stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תמר הירשפלד
הערות שוליים

1 2  הוכרזו הזוכים בפרסי משרד התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית 2016, באתר gov.il, ‏15 בינואר 2017
1 2  דניאל ראכוורגר, לא מותק של אף אחד, באתר הארץ, 22 ביוני 2012
↑   גליה יהב, בוגרי בצלאל מציגים: חזרה לרדי-מייד, באתר הארץ, 2 ביולי 2013
↑  "ריאיון עם תמר הירשפלד, יוצרת עבודת הוידאו "ביאנקה ביבשת השחורה"". טיים אאוט. 2014-10-26. נבדק ב-2018-08-30.
↑   שני ליטמן, תמר הירשפלד מתפשטת לכל עבר, העיקר שתשימו לב אליה, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2014
↑  תמר הירשפלד, באתר TheArtLab
↑  הקרן לווידאו–ארט וקולנוע ניסיוני ישראלי, באתר CCA: המרכז לאמנות עכשווית
פיליפ פון פולץ

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1805 בינגן על הריין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  5 באוגוסט 1877 (בגיל 72) מינכן, הקיסרות הגרמנית 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 הושפע על ידי:  פטר פון קורנליוס 
 
פיליפ פון פולץ (בגרמנית: Philipp von Foltz‏; 11 במאי 1805 – 5 באוגוסט 1877) היה צייר גרמני.
ביוגרפיה

פיליפ פון פולץ היה בנו של הצייר לודוויג פולץ, ממנו קיבל גם את שיעורי האמנות הראשונים שלו, ואחיהם של לודוויג ופרידריך פולץ. בגיל 20 נסע למינכן בשנת 1825, שם התקבל כתלמיד על ידי מנהל האקדמיה המלכותית לאמנות, הצייר פטר פון קורנליוס. עד מהרה הותר לפולץ לסייע למורה שלו בעבודה על ציורי הקיר בגליפטותק ותחת ארקדות הופגארטן.
בקניגסבאו החדש עיצב פולץ יחד עם וילהלם לינדנשמיט הזקן, סצנות מהבלדות של פרידריך שילר כנושא שלהן. בנוסף הוקם סלון קטן ובו 19 תמונות המכילות את שיריו של גוטפריד אוגוסט בורגר.
במהלך תקופה זו יצר פולץ גם מספר ציורי שמן, חלקם בסגנון רומנטי וחלקם ציור ז'אנרי. יצירתו המפורסמת ביותר מתקופה זו הייתה בשנת 1833 "פרידתו של המלך אוטו הראשון מיוון".
בסתיו 1835 יצא פולץ למסע לימודים לרומא. שם נוצרה בחורף שלאחר מכן, היצירה המונומנטלית "קללתו של הזמר", על פי שיר באותו שם מאת לודוויג אולנד. לאחר שהייה של שלוש שנים באיטליה, חזר למינכן וזמן קצר לאחר מכן מונה לפרופסור באקדמיה לאמנות על ידי המלך מקסימיליאן השני. תיאודור פיקסיס היה בין תלמידיו.
בשנת 1869 הוענקה לפולץ דרגת אצולה, והיה חבר באגודת מינכן לאמנות נוצרית.
בגיל 72 נפטר פון פולץ ב־5 באוגוסט 1877 במינכן.
כנציג ציור ההיסטוריה ייחס פולץ חשיבות רבה לציור מדויק ולביצוע מצפוני של עבודותיו.
כצייר ז'אנר, התמקד בקלילות ובשירה. ניתן לסווג את עבודתו כשמרנית ואקדמית.
אחיו לודוויג פולץ היה אדריכל ידוע.
הערות שוליים

↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 7, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1878, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 150
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810654733005606  GND: 116646888  ISNI: 0000 0000 6675 704X  RKD: 28497  ULAN: 500090231  VIAF: 22899148   WorldCat (עם VIAF): 22899148
יאקוב גריננוולד

| --- | --- |

ילדים עם עזים (1896), שמן על קנבס
 לידה:  30 בספטמבר 1821 Bünzwangen, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  26 בספטמבר 1896 (בגיל 74) שטוטגרט, הקיסרות הגרמנית 
 מקום קבורה:  בית הקברות פראג בשטוטגרט 
 מקום לימודים:  האקדמיה הממלכתית לאמנויות היפות שטוטגארט (1853) 
 הושפע על ידי:  ברנהארד פון נהר, Johann Friedrich Dietrich, Albert Wagner 
 
יאקוב גריננוולד (בגרמנית: Jakob Grünenwald‏; 30 בספטמבר 1821 – 26 בספטמבר 1896) היה צייר ומאייר ז'אנרי גרמני משוואביה.
קורות חייו

