stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנו גרבן
ביוגרפיה

ארנו גרבן נולד בשופרון ועד לשנת 1935 היה מוכר כ- Ernest (or Ernst) Grünfeld (גרסה גרמנית של שמו). הוא התחיל להשתתף בתחרויות בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20. בשנת 1930 הוא סיים במקום החמישי בבודפשט. בשנת 1932 הוא חלק מקומות 5–7 בשופרון (ניצח רודולף שפילמן). בשנת 1935 הוא חלק את המקום ה-2–3 עם אלברט בקר (ניצח לאסלו סאבו).
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא חזר להתחרות. בשנת 1947 הוא היה חבר נבחרת הונגריה שניצחה במשחקי הבלקן וגם זכה במדליית כסף אישית. בשנת 1951 גרבן ניצח בסופוט. בשנת 1956, לאחר ההמרד ההונגרי הוא עבר לשווייץ. בשנת 1957 הוא סיים במקום השני בסן בנדטו דל טרונטו. בשנת 1964 גרבן חלק את המקום ה-1–4 ברג'ו אמיליה.
הוא המשיך להתחרות עד לשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1973 הוא היה חבר בנבחרת שווייץ באליפות אירופה לנבחרות.
בשנת 1950 הוענקה לגרבן דרגת אמן בינלאומי.
בשנת 1959 גרבן התגורר תקופה מסוימת בישראל ואף זכה במקום השני באליפות ישראל בשחמט.
ארנו גרבן באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1954 ל-1974 השתתף גרבן ב-4 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
| 1954 | עת | הונגריה |  | 9 מ-15 | 6+ 6= 3- | 60.0 | 6 קבוצתי, 5 אישי |
| 1970 | 3 | שווייץ |  | 8.5 מ-16 | 5+ 7= 4- | 53.1 | 37 קבוצתי, 26 אישי |
| 1972 | עת 2 | שווייץ | 2335 | 5.5 מ-13 | 3+ 5= 5- | 42.3 | 16 קבוצתי, 16 אישי |
| 1974 | עת | שווייץ | 2320 | 6.5 מ-13 | 3+ 7= 3- | 50.0 | 27 קבוצתי, 33 אישי |
הערות שוליים

↑  Gereben, Erno - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9373 4224  NTA: 117330477  VIAF: 288047545   WorldCat (עם VIAF): 288047545 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ארנו יאהר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בדצמבר 1890 פריטיץ, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית 
 התאבד:  21 בינואר 1943 (בגיל 52) סטלינגרד, ברית המועצות ברית המועצות 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1943 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל לוטננט (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-387   מפקד קורפוס הפאנצר ה-24
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
ארנו יאהר (בגרמנית: Arno Jahr;‏ 3 בדצמבר 1890 – 21 בינואר 1943) היה גנרל גרמני במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

יאהר נולד ב-3 בדצמבר 1890 בפריטיץ, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. ב-4 ביולי 1909 התגייס יאהר לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד ההנדסה ה-19 (אלזס ה-2). יאהר פיקד על מחלקה ולאחר מכן על פלוגה במהלך מלחמת העולם הראשונה בחזית המערבית ובארץ ישראל. ב-22 במרץ 1915 הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת האופטמן. על פעולותיו במהלך המלחמה הועטר יאהר בצלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה.
ביוגרפיה > בין המלחמות

