stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקרמנטו קינגס
הערות שוליים

↑  המובילים הסטטיסטיים של הקבוצה, באתר basketball-reference.com
| קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המזרחי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי | קבוצות ליגת ה-NBA> האזור המערבי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| הבית האטלנטי | הבית המרכזי | הבית הדרום־מזרחי | הבית הצפון־מערבי | הבית הפאסיפי | הבית הדרום־מערבי |
| בוסטון סלטיקס | שיקגו בולס | אטלנטה הוקס | דנוור נאגטס | גולדן סטייט ווריורס | דאלאס מאבריקס |
| ברוקלין נטס | קליבלנד קאבלירס | שארלוט הורנטס | מינסוטה טימברוולבס | לוס אנג'לס קליפרס | יוסטון רוקטס |
| ניו יורק ניקס | דטרויט פיסטונס | מיאמי היט | אוקלהומה סיטי ת'אנדר | לוס אנג'לס לייקרס | ממפיס גריזליס |
| פילדלפיה 76' | אינדיאנה פייסרס | אורלנדו מג'יק | פורטלנד טרייל בלייזרס | פיניקס סאנס | ניו אורלינס פליקנס |
| טורונטו ראפטורס | מילווקי באקס | וושינגטון ויזארדס | יוטה ג'אז | סקרמנטו קינגס | סן אנטוניו ספרס  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88163825  VIAF: 153713175   WorldCat (עם VIAF): 153713175
קמר

ערך זה עוסק במונח בגאולוגיה. אם התכוונתם לעם הנקרא קמר או חמר, ראו .
במרכז – קֶמֶר, מימין – קַעַר
קֶמֶר או אנטיקלינה הוא מונח בגאולוגיה מבנית המתאר מבנה קמור הנוצר בתהליך של מעוות וקימוט בעקבות מאמצי לחיצה עזים המופעלים על שכבות הסלעים. בקמר נשמר סדר השכבות כפי שהיה לפני הקימוט והוא תואם את עקרון הסופרפוזיציה (גאולוגיה).
המונח הקרוב אנטיפורם משמש לתיאור מבנה קמור שיחסי הגיל בין שכבותיו אינם ידועים, ולכן לא ידוע אם חלו בהן מעוות וקימוט. מונח נוסף – קִמרוֹן (anticlinorium) – משמש לתיאור קמר נרחב המורכב מקמרים משניים וביניהם קערים, דוגמת אלה המרכיבים את הרי יהודה.
היווצרות

קמרים הם קמטים, ואלה נוצרים במגוון של תנאים ותהליכים הפועלים על מסלע שהיה במקורו מישורי. לקימוט אחראים כמה גורמים:
מעוות הנגרם בשל היווצרות מאמצים מסוגים שונים – בעיקר מאמצי מתיחה ולחיצה – או בשל שינויים במשטר מאמץ קיים
מחדרים פלוטוניים הגורמים להתחממות המסלע, לעיוותו ולדחיקתו
תנועה טקטונית הכוללת לחיצה, התרוממות או העתקה
התרוממות פוסט-קרחונית הגורמת לשכבות צעירות להתקמט לאחר הפשרה קרחונית, בעקבותיה שב הקרום ומתרומם בהיעדר משקל הקרחון
שני תהליכי הקימוט הפעיל האחראים להיווצרות קמרים נבדלים זה מזה בכיוון פעולתם: עיקום – הפועל במקביל למבנה השכבות, וכיפוף – הפועל בניצב או באלכסון למבנה השכבות. תהליכים אלה עשויים להתרחש בקנה מידה גדול היוצר רכסי הרים או בקנה מידה קטן יותר היוצר קמרים הנראים בשטח.
מאפיינים

קמרים נוטים להיווצר בקבוצות בהן מצוי קער בין קמר לקמר, ולהרכיב שרשרת קמרים דוגמת הקשת הסורית או רכסי הרים דוגמת האלפים.
לעיתים עשויה תבנית הנוף להצביע על קיומו של קמר, אולם המבנה הטופוגרפי לא תמיד תואם את המבנה הגאולוגי. קיימים מצבים של היפוך תבליט, בהם המבנה הטופוגרפי הפוך למבנה הגאולוגי. דוגמה להיפוך תבליט כזה נראה בשומרון: הר עיבל והר גריזים המצויים בקער שכם עולים בגובהם על הר כביר ורכס טמון המצויים בקמר תרצה (פריעה).
במקרים רבים ניתן לזהות קמרים במפה גאולוגית באמצעות רצף של שכבות סלע: במרכז מצויות העתיקות, וסביבן – הצעירות יותר. חשיפה זו של השכבות העתיקות נובעת מתהליכי בליה וסחיפה, הפועלים בעוצמה רבה יותר על השכבות המצויות בפסגת הקמר מאשר בצלעותיו. דוגמה להשפעה הנרחבת של סחיפה ניתן לראות במבנה רישאת במאוריטניה – קמר שקוטרו כ-50 ק"מ וגובהו מעל פני סביבתו עשרות מטרים בלבד.
מאפיינים > מבנה של קמרים

