stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילי פרידום
ביוגרפיה

סילי פרידום נולד ב-16 במרץ 1839 בפריז, צרפת בשם רנה פרנסואה ארמן. הוא היה בנו של חנווני צרפתי ושאף להיות מהנדס או מדען, אך מאחר שסבל ממחלה בעינו, הפסיק את לימודיו במכון הטכנולוגי זמן קצר לאחר שהחל בהם. הוא התחיל ללמוד ספרות, וסיים לימודים אלה בהצטיינות יתרה בשנת 1857. במשרה הראשונה שלו, התקבל לעבוד כפקיד במשרד בית חרושת. לאחר שעבד בחוסר הצלחה תקופת בינים קצרה, הוא פרש מהתעשייה בשנת 1860 כדי לחזור ללימודים. הוא למד וסיים בהישגים לא מרשימים לימודי משפטים, ועבד במשרד פרקליטים. במקביל גם למד פילוסופיה.
בשנת 1870, בתחילת המלחמה בין צרפת ובין גרמניה, התנדב לשירות צבאי, אך חלה ושב מהחזית כשהוא משותק בחלק גדול מגופו. השתקמותו נמשכה זמן רב מאוד.
פרידום היה חבר בארגון סטודנטים בשם "Conférence La Bruyère", ובמסגרת ארגון זה השתתף בפגישות שגרמו לו להתחיל לכתוב שירה. בשנת 1865 פרסם פרידום את ספר השירים הראשון שלו: "חרוזים ושירים" ("Stances et Poèmes"). ספר שביסס את המוניטין של פרידום, בעקבות בקורת חיובית מאוד מאת המבקר הצרפתי החשוב של המאה ה-19 שרל אוגוסטין סן-בווה (Charles Augustin Sainte-Beuve).
פרידום היה ממנהיגי החברים של אסכולת הפארנאס (Parnassian), (אסכולת משוררים בספרות הצרפתית, במחצית השנייה של המאה התשע עשרה, שדגלה בדקדקנות אסתטית, מקצבית, ואלגנטית בבחירת המלה בשירה. והייתה ביסודה אסכולת תגובת נגד השירה הרומנטית), ובמיוחד היה פרידום נאמן לעקרונותיה האסתטיים של אסכולת הפארנאס. מקוריותו של פרידום הייתה בעיקר בניסיונו לבטא את התגליות המדעיות של זמנו בשירה.
שיריו המוקדמים של פרידום, כגון: "חרוזים ושירים" (Stances et Poèmes, 1865), "הגורלות" (Les Destines 1872), היו בעלי אופי מלנכולי. יצירותיו המאוחרות יותר עסקו בתאוריות מדעיות ופילוסופיות. המפורסמות שבהן, הפואמות: "הצדק" (La Justice ,1878), ו"האושר" (Le Bonheur, 1888), היו בעלי אופי של אסכולת הפרנס.
פרידום גם תרגם את ספרו הראשון של המשורר הרומי לוקרטיוס, על טבע היקום.
בשנת 1881 פרידום נבחר כחבר אקדמיה הצרפתית, ונשאר חבר בה עד שנפטר.
בשנת 1901 הוענק לפרידום פרס נובל בספרות. זכייתו בפרס לוותה במחאות של החושבים שאת הפרס היו צריכים להעניק לסופר הרוסי לב ניקולייביץ' טולסטוי. 42 סופרים ואמנים שוודיים חתמו על כרוז מחאה בעניין זה. המחאה נעשתה מתוך טעות, כי טולסטוי לא קיבל את הפרס בגלל בעיה טכנית - מועמדותו הוגשה בצורה לא-תקנית וחברי ועדת הפרס לא היו זכאים להעלות מועמדים מטעמם.
סילי פרידום נפטר ב-7 בספטמבר 1907 ב-Châtenay-Malabry, בקרבת פריז.
מבחר מיצירתו > שירה

חרוזים ושירים / Stances et Poèmes, 1865 – כולל את שירו המפורסם ביותר: "האגרטל השבור" / "Le Vase Brisé"
חסר ליאות / Les épreuves, 1866
מתוות איטלקיות / Croquis Italiens, 1866-68
הבדידויות / Les Solitudes, 1869
רשמי המלחמה / Impressions de la guerre, 1870
הגורלות / Les Destins, 1872
התקוממות הפרחים / La Révolte des fleurs, 1872
צרפת / La France, 1874
ביטויי אהבה חסרי ערך / Les Vaines Tendresses, 1875
הצדק (פואמה) / La Justice, 1878
האושר (פואמה) / Le Bonheur, 1888
שרידי אוניה טרופה / Les Epaves, 1908 - הודפס לאחר שנפטר–אוסף מעורב משיריו
מבחר מיצירתו > פרוזה

