stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדירות
"משבר ההדירות"

"משבר ההדירות" (באנגלית: "Replication Crisis") הוא מונח המתייחס לבעיה מתמשכת בהדירות של מחקרים מדעיים. נמצא כי שחזורן של תוצאות מחקרים רבים קשה עד בלתי אפשרי. ממצאים ראשונים ודיון מעמיק במשבר ההדירות החלו בתחומי הפסיכולוגיה והרפואה, אך מחקרים מהשנים האחרונות הראו כי הבעיה נפוצה מאוד גם בתחומי ידע אחרים. בהיותה של ההדירות מרכיב יסודי של השיטה המדעית, משבר זה מערער את המהימנות של הידע המדעי. לכן, משבר ההדירות מהווה בעיה ממשית בעולם המדע; מיזמים והצעות שונים הועלו על ידי הקהילה המדעית במטרה להביא לפתרון המשבר או לצמצומו.
בתרבות המדעית

החשיבות הרבה של הדירות במדע משמעה ש"תוצאה לא הדירה" נחשבת מעין בדיחה. בשנת 1955, החלו הפיזיקאי צבי ליפקין ממכון ויצמן למדע ואלכסנדר כהן, מנהל המכון למחקר ביולוגי בישראל להוציא לאור כתב עת היתולי למדענים בשם Journal of Irreproducible Results, כלומר "כתב עת לתוצאות בלתי הדירות", המוכר יותר כ-JIR (אנ'). לאחר שעבר מספר ידיים, כתב העת יוצא לאור מהוצאה בקליפורניה שבארצות הברית. אחד מעורכי המגזין ייסד את פרס איג נובל.
ראו גם

דיוק ונכונות
שיעור התגליות השגויות
אינדוקציה
מטא-אנליזה
ספריית קוקרן
לקריאה נוספת

Steven Shapin and Simon Schaffer (1985) Leviathan and the Air-Pump: Hobbes, Boyle, and the Experimental Life. (2011 edition), Princeton University Press, Princeton, NJ
Asendorpf J. B. et al (2013) Recommendations for Increasing Replicability in Psychology; European Journal of Personality, Vol. 27, pp. 108–119, DOI: 10.1002/per.1919
Trouble at the lab, The Economist, Oct 19, 2013
ביאורים

↑  הפילוסוף של המדע יוסף אגסי נהג להעיר בהרצאותיו כי המילה "חזירות" בעברית כבר הייתה תפוסה.
הערות שוליים

