stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ינה פוראי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במרץ 1924 נירג'האזה, הונגריה 
 פטירה:  14 באפריל 1993 (בגיל 69) בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב קוזמה 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת זמלווייס 
 תפקידים:  מרצה באוניברסיטה, רדיולוג, רופא 
 
ינה פוראי (במקור פרידמן, בהונגרית: Forrai Jenő; נירג'האזה, 23 במרץ 1924 – בודפשט, 14 באפריל 1993) היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רדיולוג, פרופסור באוניברסיטה, ראש מחלקה מדעית, דוקטור במדעי הרפואה (1969), (.CSc וכן PhD), חבר האקדמיה ההונגרית של מדעים.
קורות חיים

ינה פרידמן נולד במשפחה יהודית. הוא השלים את לימודיו באוניברסיטת זמלווייס לרפואה של בודפשט, שם סיים את לימודיו ב-1952. הוא הוסמך לדוקטור לרפואה ב-29 ביולי. הוא החל את דרכו בשירות הכוחות המזוינים ההונגריים, ומשנת 1956 עבד במחלקת הרנטגן של בית החולים הצבאי המרכזי. ב-1964 ארגן את מחלקת הרנטגן של המכון הלאומי, שנקרא מאוחר יותר המכון להמטולוגיה, עירוי דם ואימונולוגיה, אותו ניהל במשך 29 שנים עד מותו. ועדת ההסמכה המדעית הכריזה עליו כקנדידט למדעי הרפואה על סמך עבודת הגמר שלו "שיטות מודרניות בבדיקת רנטגן של הטארסוס". מאוחר יותר קיבל את התואר דוקטור לרפואה (PHD). בנוסף להרצאותיו, עבודתו המדעית כוללת 8 ספרים וקטעי ספרים וכן 37 תזות.
משנות ה-60 השתתף בעריכת השבועון הרפואי במשך כמעט עשור. הוא היה סגן מנהל המכון הלאומי לטיפול בקרני רנטגן וקרינה. בנוסף לקונגרסים מקומיים וזרים, הוא היה נואם קבוע באירועי הכשרה רפואית.
אשתו יהודית סקיי (1927–2017) הייתה רופאה פנימית. הבן שלהם ד"ר גאבור פוראי (1962) הוא רדיולוג.
פוראי הובא למנוחות בבית הקברות היהודי ברחוב קוזמה.
מחקריו, פרסומיו

Microradiographia. (Orvosi Hetilap, 1957, 43.)
Spontán pneumothorax és mediastinalis emphysema. Rényi Kázmérral, Záborszky Zoltánnal. (Honvédorvos, 1959, 1.)
Összetett csigolyaívfejlődési rendellenesség esete. (Honvédorvos, 1959, 2.)
A „lapockaropogás”-ról két eset kapcsán. Pál Istvánnal. (Orvosi Hetilap, 1960, 30.)
Röntgenanatómiai adatok a pajzsmirigytáji légcsőszűkület megítéléséhez. Trencséni Tiborral. (Orvosi Hetilap, 1961, 41.)
A „vacuum-phenomen”-ről, húsz eset kapcsán. Novák Jánossal. (Orvosi Hetilap, 1962, 23.)
Splenomegalia által okozott és lithiasissal szövődött vesedislocatio myelosclerosis kapcsán. Pintér Zoltánnal. (Orvosi Hetilap, 1962, 28.)
Hereditaer osteo-onycho-dysplasia. Tallós Józseffel. (Orvosi Hetilap, 1962, 30.)
Akrokephalosyndaktylia. (Orvosi Hetilap, 1963, 49.)
A tibia fáradásos töréseinek differenciáldiagnosztikai problémáiról. Novák Jánossal. (Honvédorvos, 1964, 1.)
Röntgenkonzílium. Budapest, 1972
Klinikai röntgen-diagnosztika. Szerk. Csákány Györggyel. Budapest, 1977
Az arthropathia haemophilica radiológiája. (angol nyelven: Radiology of Haemophilic Arthropathies, 2. bővített kiadás. Akadémia Kiadó, 1979, orosz nyelven: 1981)
Haematológiai betegségek csontrendszeri manifesztációi. (Orvosi Hetilap, 1982, 33.)
פרסים והוקרה

עיטור מסדר הכשרון של העמל דרג זהב (1974)
רופא דגול (1980)
עיטור מסדר ההצטיינות ה-4 באפריל (1984)
לקריאה נוספת

Adatai a Petőfi Irodalmi Múzeum katalógusában (נתוניו במאגרי המוזיאון הספרותי פטפי)
Göblyös Péter. "Forrai Jenô szellemi hagyatéka. Gondolatok halálának 10. évfordulóján". Magyar Radiológia. 77 (4): 200–201. (מורשתו הרוחנית של ינה פוראי)
Hidvégi Jenő (1993-12-19). "Prof. dr. Forrai Jenő (1924-1993)". Orvosi Hetilap. 134 (51): 2831. (לזכרו של פרופסור ד"ר ינה פוראי. שבועון רפואי)
הערות שוליים

