stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בניין גילנדר
היסטוריה

החלקה שמצפון לרחוב וול סטריט הייתה שייכת במהלך המאה ה-17 לג'ון דמן (John Damen) ושימשה כחוותו. בשנת 1685 מכר אותה לג'ון נייט (John Knight), פקיד במנהלתו של תומאס דונגן. לאחר מכן, מכר נייט את החלקה לדונגן ובשנת 1869 רכשו אותה אברהם דה-פייסטר (Abraham de Peyster), שלימים יהיה ראש העיר ה-20 של ניו יורק, וניקולס באירד (Nicholas Bayard), ראש העיר ה-16 של ניו יורק בין השנים 1685–1686. המבנה הראשון הידוע שנבנה בחלקה היה בקתת סוכר, שנבנתה על ידי סמואל באירד (Samuel Bayard). בשנת 1718, נמכרה רובה של החלקה לכנסייה בעוד המגרש הפינתי נשאר בידי דה-פייסטר וביארד. בשנת 1773, מכר דה-פייסטר את המגרש למשפחת ורפלאנק (Verplanck) בפחות מ-1,500 דולר אמריקאי.
בית העירייה השני של ניו יורק נבנה באזור זה בשנת 1700 ונהרס בשנת 1816. הוא עמד על המגרש בו עומד כיום ההיכל הפדרלי, שנבנה מיד לאחר הריסת בית העירייה השני. בשנת 1817, מכר צ'ארלס גרנר (Charles Gardner) את המגרש הפינתי, תמורת 11,200 דולר אמריקאי. בשנת 1835 נמכר המגרש תמורת 47,500 דולר אמריקאי ובשנת 1849 נמכר שוב תמורת 55,000 דולר אמריקאי. בין השנים 1844–1845 הפעילו צ'ארלס פרדריק בריגס (Charles Frederick Briggs) ואדגר אלן פו את משרדי "ברודוויי ז'ורנל" באחד מהמבנים שעמדו על החלקה. משנת 1849 עד דצמבר 1909 היה המגרש בבעלות משפחה אחת, בעוד המגרשים הסובבים אותו היו בידי משפחת סמפסון (Sampson) עוד מ-1840. בשנת 1880 הוגדלו הזכויות במגרש והוקם עליו בניין בן 7 קומות, בניין סטיבנס (Stevens Building).
בנייה

בשנת 1896, החליטה הלנה גילנדר אסינארי להרוס את בניין סטיבנס ולהקים במקומו בניין בגובה 91 מטרים תוך ניצול גידול הזכויות בקרקע והעלאת שוויה. את הבניין קראה על שמו של אביה, אקלס גילנדר (Eccles Gillender), מיליונר שעשה את הונו מסחר בטבק. היא מיהרה להקים את הבניין בטרם כניסתו לתוקף של חוק הבנייה החדש, שהחמיר לגבי בניית רבי קומות, עובדה המעידה על הפגמים התכנוניים הרבים בו (למעשה חוקי הבנייה נכנסו לתוקף רק בשנת 1916). גרסה אחרת להקמת הבניין, המוצגת על ידי ג'וזף קורום, מייחסת את הבנייה לאשתו של גילנדר, אוגוסטוס תיאופילוס גילנדר (Augustus Teophilus Gillender), שותפה בכירה במשרד עורכי דין.
חוזה הבנייה ניתן לחברת צ'ארלס ויליס (Charles T. Willis Company) וחברות אקלה (Hecla Iron Works), אטלס צמנט (Atlas Cement Company) ואוקוניט פסיפיק (Okonite Company of Passaic) נבחרו לשמש כספקים ראשיים. עלות בנייתו הכוללת מוערכת בכ-500,000 דולר אמריקאי ולא ניתן היה להתעלם ממדי השטח הקטנים להחריג בהשוואה לגובהו. ממדי אורכו 22.3 מטרים ורוחבו 7.9 מטרים, דבר שהגביל את תכנון חללי הפנים בו. חקר הקרקע במגרש העלה כי הקרקע לא יציבה בו ויש צורך להשתמש בכלונסאות לביסוס הבניין. עם סיום בנייתו, מחירי השכירות בבניין עמדו בשורה אחת עם המחירים שהיו מקובלים במנהטן של שנת 1897 ונמוכים ממחירי הבניין הקודם שעמד על המגרש, בניין סטיבנס. חוסר הפרופורציות של הבניין הורגש עוד יותר בשנת 1903, בה הושלמה בנייתו של בניין בנק האנובר הסמוך, שהיה גבוה רק במעט מבניין גילנדר ובעל שטח קומה גדול במספר מונים.
הבניין תוכנן על ידי האדריכלים צ'ארלס ברג ואדוארד קלארק והוא משתייך ל"סדרה של מגדלים אלגנטיים בסגנונות קלאסיים שנבנו בניו יורק בעשור האחרון של המאה ה-19". הוא נחשב כיום ל"דוגמה בולטת" יחד עם בניין הבנק המרכזי (שנהרס גם כן) ובניין אמריקן שורטי. ברג וקלארק עיצבו את חזיתותיו לפי הסדר האנכי האיטלקי המשולש - שימוש בחומרים יוקרתיים בשלוש הקומות הראשונות (קומות אלו נראות על ידי עוברי האורח ברחוב) ושימוש חוזר באותם חומרים בשתי הקומות האחרונות והכיפה שבראש הבניין. הם הדגישו חיצונית את הקומה השנייה והשלישית בקרניז מסיבי יוקרתי, המפריד בינן לחזית הקומות האמצעיות שטויחו כקיר באופן חלק ופשוט יחסית. החל מהקומה השתים עשרה, שבה בהדרגה הקישוטיות לחלונות. הכיפה עוצבה כיאה לסגנון הבארוק האיטלקי. מבחינה הנדסית, תוכנן השלד מפרופילי פלדה והוא שמר ברוב גובהו על שטח קומות זהה (למעט שלוש הקומות בכיפה שהייתה בראשו). גובהו של הבניין היה 83 מטרים. הניו יורק טיימס העניק לו בשוגג את תואר "בניין המשרדים הגבוה בעולם" זאת למרות קיומו של בניין חברת הביטוח מנהטן לייף, שנבנה בשנת 1894 והתנשא לגובה של 106 מטרים.
הבניין שווק כמגדל המודרני ביותר שנבנה עד אותה תקופה וכאחד שעומד בכל תקני העמידות באש. ברם, הוא נחשב מיום סיום בנייתו ל"לא כלכלי". למעט שתי מכות ברק ביולי 1897 ומאי 1900 (כשבאחרון תועדה התעופפות רסיסים לרחוב אך ללא נפגעים) לא תועדו בו אירועים נוספים.
הריסה