יצירותיו של סילי פרידום (פרוזה ושירה), 8 כרכים / Oeuvres de Sully Prudhomme, 1883-1908
מה אני יודע? (פילוסופיה) / Que sais-je?, 1896
צוואה פיוטית (מסות / מאמרים) / Le Testament Poétique, 1901
הדת האמיתית של פסקל (מסות / מאמרים) / La vraie religion selon Pascal, 1905
יומן אינטימי: מכתבים- מחשבות (יומן) / Journal intime: lettres-pensée, 1922
יוסוף שאקור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1928 (בן 97 בערך) בקרבת העיר חומס
 השכלה:  האקדמיה הצבאית בחומס 
 השתייכות:  הצבא הסורי
 תקופת הפעילות:  1946–1974 (כ־28 שנים)
 דרגה:   לואא'
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת יום הכיפורים
 עיטורים
  מדליית השישה באוקטובר
 
יוסוף בין רגהיב שאקור (נולד ב-1928) הוא קצין לשעבר בצבא סוריה, אשר שירת בין היתר כראש המטה הכללי של סוריה במהלך מלחמת יום הכיפורים.
שירות צבאי

שאקור נולד בשנת 1928 סמוך לעיר חומס, לאחר שסיים את לימודיו בתיכון החל ללמוד באקדמיה הצבאית בחומס. לאחר מכן עבר קורס קציני ארטילריה בצרפת, בדומה לקצינים רבים בצבא הסורי באותה התקופה. בהמשך הוא עבר קורסים נוספים בברית המועצות.
בין השנים 1961–1964 שירת שאקור בתור קונסול כללי של סוריה בוונצואלה וברזיל, הוא דבר ספרדית, אנגלית, צרפתית, ערבית, רוסית וארמנית, מה שהפך אותו לנכס דיפלומטי של סוריה. לאחר חזרתו מדרום אמריקה, הוא מונה למזכיר כוחות הביטחון והועלה לדרגת עקיד ולאחר מכן גם קודם לדרגת עמיד, בתפקיד זה הוא שירת במהלך מלחמת ששת הימים בשנת 1967.
בשנת 1970 קודם לדרגת לואא', בעיקר משום תמיכתו בעליה לשלטון של הנשיא חאפז אל-אסד. באפריל 1972, הרמטכ"ל מוסטפא טלאס קודם לתפקיד שר הביטחון ושאקור נבחר להחליפו בתפקיד ראש המטה הכללי של הכוחות הסורים. בתפקידו החדש, שאקור היה אחראי מקרוב על ההכנות למלחמת יום הכיפורים ותכנון תוכנית התקיפה. באוגוסט 1974 אולץ שאקור לפרוש מתפקיד ראש המטה ומשירותו הצבאי משום שנתפס על ידי השלטון כאחראי לכישלון  הכוחות הסורים לשחרר את רמת הגולן מידי ישראל.
לקריאה נוספת

Spencer C. Tucker & Priscilla Roberts, The Encyclopedia of the Arab-Israeli Conflict: A Political, Social, and Military History, ABC-CLIO, 2008. (ISBN 978-1851098415)
תקשורת פיתוח

תקשורת פיתוח (באנגלית: Development Communication) היא תחום מחקר ופרקטיקה הממוקד בשימוש בתקשורת ככלי לקידום תהליכי פיתוח חברתיים, כלכליים ופוליטיים, מתוך מטרה לשפר את איכות החיים, לצמצם פערים חברתיים ולעודד שינויים ברי קיימא בקהילות שונות. התחום נשען על העברת מידע ושינוי עמדות באמצעות מגוון ערוצי תקשורת, כגון אמצעי תקשורת המונים, מדיה דיגיטלית ותקשורת בין-אישית, ומשמש כלי משמעותי עבור ממשלות, ארגונים בינלאומיים וארגוני חברה אזרחית בקידום מטרות פיתוח כמו בריאות, חינוך והעצמת נשים. עם זאת, קיים אתגר משמעותי בהתאמת אסטרטגיות התקשורת לצרכים הייחודיים של מדינות מתפתחות, שכן יש מחסור בידע על הדרכים היעילות לשימוש בתקשורת לשינוי דפוסי חשיבה ועמדות באוכלוסיות אלו.
היסטוריה והתפתחות התחום

היסטורית, תחום תקשורת הפיתוח התפתח בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 במקביל לגל העצמאות של מדינות רבות באפריקה, באסיה ובאמריקה הלטינית. בספרו "Saving the World: A Brief History of Communication for Development and Social Change", אמיל מקנאני מסביר כי מטרת התחום הייתה לעזור למדינות אלו להתמודד עם אתגרי הפיתוח הכלכליים והחברתיים באמצעות תקשורת, בעיקר בהעברת מידע חיוני ובחינוך הציבור. באותן שנים נעשה שימוש בגישה הליניארית (ראו להלן), שהתמקדה בהעברת מסרים באופן חד-כיווני, ממקור סמכותי לקהל היעד. ואולם, אך עם הזמן הוחלפה גישה זו בגישות משתפות יותר, שהתמקדו במעורבות קהילתית.
תיאוריות ומודלים מרכזיים בתקשורת פיתוח

