stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חולה (הלכה)
הערות שוליים

↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, יורה דעה, סימן של"ז, סעיף ג'; רבי שלמה הכהן (רב), שו"ת בנין שלמה, סי' מ"ז. וראו רבי אליעזר יהודה וולדנברג, אבן יעקב, סי' ל"ט.
↑  על הרחבה בדינים אלו ועל דינים נוספים, ראו בערך אבלות ובערכים המקושרים.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן של"ז, סעיף א', ובש"ך שם סק"א. וראו גם: הגאון מווילנה, ביאור הגר"א, יורה דעה, שם, סק"א; רבי  יקותיאל יהודה גרינוולד, כל בו על אבלות, עמ' 17, בשם שערי דעה.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן של"ז, סעיף א'. וראו אנציקלופדיה תלמודית, ערך חולה, הע' 194.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן של"ז, סעיף א'. וראו בביאור הגר"א שם.
↑  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן שפ"א, סעיף ב'; ש"ך על יורה דעה שפב ס"ק א.
↑  רבי יחיאל מיכל טוקצינסקי, גשר החיים, חלק א', פרק כ"א, סי' ג', אות א'.
↑  ש"ך על יורה דעה שפז, א; הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, יורה דעה, סימן של"ז, סעיף ג'.
↑  ש"ך על יורה דעה שפז ס"ק א.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554032105171
הרפובליקה של כווית

ראש ממשלת רפובליקת כווית עלא חוסיין עלי בפגישה עם נשיא עיראק סדאם חוסיין, אוגוסט 1990
הרפובליקה של כווית (בערבית: جمهورية الكويت) הייתה רפובליקה קצרת-ימים שנוסדה אחרי פלישת עיראק בהנהגת סדאם חוסיין לכווית במהלך השלבים הראשונים של מלחמת המפרץ. עם תחילת הפלישה, הודיעו השלטונות בעיראק כי המדינה שלחה כוחות צבא למדינת כווית השכנה על מנת לסייע בניסיון הפיכה כנגד השלטון המקומי בהנהגת משפחת א-סבאח. בעקבות זאת, הוקמה ממשלת כווית החופשית ב-4 באוגוסט 1990 בהובלת תשעה קציני צבא ובראשם עלא חוסיין עלי, שקיבל את תפקיד ראש הממשלה, המפקד העליון, שר ההגנה ושר הפנים. ב-28 באוגוסט סופחה כווית באופן רשמי לעיראק, ובכך הפכה למחוז כווית, המחוז ה-19 של המדינה. סירובה של עיראק לסגת מכווית הוביל למלחמת המפרץ וב-26 בפברואר 1991 הסתיימה השליטה העיראקית על כווית עם נסיגתם של החיילים העיראקיים וחזרתם של חברי משפחת א-סבאח למדינה.
רקע

עם תום מלחמת איראן–עיראק, הייתה עיראק על סף פשיטת רגל כלכלית ולא הייתה מסוגלת להחזיר את ההלוואות הכלכליות שקיבלה מכווית לטובת מימון המלחמה, שהוערכו בכ-14 מיליארד דולר. כווית התעקשה על כך שעיראק תחזיר את ההלוואות במלואן וכתוצאה מכך גברו המתחים בין המדינות. בתחילת 1990, האשימה עיראק את כווית בכך שהיא חורגת ממכסת הנפט שהוקצתה לה על ידי אופ"ק ומביאה לירידת מחירי הנפט, דבר אשר פגע עוד יותר בכלכלת עיראק. בעקבות זאת, צנח מחירה של חבית נפט לכ-10 דולר מה שהסב לעיראק הפסדים של כ-7 מיליארד דולר בשנה. העימותים בנוגע להפקת הנפט התגברו ונהפכו ל"מלחמה כלכלית". כחלק ממלחמה זו, עיראק טענה כי כווית מבצעת קדיחות לתוך מאגר הנפט העיראקי "רומילה" אשר שוכן בסמוך לגבול עם כווית, תוך שימוש בטכנולוגיה מערבית, זאת במטרה לפגוע בכלכלת עיראק ולהקשות על התאוששותה הכלכלי. עיראק האשימה את כווית בגניבת נפט בשווי של כ-2.5 מיליארד דולר ודרשה פיצוי על כך. כווית דחתה את ההאשמות וטענה שעיראק מנסה להצדיק פעולה צבאית כנגדה.
ב-2 באוגוסט 1990, פתחה עיראק במבצע הפלישה לכווית, במהלכו הופצצו מטרות רבות בבירת המדינה. כוחות צבא גדולים השתלטו על נמלי תעופה ובסיסים של חיל האוויר הכוויתי. הצבא הכוויתי נתפס לא מוכן ולאחר יומיים של לחימה אינטנסיבית הוכרע. בכך השלימה עיראק את ההשתלטות על כווית. במהלך הפלישה העיראקית נמלט שליט כווית, האמיר ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח, וקיבל מחסה בטאיף שבערב הסעודית, שם הוא ייסד ממשלה גולה. השלטון העיראקי ניסה למצוא מנהיגי אופוזיציה כוויתים אשר יהיו מוכנים להתמנות לשרים במסגרת הממשלה החלופית שתוקם, אך מנהיגי האופוזיציה, אשר הבינו שממשלה כזו לא תוכל לקבל החלטות באופן חופשי, סירבו לשתף פעולה ולקחת חלק בממשל החדש.
העיראקים, אשר היו זקוקים להצדיק את פלישתם לכווית, טענו כי עיראק שלחה כוחות צבא לכווית על מנת לסייע להפיכה שהתרחשה במדינה נגד משפחת א-סבאח בהובלת קציני צבא מקומיים. במקביל, הודיעו תשעה קציני צבא כוויתים על הקמת ממשלת כווית החופשית הזמנית. קצינים אלו מונו לשרים בממשלה החדשה, אותה הוביל עלא חוסיין עלי אשר מונה לראש הממשלה. בנוסף, החזיק עלא חוסיין עלי גם בתפקיד המפקד העליון, שר ההגנה ושר הפנים. הממשלה אשר הורכבה מקציני צבא בדרגות ביניים תוכננה מלכתחילה להיות זמנית ולא נתפסה באופן רציני על ידי השלטון העיראקי.
פעולות הממשלה הזמנית

