stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השובלים

להקת השוּבֶּלים (נקראת גם "צלילי שבזי"), היא להקה ישראלית שקמה בשנת 1955. הלהקה נחשבת לחלוצה של המוזיקה הים-תיכונית בישראל, למרות שרוב שיריה היו שירי ארץ ישראל ידועים.
ההרכב הראשוני של הלהקה כלל את משה משומר ואת שלמה מורי (דובל'ה), שלמה מורי גדל בכרם התימנים ומשה משומר גדל והתחנך בקיבוץ ומשם ינק את אהבת שירי ארץ ישראל. הם החלו לנגן יחד כלהקה כאשר משומר היה בן 15 ומורי בן 14. בהופעותיהם נהגו לשלב מחרוזות של שירי רועים. כששבו לתל אביב, החליטו לבצע שירים אלו בשכונה, והוסיפו להם ניחוח תימני.
בשנת 1958 הצטרף אליהם שלום שובלי מכרם התימנים, דודו של הזמר רון שובל. שובלי הפך להיות הסולן של הלהקה, ועם הצטרפותו היא קיבלה את שמה. בשנות השמונים, כשהיגר שובלי לארצות הברית, הצטרף ללהקה שמעון ישראלי (שמעוני), גם הוא משכונת שבזי.
החל מסוף שנות ה-60 משה משומר ושלמה מורי ניגנו בהרכב ביחד עם דקלון ומשה בן-משה ('בן-מוש'), ב-1972 נפרדו, ודקלון ובן-מוש הקימו את "צלילי הכרם".
הופעות הלהקה היו בסגנון ה"חפלה", בחצרות הבתים בשכונת שבזי ובכרם התימנים, כאשר במהלך הערב היו מצטרפים עוד ועוד אנשים מהשכונה.
רבים הקליטו את הלהקה בהופעותיה וההקלטות עברו מיד ליד.
ב-1981 יצא תקליט של שלום שובלי ומשה משומר בשם "עודני שר". ב-2000 יצא תקליט נוסף בשם "חפלה בשכונה", שכלל את משומר, דובל'ה, שמעוני ובהפקתו של בן חסותם, משה בן מוש, נגנה של להקת צלילי הכרם.
הערות שוליים

↑   בן שלו, מי היה משה משומר? חייו ומותו של הגיבור האלמוני של המוזיקה המזרחית, באתר הארץ, 12 בפברואר 2016
↑  טל פרי, דקלון. כותל המזרח, מעריב, 21 בפברואר 1988
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 23153530885648701266   WorldCat (עם VIAF): 23153530885648701266
רסיסים (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  יוסי זומר
 הופק בידי:  עמי אמיר
 תסריט:  יוסי זומר, עמי אמיר
 עריכה:  דוד טור
 שחקנים ראשיים:  דני רוט  פולי רשף
 מוזיקה:  יאן גרברק
 צילום:  יואב קוש
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  1989
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
רסיסים הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1989 בבימויו של יוסי זומר, עם דני רוט ופולי רשף בתפקידים הראשיים.
התסריט שנכתב על ידי יוסי זומר עוסק בלוחם הלום קרב שעובר תהליך של תרפיה קצרה עם מוכי הלם קרב נוספים כמוהו במשך שלושה שבועות שבסיומם עליהם להשתחרר ולפנות מקום לקבוצה נוספת. זומר שלח את התסריט לבמאי הידוע פרד זינמן שייעץ לזומר וזכה לתודה בסוף הסרט.
תחילה נקרא הסרט "הלם קרב", אך אם יציאתו לאקרנים סרטו של יואל שרון, "בצילו של הלם קרב" שנה קודם, והופץ בשמו המקוצר "הלם קרב", החליט זומר לשנות את שם הסרט ל"רסיסים".
את המוזיקה לסרט הלחין המוזיקאי יאן גרברק, ובמהלך אחת מהסצנות בסרט מופיעה הזמרת קרן ברק בשיר "In Beirut" (בביירות החיים נמשכים), בלחנו של דני גרנות.
תקציר העלילה

