stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מסכת טהרות
הערות שוליים

↑  בחיבורו "יסוד המשנה ועריכתה"
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
| טומאה וטהרה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| דרגות טומאה | אבי אבות הטומאה • אב הטומאה • ולד הטומאה (ראשון • שני • שלישי ורביעי) |  |
| דרגות קבלת טומאה | חולין • מעשר שני • תרומה • קודש • חטאת |  |
| קבלת טומאה | אוהל • מגע • משא • היסט • מדרס • ביאה • בועל נידה • ביאה לבית • מדף • בליעה • עיסוק |  |
| מטמאים מן התורה | מת • נבלת חיה ובהמה • נבלת עוף טהור • נבלת השרץ • בעל קרי • פולטת שכבת זרע • מטמאי משכב ומושב - נידה, יולדת, זבה, זב • צרעת (אדם, בתים, בגדים) • שכבת זרע • חטאות המטמאות • מי חטאת |  |
| מטמאים מן דרבנן | ידיים • ארץ העמים • בית הפרס • כתבי הקודש • גויים • עבודה זרה • טבילה במים שאובים |  |
| נטמאים | אדם • כלים (כלי מתכות, כלי עץ, כלי חרס, בגדים, כלי עור, שק, וכלי עצם) • אוכלים •  משקין |  |
| אחרים | טומאת מקדש וקדשיו  • האיסור לכהן להיטמא למת • הכשר לקבל טומאה • טומאה רצוצה • טומאה הותרה בציבור |  |
| טהרה | טבילה • פרה אדומה • מקווה • חציצה • טבול יום • מחוסר כיפורים • טהרת מצורע • טבילת עזרא |  |
| סדר טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקוואות • נידה • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מסכת טבול יום

אין תמונה חופשית
מסכת טבול יום היא המסכת העשירית בסדר טהרות. על מסכת זו יש תוספתא ואין עליה תלמוד, לא בבלי ולא ירושלמי. המסכת עוסקת בדינו של אדם או כלי טמא שטבל לטהרתו ועדיין לא שקעה השמש. אדם זה נקרא טבול יום: טומאתו העיקרית כבר פקעה, ועדיין אינו טהור לגמרי עד שתשקע השמש. המסכת מפרטת את הדברים שאותם הוא עדיין מטמא במגעו.
חלק גדול מן המסכת עוסקת בענייני "חיבור" דוגמה לכך היא מאכל תרומה הנוגע במאכל תרומה אחר או במאכל חולין, ונגע "טבול יום" באחד מהם - האם נטמא מאכל התרומה או המאכל המחובר לו משום שאלו נחשבים "חיבור" או לא.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, דיני המסכת באים לאחר העיסוק בדיני זוב, שכן היא עוסקת במקרה פרטי של זב שטבל לטהרתו אך עדיין לא השלים את היטהרותו, כמו שנאמר: " זֹאת תּוֹרַת, הַזָּב, וַאֲשֶׁר תֵּצֵא מִמֶּנּוּ שִׁכְבַת-זֶרַע, לְטָמְאָה-בָהּ".
פרקי המסכת

המכנס חלות (חמש משניות ) - ענייני חיבור וטומאת "טבול יום" באוכלים.
משקה טבול יום (שמונה משניות) - טומאת "טבול יום" במשקין.
כל ידות האוכלים (שש משניות) - במשנה א' נדונה טומאת "טבול יום" בידיות האוכל (דוגמת גבעולי הפירות), בהמשך עד סוף הפרק חוזרת המסכת לענייני טומאת טבול יום במאכלים שונים (תוך דיון אם אלו נחשבים כ"חיבור" או לא).
אוכל מעשר שהוכשר (שבע משניות) - במשניות א' - ד' המשך הדיון בטומאת טבול יום. במשנה ה' הלכות המתחילות במילה "בראשונה". במשנה ו' משנה השנויה כבר במסכת כלים (יג, ז). במשנה ז' דיון בענייני דימוע של בור.
בסך הכל יש במסכת 26 משניות.
הערות שוליים