עם הקמתה ב-2 באוגוסט, האשימה הממשלה החדשה את משפחת א-סבאח בכך שאין לה לגיטימציה שלטונית, כמו גם בהיותה לא דמוקרטית, פרו-אימפריאליסטית ופרו-ציונית. בנוסף, הכריזה הממשלה החדשה על סגר כללי במדינה שבמסגרתו נסגרו כל גבולותיה היבשתיים, הימיים והאוויריים ונאסרה הכניסה והיציאה מהמדינה לכלל האזרחים, התושבים והזרים. במקביל, הודיעה הממשלה כי תמנע התקרבות למים הטריטוריאליים של כווית. הממשלה החדשה טענה כי הכוחות העיראקים נכנסו לכווית כמענה לבקשת הסיוע שהגישה הממשלה הזמנית בכווית מוקדם יותר.
למחרת, ב-3 באוגוסט, הודיעה הממשלה על תפיסת רכושם וכספם של אמיר כווית הגולה ג'אבר אל-אחמד א-סבאח, של יורש העצר סעד אל-עבדאללה אל-סאלם א-סבאח ושל שאר חברי משפחת א-סבאח שנמלטו מהמדינה, בטענה שבעזרת כסף זה תיבנה המדינה מחדש.
ב-4 באוגוסט שלח עלא חוסיין עלי מברק לסדאם חוסיין שבו הודה לו על תמיכתו. כמו כן, הוא ביקש ממנו להסיג את הכוחות העיראקים החל מ-5 באוגוסט. באותו יום הודיע עלא חוסיין עלי על הרכב הממשלה החדשה שמנתה, כשלצידו עוד שמונה שרים נוספים. בנוסף, הממשלה החדשה הודיעה על החלטתה להעניק אזרחות לכלל התושבים הזרים ששהו במדינה. בנוסף, החליט ראש הממשלה הזמנית עלא חוסיין עלי מתוקף תפקידו כמפקד העליון להוציא לפנסיה את כלל קציני הצבא והמשטרה הכוויתים מדרגת אלוף-משנה ומעלה. כמו כן, הודיע על הקמת צבא עממי וקרא לכלל העם הכוויתי להצטרף אליו בהגנה על המדינה.
ב-5 באוגוסט איים וליד סעוד, שר החוץ בממשלה הזמנית, בפגיעה באזרחי מדינות הערביות והמערביות שהטילו סנקציות על כווית ועיראק. בנוסף, איים בניתוק היחסים הדיפלומטיים עם המדינות האלו ובסגירת שגירירויותיהן במדינה.
ב-7 באוגוסט נפגש ראש הממשלה הזמנית עלא חוסיין עם נשיא עיראק סדאם חוסיין. באותו יום הודיעה הממשלה הזמנית על ביטול אמירות כווית והקמת הרפובליקה החדשה של כווית במקומה. למחרת, ב-8 באוגוסט ביקשה הממשלה הכוויתית הזמנית להתמזג עם עיראק, בקשה שאושרה באופן מידי על-ידי ההנהגה בעיראק. לאחר מכן הכריזה ממשלת עיראק על מיזוג של עיראק וכווית.
חיי התושבים תחת הממשלה הזמנית