במסגרת תחום תקשורת הפיתוח התפתחו מספר גישות תאורטיות מרכזיות:
תיאוריות ומודלים מרכזיים בתקשורת פיתוח > הגישה הליניארית

מתמקדת בהעברת מסרים באופן חד-כיווני, ממקורות סמכותיים לקהלי יעד. בגישה זו, התקשורת נתפסת ככלי להעברת מידע בצורה ישירה וברורה, ואין בה דגש על אינטראקציה או על שיתוף פעולה מצד הקהל. מודל זה היה דומיננטי בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, והתבסס בעיקר על מחקרים סוציולוגיים שהתמקדו באוכלוסיות חקלאיות ובתהליכי אימוץ של דפוסים חדשים. יתרונה של גישה זו הוא בפשטות ובבהירות שבהן ניתן להפיץ מידע במהירות, אך חסרונה טמון בכך שהיא אינה מעודדת מעורבות פעילה של הקהל בתהליכים של קבלת החלטות.
תיאוריות ומודלים מרכזיים בתקשורת פיתוח > הגישה ההשתתפותית

גישה זו מדגישה את החשיבות של מעורבות הקהילה בתהליכי התקשורת והפיתוח. בגישה זו, התקשורת נתפסת ככלי להעצמת הקהילה ולבניית דיאלוג בין המשדרים לבין הקהל, במטרה להבין את צורכי הקהילה המקומית ולהתחשב בהם. הגישה ההשתתפותית מתמקדת בשיתוף פעולה ובהשתתפות פעילה של חברי הקהילה, תוך מיקוד בהבנת המוטיבציות והציפיות שלהם.
תיאוריות ומודלים מרכזיים בתקשורת פיתוח > תאוריית הדיפוזיה של החידושים

תאוריית הדיפוזיה של החידושים, שפיתח אוורט רוג'רס, מתמקדת בשאלה כיצד רעיונות וחידושים מתפשטים בתוך חברה. תיאוריה זו מדגישה את חשיבות ההבנה של תהליכי אימוץ של חידושים בתוך חברה, ובוחנת כיצד ניתן לזרז את התהליכים האלו באמצעות תקשורת. רוג'רס מתאר את התהליך כמורכב מחמישה שלבים: מודעות, עניין, הערכה, ניסוי ואימוץ. התיאוריה מסבירה כיצד רעיונות חדשים מתקבלים בחברה, וכיצד הם עוברים משלב הרעיון הראשוני לשלב האימוץ הנרחב. התיאוריות והגישות הללו מציעות מסגרות שונות להבנה של תהליכי התקשורת ושל האופנים שבהם הם משפיעים על פיתוח חברתי וכלכלי.[דרוש מקור]
השילוב של גישות ליניאריות והשתתפותיות מאפשר להבין את מורכבות התהליכים והאתגרים בתחום תקשורת הפיתוח.[דרוש מקור]
יישומים פרקטיים ודוגמאות מהעולם > בריאות הציבור

תקשורת פיתוח משמשת להפצת מידע בנושאי בריאות, כולל קמפיינים למניעת מחלות, חינוך לבריאות והגברת מודעות ציבורית לנושאים שונים. לדוגמה, פרויקטים למניעת איידס ו-HIV באפריקה התבססו על שימוש בתקשורת המונים להגברת המודעות ולחינוך הציבור. בנוסף, נעשה שימוש בתקשורת לקידום בריאות הציבור בנושאים כמו חיסונים, מניעת מחלות זיהומיות ועידוד התנהגויות בריאותיות כגון שטיפת ידיים ושמירה על תזונה נכונה.
יישומים פרקטיים ודוגמאות מהעולם > חינוך

תקשורת פיתוח משמשת לקידום ההשכלה והנגשת החינוך למגוון אוכלוסיות. לדוגמה, פרויקטים לחינוך מרחוק בהודו ובברזיל עושים שימוש בטכנולוגיות תקשורת כדי לספק חינוך לאזורים מרוחקים, ומאפשרים לתלמידים באזורים כפריים גישה לחומרי לימוד ולמורים באמצעות רדיו, טלוויזיה ואינטרנט.
יישומים פרקטיים ודוגמאות מהעולם > העצמת נשים

תקשורת לפיתוח משמשת כלי להעלאת מודעות לשוויון מגדרי ולהעצמת נשים, במיוחד במדינות מתפתחות. לדוגמה, יוניסף הובילה קמפיינים לקידום השכלה לנערות, תוך שימוש בתקשורת להגברת מודעות ולעידוד חינוך בקרב נשים. בנוסף לכך קמפיינים אלה מקיפים נושאים כמו זכויות נשים, מניעת אלימות מגדרית וקידום בריאות נשים.
יישומים פרקטיים ודוגמאות מהעולם > סביבה

