stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפיוס קלאודיוס פולכר (קונסול 54 לפנה"ס)
תולדות חייו

פולכר נולד ברומא בתחילת המאה הראשונה לפני הספירה לערך והיה בן למשפחת הקלאודיים רבת ההשפעה. אביו אפיוס קלאודיוס פולכר כיהן כקונסול בשנת 79 לפנה"ס.
את תחילת הקריירה שלו עשה פולכר בשנת 70 לפנה"ס יחד עם אחיו פובליוס קלודיוס פולכר בצבאו של לוקיוס ליקיניוס לוקולוס שהיה נשוי לאחותו. באותו הזמן היה הצבא מוצב באסיה ועסוק במלחמה כנגד מיתרידטס השישי, מלך פונטוס וטיגרנס השני מלך ארמניה. לוקולוס שלח אותו אל טיגרנס עם הדרישה שיסגיר לידי הרומאים את מיתרידטס.
פולכר שהה ביוון בשנת 61 לפנה"ס למטרת איסוף חפצי אמנות שישמשו אותו במשחקים שהוא התכוון לעלות כשיבחר כאיידיל, אולם תודות להשפעתו של הקונסול של שנת 58 לפנה"ס, לוקיוס קלפורניוס פיסו, הוא נבחר לפראיטור של שנת 57 לפנה"ס מבלי לכהן קודם כאיידיל כפי שנדרש במסלול המשרות.
כפראיטור פיקח על משפטי הסחיטה שהתנהלו כנגד מושלי הפרובינקיות. כמו כן תמך באחיו קלודיוס שכיהן באותה שנה כטריבון הפלבס ושכר בשבילו גלדיאטורים שישמשו אותו בקרבות הרחוב שהוא ניהל בעיר. הוא התנגד להחזרתו של קיקרו, שיצא לגלות שנה קודם לכן, כתוצאה מחוק שחוקק אחיו. לאחר תום כהונתו הוא כיהן כמושל סרדיניה עד שנת 55 לפנה"ס.
פולכר נבחר לכהן כקונסול של שנת 54 לפנה"ס לצדו של לוקיוס דומיטיוס אהנובארבוס, הוא היה זה שהאשים את אולוס גביניוס בקבלת שוחד של 10,000 טאלנטים מידיו של תלמי השנים עשר בתמורה לסיוע שהוא נתן לו להחזיר את כס המלוכה במצרים. הוא גם תמך בהענקת טריומף לגאיוס פומפטינוס. לפי קיקרו המניע שלו לפעולות אלו היה רצונו לרווח כספי תמורת תמיכתו.
לאחר סיום כהונתו הוא מונה למושל קיליקיה. התנהלותו בזמן תקופת שלטונו הייתה רודנית והוא נהג לעשוק את תושבי הפרובינקיה. פולכר ניהל מערכה צבאית באזור אמנוס כנגד התושבים המקומיים. כאשר חזר לרומא הוא הואשם בניהול רודני של הפרובינקיה שלו ובכך שהוא שיחד מצביעים במהלך מסע הבחירות שלו לקנסורה ורק תודות להתערבות של פומפיוס, קיקרו, מרקוס יוניוס ברוטוס והורטנסיוס הוא זוכה.
פולכר נבחר לכהן כקנסור בשנת 50 לפנה"ס יחד עם פיסו. כקנסור נהג בחומרה יתרה וכשערך את רשימת הסנאט (lectio senatus) סילק מספר חברים שלדעתו לא היו ראויים להיכלל בין חברי המוסד.
פולכר היה מקורבו של פומפיוס וכשמלחמת האזרחים פרצה בשנת 49 לפנה"ס בינו לבין יוליוס קיסר הוא תמך בפומפיוס והלך אחריו ליוון. הוא מת בשנת 48 לפנה"ס, לפני שיכל היה לחזות במפלה הרפובליקאית בקרב פארסאלוס.
ג'ואן אוסבורן

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1962 (בת 62) אנקוראג', קנטקי, ארצות הברית 
 שם לידה:  Joan Elizabeth Osborne 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1989 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  מרקורי רקורדס, פולידור רקורדס 
 www.joanosborne.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ואן אליזבת אוסבורן (באנגלית: Joan Elizabeth Osborne, נולדה ב-8 ביולי 1962) היא זמרת-יוצרת אמריקאית, המקליטה ומופיעה במגוון סוגות, כולל פופ, רוק, נשמה, R&B, בלוז וקאנטרי. היא ידועה בעיקר בזכות הלהיט שלה, "One of Us" משנת 1995.
ביוגרפיה

