stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה ספירדונובה

| --- | --- |

 לידה:  16 באוקטובר 1884 (יוליאני) טמבוב, Tambov Governorate, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  11 בספטמבר 1941 (בגיל 56) אוריול, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 תפקיד:  חבר פרלמנט באספה המכוננת הרוסית של 1918 (18 בינואר 1918–19 בינואר 1918) 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית (שמאל), המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית 
 בן או בת זוג:  Ilya Mayorov 
 
מריה אלכסנדרובה ספירדונובה (16 באוקטובר 1884 - 11 בספטמבר 1941; רוסית: Мари́я Алекса́ндровна Спиридо́нова) הייתה מהפכנית סוציאל רבולוציונרית רוסית. ההתנקשות שביצעה בפקיד משטרה בכיר ב-1905 הייתה למעשה הטרור הפוליטי המפורסם ביותר שבוצע על ידי אישה ברחבי רוסיה, והעינויים שעברה על ידי המשטרה העלו את קרנה בעיני העם. לאחר 11 שנים בכלא בסיביר, שוחררה במהפכת פברואר 1917, ושבה כגיבורת המהפכה. היא הובילה את המפלגה הסוציאל רבולוציונרית לברית עם לנין והבולשביקים, אולם משנתאכזבה מאופיו הרודני של המשטר - שבה להיות מבקרת חריפה שלו. היא נאסרה שנית לאחר פירוק הברית ב-1918, ולאחר מכן נכלאה במוסד לחולי נפש.
במהלך הטיהורים הגדולים ב-1937–1939 נעצרה שוב ספירדונובה על ידי משטרת החרש ונשלחה לעבודות כפייה בגולאג, שם הוצאה להורג לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה בקיץ 1941.
ביוגרפיה > שנותיה הראשונות

אלכסנדרובה נולדה בעיר טמבוב, כ-480 ק"מ מדרום מזרח למוסקבה. אביה היה פקיד בנק בכיר, חבר במעמד האצולה הזוטר באימפריה הרוסית. היא למדה בגימנסיה המקומית, אולם מותו של אביה ממחלת השחפת הוביל לנשירתה מהלימודים בשנת 1902. למשך זמן קצר למדה רפואת שיניים במוסקבה. עם שובה לטמבוב עבדה כפקידה בכנסייה מקומית. במהרה החלה להיות מעורבת בפעילות פוליטית, ובמרץ 1905 נעצרה במהלך מהומות הסטודנטים. היא ניסתה להתקבל ללימודי אחיות, אך נדחתה בשל הרקע הפוליטי שלה. היא הצטרפה למפלגה הסוציאל רבולוציונרית (ס"ר), והתמסרה לפעולתה בה, כמו כן נקשרה במערכת יחסים עם מנהיג ס"ר מקומי בשם ולדימיר ולסקי. כפעילי ס"ר רבים אחרים, אמצה את רעיונות ההתנקשות והטרור האישי הפוליטי ככלים מהפכניים. היא הייתה בין אלפי אנשי המפלגה אשר תקפו מנהיגים רוסים, במהלך מהפכת 1905 ולאחריה.
ביוגרפיה > ההתנקשות בלז'נובסקי

