stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסגר על ברלין
לאחר ההסגר

גרמניה כולה חולקה בשנת 1949 לשתי מדינות נפרדות: גרמניה המזרחית הקומוניסטית בחסות ברית המועצות, וגרמניה המערבית הקפיטליסטית והדמוקרטית בחסות ארצות הברית. אולם למעשה הדבר מעולם לא הוסדר בחוזה פוליטי. על הנייר נשארה גרמניה כפי שהוחלט בוועידת יאלטה - מחולקת לארבע מעצמות. כל מדינה קיבלה חלק מברלין, ובשנת 1962, בעקבות משבר ברלין השני נבנתה חומה בין שני חלקי העיר, חומה המסמלת את המלחמה הקרה כולה. בשנת 1990 אוחדה גרמניה ונהרסה החומה.
ראו גם

משבר ברלין השני
העלאת ארגזי חלב לרכבת האווירית
הסכם מוסקבה (1920)

הסכם מוסקבה (ברוסית: Московский договор, Moskovskiy dogovor; בגאורגית: მოსკოვის ხელშეკრულება‏ מוֹסקוּבִיס חֵלשֵׁקרוּלֵבָּה) נחתם בין הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה במוסקבה ב-7 במאי 1920, ולפיו הוענקה לגאורגיה הכרה בעצמאותה בתמורה להתחייבות שלא יוענק מקלט גאורגי לכוחות עוינים לרוסיה הבולשביקית.
רקע

הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה בראשות המפלגה הגאורגית הסוציאל-דמוקרטית (מנשביקית) הכריזה על עצמאותה מרוסיה ב-26 במאי 1918. היא לא הוכרה באותה עת על ידי ממשלת רוסיה, אך המדינה הצליחה לזכות בהכרה דה פקטו ממצביאי הצבא הלבן וממדינות ההסכמה.
בעקבות ההפיכה הבולשביקית הכושלת בטביליסי וכישלון הניסיון של יחידות הצבא האדום לפלוש לגאורגיה בתחילת מאי 1920, הסכימה הממשלה הרוסית בראשות לנין לחתום על הסכם עם גאורגיה ולהכיר בעצמאותה דה יורה, בתנאי שהמנשביקים יתחייבו רשמית שלא להעניק מקלט על אדמת גאורגיה לכל כוח עוין לרוסיה הסובייטית. פוליטיקאים רבים בגאורגיה ובהם שר החוץ יבגני גֵגֵצ'קוּרִי (אנ') ראו בדרישה זו משום פגיעה בריבונותה של גאורגיה, ודחו אותה. עם זאת, ראש ממשלת גאורגיה נואה ז'ורדניה, במטרה להבטיח הכרה בינלאומית, הסכים לתנאים הרוסים. ההסכם נחתם על ידי גרִיגוֹל אוּרַטַדזֶה (אנ') מטעם גאורגיה ולב קראחין (אנ') מטעם רוסיה ב-7 במאי 1920 במוסקבה.
סעיפים

בשני הפרקים הראשונים להסכם הכירה רוסיה ללא תנאי בעצמאותה של גאורגיה ומשכה ידיה מכל התערבות בענייניה הפנימיים.
פרק I:
מימוש הזכות שהוכרזה על ידי הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, של כל העמים להגדרה עצמית עד וכולל היפרדות מהמדינה בה היוותה חלק, רוסיה מכירה ללא סייג בעצמאותה ובריבונותה של המדינה הגאורגית ומתנזרת מרצון מריבונותה וזכויותיה ביחס לעם ולטריטוריה של גאורגיה.
פרק II:
בהתאם לעקרונות שנקבעו בפרק I לעיל של הסכם זה, מתחייבת רוסיה להימנע מכל סוג של התערבות בענייני גאורגיה.
גאורגיה, בתורה, התחייבה לפרק מנשקן את כל היחידות החמושות שהשתייכו לכל ארגון שהתיימר להוות איום על הממשלה הסובייטית, ולהעביר קבוצות אלו למוסקבה. בתוספות סודיות, שלא פורסמו בציבור, ויתרו המנשביקים אף יותר, ואפשרו למפלגה הבולשביקית לפעול בצורה חופשית בגאורגיה.
גאורגיה מתחייבת להכיר בזכות לקיומה החופשי של המפלגה הקומוניסטית... ובמיוחד בזכותה לפגישות חופשיות ולפרסום, כולל עיתונות.
אחרית דבר > שנות ה-20