יעקב גריננוולד היה ילדו השמיני של בעל חווה יוהאן גיאורג גריננוולד ואשתו רוזינה.
בשנת 1840 החל את הכשרתו כצייר היסטוריה בבית הספר לאמנות של שטוטגרט אצל ברנהרד פון נאר ויוהאן פרידריך דיטריך, שם העדיף להתמקד בנושאים דתיים.
בשנת 1853 עבר למינכן, מקום מושבה של האקדמיה לציור, המעוז האמנותי באותה תקופה, שם עבד עם קרל אברט, אנטון בריית' ואלברט קאפיס ועם אמנים ממינכן כמו קרל שפיצווג.
בשנת 1855 נישא למריה דורותיאה ראפ משטוטגרט.
גריננוולד קיבל עבודות ציבוריות שונות והיה מיוצג בתערוכות רבות ברחבי גרמניה עד שנת 1881 – בדרזדן, ברלין ובארמון הזכוכית של מינכן. כששהה במינכן התמסר בעיקר לציור ז'אנר ויצר את מרבית יצירותיו הידועות.
כאשר דעך העניין בעבודתו במינכן, הוא מונה לפרופסור בבית הספר לאמנות בשטוטגרט בשנת 1877 בתיווכו של מורו לשעבר נאר, כך שהפרנסה שלו הובטחה. הוא עבד שם כראש כיתת הרישום עד מותו. תלמידיו כללו קרל באואר, קרל הרטמן והרמן פלויר. כחבר בוועדה של "האגודה לאמנות נוצרית בכנסייה האוונגליסטית בוירטמברג", הוא השפיע על האמנות הדתית באותה העת, שעמדה גם במוקד עבודתו המוזמנת בתקופה זו.
גריננוולד נקבר בבית העלמין בשטוטגרט בקבר עם סלע פשוט.
יצירתו

במשך תקופה ארוכה גריננוולד נשכח כצייר, אף שהיה פופולרי מאוד במהלך חייו וכמה מציורי הז'אנר שלו (בעלת הבית, החתן והכלה השוואביים זוכים לברכת הסבתא) שימשו באופן נרחב כהדפסים נפוצים.
רק בשנות השמונים, כאשר ציורי הז'אנר שוב זכו לפופולריות רבה יותר, התגלה גריננוולד מחדש. הוא מיוצג גם עם עבודות במוזיאון לנדס וירטמברג.
אוסף מעבודותיו נמצא במוזיאון העירוני של אברסבאך "אלטה פוסט" והורחב לקראת יום הולדתו ה-200
הערות שוליים

↑  Historische Commission bei der königl. Akademie der Wissenschaften, Allgemeine Deutsche Biographie, Bd. 49, 1., München/Leipzig: Duncker & Humblot, 1904, Allgemeine Deutsche Biographie, עמ' 597
↑  Petra Scheible-Schober, Jürgen Helmbrecht: Jakob Grünenwald 1821–1896. Ein schwäbischer Genremaler. Anton H. Konrad Verlag, Weißenhorn 1996
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119398540  ISNI: 0000 0001 1664 954X  LCCN: nr97025090  RKD: 34332  ULAN: 500191211  VIAF: 68835634   WorldCat (עם VIAF): 68835634
ניקולאי בקריישב

| --- | --- |

 לידה:  30 במרץ 1874 (יוליאני) גוברניה וולוגדה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  6 באפריל 1939 (בגיל 65) Plesetsk, רוסיה 
 מקום לימודים:  האקדמיה הקיסרית לאמנויות (1910) 
 פרסים והוקרה:  אזרחות כבוד (2000) 
 
ניקולאי בקריישב (ברוסית: Никола́й Бе́кряшев; ‏1874–1939) היה צייר רוסי. מנהל המוזיאון לתרבות צפון דווינה בין השנים 1924 ל-1938 וזכה לשמר את רוב המורשת ההיסטורית והאדריכלית של העיירה Veliky Ustyug.
ביוגרפיה

