stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דייזי ח'אן
מדיה

ח'אן מרצה באופן קבוע בארצות הברית ובעולם. היא הופיעה במספר רב של כלי תקשורת, כגון CNN, אל ג'זירה, וה-BBC. היא כיהנה כיועצת, ותורמת למגוון של סרטים תיעודיים בהם הסרט מוחמד: מורשתו של הנביא מוחמד, נשיונל ג'יאוגרפיק בפנים מכה, ושל ערוץ הולמרק מקשיב האסלאם.
פרסים והוקרה

היא הייתה הנמענת הראשונה של צ'ארלס אנסבאכר, לפי הקרן לצוד חלופות, 2012.
היא אחת מבין "10 נשים מוסלמיות שכל אדם צריך לדעת," לפי האפינגטון פוסט בלוג של דת, 2012.
@DaisyKhan היא אחת מ-140 משתתפי הטוויטר הטובים ביותר ב-2013 .
@DaisyKhan היא אחת מ-"7 הנשים שאתה חייב לעקוב בטוויטר," לפי המגזין גלמור, 2012.
ידועה בבניית הגשרים באמצעות דיאלוג בין דתי, לפי IQRA קרן החינוך הבינלאומי, 2011.
זכתה בפרס אלינור רוזוולט לזכויות האדם, לפי ועדת השירות המאוחדת ב-2011.
זכתה בפרס השלום של אדינבורו - העיר של אדינבורו, אדינבורו דתי האגודה, פסטיבל של רוחניות, שלווה, ואת הישיבות של אדינבורו מנהיגים דתיים, 2011.
זכתה בפרס הקול הנבואי, לפי שלום מרכז, 2011 .
היא מחויבת לפעולה, לפי יוזמת קלינטון העולמית, 2010.
היא זכתה בפרס של האישה שמהווה מקור השראה, לפי מרכז תמיכת המשפחה הערבייה האמריקאית.
דייזי ח'אן היא אחת מ-21 המנהיגים של המאה ה-21: שבעה שהפילו הטירנים, לפי העיתונות המקוונת של הנשים, 2008.
זכתה בפרס הבין-דתי של ג'יימס פארקס מורטון, לפי מרכז ניו יורק שמתייחס לדתות שונות, 2006.
זכתה בפרס מחויבות של החיים, לפי הסמינר התאולוגי הערמוני, 2005.
הערות שוליים

↑  "The smashers of Mary's images are acting more against statues than against her". The Economist. 30 נוב' 2017. נבדק ב-2 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Combating Extremism and Islamophobia in the United States". Council on Foreign Relations. אורכב מ-המקור ב-2017-02-22. נבדק ב-26 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Presentation Convent Higher Secondary School". נבדק ב-2012-04-16.
1 2 3 4 5  ديزي خان صوت الإسلام المعتدل في أميركا
↑  AZMAT KHAN (27 ספט' 2011). "Imam Feisal Adbul Rauf and Daisy Khan: "We Are Simply People Caught in the Middle"". FRONTLINE. נבדק ב-2 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ADELA SULIMAN (23 ספט' 2016). "Sufi Sect of Islam Draws 'Spiritual Vagabonds' in New York". The New York Times. נבדק ב-2 בדצמבר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Daisy Khan, an Eloquent Face of Islam, הניו יורק טיימס
↑  Grynbaum, Michael M. (10 בנובמבר 2010). "Daisy Khan, an Eloquent Face of Islam". The New York Times. נבדק ב-22 בפברואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Islamophobia is America's real enemy
↑  10 Muslim Women Every Person Should Know
↑  "The 140 Best Twitter Feeds of 2012". Time. אורכב מ-המקור ב-27 ביוני 2015. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "#FollowFriday: 7 Women You Must Follow for LOLs, OOOHs and AHHs". Glamour. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "IQRA Annual Dinner 2011 Highlights". IQRA Foundation. אורכב מ-המקור ב-2018-03-11. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  [https://web.archive.org/web/20150809135542/http://www.asmasociety.org/about/b_rauf.html Imam Feisal Abdul Rauf
Founder of ASMA and Chairman of Cordoba Initiative]
↑  "ASMA Update". ASMA Society. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2015. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rabbi Arthur Waskow Presents Daisy Khan with Prophetic Voice Award". The Shalom Center. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 2010 Clinton Global Initiative recognizes ASMA's commitment to action "Training Imams on Women's Rights in Afghanistan"". ASMA Society. אורכב מ-המקור ב-24 ביוני 2015. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Executive Director of the American Society for Muslim Advancement to Visit LIM College". LIM College. אורכב מ-המקור ב-2013-03-11. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "21 Leaders for the 21st Century: Seven Who Topple Tyrannies". Women's eNews. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The James Parks Morton Interfaith Award". Interfaith Center of New York. אורכב מ-המקור ב-2011-08-28. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Lives of Commitment". Auburn Seminary. אורכב מ-המקור ב-3 ביולי 2015. נבדק ב-31 ביולי 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
הדולפין השחור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מושבת תיקון 
 מיקום:  סול-איליטסק 
 מדינה:  רוסיה 
 מפעיל:  שירות בתי הסוהר הפדרלי 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1773
 תאריך פתיחה רשמי:  1773 
 קואורדינטות:  51°09′20″N 54°59′35″E﻿ / ﻿51.15555556°N 54.99305556°E﻿ / 51.15555556; 54.99305556
  (למפת מחוז אורנבורג מוגדלת) אורנבורג אורסק נובוטרויצק בוזולוק בוגורוסלן גאי סורוצ'ינסק סול-אילייצק יאסני קזחסטן צ'ליאבינסק בשקורטוסטן ט. סמרה סהדולפין השחור(למפת מחוז אורנבורג רגילה) אורנבורג אורסק נובוטרויצק בוזולוק בוגורוסלן גאי סורוצ'ינסק סול-אילייצק יאסני קזחסטן צ'ליאבינסק בשקורטוסטן ט. סמרה סהדולפין השחור
 
