הבלוודרה על פפינגסטברג
היסטוריה

עשרות שנים קודם לכן שקל פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה לבנות בלוודרה בגבעה זו בשנת 1793, שאז נקראה יודנברג (Judenberg), כלומר "הר היהודים", משום שעל המורד המערבי היה בית קברות יהודי (שעדיין קיים). עם זאת, הכוונה של המלך לבנות במקום גרמו למחירי הקרקעות לנסוק, ומשום כך הפרויקט מעולם לא מומש. רישומי העיצוב של מגדל גותי ואולם גותי צמוד מאת האדריכל מיכאל פיליפ דניאל בומן (Michael Philipp Boumann) מעולם לא יצאו לפועל.
הרצון להקים בלוודרה התחדש עם עלייתו לשלטון של פרידריך וילהלם הרביעי, המכונה "הרומנטיקן על כס המלוכה" (Romantiker auf dem Thron). מאז 1817 היה האזור שייך לבית המלוכה שרכש אותו. באותה שנה שונה גם שם הגבעה מיודנברג לפפינגסטברג (Pfingstberg, "הר חג השבועות").
פרידריך וילהלם הרביעי שהיה אמן מחונן עשה רישומים משלו, אותם שינה שוב ושוב. וילות איטלקיות מתקופת הרנסאנס שימשו מודל. בית הקזינו בווילה פרנזה (אנ') בקפררולה (Caprarola) מצפון לרומא, שנבנה בסביבות שנת 1585, ואשר המלך ביקר בו כשהיה בן 33 בטיולו הראשון באיטליה, היה המודל הסופי. המלך העתיק את המתחם כמעט לחלוטין, והוסיף ברקע מגדל כפול גדול. רק המגדלים הגיעו לבסוף לביצוע. האדריכלים פרזיוס, שטילר והסה היו אחראים על עריכת תוכניות הבנייה וביצוע הבנייה.
שלב הבנייה הראשון התארך במשך השנים 1847 עד 1852. המתחם שנבנה עד אז היה בעל תוכנית קומה כמעט מרובעת. חזית המגדלים הכפולים בגובה 25 מטר, גרמי המדרגות המנוגדים והאכסדראות בצד סוגרים על חצר פנימית גדולה עם מאגר מים. מאגר המים מוזן מבית המשאבות של המחלבה בגן החדש ומשמש כמכל מוגבה למערכת המים בגן החדש שמתחת.
שני גרמי מדרגות מובילים מהחצר הפנימית אל מרפסת הגג שמעל בניין השער ובהמשך לאכסדראות המערביות והמזרחיות, שבסופן יש גישה לשני המגדלים, שבכל אחד מהם נוצר חדר מרוהט בפאר: "הקבינט המורי" במגדל המזרחי (מאת קרל פון דיביטש) אריחיו הצבעוניים, המזוגגים והמוזהבים בחלקם על הקירות ו"הקבינט הרומי" במגדל המערבי עם ברבורים, אריות מכונפים, פורטיקו ודמויות על רקע אדום. החדרים מחוברים באמצעות ארקדה. במגדל המערבי, גרם מדרגות לולייני מברזל יצוק מוביל מהקבינט הרומי אל המפלס מעל הארקדה וממשיך אל סיפון תצפית שעל הגג. גם במגדל המזרחי יש גרם מדרגות לולייני המוביל מהמפלס מעל "הקבינט המורי" אל סיפון התצפית וניתן להגיע אליו דרך הגג של הארקדה.
מסיבות כלכליות, הבנייה הנוספת הופסקה בשנת 1852 לטובת ארמון האורנז'רי, שהחלה בשנת 1851. פרויקט פפינגסטברג היה אמור להתחדש לאחר סיום בניית ארמון האורנז'רי. כמה אירועי שבץ, מסירת השלטון כתוצאה מכך לאחיו וילהלם הראשון בשנת 1858, ולבסוף מותו של פרידריך וילהלם הרביעי בשנת 1861 היו הסיבות לכך שאזורים גדולים נותרו בשלב התכנון ולא הושלמו בעתיד. וילהלם הראשון ששלט עכשיו הנחה את פרידריך אוגוסט שטילר להשלים את הבניין עם אולם כניסה ושני קירות האגפים. בשנת 1863 הסתיימה העבודה על הקטע.
בין היתר לא יושמו, הקמת הקזינו בן שתי הקומות הסמוך לאזור הכניסה של ימינו, גרם מדרגות כפול מעוצב בצורת פרסה המוליך מטה ממרפסת הקזינו, שבאמצעו הייתה אמורה לבעבע מזרקה, ושביל רחב שיורד משם. באמצע השביל היה אמור להיות גרם מדרגות שדרכו זורמים המים מהמזרקה ובקצהו התחתון אמורים היו להיבנות באגפיו שני ביתנים. ציור בצבע מים של האדריכל פרדיננד פון ארנים משנת 1856 משחזר תכנון זה.
אם הפרויקט היה מתבצע על פי תכנון זה, היה צריך להרוס את מקדש פומונה מתחת לבלוודרה, הבניין הראשון בתכנון של קארל פרידריך שינקל שנבנה בשנת 1800. המקדש מחפה על התוכניות הלא גמורות בהקשר לגנים שתכנן לנה.
גם פטר יוזף לנה נאלץ להסתגל לתנאים החדשים ולבצע שינויים בתכנון הגנים המקורי שלו. שני המבנים, הבלוודרה ומקדש פומונה, היו אמורים להיות מחוברים כעת מבחינת ארכיטקטורת הגן, אך לא קשורים ויזואלית. האזור החיצוני סביב טירת הצפייה, שנבנתה בצורה קטנה בהרבה, הושלם באמצעות ארקדה חצי עגולה. מאחוריה, האזור סביב מקדש פומונה נפתח במורד העמק. המדשאה העגולה הגדולה במרכז הייתה מעוצבת בפאר עם פרחים.