stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ימי קימל
ביקורות

על תוכניתו של קימל נמתחה ביקורת רבה, כאשר עיקר הביקורת התייחסה לכך שהתכנית בעלת אופי פוליטי הנוטה בצורה ברורה לטובת המפלגה הדמוקרטית. לטענת המבקרים התכנית שמה ללעג הומוריסטי פוליטיקאים רפובליקנים, לרבות הנשיא טראמפ ואשתו, בעוד ביקורת על פוליטיקאים מהמחנה הדמוקרטי כמעט ואינה נשמעת.
ביוני 2021 דווח כי הנשיא לשעבר דונלד טראמפ פנה למשרד המשפטים על מנת לחקור הטיה פוליטית בתוכניתו של ג'ימי קימל ותוכניות פריים-טיים אמריקאיות אחרות.
בחודש נובמבר 2022 הודה לראשונה קימל כי עקב הביקורת הלא מידתית על טראמפ איבד "חצי או יותר" מצופיו לאור העובדה כי לפני עשור תוכניתו היה ה"פופולרית ביותר בקרב רפובליקנים". לצד זאת, הצדיק קימל את דעותיו בכך שטען כי "הדגל לא שייך רק להם".
במרץ 2023, בעת שהנחה את טקס פרסי האוסקר ה-95, ראיין את זוכת פרס נובל לשלום, הצעירה הפקיסטנית מלאלה יוספזאי. בעקבות ראיון זה, הוא זכה לביקורות מעורבות ולכינויי גנאי כמו "חרפה לאומית".
השפעות

קימל הושפע רבות בקומדיה מדייוויד לטרמן והווארד סטרן. קימל אמר על לטרמן, "המופע שלו היה פשוט כל כך מוזר ושונה. מעולם לא ראיתי דבר כזה. לא הכרתי מישהו שהיה לו חוש הומור כזה". קימל התבדח לא פעם שהסיבה היחידה שהוא נכנס לעסקים של מופעים היא להיות ידיד עם לטרמן; הוא גם שאל מדוע שמישהו יצפה בתוכנית שלו במקום בתוכנית של לטרמן.
קימל כתב מאמר לטיים על אהבתו לטרמן, ואמר:
בזמן שאני כותב את זה, נותרו רק עשר הופעות לפני שהאיש המצחיק, ההמצאתי והחכם ביותר שלבש אי פעם חליפת אלקה זלצר ילך לדוג לתמיד. אף אחד מאיתנו שגילה את דייב בעצמו וטען שהוא משלנו לא יוכל אי פעם להסביר בצורה משביעת רצון לצעירים שלא עשו מה הוא עשה, למה הוא התכוון ולמה הוא מתכוון. אני מניח שזה לא משנה. זו רק תערוכה, לא תחרות. תודה דייב. בשביל מה שזה שווה, אתה האהוב עליי.
חיים אישיים

קימל הוא קתולי. הוא דיבר בפומבי על כך שיש לו נרקולפסיה.
קימל התחתן עם ג'ינה מאדי ב-1988; הם התגרשו בשנת 2002. בתם קתרין נולדה בשנת 1991 ובנם קווין נולד בשנת 1993. היו לו מערכת יחסים עם הקומיקאית שרה סילברמן מ-2002 עד מרץ 2009.
באוקטובר 2009 החל בזוגיות עם מולי מק'נירני, אחת התסריטאיות הראשיות של תוכניתו "ג'ימי קימל לייב". השניים התארסו באוגוסט 2012, והתחתנו ביולי 2013. ב-10 ביולי 2014 נולדה בתם הראשונה. שניהם גרים בהרמוסה ביץ', קליפורניה.
ילדם השני, וויליאם "בילי" ג'ון, נולד ב-21 באפריל 2017. הוא נולד עם מום לב מולד נדיר, טטרלוגיה על שם פאלו (TOF) עם אטרזיה ריאתית (אנ'), אשר התגלה לראשונה כאשר היה לו מראה סגול בשלוש השעות שלאחר הלידה. הוא עבר ניתוח מוצלח בגיל שלושה ימים. האורחים הראשונים שהיו לקימל כשהתוכנית שלו חזרה בעקבות לידת בנו היו מנתח הלב מהמט עוז, שהסביר את המצב, והסנובורד שון ווייט, שנולד עם TOF. מאוחר יותר ציטט קימל את מצבו של בנו במונולוג שמתח ביקורת על אורח שהתארח קודם, הסנאטור ביל קאסידי, שהיה שותף לכתיבת חוק שירותי בריאות בקונגרס, על כך שלא עמד ב"מבחן ג'ימי קימל" (אנ') בנוגע לגישה לחולים עם תנאים קיימים. המונולוג זכה לדיון נרחב כחלק מהדיון הרחב יותר על מערכת הבריאות האמריקאית.
בשנת 2020, קימל למד שהוא ומרתה סטיוארט הם בני דודים באמצעות דו"ח גנאלוגי בתוכנית הטלוויזיה "מציאת השורשים שלך" (Finding Your Roots) (אנ').
חיים אישיים > תחומי עניין

