stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חינוך בטנזניה
השכלה תיכונית > מבחנים ארציים

בחינה ארצית ניתנת בסוף תבנית 2. כל תבנית היא תת-שלב בתוך הרמה, למרות שלכישלון בבחינה זו אין השלכות להמשך הלימודים. בחינה ארצית נוספת ניתנת בסוף תבנית 4. תלמיד שעובר אותה בהצלחה, מקבל תעודת סיום מבית הספר בו הוא למד, ובנוסף מקבל אישור אקדמי מהמועצה הארצית לבחינות בטנזניה. אישור זה מצביע על רמת ביצועי התלמיד במספר נושאים, בסולם מ-1 עד 4, כך שהציון 1 מצביע על הביצוע הטוב ביותר, וציון 4 מצביע על הביצוע הנמוך ביותר.
השכלה תיכונית ניתנת כאשר תלמיד עבר את מבחני רמת המתקדמים וקיבל דיפלומה לאחר שהשלים את תבנית 6 . בהסתמך על תוצאות המבחנים, התלמידים עשויים להיבחר בהמשך לאוניברסיטה.
השכלה תיכונית > שפת הוראה

לפי החוק, כל בתי הספר התיכוניים מחויבים ללמד באנגלית (מלבד הכיתות בהן משתמשים בשפת הסווהילית). עבור תלמידים רבים, אנגלית משמשת כשפה השלישית שלהם. בעוד ששפת הסווהילית היא השפה הרשמית, ישנן בקירוב 120 שפות מדוברות נוספות בטנזניה. באזורים כפריים, השפה השבטית היא לעיתים השפה הנלמדת על ידי הילדים.
בשנת 2009, רק 35.4% מהתלמידים עברו את מבחני האנגלית הארציים בהצלחה. תלמידים אשר לא עברו את המבחנים, עדיין יכלו להגיע לבתי הספר בהם השיעורים מועברים בשפה האנגלית, דבר אשר עורר מחלוקת רבה. התומכים בשיעורים המועברים באנגלית טענו כי היכולת לדבר אנגלית מכינה את התלמידים לעבודה בכלכלה העולמית. לעומתם, המתנגדים למדיניות זו טענו כי ההוראה בשפה האנגלית מונעת מהתלמידים להתרכז ולהבין את עיקרי הנושא הנלמד, בשל הקושי בהבנת השפה.
השכלה תיכונית > תוכנית לימודים

תוכנית הלימודים של ההשכלה התיכונית מכילה מקצועות בחירה, ובנוסף מקצועות ליבה. 
מקצועות הליבה אשר מוצעים בתבניות 1 עד 4 הם מתמטיקה, אנגלית, פיזיקה, כימיה, סווהילית, ביולוגיה, היסטוריה, גאוגרפיה, אזרחות ודת. מקצועות הבחירה אשר מוצעים בתבנית 1 ו-2 הם כלכלת הבית, לימודי מידע ומחשבים, תוכנית לימודים נוספת במתמטיקה, מוזיקה, אומנות, צרפתית, ערבית ושפות זרות אחרות. בנוסף ללימודים אלו, מוצעים גם לימודי אסלאם, ידיעת תנ"ך וחינוך גופני. תלמידים רשאים לא לבחור אף אחד מהמקצועות, או לבחור אחד או שניים מהמקצועות המוצעים בבית ספרם.
מספר המקצועות המינימלי הנדרש על מנת לקבל תעודת סיום הוא 7. כל התלמידים נבחנים במקצועות המתמטיקה, אנגלית, סווהילית, ביולוגיה ואזרחות .
חיי התלמיד

לתלמידים בטנזניה ישנם מכשולים סביבתיים רבים איתם הם נאלצים להתמודד- תזונה לקויה, כלכלה ירודה, חוסר בסביבה לימודית הולמת בביתם, וכתוצאה מכך גם קושי ברכישת שפת האנגלית.
לאחר שעות הלימודים מתקיימות פעילויות נוספות אשר התלמידים לוקחים בהן חלק, כמו תחרויות ספורט, קבוצות דיונים וקבוצות דתיות. פעילויות אלו הפסיקו להתקיים בשנת 2000, אך אורגנו מחדש בשנת 2009. ברוב בתי הספר (למעט בתי ספר פרטיים), תלמידים מחויבים לקחת חלק פעיל במטלות בית הספר, כמו איסוף עצי הסקה למטבח הבית ספרי וליקוט יבולים בגינות בתי הספר.
השכלה אקדמית

