stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צמידי חברות
סוגי צמידים > דוגמאות אלפא

דוגמאות אלפא (אנגלית: Alpha Patterns) הן דוגמאות שעושות שימוש בקשרים קדימה ואחורה בלבד, במבנה של שתי וערב. אופן העבודה על צמיד כזה דומה לאריגה, והשונה בו מאריגה הוא קשירת החוטים זה על זה במקום שזירתם. להכנת הצמיד מסדרים מספר חוטי שתי ועליהם קושרים חוט ערב אחד בשורות, כשבכל שורה רק קשרי קדימה או רק קשרי אחורה לסירוגין. על כל שורה להיות ניצבת לחוטי השתי ולא אלכסונית ביחס אליהם. ניתן להוסיף ולקשור בכל שלב חוט ערב אחר ולעבוד במקביל עם חוטי ערב נוספים כדי ליצור דוגמאות רבות צבעים. ההשלכה של זה היא שניתן תאורטית ליצור כל דוגמה אפשרית על ידי הוספת חוט ערב בצבע חדש.
ישנה הבחנה בין דוגמאות בעלות שני צבעים לדוגמאות בעלות יותר משני צבעים. בדוגמאות בשני צבעים ניתן להשתמש גם בחוטי השתי שאותם קושרים על חוט הערב. נהוג במקרה כזה להכין את חוטי השתי בצבע אחד (בדרך כלל הצבע שמופיע פחות כדי שהחוטים לא יתקצרו יתר על המידה) ואת חוט הערב בצבע אחר. היכן שצבע חוט הערב מופיע הוא נקשר על חוט השתי, והיכן שצבע חוט השתי מופיע הוא נקשר על חוט הערב נגד כיוון הקשירה. ניתן לקשור את חוטי השתי על חוטי הערב גם במקרה של צמיד בעל יותר משני צבעים.
התרשימים של דוגמאות האלפא מורכבים מתאים ריבועיים בצבעים שונים ואינם מוסרים מהו סוג הקשר מכיוון שישנה רק אפשרות אחת - קשר קדימה או קשר אחורה המשתנים לסירוגין עם השורה (ראה איור מספר 4). במקרה של צמידים אלה ניתן להרכיב כל דוגמה באופן עצמאי, כששימוש פופולרי בדוגמאות אלה הוא כתיבת שמות או ביטויים אחרים.
סוגי צמידים > צמידים נוספים

צמיד מקרמה
לרוב "צמיד מקרמה" הוא שמו של צמיד שהוכן באמצעות קשר שטוח או קשרים דומים לו, אך גם שני הסוגים שצוינו בפרק קודם לכן הם סוג של מקרמה. בניגוד לשני הסוגים הקודמים בהם כמעט ואין שימוש בחומרים אחרים מחוטים, בצמידי המקרמה יש שימוש נרחב בחרוזים, כפתורים ותליונים. לעיתים צמיד מקרמה משולב בחרוזים נקרא בשפה המדוברת "צמיד שמבלה" (Shamballa Bracelet). מקור השם הוא בחברה ליצור תכשיטים המייצרת צמידים מסוג זה שנענדו על ידי ידוענים.
צמידים קלועים
הכוונה ב"קליעה" היא מלאכת עשיית הצמה. בנוסף לצמות נפוצות העשויות שלושה או ארבעה חוטים, ניתן לקלוע צמה גם ממספר גדול יותר של חוטים.
קומיהימו
קומיהימו (Kumihimo) היא שיטת קליעה יפנית שבאמצעותה ניתן להכין חבלים וצמות שטוחות. השיטה הנפוצה ביותר היא באמצעות לוח קומיהימו - דסקית עגולה או מרובעת (עבור צמות שטוחות) שבחלקה החיצוני מספר חריצים ובמרכזה חור. מקבעים כל זוג חוטים בשני זוגות חריצים מנוגדים כשאמצע החוט מונח על אמצע הדסקית, בהתאם למספר החוטים הנדרש ומספר החריצים שבלוח.
צמידים מלופפים
דגם נפוץ וקל להכנה של צמיד חברות הוא צמיד ליפוף. להכנת צמיד כזה מאגדים מספר חוטים יחדיו ומלפפים חוט אחד סביב כולם, כאשר בכל רגע נתון אפשר להחזיר את החוט למרכז ולהמשיך את פעולת הליפוף עם חוט בצבע אחר.
"מדרגות סיניות"
"מדרגות סיניות" דומה לצמיד הליפוף, אלא שבמקום פעולת הליפוף מבצעים קשר קדימה. התוצאה גם היא דומה לצמיד הליפוף מלבד ספירלה שמקיפה את הצמיד.
חומרי גלם

