stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלינוער ברגר
ביוגרפיה

אלינוער ברגר (לבית אריאל) נולדה ברמת גן למשפחה ממוצא רוסי. אביה היה קצין משטרה ואינטלקטואל (ברשותו הייתה אחת הספריות הפרטיות הגדולות בזמנו). הוא למד משפטים, ובסמוך לסיום לימודיו בשנת 1925 פרש בעקבות אירוע אנטישמי ועלה לארץ ישראל. אמה למדה בסמינר לגננות של יצחק אלטרמן בקישינייב ועלתה ארצה ב-1926.
אלינוער ברגר גדלה ברמת גן ולמדה בבית הספר התיכון אוהל שם. אחרי שירותה הצבאי כקצינה נישאה לעזרא ברגר, תעשיין. היא למדה ציור באופן פרטי אצל ישראל פלדי ואנטון גורביץ, ואחר כך, בסוף שנות ה-60, סיימה תואר ראשון ושני בספרות אנגלית ותעודת הוראה באוניברסיטת תל אביב. החל בשנות ה-70 למדה במדרשה לאמנות ברמת השרון ובד בבד לימדה שם קורסים בספרות, בהיסטוריה ובתאוריה של האמנות, בעיקר המודרנית. ברגר לימדה במדרשה עד לפרישתה בשנת 2002. בשנות ה-90 החלה לעסוק בתרגום מאנגלית, מלאכה שנעשתה בהמשך לקריירה שנייה מלאה. היא מתרגמת ספרות יפה קלאסית ובת זמננו וספרות מסאית.
ב-1989 פרסמה (בהוצאת עם עובד) ספר לבני הנעורים, "היומן של אמא".
בין תרגומיה

דניאל דרונדה - ג'ורג' אליוט
מלאכים וחרקים - א.ס. בייאט
נערה פראית - ג'ינו קמאני
רע - דניס קופר
חוכמת הכאב - אנדרו מילר
המוקצה - ג'ון באנוויל
תיק הראיות - ג'ון באנוויל
חצוצרה - ג'קי קיי
שנת הבשרים שלי - רות אוזקי
התיקונים - ג'ונתן פראנזן
לקרוא בחושך - שיימוס דין
כיסא הקשירה - קתרין הריסון
שאלת ברונו - אלכסנדר המון
ההרפתקאות המדהימות של קוואליר וקליי - מייקל שייבון
פתרון סופי - מייקל שייבון
אהבה - טוני מוריסון
חסד - טוני מוריסון
שלל פוינטון - הנרי ג'יימס
התחדשות - פאט בארקר
המכתב הגנוב ואחרים - אדגר אלן פו
חירות של רגע: היומן המקוצר - וירג'יניה וולף
תור הברזל - ג'ון מקסוול קוטזי
ראיונות קצרים עם גברים נתעבים - דייוויד פוסטר וואלאס
המפלים - ג'ויס קרול אוטס
אנה איירי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 ביוני 1882 גריניץ', הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  23 באוקטובר 1964 (בגיל 82) גריניץ', הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה (1903) 
 תקופת הפעילות:  1897–1964 (כ־67 שנים) 
 הושפעה על ידי:  הנרי טונקס, Frederick Brown, פיליפ וילסון סטיר 
 בן או בת זוג:  Geoffrey Buckingham Pocock (18 בפברואר 1916–?) 
 
אנה איירי (באנגלית: Anna Airy‏; 6 ביוני 1882 – 23 באוקטובר 1964) הייתה ציירת שמן, אמנית פסטל ותחריט אנגלייה. היא הייתה אחת הנשים הראשונות שהוזמנו רשמית כאמנית מלחמה והוכרה כאחת האמניות המובילות בדורה.
קורות חייה

איירי נולדה בגריניץ', לונדון, בתם של המהנדס, וילפריד איירי, ואנה, ונכדתו של האסטרונום המלכותי ג'ורג' בידל איירי. איירי התאמנה בבית הספר סלייד לאמנות בלונדון בין השנים 1899–1903, שם למדה לצד ויליאם אורפן ואוגוסטוס ג'ון, אצל פרד בראון, הנרי טונקס ופיליפ וילסון סטיר. איירי זכתה בפרסים בבית הספר סלייד עבור פורטרט, דמות ונושאים אחרים, כולל מלגת בית הספר בשנת 1902. היא זכתה גם בפרס מלוויל בשנים 1900, 1901 ו-1902.
יצירתה