לאחר המלחמה עבר יאהר לשרת במשטרת דנציג, וב-1 ביולי 1931 הוא מונה למפקד המשטרה. ב-18 באוקטובר 1933 הוא הועלה לדרגת אוברסט לוטננט, ובשנת 1935 הוא הצטרף לוורמאכט. ב-1 בינואר 1937 הוא הועלה לדרגת אוברסט, וב-1 באוקטובר אותה שנה הוא מונה למפקד פיקוד המבצרים ה-2.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בהתגייסות הגרמנית לפני המערכה הפולנית ב-26 באוגוסט 1939, מונה יאהר למפקד רגימנט ההנדסה ה-685, אשר נפרס במערב. ב-20 בינואר 1940 הוא מונה למפקד ההנדסה של הקורפוס ה-26, וב-5 בינואר 1941 הוא מונה למפקד ההנדסה של הארמייה ה-17. ב-1 בדצמבר 1940 הוא הועלה לדרגת גנרל מיור, וב-15 בנובמבר 1941 הוענק לו עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-1 בפברואר 1942 הוא מונה למפקד הדיוויזיה ה-387, וב-1 בדצמבר 1942 הוא הועלה לדרגת גנרל לוטננט. ב-22 בדצמבר 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בינואר 1943 הוא מונה למפקד קורפוס הפאנצר ה-24 ולחם עמו בקרבות הקשים סביב סטלינגרד, וב-21 בינואר הוא התאבד בפודגורנו.
אנקה פון דר ליפה

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1964 (בת 60) אוסלו, נורווגיה 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום לימודים:  Oslo National Academy of the Arts  Oslo Waldorf School 
 פרסים והוקרה:  פרס אמנדה לשחקנית הטובה ביותר (1992)  International Emmy Award for Best Actress (2015)  Filmkritikerprisen (1993)  פרס אמנדה לשחקנית הטובה ביותר (1995)  Haugesund Walk of Fame (2022) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנקה פון דר ליפה (בנורווגית: Anneke von der Lippe; נולדה ב-22 ביולי 1964) היא שחקנית נורווגית, שהייתה השחקנית הנורווגית הראשונה - והנורדית - שזכתה בפרס אמי הבינלאומי.
ביוגרפיה

היא בוגרת האקדמיה הלאומית הנורווגית לתיאטרון מ-1988, ומאז עבדה הן ב-Det Norske Teatret (התיאטרון הנורווגי) וב-Nationaltheatret (התיאטרון הלאומי), בתפקידים כמו נורה במחזה מאת הנריק איבסן "בית בובות:, מסג'ה ב"שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב וכגוונדולן פיירפקס במחזה מאת אוסקר ויילד "חשיבותה של רצינות".
היא זכתה בפרס אמנדה – פרס הקולנוע הנורווגי – בקטגוריית השחקנית הטובה פעמיים: על תפקידה בסרט Krigerens hjerte ב-1992, ועל הסרט "Over stork og stein" ו"פאן" ב-1995. היא נבחרה לאחת הכוכבות הגדולות של הקולנוע האירופי בשנת 1998. בשנת 2005 היא הייתה, כשחקנית הנורווגית הראשונה אי פעם, מועמדת לפרס אמי הבינלאומי על תפקידה בדרמת הטלוויזיה Ved kongens bord.
בשנת 2015 אנקה זכתה בפרס אמי הבינלאומי על תפקידה בדרמת הטלוויזיה NRK Øyevitne וב-2021 הופיעה בסדרה "אזהרת מסע", שהופקה בשיתוף פעולה עם HOT עבור נטפליקס.
בשנת 2022 שיחקה בסרט המפלצות "טרול" מבית נטפליקס; בדמותה של ראש ממשלת נורווגיה בריט מוברג.
פון דר ליפה גרה באוסלו, נשואה לבמאי מורטן קרנר, עם שני ילדים.
פילמוגרפיה נבחרת

לב הלוחם (1992)
Flaggermusvinger (1992)
Over stork og stein (1994)
פאן (1995)
רק עננים מזיזים את הכוכבים (1998)
ברברה (1997)
Misery Harbour‏ (1999)
ליים (2001)
טריגר (2006)
Homesick‏ (2015)
En affære‏ (2018)
טרול (2022)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

Ved Kongens bord ‏(2005)
Øyevitne ‏(2014)
מרתה ופרנקלין (2020)
אזהרת מסע (2021)
הערות שוליים

