stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דראגישה צבטקוביץ'
ביוגרפיה

דראגישה צבטקוביץ' נולד בניש למשפחה לאומנית סרבית. אביו יובאן היה קצין צבא בדרגת לוטננט קולונל אשר השתתף במלחמות סרביה החל מהמלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) ועד מלחמת העולם הראשונה. דראגישה צבטקוביץ' למד רפואה בשווייץ, ורכש תואר במשפטים בסובוטיצה. הוא כיהן 3 פעמים כראש עיריית ניש וביולי 1929 מונה לשר הדתות בממשלתו של אנטון קורושץ. צבטקוביץ' נמנה עם מייסדי מפלגת "האיחוד הרדיקלי היוגוסלבי" אשר התבססה על אידאולוגיה פאשיסטית והפכה לכוח הפוליטי הדומיננטי ביוגוסלבי החל מהמחצית השנייה של שנות ה-30. ב-1935 מונה לשר הבריאות וסגן שר המשפטים בממשלתו של מילאן סטויאדינוביץ'.
בפברואר 1939 מינה הנסיך פאבלה את דראגישה צבטקוביץ' לראש ממשלת הממלכה. צבטקוביץ' ניהל מגעים עם ולאדקו מאצ'ק פוליטיקאי ומנהיג קרואטי על הצטרפותו לממשלה. בעקבות ההסכם שנחתם באוגוסט 1939, הצטרף מאצ'ק לממשלתו של צבטקוביץ', ופחתה המתיחות האתנית והפוליטית בין הסרבים לקרואטים ביוגוסלביה. צבטקוביץ' נחשב לעושה דברו של הנסיך פאבלה ובהתאם להנחיותיו החלה ממשלתו במגעים עם גרמניה הנאצית. ביולי 1939 פרסמה ממשלתו של צבטקוביץ' תקנות לגירוש יהודים שהתגוררו ביוגוסלביה אך לא היו אזרחי המדינה. באוגוסט הוחל ביישום מגבלות כלכליות ומגבלות ברישום יהודים למוסדות חינוך ביוגוסלביה. בראשית ספטמבר נפגש נציג "איגוד הקהילות של יוגוסלביה" עם צבטקוביץ' ולאחר מספר ימים נועדו עימו נכבדי הקהילה היהודית בעירו, ניש, במטרה להבין את צעדי הממשלה. צבטקוביץ' ציין כי התקנות הן זמניות ונועדו לרצות את גרמניה. עם זאת, ב-4 באוקטובר 1940 פורסמו רשמית התקנות שהגבילו את הפעילות הכלכלית של יהודי יוגוסלביה וקבעו נומרוס קלאוזוס במוסדות להשכלה גבוהה. האליטה האינטלקטואלית היוגוסלבית וכן מספר שרים וחברי פרלמנט מתחו ביקורת נוקבת על החלת החוקים. נציגי יהדות יוגוסלביה העבירו מחאה חריפה לראשי הממשל בנושא. בהמשך, הוגבלו גיוסם של יהודים לצבא וקבלתם לקורסי קצינים. הרב הראשי של יהדות יוגוסלביה ד"ר יצחק אלקלעי אולץ להתפטר מתפקידו.
בפברואר 1941 ביקר בגרמניה ונפגש עם אדולף היטלר ועם שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ וניהל משא ומתן על הצטרפות יוגוסלביה להסכם התלת-צדדי. ב-25 במרץ 1941 חתמו צבטקוביץ' וריבנטרופ בווינה על ההסכם התלת-צדדי. ב-27 במרץ פרצה בממלכה הפיכה צבאית בתמיכת מנהלת המבצעים המיוחדים הבריטית. הנסיך פאבלה, מועצת העוצרים וממשלת יוגוסלביה הודחו, ופטר השני הומלך למלך יוגוסלביה. ב-6 באפריל פלשה גרמניה הנאצית ליוגוסלביה וכבשה אותה תוך ימים אחדים. צבטקוביץ' נעצר ונכלא למשך מספר חודשים במחנה הריכוז באנייצה. בהמשך שוחרר, נמלט מיוגוסלביה לבולגריה, ממנה לטורקיה, ובהמשך הגיע לפריז והשתקע שם. לאחר כינון הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הוכרז דראגישה צבטקוביץ' כאישיות בלתי רצויה, כ"פושע מלחמה" וכ"אויב האומה היוגוסלבית".
דראגישה צבטקוביץ' הלך לעולמו בפריז ב-1969 והוא בן 76 שנים ובה נקבר.
ב-2007 נקרא רחוב בניש על שמו. ב-2009 טיהר בית המשפט המחוזי בניש את שמו של דראגישה צבטקוביץ' מסיבות טכניות וקבע שלא נמצאים מסמכים המעידים על כך שצבטקוביץ' נשפט והורשע. איוויצה דאצ'יץ', אשר כיהן באותה העת כיושב ראש המפלגה הסוציאליסטית הסרבית ובהמשך כראש ממשלת סרביה, מתח ביקורת נוקבת על החלטה זו וציין שזו שגיאה היסטורית.
הערות שוליים

