דהודה
ספר ההדרכה

ספר ההדרכה Liber Manualis ידוע מכתב יד מהמאה ה-17 בספרייה הלאומית של צרפת בפריז, ומקטעי כתב יד מהתקופה הקרולינגית, שנמצאו בספרייה של העיר נים. הספר כולל 73 פרקים וכן מבוא, תפילה ופרולוג. הוא מלא בהנחיות מוסריות מעשיות שמטרתן לסייע בהנחיית בניה לאורך החיים. זהו מסמך שלא יסולא בפז, גם להיסטוריה הכללית של התקופה הפרנקית, אך גם להיסטוריה של החינוך ולסטנדרטים של חינוך שנשים יכלו להגיע אליהם אפילו בתחום הגבולות הנהוגים של החברה בימי הביניים המוקדמים.
הספר מכיל ציטוטים רבים מהביבליה והתייחסויות אליה, וגם כמה התייחסויות לסופרים חילונים.
החיבור מלמד על השכלתה הרחבה של דהודה ועל יכולתה לקרוא, להבין ולמסור את הדברים בלשונה.
המדריך מחולק לעשרה פרקים ועוסק בשני נושאים מרכזיים: הדת הנוצרית ואורח החיים האצילי. דהודה סוקרת את עיקרי הדת ומסבירה לבנה כיצד לנהוג כנוצרי מאמין, אך גם מפרטת לפניו את חובותיו ואת האידיאלים האריסטוקרטיים שיש לנהוג על פיהם.
עורך התרגום לצרפתית משנת 1975 חילק את החיבור לספרים הבאים:
פרולוג - המחברת וסיבותיה לכתיבה
ספר 1 - אהבת האל
ספר 2 - תעלומת השילוש
ספר 3 - סדר חברתי והצלחה חילונית
ספר 4 - חיים מוסריים
ספר 5 - ענישתו של אלוהים את אלה שהוא אוהב
ספר 6 - התועלת של הברכות
ספר 7 - המוות של הגוף ושל הרוח
ספר 8 - כיצד להתפלל ולמי
ספר 9 - פירוש מספרים
ספר 10 - סיכום הנקודות העיקריות של היצירה, עוד על המחבר
ספר 11 - התועלת של אמירת מזמורי תהילים
דהודה כתבה את ספר ההדרכה עבור בנה וילהלם, אך הפצירה בו לחלוק אותו עם אחיו הצעיר כשיגדל. הספר נועד להיות מצפן מוסרי ומדריך כיצד צריך להתנהג בתקופה זו צעיר נוצרי.
בפתיחה לחיבורה מתארת דהודה את הסיבות לכתיבתו:
דברים רבים גלויים להרבה אנשים, אך ממני הם נסתרים. אנשים כמוני, שבינתם הסתתרה, חסרים הבנה; אלא שאני מבינה עוד פחות מהם. ואולם תמיד נמצא לצדי זה "הפותח פיות אילמים ומעניק דיבור לילדים". על אף חולשת דעתי, אני, דהודה, שאיני ראויה לחיות בין נשות המעלה, אמך אני, בני וילהלם, ואליך אני מפנה את דברי במדריך [זה]. כפי שלעיתים נדמה שמשחקי השולחן הם המתאימים והיאים ביותר לצעירים מבין כל העיסוקים הארציים האחרים, או כפי שנשים אחדות נוהגות לבחון את פניהן במראה, כדי לכסות כתמים ולמרוח אותם בשמן, למען ימצאו חן בעיני בעליהן בעולם הזה, כך אני מקווה שתקרא... לעיתים קרובות בספרון זה ששלחתי אליך. וכך, למען זכרי, אל תזניח אותו, כפי [שנשים] לא מזניחות את המראה, או צעירים את משחקי השולחן. גם אם יהיו לך ספרים רבים אחרים, קרא נא את חיבורי הקטן לעיתים קרובות, ובעזרת האל הכל יכול תוכל להבינו ולהפיק ממנו תועלת. תמצא בו בקיצור כל מה שתבקש לדעת; תמצא בו גם מראה שבה תוכל, בלא ספק, להביט [ולהרהר] בישועת נשמתך, כך שתוכל לְרַצוֹת לא רק את העולם הזה, אלא גם את [האל], אשר יצר אותך "עפר מן האדמה". מה שנחוץ, וילהלם בני, הוא שתוכיח את עצמך בשני התחומים, כך שתמיד תועיל ככל שתוכל בעולם הזה, ותְרַצֶה את האל בכל מעשיך.