מכיוון שמדובר בצמידים, לרוב הם נעשים מחוטי רקמה, והסיבה לכך היא שהם בעובי מתאים להכנת צמיד. עם זאת, ניתן להכין באותן שיטות מוצרים דומים כמו חגורות ותיקים כשמשתמשים בחוטים עבים יותר.
הערות שוליים

↑  מאפיינים אלה ניתן להסיק מתוך התבוננות בתרשים של הדוגמה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540265905171  NKC: ph138225 
איור מספר 1: קשר קדימה (ימין עליון), קשר אחורה (שמאל עליון), קשר קדימה-אחורה (ימין תחתון) וקשר אחורה-קדימה (שמאל תחתון).
איור מספר 2: אופן הכנת צמיד באמצעות קשר שטוח מלא והשחלת חרוז בו.
איור מספר 3: תרשים של דוגמה רגילה עם 16 חוטים
איור מספר 4: אחד מסמלילי ויקיפדיה כדוגמת אלפא
מספר צמות שנעשו בשיטת הקומיהימו
בתמונה מגוון חוטי רקמה בצבעים שונים ובשתי מידות שונות.
קוזמה מינין

| --- | --- |

 מדינה:  רוסיה הצארית 
 פטירה:  21 במאי 1616 
 מקום קבורה:  ניז'ני נובגורוד קרמלין 
 תפקיד:  ראש עיריית ניז'ני נובגורוד 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 
מינין קורא להתקוממות אנשי ניז'ני נובגורוד. מיכאיל פסקוב, 1861.
קוזמה מיניץ' זכרייב סוחורוקי (רוסית: Кузьма́ Ми́нич Заха́рьев Сухору́кий) (1570 לערך - 21 במאי 1616) היה סוחר רוסי, אשר יחד עם הנסיך דימיטרי פוז'ארסקי ארגן התקוממות עממית בניז'ני נובגורוד כנגד כיבוש רוסיה בידי האיחוד הפולני-ליטאי. במהלך תקופת הצרות.
הצלחת התקוממות זו הובילה לבסוף לניצחון רוסי בקרב על מוסקבה (1612) וסוף הכיבוש הפולני-ליטאי. מינין ופוז'ארסקי היו לגיבורים לאומיים בתרבות הרוסית ונתכבדו בהקמת אנדרטת מינין ופוז'ארסקי בקרמלין לזכרם.
מינין, יליד בלחנה, היה קצב מצליח בניז'ני נובגורוד. כאשר החלה להתארגן תנועה פטריוטית עממית לארגון חילות מתנדבים בעיר הולדתו, בחרו הסוחרים את מינין, שהיה חבר אמין ומכובד בגילדת הקצבים, לפקח על הטיפול בקרנות הציבוריות שהם תרמו לגיוס ולציוד הצבא המתנדב השני (רוסית: Второе народное ополчение).
צבא מתנדבים זה, בפיקודו של הנסיך פוז'ארסקי, זכה להערכה על שחרור הקרמלין במוסקבה מכוחות הפולנים ב-1 בנובמבר 1612. מינין התבלט בקרבות גם כמפקד מיומן והפך לאציל וחבר הדומה הבויארית תחת הצאר הרוסי שנבחר, מיכאיל רומנוב. מינין מת בשנת 1616 ונטמן בקתדרלת הארכאנגל של ניז'ני נובגורוד. כיכר מרכזית בעיר נקראת על שמו ועל שם הנסיך פוז'ארסקי.
רבי אלעזר בן מתיא

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  דור שלישי לתנאים – דור שלישי לתנאים
 השתייכות:  דור יבנה
 רבותיו:  רבי עקיבא, רבי טרפון
 בני דורו:  רבי חנינא בן חכינאי, בן עזאי, בן זומא, רבי חלפתא
 
רבי אלעזר בן מתיא היה תנא בדור השלישי, מחכמי דור יבנה.
רבי אברהם זכות סובר שהוא בנו של רבי מתיא בן חרש, אך הרב אהרן היימאן חולק על כך בטענה שהדבר אינו אפשרי מבחינה כרונולוגית.
למד מפי רבי טרפון וכנראה גם מרבי עקיבא. היה חברו של רבי חנינא בן חכינאי, ונאמר עליהם שכאשר כתוב "אמרו תלמידים לפני חכמים" הכוונה לשניהם. היה מחכמי יבנה שהין בקיאים בשבעים לשון, יחד עם בן עזאי, בן זומא ורבי חנינא בן חכינאי. יצא עם רבי חלפתא ורבי חנינא בן חכינאי, לראות את גל האבנים שהקימו בני ישראל בירדן.
מוזכר פעם אחת במשנה, כשדרש דרשה "'ואשה גרושה מאישה' ולא מאיש שאינו אישה", כנימוק לדין שאשה שהתקדשה בטעות משום שסברה שבעלה מת, וטרם הנישואים החדשים התברר שבעלה הראשון חי - אינה נפסלת לכהונה בשל כך. הוזכר גם בברייתא שהובאה בתלמוד, שם סבר שבקרה שבו מחצית מהציבור טמאים ומחציתם טהורים, ואדם אחד מכריע את הכף לצד הטמאים - לא מגדירים את המצב כרוב טמאים לעניין טומאה הותרה בציבור.
לקריאה נוספת

