stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הנבחרים של ארצות הברית

| --- | --- |
הקונגרס ה-119 של ארצות הברית חותם בית הנבחרים

דגל בית הנבחרים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוג:  בית תחתון של הקונגרס של ארצות הברית
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1789 – הווה (236 שנים) 
 הרכב
 מספר מושבים:  435
 
 הרוב (218):      רפובליקנים (218) המיעוט (213):       דמוקרטים (213) ריק (1):       ריק (4)
 בחירות
 שיטת בחירות:  השיטה הרובנית
 בחירות קודמות:  5 בנובמבר 2024
 בחירות הבאות:  3 בנובמבר 2026
 מנהיגים
 יו"ר:  מייק ג'ונסון (R)   ‏החל מ-25 באוקטובר 2023
 מנהיג הרוב:  סטיב סקליס (R)   ‏החל מ-3 בינואר 2023
 מנהיג המיעוט מצליף הרוב     מצליפת המיעוט:  האקים ג'פריס (D)   ‏החל מ-3 בינואר 2023   טום אמר (R)   ‏החל מ-3 בינואר 2023   קת'רין קלארק (D)   ‏החל מ-3 בינואר 2023
 משכן
 
 הקפיטול וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 אתר אינטרנט
 house.gov
בית הנבחרים של ארצות הברית (באנגלית: United States House of Representatives) הוא הבית התחתון של הקונגרס של ארצות הברית. הקונגרס של ארצות הברית הוא הפרלמנט שלה, או הרשות המחוקקת, אשר מורכב מבית הנבחרים ומהסנאט (המהווה את הבית העליון). בית הנבחרים מתכנס באגף הדרומי של בניין הקפיטול.
לכל מדינה ממדינות ארצות הברית ישנו ייצוג בבית הנבחרים, שהוא יחסי למספר תושביה, אך כל מדינה זכאית לפחות לנציג אחד. המספר הכולל של החברים בבית הנבחרים הוא 435, לפי "חוק החלוקה מחדש" (Reapportionment Act) משנת 1929, הקובע את הדרך בה יותאם מספר החברים למפקדי האוכלוסין ולגודל המחוזות במדינות ארצות הברית. הקונגרס יכול להחליט להגדיל מספר זה. משך תקופת הכהונה של כל חבר בבית הנבחרים היא שנתיים, אך אין כל הגבלת כהונה על בחירה מחדש.
שיטת שני הבתים (ביקמרליזם) נובעת מרצונם של האבות המייסדים של ארצות הברית ליצור "בית של העם" שייצג היטב את דעת הקהל ובנוסף לכך בית נוסף, בו ישבו נציגים מרוחקים יותר, ברוח הדמוקרטיה הייצוגית, אנשי מעלה שלא ייסחפו אחר רצונותיו המשתנים של העם. מסיבה זו נהוג לכנות את בית הנבחרים "הבית התחתון", ואת הסנאט "הבית העליון", על אף שחוקת ארצות הברית אינה מפלה ביחסה בין הבתים, ודורשת את הסכמת שני הבתים לאישורה של חקיקה.
נהוג להתייחס אל בית הנבחרים כמבטא גישה מפלגתית יותר מאשר הסנאט. האבות המייסדים של ארצות הברית התכוונו כי הסנאט ייבחר על ידי נציגים מן המדינות (ולא בבחירות ישירות) וישמש כמשקל נגד לבית הנבחרים. הסמכויות הנתונות לסנאט ל"ייעוץ ואישור" (Advice and Consent) (כגון סמכותו של הסנאט לאשר אמנות בין-לאומיות) הוענקו, בשל כך, לסנאט ולא לבית הנבחרים. עם זאת, ניתנו לבית הנבחרים סמכויות ייחודיות משלו: הזכות ליזום חקיקה בענייני מיסים, הזכות להדיח נבחרי ציבור מסוימים, הזכות לבחור את נשיא ארצות הברית אם חבר האלקטורים נקלע למבוי סתום. עם זאת, לסנאט סמכויות משלימות לסמכויות אלו – להציע תיקונים תקציביים, לשפוט נבחרי ציבור שהודחו על ידי בית הנבחרים, ולבחור את סגן נשיא ארצות הברית במקרה שחבר האלקטורים אינו מצליח לעשות זאת.
החברות בסנאט נחשבת ליוקרתית יותר מאשר החברות בבית הנבחרים, מכיוון שתקופת כהונתם של הסנאטורים ארוכה יותר, מספרם קטן יותר, וברוב המקרים הם מייצגים ציבור בוחרים גדול יותר.
בעלי תפקידים בבית הנבחרים

המפלגה שלה רוב המושבים בבית ידועה כ"מפלגת הרוב". המפלגה בעלת המספר הגדול ביותר של מושבים שלאחריה היא "מפלגת המיעוט". יושב ראש הבית, ראשי הוועדות ובעלי תפקידים אחרים באים בדרך כלל ממפלגת הרוב. לתפקידים אלו ישנם תפקידים תואמים (לדוגמה "חברים בכירים" (Ranking Members) בוועדות) הנשמרים לנציגי מפלגת המיעוט.
בעלי תפקידים בבית הנבחרים > יושב ראש בית הנבחרים