ההשכלה הגבוהה בטנזניה הולכת ומתפתחת בשנים האחרונות. כיום, בטנזניה ישנן 26 אוניברסיטאות- 10 ציבוריות ו-16 פרטיות, ו-15 מכללות אוניברסיטאות- מתוכן 4 ציבוריות ו-11 פרטיות.
מוסדות ההשכלה הגבוהה מפוקחים על ידי ועדת טנזניה לאוניברסיטאות (Tanzania commission for universities). גוף זה הוקם בשנת 2005 על ידי ממשלת טנזניה, והוא מקנה לאוניברסיטה את כל האישורים הנדרשים לפני שהיא מתחילה לפעול.
על פי ממצאים, אוניברסיטת דאר א- סלאם (Dar es Salaam) שולחת רק מספר קטן של סטודנטים לחילופי סטודנטים בארצות אחרות. ייתכן והדבר נובע מכך שהרבה משפחות לא יכולות להרשות לעצמן מבחינה כלכלית להשתתף בתוכניות אלו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Pre-primary education in Tanzania: Observations from urban and rural classrooms
↑  Labour and poverty in rural Tanzania: Ujamaa and rural development in the United Republic of Tanzania.
1 2 3 4  Researching and Documenting the Languages of Tanzania
↑  Human Rights between Idealism and Realism
1 2 3  EQUIP - T anzania Impact Evaluation
↑  Secondar y Education in T anzania: K ey P olicy Challenges (ארכיון)
1 2 3  LAW & JUSTICE IN TANZANIA
↑  Effects of Education Decentralization by Devolution on students’ performance in Tanzania: The Case of Community Secondary Schools in Temeke Municipality
↑  Mass fainting in Tanzania exam
↑  Declining burden of malaria over two decades in a rural community of Muheza district, north-eastern Tanzania
יונקרס Ju 88

יונקרס Ju 88 (בגרמנית: Junkers Ju 88) היה מפציץ גרמני רב-משימתי, דו-מנועי, מתקופת מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

ה-Ju 88 תוכנן באמצע שנות ה-30 על ידי מפעל יונקרס הגרמני שנעזר בשני מהנדסי תעופה אמריקאים. בשלבים המוקדמים של הפעלתו סבל המטוס מבעיות טכניות, אך הפך בהמשך לאחד מהמטוסים בעלי השימוש הנרחב והמגוון ביותר במלחמה. הוא שימש את הלופטוואפה כמפציץ, מפציץ צלילה, מטוס קרב ללוחמה לילית, מפציץ טורפדו, מטוס סיור, מטוס קרב כבד, ובשלבים האחרונים של הלחימה כ"פצצה מעופפת" כאשר הוטען בחומרי נפץ, והוטס באמצעות מטוס אחר, כשהוא עצמו בלתי מאויש, על מנת להיות מושלך על האויב כפצצה.
ה-Ju 88 היה אחד המטוסים החשובים ביותר שעמדו לרשות הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה. קו הייצור פעל משנת 1936 עד לשנת 1945 וייצר למעלה מ-16,000 יחידות בעשרות דגמים שונים, יותר מכל מטוס דו-מנועי גרמני אחר באותה התקופה. המבנה הבסיסי של כל הדגמים היה זהה, והדבר מוכיח את איכות התכנון הבסיסי של המטוס. המטוס לחם בכל המערכות בהן לחמה גרמניה במלחמה, החל במערכה הפולנית ב-1939 וכלה במערכות האחרונות על אדמת גרמניה. בסוף המלחמה תכננו מפקדי הלופטוואפה מטס של מטוסי יונקרס 88 מעל טורי הפליטים שיצניח לפליטים אספקה, אך לבסוף התוכנית נגנזה משום שהיא תבזבז יותר מדי דלק.
הערות שוליים

↑  צרפת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536260205171  LCCN: sh85071054  NARA: 10665975  NKC: ph369357 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי טיס צבאיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יחסי אזרבייג'ן–תוניסיה

| יחסי אזרבייג'ן–תוניסיה |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: תוניסיה


אזרבייג'ן: תוניסיה
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 163,610
אוכלוסייה
10,351,953: 12,295,083
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 48,530
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 3,947
משטר
רפובליקה: רפובליקה דמוקרטית

יחסי אזרבייג'ן–תוניסיה הם היחסים הבילטרליים שבין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה התוניסאית. אזרבייג'ן ותוניסיה כוננו יחסים דיפלומטיים ביניהן ב-1 ביולי 1998.
יחסים כלכליים

ב-15 בנובמבר 2005 ביקרה בתוניסיה משלחת בראשות שר התקשורת וטכנולוגיית המידע של אזרבייג'ן, עלי אבאסוב בעת שהשתתפה בכינוס השני של הוועידה העולמית בנושא טכנולוגיית מידע. במהלך הוועידה צוין "יום אזרבייג'ן" ב-17 בנובמבר.
כמעט כל הסחורות שמייצאת אזרבייג'ן לתוניסיה הן נפט, ואילו בין הסחורות שתוניסיה מייצאת לאזרבייג'ן ניתן למנות ביגוד, פירות, וציוד חשמלי. בשנת 2019 עמד היקף הסחורות שהועברו בין המדינות על 20.54 מיליון דולר, כשמאזן הסחר נטה לטובתה של אזרבייג'ן.
יחסים תרבותיים

