stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החברה הכלכלית לארץ ישראל
הערות שוליים

↑  לאה דוכן-לנדוי, ‏המשבר ב'קהיליית ציון האמריקנית' ואדמות מפרץ חיפה (1930-1925), קתדרה 41, אוקטובר 1986, עמ' 176
↑  תכנית פלכסנר להשקעות בא"י, דבר, 13 ביוני 1926
↑  ב. צוקרמן, חזרה אל הלואה לאומית, דבר, 19 ביוני 1925
↑  עוד מקור של אשראי לתעשייה, דבר, 4 בדצמבר 1928
1 2  רווחים להחברה הכלכלית לא"י, דבר, 4 ביולי 1934
↑  חדרה בשכונת העובדים, דואר היום, 7 בדצמבר 1928
↑  החברה הכלכלית הארצישראלית מכריזה על דיווידנדה רבע־שנתית, הצופה, 12 באוגוסט 1946
↑  בנק לאומי רכש מחצית השניה ממניות בנק איגוד, הַבֹּקֶר, 15 במרץ 1961
↑  חברת מהדרין הרחיבה פעולתה, חרות, 26 באפריל 1954
↑  הסכם שיתוף פעולה בין בנק דיסקונט והחברה הכלכלית לישראל, על המשמר, 22 בנובמבר 1962
↑  הוקמה חברת אחזקה ("הולדינג") , לבאנק דיסקונט ולחב' פי. אי. סי, הצופה, 1 ביולי 1969
↑  שאול אברון, מאזן אי די בי - 4.5 מליארד ל"י, מעריב, 14 באפריל 1971
↑  דיסקונט־השקעות רכשה חברות הבניה של פי אי סי, דבר, 10 בדצמבר 1970
↑  יוליום סימון נשיא החברה הכלכלית א"י, דבר, 15 במאי 1931
↑  נבחרה שוב הנהלת החברה הכלכלית הא"ית, הַבֹּקֶר, 18 ביולי 1944
↑  Agreements by Mr. Flexner, פלסטיין בולטין, 25 במרץ 1926
↑  החברה הכלכלית הארצישראלית ממריצה פעולה, דבר, 15 בנובמבר 1944
↑  י. מאירהוף בראש החברה הכלכלית, הארץ, 15 במאי 1957
↑  מניות פי אי סי תשורה לממשלה, הארץ, 7 בספטמבר 1959
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266379605171  VIAF: 157167389   WorldCat (עם VIAF): 157167389
הבועזים

הבועזים היה כינויים של איכרים, בניהם של מייסדי מושבות העלייה הראשונה, בפי עולי העלייה השנייה. הרקע לטביעת הכינוי הלא מחמיא היה מאבקם של אנשי העלייה השנייה לעבודה עברית ולשמירה עברית בעוד הבועזים נטו להעסיק בעבודה ושמירה ערבים משום כישוריהם העודפים ועלות העסקתם הנמוכה.
מקור הכינוי

הכינוי "הבועזים" לקוח משמו של בועז, בעלה של רות המואביה במגילת רות. בועז היה בעל חלקת שדה, שהעסיק פועלים ופיקח עליהם באמצעות "נערו הניצב על הקוצרים". את מנהגו של בועז התנ"כי זיהו העולים עם דמות הפאודל ולכן, שאלו את שמו לתיאור יריביהם המעמדיים והאידאולוגיים - איכרי המושבות, ילידי הארץ, בני הדור השני לאיכרי העלייה הראשונה.
הקונפליקט

