stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם גרוסמן
מחקריו > ספריו > רש"י

ספרו זה של גרוסמן יצא לאור במסגרת הסדרה "גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי" בהוצאת מרכז זלמן שזר בשנת תשס"ו. הספר מתאר את דמותו של רש"י, שהיה מהפכן בתחום החינוך והיצירה הספרותית, זאת בניגוד לתיאור שלו של אדם שמרן, הנמנע מחידושים, כפי שרווח בספרות המחקר. בניגוד לחייו הפרטיים, בהם נהג רש"י בענווה יתרה, הרי כמנהיג ציבור, כיוצר וכמורה הוא יצר בית מדרש בצרפת בעל אופי חדשני, שהייתה בו פתיחות גדולה אל התלמידים, שהיו בפועל כמעין חברים של רש"י. הוא עודד אותם ליצור בעצמם (הכוונה לכתוב ספרים) עוד בשבתם לפניו. בניגוד למה שהיה מקובל בישיבות היהודיות בבבל בתקופת הגאונים בספרד ובמרכזים אחרים בהם התלמידים היו פסיביים. כמו כן מתאר הספר את האופי של יצירתו הספרותית, דהיינו פירושיו לתנ"ך, לתלמוד, תשובותיו ופיוטיו. מקום נרחב מוקדש להשפעתו המכרעת על התרבות היהודית ועל לימוד התורה בעם ישראל במרוצת הדורות.
מחקריו > ספריו > אמונות ודעות בעולמו של רש"י

ספרו זה של גרוסמן יצא לאור בהוצאת תבונות באלון שבות בשנת 2008. הספר בוחן את השקפתו של רש"י בעשרים נושאים מגוונים ובהם עם ישראל וגורלו בהיסטוריה, גלות וגאולה, ארץ ישראל, אומות העולם, מידות האדם והליכותיו, חינוך, יופי ושמחת חיים, מעמד האישה ועוד. ייחודו של הספר הוא בליקוט פרטים מרובים השזורים בחיבוריו של רש"י וחקירתם הטקסטואלית, הרעיונית (האידאית) ושילובם בנושאים רחבים, דהיינו ניתוח פרטני יחד עם סינתזה. יש בדיון הזה כדי ללמד על עולמו האידאי של רש"י, על זיקתו לסביבה הנוצרית ועל השפעתו על חכמים שפעלו לאחריו. הוא הקדיש תשומת לב מרובה ליחסים שבין אדם לחברו, מתוך מגמה לחנך את הבריות לכבד את הזולת ולסייע בידו במידת הצורך. דאגתו לכבוד האישה מעמידה אותו בראש הסולם של הנלחמים על ההגנה על זכויות הנשים וכבודן בחברה היהודית בימי הביניים.
מחקריו > סוגיות שונות במאמרים

גרוסמן פרסם כמאה ושלושים מאמרים העוסקים בנושאים שונים כמו: הארגון הפנימי של היהודים, היחסים המורכבים בינם ובין שכניהם המוסלמים והנוצרים, פרשנות המקרא היהודית בימי הביניים, הזיקה בין הריבוד החברתי ובין היצירה הרוחנית בקהילות ישראל באירופה הנוצרית ובארצות האסלאם, הקשרים בין המרכזים השונים של היהודים (ובעיקר בין אלה שבארצות האסלאם ובאירופה הנוצרית), מבנה התא המשפחתי בחברה היהודית וחשיבותו, הרקע ההיסטורי לפעולתם של חכמים, העליות לארץ-ישראל והזיקה אליה בימי-הביניים, שורשיה של תופעת קידוש השם ועוד. כתב עשרים ושבעה ערכים באנציקלופדיה העברית, באנציקלופדיה יודאיקה ובאנציקלופדיה הרוסית ליהדות.
גרוסמן כתב מאמר על ר' יוסף אבן כספי, שהיה דמות תוססת ומיוחדת במינה שפעלה בפרובאנס בסוף המאה ה-13 ותחילת המאה ה-14. הוא מתאר את אבן כספי כמי שבז להמוני העם, העריץ את הפילוסופיה והרבה להתפלמס עם חכמי ישראל בזמנו.
גרוסמן כתב מאמרים על חשיבותו הגדולה של כתב יד לייפציג 1, שהוא אחד מכתבי היד החשובים ביותר לחקר פירושו לתורה של רש"י בשל הנוסח המשובח שלו.
ספר יובל לכבודו

ראשונים ואחרונים – מחקרים בתולדות ישראל מוגשים לאברהם גרוסמן, (עורכים: יוסף הקר, ב"ז קדר, יוסף קפלן), ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, 2010, 453 עמודים.
מספריו > ספרים שכתב