↑  Norway Wins First Ever Acting International Emmy
1 2  "Anneke von der Lippe" (בנורווגית). Nationaltheatret. אורכב מ-המקור ב-2007-09-28. נבדק ב-2008-01-19.
↑  "Fakta Shooting Star" (בנורווגית). Dagbladet. 2007-02-11. נבדק ב-2008-01-19.
↑  "- Åååå! Dette er helt rått! Faen så gøy at vi vant". Dagbladet.no. נבדק ב-2015-11-24.
↑  "Fakta Anneke von der Lippe" (בנורווגית). Dagbladet. 2005-10-18. נבדק ב-2008-01-19.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5094222  GND: 1062397495  ISNI: 0000 0001 2049 7315  KulturNav: 26827838-a641-4198-8c9e-10637c07beff  LCCN: no2016129883  NTA: 343031965  VIAF: 171430472   WorldCat (עם VIAF): 171430472
בוברובניקי (פרובינציית לובלין)

| --- | --- |
סמל בוברובניקי

כנסייה בבוברובניקי
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לובלין (פרובינציה) לובלין
 מחוז:  ריקי
 גובה:  115 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  510[דרוש מקור] (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  51°32′N 21°55′E﻿ / ﻿51.533°N 21.917°E﻿ / 51.533; 21.917
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבוברובניקי(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבוברובניקי(למפת פרובינציית לובלין רגילה) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שווי. פ. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהבוברובניקי(למפת פרובינציית לובלין מוגדלת) לובלין חלם זמושץ' ביאלא פודולסק  שוויינטו. פוד. פודקרפצקיה בלארוס אוקראינה מזוביהבוברובניקי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בוברובניקי (בפולנית: Bobrowniki) הוא כפר במחוז ריקי שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר וייפש (Wieprz), בו שכנה עד השואה קהילה יהודית.
תולדות היישוב

היישוב נזכר לראשונה במסמך משנת 1375, ככפר בבעלות משפחת אצולה, ובשנת 1485 הוענקו לו זכויות מגדבורג. לאחר חלוקת פולין הראשונה צורף היישוב לממלכת הבסבורג, ומשנת 1815 נכלל בשטחי פולין הקונגרסאית. בתקופה זו נבנתה ביישוב טירה. בשנת 1869 ניטלו מהיישוב זכויותיו העירוניות, בעקבות מרד ינואר.
יהודי בוברובניקי

על קהילה יהודית מאורגנת ביישוב ידוע מהמאה ה-18. ב-1857 מנתה הקהילה היהודית ביישוב 519 נפשות, אך מספר אנשיה התדלדל לקראת סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, ומנה ערב מלחמת העולם השנייה כ-200 איש.
עם כיבוש היישוב בידי הגרמנים בספטמבר 1939 הוטלו על תושביו היהודים גזירות שונות. ביום 6 במאי 1942 נכנסו ליישוב שוטרים גרמנים, אשר הוציאו את היהודים מבתיהם באלימות, תוך רצח קשישים וחולים.
יהודי הכפר הובלו ברגל לדמבלין, ורוכזו במקום איסוף עם יהודים נוספים מהסביבה, שם נערכה בהם סלקציה. חלק מהיהודים הועבר למחנות עבודה, ורובם נשלח בקרונות משא למחנה ההשמדה סוביבור.
ארצ'יבלד לייטץ'

| --- | --- |

 לידה:  27 באפריל 1865 גלאזגו, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  25 באפריל 1939 (בגיל 73) גלאזגו, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Hutchesons' Grammar School 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 יצירות ידועות:  אצטדיון הדל, אולד טראפורד, וייט הארט ליין, סטמפורד ברידג', אצטדיון טוויקנהאם 
 
