אנטישמיות מודרנית
ביטויי האנטישמיות המודרנית

אפליה שלא מעוגנת בחוק : החברה הנוצרית רצתה באפליה, דחיית היהודים, אך לשם כך היה צורך להתעלם מחוקי המדינה, שנבנו באורח דמוקרטי. במדינות מסוימות שררה מדיניות מפלה בקבלת משרות לתפקידים מסוימים, נמנע קידומם של היהודים ששירתו בצבא ובמסגרות חברתיות שונות סירבו לקבל יהודים לתוכם. לדוגמה:
באימפריה הרוסית, הוגבל מספר המשרות היהודיות ברפואה הצבאית ל-5% והגבלת מספר סטודנטים שלמדו באוניברסיטאות ("נומרוס קלאוזוס").
באוסטריה, ראש העירייה של וינה הרבה לנשל את היהודים ממשרותיהם הממשלתיות.
הבנק הקתולי בצרפת פשט רגל וכתוצאה מכך, הפסידו משקיעים רבים את חסכונותיהם. מנהל הבנק האשים בכישלונו את ה"הון היהודי", ובקשר לכך התפרסמו התקפות אנטישמיות בכמה עיתונים.
עלילות דם ופגיעות פיזיות ביהודים : עלילות דם התרכזו סביב פולחן הדת היהודית. במאה ה–19 התפתחה האנטישמיות החדשה נגד היהודים והיא באה לידי ביטוי בפגיעות פיזיות ביהודים. ברוסיה גרמו הפוגרומים לסבל רב ולראשית ההגירה היהודית לדוגמה:
בכפר אוסטרו-הונגרי, הנוצרים העלילו שהיהודים הרגו ילדה נוצרייה על מנת להשתמש בדמה באפיית מצות.
ברוסיה, שומר יהודי בבית חרושת מנדל בייליס, הואשם כי הרג ילד נוצרי כדי להשתמש בדמו למטרות פולחניות. הוא נאסר, אך לאחר מספר שנים זוכה.
פוגרומים "סופות בנגב" ברוסיה – פרעות שנמשכו שלוש שנים. המוני רוסים פגעו ביהודים ובזזו את רכושם. השלטונות לא התערבו כי שיתפו פעולה עם הפורעים.
פרעות קישינייב – נערכו ביהודי העיר ביוזמת השלטונות הרוסיים. היהודים נרצחו, נפצעו, נשים נאנסו והרכוש נגזל.
פרשת דרייפוס בצרפת - הרצל ששהה אז בפריז ככתב עיתון וינאי, הטיב להבין כי האמנציפציה לא פתרה את הבעיה היהודית ובעקבות כך פנה לפעילות ציונית ולניסיונות להקים מדינה יהודית כ"פתרון לאומי" ליהודים.
מדיניות ממשלתית מפלה ופוגעת ביהודים : השלטונות פגעו ביהודים, באזורים מסוימים, אם בערים הגדולות ואם באזורי מחיה מרובי התיישבות יהודית. לדוגמה:
ברוסיה פורסמו תקנות, חוקי מאי, שנועדו להפלות את היהודים לרעה. יהודים לא הורשו לקיים מסחר בימי חג נוצריים ובימי ראשון.
בעקבות המשברים הכלכליים והחברתיים ברוסיה, הנהיג הצאר אלכסנדר השני רפורמות (תיקונים/שינויים) בתחומים הקשורים ליהודים: על יהודי רוסיה היה להתרכז ולחיות ב"תחום המושב" – אזור בדרום מערב רוסיה.
אסור על היהודים לעסוק בחקלאות - כדי למנוע תחרות עם האיכרים הרוסיים.
איסור על קניית אדמות מחוץ ל"תחום המושב".
באוסטריה, בעיר וינה פעלה מפלגה אנטישמית שהונהגה על ידי ראש העיר. ביוזמתם הונהגה מדיניות ציבורית מפלה (אסור ליהודים לתפוס משרות ציבוריות וממשלתיות).