ביוני 2012 נערך בתוניס אירוע לציון יום אזרבייג'ן.
בהתאם לתוכנית הממלכתית "נוער אזרבייג'ן 2011–2015" נערכה במרץ-מאי 2014 תחרות חיבורים בנושא "מה אני יודע על אזרבייג'ן?" בתוניס. בסוף חודש אוגוסט ארגן משרד הנוער והספורט של אזרבייג'ן ביקור חינוכי לזוכים בתחרות.
חזבאללה (טורקיה)

| --- | --- |
 
 מדינה:  טורקיה 
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־41 שנים) 
 
חזבאללה (בטורקית: Hizbullah מערבית: حزب الله - "אנשי האל" או "מפלגת האל") הוא ארגון טרור אסלאמיסטי-סוני שהוקם בשנת 1990, בתגובה להצהרות מפלגת הפועלים של כורדיסטן (PKK) נגד מוסלמים בדרום מזרח טורקיה. הארגון מכונה גם "חזבאללה הטורקי" או "חזבאללה הכורדי". ארגון הטרור האסלאמי השיעי חזבאללה שפועל בלבנון הכחיש קיום קשרים רשמיים עם ארגון חזבאללה הטורקי. טנסו צ'ילר, שכיהנה כראש ממשלת טורקיה ויושבת ראש מפלגת הדרך הנכונה, תמכה בעבר בחזבאללה הטורקי ואף סיפקה לארגון נשק ב־1994.
חזבאללה הטורקי הפך לאיום ישיר על ה-PKK, מפלגת הפועלים של כורדיסטן, ונלחם נגדה החל משנת 1990. זמן מה לאחר מכן, החל הארגון במאבק מזוין ובפעולות טרור גם נגד הממשלה הטורקית ונגד כל מטרה אחרת שהוגדרה על ידו כ"אנטי אסלאמית", לרבות אזרחים שנחשבו לכופרים באסלאם (כורדים או טורקים). בסדרה של מבצעים שנמשכה כשנה, החל מינואר 2000, עיכבה משטרת טורקיה 2,000 בני אדם ועצרה כמה מאות הקשורים לפעילות הארגון, בחשד לביצוע עבירות פליליות. כתגובה לכך, רצחו פעילי הארגון כ-70 אנשי עסקים כורדיים-טורקיים ועיתונאים. מבדיקת גופות הנרצחים התברר, כי טרם רציחתם הם עונו באכזריות על ידי חברי הארגון.
בעקבות מותו של חוסיין וליאואולו, מנהיג חזבאללה הטורקי שנהרג ב־17 בינואר 2000 על ידי המשטרה באיקוז, איסטנבול - נחלש הארגון ולא ידוע על מבצע בהיקף גדול שבוצע על ידו מאז שנת 2002. חזבאללה הטורקי הוגדר רשמית כארגון טרור על ידי ממשלת טורקיה. אנשי הארגון עצמו וגורמים אסלאמיים אחרים נוהגים לכנותו אלמוקַאװַמַה (בערבית: "ההתנגדות").
בינואר 2011 שחרר בית המשפט העליון בטורקיה 18 פעילי טרור של הארגון, בהם ראש הזרוע הצבאית האג'י אינאן (Hacı İnan), אשר הורשעו ב-2009 ברצח 188 בני אדם ובניסיון להקים אמירות אסלאמית בדרום מזרח טורקיה (חלק מאזור כורדיסטן). פעילים אלה, שהליכי ערעורם על גזר דינם עדיין לא נסתיימו, שוחררו על פי חוק חדש שקובע כי חשודים או מורשעים בעבירה פלילית שהליך הרשעתם אינו חלוט - לא יוחזקו במשמורת על ידי המדינה מעל 10 שנים.
הערות שוליים

↑  Selcan Hacaoglu, Militants celebrate as new law sets Turkish Hezbollah free, Jan 04, 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459108405171  LCCN: n2002053629  VIAF: 154965229   WorldCat (עם VIAF): 154965229
חותרניים (עופות)

| חותרניים |
| --- | --- |
 Pelecanoides garnotii,
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: יסעוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: חותרניים
סוג:: חותרן
שם מדעי
 Pelecanoididae ‏לספד, 1799

