stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליבי אלון
הערות שוליים

↑  ("לבי" נכתב במקור בלי י' אמצעית)
↑   כתבת החוץ ליבי אלון בפרשנות על הקרבות בין טראמפ להאריס והקריירה המפוספסת ברפואה, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 11:32)
↑  יובל זוזוט עסיס, מארק צל, יושב ראש הרפובליקנים בישראל, הסביר בריאיון לכתבתנו לענייני חוץ ליבי אלון, כיצד מתנהלות הבחירות לנשיאות בארצות הברית, באתר ערוץ 14, ‏31 בינואר 2024
↑  ליבי אלון, "הכדורים היו במרחק של מילימטרים מלשנות את ההיסטוריה לעד", באתר ערוץ 14, ‏14 ביולי 2024
↑   כתבת החוץ ליבי אלון בפרשנות על הקרבות בין טראמפ להאריס והקריירה המפוספסת ברפואה, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 11:32)
↑   כתבת החוץ ליבי אלון בפרשנות על הקרבות בין טראמפ להאריס והקריירה המפוספסת ברפואה, סרטון בערוץ "עכשיו 14", באתר יוטיוב (אורך: 11:32)
↑  רותם אליזרע, הלך לעולמו הסייף דן אלון, מניצולי טבח מינכן, באתר ynet, 1 בינואר 2018
Slack

| --- | --- |

 מפתח:  Slack Technologies
 מחזור חיים:  אוגוסט 2013 – הווה (כ־11 שנים) 
 גרסה אחרונה:  25.02.30 (19 בפברואר 2025) 
 מערכת הפעלה:  Microsoft Windows, אנדרואיד, iOS, macOS, לינוקס 
 נכתבה בשפות:  Electron ‏(C++, JavaScript)
 סוג רישיון:  רישיון קנייני 
 slack.com
 
Slack (סלאק) היא פלטפורמה ממוחשבת להעברת מסרים מיידיים המבוססת על טכנולוגיית ענן שפותחה על ידי חברת Slack Technologies. המטרה של הפלטפורמה היא לקדם אפשרות של עובדים שעובדים על משימות משותפות או במערכות ארגוניות משותפות לתקשר ביניהם על היבטים שונים של העבודה וקידום המשימות.
היסטוריה

Slack הושקה באוגוסט 2013 ככלי פנימי עבור חברת Tiny Speck של סטיוארט באטרפילד, במהלך פיתוח המשחק המקוון Glitch. בשנת 2020 חברת סיילספורס רכשה את סלאק תמורת 27.7 מיליארד דולר מתוך תפישה שסלאק יסייע ללקוחות סיילספורס לנהל יותר טוב את המשימות שלהם.
בפברואר 2015 Slack נפרצה למשך ארבעה ימים, במהלכם חלק מהנתונים של המשתמשים נפגעו. הנתונים כללו כתובות דואר אלקטרוני, שמות משתמשים, סיסמאות, ובמקרים מסוימים, מספרי טלפון ומזהי סקייפ שמשתמשים קישרו לחשבונות שלהם. Slack הוסיפה אימות דו-שלבי לשירותים שלה בתגובה לפריצות.
מאפיינים

Slack מאפשרת תקשורת כתובה ב־12 שפות, בהם אנגלית, עברית, ועוד. התקשורת בסלאק היא דרך ערוצים וישנם שני סוגי ערוצים: ערוצים פרטיים (המאפשרים שיחות סגורות בין שניים או יותר אנשים) וערוצים ציבוריים (פתוחים לכל מי שיש לו גישה לחשבון הסלאק הספציפי מעוניין ומצטרף לערוץ הציבורי). הערוצים מאורגנים לפי נושא, וכל מי שחבר במערכת סלאק כלשהי ויכול להקים ערוץ חדש. כלומר, שיחות תקשורת בסלאק יכולות להיות בקבוצות פרטיות, בהן המידע נשאר חסוי רק למי שהוזמן לקבוצה או בקבוצות ציבוריות, שכל אחד בארגון יכול להצטרף. ניתן לחפש בתוך Slack תוכן, כולל קבצים, שיחות ואנשים. משתמשים יכולים להוסיף כפתורי אמוג'י להודעות שלהם, על מנת שמשתמשים אחרים יוכלו להגיב.
התוכנית החינמית של Slack מאפשרת לראות ולחפש ב-10,000 ההודעות האחרונות.
מאפיינים > צוותים

צוותי Slack הם למעשה קבוצת אנשים שהצטרפה לערוץ סלאק כלשהו. צוות יכול להיות צוות עבודה על נושא מסוים אבל יכול גם להיות קבוצת אנשים בעלת עניין משותף. כך יש ערוצים של עובדים בעלי תחביבים משותפים, בעלי צרכים דומים (למשל הורים לילדים קטנים או עובדים הגרים ביישובים ספציפיים). הסלאק מאפשר לקהילות, קבוצות או צוותים להצטרף ל"סביבת עבודה" דרך כתובת אתר או הזמנה ספציפית שנשלחה על ידי מנהל הצוות או הבעלים. אף על פי ש-Slack פותח לתקשורת ארגונית, הוא אומץ כפלטפורמה קהילתית, ומשמש גם לקבוצות המשתפות פעולה מבלי שכל המשתתפים עובדים ביחד באותו ארגון. כך הסלאק מחליף לוחות מודעות או קבוצות מדיה חברתית בפייסבוק או ב־LinkedIn.
מאפיינים > העברת הודעות