↑  ספר ויקרא, פרק ט"ו, פסוק ל"ב
↑  מספר המשניות בכל פרק הוא לפי הספירה במשניות קהתי. בדפוסים אחרים תיתכן חלוקה שונה.
| מסכתות ששה סדרי משנה |
| --- | --- | --- |
| זרעים | ברכות (ב י) • פאה (י) • דמאי (י) • כלאיים (י) • שביעית (י) • תרומות (י) • מעשרות (י) • מעשר שני (י) • חלה (י) • ערלה (י) • ביכורים (י) |  |
| מועד | שבת (ב י) • עירובין (ב י) • פסחים (ב י) • שקלים (י) • יומא (ב י) • סוכה (ב י) • ביצה (ב י) • ראש השנה (ב י) • תענית (ב י) • מגילה (ב י) • מועד קטן (ב י) • חגיגה (ב י) |  |
| נשים | יבמות (ב י) • כתובות (ב י) • נדרים (ב י) • נזיר (ב י) • סוטה (ב י) • גיטין (ב י) • קידושין (ב י) |  |
| נזיקין | מסכת נזיקין: בבא קמא (ב י) • בבא מציעא (ב י) • בבא בתרא (ב י) • סנהדרין (ב י) • מכות (ב י) • שבועות (ב י) • עדיות • עבודה זרה (ב י) • אבות • הוריות (ב י) |  |
| קדשים | זבחים (ב) • מנחות (ב) • חולין (ב) • בכורות (ב) • ערכין (ב) • תמורה (ב) • כריתות (ב) • מעילה (ב) • תמיד (ב) • מידות • קינים |  |
| טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקואות • נידה (ב י) • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ב – מסכת שיש עליה תלמוד בבלי     י – מסכת שיש עליה תלמוד ירושלמי
| טומאה וטהרה ביהדות |
| --- | --- | --- |
| דרגות טומאה | אבי אבות הטומאה • אב הטומאה • ולד הטומאה (ראשון • שני • שלישי ורביעי) |  |
| דרגות קבלת טומאה | חולין • מעשר שני • תרומה • קודש • חטאת |  |
| קבלת טומאה | אוהל • מגע • משא • היסט • מדרס • ביאה • בועל נידה • ביאה לבית • מדף • בליעה • עיסוק |  |
| מטמאים מן התורה | מת • נבלת חיה ובהמה • נבלת עוף טהור • נבלת השרץ • בעל קרי • פולטת שכבת זרע • מטמאי משכב ומושב - נידה, יולדת, זבה, זב • צרעת (אדם, בתים, בגדים) • שכבת זרע • חטאות המטמאות • מי חטאת |  |
| מטמאים מן דרבנן | ידיים • ארץ העמים • בית הפרס • כתבי הקודש • גויים • עבודה זרה • טבילה במים שאובים |  |
| נטמאים | אדם • כלים (כלי מתכות, כלי עץ, כלי חרס, בגדים, כלי עור, שק, וכלי עצם) • אוכלים •  משקין |  |
| אחרים | טומאת מקדש וקדשיו  • האיסור לכהן להיטמא למת • הכשר לקבל טומאה • טומאה רצוצה • טומאה הותרה בציבור |  |
| טהרה | טבילה • פרה אדומה • מקווה • חציצה • טבול יום • מחוסר כיפורים • טהרת מצורע • טבילת עזרא |  |
| סדר טהרות | כלים • אהלות • נגעים • פרה • טהרות • מקוואות • נידה • מכשירין • זבים • טבול יום • ידיים • עוקצים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרות תורנית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעגל סטרלינג

מעגל סטרלינג או מכונת סטרלינג היא מכונת חום אשר פועלת באופן מחזורי על ידי דחיסה והתפשטות של גז בטמפרטורות שונות. השימוש העיקרי במעגל הוא במנוע סטרלינג, שבו הוא מנוצל לשם הנעת גלגל.
רכיבי המכונה

בוכנה- אלמנט המעביר את גז העבודה מהאזור החם אל האזור הקר.
גז העבודה- מכונת סטרלינג היא מערכת בה אין מעבר חומר, גז העבודה לא משתנה בין מחזור למחזור.
מחליפי חום – מחליף החום הוא המרכיב אשר מאפשר לחום להיכנס אל המערכת. במקרה שלנו מדובר בתחתית הפחית אשר נמצאת בסמוך ללהבה.
רגנרטור – רכיב זה בעל שני תפקידים: הראשון הוא לשמש כחיץ בין הסביבה החמה לקרה והשני הוא לשמש במעין "מאגר תרמי" בתוך המערכת. כאשר המערכת מתחממת חום נאגר, בין היתר, במאתחל. המאתחל הוא לרוב רשת (כמו צמד פלדה), וכאשר הגז החם עובד דרכה חלק מהחום מועבר אליה. כאשר הטמפ' של גז העבודה יורדת עתה המאתחל עובד בכיוון ההפוך ועוזר לחמם אותו לקראת המחזור החדש של המונע.
מעגל המכונה

התפשטות איזותרמית – גז העבודה הדחוס מקבל חום מאמבט החום ומבצע התפשטות איזותרמית. הוא מבצע עבודה על הפיסטון.
דחיסה איזוכורית- גז העבודה עובר אל האזור הקר במכונה, במעבר דרך המאתחל הוא מאבד מהחום שלו. כאשר הגז מאבד מהחום שלו הלחץ קטן משמעותית.
התפשטות איזותרמית- הפיסטון מבצע עבודה על גז העבודה. בגלל הלחץ הנמוך העבודה היא קטנה יותר מאשר בתהליך ההתפשטות האיזותרמית ולכן סה"כ יוצאת עבודה מהמכונה.
דחיסה איזוכורית- חום מועבר אל גז העבודה דרך המתאחל ובכך הלחץ של הגז עולה חזרה אל המצב ההתחלתי של המכונה.
ניצולת המכונה