אוסבורן היא במקור מאנקוראג', קנטקי, פרוור של העיר לואיוויל. היא עברה לניו יורק בשנות ה-80 המאוחרות, שם הקימה חברת הקלטה משלה, Womanly Hips, כדי להוציא מספר הקלטות עצמאיות. היא אז חתמה חוזה הקלטות עם מרקיורי רקורדס, והוציאה ב-1991 את האלבום הראשון שלה באורך מלא,Soul Show: Live at Delta 88. האלבום השני שלה היה ‘’Relish’’, שיצא ב-1995, הניב את הלהיט הגדול שלה, "One of Us". סינגלים נוספים מאלבום זה שזכו לזמן אוויר והיו להיטים מינוריים כוללים את "Right Hand Man" ו-"St. Teresa". אוסבורן היא ביסקסואלית, והשיר שלה "After Jane" מהאלבום Pretty Little Stranger (2006) מדבר על יחסיה עם אישה.
אוסבורן הופיעה בסרט התיעודי משנת 2002, Standing in the Shadows of Motown, ואף עשתה סיבוב הופעות עם להקת הליווי של תקליטי מוטאון, " the Funk Brothers". היא יצאה עם להקתה לסיבוב הופעות כלל-ארצי עם דיקסי צ'יקס בקיץ של שנת 2003, ובאותה שנה הוציאה את אלבומה הרביעי, How Sweet It Is.
ב-2006 ו-2007 אוסבורן הופיעה עם פיל לש וחבריה, והביצועים הקוליים שלה קיבלו מקום מרכזי באלבומם, Live at the Warfield. היא ממשיכה להופיע עם הרכב זה באופן קבוע. בפברואר 2007, היא הופיעה בגרנד אול אופרי. במאי 2007, היא הוציא אלבום נוסף, Breakfast in Bed, בו חזרה למוזיקת נשמה, אחרי שהוציאה מספר אלבומי רוק.
אוסבורן הופיעה כאורחת או תורמת במספר אלבומי אוסף, כולל אלבום מחווה לדולי פרטון ב-2003, בו היא שרה את "Do I Ever Cross Your Mind", וכזמרת אורחת באלבום Sgt. Pepper Live של צ'יפ טריק. ב-2010 היא זכתה בפרס "אשת הישגים" (Woman of Achievement Award) מטעם Women's Project Theater.
אלבומה Bring It On Home, שהוא אוסף שירי וינטאג' מסוגת בלוז ונשמה, יצא ב-27 במרץ 2012. . האלבום היה מועמד לפרס גראמי לאלבום הבלוז הטוב ביותר לשנת 2013. הייתה זו הפעם השלישית שהייתה אוסבורן מועמדת לגראמי, שכן גם בשנת 1995 האלבום ‘’Relish’’ והלהיט “One of Us” היו מועמדים, וכן אוסבורן הייתה מועמדת לפרס האמנית החדשה. גם ב-1996 הייתה מועמדת לפרס ביצוע ווקאלי.
בספטמבר 2012 השתתפה אוסבורן בקמפיין "30 שירים ב-30 יום" במסגרת הפרויקט" Half the Sky: Turning Oppression into Opportunity for Women Worldwide".
בשנת 2014, הצטרפה אוסבורן ללהקת Trigger Hippy, אשר הוציאה את אלבומה הראשון בסוף 2014. .
חיים אישיים

אוסבורן גדלה כקתולית, אך בבגרותה התרחקה מהכנסייה, בין היתר, משום שרצתה להיות כומר, וגילתה שאין הכנסייה מסמיכה נשים לכמורה. היא לא מזדהה עם אף דת מאורגנת, אך מרגישה מושפעת מאמונות שונות, ביניהן נצרות ובודהיזם.
לאוסבורן יש בת יחידה, שנולדה בדצמבר 2004.
הערות שוליים

↑  Review of Joan Osborne – Bring It On Home (2012), About.com Blues, March 2012
↑  [ https://www.allmusic.com/artist/joan-osborne-mn0000524522/biography Joan Osborne], Greg Prato, AllMusic Artist Biogrpahy
↑  Christmas Time is Queer: The Best Holiday Songs From Lesbian/Bi Musicians, Trish Bendix, After Ellen, December 14, 2012
↑  Pretty Little Stranger, Vanguard, 2006
↑  [ https://www.edu-cyberpg.com/Culdesac/Stars/funkbrothers2.html The Funk Brothers], Educational Cyber Playground
↑  http://www.cmt.com/news/1471761/joan-osborne-gets-on-the-bus Joan Osborne Gets on the Bus], craig shelburne, CMT News, May 7, 2003
↑  Joan Osborne Teaming With DSO, Phil Lesh & Friends Members For All-Star Grateful Dead Tribute, Ming Lee Newcomb, Live for Live Music, September 11th, 2018
↑  "Women of Achievement Honorees". Women's Project Theater.
↑  "Bring It On Home". All Music.
↑  https://www.grammy.com/grammys/artists/joan-osborne GRAMMY Award Results for Joan Osborne], Recording Academy Grammy Awards
↑  "30 Songs / 30 Days for Half the Sky | Half The Sky". Halftheskymovement.org. 30 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Trigger Hippy – "Trigger Hippy" (album stream) (Premiere)". PopMatters.
↑  "Joan Osborne: Finding a Spiritual Space in an Ordinary World". beliefnet.com.
↑  "Joan Osborne welcomes a girl". People Magazine. 13 במרץ 2005. אורכב מ-המקור ב-2013-12-30. נבדק ב-2019-03-20. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 13037628  BnF: cb13991035w (data)  CiNii: DA12403376  GND: 134979141  ISNI: 0000 0001 0654 0612  LCCN: no95048120  MusicBrainz: 746916c9-fd36-44e6-823d-03185e596f58  NKC: xx0045419  NLK: KAC2020N7962  NTA: 151349878  RERO: 02-A006204686  SNAC: w6sc7snf  SUDOC: 251386406  VIAF: 44494564   WorldCat (עם VIAF): 44494564 
לש, אוסבורן, וויר בווירג'יניה ביץ', 17 ביוני 2003
אתל סנדס

