stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קאל רמפטון
ביוגרפיה

רמפטון נולד בבאוניטפול (Bountiful) שביוטה, בנם של לואלין סמית' רמפטון וג'נט קמפבל. בתום לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון דייוויס ב-1931, נטל רמפטון את השליטה על עסקי הרכב של משפחתו עקב מות אביו באותה השנה. הוא מכר את העסק בשנת 1933 ונרשם לאוניברסיטת יוטה, שם השלים את לימודיו הגבוהים ב-1936. בנוסף, בעת שעבר כעוזרו המנהלי של חבר הקונגרס ג'יימס ויליאם רובינסון (אנ'), למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. רמפטון שימש כתובע מחוז דייוויס מ-1938 עד 1940 – התפקיד הציבורי היחיד אליו ייבחר עד שיהיה למושל ב-1965.
במהלך מלחמת העולם השנייה שירת רמפטון באירופה כראש ועדת התביעות של צבא ארצות הברית בפריז. הוא הגיע לדרגת מייג'ור ועוטר בכוכב הארד. רמפטון המשיך לשרת בכוחות המילואים של הצבא והתקדם לדרגת קולונל עד שפרש. לאחר המלחמה פנה לעריכת דין, והצלחתו במשפט אזרחי זיכתה אותו במלגה לאקדמיה הבין-לאומית לעורכי הדין (International Academy of Trial Lawyers) שבמינסוטה. בבחירות 1954 התמודד לסנאט המדינתי של יוטה אך הפסיד, וב-1962 הפסיד פעם נוספת למועמדות ההמפלגה הדמוקרטית אל סנאט של ארצות הברית.
בשנת 1964 נבחר רמפטון למושל יוטה, והוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 1965. הוא המושל היחיד של יוטה שמילא שלוש תקופות כהונה מלאות ברציפות, והיה אחד המושלים הפופולריים בהיסטוריה של יוטה. במהלך כהונתו תמך רמפטון בהגדלת הוצאות הממשלה על החינוך, חקיקת זכויות אזרח מדינתי והקצאת כספים פדרליים להתחדשות עירונית. הוא היה תומך בתיקון שוויון הזכויות לחוקת ארצות הברית ונודע כתומך נלהב של מיזמי בנייה ברחבי יוטה, בהם אולם הסימפוניה של סולט לייק סיטי (היכל אברבנל בהווה) ומרכז האמנויות סולט לייק (מוזיאון יוטה לאמנות עכשווית דהיום). במשך שנה, בין יוני 1974 ליוני 1975, ישב בראש אגודת המושלים הלאומית.
לאחר שעזב את תפקידו, רמפטון עסק בעריכת דין עד שפרש לגמלאות בגיל 75. בשנת 2007 נפטר רמפטון לאחר מאבק במחלת הסרטן.
הערות שוליים

↑  Gov. Calvin Lewellyn Rampton, באתר אגודת המושלים הלאומית (באנגלית)
↑  פול רולי, Cal Rampton: Former three-term governor dies at 93, באתר The Salt Lake Tribune‏, 17 בספטמבר 2007 (באנגלית)
↑  Utah’s longest-serving governor, Calvin Rampton, dead at age 93, באתר Deseret News‏, 17 בספטמבר 2007 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118917935  ISNI: 0000 0001 1455 1653  LCCN: n88291802  NARA: 10570725  SNAC: w62v3vmm  VIAF: 111148435   WorldCat (עם VIAF): 111148435
קאלאצ'י

| --- | --- |
 מדינה:  קזחסטן קזחסטן
 מחוז:  מחוז אקמולה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  680 (2014)
 קואורדינטות:  52°14′50″N 66°31′43″W﻿ / ﻿52.24722°N 66.52861°W﻿ / 52.24722; -66.52861
 אזור זמן:  UTC +6
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קזחסטן מוגדלת) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. קאלאצ'י(למפת קזחסטן רגילה) אסטנה אלמטי שימקנט קראגנדי טראז פבלודר אוסקמן סמיי אקטובה אורל רוסיה רוסיה אזר. טורקמניסטן אוזבקיסטן קירגיזסטן סין הים הכס. קאלאצ'י  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קאלאצ'י (בקזחית: Кaлaчи) הוא כפר במחוז אקמולה בקזחסטן.
היסטוריה

הכפר נמצא בסמוך למכרה אורניום סובייטי.
ב-2011 התגלה בכפר סינדרום המכונה בשם "מחלת השינה", שגורם לאנשים סחרחורות, כאבי ראש, ושינה של יותר מכמה ימים. יש הטוענים, כי מקור המחלה במכרה האורניום, שנסגר ב-1992, אך השערה זאת לא הוכחה.
ב-2014 נמסר שיותר מרבע מאוכלוסיית הכפר סובלים מהסינדרום.
ב-2015 דווח שחצי מאוכלוסיית הכפר מתכננת להעתיק את מגוריה.
ביולי 2015 החוקרים הממשלתיים הגיעו למסקנה כי מקור המחלה בפליטת גזים ממכרה האורניום, בפרט פחמן חד-חמצני, שנמדד בשיעור של פי עשרה מהרגיל.
הערות שוליים

