stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שבעת חטאי המוות
עלילת הסדרה

הסיפור מתרחש בארץ בדיונית בשם בריטניה שמבוססת על האיים הבריטים בתקופת ימי הביניים.
עלילת העונה הראשונה עוקבת אחר אליזבת' (באנגלית: Elizabeth) הנסיכה השלישית של ממלכת ליונס במסעה אחר מסדר אבירים אגדי בשם שבעת חטאי המוות שהוגלה מן הממלכה לאחר שתכנן הפיכה עשר שנים לפני עלילת הסדרה, כדי לעצור את שלטונם של האבירים הקדושים ולהחזיר את המלך לשלטון, במסעה אליזבת מצטרפת אל מפקד המסדר מליאודס (באנגלית: Meliodas) ואל חזיר מדבר בשם הוק (באנגלית: Hawk) ויחד הם מחפשים את שאר חברי המסדר ומפילים את שלטון האבירים הקדושים.
העונה השניה הינה סדרת ״פילרים״ קצרה המכילה ארבעה פרקים.
העונה השלישית מסתיימת במקביל לקו העלילה של העונה הראשונה, השד שהשתלט על דרייפוס מצליח להעיר את "עשרת הדיברות" יחידת שדים חזקה ומובחרת של מלך השדים.                              בכדי לעצור את השדים שמאיימים לכבוש את בריטניה שבעת חטאי המוות יצטרכו למצוא את החבר האחרון במסדר ולהתחזק מספיק כדי להשיב מלחמה, בנוסף - פרטים על זהותו ועברו המסתוריים של מליאודס מתגלים.
בעונה הרביעית והחמישית אנו ממשיכים במסעם של אליזבת' ושבעת החטאים ובני בריתם במאבקם נגד עשרת הדיברות.
היוצר לקח השראה רבה מ"אגדות המלך ארתור" כשכתב את הסיפור ומציג בו דמויות כמו המלך ארתור והמכשף מרלין.
העולם של הסדרה

בריטניה מבוססת על האיים הבריטים בתקופת ימי הביניים בתרבות בסגנון הלבוש ובארכיטקטורה, בריטניה היא ארץ המלאה בממלכות של בני אדם יחד עם שבטי ענקים ויערות פיות, למרות שהסיפור מתרחש אך ורק בשטח של אנגליה וסקוטלנד, המפה מציגה גם עוד ארצות מעבר לים שלא הוצגו בסדרה.
בבריטניה חיו בעבר גם שבטי שדים ואלילות אך הם נעלמו לאחר המלחמה הקדושה שהתקיימה 3000 שנים לפני עלילת הסדרה.
הדמויות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הדמויות > ממלכת ליונס