על אף האופוריה המנשביקית הקצרה בעקבות ההצלחה המדינית המוצהרת, גינתה דעת הקהל בגאורגיה את ההסכם כ"היטמעות נסתרת של גאורגיה ברוסיה", כפי שדווח על ידי הנציב הבריטי סר אוליבר וורדקופ. הממשלה הייתה נתונה לביקורת חריפה מצד האופוזיציה על הוויתורים למוסקבה, ובייחוד מצד המפלגה הדמוקרטית הלאומית. אף על פי כן, היה ההסכם בעל תרומה לטווח קצר, על ידי כך שהוא עודד מדינות נוספות להכיר בגאורגיה ב-11 בינואר 1921.
הסכם מוסקבה לא פתר את הסכסוך בין רוסיה לגאורגיה, על אף ההכרה בעצמאותה של האחרונה, הרי שדיכוי הממשלה המנשביקית במדינה היה מכוון ומתוכנן, האמנה הייתה טקטיקת עיכוב מצד הבולשביקים, שבאותה עת התמקדו במלחמתם בפולין.
על פי ההסכם שחררה ממשלת גאורגיה את רוב הבולשביקים מהכלא, שעד מהרה הקימו את המפלגה הקומוניסטית של גאורגיה, ואשר בתיאום עם לשכת הקווקז של המפלגה הקומוניסטית הרוסית, החלו לנהל קמפיין גלוי נגד הממשלה הגאורגית, ובשל כך נעצרו מחדש על ידי שר הפנים נואה רמישווילי. מעצרם הוביל למחאת השגריר הרוסי בגאורגיה. הקונפליקט הזה, שלא נפתר מעולם, שימש בתעמולה הסובייטית נגד הממשלה המנשביקית, שהואשמה בהתעללות בקומוניסטים, חסמה את השיירות הסובייטיות לארמניה ותמכה במרד אנטי-סובייטי בצפון הקווקז. מאידך, האשימה גאורגיה את רוסיה כי היא מעוררת מהומות אנטי-ממשלתיות באזורים שונים במדינה, בעיקר בקרב מיעוטים אתניים כגון האבחזים והאוסטים ויוצרת תקריות גבול עם הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האזרית.
בפברואר 1921, לאחר תשעה חודשים של רגיעה שברירית, פתח הצבא האדום במתקפה נגד גאורגיה בתואנה של תמיכה באיכרים ובמרד הפועלים, ושם קץ לרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה קצרת הימים. המצב נותר על כנו במשך שבעת העשורים שלאחר מכן.
אחרית דבר > שנות ה-90 וה-2000

ככל שגאורגיה התקדמה לכיוון עצמאות מברית המועצות, פנתה ממשלת גאורגיה בראשות זוויאד גמסחורדיה לנשיא רוסיה בוריס ילצין, ומסרה כי "המסגרת הלגיטימית היחידה" ליחסים בין שתי המדינות טמונה בהסכם 1920. רוסיה סירבה ובתגובה הכריזה גאורגיה על הכוחות הסובייטים בארצה ככוח כובש.
קווים מקבילים נמתחו בין היחסים של שתי המדינות בשנות ה-2000 לעומת היחסים בשנות ה-20. בתגובה לאינדיקציות מצד כמה דיפלומטים רוסים בכירים לפיהם מוסקבה רצתה לראות את גאורגיה כמדינה "ריבונית, נייטרלית וידידותית" ולא חברה בבריתות צבאיות כמו נאט"ו, אמר נשיא גאורגיה מיכאיל סאקשווילי ב-25 באוקטובר 2007 כי לא מדובר באופציה עבור גאורגיה משום ש"גאורגיה חתמה על הסכם נייטרליות עם רוסיה הבולשביקית ב-1920 ואחרי שישה חודשים נכבשה".
הערות שוליים

↑  א. ביכמן, המכה הארוכה: הדיפלומטיה הסובייטית מלנין ועד גורבצ'וב, 1991, עמ' 165, מסת"ב 0-88738-360-2
1 2  ד.מ. לאנג, היסטוריה מודרנית של גאורגיה, לונדון: ווינפילד וניקולסון, 1962, עמ' 226
↑  פיטר סקינר, גאורגיה: הארץ שמאחורי הקווקז, נריקלה, 2014, עמ' 469, מסת"ב 978-0-9914232-0-0
↑  ג. אריקסון, המועצה הסובייטית העליונה: היסטוריה צבאית-פוליטית 1918–1941, 2001, עמ' 123, מסת"ב 0-7146-5178-8
↑  מרטין סיקר, המזרח התיכון במאה העשרים, 2001, עמ' 124, מסת"ב 0-275-96893-6
↑  ר. דבו, הישרדות והתבססות: מדיניות החוץ של רוסיה הסובייטית 1918–1921, 1992, עמ' 182, מסת"ב 0-7735-0828-7
↑  טוריה מלחז, הכיבוש הסובייטי של גאורגיה ב-1921 מלחמת גאורגיה-רוסיה של 2008: ניתוח היסטורי כפרויקט זיכרון
↑  סאקשווילי שולל את הניטרליות הגאורגית, באתר civil.ge, ‏25 באוקטובר 2007 (ארכיון)
המוזיקה של הווארד

