stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאבלט

מכשירי ה-Galaxy Note של סמסונג, אשר הושקו לראשונה ב-2011, (בתצלום מוצג הדגם המקורי, לצד הדגם השני והשלישי) היו מכשירי הפאבלט הראשונים שזכו להצלחה מסחרית.
אדם עורך שיחה בפאבלט
פָֿאבְּלֶט (מאנגלית: Phablet - הלחם שנוצר מחיבור השמות טלפון וטאבלט) הוא סוג של טלפון חכם אשר משלב בין הפונקציות של טלפון חכם ומחשב לוח. הפאבלטים גדולים יותר מרוב הטלפונים החכמים, אך ממדיהם אינם גדולים דיים כדי למקמם בקטגוריית מחשבי לוח או מיני טאבלטים. גודל המסך של הפאבלט נע בין 14.5 ל-17.5 בסנטימטרים ולעיתים הוא מצויד בעט סטיילוס. מכשיר ה-Steak מתוצרת חברת דל נחשב לפאבלט הראשון ששווק.
בינואר 2013 דיווחה חברת IHS כי במהלך 2012 נמכרו ברחבי העולם כ-25.6 מיליון מכשירי פאבלט. החברה העריכה אז כי כמות הפאבלטים שיימכרו ב-2013 תגדל ל-60.4 מיליון, וכי ב-2016 תעמוד כמות הפאבלטים שיימכרו על כ-146 מיליון יחידות. חברת ברקליס העריכה כי היקף המכירות של הפאבלטים יעלה מ-27 מיליון יחידות ב-2012 ל-230 מיליון יחידות ב-2015. בספטמבר 2013 דיווחה חברת המחקר IDC כי המחקר שלה מצביע שמכירות הפאבלטים עקפו הן את מכירות המחשבים הניידים והן את אלה של מחשבי הלוח באסיה ברבעון השני של שנת 2013.
ב-2013 צוין בבלוג הטכנולוגיה Engadget כי הגורמים הקריטיים לעלייה המשמעותית בפופולריות של הפאבלטים הם הירידה המשמעותית במחירי המסכים, התייעלות צריכת החשמל של המסכים, העלייה המשמעותית באורך חיי הסוללות, והחשיבות העולה לצפייה במולטימדיה במכשירים ניידים.
הערות שוליים

↑  ניצן סדן, פון-זילה: קווים לדמותו של הפאבלט, להיט הסלולר הבא, באתר כלכליסט, 29 בינואר 2013
↑  ניצן סדן, פאבלטים: אפל וסמסונג מכוונות לשוק הלא נכון, באתר כלכליסט, 12 בספטמבר 2014
↑  samsung galaxy information — Samsung Galaxy Note 3 Neo Phablet For Business
↑  http://www.theregister.co.uk/2013/02/27/round_up_ten_phablets/
↑  Will Making An iPhone Phablet Hurt Apple More Than It Will Help? - Forbes
↑    Sophie Curtis, ‏'Phablets' overtake tablets and laptops in Asia, The Telegraph, 2 September 2013
↑  http://stadium.weblogsinc.com/engadget/distro/022213_DISTRO_book.pdf
בלעא

| --- | --- |

 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טולכרם
 שטח:  21,419 דונם
 גובה:  404 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  7,822 (2017)
 קואורדינטות:  32°19′59″N 35°06′31″E﻿ / ﻿32.333166666667°N 35.108652777778°E﻿ / 32.333166666667; 35.108652777778 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) בלעא(למפת צפון השומרון רגילה) בלעא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בלעא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בלעא  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בלעא (בערבית: بلعا) היא עיירה פלסטינית בנפת טולכרם, הממוקמת בגובה כ-430 מטר מעל פני הים, כתשעה ק"מ צפונית-מזרחית לטולכרם, וכשלושה ק"מ מכביש טולכרם–שכם.
מקור השם

המחקר המדעי אינו יודע מה מקור השם. 
אגדות מקומיות מספרות על שני מקורות אפשריים לשֵם:
המקום נקרא על שם בלעם בן קייס שחי במקום, בתקופה הכנענית (אין פרטים).
המקום נקרא כך כי בשל מיקומו הגבוה, הוא בולע את כל מי שמנסה לתפוס אותו.
אוכלוסייה

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
מפקדי אוכלוסין
| שנה | מס' תושבים | הערות |
| 1922 | 1,259 |  |
| 1931 | 1,539 |  |
| 1945 | 2,220 |  |
| 1961 | 2,888 |  |
| 1967 | 3,400 |  |
| 1987 | 3,800 |  |
| 1997 | 4,780 |  |
| 2005 | 7,083 |  |
| 2007 | 7,490 |  |
| 2012 | 7,199 | [דרוש מקור] |
| 2017 | 7,822 |  |
היסטוריה

