stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סכר דגניה

| --- | --- |
סכר דגניה מאתר הטבילה ירדנית שממערב לו
סכר דגניה מאתר הטבילה ירדנית שממערב לו
 מיקום:  בקצה הדרומי של הכנרת במוצא הירדן הדרומי
 סוג:  בטון
 סוכר את:  הכנרת
 יוצר את:  מווסת את מפלס הכנרת
 קואורדינטות:  32°42′41″N 35°34′23″E﻿ / ﻿32.71152283713043°N 35.5731725692749°E﻿ / 32.71152283713043; 35.5731725692749
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) סכר דגניה(למפת הגליל העליון רגילה) סכר דגניה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סכר דגניה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום סכר דגניה
שלט המועצה לשימור אתרים המוצב על סכר דגניה, ליד מעבר הולכי הרגל
סכר דגניה הוא סכר שנמצא בחלקה הדרומי של הכנרת, ומווסת את זרימת המים שלה דרומה לנהר הירדן ולים המלח. כשני ק"מ דרומית לסכר דגניה, הוקם סכר אלומות החוסם לחלוטין את זרימת מי הירדן הדרומי. חברת מקורות אחראית על תפעול הסכר ועל פתיחתו במקרה הצורך.
סכר דגניה הוכרז כמבנה לשימור על ידי המועצה לשימור מבנים ואתרי התיישבות בשל היותו חלק מההיסטוריה של ארץ ישראל.
היסטוריה

הסכר נבנה בתחילת שנות ה־30 של המאה ה־20 על ידי מייסדה של חברת החשמל ומנהלה הראשון פנחס רוטנברג, כחוליה במערכת הסכרים של תחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים, ונועד לווסת את זרימת מי ים כנרת לפי כמות המים שנדרשה להפעלת תחנת הכוח. מערכת הסכרים והתעלות הוקמה כדי לאגור כמויות גדולות של מים שהיו נחוצות לייצור החשמל בכוח המים. לשם בנייתו של הסכר נחפרה תעלת הטיה מצפון לאפיק, על מנת לאפשר ביצוע העבודות בשטח יבש.
במסגרת העבודות להקמת הסכר הועמק אפיק הירדן ביציאה מהכנרת ממפלס של כ־211- עד מפלס 214.5-, על מנת להגדיל את כמות המים שניתנת לאגירה בכנרת לצורך תפעול תחנת נהריים.
לאחר השבתת תחנת הכוח בנהריים ובנית המוביל הארצי שונה יעודו של הסכר, ומטרתו הוגדרה צמצום זרימת המים מהכנרת לנהר הירדן, כדי שהכנרת תמלא את ייעודה להיות מאגר המים של מדינת ישראל ומקור השאיבה העיקרי של המוביל הארצי. בסכר יש שני שערים לפתיחה וסגירה ושני שערים רזרביים המשמשים לצורכי טיפול. בשערים הותקנו רשתות המונעות מדגי הכנרת לצאת מגבול האגם.
תפעול

בשנה גשומה במיוחד, כאשר מפלס הכנרת עולה ומתקרב לקו האדום העליון, נפתח הסכר על מנת להוריד את מפלס המים ולמנוע הצפות ביישובים השוכנים לחופי הכנרת. בשיא מגיעה הזרימה בסכר, כאשר הוא פתוח, לכ־150–170 מ"ק בשנייה, קצב שמשמעותו ירידה של עד שמונה סנטימטרים במפלס הכנרת במשך יממה אחת. כמות המים המשוחררת מהסכר קטנה משמעותית מהכמות האפשרית לכניסה לכנרת בעת אירועי גשם עזים בסביבתה, העומדת על כ־400 מ"ק לשנייה ומעלה (עליה יומית של כ-20 ס"מ במפלס הכנרת). נתון זה מחייב את תפעול הסכר באופן מתוכנן מראש אם מפלס הכנרת קרוב לקו האדום העליון, על מנת למנוע עליית מפלס חריגה מעבר לקו אדום עליון באירועי גשם עזים. זרימה חזקה מדי בירדן הדרומי (אליו זורמים נחלים נוספים, כדוגמת נהר הירמוך, נחל יבנאל, נחל תבור ונחל חרוד) עשויה לגרום לנזקים בעמק הירדן, ועל כן במידת האפשר נפתח הסכר באופן חלקי בלבד, ולא במלואו.
היסטוריית פתיחת סכר דגניה

