stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ון מקיין
ביוגרפיה > כהונתו בסנאט לאחר בחירות 2008 לנשיאות > שארית כהונתו הרביעית

ב-2 בנובמבר 2004 נבחר מקיין לכהונה רביעית בת שש שנים עד ל-2010. לאחר שהפסיד לאובמה בבחירות הנשיאותיות, שב מקיין להשלים את כהונתו הרביעית בסנאט. באמצע נובמבר 2008 הוא נועד עם הנשיא הנבחר אובמה, והשניים שוחחו על נושאים משותפים להם. באותם הימים הודיע מקיין כי הוא יתמודד מחדש לסנאט לכהונה חמישית במהלך הבחירות לסנאט ב-2010. עם התקרבו של מועד השבעתו של אובמה לנשיאות, התייעץ אובמה במקיין במגוון נושאים, ומערכת היחסים בין השניים, נשיא נבחר ויריבו המובס, הייתה נדירה. מספר מקורות מציינים כי נאום ההשבעה של אובמה, אשר היה בסימן מציאת מטרה גדולה יותר מהפרט, נכתב לאחר התייעצויות רבות של אובמה עם מקיין. עם זאת, מקיין הפך למנהיג האופוזיציה הרפובליקנית ל"חוק השיקום וההשקעה" (American Recovery and Reinvestment Act of 2009), ואמר כי החוק כרוך בהוצאות רבות מדי ביחס לתמריצים כלכליים מועטים. מקיין הוסיף להתנגד למועמדותה של סוניה סוטומיור לבית המשפט העליון של ארצות הברית באומרו כי הוא "מאמין שהיא אינה תואמת את אמונתו באיפוק שיפוטי". באוגוסט 2009, החל מקיין לצדד ולתמוך במפלגה הרפובליקנית יותר מתמיד בקריירה הסנאטוריאלית שלו. מקיין טען מחדש כי הניצחון אפשרי במלחמת אפגניסטן וביקר את אובמה על כך שהוא מתעכב בהחלטה האם לשלוח עוד מן הכוחות המזוינים של ארצות הברית אל אפגניסטן.
מקיין מתח ביקורת חריפה על אובמה על החלטתו לבטל את בניית מתקן מערכת ההגנה מפני טילים האמריקאית בפולין, מיאן להצטרף למשא ומתן על חקיקות בנושא שינויי אקלים, והתנגד בתוקף לחוק הגנת החולה וטיפול בר השגה. מקיין הוביל פיליבסטר מוצלח בדיונים על ביטול מדיניות "אל תשאל, אל תספר" ויצג את עמדת המתנגדים לשילוב הומואים ולסביות מוצהרים בצבא ארצות הברית. בין הגורמים שגרמו לשינוי כיוונו של מקיין לצד השמרני יותר נמנים עזיבת חברי סגל, חשש מחודש בנוגע לגודל החוב הלאומי וגודלה של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, חשש מפני קריאת תיגר אפשרית עליו מצד הרפובליקנים השמרנים בבחירות 2010 לסנאט, וחוסר רצונו להצטייר כברווז צולע ולתת למעמדו הלאומי (שנסק כשהיה מועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות) להתפוגג.
בראשית 2010, החליט חבר בית הנבחרים ושדר הרדיו לשעבר ג'ון דייוויד הייוורת' להתמודד נגד מקיין על מועמדות המפלגה הרפובליקנית לייצוג אריזונה בסנאט. הייוורת' זכה לתמיכה חלקית מתנועת מסיבת התה, האגף השמרני במפלגה הרפובליקנית. הייוורת' השתמש בסלוגן "השמרן העקבי" כביקורת על היותו של מקיין "עצמאי-רפובליקני" בשלהי שנות התשעים ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21, ולאחר הבחירות לנשיאות ב-2008 הפך לשמרן. מקיין, על אף שהשתמש במונח זה בשנים עברו, התייחס לסלוגן הביקורתי - "מעולם לא ראיתי את עצמי כמי שלא עקבי, אני מחשיב את עצמי כמי שמשרת את תושבי אריזונה כמיטב יכולתו".
ביוגרפיה > מותו והלווייתו