החוקה קובעת כי הבית יבחר את יושב ראשו בישיבה הראשון של כל מושב. על אף שהדבר אינו נאמר בחוקה במפורש, עד כה כל יושבי הראש שכיהנו היו חברי הבית. החוקה אינה קובעת את תפקידיו וסמכויותיו של היושב ראש, ואלו נקבעים על ידי "ועדת הכללים והמנהגים" של הבית. היושב ראש משמש כמנהיג הבית וכן כמנהיג מפלגתו, שלעיתים אינה מפלגת הרוב. על פי החוקים הקובעים את המשכיות תפקיד נשיא ארצות הברית, יושב הראש יקבל את תפקיד הנשיא במקרה בו גם הנשיא וגם סגן הנשיא אינם יכולים לשמש בתפקיד זה.
יושב ראש משמש כיושב ראש בדיוני מליאת הבית, אך לא בכל דיון. ברוב המקרים הוא מסמיך חברים אחרים של הבית לשבת כיושבי ראש בדיון. יושב ראש הדיון יושב בכיסא מיוחד אל מול כיסאות המליאה. סמכויות היושב ראש בדיון הן נרחבות: הוא שולט בסדר בו מדברים החברים, אף אחד מן החברים אינו רשאי לדבר מבלי לקבל את רשותו, והוא הקובע בכל שאלה המתעוררת במהלך הדיון, כגון התנגדות או טענה כי הופר כלל מכללי הדיון. עם זאת, החלטתו בעניינים אלו כפופה לעתירה לכלל מליאת הבית.
יושב ראש של הבית משמש כיושב ראש ועדת ההיגוי של מפלגתו, הבוחרת את יושבי ראש ועדות הבית הקבועות. היושב ראש קובע אילו ועדות ידונו בכל הצעת חוק, ממנה את רוב חברי ועדת הכללים ואת כל חברי ועדת הישיבות. כאשר הקונגרס לעומתי כלפי הנשיא (כאשר הנשיא ורוב חברי הקונגרס הם ממפלגות שונות), הופך היושב ראש למנהיגה בפועל של האופוזיציה. בשל אופיו המפלגתי של בית הנבחרים משתמש בדרך כלל היושב ראש בתפקיד זה לקידום ענייני מפלגתו.
בתחילת המושב ה-118 של בית הנבחרים, ב-3 בינואר 2023, מועמד הרוב הרפובליקני קווין מקארתי לא הצליח לקבל רוב מוחלט מחברי בית הנבחרים שהשתתפו בהצבעה, בשל התנגדות אנשי האגף הקיצוני במפלגתו. היות שהיה דרוש רוב של 218 חברים למינויו, התקיימו 10 סבבי הצבעה ליושב ראש, ללא הכרעה, זאת לראשונה מאז 1923, אז התקיימו 9 סבבים לצורך בחירת יושב הראש. ב-3 באוקטובר הודח מקראתי על ידי חלק מחברי מפלגתו, ולראשונה בהיסטוריה יושב ראש בית הנבחרים הודח בהצבעה במליאה. במקומו מונה יושב ראש בפועל פטריק מקהנרי, עד שמייק ג'ונסון נבחר 3 שבועות לאחר מכן.
בעלי תפקידים בבית הנבחרים > מנהיגי הרוב והמיעוט

כל מפלגה בוחרת מקרבה את מנהיג הרוב או את מנהיג המיעוט. מנהיג המיעוט הוא מנהיגה של מפלגתו, אך מנהיג הרוב כפוף לרוב ליושב ראש, שהוא ברוב המקרים חבר במפלגת הרוב. מנהיגי המפלגות קובעים באילו הצעות חוק יתמכו חברי הבית ממפלגתם, ולאילו יתנגדו. כל מפלגה בוחרת "מצליף" השומר על המשמעת הסיעתית. חברי בית הנבחרים הם לרוב עצמאים פחות מן הסנאטורים, ולרוב מצביעים לפי הוראות הנהגת מפלגתם. התמריצים לכך הם בדרך כלל כוחם של מנהיגי המפלגות למינוי חברים בוועדות הבית. זו אחת הסיבות שהאווירה בבית הנבחרים מתוארת כמפלגתית הרבה יותר מן האווירה בסנאט.
בעלי תפקידים בבית הנבחרים > בעלי תפקידים שאינם חברי הבית

בבית הנבחרים מספר עובדים שאינם חברים. בעל התפקיד המרכזי מסוג זה הוא מזכיר בית הנבחרים (Clerk), האחראי על פרסום דיוני הבית, מכין את המסמכים, ומפקח על הצוות הזוטר. המזכיר הוא גם יושב בראש הבית במושב הראשון של כל קונגרס, עד לבחירתו של היושב ראש הקבוע. בעל תפקיד נוסף הוא הקצין המנהלי הראשי, האחראי על התחזוקה של הבית והמינהלה היום יומית, במגוון נושאים החל מתשלום המשכורות וכלה בשירותי ההסעדה. תפקיד זה נוצר בשנת 1994, והחליף בעלי תפקידים קודמים. לבית הנבחרים כומר המנהל תפילת בוקר מדי יום, וכן ראש המשמר (Sergeant at Arms) האחראי על הביטחון והסדר בתחומי בניין בית הנבחרים. השיטור היום יומי השגרתי מבוצע על ידי משטרת הקפיטול, שראש משמר הבית שייך אליה.
הליך

