stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הופעה
ביבליוגרפיה

Espartaco Carlos, Eduardo Sanguinetti: The Experience of Limits,(Ediciones de Arte Gaglianone, first published 1989) ISBN 950-9004-98-7.
Philip V. Bohlman, Marcello Sorce Keller, and Loris Azzaroni (eds.), Musical Anthropology of the Mediterranean: Interpretation, Performance, Identity, Bologna, Edizioni Clueb – Cooperativa Libraria Universitaria Editrice, 2009.
Platz, F.; Kopiez, R. (2013). "When the first impression counts: Music performers, audience, and the evaluation of stage entrance behavior". Musicae Scientiae. 17, No. 2: 167–197. doi:10.1177/1029864913486369.
ראו גם

בידור
אלבום הופעה
לקריאה נוספת

"Projected Scenery Effects" in Burris-Meyer and Cole, Scenery For The Theatre (Little, Brown and Co. 1938, pp. 246-7).
Wilfred, T., Projected Scenery: A Technical Manual (1965).
http://www.entertainmentcargo.com/toolbox-usefullinks.html (archive copy of the webpage)
הערות שוליים

↑  Brown, Ju; Brown, John (2006). China, Japan, Korea Culture and Customs. North Charleston: BookSurge. p. 55. ISBN 1-4196-4893-4.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Thornbury, B. (1997). The Folk Performing Arts: Traditional Culture in Contemporary Japan. Albany: State University of New York. p. 12. ISBN 0-7914-3255-6.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292881105171  BnF: cb122147017 (data)  GND: 4143388-9  LCCN: sh00005755  NDL: 00566172 
הופעה של הכנר האיטלקי סלבטורה גרקו.
הופעה של השחקנית והזמרת קריסטין צ'נוות', מבצעת את המנון ארצות הברית בתחילת משחק בייסבול.
הופעה חיה של הלהקה מוניקה סקס.
אל"ף (ארגון לסבי פמיניסטי)

| --- | --- |
 מייסדים:  עמליה ברגמן
 תקופת הפעילות:  מאי 1978 – 1979
 
אל"ף (ארגון לסבי פמיניסטי) היה הארגון הלסבי הראשון שפעל בישראל. הארגון הוקם בשנת 1978, והיה פעיל במשך כשנה וחצי עד התפרקותו בשנת 1979.
רקע

כבר בתחילת שנות ה-70, היו מספר ניסיונות כושלים של נשים לסביות להתאגד ולהקים מועדון חברתי לסבי כחלק מהפעילות התגבשת של קבוצות פמיניסטיות בחיפה, ירושלים ותל אביב. בשנת 1976 התקיים בקיבוץ גזר כנס בנושא מיניות האישה, במהלך הכנס יצאה מהארון אחת ממארגנותיו כלסבית, ובעקבותיה הכריזו נשים נוספות על היותן לסביות. הדיון שהתעורר בעקבות הדברים הוביל מספר נשים לסביות להתחיל להיפגש ולהתגבש בהקשרים חברתיים, ולדבר על חוסר הנוחות שלהן בתוך התנועה הפמיניסטית "הכללית".
בשנת 1975 הוקמה אגודת הלהט"ב (שנקראה אז "האגודה לשמירת זכויות-הפרט"). האגודה ארגנה בתחילת דרכה מפגשים חברתיים ומסיבות לחברי הקהילה הגאה, אך בשל הייצוג הנשי הקטן מאוד בין חברי האגודה, ובעקבות מספר הערות סקסיסטיות שנשמעו במפגשי האגודה מצד פעילים גברים, החליטו בשנת 1977 מספר נשים לסביות פמיניסטיות לפרוש מהארגון ולנסות להתארגן בעצמן, ללא גברים. הארגון אל"ף הוקם בינואר 1978. במהלך הכנס הפמיניסטי הראשון בארץ שהתקיים ב-1 במאי באותה שנה בבאר שבע, שבו הכריזה הפעילה הפמיניסטית עמליה ברגמן, בת זוגה של מרשה פרידמן, לראשונה על הקמתו.
פעילות הארגון