המטרה שסימנה לעצמה ספירדונובה הייתה ג.נ. לז'נובסקי - בעל אדמות וחבר המועצה המחוזית בטמבוב, שהיה גם ממונה אזורי על משטרת בוריסוגלבסק, עיירה מדרום מזרח לטמבוב. לז'נובסקי היה ידוע לשמצה בשל דיכוי תסיסת האיכרים במחוז, וועדת תנועת הס"ר בטמבוב הכריזה על ראשו "גזר דין מוות". ספירדונובה התנדבה להוציא את גזר הדין לפועל. היא עקבה אחת לז'נובסקי במשך כמה ימים, ולבסוף נקרתה בידה ההזדמנות בתחנת הרכבת של בוריסוגלבסק ב-16 בינואר 1906. היא ירתה בו מספר יריות מאקדחה ופגעה בו חמש פעמים, הוא מת ב-10 בפברואר מפציעותיו. ספירדונובה נעצרה מיד על ידי שומרי ראשו הקוזאקים של לז'נובסקי.
הפרשה כמעט ולא סוקרה בתקשורת, עד שהעיתון הליברלי הסנט פטרסבורגי 'רוס', פרסם ב-12 בפברואר מכתב מספירדונובה אשר תארה את העינויים וההתעללות אשר עברה מאז מעצרה - אגרופים, שוטים, מגפיים, כיבוי סיגריות על עורה, הפשטה ואונס מידי מפקד הקוזאקים אברמוב. המכתב רמז כי האונס בוצע בתחנת הרכבת בטמבוב. סיפורה הפך סנסציה בקרב קוראי הרוס. על אף שרובם התנגדו לטרור הפוליטי, רובם זעמו על היחס האכזרי כלפי האסירה. חזותה המצודדת עוררה אף היא הזדהות בקרב הקוראים. המעגלים הליברליים גינו את הרשויות בטמבוב, וספירדונובה תוארה כ"זכה, בתולית, פרח של יופי רוחני... בידי אורנגוטנג עוגב". נשים בנות כל המעמדות תבעו "צדק לאחותם המחוללת".
הרוס אף שלחו כתב לטמבוב, ו.א. ולדימירוב, אשר הפיק בעניינה שבעה מאמרים סנסציוניים שהופיעו בחודש מרץ, אשר תיארו בצבעים עזים את מסכת ההתעללויות שעברה, ואף מסרו פרטים נוספים על פרשת האונס. ולדימוירוב אף הפריז בתאורי הרקע הפוליטי של ספירדונובה, כשהוא חוטא לאמונותיה האמיתיות, באופן שעורר את זעמם הן של אנשי תנועת ס"ר, הן של השמרנים והן של השלטונות. ספירדונובה עצמה התכחשה לדבריו. ב-11 במרץ נשפטה ספירדונובה והורשעה ברצח לז'נובסקי. היא נידונה למוות, אך בית הדין המליץ על המתקת עונשה לעבודות כפייה בסיביר. ספירדונובה נשלחה לגלות ב-20 במרץ, והעיתונות הליברלית המשיכה בקמפיין התמיכה בה. ב-2 באפריל נרצח גם הכתב ולדימירוב, פרשה שעוררה אף היא סנסציה. ב-8 באפריל שחררה הממשלה את דו"ח על האירועים, אשר אישש את טענותיה כי הוכתה על ידי הקוזאקים, ובו נטען כי אברמוב השפיל אותה באופן מילולי ברכבת, אך טענותיה החמורות יותר הוכחשו. הדו"ח הוקע כטיוח.
מכתבים סודיים בין מריה לאחותה יוליה, אף היא פעילת ס"ר, נתפסו על ידי המשטרה ב-19 בפברואר. דו"ח של השלטונות שפורסם על המכתבים ציין כי ספירדונובה ביקשה שלא לחשוף את הקשר הרומנטי שלה עם ולסקי, שהיה נשוי. בחוגים הליבראליים ראו בכך ניסיון להטיל דופי באופיה המוסרי של ספירדונובה, ולפגוע בדימוי ה'בתולי' שלה.
ספירדונובה נשלחה לסיביר ברכבת, בקרון אחד עם עוד חמש נשות ס"ר אשר לקחו חלק בפעולות טרור פוליטי. את הקבוצה נהגו לכנות "השש" (Shesterka), וספירדונובה הייתה המפורסמת מביניהן, זאת בשל גילה הצעיר ויופיה, וכן בשל מוצאה הרוסי - יתר הנשים היו ממוצא יהודי, בלארוסי או אוקראיני. היא זכתה בפי העם לכינוי 'מרוסיה'. במהלך מסעה, בכל נקודת עצירה של הרכבת התכנס המון אשר הזדהה עם השש, וספירדונובה נאמה על דרכה המהפכנית של תנועת הס"ר. הקבוצה הועברה למתקן הכליאה מלצבסקיה (Maltzevskaya) בנרצ'ינסק (על הגבול עם סין). שם נכלאה ספירדנובה למשך 11 שנים במהלכם ספגה יחס קשה ביותר, ובכללו הפשטות והלקאות שלא היו נהוגות ביחס לאסירים פוליטיים אחרים באותה התקופה.
מנהיגת המפלגה השמאלית הסוציאל רבולוציונרית לאחר השחרור

לאחר מהפכת ה-17 באוקטובר 1917, שוחררה ספירדונובה מכלאה בסיביר, במסגרת חנינה כללית למהפכנים הכלואים. עם שחרורה הייתה נערצת על ידי המוני העם, ובייחוד בני מעמד האיכרים אשר ראו בה כמעט כקדושה. ספירדונובה שבה מסיביר למוסקבה בזמן על מנת להשתתף בקונגרס השלישי של המפלגה הסוציאל רבולוציונרית (PSR) שהתקיים בסוף מאי, אולם האספה לא בחברה בה לוועד המרכזי המנהל של המפלגה. על אף כישלונה, התמסרה לפעילות במפלגה והובילה את הסניף בפטרוגארד. היא גם הייתה מעורבת בסיוע להקמתם של סובייטים מאורגנים בקרב האיכרים.
מנהיגת המפלגה השמאלית הסוציאל רבולוציונרית לאחר השחרור > מרד כנגד הבולשביזם

