stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בין השמשות (יהדות)
מקור תלמודי > שיטות נוספות

בתלמוד ירושלמי למסכת ברכות מובאות דעות נוספות לגבי קביעת זמן בין השמשות:
"רבי אומר: הלבנה בתקופתה (בזמן ירח מלא), התחיל גלגל חמה לשקע ותחילת גלגל לבנה לעלות - זהו בין השמשות." (תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק א', דף ב', עמוד ב' בדפוס וילנא)
"רבי חנינא: סוף גלגל חמה לשקע ותחילת גלגל לבנה לעלות" (תלמוד ירושלמי, מסכת ברכות,  פרק א', דף ג', עמוד א' בדפוס וילנא) .
"איזהו בין השמשות, אמר רבי תנחומא: לטיפה של דם שהיא נתונה על גבי חדה של סייף, נחלקה הטיפה לכאן ולכאן - זהו בין השמשות." (ירושלמי שם) - משך הזמן שבין השמשות הוא כמו משך הזמן שייקח לטיפה של דם (הצמיגה יותר מטיפת מים) שתהיה מונחת על חד של חרב סייף (חרב דקה) עד שתפול.
במסכת פסחים בתלמוד הבבלי, במהלך סוגיה קצרה העוסקת בשטח כדור הארץ, מובאת ברייתא על פיה שיעור בין השמשות לרבי יהודה הוא כדי הילוך 4 מילים:
רבי יהודה אומר: עוביו של רקיע אחד מעשרה ביום, תדע, כמה מהלך אדם בינוני ביום - עשר פרסאות, ומעלות השחר עד הנץ החמה ארבעת מילין, משקיעת החמה ועד צאת הכוכבים ארבעת מילין...
התלמוד מתעלם מהסתירה לכאורה בין שיטת רבי יהודה במסכת שבת (שם מוערך שיעור בין השמשות בזמן הילוך 3/4 מיל) לשיטתו במסכת פסחים (שם מוערך שיעור זה בזמן הילוך 4 מיל).
שיטות הראשונים

הסתירה לכאורה בין שיטת רבי יהודה המובאת במסכת שבת ובמסכת פסחים, הובילה לדעות שונות בקרב הראשונים בסוגיית המועד המדויק של בין השמשות.
על פי שיטת מהר"ם אלשקר בשם הגאונים, וכן פשטות דברי הרי"ף והרמב"ם, שיטתו של רבי יהודה לגבי בין השמשות מובאת במסכת שבת. הסוגיה בפסחים אינה עוסקת כלל בעניין 'בין השמשות', אלא אך ורק בעניינים אסטרונומיים, וכך ביארו הגר"א ובעל התניא את שיטת רבי יהודה. לשיטתם בסוגיה בפסחים מדובר על 'צאת כל הכוכבים' ולא על 'צאת הכוכבים' המסמן את תחילת הלילה, עליו מדובר במסכת שבת. על פי שיטה זו בין השמשות מתחיל מיד עם שקיעת החמה, נמשך כדי שיעור הילוך 3/4 מיל (או עד שיראו 3 כוכבים בינוניים), ומסתיים עם צאת הכוכבים הראשון שהוא תחילת הלילה. לאחר עוד 3 ורבע מיל חל צאת הכוכבים השני, ומשקיעת החמה עד צאת הכוכבים השני (צאת כל הכוכבים) יש משך זמן של מהלך 4 מיל.
לעומתם, רבנו תם, הרמב"ן, הרשב"א, הרא"ש והר"ן, מתייחסים לשיטת רבי יהודה המובאת במסכת פסחים כשיטתו לגבי בין השמשות, ולשיטתו במסכת פסחים כאל הסבר עניין אסטרונומי. על פי שיטה זו ישנן שתי נקודות זמן הנקראות 'שקיעת החמה'. שקיעת החמה הראשונה היא עם העלמות גלגל השמש מעבר לרקיע, והיום נמשך גם לאחריה שיעור זמן של הילוך 3 ורבע מיל. זמן בין השמשות מתחיל בשקיעת החמה השנייה שחלה בסוף זמן זה של הילוך 3 ורבע מיל ומסתיים כעבור שיעור זמן של הילוך 3/4 מיל, ובסך הכל ישנו שיעור הילוך 4 מילים בין שקיעת החמה הראשונה ועד צאת הכוכבים, שממנו מתחיל הלילה. על פי שיטה זו הברייתא במסכת שבת המדברת על שיעור זמן של 3/4 מיל בין שקיעת החמה לצאת הכוכבים מתייחסת לשקיעת החמה השנייה שחלה הרבה אחרי העלמות גלגל השמש מעבר לרקיע, שהוא הזמן שבו עדיין ניכרת אדמומית השמש בשמים אף לאחר היעלמותה מעבר לאופק (השמים נשארים מוארים ואדומים גם לאחר שהשמש נעלמת מהרקיע).
על פי שיטת רבי אליעזר ממיץ בספרו "יראים", זמן בין השמשות קודם לשקיעת החמה. גם על פי שיטה זו ישנם שני מושגי זמן הנקראים 'שקיעת החמה', כאשר הראשונה שביניהם היא עוד כאשר השמש נראית בשמים, והשנייה היא בשעת העלמות גלגל השמש מעבר לרקיע.
שיטות הראשונים > נפקא מינה