↑  ג'ני לבל, עד הפתרון הסופי, היהודים בבלגרד 1521 - 1942, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2006, באתר דעת, אוחזר ב-30 במרץ 2014.
↑  בית המשפט המחוזי בניש טיהר את שמו של דראגישה צבטקוביץ', באתר rts.rs (בסרבית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb161957454 (data)  GND: 119357488  ISNI: 0000 0000 3175 8886  LCCN: n92117023  SNAC: w62n6dqn  VIAF: 62356761   WorldCat (עם VIAF): 62356761
הארמייה השנייה (האימפריה הרוסית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית, דגל לשימוש פרטי (1914–1917) האימפריה הרוסית
 שיוך:   צבא האימפריה הרוסית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1918 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה הראשונה (ברוסית: 2-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה אלכסנדר סמסונוב. יחד עם הארמייה הראשונה היא פלשה לפרוסיה המזרחית, ובתחילה נחלה ניצחונות ואילצה את הארמייה השמינית הגרמנית לסגת עד הוויסלה. עם זאת, הגרמנים הנחילו לארמייה השנייה תבוסה מוחצת בקרב טננברג, וסמסונוב התאבד. הארמייה לא הושמדה לחלוטין, ויחד עם עוד שלוש ארמיות זכתה בניצחון בקרב על הוויסלה. היא הובסה שוב בקרב לודז', ובתחילת שנת 1915 הועברה לאזור פולין. במרץ 1916 היא ביצעה את מתקפת אגם נארוץ' הכושלת. היא פורקה ב-1918.
מפקדים

גנרל חיל הפרשים אלכסנדר סמסונוב (19 ביולי 1914 - 30 באוגוסט 1914)
גנרל חיל הפרשים סרגיי שיידמן (14 בספטמבר 1914 - 12 בדצמבר 1914)
גנרל חיל הרגלים ולדימיר סמירנוב (12 בדצמבר 1914 - 24 באפריל 1917)
לוטננט גנרל אנטון ואסילובסקי (12 ביולי 1917 - 24 באפריל 1917)
גנרל חיל הרגלים ניקולאי דנילוב (24 באפריל 1917 - 7 באוגוסט 1917)
לוטננט גנרל פיוטר טלציקוב (7 באוגוסט 1917 - 22 באוגוסט 1917)
גנרל חיל הרגלים ניקולאי דנילוב (22 באוגוסט 1917 - 20 בנובמבר 1917)
לוטננט גנרל אלכסיי באיוב (20 בנובמבר 1917 - 24 בדצמבר 1917)
ראו גם

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
דיק טרייסי (סרט, 1990)

| --- | --- |

 מבוסס על:  דיק טרייסי
 בימוי:  וורן בייטי
 הופק בידי:  וורן בייטי
 תסריט:  ג'ים קאש, ג'ק אפס ג'וניור
 עריכה:  ריצ'רד מרקס
 שחקנים ראשיים:  וורן בייטי  אל פצ'ינו  מדונה  גלן הדלי  צ'רלי קורסמו
 מוזיקה:  דני אלפמן
 צילום:  ויטוריו סטוררו
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון, Silver Screen Partners IV
 חברה מפיצה:  אולפני וולט דיסני, נטפליקס
 הקרנת בכורה:  14 ביוני 1990 ישראל19 בספטמבר 1990
 משך הקרנה:  103 דק'
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פעולה, סרט פשע, סרט קומדיה
 הכנסות באתר מוג'ו:   dicktracy
 פרסים:  פרס אוסקר לאיפור ולעיצוב השיער הטובים ביותר (John Caglione, Jr., Doug Drexler)  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (Richard Sylbert, Rick Simpson) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דיק טרייסי (באנגלית: Dick Tracy) הוא סרט קומדיית-פשע-אקשן אמריקאי משנת 1990 המבוסס על רצועת הקומיקס "דיק טרייסי" שנוצרה במקור בשנות ה-30 של המאה ה-20 על ידי צ'סטר גולד. הסרט הופק ובוים על ידי וורן בייטי, ובייטי גם כיכב בתפקיד הראשי בסרט. צוות השחקנים הראשי כלל גם את אל פצ'ינו, מדונה, גלן הדלי וצ'רלי קורסמו, והשתתפו בו בתפקידי משנה השחקנים דסטין הופמן, ג'יימס קין, צ'ארלס דרנינג, ויליאם פורסיית', סימור קאסל, מנדי פטינקין, קתרין אוהרה, אד או'רוס, ג'יימס קאן, ג'יימס טולקן ודיק ואן דייק. העלילה סובבת סביב בלש המשטרה הקשוח דיק טרייסי שנלחם בארגוני הפשע בעירו.
פיתוח הסרט החל בתחילת שנות ה-80 כאשר טום מנקייביץ' נבחר לכתוב את התסריט לסרט. לבסוף התסריט נכתב במקום זאת על ידי ג'ים קאש וג'ק אפס ג'וניור אשר זכו להצלחה ככותבים של התסריט של אהבה בשחקים. הסרט צולם בעיקר באולפני יוניברסל. דני אלפמן נבחר בהמשך להלחין את הפסקול.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה בוושינגטון די.סי. ב-14 ביוני 1990. הסרט זכה להצלחה בקופות, זכה בשבע מועמדויות לפרסי אוסקר, וזכה בשלושה פרסי אוסקר בקטגוריות השיר המקורי הטוב ביותר, האיפור הטוב ביותר ועיצוב ההפקה הטוב ביותר.
עלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שחקנים ודמויות > הדמויות הראשיות