שיתוף הפעולה בין ה-PSR לבין הבולשביקים היה קצר מועד. בסוף אביב 1918 הוקמו יחידות צבאיות בולשביקיות במטרה לאכוף את אספקת התבואה לערים אשר היו על סף רעב ובקריסה כלכלית. האחדות הפכה ליריבות במאבק על השליטה לקראת הקונגרס הסובייטי החמישי, שאמור היה להתחיל במוסקבה ב-4 ביולי. ב-24 ביוני החליטה הוועדה המרכזית של השמאל הסוציאל רבולוציוני לפתוח במבצע טרור וחיסולים כנגד פקידים גרמנים ברוסיה, במאמץ לחבל בהסכם ברסט-ליטובסק ולכפות את הבולשביקים לברית עם האיכרים במהלך המשבר שייווצר. ב-7 ביולי התנקשו שני אנשי ס"ר (איאקוב בליומקין וניקולאי אנדרייב) בשגריר הגרמני וילהלם וירבאך. לנין השתמש בהתנקשות זו כעילה לדיכוי תנועת הס"ר. חיילים גויסו במהירות במטרה לבודד את יחידות המיליציה של הס"ר. ספירדונובה מיהרה לתיאטרון בולשוי, בו התכנס הקונגרס הסובייטי במטרה למסור הצהרת מדיניות ביחס למרד, אולם הקונגרס הושעה ולמעלה מ-400 נציגי הס"ר, וספירודונובה ביניהם, הושמו תחת מעצר במוסקבה.
באופן רשמי הוכרז כי משפטה של ספירדונובה יחל בתחילת דצמבר, אולם על מנת למנוע מצב נפיץ ומהומות, נשפטה ספירדונובה במשפט סודי ב-27 בנובמבר ונדונה לשנת מאסר על חלקה בהתקוממות, אולם קיבלה חנינה יום לאחר מתן גזר הדין. ספירדונובה הפכה לקול המרכזי של האגף הרדיקלי בס"ר אשר התנגד לכל הסדר עם השלטון הבולשביקי, והיא גינתה את הממשלה על מדיניות אשר לטענתה בגדה במהפכה. על אף סירובה להתפשר, בידלה עצמה ספירדונובה מהאגף הטרוריסטי של הס"ר בשלב זה, והתמקדה בפעולה לחיזוק מערכת הסובייטים, מול השלטון הבירוקרטי והמפלגתי של הבולשביקים.
בינואר 1919 לאחר נאום ציבורי אופוזיציונרי למשטר הבולשביקי, נעצרה ספירדונובה על ידי הצ'קה (המשטרה החשאית) של מוסקבה. היא נשפטה פעם נוספת ב-24 בפברואר כשהמנהיג הבולשביקי ניקולאי בוכריין אשר היה העד היחיד מטעם התביעה האשים אותה כי היא חולת נפש המפיצה רעיונות פוליטיים מסוכנים. ספירדונובה נמצאה אשמה, ונשפטה לשנת מאסר במוסד לחולות נפש. בפועל נשלחה ספירדונובה לתא צינוק במתקן צבאי, בו התדרדרה בריאותה אשר הייתה רעועה מלכתחילה. מבצע בריחה תוכנן עבורה על ידי מיליציית הס"ר אשר שחררה אותה ב-2 באפריל. היא חייתה במחתרת במוסקבה, אולם לבסוף נעצרה שוב כשהיא חולה בטיפוס וסובלת ממחלת עצבים לא ידועה. היא נשלחה להחלמה במתקן רפואי של הצ'קה ולאחר מכן הועברה לכלא פסיכיאטרי. לבסוף שוחררה בערבותם של שני חברי ס"ר ב-18 בנובמבר 1921, בתנאי שתחדל מפעילות פוליטית. לטענת ההיסטוריון אלכסנדר רבינוביץ' לא נמצאו ראיות שספירדונובה הפרה תנאי זה מכאן ואילך, ופעילותה הפוליטית הגיעה לקיצה.
מותה

ב-1937 נעצרה שוב ספירדונובה בביתה שבאופה (Ufa), עם 12 פעילים לשעבר נוספים בס"ר. היא הואשמה והורשעה בקשירת קשר להתקוממות איכרים ונידונה ל-25 שנות מאסר על ידי קולוגיום צבאי, ב-8 במרץ. הועברה לאחזקה בבידוד לאחר ששבתה רעב, בכלא באוראל. מתאה כתבה מספר מכתבים ליועץ המשפטי לממשלה הסובייטית בהם ביקשה להיות מוצאת להורג באופן מיידי על מנת לעצור את העינוי. ב-11 בדצמבר 1941, הוצאה ספירדונובה להורג בהוראתו של סטלין ביער מדבדב שליד אוריול, לצד 150 פעילים פוליטיים ביניהם כריסטיאן רקובסקי ואולגה קמנבה.
לקריאה נוספת

י.נ. שטינברג בתרגום מ.ז. וולפובסקי, מריה ספירדונובה, ספריית מצפה
ספירדונובה בתא כלאה
'השש' בדרכן לסיביר. ספירדונובה בשורה העליונה משמאל
מרומית לבנת לחי

| מרומית לבנת לחי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיים
סוג:: מרומית
מין:: מרומית לבנת לחי
שם מדעי
 Chlidonias hybrida ‏פאלאס, 1811
תחום תפוצה


Chlidonias hybrida hybrida
מרומית לבנת-לחי (שם מדעי: Chlidonias hybrida) הוא מין של עוף ימי ממשפחת השחפיתיים.
תפוצה

חיה באזורים חמים בדרום אירופה, בדרום אסיה ובמזרחה, בדרום אפריקה ובאוסטרליה. חיה בביצות. ולעיתים רחוקות בחוף הים.
בישראל היא חולפת וחורפת נפוצה. מצויה בכנרת במספרים נאים.
מראה