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1873 ניופורט, ארצות הברית 
 פטירה:  19 במרץ 1962 (בגיל 88) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 יצירות ידועות:  Hoekje van een slaapkamer 
 
אתל סנדס, 1922
אתל סנדס (באנגלית: Ethel Sands‏; 6 ביולי 1873 – 19 במרץ 1962) הייתה אמנית ומארחת ילידת אמריקה שחיה באנגליה עוד מילדותה. היא למדה אמנות בפריז במשך כמה שנים ושם פגשה את אנה הופ הדסון. בשל עושר משפחתה היא אספה אמנות והייתה פטרונית. בין חבריה היו הנרי ג'יימס, וירג'יניה וולף, רוג'ר פריי, אוגוסטוס ג'ון וסופרים ואמנים רבים אחרים.
ראשית חייה

אתל סנדס נולדה ב־6 ביולי 1873 בניופורט, רוד איילנד, הבת הראשונה של מרי מורטון הרטפנס ומהלון סנדס, שהתחתנו בשנת 1872. מהלון סנדס היה מזכיר הליגה האמריקאית לסחר חופשי. הוא היה שותף של חברת יבוא התרופות של אביו. לאתל היו שני אחים צעירים יותר.
בשנת 1874 המשפחה עזבה את ארצות הברית לאנגליה, מתוך כוונה רק לבקר במדינה. עם זאת, מהלון סנדס ומשפחתו שהו באנגליה ונסעו בין מדינות אירופה. הם גם ביקרו בארצות הברית מדי שנה והיו שם לביקור ממושך בין 1877 ל־1879. הם שמרו על ביתם בניופורט, רוד איילנד לאורך כל התקופה הזו.
משפחת סנדס העשירה התחברה עם החברה הגבוהה הלונדונית, בין השאר עם הסופר והמדינאי ג'ון מורלי, הפוליטיקאי ויליאם גלאדסטון, הסופר הנרי ג'יימס, האמן ג'ון סינגר סרג'נט, משפחת רוטשילד, והנרי גרהאם ווייט. אחותו של מהלון, קתרין, הייתה נשואה לעיתונאי ועורך העיתונים אדווין לורנס גודקין. הם היו חלק מהמעגל החברתי של הנסיך מוויילס.
מרי סנדס הייתה נערצת על ידי הסופר הנרי ג'יימס, שביסס עליה את הדמות ההרואית "מאדאם דה מובס".
אביה רכב על סוסים דרך הייד פארק, נפל מהסוס ומת בשנת 1888.
אלמנתו, מרי סנדס, גידלה את אתל ואת אחיה עד מותה ב־28 ביולי 1896.
חינוך

בעידודו של האמן ג'ון סינגר סרג'נט, סנדס למדה ציור בפריז באקדמיה קארייה בהנהגתו של יוג'ין קארייה במשך מספר שנים, החל בשנת 1894. שם פגשה את התלמידה אנה הופ הדסון שהפכה לבת זוגה לכל חייה. במהלך תקופה זו הפכה סנדס לאפוטרופוסית של שני אחיה הקטנים בעקבות מות אמהּ בשנת 1896.
ציור