חותרניים (שם מדעי: Pelecanoididae) היא משפחת עופות ימיים קטנים מסדרת היסעוראים ובה סוג יחיד - חותרן. החותרנים קרויים כך עקב מנהגם לצלול ולחתור עם הכנפיים מתחת למים בציד דגים וסרטנים קטנים או בעיקר לחפש פלנקטון. הם מזכירים בצורתם ובהרגליהם מעט את האלקות מהצפון אך כולם חיים בחצי הכדור הדרומי ובאזור אנטארקטיקה. כמה חוקרים סוברים שהם שייכים למשפחת היסעוריים.
כחלק מהתאמותיהם לצלילה מתחת למים ולא במעוף מלמעלה כמו שאר היסעוראים, כנפיהם קצרות וחזקות יותר, נחיריהם פונים כלפי מעלה ויש להם שק לאחסון דגים. הם קשורים לחוף יותר משאר היסעוראים אבל מטילים רק ביצה אחת כל פעם, בתוך מאורה באדמה שמוגנת מטורפים.
מיון

בסוג חותרן ארבעה מינים:
חותרן פרואני (Pelecanoides garnotii)
חותרן מגלני (Pelecanoides magellani)
חותרן דרום ג'ורג'יה (Pelecanoides georgicus)
חותרן מצוי (Pelecanoides urinatrix)
יהושע גורדון (הסוכנות היהודית)

יהושע גורדון (28 במאי 1889 – 16 באוקטובר 1941) היה פעיל ציוני בארצות הברית ולאחר מכן בארץ ישראל. בתקופת המרד הערבי הגדול היה מנהל מחלקת הביטחון במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. הוא יזם את הקמתה ופעל לארגונה ולמיסודה של משטרת היישובים העבריים, ותואר כאבי מפעל הנוטרות.
ביוגרפיה

גורדון נולד בקובנה שבליטא, בנו של אליעזר גורדון, סוחר ואיש תנועת המוסר. הוא למד לימודים תורניים, ולאחר מכן סיים את הגימנסיה בסנקט פטרבורג.
גורדון הצטרף, כנער, למפלגה הסוציאל-רבולוציונרית. בעקבות מהפכת 1905 נאסר לשלושה חודשים. אחרי שחרורו עזב את רוסיה ולמד משפטים בגרמניה, באוניברסיטאות ברלין, מינכן והיידלברג. כמו כן השתלם בספרות, אמנות, מוזיקה ותיאטרון. שיחק בהתנדבות בתיאטרון של מכס ריינהרדט.
באותה תקופה הצטרף לתנועה הציונית. היה יושב-ראש איגוד הסטודנטים היהודיים יוצאי מזרח אירופה בגרמניה. בשנת 1911 היה נשיא הקונגרס של הסטודנטים היהודים בציריך.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה יצא לארצות הברית, למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק, והוסמך במדעי הרוח. בארצות הברית הרחיב את פעילותו הציונית. היה חבר "פועלי ציון", חבר הוועד הפועל של "אגודת פועלים עברית לאומית" ("אידישער נאציונאל ארבייטער פארבאנד"). בשנת 1917 התמנה לנשיאו. כמו כן היה חבר ועדת הארגון של הקונגרס היהודי האמריקאי. באותה שנה היה מנהל המשרד הניו-יורקי לארגון הגדוד העברי. השתתף ביסוד מגן דוד אדום בניו יורק והיה יושב הראש שלו.
גורדון השתתף ביסודם של השבועון "העברי" והירחון "התורן". כן השתתף בעריכת העיתון הספרותי היידי "ליטעראטור און לעבן". ארגן וערך הצגות תיאטרון ביידיש.
בשנת 1919 הגיע גורדון לארץ ישראל כחייל בגדוד 39 של קלעי המלך ושירת בו בדרגת סרג'נט. אחרי פירוק הגדודים נשאר בארץ ישראל ועבד בהנהלה הציונית כמנהל לשכת העלייה ביפו ותל אביב, ובהמשך, בשנים 1923–1926, כסגן מנהל מחלקת העלייה.
גורדון ניהל את מערך העובדים של חברת החשמל בהקמת תחנת הכוח בנהריים. לאחר מכן שב לעבוד בסוכנות היהודית, תחילה כאיש הקשר בינה ובין שלטונות הצבא והמשטרה בחיפה.
בשנת 1931 התמנה גורדון לעוזר ראשי במחלקה המדינית של הסוכנות היהודית. בשנותיו האחרונות כיהן כמנהל מחלקת הביטחון (במסגרת המחלקה המדינית). הוא פעל רבות לארגון משטרת היישובים העבריים בתקופת המרד הערבי הגדול, ואחרי פרוץ מלחמת העולם השנייה עסק בגיוס לצבא הבריטי.
גורדון נפטר באוקטובר 1941 בעת ששהה בתל אביב לרגל עבודתו, והובא לקבורה בירושלים.
הנצחה

