stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלמה גינוסר (עיתונאי)
הערות שוליים

1 2  אורי דרומי, עיתונאי עם "נפש של משורר", באתר הארץ, 4 באפריל 2007
↑  לחברינו שלמה גינוסר - שא ברכה, דבר, 11 ביולי 1979
↑  שלמה גינוסר-, התובע: שלמה גינוסר – הנאשם: מדינת ישראל, באתר TheMarker‏, 5 באפריל 2005
↑  נחום ברנע, איפה הם העיתונאים ההם: על "ברית מילים", לקט רשימותיו של העיתונאי שלמה גינוסר ז"ל, באתר העין השביעית, 19 במאי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298556905171  BnF: cb16184436w (data)  GND: 1089858698  ISNI: 0000 0000 7732 7918  LCCN: no2008124578  VIAF: 12127810   WorldCat (עם VIAF): 12127810
שמעון ריקלין (סופר)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 ביולי 1953 (בן 71) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  התיכון ליד האוניברסיטה, אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שמעון ריקלין (גם שמעון ריקלין - בנעט) (נולד ב-8 ביולי 1953) הוא סופר, מתרגם ועורך ספרים ישראלי.
ביוגרפיה

שמעון ריקלין נולד בשנת 1953 בירושלים וגדל במושבה הגרמנית. למד בתיכון ליד האוניברסיטה במגמת מזרחנות. שירת בצה"ל במהלך מלחמת יום הכיפורים. למד פסיכולוגיה, ערבית ובימוי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב. מצעירותו כתב תסכיתים. השתתף בכתיבת תסריט לסרט "חיוך הגדי" על-פי ספרו של דויד גרוסמן, ותסריטים לסרטים דוקומנטריים, הצגות ילדים, בעיקר לתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער, ותסריטים לטלוויזיה.
סיפורו הראשון, "סדר", התפרסם בתחרות הסיפור הקצר הראשונה של "הארץ" בשנת 1989. הנובלה "שאול" התפרסמה בכתב העת "אלפיים". סיפור נוסף זכה בפרס בתחרות "כתוב". ערך ספרים רבים במסגרת הוצאת מודן.
ספריו

חבורת מדע: אין עשן בלי אש, הוצאת ά נומרי, 1990 - ספר ילדים
שירה של הים, עם עובד, 2001 - ספר ילדים
תום הילדות, הוצאת חרגול, 2004 - שלוש נובלות
צפון פרוע, הוצאת חרגול ועם עובד, 2007 - רומן
שפן, כתר הוצאה לאור, הסדרה הקטנה, 2018 - נובלה
תרגומיו

אלואיז בפריז מאת קי תומפסון, הוצאת מודן, 2003
העולם שלי מאת מרגרט וייז בראון, הוצאת מודן, 2004
סוס-כחול וטילי מאת הלן סטיבנס, הוצאת מודן, 2004.
תרגם חלק מספרי סדרת מר וגברת מאת רוג'ר הרגריבס, בהוצאת מודן.
לקריאה נוספת

אלי הירש, "ריקלין, שמעון", בתוך: זיסי סתוי ויגאל שוורץ (עורכים),  לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית, 2014
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, סרט  בלי לפגוע בזכויות, חדשות, 14 באפריל 1986
↑  ילדים ונוער, באתר הארץ, 13 במרץ 2001
↑  פרוזה - מקור, באתר הארץ, 3 ביוני 2004
↑  צפון פרוע, באתר "טקסט", פברואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267188805171  BnF: cb15003491t (data)  GND: 1224890418  ISNI: 0000 0000 6662 4538  LCCN: no2018002951  NTA: 229925162  VIAF: 47037956   WorldCat (עם VIAF): 47037956
שי אלון

שמעון שי אלון (נולד ב-18 בספטמבר 1972) הוא ראש המועצה המקומית בית אל.
בנוסף הוא משמש דירקטור בחברה למשק וכלכלה, יושב ראש ועדת הכספים במכללת אורות ישראל, חבר הנהלת אוניברסיטת אריאל בשומרון, חבר הנהלת וחבר בוועדת כספים מועצת יש"ע, חבר בוועדת ביקורת של מרכז השלטון המקומי, חבר הנהלה של המרכז הרפואי בשער בנימין וסגן יו"ר פורום עיירות הפיתוח והפריפריה (כולל יו"ש) ומרצה באוניברסיטה העברית בירושלים בקורסי תואר שני למדיניות ציבורית ותואר שני בניהול מלכ"רים וארגונים קהילתיים.
ביוגרפיה

