stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חיל המשלוח הגרמני לקווקז

חיל המשלוח הגרמני לקווקז היה חיל משלוח שנשלח על ידי האימפריה הגרמנית לעבר הקווקז הרוסי, במהלך מלחמת העולם הראשונה, כשמטרתו הראשונה הייתה הבטחת אספקת הנפט לגרמניה וייצוב המדינה הפרו-גרמנית החדשה, הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה.
פרידריך קרס פון קרסנשטיין
הכוח מנה כ-3,000 חיילים, בהנהגת מייג'ור ג'נרל פרידריך קרס פון קרסנשטיין, והורכב כמעט כולו מחיילים בווארים. הכוח כלל את בריגדת הפרשים הבווארית השביעית, מתוגברת ברגימנט החי"ר הבווארי ה-29 (הגדודים ה-7 וה-9), הגדוד העשירי ("סערה"), פלוגה אחת עם מכונות ירייה, והפלוגה הממונעת ה-176. הגנרל אריך לודנדורף היה מעורב בפיקוח וארגון המשלחת, הוא פגש באופן אישי את הנציגים הגאורגים בברלין והתלווה אליהם בפגישתם עם הקיסר הגרמני, וילהלם השני.
ב-8 ביוני 1918 נחת הכוח, שהועבר בים מחצי האי קרים, בנמל פותי שלחוף הים השחור. לאחר מכן תוגבר הכוח בחיילים גרמנים שנשלחו מסוריה ואוקראינה לשרת בגאורגיה. ב-10 ביוני של אותה שנה הגיע הכוח הגרמני לטביליסי, בירת גאורגיה, והצטרף למצעד הצבאי הגאורגי-גרמני שנערך בשדרות רוסתוולי. תוך זמן קצר הצטרפה המשלחת הגרמנית לשבויי המלחמה לשעבר הגרמנים מרוסיה, ולמתיישבים שהועברו מוירטמברג, והתיישבו בגאורגיה באמצע המאה ה-19. חיל-מצב משולב גאורגי-גרמני הוצב במספר מחוזות גאורגיה: פותי, אוצ'מצ'ירה, כותאיסי ובורצ'לו. גאורגיה, שחתמה עם גרמניה, ב-28 במאי 1918, על הסכם פותי הזמני, קיבלה בברכה את המשלחת, היות שהגרמנים הגנו על גאורגיה מפני האנדרלמוסיה של הפוסט-מהפכת אוקטובר וכוונות ההתפשטות העות'מאנית במערכה הקווקזית.
רבים מקציני וחיילי המשלחת הגרמנית זכו בעיטור תמר המלכה, שהונפק במיוחד עבור הסגל הגרמני, ועבור אותם גאורגים ששירתו בלגיון הגאורגי בצבא האימפריה הגרמנית.
הגעת החיילים הגרמנים לגאורגיה חפפה לתחרות הגרמנית-עות'מאנית המתחזקת להשפעה ושליטה במשאבים בקווקז, במיוחד שדות הנפט שבבאקו שברפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן, וצינור הנפט ומסילת הברזל המקבילות מהים הכספי לבתומי שלחוף הים השחור. מוקדם, בתחילת 1918, הצבא העות'מאני תחת פיקודו של הגנרל העות'מאני והיפ פשה (Kaçı Vehip Pasha) חידש את המתקפה שלו על הכביש הראשי לטביליסי, והתעמת עם הכוח הגרמני-גאורגי המשולב. ב-10 ביוני של אותה שנה, ערכו העות'מאנים מתקפה בה שבו שבויים רבים, דבר שהוביל להסכם רשמי עם ברלין על נסיגת החיילים העות'מאנים, ולתמיכה עות'מאנית בכוח החדש. הממשלה העות'מאנית נאלצה לוותר בעקבות הלחץ הגרמני, ועצרה, לפי שעה, התקדמות נוספת לתוך גאורגיה, כשהיא מפנה את התמקדותה האסטרטגית לכיוון אזרבייג'ן ואיראן.
שתי דיוויזיות גרמניות הועברו, בו זמנית, לבלקן ולאוקראינה כדי להתקדם לבאקו. באותו הזמן, פנתה גרמניה לרפובליקה הסובייטית הסוציאל-הפדרטיבית של רוסיה (РСФСР) והציעה לעצור את העות'מאנים ובתמורה להבטיח גישה לנפט של באקו. בהתאם להסכם מה-27 באוגוסט 1918 בין רוסיה לגרמניה, קיבלה האחרונה רבע מתפוקת הנפט של באקו. הממשלה הגרמנית ביקשה מהעות'מאנים לדחות את המתקפה על אזרבייג'ן, אבל הבקשה נדחתה, וב-15 בספטמבר 1918, נכנס הצבא העות'מאני לבאקו ופינה משם את הכוחות הבריטים. למחרת היום, הם הצטרפו למשלחת צבאית גדולה למדי שהונהגה על ידי הקולונל פרידריך ון דר הולץ. למרות זאת, משברים פוליטיים חריפים בגרמניה, שהחלו מאוחר יותר באותו חודש, הביאו לסיום תפקידה של המשלחת הגרמנית בקווקז. ב-21 באוקטובר של אותה שנה הורתה הממשלה הגרמנית לכל חייליה לסגת מהאזור. החייל הגרמני האחרון של המשלחת עלה על הסיפון בפותי בדצמבר 1918. וכך, זו הייתה המשלחת הצבאית הגרמנית האחרונה שחזרה לביתה משירות פעיל במלחמת העולם הראשונה, באפריל 1919.
הערות שוליים