הכפר נוסד ככל הנראה בתקופה העות'מאנית. אדם זרטל ביקר בכפר במסגרת סקר הר מנשה ומצא חרסים בעיקר מהתקופה העות'מאנית (80%) והתקופה המודרנית (20%), ועל בסיס ממצא זה הסיק כי הכפר נוסד מתישהו במשך המאה ה-16 או ה-17. על פי דוד גרוסמן, תושבי הכפר הגיעו ממספר מקומות, בהם ברברה, דיר אל-ע'וסון וג'ת.
בתקופת המרד הערבי, הכפר היה בסיס של כנופיות ערביות והבריטים ערכו שם מספר קרבות נגדן.
קרקעות, חקלאות ומים

הכפר יושב על שטח של 21,151 דונם, מתוכם 21,109 דונם בבעלות פרטית ו-42 דונם מושע.
רוב האדמות משמשות לחקלאות וזה מקור ההכנסה העיקרי של התושבים. חקלאי העיירה מייצרים מדי שנה כ-10,000 טונות של שמן זית בממוצע. בנוסף על כך, החקלאים בכפר מגדלים גם תאנים, משמשים ושקדים. חיטה ושעורה גדלות בחורף ואילו עגבניות ופלפלים ירוקים גדלים במהלך הקיץ. משפחות רבות מחזיקות אלפי תרנגולות וכן כבשים, עיזים ובקר.
מקור תעסוקה משמעותי נוסף הוא הרשות הפלסטינית. רבים מתושבי הכפר עובדים כמורים, רופאים, מנהלי עסקים ובשירות הביטחון המסכל. בבלעא שישה בתי ספר: שני תיכונים וארבעה יסודיים. בנים ובנות לומדים בבתי ספר שונים. ישנם גם שלושה גני ילדים.
אתרים

בבלעא יש 8 מסגדים, העתיק שבהם הוא מסגד אל-ח'דר, שזה כינויו של אליהו הנביא. ההקשר והסיבה אינם ידועים.
הערות שוליים

1 2  זאב וילנאי, אריאל - אנציקלופדיה לידיעת א"י, עם עובד, 1976, עמ' 933
↑  לא ידוע, سبب التسمية - بلعا - מקור השם: בלעא, موسوعة القري الفلسطينية אנציקלופדיה של הכפרים הפלסטינים
1 2  Palestine Remembered, بلعا - Bal'a - בלעא, Palestine Remembered
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics, Census 2017, נראה ב: https://pcbs.gov.ps/Downloads/book2364-1.pdf, 2018, עמ' 67
↑  Zertal, Adam; Mirkam, Nivi (2016-01-01). "The District of Narbatah – Landscape Unit 25". The Manasseh Hill Country Survey (באנגלית). Vol. 3. Brill. pp. 455–456. doi:10.1163/9789004312302_007. ISBN 978-90-04-31230-2.
↑  Grossman, D., 1986. "Oscillations in the Rural Settlement of Samaria and Judaea in the Ottoman Period”, SS, 351.
| Flag of Senegalיישובי נפת טולכרם |
| --- | --- | --- |
| ערים | טולכרם (מכילה את השכונות: שוויכה, אירתח) |  |
| מועצות מקומיות | ענבתא • עתיל • בלעא • באקה א-שרקייה • בית ליד • דיר אל-ע'וסון • קפין |  |
| כפרים | פרעון • איכתאבא • עילאר • עזבת שופה • אל-ג'ארושיה • כפר עבוש • כפר ג'מאל • כפר א-לבד • כפר רמאן • כפר סור • כפר זיבאד • ח'ירבת חורייש • כור • א-נזלה אל-ע'רביה • א-נזלה א-שרקיה • נזלה אל-ווסטא • נזלת אבו נאר • נזלת עיסא • רמל זיתא • רמין  • א-ראס • ספארין • סידא • שופא • סיר • זיתא |  |
| מחנות פליטים | נור שמס |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007582160305171
דוב בריש רפפורט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1824 ה'תקפ"ד לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  1906 (בגיל 82 בערך) י' בשבט ה'תרס"ו
 מדינה:  אימפריה האוסטרו-הונגרית
 מקום מגורים:  לובלין, שיניאווה, רווה-רוסקה
 מקום פעילות:  שיניאווה, רווה-רוסקה
 תקופת הפעילות:  סוף המאה ה-19
 השתייכות:  יהדות אורתודוקסית, חסידות צאנז
 תחומי עיסוק:  רבנות, פסיקת הלכה
 רבותיו:  רבי דב בעריש אשכנזי
 תלמידיו:  רבי אריה לייב ברוידא
 חיבוריו:  דרך המלך
 בת זוג:  גרונא בת עזריאל מאיר גרדשטיין
 אב:  שמואל
 אם:  אסתר זלדה
 
רבי דוב בעריש (דובעריש) רפפורט (ה'תקפ"ד, 1824 – י' בשבט ה'תרס"ו, 1906) היה פוסק בגליציה במאה ה-19, רבן של שיניאווה ורווה-רוסקה, ומחבר הספר "דרך המלך" על משנה תורה לרמב"ם. נחשב לחסיד צאנז, והיה בקשר קרוב עם חסידות בעלז ועם אדמו"רה רבי יהושע רוקח.
ביוגרפיה