במהלך מלחמת העולם הראשונה קיבלה איירי עבודות במספר מפעלים וציירה את בדי הציור במקום בתנאים קשים ולעיתים אף מסוכנים. לדוגמה, בזמן שעבדה במהירות רבה לצביעת A Shell Forge במפעל תחמושת לאומי, "האקני מארשס", לונדון בסביבה לוהטת במיוחד, "האדמה התחממה כל כך עד שנעליה נשרפו תחת כפות רגליה". ציור זה הוצג בתערוכה במוזיאון המלחמה הקיסרית בתערוכה 2011–2012 נשים אמניות מלחמה.
ביוני 1918, מוזיאון המלחמה האימפריאלי (IWM) הזמין אותה ליצור ארבעה ציורים המייצגים סצנות אופייניות בארבעה מפעלים ליצור חימוש, מטוסים וכלי נשק בנוטינגהאם, הנדון, וגלאזגו.
איירי הוזמנה גם על ידי מדור עבודות נשים במוזיאון במהלך המלחמה. בשנת 1917 הוזמנה על ידי קרן אנדרטאות המלחמה הקנדית ובשנת 1940 על ידי משרד החימוש. עבודתה הייתה חלק מתחרויות האמנות באולימפיאדת קיץ 1928 ובאולימפיאדת קיץ 1932.
איירי הייתה נשואה לאמן ג'פרי בקינגהאם פוקוק ובמשך שנים רבות התגוררו בני הזוג בהברסטוק היל בהמפסטד לפני שעברו לפלייפורד ליד איפסוויץ'.
תערוכות

עבודתה של איירי הוצגה באקדמיה המלכותית בשנת 1905 ובכל שנה שלאחר מכן שם עד שנת 1956, תערוכת היחיד הראשונה התקיימה בגלריית קרפקס בשנת 1908. איירי גם הציגה בתערוכות בסלון פריז ובאיטליה, קנדה ובארצות הברית. היא הוצגה במוזיאון הבריטי, מוזיאון ויקטוריה ואלברט, ומוזיאון המלחמה האימפריאלי.
עבודותיה הוצגו גם בגלריה לאמנות של ניו סאות' ויילס, סידני וכן באוקלנד, ניו זילנד, ונקובר ואוטווה בקנדה. ובגלריות אמנות בערים רבות. ציור מאת איירי, עץ השזיף הזהוב, שהוצג בתערוכה של עבודות של אמניות מ-1916, נרכש על ידי המלכה מרי.
איירי הייתה חברה בכמה אגודות אמנותיות. היא נבחרה כחברה באגודת הפסטל בשנת 1906. היא נבחרה גם לאגודה המלכותית של ציירים ותחריטאים בשנת 1908. היא הייתה גם חברה נבחרת במכון המלכותי לציירי שמן (1909), במכון המלכותי לציירים בצבעי מים (1918), וחברה במכון המלכותי לאמנויות יפות של גלאזגו (1952). היא נבחרה כנשיאת החברה לאמנות באיפסוויץ' בשנת 1945.
הערות שוליים

↑  Women at war: The female British artists who were written out of, The Independent, ‏2011-04-08 (באנגלית)
↑  Art and Daily Life in World War Two, www.bbc.co.uk (ב־)
↑  Artists | Thompson's Galleries, www.thompsonsgallery.co.uk
↑  Airy, Anna, (6 June 1882–23 Oct. 1964), Member The Royal Glasgow Institute of the Fine Arts, 1952; painter, portraits and figure, etcher, pastellist, WHO'S WHO & WHO WAS WHO (באנגלית)
↑  A Shell Forge at a National Projectile Factory, Hackney Marshes, London, 1918, Imperial War Museums (באנגלית)
↑  Olympedia – Anna Airy, www.olympedia.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  AAG: 179  GND: 1152027999  ISNI: 0000 0000 8335 8390  LCCN: no2004108586  NGV: 5540  RKD: 751  Trove: 1166458  ULAN: 500004374  VIAF: 119713869   WorldCat (עם VIAF): 119713869 
אנה איירי, מפעל הרכבת מטוסים בהנדון
אנה מיירי, מפעל חימוש.
אנטל סלאי

אנטל סלאי (בהונגרית: Szalay Antal;‏ 12 במרץ 1912 – 21 באפריל 1960) היה כדורגלן ומאמן הונגרי, ששיחק בעמדת המגן ימני.
ביוגרפיה