↑  הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה - רפובליקה שהתקיימה בין השנים 1918-1921
↑  אדוארד ג'. אריקסון (2000), הזמנה למוות: ההיסטוריה של הצבא העות'מאני במלחמת העולם הראשונה, עמ' 188, באנגלית, מסת"ב 0313315167
1 2  אדוארד ג'. אריקסון (2000), עמ' 186
↑  וירטמברג - מחוז ואתר היסטורי בחלקה הדרום מערבי של גרמניה
↑  הסכם פותי היה הסכם זמני, שנחתם ב-28 במאי 1918, בין האימפריה הגרמנית והרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, שבו מקבלת גאורגיה הגנה והכרה מגרמניה, יומיים אחרי הכרזת העצמאות של הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה. למרות זאת, סירבה גאורגיה בהחלטיות, להשתייך למעצמות המרכז במלחמה, ועקב כך התארך המשא ומתן על ההסכם הסופי. משא ומתן שנכשל, בסופו של דבר, בעקבות תבוסתה הצבאית של גרמניה בנובמבר 1918. כך נהנתה גאורגיה מפירותיו של ההסכם הזמני ויחד עם זאת לא לקחה צד במאבק האיתנים שהתחולל באזור
↑  המערכה הקווקזית - שלב במלחמה ההיסטורית של מדינות ההסכמה כנגד מעצמות המרכז
↑  דוד מרשל לנג (2001), ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה, באנגלית, מסת"ב 0700715622
↑  דוד מרשל לנג (1962), ההיסטוריה המודרנית של גאורגיה הסובייטית, (הודפס מחדש ב-1975), עמ' 182, באנגלית, מסת"ב 0837181836
↑  בריטון קופר. בוש (1976), מאודרס ללאוסן: החזית הבריטית במערב אסיה: 1918-1923, עמ' 22, באנגלית, מסת"ב 0873952650
↑  אדוארד ג'. אריקסון (2000), עמ' 187
טורו איוואטאני

| --- | --- |

איוואטאני בכנס מפתחי משחק מחשב בשנת 2011
 לידה:  25 בינואר 1955 (בן 69) מגורו, יפן 
 מדינה:  יפן 
 השכלה:  אוניברסיטת טוקאי 
 מעסיק:  אוניברסיטת אוקספורד, Tokyo Polytechnic University 
 פרסים והוקרה:  CEDEC Awards - Special Award (2015) 
 
טורו איוואטאני (ביפנית 岩谷 徹, ‏ 25 בינואר 1955) הוא מפתח משחקי וידאו יפני, המציא את משחק הפאקמן בשנת 1980.
ביוגרפיה

איוואטאני נולד במחוז מגורו בטוקיו יפן. הוא אוטודידקט ומעולם לא עבר הכשרה או קורסים בתכנות, עיצוב או גרפיקה. מחברות הלימוד שלו מימי בית הספר מלאות באיורי מאנגה אותם צייר, חלקם נקלטו לתוך המשחקים שיצר.
קריירה

הוא החל לעבוד עבור חברת משחקי המחשב נמקו בשנת 1977. בחברה זו הוא החל את דרכו בעולם משחקי הווידאו, וכן הגה את הרעיון למשחק בשם "פאקו-מן". בשנת 1980, לאחר עזרה מצוות קטן של מתכנת ואיש אפקטים קוליים, שיגאו פונקי וטושיו קאי בהתאמה, המשחק ראה אור. המשחק הופץ לראשונה ביפן ב-22 במאי 1980 וזכה להצלחה עצומה. חברת מידווי האמריקאית התרשמה מהצלחת המשחק, רכשה את זכויות ההפצה והחלה לשווק אותו בארצות הברית תחת השם פאקמן. משם המשחק צבר אהדה עולמית והוא מבין משחקי המחשב המוכרים ביותר בעולם וכן סמל תרבותי של שנות השמונים.
איוואטאני המשיך לעבוד בחברת נמקו ופיתח משחקים נוספים, אך הם לא זכו להצלחה מסחרית כמו הפקמן. בראיון שנערך עימו לגבי הכנסותיו ממשחק הפקמן אמר: "לאמיתו של דבר, לא תוגמלתי עבור ההצלחה של פקמן. הייתי רק עובד שכיר. לא היה שינוי בשכר שלי, לא בונוס ושמי לא הוזכר במשחק".
מאפריל 2005 החל להרצות באוניברסיטת אוסקה לאומנות על עיצוב דמויות למשחק. הוא עזב את חברת נמקו בשנת 2007 והחל להרצות באוניברסיטה הפוליטכנית של טוקיו.
ב-2 ביוני 2010, לפני שנכח בפסטיבל של משחקי וידאו בהולנד, הוא הציג לתקשורת את השרטוטים הראשונים של משחק הפקמן. למחרת, הוענק לו שיא גינס, שכן פקמן הוכר כ"משחק שהותקן הכי הרבה פעמים על מכונות ארקייד בתשלום" (293,822 מכונות).
איוואטאני הופיע בהופעת קמע בסרט פיקסלים.
הערות שוליים