בעקבות כמויות המשקעים הרבים של חורף 1991–1992, נפתח הסכר ב־9 בפברואר 1992 וכרבע מיליארד קוב מים זרמו לירדן. גם בפברואר 1993 נפתח הסכר וכמות דומה של כרבע מיליארד קוב זרמו לירדן. לעומת זאת ב־9 בפברואר 1995 נפתח הסכר ל־10 ימים עד ה־19 בפברואר, אך מסתבר שהייתה זו פתיחה מוקדמת מדי והמפלס הגיע בסופו של חורף 1995 "רק" ל־209.11-, דהיינו 31 ס"מ מתחת לקו האדום העליון.
בשנת 2004 אמור היה הסכר להיפתח לאחר שנתיים ברוכות (2003 ו־2004), אך כתוצאה של תפעול מדוד ומאוזן של שאיבות מהאגם ובחינה יומיומית של מודלים לחיזוי משקעים וכניסת המים לאגם, הצליחו מתפעלי הכנרת למנוע את פתיחת הסכר ולאגור את המים באגם.
ב־24 במאי 2013 החלה הזרמה קבועה של מי כנרת דרך סכר דגניה (זו לא פתיחה מלאה של הסכר אלא העברה של מים דרך פתח קטן בסכר) ודרך סכר אלומות הנמצא כ־3 ק"מ דרומית לו במסגרת התכנית לשיקום הירדן הדרומי מהכנרת ועד לאזור שפך נחל בזק. בשלב ראשון הוזרמו 10 מיליון מ"ק בשנה, ובשלב השני, לאחר השלמת מתקן טיהור מי השפכים "ביתניה" ומערכת ההשבה (שעדיין לא הושלמה), יוזרמו כ־20 מיליון מ"ק.
לקראת סיום חורף 2019–2020 בישראל, מפלס הכנרת עלה בצורה משמעותית, וקירב את האגם לקו האדום העליון. המפלס עלה ב-2.37 מטרים מתחילת המערכת החורפית באמצע דצמבר, וב-1.27 מטרים בחודש ינואר לבדו, כשב-8 בינואר אף נרשם שיא, אז מפלס האגם עלה ב-23 ס"מ ביממה אחת בלבד.. לקראת אמצע אפריל התקרבה הכנרת לקו האדום ונשקלה פתיחת הסכר, אך לבסוף הוא לא נפתח באותה שנה.
בעקבות ארבע שנים עם ריבוי משקעים יחסית לשנים לפניהן, נערכה בדצמבר 2022 ישיבת רשות המים בה השתתפו גם כלל גורמי המקצוע ונציגי יחידות החירום והצלה רלוונטיים. בישיבה נידונו התרחישים לפתיחת הסכר, לראשונה מאז 1995.
ראו גם

סכר אלומות
הערות שוליים

↑  חיים גבירצמן, אגם הכנרת: מאזן המים, שאיבות ומפלסים, מתוך 'משאבי המים בישראל: פרקים בהידרולוגיה ובמדעי הסביבה', ישראל 2002
↑  מפלסי מינימום בעבר ההיסטורי של הכנרת, אתר רשות הכנרת
↑  ירון דרוקמן, כשהכנרת עלתה על גדותיה. הסערה הגדולה, באתר ynet, 22 בפברואר 2014
↑  קובי דוד‏, חורף היסטורי: סכר דגניה ייפתח שוב אחרי 20 שנה?, באתר וואלה, 8 בינואר 2013
↑  אלי אשכנזי, לראשונה מאז 1964: החלה הזרמת מים מהכנרת לירדן באופן סדיר, באתר הארץ, 24 במאי 2013
↑  גיא ורון, ‏צפו: כך נראית הכינרת היום ביחס לשנה שעברה, באתר ‏מאקו‏, 26 בינואר 2020
↑  אחיה ראב"ד, רענן בן צור, איתי בלומנטל, אדיר ינקו, מתן צורי, ריקי כרמי וגלעד כרמלי, הצפות ענק בראש העין ובאזור אשדוד, עלייה דרמטית במפלס הכינרת, באתר ynet, 9 בינואר 2020
↑  יהונתן קליין, האי בכנרת נעלם - והשיא המטורף של המפלס: צפו בתיעוד, כיפה, 3 בפברואר 2020
↑  חדשות כיפה, ‏מפלס הכנרת בשיא חדש: מעל גובה 209 - מטר, עלייה של 1.5 ס"מ ביממה,  באתר כיפה, 14 באפריל, 2020 8:13
↑  אלי אשכנזי‏, לקראת החורף: רשות המים נערכת לאפשרות של פתיחת סכר דגניה, באתר וואלה, 12 בדצמבר 2022
| פנחס רוטנברג |
| --- | --- | --- |
| כללי | משק החשמל בישראל • הקמת תשתית החשמל בתל אביב • חברת החשמל לישראל • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו | פנחס רוטנברג |
| אישים | אברהם רוטנברג | פנחס רוטנברג |
| תחנות כוח שהקים | תחנת הכוח הראשונה של תל אביב • תחנת הכוח בטבריה • תחנת הכוח הראשונה בחיפה • תחנת הכוח הקיטורית בחיפה • תחנת הכוח ההידרואלקטרית בנהריים • תחנת הכוח רדינג | פנחס רוטנברג |
| מבנים אחרים שהקים | בית רוטנברג • בניין רוטנברג • סכר דגניה • תל אור • שכונת קריית חשמל | פנחס רוטנברג |
| מורשת והנצחה | תחנת הכוח רוטנברג • איש החשמל | פנחס רוטנברג |
אליפלט (שיר)

| --- | --- |
 סינגל בביצוע להקת גייסות השריון
 יצא לאור:  1959 
 סוגה:  זמר עברי 
 שפה:  עברית 
 כתיבה:  נתן אלתרמן 
 לחן:  סשה ארגוב 
 
