stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק רבין
קריירה פוליטית > ראש הממשלה: קדנציה שנייה (1992–1995) > מדיניות פנים

רבין הנהיג בממשלתו מדיניות של טיפוח החינוך, הבריאות והרווחה. תקציב החינוך גדל בארבע שנים משמונה מיליארד שקלים ל-14 מיליארד ובין היתר הועלה שכר המורים. הממשלה בראשותו השקיעה בפיתוח התחבורה בישראל. הוחלט לסלול את כביש 6 ולהקים את נתב"ג 2000. רבין הביא להגדלה של התקציבים והמאמצים שהופנו לפיתוח המגזר הערבי והדרוזי. הושוו קצבאות ילדים ותקציבי פיתוח במגזר הערבי ונחקק חוק קליטת חיילים משוחררים לקליטתם בשוק העבודה. הצמיחה הכלכלית המהירה אפשרה את קליטת תוספת כוח האדם הגדולה, שהגיעה במסגרת העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. שיעור האבטלה ירדה מ-11.5% ל-6.5% בשנת 1995. צמיחת התוצר העסקי עלתה מ-3.6% בשנת 1993 ל-8.6% ב-1996.
ב-1994 התחולל מהפך בהסתדרות, כשחיים רמון הקים את סיעת "חיים חדשים בהסתדרות", התמודד בבחירות מול רשימת מפלגת העבודה, וניצח בהתמודדות על הנהגת ההסתדרות, שהפכה להסתדרות העובדים הכללית החדשה. הישארות רמון כחבר כנסת במסגרת סיעת העבודה אפשרה לו להוביל את חקיקת חוק ביטוח בריאות ממלכתי ב-1995, בגיבוי ראש הממשלה ושר האוצר. עוד ב-1994 גדלו ההשקעות במשק ב-17% והתוצר ב-7%. הישג כלכלי זה הושפע מהערבויות האמריקאיות, מדיניות הפחתת הוצאות הממשלה, השקעה נרחבת של תקציבים בתשתיות והסכמי אוסלו, שהובילו לפתיחתם של שווקים חדשים בפני ישראל. ב-1995 הוטל מס מיוחד על הבורסה, והכנסת והממשלה דנו בהרחבה על נושא הפרטת חברות ממשלתיות. הפגיעה בשוק המניות בעקבות הטלת המס, כמו גם שביתות עובדים מרובות, הובילו לאי שביעות רצון כללית בקרב הציבור מן המדיניות הכלכלית של הממשלה.
בשנים 1993–1994 שגשג ענף התיירות בארץ, וכן האינפלציה בישראל ירדה משנת 1992 ואילך. החל מתחילת 1995, ניסה רבין לפעול להעביר תקציבים שנועדו במקור לפיתוח התנחלויות והשטחים לצרכים חברתיים-כלכליים, בראש ובראשונה קידום רווחה והפחתת האבטלה. ב-1994 בלבד הוקמו 120,000 משרות עבודה חדשות. בסך הכל, בשלוש שנות ממשלת רבין השנייה, צמח המשק ב-20% והתמ"ג לנפש עלה ל-17 אלף דולר. במהלך תקופת כהונתו של רבין בראשות הממשלה, המשיך גל העלייה ההמוני מברית המועצות, שהחל תחת שמיר, והודות למתן הערבויות האמריקאיות נפתר משבר הדיור עבור מאות אלפי עולים. המדיניות ספגה ביקורת מקרב האופוזיציה, בעיקר בשל העלאת הגירעון התקציבי ועליית השכר במגזר הציבורי, שחייבו קיצוץ בתקציב ב-1997 (שנעשה בידי ממשלת נתניהו הראשונה). עוד הממשלה אפשרה להכפיל את תקציב המדען הראשי, להשוות קצבאות ילדים ותקציבי פיתוח במגזר הערבי, לחוקק את חוק קליטת חיילים משוחררים ולחולל מהפכה בתקצוב הרשויות המקומיות. בין החברות הציבוריות שהופרטו בתקופת ממשלת רבין השנייה הן: מספנות ישראל, בנק מזרחי טפחות, כימיקלים לישראל ועוד.
לקראת השנה האחרונה לכהונת ממשלת רבין, מדיניותה הכלכלית זכתה לשבחים רבים בקרב הציבור. כ-70% מהציבור תמכו בשר האוצר שוחט. רבין קידם את הבטחת הבחירות שלו "לשנות את סדר העדיפויות הלאומי". בעיני רבים בשמאל, כוונתו הייתה מניעת תקציבים להתנחלויות. בעיני אנשים בימין, כוונתו הייתה פתיחת השוק לתחרות מוגברת. בתקופת רבין, גרמו שיחות השלום לפריחה כלכלית ולהגעה של משקיעים רבים לישראל. יפן השקיעה בישראל לראשונה, וישראל החלה לראשונה לייבא סחורות מסין, מקדונלד'ס נכנסה לשוק וגם אנשי עסקים ערבים ביקשו לנצל את שיחות השלום כדי לבצע עסקים עם מדינת ישראל. לראשונה, רמת השקעות החוץ במדינה עברה את מיליארד השקלים.
רצח רבין

