stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תהילים קמ"ד
חלוקת המזמור ותוכנו > הבית הרביעי (פסוקים י"ב–ט"ו)

הבית הרביעי חוזר אל ראיית ישועת ה' ומתאר מציאות אידילית, מציאות שיש מהפרשנים שהעירו שיכולה להתגשם רק בימי חזקיהו, או בימות המשיח. יש שראו את הבית הזה כמזמור נפרד, שאינו קשור למזמורים שקדמו לו. תיאורי השפע מסודרים כסדר הפסוק ”בָּרוּךְ פְּרִי בִטְנְךָ וּפְרִי אַדְמָתְךָ וּפְרִי בְהֶמְתֶּךָ שְׁגַר אֲלָפֶיךָ וְעַשְׁתְּרוֹת צֹאנֶךָ” (דברים כח ד).
חז"ל ראו בתיאור השפע הזה לא רק תיאור של שפע גשמי, אלא גם משל לשפע רוחני – של צניעות הבנים ושל שלמות מסירת התורה מדור לדור.
המשורר מסיים בתיאור מתפעל היוצא בעיניו מפיו ומפי העמים האחרים הצופים – ”אַשְׁרֵי הָעָם שֶׁכָּכָה לּוֹ” והם נוכחים להבין ממי באה כל המציאות האידילית הזאת - ”אַשְׁרֵי הָעָם שֶׁה' אֱלֹהָיו”.
בליטורגיה

ברוב קהילות ישראל, נהוג לומר את המזמור (יחד עם מזמור סז) בניגון לפני תפילת ערבית של מוצאי שבת, כסימן לברכה בשבוע הבא, וכדי ללוות את השבת בשירה וכדי לאחר את תפילת ערבית ולהוסיף מהחול על הקודש.
ישנו דמיון במנגינת המזמור אצל קהילות רבות, עליה מספר רבי ישראל משה חזן ששימש בין השאר כשד"ר:
"מהיכן נשאר לנו הישראלים הנגונים והקולות ערבות של שירי דוד נעים זמירות ישראל הנשמעים בערי קדשנו?... ואומרים שלא נשאר לנו כי אם נגון לדוד ברוך ה' צורי דוקא, מתרי טעמי: חדא שהוא קול ממהר ומתגבר כקול שירי המלחמות ממש, וזאת שנית והיא פלאית שכל ישראל בכל מקום שהם, האסיים והאפרקיים והאירופיים, כולם משתווים בנגון מזמור זה דבר פלא, מה שאין משתווים בשום נגון התפילות והעבודות, כי בארצות ישמעאל כל נגוני התפלות הם כנגוני ישמעאל, ובארצות אדום נגוני אדום, ובנגון מזמור זה כולם משתווים. ואני שסבבתי כמעט כל חלק וחלק מהנזכרים לעיל שעור גדול ממדינות גדולות שבהם, דקדקתי בזה, וראיתיהו אמת, והוו ידים מוכיחות שזה הקול נשאר לנו מאבותינו ותו לא"
בהשראת ההתבוננות באפסיות האדם ביחס לה' הנזכרת במזמור: ” ה' מָה אָדָם וַתֵּדָעֵהוּ בֶּן אֱנוֹשׁ וַתְּחַשְּׁבֵהוּ. אָדָם לַהֶבֶל דָּמָה יָמָיו כְּצֵל עוֹבֵר”. נכתבו תפילות שונות, ביניהן חלק מתפילת נעילה של יום הכיפורים, וכן חלק מתפילת ונתנה תוקף – ” אָדָם יְסוֹדוֹ מֵעָפָר, וְסוֹפוֹ לֶעָפָר, בְּנַפְשׁוֹ יָבִיא לַחְמוֹ. מָשׁוּל כְּחֶרֶס הַנִּשְׁבָּר, כְּחָצִיר יָבֵשׁ, וּכְצִיץ נוֹבֵל, כְּצֵל עוֹבֵר, וּכְעָנָן כָּלָה, וּכְרוּחַ נוֹשָׁבֶת, וּכְאָבָק פּוֹרֵחַ, וְכַחֲלום יָעוּף.”
הפסוק האחרון של המזמור מצטרף אל הפרק שאחריו, פרק קמ"ה, ואל שני פסוקים אחרים מתהילים, כדי ליצור את פרק התפילה אשרי יושבי ביתך, המוכר עוד מימי חז"ל, נאמר פעמיים בתפילת שחרית וכן כהקדמה לתפילות מוסף, מנחה ונעילה – שאין בהן קריאת שמע
הפסוק "אשרי העם שככה לו, אשרי העם שה' אלוקיו" נאמר כחלק מסדר עבודה הנאמר ביום כיפור.
בתרבות

אשרי העם שככה לו גלעד פוטולסקי, הנשמה לך 8.
הפסוק "אשרי העם שככה לו אשרי העם שה' אלוקיו" משולב בשיר "ויום טוב" של אברהם מרדכי שוורץ באלבומו כרובים עליונים.
הערות שוליים