עם הקמתה של הממשלה הזמנית, הפכה הטלוויזיה העיראקית להיות הטלוויזיה המקומית במדינה. ערוצי הטלוויזיה עסקו רבות בעושרם של בני משפחת א-סבאח בניסיון לעשות להם דה-לגיטימציה בעיני הציבור הכוויתי. העיתון של הממשלה החדשה נודע בשם אל-נידא ("הקריאה"), על שם 2 באוגוסט, יום הפלישה לכווית, שכונה "יום הקריאה". יום זה צוין לזכר ההיענות העיראקית לקריאותיהם של האזרחים הכוויתים בדרישה להפיל את השלטון המלוכני במדינה.
במהלך תקופה זו, חיו בכווית כ-4,000 אזרחים בריטים וכ-2,500 אזרחים אמריקאים. בתוך זמן קצר בתי ספר פרטיים ובתי ספר לזרים הוכרזו כלא חוקיים. במהלך אוגוסט 1990 נרשמה עזיבה המונית של אוכלוסיית הזרים במדינה. הראשונים לעזוב היו אזרחים מצרים, פקיסטנים, פיליפינים, בנגלדשים והודים. שגרירויות רבות עודדו את אזרחיהם לעזוב וארגנו עבורם הסעות ואף טיסות חילוץ. ב-18 באוגוסט הודיעה עיראק כי תמשיך לשמש כמדינה מארחת לאזרחים זרים שנלכדו בעיראק ובכווית בזמן הפלישה. עם זאת, בכירים עיראקים אמרו בדיעבד כי הם תכננו להשתמש באזרחים הזרים כ"מגן אנושי" על מנת להגן על מטרות צבאיות מפני מתקפה.
כמו כן, בזמן כהונתה של הממשלה החדשה בכווית, הוצבו במדינה כמאה אלף חיילים עיראקים אשר היוו הכוח השולט דה פקטו במדינה. בתי ספר ברחבי הבירה נהפכו למחנות צבאיים. בנוסף, מוסדות ושירותים רבים במדינה כגון מרפאות, איסוף אשפה, בנקים, כיבוי אש, חנויות, משטרה, וארגונים ממשלתיים חדלו לפעול. הכלכלה בכווית נכנסה בעקבות זאת למצב של קיפאון. תושבים רבים סירבו לצאת לעבוד ונותרו בלא הכנסה. כמו כן, מחסור חמור במזון ובתרופות הורגש ברחבי המדינה.
לאחר הסיפוח העיראקי