↑  Magyar Közlöny, 1985. április 5. (15. szám)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356766005171  ISNI: 0000 0000 6712 5933  LCCN: n80026163  NKC: xx0204914  NLA: 35191673  NTA: 432075054  VIAF: 18515625   WorldCat (עם VIAF): 18515625
ינה סיקלאי

| --- | --- |

 לידה:  13 ביוני 1888 פילקובו, סלובקיה 
 פטירה:  15 בינואר 1945 (בגיל 56) 
 בן או בת זוג:  Irma Patkós 
 
ינה סיקלאי (במקור שוורץ, בהונגרית: Sziklai Jenő; פילק, 13 ביוני 1888 – גמונדן?(אוסטריה), 15 בינואר 1945) היה שחקן, במאי, מנהל תיאטרון יהודי-הונגרי שנרצח בשואת יהודי הונגריה.
ביוגרפיה

סיקלאי נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל שוורץ ואֶאוּגניה זילבר-שוורץ.
הוא הופיע לראשונה אצל הבמאי ומנהל להקת תיאטרון ג'רג' פ. מיצ'קאי בשנת 1904.
אחר כך ב־1907–1908 שיחק אצל מיקלוש קונהדיי בסובוטיצה
בשנים 1909–1910 הופיע בברטיסלאבה
בשנים 1910–1912 בקצ'קמט
בשנים 1912–1913 במישקולץ
בשנים 1913–1914 בבקשצ'בה,
בשנים 1914–1915 בגיור
בין השנים 1915–1917 היה במאי ראשי בקושיצה
בשנת 1917 עבר ל"תיאטרון העיר" (Városi Színház) בבודפשט, שם שיחק עד 1921
בין השנים 1922 ל־1924 שיחק אצל ארפאד קיש בבקשצ'בה
בין 1924–1925 אצל הוגו הלטאי בנירג'האזה.
ב־24 בנובמבר 1923 נשא לאישה את השחקנית אירמה פטקוש
בשנים 1925–1926 עבד בפץ'
לאחר מכן בשנים 1926 עד 1931 פעל בסגד כבמאי ראשי וכמנהל התיאטרון.
בשנת 1932 קיבל את רישיונו המקצועי כמנהל במה.
בשנת 1932–1933 עבד בסקשפהרוואר, שופרון, ועוד
בין 1933 ו 1939 שיחק וביים במקומות שונים ברחבי הונגריה
בשנת 1938 החלה חקיקה אנטי יהודית נרחבת ומפלה עם החוק היהודי הראשון, בשנת 1939 החוק היהודי השני ובשנת 1941 החוק היהודי השלישי. בשל החוקים האנטי יהודיים האלה סיקלאי לא היה יכול לשחק על הבמה בשל יהדותו לכן בין השנים 1939 עבד בתיאטרון האופרטה של בודפשט כמנהל הכלכלי של המוסד וגם כמנהל כללי. החוזה שלו לא הוארך לאחר מכן והוא הוחלף במנהל לא יהודי. למרות גילו הוא גויס לשירות העבודה (עבודות כפייה ליהודים עבור הצבא ההונגרי) ב־23 באוקטובר 1944, הוא הוצעד לאוסטריה למחנה עבודה/ריכוז ושם נספה בתחילת 1945.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| ” |  "תיאטרון סגד הוא התיאטרון הגדול והיוקרתי ביותר בהונגריה {...} כאן מנהל התיאטרון צריך לטפל בכל החלק העסקי, גם בחלק האמנותי, גם בעניינים הכלכליים והתיאטרליים, וצריך אפילו לביים. הוא גם צריך להיות על הבמה כל הזמן, כי התיאטרון מנצח על הבמה או שהוא מפסיד בכל הקרב, ואם המנהל לא מכיר את הבמה או שלא אכפת לו, יש צרות." נאומו של סיקלאי לשנה החדשה של 1934 | “ |
תפקידיו העיקריים

פרנץ להאר : האלמנה העליזה - בתפקיד דנילו
ינה הוסקה : הברונית לילי - בתפקיד המשרת יוז'ף
בימוייו העיקריים

אימרה קלמן : רוכב השטן
פרנץ להאר: העולם יפה
ג'ן חוסקה: גול באבא (גול באבא (מרציפון טורקיה ? - בודה, 1 בספטמבר 1541) בשמו האמיתי קאפר היה משורר ודרוויש עות'מאני, שהיה שייך לחצרו של הסולטאן סולימאן המפואר, שמת בהונגריה בשם גול באבא).
לקריאה נוספת