גרי מנור (דני רוט) הוא סרן בן 31 הלום קרב לאחר שלוחמיו בהם חברו הקרוב נהרגו בהתקלות עם מחבלים בלבנון. גרי נשוי לרותי (אתי אנקרי) שחברה הקודם נהרג בקרב. צה"ל מאמץ מדיניות של טיפול קצר של שלושה שבועות בהלומי קרב כדי להחזירם במהירות לכשירות.
הפסיכולוג במתקן האשפוז הוא סרן אלכס גבאי (פולי רשף) ומפקד המתקן הוא סגן אלוף משה (שלמה פלד). גרי נמצא בקטטוניה, אינו מדבר ואינו מגיב לכל דיבור או בקשה מהמטפל. לעיתים הוא נתקף בהתקפי רעד קשים שנפסקים לאחר הזרקה של תרופה מרגיעה. רותי מגיעה לבקרו אבל הוא מנותק ולא מגיב לקראתה.
המטופלים מקבלים אימון כושר על ידי מדריך מיוחד (דוד שווייצר).
בחדר נמצאים עוד הלומי קרב:
סגן צביקה (שמואל אדלמן), קצין אספקה. מכונית תופת התפוצצה בבסיס. חיילים רבים נהרגו ונשרפו והוא ברח משם ואפילו לא הסתכל לעברם. את רגשות ההלם והאשמה שלו הוא מוציא על חבריו לחדר, הורג את הצב של רונן ולבסוף יורה לרונן ברגל.
רונן (יהלי ברגמן) – קיבוצניק הלום קרב שמתבייש לחזור לקיבוץ, מאמץ לעצמו צב.
רובי (אלון אולארצ'יק) – הלום קרב לאחר תשעה חדשים בשבי. שומע כל הזמן מוזיקה באוזניות, משעשע את חבריו ומרגיע אותם.
ניסים (ראובן דיין) – המבוגר בחבורה, הלום קרב לאחר שפגע במשאיתו בג'יפ צבאי שכל נוסעיו נהרגו.
אברם (יוסף אל-דרור) – חרדי שהתגייס לרבנות הצבאית ונתקף בהלם קרב לאחר שזיהה את גופת בן דודו בין חיילים הרוגים.
צוקרמן (קובי הגואל) – הלום קרב קשה שניסה להתאבד עוד לפני הטיפול במתקן. תוך הטיפול הקצר הוא תולה את עצמו במקלחת.
רותי מגלה לאלכס שלדני היה חבר קרוב בשם הלל (ז'יל בן דוד) שנפגע בפעולה הזאת. אלכס חוקר ומתברר לו שהלל הוטס אז לרמב"ם ונפטר לאחר ניתוח. גדי רואה כל הזמן בחזיונות את הלל הפצוע אנוש. הוא בורח מהמתקן, נכנס למועדון לילה בו שרה קרן ברק את השיר "בביירות החיים נמשכים" משוטט בלילה וחושב לקפוץ ממקום גבוה עד שאלכס מוצא אותו ומספר לו כי הלל מת. גרי נשבר ומספר על הקרב הקשה בו נפגע הלל וכי הוא היה בהלם ולא יכול היה להגן על חברו וזה מציק לו מאד.
לאחר זאת משתפר מצבו של גרי ואלכס מסיע אותו לדירתו שם מחכה לו רותי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דני רוט | גרי מנור | הלום קרב |
| פולי רשף | אלכס גבאי | פסיכולוג צבאי |
| שמואל אדלמן | צביקה | הלום קרב |
| אלון אולארצ'יק | רובי | הלום קרב |
| אתי אנקרי | רותי מנור | אשתו של גרי |
| יהלי ברגמן | רונן | הלום קרב |
| יוסף אל-דרור | אברם | הלום קרב |
| ראובן דיין | ניסים | הלום קרב |
| אבי גילאור | עמוס | הלום קרב |
| קובי הגואל | צוקרמן | הלום קרב |
| ז'יל בן דוד | הלל | חבר של גרי |
| שלמה פלד | סא"ל פלד | מפקד מתקן האשפוז |
| דוד שווייצר | בתפקיד עצמו | מדריך כושר |
| קרן ברק |  | זמרת במועדון |
הערות שוליים

↑  בועז כהן, בגלל הטראומה ההיא, ראיון עם יאן גארברק על המוזיקה לסרט "רסיסים", חדשות, 1 ביוני 1989
↑   Karen Barak - "In Beirut" from the movie "Burning Memory", Resissisim, סרטון  באתר יוטיוב
מצפור אבינדב

| --- | --- |

נוף מהמצפור
 מידע כללי
 סוג:  נקודת תצפית 
 על שם:  אבינדב בן שאול 
 כתובת:  הר הגלבוע 
 מדינה:  ישראל 
 מידות
 גובה מעל פני הים:  400 מ' 
 