דיק טרייסי (וורן ביטי) - בלש משטרה קשוח שנלחם בארגוני הפשע בעירו. טרייסי נוהג ללבוש מעיל רוח צהוב וכובע פדורה.
אלפונס "ביג בוי" קפריס (אל פצ'ינו) - מנהיג העיקרי של ארגוני הפשע בעיר אשר היינו האויב המושבע של דיק טרייסי. קפריס הוא אדם אכזר שידוע במזגו הבלתי צפוי. אף על פי שהוא מעורב כל העת בפעילויות פליליות רבות, המשטרה מעולם לא הצליחה להוכיח זאת.
ברת׳לס מאהוני (מדונה) - זמרת במועדוני לילה עם עבר מסתורי. טרייסי הוא מושא אהבתה של מאהוני. מאהוני הייתה העדה היחידה לחלק מהפשעים של קפריס.
טס טרוהארט (גלן הדלי) - חברתה הנאמנה והתומכת של טרייסי. טרוהארט חשה שלטרייסי אכפת יותר מהעבודה שלו מאשר ממנה.
הילד / דיק טרייסי ג'וניור (צ'ארלי קורסמו) - עוזרו של טרייסי בן ה-10.
שחקנים ודמויות > אנשי אכיפת החוק

פאט פאטון (ג'יימס קין) - המקורב והשני בפיקוד של טרייסי.
סם קטשם (סימור קאסל) - המקורב והשלישי בפיקוד של טרייסי.
באג ביילי (מייקל ג'יי פולארד) - מתמתחה בביצוע מעקבים סמויים.
מפקד המשטרה ברנדון (צ'ארלס דרנינג) - מפקד המשטרה שתומך במאבק אותו מוביל טרייסי נגד הפשע המאורגן בעיר.
ג'ון פלטשר (דיק ואן דייק) - תובע מחוזי מושחת שמסרב להעמיד לדין את קפריס מכיוון שהוא עובד בסתר עבור קפריס.
השופט הארפר (פרנק קמפנלה)
גברת גרין (קתי בייטס) - סטנוגרפית
שחקנים ודמויות > אנשי מאפיה

מאמבלס (דסטין הופמן) - עוזרו של קפריס.
פלאט טופ (ויליאם פורסיית) - רוצח שכיר שעובד עבור קפריס.
איצ'י (אד או'רוס) - רוצח שכיר נוסף שעובד עבור קפריס. בדרך כלל הוא עובד בשיתוף פעולה עם פלאט טופ.
נאמברס (ג'יימס טולקאן) - רואה החשבון של קפריס.
88 קיס (מנדי פטינקין) - נגנית פסנתר במועדון הלילה ריץ.
פני שזיף (אר ג'י ארמסטרונג) - מנהיג ארגון פשע לשעבר שעובד כעת עבור קפריס.
אינפלואנס (הנרי סילבה) - פושע שעובד עם פני שזיץ.
שפתיים מנילי (פול סורווינו) - הבעלים המקורי של מועדון הלילה ריץ והמנטור של קפריס.
דה בראו (צ'אק היקס) - פושע עם מצח גדול מלא בקמטים.
רודנט (ניל סאמרס) - פושע עם אף מחודד, עיניים קטנות ושיניים גדולות.
שולדרס (סטיג אלדרד) - פושע עם כתפיים רחבות.
ליטל פייס (לורנס סטיבן מאיירס) - פושע עם ראש גדול ופנים קטנות.
ספאד ספאלדוני (ג'יימס קאן) - מנהיג של ארגון פשע שמסרב להיכנע לקפריס.
טקסי גרסיה (קתרין אוהרה) - פושעת.
ריבס מוקה (רוברט ביצ'ר) - פושע.
מוזיקה