"אֱלִיפֶלֶט" הוא שיר שכתב נתן אלתרמן והלחין סשה ארגוב. הוא בוצע לראשונה ב-1959 בידי להקת גייסות השריון, חודש על ידי זמרים רבים והפך לאחד משירי הזיכרון הידועים ביותר וחלק מהקלאסיקה הישראלית. הדמות המרכזית שקורותיה מסופרים בשיר היא דמות של אנטי גיבור.
כתיבה, הלחנה וביצוע השיר

"אליפלט" נוצר כעשר שנים לאחר מלחמת העצמאות, מתוך מודעות לציוויי הגבורה של שירת תש"ח ומתוך התכתבות איתה. זהו השיר היחיד שכתב אלתרמן ללהקה צבאית, שהיה שונה מאוד משירי הגבורה שזימרו הלהקות הצבאיות וממרבית שירי הזיכרון שנכתבו בארץ. אלתרמן כתב את השיר לבקשת בתו, תרצה אתר, שהייתה אז חברה בלהקת גייסות השריון, והיא ביצעה אותו לראשונה במסגרת הלהקה. הוא מוכר גם בביצוע להקת התרנגולים משנת 1961, בביצועו של אריק איינשטיין מהאלבום "תוצרת הארץ" מ-1985 ובביצועו של ברי סחרוף מהאלבום האקוסטי ב-2003. השיר מוּשר במיוחד ביום הזיכרון לחללי צה"ל.
סשה ארגוב הִלחין את השיר בצליל נוגה ומינורי, שנועד להעביר את הנרטיב של אליפלט. כך למשל הבליט את המלים "כי סביב ככינור וחליל/ מנגינה מאירה מצלצלת" כרצ'יטטיב, באמצעות פראזה מלודית שעולה בסולם כמנגינת חליל, ונתן לה בכך מעמד הנבדל משאר השיר, על מנת לתאר את רוחו של הגיבור.
ניתוח השיר > רעיונות מרכזיים

נתן אלתרמן היה בקיא היטב במבנה ובאופיין של הבלדות העתיקות. בעקבות כך, ניתן למצוא בשיר מאפיינים רבים של הבלדה. השיר מתחיל בשיחה בין הדובר לקהל. מתחילת השיר חש הקורא כי זוהי בעצם מעשייה או אגדה עתיקה. עם זאת, הבלדות העתיקות עסקו לרוב בגיבורים שעשו מעשי גבורה על-אנושיים, ואילו בשיר אליפלט ניתן להבין, לאחר זמן מועט של קריאה, כי אליפלט הוא איננו גיבור, אלא אנטי-גיבור. הוא מתואר כילד חסר מזל, אשר מתואר בידי שכניו כי ילד שאיננו נורמטיבי. "כשגוזלים מידיו צעצוע", איננו מתעצבן, ונותר מחויך ומבולבל.
אף על פי שאליפלט מתואר היטב בידי מכריו, הוריו של אליפלט למעשה חסרים בשיר. כנראה שאלתרמן גרם להיעדרות הוריו של אליפלט כדי ליצור תחושת הזדהות גדולה יותר עמו.
אליפלט נשאר בדמות הילד המנותק שלא מבין את המתרחש סביבו במשך כל השיר. הוא עובר מהילדות היישר לשדה הקרב, שם הוא מרגיש צורך לעזור במערכה, על אף היותו יודע כי תהייה זו משימה קשה. בסופו של דבר, חוזר הוא לחבריו ומתמוטט בעודו מחייך.
סופו של השיר הוא מפתיע, מפני שאלתרמן מתאר את השיר כשיר חסר סוף והתחלה, ושמותו של אליפלט הוא לא הדבר המרכזי בסיפור. מכאן נשאלת שאלת הרעיון המרכזי למחבר: מדוע עברנו את המסע עם אליפלט, שכן סופו שלו הוא לא הדבר המרכזי בשיר?
המחבר יוצר ביצירה הזו גיבור מסוג חדש - האנטי גיבור, שכן הוא אינו לוחם אמיץ, ולא מבין את ההשלכות הסופיות של מעשיו, אך לבסוף מחליט לעשות את המעשה האמיץ ביותר, ומקריב את חייו בשביל חבריו.
הגמול האלוהי שניתן לאליפלט באמצעות המלאך גבריאל, המדבר אל המת כבן משפחה יהודי קרוב, "במרום לנו יש ממך נחת", הוא סיום דתי רציני לחלוטין: האלוהות היא היחידה המבינה נכונה את תמהוניותיו של הגיבור. זו תמהונות אלוהית. זהו סיום מרטירולוגי, ארכאיסטי מאוד, והוא עשוי בנוסח המרטירולוגיה הנוצרית, על דמות המלאך היורד משמיים ונוטל אליו את הקדוש המעונה.
ניתוח השיר > חלקי השיר