משפחתו של מקיין הודיעה ב-24 באוגוסט 2018, כי הפסיק את טיפוליו הכימותרפיים בגידול הקטלני שבראשו. יום למחרת ההודעה הלך מקיין לעולמו בשעה 04:28 לפי שעון אריזונה, כשהוא מוקף ברעייתו ובבני משפחתו, בביתו שבקורנוויל, אריזונה, בן 81 במותו.
ארון קבורתו של מקיין הוצב בקפיטול מדינת אריזונה שבפיניקס ב-29 באוגוסט (יום הולדתו ה-82), וב-30 באוגוסט נערך לו טקס אשכבה מקומי בכנסייה הבפטיסטית של פיניקס הצפונית. ב-31 באוגוסט הוטסה גווייתו אל וושינגטון די. סי. ושם ארונו הוצב פעם נוספת ברוטונדה של הקפיטול האמריקאי, ויום אחר כך, ב-1 בספטמבר, נערך לו טקס אשכבה לאומי בקתדרלה הלאומית של וושינגטון. אמנם במשך שנים רבות השתייך אל הכנסייה האפיסקופלית, אך ב-17 השנים שקדמו למותו השתייך אל הכנסייה הבפטיסטית הדרומית. הוא נקבר בבית הקברות של האקדמיה הימית של ארצות הברית באנפוליס שבמרילנד ב-2 בספטמבר, ליד קברו של מי שהיה עמיתו לכיתה באקדמיה הימית וחבר אמת במהלך החיים, האדמירל צ'ארלס לארסון (אנ'). לפני מותו ביקש מקיין שייספד בידי הנשיאים לשעבר ג'ורג' ווקר בוש וברק אובמה, בעוד שביקש שהנשיא המכהן דונלד טראמפ לא יגיע לאף אחד מטקסי אשכבותיו, כנ"ל לגבי מי שהייתה מושלת אלסקה ועמיתתו למרוץ בבחירות 2008 לנשיאות, שרה פיילין. מקיין עצמו תכנן את סידורי הקבורה ובחר את מי שנשאו את ארון קבורתו בטקס האשכבה בוושינגטון, בהם סגן הנשיא לשעבר ג'ו ביידן, הסנאטור לשעבר ראס פיינגולד, מזכיר ההגנה לשעבר ויליאם כהן, הקולנוען וורן בייטי והדיסידנט הרוסי ולדימיר קארה-מורזה.
מנהיגים זרים רבים השתתפו בטקס אשכבתו הלאומי של מקיין בוושינגטון הבירה. בין המנהיגים ניתן למנות את מזכ"ל ארגון האמנה הצפון-אטלנטית ינס סטולטנברג, נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו, נשיא הפרלמנט של טאיוואן סו ג'יה-צ'יואן, שר ההגנה של קנדה רג'יט סאג'ן (Harjit Sajjan), שרי החוץ וההגנה של אסטוניה יורי לואיק וסוון מיקסר בהתאמה, שר החוץ של ליטא לינאס לינקביציוס (Linas Linkevičius), שר החוץ של לטביה אדגארס רינקביצ'ס, ושר החוץ של ערב הסעודית עאדל אל-ג'ובייר.
עם מותו של מקיין, היה על דאג דוסי, מושל אריזונה, למנות מחליף למקיין בסנאט עד לקיום הבחירות המיוחדות לסנאט באריזונה ב-2020 ושישלים את שארית כהונתו השישית של מקיין בסנאט, אשר הייתה אמורה להסתיים בינואר 2023. דוסי החליט למנות את ג'ון קייל, שכבר כיהן בעבר כסנאטור מטעם אריזונה, להחליף את מקיין בסנאט עד 2020. על פי חוקי אריזונה, על מחליפו של מקיין להיות חבר במפלגתו של הסנאטור המנוח - המפלגה הרפובליקנית. השערות של העיתונות על מועמדים פוטנציאליים להחלפת מקיין בסנאט כללו את אלמנתו סינדי, הסנאטור לשעבר קייל, ושני חברים לשעבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם אריזונה מאט סלמון וג'ון שאדג. דוסי אמר שיקיים פגישות רשמיות בנדון רק אחרי טקס האשכבה וקבורתו של מקיין, וב-4 בספטמבר, יומיים לאחר שנטמן מקיין באקדמיה הימית, מינה דוסי את קייל למלא את מקומו של מקיין.
ביוגרפיה > מותו והלווייתו > תגובות על מותו

