stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לבנין הצנון
תפוצה ומרחב מחיה

למין זה תפוצה טבעית ברחבי אירופה, אסיה וצפון אפריקה. בערך בשנת 1860, הוא הובא בטעות לקוויבק, קנדה, והתפשט במהרה ברחבי אמריקה הצפונית. המין התפשט בכל אזורי המחיה באמריקה הצפונית מהחלק הדרומי התחתון עד קנדה. הערכות מראות שנקבה אחת של מין זה יכולה להגיע לעד כמיליון צאצאים תוך מספר דורות. רק לעיתים נדירות, או כאשר הוא טועה או נאבד בדרך, ניתן למצוא אותו באזורים מדבריים או מדבריים למחצה (מלבד לאזורים העוברים השקיה). הוא לא נמצא צפונה ממרחב המחיה הקנדי, וגם לא באיי התעלה מחוץ לחוף קליפורניה הדרומית. עד 1898, הספיק לבנין הצנון להגיע עד להוואי; עד שנת 1929, כבר הספיק להגיע עד ניו זילנד ולאזור מלבורן, אוסטרליה ומצא את דרכו עד לעיר פרת' כבר בשנת 1943.
ניתן למצוא מין זה בכל אזור פתוח בעל צמחייה. הוא נפוץ ביותר בקרבת אדם, בגינות נוי ובשטחי חקלאות. בדרך כלל ניתן לראותו בערים, אך גם בחיק הטבע, בדרך כלל בעמקים. למרות הימשכותו למקומות פתוחים, לבנין הצנון נצפה במספר קרחות יער קטנות בשנים האחרונות.
מחזור חיים

נקבת לבנין הצנון מטילה באופן מהיר את ביציה על צמחים מתורבתים וצמחי בר ממשפחת המצליבים, כמו חרדל השדה, תודרה רפואית, כרוב וצנון. הנקבה מטילה ביצה אחת בכל פעם על הצמח הפונדקאי. הביצה מאופיינת בצבע צהבהב ו-12 שקעים ארוכים לאורך הביצה ואורכה כ-1 מ"מ. תהליך יצור הביצה לוקח עד כשבוע לאחר גדילה במעבדה והנקבה יכולה לחיות עד כ-3 שבועות לאחר ההטלה. נקבות מטילות בדרך כלל פחות ביצים על צמחים סבכיים מאשר על צמחים מבודדים.
לאחר שבוקע הזחל מהביצה, הוא אוכל את קרום הביצה וצבעו לאחר הבקיעה הוא צהוב ולאורך גבו פס ירוק עם גדילתם משתנה צבעם לירוק-כחלחל, עם נקודות שחורות זעירות ופסים צהובים לאורך גבו. בשיא גודלו מגיע לאורך של כ-25-30 מ"מ.
גודלו של הגולם כ-20 מ"מ וצבעו ירוק או חום בהיר. תקופת הגולם תלויה מאוד במזג האוויר (משבוע בקיץ ועד לחודש בחורף).
ביצה
זחל
גולם לקראת בקיעה
אויבים

מחקרים בבריטניה הראו שציפורים הן האויב העיקרי של לבנין הצנון באזורים עירוניים בבריטניה, ובאזורים כפריים האויבים העיקריים שלו הם דווקא פרוקי הרגליים. בין הציפורים נמנים: דרור הבית, חוחית וזרעית השדה.
נוסף על כך, קיימת צרעה טפילית ממין ברקונאי הלבנין (באנגלית, Cotesia glomerate) שתוקפת את זחלי הפרפרים ממשפחת הלבניניים. יש להדגיש כי הצרעה אינה ניזונה מהזחלים בעצמה, אלא משתמשת בהם כמצע מזון עבור זחליה שלה. כיצד? היא מטילה ביצים לתוך גוף זחל הפרפר שמהווה מעין רחם מזין עבורם. הביצים בוקעות וזחלי הצרעה ניזונים מזחלי הפרפרים כשהם עוד בחיים, עד שהם גדלים מספיק כדי לפרוץ מתוך גוף הזחל, מה שמוביל למותו.
הערות שוליים

