stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Need for Speed
הערות שוליים

↑  EA Signs Multi-Year Agreement With X-Games Medalist and Internet Phenom Ken Block for Need for Speed, October 24th 2013
↑  The Ghost of Criterion's Past, David Scammell, October 18th 2013
↑  How Far Cry 3 and UK racing veterans are helping bring Need for Speed to the next generation, Martin Robinson, May 15th 2013
↑  Need For Speed Payback Looks Faster, More Furious, אתר IGN
↑  על משחק ב-Need For Speed: Payback ללא חיבור לאינטרנט, אתר Eurogamer
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: ab38062f-1a27-4960-b7d1-669f5a956429 
צילום מסך מתוך גרסת ה-Xbox 360 למשחק "Need for Speed: Most Wanted"
צילום מסך מתוך המשחק "Need for Speed: ProStreet"
לוגו המשחק Need for Speed II.
לוגו המשחק Need for Speed: Porche Unleashed.
לוגו המשחק Need for Speed: Underground.
לוגו המשחק Need for Speed: Underground 2.
לוגו המשחק Need for Speed: Most Wanted.
לוגו המשחק Need for Speed: Carbon.
קידום מכירות למשחק Need for Speed: ProStreet.
קידום מכירות למשחק Need for Speed: Undercover.
קידום מכירות למשחק Need for Speed: World Online.
קידום מכירות למשחק Need for Speed: Hot Pursuit.
קידום מכירות למשחק Need for Speed: Hot Pursuit.
קידום מכירות למשחק Need for Speed: The Run.
קידום מכירות למשחק Need for Speed: Most Wanted.
קידום מכירות למשחק Need for Speed: Heat.
אשלגן סורבט

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  Potassium (2E,4E)-hexa-2,4-dienoate
 כתיב כימי:  C₆H₇KO₂ 
 מסה מולרית:  150.22 גרם/מול
 מספר CAS:  24634-61-5
 מסיסות:  58.5 גרם ל-100 מ"ל
 ממסים:  אתנול, פרופילן גליקול
 טמפרטורת היתוך:  270 °C   543.15 K
 LD50:  4,340 (חולדות, בליעה) מ"ג לק"ג
 NFPA 704:       1 ‏ 2 0 
 הערה כללית:  מתפרק בהיתוך
 
אשלגן סורבט (באנגלית: Potassium sorbate) הוא מלח האשלגן של חומצה סורבית (E202). הוא מאוד מסיס במים (58.2% ב 20 °C), משמש לשימור מזון באופן דומה לחומצה סורבית (E200). החומר נועד למניעת או האטת שינויים בצבע ובטעם של מזון. החומר המשמר פועל כנגד עובש ושמרים, והשימוש בו נפוץ במוצרי מזון שונים – כגון גבינות, חמוצים, פירות מיובשים, יין ומוצרים לטיפוח אישי. אף על פי שחומצה סורבית מופיעה באופן טבעי במספר פירות יער, נהוג לייצר אותה בתעשיית המזון באופן סינתטי.
בטיחות

אשלגן סורבט בצורתו הטהורה גורם לגירוי עור, העיניים ודרכי הנשימה.
לצד מחקרים המלמדים כי החומר בטוח לשימוש על סמך ניסיון ארוך טווח, שלושה מחקרים שנערכו בשנות השבעים הראו כי אין לחומר השפעות מסרטנות בחולדות.
החומר לעיתים קרובות משולב עם חומצה אסקורבית ומלחי ברזל, שילוב הנחשב מוטגני לדנ"א. במפגש של ארגון המזון והחקלאות העריכו כי הכמות המומלצת לצריכה של אשלגן סורבט לאדם היא 0.025%-0.1%. לפיכך שיערו כי הצריכה היומית המקובלת היא 12.5 מ"ג / קילוגרם, או 875 מ"ג ליום עבור מבוגר ממוצע (שמשקלו לערך 70 קילוגרם). הנתונים הסתמכו על סכום של הכמות המומלצת של חומצה סורבית עם סידן ועם אשלגן סורבט (מחושבים כחומצה סורבית).
רגולציה

החומר אושר בסוף שנות ה-40 על ידי ה-FDA האמריקני כבטוח לצריכה כתוסף מזון. בצרפת אושר השימוש בו החל מ – 1959 ובגרמניה משנת 1971.
על פי התקינה האירופאית, הכמות המותרת לשימוש היא 1,000 מ"ג לכל קילוגרם של גבינה.
מקורות שניוניים

Deuel, H. J. jr et al. (1954)Food Res., 19, 1
Fingerhut, M., Schmidt, B. & Lang, K. (1962) Biochem. Z., 366, 118
Mellon Institute (1954) Unpublished report
Rhône-Poulenc (1965) Unpublished report
Smyth, H. F. jr & Carpenter, C. P. (1948) J industr. Hyg. Toxicol., 30, 63
Westöö, E. (1964) Acta chem. scand., 18, 1373
הערות שוליים