נולד בלבוב בשנת תקפ"ד (1824) לר' שמואל, מצאצאי רבי חיים הכהן רפפורט, ולאסתר זלדה בתו של ר' אהרן מחמלניק[דרושה הבהרה]. בגיל תשע נפגש עם רב העיר רבי יעקב משולם אורנשטיין והרצה לפניו מחידושיו, ובעקבות מפגש זה היה לו קשר מיוחד עם הרב אורנשטיין.
בגיל 17 נשא את גרונא בת דודו ר' עזריאל מאיר גרדשטיין, מנכבדי קהילת לובלין ומחותנם של רבי עקיבא איגר ובנו רבי שלמה. נישואיו התקיימו בלובלין, ושם נשאר לגור לאחר נישואיו. היה לתלמידו של רבי דב בעריש אשכנזי, רב העיר ומחבר הספר "נודע בשערים", שאף מזכירו בספרו בתשובה שנכתבה בתקופה זו. בהוראת רבו למד את התלמוד בבלי עם פירוש רש"י לתלמוד, הלכות רב אלפס, פסקי הרא"ש ופירוש הר"ן על הרי"ף, ורק לאחר מכן עבר לפלפל בפירוש התוספות, וזאת על מנת לקנות את דרך העיון הנכונה, בלא לפלפל באופן שאינו לאמיתה של תורה. בהמשך התפרסם כבקיא בדברי התוספות.
הדרכה נוספת שהתפרסמה, אותה קיבל רבי דוב בעריש מפי רבו: ”בבוא לפניו איזו שאלה, מקודם הוא שוקל בשכלו על אמיתות הענין לפי שכל האנושי האיך הוא, ואם נראה לו לפי שכל האנושי שהדבר אמת אז הוא מעיין על פי חוקי תורתנו הקדושה מה משפטו”. דברים אלו צוטטו על ידי פוסקים בני הדור האחרון כמו רבי מרדכי יעקב ברייש ורבי יצחק יעקב וייס, ברצותם לנמק פסיקות המבוססות על שיקול דעת והיגיון. אפרים אלימלך אורבך מציג את הדברים כדוגמה לכך שהפוסק מושפע מהלך הרוח של תקופתו ומקומו.
בתקופת מגוריו בלובלין, הזדמן פעם לצאנז, והלך לבקר את רבי חיים הלברשטאם. הביקור הותיר על השניים רושם עז, ומאז נהיה חסידו, וגם הביאו בספרו מספר פעמים, וכך גם רבי חיים כיבדו ביותר.
התפרסם ברחבי גליציה בגאונותו ובחריפותו, והתבקש לחוות דעה בפרשיות ציבוריות רבות, בהן: פרשת הגט מקרסניברוד; הפילוג בקהילה האורתודוקסית בסיגט, בו תמך חיווה דעתו נגד הפרישה; המחלוקת מול אחיינו רבי יהודה לייב איגר שהותקף על ידי רבה של לובלין - רבי יהושע השל אשכנזי - בעקבות מנהגו להתאחר בעריכת ברית מילה עד לאחר חצות היום, שבה חתם רבי דוב בעריש על כרוז תמיכה ברבי יהודה לייב איגר; המחלוקת על רבנות קהילת סטריזוב, בה תמך ברבי אלטר זאב הורוביץ מול רבי משה יהודה לייב שפירא.
לבקשת רבי חיים הלברשטאם מצאנז נעתר לשמש ברבנות, וקיבל את משרת הרבנות בשיניאווה בשנת תרל"ב, על מקומו של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם (בנו של ה"דברי חיים") שעבר לכהן ברבנות בסטרופקוב. כשלוש שנים לאחר פטירת רבי חיים מצאנז רצה רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם לשוב לשיניאווה, והציע לרבי דוב בעריש שיישאר בעיר כרב בעוד רבי יחזקאל שרגא יהיה בה כאדמו"ר בלבד. רבי דוב בעריש ראה בכך כמורה הלכה בפני רבו, ועבר מרצונו לכהן כרב ברווה-רוסקה בשנת תרל"ט, אחר פטירת רבי לוי יצחק שור שכיהן בה כרב לפניו. במשרה זו החזיק כ-27 שנה.
בתפקידו כרבה של רווה-רוסקה, שהייתה סמוכה לבעלז ושהרוב הדומיננטי בה היה מחסידי בעלז, קיים קשרים בעסקי ציבור עם רבי יהושע רוקח, האדמו"ר מבעלז, שהעריכו ביותר ואף הפקיד אצלו את צוואתו. היה תומך נלהב בתנועת מחזיקי הדת, השתתף בוועידות מטעמה, ותשובותיו בנושאים ציבוריים פורסמו בביטאונה מחזיקי הדת.
בסוף ימיו נחלה ונחלש. בליל פטירתו, אור ליום שני י' בשבט תרס"ו עוד הספיק לקבל את פניו של רבי חיים מצאנז. נפטר בעודו מתפלל תפילת ערבית, תוך שקרא שמע ישראל בקול רם.
תלמידיו

