stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האוניברסיטה האמריקאית בביירות
בוגרי האוניברסיטה

רבים מבין הבכירים בתחומי ממשל, מדע, כלכלה, עסקים ורפואה בלבנון, מאז היווסדה של המדינה, באים מקרב בוגרי האוניברסיטה האמריקאית. בהווה נמנים עם בוגרי האוניברסיטה, ראש ממשלת לבנון סאיב סלאם (אנ'), יושב ראש הפרלמנט עאדל עוסייראן (אנ'), המנהיג הדרוזי וליד ג'ונבלאט ורבים אחרים. 19 מבין בוגרי האוניברסיטה נמנו על חותמי מגילת האומות המאוחדות בשנת 1945, כנציגיהן של מדינות ערביות שונות. על בוגרי האוניברסיטה נמנית אף זהה חדיד, אחת האדריכליות הבולטות בתחילת המאה ה-21.
ד"ר חלים אבו רחמה אשר מונה לשר הבריאות בירדן בימי המלך חוסיין, הוא בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטה זו בשנת 1912.
ד"ר יעקוב סעיד אבו גוש שירת בירדן כשר הבריאות, שר התשתיות, שר לאיכות הסביבה ושגריר ירדן בעומאן בתקופת המלך חוסיין.
ד"ר זאהי איברהים חדאד (1895–1964) היה נשיא הסתדרות הרופאים הערביים בארץ ישראל, נשיא הליגה הערבית למלחמה בשחפת.
ד"ר אברהם חיים גרין אשר עסק במלחמה בטיפוס הבהרות באזור צפת.
רופא הילדים הישראלי פרופ' ישראל הימן סיים לימודי רפואה במוסד זה בשנת 1944. ד"ר שמעון בטיש שכיהן כמנכ"ל משרד הבריאות (1953–1960), אף הוא בוגר אוניברסיטה זו.
הערות שוליים

↑  Factbook 2009-2010
↑  אתר הקרן לחקירת ארץ ישראל
↑  נסים לוי, יעל לוי, "רופאיה של ארץ-ישראל 1799-1948", הוצאת איתי בחור, זכרון-יעקב, מרץ 2012, מהדורה שנייה, עמוד 48
↑   צח יוקד, האיש שגילה על בשרו כמה זמן יכולים בני אדם להחזיק ללא שינה, באתר הארץ, 14 בדצמבר 2023
↑  מודעה של האוניברסיטה משנת 1941 בעיתון הארץ, המודיע על חידוש הלימודים לאחר סיים המערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה - האוניברסיטה האמריקנית בביירות, הארץ, 7 באוגוסט 1941
↑  היורשו סטודנטים יהודים להמשיך לימודם בבירות, הארץ, 22 במאי 1946
↑  גורשו הסטודנטים היהודים מהלבנון בירות , הארץ, 6 בינואר 1948
↑  אליהו אילת, יומן סן פרנסיסקו, הוצאת דביר, 1971, עמ' 27-28
↑  "רופאיה של ארץ-ישראל 1948-1799", נסים לוי, יעל לוי, הוצאת איתי בחור, מרץ 2012, מהדורה שנייה, ערך: אבו גוש, יעקוב סעיד, עמוד 79
↑  דוד תדהר (עורך), "אברהם חיים גרין", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ב (1947), עמ' 969
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007365813805171  BnF: cb11990151w (data)  GND: 39395-2  ISNI: 0000 0004 1936 9801  LCCN: n80020791  NKC: ko2015866648  NLA: 35005904  SUDOC: 027788350  Trove: 786836  VIAF: 122555271   WorldCat (עם VIAF): 122555271 
מבט מקמפוס האוניברסיטה האמריקאית בביירות אל הים התיכון
הבניין הפדרלי של קלוצ'ינסקי

| --- | --- |

המרכז הפדרלי של שיקגו שתוכנן על ידי מיס ואן דר רוהה כולל את הבניין הפדרלי של קלוצ'ינסקי, מימין.
 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, federal building 
 שימוש:  משרדים
 כתובת:  רחוב דירבורן דרום 230, שיקגו, אילינוי
 מיקום:  שיקגו 
 מדינה:  ארצות הברית
 בעלים:  מנהל השירותים הכלליים של ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1960–1974 (כ־14 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1975 
 אדריכל:  לודוויג מיס ון דר רוהה 
 מידות
 קומות:  42 
 קואורדינטות:  41°52′42″N 87°37′48″W﻿ / ﻿41.8784°N 87.6299°W﻿ / 41.8784; -87.6299
  (למפת שיקגו מוגדלת) הבניין הפדרלי של קלוצ'ינסקי(למפת שיקגו רגילה) הבניין הפדרלי של קלוצ'ינסקי
 