אל"ף שם לעצמו למטרה ליצור פתיחות בקרב הציבור לגבי פמיניזם ולסביות, וליצור מקום מפגש לנשים לסביות. במסגרת זו אורגנו דיונים, הרצאות, קבוצות להעלאת התודעה ומסיבות עבור נשים לסביות, ביניהן קורס בפמיניזם שהועבר בידי חברת הכנסת לשעבר מרשה פרידמן. המפגשים הראשונים של הארגון, התקיימו בסלון ביתה של חנה קליין, מהפעילות החברתיות הראשונות של הקהילה הגאה. בשנת 1979 לקחו חברות הארגון חלק בארגון הפגנת "הנעימים והנעמות" בכיכר מלכי ישראל, שהייתה ההפגנה ההומו-לסבית הפומבית הראשונה בארץ. אל"ף מנה פעילות מתל אביב, ירושלים וחיפה, ובשיא פעילותו, מנה הארגון למעלה ממאה נשים. בסופו של דבר, הארגון התפרק עקב חוסר במבנה ארגוני מסודר, ועקב מחלוקות פנימיות בין פעילות שזיהו עצמן בעיקר כפמיניסטיות ושאפו לשים את המאבק הפמיניסטי במרכז סדר היום של הארגון, לבין פעילות שראו בארגון בעיקר מסגרת חברתית עבור נשים לסביות.
ראו גם

קל"ף
פמיניזם לסבי
הערות שוליים

↑  ארכיון קול ישראל, בד' אמות - ראיון ראשון עם לסבית 27 באפריל 1973.
1 2 3 4 5  איריס רחמימוב, "סעודות, הפגנות והתפכחות": רדיקליזם לסבי בירושלים, 1972-1989, זמנים, גיליון 131 (קיץ 2015).
1 2  רחלי ארטל, מזהות אישית לזהות פוליטית פעילות פוליטית לסבית בישראל, באתר אוניברסיטת בר אילן, ‏2011 (ארכיון)
↑  חדשות 2, ‏הלסבית הראשונה של תל אביב, באתר ‏מאקו‏, 14 ביוני 2012
1 2  מיכל גזית, אל"ף - הן לסביות, עיתון מעריב, 19 ביולי 1979, מתוך ארכיון הספרייה הלאומית.
↑  חדשות 2, ‏הלסבית הראשונה של תל אביב, באתר ‏מאקו‏, 14 ביוני 2012
↑  מיכל מירון-שקד, אישה לרעותה, מעריב, 24 בנובמבר 1978
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
אולדסמוביל

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  רנסום הולדס 
 תקופת הפעילות:  1897 – 29 באפריל 2004 (כ־107 שנים) 
 חברת אם:  ג'נרל מוטורס 
 מיקום המטה:  לאנסינג 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  מכונית 
 
הלוגו הראשון של "אולדסמוביל"
אולדסמוביל (באנגלית: Oldsmobile) היה מותג רכב אמריקאי, חטיבת מכוניות יוקרה בקונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס בין השנים 1908–2004.
היסטוריה

"אולדסמוביל" נוסדה בשנת 1897 על ידי רנסום אלי אולדס כחברה עצמאית לייצור כלי-רכב.
בשנת 1908 נרכשה חברת "אולדסמוביל" על ידי "ויליאם דוראנט" והפכה לחטיבה לייצור כלי רכב תחת קונצרן הרכב האמריקאי ג'נרל מוטורס.
משנת 1897 ועד פירוק החברה בשנת 2004 ייצרה "אולדסמוביל" מעל 35 מיליון כלי רכב.
בין השנים 1901–1907 ייצרה "אולדסמוביל" את דגם אולדסמוביל Curved Dash שהיה הרכב הראשון של החברה שיוצר בייצור המוני. יוצרו 19,000 יחידות.
בין השנים 1929–1931 יצרה "אולדסמוביל" את דגם הפאר אולדסמוביל ויקינג. נמכרו יותר מ-7,000 יחידות.
במשך עשרות השנים הבאות ייצרה חטיבת "אולדסמוביל" עשרות דגמי יוקרה של מכוניות סלון, קופה, קבריולה, וטנדרים. בין הדגמים הבולטים: "אולדסמוביל קוסטום" ו"אולדסמוביל אומגה".
הדגם האחרון שייצרה "אודסמוביל" היה "אולדסמוביל אלרו".
ב-29 באפריל 2004, נסגרה חטיבת המכוניות "אודסמוביל".
ג'נרל מוטורס

ג'נרל מוטורס (באנגלית: General Motors, ובקיצור GM) היא יצרנית רכב בין-לאומית שבסיסה בארצות הברית. החברה נוסדה בשנת 1908 על ידי ויליאם דוראנט. המותגים הבולטים שבבעלות החברה הם, בין היתר, ביואיק, קדילאק, שברולט, ו-GMC.
חטיבת "אולדסמוביל" פורקה בשנת 2004. חטיבת פונטיאק פורקה בשנת 2010.
חלק ממותגי החברה נמכרו או נמצאים בתהליך של מכירה, במסגרת הליכי פירוק. ביוני 2009 הגישה ג'נרל מוטורס בקשה להליך פירוק (צ'פטר 11) לאחר שחובותיה הגיעו לסך של כ-172 מיליארד דולר אמריקני. כתוצאה מכך, החברה הולאמה למעשה על ידי ממשלת ארצות הברית ועם יציאתה של החברה מפירוק נמצאים 61% ממניותיה בידי ממשלת ארצות הברית.
מדגמי "אולדסמוביל"

