stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדיוויזיה ה-87 (ארצות הברית)
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

הדיוויזיה הופעלה ב-24 בדצמבר 1942 במחנה מקיין, מיסיסיפי. הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-345, ה-346 וה-347. דיוויזיית הרגלים ה-87 הגיעה לסקוטלנד ב-22 באוקטובר 1944 והתאמנה באנגליה ב-23 באוקטובר-30 בנובמבר. לאחר מכן נחתה בצרפת ב-1–3 בדצמבר, ועברה למץ, שם, ב-8 בדצמבר, היא נכנסה לפעולה וכבשה את Fort Driant. לאחר מכן עברה הדיוויזיה לסביבת גרוס-רדרכינג ליד גבול סאר - גרמניה ב-10 בדצמבר וכבשה את רימלינג, אוברגאיילבאך וגיידרקירך.
הדיוויזיה ה-87 עברה לגרמניה כאשר, ב-16 בדצמבר 1944, פתח הפילדמרשל הגרמני גרד פון רונדשטט במתקפה שלו ביער הארדנים (הקרב על הבליטה). הדיוויזיה הושמה בעתודת SHAEF, ולאחר מכן הושלכה לקרב הבליטה בבלגיה ב-29 בדצמבר. בקרבות מול הגרמנים היא כבשה את מוירסי ב-30 בדצמבר ואת רמיין ב-31 בדצמבר. ב-2 בינואר 1945, היא כבשה את ג'רימונט, ב-10 בינואר את תיל, והגיעה ל-Ourthe ב-13 בינואר. ב-15 בינואר 1945 עברה הדיוויזיה ללוקסמבורג כדי להחליף את דיוויזיית הרגלים ה-4 לאורך הסאואר וכבשה את וסרביליג ב-23 בינואר. הדיוויזיה ה-87 עברה לקרבת סנט וית' ב-28 בינואר, ותקפה וכבש את שלירבך, סלץ והוגדן עד סוף החודש. לאחר נפילת נוינדורף ב-9 בפברואר, החלה הדיוויזיה להתגונן עד ה-26 בפברואר, כאשר אורמונט והאלשלאג נלקחו בהתקפות לילה. הדיוויזיה חצתה את נהר הקיל ב-6 במרץ, כבשה את דונלדורף ב-8 במרץ, ולאחר מנוחה קצרה, חזרה ללחימה ב-13 במרץ 1945, חצתה את המוזל ב-16 במרץ ותפסה את קובלנץ ב-18–19 במרץ. הדיוויזיה חצתה את הריין ב-25–26 במרץ, למרות התנגדות עזה, חיזקה את ראש הגשר שלה וכבשה את Grossenlinden ו-Langgöns. ב-7 באפריל היא זינקה בהתקפה שנשאה אותה דרך תורינגיה לתוך סקסוניה. פלאואן נכבשה ב-17 באפריל, והדיוויזיה תפסה עמדות הגנה ב-20 באפריל, כ-4 מיילים מהגבול לצ'כוסלובקיה. ב-6 במאי 1945, היא כבשה את פלקנשטיין ושמרה על עמדותיה עד ליום הניצחון באירופה.
הדיוויזיה ה-87 חזרה לארצות הברית ביולי 1945 והייתה אמורה להישלח לזירת האוקיינוס השקט, אולם בשל כניעת יפן בוטלה הפקודה והדיוויזיה הושבתה ב-21 בספטמבר 1945. במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 1,154 הרוגים ו-4,342 פצועים.
היסטוריה > לאחר המלחמה

דיוויזיית הרגלים ה-87 הוקמה מחדש בחיל המילואים לאחר המלחמה, באזור הארמייה השלישית. הוא כלל יחידות באלבמה, טנסי, מיסיסיפי ופלורידה. היא הושבתה ב-15 בפברואר 1957 בברמינגהאם, אלבמה, ולאחר מכן התג של הדיוויזיה שימש את פיקוד אזור התמרון ה-87 (MAC), גם הוא בברמינגהאם, עם שישה עשר גדודים כפופים. ה-MAC ה-87 הושבת מאוחר יותר, וב-1 באוקטובר 1993, הוקמה הדיוויזיה ה-87 (אימונים). ב-1 באוקטובר 2015 הושבת פיקוד התמיכה המילואים ה-87 של הצבא. ב-22 בספטמבר 2021 דיוויזיית האימונים ה-87 הופעלה מחדש בהובר, אלבמה תחת פיקוד האימונים ה-84.
הורסט רוזנטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 באוגוסט 1915 ברסלאו, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  ספטמבר 1942 (בגיל 27) אושוויץ, גרמניה הנאצית 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, צרפת 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הורסט רוזנטל (1915–1942) היה יוצר קומיקס יהודי מגרמניה, שיצר בתקופת השואה שלושה ספרונים המתעדים באופן הומוריסטי את קורותיו ואת שראו עיניו. רוזנטל נרצח באושוויץ בגיל 27.
ביוגרפיה

