סקאר
פיתוח > עיצוב הדמות בפועל

בראשית היצירה של הסרט בשנת 1994 הייתה עלילתו המתוכננת משולבת עם העלילה של הסרט פוקהונטס, סרט נוסף מבית דיסני שיצא לבסוף מעט אחרי מלך האריות. תחילה, המפיקים חששו ליצור סרט אנימציה ארוך שכזה, משום שבתקופה ההיא סרטים ארוכים היו לרוב בכיכוב אנשים ולא דמויות מונפשות. על כן, יו"ר דיסני, ג'פרי קצנברג, החליט לחלק את ההפקה לשני סרטי אנימציה נפרדים, מלך האריות ופוקהונטס, כאשר הצפי היה כי האחרון יהיה הסרט המוצלח מבין השניים. מכיוון שקו המחשבה היה שפוקהונטס יהיה הסרט המצליח והרווחי יותר, האנימטורים המנוסים של דיסני גויסו אליו, בעוד שהאנימטורים החדשים יותר של הסטודיו נשלחו לעבוד על מלך האריות, מה שיצר צוות שלם שהיה חסר ניסיון מצד אחד אך מלא מוטיבציה של 'פרויקט ראשון' מצד שני. הצוות של "מלך האריות" קיבל את השם צוות ב' (B-team), באופן חצי מבודח על הצורה הלא-הוגנת שבה חולקו הצוותים. עם זאת, אלרס קיבל בחיוב את החלטתו של קצנברג כ"הזדמנות עבור אנימטורים חדשים יותר [...] להגיע לתפקידי מנהיגות". בין האנימטורים החדשים שגויסו לצוות היה גם אנדראס דג'ה, אנימטור ממוצא פולני-גרמני שהגיע לאמריקה כדי לעבוד ב"דיסני". דג'ה מונה לאנימטור המפקח של סקאר, והוא, יחד עם מספר אנימטורים נוספים, היו אחראים על הדמות. בהתייחס לעיצוב והנפשת דמות הנבל של סקאר אמר דג'ה בעבר כי "זה כיף יותר מאשר לצייר גיבורים [משום] שיש לך כל כך הרבה יותר על מה לעבוד איתו מבחינת ביטויים, משחק וציור, הרבה יותר ממה שהיה לך עם נסיכה או נסיך [...] אבל המקום בו אתה צריך להיות הכי זהיר זו הטיוטה".
כאנימטור המרכזי של סקאר, דג'ה לא הגיע חסר ניסיון לחלוטין. לפני כן החזיק בתפקיד אנימטור ראשי או מפקח בקרב כמה מדמויות הרשעים הידועות של דיסני. בסוף שנות השמונים היה דג'ה האנימטור המפקח על דמותו של ג'אפר בסרט אלאדין (1992) ודמותו של גסטון בסרט היפה והחיה (1991). למעשה, דג'ה בחר לפקח פעם נוספת על דמות הנבל וזאת לאחר ששקל ברצינות לפקח דווקא על הנפשת דמותו של סימבה. מה ששכנע אותו להמשיך ולעסוק בדמויות האנטגוניסטיות גם ב"מלך האריות" היה כששמע שהשחקן שידבב את סקאר הוא ג'רמי איירונס. לימים סיפר כי חשב ש"יהיה נהדר לדבב דמות עם שחקן כה יוקרתי".
כשהתחילה העבודה על סקאר (אחרי שסיימו לדבב ולעצב אותו) נתקלו האנימטורים ובראשם דג'ה במגבלות ותקלות רבות בכל הנוגע לתנועה של הדמות. סקאר חווה תהליך של האנשה במידה רבה מזו של כמעט כל דמות דיסני לפניו, ולכן היה מאוד קשה לגרום לו להתהלך ולנוע בצורה שהיא, מצד אחד, אנושית מאוד אך מצד שני, נמצאת בגוף של אריה ההולך על ארבע. כדי להתגבר על המכשול, התמקדו האנימטורים בתמרון פניו של סקאר, ובאופן ספציפי באופן בו הוא מטה את ראשו בהתנשאות, מרים את גבותיו ואת סנטרו. האנושיות שבמבטיו כיפרה על האופן החייתי שבו הוא נע בהצלחה ניכרת. בנוסף, כדי לעזור לאנימטורים לצייר את האריות בצורה אותנטית, ההפקה רכשה מספר אריות חיים שהושמו בכלוב כדי שהאנימטורים יצפו בהם וילמדו את תנועותיהם.
מבקר הקולנוע אוון גלייברמן מהמגזין האמריקאי "אנטרטיינמנט ויקלי" תיאר את דמותו של סקאר כ"דמות של רחמנות ורשע, קומדיה בוגדנית [...] איירונס ממלא את תפקיד הפחדן הערמומי הזה בתיעוב עצמי שנון ובאלגנטיות". כאנימטור, דג'ה דיבר טובות על איירונס אף הוא, וסיפר כי "אם יש לך מדבב נהדר לעבוד איתו, העבודה שלך מתקצרת בחצי". דג'ה התרשם כל כך מיכולותיו של איירונס, עד כי ביסס במידה רבה את המראה החיצוני של סקאר על השחקן, ובעיקר את הבעות הפנים שלו. כמה מהתכונות הפיזיות של איירונס שולבו בעיצוב של סקאר, ואיירונס אף הודה כי זיהה את צורת עיניו בדמות המונפשת. בנוסף, דג'ה למד את הופעותיו של איירונס בסרט תהפוכות הגורל (1990) כדי לקבל השראה לדמות, וכדי לשמור על ההשראה שלו בלעדית מאיירונס, הוא סירב בכל תוקף לצפות בסרט הקלאסי ספר הג'ונגל עד סיום העבודה על "מלך האריות" על מנת להימנע מהשפעה של דמות הנבל בסרט, שירחן.