אנטל סלאי נולד ב-12 במרץ 1912 באימפריה האוסטרו-הונגרית. במשך כל הקריירה שיחק באויפשט ועשה את הופעותיו הראשונות בליגה ההונגרית בעונת 1930/31. אף על פי ששיחק באותה עונה רק בארבעה משחקים הוא היה שותף לזכייתה באליפות. סלאי תפס את מקומו הקבוע במדי הקבוצה לאחר שהרשים יותר מפרנץ בורסאני בתפקיד המגן ימני, וב-1933 הוא זכה באליפות שנייה שלו.
נקודות החוזק של סלאי היו יכולת המיקום, כישורים טכניים ומשחק המעבר שלו עם ג'רג' סוץ'. אויפשט שכללה את לאסלו שטרנברג וסטפן אויר זכתה באליפות נוספת ב-1935, שנה בה סלאי גם נבחר לשחקן השנה בהונגריה. הצלחתה של הקבוצה הגיעה לשיאה ב-1939 בה הם זכו באליפות ובגביע מיטרופה עם ניצחון בגמר על יריבתה פרנצווארוש. סלאי עזב את מועדון ביתו ב-1940.
סלאי שיחק בנבחרת הונגריה לראשונה ב-1933 בניצחון 0–3 על שווייץ. מאז שיחק בדרך כלל בעמדת המגן ימני והיה שותף בניצחון על האנגלים 1–2 ב-1934. באותה שנה היה בסגל הנבחרת למונדיאל 1934 ושיחק בהפסד לאוסטריה ברבע הגמר, במשחק בו היה כמגן השמאלי לאחר שנאלץ לתת את עמדתו לאיסטוון פאלוטאס. מונדיאל אחר כך ב-1938 הגיעה עם נבחרתו עד לגמר בו היא הפסידה לאיטליה. משחקו האחרון של סלאי היה באוגוסט 1939 מול פולין והיה ל-24 בסך הכל במדיה.
תארים

אליפות הונגריה (4): 1931, 1933, 1935, 1939
גביע מיטרופה: 1939
סגנית גביע העולם: 1938
שחקן השנה בהונגריה: 1935
אנתוני איררדי

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1960 (בן 63) פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת וושינגטון ולי 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1982–2019 (כ־37 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה  ראש אגף מבנה הכוח, משאבים והערכה במטות המשולבים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ מלחמת עיראק מלחמת אפגניסטן
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות (2)   כוכב הארד
 
אנתוני "טוני" ר. איררדי (באנגלית: Anthony "Tony" R. Ierardi) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל ששירת כראש אגף מבנה הכוח, משאבים והערכה במטות המשולבים.
ביוגרפיה

איררדי נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה. ב-1982 סיים תואר ראשון בניהול באוניברסיטת וושינגטון ולי שבוירג'יניה והתגייס לצבא ארצות הברית.
הוכשר כקצין שריון ושירת כמפקד מחלקה וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הפרשים העשירי בדיווייזית החי"ר הרביעית. לאחר קורס קציני שריון מתקדם שירת כמפקד מחלקה ובמטה מפקדת הגדוד השני של רגימנט הפרשים המשוריין השני בבמברג שבגרמניה המערבית. הוא השתתף עם הרגימנט במלחמת המפרץ. בשנים 1993–1994 שירת כקצין מבצעים בגדוד השני של רגימנט השריון ה-72 בדיוויזיית החי"ר השנייה המוצבת בקוריאה הדרומית. ב-1996 מונה לעוזר לענייני אמריקה הלטינית של מפקד פיקוד דרום וב-1997 לעוזרו של מפקד כוחות נאט"ו ומפקד פיקוד אירופה.
ביוני 1998 מונה למפקד הגדוד הראשון ברגימנט הפרשים השביעי ובהמשך שימש קצין מבצעים של דיוויזיית הפרשים הראשונה. לאחר לימודים במכללת המלחמה של הצי מונה ביוני 2002 למפקד החטיבה הראשון של דיוויזיית החי"ר השנייה בקוריאה הדרומית וביולי 2004 מונה לראש מטה הדיוויזיה.
בספטמבר 2005 מונה לראש מחלקת פיתוח יכולות במרכז שילוב היכולות של הצבא. בשנים 2006–2008 פיקד על כוח המשימה המשותף של מחלקת ההגנה של ארצות הברית ופיקוד צפון למלחמה בסחר בסמים ובטרור שמפקדתו בפורט בליס.
ביוני 2008 הוצב באפגניסטן כסגן מפקד לנושא תכנון בפיקוד העברת השליטה הביטחונית. בנובמבר 2009 מונה לכראש מחלקה באגף מבנה הכוח, משאבים והערכה של המטות המשולבים, במסגרת זו שימש מנהל קבוצת התכנון לפתרון בעיית מטעני הצד (IED) שבמשרד תת-מזכיר ההגנה. ביולי 2010 מונה לראש אגף מחלקת ניהול הכוח במטה צבא ארצות הברית. בדצמבר 2010 קודם לדרגת מייג'ור גנרל.
ביוני 2012 מונה למפקד דיוויזיית הפרשים הראשונה בפורט הוד, בתקופה שבה הקורפוס השלישי הוצב באפגניסטן שימש גם כמפקד בפועל של בסיס פורט הוד. במרץ 2014 מונה לסגן מפקד הקורפוס השלישי ושירת בתפקיד עד יולי אותה שנה. מיולי עד דצמבר 2014 שימש עוזר מיוחד למנהל מטה הצבא.
בדצמבר 2014 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה לראש אגף מבנה הכוח, משאבים והערכה במטה צבא ארצות הברית. ב-2015 מונה לראש אגף מבנה הכוח, משאבים והערכה במטות המשולבים במקום מארק רמזי. הוא שירת בתפקיד עד אוגוסט 2019.
לאחר פרישתו מונה לראש מטה חברת Rebellion העוסקת בפיתוח תוכנה בתחום הביטחוני.
איררדי בעל תואר שני בלימודי אמריקה הלטינית מאוניברסיטת ג'ורג'טאון, בוגר המכללה לפיקוד ומטה של צבא מקסיקו (Escuela Superior de Guerr), בעל תואר שני בלימודי ביטחון לאומי ממכללת המלחמה של הצי. נשוי לאנג'לה ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  W&L Alum To Lead America's First Team, אתר אוניברסיטת וושינגטון ולי, 3 בפברואר 2012
↑  טוני איררדי באתר החברה
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנתוני איררדי".
אנה אליזבת דיקינסון