↑  ראו פרקים: כ"ד, כ"ה, כ"ו, כ"ז, כ"ח, ל"ב, ל"ד, ל"ה, ל"ז, ק"א, ק"ג, ק"י, קל"ח, קמ"ד.
↑  אבן עזרא, פירוש הרי"ד
↑  ראה סיכומו של עמוס חכם בדעת מקרא כאן וראה אנציקלופדיה עולם התנ"ך כאן
↑  פירוש הרי"ד
↑  דעת מקרא
↑  רד"ק
↑  אלשיך
↑  חלק מהגרסאות ברש"י כאן, רס"ג באמונות ודעות מאמר ח פרק ו
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף פ"ז, עמוד א'; תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף י"ז, עמוד א'; תלמוד ירושלמי, מסכת ראש השנה,  פרק ב', הלכה ח'
↑  משנה ברורה, סימן רצ"ג, סעיף קטן א', נועם מגדים ז. הרב אביגדור אונא, מנהגי יהדות אשכנז
↑  ישראל משה חזן, כרך של רומי, סימן א דף ד ב; וכן בהגהותיו 'איי הים' על תשובות הגאונים, סימן קנ"ב. אברהם צבי אידלסון השווה ביניהן, בספרו אוצר נגינות ישראל, כרך ב עמ' 75
↑  תלמוד בבלי, מסכת ברכות, דף ד', עמוד ב'
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן צ"ג, סעיף ב'
↑  השיר בערוץ הרשמי של גלעד פוטולסקי ביוטיוב
תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ לארץ)

תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ לארץ) [במקור: תקנות־שעת־חרום (יציאה מהמדינה)] הן תקנות שעת חירום שנקבעו באוגוסט 1948, במהלך מלחמת העצמאות, שהסדירו את היציאה מישראל.
תקנות אלה נקבעו על ידי שר העליָּה משה שפירא, ושמן שונה על ידי מועצת המדינה הזמנית בנובמבר 1948 במסגרת שינויים שבוצעו בהן.
לפי התקנות המקוריות, כדי לצאת מישראל חובה היה לקבל היתר ממשרד העלייה. רוב הבקשות להיתרים שהוגשו נדחו, ולא התאפשרה יציאה חופשית מישראל. תקנות אלו פגעו בחופש התנועה של אזרחי ישראל, ומטרתן הייתה מניעת ירידה מהארץ. רוב הבקשות הוגשו למטרת ירידה מהארץ, לשם חופשה או ביקור בני משפחה.
במהלך השנים בוטלו מרבית התקנות, ונותרה רק התקנה המאפשרת לשר הפנים למנוע את יציאתו של אדם שיש חשש שיציאתו עלולה לפגוע בביטחון המדינה.
היסטוריה חקיקתית > התקנות בשנת 1948

לפי התקנות המקוריות, היה צורך בהיתר יציאה לכל אדם שרצה לצאת מישראל. היתרים אלו ניתנו על ידי שר העלייה או אדם (שמונה על ידי השר) לתת היתרים מסוג זה. הגשת בקשה לקבלת היתר הייתה מותנית בתשלום אגרה, לירה אחת. עונשו של העובר על תקנות אלו - מאסר עד שנה, ו/או קנס עד 1,000 לירות.
ביולי 1951 הסביר מנהל מחלקת היתרי היציאה במשרד העלייה, ד"ר י. גולדין, שהיתרי יציאה ניתנים בהתאם לחיוניות היציאה, ודיווח שמאז התקנת התקנות הוגשו יותר מ-120 אלף בקשות להיתרי יציאה, ומתוכן אושרו 64,425 בקשות.
היסטוריה חקיקתית > תיקון התקנות בשנת 1953

פורטו האפשרויות לבקשת היתרי היציאה: ליחיד, לזוג ולמשפחה.
בנוסף, אגרת קבלת ההיתר עלתה 5 לירות, ותוספת של 3 לירות לכל נפש נוספת.
היסטוריה חקיקתית > תיקון התקנות בשנת 1955

שר העלייה רשאי היה זכאי לסרב לתת היתר אם יציאתו של האדם עלולה לפגוע בביטחון המדינה.
הסמכות על קביעת סכום האגרה למתן היתר הועברה לשר הפנים.
היסטוריה חקיקתית > תיקון התקנות בשנת 1956

מתן היתר יציאה לאיש מילואים הותנה בהסכמתו של שר הביטחון. הוספת תקנה זו הכבידה את הבירוקרטיה במתן היתרים לאנשי מילואים.
הסמכות לקבוע תנאים למתן ההיתרים עברה למשרד הביטחון.
היסטוריה חקיקתית > ביטול תקנות הגבלת היציאה

