stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסי לייהו
דיסקוגרפיה

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה .
Albums, Demos, and EPs;
Implosion of Heaven - Demo (1994)
Ubiquitous Absence of Remission - Demo (1995)
Shining - Demo (1996)
Something Wild (1997)
Hatebreeder (1999)
Tokyo Warhearts (Live CD, 1999)
Follow the Reaper (2001)
Hate Crew Deathroll (2003)
Trashed, Lost & Strungout (2004)
Are You Dead Yet? (2005)
Stockholm Knockout Live - Chaos Ridden Years (Live CD & DVD 2006)
Blooddrunk (2008)
2009) skeletons in the closet) (אלבום קאברים)
Children of Bodom (1998)
Downfall (1999)
Hate Me! (2000)
You're Better Off Dead! (2002
Needled 24/7 (2003)
In Your Face (2005)
Are You Dead Yet? (2006)
Thrashed Lost And Strungout (2006)
Beware the Heavens (1999)
To Hell and Back (2000)
Suicide By My Side (2002)
Keisarinleikkaus (2004)
Turpa Täynnä (2005)
Lisää Persettä Rättipäille EP (2007)
Nihil (2000)
הערות שוליים

↑  Children of Bodom founding guitarist Laiho dies at 41, Yle Uutiset, ‏4 בינואר 2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 9068067  GND: 135201322  ICCU: DDSV155288  ISNI: 0000 0000 7881 4734  LCCN: no2011032557  MusicBrainz: 48c7deb0-e19d-4e0b-86f1-ed799ca9dc73  NKC: js20060630005  NTA: 333775171  VIAF: 451149106174068491357   WorldCat (עם VIAF): 451149106174068491357 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אנה נרי

אנה נרי בבול דואר ברזילאי
אנה נרי (בפורטוגזית: Ana Néri‏; 13 בדצמבר 1814 - 20 במאי 1880) הייתה אחות ברזילאית וחלוצת מקצוע הסיעוד בברזיל.
חייה

אנה ז'וסטינה פריירה (Ana Justina Ferreira) נולדה בעיר קוצ'יירה (Cachoeira) שבבאהיה. ב-1837, בהיותה בת 23, נישאה לקצין הצבא הברזילאי איזדורו אנטוניו נרי. לאחר מותו של בעלה בשנת 1843 נותרה אנה אלמנה בת 29 ומטופלת בשלושה ילדים, ששנים מהם גדלו להיות קציני צבא כאביהם.
עם פרוץ מלחמת פרגוואי (1864) התנדבו שני בניה לצאת לקרב. נרי ביקשה את אישורו של מושל הפרובינציה של באהיה להצטרף אליהם ולאחיה (קצין צבא גם הוא), או לכל הפחות לאשר לה להתנדב בבית חולים צבאי בריו גראנדה דו סול. משהתמהמה תשובתו של המושל הצטרפה נרי באוגוסט 1865 לגדוד המתנדבים העשירי כאחות.
במהלך המערכה כולהשרתה נרי כאחות בבתי חולים צבאיים בחזית ובעורף. ב-1870, עם שוך הקרבות ולאחר שאחד מבניה נהרג בקרב, שבה נרי לעיר הולדתה ואיתה שש יתומות ברזילאיות. עם שובה זכתה נרי לכיבודים רבים. המושל העניק לה את אות המערכה (Medalha Geral de Campanha) וכן ציון מדרגה ראשונה על פעולותיה ההומניטריות (Medalha Humanitária de primeira classe) וקיסר ברזיל, דום פדרו השני העניק לה פנסיה נדיבה לכל ימי חייה. נרי נפטרה בריו דה ז'ניירו.
על אף שלא הייתה האישה היחידה שהשתתפה במלחמה, נחשבת נרי לאחות המקצועית הראשונה ולמייסדת מקצוע הסיעוד בברזיל. דמותה הפכה כמו-מיתולוגית כמעט והיא זכתה לכינוי "אם הברזילאים". על שמה נקרא, ב-1926, בית הספר לאחיות הרשמי הראשון שלימד את מקצוע הסיעוד בלימודים גבוהים בברזיל. בשנות המדינה החדשה כונן ז'טוליו ורגאס את "יום האחות" ב-12 במאי בו חולקים כבוד לאנה נרי בכל בתי החולים ובתי הספר לאחיות ברחבי המדינה. עם הקמתו של חיל האוויר הברזילאי בסיוע של תרומות מאזרחים ואזרחיות רבים, נקרא שמו של אחד המטוסים "אנה נרי". בנוסף קרויים על שמה של נרי רחובות ברחבי המדינה וכן הוקמו פסלים בדמותה.
ראו גם

מלחמת פרגוואי
אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה (1922–1993)