↑  Mystery of Kazakh 'Sleepy Hollow' is SOLVED: Villagers who fell asleep for days at a time and suffered hallucinations were poisoned by disused uranium mine nearby, באתר Daily Mail, ‏16 ביולי 2015
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בקזחסטן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צלב הגבורה הניכרת

| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  בריטניה הממלכה המאוחדת
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  המונרך הבריטי
 למען:  ”פעולה של גבורה ניכרת בשירות פעיל אל מול פני האויב”
 זכאות:  חברי הכוחות המזוינים של בריטניה ובעלות בריתה.
 סטטוס:  פעיל
 נוסד:  אוקטובר 1993
 החליף את:  אות התנהגות יוצאת דופן, אות הגבורה הניכרת
 הענקות
 הוענק לראשונה:  9 במאי 1995
 הוענק לאחרונה:  2019 (נכון ל-2019)
 סה"כ הוענקו:  61
 הוענקו לאחר המוות:  3
 הענקות מובדלות:  60
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  צלב ויקטוריה
 עיטור נמוך יותר:  צלב השירות המצוין
צלב הגבורה הניכרת (באנגלית: Conspicuous Gallantry Cross מוכר גם בראשי תיבות: CGC) הוא עיטור מדרגה שנייה הניתן על ידי הצבא הבריטי לחיילי הצבא או לחיילי בעלות בריתה של בריטניה. העיטור ניתן על מעשה גבורה ניכרת בשירות פעיל ובעת לחימה, העיטור ניתן בפעם הראשונה במהלך הלחימה בבוסניה במאי 1995 ומאז ניתן סך הכל 61 פעמים.
צלב הגבורה הניכרת נועד לאחד את מדליית ההתנהגות המצוינת, אות גבורה שהיה ניתן לדרגות נמוכות בצבא, ואת מדליית הגבורה הניכרת, אשר היה ניתן לדרגות נמוכות בחיל האוויר והצי המלכותי. שני אותות אלו הוענקו עד שנת 1993 לציון גבורה לדרגות הנמוכות, כאשר גבורה ניכרת בדרגות קצונה הייתה מצוינת על ידי הענקת אות השירות המצוין. החל משנה זו צלב הגבורה הניכרת איחד את כל השלושה לציון גבורה והוענק לכלל הדרגות בכל זרועות הכוחות המזוינים. אות מסדר השירות המצוין פעיל כיום לציון פיקוד יוצא דופן בלבד.
תיאור העיטור

העיטור הוא צלב עשוי כסף המעוטר משני צדדיו בענפי דפנה. במרכז הצלב מוצג כתר אדוארד הקדוש. מהצד השני של העיטור מצוין שם המקבל ודרגתו. העיטור תלוי על סרט לבן בעל שני פסים כחולים משני אגפיו ופס אדום במרכזו, זהו גם סדר הצבעים המוצגים באות העיטור (גרסה מוקטנת של העיטור הנענדת לא באירועים פורמליים). 

לעיטור אפשר להוסיף אבזם כסף המציין כפל עיטורים, כלומר הענקה כפולה ויותר של אותו העיטור.
קאלאמוס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים היוני 
 קואורדינטות:  38°37′56″N 20°54′53″E﻿ / ﻿38.63222°N 20.91472°E﻿ / 38.63222; 20.91472
 שטח:  25 קילומטר רבוע
 אורך:  11.4 קילומטר
 רוחב:  4 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אוכלוסייה:  315 (2021)
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןקאלאמוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןקאלאמוס
 
קו הרקיע של האי
קאלאמוס (ביוונית: Κάλαμος) הוא אי הררי מבין האיים היוניים בים האיוני. האי נודע בעת העתיקה בשם קארנוס (ביוונית: Καρνος). באי מתגוררים 454 תושבים (סקר אוכלוסין משנת 2011). כמו כן באי מתגוררים תיירים רבים.
גאוגרפיה

