stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיו סת"ם
המחלוקת על הרכב הדיו > דעת הראשונים

הראשונים נחלקו בשאלות של כיצד משחירין וכיצד מדביקין.
המאירי מסביר את שני ענייני המחלוקת כדלהלן:
"... לא יצא אלא בדיו, והוא הרכבת דברים רבים: מהם שמשחירין ומהם שמדביקין, וכל שיש בו כדי להשחיר ולהדביק נקרא דיו שאין הכוונה אלא שיהא הכתב שחור ומקבץ הראות ושלא יהא נקל למחקו שלא בהיכר. ומאחר שכן אין אנו צריכין לפרש מעשה הדיו, אלא יש עושים אותו בדרך אחד ויש עושין אותו בדרך אחרת, ואין לחוש בכך, ואף על פי שראינו לקצת מפרשים שטרחו בזו – אנו אין לנו."
לפי המאירי "אלו ואלו דברי אלקים חיים" - ואין זה חשוב ממה כל חומר עשוי.
לפי הרמב"ם, הדיו צריך להיות עשוי מעשן מעורב בחומר דבק - "מי עפצים וכיוצא בו" - למצוה מן המובחר. אך בדיעבד, דיו עשוי ממי עפצים וקנקנתום כשר, ובלבד שיהיה הצבע שחור. (בתוספות מבואר ש"כשר משמע דיעבד".) אין זה די שהכתיבה תהיה בדיו שחור. הרמב"ם מקפיד גם על כך שהכתב יישאר על הקלף לאורך ימים ולא ימחק בקלות - "שיתקיים אלפי שנים". לשם כך מצריך הרמב"ם להוסיף לדיו העשן גם מי עפצים שמשמשים כדבק טוב יותר.
דעת המאירי כדעת הרמב"ם – הדיו צריך להיות עשוי מעשן מעורב בחומר דבק (שרף אילנות ודבש). לדעת המאירי אין מניעה להוסיף גם קנקנתום ומי עפצים לדיו.
רבנו תם, לעומתם, אוסר להוסיף מי עפצים לדיו. לדעת רבנו תם, רק שרף יכול לשמש כחומר דבק. ספר התרומה מסכים עם דעתו של רבנו תם וגם כן אוסר להוסיף מי עפצים לדיו "דיו של עפצים אסור לכתוב ממנו ספר תורה". דעה זו מסכימה עם דברי רעיא מהימנא (זהר, פרשת תרומה) לפיה רק מצד הסטרא אחרא מערבים עפצים בדיו. השחרת הדיו, לדעת רבנו תם, מותרת רק על ידי עשן או פחם (ארמינ"ט). מכאן אנו למדים שלדעת רבנו תם אסור להוסיף קנקנתום לדיו.
ר' אליעזר ב"ר שמואל ממיץ [הרא"ם] מחייב שימוש בשרף קוצים כדבק להדבקת העשן.
הרמב"ן מבהיר את ההבדל בין דיו שיש בו מי עפצים לדיו שאין בו מי עפצים. נראה שהוא מתיר את שניהם. בכל מקרה, חייב הדיו להכיל שרף (כדבק) ועשן או פחם (כחומר משחיר). הרמב"ן לא פסק האם מותר להטיל קנקנתום לתוך הדיו.
לדעת הרא"ש רק קומוס (גומא) והחומר היוצא מבשול קליפת עצים ראויים לשמש כדבק בדיו. מי עפצים לבד אסורים, אך בתערובת עם קומוס מותרים.
כפי שאנו רואים, כל הראשונים מחייבים שימוש בעשן או בפחם להשחרת הדיו. בלי עשן או פחם לעיקר ההשחרה הדיו פסול. לעניין תוספת קנקנתום לצורך השחרה חזקה יותר, יש מי שמתיר ויש מי שאוסר. אך, השחרה בקנקנתום ומי עפצים לבד אסור לכולי עלמא.
לעניין הדבקת הדיו לקלף יש דעות רבות. שרף, גומא, קומוס, וליחה היוצאת מעצים וקוצים על ידי בשול - כולם משמשים כדבק. לעניין תוספת מי עפצים כדבק, יש מי שמתיר ויש מי שאוסר. אך, הדבקה במי עפצים לבד אסור לכולי עלמא.
המחלוקת על הרכב הדיו > דעת האחרונים

