stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרגנה

ערך זה עוסק בעיר באוזבקיסטן. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל פרגנהסמל פרגנה

שער פרגנה בלילה
 מדינה:  אוזבקיסטן אוזבקיסטן
 מחוז:  מחוז פרגנה
 שפה רשמית:  אוזבקית 
 תאריך ייסוד:  1876
 שטח:  101.9 קמ"ר
 גובה:  590 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  314,449 (1 בינואר 2023)
  ‑ צפיפות:  3,086 נפש לקמ"ר (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  41°16′N 71°14′E﻿ / ﻿41.267°N 71.233°E﻿ / 41.267; 71.233
 אזור זמן:  UTC +5
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוזבקיסטן מוגדלת) טשקנט סמרקנד אנדיז'ן קרשי נוקוס דז'יזק בוכרה אפגניסטן טורקמניסטן איראן קזחסטן קירגיזסטן טג'יקיסטןפרגנה(למפת אוזבקיסטן רגילה) טשקנט סמרקנד אנדיז'ן קרשי נוקוס דז'יזק בוכרה אפגניסטן טורקמניסטן איראן קזחסטן קירגיזסטן טג'יקיסטןפרגנה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרגנה (באוזבקית: Фарғона/Fargʻona; ברוסית: Фергана; בפרסית: فرغانه, תעתיק מדויק: פרע'אנה) היא עיר במזרח אוזבקיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה. העיר שוכנת בדרום עמק פרגנה, כ-240 ק"מ דרום-מזרחית לבירה טשקנט ובסמוך לגבול עם קירגיזסטן. על פי אומדן רשמי מתאריך 1 בינואר 2023 אוכלוסיית העיר מנתה 314,449 בני אדם והיא העיר השישית בגודלה באוזבקיסטן (אחרי טשקנט, נמנגן, סמרקנד, אנדיז'ן ונוקוס). פרגנה עמדה במסלולה של דרך המשי בימי קדם. העיר המודרנית הוקמה על ידי הגנרל הרוסי מיכאיל סקובלב מהאימפריה הרוסית ב-1876.
ערים תאומות

רוסיה נובוסיבירסק, נובוסיבירסק, רוסיה
רוסיה איוואנובו, איוואנובו, רוסיה
קוריאה הדרומית יונגין, קיונגי, קוריאה הדרומית
הערות שוליים

↑  Uzbekistan: Administrative Division (Regions and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562217005171  BnF: cb11960320j (data)  LCCN: n84802232  MusicBrainz: 766dac08-140e-41fb-83fe-5634ba42377b  NKC: ge756643  TDVİA: fergana  VIAF: 153661938   WorldCat (עם VIAF): 153661938 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריה שרון

ערך זה עוסק באדריכל. אם התכוונתם לראש מועצה איזורית אלונה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1900 ירוסלב, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  24 ביולי 1984 (בגיל 84)  תל אביב-יפו, ישראל ישראל 
 שם לידה:  Ludwik Kurzmann 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 מקום לימודים:  באוהאוס 
 תקופת הפעילות:  1926–1984 (כ־58 שנים)
 יצירות ידועות:  תכנון פיסי לישראל (1951)
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1962) 
 www.ariehsharon.org
 
חדר האוכל של גבעת השלושה שנבנה ב-1936. כיום ברחוב ארלוזורוב בלב פתח תקווה ונטוש, 2004
בית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, אוגוסט 2008
מגדל משרדים "בית אגד" בתחנה המרכזית הישנה בחיפה, בתכנון שרון-אידלסון, אריה פרייברגר ורוזוב
אריה שרון מקבל את פרס ישראל, 1962
אריה שרון (28 במאי 1900 – 24 ביולי 1984 נולד בשם לודוויג קורצמן) היה אדריכל ישראלי. זוכה פרס רוקח ופרס ישראל לאדריכלות לשנת תשכ"ב (1962).
אדריכלות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בתחילת הקריירה האדריכלית תכנן שרון מבנים בעיקר בסגנון הבינלאומי, ולאחר מכן, עם שינוי המגמה בארץ ובעולם, התאפיינו בנייניו על פי עקרונות הברוטליזם. תפיסת האדריכלות של אריה שרון תאמה היטב ואף הובילה את קאנון האדריכלות המקומי, תפיסה אשר התעצבה ברוח הזמן וברוח המקום, מעין מודרניזם אשר הותאם לצרכים המקומיים.
גלריה