בין תלמידיו נמנים:
רבי פנחס הורביץ - מחבר הספר "פתחא זוטא".
אחיינו רבי אריה לייב ברוידא - רבה של לבוב.
רבי ישראל שווערד - רבה של רווה-רוסקה החל משנת ה'תרע"א, מחסידי בעלז; נפטר בשואה
הסמיך להוראה את רבי שמואל אנגל, ואת רבי דוד מנחם מאניש באב"ד ששהה עמו כשבוע ימים בהם קיבל מתורתו.
ספרו "דרך המלך"

התפרסם בחיבורו "דרך המלך" על משנה תורה לרמב"ם, שהודפס בלבוב בבית הדפוס של מרגושס - מהבולטים שבחסידות בעלז והמו"ל של העיתון מחזיקי הדת. הוא הדפיס בלבוב את הכרך הראשון בשנת תרנ"ב (1892), ושנתיים לאחר מכן, בשנת תרנ"ד (1894), הדפיס את הכרך השני. שני כרכים נוספים תוכננו להידפס בהמשך, אך זה לא יצא לפועל, ובמהלך מלחמת העולם השנייה אף אבד כתב היד שלהם. הספר הוהדר בניו יורק בשנת תשנ"ו (1996) במהדורת צילום עם הקדמת נינו רבי יצחק מאיר. החיבור נכלל במשנה תורה מהדורת פרידברג, ירושלים תשס"ו.
שם הספר הופיע בכל עמודיו בכותרת עליונה באופן זה: "דר"ך (ר' דוב כהן) המלך". מקובל לומר כי המדפיסים פענחו את ראשי התיבות "דרך" כ"דוב רפפורט כהן", והיות שלא היה מקובל לציין שם משפחה בשם הספר ובפרט לא בקרב חוגי החסידים, ציווה רבי דוב בעריש לפתוח את ראשי התיבות בכל העמודים כ"ר' דוב כהן", ובכך למנוע לזות שפתיים.
משפחתו

גיסו חתן חמיו, רבי יהודה לייב איגר מלובלין, בסכסוך שהתגלע בין גיסו לחמיו בעת שהיה רבי יהודה לייב לחסיד קוצק, סייע רבי דוב בעריש להשכין שלום ביניהם.
גיסו בן חמיו, ר' פישל גראדשטיין נשא את באשע בתו של רבי עקיבא איגר.
גיסו חתן חמיו, ר' אברהם יוסף ברוידא מהורודנה (בנו רבי אריה לייב ברוידא היה תלמידו של רבי דוב בעריש)
בנו רבי שמואל רפפורט - רב מפורסם, מוועד הרבנים בלבוב. נפטר בשואה בשנת ה'תש"ב. בזיווג ראשון חתן רבי יוסף באב"ד.
חתנו רבי אריה לייב רפפורט - ר"מ בלבוב, נפטר בצעירותו.
היה מחותן של רבי יוסף באב"ד, מחבר הספר "מנחת חינוך".
הערות שוליים

↑  רבי דב בעריש אשכנזי, נודע בשערים, חלק א', תשובה ט', ורשה תרי"ט - תרכ"ד, דף ט"ו ע' ב', באתר אוצר החכמה.
↑  רבי דוד מנחם מאניש באב"ד, חבצלת השרון, חלק א', תשובה כ"ח, בילגורי תרצ"א, עמ' 76, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  רבי מרדכי יעקב ברייש, חלקת יעקב, חלק ג' (אה"ע, חו"מ), אבן העזר סימן נ"ו, עמ' קל"ו, תל אביב תשנ"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  רבי יצחק יעקב וייס, מנחת יצחק (מהדורה חדשה), חלק ט', ירושלים תש"ע, עמ' רצ"ז, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  אפרים אלימלך אורבך, "מסורת והלכה", בתוך: תרביץ, נ', תשמ"א, עמ' 163.
↑  בנימין לאו, "מוסר הנביאים בשיקולי פסיקתו של הרב עזיאל", בתוך: צבי זוהר (עורך), הרב עוזיאל ובני זמנו, ירושלים תשס"ט, עמ' 190, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  רבי דוב בעריש רפפורט, דרך המלך - פירוש הארוך והקצר, הלכות אישות פ"ט הי"ב בהערה א', לבוב תרנ"ב - תרנ"ד, דף ל"ב, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  מכתב גלוי עם מלחמת מצוה, סיגט תרמ"ט, עמ' כ"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  דרך המלך שו"ת, עמ' י"ט, באתר היברובוקס.
קו קרופורד