לנוכח ההפגנות הרבות של ארגוני ימין מהאופוזיציה המתנגדים להסכם השלום ולמשא ומתן שקיימה ממשלת רבין, הוחלט לקיים עצרת תמיכה בממשלה ובשלום בכיכר מלכי ישראל בתל אביב. העצרת נערכה ב-4 בנובמבר 1995, אור לי"ב בחשוון ה'תשנ"ו, בנוכחותם של מאות אלפי אנשים. בסופה, הצטרף רבין לפרס ולזמרת מירי אלוני בשירת "שיר לשלום" עם כל קהל הנוכחים.
בתום עצרת התמיכה בהסכמי השלום, בעת שצעד מהמדרגות היורדות מן הכיכר אל עבר דלת מכוניתו הפתוחה, מלווה במאבטחיו, אנשי היחידה לאבטחת אישים, ירה יגאל עמיר מטווח קצר ברבין, בעת שעמד להיכנס לדלת מכוניתו הפתוחה. שני כדורים פגעו בו אנושות, במרכז הגוף, והוא התמוטט. הוא הובהל לבית החולים איכילוב, שם נפטר כעבור כ-40 דקות מפצעיו, לאחר שנכשלו מאמצי החייאה של צוות רופאים שניסו לנתחו ולהצילו. בשעה 23:13 הקריא איתן הבר בשם ממשלת ישראל את ההודעה על מותו: "ממשלת ישראל מודיעה בתדהמה, בצער רב וביגון עמוק, על מותו של ראש הממשלה ושר הביטחון, יצחק רבין, אשר נרצח בידי מתנקש הערב בתל אביב. הממשלה תתכנס בעוד שעה לישיבת אבל בתל אביב. יהי זכרו ברוך."
הרוצח, יגאל עמיר, סטודנט למשפטים מאוניברסיטת בר-אילן דתי בן 25 מהרצליה, בעל השקפה ימנית רדיקלית, סבר כי הסכמי אוסלו הם סכנה קיומית למדינת ישראל, וקיווה שרצח רבין ימנע את מימוש ההסכמים. עמיר התכוון לרצוח את רבין ואת פרס יחדיו, אך דרכיהם נפרדו והוא החליט לרצוח רק את רבין ולא את פרס. עמיר נידון למאסר עולם ולעוד שש שנים (במצטבר), לאחר שהורשע ברצח ובפציעת מאבטחו של רבין, יורם רובין. נוסף על כך, הורשע עמיר, יחד עם אחיו חגי ודרור עדני, בקשירת קשר. הוא נידון לחמש שנים נוספות ולאחר ערעור המדינה, הוחמר העונש ל-8 שנים.
הלווייתו התקיימה בירושלים ביום שני, 6 בנובמבר 1995, בהשתתפות נציגים מטעם 78 מדינות, בהם נשיא ארצות הברית ביל קלינטון (בראשות משלחת של 39 אישים), חוסיין, מלך ירדן, נשיא מצרים חוסני מובארכ, ראש ממשלת רוסיה ויקטור צ'רנומירדין, יורש העצר הבריטי הנסיך צ'ארלס וראש הממשלה ג'ון מייג'ור, נשיא צרפת ז'אק שיראק, נשיא גרמניה רומן הרצוג והקנצלר הלמוט קוהל, ביאטריקס, מלכת הולנד, ראש ממשלת ספרד פליפה גונסאלס ומזכ"ל האו"ם בוטרוס ראלי. מקרב משפחתו, רק נכדתו, נעה בן ארצי, ספדה לו בעת ההלווייה. נשיא ארצות הברית קלינטון ספד לו בהלוויה וסיים בעברית: "היה שלום, חבר".
לאחר רצח רבין התמנה שמעון פרס לראש הממשלה, מתוקף היותו ממלא מקומו של רבין, והקים את ממשלת ישראל העשרים ושש.
ועדת שמגר, שהוקמה כדי לחקור את השתלשלות העניינים ותפקוד הגופים האחראים על ביטחונו ושלומו של ראש הממשלה, פרסמה את מסקנותיה במרץ 1996. בממצאיה כתבה על ראש השב"כ כרמי גילון מסקנה אישית: "במילוי תפקידו לא שקד במידה נדרשת ולא פיקח כנאות על הארגון, ההיערכות, הדריכות, הכוננות והפעולה התקינה של אגף האבטחה בכל הנוגע ליחידה לאבטחת אישים שבו, ובפרט בקשר לאבטחת ראש הממשלה המנוח", וציינה כי החלטתו להתפטר תוך כדי עבודתה "משקפת את דעתנו ואיננו רואים צורך בהמלצה נוספת". הוועדה הסתמכה ופרסמה את עדותו של הפרופסור גבי ברבש, מנהל בית החולים איכילוב בתל אביב, שציין כי רבין הגיע למיון ללא דופק וללא לחץ דם, ועבר החייאה מיידית. לפי ברבש: "...כדור אחד פגע בו בשכמה מימין, קרוב לעמוד השדרה. למעשה, אזור החדירה היה בממשק שבין הצלעות לבין עמוד השדרה, עם פגיעה בחוליה, והבחנו גם פגיעה כלשהי, שאנחנו לא יכולים להעריך אותה, בעמוד השדרה עצמו, בחוט השדרה עצמו..."
הנצחתו