1 2  John P. A. Ioannidis, Why Most Published Research Findings Are False, PLoS Medicine DOI: 10.1371/journal.pmed.0020124, 2005
↑  Paul Krugman, The Excel Depression. New York Times, April 18, 2013
↑  מאמר מאת מדענים מ-CERN
↑  אתר חדשות ה-BBC
↑  Leading Light: What Would Faster-Than-Light Neutrinos Mean for Physics?, סיינטיפיק אמריקן (באנגלית)
↑  הפרסום באתר של CERN
↑  אתר CERN
↑  H. Muir (2 ביולי 2003). "Pentaquark discovery confounds sceptics". New Scientist. נבדק ב-2010-01-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  K. Hicks (23 ביולי 2003). "Physicists find evidence for an exotic baryon". Ohio University. אורכב מ-המקור ב-8 בספטמבר 2016. נבדק ב-2010-01-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  See p. 1124 in C. Amsler et al. (Particle Data Group) (2008). "Review of particle physics" (PDF). Physics Letters B. 667 (1–5): 1–6. Bibcode:2008PhLB..667....1A. doi:10.1016/j.physletb.2008.07.018.
↑  R. Aaij et al. (LHCb collaboration) (2015). "Observation of J/ψp resonances consistent with pentaquark states in Λ 0b→J/ψK−p decays". Physical Review Letters. 115 (7): 072001. Bibcode:2015PhRvL.115g2001A. doi:10.1103/PhysRevLett.115.072001. PMID 26317714.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: date and year (link)
↑  "LHCb experiment discovers a new pentaquark". CERN. 26 במרץ 2019. נבדק ב-26 באפריל 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Staddon John, Scientific Method: How Science Works, Fails to Work, and Pretends to Work, 1, New York, NY : Routledge, 2018.: Routledge, 2017-12-01, ISBN 978-1-315-10070-8. (באנגלית)
↑  Center for Open Science, Reproducibility Project: Cancer Biology, www.cos.io (באנגלית)
↑  Christopher Jon Anderson, Joanna Anderson, Marcel A. L. M. van Assen, Peter Raymond Attridge, Reproducibility Project: Psychology, 2012-04-01 doi: 10.17605/OSF.IO/EZCUJ
↑  Monya Baker, 1,500 scientists lift the lid on reproducibility, Nature 533, 2016-05-26, עמ' 452–454 doi: 10.1038/533452a
↑  Or Cohen‐Sasson, Ofer Tur‐Sinai, Facilitating open science without sacrificing IP rights: A novel tool for improving replicability of published research, EMBO reports 23, 2022-09-05 doi: 10.15252/embr.202255841
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537155405171  GND: 4586094-4  LCCN: sh94003448 
רוברט הוק מרכיב את משאבת האוויר תחת פיקוחו של רוברט בויל, בבית מרקחת באוקספורד (איור מודרני)
דוגמה היפותטית: כיצד שיעור התגליות השגויות במדע עלול להיות גבוה בהרבה מרמת המובהקות הסטטיסטית
(א) נניח שבשנה מסוימת בתחום מסוים במדע נבדקו בניסויים 1000 השערות (משבצות), שמתוכן 100 השערות - שיעור של 10% - הן אכן נכונות (משבצות צהובות) והשאר שגויות (משבצות ירוקות).
(ב) לא כל ההשערות הנכונות תהפוכנה בהכרח לתגליות - העוצמה הסטטיסטית היא אחוז ההשערות אשר מתגלות בפועל בניסוי מתוך ההשערות הנכונות. אם נניח שבתחום המדעי המדובר העוצמה הסטטיסטית היא 80%, אזי רק 80 מתוך 100 ההשערות הנכונות תתקבלנה בניסויים כתגליות, בעוד ששאר ה-20 יחמקו מגילוי (משבצות כחולות). יתר על כן, אם רמת המובהקות הסטטיסטית הנהוגה בתחום היא 5%, אז מתוך 900 ההשערות שאינן נכונות, 5% או 45 השערות תתקבלנה בטעות כ"תגליות" (משבצות אדומות).
(ג) המספר הכללי של תגליות שתתפרסמנה באותה השנה בספרות המדעית יהיה איפוא 45+80=125, ומתוכן 45 תהיינה שגויות - שיעור תגליות שגויות של 36% הגבוה בהרבה מרמת המובהקות.
המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה

המערכה במסופוטמיה היא סדרת קרבות בזירה המזרח תיכונית במלחמת העולם הראשונה שנערכה בין הודו הבריטית ממדינות ההסכמה ובין האימפריה העות'מאנית ממעצמות המרכז.
רקע היסטורי

שלטון העות'מאנים נפרש בכל המזרח התיכון מאז המאה ה-16, אך לא הגיע לכדי שליטה מלאה. ידה של האימפריה הגיעה למחוזות מסופוטמיה דרך שלטונות מקומיים עושי דברה. בדומה למסילת הרכבת החיג'אזית נסללה מסילת ברזל חדשה בין איסטנבול ובגדאד כדי להגביר את יכולת השליטה באזור ולזרז העברת כוחות במקרה הצורך.
חברת הנפט האנגלו-פרסית החזיקה בזכויות הבלעדיות על מאגרי הנפט בפרס, ופרשה את חסותה על כווית מאותה סיבה, כך שלבריטים היו אינטרסים חשובים במזרח התיכון.
על אף ניסיונות דיפלומטיים להימנע מכניסה למלחמה, גררה גרמניה את האימפריה העות'מאנית לתוכה. ב-29 באוקטובר 1914 הפגיז צי גרמני-עות'מאני שהיה תחת פיקוד גרמני, ערי חוף רוסיות בים השחור. מדינות ההסכמה ניצלו את ההזדמנות ולמרות התנצלות מצד הוזיר הגדול, הכריזו מלחמה על האימפריה העות'מאנית בנובמבר.
תנאי השטח ומצב הכוחות

השטח בו ניתן להילחם במסופוטמיה תחום על ידי נהרות הפרת והחידקל. הקושי העיקרי שנוצר מכך הוא להניע כוחות ואספקה דרך הביצות והמדבר המקיפים את השטח.