כלא הדולפין השחור (ברוסית: Чёрный Дельфин; בתעתיק עברי: צ'ורני דֶלפין), הידוע רשמית כמתקן הכליאה הפדרלי מס' 6 של מחוז אורנבורג, הוא בית סוהר רוסי עבור עבריינים מסוכנים ביותר, ונחשב אחד מבתי הכלא השמורים ביותר בעולם.
הכלא מהווה מושבת עונשין מיוחדת עבור אסירים שנידונו למאסר עולם. הכלא שוכן בעיר סול-אילצק, הסמוכה לאגם רזוואל שבמחוז אורנבורג, הסמוך לגבול עם קזחסטן. זהו בית הכלא הגדול ביותר ברוסיה, בעל קיבולת של 1,600 אסירים. נכון לשנת 2011, נכלאו בו כ-700 אסירים, וניהל אותו צוות של כ-900 סוהרים.
הכלא נחשב לשמור ביותר ברוסיה, ומאז נבנה מעולם לא התרחש ממנו ניסיון בריחה. שם הכלא נובע מהמזרקה הניצבת בכניסה למתחם הכלא, שיש האומרים שנבנתה על ידי אסירי הכלא.
היסטוריה

בית הכלא הוקם לראשונה בתקופת שלטונה של יקטרינה הגדולה, בשנת 1773. לאורך שנות קיומו שימש הכלא כמקום מאסר לאסירים פוליטיים ולפושעים מסוכנים.
בשנת 2000 הפך המתחם בית כלא פדרלי לאסירים שנידונו למאסר עולם.
אסירים בולטים

קרולה נהר
צבן ז'מצרנו (אנ')
זלימחן גושמזוקייב (אנ')
סאיד אמירוב (אנ')
אלכסיי פיצ'וגין (אנ')
מיכאיל פופקוב
ולדימיר ניקולייב
ולדימיר מוחנקין
סרגיי שיפילוב
סרגיי מדוייב (אנ')
ולרי סקופצוב (אנ')
אלכסנדר פירובסקיך (אנ')
ולדימיר קרישטופה (אנ')
ואדים ירשוב (אנ')
ולדימיר דרגנר (אנ')
ואדים קרוטוב (אנ')
יבגני נגורניי (אנ')
אולג רילקוב (אנ')
ויקטור סוטניקוב (אנ')
יורי ציומן (אנ')
ראוף ארשוקוב (רו')
הערות שוליים

↑  ברוסית: "ФКУ ИК-6 УФСИН России по Оренбургской области".
↑  "הדולפין השחור", או כרטיס בכיוון אחד בלבד... כלא עבור פושעים, אשר נידונו למאסר עולם (ברוסית).
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הדום הקרח גון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  79°58′00″S 160°12′00″E﻿ / ﻿79.9667°S 160.2°E﻿ / -79.9667; 160.2
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהדום הקרח גון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהדום הקרח גון
 
הדום הקרח גון (באנגלית: Gawn Ice Piedmont) הוא הדום קרח באזור חוף הילרי של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
הדום הקרח שוכן לאורך החוף, שבין קרחון דרווין וקרחון בירד.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הדום הקרח ניתן לו על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1956–1958.
ההדום נקרא על שמו של ג'יי. אי. גון (J.E. Gawn), שהיה מפעיל רדיו בבסיס סקוט, אשר עבד באופן הדוק עם המשלחת הטראנס-אנטארקטית.
דפו פרוברה