ניקולאי בקריישב נולד ב-11 באפריל 1874 בכפר ליד קרסנובורסק, מחוז וולוגדה של האימפריה הרוסית למריה ניקולייבנה ויגור ניקולאייביץ' בקריישב.  הוא למד באקדמיה האימפריאלית לאמנויות בסנט פטרסבורג בין השנים 1900 ל-1910. הוא התמחה בציור ז'אנר.
בשנת 1918, מוזיאון תרבות של צפון דווינה נפתח בעיירה ווליקי אוסטיוג. אירוע הפתיחה היה תערוכת הציור של אלכסנדר בוריסוב. יבלאמפי בורצב מונה למנהל הראשון של המוזיאון. לאחר מותו של בורצב ב-20 בנובמבר 1924 הפך בקריישב למנהל המוזיאון. משנת 1918 עמד בקריישב במרכז חוג האינטלקטואלים המקומיים בווליקי אוסטיוג, שמטרתו הייתה לשמר את המורשת ההיסטורית של העיירה. בצד הנגדי ביקשו השלטונות לסגור את הכנסיות, להחרים את רכוש הכנסייה ולבסוף להרוס את המבנים. בקריישב ועמיתיו מצאו דרך להתפשר עם השלטונות, כך שרכוש הכנסייה הוחרם, אך המבנה הוכרז כמורשת ההיסטורית והתרבותית, הפך למוזיאון ושמר את השם.
המוזיאון שוכן בתחילה בשטח מנזר מיכאילו-ארכאנג'לסקי במרכז העיירה. ב-1921 הצליח בקריישב לשכנע את הוועדה במוסקבה, שהעריכה את מבני ווליקי אוסטייג והחליטה מי מהם מייצג את המורשת התרבותית. הוא השתמש בהחלטות הוועדה נגד הרשויות המקומיות שלא היה להן עניין לשמור על מבנים של כנסיות העבר. ב-1923 הוא יזם את הקמת החברה ללימודים אזוריים במחוז צפון דווינה. חברי האגודה, ובקריאשב בפרט, סיירו באופן אישי בעיירה על מנת לזהות חפצים בעלי חשיבות תרבותית. כתוצאה מכך, ווליקי אוסטיוג איבדה מעט מאוד מהמבנים ההיסטוריים שלה ונשארה אחד המכלולים האדריכליים השמורים ביותר ברוסיה.
ניקולאי בקריישב נעצר ב-20 בפברואר 1938 במהלך הטיהורים הגדולים ונידון לשלוש שנות מאסר בגין פעילות אנטי-מהפכנית.
הוא מת ב-6 באפריל 1939 בעודו במחנה עבודה, ליד פלסטסק במחוז ארכנגלסק.
בשנת 2000, הוא זכה לאחר מותו בתואר אזרח כבוד של וליקי אוסטיוג.
לוח ההנצחה לניקולאי בקריישב מותקן במוזיאון ווליקי אוסטיוג להיסטוריה, אמנות ואדריכלות.
הערות שוליים

↑  Kudrin, Nikolay Mikhailovich. "Николай Георгиевич Бекряшев". Поклон предкам (in Russian).
↑  "Бекряшев Николай Егорович" (in Russian). artru.info. Archived from the original on 20 December 2011.
↑  "История музея" (in Russian). Великоустюгский музей-заповедник. Archived from the original on 25 August 2011. Retrieved 8 September 2011.
1 2  Сыроватская, Л. Н. Музей северодвинской культуры: Страницы истории. Бысть на Устюзе (in Russian). Veliky Ustyug.
↑  Rogachyov, S.V. (2002). "Устюжане". Geografiya (in Russian). No. 26. 1september.ru. Retrieved 17 June 2016.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ניקולאי בקריישב".
קרד אל-חסן

ערך זה עוסק במנהג באסלאם. אם התכוונתם למוסד פיננסי מוסלמי, ראו .
קַרְד אל-חסן (בערבית: قرض الحسن, בתעתיק מדויק: קרץ' אלחסן; בתרגום עברי מקורב: "הלוואה נדיבה") היא הלוואה שאינה דורשת ערבות או בטוחה. מאחר שבאסלאם כל ההלוואות אמורות להיות ללא ריבית, חלק מחכמי הדת רואים בהלוואה זו צורה נוספת של הלוואה ללא ריבית, בה המלווה מעניק ללווה סכום כסף מתוך נדיבות וללא כוונה לקבל רווח.
על פי השריעה, "אל-קרד" הוא חוזה שלא מצריך תמורה, והוא ניתן כתרומה (תַבַּרוּע) בלבד. לכן, "אל-קרד אל-חסן" היא הלוואה שניתנת בחינם לאנשים נזקקים למשך זמן מסוים, ובתום התקופה יש להחזיר את הקרן בלבד (סכום ההלוואה המקורי). השריעה אוסרת על קביעת תוספת כלשהי לטובת המלווה, משום שתוספת כזו נחשבת כריבית (רִבַּא).
עם זאת, בניגוד להלכות ריבית ביהדות, מותר להחזיר את ההלוואה בתוספת (כמו פריט, שירות או תועלת), בתנאי שהדבר לא נקבע מראש במפורש או בעקיפין במסגרת חוזה ההלוואה.
אטימולוגיה

קרד' פירושו "לחתוך", מכיוון שבאופן היסטורי המלווה חתך חלק מהרכוש שלו כדי לתת ללווה כהלוואה.
בסיס מקרא