פעמים אחדות עלתה בכנסת דרישה לביטול התקנות. ח"כ חיים לנדאו ותנועת החרות בכללה נאבקו לבטל את התקנות הישנות הכוללות את ההיתרים. טענתם הייתה שאיסור יציאה מהארץ ומתן היתר פסול ולא קיים באף מדינה דמוקרטית, בשל שלילת חירות הפרט. חיים לנדאו טען כי היתרי היציאה הכניסו למדינה כמיליון ו-700 אלף לירות בשנה.
התקנות הכוללות את מתן ההיתרים הוארכו כמה פעמים עד 1961. ביוני 1961 אושר בכנסת תיקון לתקנות, לפיו תתאפשר יציאה מהארץ בהצגת דרכון או תעודת מעבר בני תוקף, המוצאים על ידי משרד הפנים. תוקף התיקון נקבע ל-15 באוקטובר 1961 וממועד זה התאפשרה יציאה מהארץ ללא צורך בהיתר יציאה. יציאת אנשי מילואים הצריכה היתר של שר הביטחון או אדם מטעמו (בפועל ניתן ההיתר ביחידת המילואים של איש המילואים).
במאי 2018 בוטלו כמעט כל התקנות. נותרה רק התקנה המאפשרת לשר הפנים למנוע את יציאתו של אדם שיש חשש שיציאתו עלולה לפגוע בביטחון המדינה.
הערות שוליים

1 2  עיתון רשמי מס' 17 מיום כ' באב תש"ח – 25 באוגוסט 1948, תוספת ב', עמ' 81
↑  עיתון רשמי מס' 33 מיום י"ז בחשוון תש"ט – 19 בנובמסר 1948, תוספת א', עמ' 45
↑  היתרי יציאה לחרל – רק לפי העקרון של חיוניות הנסיעה, הארץ, 17 ביולי 1951
↑  החוק לביטול היתרי יציאה הועבר אחרי קריאה ראשונה לועדת הפנים, שערים, 12 במרץ 1953
↑  ח. לנדאו מציע בכנסת לבטל הצורר בקבלת "היתר יציאה", חרות, 10 בדצמבר 1959
↑  חוק לתיקון תקנות שעת חירום (יציאה לחוץ-לארץ), התשכ"א-1961, ס"ח 346 מ-21 ביוני 1961
↑  היתרי היציאה בוטלו בחצות, דבר, 15 באוקטובר 1961
↑  חוק הכניסה לישראל (תיקון מס' 31), התשע"ח-2018, ס"ח 2719 מ-23 במאי 2018
תמהיל השיווק

תמהיל השיווק הוא כלי שבעזרתו מנהלי שיווק מגדירים את האסטרטגיה השיווקית של הארגון. מקובל לחלק את תמהיל השיווק לארבעה תחומים:
המוצר (Product) - הגדרת תכונות המוצר והתועלות שהמוצר מעניק, על פי צורכי הלקוחות השונים
המחיר (Price) - קביעת המחיר שבו המוצר ימכר ללקוחות השונים ובערוצי ההפצה השונים, ביצוע המחרה (Pricing) בניגוד לתמחיר (Costing) שקובע את עלויות ייצור המוצר
הפצה (Place) - בחירת ערוצי ההפצה והשיווק של המוצר לאורך כל שרשרת ההפצה
קידום מכירות (Promotion) - גיבוש תקשורת שיווקית ומהלכים שיווקיים, כמו מבצעים, כדי להגדיל את הביקוש למוצר
מכיוון שבאנגלית ניתנה כותרת המתחילה באות P לכל אחד מהתחומים הללו, מקובל לקרוא לתמהיל השיווק ארבעת ה-Ps. יש המוסיפים תחום נוסף שהוא המיצוב (Positioning) ובכך מקבלים את חמשת ה-Ps.
תיאטרון השחר רב-תרבותי

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־9 שנים) 
 מיקום המטה:  תל אביב-יפו 
 קואורדינטות:  32°03′39″N 34°46′29″E﻿ / ﻿32.060887578038°N 34.774788630269°E﻿ / 32.060887578038; 34.774788630269 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התיאטרון 
  
 shachartheater.com
 he
 
תיאטרון השחר רב-תרבותי הוא תיאטרון רפרטוארי בישראל, אשר נוסד בשנת 2015.
היסטוריה

את עמותת "תיאטרון השחר רב – תרבותי" חלמה, הקימה ומקיימת השחקנית והיוצרת גילית יצחקי ומנהלת אותו עד היום.
חזונה ליצור מסורת תיאטרלית העוסקת בתרבויות ובמורשות של קהילות יהודי ערב והמזרח תוך פיתוח שפה אומנותית ייחודית השואבת את השראתה מתרבויות אלו. חזון זה הביא להקמת עמותת "תיאטרון השחר רב תרבותי"
תיאטרון השחר בא לעולם מתוך רצון לתת מענה בשדה התיאטרון לתשוקה ההולכת וגוברת של רבים להכיר את סיפורי החיים של יהודים יוצאי מדינות ערב ולהתוודע למרקם החיים הייחודי ורב-פנים שלהם שהחל בארצות מוצאם ונמשך שנים רבות לאחר עלייתם לארץ.
הצגת הביכורים של התיאטרון "הבנות של אבא" זכתה לשבחים על הישגיה האומנותיים והמקצועיים ואף הושוותה להצגה "כנר על הגג" ולטרילוגיה של נגיב מחפוז (זוכה פרס נובל לספרות 1988) "בית בקהיר" וכן נכללת ברפרטואר תרבות לישראל וסל תרבות. בשנת 2018 זכתה יצחקי בפרס אח"י על תרומתה החלוצית במחקר, כתיבה והפקת ההצגה "הבנות של אבא" ובהקמת התיאטרון.
עד היום (2022) צפו בהצגה כ-80,000 איש.
עיקרון נוסף שמנחה את התיאטרון הוא יצירת דיאלוג עם האוכלוסייה הערבית בארץ שלא נחשפה לסיפורם ולהווייתם של קהילות יהודי ערב שחיו בארצות ערב במשך כ-2,600 שנים ומטבע הדברים חולקות אוצר תרבותי רחב (שפה, מוזיקה, אוכל, תרבות, אמנות, מנהגים, אמונות) עם העולם הערבי
תובל קין