אליזבת, ארכידוכסית אוסטריה (ובשמה המלא: אליזבת שרלוטה אלפונסה כריסטינה תרזה אנטוניה יוזפה רוברטה אוטוניה פרנצ'סקה איזבל פיה מרקוס ד'אביאנו, בגרמנית: Elizabeth Charlotte Alphonsa Christina Theresia Antonia Josepha Roberta Ottonia Franziska Isabelle Pia Markus d'Aviano ‏ 31 במאי 1922 – 6 בינואר 1993) הייתה בתו של קרל הראשון, קיסר אוסטריה.
ביוגרפיה

אליזבת הייתה בתם של קרל הראשון, קיסר אוסטריה וזיטה, נסיכת בורבון-פארמה. ב-1918 הודחו הוריה מהשלטון בעקבות מלחמת העולם הראשונה ופירוק האימפריה האוסטרו-הונגרית. זיטה הרתה את אליזבת כאשר המשפחה שהתה בגלות בשווייץ. ב-1922 ניסו הוריה לחזור ולתבוע את כתר ממלכת הונגריה מידי מיקלוש הורטי, ולפיכך נשלחו לגלות באי מדיירה השייך לפורטוגל. ב-1 באפריל 1922 מת קרל במדיירה מדלקת ריאות, והמשפחה הוזמנה לגור בספרד בידי אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד. זיטה ילדה את אליזבת בארמון המלכותי אל פארדו במדריד. היא  נקראה אליזבת על שם אליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי"). את השם בחר קרל עוד לפני מותו.
במשך שש השנים הבאות חיה המשפחה הקיסרית בליקיטיו שבספרד. אמה העמיסה עבודה וחינוך קפדני על בניה המבוגרים יותר, אולם הקלה עם הצעירים יותר, כך שעל אליזבת היה הלחץ הכי פחות גדול. אמה אהבה לצלם את כל שמונת ילדיה כאשר הם מסודרים לפי הגובה. בהמשך עברה המשפחה לבלגיה, אולם לאחר הקרב על בלגיה נאלצה להימלט לארצות הברית ומשם לקנדה. לאחר המלחמה, חזרה אליזבת לאירופה וב-1949 נישאה להיינריך, נסיך ליכטנשטיין (בן דודו של פרנץ יוזף השני, נסיך ליכטנשטיין) בלינייר שבצרפת. היא נפטרה בוולדשטיין שבגרמניה ב-6 בינואר 1993 בגיל 70.
משפחתה

ב-12 בספטמבר 1949 נישאה אליזבת בעיר לינייר שבצרפת להיינריך, נסיך ליכטנשטיין, בנם של הנסיך אלפרד רומן מליכטנשטיין והנסיכה תרזיה מריה מאויטן-אוטינגן. נולדו להם חמישה ילדים:
וינצנץ (1950–2008)
מיכאל (נולד ב-1951)
שרלוטה (נולדה ב-1953)
כריסטוף (נולד ב-1956)
קרל (נולד ב-1957)
הערות שוליים

↑  Philippe Bernier Arcand, Les Bourbon-Parme dans les institutions d’enseignement du Québec, Histoire Québec 28, 2022, עמ' 24–28
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1137218053  VIAF: 4464150172715900180003   WorldCat (עם VIAF): 4464150172715900180003
אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין

התמרור הקבוע באמנה לסימון נכסי תרבות
שלט המוצב בסמוך לעיר העתיקה צור המכריז על האתר נכס תרבות הראוי להגנה על פי הוראות האמנה, מתחתיו התמרור הקבוע באמנה
אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין (באנגלית: Hague Convention for the Protection of Cultural Property in the Event of Armed Conflict) היא אמנה אשר נחתמה בהאג שבהולנד, ב-14 במאי 1954 בעקבות הרס נרחב של נכסי תרבות ומורשת במהלך מלחמת העולם השנייה ומהווה את ההסכם הבינלאומי הראשון אשר נועד לשמירת מורשת תרבותית בעת מלחמה.
האמנה מתייחסת לנכסי מיטלטלין ונכסי דלא ניידי, כולל אתרים בעלי חשיבות אדריכלית, אמנותית או היסטורית, אתר ארכאולוגי, יצירות אמנות, כתבי יד, ספרים וחפצים אחרים בעלי משמעות אמנותית, היסטורית או ארכאולוגית, כמו גם אוספים מדעיים מכל הסוגים ללא קשר למקורם או לבעלות בהם.
המדינות החתומות על האמנה נהנות מרשת של למעלה מ-100 מדינות אשר התחייבו להפחית מנזקי התרבות שגורמים מאבקים מזוינים בעולם ולנקוט בצעדים מונעים כדי להגן לא רק בעת מעשי האיבה (כאשר פעולות כאלה בדרך כלל מאוחרות מדי), אלא בימות שלום, במספר דרכים:
להגן ולכבד נכסי תרבות בעת עימותים מזוינים בינלאומיים ומקומיים;
לשקול להוסיף אתרים לרשימה הבינלאומית של נכסי תרבות הנמצאים תחת הגנה מיוחדת ולהשיג הגנה לנכסים אלה;
לשקול סימונם של מבנים חשובים ואתרים בעלי חשיבות תרבותית בתמרור הגנה מיוחד אשר נקבע במסגרת ההגנה;
להקים יחידות מיוחדות אשר תפעלנה במסגרת הכוחות המזוינים ואשר תהיינה אחראיות להגנת נכסי תרבות;
להטיל עונשים על הפרות של האמנה ולקדם את המודעות להוראות האמנה בציבור ובמגזרי אוכלוסייה מסוימים כגון אנשי מקצוע בתחום המורשת התרבותית, הצבא או רשויות אכיפת החוק.
מדינת ישראל חתומה על אמנת האג להגנת נכסי תרבות בעת עימות מזוין מאז 14 במאי 1954.
אלפבית רוסי