ארצ'יבלד לייטץ' (באנגלית: Archibald Leitch;‏
27 באפריל 1865, גלאזגו, סקוטלנד – 25 באפריל 1939) היה אדריכל סקוטי. הוא מפורסם בעיקר בשל תכנונם של אצטדיוני כדורגל ברחבי הממלכה המאוחדת.
עבודתו המוקדמת של לייטץ' התמקדה לרוב בבניית בתי חרושת ומפעלים בעיר הולדתו, גלאזגו. הוא החל בתכנון אצטדיונים בשנת 1899, כאשר נקרא לתכנן את אצטדיון אייברוקס, אצטדיונה החדש של גלאזגו ריינג'רס. האצטדיונים שתוכננו על ידיו נחשבו בתחילה ליותר מעשיים מאשר אלגנטיים או מעוצבים, וללא ספק הושפעו מעבודותיו המוקדמות בתכנון מבנים תעשייתיים. באופן טיפוסי, היציעים של לייטץ' נבנו בשתי דרגות, כאשר מעקות מוצלבים הותקנו בקדמת היציע העליון וכן נבנו גגות מכוסים זפת שקצותיהם פנו לעבר כר הדשא. מקטע הגג המרכזי היה בדרך כלל גדול באופן ניכר מהאחרים וכן שולב בו גמלון בולט.
גם לאחר אסון אייברוקס ב-1902, בו נהרגו עשרים ושישה אוהדים כאשר קרס מקטע באחד היציעים, לייטץ' נותר אדריכל מבוקש. במהלך ארבעת העשורים הבאים הפך לייטץ' לשם דבר בתחום אדריכלות הכדורגל בבריטניה ונטל חלק בתכנונם של יותר מעשרים אצטדיונים גדולים, ביניהם:
אולד טראפורד, מנצ'סטר
אייברוקס, גלאזגו
אנפילד, ליברפול
גודיסון פארק, ליברפול
הדל, סאות'המפטון
הדן (The Den), לונדון
האמפדן פארק, גלאזגו
הייבורי, לונדון
הילסבורו, שפילד
וייט הארט ליין, לונדון
וילה פארק, ברמינגהאם
טיינקאסל פארק (אנ'), אדינבורו
לידס רואד (אנ'), האדרספילד
מוליניו, וולברהמפטון
מיין רואד (אנ'), מנצ'סטר
סטאמפורד ברידג', לונדון
סלהרסט פארק, לונדון
סלטיק פארק, גלאזגו
פראטון פארק (אנ'), פורטסמות'
קרייבן קוטג', לונדון
רוקר פארק (אנ'), סנדרלנד
וינדזור פארק, בלפסט
רבות מעבודותיו של לייטץ' נהרסו מאז הקמתן (מרביתן בעקבות פרסום דו"ח טיילור והמעבר לאצטדיונים כל-מושביים, כלומר ללא יציעי עמידה), ביניהן יציע טריניטי רואד בווילה פארק, שנחשב לאחת מעבודותיו הטובות ביותר ונהרס בשנת 2000. היציע המרכזי בקרייבן קוטג' וחזית היציע המרכזי באייברוקס עומדים על כנם עד עצם היום ורשומים כמבנים המיועדים לשימור.
אנטינומיזם

אנטינומיזם (antinomism או antinomianism) היא ההשקפה לפיה האמונה הדתית הנכונה פוטרת את המחזיק בה מהכרח לציית לחוקים ולמסגרות חברתיות, וכי הטוב והצדק נובעים מן הנפש פנימה ולא מבחוץ[דרושה הבהרה].
המונח נטבע בימי הרפורמציה ככינוי גנאי לכיתות פרוטסטנטיות קיצוניות שנרדפו בשל סירובן לציית לנורמות החברתיות, והוא משמש לציון כל אסכולה דתית הדוחה את החוקים והכללים המקובלים.
אנטינומיזם יהודי > בעת העתיקה

בימי הבית השני, בתקופה ההלניסטית, התקיימה במצרים קבוצת יהודים, אשר בהשפעת הפילוסופיה היוונית, סברו שאת התורה יש לפרש בצורה אלגורית. מכאן שהמובן המילולי הפשוט של דברי התורה (כולל המצוות) הוא בעל ערך מועט ולא מחייב ויש לחפש את הדברים העמוקים והחשובים שמסתתרים מאחורי הכתוב. אנו יודעים על קיום גישה זו מכתבי פילון האלכסנדרוני שנלחם נגדה וכינה את גורסיה בשם "בני קין".
אנטינומיזם יהודי > הקבלה היהודית