חכמי אשכנז הראשונים (קורותיהם, דרכם בהנהגת הציבור, יצירתם הרוחנית), הוצאת מאגנס, ירושלים תשמ"א (474 עמ') [זכה בפרס ויז'ניצר לספר הנבחר בחקר תולדות עם ישראל לשנת תשמ"ב]. מהדורה שנייה מתוקנת, תשמ"ט (עמ' 484); מהדורה שלישית מתוקנת, תשס"א.
ראשות הגולה בבבל בתקופת הגאונים, הוצאת מרכז זלמן שזר, ירושלים: החברה ההיסטורית הישראלית, תשמ"ד (עמ' 144)
הקהילה היהודית בימי-הביניים, (יחד עם פרופ' מ' בן-ששון), ספר לימוד, ירושלים: הוצאת מרכז זלמן שזר, תשמ"ח (עמ' 176).
חכמי צרפת הראשונים, (קורותיהם, דרכם בהנהגת הציבור, יצירתם הרוחנית), הוצאת מאגנס, האוניברסיטה העברית, ירושלים תשנ"ה (עמ' 633) [הספר זכה בפרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת תשנ"ו]. מהדורה שנייה מתוקנת, ירושלים תשנ"ז; מהדורה שלישית מתוקנת, תשס"א (עמ' 640).
Early Ashkenazi Manuscripts in the Library of The Jewish Theological Seminary of America, New York (בדפוס)
(כ-230 עמודי דפוס. כרך בסדרה על כתבי-יד עתיקים שבספריית הסמינר התאולוגי היהודי בניו-יורק, העורך: מ' שמלצר).
חסידות ומורדות – נשים יהודיות באירופה בימי-הביניים, ירושלים: תשס"א (עמ' 549). (הדפסה שנייה, תשס"א; הדפסה שלישית ומהדורה מתוקנת, תשס"ג).
Pious and Rebellious – Jewish Women in Medieval Europe, Brandeis University Press, 2004 (מהדורה אנגלית של חסידות ומורדות, לעיל מס' 6).
רש"י (מתוך הסדרה: גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי), ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשס"ו (עמ' 311).
אמונות ודעות בעולמו של רש"י, אלון שבות: תשס"ח (עמ' 413).
והוא ימשול בך? האשה במשנתם של חכמי ישראל בימי הביניים, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תש"ע (עמ' 618).
תמורות בחברה היהודית בימי הביניים, קובץ מאמרים, מוסד ביאליק, תשע"ז 2017.
רש"י והפולמוס היהודי־הנוצרי הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2021.
מספריו > ספרים שערך

רש"י, דמותו ויצירתו (ביחד עם שרה יפת). הוצאת זלמן שזר לתולדות ישראל, ירושלים, תשס"ט. כרך א – פירושי רש"י למקרא, כרך ב' – מקורותיו של רש"י והשפעתו.
מפתח השאלות והתשובות של חכמי ספרד וצפון אפריקה – המפתח ההיסטורי, כרך א, ירושלים: תשמ"א, הוצאת מאגנס (282 עמ'), סגן עורך (העורך הראשי: מ' אלון); כרך ב (עמ' 314), תשמ"ז.
גלות אחר גולה, ספר היובל לפרופ' חיים ביינארט, ירושלים תשמ"ח (יחד עם א' מירסקי וי' קפלן).
Exile and Diaspora, Studies in the History of the Jewish People Presented to Professor Haim Beinart, Jerusalem 1991 (יחד עם א' מירסקי וי' קפלן).
הערות שוליים

↑  רשימת הבוגרים של מחזור ל"ד של האוניברסיטה העברית בירושלים, למרחב, 30 בינואר 1964
↑  מוסמך למדעי הרוח, דבר, 13 ביולי 1967
↑  עַל הַתּוֹרָה וְעַל הָעֲבוֹדָה וְעַל גְּמִילוּת חֲסָדִים, באתר על התורה
↑  "פולמוס חברתי בפירושי המקרא של ר' יוסף אבן כספי", לאות זיכרון, מחקרים בשירה העברית ובמורשת ישראל, ספר זיכרון לאהרן מירסקי, א' חזן וי' יהלום (עורכים), רמת-גן: תשס"ז, עמ' 103–124
↑  "כתב-יד לייפציג 1 ופירושו של רש"י לתורה", תרביץ, סא (תשנ"ב), עמ' 315-305.
"עוד לטיבו של כתב-יד לייפציג 1" (תגובה למאמרו של אלעזר טויטו), תרביץ, ס"ב (תשנ"ג), עמ' 621–624
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: בנימין פינקוס | פרס ביאליק לחכמת ישראל במשותף עם יהודה ליבס  1996 | הבא: אליעזר גולדמן, אהרן דותן, מנחם הרן |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262034205171  PLWABN: 9811338652505606  BIBSYS: 1081638  BnF: cb13753770n (data)  GND: 103429018  ISNI: 0000 0001 1072 5003  LCCN: n82066844  NKC: ola20231174739  NLA: 35983743  NTA: 091934680  SUDOC: 081819072  VIAF: 79163724   WorldCat (עם VIAF): 79163724
ה' שמעתי שמעך