| --- | --- |

 אב:  למך בן מתושאל 
 אם:  צלה 
 עיסוק:  נפח 
 
תובל קין
תּוּבַל קַיִן הוא בנם של למך בן מתושאל וצלה, שמוזכר בספר בראשית, פרק ד', פסוק כ"ב, כאבי מקצוע הנפחות. אחיו הם יָבָל, יוּבָל ונַעֲמָה. לפי האגדה, תובל קין נכח בעת הריגתו בשוגג של קין על ידי למך (הריגתו של קין על ידי למך קרתה בגלל תובל קין. בשל היות למך כבד ראייה, תובל קין עזר לו לצוד, וכאשר כיוון למך את קשתו הוא ירה לכיוונו של קין. לאחר שלמך גילה זאת הוא הרג את תובל קין בשל טעותו).
חז"ל לעומת זאת דרשו שלמך הרג בשוגג לא רק את קין, אלא גם את תובל קין (תנחומא בראשית יא). מכאן הסיקו כי שושלתו החומרנית של קין, המתארת תאוותנות והישגים בכל תחומי החומר, פותחת ברצח הבל בידי קין ונחתמת בהרג קין ותובל קין בידי למך.
כיום, קיבוץ תובל וכן מספר רחובות בישראל קרויים על שמו. כמו כן, תובל קין הוא דמות חשובה במסורת הבונים החופשיים ומוזכר במספר טקסים של המסדר.
חוקר המקרא הבריטי גורדון וונהאם מציע כי צירוף השם קין לשמו של תובל-קין, נועד כדי להבדילו מתובל בנו של יפת.
הערות שוליים

↑  Gordon J. Wenham, Word Biblical Commentary, Genesis 1-15, Waco, Texas: Word Books, 1987, עמ' 113
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119382814  VIAF: 35265213   WorldCat (עם VIAF): 35265213 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
זימים

זימים בראשה של טונה
זימים הם אברי הנשימה של הדגים וייצורים אחרים החיים במים.
הדגים נחשבים לקדומים יותר מבחינה אבולוציונית ולפיכך פרימיטיביים יותר מאשר היונקים. משום כך, תאי הדם האדומים שלהם, בניגוד לתאי הדם של היונקים, מכילים גרעין אשר גורע משטח המגע שלהם עם החמצן ומגדיל באופן ניכר את גודל התא. בנוסף לכך,רמת ריווי החמצן במים עומדת על 0.6%, על כן התפתח מנגנון המגדיל את שטח המגע של תאי הדם האדומים עם המים (ראו גם: החמצן כגורם מגביל). זהו תפקידם של הזימים.
הזימים בנויים מקרומים דקים ועדינים ביותר העשויים משכבות תאים בודדים ועשירים מאוד בנימי דם, המובילים תאי דם הפולטים פחמן דו-חמצני וקולטים את החמצן מהמים. הם עוברים דרך הקרומיות, בהן מתבצע חילוף הגזים בין נימי הדם לסביבה המימית החיצונית בתהליך דיפוזיה (מפל ריכוזים). ברוב הזימים יעילות הספיגה מוגברת על ידי מנגנון זרם נגדי (Counter-current Exchange). הנימים המביאים דם עני בחמצן נמצאים במקביל עם הנימים אשר הדם בתוכם כבר הועשר בחמצן, ומאפשרים מעבר חמצן בנקודות החיבור לאורכן. הזרימה בנימים המובילים דם עשיר בחמצן הפוכה לכיוון הזרימה בנימים המובילים דם עני בחמצן, ובכך נשמר מפל ריכוזי חמצן קטן אך אחיד לכל אורך הנימים.
מנגנוני תנועה נגדית (זימים) ותנועה מקבילה בטבע.
כדי שדג יוכל לקלוט כמות מרבית של חמצן, עליו להניע את המים סביבו כל העת. מיני דגים מסוימים עושים זאת על ידי פתיחה וסגירה של מכסי הזימים. מדובר בעיקר בדגי גרם, שהם הנפוצים ביותר; אצלם מכוסים הזימים בלוחית גרמית ניידת הנקראת "מכסה הזימים". לפיכך אי אפשר לראות את הזימים אלא לאחר שמרימים את מכסה הזימים שנמצא יחד עם מערכת הזימים על ראשו של הדג כדי להיות קרובים למוחו, וראשיתו של צינור העיכול בדפנות הלוע. הדג בולע את המים דרך פיו על ידי תנועה קדימה ופתיחת הלוע ולאחר מכן סגירת פיו ודחיסת המים על פני הזימים; מינים אחרים של דגים, כגון כרישים, עושים זאת על ידי הישארות בתנועה מתמדת גם תוך כדי שינה (הדבר קשור גם לפעילות החשמלית שבגוף הכריש).
תחשיים

| תחשיים |
| --- | --- |
 תחש המשכן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
על־סדרה:: פרסתנים
סדרה:: תחשאים
משפחה:: תחשיים
שם מדעי
 Dugongidae ‏גריי, 1821