מובן מאליו שלא ניתן למצוא בקבלה גישה של אנטינומיזם גלוי אך גרשם שלום מצא בה גישות אנטינומיסטיות סמויות או פוטנציאליות:
תורת "ספר התמונה" האומרת שניתן לקרוא את התורה בצירופים שונים של אותיותיה ואף בצירוף אות נוספת, נסתרת, שתתגלה רק בעתיד. כך, ייתכן, שמצווה מסוימת של צרוף האותיות הנוכחי, תשתנה או תתבטל בצירוף אותיות אחר.
תורת ספר "רעיא מהימנא" אומרת שהתורה, בזמן הגלות, מקורה מעץ הדעת ועל כן יש בה גם קדושה וגם טומאה. לעומת זאת, התורה שלאחר הגאולה מקורה מעץ החיים והיא תורה רוחנית וטהורה ("תורה דאצילות").
תורת "ספר הפליאה" ו"ספר הקנה" האומרת שבהלכה היהודית אין פשט אלא רק סוד. על כן, אין ערך רב לפשט המתגלה בקריאה "רגילה" של ההלכה.
בנצרות > תקופת ישו

ישו מנצרת היה יהודי מאמין ושומר מצוות. הוא גם אמר "אל תחשבו שבאתי לבטל את התורה או את הנביאים, לא באתי לבטל כי אם לקיים" וגם "כל המפר אחת מן המצוות הקטנות האלה ומלמד כך את הבריות, קטן יקרא במלכות השמים". למרות זאת הוא מוכן לעבור על מצוות תורה כאשר אלו התנגשו, לדעתו, במושגי מוסר. למשל, הוא רפא חולים בשבת גם כאשר לא נשקפה סכנה לחייהם. הוא הרשה לתלמידיו לקטוף שיבולים מהשדה בשבת באמרו "בן האדם הוא אדון השבת" וגם "מותר לעשות את הטוב בשבת". ישו גם התנגד לגירושים למרות שהתורה מתירה זאת: "מה שחיבר אלוהים אל יפריד אדם".
בנצרות > הנצרות הקדומה

לאחר מותו של ישו החלו תלמידיו להפיץ את תורתו ברבים, בקרב יהודים וגם לא יהודים. הם היו מודעים היטב לקושי של הגויים לקבל את עול המצוות היהודיות ובייחוד את מצוות המילה. עקב כך התעוררו ויכוחים קשים בקרב השליחים והקהילה הנוצרית הקטנה שנוצרה סביבם בירושלים. שאול התרסי הוא פאולוס שהצטרף באותה תקופה לשליחים העלה את השאלה כיצד להתנהג עם הגויים שהחלו מסתפחים לקהיליית הנוצרים אך אינם מוכנים לקיים את כל עול מצוות התורה. בהשפעת פאולוס הגיעו השליחים ותלמידיהם לפשרה. הפשרה אמרה שהיהודים המצטרפים לקהיליית הנוצרים מחויבים בכל המצוות כקודם ואילו הגויים המצטרפים מחויבים רק בחלק מהמצוות ובייחוד נאסר עליהם הזבח לאלילים, הניאוף ושפיכות הדמים. בתוך כנסייה נוצרית קדומה זו, הגויים שצורפו אליה (בניגוד להוראת ישו) נחשבו לפחותי ערך יחסית ליהודים המצטרפים.
בנצרות > הנצרות הפאולינית