אלון הוא בן בכור בין שישה ילדים של חיים ורחל אלון. גדל בשכונת גבעת מרדכי בירושלים. למד בישיבה התיכונית שבמוסד קריית נוער בעיר. את שירותו בצה"ל עשה בגדוד 50 של הנח"ל המוצנח. למד בישיבת שילה
סיים את לימודיו באוניברסיטה העברית בחוג לחשבונאות בשנת 2000, והוסמך כרואה חשבון. בתחילת דרכו שימש כרואה חשבון שכיר של מספר קיבוצים באזור ים המלח, ובסוף שנת 2004 הקים משרד עצמאי לראיית חשבון בירושלים. בשנת 2011 הרחיב את משרדו עם שותף וביחד הקימו את משרד רואי החשבון אסולין-אלון ושות', המונה מעל 20 עובדים ומתעסק בין השאר בייעוץ לחברות, המגזר השלישי ולשלטון המרכזי, בו עבד עד לבחירתו כראש מועצת בית אל, בנובמבר 2013. בשנת 2018 קיבל תואר שני במדיניות ציבורית באוניברסיטה העברית בירושלים. את שני התארים סיים אלון בהצטיינות.
את התזה עשה אלון בחוג למדעי החברה, בנושא "מיצוי זכויות אוטומטי של הנחות בארנונה של מגורים: השפעת השימוש בהעברת קבצים אוטומטית מהביטוח הלאומי, משרד הביטחון ומשרד האוצר" בהנחייתו של פרופ' מומי דהן. המחקר עוסק ברובו בנושא צמצום הפערים בחברה הישראלית. המחקר מחבר בין עולם הכלכלה והעולם המונציפאלי. במהלך המחקר נאספו נתונים על 255 רשויות בישראל על מנת לייצר מודל כלכלי שיטיב עם האוכלוסייה של מדינת ישראל ויביא לצמצום פערים.
במשך כעשור משמש בהתנדבות בהנהלה של המוסדות האקדמיים מכללת אורות ישראל, בהם הוא חבר בחבר הנאמנים, בוועד המנהל, בוועדת הכספים, ובוועדת כוח אדם. חבר במשך שנים בעמותות נוספות בתחום החינוך והנחלת ערכים בישראל.
אלון נשוי ואב לשמונה. הוא מתגורר בבית אל מאז 2003.
ביוגרפיה > כראש מועצה

אלון נבחר לראשות מועצת בית אל בסיבוב שני בבחירות למועצה ב-2013.
בתקופת כהונתו כראש המועצה המקומית בית אל, זכתה המועצה במספר פרסים בין השאר: פרס ניהול תקין-ברצף במשך כל שנות כהונתו, פרס "5 כוכבי יופי" במשך כל שנות כהונתו, ובשנת 2016 גם במגן יופי בתחרות 'קריה יפה ומקיימת בישראל יפה' של המועצה לישראל יפה, ופרס שרת התרבות והספורט על קידום, טיפוח והשקעה בתחום הספורט במועצה.
בתקופת הכהונה הראשונה שלו איחד אלון את כל הסיעות במליאת המועצה, ולא הייתה במליאה בראשותו אופוזיציה. בבחירות 2018 זכה אלון בשנית בראשות המועצה, ברוב של 84.09% וסיעתו "בית אל שלי" זכתה ב-4 מ-9 המנדטים במליאה.
כראש מועצה פעל לפיתוח תוכנית אב לבנייה שמטרתה הכפלת היישוב, בניית מבני ציבור, מוסדות חינוך והקמת שטחים ציבוריים פתוחים. בשנת 2017 ניהל מאבק ציבורי שזכה לסיקור תקשורתי נרחב, שבסופו אישר ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בניית 300 יחידות דיור בבית-אל לאחר הקפאת בנייה של כעשור. כחלק מתוכנית האב, ממשיך אלון לפעול למימוש בניית 350 יחידות דיור נוספות ולבנייה נוספת ביישוב. כמו כן, פועל אלון לפיתוח תשתיות כבישים מותאמות על מנת להקל על עומסי התנועה באזור בית-אל וצפון ירושלים ולקידום התיירות לאתר "חלום יעקב" הנמצא בתחומי היישוב. בכהונתו, הוקמה החברה הכלכלית לבית אל.
במהלך מגפת הקורונה הקים אלון צוות פנים מועצתי למיגור ומניעת התפשטות הנגיף ולליווי התושבים המבודדים והמחלימים ובני משפחותיהם, ועודד את תושבי היישוב להתחסן עם הגעת החיסונים לישראל.
לקראת הבחירות למועצת בית אל ב-2024 התאחדו רשימות המועצה לרשימה אחת בראשות אלון, שהתמודדה כרשימה יחידה ומועמד יחיד לראשות המועצה.
ביוגרפיה > כראש מועצה > בנייה ופיתוח