| --- | --- |

 לידה:  28 באוקטובר 1842 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  22 באוקטובר 1932 (בגיל 89) גושן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Friends Select School 
 מפלגה:  המפלגה הרפובליקנית 
 
אנה אליזבת דיקינסון (באנגלית: Anna Elizabeth Dickinson;‏ 28 באוקטובר 1842 – 22 באוקטובר 1932) הייתה נואמת, כותבת ויוצרת אמריקאית אשר פעלה למען זכויות נשים, ביטול העבדות וקידום נושאים חברתיים נוספים. היא הייתה האישה הראשונה שנאמה מול הקונגרס האמריקאי, והתפרסמה בזכות הרהיטות והחיבור הרגשי שהצליחה ליצור בנאומיה. לעיתים כונתה "ז'אן ד'ארק האמריקאית", על שם המנהיגה הצבאית הצרפתייה מן המאה ה-15.
חיים אישיים

אנה דיקינסון נולדה בפילדלפיה בשנת 1842, והייתה הצעירה מבין חמשת ילדיהם של ג'ון ומארי דיקינסון, קווייקרים ממוצא אנגלי אשר השתייכו לזרם האורתודוקסי. אביה של דיקינסון היה נואם נגד העבדות בארצות הברית, ונפטר מהתקף לב כשהייתה בת שנתיים. כדי להצליח לפרנס את המשפחה תוך כדי גידול הילדים, פתחה אמה בית ספר בביתם ונהגה להשכיר חדרים לדיירים זמניים. כבר כילדה הייתה ידועה אנה כקוראת ספרים נלהבת, ונהגה לבטא את דעותיה בציבור.
קריירה

כבר בגיל 15 הצטרפה דיקינסון לאחותה הגדולה סוזן במעגל העבודה, על מנת לתמוך כלכלית במשפחתה. בהתחלה עבדה כמתעתקת בפילדלפיה, אחר כך כמורה במספר בתי ספר, ובגיל 19 החלה לעבוד במטבעת ארצות הברית. תפקיד זה הפך אותה לאחת מהנשים הראשונות שהועסקו על ידי הממשל הפדרלי בארצות הברית.
קריירה > קריירה כנואמת

דיקינסון החלה את פועלה למען זכויות נשים וביטול העבדות בגיל 13, כאשר כתבה חיבור אשר פרסם ויליאם לויד גאריסון בעיתון שייסד וערך, "The liberator" ("המשחרר"). העיתון היה מזוהה עם התנועה לביטול העבדות והתפרסם בארצות הברית בשנים 1831–1865. בחיבורה העבירה דיקינסון הצעירה ביקורת נזעמת על התעללות שספגה מורה בקנטקי, שהייתה פעילה לביטול העבדות. ב-1861, כשהייתה בת 18, נשאה בפילדלפיה את נאומה הראשון שנקרא "The Rights and Wrongs of Women". לנאום זה נקנו כ-800 כרטיסים והוא זכה להצלחה רבה, המיוחסת להשתייכותה לקהילת הקווייקרים, המעודדת מעורבות ציבורית של נשים. היא החלה לצבור פופולריות ואף העבירה ביקורת על תפקוד הממשל הפדרלי, מהלך שהוביל לפיטוריה. היא המשיכה לנאום בערים שכנות, וכעבור שנה הוזמנה לכנס השנתי של החברה האמריקנית נגד עבדות, אשר התקיים בפילדלפיה. באותו כנס נכח גם ויליאם לויד גאריסון. הוא התרשם מחוכמתה ונחישותה והציע לעזור לארגן עבורה נאומים אם אי פעם תגיע לבוסטון. היא נענתה להצעה ויצאה לסבב נאומים בחסות החברה נגד עבדות במסצ'וסטס, אשר זכה להצלחה רבה והתרחב לכל מדינות ניו אינגלנד.
בשנת 1863 פנה אל דיקינסון בנג'מין פרנקלין, יו"ר הוועדה הרפובליקנית של מדינת ניו המפשייר, וביקש שתנאם בעד המפלגה הרפובליקנית. בתקופה בה נשים כמעט ולא היו מעורבות בפוליטיקה בארצות הברית, היה זה כשלעצמו הישג מרשים עבור בחורה בת 21. באותה תקופה התחוללה מלחמת האזרחים בארצות הברית. בנאומיה עודדה דיקינסון את המשך הלחימה, וגינתה את המפלגה הדמוקרטית שתמכה בפורשים מהאיחוד. היא הוזמנה לסדרת נאומים גם בקונטיקט, ועד שהגיעה לניו יורק התהילה שצברה הביאה לאולם קהל של כ-5,000 אנשים. בשנת 1864 נאמה בפני הקונגרס האמריקאי והייתה האישה הראשונה שעשתה זאת. באולם נכחו אנשי צבא, דמויות ציבוריות ופוליטיקאים חשובים, ביניהם נשיא ארצות הברית דאז אברהם לינקולן.
קריירה > קריירה לאחר מלחמת האזרחים