בשולחן ערוך אורח חיים הלכות תפילין לב (ג) נפסקה ההלכה בקיצור רב: "יכתבם בדיו שחור בין שיש בו מי עפצים בין שלא במי עפצים." והרמ"א הוסיף: "ולכתחילה יחמיר לכתוב בדיו עשויה מעשן עצים או שמנים שרויים במי עפצים." המשנה ברורה מפרש את פסיקת השולחן ערוך כאסור להוסיף לדיו קומא או קנקנתום: "ולא יטיל לתוכו קומא או קנקנתום [שקוראים בל"א קופער וואסער] כי לכתחילה בעינן כתב שיוכל להמחק ועל ידי קומא או קנקנתום הכתב עומד ואין נמחק. וזהו הכול למצוה מן המובחר בלבד. אבל לדינא גם הרמ"א מודה דמותר לעשות ממי עפצים וקומא וקנקנתום וכן נוהגים לעשות כהיום על ידי תערובת שלשתן ... ובספר ברכי יוסף: לעשות כמנהגינו עכשיו דהדיו העשוי מעשן עצים ושמנים מתקלקל ונמחק בנקל ע"כ אין נוהגין בו עכשיו."
מי עפצים מכילים דבק שעוזר להדביק את העשן לקלף. הרמ"א החמיר לכתוב בדיו עשן מעורב בדבק ("מי עפצים"), כדעת רוב הראשונים, כיוון שדיו קנקנתום אי אפשר למחוק מחיקה נקייה. הרמ"א החמיר (לדעת המשנה ברורה לא החמיר אלא רק התיר בדיעבד) להוסיף מי עפצים כיוון שדיו עשן בלי מי עפצים מתקלקל ונמחק בנקל.
וכן בשולחן ערוך יורה דעה רעא (ו): "ספר תורה צריך שיכתבנו בדיו העשוי מעשן השמנים שרוי במי עפצים. [הרמ"א: ולכתחלה טוב ליזהר שלא לעשות הדיו כי אם מדברים הבאים מן העץ.] ואם כתבו במי עפצא וקנקנתום כשר." ("כשר משמע דיעבד") גם כאן כוונת השו"ע ברורה - דיו מי-עפצים וקנקנתום כשר בדיעבד, אך לכתחילה אין לכתוב בו. השחרת הדיו צריך שתעשה על ידי עשן, כדעת כל הראשונים. בדיעבד "מי-עפצא וקנקנתום כשר" אך לכתחילה צריך עשן. קנקנתום הוא חומר כימי שבא מן האדמה, לא מן העץ, והוא כלול ב"טוב ליזהר" של הרמ"א שלא להשתמש בו, ואעפ"כ משתמשים בו בלית ברירה.
ה"ברכי יוסף" לרב חיים יוסף דוד אזולאי (החיד"א) (יו"ד רעא (ו) אות ז) מסביר מדוע אין נוהגים לכתוב בדיו עשן: "עתה אין הסופרים כותבים בזה הדיו מפני שהוא מתקלקל ונמחק בנקל". וכן בערוך השלחן: "במשך הדורות נשכח הדבר עד שאין היום בקיאים בזה וכשעושים דיו מעשן הכתב נמחק בנקל."
רבי שניאור זלמן מלאדי פסק בשולחן ערוך הרב שלכתחילה יש לכתוב בדיו עשן מעורב בדבק "מי עפצים וכיוצא בהם" ולא בדיו מי עפצים וקנקנתום. אך בדיעבד "אם כתב סת"ם במי עפצים וקנקנתום ... כשרים” ("כשר משמע דיעבד") "וכן נוהגים עכשיו אפי' לכתחילה" בלית ברירה, מחוסר דיו טוב יותר.
"אין מטילין קנקנתום לתוך הדיו מפני שרשומו ניכר מאוד ואינו נמחק לגמרי וטוב לחוש לדבריו לכתחילה לעשות הדיו מעשן עצים או שמנים שרויים במי עפצים וכיוצא בהם שאם תמחקנה יהא נמחק וכל העשנים יפים לדיו ושל שמן זית מן המובחר. ואם כתב סת"ם במי עפצים וקנקנתום שהוא עומד ואינו נמחק כשרים ... וכן נוהגים עכשיו אפי' לכתחילה."
בעל התניא פוסק גם כן שלכתחילה יש לכתוב בדיו עשן מעורב בדבק ("מי עפצים וכיוצא בהם") ולא בדיו מי עפצים וקנקנתום. דיו מי עפצים וקנקנתום כשר רק בדיעבד, אף על פי שעכשיו נוהגים לכתוב בו גם לכתחילה, בלית ברירה, מחוסר דיו טוב יותר.
בפסיקות אחרונות אלו אנו רואים את הגישה המעשית של "בלית ברירה", מחוסר דיו טוב יותר. עשן עדיף לכולי עלמא כדי להשחיר את הדיו, ואין מי שחולק על עדיפות העשן. כל המחלוקות באות מכך שבזמנם לא היה דיו עשן מעורב בדבק שאינו מתקלקל. מכיוון שדיו עשן מתקלקל ונמחק בנקל מחוסר דבק טוב, נוהגים בלית ברירה לעשות את הדיו "ממי עפצים וקומא וקנקנתום", אף על פי שלכתחילה "אין מטילין קנקנתום לתוך הדיו", ואף על פי שאחרי איזה זמן החומצה במי העפצים שורפת את ההדבקה בין הדיו לקלף והאותיות מתקלפות ונופלות.
דיו סת"ם בימינו