 קואורדינטות:  32°27′43″N 35°25′57″E﻿ / ﻿32.46186512248°N 35.432533498276°E﻿ / 32.46186512248; 35.432533498276
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מצפור אבינדב(למפת עמק בית שאן רגילה) מצפור אבינדב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפור אבינדב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מצפור אבינדב
 
מצפור אבינדב הוא נקודת תצפית וחניון מטיילים הממוקם בחורשת קק"ל על דרך נוף הגלבוע, בגובה של כ-400 מטר מעל פני הים. המצפה נקרא על שם אבינדב, אחד מבניו של שאול המלך שנפלו בקרב בגלבוע.
המצפה מציע תצפית פנורמית על עמק המעיינות, עמק בית שאן, עמק הירדן הדרומי, הרי הגלעד, עמק חרוד ורמת הגולן. מהתצפית ניתן לזהות את העיר בית שאן, תל בית שאן, בריכות הדגים של בקעת בית שאן, אפיק נחל חרוד, תל שוכה ונחל הקיבוצים. בצפון נראים רמות יששכר וכוכב הירדן. באתר קיימים מתקנים שונים לרווחת המבקרים: שביל הליכה מעגלי באורך של כקילומטר, המונגש לעגלות ילדים ולאנשים עם מוגבלויות, פינות פיקניק עם שולחנות ומתקני מנגל, סככות תצפית, חניון לילה של קק"ל עם קירוי מעץ, מפה של אזור הגלבוע.
צמחייה באזור

באתר ניטעו עצי זית וחרובים המשווים למקום אופי של בוסתן. בעונת החורף פורחות במקום רקפות ורודות, ובחודש מרץ ניתן למצוא אירוסי גלבוע.
מיקום ונגישות

המצפה נמצא בסמוך לכביש 667, בצדו המזרחי, מעל מתלול אבינדב. בצדו השני של הכביש ממוקמות טורבינות הרוח של הגלבוע ומרכז המבקרים חוות הרוח, העוסק באנרגיה מתחדשת. המצפה הוא חלק ממערך מצפורים בגלבוע הכולל את מצפור דובי וערן שמיר, מצפה טולי, מצפה יהונתן, כתף שאול, מצפה החיוך ומצפה ענת. כמו כן, המקום מהווה חלק משביל סובב עמק המעיינות, המסומן בסימון כתום. למיטיבי לכת קיים מסלול הליכה תלול היורד דרך נחל צביה אל עין מודע שבמרגלות הגלבוע, באורך של כ-2.5 קילומטרים.
הערות שוליים

↑  נחל צביה ומתלול אבינדב: שמורת טבע גלבוע מזרחי, באתר בשביל המשפחה, ‏28 בנובמבר 2024
1 2  מצפורים בדרום הגלבוע, באתר iNature
↑  מצפה אבינדב: חניון של חורשת קק"ל עם פינות פיקניק ומסלול מעגלי, באתר בא לי לטייל, ‏18 בפברואר 2025
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה

ערך זה עוסק בספרו של מארק האדון. אם התכוונתם למחזה המבוסס על הספר, ראו .
| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  מארק האדון 
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 נושא:  פתירת תעלומת רצח הכלב (ותעלומות נוספות)
 מקום התרחשות:  הממלכה המאוחדת 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ונתן קייפ, דאבלדיי, Salamandra 
 תאריך הוצאה:  1 במאי 2003 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  מחברות לספרות
 תאריך:  2004
 תרגום:  אהוד תגרי
 סדרה
 הספר הבא:  A Spot of Bother 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002378563
 
המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה (באנגלית: The Curious Incident of the Dog in the Night-Time) הוא ספר מאת מארק האדון. הכותרת היא ציטוט של הערה שהשמיע הבלש הבדיוני שרלוק הולמס בסיפור "כתם כסף" משנת 1893 מאת ארתור קונאן דויל.
הספר מסופר בגוף ראשון על ידי הגיבור, כריסטופר בוּן (Christopher Boone), נער בן 15 הנמצא על הספקטרום האוטיסטי (כפי הנראה אוטיסט בתפקוד גבוה או בעל תסמונת אספרגר. התסמונת נזכרת בפירוש רק בסיכום התמציתי שבגב הספר).
באנגלית יצא הספר בו זמנית במהדורות לנוער ולמבוגרים.
הספר עובד למחזה באותו השם, שזכה בשבעה פרסי אוליבייה, חמישה פרסי טוני, בפרס התיאטרון הישראלי, ועוד.
עלילת הספר