החלק הראשון של השיר (שלושת הבתים הראשונים) מתאר את אליפלט כילד, ובא כהקבלה או כהקדמה לחלק השני של השיר (ארבעת הבתים הבאים), המתאר אותו כחייל.
ניתוח השיר > חלקי השיר > חלק ראשון: אליפלט כילד

חלק זה מתאר את הילד אליפלט. השיר נפתח בשורה "נזמר נא את שיר אליפלט" כלומר, אנשים שרים על אליפלט ממרחק הזמן ומתארים אותו בתחילה כילד תם. הוא מתואר כילד תמים שכל הווייתו היא נתינה ושאינו יודע להתגונן מפני גזילה או שאינו מבין שמנצלים את תמימותו ("אם גוזלים מידיו צעצוע, הוא נשאר מבולבל ומחייך" בבית השני).
הסביבה החברתית אומרת שלאליפלט אין אופי כלל, אך הקורא מבין שאין זה נכון: טבועות באליפלט תכונות כמו פשטות ויושר, שהן בעלות עוצמה דווקא בגלל שאינו שואל "מדוע ולמה" ודווקא בגלל הנאיביות שבו. נקודת המוצא של השיר היא - "נזמר נא". יש המציינים שאלתרמן הביא כאן ביקורת על דחייה חברתית: אנחנו כחברה הסתכלנו על אליפלט מילדותו בשמץ זלזול ורחמים, גזלנו מידיו צעצועים, הצקנו לו קצת, השארנו אותו בשולי החברה, ולאחר שמת זימרנו עליו, אבל לא ניסינו להבין את נקודת מבטו או להזדהות עמו. כנראה שהאנשים בסביבתו של אליפלט חסרו את הפשטות והיושר שלו ודבר זה גרם להם להיות חסרי מנוחה וחסרי מענה, מה שהניע אותם לזמר את שירו. חלק זה של השיר מראה לדעת אותם חוקרים, את חוסר הכבוד של החברה והתייחסותה האיוולת לחריגים שבתוכה, ה"אליפלטים", מה שמראה על העקמומיות שלה וחוסר רצונה לראות את ערוותה שלה.
מקור השם "אליפלט" בתנ"ך - אליפלט מוזכר כאחד מבניו של דוד המלך, נחשב בימינו כשם גלותי ולא שם ישראלי-"צברי" טיפוסי. בדומה לשמות כמו "ירחמיאל" ששימשו ביידיש כשמות נרדפים ל"שלימזל", שימש השם "אליפלט" בספרות העברית לתיאורו של אביון וביש-גדא, כדוגמת אליפלט העגלון, גיבור שירו של יל"ג.
ניתוח השיר > חלקי השיר > חלק שני: אליפלט החייל

