stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה העקורים ברגן-בלזן
תרבות ופוליטיקה במחנה העקורים > מנהיגות המחנה

שני חלקי המחנה, פולנים ויהודים, היו ברובם תחת ניהול עצמי. הצבא הבריטי שמר על המחנה מבחוץ. במרץ 1946 העבירו הבריטים את ניהול המחנה לאונרר"א אך נותרו אחראים לביטחון. הבריטים (ומאוחר יותר UNRRA) נתמכו על ידי ארגונים כמו הג'וינט (JDC) או היחידה לסעד יהודי (JRU), ואלה סיפקו מזון, ביגוד ותרופות. אך בנושאים אחרים ניהלו תושבי המחנה את ענייניהם באורח עצמאי. הוועד היהודי הקים כוח משמר ומשטרה, ששמר על הסדר הציבורי ולחם בשוק השחור.
סיימון בלומברג, לשעבר חייל וקצין בריטי בשירות הצבא האימפריאלי הבריטי, שימש היה מנהל אונרר"א בברגן-בלזן והמנהל האירופי של הוועד היהודי לעזרה בחו"ל (Jewish Committee For Relief Abroad).
הפליטים היהודים ארגנו קהילה תוססת במחנה. בתי ספר הוקמו בתוך חודשים לאחר השחרור. העקורים הקימו בית ספר יסודי ביולי 1945, ובשנת 1948 למדו בבית הספר 340 תלמידים. בית ספר תיכון בו לימדו גם חיילים מהבריגדה היהודית הוקם בדצמבר 1945. במחנה פעלו גן ילדים, בית יתומים וישיבה. בתי הספר להכשרה מקצועית של הארגון לשיקום באמצעות הכשרה (ORT) ארגנו הכשרה מקצועית. ב-1947 הנחתה אורט כ-1,500 איש בקורסים שנמשכו כחצי שנה. רבים מהניצולים היהודים היו צעירים ובשנתיים הראשונות לאחר השחרור התקיימו כמעט 1,000 חתונות יהודיות. עד לפיזור המחנה נולדו בו יותר מאלף ילדים.
תיאטרון יידיש בשם קצט (קיצור של המילה הגרמנית Konzentrationslager, שפירושה "מחנות ריכוז") הוקם ביולי 1945 על ידי סמי פדר. עלו בו מחזות על גורל היהודים בגטאות ובמחנות הריכוז, ומחזות יידיש ישנים ממזרח אירופה. קצט פעל עד קיץ 1947.
העיתון הציוני "אונדזער שטימע" (ביידיש: "קולנו") ראה אור והפך לעיתון היהודי העיקרי באזור הכיבוש הבריטי. הוא נערך על ידי יוזמו רפאל אולבסקי, דויד רוזנטל ופאול טרפמן, ופורסם לראשונה בכתב-יד ובשכפול במכונה בעיר המחוז צלה ואחר כך במכונת כתיבה ובמכונות דפוס במחנה העקורים ברגן-בלזן על ידי הוועדה לתרבות והיסטוריה של הוועד המרכזי של היהודים המשוחררים באזור הכיבוש הבריטי.
הרבנים של המחנה היו: הרב ד"ר צבי עזריה (לשעבר הרב של ואליקי-באצ'קאראק שביוגוסלביה), הרב צבי הירש מייזליש (לשעבר הרב של וויצן), הרב חיים מייזליש (לשעבר הרב של סורוואש) הרב יואל הלפרן (לשעבר הרב של יאסלא), הרב ישראל אריה זלמנוביץ (לשעבר ראש ישיבה של בורשה), הרב יצחק גליקמן, והרב ישראל משה אולבסקי (לשעבר הרב של ראדזיוב), ראש השוחטים והרב המכשיר של המחנה היה הרב שלמה זאב צווייגענהאפט (לשעבר ראש השוחטים של פולין), במחנה הייתה ישיבה "שארית ישראל", ראש הישיבה היה הרב גרשון ליבמן, המזכיר היה הרב יואל מאיר פוטשביץ והמשגיח היה הרב חיים פנחס לובינסקי.
פירוק מחנה העקורים