שנתיים לאחר רציחתו, קבעה הכנסת ב-1997 את יום י"ב בחשוון כיום הזיכרון ליצחק רבין. מקומות ומוסדות שונים אימצו את שמו – היישוב צור יצחק, המרכז הרפואי רבין, כיכר רבין, מחלף רבין, דרך יצחק רבין ותחנת הכוח אורות רבין בחדרה. בסיס הקריה בתל אביב נקרא גם הוא על שמו – מחנה רבין. יש מספר בתי ספר על שמו - תיכון חדש בתל אביב, תיכון רבין בכפר סבא, תיכון אורט רבין בגן יבנה, ואחרים. כמו כן, הוקם על שמו בית כנסת ברחובות הנקרא "אוהל יצחק". כן הוקם להנצחת זכרו מרכז יצחק רבין לחקר ישראל. עיריית תל אביב הציבה שלט זיכרון בכניסה לביתו של יצחק רבין ברחוב רב אשי 5 בעיר. ביישוב מיתר הוקמה "שכונת רבין" על שמו, ובה רחובות רבים אשר שמותיהם קשורים לרבין (דוגמת השלום, הראל, יפתח וכדומה) וכן פארק גדול - "פארק רבין". במותו, הפכו השירים "לאורך הים" בביצוע עפרה חזה ו"שיר לשלום" בביצוע מירי אלוני למזוהים סמלית ותרבותית עם הרצח. בעקבות הרצח נעמי שמר תרגמה לעברית את השיר "הו רב חובל", שנכתב במקור בעקבות רצח לינקולן.
גם ברחבי העולם ישנם מוסדות שונים שהנציחו את זכרו של רבין. רחובות, כיכרות ופארקים על שמו של רבין נחנכו בערים רבות ברחבי העולם, לרבות בבון, בברלין, בשיקגו, במדריד, במיאמי, בניו יורק, באודסה, במונטריאול, בפריז, בטולוז, ברומא ובלימה. באוטווה, בירת קנדה, נקרא בית ספר של הקהילה היהודית על שמו של רבין. קטע מהשדרה השנייה במנהטן נקרא "שדרת יצחק רבין". באוניברסיטת קיימברידג' מתקיים כנס אקדמי שנתי לזכרו של רבין. בשנת 2005 הוענק לרבין "פרס ד"ר ריינר הילדברנדט" לזכויות האדם שהעניקה אלכסנדרה הילדברנדט. הפרס ניתן מדי שנה בהוקרה על מחויבות יוצאת דופן שאינה אלימה לזכויות אדם.
ב-2023, בשל מלחמת חרבות ברזל, הוחלט לראשונה לבטל את טקס האזכרה הממלכתי ליצחק רבין.
גלריה

ראש אג"ם רבין עם הקולונל מובוטו ססה סקו בהשתלמות צנחנים קונגולזים בארץ, 1962.
מבצע אנטבה - בתמונה (מימין לשמאל): אפרים פורן, יצחק רבין, שמעון פרס, שלמה גזית, בני פלד ואריה בראון, 1976.
פגישת שר הביטחון רבין עם מפקדי צבא דרום לבנון ברצועת הביטחון, 1986.
רה"מ רבין מניח זר פרחים לרגלי האנדרטה בצומת המוביל הארצי, לזכר חללי צה"ל הבדואים, שנפלו במערכות ישראל, 1993.
רה"מ רבין לוחץ ידיים עם עולים חדשים מאוקראינה בטיסה בה הגיעו מאוקראינה לישראל, 1994.
רה"מ רבין ושר החוץ פרס בעת דיון בכנסת, 1994.
טקס חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, רה"מ רבין שלישי משמאל, לצד הנשיא ביל קלינטון והנסיך חסן בן טלאל, 1994.
הידוק עניבות לפני החתימה על הסכם אוסלו ב': מימין לשמאל - יאסר ערפאת (עם הגב למצלמה), נשיא ארצות הברית קלינטון, המלך חוסיין, נשיא מצרים מובארכ ורה"מ רבין.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: יצחק רבין
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
לקריאה נוספת