בני העלייה הראשונה היו איכרים שומרי מסורת ובעלי רכוש וקרקעות והם העסיקו בעיקר שכירים ערבים בחקלאות ובשמירה. דהיינו, למעט הרעיונות הציוניים, דרכם של אנשי העלייה הראשונה תאמה את הערכים הישנים של אירופה. לעומתם, היו עולי העלייה השנייה סוציאליסטים ואתאיסטים. הם הושפעו מהתנועה המהפכנית ברוסיה ורצו לבנות חברה שוויונית המבוססת על עבודת כפיים ולא על עבודתם של עובדים שכירים.
כציונים, אנשי העלייה השנייה האמינו, כי יש לבנות את ארץ ישראל באמצעות פועלים יהודים ולשמור על החיים והרכוש באמצעות שומרים יהודים. הם חלמו על חברה ציונית, שתאמה דווקא את דעתם, לגבי חברה מתוקנת.
עולי העלייה השנייה עלו לארץ ישראל במשך תקופה של עשר שנים (מ-1904 עד 1914), שהחלה עשרים ושתיים שנים לאחר תחילת העלייה הראשונה (מ-1881 עד 1904). במשך תקופה זו הגיעו לבגרות בניהם של עולי העלייה הראשונה, ילידי הארץ, שדמותם עוצבה במושבות. הם דיברו עברית כשפת אם וחלקם רכש השכלה גבוהה בחוץ לארץ. הייתה להם הכרה מעמדית של איכרים מבוססים ובעלי שליטה על עובדיהם השכירים. העברית שבפיהם הייתה מיוחדת ואופיינית, פרי צמיחתם בארץ כילידיה, השכלתם ומעורבותם עם הערבים. העברית העשירה והמוקפדת שלהם דומה במידה מרובה לזו שיצרו אנשי תנועת הכנענים, אלא שהעברית של הכנענים, שרובם לא היו ילידי הארץ, אומצה על ידם ולא צמחה ביחד אתם באופן טבעי.
תיאור ספרותי של עגה עברית זו מביא הסופר חנוך ברטוב בסיפורו "דוברין האדם". בסיפור זה מתאר המספר, בגוף ראשון, כיצד בעת שהציע דירה למכירה, בשנות המדינה הראשונות, הופיע בביתו, כקונה פוטנציאלי, איש מבוגר גבוה ומסתורי, והמספר ניסה לתהות על קנקנו של הזר:
ואז באה למספר הארה:
איכרי המושבות העדיפו את עובדיהם ושומריהם הערבים, להם שילמו שכר זעום, על פני העולים. בזאת נוצר קונפליקט אידאולוגי ומעמדי בין שתי הקבוצות.
האיכרים ראו עצמם כמי שהגשימו את משאת נפשם להיות איכרים בארץ האבות, תוך התמודדות עם מחלות ועוני והסתגלות לאורח חיים שונה בתכלית מזה שהכירו בארצות מוצאם. בהעסיקם בעיקר ערבים ביקשו להקל מעצמם את המעמסה בצורת עבודה זולה ולשמור על משק רווחי. את חלוצי העלייה השנייה ראו כערב רב, ווכחנים ונרגנים ששאיפתם רק לשכר גבוה מזה ששולם לערבים.
את טענות האיכרים כלפי הפועלים סיכמו אהרון אהרונסון ומשה סמילנסקי במספר נקודות:
הפועלים הערבים יעילים יותר והעסקתם חיונית לרווחיות המשק החקלאי.
הפועלים היהודים, רוממות העבודה בפיהם ואילו יכולתם המעשית ירודה.
מנהיגי הפועלים מעוררים התנגדות אצל האיכרים בשל השקפתם הסוציאליסטית הכוללת הלאמת הקרקע מבעליה.
יחסם של הפועלים לדת ולמסורת מקומם את האיכרים.
עבודה עברית מנוגדת לצורך לקיים שכנות טובה עם הערבים.
החלוצים מצדם ראו את האיכרים כבעלי אחוזות נצלניים שבאו ארצה לצבור רווחים מעבודת פועליהם הערבים השכירים. הם נדמו בעיניהם לאיכרים כדוגמת אלה שהכירו ברוסיה - הקולאקים. מטרת החלוצים הייתה "כיבוש העבודה" ו"כיבוש השמירה". בזאת הדגישו את היסוד הלאומי, שארץ ישראל חייבת להבנות בידיים יהודיות ולא ייתכן כי פועל יהודי יידחה מעבודה על ידי מעביד יהודי שיעדיף פועל זר על פניו.
רוח זו ביטא יוסף חיים ברנר באחד ממאמריו מאותה עת, שבו הביע דעתו על טענת איכרי המושבות כי הם בונים את הארץ: ”צודקים, כמדומה, האומרים להם: "לא, באל"ף רבתי! זה – לא! בונים אינכם! דרככם, בועזים, דרך-ההריסה, דרך ההתנגדות לרעיון ישוב-ארץ-ישראל, זאת אומרת: לרעיון הצורךְ בהתרַבּוּת, התגברות והתבצרות שׁל חיים עבריים בארץ-ישראל”.
אחד העם, שביקר בארץ ישראל בשנת 1912 חיזק רושם זה במאמריו. דוד בן-גוריון התבטא בחריפות:
היחסים בין שני הצדדים הלכו והחריפו משנה לשנה, ונוצרו ביישוב שני מחנות שניצבו זה כנגד זה.
השתקפות הקונפליקט ביצירתו של ש"י עגנון

ברומן האפי רחב היריעה שלו על ארץ ישראל בתקופת העלייה השנייה, "תמול שלשום", תיאר ש"י עגנון את היחסים בין העולים ואיכרי המושבות, מתוך הסתכלות ביקורתית ואירונית על עמדת האיכרים ויחסם לחלוצים.
כאשר גיבור הספר, יצחק קומר, שזה עתה עלה ארצה, מגיע למושבה לחפש עבודה ואינו מוצא, תחושתו הייתה עלבון צורב שהתבטא בזעקה:
יצחק קומר וחבריו נודדים מאיכר אחד למשנהו, אך כולם מסרבים להעסיקם.
דעיכת הקונפליקט