בייטי שכר את המלחין היהודי דני אלפמן להלחין את פסקול הסרט על סמך הצלחתו הקודמת עם זה של "באטמן" (1989). אלפמן נעזר בסטיב ברטק (מלהקת אוינגו בוינגו) ושירלי ווקר, במטרה ליצור קומפוזיציות חדשניות ושונות. ”בצורה אחרת לגמרי”, העיר אלפמן, ”ל'דיק טרייסי' יש את האיכות הייחודית הזו שהייתה ל'באטמן' עבורי. זה נותן תחושה מדהימה של אי-מציאות”. בנוסף לכך, בייטי שכר את הפזמונאי סטיבן סונדהיים לכתוב חמישה שירים מקוריים: "Sooner or Later (I Always Get My Man)," "More", "Live Alone and Like It", "Back in Business" ו-"What Can You Lose?". בסופו של דבר, "Sooner or Later" ו-"More" בוצעו על ידי מדונה, "What Can You Lose?" נבחר להיות דואט עם מנדי פטינקין, מל טורמה ביצע את "Live Alone and Like It" ואת "Back in Business" ביצעו ג'ניס סיגל, שריל בנטיין ולוריין פיטר. "Back in Business" ו-"Live Alone and Like It" שימשו שניהם כמוזיקת רקע במהלך קטעי מונטאז'. "Sooner or Later" ו-"Back in Business" הוצגו בהפקה המקורית משנת 1992 של סונדהיים "לשים את זה ביחד" באוקספורד, אנגליה, וארבעה מתוך חמשת השירים של סונדהיים לסרט "דיק טרייסי" (היוצא מן הכלל הוא "What Can You Lose?") שימשו בהפקה בברודוויי משנת 1999 של "לשים את זה ביחד". רצף אופרה קצר בסרט הולחן בידי תומאס פאסטיירי.
"דיק טרייסי" היה לסרט הראשון בו נעשה שימוש בהקלטה דיגיטלית. בריאיון לניו יורק טיימס בדצמבר 1990, אלפמן מתח ביקורת על הנטייה הגוברת להשתמש בטכנולוגיה דיגיטלית למטרות עיצוב קול ודיבוב. בסוף הריאיון, סיכם ואמר כי: ”השמע הדיגיטלי התחיל את עידן האפקטים הקוליים בו יש להם העדפה על פני המוזיקה עצמה”.
הערות שוליים

1 2  Larry Richter (December 9, 1990). "Batman? Bartman? Darkman? Elfman". The New York Times.
↑  Staff (February 23, 1990). "The Elfman Cometh". Entertainment Weekly.
↑  Hughes, pp. 56-58
↑  Dick Tracy (1990) - Soundtracks - IMDb (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2023-11-20
↑  Hughes, pp.59-60
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4550708-9  VIAF: 188297208   WorldCat (עם VIAF): 188297208 
סבב ההופעות העולמי של מדונה Blond Ambition World Tour ב-1990 שימש בין היתר לקידום הסרט. בתצלום זה שנלקח במסגרת זו נראית מבצעת את השיר "Now I'm Following You" עם רקדן שלבוש כמו דיק טרייסי
דמי שביעית

דמי שביעית הם כספים שהתקבלו ממכירת פירות שביעית - פירות שגדלו בשנת השמיטה. לפי התורה, פירות שביעית נועדו לאכילה בלבד - אסור לשמר אותם או לסחור בהם למטרת רווח. אם אדם ליקט פירות שביעית מן ההפקר לעצמו, ונותרו לו פירות - מותר לו למכור את העודף תמורת כסף, אולם בכסף שהתקבל יש לנהוג כבפירות שביעית עצמם, ולהשתמש בו לצורך קניית דברי-מאכל בלבד.
מקורות בתורה

מקור הדין בתורה:
וְהָיְתָה שַׁבַּת הָאָרֶץ לָכֶם לְאָכְלָה: לְךָ וּלְעַבְדְּךָ וְלַאֲמָתֶךָ, וְלִשְׂכִירְךָ וּלְתוֹשָׁבְךָ הַגָּרִים עִמָּךְ.
היבול הצומח בארץ ישראל בשנה השביעית נועד לאכילה באופן שוויוני על-ידי כל תושבי הארץ. כדי למנוע מצב שאדם אחד לוקח הרבה פירות לעצמו, נקבע שמותר להשתמש בפירות לאכילה בלבד, ושאסור לשמור פירות שביעית ברשותו לאחר שהפירות כלו מן השדה (ראו ביעור פירות שביעית). אולם, לפעמים אנשים לקטו פירות מן השדה לאכילה, ונשאר להם עודף. כדי למנוע בזבוז פירות, נקבע שמותר למכור את הפירות העודפים תמורת כסף: ”לקח לעצמו והותיר - מותר למכרן” (משנה שביעית ז ג). אולם היתר זה עלול להיות מנוצל לרעה לעשיית רווחים מפירות שביעית, דבר הפוגע בעקרון החלוקה השוויונית של המאכל. לפיכך נקבע, שהכספים שהתקבלו תמורת פירות שביעית כפופים לאותם דינים כמו הפירות עצמם: יש להשתמש בהם לקניית דברי מאכל בלבד, ואסור לשמור אותם ברשותו לאחר שהפירות כלו מן השדה. כספים אלו נקראים דמי שביעית. וכך הסביר הריטב"א את הפסוק: ”התורה אמרה לאכלה - ולא לסחורה. פירוש, לאכלן בפני עצמן, או למכרן ולקנות בהן דברים הנאכלין, שיכולין להתבער בזמן הביעור, שבאלו קדושת שביעית תופסת; אבל לא דבר שאינו נאכל אלא שניתן לסחורה, כגון בהמה טמאה ועבדים ובגדים ושאר מטלטלין דעלמא.” (חידושי הריטב"א על עבודה זרה סב א).
רמז נוסף לדין זה הוא:
כִּי יוֹבֵל הִוא, קֹדֶשׁ תִּהְיֶה לָכֶם; מִן הַשָּׂדֶה תֹּאכְלוּ אֶת תְּבוּאָתָהּ
הפסוק אמנם נאמר על שנת היובל, אולם חכמי המדרש ראו בו רמז לשביעית: ”מה קודש תופס את דמיו - אף שביעית תופסת את דמיה” (ספרא (מלבי"ם)/פרשת בהר/פרק ג). כשמוכרים פירות קדושים, הכסף מקבל את קדושת הפירות ואת הדינים הקשורים אליהם; למשל כשמוכרים פירות מעשר שני, הכסף נחשב כמעשר שני ויש להעלותו לירושלים ולקנות בו דברי-מאכל. היבול הצומח בשדה בשנת היובל נקרא קודש, ומכאן שגם הוא "תופס את דמיו" באותו אופן. שנת השביעית דומה לשנת היובל בכל ההלכות הקשורות לחקלאות, ולכן גם היבול הצומח בשביעית נקרא קודש ותופס את דמיו.
אולם יש הבדל בין יבול שביעית לבין יבול קדוש אחר - יבול שביעית נשאר בקדושתו גם לאחר המכירה: ”אי מה קודש יוצא לחולין ודמיו נתפסים, יכול אף שביעית כן? - תלמוד לומר הִוא-- הרי היא בקדושתה.” (ספרא (מלבי"ם)/פרשת בהר/פרק ג). כך שלאחר המכירה, גם היבול שביד הקונה וגם הכסף שביד המוכר כפופים לדיני שביעית. לעומת זאת, אם המוכר השתמש בדמי שביעית שבידו כדי לקנות אוכל, האוכל כפוף לדיני שביעית והכסף יוצא לחולין.
דינים