המילה "קרד" מופיעה בקוראן בשישה פסוקים: Q2:245, Q5:12, Q57:11, Q57:18, Q64:17, Q73:20. בכל פסוק הוא משמש כחלק מהביטוי qardh al-hasan, ותמיד בהתייחסות להלוואה לאללה ולא לבני אדם אחרים.
דוגמה אחת היא
אם אתה מלווה לאללה, הלוואה יפה, הוא יכפיל אותה לזכותך והוא יעניק לך מחילה (סורה 64)
"קרד" מופיע גם ב"חדית'" רבים. בניגוד לשימוש בקוראן, אף אחד מה"חדית'ים" באוספים של בוח'ארי, צחיח מוסלם, סונן אבו דאוד, נאסאי, אבן מג'ה, תירמידי, מוואטה, מוסנאד אחמד או דרימי לא מכיל את הביטוי "קרד אל-חסן". כולם משתמשים ב"קרד" ללא כל סמיכות.
הרעיון

הרעיון של קרד אל-חסן הוא לסייע לעניים או לנזקקים על ידי הצעת הלוואה ללא כל ריבית. הקוראן קובע שהלוואה כזו היא יפה וראויה להערצה כי הלווה של הלוואה כזו הוא אלוהים; לא האדם שמקבל את הכסף. על פי פסוקי הקוראן, אלוהים מעריץ אנשים שנותנים מעושרם עבור עובדי אלוהים על ידי שימוש באמירה זו "הלוואה לאלוהים", בעוד שהעושר הזה מסופק לאנשים על ידי אלוהים.
פרשנות לא אורתודוקסית לפסוקי הקוראן הנוגעים ל"קרד אל-חסן" (מאת מ. או. פארוק) טוענת שההקשר של הפסוקים אינו "נראה קשור להלוואות בעסקאות בעולם הזה", אלא מתמקד ב"עסקה סמלית בין אללה למאמינים". בעסקאות כאלה, המאמינים יכולים להעניק לאללה רק הלוואות ולא מתנות, מכיוון ש"כל מה שאנו מציעים לאללה נחשב להלוואה", שכן היא תמיד מוחזרת "כפולה או אף יותר". בניגוד להוראות המשפטיות הדתיות האורתודוקסיות הקובעות כי פסוקי הקוראן אוסרים על מוסלמים לגבות ריבית על הלוואות עסקיות, פארוק מציין שהפסוקים "אינם מציינים כל פרט בנוגע לתנאים או למגבלות, כולל האם קרד או קרד אל-חסן חייבים להיות ללא תוספת. להפך, קרד אל-חסן, כחוזה עם אלוהים, מציין תמיד תוספת", שכן הקוראן מדבר על הכפלת קרד אל-חסן.
בבנקאות ובפיננסים באסלאם

חוזי קרד אל-חסן בין בנקים ללווים קובעים כי הלווה צריך רק להחזיר את הסכום שלווה, אם כי הלווה יכול להחזיר כסף נוסף כתודות. הלוואות מסוג זה משמשות כניסיון להקל על העוני וליצור צמיחה כלכלית. כמו כן, הקוראן הציג אותו כמרכיב יוצא מן הכלל כגון צדקה, זכאה ווקף, שהוא מושג הכרחי כדי לספק את רווחת החברה.
קרד אל-חסן תומך בעקרון העיקרי של אחווה. כמו כן, ישנן הטבות כגון סיוע לעניים, ביסוס מערכת יחסים מחוזקת בין עניים לעשירים, חלוקה צודקת של ההכנסה הלאומית בין כל האזרחים, הסרת הבדלי מעמדות ואבטלה, והיותו מעשה עם שכר גדול ב"יום התחייה".
הערות שוליים

1 2  Zainal Abidin, Ahmad; Alwi, Norhayati Mohd; Ariffin, Noraini Mohd (2011). "A case study on the implementation of Qardhul hasan concept as a financing product in Islamic banks in Malaysia". International Journal of Economics, Management, and Accounting. 2011. 19 (3).
↑  "Glossary of Financial Term - Q". Institute of Islamic Banking and Insurance. אורכב מ-המקור ב-2018-09-11.
↑  Lone, Fayaz Ahmad (2014). Islamic Banks and Financial Institutions: A Study of their Objectives and Achievements. Palgrave Macmillan. ISBN 978-1349564149.
↑  Farooq, Mohammad Omar (19 בינואר 2012). "6. Qardh in the Qur'an". Qardh al-Hasana, Wadiah/Amanah and Bank Deposits: Applications and Misapplications of Some Concepts in Islamic Banking. SSRN 1418202. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Farooq, Mohammad Omar (19 בינואר 2012). "6. Qard in the Quran". Qard al-Hasana, Wadiah/Amanah and Bank Deposits: Applications and Misapplications of Some Concepts in Islamic Banking. SSRN 1418202. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Farooq, Mohammad Omar (19 בינואר 2012). "5. Qard in ahadith". Qard al-Hasana, Wadiah/Amanah and Bank Deposits: Applications and Misapplications of Some Concepts in Islamic Banking. SSRN 1418202. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Saeed, Abdullah. Economics. in: Encyclopaedia of the Qurʾān. Georgetown University.
↑  Askari, Hossein; Iqbal, Zamir; Mirakhor, Abbas (2015). Introduction to Islamic Economics: Theory and Application. Wiley. p. 314. ISBN 978-1118732960.
↑  Siddiqui, Abdur Rashid (2010). Qur'anic Keywords: A Reference Guide. The Islamic Foundation. p. 108. ISBN 978-0860374466.
↑  Al-Qaradawi, Yusuf (2013). Fiqh Al Zakah. Islamic Book Trust. p. 77. ISBN 978-9675062766.
↑  Maududi. op. cit., Vol. I, no. 267, 187; Abdullah Yusuf Ali, op cit., no. 275, 97; Muhammad Asad, op. cit. 54, no. 234; Irfan Ahmad Khan, Reflections on the Qur’an, Vol. I (Leicester: Islamic Foundation, 2005), 614.
↑  Effendi, Jaenal (2013). The role of Islamic microfinance in poverty alleviation and environmental ... universitatsverlag Gottinge. ISBN 978-3-86395-137-5.
קליינר פייגלינג