בתים 4–8 של השיר מתארים את אליפלט החייל.
התום המוחלט של הילד אליפלט הופך בקרב לגבורה עילאית, שברצונו לחדש את האספקה "הוא זחל כך ישר מול האש". מעשה זה זוכה בסיומו של השיר לגמול אלוהי – המלאך גבריאל יורד משמים ואומר לו ש"במרום לנו יש ממך נחת".
חוקר הספרות אריאל הירשפלד מצא אנלוגיה בין דמות ה"ביש גדא" בחלק הראשון של השיר, לבין סיפור גבורה קלאסי של הקרבה בחלקו השני. כך למשל, השורות "כשגוזלים מידיו צעצוע, הוא נשאר מבולבל ומחייך" מקבילות בצליל וביחס ל"ובשובו מהומם ופצוע, התמוטט הוא, כרע וחייך". הקבלה זו, בין דמות הגיבור הישראלי הראוי לבין דמות התימהוני, מערערת לדעתו של הירשפלד על אתוס הגבורה הישראלי של לוחמי תש"ח: "אליפלט הופך סמל לחייל המת. החייל המת באשר הוא, הוא ילד תם ש'אין לו אופי אפילו במיל', המוותר על חייו בתום גמור.. פתאום 'אליפלט' אינו שיר על תימהוני אחד, אלא על החייל הישראלי כתם גמור שהכלל מנצל את תומו. הוא שיר המערער על אתוס הגבורה הישראלי ומאיר אותו באור מר ומזעזע". גם סיום השיר עם ירידת המלאך גבריאל אל אליפלט, באה לדעתו כנגד תפיסת המוות של דור תש"ח, שראה במוות סוף מוחלט של חיי האדם.
דעה הפוכה מביאה חוקרת הספרות זיוה שמיר. "אליפלט", נכתב לדעתה כשיר הודיה לנערים שהקריבו את חייהם במאבק על עצמאות המדינה, ולא ככתב אישום על החברה ועל אתוס הגבורה. אלתרמן לטענתה, ענה בשיר זה למקטרגיו הצעירים של אותה תקופה שהאשימו אותו בקולקטיביות יתר, שתיאר יותר מדי את ה"אנחנו" על חשבון ה"אני". הוא לא תיאר כאן דמות נלעגת ומגוחכת, אלא סיפר סיפור עצוב על פרט אחד מתוך הקולקטיב, דמות של אנטי-גיבור עם השם הגלותי אליפלט, שביצע, מיוזמתו, מעשה גבורה כשמסר את חייו כדי להגן על חבריו בעת הקרב. לדבריה, "אלתרמן עומד נפעם מול נכונותו של היהודי החדש, בנם של 'חֶנונִים מוּאָרִים בִּנְגוֹהוֹת הַמַּטְבעֵ' .. לגלות מסירות אין -קץ, לסכן את עצמו, ואפילו להשליך את נפשו מנגד, למען רֵעיו ולמען עתיד עמו. יחד עם זאת, הוא דומע על החיים הצעירים הנגדעים בשדה הקרב, ותוהה בינו לבינו אם הקרבן התמים הזה מחויב המציאות". עוד היא טוענת, כי אליפלט הוא מעין סמל ומשל לעם ישראל כולו, שהופך מאנטי-גיבור יהודי גלותי ודחוי, שאף אחד לא האמין בו ושספג השמצות מכל עבר, ליהודי חדש הבא ללחום על עצמאותו.
הערות שוליים

1 2 3  יוסי חרסונסקי, על השיר אליפלט באתר "חרסונסקי מיוסיק"
1 2 3 4  אריאל הירשפלד, "חיוכו של אליפלט", באתר מטח
↑  דויד פרץ, ניתוח השיר 'אליפלט', באתר "תרבות•il"
1 2  אריאל הירשפלד, שיר-פצע, באתר הארץ, 25 באפריל 2007
↑  "איזה ילד אתה, אליפלט?" בבלוג של ברוך מרחיב גד, 22 במרץ 2012
↑  ירדן ניר-בוכבינדר, אין לו אופי אפילו במיל, באתר "האייל הקורא", 13 בדצמבר 2003
↑  ספר שמואל ב', פרק ה', פסוק ט"ז
1 2  זיוה שמיר, "הלך ומלך, אלתרמן – בוהמיין ומשורר לאומי", הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010 (הפרק הרביעי של הספר)
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
סרפדת

| --- | --- |

 תחום:  רפואת עור 
 טיפול:  cyproheptadine hydrochloride  ציפרוהפטדין  omalizumab  acrivastine  nizatidine  tripelennamine  levocetirizine  כלורפניראמין  trimeprazine  cimetidine  מונטלוקאסט  phenyltoloxamine  אזאטדין  ציפרוהפטדין  דסלורטדין  צטריזין  phenindamine  bromodiphenhydramine  פקסופנדין  methdilazine  famotidine  לוראטדין  astemizole  clemastine  פניראמין 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  762917 
 MeSH:  D014581
 סיווגים
 ICD-10:  L50 
 ICD-11:  EB05 
 
פריחה אופיינית לסרפדת
סִרְפֶּדֶת (ידועה גם כחרלת ובשמה הלועזי אורטיקריה) היא פריחה אלרגית נפוצה המתבטאת בהופעה פתאומית של חבּורות אדומות בעור. גודל החבורות 5 מ"מ או למעלה מזה, הן מגרדות, ופעמים רבות העור סביבן חיוור. התגובה האלרגית יכולה לנבוע ממגע ישיר עם חומר אלרגני או כתוצאה ממזון או אלרגן אחר, כגון תרופות. לעיתים קרובות הסרפדת היא רק ביטוי עורי לתגובה אלרגית העשויה להתבטא גם בלב או בדרכי הנשימה ולגרום אז לתגובה המכונה אנפילקסיס.
אורטיקריה היא שם נרדף למושג "תפרחת עורית" (hives). תפרחת עורית מתבטאת ברבדים מורמים ומגרדים בעור, בעלי צורות, גדלים או צבעים שונים, שיכולים להופיע בכל מקום על פני הגוף. לאנשים רבים שלקו באורטיקריה יש גם נפיחויות בעור, מצב זה נקרא "אנגיואדמה" ובדרך כלל מופיע בעפעפיים, בשפתיים, באיברי המין, בלשון, בכפות הידיים ובכפות הרגליים.
תרופות העלולות לרוב לגרום לסרפדת הן: התרופה לסוכרת אמריל (סופונילוריאה: גלימפריד), פניצילין, אספירין, סולפונאמידים ותרופות כנגד אפילפסיה. ואולם, כל תרופה עשויה לגרום לסרפדת אם החולה המקבל אותה אלרגי כלפיה.
מזונות עיקריים היכולים לגרום לסרפדת (אורטיקריה) הם: חלב, ביצים, בוטנים, אגוזים ודגים, אך כל מזון אחר עשוי לגרום גם כן לתגובה אלרגית שתתבטא בחרלת.
סרפדת עלולה להיגרם גם כתוצאה ממועקה נפשית, או דחק (סטרס).
סרפדת יכולה להופיע כתופעת לוואי של החיסון המרובע MMRV (כנגד חצבת, חזרת, אדמת ואבעבועות-רוח).
הופעת התסמינים