זריקת דפו פרוברה
דפו פרוברה (Depo Provera)‏ הוא אמצעי למניעת היריון הניתן באמצעות זריקה. זהו טיפול הורמונלי המבוסס על פרוגסטין, המוזרק לתוך השריר ומשתחרר לאט, וכך מעכב את הביוץ ברחם. הטיפול נחשב יעיל במניעת הריון למשך שלושה חודשים, והוא הפיך.
התרופה ניתנת רק באמצעות מרשם רופא, אך ניתן להזריקה לאישה על ידי אחות בכל מרפאה. עלותה הנמוכה ויעילותה תורמים רבות לשימוש בה כאמצעי למניעת היריון ולפיקוח על הילודה. לתרופה קיימות תופעות לוואי. לדוגמה, היא מגבירה משמעותית את הנטייה לדיכאון, וכן גם עלולה לפגוע בצפיפות העצם ולהביא לפגיעות רבה יותר של האישה. לפיכך, השימוש בה שנוי במחלוקת.
בשל תופעות הלוואי של התרופה ממליץ מנהל המזון והתרופות להגביל את משך השימוש בה לשנתיים אלא אם כן לא ניתן להשתמש באופן בטוח באמצעי אחר.
פעילות כימית

דפו-פרוברה מכיל פרוגסטין, שהוא פרוגסטרון סינתטי. הפרוגסטרון משמש גם באמצעי מניעה אחרים, לרוב בשילוב עם אסטרוגן (למשל בגלולה למניעת הריון). פעולתו היא מניעת הביוץ באמצעות עיכוב שחרורם של הורמונים מבלוטת יותרת המוח. בעקבות זאת הופכת הרירית בצוואר הרחם לצמיגית, ובכך היא דוחה את כניסתם של תאי זרע במקרה של קיום יחסי מין, ולא מאפשרת קליטה של ביציות מופרות.
יתרונות וחסרונות הזריקה

לזריקה נודעו מספר יתרונות, בהם נוחות השימוש, מניעת הדאגה היומיומית לנטילת אמצעי מניעה אחר במהלך שלושת החודשים בהם היא פעילה, קיצור תקופת הווסת, ירידה הדרגתית בכמות הדימום בזמן הווסת (לפיכך היא מומלצת לנשים הסובלות מאנמיה בעקבות איבוד דם רב במהלך הווסת), הורדת הסיכון לסרטן צוואר הרחם ב-80 אחוזים, אפשרות לשימוש בזמן הנקה, ועוד.
מחקרים העלו מספר חסרונות של הזריקה, בהם תופעות לוואי של דימום מהנרתיק לאורך המחזור, אי-סדירות המחזור החודשי, מניעת ביוץ למשך מספר חודשים גם לאחר השימוש בזריקה, השמנה, כאב ראש, שינויי מצב רוח ונטייה לדיכאון, ירידה ב-HDL, פגיעה בצפיפות עצמות השלד העלולה לתרום להיווצרות מחלת האוסטיאופורוזיס (לפיכך היא לא מומלצת לנשים מתחת לגיל 25, שלא סיימו עדיין את תהליך הגדילה), ועוד. בנוסף, בשל פעילותה של הזריקה לטווח ארוך, לא ניתן להפסיק אותה מיידית אם מופיעות תופעות לוואי לא רצויות.
גרסה חדשה יחסית של דפו-פרוברה, הניתנת בזריקה תת-עורית במקום תוך-שרירית, פעם בשלושה חודשים, נועדה להפחית חלק מתופעות הלוואי. נשים יכולות להזריק את הזריקה בעצמן ללא צורך בהגעה למרפאה לצורך הזרקה, כפי שנעשה בזריקה התוך-שרירית. הזריקה החדשה נמצאה כבעלת יעילות דומה במניעת הריון, ודווח על שיעור נמוך יותר של דימום עד אפילו להפסקת הווסת (אמנוריאה) לאורך השימוש, יחסית לזריקה התוך-שרירית.
הפצת דפו פרוברה בקרב אוכלוסיות מוחלשות