כריסטופר בון מכיר את כל ארצות העולם ואת ערי הבירה שלהן ואת כל המספרים הראשוניים עד למספר 7,507. אף על פי שכריסטופר זוכר דברים רבים מאוד, ופותר בקלות בעיות מסובכות במתמטיקה, הוא מתקשה להבין רגשות אנושיים פשוטים ביותר כגון בלבול וחרדה, או אף להבין בדיחות, מפני שבמוחו יש משמעויות רבות למילים. יום אחד הוא מגלה שהכלב האהוב מהבית ממול נרצח. למרות התנגדותו של אביו יוצא כריסטופר למצוא את הרוצח. הוא מדבר עם אנשים זרים, מעשה נועז מבחינתו, יוצא לחקור במקומות רחוקים ומסכן את עצמו בדרכים אחרות.
כשאביו מחרים את המחברת שבה הוא ערך את רישומיו, מגלה כריסטופר דברים גדולים יותר מכלב שנרצח: הוא מגלה שאמו לא מתה מהתקף לב, כפי שסיפר לו אביו, אלא עזבה את ביתם שבסווינדון, וילטשייר ועברה לגור בלונדון עם בעלה של שכנתו, בעלת הכלב שנרצח ושאביו הוא זה שהרג את הכלב.
עקב חששו מאביו הוא מחליט לברוח אל אמו המתגוררת בלונדון. כיוון שכריסטופר מחבב את המשטרה, הפועלת לפי מערכת חוקים מסודרת, הוא בדילמה האם לשתף פעולה עם השוטרים, שכן הוא מבין שהם רוצים להחזיר אותו לבית אביו. זו הפעם הראשונה שכריסטופר עוזב את ביתו ומגיע למקומות שאינם מוכרים לו, אשר מפחידים אותו מאוד. למרות הקשיים הרבים, תחת סיכונים רבים ובאומץ לב, הוא נוסע ברכבת ללונדון ומשם ברכבת התחתית לבית אמו בעיר הגדולה. לאחר תלאות הוא מצליח להגיע אליה.
בסוף הספר חוזרת אמו איתו לביתו, שם היא פוגשת באביו. כריסטופר עדיין מרגיש מאוים על ידי אביו, ששיקר לו שקר גדול מאוד וגם רצח את הכלב, ופוחד להישאר עמו לבד. עם הזמן הוא מתקרב שנית לאביו, אך עדיין חושש לגור עימו. הצלחת פרויקט ההתקרבות המחודשת ביניהם, ביוזמת האב אד, נותרת פתוחה בסוף הסיפור. בסיום הספר אביו של כריסטופר קונה לו גור כלבים מגזע גולדן רטריבר.
בסופו של דבר מגשים כריסטופר את שאיפתו ומקבל ציון מצוין (100) בבחינת הבגרות במתמטיקה, ומתכנן לעבור בחינות נוספות וללמוד באוניברסיטה מתמטיקה ופיזיקה.
דמויות נוספות