הרב אהרן הימן, "רבי אלעזר בן מתיא", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק א, עמוד 185, באתר היברובוקס
מרדכי מרגליות (עורך), אנציקלופדיה לחכמי המשנה והתלמוד, מהדורת אייזנברג כרך א עמ' 52.
הערות שוליים

↑  תוספתא ברכות פרק ד הלכה טז
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת מעשר שני,  פרק ד', הלכה ב'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת שקלים,  פרק ה', הלכה א'
↑  משנה, מסכת יבמות, פרק י', משנה ג'
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ע"ט, עמוד ב'
קרבוניה-איגלסיאס (נפה)

| --- | --- |
סמל קרבוניה-איגלסיאס

קרונית להובלת פחם בפארק הגאולוגי סרדיניה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  סרדיניה סרדיניה
 ערים בנפה:  23
 בירת הנפה:  קרבונה, איגלסיס
 שטח:  1,495 קמ"ר
 תאריך נטישה:  23 בפברואר 2016 
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנפה:  131,074 (2006)
  ‑ צפיפות:  88.2 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  39°09′00″N 8°31′00″E﻿ / ﻿39.15°N 8.51666667°E﻿ / 39.15; 8.51666667 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.provincia.cagliari.it
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       נפת קרבוניה איגלסיס tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
נפת קרבוניה-איגלסיאס (באיטלקית: Provincia di Carbonia-Iglesias סרדו Provìntzia de Carbònia-Igrèsias ; היא נפה בדרום-מערב מחוז סרדיניה באיטליה, ובירתה בשתי ערים קרבונה - 30,447 תושבים ואיגלסיאס - 28,170. מלבד הערים האלה יש עוד עיר חשובה, על אי הקשור לסרדיניה במעבר יבשתי, היא סנט'אנטיוכו - 11,730 תושבים. שטחה של הנפה הוא 1.495 קמ"ר ואוכלוסייתה מנתה 131,890 תושבים בשנת 2001. בנפה 23 עיריות.
לפרובינציה זו יש היסטוריה עתיקה מאוד: היישובים האנושיים הראשונים, למעשה, מתוארכים לפני 5,000 שנה, אך הם היו מעל לכל פיניקים שהעדיפו את החלק הזה של סרדיניה. הם אלה שגילו לראשונה את מרבצי המינרלים העשירים (עופרת, אבץ, כסף, בריום ונחושת) באזור זה.
סנט'אנטיוכו - שיחזור התופת הפיניקית
שיחזור קטקומבה עברית
הערות שוליים

↑  italia.it, Carbonia-Iglesias
ראול שורבן

| --- | --- |

 לידה:  4 בספטמבר 1912 קלוז'-נאפוקה (אז קלוז')
 פטירה:  19 ביולי 2006 (בגיל 93) קלוז'-נאפוקה
 מדינה:  רומניה רומניה
 פעילות בולטת:  זכייה בתואר חסיד אומות העולם
 השכלה:  אוניברסיטת באבש-בויאי 
 מעסיק:  אוניברסיטת בוקרשט 
 בן או בת זוג:  Olga Caba  Larisa Șorban 
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (6 בנובמבר 1986) 
 
ראול שורבן (ברומנית: Raoul Șorban) (9 בספטמבר 1912 – 16 ביולי 2006) היה צייר, עיתונאי, כתב, היסטוריון אמנות ואקדמאי רומני. ראול שורבן זכה לתואר חסיד אומות העולם על מאמציו להציל את יהודי טרנסילבניה מהשמדה. הוא קיבל את תואר אזרחות כבוד של ישראל בשנת 1990. על תפקידו[דרושה הבהרה] זה יש חולקים. היה בעבר אתר אינטרנט אשר הוקדש לזכרו, אך נסגר.
ביוגרפיה