מין מהסוג הקדום Halitherium
תַחֲשִׁיִּים (שם מדעי: Dugongidae) הם משפחת יונקים ימיים מסדרת התחשאים, שכיום כוללת רק מין אחד - תחש המשכן (Dugong dugon) - הנפוץ בימים טרופיים באפריקה ובדרום אסיה ואוסטרליה. זהו המין הקיים היחיד שאיננו שייך למשפחות תחשי הנהרות.
מיון

סוג ללא מקור Anisosiren - נכחד
סוג Caribosiren - נכחד
סוג Indosiren - נכחד
סוג Lentiarenium - נכחד
סוג Kaupitherium - נכחד
סוג Paralitherium - נכחד
סוג Priscosiren - נכחד
סוג Prohalicore - נכחד
סוג Sirenavus - נכחד
תת-משפחה Halitheriinae - נכחדה. לעיתים נחשבת למשפחה עצמאית.
סוג Prototherium
סוג Eotheroides
סוג Eosiren
תת-משפחה Halitheriinae - נכחדה
סוג Halitherium
תת-משפחה Dugonginae
סוג Bharatisiren - נכחד
סוג Callistosiren - נכחד
סוג Crenatosiren - נכחד
סוג Corystosiren - נכחד
סוג Culebratherium - נכחד
סוג Dioplotherium - נכחד
סוג Domningia - נכחד
סוג תחש (Dugong)
סוג Italosiren - נכחד
סוג Kutchisiren - נכחד
סוג Nanosiren - נכחד
סוג Norosiren - נכחד
סוג Rytiodus - נכחד
סוג Xenosiren - נכחד
תת-משפחה Metaxytheriinae - נכחדה
סוג מטקסיתריום (Metaxytherium)
תת-משפחה Hydrodamalinae - נכחדה. לעיתים נחשבת למשפחה עצמאית.
סוג דוסיסירן (Dusisiren)
סוג Hydrodamalis - בה פרת הים של שטלר
הערות שוליים

↑  תַחַשׁ, אנציקלופדיה אביב חדש, כרך 17, עמ' 142‏, באתר "כותר"
בסדרת הסירנות שתי משפחות: משפחת תחשי הנהרות (פרות הים) ומשפחת התחשיים. [...] משפחת התחשיים כוללת מין אחד בלבד, התחש, החי באוקיינוס ההודי ובימים הקשורים אליו. הוא מצוי בחופי אוסטרליה, מזרח אפריקה ומזדמן אף בים סוף.
תקנות קרלסבאד

תקנות קרלסבאד הן סדרה של תקנות ריאקציוניות הנוגעות למדינות הקונפדרציה הגרמנית, אשר תוקנו על ידי האספה הפדרלית הגרמנית (Bundesversammlung) ב-20 בספטמבר 1819 בהתכנסה בעיר הנופש קרלסבאד שבבוהמיה. התקנות שהובלו על ידי הקנצלר האוסטרי, פון מטרניך עסקו בפעילות נגד ארגוני הסטודנטים הליברליים, למען פיטורי פרופסורים ליברליים מהאוניברסיטאות ולמען הגברת הצנזורה על התקשורת. התקנות היוו את אחד משיאי הקונצרט האירופי (הרסטורציה האירופית).
קריקטורה בת הזמן הלועגת להגבלות שהוטלו על חופש העיתונות במסגרת תקנות קרלסבאד
רקע היסטורי

האספה בקרלסבאד אורגנה על ידי הקנצלר (ראש הממשלה) האוסטרי, הנסיך קלמנס ונצל פון מטרניך לאחר רצח הסופר והמחזאי השמרני אוגוסט פון קוצבו על ידי הסטודנט הליברלי קרל סאנד ב-23 במרץ 1819 וניסיון הרצח של נשיא נסאו ב-1 ביולי 1819. מטרניך נמצא באותה עת בשיא פעילותו במסגרת הרסטורציה האירופית. הוא סבר שהרוח המהפכנית של לאומיות וליברליות שנשבה באוניברסיטאות, יכלה לסכן את הסדר האירופי החדש שלאחר קונגרס וינה ב-1815. הוא ניצל את שני האירועים הפליליים שצוינו, כדי להתחיל בפעולה נגד המגמות הלאומיות והליברליות, בין היתר בעזרת תקנות קרלסבאד.
תוכן התקנות