↑  EFS (EFSA), SCIENTIFIC OPINION Scientific Opinion on the safety and efficacy of potassium sorbate as a silage additive for all animals except dogs and cats, 203
↑  Tulamait, Aiman; Laghi, F; Mikrut, K; Carey, RB; Budinger, GR (2005). "Potassium sorbate reduces gastric colonization in patients receiving mechanical ventilization". J Crit Care. 20 (3): 281–287. doi:10.1016/j.jcrc.2005.03.002. PMID 16253799.
↑  Hendy, R. J.; Hardy, J.; Gaunt, I. F.; Kiss, I. S.; Butterworth, K. R. (1976). "Long-term toxicity studies of sorbic acid in mice". Food and Cosmetics Toxicology. 14 (5): 381–386. doi:10.1016/S0015-6264(76)80173-3. PMID 1010505.
↑  Gaunt, I. F.; Butterworth, K. R.; Hardy, J.; Gangolli, S. D. (1975). "Long-term toxicity of sorbic acid in the rat". Food and Cosmetics Toxicology. 13 (1): 31–45. doi:10.1016/0015-6264(75)90080-2. PMID 1123201.
↑  Mason, P. L.; Gaunt, I. F.; Hardy, J.; Kiss, I. S.; Butterworth, K. R.; Gangolli, S. D. (1976). "Long-term toxicity of parasorbic acid in rats". Food and Cosmetics Toxicology. 14 (5): 387–394. doi:10.1016/S0015-6264(76)80174-5. PMID 1010506.
↑  Mamur, Sevcan; Yüzbaşıoğlu, Deniz; Ünal, Fatma; Yılmaz, Serkan (2010). "Does potassium sorbate induce genotoxic or mutagenic effects in lymphocytes?". Toxicology in Vitro. 24 (3): 790–4. doi:10.1016/j.tiv.2009.12.021. PMID 20036729.
↑  Sorbate, potassium (FAO Nutrition Meetings Report Series 40abc)
רו (פו הדב)

| --- | --- |

 הוצאה לאור:  חברת וולט דיסני
 שם ספר:  פעוטים היינו אנחנו שנינו פו הדוב הבית בקרן פו בחזרה ליער מאה העצים פו הדב הכי טוב בעולם מילון פו השלם פו היה אומר ספר הנימוסין של פו הטאו של פו התה של חזרזיר
 שם סרט:  פו הדב ויני פוך ויני פוך בבית של שפן ויני פוף וחגיגת יום ההולדת של איה ויני פוך מלא בדבש ויני פוך מגיע לביקור ויני פוך ויום עמוס פו הדב וטיגר גם הרפתקאותיו של פו הדב פו הדב ויום ההולדת של איה פו הדב: ההרפתקה הגדולה ביותר טיגר: הסרט חזרזיר: הסרט פו הדב: האביב של רו
 תוכנית טלוויזיה:  הרפתקאות פו הדוב חבריי טיגר ופו לומדים ומשחקים עם פו הדב אני ופו הדב אני ופו הדב: קצרים
 הופעה ראשונה:  פו הדב ועץ הדבש (1966)
 הופעה אחרונה:  אני ופו הדב: קצרים (2023)
 יוצרים:  אלן אלכסנדר מילן
 גילום הדמות:  קלינט הווארד
 דיבוב:  קלינט האוורד
 דיבוב בשפה העברית:  רונה דניאלי אבינעם עמית יוסף גבריאל כהן
 מידע
 גזע:  קנגורו
 מין:  זכר
 נטייה:  נייטרלי טוב
 מקום מגורים:  יער ת"ק פרסאות 
 דמויות קשורות
 משפחה:  קנגה (אם)
 חברים:  פו הדב חזרזיר טיגר כריסטופר רובין ארנב ינשוף איה פיל נפיל
 