ליונס היא ממלכה שממוקמת בצפון מרכז בריטניה, הממלכה נחשבת למקום בטוח ומשגשג והיא אחת מן הממלכות הכי חזקות בבריטניה. בממלכה שולטת משפחת המלוכה וצבאה בנוי מאבירים קדושים- אבירים חזקים המשתמשים בקסם. הבולטים בין אבירים אלו הם: דרייפוס, הנדריקסון, גילסאנדר, האוזר, גריאמור, ג'ריקו וגילה.
באטארה - מלך ליונס, בעל כוח קסם מסוג ״חיזוי״, רואה סימנים לא ברורים על העתיד, יש לו שלוש בנות, אחיה של נדיה.
נדיה- אחותו של המלך, הייתה חולה מאוד, מצאה את גות'ר, התאהבה בו ולימדה אותו להפוך מבובה לאדם עד שהמחלה הכניעה אותה והיא מתה.
מרגרט- נסיכת ליונס הראשונה, אהובתו של גילסאנדר, בהמשך על מנת להצילו מסרה את גופה למלאך הראשי לדושיאל.
ורוניקה- נסיכת ליונס השנייה, אהובתו של גריאמור ומתוארת כטום בוי.
זאראטארס - האביר הקדוש הראשי והחזק ביותר (מלבד אבירי שבעת חטאי המוות), אביו של גילסאנדר ואחיו של דרייפוס, בעל קסם דרואידים, נרצח על ידי דרייפוס והנדריקסון לאחר שאכל עוגה מורעלת, חזר לחייו באמצעות כוחה של מלאסקולה מעשרת הדיברות והשתמש בחייו השניים להציל את דרייפוס משליטו של פראודורין באמצעות קסם טיהור ולאחר מכן חזר לעולם המתים.
דרייפוס- אחד משלושת האבירים הקדושים החזקים ביותר (מלבד אבירי שבעת חטאי המוות), זמם יחד עם הנדריקסון להשתלט על הממלכה ולהפליל את שבעת חטאי המוות במעשה, בהמשך התברר שהיה נתון לשליטה מוחית של אחת מחברי עשרת הדיברות פראודורין, אחיו של זאראטראס ואביו של גריאמור.
הנדריקסון- אחד משלושת האבירים הקדושים החזקים ביותר (מלבד אבירי שבעת חטאי המוות), זמם יחד עם דרייפוס להשתלט על הממלכה ולהפליל את שבעת חטאי המוות במעשה, יצר את אבירי ״הדור החדש״ באמצעות שימוש בדם שדים מגופת שד אדום, הפך לשד באמצעות דם משד אפור וניצל על ידי מליאודס, חזר לטוב וניסה להציל את דרייפוס מהשליטה המוחית של פראודורין.
גילסאנדר- בנו של זאראטראס האביר הקדוש הגדול הקודם, בעל קסם מסוג ברקים ורמת עוצמה 1970, לאחר האימון אצל הדרואידים התחזק ל־2330 . מעריץ את מליאודס וחברם הטוב ביותר של האוזר וגריאמור, אהובה של מרגרט ושומר ראשה.
האוזר- בעל קסם מסוג טורנדו ורמת עוצמה 1910, לאחר האימון אצל הדרואידים התחזק ל־2350. לאחר נפילתם של הנדריקסון ודרייפוס נבחר להיות מפקד האבירים הקדושים החדש, חברם הטוב ביותר של גילסאנדר וגריאמור.
גריאמור- בנו של דרייפוס, בעל קסם מסוג מגן, חברם הטוב ביותר של האוזר וגילסאנדר, אהובה ושומר הראש של ורוניקה.
ג'ריקו- שוליה של אביר קדוש, בעלת קסם מסוג קרח, ניסתה לצבור כוח באמצעות הפיכתה לאבירה ״מהדור החדש״ וניצלה על ידי באן, מתאהבת בבאן ויוצאת איתו למסע להחזיר את אליין לחיים.
גילה- שוליה של אביר קדוש, בעלת קסם מסוג פיצוץ, ניסתה לצבור כוח באמצעות הפיכתה לאבירה ״מהדור החדש״, במהלך הקרב מול הנדריקסון גותר' משתלט על מחשבותיה וגורם לה לחשוב שהם זוג אוהבים והפסיק בעקבות דיאן, אחותו של ז'יל.
הוק- חזיר מדבר מממלכת השדים שמלך השדים שלח כדי לפתוח עין על מעשיו של מליאודס, דמות חמודה ומצחיקה שעוזרת המון לשבעת חטאי המוות, הוק אהוב במיוחד על ידי באן, לאחר האימונים במערת הדרואידים גילה כי יכול לקבל מאפיינים פיזיים של יצורים קסומים אותם הוא אוכל.
הדמויות > ממלכת קמלוט

ממלכה בה שולט המלך ארתור, מופיעה לראשונה בסוף העונה הראשונה שצבאה מגיע אל ליונס אך נעצר. מרלין אחת משבעת החטאים טיפחה את הממלכה ומגנה עליה, הממלכה נכבשה על ידי זלדריס מעשרת הדיברות ותושביה נפלו תחת הדיבר של זלדריס, מרלין מתמקחת מול זלדריס ומשחררת את התושבים. בסדרת ההמשך ״ארבעת אבירי האפוקליפסה״ הממלכה מועברת למימד אחר על ידי ארתור.
המלך ארתור - ארתור הוא המלך של קמלוט ובן טיפוחה של מרלין משבעת חטאי המוות, ארתור רואה במליאודס דמות לחיקוי ומציע לו להיות ראש האבירים בממלכה שלו, ארתור למד להילחם מאדם בשם נאנאשי, ארתור מאוד מסור לממלכה שלו ומנסה להגן עליה בכל מחיר, לאחר שמרלין מעוררת את כוח הקסם האמיתי של ארתור בסוף הסדרה, קאת' מפלצת הכאוס קוטע לארתור את יד ימין. ארתור משמש כאנטיגוניסט בסדרת ההמשך של שבעת חטאי המוות - ארבעת אבירי האפוקליפסה.
הדמויות > שבט האלילות