עמוד מתוך ספר הלימוד הראשון לשפה הרוסית משנת 1574 המציג את האלפבית
האלפבית הרוסי המודרני (ברוסית: русский алфавит) הוא וריאציה של האלפבית הקירילי. האלפבית הוכנס לשימוש ברוס של קייב במאה ה־10 בזמנו של ולדימיר הראשון, נסיך קייב. בעוד שבתחילה האלפבית כלל 45 אותיות, במאה ה־18 הושמטו ממנו 8 אותיות, ובין השנים 1917-1918 הושמטו 4 אותיות נוספות, וכיום האלפבית כולל 33 אותיות.
| --- | --- |
: הקראת האלפבית הרוסי 
: לעזרה בהפעלת הקובץ
אליזבת, נסיכת טורן וטקסיס

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1860 דרזדן, ממלכת סקסוניה ממלכת סקסוניה 
 פטירה:  7 בפברואר 1881 (בגיל 20) אודנבורג, האימפריה האוסטרית האימפריה האוסטרית 
 מדינה:  ממלכת בוואריה, ממלכת פורטוגל 
 בן או בת זוג:  מיגל, דוכס ברגנסה (17 באוקטובר 1877–ערך בלתי־ידוע) 
 
אליזבת, נסיכת טורן וטקסיס (בגרמנית: Elisabeth Maria Maximiliana von Thurn und Taxis;‏ 28 במאי 1860 – 7 בפברואר 1881) הייתה אשתו של מיגל, דוכס ברגנסה.
ביוגרפיה

אליזבת נולדה ב-28 במאי 1860 בדרזדן, והייתה הילדה השנייה של מקסימיליאן אנטון, נסיך הכתר של טורן וטקסיס והלנה, נסיכת בוואריה, בתם של מקסימיליאן יוזף, דוכס בבוואריה ולודוביקה, נסיכת בוואריה ואחותה של הקיסרית סיסי, אשתו של פרנץ יוזף, קיסר אוסטריה.
אליזבת התחתנה עם מיגל, דוכס ברגנסה, בנו של מיגל הראשון, מלך פורטוגל ואדליידה מלוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג ב-17 באוקטובר 1877 ברגנסבורג, ממלכת בוואריה.
בני הזוג עברו לאוסטריה, שם ב-22 בספטמבר 1878 נולד בנה הראשון, מיגל מקסימיליאנו, ברייצנאו אן דר רקס. לאחר לידה זו החל מצבה הבריאותי של אליזבת להידרדר. אליזבת מתה בגיל 20 באודנבורג זמן קצר לאחר לידת בתה השלישית, מריה תרזה.
אמה של אליזבת, הלנה, פרשה לאחר מותה יותר ויותר מהחיים הציבוריים. בעלה מיגל התחתן בסופו של דבר בשנית ב-8 בנובמבר 1893 בקליינהאובך עם מריה תרזה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג.
משפחתה

ב-17 באוקטובר 1877 התחתנה אליזבת עם מיגל, דוכס ברגנסה, ממנו נולדו לה שלושה ילדים:
הנסיך מיגל, דוכס ויזאו (1878–1923), התחתן עם אניטה סטיוארט.
פרנסיסקו ז'ואאו, נסיך ברגנסה (1879–1919).
מריה תרזה, נסיכת ברגנסה (1881–1945), התחתנה עם קרל לודוויג, נסיך טורן וטקסיס.
הערות שוליים

↑  "MISS STEWART WEDS; HOLDS TO HER FAITH; Becomes Bride of Prince Miguel, but Has Not Entered the Catholic Church. PRINCE RETAINS RIGHTS Has Not Yielded His Place in Line of Succession to the Throne -- Royalty at the Wedding". The New York Times. 16 בספטמבר 1909. נבדק ב-27 בספטמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Times ( 19 June 1919), p. 11.
↑  Melville Amadeus Henry Douglas Heddle de La Caillemotte de Massue de Ruvigny Ruvigny and Raineval (9th marquis of) (1914). The Titled Nobility of Europe: An International Peerage, Or "Who's Who", of the Sovereigns, Princes and Nobles of Europe (באנגלית). Harrison & Sons. p. 50. נבדק ב-1 במרץ 2019. {{cite book}}:  (עזרה)
אליזבת עם בעלה מיגל, דוכס ברגנסה, סוף שנות ה-70
אליזבת עם אחותה הגדולה, לואיזה.
אליסטר בראונלי