פעולות ההתקשרות עם קבלן ההריסות החלו בתחילת חודש אפריל של שנת 1910. חוזה עבודות הפירוק ניתן לג'ייקוב וולק (Jacob Volk), שהתחייב לסיים את עבודות ההריסה ב-35 יום ולשלם 500 דולר אמריקאי על כל יום איחור. לאחר מכן הורחב לוח הזמנים ל-45 יום. ההריסות עצמן החלו ב-29 באפריל 1910 והסתיימו ב-16 ביוני 1910, יום לפני תום לוח הזמנים בחוזה. הריסת בניין גילנדר עלתה ל-Bankers Trust‏ 50,000 דולר אמריקאי ועוד 500 דולר אמריקאי על הקדמת לוח הזמנים ביום. הקבלן קיבל לידיו גם את חומרי הבניין שנהרס, שהוערכו בכ-25,000 דולר אמריקאי נוספים.
פעולות הכנה להריסה כללו הקמת משטח עץ ורשת תיל מעל המדרכות שסובבו את הבניין כך שהרחוב מתחת יוכל להמשיך בתפקודו ולא ישותק לזמן ההריסה ושתהיה הגנה על עוברי האורח ברחוב מפני נפילת חומרי בניין. בתוך הבניין, הוסבו פירי המעליות לזריקת פסולת בניין מהקומות העליונות לקומת הקרקע. ב-2 במאי פורקה הבלוודרה לחלוטין והמחיצות החיצוניות של הכיפה בראש הבניין הוסרו כך שנחשף שלד הפלדה של הבניין. ב-12 ביוני נשאר רק שלד הפלדה של קומת הקרקע. 4 ימים לאחר מכן נוקה המגרש לחלוטין מכל פסולת שהיא. הוצאת הכלונסאות מהקרקע החלה כחודש לאחר מכן. לוחות הגרניט בבניין מוחזרו למצבות ב-Green-Wood Cemetery בברוקלין.
מתוך 250 עובדים שלקחו חלק בהריסות, נפצעו שני עובדים איטלקים בגלל נפילה מקורת שלד הפלדה. אחד מהם מת מפצעיו בבית החולים.
בשנת 1912 הושלמה בנייתו של וול סטריט 14, והוא הפך לבניין הבנקאות הגבוה בעולם. משרדי הבנק שכנו רק בשלוש הקומות הראשונות בבניין בעוד שאר הבניין הושכר. שאר פעילות הבנק התקיימה במבני משרדים שעלות השכרתם הייתה זולה יותר. בשנת 1931, רכש ה-Bankers Trust את הבניין הסמוך והחליט להרוס אותו במטרה לשלש את שטחי ההשכרה שברשותו. בניין זה הושלם בשנת 1933, כשנה לאחר מותה של הלנה גילנדר אסינארי.
תחילת ההריסות - הכיפה והקומה העליונה
הקומות העליונות
הקומות האמצעיות
הקומות התחתונות
סיום ההריסות
ביבליוגרפיה