↑  יצחק איזנשטין, על פרפרים וצמחים בארץ־ישראל, משרד הביטחון, תשמ"ח, מסת"ב 965-05-0380-3
1 2 3 4  "לבנין הצנון". מן השדה. 2014-06-02. נבדק ב-2017-10-10.
↑  Agriculture and Agri-Food Canada;Government of Canada, Butterflies of Canada - Cabbage White, www.cbif.gc.ca (באנגלית)
↑  Samuel H. (Samuel Hubbard) Scudder, Boston Society of Natural History, The introduction and spread of Pieris rapae in North America, 1860-1885 [i.e. 1886 [microform]], Boston : Boston Society of Natural History, 1887
1 2  The butterflies of North America, Garden City, NY: Doubleday & Company, Inc, 1975
1 2  Scott, James A., 1946-, The butterflies of North America : a natural history and field guide, Stanford, Calif.: Stanford University Press, 1986
↑  N. Gilbert, Control of Fecundity in Pieris rapae: I. The Problem, Journal of Animal Ecology 53, 1984, עמ' 581–588 doi: 10.2307/4536
↑  Holland, W. J. (1931). The Butterfly book. Garden City, New York: Dubleday, Doran & Company, INC.
↑  Gibbs, G. W. (1980). New Zealand butterflies identification and natural history. Auckland, New Zealand: Collins.
↑  Klots, Alexander B. (1951). A Field guide to the Butterflies of North America, East of the Great Plains. Cambridge: The Riverside Press.
1 2 3  חזי יצחק- biking, http://www.boker.org.il, לבנין הצנון, באתר www.boker.org.il (ארכיון)
↑  O. W. Richards, The Biology of the Small White Butterfly (Pieris rapae), with Special Reference to the Factors Controlling its Abundance, Journal of Animal Ecology 9, 1940, עמ' 243–288 doi: 10.2307/1459
↑  Marc Hasenbank, Stephen Hartley, Weaker resource diffusion effect at coarser spatial scales observed for egg distribution of cabbage white butterflies, Oecologia 177, 2015-02-01, עמ' 423–430 doi: 10.1007/s00442-014-3103-7
↑  J. W. Ashby, R. P. Pottinger, Natural regulation of Pieris rapae Linnaeus (Lepidoptera : Pieridae) in Canterbury, New Zealand, New Zealand Journal of Agricultural Research 17, 1974-05-01, עמ' 229–239 doi: 10.1080/00288233.1974.10421002
↑  Shingo Tanaka, Naota Ohsaki, Behavioral manipulation of host caterpillars by the primary parasitoid wasp Cotesia glomerata (L.) to construct defensive webs against hyperparasitism, Ecological Research, 4 21, 2006, עמ' 570-577
↑  אורן אוסטר, זחלים זומבים אצלכם בגינה, באתר מדע גדול, בקטנה, ‏2 בדצמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548574105171  NDL: 001111046
כתמית פנינים

| כתמית פנינים |
| --- | --- |
 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: נימפיתיים
סוג:: Issoria
מין:: כתמית פנינים
שם מדעי
 Issoria lathonia ‏לינאוס, 1758

כִּתְמִית פְּנִינִים (שם מדעי: Issoria lathonia, שם קודם: נימפית הפנינים) הוא פרפר ממשפחת הנימפיתיים הנפוץ באירופה, צפון אפריקה והאזור הפלארקטי המזרחי. בישראל הוא מתעופף בפסגות הר החרמון.
תת-מינים

מין זה בעל 4 תת-מינים:
Issoria lathonia lathonia - תת-המין הנפוץ ביותר, קיים בחרמון
Issoria lathonia isaea (גריי, 1846) (הימלאיה, יונאן)
Issoria lathonia messora (פרוהסטורפר, 1909) (סין)
Issoria lathonia isaeoides (ראוס, 1925) (סצ'ואן)
תפוצה ובתי גידול

מין נודד זה נפוץ ברוב אירופה, צפון אפריקה, האיים הקנריים ובמזרח האזור הפלארקטי (מרכז אסיה, ההימלאיה, בלוצ'יסטן ומערב סין). פרפרים אלו חיים בשטחים פתוחים, במדשאות יבשות, בשדות חקלאיים ריקים ובגידולים חקלאיים בגבהים הנעים מגובה פני הים לכ-2700 מטר.
תיאור