הערוצים הציבוריים מאפשרים לחברי הצוות לתקשר ללא שימוש בדוא"ל או בקבוצות SMS. הערוצים הציבוריים פתוחים לכל מי שבסביבת העבודה.
ערוצים פרטיים מאפשרים שיחות פרטיות יותר בין תתי קבוצות קטנות. ניתן להשתמש בערוצים פרטיים אלה לארגון צוותים גדולים.
הודעות ישירות מאפשרות לשלוח הודעות פרטיות למשתמשים ספציפיים ולא לקבוצת אנשים. הודעות ישירות יכולות לכלול עד תשעה אנשים.
מאפיינים > שילוב שירותי צד שלישי

Slack משלב שירותי צד שלישי רבים ותומך גם באינטגרציות שנבנו על ידי הקהילה. שילובים עיקריים כוללים שירותים כמו גוגל דרייב, Dropbox ו-GitHub.‏ בדצמבר 2015, השיקה Slack את ספריית היישומים שלהם, המורכבת מלמעלה מ-150 אינטגרציות שהמשתמשים יכולים להתקין.
במרץ 2018 הכריזה Slack על שיתוף פעולה עם חברת ניהול ההון הפיננסי והאנושי Workday. שיתוף פעולה זה מאפשר ללקוחות Workday לגשת לתכונות של Workday ישירות מממשק ה-Slack.
מאפיינים > ממשק API

Slack מספק ממשק תכנות יישומים (API) למשתמשים ליצירת אפליקציות ותהליכים אוטומטיים, כמו שליחת התראות אוטומטיות המבוססות על קלט אנושי ושליחת התראות בתנאים מוגדרים, על מנת להקל על המשתמשים. ממשק ה-API של Slack צוין בזכות תאימותו לסוגים רבים של יישומים, מסגרות ושירותים.
פלטפורמות

Slack מספקת אפליקציות סלולריות ל-iOS ולאנדרואיד בנוסף ללקוחות דפדפן האינטרנט ולקוחות שולחן העבודה שלהם עבור macOS, Windows ו-Linux (בטא). Slack זמינה גם עבור משתמשי Apple Watch ומאפשר למשתמשים לשלוח הודעות ישירות, לראות אזכורים ולענות תשובות פשוטות. היא הוצגה במסך הבית של Apple Watch בסרטון פרסומי בשנת 2015.
מודל עסקי

Slack הוא מוצר freemium, שתכונותיו העיקריות בתשלום הן היכולת לערוך חיפוש ביותר מ־10,000 הודעות בארכיון והיכולת להוסיף יישומים ואינטגרציות ללא הגבלה.
רישום ומנויים

8,000 לקוחות נרשמו לשירות תוך 24 שעות מרגע השקתו באוגוסט 2013. בפברואר 2015 החברה דיווחה כי כ-10,000 משתמשים פעילים יומיים חדשים נרשמים כל שבוע, ושיש לה יותר מ-135,000 מנויים בתשלום הפרוסים על פני 60,000 צוותים. באפריל 2015 מספרים אלו גדלו ל-200,000 מנויים בתשלום ולסך של 750,000 משתמשים פעילים מדי יום. בסוף 2015, Slack עברה יותר ממיליון משתמשים פעילים באופן יום-יומי. במאי 2018, ל-Slack היו מעל 8 מיליון משתמשים יומיים, 3 מיליון מהם מנויים בתשלום. בזמן הגשת S-1 להנפקה, ב-26 באפריל 2019, דיווחה Slack על יותר מ-10 מיליון משתמשים פעילים מדי יום מיותר מ-600,000 ארגונים, מלמעלה מ-150 מדינות.
במרץ 2015 נכתב ב"פייננשל טיימס" כי Slack הייתה הטכנולוגיה העסקית הראשונה שעברה מתחום העסקים לשימוש אישי מאז מיקרוסופט אופיס ובלקברי.
בטקס פרסי ה-Crunchies העשירי, שאורגן על ידי אתר TechCrunch, זכתה Slack בפרס הסטארט-אפ הטוב ביותר לשנת 2017.
ביקורת

