stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של האיטי
המאבק על הדמוקרטיה (1986 והלאה)

משנת 1986 ועד תחילת 1988 שלטה בהאיטי ממשלה צבאית זמנית תחת הגנרל אנרי נמפי. הבחירות, שהיו אמורות להתרחש בנובמבר 1987, בוטלו, לאחר שנרצחו ביום הבחירות בין 30 ל־300 מצביעים. לאחר מספר חודשים, ב־1988, נערכו בחירות מחודשות, שהוחרמו על ידי רוב מוחלט של האוכלוסייה. אחוז ההצבעה עמד אז על 4%. בבחירות בשנת 1988 מונה פרופסור לסלי מניגט לנשיא, אך לאחר שלושה חודשים הודח על ידי הצבא.
בבחירות בשנת 1990 קיבל ז'אן-ברטראן אריסטיד 67% מהקולות, וכך מונה לנשיא האיטי החדש. המדיניות הקיצונית של אריסטיד ואלימות חבורות תומכיו הבהילו רבים מהאליטה במדינה, ובספטמבר 1991 הוא הופל בהפיכה. בהפיכה מתו מאות אנשים, ואריסטיד נאלץ לגלות, לאחר שחייו ניצלו על ידי התערבות בינלאומית. לאחר ההפיכה, מונה ראול סדרס לנשיא. אריסטיד האשים את ארצות הברית בתמיכה בהפיכה. בתגובה להפיכה, הטיל האו"ם סנקציות על האיטי.
על פי הערכות, 3,000–5,000 האיטים נהרגו בתקופת השלטון הצבאי בין השנים 1991–1994. עקב ההפיכה ועקב השלטון הצבאי, האיטים רבים ברחו לארצות הברית. משמר החופים של ארצות הברית עצר או הציל 41,342 האיטים בשנים 1991 ו־1992, רובם הוחזרו להאיטי. ב־16 בפברואר 1993 טבעה המעבורת ההאיטית נפטון, ואיתה כ־700 נוסעים. יוזמות שונות לסיום המשבר הפוליטי באמצעות שיקום שליו של הממשלה שנבחרה בחוקה נכשלו. בשנת 1994 נפל השלטון הצבאי, ואריסטיד נבחר לנשיא האיטי.
בבחירות הכלליות שנבחרו בשנת 1995 ניצח אריסטיד את רנה פרבאל. בשנת 1996 נגמרה כהונתו של אריסטיד ופרבאל מונה במקומו. תקופת כהונתו של פרבאל הייתה אמורה להיגמר בשנת 1999, אך הממשלה לא הצליחה לארגן בחירות, עד שנת 2000. בחודש מאי בשנת 2000 התקיימו בחירות כלליות בהאיטי. בבחירות הצביעו כ־60% מבעלי זכות ההצבעה בהאיטי. לאחר שבסבב הראשון אף מתמודד לא קיבל את רוב הקולות, נערך סבב שני, בין אריסטיד לפרבאל. בסבב השני, זכה אריסטיד במעל 90% מהקולות. לשכת הצירים סירבה לקבל את התוצאה או להכיר באריסטיד כנשיא.
ב־7 ביולי 2021 נרצח נשיא האיטי ז'ובנל מואיז בהתנקשות קבוצת חמושים בביתו. בשנים אלו דווחו מאות רבות של מקרי חטיפות שביצעו קבוצות חמושים. בחודשים שלאחר מכן הראו מספר חיכוכים של גורמים שונים מהאיטי מול ארצות הברית, כאשר נבלמה בכוח כניסתם של עשרות אלפי פליטים מהאיטי שהגיעו לכיוון גבול ארצות הברית וכאשר בוצעה חטיפה מתוקשרת של אחת מקבוצות המסיונרים האמריקאיות הפעילות במדינה.
על רקע רצח הנשיא ביולי 2021, נקבע לשנת 2022 משאל עם חוקתי שיביא למספר שינויים בנושא משרת ראש הממשלה, הסנאט, שיטת הבחירות וכהונתו של הנשיא.
אחרי שראש הממשלה אריאל הנרי הכריז כי המדינה לא תממן עוד סובסידיות לרכישת דלק, חסם ארגון הפשע "משפחת G9 ובעלי הברית", המאגד תחתיו יותר מ-12 כנופיות, את הגישה למסוף הדלקים הגדול ביותר בהאיטי ודרש שהנרי יתפטר. מועצת הביטחון של האו"ם הצביעה בסוף השבוע פה אחד בעד החלטה הקובעת משטר חדש של סנקציות נגד כנופיות אלה.
רעידות אדמה במאה ה-21