המבנה הכללי של קמרים מורכב מכמה יחידות:
ציר הקימוט – קו העובר במרכז החתך של הקמר ומחלק אותו לשני חלקים הנוטים ממנו לכיוונים מנוגדים בדרך כלל
מישור הציר – מישור דו-ממדי המורכב מצירי הקימוט העוברים לאורך הקמר
צלע – חלקי הקמר הנוטים מטה ומשתפלים מפסגת הקמר – הנקודה הגבוהה ביותר על ציר הקימוט
אופק הציר – פסגת הקמר, האזור המציין את המעוות המרבי
נטיית הצלעות בקמר מצוינת בשני אופנים:
סטרייק – הכיוון בשושנת הרוחות של נטיית מישור השיכוב של השכבות המרכיבות את הקמר
דיפ – הזווית המרבית של נטיית השכבות ביחס לאופק ובניצב לסטרייק
מאפיינים > גאומטריה של קמרים

קמר הוא קמט קמור שאזור הציר בו גבוה מבסיס השכבות העליונות: כל קו המחבר בין שתי נקודות על חלקה החיצוני של השכבה העליונה יעבור בתוך מבנה הקמר.
קמרים עשויים להיות סימטריים או אסימטריים בצורתם, חריפים וניכרים או עדינים – תלוי בטבעם ובחוזקם של הכוחות שפעלו על המסלע ובנטייתו של המסלע להתעוות. בקמר סימטרי נטיית הצלעות משני עברי מישור ציר הקימוט דומה, ואילו בקמר אסימטרי נטיית הצלעות משני עברי מישור ציר הקימוט אינה דומה. קמרים סימטריים נוצרים ממאמץ לחיצה לא סיבובי, ואילו קמרים אסימטריים נוצרים ממאמץ לחיצה סיבובי.
משמעות כלכלית

לגאולוגים העוסקים בחיפושי נפט או גז טבעי יש עניין במציאת מבנים של קמרים במעמקי האדמה אם ביבשה ואם בקרקעית הים. כאשר עורכים קידוחי ניסיון בשטח שבו נקבע מראש כי יש סיכוי להצלחה, עשויה הימצאות קמרים בו להצביע על "מלכודת קמר" בה יימצאו מרכיבי הנפט הגולמי.
צפיפות החומר של נפט נמוכה לעומת צפיפותו של המסלע בתוכו הוא מצוי. עובדה זו גורמת לעלייה של הנפט לחלקה העליון של שכבת הסלע וללכידתו מתחת לתקרתה. בחלץ נמצא הנפט בעומק של 1,500 מטרים בשכבה של אבן חול, שמעלה ומתחתיה מצויות שכבות שלא איפשרו לנפט להיספג בהן או לחדור בעדן – עד שנערך קידוח שחדר אל תוך המלכודת ואפשר את הוצאת הנפט הגולמי.
הקמרים בישראל

בישראל קיימים קמרים רבים לכל אורכה – החל ברכס מול הלבנון בצפון ועד לדרום הנגב. נטייתם של הקמרים המוארכים משתנה בהתאם לתנועתם של לוחות טקטוניים והיווצרות העתקים.
הקמרים בישראל > קמרי הקשת הסורית