Slack ספגה ביקורת מצד משתמשים על אחסון נתוני המשתמשים אך ורק בשרתי ענן שבשליטת Slack.
זה נמצא כבעיה מסוימת למשתמשים עם צוותים גדולים, שחוו בעיות בקישוריות בתוך האפליקציה, גישה להודעות בארכיון, ומספר המשתמשים ב"סביבת עבודה נתונה". Slack ספגה לאחרונה ביקורת על שינוי במדיניות הפרטיות שלהם, המאפשרת למנהלי סביבת העבודה גישה לכל הערוצים הציבוריים והפרטיים, ללא צורך בהסכמה מצד גורמים כלשהם המשתמשים באפליקציה. על פי המדיניות, למשתמשים ב־Slack לא מופיעה הודעה כאשר ניתן לגשת למידע שלהם. טענות בולטות אחרות מבקרות את Slack על כך שהיא ממכרת, פוגעת בפרודוקטיביות של המשתמשים, ומציגה מידע אישי כגון דוא"ל למשתמשים אחרים כברירת מחדל.
641

שנת 641 היא השנה ה-41 במאה ה-7. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

כיבוש אלכסנדריה על ידי המוסלמים.
נפטרו

11 בפברואר – הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-575)
17 בנובמבר – ג'ומנה, הקיסר ה-34 של יפן (נולד ב-593)
ראו גם

ילידי 641‎
נפטרים ב-641‎
המערכה באוקיינוס האטלנטי במלחמת העולם השנייה

צוללת מפגיזה אוניית סוחר שנפגעה מטורפדו
המערכה באוקיינוס האטלנטי הייתה מערכה ימית שהתחוללה במהלך מלחמת העולם השנייה, בין הצוללות ואוניות השטח של הצי הגרמני לבין ספינות האספקה שלוו באוניות מלחמה שהפליגו מארצות הברית ומקנדה לממלכה המאוחדת. לאורך כל המערכה, שהייתה הארוכה ביותר במלחמת העולם השנייה, קובצו ספינות האספקה לשיירות שלוו באוניות מלחמה של קנדה, של בריטניה, ומאוחר יותר גם של ארצות הברית.
במהלך המערכה התחוללו למעלה ממאה קרבות בין שיירות וצוללות, וכאלף התנגשויות בין אוניות בודדות, על פני אלפי קילומטרים של אוקיינוס. היתרון הטקטי עבר מצד לצד, בעקבות התפתחויות טכנולוגיות בצבאות השונים, ובעקבות הכנסת כלי נשק ואוניות מסוגים חדשים. שיא המערכה התחולל מאמצע שנת 1940 ועד סוף 1943. במהלך תקופה זו החלה להסתמן נטייה בולטת לטובת בעלות הברית, ומצב זה נמשך עד תום המלחמה. על מערכה זו אמר וינסטון צ'רצ'יל: "הדבר היחיד שהפחיד אותי באמת במהלך המלחמה היה איום הצוללות".
רקע אסטרטגי

כוחה הימי של בריטניה היה גדול בהרבה מזה של גרמניה הנאצית, והיא הצליחה להטיל מצור ימי על גרמניה, אשר גרמניה כמעט ולא ניסתה לפרוץ. אולם בעוד גרמניה לא הייתה תלויה באספקה ימית, בריטניה, כמדינת אי, הייתה תלויה במידה רבה בחומרי גלם, מזון וסחורות שסופקו לה בדרך הים, ונזקקה, על פי האומדן, לכמיליון טון אספקה מדי שבוע, כדי להתקיים ולהמשיך את המלחמה נגד גרמניה הנאצית. מבחנו העיקרי של הצי שלה היה על כן להגן על תנועת צי הסוחר אל בריטניה וממנה. כבר במלחמת העולם הראשונה הייתה גרמניה מודעת לנקודת תורפה זו של בריטניה, ובמלחמת העולם השנייה עשתה מאמצים רבים להטביע מספר רב ככל האפשר של אוניות, גדולות ככל האפשר, כדי לנתק את קשר האספקה של בריטניה ולהכניעה. מטרתן של בעלות הברית הייתה למנוע הטבעת ספינותיהן, ולייצר די אוניות שיחליפו במועד את האוניות הטבועות. במהלך המלחמה התגבר הצורך להגן על נתיבי השיט באוקיינוס האטלנטי, כדי לאפשר זרימה של כוח אדם וציוד מארצות הברית ומבעלות ברית נוספות לצורך הפלישה לאירופה.
כלי שיט, אמצעי לחימה ומודיעין

מערכה זו נערכה במלואה בים וכלי שיט היו המרכיבים החשובים בה. לצדם השתתפו גם כלי טיס מלחמתיים רבים. הגרמנים הפעילו בעיקר צוללות שהיו חמושות בטורפדו, מטוסים ארוכי טווח וכן מעט אוניות שטח. לעומתם הפעילו בעלות הברית אוניות נגד צוללות ומטוסים שפעלו נגד מטוסי האויב ונגד אוניותיו.
המודיעין מילא תפקיד מרכזי במערכה זו. אחד ההישגים החשובים ביותר של בעלות הברית הוא פענוח קוד האניגמה של צי הצוללות, שאיפשר למודיעין בעלות הברית להנחות את כוחותיהם להלום בגרמנים ברחבי האוקיינוס.
תחילת המערכה: ספטמבר 1939 - מאי 1940