קימל מנגן בקלרינט בס, והיה אורח בהופעה בקוסטה מסה, קליפורניה, ב-20 ביולי 2008, בהשתתפות "The Mighty Mighty Bosstones", בהופעה עם הלהקה בשיר "The Impression That I Get".
קימל היה שותף להקמת הפסטיבל השנתי של לוס אנג'לס של סן ג'נארו, מסורת שנתית בעיר ניו יורק, ואירח את הגרסה השנתית השמינית של לוס אנג'לס ב-2009.
בשנת 2018, הוא גייס תרומות עבור המועמדת לסנאט של ארצות הברית בנבאדה (ובסופו של דבר הסנאטור) ג'קי רוזן.
בשנת 2021, קימל הפך לנותן החסות של ה-LA Bowl (אנ') עבור אותה שנה ו-2022, משחק פוטבול קולג' שישוחק מדי שנה בלוס אנג'לס באצטדיון SoFi (אנ') של אינגלווד. המשחק נודע רשמית בשם Bowl Jimmy Kimmel LA.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שָׁנָה | כּוֹתֶרֶת | תַפְקִיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1995 | הדרבי של עבריין | קריין מסלול מרוצים |  |
| 2000 | למטה אליך | עצמו |  |
| 2000 | רוד טריפ | הקול של קורקי (קול) |  |
| 2003 | Windy City Heat | עצמו | גם כותב, מפיק |
| 2004 | גארפילד: הסרט | ספאנקי (קול) | ללא שם בסרט |
| 2005 | האריסטוקרטים | עצמו | קמיע |
| 2008 | הלבוי 2: צבא הזהב | עצמו | קמיע |
| 2009 | מפלצות נגד חייזרים | חרקים (קול) | ללא קרדיט |
| 2012 | פרויקט X | עצמו | קמיע |
| 2013 | הדרדסים 2 | דרדס פסיבי-אגרסיבי (קול) |  |
| 2015 | פיץ' פרפקט 2 | עצמו | קמיע |
| 2015 | טד 2 | עצמו | קמיע |
| 2015 | מיס מפורסמת | מר צ'יפמאנק | סרט קצר |
| 2017 | בייבי בוס | טד טמפלטון (דיבוב) |  |
| 2017 | סנדי וקסלר | עצמו | קמיע |
| 2017 | ימי הזוהר של הממזרים חסרי הרגישות | קריפר של ארוחת צהריים בפארק |  |
| 2017 | הסטטוס של בראד | עצמו | קמיע |
| 2018 | כוח הטיטאנים! חיים בסרט | באטמן (דיבוב) |  |
| 2019 | אבות | עצמו | סרט תיעודי |
| 2021 | בייבי בוס 2: עסק משפחתי | טד טמפלטון (דיבוב) |  |
| 2021 | מפרץ ההרפתקאות: הסרט | מרטי מוקרקר (דיבוב) |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה > כמפיק בפועל

| שָׁנָה | כּוֹתֶרֶת | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2003 | תאוות הנדודים של גרהרד ריינקה | 6 פרקים |
| 2005 | פרויקט אדם קרולה | 13 פרקים |
| 2011 | מופע ספורט עם נורם מקדונלד | 9 פרקים |
| 2017 | מעריץ גדול | 4 פרקים |
| 2023 | סופר מקסימום רטרו שואו |  |
| 2024 | תקוות גדולות |  |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שָׁנָה | כּוֹתֶרֶת | תפקיד קולי | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012 | Call of Duty: Black Ops 2 | עַצמוֹ | הופיע בתוכנית אירוח משלו |
דיסקוגרפיה

" ג'ואל גוש הפחם " מתוך Don't Waste Your Wishes עם הקילרס.
ז'אן ז'אק הנר

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1829 Bernwiller, צרפת 
 פטירה:  23 ביולי 1905 (בגיל 76) פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  אקדמיית צרפת ברומא (1863)  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תקופת הפעילות:  1856–1905 (כ־49 שנים) 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 זרם באמנות:  סימבוליזם 
 הושפע על ידי:  Michel Martin Drolling, Gabriel-Christophe Guérin, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 יצירות ידועות:  The Chaste Susannah, Idyll, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  פרס רומא (1858)  מפקד בלגיון הכבוד  קצין בלגיון הכבוד  אביר בלגיון הכבוד  קצין גבוה בלגיון הכבוד 
 
ז'אן ז'אק הנר, בצרפתית, Jean-Jacques Henner (5 במרץ 1829 - 23 ביולי 1905) היה צייר צרפתי, שנודע בציור עירום, נושאים דתיים ודיוקנאות.
ביוגרפיה