| --- | --- |
סמל המשקה
סמל המשקה
 סוג:  ליקר
 אחוז אלכוהול:  20
 יצרן:  BEHN
 מוצא:  גרמניה גרמניה
 מועד הכנה ראשוני:  1992
 צבע:  שקוף
 טעם:  תאנה
קְלַיְינֶר פַיְיגְלִינְג (בגרמנית: Kleiner Feigling, "פחדן קטן", משחק מילים עם המילה הגרמנית לתאנה, Feige; בעברית ישראלית נקרא על פי רוב פִיגְ'לִינְג) הוא משקה וודקה בטעם תאנים המכיל כ-20% אלכוהול, שמיוצר על ידי חברת BEHN הגרמנית שהוקמה בשנת 1892. החברה החלה לייצר את המשקה בשנת 1992.
הפיג'לינג מיוצר מוודקה סופר פרימיום בשילוב תמצית תאנים שמקורן באגן הים התיכון. בתהליך הייצור עוברת הוודקה זיקוק פחמי משולש ולאחריו מושרות בה התאנים הטריות יחד עם מגוון פירות הכולל: סברס, תפוח, אפרסק, אגס ופסיפלורה, תהליך זה יוצר משקה עשיר בטעמים המחליק בגרון בקלילות. ייחודו של המשקה לא רק בטעמו אלא גם בעיצובו הצעיר עם הכובע העקום, העיניים הייחודיות וצבעיו הבולטים.
גרסה פופולרית של קוקטייל המבוסס על המשקה היא פיג'לינג סאוור, הכולל גם מיץ לימון, ליים ומי סוכר.
ב 2012 התווסף מוצר חדש - פיג'לינג "BLACK HAT", כקודמו על בסיס וודקה סופר פרימיום ובעל 31% אלכוהול בנפח, ובשנת 2014 נוספו שישה טעמים נוספים: פיג'לינג קוקוס ביסקוויט, פיג'לינג מסטיק (כשר), פיג'לינג פופקורן אמריקאי, פיג'לינג פאי תפוחים, פיג'לינג ליקריץ' ופיג'לינג בוטנים.
הנריק ובר

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1818 פשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  14 במאי 1866 (בגיל 47) פשט, ממלכת הונגריה 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות בווינה (1840)  האקדמיה לאמנות יפה, מינכן 
 תקופת הפעילות:  1838–1866 (כ־28 שנים) 
 הושפע על ידי:  יוהאן אנדר, לאופולד קופלוויזר 
 
הנריק ובר (בהונגרית: Weber Henrik‏; 24 במאי 1818 – 14 במאי 1866) היה צייר פורטרטים והיסטוריה הונגרי בתנועת הריאליזם. הוא נחשב לאחד מגדולי הציירים ההונגרים של תקופת בידרמאייר (אנ'). הייתה לו השפעה רבה על בני דורו, ותלמידיו כללו את קארולי לוץ. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הוא יצר ליתוגרפיות המציגות אירועים היסטוריים הונגריים עבור כתב העת "Az Ország Tükre".
ביוגרפיה > ראשית חייו

הנריק ובר נולד בפֶּשְׁט, ממלכת הונגריה, בנו של מיהלי ובר. אביו של הנריק ובר, היגר להונגריה והפך עד מהרה לסוחר מכובד. כשרצה בכל מחיר שבנו יהפוך למדען, הוא לא רק עשה כמיטב יכולתו להכשיר את בנו, אלא גם דרש ממנו לנצל את כל זמנו הפנוי עם ספרים.
אף שוובר הצעיר היה להוט ללמוד, הוא העדיף לצייר ולשרטט הרבה יותר, ולקרא בספרי האמנות שלו במשך שעות. מחברותיו התמלאו בכל מיני דמויות מפוארות שצייר. אביו הבחין בכך, והפתיע אותו שהביא לו אמן מקומי בשם יאנוס טוביאס קירגלינג (1780–1845). בהדרכתו הוא התקדם מהר, ומוריו ועמיתיו עודדו אותו לקריירת ציור.
ביוגרפיה > התקופה האוסטרית