עקורים רבים החלו לעזוב את המחנה בשנת 1947, עם שיפור בהזדמנויות ההגירה. מאביב 1947 הקצתה ממשלת בריטניה 300 אישורי הגירה בחודש ליהודים באזור הכיבוש הבריטי. אלה אפשרו הגירה חוקית לארץ ישראל. בין אפריל 1947 להקמת מדינת ישראל במאי 1948 עלו לארץ ישראל כחוק 4,200 יהודים מהאזור הבריטי, רובם ממחנה העקורים ברגן-בלזן. עד מרץ 1949 קטנה האוכלוסייה ל-4,500 איש. מחנה העקורים בברגן-בלזן נסגר בספטמבר 1950 ואלף תושביו הועברו לאופייוור (Upjever) שליד וילהלמסהאפן. מחנה זה נסגר באוגוסט 1951. מרבית תושביו של מחנה העקורים ברגן-בלזן היגרו למדינת ישראל והקימו את ארגון שארית הפליטה ברגן-בלזן בישראל, הפעיל גם כיום. מעל 2,000 נסעו לארצות הברית. כ-800 היגרו לקנדה. מעטים נשארו בגרמניה ובניסיון לשקם את הקהילות היהודיות בה.
לקריאה נוספת

אנג'ליקה קוניגסדר וג'וליאן ווצל: מחכים לתקווה: עקורים יהודים בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, הוצאת אוניברסיטת נורת'ווסטרן, פברואר 2001.
רפאל אולבסקי: "הדמעה", הוצאת ארגון שארית הפליטה ברגן-בלזן ישראל, תל אביב, 1983.
רחל אולבסקי: "כאן אסור לבכות!", בהוצאת המשפחה, 2009.
חגית לבסקי: "משוחררים אך לא בני חורין: יסודות הארגון היהודי-לאומי בברגן-בלזן", הציונות יח (1994)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  "Bergen-Belsen Displaced Persons Camp". נבדק ב-2012-12-27.
1 2 3 4 5 6  Habbo Knoch, ed. (2010). Bergen-Belsen: Historical Site and Memorial. Stiftung niedersächsische Gedenkstätten. ISBN 978-3981161793.
↑  Celinscak, Mark (2015). Distance from the Belsen Heap: Allied Forces and the Liberation of a Concentration Camp. Toronto: University of Toronto Press. ISBN 9781442615700.
1 2 3 4 5 6  Habbo Knoch, ed. (2010). Bergen-Belsen: Wehrmacht POW Camp 1940-1945, Concentration Camp 1943-1945, Displaced Persons Camp 1945-1950. Catalogue of the permanent exhibition. Wallstein. ISBN 978-3-8353-0794-0.
↑  "Emergency hospital". אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2013. נבדק ב-2012-12-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Glynn Hughes Hospital". נבדק ב-2012-12-27.
1 2 3  "DP Camp". אורכב מ-המקור ב-21 באפריל 2013. נבדק ב-2012-12-27. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Polish dp camp". אורכב מ-המקור ב-29 במרץ 2013. נבדק ב-2012-12-27. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Jewish dp camp". אורכב מ-המקור ב-11 בנובמבר 2013. נבדק ב-2012-12-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Former Dp Camp". אורכב מ-המקור ב-23 באוקטובר 2012. נבדק ב-2012-12-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  דוד בן-גוריון מבקר במחנה העקורים ברגן-בלזן, אוקטובר 1945, באתר יד ושם
↑  אלעד בן-דרור, 7, הדרך לכ"ט בנובמבר: פרשת אונסקו"פ וראשית מעורבותו של האו"ם בסכסוך הערבי-ישראלי, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2019, עמ' 218, מסת"ב 9789652174338. (בעברית)
↑  Angelika Konigseder and Juliane Wetzel. 'The Liberation of Bergen-Belsen'- "The situation improved further with a change of UNRRA directors in the Summer of 1946: on 8 July 1946 Simon Bloomberg replaced Wheatman. Bloomberg had been an officer in the British Colonial Service. He knew the official mind and could talk on equal terms with the military and civil authorities. There was soon a different atmosphere at Belsen. The change was manifested in concrete terms in the distribution of clothes and other goods in quantities previously unseen in the camp. The newly appointed supply officer was soon a very popular person with camp residents. Bloomberg identified so closely with the Belsen DPs that he resigned his position as UNRRA director of the camp in protest against the authorities' refusal to recognise the Jewish refugees of Eastern Europe as displaced persons and grant them rations. However he continued to serve the interests of the survivors, for he was soon appointed field director for Europe of the Jewish Committee for Relief Abroad.", Northwestern University Press, September 2001.
↑  על תיאטרון הקצט במחנה העקורים ברגן-בלזן, באתר יד ושם
↑  https://www.yadvashem.org/yv/en/exhibitions/helfgott/homepage.asp
1 2 3 4 5 6 7 8  שמואל אלברט, המודיע (אנגלית) - עניין - ג' אייר תשע"ט
↑  "מגדל דוד", מהדורת ה'תשע"ה, תולדות המו"ל, דף צ"א.
↑  מנחם לובינסקי, המודיע (אנגלית) "עניין" ב' סיון תשע"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010784290405171  LCCN: no2012131298  NKC: ko2015889913  VIAF: 243184372   WorldCat (עם VIAF): 243184372
קוהרנטיות (בלשנות)