מבחינה מוניציפלית האי מהווה חלק מהעיירה לפקדה (עד שנות ה-70 היה האי חלק מאיתקה).
שטחו של האי 24.964 קמ"ר, ושיאו מתנוסס ברום של 745 מטרים מעל פני הים.
היישוב העיקרי באי הוא עיר הנמל הנקראת על שם האי. הנמל מקושר בשירות מעבורת למיטיקאס. יישוב נוסף באי הוא הכפר אפיסקופי, ובו 60 תושבים.
כפר נוסף שהיה באי - הכפר קפאלי (בעבר כפר זה נקרא בשם פורטו לאונה בתקופה בה היה האי חלק מהרפובליקה של ונציה), ננטש בשנת 1953 בעקבות רעידת אדמה אשר עצרה את מימי מעיין הכפר.
אוכלוסיית האי

| שנה | אוכלוסין | שינוי |
| --- | --- | --- |
| 1981 | 454 | - |
| 1991 | 465 | +11/+2.42% |
| 2001 | 543 | +78/+16.77% |
צחיח אבן חבאן

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  אבן חבאן 
 שפת המקור:  ערבית 
 נושא:  חדית' 
 
צחיח אבן חִבּאן (בערבית: صحيح ابن حبان) הוא אוסף של חדית' שאוגד על ידי האימאם אבו חאתם מחמד אבן פיסל אלתמימי אלדארמי אלבסתי (ערבית: امام ابو حاتم محمد ابن فیصل التمیمی الدارمی البستی), המכונה "אימאם אבן חִבּאן", אשר נפטר בשנת 965. הוא נחשב לספר קטן בגודלו, יחסית לאוספים אחרים של חדית', ונועד להכיל רק את המסורות האותנטיות ביותר. אימאם אבן חבאן היה מומחה בתחום החדית', ופוסק הלכה מהאסכולה השאפעית.
תיאור

הספר מכיל כ-7,500 חדית'ים. בתחום החדית', ישנם רק ארבעה ספרים אשר מתחילים בכינוי צחיח (או סחיח), שמשמעותו "אותנטי" או "מאומת", וצחיח אבן חבאן הוא אחד מהם, וזאת מפני שרוב המסורות המובאות בו הן אותנטיות ומאומתות. שלושת הספרים האחרים שקיבלו את התואר "צחיח" הם צחיח אל-בוח'ארי, צחיח מוסלִם, וצחיח אבן חֻזימה.
אותנטיות

חכמי הדת האסלאמיים נחלקו בנוגע לרמת האותנטיות של המסורות המובאות בספר. לדעת חלקם, צחיח אבן חבאן הוא הספר השלישי בדרגת האותנטיות שלו מבין ארבעת ה"צחיחים", בעוד שאחרים טענו שהוא הרביעי.
ראו גם

צחיח אבן ח'וזיימה
הערות שוליים

↑  alkitab.com-Your Source for Arabic Books: Sahih Ibn Hibban (8 vol) صحيح ابن حبان:, www.alkitab.com
↑  The History of Hadith Compilation - Class 1 | Sheikh Mufti Muhammad Ibn Muneer|url=https://www.youtube.com/watch?v=wPa0VmyuvZo%7Cdate=2018-01-20%7Caccessdate=2019-07-10%7Clast=Abu Huraira Center
↑  Sahih Ibne Hibban (صحیح ابن حبان)
↑  The History of Hadith Compilation - Class 2 | Sheikh Mufti Muhammad Ibn Muneer|url=https://www.youtube.com/watch?v=6ozy500e7Y8%7Cdate=2018-01-21%7Caccessdate=2019-07-10%7Clast=Abu Huraira Center
↑  Abu Huraira Center (2018-05-06), The History of Hadith Compilation Part 2 Mufti Muhammad Muneer, נבדק ב-2019-07-10
↑  2011-2017    Maulana Muhamadi Bin Zakaria. ||  Sahih Ibn Hibban,|url=https://www.youtube.com/watch?v=_6prRkDtGQI%7Cdate=2017-11-24%7Caccessdate=2019-07-10%7Clast=Dokumentari Kuliah Studio
↑  ihcker (2013-05-02), Constantinople, נבדק ב-2019-07-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389977605171  BnF: cb44037083v (data)  GND: 7578188-8  LCCN: n86108497  TDVİA: sahih-i-ibn-hibban  VIAF: 176643237   WorldCat (עם VIAF): 176643237
קאלבי-ליווה

| --- | --- |

 מיקום
 מדינה:  אסטוניה אסטוניה
 מיקום:  Jõelähtme Rural Municipality 
 קואורדינטות:  59°28′54″N 25°15′12″E﻿ / ﻿59.481667°N 25.253333°E﻿ / 59.481667; 25.253333
  (למפת אסטוניה מוגדלת) טאלין נארווה טרטו ולגה קורסארה פרנו ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטיקאלבי-ליווה(למפת אסטוניה רגילה) טאלין נארווה טרטו ולגה קורסארה פרנו ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטיקאלבי-ליווה
 