לא ידוע דבר על חייו הפרטיים של הורסט רוזנטל קודם המלחמה, או על מצבו המשפחתי. במהלך מלחמת העולם השנייה, ככל הנראה בשנת 1942, הוא נאסר במחנה גירס בצרפת. משערים שזאת מכיוון שבזמן הכיבוש שהה בצרפת. לא ידוע עוד על קורותיו בזמן המלחמה, מלבד זאת שב-15 בספטמבר 1942 גורש לאושוויץ ונרצח שם.
יצירתו

בזמן שהותו במחנה הריכוז הצרפתי גירס, יצר רוזנטל שלושה ספרוני קומיקס המתארים באופן הומוריסטי את קורותיו ואת שראו עיניו במחנה זה. ביצירות מועברת ביקורת סמויה (אך גלויה למדי לעיני הקורא) על אופן התנהלותו של המחנה וכן על ממשלת צרפת.
היצירה המוכרת ביותר היא "מיקי (מאוס) במחנה גירס". בספרון זה, שרוזנטל מציין במפורש על כריכתו ש"יצא לאור ללא אישורו של וולט דיסני", מתוארים קורותיו של מיקי מאוס במחנה הריכוז: הפתעתו למראה ההתנהלות הלא-הגיונית שבמחנה, תגובתו כאשר מבקשים ממנו "ניירות" ("אני בין-לאומי!" ותגובת הפקיד: "אם כן, הרי אתה קומוניסט!"), ניסיונו לאתר את הלחם שחולק לו במחנה באמצעות זכוכית מגדלת, ועוד.
בסיומו של הקומיקס מיקי מאוס מחליט שתנאי המחנה כבר אינם מוצאים חן בעיניו, ומכיוון שאיננו אלא דמות אנימציונית הוא מחליט למחוק את עצמו מן הציור ובכך להימלט מגורלו. בסיום זה טמונה משאלת לב של היוצר להימלטות מגורלו, ואולי אף למוות הגואל מן הייסורים.
הנצחה

דף מיצירתו של רוזנטל, "מיקי במחנה גירס", מוצג במוזיאון לתולדות השואה ביד ושם.
הערות שוליים

↑  לוין איתמר, מבעד לדמעות: הומור יהודי תחת השלטון הנאצי, יד ושם, 2007, עמ' 33
↑  בספר "מבעד לדמעות: הומור יהודי תחת השלטון הנאצי", מצויים עמודי הספר עם תרגום לעברית, בדפי הצבע בין עמ' 160 ל-161.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500907705171  BnF: cb169267726 (data)  GND: 1044943009  LCCN: no2015100771  SUDOC: 18354854X  VIAF: 305432901   WorldCat (עם VIAF): 305432901
הוגו בוילה

הוגו בוילה סאם (בספרדית: Hugo Buyla Sam; נולד ב-8 במרץ 2005 בסרגוסה שבספרד) הוא כדורגלן יליד ספרד המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סמפדוריה מהסרייה ב', בהשאלה מאטאלנטה, ובנבחרת גינאה המשוונית.
קריירת מועדונים

בוילה נולד בסרגוסה שבספרד. הוא גדל במחלקת הנוער של ריאל סרגוסה, ובשנת 2021 עבר למחלקת הנוער של אטאלנטה. ב-31 באוגוסט 2023 הושאל לסמפדוריה מהסרייה ב', וב-31 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-0 לסלרניטנה במסגרת הסיבוב השני בקופה איטליה לעונת 2023/2024.
קריירה בין-לאומית

בוילה נכלל בסגל נבחרת גינאה המשוונית לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
הערות שוליים