רוברט סלייטר, רבין: ביוגרפיה, מאנגלית: נעמי גל, הוצאת עידנים ידיעות אחרונות, 1993. (הספר בקטלוג ULI)
אורי מילשטיין,  תיק רבין: איך תפח המיתוס, הוצאת שרידות, 1995. (הספר בקטלוג ULI)
דוד הורוויץ (עורך), משימה בלתי גמורה – חייו ומותו של יצחק רבין, הד ארצי, 1996. (הספר בקטלוג ULI)
ימימה רוזנטל (עורכת) יצחק רבין – ראש ממשלת ישראל: 1974-1977, 1992-1995 מבחר תעודות מפרקי חייו, הוצאת גנזך המדינה, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
יוסי גולדשטיין, רבין – ביוגרפיה, הוצאת שוקן, 2006. (הספר בקטלוג ULI)
שאול ובר, יצחק רבין - צמיחתו של מנהיג: ילדות, נעורים, פלמ"ח, ספרית מעריב, 2009. (הספר בקטלוג ULI)
אורי מילשטיין, ויקטור סובורוב, אריה עמית (טפר), מיכאל ברונשטיין, עמיקם צור, אביתר בן-צדף, מיכאל שרון ואמציה חן-פאצי, דרך רבין מורשתו, הוצאת שרידות, 2010. (הספר בקטלוג ULI)
אניטה שפירא ונורית כהן-לוינובסקי (עורכות), שלוש יריות ועשרים שנה: הרהורים על הפסיפס הישראלי, הוצאת מרכז יצחק רבין ועם עובד, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
ז'ק נריה, בין רבין לערפאת: יומן מדיני 1993-1994, הוצאת המרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה, 2016. (הספר בקטלוג ULI)
איתמר רבינוביץ, יצחק רבין - חייל, מדינאי, מנהיג, הוצאת דביר, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
יורם פרי, יד איש באחיו: רצח רבין ומלחמת התרבות בישראל, הוצאת בבל, 2005. (הספר בקטלוג ULI)
ישעיהו ליבמן (עורך), רצח פוליטי: רצח רבין ורציחות פוליטיות במזרח התיכון, עם עובד, 1998. (הספר בקטלוג ULI)
Robert Slater, Rabin, 20 Years After: the Biography, Kotarim International Publishing, 2015. (הספר בקטלוג ULI)
Raphael Cohen-Almagor, Liberal Democracy and the Limits of Tolerance: Essays in Honor of Yitzhak Rabin, University of Michigan Press, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
Itamar Rabinovich, Yitzhak Rabin: Soldier, Leader, Statesman, Yale University Press, 2017. (הספר בקטלוג ULI)
Yoram Peri, The Assassination of Yitzhak Rabin, Stanford University Press, 2000. (הספר בקטלוג ULI)
Efraim Inbar, Rabin and Israel's National Security, Woodrow Wilson Center Press, 1999. (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > כתביו

בית אבי, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, תשל"ד
המלחמה בלבנון, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך (ספריית מן המוקד), תשמ"ג-1983
פנקס שירות (עם דב גולדשטין), 2 כרכים, תל אביב: ספרית מעריב, תשל"ט-1979 (מהדורה ב': תש"מ-1979)
יצחק רבין משוחח עם מנהיגים וראשי מדינות (בהשתתפות איתן הבר), תל אביב: רביבים, תשמ"ד-1984
שיבולים וחרב, תל אביב: ארגון חברי ההגנה – אגודת דור הפלמ"ח, תשנ"ה (דברים משלו ועליו)
רודף שלום: נאומי השלום של ראש הממשלה יצחק רבין, תל אביב: זמורה-ביתן, תשנ"ו-1995 (יצא לאור לאחר הירצחו)
הערות שוליים