קו אייזק קרופורד (באנגלית: Coe Isaac Crawford;‏ 14 בינואר 1858 –  25 באפריל 1944) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הדרומית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של דקוטה הדרומית בשנים 1889–1893, כתובע הכללי של המדינה בשנים 1893 - 1897, כמושל דקוטה הדרומית השישי בשנים 1907–1909, וכסנאטור מטעמה בשנים 1909 -1915.
ראשית חייו

קו קרופורד נולד בעייר וולניי שבאיווה. הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים ועל ידי מורה פרטי. ב-1882 הוא סיים אל לימודיו בקולג' למשפטים של אוניברסיטת איווה. הוא החל לעסוק במקצוע בעיר אינדיפנדנס שבאיווה, וב-1883 עבר לפיר שבטריטוריית דקוטה (כיום בדקוטה הדרומית). קרופורד היה נשוי פעמיים: נישואיו הראשונים היו למרי רובינסון, ולאחר מכן ללוויניה רובינסון. נולדו לו חמישה ילדים.
קריירה

בשנים 1887–1888 היה קופורד התובע של מחוז יוז שבטריטוריית דקוטה. ב-1889 הוא נבחר למועצת הטריטוריה, שהיה הבית העליון של בית המחוקקים שלה.
ב-1889, כאשר התקבלה דקוטה הדרומית כמדינה בארצות הברית, נבחר קורופורד כחבר הסנאט הראשון של המדינה. הוא המשיך וכיהן כתובע הכללי של המדינה בשנים 1893–1897. ב-1896 הוא התמודד בבחירות למושב של דקוטה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך נוצח בבחירות. לאחר מכן הוא עבר לעיר יורון, ושימש כפרקילט של חברת הרכבות של שיקגו ונורת' וסטרן בשנים 1897–1903.
ב-1906 נבחר קרופורד כמושל דקוטה הדרומית, תפקיד בו הוא כיהן מ-8 בינואר 1907 ועד 5 בינואר 1909. באותה שנה הוא התמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית, ניצח בבחירות וכיהן בו עד 1915, לאחר שבבחירות של 1914 נוצח בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שנייה בסנאט. לאחר מכן הוא שב ליורון ועסק בעריכת דין עד 1934, כאשר פרש מעיסוק פעיל ומהחיים הפוליטיים.
מותו

קו קרופורד נפטר בעיר ינקטון שבדקוטה הדרומית ב-25 באפריל 1944. הוא נטמן בבית הקברות אוקלנד שבאיווה סיטי.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1450.
מגילת קהלת

.
| --- | --- |

סוף ספר משלי ותחילת ספר קהלת, בספר תנ"ך מסוף המאה ה-13, ארכיון הספרייה הלאומית של פורטוגל
 
 שפה:  עברית 
 סוגה:  ספרות החכמה 
 מספר פרקים:  12
 מספר פסוקים:  222
 סדרת ספרים:  כתובים
 הספר הקודם:  איכה
 הספר הבא:  מגילת אסתר
 יצירות נגזרות:  קהלת רבה 
 
מְגִלַּת קֹהֶלֶת היא ספר מספרי המקרא. בתנ"ך היהודי הספר כלול בחלק הכתובים, כאחד מחמש המגילות. בביבליה הנוצרית מכונה הספר Ἐκκλησιαστής בתרגום השבעים היווני או Ecclesiastes (תעתיק: אקלסיאסטס) בתרגום הוולגטה הלטיני, והוא כלול בחלק "ספרות החוכמה" שבתנ"ך.
זהו אוסף של פתגמים, דברי חכמה, עצות מעשיות לחיים ואזהרות מדרך חיים לא נכונה. המחבר בוחן איזו דרך בחיים מספקת משמעות ונצחיות למעשי האדם, ושולל מספר דרכים בזו אחר זו, עד שהוא מגיע לבסוף למסקנתו כי יראת שמים היא הדרך הנכונה: ”סוֹף דָּבָר הַכֹּל נִשְׁמָע אֶת הָאֱלֹהִים יְרָא וְאֶת מִצְו‍ֹתָיו שְׁמוֹר כִּי זֶה כָּל הָאָדָם” (י"ב, י"ג), מסקנה שיש המחשיבים כסותרת במובן מסוים את יתר הרעיונות של קֹהלת, ולכן נחשבת אצל חוקרים אחדים כתוספת מאוחרת, שבזכותה נכלל הספר בין כתבי הקודש.
על פי גרסת הכתוב בספר, כפי שנאמר בתחילתו, מחבר הספר הוא "קהלת בן דוד" המזוהה עם שלמה המלך.
המסורת מייחסת לחזקיה וסיעתו (שחיו כ-300 שנה לאחר שלמה) את עריכת הספר.
עם זאת, חוקרי המקרא המודרניים סבורים כי המגילה עצמה נתחברה בתקופה מאוחרת יותר מזו של שלמה המלך, בימי שיבת ציון או בראשית התקופה ההלניסטית.
אופי המגילה > מעמד המגילה בין ספרי התנ"ך