כתמית הפנינים הוא פרפר בינוני עם מוטת כנפיים של 38–46 מ"מ. הכנפיים הקדמיות בצבע כתום-צהבהב עמוק, עם כתמים שחורים מעוגלים המסודרים בשורות. בסיסי הכנפיים הקרובים לגוף הפרפר בצבע ירקרק. החלק התחתון של הכנפיים הקדמיות התחתונות הוא בצבע לבן. קצוות הכנפיים בעלי גבול לבן דק המפוספס בכתמים צהבהבים.
הכנפיים האחוריות התחתונות בעלות גדולים בצבע קרמי המזכירות פנינים במראיהן. בקצות ומרכז הכנפיים שורות של כתמי פנינים גדולים הנחצות בכתמים פניניים קטנים המוכלים בתוך כתם כתום כהה. בין הכתמים הלבנים טורים כתומים כהים עבים המחברים אותם. הכנפיים האחוריות העליונות בעלות כתמים דמויים פניים בקודקוד הכנף, יתר הכנף מכוסה בשורות כתמים שחורים.
הביצה בצבע צהבהב וצורת חרוט. הזחל יכול להגיע לאורך של כ-35 מ"מ. הוא בצבע חום אפרפר, עם כתמים שחורים, קוצים חומים קצרים יחסית עם קצה לבן ושורה כפולה של פסים לבנים על גבו. בסיסי הגבשושיות על גבו של הזחל כתומים. הגולם התלוי לרוב, הוא בצבע חום כהה, עם כתם לבן גדול בצורת אוכף וכמה קטנים יותר מאותו צבע, המזכירים לשלשת ציפורים.
הפרפר דומה מעט למינים Speyeria aglaja, Fabriciana adippe ו-Brenthis daphne, שגם הם בעלי צבע כתום בחלק העליון של הכנפיים, אך עם סימנים וכתמים שונים. יתר על כן, בחלק התחתון של הכנפיים האחוריות אין את כתמי הפנינים הגדולים האופיינים לכתמית הפנינים.
מין זה אינו מקיים דו-צורתיות זוויגית.
כנפיים קדמיות זכר
כנפיים אחוריות זכר
כנפיים אחוריות נקבה
כנפיים אחוריות נקבה
ביולוגיה

בישראל מין זה מתעופף בעיקר בחודשי יוני-יולי. במרבית העולם הוא קיים כמעט לאורך כל השנה, עם שלושה או ארבעה דורות רצופים. הביצים מוטלות בנפרד על הצד התחתון של עלי הצמח הפונדקאי. מחזור הזחלים קצר במיוחד. ההתגלמות מתרחשת על צמחייה נמוכה, בין מספר עלים הקשורים יחדיו במשי. מין זה עשוי לחרוף בכל אחד משלבי הזחל.
הבוגרים מתעופפים רבות ונמצאים בתעופה ממרץ עד אוקטובר. הזחלים התלויים בחום ניזונים ממיני סיגל (סיגל ססגוני (Viola tricolor), סיגל השדה (Viola arvensis), סיגל ריחני, Viola canina, Viola calcarata, Viola lutea, Viola biflora), אלפלפה, בורגו (Borago officinalis), לשון-פר, פטל וכרבולת.
באזורים יבשים כתמית הפנינים נודד מטה משיחים קשיחים ירוקי עד, עצים קטנים באזורים מישוריים ועצי אשוח הרריים, שם הוא מתעופף בקיץ לפני נדידתו מטה בחודשי בסתיו לגובה נמוך יותר.
הערות שוליים

1 2 3  נימפית הפנינים, באתר parpar (באנגלית)
1 2  נימפית הפנינים, באתר מן השדה, ‏2014-06-08
1 2 3  "Issoria Hübner, [1819]" at Markku Savela's Lepidoptera and Some Other Life Forms
1 2  Captain's European Butterfly Guide
1 2 3 4 5  Papillon de Poitou-Charentes
↑  Paolo Mazzei, Daniel Morel, Raniero Panfili Moths and Butterflies of Europe and North Africa
זחל
לוטרה אירופית

| לוטרה אירופית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: לוטרה מצויה
מין:: לוטרה אירופית
שם מדעי
 Lutra lutra ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


לוטרה אירופית בפארק במחוז טרנופול באוקראינה.
לוטרה אירופית או לוטרה מצויה (שם מדעי: Lutra lutra) המוכרת גם בשם לוטרת הנהר, היא מין לוטרה ממשפחת הסמוריים החיה באגמים ונהרות שונים באירופה, אסיה, המזרח התיכון וגם בישראל.
גופה של הלוטרה מוארך וגלילי, אורכו 55–85 ס"מ. הזנב גדול יחסית, 30–60 ס"מ אורכו, חלקו האחורי שטוח מעט, והוא עבה ושרירי ביותר. משקלה של הלוטרה 5–16.5 ק"ג. הפרווה חומה כהה, בקיץ מעט יותר בהירה מאשר בחורף. הגחון בהיר יותר. הגורים נולדים כשהם עיוורים וחסרי שיניים, פרוותם חומה כהה עד שחורה.
מזונה של הלוטרה כולל בעיקר דגים ומינים אחרים החיים במים. לעיתים רחוקות, טורפת הלוטרה גם בעלי חיים יבשתיים.
תיאור