הנר נולד בברנוילר (אלזס). הוא החל את לימודיו באמנות כתלמידם של מישל מרטין דרולינג ופרנסואה-אדואר פיקו. בשנת 1848, החל ללמוד בבית הספר לאמנויות יפות בפריז, ובשנת 1858 קיבל את פרס רומא על ציור של "אדם וחוה מוצאים את גופתו של הבל".
ברומא הוא הודרך על ידי פלנדרין, וצייר ארבע תמונות עבור הגלריה בקולמר בין שאר העבודות.
הוא הציג לראשונה בסלון בשנת 1863 ולאחר מכן תרם את "צניעות סוזנה" (1865), במוזיאון ד'אורסה.
יצירות ידועות אחרות כוללות: המגדלנה (1878); דיוקנו של מ. היים (1878); קבר ישו (1879); ג'רום הקדוש (1881); ברא (1882); הרודיאס (1887); מחקר (1891); ישו בתכריכים ודיוקן של קרולוס-דוראן (1896); דיוקן של העלמה פוקיאר (1897); והחלום (1900).
לציור "לוי משבט אפרים" (1898) הוענק מדליה. בין שאר ההבחנות המקצועיות, הנר זכה גם בגרנד פרי לציור בתערוכת פריז העולמית של 1900. הוא מונה לאביר לגיון הכבוד בשנת 1873, לקצין בשנת 1878 ולמפקד בשנת 1889. עבודתו הידועה ביותר של הנר היא הציור שלו משנת 1885 של "פביולה הקדושה". אף שהמקור אבד, הוא הועתק על ידי אמנים ברחבי העולם. האמן פרנסיס אליס אסף למעלה מ-500 עותקים של הציור במגוון מדיות. האוסף ידוע בשם "פרויקט פביולה".
הנר מת בגיל 76 בפריז.
ביוגרפיה > תלמידים

להנר היו תלמידים רבים; ביניהם היו הציירת האמריקאית מתילדה מודן לייזנרינג והאמן הרומני דימיטרי סרפים. מ-1874 עד 1889 הוא פתח את הסטודיו לנשים שלא הורשו להיכנס לבית הספר לאמנות. חלקן שימשו גם כמודלים. אחת מאלה הייתה דורותי טננט שלימים נישאה להנרי מורטון סטנלי.
תלמידה נוספת הייתה אליזבת סנודן ניקולס ווטרוס (1858–1921), לימים אשתו של האמן הארי ווטרוס. הנר נתן להם ציור כשהם נישאו ב-1887.
סוזן ואלאדון (1865–1938) עבדה גם כאחת הדוגמניות שלו.
גלריה

סנט פביולה
נערה מאלזס
אידיליה
אשה באדום
הערות שוליים

↑  Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Henner, Jean Jacques". Encyclopædia Britannica. Vol. 13 (11th ed.). Cambridge University Press. p. 272.
↑  "Francis Alys The Fabiola Project". The Menil Collection.
↑  Andrew J. Cosentino (17 November 1983). The Capital Image: Painters in Washington, 1800–1915. Smithsonian.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280182305171  PLWABN: 9810607122205606  BNE: XX5572423  BnF: cb121428573 (data)  GND: 119107856  ISNI: 0000 0000 7689 8452  KulturNav: 0cc010d2-8c18-428f-bd83-8ef735a5a3b7  LCCN: n85002180  Léonore: 183282  NGV: 1011  NKC: xx0237870  NTA: 326084193  RKD: 37552  SNAC: w65m6xv7  SUDOC: 029901146  ULAN: 500026774  VIAF: 66503566   WorldCat (עם VIAF): 66503566
תזמורת רדיו

תזמורת רדיו (או תזמורת רשות שידור) היא תזמורת המועסקת על ידי רשת רדיו או רשת טלוויזיה על מנת לספק תכנים מוזיקליים באופן ישיר,  כמוזיקת רקע או כנושא לתוכניות שונות ברשת. בימי הזוהר של הרדיו היו תזמורות רדיו רבות, שניגנו מוזיקה קלאסית, פופולרית קלה וג'אז. בעשורים האחרונים הפכו תזמורות רדיו נדירות. אלו שעדיין קיימות, רובן באירופה, מבצעות בעיקר מוזיקה תזמורתית קלאסית ועכשווית.
תזמורות מפורסמות

תזמורות שידור מפורסמות כוללות את התזמורת הסימפונית של רשות השידור הלאומית של ארצות הברית (1937–1954) בניצוחו של ארטורו טוסקניני; את חמש התזמורות המנוהלות על ידי ה־BBC, במיוחד תזמורת רשות השידור הבריטית שנוסדה ב־1930; תזמורת הרדיו הסימפונית של לייפציג (MDR) שנוסדה ב־1923; תזמורת רדיו בוואריה שנוסדה ב־1949; התזמורת הסימפונית NHK; התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק שנוסדה ב־1925; תזמורת רדיו וינה שנוסדה ב־1969; ותזמורת צ'ייקובסקי של רדיו מוסקבה (לשעבר בין היתר התזמורת הסימפונית של ברית המועצות לרדיו וטלוויזיה) שנוסדה בשנת 1930.
בישראל, התזמורת הסימפונית ירושלים פעלה עד 2017 תחת החסות של קול ישראל ורשות השידור, ושמה הותאם לשייכות זו.
תזמורות כיום