לקסיקון לאמנות התיאטרון ההונגרי
יאנוש שאנדור: משחק בסגד
שולינט
המשחקים בחוצות סגד
ההיסטוריה של המשחק בסגד
ספריית שחקנים
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Bp. VI. ker. állami halotti akv. 430/1950. folyószáma alatt. A halálozás időpontját a pesti járásbíróság Pk.I 586075/1949-6. sz. jogerős végzésében állapította meg.
לאגוס (מדינה)

| --- | --- |
דגל לאגוסדגל לאגוס

 מדינה:  ניגריה ניגריה
 מושל:  Babajide Sanwo-Olu
 רשות מחוקקת:  Lagos State House of Assembly 
 בירת המדינה:  איקג'ה
 שפה רשמית:  אנגלית 
 תאריך ייסוד:  27 במאי 1967
 על שם:  לאגוס 
 שטח:  3,577 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במדינה:  11,000,598 (דירוג: 2, 2016)
  ‑ צפיפות:  2,500 נפש לקמ"ר (2006)
 קואורדינטות:  6°35′00″N 3°45′00″E﻿ / ﻿6.5833333333333°N 3.75°E﻿ / 6.5833333333333; 3.75 
 אזור זמן:  UTC+1
 https://lagosstate.gov.ng/
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
לאגוס (באנגלית: Lagos) המכונה גם מדינת לאגוס (על מנת להבדיל אותה מהעיר לאגוס) היא המדינה הקטנה בניגריה מבחינת שטח אשר ממוקמת בדרום-מערב המדינה. מדינת לאגוס היא המרכז הכלכלי החשוב של ניגריה, ובה נמצאת העיר לאגוס, אשר מהווה מטרופולין חשוב. אם לאגוס הייתה מדינה עצמאית, היא הייתה הכלכלה החמישית בגודלה באפריקה. ישנן מחלוקות בין הממשל הניגרי לבין הממשל המקומי לגבי מספר התושבים בלאגוס כפי שנמדד במפקד האוכלוסין ב-2006. המדינה גובלת במדינת אוגון ממזרח ומצפון, בבנין ממערב, ובאוקיינוס האטלנטי מדרום.
המדינה הוקמה ב-27 במאי 1967, כחלק משינוי החלוקה הפדרטיבית של ניגריה. עד להקמת המדינה, לאגוס נוהלה באופן ישיר על ידי הממשל הפדרלי. בתחילה לאגוס הייתה גם בירת המדינה וגם בירת ניגריה כולה. בשנת 1976 בירת מדינת לאגוס הועברה מלאגוס לאיקג'ה. בשנת 1991 אבוג'ה הפכה לבירתה הרשמית של ניגריה, ובכך החליפה את לאגוס. למרות כל אלה, העיר לאגוס נשארה המרכז הכלכלי החשוב ביותר והעיר המאוכלסת במדינת לאגוס ובניגריה כולה.
בשנת 2020 החל אכלוס מתחם "אקו אטלנטיק" שנבנה על חצי האי מיובש לחופי האויקאנוס.
כלב משטרה

כלב משטרה בשירות ה-FBI
יחידת כלבים מסוג רועה גרמני של משטרת שוודיה
כלב משטרה הוא כלב שהוכשר במיוחד לצרכים משטרתיים כמו חילוץ, רחרוח אחר חומר נפץ, תפיסה של פושעים ואכיפת חוק כלשהו. הכלבים מופעלים על ידי יחידות כלבנים שהוכשרו במיוחד לאמן ולהפעיל את הכלבים. יחידות אלו מכונות באנגלית "K9" מאחר שצירוף זה נהגה כמו Canine שפירושו "כלביים".
הזנים הנפוצים ביותר של כלבי המשטרה הם רועה גרמני, רועה בלגי, כלב דם, רועה הולנדי ולברדור רטריבר. גזעים מסוימים משמשים לאכיפת סדר חוק ציבורי על ידי איום על חשודים, רדיפה אחר חשודים וכדומה. גם בצבאות יש יחידות כלבנים, ואלו מבצעים תפקידים דומים. עם זאת כל כלב צריך אימון כדי שיהפוך לכלב משטרה פעיל ואינו נולד עם מודעות לביצוע יכולות אלה.
היסטוריית שילוב כלבים במשטרה