↑  https://programmersatwork.wordpress.com/toru-iwatani-1986-pacman-designer/
↑  https://www.engadget.com/2007/06/07/chasing-pellets-pac-man-tries-to-make-history-again/
↑  http://vh1.blogs.com/vh1_games//2007/06/exclusive_pacma.html
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA15103142  NDL: 01013385  NLK: KAC201217747  SUDOC: 191162906  VIAF: 253944970   WorldCat (עם VIAF): 253944970
טורובין

טורובין (בפולנית: Turobin) הוא כפר במחוז בילגוריי שבפרובינציית לובלין בפולין, כ-31 ק"מ צפונית לבילגוריי, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

הכפר טורובין נזכר לראשונה בתחילת המאה ה-14, ובשנת 1389 הוענקו לו זכויות עיר. במהלך המאה ה-16 היה הכפר בבעלות משפחת האצולה זמויסקי, ובתקופה זו התפתח, ונקבעו בו ימי שוק וירידים.
באמצע המאה ה-17 הוחרב היישוב בידי הקוזקים והשוודים, ובשנת 1701 פקדה אותו מגפה קטלנית. בחלוקת פולין השלישית, בשנת 1795, נכלל הכפר בתחום אוסטריה, ובשנת 1815 נכלל בתחומי פולין הקונגרסאית.
יהודי טורובין

יהודים ישבו בטורובין מהמאה ה-16, ובשנים אלה הותר להם להקים בו בית כנסת. במהלך המאה ה-17 היו פעילים יהודי היישוב בוועד ארבע הארצות. בשנות ה-20 של המאה ה-19 הוקם בעיירה בית כנסת מאבן. במהלך המאה ה-19 גדל מספר היהודים בכפר, ובסוף אותה מאה נמנו בו 1,509 יהודים. צביון היישוב בשנים אלה היה חסידי, ובשנת 1904 התארגנה בו קבוצה ציונית ראשונה.
ערב מלחמת העולם הראשונה נערכו פרעות נגד יהודי היישוב, ותקיפות אלה נשנו כאשר עברו במקום החיילים הרוסים. עם כניסת חיילי הצבא הכחול ליישוב, בסוף 1918, ערכו גם הם פרעות ביהודיו. פרעות אלה נשנו במהלך המלחמה הפולנית-סובייטית שנתיים לאחר מכן.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-1,400 יהודים, רוב תושביו, והקהילה במקום השתקמה בסיוע ארגוני עזרה הדדית, הג'וינט ויוצאי הכפר בארצות הברית. בשנים אלה התקיימה ביישוב פעילות ציונית, ואף הוקם בסמוך לו קיבוץ הכשרה. כמו כן, פעלו ביישוב הבונד ואגודת ישראל, שהפעילה ביישוב בית ספר מרשת בית יעקב.
יהודי טורובין > בשואה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הגיעו ליישוב פליטים יהודים ממערב פולין. היישוב, שנכבש לזמן קצר בידי הגרמנים, נתפס לאחר מכן בידי הצבא האדום, אך הועבר לשליטה גרמנית בתחילת אוקטובר 1939, בהתאם להסכם ריבנטרופ מולוטוב. עם התפנות הסובייטים מהכפר, ועוד טרם נכנסו אליו הגרמנים, נערכו פרעות ביהודיו. לאחר כניסת הגרמנים, נלקחו יהודי היישוב לעבודות כפייה, ובתקופה הראשונה לכיבוש הגיעו לכפר פליטים יהודים נוספים, אשר רבים מהם מתו ממגפה שפרצה ביישוב. יודנרט שמונה בכפר בהמשך נצטווה לספק לגרמנים עובדי כפייה, ובהם מאות עובדים למחנות עבודה, ולהעביר להם תשלומי כופר.
ב-15 במאי 1942 הוציאו הגרמנים להורג 13 יהודים מהיישוב, באשמה שסייעו לעובדי הכפייה, וכן כ-50 יהודים נוספים, אשר הוכנסו לחדר, אליו נזרקו רימוני יד. ב-17 במאי 1942 פשטו על הכפר אנשי ס"ס וכוחות עזר אוקראיניים, ריכזו את כ-2,700 היהודים שנותרו בו, ושילחו אותם למחנה ההשמדה סוביבור. קבוצה קטנה של עובדי כפייה יהודים שעוד הושארה ביישוב שולחה ב-14 באוקטובר 1942 לגטו איזביצה, וממנו לבלז'ץ.
מקהילת טורובין לא שרד איש את השואה.
חולה 0

