stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ורצ'לי
אירועים

פיארה אין קאמפו-בעברית השוק שבכיכר (באיטלקית Fiera in Campo). השוק מקוים בכל שנה בחודש מרץ. בשוק מוצגים חידושים חקלאיים, וטכנולוגיות חקלאיות שונות, ונערכות במסגרתו גם סדנאות לימוד.
פסטיבל האורז של ורצ'לי-הפסטיבל נערך בסתיו, ובו מגישים מאכלי אורז מגוונים, מתקיימות טעימות תבשילי אורז, הדגמות של תהליכי בישול, אירועים תרבותיים ומופעים.
תהלוכת הקוץ הקדוש-זו תהלוכה דתית שנתית, הנערכת ב"יום שישי הטוב", ומשחזרת את הנחת כתר הקוצים על ראשו של ישו הנוצרי.
יהדות ורצ'לי ובית הכנסת

הקהילה היהודית בוורצ'לי נוסדה במאה ה-15, וידעה במהלך השנים עליות ומרדות רבים, בהתאם לגישתם והחלטותיהם של שליטי העיר והאזור.
ב-1446 מועצת העיר העניקה לשני יהודים, אב ובנו, אברמו ואנג'לו דלה ויניריה (Abramo and Angelo della Vigneria), אשור לנהל בנק בעיר, בתנאי שילוו לעיר עצמה 100 פלורינים ללא ריבית. סביב זוג הבנקאים התפתחה בהדרגה קהילה יהודית. באותו הזמן, יהודים חיו על פי צווים נוקשים שהנפיק דוכס סבויה אמדאוס השמיני. הצווים כללו גם ענידת תלאי ייחודי, סימן ליהדותם. ב-1448 היהודים הוכרחו לחיות ברובע נפרד. ב-1556 הוגלו היהודים מורצ'לי, אך מאוחר יותר הורשו לחזור תמורת תשלום בסך 200 פלורינים. ב-1572 הדוכס אמנואלה פיליברטו (Emanuel Philiber) שיפר את תנאי המחיה של הקהילה, והיא קלטה את היהודים שגורשו ממילאנו ב-1624. במאה ה-18 הורעו תנאי החיים של היהודים, אך עדיין נחשבו לטובים יותר, מאשר תנאיהם של היהודים ביתר חלקי איטליה. עד 1600 התפללה יהדות העיר בנוסח ספרדי, אך לאחר מכן עברה לנוסח אשכנזי.
ב-1724 יהדות העיר הוכרחה לחיות בגטו. בית כנסת גדול וחדש נחנך בשנת 1740. במאה ה-19 נפתחה מדרשה ללימוד יהדות, בתרומת אליהו אי. פואה (Elijah E. Foa) יהודי בעל נכסים שנפטר ב-1796, וציווה על כך בצוואתו. לאחר המהפכה הצרפתית שוחררו היהודים בורצ'לי ממגבלות רבות, וב-1848 עם הגעת "אביב העמים", פטרו את היהודים גם מנשיאת תגים, והם זכו לאזרחות. באותה העת חיו בעיר כ-600 יהודים, ומצבם הכלכלי היה איתן. ב-1878 נחנך בית כנסת חדש שנבנה במקום הקודם, בסגנון ערבי-מורי. במאה ה-20 הלך מספר היהודים ופחת. ב-1931 חיו במקום 275 יהודים. בשואה נשלחו 26 יהודים למחנות השמדה וב-1969 התגוררו בורצ'לי וסביבתה 75 יהודים בלבד.
בית הכנסת נמצא בתחומי הגטו לשעבר, ברחוב ויה דלי אורפיצ'י-רחוב הצורפים (Via degli orefici). מבנה בית הכנסת הוא מן הגדולים באיטליה. המבנה עצמו, הריהוט וכלי הקודש נתרמו כולם על ידי חברי הקהילה היהודית. המבנה בסגנון המורי תוכנן על ידי אדריכל ידוע מורצ'לי, מרקו טרווס (Marco Treves), שפעל בפריז. אדריכל זה תכנן גם את בתי הכנסת בפירנצה ובפיזה והיה שותף בהרחבת מוזיאון הלובר בתקופת נפוליאון השלישי. חלק מאולמות בית הכנסת משמשים במאה ה-21 כתערוכה, וכמשרדי הקהילה היהודית.
כלכלה ואורז

בהיותה חלק מאגן נהר הפו, ורצ'לי מהווה חלק משרשרת הייצור של האורז באירופה. היא מכונה בפי רבים בירת האורז האירופי ומכך נובע, שאחד מענפי הכלכלה הראשיים של העיר הוא האורז. מדובר לא רק בייצור, אריזה ושיווק אורז, אלא גם בתיירות חקלאית בכלל, ותיירות אורז בפרט. תיירות זו כוללת סיורים בחוות, בטחנות אורז, בשדות, וכולל טיולי אופניים וכדומה. פרט לאורז ולתיירות, קיימת גם תעשייה בורצ'לי, בחלקה הגדול קשורה אף היא בייצור מזון ובשר בקר, אך גם ענפים נוספים דוגמת, ייצור מכונות דפוס, וייצור ושיווק אקורדיונים. היין המיוצר באזור הוא יין אדום ברמאטרה (Bramaterra).
תחבורה