בתחום הסביבה, תקשורת לפיתוח נועדה להעלאת מודעות לנושאים סביבתיים ולקידום קיימות. לדוגמה, קמפיינים בדרום אמריקה ובמרכזה ערכו שימוש בתקשורת על מנת לחנך את הציבור לשמירה על הסביבה, והפחתת זיהום וניהול בר קיימא של משאבים .
תפקיד תקשורת הפיתוח במדינות מתפתחות

תקשורת פיתוח ממלאת תפקיד חשוב במדינות מתפתחות, משום שהיא מסייעת בהפצת מידע חיוני, בקידום בריאות הציבור ובהעצמת קבוצות אוכלוסייה מוחלשות. תחום זה מאפשר גם הגברת השתתפות אזרחית בתהליכי פיתוח פוליטיים וחברתיים, ומעודד דיאלוג בין ממשלות לבין קהילות מקומיות.
אתגרים וביקורות בתחום

על אף היתרונות הרבים של תקשורת פיתוח, התחום מתמודד עם מספר אתגרים וביקורות:
פערים דיגיטליים: חוסר הנגישות לטכנולוגיות תקשורת מודרניות באזורים מסוימים מהווה אתגר מרכזי. הפער הדיגיטלי יוצר חוסר שוויון בנגישות למידע, דבר שמקשה על קידום פרויקטים של פיתוח.
חוסר אמון במידע: אתגר נוסף, האופייני למדינות בהן קיימת בעיית שקיפות או שחיתות, הוא חוסר אמון במידע המועבר ממקורות ממשלתיים וממוסדות בינלאומיים.
קונפליקטים תרבותיים: אתגר נוסף בתחום תקשורת הפיתוח הוא התאמת תוכני התקשורת לתרבויות ולקהלים שונים. נדרשת התאמה לצרכים התרבותיים והחברתיים של הקהלים, וההצלחה בכך משתנה בהתאם למשתנים מגוונים. בספרו "Media, communication and development: three approaches", מניוזו מדגיש כי שימוש נכון באמצעי תקשורת מקומיים ובפורמטים מוכרים יכול לסייע בהעברת מסרים בצורה מיטבית, ולתרום לאפקטיביות של התקשורת בתהליכי הפיתוח.
הערות שוליים

1 2 3  Mehta, S. R., Communication and development: Concepts and methods, Sociological Bulletin Volume 36, Issue 1, 1987, עמ' 1-19
1 2 3  EMILE G. McANANY, Saving the World: A Brief History of Communication for Development and Social Change, University of Illinois Press, 2012
1 2 3  Linje Manyozo, Media, communication and development: three approaches, India: SAGE Publications, 2012
1 2 3  Servaes, Jan, and Patchanee Malikhao, Development communication approaches in an international perspective, Communication for Development and Social Change, 2008
↑  HIV and AIDS, www.who.int (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "תקשורת פיתוח".
דנילסון קסטדיו משאדו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע אישי
 לידה:  28 במרץ 1943 קמפוס דוס גויטקזס, ברזיל
 פטירה:  1 באוקטובר 2024 (בגיל 81) ריו דה ז'ניירו, ברזיל
 גובה:  1.8 מטרים
 עמדה:  קשר 
 
דנילסון קסטדיו משאדו (בפורטוגזית: Denílson Custódio Machado;‏ 28 במרץ 1943 – 1 באוקטובר 2024), הידוע בעיקר בשם דנילסון, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק כקשר.
הוא שיחק כל הקריירה שלו (1962–1974) בפלומיננסה, וזכה בארבע אליפויות מדינת ריו דה ז'ניירו (1964, 1969, 1971, 1973), ושלושה גביעי גואנאברה ריו (1966, 1969, 1971).[דרוש מקור]
ברמה הבינלאומית, רשם תשע הופעות בנבחרת ברזיל בכדורגל, הבקיע שער אחד, והשתתף במונדיאל 1966, ורשם שתי הופעות נגד נבחרת בולגריה בכדורגל ונבחרת פורטוגל בכדורגל.
הוא מת בריו דה ז'ניירו ב-1 באוקטובר 2024, בגיל 81.
הערות שוליים

↑  "Morre Denílson, o "rei Zulu", campeão brasileiro pelo Fluminense em 1970". GloboEsporte (בפורטוגזית). 1 באוקטובר 2024. נבדק ב-2 באוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
תיירות בקרואטיה

דוברובניק, אחת מהערים המתוירות ביותר בקרואטיה
הפארק הלאומי אגמי פליטביצה
התיירות היא ענף חשוב בכלכלתה של קרואטיה. בשנת 2017 הגיעו לקרואטיה כ-16 מיליון תיירים שלנו בה כ-86 מיליון לילות. התיירות בקרואטיה החלה באמצע המאה ה-19. כיום קרואטיה נחשבת לאחד מהיעדים המתוירים ביותר[דרוש מקור] סביב הים התיכון. 10 אתרים במדינה נכנסו לרשימת אתרי מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
רקע