קוֹהֶרֶנְטִיוּת או לכידות (באנגלית: Coherence), כמונח מתחום הבלשנות, היא תכונה של שיח המתקבל כבעל משמעות וכבעל מבנה תקין בעיני דוברים ילידיים של השפה שבה הוא מנוסח. המונח קוהרנטיות מתייחס בבלשנות למבנה לשוני שכולל יותר ממשפט אחד, ותת-התחום שעוסק בהגדרת התנאים לקוהרנטיות מכונה חקר השיח.
בבלשנות הכיתוב וחקר השיח נהוג לאפיין את תקינותו של מבע או שיח בשבעה מאפיינים שהשניים הראשונים קשורים ללכידות:
הראשונה היא לכידות המאמר, קוהזיה, הנמדד בכך שהמנסח משתמש באמצעי שיח כמו מילות קישור, הסבר מושגים וניסוח חוזר ונשנה, המקשרים ומלכדים את הנאמר.
השנייה היא לכידות המשמע, קוהרנטיות, הנמדד בכך שהשומע מבין את הנאמר באופן המשכי, מקושר ומלוכד.
המאפיינים האחרים הם: ייעוד (או: מכוונות, אינטנציונליות), התקבלות (אקספטביליות), מסירת מידע (אינפורמטיביות), ממוצב (סיטואציונלי), מבע מרובה קישור פנימי (אינטרטקסטואלי).
ישנן כמה תאוריות שמנסות להגדיר את התנאים האוניברסליים בכלל השפות שבעולם, אשר לפיהם טקסט ייחשב כלכיד וקוהרנטי. התאוריות האלה מגדירות תנאים המתאימים לכל שפה טבעית, וחלקן שאולות מתחום הפסיכולוגיה או מתחום הפילוסופיה של הלשון.
תחילתו של המחקר בחקר הכיתוב (אנ: לינגוויסטיקת טקסט). 
הבלשן האמריקאי רוברט דה-בוגרנד (מת בשנת 2008), מבכירי אסכולת וינה לבלשנות הכיתוב, פיתח שיטה בהתאם לדברי הבלשן האוסטרי וולפגנג דרסלר (יליד 1939), לפיו לכידות נקבעת על פי המשכיות המובנים המשמעיים,  עם גישה הדדית ושייכות רעיונית בתוך מתאם של מונחים והקשרים. (ובלעז: גישה הדדית ורלוונטיוּת בתוך קונפיגורציה של טרמינים ורלציות).
 בהגדרה זו אין צורך שהנאמר יהיה קשור למבנה הגיוני מציאותי, אלא רק להבנתו בעולם טקסטואלי מדומיין, שהשומע או הקורא תופס כ"הגיוני".
הגדרות אלו הן בהמשך לעמדה בדבר תסריט שכלי הנבנה במוח האדם בעת שמירת הזיכרון והפקתו שוב, עמדה שהציג לראשונה הפסיכולוג הבריטי, חוקר הזיכרון ואופני השפעות התרבות פרדריק ברטלט (מת בשנת 1969 בגיל 83).
מרכיבי הלכידות הלשונית של השיח

נושא אחיד והמשכי: המשפטים כולם עוסקים בנושא אחד מרכזי או תומכים בו, ואין נדידה ובעיקר לא קפיצה לנושאים אחרים.
מובן: כל רכיבי השיח - המילים והמשפטים, קשורים זה בזה באופן שאפשר להבין ממנו מסר כלשהו (לאו דווקא המסר שאותו רצה המוסר למסור).
הרכיבים המופנים של השיח (דאיקטיקים), כמו האזכורים והכינויים "אליו", "והוא", "שלו", ניתנים להבנה מתוך מילות השיח עצמם, או מן ההקשר.
מילות הקישור המשמשות בשיח, כמו "ו", "או", "כי", "כדי", "ש" וכדומה, מתאימות למבנה שיח האפשרי להבנה.
העדר של אחד מאלו יוצר דיבור בלתי-לכיד (א-קוהרנטי). הימצאותם יוצרת שיח אחיד ומלוכד.
מרכיבי הלכידות הלשונית של השיח > מילות קישור