יש מספר דרכים אפשריות להגיע לורצ'לי:
תחבורה ציבורית:
רכבת: הדרך הפשוטה ביותר להגיע ולעזוב היא באמצעות רכבת. קיימים קווי רכבת מכל הערים הגדולות בצפון איטליה, מילאנו, טורינו, נוברה ומערים נוספות. השירות מבוצע על ידי חברת הרכבות של איטליה טרנאיטליה.
אוטובוס: ההגעה באוטובוס ארוכת הרבה יותר זמן, וגם יקרה יותר. נסיעה באוטובוס כדאית מהערים קרובות כמו נוברה, ומן הערים שורצ'לי משמשת להם קומונה (העיר המרכזית בסביבה הקרובה).
כבישים:
אוטוסטרדת הרוחב המרכזית של צפון איטליה A4 עוברת מעט צפונית לורצ'לי, במרחק של כ-15 ק"מ בלבד מהעיר. בנוסף קרובים לעיר הכבישים הראשיים A25 ו-E26. מכבישים ראשיים אלו מסתעפים כבישים משניים המגיעים לתוך ורצ'לי וממנה, SP11,SP455, SP6.
ספורט

לעיר מועדון כדורגל בשם פרו ורצ'לי. המועדון זכה מספר פעמים באליפות איטליה. בנוסף, מחוץ לעיר מתנהלות פעילויות ספורטיביות בענפים אחרים, ענפים של ספורט מים, חתירה בסירות על הנהרות ורפטינג, וגם חלק מאגמי צפון איטליה אינם רחוקים. רכיבה על סוסים פופולרית מחוץ לעיר, וגם הליכה רגלית ספורטיבית. ורצ'לי ידועה גם בתחום הסייף, ומבניה הגיעו כמה למעמד של אלופי אירופה ושל מדליסטים אולימפיים.
ערים תאומות

ורצ'לי תאומה עם הערים:
איטליה קליארי, איטליה
צרפת ארל, צרפת
ראו גם

אגם קומו
אגם מאג'ורה
קזאלה מונפראטו
ריזוטו
גלריה

בזיליקת ס. אנדראה.
ארמון משפחת ויסקונטי, משמש כבר שנים רבות כבית משפט.
חזית בית הכנסת.
הקלויסטר (חצר פנימית מוקפת בארקדה) של כנסיית ס. אנדראה.
פיאצה קאבור, ופסלו של הרוזן קאבור במרכז הכיכר.
לוח זיכרון על קיר בית הכנסת, לזכר יהודי ורצ'לי שנספו בשואה.
אנדרדוגס (תוכנית טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  קומדיה
 יוצרים:  אריק גולדשטיין אלון חמאווי יניב הלפגוט מוטי וסרמן
 כותבים:  אריק גולדשטיין אלון חמאווי יניב הלפגוט מוטי וסרמן
 בימוי:  אריק גולדשטיין
 שחקנים:  אלון חמאווי יניב הלפגוט מוטי וסרמן   איתי זבולון 
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  9
 הפקה
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה
 אורך פרק:  20 דקות
 שידור
 רשת שידור:  yes
 
אנדרדוגס היא קומדיה ישראלית, המתארת מציאות שבה כלבים יודעים לדבר ומתנהלים כבני אדם.
התכנית עוקבת אחרי בכר, רג'י וצביקה במסעם לרכוש דירה בישראל. הסדרה הופקה עבור yes על ידי אולפני הרצליה ועלתה לשידור בשנת 2020. הסדרה באה להציג את האנשים החלשים בחברה הישראלית ואיך הם לעולם לא יגיעו בכוחות עצמם לדירה[דרוש מקור].
פרקים

הסדרה עוקבת אחר חייהם של שלושה כלבים – בכר, רג'י וצביקה, אשר מחליטים יום אחד שהם מאסו במגורים עם בעליהם (או ברחוב במקרה של צביקה) ושהם מעוניים להיות הכלבים הראשונים בעלי דירה בישראל. במהלך הסדרה הכלבים מתמודדים עם רגולציה ובירקורטיה אשר מציבה להם המדינה ומנסים להגיע לדירה בכל דרך.
פרקים > עונה 1