ב-28 באוגוסט 1990 סופחה כווית לעיראק באופן רשמי, ובכך הסתיים שלטונה של הממשלה הזמנית לאחר פחות מחודש ימים להקמתה. במקביל, כווית הפכה למחוז כווית, המחוז ה-19 של עיראק. סדאם חוסיין, נשיא עיראק, הודיע על מינויו של עלא חוסיין עלי, ששימש כראש הממשלה הזמנית בכווית, לתפקיד סגן ראש ממשלת עיראק. במקביל, שאר חברי הממשלה הזמנית מונו ליועצים בכירים לנשיאות בעיראק. כל חברי הממשלה הזמנית הועברו לעיראק בעקבות תפקידם החדש. כמו כן, מינה סדאם חוסיין את בן דודו ומקורבו עלי חסן אל-מג'יד למושל צבאי של מחוז כווית.
לאחר שמונה למושל הצבאי של כווית, הנהיג אל-מג'יד משטר של חיסולי מתנגדים והעברת סחורות יקרות לעיראק. הכוחות העיראקים פרצו לבתים פרטיים ולעסקים וגנבו חפצים יקרי-ערך, כולל מחשבים, גנרטורים, טלוויזיות, תכשיטים ומזון. חפצים אלו הועברו מכווית אל עיראק. בנוסף, העיראקים פרצו למוזיאון הכוויתי לאמנות וגנבו אוספי אמנות אסלאמית. כמו כן, שלטי ענק הנושאים את דמותו של סדאם חוסיין נתלו ברחבי עיר הבירה ובעיקר בסביבת בנייני הממשלה.
במקביל, נוסדה בכווית תנועת התנגדות חמושה מקומית שקיבלה תמיכה מממשלת ארצות הברית באמצעי מודיעין, אספקה ועוד, הגם שהממשל האמריקאי לא אישר או הכחיש באופן פומבי את תמיכתו בתנועת ההתנגדות. ממשלת כווית תמכה בתנועת ההתנגדות ממקום גלותה בטאיף שבערב הסעודית. אף על פי שהכוחות העיראקים חסמו כמעט לחלוטין את כל צורות התקשורת בתוך המדינה ומחוץ לה, הצליחה תנועת ההתנגדות להבריח טלפון לווייני מעבר לגבול ערב הסעודית על מנת ליצור קו תקשורת עם ממשלת כווית הגולה בטאיף. תאי התנגדות קיימו בחשאי פגישות במסגדים. נשים כוויתיות בולטות כמו אסראר אל-קבנדי, אחת ממנהיגות ההתנגדות, הובילו מחאות ברחובות כווית והניפו שלטים עם הכיתוב "שחררו את כווית". שיטות ההתנגדות כללו גם מכוניות תופת וירי צלפים, שהסבו לכוחות העיראקים אבדות רבות. בתגובה, נקטו הכוחות העיראקים ביד קשה כנגד המחאות המקומיות. פעולותיהם כללו, בין היתר, פריסת מחסומים ברחבי הבירה, ביצוע בדיקות אקראיות לאזרחים ומעצרים המוניים. צעירים רבים נעצרו ועונו במהלך מעצרם. אזרחים כוויתים אשר סירבו לשתף פעולה עם השלטונות או שתכננו להתקומם הוצאו להורג ברחובות הבירה.
באוקטובר 1990 הודיעו השלטונות העיראקיים כי הם מחרימים את הדינר הכוויתי, המטבע הרשמי שהיה בשימוש בכווית, וכי המטבע שיחליף אותו יהיה הדינר העיראקי. כתוצאה מכך, ערכו של הדינר הכוויתי צנח. כמו כן, התושבים הורשו למשוך מהבנקים 250 דינר בלבד, החלטה שהקשתה את היציאה מהמדינה עבור אזרחים כוויתים רבים שלא הורשו לקחת עימם את כל כספם. בהמשך, קבע השלטון החדש תקנות חדשות וביניהן דרישה כי אזרחים כוויתים ינפיקו רישיונות נהיגה חדשים. כמו כן, השלטון חייב את האזרחים הכוויתים להנפיק תעודות זהות עיראקיות ולהחליף את לוחיות הרישוי ברכבם ללוחיות רישוי עיראקיות.
תגובת הקהילה הבינלאומית

הפלישה העיראקית והקמת הרפובליקה החדשה בעקבותיה נענו בגינויים על-ידי כל מעצמות העולם. אפילו מדינות שנחשבו לבעלות ברית קרובות של עיראק, כמו צרפת והודו, קראו לנסיגה מידית של כל הכוחות העיראקים מכווית. מספר מדינות, ביניהן ברית המועצות וסין, הטילו אמברגו נשק על עיראק. ארצות הברית הציבה אולטימטום לעיראק להסיג את כל כוחותיה מכווית עד 15 בינואר 1991 או שתיפתח מלחמה. ב-3 באוגוסט העבירה מועצת הביטחון של האו"ם את החלטה 660 המגנה את הפלישה העיראקית לכווית ודורשת מעיראק להסיג ללא תנאים את כל כוחותיה מכווית. ב-17 בינואר 1991, לאחר פקיעת האולטימטום האמריקאי לנסיגת עיראק מכווית, החל מבצע "סופה במדבר" במתקפה אווירית רחבת היקף של כוחות הקואליציה בהובלת ארצות-הברית כנגד מטרות בעיראק. במהלך המבצע נפגעו מרבית התשתיות הצבאיות והכלכליות של עיראק.
שחרור כווית

ב-26 בפברואר 1991 הצליחו כוחות הקואליציה להסיג את הכוחות העיראקים מכווית ששוחררה באופן מלא. מיד לאחר נסיגת הכוחות, הוכרז בכווית ממשל צבאי שנמשך שלושה-עשר חודשים. סעד אל-עבדאללה א-סבאח, יורש העצר הכוויתי באותה תקופה, היה מראשוני בני משפחת א-סבאח שחזרו לכווית לאחר שחרורה. מיד עם חזרתו מונה סעד אל-עבדאללה א-סבאח למושל הצבאי. ב-14 במרץ חזר ג'אבר אל-אחמד א-סבאח אל כווית. עם נחיתתו בכווית, השתחווה ג'אבר אל-אחמד א-סבאח על הקרקע והודה לאל על שיבתו לכווית. לאחר סיום מלחמת המפרץ, דרש אמיר כווית שישוחררו האסירים הכוויתים אשר הוחזקו בעיראק, ואף קיים ביקורים במספר מדינות בעולם על מנת לפתור את הסוגיה. במהלך ביקורים מדיניים אלו התלוו אליו חלק מבני משפחות האסירים. מלחמת המפרץ פגעה קשות בתשתיות ובכלכלה של כווית והחל תהליך ארוך של שיקום המדינה אשר נמשך שנים. יותר ממחצית מהאוכלוסייה נמלטה מהמדינה במהלך המלחמה, לצד כאלף אזרחים כוויתים שנהרגו בתקופת הכיבוש העיראקי. בנוסף, במהלך הנסיגה העיראקית מכווית, הבעירו הכוחות העיראקיים כ-600 בארות נפט בכווית. פעולות כיבוי השריפות בבארות הנפט נמשכו כשמונה חודשים ובמהלכם נגרם נזק כלכלי וסביבתי משמעותי. מחקר שנערך בשנת 2005 העלה כי לכיבוש העיראקי הייתה השפעה שלילית לטווח הארוך על בריאות האוכלוסייה בכווית.
משפטם של חברי הממשלה הזמנית