ניתן לחשב את סכום העבודות משני תהליכי הדחיסה כאשר TH היא הטמפרטורה של האיזותרמה העליונה ו-TL הטמפרטורה של האיזותרמה התחתונה.
w=\int _{V_{1}}^{V_{2}}PdV-\int _{V_{3}}^{V_{4}}PdV=-nRT_{H}ln({\frac {V_{1}}{V_{2}}})-nRT_{L}ln({\frac {V_{4}}{V_{3}}})=-nRln({\frac {V_{2}}{V_{2}}})(T_{H}-T_{L})
כמו כן ניתן לחשב את החום הנכנס למערכת:
Q_{in}=\int _{U_{1}}^{U_{2}}dU+\int _{V_{1}}^{V_{2}}PdV=0+\int _{V_{1}}^{V_{2}}{\frac {nRT_{H}}{V}}dV=nRT_{H}ln({\frac {V_{2}}{V_{1}}})
על ידי ביטוי הניצולת בתור היחס בין העבודה המבוצעת לבין החום הנכנס.
\eta _{stirling}={\frac {-w}{Q_{in}}}={\frac {T_{H}-T_{L}}{T_{H}}}=1-{\frac {T_{L}}{T_{H}}}
מתקבלת ניצולת הזהה ליעילות מכונת קרנו. הקשר בין מכונת קרנו לבין מכונת סטרלינג היא שבעוד שמכונת קרנו היא מכונה היפותטית שלא ניתנת למימוש, מכונת סטרלינג היא אמיתית וניתן לבנות מכונות על פי השלבים המתוארים.
ראו גם

מנוע סטרלינג
| תרמודינמיקה |
| --- | --- | --- |
| חוקי יסוד | חוקי שימור (החומר, האנרגיה) • חוקי התרמודינמיקה: אפס, ראשון, שני (ראו גם: תנועה נצחית, השד של מקסוול), שלישי |  |
| קבועים | קבוע הגזים • קבוע בולצמן • קבוע אבוגדרו • קבוע פלאנק |  |
| משתנים | אינטנסיבים (טמפרטורה, לחץ, פוטנציאל כימי) • אקסטנסיבים (אנטרופיה, נפח, מספר חלקיקים) • משוואת מצב |  |
| יחידות מידה | טמפרטורה (צלזיוס, קלווין, יח' אחרות) • נפח (ליטר, מטר מעוקב) • לחץ (בר, אטמוספירה, פסקל) • מספר חלקיקים (מול) • אנרגיה (ג'אול, קלוריה) |  |
| אפיון | הפיכות • שינוי האנתלפיה (תהליך אקסותרמי, תהליך אנדותרמי) • שינוי באנרגיה (תהליך ספונטני, תהליך מאולץ) • תהליך (איזוברי, איזותרמי, איזוכורי, אדיאבטי, איזנטרופי, איזואנתלפי) |  |
| פוטנציאלים תרמודינמיים | אנרגיה פנימית • אנתלפיה • האנרגיה החופשית של הלמהולץ • האנרגיה החופשית של גיבס |  |
| מצבי צבירה ומעברי פאזות | מצבי צבירה (מוצק, נוזל, גז) • מעברי פאזות (התכה, התאדות, המראה, התעבות, הקפאה) • נקודת התכה • נקודת רתיחה • נקודה משולשת • נקודה קריטית • דיאגרמת פאזות • משוואת קלאוזיוס-קלפרון • חוק הפאזות של גיבס |  |
| גזים | גז אידיאלי • גז ואן דר ואלס • התאוריה הקינטית של הגזים • לחץ חלקי • חוק ראול • מודל דלטון • חוק בויל-מריוט • חוק גה-ליסאק • חוק שארל• משוואת הגז האידיאלי |  |
| חום וטמפרטורה | האפס המוחלט • יח' מידה לטמפרטורה • שיווי משקל תרמודינמי • קיבול חום • יחס קיבולי החום • חום כמוס • חוק הס • קלורימטר • אפקט ג'ול-תומסון • הסעת חום • מוליכות חום • מעבר חום • קרינה תרמית • קשר מאייר • האינדקס האדיאבטי |  |
| מעגלי עבודה | מעגלים תרמודינמיים (קרנו, סטרלינג, ברייטון, אריקסון, רנקין, סטירלינג, דיזל, לנואר, אוטו, היגרוסקופי, סקודירי, סטודרד) • נצילות |  |
| יישומים | מכונות חום • מנועים • משאבות • משאבת חום • מחליף חום • מיזוג אוויר • מקרר • קירור תרמואלקטרי • תחנות כוח |  |
| מונחים נוספים | תאוריית הקלוריק • תנועה בראונית • פונקציית מצב • תרמודינמיקה סטטיסטית • קשרי מקסוול • תרמוכימיה |  |
| דמויות בולטות | דניאל ברנולי (1700–1782) • בנג'מין תומפסון (1753–1814) • סאדי קרנו (1796–1832) • אמיל קלפרון (1799–1874) • רוברט מאייר (1814–1878) • ג'יימס ג'ול (1818–1889) • ויליאם ג'ון מקורן רנקין (1820–1872) • הרמן פון הלמהולץ (1821–1894) • רודולף קלאוזיוס (1822–1888) • ויליאם תומסון (1824–1907) • ג'יימס קלרק מקסוול (1831–1879) • יוהנס דידריק ואן דר ואלס (1837–1923) • ג'וסיה וילארד גיבס (1839–1903) • לודוויג בולצמן (1844–1906) • מקס פלאנק (1858–1947) • פייר דוהם (1861–1916) • קונסטנטין קרתיאודורי (1873–1950) • לארס אונסגר (1903–1976) |  |
מרים הדר