סנדס ציירת טבע דומם ופנים. גלריית טייט מעריכה כי היא הושפעה מאדואר וילאר (Edouard Vuillard) בטכניקת המברשת היבשה, לוח הצבעים ותיאור הסצנות האינטימיות. התערוכה הראשונה שלה הייתה בסלון בפריז בשנת 1904.
בשנת 1907, על פי הזמנתו של וולטר סיקרט, היא הייתה התחברה לקבוצת רחוב פיצרוי והציגה ציורים שיצרה בקבוצה. היא גם רכשה עבודות של אמנים אחרים. היא הייתה אחת האומניות שהקימו את קבוצת לונדון. על פי הסופרת קייט דיפוול, עבודותיה, ואלה של ואנסה בל ונשים אחרות, הוערכו באותה תקופה באופן שונה מאלה שנעשו על ידי גברים. הביקורת הטובה ביותר על עבודתה של אישה באותה תקופה הייתה שיש להן גישה אינדיבידואלית, אך הן לא היו נחשבות ליצירות מודרניות כמו אלה שנעשו על ידי גברים.
סנדס ובת זוגה הדסון הציגו תערוכה בגלריית קרפקס בשנת 1912. שנה לאחר מכן היא הייתה חלק מהתערוכה "פוסט-אימפרסיוניסטים, קוביסטים אנגלים" בברייטון. בשנת 1922 הייתה לה תערוכת יחיד. היא גם הציגה לעיתים קרובות במועדון האמנות הבינלאומי לנשים ובמועדון האמנות החדש.
הדסון רכשה את טירה ליד דייפ, צרפת בשנת 1920, שהייתה נושא לכמה מציוריה של סנדס.
פטרונות

כמו ליידי סיביל קולפקס וליידי אוטולין מורל, סנדס אירחה אמנים וסופרים מתוך כוונה לטפח ולדון ברעיונות הרלוונטיים לקריירה שלהם. המזוהה עם קבוצת בלומסברי, היא הייתה ידועה כאחת המארחות המובילות של האמנות בתקופתה, אירוחיך המפוארים היו אפשריים מבחינה כלכלית בגלל העושר הגדול שירשה מהוריה.
היא שהתה בביתה באוקספורד עד 1920, אך אירחה גם בבתיה השונים בלונדון ובין השנים 1913–1937 בצ'לסי שם התגוררה בסמוך להנרי ג'יימס החבר של אמה.
האמנים הבולטים אוגוסטוס ג'ון וולטר סיקרט. הנרי ג'יימס, וירג'יניה וולף, רוג'ר פריי וארנולד בנט היו בין סופרי "האליטה התרבותית" שביקרו אצלה. בין חבריה היו האמן ז'אק-אמיל בלאנש, הסופרת אדית וורטון, המשורר ויליאם בטלר ייטס, ואחרים.
היא הייתה פטרונית ואספנית יצירות של אמנים בני זמנה. סנדס המשיכה לארח עד שנות החמישים של המאה ה-20, את חבריה, כולל דאנקן גרנט ודזמונד מקארתי, עד שמת בשנת 1952.
מלחמות עולם

אתל סנדס טיפלה בחיילים שנפצעו בצרפת במלחמת העולם הראשונה, לאחר שהקימה בית חולים לחיילים ליד דייפ עם נאן הדסון. בית החולים נסגר והן המשיכו במאמצי הסיעוד שלהם בצרפת וגם באנגליה. בהמשך המלחמה סנדס שהתה בבריטניה ועבדה במפעל שיצר סרבלים.
בשנת 1916 קיבלה אזרחות בריטית.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימשה סנדס כאחות. הבית בצ'לסי, לונדון, נהרס במהלך הבליץ והבית בצרפת נפרץ ותכולתו נגנבה או נהרסה. שני האירועים בזמן המלחמה גרמו לאובדן מרבית יצירותיהן של סנדס והדסון.
חיים אישיים

סנדס והדסון חילקו את זמנן בין אנגליה לצרפת כדי להתאים להעדפות השונות שלהן. הדסון נהנה לחיות חיים שקטים יחסית בצרפת וסנדס אהבה את חיי החברה בלונדון ואוקספורד.
סנדס אירחה אנשים מהאליטה התרבותית ומחוצה לה לכל אורך חייה. כאשר בריאותה של הדסון החלה להתדרדר, סנדס טיפלה בה עד שהיא מתה בשנת 1957.
סנדס המשיכה לארח לאחר מותה של הדסון, והיא עצמה מתה ב־19 במרץ 1962.
ונדי ברון, סופרת והיסטוריונית לאמנות, כתבה ביוגרפיה על סנדס, על סמך המכתבים שכתבה סנדס להדסון ולאחרים. אלה נשמרים בארכיון של טייט.
הערות שוליים