אולדסמוביל Curved Dash
אולדסמוביל ויקינג
אולדסמוביל Vista Cruiser
אולדסמוביל פירנצה
אולדסמוביל Cutlass Calais
אולדסמוביל 442 (מכונית שרירים)
אולדסמוביל אומגה
אולדסמוביל אינטריגו
אולדסמוביל אלרו
אולדסמוביל טורונאדו
אולדסמוביל סטארפייר
מכוניות קונספט "אולדסמוביל"

אולדסמוביל גולדן רוקט
אולדסמוביל Aerotech
Aerotech III (יוצר בשנת 1989)
תמונות

דגם "אולדסמוביל Curved Dash" (לפני ש"אולדסמוביל" נרכשה על ידי ג'נרל מוטורס)
אולדסמוביל ויקינג
אולדסמוביל "Series F" קופה, שנת 1936
אולדסמוביל 60, שנת 1947
"אולדסמוביל 98", שנת 1959
אולדסמוביל "Custom"
אולדסמוביל 442 ספורט-קופה, שנת 1965
אולדסמוביל "Toronado", שנת 1966
אולדסמוביל "Cutlass", שנת 1977
אולדסמוביל אומגה, שנת 1980
אולדסמוביל "Hurst-Olds", שנת 1983
אולדסמוביל דלתא רויאל, שנת 1988 – מבט לתא הנהג
אולדסמוביל "Touring Sedan", שנת 1988
אולדסמוביל אלרו, שנת 2002
אולדסמוביל "Aurora", שנת 2003
ראו גם

ג'נרל מוטורס
הערות שוליים

↑  מייסדי תעשיות הרכב / רנסון אולדס
↑  מיקום בית החרושת למכוניות "אולדסמוביל Curved Dash"
↑  דגם "אולדסמוביל Curved Dash"
↑  אולדסמוביל
↑  אולדסמוביל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546028805171  LCCN: sh85094584 
המייסד הראשון של "אולדסמוביל", בשנת 1897 רנסום אלי אולדס (על שמו הייתה קרויה חטיבת "אולדסמוביל")
פלוגת יהונתן

חיילי פלוגת יהונתן, העבירו את תושבי הרובע היהודי למקום מבטחים לאחר כניעתו
פלוגת יהונתן הייתה פלוגה של "ההגנה" שהשתתפה במערכה על ירושלים במלחמת העצמאות. גילם הצעיר של לוחמיה ומספר נפגעיה הרב ייחד אותה משאר היחידות בגזרה. הפלוגה השתתפה בהגנה ובכיבוש מוצבים וכפרים באזור העיר ובלמה ניסיונות של שריוניות ערביות לחדור לירושלים המערבית, ליד נוטר-דם, מול חומת העיר העתיקה. כמו כן כבשה פלוגת יהונתן את הכפרים בית מזמיל, קריית יובל של היום, חירבת אל חמאמה, יד ושם של היום, עין כרם ומלחה. באוגוסט 1948 פורקה הפלוגה עקב שיעור האבדות הגבוה שסבלה. כיכר פלוגת יהונתן בירושלים נקראה על שמה.
הקמה וקרבות ראשונים