לאחר שחרור כווית, שבו מרצונם שרי הממשלה הזמנית אל כווית לאחר ששהו בעיראק במשך כל אותה תקופה. היחיד מביניהם שנותר בעיראק הוא עלא חוסיין עלי. סדאם חוסיין העניק לכל אחד מהם סכום כספי בסך 50 אלף דולר טרם שליחתם בחזרה לכווית. מיד עם הגעתם לגבול בין המדינות, הסגירו חברי הממשלה הקודמת את עצמם לרשויות בכווית. הם העבירו לרשויות בכווית את כספי המענק שקיבלו מסדאם חוסיין והועברו לחקירת כוחות הביטחון, במהלכה הצהירו כי הם נאמנים למדינת כווית. כמו כן, חברי הממשלה הזמנית העידו נגד ראש הממשלה הזמנית עלא חוסיין עלי. ב-9 בספטמבר 1991 הודיע שר המשפטים הכוויתי על סגירת התיק נגד חברי הממשלה הזמנית והצהיר כי חברי הממשלה "פעלו בניגוד רצונם ונחשפו לאיומים ולאלימות". עם זאת, בית הדין הצבאי בכווית פסק עונש מוות לעלא חוסיין עלי שלא בפניו באשמת בגידה. במקביל, פסק בית המשפט כי שאר חברי הממשלה חפים מפשע. לאחר הפסיקה, הועסקו חברי הממשלה הקודמת במשרד ההגנה הכוויתי.
בשנת 1998 התיר סדאם חוסיין לעלא חוסיין עלי לעזוב את עיראק ולנסוע לאן שיחפוץ. בהמשך, שהה עלא חוסיין עלי זמן מסוים בטורקיה, לאחר מכן עבר לממלכה המאוחדת, שם ביקר בשגרירות כווית ופגש בכירים כוויתים. בהמשך נסע לנורווגיה ושהה בה תקופה קצרה. בשנת 2000 שב עלא חוסיין עלי לכווית על מנת להוכיח את חפותו בטענה כי לא שיתף פעולה עם עיראק במהלך הפלישה לכווית. בנוסף, טען חוסיין עלי כי הוא אולץ לקבל את תפקיד ראשות הממשלה. במרץ 2001 הוא נידון לעונש מוות באשמת בגידה, אך עונשו הומר מיד למאסר עולם.
סם פיליפס (שחקן אנגלי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  31 במאי 1984 (בן 40) 
 מדינה:  אנגליה 
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה 
 פרופיל ב-IMDb
 
סם פיליפס (נולד ב-31 במאי 1984) הוא שחקן אנגלי.
פיליפס הוא בנו של הבמאי הטלוויזיוני ניק פיליפס ובוגר בית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה. פיליפס ידוע במיוחד בזכות תפקידיו בקומדיית הילדים Hotel Trubble, שם גילם את ג'יימי, וכן בתפקידו כספנסר קוונדיש בעונה השלישית של סדרת הדרמה של קיי מלור, "הסינדיקט". בסדרה זו כיכב לצד אנתוני אנדרוז, אליס קריגה, לני הנרי וריצ'רד רנקין.
פיליפס הופיע גם במספר הפקות טלוויזיה וקולנוע נוספות, בהן "הרחק מן ההמון הסואן", "בבשר החי", Pete versus Life, Micro Men, My Family, איסטאנדרס, ו-"הכתר". בעונה השלישית של סדרת הלהיט של נטפליקס, ברידג'רטון, הוא מופיע בתפקיד אורח כלורד דבלינג, דמות חדשה המשמשת כמועמד פוטנציאלי כמחזר של הדמות הראשית, פנלופי פדרינגטון.
פיליפס השתתף במספר הפקות תיאטרון בולטות. הוא גילם את דמותו של לוקווד בהפקה של נערי ההיסטוריה בתיאטרון הלאומי, את קלאודיו במחזה מהומה רבה על לא דבר בתיאטרון הגלוב של שייקספיר, ואת ברטרם קייטס בהפקה המוערכת של Inherit The Wind בתיאטרון אולד ויק. בהפקה זו שיחק לצדו של קווין ספייסי, תחת בימויו של טרבור נאן.
הערות שוליים