הקשת הסורית היא מערכת של קמטים, הבאה לידי ביטוי בקמרים רבים המצויים לאורכה של ישראל, מן הנגב דרך הרי יהודה, השומרון, הכרמל ומזרח הגליל ועד לרמת הגולן.
הקשת החלה להיווצר בסוף הטורון ובתחילת הסנון, כאשר החלו לפעול תהליכי קימוט בקרקעיתו של ים טתיס בשלבי סגירתו שנבעו מהתנגשות הלוח האפריקאי בלוח האירו-אסיאתי. לחץ ההתנגשות גרם להיפוך טקטוני בסלעי התשתית ולקימוט סלעי המשקע שהורבדו מעליהם. בפלאוקן התעצם הקימוט. כמה מראשי הקמרים החדשים בלטו כאיים מעל פני הים ובקערים ביניהם הורבדו משקעים רבים. קימוט נוסף הדגיש את התוואים והפך את הקמרים להרים ואת הקערים לעמקים.
קמרי הקשת נוצרו בכיוון צפון-מזרח–דרום-מערב, אולם נטייתם המקורית השתנתה עם היווצרות השבר הסורי-אפריקאי, אז חלה היפרדות של הלוח הערבי מהלוח האפריקאי והתפתח בקע ים המלח המפריד בין הלוח הערבי ללוח הלבנטיני. תנועת הלוח הערבי צפונה ביחס ללוח הלבנטיני גרמה למתיחת והתארכות הקמרים לצפון-מזרח, ובמקביל חל בקמטים היפוך תבליט: הקמרים נפערו וסחיפה יצרה בהם שקעים עמוקים. היפוכי תבליט אלה ניתן לראות במכתשים בנגב ובשומרון. תהליכי הקימוט נמשכו לתוך האאוקן וניכרים אף בנאוגן.
הקמרים בישראל > קמרי הקשת הסורית > החרמון

קמר גדול מרכיב את החרמון אך אינו חלק מן הקשת הסורית, אם כי החל להיווצר במקביל לה בקרטיקון עליון וכתוצאה מאותם תהליכים. עם היווצרות בקע ים המלח התרחש שלב נוסף של קימוט, והחרמון התרומם באופן ניכר – עד לגובה של כ-4 ק"מ – בעקבות שינוי בכיוון ההעתקה והתנגשות של הלוח הערבי בלוח הלבנטיני. בדומה לקמרים אחרים גם בחרמון חלה סחיפה, וגובה פסגתו כיום עומד על 2,814 מטרים.
הקמרים בישראל > קמרי הקשת הסורית > הכרמל והשומרון

אזור זה בנוי משני קערים ושני קמרים: קמר הכרמל, קער רמת מנשה, קמר הרי אום אל פחם וקער הר שכם וגלבוע.
קמר הכרמל - הוא אחד הקמרים הבולטים בישראל, שכיוונו – מדרום-מזרח לצפון-מערב – מנוגד לכיוון קמטי הקשת הסורית. הכרמל נחלק לרכס אמיר ורכס הכרמל, המופרדים באמצעות קער רמות מנשה.
קמר הרי אום אל פחם - קמר הגובל עם עמק יזרעאל בצפון ובמזרח ועם עמק דותן מדרום.
קער רמות מנשה - קער נמוך הבנוי ממסלע קרטוני ולכן נוצר בו נוף טבעי מעוגל.
קער הר שכם וגלבוע - על אף נופו הררי, אזור זה הוא למעשה קער המגיע לגובה 940 מטר מעל פני הים בהר עיבל. זה אזור הקערים הגבוה ביותר בישראל, בתוכו קיימות בקעות פנימיות המשמשות לחקלאות.
הקמרים בישראל > קמרי הקשת הסורית > יהודה

שדרת הרי יהודה בנויה מקמר גדול המתחיל מחברון לכיוון ירושלים ועד רמאללה. קמר ענק זה חצוי באזור ירושלים ולכן החלק הדרומי מכונה קמר חברון ואילו החלק הצפוני מכונה קמר רמאללה. האזור מחולק לשלושה אזורי משנה:
הר חברון - החוליה ההררית ביותר בקמר, ששיאה בגובה 1026 מטר מעל פני הים, בעיירה חלחול.
הרי ירושלים - החוליה הנמוכה ביותר בקמר, ולכן דרך אזור זה נסלל מעבר החוצה את ההר.
הרי בית אל - החלק הצפוני של הקמר והשני בגובהו מבין שלושת החלקים של הרי יהודה, ששיאה בגובה 1016 מטר מעל פני הים בהר בעל חצור.
הקמרים בישראל > קמרי הקשת הסורית > קמרי הנגב

בנגב מצויים יותר מ-20 קמרים, והם בולטים במיוחד ומופרדים זה מזה בקערים. בין הקמרים: קמר דימונה, קמר ירוחם, קמר חלוקים, קמר בוקר, קמר שחר וקמר צבוע. קמרים ייחודיים הם קמר חצרה, קמר חתירה וקמר מחמל המכונה גם "קמר רמון" – בהם התפתחו שלושת מכתשי הסחיפה הגדולים – בהתאמה: המכתש הקטן, המכתש הגדול ומכתש רמון – מבין שבעה המצויים רק בנגב ובסיני.
ראו גם