פלוגת יהונתן הוקמה באפריל 1948 על ידי יהושע אריאלי, מפקד הגדנ"ע בירושלים דאז, בהוראתו של מפקד מחוז ירושלים של ההגנה, דוד שאלתיאל. האחרון קבע את שמה לציון יחסו אליה, כיחס דוד ליהונתן במקרא. הפלוגה הורכבה מנערים מתחת לגיל גיוס, שגויסו בשל מצב החירום והמחסור בכוח-אדם לוחם, מנערים שלפני גיוסם לפלוגת יהונתן היו בגדנ"ע בירושלים וכן ממפקדיהם, צעירים שחלקם היו יוצאי גדנ"ע וחלקם היו מורים, אנשי חינוך, יוצאי הצבא הבריטי שלחמו במלחמת העולם השנייה וכן אנשי "ההגנה" בשנות ה-20 ואף ה-30 לחייהם (בהם שלמה גילה, שלמה מנדל ואברהם-יעקב קנאל - שלושתם נהרגו בקרב על חירבת חמאמה, ב-10 ביולי 1948). לאחר אימונים מזורזים הועברו חיילי הפלוגה לחזית, ותחת פיקודו של עודד חי, לשעבר חייל הבריגדה ופעיל במבצע הכפילים, החלו להילחם בצבאות ערב הפולשים במאי. אחד מלוחמי הפלוגה היה משה חובב, לימים - קריין ידוע ומנהל הרדיו.
מחלקה אחת מהפלוגה, תחת פיקודו של אליהו זוהר, לחמה במנזר נוטרדאם, בניסיון לעצור את פלישת כוחות הלגיון הירדני לירושלים. מחלקה שנייה מהפלוגה לחמה בהר ציון והחזיקה בו מול כוחות הלגיון הירדני וכוחות פלסטינים בעיר העתיקה. מחלקה זו הייתה מיועדת להיכנס לעיר העתיקה, בעקבות הפלמ"ח, שניסה לפרוץ אליה, אך נכשל. בינתיים שיתקה המחלקה את הטור הירדני, שנע לכיוון ירושלים אחרי נפילת גוש עציון. עם כניעת העיר העתיקה, הביאו חיילי המחלקה את נציגי הלגיון הירדני והצלב האדום משער ציון אל מפקד ההר, חיים ויגוליק. חיילי הפלוגה גם העבירו את תושבי העיר העתיקה אשר לא נפלו בשבי, לאוטובוסים שחנו ליד ההר, והועברו למקום מבטחים בקטמון. מחלקה נוספת מפלוגת יהונתן השתתפה בהגנה על רמת רחל, ולחמה באזור ארנונה וצפון תלפיות, בעורפו של כוח האצ"ל שנלחם על מנת לעצור טור של הצבא המצרי שבא מדרום והגיע עד בית ג'אלא. המצרים ניסו לפרוץ לירושלים מדרום ומדרום מערב, אך נכשלו במשימה זו.
הפוגה ראשונה, חידוש הקרבות ופירוק

בזמן ההפוגה הראשונה היה בסיס הפלוגה במנזר סנט אנטוניו בשכונת טלביה. הפלוגה התאמנה במשך ההפוגה תחת מנחם גורן (ג'ינג'י גרוס). עם סיום ההפוגה וחידוש הקרבות, בתאריך ה-9 ביולי 1948, הוטלה על הפלוגה המשימה של כיבוש חרבת חמאמה, הגבעה השולטת על הכפר הערבי עין כרם. בקרבות עשרת הימים לחמה הפלוגה תחילה בחירבת אל חמאמה, אזור יד ושם של היום, וכבשה שטח זה בליל ה-10 ביולי במחיר של עשרות פצועים ושישה הרוגים, ובהם מפקד הפלוגה, עודד חי. הפלוגה המשיכה במשימה תחת פיקודו של מפקד פלוגה חדש, אליהו זוהר (ליכטנשטיין), שנמנה עם פצועי הקרב.
ב-14 ביולי השתתפה הפלוגה בקרב כיבוש מלחה באגפו המערבי של הכפר אל-מאלחה, בשיתוף עם כוח אצ"ל. הכוחות הערבים ניסו לכבוש בחזרה את המוצבים, ולאחר קרבות מרים נכשלו בניסיונותיהם.
ב-18 ביולי, בתום קרבות עשרת הימים, כבשה הפלוגה את הכפר עין כרם ללא קרב.
באוגוסט 1948, ארבעה חודשים לאחר היווסדה, פורקה הפלוגה עקב שיעור האבדות הגבוה שסבלה ושארית אנשיה צורפו ליחידות המחוז האחרות. חלקם נפלו בשבי הלגיון הירדני בקרב ארמון הנציב. חלקם צורפו לגדוד 'סלע' אשר הוקם על ידי אליעזר שמואלי.
הנצחה