אליסטר (משמאל) וג'ונתן בראונלי
בראונלי במהלך תחרות ב-2011
אליסטר אדוארד בראונלי (באנגלית: Alistair Edward Brownlee; נולד ב-23 באפריל 1988) הוא טריאתלט בריטי, פעמיים ברציפות האלוף האולימפי (לונדון 2012 וריו דה ז'ניירו 2016), פעמיים אלוף העולם (2009 ו-2011) ושלוש פעמים אלוף אירופה (2010, 2011 ו-2014).
קריירה

בראונלי נולד ביורקשייר מערב באנגליה ולמד בברדפורד. אמו קייטי הייתה שחיינית ואביו קית' רץ, הם נהגו לקחת אותו ואת אחיו הצעיר ג'ונתן (שנהיה לטריאתלט מצטיין בפני עצמו), לריצות ביערות ובהרים (fell), רכיבות ממושכות על אופניים ושחיות, כנער הצטיין בריצות קרוס קאנטרי. לטריאתלון הגיע בעקבות דודו טריאתלט בעצמו. בגיל שמונה השתתף לראשונה בתחרות דואתלון, זמן קצר לאחר שהחל את שלב הריצה איבד את נעלו, אך בחר להמשיך ולא לעצור עד סוף התחרות. ב-2002 השתתף לראשונה באליפות אירופה לצעירים. הוא זכה באליפות העולם לנוער ב-2006, ובמדליית ארד באליפות אירופה לנוער באותה שנה. ב-2007 זכה באליפות אירופה לנוער וב-2008 זכה באליפות העולם עד גיל 23. הוא ייצג את בריטניה באולימפיאדת בייג'ינג וסיים במקום ה-12, לאחר שהוביל את המירוץ 3 קילומטרים מתחילת קטע הריצה.
את הפריצה שלו עשה ב-2009 כשזכה באליפות העולם לבוגרים, הוא זכה בכל חמש התחרויות בהן השתתף מתוך שמונה תחרויות הסבב, כולל באירוע הגראנד פינאלה. באליפות אירופה באותה שנה זכה במקום השני. בתחילת 2010 סבל מפציעה ונעדר מתחרויות במשך שלושה חודשים, הוא חזר להשתתף בסבב אליפות העולם שנערך ביוני במדריד וזכה במקום הראשון, בהמשך העונה ניצח גם בתחרות הגראנד פינאלה שנערכה בבודפשט, בדירוג הסופי של אליפות העולם הגיע למקום השישי. באליפות אירופה ב-2010 זכה במקום הראשון. ב-2011 זכה בפעם השנייה באליפות העולם לאחר שניצח בארבע תחרויות מתוך שבע התחרויות בסבב כולל אירוע הסיום, כמו זכה פעם שנייה באליפות אירופה. בפברואר 2012 קרע את גיד אכילס במהלך אימון ונעדר מהתחרויות במשך 4 חודשים. ביוני חזר להתחרות וניצח בפעם ה-12 בתחרות אליפות העולם שנערכה בקיצביהל.
באולימפיאדת לונדון זכה במדליית זהב לאחר שסיים בזמן של 1:46:25 שעות, וגבר על חאבייר גומס הספרדי שסיים שני ואחיו ג'ונתן שזכה במדליית הארד. בעקבות הישגיו הוענק לו ב-2013 תואר חבר במסדר האימפריה הבריטית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הגן על תוארו וזכה במדליית זהב בזמן של 1:45:01 שעות, לפני אחיו ג'ונתן והנרי שומאן הדרום אפריקאי.
בראונלי בעל תואר ראשון במדעי הספורט ופיזיולוגיה מאוניברסיטת לידס.
אחיו, ג'ונתן בראונלי זכה במדליית כסף אחרי אליסטר, הן באליפות העולם ב-2011 והן באליפות אירופה באותה שנה.
אינסטרומנטליזם (פילוסופיה של המדע)

אִינְסְטְרוּמֶנְטָלִיזְם (בעברית: אֶמְצָעוּתָנוּת, באנגלית: Instrumentalism) הוא זרם מרכזי בפילוסופיה של המדע המנסה להציג תשובה עקבית ושיטתית לשאלת היסוד "מה טבעה של תאוריה מדעית?".
על פי האינסטרומנטליזם, המושגים והתאוריות בהם אנשי מדע עושים שימוש הם לא יותר מכלים לניבוי תופעות, לארגונן ולשליטה עליהן. כלומר: עבור האינסטרומנטליסטים, אין משמעות לשאלה "האם תאוריות מדעיות הן אמתיות או שקריות", כשם שאין משמעות לשאלה "האם הפטיש שבאמצעותו אני תוקע מסמרים בקיר הוא אמיתי או שקרי". בשני המקרים מדובר בכלים בלבד המשמשים למטרה מסוימת.
הזרם המנוגד לאינסטרומנטליזם בפילוסופיה של המדע נקרא ריאליזם מדעי, והוא מחויב לטענה שלתאוריות מדעיות יש ערכי אמת ושקר, ושהישים המאכלסים אותן, או ישים מאוד דומים להם, אכן קיימים במציאות.
מקור השם