↑  Davies, Taryn (26 במאי 2015). "Actor Sam Phillips exclusive interview". www.thefuss.co.uk. The Fuss. נבדק ב-7 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Constantinou, Anton. "INTERVIEW: Sam Phillips". www.themetropolist.com. The Metropolist. נבדק ב-7 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sam Phillips: Actor". www.waringandmckenna.com. Waring and Mckenna Agents. נבדק ב-7 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017022153  VIAF: 1949148814292945330003   WorldCat (עם VIAF): 1949148814292945330003
כי הנה כחומר

כִּי הִנֵּה כַּחֹמֶר הוא פיוט סליחות קדום מסוג "פזמון", הנאמר בקרב קהילות אשכנז המזרחי בתפילת ערבית בליל יום הכיפורים.  במנהגי אשכנז המערבי, הוא נאמר באחד מימי עשרת ימי תשובה.
מקורו של הפיוט וזהות מחברו לא ידועים, אך הוא מופיע במחזורים אשכנזים החל מהמאה ה-12.
מבנה ותוכן הפיוט

הפיוט נכתב במקור כאקרוסטיכון אלפביתי אך עם השנים השתבש הנוסח ואבדו חלק מבתי הפיוט וכיום האקרוסטיכון מגיע (בצורה משובשת) רק עד האות מ"ם.
כל בית מבתי הפיוט בנוי בנוסח קבוע החוזר על עצמו ורק חלק מן המילים מתחלפות. במילים המתחלפות שיבץ הפייטן בעלי מלאכה, בעיקר בתחום האומנות, ואת השליטה המוחלטת שלהם בחומר בו עובדים. השיר ממשיל שליטה מוחלטת זו לאפסות האדם מול האל. במקורות שונים מופיעים בתים רבים נוספים לפיוט.
הפניה החוזרת בשיר, ”לַבְּרִית הַבֵּט וְאַל תֵּפֶן לַיֵּצֶר”, רומזת לברית י"ג מידות הרחמים ששמור לה מקום חשוב בתפילות יום הכיפורים וכן לברית המילה, לברית הקשת בענן ולשמירת המצוות. יש מפרשים שהפניה היא כפולה: מצד אחד פניית האדם אל האל שיתייחס לברית ולא לחטאים שנגרמים על ידי היצר ומהצד השני פניה אל האדם שישמור את הברית ולא ילך אחרי ייצרו. ניתן להבחין בפיוט בפולמוס נגד הדטרמיניזם שאפיין את הנצרות הקדומה. בכך נדרשת החזרה בתשובה מהאדם, ומאידך מתבקשת קבלת התשובה על ידי הבורא הכל יכול.
לחני הפיוט

בשל מקומו המרכזי בתפילת יום הכיפורים ומילותיו המובנות, הולחן הפיוט ובוצע פעמים רבות.
הלחן הידוע ביותר של הפיוט הוא לחנו של הרב שלום חריטונוב, חסיד חב"ד שהיה שוחט באוקראינה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בתחילה הושר הלחן כ"ניגון" ללא מילים אך לאחר מכן הוצמד לפיוט.
השפעת הפיוט על התרבות העברית > המילים

ככל הנראה מקור המילה הגה בעברית המודרנית הוא פיוט זה. במקור השתמש הפייטן במילה "הגה" במשמעות של "עוגן" על בסיס המשנה בבבא בתרא ”המוכר את הספינה, מכר (...) את העוגין” המילה "עוגין" מופיעה בחלק מהגרסאות כ"הוגין". כנראה הפייטן הבין את אטימולוגיית המילה כרבים של הגה ובכך יצר מילה חדשה.
בתקופת ההשכלה, חיפשו סופרים עבריים מקורות למילים חדשות והשתמשו במילה הגה באופנים שונים. כך למשל ברוך לינדא השתמש במילה לתיאור משוט, ואורי ניסן גנסין השתמש בה לתיאור ההגה המוכר לנו כיום.
השפעת הפיוט על התרבות העברית > הלחן

במהלך מאורעות תרפ"ט כתב עמנואל הרוסי את השיר "שכב בני". שיר זה הוא מעין שיר ערש לבנו של המשורר והוא נכתב ללחנו של חריטונוב שאותו הכיר.
הערות שוליים