זמן קצר לאחר תחילת המלחמה באירופה, שלחו הבריטים כוח צבאי כדי להגן על בתי הזיקוק שבעיר אבאדאן, שם טופל רוב הנפט בדרכו לבריטניה. תכנון המשימה על ידי חיל המשלוח ההודי כלל נחיתה בשפך השט אל-ערב והתקדמות לצפון-מערב כדי להגיע לאבאדאן.

הארמייה הרביעית העות'מאנית שהגנה על האזור, כללה שני קורפוסים, ה-12 שהיה מוצב במוסול וה-13 שהיה מוצב בבגדאד. חיילי גייסות אלו לא היו מאומנים ברמה גבוהה לאור החשיבות הנמוכה שייחס השלטון העות'מאני לשטחי מסופוטמיה. המטכ"ל העות'מאני אפילו לא החזיק מפה מדויקת של מסופוטמיה ורכש אחת כזו מהגרמנים.

עם כניסת האימפריה למלחמה, פרש הצבא העות'מאני את כוחותיו מחדש כשהוא מניע את הקורפוס ה-13 לתגבור המערכה בקווקז ואת הקורפוס ה-12 למערכה על סיני וארץ ישראל, ומותיר רק את הדיוויזיה ה-38 תחת "פיקוד אזור עיראק" שבפיקודו של לויטננט קולונל סולימאן אסקרי ביי. סולימאן חילק את כוחותיו כשהוא פורש את חלקם להגנה בשפך השט אל-ערב ואת יתרם בבצרה.
מהלך העימות > 1914

ב-6 בנובמבר החלה המתקפה הבריטית בהפגזה של העיר פאו שנמצאת במפגש השט אל-ערב והמפרץ הפרסי. כוח המשלוח ההודי D שהורכב מהדיוויזיה ה-6 הפּונית, פשט על החוף ונתקל בהתנגדות קלושה של 350 חיילים עות'מאנים ו-4 תותחים. ב-7 בנובמבר הייתה הדיוויזיה ה-6 כולה על החוף כשהיא מתחילה בתנועה לכיוון בצרה. בקרב בצרה כבשו הבריטים ללא מאמץ את העיר והעות'מאנים נסוגו. במטרה למוטט את הצבא העות'מאני המשיכו הבריטים בתנועה לתוך היבשת ובקרב אל-קורנה שבו את אחד ממפקדי הצבא ועימו 1,000 חיילים. בשלב זה היה ברור שמאגרי הנפט ובתי הזיקוק אינם נתונים עוד לאיום עות'מאני. חליל ביי ועימו יתרת הצבא האזורי נותרו בבגדאד, מרחק של למעלה מ-400 קילומטרים צפונית מערבית לשם.
מהלך העימות > 1916

ב-20 בינואר החליף אנוור פאשה את נוראדין בחליל כות לאחר שנוראדין לא הסכין לנוכחתו של גולץ ואף הלין על כך בפני משרד המלחמה. חליל כות היה נחוש בדעתו להביא את הבריטים בפני בחירה בין כניעה או מוות מרעב. על אף שקיבלו מעט אספקה מהאוויר, הבינו הבריטים שהם קרובים להפסד, ובסדרת קרבות משולבים של הכוחות הנצורים והכוחות המחלצים ניסו לשבור את הכיתור. כל הניסיונות עלו בתוהו כששני הצדדים סובלים מאבדות רבות. ב-19 באפריל מת מכולרה גנרל גולץ.

ב-29 באפריל נכנע טאונסנד בפני העות'מאנים וחייליו נפלו בשבי. עבור הצבא הבריטי הייתה זו השפלה, במיוחד לאחר שכמה חודשים לפני כן נכשל גם במערכת גליפולי. כל המפקדים הבריטיים שהיו מעורבים בכישלון, הועברו מעמדות פיקוד והוחלפו. העות'מאנים הוכיחו לעומת זאת, שהם מסוגלים להחזיק קו הגנה בפני כוחות עדיפים מהם.

הסקת המסקנות בצד הבריטי העלתה שבראש ובראשונה יש לשפר את יכולת העברת האספקה מבחינת הכמות ומבחינת המהירות. עד אז גרמו מידותיו הקטנות של נמל בצרה עיכובים רבים בפריקת אספקה מאוניות. העיכוב גרם לעיתים לאוניות לחכות ימים רבים עד שפרקו אותן. גם לאחר שנפרקה הסחורה, היעדרם של כבישים צפונה חייב לשלוח אספקה דרך הנהר בלבד, שם נעו אוניות קטנות ואיטיות והאספקה שהצליחו להוביל, לא הספיקה למלא את החסר. עקב כך, התרכזו הבריטים בחודשים הבאים בשיפור הנמל והרחבתו, בבניית מחסנים ומחנות נוספים, בבניית בתי חולים ובהגדלה ושיפור של מערכת האוניות בנהר.