ההשלכות ממחלוקת הראשונים בקביעת זמן בין השמשות משמעותיות, שכן הן נוגעות לדברים שתוקפם מדאורייתא, כדוגמת זמני כניסת ויציאת השבת, קביעת מועד ברית המילה וזמן קריאת שמע של ערבית. כך לדוגמה, על פי שיטת רבינו תם, ערב שבת נמשך זמן רב גם לאחר שקיעת החמה (הראשונה, כלומר היעלמות השמש מהרקיע) ועשיית מלאכה מותרת בזמן זה כיוון ששבת טרם נכנסה, בעוד שלפי שיטת היראים השבת מתחילה מיד בשקיעה, ולפי הגאונים שבת מתחילה משך זמן של הילוך 3/4 מיל אחרי השקיעה, וזמן זה שלרבינו תם הוא עודנו יום שישי לשיטות הנ"ל הוא חלק מיום השבת, ועשיית מלאכה בו אסורה מהתורה. במוצאי שבת, הזמן בו מותרת עשיית מלאכה על פי שיטת היראים והגאונים, בשקיעה לפי היראים ומשך זמן הליכה של 3/4 מיל לאחר השקיעה לגאונים, הוא עדיין חלק מיום השבת על פי שיטת רבינו תם.
הלכה למעשה

בשולחן ערוך נפסק כשיטת רבנו תם, שהיום ממשיך גם לאחר שקיעת החמה ורק 3 ורבע מיל אחרי השקיעה [58.5-78 דקות, תלוי לפי השיטות] מתחיל זמן בין השמשות. אך לעומתו הגר"א פסק כשיטת הגאונים. רבי שניאור זלמן מליאדי, בעל התניא פסק בשולחן ערוך שלו כשיטת ר"ת. אמנם בסידורו חזר בו בעל התניא, ופסק כשיטת הגאונים.
אמנם, דעת רוב הפוסקים שגם לפי הגאונים אין להקל להחשיב תחילת הלילה 14-18 דקות דקות אחר השקיעה כיון שאין נראים אז 3 כוכבים בינונים כמבואר בגמרא, ולכן יש להמתין יותר זמן, בין 24 ל־32 דקות בארץ ישראל, כשהשמש נמצאת 6-7 מעלות מתחת לאופק (במדינות אירופה הזמן מתארך הרבה יותר ומגיע לכ50-70 דקות או יותר) כן דעת הבן איש חי, הכף החיים, הרב יחיאל מיכל טיקוצ'ינסקי, הרב אלישיב, ה"אור לציון", הרב זילבר ועוד.
זמן צאת השבת הנהוג בארץ ישראל לפי הגאונים, כשהשמש נמצאת 8.5 מעלות תחת האופק, נע בין 35 ל־43 דקות אחר השקיעה. במדינות צפוניות הזמן מתארך הרבה יותר.
דעת החזון איש שזמן צאת הכוכבים בארץ ישראל לפי הגאונים הוא 40-45 דקות אחרי שקיעת החמה.
כיום בארץ ישראל מקובל להלכה לפסוק כשיטת הגאונים לעניין זמן בין השמשות, אך יש המחמירים גם כשיטת רבינו תם, ועל כן שומרים את השבת מתחילת זמן בין השמשות על פי שיטת הגאונים ועד סוף זמן בין השמשות על פי שיטת רבינו תם. עם זאת, בחו"ל היו מקומות בהם נהגו כשיטת רבינו תם אף לקולא, גם לגבי כניסת שבת.
על פי המקובל ברוב לוחות הזמנים זמן צאת הכוכבים לשיטת רבינו תם הוא 72 דקות לאחר השקיעה. חישוב זמן זה מתבסס על השיטה שהילוך מיל הוא 18 דקות, ועל כן הילוך 4 מילים הוא 72 דקות. בחוג בריסק נוהגים שלא לעשות מלאכה במוצאי שבת עד 90 דקות (5 מילים של 18 דקות) או יותר.
דיני בין השמשות