גאולוגיה - מונחים
טקטוניקת הלוחות
גאומורפולוגיה
מעוות
אורוגנזה
קמט
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
שלמה שובאל, צפונות כדור הארץ, האוניברסיטה הפתוחה, 2006, מסת"ב 965-06-0872-9
עקיבא פלכסר, גיאולוגיה, יסודות ותהליכים, אקדמון, 1992, מסת"ב 965-350-026-0
פרופסור משה ברור, "אנטיקלינה, קמר", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 4), הוצאת יבנה, תשס"א
Encyclopedia of Geology, Elsevier Academic Press, First edition 2005, ISBN 0-12-636380-3
Encyclopedia of Geomorphology, Routledge, London 2004, ISBN 0-415-27298-X
Richard John Huggett, Fundamentals of Geomorphology, Routledge, Second Edition 2007, ISBN 978-0-415-39083-5
Ben A. Van der Pluijm and Stephen Marshak, Earth Structure, W.W. Norton & Company, Second Edition 2004, ISBN 0-393-92467-X
Donal M. Ragan, Structural Geology, Cambridge University Press, Fourth Edition 2009, ISBN 987-521-89758-7
הערות שוליים

↑  Earth Structure, עמ' 241
↑  "היפוך תבליט" במילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה
↑  היפוך טקטוני (inversion) – מצב שבו לחץ צדי גורם להתרוממות יחסית של גראבנים מעל ההורסטים הגובלים בהם, עד כדי היווצרות העתקים הפוכים
↑  מבואות החרמון והגולן: גיאולוגיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4142676-9 
מנגנוני קימוט: עיקום (באדום) וכיפוף (בירוק)
מבנה רישאת
יחידות מבנה בקמר
חתך במבנה קמר
מלכודת קמר
הקמרים הבולטים בנגב
קמר חתירה: שוליו המזרחיים של מכתש חתירה
הר החרמון המושלג - מבט מעמק החולה
גאורגי דימיטרוב

ערך זה עוסק במנהיג הרפובליקה העממית של בולגריה. אם התכוונתם למנהיג מפלגת האיכרים של בולגריה, ראו .
דימיטרוב בפגישה עם סטלין ב-1936
עצרת אבל המונית לאחר מותו של דימיטרוב
כרוז של הקרן הקיימת בבולגריה, הקורא למגבית למען נטיעת יער בישראל כאות הוקרה על סיועו של דימיטרוב לעלייה לישראל
גאורגי מיכאילוב דימיטרוב (בבולגרית: Георги Димитров Михайлов;‏ 30 ביוני 1882, קובאצ'בצי, נסיכות בולגריה – 2 ביולי 1949, מוסקבה, ברית המועצות) היה פוליטיקאי בולגרי, מנהיג המפלגה הקומוניסטית הבולגרית, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20.
ראשית הקריירה

דימיטרוב נולד למשפחה קשת יום והיה הבכור מבין 8 אחים. הוא למד סַדָּרוּת דפוס והיה פעיל בארגוני עובדים שונים. ב-1902 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית וב-1903 היה שותף ליסוד מפלגת הפועלים הבולגרית. ב-1919 היה ממייסדי המפלגה הקומוניסטית הבולגרית אשר בהמשך הצטרפה לקומינטרן. בין 1904 ל-1923 כיהן כמזכיר פדרציית האיגודים המקצועיים במדינה. ב-1915 נבחר לפרלמנט הבולגרי והיה ממתנגדי הצטרפותה של בולגריה למלחמת העולם הראשונה. בעקבות עמדותיו, נעצר דימיטרוב, נשפט, הורשע בעוון חתרנות ונידון לשנתיים מאסר.
בספטמבר 1923, לאחר ההפיכה שבמהלכה נרצח אלכסנדר סטמבוליסקי ובמקומו מונה אלכסנדר צאנקוב, ניסו הקומוניסטים בראשות דימיטרוב לחולל הפיכה נוספת בממלכה ולתפוס את השלטון. ההפיכה דוכאה בכוח רב על ידי הצבא הבולגרי, אלפים הוצאו להורג ודימיטרוב נמלט לממלכת יוגוסלביה. הוא נידון למוות שלא בפניו וגלה לברית המועצות, שם חי עד 1929 בזהות בדויה. בהמשך, עבר דימיטרוב לגרמניה ועסק בפעילות פוליטית. במרץ 1933, לאחר שריפת הרייכסטאג, נאסר דימיטרוב ביחד עם שני קומוניסטים בולגרים נוספים והואשם במעשה. כשנודע על כך לידידו, יצחק מרקין, ששהה באותה עת במצרים, שלח סיוע לדימיטרוב בדמותן של אלף לירות שטרלינג. כסף זה מימן את הסנגוריה של דימיטרוב. לנאשמים נערך משפט ראווה בלייפציג ודימיטרוב הצליח להעמיד במבוכה את חבר השופטים ולבסוף זוכה מכל אשמה. בראשית 1934 גורש מגרמניה ועבר להתגורר בברית המועצות. דימיטרוב היה מקורב ליוסיף סטלין והוא מינה אותו למזכיר הכללי של הקומינטרן, תפקיד שבו כיהן עד פירוק האיגוד ב-1943.
כהונת ראש הממשלה

ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה וברחבי הממלכה התחוללה הפיכה שהובלה על ידי חזית המולדת. קימון גאורגייב היה לראש הממשלה ודימיטרוב הורשה לחזור לבולגריה ולעמוד בראש המפלגה הקומוניסטית. התחולל מאבק בתוך חזית המולדת בין תומכי המערב, ובראשם גאורגייב ושר החוץ פטקו סטאינוב, ובין תומכי ברית המועצות ובראשם דימיטרוב. בנובמבר 1946 התפטר גאורגייב ודימיטרוב מונה לראש הממשלה. גאורגייב נותר סגנו. דימיטרוב ניהל מדיניות חוץ עצמאית ונשא ונתן עם יוסיפ ברוז טיטו שליט יוגוסלביה, על כינון פדרציה בלקנית. פעילות עצמאית זו לא הייתה לרוחם של הסובייטים, גם על רקע הסכסוך האישי בין סטלין לטיטו, והם טרפדו את מהלכיו של דימיטרוב. בולגריה הכירה במדינת ישראל עם הקמתה וב-4 בדצמבר 1948 כוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות.
אחריתו

בראשית 1949 חלה הרעה במצבו הבריאותי של דימיטרוב ובהמשך, הוחש לטיפול בסנטוריום שבכפר בָּרְבִיחָה אשר בפאתי מוסקבה. סגנו, טרייצ'ו קוסטוב מילא את מקומו ובמפלגה הקומוניסטית החלה מלחמת ירושה בין חסידי הפלג הסטאליניסטי וולקו צ'רבנקוב ווסיל קולארוב לבין מחנהו של קוסטוב. במרץ 1949 הודח קוסטוב ובהמשך, נשפט ונדון למוות. במקביל, הידרדר במהירות מצבו הבריאותי של דימיטרוב וב-2 ביולי 1949 נפטר והוא בן 67 שנים. לאחר מותו נפוצו ברחבי בולגריה תאוריות קשר בדבר נסיבות מותו, שטענו שהורעל או שנחשף במתכוון למינון גבוה של קרינה מייננת בידי סוכניו של סטלין. תאוריות אלו מעולם לא הוכחו. גופתו נחנטה והונחה בתוך מאוזוליאום שהוקם לכבודו בסופיה. ב-1990, לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי בבולגריה, נקבר דימיטרוב בבית העלמין המרכזי בסופיה. ב-1999 נהרס המאוזוליאום שהוקם להנצחתו.
דימיטרוב ולח"י

בשנת 1946, כחלק מניסיונות לח"י ליצירת קשר עם ברית המועצות, נשלח יצחק מרקין ('נחום'), מתאם המחתרת העברית, אל דימיטרוב. דימיטרוב אשר זכר ליצחק את התמיכה והמימון הכספי של משפטו בשנת 1933, פעל לסייע ללח"י ולקשר אותו עם ההנהגה במוסקבה. כחלק מפעולותיו, דימיטרוב התיר ללח"י לערוך פעילות הסברתית בקרב יהודי בולגריה. יתרה מזאת, לבקשת לח"י הוא איפשר ליהודים, אשר נחשבו לקבוצה עמידה וחשובה עבור אוכלוסיית המדינה, לעזוב את בולגריה ולעלות לארץ-ישראל. בהתחלה, הותר ליהודי בולגריה לעזוב את המדינה ולקחת עימם עד 20 ק"ג של כבודה מרכושם, אך בערוב ימיו דימיטרוב ביטל את ההגבלה ואיפשר להם לעזוב יחד עם כלל רכושם והונם.
תוצאה נוספת של ידידות זו בין מרקין ודימיטרוב, לפי דבריו של אברהם רוזן (איש לח"י; כינויו 'שמשון הקטן'), היא הצבעתה של ברית-המועצות - ואיתה מרבית הגוש המזרחי - בעד תוכנית החלוקה באו"ם: מרקין, כך סיפר רוזן, ביקש מדימיטרוב לדבר עם סטלין על נושא זה - ודימיטרוב אכן שכנע את סטלין להצביע בעד התכנית בהצבעה בכ"ט בנובמבר.
דימיטרוב והקהילה היהודית