כראש מועצה קידם אלון תוכנית אב לבנייה ופיתוח, שמטרתה הכפלת היישוב, בניית מבני ציבור ומוסדות חינוך והקמת שטחים ציבוריים פתוחים, תחת הכותרת 'בית אל - בירת בנימין'. בשנת 2017 ניהל מאבק ציבורי שבסופו אישר ראש הממשלה, בנימין נתניהו, בניית 296 יחידות דיור בבית-אל, לאחר הקפאת בנייה של כעשור, ואכלוסן צפוי להתרחש ב-2022. כחלק מתוכנית האב, ממשיך אלון לפעול לפינוי השטח של בסיס חטמ"ר בנימין ולמימוש בניית 346 יחידות דיור נוספות בשטח שיפונה, מתוך 1,000 שאושרו בכל יהודה ושומרון.
ביוגרפיה > כראש מועצה > תחבורה ותשתיות

אלון מוביל מאבק לפיתוח תשתיות כבישים מותאמות, על מנת להקל על עומסי התנועה באזור בית-אל וצפון ירושלים, ובמיוחד לשיפור כביש הגישה היחיד ליישוב, המשמש גם את תושבי העיר רמאללה ויישובי הסביבה. בתקופתו, החל מיזם של השכרת כלי רכב שיתופיים לפעול ברחבי המועצה. בשנת 2021 חתם חוזה על פריסת סיבים אופטיים בבית אל והוביל מהלכים לשיפור הקליטה הסלולרית בבית אל על ידי ניטור הקליטה באמצעים טכנולוגים.
אלון מקדם גם את התיירות לאתר "חלום יעקב" (מקדש ירבעם), הנמצא בתחומי היישוב ופיתוח אתרי תיירות נוספים, בהם מרכז תיירות חדש, אתר ארכאולוגי מתקופת בית שני שנמצא למרגלות השכונות החדשות, יקב בית אל, מעיינות ביישוב, המצפור, חוות הסוסים ועוד.
עמדותיו

אלון מרבה להתבטא בנושאים הקשורים להתיישבות ביהודה ושומרון ופרסם מאמרים בכלי התקשורת.
במסגרת תוכנית המאה של הנשיא האמריקאי דונלד טראמפ, נכללה בית אל בשטח בו תוחל ריבונות, אך אלון התנגד למפה שהוצגה, לאור השלכותיה על יישובים אחרים ביו"ש ודרש שיעשו בה שינויים ובעיקר שלא יישארו יישובים ישראלים כמובלעות בשטח.
אלון נמנה עם ראשי הרשויות שהתנגדו להקמת הממשלה בראשות נפתלי בנט ובשותפותה של מפלגת רע"ם. בכהונת הממשלה הירבה אלון לקרוא להפלתה.
באפריל 2022 אמר בזמן הפגנה "נדליק נר לעילוי נשמת הנרצחים ולעילוי נשמת הממשלה הזו. נעלה אותה לשמיים ככה ניפטר מהם", בהמשך התנצל על דבריו.
הערות שוליים

↑  תומר ניר, ‏שי אלון ניצח בבית אל, אסף מינצר באלקנה, באתר "סרוגים", 6 בנובמבר 2013
↑  רפאל לוי, הפקקים בבנימין - "טרור מסוג חדש", באתר ערוץ 7, 6 בנובמבר 2018
↑  בית אל, באתר פורטל הבחירות לרשויות המקומיות
↑  לאחר 46 שנים: איחוד במועצת בית אל, באתר ערוץ 7, 21 בספטמבר 2023
↑  שלמה צזנה, אושר: 300 יחידות דיור ייבנו בבית אל, בישראל היום, 17.10.2017
↑  אריאל כהנא, למרות התנגדות ארה"ב: אושרו לשיווק כאלף יחידות דיור ביהודה ושומרון, באתר ישראל היום, 24 באוקטובר 2021
↑  קול קורא לקבלת הצעות למיזם רכב שיתופי במועצה מקומית בית אל, אתר מועצת בית אל
↑  יהונתן גוטליב, מהפיכת הסיבים מגיעה ליישוב בית אל, באתר ערוץ 7, 18 בנובמבר 2021
↑  רפאל לוי, השר יועז הנדל בבית אל: "סיבים אופטיים - סממן לריבונות ומשילות", באתר ערוץ 7, 8 במרץ 2022
↑  אורלי הררי, בעיות הקליטה ביו"ש: הטכנולוגיה שחושפת את האמת, באתר ערוץ 7, 4 בפברואר 2022
↑  אלעד הומינר, ‏שי אלון לכיפה: "בית אל מסודרת במפה אך ראיתי חובה מוסרית לדאוג לכל המרחב",  באתר כיפה, 19 ביוני 2020
↑  ראש מועצת בית אל: "נפתלי בנט מכר את המדינה", באתר אייס, 16 ביוני 2022
↑  "ראש הממשלה נפתלי בנט, אתה מתבייש בנו?", באתר "סרוגים", 5 באפריל 2022
↑   שילה פריד, ‏ראש מועצת בית אל לבנט: "התעלמותך מיו"ש תיזכר לדיראון עולם", בעיתון מקור ראשון, 27 בפברואר 2022
↑  ראש מועצת בית אל שי אלון מול ביתו של ניר אורבך: "מי שברך" למפילי הממשלה, באתר ערוץ 7, 11 באפריל 2022
↑  ראש מועצת בית אל שי אלון: "נדליק נר לעילוי נשמת ההרוגים ולעילוי נשמת הממשלה", באתר ערוץ 7
רק כלבים