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  דון האן
 הופק בידי:  לורי קורנגיבל, ג'ונת'ן פולנץ
 תסריט:  דון האן
 עריכה:  סטיבן יאו
 שחקנים ראשיים:  הווארד אשמן שרה גילספי ג'פרי קצנברג ביל לאוך אלן מנקן פיטר שניידר ג'ודי בנסון פייג' אוהרה
 מוזיקה:  אלן מנקן, כריס בייקון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Stone Circle Pictures
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני דיסני+
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 22 באפריל 2018 (פסטיבל הסרטים טרייבקה) ישראל 16 ביוני 2022 (דיסני+)
 משך הקרנה:  כ-92 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי
 פרסים:  פרס אנני על הישג מיוחד באנימציה
 www.howardmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
המוזיקה של הווארד (באנגלית: Howard, "הווארד") הוא סרט קולנוע תיעודי אמריקאי משנת 2018, אשר מתאר את חייו של הפזמונאי והמחזאי הווארד אשמן. הסרט בוים ונכתב על ידי דון האן, הופק על ידי לורי קורנגיבל וג'ונת'ן פולנץ, נערך על ידי סטיבן יאו והולחן על ידי כריס בייקון ואלן מנקן, אשר גם הופיע בסרט ושיתף פעולה עם אשמן במספר פרויקטים. חברת ההפקה של הסרט היא Stone Circle Pictures.
כמו הסרט התיעודי "היפהפייה הנרדמת מתעוררת" שבוים והופק על ידי האן, גם סרט זה אינו משתמש בראיונות חדשים מול מצלמה, בדומה לסרטים תיעודיים רבים, אלא מסתמך בעיקר על ראיונות מהארכיון, קטעי עיתונות, קטעים מהמחזות זמר והסרטים המסוקרים ותמונות וסרטונים אישיים שצולמו. בנוסף לאשמן ומנקן, האישים הבולטים המופיעים בסרט כוללים את שרה גילספי, ג'פרי קצנברג, ביל לאוך, פיטר שניידר, ג'ודי בנסון ופייג' אוהרה.
הסרט הוקרן לראשונה ב-22 באפריל 2018 בפסטיבל הסרטים טרייבקה, ולאחר מכן הוקרן בפסטיבלי קולנוע נוספים, עד הגעתו לבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית ב-18 בדצמבר 2018 בהפצת סרטי אולפני וולט דיסני. בישראל הסרט הופץ לראשונה כחלק מתכני הבכורה של שירות הסטרימינג דיסני+ ב-16 ביוני 2022. הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות והיה מועמד למספר פרסים, כאשר הוא זכה בפרס אנני על הישג מיוחד באנימציה בטקס פרסי אנני ה-48. אורך הסרט כ-92 דקות.
רקע

הסרט התיעודי מתאר את חייו של הפזמונאי והמחזאי הווארד אשמן, אשר נולד בשנת 1950 ונפטר בשנת 1991 ממחלת האיידס. הסרט עוקב אחר ילדותו, לימודיו וקרייתו, אשר כוללת, בין היתר, את הפרויקטים "חנות קטנה ומטריפה", "בת הים הקטנה", "היפה והחיה" ו"אלאדין". הסרט מוצג באמצעות ראיונות אודיו, כשברקע מופיעים ראיונות מהארכיון, קטעי עיתונות, קטעים מהמחזות זמר והסרטים המסוקרים ותמונות וסרטונים אישיים שצולמו.
משתתפים

הסרט כולל ראיונות אודיו של אישים שלקחו חלק בחייו של אשמן, ביניהם:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  דון האן  שרה גילספי  שירלי אשמן  קייל רניק  ננסי פרנט  דניס גרין  אלן מנקן  פיטר שניידר |  ביל לאוך  מרווין האמליש  ג'ודי בנסון  ג'פרי קצנברג  רנדי קרטרייט  רון קלמנטס  ג'ון מסקר  מייק גבריאל |  כריס מונטן  רוב מינקוף  רוג'ר אלרס  גלן קין  רוי אדווארד דיסני  גארי טראוסדייל  קירק וייז  תומאס שומאכר |
הפקה > פיתוח