מילות קישור מסייעות לחבר את חלקי השיח, הן קיימות בין פסקאות (בעברית כמילה הפותחת את המשפט הפותח של הפיסקה), בתוך משפטים מורכבים הבנויים מאוסף משפטים חלקיים (פסוקיות), בתוך משפטים מאוחים - בעלי נושא אחד אך פעולות אחדות (יותר מנשוא אחד), ואפילו במשפטים פשוטים - בעלי נושא יחיד ונשוא יחיד.
לדוגמה בכיתוב הבא:
בין הפסקאות יש את מילות הקישור אם (בתחילת פסקה ב), בגלל (בתחילת פסקה ג)
המשפט הפשוט א מתחיל במילת הקישור כדי ל.
המשפט המאוחה ב מתחיל במילת הקישור וההתנאה אם.
המשפט המורכב ג מחובר באמצעות ו החיבור (וכדי להכיר) ויש בו את ש השיעבוד (שלוקחים עוד מהזמן).
לעיתים יש מילות קישור שמתאימים אך ורק למשפט הפשוט או המאוחה, בעוד מילים אחרות משמשות למשפטים מורכבים. לדוגמה: הביטוי "כמו כן", והביטוי "בניגוד ל" משמשים במשפט הפשוט והמאוחה, בעוד המילית המשעבדת "ש" משמשת במשפט המורכב.
מרכיבי הלכידות הלשונית של השיח > סוגי מילות הקישור

מילות הקישור מתחלקות לפי נושאים: 
להלן נושאי מילות הקישור, ודוגמה אחת מכל נושא. ישנן מילות קישור רבות אחרות.
מילות הוספה (גם, ובנוסף), יחסי זמן (באותו רגע, לפני זה)
תוצאה תכלית ויעד (עד, בגלל זה, כדי ש), השוואה הגבלה והתנאה (כפי ש, כמו, אם), ברירה וניגוד (או, אבל)
הבהרה, אזכור וויתור (כלומר, להלן, למרות)
לכידות מתפקיד רקע תמטי במבנה התחבירי

ראו בהרחבה: מבנים תחביריים, יחס תמטי (בלשנות) וכן תפקידי תיטה (אנ')
לדעת זליג הריס, אותה פיתח בהמשך תלמידו נעם חומסקי ופרסם בשנת 1957, השיח הלכיד הקיים בכלל השפות שבעולם בנוי ממשפטים שנוסחו בראשו של המשוחח על פי תבניות תחביריות קבועות. במרכזו של כל משפט יש את הפעולה, וסביבה נמצאים משלימי הפעולה. לכל אחת מהפעולות בשפה יש מספר נתון של משלימים, ההכרחיים לאותה הפעולה. החסרת משלימים אלו או הוספת משלימים מיותרים הם הגורמים למשפט לאבד את משמעותו מבחינה תחבירית.
למשל לפועל "נתן" דרושים שלושה משלימים: מי נתן, מה ניתן, ולמי נתנו את הניתן. בלעדי משלימים אלו המשפט יהיה משפט "חסר" ולא תקני באוזני המאזין או בעיני הקורא. והנה דוגמה אחרת. לפעולת הטביעה יש רק משלים אחד: מי או מה טבע, ואין מושא לפעולה (בדקדוק המסורתי, פועַל מסוג זה נקרא "פועל עומד").  "מישהו טבע" הוא משפט מקובל, אבל "מישהו טבע מישהו" אינו תקני.
לדעת חומסקי, הסיבה שמשפט יאבד את משמעותו באופן זה כשהפעולה אינה עם כל השלמותיה, או כשהפעולה הובעה עם משלימים מיותרים, קשור בלכידות הצירופים התחביריים שבמשפט סביב הפעולה. המבנה התחבירי המסודר והמתוכנן במוחם של הדוברים לפני הפקתו נקרא בפי הבלשנים מבנה הבסיס, או מבנה העומק המופשט. בסופו של דבר לא תמיד ההפקה הנאמרת "בזמן אמת" יוצאת כפי שתוכננה.
אבל מניתוח מבנה הצירופים התחביריים של הפקות המבע במציאות, כלומר מניתוח "מבנה השטח" וזיהוי תפקידי הרכיבים המשלימים סביב הפעולה, ניתן לזהות מה היו הכללים התחביריים וסדר הצירופים לפיהם תוכנן המבע, כלומר ניתן לזהות את "מבנה הבסיס". לאור ניתוח זה ניתן לזהות את תפקידי הרקע (התפקיד התמטי) של אותם משלימים ההכרחיים להשלמת הבעת הפעולה, תפקידים משמעיים שמחברים את הפעולה עצמה למבנה אחיד לכיד ומובן עם המשלימים שלה. 
תפקידים תמטיים אלו הם:
גורם,פועֵל (עושה הפעולה המודע) או גירוי cause, agent or stimulus:
מופעל, מושפע/משתנה או מתנסה/חווה (המודע) theme, patient or experiencer:
מסלול, מקור או יעד, זמן ומיקום path, time and location, source or destination:
מכשיר, סיבה או מטרה, אופן instrument, reason, purpose, manner
לכידות מתפקיד רקע תמטי במבנה התחבירי > עיקרון ההיטל התמטי והתבחינים לקיומו