האינסטרומנטליזם היה במקור זרם בפילוסופיה הפרגמטית שפותח על ידי ג'ון דיואי ועמיתיו באוניברסיטת שיקגו, על סף סיום המאה ה-19. על פי האסכולה הפרגמטיסטית שהייתה פיתוח פילוסופי-חילוני של דפוסי מחשבה תאולוגים פרוטסטנטיים, האמת נמדדת על פי תכליות מעשיות. אי לכך, רעיונות אנושיים אינם אלא כלים להשגת מטרות החיים של האדם ואין להם משמעות מטאפיזית נוספת כלשהי. ג'ון דיואי פיתח את האספקט האינסטרומנטלי של הפרגמטיזם על פיו רעיון נמדד על פי ערכו המעשי והיכולת להשתמש בו ככלי לפתרון בעיות. כל ידע הוא פונקציונלי ורעיונות הם כלים להשגת מטרה מסוימת, אין לידע האנושי כל משמעות נוספת או שמעבר לכך. דיואי התעניין במיוחד בבירור המושג מחקר ומצא את משמעותו במציאת התנאים ליצירת המצב הרצוי לנו בחיים. מושג המחקר אצל דיואי היה כללי (קשור לפילוסופיה של החינוך) ולא עסק בהכרח במחקר המדעי. דיואי כמעט ולא עסק בסוגיות הפילוסופיה של המדע, והשפעתו על הפילוסופיה של המדע הייתה מועטה.
אינסטרומנטליזם והשקפות קרובות לו

יש המכנים בשם "אינסטרומנטליזם" כל השקפה פילוסופית אנטי ריאליסטית. הגדרה מצומצמת יותר מתייחסת לאינסטרומנטליזם בראש ובראשונה כתזה סמנטית, כלומר כתזה על השפה שבה משתמשים המדענים. לפי התזה הסמנטית, משפטים כגון "לאלקטרון יש מטען שלילי" אינם אמתיים או שקריים, אלא הם כלים נוחים בלבד לארגון התופעות הניתנות לצפייה. בנוסף, אין להבין מושגים כגון "אלקטרון" המתארים חלקיקים בלתי נראים כמתיימרים להורות על אובייקטים הקיימים במציאות, אלא רק ככלים לארגון התופעות הניתנות לצפייה.
לפי ההגדרה המצומצמת, לא כל השקפה אנטי-ריאליסטית היא אינסטרומנטליסטית. בפרט, ההשקפה האנטי-ריאליסטית המובילה כיום, אמפיריציזם קונסטרוקטיבי, המזוהה עם הפילוסוף באס ואן פראסן אינה אינסטרומנטליסטית, משום שלשיטתו יש להבין מושגים מדעיים כמתיימרים להורות על אובייקטים במציאות, אלא שהוא ספקן לגבי יכולתנו לדעת האם אובייקטים אלה אכן קיימים. למעשה, נדירים הפילוסופים של המדע המזהים עצמם כאינסטרומנטליסטים. אף על פי כן, ההשקפה האינסטרומנטליסטית היא רבת השפעה, וטענות אינסטרומנטליסטיות נפוצות בכתיבה של פילוסופים ריאליסטים כטענות שאותם הם מנסים להפריך, גם אם הן לא מיוחסות לאדם מסוים.
האינסטרומנטליזם קרוב להשקפות אחרות. ישנן נקודות ההסכמה רבות בין אינסטרומנטליזם לפרגמטיזם. נקודת המחלוקת העיקרית ביניהם היא זאת: האינסטרומנטליסט יטען שלתאוריות מדעיות אין ערכי אמת או שקר, ואילו הפרגמטיסט יטען שיש להן. אולם, עבור הפרגמטיסט, אין להבין את המושגים "אמת" ו"שקר" כמתארים יחס של התאמה בין השפה לעולם (כפי שמבין אותם הריאליסט), אלא כמתארים יחס של התאמה בין השפה לתכליות מסוימות - טענות אמתיות הן טענות העוזרות לקדם מטרה אנושית מסוימת, ואילו טענות שקריות אינן עוזרות לקדם אותה.
השקפה נוספת הקרובה, אך לא זהה, לאינסטרומנטליזם היא קונבנציונליזם. (זאת הסיבה לכך שיש המזהים פילוסופים קונבנציונליסטים כגון אנרי פואנקרה, פייר דוהם, נלסון גודמן, ווילרד קוויין כאינסטרומנטליסטים). קונבנציונליסטים טוענים כי יש מרכיבים בתורות מדעיות, כגון מערכות הייצוג, שהבחירה בהם אינה מוכתבת על ידי המציאות הפיזיקלית ואינה הכרחית לוגית. טענות קונבנציונליסטיות הן טריוויאליות בנוגע למרכיבים כגון יחידות המדידה שבהם משתמשים המדענים (סנטימטרים לעומת אינצ'ים), אך הן הופכות למעניינות ושנויות במחלוקת בנוגע לשאלה כגון האם הבחירה בגאומטריה לא אוקלידית בתורת היחסות מוכתבת על ידי המציאות, כלומר: המרחב הוא אכן לא אוקלידי, או שהן רק אמצעי הייצוג הנוח ביותר.
כפי שטוענת ימימה בן-מנחם, יש נקודות דמיון רבות בין ההשקפה האינסטרומנטליסטית והקונבנציונליסטית: שתיהן עוינות ניסיונות לבסס את המדע על עקרונות א-פריוריים, שתיהן מדגישות את התשואה המעשית ולא ההסברית שלו, ושתיהן מייחסות משמעות מכריעה מבחינת היכולת של המדע לייצר ידע לכך שתאוריות שונות מובילות לאותן מסקנות. או בקיצור, שתי התפיסות סבורות שאין ללמוד מהצלחתה של תאוריה על אמיתותה. נקודת המחלוקת בין שתי התפיסות היא סמנטית. הקונבנציונליסט יטען שלהיגדים תאורטיים יכולים להיות ערכי אמת ושקר במסגרת הקונבנציה, וינסה לפתח סמנטיקה מתאימה, ואילו האינסטרומנטליסט ידחה זאת.
שורשי האינסטרומנטליזם