סרטו התיעודי הראשון של דון האן "היפהפייה הנרדמת מתעוררת" מתעד את היסטורית אולפני ההנפשה של וולט דיסני בין השנים 1984–1994, בהן האולפנים היו בתקופה קשה עד תחילת הרנסאנס של דיסני. חלק ניכר מהסרט מתמקד בעבדותו של הווארד אשמן באולפנים, שכתב את השירים עבור סרטי הקולנוע "בת הים הקטנה", "היפה והחיה" ו"אלאדין" שבלטו במהלך הרנסאנס, ואף הוקדש עברו. מאז הקרנתו הראשונה של הסרט בשנת 2009 הוא זכה בעיקר לביקורות חיוביות. האן סיפר שהוא נהנה לעבוד על הסרט, ומאז הוא הפיק סרטים תיעודיים נוספים, ביניהם "Hand Held" שהוקרן לראשונה בשנת 2010.
בנובמבר 2015, במהלך ארוחת צהריים עם אחותו של אשמן, שרה גילספי, וחברה ועמיתה שלו, ננסי פרנט, החליט האן לעבוד על סרט זה. ההחלטה לעבוד על הסרט נבעה בעיקר מפני שלא הייתה מדיה רשמית שעוקבת אחר חייו של אשמן, ופחדו שהסיפור שלו "הילך לאיבוד". כמה שנים לפני ההחלטה ניסה ג'ונת'ן פולנץ להפיק סרט על אשמן, אבל הפרויקט בוטל בעקבות קשיי מימון. פולנץ לקח חלק בהפקת סרט זה יחד עם לורי קורנגיבל. העבודה על הסרט ערכה כשנתיים וחצי. בשנה הראשונה בהכנת הפרויקט, האן והמפיקים חיפשו חומרים על אשמן, בין היתר בספריית הקונגרס, בה נמצאים מסמכים שלו. בספרייה הם גילו דברים שלא נראו מעולם. חברת וולט דיסני עזרה בהשאלת קליפים וראיונות מהארכיון שלהם, אם כי אינה הייתה מעורבת בהפקת הסרט.
כמו הסרט התיעודי "היפהפייה הנרדמת מתעוררת", גם סרט זה אינו משתמש בראיונות חדשים מול מצלמה, אלא כולל ראיונות אודיו שמוצגים על גבי ראיונות מהארכיון, קטעי עיתונות, קטעים מהמחזות זמר והסרטים המסוקרים ותמונות וסרטונים אישיים שצולמו. חלק מראיונות האודיו נעשו בעבר על ידי פולנץ כשניסה להפיק את הסרט שבוטל, כאשר הם צולמו מול מצלמה, לכן נלקח מהם רק האודיו. האן שיתף שהיו ראיונות שנמשכו כמה ימים, בעיקר בשביל שהמשתתפים ירגישו בנוח לשתף את ידיעתם ומחשבותיהם בצורה אותנטית. עוד הוא סיפר שהריאיון עם ג'ודי בנסון, המדבבת המקורית של אריאל בסרט "בת הים הקטנה" לו כתב אשמן את מילות הפסקול שנקרא "The Little Mermaid", נעשה בשיחת טלפון ונמשך כשעה.
הפקה > מוזיקה

המוזיקה לסרט הולחנה על ידי אלן מנקן, ששיתף פעולה עם אשמן במספר פרויקטים, בעוד כריס בייקון עיבד אותה. לפני חג המולד 2017 נשלח למנקן קטע מתוך הסרט, והוא בתגובה אמר שהוא מעוניין להלחין את הפסקול שלו. האן בהתחלה סירב, מכיוון שתקציב הסרט אינו אפשר לשלם למנקן, אך בסופו של דבר הוא הסכים ברגע שמנקן אמר שהוא רואה בפרויקט את ההזמנות לחלוק כבוד מוזיקלי לאשמן. המוזיקה הולחנה על ידי מנקן במהלך עונת החגים, והיא מבטאה את רגשותיו כלפי אשמן.
הפקה > הפצה

במרץ 2017 שיתף האן בריאיון "לא דיברתי על זה הרבה, אבל אני עובד עכשיו על סרט תיעודי על הווארד". בהמשך החודש גילספי אישרה את הפקת הסרט עבור אתר "Playbill". במהלך אותה שנה גרסה מוקדמת של הסרט הוקרנה בקו הספנות דיסני, על מנת לראות איך הקהל מגיב לגביו. הסרט הוקרן לראשונה ב-22 באפריל 2018 בפסטיבל הסרטים טרייבקה, ולאחר מכן הוקרן בפסטיבלי קולנוע נוספים, ביניהם Aspen Shortsfest ו-Heartland International Film Festival. ב-18 בדצמבר 2018 הסרט החל להיות מוקרן בבתי קולנוע נבחרים בארצות הברית בהפצת סרטי אולפני וולט דיסני.
לאחר ההקרנות חשב האן להפיץ את הסרט באמצעות שירות הסטרימינג נטפליקס, כאשר לאחר שיחה עם בוב אייגר, מנכ"ל חברת וולט דיסני, הוחלט שהוא יעלה לשירות דיסני+. במאי 2019 נרמז על ידי האן שהסרט יעלה לשירות, כאשר בחודש אוקטובר, חודש לפני השקת השירות, הוכרז באופן רשמי שהסרט יופץ דרכו במהלך שנת 2020. ב-16 ביולי 2020 פורסם טריילר הסרט ונודע שהוא יעלה לשירות ב-7 באוגוסט. הגרסה שעלתה לשירות שונה במעט מהגרסה שהוקרנה באקרנים. בישראל הסרט הופץ לראשונה כחלק מתכני הבכורה של השירות ב-16 ביוני 2022.
כחלק מהקיצוצים של חברת וולט דיסני, הוכרז ב-18 במאי 2023 שסרט זה יוסר משירות הסטרימינג ב-26 במאי יחד עם עשרות תכנים נוספים, בטענה שרבים לא צפו בהם והנוכחות שלהם בשירות כרכה עלויות רבות. החדשות עוררו תגובה רחבה מצד מעריצי דיסני וקהילת הלהט"ב, במיוחד מפני שההסרה היא בצמוד לחודש הגאווה ויציאת הסרט "בת הים הקטנה", המשמש כעיבוד לייב אקשן לסרט בעל אותו שם שכתב אשמן את מילות הפסקול שלו. בעקבות התגובות, ב-19 במאי, יום לאחר ההכרזה, נודע שהסרט יישאר בשירות.
קבלה > ביקורות

