתה ב-3 מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר (58.74 שניות), במשחה ל-200 מטר פרפר (2:09.67 דקות) ובמשחה ל-200 מטר חופשי (1:58.49 דקות).
ביוגרפיה > 2007

באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה 2007 היא זכתה בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 4:04.23 דקות, אחרי לור מנודו שקבעה שיא אליפות חדש של 4:02.61 דקות ולפני איי שיבאטה מיפן (4:05.19 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.90 דקות, אחרי ג'סיקה שיפר (2:06.39 דקות) וקימברלי ואנדנברג מארצות הברית (2:06.71 דקות) ולא הצליחה להגן על תוארה. נוסף לכך, היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:01.53 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 1:57.19 דקות ועלתה מהמקום השלישי למשחה הגמר.
בתחרות שנערכה בבריכת 25 מטר בדברצן, הונגריה ב-13 בדצמבר אותה שנה, ביום הולדה ה-24, היא קבעה במשחה ל-200 מטר פרפר שיא עולם חדש של 2:03.53 דקות.
ביוגרפיה > 2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיימה ינדז'ייצ'אק במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.02 דקות ולא הצליחה להגן על תוארה ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.50 דקות ובמקום 17 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.53 שניות.
ביוגרפיה > 2011

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין ביולי 2011 היא סיימה במקום 14 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:09.27 דקות. בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:09.01 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 19 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.00 שניות.
ביוגרפיה > 2012

באולימפיאדת לונדון (2012) היא סיימה במקום 16 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.09 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 2:09.33 דקות ובמקום 25 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 59.31 שניות.
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר פרפר
אליפות ארץ ישראל באתלטיקה 1942

אליפות ארץ ישראל באתלטיקה נערכה באצטדיון המכביה בתל אביב באפריל 1942.
באליפות השתתפו, בין היתר, אנשי צבא מאוסטרליה, אנגליה, דרום אפריקה, יוון וניו זילנד, וכן עובדי משטרת המנדט ואתלטים ממצרים.
תוצאות נשים > מסלול

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| ריצת 100 מטר | אסתר חכם   מכבי רחובות | 13.8 מטר | רות מנדלה   מכבי חיפה | 14 שניות |  |  |
| שליחות 4x100 מטר | מכבי חיפה |  |  |  |  |  |
תוצאות נשים > שדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לרוחק | אסתר חכם   מכבי רחובות | 4.86 מטר | אמירה זמיר   מכבי חיפה | 4.48 מטר | רות מנדלה   מכבי חיפה | 4.40 מטר |
| קפיצה לגובה | נינה שרירא   מכבי חיפה | 1.33 מטר | אמירה זמיר   מכבי חיפה | 1.33 מטר | אסתר חכם   מכבי רחובות | 1.33 מטר |
| הדיפת כדור ברזל | פרידה ברזון   מכבי תל אביב | 9.48 מטר | רות מנדלה   מכבי חיפה | 9.43 מטר | לאה פלטשר   מכבי תל אביב | 7.13 מטר |
| הטלת כידון | פרידה ברזון   מכבי תל אביב | 21.55 מטר | לאה פלטשר   מכבי תל אביב | 20.76 מטר | רות מנדלה   מכבי חיפה | 20.75 מטר |
| זריקת דיסקוס | פרידה ברזון   מכבי תל אביב | 35.38 מטר | רות מנדלה   מכבי חיפה | 25.22 מטר | ריטה פסטנברג   מכבי תל אביב | 20.63 מטר |
תוצאות גברים > מסלול