ארבעת המלאכים הראשיים- ארבעת הלוחמים החזקים ביותר משבט האלילות, כל אחד מהם מחזיק בסוג ״חסד״ שונה. נאמר שכל מלאך ראשי שווה בכוחותיו כמו לשני חברים מעשרת הדיברות.
לדושיאל- המלאך הראשי בעל חסד ״פלאש״, בעל רמת עוצמה של 201,000, מנהיג סטיגמה ומוביל המלחמה נגד השדים
טרמיאל- מלאך ראשי בעל חסד ״צונאמי״, בעל שלושה ראשים.
סריאל -מלאך ראשי בעל חסד ״הוריקן״, נראה כמו ילד קטן.
מאל- בעל חסד ״שמש״, אחיו של לדושיאל, בהתחלה מסופר כי נרצח על ידי אסטרוסה מעשרת הדיברות, אך בהמשך הסדרה מתברר שזה לא נכון והוא בעצם הפך בעצמו לאסטרוסטה בעקבות כוחו של גות'ר בשביל לשים קץ למלחמה. בעקבות כך שמקורו מגזע האלילות גופו אינו מגיב טוב לדיברות מה שהופך את מוחו ללא יציב, רוצח 3 חברים מעשרת הדיברות ולוקח את הדיבר שלהם מה שהופך אותו אפילו ליותר לא יציב, ניצל על ידי אליזבת' ועוזר לאסקאנור בקרב הסופי מול מלך השדים.
אליזבת'- אהובתו של מליאודס, נידונה לקללת גלגול נשמות נצחי בעקבות התאהבותה בשד, בגלגולה הנוכחי היא ביתו השלישית של מלך ליונס ומתלווה אל שבעת חטאי המוות במסעותיהם, בעלת כוחות ריפוי חזקים וארבעת המלאכים הראשיים מכבדים אותה. בסוף הסדרה מתחתנת עם מליאודס ויש לה ילד בשם טריסטן.
הערה: בשביל לחתום את השדים גזע האלילות השתמש במרבית כוחו ונעלם, לוחמים חזקים במיוחד כמו שלושה מהמלאכים הראשיים הצליחו להשתקע באתרים קדושים בהמתנה לגוף קיבולת ראוי, שליטת גזע האלילים היא הישות העליונה, גזע האלילות משתמש בקסם קטלני ויעיל נגד שדים ״משכן״ וכן הם בעלי יכולות ריפוי חזקות.
משחקי וידאו

חברת Bandai Namco Entertainment פיתחה שני משחקים לזיכיון: הראשון יצא בשנת 2015 לקונסולת ה-Nintendo 3DS ונקרא The Seven Deadly Sins: Unjust Sin והשני יצא בשנת 2018 לקונסולת ה־PlayStation 4 ונקרא The Seven Deadly Sins: Knights of Britannia.
בשנת 2019 חברת Netmarble הוציא בגרסה קוריאנית ויפנית בלבד משחק טלפון מבוסס תורות בשם Nanatsu no Taizai Hikari to Yami no Gurando Kurosu המשחק קיבל גרסה גלובאלית בשנת 2020 ופותחה לו גם גרסה למחשב.
בינואר 2022 חברת Netmarble הודיעה על משחק עולם פתוח חדש לזיכיון בשם The Seven Deadly Sins: Origin המשחק יהיה זמין למחשב, לאנדרואיד, IOS ולקונסולות.
הלוגו של הסדרה ביפנית
אריה קרישק

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1952 (בן 72) חולון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1970
 
אריה קְרישֶק (נולד ב-29 בספטמבר 1952) הוא סופר, מחזאי, תסריטאי ועורך ישראלי. שימש כעורך ראשי של "הוצאת כתר".
ביוגרפיה > חיים אישיים

בעבר היה נשוי למפיקה אסנת לויט, ולזוג נולדו שתי בנות. בתו הגדולה יסמין שחקה בכמה קלטות ילדים ובסרטים "ימים של אהבה" ו"גופה בחולות".
למשך תקופה קצרה היה קרישק נשוי בנישואים אזרחיים לאדריכלית ומעצבת-הפנים רחל אורבך. בעשור השלישי של המאה ה-21, קרישק נשוי לציפי לביא, והם מתגוררים בקצרין.
ספריו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
"שריון של צב" (מחזה) (מסדה), 1971
"שומר אמונים " (מסדה), 1976
"קפצונים" (אורעם), 1978
"עושה שלום" (כתר), 1980
"האיש שבקיר" (רשפים), 1981
"מסך גדול" מאת זאב רב-נוף (אחרית דבר ביוגרפית מאת קרישק)
"הקיץ בו חזרנו" (רשפים), 1983
"בוני הגן" (רשפים), 1983
"צואה לבנונית" (פרוזה), 1984
"נכתב בחול" (רשפים), 1985
"קבורה בירושלים" (מסדה), 1986
"אזרח העיר : חייו ופעלו של פנחס אילון" (רשפים), 1989
"האור של אוגירה" (רשפים), 1993
"מזכרת שבלב" (רשפים), 1995
"באר של תקווה" (רשפים), 1996
"הגבעה שבלב" (טפר), 1997
"בקוו ישר" (ידיעות אחרונות), 1998
"אין נפגעים לכוחותינו" (טפר), 2002
"האור שבחוף" (טפר), 2007
"הסוס שלא נגמר" (טקסטואל), 2009
"עולמו המופלא של גבי אשכר" (טפר), 2010
"קח גפרור בוער" (טפר), 2012
"נפילה בשידור חי" (מחזה) (טפר), 2016
"אויב זמני" (מחזה) (טפר), 2018
"חבר נופל" (מחזה) (טפר), 2022
הערות שוליים