דפו פרוברה נמצאת בשימוש נרחב עבור נשים מאוכלוסיות חלשות, לעיתים ללא הסכמה מדעת וללא יידוע על תופעות הלוואי. כך למשל כבר בשלבי הניסוי הקליני נוסתה התרופה על 13,000 נשים עניות מחציתן שחורות שלא נתנו, כמתחייב, הסכמה מודעת ולא יודעו בדבר תופעות הלואי של התרופה. סידני וולף, ראש קבוצת מחקר בבריאות הציבור העיד בפני ה־FDA ב-1975 כי
דפו פרוברה מיועד לפציינטיות המסרבות או בלתי מסוגלות לקבל את האחריות הנדרשת לשימוש במונעי הריון אחרים, או שאינן מסוגלות או לא מוכנות לסבול את תופעות הלוואי של גלולות למניעת הריון
התרופה, שאושרה לשימוש בארצות הברית ב-1992 הוכנסה לשימוש נרחב במוקדי מצוקה בעולם השלישי כדוגמת מחנות פליטים בתאילנד על גבול קמבודיה (שם חולקו עופות למשפחות שהסכימו להשתמש בתרופה), בפיליפינים ולנשים שחורות בדרום אפריקה. סקר בקרב נשים הסובלות מפיגור שכלי בהולנד העלה כי לכמחצית מהן ניתן דפו פרוברה לעומת 4% באוכלוסייה הכללית, ממצאים דומים (כ-30% מכלל הסובלות מפיגור שקיבלו אמצעי מניעה) נמצאו גם בבלגיה. החוקרת מישל מקארתי מצאה כי לנשים אלו לא ניתן מידע על אמצעים חלופיים וכי נעשה שימוש יתר ושימוש ללא צורך בדפו פרוברה גם לנשים שלא היו פעילות מינית או שהיו באמצע שנות הארבעים לחייהן.
הפצת דפו פרוברה בקרב אוכלוסיות מוחלשות > חלוקת דפו פרוברה ליוצאות אתיופיה בישראל

בישראל על פי הנתונים העולים מהדוח שנכתב על ידי ארגון אשה לאשה-מרכז פמיניסטי בחיפה, כשישים אחוז ממקבלות התרופה הן נשים יוצאות אפריקה, בעיקר עולות מאתיופיה (אייל 2009), אף כי משקלן הכולל באוכלוסיית ישראל עומד על כאחוז.
בשנת 2008 נחשפה הפרשה על ידי העיתונאי דני אדינו אבבא ורחל מנגולי, הכתבה פורסמה בעיתון ידיעות אחרונות. שנה לאחר מכן, פורסם דוח מחקר של ארגון אשה לאשה בנושא מדיניות מתן אמצעי מניעה דפו פרוורה לנשות הקהילה האתיופית בישראל (אייל 2009) בכלל נתונים מקופ"ח ועדויות של נשים, לפיהם יש מגמה ברורה של מתן אמצעי המניעה דפו פרוורה לנשות הקהילה האתיופית, ללא בחירה וכחלק ממגמה של צמצום ילודה אתנית. בשנת 2012 פרסמה גל גבאי תחקיר על פיו הופעלו לחצים על נשים רבות במחנות המעבר בגונדר ובאדיס אבבה ובישראל לקבל דפו פרוברה בלי שניתן להן מידע על תופעות הלוואי ועל אמצעים חלופיים כגלולות או התקן תוך רחמי. על פי עדויות שנאספו במסגרת התחקיר, איימו על מועמדות לעלייה כי לא יקבלו אישור לעלות לישראל אם לא יקבלו את הזריקה. בעקבות התחקיר הנחה מנכ"ל משרד הבריאות, רוני גמזו, את רופאי הנשים בקופות החולים לחדש מרשמים לזריקה רק לאחר שיחה בה יסביר הרופא למטופלת מה תופעות הלוואי של הזריקה לעומת אמצעי מניעה אחרים, ויבין מדוע מבקשת המטופלת להשתמש דווקא באמצעי מניעה זה.
בשנת 2008, בתגובה על שאילתה של אופיר פז-פינס בנושא, השיב שר הבריאות יעקב בן יזרי ”מאחר שהשימוש בדפו-פרוברה מקובל מאוד באתיופיה, נשים מבקשות להמשיך את השימוש בו או להתחיל את השימוש כאן בישראל”, בדיקת טענה זו במרכז המידע והמחקר של הכנסת העלתה כי בסוף שנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של שנות ה-2000 דפו-פרוברה לא היה אמצעי המניעה השכיח ביותר בקרב נשים באתיופיה (ורבות יותר השתמשו בגלולה). השימוש בדפו-פרוברה גדל באתיופיה משנת 2005 ובשנת 2011 כ-25% מהנשים הנשואות וכ-62% מהנשים הלא-נשואות השתמשו בו. בקרב הנשים שהשתתפו באתיופיה בשיעורי תכנון המשפחה בשנת 2012 במרפאות ארגון הג'וינט המספק שרותי רפואה באתיופיה מאז 1991 לבקשת ממשלת ישראל 89% קיבלו דפו-פרוברה.
בינואר 2012 הגישו כמה נשים יוצאות אתיופיה תובענה ייצוגית נגד שירותי בריאות כללית, מכבי שירותי בריאות וקופת חולים מאוחדת בטענה כי זריקות דפו-פרוברה ניתנו במטרה לפקח על ילודה בקרב בנות העדה. במאי 2015 הורה מנכ"ל משרד הבריאות רוני גמזו לקופות החולים שלא לחדש מרשמי דפו פרוברה לנשים ממוצא אתיופי או לנשים אחרות שיש חשש שלא הבינו את השלכות הטיפול. גמזו הורה גם כי מרשם יינתן רק לאחר שיחה עם המטופלת בה יובהר המניע לבחירה באמצעי מניעה זה. יש הטוענים כי בכך מודה משרד הבריאות כי העדפה גורפת לדפו פרוברה עבור נשים ממוצא אתיופי הייתה נוהל מקובל בקופות החולים. לאחר שבוטלה מדיניות זו הייתה ירידה של מעל 30-40% בשיעור "מבקשות" הטיפול בעדה האתיופית.
הפצת דפו פרוברה בקרב אוכלוסיות מוחלשות > חלוקת דפו פרוברה לנשים בדואיות בנגב