↑  "הִנֵּה כַחֹמֶר בְּיַד הַיּוֹצֵר כֵּן אַתֶּם בְּיָדִי בֵּית יִשְׂרָאֵל" ספר ירמיהו, פרק י"ח, פסוק ו'
↑  "נֹצֵר חֶסֶד לָאֲלָפִים..." ספר שמות, פרק ל"ד, פסוק ז'
↑  "הַבֵּט לַבְּרִית כִּי מָלְאוּ מַחֲשַׁכֵּי אֶרֶץ נְאוֹת חָמָס." ספר תהילים, פרק ע"ד, פסוק כ'
↑  "...אַל תֵּפֶן אֶל קְשִׁי הָעָם הַזֶּה וְאֶל רִשְׁעוֹ וְאֶל חַטָּאתוֹ." ספר דברים, פרק ט', פסוק כ"ז
↑  נ"א: בּוֹדֵל.
↑  "כִּי אַתָּה אֲדֹנָי טוֹב וְסַלָּח וְרַב חֶסֶד לְכָל קֹרְאֶיךָ." ספר תהילים, פרק פ"ו, פסוק ה'
↑  "אֵל קַנּוֹא וְנֹקֵם ה' נֹקֵם ה' וּבַעַל חֵמָה נֹקֵם ה' לְצָרָיו וְנוֹטֵר הוּא לְאֹיְבָיו" ספר נחום, פרק א', פסוק ב'
↑  כלומר, ממציא תרופה לפצע, ראו כאן בפירושו של דניאל גולדשמידט.
↑  דניאל גולדשמידט, מחזור לימים נוראים, ירושלים תש"ל, חלק ב (יום כיפור), עמ' 36.
↑  במנהג אשכנז הכללי, הוא נאמר ביום שלפני ערב יום כיפור.  עיין סדר סליחות מכל השנה כמנהג אשכנז, רעדלהיים תרט"ו, דף עו ע"א.
1 2  יעקב עציון, כי הנה כהגה – מן הפיוט אל המכונית, באתר האקדמיה ללשון העברית, 25 בספטמבר 2016
↑  איתי מרינברג, כי הנה כחומר - אמנות השיר, באתר הפיוט והתפילה
↑   אודות הפיוט, באתר הפיוט והתפילה.
↑  שרגא בר-און, "כחומר ביד היוצר" - פיוט שהוא תרגיל אלהי בראיית אספקט, באתר מכון הרטמן
↑  ‏כי הנה כחומר - לחן חריטונוב‏ (Q113711332) - ביצוע של הפיוט בלחן על ידי זלמן ברונשטיין: כי הנה כחומר, זלמן ברושטיין
1 2  מילות השיר "כי הנה כחומר - לחן חריטונוב" והאזנה לו, באתר זמרשת
↑  משנה, מסכת בבא בתרא, פרק ה', משנה א'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: d376dfb3-e89c-46c9-8e9d-f97e04eae8f4
ספר המידות (ברסלב)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  נחמן מברסלב 
 סוגה:  ספרות תורנית 
 
ספר המידות (נקרא בתחילה "ספר האלף-בית") הוא ספר שנכתב על ידי רבי נחמן מברסלב המאסף מאמרים על המידות השונות, וכן על היבטים שונים בחיי האדם.
הספר ערוך לפי ערכים שונים, על פי סדר האלף-בית.
בתחילה, היה הספר כתוב בכתב יד אצל רבי נחמן, שלא פרסמו, אולם בשנת 1803 (תקס"ג) קרא רבי נחמן לרבי נתן שטרנהרץ והקריא לו את רוב הספר על מנת שיכינו לדפוס.
רבי נחמן העריך מאוד את הספר, ואף אמר עליו "הספר הזה הוא ידידי הטוב! זה הספר עשה אותי יהודי!".
הספר מתחלק לשני חלקים, כשהאחד נקרא "אלף בית ישן", ואילו השני נקרא "אלף בית חדש". את חלקו הראשון של הספר כתב רבי נחמן עוד בימי ילדותו, ואילו את החלק השני כתב בתקופה מאוחרת יותר. במהדורה הראשונה נדפסו שני החלקים נפרדים זה מזה, ואולם במהדורה השנייה תיקן זאת רבי נתן, ושני החלקים נדפסו יחדיו, כשבכל ערך יש חלק ראשון וחלק שני.
על פי עדותו של רבי נתן, הספר שהודפס הוא רק אחוז מזערי מתוך כתב היד של רבי נחמן. על ערך רפואה בלבד, מספר רבי נתן, היו לרבי נחמן מאתיים דפים כתובים.
מהדורות הספר