רוּ (באנגלית: Roo) הוא אחת מהדמויות בסדרת ספרי פו הדב, מאת א.א. מילן.
ביוגרפיה

רו הוא גור קנגורו צעיר, חברו הטוב של פו הדב וחברו הטוב ביותר של טיגר. רו וקנגה, אימו, גרים יחדיו ליד חלקת החול, בצידו הצפון מערבי של יער ת"ק פרסאות, הלא הוא יער אשדון. מאוחר יותר, טיגר עובר לגור עימם.
רו מסתבך לעיתים קרובות בצרות, אך תמיד לומד מהן שיעור חשוב. הוא שמח ונלהב לגלות את ההנאות הקטנות של החיים. הוא סקרן, בדחן וניחן בגישה אופטימית ואוהבת כלפי העולם שסביבו.
כשרו מדבר, הוא נוטה להשתמש בקריאות קולניות ונלהבות ולעיתים חוזר על דבריו כמו ילד קטן. הוא צעיר ואינו יודע קרוא וכתוב. עדות לכך היא כאשר הוא חותם לכריסטופר רובין במריחת צבע ואינו כותב את שמו.
בניגוד לשאר הדמויות בספר, לרו אין מאכל מועדף ואהוב. הוא אוכל לעיתים את הכריכים שאמו מכינה לו, והוא סולד מריחו של משקה הלתת, שאמו דורשת ממנו לשתות כ"תרופה מחזקת" לאחר הארוחות.
רו הוא הדמות הצעירה בספר, ובשל כך הוא גם מוצג כחיה הקטנה ביותר בסיפור (פרט לחבריו וקרובי משפחתו של ארנב ואלכסנדר החיפושית). עם זאת, הוא קרוב בגודלו הפיזי לחזרזיר, שכן קנגה לא מצליחה להבדיל בינו לבין חזרזיר כאשר חזרזיר קופץ לכיסה של קנגה במקום רו.
באיוריו של ארנסט ה. שפרד רו קטן במעט מחזרזיר ואף קטן מספיק כדי ליפול לחור של עכבר, כאשר הוא מתאמן בקפיצותיו, וכדי לא להגיע לשלב הראשון במעקה של הגשר, בו משחקים משחק של זריקת מקלות למים.
כמו מרבית הדמויות בספרי "פו הדוב", דמותו של רו מבוססת על אחד מצעצועיו של כריסטופר רובין, בנו של א.א. מילן. באיוריו של שפרד מופיע רו כבעל פרווה חומה וזנב הפונה כלפי מעלה. בגרסת הסרטים המצוירים של וולט דיסני רו מתואר כבעל פרווה חומה, הלובש חולצה כחולה.
רו ואימו קנגה מופיעים לראשונה בפרק 7 בספר "פו הדב". הם חוזרים ומופיעים שוב בפרקים 8, 9 ו-10. בין הרפתקאותיו של רו: "חטיפתו" על ידי ארנב, הצטרפותו למסע לקוטב הצפוני, השתתפותו במסיבה לכבוד פו שעורך כריסטופר רובין, השתתפות במשחק המקלות על הגשר ובילוי משותף עם טיגר על העץ.
אנבל לי

וירג'יניה, אשתו של פו וההשראה לאנבל לי
השיר, בכתב ידו של פו.
"אנבל לי" (באנגלית: "Annabel Lee") הוא השיר האחרון שכתב המשורר והסופר האמריקאי אדגר אלן פו. השיר נכתב בשנת 1849 ופורסם לאחר מותו של פו באותה השנה.
תקציר השיר

השיר מתאר בלשון סיפורית ואגדתית את אהבתו של המשורר לאנבל לי. מקום ההתרחשות של העלילה אינו ברור, והוא מתרחש ב"ממלכה ליד הים" ("kingdom by the sea") ששמה אינה מצוין בשיר המקורי (ראו תרגום השיר). המשורר ואנבל לי התאהבו זה בזו על אף גילם הצעיר, ואהבתם הייתה כה גדולה עד שהשרפים החליטו בקנאתם להענישם, והמשורר מאמין שדלקת הריאות שממנה נפטרה אנבל לי נגרמה על ידי רוח שנשלחה על ידי השרפים. לאחר מותה של אנבל לי היא נלקחה מהמשורר על ידי בני משפחתה ונקברה ליד הים, אולם המשורר מאמין שאהבתם נמשכת גם מעבר למוות, ורואה את עיניה של אנבל לי בכל לילה בכוכבים, בעודו שוכב לצידה בקבר שליד הים.
פרשנות