בדומה לסנאט, מתקיימות ישיבות בית הנבחרים בבניין הקפיטול בוושינגטון. באולם המליאה ישנו דוכן, אשר ממנו מנהל היושב ראש את ישיבות הבית. מתחת לדוכן ישנו מקום המיועד לשימוש בידי פקידים ומנהלנים שעליהם לסייע בניהול הישיבה. החברים יושבים בחצי מעגל אל מול דוכן היושב ראש, כאשר בין כיסאותיהם ישנו מעבר רחב. באופן מסורתי יושבים הדמוקרטים בצידו הימני של המעבר, ואילו הרפובליקנים בצידו השמאלי (מנקודת המבט של היושב ראש). הישיבות נערכות בימי השבוע. לעיתים נדירות יושב הבית בימי ראשון או שבת. הישיבות פתוחות לציבור, ומשודרות ברשת הכבלים האמריקנית C-SPAN בשידור חי.
ההליך לפיו מתנהלות הישיבות אינו תלוי רק בכללים הפורמליים, אלא נסמך גם על מגוון מנהגים, תקדימים ומסורות. במקרים רבים יכול הבית להגמיש את הכללים הכתובים (במיוחד בכל הנוגע לזמן המוקדש לנאומים בעת הדיון) אם ישנה הסכמה פה אחד לכך בין חברי הבית. היושב ראש של הישיבה הוא האחראי על אכיפת הכללים, ויכול להזהיר את המתדיינים שלא לסטות מהם. הוא משתמש בפטיש קטן על מנת לשמור על הסדר.
על פי החוקה, הקוורום הנדרש לשם הדיונים הוא רוב של חברי הבית. על פי המנהג יש להניח תמיד כי הקוורום הנדרש אכן מכונס, אלא אם כן אחד החברים קורא לספירה של הנוכחים. ברוב המקרים אכן אין הרוב הנדרש נוכח בעת הדיונים, אך הקריאות לספירת הקוורום נדירות.
במהלך הדיונים רשאי חבר הבית לדבר רק אם קיבל לכך את רשותו של היושב ראש. היושב ראש קובע מי מבין החברים יקבל את רשות הדיבור, ובכך יש לו שליטה על מהלך הדיון. כל הנאומים מופנים אל יושב ראש, ומתחילים במילים "אדוני היושב ראש" או "גברתי יושבת הראש". אין לפנות לחבר אחר מן הבית בעת הנאום, ואל הנוכחים יש להתייחס בגוף שלישי. ברוב המקרים אין החברים מתייחסים זה לזה בשמם אלא באמצעות התייחסות למדינתם, כגון "הג'נטלמן מווירג'יניה" או "הגברת מקליפורניה".
הליך > דיון בהצעות חקיקה

לפני שמגיעה חקיקה לדיון במליאת הבית, על ועדת הכללים להחליט על הכללים לדיון בהצעה, כגון האם יתאפשר לחברים להביא תיקונים להצעה. לעיתים מגבילה הוועדה את הזכות להעלות תיקונים. דיון בהצעת חוק מוגבל לרוב לשעה אחת, ומחולק באופן שווה בין מפלגות הרוב והמיעוט. "מנהל המליאה" מקציב את זמן הדיבור לחברים מראש. בנושאים חשובים ישנם רבים המבקשים את זכות הדיבור, ולעיתים מוקדשת לשמיעת כל אחד מהם כדקה אחת בלבד, או אף פחות מכך.
כאשר מסתיים הדיון מועלית ההצעה להצבעה.
הליך > הצבעה

ישנם שלושה סוגי הצבעה:
הצבעה אלקטרונית באמצעות כרטיס זיהוי אישי, המתנהלת באמצעות 44 עמדות הצבעה המוצבות במליאה.
הצבעה ידנית באמצעות כרטיסים. החברים מניפים כרטיסים ירוקים עבור "כן" ואדומים עבור "לא", וכן כתומים עבור "נמנע". הצבעות מסוג זה מתרחשות רק במקרה בו מושבתת ההצבעה האלקטרונית.
הצבעה שמית, בה מקריא היושב ראש את שמות החברים, והם מביעים את הצבעתם בקול. הצבעה זו היא נדירה יחסית, והיא מתרחשת רק באירועים מיוחדים כגון בחירת היושב ראש, בשל הזמן הנדרש להקראת חמש מאות שמות. לאחר הצבעה שמית יכול כל חבר לטעון כי הספירה שגויה, ולבקש "הצבעה רשומה". אם חמישית מהנוכחים תומכים בהצעה, תתנהל הצבעה חוזרת, באופן אלקטרוני או ידני. הנוהג הוא כי הנוכחים בהצבעה יסכימו לרוב לבקשה להצבעה חוזרת.
ההצבעה נמשכת בדרך כלל כרבע שעה, אך אם ישנו צורך בהבאתם של חברים נוספים להצבעה, יוכל היושב ראש להאריכה. בשנת 2003 התקיימה הצבעה על חוק להסדרת תרופות מרשם, שנמשכה בין השעה 3:00 ל-6:00 לפנות בוקר.
יושב ראש הישיבה מצביע ככל חבר. קולו של היושב ראש נחשב לקול אחד, ואין לו זכות להכריע בהצבעה צמודה. אם לא הושג רוב להצעה, רואים אותה כאילו נדחתה, אפילו אם מספר המתנגדים שווה למספר התומכים.
ועדות