↑    עטרה גרמן, ‏לראשונה מאז הרצח: בוטל טקס האזכרה הממלכתי ליצחק רבין, בעיתון מקור ראשון, 22 באוקטובר 2023
| --- | --- |
ערך טוב: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266709205171  PLWABN: 9810558144805606  BIBSYS: 99061685  BNC: 000645234  BNE: XX1092305  BnF: cb11920945q (data)  CANTIC: a19868637  GND: 118941119  ISNI: 0000 0000 7974 6227  LCCN: n80038008  LNB: 000220865  MusicBrainz: 84371139-aa91-4596-ac78-f7f99cdbcaf2  NARA: 10582514  NDL: 00515667  NKC: xx0001966  NLA: 35438578  NTA: 068482019  RERO: 02-A012474601  SNAC: w6df7b18  SUDOC: 027520056  Trove: 952924  VIAF: 46766256   WorldCat (עם VIAF): 46766256 
יצחק רבין עם אחותו רחל ואימם רוזה, 1927
רבין, 1948
רבין (משמאל) עם יגאל אלון במבצע חורב במלחמת העצמאות, 1949
אלוף פיקוד הצפון רבין בהקמת גשר ביילי מעל לנחל חרמון, 1957.
בן-גוריון מקבל את פני הרמטכ"ל רבין, שבא לברכו לרגל יום הולדתו ה־80, בשדה בוקר, 1966.
רבין כרמטכ"ל, 1964
מימין לשמאל: הרמטכ"ל רבין, שר הביטחון דיין ואלוף פיקוד המרכז נרקיס נכנסים לעיר העתיקה בירושלים דרך שער האריות לאחר הקרב על ירושלים.
רבין, נאום הר הצופים
יצחק ולאה רבין בעת ששירת כשגריר ישראל בארצות הברית, 1968
שגריר ישראל בארצות הברית, יצחק רבין ורעייתו בחברת גולדה מאיר והנרי קיסינג'ר בוושינגטון די.סי., פברואר 1973
ראש הממשלה יצחק רבין מתראיין לעיתון הגרמני דר שפיגל, 1974. צלם: דן הדני
ראש הממשלה יצחק רבין ושר הביטחון שמעון פרס בביקור בשייטת ספינות הטילים, 1975. בימין התמונה – מפקד השייטת, אל"ם אלי רהב, ובשמאלה – מפקד חיל הים, אלוף בנימין תלם
ראש הממשלה רבין בבית הלבן, בארוחת ערב ממלכתית עם נשיא ארצות הברית ג'רלד פורד 10 בספטמבר 1974.
ראש הממשלה רבין עם נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר, מרץ 1977
ראש הממשלה רבין ושר החוץ אלון ברצועת חוף בעזה, 19 באפריל 1977.
ראש הממשלה יצחק רבין והסאטיריקן אפרים קישון עם דניאלה שמי בתוכנית מיוחדת "בשידור חי עם דן שילון" ליום העצמאות.
הדלקת נר חנוכה עם נגדים במשרד ראש הממשלה בירושלים (1987). יושבים, מימין: הרב הראשי לצה"ל, הרב גד נבון, ראש אכ"א, מתן וילנאי, שר הביטחון רבין, ראש הממשלה, יצחק שמיר, הרמטכ"ל, משה לוי וקצין שלישות ראשי, אהרון אופיר.
רבין משחק טניס בעת ביקורו במעונו של נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש (האב) במתחם בוש בקניבנקפורט שבמדינת מיין, 10 באוגוסט 1992
יצחק רבין, יאסר ערפאת והנשיא ביל קלינטון בעת חתימת הסכם אוסלו א', 13 בספטמבר 1993
רבין לצד חוסיין, מלך ירדן והנשיא ביל קלינטון על מדשאות הבית הלבן, במסגרת החתימה על הסכם השלום בין ישראל לירדן, יולי 1994
חוסיין, מלך ירדן מדליק לרבין סיגריה במעונו המלכותי בעקבה, לאחר חתימת הסכם השלום בין ישראל לירדן, 26 באוקטובר 1994
רבין לוחץ ידיים עם חוסיין מלך ירדן לאחר חתימת הסכם השלום בין המדינות, מעבר הגבול שליד אילת, אוקטובר 1994
יצחק רבין - וידאו
רבין, שמעון פרס ויאסר ערפאת, חתני פרס נובל לשלום לשנת 1994
אנשים מתאבלים על הרצח, 1995, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
הדף המוכתם בדם עם מילות שיר לשלום שיצחק רבין קרא דקות טרם הירצחו.
ציור של יצחק רבין על ארון תקשורת בדרך רבין בגבעתיים עם קטע מ"שיר לשלום" מוכתם בדמו, כפי שנמצא בכיס מעילו לאחר הרצח.
משפחת רבין, 1992 (מימין לשמאל): נכדתו נעה בן ארצי, בתו דליה רבין-פילוסוף, לאה רבין, יצחק רבין, נכדו יונתן בן ארצי, קארין פילוסוף וחתנו אבי פילוסוף
פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  השחקנית הטובה ביותר בתפקיד משני
 מדינה:  ישראל ישראל
 הגוף המעניק:  האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
 תקופת הפרס:  1991–הווה (כ־34 שנים)
 israelfilmacademy.co.il
 
פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר הוא פרס אופיר הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 1991 בגין הופעה של שחקנית בתפקיד משני, והוא מייצג את ההכרה שהשחקנית הופיעה בצורה יוצאת מן הכלל. המועמדות והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי אופיר.
האוצר שלנו