קולנוע חן, כיכר צינה דיזנגוף בתל אביב
"בית אמות משפט" (במקור בית "כור"), ברחוב שאול המלך בתל אביב
מגדל מים ותצפית בהר אדר (בשיתוף אלדר שרון)
מוזיאון יד מרדכי בקיבוץ יד מרדכי
אוהל יזכור, יולי 2012
בית הקירור בכפר חסידים
חדר האוכל של גבעת השלושה במצבו הנטוש כיום, ינואר 2013
ספריית רפואה ומדעי הבריאות במרכז רפואי סורוקה
ראו גם

תוכנית שרון (תכנון פיסי בישראל) – תוכנית האב הארצית הראשונה של ישראל, הקרויה על שם שרון
לקריאה נוספת

אריה שרון, "הבניה הציבורית בארץ", הוצאת אגודת המהנדסים, האדריכלים והמודדים בארץ ישראל, תל אביב, 1940.
אריה שרון, "תכנון פיסי בישראל", הוצאת המדפיס הממשלתי, 1951.
יגאל תומרקין, "בזכות קנה המידה: שיחה עם אריה שרון", בתוך: קו 2, 1981.
נח בי (בירזובסקי), פני תל אביב בקריקטורות, עורך ומוציא לאור: משה שיינבוים, 1939.
Arieh Sharon, Kibbutz+Bauhaus, Massada, Tel-Aviv, 1976
הערות שוליים

↑  ענת בר כהן, הליך החקיקה של חוק התכנון והבנייה תשכ"ה - 1965 בהקשרם של "מוסדות התכנון" (פרק ב' לחוק) ו"תכניות" (פרק ג' לחוק), עבודת דוקטורט, אוניברסיטת בר אילן
↑  נקבעו ששה חתני "פרס ישראל", דבר, 4 במאי 1962
↑  תעשיית הביטחון תספק כל מערכות הנשק בעשור הבא, מעריב, 18 במרץ 1969
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278922  NLI: 987007268044905171  CiNii: DA07749043  GND: 118613731  ISNI: 0000 0000 7048 0856  LCCN: n50022224  LNB: 000156021  NLA: 35493220  NTA: 074309420  RERO: 02-A003825896  SNAC: w6v4306s  SUDOC: 076601455  ULAN: 500005115  VIAF: 40171246   WorldCat (עם VIAF): 40171246
גביע דייוויס 1955

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  1955 
 מספר תחרות:  44 
 מדינות משתתפות:  34
 עיר מארחת:  פורסט הילס, קווינס, ארצות הברית (משחק על התואר)
 זוכה:  אוסטרליה (12)
 
 → גביע דייוויס 1954 גביע דייוויס 1956 ← 
 
גביע דייוויס 1955 הייתה התחרות ה-44 במניין מאז ייסוד התחרות.
מחזיקי הגביע היו נציגי ארצות הברית ומשחק הגמר נערך בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. לתחרות נרשמו 34 נבחרות שחולקו ל-3 בתים- "בית אמריקה", "בית אירופה" ו"בית המזרח". בין מנצחי הבתים נערכו משחקים על הזכות להתמודד עם מחזיקת הגביע על התואר.
המשחק על התואר נערך ב-28-26 באוגוסט 1955 בפורסט הילס, קווינס, ארצות הברית. נבחרת אוסטרליה ניצחה נבחרת ארצות הברית עם תוצאה 0:5. בכך נבחרת אוסטרליה זכתה בתואר בפעם ה-12 בסך הכל.
משחקי פלייאוף > בית אמריקה