ה' שמעתי שמעך  הוא פיוט לשליח ציבור הנאמר, בנוסח הספרדים, כהקדמה לחזרת הש"ץ בשחרית ומוסף בראש השנה ויום הכיפורים. הפיוט מתאר את גודלו ועוצמתו של הקב"ה, ואת יראתו של החזן מפני עמידה לפניו בתפילה.
מבנה הפיוט

הפיוט מבוסס על חציו הראשון של הפסוק ”ה' שָׁמַעְתִּי שִׁמְעֲךָ יָרֵאתִי ה'  פָּעָלְךָ בְּקֶרֶב שָׁנִים חַיֵּיהוּ בְּקֶרֶב שָׁנִים תּוֹדִיעַ בְּרֹגֶז רַחֵם תִּזְכּוֹר”, וכמוהו, כל בית פותח ומסיים בפנייה ישירה ל"ה' ". המשכו של הפסוק משמש כשורת הסיום האחרונה של הפיוט. הפיוט בנוי מתשעה בתים, וכל בית מורכב מארבע שורות. השורה הראשונה פותחת בשם ה', בחלק מהבתים היא ממשיכה בפנייה בגוף ראשון אל הקב"ה (שָׁמַעְתִּי וְנִרְגַּזְתִּי יוֹם בּוֹ תִּפְקְדֵנִי; עֲנֵה עָנִי הָעוֹמֵד לְפָנֶֽיךָ) ובחלק ממשיכה בתיאור בגוף שלישי של הקב"ה (מֶלֶךְ יוֹשֵׁב עַל כִּסֵּא דִין; מֶלֶךְ אַדִּיר מַשְׁפִּיל וּמֵרִים). שלושת השורות הראשונות חורזות בחריזה פנימית לבית. השורה הרביעית עשויה בדרך כלל משיבוץ מקראי, וחותמת בשם ה'.
אמירת הפיוט

הפיוט נאמר בין תפילת העמידה לחזרת הש"ץ בראש השנה ויום הכיפורים. יש קהילות שנהגו לחשוש להפסק, ולפיכך היו שהעבירו את אמירת הפיוט אל הסומך או אל אחד מהמתפללים בקהל, והיו שביטלו לחלוטין את אמירתו, או אמרו אותו רק במוסף, או העבירו את אמירתו אל לפני פסוקי דזמרא או אחרי חזרת הש"ץ.

צורת אמירת הפיוט הרווחת היא שהחזן אומר את חציו הראשון של הבית, והקהל מצטרף אליו בשורה או בשתי השורות האחרונות. לאחר הפיוט נוהגים לומר את הפיוט אתאנו לחלות פניך ואת התפילה אוחילה לאל.
הערות שוליים

↑  ספר חבקוק, פרק ג', פסוק ב'
↑  מלבד בבית השני והשביעי, אשר מבוססים על פסוק אך אינם מצטטים במדויק.
↑  אברהם שלום חי חמוי, בית הכפרת, עמוד 431 - "דיני חזרת הש"ץ שחרית", באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); המחזור המדוייק איש מצליח - ב (יום הכיפורים), עמוד 524, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים); הרב עובדיה יוסף, שו"ת יחוה דעת חלק ה סימן מב
↑  כהן, עמוס, ויען עמוס א - ב, עמוד נג, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
אלגברה מדורגת

במתמטיקה, אלגברה מדורגת היא אלגברה (אסוציאטיבית או לא אסוציאטיבית), שיש לה מבנה נוסף, הנקרא דירוג. מבנים כאלה שכיחים בגאומטריה אלגברית, בתורת החוגים, באלגברה הומולוגית ובקומבינטוריקה.
מושגי יסוד

אלגברה מדורגת היא אלגברה  A שיש לה פירוק לסכום ישר  A=A_{0}\oplus A_{1}\oplus A_{2}\oplus \cdots  של מרחבים וקטוריים, באופן שמתיישב עם פעולת הכפל:  A_{n}A_{m}\subseteq A_{n+m}. כל אחד מן המרכיבים  A_{n} נקרא מרכיב הומוגני, והאיברים של המרכיבים האלה הם איברים הומוגניים. כל איבר של האלגברה אפשר לפרק לסכום (סופי) של איברים הומוגניים מדרגות שונות. הדרגה של איבר הומוגני ב-  A_{n} היא  n. את ההנחה על פעולת הכפל אפשר לכתוב כך:  \deg(ab)=\deg(a)+\deg(b) לכל שני איברים הומוגניים  a,b.
מחלקות מסוימות בתורת החוגים אפשר להכליל למקרה המדורג, אם מגבילים את הדרישות לאיברים הומוגניים. כך למשל, אלגברה מדורגת קומוטטיבית שבה כל האיברים ההומוגניים הפיכים היא שדה מדורג.
מושגי יסוד > דוגמאות