רוב הסופרים כותבים בימינו בדיו עשוי ממי עפצים וקנקנתום, וכך היו כותבים בכמה מאות השנים האחרונות, (בניגוד לדעת חלק מהראשונים, ובניגוד לעדיפות "לכתחילה" של האחרונים). הציטוט הבא מתאר את אופן הכנת הדיו:
"ואכתוב אופן עשיית הדיו כפי שקבלתי מסופר זקן ומומחה פעיה"ק ירושלים מר' י"ש קסטלניץ שליט"א, וכן מסרו לו מיהודי מתימן בערך כך, וכפי שניסתי גם אני בעצמי, ובדרך כלל נוהגין פעיה"ק כך.
א. לוקחים חצי קילו עפצים (גאליש)... ואחר כך כותשין אותם לחתיכות ומספיק לחלק כל אחד לארבע – חמש חתיכות... אמנם לא לכותשם יותר מידי עד לאבק כי אז נעשה יותר פסולת, כי העיקר לדעתי טוב רק מי הבישול. ומעשה הכתישה כך: שישים העפצים לתוך איזה בד ואחר זה ידפוק בפטיש וכדומה על הבד.
ב. אחר זה ישים העפצים לתוך סיר וימלא מים עד כדי גובה העפצים שבסיר, וישים כף גדולה ספירט של 96 אחוז וטוב להניחה כמה זמן (12 שעה) על השמש עד שיבלע המים לתוך העפצים או ישימם על אש קטנה מאוד כמו שמש.
ג. ואחר כך יוסיף עוד ליטר מים ויבשל על קנייט מאשינקע וכדומה באש קטנה (כמו שמבשלים טשולנט לשבת) כארבע שעות.
ד. וגם ישים גומא לתוך מי הבישול כחמשה גרם, (הגומא הוא אינו אלא שרף הנוטף מעצי הקטף, היינו הדבק הנוטף מהעצים) וטוב לבשל הדיו בכלי חרס...
ה. ואחר כך מסננים המים... עד שיישאר רק העפצים...
ו. ואחר כך לוקחים כף קטנה קנקנתום (וזה נראה כמו גושי מלח ירוק קצת ויש מהם שנראה כמו אבנים) וטוב לקלותם על איזה פח או כלי דהיינו לפוררם הדק ואחר כך להשים על האש עד שיהיו אפויים (וצבעם נראה אז יותר לבן) ושמים הכף קטנה עם הקנקנתום לתוך הדיו בעת שעוד חם ומערבבים היטב..."
ד'תקל"א

ד'תקל"א (4,531)  – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-25 בספטמבר 770 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 13 בספטמבר 771.
המולד של תשרי חל ביום שני, 21 שעות וחלק אחד. לפיכך זו שנה מסוג גכה. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה שנייה לשמיטה, ושנת 9 במחזור העיבור ה-239. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 23 (סימנה כגיגא) במחזור השמש ה-162.
שנה זו היא שנת 702 לחורבן הבית, ושנת 1,082 לשטרות.
נפטרו

רב חנניא (מרבנן סבוראי)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
הערות שוליים