↑  זאב רב-נוף, מישגל נסוג - בפוליטיקה, דבר, 31 בינואר 1977
↑  "קשר הדבש" - ראשון בתחרות הסרט הקצר, דבר, 14 בדצמבר 1977
↑  גידי אורשר, הסרט הישראלי - כשגריר נודד, מעריב, 15 במרץ 1978
↑  אמנון אחי נעמי, מה בדיוק קרה? - "קבורה בירושלים" מאת אריה קרישק, חדשות, 9 באוקטובר 1986
מרגלים עליך, מעריב, 8 בספטמבר 1986
↑  ארנון מגן, מועדון הספר מגיע לישראל, דבר, 1 בספטמבר 1980
↑  צבי הראל, היום יינתן גזר הדין במשפטם של יעקב נמרודי והסופר אריה קרישק, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2002
↑  צבי הראל, קרישק מבקש לייצג את עצמו בערעור: השופט נהג בהגינות, באתר הארץ, 18 בפברואר 2004
יצחק דנון, ‏"יעקב נמרודי ואריה קרישק חצו את קו הגבול בצורה בוטה, וביקשו להחדיר רגל גסה בהיכלי משפט", באתר גלובס, 13 באוקטובר 2002
↑  יצחק דנון, ‏אריה קרישק, שהורשע בשיבוש הליכים בפרשת נמרודי, מערער על הרשעתו וחומרת עונשו, באתר גלובס, 29 בדצמבר 2002
↑  ע"פ 71840/02 אריה קרישק נ' מדינת ישראל, ניתן ב-12.9.04
↑  אריה קרישק, יש שופט בתל אביב, באתר News1 מחלקה ראשונה, 23 במאי 2014
↑  אסף ברגרפרוינד, קרישק ביקש צו נגד שיווק ספרו של נמרודי: לא קיבלתי קרדיט, באתר הארץ, 7 באוגוסט 2003
הדס מגן, ‏אריה קרישק מבקש צו זמני נגד הדפסת והפצת הביוגרפיה של יעקב נמרודי, באתר גלובס, 10 באוגוסט 2003
↑  יצחק דנון, ‏יעקב נמרודי: קרישק דרש טובות הנאה תוך השמעת איומים מרומזים, באתר גלובס, 9 בספטמבר 2003
↑  יצחק דנון, ‏פשרה: נמחקה תביעת אריה קרישק נגד יעקב נמרודי, באתר גלובס, 26 ביוני 2007
↑  יואב יצחק, ‏הסופר אריה קרישק הציע מידע בתשלום בפרשת בלומנטל, באתר גלובס, 29 באוגוסט 2004
↑  יוסי מלמן, ראש אמ"ן לשעבר גיבלי נקבר בחיפה. מקורביו תוהים אם כעת יפורסם הספר שגנז, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2008
↑  אמנון לורד, האיש שידע יותר מדי: בחזרה לעסק הביש, באתר ישראל היום, 19 בינואר 2023
↑   אריה קרישק, לזכור את דן בן אמוץ, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2014
↑  אריאנה מלמד, נפילה בשידור חי: אלכס אנסקי בדרמה מהחיים, באתר ynet, 22 באוקטובר 2014
↑  הלילה שלי עם ג'וזפין (בייקר), באתר "בכיוון הרוח", 13 ביוני 2017
↑  אריה קרישק, חוטף עזה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 3 במרץ 2024
↑  יצחק בן, תדמית של מציאות - אריה קדישק: ' שומר אמונים", רומאן: מסדה, דבר, 1 ביולי 1977
↑  חיים נגיד, רומן פורנוגרפי לנוער - אריה קרישק: קפצונים ; הוצאת אור עם, מעריב, 23 בפברואר 1979
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301641705171  BnF: cb167100441 (data)  ISNI: 0000 0000 6696 1737  LCCN: n80090713  SUDOC: 180414437  VIAF: 33300521   WorldCat (עם VIAF): 33300521
ניזאר ריאן

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 במרץ 1959 מחנה הפליטים ג'בליה, מצרים 
 נהרג:  1 בינואר 2009 (בגיל 49) עזה, הרשות הפלסטינית 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  האוניברסיטה האסלאמית של מדינה  Imam Muhammad ibn Saud Islamic University  אוניברסיטת ירדן  Omdurman Islamic University 
 פעולות ומבצעים
 השתלטות חמאס על עזה 
 
שייח' ניזאר ריאן (בערבית: نزار ريان; 6 במרץ 1959 – 1 בינואר 2009) היה מראשי חמאס בעזה, פעיל בכיר בזרוע המדינית ובזרוע הצבאית של חמאס. נהרג בסיכול ממוקד ב-1 בינואר 2009 על ידי חיל האוויר הישראלי ביום השישי של מבצע עופרת יצוקה.
ביוגרפיה