באתר "Rotten Tomatoes" יש לסרט דירוג אישור של 94% על סמך 47 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.1/10. על הסרט נכתב באתר שהוא "משמש כמחווה מרה-מתוקה לחייו ולמורשתו של אמן מבריק ששיריו הנצחיים שימשו כפסקול לדור של מעריצי דיסני". באתר "Metacritic" לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 76 מתוך 100, אשר מבוסס על 13 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". ג'ניפר גרין מאתר "Common Sense Media" דירגה את הסרט ב-4 מתוך 5 כוכבים, ושיבחה את המסרים החיוביים שנמצאים בו, כמו כן היא כתבה שהסרט מרגש ומציע מבט על "יצירתם של כמה סרטי הנפשה מודרניים-קלאסיים של דיסני".
לוגן קולוול-בלוק כתב באתר "Playbill" שאחד מרגעי השיא של הסרט הוא צילומים מההקלטות של השירים שמופיעים בסרטים "היפה והחיה" ו"בת הים הקטנה". פרנק סקק כתב באתר "הוליווד ריפורטר" שהסרט "מציע שפע של קטעי ארכיון מרתקים", ושהוא מצליח "לעורר גם שמחה וגם צער". באתר "The Daily Beast" נכתבה סקירה של הסרט על ידי מליסה ליאון, בה היא כתבה ש"הסרט רצוף אבני חן מהפקת סרטים איקוניים".
באתר "Collider" נכתב על ידי דרו טיילור שהסרט הוא אחד הסרטים התיעודיים הטובים ביותר שנמצא בדיסני+, כמו כן שובחה עבודתו של האן שהציג את כל הצדדים של אשמן. פיטר טרוורס כתב באתר "רולינג סטון" שהסרט הוא מחווה מרגשת לאשמן. פיטר בראדשו הביא לסרט 4 מתוך 5 כוכבים באתר "הגרדיאן", וכתב שהיה מרגש לראות אשמן מתאמן על השיר "Part of Your World".
קבלה > פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמד | תוצאה | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Heartland International Film Festival | בחירת הקהל - סרט תיעודי | — | מועמדות |  |
| 2020 | Critics' Choice Documentary Awards | הסרט התיעודי ההיסטורי/ביוגרפי הטוב ביותר | — | מועמדות |  |
| 2021 | פרס אנני | הישג מיוחד באנימציה | דון האן | זכייה |  |
| 2021 | פרסי התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה | סרט תיעודי יוצא מן הכלל | — | מועמדות |  |
ראו גם

היפהפייה הנרדמת מתעוררת
הלל פבזנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בפברואר 1922 כ"ט בשבט תרפ"ב מינסק, רוסיה הסובייטית
 פטירה:  3 באוקטובר 2008 (בגיל 86) ד' בתשרי תשס"ט צרפת
 מקום קבורה:  הר הזיתים
 מקום פעילות:  צרפת
 תקופת הפעילות:  ? – 3 באוקטובר 2008 
 תחומי עיסוק:  הרבצת תורה, רבנות, הנהגה, חינוך
 פרסים והוקרה:  לגיון הכבוד
 