בפרוץ מלחמת העולם השנייה שני הציים, הגרמני והבריטי, כלל לא היו מוכנים למערכה.
תחילת המערכה: ספטמבר 1939 - מאי 1940 > המצב בצי הגרמני

גרוס אדמירל אריך רדר, מפקד הצי הגרמני, תכנן תוכנית ארוכת טווח ומקיפה לחידוש הצי. במסגרת תוכנית זו היה אמור הצי לכלול 13 אוניות מערכה מסוגים שונים, 12 סיירות כבדות, 8 נושאות מטוסים ועוד. אולם השלמת התוכנית נועדה ל-1947, ועם פרוץ המלחמה ב-1939 לא היה הצי הגרמני מוכן למלחמה.
מטרות הגרמנים במלחמה בים לא היו ברורות בתחילה, ואולם הן נשענו בעיקר על אוניות שטח. הצוללות נתפסו, גם בצי הגרמני וגם בציים אחרים, כזרוע משנית של הצי, וכ"נשקו של העני". תפקידן היה לפעול ביחידות, בעיקר במארבים בכניסה לנמלים. אך מפקד כוח הצוללות הגרמני, קרל דניץ, ראה בכוח הצוללות את המפתח לניצחון על בריטניה, באמצעות ניתוק נתיבי הסחר הימי ממנה ואליה. דניץ העריך שכדי לפגוע פגיעה אנושה בבריטניה, יהיה צורך להטביע אוניות סוחר בתפוסה של למעלה מ-600,000 טון בחודש, היקף אבדות שעל פי חישוביו של דניץ ימוטט את בריטניה. דניץ העריך שכדי להגיע להיקף הטבעות כזה, על כוח הצוללות להיות בהיקף של 300 צוללות לפחות, כש-100 מתוכן יהיו בכל עת בקרב עצמו, והאחרות תהיינה בטיפולים ובתיקונים, או בדרכן אל זירת הקרב או ממנה. הבעיה הייתה, שעם פרוץ המלחמה היו לגרמניה 57 צוללות בלבד, מתוכן רק 39 כשירות, ומאלה - רק 26 צוללות שהתאימו ללוחמה באוקיינוס האטלנטי.
תחילת המערכה: ספטמבר 1939 - מאי 1940 > המצב בצי הבריטי

הצי הבריטי נכנס למלחמה בלתי מוכן ללוחמה נגד צוללות. האוניות שיועדו לפעול נגד צוללות היו בעיקר משחתות, והן נבנו בעיקר לפעילות משולבת עם צי המלחמה ולא כליווי לאוניות סוחר. החימוש שבו צוידו היה כבד ולא התאים לפעילות זו. תפיסת העולם של הצי הבריטי הייתה שאיום הצוללות חוסל עם המצאת הסונאר, ושצוללות לא יוכלו להתמודד עם אוניות המצוידות באמצעי זה. לוחמת צוללות בלתי מוגבלת נאסרה בחוזה ורסאי, ולפיכך לא ציפו לה. לוחמה נגד צוללות נחשבה כ"עבודה שחורה", סוג של מיומנות שולית, לא זוהרת ולא מרכזית בפעילות הצי. בהתאם לכך נערך אימון מועט מאוד בלוחמה מעין זו.
תחילת המערכה: ספטמבר 1939 - מאי 1940 > תחילת המערכה

בעת הכרזת המלחמה של צרפת ובריטניה על גרמניה, הצי הגרמני, שכלל אוניות שטח וצוללות, כבר היה פרוש באוקיינוס האטלנטי מוכן למתקפה. הוראות הפיקוד הגרמני העליון קבעו שיש לפגוע באוניות מלחמה ובאוניות סוחר בריטיות וצרפתיות ולא באוניות נוסעים. פקודות אלו נבעו מהרצון שלא להסלים את המלחמה לכדי הצטרפותה של ארצות הברית לקרבות. אולם שעות ספורות לאחר הכרזת המלחמה הוטבעה אוניית הנוסעים הבריטית "אתניה" ב-3 בספטמבר 1939 על ידי הצוללת U-30 בניגוד לפקודות. מפקד הצוללת, אובר-לויטננט צור זי פריץ-יוליוס למפ, סבר כנראה שהמדובר באוניית סוחר חמושה. באירוע נספו 112 אנשים מתוך 1,103 נוסעים ואנשי צוות, חלקם בשל מאמצי חילוץ כושלים. אדולף היטלר הורה להכחיש קשר לאירוע ולמחוק את הפרטים מיומן הצוללת, מכיוון שעדיין לא רצה להכריז על מלחמת צוללות בלתי מוגבלת.
עיקר הצלחות הצוללות הגרמניות בתחילת המלחמה היו מול אוניות מלחמה של הצי הבריטי. כשבועיים אחרי הטבעת ה"אתניה" הוטבעה נושאת המטוסים הבריטית Courageous, וב-14 באוקטובר הצליחה הצוללת U-47, בפיקודו של אחד ממפקדי הצוללות המפורסמים, גינתר פרין, לחדור למעגן מוגן היטב של הצי הבריטי בסקפה פלו, להטביע את אוניית המערכה אה"מ רויאל אוק ולחמוק ללא פגע. הייתה זו הצלחה גדולה לגרמנים ומהלומה קשה לבריטים.
יחד עם תקיפת אוניות המלחמה, הופעלו הצוללות הגרמניות גם נגד אוניות הסוחר. באוקיינוס האטלנטי הופעלו הצוללות בשלב זה במים הקרובים לחופי בריטניה ולא בלב האוקיינוס, כפי שקרה בהמשך המלחמה. בחודשיים הראשונים של המלחמה הוטבעו 68 אוניות סוחר בתפוסה כוללת של כמעט 200,000 טון, מתוכם 100,000 טון באטלנטי.
עם פתיחת המלחמה, כלקח ממלחמת העולם הראשונה, הנהיג הצי הבריטי את שיטת השיירות. עברו כמה שבועות עד שניתן היה לשלב את כל האוניות בכל נתיבי השיירות, ואולם עם הנהגתה המלאה של שיטת ההפלגה בשיירות, ירד באופן דרמטי מספר האוניות שטובעו. מתוך 114 אוניות שטובעו באותה שנה, רק 12 טובעו כאשר היו בשיירה.
תחילת המערכה: ספטמבר 1939 - מאי 1940 > תחילת המערכה > מתקפת אוניות השטח - שלב ראשון