| --- | --- |

מרים הדר בירושלים בשנת 1958
 לידה:  1937 (בת 87 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב 
 סוג כתב:  מיס ישראל (1958)
 
מרים הדר-וינגרטן (נולדה ב-1937) היא מלכת היופי של ישראל לשנת 1958, דוגמנית, עורכת דין ועיתונאית.
חייה

הדר נולדה בירושלים. את שירותה הצבאי עשתה בחיל האוויר הישראלי. בגיל 21, כאשר הייתה סטודנטית למשפטים באוניברסיטה העברית זכתה בתואר מלכת היופי של ירושלים, ובהמשך אותה שנה למלכת היופי של ישראל.
תמונתה בחצר הפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית מאת הצלם דוד רובינגר מעטרת את כריכת הספר "מלכת היופי של ירושלים".
לאחר התחרות נסעה הדר לארצות הברית לתחרות מיס תבל 1958, נבחרה להיות מבין המועמדות האחרונות וזכתה בתואר "הנואמת הטובה ביותר". בסיום התחרות קיבלה הצעה מאולפני MGM לככב בכמה סרטי קולנוע, אך היא סירבה להצעה. מרים בחרה להענות להצעה אחרת שקיבלה באותה העת - להוביל מסע הרצאות אינטנסיבי על ישראל ברחבי ארצות הברית. כך, במשך שלוש שנים הופיעה הדר בכ-500 ערים בארצות הברית וגייסה מיליוני דולרים לטובת ארגונים יהודיים ולטובת ישראל.
הדר נישאה לאיש עסקים אמריקאי מטקסס ועברה להתגורר עמו ביוסטון. לזוג נולדו שני ילדים, ליה ומייקל. בשנת 1970 התגרשה וחזרה לישראל ללמד קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, זאת לאחר שהפיקה וביימה סרט דוקומנטרי שייצג את מדינת ישראל בפסטיבל הסרטים בברלין.
את מלחמת יום הכיפורים סיקרה הדר-וינגרטן כעיתונאית. מרים התחפשה לגבר שכן נשים לא הורשו להיכנס לאזורי הלחימה.
שנה אחר כך התחתנה עם חבר הכנסת עקיבא נוף וכעבור כמה שנים התגרשו. לשניים בת משותפת ושמה איילת נוף.
הדר-וינגרטן עבדה כעיתונאית כ-15 שנה ב"מעריב" וב"הארץ". היא סיקרה את ביקוריהם של ראשי ממשלות ואח"מים נוספים וראיינה רבים מהם. מאוחר יותר עזבה הדר-וינגרטן את ישראל ועברה להתגורר עם שני ילדיה מנישואיה הראשונים בניו יורק שם היא עוסקת בנדל"ן. בתה ליה (אנ') נשואה לאיש העסקים אנדרו פסטו (אנ'), בשנת 2004 שניהם הורשעו בשערוריית אנרון (אנ').
מפעל קרומפורד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טחנה 
 מיקום:  קרומפורד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  ריצ'רד ארקרייט 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1771
 תאריך פתיחה רשמי:  1771 
 קואורדינטות:  53°06′32″N 1°33′22″W﻿ / ﻿53.109°N 1.556°W﻿ / 53.109; -1.556
 www.cromfordmills.org.uk
  (למפת אנגליה מוגדלת) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מפעל קרומפורד(למפת אנגליה רגילה) לונדון ברמינגהאם לידס ברדפורד מנצ'סטר ליברפול בריסטול לסטר פורטסמות' פלימות' ניוקאסל סקוטלנד צרפת ויילס צ. אירלנד  איר. תעלת למאנש הים הצפוני  הים האירי מפעל קרומפורד
 