עיקרון ההיטל התמטי - עיקרון תפקיד תמטי לכל צירוף לשוני קובע:
ובלשון המקצועית:
הפרת עיקרון זה תגרום לכך שלא ייווצר "תסריט" הגיוני לכיד של הפעולה, והמשפט יהיה חסר משמעות.
הערה: העיקרון נקרא כך על שם ההיטל (הפרוייקציה), כי במינוח שבאנגלית כל חלק דיבר (שם עצם, פועל, תואר השם, תואר הפועל ומילת יחס) "מטיל" על המשפט את הצירוף הלשוני שלו.
הקריטריון התמטי:  המדד לבחינת עמידתו של מבע שיחה בעיקרון ההיטל, בנוי על שתי דרישות וקריטריונים:
בלעדי המשלימים המשמעותיים הללו המשפט הופך ללא קוהרנטי.
*לא קביל: "נתנה משהו למישהו". מי נתנה? - המדד התמטי הופר כי חסר עושה הפעולה.
*לא קביל: "מישהי נתנה למישהו". מה היא נתנה? - המדד התמטי הופר כי חסר המושפע.
*לא קביל: "מישהי נתנה משהו אחד משהו שני למישהו". משהו שני? מה איתו?  חסר תפקיד רקע תמטי לביטוי "משהו שני".
המשלים המתאר את הזמן אינו דרוש להשלמת פעולת הנתינה, ולכן אינו משפיע על הבנת המשפט.
לכידות מתפקיד רקע תמטי במבנה התחבירי > דוגמאות לדרישת משלימי פעולה

פועל ללא משלימים מושאיים: במקרה של פועל עומד (אינטרנזיטיבי) אין צורך במושא ישיר, אבל חייב להיות לו סוכן (עושה הפעולה). לדוגמה:
פועל בעל משלים מושאי יחיד: ישנם פעלים יוצאים (טרנזיטיביים) הדורשים רק מושא ישיר בנוסף לעושה הפעולה או לגורם. לדוגמה:
פועל עם מספר קבוע של משלימים מושאיים: לדוגמה הפועל "נתן" ולו שלושה משלימים: (א)מי נתן  (ב) מה  (ג)למי.
כאמור, לפי תפישה זו, משפטים בהם הוחסרו משלימים או הוסיפו משלימים שאין להם פירוש רקע-תמטי הם משפטים חסרי לכידות תחבירית, ולכן לא קוהרנטיים.
הערות שוליים

↑  פתיח המאמר מבוא ללבלשנות השיח רוברט אלין דה בוגרנד] (באנגלית, באתר החינוכי אקדמיה) פורסם כספר לאחר מכן עם הרחבות (הספר באתר כרטסת הספריות הבינלאומית)
↑  יו טרפ-לומקס (2004), ניתוח השיח, מתוך ספר היסוד של בלשנות ישומית, דוויס ואלדר, בהוצאת בלקוול אוקספורד, עמודים 133-164 (הקישור לאתר הפרסומים של אוניברסיטת אוקספורד)
↑  [https://www.worldcat.org/title/introduction-to-text-linguistics/oclc/248024150?referer=di&ht=edition
(באנגלית) דה-בוגרנד רוברט ודרסלר וולפגנג, מבוא לבלשנות השיח. ניו יורק 1996. עמודים 84-112 (ראו באתר כרטסת הספרייה העולמית. לסריקה מתומללת של המאמר באתר הלימודי אקדמיה)
↑  Bartlett, F.C. (1932). Remembering: A study in experimental and social psychology. Cambridge: Cambridge University Press.
(באנגלית) ברטלט, פרדריק צ'ארלס, (1932). היזכרות: מחקר בפסיכולוגיה חברתית וניסויית. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' (באתר כרטסת הספריות העולמית)
↑  פיטר סורן (1998) בלשנות מערבית: מבוא היסטורי. הוצאת וויילי בלקוול עמודים 160-167 מסת"ב 0-631-20891-7. (ראו קישור לספר באתר כרטסת הספריות הבינלאומית)
↑  הדוקטורט של עופרי מישוב המסביר במבוא את העקרונות התחביריים לפירוק משמעי-סמנטי לצורך יצירת משמעות לכידה בעברית. (אתר אוניברסיטת תל אביב)
נטלי באביט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 ביולי 1932 דייטון, ארצות הברית 
 פטירה:  31 באוקטובר 2016 (בגיל 84) האמדן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Natalie Zane Moore 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  מכללת סמית', Laurel School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  ספרות ילדים ונוער
 סוגה:  ספרות ילדים 
 יצירות בולטות:  מעיין הנצח 
 תקופת הפעילות:  מ-1966 
 מספר צאצאים:  3 
 פרסים והוקרה:  אות ההערכה של ניוברי
 