ג'וזף קורום (2008) "The American Skyscraper, 1850-1940". ספרי ברנדן. ISBN 0-8283-2188-4ISBN 978-0-8283-2188-4. עמ' 219–221
נייתן סילבר (2000) "Lost New York". הוטון מיפלין הרקורט. ISBN 0-618-05475-8. ISBN 978-0-618-05475-6.
דייוויד וורד, אוליבר זונז (1992) "The Landscape of Modernity: Essays on New York City, 1900-1940". קרן ראסל סייג'. ISBN 978-0-87154-900-6. ISBN 9780871549006.
ג'יי. וו. אר וויטהאנד, פטר לארקהם (1992) "Urban Landscapes: International Perspectives". רותלאדג' מסת"ב 0-415-07074-0. מסת"ב 978-0-415-07074-4.
קרול ויליס (1995) "Form Follows Finance: Skyscrapers and Skylines in New York and Chicago". מגזין אדריכלות פרינסטון. ISBN 1-56898-044-2. ISBN 978-1-56898-044-7.
תיאודור וולף (2008) "Literary Haunts & Homes; American Authors". ספרי קריאה מסת"ב 1-4437-0773-2. מסת"ב 978-1-4437-0773-2.
ראו גם

גורדי שחקים בניו יורק
גורדי שחקים מוקדמים
ביאורים

↑  מדידה של 7.6 מטרים × 22.25 מטרים (24.9 רגל × 73.0 רגל) ניתנה על ידי Whitehand & Larkham 1992. מקורות אחרים דיווחו על מידות שונות באופן שולי, כולל 7.6 מטרים × 22.6 מטרים (25 על 74 רגל) בניו יורק טיימס; 7.6 מטרים × 22.9 מטרים (25 על 75 רגל) ב-Engineering News-Record; ו-22.71 מטרים × 6.66 מטרים (74.5 על 21.85 רגל) ברישום ההנדסי כפי שנמדד בין מרכזי עמודי המבנה.
הערות שוליים

↑  בניין גילנדר באתר Emporis
1 2 3  "Introduction and History of the Bankers Trust". ארכיון The Skyscraper Museum's Virtual
↑  Contemporary New York Times (e.g. New Bankers' Trust Company Tower Sets Building and Realty Records, April 10, 1910) reported marginally different footprint of 25×74 feet
↑  וויטהאנד, עמוד 121
1 2 3 4 5  קורום, עמ' 219
1 2 3 4  "New Bankers' Trust Company Tower Sets Building and Realty Records" ‏(PDF). ניו יורק טיימס, 10 באפריל 1910
↑  ורום, עמ' 221
↑  $822 per square foot is most quoted figure (Korom, p. 221, Silver, p. 210, The Skyscraper Museum Virtual Archive). Willis, p. 150, provides a marginally different figure of $820 per square foot
↑  "Introduction and History of the Bankers Trust". The Skyscraper Museum's Virtual Archive. Archived from the original on January 13, 2009. Retrieved December 31, 2008.
↑  Whitehand & Larkham 1992, p. 121.
↑  "New Bankers' Trust Company Tower Sets Building and Realty Records" (PDF). The New York Times. April 10, 1910. ISSN 0362-4331. Retrieved April 21, 2020.
↑  "Plan of Caisson Foundations for Gillender Building. New York City". Engineering News-Record. Vol. 37. January 7, 1897. pp. 13–14.
↑  Engineering Record 1897, p. 140.
↑  Landmarks Preservation Commission 1997, p. 2.
↑  See the 18th century map and corresponding notes in Bankers' Trust Company Tower Sets Building and Realty Records, April 10, 1910.
↑  "New Office Building for Wall Street. Sixteen-Story Structure, Costing $1,500,000, to Go Up on the Stevens Site" ‏(PDF) ניו יורק טיימס, 9 ביולי 1909.
1 2  כריסטופר גריי  "Streetscapes/Readers' Questions; Building's Name, Gallery's Photo, Complex's Origin". ניו יורק טיימס 3 ביוני 2000
1 2  קורום, עמ' 220
1 2  "Skyscraper Going: Higher One Coming. Razing 20-Story Gillender Building to Make Room for 32-Story Bankers' Trust Home". ניו יורק טיימס, 30 באפריל 1910
↑  "$822 a Square Foot, Record Land Price. Sale of Northwest Corner of Wall and Nassau Streets Passes Old $700 Mark"‏ (PDF). ניו יורק טיימס 16 בדצמבר 1909
↑  וויטהאנד, עמ' 121
↑  "History of the Bankers Trust. April 1910". ארכיון The Skyscraper Museum's Virtual
↑  וויטהאנד, עמ' 124
1 2  גרי קונדיט "Skyscraper. Part 2. History and development". ‏Grove Art Online / Museum of Modern Art, NY.
↑  קורום, עמ' 221
↑  "Bolt Destroys Second Flag Pole Erected in the Same Spot"‏ (PDF). ניו יורק טיימס, 1 ביוני 1900.
↑  Gillender Building Down" (PDF) ניו יורק טיימס, 17 ביוני 1910.
↑  "Demolition process: May 5, 1910". ארכיון The Skyscraper Museum's Virtual
↑  "Demolition process: June 12, 1910". ארכיון The Skyscraper Museum's Virtual
↑  "Foundation work: July 19, 1910". ארכיון The Skyscraper Museum's Virtual
↑  סילבר, עמ' 210
↑  ויליס, עמ' 150
בניין סטיבנס ובניין גילנדר (באדום) ובניין Bankers Trust שנבנה במקומם. תיאור החזית שפונה לרחוב נסאו.
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין

קפה ג'מייקה בלו מאונטיין
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא מין בסוג קפה שגדל בהרים הכחולים של ג'מייקה. הקפה ידוע בטעמו העדין ובחוסר המרירות שלו. בעשורים האחרונים, צבר המוניטין של הקפה תאוצה והביקוש לו גדל ובכך הפך לאחד מהיקרים והנחשקים ביותר בעולם. למעלה מ-80% מכלל הקפה מיוצא ליפן שם יש קהילה של צרכני קפה שמוכנה להשקיע בהשגת סוגי קפה משובחים ואקזוטיים. פולי הקפה משמשים גם להכנת ליקר הקפה "טיה מריה".
קפה ג'מייקה בלו מאונטיין הוא כינוי מקור ורק קפה שמוכר על ידי מועצת תעשיית הקפה של ג'מייקה יכול לקבל את תו הקפה ולסמן את מוצריו כקפה ג'מייקה בלו מאונטיין.
ההרים הכחולים ממוקמים בין הבירה קינגסטון בדרום המדינה ולבין פורט אנטוניו אשר בצפונה. ההרים מתנשאים לגובה 2,300 מטרים (7,500 רגל), והם בין רכסי ההרים הגבוהים ביותר בקריביים. האקלים באזור קר, ערפילי ועתיר גשמים. האדמה באזור עשירה ובעלת ניקוז מצוין, שילוב שנחשב לאידיאלי לגידול קפה.
אסדרה בתעשיית הקפה בג'מייקה

בשל הביקוש הרב לקפה, הסדירה ממשלת ג'מייקה את תעשיית הקפה המקומית בכל האמור באילו סוגי קפה יכולים לשאת כינוי מקור של קפה ג'מייקה בלו מאונטן.
בהגדרה רחבה, רק קפה שנקטף במחוזות סיינט אנדרו, סיינט תומאס, פורטלנד, סיינט מארי יכול להחשב לקפה בלו מאונטן.
באופן מסורתי, רק קפה שגדל באזור פסגות ההרים, בגובה של בין 3,000 ל-5,000 רגל (1,700 מטרים) נקרא קפה ג'מייקה בלו מאונטן. קפה שגדל בגבהים בין 1,500 ל-3,000 רגל (910 מטרים) נקראים ג'מייקה היי מאונטיין וקפה שגדל בגבהים הנמוכים מ-1,500 רגל (460 מטרים) נקראים ג'מייקה סוּפּרים או ג'מייקה לואו מאונטיין.
ההרים הגבוהים מ-5,500 רגל הם יערות שמורים ועל כן לא מגדלים בהם קפה.
רות גלר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוקטובר 1923  (בת 101) ו' בחשוון ה'תרפ"ד קמניץ, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1947
 פרסים והוקרה:  פרס מפעל חיים מטעם אמ"י (2017)
 פרופיל ב-IMDb
 
רות גלר-אשכר (שמה המקורי: רות קוכמן; נולדה ב-16 באוקטובר 1923) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, מוזיקאית ומורה למשחק ישראלית, כלת פרס אמ"י.
ביוגרפיה > ראשית דרכה

רות גלר (במקור: קוכמן) נולדה בקמניץ שברפובליקת ויימאר (כיום גרמניה) ב-1923, ועלתה לארץ ישראל ב-1935, בילדותה, לאחר עליית הנאצים לשלטון. היא למדה נגינה בפסנתר מהמורים פרנק פלג ורבקה בורשטיין-ארבר. במהלך מלחמת העצמאות שירתה בלהקה הצבאית הארצית ("המרכזית") יחד עם שמואל סגל, שרגא פרידמן ואחרים. לאחר מכן נסעה לפריז ולמדה משחק אצל ז'אן-לואי בארו; עם שובה ארצה קיבלה תעודת הוראה לדרמה ממשרד החינוך. גלר היא בעלת תואר ראשון בהיסטוריה וספרות מהאוניברסיטה הפתוחה, ותואר שני בהיסטוריה של עם ישראל מאוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > תיאטרון