הבית משתמש בוועדות, כמו גם בתת-ועדות, למגוון של מטרות, לרבות עיון בהצעות חוק, וביקורת על הרשות המבצעת. מינוים של חברי הוועדות מוטל באופן פורמלי על הבית כולו, אך נעשה למעשה בדרך של מיקח וממכר פוליטי. באופן כללי, כל מפלגה מכבדת את העדפותיהם של החברים כבודדים, ונותנת עדיפות בחברות בוועדות על בסיס של ותק. כל מפלגה מקבלת הקצאה בחברות בוועדות על בסיס כוחה היחסי בבית.
הוועדה הגדולה ביותר היא "ועדת הכל" ("Committee of the Whole") הכוללת את כל חברי הבית. הוועדה מתכנסת באולם המליאה. מתפקידיה לתקן הצעות חוק, אך היא אינה מוסמכת לאשרן באופן סופי. לרוב הליכי הדיון בוועדה הם גמישים יותר מן הדיון במליאת בית הנבחרים.
רוב עבודת הוועדות מבוצעת בעשרים ועדות קבועות, שלכל אחת שיפוט בעניין מסוים, כ"יחסי חוץ" או "חקלאות". כל ועדה קבועה דנה בהצעות חוק המתייחסות לתחום שיפוטה ומתקנת אותן. לוועדות ישנם כוחות נרחבים ביחס להצעות חוק. הן יכולות למנוע מהצעת חוק להגיע לדיון במליאה. הוועדות הקבועות עוסקות גם בביקורת על מחלקות וסוכנויות של הרשות המבצעת. במסגרת זו יכולות הוועדות לערוך שימועים, ובמסגרתם לגבות ראיות, להזמין עדים בצו, ולשמעם.
כמה מן הוועדות משותפות לשני בתי הקונגרס, לרוב ועדות העוסקות בתפקודן של סוכנויות עצמאיות כגון הוועדה העוסקת בענייני ספריית הקונגרס או ועדות שתפקידן לייעץ בנושאים מסוימים כגון הוועדה העוסקת במיסוי. הצעות חוק ומינויים אינם מופנים אל הוועדות המשותפות, וכוחן נחשב לחלש מאלו של הוועדות הקבועות.
כל ועדה ותת ועדה מונהגת על ידי יושב ראש, הממונה מקרב מפלגת הרוב. בשנת 1995 במסגרת הרפורמה של גינגריץ' הוגבלה כהונת היושב ראש לשלוש תקופות בנות שנתיים. כוחותיו של היושב ראש הם נרחבים. הוא קובע את סדר היום של הוועדה, ובכוחו למנוע ממנה אישורה של הצעת חוק.
חקיקה

לבית הנבחרים, כמו לסנאט, הכוח ליזום הצעות חוק. עם זאת, החוקה קובעת כי הצעות להעלאת מיסים תדונה לראשונה בבית הנבחרים. כתוצאה מכך הסנאט אינו יכול ליזום הצעות חוק הנוגעות למיסוי. יתרה מכך, בית הנבחרים סבור כי הסנאט אינו יכול לדון כלל בהקצבות או בחלוקת כספים פדרליים. בעבר היה קיים ויכוח בין חברי הסנאט ובין חברי בית הנבחרים בנקודה זו. בפועל, בכל פעם שבו עלתה הצעה כזו מן הסנאט, סירב בית הנבחרים לדון בה, ובכך הביא לקבלת הפרשנות המצמצמת את סמכות הסנאט.
על אף שאינו יכול ליזום הצעות חוק הנוגעות למיסוי, הסנאט שומר את הכוח לתקנן או לדחות אותן.
כל הצעת חוק דורשת את הסכמתם של הסנאט ושל בית הנבחרים, לרבות הצעות חוק הנוגעות למיסוי, על מנת להשלים את הליך החקיקה. שני הבתים חייבים לקבל בדיוק את אותו הנוסח של החוק. אם ישנם שינויים בנוסח, הם מוסדרים בוועדה בה מכהנים חברים משני הבתים.
סמכויות נוספות