| --- | --- |

 שיר הנושא:  אסף אברבוך והשמועה - מה שיש עכשיו
 סוגה:  דרמה, אקשן, ילדים, הרפתקאות
 יוצרים:  מיכאל (מיקי) יוסף, יובל אולמן
 כותבים:  חן קלימן, רועי פרייליך, מיכאל יוסף, אסף שלמה
 בימוי:  מיכאל יוסף
 שחקנים:  תמר עמית יוסף, בן אדם, חן יוסף, שחר טבוך, ויקטור סבאג, יפתח קליין, אלי נוס, עוזי רוטשטיין, ג'ייד דייכס וויקס
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  ישראל עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  16
 הפקה
 מפיק:  יובל אולמן  יענקלה אמזלג
 חברת הפקה:  אולמן סרטים
 אורך פרק:  25 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הטלוויזיה החינוכית הישראלית, כאן חינוכית
 פורמט (תמונה):  HDTV (1080p) SDTV (576i)
 תקופת שידור מקורית:  25 ביוני 2018 – 23 ביולי 2018
האוצר שלנו היא סדרת נעורים ישראלית מסוגת דרמת הרפתקאות ששודרה בטלוויזיה החינוכית בין 25 ביוני 2018 עד 23 ביולי אותה שנה. הסדרה הופקה בשיתוף פעולה של הטלוויזיה החינוכית, רשות העתיקות ומשרד ירושלים ומורשת.
עלילה

"האוצר שלנו" היא סדרת אקשן דרמטית העוסקת בסיפורה של חבורת נוער "בלשית" המונה חמישה חברים (תמר, בן, חן, מתן ולבסוף גם ויקי) המתנדבת ברשות העתיקות, בתחילה כחופרים ומהר מאוד לאחר מכן ביחידה למניעת שוד עתיקות. בכל פרק יוצאת החבורה להרפתקה מסחררת המוליכה אותה לאתר ארכאולוגי בארץ ישראל.
נופיה של ארץ ישראל זרועים אתרים ארכאולוגיים רבים האוצרים בתוכם את ההיסטוריה של הארץ. חלק מהאתרים האלה טומנים בתוכם אוצרות שאותם רבים רוצים להשיג, אבל האוצר שייך לחברה בישראל.
אתרים ארכאולוגיים בולטים בארץ ישראל, הממצאים שחבויים בהם, החשיבות של החקר הארכאולוגי ושל מניעת השוד, כל אלה ועוד מספרים את הסיפורים המרתקים העומדים מאחורי המקומות האלה.
הסיפורים מבוססים כולם על ממצאים אמיתיים שניתן לראות בתצוגות שונות ברחבי הארץ.
פרקים > עונה ראשונה

| מספר הפרק | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל |
| --- | --- | --- |
| 1 | "תעלומת החץ הנעלם" | 25 ביוני 2018 |
| 2 | "הפסל מן הים" | 26 ביוני 2018 |
| 3 | "השד ממערת הקבורה" | 27 ביוני 2018 |
| 4 | "יש אנשים שנולדו גנבים" | 1 ביולי 2018 |
| 5 | "כתובת נחושתן" | 2 ביולי 2018 |
| 6 | "השומר, המנורה ועיר המתים" | 3 ביולי 2018 |
| 7 | "אוצר קיסריה" | 4 ביולי 2018 |
| 8 | "סבא חיים" | 8 ביולי 2018 |
| 9 | "המסכות המכושפות" | 9 ביולי 2018 |
| 10 | "כמעט ונפגע" | 10 ביולי 2018 |
| 11 | "דרישת שלום מירושלם" | 11 ביולי 2018 |
| 12 | "הר גן עדן" | 15 ביולי 2018 |
| 13 | "הבריחה הגדולה" | 16 ביולי 2018 |
| 14 | "המומייה הנעלמת" | 17 ביולי 2018 |
| 15 | "האביר מאפולוניה" | 18 ביולי 2018 |
| 16 | "אגדת האוצר הטורקי" | 23 ביולי 2018 |
דמויות > דמויות ראשיות

תמר (תמר עמית יוסף) – הבת של אלון ומפקדת היחידה
בן (בן אדם) – חבר ביחידה
מתן (שחר טבוך) – חבר ביחידה
חן (חן יוסף) – חברה ביחידה
ויקי (ויקטור סבג) – נתפס על ידי בן לאחר שניסה לגנוב עתיקות במערה ביחד עם אביו ואחיו ובהמשך הצטרף ליחידה של רשות העתיקות
אלון (יפתח קליין) – אבא של תמר ומהבכירים בתפיסת גנבי האוצרות
דמויות > דמויות אורחות

עוזי (עוזי רוטשטיין)
יערה (יערה אוחיון)
גברת שפירא (מירב רקדזון)
המאמן (אורי ששון)
מוראד (ג'ורג אסקנדר)
תהילה (ג'ייד דייכס וויקס)
ד"ר רוברט קול (רוברט קול)
מיקי (מיקי יוסף)
עידו בשן (שמואל וילוז'ני)
עינת יהלומי (גאלה קוגן)
יואב (צחי הלוי)
נהג הסירה (ירון לוי סבג)
מנהל צוות הצלילה (ניר זליחובסקי)
חיים בן-אבן (דליק ווליניץ)
חמודי (אלברט אילוז)
אלי ברקאי/ אלי בעל הנס (תומר שרון)
מוכר ארטיקים (יובל אולמן)
אחמד אבו רביע (הילאל כבוב)
מועלם (יורם יוספסברג)
אבו ויקטור (אורי גבריאל)
זאביק בר יוסף (זאב רווח)
צילה דולב (נתי קלוגר)
נעמי דולב (מאיה בכובסקי)
דני דויטש (דני דויטש)
מאלדי (ישי גולן)
סקאלי (יעל ווקשטיין)
דייוויד פטימור (ניצן זיצר)
סיגל "פפי" (קים וייס)
אליצור (אבי גרייניק)
נועה ( נועה יוסף)
עירד (אלי נוס)
ראו גם