הבית כלל 7 נבחרות כולל פקיסטן ואוסטרליה.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 9-18 ביולי | רבע הגמר 9-18 ביולי | רבע הגמר 9-18 ביולי |  |  | חצי הגמר אוגוסט | חצי הגמר אוגוסט | חצי הגמר אוגוסט |  |  | משחק הגמר 1-3 באוקטובר | משחק הגמר 1-3 באוקטובר | משחק הגמר 1-3 באוקטובר |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
 : 
|   |  |  קנדה (1921-1957) קנדה |  |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |   |  |   |   | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  קנדה (1921-1957) קנדה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
|  |  |  |  |   |   |  |  האיים הקריביים | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  האיים הקריביים (נ"ט) |  |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  פקיסטן פקיסטן |  |   |   |   |   |   |   |   | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא | מונטריאול, קנדה, דשא |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  קנדה (1921-1957) קנדה | 0 |  |  |
|   | הוואנה, קובה | הוואנה, קובה | הוואנה, קובה | הוואנה, קובה | הוואנה, קובה |   |   |   |   |   |  |  אוסטרליה אוסטרליה | 5 |  |  |
|   |  |  קובה קובה | 1 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  ברזיל ברזיל | 4 |   |   | לואיוויל, ארצות הברית, דשא | לואיוויל, ארצות הברית, דשא | לואיוויל, ארצות הברית, דשא | לואיוויל, ארצות הברית, דשא | לואיוויל, ארצות הברית, דשא |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  ברזיל ברזיל | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
| שיקגו, ארצות הברית, חימר | שיקגו, ארצות הברית, חימר | שיקגו, ארצות הברית, חימר | שיקגו, ארצות הברית, חימר |   |   |  |  אוסטרליה אוסטרליה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  מקסיקו מקסיקו | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  אוסטרליה אוסטרליה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > בית אירופה

הבית כלל 24 קבוצות, כולל דרום אפריקה, הודו, מצרים, ארגנטינה וצ'ילה. לאחר משחקים מוקדמים החלו משחקי רבע הגמר.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | רבע הגמר 9-12 ביוני | רבע הגמר 9-12 ביוני | רבע הגמר 9-12 ביוני |  |  | חצי הגמר 14-17 ביולי | חצי הגמר 14-17 ביולי | חצי הגמר 14-17 ביולי |  |  | משחק הגמר 29-31 ביולי | משחק הגמר 29-31 ביולי | משחק הגמר 29-31 ביולי |  |  |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  |
|   | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר | קופנהגן, דנמרק, חימר |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  דנמרק דנמרק | 0 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  איטליה איטליה | 5 |   |   | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא | ברמינגהאם, בריטניה, דשא |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 5 |   |  |  |  |  |  |  |
| מנצ'סטר, בריטניה, חימר | מנצ'סטר, בריטניה, חימר | מנצ'סטר, בריטניה, חימר | מנצ'סטר, בריטניה, חימר |   |   |  |  בריטניה בריטניה | 0 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בריטניה בריטניה | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  הודו הודו | 2 |   |   |   |   |   |   |   | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר | מילאנו, איטליה, חימר |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |   |  |  איטליה איטליה | 4 |  |  |
|   | סטוקהולם, שוודיה, חימר | סטוקהולם, שוודיה, חימר | סטוקהולם, שוודיה, חימר | סטוקהולם, שוודיה, חימר | סטוקהולם, שוודיה, חימר |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 1 |  |  |
|   |  |  שוודיה שוודיה | 3 |   |  |  |  |  |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צרפת צרפת | 2 |   |   | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר | בוסטד, שוודיה, חימר |  |  |  |  |  |
|   |   |   |   |   |   |  |  שוודיה שוודיה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |
| בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה | בריסל, בלגיה |   |   |  |  צ'ילה צ'ילה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  צ'ילה צ'ילה | 3 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|   |  |  בלגיה בלגיה | 2 |   |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
משחקי פלייאוף > בית המזרח