לקרואטיה היסטוריה עשירה, והיא נהנית מאתרי טבע רבים. הים האדריאטי מהווה גורם משיכה לתיירים, ועל פי נתוני הסוכנות הסביבתית האירופית (EEA) משנת 2010, מימיו הם השניים בניקיונם בכל רחבי אירופה. אקלים ים תיכוני מתון עם קיץ חם וחורף עם תנאי אקלים סבירים מהווה גורם משיכה לתיירות.
קרואטיה מציעה רצועה ימית הכוללת איים רבים, שבילים המיועדים לטיולים רגליים, צלילה, תיירות כנסים, תיירות כפרית, אקולוגיה, תיירות דתית, דייג, צייד ותיירות מרפא.
היסטוריה

המקום שנחשב כמלון הראשון בקרואטיה הוא וילה אנגיולינה (Villa Angiolina) שנבנה באופטיה ב-1844. תיירות באי חוואר החלה ב-1868. מלון נוסף נפתח באופטיה בשנת 1884 בקריקווניצה ב-1894 ובדוברובניק נפתח מלון בשנת 1896.
כבר ב-1914 נרשמו באופטיה מעל לחצי מיליון לינות, ותיירים שהו בה בממוצע 20 ימים.
בתקופה שבין מלחמת העולם הראשונה למלחמת העולם השנייה הייתה השהייה במלונות בקרואטיה מבוססת על תיירות חוץ. 80% מן התיירות הנכנסת הייתה מן המדינות הבאות:צ'כוסלובקיה, הונגריה, אוסטריה, גרמניה, איטליה ואנגליה. ב-1926 לראשונה נרשמו מעל מיליון לינות, וב-1929 נרשמו יותר תיירים מחוץ לקרואטיה מתיירי פנים. ב-1938 נרשמו 399,608 תיירים בקרואטיה שביצעו 2,719.939 לינות.
התפתחות משמעותית בתיירות לקרואטיה החלה ב-1952, אבל למרות המספר הכולל של התיירים שגדל, קרואטיה נותרה בפיגור מאחורי המתחרות שלה במונחים של רווח, ואיכות השירותים התיירותיים הייתה בירידה.
בהמשך התפתחה התיירות בקרואטיה עד לתקופה של הכרזתה של קרואטיה על עצמאות ב-1990. בתקופה זו היוו ההכנסות מתיירות בקרואטיה 75% מככל ההכנסות מתיירות חוץ ביוגוסלביה, אשר קרואטיה הייתה חלק ממנה. בתקופת מלחמת העצמאות של קרואטיה בשנים 1991 - 1995 נותר על כנו מספר התיירים באיסטריה, בעוד שבאזור דלמטיה ובאזורים שנפגעו מן המלחמה, ירדה כמות התיירים באופן משמעותי. בשנים 1990 - 1995 ירד מספר התיירים הנכנסים להיקפים שנמדדו בשנות ה-60: ירידה של 69.3% בכמות התיירות הנכנסת, וירידה של 75% במספר הלינות.
ב-1996, לאחר תום המלחמה חלה עלייה קלה במספר התיירים שנכנסו לקרואטיה, בהשוואה ל-1994. העלייה בכמות התיירים הנכנסת הביאה לעלייה בהכנסות מתיירות, וכתוצאה מכך חלקה של התיירות בבתוצר המקומי הגולמי של המדינה עלה מ-7.2% ב-1995 ל-17% ב-2002.
משנת 2000 מספר הלינות של תיירים גדל בהתמדה (ירידה נרשמה רק בשנת 2008 בשל המשבר הכלכלי העולמי).שיא התיירות בקרואטיה נרשם בשנת 2017 כאשר בקרואטיה ביקרו 17,400,000 תיירים שלנו 86,200,000 לינות. באותה שנה הכנסות התיירות של קרואטיה הסתכמו ב-9.5 מיליארד אירו.
מספרי כניסות תיירים

מספר כניסת תיירים לפי אזרחות (נכון לשנת 2017):
גרמניה גרמניה 2,615,900
אוסטריה אוסטריה 1,331,215
סלובניה סלובניה 1,297,681
איטליה איטליה 1,110,219
פולין פולין 934,336
בריטניה בריטניה 750,675
צ'כיה צ'כיה 741,757
הונגריה הונגריה 545,789
צרפת צרפת 536,072
ארצות הברית ארצות הברית 451,947
דרום קוריאה דרום קוריאה 448,636
הולנד הולנד 442,692
סלובקיה סלובקיה 425,173
בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה 354,018
שוודיה שוודיה 294,281
שווייץ שווייץ 250,601
ספרד ספרד 250,387
בלגיה בלגיה 202,796
אוסטרליה אוסטרליה 186,323
נורווגיה נורווגיה 172,077
סך הכל 15,592,899 מבקרים מכל העולם
אזורי תיירות

לשכת התיירות הלאומית הקרואטית חילקה את קרואטיה לשישה אזורי תיירות נפרדים.
אזורי תיירות > איסטריה