יש הסוברים, כי כלבים שימשו כבר בזורואסטריות לזיהוי זהותו של הנפטר במסגרת טקס סגדיד (אנ') ((בפרסית) "מבט כלב"). באירופה, לפחות מאז ימי הביניים, שלטונות השתמשו בכלבים במסגרת חיפוש אחרי אנשים שהסתתרו מהעונשים שהטילו עליהם אותם השלטונות.
השימוש הראשון בכלבים החל בבריטניה ב-1889 במסגרת חקירת רציחות שנעשו על ידי ג'ק המרטש. בהמשך התרחב השימוש הממוסד, תחילה בצירוף כלבים במשטרת העיר גנט שבבלגיה מאז 1899 אחרי שטרם לכך עזרו למשטרת פריז להשתלט על כנופיות רחוב בעיר. בהמשך השימוש הממוסד התרחב לאוסטרו-הונגריה והאימפריה הגרמנית.
בארץ ישראל רעיון כלבי משטרה הגיע בתקופת המנדט הבריטי מרוי ספייסר, מפקד משטרת המנדט, ששמע עליו בזמן שירותו במושבת קניה משוטרים ששירתו באיחוד דרום אפריקה. עד להגעת משפחת מנצ'ין, שהיו מגדלים כלבים למטרות שמירה, מאוסטריה, הפקודות לכלבים היו באנגלית.
לאחר הקמת מדינת ישראל, באוקטובר 1948 הוקם בית ספר לאילוף כלבים בתחנת המשטרה קריית חיים. עקב שיתוף הפעולה עם משפחת מנצ'ין הפקודות לכלבים בתחילה היו בגרמנית. ב-1949 בית הספר עבר לבית דגן.
המטרות העיקריות לשימוש בכלב

חיפוש אחר חשוד, אדם נעדר או חפץ שנעלם.
איתור חומר נפץ.
איתור סמים.
איתור גופות.
חילוץ ואיתור לכודים מתחת להריסות.
כלב תקיפה/שמירה.
כלב תקיפה המסייע במעצר חשודים מסוכנים.
כלבי משטרה פופולריים

דוגו ארגנטינו
רועה גרמני
רועה הולנדי
רועה בלגי (מלינואה)
לברדור רטריבר
דוברמן פינצ'ר
ספרינגר ספניאל אנגלי
כלב דם
ביגל
רוטוויילר
ברנר זננהונד
אלסקן מלמוט
צ'או צ'או
בישראל

בישראל נעשה  שימוש צבאי וביטחוני בבעלי חיים לרבות בכלבים הן במשטרת ישראל ומשמר הגבול והן בצה"ל. במשטרה ובמג"ב יש יחידות כלבנים המפעילות כלבי משטרה לצורכי אכיפת חוק, איתור חשודים, רחרוח אחר חומרי נפץ וסמים ומשימות משטרה נוספות. בנוסף אליהן כוללת הימ"מ (היחידה הלאומית המיוחדת ללוחמה בטרור) לוחמים-כלבנים המפעילים כלבי משטרה לצורכי לוחמה בטרור, איתור חשודים ותקיפתם במקרה הצורך. הכלבנים מאומנים ומגודלים בתוך היחידה, ועוברים תהליך מיון, הכשרה ואימון ארוך. הכלבים נתפשים בימ"מ כ"לוחמים על ארבע" וכלבים שנהרגים במהלך פעילות מבצעית נקברים בבית הקברות שבבסיס הימ"מ. יחידת הכלבנים בצה"ל, הנקראת "עוקץ", מפעילה כלבים למשימות שונות בהן חילוץ, ביטחון שוטף ולוחמה בטרור.
הערות שוליים

↑  American Kennel Club, What Do K-9 Police Dogs Do?, akc.org, ‏3 בספטמבר 2021 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560731805171  NDL: 00565385  NKC: ph316243 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוחמי הימ"מ (משטרת ישראל) בדיגום מבצעי מלא, עם רובי M4A1 קרבין וכלב משטרה, באימון פריצה והשתלטות
כרבולת מקרינה

| כרבולת מקרינה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: קטניתאים
משפחה:: קטניות
תת־משפחה:: פרפרניים
סוג:: כרבולת
מין:: כרבולת מקרינה
שם מדעי
 Onobrychis cornuta ‏Desvaux, 1814
כרבולת מקרינה (שם מדעי: Onobrychis cornuta, נקראת גם כַּרְבּלֶת קוֹצָנִית) היא מין של צמח פורח ממשפחת הקטניות.
בית גידול

תפוצתו משתרעת מהטאורוס עד הרי ההימלאיה ומקווקז עד החרמון.
מקור השם: פירוש שם הסוג המדעי "מאכל חמורים", משום שמינים רבי משמשים כנראה מזון לב"ח. השם העברי מרמז לצורת הפירות של המינים הגדלים בארץ, הנושאים תוספות דמויות כרבולת.
תיאור

בן-שיח קוצני נשיר, דמוי חצי-כדור, היוצר כר צפוף וקוצני. 
גובהו מגיע עד 40-30 ס"מ וקוטרו – 100-80 ס"מ. העלים מנוצים, העלעלים מעטים (11-5), צרים-סרגליים, ובשל צורת ההסתעפות של הענפים נראים הקוצים דו-קרניים (ומכאן נגזר תואר המין). כרי הכרבולת הגדלים בגבעות מוכות רוח פורחים רק בצד המוגן מהרוח. לעיתים החלק הפונה לצפון-מערב יבש לגמרי והחלק שמולו מלבלב ופורח. צבע פרחיו המרובים אדום לילך ולהם סירת כותרת קטועה. הפרחים בעלי פספוס עדין של קווי אורך בהירים, המגוון את הופעתם הארגמנית הכללית. התרמיל מעט כדורי, גודלו 12-5 מ"מ.
כרבולתן הסלעים

| כרבולתן הסלעים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי-טירן
משפחה:: קוטינגיים
סוג:: כרבולתן
מין:: כרבולתן הסלעים
שם מדעי
 Rupicola peruvianus ‏לאת'אם, 1790
תחום תפוצה