↑  José Nabil y Salomón Obama ilusionan la lista definitiva de los 27 guerreros de Juan Michá para la CAN Costa de Marfil באתר Huella Deportiva, ‏ 31 בדצמבר 2023 (בספרדית)
| נבחרת גינאה המשוונית – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוונו •  2 סנרה •  3 אנייבו •  4 ביקורו •  5 אלו •  6 סלבדור •  7 מאצ'ין •  8 ז'. בוילה •  9 אובמה •  10 אנסואה •   11 אנדונג •  12 צ'. אונדו • 13 אמבלה •  14 בלבואה • 15 אקאפו • 16 קוקו • 17 מירנדה • 18 אלה • 19 נלאבו • 20 אנמה • 21 אוביאנג • 22 גאנט • 23 ספונגה • 24 ה. בוילה • 25 נגוומה • 26 ח. אונדו • 27 סיאפה • מאמן: מיצ'ה |  1 אוונו •  2 סנרה •  3 אנייבו •  4 ביקורו •  5 אלו •  6 סלבדור •  7 מאצ'ין •  8 ז'. בוילה •  9 אובמה •  10 אנסואה •   11 אנדונג •  12 צ'. אונדו • 13 אמבלה •  14 בלבואה • 15 אקאפו • 16 קוקו • 17 מירנדה • 18 אלה • 19 נלאבו • 20 אנמה • 21 אוביאנג • 22 גאנט • 23 ספונגה • 24 ה. בוילה • 25 נגוומה • 26 ח. אונדו • 27 סיאפה • מאמן: מיצ'ה | גינאה המשוונית |
החברה הלאומית הממלכתית לטלוויזיה ורדיו (בלארוס)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ממשלתית גוף סטטוטורי שידור ציבורי
 מייסדים:  בלארוס ממשלת בלארוס
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 1956 – הווה (68 שנים)
 מיקום המטה:  מינסק 
 משרד ראשי:  מקאיונקה 9, מינסק
 ענפי תעשייה:  תעשיית הטלקומוניקציה 
 מוצרים עיקריים:  שידורי רדיו, טלוויזיה 
 יו"ר:  Ivan Eismont 
  
 tvr.by
 
מגדל השידור של החברה ברחוב קאמוסטישצ'נאיה 6 במינסק.
החברה הלאומית הממלכתית לטלוויזיה ורדיו של הרפובליקה של בלארוס (בבלארוסית: Нацыянальная дзяржаўная тэлерадыёкампанія Рэспублікі Беларусь) היא רשת השידור הממלכתית לטלוויזיה ורדיו של בלארוס. מאז 1993 מהווה חברה פעיל באיגוד השידור האירופי תחת השם הטלוויזיה והרדיו הבלארוסי (BTRC).
החברה הוקמה בשנת 1956 כשירות הטלוויזיה והרדיו של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
טלוויזיה

החברה מפעילה שישה ערוצי טלוויזיה, מתוכם חמישה בעלי תפוצה ארצית וערוץ בינלאומי:
בלארוס 1 – חדשות, אקטואליה
בלארוס 2 – בידור וספורט
בלארוס 3 – תרבות. משדרת לרוב בבלארוסית
בלארוס 4 – חדשות, בידור ותרבות אזורית. שידורים נפרדים לברסט, ויטבסק, גומל, גרודנו, מינסק ומוהילב
בלארוס 5 – ערוץ ספורט
בלארוס 24 – ערוץ בינלאומי לצופים מחוץ לבלארוס
NTV בלארוס – גרסה בלארוסית של NTV רוסיה; כולל תוכן מתוך NTV רוסיה וערוצים רוסיים אחרים
רדיו

החברה מפעילה 2 שירותי רדיו ארציים ושלושה שירותי FM אזוריים:
הערוץ הראשון – ערוץ הרדיו הארצי הגדול ביותר בבלארוס
תחנת הרדיו "בלארוס" – שירות לאומי ובינלאומי עם תוכניות בשבע שפות (בלארוסית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, פולנית, רוסית וספרדית)
ערוץ "תרבות" – שירות FM אזורי, תרבות ומוזיקה.
רדיו "סטוליצה" – שירות FM אזורי, תוכניות מקומיות.
Radius-FM – שירות FM אזורי, מוזיקה המוכוונת לנוער.
צנזורה ותעמולה

באופן מסורתי, מומחים בינלאומיים והאופוזיציה בבלארוס מכנים את הטלוויזיה הממלכתית כאחד מכלי התעמולה העיקריים של המשטר הסמכותי של אלכסנדר לוקשנקו. היא מואשמת במתן מידע שגוי, תומכת בדיכוי פוליטי ובקידום בחירות והסתרת מבקרי המשטר. בזמן המהומות במדינה, בעקבות הבחירות לנשיאות בלארוס 2020, חלק גדול מעובדי החברה הודיעו על התפטרותם כהבעת סולידריות עם המפגינים.
עובדים ומנהלים מובילים של ערוצי טלוויזיה ממלכתיים, היו פעמים רבות נתונים לסנקציות מצד האיחוד האירופי ומארצות הברית.
הערות שוליים