הדוגמה המוכרת ביותר לאלגברה מדורגת היא אלגברת הפולינומים מעל השדה,  A=F[x]. האלגברה הזו מתפרקת לסכום ישר  A=\bigoplus _{n=0}^{\infty }Fx^{n}, כאשר  Fx^{n}=\{\alpha x^{n}\mid \alpha \in F\} הוא אוסף המונומים ממעלה  n. פונקציית הדרגה מתאימה לפונקציית המעלה המוכרת, לפחות עבור איברים הומוגניים:  \deg(\alpha x^{n})=n.
את התיאור הזה אפשר להכליל לאלגברות פולינומים בכמה משתנים:   A=F[x_{1},\dots ,x_{k}] מדורגת למרכיבים, כאשר  A_{n} הוא המרחב של כל הפולינומים ההומוגניים ממעלה (כוללת)  n; למשל, כאשר  k=2,  A_{3}=Fx_{1}^{3}+Fx_{1}^{2}x_{2}+Fx_{1}x_{2}^{2}+Fx_{2}^{3}. כמקודם, הדירוג מבוסס על העובדה שאם  f,g שני פולינומים הומוגניים, אז הדרגה של המכפלה  fg שווה לסכום המעלות. באופן כללי יותר, אפשר לקבוע לכל משתנה "משקל" אחר; למשל, אפשר לדרג את  A=F[x,y] באופן שהדרגה של  x היא 2, והדרגה של  y היא 3 (הדרגה של כל מונום מחושבת לפי הנחות אלה:  \deg(x^{i}y^{j})=2i+3j). הדרגות היסודיות משנות את הדירוג, וכעת הוא  A=F\oplus 0\oplus Fx\oplus Fy\oplus Fx^{2}\oplus Fxy\oplus (Fx^{3}+Fy^{2})\oplus \cdots .
אלגברה חופשית (בכל יריעה של אלגברות שהזהויות המגדירות אותה הן הומוגניות) ניתנת לדירוג טבעי, בדומה לזה של פולינומים.
כל אלגברה  A אפשר לדרג דירוג טריוויאלי, אם בוחרים  A_{0}=A ו- A_{n}=0 לכל  n>0. דירוג כזה אינו מוסיף מידע על האלגברה, אבל הוא מראה שהתאוריה של אלגברות מדורגות מכילה, במובן מסוים, את התאוריה הכללית של אלגברות.
אלגברה נקראת מדורגת באופן סופי (finitely graded) אם הממד של כל רכיב הומוגני הוא סופי. אלגברה מדורגת נקראת קשירה אם הממד של הרכיב ההומוגני המתאים לאבר הטריוויאלי הוא חד-ממדי.
דירוג על-פי מונואיד כללי

בהגדרה שניתנה לעיל, האינדקסים של המרכיבים ההומוגניים הם המספרים הטבעיים, והדרגה מתאימה לחיבור של מספרים טבעיים. באופן כללי יותר, אפשר להגדיר אלגברה מדורגת ביחס ל- M, כאשר  M הוא מונואיד (בדרך-כלל דורשים שיהיה קומוטטיבי), כאלגברה המתפרקת לסכום ישר  A=\oplus _{g\in M}A_{g}, כאשר  A_{g}A_{h}\subseteq A_{g+h} בהתאם לפעולת החיבור במונואיד.
המקרים החשובים ביותר הם דירוג ביחס למספרים הטבעיים, דירוג ביחס ל-  A=\mathbb {Z} /2\mathbb {Z}  (אלו נקראות בדרך-כלל סופר-אלגברות), ודירוג ביחס לחבורת המספרים השלמים.
הנחות נוספות על המונויד משפיעות על התאוריה של האלגברות המדורגות לפיו. בפרט, יש הבדלים תאורטיים בין דירוג ביחס לחבורה לדירוג ביחס למונויד סדור.
דירוג ביחס לחבורה

בדירוג ביחס לחבורה  G מבחינים בין כמה סוגים: האלגברה מדורגת חזק (strongly graded) אם  A_{g}A_{h}=A_{g+h} (שוויון, ולא הכלה סתם); האלגברה נקראת מכפלה משולבת אם כל מרכיב הומוגני כולל איבר הפיך; הדירוג נקרא עדין אם המימד של מרכיב הומוגני הוא 0 או 1 (אם כל הממדים 1, האלגברה מוכרחה להיות מכפלה משולבת).
לדוגמה, כל אלגברת חבורה  F[G] מדורגת באופן עדין ביחס לחבורה המתאימה.
אידיאל  I של אלגברה מדורגת הוא אידיאל הומוגני, אם הוא מתפרק לסכום ישר  I=\oplus (I\cap A_{n}); במילים אחרות, הוא נוצר על ידי איברים הומוגניים. במקרה כזה, גם חוג המנה  A/I הוא מדורג,  A/I=\oplus A_{n}/(I\cap A_{n}). לכל אידיאל ניתן להגדיר את הליבה ההומוגנית שלו בתור סכום האידיאלים ההומוגניים המוכלים בו, או באופן שקול בתור האידיאל ההומוגני המקסימלי המוכל בו.
האידיאל ההומוגני  P נקרא ראשוני אם לכל שני אידיאלים מדורגים  I,J מתקיים  I\subseteq P או  J\subseteq P אם  IJ\subseteq P. אוסף האידיאלים הראשוניים המדורגים של החוג  Spec^{gr}(R) הוא הספקטרום הראשוני של החוג, ומסמנים  rad^{gr}(R)=\cap {Spec^{gr}(R)} - הרדיקל הראשוני המדורג. החוג נקרא מדורג ראשוני למחצה אם  rad^{gr}(R)=0, וכמו במקרה הלא מדורג, זה קורה אם ורק אם אין לו אידיאלים מדורגים נילפוטנטיים.
משפט של Bahturin-Sehgal-Zaicev מאפיין את כל הדירוגים האפשריים של אלגברה פשוטה מממד סופי ביחס לחבורה סופית.
מודול מדורג