מראשית המאה ה־21 קיימות בגרמניה מספר גדול במיוחד של תזמורות רדיו. 12 תזמורות רדיו מופיעות ומפיקות מוזיקה קלאסית כמו גם עכשווית וג'אז עבור השידור הציבורי של גרמניה. לתאגיד השידור הצפון גרמני (NDR) שתי תזמורות בהמבורג ובהנובר וביג בנד, בנוסף. לתאגיד השידור המערב גרמני (WDR) שתי תזמורות בקלן וביג בנד, תאגיד שידור דרום־מערב גרמניה (SWR) עם שתי תזמורות וביג בנד בשטוטגרט ובבאדן־באדן/פרייבורג, תאגיד השידור הבווארי עם שתי תזמורות במינכן, תאגיד שידור מרכז גרמניה (MDR) עם תזמורת אחת בלייפציג, תאגיד שידור חבל הסאר עם תזמורת אחת (ממוזגת מ־2006) בזארבריקן, תאגיד השידור של הסן (HR) עם תזמורת אחת בפרנקפורט ותזמורת רדיו ברלין.
תאגיד השידור הבריטי מפעיל חמש תזמורות קבועות במשרה מלאה, וכן מקהלה קאמרית במשרה מלאה, ה־BBC Singers וה־Big Band של ה־BBC.
בדנמרק ארבע תזמורות רדיו בולטות: התזמורת הסימפונית הלאומית של דנמרק, להקת הרדיו הדנית הגדולה, התזמורת הקאמרית ומקהלת הרדיו.
בנורווגיה, מפעילה NRK את תזמורת הרדיו הנורווגית. התזמורת מתמחה במוזיקה קלאסית וגם במוזיקה פופולרית. גם לתזמורת הפילהרמונית של ברגן ולתזמורת סטוונגר יש הסכמים עם NRK לביצוע מספר הקלטות שידור בשנה.
בהולנד, קרן השידור הציבורי, ארגון גג של איגודי השידור הציבורי של הולנד, תומך ב־Radio Filharmonisch Orkest, ב־Radio Kamer Filharmonie, במקהלת Groot Omroepkoor (מקהלת רדיו הולנד) וב־Metropole Orkest, תזמורת הפופ והג'אז המקצועית הגדולה בעולם.
תזמורת השידור האחרונה שפעלה בצפון אמריקה הייתה תזמורת הרדיו של תאגיד השידור הקנדי שנוסדה בשנת 1938, ופורקה על ידי התאגיד בסוף נובמבר 2008. ההרכב המשיך לפעול ללא תלות בתאגיד כתזמורת השידור הלאומית שבסיסה בוונקובר.
תאגיד השידור האוסטרלי (ABC) מפעיל שש תזמורות רדיו סימפוניות ממלכתיות באמצעות חטיבת משנה בשם "סימפוניה אוסטרליה".
להקת הבית של התכנית לייט שואו עם דייוויד לטרמן קראה לעצמה בגחמה "תזמורת CBS", למרות שזו לא הייתה תזמורת מוזיקלית קלאסית ולא הופיעה ב־CBS מחוץ לתוכנית. תזמורת האולפן הקבועה האחרונה באמריקה הייתה The Tonight Show Band, הידועה גם בשם NBC Orchestra, להקה גדולה בראשות החצוצרן דוק סברינסן.
הגביע הקוסוברי

| --- | --- |
 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  1991
 ארגון מפעיל:  פדרציית הכדורגל הקוסוברית
 מספר מתמודדים:  106
 מדינות משתתפות:  קוסובו קוסובו
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  בלקני (2023/2024)
 הכי הרבה זכיות:  פרישטינה (8 זכיות)
 מפעל מקביל:  ליגת העל הקוסוברית
 
הגביע הקוסוברי (באלבנית: Kupa e Kosovës) הוא טורניר כדורגל הנערך מדי שנה בידי פדרציית הכדורגל הקוסוברית ובו לוקחים חלק מועדוני כדורגל מקוסובו, והיא התחרות השנייה בחשיבותה בכדורגל הקוסוברי אחרי ליגת העל הקוסוברית.
במתכונתה המקורית, התחרות החלה בשנת 1984, כאשר קוסובו הייתה רפובליקה של יוגוסלביה בפירמידת הליגה היוגוסלבית, אולם במתכונתה העצמאית והרשמית היא מתקיימת מאז 1991, אחרי התפרקות יוגוסלביה.
פרישטינה היא שיאנית הזכיות (8 במספר). הקבוצה שזוכה בגביע מתמודדת בעונה שלאחר מכן בסופר קאפ הקוסוברי מול זוכת אליפות קוסובו. כמו כן, הזוכה בגביע משתתפת בליגה האירופאית.
היסטוריה