בספטמבר 2022 התפרסם תחקיר במגזין ליברל ממנו עולה כי גינקולוגים מרבים לרשום דפו פרוברה לנשים מהמגזר הבדואי בנגב. כך נמצא כי בקופת חולים מכבי נרשמו בחמש השנים שקדמו לפרסום התחקיר פי 2 מרשמי דפו פרוברה בדרום מאשר במחוזות השפלה וירושלים ובקופת חולים כללית נרשמו בתקופה זו פי 5 יותר מרשמי דפו פרוברה במחוז הדרום מאשר במחוז דן ופי 2.5 יותר מאשר בירושלים. נרמול הנתונים למספר הנשים המבוטחות בכל מחוז מעלה פער גדול אף יותר. מרבית מרשמי הדפו פרוברה בדרום ניתנו לנשים בדואיות.
הערות שוליים

↑  השם המלא הוא Depot medroxyprogesterone acetate ‏(DMPA)
↑  כלומר, לאחר הפסקת השימוש בו לא צפויה פגיעה ארוכת טווח בפוריות האשה.
↑  מידע לרופא על התרופה, מנהל המזון והתרופות האמריקאי, עמוד 4
1 2 3  חדווה אייל, דפו-פרוורה - אמצעי הריון הניתן באמצעות זריקה: על מדיניות השימוש בקרב נשות הקהילה האתיופית בישראל (פרק "אמצעי המניעה דפו-פרוורה")
↑  אילנה מסר, מדריך: מהו אמצעי המניעה הנכון ביותר עבורכם?, באתר ynet, 22 בנובמבר 2005
↑  דניאל זיידמן, אמצעי מניעה חדשים (פרק "דפו-פרוורה תת-עורי במינון חודשי"), Israeli Journal of Pediatrics, גיליון 59
↑  Hawkins and Jeff Elliott,  Seeking Approval, Albion Monitor
↑  Michelle McCarthy, Contraception and Women with Intellectual DisabilitiesJournal Journal of Applied Research in Intellectual Disabilities 22, 4, 363- 369
↑  L. Servais et al., Contraception of women with intellectual disability: prevalence and determinants, Journal of Intellectual Disability Research
Volume 46, Issue 2, pages 108–119, February 2002
↑  Michelle McCarthy, I have the jab so I can't be blamed for getting pregnant’: Contraception and women with learning disabilities, Women's Studies International Forum 32 (2009) 198–208
↑  RussiaToday, Racist birth control? Claims Israel culling Ethiopian Jews
↑   לאן נעלמו הילדים, בביצוע גל גבאי, סרטון  באתר יוטיוב
↑  טלילה נשר, עולות מאתיופיה: איימו עלינו שלא נעלה לארץ אם לא נסכים לקבל זריקה נגד הריון, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2012
↑  טלילה נשר, המדינה מודה: נשים אתיופיות טופלו למניעת הריון באופן פסול, באתר הארץ, 27 בינואר 2013
1 2  איתי פידלמן, סוגיית מתן דפו-פרוברה לנשים יוצאות אתיופיה, מרכז המידע והמחקר של הכנסת, מאי 2013
↑  טלילה נשר, המדינה מודה: נשים אתיופיות טופלו למניעת הריון באופן פסול, באתר הארץ, 11 במאי 2015
↑  פרוטוקול מישיבת ועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת
↑  עדן סולומון, אפליה מונעת, באתר ליברל, ‏21/09/2022
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הגביע הרוסי בכדורסל נשים

| --- | --- |
 ענף:  כדורסל
 תאריך ייסוד:  2003
 ארגון מפעיל:  התאחדות הכדורסל הרוסית
 מספר מתמודדים:  משתנה
 מדינות משתתפות:  רוסיה רוסיה
 יבשת:  אירופה
 זוכה:  אוגמ"ק יקטרינבורג
 הכי הרבה זכיות:  אוגמ"ק יקטרינבורג (11 זכיות)
 מפעל מקביל:  הפרמייר ליג הרוסי בכדורסל נשים
 התאחדות הכדורסל הרוסית
 