ועדת השמות של עיריית ירושלים, בראשותו של חבר מועצת העירייה ניסן הרפז, אשר היה אחד מחיילי הפלוגה, החליטה לקרוא על שם הפלוגה את צומת הכניסה החדשה לירושלים במפגש עם הרחובות כנפי נשרים ועקיבא אזולאי "כיכר פלוגת יהונתן". טקס קריאת הכיכר נערך ב-15 ביולי 1991.
גרסה שנייה של תג היחידה כפי שצויירה ב-1950 על ידי רב"ט אלכסנדר אורן (זבלודובסקי) מיוצאי הפלוגה
בשנת 2010 הוקמה פלוגת גדנ"ע בבסיס חיל האוויר חצרים. פלוגה זו נקראה על שמה של הפלוגה הלוחמת "פלוגת יהונתן". פלוגה זו לקחה על עצמה את ההנצחה של פלוגת יהונתן המקורית והשתמשה בסמל הפלוגה כסמלה. מדי שבוע בטקס הפתיחה מפקד הפלוגה הקריא לחניכי הגדנ"ע את הנאום של מפקד הפלוגה לפני מותו.
אפרים שלאין, תושב בית הכרם, חיבר חוברת בשם "חרבת חממה, מצפה כרם, גבעת עודד חי", המנציחה את תולדותיה של הגבעה וכיבושה על ידי פלוגת יהונתן. החוברת יצאה לאור על ידי הקרן הקיימת לישראל
מדי שנה, בין יום העצמאות ויום ירושלים, מתקיים סיור מורשת קרב בעקבות לוחמי פלוגת יהונתן שכבשו את חרבת אל חמאמה. המדריך בסיור עד פטירתו במאי 2015 היה אלי זוהר (ליכטנשטיין), מפקד פלוגת יהונתן בתש"ח, שבעת הקרב על חרבת אל חמאמה החליף בפיקוד את מפקד הפלוגה, עודד חי, שנהרג בהסתערות על היעד. לאחר פטירתו של זוהר החליף אותו אהוד אמיר, תחקירן ומחבר הספר "גדנ"ע ירושלים בתש"ח".
ב-25 ביוני 2014 חנכה יד ושם בשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל שני שלטי הנצחה לפלוגת יהונתן ולחללי הפלוגה בגבעת חרבת אל חמאמה שבסמוך לבקעת הקהילות ביד ושם, שם לחמה הפלוגה ושם נהרגו מפקד הפלוגה עודד חי וחמישה מחיילי הפלוגה.
מיגון בחפירות התורכיות באתר הקרב
חלק מהתעלות
חלק מהתעלות
הבאר באתר
שבכת ברזל שהונחה לשם סגירת הבאר
שוחות עות'מאניות באזור מצפה כרם, אתר הקרב
לקריאה נוספת

"גדנ"ע ירושלים בתש"ח", מאת אהוד אמיר, עורך - יהושע אריאלי, בהוצאת משרד הביטחון, 2003
הערות שוליים

↑  כתבה מצולמת על סיור בהדרכת אלי זוהר בעקבות פלוגת יהונתן וקורות חייו של עודד חי
↑  אתר עיריית ירושלים
↑  אתר הקרן הקיימת לישראל
↑  הספר גדנ"ע ירושלים בתש"ח באתר כותר
↑  הודעה על טקס הסרת הלוט - אתר יד ושם
פלוגת יהונתן, באימונים בעמק בית וגן, יוני 1948, ירושלים. למעלה באמצע - מפקד הפלוגה עודד חי. למטה משמאל - לוחם הפלוגה אברהם שוטלנד. למעלה מימין - לוחם הפלוגה אברהם ש. כהן.
פלוגת יהונתן במצעד ברחוב שטראוס בירושלים בהפוגה הראשונה, יוני 1948
שלטי הנצחה לפלוגת יהונתן ביער ירושלים, באתר הקרב על חרבת חמאמה (גבעת כרם)
שלט הנצחה לפלוגת יהונתן ביער ירושלים, באתר הקרב על חרבת חמאמה (גבעת כרם)
שלט הנצחה לפלוגת יהונתן ביער ירושלים, באתר הקרב על חרבת חמאמה (גבעת כרם)
שמואל זקס

שמואל (סם) ורות זקס
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
לוחית זיכרון ליד המקום שבו עמד ביתו של שמואל זקס ברמת גן
מפעל "משי זקס" ברמת גן, 1938
שמואל (סם) זקס (1888 – 13 בינואר 1973) היה ממקימי תעשיית הטקסטיל בישראל, בעל המפעל "משי זקס" לייצור בדים.
קורות חיים