1 2 3  Nicola Moorby, Ethel Sands 1873–1962, Tate, 2012-05-01, ISBN 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
↑  "Mahlon Sand's Death: A Fatal Accident in London, While Starting for a Ride."
↑  Ethel Sands - National Portrait Gallery, www.npg.org.uk (באנגלית)
↑  A Dictionary of Twentieth-Century Art - 1999, Page iii by Ian Chilvers. | Online Research Library: Questia, www.questia.com
↑  Nicola Moorby, Nan (Anna Hope) Hudson 1869–1957, Tate, 2012-05-01, ISBN 978-1-84976-385-1. (באנגלית)
↑  Wendy Baron. Camden Town Recalled: Exhibition 14 October-12 November 1976 : Centenary 1876–1976, The Fine Art Society Ltd. : Text. Fine Art Society; 1976. p. 5, 44.
↑  A Spare Room, Château d'Auppegard | Art UK, artuk.org (באנגלית)
↑  Jamie Cullum Ups the Jazziness of Kensal Green; HOMES GOSSIP Homes & Property" - The Evening Standard (London, England), December 15, 2004 | Online Research Library: Questia Reader, www.questia.com
↑  Tate Archive and Public Records Catalogue, archive.tate.org.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810636141005606  GND: 1131195582  ISNI: 0000 0000 6707 9789  LCCN: n77013942  NTA: 165454083  RKD: 69614  SNAC: w67753xn  ULAN: 500001385  VIAF: 65254721   WorldCat (עם VIAF): 65254721 
אתל סנדס, תה עם וולטר סיקרט, 1911-12
אתל סנדס, טבע דומם ומראה לבית קברות, 1923
וולטר סיקרט, דיוקן של אתל סנדס, 1913-14
באו בלאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1983 (בן 41 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 עיסוק:  מלחין, מוזיקאי, פזמונאי
 פרופיל ב-IMDb
 
באו בלאק (באנגלית: Beau Black; נולד ב-1983) הוא מלחין, מפיק, מוזיקאי, זמר, פזמונאי ונגן אמריקאי מניו יורק. הוא שימש ככותב השירים העיקרי בסדרה משמר האריות, ואף היה מועמד לפרס אמי בשנת 2017 על השיר "סיסי ני סאווה".
פועלו

באו בלאק הוא בנו של ג'יי בלאק, הזמר המוביל ב-Jay and the Americans (אנ'). אלבום הראשון של בלאק שהכיל מוזיקה מקורית, Meant to Be, יצא לאור ב-2008. בלאק עבד כמלחין וככותב שירים עבור סדרות כמו מיילס מהמחר, פן זירו – גיבור במשרה חלקית, משמר האריות, מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות ורוקטיר. הוא היה מועמד לפרס אמי ב-2017 על הלחנת השיר "סיסי ני סאווה" מ"משמר האריות", סדרה ששימש בה ככותב השירים העיקרי.
דיסקוגרפיה נבחרת > אלבומי אולפן

2008 – Meant to Be
2013 – Black & Bleu עם בלאו מק'אולי
2014 – Perfect Day
טלוויזיה

| שנה | סדרה | ערוץ | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2019–הווה | רוקטיר | דיסני ג'וניור | 11 פרקים, 2019–2020 |
| 2017–הווה | מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות | דיסני ג'וניור | כותב/מלחין |
| 2016–2019 | משמר האריות | דיסני ג'וניור | כותב שירים |
| 2015–2018 | מיילס מהמחר | דיסני ג'וניור | שיר פתיחה של שתי העונות הראשונות |
| 2014–2017 | פן זירו – גיבור במשרה חלקית | דיסני XD | מלחין (בשיתוף פעולה עם ריאן שורה) |
הערות שוליים

↑  Ketchum, Diane (6 בנובמבר 1994). "ABOUT LONG ISLAND; Even at 56, Jay Black Continues to Make Them Swoon". New York Times. נבדק ב-14 במאי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Botes, Werner (2016-03-24). "Beau Black Talks Music and International Success". People Magazine (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2017-08-31. נבדק ב-2020-01-16.
↑  "Beau Black Signs With CAA". Pollstar. נבדק ב-2020-01-16.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Milligan, Mercedes (2017-03-24). "Daytime Emmys: DreamWorks' 21 Nominations Tops Animation Competition". Animation Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2020-01-16.
↑  "'Lion King' spin-off taps Rob Lowe as Simba, James Earl Jones and more". EW.com (באנגלית). נבדק ב-2020-04-27.
↑  Shazam: Top Songs By Beau Black
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5710660  VIAF: 3151836428520400437   WorldCat (עם VIAF): 3151836428520400437
ג'ואן, רוזנת קנט

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1328 ארמון וודסטוק, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  7 באוגוסט 1385 (בגיל 56) ולינגפורד, ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  סטמפורד 
 בן או בת זוג:  Thomas Holland, 1st Earl of Kent (1340–?) William de Montacute, 2nd Earl of Salisbury אדוארד, הנסיך השחור (10 באוקטובר 1361–?) 
 