השריקה של התנועה
תריץ אחורה
חדשות מהעבר
פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר

| --- | --- |
 תיאור:  ליהוק הטוב ביותר
 מדינה:  ישראל ישראל
 הגוף המעניק:  האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
 תקופת הפרס:  2012–הווה (כ־13 שנים)
 israelfilmacademy.co.il
 
פרס אופיר לליהוק הטוב ביותר הוא פרס אופיר הניתן מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה מאז שנת 2012, והוא מייצג את ההכרה שליהוק השחקנים המשתתפים בסרט היה יוצא מן הכלל. המועמדים והזוכה בקטגוריה זו נבחרים על ידי חברי האקדמיה, וההודעה על הזכייה מתבצעת בטקס פרסי אופיר.
זוכים ומועמדים

| שנה | במאי | סרט | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- |
| ‏2012 (ה-23)  | אורית אזולאי | העולם מצחיק |  |
| ‏2012 (ה-23)  | מיכל אליאס | בלדה לאביב הבוכה |  |
| ‏2012 (ה-23)  | מני יעיש | המשגיחים |  |
| ‏2012 (ה-23)  | מיכל קורן | למלא את החלל |  |
| ‏2012 (ה-23)  | גלית אשכול | לרדת מהעץ |  |
| ‏2013 (ה-24)  | לירון זוהר, נעמה זלצמן | בית לחם |  |
| ‏2013 (ה-24)  | אורית אזולאי | הנוער |  |
| ‏2013 (ה-24)  | לירון זוהר, נעמה זלצמן | לצוד פילים |  |
| ‏2013 (ה-24)  | לימור שמילה | מי מפחד מהזאב הרע |  |
| ‏2013 (ה-24)  | גלית אשכול | שש פעמים |  |
| ‏2014 (ה-25)  | אורית אזולאי | אפס ביחסי אנוש |  |
| ‏2014 (ה-25)  | יובל אהרוני | גט - המשפט של ויויאן אמסלם |  |
| ‏2014 (ה-25)  | לימור שמילה | יונה |  |
| ‏2014 (ה-25)  | מיכל קורן | מיתה טובה |  |
| ‏2014 (ה-25)  | אסתר קלינג | פרינסס |  |
| ‏2015 (ה-26)  | נועה אלה | באבא ג'ון |  |
| ‏2015 (ה-26)  | אורית אזולאי | המילים הטובות |  |
| ‏2015 (ה-26)  | דידי לובצקי | ציפורי חול |  |
| ‏2015 (ה-26)  | לימור שמילה, לבנה חכים, מעיין חן | פלאפל אטומי |  |
| ‏2015 (ה-26)  | ניצן גלעדי | חתונה מנייר |  |
| ‏2016 (ה-27)  | לימור שמילה | סופת חול |  |
| ‏2016 (ה-27)  | אורית אזולאי | ברש |  |
| ‏2016 (ה-27)  | אורית אזולאי | מעבר להרים ולגבעות |  |
| ‏2016 (ה-27)  | לימור שמילה | אבינו |  |
| ‏2016 (ה-27)  | מיכל קורן | לעבור את הקיר |  |
| ‏2017 (ה-28)  | אורית אזולאי | מוטלים בספק |  |
| ‏2017 (ה-28)  | חמוטל זרם קסטל | פוקסטרוט |  |
| ‏2017 (ה-28)  | מייסלון חמוד, ריאד סלימן | לא פה, לא שם |  |
| ‏2017 (ה-28)  | עמנואל מאייר | פיגומים |  |
| ‏2017 (ה-28)  | קרן אלרום | געגוע |  |
|  2018 (ה-29) | הילה יובל | הנשף |  |
|  2018 (ה-29) | חלי מון סונגו | פרא אציל |  |
|  2018 (ה-29) | יעל אביב | מראות שבורות |  |
|  2018 (ה-29) | לימור שמילה | מונטנה |  |
|  2018 (ה-29) | מאיה קסל | עירום |  |
| 2019 (ה-30) | אורית אזולאי | ימים נוראים |  |
| 2019 (ה-30) | גלית אשכול | קצפת ודובדבנים |  |
| 2019 (ה-30) | גלית אשכול | תל אביב על האש |  |
| 2019 (ה-30) | מאיה קסל | עיניים שלי |  |
| 2019 (ה-30) | מיכל קורן | הבלתי רשמיים |  |
| 2020 (ה-31) | אסתר קלינג | אסיה |  |
| 2020 (ה-31) | אורית אזולאי | הנה אנחנו |  |
| 2020 (ה-31) | אייל זוסמן וירדן שטרסברג | שאיפה לחיים |  |
| 2020 (ה-31) | אלה צדקה | אפריקה |  |
| 2020 (ה-31) | ג'ייריס קופטי וגיא שובל | המתים של יפו |  |
| 2020 (ה-31) | לימור שמילה | בוטיק פריז |  |
| 2021 (ה-32) | ג'ונא סולימאן | ויהי בוקר |  |
| 2021 (ה-32) | אורית אזולאי | הברך |  |
| 2021 (ה-32) | אסתר קלינג | תמונת הניצחון |  |
| 2021 (ה-32) | מאיה קסל | מותו של הקולנוע ושל אבא שלי גם |  |
| 2021 (ה-32) | ריטה בורודיאנסקי | הבית ברחוב פין |  |
| 2022 (ה-33) | עמנואל מאייר | סינמה סבאיא |  |
| 2022 (ה-33) | אורית אזולאי | ולריה מתחתנת |  |
| 2022 (ה-33) | הילה יובל | יוני אפס |  |
| 2022 (ה-33) | חמוטל זרם-קסטל | הדרך לאילת |  |
| 2022 (ה-33) | חמוטל זרם-קסטל | קריוקי |  |
| 2023 (ה-34) | אורית פוקס רותם | שבע ברכות |  |
| 2023 (ה-34) | אסתר קלינג | גן קופים |  |
| 2023 (ה-34) | לימור שמילה | החייל הנעלם |  |
| 2023 (ה-34) | קרן אלרום | לרוץ על החול |  |
| 2023 (ה-34) | רותי בלום | המשלחת |  |
הערות שוליים