מפעל קרומפורד (2006)
מראה התעלה המעבירה את המים מנחל ברוק מתחת להרחבת המפעל שנבנתה ב-1795
מפעל קרומפורד (אנגלית: Cromford Mill) היה המפעל הראשון לטוויית כותנה המבוסס על מים, שנבנה ב-1771 על ידי ריצ'רד ארקרייט בכפר קרומפורד שבדרבישייר, אנגליה. מפעל זה היה הבסיס לתחילת צבירת ההון של ארקרייט, ותוך זמן קצר הועתק הדגם שלו למפעלים בלנקשייר, גרמניה וארצות הברית. המפעל הוא חלק מרכזי באתר המורשת העולמית "מפעלי עמק דרוונט".
היסטוריה

בעקבות המצאת הבוכיר המעופף לאריגת כותנה ב-1733 חלה עלייה גדולה בביקוש לכותנה טְווּיָה באנגליה. באותה תקופה כבר היו מכונות לניפוץ ולטווייה, אך הן לא היו מספיק יעילות והכותנה שנוצרה בהן הייתה באיכות נמוכה ולא מתאימה לביקוש הגדול. ב-1769 רשם ארקרייט פטנט על מסגרת טווייה הפועלת באמצעות מים, על מנת שיוכל לנצל את מימי הדרוונט להפקת אנרגיה, לאחר שהקים בנוטינגהאם מפעל המבוסס על עבודת סוסים.
ארקרייט בחר בקרומפורד כיוון שבמקום זה הייתה אספקת מים קבועה מהתעלה התת-קרקעית שניקזה מים ממכרות העופרת של וירקסוורת', בנוסף לנחל קטן. הוא בנה מפעל בן חמש קומות, ושיתף פעולה עם ג'דדיה סטרוט, סמואל ניד וג'ון סמולי. ב-1772 הוא החל לנהל את המפעלים לאורך כל שעות היממה, במשמרות של 13 שעות. הוא החל לעבוד עם 200 פועלים. כיוון שלא היה מספיק מקום עבורם הוא הקים בתי מגורים לפועלים, והיה לאחד היצרנים הראשונים שעשו זאת. רוב העובדים היו נשים וילדים. גיל התעסוקה המינימלי נקבע בשלב מסוים על עשר שנים, והילדים זכו לשש שעות לימוד בכל שבוע.
בתקופה שלאחר הקמת המפעל בוצעה עבודת הניפוץ באופן ידני, אך ב-1775 רשם ארקרייט פטנט נוסף על מכונת ניפוץ המונעת באמצעות מים, וכתוצאה מכך חל גידול בכמות הסחורה שייצא המפעל שלו והוא זכה לפרסום רב. לאחר מכן הוא בנה מפעלים נוספים בקרומפורד, ובסופו של דבר העסיק כ-1,000 עובדים בכפר. דגם העבודה של ארקרייט שוכפל עד מהרה למקומות נוספים כגון לנקשייר, סקוטלנד וגרמניה. סמואל סלייטר, מתמחה של ג'דדיה סטרוט, היגר לארצות הברית והחל לפתח שם את תעשיית הכותנה. הצלחתו של ארקרייט הובילה לכך שהושמעו קריאות תיגר על הפטנטים שלו בבתי המשפט, והפטנט השני שרשם בוטל בטענה שהוא אינו מקורי. בזמן מותו ב-1792 הוא היה אחד האנשים העשירים בממלכת בריטניה הגדולה.
עם פתיחת תעלת קרומפורד ב-1793 נוצר קשר בין המפעל של ארקרייט ובין הערים של אזורי המידלנדס וצפון אנגליה, אך השימוש בה הלך ופחת עם העברה התנועה למסילות רכבת.
השער למפעל נסגר בכל יום בדיוק בשעה שש בבוקר, וכל פועל שלא עבר דרכו הפסיד משכורת של יום עבודה ונקנס בסכום זהה בנוסף. ב-1779 הציב ארקרייט תותח עם צרור פגזים בתוך המפעל ובמרחק קצר משער הכניסה, כאזהרה לפועלים שהיו עשויים למרוד ולגרום נזק כפי שעשו פועלים ששרפו את אחד ממפעליו בלנקשייר. התותח מעולם לא הופעל.
מפעל הכותנה חדל מעפילותו במאה ה-19, והמבנים השונים שנכללו בשטחו שימשו למטרות אחרות כגון ייצור צבע. ב-1979 נרכש האתר על ידי אגודת ארקרייט, שנטלה על עצמה את משימת השיקום והחזרת האתר למראהו המקורי. חשיבותו של המפעל נובעת מהיותו מפעל טוויית הכותנה המצליח הראשון.
כיום המפעל פתוח למבקרים, המגיעים אליו מרחבי העולם. המתקנים השונים כוללים מרכז מבקרים, חנויות ובית קפה. קיימות תוכניות לבניית תצוגת מכונות גדולה, ביחד עם הקמת חדרי הרצאות, ספרייה ומרכז לימוד.
מרים דפנסור-סנטיגו