לוטננט גנרל פרדריק סטנלי מוד, שנכנס לתפקידו כמפקד המערכה במקום פרסי לייק כחלק מהחלפת סגל הפיקוד, התמקד בתכנון ההתקפה הבאה על העות'מאנים, בתגבור כוחותיו ואימונם ובצבירת אספקה רבה ככל האפשר. לעומת זאת, נחלשה הארמייה ה-6, לא קיבלה כוחות חדשים כך שלבסוף נאלץ חליל לפרק את הדיוויזיה ה-38 ולחלק את כוחותיה בין שאר הדיוויזיות. ב-13 בדצמבר החלה ההתקפה הבריטית שנועדה למחוק את ההפסד בכות.
מהלך העימות > 1917

קרב כות השני, שהחל בשלהי 1916, נמשך בניצחונות לבריטים על פני מעוזים עות'מאנים. חליל ריכז את עיקר כוחו בכות, אולם כשהגיע לשם מוד, העביר את כוחותיו לצד השני של החידקל במטרה לכתר את העיר, במקום להילחם בעיקר כוחה של הארמייה ה-6. לאחר שהגיס ה-18, שהיווה מחצית מכוח הארמייה הוכה קשות ונמלט בקושי רב מהמערכה, כבשו הבריטים את כות והמשיכו להתקדם במעלה החידקל. בתחילת מרץ עמדו הבריטים בפאתי בגדאד כשמולם חיל המצב של בגדאד. מוד תמרן את כוחות ההגנה, השמיד רגימנט עות'מאני ותפס את עמדות ההגנה. לאחר שחליל נסוג בראש כוחותיו באי סדר, נכנסו הבריטים לבגדאד ב-11 במרץ והתקבלו כמשחררים. בנוסף, במהומת הנסיגה נלכדו כ-15,000 חיילים עות'מאנים בידי הכוח הבריטי-הודי. מיד לאחר כיבוש בגדאד פתח מוד במערכה לכיבוש סמאראה אותה כבש בסוף אפריל.
לאחר כיבוש סאמארה עצר מוד את ההתקדמות כיוון שקווי האספקה היו ארוכים מדי לדעתו, תנאי הקיץ היו קשים מדי ובקשתו לקבל כוחות נוספים מאירופה נדחתה. עם זאת, הורה מוד לבריגדה מתוגברת לכבוש את העיר רמאדי כדי לאבטח את האגף הדרומי של הבריטים וכדי לשלוט במערכת סכרים. הקרב הראשון שהתחולל ביולי נכשל (בעיקר בגלל תנאי מזג אוויר קיצוניים) ורק אחרי קרב רמאדי השני נכבשה העיר.
מוד מת ב-18 בנובמבר 1917 מכולרה ובמקומו מונה גנרל ויליאם מרשל שהשעה את כל ההתקפות עד החורף.
הכוח הטורקי בפיקודו של חליל נסוג עד מוסול ופרש שם את כוחותיו כשלרשותו עומדים כ-30,000 חיילים. באפריל קיבל כתגבורת את דיוויזיית הרגלים ה-2 אך מצבו האסטרטגי נותר נחות ביחס לזה של הבריטים.
מהלך העימות > 1918

הבריטים חידשו את התקדמותם בפברואר, ועד אפריל כבשו ערים נוספות וביניהן את הערים היט וחאן אל בגדאדי במהלך קרב חאן בגדאדי. בחודשים הבאים נאלצו הבריטים להעביר כוחות למערכה על סיני וארץ ישראל על מנת להשתתף בקרב מגידו. במהלך הקיץ העביר מרשל כוחות נוספים מזרחה כתגבורת לקרבות באיראן. הצבא החזק במסופוטמיה הפך ללא פעיל והמערכה כולה לא זכתה להתעניינות בריטית.

באוקטובר החלו מגעים לשביתת נשק בין מדינות ההסכמה והעות'מאנים. משרד המלחמה הבריטי שלח למרשל הוראה להתקדם ולכבוש ככל הניתן לפני שמוכרזת הפסקת אש. תוך יומיים התקדם כוח בריטי בפיקודו של אלכסנדר קוב 120 קילומטר והגיע עד לנהר הזב הקטן, שם נלחם בקרב שרקט ולקח בשבי את רובו של הכוח העות'מאני.