למרות שהוא ראה עצמו כיהודי במשך כל חייו, היה פאולוס הדמות החשובה ביותר בהפרדה בין היהדות למאמיני ישו ולמעשה למייסד הנצרות. פאולוס האמין שהתורה ניתנה מאלוהים, כולל המצוות,  ועל האדם לקיים מצוות אלו. מאידך, קיום מצוות לא יכול להביא לגאולת נפש האדם ולישועתו. היחידי שיכול להביא ישועה לאדם הוא האל בחסדו, "החסד האלוהי". חסד אלוהי זה מגיע לאדם רק דרך אמונתו, אמונתו באלוהים ובבנו המשיח. קיום מצוות התורה ללא אמונה במשיח (ישו) לא הופך את האדם לצדיק ואין לו שום ערך: "האמנו גם אנחנו במשיח ישוע למען נצדק מתוך אמונה במשיח ולא בקיום מצוות התורה, שכן בקיום מצוות התורה לא יוצדק כל בשר". בשלב הבא, טוען פאולוס שקיום המצוות יכול אפילו להביא את האדם לידי חטא: "ובמקום שאין תורה אין עבירה על התורה" דהיינו, אם אין מצוות אין עבירה על המצוות ואין חטא. במקום אחר הוא אומר "לא הייתי יודע מהו חטא אילולא התורה". האיסורים בתורה, לפי פאולוס רק מגבירים את הרצון לעבור על האיסור ולחטוא. החיובי במצוות הוא שעם זה שקיומן מרבה חטא, על ידי כך גם גובר החסד האלוהי. לאחר ישו אין עוד צורך במצוות כי עד ישו היהודים שמרו על המצוות כדי להטהר לפני ביאת המשיח. אך מאחר שישו המשיח כבר בא והנוצרים מאמינים בו, אזי אין כבר צורך באמונה בביאת המשיח בעתיד הרחוק ובהטהרות לקראתו. הוא ראה ביהודים, בשלב זה, עבדים הכבולים לחוקי התורה בעוד הנוצרים הם בני חורין המאמינים במשיח ומקבלם את חסדו של האל. הקצנה נוספת בדעתו של פאולוס חלה כאשר נוכח בכישלונו הכמעט מוחלט בהטפתו ליהודים לעומת הצלחתו הרבה בקרב עובדי האלילים. היות שפאולוס ועובדי אלילים אלו היו שייכים לתרבות ההלניסטית, הוא החל להתייחס אל התורה ומצוותיה ברוח תרבות זו, כלומר לראות במצוות התורה אלגוריות המטרימות את בואו של ישו המשיח. היות שכך, התורה הופכת ל"ברית הישנה" המשולה להגר האמה, אם ישמעאל. "משל לשתי הבריתות, האחת מהר סיני, היולדת לעבדות, היא הגר. הגר מסמלת את הר סיני שבערב ומקבילה לירושלים של ימינו, כי היא בעבדות עם בניה" והוא ממשיך "אבל ירושלים של מעלה בת חורין היא, והיא אם לנו". לאחר מותו של פאולוס, הקיסר יוסטינוס מחלק את מצוות התורה לשלושה סוגים:
מצוות מוסר שהן נצחיות ומחייבות את כל בני האדם.
מצוות שהן אלגוריות ומרמזות על בואו של ישו המשיח.
שאר המצוות, המחייבות רק את היהודים ואינן מחייבות את הנוצרים שהגיעו כבר לדרגת הישועה עקב אמונתם בישו המשיח.
לסיכום - הנצרות הפאולינית רואה בתורה ספר מוסר שיש בו מצוות מוסר נצחיות ונבואות על בואו של ישו אך יש בו גם מצוות מעשיות רבות שאינן מחייבות את הנוצרים
בנצרות > הרפורמציה