מרים דֵפֵנסוֹר-סָנטיָגוֹ (15 ביוני 1945 - 29 בספטמבר 2016) הייתה פוליטיקאית וחברת סנאט פיליפינית. רצה לנשיאות שלוש פעמים: ב-1992, ב-1998 וב-2016 והפסידה לפידל רמוס, לג'וסף אסטרדה ולרודריגו דוטרטה, בהתאמה.
היא זכתה בפרס רמון מגסאיסאי לשנת 1988 על פעילותה הממשלתית.
היסטוריה

באפריל 1991 רכב התנגש ברכבה והיא נפצעה קשה, לדבריה הייתה זו התנקשות.
במרץ 2012 הייתה אמורה להיות מושבעת כשופטת בבית הדין הפלילי הבינלאומי בהאג אך היא דחתה את ההשבעה בשל סיבות רפואיות. ביוני 2014 ויתרה על המינוי בשל מצבה הרפואי שהוגדר כתסמונת התשישות הכרונית. חודש לאחר מכן אובחנה בסרטן הריאה בדרגה רביעית. בינואר 2015 הודיעה שבכוונתה להמשיך כחברת הסנאט עד סיום הקדנציה ב-2016, למרות מחלת הסרטן. בשנת 2016 רצה לנשיאות והפסידה לרודריגו דוטרטה.
ב-29 בספטמבר 2016 נפטרה ממחלת הסרטן.
הערות שוליים

↑  THE PHILIPPINE SENATE’S “DEMI MOORE”
↑  Miriam delays ICC oath due to illness
↑  It's final: Miriam steps down as ICC judge
↑  Miriam Santiago: I have lung cancer
↑  Miriam: I'll finish my term as senator in spite of cancer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007461180405171  GND: 1011433559  ICCU: UBOV429666  ISNI: 0000 0001 1945 9661  LCCN: n84018626  NTA: 074310402  VIAF: 1402518   WorldCat (עם VIAF): 1402518 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא הפיליפינים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרים דובי-חזן

| --- | --- |
מרים דובי-חזן
מרים דובי-חזן
 לידה:  12 במרץ 1945 (בת 79) אמסטרדם, נציבות הרייך הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה ממלכת ארצות השפלה
 עיסוק:  היסטוריונית, סופרת, ועיתונאית
 
מרים דובי-חזן (נולדה ב-12 במרץ 1945) היא היסטוריונית, סופרת, ועיתונאית, העוסקת החל משנת 1998 בתיעוד סיפורי חיים.
ביוגרפיה

מרים דובי-חזן נולדה ב-12 במרץ 1945 במסתור באמסטרדם, הולנד, ביום שבו מתה אנה פרנק והיא מוכרת כניצולת שואה. אביה הצליח לרשום אותה במרשם האוכלוסין העירוני, באמצעות תעודות של אדם נאצי שהגיעו לידיו. מרים למדה בבית ספר תיכון יהודי ע"ש מימון באמסטרדם, ולאחר סיום לימודיה בשנת 1962 עלתה לארץ. בין השנים 1963–1964 שהתה מרים בקיבוץ דגניה א', ושם גם נולד בה הרעיון לתעד סיפורי חיים של אנשים. לאחר מכן למדה לתואר ראשון בחוג להיסטוריה באוניברסיטה העברית, אותו קיבלה בשנת 1970. בין השנים 1970–1988 ניהלה מרים מרכזי קליטה של הסוכנות היהודית במקומות שונים בארץ: באר שבע, גבעת אולגה, נתניה, כפר סבא ורמת אביב. בשנת 1977 הוציאה מרים תואר בגרונטולוגיה מאוניברסיטת חיפה.
בין השנים 1989–1991 הייתה מרים אחראית על התעסוקה המוגנת של העיוורים בארץ, ולאחר מכן ניהלה עד לשנת 1994 את מחלקת ארגון וחינוך של ויצו העולמית. בין השנים 1994–1998 עבדה מרים כעיתונאית פרילנסרית במקומונים: "קול הכפר", "קול רענן", "קול הרצליה", עיתון הולנדי של הקהילה היהודית, תוכנית רדיו הולנדית, חדשות פוקס ניוז, ובשנת 1996 הוציאה תעודה בעיתונאות מטעם אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1998 פתחה מרים ברעננה את הוצאת הספרים דוקוסטורי, המתמחה בהפקת סיפורי חיים, ביוגרפיות, ספרי הנצחה, תיעוד חברות וארגונים. מרים משמשת כמראיינת הראשית ועורכת התחקירים בהוצאה, ומפקחת על תהליך הכתיבה וההפקה תוך שימוש בשבע שפות שאותן היא דוברת: עברית, אנגלית, הולנדית, גרמנית, צרפתית, רוסית ויידיש. עד היום הפיקה ההוצאה למעלה מ-950 ספרים, כמחצית מהם סיפורי שואה. הוצאת הספרים, שנמצאת בבעלות בני משפחתה, משתפת פעולה זה שנים עם הוצאת הספרים של יד ושם, ומבצעת עבורה עבודות מיוחדות בכל העולם.
בשנת 1998 קיבלה מרים תואר אבירות במסדר אורנז'-נסאו מביאטריקס, מלכת הולנד, על עבודתה בהתנדבות במשך 10 שנים כיו"ר ארגון עולי הולנד בישראל, למען קהילת יוצאי הולנד בארץ.
ספריה