אביו, המלחין גווילם שורבן, נצר למשפחת אצילים רומנית ותיקה בטרנסילבניה; סבתו הייתה ממוצא אלזס.
שורבן נולד בדז' (שאז הייתה שייכת לממלכת הונגריה). שורבן למד ציור ומוזיקה באיטליה (בקונסרבטוריון של מילאנו במילאנו), למד באוסטריה ובגרמניה בין השנים 1930–1934. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת באבז-בוליאיי. אז, הוא הציג את יצירות הציור שלו בתערוכות אמנות בבאיה מארה ובקלוז'-נאפוקה (1935), בבוקרשט, בבאיה מארה (1938), ושוב בקלוז'-נאפוקה (1939, 1942, 1943). בשנת 1938, שורבן הפך לעוזר הוראה לתולדות האמנות באוניברסיטת קלוז'.
בעקבות תכתיב וינה שהקצה את צפון טרנסילבניה להונגריה, הוא החליט להישאר בקלוז' (Kolozsvár), והקים את בית ההוצאה הרומנית הצפונית טרנסילבנית (Editura Românească din Ardealul de Nord), בית ההוצאה היחיד בשפה הרומנית באזור. במקביל, הוא תרם במאמרים עבור העיתון בשפה הרומנית Tribuna Ardealului ("הטריבונה הטרנסילבנית"). הוא נעצר על ידי השלטונות ההונגריים והוחזק במעצר בין מרץ לאוקטובר 1942.
בשנת 1944, שורבן לקח חלק פעיל בהצלת יהודים שעמדו בפני מותם במהלך השואה, וסייע לשאר חברי הקהילה להימלט למנדט הבריטי. במאי 1944 חזר לבוקרשט, שם הצטרף למחלקת יחסי הציבור בממשלת רומניה.
לאחר יציאתה של רומניה ממדינות הציר ותחילת הכיבוש הסובייטי, כאשר צפון טרנסילבניה הוחזרה לרומניה, שורבן עבר לקלוז'. בין 1946 ל-1948 עמד בראש הקונסרבטוריון של קלוז', והחל משנת 1948, עבד במכון לאמנות של קלוז' (עד 1949). המשטר הקומוניסטי טיהר אותו מתפקידו, מה שאילץ אותו להתפרנס כצייר בתים בקואופרטיב. הוא נעצר ב-1952 על ידי הסקוריטטה ושהה במעצר מנהלי עד 1955 (בסך הכל, שורבן ישב 50 חודשים בכלא ללא משפט במהלך חייו).
ב-1956 שוב הותר לו גישה לאקדמיה. הוא התקבל מחדש כפרופסור, לימד באוניברסיטת בוקרשט (1965) ובמכון ניקולאיה גריגורסקו לאמנות בבוקרשט (1968).
ראול שורבן זכה לתואר חסיד אומות העולם על מאמציו להציל את יהודי טרנסילבניה מהשמדה. הוא קיבל את אזרחות הכבוד של ישראל בשנת 1990. על תפקידו זה יש חולקים. היה בעבר אתר אינטרנט אשר הוקדש לזכרו, אך נסגר.
שורבן נפטר בעיר בה נולד, קלוז'-נאפוקה, ב-16 ביולי 2006.
הערות שוליים

1 2  raoulsorban.ro, www.raoulsorban.ro
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268476105171  PLWABN: 9810603101205606  BIBSYS: 99028034  BnF: cb12686443z (data)  GND: 1140812920  ISNI: 0000 0001 0878 3781  LCCN: n82056695  NKC: xx0147027  NTA: 130094323  SUDOC: 10932692X  VIAF: 22264640   WorldCat (עם VIAF): 22264640 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ראול שורבן".
קרבונמיס

| קרבונמיס |
| --- | --- |
 שחזור של Carbonemys Cofrinii
תקופה
אמצע-סוף פלאוקן, 60–58 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: צבים
תת־סדרה:: צבים מצדדי-צוואר
משפחה:: פודוקנמיים
סוג:: קרבונמיס
מינים
 Carbonemys cofrinii
שם מדעי
 Carbonemys ‏2012

קרבונמיס (שם מדעי: Carbonemys; מילולית: "צב ביצות (אנ') הפחם") הוא סוג נכחד של צב מים מתוקים ענקי ממשפחת הפודוקנמיים אשר התקיים מתחילת עידן הקנוזואיקון בתקופת הפלאוגן שלפני 60-58 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו בתצורות צרג'ון (אנ') שבצפון קולומביה. המאובנים שלו התגלו ב-2005 ונחקרו ב-2012.
מאפיינים