ב־12 בינואר 2010 התרחשה רעידת אדמה עזה בעוצמה של 7.0 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט שפגעה בבירה פורט-או־פרנס, והותירה הרס רב ומעל ל-230,000 הרוגים, 250,000 פצועים ומעל למיליון חסרי בית. בעיר הבירה נהרסו מבני שלטון רבים ובהם ארמון הנשיאות.
ב-6 באוקטובר 2018 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה של 5.9 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט, בסמוך לעיר פור-דה-פה (אנ'). רעידת האדמה הרסה מעל ל-350 בתים, פגעה במעל 7300 בתים, הרגה 17 אנשים ופצעה 427.
ב-14 באוגוסט 2021 התרחשה רעידת אדמה בעוצמה של 7.2 לפי סולם מגניטודה לפי מומנט. רעידת האדמה הרגה מעל 2000 איש ופצעה מעל 12,000 איש.
לקריאה נוספת

Kurlansky, Mark. 1992. A Continent of Islands: Searching for the Caribbean Destiny. Addison-Wesley Publishing. ISBN 0-201-52396-5.
Written in Blood: The Story of the Haitian People, 1492-1995, Heinl 1996
נדב איל, המרד נגד הגלובליזציה, מרד העבדים בהאיטי (עמ' 68)
הערות שוליים

↑  C.L.R. James The Black Jacobins (Vintage Books: New York, 1963) Pg. 45
↑  המספר מתייחס למספר העבדים הכולל בין השנים 1764 עד 1791
↑  C.L.R. James The Black Jacobins Pg. 55
↑  עבדות בתקופה הקולוניאלית, באתר מדריך להיסטוריה שחורה וחודש ההיסטוריה השחורה, ‏2006-06-17
↑  Vodou is a Dahomean word meaning 'god' or 'spirit
↑  אין ודאות מוחלטת כי הדברים אכן נאמרו על ידי המזכיר של כריסטוף ויש הטוענים כי מדובר בתעמולה למען ביטול העבדות
↑  התרגום המילולי של מונח זה הוא "אנשי הצבע", אולם קבוצה זו ידועה יותר בשמה הצרפתי
↑  C.L.R. James, The Black Jacobins (Vintage Books: New York, 1990) Pg. 290
↑  C.L.R. James Black Jacobins, Pg. 355
↑  C.L.R. James, Black Jacobins Pg. 360
↑  Heinl, Written in Blood Pg. 108-109
↑  Heinl, pg. 122-123, 125
↑  Scheina, Robert L., author., Latin America's wars., ISBN 978-1-59797-477-6
↑  "Troubled history: Haiti and US" (באנגלית בריטית). 2010-01-16. נבדק ב-2022-09-22.
↑   היום שבו הבנקים בוול סטריט שלחו חיילים אמריקאים לכבוש מדינה, באתר TheMarker‏, 10 ביוני 2022
1 2 3  Gebrekidan, Selam; Apuzzo, Matt; Porter, Catherine; Méheut, Constant (2022-05-20). "Invade Haiti, Wall Street Urged. The U.S. Obliged". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2022-06-10.
↑  הנס שמידט (1971). כיבוש האיטי על ידי ארצות הברית, 1915–1934 . הוצאת אוניברסיטת רטגרס . ע. 99. ISBN 9780813522036.
↑  התנקשות בקריביים: נשיא האיטי נרצח במעונו, באתר ynet, 7 ביולי 2021
↑  17 אמריקנים וקנדים, בהם גם ילדים, נחטפו על ידי כנופייה חמושה בהאיטי, באתר ‏מאקו‏, 18 באוקטובר 2021
↑  The AP Interview: Haiti PM plans to hold elections next year, AP NEWS, ‏2021-09-28 (באנגלית)
↑  המדינה שנחטפה על-ידי כנופיות פשע: סנקציות על הגנגסטר "ג'ימי ברביקיו", באתר ynet, 23 באוקטובר 2022
↑  סוכנויות הידיעות, רעש אדמה חזק בהאיטי: חשש לאלפי הרוגים, באתר ynet, 13 בינואר 2010
↑  Earthquake, Magnitude 7.2 - HAITI REGION - 2021 August 14, 12:29:09 UTC, EMSC-CSEM (באנגלית)
↑  Major quake in Haiti kills several people, reduces buildings to rubble, Reuters, ‏2021-08-14 (באנגלית)
| היסטוריה של אמריקה הצפונית |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אל סלוודור • אנטיגואה וברבודה • ארצות הברית • בהאמה • בליז • ברבדוס • גואטמלה • ג'מייקה • גרנדה • דומיניקה • האיטי • הונדורס • הרפובליקה הדומיניקנית • טרינידד וטובגו •  מקסיקו • ניקרגואה • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה • סנט קיטס ונוויס • פנמה • קובה • קוסטה ריקה • קנדה |  |
| טריטוריות עצמאיות | איי הבתולה הבריטיים • איי הבתולה של ארצות הברית • איי טורקס וקאיקוס • איי קיימן • אנגווילה • ארובה • ברמודה • גרינלנד • האנטילים ההולנדיים • מונטסראט • מרטיניק • נבאסה • סן מרטן • סן פייר ומיקלון • סנט ברתלמי • פוארטו ריקו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548229305171  LCCN: sh85058352 
פיקטוגרף משנת 1510 המתאר הגעה של מיסיונרים להיספניולה
העפעף השלישי