ניזאר ריאן נולד במחנה הפליטים ג'בליה שברצועת עזה ב-6 במרץ 1959. מוצאה של משפחתו היה מהכפר נעליא ששכן סמוך לאשקלון בנפת עזה. הוא למד באוניברסיטת ירדן ובאוניברסיטה האסלאמית של מדינה באל-מדינה בערב הסעודית וקיבל תואר דוקטור בלימודים אסלאמיים מאוניברסיטת אומדורמן שבסודאן. חזר לרצועת עזה ופעל במסגדים אחדים כמטיף, ואחר כך מונה לפרופסור למשפט אסלאמי באוניברסיטה האסלאמית של עזה. נישא לארבע נשים, שמהן היו לו לפחות 11 ילדים.
היה כלוא 4 שנים בישראל לאחר הסכמי אוסלו. ב-1993 נעצר כמה פעמים גם על ידי הרשות הפלסטינית. בשל ממדי גופו הגדולים כונה "הענק" והיה אהוד מאוד בקרב פעילי גדודי עז א-דין אל-קסאם ונהג לרדת לשטח ולהשתתף עם הפעילים בתצפיות על פעילות צה"ל ובמבצעים. הוא היה ממובילי ההפיכה בעזה ביוני 2007, ובעקבותיה הפך לשנוא נפשם של פעילי ארגון הפת"ח. הוא נחשב כמבוקש בכיר עוד בימי תחילת האינתיפאדה השנייה, כאשר הטיף לשנאת ישראל ולפיגועים בתחומי הקו הירוק.
ריאן שלח את בנו לפיגוע באלי סיני בשנת 2001, פיגוע שבו נהרגו שני ישראלים. כן היה שותף בפיגוע בנמל אשדוד בשנת 2004 שבו נהרגו 10 אזרחים.
הריגתו

בשעות הצהריים של 1 בינואר 2009 הפציץ צה"ל את ביתו של ריאן במחנה הפליטים ג'בליה שבצפון רצועת עזה, שהיה גדוש בחומרי נפץ, אמצעי תקשורת ומנהרות מילוט. ריאן קיבל על כך התרעה מראש, אך נשאר בביתו. בהפצצה נהרגו עם ריאן גם ארבע נשותיו ו-11 מילדיו, וכן אזרחים נוספים.
לאחר הריגתו ניזאר ריאן נחשב לפעיל חמאס הבכיר ביותר שנהרג על ידי צה"ל מאז חיסולו של עבד אל-עזיז א-רנתיסי, מנהיג חמאס, ב-2004, ואף נחשב ליורשו של השייח' אחמד יאסין, מייסד חמאס, שנהרג גם הוא על ידי צה"ל ב-2004.
הערות שוליים

↑  כתבה באתר אל-ערבייה
↑  עלי ואקד וחנן גרינברג, עזה: בכיר חמאס חוסל, כ-26 נהרגו בתקיפות, באתר ynet, 1 בינואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518580205171  ISNI: 0000 0000 6562 136X  LCCN: n2007228984  VIAF: 91023450   WorldCat (עם VIAF): 91023450
אחמד א-שרע

אחמד חוסיין א-שרע (בערבית: أحمد حسين الشرع, בתעתיק מדויק: אחמד חסין אלשרע; נולד ב-29 באוקטובר 1982), המוכר בכינוי אבו מוחמד אל-ג'וּלַאנִי (בערבית: أبو محمد الجولاني), הוא מנהיג אסלאמיסטי סוני סורי אשר הנהיג את הפלת משטר אסד ומשמש כנשיא סוריה מאז 29 בינואר 2025, בנוסף, הוא שימש בעבר כאמיר היאת תחריר א-שאם מאז הקמתו עד פירוקו דה יורה בתאריך בו מינה את עצמו לנשיא והפך את הארגון לחלק מן הצבא הסורי.
א-שרע היה אמיר ג'בהת א-נוסרה מאז הקמתו בינואר 2012 כארגון מקושר לאל-קאעדה. ב-28 ביולי 2016 הכריז על ניתוק הארגון מאל-קאעדה ושינוי שמו ל"ג'בהת פתח א-שאם". ב-28 בינואר 2017, הוביל איחוד של ארגוני ג'יהאדיסטים סורים תחת השם היאת תחריר א-שאם – "הארגון לשחרור הלבנט" – שבו הוא משמש כמפקד הצבאי. מאז 8 בדצמבר 2024, לאחר שכוחות המורדים בהנהגתו הודיעו שהפילו את משטר אסד, א-שרע נמצא בבירה, דמשק.
מחלקת המדינה של ארצות הברית הגדירה במאי 2013 את א-שרע כ"טרוריסט עולמי", וארבע שנים לאחר מכן הכריזה על פרס של 10 מיליון דולר עבור מידע שיוביל ללכידתו. בסביבות שנת 2014 סוכל פיגוע שתכננו אנשיו של א-שרע (באישורו) נגד ישראל.
א-שרע הוא סורי במוצאו, ומשמעות כינויו אל-ג'ולאני היא "הגולני", משום זיקתו לרמת הגולן. זאת בעקבות בריחת משפחתו מהאזור לאחר כיבוש רמת הגולן על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים.
ראשית חייו