א. מותר להשתמש בדמי שביעית לקניית דברי-מאכל בלבד. אסור להשתמש בהם לקניית עבדים, בהמות, קרקעות, בגדים, או כל דבר אחר שאינו דבר-מאכל. ואם בכל עשה זאת, עליו לקחת סכום זהה מכספו הפרטי, ולהשתמש בו לקניית דברי-מאכל.
ב. כשנגמרים הפירות בשדה יש "לבער" את דמיהם, כלומר, לקנות בהם דברי-מאכל ולהפקיר אותם, כך שכל אדם יוכל לקחת מהם מזון שלוש סעודות. ויש אומרים, שזמן הביעור של דמי שביעית אינו זהה לזמן הביעור של הפירות, אלא יש לבער את כל דמי השביעית לפני ראש השנה השמינית.
ג. אסור לתת דמי שביעית לעם הארץ - אדם שאינו מקפיד על דיני שביעית - יותר ממחירן של שלוש סעודות. זאת, כיוון שחוששים שאם יתנו לו דמי שביעית בכמות גדולה יותר, הוא ישתמש בעודף לסחורה ולא למאכל, או ישמור אותם לזמן ארוך ולא יבער אותם כדין. מכאן, שאסור לקנות מעם-הארץ פירות שביעית יותר ממחיר שלוש סעודות, כיוון שהכסף שנותנים לו תמורת הקניה הופך להיות דמי שביעית בידיו. מסיבה דומה, אסור למכור לעם הארץ פירות שביעית הנשמרים לאורך זמן, יותר ממזון שלוש סעודות. כמו כן, אסור לקנות או למכור פירות שביעית לנכרי.
היתרים

האיסור לקנות פירות שביעית מעם-הארץ יוצר קושי מעשי משמעותי במצבים שבהם הביקוש לפירות מסוימים הוא גדול וההיצע קטן. דוגמה למוצר כזה היא אתרוג בחג הסוכות. עבור מצבים כאלה, הוצעו מספר דרכים לעקוף את האיסור.
א. הבלעה: מותר לשלם את הכסף תמורת מוצר שאין בו קדושת שביעית, כאשר הפרי שיש בו קדושת שביעית ניתן בחינם. לדוגמה, מותר לקנות מעם-הארץ לולב, ולקבל ממנו אתרוג במתנה. הלולב אינו פרי, לכן אין בו קדושת שביעית, ולכן הכסף הניתן עבורו אינו נחשב ל"דמי שביעית" ביד עם הארץ. ההבלעה מותרת רק כאשר הסכום הניתן עבור הלולב יכול להיחשב כמחיר סביר עבור לולב.
ב. הלוואה: מותר ללוות את הפרי מהמוכר. כך, בזמן הקניה לא עובר כסף מהקונה למוכר ולא נוצרים דמי שביעית. הקונה משלם למוכר לאחר שהוא מסיים לאכול את הפרי - כאשר הפרי כבר אינו בעולם. בשלב זה, התשלום אינו נחשב לדמי שביעית אלא להחזר חוב בלבד. לפי הרב יעקב אריאל, גם כאשר קונים פירות שביעית בכרטיס אשראי לא נוצרים דמי שביעית, כיוון שחברת האשראי אינה קונה את הפירות אלא משלמת את חובם של הלקוחות.
ג. חילול: אם אדם קנה פירות שביעית מעם הארץ בניגוד להלכה, עליו לחלל (= להפקיע את הקדושה ולהוציא לחולין) את דמי-השביעית שבידי עם הארץ, בכך שיאמר ”הרי מעות הללו יהו מחוללין על פירות שיש לי בתוך ביתי” (סוכה לט א). באמירה זו הוא מעביר את קדושת השביעית מהכסף שנתן לעם-הארץ לפירות אחרים באותו מחיר הנמצאים בביתו (שאינם פירות שביעית בעצמם, כגון יבול שישית או יבול חו"ל). אולם אסור למסור דמי שביעית לעם-הארץ לכתחילה במטרה לחלל אותם אחר-כך.
הערות שוליים