גופה של הלוטרה מותאם ביותר לחיים במים, יתרון שעזר לה להמשיך ולהתקיים גם באזורים בהם כבר לא חיים סוגים אחרים בני משפחת הסמוריים, ואף לא טורפים דומים אחרים. ראשה של הלוטרה משוטח מעט, והעיניים והנחיריים שלה ממוקמות בגובה הראש. הדבר מאפשר ללוטרה להביט מתוך המים או לנשום, מבלי לחשוף חלק ניכר מגופה. התאמה זו לחיים במים, אופיינית גם לסוגים אחרים לגמרי הגרים בסביבה דומה – צפרדעים, היפופוטמים, תנינים ועוד. פתחי אוזניה ונחיריה של הלוטרה מותאמים אף הם בצורה מושלמת לתנאי סביבת המגורים – בשעה שהלוטרה נכנסת למים, הם נאטמים על ידי מכסים מיוחדים.
עיניה של הלוטרה מותאמות להשתברות קרני האור במים. השריר המכווץ את קשתית עינה, דוחף אותה גם כלפי חוץ – דבר המאפשר לה לראות היטב גם בתוך המים. תכונה זו של העין, אופיינית אף היא לבעלי חיים שוכני מים, ביניהם ידועים הקורמורן וכלב הים. בנוסף, מצוידת הלוטרה בזיפים ארוכים סביב אפה, המאפשרים לה לחוש תנועות קלות ביותר בתוך מים אפילו בחשיכה.
פרוותה של הלוטרה עשויה משתי שכבות: העליונה עשויה זיפים ארוכים וקשים המגינים על גופה של הלוטרה מחבלות, ואילו התחתונה מורכבת משערות צמריות ורכות השומרות על חום גופה. השערות החיצוניות מתכסות תדיר בשומן המופרש מבלוטות מיוחדות, וכאשר הלוטרה שוחה, הופכת שכבת השערות החיצוניות לשכבה צפופה, חלקה ואטומה – מה שמפחית את החיכוך ועוזר ללוטרה לשמור על חום יציב.
ריאותיה של הלוטרה מתאימות במיוחד לצלילות ארוכות; מדידות שנעשו בטבע מראות כי אורכה של צלילה ממוצעת הוא כשלוש דקות, אך לעיתים עשויה הלוטרה שלא לעלות אל פני המים משך שבע דקות ואף יותר, בעומק של כ-10 מטרים.
אצבעות רגליה של הלוטרה מחוברות בקרום שחייה. הלוטרה שוחה על פני המים בעזרת רגליה בלבד, כשרק קצה ראשה, חלק מגבה וקצה זנבה בולטים מעליהם, ואילו בתוך המים, במהירות גבוהה, מותחת הלוטרה את גופה ושוחה בעזרת תנועות גליות של הגוף והזנב, בדומה לשחייתו של דולפין. זנבה הארוך והכבד, מאפשר ללוטרה לבצע סיבובים חדים תוך כדי שחייה, והיא מסוגלת להסתובב לאחור תוך כדי שחייה מהירה, כך שרדיוס הסיבוב קטן מאורך גופה.
על אף שהלוטרה היא חיית מים מובהקת, היא יכולה לרוץ על היבשה במהירות רבה, ואף לטפס על עצים או מכשולים.
תפוצה ושימור

הלוטרה מצויה ברוב חלקי אירופה, אסיה ובצפון אפריקה, כולל בישראל. בכל מקומות חיותה, ניצודה הלוטרה בכמויות רבות, לצורך שימוש בפרוותה המשובחת. הציידים הצדיקו את מעשיהם בכך שהלוטרה טורפת דגים, ובכך פוגעת בפרנסת הדייגים. מחקרים שנערכו בשנים 1946–1950 על ידי ג. אלם וא.ב. וורתינגטון הראו כי לא זו בלבד שאין הלוטרה מזיקה לדגה, אלא שהעובדה כי הלוטרה צדה צפרדעים וצלופחים הטורפים דגיגים והעובדה כי היא טורפת בעיקר דגים חלשים, מסייעות לאוכלוסיית הדגים להתרבות, ועם זאת מגבילות את מספר הדגים ומשפרות את בריאותם הכללית.
בשנים האחרונות, עם התגברות המודעות לפיקוח על הצייד, לשימור בעלי החיים ולמניעת זיהום המים, שבה הלוטרה אט אט גם למקומות שיש בהם פעילות אינטנסיבית של האדם.
תפוצה ושימור > בישראל