חולה אפס (באנגלית: patient zero או index case) הוא החולה המתועד הראשון במגפה באוכלוסייה, או החולה המתועד הראשון שנכלל במחקר אפידמיולוגי. חולה 0 יכול להשיג מעמד של מחקר מקרה "קלאסי" בספרות, וכך גם פיניאס גייג', האדם הידוע הראשון שהפגין שינוי אישיותי סופי כתוצאה מפגיעה מוחית.
טווח

בחלק מהמקרים חולה 0 יכול לציין את מקור המחלה, את ההתפשטות האפשרית או איזה מאגר מחזיק את המחלה בין ההתפרצויות, אך עשוי להביא למודעות להתפרצות מתעוררת. לעיתים נמצאים מקרים מוקדמים יותר, והם מתויגים כראשוניים, משניים, שלישוניים וכו'. המונח מקרה ראשוני יכול לחול רק על מחלות זיהומיות המתפשטות מאדם לאדם, ומתייחס לאדם שמביא תחילה מחלה לקבוצת אנשים. באפידמיולוגיה, המונח משמש לעיתים קרובות גם מדענים וגם עיתונאים להתייחס לאדם שידוע או שמאמינים שהיה הנגוע הראשון או המקור להתפרצות.
המונח שימש להתייחסות למקור המשוער של התפרצות HIV בארצות הברית, כשחולה 0 הוא הדייל גאטאן דוגה, אך במחקרים מאוחרים יותר נמצא שזה לא המקרה היחיד של התפרצות זו. הביטוי התבסס על אי הבנה: במחקר בשנת 1984 של המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC), אחד מנשאי HIV הראשונים כונה "החולה O", כאשר האות O נגזרת מהביטוי "patient out of California" ("חולה מחוץ לקליפורניה"). האות "O", לעומת זאת, התפרשה על ידי כמה מקוראי הדוח כמספר "0". הכינוי חולה אפס (עבור גאטאן דוגה) הופץ לאחר מכן על ידי העיתונאי סן פרנסיסקו כרוניקל, רנדי שילטס, בספרו And the Band Played On בשנת 1987 (הספר עובד לסרט טלוויזיה מאוחר יותר). ויליאם דארו, מדען התנהגות של CDC, אמר: "זה נכון. מעולם לא תייגתי אותו כחולה אפס".
המונח הורחב לשימוש כללי כדי להתייחס לאדם שזוהה כנשא הראשון של מחלה מידבקת באוכלוסייה (המקרה העיקרי), או לאירוע הראשון עם מגמה קטסטרופלית. בחלק מהמקרים, ניתן לכנות באופן לא רשמי חולה ידוע או חשוד כמקרה 0 לצורך מחקר מדעי, כמו למשל הילד בן השנתיים בכפר נידח בגינאה שנחשב כמקור להתפרצות נגיף האבולה הגדולה בהיסטוריה.
בגנטיקה, מקרה האפס הוא המקרה של המטופל המקורי (נקרא Propositus או Proband) המעודד חקירה של בני משפחה אחרים כדי לגלות גורם גנטי אפשרי.
המונח יכול לשמש גם בתחומים שאינם רפואיים כדי לתאר את האדם הראשון שנפגע ממשהו שלילי שמאז התפשט לאחרים, כמו למשל המשתמש הראשון ברשת שנדבק בתוכנה זדונית.
דוגמאות > גאטאן דוגה

בשנים הראשונות של מגפת האיידס, נערך תרחיש העברת חולה האפס על ידי וויליאם דארו ועמיתיו במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC). מחקר אפידמיולוגי זה הראה כיצד חולה אפס הדביק מספר בני זוג ב-HIV, והם, בתורם, העבירו אותו לאחרים וגרמו להתפשטות מהירה של הנגיף למקומות בכל רחבי העולם (Auerbach et al., 1984).
מחקר שנערך בשנת 2007 על ידי מייקל וורובי וד"ר ארתור פיצ'ניק, שפורסם ב"כתב העת PNAS, טען כי בהתבסס על תוצאות הניתוח הגנטי, זני ה-HIV הנוכחיים בצפון אמריקה כנראה עברו מאפריקה להאיטי לפני כניסתם לארצות הברית בסביבות 1969, כנראה באמצעות מהגר יחיד. עם זאת, נער בשם רוברט רייפורד נפטר בסנט לואיס, מיזורי, אולי מסיבוכים מאיידס בשנת 1969, ככל הנראה שנדבק בנגיף לפני 1966. זה מרמז על כך שהיו נשאים קודמים של זני HIV בצפון אמריקה.
הביטוי "חולה אפס" משמש כיום בתקשורת להתייחס למקרה העיקרי להתפרצויות מחלות זיהומיות, כמו גם להתפרצויות וירוסי מחשב, ובאופן רחב יותר, כמקור לרעיונות או פעולות שיש להן השלכות מרחיקות לכת.
דייוויד היימן, פרופסור לאפידמיולוגיה של מחלות זיהומיות בבית הספר להיגיינה ורפואה טרופית בלונדון, ובעבר בארגון הבריאות העולמי (WHO), הטיל ספק בחשיבות של מציאת מטופל 0 ואמר כי "מציאת חולה 0 עשויה להיות חשובה במקרים מסוימים, אך רק אם הם עדיין חיים ומפיצים את המחלה; ולעיתים קרובות יותר, במיוחד בהתפרצויות מחלות גדולות, הם אינם."
דוגמאות > אחרים