↑  משנה שביעית ח ח
↑  משנה שביעית ז א, רמב"ם שמיטה ויובל ז ז
↑  קטיף שביעית פרק סו סימן יג
↑  ר' שלמה סיריליאו, פרק ז הלכה ז
1 2  סוכה לט א
↑  רמב"ם על שביעית ט#משנה א
↑  תוספתא/שביעית/ו#הלכה יא. שבת הארץ ח יז. חזון איש שביעית יב יז
↑  תוספתא/שביעית/ו#הלכה יב. בית רידב"ז פרק ט הלכה י.
↑  הרב שלמה זלמן אוירבך, שולחן שלמה קסא
↑  עבודה זרה סב ב
↑  חידושי הרמב"ן על עבודה זרה סב ב. חזון איש שביעית י יג.
↑  הרב יעקב אריאל, "באהלה של תורה" ג נו, עמ' 269
↑  חזון איש כה ד
| שמיטה ויובל |
| --- | --- | --- |
| מצוות השביעית | שמיטת קרקעות • מלאכות שביעית • שמיטת כספים  • פרוזבול • מצוות הקהל • שביעית בזמן הזה |  |
| פירות שביעית | איסור ספיחין • איסור סחורה • איסור שמור • איסור נעבד • דמי שביעית • חובת הביעור |  |
| מצוות היובל | ספירת שנות היובל • שנת היובל • גאולת קרקע • בתים ושדות בתקופת היובל • מצוות הענקה |  |
| פתרונות הלכתיים | יבול שישית • זריעה מוקדמת • יבול חו"ל • מצע מנותק • אוצר בית דין • היתר מכירה • יבול נוכרי • פח שמיטה |  |
| ארגונים | קרן השביעית • אוצר הארץ • ועדת שמיטה • שמיטה ישראלית |  |
| טקסטים | מסכת שביעית • תורת השמיטות • שבת הארץ • ספרות על שנת השמיטה |  |
דרגומן

עמוד השער של המילון הסיני־רוסי מאת הארכימנדריט פלאדיוס וממשיכו הדרגומן פאבל סטפנוביץ' פופוב, שראה אור בשנת 1888 בבייג'ינג
הדרגומן המלטזי וינצ'נצו בֶּלוּטי, מנהל מסעהּ הראשון של קתרין טובין בלבנט ב-1853
הדרגומן האישי של נפוליאון, בציורו של פראנסואה מולאר (צר'),‏ 1810
דְרָגוֹמָן (או דרוגמן) היה בעבר אדם ששימש במקצועו מתורגמן ומתרגם באזור המזרח התיכון, בעיקר מהשפות ערבית, טורקית ופרסית, והתמקצע גם כפרשן ומדריך.
מקור השם בשורש השמי ת-ר-ג-מ. לתפקיד נדרשה שליטה בערבית, בפרסית ובטורקית, וכן בשפות אירופה. הדרגומן היה מוצב לעיתים בשגרירויות, בקונסוליות או בנקודות מסחר, שם הייתה דרישה למרכולתו. בימי האימפריה העות'מאנית עלה הביקוש לתפקיד בשל הימנעות המוסלמים העות'מאנים מידיעת שפות אירופה. הדרוגמנים הפכו אפוא למתקשרים בין הארצות הנוצריות לאימפריה האסלאמית, ותפסו מקום חשוב ביחסי החוץ ובפוליטיקה, ולעיתים אף משרות בממשלה - הדרגומן הראשי (או הגדול) של השער הנשגב היה למעשה הממונה על יחסי החוץ של האימפריה. רוב הדרגומנים בימי האימפריה העות'מאנית היו בעלי מוצא אתני יווני (פנרים). אישחק אפנדי, שמונה לתפקיד בשנת 1824, נולד ביוון, אך ככל הנראה היה ממוצא יהודי. הוא היה הראשון שהחל לתרגם ספרות מדעית והנדסית לטורקית.
דרגומיר זקוב

דרגומיר זקוב (בבולגרית: Драгомир Заков; נולד ב-24 ביולי 1975) הוא דיפלומט ופוליטיקאי בולגרי המשמש כשר ההגנה של בולגריה מאז 1 במרץ 2022.
ביוגרפיה