יעדם של העולים בראשיתה של העלייה השנייה היה "כיבוש העבודה". הם עבדו כפועלים שכירים במושבות, ואילו רכישת אדמות והתיישבות בהן הייתה מנוגדת להכרתם הסוציאליסטית, והם חששו להפוך בעצמם לאיכרים כדוגמת מעבידיהם.
במרוצת הזמן הפך היעד להיות "כיבוש הקרקע", אך לא על פי הדגם של המושבות, אלא על יסוד שיתופי ועל בסיס עבודה עצמית. על בסיס זה הוקמו היישובים דגניה, תל עדשים וכפר גלעדי. במקביל נוסד על ידי עולי העלייה השנייה ארגון "השומר", שבא לכבוש את השמירה במושבות ולהופכה לשמירה עברית.
בינתיים פרצה מלחמת העולם הראשונה והתמעטו המאבקים הפנימיים ביישוב שנאבק על עצם קיומו.
לאחר סיום המלחמה הגיעו לארץ ישראל עולי העלייה השלישית. בדומה לעלייה השנייה הייתה זו עלייה של עולים בעלי השקפות סוציאליסטיות, שעלו לארץ במטרה לבנותה באמצעות עבודת כפיים. בהבדל מעולי העלייה השנייה הגיעו עולי העלייה השלישית לארץ בקבוצות מאורגנות ולא כיחידים. בארץ הייתה התארגנותם קולקטיבית, הם יצרו את גדוד העבודה ויסדו את הקבוצה, הקיבוץ ומושב העובדים. באופן זה לא נזקקו לעבודה שכירה אצל איכרי המושבות והחיכוך בין העולים לאיכרים הלך ופחת.
במקביל התמקד היישוב באותן שנים במאבק הלאומי מול שלטונות המנדט הבריטי ובהגנת היישוב מול גלי האלימות של מאורעות תר"פ, תרפ"א ותרפ"ט.
בחיי היישוב פנימה נוצרה מחלוקת פנימית עמוקה בין תנועת העבודה לרוויזיוניזם שהאפילה על כל מחלוקת אחרת וליוותה את היישוב במשך כל יתר תקופתו. כפועל יוצא חדלה המחלוקת בין איכרי המושבות לחלוצי העלייה השלישית ואלו שבאו אחריה, מלהיות נושא מרכזי בחיי היישוב, והכינוי "בועזים" הפך לארכאי.
ראו גם

בני בנימין
לקריאה נוספת

מרדכי נאור ודן גלעדי, ארץ ישראל במאה העשרים - מיישוב למדינה. הוצאת משרד הביטחון, 1990.
יובל אליצור, לוחמה כלכלית: מאה שנות עימות כלכלי בין יהודים לערבים. הוצאת כנרת, 1997.
הערות שוליים

↑  אלי אשד סובר כי האיש היה ראובן שיינצוויט, שהורשע בהריגה בפרשת הרצח בחולות תל נוף
↑  י"ח ברנר, בִּמְקוֹם רֶצֶנְזִיָּה, באתר "פרויקט בן יהודה"
הטבח בחלבג'ה

בית קברות של חללי הטבח. המצבות בו הן משפחתיות
הטבח בחלבג'ה היה טבח המוני באמצעות נשק כימי שערכו הכוחות המזוינים של עיראק באוכלוסייה הכורדית של העיר חלבג'ה בצפון עיראק ב-16 במרץ 1988, לאחר שנכבשה על ידי צבא איראן במהלך החודשים האחרונים של מלחמת איראן–עיראק. על פי הערכה נספו בהתקפה הכימית 3,200 עד 5,000 איש ונפגעו 7,000 עד 10,000 איש נוספים, רובם אזרחים.
רקע

אזור צפון עיראק ידע אי שקט בשלבים המוקדמים של מלחמת איראן-עיראק. שתי מיליציות כורדיות - של המפלגה הדמוקרטית הכורדיסטנית ושל האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן - שילבו בו כוחות בתמיכה איראנית בשנים 1982 ו-1983. ב-1985 החלה ממשלת הבעת' העיראקית בהנהגת סדאם חוסיין לפעול באזור במטרה לחסל כיסי מרידה של הכורדים בכל האמצעים הזמינים, לרבות פגיעה באזרחים והתקפות בנשק כימי. ההתקפה הכימית בחלבג'ה הייתה גם חלק מהמאמץ העיראקי לבלום את ההתקפה האיראנית-כורדית בשלבים המאוחרים של מבצע זפאר 7 (אנ'). קודם להתקפה על חלבג'ה תועדו לפחות 21 התקפות בנשק כימי בקנה מידה קטן יותר, שלא זכו לתגובה ממשית מצד הקהילה הבינלאומית.
עיראק השיגה את הידע והאמצעים הדרושים לצורך הפעלת נשק כימי ממקורות חיצוניים. חומרי המוצא סופקו לה על ידי חברות מסינגפור, הולנד, מצרים, הודו וגרמניה המערבית. גם חברות אמריקאיות סיפקו לעיראק חומרים דו-שימושיים שונים שניתן היה להשתמש בהם לייצור נשק כימי. הדבר התאפשר בין השאר לאחר שממשלו של הנשיא רייגן הסיר את עיראק מרשימת המדינות התומכות במעשי טרור.
ההתקפה