הדובר מתאר את אהבתם שלו ושל אנבל-לי כאהבה נשגבת שאין כמותה בעולם. אהבתם עוררה קנאה וזעם בקרב המלאכים שראו את הזוג כאחוז "היבריס", חטא הגאווה, מאחר שהם חושבים שהם שווים באהבתם למלאכים, ואף מעבר להם. על פי המיתולוגיה היוונית על הלוקים בהיבריס להיענש מאחר שלא ייתכן שבני האדם יחושו מעל האלים, ולכן הענישו המלאכים את הזוג בכך שגרמו לאנבל-לי לחלות ולמות.
בדומה לשיריו האחרים של פו (כמו העורב ואולאלום) גם שיר זה מתאר את רגשות המשורר לאחר מותה של אהובתו. ההסבר שניתן בשיר למות האהובה (קנאת השרפים) אינו הסבר רציונלי, ומעיד על כך שרגשות המשורר מונעים ממנו לראות את ההסבר ההגיוני. ניתן להסביר העדר רציונליזציה זו בכך שהאהבה בין המשורר לאנבל לי התרחשה בעודם ילדים, והדמות שנתקבעה בזכרונות המשורר, כמו גם הרציונליזציות של אירועים אלה נתקבעו בעודו צעיר.
ככל הנראה האירועים בשיר זה מתארים את תחושות המשורר לאחר מותה משחפת של דודניתו-אשתו, וירג'יניה קלם, שבעת נישואיהם ב-22 בספטמבר 1835 הייתה בת שלוש-עשרה.
שיר זה שונה מאוד מ"העורב". בעוד שב"העורב" מאמין המשורר שלעולם לא ישוב ויפגוש את אהובתו, בשיר זה (המאוחר יותר), מאמין המשורר שאהבתם נצחית ולא תינתק אף במותם.
אנבל-לי הוא בלדה טרגדית (סיפור טרגי בו שוררת אווירה קודרת ועצובה), הכוללת מספר שורות אופייני (5 או 7 שורות במקרה זה) לכל בית, וחזרות אופייניות. בכל בית חוזר המיקום האגדתי (ממלכה לחוף הים), ומופיע פעם אחת שמה של אנבל לי (בבית האחרון הוא מופיע פעמיים). חזרות נוספות המופיעות בשיר הן קנאת השרפים ועוצמת האהבה.
האלמנטים האגדתיים / מיתולוגיים המופיעים בשיר מודגשים על ידי החזרות וכן על ידי אלמנטים כמו תיאורי הזמן: "זה היה לפנים ולפני שנים" והמיקום הערטילאי.
שינויים שנערכו בשיר

פו כתב 11 גרסאות שונות של השיר, בהם שינויים קלים, כאשר ההבדל המשמעותי ביותר הוא בשורה האחרונה:
פרסום השיר

השיר נכתב במאי 1849, ועותק ממנו נמסר לרופוס וילמוט גריזוולד לפרסום. השיר הודפס לראשונה על ידי גריזוולד ב-9 באוקטובר 1849 - לאחר מותו של פו, כחלק מההספד שהופיע על מותו ב"דילי טריביון" של ניו יורק.
תרגום

אנבל-לי תורגם לשפות רבות. לעברית הוא תורגם על ידי זאב ז'בוטינסקי ששמר על המצלול ועל השם המקורי. תרגומו פורסם בעיתון "הארץ" ב-7 בנובמבר 1919 תחת ראשי התיבות של שם המתרגם (ז.ז.). ז'בוטינסקי העצים את האלמנט האגדתי של השיר בבוחרו מונח שלא הופיע קודם לכן בשירה ובספרות העברית "ים ערפַּלי" (ולא, כפי שרבים סבורים - "ים ערפילי"). בכך בחר ז'בוטינסקי במקום שאינו קיים.
בתרגום מתקיים שוני מן המקור בכמה נושאים, כך למשל, בעוד שבבית הראשון באנגלית מציין המשורר לקורא שייתכן ששמע את שמה של אנבל לי: "That a maiden there lived whom you may know" בגרסת ז'בוטינסקי התיאור הוא הפוך "את שמה לא תדע".
תרגום נוסף לעברית הוא של המשוררת דליה רביקוביץ, אשר לא פורסם בתקופת חייה, אלא נמצא בעיזבונה ופורסם לאחר מותה.
אזכורים תרבותיים

ספרו של ולדימיר נבוקוב "לוליטה" מתייחס רבות לפואמה זו של פו, בין בתמה ובין בציטוטים ישירים של דימויים ושורות מתוכה השזורים בטקסט. בתרגום העברי של דבורה שטיינהרט אלו מובאים מתרגומו של ז'בוטינסקי.
כמו כן, אנבל לי מוזכרת בספרה של קסנדרה קלייר "גבירת חצות".
לחנים

השיר בתרגומו של זאב ז'בוטינסקי זכה לכמה לחנים, בהם של יוחנן זראי (בביצועים של יוסי בנאי, שלמה ארצי ואחרים), ויוני בלוך (שהופיע באלבומו "הרגלים רעים").
כמו כן, לחנו של שלמה ארצי למילים המקוריות בשפה האנגלית של השיר הופיע באלבום "פתאום אחר ימים רבים".
השיר זכה ללחן עיבוד וביצוע בשפה האנגלית של הזמר גלעד הישג.
ג'ואן באאז הלחינה את הגרסה האנגלית של השיר בשנת 1967.
ראו גם