| --- | --- |

 בימוי:  ברט ג'ילט
 הופק בידי:  וולט דיסני
 שחקנים ראשיים:  פינטו קולוויג
 מוזיקה:  ברט לואיס
 אנימטור:  דייוויד הנד פרד מור הארי ריבס דיק לונדי בן שרפסטין טום פלאמר לס קלארק קלייד ג'רונימי ג'וני קאנון ג'ילס דה טרמאודן אלברט האנטר ג'ק קינג
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  30 ביולי 1932
 משך הקרנה:  7:13 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מצויר 
 סרט קודם:  הדובים והדבורים
 סרט הבא:  פרחים ועצים
 דף הסרט ב־IMDb
 
רק כלבים (באנגלית: Just Dogs) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר בוים על ידי ברט ג'ילט. זה סימן את הופעת הסולו הראשונה של פלוטו.
עלילה

הסרט נפתח בקבוצת כלבים במכלאת כלבים, מייללים את "שיר האסיר" של ורנון דלהרט.
חברו לכלוב של פלוטו במכלאה פורץ החוצה ומשחרר גם את כל שאר הכלבים. בפארק, הכלב שעזר לפלוטו קודם לכן ממשיך לעקוב אחריו מקרוב מדי לטעמו של פלוטו, עד שהוא חופר עצם ענקית ונותן אותה לפלוטו (שלא רוצה במיוחד לחלוק). אבל עד מהרה כל שאר הכלבים שנמלטו רודפים אחרי העצם.
מדבבים

פלוטו: פינטו קולוויג
פופי: לא ידוע
מדיה ביתית

הסרט הופץ ב-4 בדצמבר 2001, באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
הערות שוליים

1 2  Grob, Gijs. "Pluto's Playmate". Dr. Grob's Animation Review. נבדק ב-14 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Silly Symphonies: The Historic Musical Animated Classics DVD Review". DVD Dizzy. נבדק ב-20 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
רנה אז'ן גאטו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במאי 1889 ויטרי-לה-פרנסואה, צרפת 
 נהרג:  3 באוקטובר 1914 (בגיל 25) Rouvroy, צרפת 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  La Targette French National Cemetery 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר (1910)  ספיינצה – אוניברסיטת רומא (1914) 
 מוסדות:  94th Territorial Infantry Regiment (1910–1911)  תיכון ראמון-פואנקרה (1912–1913)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 פרסים והוקרה:  Prix Francoeur (1916) 
 הערות:  חוקר בתחום האנליזה הפונקציונלית
 
רנה אז'ן גאטו (בצרפתית: René Eugène Gateaux;‏ 5 במאי 1889 – 3 באוקטובר 1914) היה מתמטיקאי צרפתי. מחקרו עסק באנליזה פונקציונלית ועל שמו נקראת נגזרת גאטו.
שירת בצבא הצרפתי במהלך מלחמת העולם הראשונה, שם מצא את מותו.
ביוגרפיה > נעוריו

גאטו נולד בשנת 1889 בעיירה ויטרי-לה-פרנסואה (צר'). אביו היה בעל מפעל לייצור אוכפים ואמו עבדה כתופרת. ב-1907 החל ללמוד באקול נורמל סופרייר. ב-12 באוקטובר באותה שנה חתם גאטו על טופס התנדבות לצבא צרפת, אם כי ביקש שלא להתגייס עד תום לימודיו האקדמיים. במהלך לימודיו באקול נורמל סופרייר המיר את דתו לנצרות קתולית.
ביוגרפיה > שירות צבאי והוראה

בשנת 1910 נבחן גאטו להוראת מדעי המתמטיקה בצרפת, אם כי לא מונה להוראה עד שנת 1912. גאטו גויס לצבא צרפת ב-10 באוקטובר 1910, לגדוד חי"ר 94. ב-4 באוקטובר, לאחר שחרורו משירות צבאי, החל ללמד בבית-הספר התיכון בבר-לה-דוק. באותה עת החל לעבוד על עבודת הדוקטורט שלו בתחום האנליזה הפונקציונלית, ובפרט תורת הפוטנציאלים (כדוגמת הפוטנציאל החשמלי והפוטנציאל הכבידתי).
ביוגרפיה > תקופתו ברומא