הבית כלל 3 נבחרות.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |


|  |  יפן יפן |  |   |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | טוקיו, יפן, | טוקיו, יפן, |
|  |  |  |   |  |   יפן יפן | 3 |
|  |  |  |   |   |   הפיליפינים הפיליפינים | 2 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  | יאנגון, בורמה | יאנגון, בורמה |   |   |  |  |
|  |   בורמה בורמה | 0 |   |   |  |  |
|  |    הפיליפינים הפיליפינים | 5 |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > משחקים בין מנצחי הבתים

המשחקים נערכו במהלך אוגוסט 1955 בארצות הברית.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי גמר | חצי גמר |  |  | גמר | גמר |

|  | גלן קוב, ארצות הברית, דשא | גלן קוב, ארצות הברית, דשא |  |  |  |  |
|  |   יפן יפן | 0 |   |  |  |  |
|  |  אוסטרליה אוסטרליה | 4 |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  |  |  |
|  |  |  |   |  | פילדלפיה, ארצות הברית, דשא | פילדלפיה, ארצות הברית, דשא |
|  |  |  |   |  |   אוסטרליה אוסטרליה | 5 |
|  |  |  |   |   |   איטליה איטליה | 0 |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |  |  |   |   |  |  |
|  |   איטליה איטליה |  |   |   |  |  |
|  |   |  |   |   |  |  |
משחקי פלייאוף > משחק על התואר

| ארצות הברית   ארצות הברית   0 | ארצות הברית   ארצות הברית   0 | פורסט הילס, קווינס ארצות הברית   28-26 באוגוסט 1955  דשא | פורסט הילס, קווינס ארצות הברית   28-26 באוגוסט 1955  דשא | אוסטרליה   אוסטרליה   5 | אוסטרליה   אוסטרליה   5 | אוסטרליה   אוסטרליה   5 | אוסטרליה   אוסטרליה   5 | אוסטרליה   אוסטרליה   5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| 1 | ארצות הברית | ויק סיישס |  | 3 | 8 | 6 | 2 |  |
| 1 | אוסטרליה | קן רוזוול |  | 6 | 6 | 4 | 6 |  |
| 2 | ארצות הברית | טוני טרברט |  | 6 | 3 | 3 | 6 |  |
| 2 | אוסטרליה | לו הוד |  | 4 | 6 | 6 | 8 |  |
| 3 | ארצות הברית | ויק סיישס/טוני טרברט |  | 14 | 4 | 3 | 6 | 5 |
| 3 | אוסטרליה | רקס הרטוויג/לו הוד |  | 12 | 6 | 6 | 3 | 7 |
| 4 | ארצות הברית | ויק סיישס |  | 9 | 1 | 4 | 4 |  |
| 4 | אוסטרליה | לו הוד |  | 7 | 6 | 6 | 6 |  |
| 5 | ארצות הברית | הם ריצ'רדסון |  | 4 | 6 | 1 | 4 |  |
| 5 | אוסטרליה | קן רוזוול |  | 6 | 3 | 6 | 6 |  |
סם הו פאי

| --- | --- |

 לידה:  1962 מאי ג'ונגשאן, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  מקאו
 השכלה:  משפטים
 
 ראש הרשות המבצעת של מקאו
 
סם הו פאי (בסינית: 岑浩輝; באנגלית: Sam Hou Fai) הוא שופט ופוליטיקאי במקאו והמכהן בתפקיד ראש הרשות המבצעת של מקאו. בעבר כיהן כנשיא הראשון של בית המשפט לערעורים סופיים של מקאו (אנ'), בית המשפט העליון במקאו, סין.
רקע והשכלה