הרב הלל פֶּבְזְנר (ביידיש: פעווזנער; כ"ט בשבט תרפ"ב, 27 בפברואר 1922 - ד' בתשרי תשס"ט, 3 באוקטובר 2008) היה רב, פוסק, ומנהיג יהודי בצרפת. כיהן כרבם של חסידי חב"ד בצרפת במשך 55 שנים, וכאב"ד ועד רבני ליובאוויטש בצרפת. ייסד את בית הספר היהודי-תורני הראשון בפריז לאחר מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד במינסק, רוסיה הסובייטית (כיום בלארוס), בנם הבכור של הרב אברהם ברוך והרבנית אלטא. אביו היה מנהיגם הרוחני של חסידי חב"ד בעיר מינסק ומרבני העיר - שלוחו של הרבי הריי"צ למינסק. אמו היא בתו של הרב מנחם מענדל הילביץ, רב בעיירה זמבין שהיה חתנו של רבי אברהם סגל-לנדא מזמבין, מצאצאי החכם צבי ומחסידי הרבי ה"צמח צדק".
בהיותו ילד בן 8, בשנת תר"צ (1930), נעצר אביו על ידי השלטונות הסובייטיים עקב פעילותו הדתית לשימור וחיזוק היהדות, וגורש מהעיר לגלות למשך שנתיים. משפחתו עברה להתגורר בבית הורי אמו בעיר סנובסק, ולאחר שחרורו עברו לחרקוב, שם חזר אביו לעסוק בפעילות יהודית והיה חבר במחתרת החסידית. בשנת תרצ"ט (1939) נעצר אביו שוב באשמת "חבר במחתרת קלריקלית אנטי סובייטית" ונידון לחמש שנות גלות במחוז קזיל ארדא (אנ') בקזחסטן, שם הסתלק בשנת ה'ת"ש, כשהוא בן חמישים שנה.
למד בישיבות תומכי תמימים ברוסיה גרמניה וצרפת בשנים תרצ"ו-תרצ"ח ובשנים תש"ה-תש"ח.
שנות נעוריו עברו עליו בלימוד תורה בישיבות תומכי תמימים חב"ד המחתרתיות. מפאת רדיפות השלטון הסובייטי, נדדו התלמידים מעיר לעיר. תחילה למד בעיר ברדיצ'ב, שם למד גם אחיו שלום דובער (שנרצח כעבור זמן על ידי הנאצים). מברדיצ'ב נדד לז'יטומיר ומשם לוורונז'.
בימי מלחמת העולם השנייה נמלט יחד עם חסידי חב"ד רבים לסמרקנד. בתום המלחמה יצא עם משפחתו מברית המועצות והגיע לעיר בענסהיים, ומשם למחנה העקורים פוקינג שבגרמניה, שם למד בישיבת תומכי תמימים שנפתחה במקום בראשות הרב אברהם אליהו פלוטקין.
בתקופה זו, סייע בארגון הברחתם של חסידי חב"ד מגבולות ברית המועצות, הן ברוסיה והן בפראג. לאחר תקופה קצרה בפראג, חזר לספסל הלימודים בפוקינג.
בשנת תש"ז הגיע לפריז ולמד שם בישיבת תומכי תמימים.
הוסמך לרבנות על ידי הרב שניאור זלמן גרליק, הרב נחום שמריהו ששונקין והרב אברהם אליהו פלוטקין.
בחנוכה תש"ט נשא לאשה את עשקא, בתם של סלאווא ור' אריה דוב איידלמאן מחשובי חסידי חב"ד שברחו מרוסיה.
לאחר נישואיו כיהן כמשגיח בישיבת תומכי תמימים ליובאוויטש בעיירה ברינואה. לאחר תקופה עבר לתפקיד מגיד שיעור בישיבה, תפקיד בו שימש עד שנת תשל"ט, במשך כשני עשורים.
לצד בקיאות בש"ס ובפוסקים, התמצא גם במדעים שונים.
ביוגרפיה > רבנות

בשנת תשי"ג, לאחר הגירתו של הרב זלמן שמעון דבורקין (אנ') מפריז לניו יורק מונה לרב קהילת חב"ד בצרפת.
בשנת תשכ"ב (1962) התמנה לרב בית הכנסת "זיביצן" ברחוב ראזיע בפריז.
בשנת תשמ"ח (1988), עם התרחבות הקהילות החב"דיות בצרפת, הוקם ועד רבני ליובאוויטש בצרפת, כשהרב פבזנר עומד בראשו ומכהן כאב בית הדין.
בתחילת שנות החמישים לאחר הגעתו לצרפת החל במתן כשרות לחלב ישראל. עם השנים הלך והתפתח לכדי מערכת כשרות ענפה. בשנת תשל"א 1971 התחיל לראשונה במתן הכשר על יין בורדו ויינות נוספים.
שיטתו בכשרות בעניין חליבה הייתה מחמירה. הוא סבר כי בחליבה לא ניתן לסמוך על משגיח ש"יוצא ונכנס" (כלומר, מגיע לכמה רפתות זה אחרי זה). לדבריו, הדבר הועיל רק בימים עברו, שהגוי לא יכניס בהמות טמאות או חלב טמא, מחשש שיתפס בידי המשגיח, אולם בזמננו הם יכולים לעדכן זה את זה בטלפון.
פעל גם בבניין מקוואות. לאחר נפילת מסך הברזל נסע למדינות חבר העמים ופעל שם לבניית מקוואות טהרה.
הרב פבזנר היה ממייסדי וחבר נשיאות של מרכז רבני אירופה.
ביוגרפיה > "סיני"

בשנת תשכ"ה הקים את מוסד החינוך "סיני" במטרה להעניק חינוך יהודי שורשי לילדים היהודים בפריז. לימים הפך "סיני" לאחד מבתי הספר היהודיים הגדולים בפריז, המתפרס על פני 4 מבנים גדולים (הרביעי בשם "בית הלל" נוסף לאחר פטירתו) ומונה אלפי תלמידים החל מגיל גן עד לתיכון. במשך עשרות שנים כיהן כנשיא ומנהל המוסדות.
בתשרי תשנ"ב חנך בניין בן 7 קומות של מוסדות חינוך "סיני" לכל הגילאים, מקווה, בית חב"ד ועוד.
בתשנ"ה הקים את בניין היכל מנחם, בתשס"ג הקים בניין החינוך נוסף ובו גני ילדים, בית ספר יסודי ומקצועי, כולל אברכים ועוד.
ביוגרפיה > פטירתו

נפטר בד' בתשרי תשס"ט מדלקת ריאות חריפה. בהלווייתו ספדו לו הרבנים דוד משה ליברמן, יוסף סיטרוק, דוד משאש ועוד. במהלך הלוויה הוכתר בנו הרב אברהם ברוך לממלא מקומו ברבנות. נטמן בהר הזיתים שבירושלים.
ביום השלושים לפטירתו נערך במוסד "סיני" בפריז מעמד זיכרון והכתרה רשמי לבנו.
הוקרה