בישראל הלוטרה הייתה מצויה בעבר באגן הירדן ובנחלי מישור החוף עד נחל שורק בדרום. בשל זיהום המים ובשל ציד הצטמצם מקום מחייתה וכיום מצויה רק באגן הירדן, בעמק החולה ובעמק זבולון. היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה.
נכון ל-2021, אוכלוסיית הלוטרות בישראל נמצאת בסכנת היכחדות חמורה, ונותרו ממנה רק 100 פרטים.
הערות שוליים

↑  לוטרה אירופית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3 4  ד"ר מנחם דור, לקסיקון לזואולוגיה, דביר, 1987
1 2  האנציקלופדיה הראשונה שלי, לארוס
↑  נעה פישר, הלוטרה הולכת ונעלמת מהנוף הישראלי, באתר ynet, 27 באוקטובר 2021
| לוטרות |
| --- | --- | --- |
| לוטרה חסרת-טופר | לוטרה חסרת-טופר אפריקאית • לוטרה חסרת-טופר קונגולזית • לוטרה חסרת-טופר אסייתית |  |
| לוטרת הים (סוג ומין יחיד) | לוטרת הים |  |
| לוטרה | לוטרה אירופית • לוטרה שעירת-אף |  |
| לוטרת ענק (סוג ומין יחיד) | לוטרת ענק |  |
| לוטרה מנוקדת-צוואר (סוג ומין יחיד) | לוטרה מנוקדת-צוואר |  |
| לוטרת נהר | לוטרה נאוטרופית • לוטרה ימית • לוטרה צפון-אמריקנית • לוטרה דרום-אמריקנית |  |
| לוטרה מלאית (סוג ומין יחיד) | לוטרה מלאית |  |
| יונקים בארץ ישראל  |
| --- | --- | --- |
| טורפים בישראל | גירית הדבש • גירית קוואקזית • דלק הסלעים • חמוס השלגים • סמור משויש • לוטרה אירופית • זאב מצוי • זאב זהוב אפריקאי • תן זהוב • שועל החולות • שועל מצוי • שועל צוקים • כלב ים נזירי מצוי • נמייה מצויה • צבוע מפוספס • חתול חולות • חתול ביצות • חתול בר • קרקל • נמר |  |
| אוכלי חרקים בישראל | חדף הרמון • חדף זעיר • חדף לבן-שיניים • חדף קטן • קיפוד מצוי • קיפוד המדבר • קיפוד חולות מצוי |  |
| לווייתנאים בישראל | גרמפוס אפור • דולפין מצוי קצר-חוטם • דולפינן מצוי • דולפינן אנקולי • עבשן קטלני • סטנלה מפוספסת • סטנו תלום שן • זיפיוס חלול-חרטום • ראשתן גדול-ראש • לווייתן מצוי • לווייתן גוץ |  |
| פרסתנים בישראל | ערוד • פרא • חזיר בר • אייל הכרמל • יחמור פרסי • יעל נובי • צבי הנגב • צבי מצוי • ראם לבן |  |
| מכרסמים בישראל | סנאי זהוב • יערון גדול • יערון חרמוני • יערון קטן • יערון צהוב-צוואר • חולדה מצויה • חולדת חוף • עכבר מצוי • עכבר מקדוני • קוצן מצוי • קוצן זהוב • נסוקיה • גרביל החולות • גרביל החוף • גרביל דרומי • גרביל זעיר • גרביל הערבה • גרביל סלעים • יפה זנב • מריון מצוי • מריון חולות • מריון המדבר • מריון לובי • פסמון • חולד ארץ ישראלי • בר אוגר מצוי • נברן השדה • נברן השלג • ירבוע מצוי • ירבוע גדול • נמנמן סלעים • נמנמן העצים • דורבן מצוי • נוטריה |  |
| עטלפים בישראל | עטלף פירות מצוי • יזנוב גדול • יזנוב קטן • אשמן מצוי • אשמן מצרי • לילן מצרי • פרסף גדול • פרסף הנגב • פרסף מצוי • פרסף בהיר • פרסף חיוור • פרסף גמדי • פרספון מצוי • נשפון גדול • נשפון מצוי • נשפון דק-אוזן • נשפון הגדות • נשפון פגום-אוז • כנפן מצוי • אוזנן הנגב • אוזנן החרמון • אודנן • עטלפון לבן-שוליים • עטלפון בודנהיימר • עטלפון ריפל • עטלפון אריאל • עטלפון אירופי • עטלפון סאבי • אפלול מצוי • אפלול הנגב • בלומף שחור • רמשן לילי • אשף מצוי |  |
| יונקים נוספים | שפן סלעים • ארנבת מצויה • תחש המשכן |  |
  