אֶד בון: אביו של כריסטופר. אד מתואר כאיש שעובד קשה בחברה שמתעסקת בתיקון ותחזוקה של מערכות הסקה ודודי חימום. לאחר שאד וג'ודי (הוריו של כריסטופר) נפרדו, אד סיפר לכריסטופר שג'ודי מתה מהתקף לב. במהלך רוב הספר אד מטפל בכריסטופר. שני ההורים הם ממעמד הפועלים - האנגלית שלהם רצופה שגיאות וביטויי סלנג טיפוסיים - והם גרים בסווינדון, עיר ממערב ללונדון.
ג'ודי בון: אמו של כריסטופר. ג'ודי עזבה את אד ואת כריסטופר לטובת רוג'ר שירס. בספר ג'ודי מתוארת באופן אמביוולנטי. מצד אחד, ישנם תיאורים שלה כחמת מזג ועצבנית, מה שהיווה סיבה לעזיבתה, שכן התקשתה לעמוד בקשיי הטיפול בכריסטופר. מנגד, קשיי הטיפול בכריסטופר מוצגים לא פעם כמאתגרים במיוחד, הן בתיאור של כריסטופר והן מנקודת מבטה של ג'ודי באופן ישיר. לאחר שעזבה את כריסטופר ואד, שלחה ג'ודי מכתבים רבים לכריסטופר המספרים על חייה עם מר שירס, אך אד (אביו של כריסטופר) החביא את המכתבים.
שֶבוֹן : חברת צוות בבית הספר של כריסטופר, שנוהגת להיפגש ולדבר אתו. בספר מסופר ששבון מבינה את כריסטופר ומעודדת אותו להמשיך ולכתוב את ספרו.
רוג'ר שירס: בעלה לשעבר של איליין שירס, בעלת הכלב שנרצח. רוג'ר ניהל רומן עם ג'ודי, אמו של כריסטופר, ולבסוף עבר לגור איתה בלונדון.
איליין שירס: שכנה של כריסטופר ואד. הכלב שנרצח, וולינגטון, היה שייך לה. בתקופה שלאחר עזיבתה של ג'ודי, אד ניסה להטמיע אותה בתוך המשפחה.
גברת אלכסנדר: שכנה נוספת של כריסטופר ואד. במהלך הספר גברת אלכסנדר מספרת לכריסטופר על הרומן בין מר שירס לג'ודי.
רודרי: עובד עם אד בון בתיקון ותחזוקה של מערכות הסקה ודודי חימום. גרוש ואב לילדים.
גברת גסקווין: מנהלת בית הספר של כריסטופר, שאיפשרה לו (בחוסר רצון) לבצע את בחינת הבגרות במתמטיקה.
הכומר פיטרס: שימש בתור המשגיח במבחן במתמטיקה של כריסטופר.
גברת פיטרס: המורה לאמנות של כריסטופר.
וולינגטון: הכלב של גברת שירס. נרצח בתחילת הספר.
אמצעים ספרותיים

המחבר השתמש במספר אמצעים ספרותיים מיוחדים כדי להבליט את עולמו הייחודי של כריסטופר.
כריסטופר, המספר, אשר ככל הנראה בעל תסמונת אספרגר או תסמונת סוואנט, הוא מחונן ואוהב מתמטיקה. הדבר בולט כבר במספור הפרקים במספרים ראשוניים ולא במספרים מונים כמו בספרים אחרים. כמו כן, משולבות בספר מספר חידות ובעיות מתמטיות - הנספח לספר הוא "השאלה האהובה" על כריסטופר מבחינת הבגרות שלו והפתרון שלה. באמצעות אותם דברים מנסה כריסטופר להראות את נקודת מבטו ולחשוף את הקוראים לעולמו הפנימי. מסביר ומעניין אותם בתחומי העניין הייחודיים שלו ומסביר למה הוא כל כך אוהב אותם. בנוסף, מדגיש המספר לכל אורך הספר את העובדה כי אם יראה מחלון האוטובוס בדרכו לבית הספר ארבע מכוניות צהובות ברצף, זה הולך להיות "יום שחור", כלומר יום שבו הוא אינו אוכל ואינו שותה ולא לוקח סיכונים.
אמצעי נוסף המבטא את חיבתו העזה של המספר למספרים וללוגיקה הוא העובדה שהפרקים שמתמקדים בסיפור המעשה אינם בסדר שוטף אלא לסירוגין. לדוגמה, פרק 2 (שהוא הפרק הראשון, שכן 2 הוא המספר הראשוני הראשון) מתאר את השתלשלות אירועי הסיפור. בפרק 3 כריסטופר מציג את עצמו (חלק מהתיאור הבסיסי שלו הוא שהוא מכיר את כל המדינות בעולם ובירותיהן ואת כל המספרים הראשוניים עד 7,507) ומספר על מקרה שבו המורה שלו בבית הספר המיוחד, שבון, הציגה לו ציורים של פרצופים שונים והוא לא זיהה את רובם. בפרק הבא, פרק 5, אנחנו חוזרים להשתלשלות האירועים בסיפור, שהופסקה בסוף פרק 2, וכך הלאה. מדי פעם מופיעים פרקים, לעיתים בעיצומו של מתח בסיפור עצמו, שאינם עוסקים ישירות בעלילה אלא בנושאים מגוונים כגון אתאיזם, מרחב-זמן, פילוסופיה של המדע. הם מעשירים ומוסיפים ובונים עולם ספרותי מעבר לעלילה המרכזית.
אמצעי ספרותי נוסף הוא השימוש באותיות גדולות בראש מילה (בגרסה האנגלית. במהדורה העברית: בכתב מודגש) במושגים החשובים עבור המספר, למשל שתי המילים הראשונות ושלוש המילים האחרונות בקטע הבא:
Black Day, which is a day when I don't speak to anyone and sit on my own reading books and don't eat my lunch and Take No Risks
תרגום:
גם אמצעי זה תורם להבנת עולמו של הלוקה בתסמונת אספרגר, שכן חוסר יכולתו להבין את העולם (למשל חוסר החוקיות שקובע האם יהיה זה יום טוב או רע) גורם לו לקבע דברים כאירועים מתמטיים שקל לשלוט בהם. בנוסף משתמש המחבר בגופנים שונים כאמצעי ספרותי. הגופן שבו מודפס הספר כולו הוא גופן "קל", שאינו אופייני לספרים בדרך-כלל.
בנוסף, ישנם תיאורים רבים המשתרכים לאורך משפטים מאוד ארוכים ולא מסודרים, מה שנותן לקורא את התחושה שמחבר הספר הוא באמת נער הסובל מתסמונת אספרגר או תסמונת סוואנט. התיאורים של כריסטופר אמינים מאוד בכל הנוגע לעובדות אובייקטיביות המתוארות בהם, אך נקודת המבט האובייקטיבית הזאת לגבי האירועים השונים דווקא מדגישה את ייחודו של כריסטופר. לדוגמה, באחת הסצנות כריסטופר כמעט מקפח את חייו כאשר רכבת תחתית עומדת לדרוס אותו. כריסטופר בוחר להתרכז בתיאור כיצד רדף וניסה להגיע לחולדת המחמד שלו, טובי, ומזכיר רק את חוסר הנעימות שנגרם לו כשעובר אורח זר נגע בו, אף על פי שהקורא מבין כי למעשה עובר האורח הציל את חייו.
המחבר זכה לשבחים על כך שהספר ממחיש היטב שלא כל הילדים חושבים אותו הדבר; עם זאת, קוראים בעלי אספרגר שקראו את הסיפור ביקרו אותו על כך שהוא לא מתאר בצורה מדויקת את זהותם.
עיבוד הספר לתיאטרון