ב-1950 החלה להופיע בתיאטרון הקאמרי. בשלב זה עוד נודעה כמוזיקאית לא פחות משחקנית: מבקר "מעריב" אורי קיסרי כתב על השתתפותה במחזה "מאז גן עדן" מאת ג'יי .בי. פריסטלי: "רות גלר הוכיחה, שגם פסנתרניות טובות עלולות לפעמים לבצע בכשרון תפקיד שאינו לירי אלא דרמטי." מיכאל משה רנדל, מבקר "חרות", ציין בטורו על העלאת "הילולת רפאים" מאת נואל קאוורד בקאמרי: "לעומת זאת, גרמה לי נחת-רוח השחקנית הצעירה - הגברת רות גלר, שהבטיחה גדולות... עכשו נתנה הגברת גלר דמות בולטת ובימתית, - במובן הטוב של מלה זו." ב-1951 הופיעה לראשונה בקולנוע בתפקיד קטן בסרט "תולדות כפר אחד", שהופק מטעם ויצו. באמצע שנות החמישים החלה לשחק גם בתיאטרון זירה, בין היתר במחזות "הזמרת הקרחת" ו"הפינג'אן". באותן שנים השתתפה גם בהכנת תסכיתי רדיו.
בשנות השישים הייתה חברה באנסמבל תיאטרון זווית. ב-1965 הופיעה בהצגה "מי יציל את הפלח" בבימת השחקנים - תיאטרון שהיה מסונף להבימה. בראשית 1966 שיחקה ב"הבימה" לראשונה, כשגילמה את גברת סורברי, אשת הקברן, במחזמר "אוליבר" שהתבסס על "אוליבר טוויסט". בנוסף, שיחקה במועדון צוותא באותה תקופה. בשנים הבאות היא המשיכה להופיע בשלושת המוסדות. באוקטובר 1968 גילמה את רות במחזה "הצילו" שהועלה בידי תיאטרון קליבן ונאסר על ידי הצנזורה לאחר שלוש הופעות. ב-1971 הופיעה ב"בית ברנרדה אלבה" מאת פדריקו גרסיה לורקה בהפקת תיאטרון החאן. ב-1972 שיחקה את הברונית ב"השפן לשלטון" של ברוך ברקין, שהועלה בתיאטרון המרתף. היא השתתפה בעשרות הצגות לאורך השנים.
ב-1977 השתתפה בהצגה "הנפש הטובה מסצ"ואן" לפי ברטולט ברכט, לצד מוסקו אלקלעי ולבנה פינקלשטיין. ב-1978 שיחקה בהצגה "המטבח" בבימויו של עמרי ניצן לצד יונה אליאן קשת ורפי תבור. ב-1999 השתתפה בהצגה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר בבימויו של שמואל הספרי בתיאטרון הלאומי הבימה. ב-2001 השתתפה בהצגת "בית ברנרדה אלבה" בפעם השנייה, בהפקת הבימה לצד גילה אלמגור וליא קניג.
גלר שיחקה את גברת פירס בשתי ההפקות של "גבירתי הנאווה", ב-1969 עם רבקה רז וב-1986 עם ריטה.
ב-2010 זכתה גלר בפרס הבמה לילדים ונוער לשחקנית הראשית הטובה ביותר על השתתפותה ב"דור 3.5" של תיאטרון הנפש.
ב-2017 זכתה גלר בפרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
ביוגרפיה > על המסך