נטלי באביט (באנגלית: Natalie Babbitt‏; 28 ביולי 1932 – 31 באוקטובר 2016) הייתה סופרת נוער ומאיירת אמריקאית זוכת פרסים. ספרה המוכר ביותר הוא רומן הנוער "מעיין הנצח" אשר נקרא בתרגומים מסוימים גם "טאק לנצח".
קורות חיים

נטלי באביט נולדה ב-1932 בעיר דייטון שבאוהיו ארצות הברית (Dayton, Ohio). מילדות עסקה באביט באומנות. אימה הייתה אומנית ותמיד דאגה שתהיה לה ולאחותה גישה לאומנות, מוזיקה וספרות. היא למדה אומנות בבית הספר הפרטיLaurel School" " בקליבלנד וגם בקולג' (Smith College) במסצ'וסטס.
לאחר שסיימה את לימודיה התחתנה עם סמואל פישר באביט (באנגלית: Samuel Fisher Babbitt), מנהל אקדמי ויוצא צבא. לזוג נולדו שלושה ילדים (כריסטופר, טום ולוסי) בין השנים 1956–1960. במהלך בגרותה עברה באביט מדינות רבות ביניהן קונטיקט, טנסי, רוד איילנד וושינגטון הבירה.
בשנת 1966 יצא לאור הספר "The Forty-ninth Magician" אותו כתב בן זוגה סמואל באביט. זהו הספר הראשון אותו איירה נטלי באביט והוא היווה את תחילת הקריירה שלה בתוך מאיירת וסופרת. בשנת 1971 זכתה בפרס הראשון שלה על ספר הילדים "Knee-Knock Rise"אשר קיבל את אות ההערכה של ניוברי.ספרה הבולט ביותר "מעיין הנצח" ( באנגלית: Tuck Everlasting ) יצא לאור בשנת 1975. כבר בשנת 1981 יצא לאקרנים עיבוד של הספר שנעשה על ידי סטודיו One Pass Media. עיבוד נוסף לסרט יצא לאור בשנת 2002 הפעם בהוצאתם של אולפני דיסני בנוסף, בשנת 2013 הספר עובד למחזמר אשר הוצג בברודוויי ב-2016 אך בוטל לאחר חודשים בודדים.
נטלי באביט נפטרה ב-31 באוקטובר 2016, בגיל 84 לאחר מאבק במחלת הסרטן. היא נפטרה בביתה שבקונטיקט והותירה אחריה בעל, שלושה ילדים ושלושה נכדים צעירים.
פעילותה המקצועית
במשך השנים נטלי באביט איירה וכתבה סיפורים רבים לילדים ולנוער ורק רומן אחד שיועד למבוגרים ((Herbert Rowbarge. באביט העידה על עצמה כי בתור ילדה לא אהבה לכתוב בכלל אבל תמיד חלמה להיות מאיירת ואומנית. האהבה שלה לכתיבה הגיעה מבן זוגה, שכן היא הייתה מאיירת את הספרים שהוא היה כותב וכאשר נהיה עסוק מידי בשביל לכתוב החלה לעשות זאת בעצמה.
השקפת עולמה