ההתקפה בנשק כימי שנמשכה חמש שעות התרחשה בשעות הערב של 16 במרץ, לאחר תקיפות אוויריות עיראקיות על העיר ברקטות ובנפאלם. מטוסי מיג ומיראז' החלו להטיל פצצות גז על אזורי המגורים בחלבג'ה, בריחוק מהבסיס הצבאי העיראקי בפאתי העיר שהיה נתון במצור. לטענת מפקדי הכורדים נערכה ההפצצה בהכוונה של מסוקים ונערכו 14 גיחות הפצצה שבכל אחת מהן נטלו חלק 7–8 מטוסים. עדי ראייה מסרו כי ראו ענני עשן בצבע לבן, שחור ובהמשך צהוב מתנשאים מעל העיר עד לגובה של 50 מטר.
זה היה יום אביב יפה. כשהזמן בשעון התקרב לשעה 11:00 בבוקר, הרגשתי תחושה מוזרה; לבי התכווץ כאילו הוא אומר לי שאנחנו על סף אסון גדול. תוך דקות החלו להתפוצץ פגזי ארטילריה בחלבג'ה ומטוסים החלו להטיל פצצות על העיירה. ההפצצות התרכזו בשכונות הצפוניות ולכן רצנו והתחבאנו במרתף שלנו. בשעה 14:00, כשעוצמת ההפצצה פחתה, התגנבתי בזהירות מהמרתף למטבח והבאתי אוכל למשפחה שלי. כשההפצצות פסקו, התחלנו לשמוע רעשים שנשמעו כמו חתיכות מתכת שנופלות על האדמה. אבל לא מצאתי לכך הסבר.
ראיתי דברים שלא אשכח כל עוד אני חי. זה התחיל ברעש חזק ומוזר שנשמע כמו פצצות מתפוצצות, ואדם נכנס בריצה לתוך הבית שלנו וצעק, 'גז! גז!' מיהרנו לתוך המכונית שלנו וסגרנו את החלונות שלה. אני חושב שהמכונית נסעה על גבי גופות של אנשים חפים מפשע. ראיתי אנשים שוכבים על האדמה, מקיאים נוזל בצבע ירוק, בעוד שאחרים נכנסו להיסטריה והתחילו לצחוק בקול רם לפני שנפלו ללא תזוזה על האדמה. אחר כך הרחתי ריח שהזכיר לי תפוחים ואיבדתי את ההכרה. כשהתעוררתי היו מאות גופות פזורות סביבי. לאחר מכן תפסתי שוב מחסה במרתף סמוך ואת האזור אפף ריח מגעיל. זה היה כמו זבל נרקב, אבל אז זה השתנה לריח מתוק דומה לזה של תפוחים. אחר כך הרחתי משהו שהיה כמו ביצים.
כשאתה שומע אנשים צועקים את המילים 'גז' או 'כימיקלים' – ואתה שומע את הצעקות האלה מתפשטות – זה הרגע שבו אימה מתחילה להשתלט, במיוחד בקרב הילדים והנשים. יקיריכם, החברים שלכם, אתם רואים אותם הולכים ואז נופלים כמו עלים לקרקע. זה מצב שלא ניתן לתאר – ציפורים החלו ליפול מהקינים שלהן; ואז בעלי חיים אחרים, ואז בני אדם. זו הייתה השמדה מוחלטת. מי שהצליח לצאת מהעיירה, עזב ברגל. מי שהייתה לו מכונית, עזב ברכב. אבל מי שהיו לו יותר מדי ילדים לשאת על כתפיו, הם נשארו בעיירה ונכנעו לגז.
ניצולים מן ההתקפה העידו כי לגז היה בתחילה ריח של תפוחים מתוקים, וכי הקרבנות מתו בקצב שונה ותוך הפגנת סימפטומים שונים, דבר שהעיד על שימוש בסוגים שונים של גז. רבים נפצעו ונהרגו בפאניקה שהתחוללה בעקבות ההתקפה, בפרט אלו שאיבדו את כושר הראייה עקב החשיפה לגזים. הראיות הצביעו על שימוש בגז חרדל ועל הרעלת ציאניד. חקירה של האו"ם שנערכה לאחר ההתקפה קבעה כי היא שילבה שימוש בגז חרדל בשילוב עם סוג בלתי מזוהה של גז עצבים - כנראה טאבון, סרין או VX.
לאחר ההתקפה