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| ריצת 100 מטר | הנס אברהם   משטרת ארץ ישראל | 11.3 שניות | אליהו אטרמן   מכבי תל אביב | 11.4 שניות | טמבקופולוס   יוון |  |
| ריצת 200 מטר | סיריל אמפי   מצרים | 24.6 שניות | וייט   משרד התשלומים | 25.1 שניות | אליהו אטרמן   מכבי תל אביב | 25.3 שניות |
| ריצת 400 מטר | סיריל אמפי   מצרים | 52.4 שניות | וייט   משרד התשלומים | 53.2 שניות | אורקוט   משטרת ארץ ישראל | 53.9 שניות |
| ריצת 800 מטר | ג'ק פאול (אנ')   | 2:02 דקות | סקנלון   משטרת ארץ ישראל | 2:04.8 דקות | אריה פויר   משטרת ארץ ישראל | 2:07.4 דקות |
| ריצת 1500 מטר | סקנלון   משטרת ארץ ישראל | 4:22.9 דקות | דונסטון | 4:24 דקות | איליס | 4:24 דקות |
| ריצת 5000 מטר | סליסבורי בסטרט | 16:24 דקות | דאו   משטרת ארץ ישראל | 16:52 דקות | יחיאל כלב   משטרת ארץ ישראל | 17:05.3 דקות |
| הליכה 3000 מטר | פרידלנדר   משטרת ארץ ישראל | 15:04.2 דקות | הארי צ'רצ'ר(אנ')   אוסטרליה | 15:17.4 דקות |  |  |
| שליחים 4x100 מטר | מכבי תל אביב   אליהו אטרמן   פייבוסביץ   רבינוביץ   דוד ליכטבלאו | 46.1 שניות | משטרת ארץ ישראל   שטיינהאור   הנס אברהם | 46.2 שניות | פיימסטרס   | 46.5 שניות |
תוצאות גברים > שדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לגובה | הרשלר   משטרת ארץ ישראל | 1.67 מטר | גיאורגיאדיס   יוון | 1.62 מטר | וולסטד   אוסטרליה | 1.62 מטר |
| קפיצה במוט | טמבקופולוס   יוון | 3.50 מטר   שיר ארץ ישראל | אלכסנדרקוס   יוון | 2.90 מטר | בריסקין   מכבי רחובות | 2.80 מטר |
| קפיצה לרוחק | לוסקי   מכבי תל אביב | 6.44 מטר | יצחק כספי   מכבי נתניה | 6.35 מטר | ווסט   אוסטרליה | 6.18 מטר |
| קפיצה משולשת | ולאוס   יוון | 13.21 מטר | האדיאקוס   יוון | 13.09 מטר | מיטקאוט   אוסטרליה | 12.79 מטר |
| הדיפת כדור ברזל | לוסקי   מכבי תל אביב | 11.81 מטר | דב רבינוביץ'   ברית מכבים עתיד תל אביב | 11.71 מטר | בלא וייס   מכבי תל אביב | 11.51 מטר |
| זריקת דיסקוס | בלא וייס   מכבי תל אביב | 36.58 מטר | בארט   בריטניה | 36.0 מטר | דב רבינוביץ'   ברית מכבים עתיד תל אביב | 35.53 מטר |
| הטלת כידון | גילספי   ניו זילנד | 55.61 מטר | בארט   בריטניה | 49.94 מטר | אברהם גרין   מכבי תל אביב | 48.68 מטר |
| יידוי פטיש | וולסטד   אוסטרליה | 31.96 מטר | בלא וייס   מכבי תל אביב | 31 מטר | מקלאוד   משטרת ארץ ישראל | 28.64 מטר |
הערות שוליים

↑  התברר שהאצנים רצו 210 מטר
|  אליפויות ישראל באתלטיקה |
| --- | --- | --- |
| אליפויות ארץ-ישראל באתלטיקה | 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 |  |
| אליפויות ישראל באתלטיקה | 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו

"אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו" 

אמן: דמיטרי ורובל


שנה: 1990


מיקום: מזרח ברלין, גרמניה


בעלות: ציבורית
אלי, עזור לי לשרוד את האהבה הקטלנית הזו (ברוסית: «Господи! Помоги мне выжить среди этой смертной любви», בגרמנית: Mein Gott, hilf mir, diese tödliche Liebe zu überleben) הוא שמו של ציור גרפיטי שצויר על ידי דמיטרי ורובל על חומת ברלין, ואחד הציורים הידועים בגלריית איסט סייד. הציור צויר בשנת 1990 ומתאר את מנהיג גרמניה המזרחית, אריך הונקר, ואת נשיא ברית המועצות, ליאוניד ברז'נייב, מתנשקים בפה עם הלשון. הציור מבוסס על תמונה שצולמה בשנת 1979, ביום השנה השלושים לייסוד הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
התמונה

התמונה האייקונית שהנציחה את החיבוק המפורסם צולמה על ידי רג'יס בוסו (אנ') בברלין המזרחית ב-7 באוקטובר 1979. ברז'נייב ביקר במזרח גרמניה לרגל חגיגות ה-30 לייסודה כמדינה קומוניסטית. יומיים לפני כן, ב-5 באוקטובר, חתמו מזרח גרמניה וברית המועצות על הסכם לעשר שנים של תמיכה הדדית, ובו מזרח גרמניה תספק אוניות, מיכּון וציוד כימי לברית המועצות, ובתמורה תספק ברית המועצות דלק וטכנולוגיה גרעינית למזרח גרמניה. הזכויות על התמונה נתונות בידי תאגיד קורביס(אנ').
הציור