בתוך הרפורמציה בלטו שתי גישות עיקריות ומנוגדות:
גישה פאולינית הממשיכה להתנגד למקרא ולמצוותיה.
גישה של חזרה אל המקורות או גישה מתייהדת הדוגלת בחזרה אל כל ספרי הברית הישנה.
מרטין לותר סבר שחוקי התורה (כולל אפילו עשרת הדיברות) מחייבים רק את היהודים ואילו הנוצרים כפופים לחוקי הכנסייה ולקיסר הגרמני. מאידך, הנוצרים חייבים להכיר את התורה כדי שדברי המוסר שבה יעוררו את מצפונם. רפורמטור אחר, יוהנס אגריקולה(אנ'), התנגד מאוד לדעה זו של לותר. הוא טען שאין שום טעם במצוות התורה כי גם החוטא העובר עליהם יכול להיוושע היות שהחסד האלוהי הוא המביא את הגאולה ולא המעשים הטובים או הרעים של האדם שהם חסרי משמעות. כך נוצרו שני מחנות בקרב הרפורמיסטים:
מחנה לותר שטען שיש לשמור על ספרי המקרא בהיותם ספרי מוסר חשובים, גם אם אין חובה לקיים את המצוות שבספרים אלו. למתנגדי דעתו זו הוא קרא "אנטינומים" (ומכאן המושג "אנטינומיזם").
מחנה תומכי אגריקולה שפסלו כחסרי ערך את ספרי המקרא בטענו שהישועה תבוא על ידי חסד האל ולא בעזרת קיום מצוות ומעשים טובים.
באופן כללי ניצחה גישתו של לותר אך בכל זאת נשארו בקרב הפרוטסטנטים זרמים אנטינומיסטיים. האנבפטיסטים גרסו שכאשר אדם בוגר נטבל, ניטלת ממנו האפשרות לחטוא ועל כן גם אין צורך במצוות. הקלוויניסטים האמינו בגזירה הקדומה ועל כן, היות שגורלו של כל אדם נקבע מראש, אין שום ערך למעשיו כולל קיום מצוות.
הכנסייה הקתולית התנגדה התנגדות מוחלטת לאנטינומיזם באופן פרטני וגם במסגרת התנגדותה לפרוטסטנטיות. בכינוס המועצה האקומנית של טרנטו (Trento) שהתקיימה בשנים 1545-1563, בישיבתה הששית הוחלט שהאנטינומיזם הוא מינות. המועצה קבעה שיחשב לכופר (בנושא זה):
כל מי שיחשוב שבבשורות הברית החדשה יש רק אמונה ללא חוקים ואיסורים.
כל מי שיחשוב שעשרת הדיברות אינן מחייבות את הנוצרים.
כל מי שיחשוב שהאדם אינו כפוף לחוקי האל והכנסייה אלא רק לאמונה בישו.
כל מי שיחשוב שישו נשלח רק כדי שיאמינו בו ולא כדי לחוקק חוקים.
כל מי שיחשוב שקיים רק חטא אחד שהוא חטא אי האמונה ואילו שאר החטאים אינם משפיעים על גאולתו העתידית של האדם.
הכתות הגנוסטיות

בתורות הגנוסטיות אנו מוצאים את האנטינומיזם הקיצוני ביותר. תורות אלו דוגלות, לרוב, בדואליזם המבדיל בין האל המקראי, פחות הערך, שברא את העולם ונתן את התורה ומצוותיה ואל עליון, טוב, ששלח את ישו המושיע. האל המקראי כפוף לאל העליון והוא אל חלש. חלק מכתות אלו ראו באל המקראי אל רע ואף ראו בו את השטן. מכאן שחוקי התורה שניתנה על ידי האל המקראי הם פחותי ערך לעומת דברי ישו ותלמידיו. הקיצוני בין הגנוסטים היה מרקיון שראה בתורה היהודית גורם שלילי ביותר שאף זיהם את הברית החדשה בה הוא הכיר רק בבשורה של לוקס ובאיגרות פאולוס. לדבריו, ישו גאל מן השאול את נשמותיהם של כל אלו שהיהודים ראו בהם רשעים כמו קין והשאיר שם את נשמותיהם של כל אלו שנחשבו לצדיקים בעיני היהודים. כתות גנוסטיות ומינים של ימי הביניים קיבלו חלק מדעות אלו. המניכאים האמינו שספרי התורה והנבואה ניתנו על ידי האל הרע בורא העולם. הבוגומילים מכירים רק בספר תהילים ובספרי הנביאים ודוחים את ספרי התורה. גם הקתרים בדרום צרפת ראו בתורה ספר "זדוני" שמקורו בשטן.
הערות שוליים