הגביע הרוסי בכדורסל נשים (ברוסית: Кубок России по баскетболу среди женщин) הוא טורניר פלייאוף המקביל לגביע הרוסי בכדורסל בקרב גברים. בגביע מתמודדות קבוצות מהפרמייר ליג הרוסי בכדורסל נשים, ליגת המשנה הרוסית בכדורסל נשים והליגה השלישית בחשיבותה בכדורסל הנשים הרוסי. התחרות נוסדה בשנת 2003.
הקבוצה המנצחת משתתפת במשחקי יורוקאפ (נשים).
תוצאות הגמרים

| שנה | זוכה | תוצאה | סגנית |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003/04 | וב"מ סגא"ו | 90 - 69 | אוגמ"ק יקטרינבורג |
| 2004/05 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 71 - 66 | וב"מ סגא"ו |
| 2005/06 | וב"מ סגא"ו | 73 - 64 | אוגמ"ק יקטרינבורג |
| 2006/07 | צסק"א מוסקבה | 71 - 45 | דינמו מוסקבה |
| 2007/08 | צסק"א מוסקבה | 84 - 70 | אוגמ"ק יקטרינבורג |
| 2008/09 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 70 - 64 | ספרטק מוסקבה |
| 2009/10 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 77 - 75 | ספרטק וידנוי מוסקבה |
| 2010/11 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 79-73 | נדז'דה אורנבורג |
| 2011/12 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 92-72 | נדז'דה אורנבורג |
| 2012/13 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 53-82 | ספרטה אנד קיי |
| 2013/14 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 66-78 | נדז'דה אורנבורג |
| 2014/15 | דינמו קורסק | 49-68 | ספרטה אנד קיי |
| 2015/16 | דינמו קורסק | 54-60 | ספרטה אנד קיי |
| 2016/17 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 60-66 | דינמו קורסק |
| 2017/18 | דינמו קורסק | 55-85 | MBA |
| 2018/19 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 65-66 | דינמו קורסק |
| 2019/20 | דינמו קורסק | 71-84 | אוגמ"ק יקטרינבורג |
| 2020/21 | נדז'דה אורנבורג | 40-54 | דינמו קורסק |
| 2021/22 | דינמו קורסק | 61-65 | ניקה סיקטיבקר |
| 2022/23 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 70-75 | MBA |
| 2023/24 | אוגמ"ק יקטרינבורג | 65-70 | דינמו קורסק |
זכיות לפי מועדון

| מועדון | זכיות | שנות זכייה |
| --- | --- | --- |
| אוגמ"ק יקטרינבורג | 11 | 2005, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2023, 2024 |
| דינמו קורסק | 5 | 2015, 2016, 2018, 2020, 2022 |
| צסק"א מוסקבה | 4 | 2004, 2006, 2007, 2008 |
| נדז'דה אורנבורג | 1 | 2021 |
ראו גם

הגביע הרוסי בכדורסל
| כדורסל ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | התאחדות הכדורסל הרוסית • קבוצות • מגרשי כדורסל • תחרויות |  |
| תחרויות ליגה | הליגה המאוחדת של VTB • ליגת המשנה הרוסית בכדורסל • ליגת הנוער המאוחדת של VTB |  |
| תחרויות ליגה לנשים | ליגת העל הרוסית בכדורסל נשים • ליגת המשנה הרוסית בכדורסל נשים |  |
| תחרויות גביע | הגביע הרוסי בכדורסל • הגביע הרוסי בכדורסל נשים |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית (גברים) • הנבחרת הלאומית (נשים) |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל ובנושא ספורט ברוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האיחוד האפריקאי

| --- | --- |

 
 מטה הארגון:  אדיס אבבה, יוהנסבורג 
 תקופת הפעילות:  9 בספטמבר 1999 – הווה (25 שנים) 
 au.int
 