זקס נולד בעיירה גוֹרְזְד (בליטאית: Gargždai) שליד העיר ממל, בצפון-מערב רוסיה (ליטא), בן בכור ליצחק זקס (1868–1944) מקלם
אביו נסע לדרום אפריקה בגלל מצוקה כלכלית, ובגיל 13 הצטרף אליו. הם עבדו באספקת שירותים לפועלים במכרות. בגיל 20 נפצע בתאונה ונשלח למנהיים שבגרמניה, והחליט להמשיך משם לארצות הברית, שם עסק בגרוטאות ברזל ובכסף שהרוויח הביא לשם את אביו ומשפחתו. הם החלו במסחר בבדי משי, ולאחר הצלחה קנו בית חרושת למשי בפטרסון שבניו ג'רזי ועסקו במסחר וייצור בדי משי. בניהול נכון הצליחו לעבור את המשבר הכלכלי העולמי של 1929.
ב-1932 הגיע עם אביו לארץ ישראל והחליט להשתקע בה. הוא קנה שטח אדמה ברמת גן והעביר ארצה את מכונות האריגה.
קורות חיים > משי זקס

המפעל החל לייצר בשנת 1933 ברמת גן (כיום דרך זאב ז'בוטינסקי 42). זקס נכנס לשותפות עם אברהם קליר בבית החרושת "ארגמן" לצביעת בדים שהוקם ב-1934 בסמוך. בתחילה נתקל המפעל בקשיים, כי הקונים לא האמינו כל כך בתוצרת הארץ, אך עם הזמן הפך המותג "משי זקס" למושג יוקרה. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה הופסק יבוא המשי מאירופה. זקס נסע למצרים להביא חמרי גלם למפעלו. הוא נענה לבקשת אנשי הרכש ובעזרת רישיון שקיבל משלטונות המנדט לייבא מכונות לייצור בד ניילון, החביא במטען מכונות לייצור נשק ותחמושת.
המפעל התרחב וב-1947 עבר ביחד עם "ארגמן" לבני ברק (בשטחו של מכון מור כיום). נפתחו חנויות מפעל בתל אביב, חיפה, ירושלים, רמת גן, עכו ועוד. המפעל ידע מעלות ומורדות וסכסוכי עבודה שגרמו לסגירות זמניות שלו.
חנויות "משי זקס" נסגרו עם ירידת הביקוש לבד בתפירה עצמית. המפעל נסגר בשנות ה-70.
זקס גר בווילה מפוארת ברחוב פרוג 7 ברמת גן; כשהסתיימה בנייתה הפכה לאטרקציה ורבים הלכו להתרשם מיופיה. הוא אהד את לח"י ובביתו התקיימו פגישות בין נציגי לח"י לעיתונאים ואישים על מנת ליצור קשרי חוץ עם מדינות וגופים שונים כדי להביא את דבר המחתרת לידיעת העולם. שלט זיכרון בנושא זה הוצב בחזית הבית שנבנה על מקום הווילה שנהרסה.
משפחה

זקס היה נשוי לרות ואב לשלושה בנים: חיים (נחמן), ברוך (טבע בים ב-1951, בהיותו בן 13) ומיכאל (נהרג במלחמת ששת הימים בקרב במבואות אל עריש, בגיל 24).
זקס נפטר בשנת 1973, בגיל 84, ונקבר בבית העלמין קריית שאול.
הערות שוליים

↑  על אביו ראו: דוד תדהר (עורך), "יצחק זקס", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 420; יצחק זקס, דבר, 10 ביולי 1944; לוויית ר' יצחק זקס ז"ל, הצופה, 11 ביולי 1944; יצחק זקס ז"ל, המשקיף, 10 ביולי 1944; דוד אייזנברג, ר' יצחק זקס, ז"ל: (ליום השנה לפטירתו), הצופה, 28 ביוני 1945; א. ב., ר' יצחק זקס ז"ל: (במלאות שנתיים לפטירתו), הצופה, 17 ביולי 1946; שמעון זאק, חמש שנים לחורבן יהדות ליטה, הצופה, טור 2, 23 באוגוסט 1946.
↑  ראו עוד: ה. ברוך, יוזמים במשק הישראלי | סוד הארגמן, דבר, טור 2, 11 באוקטובר 1957.
↑  טוביה מילנר, זכרונותי מרמת גן בשנות ה-30 וה-40, רמת גן: ט. מילנר, 2008, עמ' 79.
↑  נעלם נער על שפת ים בהרצליה, דבר, 29 ביולי 1951; ברוך זקס, הצופה, מודעת אבל, 30 ביולי 1951.
↑  שמואל זקס באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007415941705171  VIAF: 5783154923752263780002   WorldCat (עם VIAF): 5783154923752263780002
דניאל אלסידס קאריון

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1857 Cerro de Pasco, פרו 
 פטירה:  5 באוקטובר 1885 (בגיל 28) לימה, פרו 
 שם לידה:  Daniel Alcides Carrión García 
 ענף מדעי:  רפואה, מחקר 
 מקום קבורה:  Presbítero Matias Maestro 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הלאומית סן מרקוס  College of Our Lady of Guadalupe 
 