ורובל יצר את הציור בשנת 1990. כמו ציורי קיר אחרים בקטע חומה זה, הציור לא הוסר לאחר נפילת החומה, אבל ונדליזם ופגעי מזג האוויר הובילו בהדרגה להרעת מצב הציור. במרץ 2009 הוסר הציור מהחומה בלחץ אדים, יחד עם ציורים מפורסמים אחרים, על מנת לאפשר לאמנים המקוריים לציירם מחדש בצבעים עמידים יותר. ורובל הוזמן לצבוע מחדש את עבודתו. את 3000 הפאונד שקיבל מעבודה זו החליט לתרום לטובת פרויקט אמנות חברתי ברובע מרצאן בברלין.
לפני תחילת עבודתו המחודשת של ורובל על ציור הקיר, נפגשו הוא וצלם התמונה וצולמו יחדיו ב-16 ביוני 2009 עם העתקים של יצירותיהם.
הערות שוליים

↑  התמונה המקורית בוויקיפדיה האנגלית
↑  http://www.independent.co.uk/arts-entertainment/art/news/the-stolen-kiss-the-berlin-wall-mural-is-erased-1656053.html, ‏28 במרץ 2009
↑  Russian artist Dmitry Vrubel (R) and photographer Regis Bossu, ‏16 ביוני 2009
אילנית אדומת-עין

| אילנית אדומת-עין |
| --- | --- |
 אילנית אדומת-עין
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
משפחה:: אילניתיים
תת־משפחה:: פילומדוסיים
סוג:: Agalychnis
מין:: אילנית אדומת-עין
שם מדעי
 Agalychnis callidryas ‏קופ, 1862
תחום תפוצה


אילנית אדומת-עין (שם מדעי: Agalychnis callidryas) היא מין צפרדע ממשפחת האילניתיים החיה ביערות הגשם של אמריקה המרכזית. הצפרדע היא קרובתה של האילנית הדואה מאותו אזור.
מאפיינים

אורכה של הצפרדע 59–77 מ"מ והיא בעלת עור רירי בצבע ירוק עם צדדים צהובים ותחתיהם אזור מפוספס בצהוב-כחול בוהק. כפות הרגליים כתומות, הבטן והחזה לבנים וכפי ששמה מרמז היא בעלת עיניים אדומות.
הצפרדע חיה בין ענפי העצים של היער והיא פעילה בלילות. הצפרדע מתחילה אז להשמיע קריאות חיזור ולטפס במעלה העצים אל בני זוג. מטרתם של העיניים הגדולות הוא כנראה להרתיע טורפים אפשריים השוכנים ביער. שאר גופה של הצפרדע מוסווה. היא מחפשת חרקים ביער ותופסת אותם עם לשונה הדביקה.
הצפרדע מטילה את ביציה על עלים הסמוכים למים וכשמגיע זמן הבקיעה הם נופלים למים.
הערות שוליים

↑  אילנית אדומת-עין באתר הרשימה האדומה של IUCN
אילן נוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בפברואר 1954 (בן 70) 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
אילן נוב (נולד ב-16 בפברואר 1954) הוא תסריטאי, יוצר ושחקן ישראלי.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ביוגרפיה > קריירה