החוקה מסמיכה את בית הנבחרים להדיח פקידי ממשלה בשל "בגידה, שוחד ופשעים חמורים אחרים", ומסמיכה את הסנאט לשפוט את הפקידים המודחים. בית הנבחרים יכול לאשר "סעיפי הדחה" בהצבעת רוב פשוטה. עם זאת הצבעה של שני שלישים נדרשת במשפטו של המודח בפני הסנאט. פקיד שנשפט בפני הסנאט והורשע, יסולק ממשרתו לצמיתות. בנוסף לכך יכול הסנאט לקבוע כי לא יחזיק בעתיד בכל משרה ציבורית. הליכי ההדחה אינם כוללים עונש נוסף, אך המודח צפוי לעמוד למשפט בפני בית משפט רגיל.
במהלך ההיסטוריה של ארצות הברית הדיח בית הנבחרים שבעה עשר עובדי ציבור, ושבעה מהם הורשעו על ידי הסנאט. אחד מהם התפטר ממשרתו בטרם נשפט על ידי הסנאט. רק שלושה נשיאים של ארצות הברית עמדו בפני הליכים מסוג זה, אנדרו ג'ונסון ב-1868, ביל קלינטון ב-1999 ודונלד טראמפ ב-2020. שלושת המשפטים אל מול הסנאט הסתיימו בזיכוי. במשפט ההדחה של אנדרו ג'ונסון חסר קול אחד על מנת לסיים את ההליך בהרשעה ברוב הנדרש של שני שלישים מן הקולות.
על פי הפרק השני של חוקת ארצות הברית, ולאחר מכן על פי התיקון השנים עשר לחוקה, לבית הנבחרים הסמכות לבחור את הנשיא אם חבר האלקטורים לא הצליח להגיע להכרעה. התיקון השנים עשר לחוקה מחייב את בית הנבחרים לבחור את הנשיא מבין שלושת המועמדים שקיבלו את קולות האלקטורים הרבים ביותר, אם אף אחד מהם לא זכה ברוב הקולות. בית הנבחרים השתמש בסמכות זו פעמיים. בבחירות של שנת 1800 קיבלו המועמדים תומאס ג'פרסון וארון בר מספר זהה של קולות, בית הנבחרים בחר את ג'פרסון לנשיא ואת בר לסגנו על פי הפרק השני של החוקה. בבחירות של שנת 1824 אף אחד מארבעת המועמדים לא זכה ברוב הקולות, בית הנבחרים בחר בג'ון קווינסי אדמס לנשיאות, על פני אנדרו ג'קסון וויליאם קרופורד. במקרה בו נבחר הנשיא על ידי בית הנבחרים, בוחר הסנאט את סגנו.
ראו גם

הירי בבית הנבחרים של ארצות הברית (1954)
הערות שוליים

↑  Congressional Chronicle – Members of Congress, Hearings and More | C-SPAN.org, www.c-span.org
| בתי מחוקקים בארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| הקונגרס | בית הנבחרים של ארצות הברית • הסנאט של ארצות הברית |  |
| מדינות | אוהיו (בית הנבחרים • הסנאט) • אוקלהומה (בית הנבחרים • הסנאט) • אורגון (בית הנבחרים • הסנאט) • איווה (בית הנבחרים • הסנאט) • איידהו (בית הנבחרים • הסנאט) • אילינוי (בית הנבחרים • הסנאט) • אינדיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלבמה (בית הנבחרים • הסנאט) • אלסקה (בית הנבחרים • הסנאט) • אריזונה (בית הנבחרים • הסנאט) • ארקנסו (בית הנבחרים • הסנאט) • ג'ורג'יה (בית הנבחרים • הסנאט) • דלאוור (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • דקוטה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • הוואי (בית הנבחרים • הסנאט) • וושינגטון (בית הנבחרים • הסנאט) • ויומינג (בית הנבחרים • הסנאט) • ויסקונסין (אספת המדינה • הסנאט) • וירג'יניה (בית הנבחרים • הסנאט) • וירג'יניה המערבית (בית הנבחרים • הסנאט) • ורמונט (בית הנבחרים • הסנאט) • טנסי (בית הנבחרים • הסנאט) • טקסס (בית הנבחרים • הסנאט) • יוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • לואיזיאנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מונטנה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיזורי (בית הנבחרים • הסנאט) • מיין (בית הנבחרים • הסנאט) • מינסוטה (בית הנבחרים • הסנאט) • מיסיסיפי (בית הנבחרים • הסנאט) • מישיגן (בית הנבחרים • הסנאט) • מסצ'וסטס (בית הנבחרים • הסנאט) • מרילנד (בית הנבחרים • הסנאט) • נבדה • נברסקה • ניו ג'רזי (האספה הכללית • הסנאט) • ניו המפשייר (בית הנבחרים • הסנאט) • ניו יורק (האספה • הסנאט) • ניו מקסיקו (בית הנבחרים • הסנאט) • פלורידה (בית הנבחרים • הסנאט) • פנסילבניה (בית הנבחרים • הסנאט) • קולורדו (בית הנבחרים • הסנאט) • קונטיקט (בית הנבחרים • הסנאט) • קליפורניה (אספת המדינה • הסנאט) • קנזס (בית הנבחרים • הסנאט) • קנטקי (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הדרומית (בית הנבחרים • הסנאט) • קרוליינה הצפונית (בית הנבחרים • הסנאט) • רוד איילנד (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| אחרים | מחוז קולומביה • איי הבתולה של ארצות הברית • איי מריאנה הצפוניים (בית הנבחרים • הסנאט) • גואם • סמואה האמריקנית (בית הנבחרים • הסנאט) • פוארטו ריקו (בית הנבחרים • הסנאט) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306565305171  BIBSYS: 12047519  BNC: 000112773  BNE: XX136439  BnF: cb118636489 (data)  CiNii: DA00020380  GND: 35623-2  ISNI: 0000 0001 2309 4044  LCCN: n79107874  MusicBrainz: fd840654-9320-4f0f-8739-78ca726cfeaa  NKC: kn20010710002  NLA: 36545505  NLK: KAB202010571  NSK: 000271101  RERO: 02-A000167158  SNAC: w69x15pb  SUDOC: 026377055  Trove: 1284160  VIAF: 152361633   WorldCat (עם VIAF): 152361633 
אולם מליאת בית הנבחרים
ממשלת ישראל