בשנת 2008 זכה בעיטור לגיון הכבוד מידי נשיא צרפת ז'אק שיראק, עיטור מסדר הכבוד החשוב ביותר בצרפת.
משפחתו

אביו הרב אברהם ברוך, משפיע ורב חסידי חב"ד במינסק, ולאחר מכן בחרקוב.
דודו (אחי אמו) הרב אלתר הילביץ, מעורכי האנציקלופדיה התלמודית.
אחיו שלום דוב־בער, נרצח בידי הנאצים בשנות נעוריו.
משפחתו > בניו וחתניו

בנו הרב אברהם ברוך, רב קהילת חב"ד בפריז, צרפת.
חתנו הרב יחיאל מנחם מנדל קלמנסון, ראש ישיבת תומכי תמימים בברינואה
בנו הרב יוסף יצחק, מנהל מוסדות החינוך "סיני" בפריז
חתנו הרב יחזקאל נפרסטק, משלוחי הרבי בפריז
בנו הרב מנחם מענדל, שליח הרבי בז'נבה, שווייץ
חתנו הרב חיים סלונים, (נכדו של הרב עזריאל זליג סלונים) שליח הרבי בדיז'ון
כתביו > תשובות בהלכה ובירורי סוגיות

זמן שקיעת החמה לדעת רבינו הזקן, קובץ יגדיל תורה, כח, ברוקלין תשל"ט, באתר אוצר החכמה
תשובה בנוגע למקום הנחת תפילין-של-יד, קרית מלך רב, צד, קרית־גת תשעה, באתר אוצר החכמה
מום באוזן בכור - ביאור שיטת אדמו"ר הזקן מקושיות החזון אי"ש, מנחם משיב נפשי, ב, צרפת, אב תשנ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
בענין תיקוני מקוואות - מקוה ע"ג מקוה, תיקוני מקוואות לפי תקנת רבותינו, תשנ"ח, באתר היברובוקס
כתמים בבגדי צבעונים, מנחם משיב נפשי, א, צרפת, ניסן תשנ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
תשובה ע"ד הצלת נפשות באנטבה, וע"ד נס פורים, המאור, רלה, ברוקלין תשל"ז, באתר היברובוקס
תשובה ע"ד הצלת נפשות באנטבה, וע"ד נס פורים (השמטה), המאור, רלו, ברוקלין תשל"ז, באתר היברובוקס
חילוק מלאכות וחטאות, ויהי בישורון מלך, אירופה תשמ"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
נער הכותב בימין ויתר המלאכות בשמאל, קובץ יגדיל תורה, לח, ברוקלין תשמ"א, באתר אוצר החכמה
בענין מוסיף על חמצו, תפארת שניאור זלמן, תשע"ו, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
קונטרס בעניין קיום מצווה העשויה שלא כדרכה, בעריכת בנו הרב אברהם ברוך פבזנר, פריז, תשע"א
בענין מין עולשין למרור, שו"ת ושב ורפא, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום)
כתביו > הסכמות

על ספרו של הרב יחיאל מנחם מנדל קלמנסון, אפיקי מים
על ספרו של הרב ישראל יוסף זאלדאן, ויאמר ישראל
על ספרו של הרב יוסף יצחק מאיר טייכטל, פלגי מים
על הספר סדר מכירת חמץ לפי תקנת רבותינו
על סדרת הספרים של הרב יחיאל מנחם מנדל קלמנסון, מי טל
על ספרו של הרב שמואל הורביץ, שבח יקר
על ספרו של הרב רפאל אייפרס, שו"ת ושב ורפא
הנצחתו

קריית החינוך "בית הלל", הרביעית במספר של מוסד "סיני" בפריז, נקראת על שמו. הקומפלקס, הכולל מעונות יום ופעוטונים, בית ספר יסודי, ועוד, נחנך בשנת תשע"ד.
לקריאה נוספת

שניאור ברגר, 'הרב הלל פבזנר', בתוך: המשפיע שלא חזר, עמוד 108–119, תשע"א.
יצחק גנזבורג, ספר התמימים, כרך א, קה"ת
הרב שלום דובער לוין, תולדות חב"ד ברוסיה הסובייטית, הוצאת קה"ת, תשמ"ט.
הערות שוליים