מתום מלחמת העולם השנייה ועד לגל העלייה ההמוני למדינת ישראל, התחולל מאבק על השליטה בקהילה היהודית בין הקומוניסטים לציונים. הקומוניסטים שהתחזקו לאחר המלחמה ושאבו את כוחם ממפלגת האם הבולגרית, נקטו בצעדים כוחניים כדי להגביל את פעילות התנועות הציוניות השונות.
בדצמבר 1946 הוחלט לכנס בבזל את הקונגרס הציוני ה-22 ומשרד הפנים הבולגרי בלחץ הקומוניסטים היהודים, לא התיר את יציאת 5 נציגי הקונסיסטוריון שנקבעו כצירים לקונגרס. בפגישה שנערכה בין ראשי הקונסיסטוריון לדימיטרוב, מסרו נציגי הקהילה היהודית כי חלק ממטרתם הוא הגנה על האינטרסים של בולגריה בעולם והנושא חשוב כאשר ברקע מתנהלת ועידת השלום בפריז.
דימיטרוב אישר את יציאת המשלחת בראשות בנימין ארדיטי וב-2 בדצמבר, עם צאת המשלחת, נפרד מהם דימיטרוב אישית וביקשם לפעול למען בולגריה, תוך שהוא מציין את תמיכת חזית המולדת בעליית בני הקהילה המעוניינים בכך לישראל. דבר הפגישה והצהרתו של דימיטרוב פורסמו ברדיו הבולגרי.
בינואר 1948 הפעילו הקומוניסטים לחץ על ארגון ויצו בבולגריה להתפרק ולחדול מפעילות. ב-29 בינואר הגישו ראשי ויצו עצומה לראש הממשלה דימיטרוב וב-2 בפברואר הוא הודיע שארגון ויצו רשאי להמשיך את פעילותו. בסוף ינואר 1949 הגיעה לנמל חיפה האונייה "בולגריה" כשעל סיפונה כ-5,000 עולים חדשים מבולגריה ומהם כמה עשרות חברי המפלגה הקומוניסטית. עם רדתם מהאונייה יצאו הקומוניסטים להפגנה בשטח הנמל, תוך שהם מניפים את הדגל האדום ואת תמונותיו של דימיטרוב. חלקם חזרו לבולגריה במועד מאוחר יותר.
ב-29 במרץ 1949 הודיעה ההסתדרות הציונית בבולגריה על התפרקותה בשל חוסר בחברים. בהצהרת פירוקה הודו ראשי ההסתדרות לדימיטרוב על ההקלות לבני הקהילה בעלייה לישראל. ביוזמת משרדי הקרן הקיימת בבולגריה נערכה מגבית למען נטיעת יער בישראל על שמו של דימיטרוב, ועם עליית ראשי ההסתדרות הציונית לישראל ניטע היער לכבודו.
כתביו בעברית

גיאורגי דימיטרוב, במאבק נגד הפשיזם והמלחמה (תרגם: אברהם קדימה), תל אביב: הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית הישראלית, 1983.
הערות שוליים

↑  נתן ילין-מור, "עד סטלין באמצעות דימיטרוב", לוחמי חירות ישראל: אנשים, רעיונות ועלילות, ירושלים: שקמונה, 1974, עמ' 387
↑  נתן ילין-מור, "עד סטלין באמצעות דימיטרוב", לוחמי חירות ישראל: אנשים,רעיונות ועלילות, ירושלים: שקמונה, 1974, עמ' 389-390
1 2  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמ' 210-212.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמ' 165-167.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמוד 285.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד' - מאחורי מסך הברזל, עמודים 290, 294.
↑  יוסף בן, לחרות ולעלייה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 955.
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב • רוסן ז'ליאזקוב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קימון גאורגייב | ראש ממשלת הרפובליקה העממית הבולגרית  22 בנובמבר 1946 - 2 ביולי 1949 | הבא: וסיל קולארוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260563705171  PLWABN: 9810557973905606  BIBSYS: 90125127  BNC: 000218004  BNE: XX907995  BnF: cb12029943s (data)  CANTIC: a19158622  CiNii: DA02422986  GND: 118525735  ICCU: IEIV005780  ISNI: 0000 0001 2281 6500  LCCN: n80050514  LNB: 000155392  NARA: 55898988  NDL: 00437939  NKC: jn19990001783  NLA: 35036732  NLG: 80476  NLK: KAC199633543  NSK: 000098437  NTA: 068541473  RERO: 02-A000051609  SELIBR: 49238  SNAC: w65f10r3  SUDOC: 02847032X  Trove: 808211  VcBA: 495/191959  VIAF: 71405733   WorldCat (עם VIAF): 71405733
פרנץ בנדה