מודול מדורג שמאלי מעל חוג מדורג  R=\oplus _{g\in G}{R_{g}}, הוא מודול מהצורה  M=\oplus _{x\in G}{M_{x}}, כך שכל  M_{x} היא תת-חבורה של  M, ו- R_{g}\cdot M_{x}\subseteq M_{gx}. איברי תתי החבורות  M_{x} נקראים איברים הומוגניים. תת-מודול  N\leq _{\ell }M הוא תת-מודול מדורג אם מתקיים  N=\oplus _{x\in G}{N\cap M_{x}}, ובמקרה זה על מודול המנה מוגדר מבנה מדורג לפי  (M/N)_{x}=(M_{x}+N)/N. הומומורפיזם מודולים מדורגים  M=\oplus _{x\in G}{M_{x}}\to N=\oplus _{x\in G}{N_{x}} הוא הומומורפיזם מודולים כך שמתקיים  f(M_{x})\subseteq N_{x}.
מודולים מדורגים שמאליים וההומומורפיזמים שלהם יוצרים את הקטגוריה של המודולים המדורגים השמאליים. בקטגוריה זו ניתן להגדיר מונחים מקבילים לתורת המודולים הרגילה, כמו סכום ישר, תת-מודול גדול, מודול פרויקטיבי, מודול אינג'קטיבי וכו'. כאשר מתעלמים ממבנה הדירוג הם עדיין נשארים כאלה. ישנן תכונות שנשמרות באופן מלא כששוכחים מהדירוג, כמו היותו של תת-מודול גדול, או היותו מחובר ישר.
מודול מדורג הוא פשוט אם אין לו תת-מודולים מדורגים פרט לטריוויאליים, ופשוט למחצה אם הוא סכום ישר של פשוטים. תת-מודול מדורג  N\leq _{\ell }M הוא מקסימלי אם  M/N הוא מדורג פשוט. התשתית (אלגברה) של מודול מדורג היא סכום תתי המודולים המדורגים הפשוטים שלו, ומסומנת  soc^{gr}(M). היא שווה לחיתוך כל תת-המודולים הגדולים, ומתקיים  soc(M)\subseteq soc^{gr}(M). כל מודול פשוט איזומורפי לתת-מודול מדורג של מודול מדורג כלשהו (מעל אותו החוג עם דירוג סופי).
רדיקל ג'ייקובסון של מודול-מדורג, המסומן  J^{gr}(M), הוא חיתוך כל תתי-המודולים המדורגים המקסימליים. מתקיימת למת נקאימה בגרסה המדורגת - אם  M מודול מדורג שמאלי נוצר סופית, אז  J^{gr}(M)M\neq M. אם  M=R מודול מעל עצמו, מתקיים  J^{gr}(R)\subseteq J(R), וכן  J(R)^{|G|}\subseteq J^{gr}(R).
לקריאה נוספת

Methods of Graded Rings, Constantin Nastasescu & Freddy van Oystaeyen, 2004
רבינדרנת טאגור

| --- | --- |
רבינדרנת טאגור בצילום לפני 1941
רבינדרנת טאגור בצילום לפני 1941
 לידה:  7 במאי 1861 קולקטה, הראג' הבריטי 
 פטירה:  7 באוגוסט 1941 (בגיל 80) קולקטה, הראג' הבריטי 
 מדינה:  הראג' הבריטי 
 לאום:  בנגלים, ברהמין 
 שם עט:  ভানুসিংহ 
 עיסוק:  מחבר, צייר, מוזיקאי
 מקום לימודים:  יוניברסיטי קולג' לונדון, St. Xavier's Collegiate School 
 שפות היצירה:  בנגלית 
 זרם ספרותי:  מודרניזם קונטקסטואלי
 יצירות בולטות:  גיטאנג'לי, גורה, ג'ארה - באירה, ג'אנה גאנה מאנה, רבינדרא סאנג'יט, אמאר שונאר בנגלה (שמות היצירות הן תעתיק לעברית של שפת המקור)
 בן או בת זוג:  Mrinalini Devi (1883–1902) 
 צאצאים:  רתינדרנאת טאגור 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (13 בנובמבר 1913)  Knight Bachelor  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קלקוטה  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 חתימה:   
 