כל ספריה של באביט עוסקים ברעיונות גדולים כמו חיים, מוות ופחדים. נושאים אלו נחשבים כבדים ולא נכתבים עליהם כמעט ספרים לילדים. בראיון לאתר הוצאת Scholastic"" אמרה באביט כי היא אוהבת לכתוב את הנושאים האלו לילדים מפני שהיא מאמינה שהם מהירי תפיסה וחכמים הרבה יותר ממה שהספרות האמריקאית נותנת להם עליו קרדיט. היא מאמינה שיש להם יכולת לעסוק בנושאים האלו והייתה רוצה לפתח אצלם את היצירתיות והחשיבה בעזרת סיפורי הפנטזיה מלאי הדמיון שהיא כתבה. לעומת הרצון שלה לפתח בילדים תכונות רבות, לבאביט מעולם לא היה רצון להעביר להם שום מסר או שיעור.
בישראל

רק שתיים מיצירותיה של נטלי באביט תורגמו לשפה העברית והן "מעיין הנצח" וספר הילדים "משהו". מעיין הנצח תורגם לעברית לראשונה בשנת 2003, ויצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשם: "טאק לנצח". בשנת 2015 תורגם שוב ויצא במהדורה מחודשת בהוצאת מודן בשם "מעיין הנצח". העיבוד הקולנועי לספר זה לא הגיע לקולנוע בישראל, אך כן יצא לשירותי הלווין השונים.
הערות שוליים

↑  Library of Congress LCCN Permalink n80060396, lccn.loc.gov
↑  Obituary: Natalie Babbitt, www.publishersweekly.com
1 2 3  Natalie Babbitt Interview Transcript | Scholastic, www.scholastic.com
↑  admin, Newbery Medal and Honor Books, 1922-Present, Association for Library Service to Children (ALSC), ‏1999-11-30 (באנגלית)
↑  Rehak, Melanie (2002-10-06). "FILM; Falling for a Children's Tale of an Age-Old Wish (Published 2002)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-21.
↑  Tuck Everlasting Musical Announces Broadway Dates | TheaterMania, www.theatermania.com (באנגלית אמריקאית)
↑  נטלי באביט, באתר lib.cet.ac.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283626105171  PLWABN: 9810536653405606  BNE: XX928156  BnF: cb12058040n (data)  CiNii: DA0844003X  GND: 119024020  ISNI: 0000 0001 2279 4794  LCCN: n80060396  LNB: 000012507  NDL: 00462606  NKC: mub2016908930  NLG: 87180  NLK: KAC200005104  NTA: 070219540  SUDOC: 031045057  VIAF: 46781308   WorldCat (עם VIAF): 46781308
קונטרס מגנצא

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יוחס לרבנו גרשום
 נושא:  פרשנות התלמוד הבבלי 
 
קונטרס מגנצא (מכונה גם פירוש רבנו גרשום) הוא כינוי לקובצי פירושים של הגמרא שנכתבו בבתי המדרש באשכנז במאה ה-11 ותחילת המאה ה-12. כבר בימי הראשונים הפירושים יוחסו לרבנו גרשום, אבל ככל הנראה הפירושים התחברו על ידי תלמידיו ותלמידי תלמידיו שבבתי המדרש באשכנז.
הפירושים

פירושי מגנצא הקיפו ככל הנראה את כל התלמוד הבבלי. בראשונים מצויים ציטוטים רבים מפירוש זה על כמעט כל מסכתות הש"ס. הופעת פירוש רש"י דחקה את הפירוש לשוליים (כמו את רוב הפירושים מאותו הדור), וכתוצאה מכך הפירוש השתמר רק על סדר קדשים ומספר מסכתות נוספות שאין עליהם פירוש רש"י.
הפירוש מתעסק בעיקר במהלך הגמרא ומרבה להביא פרפרזות של התוכן, וממעט בביאור הפרטים. לעומת רש"י שמפרש דברים באופן נקודתי, ומתמקד בפרטים הזקוקים לביאור. הבדל נוסף, שבקונטרס מגנצא הפירוש נפתח פעמים רבות בביטוי "כלומר", לעומת רש"י שמשתמש בביטוי זה לעיתים רחוקות לצורך שינוי תוכן. בדומה לרש"י, הפירוש מסתייע לעיתים בתרגום מילים מסוימות לצרפתית, ולעיתים רחוקות גם לגרמנית. ביטויים רבים בפירוש מעידים על כך שהפירוש נכתב מתוך לימוד בצוותא.
בדפוס וילנא הפירוש נדפס בשם "רבנו גרשום" לרוב סדר קדשים (למעט מסכת זבחים), ולמסכתות תענית ובבא בתרא. במספר מסכתות נדפס פירוש מגנצא בטעות כפירוש רש"י: תענית, מועד קטן, נדרים, נזיר, הוריות, ומעילה. קטעים נוספים שובצו בתוך פירוש רש"י בכדי להשלים פירושו במקומות שחסר בהם פירוש רש"י.
הפירוש למסכת בבא בתרא הגיע לידינו בשתי עריכות שונות. אחת מהם נדפסה בתוך ש"ס וילנא, והשני נדפס ע"פ כתב יד בודלי 416. הפירוש למסכת כריתות נדפס במהדורה מתוקנת על ידי מכון ירושלים בשנת תשס"ד.
פירוש נוסף למסכת מועד קטן נדפס בתשכ"ו על ידי הרב ניסן זק"ש בשם "פירוש רבנו גרשום", אמנם י"מ תא-שמע הוכיח שזוהי ורסיה נוספת של קונטרס מגנצא.
על מסכת ראש השנה נדפסו שרידים של שני פירושים אשכנזיים, ונראה שגם הם השתייכו לפירושי מגנצא.
פירושים נוספים המזוהים עם "פירושי מגנצא": "פירוש" על מסכת נדרים, ו"גאון" על מסכת בבא קמא, המצוטטים בשיטה מקובצת למסכתות אלו.
בנוסף לפירושים על התלמוד, נמצא שריד מפירוש על הספרי שזוהה כפירוש מגנצא.
המחבר