למעשה, האיום הגדול ביותר על הבריטים בים באותה תקופה היו אוניות השטח, שהוגדרו על ידי הגרמנים כ-Panzerschiff - אוניית מערכה, ועל ידי הבריטים כאוניית מערכה זוטא, Pocket Battelship. הסיירות הכבדות ליצו ואדמירל גרף שפה היו בים עוד לפני הכרזת המלחמה ויצאו לתקיפת אוניות סוחר. "ליצו" הוחזרה לגרמניה לקראת הפלישה לנורווגיה, לאחר שהטביעה שתי אוניות סוחר בלבד; "אדמירל גרף שפה" הצליחה להטביע תשע אוניות באוקיינוס ההודי עד שנלכדה ב-13 בדצמבר 1939 בידי כוח משימה בריטי נחות ממנה בפתח הנהר ריו דה לה פלטה שבאורוגוואי. לאחר שנפגעה קשה בקרב נהר לה פלטה, הטביע רב החובל של "אדמירל גרף שפה" את אונייתו והתאבד.
שתי אוניות מלחמה נוספות שהתפרסמו אף יותר, היו הסיירות הכבדות שרנהורסט (Scharnhorst) וגנייזנאו (Gneisenau). הן יצאו לפשיטה ראשונה ב-23 בנובמבר, הטביעו את אוניית הסוחר החמושה "רוולפינדי" (Rawalpindi) בצפון האוקיינוס האטלנטי, וחזרו לבסיסן. אוניות אלה היוו איום מתמיד על השיירות עד 1941, בשל מהירותן הרבה וחימושן הכבד.
בנוסף לאוניות שטח רגילות, עשו הגרמנים שימוש גם באוניות פשיטה. אוניות אלה היו אוניות סוחר שהוסבו לנשיאת תותחים, מבלי לשנות את מראן. בשל חזותן התמימה הן יכלו להתקרב לאוניות של בעלות הברית ולהטביע או ללכוד אותן.
תחילת המערכה: ספטמבר 1939 - מאי 1940 > צעדים בריטיים

עם פרוץ המלחמה הטילו בריטניה וצרפת מצור ימי על גרמניה, אך למצור זה לא הייתה השפעה מידית על התעשייה הגרמנית. במקביל, הנהיגה האדמירליות הבריטית את שיטת השיירות מיד עם תחילת המלחמה. נדרש זמן להפעלה מלאה של השיירות, אך לאחר תקופה מסוימת הפליגה כל אונייה בריטית בשיירה אפילו ליעדים רחוקים, כמו פנמה, סינגפור ובומביי. בדרך זו רוכזו אוניות הליווי הבריטיות במקום שבו היו הסיכויים הגבוהים ביותר להיתקלות בכוחות האויב.
עם זאת, האדמירליות הבריטית עדיין שאפה לנקוט בצעדים התקפיים נגד הצוללות, ולא להסתפק רק בשיירות, שנחשבו "הגנתיות". הצי ארגן קבוצות של אוניות קרב, שהיו מבוססות סביב נושאות מטוסים, שסיירו במבואות המערביים לבריטניה. השיטה נועדה מראש לכישלון, מכמה סיבות. ראשית, קשה מאוד לזהות מרחוק את הצללית הקטנה של הצוללות, והצוללות חמקו בקלות מאוניות השטח הגדולות. שנית, גם כאשר הצליחו מטוסים לזהות את הצוללת, לא היה להם באותה עת נשק מתאים כדי לתקוף את הצוללת, ועד שהגיעו המשחתות למקום הזיהוי נעלמה הצוללת. במקביל, נוצרו עבור הצוללות מטרות מתאימות; ב-14 בספטמבר כמעט והוטבעה נושאת המטוסים הבריטית "אה"מ ארק רויאל" (Ark Royal) - האונייה ניצלה רק מכיוון ששלושת הטורפדות ששיגרה אליה הצוללת U-39 לא התפוצצו. הצוללת טובעה בידי משחתות הליווי, והייתה הצוללת הראשונה שטובעה במלחמה. שלושה ימים לאחר מכן לא שיחק המזל לנושאת מטוסים אחרת, אה"מ קורייג'וס (Courageous), והיא טובעה בידי הצוללת U-29.
מכשלה נוספת בשנה הראשונה למלחמה הייתה היעדר שיטה מוסכמת ותורת לחימה למלחמה בצוללות. משחתות רבות נהגו לרדוף במשך שעות אחרי צוללות שהתגלו, וכך לנטוש את השיירות שאותן ליוו. כך, כיוון שהליווי לשיירה הצטמצם, נחשפה השיירה לסכנה גדולה עוד יותר.
תחילת המערכה: ספטמבר 1939 - מאי 1940 > חורף 1939 - 1940 והפלישה לנורווגיה