מרי מאלון ("טיפוס הבטן מרי") היה מקרה אפס של התפרצות טיפוס הבטן בתחילת המאה העשרים. נשאית בריאה לכאורה, היא הדביקה 47 אנשים בזמן שעבדה כטבחית. בסופו של דבר היא הייתה מבודדת כדי למנוע ממנה להפיץ את המחלה לאחרים.
הקורבן הראשון שנרשם של אבולה היה מורה בבית ספר בן 44 בשם מבאלו לוקלה, שמת ב־8 בספטמבר 1976, 14 יום לאחר הופעת הסימפטום.
Liu Jianlun (אנ'), בן 64, רופא מגואנגדונג, סארס על ידי הדבקה של מפיצי-על במהלך שהייה בבית מלון מטרופול בהונג קונג בשנת 2003.
תינוק בבית לואיס ברחוב ברוד 40 נחשב לחולה האפס בהתפרצות הכולרה בשנת 1854 בשכונת סוהו בלונדון. (מפת הרפאים, סטיבן ברלין ג'ונסון, 2005)
ייתכן שאדגר אנריקה הרנדס הוא חולה האפס במגפת השפעת ב-2009. הוא התאושש, ופסל ברונזה הוקם לכבודו. מותה של מריה אדלה גוטיירז, שחלתה בנגיף בערך באותה תקופה כמו הרננדס, היה מקרה המוות הראשון שאושר רשמית.
אמיל אואמונו בן השנה הוא כל הנראה מקרה האפס במגפת האבולה בשנת 2014 בגינאה ובמערב אפריקה.
ישו לוז'אן בן ה-51 היה חולה 0 במגפת דלקת הריאות בלוס אנג'לס בשנת 1924, שבה נהרגו 33 איש.
אלברט גיצ'ל - ככל הנראה חולה האפס של השפעת הספרדית, שהרגה 50,000,000 בשנים 1918 עד 1920. גיטשל שרד ונפטר בשנת 1968.
המקרה הראשון של נגיף הקורונה, הנגרם על ידי הווירוס SARS-CoV-2, היה של חולה בן 55 במחוז חוביי, ודווח בעיתון סיני ב-17 בנובמבר 2019. אף על פי כן, ב־27 במרץ 2020, דיווחו כלי חדשות, שציטטו מסמך ממשלתי, כי אישה בת 57, שנבדקה חיובית למחלת נגיף הקורונה ב-10 בדצמבר 2019 אולי הייתה חולת האפס במה שהפך למגפה.
שימוש לא רפואי

המונח משמש לזיהוי המחשב או המשתמש הראשון שנדבקו בתוכנות זדוניות ברשת, שאז הדביקו מערכות אחרות.
מוניקה לווינסקי תיארה את עצמה כ"חולה אפס" של הטרדות מקוונות, כלומר היא הייתה האדם הראשון שהוטרד באופן נרחב דרך האינטרנט.
בתקשורת > בעיתונות ובסרטים תיעודיים

העונה השלוש עשרה של סדרת הרדיו "Radiolab" של WNYC כללה קטע בן שעה על חולה אפס.
בתקשורת > בדיוני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתחילת העונה הראשונה של גולשים בזמן הגיעו הגולשים לעולם שבו הפניצילין מעולם לא התגלה. בעולם הזה הכפיל של הגיבור הראשי הוא חולה 0 של חיידק אלים שהוביל למגפה.
חושן משפט

ערך זה עוסק באחד מחלקי ה'טור' וה'שולחן ערוך'. אם התכוונתם לדיני ממונות, ראו .
|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  יעקב בן אשר 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  מסה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  המאה ה־16 
 
חושן משפט (בראשי תיבות: חו"מ) הוא החלק הרביעי והאחרון בספר ארבעה טורים של רבי יעקב בן אשר ושל החלק המקביל לו בשולחן ערוך.
מקור שם הספר ותוכנו

מקור השם "חושן משפט" נובע מהפסוק "ועשית חושן משפט מעשה חושב" וזאת משום המילה משפט המורה על עיסוקו של הספר בדיני ממונות.
כיום משמש הביטוי חושן משפט למכלול הדינים הנוגעים לדיני ממונות.
תוכן חושן משפט