הראשון שייחס את הפירוש לרבנו גרשום הוא ר' נתן מרומי בעל הערוך. הוא מצטט פירוש זה עשרות פעמים; לפעמים בשם "חכמי מגנצא", ולפעמים בשם רבנו גרשום. ראשונים נוספים מצטטים מהפירוש בשם רבנו גרשום, כגון רי"ד ור' צדקיה בן אברהם. ובקרב חכמי אשכנז, ראבי"ה ואו"ז, הפירוש מצוטט בשם ר' אליקים הלוי. יוצא דופן הוא הפירוש לחולין, שגם בקרב חכמי אשכנז יוחס לרבנו גרשום.
אברהם אפשטיין העלה כמה קשיים בייחוס הפירוש לרבנו גרשום: חכמי אשכנז וצרפת אינם מזכירים כלל שהוא חיבר פירוש לתלמוד, והם מצטטים את מהפירוש בשם רבי אליקים בן משולם. בנוסף, הפירושים האלה סותרים במספר מקומות את נוסח התלמוד של רבנו גרשום כפי שנמסרה בידי הראשונים, ולפעמים גם את דבריו בתשובותיו. הוא הסיק שהפירוש התחבר על ידי תלמידי ר' יצחק בן יהודה ובראשם ר' אליקים בן משולם, תוך התבססות על פירושו של ר' יצחק ומסורות מחכמים נוספים. זאת מלבד הפירוש לחולין, שנערך על ידי חכם אחר. ולגבי ייחוס הפירוש לרבנו גרשום על ידי בעל הערוך, הוא כתב: "ר' נתן רצה לומר בכך שהפירוש שייך לבית מדרשו של רבנו גרשום, אבל לא חובר על ידו, אלא על ידי חכמי מגנצא שהם תלמידיו ותלמידי תלמידיו".
י"מ תא-שמע הוכיח על פי כתבי היד שהפירוש נכתב ב"שכבות" שונים הנבדלות זו מזו בזמנם, ושולבו לתוכו תוספות מחכמי הדורות הבאים. והוא חלק על דברי אפשטיין וטען שרבנו גרשום אכן כתב פירוש לתלמוד שהיה לעיני ראשונים רבים, ופירושו שימש כיסוד הראשוני של קונטרס מגנצא, ועליו שולבו פירושי תלמידיו ר' יעקב בר יקר ור' יצחק בר יהודה, ור' אליעזר הגדול. לפני בעל הערוך היו פירושי רבנו גרשום כקובץ עצמאי, ולכן הוא ידע להבדיל בין רובד פירושי רבנו גרשום לבין הרבדים המאוחרים לו. הוא גם אמר שר' אליקים לא היה ממחברי הפירוש, אלא הוא העתיק בפירושו קטעים מקונטרס מגנצא, וחכמי אשכנז ייחסו את הפירושים אליו מכיוון שהקונטרסים לא היו בידיהם.
י"נ אפשטיין טען שיש שתי אסכולות בפירושי אשכנז הקדומים: "פירושי מגנצא" ו"פירושי וורמייזא". אמנם גישה זו נדחתה על ידי חוקרים מאוחרים יותר.
לקריאה נוספת

י' רוטלוי, מבוא לפירוש רבנו גרשום על מסכת בבא בתרא, מכון אור החיים תשנ"ח.