העורב
הערות שוליים

↑  ג'וליין אמפוריק, הערה על אנבל לי
↑  נוטי שלגי, עיון באנבל לי
↑  רות וסרמן, אנבלי לי
↑  גרסאות שונות של שירי פו
↑  זאב ז'בוטינסקי, פילטון, באתר www.jpress.nli.org.il, עיתון הארץ, ‏07/11/1919
↑  יוני בלוך* - הרגלים רעים, באתר Discogs (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9812403664705606  MusicBrainz work: ab8b7f83-3df1-4702-8780-d6929a2bc8e7  NLA: 35426393  VIAF: 185450299   WorldCat (עם VIAF): 185450299
אשליים

| אשליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: אשליים
שם מדעי
 Tamaricaceae ‏לינק, 1821
אַשְׁלִיִּים (שם מדעי: Tamaricaceae) היא משפחה של עצים ושיחים בעלי עלים זעירים, הגדלים בעיקר בבתי גידול מליחים, באפיקי נחלים במדבר ובסביבת מקורות מים. המשפחה, המשתייכת כיום לציפורנאים (Caryophyllales) בהתאם לסיווג APG II (לאחר שבעבר שובצה בקבוצות אחרות, כמו סיגלאים במערכת המיון של קרונקויסט), כוללת ארבעה סוגים. בישראל גדלים שניים מהם: אשל (Tamarix), שבו 57 עד 73 מינים (מתוכם 13 מינים בישראל ובסביבתה), ואשליל (Reaumuria), הכולל כ-25 מינים (שניים מהם בישראל). שני הסוגים הנותרים, מוריקיה או אשלונית (Myricaria) ומירטמה או אשלנית (Myrtama), אינם מיוצגים בצמחיית הבר או התרבות בישראל.
ארבעת הסוגים במשפחת האשליים

הסוג הראשון, אשל (Tamarix), הוא סוג של עצים או שיחים, ובו כ-57 עד 73 מינים - מהם 13 גדלים בישראל ובסביבתה. תחום התפוצה הטבעי של הסוג אשל משתרע על פני אפריקה, ארצות אגן הים התיכון ומשם לדרום אסיה ולאזורים הממוזגים שלה. המינים בישראל הם עצים או שיחים הגדלים בבתי גידול לחים ולעיתים קרובות גם מלוחים.
הסוג השני, אשליל (Reaumuria) הוא סוג של עצים או שיחים או בני שיח, ובו 25 מינים - מהם שני מינים בישראל. המינים בישראל הם: אשליל הנגב ואשליל שעיר. תחום תפוצתו הטבעי של אשליל משתרע מסיציליה וצפון אפריקה ועד למונגוליה ופקיסטן. שני המינים בישראל הם בני שיח הגדלים במדבר על מדרונות יבשים ומלוחים.
אשל ואשליל נבדלים זה מזה בכמה מאפיינים מורפולוגיים:
סידור הפרחים: באשל, הפרחים מרוכזים בשיבולים, בעוד שבאשליל הם פזורים.
חפים המלווים את הפרחים: באשל, כל פרח יוצא מחיק חָפֶה יחיד, ואילו באשליל כל פרח עטוף בדּוּר של חָפִים מרובים.
מספר האבקנים: באשל, מספר האבקנים נע בין 4 ל-5 (ובמקרים נדירים עד 12), בעוד שבאשליל מספר האבקנים מרובה באופן משמעותי והם מאוחים בבסיסם וערוכים בחמש קבוצות מול עלי הכותרת.
הסוג השלישי, "מוריקיה" או "אשלונית" (Myricaria), כולל 13 מינים שתחום תפוצתם הטבעי משתרע באזורים הממוזגים של אירו-אסיה.
הסוג הרביעי, "מירטמה" או "אשלנית" (Myrtama), כולל מין אחד שתחום תפוצתו הטבעי הוא ממרכז אסיה ועד פקיסטן ומערב סין. מדובר בשיח או עץ הגדל בעיקר בבתי גידול בתת-אלפיני או בתת-ארקטי.
מורפולוגיה

העלים מסורגים, חסרי לוואים, יושבים (ללא פטוטרת), ומשתיירים זמן רב ועל פי רוב בעלי בלוטות מפרישות מלח. ובנוסף העלים זעירים, עשבוניים או בשרניים או גִּלְדָּנִיִּים ואף לעיתים קרובות הם מנוונים לכדי קשקשים זעירים על הענפים הדקים והירוקים. כל האיברים הירוקים מכוסים בלוטות המפרישות תמיסות מלוחות שמתגבשות למלח.
התפרחת היא אשכול או מכבד (אשכול מורכב) לעיתים רחוקות הפרחים בודדים.
הפרחים דו-מיניים, סימטריים, קטנים מ-8 מ"מ (במיני אשל) או יותר במיני אשליל.
הגביע בעל 4 או 5 עלים חופשיים או מאוחים מעט בבסיסם.
הכותרת בעלת 4 או 5 עלים חופשיים או מאוחים מעט בבסיסם.
אבקנים 4 או חמש או הרבה.
ברוב המקרים יוצאים האבקנים מתוך מפרצים או האונות של דיסקוס (לוחית) היושב על מצעית הפרח.
השחלה עילית, מורכבת משני עלי שחלה ועד חמישה, עם מגורה אחת, ובה שליות דופניות, המכילות 2 עד הרבה ביציות.
עמודי השחלה כמספר עלי השחלה או עמוד השחלה חסר. הצלקות דמויות ראש (כדור או כיפה קטנה).
הפרי הוא הלקט רב-זרעי הנפתח בקשוות.
הזרעים מכוסים שערות ארוכות בכל שטחם או הם בעלי ציצית (זר) של שערות בראשם. הזרעים על פי רוב בעלי אנדוספרם שתאיו מלאים שומן.
מאפיינים