הבניין הפדרלי של קלוצ'ינסקי (באנגלית: Kluczynski Federal Building) הוא גורד שחקים במרכז העיר שיקגו לופ הממוקם ברחוב דירבורן דרום 230. המבנה בן 45 הקומות תוכנן על ידי לודוויג מיס ואן דר רוהה והושלם ב-1974 כחלק האחרון של המרכז הפדרלי החדש. גובהו 171 מטרים ועם סניף הדואר וההרחבה המתוכננת של מיס הבניין עומד על השטח שנבנה בעבר כבניין הפדרלי של שיקגו (אנ') ותוכנן בידי האדריכל הנרי איבס קוב (אנ'). הוא נקרא לכבודו של חבר הקונגרס האמריקני ג'ון קלוצ'ינסקי (אנ'), שייצג את מחוז הקונגרס החמישי של אילינוי מ-1951 עד 1975 עד מותו באותה שנה. זהו אחד משלושה בניינים של ואן דר רוהה במתחם הפדרל סנטר פלאזה: האחרים הם משרד הדואר של תחנת הלופ ובית המשפט של ארצות הברית אוורט מקינלי דירקסן.
בניין קלוצ'ינסקי בנוי ממסגרות פלדה ובעל שטח של 110,000 מטרים רבועיים. החלק החיצוני עטוף בזכוכית בגוון ברונזה המשובצת במסגרות אלומיניום בהירות. מתחת לחלונות יש לוחות פלדה צבועים בשחור וחלונות מופרדים אופקית על ידי פרופילי פלדה בחתך I מפלדה שנצבעו גם הם בשחור. הלובי בן שתי הקומות שקוע ומאפשר לקולונדה להקיף את הבניין במפלס הרחוב. הקירות והרצפות הפנימיות של הלובי מכוסים בגרניט המשתרעת עד לרחבה. הלובי מכיל מספר לוחות הנצחה שהוסרו מהבניין הקודם.
המתחם כולו מבוסס על תבנית רשת של 8.5 מטרים, כך שתפרים של מרצפות הגרניט ברחבה משתרעות לתוך לובי הבניין ומעלה לצדדים כדי ליצור אחדות בין שלושת המבנים המרכז דומה למרכז טורונטו-דומיניון (אנ') הקודם של מיס והורחב ב-1991 עם הוספת הבניין הפדרלי של מטקאלף בן 28 הקומות מדרום על פני שדרות ג'קסון.
ב-28 באוגוסט 1996, אחד-עשר בני אדם נעצרו בעת הפגנה בבניין.
בשנת 2009, GSA לקחה על עצמה פרויקט גדול לשיפור יעילות האנרגיה שכלל סרט שמש על חלונות, תאורת LED משודרגת HVAC ומערכות מכניות אחרות. לאחר העבודה, הבניין קיבל אישור LEED Silver.
פסל פלמינגו (אנ') של אלכסנדר קלדר, פסל פלדה אדום בגובה 16 מטרים, נחשף ברחבה ב-24 באוקטובר 1974. הפסל השתמר ושוחזר ב-1998. ברחבה מתקיים גם שוק איכרים שבועי בעונת האביב והקיץ, הפתוח לקהילה.
סוכנויות פדרליות בבניין כוללות את שירות הגיוס של חיל האוויר, סוכנות הדרכונים של מחלקת המדינה, מחלקת העבודה, שירות הכנסות הפנים, המשרד לניהול כוח אדם, הנציבות לבטיחות מוצרי צריכה, מינהל השירותים הכלליים ומשרדים של שני הסנאטורים האמריקאים מאילינוי, ריצ'רד "דיק" דורבין ותמי דקוורת'.
לאחר בחירתו לנשיא ב-4 בנובמבר 2008, הקים ברק אובמה את משרדי המעבר של ממשלו בבניין הפדרלי, מה שגרם להגברת אמצעי האבטחה באזור שמסביב.
הערות שוליים

1 2  "Building Overview". General Services Administration. Retrieved 2011-02-11.
↑  Gee, Marcus (May 1, 2015). "Five things the TD Centre can teach us about how to build Toronto". The Globe and Mail. Toronto. Retrieved November 22, 2021.
↑  "The Federal Protective Service arrested 11 protesters Wednesday in...", United Press International, August 28, 1996, retrieved November 19, 2022
↑  Henderson, Audrey (September 16, 2020). "For Chicago's architectural landmarks, retrofits must balance efficiency, integrity". Energy News Network. Retrieved November 22, 2021.
1 2  "John C. Kluczynski Federal Building and U.S. Post Office, Loop Station". General Services Administration. September 26, 2010. Retrieved 2011-02-11.
↑  "Recoating Calder's Flamingo". SculptureConservation.com. 2002. Archived from the original on 2011-05-16. Retrieved 2011-02-11.
↑  Thomas, Charles (November 11, 2008). "Agents Secure Obama's Offices". WLS News. Retrieved 2011-02-11.
דניאל פראניץ'

דניאל פראניץ' (בקרואטית: Danijel Pranjić; נולד ב-2 בדצמבר 1981) הוא כדורגלן עבר קרואטי אשר שיחק בעמדת הכנף.
קריירה