ב-30 באוקטובר נחתמה הפסקת האש של מודרוס ושני הצדדים התחייבו להישאר בעמדות הנוכחיות שלהם. באותו יום קיבל מרשל את כניעתם של חליל והארמייה ה-6. קוב, לעומת זאת, לא כיבד את הפסקת האש והתקדם עד מוסול, תוך התעלמות ממחאות עות'מאניות וב-14 בספטמבר צעדו כוחותיו לתוך העיר ללא התנגדות. שאלת הבעלות על מוסול ועל שדות הנפט העשירים שלה הייתה לבעיה בינלאומית.

המערכה במסופוטמיה הסתיימה רשמית ב-14 בנובמבר.
אבדות

כוחות הבריטים והבריטים-הודים איבדו במערכה כ-92,000 חיילים. כיוון שהעות'מאנים לא תיעדו במדויק את מצבת כוח האדם, מספר אבדותיהם לא ידוע, אולם כ-45,000 חיילים עות'מאנים נפלו בשבי הבריטים. בסוף 1918 פרסו הבריטים 410,000 איש, מתוכם 112,000 חיילים קרביים. עיקר הכוחות שנלחמו במערכה הגיעו מהודו.
ראו גם

אנדרטת בצרה
הערות שוליים

↑  היו אלו חיילי הדיוויזיה ה-18 ההודית
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| זירות וחזיתות במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | החזית האיטלקית • הבלקן • גליפולי • החזית המזרחית • החזית המערבית |  |
| המזרח התיכון | הקווקז • המערכה במסופוטמיה • סיני וארץ ישראל • החזית הפרסית • המרד הערבי |  |
| הזירה האפריקאית | דרום-מערב אפריקה • מערב אפריקה • מזרח אפריקה • צפון אפריקה |  |
| אחרים | זירת מזרח אסיה והאוקיינוס השקט • האוקיינוס האטלנטי • הים התיכון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565976805171  LCCN: sh85148248 
צ'ארלס טאונסנד, מפקד הדיוויזיה ה-6 "פונה"
גנרל ג'ון ניקסון - מפקד כח D של חיל המשלוח ההודי
חליל כות, מפקד אזור בגדאד
גנרל פרדריק סטנלי מוד נכנס לבגדאד
חיילים בריטים מפעילים תותח 18 ליטראות במסופוטמיה, מרץ 1917
המרדף אחר ורמר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  בלו באלייט
 איורים:  ברט הלקוויסט
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר ילדים
 מקום התרחשות:  שיקגו 
 הוצאה
 הוצאה:  תאגיד סקולסטיק 
 תאריך הוצאה:  2003
 מספר עמודים:  220
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מטר
 תאריך:  2005
 תרגום:  יניב פרקש
 סדרה
 הספר הבא:  The Wright 3 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002749861
 
המרדף אחר ורמר הוא ספר מאת בלו באלייט שעוסק בילדה מתבודדת בשם פטרה שחובבת ספרים, ובילד בשם כולדר, שחובב חידות. השניים מגלים שבאזורם מתרחשים דברים מוזרים, שאותם הם מחליטים לחקור ביחד. ציור של יאן ורמיר בשם "הגבירה הכותבת", שמופיע במוזיאונים ברחבי העולם, נגנב כשהוא מגיע למוזיאון של עירם, והם מתחילים לחקור את הגנבה. לבסוף השניים מצליחים לתפוס את הגנב, ולהחזיר את הציור.
המרדף אחרי הנסיך האדום