↑  "EBU-UER / Active Members". European Broadcasting Union. נבדק ב-11 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TV Channels >> Television >> Belteleradiocompany". Belteleradiocompany. אורכב מ-המקור ב-15 באפריל 2014. נבדק ב-11 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Тэлеканалы >> Тэлебачанне >> Белтэлерадыекампанiя" (בבלארוסית). Belteleradiocompany. אורכב מ-המקור ב-28 במאי 2013. נבדק ב-11 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NTV-Belarus >> Television >> Belteleradiocompany". Belteleradiocompany. אורכב מ-המקור ב-15 באפריל 2014. נבדק ב-11 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Radio Channels >> Belteleradiocompany". Belteleradiocompany. נבדק ב-11 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About Radio | Radio Belarus". Belteleradiocompany. אורכב מ-המקור ב-11 באוקטובר 2014. נבדק ב-11 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Посол Польщі Генрик Літвін: Втратити добрий час – це великий ризик для України - СЕРГІЙ ЛЕЩЕНКО, Ukrayinska Pravda, 8 November 2011. Henryk Litwin, former ambassador of Poland to Belarus: "Television in Belarus is exclusively state propaganda"
↑  Edward Lucas Podcast: Belarus propaganda - 20.01.2017. Edward Lucas, editor at The Economist: “in Belarus the state television maintains Soviet levels of venom and mendacity.“
↑  Поўны спіс 208 беларускіх чыноўнікаў, якім забаронены ўезд у ЕС [Full list of 208 Belarusian officials banned from entering the EU] - Nasha Niva, 11 October 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fa89647f-dc88-43a6-8b54-6e14c09c8b66  NKC: ko20231210935
דרך סלאח א-דין

| --- | --- |

 מידע כללי
 כינוי:  ציר טנצ'ר
 על שם:  צלאח א-דין 
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  45 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1938
 מיקום
 ערים ראשיות:  ח'אן יונס, עזה, ג'באליה, בית חאנון
 נקודת התחלה:  מעבר ארז
 נקודת סיום:  מעבר רפיח
 כבישים מסתעפים:  דרך אל-ראשיד, רחוב גמאל עבד אל נאצר, רחוב עומאר אל-מוכתאר, רחוב אל-וחדה 
 קואורדינטות:  31°26′27″N 34°23′43″E﻿ / ﻿31.440857°N 34.39515°E﻿ / 31.440857; 34.39515
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מיקומה של דרך סלאח א-דין באזור עזה (במרכז, בכתום)
שילוט במעבר ארז: עזה (ימינה-דרומה) ישראל (שמאלה-צפונה). הפונה ימינה ייצא לעבר דרך סלאח א-דין
חיילים עוברים במעבר ארז במלחמת חרבות ברזל אל עבר שטחי צפון רצועת עזה. היציאה היא אל דרך סלאח א-דין
דרך סלאח א-דין (בערבית: طريق صلاح الدين, תעתיק מדויק: טריק צלאח אלדין) הוא כביש ראשי ברצועת עזה שאורכו 45 קילומטר, הנמתח לאורך כל הרצועה – ממעבר רפיח בדרום ועד למעבר ארז בצפון שם המשכו הוא כביש 4.
היסטוריה

הדרך נקראת על שמו של המנהיג המוסלמי סלאח א-דין. דרך זו היא חלק מדרך הים ההיסטורית, ובמקטע זה אף חופפת לדרך ארץ פלשתים, ובכך מהווה קטע של אחת מהדרכים העתיקות בעולם. צבא מצרים העתיקה, אלכסנדר הגדול, ראשוני הצלבנים ונפוליאון בונפרטה עברו בדרך זו, במהלך מסעם לכיבוש הלבנט. במהלך מלחמת העולם הראשונה, לאחר כיבוש ארץ ישראל על ידי הצבא הבריטי, נפרסה מסילת ברזל במקביל לדרך סלאח א-דין, על מנת לספק מלאי ותחמושת לחזית. הקטע מח'אן יונס לעיר עזה נסלל לבקשת הצבא הבריטי בשנת 1938.
ההיסטוריון ג'רלד באט גורס, שהדרך היוותה את מרכז חייה של עזה, והיא תכלית קיומה ('raison d'être'). עם הקמת מדינת ישראל בשנת 1948 והמשך הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ירדה קרנה של עזה כמרכז מסחר על אם הדרך בין מצרים לסוריה, וכך גם פחתה חשיבותה של הדרך.
היסטוריה > לאחר מלחמת ששת הימים