על פי חז"ל, מעמדה של המגילה כחלק מכתבי הקודש לא היה ברור, וזמן רב לאחר חתימת המקרא התנהלה מחלוקת בין בית הלל ובית שמאי האם להחיל עליה את טומאת כתבי הקודש ולבסוף הוכרעה המחלוקת לטובת בית הלל והוחלט לקדשה כשאר הספרים.
במסכת שבת כתוב שבשלב מסוים החכמים אף שקלו לגנוז לחלוטין את המגילה:
אמר רב יהודה בריה דרב שמואל בר שילת משמיה דרב: בקשו חכמים לגנוז ספר קהלת מפני שדבריו סותרים זה את זה. ומפני מה לא גנזוהו? מפני שתחילתו דברי תורה, וסופו דברי תורה. תחילתו דברי תורה דכתיב: "מה יתרון לאדם בכל עמלו שיעמול תחת השמש", ואמרי דבי רבי ינאי: תחת השמש הוא דאין לו, קודם שמש יש לו. סופו דברי תורה דכתיב: "סוף דבר הכל נשמע את האלהים ירא ואת מצותיו שמור כי זה כל האדם".
מדרש אחר מסביר שחכמים ביקשו לגנוז את ספר קהלת "מאחר שמצאו בו דברים שמטין לצד מינות". המדרש מסביר זאת בכך שהפסוק המופיע בקהלת "שמח בחור בילדותך ויטיבך לבך בימי בחורותיך והלך בדרכי לבך ובמראה עיניך", סותר פסוק מפורש מהתורה האומר "ולא תתורו אחרי לבבכם ואחרי עיניכם".
קריאת המגילה במסורת היהודית

בני תימן ואשכנז נהגו לקרוא את מגילת קהלת בשבת חול המועד סוכות על פי המנהג המובא באבודרהם ובמהרי"ל. לפי מנהג טרוייש המיוחס לרש"י, נהגו לקוראה בשמיני עצרת. ולכן כאשר סוכות חל בשבת ואין שבת חול המועד קוראים אותה בחוץ לארץ בשמיני עצרת, ובארץ ישראל כיוון שחוגגים שמחת תורה באותו יום מקדימים את קריאתה ליום טוב ראשון של חג.
יש הנוהגים לקרוא אותה בציבור על ידי בעל קורא, מתוך מגילה כשרה הכתובה על קלף, ומברכים על קריאתה שתי ברכות; "על מקרא מגילה", ו"שהחיינו", וזו דעת הגר"א. ויש אומרים: שכל אחד קורא את המגילה מתוך מחזור תפילה מודפס, ואין לברך על קריאתה, וכך מנהג החסידים. ויש מי שפסק, כי על מגילת קהלת אין לברך גם מתוך הקלף. מנהג תימן לקוראה שניים מקרא ואחד תרגום.
למנהג זה נתנו מספר טעמים:
קריאת המגילה במסורת היהודית > רמז לחג

משום שכתוב בה: ”תֶּן חֵלֶק לְשִׁבְעָה וְגַם לִשְׁמוֹנָה” המרמזים על שבעת ימי החג ושמיני עצרת.
קריאת המגילה במסורת היהודית > שלמה המלך

מאחר ששלמה המלך אמר את המגילה בהקהל שחל בחג הסוכות.
היות ששלמה המלך חנך את בית המקדש הראשון בימים אלו, כמובא בספר מלכים א': ”וַיַּעַשׂ שְׁלֹמֹה בָעֵת הַהִיא אֶת הֶחָג וְכָל יִשְׂרָאֵל עִמּוֹ קָהָל גָּדוֹל מִלְּבוֹא חֲמָת עַד נַחַל מִצְרַיִם לִפְנֵי ה' אֱלֹהֵינוּ שִׁבְעַת יָמִים וְשִׁבְעַת יָמִים אַרְבָּעָה עָשָׂר יוֹם” ומפרש רש"י: שבעת ימים של חינוך המקדש ושבעת ימים חג הסוכות. רמז לכך נמצא בפיוט ההושענות "אום נצורה", הנאמר בשבת חול המועד: ”כְּהוֹשַׁעְתָּ קֹהֶלֶת וְעַמּוֹ בְּבֵית עוֹלָמִים. רִצּוּךָ בְּחָגְגָם שִׁבְעָה וְשִׁבְעָה יָמִים. כֵּן הוֹשַׁע נָא”, ולכן היות שמזכירים בפיוט את חשיבות חנוכת הבית קוראים את דברי קהלת באותו היום.
קריאת המגילה במסורת היהודית > שמחה