| --- | --- |

עטיפת המהדורה השנייה של הספר
 מידע כללי
 מאת:  מיכאל בר-זוהר
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  מהדורה ראשונה - 1984 מהדורה שנייה - 2005
 מספר עמודים:  מהדורה ראשונה - 220 מהדורה שנייה - 231
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002583382
המרדף אחרי הנסיך האדום הוא ספר העוסק בניסיונה של מדינת ישראל, באמצעות "המוסד", לחסל במסגרת מבצע זעם האל את עלי חסן סלאמה, הידוע בכינויו "הנסיך האדום", שעמד בראש ארגון הטרור "ספטמבר השחור" והיה אחראי לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן בראשית שנות ה-70.
הספר נכתב על ידי מיכאל בר-זוהר ואיתן הבר והוצא לאור על ידי זמורה, ביתן - מוציאים לאור בשנת 1984. בנוסף הספר ראה אור בבריטניה, בארצות הברית, בצרפת ובהולנד.
בשנת 2005 יצאה מהדורה חדשה ומעודכנת של הספר בישראל תחת השם "נקמת מינכן".
בספר ישנם 16 פרקים (לא כולל הערות המחברים) והוא מחולק לשלושה חלקים:
"האב" - חסן סלאמה האב, שנולד בראשית המאה ה-20 וחי בכפר קולה, מראשי כנופיות הטרור במרד הערבי הגדול ונהרג במלחמת העצמאות.
"הבן" - עלי חסן סלאמה, שעמד בראש ספטמבר השחור, ארגון טרור פלסטיני שביצע את טבח הספורטאים במינכן בראשית שנות השבעים.
"הנכד" - מספר בקצרה על לידת בנו של עלי חסן סלאמה, שנקרא גם הוא עלי חסן סלאמה, כמו אביו.
הקרב על אוהדהרה

הקרב של אוהדרה (Uedahara) היה קרב שהתחולל ביפן ב-14 בפברואר 1548. קרב זה היה ההפסד הראשון שספג טקדה שינגן והקרב הראשון ביפן בו נעשה שימוש בנשק חם.
טקדה שינגן נפגש עם צבאו שלקח את מבצר שיקה, והוביל 7,000 אנשים צפונה להתמודד עם האיום הנשקף ממורקמי יושיקיו. את הכח של שינגן הוביל איטאגאקי נובוקוטה; כשהם פורצים חזיתית לתוך הכח של מורקמי, הקרב היה שקול, ואיטאגאקי נהרג.
לרשותו של מורקמי עמדו חמישים חיילי אשיגרו חמושים ברובים סיניים, אשר נועדו לשמש תמיכה לקשתים. בסך הכל, 700 מאנשיו של טקדה נהרגו, כולל איטאגאקי, ושני גנרלים אחרים, אמארי טוראיסו ו האג'יקאנו דאמון. גם שינגן עצמו נפצע בצִדו מחנית.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קרבות ובנושא יפן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפארק הלאומי ההרים הכחולים והרי ג'ון קרו

תחנת הסיירים בפארק הלאומי ההרים הכחולים והרי ג'ון קרו, יוני 2005
ההרים הכחולים והרי ג'ון קרו הם פארק לאומי בג'מייקה. הפארק משתרע על שטח של 495.2 קמ"ר ותופס כ-4.5% משטח היבשה בג'מייקה.
הפארק ידוע ברחבי העולם בזכות המגוון הביולוגי שלו. פארק זה הוא האחרון משני בתי הגידול הידועים של פרפר זנב הסנונית (Papilio homerus), הפרפר הגדול ביותר בחצי הכדור המערבי, וכן בית הגידול לשחרור הג'מייקני שבסכנת הכחדה (Neospar nigerrimus), לחנק הג'מייקני (Epicrates subflavus) ולהוטיה הג'מייקנית (Geocapromys brownii).
הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו עבור קריטריונים שונים (תרבותיים וטבעיים) ב-3 ביולי 2015.
הערות שוליים

↑  "Blue and John Crow Mountains". Unesco. נבדק ב-28 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
הפארק הלאומי הימי סנגניב