בקיץ ניכרת בלחיה הלבנה, שמפרידה בין צוואר אפור כהה לכיפה שחורה. הגחון אפור כהה והזנב אפרפר. במעוף בולטות תחתיות הכנפיים בלובנן. הרגליים והמקור אדמדמים. בלבוש החורף-הקודקוד מפוספס בפסים שחומים עדינים, חלקי הגוף העליוניים בצבע אפור בהיר מאוד, וגחונה לבן.
גודל ומשקל

אורך כנפה 23.5-22 סנטימטרים, אורך גופה 24–26 סנטימטרים ומשקלה 62–80 גרמים.
הערות שוליים

↑  מרומית לבנת לחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
משאלתה של אנאבל

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  רוי וילסון
 תסריט:  דן הנדרסון 
 שחקנים ראשיים:  רנדי טראוויס 
 מדבבים:  רנדי טרוויס קת' סוסי קלוריס ליצ'מן ג'רי ואן דייק
 מדבבים בעברית:  קארין אופיר דודו זר מאיה בר שלום עמי מנדלמן נורית בנאי קורן
 מוזיקה:  סטיב דורף 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ברברה דיון-לאונרד
 חברה מפיצה:  Sonar Entertainment 
 שיטת הפצה:  direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  21 באוקטובר 1997 (ארצות הברית) 2002 (ישראל)
 משך הקרנה:  54 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חג המולד, סרט מוזיקלי, סרט הרפתקאות, סרט אגדות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משאלתה של אנאבל (באנגלית: Annabelle's Wish) הוא סרט הנפשה אמריקאי שהופץ לצפייה ביתית בשנת 1997 לחג המולד. את הסרט ביים רוי וילסון והפיקה אותו ברברה דיון-לאונרד. הסרט מספר על אנאבל, עגלה אשר חולמת להיות אחד האיילים של סנטה קלאוס. בדיבוב המקורי, זמר הקאנטרי רנדי טרוויס היה הקריין בסרט וקת' סוסי דיבבה את אנאבל. הסרט הופץ במקור בקלטות וידאו ב-21 באוקטובר 1997 על ידי Hallmark Home Entertainment. בישראל הסרט הופץ בדיבוב עברי בשנת 2002 בקלטות וידאו ובDVD שהופץ על ידי חמישה כוכבים. 4 שנים לאחר מכן הסרט שודר בגרסתו העברית בערוץ יסבבה בשנת 2006.
תקציר העלילה

הסרט מתרחש בעיירה בדיונית קטנה בעיר טנסי, שם עגלה צעירה בשם אנאבל נולדה בערב חג המולד. לאחר שפגשה את סנטה קלאוס, היא חלמה להיות איילת צפון עם יכולת של תעופה, והביעה משאלה לעוף בעצמה.
באותו הזמן, לאחר שקיבלה באופן זמני את היכולת לדבר, התיידדה אנאבל עם בילי, נכדו של החקלאי, אשר הפך לאילם עקב שרפה איומה באסם ונשימת עשן. במשך השנה הם למדו את המשמעות על חברות והתמודדו עם משברים ביחד והבינו שכל אחד מהם יכול להגשים את חלומו. בחג המולד הבא אנאבל נתנה לבילי את הקול שלה וכך איבדה את היכולת לדבר, אמה של אנאבל סיפרה לבילי שזו הייתה המשאלה שלה.
בסוף הסרט, כאשר בילי נעשה מבוגר והתחתן עם אמילי, חברת ילדותו ואהובתו, סנטה קלאוס נתן לאנאבל את המשאלה שלה, להפוך לאחד מהאיילים של סנטה ולעוף יחד איתם, כמו כן היכולת שלה לדבר חזר אליה. כאשר היא עפה עם סנטה, בילי נופף לה לשלום.
מדבבים

קת' סוסי - אנאבל
ג'רי ואן דייק - סבא צ'ארלס בייקר, סבו של בילי
רנדי טרוויס - מספר
קלוריס ליצ'מן - דודה אגנס, דודתו העשירה והסנובית של בילי, רוצה לקבל את בילי עקב "חג מולד מושלם"
קיי אי קאטר - סנטה קלאוס
ג'ניפר דרלינג - סטאר, אמא של אנאבל
אריאה קארזון - אמילי, חברתו הטובה של בילי
ג'ים ורני - גאס הולדר, חברו לשעבר של צ'ארלס בייקר
צ'רלי קרונין - באקי הולדר, בנו של גאס
ג'יימס לאפרטי - באסטר הולדר, בנו השני של גאס
רו מקלנהן - סקארלט
ג'רי האוזר - רזון
סטיב מקאל - ינשופי
בריאן קאמינגס - גול התרנגול
ג'יי ג'ונסון - אוזן
מרי קיי ברגמן וטראס מקנייל - תרנגולות
קלנסי בראון - שריף / עורך דין
מדבבים > מדבבים בעברית