לאחר פרץ הפעילות הראשון בתחילת המלחמה, ירד היקף הפעילות המלחמתית של הגרמנים. מספר הצוללות הגרמניות היה קטן, ולאחר מהלכי הפתיחה, היה עליהן לחזור לנמלים לתיקונים, טיפולים והצטיידות, כך שבים נותרו צוללות ספורות בלבד. גם גל הפתיחה של מתקפות אוניות השטח נהדף למעשה על ידי הבריטים. סיבה נוספת להכבדה על הפעילות הגרמנית היה החורף הקשה ששרר בסוף 1939 ותחילת 1940. רבים מהנמלים בים הבלטי קפאו, דבר שהכביד מאוד על יציאת יחידות הצי לפעילות.
סיבה מרכזית נוספת לירידת נפח הפעילות הייתה התוכנית הגרמנית לפלישה לנורווגיה. היטלר הורה על ריכוז יחידות הצי השונות לצורך הפלישה, ומעט מאוד צוללות נותרו כדי להמשיך את המערכה באוקיינוס האטלנטי.
במהלך הפלישה הסתבר שמעבר למספרן המצומצם, ישנה לצוללות בעיה קשה גם באיכות הטורפדו שהפעילו. במקרים רבים לא התפוצצו ראשי הקרב של הטורפדו, ומה שנראה כהצלחה בטוחה של צוללת, הפך לעיתים קרובות לאכזבה קשה. הגרמנים העריכו שלפחות 30% מהטורפדות היו נפלים. המערכה בנורווגיה מבחינת הצוללות הייתה כישלון מוחלט. רק במהלך החודשים הבאים נמצאה ותוקנה הבעיה, וזאת לאחר גילוי כשלים ורשלנות בדרך ייצור הטורפדות.
"זמן מאושר" ראשון - יוני 1940 עד דצמבר 1941

הפלישה לנורווגיה באביב 1940, ולאחריה הכיבוש המהיר של הולנד, בלגיה וצרפת, שינו את תמונת המערכה כולה, וזאת מכמה סיבות.
עם תבוסת צרפת איבדה בריטניה את בעלת בריתה הגדולה ביותר עד אז. הצי הצרפתי, שהיה הרביעי בגודלו בעולם באותה תקופה (אחרי בריטניה, ארצות הברית ויפן), הפסיק את לחימתו בגרמניה. מספר מועט של כלי שיט הצטרף לצי הבריטי, אך חלק מהאוניות הוטבעו על ידי הבריטים, מחשש שהגרמנים ישתלטו עליהן או שהן עצמן יפעלו נגד הצי הבריטי בהוראת ממשלת וישי. רוב הצי הוטבע על ידי מלחיו ב-27 בנובמבר 1942 בטולון, לאחר שהגרמנים ניסו להשתלט על האוניות. מכל מקום, משמעות יציאת הצי הצרפתי מן הקרב הייתה שעל הצי הבריטי לפעול לבדו בכל המשימות, שבחלקן סייע הצי הצרפתי. הכרזת המלחמה של איטליה ביוני הביאה לכך שעל הצי המלכותי היה גם לתת מענה בים התיכון, במקום הצי הצרפתי.
השתלטות גרמניה על נורווגיה, בלגיה, הולנד וצרפת הביאה לכך שכל החוף המערבי של אירופה, מהכף הצפוני בנורווגיה ועד גבול ספרד בדרום, היה בשליטת גרמניה. עד אותה עת נאלצו הצוללות הגרמניות להישען על בסיסיהן בים הבלטי, ולהפליג ממנו דרך הים הצפוני, מצפון לאיים הבריטיים, אל האוקיינוס האטלנטי. ההתבססות בצרפת והקמת בסיס לצוללות בלוריאן חסכה לצוללות הפלגה של כ-450 קילומטר, שמשמעותה הייתה שהות של שבוע נוסף בים. בבסיסים בצרפת - בברסט, בלוריין, בלה רושל ובאחרים - נבנו עבור הצוללות הגרמניות מעגנים מבוצרים היטב בפני הפצצות מהאוויר, עם גגות מבטון מזוין בעובי כמה מטרים, שהיו חסינים לחלוטין להתקפות מהאוויר, ואפשרו לצוללות עגינה בטוחה.
לאחר המערכה בנורווגיה והפינוי מדנקרק, נחלש הצי הבריטי. יותר מעשרים משחתות הוטבעו במהלך קרבות אלה, חלקן בהתקפות מהאוויר. מעבר לאבדות אלה, החשש הכבד ביותר שרבץ בשלב זה על הבריטים היה מפלישה לבריטניה: הגרמנים תכננו את מבצע ארי הים לפלישה שכזו, והבריטים ריכזו חלק נכבד מכוחותיהם הימיים בתעלת למאנש כדי למנוע אותה. ריכוז כוחות זה היה על חשבון ליווי השיירות.
סיום הפלישה לנורווגיה שחרר את הצוללות הגרמניות חזרה למשימתן המקורית. צי הצוללות הגרמני גדל, ובאותה עת מספר אוניות ליווי השיירות ירד. גידול נוסף חל בזכות הצטרפותן של צוללות איטלקיות למערכה. שייטת ובה 32 צוללות כאלה (בשיא כוחן) הוצבה בבורדו, וממנה פעלה נגד השיירות. הגם שהצוללות האיטלקיות לא היו יעילות כמו הגרמניות (הן מבחינת מבנן הפיזי, שפחות התאים לפעולה באוקיינוס האטלנטי, והן מבחינת האימונים - כל צוות גרמני התאמן לפחות חצי שנה לפני שיצא למשימתו הראשונה), הן הצליחו לגרום לאבדות משמעותיות לבעלות הברית, ועד סוף המלחמה הטביעו 109 אוניות סוחר, בתפוסה כוללת של קרוב ל-600,000 טון.
"זמן מאושר" ראשון - יוני 1940 עד דצמבר 1941 > התקפת להקות הזאבים