מטרניך והאספה הפדרלית השמרנית ראו ברעיונות הליברליים סכנה והגדירו אותם כדמגוגיה. על כן הוקמה ועדה מיוחדת שקיבלה תפקיד לתקן תקנות לשם מלחמה בדמגוגיה (Demagogenverfolgung). תקנות אלו התרכזו בהתקפה על אגודות הסטודנטים השונות, במדינות הגרמניות. אגודות אלו בוטלו ובאוניברסיטאות מונו מפקחים שתפקידם היה למנוע את הקמתן מחדש וכן לפטר פרופסורים שנחשדו כבעלי דעות ליברליות. נכפתה גם צנזורה נוקשה על העיתונות. התקנות החזיקו מעמד במשך 29 שנים ובוטלו רק לאחר מהפכת מרץ בגרמניה ב-2 באפריל 1848.
בתקנות היו 10 סעיפים מסודרים לפי הנושאים: אוניברסיטאות, עיתונות ופיקוח. להלן הסעיפים:
תוכן התקנות > לגבי האוניברסיטאות

1) בכל אוניברסיטה ימונה נציג מיוחד של שליט אותה מדינה, שיקבל הוראות וסמכויות מיוחדות ויתגורר בקרבת האוניברסיטה. תפקידו יהיה בתחום הביקורת והמשמעת, כמו פיקוח על רוח הדברים הנאמרים על ידי המרצים בשיעוריהם והרצאותיהם אך ללא התערבות בנושאים המדעיים או בשיטות ההוראה. הנציג ידאג שרוח השיעורים תהיה נכונה רעיונית, בהתחשב שלימודים אלו קובעים את דעתו העתידית של הסטודנט. הנציג יפקח על כל פעילויות הסטודנטים הקשורות בתחום השמירה על המוסר, על הסדר הטוב ועל הרכוש.
2) מדינות הקונפדרציה ישתפו פעולה ביניהן כדי להביא לפיטוריו והרחקתו מתחום מערכת החינוך של כל מורה אשר ינצל את השפעתו על רוחם של הצעירים כדי להפיץ דעות המסוכנות לסדר הציבורי ולמוסדות הממשל בהוכיחם, על ידי כך, את אי התאמתם לתפקיד הוראה. מורה מפוטר לא יוכל לעסוק יותר, בעתיד, במקצוע ההוראה במדינתו או במדינה אחרת של הקונפדרציה.
3) יש להפעיל באופן מוחלט את החוק האוסר חברות באגודות סתר או אגודות סטודנטים בתוך האוניברסיטאות. נציג המדינה יפקח על קיום תקנה זו. מדינות הקונפדרציה מתחייבות לא להעסיק בשום מישרה ציבורית את אלו שהפרו תקנה זו כך שהעונש שלהם יתבטא בפגיעה בקריירה המקצועית.
4) כפי שנקבע לגבי המורים, גם כל סטודנט מפר חוק שיודח עקב כך מהאוניברסיטה, לא יוכל להתקבל בעתיד לאוניברסיטה אחרת כל שהיא בתחום המדינות הגרמניות.
תוכן התקנות > לגבי העיתונות

התקנות נוגעות לכל עיתון יומי או אחר, בעל תפוצה של למעלה מ-20 יחידות. הוצאתו לאור של עיתון תתאפשר רק באישור האספה הפדרלית הגרמנית. כדי למנוע משליטים ליברליים להרשות הפצת עיתונות חופשית יותר במדינתם, התקנות מעבירות את הפיקוח לאספה הפדרלית ולא לממשלי המדינות.
5) כל מדינה אחראית שהעיתונים המופצים בתחומה לא יפגעו בביטחון, בחוקה ובממשל המדינה.
6)לאספה הפדרלית זכות מוחלטת ועצמאית להפסיק את הוצאתו לאור של כל עיתון שפגע בכבוד הקונפדרציה, בביטחונה, בשלום ובשלווה הציבורית. על החלטה זו לא ניתן לערער והמדינות הנוגעות בדבר חייבות לקבל אותה.
7) כאשר נאסרת הוצאתו לאור של עיתון, נאסר גם על העורך שלו להוציא לאור כל עיתון אחר בתחום המדינות הגרמניות, למשך 5 שנים.
תוכן התקנות > הוועדה החוקרת במיינץ

8) באופן מיידי, תוקם ועדה חוקרת מיוחדת האחראית כלפי האספה הפדרלית. ועדה זו תתמקם ותפעל במבצר הפדרלי של העיר מיינץ ותכלול שבעה חברים, כולל יושב ראש.
9) תפקיד הוועדה יהיה לבצע חקירות נרחבות ככל האפשר, בנוגע לשורשיו ומקורותיו של כל ארגון דמגוגי ושל כל פעילות מהפכנית המתכוונים לפעול נגד החוקה הקיימת ונגד השלום הפנימי של הקונפדרציה ושל כל מדינה ומדינה. יחקרו לעומק כל ראיה וכל חשד לפעילות חתרנית.
10) תוצאות החקירות יועברו ישירות לידיעת האספה הפדרלית.
הערכה היסטורית