פרק 1 – בעליו של רג'י מבשרים לו שהם עוברים לגור בחו"ל בלעדיו. לאחר שנאלץ לגור עם חתול, רג'י יוצא עם 2 חבריו צביקה, כלב רחוב ובכר, דני ענק וכוכב פרסומות, לחפש לשלושתם בית חדש.
פרק 2 – הכלבים מנסים לבדוק פרויקט מגורים חדש ולנסות להיות הכלבים הראשונים עם בית. הם יוצאים לעבוד כדי לחסוך לדירה, אבל מגלים שהדרך עוד ארוכה מאוד.
פרק 3 – הכלבים פוגשים בכלביה העירונית את אהוד, כלב מבוגר מהניינטיז שנותן להם קצת פרספקטיבה. ענת מחליטה להעניש את רג'י שברח מהבית, בכר מתקשה להיפטר מחיידק הבמה וכולם מנסים להציל את צביקה מהרדמה.
פרק 4 – הכלבים מבינים שכדי להצליח להגיע לבית הם צריכים כסף, והרבה. בכר מנסה לגייס סוכנת חדשה, ורג'י, שעדיין קשור באזיקים לג'פרי, חושב על תוכנית המאה.
פרק 5 – לאחר שהשיגו סכום נכבד למשכנתא, על הכלבים להשיג את רישיון הכלב שלהם כדי להתחיל את ההליך. רג'י ובכר צריכים להתמודד כל אחד עם עברם, בעוד צביקה מוצא דרכים יצירתיות להשיג רישיון.
פרק 6 – שר האוצר מפתיע את צוות המכירות של "מחיר למתכלב" ושולח את הכלבים לעבור קורס אילוף מופרע במיוחד. העלילה מסתבכת כאשר כלב חדש מגיע לאילוף וטורף את כל הקלפים.
פרק 7 – רג'י הולך בעקבות האהבה ומחליט להציע לטופי להתצטרף אל הכלבים לדירה. הפה הגדול של צביקה מסבך את הכלבים בקרב על כל הקופה בעוד שבכר רק רוצה שהבנאדם שלו יענה לו.
פרק 8 – ערב ההגרלה על הדירה – בכר מנסה קריירה חדשה, רג'י מנסה להתרגל לרעיון הזוגי החדש וצביקה מנסה שוב להציל את יחזקאל מגורלו.
פרק 9 – בפרק האחרון לעונה הכלבים יצטרכו להתמודד כל אחד עם עברו ולהכריע לגבי עתידם. על הדרך הם יצטרכו להוכיח שנאמנות היא לא סתם עוד תכונה הקיימת בהם.
דמויות > דמויות ראשיות

בכר (אלון חמאווי) – כלב שהוא שחקן ודוגמן ומנסה להשיג קמפיינים אך בכל פרק משהו חדש מכשיל אותו. מסוג דני ענק
רג'י (יניב הלפגוט) – כלב שבעליו נוסעים לחו"ל ומשאירים אותו בארץ. מסוג בורדר קולי.
צביקה (מוטי וסרמן) – כלב הומלס
ג'פרי (איתי זבולון) – חתול הומוסקסואל אשר מתגורר עם רג'י
טופי (ליז רביאן) – כלבה נוספת בשכונה, אשר רג'י מנסה למצוא חן בעיניה
רענן (אמיר הילל) – כלב נוסף בעסקי הבידור המתחרה בבכר
שירלי (רותי אסרסאי) – הסוכנת של בכר.
דמויות > דמויות משניות ואורחים

פרוספר (יניב סוויסה) – מאפיונר נכה שמסתובב בשכונה ומהלך אימים על צביקה
ופל (מעיין בלום) – הכלב של שר האוצר
צ'רלי (אלון גאווי) – הכלב של פרוספר מסוג רוטווילר
סיסי גולד (שני שאולי)- מנחת ההגרלה למחיר למתכלב.
פרידה גומבאסגי

| --- | --- |

 לידה:  9 בדצמבר 1890 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  6 בספטמבר 1961 (בגיל 70) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 שם לידה:  Grün Friderika Vilma 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 השכלה:  האוניברסיטה לתאטרון ולקולנוע (1909) 
 בן או בת זוג:  גאבור ריינאי (1909–1918)  אנדור מיקלוש (1922–1933)  ינו הלטאי 
 
פרנץ מולנר: הזאב. התיאטרון ההונגרי, 1912. פרידה גומבאסגי (וילמה)
פרידה גומבאסגי (במקור פרדריקה וילמה גרין - Grün, Friderika Vilma; בהונגרית: Gombaszögi Frida; בודפשט, 9 בדצמבר 1890 – בודפשט, 6 בספטמבר 1961) הייתה שחקנית תיאטרון יהודייה-הונגרית מפורסמת ומוציאה לאור ובעלים של רשת עיתונים בבודפשט.
שלוש אחיותיה היו אף הן שחקניות, אלה גומבאסגי אירן ומרגיט. מבין ארבע האחיות השחקניות פרידה ואלה התפרסמו באמת. פרידה הייתה שחקנית דרמטית, אלה הייתה בעיקר קומיקאית. היפה מביניהן הייתה מרגיט, לדעת אנשי התקופה ואירן האריכה ימים יותר מכולן.
קורות חיים > קריירה ופציעה