משחקי הגביע הלאומיים בכדורגל ברפובליקה הסוציאליסטית של קוסובו, החלו למעשה מ-1984, עוד בתקופה שבה שלטה יוגוסלביה בשטחה של קוסובו, ובה השתתפו כלל מועדוני הכדורגל הקוסוברים.
ב-1991 עם התפרקות יוגוסלביה, עברה התחרות לאזור הקוסוברי, ווהתחרות הראשונה תחת פדרציית הכדורגל הקוסוברית הייתה ב-1991.
מחזיקות הגביע > במתכונת של גביע מחוזי מתחת לגביע היוגוסלבי

הגביע אינו מוכר על ידי פדרציית הכדורגל הקוסוברית כיום.
מחזיקות הגביע > במתכונת של גביע קוסוברי עצמאי (לאחר התפרקות הגביע היוגוסלבי)

קבוצה המסומנת בכתב מודגש זכתה בליגת העל הקוסוברית באותה העונה והשלימה דאבל מקומי.
זכיות והופעות לפי מועדון

| מועדון | זכיות | סגנויות | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- |
| פרישטינה | 8 | 4 | 1993/1994, 1994/1995, 2005/2006, 2012/2013, 2015/2016, 2017/2018, 2019/2020, 2022/2023 |
| בסה | 3 | 1 | 2004/2005, 2010/2011, 2016/2017 |
| פרוניקלי | 3 | – | 2013/2014, 2014/2015, 2018/2019 |
| פלמורטרי | 2 | 1 | 1992/1993, 1995/1996 |
| לאפי | 2 | 1 | 2020/2021, 2021/2022 |
| לירייה | 2 | – | 2006/2007, 2009/2010 |
| ג'יליאני | 1 | 3 | 1999/2000 |
| טרפצ'ה 89 | 1 | 3 | 2011/2012 |
| וולצנימי ג'קובה | 1 | 3 | 2007/2008 |
| דריטה | 1 | 2 | 2000/2001 |
| בלקני | 1 | 1 | 2023/2024 |
| בסיאנה | 1 | 1 | 2001/2002 |
| קאק-יו | 1 | 1 | 2002/2003 |
| טרפצ'ה | 1 | 1 | 1991/1992 |
| 2-קוריקו | 1 | – | 1996/1997 |
| היסי | 1 | – | 2008/2009 |
| קוסובה פרישטינה | 1 | – | 2003/2004 |
הערות שוליים

↑  עקב התרחשות מלחמת קוסובו
| טורנירי גביע לאומיים בכדורגל (אופ"א) |
| --- | --- | --- |
| מפעלי הווה | אוסטריה • אוקראינה • אזרבייג'ן • איטליה • איי פארו • איסלנד • אירלנד • אלבניה • אנגליה • אנדורה • אסטוניה • ארמניה • בולגריה • בוסניה והרצגובינה • בלארוס • בלגיה • גאורגיה • גיברלטר • גרמניה • דנמרק • הולנד • הונגריה • ויילס • טורקיה • יוון • ישראל • לוקסמבורג • ליכטנשטיין • לטביה • ליטא •  מולדובה • מונטנגרו • מלטה • צפון מקדוניה • נורווגיה • סן מרינו • סלובניה • סלובקיה • ספרד • סקוטלנד • סרביה • פולין • פורטוגל • פינלנד • צ'כיה • צפון אירלנד • צרפת • קוסובו • קזחסטן • קפריסין • קרואטיה • רומניה • רוסיה • שוודיה • שווייץ |  |
| מפעלי עבר | ברית המועצות • יוגוסלביה • מזרח גרמניה • סרביה ומונטנגרו • צ'כוסלובקיה |  |
ז'אק ויון

| --- | --- |

שלושת האחים האמנים בגן של ז׳אק ויון, בפוטו (משמאל לימין) מרסל דושאן, זאק ויון, ריימונד דושאן-ויון. 1913
 לידה:  31 ביולי 1875 Damville, צרפת 
 פטירה:  9 ביוני 1963 (בגיל 87) פיטו, צרפת 
 מקום קבורה:  Cimetière monumental de Rouen 
 מקום לימודים:  אקדמיה ז'וליאן  תיכון פייר-קורניי 
 תקופת הפעילות:  1895–1963 (כ־68 שנים) 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, ציור, קוביזם 
 פרסים והוקרה:  קצין גבוה בלגיון הכבוד (1963)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (1954)  צלב המלחמה 1914–1918  מפקד במסדר הדקל האקדמי 
 