האיחוד האפריקאי (באנגלית: African Union או בקיצור AU; בפורטוגזית: União Africana; בערבית: الاتحاد الأفريقي) הוא ממשיכו של ארגון אחדות אפריקה. הארגון נבנה במודל של האיחוד האירופי (אולם בפועל השפעתו היא בדומה לחבר העמים הבריטי). האיחוד הוא ארגון התנדבותי של המדינות האפריקאיות השונות, ומטרותיו העיקריות הן לקדם דמוקרטיה, זכויות האדם ופיתוח בכל יבשת אפריקה, בעיקר על ידי הגברת השקעות החוץ דרך תוכניות ההשקעות של הארגון. בארגון 55 חברות – 54 מדינות מוכרות ביבשת אפריקה (ארבע מתוכן מושעות מהארגון), ובנוסף סהרה המערבית, אשר אינה מוכרת כמדינה.
מטה הארגון נמצא באדיס אבבה. מדינות האיחוד פועלות בהדרגה למיסוד של מטבע משותף (המכונה "אפרו") עד שנת 2025, במטרה ליצור גוש כלכלי חזק, בדומה לגוש האירו.
היסטוריה

היסודות ההיסטוריים של האיחוד האפריקאי מקורם בקונגרס הראשון של מדינות אפריקה לעצמאות, שנערך באקרה, גאנה, בין ה-15 ל-22 באפריל 1958. הוועידה נועדה להכריז על יום אפריקה, אירוע שנתי לציון תנועת השחרור האפריקאי מהקולוניאליזם. אחר כך, ב-25 במאי 1963, הוקם ארגון אחדות אפריקה במטרה לקדם את האחדות והסולידריות של מדינות אפריקה ולשמש קול קולקטיבי ליבשת כולה. הארגון שם דגש גם על סילוק הקולוניאליזם משטחו ויצירת קהילה ליברלית שתעזור לתנועות עצמאיות באפריקה. אולם בפועל עשה הארגון מעט כדי להגן על הזכויות והחירויות של אזרחי אפריקה מפני המנהיגים הפוליטיים שלהם, ולעיתים קרובות כינו[דרושה הבהרה] אותו "מועדון הדיקטטורים".
הרעיון של יצירת האיחוד האפריקאי התחדש באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 בהנהגתו של מנהיג לוב מועמר אל-קדאפי. ב-9 בספטמבר 1999 הוציאו ראשי מדינות אפריקה הכרזה משותפת, "הצהרת סירת" (על שם העיר סירת בלוב, שם נערך המפגש) בדבר רצונם להקים ארגון חדש בשם האיחוד האפריקאי על בסיס ארגון אחדות אפריקה. בעקבות ההצהרה נערכו פסגות בלומה (טוגו) בשנת 2000. ובהמשך, בפסגה לוסקה (זמביה), ביולי 2001, התקבל "חוק יסוד האיחוד האפריקאי", ואומצה התוכנית להקמת האיחוד האפריקאי. האיחוד החדש התבסס ברובו על מודל האיחוד האירופאי ביבשת אירופה, השכנה מצפון, אולם ישנם הבדלים משמעותיים רבים בין שני האיחודים.
האיחוד האפריקאי החל לפעול בדרבן (דרום אפריקה) ב-9 ביולי 2002 על ידי היושב ראש הראשון שלו תאבו מבקי הדרום אפריקאי. המושב השני של האספה היה במפוטו ב-2003, והמושב השלישי באדיס אבבה ב-6 ביולי 2004. בכל מושב נבחר יושב ראש לכהונה של שנה.
ב-19 בינואר 2007 הוקם על ידי מועצת השלום והביטחון של האיחוד האפריקאי AMISOM כוח של האיחוד האפריקאי לשמירת השלום בסומליה (אנ') עם מנדט ראשוני של שישה חודשים. ב-21 בפברואר 2007 אישרה מועצת הביטחון של האו"ם את המנדט של המשימה. אחרי ארבע שנים ועם קרוב ל-10,000 חיילים, הוכרז שכוח האיחוד האפריקאי בסומליה הצליח במשימה של השגת רגיעה בעיר הבירה מוגדישו. אולם בספטמבר 2015 כבש ארגון א־שבאב בסיס צבאי של האיחוד האפריקאי בסומליה.
בדצמבר 2008 שליט לוב, קדאפי, נבחר ליושב הראש של האיחוד האפריקאי במקום נשיא טנזניה ג'קאיה קיקווט. קדאפי הצהיר כי הוא מבקש לקדם את חזונו ליצור את "ארצות הברית של אפריקה", למרות התנגדותן של מדינות רבות באיחוד.
ב-29 ביולי 2015 ברק אובמה היה נשיא ארצות הברית הראשון אי פעם שנשא דברים מול כנס האיחוד האפריקאי באדיס אבבה. בנאומו הוא עודד את העולם להגביר את הקשרים הכלכליים באמצעות השקעות וסחר עם היבשת, ושיבח את ההתקדמות שנעשתה בחינוך, בתשתיות ובכלכלה. אבל גם מתח ביקורת על חוסר דמוקרטיה ומנהיגים שמסרבים לפרוש, אפליה נגד מיעוטים (כולל להט"בים, קבוצות דתיות ואתניות) ושחיתות. הוא הציע שקידום דמוקרטיזציה וסחר חופשי, יגבירו משמעותית את איכות החיים של האפריקאים.
בשנת 2016 הושק על ידי הארגון מרכזי אפריקה לבקרת מחלות ומניעתן. בשנת 2017 החל לפעול אפריפול.
בשנת 2017, החל האיחוד האפריקאי בהקמת סוכנות חלל אפריקאית משותפת.
ב-1 בינואר 2021 הכריז הארגון על אזור סחר חופשי בין כל מדינות אפריקה (על ההכרזה חתומות כל מדינות היבשת למעט אריתריאה), אולם בעקבות מחסור מהותי בתשתיות הנדרשות ליישם מדיניות סחר חופשי, משמעות ההכרזה היא בעיקר בתחילת שיתוף פעולה לקראת קיום אזור הסחר בפועל בעתיד.
המדינות החברות