א-שרע נולד בשנת 1982 בריאד שבערב הסעודית למשפחה ממוצא סורי, שם עבד אביו כמהנדס דלק. בן דודו של אביו הוא פארוק א-שרע שהיה סגן נשיא ושר החוץ של סוריה. לאחר שבע שנים המשפחה חזרה לסוריה והוא גדל בשכונת מאזה בדמשק. למרות שסביבתו לא התאפיינה בקיצוניות אסלאמית פרוץ האינתיפאדה השנייה השפיע עליו והביא להקצנת דעותיו הדתיות. הוא למד בפקולטה לרפואה באוניברסיטת דמשק, אך פרש מהלימודים טרם השלמתם בכדי להשתתף בלחימה בעיראק.
המלחמה בעיראק

א-שרע הגיע לעיראק שבועות לפני תחילת הפלישה האמריקאית. הוא קודם במהירות בסולם הדרגות של אל-קאעדה, ועל פי הדיווחים היה ממקורביו של אבו מוסעב א-זרקאווי, מנהיג אל-קאעדה בעיראק.
א-שרע נעצר בידי הכוחות האמריקאים ונכלא בין היתר בכלא אבו גרייב. א-שרע שוחרר ב־2008 לאחר חמש שנות מאסר, שבהן הפך לאחת הדמויות הבולטות בקרב הפעילים הג'יהאדיסטים הכלואים. לאחר שחרורו חזר א-שרע לפעילותו הטרוריסטית – הפעם לצד אבו איוב אל-מסרי ואבו בכר אל-בגדאדי, שהחליפו את א-זרקאווי. א-שרע מונה במהירות לראש המבצעים של אל-קאעדה במחוז נינוה בעיראק.
מלחמת האזרחים בסוריה > ייסוד חזית א-נוסרה

ב-2011 זמן קצר לאחר פרוץ המרד נגד ממשלתו של נשיא סוריה, בשאר אל-אסד, נצטווה א-שרע על ידי אבו בכר אל-בגדאדי, המנהיג החדש של "המדינה האסלאמית בעיראק", לנסוע לסוריה יחד עם שישה פעילים נוספים. א-שרע התבקש על ידי אל-בגדאדי לגבש ולהקים את ארגון ג'בהת א-נוסרה לאהל א-שאם ("חזית הסיוע לעם הסורי") כקבוצה סורית המקבילה לקבוצה העיראקית. הקמת ג'בהת א-נוסרה על ידי א-שרע התאפשרה על ידי לוחמים, כלי נשק וכסף שסופקו לו על ידי אל-קאעדה בעיראק. א-שרע הוכרז כ"אמיר הכללי" של ג'בהת א-נוסרה שהוקמה רשמית בינואר 2012. תחת הנהגתו של א-שרע, ג'בהת א-נוסרה הפכה לאחת מקבוצות המורדים החזקות והמאומנות ביותר בסוריה.
מלחמת האזרחים בסוריה > התנתקות מהמדינה האסלאמית

א-שרע התפרסם באפריל 2013, כאשר התנגד לניסיונו של אל-בגדאדי לשלב את ג'בהת א-נוסרה בארגונו תחת השם החדש "המדינה האסלאמית בעיראק ובלבנט" (דאעש). מאורע זה התקבל בהפתעה שכן במשך שנים הוא נחשב לאחד האנשים הנאמנים ביותר לאל-בגדאדי. א-שרע דחה את אזהרותיו של אל-בגדאדי והתנתק מהארגון יחד עם קבוצת לוחמים הנאמנים לו. על פי אל-בגדאדי, מרבית לוחמי ג'בהת א-נוסרה עזבו את הארגון וחזרו לארגונו של אל-בגדאדי. לאחר המרידה באל-בגדאדי, נשבע א-שרע אמונים למנהיג אל-קאעדה העולמי, איימן א-זוואהירי, וטען שאל-בגדאדי הוא זה שהתמרד נגד אל-קאעדה ולא להפך. א-זוואהירי תמך בא-שרע והכריז על ארגונו, ג'בהת א-נוסרה, כ"סניף הסורי של אל-קאעדה". בחודש יוני 2013 דיווחה רשת אל-ג'זירה על מכתב של א-זוואהירי הקורא לאל-בגדאדי וא-שרע לשים קץ למתיחות ביניהם. לדבריו, על הארגון של אל-בגדאדי להישאר בתחומי עיראק ולהותיר את הפעילות בסוריה לארגון ג'בהת א-נוסרה. באותו חודש פורסמה קלטת שמע של אל-בגדאדי שבה הוא דוחה את פסקו של א-זוואהירי. בתגובה לכך, אל-קאעדה הודיעה כי היא מתנערת מדאעש ב-3 בפברואר 2014.
החל מפתיחת מסע הכיבושים של דאעש בסוריה הפכו שני הארגונים לאויבים מרים. דאעש נחל הצלחות רבות במזרח סוריה בהניסו את כוחות ג'בהת א-נוסרה ויתר הארגונים משם – כולל ממקומות שהארגונים כבשו מידי צבא סוריה. אם בתחילה היה שיתוף פעולה באזורים מסוימים בין שני הארגונים במאבק נגד ארגונים אחרים או נגד צבא סוריה, ככל שנקף הזמן הפך שיתוף הפעולה לנדיר, ובאזורים רבים שני הארגונים נלחמו במקביל בצבא הסורי ואחד בשני, כגון במחנה הפליטים אל-ירמוכ, בהרי קלמון, בחלב, בדיר א-זור ובדמשק.
אף על פי ששני הארגונים תומכים בהקמת ח'ליפות אסלאמית שבה נהוגים חוקי השריעה, ישנם מספר הבדלים בין ג'בהת א-נוסרה לבין המדינה האסלאמית. בעוד שארגון המדינה האסלאמית מפורסם באכזריות שלו ובאכיפה הקפדנית של השריעה באזורים שתחת שליטתו, ג'בהת א-נוסרה אוכף את השריעה לעת עתה באופן לא אלים ואינו פעיל נגד מטרות מערביות.
באוקטובר 2013 דיווחה הטלוויזיה הסורית הממלכתית כי א-שרע נהרג ליד לטקיה, אך סוכנות הידיעות הממלכתית של סוריה "SANA" חזרה בה במהרה מדיווח זה.
הצהרות בתקשורת