בתום מלחמת האזרחים, פנתה דיקינסון לתנועת Lyceum, שארגנה אירועים חברתיים ונאומים. היא עבדה במסגרת התנועה תמורת משכורת שאפשרה לה לתמוך באמה ואחותה, ונאמה בנושאים רבים: שיקום ארצות הברית, נשים עובדות, מורמונים, רשע חברתי, והדמות ההיסטורית הנערצת עליה- ז'אן ד'ארק.
בשנת 1868 פרסמה את ספרה הראשון "What Answer?", שעסק בנישואים בין-גזעיים. ב-1876 כתבה את ספרה "A Paying Investment" שעסק בנושאים חברתיים שונים, וב-1879 יצא לאור ספרה השלישי, "(A Ragged Register (of People, Places, and Opinions", ספר זיכרונות אישי.
כשהפופולריות שלה כנואמת החלה לדעוך, ואתה גם הכנסתה, פנתה דיקינסון לתחום התיאטרון. ב-1876 הופיעה במחזה שכתבה בעצמה, "כתר קוצים" (A Crown of Thorns), וקיבלה ביקורות נוקבות. היא כתבה מספר מחזות נוספים, רובם לא הופקו או לא פורסמו כלל. אחרי הופעה שתוארה כ"נלעגת" בתור המלט במחזה הנודע של ויליאם שייקספיר, פרשה דיקינסון מהחיים בחזית הציבורית.
את 40 השנים האחרונות לחייה בילתה בעיירה גושן במדינת ניו יורק, בביתם של זוג חברים. היא נפטרה מספר ימים לפני שמלאו לה 90 שנה.
הערות שוליים

↑  Young and Brave: Girls Changing History, www.nwhm.org
↑  Karlyn Kohrs Campbell, Women Public Speakers in the United States, 1800-1925: A Bio-critical Sourcebook, ABC-CLIO, 1993, עמ' 156-167
↑  Anna Elizabeth Dickinson, historyswomen.com (באנגלית)
↑  Peg A. Lamphier and Rosanne Welch, Women in American History, ABC-CLIO, 2017, עמ' 205-206
↑  Edward T. James, Janet Wilson James, Paul S. Boyer, Notable American Women, 1607-1950: A Biographical Dictionary, כרך 1, Harvard University Press, 1971, עמ' 475-476
↑  "Anna Elizabeth Dickinson | American lecturer". Encyclopedia Britannica (באנגלית). נבדק ב-2017-05-16.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280262905171  BNE: XX4421758  BnF: cb12436459z (data)  GND: 132344114  ISNI: 0000 0000 2463 0876  LCCN: n86053333  NTA: 31549056X  SNAC: w6553c2p  SUDOC: 144602849  VIAF: 29625340   WorldCat (עם VIAF): 29625340
אולימפיאדת השחמט 2016

| --- | --- |

 תאריך התחלה:  1 בספטמבר 2016 
 תאריך סיום:  14 בספטמבר 2016 
 עיר:  באקו, אזרבייג'ן
 אתר:  http://www.bakuchessolympiad.com/
 שופט ראשי:  Faik Hasanov
 קבוצות משתתפות:  181
 מס' משתתפים:  894 (מהם 253 רבי אמנים ו-139 אמנים בינלאומיים)
 שיטה:  שווייצרית - 11 סיבובים
 → אולימפיאדת השחמט 2014 אולימפיאדת השחמט 2018 ← 
 
אולימפיאדת השחמט ה-42 אורגנה על ידי פיד"ה והתקיימה באולם הקריסטל של באקו, באזרבייג'ן, בין 1 בספטמבר ל-14 בספטמבר 2016 וכללה תחרות פתוחה ומספר אירועים נוספים לקידום השחמט.
המשתתפים הבכירים