עם היוודע דבר מותו של מקיין הביעו אישים ומנהיגים רבים בארצות הברית ובעולם את צערם ושלחו את תנחומיהם למשפחתו. ביניהם כל נשיאי ארצות הברית לשעבר שנותרו בחיים: ג'ימי קרטר, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, ביל קלינטון, ג'ורג' ווקר בוש, וברק אובמה, חברי קונגרס רבים, ומנהיגים מרחבי העולם.
הנשיא דונלד טראמפ, אשר היה ידוע ביחסיו העכורים עם מקיין, הביע תנחומים למשפחתו של מקיין באופן כללי, אולם ברשומה שפרסם ברשת החברתית "טוויטר" לא כתב דבר על מקיין עצמו, ודחה את כוונות הבית הלבן לשחרר הצהרת תנחומים המשבחת את חייו ופועלו של מקיין, בנוסף, דגל ארצות הברית אשר התנוסס על גג הבית הלבן ושהורד לחצי התורן ביום מותו של מקיין (25 באוגוסט), הועלה חזרה לראש התורן בהוראתו של טראמפ בחצות 27 באוגוסט. הנשיא טראמפ אמר כי הסיקור התקשורתי על מותו של מקיין מופרז בהתחשב בכך שמקיין מעולם לא היה נשיא ארצות הברית. בניגוד להחלטה הראשונית של הבית הלבן, מושלים רבים, דמוקרטים ורפובליקנים כאחד, הורו להוריד את דגלי ארצות הברית במדינותיהם לחצי התורן עד לקבורת מקיין. מנהיגי הרוב והמיעוט בסנאט, מיץ' מקונל וצ'אק שומר בהתאמה, ביקשו את תמיכת מחלקת ההגנה של ארצות הברית בבקשתם להוריד את כל דגלי ארצות הברית המתנוססים על מבנים ממשלתיים ציבורים לחצי התורן. בבית הלבן התרככו בעקבות הביקורות הציבוריות הנוקבות והשיבו את הדגל לחצי התורן ב-27 באוגוסט, בעוד הנשיא טראמפ פרסם באיחור הצהרה בה הוא משבח את שירותו של מקיין למען המדינה, וחתם על צו נשיאותי שהורה להוריד את כל דגלי ארצות הברית לחצי התורן עד לקבורתו של מקיין.
לאחר מותו העניק לו ב-2022 הנשיא ג'ו ביידן את מדליית החירות הנשיאותית.
מקיין וישראל

מקיין היה בעל דעות חיוביות על ישראל ונחשב לסנאטור פרו-ישראלי. למקיין אף היו יחסים טובים עם יהודים בכלל ויהודי ארצות הברית בפרט, שהתבטאו בין היתר בידידות ארוכת השנים עם הסנאטור היהודי ג'ו ליברמן מהמפלגה הדמוקרטית, שאותו רצה כעמיתו למרוץ בבחירות 2008 לנשיאות.
בנאום שנשא בפני הוועד האמריקאי-ישראלי לענייני ציבור ב-23 באפריל 2002 אמר מקיין כי "אף מנהיג אמריקאי אינו רשאי למכור שלום כוזב לבעלת בריתנו, ולהחשיב את זכותה של ישראל להגנה עצמית ללגיטימית פחות מזכותנו, או לעמוד על כך שישראל תנהל משא ומתן על הסדר מדיני בשעה שטרור נשאר כלי המיקוח המועדף על הפלסטינים". במלחמת לבנון השנייה ב-2006 התייחס מקיין לתפקידה של מדינת ישראל בסכסוך עם לבנון ועם חזבאללה במהלך גיוס קולות למועמדת הרפובליקנית לתפקיד מושל אילינוי, ג'ודי באר טופינקה. לאחר שישראל הפציצה את נמל התעופה הבינלאומי רפיק אל-חרירי, גיבה מקיין את ישראל באומרו: "וודאי שמעתם את עמיתנו באירופה אומרים ש'הישראלים חייבים להפסיק'. מה נעשה אם מישהו יחצה את גבולותינו, יהרוג את החיילים שלנו וישבה אותם? אתם חושבים שהיינו נוהגים באיפוק מוחלט?".
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, בריאיון לעיתונאי ג'פרי גולדברג ב"אטלנטיק" במאי אותה השנה, נשאל מקיין האם הרעיון הציוני צודק והאם הוא נחל הצלחה. מקיין השיב: ”כל מי שמכיר את ההיסטוריה של העם היהודי ואת הרעיון הציוני לא יכול שלא להעריץ את אלה שהקימו את המולדת היהודית. אני חושב שזה מדהים שהציונות נמצאת באמצע המלחמות והמשפטים הגדולים והיא מקיימת את האידיאלים של דמוקרטיה וצדק חברתי וזכויות אדם. מדינת ישראל נשארת תחת איום משמעותי מצד ארגוני הטרור, כמו גם את המשך הדאגה של האיראנים למחוק את ישראל מהמפה”. במהלך מערכת בחירות זו אמר כי אם ייבחר לבית הלבן יעביר את שגרירות ארצות הברית בישראל אל ירושלים.
מקיין קרא במרץ 2011 לשחרורו המוקדם של המרגל הישראלי יונתן פולארד, אשר נידון למאסר בן 30 שנה על העברת סודות מדינה של ארצות הברית לישראל. בנובמבר אותה השנה, התבטאו נשיא צרפת ניקולא סרקוזי והנשיא אובמה נגד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בלעג, כאשר הסתודדו זה עם זה בפסגת G-20. מקיין הוקיע את דברי שני המנהיגים ואמר כי הוא "מעריץ גדול של ראש הממשלה נתניהו". הוא טען שממשל אובמה נכשל בכל הנוגע לענייני המזרח התיכון והאמירות של סרקוזי ואובמה לא מועילות ליחסי ארצות הברית–ישראל שנמצאים במילא בהתדרדרות. ב-18 ביולי 2014, בעיצומו של מבצע צוק איתן ברצועת עזה, גינה מקיין בריאיון לרשת הטלוויזיה ABC את הביקורות על הקטל ברצועה, ואמר: "מה אנו היינו עושים אם מאות טילים היו נורים עלינו ממקסיקו? אני חושב שהיינו מגיבים בדיוק כפי שישראל מגיבה".
ב-2015 הגיעו יחסי ארצות הברית–ישראל לשפל, הן עקב נאומו של נתניהו בפני הקונגרס והן עקב הסכמות לוזאן על תוכנית הגרעין האיראנית. מקיין הביע בפומבי את דאגותיו מהשפל, ואמר כי היחסים בין שתי המדינות גרועים מתמיד בעקבות ציפיותיו הבלתי-ריאליות של אובמה מישראל. בשלהי דצמבר 2016, אחרי שאובמה בחר שלא להטיל וטו על החלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם נגד מפעל ההתנחלויות בישראל, גינה מקיין את אי הטלת הווטו, ובהצהרה רשמית שפרסם כתב כי "העברת ההחלטה מציינת פרק מביש נוסף בהיסטוריה האנטי-ישראלית המשונה של האו"ם". על החלטתו של הנשיא דונלד טראמפ להעביר את שגרירות ארצות הברית בישראל מתל אביב-יפו לירושלים בשלהי דצמבר 2017 אמר: "כבר מזמן האמנתי שירושלים היא בירת ישראל האמיתית. עם זאת, סוגיות הנוגעות למעמדה הסופי והקבוע של ירושלים חייבות להיפתר בסופו של דבר על ידי ישראלים ופלסטינים כחלק מתהליך שלום בינלאומי.
ראו גם