העפעף השלישי (באנגלית Nictitating membrane - "הקרום הממצמץ") הוא קרום שקוף או שקוף למחצה שתפקידו לכסות את העין אבל עדיין לאפשר רמה מסוימת של ראייה. העפעף מתחיל בזווית העין הקרובה למרכז הפנים, ותנועתו היא אופקית לרוחב העין. הוא קיים בעיניהם של בעלי החוליות - דגים, דו-חיים, זוחלים, ציפורים ורוב היונקים, אך נדיר אצל פרימטים. באדם קיים בזווית העין שריד וסטיגיאלי של העפעף השלישי, שהתנוון במהלך האבולוציה ואיבד את התפקיד הביולוגי שלו.
העפעף השלישי של העין השמאלית בשלבי סגירה אצל ציפור המים קיווית המסכה
תיאור

העפעף השלישי מכוסה בלחמית, בדומה לקרנית ולחלק הפנימי של העפעפיים. המגע שלו עם הקרנית הוא הדוק יותר מהמגע בין העפעפיים לקרנית. בבסיסו נמצאת בלוטת דמעות שנקראת בלוטת הרדריאן (Harderian gland), והיא נוספת על בלוטת הדמעות העיקרית שבעין. ביונקים הנוזל שבלוטה זאת מפרישה הוא שמנוני ומשמש לטיפוח הפרווה.
תנועת העפעף השלישי היא מהירה בדומה למהירות העפעפיים האנכיים.
מספר שרירים בעין מעורבים בפרישת העפעף השלישי, ואצל בעלי חיים שונים התפתחו מנגנונים שונים. תגובת רפלקס כתוצאה מגירוי גלגל העין, למשל סילון אוויר עליו, גורמת לגלגל העין לסגת קמעה לתוך ארובת העין ולעפעף השלישי להיפרש. אצל כלבים וחתולים העפעף השלישי נראה כשהוא נשמט ונפרש חלקית בעת שהם ישנים.
תפקיד

תפקידו של העפעף השלישי אינו מובהר בשלמותו, ולא ידוע מדוע אינו נחוץ באדם. נראה שיש לו תפקידים שונים.
הגנה: העפעף השלישי מכסה את העין ומגן עליה בזמן פעילויות כמו שחייה, צלילה, או תעופה.
לחלוח: העפעף השלישי מפזר על פני הקרנית את הדמעות שבבלוטת הדמעות שבבסיסו.
ניקיון והגנה מפני גופים זרים: הקרום מגן על העין בזמן פעילות כמו שחיה, צלילה או תעופה.
בכמה חיות צוללות, כולל אריות ים, הוא מופעל ביבשה, כדי להסיר חול ופסולת אחרת. בתנינים הוא מגן על עיניהם מפני מים. בכמה חיות צוללות, למשל בונים ותחש נהרות, הוא שקוף ונע לרוחב העין כדי להגן עליה כשהיא מתחת למים.
ציפורים יכולות לשלוט באופן פעיל על העפעף השלישי שלהן, כאשר בזים נודדים צוללים מגובה רב במהירות עצומה אל טרף הם ממצמצים בעפעף השלישי שוב ושוב כדי ללחלח את העיניים ולהסיר לכלוך. נקרים סוגרים את העפעף השלישי אלפית שנייה לפני שמקורם פוגע בגזע העץ.
ברוב המינים של הפרימטים לא קיים עפעף שלישי, אך אצל למורים ופרימטים לוריסואידים יש עפעף שלישי מלא. לחלק מהיונקים, כמו גמלים, דובי קוטב, כלבי ים וחרדונים, יש עפעף שלישי מלא, ויונקים רבים שומרים על חלק קטן מהקרום בזווית העין.
תמונות

ברווז ממין עבראש ירוק מציג את העפעף השלישי השקוף האופייני לבעלי חיים צוללים
העפעף השלישי של כלב צונח בזמן שינה
העפעף השלישי תוך כדי סגירה בעיט קירח
העפעף השלישי של כריש כחול
העפעף השלישי של צפרדע, סגור למחצה
הערות שוליים

↑  מאיר ברק, מדוע יש לחתולים עפעף שלישי, באתר מכון דוידסון, ‏4 בספטמבר, 2009
↑  Selective Factors Associated with the Origin of Fur and Feathers
↑  Frans C. Stades, Milton Wyman, Michael H. Boevé, Willy Neumann, Bernhard Spiess. Ophthalmology for the Veterinary Practitioner. 105–106
↑  Wygnanski-Jaffe T, Murphy CJ, Smith C, Kubai M, Christopherson P, Ethier CR, Levin AV. (2007) Protective ocular mechanisms in woodpeckers Eye 21, 83–89.
↑  Osman Hill, W. C. (1953). Primates Comparative Anatomy and Taxonomy I—Strepsirhini. Edinburgh Univ Pubs Science & Maths, No 3. Edinburgh University Press. p. 13. OCLC 500576914.
↑  Ankel-Simons, F. (2007). Primate Anatomy (3rd ed.). Academic Press. p. 471. ISBN 978-0-12-372576-9.
פס של לחמית מעובה בצורת חצי סהר בזווית העין, הקרוי Plica semilunaris, הוא השריד הווסטיגלי של העפעף השלישי
צילום במהירות איטית, הקרום השלישי בעיניו של בז מצוי מעפעף תוך כדי פיהוק
השילד האוקראיני