אחרי מותו של גורדון הקימה הסוכנות היהודית ועדה להנצחת שמו. הוועדה יצרה פרס שנתי על שמו לאמני התיאטרון העברי, שהוענק ביום השנה לפטירתו, החל משנת 1944. בין זוכי הפרסים היו תיאטרון "הבימה", חנה רובינא, מאיר מרגלית, משה הלוי ושמעון פינקל.
הוועדה פעלה גם להקמת מפעל הבראה לנוטרים ולמגויסים על שמו של יהושע גורדון. ב-1953 נקרא על שמו בית ההבראה לשוטרים בראש הנקרה.
גביע נודד לזכרו של יהושע גורדון הוענק לקבוצות המנצחות בימי הספורט השנתיים של הנוטרים.
הערות שוליים

↑  אזכרה ליהושע גורדון, העולם, 15 באוקטובר 1942
↑  פרס יהושע גורדון לאמני התיאטרון, הארץ, 24 באוקטובר 1943
↑  פרס יהושע גורדון ז"ל לתש"ד ל"הבימה", העולם, 19 באוקטובר 1944
↑  מפעל הבראה לנוטרים ע"ש יהושע גורדון, הַבֹּקֶר, 8 באוקטובר 1942
לזכרו של יהושע גורדון, דבר, 22 בפברואר 1943
↑  בית הבראה לשוטרים ע"ש יהושע גורדון, דבר, 2 ביוני 1953
↑  יום הספורט הארצי השנתי לנוטרים, דבר, 5 בנובמבר 1944
יהושע גלבפארב-גלעדי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1903 ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1963 (בגיל 60 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 
יהושע גֶלבּפַארב-גלעדי (ביידיש: געלבפארב; בכתב לטיני: Joshua Gelbfarb-Giladi; ג' בכסלו תרס"ד, 22 בנובמבר 1903, ורשה – ד' באלול תשכ"ג, 24 באוגוסט 1963, ניו יורק) היה מחנך, סופר ועורך עברי-יידי פולני-קנדי.
קורות חיים

יהושע גלבפארב נולד בנובמבר 1903 בעיר ורשה שפולין הרוסית (בעקבות המלחמה בירת הרפובליקה הפולנית), בנם של טעמע בת בן-ציון ושמואל צבי ב"ר פסח גלבפארב (נספו בשואת יהודי פולין ב-1942).
למד בישיבות ונסמך לרבנות. היה חבר "צעירי המזרחי" וחבר הוועד של אגודת "חלוצי ציון" בוורשה.
ב-1920 סיים את לימודיו בסמינר העברי למורים בוורשה, והיה מורה בבית ספר עברי בעיר עד הגירתו.

בשנת תרצ"ו-1936 היגר לקנדה, ומאז ועד מותו היה מורה ומנהל בתי ספר דתיים ותלמודי תורה בוונקובר, במונטריאול ולבסוף בישיבת רמז (Ramaz School)(אנ') שבמנהטן, ניו יורק.
את דרכו הספרותית החל בפולין. פרסם מאמרים על חינוך ומסות בנושאי פדגוגיה וספרות ביומון היידי "היינט" וביומון העברי "הצפירה". כמה מהן כונסו לימים בספרו "ווי אזוי דערציען קינדער: וועגווייזער פאר עלטערן און דערציער" ('יידיש: איך לחנך ילדים: מדריך להורים ולמחנך'), שראה אור בוורשה ב-1934.

בקנדה כתב בעיתון יהדות קנדה "קענעדער אדלער" (מונטריאול), וכן בעיתונים "דאס אידישע ווארט" (ויניפג) ו"דאס ווארט" (ונקובר).
כן ערך את הירחון לילדים "קינדערלאנד" (קינדֶרלַנד, 'ארץ הילדים') שהופיע בהוואנה בירת קובה.
פרסם ספר סיפורים בשם "סיפורי הדוד" (ונקובר 1947).
כן פרסם ספרי לימוד וחוברות עבודה, אשר שימשו בבתי הספר היהודיים: הספר "פון תורה אוצר" ('מאוצר התורה') (מונטריאול 1949), שבו לקט מארון הספרים היהודי, וחוברת עבודה ללימוד עברית, בשני כרכים, עם ציוריו של בצלאל מלחי (מונטריאול 1951–1952).
יהושע גלבפארב נפטר בניו יורק בסוף קיץ 1963, בשנה ה-60 לחייו.
ספריו