ניתן למצוא רכיבים אינסטרומנטליים בפילוסופיה היוונית, אולם מי שנחשב לאבי ההשקפה הוא האסטרונום והתאולוג הלותרני אנדריאס אוסיאנדר בן המאה השש-עשרה. אוסיאנדר חיבר וצירף בעילום שם הקדמה לספרו של ניקולאוס קופרניקוס על הסיבובים של הספירות השמימיות, שבו טען קופרניקוס, בניגוד לעמדת הכנסייה באותו זמן, כי כדור הארץ סובב סביב השמש ולא להפך (טענה הנחשבת לנכונה כיום). אוסיאנדר, שניסה ליישב בין תורתו של קופרניקוס לעמדת הכנסייה טען כי תכליתה של תאוריה אסטרונומית אינה לתאר את טבע המציאות, אלא לספק דגם נוח לחישובים ולתצפיות בלבד, וכי
הדגם שנבחר לא צריך להיות אמתי או סביר. להפך, די בכך שהוא מספק חישוב שמתאים לתצפיות.
כדי לתמוך את טענתו סקר אוסיאנדר מספר דוגמאות של טענות אסטרונומיות בנות תקופתו שאינן יכולות נכונות, והוסיף כי על האסטרונום לבחור את הדגם השימושי ביותר ולא האמיתי ביותר:
מכיוון שהסברים שונים מוצעים כדי לתאר את אותה התנועה, יבחר האסטרונום בראשונה את הדגם שהוא הפשוט ביותר לתפיסה. חוקר הטבע יעדיף אולי לחפש את מראית העין של האמת. אולם איש מהם לא יטען לוודאות, אלא אם כן יקבל את הדברים מן האל עצמו.
במאה השש עשרה אימצה הכנסייה הקתולית בפועל פילוסופיה אינסטרומנטליסטית, שאיפשרה לה לנהוג בסובלנות יחסית כלפי מי שהחזיקו בתפישות קופרניקאיות. רק התעקשותו של גלילאו גליליי, שתמך בתאוריה הקופרניקאית, לתקוף את האינסטרומנטליזם עצמו ואת האפיפיור באופן אישי הביאה לעימות חזיתי בין השניים, שהסתיים בהעמדתו של גלילאו למשפט ובהרשעתו.
ניתן למצוא אלמנטים אינסטרומנטליסטיים אצל מספר פילוסופים אמפיריציסטים בני תקופת הנאורות כדוגמת דייוויד יום. היכנסותו של מושג האטום לפיזיקה במאה התשע עשרה הביאה לוויכוחים בקרב פילוסופים ופיזיקאים לגבי ממשותם של אטומים. הפיזיקאי והפילוסוף בן התקופה ארנסט מאך שטען כי מושג האטום אינו יותר מאמצעי נוח לארגון התופעות שמדענים רואים במו עיניהם, נחשב לאבי האינסטרומנטליזם המודרני, אם כי השאלה עד כמה באמת היה אינסטרומנטליסט נתונה בוויכוח.
הופעתן של תורת היחסות ומכניקת הקוונטים באמצע שנות העשרים של המאה העשרים הביאה לחיזוק האינסטרומנטליזם כהשקפה כוללת בפילוסופיה של המדע.
אינסטרומנטליזם ופיזיקה מודרנית