לאחר כיבוש רצועת עזה על ידי ישראל במהלך מלחמת ששת הימים, נפתח הכביש לתנועת ישראלים והוא שימש את הנוסעים לפתחת רפיח וסיני. בסוף שנת 1969 הוא נסגר לזמן מה לתנועת ישראלים בגלל התגברות הפיגועים בסיני ובמקום זאת עברה התנועה לסיני דרך כביש 232. בתחילת 1970 הורחב הכביש בין עזה לח'אן יונס לארבעה נתיבים. בינואר 1972 הושלם סלילת קטע העוקף את המעבר דרך בית חאנון. הדרך סומנה כחלק מכביש 4 ונקראה גם "ציר טנצ'ר" בפי החיילים, לפי שמה במפות הקוד הצבאיות. לימים הוסב חלק ממנה בתחומי העיר עזה, וסומן ככביש 250.
היסטוריה > לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה

לאחר פרוץ האינתיפאדה הראשונה, ובשל התגברות הפיגועים כנגד ישראלים, התמעטה תנועת הישראלים לרצועת עזה, והתמעטה התנועה האזרחית הישראלית על הציר. עיקר התנועה האזרחית הישראלית על קטע הכביש ברצועה היה בדרך לגוש קטיף. ביולי 1991 נחנך חיבור בין כביש 232 וכביש 4 דרך מעבר כיסופים ורוב התנועה לגוש קטיף עברה לכביש 232, במיוחד לאחר העברת האחריות על רצועת עזה לרשות הפלסטינית בשנת 1994.
היסטוריה > לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה

בעקבות פריצת האינתיפאדה השנייה נאסרה תנועת ישראלים על הכביש כליל, למעט בקטע קצר שנחסם לתנועת פלסטינים ולמעשה הוסב לכביש גישה לכפר דרום, והיה מטרה לפיגועים רבים (לדוגמה, הפיגוע באוטובוס הילדים בשנת 2000). בציר כיסופים (כביש 242) נבנה גשר בשם גשר מור, מעל הכביש שאיפשר מעבר לגוש קטיף מבלי לעבור בכביש 4. חלקים גדולים מהדרך היו סגורים לתנועת פלסטינים, ו-12 מחסומים הוקמו לאורכה. במסגרת תוכנית ההתנתקות ב-2005, יחד עם פינוי ההתנחלויות ונסיגת כוחות צה"ל מהרצועה, הוסר סימונו של הכביש בתחומי הרצועה ככביש 4. לאחר עימות חמאס-פת"ח ב-2007, חמאס נטל על עצמו את השליטה ברצועת עזה, והוא מפעיל את המחסומים על הכביש. חמאס הרחיב ושיפר את הדרך בעזרת כסף המגיע מתרומות ומפעילות מנהרות ההברחה ברצועת עזה.
היסטוריה > במלחמת חרבות ברזל

באוקטובר 2023, מספר ימים לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, ועם התגברות תקיפות חיל האוויר הישראלי על העיר עזה, קרא דובר צה"ל בערבית, סגן אלוף אביחי אדרעי, לאוכלוסייה האזרחית בצפון רצועת עזה להתפנות אל שטח בטוח מהפצצות, דרומית לואדי עזה (שפך נחל הבשור), באמצעות הדרך שהוגדרה כמסדרון הומניטרי. בהמשך המלחמה המשיכה הדרך לשמש כנתיב פינוי עיקרי לאוכלוסייה.
הערות שוליים

↑  הדרכים העתיקות של עזה נחשפות מחדש BBC
↑  דרכי עזה העתיקות עדיין מהוות מקור חיים עיקרי
↑  רותי קרק, תולדות ההתיישבות היהודית בנגב, עמ' 54
↑  מנחם תלמי, הנתיב העובר בכרם שלום, מעריב, 8 באוגוסט 1969
↑  המימשל ישקיע 2.5 מיליון ל"י בהקמת אזור תעשיה ברצועה, מעריב, 27 בפברואר 1970
↑  רשת כבישים חדשה נסללה ברצועה, מעריב, 4 בינואר 1972
↑  בן כספית, ראש השנה תשס"ג - שנתיים לאינתיפאדה, באתר nrg‏, 5 בספטמבר 2002
↑  הודעת דובר צה"ל בערבית ב-8 בנובמבר 2023, טוויטר דובר צה"ל בערבית
הכל שריר וקיים