בשנת 2012 עלה בבריטניה המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" מאת סיימון סטיבנס המתבסס על הספר.
בשנת 2014 עלה המחזה בישראל בתרגום לעברית בתיאטרון בית ליסין. על משחקו בתפקיד הראשי בהצגה זו זכה נדב נייטס בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2014 בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר.
ביולי 2023 עלה המחזה לראשונה עם דמות מרכזית נשית בתיאטרון ובית הספר למשחק "אספקלריא" בירושלים. בעבודה דרמטורגית של רחל מימון-שוורץ ואוריה ליפשיץ ובבימויה של אילווה גורונוביץ'.
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה": לא דומה לשום דבר שראיתם, באתר ynet, 24 במרץ 2014
 מיכאל הנדלזלץ, "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה": עולם מוזר ונפלא, באתר הארץ, 23 במרץ 2014
לילך וולך‏, מוזר ומעניין: "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה": הצגה אנושית, חמה וחשובה, באתר וואלה, 25 במרץ 2014
↑  המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה באתר אספקלריא
↑  התיאטרון היהודי שרוצה לשנות את העולם - TOV אקטואליה יהודית, באתר TOV אקטואליה יהודית, ‏29 ביוני 2023
עטיפת המהדורה לנוער של הספר בעברית.
בתי הספר למלאכת התחרה

| --- | --- |

שרה טהון עם תלמידות בבית ספר לתחרה בתל אביב-יפו, בשנת 1912
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1908–הווה (כ־117 שנים) 
 מיקום
 מדינה:  פלשתינה (א"י) פלשתינה
 
בתי הספר למלאכת התחרה נוסדו ביוזמת "ארגון הנשים לעבודה תרבותית בפלשתינה" בתחילת המאה ה-20. הארגון נוסד ב-1907 בקונגרס הציוני השמיני בהאג. אחת ממטרותיו החשובות של הארגון הייתה מלחמה בסחר נערות. בתי הספר העניקו לנערות מקצוע שממנו יכלו להתפרנס.
היסטוריה

מייסדת בתי הספר הייתה שרה טהון, נציגת האיגוד בארץ. בשנת 1906 עברה טהון לתקופה קצרה לכפר הגרמני וינגנלופניץ שהקים פרנץ אופנהיימר, ולמדה מהאיכרים את עבודת הרקמה.
היא הקימה את בית הספר הראשון ביפו, בשנת 1908. לאחריו הוקמו בתי ספר גם בירושלים, בטבריה, בעקרון ובצפת. מספר התלמידות עלה בהתמדה והגיע לכמה מאות. ב-1913 מספר התלמידות עמד על 400.
היסטוריה > בתי הספר