ניצולים בסיוע של אנשי הפשמרגה ואיראנים קברו בחיפזון חלק מקרבנות ההתקפה בקברי אחים. בהמשך נכבשה העיר על ידי כוחות עיראקים מידי האיראנים והכורדים. חיילים עיראקים בחליפות אב"כ נכנסו לעיר כדי ללמוד על אפקטיביות ההתקפה וכלי הנשק שבהם נעשה שימוש. העיר עוד הייתה זרועה בגופות. לאחר מכן היא נהרסה בשיטתיות תוך שימוש בדחפורים וחומרי נפץ.
דבר ההתקפה וצילומים מהעיר פורסמו לראשונה על ידי כלי התקשורת של איראן. ממשלת עיראק נמנעה מלהתייחס להתקפה עד 23 במרץ, ואז הטילה את האחריות עליה על איראן. בפרסומים עיראקים מאוחרים יותר נזכר השימוש בנשק כימי, ונטען שהוא הופעל נגד הכוחות האיראנים ומשתפי פעולה כורדים עמם.
בשנים הראשונות של אחר ההתקפה סברו סוכנות הביון המרכזית וסוכנות הביון של משרד ההגנה האמריקני כי איראן הייתה אחרית להתקפה הכימית בחלבג'ה. מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'ורג' שולץ גינה בהמשך את עיראק את ההתקפה, אך ארצו לא הטילה סנקציות על עיראק בעקבותיה (למרות ניסיונות של סנאטורים להביא לכך), וכך גם בריטניה. מחקר בן שנתיים של ההתקפה שניהל חוקר מטעם הארגון Human Rights Watch בשנים 1992 עד 1994 הגיע למסקנה ברורה כי עיראק הייתה האחראית להתקפה וכי ארצות הברית האשימה בה את איראן למרות שידעה שעיראק היא זו שערכה את ההתקפה. ב-2001 קבע גם חוקר מטעם המכון המכון הבין-לאומי לחקר השלום בסטוקהולם בשוודיה כי איראן לא הייתה אחראית להתקפה.
ב-1998, עשר שנים לאחר ההתקפה, טופלו עדיין לפחות 700 איש בשל בעיות רפואיות שנגרמו על ידה, ו-500 מהם היו חולים במצב אנוש. מעקב על ידי רופאים מקומיים הצביע על שכיחות גבוהה בקרב האוכלוסייה שנחשפה להתקפה של בעיות רפואיות שונות - הפלות בשיעור של פי 14 מהשיעור הרגיל, מקרי סרטן המעי הגס בשיעור של פי 10 מהרגיל, והכפלה פי ארבעה של מקרי מחלות לב בתקופה שבין 1990 ל-1996. זוהתה גם עלייה של ממש בשכיחות של סוגי סרטן אחרים, מחלות נשימתיות, מחלות עור ועיניים ומחלות של מערכת הרבייה. כמו כן ייתכן שהחשיפה לכימיקלים במהלך ההתקפה גרמה למקרים של נזק גנטי לטווח ארוך, שכן זוהתה עלייה במספר המומים המולדים בתינוקות שנולדו בשנים שלאחר ההתקפה. זוהו גם מחלות נוירולוגיות שאפשר שנגרמו עקב ההתקפה.
לאחר פרוץ מלחמת עיראק בשנת 2003 ונפילת משטרו של סדאם חוסיין הוא נתפס, נשפט, נדון למוות והוצא להורג ב-2006. הוא לא הואשם ולא הורשע בפשעים בנוגע להתקפה על חלבג'ה, למרות שנמצאו ראיות לכאורה לכך שהוא אישר את ההתקפה. קרוב משפחתו, עלי חסן אל-מג'יד, הוצא להורג בשנת 2010 לאחר שהורשע באחריות להתקפה ובארגונה כאשר היה מפקד הכוחות העיראקיים בצפון המדינה וכן בפשעים דומים באתרים אחרים. בשל מעורבותו בהתקפה על חלבג'ה הודבק לו הכינוי "עלי הכימי".
בשנת 2003 הוקמה בחלבג'ה אנדרטה לזכר קורבנות ההתקפה. היא הועלתה באש במהלך מהומות שהתרחשו שם ב-2006. לאחר מכן שוקמה האנדרטה והוקם בה גם מוזיאון.
דינמיקה קוונטית

התפתחות בזמן של פונקציית גל של חלקיק בקופסה
דינמיקה קוונטית היא תחום פיזיקלי העוסק בהתפתחות בזמן של מערכת קוונטית.
אופרטור ההתפתחות בזמן