נולדה ב-1890 בבודפשט, למשפחה יהודית, בתם של יוז'ף גרין ורוזה וייס. סיימה את לימודיה בבית הספר למשחק של סידי ראקושי ב-1909 ולאחר מכן חתם איתה חוזה לאסלו באוטי, מנהל התיאטרון ההונגרי. שם, התבלטה לראשונה במחזהו של ג'ורג' ברנרד שו "מלאכתה של גברת וורן" (Mrs. Warren's Profession) בתפקיד ויווי, עם המחזה הזה היא הצליחה גם בווינה. פרידה הייתה שחקנית דרמטית ידועה כבר ב-1916, היא עברה לתיאטרון הקומדיה של בודפשט ונשארה חברה בלהקה עד 1933. בתחילת 1919, צעיר, כנראה מעריץ, ירה בה ואז התאבד. השחקנית נפצעה קשה בפניה, והיה ספק במשך זמן רב אם תוכל אי פעם לחזור לבמה. ההופעה הראשונה שלה לאחר החלמתה התקבלה בחגיגה רועשת. רופא העור הצעיר ד"ר ארנה לאסלו, קוסמטולוג-דרמטולוג, הסיר כמעט לחלוטין את העקבות החיצוניים של הפציעה. אחותה של פרידה, אירן, נישאה מאוחר יותר לארנה לאסלו ועזבה את התיאטרון וב-1939 היגרה לאמריקה עם בעלה בשל "רוחות המלחמה".
קורות חיים > נשואים ועסקים

פרידה גומבאסגי נישאה לשחקן גאבור ריינאי ב-19 ביוני 1909 בבודפשט. נישואיהם התפרקו ב-1918, אך ידידותם נשארה. כשהשחקנית נאלצה להסתתר במהלך רדיפות היהודים ב-1944 היא נעזרה בבעלה לשעבר. נישואיה השניים התגלו כיציבים. ב-14 באפריל 1922 הפכה לאשתו של הבעלים והעורך הראשי של עיתון האשט אנדור מיקלוש, בבודפשט. מיקלוש כבר היה אז הבעלים (בעל המניות הראשי) גם של חברת ההוצאה לאור ובית הדפוס אתינאום (Athenaeum Literary and Printing) Co.
אנדור מיקלוש נפטר בדצמבר 1933, והותיר בצוואתו את החברה ואת רכושו לאשתו. פרידה פרשה מהבמה ולקחה לידיה את ניהול החברה. ב-18 בנובמבר 1934, מונתה כנשיאה בכל שלושת עיתוני אשט. ב-1939 המדינה לקחה ממנו את החברה (בשל החוקים היהודיים).
קורות חיים > אחרי המלחמה

מ-1945 שיחקה תקופה קצרה בתיאטרון הלאומי של בודפשט ומ-1946 עד 1949 שוב בתיאטרון הקומדיה של בודפשט. היא נסעה לארצות הברית ב-1948 וביקרה את אחותה, תוך שהיא פוגשת שם לעיתים קרובות מכרים ותיקים וחדשים רבים, כולל גרטה גרבו ופרנץ מולנר. היו שניסו לשכנע אותה להישאר באמריקה, ובכל זאת חזרה הביתה. בשנים שלאחר המלחמה ניסתה להחזיר לעצמה את הבעלות ואת החברה, אך לאחר ההלאמה ב-1948 לא היה לכך סיכוי.
בתחילת שנות ה-50, הכל נלקח ממנה. היא גם נאלצה לעזוב את בודפשט לזמן מה, והצטרפה ללהקת התיאטרון בפץ' ולאחר מכן בגיור. משנת 1953 הורשתה לחזור לבירה והייתה שוב אמנית התיאטרון הלאומי של בודפשט. בין 1953 לבין 1956 לימדה "תורת התנהגות" באוניברסיטה לאמנויות התיאטרון והקולנוע. לאחר מכן, היא נראתה רק בתפקידים קטנים.
קורות חיים > כשחקנית במה

פרידה גומבאסגי שיחקה את התפקידים הטובים ביותר שלה בדרמות חברתיות מודרניות, אם כי שיחקה בהצלחה רבה גם את התפקיד הראשי ב"הגברת עם הקמליות" על פי ספרו של אלכסנדר דיומא הבן והופיעה במספר קומדיות. במחזהו של צ'כוב הצטיינה בתפקיד מאשה בבכורה בהונגריה של שלוש אחיות בתיאטרון הקומדיה של בודפשט (בתפקידי האחיות הנוספות שיחקו אז: אולגה - אירן ורשאני, אירינה - מרגיט מאקאי) פרידה שיחקה את התפקיד של אולגה בהצגת המחזה לאחר מלחמת העולם השנייה.
"עם המראה היוקרתי שלה, תרבות התנועה והדיבור המהוקצעת והמשחק האינטליגנטי והאקספרסיבי שלה עיצבה גיבורות דרמטיות מודרניות. פרידה נחשבה לשחקנית הראשונה בסגנון מודרני על הבמה ההונגרית". היא דיברה גרמנית, צרפתית ואנגלית.
תפקידיה המרכזיים