1. השילד האוקראיני בצהוב
השילד האוקראיני הוא שילד יבשתי ואחד מהמבנים הגאולוגיים העתיקים בעולם. הוא משתרע מים אזוב בדרום, באזור העיר מריופול, עד לגבול בלארוס בצפון, בסביבת העיר פינסק. אורכו הוא כאלף קילומטר ורוחבו מגיע ליותר משלוש מאות קילומטרים באזורו הצפוני. השילד האוקראיני הוא החלק הדרומי של הקראטון האירופי ומתוארך לתקופת הארכאיקון. האזור שנמצא מצפון לו נקרא לוח וורונז'. מצידו הדרומי נמצא האופיוליט של צפון הים השחור, שגם הוא נוצר באותה תקופה גאולוגית. בשילד האוקראיני ישנם מחשופים של סלעים המתוארכים לתקופת הארכאיקון התחתון, כלומר לתקופה של לפני 3.2 מיליארד שנה.
האזור הצפוני של השילד נקרא בשם מגהבלוק דניסטר-בוגסקי. באזור זה ניתן למצוא כמות גדולה של סלעים מגמטיים נדירים, כדוגמת מיגמטיט ואנארתוזיט.
השילד האוקראיני מהווה מקור לחומרי בניה, בעיקר לוחות וגושי גרניט שמשמשים לריצוף ולחיפוי מבנים וכן לייצור חצץ לכבישים ולתעשיית הבטון. ליד העיר קורוסטן, קיימת מחצבה של מונזודיוריט, שבה מיוצר חצץ בחוזק גבוה במיוחד.
אזור השילד עשיר במים, בנהרות ובנחלים שהמפורסמים בהם הם הדנייפר, הדניסטר והבוג הדרומי. הצירוף של נהרות עזים וסלעים מגמתיים קשים, יוצר באזורים מסוימים, נוף של נקיקים, אגמים קטנים וקניונים, כגון באזור העיר פרבומייסק, שבנפת מיקולאייב.
האזור עשיר גם במתכות נדירות ומצויים בו מכרות ברזל, טיטניום, אורניום ומנגן.
הערות שוליים

↑  B.V.Borodynya, I.L.Knyazkova, K.Yu.Esypchuk, E.B.Glevaskiy,
Zh.V.Chubar, T.Ya.Ivanenko, CENTRAL-UKRAINIAN SERIES
MAP SHEET L-37-VIІ (BERDYANSK)
EXPLANATORY NOTES, קייב, אוקראינה: MINISTRY OF ECOLOGY AND NATURAL RESOURCES OF UKRAINE
STATE GEOLOGICAL SURVEY, 2004
| טקטוניקת הלוחות |
| --- | --- | --- |
| לוחות | הלוח הערבי • הלוח האפריקאי • הלוח האירואסייתי • הלוח הלבנטיני • הלוח האנטולי • הלוח ההודי • הלוח האוסטרלי • הלוח האנטארקטי • הלוח הצפון-אמריקאי • הלוח הדרום-אמריקאי • הלוח הפסיפי • הלוח הקריבי • לוח סקוטיה • לוח נסקה • לוח קוקוס  • לוח גורדה • לוח חואן דה פוקה • הלוח הפיליפיני • הלוח האדריאטי • לוח אוחוצק • לוח אוקינאווה • הלוח האמורי • לוח יאנגצה |  |
| העתקים ובקעים | הבקע הסורי-אפריקני • העתק סן אנדראס • העתק המלכה שארלוט • ההעתק הצפון אנטולי • ההעתק המזרח אנטולי  • משולש עפר • הרכס המרכז-אטלנטי |  |
| שקעים אוקייניים | שקע טונגה • שקע מריאנה • שקע קוריל-קמצ'טקה • שקע יפן • שקע ננקאי • שקע אוקינאווה • שקע ריוקיו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529807405171  GND: 4580135-6  NKC: ge1152574
המפלגה הלאומית של אוסטרליה

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מנהיגים:  מייקל מקורמאק 
 תקופת הפעילות:  20 בינואר 1920 – הווה (105 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות סוציאלית, אגרריאניזם 
 רשימה פוליטית:  הקואליציית הליברלית-לאומית (אנ')
 מטה:  קנברה 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין
 צבעים רשמיים:    ירוק   צהוב
 נציגויות בפרלמנטים
 בית הנבחרים:  15 / 151
 הסנאט:  5 / 76
 