בית הספר הראשון הוקם ביפו ב-1908. בשנת 1910 הוקם בית ספר נוסף בטבריה, בעזרתו של משה גליקין. ב-1911 הוקם בית הספר בירושלים כמחלקה בבצלאל. ב-1911 הוקם בית הספר בעקרון, וב-1912 הוקם בית הספר בצפת בניהולה של הדסה קלוורי רוזנבליט.
הלימודים

לבתי הספר התקבלו תלמידות מגיל 12. רוב התלמידות הגיעו ממשפחות עניות, 90% מהן מעדות המזרח. לאחר מספר חודשים, יכלו התלמידות להרוויח מעבודתן, לעזור בכלכלת הבית ואף לעבוד בביתן.
בתי הספר עסקו גם בחינוך. הלימודים כללו עברית, הגיינה אישית והגיינה בבישול ובמטבח, התעמלות, זמרה ותפירה. כדי לתכנן דוגמאות חדשות, התלמידות למדו ציור. תוכנית הלימודים כללה גם ידיעת הארץ והלימודים הללו בוצעו באמצעות טיולים.
ההוצאות עבור לימודי התחרה לא היו רבות, והן כוסו על ידי מכירת העבודות. ההוצאות עבור הלימודים האחרים כוסו על ידי תרומות מארגון הנשים, מאגודת חובבי ציון, מהמשרד הארצישראלי ומתורמים נוספים שגויסו על ידי שרה טהון. במכתב אל הברונית רוטשילד היא מפרטת את ההוצאות: "מורים לעברית ומחנכות בבית ספר, חייטות, רופא, אחות לטיפול עיניים, ספרים וטיולים - בסה"כ 3000 פרנק לשנה".
העבודות ומכירתן

עיקר עבודות התחרה שנוצרו בבתי הספר השונים היו מפות ומפיות, צווארונים, עניבות משי שחור וסרטים לשיבוץ בכלי מטה ובהלבשה תחתונה. העבודות נמכרו במצרים, באירופה ואף בארצות הברית. בארץ ישראל העבודות הוצגו בביתן בצלאל, בין יתר עבודות בית הספר בצלאל. בחודש נובמבר 1909 "ארגון הנשים" ובית ספר בצלאל ארגנו תערוכות בקלן, בהמבורג, בריגה, בלבוב ובפוזנן.
בשנת 1911 תכננה שרה טהון מסע מכירות של עבודת התחרה כשנסעה עם בעלה לקונגרס הציוני בבזל. היא מכרה מוצרים בפולין ובגרמניה, קשרה קשרים עם סוחרים וחזרה לישראל מרוצה מהתוצאות. בצלאל שץ הציג את העבודות במגוון תערוכות שארגן - ב-1911 באודסה, ב-1912 וב-1914 בלונדון וכן בתערוכה ב-1914 בניו יורק.
העבודות היו מקוריות, כללו מוטיבים יהודיים והצטיינו בסגנון מזרחי שעדיין לא היה מוכר מחוץ לארץ ישראל. בכל מקום שהוצגו, זכו העבודות להצלחה רבה, ובתי הספר קיבלו הזמנות מפירמות שונות בכמויות שלא יכלו לספק במועד.
לקריאה נוספת

רפי טהון, "המאבק לשוויון זכויות האשה סיפור חייה של שרה טהון", הוצאת המחבר, 1996, עמודים 30–86
הערות שוליים

1 2  מרגלית שילה "חוות הפועלות בכנרת 1911–1917, כפתרון לבעיית הפועלות בעלייה השנייה"

קתדרה, 14, 1988
↑  התאחדות הנשים העבריות "קובץ של דברי ספרות לזכרה של שרה טהון" תל אביב תרפ"ב באתר הספרייה הלאומית
↑  ציוני דרך, באתר בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
גן לאומי אשכול

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גן לאומי
 על שם:  לוי אשכול 
 מייסדים:  קרן קיימת לישראל
 גוף מנהל:  רשות הטבע והגנים
 נתונים ומידות
 שטח:  3 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מועצה אזורית מרחבים, צפון הנגב
 קואורדינטות:  31°18′29″N 34°29′22″E﻿ / ﻿31.3081°N 34.4895°E﻿ / 31.3081; 34.4895
  (למפת מערב הנגב מוגדלת) גן לאומי אשכול(למפת מערב הנגב רגילה) גן לאומי אשכול(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן לאומי אשכול(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן לאומי אשכול
 