גיבוש התאוריות האנטישמיות : התאוריות האנטישמיות היו חלק מתעמולת המשכילים הנוצרים כדי לפגוע ביהודים. מטרת התאוריות הללו הייתה להתריע על הסכנה בשילובם של היהודים בחברה הנוצרית. לדוגמה:
בשנת 1791 יצא לאור בעילום שם בגרמניה כתב הפלסתר "על המבנה הפיזי והמוסרי של היהודים בני זמננו: קולו של קוסמופוליט". ב-1803 הוא הודפס שוב, הפעם עם שמו של המחבר, קארל וילהלם גרתנאואר, משפטן מכובד מברלין, וזכה להצלחה עצומה בגרמניה. ייתכן שמחבר זה היה הראשון שהתייחס ל"גזע" יהודי. בין היתר כתב: "מדוע לסבול בקרבנו בני אדם שהם תמהיל כל הרעות והכשלים הקיימים באנושות ואשר מתרבים כמו ארבה"? באותה שנה התפרסמו מעל 60 פמפלטים בעד ונגד המחבר.
בגרמניה התפתחה התאוריה 'דרוויניזם חברתי', המבוססת על פרשנות תורתו של צ'ארלס דרווין, על פיה בעולם האנושי מתנהלת מלחמת הישרדות שבה החזק הנוצרי נאבק בטפיל היהודי (מדובר בפרשנות מעוותת של תורת האבולוציה שדרווין נזהר מאוד מלתת לה קונוטציות חברתיות. ראה התייחסות בערך דרוויניזם חברתי).
בצרפת התפתחה התאוריה "היהודים הבוגדים", בעקבות משפט דרייפוס. הצרפתים האנטישמים טענו שאין לסמוך על היהודים, שהרי הם בוגדים ורוצים בקריסתה של צרפת, הן מבחינה הכלכלית והן מבחינה הצבאית.
פעילות לקידום ולהטמעה של האנטישמיות , במטרה לדחוק את היהודים ולמנוע את השתלבותם בחברה הסובבת. האנטישמיות, שרווחה באירופה, באה לידי ביטוי גם בהקמת מסגרות ארגוניות שונות כמו מפלגות אנטישמיות, עיתונות אנטישמית, הקמת ליגות אנטישמיות ועוד. לדוגמה:
הקמת ליגת האנטישמים בגרמניה שמטרתה למגר את כוחם של היהדות ולבטל את השפעתה ברחבי גרמניה.
הקמת המפלגות האנטישמיות בגרמניה - מפלגתו של אדולף שטקר, שהייתה אחת מתוך עשרות מפלגות שרצו בסילוק היהודים מכל עמדות המפתח.
ברוסיה פורסם מסמך ששמו "הפרוטוקולים של זקני ציון" – מסמך שנכתב כביכול על ידי היהודים, נתגלה כשקרי וכמזויף. תוכנו מעיד, כביכול, על שאיפת היהודים למוטט את כלכלת רוסיה ואירופה ולהביא לקריסת המשטרים.
בצרפת פורסם עיתון אנטישמי "הדיבור החופשי" ובו מאמרים, כתבות וקריקטורות אנטישמיים.
בין האחראים לאנטישמיות בצרפת היה אדואר דרימון, סופר ועיתונאי בעל עט מושחז וארסי. הוא הוציא לאור ספר אנטישמי, רווי שנאה תהומית לעם ישראל, בשם "צרפת יהודית". בספרו, טען כי קיים שוני תהומי בין הגזע הארי לשמי וכי צרפת סופגת השפעה מזיקה והרסנית של היהודים, עד כדי שעבודה בתחומי הפוליטיקה, הכלכלה והחברה. מסקנותיו היו נוקבות: לבטל את האמנציפציה ולהחרים את רכושם של היהודים בעבור פועלי צרפת המסכנים; במצב הנוכחי, כשקיימת ממשלה בזויה בעיני כל ומתפוררת לחלוטין, די ב–500 איש, בעלי החלטה נחושה…שיקיפו את הבנקים היהודים ויבצעו את המהפכה הפורייה ביותר בזמן החדש.
בפרלמנט הצרפתי, בשנת 1891, הציע אחד הצירים לגרש את כל היהודים מצרפת. ההצעה, בה תמכו 32 צירים, לא הועמדה לדיון.