מכיוון שבין השמשות הוא זמן המסופק אם הוא מן היום או מן הלילה, תקף לגביו הכלל ההלכתי "ספק דאורייתא לחומרא וספק דרבנן לקולא". ועל כן בדינים שתוקפם דאורייתא מתייחסים לבין השמשות לחומרא, גם כחלק מהיום הקודם וגם כחלק מהלילה הבא, ובמקרים מסוימים אף כזמן שחלקו מהיום וגם מהלילה.
תוצאה ישירה מספק זה של בין השמשות גורם לכך שחלים בו דיני שבת לחומרא, וכך גם ביום כיפור לעניין זמן הצום, צום יום כיפור מתחיל מתחילת בין השמשות של ערב יום כיפור ומסתיים רק בסוף בין השמשות במוצאי יום כיפור. זו סיבה אחת לכך שאורכם של השבת והמועדים הוא כ־25 שעות (הסיבה השנייה היא דין תוספת שבת החל גם על יו"ט ויום כיפור).
לגבי ברית מילה, תינוק שנולד בבין השמשות שבין שני ימים נחשב כנולד ביום שלאחר בין השמשות ונימול שבעה ימים לאחריו. אם הוא נולד בבין השמשות בין שישי לשבת, הוא אינו נימול בשבת הבאה, שמא בין השמשות הוא חלק מהיום ולא מהלילה, ואם כך ייתכן שהוא נולד ביום שישי וכל כן מילתו אינה דוחה שבת (מילה דוחה שבת ויום טוב רק כשחלה בזמנה, ולא כשחלה שלא בזמנה). במקרים מסוימים יחשב בין השמשות גם כיום וגם כלילה, לדוגמה זב שראה ראיית זוב בבין השמשות, ראיה זו נחשבת לחומרא כראיה שחלקה ביום וחלקה בלילה.
בהלכות שבת, זמן בין השמשות (בתחילת השבת ובסופה) הוא זמן בו אסורה עשיית מלאכות שתוקף איסורם מהתורה כמו בעיקר השבת, אך במקרים שונים מלאכות שתוקף איסורם מדרבנן מותרות, לדוגמה מלאכות דרבנן שנאסרו משום שבות יהיו מותרות בזמן בין השמשות, אך רק בזמן שיש צורך רב בדבר או שמדובר בדבר מצווה. כן מותרת אמירה לגוי לעשות מלאכה בבין השמשות במקום צורך רב או הפסד מרובה.
אדם העושה מלאכה בבין השמשות של ערב שבת או מוצאי שבת בשוגג חייב באשם תלוי, לפי שיטת רש"י. על פי שיטת התוספות, רק אדם העושה מלאכה בבין השמשות של מוצאי שבת חייב באשם תלוי, בעוד אדם העושה מלאכה בבין השמשות של ערב שבת פטור מאשם תלוי. השוני מנומק בכך שבערב שבת טרם הוחזקה השבת, ובמוצאי שבת כבר הוחזקה השבת.
דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות

נאמר במשנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה ו' כי עשרה דברים נבראו בערב שבת בין השמשות ואלו הן: פי הארץ, ופי הבאר, ופי האתון, הכתב, והמכתב, והלוחות, הקשת, והמן, המטה, והשמיר.
ראו גם

עשרה דברים שנבראו בערב שבת בין השמשות
לעניין חישוב הזמנים וסדרם - תוספת שבת
הערות שוליים

↑  גור אריה שמות יב, ו
↑  ביאור הגר"א או"ח סי' רס"א ס"ק ב'
↑  דעת רב יוסף בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"ד, עמוד ב'
↑  דעת רבה בתלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ל"ד, עמוד ב'
↑  כפסק רוב הראשונים.
↑  כן כתבו רוב הראשונים (ריטב"א, רבינו פרחיה, והרא"ש
↑  רא"ש פרק ב' סימן כ"ג
↑  מגיד משנה על משנה תורה לרמב"ם, ספר קדושה, הלכות איסורי ביאה, פרק ט', הלכה י"ג.
↑  אולם, יש סוברים שדעת הרמב"ם כר"ת, עיין שו"ת יביע אומר או"ח ב:כא:ד.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רס"א, סעיף ב'
↑  ראה בתוספות "אחד אומר" מסכת פסחים דף י"א עמוד ב'.
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן רס"א, סעיף י"ז
| זמני היום בהלכה |
| --- | --- | --- |
| בוקר | קריאת הגבר • עמוד השחר • משיכיר • הנץ החמה • סוף זמן קריאת שמע • סוף זמן תפילה |  |
| צהריים | חצות היום • מנחה גדולה • מנחה קטנה • פלג המנחה |  |
| ערב | שקיעת החמה • בין השמשות • צאת הכוכבים |  |
| לילה | חצות הלילה • אשמורות הלילה |  |
| ראו גם | שעות זמניות • קו התאריך בהלכה • הלוח העברי |  |
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
בין השמשות
אנשל רייס