מספר הצגות הרשומות על שמה במאגר התיאטרון משנת 1946: 15.
יודית (לאיוש בירו : שושן צהוב)
לאה ליון (שאנדור ברודי)
מאיה (לב טולסטוי: הגופה החיה)
נטליה (דוסטויבסקי-מיידל: האידיוט)
אליס טקאץ' (דז'ה סומורי)
אולימפיה (פרנץ מולנר)
ואסיליסה (גורקי: בשפל)
אולגה (צ'כוב : שלוש אחיות)
מריה יוזפה (גרסיה לורקה: בית ברנרדה אלבה)
גונהילד (הנריק איבסן : John Gabrie Borkmann)
קלייר (ג'ון גולסוורתי : הנמלטת-The Fugitive)
גברת היגינס (שו : פיגמליון)
גברת ביינס (שו: רב-סרן ברברה)
לקריאה נוספת

Magyar színházművészeti lexikon. Főszerk. Székely György. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6635-4 (לקסיקון לאמנות הבמה ההונגרית)
Magyar életrajzi lexikon I. (A–K). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967. (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967)
פרידה גומבאסגי. תיאטרון הקומדיה של בודפשט.
אישטוואן טקאץ': פרידה גומבאסגי. Színészkönyvtár (ספריית השחקנים)
פרידה גומבאסגי Mult-kor.hu.
Színházi adattár. Országos Színháztörténeti Múzeum és Intézet (מאגר התיאטרון)
הערות שוליים

↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. VIII. ker. állami házassági akv. 719/1909. folyószáma alatt.
↑  A budapesti tvszék 30986/1918. sz. jogerős ítélete.
↑  A házasságkötés bejegyezve a Bp. V. ker. állami házassági akv. 250/1922. folyószáma alatt.
↑  Lengyel Géza (1963). Magyar újságmágnások. Budapest: Akadémiai Könyvkiadó. p. 94.
↑  Színészkönyvtár.hu
↑  Színházi Élet - 1923/43. szám, 44. old.
↑  2012. március 1-i lekérdezés
↑  Utolsó regisztrált bemutatója. A helyszín: Nemzeti Színház; időpont: 1960. november 29. Az előadást Várkonyi Zoltán rendezte; játszótársai voltak -többek között- Makay Margit, Básti Lajos, Mészáros Ági, Kálmán György, Őze Lajos valamint a főiskolás Tóth Judit és Linka György
גאבור ריינאי, פרידה גומבאסגי, אלק פאלוש ושאנדור ברודי ב-1912.
פרידה גומבאסגי ואירן ורשאני.



 צ'כוב: הדוד וניה (1920)
הרחבה (פירסינג)

תנוך מורחב עם עגיל מתכת
הרחבה בהקשר של פירסינג היא הגדלה מכוונת של החור המוחלם לשם ענידת תכשיטים המתאימים לחורים אלה. הרחבת תנוך אוזן נחשבת להרחבה הנפוצה ביותר של פירסינג. עגילים נוספים שפופולרים להרחבה הם אף, לשון ושפה.
בשעה שלמעשה כל פירסינג ניתן להרחבה במידה מסוימת, פירסינגים סחוסיים נחשבים לקשים יותר להרחבה ועלולים ליצור צלקת היפרטרופית אם מורחבים במהירות. עגילים סחוסיים יורחבו לרוב על ידי dermal punch ולא על ידי מחט פירסינג רגילה. ההבדל מתבטא בכך ש-Dermal Punch יוצר בבת אחת חור מורחב והתהליך לא נעשה בהדרגתיות.
הרחבה תתבצע לרוב במרווחים קטנים על מנת למזער את הפוטנציאל לנזק בפיסטולה שהבריאה ועל מנת שלא ליצור רקמה צלקתית.
נהוג לבצע לרוב הרחבות של שתי יחידות AWG, או עלייה של כ-26% בקוטר בכל הרחבה. 8 מ"מ או 0g בסטנדרטים האמריקאים לדוגמה, היא מידת ההרחבה אשר מגיעים אליה לרוב במחזור העשירי של ההרחבות והיא נקודת האל חזור אשר אחריה נדיר שהאוזן תחזור לגודלה המקורי בצורה טבעית באם העגיל יוצא מן האוזן למשך זמן ממושך. באירופה ובשאר העולם המידות הן מילימטריות אך ההליך מתבצע באותה הצורה.
בעיות רפואיות

כמעט ואין בעיות רפואיות אשר נגרמות בשל הרחבות. השיטות הנפוצות להרחבה אינן יוצרות פצעים אלא אם מבוצעות בצורה מהירה מדי. אם האלסטיות וכלי הדם מאפשרים זאת, מירב הפירסינגים יכולים להתרחב מעבר לגודלם המקורי אך כאמור, הגדלים של מעל לשמונה מ"מ הם נקודת אל חזור בהרחבות תנוך לדוגמה וסגירה מלאה תצריך ניתוח קוסמטי לשם סגירת החור.
תכשיטי הרחבות