ג'ואן, רוזנת קנט (באנגלית: Joan, Countess of Kent;‏ 29 בספטמבר 1328 - 7 באוגוסט 1385) אשר נודעה גם בשם "העלמה היפה מקנט" (The Fair Maid of Kent) הייתה הראשונה שנשאה את התואר נסיכת ויילס. אשת אדוארד, הנסיך השחור.
קורות חיים > ילדותה

ג'ואן הייתה בתו של אדמונד מוודסטוק, הרוזן הראשון מקנט ושל מרגרט וייק, הבארונית השלישית מוייק. סבה (מצד אביה) היה המלך אדוארד הראשון, וסבתה (מצד אביה) הייתה המלכה הרעיה מרגריט מצרפת.
אביה היה אח למחצה של המלך אדוארד השני, ותמך בו בעת המאבק בינו לבין אשתו איזבלה מצרפת ומאהבה רוג'ר מורטימר, הרוזן הראשון ממארץ'. לאחר הדחתו של אדוארד השני והוצאתו להורג, הוצא גם אדמונד מוודסטוק להורג, וג'ואן ואימה הושמו במעצר בית.
המלך אדוארד השלישי לקח תחת חסותו את האלמנה וארבעת ילדיה, והוא ורעייתו, המלכה פיליפה דאגו לילדים ובהם לג'ואן, אשר גדלה בחצר המלוכה, ושם התחברה עם בן דודה אדוארד, הנסיך השחור.
קורות חיים > נישואיה

בהיותה בת 12, בשנת 1340 התחתנה ג'ואן בסתר עם תומאס הולנד, הרוזן הראשון מקנט, מבלי קבלת אישור המלך לנישואים אלה (כנדרש באותה עת). מספר חודשים לאחר מכן, בעת שהולנד שהה מחוץ לאנגליה במסעי הצלב, הכריחה אותה משפחתה להתחתן עם ויליאם מונטצ'וט, הרוזן השני מסלסבורי. ג'ואן חששה להודות בנישואיה הקודמים, שכן גילויים יכול היה להביא להוצאתו להורג של תומאס באשמת בגידה.
עם שובו של תומאס הולנד ממסעי הצלב, גילה שאשתו התחתנה עם אחר. תומאס פנה לאפיפיור ודרש שאשתו תושב אליו. שויליאם רוזן סלסבורי גילה שאשתו הייתה נשואה לאחר, כלא אותה בביתו. בשנת 1349 ביטל האפיפיור את נישואיה של ג'ואן לוויליאם, והורה לה לשוב לתומאס הולנד, עמו התגוררה עד מותו של הולנד בשנת 1360. לג'ואן ולהולנד נולדו ארבעה ילדים שנותרו בחיים:
תומאס הולנד, הארל השני מקנט
ג'ון הולנד, הדוכס הראשון מאקסטר
ג'ואן הולנד (1356- 1384) אשר נישאה לג'ון החמישי, דוכס בריטני
מוד הולנד (1359–1391) אשר נישאה לואלראן השלישי מלוקסמבורג, רוזן ליני
אדמונד, שנולד ב-1354, נפטר זמן קצר לאחר לידתו.
בשנת 1352 הפכה ג'ואן לרוזנת קנט ובארונית וייק לידל.
לכל אורך נישואיה המשיך אדוארד, הנסיך השחור לנצור את אהבתו לג'ואן. עדויות לכך ניתן למצוא במתנות שונות שהביא לה במהלך השנים. משפחתו של אדוארד ראתה בעין קשה את הקשר - לאור נישואיה השנויים במחלוקת של ג'ואן, ובשל קרבת המשפחה בינה לבין אדוארד.
בשנת 1361 נישאו ג'ואן ואדוארד בנישואי סתר, ולבקשת המלך התיר האפיפיור לבני הזוג להינשא באופן חוקי. טקס הנישואים הרשמי נערך ב-10 באוקטובר 1361 בטירת וינדזור בנוכחות המלך והמלכה. סימון איסליפ הארכיבישוף מקנטרברי ערך את הטקס.
בשנת 1362 הוכתר הנסיך השחור כנסיך אקוויטן (שהייתה אז בשליטת אנגליה מאז נישואי הנרי השני ואלינור מאקווייטן), ואדוארד וג'ואן עבור לבורדו, בירת הנסיכות, בה התגוררו עד שנת 1371.
בצרפת נולדו לזוג שני בנים:
אדוארד, שנולד ב-27 בינואר 1365 ונפטר בגיל שש, בשנת 1372
ריצ'רד השני
בשנת 1371 נאלץ הנסיך השחור לשוב לאנגליה, לאחר שלא יכול היה לשלם לחייליו עקב קשיים כלכליים. בשובו לאנגליה, בשנת 1372 ניסה אדוארד לשוב ולהגן על אזורי שליטתו בצרפת, אולם בשל בריאותו הרופפת נפטר ב-7 ביוני 1376 בארמון וסטמינסטר, וריצ'רד השני הפך ליורש העצר של המלך אדוארד השלישי.
עם מותו של אדוארד השלישי, ב-21 ביוני 1377 הוכתר ריצ'רד השני כמלך אנגליה, בגיל 10 בלבד.
ג'ואן נותרה בעלת השפעה רבה, והשפיע על החלטות רבות של המלך. ג'ואן אף זכתה בפופולריות רבה בקרב העם, כך לדוגמה בשובה ללונדון לאחר עלייה לרגל לקתדרלת קנטרברי בשנת 1381, בתקופת מרד העניים האנגלי, כאשר עצרו המורדים את כרכרתה לא פגעו בה אלא הריעו לה ושחררו אותה לדרכה, תוך שהם מלווים אותה להגנתה.
בשנת 1385 סר ג'ון הולנד, בנה של ג'ואן מנישואיה הראשונים בעת ששהה במסע מלחמה עם המלך כנגד ממלכת סקוטלנד, רב עם יו סטנפורד, הרוזן השני מסטנפורד והוציא אותו להורג. סטנפורד היה יקירה של המלכה אן מבוהמיה, המלכה הרעיה של ריצ'רד השני, וג'ון הולנד נמלט לכנסיית ג'ון הקדוש מבוורלי. ריצ'רד הורה על הוצאתו של הולנד להורג, אולם ג'ואן התחננה על חייו של בנה במשך ארבעה ימים. ביום החמישי (ב-7 באוגוסט 1385), נפטרה ג'ואן, וריצ'רד החליט לחוס על חייו של ג'ון הולנד.
ג'ואן נקברה בסטמפורד שבלינקולנשייר.
אזכורים תרבותיים