זקוב נולד בסופיה ב-24 ביולי 1975. הוא למד בבית הספר בשפה הצרפתית "אלפונס דה למרטין". ב-1998 סיים תואר ראשון ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה לכלכלה לאומית ועולמית. ב-1999 השלים תואר שני. במרץ 2002 הצטרף למשלחת הבולגרית במפקדת נאט"ו. ב-2008 חזר לבולגריה ומונה למזכיר משרד החוץ האחראי על מדיניות וביטחון ועל הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה. בין 2011–2014 שימש כמזכיר המשלחת הבולגרית לאו"ם. ב-2015 החל ללמוד במכללה האירופית לביטחון והגנה ברומא. ב-2016 נשלח שוב למפקדת נאט"ו כיועץ מטעם בולגריה. בפברואר 2017 מונה לשר במשרד החוץ. ב-2019 מונה לראש המשלחת הבולגרית לנאט"ו.
ב-1 במרץ 2022 ראש ממשלת בולגריה קיריל פטקוב פיטר את שר ההגנה המכהן סטפן יאנב בשל קשריו עם ולדימיר פוטין. פטקוב המליץ על זקוב כמחליף והגיש את המועמדות בפני האספה הלאומית. מתוך 240 חברי האספה 184 הביעו תמיכה במועמדות ו-47 נמנעו.
הארמייה השנייה (האימפריה היפנית)

| --- | --- |
חיילי הארמייה השנייה במהלך קרב נהר שאה
חיילי הארמייה השנייה במהלך קרב נהר שאה
 פרטים
 מדינה:  יפןהאימפריה היפנית
 שיוך:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  27 בספטמבר 1894 – 14 באוגוסט 1945 (50 שנה)
 מקים היחידה:  איוואו אויאמה
 מלחמות:  מלחמת סין–יפן הראשונה מלחמת רוסיה–יפן מלחמת סין–יפן השנייה מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הארמייה השנייה (ביפנית: 第2軍) הייתה ארמייה של הצבא היפני הקיסרי.
היסטוריה

הארמייה השנייה הוקמה ב-27 בספטמבר 1894, וכמפקדה מונה איוואו אויאמה. תחת פיקודו, לחמה הארמייה במלחמת סין–יפן הראשונה, ולאחר שהמלחמה הסתיימה בניצחון יפני פורקה הארמייה. הארמייה הוקמה מחדש ב-6 במרץ 1904, ותחת פיקודו של הגנרל אוקו יאשוקאטה השתתפה במלחמת רוסיה–יפן. הארמייה השנייה לחמה ברוב הקרבות הגדולים של המלחמה, כולל קרב נאנשאן, קרב טליסו, קרב טאשיקאיו, קרב נהר שאה, קרב ליאויאנג, קרב סנדפו וקרב מוקדן. לאחר שגם מלחמה זו הסתיימה בניצחון יפני מוחץ, פורקה הארמייה בשנית.
הארמייה השנייה הוקמה פעם שלישית ב-23 באוגוסט 1937, בעקבות תקרית גשר מרקו פולו ופריצת מלחמת סין–יפן השנייה. הארמייה נכללה בתוך "ארמיית אזור צפון סין", שהוצבה כפי ששמה מעיד עליה בצפון סין. הארמייה השנייה השתתפה במספר קרבות במהלך המלחמה, ביניהם: תקרית צפון סין, מבצע רכבת טיינג'ין-פוקו, קרב שוז, וקרב טאיארג'ואנג, לפני שפורקה ב-15 בדצמבר 1938.
הארמייה השנייה הוקמה פעם רביעית ואחרונה ב-4 ביולי 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה. היא הוצבה במנצ'וריה על הגבול עם ברית המועצות. לקראת סוף המלחמה הוכפפה לקבוצת ארמיות משלוח דרום, וב-30 ביוני 1945 הוצבה באזור אינדונזיה. לקראת סוף המלחמה קבעה הארמייה את בסיסה בסולאווסי, ועם סיום המלחמה פורק כל הצבא היפני הקיסרי, ובכלל זה הארמייה השנייה.
מפקדים > הקמה ראשונה

מרשל איוואו אויאמה (27 בספטמבר 1894 - 26 במאי 1895)
מפקדים > הקמה שנייה

גנרל אוקו יאשוקאטה (6 במרץ 1904 - 12 בינואר 1906)
מפקדים > הקמה שלישית

גנרל טוסאיצו נישאיו (23 באוגוסט 1937 - 30 באפריל 1938)
גנרל הנסיך היגשיקוני (30 באפריל 1938 - 9 בדצמבר 1939)
מפקדים > הקמה רביעית

לוטננט גנרל יושאיו קוזוקי (4 ביולי 1942 - 28 במאי 1943)
לוטננט גנרל איקאירו שאיקאידה (28 במאי 1943 - 29 באוקטובר 1943)
לוטננט גנרל פוסאטארו טאשאימה (29 באוקטובר 1943 - 15 באוגוסט 1945)
דמי מפתח