אנשל רייס
אנשל רייס (Anszel Reiss או Anselm Reiss;‏ 11 בנובמבר 1886 – 31 ביולי 1984, ב' באב תשמ"ד), היה ממנהיגיה של יהדות פולין, מהנדס בהכשרתו. השתתף כקצין בצבא האוסטרי במלחמת העולם הראשונה, היה חבר בוועד ההצלה ליהודי לבוב, ממקימי האינטרנציונל הסוציאליסטי. לאחר עלייתו ארצה בשנת 1925 יצא לאירופה בשליחות מפלגת פועלי ציון והסוכנות היהודית. השתתף במספר רב של קונגרסים ציוניים ובייסוד הסוכנות היהודית המורחבת, והיה שליח הסוכנות לפגישה עם פליטי השואה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה. החל מסוף שנות ה-40 היה דמות מרכזית בחיי התרבות של יהודי פולין בארץ ישראל ובהמשך במדינת ישראל.
משפחתו

היה נשוי לברטה (בתיה) לבית מנקס, ילידת העיר צ'צ'נוב, משנת 1916 ועד למותה. אב לשניים: רות לברון-ליברוביץ (נולדה 1921, עורכת דין) ורפאל (רפי) רייס (נולד 1927, פרופסור לרפואה).
התגורר משך שנים רבות בתל אביב. בסוף ימיו חי בכפר סבא, וגם נקבר בבית הקברות בכפר סבא.
ספריו

אנשל רייס, בסערות התקופה (אוטוביוגרפיה), תל אביב, עם עובד, 1982
אנשל רייס, בראשית תנועת הפועלים היהודים בגליציה, הפדרציה העולמית של יהודי פולין, 1973
לקריאה נוספת

רפי (רפאל) רייס, בדרכי שלי, הוצאה עצמית, תשס"? (אוטוביוגרפיה שכתב בנו, פרופ' רפי רייס)
אנשל רייס, שלמה קפלנסקי, תל אביב: הקונגרס היהודי העולמי - ההנהלה הישראלית, תשל"ב 1972. ('אישים בעם היהודי', 10)
הערות שוליים

↑  שמו מופיע בעברית בכמה כיתובים שונים: אנשל, אנז'ל, אנזלד, אנסלם, אנזלם.
↑  שם אמו מופיע בעברית בכמה כיתובים שונים: סלווה אדלה, סלווה אדילה, או סלובה אדל.
↑  אנשל רייס, בית אבא, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 9-12
↑  אנשל רייס, עיירתי יארוסלב, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 13-23
↑  אנשל רייס, בטכניון ובמפלגה, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 24-32
↑  אנשל רייס, ציר לקונגרס הציוני הי"א (1913), בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 42-43
↑  אנשל רייס, שירות בצבא האוסטרי, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 33-36
↑  אנשל רייס, המלחמה הפולנית-אוקראינית והפוגרום בלבוב, ו-"ועד ההצלה", בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 52-68
↑  יוסף קרוק, תחת דגלן של שלוש מהפכות - כרך ב', תל אביב, מחברות לספרות, 1970, עמ' 387
↑  אנשל רייס, העלייה לארץ, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 80-90
↑  אנשל רייס, שליחות לחוץ לארץ, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 91-99
↑  קרוק, תחת דגלן - כרך ב', עמ' 472.
↑  אנשל רייס, שליחות ברומניה בדרך לארץ-ישראל, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 193-199
↑  אנשל רייס, התגייסות למען העזרה וההצלה, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 200-238
↑  אנשל רייס, שליחות באנגליה, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 239-279
↑  אנשל רייס, אחרית דבר, בסערות התקופה, תל אביב: עם עובד, 1982, עמ' 315
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298026705171  GND: 1233850695  ISNI: 0000 0003 7046 9528  LCCN: n83206358  VIAF: 311809589   WorldCat (עם VIAF): 311809589
דיבהי

| --- | --- |

 מדינות:  האיים המלדיביים והודו
 אזורים:  האיים המלדיביים וקשאדוויפ
 דוברים:  500,000
 שפת אם:  500,000
 כתב:  תאאנא
 משפחה:  הודו-אירופית הודו-אירנית הודו-ארית הודו-ארית דרומית הודו-ארית אינסולרית דיבהי
 לאום:  המלדיביים המלדיביים
 מוסד:  אקדמיית דיבהי
 קוד שפה:  dv 
 קוד ISO 639-1:  dv 
 קוד ISO 639-2:  div 
 קוד ISO 639-3:  div 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
דיבהי (בדיבהי: ދިވެހި; דיבהי IPA:‏ [d̪iˈʋehi]) היא שפה הודו-ארית המדוברת באיים המלדיביים ובאיי לקשאדוויפ שבהודו. היא השפה הרשמית של המלדיביים. היא הושפעה בעיקר מערבית, אך גם מצרפתית, פרסית, פורטוגזית, הינדוסטנית ואנגלית.
התאאנא