ג'ואן היא הגיבורה של שני רומנים שנכתבו אודותיה: "The Lady Royal" מאת מולי קוסטיין הייקרפט ו-"Sweet Passion's Pain" (שיצא לאור גם בשם: "נסיכת ויילס הראשונה") מאת קארן הארפר.
בית מדרש גורה קלוואריה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מדרש 
 מיקום:  גורה קלוואריה 
 מדינה:  פולין 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1903
 תאריך פתיחה רשמי:  1903 
 קואורדינטות:  51°58′59″N 21°13′01″E﻿ / ﻿51.983°N 21.217°E﻿ / 51.983; 21.217
 he
 
בית מדרש גורה קלוואריה (Beit hamidrasz w Górze Kalwarii ul. Pijarska 10/12) היה בית המדרש הראשי של חסידות גור בעיר גורה קלוואריה (המכונה אף גור או גער) שבפולין.
היסטוריה

בית המדרש הוקם לראשונה מקורות עץ בשנת ה'תר"ך 1859 על ידי האדמו"ר הראשון מגור רבי יצחק מאיר אלתר, בחודש אייר ה'תרס"א הוא נשרף בשריפה הגדולה שהייתה בגור עם דירתו של רבי יהודה אריה ליב אלתר הצמודה אליו, בית המדרש נבנה בשנית מאבנים אדומות והיה גדול ומרווח ונחנך בחודש טבת ה'תרס"ג (1903) על ידי האדמו"ר השני מגור, רבי יהודה אריה לייב אלתר, שהחסידות התרחבה בזמנו. בית מדרש גור היה אחד מבתי המדרש הגדולים ביותר באירופה[דרוש מקור]. לפי הוראות השפת אמת הצד הימני של בית המדרש הצמוד לבנין הדירות נבנה גבוה יותר כפי המובא בהלכה. בשנת 1936 נעשה ניסיון הצתה של בית המדרש מסיבות אנטישמיות. בתקופת השואה נבזזה תכולתו ויהודי העיר גורשו לגטו ורשה. מאוחר יותר נעשה שימוש במבנה כאורווה.שנים רבות שכנה בו נגריה וחנות רהיטים של פולנים.
היכל בית המדרש נבנה צר וארוך כצורת מלבן, במרכז כותל המזרח ניצב ארון הקודש, מימין לארון הקודש היה עמוד התפילה של החזן, ומימן לחזן היה מקום עומדו של הרבי בתפילה.
להיכל בית המדרש היו שתי כניסות בחזית הקיר המערבי, ועוד שתי כניסות מצד חדרי המדרגות, לבית המדרש היו שתי חצרות גדולים אחת בקדמת בית המדרש ואחת מהצד האחורי בהם התפללו כאשר בית המדרש היה מלא, בחגים כאשר גם בחצרות היו עומדים בצפיפות והיו  יותר מעשרת אלפים  חסידים פתחו את עלית הגג (בוידים) ואת התפילות שמעו דרך פרצה בתקרת בית המדרש. מימין לבית המדרש היו חדרי ההמתנה חדר קבלת קהל וחדרי הספרים.
באולם בית המדרש היו שמונה עמודים עליהם נתלו האברכים ראש על ראש  קושרים עצמם בגרטל למען יוכלו לחזות בעריכת השולחן,  בסוף שנת ה'תרצ"ד עת נחלש מרן האמרי אמת אמר כי בעת עריכת השולחן הוא מפחד שמא יפלו האברכים ומאז לא עמדו יותר על העמודים.
שימור