בתחרות השתתפו בכירי השחמט העולמי:
מגנוס קרלסן, אלוף העולם והמדורג ראשון בעולם, שיחק בלוח הראשון של נבחרת נורווגיה
מקסים ושייה-לגראב, המדורג שני בעולם, שיחק בלוח הראשון בנבחרת צרפת
ולדימיר קראמניק, אלוף העולם לשעבר והמדורג שלישי במד הכושר, שיחק בלוח השני בנבחרת רוסיה
פביאנו קרואנה, המדורג רביעי בעולם, שיחק בלוח הראשון של נבחרת ארצות הברית
היקארו נקמורה, המדורג שישי בעולם, שיחק בלוח השני של נבחרת ארצות הברית
וסלי סו, המדורג שביעי בעולם, שיחק בלוח השלישי של נבחרת ארצות הברית
סרגיי קריאקין, מדורג תשיעי בעולם, שיחק בלוח הראשון בנבחרת רוסיה
וסלין טופאלוב, המדורג עשירי בעולם, שיחק בלוח הראשון בנבחרת בולגריה
שחריאר ממדיארוב, המדורג במקום אחד עשר בעולם, שיחק בלוח הראשון בנבחרת אזרבייג'ן
אניש גירי, המדורג במקום שנים עשר בעולם, שיחק בלוח הראשון בנבחרת הולנד
אלכסנדר גרישצ'וק, המדורג במקום שלושה עשר בעולם, שיחק בלוח האחרון בנבחרת רוסיה
דינג לירן, המדורג במקום ארבעה עשר בעולם, שיחק בלוח הראשון בנבחרת סין
נעדרו המדורג החמישי בעולם, לבון ארוניאן (בשל אי השתתפות נבחרתו, ארמניה, לא השתתפה) והמדורג שמיני בעולם, אלוף העולם לשעבר, וישוואנתן אנאנד מהודו.
תוצאות התחרות הפתוחה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| # | מדינה | ממוצע מד כושר | ניקוד | איכות הנקודות | שחקנים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארצות הברית ארצות הברית | 2765 | 20 | 413.5 | פביאנו קרואנה, היקארו נקמורה, וסלי סו, סם שנקלנד, ריי רובסון |
| 2 | אוקראינה אוקראינה | 2704 | 20 | 404.5 | פבל אליינוב, רוסלן פונומריוב, יורי קריבורוצ'קו, אנטון קורובוב, אלכסנדר מויסיינקו |
| 3 | רוסיה רוסיה | 2768 | 18 | 419 | סרגיי קריאקין, ולדימיר קרמניק, יבגני טומשבסקי, יאן נפומניאשצ'י, אלכסנדר גרישצ'וק |
| 4 | הודו  הודו | 2683 | 16 | 350.5 | פנטלה נריקישנה, בסקרן אדחיבאן, וידית סנטוש גוג'ארטי, סנטוממרן סנטומרן, מורלי קרטיקליאן |
| 5 | נורווגיה נורווגיה | 2654 | 16 | 344.5 | מגנוס קרלסן, יאן לודביג האמר, אריין טארי, פרודה אורקדאל, ניקולאי גץ |
| 6 | טורקיה טורקיה | 2617 | 16 | 341.5 | דרגן שולאק, אלכסנדר איפאטוב, מוסטפא אילמז, אמרה דג'אן, באיריש אסן |
| 7 | פולין פולין | 2685 | 16 | 331.0 | רדוסלב וויטשק, יאן-קשישטוף דודה, מטאוש ברטל, קספר פיורון, דריאוש סוורץ' |
| 8 | צרפת צרפת | 2684 | 16 | 326.5 | מקסים ושייה-לגראב, סבסטיאן מזה, רומן אדואר, לורן פרסינה, כריסטיאן באואר |
| 9 | אנגליה אנגליה | 2685 | 16 | 323.0 | מייקל אדמס, דייוויד האוול, ליוק מקשון, גוויין ג'ונס, נייג'ל שורט |
| 10 | פרו פרו | 2566 | 16 | 306.0 | אמליליו קורדוסה, חורחה קורי, ורה סיגואנס, כריסטיאן קרוז, פרננדו פרננדס |
תוצאות התחרות הפתוחה > מדליות אישיות

|  | זהב | כסף | ארד |
| --- | --- | --- | --- |
| הלוח הראשון | באדור ג'ובאווה (גאוגריה) 2926 | דומינגס לנייר (קובה) 2839 | פביאנו קרואנה (ארצות הברית) 2838 |
| הלוח השני | ולדימיר קרמניק (רוסיה) 2903 | אנטון קובליוב (קנדה) 2852 | חורה קורי (פרו) 2810 |
| הלוח השלישי | וסלי סו (ארצות הברית) 2896 | זולטן אלמשי (הונגריה) 2845 | אוגיניו טורה (הפיליפינים) 2836 |
| הלוח הרביעי | לורן פרסינה (צרפת) 2809 | יאן נפומניאשצ'י (רוסיה) 2804 | אלכסנדר אינדיץ' (סרביה) 2786 |
| לוח עתודה | אנדריי וולוקיטין (סרביה) 2992 | חאדר סאמי (ירדן) 2932 | אלכסיי אלכסנדרוב (בלארוס) 2760 |
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה

נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה מנתה חמישה רבי אמנים. בלוח הראשון שיחק מקסים רודשטיין, בעל מד כושר 2687 (המדורג במקום השני בישראל ו-51 בעולם). בלוח השני יבגני פוסטני (המדורג שישי בישראל), בעל מד כושר 2619; בלוח השלישי תמיר נבאתי, בעל מד כושר 2630 (המדורג רביעי בישראל); בלוח הרביעי מיכאל רויז, בעל מד כושר 2605 (המדורג שמיני בישראל) ובלוח החמישי טל בראון, בעל מד כושר 2553 (המדורג במקום ה-13 בישראל). קפטן הנבחרת הוא האמן בינלאומי מרק ברקוביץ. מאמן הנבחרות היה רב-אמן אלכסנדר חוזמן ובראש המשלחת עמד ידעאל סטפק. מד הכושר הממוצע של שחקני הנבחרת היה 2622, והיא דורגה במקום ה-16 בתחילת התחרות.
השחקן המדורג ראשון בישראל ו-19 בעולם וסגן-אלוף העולם לשעבר, בוריס גלפנד בעל מד כושר 2743, המדורג שלישי בישראל ו-53 בעולם איליה סמירין בעל מד כושר 2685, המדורג חמישי בישראל אמיל סוטובסקי בעל מד כושר 2620, המדורג שביעי בישראל בוריס אלתרמן בעל מד כושר 2613 לא שותפו בנבחרת ישראל עקב חילוקי דעות משמעותיים עם האיגוד הישראלי לשחמט. מד הכושר הממוצע של שחקנים אלו הוא 2665. יחד אתם התפטר גם מאמן הנבחרת הישראלית, האמן הבינלאומי אלכסנדר כספי, כאות הזדהות.
מד הכושר הממוצע של חמשת השחמטאים הישראלים המובילים היה 2673, ולו הייתה נבנית הנבחרת מהם היא הייתה מדורגת במקום השמיני על פי הדירוג המוקדם.
נבחרת ישראל סיימה במקום ה-27, המקום הנמוך ביותר אי פעם מאז תחילת ההשתתפות באולימפיאדות השחמט.
המשתתפים הישראלים הגיעו לתוצאות הבאות:
מקסים רודשטיין (2687) +4 =5 -1
יבגני פוסטני (2619) +3 =5 -2
תמיר נבאתי (2630) +7 =3 -0
מיכאל רויז (2605) +4 =3 -1
טל בראון (2553) +2 =1 -3
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב ראשון

בסיבוב הראשון ניצחה ישראל את ברבדוס, שדורגה במקום ה-103 ההתחלתי, בתוצאה המקסימלית 4:0.
יבגני פוסטני - אורלנדו האסבנדס (2257) 1- 0; תמיר נבאתי -מרטין דל קאסטילהו (2248) 1- 0; מיכאל רויז - יו טיאן פון (2196) 1- 0; טל בראון- טרי פרליי (2203) 1- 0.
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב שני

בסיבוב השני ניצחה ישראל את אורוגוואי, שדורגה במקום ה-73 ההתחלתי, בתוצאה 3.5-0.5.
רודשטיין- ר"א אנדרס רודריגז וילה (2453) 1: 0; נבאתי- אב"ל ברנרדו רוסלי (2434); רויז- אב"ל לואיס ארנסטו רודי (2340) 0.5- 0.5; בראון- א"פ מנואל לריאה (2279) 1- 0
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב שלישי

בסיבוב השלישי הפסידה ישראל לסרביה, שדורגה במקום ה-24 ההתחלתי, בתוצאה 1.5-2.5.
רודשטיין- ר"א איבן איבניסביץ' (2650) 0.5 : 0.5 ;פוסטני- ר"א רוברט מרקוס (2662) 0.5: 0.5 ;נבאתי- ר"א ניקולה סדלאק (2537) 0.5 : 0.5 ; בראון- ר"א אלכסנדר אינדיץ' (2548) 0: 1.
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב רביעי