סם נולד במאי 1962 בסין וגדל בג'ונגשאן (אנ'). בשנת 1978 הוא החל ללמוד באוניברסיטה ובשנת 1981 קיבל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת פקין ולאחר שעבד בעריכת דין בסין, בשנת 1986 הוא עבר למקאו. הוא השלים את לימודיו בשפה, תרבות ומשפט פורטוגלי באוניברסיטת קוימברה, בפורטוגל, למד משפטים באוניברסיטת מקאו, וכן עבר קורסים להכשרה מתקדמת הראשונים לשופטים ותובעים ציבוריים. סם נחשב, לצד עוד אישים בכירים ילידי סין, כמו: וונג סיו צ'אק (אנ') (המכהן כשר הביטחון במקאו) וצ'אונג וונג צ'ון (אנ') (המכהן כשר המשפטים והמנהל במקאו) לאחד מהאישים שנבחרו על ידי הממשל בבייג'ינג לכהן בצוות הממשל העתידי של מקאו.
קריירה משפטית

בשנת 1995 הצטרף סם למשרד התביעה הכללית של מקאו, ב-1997 מונה לשופט בבית משפט השלום ולחבר ב"מועצת המשפט" של מקאו.
ב-20 בדצמבר 1999, הוא מונה לנשיא בית המשפט לערעורים סופיים במקאו ובנוסף כיהן בתפקידי נשיא "מועצת המשפט", חבר הוועדה העצמאית להמלצת שופטים וכן יושב ראש של כבוד, ב"האגודה לקידום חוק יסוד מקאו".
קריירה פוליטית

ב-26 באוגוסט 2024, הו לאט סנג (אנ'), ראש הרשות המבצעת של מקאו הודיע על התפטרותו של סאם מתפקידיו השיפוטיים ועל כוונתו להתמודד בבחירות לתפקיד ראש הרשות המבצעת. סם הודיע על כך באופן רשמי ב-28 באוגוסט 2024.
עוד בטרם המועד האחרון להגשת המועמדויות, סם הבטיח את תמיכתם של 386 מתוך 400 החברים בוועדת הבחירות (96.5%) ובכך הפך למועמד היחיד. בבחירות שנערכו ב-13 באוקטובר הוא קיבל 394 מתוך 400 קולות (98.5%), על אף שאין לו כל רקע ניהולי או עסקי.
דעותיו > מדיניות כלכלית

סם הזהיר מפני התפקיד הדומיננטי שמרכזי ההימורים ממלאים בכלכלת מקאו, ואמר כי "למשך תקופה, תעשיית התיירות וההימורים התפתחה בצורה לא מסודרת והתרחבה בפראות". לדבריו, הצמיחה של בתי הקזינו מצמצמת משאבים, כמו כוח אדם ומקטינה את אפשרויות הקריירה לצעירים, ולכן קרא לגיוון מקורות תעסוקה שאינם קשורים להימורים. הוא הבטיח לתמוך בפיתוח ארוך טווח של עסקים מקומיים, והדגיש כי זוהי "היא המדיניות החשובה ביותר לפיתוח העתידי של מקאו".
הערות שוליים

1 2  "Macau News - People 人物 - Sam Hou Fai". www.macaunews.com.mo. אורכב מ-המקור ב-2015-10-06.
1 2  Macau’s top judge resigns, clearing way for bid to become next city leader, South China Morning Post, ‏2024-08-26
1 2  來自北京的十三太保 下任澳門準特首岑浩輝是甚麼人？, Yahoo News, ‏2024-08-26 (ב־Chinese (Hong Kong))
↑  MSAR - Chinese State Council appoints holders of fifth Macau Government - Plataforma, web.archive.org, ‏2020-01-13
↑  Renato Marques MDT, Security chief gives full marks on post-Typhoon recovery works, MACAU DAILY TIMES, ‏2017-08-28
↑  "Sam Hou Fai". Macao SAR Government Portal. 28 אוגוסט  2019. ארכיון מ-26 באוגוסט 2024. נבדק ב-17 אוקטובר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Macau judge announces bid to lead world's biggest casino hub". Reuters. 27 באוגוסט 2024. נבדק ב-28 באוגוסט 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wong, Natalie (10 בספטמבר 2024). "Sam Hou-fai becomes sole candidate for Macau's top job with 383 nominations". South China Morning Post. נבדק ב-18 אוקטובר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ex-judge Sam Hou-fai named Macau leader after securing 394 votes in 1-man election". South China Morning Post. 13 באוקטובר 2024. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Macau elects former judge who was wary of casinos as new leader, The Business Times, ‏2024-10-13
↑  "New Macau leader Sam Hou-fai vows support for local business after winning one-man race for city's top office". Hong Kong Free Press. 2024-10-13. נבדק ב-18 אוקטובר 2024.
פאלאצו דיי נורמני