צב זה שהיה קרוב משפחתו של גדול צבי המים, הסטופנדמיס והוא היה לפי מדידות בעל שריון עצום באורך 1.72 מ' ואורך כולל של 2.5 מטר, קרוב לצב ים גילדי מודרני, מה שהופך אותו לאחד מגדולי הצבים. הוא היה בעל חוטם ארוך ומלתעות חזקות מאוד שיכלו למחוץ תנין אך היו חסרות שיניים. לצידו חיו מיני זוחלים גדולים כמו תנינים קדומים כמו הארכרונטיסוכוס (Acherontisuchus) והנחש הגדול ביותר בעולם, הטיטאנובואה.
צב זה כנראה היה שחיין מוצלח אך יצור מגושם ביבשה. הוא ניזון כנראה הן מיצורים קטנים יותר והן מצמחייה. הוא נכחד עם התייבשות הביצות הטרופיות בהם חי.
קפיטול מדינת ויסקונסין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  קפיטול 
 מיקום:  מדיסון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1970
 תאריך פתיחה רשמי:  1970 
 אדריכל:  ג'ורג' בראון פוסט 
 סגנון אדריכלי:  ארכיטקטורת בו-אר 
 מידות
 גובה:  86 מ' 
 קואורדינטות:  43°04′29″N 89°23′03″W﻿ / ﻿43.074722222222°N 89.384166666667°W﻿ / 43.074722222222; -89.384166666667
 אתר רשמי
  (למפת ויסקונסין מוגדלת) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורקפיטול מדינת ויסקונסין(למפת ויסקונסין רגילה) מדיסון מילווקי גרין ביי קנושה אפלטון אושקוש או קלייר לה קרוס ווסו סופיריור מינסוטה איווה אילינוי ימת מישיגן  מישיגן ימת סופיריורקפיטול מדינת ויסקונסין
 
קפיטול ויסקונסין בלילה
תקריב של חזית עמודי המבנה
קפיטול מדינת ויסקונסין (באנגלית: Wisconsin State Capitol) הוא מבנה הממוקם בעיר מדיסון בירת מדינת ויסקונסין שבארצות הברית. המבנה משמש את הבית העליון והתחתון של המדינה, וכן את בית המשפט העליון של ויסקונסין ומשרדי מושל המדינה. המבנה, שהושלם בשנת 1917 הוא המבנה החמישי המשמש את ממשלת המדינה והטריטוריה שקדמה לה.
הקפיטול הראשון

מבנה הקפיטול הראשון שימש את אספת טריטוריית ויסקונסין שזו התכנסה לראשונה בשנת 1836.
מבנה הקפיטול הראשון היה מבנה עץ שנבנה מראש והובא לעיירה בלמונט לצורך אספת הטריטוריה. במבנה לא היה חימום או מים זורמים. בית המחוקקים נתכנס במבנה במשך 42 ימים, לאחר שבלמונט נבחרה כבירת הטריטוריה. במהלך הכינוס, נבחרה העיר מדיסון כמקום מושב הקפיטול, ונקבע שבעיר ברלינגטון שבאיווה ייערכו יתר מפגשי בית המחוקקים עד שהמבנה במדיסון יהיה מוכן. מבנה הקפיטול הראשון הוא כיום אתר היסטורי מדינתי המתופעל על ידי האגודה ההיסטורית של ויסקונסין ונקרא האתר ההיסטורי של מבנה הקפיטול הראשון.
הקפיטול השני

מבנה הקפיטול המדינתי השונה, הוא המבנה הראשון שנבנה בעיר מדיסון עבור בית המחוקקים של הטריטוריה. המבנה נבנה בשנת 1837, בהתאם להחלטת אספת המחוקקים של הטריטוריה, בעלות של 60,000 דולר אמריקאי באותה תקופה. המבנה נבנה מאבן שנחצבה במייפל בלאף, ומעצי אלון שנכרתו בסמוך לעיר.
בית המחוקקים היה מבנה קטן, שנבנה בסגנון אופייני לבתי מחוקקים טריטוריאליים בארצות הברית.
הקפיטול השלישי

הפיכת ויסקונסין מטריטוריה למדינה, בשנת 1848 הצריכה הגדלת מבנה הקפיטול. מבנה זה נבנה במיקום המבנה הנוכחי, בסגנון אופייני לבתי מחוקקים מדינתיים - מבנה בעל חזית עמודים וכיפה המזכירה את כיפת קפיטול ארצות הברית. המבנה נבנה בין השנים 1857–1869. בשנת 1882 הוחלט לבנות שני אגפים נוספים למבנה (מצפון ומדרום לו) בעלות נוספת של 900,000$.
בשנת 1903 הגיע בית המחוקקים למסקנה כי המבנה אינו מספק את צרכיו, ומינה ועדה על מנת שתבחן אפשרויות להקמת מבנה חדש או הרחבת המבנה.
שריפת 1904

בליל 26 בפברואר 1904 גרמה דליפת גז לשרפה במבנה. מאגר המים של אוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון הסמוך לבניין הקפיטול היה ריק, ומים שהובאו ממילווקי קפאו בדרך בשל הטמפרטורות הנמוכות. בהיעדר אמצעי כיבוי, למעט אגפו הצפוני, נשרף המבנה כליל. השרפה התרחשה חמישה שבועות לאחר שבית המחוקקים הצביע בעד ביטול פוליסת הביטוח של המבנה מפני שריפות.
המבנה הנוכחי