האובייקט המרכזי בדינמיקה הקוונטית הוא אופרטור ההתפתחות בזמן. אופרטור זה מקדם (באופן שיפורט להלן) את המערכת הפיזיקלית ממצבה ההתחלתי הנתון בזמן כלשהו  \ t_{0} לזמן מאוחר יותר  \ t>t_{0}. אופרטור זה מסומן לרוב ב- \ U(t,t_{0}). כאשר  \ t_{0}=0 מקצרים פעמים רבות את הסימון ל- \ U(t). לאופרטור התכונות הבאות:
\ U(t,t_{0}) אופרטור אוניטרי (כמו כל אופרטור המייצג טרנספורמציה פיזיקלית של מערכת שאמורה לשמר הסתברות).
תכונת ההרכבה -  \ U(t_{2},t_{0})=U(t_{2},t_{1})U(t_{1},t_{0}) (שני צעדי קידום מ \ t_{0} ל \ t_{1} ואז מ \ t_{1} ל \ t_{2} שקולים לצעד גדול מ \ t_{0} ל \ t_{2})
\lim _{t\rightarrow t_{0}}U(t,t_{0})=1 (רציפות - אם עבר זמן קצר המערכת משתנה רק מעט)
משוואת שרדינגר

על ידי שימוש בתכונות הנ"ל ניתן להראות כי אופרטור ההתפתחות בזמן מקיים את המשוואה הדיפרנציאלית הבאה, המכונה משוואת שרדינגר עבור אופרטור ההתפתחות בזמן:
 i\hbar {\frac {\partial }{\partial t}}U(t,t_{0})={\mathcal {H}}(t)U(t,t_{0})
כאשר  \hbar  הוא קבוע פלאנק המצומצם ו- {\mathcal {H}}(t) הוא אופרטור הרמיטי בעל ממדים של אנרגיה, המזוהה עם ההמילטוניאן.
משוואת שרדינגר > פתרון משוואת שרדינגר

צורת הפתרון של משוואת שרדינגר עבור אופרטור ההתפתחות בזמן תלויה בצורת ההמילטוניאן.
אם ההמילטוניאן לא תלוי בזמן  \left({\mathcal {H}}(t)={\mathcal {H}}\right) :
U(t,t_{0})=\exp \left(-{\frac {i}{\hbar }}{\mathcal {H}}(t-t_{0})\right)
אם ההמילטוניאן תלוי בזמן אך חילופי עם עצמו בזמנים שונים  \left([{\mathcal {H}}(t_{1}),{\mathcal {H}}(t_{2})]=0\right) :
U(t,t_{0})=\exp \left(-{\frac {i}{\hbar }}\int _{t_{0}}^{t}{\mathcal {H}}(t^{\prime })dt^{\prime }\right)
אם ההמילטוניאן תלוי בזמן ולא מתחלף עם עצמו בזמנים שונים - במקרה זה אופרטור ההתפתחות בזמן נתון על ידי טור דייסון:
U(t,t_{0})=1+\sum _{n=1}^{\infty }\left({\frac {-i}{\hbar }}\right)\int _{t_{0}}^{t}dt_{1}\int _{t_{0}}^{t_{1}}dt_{2}\cdots \int _{t_{0}}^{t_{n-1}}dt_{n}{\mathcal {H}}(t_{1}){\mathcal {H}}(t_{2})\cdots {\mathcal {H}}(t_{n})
זהו פתרון פורמלי ששימושי בעיקר במקרים פשוטים של המילטוניאן שאינו תלוי בזמן. כאשר ההמילטוניאן תלוי בזמן יש לרוב להשתמש בשיטות קירוב שונות.
תמונות

לשאלה כיצד מקדם אופרטור ההתפתחות בזמן את המערכת אין תשובה חד משמעית. קיימות מספר אינטרפטציות המכונות תמונות באשר לפעולת אופרטור זה. תמונות אלו שקולות מבחינת הפיזיקה שהן מתארות וניתן להשתמש בכל אחת מהן על פי הצורך והנוחות.
תמונות > תמונת שרדינגר