כתובה משנת ה'תר"ל (1869) מפירנצה. שימו לב למילים המסיימות את השטר "והכל שריר ובריר וקיים"
בהלכות שטרות, והכל שריר וקיים הוא משפט שנכתב בסופו של שטר, ומשמעותו - חיזוק משפטי לכתוב בשטר על ידי כותבו. במקרה שיש בשטר פרט שעשוי להראות כמזויף, כמו מילה שנוספה בין שורה לשורה, יש לכתוב בסוף השטר שמילה פלונית היא נכונה (בארמית: ”תיבה פלונית דביני שיטי שריר וקיים”).
במקור מילים אלו הם תקנה של חז"ל בגט מקושר, שבו, לפי שיטת רב הונא, מכיוון שהעדים אינם חותמים בסוף השטר ולאחר סיום הטקסט אלא בצד השני של השטר (בין קשר לקשר), קיים חשש שמזייף יוסיף לאחר סיום הטקסט הכתוב בשטר מילים נוספות ותנאים כרצונו, ולכן תיקנו חז"ל לכתוב "והכל שריר וקיים".
לעומת זאת, אם ישנו פרט בשטר שנכתב במקומה של מילה שנכתבה שנמחקה ("במקום המַחַק" בלשון חז"ל), אין אפשרות לקיימה ולוודא את נכונותה על ידי ציון אמיתותה בסוף השטר במילים "שריר וקיים", שכן אם המילה המחוקה היא באמצע שורה, והכתוב בהמשך השורה נראה כהמשך לכתוב בה, די במילים "הכל שריר וקיים" שנכתבו ללא ספק לאחר התיקון, כדי לוודא את נכונותה, ואם ה"מחק" נכתב בסוף השטר, במקום שייתכן שהיה כתוב שם "הכל שריר וקיים", השטר פסול, מכיוון שייתכן שהיה כתוב באותו מקום "והכל שריר וקיים", והוא מחק את המילים ושם כתב פרט אחר של השטר, ולאחר מכן הוסיף את המילים "והכל שריר וקיים" שבו הוא מקיים פרט מסולף מסוים שבשטר.
אם נכתב בשטר "הכל שריר וקיים" פעמיים, לדעת השולחן ערוך על פי ר"י ברצלוני, השטר כשר, אך הרמ"א הוסיף שלכתחילה לא יעשה כן, מכיוון שייתכן שהפעם הראשונה נכתבה על ידי כותב השטר ואילו הפעם השנייה נכתבה על ידי הזייפן שהוסיף לאחר סיום הטקסט תנאים נוספים לפי רצונו. מסיבה זו[דרוש מקור], לפי רוב הראשונים[דרושה הבהרה], כיום בטלה תקנת ה"אין למדין משיטה אחרונה", שהרי בכל מקרה בשורה האחרונה כותבים "והכל שריר וקיים", ועל ידי תקנת השריר וקיים לא ניתן להוסיף מאומה בסיום הטקסט.
הערות שוליים

↑  רבים כותבים "והכל שריר ובריר וקיים".
↑  תוספות, מסכת בבא בתרא, דף קס"ב, עמוד א', ד"ה לפי.
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן מ"ד, סעיף ט'.
הלשכה להגנת החוקה (לטביה)

סמל הלשכה
הלשכה להגנת החוקה של לטביה (לטבית: Latvijas Republikas Satversmes Aizsardzības Birojs) הוא שירות הביטחון הלטבי האחראי לאכיפת החוק במדינה ואבטחת הסדר החוקתי. זהו הארגון העיקרי במדינה האחראי לחקירת אישים בכירים ומאבק בשחיתות הציבורית.
שירות הביון הלטבי הוא שירות המודיעין והניתוח של לטביה שהוקם באפריל 2003 במסגרת הרפורמה המודיעינית שנחשבת לרפורמה הגדולה ביותר בקרב הרפובליקות הסובייטיות לשעבר.
המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין

| --- | --- |


 המנון לאומי:  המנון טורקיה 
 ממשל
 :  Nejat Konuk 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  13 בפברואר 1975 
 תאריכי פירוק:  15 באוקטובר 1983 
 ישות קודמת:  הממשל הקפריסאי האוטונומי 
 ישות יורשת:  הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין 
 
המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין הייתה מדינה בצפון קפריסין, שהוכרזה ב-1975 והתקיימה עד 1983. מדינה זו לא הוכרה על ידי הקהילה הבינלאומית מלבד מאשר על ידי טורקיה. המדינה הוקמה ב-1975, לאחר הפלישה הטורקית לקפריסין וב-1983 הוחלפה על ידי הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין וחדלה מלהתקיים.
היסטוריה