מרים כתבה בעצמה ופרסמה 30 ספרים בעברית ובהולנדית, ומאמרים ופרסומים רבים. בין הספרים:
"ביום שאנה פרנק מתה" (2004).
"שיחות ביני ובין עצמי באושוויץ" (2002).
"מלון מולדת" (2014) על קבוצת יהודים מברית המועצות, עלייתם וקליטתם ערב מלחמת יום הכיפורים.
"התיק של אלפסי" בעריכת אורלי מזור-יובל (2016).
"לשמור על שפיות" בעריכת אילנה ברנשטיין (2016).
מס פיגוביאני

מס פיגוביאני (באנגלית: Pigovian tax) הוא מס המוטל על פעילות מסחרית המייצרת עלויות חיצוניות שליליות, כלומר עלויות המשפיעות על צדדים שלישיים או על סביבה בנוסף על מי שעליו הוטל המס.
מס פיגוביאני נועד לתקן מצבי כשל שוק, שבהם עלויות הפעילות המסחרית (עלויות חברתיות) אינן מתורגמות לעלויות הפרטיות של הפירמה. כך למשל, במקרה של זיהום אוויר, לא בעל הפירמה המזהמת ולא הצרכנים משלמים על העלויות הכלכליות הנגרמות מזיהום זה, עובדה המובילה ל"צריכת יתר" של המוצר.
המס אמור לתקן מצב זה על ידי לקיחת מס בגובה העלות החיצונית מהמעורבים בפעילות המסחרית הפוגעת, והעברתו לאלו שנפגעים מהפעילות ובכך ליצור מצב כאלו התקיים "שוק משוכלל". מצבים אלו גורמים גם לעידוד הפירמות הפוגעות לעבור לשיטות ייצור אחרות שאינן פוגעניות וכנגזרת לכך להורדת המס המוטל עליהם. 
ישנם גם מקרים הפוכים של השפעות חיצוניות חיוביות, בהן הציבור מרוויח מפעילות השוק ( במקרה של מתן חיסון נגד שפעת ללא עלות) עלול להיווצר מצב של "תת־ייצור" ולכן יש להטיל "סבסוד פיגוביאני" על מנת שהפעילות החיוביות שהפירמה מבצעת לא תקטן.
המס הפיגוביאני קרוי על שם הכלכלן הבריטי ארתור פיגו (Arthur Pigou) שכתב את הספר "כלכלת הרווחה" בשנת 1920 והתייחס להשפעות החיצוניות והמס הכרוך בהן. 
פיגו התייחס למספר רב של דוגמאות בהן ההשפעות החיצוניות שליליות, כגון בניית מפעלים באמצע שכונה צפופה הגורמים לפגיעה בתושבים בעקבות זיהום אוויר, אובדן של אור וכו'. מכירת אלכוהול גם מחייבת עלויות סביבתיות גבוהות יותר בשל תוספת השוטרים, בתי הכלא והעלייה בפשיעה ולכן מחייבת בהטלת מס בהתאם. 
פיגו ממליץ להטיל מס שיאמוד בדיוק את העלויות החברתיות ובכך ליצור מצב להפחתת הכמויות המיוצרות והכלכלה תחזור לשיווי משקל בריא.
תיאור המס הפיגוביאיני