בשנת 1906, לאחר השרפה, החלה בניית המבנה הנוכחי. הבנייה הושלמה בשנת 1917 בעלות של 7.25 מיליון דולרים, על פי תוכניות של האדריכל ג'ורג' ב. פוסט מניו יורק. בשל הצורך הדחוף בהקמת המבנה (בשל השרפה) נבנה המבנה החדש אגפים אגפים, כאשר אגפי המשרדים נבנו ראשונים.
מבנה הקפיטול בנוי 43 סוגי אבנים שהובאו משישה מחוזות במדינה ומשמונה מדינות אחרות. חזית המבנה בנוית אבן גרניט לבנה מורמונט. כיפת המבנה היא כיפת הגרנית הגדולה ביותר בעולם.
גובה כיפת המבנה 86.5 מטרים (והיא נמוכה במטר אחד מכיפת קפיטול ארצות הברית). בראש הכיפה ניצב פסל "ויסקונסין" מעשה ידי הפסל דניאל צ'סטר פרנץ'. ויסקונסין מחזיקה בידה השמאלית גלובוס שעליו עייט, וידה הימנית מושטת קדימה על מנת לסמל את מוטו המדינה: "קדימה". פסל ויסקונסין לובשת קסדה שעליה חיית המדינה - גירית. הפסל עשוי ארד חלול, ומחופה בעלי זהב. גובה הפסל 5 מטרים, והוא שוקל כ-3 טונות.
אכסדרת העמודים (הרטונדה) עשויה שיש מיוון, אלג'ריה, איטליה וצרפת, וכן אבן גיר ממינסוטה.
בשנת 2001 הוכרז המבנה כאתר היסטורי לאומי של ארצות הברית.
שיפוץ המבנה

בשנת 1988 החלה תוכנית בת 14 שנים לשיפור ושיקום המבנה. השיפוץ הסתיים בשנת 2002 בעלות של 158.8 מיליון דולרים. מטרת השיפוץ - להתאים את המבנה למאה ה-21 תוך השארת מראהו כפי שהיה בעת שהוקם בשנת 1917. כחלק מהשיפוץ הוסרו מהמבנה תוספות שונות שנוספו בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 (כגון הנמכות לתקרות, הוספת מחיצות על מנת להוסיף שטחי משרדים, ותאורת פלואורסצנטים). כמו כן נפתחו מחדש פתחי תאורה בקומות העליונות אשר נסגרו בשנות ה-70, מחיצות העשויות אזבסט הוסרו, והותקנה מערך מיזוג אוויר חדשה. הרהיטים החדשים שהותקנו בבניין הם בסגנון רהיטי האלון מתחילת המאה ה-20 על מנת לשמר את ציביון המבנה.
תוכנית הפסלים של קפיטול מדינת ויסקונסין

תוכניתו שהמקורית של פוסט כללה מבנים רבים במבנה. בראש הכיפה תוכנן לעמוד פסל מעשי ידי הלן פרנסוורת' מירס אולם שדניאל צ'סטר פרנץ' הסכים לבנות את הפסל בראש הכיפה הוחלט לוותר על פיסלה של מירס.
על פי תוכניתו המקורית של פוסט, היו אמורות להיבנות כיפות קטנות על אגפי המבנה. כיפות אלה לא נבנו ובמקומם הוצבו ארבע קבוצות פסלים מעשה ידי קראל ביטר. קבוצות אלה מסמלות אמונה, עוצמה, עושר ושפע.
בכל אחד מאגפי המבנה ישנו גמלון ועליו סדרת פסלים המסמלת את הפעילות באגף. על האגף המזרחי המשמש את בית המשפט העליון של המדינה הוצבה קבוצת פסילים שנקראת "החוק". על האגף הדרומי בו סנאט המדינה ניצבת קבוצת פסלים מעשה ידי אדולף אלכסנדר ויינמן שנקראת "תכונותיו הטובות של האדם" (Virtues and Traits of Character). על האגף המערבי פסליו של ביטר שנקראים "חקלאות" ועל האגף הצפוני פסליו של אטיליו פיקירילי שנקראים "חכמה ולימוד העולם".
פסלו של דניאל צ'סטר פרנץ' "ויסקונסין"
פסלי החזית המזרחית מעשה ידי קארל ביטר
החזית הדרומית מעשה ידי אדולף אלכסנדר ויינמן
החזית המערבית מעשה ידי קארל ביטר
החזית הצפונית מעשה ידי אטיליו פיקירילי
"ידע", הקבוצה הצפון מזרחית, קארל ביטר
"אמונה", הקבוצה דרום מזרחית, קארל ביטר
""עוצמה", הקבוצה הדרום מערבית, קארל ביטר
"שפע ועושק", הקבוצה הצפון מערבית, קארל ביטר
האולם תחת כיפת המבנה
קווארנה