ב-13 בפברואר 1975, בעקבות הפלישה הטורקית לקפריסין וכישלון שיחות הפשרה שיזם האו"ם בין שני הקהילות באי קפריסין, הכריז יו"ר הממשל הטורקי-קפריסאי הזמני ראוף דנקטאש (אנ'), על הקמתה של המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין כצעד נוסף לעבר מדינה קפריסאית-טורקית עתידית. ההכרזה נדחתה על ידי הרפובליקה של קפריסין, האו"ם והקהילה הבינלאומית. ההנהגה הקפריסאית הטורקית, בראשות ראוף דנקטאש, קיוותה שהקפריסאים היוונים יתייחסו אליהם כשווים ויכירו בהם כמדינה עצמאית ונפרדת. בינתיים, המעבר מ"ממשל" למדינה אפשר לקפריסאים הטורקים לכתוב חוקה משלהם. בבחירות 1976, מפלגת האחדות הלאומית של ראוף דנקטאש זכתב ב-53.7% מהקולות והשיגה רוב במועצה הלאומית. פרלמנט זה המשיך בקיום דיונים ובכתיבת החוקה. כל המפלגות הסכימו על הקמת מדינה פדרלית והמשך הסתמכות על טורקיה מבחינה ביטחונית. הוויכוחים התרכזו בנימוקים אידאולוגיים, חברתיים וכלכליים, כאשר מפלגות האופוזיציה המפלגה הרפובליקנית הטורקית ומפלגת השחרור הקהילתי דגלו בשיטה הפרלמנטרית ומתחו ביקורת על טיוטת החוקה שנוסחה בשל הסמכויות הרבות שהעניקה לנשיא.
לאחר שמונה שנים של משא ומתן כושל בין הקהילה הטורקית לקהילה היוונית, הכריז הצפון על עצמאותו ב-15 בנובמבר 1983 תחת השם הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין. הכרזת עצמאות חד-צדדית זו נדחתה גם היא על ידי האו"ם באמצעות החלטה 541 של מועצת הביטחון של האו"ם.
כלכלה

בשנת 1978, שווי הייבוא של המדינה הפדרלית הטורקית של קפריסין היה 2,067,457,000 לירות טורקיות, בעוד ששווי הייצוא היה 758,453,000 לירות טורקיות. ב-1980 היבוא היה 7,086,008,000 לירות והיצוא היה 3,345,262,000 לירות טורקיות.
הערות שוליים

↑  Cyprus History: 1975 Turkish Federated State of Cyprus (TFSC), www.cypnet.co.uk
↑  Safty, Adel (2011). The Cyprus Question: Diplomacy and International Law. iUniverse. p. 180. ISBN 9781450261524. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Isachenko, Daria (2012). The Making of Informal States: Statebuilding in Northern Cyprus and Transdniestria. Palgrave Macmillan. pp. 44–45. ISBN 9780230392076. נבדק ב-8 במרץ 2015. {{cite book}}:  (עזרה)
הכלב של המדינה

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית מציאות
 יוצרים:  אסף גיל
 כותבים:  אבי בלקין
 בימוי:  סיוון מגזניק
 מנחים:  עודד פז
 זוכים:  איל לוי ואלפא
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  18
 הפקה
 מפיק:  אסף גיל, טל מרום, תמר קידר, אסף מימון
 מפיקים בפועל:  אסף גיל, עומר לקנר, דנה הכהן נאור, קרן תמר
 חברת הפקה:  גיל הפקות
 עורכים:  אסף גיל,ליאת פלדמן, רויטל כהן, רונה רוזנפלד, עורית בן עמי
 אתר צילומים:  אולפני הרצליה
 צלמים:  שי דולב, עמוס שם טוב, אייל וענונו, טומסקו רזבן, רומן ילנוביץ, בני בן דוד
 אורך פרק:  כ-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  2012–הווה
 
הכלב של המדינה הייתה תוכנית מציאות ישראלית בו השתתפו בעלי חיים, ביחד עם ילדים, ששודרה בערוץ הילדים. את הסדרה הנחה עודד פז.
באוקטובר 2018 נמכר פורמט הסדרה לפלטפורמת התוכן של פייסבוק.
סקירה כללית

בתוכנית משתתפים ילדים ביחד עם כלבים מכל הסוגים. בשלב הראשון של התוכנית, הילדים עם הכלבים היו צריכים לעבור אודישן. השופטים באודישנים (ביניהם: אורן עדיקא, דודיק מזור ועוד) היו צריכים להחליט האם התרגיל שעשה הזוג היה טוב ואז היו מעבירים את הזוגות לשלב הבא בתוכנית. לאחר סיום האודישנים המנטורים היו צריכים לבחור את מי להמשיך ללמד תרגילים לשלבים הבאים.
בשלב השני הזוגות היו צריכים להראות תרגילים שלימדו אותם המנטורים, כך נבחרו זוגות לשלב רבע הגמר.
בשלב רבע הגמר היו צריכים הילדים לעלות לחצי הגמר ומשם לגמר. בגמר ניצח הזוג איל לוי  וכלבת גולדן רטריבר שלו אלפא.
הערות שוליים