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538662305171  BnF: cb124527299 (data)  GND: 4154479-1  LCCN: sh85079031  NKC: ph116640
מולית

| מולית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: מוליתיים
סוג:: מולית
שם מדעי
 Mullus ‏לינאוס, 1758

מוּלִית (שם מדעי: Mullus) הוא סוג של דג מסדרת הדקראים. למולית ארבעה מינים ותפוצתו בדרום מערב האוקיינוס האטלנטי, בצפון מזרח האוקיינוס האטלנטי, בים התיכון ובים השחור. הדגים ממין זה, שוחים בקרקעית הים.
ארבעת המינים הם:
מולית אדומה Mullus barbatus
מולית הפסים Mullus surmuletus
מולית ארגנטינה Mullus argentinae
מולית זהובה Mullus auratus
יש המסווגים שני תת-מינים למולית האדומה
Mullus barbatus barbatus
Mullus barbatus ponticus
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ראו מיון טקסונומי של מולית אדומה באתר FishBase
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לשונון אטלנטי

| לשונון אטלנטי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: סוליתאים
תת־סדרה:: Pleuronectoidei
משפחה:: שטחנוניים
סוג:: לשונון
מין:: לשונון אטלנטי
שם מדעי
 Hippoglossus hippoglossus ‏ליניאוס, 1758

לשונון אטלנטי (שם מדעי: Hippoglossus hippoglossus) הוא מין של דג מהסוג לשונון שבמשפחת השְׁטַחְנוּנִיִּים שבסדרת הסוליתאים. הלשונון האטלנטי חי בעומקים של בין כ-50 מטר לכ-2,000 מטר. הלשונון האטלנטי הוא אחד מהסוליתאים הגדולים בעולם ויכול לעלות לעיתים על 300 ק"ג. גודלו של הלשונון אינו קבוע ובדרך כלל מושפע מכמות המזון שהלשונון מצליח למצוא.
תחום המחייה הטבעי של הלשונון נמצא בין לברדור לאיסלנד וגרינלנד. בחופי אירופה משתרע השטח בין ים ברנץ למפרץ ביסקאיה. הלשונון הוא דג משה רבנו הגדול ביותר באוקיינוס האטלנטי, ובין הגדולים בעולם.
הלשונון מגיע לאורך של כארבעה מטרים ולמשקל של כ-320 קילו. תוחלת החיים הממוצעת של הלשונון היא 50 שנים.
הגעתו של הלשונון האטלנטי לבגרות מינית מתרחשת בגילאי 7 עד 8 אצל זכרים, ו-11 עד 12 אצל נקבות. עונות ההשרצה של הלשונון נעות בין מרץ למאי.
הערות שוליים

↑  לשונון אטלנטי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295055605171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השוואה בין לשונון אטלנטי לאדם.
מגנוליה

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| מגנוליה |
| --- | --- |
 מגנוליה גדולת פרחים (Magnolia grandiflora)
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
מחלקה:: דו-פסיגיים קדומים
סדרה:: מגנולאים
משפחה:: מגנוליים
סוג:: מגנוליה
שם מדעי
 Magnolia ‏לינאוס, 1753

מַגנוֹליה (שם מדעי: Magnolia) הוא סוג צמח ממערכת בעלי הפרחים ובו כ-210 מינים. שמו ניתן לו על שם הבוטנאי הצרפתי פייר מַניוֹל (Magnol).
מאפיינים

צמח זה, שהתפתח לפני היות הדבורים, האבקתו מתבצעת על ידי חיפושיות. כדי להימנע מנזק שעלולות לגרום החיפושיות, שחלותיו חזקות ביותר. התגלו מאובנים של המין Magnolia acuminata מלפני 20 מיליון שנים, וצמחים אחרים ממשפחת המגנוליים התגלו במאובנים מלפני 95 מיליון שנים. מאפיין נוסף המיוחס להיותו צמח ראשוני וקדום הוא עלי גביע ועלי כותרת משותפים.
התפוצה הטבעית של המגנוליה מתרכזת במזרח אסיה ובדרום-מזרח אסיה ומרכז נוסף נמצא במזרח אמריקה הצפונית ובמרכזה, אזור הקריביים ומינים מסוימים באמריקה הדרומית.
לענה