 www.nationals.org.au
 
המפלגה הלאומית של אוסטרליה (באנגלית: National Party of Australia; נקראת בקיצור הלאומנים) היא המפלגה השלישית בגודלה באוסטרליה. בגלגולה הראשון נקראה המפלגה כ"מפלגת הכפר" בשנת 1920 ולאחר מכן הפך שמה של המפלגה ל"מפלגת הכפר הלאומית" בשנת 1975. בשנת 1982 שם המפלגה הפך ל"המפלגה הלאומית של אוסטרליה".
המפלגה הלאומית מייצגת את האינטרסים של אנשים שחיים באזורים כפריים, כלומר, לא בערים גדולות. המפלגה בדרך כלל חוברת למפלגה הליברלית על מנת להקים ממשלה קואליציונית. כאשר המפלגה הלאומית היא בממשלה קואליציונית מנהיגה בדרך כלל משרת כסגן ראש הממשלה.
המפלגה הייתה חזקה למדי בשנות הארבעים, החמישים והשישים. מאחר שלמפלגה הייתה ברית פוליטית צמודה עם מפלגת אוסטרליה המאוחדת ומאחור יותר עם המפלגה הליברלית, שלושה ממנהיגיה של המפלגה - ארל פייג', ארתור פאדן וג'ון מקיואן - כיהנו כראשי ממשלת אוסטרליה לזמן קצר. המפלגה היא החזקה ביותר בקווינסלנד, שם המפלגה שלחה כמה משורותיה לכהן כראשי ממשלת קווינסלנד. בשנת 2008, המפלגה הליברלית והמפלגה הלאומית התאחדו יחד בקווינסלנד ונקראים כיום "המפלגה הליברלית הלאומית של קווינסלנד".
כיום, (2023) יש לה פחות מושבים בפרלמנט האוסטרלי מאשר למפלגה הליברלית. מנהיגה הנוכחי של המפלגה הלאומית הוא דייוויד ליטלפראוד.
היסטוריה > מפלגת הכפר > ייסוד המפלגה

המפלגה הלאומית נוסדה תחילה בשם "מפלגת הכפר" בשנת 1913 באוסטרליה המערבית. המפלגה הייתה חלק מהתאחדות החקלאים והמתיישבים של ניו סאות' ויילס, אחת מקבוצות החקלאים שהכניסו נציגים מטעמם לפרלמנט בבחירות אלה. זמן קצר לפני פתיחת הפרלמנט ב-1920, התמזגה התאחדות החקלאים והמתיישבים עם כמה מפלגות נוספות שבסיס התמיכה שלהם היה המגזר החקלאי, כדי להקים את מפלגת הכפר (Country Party) בשנת 1920.
המפלגה הפכה ממפלגת הכפר למפלגה לאומית בראשותו של ויליאם מק'ויליאמס מטסמניה. בנאומו הראשון כמנהיג, הציג מק'ויליאמס את עקרונות המפלגה החדשה, וציין כי "איננו משתוקקים לברית, אין אנו תומכים בה, אך אנו מתכוונים לנקוט פעולה דרסטית כדי להבטיח תשומת לב רבה יותר לצורכי היצרנים הראשיים". מקוויליאמס הודח כמנהיג המפלגה לטובת ארל פייג' באפריל 1921 בעקבות מקרים שבהם מקוויליאמס הצביע נגד הקו המפלגתי. ויליאם מק'ויליאמס עזב מאוחר יותר את המפלגה והיה לפוליטיקאי עצמאי.
היסטוריה > מפלגת הכפר > המפלגה בראשותו של פייג'

המפלגה הצעירה מצאה עצמה כלשון מאזניים בפרלמנט לאחר הבחירות של 1922. ממשלת המפלגה הלאומית בראשותו של בילי יוז איבדה את הרוב שלה ולא הייתה מסוגלת להישאר בשלטון ללא תמיכתה של מפלגת הכפר. עם זאת, מפלגת הכפר הוקמה בין השאר כתוצאה מחוסר שביעות רצון ממדיניותו החקלאית של יוז ואיבתו של פייג' כלפי יוז הייתה כזאת שהוא לא היה מסוגל אפילו להעלות על קצה דעתו את האפשרות שהוא יתמוך בו. כאשר היה ברור שהמפלגה הלאומית תפנה למפלגת הכפר כדי להמשיך להנהיג את הממשלה, התנה פייג' את תמיכת המפלגה בהתפטרותו של יוז.
לאחר מכן החל פייג' את המשא ומתן עם יורשו של יוז, סטנלי ברוס. התנאים שהוא הציג היו נוקשים. הוא דרש עבור מפלגתו חמישה מושבים מתוך 11 המושבים בממשלה, כולל משרת שר האוצר ואת המעמד של האיש מספר שניים בממשלה עבור עצמו. דרישות אלו היו חסרות תקדים עבור מפלגה חדשה. בכל אופן, מאחר שמפלגת הכפר הייתה השותפה הקואליציונית האפשרית היחידה עבור המפלגה הלאומית, קיבל ברוס את תנאיו של פייג'. לכל עניין ודבר היה פייג' סגן ראש ממשלת אוסטרליה הראשון (תפקיד שלא היה קיים באופן רשמי עד ל-1968). מאז, היה מנהיג מפלגת הכפר או המפלגה הלאומית לחבר הממשלה השני בחשיבותו כמעט בכל הממשלות שהוקמו מאז מטעם קואליציית האנטי-לייבור.
פייג' נשאר דומיננטי במפלגה עד 1939, ושימש לזמן קצר כראש ממשלה זמני בין מותו של ג'וזף ליונס לבין בחירתו של רוברט מנזיס כיורשו, אך סירובו של פייג' לכהן בממשלתו את מנזיס הוביל להתפטרותו כמנהיג המפלגה ארצ'י קמרון נבחר למנהיגות המפלגה ב-13 בספטמבר 1939. הקואליציה הוקמה מחדש תחת הנהגתו של ארצ'י קמרון במפלגת הכפר בשנת 1940, וזה המשיך לכהן בתפקידו עד אוקטובר 1941 למרות בחירתו של ארתור פאדן כמנהיג המפלגה לאחר הבחירות 1940. פאדן נחשב לשמרן והוכיח את עצמו כסגן נאמן למנזיס.
היסטוריה > מפלגת הכפר > המפלגה בראשותו של פאדן