בנוסף לקריירה שלה על הבמה, הרבתה גלר לשחק בקולנוע ובטלוויזיה: היא הופיעה בסרטו של ג'ורג' עובדיה "רחוב 60" מ-1976, בסרטו של מנחם גולן "מבצע יונתן" מ-1977, שיחקה בסרטיו של דניאל וקסמן "טרנזיט" משנת 1979 ו"חמסין" מ-1982". שיחקה בסרטו של עקיבא טבת "עתליה" לצד מיכל בת אדם משנת 1984, בסרט הטלוויזיה "משחקים בחורף" בהפקת הערוץ הראשון משנת 1988, בסרט "אבא גנוב 2" משנת 1989, בסרט "זמן אמת" בכיכובו של אסי דיין משנת 1991, בסרט "מיתה טובה" משנת 2014 ובסרט "דרייבר" משנת 2017. בטלוויזיה שיחקה בסדרות רבות, ביניהן "משפט קסטנר" מ-1994 (סדרה שעסקה במשפט קסטנר), ב"זבנג!", "מלך של קבצנים", "בוקר טוב אדון פידלמן", "סברי מרנן", "איצ'ה", "שתיקת הצופרים", "רמזור", "בנות הזהב", "סרוגים", "המיוחדת", "פצועים בראש", "שטיסל", "חטופים", "לאהוב את אנה", "בלתי הפיך", "יום האם", "עמק תפארת", "חברות" ו"לצבי יש בעיה".
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ | במאי/ת |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | ככה זה | אימו של בעל הבית | yes | רם נהרי |
| 2019 | חמישים |  | yes | דפנה לוין |
| 2019 | לצבי יש בעיה | אידה קופרובסקי | ערוץ 13 | עודד דוידוף |
| 2017 | נופלות על הרגליים | גרטה | ערוץ 2 (שידורי קשת) | איילת מנחמי |
| 2017 | רון | חנה | yes | רון פלדמן |
| 2017 | חברות | קשישה | ערוץ 10 | שי בן עטר |
| 2016 | בנות הזהב | אלישבע לנדסמן | ערוץ 10 | שירילי דשא |
| 2014 | 30 ש"ח לשעה | גברת זלינגר | הערוץ הראשון | דוד אופק, שרי עזוז |
| 2015–2013 | שטיסל | הרבנית ערבליך | Yes הטלוויזיה בלוויין | אלון זינגמן |
| 2013 | פצועים בראש | תחיה | HOT3 | ירון ארזי |
| 2013 | בלתי הפיך | סוניה מרקוביץ' | ערוץ 2 (רשת) | סיגל אבין |
| 2012 | יום האם | סבתא רוחמה | ערוץ 2 (שידורי קשת) | רני סער |
| 2012 | המיוחדת | גברת ורשבסקי | ערוץ 2 (רשת) | עודד רסקין |
| 2011 | סברי מרנן | סבתא חנה | ערוץ 2 (שידורי קשת) | רובי דואניאס |
| 2010 | מתלהבת | סבתא | ערוץ 10 | אילן עבודי |
| 2008 | לאהוב את אנה | חברה של אמא של דניאל | ערוץ 10 | ציון רובין |
| 2008 | רמזור | חנה | ערוץ 2 (שידורי קשת) | רני סער |
| 2007 | המובילים | שלומית | ערוץ לוגי | רועי פלורנטין |
| 2005 | זומזום | שפרה | ערוץ הילדים (Yes) | רני סער |
| 1999 | האישה באפור | גברת גרינשטיין | הערוץ הראשון | יוחנן ולר |
| 1999–1998 | זבנג! | סבתא של ג'ינג'י | ערוץ 2 | רוני קיי יריב הורוביץ שי כרמלי פולק אליאב לילטי |
| 1998 | קפה פריז | זלדה שני | HOT3 | אמנון רובינשטיין |
| 1995 | איצ'ה | קלרה | ערוץ 2 | שירילי דשא |
| 1994 | משפט קסטנר | קטרינה סזנס | הערוץ הראשון | אורי ברבש |
| 1988 | משחקים בחורף | גב' שטרקמן | הערוץ הראשון | רם לוי |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי/ת |
| --- | --- | --- | --- |
| 2017 | דרייבר |  | יהונתן אינדורסקי |
| 2015 | תערובת מרה |  | דרור זהבי |
| 2015 | הדיקטטור הקטן (סרט קצר) |  | נורית כהן |
| 2015 | 10% ילדה שלי |  | אורי בר-און |
| 2014 | הפיליפינית (סרט קצר) |  | ענת דן |
| 2014 | המסע של האנה |  | ג'וליה פון היינץ |
| 2014 | מיתה טובה |  | שרון מימון, טל גרניט |
| 2013 | מנתק המים |  | עידן הובל |
| 2011 | עמק תפארת |  | הדר פרידליך |
| 2011 | בוקר טוב אדון פידלמן | אניטה | יוסי מדמוני |
| 2010 | התפרצות X |  | איתן צור |
| 2009 | החזקים שורדים |  | אלן טסמה |
| 2007 | מלך של קבצנים |  | אורי פסטר |
| 2006 | חיי אהבה |  | מריה שרדר |
| 2003 | שתיקת הצופרים | רוה"מ גולדה מאיר | אורי ענבר |
| 1998 | אהבה ממבט שני |  | מיכל בת-אדם |
| 1994 | אחרי החגים |  | אמנון רובינשטיין |
| 1992 | קיץ אצל אריקה | חנה | דליה הגר |
| 1991 | זמן אמת | אמא של נדב | אורי ברבש |
| 1989 | אבא גנוב 2 | אחות | אבי כהן |
| 1984 | עתליה |  | עקיבא טבת |
| 1981 | חמסין | מלכה | דניאל וקסמן |
| 1980 | לנה |  | איתן גרין |
| 1980 | כביש ללא מוצא | סוהרת | יקי יושע |
| 1980 | טרנזיט |  | דניאל וקסמן |
| 1977 | מבצע יונתן | בת ערובה משוחררת | מנחם גולן |
| 1976 | רחוב 60 |  | ג'ורג' עובדיה |
| 1972 | ז'אקו והיצאניות | אמא של יורם | פול סמית |
| 1951 | תולדות כפר אחד |  |  |
הערות שוליים