התרשים מטה מדגים את שילובו של המס הפיגוביאני, המס מתווסף לעלויות הפרטיות השוליות של הפירמה וכתוצאה מכך מתקבל תמריץ שלילי לפירמה להפחתת התפוקה לרמה החברתית האופטימלית.
ייתכנו מיסים סביבתיים שאינם מס "פיגו" ובמקרים אלו בהם מופעל המס על ההשפעות החיצוניות השליליות אך לא מעבירים את הכסף למי שנפגע מכך או שלא מבצעים פעולות לתיקונם של ההשפעות החיצוניות השליליות ולכן העיוות בשוק אינו מתוקן.
סבסוד חד־פעמי

בשנת 1980, התקבלה ביקורת חדשה על המס הפיגוביאיני מפי דניס קרלטון וגלן לורי. הם טענו כי הטלת המס על חברות לא תיצור תוצאה יעילה לאורך זמן משום שהמסים חלים על קנה מידה קטן של מספר חברות ולא כל החברות בענף מסוים. זאת אומרת שאם מספר החברות יגדל בטווח הארוך כמות הזיהום תגדל אף היא ועל כן, קרלטון ולורי ממליצים על מדיניות הכוללת רגולציה להסדרת מספר החברות בתעשייה והטלת מיסים חד־פעמיים או מנגד סובסידיות חד־פעמיות. 
דוגמה למס חד־פעמי יכול להיות כמס כניסה לחברות פוטנציאליות המצטרפות לענף מסוים, או סבסוד חיובי לחברות המצליחות להקטין את ההשפעות החיצוניות השליליות בעזרת שיפור הטכנולוגיה או מעבר לדרכי יצור אחרים.
מיסים סביבתיים בטווח הארוך

מיסים פיגוביאינים הם מרכזיים להבנת המדיניות הסביבתית, וזאת כי הם קבעו סטנדרט לרגולציה יעילה. הם מהווים את הבסיס להערכה של מיסים סביבתיים תחת מונופול (ברנט 1980), וצורות אחרות של תחרות לא מושלמת.
היעילות של מיסים פיגוביאינים היא נקודת השוואות של מכסות ופיקוח על מחירים (ויצמן, 1974). 
בטווח הקצר מס לשיעור מס שווה לנזק שולי הוא רגולציה יעילה. 
עם זאת, יש דעות החולקות על היעילות של מס פיגוביאני ביחס להשפעות הארוכות טווח של רגולציה (קרלטון ולורי, 1980).
ברגולציה היעילה בטווח הארוך עשויה המדיניות לשנות תפוקה לחברה. ההשקפה המקובלת היא כי מספר החברות המזהמות הוא אופטימלי. 
כל חברה מייצרת עד לנקודה שיתרון לגודל מנוצל במלואו. לכן את היעילות של מס בשיעור אחיד מניחה שהייצור החברתי האופטימלי לחברה ממזער העלות הממוצעת של הפירמה.
השוואה בין מס לתקן

כפי שצוין, ישנן שיטות נוספות חוץ מאשר הטלת המס הפיגוביאני על חברות לבקרה ושליטה על רמות ההחצנה. הטלת המס אמנם "נוחה" בשל עלויות העסקה הנמוכות הקשורות ליישום השיטה, אך ניתן גם לקבוע תקנים ומכסות או סובסידיות לצורכי בקרה ושליטה על תהליכי הייצור. בנוסף חשוב לציין, כי בחירת התקן והמכסות המתאימות מצריכות ידע של כל השווקים בידי הממשלה ויכולת אכיפה גבוהה (פיקוח) ולכן שיטות אלו קשות מאוד ליישום.
תקן – יישום כרוך בשני שלבים:
בירור ועיבוד מידע – לדעת את כל המספרים כדי להגיע לנק' האופטימום בין העלויות של התקנת הפריט הנדרש לעמוד בתקן לרווחים מהמפעל. צריך לבדוק: א. ערך ההחצנה. ב. אפשרות המניעה. ג. עלות המניעה.
אכיפה – ניתן לאכוף בצורה מדגמית. הקושי הוא שלכל מפעל יש נסיבות שונות/ זיהומים שונים/ רווחיות שונה ולכן בפועל לכל מפעל יש נקודת אופטימום אחרת ולכן עושים ממוצע (של חברות מאותו ענף) שהוא אף פעם אינו מדויק.
מס פיגוביאני – מאתר את ההחצנה ומטיל על המפעל מס בשווי ההחצנה שהוא מייצר. המפעל משלם  את עלות נזק שהוא מייצר בפועל כלומר הפנמה מלאה של הנזק שהוחצן. במס זיהום צריך הרבה פחות מידע מאשר בשיטת תקן. בשיטת תקן צריך לדעת מה שיעור הזיהום, האפשרויות למניעת הזיהום והעלות למניעת הזיהום (למשל המחיר למסנן), במס פיגוביאני צריך לדעת רק דבר אחד וזה ערך ההחצנה (גם אם לא מדויק) כלומר את ערך הזיהום.