אנדרטת הזיכרון ליהודים שנרצחו במקום
קאלבי-ליווה (באסטונית: Kalevi-Liiva) הוא אתר ובו דיונות חול, הממוקם במחוז האריו שבאסטוניה, בסמוך לחוף הים הבלטי. האתר ממוקם צפונית למחנה הריכוז יֶגָאלָה. בזמן השואה נרצחו בו לפחות 6,000 יהודים וכן צוענים.
הרצח בזמן השואה

במהלך ספטמבר 1942 הגיעו לאזור כ-2,000 יהודים, חלקם תושבי אסטוניה וחלקם הגיעו מגרמניה ומטרזיינשטט. כ-450 מהיהודים נשלחו למחנה הריכוז יֶגָאלָה, והשאר נרצחו במקום. בהמשך הגיעו למקום ונרצחו אלפים נוספים, בהם יהודים, צוענים ואסירים פוליטיים.
ההוצאה להורג נעשתה על ידי משתפי פעולה נאצים אסטונים בפיקוח גרמני. האסטונים האחראים על מעשי הרצח - אלכסנדר לאק, איין-ארווין מיר וראלף גרטס - הואשמו במעשי הרצח בשנת 1961 בידי הסובייטים בעת כיבוש המדינות הבלטיות, נשפטו למוות ושניים מהם הוצאו להורג.
קיימות הערכות שונות באשר למספרם הכולל של הנרצחים. שתי אבני הזיכרון במקום הוקדשו לזכרם של 6,000 יהודים ו-2,000 צוענים שנרצחו. האנדרטה הוקמה בשנת 1960.
הערות שוליים

↑  DEFor: Presse: holocaust_estland, web.archive.org, ‏2007-09-29
↑  Estonia, encyclopedia.ushmm.org (באנגלית)
↑  Avati mälestusmärk II maailmasõja ajal mõrvatud mustlastele | ERR Uudised, web.archive.org, ‏2011-07-22
↑  אנטון וייס-ונדט, "Murder Without Hatred: Estonians and the Holocaust", 2009, עמוד 238.
↑  Mälestusmärk Kalevi-Liival | ERR | Digihoidla, arhiiv.err.ee
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7538943-5  VIAF: 236592966   WorldCat (עם VIAF): 236592966
צלב הגפן

צלב הגפן בקתדרלת סיוני שבטביליסי
צלב הגפן מוטבע בדלת במנזר המערות בוורדזיה
צלב הגפן (בגאורגית: ჯვარი ვაზისა; ג'בארי ואזיסה), הידוע גם בשם הצלב הגאורגי או צלב נינו הקדושה, הוא הסמל הראשי של הכנסייה האורתודוקסית הגאורגית, שמקורו מתוארך למאה הרביעית, עת הפכה הנצרות לדת הרשמית של ממלכת איבריה.
הסמל הוא בצורת צלב נוצרי כאשר זרועותיו שמוטים קמעה. המקורות המסורתיים מייחסים את יצירתו לנינו הקדושה, האישה מקפדוקיה שניצרה את ממלכת איבריה (הממלכה העתיקה של כארתלי מקביל בערך לשטח גאורגיה של ימינו) בתחילת המאה הרביעית. האגדה מספרת כי צלב הגפן ניתן לה על ידי מרים הבתולה. לפי גרסה אחרת היא חישלה אותו בעצמה בדרכה למצחתה, והגנה עליו על ידי כך ששזרה אותו בשערה. נינו הביאה את הצלב עמה במשימתה המיסיונרית בגאורגיה. המייצג המוכר ביותר של הצלב, עם הזרועות השמוטות שלו, לא הופיע עד לתחילת העת החדשה.
על פי המקורות המסורתיים נשמר הצלב בקתדרלת סווטיצחובלי שבמצחתה עד שנת 541. בתקופת הפלישה הפרסית נלקח הצלב לארמניה ונשאר שם עד שהמלך דוד הבנאי כבש את העיר הארמנית אני (Անի) מידי המוסלמים בשנת 1124, והביא את הצלב למצחתה. המלך וחטנג השלישי (1303-1307) נצר את הצלב במעטפה מיוחדת, המעוטרת בציורים של חיי נינו הקדושה. במאות ה-17-ה-18, כאשר גאורגיה הייתה נתונה לסדרת פלישות פרסיות ועות'מאניות, נלקח הצלב למקום בטוח. בתחילה לכנסיית גרגטי (כנסיית השילוש הקדוש), ולאחר מכן למנזר אננורי שבאזור ההררי של גאורגיה, ובסופו של דבר למוסקבה. בשנת 1801 העניק אותו הנסיך הגאורגי הגולה, גיאורגי בגרטיון לצאר הרוסי, אלכסנדר הראשון, שהחזירו לגאורגיה בשנת 1802, לאחר סיפוחה של האחרונה לאימפריה הרוסית. מאז מוצג הצלב בקתדרלת סיוני שבטביליסי גאורגיה.
לקריאה נוספת