הפארק הלאומי הימי סנגניב (בערבית: محمية سنقنيب البحرية) הוא האטול היחיד בים סוף. הוא שוכן כ-25 קילומטרים מהחוף, כ-30 קילומטרים צפונית-מזרחית לעיר פורט סודאן במחוז אל-בחר אל-אחמר (בערבית "הים האדום") שבצפון סודאן. האטול מוקף בתהומות בעומק 800 מטרים, ומאז 1990 הוא מוגן כחלק מ"הפארק הימי הלאומי אטול סנגניב" בשל המערכת האקולוגית הייחודית של שונית האלמוגים שלו על מדרונות תת-ימיים תלולים. הוא מכיל מינים רבים אנדמיים ובסכנת הכחדה של צמחים ובעלי חיים (לדוגמה, אוכלוסיות של צבי ים מהמין צב ים קרני המוגדר בסכנת הכחדה חמורה) נצפו במים שמסביב.
ב-2016 הוכרזו הפארק הלאומי הימי סנגניב והפארק הלאומי הימי דונגונאב יחד עם האי מוכוואר כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. בהסבר להכרזה נכתב כי אטול סנגניב:
הוא המבנה היחיד דמוי אטול בים האדום, ומערכת אקולוגית של שונית אלמוגים תת-ימית הנשלטת על ידי טורפים. הוא מורכב מ-13 אזורי שונית ביו-פיזיוגרפיים שונים, שכל אחד מהם מספק מכלולי שונית אלמוגים טיפוסיים, תומכים בשפע של חיים ימיים ונופים תת-מימיים עוצרי נשימה, ומארחים למעלה מ-300 מיני דגים כשמינים רבים אנדמיים ונדירים. מלבד השימוש כאזורי רבייה למינים מרכזיים, הוא מארח גם אוכלוסיות קבועות של דולפינים, כרישים וצבים ימיים, המשתמשים באטול כאזור מנוחה, רבייה והאכלה.
הנכס והאזור שמסביבו כוללים מערכות שוניות (13 אזורי שונית ביו-פיזיוגרפיים שונים בפארק הלאומי הימי), המאפיין היחיד דמוי האטול בים האדום, לגונות, איונים, שטחי חול, ערוגות עשב ים ובתי גידול של מנגרובים כוללים מגוון של שוניות, משוניות חיות ועד שוניות מאובנות עתיקות. בתי גידול אלו הם משכן לאוכלוסיות של עופות ימיים (20 מינים), יונקים ימיים (11 מינים), דגים (300 מינים), אלמוגים (260 מינים), כרישים, מנטה וצבים ימיים, והאתר מספק מקומות האכלה חשובים למה שהיא אולי האוכלוסייה הצפונית ביותר של תחש המשכן בסכנת הכחדה. הפארק הוא אזור חשוב לאתרי הטלה של מיני דגים מסחריים.
האזור פופולרי כאתר צלילה בשל העולם התת-ימי העשיר בבעלי חיים עם תצורות אלמוגים יפהפיות וכרישים ממשפחת הפטישניים. האזורים שמסביב בים האדום ידועים בעומקם עד 800 מטרים.
בכף הדרומי נמצאת שונית אלמוגים שעליה בנו הבריטים ב-1906 מגדלור לסימון מיקומי אלמוגים, כ-25 קילומטרים מהנמל שעל החוף. מבנה המתכת המקורי הוחלף מאוחר יותר במגדלור מבטון שפועל עד היום ומופעל על ידי ממשלת סודאן.
הערות שוליים

↑  Polish city of Kraków to host 2017 World Heritage Committee session
הנערה מהדואר

| --- | --- |

עטיפת המהדורה העברית
 מידע כללי
 מאת:  שטפן צווייג
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן 
 מקום התרחשות:  אוסטריה 
 הוצאה
 הוצאה:  ס. פישר ורלג 
 תאריך הוצאה:  1982
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מודן
 תאריך:  2013
 תרגום:  טלי קונס, 2013 (מודן)
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  003585375
 
הנערה מהדואר (בגרמנית: Rausch der Verwandlung, בתרגום מילולי "השכרון שבשינוי הצורה") הוא רומן מאת הסופר האוסטרי היהודי שטפן צווייג.
הספר נמצא בעיזבונו של צווייג ופורסם כמעט ארבעה עשורים לאחר מותו, בשנת 1982. בשנת 2013 תורגם לעברית על ידי טלי קונס ויצא לאור בהוצאת מודן.
תקציר

הרומן עוסק בקורותיה של פקידת הדואר כריסטינֶה הופלהנר בסניף הכפרי באוסטריה מוכת העוני שלאחר מלחמת העולם הראשונה. היא מקיימת את עצמה ואת אמה הקשישה והחולה בקושי רב. בגלל המלחמה וקשיי החיים שבאו בעקבותיה, היא איננה מוצאת פנאי וכסף שיאפשרו לה חיים סבירים. כך, בגיל 28 שנים, היא עדיין לא חוותה אהבה עם גבר. בהפתעה היא מוזמנת להצטרף לדודיה העשירים בחופשה באלפים השווייצרים. שם היא חיה בחלום כשהיא מאמצת תדמית של בת עשירים מהוגנת, מחוזרת על ידי גברים צעירים ומבוגרים, עד ששערורייה זוטא גורמת לסילוקה מאתר הנופש ולהחזרתה לכפר, שם האם נפטרה. לאחר שטעמה מחיי הרווחה חסרי הדאגה הכלכלית של המעמד העשיר היא אינה מסוגלת להתמודד עם החזרה לחייה הקודמים בכפר הדל. היא גם דוחה את חיזוריו של המורה הכפרי ומחפשת דרך אל העושר והאושר שהיו מנת חלקה באתר הנופש. לשם כך היא נוסעת בסופי שבועות לוינה, שם היא מתיידדת עם חייל נכה משוחרר שאיננו זוכה לקבל את גמולו מהממשלה, ונדחה במענים בירוקרטיים שוב ושוב. שניהם מגיעים למסקנה שאין תוחלת בחייהם, אלא אם כן היא תרוקן את קופת סניף הדואר והם יברחו למדינה אחרת. ההחלטה בדבר, כמו גם הסיכון כולו, הוא עליה.
התקבלות