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  א'–כ"ז: הלכות דיינים  כ"ח–ל"ח: הלכות עדות  ל"ט–ע"ד: הלכות הלוואה  ע"ה–צ"ו: הלכות טוען ונטען  צ"ז–ק"ו: הלכות גביית מלווה  ק"ז–קט"ז: הלכות גביית חוב מיתומים  קי"ז–ק"כ: הלכות אַפּוֹתֵּיקֵי  קכ"א: הלכות עושה שליח לגבות חוב  קכ"ב–קכ"ח: הלכות הרשאה  קכ"ט–קל"ב: הלכות ערב  קל"ג–קל"ט: הלכות חזקת מטלטלין  ק"מ–קנ"ב: הלכות חזקת קרקעות  קנ"ג–קנ"ו: הלכות נזקי שכנים |  קנ"ז–ק"ע: הלכות שותפות בקרקע  קע"א–קע"ד: הלכות חלוקת שותפות  קע"ה: הלכות מצרנות  קע"ו–קפ"א: הלכות שותפים  קפ"ב–קפ"ח: הלכות שלוחים  קפ"ט–רכ"ו: הלכות מקח וממכר.  רכ"ז–ר"מ: הלכות אונאה ומקח טעות  רמ"א–ר"ן: הלכות מתנה  רנ"א–רנ"ח: הלכות מתנת שכיב מרע  רנ"ט–רע"א: הלכות אבידה ומציאה  רע"ב: הלכות עוברי דרכים  רע"ג–רע"ה: הלכות הפקר ונכסי הגר  רע"ו–רפ"ט: הלכות נחלות |  ר"צ: הלכות אפוטרופוס  רצ"א–ש"ב: הלכות שומרים  ש"ג–ש"ה: הלכות שומר שכר  ש"ו: הלכות אומנים  ש"ז–שי"ט: הלכות שוכר  ש"כ–ש"ל: הלכות חכירות  של"א–של"ח: הלכות שכירות פועלים  של"ט–שמ"ז: הלכות שאלה  שמ"ח–שנ"ח: הלכות גנבה  שנ"ט–שפ"ז: הלכות גזילה  שפ"ח: מאבד ממון חבירו בידו ומוסר ומלשין  שפ"ט–תי"ט: נזקי ממון  ת"כ–תכ"ז: חובל בחבירו |
נושאי כלים וספרים בולטים

על דפי השולחן ערוך על פי רוב מופיעים נושאי הכלים המופיעים בכל חלקי השולחן ערוך (ט"ז, באר היטב, באר הגולה, ביאור הגר"א, חידושי רבי עקיבא איגר, חידושי החת"ם סופר, חכמת שלמה ופתחי תשובה) ובנוסף מופיעים הספרים המיוחדים לחושן משפט:
ש"ך (מופיע לצד טקסט השולחן ערוך)
סמ"ע (מופיע לצד טקסט השולחן ערוך)
קצות החושן
נתיבות המשפט
כסף הקדשים
אמרי ברוך
בחלק מהמהדורות נוספו:
חידושי ההפלאה,
קונטרס הספיקות
משובב נתיבות
לוח סימנים מבעל הסמ"ע
משכנות יעקב
נחלת צבי מבעל ה"פתחי תשובה"
"פרי מגדים" לרב שמואל בן אלכסנדר.
ספרים בולטים נוספים ההעוסקים בעייני חושן משפט הם:
אורים ותומים
שער משפט
משפט שלום
אולם המשפט
הערות שוליים

↑  שמות כח, טו
| פרשני הטור והשולחן ערוך |
| --- | --- | --- |
| על כל החלקים | באר הגולה • באר היטב • ב"ח • ביאור הגר"א • בית יוסף • דרכי משה • כנסת הגדולה • ברכי יוסף |  |
| על אורח חיים | מגן אברהם • ט"ז • פרי חדש • שערי תשובה • מחצית השקל • שולחן גבוה • מטה יהודה • פתח הדביר • תוספת שבת • מחזיק ברכה • פרי מגדים • משנה ברורה • שתילי זיתים • כף החיים •  מור וקציעה |  |
| על יורה דעה | שפתי כהן • ט"ז • מחצית השקל • פרי חדש • פתחי תשובה • כרתי ופלתי • שלחן גבוה • שבט יהודה • דגול מרבבה • מחזיק ברכה • פרי מגדים • כף החיים • בית הלל • חידושי הרי"ם • ערוגות הבושם |  |
| על אבן העזר | חלקת מחוקק • בית שמואל • פתחי תשובה • בית הלל • חידושי הרי"ם • אבני מילואים |  |
| על חושן משפט | סמ"ע • שפתי כהן • ט"ז • פתחי תשובה • אורים ותומים • נתיבות המשפט • קצות החושן • חידושי הרי"ם |  |
חותם (שם מסחרי)

חותם בעסקי הוצאה לאור הוא שם מסחרי המשמש לפרסום יצירות, חברת הוצאה לאור אחת יכולה להחזיק במספר חותמים, בדרך כלל שמות שונים כמו מותגים לצורך שיווק המיועד לקהלי יעד ספציפיים.
תיאור

חותם של מו"ל היא שם מסחרי – שם שהעסק משתמש בו למסחר במוצרים או שירותים – תחתיו מתפרסמת יצירה. לחותם יש מטרה מוגדרת בדרך כלל. במקרים מסוימים, השימוש בחותם נובע מהשתלטות של הוצאה לאור גדולה על הוצאה קטנה יותר (או חלק ממנה). כגון החותמים של חברת בארנס אנד נובל.
השימוש בחותמים נפוץ גם בחברות משחקי מחשב, לצורך הוצאת משחקי מחשב תחת חברת משחקים גדולה המחזיקה במספר נרחב של אולפנים.
שימוש