כתב את "שברי אופק: קטע מהסרט הגדול" (ספריית בית אל, תשנ"ד), ספר המתאר את התלבטויותיו של אמוץ, מוזיקאי חוזר בתשובה, וחייו בעולם החילוני והדתי. במהלך הספר שומע הגיבור מתוך ווקמן קולות של התבוננות ותובנות מהחיים. התובנות הללו נכתבו בהשראת הרב יצחק גינזבורג. כמו כן, כתב מאמר לספר של אשתו: "כנפי רוח: פרקים בזהות, יצירה ויחסי גוף-נפש-רוח" (סיהרא, תשס"ד), ספר העוסק בשאלות הנוגעות ביצירה הדתית ובגבולותיה, תוך התבוננות בהיבטים הקשורים לחסידות.
שיחק בסרטי הסטודנטים "טופו" ו"אל הציפור" (שעליו זכה בפרס שחקן השנה בשנת 1997 מטעם המכון הישראלי לקולנוע). בנוסף, העלה על בימות שונות מחזה-קריאה המבוסס על "שברי אופק", והופיע בהזדמנויות שונות אחרות. ב-2002 התארח בעונה השלישית של סדרת הנוער ״החבר'ה הטובים״ ששודרה בערוץ הילדים, גילם את הרב בישיבה של שלומי (תומר בן-דוד). ב-2006 שיחק בסדרת הדרמה החרדית "העיתון", בבימויו של יהודה גרובייס. ב-2015 שיחק בסרט הטלוויזיה "ההפך" ששודר בערוץ הראשון. באותה השנה שיחק גם בסדרת הדרמה ״שטיסל״ ששודרה בYes Oh גילם קבצן חירש ואילם.
נוב מלמד ולימד חסידות ארצישראלית, מחשבת תקשורת, יצירה ותסריטאות במוסדות שונים המשתייכים לזרם הציונות הדתית, כגון מעלה, ישיבת כפר הרואה, מכון שובה, ישיבת אמי"ת נחשון ועוד. כמו כן לימד את תורתו של א.ד. גורדון במכינת מיתרים-לכיש, מכינה קדם צבאית מעורבת הממוקמת בקיבוץ בית גוברין ובנוסף לימד את מגמת תקשורת באולפנת נוה דקלים השוכנת בניצן.
באפריל 2022, שיחק בסרט רשב"י - עיבוד קולנועי לסיפורו של שמעון בר יוחאי מאת יהודה גרובייס, לצד מוריס כהן, רותם זיסמן-כהן, דניאל גד, גולן אזולאי, ישי לפידות, דניאל אהביאל ושוקי סלומון.
ביוגרפיה > חיים אישיים

היה נשוי לדבורה, עד 2013 התגורר בבת עין, ב-2013 עבר לאמירים. בנו הוא הזמר פורת נוב.
הערות שוליים

↑  טופו, באתר מעלה
↑  אל הציפור, באתר במעלה
אלכסיי צ'אדוב

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1981 (בן 43) סולנצבו, מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות
 מדינה:  רוסיה 
 פעילות בולטת:  שחקן
 השכלה:  בית הספר הגבוה למשחק על שם מיכאיל שצ'פקין 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 השקפה דתית:  הכנסייה האורתודוקסית הרוסית 
 בן או בת זוג:  Agnija Ditkovskytė (24 באוגוסט 2012–2 במאי 2015) 
 מספר צאצאים:  1 בן 
 
אלכסיי אלכסנדרוביץ' צ'אדוב (ברוסית: Алексе́й Алекса́ндрович Ча́дов; נולד ב-2 בספטמבר 1981, סולנצבו, מחוז מוסקבה, כיום חלק מהעיר מוסקבה)  הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי. אחיו הצעיר של השחקן אנדריי צ'אדוב.
ביוגרפיה

אלכסיי נולד בסולנצבו בפרברי העיר מוסקבה. יחד עם אחיו אנדריי, הם גודלו על ידי אמם גלינה פטרובנה, לאחר שאביהם מת כשאלכסיי היה בן 5. לאם לא היה כל קשר לתחום הקולנוע. בשנות לימודיו בבית ספר התמקד בלימודים במגמת התיאטרון.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התקבל ללימודי תיאטרון במכון על שם שצ'פקין תחת הדרכתו של ולדימיר פרוחורוביץ'. בשנת 2003 סיים את לימודיו במכון יחד עם אחיו אנדריי והחל לשחק בסרטי קולנוע במקביל ללימודיו במכון.
קריירה