רבינדרנת טאגור, 1909
רַבִּינְדְרָנָת טָאגוֹר (בבנגלית: ‏রবীন্দ্রনাথ ঠাকুরקובץ:Tagor.ogg‏Ⓘ‏, קרי, רוֹבִּינְדְרוֹנאטְהְ טְהָאקוּר; 7 במאי 1861 – 7 באוגוסט 1941) היה משורר בנגלי, פילוסוף, ופטריוט הודי. הוא זכה בפרס נובל לספרות ב-1913 ובכך היה לאסיאתי הראשון שזכה בפרס נובל.
ביוגרפיה

טאגור נולד בקולקטה, בן הזקונים במשפחה משכילה ואמידה. טאגור היה ברהמין, וארנת הכהנים ההודית, שם משפחתו הוא שיבוש אנגלי לשם משפחתו ט'האקור, שם המשפחה המקורי לפני מאות שנים היה "קושארי". אביו היה הפילוסוף והמנהיג הדתי דבנדרנת טאגור (1817-1905) ואמו הייתה סאראדה דווי (1830-1875), הוא היה הצעיר מבין 13 ילדיהם. טאגור התחנך בבית, ובגיל 17 נשלח ללימודים באנגליה, אותם לא סיים. בשלב מאוחר יותר של חייו עסק טאגור, פרט לעיסוקיו הספרותיים המגוונים, בניהול הנכסים המשפחתיים שהוריש לו אביו.
משתורגמו יצירותיו לאנגלית, הפך טאגור לפופולרי מאוד, והרבה לטייל בעולם במסגרת ביקורים בכנסים בהם נשא הרצאות, ובביקורי ידידות. טאגור הפך לדובר לא רשמי ומייצג של המזרח. מסעותיו העולמיים חידדו את הבנתו של טאגור לגבי סוגיות לאומיות ואזרחיות.
השקפותיו החינוכיות הובילו אותו להקמת בית ספר, שנקרא ברהמהצ'רישרם (משמעות השם היא "מרכז הברהמהצ'ריה") במערב בנגל, בשטח שאביו הוריש לו מאחוזתו. ב-1901, הפך בית הספר לאוניברסיטת וישווה בהרטי. אוניברסיטה זו היא מהחשובות של הודו מאז 1951.
טאגור היה לפרקים גם חבר בתנועה הלאומית ההודית וגנדי, לו טבע טאגור את הכינוי מאהטמה (הנפש הגדולה), היה חבר קרוב שלו. הוא תמך בתנועת העצמאות ההודית ואף כתב על כך. ב-1915, קיבל טאגור תואר אבירות מהממלכה בריטית, שהוענק לו על ידי המלך ג'ורג' החמישי. בצעד יוצא דופן ויתר טאגור על התואר לאחר שנים אחדות, כמחאה על טבח אמריטסר. באירוע זה פתחו חיילים בריטים ללא אזהרה באש על הפגנה של המון הודי בחצר סגורה, והרגו 379 איש ופגעו בעוד כ-1,200 גברים, נשים וילדים חפים מפשע.
טאגור תמך בציונות באופן גלוי ונלהב. הוא טען כי הציונות היא "אחד הבסיסים של השלום והצדק העולמיים" וכן כי תפקידו של העם היהודי הוא לגשר בין מזרח למערב. עם זאת, טאגור התנגד ללאומיות קיצונית וללאומנות, והביע חשש כי "לאחר שיגיע [העם היהודי] לעמידה ברשות עצמו יבוא כעם להסתגל ללאומיות קטנת מוחין ולפאנטכניזם נטול נשמה של העמים המערביים, כדי שיוכל להתקיים בארץ זו, שהיא נקודה גאופוליטית קשה מאד."
ספרים רבים שלו תורגמו לעברית ורחוב נקרא על שמו ברמת אביב.
טאגור נפטר ב-7 באוגוסט 1941.
יצירתו הספרותית

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא ניסוח לא אנציקלופדי.
אף על פי שטאגור ידוע בעיקר כמשורר, הוא כתב גם נובלות, מאמרים, סיפורים קצרים, יומני מסע, ודרמה. הוא כתב למעלה מ-2,000 שירים, הנחשבים לנכס צאן ברזל בתת-היבשת ההודית ובעולם כולו.
יצירתו של טאגור עוסקת בנושאים חברתיים, פוליטיים וחינוכיים וכן חזון של אחווה כלל עולמית בין בני האדם. שירתו, לבד מעומקה הרוחני והרגשי, מבטאת לרוב את החגיגה של החיים והטבע. טאגור תופס את רבגוניותם של החיים כמקור בלתי נדלה של עונג כשלעצמו. האהבה היא מוטיב חוזר ביצירתו והוא עסק לעיתים קרובות גם בפטריוטיזם. טאגור היה רגיש מאוד לאירועים העולמיים שהתרחשו בזמנו וכתב על כאבו ויאושו מהמלחמה.
שיריו נבחרו כהמנונים הלאומיים של הודו ובנגלדש. ב-1913, הוא זכה בפרס נובל לספרות, על תרגומיו מאנגלית ועל יצירתו גיטאנג'לי - אוסף שירים (1910). המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס תרגם את גיטאנג'לי לאנגלית, ובכך הסב את תשומת הלב של קוראים בעולם המערבי ליצירותיו של טאגור.
גם היום מהווה טאגור מקור השראה ליותר מ-200 מיליון אנשים במערב בנגל הודו ובנגלדש, ולאנשים בעולם כולו.
חיים אישיים