| לענה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו־פסיגיים
סדרה:: אסטראים
משפחה:: מורכבים
סוג:: לענה
מינים
 בסביבות 500 מינים
שם מדעי
 Artemisia ‏לינאוס, 1753
לַעֲנָה (שם מדעי: Artemisia), סוג של צמח שמונה בסביבות 500 מינים. שמה המדעי נגזר משמה של אלת הציד ארטמיס.
הלענה ידועה בטעמה המריר. השימוש בה נפוץ במטבח המרוקאי, וכמרכיב בהכנת אבסינת, אוזו ויין ורמוט. ללענה אבקנים אלרגנים אשר גורמים, בעת פריחתה בסתיו, לאלרגיות רבות בקרב הרגישים אליה.
בישראל נפוצים ארבעה מינים:
לענת המדבר (Artemisia herba-alba, נקראת גם Artemisia sieberi)
לענה חד זרעית (Artemisia monosperma) - הנפוצה מכולן. שיח ירוק בעל עלים בשרניים. בחורף הענפים רכים והעלים גדולים ואילו בקיץ הענפים מתקשים והעלים קטנים.
לענת יהודה (Artemisia judaica) - צומחת בדרום הנגב, בדרום ירדן ובסיני.
לענה שיחנית (Artemisia arborescens) - מוכרת בשמה העממי כשִיבּה או שִיבּא. עלי הלענה השיחנית מכילים שמן סנטונין (Santonin) שיש המאמינים שהוא בעל סגולות מרפא. עלי הצמח מרים מאוד לכן לא חולטים אותם כפי שהם, אלא מוסיפים אותם לתה רגיל.
מינים בולטים נוספים:
לענה דרקונית (Artemisia dracunculus) - עשב תיבול נפוץ, מוכר גם בשם טרגון.
לענה מצויה (Artemisia vulgaris) - בשימוש נרחב ברפואה הסינית העממית.
לענה חד-שנתית (Artemisia annua) - ממנה מפיקים ארטמיסינין (artemisinin) לטיפול טבעי במלריה.
לענת האבסינת (Artemisia absinthium) - ממנה מכינים את משקה האבסינת.
לענת המכבד (Artemisia scoparia)
אזכור בתנ"ך ובספרות התורנית

הלענה נזכרת בתנ"ך 8 פעמים, ותמיד כמשל לדבר רע - משל לחטא של עבודה זרה, ניאוף או עיוות הדין; או משל לייסורים של חורבן, עוני וגלות.
הרמב"ם בפרק יד מהלכות מאכלות אסורות, הלכה יא:
הערות שוליים

↑  הלענה בתנ"ך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295090505171  LCCN: sh85008094  LNB: 000287978
לווייתן מצוי

| לווייתן מצוי |
| --- | --- |
  השוואה בין לווייתן מצוי לבין אדם ממוצע
מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: לווייתנאים
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: לווייתני ענק
סוג:: לווייתן
מין:: לווייתן מצוי
שם מדעי
 Balaenoptera physalus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


שלד של לוויתן מצוי זכר בגיל של שנה וחצי לערך. אורכו 14 מטר. הלוויתן נצפה ב-3 בפברואר 2008 במעגן של קו צינור הנפט אילת-אשקלון. נעשו ניסיונות להוביל אותו לים הפתוח שלא צלחו והוא מת. בדיקה חיצונית העלתה קטיעה חלקית של האונה השמאלית של הזנב שהגלידה. השלד מוצג במסדרון של הקומה הראשונה בבניין הרב תכליתי באוניברסיטת חיפה
לווייתן מצוי (לעיתים רורקל או רורקל ענק; שם מדעי: Balaenoptera physalus) הוא יונק ימי ממשפחת לווייתני ענק שבסדרת הלווייתנאים. זהו הלווייתן השני בגודלו, ובעל החיים השני בגודלו החי כיום אחרי הלווייתן הכחול. הלווייתן המצוי עשוי להגיע לאורך של כמעט 27 מטר ומשקל של 120 טון אך אורכו נע בדרך כלל בין 18 ל-21 מטר ומשקלו הממוצע הוא כ-70 טון. הלווייתן המצוי הענק ניצוד באופן נרחב במהלך המאה ה-20, וכיום הוא נחשב כמין הנתון בסכנת הכחדה.
טקסונומיה