↑  רבי גדליה אבן יחיא, שלשלת הקבלה, באתר היברובוקס
היסטוריה של עם ישראל
ד'תקל"ז

ד'תקל"ז (4537)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-19 בספטמבר 776 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 7 בספטמבר 777. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה ראשונה לשמיטה.
לפי ההלכה, בשנת ד'תקל"ז מתחיל מחזור חמה בן 28 שנים, ולכן מברכים את ברכת החמה.
לדעת רוב הראשונים זו שנת היובל.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ברכת החמה ביום רביעי י"ב בניסן - 26 במרץ 777 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז).
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
הערות שוליים

↑  ראה למשל בעל המאור עבודה זרה ט:
היסטוריה של עם ישראל
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30

| --- | --- |

סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס ואפן אס אס
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוגוסט 1944 – 15 באפריל 1945 (258 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  Hans Siegling 
 מפקדים:  הנס זיגלינג
 
דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 (בגרמנית: 30. Waffen-Grenadier-Division der SS) הייתה דיוויזיה של הוואפן אס אס, אשר לחמה במלחמת העולם השנייה. חיילי הדיוויזיה היו מתנדבים מברית המועצות.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוגוסט 1944 כדיוויזיית משטרה שהורכבה ממתנדבים משטחי ברית המועצות. בעיקר מרוסיה, בלארוס ואוקראינה. מטה הדיוויזיה היה בתחילה בוורשה, אולם בהמשך היא הועברה לצרפת כדי להילחם בפעילי תנועת ההתנגדות הצרפתית. במהלך אוקטובר של אותה שנה התמרדו שניים מתוך ארבעת הרגימנטים של הדיוויזיה, וחייליהם רצחו את הקצינים הגרמנים והצטרפו לפרטיזנים הצרפתיים ביערות. 2,300 לוחמים נוספים הוגדרו כלא אמינים ונשלחו לגרמניה למטרות עבודה. הרגימנטים שנותרו נאמנים הוגדרו מחדש כבריגדת הוואפן גרנדיר אס אס רוסיה הלבנה והועברו מחדש לאימונים. ב-9 במרץ 1945 תוגברה היחידה והיא הוגדרה מחדש בתור דיוויזיית הוואפן גרנדיר אס אס ה-30 (רוסיה הלבנה ה-1). היחידה לחמה כנגד צבא צרפת החופשית בחזית המערבית וביצעה מספר פשעי מלחמה כנגד אזרחים צרפתים. ב-15 באפריל של אותה שנה הדיוויזיה פורקה. מרבית החיילים הועברו לצבא השחרור הרוסי בעוד הקצינים סופחו לדיוויזיית האס אס ה-38.
מפקדה היחיד של הדיוויזיה לכל אורך פעילותה היה הנס זיגלינג.
דניאל סטרן

ערך זה עוסק בפסיכיאטר ילדים ופסיכואנליטיקאי יהודי אמריקאי. אם התכוונתם לאתלט יהודי אמריקאי, ראו .
| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 באוגוסט 1934 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  12 בנובמבר 2012 (בגיל 78) ז'נבה, שווייץ 
 מדינה:  ארצות הברית, שווייץ 
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קולומביה  בית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין 
 תקופת הפעילות:  מ-1960
 מעסיק:  אוניברסיטת ז'נבה, אוניברסיטת קורנל, אוניברסיטת פיזה 
 פרסים והוקרה:  פרס זיגמונד פרויד (1999) 
 
דניאל נורמן סטרן (באנגלית: Daniel Norman Stern; ‏16 באוגוסט 1934 – 12 בנובמבר 2012) היה פסיכיאטר ופסיכואנליטיקאי יהודי אמריקאי, תאורטיקן בתחום ההתפתחות הפסיכולוגית של הילדים. נודע בין השאר בזכות ספריו "עולמם הבין אישי של תינוקות" ו"יומנו של תינוק", שהפכו לרבי-מכר ותורגמו לשפות רבות.
קורות חיים