טאגור נישא בשנת 1883 למארינלי דווי, במקור באהאבטריני (1873-1902). יחד נולדו להם 5 ילדים, מתוכם 2 נפטרו בילדות:
1.מדהורילאטה דווי (1886-1918) נישאה ללא ילדים
2. ראתינדרנת ט'האקור (1888-1961) נישא ללא ילדים
3.רינוקה דווי (1891-1903) נישאה ללא ילדים
4.מירה דווי (1894-1969) נישאה וילדה 2 ילדים
5.סאמינדרנת ט'האקור (1896-1907) לא נישא.
בנו ראטינדרנת ט'האקור היה אמן.
מבתו מירה נולדו לו נכד ונכדה, נכדו נפטר בגיל 20 בזמן לימודיו בגרמניה ונכדתו אמנם התחתנה אך לא נולדו לה ילדים ובכך הסתיימה שושלתו הישירה.
תרגומים לעברית

רבות מיצירותיו תורגמו לעברית. כל התרגומים נעשו מאנגלית, כשברוב המקרים התרגום משפת המקור הבנגלית לאנגלית נעשה על ידי רבינדרנת טאגור עצמו.
בין התרגומים שיצאו לאור בעברית:
אספי פרי, תרגום: דוד פרישמן, הוצאת שטיבל, תרפ"ב, 1922 (הספר בקטלוג ULI)
בינת האינסוף, תרגום: יחיאל כרמון, הוצאת גל, תשנ"ה, 1995 (הספר בקטלוג ULI)
הבית והעולם, תרגום: פסח גינצבורג, הוצאת מצפה, תר"צ, 1930 (הספר בקטלוג ULI)
בסוד נשים, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשכ"ח, 1968 (הספר בקטלוג ULI)
בשורת אביב, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשל"ג, 1973 (הספר בקטלוג ULI)
גחליליות, תרגום ראשון: ראובן גרוסמן, הוצאת מסדה, תשי"ג, 1953 ; תרגום שני: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשכ"ט, 1969
הגנן, תרגום: דוד פרישמן, הוצאת מודן, תשמ"ה, 1985
היא: סודות מאחורי הסארי, תרגום: דפנה לוי, הוצאת סער, תשס"ו, 2005 (הספר בקטלוג ULI)
הרדופים אדומים, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשל"ז, 1977
חיטרא: משחק במחלקה אחת, תרגום: דוד פרישמן, הוצאת שטיבל, תרפ"ב, 1922 (הספר בקטלוג ULI)
החיים והמתים וסיפורים אחרים, תרגום: ליאורה כרמלי, הוצאת אסטרולוג, תשס"ב, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
הירח העולה, תרגום: דוד פרישמן, הוצאת שטיבל, תרפ"ב, 1922
כניסה אסורה וסיפורים אחרים, תרגום: ליאורה כרמלי, הוצאת אסטרולוג, תשס"ב, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
הלאומיות, תרגום: י. עדלמי, הוצאת טרקלין, תרפ"ג, 1923
לאור השקיעה, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשכ"ט, 1969
מתת אוהב, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשכ"ז, 1967
נשמת האהבה, תרגום: ליאורה כרמלי, הוצאת אסטרולוג, תשע"ז, 2017
[ספר פילוסופיה:] סדהנא (חיי בינה), תרגום: יחיאל כרמון, הוצאת יוסף שמעוני "מפית הספר" תל אביב, תשכ"ב, 1962
סיפור בארבעה פרקים, תרגום: נפתלי גולן, הוצאת מסדה, תשכ"ח, 1968
הספינה הטרופה, תרגום : אוריאל הלפרין, הוצאת מצפה, תרצ"א, 1930
עלי ארח, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשי"ז, 1957
צפרי נוד, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תשי"ז, 1957
שימיני כחותם, תרגום: פועה שלו-תורן, הוצאת יבנה, תש"ם, 1980
אחדים מהתרגומים העבריים לשיריו הולחנו והוקלטו. כאלה הם למשל שירו של שלמה גרוניך "אל נא תלך" ושירו של יובל בנאי "אני זוכר".
בתרבות הפופולרית

שלמה גרוניך הלחין וביצע את השיר "אל נא תלך" (על בסיס פרלוד מספר 1 של יוהאן סבסטיאן באך), עם התרגום למילות השיר "The Gardener XXXIV: Do Not Go, My Love" של רבינדרנת טאגור.
לקריאה נוספת

משה יגר, הודו, המסע הארוך לאסיה פרק בתולדות הדיפלומטיה של ישראל, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2004, עמ' 256
חקלאות אינטנסיבית