1 2  גלי פיאלקוב, עכבר העיר, הכלב של המדינה: ששטוס, גרסת הכלבים, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2012
↑   נתי טוקר, לראשונה: הפקת טלוויזיה ישראלית נמכרה לפייסבוק, באתר TheMarker‏, 18 באוקטובר 2018
המנון לאומי

התקווה היא ההמנון הלאומי של ישראל
המנון לאומי הוא שיר או לחן מוזיקלי שמעלה על נס את ההיסטוריה, המסורת, השאיפות הלאומיות והמאבקים של בני עם מסוים, ומוכר כשיר הלאומי על ידי שלטונות המדינה. לעיתים אין להמנון הלאומי מעמד רשמי אך הוא מקובל כהמנון על ידי אזרחי המדינה.
מקור המילה "המנון" במילה היוונית Hymnos שפירושה "שיר שבח". בשנות היצירה של מדינות הלאום במאות ה-19 וה-20, אימצו רוב הלאומים המנון עם הכרזתם על ריבונות לאומית. בהמנון הלאומי נהוג לפתוח או לחתום אירועים ממלכתיים, אירועים צבאיים וכן אירועי ספורט.
מטבעו, ההמנון הלאומי צריך להיות קצר. האורך הממוצע של המנון לאומי הוא כדקה. סגנונם של רוב ההמנונים הלאומיים הוא שיר לכת או מזמור. קומץ מדינות בחרו בתרועת חצוצרה כהמנונן הלאומי. הקולוניאליזם האירופאי השפיע על המושבות שמעבר לים, ולכן גם מדינות באפריקה, אסיה ואמריקה הלטינית אימצו המנונים בסגנון מוזיקלי אירופאי.
ההמנון הלאומי העתיק ביותר הוא ככל הנראה המנון הולנד "Het Wilhelmus" (הולנדית: שירו של וילהלמוס), שנכתב בין השנים 1568 ו-1572 במהלך מלחמת שמונים השנים והוכרז באופן רשמי כהמנון הלאומי ב-1932. מילותיו של ההמנון הלאומי היפני אף עתיקות יותר, אולם הלחן המוזיקלי נוסף רק בראשית המאה ה-20, והשיר לא נחשב להמנון לאומי רשמי עד 1999.
המנון הופך להמנון לאומי של מדינה על פי חוקת המדינה (כמו בצרפת), באמצעות הוראת חוק (כמו בארצות הברית), או בכוח המסורת בלבד (כמו במקרה של בריטניה). שינויים דרמטיים במשטר או אירועים דרמטיים אחרים מובילים לעיתים לשינוי ההמנון הלאומי. כך למשל, שונה המנון רוסיה חמש פעמים מאז 1833.
ראו גם

רשימה של המנונים לאומיים
המנון לוב

| --- | --- |

 מדינה:  לוב לוב
 שפה:  ערבית
 מילים:  אל-בשיר אל-עורייבי
 לחן:  מוחמד עבד אל-והאב
 תאריך מעמד רשמי:  1951, 2011
 ‏האזנהקובץ:Libya, Libya, Libya instrumental.ogg‏Ⓘ‏
 
לוב, לוב, לוב (ليبيا ليبيا ليبيا) הוא המנונה הלאומי של לוב. השיר נכתב על ידי המשורר  התוניסאי אל-בשיר אל-עורייבי, והולחן על ידי המוזיקאי המצרי מוחמד עבד אל-והאב.
השיר שימש בשנים 1951-1969 כהמנונה הרשמי של ממלכת לוב, אך עם עלייתו לשלטון של מועמר קדאפי הוחלף ההמנון בשיר "אלוהים הוא הגדול מכולם" ובשיר "באמת עבר זמן, הו נשקי". בשנת 2011, במהלך מלחמת האזרחים במדינה, הוכרז השיר על ידי מועצת המעבר הלאומית כהמנונה הלאומי החדש של לוב. השיר אף הושר במהלך ההתקוממות כסמל המאבק בשלטונו הסמכותני של קדאפי. בסופו של דבר, עם תום מלחמת האזרחים ומותו של קדאפי, נקבע השיר רשמית כהמנון הלאומי של לוב. הבית הרביעי מהשיר המקורי הושמט, כיוון שהכיל דברי שבח לשלטונו של אידריס הראשון, מלך לוב.