במהלך תקופתו בבר-דה-לוק עמד גאטו בקשר מכתבים עם אמיל בורל, וזה המליץ לו להגיש את מועמדתו למענק דוד וייל למימון מחקרו בעיר רומא, תחת פיקוחו של ויטו וולטרה. גאטו הגיש מועמדותו למענק וזכה בו לשנים 1913–1914. בעקבות כך עבר להתגורר ברומא, שם המשיך את מחקרו. במהלך תקופתו שם פרסם מספר תוצאות ב-Rendiconti dell'Accademia dei Lincei, וב-1914 העביר סמינר בקורס של וולטרה באוניברסיטת ספיינצה שברומא. ביוני 1914 חזר לצרפת לחופשה קצרה במטרה לחזור לרומא לאחר מכן, אך תוכניותיו אלו נקטעו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > מותו

גאטו גויס לגדוד חי"ר 269 באוגוסט 1914. במהלך חודש אוגוסט הגן הגדוד על העיר נאנסי בקרב גראן קורונה. בסוף ספטמבר אותה השנה, השתתף הגדוד במרוץ אל הים ונשלח לארטואה. בבוקר 3 באוקטובר 1914, נורה גאטו מחוץ לכפר רוברואה (צר') ונהרג.
מחקריו

מחקרו של גאטו עסקו באנליזה פונקציונלית, ובפרט חקר פונקציונלים. גאטו ניסה לנסח מקבילה לנוסחת קושי עבור פונקציונלים, וכן ניסה לפתח שיטה לביצוע אינטגרציה של פונקציונל בעל אינסוף ממדים. מחקריו של גאטו נקטעו עקב פרוץ מלחמת העולם הראשונה ומותו בה.
לאחר מותו, ובהמלצתו של ז'אק אדמר, קיבל פול לוי לידיו את טיוטותיו של גאטו. לוי פרסם את תוצאותיו של גאטו, עם תוספת מתוצאותיו שלו, בשנת 1922. באותה שנה, במהלך שיחה עם המתמטיקאי האמריקני נורברט וינר, הזכיר לוי את תוצאתו של גאטו בנוגע לאינטגרציה של פונקציונל בעל אינסוף ממדים. תוצאה זו הועילה לווינר, שהשתמש בה בניסוח מידת וינר לתנועה בראונית.
בכתביו ניסח גאטו מקרה פרטי של נגזרת גאטו, ולאחר מותו זו נקראה על שמו על ידי לוי.
הוקרה

לאחר מותו זכה גאטו בפרס פרנקר לשנת 1916.
הערות שוליים

↑  René Eugène Gateaux - Biography, Maths History (באנגלית)
↑  About: René Gateaux, dbpedia.org
↑  Laurent Mazliak, The Ghosts of the École Normale, Statistical Science 30, 2015-08, עמ' 391–412 doi: 10.1214/15-STS512
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: CUBV071835  VIAF: 307374793   WorldCat (עם VIAF): 307374793
שמחה מעוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 ביולי 1935 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  1 בפברואר 2017 (בגיל 81) ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1953–1976 (כ־23 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 עוזר סגן מפקד אוגדה 143  עוזר ראש אגף התכנון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
   עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 ראש המועצה המקומית הוד השרון
 
שמחה מעוז (האוס) (17 ביולי 1935 - 1 בפברואר 2017) היה קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה ועוטר בעיטור המופת על פועלו במלחמת יום הכיפורים. כיהן כראש מועצת הוד השרון בשנים 1979 עד 1982.
ביוגרפיה

מעוז נולד בתל אביב וגדל בכפר סבא. התגייס לצה"ל ב-1953 ושירת בחטיבת גולני. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים וקורס קציני חי"ר. לאחר שחרורו הוא התגייס מחדש לשירות קבע כקצין בחטיבת הצנחנים, פיקד על פלוגה בחטיבה ושימש קצין מבצעים. סיים תואר ראשון ושני בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים ושירת ככלכלן במערך משק לשעת חירום, בממשל הצבאי ביהודה ושומרון ובהג"א. מונה לראש מחלקת תכנון וכלכלה ביחידה למחקר ופיתוח של משרד הביטחון. במלחמת יום הכיפורים התנדב להצטרף לכוחות הלוחמים ושובץ במטה אוגדה 143 כעוזרו של סגן מפקד האוגדה ג'קי אבן. תפקידו היה לדאוג לנושאים לוגיסטיים כגון תכנון ושמירה על צירי תנועה פתוחים והוא היה בצוות שארגן את הקמת ראש הגשר לצליחת תעלת סואץ. על פועלו במלחמה עוטר בעיטור המופת. בשלהי מלחמת ההתשה במובלעת הסורית שימש כנציג הבכיר של צה"ל במפקדת המטה המשותף עם כוחות האו"ם וצבא סוריה שתיאמה את נסיגת כוחות צה"ל והפרדת הכוחות. בהמשך שירותו כיהן כעוזר ראש אגף התכנון. ב-1976 השתחרר משירות הקבע.
לאחר שחרורו שימש יועץ כלכלי. ב-1978 עמד בראש רשימת המערך לבחירות למועצת הוד השרון וכיהן כראש המועצה בשנים 1979 עד 1982. לאחר פחות מקדנציה מלאה אחת התפטר והיגר לארצות הברית.
ב-2012 יצא לאור הספר "בנקודת הכובד - המצביאות בחזית התעלה במלחמת יום הכיפורים" שכתב יחד עם מפקדו במלחמה יעקב אבן (ג'קי). הספר זיכה אותם בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשה מטעם אוניברסיטת אריאל בשומרון.
נפטר בפברואר 2017 והובא למנוחות בבית העלמין בזכרון יעקב.
רשות המאגר הביומטרי הלאומי