את גרסת הדיבוב העברי ביימה מאיה בר שלום והפיקו עוזי פוקס ובתי בן יער. גרסת הדיבוב העברי הוקלטה באולפני נ.ל.ס.
קארין אופיר - אנאבל
דודו זר - סבא בייקר
גלעד קלטר - מספר / בילי המבוגר
נורית בנאי קורן - דודה אגנס
עמי מנדלמן - סנטה קלאוס
מאיה בר שלום - סטאר / אמילי המבוגרת
גיורא קנת - גול התרנגול
ניר רון - ינשופי
יורם יוספסברג - שריף
שרי גולד - סקארלט
גיל קפטן - גאס / אוזן
יואב בר לב - רזון
לירון זייד - באקי
אורי הר לב - באסטר
אייל כהן - בילי
תמר רימר - אמילי
שירי הסרט בוצעו בידי עוזי פוקס, אורלי טרי ושרית עלמני.
מוזיקה

שירי הסרט בוצעו בגרסת המקור על ידי מיטב זמרי הקאנטרי, ביניהם רנדי טרוויס, אליסון קראוס, בת' נילסן צ'אפמן, דולי פרטון, קווין שארפ וננסי גריפית'.
מקרמה

תקריב על עבודת מקרמה קוואנדולי
ינשופים צבעוניים עשויים ממקרמה
יצירת מקרמה של ספינה
מַקְרָמֶה הוא סוג של הכנת טקסטיל באמצעות קשרים, בשונה מאמנויות האריגה או הסריגה. הקשרים העיקריים בהם משתמשים להכנתו הם קשר שטוח בשילוב קשרים נוספים כדוגמת לולאת בוהן. במהלך ההיסטוריה יצירת המקרמה נעשתה על ידי מלחים, שהשתמשו בקשירה כאמצעי קישוט. הם קישטו באופן זה כל חפץ, החל מידיות סכינים ובקבוקים, ועד לחלקי הספינות בהן עבדו.
מקרמה קוונדולי הוא סוג מקרמה המשתמש בדגמים גאומטריים וצורות חופשיות כמו באריגה. הסגנון הקוונדולי נעשה בעיקר על ידי סוג קשר בודד.
חומרים נפוצים בשימוש מקרמה כוללים כותנה, קנבוס, חוטי שעווה, עור או חוטים. רוב תכשיטי המקרמה נעשים בשילוב של קשרים וחרוזים שונים (מזכוכית, עץ וכו'), או שילוב עם צדפים. לפעמים משתמשים באבני חן במרכזי השרשראות, או בחוט עטוף המאפשר לאבטח או לתפוס את חפץ הנוי בעזרת קשר בוהן.
ישנן חגורות עור או בד שיוצרו בטכניקות מקרמה. גם צמידי חברות המקובלים בקרב תלמידים ובני נוער נוצרים בשיטה זו.
היסטוריה

בחצי הכדור המערבי מאמינים כי מקור השימוש במקרמה הוא באורגים ערבים מהמאה ה-13, אשר קשרו את שאריות החוטים בשולי בדים שנעשו ביד, והפכו אותם לשוליים דקורטיביים על גבי מגבות, צעיפים ורעלות.
המילה הספרדית macramé נגזרת מהמילה מיגרמאש בערבית (مقرمة), שפירושה "מגבת פסים" או "שוליים דקורטיביים". לאחר השבת השלטון הספרדי לחצי האי האיברי, משנצחו הנוצרים את האימפריה המוסלמית ובית אומיה, הובאה אמנות המקרמה לספרד ומשם התפשטה לאירופה. המקרמה הוכנס לאנגליה ולחצרה של מרי השנייה בשלהי המאה ה-17.
במהלך המאה ה-19 מלחים בריטים ואמריקנים נהגו להכין חפצים וקישוטים ממקרמה בשעות המנוחה שלהם בעת שהותם בים, במטרה למוכרם או להחליפם בסחורה אחרת כאשר עלו אל החוף. בדרך זו הם הפיצו את אמנות המקרמה למקומות כמו סין ו"העולם החדש". בין החפצים שהכינו היו ערסלים וחגורות ממקרמה, שיוצרו בעזרת "קשר מרובע", שהיה הקשר בו השתמשו באופן יומיומי בספינות בהן עבדו.
מקרמה היה פופולרי במיוחד במהלך התקופה הוויקטוריאנית. ספר המקרמה והתחרה של סילביה משנת 1882, הסביר לקוראים כיצד ”להכין קישוטים עשירים לתלבושות בצבע שחור, כדי ללבוש בבית, במסיבות גן, או בשיחות על חוף הים”. מרבית הבתים הוויקטוריאניים עוטרו על ידי מלאכה זו.
המקרמה זכה לפופולריות מחודשת מאז 1970 כאמצעי להכנת שטיחי קיר, פריטי לבוש, כיסויי מיטה, מפות שולחן, וילונות, מתלים לצמחים וחפצי ריהוט שונים.
בתחילת שנות ה-70 תכשיטי מקרמה הפכו פופולריים בקרב קהל נאו היפי וגראנג' אמריקאי, מרבית התכשיטים שובצו בחרוזים שנעשו בעבודת יד או ממרכיבים טבעיים כמו עצמות, צדפים וקונכיות.
ב-2023 התפרסמה עבודת מקרמה גדולה, שיוצרה עי אגנס הנסלה ועוזרים.
השפעה בריאותית של יצירת מקרמה