.
קווארנה (בבולגרית: Каварна) היא עיר נמל לחוף הדרום המערבי של הים השחור בשטח מחוז דובריץ' שבחבל דרום דוברוג'ה בבולגריה. העיר שוכנת 64 קילומטרים צפונית-מזרחית לוארנה ו-49 קילומטרים מבירת המחוז דובריץ'.
היסטוריה

התיישבות אנושית מאורגנת באזור מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת, עידן הממלכה התראקית ובמקום הוקם יישוב שנקרא קְרוֹאוּנוֹי. בהמשך, הפך היישוב חלק מפרובינציה רומית, כאשר במהלך המאה ה-1 לפנה"ס נחרב ברעידת אדמה וקרס אל תוך הים השחור. העיר נבנתה מחדש ועברה לחזקת האימפריה הביזנטית. במהלך המאה ה-7 נכבש האזור על ידי שבטים סלאבים ופרוטו-בולגארים בהנהגת אספרוך, אשר הוו את הבסיס להקמת האימפריה הבולגרית הראשונה והעיר הביזנטית הוחרבה והועלתה באש.
היישוב התפתח מחדש כמה עשרות שנים מאוחר יותר תחת השם קָארְבוּנָה. קיים תיעוד בפורטולאנו לנמל שפעל בעיר במהלך המאה ה-14. השם קווארנה מופיע לראשונה בתעודות עות'מאניות מהמאה ה-17 ומניחים שזהו יישוב חדש, אשר צמח על בסמיכות לחורבות קודמו שלא שרד את כיבושו ב-1397, במהלך נפילת האימפריה הבולגרית השנייה לידי האימפריה העות'מאנית. עד למאה ה-19 פעל במקום נמל מסחרי שדרכו יוצאה חיטה. במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) שוחררה העיר לאחר קרבות דמים בין תושביה הבולגרים והגגאוזים למיליציית הבאשי בוזוק המוסלמית צ'רקסית ובהמשך, הפכה מכוח חוזה סן סטפנו חלק מנסיכות בולגריה.
לאחר מלחמת הבלקן השנייה הועברה העיר לחזקת רומניה, נכבשה בידי הצבא הבולגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה והוחזרה שוב לרומנים מתוקף חוזה ניי. תמיכת בולגריה בגרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה הובילה להסכם קראיובה אשר במסגרתו הוחזר כל חבל דרום דוברוג'ה לבולגריה ב-1940. העיר נותרה מאז בחזקת הבולגרים.
כלכלה ודמוגרפיה

בעיר נמל דיג קטן, מעגן יאכטות, קומפלקס בתי הארחה וכן מגרשי גולף המצויים בהקמה. באזור העיר קיים מפעל ליצור מים מינרליים, מפעלי מזון, טקסטיל ועיבוד עץ. 95 אחוזים מהתושבים הם נוצרים אורתודוקסים, 4 אחוזים פרוטסטנטים והשאר מוסלמים סונים.
אקלים

בעיר שורר אקלים ממוזג מתון עד תת-ים תיכוני בשל השפעתו הממתנת של הים השחור. החודש החם בשנה הוא יולי והטמפרטורות נעות בין 17oc מינימום ועד 27oc מקסימום. החודש הקר בשנה הוא ינואר, בו נעות הטמפרטורות ממינימום של מינוס 1oc ועד מקסימום 5oc. כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 472 מילימטרים והחודש הגשום ביותר הוא נובמבר.
ראול ריאנצ'ו

ראול רואיס גונזאלס ריאנצ'ו (בספרדית: Raúl Ruiz González-Riancho; נולד ב-13 בפברואר 1960) הוא מאמן כושר בהכשרתו, כיהן במשך חודש כממלא מקום המאמן בספרטק מוסקבה.
קריירה

ריאנצ'ו החל את הקריירה שלו כמאמן כושר בקבוצת חימנסטיקה מהעיר טורלאווגה בספרד ועבד לצד מנואל רוביידו, כעוזר מאמן. לאחר מכן עבד כמאמן כושר ועוזר מאמן בקבוצות כמו ראסינג סנטנדר ולבאנטה, לפני שהוזמן על ידי גורבן ברדייב לרוסיה לעבוד כמאמן כושר ברובין קאזאן.
בפברואר 2014 חתם על חוזה באוקראינה עם דינמו קייב, בה עבד כמאמן כושר ועוזרו של סרהי רברוב. כאן עבד עד 30 ביוני 2016.
ב-15 ביולי 2016 הוזמן לנבחרת אוקראינה ועבד כעוזר מאמן בנבחרת אוקראינה בכדורגל עד 2018 וסייע לאנדריי שבצ'נקו. ב-2018 הוזמן למטה האימון של ספרטק מוסקבה ועבד כעוזרו של מאסימו קאררה. באוקטובר 2018 מונה לממלא מקום מאמן הקבוצה, לאחר שספרטק הגיעה לרצף הפסדים.
סטטיסטיקת אימון

| קבוצה | תקופת כהונה | שיאים> מ | שיאים> ניצחונות | שיאים> שוויונות | שיאים> הפסדים | שיאים> הערות | שיאים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספרטק מוסקבה | 22 באוקטובר — 12 בנובמבר 2018 | 5 | 2 | 1 | 2 |  |  |
הערות שוליים