חקלאות אינטנסיבית של חיטה בלונד, שוודיה
גידול אינטנסטיבי של בקר
חקלאות אינטנסיבית, היא סוג של חקלאות, הן של יבול חקלאי והן של בעלי חיים, עם רמות גבוהות יותר של תשומה ותפוקה ליחידת שטח של קרקע חקלאית. בחקלאות אינטנסיבית מתקיים שימוש גבוה יותר בתשומות כגון הון, עובדים, חומרים מזינים ומים. ובמקביל, תשואות היבולים גבוהות יותר ליחידת שטח אדמה.
רוב החקלאות המסחרית היא אינטנסיבית. בדרך כלל תוך שימוש בטכנולוגיות מתקדמות, המכונים "חקלאות תעשייתית", שנועדו להגדיל את התשואה. הטכניקות כוללות שתילת יבולים מרובים במשך השנה, הפחתת זמן הגידול, שיפורי זנים, חקלאות מבוקרת על ידי שיפור תנאי הגידול הקשורים באקלים, בתנאי הקרקע, במים, בטיפול בעשבים שוטים ובמזיקים. שיטות מודרניות כוללות לעיתים קרובות שימוש מוגבר בתשומות לא-ביוטיות, כגון דשנים, חומרי הדברה ואנטיביוטיקה לבעלי חיים. חוות חקלאיות אינטנסיביות נפוצות במדינות מפותחות ונפוצות יותר ויותר ברחבי העולם. רוב הבשר, מוצרי החלב, הביצים, הפירות והירקות, הזמינים בשווקים מיוצרים על ידי חוות כאלה.
בשנים האחרונות חלק מהחקלאות האינטנסיבית החלה להשתמש בשיטות בנות קיימא, אם כי בדרך כלל זה מצריך תשומות גבוהות יותר של עבודה או תשואות נמוכות יותר. הגדלת היבול החקלאי בשיטות בנות קיימא, במיוחד במשקים קטנים, היא דרך חשובה להקטין את כמות הקרקע הדרושה לחקלאות ולהפחתת הנזקים הסביבתיים.
היסטוריה

הפיתוח החקלאי בבריטניה בין המאה ה-16 לאמצע המאה ה-19, הצטיין בעיקר בעלייה מסיבית בתפוקה החקלאית, מה שאפשר לאוכלוסייה לגדול, תוך כדי ביטחון תזונתי. היסטוריונים מציינים את הגידור, המיכון, קיום מחזורי גידול, והכלאות המינים, כחידושים החשובים ביותר בתקופה זו.
החקלאות התעשייתית החלה במהלך המהפכה התעשייתית, בתחילת המאה ה-19, בה שופרו הטכניקות החקלאיות, כלי העבודה ומיני הזרעים והייצור מחלקת אדמה הייתה פי כמה גבוהה יותר מאשר בימי הביניים.
השלב הראשון כלל תהליך מתמשך של מיכון. מקצרה הרתומה לסוסים חוללה מהפכה בקציר, והמצאות כמו המנפטה הפחיתו את עלות העיבוד. באותה תקופה החלו חקלאים להשתמש בטרקטורים ממונעים בקיטור. בשנת 1892 פותח בהצלחה הטרקטור הראשון המופעל בבנזין, ובשנת 1923 החלו להשתמש בטרקטורים רב-תכליתיים, ובהדרגה הופחת השימוש בבעלי חיים לעבודות חקלאות. בהמשך פותח הקומביין, המצאות אלו הגדילו את היבול ואפשרו לחקלאים בודדים לנהל חוות גדולות.
הזיהוי של חנקן, זרחן ואשלגן כחומרים קריטיים בגידול צמחים, הוביל לייצור דשנים סינתטיים, דבר שהגדיל עוד יותר תפוקת היבולים. אך זה עורר את החששות הראשונים מחקלאות תעשייתית, בגרימת תופעות לוואי מזיקות כמו סחיפה והמלחת הקרקעות, וירידה בפוריות הקרקע, יחד עם חששות בריאותיים לגבי כימיקלים רעילים המזהמים את הקרקעות ונכנסים למזון.
גילוי הוויטמינים ותפקידם בתזונה, בשני העשורים הראשונים של המאה ה-20, הוביל לנתינת תוספי ויטמינים לבעלי חיים, מה שאפשר לגדל יותר בעלי חיים, עם פחות חשיפה ליסודות טבעיים שליליים.
גילוי האנטיביוטיקה והחיסונים הקל על גידול בעלי חיים על ידי הפחתת מחלות. התפתחויות בלוגיסטיקה ובקירור, כמו גם טכנולוגיית עיבוד חדשניות, אפשרו יצור תוצרת רבה יותר, והפצתה גם לאזורים מרוחקים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, השימוש בדשנים סינתטיים גדל במהירות.
מאפיינים

המאפיינים של החקלאות האינטנסיבית הם בעיקר:
פריון קרקע גבוה.
ניצול אנרגיה רב.
שימוש רב בחומרים מזינים.
שימוש מסיבי בחומר הדברה.