משום שסוכות נקרא זמן שמחתנו, ובקהלת כתוב: ”וּלְשִׂמְחָה מַה זֹּה עֹשָׂה”.
מפני שנאמר בה: ”וְכֹל אֲשֶׁר שָׁאֲלוּ עֵינַי לֹא אָצַלְתִּי מֵהֶם לֹא מָנַעְתִּי אֶת לִבִּי מִכָּל שִׂמְחָה כִּי לִבִּי שָׂמֵחַ מִכָּל עֲמָלִי וְזֶה הָיָה חֶלְקִי מִכָּל עֲמָלִי” הלועג להבלי שמחת העולם ומחזק את עיקר השמחה האמיתית שהיא שמחת התורה.
כמו כן, סוכות הוא חג האסיף וקריאת דברי התוכחה שבה יועילו לאדם שלא יתגאה מידי בהצלחתו הגשמית.
לקריאה נוספת

דוד כהנא, מחקרי קהלת בן דוד: מבוא לספר קהלת, וילנה תרמ"א 1881
שמואל אברמסקי, קהלת – המלך, החכם והמשוחח ירא האלוהים, רביבים; 1989
מאיר אליועיני, מחקרים בקהלת ובמשלי, החברה לחקר המקרא בא"י על ידי קריית-ספר; ירושלים תשל"ז
חיים אריה גינזברג, קהלת (מבוא ופירוש), מ. ניומן בע"מ, ירושלים תשכ"א
מרדכי זר-כבוד, הסתירות בספר קהלת, ספר ברסלבי; ירושלים 1970
יששכר יעקבסון, הצביון הדתי של מגילת קהלת, בתוך: לבעיית הגמול במקרא, הוצאת סיני ת"א 1970, עמ' 59–71
גבריאל חיים כהן, עיונים בחמש מגילות – מגילת קהלת, משרד החינוך והתרבות, דפוס אחוה; ירושלים, 1979
אהרן הראל-פיש, שירת מקרא: עדות ופואטיקה, מאנגלית: סמדר מילוא, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ג, הפרק "קהלת: משורר האירוניה העברי", עמ' 158–178
ד"ר אורי ורניק, אני קהלת – פסיכולוג פילוסוף משורר, הוצאת כרמל, ירושלים, 1998
הרב שלמה אבינר, פירוש קהלת, ספריית בית אל, תשרי ה'תש"ס
זלי גורביץ', חשבונו של קהלת, הוצאת בבל, תל אביב, 2008
חיים שפירא, קהלת – הפילוסוף המקראי, הוצאת כנרת, 2011
ארנסט רנאן, אני קהלת, תרגום: שי סנדיק, הוצאת נהר, 2011
יורם קירש, חפץ תחת השמים: תכלית החיים והדרך אל האושר על פי ספר קהלת, ידיעות ספרים, תל אביב, 2014
שמאי גלנדר, תחת השמש – תפיסת החיים וההווה אצל קהלת, רסלינג, 2016
מיכאל הנדלזלץ, קהלת על פי הנדלזלץ הוצאת נהר, 2020
ראובן מרגליות, המקרא והמסורה, הוצאת מוסד הרב קוק, ירושלים תשמ"ט. מאמר ז' – קהלת, עמ' כ"ב-כ"ז
אביגדור שנאן, מגילת קהלת - פירוש ישראלי חדש, ידיעות ספרים, 2021
יונתן גרוסמן ועשהאל אבלמן, קהלת - סדק של אור, מגיד, 2023
קלעת מגונה

| --- | --- |

 מדינה:  מרוקו מרוקו
 גובה:  1,457 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  17,737 (2024)
 קואורדינטות:  31°14′29″N 6°07′42″W﻿ / ﻿31.241388888889°N 6.1283333333333°W﻿ / 31.241388888889; -6.1283333333333 
 he
 
קלעת מ'גונה או קלעה אל מגונה (Kelâat M'Gouna בערבית מרוקאית או Tighremt NImgunen בתאמז'ירית) היא עיר במחוז טינריר, דראע-תאפילאלת, מרוקו. על פי מפקד האוכלוסין של 2019 יש בה 38,140 תושבים. עיר זו מהווה מרכז כלכלי וחברתי לאזור, בשל אופייה התוסס. העיר ידועה בשל פרחי הוורד הנפוצים בה, ומכאן שמה השני "עמק הוורדים", וכן בשל "פסטיבל הוורדים" שמתקיים בעיר מדי שנה בחודש מאי.
העיר