ליצירת מקרמה יש השפעה טובה על מצב הרוח ותחושת הרוגע של היוצר, המוח נכנס לריכוז וקשירת הקשרים מפעילה את הזיכרון, גם תנועת הקשיבות, מיחסת למקרמה תכונות מרגיעות.
הערות שוליים

↑  Sisterhood connecting as one., מעלים את המקרמה לשלב הבא, באתר פייסבוק, ‏23 יוני 2023
↑  Kat Nicholls, 4Mindful Crafting Activities, Happiful, ‏14/3/2020 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541030905171  BNE: XX528730  BnF: cb11936023k (data)  GND: 4074481-4  LCCN: sh85079425  NKC: ph503057
מקריני סנפיר

| מקריני סנפיר |
| --- | --- |
 מינים שונים של מקריני סנפיר
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: דגים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
שם מדעי
 Actinopterygii ‏קופ, 1887

השרצה של גרוניון קליפורני
Odax acroptilus
צפעון ים סלואנס
דג-לטאה
ארואנה אסייתית - דג בסכנת הכחדה
Rhinesomus triqueter
מקריני סנפיר (שם מדעי: Actinopterygii) היא מחלקה של דגי גרם בעלי סנפירים קרניים. הקבוצה כוללת את מרבית דגי הגרם והדגים בכלל ובעלת מינים רבים יותר מכל מערכת מיתרניים. למינים אלו ישנם זימים מתפקדים בולטים, שלד גרמי מפותח ורובם אינם יכולים לנשום אוויר למעט כמה יוצאי דופן (כמו האנאבסיים והארפאימה). הגפיים שלהם מכונים סנפירים ומותאמים לתנועה במים ואצל חלקם הסנפירים פרוקות, מה שנתן לקבוצה את שמה.
ישנן שתי קבוצות של מקריני סנפיר: הסחוס גרמיים הכוללת את החדקנאים והרב-סנפירים ודגי גרם עילאיים הכוללת גם שתי קבוצות: התמים גרמיים שבה דגי התנין והקשות-סנפיר והכליל-גרמיים הכוללות את מרבית דגי הגרם המודרניים, המותאמים יותר לחיים בים ובאוקיינוס בנוסף על מינים שוכני מים מתוקים, מים מליחים ואף דגים אמפיביים כמו היבשתנים.
הגדולה בסדרות מקריני הסנפיר היא סדרת הדקראים, בה 40% מהדגים הקיימים. עם זאת מחקרים חדשים מפרידים את הקבוצה לסדרות קטנות יותר.
מיון

מחלקה מקריני סנפיר (Actinopterygii )
תת-מחלקה סחוס גרמיים (Chondrostei )
סדרה רב-סנפירים (Polypteriformes)
סדרה חדקנאים (Acipenseriformes)
תת-מחלקה דגי גרם עילאיים (Neopterygii )
אינפרא-מחלקה תמים גרמיים (Holostei )
סדרה דגים תניניים (Lepisosteiformes)
סדרה קשת סנפירים (Amiiformes)
אינפרא-מחלקה כליל גרמיים (Teleostei )
על-סדרה אוסטאוגלוסומורפיים (Osteoglossomorpha )
סדרה עין-ירחיים (Hiodontiformes)
סדרה גרום-לשונאים (Osteoglossiformes)
על-סדרה Elopomorpha
סדרה טרפוניים (Elopiformes)
סדרה דגי העצם (Albuliformes)
סדרה נוטקנטיים (Notacanthiformes)
סדרה צלופחאים (Anguilliformes)
סדרה חכאי תהומות (Saccopharyngiformes)
סדרה Crossognathiformes - נכחדה
על-סדרה Clupeomorpha
סדרה סרדינאים (Clupeiformes)
על-סדרה Ostariophysi
סדרה גונורינצ'יים (Gonorynchiformes)
סדרה קרפיונאים (Cypriniformes)
סדרה חריתאים (Characiformes)
סדרה דגי-חשמל טרופיים (Gymnotiformes)
סדרה שפמנונאים (Siluriformes)
על-סדרה Protacanthopterygii
סדרה ארגנטיניים (Argentiniformes)
סדרה זאבי נהר (Esociformes)
סדרה סמלטאים (Osmeriformes)
סדרה סלמונאים (Salmoniformes)
על-סדרה Stenopterygii
סדרה חוטמני ג'לי (Ateleopodiformes)
סדרה סטומיי תהומות (Stomiiformes)
על-סדרה Cyclosquamata
סדרה דגי-לטאים (Aulopiformes)
על-סדרה Scopelomorpha
סדרה פנסאים (Myctophiformes)
על-סדרה Lampridiomorpha
סדרה למפיריים (Lampriformes)
על-סדרה Polymyxiomorpha
סדרה דגים מזוקנים (Polymixiiformes)
על-סדרה Paracanthopterygii
סדרה פרקופסיים (Percopsiformes)
סדרה קרפדנוניים (Batrachoidiformes)
סדרה חכאים (Lophiiformes)
סדרה בקלאים (Gadiformes)
סדרה צלופחי-קושק (Ophidiiformes)
על-סדרה Acanthopterygii
סדרה קיפונאים (Mugiliformes)
סדרה כסופי-צד (Atheriniformes)
סדרה חניתאים (Beloniformes)
סדרה דגי-לווייתן (Cetomimiformes)
סדרה אידרונאים (Cyprinodontiformes)
סדרה סטפנובריכיים (Stephanoberyciformes)
סדרה ברקנאים (Beryciformes)
סדרה זאוסאים (Zeiformes)
סדרה צמידונאים (Gobiesociformes)
סדרה עוקצנוניים (Gasterosteiformes)
סדרה אבובונאים (Syngnathiformes)
סדרה צלופחי ביצות (Synbranchiformes)
סדרה נפוחיתאים (Tetraodontiformes)
סדרה סוליתאים (Pleuronectiformes)
סדרה עקרבנונאים (Scorpaeniformes)
סדרה דקראים (Perciformes)
גלריה