התפקיד הקולנועי הראשון היה בסרט מלחמה בבימויו של אלכסיי בלבאנוב והוא זכה לפופולריות רבה. בזכות תפקידו הוא זכה בפרס פטיבל מונטריאול בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
ב-2003 אלכסיי הוזמן על ידי הבמאי אנדריי פרושקין לתפקיד קוסטיה זוטיקוב בסרט הדרמה "משחקי הפרפרים". באותה שנה הוא שיחק בסרט נוסף של בלבאנוב, "האמריקאי", בו גילם תפקיד לצדו של מייקל ביהן, כשהצילומים נערכו באירקוטסק, אך כשהצוות נסע לנורליסק להמשך צילומים ביהן עזב ללוס אנג'לס ולא המשיך את הצילומים ובעקבות זאת הפקת הסרט לא הושלמה מעולם.
זמן קצר לאחר מכן, אלכסיי הוזמן לצלם בסרטים שוברי קופות והוא הופיע בסרט הערפדים "משמר הלילה" בו גילם את דמותו של הערפד קוסטיה.
ב-2005 הבמאי אלכסנדר ולדינסקי הזמין אותו לגלם את דמות הכומר בסרטו אני חי. במהלך הצילומים אלכסיי שיחק לראשונה עם אחיו צ'אדוב ולאחר מכן הופיע בשלל סרטים כמו הפלוגה התשיעית, חום ובטרילוגיית "אהבה בעיר הגדולה".
משנת 2018 מגלם את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה צוות אוויר.
פילמוגרפיה

2002 – מלחמה – סרג'נט איוואן ירמאקוב
2003 – משחקי הפרפרים – קוסטיה
2003 – האמריקאי (לא הושלם) – אלכסיי בולוטוב
2004 – על הגובה – המרגל ניקולאי מלאכוב
2004 – משמר הלילה – הערפד קוסטיה
2004 – 32 בדצמבר – אנטון / סרגיי פטרוביץ' בילדותו
2005 – חזית שנייה – ביקוב
2005 – הפלוגה התשיעית – טוראי ולדימיר וורוביוב ("עורב")
2006 – סרקו – הקוזאק פשקוב
2006 – משמר היום – הערפד קוסטיה
2006 – רוזן מונטנגרו – אנדריי איסטומין
2006 – חי – הכומר
2006 – חום – אלכסיי
2007 – אהבה כתומה – רומן
2007 – משרת השליטים – אנז'י
2008 – נהגי המרוצים – סטפן מוחוב
2008 – אשליה אופטית – מישה
2008 – ריקוד חד – אלכסנדר ברז'נוי
2008 – ולרי חרלמוב: תוספת זמן – ולרי חרלמוב
2009 – אהבה בעיר הגדולה – ארטיום איסאייב
2010 – אהבה בעיר הגדולה 2 – ארטיום איסאייב
2010 – צחוק האהבה – איוואן
2011 – SLOVE. היישר בלב – אלכסיי רונין
2011 – המופרע האהוב עליי – מישה וורוביוב
2011 – אהבה כפולה ומוצקה – אלכסיי
2013 – עניין של כבוד – איוואן
2013 – אהבה בעיר הגדולה 3 – ארטיום איסאייב
2014 – אלופים – שחקן ההוקי קרח איליה קובאלצ'וק
2014 – צ'.ב. – יארוסלב קורנב
2014 – ויי – פטרוס
2016 – אודות אהבה –  אלכסנדר סאזונוב
2016 – הפטיש – המתאגרף ויקטור סטרוייב ("הפטיש")
2016 – אהבה עם מגבלות – אלכסיי
2017 – מת בתשעים ותשעה אחוזים – ארטיום ארוטוב / "הנחש"
2017 – האופרטה של קפטן קרוטוב – דניס קלוגין
2018  – המאחז –  אולג
2018 – צוות אוויר –  אלכסיי
2018 – משמרת רביעית  – דנילה צ'טקוב
2018 – ORACLE: GO BLIND
2019 – צוות אוויר 2 – אלכסיי
2019 – הצלחה
2020 – הטנקיסט
2020 – משחק ההישרדות
2021 – מלחמה משלו
הערות שוליים

↑  Алексей Чадов: «На войне без любви делать нечего»
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15511836c (data)  GND: 13997394X  ISNI: 0000 0003 7577 8012  LCCN: no2005075384  NKC: osd2010555689  SUDOC: 123918685  VIAF: 103294244   WorldCat (עם VIAF): 103294244
אל-אביאר