חַבּוּרוֹת (אזורים מוגבהים המוקפים בסיס אדום) הנגרמות מסרפדת (אורטיקריה) יכולות להופיע בכל מקום על פני העור. בין אם הגורם לכך הוא אלרגיה או לא, שחרור מורכב של מתווכים דלקתיים, כולל היסטמין מתאי פיטום עוריים, גורם לדליפת נוזל מכלי דם שטחיים.
אנגיואדמה היא מצב הקשור לכך (הנגרם מסיבות אלרגיות ולא אלרגיות); הוא נובע מבצקת ודליפת נוזל לעור המגיעה מכלי דם עמוקים יותר.
נגעים דמויי אורטיקריה הגורמים לכאב, הנשארים על העור במשך יותר מ-24 שעות, או המשאירים חַבּוּרָה, עלולים להצביע על מצב חמור יותר הנקרא Urticarial Vasculitis.
נגעי אורטיקריה הנגרמים על ידי מגע חד על פני העור (לעיתים מופיעות כקווים על העור), נגרמים בשל מצב שפיר הנקרא Dermatographic Urticaria.
סיווג הסרפדת

סרפדת חריפה (acute urticaria)- נמשכת מספר ימים בתגובה למגע או חשיפה לאלרגן כלשהו. התגובה האלרגית היא מסוג ראשון (immediate hypersensitivity), והיא תדעך מעצמה כשהחשיפה לאלרגן תיפסק.
סרפדת כרונית (chronic urticaria)- כאשר הפריחה מופיעה באופן יומיומי ונמשכת לאורך תקופה העולה על שישה שבועות. הגורמים לסוג זה של סרפדת הם מורכבים לאבחון וכוללים חיכוך מכני, קור, שמש, גורמים פסיכולוגיים, זיהומים כרוניים או התפתחות נוגדנים עצמיים.
סרפדת כרונית ספונטנית (chronic spontaneous urticaria)- באורטיקריה כרונית ספונטנית התפרחת העורית והאנגיואדמה מופיעים ללא אזהרה, נמשכים לפחות 6 שבועות, הגורמים לסרפדת כרונית ספונטנית אינם ניתנים לזיהוי, העור שונה מאדם לאדם לכן ההרגשה של סרפדת כרונית ספונטנית שונה מאדם לאדם.
טיפול בסרפדת

בשלב הראשון, יש לזהות את הגורם האלרגני ולבודד אותו ממגע עם החולה. בשלב שני, ניתן לטפל בתכשירים אנטיהיסטמינים. אם החולה אינו מגיב לתכשירים אלה, ניתן להוסיף טיפול בסטרואידים במינון נמוך או גם טיפולים תרופתיים אחרים המשפיעים על מערכת החיסון.
ה-FDA אישר טיפול בנוגדן IgE, ‏ Omalizumab שם מסחרי- זולייר Xolair) לטיפול בחולי סרפדת. בעקבות זה הוכנסה התרופה לסל התרופות בישראל ב-2015 לחולי סרפדת קשים שלא הגיבו לכל הטיפולים עד אז.
הערות שוליים

↑  M. Maurer, K. Weller, C. Bindslev-Jensen, A. Giménez-Arnau, Unmet clinical needs in chronic spontaneous urticaria. A GA2LEN task force report1: Unmet clinical needs in chronic urticaria, Allergy 66, 2011-03, עמ' 317–330 doi: 10.1111/j.1398-9995.2010.02496.x
↑  קופ"ח מכבי, תופעות לוואי לחיסון המרובע
↑  מחלות אלרגיות, באתר משרד הבריאות, ‏2021
↑  אורטיקריה: סוגים, גורמים ודרכי טיפול, באתר BEOK, ‏2019
↑  חרלת (אורטיקריה) ואנגיואדמה - פריחה עורית, באתר הספריה הוירטואלית מט"ח
↑  T. Zuberbier, W. Aberer, R. Asero, C. Bindslev-Jensen, Methods report on the development of the 2013 revision and update of the EAACI/GA 2 LEN/EDF/WAO guideline for the definition, classification, diagnosis, and management of urticaria, Allergy 69, 2014-07, עמ' e1–e29 doi: 10.1111/all.12370
↑  Malcolm Greaves, Chronic urticaria, Journal of Allergy and Clinical Immunology 105, 2000-04-01, עמ' 664–672 doi: 10.1067/mai.2000.105706
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529758905171  GND: 4075291-4  LCCN: sh85141474  LNB: 000280724  NDL: 00574800  NKC: ph138677 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
טייסת 69