פרפרון
סוסון ים
דג-חרב
פיראנה
טרפון
מורנה
ברקודה ענקית
טונה
נפוחית
צלופח חשמלי
סלמון
דג קרב סיאמי
Scleropages leichardti
זאב נהרות צפוני
Pleuronectes platessa
Rhinomugil corsula
Chelidonichthys lucerna
Pungitius tymensis
מורי אלילי
Ctenolucius hujeta
ורדון
קשות-סנפיר
קורידורס סטרביי
מוליתן צהוב ותוכינון ווראס
מריה סלאח מחאמיד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1990 (בת 34 בערך) אום אל-פחם, ישראל 
 מקום לימודים:  אורנים - המכללה האקדמית לחינוך 
 פרסים והוקרה:  פרס רפפורט (2023) 
 
מריה סאלח מחאמיד חביב-אללה (בערבית: ماريا صالح محاميد حبيب الله, נולדה ב-1990) היא אמנית ישראלית.
ביוגרפיה

מריה סאלח מחמיד נולדה באום אל-פחם ב-1990 לסלאח, בן העיר, ולודמילה ילידת קייב שבאוקראינה. למדה לתואר ראשון ושני במכללת אורנים. עבודותיה הוצגו בתערוכות יחיד במוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית, במשכן לאמנות עין חרוד, בגלריה ארטפורט בתל אביב, בבית האמנים בירושלים, בגלריית אום אל-פחם ובתערוכות קבוצתיות שונות ביניהן סדנת ההדפס בירושלים. נשואה לראמי ואמא לילדה. חיה ועובדת בכפר עין מאהל.
יצירתה