קיימים מגוון חומרים אשר זמינים לתכשיטי הרחבות וכן סוגים שונים של תכשיטים. חומרים אשר עלולים להיות שבירים מדי או עדינים מדי לפירסינג רגיל יכולים להתאים לחלוטין להרחבות. בין חומרים אלה, אבן, חומרים מאובנים, עץ, עצמות, קרניים, ענבר, במבוק, סיליקון ואף זכוכית. חלק מהחומרים אשר אינם מתכת או פלסטיק נחשבים ל"נושמים" יותר ומונעים הצטברות של חלב. אף על פי זאת, תכשיטים רבים עשויים ממתכת או זכוכית אקרילית. קיימות מספר סכנות רפואיות אשר מקושרות לענידת תכשיטים מחומרים נקבוביים בפירסינג מוחלם טרי. בתכשיטים מחומרים אלה לא רק שיש חורים מיקרוספים אשר עלולים ללכוד בתוכם בקטריות וליצור זיהום גם לא ניתן לעקרם באוטוקלב בצורה תקינה ולכן הם אינם מתאימים לחורים טריים. החומרים הטובים ביותר לחורים מוחלמים חדשים הם חומרים שאינם מועדים לבקטריות. בין חומרים אלה, פלדת שתלים, טיטניום וזכוכית. חומרים אלה אינם נקבוביים ויכולים לעמוד בחום ובלחץ של האוטוקלאב ולכן להיות מעוקרים ומוכנים לשימוש כתכשיט.
התכשיט הנפוץ ביותר נקרא איר פלאג, (Ear Plug). העגיל הוא לרוב גלילי ולעיתים מורחב בשני קצותיו. באם העגיל אינו מורחב מושחלת עליו גומייה אשר מתהדקת על קצה העגיל אשר מונעת את בריחת העגיל ונפילתו.
עגיל נוסף אשר נפוץ בחורים מורחבים הוא Flesh Tunnel, מילולית מנהרת בשר. עגיל אשר זהה לסוג הראשון מלבד היותו חלול. על מנת למנוע מהעגיל ליפול מהחור ניתן לעצב עגילים גם בצורה של ספירלה או טופרים. משקולות לאוזן, עגילים בעלי מסה גבוהה יותר אשר מונעים מהחור להסגר נפוצים גם. עגילים אלו יהיו לרוב מכסף או מברונזה אך גם פליז או נחושת שכיחים במידה מסוימת. בעבר, באזורי דרום הודו ניתן היה לראות הרחבות אשר מבוססות על Ear Cuff, מעין טבעת אשר מורכבת על האוזן ומונעת מהחור להצטמצם. בקניה, בקרב שבטי המסאי בחורים מורחבים היו נענדים עגילי חרוזים. בעולם המערבי המודרני, כמעט וכבר לא נראים עגילים אלה.
היסטוריה ותרבות

צעירים מערביים רבים אמצו את הרחבת התנוכים בשל סיבות אסתטיות. בשל אימוץ זה, נוצר הרושם שהתופעה היא מודרנית אולם לא כך הדבר. הרחבת תנוכים היא ריטואל אשר מתבצע בכל רחבי העולם מזמנים עתיקים. עצמות, קרניים, עץ ואבנים מגולפים לשם ההרחבות אך קיימים חומרים טבעיים אשר באופן טבעי עשויים לתאים לתכשיטי הרחבות, צדפות, שיניים וטופרים תועדו כמשמשים להרחבה.
היסטורית, ההרחבה מבוצעת לשם השגת סטאטוס חברתי, הפחדה של אויבים במלחמה, וכמו כן לסיבות אסטיות.
היסטוריה ותרבות > בני שבט הפולה

בני הפולה אשר יושבים במערב אפריקה בכלל ובניגריה בפרט מנקבים את אוזני בנות השבט בהגיען לגיל שלוש. בהמשך נמתחים התנוכים.
היסטוריה ותרבות > איש הקרח

גופתו החנוטה של אצי, איש הקרח אשר התגלתה באלפים הייתה בעלת הרחבות באוזניים. הרחבות אלה נחשבות למוקדמות ביותר בהיסטוריה ומתוארכות ל-3300 לפני הספירה לערך. קוטר ההרחבות מוערך לבין שבעה לאחד עשר מילימטרים.
היסטוריה ותרבות > אומות מרכז אמריקה

האצטקים והמאיה נהגו להרחיב את תנוכיהם. האצטקים נהגו להכין את תכשיטי האוזניים מזהב וכסף לאנשים בני המעמדות הגבוהים כשבני המעמדות הנמוכים נהגו ללכת עם תכשיטים מצדפות, עץ ונחושת. הבדלי מעמדות שבאים לידי ביטוי בעגילים קיימים גם אצל בני המאיה. בני המעמדות העליונים נהגו ללכת עם תכשיטי ירקן ושאר המעמדות השתמשו בעצמות, אבנים ועץ.
היסטוריה ותרבות > נשות המורסי באתיופיה