שרידי סרקופג
אל-אביאר הוא אתר ארכאולוגי בעיר מודיעין הנמצא צמוד לחניון הדרומי של פארק ענבה.
המקום אינו מסומן במפות ואין וודאות בשמו. ישנה סברה לזהות את המקום כאל-אביאר שמוזכר ומתואר בכתביו של החוקר הצרפתי שארל קלרמון-גנו. במקום נחשפו שרידי מבנה מאורך ומתקנים חצובים רבים. לידם התגלתה מערה אליה מובילות מדרגות חצובות. שרידי מבנה מאורך הם מנזר ביזנטי קטן - אחד ממספר מנזרים שהתגלו באזור מודיעין.
הארכאולוג אלכסנדר און חפר במקום הזה. לדבריו, המקום היה מיושב בשתי תקופות: התקופה הביזנטית ותחילת התקופה הערבית הקדומה. אף על פי שרשות העתיקות אסרה לבנות באתר, המקום נפגע על ידי כלים כבדים שביצעו עבודות באזור. לעת עתה לעיריית מודיעין אין תוכנית לשימור האתר ושילובו בפארק.
בשנת 2012 התגלה בקרבת מקום בית בד מהתקופה הביזנטית.
גת חצוב
שרידי פסיפס
מערה עם מדרגות
אגן חצוב
לקריאה נוספת

ערן תירוש, מנזר במרכז העיר, עיתון "מודיעין ניוס", 23 בדצמבר 2004.
אכרנר

| --- | --- |
   
 מיקומו של אכרנר בקבוצת ארידנוס
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  ארידנוס
 שמות נוספים:  α בארידנוס
 סוג:  כוכב הסדרה הראשית כחול
 בהירות נראית:  0.45
 סיווג ספקטרלי:  B3V
 עלייה ישרה:  01ʰ 37ᵐ 42.8ˢ מילי-שניות קשת בשנה
 נטייה:  ‏12″ ‏14′ ‏57°‏- מילי-שניות קשת בשנה
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  2.77-
 מרחק:  4 ± 144  שנות אור 1.23±44.15  פארסק
 רדיוס:  בקטבים 7.7 רדיוסי שמש  בקו המשווה 12 רדיוסי שמש
 מסה:  6-8 מסות שמש
 עוצמת הארה:  פי 1,070 (באור נראה) מהשמש
 טמפרטורה:  14,500 K
 מהירות סיבוב:  250-300 ק"מ/שנייה
 מהירות רדיאלית:  18.6±3 קילומטר לשנייה
 היסט:  23.39±0.57 אלפיות של שניות קשת
אֲכְרנר (Achernar) הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים ארידנוס והוא גם הכוכב העשירי בבהירותו בכלל כיפת השמים. הכוכב נמצא בקצה הדרומי ביותר של קבוצת הכוכבים, המיוצגת כנהר ומכאן שואב שמו בערבית - "אחיר אנ-נהר" (آخر النهر) "קצה הנהר". עקב מיקומו הקיצוני בדרומה של כיפת השמיים, לא ניתן לראותו מאירופה וכן מרוב שטחו של המזרח התיכון ועל כן לא חוברו בעניינו אגדות ומיתוסים. לפני גילויו של הכוכב על ידי האסטרונומים האירופאים במאה ה-16, קבוצת הכוכבים ארידנוס הסתיימה בכוכב אקמר.
מאפיינים

אכרנר הוא כוכב הסדרה הראשית מסוג ספקטרלי B3 V, צבעו כחול ועוצמת ההארה שלו היא פי 1,070 משל השמש בתחום הנראה, אך חלק ניכר מהקרינה הנפלטת ממנו היא בתחום העל סגול כך שעוצמת ההארה הכוללת שלו היא לפחות פי 3,000 משל השמש. זהו כוכב צעיר למדי וגילו מוערך במספר מיליוני שנים בלבד, כך שלמרות עוצמת ההארה הגבוהה שלו, הוא נמצא עדיין בשלב התכת המימן שבליבתו להליום. מסתו גדולה פי 6-8 משל השמש וכשיכלה המימן בליבתו הוא צפוי להפוך לענק אדום ולאחר מכן לננס לבן מהסוג של סיריוס B.
אכרנר מסתובב סביב עצמו במהירות גבוהה מאוד של לפחות 250 ק"מ בשנייה. בשל המהירות הגבוהה זהו הכוכב הפחוס ביותר שמוכר כיום - רדיוסו בקטבים קטן ב-40% מרדיוסו בקו המשווה. כמו כן, המהירות הגבוהה גורמת לבריחה של גז מאזור קו המשווה וליצירה של דיסקת גז המקיפה את הכוכב ופולטת ספקטרום פליטה אופייני למימן. גם השדה המגנטי של הכוכב חזק יחסית בעקבות הסיבוב המהיר והוא מוערך בכ-1,000 גאוס - פי 1,000 מהשדה המגנטי של השמש.
בשל הטמפרטורה הגבוהה ועוצמת ההארה הגבוהה, כוכבי לכת עם תנאים שמאפשרים חיים חייבים להיות במרחק של 55-70 יחידות אסטרונומיות מאכרנר - כפול ממרחקו של נפטון מהשמש.
פחיסותו של אכרנר
איי אורורה