רשות המאגר הביומטרי הלאומי היא ארגון ממשלתי, שאחראי על ניהול המאגר הביומטרי. הרשות פועלת מתוקף חוק הכללת אמצעי זיהוי ביומטריים ונתוני זיהוי ביומטריים במסמכי זיהוי ובמאגר מידע מדצמבר 2009.
בראשות הארגון עומד אברהם מינס.
ביוני 2019 פורסם כי הרשות הסתירה ולא דיווחה על שתי תקריות בנוגע לאבטחת מידע (שקרו בשנים 2017–2018) בניגוד לחוק. כחודשיים לאחר מכן נדחתה בבית המשפט הגבוה לצדק עתירה של התנועה לזכויות דיגיטליות והתנועה לחופש המידע כנגד הרשות בנוגע לשני מכרזים שניהלה.
ייעוד

באתר הרשות מוגדר ייעוד הרשות, בהתאם לחוק:
הפקת נתוני זיהוי ביומטריים מאמצעי זיהוי ביומטריים.
אבטחת המאגר הביומטרי.
הבטחת זמינות, שרידות וגיבוי המאגר הביומטרי ונתוני המאגר.
ניהול, תפעול שוטף ואחזקת המאגר הביומטרי ונתוני המאגר.
שמירה על פרטיותם של תושבי מדינת ישראל אשר מידע ביומטרי שלהם כלול במאגר.
מתן מענה לפניות בתהליכי הנפקת תיעוד ומתן מענה לפניות אימות נתונים מצד גורמי הביטחון.
ראו גם

משרד הדיגיטל הלאומי
הערות שוליים

↑  עומר כביר, רשות המאגר הביומטרי לא דיווחה לכנסת על שתי תקריות אבטחת מידע, באתר כלכליסט, 13 ביוני 2019
↑  יהודה קונפורטס, נדחתה עתירה נגד הרשות הביומטרית לגבי שני מכרזים שניהלה, באתר אנשים ומחשבים, ‏13 באוגוסט 2019
↑  ייעוד רשות המאגר הביומטרי הלאומי, באתר Gov.il
| ישראל מוסדות ממשלתיים בישראל |
| --- | --- | --- |
| כלכלה | המוסד לביטוח לאומי • שירות התעסוקה • רשות התחרות • בנק ישראל • רשות המסים בישראל • רשות ניירות ערך • הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה • מכון התקנים הישראלי • רשות החברות הממשלתיות • הרשות הלאומית להסמכת מעבדות • רשות שוק ההון, ביטוח וחיסכון • רשות החדשנות • הרשות להגנת הצרכן ולסחר הוגן • רשות ההשקעות |  |
| תחבורה | הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים • רשות שדות התעופה • רשות התעופה האזרחית • רשות הספנות והנמלים • הרשות הארצית לתחבורה ציבורית |  |
| אנרגיה ותשתיות | רשות החשמל • רשות הגז הטבעי • רשות המים • השירות המטאורולוגי הישראלי |  |
| סביבה | רשות הטבע והגנים • רשות העתיקות |  |
| בינוי ושיכון | המרכז למיפוי ישראל • הרשות הממשלתית להתחדשות עירונית • רשות מקרקעי ישראל • הרשות לאכיפה במקרקעין • מינהל התכנון • הרשות לפיתוח והתיישבות הבדואים בנגב |  |
| דת | הרבנות הראשית לישראל • מערך הגיור |  |
| תקשורת וטכנולוגיה | רשות השידור (בעבר) • תאגיד השידור הישראלי • הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו • המועצה לשידורי כבלים ושידורי לוויין • דואר ישראל • ארכיון המדינה • לשכת העיתונות הממשלתית • מערך הסייבר הלאומי • רשות התקשוב הממשלתי • מערך הדיגיטל הלאומי |  |
| חברה | רשות השירות הלאומי-אזרחי • הרשות לשיקום האסיר  • הרשות לקידום מעמד האישה  • הרשות לפיתוח כלכלי של מגזר המיעוטים • מבקר המדינה • נציבות פניות ילדים ונוער בהשמה חוץ ביתית • הרשות לזכויות ניצולי השואה • יד ושם • הרשות לפיתוח כלכלי-חברתי של המגזר החרדי |  |
| בריאות | רשות בתי החולים הממשלתיים (בעבר) • התאגיד לפיקוח וטרינרי |  |
| משפטים | רשות התאגידים • רשות האכיפה והגבייה • הרשות לאיסור הלבנת הון ומימון טרור • היחידה הממשלתית לחופש המידע • הרשות להגנת הפרטיות • רשות הפטנטים • הרשות לרישום והסדר זכויות מקרקעין |  |
| חינוך | המועצה להשכלה גבוהה |  |
| ביטחון לאומי | שירות בתי הסוהר • הרשות הארצית לכבאות והצלה • הרשות להגנה על עדים • רשות המאגר הביומטרי הלאומי • הרשות הלאומית לביטחון קהילתי |  |
| פנים | רשות האוכלוסין וההגירה |  |
| ביטחון | רשות מעברים יבשתיים • הרשות לפינוי מוקשים • רשות חירום לאומית |  |
שיכון הרבנים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מבנן 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1950
 תאריך פתיחה רשמי:  1950 
 אדריכל:  אלכסנדר פרידמן 
 קואורדינטות:  31°47′25″N 35°12′23″E﻿ / ﻿31.790277777778°N 35.206472222222°E﻿ / 31.790277777778; 35.206472222222
  (למפת ירושלים מוגדלת) שיכון הרבנים(למפת ירושלים רגילה) שיכון הרבנים(למפת הרי ירושלים רגילה) שיכון הרבנים(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שיכון הרבנים
 