יהושע געלבפארב, ווי אזוי דערציען קינדער: וועגווייזער פאר עלטערן און דערציער, ורשה: דערציונג, 1934. (יידיש: איך לחנך ילדים: מדריך להורים ולמחנך)
יהושע גלעדי (גלבפארב), סִפורי הדוֹד, ונקובר: Vancouver Talmud Torah Association,‏ 1947.
י’ גלעדי-געלבפארב, פון תורה אוצר: געקליבענע פערל פון תלמוד, מדרשים, זוהר און גדולי ישראל אויף חמישה חומשי תורה און פרקי אבות: איינגעטיילט דער סדרה פון דער וואך; מיט א פארווארט פון שמחה פטרושקא, מונטריאול: יג"ג בוך-קאמיטעט; מיט דער הילף פון קאנאדער אידישן קאנגרעס, 1949. (יידיש: מאוצר התורה: לקט של פנינים נבחרות מהתלמוד, המדרש, הזוהר ומאמרות גדולי ישראל, מחולק לפי שבועות) (הספר בארכיון האינטרנט)
י. גלעדי, חוברת עבודה ללמוד הלשון הדקדוק והכתיב; מצֻיר עי"ד ב. מלחי, 2 כרכים, מונטריאול: י. גלעדי; בסיוע אגוד בתי הספר העבריים בקנדה, קרן התרבות העברית בקנדה, 1951–1952.
הערות שוליים

↑  מן התנועה הציונית: וורשה: "צעירי-המזרחי", הצפירה, 27 בספטמבר 1917.
↑  דו"ח מהאספה הכללית של "חלוצי ציון" שהיתה בכ"ד אלול שעבר באולם "עבריה" בוורשה, הצפירה, 2 באוקטובר 1919.
↑  שמואל הרמן, 'אזכרה: מחברים שנפטרו בשנים תשכ"א–תשכ"ה', ארשת ד (תשכ"ו-1966), 554.
↑  מודעת פרסומת לספר, היינט, 19 באוקטובר 1934.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298092805171  ISNI: 0000 0004 0288 6730  VIAF: 311374399   WorldCat (עם VIAF): 311374399
יוסיף מיסאק

| --- | --- |

 לידה:  8 באפריל 1948 Nestanychi, אוקראינה 
 פטירה:  18 ביולי 2017 (בגיל 69) 
 מדינה:  אוקראינה, ברית המועצות 
 השכלה:  הפוליטכני של לבוב 
 מעסיק:  הפוליטכני של לבוב 
 פרסים והוקרה:  מדען כבוד של אוקראינה  פרס אוקראינה למדע ולטכנולוגיה  Badge "Inventor of the USSR" 
 
יוסיף מיסאק (8 באפריל 1948–18 ביולי 2017, לביב) הוא מדען אוקראיני בתחום כוח וחום ופעילות תחנות כוח, פרופסור של אוניברסיטה טכנית בלביב.
ביוגרפיה

יוסיף מיסאק נולד בכפר במחוז לבוב בשנת 1948. בשנת 1972 הוא סיים לימודי הנדסה באוניברסיטה טכנית של לביב והתחיל לעבוד בתכנון תחנות כוח. הוא נקלט כמהנדס מתחיל ובהמשך הקריירה מונה למנהל בתחום הנדסה ומדע של הארגון ולמנכ"ל של החברה.
בשנת 1989 מיסאק התחיל ללמד באוניברסיטה טכנית בה למד. בשנת 1994 הוא סיים עבודת הדוקטורט ובשנת 1996 מונה למנהל קתדרה של תחנות כוח. באותה שנה מונה לפרופסור.
יוסיף מיסאק היה פעיל בתחום ניתוח פעילות של תחנות כוח ופיתוח אמצעים להגדלת יעילותם. בתקופת ברית המועצות המצאות שלו נוצלו באוקראינה הסובייטית וברפובליקות סובייטיות נוספות. הוא פרסם כ-450 מאמרים, קיבל כ-100 פטנטים ופרסם 7 ספרים בנושא. בשנת 2012 הוא היה חבר של צוות שכלל גם איסאק סיגל שקיבל פרס אוקראינה למדע ולטכנולוגיה על תרומתם בתחום.
הוא היה פעיל במסגרת אקדמיה למדע של אוקראינה ובמסגרת משרד למדע וטכנולוגיה של המדינה.
יחסי איחוד האמירויות הערביות – איטליה

| יחסי איחוד האמירויות הערביות – איטליה |
| --- | --- |
איחוד האמירויות הערביות: איטליה


איחוד האמירויות הערביות: איטליה
שטח (בקילומטר רבוע)
83,600: 301,340
אוכלוסייה
11,106,647: 59,293,250
תמ"ג (במיליוני דולרים)
504,173: 2,254,851
תמ"ג לנפש (בדולרים)
45,394: 38,029
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי איחוד האמירויות הערביות–איטליה הם יחסי החוץ בין איחוד האמירויות הערביות ואיטליה.
סקירה כללית