בחוף המערבי שלחצי האי איסטריה ישנן מספר עיירות היסטוריות מימי השלטון הרומי, כגון אומג, המארחת בכל שנה את טורניר אליפות קרואטיה הפתוחה בטניס.
העיירה פורץ' ידועה בזכות להבזיליקה האופרזיאנית שבה, שהוכרזה על ידי אונסק"ו ב-1997 כאתר מורשת עולמית. במרכז בעיירה קסטרום מן המאה השנייה לפני הספירה.
בעיר פולה שהיא העיר הגדולה באזור קיים אמפיתיאטרון השישי בגודלו בעולם, המשמש גם בימינו לאירועים ופסטיבלים. . הוא מוקף מתחמי מלונות, אתרי נופש ומתקני ספורט. לא הרחק נמצא הפארק הלאומי בריוני בו 14 איים זעירים. באיים היה בית הקיץ של מנהיג יוגוסלביה יוסיף ברוז טיטו.
בעיירה רוביני מפרצים קטנים החבויים מאחורי צמחייה צפופה ופתוחים לנטוריסטים.
החלק הפנימי של חצי האי ירוק ומיוער ובו זורם נהר המירנה. בכל שנה מתקיים פסטיבל סרטים במוטובון המיועד לסרטים עצמאיים.
אזורי תיירות > מפרץ קוורנר וסביבתו

מפרץ קוורנר כולו מספק נוף מרהיב, עם הרים גבוהים המשקיפים על איים גדולים בים. אופטיה היא אתר הנופש התיירותי העתיק ביותר בקרואטיה, מסורת התיירות שבה החלה במאה ה-19.
עיירות האי הוונציאניות לשעבר של ראב ולושיני הן יעדים תיירותיים פופולריים. האי ראב עשיר במורשת התרבותית ובמונומנטים היסטוריים-תרבותיים. האי ראב ידוע כחלוץ הנטוריזם בים האדריאטי, בהשפעת ביקורו של המלך אדוארד השמיני במקום. האי מציע טבע, חופים, אתרי מורשת, ואירועים כגון טורניר רובה קשת ואת פסטיבל ימי הביניים - "Rapska Fjera". עם מעל 2600 שעות שמש בשנה, האי לושיני מהווה יעד פופולרי בקרב איטלקים, גרמנים וסלובנים במשך חודשי הקיץ. אזורי הפנים של גורסקי-קוטר, ולביט וליקה ישנן פסגות הרים, יערות ושדות, מינים רבים של בעלי חיים כולל דובים, והפארקים הלאומיים ריסניאק ושמורת אגמי פליטביצה. הפארק הלאומי הוכרז ככזה בשנת 1949 ובשנת 1979 הוכרז על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי. בפארק 16 אגמים הנשפכים זה אל זה באמצעות מפלים.
אזורי תיירות > דלמטיה

דלמטיה הוא חבל ארץ לחוף הים האדריאטי. החבל קרוי על שם עם אילירי שחי בו בעבר.
זאדאר
זאדאר היא העיר הגדולה באזור ובה עתיקות מהתקופה הרומית. בימיהם של יוליוס קיסר והקיסר אוגוסטוס העיר הייתה מבוצרת וחומותיה ושעריה נבנו. בצידה המערבי של העיר שכנו הפורום, בזיליקה ומקדש, ומחוץ לעיר היו אמפיתיאטרון ובתי קברות. האקוודוקט שסיפק מים לעיר נשמר חלקית.
הפארק הלאומי פקלניצה הוא פארק לאומי ברכס ולביט, כ-40 ק"מ מצפון לזאדאר. הוא פארק הררי מיוער עם קניונים רבים סמוך לים האדריאטי. הפארק הוא אתר עם מסלולי טיפוס צוקים המתוייר ביותר בקרואטיה, והגדול ביותר בדרום-מזרח אירופה. קרבתו לחוף מאפשרת לתיירים לשלב פעולות טיפוס, טיולים רגליים וספורט ימי. בפארק יותר מ-360 מסלולי טיפוס, באורכים שונים ובדרגות קושי שונות החל מחובבנים ועד מסלולים המתאימים למקצוענים. עונת הטיפוס מתחילה באביב ומסתיימת בסוף הסתיו.
באי פג שוכנת העיירה נובאליה הידועה בזכות חיי הלילה שבה, הכוללים מסיבות לאורך כל שעות היממה.
שיבניק
שיבניק הוא אזור עגינת יאכטות, המלא באיים. בשיבניק נמצאת קתדרלת יעקב הקדוש שמוכרת כאתר מורשת עולמי.
צפונית-מזרחית לשיבניק נמצא הפארק הלאומי קרקא (KRKA) ובו מפלים ומנזרים. בפארק זורם מפל סקרדניסקי בוק שגובהו 36 מטרים.
באזור סביב העיירה קנין יש מבצרים מימי הביניים ושרידים ארכאולוגיים.
ספליט
ספליט היא עיר חוף בקרואטיה, השנייה בגודלה במדינה. ארמון דיוקלטיאנוס השוכן בעיר והמרכז ההיסטורי של העיר, הוכרזו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת תרבותית. העיר נבנתה סביב הארמון המשומר היטב, שהוא אחד המאפיינים האדריכליים והתרבותיים השלמים ביותר באזור החוף האדריאטי הקרואטי. לא הרחק ניצבת קתדרלת ספליט.
ריביירה מקרסקה נמתחת לאורך 60 קילומטר לאורך החוף ומציעה חופי ים, מקומות בילוי, שייט בקיאקים וטיפוס הרים.
האיים הגדולים באזור, כולל האי חבאר ידועים בתעשיית התיירות והדיג שבהם. בחבאר אקלים ים תיכוני מתון וצמחייה ים תיכונית. האי ידוע בכך שיש בו 2760 שעות שמש בשנה. איים בולטים נוספים באזור הם האיים בראץ, סולטה, ויס וצ'יובו.
טרוגיר היא עיר הניצבת על אי. היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית והיא משלבת בתוכה השפעות מהתקופות
ההלניסטית, הרומית והווניציאנית, יחד עם אדריכלות יוונית כנסיות הבנויות בסגנון האדריכלות הרומנסקית ובניינים בסגנון הרנסאנס והבארוק. טרוגיר היא מתחם הרומנסק-גותי המשומר ביותר במרכז אירופה. האזור הימי ביניימי בעיר מוקף חומות, עם טירה משוחזרת ומגדל ובנייני מגורים וארמונות מתקופות הרומנסק, הגותית, הרנסאנס והבארוק. קתדרלת סנט לורנץ בעיר החלה להיבנות בשנת 1200. ב-1240 סיים האמן רדובן (Radovan) את בנייתו של השער המערבי המפורסם המשמש ככניסה הראשית למבנה. נקודה ידועה נוספת באי עליו ניצבת טרוגיר היא מצודת קמרלנגו שנבנתה במאה ה-15.
אזורי תיירות > דוברובניק