פראניץ' שיחק ב-5 קבוצות בקרואטיה; נאשק, פאפוק, בלישצ'ה, אוסייג'ק, ובשנת 2004 עבר לדינמו זגרב, שם שיחק שנה.
ב-2005 עבר להירנביין ההולנדית.
את עונת 09–2008 פתח פראניץ' עם שער לאחר 3 משחקים. פראניץ' הבקיע גם בגביע ההולנדי בניצחון 0–7 ב-12 בנובמבר 2008.
ב-31 בינואר 2009 כבש את שער הניצחון מול אייאקס. חודש לאחר מכן כבש בניצחון הירנביין 2–3 על פ.ס.ו. איינדהובן. ביוני 2009 סיכם פראניץ' את תנאיו בבאיירן מינכן.
ב-13 ביולי 2012, סיכם פראניץ' לשלוש שנים בספורטינג ליסבון. בינואר 2013 הושאל לקבוצה הספרדית סלטה ויגו עד סוף העונה. ב-2 בספטמבר 2013 חתם למשך שלוש עונות במועדון היווני פנאתינאיקוס.
ב-11 בספטמבר 2016 חתם בקופר מליגת העל הסלובנית. ב-21 ביולי 2017 חתם באנורתוסיס פמגוסטה הקפריסאית. ב-1 ביולי 2019 חתם באיה נאפה מהליגה הקפריסאית השנייה.
פראניץ' שיחק גם בנבחרת קרואטיה מ-2004 והשתתף עם הנבחרת ביורו 2008.
ב-12 באוגוסט 2011 גורש פראניץ' מנבחרת קרואטיה על ידי המאמן סלאבן ביליץ' משום שסירב ללחוץ ידיים עמו אחרי התיקו 0:0 עם אירלנד באצטדיון אביבה שבדבלין, ב-10 באוגוסט 2011.
ב-10 בנובמבר 2013 זומן בחזרה לנבחרת למשחק הפלייאוף נגד איסלנד במוקדמות מונדיאל 2014. בסיכום שני המשחקים העפיל למונדיאל 2014 עם נבחרתו.
הערות שוליים

↑  "Sporting announce Pranjic capture", ESPN, retrieved July 13 2012
↑  פראניץ' סרב ללחוץ יד לביליץ' ונזרק מהנבחרת, באתר ONE‏, 12 באוגוסט 2011
| נבחרת קרואטיה – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 פלטיקוסה •  2 שימיץ' •  3 שימוניץ' •  4 רוברט קובאץ' •  5 צ'ורלוקה •  6 וייץ' •  7 רקיטיץ' •  8 ווקוייביץ' •  9 קאליניץ' •  10 ניקו קובאץ' •   11 סרנה •  12 גלינוביץ' • 13 פוקריבאץ' •  14 מודריץ' • 15 קנזביץ' • 16 לקו • 17 קלאסניץ' • 18 אוליץ' • 19 קראנצ'ר • 20 בודן • 21 פטריץ' • 22 פראניץ' • 23 רוניה • מאמן: ביליץ' |  1 פלטיקוסה •  2 שימיץ' •  3 שימוניץ' •  4 רוברט קובאץ' •  5 צ'ורלוקה •  6 וייץ' •  7 רקיטיץ' •  8 ווקוייביץ' •  9 קאליניץ' •  10 ניקו קובאץ' •   11 סרנה •  12 גלינוביץ' • 13 פוקריבאץ' •  14 מודריץ' • 15 קנזביץ' • 16 לקו • 17 קלאסניץ' • 18 אוליץ' • 19 קראנצ'ר • 20 בודן • 21 פטריץ' • 22 פראניץ' • 23 רוניה • מאמן: ביליץ' | קרואטיה |
| נבחרת קרואטיה – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 פלטיקוסה •  2 סטריניץ' •  3 שימוניץ' •  4 בולייאט •  5 צ'ורלוקה •  6 פראניץ' •  7 רקיטיץ' •  8 ווקוייביץ' •  9 ילאביץ' •  10 מודריץ' •   11 סרנה •  12 קלאבה • 13 שילדנפלד •  14 באדל • 15 ורסאלקו • 16 דוימוביץ' • 17 מנדז'וקיץ' • 18 קאליניץ' • 19 קראנצ'ר • 20 פרישיץ' • 21 וידה • 22 דה סילבה • 23 סובשיץ' • מאמן: ביליץ' |  1 פלטיקוסה •  2 סטריניץ' •  3 שימוניץ' •  4 בולייאט •  5 צ'ורלוקה •  6 פראניץ' •  7 רקיטיץ' •  8 ווקוייביץ' •  9 ילאביץ' •  10 מודריץ' •   11 סרנה •  12 קלאבה • 13 שילדנפלד •  14 באדל • 15 ורסאלקו • 16 דוימוביץ' • 17 מנדז'וקיץ' • 18 קאליניץ' • 19 קראנצ'ר • 20 פרישיץ' • 21 וידה • 22 דה סילבה • 23 סובשיץ' • מאמן: ביליץ' | קרואטיה |
| נבחרת קרואטיה – מונדיאל 2014 |
| --- | --- | --- |
|  1 פלטיקוסה •  2 ורסאלקו •  3 פראניץ' •  4 פרישיץ' •  5 צ'ורלוקה •  6 לוברן •  7 רקיטיץ' •  8 ווקוייביץ' •  9 ילאביץ' •  10 מודריץ' •   11 סרנה •  12 זלאניקה • 13 שילדנפלד •  14 ברוזוביץ' • 15 באדל • 16 רביץ' • 17 מנדז'וקיץ' • 18 אוליץ' • 19 סאמיר • 20 קובאצ'יץ' • 21 וידה • 22 אדוארדו • 23 סובשיץ' • מאמן: קובאץ' |  1 פלטיקוסה •  2 ורסאלקו •  3 פראניץ' •  4 פרישיץ' •  5 צ'ורלוקה •  6 לוברן •  7 רקיטיץ' •  8 ווקוייביץ' •  9 ילאביץ' •  10 מודריץ' •   11 סרנה •  12 זלאניקה • 13 שילדנפלד •  14 ברוזוביץ' • 15 באדל • 16 רביץ' • 17 מנדז'וקיץ' • 18 אוליץ' • 19 סאמיר • 20 קובאצ'יץ' • 21 וידה • 22 אדוארדו • 23 סובשיץ' • מאמן: קובאץ' | קרואטיה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדוגמה והריטואל של המאגיה העליונה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אליפז לוי
 שפת המקור:  צרפתית
 תורגם לשפות:  אנגלית
 נושא:  כישוף פולחני 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1854
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2
 