מרביתם חסינים לקרקעות מליחות ומצליחים להתמודד בהצלחה עם קרקעות בסיסיות (אלקליות). העלים לרוב מכוסי קשקשים דקיקים (1 - 5 מ"מ) חופפים. מינים רבים מפרישים את המלח שבאדמתם, ועל כן עליהם לרוב מכוסים מלח.
הערות שוליים

↑  Tamaricaceae Link, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  אשל, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Tamarix L., POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Tamarix L., WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏4-6-2024
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 309-311
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 446-450
↑  א. פאהן, ד. הלר, מ. אבישי, מגדיר לצמחי התרבות בישראל, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1998, עמ' 268-269
↑  מיכאל זהרי, כל עולם הצמחים, תל אביב: עם עובד בע"מ, 1982, עמ' 384-386
אשליל שעיר
הקבר התראקי בקאזאנלק

ציור קיר על כיפת אולם הקבורה - מרוץ המרכבות
המלך והמלכה התראקיים - ציור באולם הקבורה מתחת לכיפה
שני הסוסים משמאל למלך בתהלוכת האבל באולם הקבורה
הקבר התראקי בקאזאנלק (בולגרית Казанлъшка гробница - "הקבר בקזנלק") הוא מבנה קבר בצורת כוורת עשוי לבנים ומכוסה בכיפה סמוך לעיר קאזאנלק, אשר במחוז סטארה זאגורה, במרכז בולגריה. הקבר התגלה בשנת 1944 ומאז שנת 1979 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

במקום התקיים יישוב החל באלף ה-5 לפנה"ס ועד לתקופת הברונזה בסוף האלף ה-4 לפנה"ס. לאחר מכן יישבו התראקים, עם הודו-אירופי את בולגריה. אלה הותירו מערכת של קברים שהמוקדמים שבהם מתוארכים לסביבות שנת 3000 לפנה"ס. התראקים הגיעו לשיאם בין המאה ה-5 לפנה"ס למאה ה-3 לפנה"ס, ובמאה ה-4 לפנה"ס התפצלה ממלכתם לשלוש ממלכות קטנות יותר ובירתה של אחת מהן, ממלכת אודריסה, הועברה בשנת 320 לפנה"ס לסתופוליס הסמוכה לקאזאנלק. העיר תוכננה לפי עקרונות אדריכליים של פוליס יוונית ובוצרה, ונמצאו בה שבעה מבני קברים שארבעה מהם, כולל הקבר נשוא ההכרזה, עשויים מלבנים. קבר זה נבנה ככל הנראה עבור אחד ממלכיה או אציליה של ממלכת אודריסה בסוף המאה ה-4 לפנה"ס.
מבנה הקבר

הקבר ניצב בראשה של גבעה סלעית, והוא נעדר יסודות עמוקים. הוא עשוי משלושה חדרים בהתאם למסורת התראקית - מבואה מלבנית שנועדה למרכבה ולסוסים או לעבדים שילוו את המנוח אל העולם הבא, מסדרון בצורת מלבן שנועד לרכושו האישי, וחדר הקבורה העגול שקוטרו 2.62 מטר וגובהו 3.48 מטר.
שלושת החדרים ערוכים לאורך קו ישר כאשר כניסותיהם ניצבות זו מול זו. הכניסה החיצונית אל המבואה בנויה בצורת טרפז והייתה קבועה בה דלת ברזל, אך היא נגנבה מהקבר יחד עם יתר תכולתו. לאחר הקמת חדרי הקבר והנחת הגג, נבנתה סביבו מעטפת חיצונית מאבן כדי להגן עליו.
ציורי הקיר

עיקר פרסומו של המבנה בציורי הקיר שבו, והם נחשבים ליצירת האמנות ההלניסטית היחידה שנמצאה במצב בו הייתה עת נוצרה.
ציורי הקיר > המבואה והפרוזדור