בסיבוב הרביעי הפסידה ישראל לגרמניה, שדורגה במקום ה-12 ההתחלתי, בתוצאה 1–3.
מקסים רודשטיין-ליביו-דיטר ניסיפיאנו תיקו, יבגני פוסטני - וגאורג מאייר תיקו, טל בראון הפסיד לריינר בוהמן ומיכאל רויז הפסיד למתיאס בלובאום
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב חמישי

בסיבוב החמישי ניצחה ישראל את סקוטלנד, שדורגה במקום ה-63 ההתחלתי, בתוצאה 3-1.
רודשטיין-אב"ל אנדרו גריט ופוסטני-ר"א ג'ון שאו תיקו נבאתי-ר"א קולין מקנאב ורויז-א"פ איאן גורליי ניצחו.
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב שישי

בסיבוב השישי ניצחה ישראל את הרפובליקה הדומיניקנית, שדורגה במקום ה-80 ההתחלתי, בתוצאה 0.5-3.5. מקסים רודשטיין, יבגני פוסטני ותמיר נבאתי גברו על האמנים הבינלאומיים חוזה מוניוז סנטנה (2439) ונלסון פינאל בורחס (2320) ועל א"פ קרלוס פאול אבריאו (2326). טל בראון נפרד בתיקו מן המועמד לאמן כריסטופר גוזמן (2259).
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב שביעי

בסיבוב השביעי סיימה ישראל בתיקו עם ארגנטינה, שדורגה במקום ה-26 ההתחלתי, בתוצאה 2-2. בכל ארבעת המשחקים התוצאה תיקו: מקסים רודשטיין- פרננדו פראלטה (2590); יבגני פוסטני – סנדרו מארסו (2606); תמיר נבאתי- פדריקו פרז פוסנה (2585); מיכאל רויז- דייגו פלורס (2595).
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב שמיני

בסיבוב השמיני ניצחה ישראל את קרואטיה, שדורגה במקום ה-18 ההתחלתי, בתוצאה 1–3. בלוח הראשון ניצח מקסים רודשטיין את איבן סאריץ' תמיר נבאתי ניצח את אלוף אירופה לשעבר זדנקו קוז'ול, יבגני פוסטני ומיכאל רויז נפרדו בתיקו מהרוויה סטוויץ' ואנטה ברקיץ'.
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב תשיעי

בסיבוב התשיעי הפסידה ישראל לפרו, שדורגה במקום ה-34 ההתחלתי, בתוצאה 2.5–1.5. רודשטיין ופוסטני נחלו הפסדים ומול רבי האמנים אמיליו קורדובה (2638) וחורחה קורי (2609), נבאתי נפרד בתיקו מאב"ל דיווי וורה סיגוונאס (2499) ומיכאל רויז ניצח את פרננדו פרננדז (2410).
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב עשירי

בסיבוב העשירי סיימה ישראל בתיקו עם אלבניה, שדורגה במקום ה-66 ההתחלתי, בתוצאה 2 –2. מקסים רודשטיין גבר על ארלד דרווישי (2564) ותמיר נבאתי ניצח את האמן הבינלאומי דריטאן מהאמטי (2415). יבגני פוסטני הפסיד לאב"ל איליר סייתאי (2374) וטל בראון להפסיד לא"פ פרנק אשיקו (2322).
נבחרת ישראל בתחרות הפתוחה > סיבוב אחד עשר

בסיבוב האחד עשר ניצחה ישראל את בולגריה, שדורגה במקום ה-22 ההתחלתי, בתוצאה 3.5–0.5. מקסים רודשטיין סיים בתיקו עם ר"א מומצ'יל ניקולוב (2585) יבגני פוסטני, תמיר נבאתי ומיכאל רויז גברו על רבי האמנים ולנטין יוטוב (2518), קראזימיר רוסב (2548) ואב"ל מרטין פטרוב (2458).
תחרות נשים > תוצאות נבחרות הנשים

| # | ארץ | מד כושר | ניקוד | איכות נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הרפובליקה העממית של סין  סין | 2560 | 20 |  |
| 2 | פולין פולין | 2405 | 17 | 427.5 |
| 3 | אוקראינה אוקראינה | 2505 | 17 | 404.5 |
| 4 | רוסיה רוסיה | 2504 | 16 | 380.5 |
| 5 | הודו הודו | 2433 | 17 | 342.5 |
| 6 | ארצות הברית ארצות הברית | 2406 | 16 | 332.5 |
| 7 | וייטנאם וייטנאם | 2307 | 16 | 328.0 |
| 8 | אזרבייג'ן אזרבייג'ן | 2327 | 16 | 309.0 |
| 9 | ישראל ישראל | 2309 | 16 | 307.5 |
| 10 | גאורגיה גאורגיה | 2486 | 15 | 356.5 |
נבחרת הנשים של ישראל סיימה במקום התשיעי, טוב הרבה יותר מהצפוי על פי הדירוג ההתחלתי.