חלק מהשכונות בקלעת מג'ונה הן עית עיסי (Ait Aissi), ר'קון (R'kon), אלקל'ה אל קאדימה (El'Kelâa El Qadima), זאווייה נ'אגארד (Zawiyt n'Aguerd), עית באמרנה (Ait Baâmrane), היי אנאהדה (Hay Annahda), עית בובקר (Ait Boubker), מירנה (Mirna), עית יחיא (Ait Yahya), טלטנמארט (Taltnamart) ומחוזות המרכז. דוארים (Douar - יישוב זעיר בבנייה קלה) רבים מקיפים את העיר אך אינם חלק מהעיר. כפרים אלו כוללים את אייט סידי בובקר (Aït Sidi Boubker), איפרי (Ifri), זאווית אלביר (Zawiyt Elbir), אמדנאך (Amdnagh), סרג'ין (Sarghin), טימסקלט (Timskelt), אייט בוקידור טזזחט (Ait Boukidour Tazzakht), ותווררט (Tawrirt) וטאסוויט (Tasswit).
בעיר זו ישנם שני ימי שוק עיקריים: יום שלישי לסחר בבעלי חיים בלבד, ורביעי למזון וסחורות אחרות.
בתי הספר התיכוניים הראשיים אל וורוד (Al Woroud) (ורדים), ששמו שאוב מהוורדים של עמקי דאדס ומ'גון (M'goun), ובית ספר תיכון נוסף בשם מולאי באמרנה (Moulay Baâmrane), נמצאים במרכז העיר.
בעיר יש מפעל לזיקוק של ורדים, לייצור מי ורדים, שמנים אתריים ומוצרי קוסמטיקה. דוגמה אחת ליחידות זיקוק של ורדים בקלעת מ'גונה נקראת sté Florose.
העיר ידועה גם ברקדניה המבצעים ריקוד בשם "אהידוס" (Ahidouss).
סימן היכר בולט נוסף של העיר הן המוניות הצבועות בצבע ורוד חזק.
פסטיבל הוורדים

פסטיבל הוורדים מתקיים בקלעת מ'גונה מדי שנה בחודש מאי ונמשך 7 ימים כדי לחגוג את עונת הוורדים בנהר דאדס ומ'גון. הפסטיבל מהווה הזדמנות למבקרים לחקור את עבודות היד ותוצרת החקלאית והקוסמטית של האזור.
אתרים אחרים

הגשר הישן (vieux pont): כשנבנה הגשר החדש עבור הכביש המהיר, הנשים המקומיות החלו להשתמש בגשר הישן לייבוש שטיחים ששטפו בנהר, והפכו אותו למקום ציורי.
הערות שוליים

↑  "World Gazetteer". אורכב מ-המקור ב-2012-09-18.
↑  Douar בויקימילון
↑    Gabriella Le Breton, ‏Morocco Rose Festival: the land of red and pink, The Telegraph, 15 March 2013
↑  "Kelaat M'Gouna guide book". Morocco.FalkTime (באנגלית). 2018-08-08. נבדק ב-2019-05-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 46146824550007630454   WorldCat (עם VIAF): 46146824550007630454 
מוניות בצבע ורוד האופייניות לעיר
ורד מ'גונה
מפלגת החופש והצדק

| --- | --- |

 מדינה:  מצרים 
 מנהיגים:  סעאד אל קטטני
 תקופת הפעילות:  30 באפריל 2011 – 9 באוגוסט 2014 (3 שנים) 
 אידאולוגיות:  אסלאמיזם דמוקרטיה אסלאמית ליברליזם כלכלי
 מטה:  מצרים המלך אל-סלאם חמיד 20, רוודה, קהיר, מצרים
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 ארגונים בינלאומיים:  תנועת האחים המוסלמים
 צבעים רשמיים:  כחול-כתום-ירוק
 
 http://www.fjponline.com
 
מפלגת החופש והצדק (בערבית: حزب الحرية والعدالة) היא מפלגה פוליטית איסלמיסטית במצרים. רשמית, המפלגה עצמאית אך בעלת קשרים חזקים לתנועת האחים המוסלמים במצרים.
המפלגה תומכת בכלכלת שוק אך ללא מניפולציה או מונופול. התוכנית הכלכלית של המפלגה כוללת עידוד ופיתוח ענף התיירות במדינה. במישור הפוליטי המפלגה קוראת להחלת החוק האיסלאמי במדינה.
המפלגה התמודדה במסגרת הבחירות לפרלמנט המצרי (2011–2012). בבחירות אלו, שהתרחשו במאי 2012, זכה מועמד המפלגה, מוחמד מורסי, בנשיאות מצרים ונכנס לתפקידו כנשיא עם השבעתו ב-30 ביוני 2012. לאחר הבחירות המפלגה הייתה למפלגה הדומיננטית בשלטון. לבית התחתון של הפרלמנט נבחרו 235 נציגים מטעם המפלגה, מתוך 508 חברים בסך הכול. לבית התחתון נבחרו 105 נציגים מתוך 180 נציגים שנבחרו בסך הכול. לאחר היבחרו לנשיא התפטר מורסי מהמפלגה אף על פי שהוא תומך ומזדהה עם מדיניותה.
ביוני 2013 התרחשה הפיכה צבאית, והמפלגה הודחה מהשלטון. מורסי נעצר בידי הצבא, ושרי המפלגה פוטרו \ התפטרו. באוגוסט 2014 פסק בית המשפט העליון של מצרים כי המפלגה אינה חוקית (בשל קשריה לאחים המוסלמים) ועליה להתפרק.