ז'אק ויון (בצרפתית: Jacques Villon; ‏1875–1963), הידוע גם בשם גאסטון דושאן, היה צייר ומדפיס קוביסטי ומופשט.
קורות חייו

נולד בשם - כאמיל מרי פרדריק גסטון דושאן בדאמוויל, 31 ביולי 1875, בנורמנדי, צרפת. הוא בא ממשפחה עשירה עם נטיות אמנותיות. בהיותו צעיר, חונך עם אחיו על ידי סבו מצד אמו אמיל ניקולה, איש עסקים ואמן מצליח.
גסטון דושאן היה האח הגדול של:
ריימונד דושאן-ויון (1876–1918), פסל
מרסל דושאן (1887–1968), צייר פסל וסופר
סוזן דושאן-קרוטי (1889–1963), ציירת
בשנת 1894 הוא ואחיו ריימונד עברו למונמרטר בפריז. שם, למד משפטים באוניברסיטת פריז, אך קיבל אישור של אביו ללמוד אמנות בתנאי שעליו להמשיך ללמוד משפטים.
כדי להבדיל את עצמו מאחיו, גסטון דושאן אימץ את שם הבדוי של ז'אק ויון כמחווה למשורר ימי הביניים הצרפתי פרנסואה ויון. במונמרטר, מרכז של קהילת האמנות הגדולה, איבד ויון עניין בחיפוש אחר קריירה משפטית, ובמשך 10 השנים הבאות עבד במדיה גרפית, תרם קריקטורות ואיורים לעיתונים פריזיים וכן ציור כרזות צבעוניות.
עבודותיו הופיעו בשבועון הסאטירי Le Courrier français. בשנת 1903 עזר לארגן את אזור הרישום של סלון הסתיו הראשון בפריס. בשנים 1904–1905 למד אמנות באקדמיה ז'וליאן.
תחילה הושפע מאדגר דגה ואנרי דה טולוז-לוטרק, אולם בהמשך השתתף בתנועות המודרניות כמו ה-קוביסטים והציור המופשט.
בשנת 1906, מונמרטר הייתה קהילה פורחת, וז'אק ויון עבר לפוטו (Puteaux) בפרבריה השקטים של פריז. שם, הוא החל להקדיש יותר מזמנו לעבודה בתחריטים, טכניקת דפוס שקע שיוצרת קווים כהים וקטיפתיים הבולטים על רקע לבן הנייר. במהלך תקופה זו הוא ניסה לפתח את הטכניקה שלו עם יצרני דפוס חשובים אחרים כמו מנואל רובי. בידודו מקהילת האמנות התוססת במונמרטר, יחד עם אופיו הצנוע, גרמו לכך, שהוא ויצירות האמנות שלו נשארו מעורפלות במשך מספר שנים.
בביתו, בשנת 1911, הוא והאחים שלו ריימונד ומרסל ארגנו קבוצת דיונים קבועה עם אמנים ומבקרים כמו ז'אן מצינז׳ה, אלברט גליזיס, פרנסיס פיקביה, רובר דלונה, פרננד לז׳ה ואחרים שכונתה במהרה על שם המקום - קבוצת פוטו . ויון דחף לכך שהקבוצה תוצג בשם ״סקציית ד'אור״ על שם כלל הזהב של המתמטיקה הקלאסית. המופע הראשון שלהם, Salon de la Section d'Or, התקיים בגלריה לה בוטי באוקטובר 1912, כלל יותר מ-200 יצירות של 31 אמנים.
בשנת 1913 יצר ויון שבעה ציורים גדולים בהן צורות שהופכות לפירמידיות מוצללות. באותה שנה, הוא הציג בתערוכת הארמורי בעיר ניו יורק, ועזר להביא את האמנות המודרנית האירופית לארצות הברית. עבודותיו נעשו פופולריות וכל יצירותיו נמכרו. משם התרחב המוניטין שלו, כך שעד שנות השלושים הוא היה מוכר יותר בארצות הברית מאשר באירופה.
כבוד

תערוכת עבודתו של ז'אק ויון נערכה בפריז בשנת 1944 ב"גלריה לואי קארה", שלאחריה זכה בהצטיינות במספר תערוכות בינלאומיות. בשנת 1938 הוא נקרא Chevalier (אביר) של לגיון הכבוד. בשנת 1947 הועלה לדרגת קצין של לגיון של הכבוד. בשנת 1950 קיבל ויון את פרס קרנגי, הפרס הגבוה ביותר לציור בעולם, ובשנת 1954 התמנה למפקד (מפקד) בלגיון הכבוד.
בשנה שלאחר מכן הוטל עליו לתכנן חלונות ויטראז' לקתדרלה במץ, צרפת.
בשנת 1956 זכה בפרס הגדול בתערוכת הביאנלה בוונציה.
חד ההישגים הגדולים ביותר של ויון כמדפיס היה יצירת שפה גרפית לקוביזם - הישג ששום מדפיס אחר, כולל חבריו הקוביסטים פבלו פיקאסו או ז'ורז' בראק, לא יכול היה לטעון.
ויון נפטר, 9 ביוני 1963 בסטודיו שלו בעיר פוטו, צרפת.
בשנת 1967, מרסל, אחיו האמן האחרון ששרד, עזר לארגן תערוכה משפחתית - עם עבודות של ז'אק ויון, ריימונד דושאן-ויון, מרסל דושאן, סוזן דושאן ברואן. חלק מתערוכה משפחתית זו הוצגה לאחר מכן במוזיאון הלאומי של מוד מודרן בפריז.
הערות שוליים