בסוף חודש מאי 2015, במהלך מלחמת האזרחים בסוריה, התראיין א-שרע לעיתונאי אל-ג'זירה הקטרי אחמד מנצור, כשבמהלך הריאיון פניו היו מוסתרות. הוא התנגד לוועידת השלום בז'נבה שעסקה במלחמה בסוריה וטען כי הקואליציה הלאומית הסורית המגובה על ידי גורמים מערביים אינה מייצגת את העם הסורי שכן אין לה נוכחות כלל במדינה. א-שרע ציין כי ארגונו ג'בהת א-נוסרה אינו תוקף מטרות מערביות, וכי העדיפויות הגבוהות שלו הן תקיפת המשטר הסורי, הארגון הלבנוני חזבאללה, וארגון המדינה האסלאמית. א-שרע ציין כי "חזית א-נוסרה קיבלה הוראות ברורות מאיימן א-זוואהירי לא להשתמש בסוריה כבסיס לתקיפת ארצות הברית או אירופה כדי לא לחבל במאמצים להפלת המשטר". כן הוא טען כי אסד, חזבאללה ודאעש פותחים מול ארגונו חזית משותפת הנובעת מהאינטרסים שלהם.
כשנשאל לגבי תוכניותיה של ג'בהת א-נוסרה לאחר תום המלחמה בסוריה, אמר א-שרע כי כל הפלגים במדינה יתייעצו ביניהם לגבי הקמת מדינה עם שלטון אסלאמי. הוא הזכיר שא-נוסרה אינה ממקדת את פעולותיה נגד העלווים, למרות תמיכתם במשטר הסורי, והעובדה שהם נחשבים לכופרים. כן הוא ציין כי ארגונו לא יפגע בעלווים לאחר הפלת המשטר, וכי הם לא יידרשו להמיר את דתם לאסלאם הסוני.
ב-18 באוגוסט 2015 פרסמה רשת התקשורת של אל-קאעדה, א-סחאב, סרטון וידאו שבו מכריז בנו של אוסאמה בן לאדן, חמזה בן לאדן, על תמיכה מלאה בארגון א-נוסרה ובמנהיגו. באוקטובר 2015 קרא א-שרע לראשונה להתקפות חסרות הבחנה על הכפרים העלוויים בסוריה, כשלדבריו, "אין ברירה אלא להסלים את המאבק ולהתמקד בערים ובכפרים העלוויים בלטקיה".
ניתוק מאל-קאעדה