↑  הלהקה המרכזית
↑  אורי קיסרי, גן העדן היה קאמרי במקצת, מעריב, 27 במרץ 1950
↑  מ.מ. רנדל, "הילולת רפאים" בתאטרון קאמרי, חרות, 21 ביולי 1950
↑  כרמית ספיר ויץ. "הוכרזו זוכי פרסי הבמה לילדים ונוער, באתר nrg". מעריב, 22 באוגוסט 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311987605171  GND: 1068270276  ISNI: 0000 0004 4734 1881  LCCN: no2015052292  MusicBrainz: d96125e8-977e-41bf-8343-8cc470724733  VIAF: 315095389   WorldCat (עם VIAF): 315095389
דן ריינולדס

| --- | --- |

דן ריינולדס בשנת 2018
 לידה:  14 ביולי 1987 (בן 37) לאס וגאס, נבדה, ארצות הברית
 שם לידה:  דניאל קולטר ריינולדס
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 מקום לימודים:  Arco de tiberios, Bonanza High School, אוניברסיטת נבדה, לאס וגאס 
 עיסוק:  כותב שירים, מוזיקאי
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, אינדי רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה, קלידים, סינתיסייזר, אורגן, פסנתר, גיטרה, גיטרת בס, תופים, כלי הקשה
 חברת תקליטים:  אינטרסקופ רקורדס
 שיתופי פעולה בולטים:  Imagine Dragons,‏Egyptian
 בן או בת זוג:  Aja Volkman 
 מספר צאצאים:  4 
 imaginedragonsmusic.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל קולטר "דן" ריינולדס (באנגלית: Daniel Coulter Reynolds; נולד ב-14 ביולי 1987) הוא מוזיקאי אמריקאי, ידוע בעיקר כסולן של הלהקה Imagine Dragons. הוא הוציא גם מיני-אלבום בשם "Egyptian", אלבום דואט עם אשתו לשעבר, איה וולקמן (מלהקת ניקו וגה).
ראשית חייו

ריינולדס, השביעי מבין תשעה אחים, נולד ב-14 ביולי 1987 בלאס וגאס, בנם של כריסטן (לבית קאליסטר, Callister) ושל רונאלד ריינולדס. שניהם נולדו בנבדה, ודן הוא בן לדור הרביעי של המשפחה שם. הוא קיבל את דרגת Eagle Scout ב-2005. בגיל 19, כחבר במורמונים, הוא התנדב כמיסיונר במשרה מלאה בנברסקה למשך שנתיים. ריינולדס הצהיר על עצמו בראיון  שבתור 'ילד גיי' היה קשה לו לגדול כבן למשפחה דתית מורמונית.
קריירה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קריירה > אימג'ין דרגונס (2008–הווה)

ריינולדס לא רצה להפוך למוזיקאי מקצועי בין השאר מכיוון שחברו ללהקה, ויין סרמון, אמר לו: "אל תעשה מוזיקה מפני שאתה רוצה לעשות מוזיקה - תעשה מוזיקה אם אתה חייב לעשות מוזיקה". אחרי שהחל ללמוד באוניברסיטת בריגהאם יאנג, ריינולדס גילה שהוא לא יכול לעשות "שום דבר אחר" והתחייב לעשות קריירת מוזיקה מקצועית. ביוטה, ריינולדס פגש וגייס את ויין סרמון והמתופף אנדרו טולמן וכך נוצרה Imagine Dragons. עם ריינולדס כסולן הלהקה, זכתה הלהקה בפרס "תחרות הלהקות" (Battle of the Bands) באוניברסיטת בריגהאם יאנג ובתחרויות מקומיות אחרות. הבסיסט בן מק'קי (Ben McKee) הצטרף ללהקה בלאס וגאס והמתופף דניאל פלצמן, גם הוא חבר של סרמון ממכללת ברקלי למוזיקה, השלים את הרכב הלהקה. בשנת 2009 הוציאו מיני-אלבום ששמו כשם הלהקה.
הלהקה התמקמה מחדש בלאס וגאס שם התרחשה הפריצה הראשונה הגדולה שלהם כשסולן להקת טריין חלה זמן קצר מאוד לפני פסטיבל שהיה אמור להיערך בלאס וגאס ב-2010.
Imagine Dragons נקראו להחליף את טריין והופיעו מול קהל של יותר מ-26,000 אנשים. מגזינים ועיתונים מקומיים רבים שיבחו את הלהקה. את המיני-האלבום השני שלהם, Hell and Silence, הוציאה הלהקה בשנת 2010, ובשנת 2011 הוציאו את It's Time.
בנובמבר 2011 הם חתמו על חוזה עם אינטרסקופ רקורדס והחלו לעבור עם המפיק זוכה פרס גראמי אלכס דה קיד (Alex da Kid).
הלהקה קיבלה חשיפה בעקבות אלבום הבכורה המצליח שלהם, "Night Visions", שיצא לאור בספטמבר 2012 והגיע למקום השני במצעד האלבומים של ארצות הברית בילבורד 200. הוא כלל בין השאר את השירים "It's Time", ‏"Radioactive" ו-"Demons" שזכו להצלחה רבה.
בשנת 2015 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "Smoke + Mirrors".
בשנת 2017 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, "Evolve".
בשנת 2018 הוציאה הלהקה את אלבומה הרביעי, "Origins".
בשנת 2021 הוציאה הלהקה את החלק הראשון של אלבומה החמישי, "Mercury – Act 1".
ולאחר מכן בשנת 2022 הוציאה הלהקה את החלק השני של האלבום החמישי "Mercury - act 2".
בשנת 2023 הלהקה יצאה לסיבוב הופעות בינלאומי על מנת לקדם את האלבום החדש.
בשנת 2024 הוציאה הלהקה את אלבומה השישי, "Loom".
חיים אישיים