גן לאומי אשכול, הידוע גם בשמות "פארק אשכול" ו"גן לאומי הבשור", נמצא בנגב הצפוני, ליד כביש 241, בין צומת אורים לצומת מעון, ממזרח לערוצו של נחל הבשור. שטחו של הגן הוא כ-3,000 דונם. זהו גן לאומי אשר הוקם על ידי הקרן הקיימת ומוחזק על ידי רשות הטבע והגנים. הגן נקרא על שמו של לוי אשכול, ראש הממשלה של ישראל בשנות השישים. למרות היותו מקושר למועצה אזורית אשכול בשל שמו ובשל קרבתו הגאוגרפית למועצה אזורית זו, נמצא הגן בשטח המוניציפלי של מועצה אזורית מרחבים אשר הייתה גם שותפה להקמת הפארק.
הכניסה לגן הלאומי
הוגה הרעיון ליצירת הפארק, היוזם להקמתו ומנהלו הראשון הוא יוסף (ג'ו) יחזקאל, שהיה באותה עת חבר קיבוץ אורים הסמוך. הכשרת השטח ועבודת הנטיעות החלו בשנת 1967. במקום נטעו אלפי עצים ושיחים אשר עמידים למים מליחים ונשתלו דשאים. כל שטחי הפארק מושקים במימי עין הבשור. בגן מדשאות רחבות ידיים, ומצויים בו שולחנות לפיקניק, פינות המיועדות למנגל, בריכות ופלגי שכשוך ומשחקים לילדים.
אתרים מרכזיים בגן

עין הבשור - מעיין הנובע בחלקו הצפוני של הגן ומהווה את נקודת המשיכה העיקרית בגן. ספיקת המעיין היא כחצי מיליון מ"ק בשנה ומימיו בעלי מליחות גבוהה (1,300 כלורידים לליטר). במקור היה המעיין בריכה קטנה המוקפת בצמח הקנה המצוי. כיום, מזינות הנביעות בריכה מלאכותית גדולה (אסורה ברחצה) אשר חום מימיה עומד בקביעות על 20 מעלות לאורך כל השנה.
חירבת שלאל - על אחת הגבעות בצפון הגן יש שרידי כנסייה ביזנטית. חיילים אוסטרליים גילו את הכנסייה ואת הפסיפס היפה שהיה על רצפתה במלחמת העולם הראשונה לאחר שכבשו את עמדת המקלע בראש הגבעה ב-17 באפריל 1917. הפסיפס הועבר לקנברה שבאוסטרליה ושובץ שם באנדרטה לזכר החייל האלמוני שבאנדרטת המלחמה של אוסטרליה. על גבי הפסיפס נמצאה הערה המתארכת את יצירתו לשנת 561 לספירה. דגם הפסיפס דומה לזה שנתגלה בבית הכנסת העתיק במעון (בסמוך לקיבוץ נירים כ-9 קילומטרים ממערב לשם). בחפירות שנערכו ב-1970, בניהולם של רם גופנא ודן מירון, נחשף בור המים של הכנסייה.
תל עין הבשור - תל קטן מדרום מערב לעין הבשור שנחפר על ידי משלחת מאוניברסיטת תל אביב בשנים 1970–1983 בניהולם של רם גופנא ודן גזית. באתר נמצאו ארבע שכבות יישוב. שלוש שכבות מתקופה הברונזה התיכונה (3,300-2,900 לפנה"ס) ושכבה אחת מהתקופה ההלניסטית (המאה ה-2 לפנה"ס). באחת מהשכבות הקדומות נתגלו שרידי תחנת דרכים מצרית ממלכתית. ממצאים אלו מוכיחים קיום נוכחות מצרית קבועה בדרום כנען בראשית השושלת הראשונה של מצרים.
מסלול הדיסק גולף הראשון בישראל, שנפתח בתחילת 2014.
השפעת מבצע שומר החומות 2021

ב-20 במאי 2021, ביום האחד עשר למבצע שומר החומות, נפלו רסיסי רקטה בפארק, וגרמו לשריפת ענק. בעקבות הדליקה נגרם נזק כבד לפארק, באזור שקרוב לבריכות השכשוך, כולל אזור המעיינות וחצר המשק.