התמונה האינטואיטיבית ביותר היא תמונת שרדינגר. בתמונה זו, אופרטור ההתפתחות בזמן פועל על המצבים ומקדם אותם בזמן. בהינתן מצב התחלתי  |\psi (t_{0})\rangle  הוא יתפתח למצב:
 |\psi (t)\rangle =U(t,t_{0})|\psi (t_{0})\rangle 
בתמונה זו האופרטורים מייצגים גדלים מדידים קבועים בזמן (למעט תלות מפורשת).
בעזרת שימוש במשוואת שרדינגר לאופרטור ההתפתחות בזמן ובאופן שבו הנ"ל פועל על המצבים ניתן לראות כי המצבים מקיימים את משוואת שרדינגר:
 i\hbar {\frac {\partial }{\partial t}}|\psi (t)\rangle ={\mathcal {H}}|\psi (t)\rangle
אם עובדים בבסיס המקום מקבלים את משוואת שרדינגר לפונקציית הגל:
 i\hbar {\frac {\partial }{\partial t}}\psi ({\vec {x}},t)={\mathcal {H}}\psi ({\vec {x}},t)
תמונת שרדינגר שימושית במיוחד כאשר ההמילטוניאן אינו תלוי בזמן ועובדים בבסיס האנרגיה -  {\mathcal {H}}|n\rangle =E_{n}|n\rangle .
במקרה זה עבור מצב התחלתי  |\psi (t_{0})\rangle =\sum _{n}c_{n}|n\rangle , נקבל כי:
 |\psi (t)\rangle =\sum _{n}c_{n}e^{-{\frac {i}{\hbar }}E_{n}t}|n\rangle 
במקרה בו המערכת מתחילה ממצב עצמי של ההמילטוניאן היא תישאר במצב זה (המצב יוכפל בפאזה שאינה משפיעה).
תמונות > תמונת הייזנברג

בתמונת הייזנברג מצב המערכת קבוע בזמן  |\psi (t)\rangle =|\psi (t_{0})\rangle , ולעומת זאת האופרטורים מתפתחים בזמן על פי:
 A_{H}(t)=U^{\dagger }(t,t_{0})A(t_{0})U(t,t_{0})
בזמן  \ t_{0} תמונות הייזנברג ושרדינגר מתלכדות, כלומר: 
 |\psi \rangle _{H}=|\psi (t_{0})\rangle _{S}\ ,\ A_{H}(t_{0})=A_{S}, כאשר האינדקסים H,S מסמנים מצבים ואופרטורים בתמונות שרדינגר והייזנברג בהתאמה.
ניתן להראות כי בתמונת הייזנברג, האופרטורים מקיימים את המשוואה הדיפרנציאלית הבאה:
 {\frac {dA_{H}}{dt}}={\frac {1}{i\hbar }}\left[A_{H},{\mathcal {H}}\right]+{\frac {\partial A}{\partial t}}
משוואה זו דומה בצורה למשוואת התנועה של הגודל הקלאסי המתואר על ידי האופרטור  \ A ומסיבה זו מכונה לעיתים "משוואת התנועה של האופרטור". על ידי שימוש במשוואה קל לחשב ערכי תצפית של גדלים פיזיקליים (ראו משפט ארנפסט) ולקבל חוקי שימור (כל אופרטור המתחלף עם ההמילטוניאן ייתן קבוע תנועה).
תמונות > תמונת האינטראקציה

בתמונה זו מפרידים את ההמילטוניאן לשני חלקים  {\mathcal {H}}={\mathcal {H}}_{0}+V, כאשר  {\mathcal {H}}_{0} אינו תלוי בזמן ואילו  \ V "אינטראקציה" שיכולה להיות תלויה בזמן. המצבים והאופרטורים בתמונת האינטראקציה מוגדרים על ידי:
 |\psi (t)\rangle _{I}=U^{\dagger }(t,t_{0})|\psi (t)\rangle _{S}=e^{{\frac {i}{\hbar }}Vt}|\psi (t)\rangle _{S}
כלומר פונקציית הגל בתמונת האינטראקציה תהיה ההתקדמות של פונקציית הגל אך ורק בהשפעת ההפרעה התלויה בזמן.
 A_{I}(t)=e^{{\frac {i}{\hbar }}{\mathcal {H}}_{0}t}A_{S}e^{-{\frac {i}{\hbar }}{\mathcal {H}}_{0}t}
והם מקיימים את המשוואות:
i\hbar {\frac {\partial }{\partial t}}|\psi (t)\rangle _{I}=V_{I}|\psi (t)\rangle _{I}
{\frac {dA_{I}}{dt}}={\frac {1}{i\hbar }}\left[A_{I},{\mathcal {H}}_{0}\right]+{\frac {\partial A_{I}}{\partial t}}
בתמונה זו משתמשים במסגרת תורת ההפרעות התלויה בזמן.
המשמעות היא שבתמונת האינטראקציה יש שילוב של פונקציית גל שמתפתחת בזמן (לפי תמונת שרדינגר) ואופרטורים שמתפתחים בזמן (לפי משוואת הייזנברג).
קירובים

חישובים מדויקים של התפתחות בזמן ניתן לבצע באופן כללי רק עבור מערכת בעלת המילטוניאן בלתי תלוי בזמן. עבור מערכות עם המילטוניאן תלוי בזמן יש צורך להיעזר בשיטות קירוב שונות, כגון: תורת ההפרעות התלויה בזמן, קירובים אדיאבטיים ועוד.
הערות שוליים