יצירתה מתמקדת בעיקר בציורי פחם על קנבס ותחריטים. הפחם הוא אלמנט דומיננטי בעבודתה כחיבור למקום בו נולדה וגדלה – אום אל-פחם (אם הפחם). סגנון עבודתה מאופיין כמיצג, ללא סקיצה ראשונית ומתוך תחושות בטן. היא נוהגת לפרוס את הקנבס עליו היא מציירת על הרצפה ולשהות בו זמן ממושך מתוך רצון לחוש אותו ולחוש את הפחם.
ביצירה "פחמאוויה" (אום אל פחם) (2016) שהוצגה בתערוכתה הראשונה בבית האמנים בירושלים בשנת 2018 רשמה סאלח מחאמיד דמות יושבת בפרופיל השאובה מציורו של ציבי גבע באותו שם (1983). לצדה היא רשמה דמות נשית נוספת, ארוכת שיער, הלבושה בחצאית קפלים – דיוקנה שלה. קולות הירי האזרחי, הנשמעים תכופות באום אל פחם מונכחים על לוחות הנחושת בתחריט וברישומי הפחם. סלאח מחמיד מתריסה בעבודה זאת על הפקרתם של יושבי ביתה; על הקלות, על האקראיות ועל הסתמיות המאפשרות את נטילת החיים מתושבי המקום. גדעון עפרת רואה ביצירה זאת ובסלאח מחאמיד את מי שמשתייכת לזרם של אמנים פלסטינים שלא מחכים לזכות השיבה, אלא משיבים לעצמם, מעצבים לבדם "זכות השבה" על נכסיהם ההיסטוריים והתרבותיים.
העבודה "אָנָא הוּן" (בעברית, "אני כאן") שהוצגה ב-2019 במוזיאון הרצליה באוצרותה של איה לוריא, מגוללת את קורותיה בשנה שקדמה לתערוכה, שבמהלכה תרמה מח עצם מגופה לנער אלמוני, הייתה מעורבת בתאונת דרכים קשה על כביש 6 שבה התנגשה במכוניתה משאית כבדה שהובילה עגלים לשחיטה, והתחתנה עם הפיזיותרפיסט שהיה לצידה בתהליך החלמתה. הסיפור נפרש על מגילת בד לבנה, בעירוב של דימויים וסמלים ובשפות רישום שונות. הבחירה של סאלח מחאמיד בדימוי הניצחון (באמצעות היד המסמנת וי) על גבי היצירה ממחישה את תחושת הגאווה שהיא חשה כאישה צעירה, ערבייה, שמציגה תערוכה אישית במוזיאון. היד המחוברת לאינפוזיה מרפררת לכך שבשנה האחרונה תרמה מח עצם וזכתה להציל ילד. תחתיה מצויר עגל שחוט. במרכזו של הקיר נראית האמנית נתמכת על ידי שתי דמויות, כאשר מתחתיה העגל הזועק זעקה אילמת - משל לשיקום הארוך שעברה. בעבודה 'אנא הון' הדמויות מצוירות בקו שחור, סילואטות חסרות פנים, חסרות זהות, מעין רישומי עדות משטרתיים. ציור שלה ושל בעלה יוצאים אל המסע המשותף שלהם רכובים על סוס לבן-לא-לבן חותם את העבודה הזאת.
בשנת 2020 הוצגה תערוכת היחיד שלה "סבכת גפנים" במשכן לאמנות עין חרוד באוצרותו של יניב שפירא. זהו מיצב ציורי פנורמי שנעשה ללא מתווה הכנה או תכנון מראש, כציור פעולה שניכרים בו כנוכחות פיזית ורוחנית תווי גופה, רגליה ואצבעותיה. שלושת חלקי העבודה עוסקים בנושאי 'קונפליקט', 'חיים ומוות', 'הרגע והנצח' ושזורים בו ציטוטים ומקורות השראה מתולדות האמנות.
בשנת 2021 יצרה בעבור גלריית העמקים את ״תגובה הולמת״ (2021), מיצב פיסולי/ציורי תלוי מקום שהוזמן במיוחד על ידי הגלריה. לראשונה ציירה סלאח מחמיד על קירות הגלריה בפחם בעבודה שנמשכה כמעט עד ליום פתיחת התערוכה ב-31 ביולי 2021, ונוצרה בהשראת צילום שנלקח בעזה, שבו נראים ילד ואחותו המחזיקים דג זהב בצנצנת זכוכית, בתוך הריסות ביתם, ובהמשך מתוך עבודה שיצרה ערב המהומות בלוד כחלק מתערוכה "זומו" שהייתה מתוכננת להיפתח בעיר.
היצירה "מוניטור" (2021) נוצרה לאחר שהות-אמן קצרה בארטפורט תל אביב, ועסקה בחוויות ההיריון והלידה שלה. ביצירה זאת סלאח מחמיד ממשיכה את עיסוקה בדימוי הסוסה שמלווה את עבודתה ואהבתה לחיה זו (שהפעם מתוארת בהריון), ודימויים נוספים כגון מכשיר MRI והמוניטור, שהגיעו מתוך חוויות בית החולים. היצירה הוצגה בתערוכה "סמיכות" בארטפורט, נרכשה על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות., ומוצגת כחלק מתערוכת האוסף הישראלי במוזיאון.
ב-2023 הציגה תערוכה משותפת עם האמנים ציבי גבע ונעה יקותיאלי במוזיאון מקסי ברומא.
תערוכות יחיד

2018, בית האמנים, ירושלים, פחמאוויה. אוצרת: דורית רינגרט, 20 אוקטובר, 2018 - 15 דצמבר, 2018
2019, גלריה מאיה, תל אביב, שוף, פברואר 2019
2020, משכן לאמנות עין חרוד, סבכת גפנים. אוצר: יניב שפירא. 15 ביוני 2020, עד 23 בינואר 2021.
2021, גלריית ארטפורט, סמיכות שתי תערוכות יחיד של אורלי סבר ומריה סאלח מחאמיד. אוצרת: ורדית גרוס. יוני 2021.
2021, גלריה העמקים – שער העמקים, תגובה הולמת. אוצרת: רות אופנהיים. אוגוסט-אוקטובר 2021.
תערוכות קבוצתיות

2018, סדנת ההדפס ירושלים, הגלריה החדשה - סדנאות האמנים, ירושלים, אצטדיון טדי, ירושלים, הגלריה החדשה במוסררה הדפס מקומי עכשווי, תערוכה קבוצתית, ירושלים, 8 מרץ, 2018 - 10 מרץ, 2018
2019, מוזיאון הרצליה, זמן דיוקן, תערוכה קבוצתית אוצרת ראשית: ד"ר איה לוריא. ספטמבר 2019.
2019, גלריה לאמנות אום אל-פחם, 12 פלוס 1 תערוכה קבוצתית 24 נובמבר, 2018 - 23 מרץ, 2019
2023 מוזיאון מקסי, רומא
פרסים

2015–2016 - פרס קרן מוזיאון הכט ליוצרים צעירים, מוזיאון ראובן ועדית הכט, חיפה
2017 - פרס הצטיינות, אורנים, המכללה האקדמית לחינוך, קריית טבעון
2022-2021 - פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל
2023 - פרס רפפורט לאמנית צעירה ומבטיחה