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1709 Staré Benátky, צ'כיה 
 פטירה:  7 במרץ 1786 (בגיל 76) פוטסדאם, ממלכת פרוסיה 
 שם לידה:  František Benda 
 מוקד פעילות:  ממלכת בוהמיה, ממלכת פרוסיה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צ'כית 
 כלי נגינה:  כינור 
 צאצאים:  Maria Carolina Wolf, Karl Hermann Heinrich Benda, Friedrich Benda, יוליאנה רייכארדט 
 
פרנץ בנדה (בצ'כית: František Benda, בגרמנית: Franz Benda;‏ 25 בנובמבר 1709 – 7 במרץ 1786) היה כנר ומלחין בוהמי. הוא היה אחיו של גאורג בנדה ורוב חייו עבד בחצרו של פרידריך הגדול, מלך פרוסיה.
ביוגרפיה

בנדה נולד בכפר אלטבנאצקי בבוהמיה. בנעוריו שר במקהלה בפראג ולאחר מכן בקאפלה המלכותית בדרזדן שבגרמניה. במקביל לכך החל ללמוד נגינה בכינור וכעבור זמן קצר הצטרף ללהקת נגנים נודדים שהופיעו בחגיגות, בירידים וכדומה. בגיל שמונה-עשרה נטש את חיי הנדודים וחזר לפראג, ומשם המשיך לווינה. בווינה למד נגינה בכינור אצל גראון, תלמיד של טרטיני.
בווינה פגש גם את קרל היינריך גראון, קרל פיליפ עמנואל באך וקוונץ. כעבור שנתיים התמנה למנצח מקהלת כנסייה בוורשה ולאחר זמן היה לחבר בתזמורת של נסיך הכתר המלכותי של פרוסיה וכנר ראשי של המלך.
בנדה היה וירטואוז בכינור, ונטען כי לא היו לו מתחרים במיומנויותיו הטכניות ובמתיקות ששיווה לצלילי הכינור הגבוהים. היו לו תלמידים והוא חיבר יצירות רבות, בעיקר תרגילים ואטיודים לכינור.
במאה ה-20 היה מלחין בשם פרנטישק בנדה, שחיבר מוזיקה לסרטי קולנוע ויצירות אחרות. בשנת 1956 הוקמה באוסטי נאד לאבם שבצ'כיה תזמורת קאמרית הנושאת את השם בנדה לכבוד משפחת המוזיקאים הנודעת.
רשימת יצירות > סימפוניות

L I:1 / סימפוניה מס' 1 בדו מז'ור

L I:2 / סימפוניה מס' 2 בדו מז'ור

L I:3 / סימפוניה מס' 3 ברה מז'ור

L I:4 / סימפוניה מס' 4 ברה מז'ור

L I:5 / סימפוניה מס' 5 בפה מז'ור

L I.6 / סימפוניה מס' 6 בסול מז'ור

L I:7 / סימפוניה מס' 7 בסול מז'ור

L I:8 / סימפוניה מס' 8 בלה מז'ור

L I:9 / סימפוניה מס' 9 בסי במול מז'ור

L I:10/ סימפוניה מס' 10 בסי במול מז'ור

L I:11 / סימפוניה מס' 11 במי במול מז'ור

L I:12 / סימפוניה מס' 12 בפה מז'ור

L I:13 / סימפוניה מס' 13 בסול מז'ור

L I:14 / סימפוניה מס' 14 בלה מז'ור

L I:15 / סימפוניה בדו מז'ור

L I:16 / סימפוניה בפה מז'ור

L I:17 / סימפוניה בסול מז'ור
רשימת יצירות > קונצ'רטי

L 11/1 / קונצ'רטו לכינור בדו מז'ור

L II:2 / קונצ'רטו לכינור ברה מז'ור

L II:3 / קונצ'רטו לכינור ברה מז'ור

L II:4 / קונצ'רטו לכינור ברה מינור

L II:5 / קונצ'רטו לכינור במי במול מז'ור

L II:6 / קונצ'רטו לכינור במי מז'ור

L II:7 / קונצ'רטו לכינור במי מז'ור (אבד ברובו)