עליית זרם המחשבה האינסטרומנטליסטי בפילוסופיה של המדע נבעה משתי המהפכות בפיזיקה שהתרחשו ברבע הראשון של המאה שעברה: תורת היחסות של אלברט איינשטיין ותורת הקוונטים של נילס בוהר וורנר הייזנברג.
תורת היחסות שיצרה רעיונות חדשים וחסרי תקדים הביאה למסקנה שהמרחב הוא אספקט של מה שיש בו - אין בנמצא מרחב מוחלט. רעיון זה, שעומד לניגוד לכל אינטואיציה, סתר את תורת ניוטון שהתבססה על קיומו של מרחב הקיים בפני עצמו - ללא תלות בגופים שנעים בו. שתי התאוריות, זו של ניוטון מחד וזו של איינשטיין מאידך, סתרו זו את זו. לפי תורת ניוטון, האור שהוא חסר מסה נע בקו ישר על פי חוקי המכניקה הקלאסית. לפי איינשטיין הואיל ולאור יש אנרגיה ותנע מוגדרים הוא מושפע גם הוא מכוח הכבידה (ראו: תורת היחסות הכללית) ולכן אור מסוגל להתעקם בהשפעת שדה כבידה משמעותי כדוגמת זה של השמש. בניסוי המפורסם שנערך בעת ליקוי חמה בשנת 1919 הועמדו שתי התאוריות זו מול זו למבחן מכריע. נבדק מיקומו של כוכב שאורו עבר בסמוך לשמש ביחס לכוכבים האחרים שנראים בדרך כלל לצידו. התוצאה הייתה שמיקום הכוכב אכן היה שונה במקצת ביחס לכוכבים האחרים - תורת איינשטיין הוכחה. המהפכה האיינשטיינית הייתה שונה מאוד מהמהפכה הקופרניקאית. בעוד שלאחר שניוטון גיבש את פילוסופית הטבע שלו, נחשבה הפיזיקה הטרום-קופרניקאית לארכאית ובלתי רלוונטית, המהפכה האיינשטיינית הותירה את חוקי ניוטון בעינם. הסיבה הייתה שבמהירויות אטיות כל כך יחסית למהירות האור כמו אלה שאנו מורגלים להם על כדור הארץ, הסטייה של תורת ניוטון היא זניחה. מצב זה העלה את התהייה מה יותר חשוב בתאוריה מדעית? שתהיה פרקטית כמו תורת ניוטון או שתהיה נכונה כמו תורת איינשטיין. אם המכניקה הקלאסית של ניוטון היא מדעית לכל דבר למרות שאין בה אמת, אזי ייתכן שהאמת לא כל כך רלוונטית למדע. המדעיות של הפיזיקה הניוטונית נובעת מהיותה מכשיר יעיל ולא בגלל שמושאיה (מרחב מוחלט, תנועה, תאוצה וכיוצא בזה) קיימים במציאות. רעיונות אלה לכשלעצמם הם אינסטרומנטליים.
מכניקת הקוונטים פתרה בעיות קשות במחקר המדעי במחיר בעיות הרבה יותר קשות בתורת ההכרה. התאוריה גישרה במשוואה מתמטית אחת בין שתי תאוריות שונות וסותרות לגבי מהותו של האור. חלקיקי האור בפרשנות הקוונטית הפגינו דפוסי התנהגות גליים כמו בניסוי שני הסדקים, למרות היותם יחידות קצובות. בניסוי שני הסדקים שנערך עם אלקטרונים (שהם חלקיקים מובהקים) התברר שהאלקטרון עובר בו-זמנית דרך שני הסדקים כפי שמנבאת מכניקת הקוונטים. מצב אבסורדי זה המכונה סופרפוזיציה קוונטית התגלה מאוחר יותר בתופעות קוונטיות נוספות. מכניקת הקוונטים מחשבת ומנבאת בדיוק רב את הדינמיקה ההסתברותית של הקוונטים, התנהגות האלקטרונים היא סטטיסטית. ניסיונות לגלות את ההתנהגות המדויקת של האלקטרונים על ידי הכנסת גלאי לאחד הסדקים, ביטלו את המצבים הקוונטיים, תופעה המכונה "אפקט הצופה". איינשטיין ומדענים אחרים הביעו חוסר נחת בולט מאפשרות הקיום של המצבים הקוונטיים.
אסכולת קופנהגן שנחלצה להסביר את הסתירה הזו, עשתה שימוש בהשקפה האינסטרומנטליסטית על אופיים של מושאי מכניקת הקוונטים (פוטונים, אלקטרונים, ספינים וכיוצא בזה) ואופי ההסבר המדעי בכלל. מושאי מכניקת הקוונטים לא באמת קיימים במציאות, הם רק מודלים לצורך הבנת הטבע בדפוסים אנושיים. להכנסת הסטטיסטיקה כאחד ממושאי המדע היו השפעות מרחיקות לכת - הסטטיסטיקה הוציאה מן ההסבר המדעי את דרישת ההכרח ומה שנותר בו הוא רק היכולת להשתמש במדע כאינסטרומנט אבל לא באמת להבין אותו (אי אפשר להבין "מדוע קרה משהו במקרה").
טענות בעד אינסטרומנטליזם ונגדו