בעקבות העמקת מעורבותה של רוסיה במלחמת האזרחים ונסיונותיה להכריז על ג'בהת א-נוסרה כארגון המקביל למדינה האיסלאמית, החלה הנהגת א-נוסרה לקחת בחשבון אפשרות להתנתקות מאל-קאעדה כדי למתן את ההתקפות האוויריות עליה. לאחר מספר ימים שבהם הנהגת הארגון פרסמה שבכירי הארגון דנים בהתנתקות, הופצה קלטת שמע שפורסמה בבוקרו של 28 ביולי 2016 שבה נשמע מנהיג אל-קאעדה איימן א-זוואהירי אומר: "אתם יכולים להקריב ללא היסוס את הקשרים הארגוניים והתנועתיים הללו אם הם מתנגשים עם האחדות שלכם והעבודה שלכם כגוף אחד. אחוות האסלאם בינינו חזקה יותר מכל קשר ארגוני". כעבור שעות אחדות נחשף א-שרע לראשונה בתקשורת כשפניו מגולות לצד שניים מבכירי הארגון – אחמד סלאמה מברוכ ואבו עבדאללה א-שאמי – כשהוא מודיע רשמית שארגונו, ג'בהת א-נוסרה, מתנתק מאל-קאעדה ומכל גורם חיצוני, ושמו משתנה לג'בהת פתח א-שאם.
הוא פתח את הודעתו בתודות להנהגת אל-קאעדה, ובראשה איימן א-זוואהירי, על שהם "מבינים את האינטרסים של תושבי סוריה", וציין כי הצעד שנקט ארגונו נועד בין השאר לקרב בינו לבין הפלגים המורדים האחרים בסוריה ולהדוף את התירוצים של הקהילה הבין-לאומית, ובפרט של ארצות הברית ורוסיה, לתקוף את מעוזי ג'בהת א-נוסרה בשל הזיקה בינה לבין אל-קאעדה. כן הוחלף דגלו הרשמי של הארגון מרקע שחור ללבן ונוספו בו המילים "جبهة فتح الشام" ("ג'בהת פתח אלשאם") מתחת לשהאדה. בנוסף נוצר לארגון סמל חדש המזכיר בעיצובו את הסמל של צבא פתח הכיבושים. בארגון אל-קאעדה בירכו על היציאה לדרך עצמאית והארגון הפיץ קלטת שמע שבה נאמר: "אנו מברכים על רצונם של אחינו לצאת לדרך עצמאית במטרה לשמור על אחדות השורות ולהמשיך את הלחימה בסוריה עד להחלפת השלטון של הכופר בשאר אסד ובעלי בריתו". מומחה לארגונים אסלאמיים שהתראיין בערוץ אל-ג'זירה הטיל ספק באותנטיות של הפילוג בין ג'בהת א-נוסרה לאל-קאעדה. לדבריו, הניתוק הוא למראית עין בלבד ולא שינוי מהותי או שינוי דרך.
בתגובה לניתוק הודיעה ארצות הברית שהיא לא רואה כל סיבה לשנות את עמדתה לגבי הקבוצה. דובר הבית הלבן, ג'וש ארנסט, אמר כי ארצות הברית ממשיכה להעריך שמנהיגי א-נוסרה עדיין מתכוונים להוציא לפועל פיגועים עתידיים נגד המערב, וכי גובר החשש מפני התחזקות הארגון בסוריה.
ב־2017 התאחד ג'בהת פתח א-שאם עם מספר ארגונים אחרים והקים את היאת תחריר א-שאם. א-שרע מונה למפקד הצבאי של האיחוד.
כיבוש סוריה

בנובמבר 2024 פתחו המורדים בהנהגת אחמד חוסיין א-שרע במתקפת פתע על שטחים שהוחזקו בידי צבא סוריה. בראשית חודש דצמבר השתלטו המורדים על שטחים רבים בסוריה, וב-8 בדצמבר 2024 נכנסו לעיר הבירה דמשק והכריזו על הפלת המשטר. באותו היום נשא א-שרע נאום בפני קהל תומכים במסגד הגדול של דמשק. בנאומו הצהיר כי "הניצחון הוא כולו בשביל הסורים", וכינה את נפילת משטר אסד "פרק חדש בהיסטוריה של האזור". הוא גינה את תפקידה של סוריה כ"מגרש משחקים לשאיפות איראניות", שהתאפיין בעדתיות ושחיתות. בנוסף הכריז ראש ממשלת סוריה, מוחמד ע'אזי אל-ג'לאלי, כי ממשלת סוריה תעביר את השלטון לממשלה נבחרת חדשה בעקבות עזיבתו של אסד את דמשק.
כהונתו כנשיא סוריה > נשיא סוריה בפועל

ב-8 בדצמבר 2024 א-שרע הפך לנשיא סוריה בפועל, והודיע כי ראש ממשלת סוריה, מוחמד ע'אזי אל-ג'לאלי, "יפקח על מוסדות המדינה עד למסירתם". באותו יום אל-ג'לאלי אמר בריאיון לאל-ערביה כי א-שרע היה עימו בקשר לפני ההכרזה לצורך דיון על העברת השלטון. ב-9 בדצמבר 2024 פרסמה הייאת תחריר א-שאם סרטון שבו מופיעים א-שרע, אל-ג'לאלי ומוחמד אל-בשיר, ראש הממשלה בפועל של אידליב אשר מונה על ידי א-שרע לראש ממשלת המעבר של סוריה. ב-12 בדצמבר 2024 נפגש א-שרע עם נציגים טורקים, ובכך נערכה המשלחת הדיפלומטית הראשונה מאז נפילת משטר אסד.
בריאיון לערוץ טלוויזיה סורי במהלך דצמבר 2024, התייחס א-שרע לתקיפות האוויריות הישראליות בסוריה, ואמר כי לאחר נפילת משטר אסד, לישראל "אין יותר תירוצים" לתקוף את השטח הסורי. הוא הדגיש כי "פתרונות דיפלומטיים" הם הדרך היחידה להבטיח ביטחון במקום "הרפתקאות צבאיות לא שקולות".
בדצמבר 2024 א-שרע התראיין ותקף את טהרן והאשים אותה בהפיכת סוריה ל"אסם" שלה שממנו ניהלה ארבע בירות ערביות (בגדד, דמשק, ביירות, צנעא) והפיצה מלחמות ושחיתות במדינות שנכנסה אליהן. תחת שליטתו סוריה אסרה על קיום טיסות איראניות בשמי סוריה.