בנות שבט המורסי, שבט נילוטי מאתיופיה אשר חיות בעמק הנילוס נוהגות להרחיב את תנוכיהן ואת שפתיהן.
בהגיעה לגיל 15 לערך ושנה לפני נישואיה, שפתי הבחורות ותנוכיהן מנוקבות על ידי אמן. ההליך מבוצע על ידי תחיבת כפיס עץ דרך הנקב באוזן. אחרי שהאוזן מוחלמת, הכפיסים מוחלפים בבעלי קוטר רחב יותר עד שמושג הגודל של 8 עד 22 ס"מ לערך ובתור החורים נדחפות הדיסקיות. כשהקוטר מגיע לשיאו האשה מקבלת רמות גבוהות יותר של כבוד מכאלה אשר היו מושגות ללא תנוכים מורחבים.
היסטוריה ותרבות > בני קבוצת הפולה

אנשי הפולה מניגריה וכלל מערב אפריקה נוהגים לנקב את אוזני בנות השבט בהגיען לגיל שלוש. הרחבת התנוך תבוצענה בשלב מאוחר יותר בחייהן. הרחבות האוזניים של בנות הפולה מגיעות לקוטר קטן יותר מאשר בנות המורסי או המסאי.
הערות שוליים

↑  "Common body piercing problems". Body Jewellery Shop. נבדק ב-14 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Stirn, Aglaja (5 אפר' 2003). "Body piercing: Medical consequences and psychological motivations". The Lancet. 361 (9364): 1205–15. doi:10.1016/s0140-6736(03)12955-8. {{cite journal}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  Angel, Elayne (2009). Piercing Bible. Random House Digital, Inc. ISBN 978-1-58091-193-1.
↑  Dermal punch 8mm helix.wmv, YouTube, ‏30 במאי 2012
↑  "Plugs | Ear Gauges Size Conversion Chart | UrbanBodyJewelry.com". www.urbanbodyjewelry.com. נבדק ב-2019-07-10.
↑  "Ear stretching - The point of no return". Eros Body Jewellery (באנגלית). נבדק ב-2019-07-10.
↑  "Ear Stretching Guide". Bandaru Organics. נבדק ב-27 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rowthorn, Chris; Cohen, Muhammad (2008). Borneo. Lonely Planet. p. 34. ISBN 978-1-74059-105-8.
↑  "Ear Stretching Info". Pierced & Modified. נבדק ב-15 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ear Scalpelling". Holier Than Thou. אורכב מ-המקור ב-10 בדצמבר 2010. נבדק ב-5 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  DeMello, Margo (2007). Encyclopedia of Body Adornment. ABC-CLIO. p. 234. ISBN 978-0-313-33695-9.
↑  Hudson, Karen L. "Body Art Glossary Definition - Dermal Punch". About.com. נבדק ב-15 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Frequently Asked Questions". Kaos Softwear. אורכב מ-המקור ב-13 ביולי 2011. נבדק ב-15 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rosaldo, Renato (28 אוק' 2009). "Red Hornbill Earrings: Ilongot Ideas of Self, Beauty, and Health". Cultural Anthropology. 1:3: 310–316. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Hayes-Bohanan, Pamela (2010).  James H. Birx. (ed.). "Prehistoric Cultures". 21st Century Anthropology: 409–419.
↑  "Ear stretching: Why is lobe 'gauging' growing in popularity?". BBC News. נבדק ב-16 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Fulani Earrings". Africa Facts. נבדק ב-16 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Status, Symbolism and Spirit of the Mayan Ear Flare". Onetribe. נבדק ב-27 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lip-plates, Mursi.org
ארבעה Flash Tunnel בגדלים שונים.
Ear Cuff מודרני
סרט טפלון
פירסינג מורחב בספטום על ידי Tapering ו-Dead Stretching.
אשה משבט הקארן בבורמה עם תנוכים מורחבים
נשים בנות שבט המורסי
איומי האמאסאקי