לאחר שסיים את לימודיו בתיכון בשנת 1834, הוא נרשם לאקדמיה לאמנויות בווינה בשנת 1835. כאן, בנוסף ללימודיו, למד שיעורי אמנות, למד רישום ועבד כליטוגרף כדי לספק את צורכי חייו הבסיסיים. הוא היה תלמידם של יוהאן אנדר ולאופולד קופלוויזר, שלימדו את ההיסטוריה של האסתטיקה. בהשפעתם הוא דחה את הגישה הרווחת ואימץ את הריאליזם. אך גם באמצעות חריצותו הרבה כמו גם כישרונו, הוא הפך במהרה לאחד הסטודנטים המצטיינים של המכון. הדבר מוכח על ידי תעודות השבח של האקדמיה ותואר גונדל-פריז שהוענקה לו בשנת 1837.
ביוגרפיה > התקופה הגרמנית

כשחזר להונגריה בשנת 1839, הוא כבר הוכר כאמן שהציג באוסטריה. בהיותו צייר פורטרטים, נסע במהרה שוב מחוץ להונגריה כבר בשנת 1840 הגיע למינכן, לחברתם של גדולי האמנים בתקופתו. הוא הפך לסטודנט באקדמיה לאמנות יפה במינכן, שם סיים את לימודיו בשנת 1842. הוא גם קטע את השהייה במינכן פעמיים, ב־1841 וב־1842, במהלכן ביקר בטירול ובשווייץ לצורך תרגול ציורי נוף.
ביוגרפיה > התקופה האיטלקית

בשנת 1845, הוא יצא לסיור אמנותי דרך איטליה עד 1847. הוא ביקר בוונציה, פירנצה, רומא ונאפולי שם מצא השראה גדולה. במהלך המסע הזה, הוא בילה את זמנו בחברת קרל ראל, לואי מאייר, והעתיק את עבודותיהם של הציירים הגדולים ביותר כמו לאונרדו דה וינצ'י. הנריק ובר צייר נופים איטלקיים רבים ודמויות נשיות לבושות בתלבושות עממיות איטלקיות. כאן הוא התוודע למיכלאנג'לו גריגולטי, בין האיטלקים החדשים יותר, שהשפיעו עמוק על אמנותו. כמו כן, במהלך שהות זו ברומא הושלמה עבודתו "פלישתו של המלך מתיאס בבודה בשנת 1458."
שנים מאוחרות

לאחר שחזר הביתה מאיטליה, התיישב ובר לצמיתות בבודפשט, שם קיבל הזמנות לדיוקנאות רבים ועבודות אחרות ממשפחות ואישים ידועים. הוא כבר לא נאלץ לנסוע לחפש עבודה.
בשנת 1858 נישא לאנה קלדרוני, אשתו האחרונה. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הוא הכין כמה ליטוגרפיות המציגות את ההיסטוריה של ההונים, לכתב העת "Az Ország Tükre". בעיצומה של הצלחה,
הוא חלה בשנות ה-60 של המאה ה-19 ונפטר בפשט ב־14 במאי 1866 בגיל 47.
ברוב יצירותיו ההיסטוריות עבד על אירועים הקשורים למשפחת הוניאדי (מותו של ג'ון הוניאדי, 1844; פלישת המלך מתיאס לבודה, 1853). הציור המתאר את ההרפתקה המופלאה של המלך מתיאס והרועה היפה בבודה, 1845. הוא יצירה יוצאת מן הכלל של ציור הז'אנר ההיסטורי.
הונגריה שלו, שצוירה בראשית שנות ה-40 של המאה ה-19, סימלה את התודעה העצמית של עבר מפואר ואת התקווה לעתיד משגשג.
גלריה

משפחת ובר
סצנה רומנטית
הונגריה
המלך סלומון בכלא
המלחין ואשתו
אשה יווניה
המלך בכניסה לבודה
דיוקן אישה
הערות שוליים

↑  ISMERETLEN ISMERŐS, Artmagazin
↑  HAZAI KRÓNIKA, www.mke.hu
↑  Magyar Életrajzi Lexikon 1000-1990, mek.oszk.hu
↑  Művész adatbázis: Weber Henrik festő (1818–1866) - Antikrégiség.hu, Antikrégiség.hu Piactér (בהונגרית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 11820  GND: 136350739  ISNI: 0000 0000 6689 5063  RKD: 83165  ULAN: 500031389  VIAF: 80710277   WorldCat (עם VIAF): 80710277
בועז כהן (קצין)