↑  Archives nationales de France, Base de données Léonore
↑  Tribune, 23 February 1913, See page 135
↑  Jeunes Peintres ne vous frappez pas !, La Section d’Or: Numéro spécial consacré à l’Exposition de la "Section d’Or", première année, n° 1, 9 octobre 1912, pp. 1-7
↑  La Section d'Or, Numéro spécial, 9 Octobre 1912
↑  Laurette E. McCarthy, Walter Pach, Walter Pach (1883-1958): The Armory Show and the Untold Story of Modern Art in America, Penn State Press, 2011, ISBN 978-0-271-03740-0. (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300649305171  PLWABN: 9810670214105606  AAG: 1676  BNE: XX1124259  BnF: cb11928415b (data)  GND: 118768506  ISNI: 0000 0001 0884 6287  KulturNav: b1e7f0dd-0338-410f-96b3-5d02b571a0de  LCCN: n50014470  Léonore: 124062  NGV: 3379  NKC: jn20030617004  NTA: 069117748  PIC: 455  RKD: 101921  SELIBR: 99896  SNAC: w66t0nrp  SUDOC: 05056174X  TePapa: 4134  Trove: 1003383  ULAN: 500003616  VcBA: 495/143114  VIAF: 32004174   WorldCat (עם VIAF): 32004174
קנאק

ערך זה עוסק בילידי הארכיפלג קלדוניה החדשה, בדרום מערב האוקיינוס השקט. אם התכוונתם למחוות גוף שבה מכופפים, מותחים או מניעים את פרקי האצבעות, ראו .
דגל קלדוניה החדשה, הדגל מציג סמל תרבות בני הקנאק: ה-Flèche faîtière, מעין חנית המשמשת כעיטור לגגות בתי הקנאק, בייחוד בתי ראשי השבטים
שבטי הקנאק (בצרפתית בכתיב המודרני: Kanak, עד 1984 נכתב כ-Canaque) הם ילידי הארכיפלג קלדוניה החדשה, בדרום מערב האוקיינוס השקט. נכון ל-2013 מונים בני הקנאק כ-104,000 אנשים, 40% מאוכלוסיית קלדוניה החדשה.
מקור השם

מקור השם קנאק, הוא מהשפה הוואיאנית, שמשמעותה "אדם" (האנושות בכללה והאדם כפרט). המונח הפך לנפוץ במאה ה-19 ככינוי כולל לעמי מלנזיה. בתחילה השם היה בעל משמעות פוגענית (למשל בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין"[דרוש מקור]), אולם במהלך המאה ה-20 הפך המונח למקובל, ומשמש רק את ילידי קלדוניה החדשה.
היסטוריה