חיבורה של דהודה הוא היחיד ששרד מהתקופה הקרולינגית, שנכתב על ידי אישה. הוא חשוב בכך שהוא מציע התבוננות על חינוך נשים, גידול ילדים, סדר החברה, חשיבותם של האבות וכיצד הנצרות השפיעה על חיי האצולה הפרנקית.
דהודה מדגישה לעיתים קרובות את החשיבות של ציות לאבות, אפילו מעל מלכים. החברה הפרנקית הייתה פטריארכלית ביותר. היא אומרת: "כעת עלי לעשות כמיטב יכולתי להדריך אותך כיצד עליך לפחד, לאהוב ולהיות נאמן לאדונך ולאביך, ברנרד, בכל הדברים, הן כאשר אתה איתו והן כאשר אתה בנפרד ממנו" (ספר 3).
דהודה השתמשה לצורך כתיבתה במקורות רבים ומגוונים. בדרך כלל היא אינה מצטטת את מקורותיה, אך היא כותבת שעשתה שימוש בספרים שונים הנמצאים ברשותה. המקורות שהיא כן מצטטת הם חיבורו של דונטוס (אנ'), ה-Synonima של איזידורוס מסביליה, וה-Cura Pastoralis (אנ') של גרגוריוס הגדול. מתוכן דבריה ומסגנונה ניתן ללמוד שהכירה את שירתו של המשורר הנוצרי ממוצא ספרדי פרודנטיוס (Prudentius) (פעל בסוף המאה ה-4 ותחילת המאה ה-5), וככל הנראה גם את שירתו של המשורר הרומי אובידיוס. מבין אבות הכנסייה היא הכירה חיבורים של אוגוסטינוס מהיפו ושל גרגוריוס הגדול.
היא מתייחסת לעיתים קרובות ליצירות של הוגים כמו גרגוריוס מטור ורבים אחרים.
מבין המלומדים בני זמנה הכירה את חיבוריהם של אלקווין מיורק ושל אב המנזר אמברוזיוס אוטפרטוס (אנ') (Ambrosius Autpertus, מת בשנת 784). דהודה הכירה היטב גם את הביבליה, וחיבורה משובץ ציטוטים רבים מתוכה. שפת כתיבתה אינה לטינית קלאסית, אך לדברי יצחק חן, "שפתה וכתיבתה מעידות על הבנה מעמיקה ועל רגישות לניסוח ולסגנון".
חיבורה של דהודה לא נחקר בהרחבה עד שנת 1975, כאשר פייר רישה (Pierre Riché), היסטוריון צרפתי של ימי הביניים המקודמים, תרגם את הטקסט לצרפתית והוא היה זמין להפצה רחבה יותר.
רישה אמר כי הרקע האינטלקטואלי של דהודה מייצג את החינוך שהוצע לנשים בתקופת שלטונם של קרל הגדול ולואי החסיד.
לדברי יצחק חן, ייחודו של החיבור שכתבה דהודה "נובע לא רק מפירוטו הרב ומתיאוריו את אורח חייה וגינוניה של האצולה הפרנקית, אלא גם מעצם העובדה שנכתב בידי אישה". לדבריו, חיבורה הוא "עדות נדירה להשכלתן של הנשים האצילות בממלכה הקרולינגית". חיבורה של דהודה הוא יחיד במינו, אין בידינו עדות אחרת דומה ולכן קשה לדעת עד כמה דהודה מאפיינת את השכלתן של נשות האצולה בממלכה הקרולינגית. עם זאת, ידוע על חיבורים שהוקדשו לנשות אצולה, על חיבורים שהוזמנו בידיהן, על ספרים שהחזיקו ברשותן, על ספרים ששאלו או שהשאילו לאחרים, והידיעות הללו מצביעות על כך שדהודה היא כנראה דוגמה בולטת לתופעה די רחבה.
על שמה של דהודה (Duoda) נקרא "מרכז המחקר של נשים דואודה" (Duoda Women's Research Centre) או "מרכז למחקר על נשים" באוניברסיטת ברצלונה, ספרד.