במבואה ציורי הקיר הם בצבעי כחול על רקע אוכרה בהיר, אך רק חלק קטן מהם השתמר על הקיר המזרחי. על קירות המסדרון ערוכים ציורי הקיר בשלושה חלקים אופקיים בעלי גובה דומה. בראשון נראית דוגמת אבנים, השני צבוע בגווני אדום ובשלישי מצוירים שני אפריזים האחד מעל לשני. באפריז האחד נראים שריגים הערוכים בצורת מניפה של ענף דקל (Palmette), ובקצותיהם מצוירים ניצנים, תפרחת ועלים. באפריז השני נראות סצנות קרב ושתי תהלוכות חיילים, אחת מכל צד של המסדרון. על הקיר המזרחי מתואר מפגשם של שני מפקדי צבא במרכז הסצנה, ואילו על הקיר המערבי נראים שני לוחמים כאשר האחד כורע בפני האחר. סצנה זו נחשבת כמתארת את המצב בטרם יחלו שני הלוחמים בדו-קרב אשר יקבע את תוצאות הקרב בין שני הצבאות, נושא אשר תואר על ידי היוונים הקדומים.
ציורי הקיר > אולם הקבורה

ציורי הקיר באולם הקבורה גדולים יותר בשל גובהו של החדר. הקירות עצמם אדומים ומעליהם רצועה בה מצוירים לסירוגין 12 פרחים בעלי ארבעה עלי כותרת כל אחד ו-12 ראשי שוורים עטורי סרטים הפונים אל הצופה.
מעל רצועה זו נראית סצנה של סעודה טקסית שהדמויות המרכזיות בה הן המלך ואשתו כשהם אוחזים ידיים. השניים מוקפים בתהלוכת אבלים הצועדת לעברם משני הכיוונים. הדמות הבולטת בתהלוכה זו היא אישה הניצבת לשמאלו של המלך ומציעה לו קערת פירות. בניגוד ליתר הדמויות בציור, היא לבושה כאצילה וככל הנראה מקורבת אל המלך. מאחוריה צועד עבד האוחז בגביע יין, ומאחוריו שתי נשים הנושפות בחצוצרות. בעקבות הנשים צועדים שני סוסים המובלים על ידי משרת ולצידו נראה שומרו האישי של המלך כשהוא חמוש. מימינה של המלכה נראות שתי נשים, הראשונה אוחזת בתיבת עץ שמכילה ככל הנראה את תכשיטי גבירתה, והשנייה אוחזת בצעיף כחול ארוך. מאחורי שתי הנשים צועד משרת המוביל ארבעה סוסים הרתומים למרכבה. המשרת הוא היחיד שאינו צופה בזוג המלכותי והוא מביט אל הסוסים.
מעל לסצנת הסעודה והתהלוכה, מופיעה שכבת ציורים נוספת שבה נראות שלוש מרכבות רתומות לסוסים כשהן דוהרות. סצנה זו עומדת בניגוד מוחלט לתמונת הסעודה השקטה והטראגית.
הערות שוליים

↑  The Thracian tomb in Kazanluk
סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט

| --- | --- |

 מבוסס על:  "סוויני טוד: הספר השטן מרחוב פליט" מאת סטיבן סונדהיים ויו וילר
 בימוי:  טים ברטון
 הופק בידי:  ריצ'רד די. זאנוק ג'ון לוגן וולטר אף. פארקס לורי מקדונלד
 תסריט:  ג'ון לוגן
 עריכה:  כריס לבנזון
 שחקנים ראשיים:  ג'וני דפ הלנה בונהם קרטר אלן ריקמן טימותי ספול סשה ברון כהן
 מוזיקה:  סטיבן סונדהיים
 צילום:  דריוז וולסקי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Parkes/MacDonald Productions The Zanuck Company Neal Street Productions
 חברה מפיצה:  דרימוורקס האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, הפצה לאולמות הקולנוע 
 הקרנת בכורה:  3 בדצמבר 2007 (פרמיירה) 21 בדצמבר 2007 (ארצות הברית) 25 בינואר 2008 (בריטניה)
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט אימה גותי, סרט דרמה, סרט מתח, סרט סלאשר, סרט מוזיקלי, סרט פשע 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקופת התרחשות:  התקופה הוויקטוריאנית 
 תקציב:  $50,000,000
 הכנסות:  $152,523,164
 הכנסות באתר מוג'ו:   sweeneytodd
 פרסים:  פרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר (דנטה פרטי, Francesca Lo Schiavo)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 www.sweeneytoddmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
סוויני טוד: הסַפָּר השטן מרחוב פליט (באנגלית: Sweeney Todd: The Demon Barber of Fleet Street) הוא סרט אימה/קומדיה שחורה מוזיקלי שבוים על ידי טים ברטון. זהו עיבוד קולנועי למחזמר באותו שם זוכה פרס טוני של סטיבן סונדהיים ויו וילר משנת 1979, שחידש את הסיפור על דמותו האגדית של סוויני טוד, ספר אנגלי ורוצח סדרתי הרוצח את לקוחותיו עם תער גילוח, ובעזרתה של שותפתו, גברת לאבט, מעבד את הגופות שלהם לפשטידות בשר.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-21 בדצמבר 2007 ובבריטניה ב-25 בינואר 2008, וזכה לביקורות נלהבות. הסרט זכה במספר פרסים, בהם פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי ופרס אוסקר לעיצוב האמנותי הטוב ביותר. הלנה בונהם קרטר הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי וג'וני דפ היה מועמד גם לפרס אוסקר בקטגוריית השחקן הטוב ביותר.
צוות שחקנים