פאלאצו דיי נורמני (באיטלקית: Palazzo dei Normanni) או גם הארמון המלכותי (Palazzo Reale) הוא ארמון מהתקופה הנורמנית בעיר פלרמו, במחוז סיציליה באיטליה. הארמון שימש כמקום מושבם של מלכי סיציליה (אנ') בזמן שלטון הנורמנים. לאחר מכן שימש כמושב השלטון העיקרי לשליטי סיציליה הבאים. מאז שנת 1946 הוא משמש כמקום המושב של בית המחוקקים האזורי של סיציליה (אי'). הבניין הוא בית המלוכה העתיק ביותר באירופה; והיה מקום מגוריהם הפרטי של שליטי ממלכת סיציליה, והמושב הקיסרי של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה וקונראד הרביעי, מלך גרמניה.
היסטוריה

הארמון עומד במה שהיה המקום הגבוה ביותר במרכז עיר העתיקה, במרחק קצר מעל ההתיישבות הפונית הראשונה.
הבניין הראשון, אל-קאסר (בערבית القصر, טירה או ארמון), ככל הנראה, התחיל במאה התשיעית על ידי האמיר של פלרמו. חלקים מהבניין המוקדם הזה עדיין נראים ביסודות ובמרתפים, בהם יש קמרונות ערביים טיפוסיים. לאחר שהנורמנים כבשו את סיציליה בשנת 1072 (6 שנים בלבד לאחר שכבשו את אנגליה) וייסדו את פלרמו כבירת רוזנות סיציליה החדשה, נבחר הארמון כמקום מגוריהם העיקרי של המלכים. המלכים הנורמנים הפכו את הארמון הערבי לשעבר למתחם רב תכליתי ששימש למטרות מנהל ומגורים כאחד. כל הבניינים נקשרו זה לזה באמצעות ארקדות והוקפו בגנים, שתוכננו על ידי מיטב הגננים של המזרח התיכון. בשנת 1132 הוסיף המלך רוג'רו השני למתחם את קפלה פלאטינה המפורסמת.
בתקופת שלטונם של הקיסרים השוואבים, הארמון שמר על תפקידיו הניהוליים, והיה מרכז האסכולה הסיצילאנית (אנ') לשירה סיציליאנית, אך לעיתים רחוקות שימש כמקום מושב קבוע לשלטון, במיוחד בתקופת פדריקו השני, מלך סיציליה (אנ').
המלכים מבית אנז'ו (אנ') וממלכת אראגון העדיפו מקומות אחרים. הארמון חזר לתפקיד אדמיניסטרטיבי חשוב במחצית השנייה של המאה השש-עשרה, כאשר המושלים מטעם ספרד בחרו בו כמקום מגוריהם הרשמי, ובצעו שיפוצים חשובים, המכוונים לצרכיהם הייצוגיים והצבאיים, תוך יצירת מערכת של באסטיונים.
השליטים מטעם בית בורבון הספרדי (אנ') בנו חדרי קבלה נוספים (לה סאלה רוסה, לה סאלה ג'אלה ולה סאלה ורדה, בהתאמה האולם האדום, הצהוב והירוק) ושחזרו את סאלה ד'ארקולה (אולם הרקולס), שנקרא כך על שם ציורי הפרסקו המתארים את הגיבור המיתולוגי הרקולס.
משנת 1946 משמש הארמון כמקום המושב של בית המחוקקים האזורי של סיציליה (אי'). האגף המערבי (עם הפורטה נואבה) הוקצה לצבא איטליה והוא מקום מושבה של מפקדת האזור הצבאי הדרומי.
במהלך שנות השישים בוצע בארמון שיקום מקיף בניהולו של רוזריו לה דוקה (Rosario La Duca).
הארמון הוא גם מקום מושבו של המצפה האסטרונומי של פאלרמו (אנ').
הארמון מכיל את קפלה פלאטינה, ללא ספק הדוגמה הטובה ביותר ל"סגנון הערבי-נורמני-ביזנטי (אנ')" שהיה נפוץ בסיציליה של המאה ה-12. הפסיפסים הנפלאים, גג העץ, מהוקצע ומצויר בפרוטרוט, וציפוי השיש בחלק התחתון של הקירות והרצפה בוצעו בקפדנות. מהארמון עצמו החלק הגדול נבנה מחדש והורחב בתקופת שלטון ממלכת אראגון, אך נותרו כמה חלקים מקוריים מהבניין של רוג'רו השני, במיוחד האולם שנקרא סאלה נורמנה ("האולם הנורמני").
הערות שוליים