הדיון הפילוסופי באינסטרומנטליזם הוא חלק מהוויכוח הכללי סביב ריאליזם מדעי. כל טענה אנטי-ריאליסטית נותנת בעקיפין רוח גבית לאינסטרומנטליזם, אולם היא אינה בהכרח טענה חיובית בזכות האינסטרומנטליזם, משום שאינו החלופה היחידה לריאליזם. סעיף זה יעסוק בטענות הנוגעות לאינסטרומנטליזם במישרין, הסובבות סביב שלושה נושאים עיקריים: ההשלכות הפילוסופית של משפט קרייג, המעמד של הפשטות (abstractions) ואידיאליזציות בתאוריות מדעיות, וההסבר להצלחת המדע.
טענות בעד אינסטרומנטליזם ונגדו > משפט קרייג והשלכותיו

לפי משפט שהוכיח המתמטיקאי ויליאם קרייג בשנת 1953, לכל תורה  \tau  (המבטאת תאוריה מדעית) רקורסיבית אקסיומטית, בהינתן חלוקה זרה של המלים ב- \tau   לשתי קבוצות O (מונחי תצפית) ו-T (מונחים תאורטיים), קיימת תורה  '\tau  אקסיומטית שקולה לוגית ל- \tau , שאינה מכילה ביטויים מ-T. בצורה לא פורמלית, לפי משפט קרייג, אם ניתן לחלק את אוצר המלים של תורה מדעית, העונה לקריטריונים מתמטיים מסוימים, לשתי קבוצות זרות זו לזו, אחת המכילה רק מונחים תאורטיים, כגון "אלקטרון" ו"כוח", ואחת המכילה רק מונחי תצפית המתייחסים לרשמי החושים, כגון "קר" ו"צהוב", ניתן לבנות תאוריה חדשה המכילה מונחי תצפית בלבד, שממנה ניתן לגזור לוגית אותן מסקנות, ובכך להיפטר מכל המונחים התאורטיים.
פילוסופים של המדע מיהרו לבסס טיעון בעד אינסטרומנטליזם המתבסס על משפט קרייג. קרל המפל טען כי העובדה שניתן לוותר על מונחים תאורטיים מראה שהם לא ממלאים כל תפקיד מלבד ארגון נוח יותר של התופעות הנצפות. טענה מחזקת את תת-הזרם באינסטרומנטליזם המכונה "אינסטרומנטליזם אלימינטיבי", שאביו המייסד הוא ארנסט מאך, אשר שואף לצמצם את מונחי המדע לתיאור התופעות הנצפות בלבד.
עם זאת, השלכותיו הפילוסופית של משפט קרייג שנויות במחלוקת. ראשית, ריאליסטים טוענים כי ספק אם תורות מדעיות מקיימות את התנאים של משפט קרייג. בפרט, ניסיונות לחלק את אוצר המלים של תאוריות פיזיקליות לשתי קבוצות זרות של מונחים תאורטיים כשלו, וכפי שהראה קוויין במאמרו "שתי דוגמות לאמפיריציזם" (1951), ספק אם הדבר אפשרי.
עוד טוענים ריאליסטים כי גם לו הדבר היה אפשרי, התאוריה המתקבלת  '\tau  אמנם שקולה לוגית ל- \tau , אך אינה שקולה לה מבחינות אחרות. היא איננה פשוטה באותה מידה (למעשה, יהיו בה אינסוף מונחים יסודיים), ואינה נותנת אותה תמיכה אינדוקטיבית לטענות, כלומר אינה טובה באותה מידה לחיזויים.
ראו גם

פוזיטיביזם לוגי
פורמליזם
הגישה האונטולוגית הטבעית
לקריאה נוספת

פריץ רורליך, מפרדוקס למציאות: הרעיונות המרכזיים של הפיזיקה החדישה, הוצאת מאגנס, 1995.
ימימה בן-מנחם, "ההסבר הטוב ביותר". עיון ל"ח: 41-60, 1989. (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  אֶמְצָעוּתָנוּת במילון גאוגרפיה אנושית (תשע"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  ימימה בן-מנחם "ההסבר הטוב ביותר". עיון ל"ח: 41-60, (1989)
↑  בן מנחם (1989), 57-58.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553253705171  BnF: cb122882060 (data)  GND: 4123434-0  LCCN: sh85066781