ערך זה עוסק ברשות המבצעת של מדינת ישראל. אם התכוונתם לממשלה המכהנת, ראו .
| --- | --- |


ממשלת ישראל השלושים ושבע
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 תחום שיפוט:  ישראל ישראל
 תאריך הקמה:  15 במאי 1948
 חוק:  חוק-יסוד: הממשלה
 ראש:  ראש ממשלת ישראל
 מטה מרכזי:  ירושלים ירושלים
 תקציב:  493 מיליארד ש"ח (נכון ל-2022)
ממשלת ישראל היא הרשות המבצעת של מדינת ישראל. בראשה עומד ראש הממשלה, וחברים בה שרים, אשר בידי ראש הממשלה הסמכות למנותם (באישור הכנסת) ולפטרם. בידי ממשלת ישראל הסמכות ברוב ההיבטים הממלכתיים והציבוריים, והיא מייצגת את מדינת ישראל כלפי חוץ. מאז 1968, מוסדרות בחירתה וכהונתה של הממשלה באמצעות חוק יסוד: הממשלה. השרים נושאים באחריות כלפי כל החלטות הממשלה ופעולותיה, והם אחראים להן, גם אם הן מנוגדות לדעתם.
במשך שנים אחדות התקיימה בחירה ישירה לראשות הממשלה, מתוך מגמה לשנות את השיטה הפוליטית במדינת ישראל; אך מטעמים שונים היא לא צלחה ובוטלה. במרבית שנות המדינה (כולל בעשור השני של המאה ה-21) מוטלת הקמת הממשלה על ידי נשיא המדינה על מי שהומלץ על ידי רוב חברי הכנסת והוא המיועד להיות ראש ממשלה. להקמת ממשלה נדרש המועמד לראשות הממשלה עליו הוטלה הקמת הממשלה, לקבל את אמון הכנסת, כלומר רוב רגיל בכנסת שמצביע בעד הממשלה. לפיכך, טבעי הדבר להקים קואליציה של מפלגות אחדות (במה שמכונה "מעשה מרכבה") ולמנות את ראשי המפלגות לשרים, ובכך לקבל את אמון הכנסת. פעם אחת הוקמה ממשלה, שראשי המפלגות הגדולות בה (הליכוד והעבודה) כיהנו בה כראשי ממשלה ברוטציה. ב-2020 וב-2021, הוקמו ממשלות חילופים הכוללות 2 ראשי ממשלה המכהנים לסירוגין ואמורים להתחלף במועד שנקבע מראש.
החל משנות ה-90 רוב הממשלות היו צרות באופן יחסי, אך כמה פעמים הוקמה ממשלת אחדות לאומית, שכללה חלק ניכר מסיעות הכנסת. חלק קטן מהממשלות הצליחו לזכות לאמונם של מספר רב של חברי כנסת.
לאורך השנים, מונו מספר שרים, אשר לא כיהנו כחברי הכנסת באותה עת.
מקום מושבה של ממשלת ישראל הוא קריית הממשלה, ירושלים.
היסטוריה

לקראת הכרזת המדינה, ב-11 באפריל 1948, הוקמה בארץ ישראל מועצת העם כפרלמנט ביישוב היהודי ומתוך חבריה נבחרו על ידי הנהלת הסוכנות היהודית מִנְהלת העם, על מנת שינהלו את ענייני היישוב והמלחמה. בראש המינהלה עמד דוד בן-גוריון והיא כללה מלבדו 12 חברים. כשבוע בלבד לאחר בחירתה, ב-18 באפריל חולקו התיקים השונים כאשר בן-גוריון קיבל את תיק הביטחון. ההחלטה החשובה ביותר של המינהלה הייתה דחיית הצעת שר החוץ האמריקאי ג'ורג' מרשל לדחות את ההכרזה על הקמת המדינה וקיומה במועד שנקבע - ה־14 במאי 1948.
ב-14 במאי 1948, עת קריאת מגילת העצמאות על ידי דוד בן-גוריון, הוכרז בין היתר, כי מנהלת העם הופכת להיות לממשלה הזמנית של המדינה.