מקור השבטים הוא ככל הנראה מיורדי ים פולינזיים, שהתיישבו באיי קלדוניה החדשה. אובסידיאן שמקורו בגינאה החדשה נמצא בכלי חרס מראשית ההתיישבות הקנאקית וקיימות טענות לממצאים מהתיישבות קנאקית המתאורכים לאלף השלישי לפנה"ס. לא ברור הקשר בין שבטי הקנאק לבין תרבות הלפיטה - קבוצת עמים שנדדו באזור דרום האוקיינוס השקט, במהלך האלף השני לפנה"ס עד לשנת 500 לפנה"ס.
בעת הגעת ג'יימס קוק, האירופאי הראשון שביקר באיים, בשנת 1774, התגוררו בארכיפלג כ-70,000 מבני הקנאק. תוך כחמישים שנה מיסיונרים נוצריים, קתוליים ופרוטסטנטיים הגיעו לאי. ב-1853 סופח האי לצרפת.
לאחר הסיפוח, החל מסע ניצול של הילידים בידי הכובשים הצרפתיים, כולל עבודת כפייה וגירוש הילידים מאדמתם לטובת מכרות ניקל ועפרות אחרות ולטובת כ-20,000 אסירים צרפתיים שגורשו לאיים כמושבת עונשין. הדבר גרר מרד בידי הילידים שהסתיים בהריגת מנהיג המרד ודיכוי הילידים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, זכויות הילידים הוטבו במידה רבה - ניתנה להם זכות בחירה ובחירת מקום מגורים באיים כרצונם.
ב-1981 החלה תנועה לעצמאות בקרב הילידים, התנועה צברה תאוצה לאחר הירצחו של מנהיג מפלגת "האיחוד הקלדוניאני" (Union calédonienne) ב-19 בספטמבר באותה שנה, וגוף בשם "Front de Liberation Nationale Kanak Socialiste" (החזית הסוציאליסטית לשחרור האומה הקנאקית, לרוב בראשי-תיבות: FLNKS) הוקם ב-1984. הגוף החרים את הבחירות המקומיות והפריע להתנהלותם, צרפת הגיבה בתוקפנות כנגד הפעילות. ב-1985 בתגובה לרצח של אחד ממנהיגי הקנאק, נשבו 27 ז'נדרמים צרפתיים בידי הקנאק, דבר שהסלים את מעגל האלימות.
לאחר מאמצים רבים ובתמיכת המדינות הבלתי-מזדהות הצליחה התנועה לעצמאות לזכות ב-2 בדצמבר 1986 בתמיכת האו"ם בזכות הקנאק לעצמאות. אולם הדבר לא הועיל, והשליטה הצרפתית במקום נשארה ללא שינוי.
בתקרית מפורסמת אחרת שאירעה ב-22 באפריל 1988, כוחות ה-FLNKS שבו 27 ז'נדרמים, הוציאו להורג ארבעה והתנו את שחרור שאר השבויים במשא ומתן על עצמאות קלדוניה החדשה. צרפת סירבה לנהל משא ומתן, וכוח מיוחד של GIGN פרץ למערה שבה הוחזקו השבויים והרגו 19 מהחוטפים (הסרט "Rebellion" משנת 2011 מבוסס על תקרית זו).
בהסכם שנחתם ב-5 במאי 1998, הוסכם כי משאל עם ייערך בין השנים 2014–2019, ותוצאותיו יקבעו את עתידה של קלדוניה החדשה, אם כמדינה עצמאית או כחלק מצרפת. עד לקיום משאל העם, תמשיך צרפת לנהל את כל עניינה של קלדוניה החדשה, בשיתוף עם הממשלה הנבחרת המקומית כך שתהליך העצמאות (אם תתקבל החלטה שכזו) יבוא בהדרגתיות ולא בפתאומיות. בהמשך הוחלט כי יתקיימו עד שלושה משאלי עם. משאל העם הראשון התקיים ב2018, השני צפוי להתקיים ב2020 ואם יתקיים משאל שלישי הוא יתקיים ב2022
שפה

בקרב הקנאק קיים מגוון עצום של שפות: כ-28 שפות ואלפי דיאלקטים. בכל שפות בני הקנאק אין מערכת כתב.
תרבות > דת

בעבר בני הקנאק נהגו בפולחן מתים, מערות קדושות והחשיבו את הים כמקום מקודש וכמקור החיים. כיום למעלה מ-50 אחוזים מבני הקנאק הם קתוליים, רבים אחרים פרוטסטנטיים ורק מיעוט קטן בני דתות אחרות.
תרבות > מטבח

מאכל חשוב במטבח הקנאקי הוא ה-Bougna: עשוי מטארו, יאם, בטטה, בננה, וחתיכות בשר עוף, דג או לובסטר. המרכיבים נעטפים בעלי בננה ונקברים בתנור קרקעי לצורך הבישול. לאחר כשעתיים, מוסרים עלי הבננה והמנה מוכנה.
תרבות > אומנות

הקנאק מפורסמים בפיסולם, בעץ ובאבן.
הערות שוליים

↑  L’Institut d’Emission d’Outre-Mer (IEOM), Nouvelle Calédonie Rapport annuel 2013, עמ' 27
↑  המילה kanaka ב-Hawaiian Dictionary
↑  http://books.google.co.il/books?id=pCiNqFj3MQsC&pg=PA360&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false
↑  http://books.google.co.il/books?id=yGDsxghgftQC&pg=PA129&redir_esc=y#v=onepage&q&f=false
↑  דיווח רדיו ממהלך האירועים (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538500405171  BnF: cb11969392k (data)  GND: 4259106-5  LCCN: sh85071444  MusicBrainz: ff1b5b46-4499-40a3-a944-6e34ee35c48d 
שני לוחמי קנאק, בסביבות שנת 1880
משקוף טקסי מגולף
תומאס היל

| --- | --- |

 לידה:  11 בספטמבר 1829 מערב המידלנדס, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 ביוני 1908 (בגיל 78) מחוז מדרה, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונטן ויו 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות היפות בפנסילבניה 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  הרומנטיקה 
 הושפע על ידי:  Peter F. Rothermel 
 
תומאס היל (מאנגלית: Thomas Hill;‏ 11 בספטמבר 1829 – 30 ביוני 1908) היה אמן אמריקאי יליד אנגליה. הוא צייר את נופי קליפורניה, בעיקר בעמק יוסמיטי, וכן את ההרים הלבנים של ניו המפשייר.