באוגוסט 1941 התפטר רוברט מנזייס מתפקידיו כראש ממשלה וכמנהיג המפלגה הבכירה בקואליציה, מפלגת אוסטרליה המאוחדת. למרות שקואליציית האנטי-לייבור הייתה בשלטון מזה כעשור, סבלה מפלגת אוסטרליה המאוחדת ממשבר מנהיגות עד שהיא נאלצה לבחור בראש הממשלה לשעבר, בילי יוז, כמנהיגה. עם זאת, יוז היה כבר בן 78 ונתפס כמנהיג לתקופת מעבר. מתוך נסיבות אלה, ב-28 באוגוסט, בחרה ועידה משותפת של מפלגת אוסטרליה המאוחדת ומפלגת הכפר בפאדן כמנהיג הקואליציה, למרות שמפלגת הכפר הייתה השותף הזוטר בקואליציה. למחרת היום הושבע פאדן כראש הממשלה.
בסופו של דבר, תקופת כהונתו של פאדן הייתה קצרת ימים. ב-3 באוקטובר אותה שנה, שני חברי הפרלמנט העצמאיים שהעניקו רשת תמיכה לקואליציה בשנה החולפת, ארתור קולס ואלכס וילסון, הצביעו נגד התקציב שהגיש פאדן. קולס ווילסון סלדו מהיחס לו זכה מנזייס עד שהחליטו ללא לתמוך יותר בקואליציה. עקב נפילת חוק התקציב, נאלץ פאדן להגיש את התפטרותו ואת התפטרות כל הממשלה למושל הכללי, הלורד גאורי. הייתה זו הפעם האחרונה בה אולצה ממשלה אוסטרלית להתפטר לאחר תבוסה בבית הנבחרים. פאדן התלוצץ על כך שהוא היה כמו המבול, "משל ארבעים יום וארבעים לילה".
הקואליציה בראשות פאדן התקשתה לבסס את מעמדה נגד ג'ון קרטין ממפלגת הלייבור האוסטרלית ומפלגת הלייבור ניצחה ב-1943. בחירות הכלליות של 1943 הנהיג קרטין את מפלגתו עם עמדה חזקה. קואליציית האנטי-לייבור הייתה כמעט במצב גסיסה באותה תקופה ופאדן ויוז לא היו מסוגלים להתחרות בקרטין. בבחירות הוביל קרטין את הלייבור לניצחון הגדול ביותר שלה אי פעם, כשהוא זוכה בשני שלישים ממושבי הפרלמנט וכשקואליציית האנטי-לייבור צמצמה כוחה ל-19 מושבים בלבד, כולל 7 מושבים למפלגת הכפר, מפלגתו של פאדן. כמו כן זכתה הלייבור לרוב של 22 מתוך 36 מושבי הסנאט.
לקראת הבחירות הפדרליות של 1949, פאדן מילא תפקיד מפתח בתבוסת ממשלתו של בן צ'יפלי, ולעיתים קרובות הועלו טענות בדבר אופייה ה"סוציאליסטי" של מפלגת הלייבור, שמנזיס יכול היה "להבהיר" או להתנער ממנה כפי שראה לנכון, ובכך נראה יותר "מתון". ב-1949 הפך פאדן לשר האוצר בממשלת מנזיס השנייה. למרות שהאינפלציה בראשית שנות החמישים הייתה גבוהה, והוא נאלץ להגיש כמה תקציבים קשים, רוב תקופת כהונתו כשר אוצר עמדה בסימן של פריחה כלכלית, בעיקר במגזר החקלאי. פאדן פרש מהפוליטיקה ערב הבחירות של 1958 וחי חיים שקטים עד למותו בבריזביין ב-1973.
שותפותו המוצלחת עם מנזיס הייתה אחד הגורמים שהמשיכו את קיומה הקואליציה, שכיהנה עד 1972 (מנזיס עצמו פרש בשנת 1966).
היסטוריה > מפלגת הכפר > המפלגה בראשותו של מקיואן