אילמה רייסנר, כנסייה תחת צלב הגפן הנפוץ בספר הכנסייה המזרחית, 51 (1996), עמ' 77–97, בגרמנית
פטר האופטמן, תחת צלב הגפן הנפוץ של נינו הקדושה: סקירה כללית על ההיסטוריה הכנסייתית של גאורגיה. בספר כנסיות במזרח 17 (1974) עמ' 9–41, בגרמנית
הערות שוליים

↑  ג'בארי ואזיסה (צלב הגפן), בגאורגית
צוואת הריב"ש

| --- | --- |

שער אחת המהדורות הראשונות (חמ"ד [אוסטרהא?], אלול תקנ"ג)
 מידע כללי
 מאת:  הבעל שם טוב, דב בער ממזריטש 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1793 
 
צוואת הרִיבָ"ש (ראשי תיבות: רבי ישראל בעל שם טוב; במקור: צוואת מריב"ש והנהגות ישרות) הוא ליקוט של דברי תורה שנאמרו ברובם הגדול על ידי המגיד ממזריטש.
השם המקורי, "צוואת מריב"ש", בא כנראה לייחס את ההנהגות הכתובות בו לרבי ישראל בעל שם טוב (הבעש"ט), אך בניגוד למשתמע מהשם, אין מדובר בצוואתו והוא בוודאי לא כתב את הספר, אלא לכל היותר מדובר במסורות משמו. מקור השם בסעיף שהוצב ראשון על ידי המו"ל, ופותח במילים "צוואה מריב"ש".
המהדורה הראשונה נדפסה בשנת ה'תקנ"ג (1793), כנראה באוסטרהא. הספר מהווה ספר יסוד בתנועת החסידות, ועמד במוקד החרמות נגד החסידות ואף נשרף במסגרת הפולמוס.
חיבור הספר

על פי הכתוב בשער המהדורה הראשונה, החיבור נמצא בין כתבי רבי ישעיה מיאנוב (המזוהה עם רבי ישעיה מדינוביץ, שמכתב יד שלו הודפס "אור התורה" למגיד ממעזריטש). רק 16 מתוך 144 סעיפי הספר מיוחסים במפורש לבעש"ט, ול-8 נוספים ניתן למצוא מקבילות שמיוחסות לבעש"ט במקורות אחרים. לרוב מוחלט של הסעיפים האחרים, וגם לחלק מאלה המיוחסים לבעש"ט יש מקבילות המיוחסות למגיד ממזריטש במקורות אחרים.
הראשון לדון בעריכת החיבור היה מייסד חסידות חב"ד, רבי שניאור זלמן מלאדי, ולדבריו מדובר במסורות מכלי שני ("לקוטי בתר לקוטי"), ולכן הלשון לא מדויקת, אך התוכן הוא דברי הבעש"ט:
"להבין אמרי בינה מה שכתוב בספר הנקרא צוואת ריב"ש, הגם שבאמת אינה צוואתו ולא ציווה כלל לפני פטירתו, רק הם לקוטי אמרותיו הטהורות שלקטו לקוטי בתר לקוטי ולא ידעו לכוין הלשון על מתכונתו. אך המכוון הוא אמת לאמיתו... כי הבעש"ט ז"ל היה אומר דברי תורה בלשון יידיש ולא בלשון הקודש".
כאמור, רק חלק קטן מהספר מיוחס לבעש"ט למעשה, ולכן יש להניח שרובו איננו מדברי הבעש"ט באופן ישיר. עיקר הספר כלול כבר בספר "ליקוטים יקרים" שהודפס שנה אחת קודם לכן, ועל פי ההסכמות שבראשו מכיל את תורת המגיד.
לפי זאב גריס, התקיים קובץ מסודר של הנהגות המגיד ממזריטש שהועתק בכתבי יד ושולב (בהשמטות שונות) בכמה מן ההדפסות של ליקוטים מתורת המגיד. קובץ זה מהווה לדעתו את הבסיס לספר (גם כאן בהשמטות) ואליו צורפו הנהגות מלוקטות מכתבי יד אחרים.
תוכן החיבור

בשונה משאר החיבורים שלוקטו מתורת המגיד ממזריטש או ייוחסו אליו, הספר איננו כולל דרשות מפורטות או רעיונות מופשטים, אלא "הנהגות" בלבד - המלצות וכללים לחיים דתיים ראויים.
בין הנושאים המודגשים בהנהגות המומלצות: הרכזות מחשבתית באלוהים ובעולם הרוחני, הקפדה על עשיית מצוות מתמדת, ענווה, הנחיות רבות על אופן התפילה הראוי וכיצד להתרכז בה בלי "מחשבות זרות", חשיבות התפילה והלימוד בלילה, תענית וייסורים, עבודת השם ביראה ובשמחה.
התנגדות