הדוגמה והריטואל של המאגיה העליונה (בצרפתית: Dogme et Rituel de la Haute Magie) הוא ספר שכתב אליפז לוי בנושא מאגיה. הספר פורסם בשני כרכים: הכרך הראשון, שעסק בתאוריה של המאגיה, פורסם בשנת 1854. הכרך השני, שעסק בפולחן המאגי, ראה אור בשנת 1856.
בשנת 1896, תורגם הספר לאנגלית על ידי ארתור אדוארד וייט.
היצירה משכה את תשומת לבם של מדענים ומשכילים אחרים בשל השקפותיה בנושא חקר המאגיה, הדת ומדעי הטבע. הספר עורר מחדש את החקר הרוחני האזוטרי במערב.
אליפז לוי מציג בספר את המאגיה כתחום הנמצא בין המדע לדת, ומאמין שיש לה את הפוטנציאל לפייס ולחבר בין הדת והמדע.
הספר מורכב מ-22 פרקים, אשר מקבילים לכאורה ל-22 הקלפים של הארקנה הגדולה של קלפי הטארוט.
הערות שוליים

↑  Transcendental Magic: Its Doctrine and Ritual - Mar 05, 2020 | PBA Galleries in CA, LiveAuctioneers (באנגלית)
↑  Doctrine-Ritual-High-Magic-Translation, www.amazon.com
↑  Eliphas Levi | French Occult Writer & Ceremonial Magician | LegalNoodle, Dean McAdams' Blog, ‏2019-01-04 (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דיינר קיניונס

דיינר אלכסנדר קיניונס קיניונס (בספרדית: Deinner Alexander Quiñones Quiñones; נולד ב-15 באוגוסט 1995 בטומקו שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת מכבי פתח תקווה מליגת העל.
קריירת מועדונים

קיניונס החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אוניברסיטריו פופאיאן מליגת המשנה הקולומביאנית. הוא ערך 13 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד. בהמשך שיחק מדפורטס קינדיו במסגרת ליגת העל הקולומביאנית וליגת המשנה הקולומביאנית, והושאל ממנה לדפורטס טולימה ולחגוארס קורדובה מליגת העל הקולומביאנית.
ב-12 ביולי 2018 חתם קיניונס באינדפנדיינטה מדיין מליגת העל הקולומביאנית, ממנה הושאל לסנטוס לגונה מליגת העל המקסיקנית. לאחר מכן שיחק בקבוצות אתלטיקו נסיונל ואמריקה קאלי מליגת העל הקולומביאנית.
ב-27 בינואר 2023 חזר קיניונס לאינדפנדיינטה מדיין מליגת העל הקולומביאנית, ולאחר שערך 29 הופעות ליגה והבקיע שני שערים בעונת 2023, שוחרר מהמועדון.
ב-5 בפברואר 2024 חתם קיניונס על חוזה לשנה וחצי בהפועל באר שבע מליגת העל הישראלית.
ב-11 בספטמבר 2024 עזב את הפועל באר שבע וחתם בהעברה חופשית במכבי פתח תקווה.
תארים