אחד מיעדי התיירות הפופולריים בקרואטיה הוא העיר דוברובניק. ארמון ספונזה שנבנה במאה ה-16 הוא אחד מהיעדים הבולטים בעיר וכיום משמש כארכיון היסטורי הכולל כתבי יד מן המאה ה-12. ארמון הרקטור (אנ') הוא יצירת גותית-רנסאנסית וכיום משמש כמוזיאון. כנסיית סנט סביור היא עוד שריד מתקופת הרנסאנס, ונמצאת ליד המנזר הפרנציסקני. כנסיית בלזיוס הקדוש היא הכנסייה המפורסמת ביותר בעיר והיא נבנתה במאה ב-18 לכבוד פטרון העיר. המאפיין את העיר הן חומות העיר המקיפות שני קילומטרים ממנה.
האי לוקרום נמצא במרחק כמה מאות מטרים מדוברובניק. באי הקטן מבצר, מנזר בנדיקטי בן אלף שנים, וגן בוטני שנשתל עלי ידי ההארכידוכס מקסימיליאן במאה ה-19.
בסמוך נמצא האי ההיסטורי קורצ'ולה ובו עיר הנקראת על שם האי. אחד הסמלים של העיר הוא ריקוד חרבות שנקרא "מורשקה". האתרים ההיסטוריים המרכזיים כוללים את כנסיית סן מרקו הרומנסק-גותית שנבנתה החל מהמאה ה-14, מנזר פרנציסקני מהמאה ה-15 עם קלויסטר ונציאני-גותי, ארמון המושלים הוונציאנים, ארמונות של עשירים מקומיים מהמאות ה-15 וה-16 והביצורים של העיר.
אזורי תיירות > מרכז וצפון קרואטיה

החלק הצפוני, עם האזור ההררי של זגרויה ומדימוריה, מלא בטירות ואתרי ספא, ואת העיר העתיקה של ואראז'דין. במדימוריה יש אתרי ספא ומתקני נופש בווצ'קובץ וסביב הכפר סבטי מרטין נה מורי אשר ממוקמים ליד נהר המורה. באמצעות המונומנטים הייחודיים והמורשת האמנותית שלה מייצגת ואראז'דין את המכלול האורבני העשיר והשמור ביותר בקרואטיה. המצודה שבעיר העתיקה היא דוגמה יפהפייה לסגנון המבצרים של ימי הביניים. הבנייה החלה במאה ה-14, ובמאה ה-15 נוספו לה מגדלים עגולים האופייניים לאדריכלות גותית בקרואטיה. כיום שוכן במקום מוזיאון העיר. הקתדרלה של ואראז'דין, לשעבר הכנסייה הישועית, נבנתה ב-1647, ומאופיינת בחזית בארוקית קלאסית, מזבח וציורים מהמאה ה-18.
מקדש מריה בעיירה מריה ביסטריצה הוא מקום העלייה לרגל הגדול במדינה. מאות אלפי עולי רגל מגיעים למקום מאז שהכנסייה עמדה על תילה במאה ה-14. הכנסייה ידועה בפסל הידוע כ"מדונה השחורה עם הילד", המתוארכת לפלישה הטורקית במאה ה-16. במרכז קרואטיה יש כמה אתרי טבע בולטים, כגון שמורת הטבע לוניסקו פוליה. האזור הדרום מערבי ידוע ביערותיו. כנסיות הבארוק מפוזרות בכל רחבי האזור, יחד עם ארכיטקטורה אחרת.
סלבוניה