כתבי ההתנגדות לחסידות והחרמות שהוטלו כנגדם מזכירים מן הההתחלה כתבים שמוגדרים בעיניהם ככפירה, ובאיגרת שנשלחה מקהל וילנה בעת הפולמוס הראשון בשנת תקל"ב ומובאת בקונטרס זמיר עריצים וחרבות צורים נכתב: "ועוד זאת שנית עשו נגידי קהלתינו... ושרפו ספרי דתיהם השונים מכל עם בית ישראל בשער בית הכנסת בקהלתינו בעת כניסת השבת".
משעה שיצא לאור ספר ההנהגות "צוואת הריב"ש" הרבה מהמאבק התמקד בו. רבי אביגדור מפינסק מצטט רק ממנו בניסיונו להוכיח את רשעת החסידים במכתבו לקיסר, שהחל את התהליך שהוביל למאסרו השני של רבי שניאור זלמן מלאדי. גם המגיד רבי ישראל לבל משתמש בעיקר בצוואת הריב"ש, בפולמוסו נגד החסידים.
נטען גם כי בראשית הפולמוס השני, בשנת תקנ"ו, שרף הגר"א את הספר בפני קהל רב בערב פסח לפני ביעור חמץ.
הערות שוליים

↑  אם מבינים את המילה "צוואת" בלשון יחיד, שם הספר איננו תקין מבחינה לשונית. עקב כך יש שמציעים שהכוונה ל"צוואות" ברבים (בחולם חסר), למרות תיקון השם במהדורות המאוחרות בלשון יחיד. ראה:

Chaim E. Moseson, "From spoken word to the discourse of the academy: reading the sources for the teachings of the Besht" 2017, עמ' 242 הערה 640.
↑  במהדורות הראשונות (ה'תקנ"ג) נכתב עליו: "שהיה מגיד מישרים דק"ק יאנוב", אך במהדורות שנדפסו בזולקווה (ה'תקנ"ה) הוא נקרא: "אב"ד ור"מ דק"ק יאנוב".
↑  יעקב שחט (מהדיר), צוואת הריבש, ברוקלין, ניו יורק: אוצר החסידים, תשנ"ח, עמ' XIII
↑  רבי שניאור זלמן מלאדי, ספר התניא, אגרת הקודש, סימן כ"ה
↑  מרדכי וילנסקי, חסידים ומתנגדים, עמ' 42
↑  מרדכי וילנסקי, חסידים ומתנגדים, עמ' 244-249
↑  מרדכי וילנסקי, חסידים ומתנגדים, עמ' 182
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007416385305171
קארנוטים

השבטים בגאליה
קארנוטים (בלטינית: Carnutes) היו שבט גאלי גדול ממרכזה של גאליה, בעמק הלואר בין נהרות הלואר וסן. עירם המרכזית הייתה קנבום (Cenabum; כיום אורליאן). ארצם של הקארנוטים הייתה מרכז חשוב של הדת הקלטית. האספה הדרואידית השנתית של הגאלים נערכה בשטחו של שבט זה.
מגעיהם עם הרומאים הם עתיקים. לפי המסורת שמוסר טיטוס ליוויוס קארנוטים השתתפו בפלישה לחצי האי האפניני בזמן שלטונו של לוקיוס טארקוויניוס פריסקוס.
בזמן מלחמת גאליה היו שבט חסות של הרמים. בשנת 57 לפנה"ס התערב יוליוס קיסר בענייניהם והמליך עליהם שליט בובה בשם טסגטיוס. לאחר שלוש שנים התנקשו הקארנוטים בחייו של שליט הבובה ובשנת 52 לפנה"ס טבחו בסוחרים הרומאים שהתיישבו בקנבום והצטרפו למרד של ורקינגטוריקס. קיסר הגיב באלימות בלתי מרוסנת, שרף את קנבום עד עפר וטבח בקארנוטים. הגברים נהרגו, נשים וילדים נמכרו לעבדות. הריסות עירם החרבה נותרו חשופים במשך שנים רבות כאזהרה למורדים פוטנציאליים.
הקארנוטים לא מיהרו להתמזג באימפריה הרומית ושמרו על מידה רבה של אוטונומיה. מיזוגם במרחב האימפריאלי הושלם רק במאה ה-3.
צ'דו