חוקי המשחק - סרט טלוויזיה של רשת הטלוויזיה האמריקאית "HBO" בכיכובם של ג'וליאן מור, וודי הרלסון ואד האריס על אודות מסע הבחירות הנשיאותי של מקיין ב-2008.
חברי הסנאט של ארצות הברית
לקריאה נוספת

Paul Alexander, Man of the People: The Life of John McCain, Hoboken, New Jersey: John Wiley & Sons, 2002
David Brock and Paul Waldman, Free Ride: John McCain and the Media, New York: Anchor Books, 2008 (הספר בקטלוג ULI)
Elizabeth Drew, Citizen McCain, New York: Simon & Schuster, 2002
Barbara Silberdick Feinberg, John McCain: Serving His Country, Brookfield, Connecticut: Millbrook Press, 2000
John G. Hubbell, P.O.W.: A Definitive History of the American Prisoner-Of-War Experience in Vietnam, 1964–1973, New York: Reader's Digest Press, 1976
John Karaagac, John McCain: An Essay in Military and Political History, Lanham, Maryland: Lexington Books, 2000
Stuart I. Rochester and Frederick Kiley, Honor Bound: American Prisoners of War in Southeast Asia, 1961–1973, Annapolis, Maryland: Naval Institute Press, 1999
Cliff Schecter, The Real McCain: Why Conservatives Don't Trust Him and Why Independents Shouldn't, Sausalito, California: PoliPoint Press, 2008
Matt Welch, McCain: The Myth of a Maverick, New York: Palgrave Macmillan, 2007
Robert Timberg, John McCain: an American Odyssey, Simon & Schuster, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת > ספריו

Faith of My Fathers, Random House, August 1999
Worth the Fighting For, Random House, September 2002
Why Courage Matters: The Way to a Braver Life, Random House, April 2004
Character Is Destiny: Inspiring Stories Every Young Person Should Know and Every Adult Should Remember, Random House, October 2005
Hard Call: Great Decisions and the Extraordinary People Who Made Them, Hachette, August 2007
Thirteen Soldiers: A Personal History of Americans at War, Simon & Schuster, November 2014
The Restless Wave: Good Times, Just Causes, Great Fights, and Other Appreciations, Simon & Schuster, May 2018
הערות שוליים