תקנות קרלסבאד נחשבות לאחד משיאי מדיניות הרסטורציה של מטרניך, מדיניות המכונה "שיטת מטרניך". מדיניות זו הביאה את מדינות גרמניה ובראשן אוסטריה ופרוסיה למעמד של מעצמת על, בראש המדינות האירופיות שלאחר קונגרס וינה. הסיסמה של קונגרס וינה הייתה: "יציבות, סמכות ולגיטימיות" (Stabilitat, Autoritat und Legitimitat) ומטרניך הצליח, אכן, לממש סיסמה זו.
מצד שני, באותו הזמן, החלו להיווצר גם הסדקים הראשונים במסגרת שמטרניך יצר. סדקים אלו נגרמו על ידי:
חיכוך הולך וגובר בין הכוחות הליברליים והכוחות השמרניים במדינות גרמניה.
אי ההסכמה של מדינות גרמניות רבות להגמוניה של אוסטריה ופרוסיה בגרמניה.
התחרות בין פרוסיה ואוסטריה עצמן בנושא ההגמוניה הגרמנית.
ההתנגדות של מדינות שנחשבו מתונות וליברליות (כמו מדינות דרום גרמניה ובראשן בווריה) למדיניות האנטי-ליברלית של מטרניך ושל האספה הפדרלית.
לאספה הפדרלית היה הרבה פחות כוח מאשר מטרניך קיווה וכוח זה הלך ופחת בהדרגה מול הכוח של ממשלי המדינות השונות. עם הזמן הכוח והחשיבות של האספה ירדו לשפל כה עמוק עד כדי שכאשר, לאחר מהפכת מרץ, ב-3 באפריל 1848 האספה הציעה למלך פרוסיה פרידריך וילהלם ה-4 לקבל מידם את כתר הרייך הגרמני, הוא סירב באומרו שאינו מוכן לקבל כתר מידם של "אופים וקצבים".
עקב חולשה זו, גם תקנות קרלסבאד לא נאכפו במלואן בכל המדינות. ארגוני סטודנטים המשיכו להתקיים בחלק מהמדינות והצנזורה הייתה פחות נוקשה מהמתוכנן.
לקריאה נוספת

פרנקלין ל. פורד, אירופה 1830-1780, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1984 פרק 12.
דייוויד תומסון, אירופה מאז נפוליאון, הוצאת זמורה, ביתן, 1984, כרך ראשון, פרק 8.
תקנות שעת חירום

ערך זה עוסק בתקנות שממשלת ישראל מוסמכת להתקינן במצב חירום. אם התכוונתם לתקנות ספציפיות שהותקנו מכוח סמכות זו, ראו .
תקנות שעת חירום הן תקנות (כלומר חקיקת משנה שאינה מצריכה את אישור הכנסת), שבהתאם לחוק יסוד: הממשלה רשאית ממשלת ישראל להתקינן במצב חירום, כדי להגן על המדינה, על ביטחון הציבור ועל קיום האספקה והשירותים החיוניים. במידה ולא ניתן לכנס את הממשלה, החוק מתיר לראש הממשלה להתקין תקנות לשעת חירום. תוקפן של תקנות שעת חירום הוא כפי שנקבע בהן ולא יעלה על שלושה חודשים.
מטרת התקנות והשימוש בהן לאורך ההיסטוריה