ג'וני דפ - סוויני טוד/בנג'מין ברקר
הלנה בונהם קרטר - גב' לוביט
אלן ריקמן - השופט טרפין
טימותי ספול - בידל במפורד
סשה ברון כהן - אדולפו פירלי
ג'יימי קמפבל באוור - אנתוני
לורה מישל קלי - לוסי ברקר
ג'יין ויסינר - ג'ואנה ברקר
אדוארד סנדרס - טובי
צילומים

הצילומים החלו ב-5 בפברואר 2007, באולפני פיינווד והסתיימו ב-11 במאי, אף על פי שהייתה הפסקה קצרה בעקבות מחלה קשה שתקפה את בתו של דפ. טים ברטון העדיף לצלם בלונדון, מקום שהוא "מרגיש בו בבית" מאז הצילומים של באטמן בשנת 1989. מעצב ההפקה, דנט פרטי יצר את לונדון, כהה ומרושעת כפי שהיא נראית בסרט, על ידי התאמת רחוב פליט וסביבתו. ברטון תחילה העדיף לצלם מול מסך ירוק במידת האפשר אולם בסופו של דבר החליט כי משחק בלוקיישנים אמיתיים כדי להיכנס לאווירה הנדרשת ממשחק ושירה. "אנשים ששרים מול מסך ירוק נראים יותר מנותקים", הוא אמר.
רשימת השירים לפי סדרם בסרט

| --- | --- |
 No Place Like London  The Worst Pies in London  Poor Thing  My Friends  Green Finch And Linnet Bird  Alms! Alms!  Johanna  Pirelli's Miracle Elixer  The Contest  Wait:  Ladies in Their Sensitivities  Pretty Women  Epiphany  A Little Priest  (Johanna(reprise  God That's Good  By the Sea  Not While I'm Around  Final Scene
ביקורת

הניו יורק טיימס כינה את הסרט: "עבודה של גאונות". וכך גם כתב אורי קליין, כי סוויני טוד הוא סרטו הטוב ביותר של טים ברטון מאז המספריים של אדוארד. הסרט שייך לסוגת הסרטים האפלים ויש בו מאפיינים גותיים, הוא כולו צבוע בגוונים קודרים - בהתאם למרירות של סוויני טוד עצמו, ולתאוותו היחידה לנקם. הסצנה היחידה המצולמת באור יום מלא היא זו של הפנטזיה של גברת לאבט עליה ועל סוויני טוד יחד - פנטזיה שסוויני טוד עצמו ככל הנראה אינו שותף לה. בהתאם לסוגת הסרט, קליין מדגיש גם כי הצהרתו העזה ביותר של ברטון היא: ”לא אהבתם ה"טהורה" של אנתוני וג'ואנה מעניינת אותו, אלא גורלם המר של סוויני טוד וגברת לאווט וזה של קורבנותיהם החפים מפשע.”
מאידך קיים בסרט מימד של אלימות מרובה, ומוקרנות בו סצנות שפיכות דם, כולל צילומי תקריב של שיסוף הגרון. בביקורת אודות הסרט נכתב: ”כאשר סוויני טוד מתחיל את מסע ההרג שלו, הדם מזנק אדום בוהק לתוך צבעי האפור, ולהבות האש הצהובות תורמות את תרומתן לאווירת הגיהנום עלי אדמות, כפי שרואה סוויני טוד את לונדון.” יש שהסתייגו מכך: ”אני חושדת שהם שם בשביל היופי. אלימות זה יפה. אלימות מדומה, שמגובה בצבע שמייצג דם, היא גם מעמיקה. אנחנו יודעים שזה לא אלימות. אנחנו מתוחכמים. אנחנו מודעים. אנחנו במאה ה-21. אנחנו משחקים ללא הרף עם הגבולות שבין המציאות התוך-סיפור למציאות החוץ-סיפורית. תשאלו את טרנטינו או את רודריגז. כל עוד אתה מקפיד להציג את האלימות כמגוחכת או כאסתטית, הרי שכל המרבה באלימות בסרטיו הרי הוא משובח.”