יורשו של פאדן, שר המסחר ג'ון מקיואן נקט בצעד יוצא דופן מתוך אמונה שיוכל להבטיח טוב יותר את האינטרסים של היצרנים העיקריים באוסטרליה. בהתאם לכך, מקיואן פיקח אישית על החתימה על הסכם הסחר הראשון עם יפן ועל הסכמי סחר חדשים עם ניו זילנד והממלכה המאוחדת ועל הסכם הסחר הראשון של אוסטרליה עם ברית המועצות (1965). הוא מיסד את הגישה שנקראה "מקיואניזם", מדיניות להגנת מחירים עבור המגזר היצרני, כך שהתעשייה לא נאלצה להתמודד מול תעריפים גבוהים של חומרי הגלם המיובאים, ובכך החקלאים יצאו נשכרים, אך תשומות הייצור התייקרו. מדיניות זו הייתה חלק ממה שכונה "ההסדר האוסטרלי" שקידם שכר גבוה, פיתוח תעשייתי, מעורבות ממשלתית בתעשייה וביזור. זו הייתה התקופה הפורייה ביותר של המפלגה.
התנגדותו של מקיואן אילצה את ויליאם מקמהון למשוך את מועמדותו לתפקיד מנהיג המפלגה ופתחה את הדרך למערכה מוצלחת לקידומו של שר החינוך והמדע, הסנאטור ג'ון גורטון, כמועמד לתפקיד ראש הממשלה בתמיכתם של קבוצת חברים בהנהגתו של שר ההגנה, מלקולם פרייזר. ב-10 בינואר 1968 החליף גורטון את מקיואן כראש הממשלה. הייתה זו הפעם השנייה שבה מפלגת הכפר הטילה וטו על זהותו של מנהיג המפלגה הבכירה בקואליציה. ב-1923 דרש ארל פייג' שהמפלגה הלאומית, קודמתה של המפלגה הליברלית, תדיח את בילי יוז מתפקידו כמנהיג כתנאי לכניסתה של מפלגת הכפר למשא ומתן קואליציני. גורטון יצר באופן רשמי עבור מקיואן את התפקיד של סגן ראש הממשלה ובכך אישר את מעמדו כאיש מספר שתיים בממשלה.
ב-1971 פרש מקיואן מהחיים הפוליטיים. יורשו, דאג אנתוני, טען שהתנגדותה של מפלגת הכפר למקמהון כבר לא בתוקף, ובסופו של דבר התאפשר לליברלים להחליף את גורטון במקמהון תוך חודשיים. עם פרישתו, סיכם מקיואן 36 שנים וחמישה חודשים של שירות ציבורי, כולל 34 שנים שבהן היה שר בממשלה או איש הספסלים הקדמיים של האופוזיציה האוסטרלית.
היסטוריה > המפלגה הלאומית

בשנת 1975 שינתה מפלגת הכפר את שמה ל"מפלגת הכפר הלאומית" כחלק מאסטרטגיה להתרחב לשטחים עירוניים. אסטרטגיה זו הניבה פרי רק בקווינסלנד, אך לא בשאר מדינות אוסטרליה. באוסטרליה המערבית עזבה המפלגה בקצרה את ההסכם הקואליציוני בממשלת מערב אוסטרליה במאי 1975, וחזרה אליו בתוך חודש. בעקבות זאת, המפלגה התפצלה לשניים בסוף 1978 למפלגה לאומית ולמפלגה לאומית עצמאית. המפלגה הלאומית עצמאית החזיקה בשלושה מושבים בבית התחתון של אוסטרליה המערבית בעוד המפלגה הלאומית המפלגה נשארה בקואליציה והחזיקה גם כשלושה מושבים. שתי המפלגות התאחדו מחדש לאחר שמפלגת הלייבור בראשותו של בוב הוק עלתה לשלטון ב-1983.
בשנות השמונים נבחר ג'ון ביילקה-פטרסן להנהגת המפלגה הפדרלית. ביילקה-פטרסן ניצח בבחירות המקדימות להנהגת המפלגה הלאומית ב-1987, ואילץ את האזרחים לתמוך בהצעתו להיות ראש הממשלה. בסופו של דבר, מפלגת הלייבור זכתה בכהונה נוספת בשלטון תחת הנהגתו של בוב הוק. ביילקה-פטרסן אולץ לפרוש כמה חודשים אחרי הבחירות הפדרליות, ומפלגתו הובסה קשות ב-1989.
מנהיגי המפלגה