כרבולתן הסלעים (שם מדעי: Rupicola peruvianus) הוא עוף טרופי כתום החי באמריקה הדרומית ביערת ובמורדות הרים וצוקים. הוא שייך למשפחה דרום אמריקאית הנקראת קוטינגיים. זוהי הציפור הלאומית של פרו. בנוסף הוא חי בוונצואלה, אקוודור, קולומביה ובוליביה.
אצל ציפורי ג'ונגל אלה ישנה דו צורתיות זוויגית גדולה: אצל הזכר חלק הגוף הקדמי כתום עז, כולל הכרבולת על ראשו, שהעניקה לו את שמו. חלק הגוף האחורי שחור והכנפים אפורות בחלקן העליון. הנקבה חומה וקטנה בהרבה. הזכרים מתחרים בתצוגות ראווה על העצים בניסיון למשוך את הנקבות ולהזדווג עם כמה שיותר מהן. הנקבות מטפלות בביצים ובגוזלים לבדן.
הכרבולתן ניזון בעיקר מפירות, אך צד גם חרקים, זוחלים קטנים ואפילו עכברים. הוא עוף בינוני שיכול להגיע ל-32 ס"מ ולמשקל 235 גרם.
מיון

R. p. peruvianus
R. p. aequatorialis
R. p. sanguinolentus
R. p. saturatus
הערות שוליים

↑  כרבולתן הסלעים באתר הרשימה האדומה של IUCN
לאגוש

לאגוּש (בפורטוגזית: Lagos, במשמעות "אגמים") היא עיר ורשות מקומית בדרום אלגארבה שבפורטוגל. אוכלוסיית הרשות המקומית מונה 27,041 תושבים, מתוכם 14,675 מתגוררים בעיר. מרבית האוכלוסייה מתגוררת לאורך קו החוף ומתפרנסת מענף התיירות. אזור פנים המחוז מיושב בדלילות, ומרבית התושבים המתגוררים בו מתפרנסים מחקלאות ומיערנות.
העיר ממוקמת 35 ק"מ מזרחית לנקודת סאגרש, המקום הדרום-מערבי ביותר ביבשת אירופה.
לעיר לאגוש היסטוריה עתיקה. מקור השם הוא ככל הנראה קלטי ונובע מן המילה Lacobriga, בו השתמשו הרומאים מאוחר יותר. קיימת עדות להגעת הפיניקים לאזור מפרץ לאגוש, בשל הדגה העשירה באזור, ובמיוחד דגי טונה, סרדינים ומיני סרטנים. המקום נכבש לראשונה על ידי קרתגו, אשר גייסה את התושבים הקלטיים המקומיים למלחמתם נגד הרומאים. הם ניהלו במקום כרמים ומטעי עצי זיתים. לאחר מכן התיישבו בו רומאים והיישוב הפך לחלק מן הפרובינקיה לוסיטניה. בחפירות באזור נמצאו מספר ממצאים מן התקופה הרומית. האזור היה זירת המאבק בין קווינטוס סרטוריוס לקאיקיליוס מטלוס והעיר הייתה נמל חשוב.
כנסיות בית הספר לאדריכלות של פסקוב