חברת הוצאה לאור בודדת עשויה להחזיק חותמים רבים, כאשר השימוש בהם לצורכי ההוצאה הוא כדי לשווק עבודות לפלחי שוק דמוגרפיים שונים. לדוגמה, מטרת החותם של Viking press – השייך לחברת ההוצאה Penguin Group – היא "לפרסם רשימה אקסקלוסיבית של ספרי עיון טובים, כגון ביוגרפיה, היסטוריה ויצירות על עניינים עכשוויים, וכן סיפורת בדיונית בעלת חשיבות משמעותית. שאינה תופעה חולפת"
הערות שוליים

↑  Friedlander, Joel (2015-02-09). "A Quick Lesson About Publishers, Imprints, CreateSpace, and Bowker". The Book Designer. נבדק ב-2016-07-29.
↑  "Industry Overview: Journalism and Publishing". Wet Feet. אורכב מ-המקור ב-2016-08-17. נבדק ב-2016-07-29.
↑  "Take-Two CEO Strauss Zelnick: 'I'm charged with making hard decisions'". 18 ביוני 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EA CEO pledges freedom to Take-Two Interactive's developers". 3 במרץ 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "What is an imprint?". The Book Publicity Blog. 2009-07-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540796905171  GND: 7646286-9  LCCN: sh85064672
חותם

ערך זה עוסק בסימן מוטבע. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מגוון חותמות שעווה של שושלת פון גמינגן
מכשירי חותם, חותמות ומקלוני שעווה צבעוניים להתכה
חוֹתָם (או חותמת) הוא סימן רשמי, סמל או שלט אצולה אשר מוטבע, מודפס, מובלט או מצורף למסמך (או כל חפץ אחר) במטרה לאשר את מקוריותו, כתחליף או כתוספת לחתימה. ברוב המקרים נעשה שימוש בנוזל (כגון דיו, או שעווה מומסת) המאפשר גיוון בצבע, אולם "חותם יבש" מטביע סימן באמצעות הפעלת לחץ והשקעת החותם בנייר. המילה חותם משמשת גם לתיאור הסמל או הציור המיוצג בו וכמו כן כשם עצם לתיאור כל מכשיר, טבעת חותם או חותמת המשמשים להטבעות חותם. ההטבעה לרוב, על גבי החותם יש שטח מגולף מחומר קשה שמטביע צורה מסוימת כאשר הוא מונח על חומר רך. בנוסף, משתמשים במונח חותם בהשאלה כדי  לתאר השפעה והשארת סימן (למשל במונח "הטביע חותם").
היסטוריה

חותם השעווה שימש בעבר כדרך לוודא שמכתב או חבילה לא נפתחו בידי זרים וכן ששולח המכתב הוא אכן בעל החותמת עצמו. נהוג היה ליצור אותו על ידי טפטוף שעווה מותכת בגוף המסמך, על קשר בחוט אשר נכרך סביבו, על קצוותיו המקופלים, או על פינה גזורה ומקופלת שלו (אך לא בנפרד מהמסמך). לאחר מכן מוטבע החותם באמצעות טבעת, או כל חותם אחר (לרוב מברזל). בצורה זו לא ניתן להסיר בקלות את החותם מבלי לשוברו, ובלתי אפשרי לעשות בו שימוש חוזר.
היסטורית, שימשו חותמות שעווה כאסמכתא למקוריות כמעט בכל התרבויות שעשו שימוש בכתב. ממשלות רבות עשו בעבר שימוש בחותמות שעווה על מנת לשלוח לאזרחיהן מכתבים אישיים. בימינו נעשה בהן שימוש במתן תוקף לאמנות וחוזים רשמיים, מתן אישורים נוטריוניים הנוגעים למתן שבועה ולאישור נאמנות למקור של עותקי מסמכים. בשוק הפרטי כיום השימוש בחותם הוא בעיקר כתחביב אמנותי, ליצירת פריטים מקוריים כמו למשל הזמנות לאירועים בכלל ולחתונות בפרט, ויצירת חותמות אישיות בעבודת יד, בעיקר משעווה.
ראו גם

בולה
בולה אפיפיורית
חותם גליל
חותמות למלך
חותם המדינה
החותם הגדול של ארצות הברית
חותם המדינה (מדינות ארצות הברית)
שבעת החותמות
טביעת חותם
הערות שוליים

↑  על המילה חוֹתָם, באתר hebrew-academy.org.il
↑  Wax Seal Stamps - Everything You NEED TO KNOW!, נבדק ב-2023-05-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4054876-4  HDS: 012808  NDL: 00564166  NKC: ph124067
חוסה קרלוס מריאטגי