הרכב הממשלה הזמנית היה זהה להרכב מנהלת העם והיא התקיימה כמעט שנה עד ל-10 במרץ 1949, מועד בו הוקמה הממשלה הראשונה, לאחר הבחירות לכנסת הראשונה.
מבנה הממשלה בישראל

ברשימה הבאה מובאים המוסדות והתפקידים אשר מרכיבים את הממשלה הישראלית:
מבנה הממשלה בישראל > ראש הממשלה

ראש הממשלה ניצב בראש הרשות המבצעת במדינה, הוא בעל הסמכות הגבוהה ביותר במערכת השלטון הישראלית. (אמנם החוק מגדיר את הנשיא כעומד בראש המדינה, אולם הוא מקנה לראש הממשלה את מרב סמכויות השלטון). ראש הממשלה הוא השר הבכיר בממשלה, ואחריותו היא לכל הפעילויות שלה.
ראש ממשלה חובה שיהיה גם חבר הכנסת (כל שר אחר זולת ראש הממשלה אינו חייב שיהיה חבר הכנסת).
אם התפטר ראש הממשלה מחברותו בכנסת - רואים בהתפטרות זו גם כהתפטרותו מראשות הממשלה.
החוק קובע, כי כשראש הממשלה נפטר או מתפטר - מתפטרת עמו הממשלה כולה, ויש צורך להקים ממשלה חדשה.
סמכויותיו:
הוא מייצג את הממשלה והמדינה כלפי פנים וחוץ.
הוא מנהל את ישיבות הממשלה ואת עבודת הממשלה בכלל: קובע את סדר יומה של הממשלה ויושב ראש בישיבותיה, מנחה את מזכיר הממשלה בפרסום עניינים הנוגעים לדיוני הממשלה ולהחלטותיה וקובע את העניינים שבהם תטפל הממשלה והוא הנושא באחריות הראשית לתוצאות מדיניות הממשלה.
שרי הממשלה אחראים בפני ראש הממשלה לתפקידים שעליהם הם ממונים.
הוא רשאי להעביר שר מכהונתו לאחר שהודיע לממשלה על כוונתו לעשות כך, ולאחר שהעביר לשר הודעה על העברה מכהונתו. ראש הממשלה גם ממלא את מקומם של שרים שהתפטרו או שנבצר מהם למלא את תפקידם.
הוא מפקח על עבודתן של ועדות השרים.
ראש הממשלה הוא יושב ראש ועדת השרים לענייני ביטחון.
הוא חותם על חוקי הכנסת.
לראש הממשלה השפעה ניכרת בתחום המינויים העיקריים, המחייבים את אישור הממשלה.
ראש הממשלה אינו יכול לכפות את דעתו על הממשלה באופן ישיר, אולם הוא יכול לפטר שרים (גם בלי הסכמת הכנסת) ולמנות שרים חדשים (באישור הכנסת) באופן שיקנה לו תמיכה מרבית. הוא רשאי לפזר את הכנסת במצב בו יש בכנסת רוב שלא מאפשר לממשלה לתפקד, באישור נשיא המדינה ובכך להביא לעריכת בחירות חדשות.
מבנה הממשלה בישראל > ממלא מקום ראש הממשלה

התואר "ממלא מקום ראש הממשלה", להבדיל מהתארים "סגן ראש ממשלה" ו"משנה לראש הממשלה" הוא תפקיד בעל משמעות חוקית ולא רק סמלית. ממלא מקום ראש הממשלה מנהל את ישיבות הממשלה כשראש הממשלה נמצא מחוץ לישראל והוא מכהן במקומו כאשר נבצר מראש הממשלה למלא את תפקידו באופן זמני. כאשר ראש הממשלה אינו יכול למלא את תפקידו באופן קבוע, או כאשר הנבצרות הזמנית נמשכת מעל "100 ימים רצופים", ממלא מקום ראש הממשלה אינו מתמנה במקומו, אלא הממשלה נחשבת כמתפטרת וממשיכה לכהן כממשלת מעבר. בעת כהונת ממשלת מעבר, רשאית הממשלה למנות "ראש ממשלה בפועל" שימלא את תפקידי ראש הממשלה ללא עדיפות לממלא מקום ראש הממשלה.
מבנה הממשלה בישראל > משנה לראש הממשלה

משנה לראש הממשלה הוא תואר שאינו קיים בחוקי מדינת ישראל ואין לו משמעות סטטוטורית. מטרתו להוות תואר נכבד יותר מתואר סגן ראש ממשלת ישראל.
מבנה הממשלה בישראל > סגן ראש הממשלה

תואר "סגן ראש ממשלה" בישראל הוא סמלי בלבד וללא סמכויות. על כן, אין הגבלה על מספר סגני ראש הממשלה.
מבנה הממשלה בישראל > שרים