התאאנא הוא הכתב המשמש את דיבהי. הוא הופיע לראשונה במסמך מלדיבי בתחילת המאה ה-18. הכתב הוא מסוג אבוגידה.
יולי מרטוב

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1873 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  4 באפריל 1923 (בגיל 49) Schömberg, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Юлий Осипович Цедербаум 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  Urnenfriedhof Gerichtstraße 
 השכלה:  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית 
 
יוּלי (יוּליוּס) אוֹסיפּוֹביץ' מַרטוֹב (ברוסית: Юлий Осипович Мартов, בכתיב ארכאי: Мартовъ; נולד צֶדֶרבּוים, Цедербаум; כתב בפסבדונים לֵב מרטוב, Лев Мартов;‏ 24 בנובמבר 1873 (על פי הלוח היוליאני: 12 בנובמבר)‏ – 4 באפריל 1923) היה מהפכן יהודי רוסי, מנהיג המֶנשֶביקים.
כתביו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
Современная Россія, Женева: Изд-во "Союза русскихъ соціальдемократовъ", 1898. [Современная Россия; Sovremennaia Rossiia]
Рабочее дѣло въ Россіи, Женева: Изд-во Союза русскихъ соціальдемократовъ; Россійская соціальдемократическая рабочая партія, 1899. (2-е, перер. изд.: 1903) [Рабочее дело в России; Rabochee delo v Rossii]
1904 Short Constitution of the All-Russian Social Democratic Workers’ Party ("תמצית החוקה של העובדים הסוציאל-דמוקרטים הכול-רוסיים")
Рабочее дѣло въ Россіи, С.-Петербургъ: Е.М. Алексѣева, 1906. [Рабочее дело в России; Rabochee delo v Rossii]
Политическія партіи въ Россіи, С.-Петербург: Новый міръ, 1906. [Политические партии в России; Politicheskie partii v Rossii]
Новый законъ, С.-Петербургъ : Е.М. Алексѣева, 1906. ("Избирательное право въ Государственную думу") [Новый закон; Novyi zakon]
1907 The Lesson of the Events in Russia ("לקח האירועים ברוסיה")
1918 Marx and the Dictatorship of the Proletariat ("מרקס והדיקטטורה של הפרולטריון")
1918 Down with the Death Penalty! ("להפסיק את עונש המוות!")
1919 The Ideology of “Sovietism” ("האידאולוגיה הסובייטית")
1921-1923 Decomposition or Conquest of the State.
Записки социал-демократа, Берлин: З.И. Гржебин, 1922. [Zapiski sotsial-demokrata]
Развитие крупной промышленности и рабочее движение в России, Петроград: Книга, 1923. [Razvitie krupnoi promyshlennosti i rabochee dvizhenie v Rossii]
Мировой большевизм; с предисл. Ф. Дана, Берлин: "Искра", 1923. [Mirovoi bol’shevizm]
История российской социал-демократии, Изд. 2-е., Москва: Книга, 1923. [Istoriia rossiiskoi sotsial-demokratii]
Большевизм в России и в Интернационале: речь, произнесенная на съезде Независимой Социалистической Партии Германии в Галле 15-го октября 1920 года; с предисловием и послесловием автора, Берлин: "Социалистический Вестник", 1923. [Bol’shevizm v Rossii i v Internatsionale]
бщественные и умственные течения в России: 1870-1905 г.г., Ленинград : "Книга", 1924. [Obshestvennye i umstvennye techeniia v Rossii]
В борьбе за Интернационал; с предисл. Абрамовича, Берлин: "Искра", 1924. [V bor’be za Internatsional]
Избранное; подготовка текста и комментарии, Дмитрий Борисович Павлов, Вадим Леонидович Телицын, Москва: б. изд-ва, 2000.
כתביו > תכתובות