כנסיות בית הספר לאדריכלות של פסקוב (ברוסית: Храмы псковской архитектурной школы) הן אתר מורשת עולמית אונסק"ו הכולל אוסף של מונומנטים הממוקמים בעיר ההיסטורית פסקוב, על גדות הנהר ויליקיה בצפון-מערב רוסיה.
מבנים אלו, שתוכננו על ידי בית הספר לאדריכלות בפסקוב, מאופיינים בחללים קובייתיים, כיפות, מרפסות ומגדלי פעמונים, שמרכיביהם העתיקים ביותר הם מהמאה ה-12. מנזרים, כנסיות וקתדרלות משולבים בסביבה הטבעית על ידי גנים, חומות היקפיות וגדרות. בהשראת המסורות של האדריכלות הביזנטית ואסכולת נובגורוד, הגיע בית הספר לאדריכלות פסקוב לשיאו במאות ה-15 וה-16, והיה מהחשובים במדינה. סגנון זה שלט באבולוציה של האדריכלות הרוסית במשך חמש מאות שנים.
הכנסיות והמנזרים הוכרו כמורשת תרבותית עולמית בשנת 2019 בישיבה ה-43 של הוועדה למורשת עולמית ונוספו לרשימת המורשת העולמית של אונסק"ו.
אתר המורשת כולל עשרה מונומנטים של אדריכלות דתית, כנסיות וקתדרלות, כמו גם, במקרים מסוימים, חלק ממבני המנזרים סביב אלה, המייצגים את הסגנונות האדריכליים והאלמנטים הדקורטיביים שיצר בית הספר לאדריכלות פסקוב בין המאה ה-12 לתחילת המאה ה-17.הכנסייה המרכזית בפסקוב, קתדרלת השילוש, אינה נמנית עם המבחר מבין עשרת מבני הדת (מנזרים, כנסיות) הרשומים ברשימת המורשת העולמית.
| תמונה | מספר מזהה | שם | שם במקור | קואורדינטות | שטח |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|    | 1523-001 | קתדרלת יוחנן המטביל בפסקוב | Собор Иоанна Предтечи Ивановского монастыря | 57° 49′ 33.3″ N, 28° 19′ 4.8″ E | 7.3 דונם |
|    | 1523-002 | מנזר מירוז'סקי עם כנסיית השינוי | Ансамбль Спасо-Мирожского монастыря: Преображенский собор | 57° 48′ 23.6″ N, 28° 19′ 43.2″ E | 144 דונם |
|    | 1523-003 | כנסיית המלאך מיכאל עם מגדל פעמונים | Церковь Михаила Архангела с колокольней | 57° 49′ 5.7″ N, 28° 20′ 2.2″ E | 5.5 דונם |
|    | 1523-004 | כנסיית מריה הבתולה, מגינת האל | Церковь Покрова и Рождества от Пролома | 57° 48′ 19.3″ N, 28° 20′ 2.6″ E | 1.4 דונם |
|    | 1523-005 | כנסיית קוסמה ודמיאן | Церковь Косьмы и Дамиана с Примостья, остатки колокольни, ворота и ограда | 57° 49′ 23.7″ N, 28° 20′ 1.5″ E | 1.4 דונם |
|    | 1523-006 | כנסיית גאורגי הקדוש | Церковь Георгия со Взвоза | 57° 48′ 36″ N, 28° 19′ 56.9″ E | 2.2 דונם |
|    | 1523-007 | כנסיית ההתגלות ליד זפסקוביה | Церковь Богоявления со звонницей | 57° 49′ 22.4″ N, 28° 20′ 19.46″ E | 2.4 דונם |
|    | 1523-008 | כנסיית ניקולס הקדוש במקום היבש | Церковь Николы с Усохи | 57° 48′ 55.9″ N, 28° 20′ 4.6″ E | 2.5 דונם |
|    | 1523-009 | כנסיית בסיליוס הגדול על ההר | Церковь Василия на Горке | 57° 48′ 55.1″ N, 28° 20′ 8.9″ E | 2 דונם |
|    | 1523-010 | מנזר סנטוגורסקי עם כנסיית המולד של אם האלוהים | Ансамбль Снетогорского монастыря: собор Рождества Богородицы | 57° 50′ 6.3″ N, 28° 15′ 47.2″ E | 2 דונם |
הערות שוליים

↑  Churches of the Pskov School of Architecture
כריסאיס

| --- | --- |

כריסס מנסה לפדות את בתו מאגממנון (אמצע המאה ה-4 לפנה"ס)
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 מקום מגורים:  טרויה 
 אב:  כריסס 
 בן או בת זוג:  אגממנון 
 צאצאים:  כריסס 
 
אודיסאוס מחזיר את כריסאיס לאביה (קלוד לורן, 1644).
במיתולוגיה היוונית, כריסאיס (ביוונית עתיקה: Χρυσηΐς) היא אישה טרויאנית, בתו של כריסס. כריסאיס, שמה כביכול ב"איליאדה" של הומרוס, פירושו פשוט "בתו של כריסס"; סופרים מאוחרים יותר מציינים את שמה האמיתי, אסטינומה (אנ')‏ (Ἀστυνόμη). המשורר הביזנטי יואנס צצס מתאר אותה כ"צעירה ורזה מאוד, עם עור חלבי; היה לה שיער בלונדיני ושדיים קטנים; בת תשע-עשרה ועדיין בתולה".
מיתולוגיה