הלווייתן המצוי היה ידוע לטקסונומים זה מכבר. הוא תואר לראשונה על ידי Frederick Martens ב-1675, ושוב על ידי Paul Dudley ב-1725. תיאורים אלו היו לבסיס למיונו של קארולוס ליניאוס, שסיווג אותו ב-1758 תחת הסוג Balaena (שם מדעי: Balaena physalus). בתחילת המאה ה-19 הוא סווג מחדש תחת השם המדעי Balaenoptera physalus, אשר הוא השכיח עד היום. שמו המדעי של המין, physalus, נגזר מהמילה היוונית physa שמשמעותה "נושף".
הלווייתן המצוי משתייך למשפחת לווייתני הענק, הכוללת בין היתר את הלווייתן גדול הסנפיר, הלווייתן הכחול, הלווייתן הצפוני ואת לווייתן המינקי. בצפון האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי התגלו הכלאות טבעיות מקריות בין הלווייתן הכחול לבין הלווייתן המצוי
לפי המיונים העדכניים, ללווייתן המצוי קיימים שני תת-מינים, שלכל אחד מהם יש מאפיינים פיזיים שונים ומערכת קולות מעט שונה. האחד הוא B. p. physalus, או הלווייתן המצוי הצפוני, והוא נפוץ בצפון האוקיינוס האטלנטי. השני הוא B. p. quoyi, או הלווייתן המצוי האנטארקטי, והוא נפוץ באוקיינוס הדרומי. מרבית המומחים מסווגים את הלווייתן המצוי שנפוץ בצפון האוקיינוס השקט לתת-מין שלישי, אולם טרם ניתן לו שם. הקבוצות אינן מתערבות זו עם זו אלא לעיתים נדירות.
שירת הלווייתן המצוי

בדומה ללווייתנים אחרים, השירה של זכר הלווייתן המצוי מאופיינת בקולות ארוכים, רמים בעלי תדירות נמוכה. מרבית הקולות מאופננים (FM) שתדירותם נעה בין 16 הרץ ל-40 הרץ. לשם השוואה, האדם יכול לשמוע קולות בין התדרים 20 ל-20,000 הרץ. כל צליל אורך בין שנייה לשתיים, וצירופים שונים של צלילים מושמעים ברצפים תבניתיים שאורכים בין 7 ל-15 דקות כל אחד. רצפים אלו מושמעים באופן שחוזר על עצמו, למשך זמן שיכול להגיע לימים ספורים. עוצמת הקולות של הלווייתן המצוי גבוהה יחסית, ויכולה להגיע לעוצמות של 184–186 דציבלים ביחס ללחץ קול של מיקרופסקל אחד. בשל עוצמתם, קולותיו של הלווייתן יכולים להישמע ממרחקים. לשם השוואה, צופה שיימצא במרחק של מטר אחד מלווייתן מצוי בעת השמעת קולו, יחוש בקול שעוצמתו כעוצמת הקול שמשמיע צופר של רכבת הנמצא במרחק של מטר אחד ממנו.
בית גידול והגירה

בדומה ללווייתני ענק אחרים, הלווייתן המצוי הוא מין קוסמופוליטי. הוא נמצא בכל האוקיינוסים הגדולים בתבל. הוא נעדר רק מהאזורים הקרובים לקרחונים בקוטב הצפוני והדרומי, וכן מאזורי מים קטנים הרחוקים מהאוקיינוסים, כמו הים האדום, המפרץ הפרסי, מזרח הים התיכון והים הבלטי. צפיפותו הרבה ביותר קיימת במים בעלי טמפרטורה בינונית עד קרירים. באזורים החמים שבקרבת קו המשווה צפיפותו נמוכה יותר. הוא מעדיף מים עמוקים הרחוקים מהמדף היבשתי על פני מים רדודים.
אף על פי שהלווייתנים המצויים הם בעלי-חיים נודדים עונתית, תבנית ההגירה הכללית אינה מובנת היטב. לפי נתונים שהגיעו ממערכים של הידרופונים (מכשירים לגילוי כיוון ומרחק של קולות במים) מצביעים על כך שהלווייתנים המצויים מצפון האוקיינוס האטלנטי נודדים דרומה בזמן הסתיו, בצאתם מאזור ניופאונדלנד ולברדור, דרך ברמודה ועד לאיים הקאריביים. בניגוד אליהם, יש הסוברים כי קיימת אוכלוסייה אחת לפחות שאינה נודדת דרומה לקראת החורף, ובמקום זאת היא מתרחקת מן החוף. באוקיינוס השקט, תבניות הנדידה אינן ברורות. אף על פי שאוכלוסיות מסוימות כנראה נשארות במפרץ קליפורניה במשך כל השנה, במהלך החורף נצפה גידול ניכר במספרם בחורף ובאביב. לווייתנים מצויים החיים באזורי אנטארקטיקה נמצאים קרוב לקו המשווה בעונת הקיץ, וקרוב יותר לאנטארקטיקה בעונה החורפית. מיקומם של אזורי הרבייה אינו ידוע, מכיוון שלווייתנים אלו נודדים דרך האוקיינוס הפתוח, ולכן המעקב אחריהם קשה.