סטרן נולד ב-1934 במנהטן שבניו יורק במשפחה יהודית. החל את לימודיו האקדמיים ב-1956 באוניברסיטת הרווארד, והמשיך ללימודי רפואה בבית הספר לרפואה ע"ש אלברט איינשטיין בישיבה יוניברסיטי, אותם סיים ב-1960. ב-1964 החל להתמחות בפסיכיאטריה, וב-1972 החל את הכשרתו כפסיכואנליטיקאי במרכז הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה.
מאז עסק סטרן במחקר בתחום התפתחות ילדים וטיפול פסיכודינמי. הוא ערך תצפיות רבות בפעוטות, נתן להן פרשנות קלינית, ויצר תאוריות שתרמו להבנת התפתחות מוקדמת של ילדים. בעיקר התמקד בחקר הקשר הרגשי בין האם לתינוקה.
בשנת 1985 יצא ספרו "עולמם הבין אישי של תינוקות", בו תיאר שלבים התפתחותיים רגשיים בקשר בין התינוק לאמו, התהליך האינטרסובייקטיבי המאפיין קשר זה, ותופעות שמתבטאות בתהליך זה בשלב הטרום-מילולי, כגון מושג הכוונון הרגשי אותו הגדיר סטרן. כן כתב ספר על הקונסטלציה האימהית (1995), ועל תחושות האם במהלך ההיריון, הלידה וההורות (בספרו "הולדתה של אם", 1997). בנוסף כתב על נושאים שקשורים לטיפול פסיכולוגי, כגון טיפול בילדים תוך מיקוד ביחסי אם-ילד, ועל מושגים מתחום הטיפול כגון "רגע הווה" ו"רגע מפגש" שמתרחשים בין המטפל למטופל במהלך טיפול. גישתו התאורטית נתפסת כגישה התייחסותית, אם כי רעיונותיו עוסקים גם באינטרסובייקטיביות.
בשנים האחרונות לחייו כיהן סטרן כפרופסור לשם כבוד בפסיכולוגיה באוניברסיטת ז'נבה, מרצה לפסיכיאטריה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת קורנל וכן מרצה במרכז הפסיכואנליטי באוניברסיטת קולומביה. הוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות קופנהגן, פלרמו ועוד.
נישא לנדיה ברושוויילר-סטרן, רופאה שהייתה שותפה בחלק ממחקריו. נולדו להם שני בנים ושלוש בנות. סטרן מת בז'נבה שבשווייץ ב-2012, בגיל 78, לאחר מחלת לב.
ספריו

The First Relationship: Infant and Mother (1977)
The Interpersonal World of the Infant: A View from Psychoanalysis and Development (1985; 1998)
Diary of a Baby (1990)
Motherhood Constellation: A Unified View of Parent-Infant Psychotherapy (1995)
The Birth of a Mother (with Nadia Bruschweiler-Stern) (1997)
The Present Moment in Psychotherapy and Everyday Life (2004)
ספריו > ספריו בתרגום לעברית

יומנו של תינוק: (התחושות, המראות והחוויות של תינוקכם); מאנגלית: שרית פרקול, תל אביב: מודן, 1997.
דניאל נ’ סטרן, נדיה ברושווילר-סטרן, יחד עם אליסון פרילנד, הולדתה של אם: כיצד משנה אותך החוויה האימהית לתמיד; מאנגלית: ימימה עברון, תל אביב: מודן ('פסיכה: ספריה פסיכולוגית'), 2000.
עולמם הבין-אישי של תינוקות: גישה פסיכואנליטית והתפתחותית; מאנגלית: יעל זיסקינד-קלר; עריכת המהדורה העברית: גלית גלעד, מושב בן שמן: מודן ('פסיכה: ספריה פסיכולוגית'), 2005.
לקריאה נוספת

Robert N. Emde, "Remembering Daniel Stern (1934–2012): A legacy for 21st century psychoanalytic thinking and practice," The International Journal of Psychoanalysis, 94 (2013), 857–861.
דיוויזיית הוואפן פרשים אס אס ה-33

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  אס אס ואפן אס אס
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  27 בדצמבר 1944 – 23 בינואר 1945 (28 ימים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  חיל פרשים
 פיקוד
 מפקדים:  לאסלו דיאק
 
דיוויזיית ואפן פרשים אס אס ה-33 (ההונגרית ה-3) (בגרמנית: 33. Waffen-Kavallerie-Division der SS (ungarische Nr. 3)) הייתה דיוויזיית פרשים של הוואפן אס אס אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-27 בדצמבר 1944, על בסיס יחידות הפרשים של צבא הונגריה. כמפקד היחידה מונה לאסלו דיאק אשר החזיק בדרגת קולונל בצבא ההונגרי. בפועל, היחידה מעולם לא הגיעה לסדר גודל של דיוויזיה, והתקיימה על הנייר בלבד. היא לחמה במהלך המצור על בודפשט והושמדה במהלכו. המספר 33 הוענק לדיוויזיית שרלמאן, ודיאק הועבר לפקד על דיוויזיית ואפן גרנדיר אס אס ה-26.
ד'תתקנ"ב