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1983–2006 (כ־23 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 9 בחטיבה 401  מפקד חטיבה 27  מפקד חטיבה 188  נספח צה"ל לכוחות היבשה של צבא ארצות הברית  קצין אג"ם פיקוד הצפון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה   מלחמת לבנון השנייה
 
בועז כהן הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 188.
שירותו בצה"ל

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון. בשריון עבר כהן הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים. בתפקידיו הבאים שירת כמפקד פלוגה, מפקד גדוד ומפקד חטיבת מילואים, חטיבה 27. בין השנים 2001 ל-2003 כיהן כמפקד חטיבה 188. לאחר מכן שימש כנספח צה"ל לכוחות היבשה של צבא ארצות הברית. בתפקידו הבא שימש כקצין אג"ם פיקוד הצפון, בין היתר במלחמת לבנון השנייה. בתום המלחמה, משהובהר לו כי לא יקודם לדרגת תא"ל ולתפקיד מפקד אוגדה פרש מצה"ל.
הערות שוליים

↑  חנן גרינברג, הקצין הבכיר מפיקוד צפון לא קוּדם - ופרש, באתר ynet, 1 בנובמבר 2006.
↑  עריכה: איה מרקביץ`, עוד פרישה בפיקוד הצפון בעקבות המלחמה בלבנון, באתר nana10‏, 1 בנובמבר 2006.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קורגן (מחוז)

מחוז קורגן (ברוסית: Курганская область; בתעתיק: קורגנסקאיה אובלסט) הוא סובייקט בפדרציה הרוסית. המחוז נמצא בשטח המחוז הפדרלי של אורל. המחוז נמצא דרומית להרי אורל ומהווה שער לסיביר. בחלק הדרומי המחוז גובל עם קזחסטן.
המחוז הוקם ב-6 בפברואר 1943.
נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 753,002 תושבים.
היסטוריה

קיימות עדויות על התיישבות אנושית באזור מהתקופה הפלאוליתית העליונה.
האזור היה מאוכלס בעיקר על ידי עמים פינו-אוגורים. בעקבות שינויים ונדידת העמים במהלך המאה ה-1/המאה ה-2 לאזור הגיעו עמים טורקים.
במהלך המאה ה-13 האזור שולב בשטחי הורדת הזהב ובהמשך חאנות סיביר.
עד לתחילת המאה ה-16 התיישבות רוסית מעבר להרי אורל כמעט ולא הייתה קיימת. בעקבות נפילת חאנות סיביר השטח שולב בתחומי רוסיה הצארית. העיר קורגן הוקם בשנת 1679 על ידי מתיישבים קוזאקים.
בשנת 1782 הוחלט על הקמת יחידה מנהלית עם מרכז בעיר קורגן. היחידה תחילת הייתה כפופה לגוברניית טובולסק ובהמשך שולבה ביחידות מנהליות שונות.
לאחר מרד הדקבריסטים רבים ממשתתפיו הוגלו לאזור.
בתקופה הסובייטית האזור המשיך להיות חלק של יחידות מנהליות שונות עד שבנת 1943 הוקם מחוז קורגן, בעיקר תוך פיצול ממחוז צ'ליאבינסק. בשנת 1944 הוקם מחוז יומן וחלק מהשטח של מחוז קורגן עבר למחוז החדש.
ממשל

הרשות המחוקקת היא "דומה של מחוז קורגן" שכוללת 34 חברים. בראש המחוז עומד מושל שנבחר ל-5 שנים. בספטמבר 2019 לתפקיד נבחר ודים שומקוב. בשנת 2024 הוא התחיל את כהונתו השנייה בתפקיד.
מבחינה אדמיניסטרטיבית החבל מחולק ל-24 ראיונים ו-2 ערים בעלי חשיבות מחוזית.
דמוגרפיה

נכון לינואר 2024 במחוז התגוררו 753,002 תושבים. זאת לעומת 1.1 מיליון בשנת 1989. כ-63% מאוכלוסיית המחוז מתגוררת בערים.  בעיר הגדולה ובירת המחוז - קורגן מתגוררים כ-300 אלף תושבים.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית רוסים מהווים 82% אחוז מכלל אוכלוסיית האזור וטטרים כאחוז.
כלכלה

פינוי מפעלים מחלק האירופאי של ברית המועצות מזרחה בתקופת מלחמת העולם השנייה תרם לתנופה בפיתוח תעשייה באזור. כיום פועלים מפעלים בתחום בניית מכונות, ייצור פלדה ותעשיות ביטחוניות בעיקר בתחום הגרעין.
חלק משמעותי של אוכלוסיית האזור מתגורר בכפרים ועוסקים בחקלאות.
כלכלה > תחבורה