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  עוסמן סמבן
 תסריט:  עוסמן סמבן
 עריכה:  פלורנס אימון
 שחקנים ראשיים:  עוסמן סמבן תבתה נדייאיי איסמאיליה דיאגנה מוסטפא יאדה מטורה דיא ממאדו דיום עומר גואי נר מודו עוסמאן קמארה מקורה דיא
 מוזיקה:  מאנו דיבאנגו
 צילום:  ג'ורג' קאריסטן
 מדינה:  סנגל סנגל
 חברה מפיצה:  New Yorker Films‏ (1978)
 הקרנת בכורה:  ברלין יולי 1977 ארצות הברית 1978  ישראל ינואר 2018
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  וולופית וצרפתית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פוליטי
 דף הסרט ב־IMDb
צ’דו (באנגלית: Ceddo, ידוע גם בשם The Outsiders) הוא סרט דרמה פוליטי סנגלי משנת 1977, שביים וכתב עוסמן סמבן. הסרט מספר על אנשי הצ’דו החוטפים את בתו של המלך כמחאה על חיובם להתאסלם ומתחולל מאבק איתנים בין הצדדים.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ביולי 1977. בישראל הסרט הוקרן בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי". שפות הסרט הן וולופית וצרפתית, ואורכו כ-120 דקות.
הסרט צונזר בסנגל בשל מסרים אנטי מוסלמיים.
תקציר העלילה

הצ’דו מנסים לשמר את התרבות האפריקאית המסורתית שלהם נגד הסתערות האסלאם שמגובה בתמיכת המלך. אנשי הצ’דו חוטפים את בתו של המלך כמחאה על חיובם להתאסלם ומתחולל מאבק איתנים בין הצדדים.
כמו בכל סרטיו של עוסמן סמבן, גם כאן הוא מציג מבט אירוני ולא מתפשר על המצב באפריקה הפוסט קולוניאלית. גיבוריו, אנשי העם הפשוטים, התמימים, מוצאים עצמם בעימות עם כוחות גדולים ומניפולטיבים מהם – עימות שאותו הוא מעצב כאגדת עם, ומתבונן בו במבט שקול וקר רוח.
שחקנים

עוסמן סמבן
תבתה נדייאיי
איסמאיליה דיאגנה
מוסטפא יאדה
מטורה דיא
ממאדו דיום
עומר גואי
נר מודו
עוסמאן קמארה
מקורה דיא
הפקה והפצה

הסרט בוים ונכתב על ידי עוסמן סמבן. צלם הסרט היה ג'ורג' קאריסטן, והוא נערך על ידי פלורנס אימון.
הסרט שודר לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין שהתקיים ביולי 1977, ולאחר מכן בניו יורק שבארצות הברית בשנת 1978. בישראל הסרט שודר בינואר 2018 בסינמטק תל אביב ובסינמטק ירושלים במסגרת "פסטיבל קולנוע אפריקאי".
צנזור הסרט

כמו מספר רב של סרטים שביים וכתב עוסמן סמבן, גם סרט זה צונזר בסנגל בגלל מסרים אנטי מוסלמיים. על פי הדיווח של העיתון האמריקאי, "הניו יורק טיימס", צינזור הסרט לא היה בגלל עניין דתי, אלא משום שסמבן התעקש שבשם הסרט יהיה פעמיים את האות D ‏"Ceddo", בעוד שהממשלה הסנגלית התעקשה שהוא יפורסם עם D אחת "Cedo".
הערות שוליים

↑  פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 1977
↑  צ’דו באתר "סינמטק תל אביב"
↑  צ’דו באתר "סינמטק ירושלים"
↑  Emitai and Ceddo, נכתב על ידי Gorham H. Kindem and Martha Steele, ב-17 באוקטובר 2013
↑  Film: 'Ceddo,' a Pageant From Sembene's Africa:Stately Power Struggle, נכתב על ידי VINCENT CANBY, באתר "ניו יורק טיימס", ב-17 בפברואר 1978
צלב המלחמה

| --- | --- |

העיטור בגרסת מלחמת העולם ה-2.
  
 פרטים
 מדינה:  צרפת צרפת
 סוג:  עיטור צבאי
 למען:  ”מעשה גבורה אל מול פני האויב”
 זכאות:  חברי הכוחות המזוינים של צרפת ובעלות בריתה.
 סטטוס:  פעיל
 דרגות וסוגים:  1914–1918 1939–1945 מערכות אחרות
 נוסד:  2 באפריל 1915
 
צלב המלחמה (בצרפתית: Croix de guerre) הוא עיטור צבאי המוענק בצרפת. העיטור נוצר בשנת 1915, הוענק בזמן מלחמת העולם הראשונה והשנייה ובעימותים נוספים אחרים והוא מוענק גם לחיילי צבאות בעלות בריתן של צרפת.
ניתן להעניק את העיטור כעיטור יחידתי או כעיטור אישי ליחידות או חיילים אשר הצטיינו במעשי גבורה אל מול כוחות אויב.
סוגי העיטורים