↑  Cappella Palatina
1 2  Palermo
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4357528-6  ISNI: 0000 0001 2156 4516  SUDOC: 092369618  VIAF: 129733850   WorldCat (עם VIAF): 129733850
ג'ון דנס סקוטוס

ערך זה עוסק בתאולוג פרנציסקני בן המאה ה-13. אם התכוונתם לתאולוג אירי בן המאה התשיעית, ראו .
| --- | --- |

ג'ון דנס סקוטוס - דיוקן מאת יוסטוס ואן גנט, 1476-1478 בקירוב
 לידה:  1265 או 1266 ממלכת סקוטלנד דנס (אנ'), ממלכת סקוטלנד
 פטירה:  8 בנובמבר 1308 האימפריה הרומית הקדושה קלן, בישופות קלן
 שם לידה:  John Duns 
 מקום קבורה:  Church of the Immaculate Conception of the Blessed Virgin Mary in Cologne 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית, נצרות קתולית 
 מקום לימודים:  מרטון קולג', אוניברסיטת אוקספורד 
 מוסדות:  סורבון 
 זרם:  סכולסטיקה
 תחומי עניין:  מטאפיזיקה, תאולוגיה, אפיסטימולוגיה, אתיקה, כריסטולוגיה, לוגיקה
 עיסוק:  פילוסוף, מרצה, איש דת רגיל, סופר, תאולוג, מרצה באוניברסיטה, דרשן 
 הושפע מ:  אריסטו, אוגוסטינוס, אנסלם מקנטרברי, תומאס אקווינס, הנרי מגנט
 השפיע על:  אנטוניוס אנדראס, ויליאם איש אוקהם, פרנציסקו סוארז, רנה דקארט, גוטפריד וילהלם לייבניץ, צ'ארלס סנדרס פרס, מרטין היידגר, ג'יל דלז, ג'ררד מנלי הופקינס
 מדינה:  ממלכת סקוטלנד 
 