הנשיא ג'ורג' ווקר בוש לוחץ את ידה של סינדי מקיין לצד בעלה, יום בחירתו של מקיין למועמד הרפובליקני לנשיאות, 5 במרץ 2008
ג'ון מקיין מאזין לנאומה של עמיתתו למרוץ, מושלת אלסקה שרה פיילין בווירג'יניה, 10 בספטמבר 2008
סמליל מסע הבחירות של מקיין לנשיאות
תוצאות הבחירות. במדינות הצבועות באדום הושג רוב למקיין, ואילו במדינות הצבועות בכחול הושג רוב לאובמה
הסנאטור מקיין והנשיא אובמה במסיבת עיתונאים משותפת בבית הלבן, 4 במרץ 2009
מקיין עם מזכיר המדינה לענייני חוץ וחבר העמים ויליאם הייג בלונדון, 28 באפריל 2011
הסנאטור מקיין נואם במהלך שימוע בוועדת הכוחות המזוינים של הסנאט, 4 ביוני 2013
מקיין משוחח עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי בעת ביקורו בניו דלהי, 3 ביולי 2014
הסנאטור מקיין עם נשיא אוקראינה פטרו פורושנקו בעת ביקורו בקייב, 25 בספטמבר 2015
מקיין ומיט רומני מתראיינים לעיתונות בבית ספר תיכון במסה שבאריזונה במהלך מסע בחירתו מחדש לסנאט של מקיין, 12 בדצמבר 2015
מקיין עם נשיאת הרפובליקה הסינית צאי אינג-ון, כראש משלחת ועדת הכוחות המזוינים לטאיפיי, 5 ביוני 2016
מקיין נואם בוועידת מינכן לביטחון 2017, 17 בפברואר אותה השנה
מקיין מצביע את הצבעתו ההיסטורית נגד ביטול חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה ובכך מכשיל את רפורמת הבריאות המוצעת של דונלד טראמפ, 27 ביולי 2017
בתו של מקיין, מייגן, מבכה ומתאבלת על ארון קבורתו בקפיטול של מדינת אריזונה, 30 באוגוסט 2018
צוות הלוויות הכבוד הצבאיות של המשמר הלאומי של אריזונה נושא את ארון קבורתו של מקיין אל קפיטול מדינת אריזונה שבפיניקס, 30 באוגוסט 2018
דגל ארצות הברית שעל גג הבית הלבן מורד לחצי התורן לזכרו של מקיין ב-27 באוגוסט 2018
התמונה הרשמית של ג'ון וסינדי מקיין
משפחתו של מקיין בכינוס הוועדה הרפובליקנית הלאומית ב-2008. בשורה הראשונה, מימין לשמאל: סידני, דאגלס ואנדרו. שורה שנייה מימין לשמאל: ברידג'ט, ג'ק, סינדי (רעייתו), ג'ימי ומגי. סיינט פול, מינסוטה, 4 בספטמבר
הסנאטורים ג'ון מקיין וג'ו ליברמן עורכים מסיבת עיתונאים במלון המלך דוד שבירושלים, 25 בפברואר 2011
קריקטורה בה נראים מקיין ועמיתתו למרוץ שרה פיילין נדרסים על ידי "המציאות הכלכלית", בעוד מקיין חוזר על המנטרה "סחר חופשי! סחר חופשי! סחר חופשי... סחר מפוקח?! פיילין מהרהרת: "אני אפילו לא יודעת מה זה!"
קריקטורה של מקיין המציגה אותו כאדם כעסן ורגזן, ספטמבר 2014
הנקמה היהודית (סדרת סרטים)