השרים מכהנים כחברי ממשלה, והם מופקדים בדרך כלל על משרדים ממשלתיים וכל עבודת הממשלה. עם זאת, בממשלה ממונים ומכהנים גם שרים בלי תיק, שהם חברי ממשלה מן המניין, אולם אינם ממונים על משרד ממשלתי. מוטלים עליהם תפקידים שונים, קבועים או זמניים. תפקיד של שר קרוי גם "תיק": שר הביטחון מחזיק בתיק הביטחון בממשלה, שר התחבורה מחזיק בתיק התחבורה בממשלה ושר הבריאות מחזיק בתיק הבריאות בממשלה.
שרים אינם חייבים להיות חברי כנסת. שרים שאינם חברי כנסת יכולים להשתתף בדיוני הכנסת, אך לא בהצבעות. תפקיד השרים לבצע את כל הנושאים שהממשלה אחראית עליהם: יחסי חוץ, ביטחון, כלכלה, חינוך, משטרה, בריאות וכדומה.
מבנה הממשלה בישראל > שרים > מספר השרים

נכון לתחילת כהונת ממשלת ישראל השלושים ושש, כיהנו מהממשלה הראשונה (ללא חישוב הממשלה הזמנית) 259 שרים (גברים) שונים ו-24 שרות (נשים) שונות - בממשלות ישראל, כך שסך השרים והשרות עומד על 283.
| הממשלה | מספר שרים בשיא גודלה |
| --- | --- |
הממשלה הזמנית: 13
הממשלה הראשונה: 12
הממשלה השנייה: 13
הממשלה השלישית: 14
הממשלה הרביעית: 16
הממשלה החמישית: 16
הממשלה השישית: 12
הממשלה השביעית: 16
הממשלה השמינית: 16
הממשלה התשיעית: 16
הממשלה העשירית: 16
הממשלה האחת עשרה: 16
הממשלה השתים עשרה: 16
הממשלה השלוש עשרה: 18 (22 בעת ממשלת ליכוד לאומי)
הממשלה הארבע עשרה: 22
הממשלה החמש עשרה: 24 (18 לאחר פירוק ממשלת ליכוד לאומי)
הממשלה השש עשרה: 22
הממשלה השבע עשרה: 21
הממשלה השמונה עשרה: 19
הממשלה התשע עשרה: 20
הממשלה העשרים: 20
הממשלה העשרים ואחת: 25 (ממשלת אחדות לאומית)
הממשלה העשרים ושתיים: 25 (ממשלת אחדות לאומית)
הממשלה העשרים ושלוש: 26 (ממשלת אחדות לאומית)
הממשלה העשרים וארבע: 20
הממשלה העשרים וחמש: 20
הממשלה העשרים ושש: 21
הממשלה העשרים ושבע: 18
הממשלה העשרים ושמונה: 23
הממשלה העשרים ותשע: 28
הממשלה השלושים: 23
הממשלה השלושים ואחת: 25
הממשלה השלושים ושתיים: 30
הממשלה השלושים ושלוש: 23
הממשלה השלושים וארבע: 24
הממשלה השלושים וחמש: 34 (ממשלת חילופים)
הממשלה השלושים ושש: 28 (ממשלת חילופים)
הממשלה השלושים ושבע: 33 (38 בממשלת החירום)
בתיקון לחוק יסוד: הממשלה, שהיה אמור להיכנס לתוקף החל מהבחירות לכנסת העשרים, נקבע: "מספר חברי הממשלה, ובכלל זה ראש הממשלה, לא יעלה על 19, אלא אם כן הביעה הכנסת אמון בממשלה או החליטה לאשר צירוף שרים לממשלה, ברוב של שבעים חברי הכנסת לפחות". עם זאת, לאחר הבחירות תוקן החוק שוב בהוראת שעה, שדחתה מגבלה זו כך שלא תחול על ממשלה שכוננה בתקופת כהונתה של הכנסת ה-20.במסגרת מאמצי הקמת הממשלה השלושים וחמש, בכנסת העשרים ושלוש, בוטלו הסעיפים בחוק הנוגעים להגבלת מספר השרים וסגני השרים.
ב-2015 צוות פנים ממשלתי בחן את מבנה הממשלה והמליץ לצמצם את מספר המשרדים לבין 12 ל-18 תוך הסרת ההגבלה על מספר השרים. הצוות הציג חסכון של בין 1 ל-4.5 מיליארד ש״ח כל שנה ושיפור בתהליך קבלת ההחלטות. המלצות הצוות לא התקבלו.
מבנה הממשלה בישראל > שרים > נשים

מספר הנשים המכהנות כשרות בממשלות ישראל נותר נמוך ללא קשר לגודלה של הממשלה. עד לממשלת ישראל השלושים וחמש, גם בשנים שבהן הגיע מספר השרים הכולל בממשלה לשיא של 28, מספר השיא של השרות לא השתנה והוא נע בין 2 ל-4 בלבד בכל שנה. עם זאת, בממשלת ישראל השלושים וחמש נקבע שיא, ובעת השבעת הממשלה מונו 8 שרות. בממשלת ישראל השלושים ושש, נשבר השיא בפעם השנייה, ובעת השבעת הממשלה מונו 9 שרות.