ויליאם בלאונט
ביוגרפיה > פוליטיקה של קרוליינה הצפונית והקונגרס הקונטיננטלי

בסוף 1779, בלאונט התמודד על המושב הפנוי בבית הנבחרים של ניו ברן נגד ריצ'רד דובס ספייט בקמפיין שתואר על ידי הביוגרף של בלאונט, ויליאם מאסטרסון, כ"אלים בעידן של בחירות עזות". ספייט ניצח בפער זעום, אבל בלאונט שכנע בהצלחה את פקידי הבחירות שהתרחשה הונאת בוחרים, והבחירות בוטלו. בשבועות שלאחר קרב קמדן, בלאונט שוב רץ על המושב והפעם הצליח. הוא תפס את מקומו בבית הנבחרים בינואר 1781.
במאי 1782, בלאונט נבחר לאחד מארבעת הנציגים של קרוליינה הצפונית לקונגרס הקונטיננטלי. בישיבת הקונגרס ב-1782, בלאונט עזר להביס מס בחירות ומס אלכוהול והתנגד לצמצום הצבא. הוא גם הסכים לשקול חוק ביטול קרקעות כדי לספק את חוב המס האדיר של קרוליינה הצפונית המגיע לקונפדרציה. בלאונט עזב את פילדלפיה בינואר 1783 והתפטר מהקונגרס שלושה חודשים מאוחר יותר כדי לקבל מינוי לוועדת ההיגוי של בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית.
במהלך הישיבות של הבית ב-1783 וב-1784, בלאונט הציג כמה הצעות חוק שיתבררו כקריטיות בהיסטוריה המוקדמת של מה שהיא כיום טנסי. הצעת חוק אחת, המכונה "חוק תפיסת קרקעות", פתחה את אדמות המדינה ממערב לאפלצ'ים (כלומר, החלקים של טנסי שאינם תחת התחום האינדיאני) להתיישבות. אדם אחד שניצל את החוק הזה היה קפטן המיליציה ג'יימס וייט, שרכש שטח אדמה שלימים יהפוך לנוקסוויל, טנסי. הצעת חוק נוספת הפכה חיילים בעלי שירות צבאי של שנתיים לפחות זכאים למענקי קרקע.  חלק מהחיילים השתמשו במענקים שלהם כדי לרכוש קרקע בעמק טנסי, בעוד שאחרים מכרו את המענקים שלהם לבני בלאונט ולספקולנטים אחרים בקרקע. ב-1784, בלאנט נתן חסות להצעת חוק להקמת העיר נאשוויל במה שהיה אז ההתנחלויות בקמברלנד.
ביוני 1784, בלאונט העניק חסות להצעת חוק נוספת קריטית לתחילת ההיסטוריה של טנסי - הצעת חוק הקוראת להעביר את אדמות קרוליינה הצפונית ממערב לאפלצ'ים (כלומר, טנסי המודרנית) לקונגרס הקונטיננטלי כדי לספק את חלקה של המדינה בנטל המס של המדינה. הצעת החוק הייתה במחלוקת חריפה אך עברה בהפרש של 52-43.  מתנגדי הוויתור השיגו שליטה בבית הנבחרים וביטלו את החוק באוקטובר, אך לא לפני שתנועה של תושבי עמק טנסי להקים מדינה נפרדת, הידועה בשם מדינת פרנקלין, צברה תאוצה. חבר של מושל קרוליינה הצפונית ריצ'רד קאסוול ושל מנהיג מדינת פרנקלין ג'ון סווייר, בלאנט התלבט בנושא פרנקלין במשך ארבע השנים הבאות.
למרות תקלת הוויתור, בלאנט נבחר לקונגרס הקונטיננטלי לישיבת 1785. אולם כשהתכונן לעזוב, הגיעה ההודעה שהקונגרס מינה ועדה לנהל משא ומתן על הסכם חדש, שנודע בסופו של דבר בשם הסכם הופוול, עם השבטים הדרומיים. מחשש שהאמנה החדשה תהיה שלילית לקרוליינה הצפונית, בלאונט, בברכתו של המושל קאסוול, פנה דרומה בתקווה לנהל משא ומתן על הסכם נפרד למדינה. עם זאת, הוא הגיע מאוחר מדי, ואמנת הופוול שנחתמה על ידי הנציבים החזירה לאינדיאנים חלק נכבד מאדמות המערב שנתבעו על ידי ספקולנטים בקרוליינה הצפונית. מחשש לתגובת נגד בבית הנבחרים, בלאונט רק חתם על האמנה כעד.
במרץ 1786 מיהר בלאונט לניו יורק כדי לתפוס את מקומו בקונגרס הקונטיננטלי, בתקווה למנוע את אשרור הסכם הופוול, אך שוב הגיע מאוחר מדי, והאמנה אושררה. מאוכזב, הוא הלך הביתה, אבל עם כעס גובר על טיפולו בהסכם הופוול, הוא חזר לקונגרס הקונטיננטלי בנובמבר 1786. במרץ 1787, בלאונט נבחר לאחד מחמישה צירים לייצג את קרוליינה הצפונית בוועידה החוקתית בפילדלפיה. בלאונט הגיע לוועידה ב-20 ביוני, לאחר שכבר החלו דיונים. הוא שלח עותק של תוכנית וירג'יניה (שמנוגדת לכללי האמנה), והביע פסימיות בתוצאת האמנה, הוא נשאר רק כמה ימים לפני שנסע לניו יורק כדי להצטרף מחדש לקונגרס הקונטיננטלי בתחילת יולי. הוא נכח בדיון של הקונגרס והעברת תקנות צפון-מערב ושמע את הדו"ח של הנרי נוקס הממליץ על ויתור קרקעות בקרוליינה הצפונית. אולם ב-7 באוגוסט הוא חזר לוועידה בפילדלפיה לדיונים אחרונים. הוא עדיין התלבט מההשלכות של אמנת הופוול, ולכן נזהר מלחתום על המסמך הסופי, אך לבסוף שוכנע על ידי גוברנר מוריס לעשות זאת.
בביטחון שקרוליינה הצפונית תרוויח יותר ממה שהיא תפסיד עם החוקה החדשה, בלאונט חזר הביתה כדי להביא לאשרור החוקה. בלאונט נבחר לסנאט של קרוליינה הצפונית ממחוז פיט בשנים 1788 ו-1789, והוא ובני בריתו הצליחו להתמודד עם ניסיונות של האנטי-פדרליסטים וילי ג'ונס וויליאם לנויר לסכל את אימוץ החוקה החדשה, וקרוליינה הצפונית הצביעה בעד אשרור החוקה בנובמבר 1789. ב-1 בדצמבר הצביע בית המחוקקים של המדינה לוותר על אדמותיו מעבר לאפלצ'ים לממשלה הפדרלית החדשה. בלאונט ניסה להיבחר לאחד ממושבי הפתיחה של הסנאט האמריקאי מקרוליינה הצפונית בנובמבר 1789 אך הובס על ידי בנג'מין הוקינס.