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו ב-1971. איחוד האמירויות הקימה את שגרירותה בבירת איטליה רומא ב-1981, בעוד שאיטליה הקימה את שגרירותה באבו דאבי ב-1979. חנוכת המטה החדש של שגרירות המדינה, "וילה דוראנטה" ברומא ב-14 ביולי 2017, משקפת את רצונה של ממשלת איחוד האמירויות לשפר את היחסים הבילטרליים עם איטליה, ולפתח ולהתקדם כדי לשרת את האינטרסים של תושבי שתי המדינות.
ביולי 2021 דרשה ממשלת איחוד האמירויות הערביות מאיטליה לפנות את הבסיס האווירי באל-מנהאד (אנ'), אשר שימש כמרכז לוגיסטי למבצעים איטלקיים באפגניסטן, עיראק וקרן אפריקה. הדרישה באה כנקמה על חסימת חוזי היצוא הצבאי האיטלקי לאיחוד האמירויות, אשר הייתה מעין עונש של רומא על התנהלות האמירויות במלחמת האזרחים בתימן.
-13,000 איטלקים חיים באיחוד האמירויות הערביות, כשני שלישים מהם נמצאים בדובאי, והשאר באבו דאבי.
יחסי סחר

איחוד האמירויות היא השוק החשוב ביותר ליצוא איטלקי באזור המפרץ הפרסי, במיוחד בכל הקשור למוצרי תעשיית המזון, שהגיע ל-197 מיליון אירו (877 מיליון דירהם) במהלך תשעת החודשים הראשונים של 2020. למרות הירידה ביצוא באותה תקופה, איטליה עדיין מדורגת במקום הרביעי בין שותפי המזון והמשקאות הגדולים ביותר של איחוד האמירויות בעולם.
נציגויות דיפלומטיות

איטליה מחזיקה באיחוד האמירויות הערביות שגרירות באבו דאבי וקונסוליה כללית בדובאי.
איחוד האמירויות הערביות מחזיקה באיטליה שגרירות ברומא.
יהושע גורדון

ערך זה עוסק במנכ"ל החברה לתערוכות וירידים. אם התכוונתם לפעיל ציוני בארצות הברית ובארץ ישראל, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  נובמבר 1885 
 פטירה:  7 בנובמבר 1943 (בגיל 58) 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 
יהושע גורדון (נובמבר 1885, תרמ"ו – ‏7 בנובמבר 1943, ט' בחשוון ה'תש"ד) היה איש מנהל בתקופת היישוב. מנכ"ל החברה לתערוכות וירידים, מייסד הקואופרטיב פלאו"ג - מגדלי פרי הדר ארץ ישראל. היה פעיל בתחום הלשון העברית.
קורות חיים

נולד במוסקבה, בנו של איש חובבי ציון אברהם זאב גורדון ונכדו של הנדיב שרגא פייבל יעקבזון. בשנת 1891, בהיותו בן שש, עלה עם משפחתו לארץ ישראל. תחילה התיישבה המשפחה במושבה רחובות, ובשנת 1893 עברה לראשון לציון. בעשור הראשון של המאה ה-20 נסע לאנגליה ללימודי כימיה וכלכלה. בתקופת שהותו שם עסק בפעילות ציונית.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה במצרים וסייע בהעברת הפליטים היהודים למצרים. ייסד בפורט סעיד בית ספר עברי בשם "הרצליה" ולימד בו עברית. לאחר המלחמה שב לארץ ישראל והתמנה לקצין קישור (אנ') בין היישוב העברי לממשל הצבאי הבריטי ופעל לשילוב עובדים עבריים בפקידות של הממשל המנדטורי. תרם להחדרת השפה העברית למסמכים רשמיים של הממשל. בשנת 1920 ייסד חברה לניווט יפו–לונדון וצירף אליה אישי ציבור ובהם מאיר דיזנגוף.
בשנים 1920–1922 כיהן כמפקח לצד מושל המחוז, ובהמשך כסגן מנהל משרד המסחר והתעשייה בירושלים. ערך את ירחון המשרד בשפה העברית. ארגן את התערוכה הראשונה של תוצרת הארץ בתל אביב בשנת 1924. כיהן כמנהל הכללי של החברה לתערוכות וירידים של המזרח הקרוב. הוא קבע את דגלה וסמלה: דגל בצבע תפוז, וסמל המורכב מעוגן שבמרכזו צבי, המציין את השאיפה לעם שחי על חופי הים התיכון וסוחר עם ארצות העולם. בשנים 1932 – 1936 ערך סיורים באירופה ובארצות סקנדינביה וקשר קשרי מסחר לשיווק פרי הדר. התמסר להפצת תוצרת הארץ למדינות העולם. ייסד את הקואופרטיב פלאו"ג – מגדלי פרי הדר ארץ ישראל.
בסוף ימיו הכין מילון אנגלי–עברי למונחי מסחר. בין תחדישיו: קמעונאי ומוצג.
לקריאה נוספת