| מספר | שם | תמונה | תחילת כהונה | סוף כהונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ויליאם מק'ויליאמס |  | 24 בפברואר 1920 | 5 באפריל 1921 |
| 2 | ארל פייג' |  | 5 באפריל 1921 | 13 בספטמבר 1939 |
| 3 | ארצ'י קמרון |  | 13 בספטמבר 1939 | 16 באוקטובר 1940 |
| 4 | ארתור פאדן |  | 16 באוקטובר 1940 | 12 במרץ 1958 |
| 5 | ג'ון מקיואן |  | 26 במרץ 1958 | 1 בפברואר 1971 |
| 6 | דאג אנתוני |  | 2 בפברואר 1971 | 17 בפברואר 1984 |
| 7 | איאן סינקלייר |  | 17 בפברואר 1984 | 9 במאי 1989 |
| 8 | צ'ארלס בלאנט |  | 9 במאי 1989 | 6 באפריל 1990 |
| 9 | טים פישר |  | 19 באפריל 1990 | 6 באפריל 1999 |
| 10 | ג'ון אנדרסון |  | 1 ביולי 1999 | 23 ביוני 2005 |
| 11 | מארק וייל |  | 23 ביוני 2005 | 3 בדצמבר 2007 |
| 12 | וורן טראס |  | 7 בדצמבר 2007 | 11 בפברואר 2016 |
| 13 | ברנבי ג'ויס |  | 11 בפברואר 2016 | 26 בפברואר 2018 |
| 14 | מייקל מקורמאק |  | 26 בפברואר 2018 | מכהן |
ראו גם

פוליטיקה של אוסטרליה
הערות שוליים

↑  Earle Page
↑  Arthur Fadden
↑  John McEwen
↑  Neilson, W. (1986) 'McWilliams, William James (1856–1929)', Australian Dictionary of Biography, Volume 10, Melbourne University Press, Melbourne.
↑  Bridge, Carl (1988). "Page, Sir Earle Christmas Grafton (1880–1961)". Australian Dictionary of Biography. Canberra: Australian National University. Retrieved 19 March 2010.
↑  Bridge, Carl (1988). "Page, Sir Earle Christmas Grafton (1880–1961)". Australian Dictionary of Biography. Canberra: Australian National University. Retrieved 19 March 2010.
↑  "In office - Robert Menzies - Australia's PMs". Primeministers.naa.gov.au. Retrieved 17 October 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0708 8111  LCCN: n81037519  Trove: 600807  VIAF: 157113752   WorldCat (עם VIAF): 157113752
המלחמות הגותיות

המלחמות הגותיות או המלחמות הרומיות-גותיות היו שורה ארוכה של סכסוכים בין הגותים והאימפריה הרומית בין השנים 249 ו-554 לספירה. המלחמות העיקריות מפורטות להלן.
היסטוריה > משבר המאה השלישית

במהלך משבר המאה השלישית, הגותים תחת קניבה נלחמו נגד האימפריה הרומית בין 248 ל-253. המלחמה החלה ככל הנראה לאחר שקודמו של הקיסר דקיוס, פיליפוס הערבי, סירב להמשיך בתשלומי סובסידיות שנתיות לשבטי האזור שיזם הקיסר מקסימינוס תרקאס בשנת 238 בזמן שהם רעבו. הגותים הונהגו על ידי המלך קניבה שחצה את הדנובה בשנת 249 או 250 עם כמה יחידות, אולם המספר המדויק אינו ידוע. הטור הראשי של קניבה שכלל 70,000 לוחמים תקף ללא הצלחה את נובה ולאחר מכן הם הובסו על ידי דקיוס בקרב ניקופוליס אד איסטרום לפני שהמשיך לאוגוסטה טראיאנה שנרדפה על ידי דקיוס, שם בקרב בארו הם הביסו אותו ובזזו את העיר. דקיוס נאלץ להסיג את צבאו צפונה לאוסקוס והשאיר לקניבה זמן מספיק להרוס את מואסיה ולעבור לפיליפופוליס (תרקיה) (כיום פלובדיב בבולגריה). צבא נוסף של כ-20,000 לוחמים צר על מרקיאנופוליס ללא הצלחה. אז פנו הכוחות דרומה כדי להטיל מצור על פיליפופוליס. קרב פיליפופוליס התרחש ב-250 או 251 ולאחר מצור ארוך על העיר ניצחו הגותים. המלך קניבה התחבר לאחר מכן עם מפקד העיר ומושל תראקיה, טיטוס יוליוס פריסקוס, כדי להתמודד עם הקיסר הרומי דקיוס. בקרב אבריטוס בשנת 251 נהרגו דקיוס ובנו הרניוס אטרוסקוס. מחליפו של דקיוס, טרבוניאנוס גאלוס, נאלץ לנהל משא ומתן עם הגותים. הוא איפשר להם לשמור על שלליהם ולחזור לבתיהם בצד השני של הדנובה. הרומאים והגותים נלחמו במספר סבבים גם לאחר מכן
הפלישה הגותית הגדולה ביותר עד כה התרחשה בשנת 268. בעלי בריתם הימיים של הגותים, ההרולי, סיפקו צי שנשא צבאות ענק לאורך חופי הים השחור, שם הם הרסו שטחי חוף בתראקיה ובמקדוניה. כוחות ענק אחרים חצו את הדנובה במואסיה. בשנת 268 זכה הקיסר גליאנוס בכמה ניצחונות ראשוניים חשובים ביבשה ובים, אך היה זה יורשו קלאודיוס השני שהביס לבסוף את הפולשים בקרב נאיסוס בשנת 269.