↑  מאסף תורני בענייני כשרות המזון והשגחה, מרכז רבני אירופה, אדר תש"ע
↑  במעמד מרגש: הוכתר הרב אברהם ברוך פעווזנר ● גלריה אתר שטורעם חשון תשס"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298964805171
הקוד (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  שלי בירס
 כותבים:  שלי בירס
 בימוי:  שון סיט
 שחקנים:  דן ספילמן, אשלי צוקרמן, אדל פרוביץ'
 ארץ מקור:  אוסטרליה אוסטרליה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2 
 מספר פרקים:  12 
 הפקה
 מפיק:  שלי בירס, דייוויד מאהר, דייוויד טיילור
 מפיקים בפועל:  קרול סקלאן, דייוויד אוגילבי, גריר סימפקין
 הפצה:  נטפליקס, הולו 
 עורכים:  דבורה פירט
 אתר צילומים:  קנברה, Cockburn, Silverton, ברוקן היל, פורט דאגלס 
 צלמים:  ברוס יאנג
 מוזיקה:  רוג'ר מייסון 
 אורך פרק:  56 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ABC 
 רשת שידור בישראל:  סלקום tv
 תקופת שידור מקורית:  21 בספטמבר 2014 – הווה
 תקופת שידור בישראל:  אוגוסט 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הקוד (באנגלית: The Code) היא סדרת-מתח אוסטרלית בהפקת רשת ABC, במרכזה העיתונאי נד בנקס (דן ספילמן) ואחיו ג'סי (אשלי צוקרמן), האקר הסובל מבעיות נפשיות. העונה הראשונה של הסדרה, בת שישה פרקים, שודרה באוסטרליה בשנת 2014, והעונה השנייה שודרה בשנת 2016.
בשנת 2015 זכתה הסדרה בפרס ACTAA בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר. אשלי צוקרמן זכה בפרס השחקן הטוב ביותר, דן ספילמן היה מועמד בקטגוריה זו וצ'לסי פרסטון-קרייפורד זכתה בפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר. הפרק הראשון בסדרה זכה בפרס הבימוי הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה, העריכה הטובה ביותר והפסקול הטוב ביותר.
הסדרה שודרה, בין היתר, גם באיסלנד, ארצות הברית, בריטניה, גרמניה, דנמרק, ישראל, צרפת וקנדה.
העונה הראשונה

העונה הראשונה נפתחת בתאונת דרכים באאוטבק, בה נהרגת נערה ממוצא אבוריג'יני ובן-זוגה נפצע. לידי העיתונאי נד בנקס מגיע מידע אודות התאונה הגורם לו לחקור אותה. מנהלת בית הספר בו למדו הנערים, אלכס וישאם (לוסי לולס) שולחת לו את הטלפון הסלולרי של הנערה, שניזוק בתאונה. אחיו ג'סי מצליח לשחזר סרטון שהיה שמור על המצלמה, בו נראים רגעי התאונה, ומהם עולה כי הנערה לא נהרגה כתוצאה ממנה, אלא נרצחה על ידי נהג המשאית. ככל שהם מעמיקים לחקור, הם מגלים שהפרשה סבוכה משחשבו, ומסתירה סודות אפלים.
העונה השנייה

בעונה השנייה נדרשים נד וג'סי, כתנאי למניעת הסגרתם לארצות הברית, לסייע באיתורו של האקר בשם ג'אן רות (אנתוני לפאליה), לאחר שבאתר אינטרנט שבבעלותו הוצע למכירה נער שנחטף. תוכנית הפעולה של המשטרה הפדרלית של אוסטרליה משתבשת, וג'אן חוטף את ג'סי והאני למערב גינאה החדשה. לאחר שג'אן לומד מג'סי על מכירת הנער, שלא הייתה ידועה לו, הוא מסייע לו באיתורו. במרוצת הזמן מתברר לנד וג'סי שג'אן הוא לא בהכרח האיש הרע שתואר להם, וכי תמונת המצב מורכבת הרבה יותר, וכוללת אינטרסים כלכליים של תאגיד אוסטרלי רב-עוצמה.
דמויות

נד בנקס (דן ספילמן) - עיתונאי
ג'סי בנקס (אשלי צוקרמן) - אחיו של נד, האקר גאון ומבריק הסובל מבעיות נפשיות
האני פראנדה (אדל פרוביץ') - חברתו של ג'סי, גם היא האקרית
דמויות > העונה הראשונה

פרי בנסון (אדם גרסיה) - עורך אתר האינטרנט בו עובד נד
סופי וולש (צ'לסי פרסטון-קרייפורד) - דוברת במשרד ראש הממשלה המיודדת עם נד ומדליפה לו מידע
אנדי קינג (פול טאסון) - קצין הביטחון של חברת פייזנטו
לינדון ג'ויס (דן ויילי) - סוכן של המשטרה הפדרלית של אוסטרליה
אלכס וישאם (לוסי לולס) - מנהלת בית הספר בו למדו הנערים שהיו מעורבים בתאונה
רנדל קיטס (איידן יאנג) - ראש הסגל במשרד ראש הממשלה
איאן בראדלי (דייוויד ונהם) - שר החוץ והמסחר
דמויות > העונה השנייה

ג'אן רוט (אנתוני לפאליה) - האקר המתגורר במערב גינאה החדשה
לארה דיקסון (סיגריד ת'ורנטון) - ראש יחידת הסייבר הממשלתית
מרינה בקסטר (רובין מלקולם) - שרת החוץ
דייוויד בנקס (ג'ף מורל) - אביהם של נד וג'סי
נולן דניאלס (בן אוקסנבולד) - סוכן של המשטרה הפדרלית של אוסטרליה
מג פלין (אלה סקוט לינץ') - צלמת ופעילה למען עצמאות מערב גינאה החדשה