ג'ון דנס סקוטוס (בלטינית: Joannes Duns Scotus, "יוחנן איש דנס הסקוטי"; ‏סביב 1265 - 8 בנובמבר 1308) היה תאולוג ופילוסוף פרנציסקני סקוטי. יחד עם תומאס אקווינס וויליאם מאוקהם נמנה כאחד משלושת ההוגים הסכולסטים החשובים ביותר של ימי-הביניים המאוחרים. הגותו מושפעת ומתפלמסת בעיקר עם הנרי מגנט, החשוב שבתאולוגים לאחר אקווינס, ומבטאת סינתזה שבין אריסטו ואוגוסטינוס התואמת את השלכות הגינוי של 1277. תזות מפורסמות הן לדוגמה דוקטרינת היוניווקאליות של הישות, האבחנה הפורמלית, הקוגניציה האינטואיטיבית, תפיסת הרצון וכן דוקטרינות כריסטולוגיות מרכזיות. סקוטוס נחשב כמי שניסח באופן השלם ביותר את תורת הטרנסצנדטלים הימי-ביניימית (Scientia transcendens). לודגר הונפלדר (גר'), מחשובי פרשני סקוטוס, פוסק שתורה זו היא "ההתחלה השנייה של המטאפיזיקה [בהיסטוריה של הפילוסופיה]". מיד לאחר מותו של סקוטוס החליפה מחשבתו של סקוטוס את זו של בונהוונטורה כתאולוג המרכזי של הזרם הפרנציסקני. בית הספר הסקוטיסטי, או הסקוטיזם, היווה יחד עם התומיזם, את אחד משני בתי הספר הסכולסטים המרכזיים, שהגיע לשיאו במאות ה-16 וה-17. למחשבתו של סקוטוס השפעה מעצבת על הוגים מרכזיים במאה העשרים, לדוגמה בהגותם של צ'ארלס סנדרס פרס ומרטין היידגר.
היסטוריה

ג'ון דנס נולד בדנס (אנ') שבסקוטלנד. הוא הוסמך ככומר בנורת'המפטון (אנ') שבאנגליה, למד ולימד באוניברסיטת אוקספורד ובפריז וככל הנראה גם באוניברסיטת קיימברידג'. בנוסף, לימד בסטודיום בקלן שבגרמניה משנת 1307 עד 1308, ושם גם מת.
בחייו, נחשב ל"דוקטור עידון" בגלל יכולתו למזג בעידון השקפות שונות, כדרך הסכולסטים. מאוחר יותר, ועל שום הקושי הרב ודקויות מחשבתו, הפך שמו לגינוי (Dunce, באנגלית: אדם קשה תפיסה, סתום).
הגותו

סקוטוס מתאפיין בריאליזם מיוחד, מה שמאוחר נתפס כחלק מהתנועה הנומינליסטית שתקפה את התומיזם בעוז במאה ה-16. בתחום הכלכלה (כמו בתחומים אחרים), סירב לקבל פתרונות אריסטוטליים מעשיים בסגנון התומיסטי ודרש הסברים מקיפים. במסגרת זו, יצר את תיאורית ה"עלות" של הערך וניסח כמה טיעונים חשובים ביחס לטבעה של תחרות טהורה ומונופוליסטית.
סקוטוס הוא זה ש"השלים" את תורת הטרנסצנדנטאלים הימי ביניימית. כמו כן, סקוטוס גם מבטא פיתוח עמוק ביותר לתפיסה יוניווקאלית. בנוסף, פיתח הבנה ייחודית לגבי מהות הקונטינגנטיות באמצעות פיתוח תורת האפשרויות הסינכרוניות ודרכה הבנה משמעותית לגבי הרצון החופשי ויחסו לאינטלקט. סקוטוס גם פיתח משמעותית את מושג האינדיבידואציה (ומושג ה-haecceitas). כמו כן, מפתח תפיסה ייחודית ביחס ל"טבעים המשותפים" וה"אבחנה הפורמלית".
סקוטוס נודע בדעותיו האנטי-יהודיות, שהיו נוקשות אף יחסית לימיו. בניגוד ליריבו תומאס אקווינס, תמך בהתלהבות בכפיית היהודים להתנצר והטבלה בכח של ילדים יהודיים. את הנימוק הנגדי ברוח אוגוסטינוס, לפיו יש לשמר אותם עד קץ הימים כהוכחה לקדמוניות התורה וההתגלות, דחה בטענה שניתן לבחור מספר קטן של יהודים ולשגרם לאי מבודד בו יוסיפו לקיים את המצוות, אך כל השאר צריכים להיות מומרים בכח.