| --- | --- |

כרזת הסרט הראשון
 מבוסס על:  סיפור חיים
 בימוי:  יהודה גרובייס
 הופק בידי:  יהודה גרובייס (מפיק ראשי) בטיסקף הפקות, דימיטרי ליואנט, איר קאזמה, מוטי דוראי, שלמה חזן, דיני גרובייס
 תסריט:  יהודה גרובייס (יוצר) אוהד רמתי, מוז לוי, רות לוי (עריכת תסריט), יעקב גבריאלי
 עריכה:  שלמה חזן, גבי ושלר, יהודה גרובייס, דיויד שפירו
 שחקנים ראשיים:  אביתר לזר, מיכאל וייגל, שלמה סדן, רונן הרשקוביץ, אריאל כהן, יעקב זדה דניאל, יהודה גרובייס, יוסי סגל, אברהם סלקטר, רוברט הניג, ישראל טרייסטמן, דין מירושניקוב
 מוזיקה:  דניאל בנסמיאן, יהודה קונסמן, אלעד דגן, נתנאל לייפר
 צילום:  אנתון זיו, אלכס סברינצקי, אייל וענונו, אריאל כהן, אוהד רמתי, יצחק סיגלר, דיויד שפירו
 מדינה:  ישראל ישראל אוקראינה אוקראינה תאילנד תאילנד נפאל נפאל הודו הודו גאורגיה גאורגיה
 חברת הפקה:  גרובייס הפקות
 חברה מפיצה:  גרובייס הפקות גרינטק, סרטי יונייטד קינג, סינמה סיטי, יס פלאנט, HOT CINEMA, מובילנד, Mostly Music, Toveedo, מיינסטרים, Nigun Music
 הקרנת בכורה:  2003, 2004, 2005, 2010, 2024
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית, גרמנית, נפאלית, רוסית, ערבית
 סוגה:  פעולה, מתח, היסטוריה, דרמה
 פרסים:  פסטיבל עץ החיים לתרבות יהודית (הנקמה היהודית 2: חטיפת אייכמן)
 סרטים בסדרה:  הנקמה היהודית הנקמה היהודית 2: חטיפת אייכמן (2 חלקים) הנקמה היהודית 3: משימה בנפאל   הנקמה היהודית 4: תיק סודי נקמה יהודית 5: הוציאה ממסגר נפשי נקמה יהודית 6: עזה במוקד נקמה יהודית 7: חטופים (TBA)
 grovais.com
הנקמה היהודית (באנגלית: The Jewish Revenge) היא סדרת סרטי פעולה חרדית, שביים והפיק יהודה גרובייס, בכיכובם של כמה מהבולטים בשחקני הקולנוע הישראלי והחרדי: אביתר לזר, מיכאל וייגל, ששי סעד, שלמה סדן, יעקב זדה דניאל, רונן הרשקוביץ, דין מירושניקוב, יוסי סגל, אברהם סלקטר, רוברט הניג, ישראל טרייסטמן, אריאל כהן ועוד. הסדרה זכתה לאהדת הקהל החרדי והפכה לשם מותג במגזר לסרטי פעולה. כל סרט נכתב לחוד כסיפור שונה, כשהמוטיב המרכזי הוא פעילות המוסד בעולם. הסרט הראשון בסדרה יצא לאור ב-2003, החמישי יצא בשנת 2010. ב־2024 יצא הפרק השישי בסדרה.
הנקמה היהודית: מדען האטום (2003) > עלילה

יואב (אביתר לזר), סוכן המוסד, נשלח לאוקראינה בשליחות חשאית כדי ללכוד מדען אטום בשם יוהנסן ציגה (בשמו האוקראיני יבגני, – המנהל מגעים מתקדמים למכירת נשק לחזבאללה. במהלך בדיקה על עברו של המדען, מתברר כי הוא פושע נאצי נמלט שמצא מקלט מדיני באוקראינה. עוד התברר כי המדען היה אחראי בשואה באופן אישי על אביו של סוכן המוסד (יוסי סגל) לפני העלייה למטוס יואב מניח תפילין בדוכן חב"ד אותו חרדי נותן לו את כתובת אחיו באוקראינה שיסיע לו.
המשימה מסתבכת כאשר סוכן המוסד המקומי, אלכס (יהודה רוזנוסר), בוגד בו.
יואב נלכד על ידי המשטרה המקומית, בחקירות הוא מנסה לשכנע את מפקד המשטרה שהסוכן הוא נאצי.
יואב משתלט על אחד השוטרים, מחליף איתו מדים ונמלט מהכלא.
שניאור (מיכאל וייגל) שליח חב"ד במקום, נכנס לתמונה בעל כורחו על-מנת לעזור ליואב להשלים את המשימה.
תוך כדי הבלגן נודע באקראי ליואב שאביו נפטר לפני כמה שבועות, ובעקבות הידיעה מחליט יואב לעצור את המשימה, שניאור משכנע אותו להמשיך במשימה כדי לעשות נחת לאביו.
יואב ושניאור פורצים לדירתו של הנאצי במטרה לתלות את תמונתו במדים נאציים, תוך כדי חוזר ציגה לקחת את משקפיו וכמעט תופס אותם, המשטרה שמגיעה כדי להורגם נכנסת אחריו לדירה, מגלה את התמונה ואת המדים הנאציים באחד הארונות ועוצרים את הסוכן.
יואב חוזר לארץ, ובדרך לקבר אביו שומע בחדשות שהנאצי התאבד בכלא.
הנקמה היהודית: מדען האטום (2003) > הפקה והפצה

הסרט צולם באוקראינה ובישראל, בהפקה זו צולם גם הסרט יש דין ויש דיין.
ביציאת הסרט הראשון לאור, סוקר הסרט בתוכנית של גיא פינס בערוץ 3. הכתבה נבחרה לכתבת השבוע, כתבת החודש וכתבת השנה ושודרה למעלה מ-15 פעם. גם בסרטו של שלמה חזן 'חרד לסרטו' (2006), צילומי הסדרה כיכבו בכל חלקי הסרט.
באחת מהסצנות, השחקן הראשי (אביתר לזר) נראה משתלשל דרך חלון לרחוב ראשי בקייב. מקטע מהסצנה התפרסם בטריילר הרשמי אך לבסוף הסצנה נגנזה. גרובייס אף התייחס לכך בסרטי התעודה "איך עושים סרט" ו"חרד לסרטו".
הנקמה היהודית 2: חטיפת אייכמן (2 פרקים, 2004) > עלילה