בית הכנסת בשיכון הרבנים
לוח זיכרון הצמוד לחזית הבניין
שיכון הרבנים הוא מבנן בתחומי שכונת רוממה בירושלים.
היסטוריה

התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות נחלצה לסייע לרבנים שעלו לארץ ישראל מרוסיה ומארצות אחרות, בתמיכה חודשית קבועה. בשנת 1938 הוחלט להקים שכונה של 100 דירות במחיר מוזל עבור רבני רוסיה, בין תלפיות וארנונה ומשלחת לגיוס כספים לצורך העניין נשלחה לארצות הברית.
בשנת 1944 רכש התאחדות הרבנים מגרש גדול לצורך הקמת הדירות. לתכנון נבחר האדריכל אלכסנדר פרידמן ותוכננו במקום 100 דירות שבכל אחד שני חדרים ומטבח, וכן בית כנסת, בית מדרש ומקווה. הרוח החיה היה הרב קיפניס שפעל לרכישת השטח בשכונת רוממה (כיום ברחוב תורה מציון, מאחורי מתחם התחנה המרכזית ששימש אז כמושב זקנים) בעזרת מימון מארגון "עזרת תורה" בארצות הברית מיסודו של הרב יוסף אליהו הנקין. על ידו סייע הרב יעקב קלמס אשר נסע לארצות הברית כדי לגייס כספים לבנייה. אבן פינה לבניין הונח בשנת 1945 בתקווה לסיים את הבנייה בסוף שנת 1946. הבניין נבנה על ידי האחים צסיס ובשל בעיות מימון קשות התעכבה הבנייה, והיא התקדמה במספר שלבים. בסוף 1947 נוצק הגג של הקומה הראשונה. בספטמבר 1949 כבר הושלמה הקומה הראשונה.
בסוף שנת 1950 נחגגה חנוכת המקום, והשתכנו בו 17 רבנים, אך הקומה הראשונה הושלמה רק בתחילת 1952. כעבור זמן הוקמה קומה נוספת, ולימים נוספו עוד שתי קומות. אחד המסייעים לבנייה היה פייבל שיינפלד שתרם לזכר אשתו אסתר שיינפלד[דרושה הבהרה]. הדירות ניתנו חינם לרבנים לתקופת התאקלמות.
הרב קיפניס הקים באחת מדירות השיכון את מערכת אוצר הפוסקים, שהעסיקה חלק מהרבנים שנתמכו על ידי ההתאחדות, חלקם תושבי השיכון. את מרכז אוצר הפוסקים נהגו לפקוד רבנים רבים וידועי שם כדי להיעזר במידע התורני וההלכתי הרב שנאגר במכון, כמו גם בספרייה הרחבה הקיימת במקום. משרדי המערכת, המכון והספרייה ממוקמים בצידו השמאלי של השיכון, והכניסה אליהם נפרדת מהכניסה לדירות המגורים.
רבנים מהאזור נהגו להתפלל בקביעות בבית הכנסת המקומי, ובהם הרב שמואל הלוי ואזנר שהתגורר בירושלים במשך שש שנים.
רבני השיכון לאורך השנים היו: הרב דוד שפרבר - אב"ד בראשוב, הרב אפרים פישל קליין - אב"ד וואשרהלי, הרב משה אהרן רוזנטל, הרב משה אדלר, וכיום מכהן בנו הרב בנימין אדלר.
בין תושבי השיכון: הרב ירוחם אשר ורהפטיג, הרב ישראל ולץ - אב"ד בודפשט, הרב דוד מושקוביץ - אב"ד בוניהד, הרב יוסף אדלר - אב"ד טורדה, הרב בן ציון רחמן - מו"צ בשכונה ורבה של חסידות בויאן, הרב נחום שמריהו ששונקין - מרבני חב"ד ברוסיה, הרב מנחם זאב שטרן - רבה של גבעת שאול והרב ישראל פלדמן - הרב של הר-טוב[דרושה הבהרה].
ייחודו של השיכון היה ברבגוניות של מוצאם של הרבנים אשר באו מקהילות שונות באירופה והיו שונים זה מזה בסגנון ובמנטאליות, בנוסחאות התפילה ובמנהגים. עם זאת, התאפיין השיכון בהרמוניה ששררה בין תושביו.
כיום, הדירות נמצאות בבעלות "אוצר הפוסקים" ומושכרות ברובן בדמי מפתח וחלקן בשכירות רגילה.
לקריאה נוספת