↑  Spartak Moscow appoint Spaniard Raul Riancho
ערך זה הוא קצרמרבנושא מאמני כדורגל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קפריס

פנים המסעדה
המטבח הפתוח
שולחן גבינות
אויסטרים
מרק
קינוחים

קפריס (Caprice) היא מסעדה צרפתית השוכנת במלון ארבע העונות בהונג קונג.
המסעדה

בתקרת חדר האוכל תלויות ארבע מנורות בדולח גדולות, המטבח הגדול פתוח, וניתן לראות את צוות המטבח במלאכתו ומעליו תלויה מנורת בדולח גדולה. יש חלונות מהרצפה לתקרה המביטים על נמל ויקטוריה וקאולון. במסעדה מאה מקומות ישיבה, יש בה גם בר וטרקלין אורחים ושלושה חדרי אוכל פרטיים שבכל אחד מהם תפוסה של 16 אורחים.
השפים והאוכל

חלק מצוות המסעדה הגיעו ממסעדת "לה סינק" (Le Cinq) במלון ארבע העונות ג'ורג' החמישי בפריז. שף המסעדה, ונסאן תיארי (Vincent Thierry), היה בה סו-שף (סגן-שף). במסעדת קפריס עובד תיארי בצוותא עם 25 שפים והוא מעניק פרשנות מודרנית למטבח הצרפתי. חלק גדול מחומרי הגלם בהם הוא משתמש מובאים מצרפת וחלקם אסיאתיים. בין המנות שהגה נמצאות מקפא ואסאבי וקוויאר אוסטרה, רביולי לנגוסטין ושקדי עגל, פילה של דג סול עם ירקות אביב בתחליב למון גראס. שף הקינוחים הוא לודוביק דוטה (Ludovic Douteu). בין המטעמים שיצר נמצאים חומיות עם קונפי משמש וגלידת קקאו, פרופיטרול פטל עם גלידת מנטה ארומטית ורוטב היביסקוס חם.
דירוגים

קיבלה שלושה כוכבי מישלן במהדורת מישלן להונג קונג ומקאו 2010 שראתה אור בנובמבר 2009.
נבחרת כאחת מעשר המסעדות הצרפתיות הטובות ביותר בעולם מחוץ לצרפת בשנים 2009 ו-2010.
נבחרה למקום ה-10 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2011/2010.
נבחרה למקום ה-16 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2010/2009.
נבחרה למקום ה-11 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2009/2008.
לקריאה נוספת

The Mielle Guide: Your Guide to Asaia's Best Restaurant's 2009/2010, Ate Media Pte Ltd, Singapore, 2010, pp. 10, 16, 37, 63.
הערות שוליים

↑  עשר המסעדות הצרפתיות הטובות ביותר בעולם מחוץ לצרפת לפי המגזין dininginfrance
↑  קפריס במקום ה-16 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2011/2010
↑  מסעדת קפריס במקום ה-16 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2010/2009
↑  מסעדת קפריס במקום ה-11 בטיבה באסיה במדריך מילה לשנת 2009/2008
קני דוטי

| --- | --- |

קני דוטי, 2012
 לידה:  27 במרץ 1975 (בן 49) בארנסלי, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  שחקן, במאי
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה 
 בת זוג:  קרוליין קרבר
 פרופיל ב-IMDb
 
קני דוטי (באנגלית: Kenny Doughty; נולד ב-27 במרץ 1975) הוא שחקן ובמאי אנגלי.
ביוגרפיה

דוטי נולד בבארנסלי שבדרום יורקשייר. הוא למד משחק בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
ב-2015 החל דוטי לגלם את דמותו של סמל בילוש איידן הילי בסדרה "ורה" של רשת ITV בכיכובה של ברנדה בלתין.
ב-2013 הופיע דוטי בסיבוב הופעות בבריטניה במחזה "ללכת עד הסוף" מאת סיימון בופוי. דוטי גילם את דמותו של גאז. המחזה היה מועמד לפרס לורנס אוליבייה לקומדיה החדשה הטובה ביותר לשנת 2014.
ביוגרפיה > חיים אישיים

ב-20 במאי 2006 התחתן דוטי עם השחקנית קרוליין קרבר.