ד'תתקנ"ב (4952)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-21 בספטמבר 1191 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 9 בספטמבר 1192. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שלישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תקל"ג

ד'תקל"ג (4533)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-3 בספטמבר 772 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 22 בספטמבר 773. שנה מסוג השג, היא מעוברת, ואורכה 385 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
נפטרו

רב מלכיא (מרבנן סבוראי)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
הערות שוליים

↑  רבי גדליה אבן יחיא, שלשלת הקבלה, באתר היברובוקס
היסטוריה של עם ישראל
דגל גינאה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  10 בנובמבר 1958
 מוטיבים עיצוביים:  הצבעים הכלל-אפריקאיים:  טריקולור אדום-צהוב-ירוק
דגל גינאה אומץ ב-10 בנובמבר 1958. מאחר שגינאה הייתה מושבה של צרפת, מושפע דגלה מדגל הטריקולור הצרפתי. צבעי הדגל הם הצבעים הכלל-אפריקאיים: אדום, צהוב וירוק (מכיוון הניצב אל הכיוון הנגדי).
ראו גם

סמל גינאה
המנון גינאה
דורבן הכף

| דורבן הכף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: Hystricognatha
משפחה:: דורבניים
סוג:: דורבן
מין:: דורבן הכף
שם מדעי
 Hystrix africaeaustralis ‏פטרס, 1852
תחום תפוצה


דוֹרבָּן הכף (שם מדעי: Hystrix africaeaustralis) הוא מין של מכרסם מהסוג דורבן ואחד המינים הגדולים ביותר במשפחה. לא מוכרים תת-מינים שלו.
תיאור

אורכו 63–81 ס"מ מהראש עד בסיס הזנב, כאשר אורך הזנב 20-11 ס"מ. משקלו 10–24 ק"ג. המשקל המקסימלי שנמדד הוא 30 ק"ג אין הבדלים ניכרים בגודל בין הזכרים והנקבות.
דורבן הכף הוא מכרסם מגושם הנע באיטיות, בעל גפיים קצרות וזנב ארוך. הגוף מכוסה קוצים ארוכים, עד 50 ס"מ אורכם, ביניהם קוצים נוקשים וחדים באורך 30 ס"מ, ובשערות סיביות סמורות בגווני אפור וחום. הקוצים בזנב חלולים ותפקידם להשמיע רעש על מנת להרחיק טורפים. הקוצים בצבעי שחור ולבן.
העיניים והאוזניים של הדורבן קצרות והאף מכוסה בשערות קצרות. בכפות הרגליים 5 אצבעות בעלות טפרים ארוכים. לנקבות 2 זוגות פטמות.
תפוצה ואקולוגיה

הדורבן חי ברחבי אפריקה המרכזית ודרומית מדרום קניה, אוגנדה וקונגו בצפון עד לדרום אפריקה ואזור הכף (ומכאן שמם). הם חיים באזורים בגובה פני הים ועד 2,200 מ', במגוון אזורי חיות, מיערות וסוואנות מיוערות ועד למדבריות. הם אינם נפוצים ליד מקווי מים כמו ביצות ונהרות.
הדורבנים חיים בזוגות במושבות טריטוריאליות גדולות, ומבלים את ימיהם במחילות שנחפרו על ידיהם או על ידי חיות אחרות כמו השנבוב. בלילה הם יוצאים מהמחילות לחפש אוכל. הם צמחוניים וניזונים מעשבים, שורשים, פקעות, פירות, ירקות ופרחים. דווח שהם ניזונים לעיתים גם מנבלות. הם גורמים לבעיות לכפרים שונים כיוון שהם אוכלים את רוב הצמחים והורסים את העצים, עקב החפירה והכרסום. עם זאת הם שומרים על סוואנות עשבוניות שלא יהפכו לסוואנות מיוערות.
הם עצמם מותקפים לעיתים רחוקות. הדורבנים מסתמרים ומקרקשים בקוציהם על מנת להרתיע את הטורפים. במידת הצורך הם ידחפו את קוציהם לאיבר רגיש של הטורף, כמו החוטם או הכפה. מספר אריות מצליחים לעקוף את ההגנה הזאת כשהם בלהקה גדולה מספיק, אבל הניסיון מסוכן מאוד. בנסיבות טבעיות הדורבן יכול להגיע לגיל 10 או 20 שנים בשבי.
הדורבנים מתרבים לאורך כל השנה אבל ההמלטות נעשות בעיקר בחודשים מרץ-אפריל בסופה הנקבה ממליטה דורבן (ולעיתים שניים או שלושה) צעיר ששוקל 300–440 גרם.
הערות שוליים