| --- | --- |
סמל הטייסת
סמל הטייסת
 את הקשה אנו מבצעים מיד, הבלתי אפשרי לוקח מעט יותר
 פרטים
 כינוי:  "טייסת הפטישים"
 כינוי עבר:  "טייסת ההפצצה הכבדה" "טייסת המבצר המעופף"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  מטוסי קרב
 בסיס האם:   בסיס חצרים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  15 ביולי 1948 – הווה (76 שנים)
 נתוני היחידה
 ייעוד:  עליונות אווירית, משימות תקיפה והגנה, בהן יירוט והפצצה – הפצצה טקטית ואסטרטגית
 כלי טיס:  F-15I ("רעם")
 כלי טיס בעבר:  F-4 פנטום, PBY-A5 קטלינה, הרווארד, B-17 מבצר מעופף
 פיקוד
 יחידת אם:  בסיס חצרים
 דרגת המפקד:    סגן-אלוף
 עיטורים
   אות הערכה מטעם הרמטכ"ל
שני מפציצי B-17 מבצר מעופף של טייסת 69
מטוס F-15I ("רעם") של טייסת "הפטישים" בחיל האוויר הישראלי, תוך כדי המראה
טייסת 69, המכונה גם "טייסת הפטישים", היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי. כיום מפעילה הטייסת מטוסי F-15I ("רעם") מבסיס חצרים.
היסטוריה > הקמה ומלחמת העצמאות

הטייסת הוקמה ב־15 ביולי 1948, בעיצומה של מלחמת העצמאות, והייתה לטייסת השלישית של חיל האוויר, אחרי טייסת 101 וטייסת 103. המספר 69 נבחר עבורה בשל הקונוטציה המינית שלו והיא כונתה תחילה "טייסת ההפצצה הכבדה" או "טייסת המבצר המעופף". כינויה הרווח בחיל – "טייסת הפטישים", ניתן לה משום שהפעילה מטוסי "B-17 מבצר מעופף" שכונו בחיל האוויר "פטיש" ומאוחר יותר מטוסי "F-4 פנטום" שכונו "קורנס".
במלחמת העצמאות הפעילה הטייסת שלושה מפציצי "B-17 מבצר מעופף" ושני מטוסי הרווארד שנועדו לתרגול טיסות מכשירים. מפציצי ה־B-17 המריאו מבסיס ז'אטץ בצ'כוסלובקיה ב־15 ביולי 1948. בדרכם לישראל הפציצו המטוסים מטרות בקהיר, ובלילה נחתו בבסיס עקרון. בהמשך המלחמה הפעילה הטייסת את המפציצים מבסיס רמת דוד במשימות הפצצה מגובה רב בעזה, ברפיח, בפלוג'ה, בגליל ובשדה התעופה באל עריש. הטייסת השתתפה בקרבות עשרת הימים, במבצע יואב, במבצע חירם ובמבצע חורב. בסך הכול ביצעה הטייסת למעלה מ־200 גיחות במהלך המלחמה. לאחר המלחמה, בספטמבר 1949, עברה הטייסת לבסיס עקרון. ב־1950 צורפו לטייסת שלושה מטוסי PBY-A5 קטלינה ששירתו בטייסת במשך מספר חודשים. בתחילת שנות ה־50 של המאה ה־20 ביצעה הטייסת מספר רב של גיחות צילום וסיור, שניצלו את הגובה הרב (30,000 רגל) והטווח הארוך (3,000 ק"מ) אליהם יכול היה המטוס להגיע.
בדצמבר 1954 הודממה הטייסת ומטוסיה הועברו לטייסת 103 ("טייסת הפילים") שם הופעלו במתכונת של גף. בתקופה זו נגרע מפציץ אחד מסדר הכוחות של הגף.
היסטוריה > מלחמת סיני

הטייסת נפתחה מחדש ב־1 במאי 1956 לקראת מלחמת סיני, ובמהלכה ביצעה שמונה גיחות והטילה 96 פצצות של 50 ק"ג ו־80 פצצות של 250 ק"ג. ב־1 באפריל 1957 נסגרה הטייסת. שניים ממטוסי ה־B-17 שלה נמכרו למדינות אחרות והמטוס השלישי הועבר לתעשייה האווירית, כדי לשמש כספק מתכת.
היסטוריה > פתיחה מחדש כטייסת פנטום ומלחמת ההתשה