האיחוד האפריקאי מאגד את כל מדינות אפריקה. מרוקו פרשה מארגון אחדות אפריקה בשנת 1985, בתקופה שהאיחוד האפריקאי עדיין לא היה קיים. הסיבה לפרישה הייתה צירוף סהרה המערבית כחברה בארגון בשנת 1982 – למרות טענת מרוקו לבעלות על סהרה המערבית, ולכן, כשהאיחוד החדש הוקם ב-2002, מרוקו נשארה בחוץ. בשנת 2017, מרוקו חזרה לאיחוד.
אוגנדה אוגנדה
אלג'יריה אלג'יריה
אנגולה אנגולה
אסוואטיני אסוואטיני
אריתריאה אריתריאה
אתיופיה אתיופיה
בוטסואנה בוטסואנה
בורונדי בורונדי
בורקינה פאסו בורקינה פאסו *
בנין בנין
ג'יבוטי ג'יבוטי
גאנה גאנה
גבון גבון
גינאה גינאה *
גינאה ביסאו גינאה ביסאו
גינאה המשוונית גינאה המשוונית
גמביה גמביה
דרום אפריקה דרום אפריקה
דרום סודאן דרום סודאן
הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
הרפובליקה המרכז-אפריקאית הרפובליקה המרכז-אפריקאית
הרפובליקה של קונגו הרפובליקה של קונגו
זימבבואה זימבבואה
זמביה זמביה
חוף השנהב חוף השנהב
טוגו טוגו
טנזניה טנזניה
כף ורדה כף ורדה
לוב לוב
ליבריה ליבריה
לסוטו לסוטו
מאוריטניה מאוריטניה
מאוריציוס מאוריציוס
מאלי מאלי *
מדגסקר מדגסקר
מוזמביק מוזמביק
מלאווי מלאווי
מצרים מצרים
מרוקו מרוקו
ניגריה ניגריה
ניז'ר ניז'ר
נמיביה נמיביה
סאו טומה ופרינסיפה סאו טומה ופרינסיפה
סהרה המערבית סהרה המערבית (במחלוקת)
סודאן סודאן *
סומליה סומליה
סיירה לאון סיירה לאון
סיישל סיישל
סנגל סנגל
צ'אד צ'אד
קומורו קומורו
קמרון קמרון
קניה קניה
רואנדה רואנדה
תוניסיה תוניסיה
המדינות החברות > מדינות משקיפות

אוקראינה אוקראינה
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
טורקיה טורקיה
ישראל ישראל
לטביה לטביה
מקסיקו מקסיקו
סרביה סרביה
קזחסטן קזחסטן
(*)- בהשעיה/תחת סנקציות.
האיחוד וישראל

ישראל קיבלה מעמד של משקיפה באיחוד זמן קצר אחרי הקמתו, אך הושעתה עקב לחצים מצד שליט לוב באותה תקופה, מועמר קדאפי. ביולי 2016 ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ונשיא קניה אוהורו קניאטה שוחחו על החזרת ישראל כמשקיפה באיחוד, וגם גאנה וטוגו הביעו תמיכה ברעיון[דרוש מקור]. ביולי 2021 הוחזר לישראל מעמד מדינה משקיפה בארגון. מדינות ערביות החברות באיחוד ביקרו בחריפות את הצעד, וגם דרום אפריקה, אריתריאה, ניז'ר, ניגריה, וזימבבואה התנגדו לו. בפברואר 2022 הוחלט להקים ועדה שתדון בעניין.
פעילות

בשנת 2018, האיחוד האפריקאי אימץ הסכם לתנועה חופשית, שעוצב בדומה לאמנת שנגן.