אסטינומה נשלחה על ידי אביה לשם הגנה, או, על פי אחרים, כדי להשתתף בחגיגת פסטיבל ארטמיס בתֵּבֵּה הקיליקית (אנ') או בלירנסוס, שם נלקחה כשבויה על ידי אכילס.
לטענת כמה, היא הייתה אשתו של אאטיון, מלך לירנסוס (אנ') (בדרך כלל מתואר כשליט של תבאי הקיליקית הסמוכה) שנהרג על ידי בנו של פלאוס (אנ') במהלך מלחמותיו נגד בעלות בריתה של טרויה.
בספר הראשון של "האיליאדה", במהלך חלוקת השלל שהביא אכילס, היא נמסרה לאגממנון בהחלטה פה אחד לנוכח משרתו המלכותית. כפרס מלחמה, אגממנון, שהודה שהיא יפה יותר מאשתו קליטמנסטרה, שעבד את כריסאיס וסירב לאפשר לאביה לשלם עבורה כופר, למרות שכהן אפולו הציע למלך המיקני מתנות זהב וכסף. בעקבות זאת, שלח אפולו מגפה ששטפה את צבאות יוון, ואגממנון נאלץ להחזיר את כריסאיס כדי להביא לסוף המגפה. הוא שלח את אודיסאוס להחזיר את הנערה לכריסס. אגממנון פיצה את עצמו על אובדן זה בכך שלקח את בריסאיס מאכילס, מעשה שפגע באכילס, שבתגובה לכך סירב לקחת חלק נוסף במלחמת טרויה.
לאחר ההתקפה על רסוס (אנ') וצבאות תראקיה שלו, הגיע כריסס ליוונים כדי להודות להם על כך שהחזירו את בתו, אסטינומה. בגלל אדיבות זו, ומכיוון שידע שבתו קיבלה יחס ראוי, הוא החזיר אותה לרשותו של אגממנון. אגדה יוונית מאוחרת יותר, שנשתמרה ב"Fabulae" של גאיוס יוליוס היגינוס (אנ'), מצינת שהיה לה בן שנקרא על שם אביה על ידי אגממנון. בעיר תבאי באסיה הקטנה, כריסאיס ילדה את כריסס (אנ') והכריזה עליו כבן של אפולו. הדבר קרה כאשר שוחררה לזמן קצר כאסירה והורשתה לחזור לעיר הולדתה.
כמה שנים אחר כך, כאשר ילדי אגממנון, אורסטס ואיפיגניה מצאו מקלט באי סמינתוס, עתה ביתם של כריסאיס ומשפחתה, היא הציעה למסור את הנמלטים למלך תואס (אנ'). בנה כריסס, שגילה כי הם אחיו למחצה, עזר להם להרוג את המלך הטאורי (אנ').
בספרות מימי הביניים, פותחה כריסאיס לדמות "כרסידה" (אנ').
יצירת האמנות "I Modi"‏ (אנ') (בלטינית: "הדרכים"), ספר אירוטי מתקופת הרנסאנס, מציגה את כריסאיס בתנוחה מינית אחת מתוך סדרת תנוחות מצוירות בתחריטים.
כריסאיס היא הדמות "המוזהבת" באפוס האלכימי מתקופת הבארוק שנקרא על שמה, "Chryseidos Libri IIII"‏ (1631).
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: כריסאיס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
↑  בלקסיקון של הסיכיוס מאלכסנדריה (אנ'); ב"כרונוגרפיה" של יואנס מלאלס; אצל אוסטאתיוס מסלוניקי (אנ'), פרשן של הומרוס.
↑  יואנס צצס. Antehomerica, 353-355
↑  דיקטיס איש כרתים (אנ')‏, ספר 2, פסקאות 17, 19.
↑  דיקטיס איש כרתים, ספר 2, פסקה 28.
↑  הומרוס, איליאדה, שיר ראשון, 368–412.
↑  דיקטיס איש כרתים, ספר 2, פסקה 47.
כרבולניים

| כרבולניים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: עקרבנונאים
תת־סדרה:: Scorpaenoidei
משפחה:: כרבולניים
שם מדעי
 Aploactinidae ‏מק'קולוך, 1922

Kanekonia queenslandica
כַּרְבּוֹלָנִיִּים (שם מדעי: Aploactinidae) הם משפחת דגי גרם מסדרת העקרבנונאים החיים בטבע בימי האזור האינדו-פסיפי במים רדודים בקרבת החופים עד עומק 100 מטרים.
אורכם מגיע ל-20 סנטימטרים בממוצע והם בעלי מבנה המותאם לישיבה על קרקע הים והמתנה לטרף בהסוואה. שמם ניתן עקב הבליטה הגדולה מעל ראשם שצורתה מזכירה כרבולת ומתפשטת לרצועת סנפירים לאורך הגב ועד לזנב. פיהם גדול ובעל מכסה זימים מגודל היכול להיפער במהירות כדי לחטוף דג קטן או סרטן שעובר בסביבתם.
כמה חוקרים מאחדים את המשפחה עם בני משפחת האבנוניים שכמותה מצוידים בקוצים ארסיים בסנפיריהם. חוקרים אחרים מאחדים אותם עם הטטררוגיים.
סוגים

סוג ומין יחיד Acanthosphex leurynnis
סוג ומין יחיד Adventor elongatus
סוג ומין יחיד Aploactis aspera
סוג ומין יחיד Aploactisoma milesii
Bathyaploactis
Cocotropus
Erisphex
Kanekonia
סוג ומין יחיד Matsubarichthys inusitatus
סוג ומין יחיד Neoaploactis tridorsalis
Paraploactis
סוג ומין יחיד Peristrominous dolosus
סוג ומין יחיד Prosoproctus pataecus
Pseudopataecus
Ptarmus
סוג ומין יחיד Sthenopus mollis
Xenaploactis
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
יצחק אלחנן ולדשיין

| --- | --- |

 לידה:  1894 שרשוב, בלארוס 
 פטירה:  1941 (בגיל 47 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1941 
 