באזור ברנייה נמצא הפארק הלאומי "קופצ'קי ריט" הכולל ביצה גדולה עם מגוון של בעלי חיים וציפורים. זהו אחד האזורים בהם ביצה (סביבה טבעית) שלא ניזוקה הקיימת באירופה, ובה כ-260 מינים שונים של ציפורים כגון אווז בר, ברווז, לבנית גדולה, חסידה לבנה, חסידה שחורה, עיטם לבן-זנב, עורב, אגמייה, שחף, שחפיתיים, שלדגיים, נקר ירוק.
המרכז התרבותי באזור הוא החלק העתיק של העיר אוסייק, הכולל בניינים בסגנון הבארוק, כגון כנסיית פטרוס ופאולוס, מבנה ניאו גותי עם המגדל הגבוה השני בקרואטיה אחרי קתדרלת זאגרב.
קתדרלת פטרוס ופאולוס הקדושים היא נקודת הציון העיקרית והמרהיבה ביותר בג'קובו. הכנסייה נבנתה בוף המאה ה-19.
זאגרב

כמו בודפשט בירת הונגריה, ופראג בירת צ'כיה, גם בזאגרב בירת קרואטיה עיר עתיקה הממוקמת על גבעה ומרכז עיר מן המאה ה-19. זאגרב היא המרכז התרבותי של המדינהעם שפע מוזיאונים וגלריות. בכיכר המרכזית של העיר פסל שמנציח את באן-ילאצ'יץ', גנרל שפעל במאה ה-19. צפונית לכיכר החלק ההיסטורי של העיר מורכב מגורני גראד וקאפטול, אזורים שנבנו בימי הביניים וכוללים כנסיות, ארמונות, מוזיאונים ומבני ממשלה, הנחשבים לפופולריים על ידי תיירים.
כ-30 אוספים במוזיאונים וגלריות בעיר מכילים יותר מ-3.6 מיליון מוצגים, לא כולל כנסיות ואוספים פרטיים. המוזיאון הארכאולוגי כולל כ-400,000 חפצים ומוצגים. במוזיאון הטבע של קרואטיה מוצגים פרה היסטוריים.
הערות שוליים

↑  plava laguna croatia umag open באתר ATP World Tournament
↑  Inside Tito's luxury playground באתר BBC, ‏8 באוגוסט 2009
↑  Nudism On Rovinj Beaches באתר Rovinjinfo
↑  About The Festival באתר פסטיבל הסרטים של מוטובון
↑  History of Tourism and Villas in Croatia באתר villascroatia
↑  Naturism באתר croatia rab
↑  יואל שתרוג,אגמי פליטביצה - שמורת הגן הקסום באתר מסע אחר
↑  גילי חסקין, דלמטיה: חלקת אלוהים לחוף הים האדריאטי, באתר ynet, 14 במאי 2008
↑  איציק מרום, כובשים את ההר באתר טיים אאוט, 23 במרץ 2014
↑  חוף גורדון - בין 10 חופי המסיבות הטובים ברחבי העולם, באתר כלכליסט, 26 באוגוסט 2012
↑  Where are the Sunniest Places in Croatia? באתר croatia week‏, 9 ביוני 2017
↑  Dubrovnik באתר לשכת התיירות הלאומית קרואטיה
↑  The Rector's Palace - Dubrovnik באתר Dubrovnik City
↑  Franciscan Monastery - Dubrovnik באתר Dubrovnik City
↑  שירי הדר ועדי בן הרוש, MUST: המקומות שחובה לראות בזאגרב, באתר ynet, 16 בדצמבר 2016
קו החוף של רוביני
הקהילה היהודית באמסטרדם

תפילה לשלום בית המלוכה ההולנדי ומועצת העיר אמסטרדם. אף כיום, 500 שנה לאחר גירוש ספרד, נאמרת התפילה בחלקה בפורטוגזית. (מתוך סידור בן זמננו של הקהילה הפורטוגזית)
תולדות הקהילה היהודית באמסטרדם הם חוט השידרה של תולדות יהודי הולנד בכלל. בשל הסובלנות ששררה בעיר במהלך מלחמות הדת שנפוצו באירופה ומחמת הרדיפות של דתות אחרות על ידי הכנסייה הקתולית, הגיעו פליטים רבים לאמסטרדם, ובהם יהודים עשירים שנמלטו מספרד ומפורטוגל, וכן סוחרים הוגנוטים שנמלטו מאנטוורפן ומצרפת.