↑  דורבן הכף באתר הרשימה האדומה של IUCN
| דורבניים |
| --- | --- | --- |
| דורבן | דורבן מצוי • דורבן הכף • דורבן מלאי • דורבן ג'אווה • דורבן מצויץ • דורבן עב-קוצים • דורבן פיליפיני • דורבן סומטרי |  |
| דורבן עב-זנב | דורבן עב-זנב אסייתי • דורבן עב-זנב אפריקני |  |
| דורבן ארוך-זנב (סוג ומין יחיד) | דורבן ארוך-זנב |  |
דגל גואם

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  22:41
 קבלת מעמד רשמי:  9 בפברואר 1948
 מוטיבים עיצוביים:  סמל גואם 
 
דגל גואם אומץ רשמית ב-9 בפברואר 1948.
הדגל הוא דגל כחול המוקף בקו אדום שבמרכזו סמל גואם.
ראו גם

סמל גואם
דגל גואטמלה

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני וצבאי, דגל הצי המדיני והצבאי
 יחס אורך/גובה:  5:8
 הונף לראשונה:  15 בספטמבר 1821
 מוטיבים עיצוביים:  שלושה פסים אנכיים תכלת-לבן-תכלת, מושחת בסמל גואטמלה במרכז הפס הלבן
דגל גואטמלה מכיל שני צבעים: כחול שמים ולבן. הכחול מסמל את מיקומה של המדינה בין האוקיינוס השקט והאוקיינוס האטלנטי, בעוד הלבן מסמל את הטוהר של ערכי המדינה.
מקורו של הפס הלבן בין שני הפסים הכחולים בדגל הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, אולם הגרסה הגואטמלית הפכה את הפסים לאנכיים במקום אופקיים.
במרכז הדגל ישנו סמל המשלב כמה מרכיבים: איור של הציפור הלאומית, קורוקו הדור (קצאל), המסמלת את החירות; מגילת קלף ובה תאריך העצמאות של מרכז אמריקה מספרד, 15 בספטמבר 1821; רובים מוצלבים, המציינים את נכונותה של גואטמלה להגן על עצמה בכוח אם יהיה בכך צורך; כתר של עלי דפנה כסמל לניצחון; ושתי חרבות מוצלבות המייצגות את הכבוד.
ראו גם

סמל גואטמלה
המנון גואטמלה
דיוויזיית הטנקים הרביעית (האימפריה היפנית)

| --- | --- |
טנקים של הדיוויזיה
טנקים של הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  יפן האימפריה היפנית
 שיוך:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  6 ביולי 1944 – 30 בספטמבר 1945 (שנה)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  טנקים
דיוויזיית הטנקים הרביעית (ביפנית: 戦車第4師団) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-6 ביולי 1944 על בסיס תלמידים ומורים מבית הספר לשריון של הצבא הקיסרי בטוקיו. היא נכללה במסגרת הארמייה ה-36 והייתה אמורה להגן על איי הבית היפניים במהלך הפלישה הצפויה של בעלות הברית. הדיוויזיה הוצבה בקיושו וצוידה בנשק מתקדם מהעתודות של הצבא הקיסרי. היא פורקה יחד עם כל הצבא הקיסרי ב-30 בספטמבר 1945 בלי שנלחמה מעולם.
מפקדים