L II:8 / קונצ'רטו לכינור במי מז'ור

L II:9 / קונצ'רטו לכינור בפה מז'ור

L II:10 / קונצ'רטו לכינור בסול מז'ור

L II:11 / קונצ'רטו לחליל בסול מז'ור

L II:12 / קונצ'רטו לכינור בלה במול מז'ור

L II:13 / קונצ'רטו לכינור בלה מז'ור

L II:14 / קונצ'רטו לכינור בלה מז'ור

L II:15 / קונצ'רטו לכינור בלה מז'ור

L II:16 / קונצ'רטו לכינור בסי במול מז'ור

L II:17 / קונצ'רטו לכינור בסי במול מז'ור

L II:18 / קונצ'רטו לכינור בסי במול מז'ור

L II:19 / קונצ'רטו לכינור בדו מז'ור (גיאורג בנדה)

L II:20 / קונצ'רטו לכינור בסי במול מז'ור (יוזף ריפל)

L II:21 / קונצ'רטו לכינור במי במול מז'ור (יוהאן בנדה)

L II:22 / קונצ'רטו לכינור בסול מז'ור (יוהאן גוטליב גראון)

L II:23 / קונצ'רטו במי מז'ור (אבד)

L II:24 / קונצ'רטו לכינור במי מינור (אבד)

L II:25 / קונצ'רטו לכינור בסול מז'ור (אבד)

L II:26 / קונצ'רטו לכינור בסי במול מז'ור (אבד)

L II:27 / קונצ'רטו לכינור בסי במול מז'ור (אבד)

L II:28 / קונצ'רטו לכינור במי מינור (אבד)
רשימת יצירות > טריו סונאטות

L IV:1 / סונאטה לשני חלילים וקונטינואו בסול מז'ור
L IV:2 / סונאטה לשני כינורות וקונטינואו בלה מז'ור
L IV:3 / סונאטה לשני כינורות וקונטינואו ברה מז'ור (גראון)
L IV:4 / סונאטה לשני כינורות וקונטינואו בסול מז'ור
L IV:5 / סונאטה לכינור, כלי מקלדת וקונטינואו ברה מז'ור
L IV:6 / סונאטה לכינור, בסון וקונטינואו בפה מז'ור
L IV:7 / סונאטה לחליל וכלי מקלדת אובליגאטו בסול מז'ור
L IV:8 / סונאטה לכינור, חליל וקונטינואו בסול מז'ור (אבדה)
L IV:9 / סונאטה לשני כינורות וקונטינואו בסי במול מז'ור (אבדה)
L IV:10 / סונאטה לכינור וכלי מקלדת בסי במול מז'ור (אבדה)
רשימת יצירות > דואטים לשני כינורות

L V:1 / דואט כינורות מס' 1 בדו מז'ור
L V:2 / דואט כינורות מס' 5 בדו מז'ור
L V:3 / דואט כינורות מס' 2 בדו מז'ור
L V:4 / דואט כינורות מס' 8 בדו מז'ור
L V:5 / דואט כינורות מס' 11 בדו מז'ור
L V:6 / דואט כינורות מס' 4 בדו מז'ור
L V:7 / דואט כינורות מס' 9 בדו מז'ור
L V:8 / דואט כינורות מס' 3 בדו מז'ור
L V:9 / דואט כינורות מס' 22 בדו מינור
L V:10 / דואט כינורות מס' 21 בדו מינור
L V:11 / דואט כינורות מס' 19 ברה מז'ור
L V:12 / דואט כינורות מס' 20 ברה מז'ור
L V:13 / דואט כינורות מס' 18 ברה מינור
L V:14 / דואט כינורות מס' 13 במי מינור
L V:15 / דואט כינורות מס' 17 בפה מז'ור
L V:16 / דואט כינורות מס' 10 בסול מז'ור
L V:17 / דואט כינורות מס' 16 בסול מז'ור
L V:18 / דואט כינורות מס' 12 בסול מז'ור
L V:19 / דואט כינורות מס' 6 בסול מז'ור
L V:20 / דואט כינורות מס' 7 בסול מז'ור
L V:21 / דואט כינורות מס' 14 בלה מינור
L V:22 / דואט כינורות מס' 15 בלה מינור
L V:23 / דואט כינורות בדו מז'ור
L V:24 / דואט כינורות בדו מז'ור
L V:25 / דואט כינורות בדו מז'ור
L V:26 / דואט כינורות במי במול מז'ור
L V:27 / דואט כינורות במי מינור
L V:28 / דואט כינורות בפה מז'ור
L V:29 / דואט כינורות בפה מז'ור
L V:30 / דואט כינורות בסול מז'ור
L V:31 / דואט כינורות בלה מינור
רשימת יצירות > יצירות שונות

L VII:1 מארש פרשים ברה מז'ור
L VII:2 יצירה לשעון מכני בסול מז'ור
L VII:3 3 אודות
L deest / סונאטה לנבל ברה מז'ור