מסילת ברזל היגע לאזור בסוף המאה ה-19 עם בניית הרכבת הטראנס-סיבירית. כיום מופעלת רשת מסילות ברזל מפותחת.
דרך המחוז עוברות מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית R-254 "אירטיש" צ'ליאבינסק-נובוסיבירסק ו-R-354 יקטרינבורג-קורגן.
בעיר קורגן פועל נמל תעופה. בשנת 2015 הוחלט לשדרג אותו למעמד בין-לאומי אך החלטה זו טרם מומשה. החל משנת 2021 הוא נקרא על שם גבריל איליזרוב שפעל בעיר.
כריסטיאן רובן

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1805 טריר, צרפת 
 פטירה:  8 ביולי 1875 (בגיל 69) אינצרסדורף, אוסטריה 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 צאצאים:  פרנץ רובן 
 
כריסטוף כריסטיאן רובן (בגרמנית: Christoph Christian Ruben‏; 30 בנובמבר 1805 – 9 ביולי 1875) היה צייר גרמני-אוסטרי ופרופסור באוניברסיטה.
ביוגרפיה

כריסטיאן רובן היה בנו של קרל רובן (1772–1843), מורה לציור בבית הספר בטריר, שלימד שם גם את בנו. לאחר שסיים את התיכון נסע לדיסלדורף בשנת 1823 ללמוד ציור אצל פטר קורנליוס באקדמיה המלכותית לאמנות. ציור המזבח "הירידה מהצלב" נוצר בתקופה זו כיצירה הגדולה הראשונה בציור ההיסטורי שלו. כשעבר קורנליוס למינכן, הוא עבר לשם בשנת 1826 ועבד על ויטראז'ים עבור חלונות הזכוכית החדשים של קתדרלת רגנסבורג וכנסיית הרובע הקתולית "מריה הילף" (גר') ברובע (אנ') או (אנ') במינכן. בתחילה כעוזרו של קורנליוס, בהמשך כאמן עצמאי. הוא עבד עבור המלך לודוויג הראשון בכמה פרויקטים גדולים של בנייה. בשנת 1836 הוזמן מרובן הקומפוזיציות לקישוט טירת הוהנשוואנגאו.
עד מהרה הוא התמסר גם לציור ז'אנר. התוצאה הייתה מוטיבים שפורסמו גם כתחריטים וליטוגרפיות והיו בשימוש נרחב. כחברו של מקס האוסהופר, הוא השתייך למושבת האמנים שלו של ציירי הנוף והז'אנר באזור כימזה (Chiemsee) בדרום בוואריה.
הוא התחתן עם אחותה של אשתו של האוסהופר אנה, סוזנה דמבסר (1819–1903), בתו של בעל בית מפראואנאינזל (אנ'). לזוג נולדו כמה בנים. מבין אלה, הבכור, פרנץ רובן, הפך לצייר.
בשנת 1841 ביקר ברומא באותה שנה מונה למנהל האקדמיה לאמנות בפראג, שם עסק בציורי קיר. במהלך תקופה זו נוצר ציור השמן שלו "קולומבוס ברגע בו גילה את העולם החדש". הרוזן פרנץ וליאו פון תון היו בין תומכיו, והוא גם היה ידיד עם הראשון. הוא צייר אולם מפואר לנסיך הוגו קארל אדוארד צו זאלם-רייפרשיידט. ירוסלב צ'רמק היה בין תלמידיו.
בשנת 1850 הוא נעשה חבר בוועדה לרפורמה באקדמיה לאמנויות יפות בווינה. בין השנים 1852 ל־1872 הוא היה מנהל האקדמיה הזו. הוא לא היה פופולרי בקרב כל בני דורו, ולכן היה לו יריב ידוע קרל רהל. דרך עבודתו באקדמיה רובן כמעט ולא מצא הזדמנויות להמשיך בכישוריו האמנותיים. הוא השקיע זמן רב ביישום הרפורמות הדרושות ובעבודה מנהלית, או שהתמקד בהוראת תלמידיו. אלה כללו את קרל בוהם, פרנטישק צ'רמק, פרדיננד לאופברגר, גבריאל פון מקס וונצל שוורץ. הצייר האוסטרי פרנץ ראס היה גם אחד מתלמידיו.
כמה שנים לאחר פרישתו, מת רובן בגיל 69 באינצרסדורף שליד וינה.
הוא קיבל פרסים ותארים כמו מסדר כתר הברזל השלישי. תואר ממסדר פרנץ יוזף, צלב האבירים של המסדר הבלגי של ליאופולד, צלב הקצינים של מסדר גואדלופה המקסיקני וצלב המפקד של מסדר האפיפיור גרגורי.
הצייר פרנץ רובן היה בנו.
גלריה

קרב ליפּני (אנ')
קולומבוס מגלה את אמריקה
משתמטים
אווה מריה