גרסת 1914–1918
גרסת 1939–1945
גרסת מערכות אחרות
ראו גם

דורותי פילדינג
שלום שוורצבארד
צחיחן

| צחיחן |
| --- | --- |
 איור המתאר זוגות של ששת מיני הצחיחן המופיעים ביבשת האפריקאית
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עפרוניים
סוג:: צחיחן
שם מדעי
 Eremopterix ‏קאופ, 1836
תחום תפוצה
 מפת התפוצה של כלל המינים בסוג

צְחִיחָן (שם מדעי: Eremopterix) הוא סוג של ציפורי שיר ממשפחת העפרוניים (אין לבלבל אותו עם צחיחנית, סוג אחר במשפחה). תפוצת הצחיחנים משתרעת מאפריקה ועד תת-היבשת ההודית.
בישראל מגיעים כמזדמנים נדירים המינים צחיחן שחור-כיפה וצחיחן חום-כיפה.
טקסונומיה ואטימולוגיה

השם המדעי של הסוג, Eremopterix, מגיע מיוונית עתיקה מהמילים eremos - מדבר; ו-pterux - כנפיים.
טקסונומיה ואטימולוגיה > מינים קיימים

הסוג מכיל את המינים הבאים:
(הערה: השמות העבריים המסומנים ב-* ברשימה זו מבוססים על תרגומים חופשיים מהשם העממי באנגלית או מהשם המדעי, שכן עדיין לא התקבל להם שם רשמי בעברית)
| תמונה | שם מדעי | שם עממי | תפוצה |
| --- | --- | --- | --- |
|  | Eremopterix australis | צחיחן שחור-אוזן* (אנ') | דרום בוטסואנה, נמיביה ודרום אפריקה |
|  | Eremopterix hova | עפרוני מדגסקרי* (אנ') | מדגסקר |
|  | Eremopterix nigriceps | צחיחן שחור-כיפה | מאוריטניה דרך המזרח התיכון עד צפון מערב הודו |
|  | Eremopterix leucotis | צחיחן אדום-גב* (אנ') | אפריקה שמדרום לסהרה |
|  | Eremopterix griseus | צחיחן אפור-כיפה* (אנ') | דרום אסיה |
|  | Eremopterix signatus | צחיחן חום-כיפה | מזרח וצפון-מזרח אפריקה |
|  | Eremopterix verticalis | צחיחן אפור-גב* (אנ') | דרום ודרום-מרכז אפריקה |
|  | Eremopterix leucopareia | צחיחן אדום-כיפה* (אנ') | מרכז קניה עד מזרח זמביה, מלאווי וצפון מערב מוזמביק |
טקסונומיה ואטימולוגיה > מינים לשעבר

בעבר, חלק מהרשימות ראו גם את המין הבא כמין בסוג:
עפרוני שחור-זנב (בתור Pyrrhulauda eremodites)
הערות שוליים

↑  The Helm dictionary of scientific bird names, archive.org
↑  Gill, Frank; Donsker, David, eds. (2018). "Nicators, reedling, larks". World Bird List Version 8.2. International Ornithologists' Union. נבדק ב-15 ביולי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פונקציה מטריציאלית

במתמטיקה, פונקציה מטריציאלית (Matrix function) היא פונקציה הממפה מטריצה אחת למטריצה אחרת.
הרחבת פונקציה סקלרית לפונקציות מטריציאליות

קיימות מספר שיטות להצגת פונקציה ממשית כמטריצה ריבועית כך שתכונות מעניינות יישמרו.
הטכניקות הבאות מניבות את אותה פונקציה מטריציאלית, אך התחומים שבהם מוגדרת הפונקציה עשויים להיות שונים.
הרחבת פונקציה סקלרית לפונקציות מטריציאליות > טור חזקות

אם לפונקציה ממשית קיימת הצגה כטור טיילור
אז הפונקציה המטריציאלית יכולה להיות מוגדרת על ידי החלפת x במטריצה: החזקות הופכות לחזקות של מטריצות, החיבור לחיבור מטריצות והכפל לפעולות דירוג. אם הסדרה ממשית מתכנסת עבור  \|A\|<r אז סדרת המטריצות המקבילה תתכנס למטריצה A אם  \|A\|<rעבור נורמת מטריצה כלשהי  \|\cdot \|שמקיימת  \|AB\|\leq \|A\|\cdot \|B\|.
הרחבת פונקציה סקלרית לפונקציות מטריציאליות > מטריצה לכסינה

אם A לכסינה, ניתן למצוא מטריצה P ומטריצה אלכסונית D כך ש  A=P\cdot D\cdot P^{-1}. נפעיל את סדרת החזקות על הפירוק ונקבל כי (f(A מוגדר על ידי
כאשר  d_{1},\dots ,d_{n} הם ערכי האלכסון של D.
לדוגמה, נניח כי מחפשים (A! = Γ(A+1 עבור
ניתן לרשום את A באופן הבא
כאשר
מהפעלת הנוסחה נקבל
ובאופן דומה