Письма П. Б. Аксельрода и Ю. О. Мартоваъь; Под ред. Ф. И. Дана, Б. И. Николаевского, Л. О. Цедербаум-Дан. Берлин: Русский рев. архив, 1924. (התכתבויותיו עם פאבל אקסלרוד)
Письма, 1916-1922; редактор-составитель Юрий Георгиевич Фельштинский, Benson, Vt.: Chalidze Publications, 1990.
Ю. О. Мартов и А. Н. Потресов: письма 1898-1913; научный редактор Илья Ханукаевич Урилов, Москва: Собрание; Российская академия наук, Отделение историко-филологических наук, Институт истории, 2007. (התכתבויותיו עם אלכסנדר פּוֹטרֶסוב)
כתביו > בתרגום לעברית

נקודת המפנה בתולדות תנועת הפועלים היהודית: (וילנה, 2 במאי 1895); בתרגום מ’ מויאל, ירושלים: האוניברסיטה העברית – החוג להיסטוריה של עם ישראל והמפעל לחקר תנועת הפועלים היהודית ('קונטרסים לתלמידים: מקורות ומחקרים'), תשכ"ח. (עברית ורוסית, עמוד מול עמוד)
רשומות סוציאלדמוקראט (פרקי וילנה, 1893–1895), ירושלים: האוניברסיטה העברית – החוג להיסטוריה של עם ישראל והמפעל לחקר תנועת הפועלים היהודית ('קונטרסים לתלמידים: מקורות ומחקרים'), תש"ל.
לקריאה נוספת

ישראל גצלר, 'מרטוב ולוקסמבורג – אינטרנציונליסטים יהודים', בתוך: אלי שאלתיאל (עורך), יהודים בתנועות מהפכניות: קובץ מאמרים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשמ"ג, עמ' 119–124.
Israel Getzler, Martov: A Political Biography of a Russian Social Democrat, Cambridge: Cambridge University Press, 1967.
Тамара Юльевна Попова (Цедербаум), Судьба родных Л. Мартова в России после 1917 года, Москва: Издательский центр журнала "Россия молодая", 1996. (ברוסית)
הערות שוליים

↑  Johnpoll, Bernard K., The Politics of Futility; The General Jewish Workers Bund of Poland, 1917–1943., Ithaca, N.Y: Cornell University Press, 1967, עמ' pp. 30–31
↑  A. T. Lane. (1995). Biographical Dictionary of European Labor Leaders: M-Z. Greenwood. p.622. ISBN 978-0313299001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265179105171  PLWABN: 9810558145305606  BIBSYS: 90731482  BnF: cb122374931 (data)  CiNii: DA01387154  GND: 11922819X  HDS: 028378  ISNI: 0000 0001 0895 8318  LCCN: n85809946  LNB: 000143147  NDL: 00449029  NKC: jo2002113489  NTA: 070739862  SELIBR: 208938  SNAC: w6h13b4w  SUDOC: 079728855  Trove: 1069702  VIAF: 46815006   WorldCat (עם VIAF): 46815006 
מרטוב בגיל 22 (ינואר 1896)
מנהיגי איחוד המאבק לשחרור מעמד הפועלים, פטרבורג 1897. משמאל (עומדים): אלכסנדר מַלצֶ'נקו, פ"ק זָפּוֹרוֹזֶ'ץ, אנטולי ואנֶיֶיב; יישובים: ו"ו סטארקוב, גלֶבּ קְרְז'יזנובסקי, לנין ומרטוב
מנהיגי המנשביקים פאבל אקסלרוד, יולי מרטוב ואלכסנדר מרטינוב בסטוקהולם, מאי 1917
אוניברסיטת קליפורניה
הערות שוליים

↑  University of California Nobel Laureates
↑  California and Bust
| אוניברסיטת קליפורניה​ |
| --- | --- | --- |
| קמפוסים | אירוויין • ברקלי • דייוויס • לוס אנג'לס • מרסד • סן דייגו • סן פרנסיסקו • סנטה ברברה •​ סנטה קרוז • ריברסייד​   ​   ​​ |  |
| מחקר | המעבדה הלאומית לוס אלמוס •​ המעבדה הלאומית לורנס ברקלי​ • המעבדה הלאומית לורנס ליברמור • מערכת שמורות הטבע • מצפה הכוכבים ליק • מצפה הכוכבים קק |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269218105171  BIBSYS: 90130976  BnF: cb11868044g (data)  CiNii: DA0739226X  GND: 1049680723  ISNI: 0000 0001 2348 0690  LCCN: n82001879  MusicBrainz: ed27bc09-83bc-4dd2-a148-c23fb8822984  NKC: kn20080330012  NLA: 36534475  NLG: 132798  SNAC: w6xq18sf  SUDOC: 026431769  Trove: 1277816  VIAF: 140513378   WorldCat (עם VIAF): 140513378
משה זילברפרב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1876 רובנו, אוקראינה 
 פטירה:  1934 (בגיל 58 בערך) ורשה, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, פולין 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בוורשה 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת 
 