דניאל אלסידס קאריון גרסיה (בספרדית: Daniel Alcides Carrión García;‏ 12 באוגוסט 1857 – 5 באוקטובר 1885) היה סטודנט לרפואה פרואני שעל שמו קרויה מחלת קאריון - הברטונלוסיס (bartonellosis) האנושית, הנגרמת על ידי החיידק Bartonella  bacilliformis. נחשב לקדוש מעונה של הרפואה בפרו.
ניסוי קטלני

קאריון תיאר את המחלה במהלך מה שהתגלה כניסוי קטלני שביצע על עצמו בשנת 1885, על מנת להוכיח באופן סופי את הגורם למחלה. הוא חוסן על ידי חברים קרובים בדם שנלקח מנגע עורי של חולה בן 14.  מטרתו של קאריון הייתה להוכיח קשר בין שלב הדם החריף של קדחת אורויה לזה של הצורה הכרונית המאוחרת של המחלה, הנקראת מחלת "verruga peruana", המאופיינת במספר רב של גושים עוריים אדומים דמויי יבלות. לא הייתה ידועה אז הסיבה או אופן ההעברה של קדחת אורויה, ויתרה מכך, הקשר בין הצורות החריפות והכרוניות של המחלה טרם הוכח. קאריון פיתח את הסימפטומים הקלאסיים של השלב האקוטי של המחלה, ובכך לכאורה ביסס את הקשר.
לאחר מותו של קאריון מהמחלה, עמית סטודנט שסייע בניסוי נעצר על רציחתו, אך שוחרר מאוחר יותר. בשנת 1938 שרד מקסים הנס קוצ'ינסקי ניסוי דומה.
אתר קבורה

קאריון קבור במאוזוליאום בשטח בית החולים הלאומי דוס דה מאיו בלימה.
גיבור לאומי

ב-7 באוקטובר 1991, ממשלת פרו הכריזה על חוק (LeyNº 25342), המכריז על קאריון כגיבור לאומי.
קרויים על שמו

מחלת קריון היא שם חליפי לקדחת אורויה.
מחוז דניאל אלסידס קריון באזור פאסקו.
5 באוקטובר' יום הרפואה הפרואני.
האוניבר סיטה הלאומית דניאל אלסידס קריון (Universidad Nacional Daniel Alcides Carrion) בסרו דה פאסו.
בית החולים הלאומי דניאל אלסידס קריון באל קאלאו.
אצטדיון דניאל אלסידס קאריון בעיר סרו דה פאסקו.
ראו גם

בארי מרשל
הערות שוליים

1 2  Oscar G. Pamo, Daniel Carrion’s experiment: the use of self-infection in the advance of medicine, www.rcpe.ac.uk, ‏2013-07-04 (באנגלית)
↑  Lawrence K. Altman: Who Goes First? The Story of Self-Experimentation in Medicine. University of California Press, Berkeley 1987, מסת"ב 0-520-21281-9, S. 4.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12929165X  ISNI: 0000 0000 3168 6595  LCCN: n88137077  SUDOC: 071520848  VIAF: 60158699   WorldCat (עם VIAF): 60158699
JBL

ערך זה עוסק בחברת אלקטרוניקה אמריקאית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  ג'יימס בולואו לנסינג
 תקופת הפעילות:  1946–הווה (כ־78 שנים) 
 חברת אם:  הארמן אינטרנשיונל 
 מיקום המטה:  נורת'רידג' 
 משרד ראשי:  ארצות הברית לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  אלקטרוניקה 
 מוצרים עיקריים:  מגברי קול, רמקולים, אוזניות
 עובדים:  12,000
  
 www.jbl.com
 
JBL (בתעתיק עברי: ג'יי. בי. אל.) היא חברת אלקטרוניקת שמע אמריקאית, שנוסדה בשנת 1946 על ידי ג'יימס בולואו לנסינג, ושמה הוא ראשי תיבות של שמו. המוצרים העיקריים של החברה הם רמקולים, אוזניות ואלקטרוניקת שמע. בחברה ישנן שתי חטיבות עצמאיות: JBL לצרכן ו-JBL למקצוענים. הראשונה מייצרת ציוד שמע לשוק הביתי, והאחרונה מייצרת ציוד מקצועי לאולפנים, תקליטנים, בתי קולנוע ועוד.
בשנת 1969 נמכרה להארמן אינטרנשיונל (אנ'), שבשנת 2017 הפכה לחברת בת של סמסונג.
גלריית מוצרים