לוטננט גנרל שיורי נגורה (8 ביולי 1944 - 12 באוגוסט 1945)
מייג'ור גנרל הנסיך קאנין הארוהיטו (12 באוגוסט 1945 - 16 באוגוסט 1945)
לוטננט גנרל שיורי נגורה (16 באוגוסט 1945 - 30 בספטמבר 1945)
דגל גדסדן

| --- | --- |

 מוטיבים עיצוביים:  עכסן מעוצה 
 
דגל גדסדן
דגל גדסדן (באנגלית: Gadsden flag) הוא דגל היסטורי של ארצות הברית. במרכז הדגל מופיע על רקע צהוב נחש המוכן להכשה ומתחתיו הכיתוב "Dont tread on me" שמשמעו "אל תרמוס אותי" ומופנה במקור כלפי האימפריה הבריטית. הדגל נקרא על שם הגנרל והמדינאי האמריקאי כריסטופר גדסדן, שעיצב אותו. הדגל שימש בעבר את חיל הנחתים האמריקני.
נחש העכסן שימש כסמל לשלוש עשרה המושבות הבריטיות בתקופת מלחמת העצמאות של ארצות הברית. כבר ב-1751 הציע בנג'מין פרנקלין, בתגובה סאטירית למדיניות הבריטית לשלוח פושעים למושבותיה באמריקה, לשלוח לאנגליה נחשים. ב-1774 פרסם פול רוויר בעיתונו איור של נחש הנלחם בדרקון בריטי.
השימוש הראשון בדגל נעשה ב-1775 על ידי הצי האמריקני שתקף ספינות בריטיות במהלך המהפכה האמריקאית. בתקופות שונות מאז המהפכה נעשה שימוש חוזר בדגל הן כביטוי לפטריוטיות אמריקאית והן כסמל להתנגדות למדיניות הממשלה.
בשנים האחרונות אימצו תנועות ליברטריאניות את הדגל כסמל למחאה כנגד תוכניות ממשלתיות הכוללות העלאת מיסים.
ד'תתקנ"ה

ד'תתקנ"ה (4955)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-17 בספטמבר 1194 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 6 בספטמבר 1195. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
דגל גינאה ביסאו

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי ודגל ימי לאומי
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  1973
 מוטיבים עיצוביים:  הצבעים הכלל-אפריקאיים:   שני פסים אופקיים ירוק וצהוב, פס אנכי אדום במרכזו כוכב שחור
דגל גינאה ביסאו אומץ בשנת 1973 לאחר קיבלת עצמאות מפורטוגל. הדגל צבוע בצבעים הכלל-אפריקאיים - זהב, ירוק, אדום, וכולל גם את "הכוכב השחור של אפריקה". עיצוב הדגל הושפע רבות מדגל גאנה. לצבעים יש את אותה משמעות - האדום מסמל את דם הקדושים, הירוק המסמל את היערות, והזהב המסמל את עושר המחצבים.
ראו גם

סמל גינאה ביסאו
המנון גינאה ביסאו
דגל גוואדלופ

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי
 גרסאות נוספות:   דגל אזור גוואדלופ
 גרסאות נוספות
  דגל לא רשמי מקומי
  דגל לא רשמי מקומי
דגל לאומי המוצע על ידי מפלגת UPLG
דגל גוואדלופ הוא הדגל הרשמי של גוואדלופ. בעקבות היות גוואדלופ מחוז מעבר לים של צרפת, הדגל הרשמי של האיים הוא דגל צרפת. דגל רשמי נוסף הוא דגל מועצת המחוז – דגל לבן שבמרכזו סמל מועצת האי המכיל שמש וציפור על רקע ירוק (המסמל את האיים) וכחול (המסמל את הים הקריבי). מתחת לסמל מופיע הכיתוב "אזור גוואדלופ" (REGION GUADELOUPE).
תנועת האיחוד העממי לשחרור גוואדלופ (UPLG) הציעה דגל חלופי המבוסס על דגל סורינאם.
ראו גם

דגלי צרפת
דיוויזיית הטנקים השנייה (האימפריה היפנית)

| --- | --- |
חיילי הדיוויזיה בדרך למנילה
חיילי הדיוויזיה בדרך למנילה
 פרטים
 מדינה:  יפן האימפריה היפנית
 שיוך:  הצבא הקיסרי היפני הצבא היפני הקיסרי
 סוג:  דיוויזיה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  24 ביוני 1942 – 30 בספטמבר 1945 (3 שנים)
 מלחמות:  מלחמת סין-יפן השנייה מלחמת העולם השנייה
 נתוני היחידה
 ציוד עיקרי:  טנקים
דיוויזיית הטנקים השנייה (ביפנית: 戦車第2師団) הייתה דיוויזיית שריון של הצבא היפני הקיסרי אשר השתתפה במלחמת העולם השנייה.