הספר נדפס לראשונה בשנת 1810 (תקע"א), שנת פטירתו של רבי נחמן, ולאחר מכן, בשנת 1822 (תקפ"ג), הודפס מחדש בצירוף מראי מקומות שכתב רבי נתן שטרנהרץ. בשנים מאוחרות יותר נוספו מראי מקומות נוספים, חלקם נכתבו על ידי רבי צדוק הכהן מלובלין, וחלקם על ידי רבי נחמן מטשעהרין, תלמידו של רבי נתן.
צבטל (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה תחתית אוסטריה תחתית
 שטח:  1,399.76 קמ"ר
 גובה:  665 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  42,222 (1 בינואר 2019)
 קואורדינטות:  48°34′52″N 15°09′07″E﻿ / ﻿48.581°N 15.152°E﻿ / 48.581; 15.152 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.noel.gv.at/service/bh/zt/bhzt.htm
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צבטל (בגרמנית: Zwettl) הוא מחוז במערב מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
במחוז 24 ערים ועיירות:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אוטנשלג  אכזנבאך  אלטמלון  אלנשטייג  ארבסבאך  באד טראונשטיין  ברנקופף  גוטנברון |  גפפריץ אן דר וילד  גרוס גרונגס  גרוסגטפריץ  גרפנשלג  ולדהאוזן  זלינגברג  לנגשלג  מרטינסברג |  פלה  צבטל  קוטס-פורק  קירכשלג  רפוטנשטיין  שווייגרס  שוורצנאו  שנבאך |
מקום (שיר של חנן בן ארי)

מקום הוא סינגל של הזמר-יוצר הישראלי חנן בן ארי, שיצא לאור ב-6 בדצמבר 2021.
רקע וכתיבה

השיר ולחנו נכתבו על ידי חנן עצמו, והוא הופק ועובד על ידי תומר בירן.
בן ארי מתחיל בילדות של אבא, עובר לילדות שלו ומדבר על ילדות ביהודה ושומרון, ובתוך הזיכרונות מחפש את עצמו, למעשה תשובות לשאלות שמקננות בו. רוצה להשקיע לא רק בה (זוגתו) אלא גם בעצמו ובהגשמת חלומותיו. הגשמתם קשורה גם ביכולת שלו להתקרב אליה. הוא ימצא מקום עבורה, כשהוא בעצמו יממש את רצונו.
רקע וכתיבה > וידאו קליפ

בוידאו קליפ, בן ארי נזכר (תוך כדי תספורת אצל אביו הרצל בן ארי) בילדותו, ומציג אותה ואת מסע החיפושים שלו אחר המקום שלו בעולם, ואחר חלומותיו. חלקו הראשון מצולם כולו בבית פרטי ובחלקו השני משולבים גם צילומים שלו ושל אביו בירושלים, בבית כנסת ובאצטדיון.
מיקומי שיא

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים תשפ"ב> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים תשפ"ב> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים תשפ"ב> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים תשפ"ב>  |
| --- | --- | --- | --- |
| כאן מורשת | 7 |  |  |
| רדיו תל אביב | 11 |  |  |
| המצעד הרשמי של גלגלצ | 37 |  |  |
סרבה

בול דואר של רפובליקת מולדובה המוקדש לריקוד הסרבה
סרבה (ברומנית: Sârbă או Sîrba) הוא ריקוד עם רומני מהיר במקצב 2/4 ממשפחת המחולות הבלקנו-קרפטיים ונפוץ ברומניה וברפובליקת מולדובה.
סרבה הוא ריקוד מעורב לשני המינים המתבצע בדרך כלל בחצי מעגל. המחוללים צועדים בו זמנית לצדדים וידיהם על כתפי המחוללים הסמוכים מצד ימין ומצד שמאל. את הריקוד מתחילים מצד שמאל אל צד ימין, תוך שילוב צעדים אל מרכז המעגל והחוצה.
גם כליזמרים נוהגים לנגן סרבה
הערות שוליים

↑  בטעות מתעתקים את השם בעברית עם יו"ד, "סירבה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 651f0fc7-b7f0-414a-be4a-7f41dfb332fe
חיאת מירשאד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1988 (בת 37 בערך) 
 מדינה:  לבנון 
 השכלה:  האוניברסיטה הלבנונית 
 פרסים והוקרה:  100 נשים (BBC) (2020) 
 hayatmirshad.com
 
חיאת מירשאד (בערבית: حياة مرشاد; בתעתיק מדויק: חיאת מרשד; נולדה ב-1988) היא עיתונאית פמיניסטית לבנונית שנאבקת להבטיח שלבנות ולנשים תהיה גישה לצדק, מידע, הגנה וזכויות אדם. היא מפיצה את מסריה באמצעות אמצעי תקשורת שונים.
השכלה

מירשאד היא בעלת תואר ראשון בספרות אנגלית מהאוניברסיטה הלבנונית ובהמשך למדה לימודי מגדר וסיוע הומניטרי באוניברסיטה האמריקאית בביירות.