ב־1 בנובמבר 1969 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת F-4 פנטום ("קורנס"), השנייה בחיל האוויר הישראלי. מפקדה הראשון כטייסת פנטום היה רס"ן אביהו בן־נון. מיד לאחר הקמתה ובמקביל לקליטת המטוסים החדשים והכשרת צוותי אוויר בטייסת לקחה חלק אינטנסיבי במלחמה, בין היתר בסדרת מבצעי פריחה לתקיפת מטרות איכות צבאיות בעומק מצרים. ב־30 ביולי 1970 השתתפה בקרב אוויר כנגד טייסים רוסיים, במהלכו הפילו שני צוותים של הטייסת (אביהו בן-נון והנווט שאול לוי, אביאם סלע והנווט ראובן רשף) שני מטוסי מיג 21, בנוסף לשלושה מטוסים רוסיים אחרים שהופלו באותו קרב.
ביולי 1972 קיבל סא"ל אמנון ארד את הפיקוד על הטייסת. ביולי 1973 קיבל את הפיקוד סא"ל יורם אגמון, שהיה בין ראשוני טייסי הפנטום הישראלים.
היסטוריה > מלחמת יום הכיפורים

במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת יורם אגמון. וסגניו היו אביאם סלע ויצחק גת. במהלך המלחמה ביצעה הטייסת 850 גיחות. בין היתר השתתפה הטייסת במבצע תקיפת המטכ"ל הסורי, אולם בשל דיווחו של מוביל טייסת 107 ("אבירי הזנב הכתום"), יפתח ספקטור, כי בשל עננות כבדה לאורך נתיב הטיסה הוא אינו רואה אפשרות לבצע את המשימה שבו טייסי 69 אף הם אחור ונחתו בבסיסם בדרכם חזרה לבסיס השמינייה שהוביל יפתח ספקטור ביצעה תקיפה משמעותית ברמת הגולן, תקיפה אשר סייעה רבות לכוחות השריון אשר נלחמו בגזרה. תקיפה זו אף שינתה את פני המערכה בגזרה זו. הטייסת איבדה במלחמה שני צוותים, ארבעה צוותים נפלו בשבי ובסך הכול אבדו תשעה מטוסים. 11 הפלות של מטוסי אויב נזקפו לזכות הטייסת במלחמה. תוך כדי המלחמה נוספו לסדר כוחות הטייסת מטוסי פנטום שהגיעו לישראל במסגרת הרכבת האווירית שהפעילה ארצות הברית לטובת ישראל. מטוסים אלו כונו "קרפדות" על שום סכימת הצביעה שלהן.
היסטוריה > מבצע ליטני

במרץ 1978 השתתפה הטייסת במבצע ליטני ובין ה־15 ל־20 במרץ ביצעה 50 גיחות בשמי לבנון, בהן גיחות תקיפה, צילום ופטרולי יירוט.
היסטוריה > נפילתם של אבשלום רום ואביהו אכר

ב־29 בדצמבר 1977 יצאו שלשה מטוסי פנטום של הטייסת לטיסת אימון קרב אוויר מול שני מטוסי F-15 ("בז") מטייסת 133 ("אבירי הזנב הכפול"). במהלך תרגול קרב האוויר התנגשו שני מטוסי הפנטום זה בזה בגובה 20,000 רגל. קורנס מספר 305 (מספר יצרן 4287) שהוטס על ידי סא"ל אבשלום (אבשה) רום (פרידמן), מפקד הטייסת, ונווטו סרן אביהו איכר התרסק ושניהם נהרגו. הטייס רני פלק ונווטו ריק פלג שהטיסו את מטוס הקורנס השני, מספר 310, הצליחו לנטוש בשלום. מטוס הקורנס השלישי ושני הבזים חזרו לנחיתה בשלום. אנדרטה ובה זנב הפנטום שהטיסו רום ואיכר הוקמה לזכרם בצומת אחיהוד שבגליל, על כביש עכו־צפת בכניסה לאזור תעשייה בר־לב.
היסטוריה > הטייסת במלחמת לבנון

הטייסת ביצעה מאות גיחות בזמן מלחמת לבנון הראשונה והשתתפה במבצע ערצב 19, מבצע השמדת סוללות טילי הנ"מ הסוריות מדגמי SA-6 ו-SA-8 בבקאע בלבנון.
היסטוריה > נפילת רון ארד בשבי

בשנות ה־80 של המאה ה־20 פעלה הטייסת מבסיס רמת דוד והשתתפה במלחמת לבנון הראשונה ובגיחות רבות אחריה. באחת מגיחות התקיפה בלבנון, שנערכה ב־16 באוקטובר 1986, נאלצו שני אנשי הצוות לנטוש את מטוס הפנטום מספר זנב 306 שהטיסו, עקב התפוצצות הפצצות ששחררו-מיידית בקרבת המטוס. הטייס חולץ בשלום אך הנווט, סרן רון ארד, נפל בשבי ארגון אמל השיעי.