בחודש אייר ה'תשמ"ח (1988) החליטה הממשלה הפולנית לאשר את בית המדרש כאתר היסטורי, אולם התברר כי יש לשלם פיצויים לבעל מפעל הרהיטים, בשנת ה'תשנ"ד (1994) לאחר השתדלותם של הרב מנדל יוסקוביץ רבה של פולין ועסקני גור נרכש המקום ולפי הוראות רבי שמחה בונים אלתר שאמר 'אם הוא נשאר קיים יש לשמור עליו' שוקם ונפתח לציבור, מחשש לפגיעה בבית המדרש הכניסה אליו הוא בתאום עם האחראים על המקום. שחזור מדויק של קיר בית המדרש ניתן לראות בירושלים בשכונת מחנה יהודה סמוך לקבר בנו בעל אמרי אמת.
בחודש תשרי ה'תשפ"ב 2021 הוכרז על ידי הממונה על העתיקות של מחוז מזובייצקי  בפולין כי בתי האדמו"רים לבית גור ובית המדרש של החסידות בעיירה גורה קלווריה  כמבנה לשימור. גורמים בחסידות גור אמרו ל'חדשות JDN' שיש חשש מהפיכת המקום למרכז תיירות שיביא למקום מבקרים שלא יבינו את קדושת המקום. כיום מבנה בית המדרש שייך לגורמים פרטיים בגור שקנו אותו כדי לשמור על קדושתו.
תרבות

בשנת 2011 במסגרת הפסטיבל לתרבות יהודית של וורשה, נערך במבנה בית המדרש קונצרט זיכרון מיוחד של תזמורת המנדולינות של גור פרויקט שיקום ושימור הזיכרון של תזמורת המנדולינות היהודית שפעלה בעיר לפני מלחמת העולם השנייה.
בחודש אייר ה'תשפ"ד (2024) שבתו במקום מעל 100 אברכים תלמידי חכמים מחסידי גור  בראשות בן האדמו"ר רבי שלמה צבי אלתר אשר שהה בדירתו של האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר ובהשתתפות ההיסטוריונים וחוקרי החסידות 
ישראל גולדווסר נחמיה בלושטין צבי רובנשטיין ומקהלה מיוחדת מחסידי גור עם החזן משה גדליה לב.
לקריאה נוספת

בערל צישינסקי, ימי מגורי, פרקי זכרונות מימי קדם בגור וחצר הקודש בתפארתה, בני ברק ה'תשע"ז.
אברהם מרדכי אלטר, בדרכי פולין האבלות סיפורה של פולין החרבה, חלק ראשון  עמ' 253-268, הוצאת פאר תל אביב ה'תשמ"ז,
הרב יהודה אריה לייב לוין וישראל שניידר, מאור הגולה חלק שני, פרק 29, הוצאת מוסד הרי"מ לוין ירושלים ה'תשמ"א
הערות שוליים

↑  ירחון בית יעקב 240-241 עמוד 22:הרב יהודה אריה לייב לוין וישראל שניידר, מאור הגולה, חלק שני ,עמ' תקד
↑  מנהיג בסער התקופה, מפי הרבנית דבורה מאטיל, בת האמרי אמת, כרך א', עמ' 8
↑  אורכו יותר מ-22 מטר ורוחבו כ-12 וחצי מטר
↑  בערל צישינסקי, ימי מגורי, פרקי זכרונות מימי קדם בגור, פרק שני, ה'תשע"ז
↑  מתפללי גור ניצלו בנס, דואר היום, 29 במאי 1936
↑  ל. שפיזמאן, רדיפות הנאצים על הדת היהודית בפולין, הצופה, 10 במאי 1943
↑  אברהם מרדכי אלטר, בדרכי פולין האבלות חלק ראשון, ה'תשמ"ז, עמ' 254
↑  בערל צישינסקי, ימי מגורי, פרקי זיכרונות מימי קדם בגור, פרק שני, עמ' 67 ה'תשע"ז
↑  אברהם חנוך אברמוביץ, איש חי רב פעלים יהודה מאיר אברמוביץ, עמ' 715, הוצאת פלדהיים, ירושלים, ה'תשע"ב
↑  אברהם מרדכי אלטר, בדרכי פולין האבלות חלק ראשון, ה'תשמ"ז, עמ' 254
↑  אברהם חנוך אברמוביץ, איש חי רב פעלים יהודה מאיר אברמוביץ, עמ' 727, הוצאת פלדהיים, ירושלים, ה'תשע"ב
↑  בערל צישינסקי, ימי מגורי, פרקי זכרונות מימי קדם בגור, ה'תשע"ז פרק שני, עמ' 54
↑  חדשות JDN 9 ספטמבר 2021
↑  משה ויסברג, בחדרי חרדים,31 מאי 2024
בית הקברות בעיירה