הטקטיקה שבה נקט דניץ הייתה שונה מהמקובל עד אז בלוחמת צוללות. הצוללות הופעלו כקבוצה, "עדת זאבים" (wolfpack, בגרמנית נקראה השיטה Rudeltaktik), שהונחתה אל השיירות על ידי פיקוד הצוללות, Befehlshaber der Unterseeboote, ובקיצור - BdU. פיקוד הצוללות נשען על מידע מודיעיני שהתקבל משירות הביון הימי הגרמני B-dienst (שפיצח את הקוד שבו השתמשו אוניות צי הסוחר הבריטי), מסיורי אוויר, ומתצפיות של הצוללות עצמן. הצוללות השתמשו בהידרופונים כדי לשמוע מרחוק את רעשה של השיירה, ובמשקפות, כדי לזהות את העשן שפלטו אוניות השיירה. לאחר זיהוי שיירה נשלחו הצוללות שבסביבה אל מקומה המשוער, והוגדרו כ"עדת זאבים", שבדרך כלל ניתן לה שם קוד לצורכי זיהוי. במקום עצמו התארגנו הצוללות, ואז ניתנה למפקדים יד חופשית בהתקפה. הצוללות נהגו לזהות את השיירה מרחוק, ללוות אותה ממרחק רב (היה קשה מאוד לזהות את הצללית הנמוכה שלהן), ולהתקרב לטווח התקפה בשעת הכושר. השיירות הותקפו שוב ושוב, כל עוד היו מחוץ לטווח מטוסים וכל עוד לא תוגבר הליווי (דבר שהיה קשה מאוד לבצע בתקופה זו, בשל מיעוטן של אוניות הליווי).
אף שניסיונות ראשונים להפעלת טקטיקה זו לא עלו יפה, השיטה החלה לתת את פירותיה לקראת סוף 1940. ב-21 בספטמבר הותקפה השיירה HX-72, שמנתה 41 אוניות סוחר ולוותה בידי סלופ מלחמתי, משחתת ושלוש קורבטות (מאוחר יותר הצטרפו עוד שתי משחתות). למרות הליווי החזק יחסית הצליחה עדת זאבים בת שמונה צוללות (מתוכן הגיעו למגע ממשי רק חמש), להטביע 11 אוניות סוחר בתפוסה כוללת של 72,727 טון ולפגוע בעוד ארבע אוניות סוחר, ללא אבדות לצוללות. בין 17 באוקטובר ל-19 באוקטובר הטביעה עדת זאבים אחרת 16 אוניות בשיירה SC-7, וממש באותם ימים (19 באוקטובר - 20 באוקטובר) איבדה השיירה שסימנה HX-79, שהפליגה אחריה, 12 אוניות סוחר בנפח של למעלה מ-70,000 טון, וזאת למרות ליווי חזק. שבוע וחצי לאחר מכן, ב-1 בדצמבר, הותקפה השיירה HX-90 על ידי שלוש צוללות, ואיבדה שש אוניות. קבוצות הצוללות לא היו גדולות יחסית. זו הייתה שעתם הגדולה של מפקדי צוללות שהתפרסמו והפכו לגיבורים בגרמניה, כמו גינתר פרין (שטיבע את רויאל אוק), אוטו קרצ'מר, יואכים שפק, אריך טופ ואנגלברט אנדרס. הם נקראו "הזאבים האפורים", וכל אחד מהם הצליח להשיג מספר רב של הטבעות, כאשר כולם עברו את רף 100,000 טון אוניות שהטביעו, וכמה מהם אף את רף 200,000 טון.
למרות הצלחותיהן של הצוללות, הן עדיין לא נתפסו בשלב זה - בשני הצדדים - ככלי הנשק העיקרי של הגרמנים נגד השיירות. קצינים בכירים בשני צידי המתרס האמינו שהכוח העיקרי הוא בידי אוניות השטח הגדולות. עד לאחר הפלישה לנורווגיה היה הצי הגרמני עסוק בפעילות זו, ואולם לאחר מכן התפנו אוניות השטח לתקיפת השיירות (ראו ערך: המערכה באוקיינוס האטלנטי (1939–1945) - מתקפת אוניות השטח). הצי הגרמני היה נחות במספר מהצי הבריטי, אך הסיירות הכבדות ואוניות המערכה שלו היו מן המשוכללות בעולם, והן הסבו אבדות כבדות לבריטים. עם זאת, הייתה לבריטים עוצמה גדולה בהרבה, והם השקיעו מאמץ רב בבלימת אוניות אלו. עד תחילת 1942 הצליחו הבריטים להטביע או לשתק את צי השטח הגרמני, ואיום זה הוסר.
"זמן מאושר" ראשון - יוני 1940 עד דצמבר 1941 > הדיפת המתקפה > טעויות גרמניות