המוסד הישראלי בשנות ה-60 המוקדמות מקבל מידע חם על מקום הימצאו של אדולף איכמן (שלמה סדן). איסר הראל (אברהם סלקטר) בעצה אחת עם דוד בן-גוריון, מחליטים על פעולה אמיצה ומסוכנת של חטיפת האיש האס.אס בעומק בואנוס איירס בארגנטינה, צוות מיומן נשלח למקום על ידי המוסד. אייכמן מתגלה כמי שמסתתר תחת זהות בדויה – ונחטף על ידי הצוות הישראלי (אביתר לזר, רונן הרשקוביץ) בנו הראשון (אריאל כהן) שמגלה כי אבא נחטף, מנסה לרתום לעזרתו את ארגון 'האחווה הגרמנית' שסייע לפושעים נאצים שהסתתרו, ובשיתוף עם המשטרה החשאית נערך מצוד נרחב אחר החוטפים. הבולשת החשאית של ארגנטינה יודעת כי הישראלים עומדים להוציא את אייכמן בטיסת אל-על לישראל.
הנקמה היהודית 2: חטיפת אייכמן (2 פרקים, 2004) > הפקה והפצה

הסרט צולם באוקראינה יחד עם הסרט כוחם של תהילים והוקרן בין השאר ב"פסטיבל עץ החיים" בסינמטק תל אביב.
הנקמה היהודית 3: משימה בנפאל (2005) > עלילה

גדעון כהן (שלמה סדן) איש המוסד הישראלי מקבל משימה גורלית. עליו לטוס בדחיפות לנפאל כדי להכשיל מכירת וירוס קטלני לאיש אל קאעידה, שמתכוון לעשות בעזרתו פיגוע המוני בישראל. במוכר, בן למשפחת דיפלומטיים גרמניים, אסור לפגוע מחשש לתקרית דיפלומטית, אבל העניינים מסתבכים כשגדעון נתפס בבית המלון על ידי המשטרה המקומית ומואשם ברצח.
כלוא ומחוסר אונים הוא פוגש בחזקי ליפשיץ (יהודה גרובייס) – שליח חב"ד המקומי. גדעון מבקש טובה קטנה מחזקי, לגשת לבית המלון ולהשמיד את הווירוס הקטלני שהוא החביא בחדר. אבל הנס (אריאל כהן) הקדים את חזקי, ולקח את הווירוס והוא בדרכו לישראל כדי לבצע את הפיגוע בעצמו. גדעון מוצא את עצמו חייב לברוח מהכלא ולהפר את ההוראות הברורות שקיבל כדי להצליח במשימה.
הנקמה היהודית 3: משימה בנפאל (2005) > הפקה והפצה

הסרט צולם בנפאל יחד עם הסרט "אבודים בדרך".
הנקמה היהודית 4: תיק סודי (2010)

חיים (יעקב זדה דניאל), סוכן של המוסד הישראלי, מניח את ידיו על קלסר שמלא בפרטים מפלילים על בכירי השלטון הנפאלי, כדי למנוע מהקלסר לחזור לידיהם של הבכירים נותן רועי את הקלסר לחזקי ליפשיץ – שליח חב"ד בנפאל כדי שזה ישמור עליו מכל משמר, אך כאשר הקלסר נגנב מרשותו של חזקי עולים על פני השטח מאבקי כוח ורדיפת בצע, ולתוך העלילה משתרבבים בכירים מושחתים שיעשו הכול כדי להחזיר לרשותם את הקלסר. בנוסף חוקר ביטוח שחוקר את הפריצה לבית חב"ד נסחף לעלילה בעל כורחו.
נקמה יהודית 5: הוציאה ממסגר נפשי (2010)

לרועי (יעקב זדה דניאל), מטייל ישראלי, הכל החל להשתבש כשהיה בדרך למנזר בודהיסטי בטיבט. כספו ודרכונו נגנבים, בנוסף הוא מואשם בזיוף דולרים, נאסר ונכלא, על ידי שוטר מושחת, נרדף ומושפל עד שעומד לשים קץ לחייו.
נקמה יהודית 5: הוציאה ממסגר נפשי (2010) > הפקה והפצה