↑   טקס פרסי אופיר לשנת 2012, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000001-QINU`"'
↑   טקס פרסי אופיר לשנת 2013, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'
↑  אמיר בוגן,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'פרסי אופיר: "מיתה טובה" מוביל עם 14 מועמדויות, באתר ynet, 12 באוגוסט 2014
↑  לייב בלוג: פרסי אופיר תשע״ד, 2014 | סינמסקופ
↑   טקס פרסי אופיר לשנת 2015, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-00000008-QINU`"'
↑   טקס פרסי אופיר לשנת 2016, במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)'"`UNIQ--templatestyles-0000000A-QINU`"'
↑  ישי קיצ'לס,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'טקס פרסי אופיר: המועמדים | ישראל היום, באתר ישראל היום, 17 באוגוסט 2017
↑  איתמר רונאל,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'‏האישה שלא הייתה שם, באתר ‏מאקו‏, 19 בספטמבר 2017
↑  איתמר רונאל,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'‏"האופה מברלין" הוא הזוכה הגדול באופיר 2018, באתר ‏מאקו‏, 6 בספטמבר 2018
↑  וואלה! תרבות‏, פרסי אופיר 2018: "הנשף" מוביל במספר המועמדויות, באתר וואלה, 20 ביוני 2018
↑  הזוכים - תחרות פרסי אופיר 2019, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע
↑  המועמדים והמועמדות בגמר תחרות אופיר 2020, באתר www.israelfilmacademy.co.il
↑  רן בוקר, אינה טוקר,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'המנצח הגדול בטקס פרסי אופיר: "ויהי בוקר" של ערן קולירין, באתר ynet, 5 באוקטובר 2021
↑  OA_PROGRAM_2023_LAST5_V6(1).pdf
| פרס אופיר |
| --- | --- | --- |
| פרסי קולנוע | הסרט העלילתי הטוב ביותר • הסרט העלילתי הטוב ביותר מסלול פרינג' • הבימוי הטוב ביותר • התסריט הטוב ביותר • השחקן הראשי הטוב ביותר • השחקנית הראשית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר • הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • הליהוק הטוב ביותר • העיצוב האמנותי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור הטוב ביותר • המוזיקה המקורית הטובה ביותר • הפסקול הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר • הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר • פרס על מפעל חיים • פרס על הישגים מקצועיים בקולנוע • פרס על מצוינות |  |
| טקסים | 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024 |  |
| זוכים בעלי ערך | במאים • עורכים • מלהקים • מוזיקאים • מפעל חיים • סרטים • עיצוב אמנותי • עיצוב פסקול • עיצוב תלבושות • צלמי קולנוע • שחקנים בתפקיד ראשי • שחקנים בתפקיד משני • תסריטאים • הישגים מקצועיים |  |
אנרי, רוזן פריז (1933–2019)

אנרי, רוזן פריז (בצרפתית: Henri d'Orléans;‏ 14 ביוני 1933 – 21 בינואר 2019) היה ראש בית אורליאן.