חוסה קרלוס מריאטגי (בספרדית: José Carlos Mariátegui‏; 14 ביוני 1894 - 16 באפריל 1930) היה עיתונאי פרואני, הוגה דעות ופעיל פוליטי. בטרם נפטר בגיל 35 היה סופר מחונן אשר נחשב לאחד הסוציאליסטים המשפיעים ביותר של אמריקה הלטינית במאה ה-20. עבודתו המפורסמת ביותר "שבעה מאמרי פרשנות על המציאות הפרואנית" (1928) עדיין נקראת בדרום אמריקה.
על אף שהיה מרקסיסט מוצהר ואוטודידקט, טען מריאטגי כי המהפכה הסוציאליסטית צריכה להתפתח באופן אורגני באמריקה הלטינית על בסיס התנאים וההוויה המקומיים, ולא כתוצאה מיישום מכני של נוסחאות אירופאיות.
חותכי ורידים: סיפור אהבה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  הקייטנה של קנלר 
 בימוי:  גוראן דוקיץ' 
 הופק בידי:  ג'ונת'ן שוורץ
 תסריט:  גוראן דוקיץ', אתגר קרת 
 עריכה:  ג'ונת'ן אלברטס
 שחקנים ראשיים:  פטריק פיוגיט שאנין סוסאמון שיי ויגהאם טום ווייטס
 מוזיקה:  בובי ג'ונסטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  After Dark Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2007 
 משך הקרנה:  88 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט להט"בי, סרט פנטזיה, סרט דרמה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   wristcutters
 www.wristcutters.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
חותכי ורידים: סיפור אהבה (באנגלית: Wristcutters: a Love Story) הוא סרט קולנוע אמריקאי שהופק בשנת 2006 ויצא לאקרנים ב-2 בנובמבר 2007. זוהי קומדיה רומנטית, בעלת מאפיינים של קומדיה שחורה, אשר בוימה על ידי גוראן דוקיץ' הקרואטי. דוקיץ' גם כתב את התסריט, המבוסס על הספר "הקייטנה של קנלר" מאת הסופר הישראלי אתגר קרת. הסרט, כמו גם הספר, עוסק באופן הומוריסטי ושנון בנושאי מוות, העולם הבא והתאבדות. הסרט זכה במספר פרסים בפסטיבלי קולנוע שונים, האחרון שבהם הוא פרס הסרט הטוב בפסטיבל הקולנוע העצמאי באשלנד ב-2007.
הסרט נע על הקו הדק בין סרט מסע לבין קומדיה רומנטית, וניכר כי הוא מושפע מעלילת הקוסם מארץ עוץ. כמו כן, ניתן למצוא בסרט מאפיינים הדומים לסרטיו של ג'ים ג'רמוש.
עלילה

הסרט מתחיל בסצנת התאבדות של גיבור הסרט, נער בשם זיה (פטריק פיוגיט). לאחר התאבדותו, שבאה בעקבות אהבה נכזבת, מגיע זיה לעולם הבא, השמור רק לאנשים שהתאבדו. זיה מגלה שהעולם הבא של המתאבדים דומה מאוד לעולם האמיתי - רק קצת יותר גרוע. זיה עובד בעולם הבא בפיצרייה נידחת וחי חיים שגרתיים ודיכאוניים בעולם אפור, חסר חיוכים. בשלב כלשהו מגלה זיה כי דזירה, אהובתו מחייו הקודמים והעילה להתאבדותו, התאבדה גם היא ונמצאת אף היא בעולם בו הוא חי - והוא יוצא למסע חיפוש אחריה, יחד עם חברו יוג'ין. במסגרת המסע פוגשים השניים את מיקל, אשר נחושה בדעתה להוכיח ל"ממונים" על העולם הבא כי היא הגיעה לארץ המתאבדים בטעות. השלושה עורכים מסע במכונית מרופטת, במהלכו הם מגיעים אל "הקייטנה של קנלר" - מקום מוזר המאוכלס בטיפוסים מגוונים, ומנוהל בידי אדם קשיש בשם קנלר (טום ווייטס). בהמשך המסע פוגש זיה לבסוף באהובתו הנושנה, אך מגלה כי השתנתה מאוד. כמו כן, מגלה זיה כי אהבתו נתונה בעצם לאישה אחרת. במהלך המסע מגלים שלושת הגיבורים דברים חדשים על עצמם, על העולם הבא - ובעיקר על עולם החיים ועל האהבה.
שחקנים

זיה - פטריק פיוגיט
מיקל - שאנין סוסאמון
יוג'ין - שיי ויגהאם
קנלר - טום ווייטס
דזירה - לסלי ביב
פרסים

פסטיבל סיאטל 2006 - פרס הבמאי הטוב ביותר
פסטיבל ג'ן ארט 2006 - פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר
פסטיבל פילדלפיה 2006 - פרס הסרט העלילתי הראשון הטוב ביותר
פסטיבל הקולנוע העצמאי באשלנד 2007 - פרס הסרט הטוב ביותר
מועמדות לפרס השופטים בפסטיבל סאנדנס 2006
פסטיבל אייקון 2007 - פרס הקהל לסרט באורך מלא