| --- | --- |

איומי האמאסאקי
 לידה:  2 באוקטובר 1978 (בת 46) פוקואוקה, מחוז פוקואוקה, יפן
 שם לידה:  濱﨑 歩 
 שם במה:  ayu 
 מוקד פעילות:  בעיקר יפן, ארצות הברית, בריטניה, סין, קוריאה הדרומית, הונג קונג, טאיוואן, ועוד.
 תקופת הפעילות:  1993–1996, 1998
 מקום לימודים:  תיכון הוריקושי 
 עיסוק:  זמרת, דוגמנית, שחקנית
 סוגה:  ג'יי-פופ
 סוג קול:  מצו-סופרן
 שפה מועדפת:  יפנית 
 חברת תקליטים:  Avex Trax
 פרסים והוקרה:  Japan Record Awards 
 avex.jp/ayu/
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
איומי האמאסאקי (ידועה בעיקר בשמה המקוצר אָיוּ, ביפנית: 浜崎あゆみ;‏ נולדה ב-2 באוקטובר 1978) היא זמרת, כותבת שירים, מפיקת תקליטורים, שחקנית, דוגמנית, דוברת, ויזמית יפנית.
לאורך כל הקריירה שלה, היא כתבה את כל התכנים הליריים, ולפעמים אף הלחינה את המוזיקה.
שיריה ואלבומיה של האמאסאקי נמכרו בלמעלה מ-80 מיליון ברחבי העולם. דבר אשר הופך אותה לאמנית הסולו היפנית הנמכרת ביותר בכל הזמנים. יש לה מספר הישגי שיא ביתיים לסינגלים שלה, כדוגמת היותה האמנית עם הכי הרבה להיטים שכבשו את פסגת מצעד השירים היפניים (38); הלהיטים מספר אחד ברציפות ביותר של אמן סולו (25), והכי הרבה להיטים שנמכרו. בשנים 1999 עד 2010 היו להאמאסאקי בממוצע שני סינגלים בכל שנה בראש טבלאות המצעדים. האמאסאקי היא האמנית הראשונה בה הקלטה שהופיעה בעשרה אלבומי אולפן מאז הופעתה לראשונה באוריקון והאמנית הראשונה שזכתה באלבום מספר אחד מזה 13 שנים ברציפות מאז הופעתה הראשונה. אלבום הרמיקס השני של האמאסאקי, Super Eurobeat Presents Ayu-ro Mix, מוכר כאחד מאלבומי הרמיקס הנמכרים בכל הזמנים ונשאר אלבומה היחיד שהוכר בהסמכה עולמית.
בעיצומה של הקריירה שלה, האמאסאקי זכתה לכינוי "קיסרית הפופ היפני" בגלל הפופולריות שלה ביפן ובאסיה. בעקבות דלקת אוזניים בשנת 2000, היא סובלת מאובדן שמיעה והיא חירשת לחלוטין באוזן אחת. בשנת 2017 דווח שבעיית שמיעה עברה גם לאוזן השנייה.
ילדותה ונעוריה

האמאסאקי נולדה בפוקואוקה, מחוז פוקואוקה, היא גודלה כבת יחידה על ידי אמה וסבתה. אביה עזב את המשפחה כשהייתה בת שלוש ומעולם לא ביקר אותן. אמה של האמאסאקי פרנסה המשפחה ולכן היא טופלה בעיקר על ידי סבתה. היא תיארה את עצמה כ"טום בוי" כשהייתה נערה, וכ"ילדה מוזרה" ש"אהבה להיות לבד".
בגיל שבע האמאסאקי החלה לדגמן במוסדות מקומיים, כמו בנקים, במטרה לעזור למצבה הכלכלי של משפחתה. היא המשיכה בקריירה זו ועזבה את משפחתה בגיל ארבע עשרה. היא עברה לטוקיו כדוגמנית של SOS, סוכנות כישרונות. קריירת הדוגמנות שלה לא נמשכה זמן רב; SOS בסופו של דבר ראתה אותה נמוכה מדי מכדי לדגמן והעבירה אותה ל"סאן מיוזיק", סוכנות מוזיקאים. בשם "איומי", האמאסאקי הוציאה לאור את מיני-אלבום הראפ, Nothing from nothing, על ידי חברת התקליטים ניפון קולומביה בשנת 1995. היא פוטרה כאשר האלבום לא הצליח להגיע למצעד האוריקון. לאחר הכישלון הזה, האמאסאקי החלה לשחק והצטלמה בסרטים דלי תקציב כמו "Ladys Ladys!! Sōcho Saigo no Hi", וגם בדרמות ותוכניות טלוויזיה כמו "מיסינן" שהתקבלו בצורה לא טובה על ידי הציבור.
מאוגוסט 1995 ועד מרץ 1996, אירחה האמאסאקי גם את המגזין "SoundLink" Hōkago no Ōsama (המלך לאחר בית הספר) עבור Nintendo Satellaview פעם בשבוע עם "שיגרו איזומיו" כשהוא התוכנית לא זכתה להצלחה והאמאסאקי פוטרה. היא עברה לגור עם אמה, שעברה לאחרונה לטוקיו.
באותה תקופה היא הכירה מפיק העתידי שלה, מקס מאטסורה. לאחר ששמע אותה שרה קריוקי, הציע לה מאטסורה את עסקת ההקלטה, אך האמאסאקי חשדה במניעים נסתרים ודחתה את ההצעה. הוא התמיד והצליח לגייס אותה למותג Avex בשנה שלאחר מכן. האמאסאקי החלה אימונים ווקאליים, אך דילגה על מרבית שיעוריה לאחר שגילתה כי המדריכים שלה היו נוקשים מדי והשיעורים עמומים. בנוסף לכך היא נשלחה לניו יורק בה עברה שיעורים נוספים.