הגביע הקולומביאני (1): 2019
הערות שוליים

↑  תומר לוי, ‏רשמי: דיינר קיניונס חתם בהפועל באר שבע, באתר ערוץ הספורט, 5 בפברואר 2024
↑  יניב טוכמן, רענן ברנובסקי‏, דיינר קיניונס שוחרר מהפועל באר שבע וחתם במכבי פתח תקוה, באתר וואלה, 11 בספטמבר 2024.
דיינוכירוס

| דיינוכירוס |
| --- | --- |
  למעלה: ידיו הענקיות של דיינוכירוס למטה: איור אפשרי
תקופה
קרטיקון עליון, 70 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: דיינוניכירוסיים
סוג:: דיינוכירוס
מין:: Deinocheirus mirificus
שם מדעי
 Deinocheirus ‏אוסמולסקה & Roniewicz, 1970

דֶיינוכִירוס (שם מדעי: Deinocheirus) הוא סוג של דינוזאור מהקבוצה דמויי-אורניתומימיים, שחי במזרח אסיה בתקופת הקרטיקון המאוחרת (גיל המאסטריכט).
מאפיינים

אורכו המרבי הגיע ל-11 מטר, ומשקלו ל-6.3 טון. הוא היה האורניתומים הגדול ביותר אי פעם, ונודע בזכות ידיו (רגליו הקדמיות) הענקיות, שאורכן 2.4 מטרים. ידיים אלה העניקו לו את שמו "דיינוכירוס", שפירושו "יד נוראה" או "יד גדולה באופן מפחיד" ביוונית עתיקה.
המאובן הראשון של דינוזאור זה התגלה ב-1965 במדבר גובי שבמונגוליה. מאובנים אלה כללו את הידיים הענקיות בלבד, ולכן במשך שנים רבות נשאר דינוזאור זה לוט במסתורין. אף על פי שסווג כתרופוד עדיין היה ספק האם מדובר בטורף אימתני דוגמת הטירנוזאורוס ואולי אף יותר, או שמא מדובר בדינוזאור שדומה יותר לאורניתומימיים דמויי היען או לתריזינוזאוריים. ממצאים חדשים של דינוזאור זה, שנתגלו אף הם במדבר גובי, העלו שמדובר בדינוזאור גדול דמויי אורניתומימוס בעל "מפרש" על גבו (עור ורקמות שנמתחו על גבי בליטות ארוכות שהזדקרו מחוליות עמוד השדרה) וכרס גדולה. הרגליים הקדמיות התפתחו ככל הנראה כדי לעזור לו לשאת את משקלו.
הדיינוכירוס היה אומניבור (אוכל-כול), ובפיו חסר השיניים אך בעל המקור קטף צמחייה ואף אכל דגים ויצורים מימיים אחרים.
בתרבות

דיינוכירוס נראה בסרט הקוריאני "Dinosaur Superworld".
הוא נראה גם בתוכנית הדוקומנטרית מ-2009 "Bizarre Dinosaurs", אך דומה מעט לתריזינוזאור.
הוא מופיע במספר פרקים של רכבת הדינוזאורים.
הדיינוכירוס מופיע במשחקי מחשב של פארק היורה: עולם היורה: המשחק וJurassic World: Alive.
בסדרה כוכב פרהיסטורי מופיע בפרק השלישי פרט דיינוכירוס מנוצה הרועה בביצות של מרכז אסיה.
גלריה

איור
דיינוכירוס מותקף על ידי 2 טרבוזאורוסים (איור)
דיינוכירוס בהשוואה לאדם
דניאל פסמניק

| --- | --- |

 לידה:  1869 הדיאץ', אוקראינה 
 פטירה:  5 ביולי 1930 (בגיל 61 בערך) פריז, צרפת 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית החוקתית 
 
ד"ר דניאל פסמניק (1869, האדיטש - 1930, פריז) היה רופא, סופר, פובליציסט ומנהיג ציוני. נמנה עם התאורטיקנים הראשונים של פועלי ציון. הוא פרסם מאמרים רבים בעיתונות הציונית ברוסית, פולנית, גרמנית, עברית קרואטית ויידיש, חלקם הופיעו בחוברות וספרים.
אודות