עם כל מאמציהן של בעלות הברית, חלק גדול מדעיכת המתקפה נבע מטעויות של הגרמנים; היטלר והפיקוד העליון הגרמני לא הבינו עדיין את יכולתה הפוטנציאלית של זרוע הצוללות, ומספר מהלכים שעשתה גרמניה הביאו לבלימת המתקפה ולדילולה.
מבצע ברברוסה, המתקפה הגדולה של גרמניה על ברית המועצות, החל ב-22 ביוני 1941, וריכז את תשומת לבה של גרמניה לנעשה במזרח-אירופה. הדבר גרע מיכולתו של חיל האוויר לסייע לצוללות, ובכלל עיקר המשאבים הופנו מזרחה. חלק מן הצוללות הופנו לים הבלטי, בהצלחה מועטת מאד; חלק אחר הועבר להגנה על חופי נורווגיה, בשל חששו של היטלר מפלישה באזור זה. הדבר צמצם מאוד את מספר הצוללות הפעילות במערכה עצמה.
גורם נוסף שצמצם עוד יותר את מספר הצוללות באוקיינוס האטלנטי היה המשך הלחימה עם בריטניה בים התיכון. בסתיו 1941 הורה היטלר, למרות התנגדותם של דניץ ורדר, להעביר חלק מן הצוללות לים התיכון. במהלך נובמבר ותחילת דצמבר הטביעו הצוללות מספר אוניות מלחמה בריטיות בזירה זו (אוניית מערכה, נושאת מטוסים וסיירת כבדה), והפיקוד הגרמני העליון הורה לדניץ להעביר צוללות נוספות לגזרה זו. ריבוי הצוללות בגזרה הביא לכמה קרבות גדולים נגד שיירות באזור זה. בדצמבר 1941 תקפה עדת זאבים את השיירה HG76, שבה היו 32 אוניות סוחר, בליווי קבוצת הליווי 36, ובה שש קורבטות ושתי אוניות מסוג סלופ מלחמתי. על קבוצת הליווי פיקד אחד מהמפקדים המפורסמים והטובים ביותר של הצי הבריטי, קפטן פרדריק ווקר (Walker). לאוניות הליווי הצטרפה גם נושאת המטוסים הראשונה שנבנתה כדי לסייע במשימת ליווי השיירות, אה"מ אודאסטי (Audacity). בקרב שהתחולל מול הצוללות טובעה אוניית ליווי אחת, שתי אוניות סוחר, ונושאת המטוסים, במחיר של חמש צוללות; יש הטוענים שזה היה הניצחון הראשון של בעלות הברית במערכה על האטלנטי.
מספר הצוללות הגרמניות היה עדיין נמוך מאוד במהלך 1941, ורק לקראת אמצע השנה החל לעלות. באפריל 1940 היו לגרמנים 46 צוללות פעילות, ואולם בפברואר 1941 ירד המספר ל-21 צוללות פעילות בלבד - המספר הנמוך ביותר בכל מהלך המלחמה, דווקא בשיא המתקפה. רק במהלך השנה החל המספר שוב לעלות, ובסוף 1941 היו לגרמנים 91 צוללות פעילות; אך עד אז כבר עבר שיאה של המתקפה.