מיכאל יעקובסון: סקירה אדריכלית על שיכון הרבנים, באתר 'חלון אחורי', נובמבר 2013
בנימין י. רבינוביץ, 'תיבת נח הירושלמית', יתד נאמן, ל' בתשרי תשע"ב.
ועד העזרה - התאחדות רבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות, הפרדס ספר היובל, 1951, עמ' 447-448, באתר היברובוקס
הערות שוליים

↑  רבני רוסיה, הצופה, 19 במרץ 1939
↑  דירות לרבנים פליטי רוסיה, הצופה, 14 באוגוסט 1938
↑  משלחת רבנים לארה"ב, הצופה, 13 בנובמבר 1938
↑  בית בשביל רבנים פליטים בירושליס, המשקיף, 20 באוגוסט 1944
↑  חדשות מארץ ישראל, הפרדס, אייר תש"ז, עמוד 14, באתר היברובוקס
↑  התאחדות הרבנים פליטי רוסיה ושאר הארצות, הצופה, 21 ביוני 1946
↑  הפסקת עבודה אצל הקבלנים האחים צסיס, דבר, 7 בנובמבר 1947
↑  ועד התאחדות הרבנים הפליטים, הצופה, 10 בספטמבר 1948
↑  ועד העזרה התאחדות הרבנים הפליטים, הצופה, 18 בספטמבר 1949
↑  חנוכת הקומה הראשונה, דבר, 13 בדצמבר 1950
↑  מפעל להשלמת שיכון הרבנים בירושלים, חרות, 30 בינואר 1951
↑  מר פייבל (פיליפ) שיינפלד הי"ו, הצופה, 7 ביולי 1952
| שכונות חרדיות בירושלים |
| --- | --- | --- |
| תחילת היציאה מהחומות, לפני 1890 | בית ישראל • בתי ויטנברג • מאה שערים |  |
| בנייה בתקופה הטורקית, מ-1890 | בתי אונגרין • בתי הורנשטיין • בתי ורשה • בתי נייטין • בתי ברוידא • בתי ראנד • כנסת ישראל • זיכרון משה (התחרדה) • חצר שטרויס • שכונת אחווה (התחרדה) • גבעת שאול (התחרדה) • כרם אברהם (התחרדה) • שערי חסד • רוחמה |  |
| בנייה במנדט הבריטי | בתי מונקאטש • גאולה • מחניים • סנהדריה • שיכון פאג"י • תל ארזה (התחרדה) • בית וגן (התחרדה) • מקור ברוך (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים | קריית אונסדורף • קריית מטרסדורף • קריית צאנז • קריית שומרי אמונים • שיכון חב"ד • שמואל הנביא (התחרדה) • כרם • רוממה (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית אחרי מלחמת ששת הימים | גבעת משה • הר נוף • קריית איתרי • סנהדריה המורחבת • נוה יעקב מזרח • עזרת תורה • קריית בעלז • רמת אשכול (התחרדה) • רמות פולין • רמת שלמה • רמות אלון (התחרדה)  |  |
שכונות ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007493930405171 
משלחת רבני רוסיה בשנת 1938 בביקור בתלפיות לקראת הקמת שיכון הרבנים (תוכנית שלא יצאה אל הפועל). למידע על אישיות, לחצו עליה