נולד בעיר האדיטש (גביאץ), שבפלך פולטבה, שבאוקראינה של היום. למד רפואה בשווייץ ובבולגריה ומשנת 1899 שימש כפריבט-דוצנט לרפואה באוניברסיטת ז'נבה. בשנת 1900 הצטרף לתנועה הציונית והיה לאחד מהכותבים הפורים שבה ולמרצה מבוקש שלהרצאותיו הגיעו מאות מאזינים. פסמניק הדגיש בתעמולתו במערב אירופה את "הציונות ההומניטרית" שגרסה שהציונות נדרשת לצורך פתרון בעיית היהודים הנרדפים והעניים במזרח אירופה, ושהרגש הלאומי יבוא בעקבות מימוש הציונות ואיננו תנאי לה. הוא גם גרס שכל יהודי שאיננו שונא ציון הוא ציוני ובקש וטען שהדת היהודית היא לאומית. בקונגרס הציוני השישי הוא הטיף לציונית מעשית בקידום ההתיישבות בארץ ישראל וקניית קרקעות וטען שאין סתירה בין הציונית המעשית והציונות המדינית.
ביוני 1903 הוא הוציא עם פליקס פינקוס כתב עת בשם "ציוניסטישע קארספנדענט" שיצא נגד הפרקציה הדמוקרטית, באוגוסט 1903 יצא כתב עת שלו בגרמנית "ציוניסטישע מאנאטס העפטע".
בשנת 1905 חזר לרוסיה והצטרף למערכת של "ייברייסקאיה ז'יזן" (החיים היהודיים) שחזר לפעול ב-1904 כירחון והחל מ-1907 כשבועון בשמו המקורי "ראזסוויט" (השחר). הוא כתב בעבור עיתונים רבים וכתביו תורגמו לשפות רבות. פסמניק נחשב לאחד מהתאורטיקונים החשובים ביותר של הציונות בתקופתו ובפרסומיו צידד בציונות הסינתטית.
השתתף כנבחר מטעם הציונים יחד עם מיכאל אליניקוב, אברהם אידלסון, יוליוס ברוצקוס וישראל רוזוב בוועדה המדינית המיעצת לצירים היהודים ב"דומה" הרוסית (בית הנבחרים).
בזמן מלחמת האזרחים ברוסיה (1917–1921), ד"ר פסמניק צידד ב"צבא הלבן". בשנת 1919 עזב לפריז לעמוד לצד המשלחת היהודית לוועידת השלום והיה פעיל בחוגים האנטי מהפכניים הרוסיים. הוא השתתף ביוני 1921 בוועידה של לאומנים רוסים ודיבר בחריפות נגד הבולשביקים ונגד הפרעות ביהודים, אך לא זכה לאוזן קשבת לנושא האחרון בקרב האנטישמיים הלאומנים הרוסיים. פעילות זו, כאשר ברקע פוגרומים נגד יהודים באוקראינה בהנהגת צבאו של דניקין, הרחיקה אותו מהחוגים הציוניים. אחרי 1922 חזר לפעילות ציונית ובשנת 1930 יצא בישראל ספרו של פסמניק "מפני מה אני יהודי?" בתרגומו של ד"ר ישראל קרניאלי בהוצאת מוריה.
שלמה גפשטיין כתב עליו:
בתו היא הפילוסופית רחל בספלוף (אנ').
הערות שוליים

↑  כבוד חכמים ינחלו, המליץ, 20 בינואר 1903
1 2 3  הקונגרס הציוני הששי, הצפה (ורשה), 23 באוגוסט 1903
↑  פרנציה, העולם, 30 בדצמבר 1907
↑  הקונגרס הציוני החמישי, עמוד 71, השילוח, 12
מאספת הציונים בשוויץ, המליץ, 11 ביולי 1902
יום הציונים בשוויץ (א), הצפירה, 29 בדצמבר 1902
ש. ראזענפעלד, יום הציונים בשוויץ (ג), הצפירה, 1 בינואר 1903
↑  מכתבים משוויץ, המליץ, 4 בינואר 1903
↑  הקונגרס השישי, הצפירה, 23 באוגוסט 1903
↑  ש. קמחי, מכתבים משוויץ, המליץ, 28 ביוני 1903
יום הציוניים בשוויץ, הצפירה, 5 ביולי 1903
↑  בזילאה, הצפירה, 17 באוגוסט 1903
הקונגרס השישי, המליץ, 19 באוגוסט 1903
↑  בעתונות הציונית, הצפירה, 30 באוקטובר 1919
↑  בצרפת, העולם, 23 ביוני 1921
היהודים והועידה הרוסית הלאומית בפריז, דואר היום, 15 ביולי 1921
↑  ש. גפשטיין, דניאל פאסמאניק ז"ל, דואר היום, 9 ביולי 1930
↑  Rachel Bespaloff, New York Review of Books
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502542905171  PLWABN: 9810698316505606  BNE: XX1095858  GND: 1045594229  ISNI: 0000 0000 8140 0153  LCCN: n86081402  NKC: js2017941335  NTA: 072749393  VIAF: 60565031   WorldCat (עם VIAF): 60565031
הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה

| --- | --- |

 הבניין הגבוה באירופה בתקופה:  1953 - 1990
 בניין קודם:  בניין הדירות גדות קוטלנישסקאיה
 בניין הבא:  מגדל יריד הסחר
 מידע כללי
 סוג:  שבע האחיות, סימן נוף, vertical campus building 
 כתובת:  Москва, Ленинские горы, 1, ГСП-1 
 מיקום:  נפת רמנקי 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 תאריך פתיחה רשמי:  1 בספטמבר 1953 
 אדריכל:  לב רודנייב, פאבל ואסילייביץ אברוסימוב, Aleksandr Khryakov, Sergej Chernyshov, בוריס יופן, Vsevolod Nasonov 
 סגנון אדריכלי:  אמפיר סטליניסטי 
 מידות
 גובה:  240 מ' 
 קומות:  42 
 קואורדינטות:  55°42′11″N 37°31′50″E﻿ / ﻿55.703055555556°N 37.530555555556°E﻿ / 55.703055555556; 37.530555555556
 האתר הרשמי
  (למפת מוסקבה מוגדלת) הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה(למפת מוסקבה רגילה) הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה he
 
הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה (ברוסית: Главное здание МГУ; במסמכים רשמיים מכונה לעיתים "הקורפוס הראשי של אוניברסיטת מוסקבה") הוא הבניין המרכזי במתחם האוניברסיטאות של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה בגבעת הדרור. הוא הגבוה מבין שבעת גורדי השחקים הסטליניסטיים: גובה - 183.2 מטרים (עם הצריח - 240), מספר קומות של הבניין המרכזי - 32 . גובה הבסיס מעל פני הים הוא 194 מטר.
הוא נבנה בשנים 1949—1953 על ידי אסירי גולאג, על פי פרויקט של האדריכלים בוריס יופן, לב רודנייב, סרגיי צ'רנייב, פאבל אברוסימוב, אלכסנדר קריאקוב והמהנדס וסבולוד נסונוב. הסדנה של ורה מוחינה עבדה על העיצוב הפיסולי של החזיתות.
המתחם מורכב מ -30 מבני עזר מרכזיים ו -20, מצפה כוכבים, גן בוטני, פארק ואזור ספורט. שטח הפנים הכולל שלה הוא כ -167 דונם. בחלק המרכזי של הגוף הראשי יש שתי פקולטות, אולם כינוס המאכלס 1,300 איש, ספרייה מדעית ומוזיאון. הבניין מצויד במעליות מהירות הכוללות עד 20 איש. שאר הפקולטות תופסות בניינים הממוקמים בסמוך לבניין הראשי. הם נבנו באותו זמן עם הבניין הראשי, והם מהווים הרכב יחיד של קמפוס המדע. מהבניין הראשי, אגפי ההוסטלים בני 18 ו -9 קומות מתפצלים ויוצרים חצרות. סטודנטים ותארים מתקדמים מתגוררים במעונות ובמגדלי הפינה דירות לחברי סגל.
משנת 1953 עד 1990, הבניין היה הגבוה באירופה והגבוה ביותר ברוסיה משנת 1953 ועד 2003, עת נחנך טריומף פאלאס.
גלריית תמונות

בניין אוניברסיטת מדינת מוסקבה בשנת 1965.
השלמת צריח הבניין הראשי של אוניברסיטת מדינת מוסקבה, תמונה משנת 2014.
מדחום על מגדל הבניין הראשי, תצלום משנת 2013.
פנים הפקולטה הגאולוגית, תצלום משנת 2009
אנדרטה למיכאיל לומונוסוב מול הבניין הראשי של אוניברסיטת מוסקבה, תצלום משנת 2016
הגן הבוטני בגבעות הדרור, בניין האוניברסיטה ברקע, תצלום משנת 2011.
כוכב הענק בראש המגדל
הערות שוליים

↑  Николай Кружков. "Из истории московских небоскребов. Все московские высотки были заложены в один день". Главному зданию МГУ – 50 лет. נבדק ב-2018-07-01.
↑  "Главное здание Московского университета". Географический факультет МГУ имени М. В. Ломоносова. נבדק ב-2018-07-01.
↑  Moscow State University’s main building, um.mos.ru
↑  "Сталинские высотки — Главное здание Московского Государственного Университета". Country Moscow. נבדק ב-2018-07-01.
↑  Филипп Алексенко, Анна Ким (2017-09-07). "Как строились сталинские высотки". РБК. נבדק ב-2018-07-01.
דיינרס קלאב אינטרנשיונל

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת בת
 תקופת הפעילות:  1950–הווה (כ־74 שנים)
 חברת אם:  Discover Financial
 מיקום המטה:  ריברוודס 
 משרד ראשי:  ריברווד, אילינוי, ארצות הברית
 ענפי תעשייה:  בנקאות, שירותים פיננסיים
 מוצרים עיקריים:  כרטיס אשראי 
 מנכ"ל:  אדוארדו טובון (וגם נשיא)
  
 www.diners.co.il
 
דיינרס קלאב אינטרנשיונל (באנגלית: Diners Club International ובעברית נקראת גם בשם המקוצר דיינרס או דיינרס קלאב), היא חברת שירותים פיננסיים אמריקאית בינלאומית. החברה הוקמה בשנת 1951. החברה ידועה בעיקר בשל שירותי כרטיסי האשראי וכרטיסי החיוב.
היסטוריה