'גורדון, יהושע', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 129. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  תל אביב בתש"ד, חשון (תאריכים), ידיעות עיריית תל אביב, 15 בספטמבר 1944
1 2  בענף תפוחי הזהב, דואר היום, 10 באוגוסט 1931
↑  ציוני זכרון - יהושע גורדון, ידיעות עיריית תל אביב, 16 באפריל 1944
↑  בשדה הכלכלה/אחרי התערוכה, דבר, 19 במאי 1929
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 299419622   WorldCat (עם VIAF): 299419622
זכויות להט"ב בקובה

| --- | --- |

קובה
 מעמד בחוק:  חוקי מאז 1979
 טרנסג'נדריות:  ישנה הכרה בשינוי מגדר מאז 2008, אין חיוב להעברת ניתוח להתאמה מגדרית מאז 2013
 שירות צבאי:  לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת
 הגנה מפני אפליה:  הגנה מוחלטת מפני אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית מעוגנת בחוקה
 זכויות משפחה
 הכרה בזוגיות חד־מינית:  ישנה הכרה בנישואים חד-מיניים ואיחוד אזרחי מאז 2022
 אימוץ:  ישנה הכרה באימוץ משותף על ידי זוגות חד-מיניים מאז 2022
 
 הצבעה על הצהרת האו"ם:  בעד
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בקובה מוגדרות כשוות לאלו של הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהותם המגדרית. פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית ברחבי קובה מאז 1979. בעקבות תוצאות משאל העם של קוד המשפחה הקובני 2022 (אנ') שכללו רוב של 66.85% מצביעים בעד העברתו, נישואים חד-מיניים, איחוד אזרחי בין זוגות בני אותו המין, אימוץ על ידי זוגות חד-מיניים (משותף וחורג) וגישה לפונדקאות אלטרואיסטית הוכשרו בקרב להט"ב קובנים במדינה.
עד שנות ה-90 של המאה ה-20, להט"ב בקובה היו נדחקים לשוליים של החברה באופן רחב על בסיס הטרונורמטיביות, תפקידים מגדריים וקריטריונים נוקשים לגבי מוסר ששיקפו את המוסר הקולוניאלי של הנצרות הקתולית שהנחילו הקולוניאליים האירופאים מרחבי האימפריה הספרדית שהחלו להתיישב בקובה לראשונה מאז 1511. המהפכה הקובנית שהתרחשה בשנות ה-50 של המאה ה-20, שבמהלכה הודח שליט קובה פולחנסיו בטיסטה ובמקומו תפס את השלטון פידל קסטרו, הציגה משטר מרקסיסטי נוקשה. בעקבות זאת, אלה שלא התאימו לתבנית של המבנה החברתי הנורמטיבי נחשבו כמנודים או כבורגנים בעוד שאנטיפתיה כלפי להט"ב קובנים הייתה גבוהה. היחס הציבורי כלפי להט"ב קובנים החל להיות בעל קבלה חברתית גבוהה יותר מאז תחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. מאז, מסעי פרסום חינוכיים בנוגע לסוגיות להט"ב נערכים על ידי המרכז הלאומי הקובני לחינוך מיני (אנ') שנוסד בשנת 1989 בראשות מריאלה קסטרו, בתו של נשיא קובה לשעבר והמזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית של קובה, ראול קסטרו, שידועה כפעילת זכויות להט"ב בולטת במדינה. מצעדי גאווה בבירה הוואנה מתקיימים מדי שנה בחודש מאי, במקביל לציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, ביפוביה וטרנספוביה ב-17 במאי, עם נוכחות מפגינים שגדלה מדי שנה.
בשנת 2018, האספה הלאומית של כוח העם (אנ'), בית המחוקקים החד-ביתי של קובה, הצביעה בעד הכשרת נישואים חד-מיניים, עם משאל עם לשינוי חוקת המדינה שהתקיים ב-24 בפברואר 2019 (אנ'), אבל לא כלל לבסוף התייחסות להכשרתם המשפטית של נישואים חד-מיניים. במאי 2019 הודיעה הממשלה כי איגוד המשפטנים של קובה עובד על קוד משפחתי חדש, שיכלול בתוכנו הכשרה של נישואים חד-מיניים. ב-7 בספטמבר 2021, הממשלה הודיעה כי הקוד המשפחתי החדש יובא לאישור האספה הלאומית ולאחר מכן למשאל עם. משאל העם עבר באפריל 2022 ונכנס לתוקף בספטמבר 2022. מאז העברת משאל העם החוקתי בשנת 2019, איסור על אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית החל להיות מעוגן בחוקת קובה (אנ').