ב-5 במרץ 2011, ריינולדס נישא לאג'ה וולקמן. לשניים יש שלוש בנות ובן אחד. הבת הראשונה נולדה ב-18 באוגוסט 2012. ב-28 באוגוסט 2017 נולדו לזוג תאומות לא זהות. בנם נולד ב-1 באוקטובר 2019.
ב-26 באפריל 2018, ריינולד הודיע כי לאחר שבע שנות נישואים, הוא וולקמן מתגרשים. אך ב-7 בנובמבר של אותה שנה, יחד עם הוצאת שירו Bad liar הוא הודיע שהוא וולקמן למעשה לא היו בתהליך גירושין כלל וכי היא עזרה לו לכתוב את השיר. ב-16 בספטמבר 2022, הודיע ריינולד שוב שהוא וולקמן נפרדים. אג'ה וולקמן הגישה בקשה רשמית לגירושין ב-18 באפריל 2023.
ריינולד סובל מדלקת חוליות מקשחת עליה שיתף את הקהל שלו בשנת 2015. בשנת 2016 שיתף כי בשנתיים האחרונות סבל מדיכאון קשה ושהוא נפגש באופן סדיר עם פסיכולוג. הוא סובל גם מקוליטיס כיבית מאז שהיה בן 21. שירים רבים בNight Visions נכתבו בהשראת הדיכאון. הוא דיבר על כך שהוא מעוניין לשנות את יחס החברה לדיכאון ולנרמל את הצורך לפנות לפסיכולוג.
ריינדולס גדל בכנסיית ישוע המשיח של קדושי אחרית הימים, והזדהה כחבר בכנסייה בשנת 2019, אך הצהיר כי הוא לא מזדהה עם עמדות הכנסייה לגבי הומוסקסואליות. במהלך ראיון שלו ב-2021 הצהיר כי הוא כבר לא רואה את עצמו כמורמוני, ובהמשך אמר כי הוא לא מגדל את ילדיו בחינוך דתי מכל סוג, ושהוא אדם רוחני אך פחות מתחבר לקונספט של דת.
הערות שוליים

↑   Imagine Dragons lead singer Dan Reynolds discusses new album, 'Loom', ראיון בערוץ "ABC News", באתר יוטיוב (אורך: 05:10)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: d570e140-68fc-40ee-9a7a-0fae7209f784  VIAF: 9675161332369852420009   WorldCat (עם VIAF): 9675161332369852420009
אירלנד באירוויזיון הילדים

| --- | --- |

 מדינה:  אירלנד אירלנד
 רשת שידור:  RTÉ
 השתתפות ראשונה:  בולגריה סופיה,2015
 זכיות:  0
 השתתפויות:  8
 היעדרויות:  1
 אירוח האירוויזיון:  לא אירחה
 השתתפות אחרונה:  צרפת ניס, 2023
אירלנד נטלה חלק באירוויזיון הילדים 8 פעמים, החל מהצטרפותה הראשונה ב-2015, כאשר איימי בנקס נשלחה כנציגה של אירלנד עם השיר "Réalta na Mara". באותה התחרות אירלנד זכתה במקום ה12 עם 36 נקודות. אירלנד מעולם לא פרשה מהתחרות פרט ב-2020, בשל מגבלות מגפת הקורונה. אירלנד מעולם לא זכתה בתחרות. המקום הנמוך ביותר אליו הגיעה אירלנד היה המקום ה-18 בשנת 2021.