מפה של דרום אמריקה משנת 1808, שבה מופיעים "איי אורורה"
איי אורורה היו קבוצה של שלושה איי תעתוע, שעל קיומם דווחה לראשונה בשנת 1762 אוניית הסוחר הספרדית "אורורה" בעת הפלגה מלימה לקדיס. קציני ה"אורורה" דיווחו על צפייתם בשנית בשנת 1774. האונייה הספרדית "סן מיגל" קבעה את מיקומם ב-'37 52° דרום, '49 47° מערב. ב-20 בפברואר 1794, נצפו שוב האיים על ידי ספינת סקר ספרדית, הקורבטה "אטרבידה", שנשלחה, כחלק מהקפת כדור הארץ של אלחנדרו מאלאספינה לאשר את התצפיות. מיקומם המדווח היה בערך בחצי הדרך בין איי פוקלנד וג'ורג'יה הדרומית ב-53°S 48°W﻿ / ﻿53°S 48°W﻿ / -53; -48. קו הרוחב נחשב למדויק בשלמות, קו האורך התבסס על המרידיאן של מצפה הכוכבים סן פרננדו בקדיס. התצפית האחרונה של האיים דווחה ב-1856, אבל הם המשיכו להופיע במפות של דרום האוקיינוס השקט עד שנות ה-70' של המאה ה-19.
ייתכן, שאיי אורורה "התגלו" על ידי אמריגו וספוצ'י במסעו ב-1502/1501 עם משלחת פורטוגזית. ב"לטרה" שלו משנת 1504, הרשומה המפורטת ביותר שלו, הוא מספר, שעזב את חופי ברזיל מקאבו פריו והפליג בנתיב השירוקו לדרום-מזרח למרחק של 500 ליגות (כ-3,000 ק"מ) בים עד קו רוחב 50° דרום או 52° דרום. אישור לאפשרות זו מביאים תת-אדמירל ארנסטו בזיליקו ב"מסעו השלישי של אמריגו וספוצ'י" (בואנוס איירס, 1967) ולייטננט קומודור בריירו מייר ("כתב עת כללי של הצי", אוקטובר 1968, מדריד). בקו הרוחב 52° דרום גילה וספוצ'י אי שאורכו 20 ליגות (118 ק"מ).
"הארכנו כל כך להפליג עם הרוח הזו (השירוקו), שמצאנו את עצמו בקווי רוחב גבוהים כדי כך, שהתפיס בצהרי היום היה 52° מעל האופק ושוב לא יכולנו לראות את מערכות הכוכבים של הדובה הקטנה או הדובה הגדולה. היה זה ה-3 באפריל 1502. באותו יום הדפה אותנו סופה בכוח רב כל כך, שהיה עלינו לקפל את כל מפרשינו ולשייט בתרנים חשופים לפני רוחות עזות מדרום-מזרח, במשברי ענק ומשבי רוח סוערים. כה עזה הייתה הסופה, שכל הצי נאחז אימה גדולה. הלילות היו ארוכים מאוד, וליל ה-7 באפריל נמשך חמש-עשרה שעות הואיל והשמש הייתה בקצה מזל טלה, ובאזור זה שרר חורף, כפי שהוד מלכותך יוכל לחשב. באמצע הסערה הזאת של ה-7 באפריל צפינו בארץ חדשה, שלאורכה שטנו למשך יותר מ-20 ליגות (120 ק"מ); מצאנו את החוף פראי ושומם ולא ראינו שום מעגן או אנשים. לדעתי, משום שהקור היה עז כל כך, שאיש מאיתנו לא יכול היה למצוא לו מענה או לשאת אותו".
האיים הגדולים היחידים בקו הרוחב 52° היו איי פוקלנד, שעוד לא התגלו אז, אבל תיאורו של וספוצ'י איננו מתאים לאיים אלה, שחופיהם הנמוכים מלאים מפרצונים למעגן מוגן ואינם "פראיים". 3 באפריל איננו חורף אלא החודש הראשון של הסתיו ולילה בן חמש-עשרה שעות מרמז לתזוזה מסתורית של השמש: יתרה מזו, ספנים לא היו מוצאים את הקור בלתי נסבל בעונה זו של השנה ב-52° דרום. האזכור של תנאים חריגים מלווים סופה עזה טיפוסי למספר איי תעתוע, בייחוד אי סנט ברנדן.
ריימונד ראמזי מביא כמה הסברים אפשריים לדיווחי התצפיות החוזרים ונשנים במהלך המאה מ-1762, בהם הר-קרח מאסיבי, האפשרות שאיי אורורה הם צוקי שאג בג'ורג'יה הדרומית, והאפשרות שהאיים שקעו בים, אך הוא מבטל את כולם. מסקנתו היא, כי "אין למעשה שום הסבר משביע רצון לאיי אורורה והם נשארים אחת התעלומות הגדולות של הים שלא נמצא להן פתרון". סטיבן רויל מציין, בתגובה לביטול האפשרות של שקיעת האיים מצד ראמזי, כי "ידוע על כמה איים געשיים שנעלמו בשנים האחרונות".
איי אורורה הם הנושא לרומן משנת 2001 בשם "האי של היפוליט" מאת ברברה הודג'סון, שגיבורו מגלה אותם מחדש. בפרק ברומן של אדגר אלן פו, "סיפורו של ארתור גורדון פים בנאנטאקט", מחפשים פים וחבריו לצוות האונייה את איי אורורה, אך אינם מוצאים אותם.
ראו גם