הרב יצחק אלחנן ולדשיין שכונה השערשובער (ביידיש: דער שערשובער) (ה'תרנ"ד - תמוז/אב ה'תש"א) היה מנהל רוחני ברשת ישיבות 'בית יוסף', המשתייכות לתנועת המוסר. תלמידו המובהק ועורך ספרו של ר' יוסף יוזל הורביץ, 'הסבא מנובהרדוק'.
תולדותיו

יצחק אלחנן ולדשיין נולד בשנת ה'תרנ"ד בעיירה שרשוב שברוסיה הלבנה. אביו, הרב אברהם אהרן, היה רבה של העיירה. בצעירותו למד ר' יצחק בישיבת 'תורת חסד', בבריסק, אצל הרב משה סוקולובסקי, ולאחר מכן בישיבת 'ענף עץ החיים' במיילץ, אצל הרב זלמן סנדר כהנא שפירא.
בשנת ה'תרס"ג סגר ר' זלמן סנדר את הישיבה במיילץ, ור' יצחק התכוון לעבור לישיבת 'תורה ודעת' בנובהרדוק, בראשותו של רב העיירה, מנחם קרקובסקי. בישיבה זו נלמדו לימודים כלליים לצד לימוד התורה, וזו הייתה הסיבה שר' יצחק רצה לעבור דווקא לשם, כפי שתיאר אביו במכתב לרב קרקוסבקי: "בני כבר טעם במדה גדולה מעץ החיים (=התורה), וכעת רוצה לטעום גם מעץ הדעת".
כשהגיע ר' יצחק לנובהרדוק, השפיעו עליו תלמידי ישיבת המוסר בעיירה שייכנס לישיבתם, ושם הושפע ר' יצחק מדמותו של ראש הישיבה, הסבא מנובהרדוק, ובחר להישאר וללמוד בה. תלמידי ישיבת המוסר בנובהרדוק מספרים, שכדי לשכנע אותו להישאר בישיבתו, הבטיח הסבא מנובהרדוק לר' יצחק שבתום חודש ללימודיו בישיבה יספק לו מורה פרטי, שילמד אותו את השפה הרוסית וכן לימודים כלליים, אך כעבור חודש שבו למד ר' יצחק בישיבת המוסר הוא כבר לא רצה בכך.
בשנת ה'תרפ"ח התמנה ר' יצחק למנהלה הרוחני של ישיבת 'בית יוסף' בעיירה פינסק, בראשותו של הרב שמואל וינטרוב. בשנת ה'תרצ"ה עבר ר' יצחק לשמש כמשגיח בישיבת 'בית יוסף' באוסטרובצה, בראשותו של הרב מרדכי שמעונוביץ, והוא החזיק במשרה זו עד שנת ה'תרצ"ט.
מלבד תפקידיו הפורמליים כמשגיח, היה ר' יצחק מגיע מפעם לפעם לישיבות נוספות השייכות לרשת 'בית יוסף' כדי למסור בהן שיחות מוסר. ביום י"א באלול ה'תרצ"ט (1 בספטמבר 1939), בעת פלישת גרמניה הנאצית לפולין, שהה ר' יצחק בישיבת 'אהל תורה' בברנוביץ', בראשותו של הרב אלחנן וסרמן, ובעקבות הפלישה נבצר ממנו לחזור לביתו. בחורף ה'ת"ש עזבו תלמידי ישיבת ברנוביץ' - ואיתם גם ר' יצחק - את העיירה, ונסעו לווילנה, בהוראתו של הרב חיים עוזר גרודזנסקי. משם גלתה הישיבה לעיירה טרוקי, ובקיץ ה'ת"ש עברה לעיירה סמילישוק. ר' יצחק נתפס על ידי הגרמנים יחד עם תלמידיו בקיץ ה'תש"א, בעיצומו של שיעור בישיבה, וכולם נהרגו מיד.
משפחתו

בשנת ה'תרפ"ב נשא ר' יצחק לאשה את לאשה את גיטל, בתו של הרב אלתר שמואלביץ (אחותו של הרב חיים שמואלביץ), ונכדתו של רבו, הסבא מנובהרדוק. בשנת ה'תש"ז נישאה גיטל לרב חיים זאב פינקל, המנהל הרוחני של ישיבת מיר.
בנם הבכור של ר' יצחק וגיטל, הרב רפאל, שנולד בשנת ה'תרפ"ו, שרד את השואה, נשא לאשה את מינה, נכדתו של הרב יעקב יוסף הרמן, והם קבעו את ביתם בארץ ישראל.
בנם הצעיר, דוד יוסף, שנולד בשנת ה'תרפ"ח, נספה בשואה.