בית בירושלים עם שלט למכירה בדמי מפתח
"דמי מפתח" הוא כינוי לסכום כסף שדייר שמעוניין לשכור נכס שנהנה מהגנת חוק הגנת הדייר משלם לדייר שמעוניין לעזוב את הנכס. ערך דמי המפתח מייצג את התועלת הכלכלית שמקנה חוק הגנת הדייר לשוכר שמעוניין לעזוב את הנכס, "הדייר המוגן" בכך שגובה דמי השכירות המרביים שהוא משלם שקול ל-10-20% מסכום השכירות החופשית של נכס דומה, ומכך שאי אפשר לפנות אותו מן הנכס כל עוד שהוא עומד בתנאי הסכם השכירות.
היסטוריה

עוד בימי השלטון הצבאי הבריטי בשנת 1919 נחקקו חוקים שהגבילו את העלאת שכר הדירה. בשנת 1921 חוקקה פקודה שאסרה על העלאת דמי שכירות ופינוי דיירים ללא אישור המושל. על מנת שלא לפגוע בבניית דירות חדשות, לא חלה הפקודה על בתים שבנייתם הושלמה לאחר יוני 1920. בשנת 1924 בוטל הפיקוח על השכירות של דירות יקרות ובשנת 1925 בוטל הפיקוח לגמרי. בשנת 1926, הוקמה ועדת חקירה לבירור תוצאות ביטול הפיקוח.
בשנת 1933 חוקקה מועצת עיריית תל אביב חוק דירות המגביל את שכר הדירה, אולם שלטונות המנדט הבריטי השתהו באישור החוק. החוק אושר באפריל 1934. בעקבות ההגבלות על שכר הדירה התפתחה פרקטיקה שבה שוכרים יוצאים דרשו "דמי מפתח" משוכרים פוטנציאליים. בפברואר 1935, הוארך תוקף החוק לשנה נוספת והוחל גם על חנויות. בירושלים הוחל החוק רק על חלק מהאזורים המסחריים. בעיתון דבר נטען שבפועל כמעט ולא יושם החוק, מפני שהדיירים נאלצו להסכים לכל התנאים של הדיירים היוצאים ברצותם קורת גג. בפברואר 1938 החליטה עירית תל אביב לחדש את החוק רק לגבי חנויות ועסקים, בתקווה לעודד בניית דירות חדשות. בתחילת 1939 החליטה עירית תל אביב לחדש את תחולת החוק על דירות.
באוקטובר 1940 הושב הפיקוח על שכר הדירה בעקבות עליית המחירים שנבעה ממלחמת העולם השנייה, כאשר מצד אחד אסרו שלטונות המנדט הבריטי על בנייה בגלל הצורך בחומרי הגלם למאמץ המלחמתי, ומצד שני, הייתה דרישה לדירות רבות בשל הגעת פליטים רבים. בעקבות זאת התרחבה מאוד הפרקטיקה של גביית דמי מפתח. כמו כן, התרבו המקרים של התאנות לשוכרים כדי לגרום להם לעזוב.
לפי נתוני משרד הבינוי והשיכון היו בישראל בשנת 1993 23,000 דירות מגורים ועוד כ-15,000 עסקים בשכר דירה מוגן. מעריכים שב-2014 נותרו כ-15,000 נכסים כאלו, מחציתן דירות מגורים. דיירי הנכסים הללו הם דיירים מוגנים ואי אפשר לפנותם אלא במקרים מסוימים שנקבעו בחוק. עם זאת, על פי אתר השמאי לוי יצחק נותרו בישראל ב-2015 למעלה מ-35,000 דירות המושכרות בשכירות מוגנת בעיקר בתל אביב, ירושלים, וחיפה. חלק מדיירי דירות אלה הם אותם דיירים שחתמו על החוזים בשנות ה-60 וה70 של המאה ה-20, או יורשיהם. מדי שנה מתבצעות 200 עד 250 עסקאות חדשות בדמי מפתח[דרוש מקור].
דוגמה לאבסורד הכלכלי שיצר חוק הגנת הדייר מובאת למשל בעדותה של אילנה כהן שכותבת בעיתון 'מעריב'  בשנת 1991 תחת הכותרת "דמי מפתח ושכר דירה מגוחך": "כאשר המדינה לא מסוגלת לספק דיור לזוגות צעירים ולעולים חדשים במחירים סבירים, ישנן עדיין דירות בדמי מפתח ששכר הדירה בהן מגוחך. דודתי בת ה־78 היא בעלת דירה מסוג זה. יש בה 2 חדרים מרווחים (למעלה מ־60 מ"ר) וגרים בה זוג דיירים ללא ילדים, בעלי אמצעים (נסיעות לחו"ל וכו׳) במחיר של 17 ש׳ח לחודש + 5 ש׳ח לוועד הבית. אמנם הזוג שילם לפני יותר מ-13 שנה דמי מפתח, אך סכום ההשקעה הזה הוחזר להם מזמן כתוצאה משכר הדירה המגוחך. ואולם, מה שמגוחך עוד יותר הוא שדודתי נחשבת לאשה אמידה 'בעלת דירה נוספת'. ידוע לי על דיירים בדמי מפתח נוספים המחזיקים נוסף לכך דירות בבעלותם, שאותן הם משכירים, ובעצמם ממשיכים לגור בדמ’פ, עקב המחיר הזול של השכירות".