אוזניות הבלוטות' "Synchros E50BT"
סאב וופר לרכב "1200GTI"
מערכת רמקולים תלת כיוונית "Ti2000"
רמקול בלוטות' מסוג "Flip 3"
רמקול בלוטות' נייד מסוג "Flip 4"
איתי רוזנבאום

| --- | --- |

 לידה:  1966 (בן 58 בערך) ירושלים, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 ittairosenbaum.com
 פרופיל ב-IMDb
 
איתי רוזנבאום (נולד בשנת 1966) הוא מוזיקאי, פסנתרן, מלחין ומעבד מוזיקלי.
ביוגרפיה

איתי רוזנבאום נולד בירושלים ובילדותו התגורר מספר שנים בהונדורס ובבוליביה. למד בבית ספר תיכון בירושלים, ובזמן לימודיו הופיע וניגן עם הרכבי ג'אז רבים. בתקופה זו למד נגינת פסנתר ג'אז וקלאסי, תאוריית המוזיקה ופיתוח שמיעה.
בשנת 1988 היה חבר להקמת להקת "אטרף" עם רובנס, אהרוני בנארי וויקטור אזוס, עמם הופיע והקליט עד נסיעתו לבוסטון. בתקופה שקדמה למעבר הופיע עם הזמרת חדוה מלר ובהצגת תיאטרון החאן "ינתי פרזי", במוזיקה מאת אלון אולארצ'יק. בין השנים 1989–1992 חי בבוסטון שבארצות הברית, שם סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בעיבוד והלחנה.
בין השנים 1992–1994 ניגן בהפקות פופ עם מיקי גבריאלוב, גלי עטרי ובהופעות טלוויזיה עם דוד ד'אור ועוד, ולמד שנה לימודי אדריכלות בבצלאל. בשנים 1996–1999 ניהל והפיק את הרכב "אילנה אליה וג'באליו" שהתמחה בביצוע שירים כורדיים אותנטיים וחומר מוזיקלי נוסף מהמזרח התיכון. רוזנבאום הפיק להרכב זה תקליטור והופיע עמו בפסטיבלים באירופה.
ב-2000 הקים עם הגיטריסט אצ'ה בר את הרכב הג'אז "אנסמבל הצוללת הצהובה", שביצע את יצירותיו. ההרכב הקליט שני תקליטורים, הופיע בפסטיבל ג'אז בים האדום באילת ב-2001, מופע מיוחד לפסטיבל הג'אז הבינלאומי הראשון בירושלים והופעות עם זמרת הג'אז שילה ג'ורדן, נגן הבס צ'אק איזראלס, יוני רכטר, שלמה גרוניך ואמנים ישראלים נוספים. החל ב-2008 הופיע ההרכב המורחב עם זמרת הלדינו אודליה דהאן ורביעיית כלי קשת בתוכנית יצירות ג'אז על נושאים משירי הלדינו המסורתיים. ב-2004 חזר ללמוד אצל בת-שבע רובינשטיין ואצל ארז רפופורט, ובשנת 2014 קיבל תואר דוקטור בקומפוזיציה עם סיום לימודיו ב-אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
בין השנים 2007–2010 כהן רוזנבאום כראש מסלול יצירה במחלקה הרב-תחומית באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים, שם לימד פסנתר, קומפוזיציה ואלתור בין השנים 2005–2011. כמו כן לימד פסנתר ג'אז באקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב, וניהל את מגמת המוזיקה העל-אזורית בירושלים, הפועלת במרכז המוזיקה "הצוללת הצהובה".
דיסקוגרפיה

Ilana Eliya - (MCI) 1996
Ittai Rosenbaum, Atcha Bar and YSE - (The Yellow Submarine) 2000
Solika - (The 8th Note) 2008
Music From the Chamber - (Præsentem) 2009
Between Waters and Waters - (Præsentem) 2009
מחברות לספרות (הוצאת ספרים)

סמל הוצאת הספרים בגרסתה משנות ה-2000. בסמל קריקטורה בדמותו של ישראל זמורה
חבורת "מחברות לספרות" בבית הקפה קנקן, ברחוב דיזנגוף 13 בתל אביב, ראשית שנות הארבעים (מימין לשמאל: א"ד שפיר, שמעון גנס, ד' פילר, אליהו טסלר, נתן אלתרמן, ישראל זמורה, צילה בינדר)
מחברות לספרות היא הוצאת ספרים שפעלה ביישוב ובישראל בשנים 1940–1973, ושבה לפעול בשנת 1988 במסגרת הוצאת זמורה-ביתן.