הספר זכה לשבחים עם צאתו, וקיבל ביקורות חיוביות בדיילי טלגרף ובגארדיאן.
עם תרגומו לעברית, הספר זכה גם לביקורות חיוביות בעיתונות והתקבל בחיוב בקרב קהל הקוראים.
הספר מציג את הקונטרסט בין העושר, המבוסס לעיתים על זיוף או על מעשים בלתי כשרים, לבין העוני המר של האדם העובד. במקביל, הוא מציג את אפסותו של האדם הפשוט מול המערכת הבירוקרטית, המבוססת על פרוטקציה.
המטבח הקוריאני

מנות טיפוסיות במטבח הקוריאני
המטבח הקוריאני מבוסס ברובו על אורז, ירקות ובשר. ארוחה קוריאנית טיפוסית יכולה לכלול בין שתיים לשלוש מנות. קימצ'י מוגש כמעט בכל ארוחה. מרכיבים נפוצים נוספים במטבח הקוריאני כוללים שמן שומשום, דו-ג'אנג (מחית שעועית מותססת), רוטב סויה, מלח, שום, ג'ינג'ר, גוצ'וקארו (פתיתי פלפל חריף), גוצ'וג'אנג (מחית פלפל חריף מותססת) וכרוב נאפה.
המרכיבים והמנות משתנים מעט ממחוז למחוז בקוריאה. ישנם מספר מנות מהמטבח הקוריאני, שהיו במקור מזוהות עם מחוזות מסוימים בקוריאה, אשר כיום נחשבים למאכלים לאומיים.
חלק מהתבשילים נעשים בשיטת "ג'ים".
מאכלים ומנות קוריאניות מסורתיות בולטות

קימצ'י (김치) - ירקות (בדרך כלל כרוב או צנון לבן) אשר הותססו בדרך כלל במי מלח עם אנשובי, זנגביל, שום, בצל ירוק ופלפל צ'ילי. ישנם וריאציות רבות למאכל זה.
בולגוגי (불고기) - מאכל העשוי מבשר בקר (לעיתים מבשר חזיר) אשר מהול ברוטב סויה, שמן שומשום, שום ופלפל צ'ילי, אשר מבושל על הגריל. זו מנה עיקרית, ולכן היא מוגשת בדרך כלל יחד עם אורז ומספר תוספות. פירושו המילה בולגוגי בקוריאנית היא "בשר בקר".
ביבימבאפ (비빔밥) - מנה פופולרית המורכבת מאורז בשילוב עם ירקות, בקר וביצה, המוגשת יחד עם מעט ממרח פלפל צ'ילי.
קלבי (갈비) - צלעות חזיר או בקר המבושלות על מבער גז נייד במרכז השולחן, ומוגשות לרוב יחד עם אורז ותוספות שונות.
גימבאפ (김밥) - מנה המורכבת מאורז וירקות קצוצים, יחד עם ביצה, בשר חזיר ודג פולוק (אנ'), המגולגלים באצות אשר נחתכות למספר חלקים.
נאנגמיאון (냉면; 冷麵) - מנת זו מורכבת מכמה סוגים של איטריות אשר מוגשים בקערה גדולה עם מרק, ירקות קצוצים, ולעיתים רבות ביצה מבושלת או בשר בקר.
גוצ'וצ'אנג (고추장) - מחית פלפל חריף מותסס המשמשת במספר רב של מנות קוראניות.
סון (선) - מאכל עשוי מירקות מאודים כמו קישואים, מלפפון, חצילים או כרוב סיני וממולא בבשר.
קימצ'י לבן
בולגוגי
ביבימבאפ
גימבאפ