החלקים "4" ו"5" צולמו יחד בנפאל, בשני החלקים משמש יעקב זדה-דניאל בתפקיד הראשי. זהו הסרט היחיד בסדרה שהעלילה לא קשורה לפעילות המוסד בעולם.
נקמה יהודית 6: עזה במוקד (2024)

נקמה יהודית 6: עזה במוקד (באנגלית: Jewish Revenge 6: Gaza in Focus) הוא סרט פעולה ישראלי משנת 2024 והשישי בסדרת "הנקמה היהודית". הסרט בוים והופק על ידי יהודה גרובייס ומככבים בו דין מירושניקוב, נתנאל מרדכי, אביתר לזר ושלמה סדן. הסרט יצא לאקרנים ב-15 באוגוסט 2024. "נקמה יהודית 6" מציין ציון דרך היסטורי בקולנוע החרדי, בהיותו הסרט הראשון בז'אנר זה שיצא להקרנות מסחריות בבתי קולנוע.
נקמה יהודית 7: חטופים (סרט עתידי)

בראיון שהעניק לערוץ 7 (8 באוגוסט 2024) לקראת יציאת החלק השישי (נקמה יהודית 6), חשף גרובייס כי כבר החל לעבוד על סרט המשך לסדרה, תחת השם "נקמה יהודית 7: חטופים".
ביאורים

↑  כשיואב נזכר בחב"דניק שהניח לו תפילין בארץ
הערות שוליים

↑  החל מפרק 5: "נקמה יהודית"
↑  מלבד פרק 5
↑  כך פורסם בכמה מקורות רשמיים, אך בפועל על כותר הסרט נכתב "הנקמה היהודית" בלבד
↑  עידוא דגן, ‏מביא את הסחורה, באתר גלובס, 20 באוקטובר 2004
↑  איציק ברנדויין, סרט קולנוע חרדי? הבמאי יהודה גרובייס חושף סודות מאחורי הקלעים, באתר ערוץ 7
הנקמה היהודית 2: חטיפת אייכמן (פרק א')
הנקמה היהודית 3: משימה בנאפל
הנקמה היהודית 4: תיק סודי
נקמה יהודית 5: הוציאה ממסגר נפשי
נקמה יהודית 6: עזה במוקד
ג'ורג' סורוס

| --- | --- |

סורוס, 2018
 לידה:  12 באוגוסט 1930 (בן 94) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Schwartz György 
 מדינה:  ארצות הברית, הונגריה 
 מקום מגורים:  בודפשט, אנגליה, ניו יורק 
 השכלה:  בית הספר לכלכלה של לונדון (1954) 
 מעסיק:  קרנות החברה הפתוחה, Kaupthing Singer & Friedlander, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  טמיקו בולטון (21 בספטמבר 2013–?) 
 צאצאים:  אלכסנדר סורוס
 פרסים והוקרה:  פרס אדם סמית (2012)  פרס המהגרים הגדול (2006)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת אוקספורד (1980)  מדליית פושקין (1999)  אזרחות כבוד של בודפשט (2002)  איש השנה של הפיננשל טיימס (2018)  מסדר הצלב של טרה מריאנה (4 במרץ 1998)  מדליית החירות הנשיאותית (4 בינואר 2025)  מסדר החירות של אוקראינה (2015)  מסדר החירות (2015)  פרס ג'יימס מדיסון (1997)  פרס החופש (2013)  מסדר ההצטיינות של הרפובליקה ההונגרית (2004)  מסדר הדוכס גדימינאס הגדול הליטאי  מסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  מסדר סטארה פלנינה  עיטור שלושת הכוכבים  מסדר מאנאס, דרגה 3  המסדר ההומני לגאולת אפריקה  מפקד עם כוכב במסדר ההערכה של הרפובליקה של פולין  עמית האקדמיה הבריטית 
 www.georgesoros.com
 
ג'ורג' סורוס (במקור שוורץ, באנגלית: George Soros, בהונגרית: Soros György – מבוטא שוֹרוֹש; נולד ב־12 באוגוסט 1930) הוא איל הון יהודי־הונגרי־אמריקאי מיליארדר התורם סכומים גדולים לארגוני זכויות אדם, למוסדות, ולקידום פעילות פוליטית בעולם. תמך בהקמת מוסדות אקדמיים, ביניהם בית הספר החדש לכלכלה במוסקבה והאוניברסיטה האירופאית בבודפשט. נודע בשל עמדותיו הליברליות ובשל מיתוגו השלילי בידי מפלגת פידס ההונגרית.
בשנת 2018 העריך מגזין "פורבס" את הונו בכ־8 מיליארד דולר. בינואר 2025 הוענקה לו מדליית החירות הנשיאותית בידי הנשיא ג'ו ביידן.