↑  שינוי במערכת הנגרם עקב פעולת מדידה אינו מתואר באמצעות אופרטור ההתפתחות בזמן.
↑  או על ידי אקספוננט סדור בזמן
↑  מתמטית, כל אלמנטי המטריצה שווים בתמונות השונות.
הוקו צינור כחול-חזה

| הוקו צינור כחול-חזה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: הוקיים
סוג:: הוקו הצינור
מין:: הוקו צינור כחול-חזה
שם מדעי
 Pipile cumanensis ‏ז'אקה, 1784
תחום תפוצה


הוקו צינור כחול-חזה (שם מדעי: Pipile cumanensis) הוא מין של עוף טרופי הדומה לתרנגול הודו, ממשפחת ההוקיים המצוי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית. הוא מצוי בטבע בגיאנה ושכנותיה, סביב האורינוקו בוונצואלה ובדרום קולומביה ועד לצפון ברזיל ודרום פרו, בבוליביה ובפרגוואי.
הוקו הצינור מגיע לאורך 69 ס"מ והוא בעל נוצות כחולות כהות עם ראש ועורף לבנים, עיניים אדומות קטנות ודלדל מתחת למקור . הוא בעל צוואר וזנב ארוכים יחסית, ובעל כנפיים קצרות, לבנות במרכזן. המקור לבן וצר כצבע הראש, ומסתיים בבליטה אפורה בקצה. הרגליים ורודות וחזקות, עם אצבעות ארוכות. בעונת הרבייה עוף זה מריע בקריאות עזות, בעודו מעופף בין הענפים. בשאר השנה הוא שקט בהרבה.
ההוקו פעיל ביער בקבוצות של עד 12 פרטים, למעט בעונת הרבייה, אז הוא מסתובב בזוגות מונוגמיים. עוף זה נע בזריזות על הקרקע או על ענפי העצים ומחפש פירות או פרחים למאכל. הוא מעופף חלש למדי והוא עף רק בעת סכנה או כדי לגרש פולש.
לא ידוע הרבה על חיי הרבייה שלהם. בתצפית מקולומביה נראו הוקוים מתרבים בפברואר ומקננים באזור מאי. הקן נבנה על הענפים הגבוהים בצמרת, והתטולה היא בדרך כלל שלש ביצים כחולות-לבנות.
תת-מינים

למין זה ישנם 2 תת-מינים:
Pipile cumanensis cumanensis
Pipile cumanensis grayi
חלק מהחוקרים משייכים את המין הוקו צינור טרינידד (Pipile pipile) למין זה.
הערות שוליים

↑  הוקו צינור כחול-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 מקום פעילות:  עולמי
 מייסדים:  הרש לאוטרפכט
 חברים:  37 ארגונים חברים, כ-800,000 סטודנטים יהודים
 נשיא:  יאנה נאפתלייבה
 מנכ"ל:  שלי וולקוביץ
 תקופת הפעילות:  1924–הווה (כ־100 שנה)
 http://www.wujs.org.il
 
ההתאחדות העולמית של הסטודנטים היהודים (באנגלית: World Union of Jewish Students, או בראשי-תיבות: WUJS) הוא ארגון הגג הבינלאומי של קבוצות סטודנטים יהודים עצמאיים ב-43 מדינות.
היסטוריה

ארגוני סטודנטים יהודים החלו לקום במדינות שונות בסוף המאה ה-19. בפולין פעלו מספר ארגוני סטודנטים בהתאם לחלוקת המדינה בין האימפריה הרוסית  (בוורשה) והאימפריה האוסטרו-הונגרית (בקרקוב). סטודנטים יהודים הקימו גם ארגון בגרמניה. סטודנטים יהודים-רוסים שחלק גדול מהם למד מחוץ לגבולות המדינה הקימו ארגון "החבר" שפעל באירופה המערבית לפני תחילת מלחמת העולם הראשונה.
ההתאחדות נוסדה בשנת 1924 על ידי הרש לאוטרפכט עם אלברט איינשטיין, שכיהן כנשיאה הראשון. מבין יושבי-ראש אחרים נכללו גם מוריס פרלזוויג, יוסף אברמוביץ' ודוד מקובסקי.
בעוד שאלברט איינשטיין כיהן כנשיא ה-WUJS, בין סגני-הנשיא נכללו חיים ויצמן, חיים נחמן ביאליק וזיגמונד פרויד. את איינשטיין החליף ארנסט דוד ברגמן, שהוחלף על ידי דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל.
מטרת הארגון

החזון של ארגון ה-WUJS הוא שכל הסטודנטים היהודים בעולם צריכים להיות מחוברים, מיוצגים ומועצמים על-מנת ליצור איגודים לאומיים ואזוריים חזקים ודינאמיים. מטרתו היא "לטפח את אחדותם של סטודנטים יהודים ברחבי העולם ולחתור להבטיח את השתתפותם בהגשמת שאיפותיו של העם היהודי, ברציפותו ובפיתוח מורשתו הדתית, הרוחנית, התרבותית והחברתית."