מצבת קברו של זילברפרב בבית הקברות היהודי בוורשה.
משה זילברפרב (ביידיש: זילבערפאַרב, ברוסית: Моисей Зильберфарб;‏ 1876 – 19 במרץ 1934) היה איש ציבור ופעיל תרבות יהודי, כיהן כשר לענייני יהודים בממשלת הרפובליקה העממית של אוקראינה.
ביוגרפיה

זילברפרב נולד למשפחה חסידית אמידה ברובנו, ועד גיל ארבע-עשרה קיבל חינוך יהודי מסורתי. ב-1898 סיים את הגימנסיה בז'יטומיר, והמשיך ללימודי משפטים במכון הפוליטכני של קייב. הוא למד גם רפואה באוניברסיטת ברלין במשך שנתיים. ב-1904 השלים דוקטורט במשפטים באוניברסיטת ברן, והדיסטרציה שלו עסקה בתולדות האוטונומיה הקהילתית היהודית ברוסיה.
הוא עסק בפעילות פוליטית מגיל צעיר. בפסח 1903, מיד לאחר פוגרום קישינב, השתתף יחד עם פנחס דשבסקי, נחום שטיף בקונגרס ברובנו בו הוקמה תנועת "ווֹזְרוֹזְ'דֶנְיֵה" ("התחייה"). מפלגה זו יצאה נגד הציונות, הבונד והסוציאליזם הרוסי גם יחד. היא דגלה באוטונומיה לאומית פרסונלית ליהודי רוסיה, שנועדה לאפשר להם לפתח ולשמור על תרבותם, כמענה בטווח הקצר, ובהגירה לטריטוריה יהודית בחוץ לארץ בטווח הארוך. בשנים הבאות כתב זילברפרב מספר חיבורים על היחס בין הסוציאליזם לבין השאלה היהודית. ב-1904 הוא גורש על ידי ממשלת פרוסיה, לבקשת הממשלה הרוסית, לאחר שפרסם בעיתונות הסוציאליסטית מאמרים שיצאו נגד נגד השלטונות ברוסיה. באפריל 1906 היה ממייסדיה ומנהיגיה של מפלגת הפועלים היהודית-הסוציאליסטית, שחבריה היו ידועים כ"סיימיסטים" בשל דרישתם לסיים (פרלמנט) אוטונומי יהודי, שצמחה מתוך הווזרוז'דניה ופעלה בהשראת רעיונותיו של חיים ז'יטלובסקי. כפעיל פוליטי, הוא נעצר מספר פעמים על ידי האוכרנה.
לאחר מהפכת פברואר 1917, התאחדו ה"סיימיסטים" עם מפלגת הפועלים הציונית-סוציאליסטית ויצרו את מפלגת הפועלים הסוציאליסטית היהודית המאוחדת, ה"פֿאַראײניקטע". במרץ נבחר זילברפרב כנציג הפֿאַראײניקטע לראדה (מועצה) המרכזית של אוקראינה, שייסדה כעבור מספר חודשים את הרפובליקה העממית של אוקראינה. הממשל החדש ביקש להעניק אוטונומיה לכל הקבוצות הלאומיות. ב-7 ביולי מונה זילברפרב לתת-מזכיר לעניינים יהודיים במשרד הלאומים, תחת השר סרהי יפרמוב (אנ'). הוא ניסח את החוק שהבטיח אוטונומיה לאומית-תרבותית ליהודים. כמו כן, היה אחראי על ארגון האספה הלאומית, בת חמישים הצירים, שנועדה להגשים את החזון הסיימיסטי. בשל התעקשותו על חלוקת המושבים לפי מפתח שוויוני, החרימו הציונים את הגוף. כבר באותה עת החלו להתרחש פוגרומים ביהודים בהיקף גדול; תת-המזכיר התנגד ליוזמתו של יוסף טרומפלדור, בתמיכת סימון פטליורה, להקים יחידות הגנה עצמית יהודיות נפרדות. ב-7 בנובמבר, לאחר הגעת הידיעות על מהפכת אוקטובר ברוסיה, כיהן זילברפרב כחבר המועצה הלאומית להגנת המהפכה, שמשלה באוקראינה בצווי חירום למשך מספר ימים. במדינה פרצה כמעט מיד מלחמת אזרחים קשה בין הבולשביקים לכוחות הראדה ולגורמים מקומיים שונים.
ב-22 בינואר 1918 קיבל את התפקיד החדש של השר לענייני יהודים, זמן קצר לפני שהראדה נאלצה להימלט מקייב והממשלה כולה התפטרה. בשל כך החזיק במשרה פחות משבוע. באפריל 1918, מונה לראש הוועד הפועל של ה"קולטור ליגע", גוף שפעל לביסוס התרבות היידית. לאחר שהמנהיג הסמכותני פבלו סקורופדסקי תפס את השלטון בהפיכה צבאית, נעצר זילברפרב באוגוסט לזמן קצר. עם שחרורו, קיבל את תפקיד רקטור האוניברסיטה הלאומית היהודית החדשה בקייב, שמנתה בשיאה 250 סטודנטים. ב-1920, עם תבוסת הלאומנים במלחמת האזרחים וההשתלטות הסובייטית על אוקראינה, נסגר המוסד וזילבפרב יצא לגלות בוורשה. למרות שלא שלט היטב בפולנית, קיבל על עצמו זילברפרב את תפקיד ניהול רשת אורט בפולין.
בשנותיו האחרונות, התקרב זילברפרב לבונד, ובניגוד לעמדת הרוב המוחלט בהנהגה היהודית, הגן על זכרו של סימון פטליורה וטען כי לא היה אשם בפוגרומים בהם נטבחו רבבות יהודים.
הערות שוליים