הרעיון להקמת חברת כרטיסי אשראי התגבש במסעדת Major's Cabin Grill בניו-יורק ב-1949. המייסד-השותף של דיינרס קלאב, פרנק מקנמרה סעד שם עם קליינטים וגילה כי שכח את הארנק שלו בחליפה אחרת. אשתו שילמה לבסוף על הארוחה, אך מקנמרה חשב על אמצעי בו יהיה אפשר לגבות כסף כדרך להימנע ממצבים מביכים בעתיד. הוא שוחח על הנושא עם בעל המסעדה, וביום למחרת עם עורך דינו ראלף שניידר ועם חברו אלפרד בלומינגדל. חברת דיינרס קלאב אינטרנשיונל נוסדה ב-8 בפברואר 1950, עם הון ראשוני של 1.5 מיליון דולר. החברה נקראה כך עקב היותה "מועדון של סועדים" (Diners' Club) שמאפשר לשלם בסוף כל חודש דרך חשבון האשראי שלהם. כאשר החלו להנפיק כרטיסים, מנה חוג הלקוחות של דיינרס קלאב 27 מסעדות ו-200 סועדים, שהיו חברים וקרובים של המייסדים. ההצלחה האירה פנים לחברה הצעירה, ולקראת סוף 1950 היו לדיינרס כבר 20,000 חברים וכעבור שנה 42,000. כרטיס הפלסטיק הראשון של דיינרס הוצג בשנת 1961.
עד אמצע שנות ה-60 היו לחברה 1.3 מיליון בעלי כרטיס. המונופול של החברה היה קצר מועד, עת קמו מתחרות כגון אמריקן אקספרס, ויזה ומאסטרכרד. בשנת 1968 צירף אליו את לקוחות אמריקן אויל קמפני, במסגרת שיתוף פעולה בין החברות. בשנת 1981 נרכשה החברה על ידי Citibank שמכר אותה בשנת 2008 ל-Discover Financial Services תמורת 165 מיליון דולר.
בתחילה הייתה מדיניות החברה להנפיק כרטיס אחיד לכל לקוחותיה. אולם בשנת 2001 הוחלט להתחיל להנפיק כרטיס משודרג, פלטינום, ומהלך זה החל בישראל.
הערות שוליים

↑  מתרחבת הקנייה בתעודות דיינרס, מעריב, 5 בנובמבר 1968
↑  דפנה צוקר, ‏לראשונה בעולם: דיינרס העולמית נענתה לבקשת כאל להנפיק דיינרס פלטינום, באתר גלובס, 30 באוקטובר 2001
↑  מנהל דיינרס קלוב על פעולות ארגונו, חרות, 2 בפברואר 1961
207 חנויות בארץ קשורות בדיינרס קלוב, דבר, 2 בפברואר 1961
↑  גידול בפעולות דיינרס בישראל, חרות, 15 בנובמבר 1961
↑  חברת דיינרס קלוב עברה לבעלות קבוצת משקיעים, מעריב, 2 באפריל 1968
↑  דיינרס קלוב מרחיב פעולותיו בארץ, דבר, 25 באפריל 1968
↑  תוקף בינלאומי לכרטיס האשראי של דיינרס קלוב, דבר, 6 במאי 1969
↑  גידול בעסקי דיינרס קלוב בארץ, דבר, 22 בספטמבר 1970
↑  דיסקונט הנהיג כרטיס אשראי חדש, דבר, 11 במרץ 1976

עם כרטיס דיסקונט או דיינרס קלוב, דבר, 5 באוגוסט 1977
↑  שני כרטיסי אשראי ללקוחות בנק דיסקונט, דבר, 18 בדצמבר 1978
↑  10 אחוז מהעסקות במשק נעשות בכסף פלסטיק, מעריב, 14 בדצמבר 1982
↑  מיכל הולצמן, דיינרס קלוב פותחת במבצע עידוד, מעריב, 10 ביוני 1986
↑  הדוח הכספי השנתי של חברת דיינרס קלוב ישראל בע"מ לשנת 2019, עמ' 17, באתר כאל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11997304m (data)  ISNI: 0000 0001 2097 0846  LCCN: n83027224  VIAF: 122783263   WorldCat (עם VIAF): 122783263 
כרטיס דיינרס משנות ה-2000
דירק שוסטר

דירק שוסטר (בגרמנית: Dirk Schuster, נולד ב-29 בדצמבר 1967 בקרל מרקס שטאט שבגרמניה המזרחית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם, ומאמן כדורגל המאמן את פ.צ. קייזרסלאוטרן.
ככדורגלן שיחק שוסטר במספר קבוצות, והצליח בעיקר בקרלסרוהה. לשוסטר הופעות הן במדי נבחרת גרמניה המזרחית והן במדי נבחרת גרמניה.
כמאמן שוסטר הצליח במדי דרמשטאדט 98, אותה העלה אל הבונדסליגה והצליח מאוד בעונת 2015/16 עם הקבוצה בבונדסליגה, הצלחה שזיכתה אותו בתואר מאמן השנה בגרמניה לשנת 2016. קבוצתו האחרונה של שוסטר כמאמן הייתה דרמשטאדט 98, ממנה פוטר בפברואר 2019.