האי פיפס
לקריאה נוספת

Stephen A. Royle (19 במרץ 2001). A Geography of Islands: Small Island Insularity. Psychology Press. p. 7. ISBN 978-1-85728-865-0. נבדק ב-9 במאי 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
Rupert T. Gould (1 במרץ 2003). "The Auroras, and other doubtful islands". Oddities a Book of Unexplained Facts. Kessinger Publishing. p. 160. ISBN 978-0-7661-3620-5. נבדק ב-9 במאי 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
Raymond H. Ramsay (1 ביולי 1973). No Longer on the Map. Random House Publishing Group. pp. 78–80. נבדק ב-9 במאי 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
Henry M. Stommel (1984). Lost islands: the story of islands that have vanished from nautical charts. University of British Columbia Press. p. 84. ISBN 978-0-7748-0210-9. נבדק ב-9 במאי 2012. {{cite book}}:  (עזרה)
Rupert Gould (1944), "The Auroras, and other doubtful islands", in Oddities: A Book of Unexplained Facts, revised ed. Geoffrey Bles, pp. 124-162. Reprinted by Kessinger Pub Co., 2003, ISBN 978-0-7661-3620-5.
Ramsay, Raymond (1972). No Longer on the Map. Ballantine Books, pp 78–80.
Royle, Stephen A. (2001). A geography of islands: small island insularity Routledge ISBN 978-1-85728-865-0.
Stommel, Henry (1984). Lost Islands: The Story of Islands That Have Vanished from Nautical Charts. Vancouver: University of British Columbia Press, pp 84–97. ISBN 0-7748-0210-3.
הערות שוליים

↑  אלאן גארני, "Below the Convergence", ו. ו. נורטון, ניו-יורק-לונדון 1977, עמ' 190
↑  גארני, עמ' 191
אייראט רפאלוביץ אישמוראטוב

אייראט אישמוראטוב לאחר ההופעה באופרה הממלכתית האקדמאית ותיאטרון הבלט בטטרסטן, קאזאן, רוסיה 28 בנובמבר 2012
אייראט רפאלוביץ אישמוראטוב (ברוסית: Айрат Рафаилович Ишмуратов, באנגלית: Airat Rafailovich Ichmouratov, נולד ב-28 ביוני 1973) הוא מלחין רוסי-קנדי ממוצא אתני וולגה טטרי, מנצח וקלרינטן כליזמר. הוא המנצח והמלחין בתזמורת "הדור החדש" שבמונטריאול, קלרינטן בקבוצת הכליזמר כליזטורי ופרופסור אורח באוניברסיטת לאוול שבקוויבק, קנדה.
ילדות ונעורים

אישמוראטוב נולד וגדל בקאזאן, הבירה והעיר הגדולה ביותר בטטרסטן, רוסיה, הוא הילד השני לראזינה אישמוראטוב (גאטינה) ורפאל אישמוראטוב. הוא למד קלרינט בבית הספר הקאזאני למוזיקה מס' 3, במכללה הקאזאנית למוזיקה ובקונסרבטוריון הקאזאני, וסיים את לימודיו בשנת 1996.