↑  Barry Trachtenberg, The Revolutionary Roots of Modern Yiddish, 1903-1917. Syracuse University Press, 2008. עמ' 53-54.
↑  Henry Abramson, A Prayer for the Government: Ukrainians and Jews in Revolutionary Times, 1917-1920, Harvard University Press, 1999. עמ' 78-83.
↑  Henry Abramson, "Jewish Representation in the Independent Ukrainian Governments of 1917-1920," Slavic Review, 50,3 (1991), עמ' 545.
↑  Jan Jacek Bruski, Between Prometheism and Realpolitik: Poland and Soviet Ukraine, 1921-1926. הוצאת האוניברסיטה היגלונית, 2016. עמ' 288.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268227005171  PLWABN: 9810686276505606  GND: 173271685  ISNI: 0000 0000 6897 3862  NTA: 241042631  RERO: 02-A003831597  VIAF: 98216149   WorldCat (עם VIAF): 98216149
א-נאקורה

ערך זה עוסק בעיירה בדרום לבנון. אם התכוונתם לכפר פלסטיני, ראו .
| --- | --- |
מסדר של אנשי האו"ם בבסיסם קרבת א-נאקורה
מסדר של אנשי האו"ם בבסיסם קרבת א-נאקורה
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  דרום לבנון
 נפה:  צור
 גובה:  60 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  24,910 (2014-09-05[דרוש מקור][מפני ש...])
 קואורדינטות:  33°07′12″N 35°08′03″E﻿ / ﻿33.12°N 35.134166666667°E﻿ / 33.12; 35.134166666667 
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.alnaqoura.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןא-נאקורה(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןא-נאקורה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
אַ-נַּאקוּרַה (בערבית: الناقورة) היא עיירה לבנונית בנפת צור במחוז דרום לבנון, לחוף הים התיכון, כ-4 קילומטרים צפונית לראש הנקרה, כ-17 קילומטרים דרומית לעיר צור, בגובה 60 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה

כשני קילומטרים צפונית לעיירה נמצא אתר ארכאולוגי הנקרא "אום אל-עמד" (ام العمد) שפירושו "אֵם העמודים" ובו שכנה העיר הפיניקית חמון. במקום נתגלו להבי צור מהתקופה הנאוליתית.
מפקדת יוניפי"ל

לאחר מבצע ליטני, במרץ 1978 הוקמה ליד העיירה מפקדת הכוחות של יוניפי"ל, כוח האו"ם בלבנון.
מלחמת חרבות ברזל

במהלך מלחמת חרבות ברזל תקף צה"ל מטרות חזבאללה בעיירה ובסביבתה, באמצעות חיל האוויר הישראלי וארטילריה.
לאחר הסכם הפסקת אש בין ישראל ללבנון וחזבאללה שנחתם בנובמבר 2024, צה״ל ביצע השתלטות קרקעית על העיירה נאקורה. במהלך התמרון בכפר בהובלת חטיבה 226 וגדוד 9263 נמצאו אמצעי לחימה רבים וחומרי מודיעין השייכים לארגון הטרור חזבאללה אשר חלקם היו מיועדים לפלישה המתוכננת לגליל המערבי.
לפי ניתוח תצלומי לוויין שנערך בדצמבר 2024, כ-24% מהמבנים בעיירה נהרסו לחלוטין במלחמה (87 מבנים מתוך 370), וכ-9% נהרסו חלקית (32 מבנים).
ב-2 בפברואר 2025, חיל הים ביצע פשיטה בעיירה וחטף דייג.