היכולת להתקין תקנות שעת חירום התבססה קודם הקמת המדינה על תקנות ההגנה (שעת חירום), 1945, שנועדו לתת בידה של ממשלת המנדט כלי למלחמה במחתרות העבריות. לאחר קום המדינה הוקנתה לממשלת ישראל יכולת דומה באמצעות פקודת סדרי השלטון והמשפט, ועם חקיקתו של חוק יסוד: הממשלה נקבעה בו הסמכות להתקין תקנות לשעת חירום. ההכרזה של מועצת העם על מצב חירום במדינת ישראל ניתנה זמן קצר לאחר הקמת המדינה.
השימוש העיקרי של תקנות שעת חירום הוא בזמן מלחמה כוללת, למצבים בהם נדרשת הפעלת סמכות שאינה קיימת בחקיקה של הכנסת וכאשר מצב החירום אינו מאפשר להמתין עד להשלמת תהליך החקיקה. בפועל, כחלק מהיערכות המדינה למצב חירום, נכתבות "תקנות מגירה" אשר נחתמות בשעת חירום בהתאם לצורך על ידי השר הרלוונטי. עם זאת, השימוש בתקנות שעת חירום לצורכי ביטחון היה נפוץ בעיקר בעשורים הראשונים של ישראל, בוועד שבמלחמות ובמבצעים הצבאיים מאז מלחמת המפרץ לא הותקנו כלל תקנות שעת חירום.
שימוש נרחב בתקנות היה דווקא לצורך כלכלי, לטובת רגולציה כלכלית שוטפת בשנים 1974–1985, ובמסגרת תוכנית הייצוב הכלכלית. שימוש נוסף בתקנות המבוצע עד היום הוא הוצאת צווי ריתוק לעובדים שובתים בשירות הציבורי. כך, למשל, הותקנו בסוף 1989, בעת שביתה שנערכה בקריה למחקר גרעיני – נגב, תקנות שעת חירום שאיפשרו למנהל הקריה לחייב עובדים מסוימים להתייצב לעבודתם. ובשנים 2010 ו-2017 הותקנו תקנות שעת חירום שנועדו למנוע שביתה בוועדה לאנרגיה אטומית ובמתקניה.
לאחר התפרצות נגיף הקורונה בישראל בשנת 2020 התקינה הממשלה קבצים רבים של תקנות שעת חירום במטרה לצמצם את הפעילות במדינה כדי למנוע את התפשטות המגפה. לאורך שלושה חודשים, החל מ־15 במרץ 2020 ועד 21 ביוני 2020 ,התקינה הממשלה 38 תקנות שעת חירום ותיקנה אותן 64 פעמים. כמות זו נחשבה להגבוהה ביותר שנקבעה בשנה אחת בהיסטוריה של מדינת ישראל. על אף פגיעתן בזכויות אדם כגון חופש התנועה, פרטיות וחופש העיסוק, ובעקרון הפרדת הרשויות - שכן אלו נחקקות באופן ריכוזי ברשות המבצעת תוך פיקוח מועט של רשויות אחרות במדינה - הן התאפיינו בשקיפות ונגישות ציבורית מוגברת, והופצו במגוון פלטפורמות ואמצעי תקשורת, כולל ברשתות חברתיות ותוך שימוש נרחב בכלים שביכולתם לפשט ולהבהיר את הנורמות המשפטיות, המשתנות לעיתים תכופות בשעת חירום, כגון סרטונים ואינפוגרפיקה. השימוש בתקנות שעת חירום נפסק לאחר חקיקתו של חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש (הוראת שעה) (הגבלת פעילות), התש"ף-2020 (להלן: חוק הקורונה). חוק הקורונה צמצם את סמכויות הממשלה לרשימה סגורה של נושאים ששיקפה בפועל את מרב האמצעים שהופעלו באמצעות תקנות שעת חירום, אך הקנה לממשלה גם סמכויות חדשות ונרחבות.
ייחודן של תקנות שעת חירום

קיים שוני מהותי בין תקנות רגילות ובין תקנות לשעת חירום: תקנות רגילות מותקנות מכוחו של חוק מסוים, הקובע במדויק את מטרתן של התקנות ואת גבולות סמכותו של השר המוסמך להתקינן. בפרט, אין בכוחן של תקנות לסתור חוק, ותקנות הסותרות חוק - בטלות. ביחס לתקנות שעת חירום, לעומת זאת, נקבע בסעיף 39 לחוק יסוד: הממשלה כי "תקנות שעת חירום כוחן יפה לשנות כל חוק, להפקיע זמנית את תוקפו או לקבוע בו תנאים, וכן להטיל או להגדיל מסים או תשלומי חובה אחרים, והכל זולת אם אין הוראה אחרת בחוק". הוראה זו מקנה לממשלה כח שניתן לנצל למטרות בלתי דמוקרטיות: הן מקנות לממשלה יכולת להשהות כל חוק שחוקקה הכנסת. הסעיף מסייג וקובע כי אין בכוחן של תקנות שעת חירום למנוע פניה לערכאות, לקבוע ענישה למפרע או להתיר פגיעה בכבוד האדם. הבדל נוסף בין תקנות רגילות לתקנות לשעת חירום הוא שתוקפן של תקנות שעת חירום מוגבל לשלושה חודשים לכל היותר, אם תוקפן לא מוארך על ידי חוק רגיל של הכנסת. בנוסף, מספר חוקי יסוד, בהם חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, חוק יסוד: חופש העיסוק וחוק יסוד: הכנסת, קובעים במפורש כי אין בכוחן של תקנות שעת חירום לשנותם, להפקיע זמנית את תוקפם או לקבוע בהם תנאים.
בפסיקה

בפרשת פריצקי דן בית המשפט העליון בעתירה נגד חוקיותן של תקנות שעת חירום שנועדו לקבוע הוראות בדבר אמצעי זיהוי בבחירות לרשויות המקומיות, שהיו עתידות להיערך ימים ספורים לאחר מכן. הממשלה התקינה את התקנות מאחר ששביתה במשרד הפנים מנעה מאזרחים רבים לעדכן את פרטיהם, והיה חשש כי לא יוכלו לממש את זכותם להצביע. בית המשפט דחה את העתירה ברוב דעות, בטענה שאם יבוטלו על ידו לא יישאר זמן לתיקון החקיקה ולכן אזרחים רבים לא יוכלו להצביע בבחירות, אך קבע כי בהתקנת תקנות שעת חירום יש משום פגיעה בעקרון הפרדת הרשויות ובשלטון החוק, ולפיכך על הממשלה למעט בשימוש בכלי זה ולעשות זאת באופן מידתי. השופט מישאל חשין קבע בדעת מיעוט, כי מאחר שהממשלה יכולה הייתה לפנות לכנסת ולהסדיר את הנושא בחקיקה, לא הייתה סיבה להשתמש בתקנות שעת חירום.