1 2 3  דוד פלוסר, האנציקלופדיה העברית, כרך ד', עמ' 478-482
↑  גרשום שלום, האנציקלופדיה העברית, כרך ד' עמ' 482
↑  מתי ה, י"ז-י"ט. בתרגום "החברה לכתבי הקודש בישראל", 1995
↑  מתי יב, ח
↑  מתי יב, יב
↑  מרקוס י', יב
↑  אל הגלטים, ב, טז
↑  אל הרומיים ד, טו
↑  אל הרומיים ז, ז
↑  אל הגלטים ד, כד-כו
↑  Catholic Encyclopedi#a, www.newadvent.org/a.htm
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295553305171  BnF: cb119752393 (data)  GND: 4142726-9  LCCN: sh85005718
בי.סי. קייב

מועדון הכדורסל קייב (באוקראינית: Баскетбольний клуб Київ) היא קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר קייב, המתמודדת בסופרליגה האוקראינית.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1999 על בסיס קבוצת קייב באסקט שהפסיקה להתקיים בשנת 1998. היא זכתה פעמיים באליפות אוקראינה (2000, 2005). ופעם אחת בגביע האוקראיני (2007).
בנוסף לכך, הקבוצה זכתה במקום שני באליפות אוקראינה 6 פעמים (2001, 2002, 2004, 2006, 2007, 2008).
בשנת 2005 הגיעה עד לגמר היורופליג והפסידה לקבוצת דינמו סנקט פטרבורג בתוצאה 74-85. ושנה לאחר מכן, סיימה במקום השלישי באותו מפעל.
בעבר שיחקו בקבוצה כדורסלנים ישראלים כמו אפיק ניסים, אבי סוכר ושחר גורדון, וכן המנהל המקצועי רני כהנא.
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

ארצות הברית פו ג'טר
מקדוניה ראיין סטאק
אוקראינה אולכסיי פצ'רוב
מונטנגרו גוראן ירטין
תארים והישגים

הסופרליגה האוקראינית :
אליפות (2): 2000, 2005
מקום שני: 2002, 2006, 207, 2008
חצי גמר: 2003, 2009, 2010
הגביע האוקראיני :
זכייה (1): 2007
גמר: 2006, 2008, 2009, 2010
יורוצ'לנג' :
גמר: 2005
חצי גמר: 2006
רבע גמר: 2009
בי.סי. דונצק

מועדון הכדורסל דונצק (באוקראינית: Баскетбол Клуб Донецьк) הייתה קבוצת כדורסל אוקראינית מהעיר דונצק, שהתמודדה בליגת העל האוקראינית בכדורסל ובליגת VTB.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 2006 ביוזמתם של שחקני עבר ותיקים בראשות ואלרי פוליכאנוב. והחלה לשחק בסופרליגה בעונת 2008/09. באותה עונה הגיעה למקום השלישי בעונה הסדירה, ולגמר הפלייאוף, בו הפסידה לאזובמאש מאריופול. במקביל, הפסידה במוקדמות היורוצ'לנג'.
בינואר 2010 הוקפאה הקבוצה בסופרליגה. והשתתפה רק בליגה המאוחדת של VTB. באותה עונה הפסידה הקבוצה במוקדמות היורוקאפ לבילבאו באסקט. ובמסגרת היורוצ'לנג' לא עברה את שלב הבתים.
בענת 2010/11 הגיעה הקבוצה שוב לגמר הפלייאוף והפסידה לבודיוולניק קייב את האליפות.
בתחילת עונת 2011/12 השתתפה הקבוצה במוקדמות היורוליג ללא הצלחה. והמשיכה לשלב הבתים של היורוקאפ, בו הגיעה עד לשלב רבע הגמר. בסיום העונה זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה באליפות הסופרליגה האוקראינית כשניצחה בסדרת הגמר את קבוצת אזובמאש מאריופול 0-4.
בשנת 2013 חדלה מלהתקיים.
תארים והישגים

הסופרליגה האוקראינית :
אליפות (1): 2012
מקום שני: 2009, 2011
יורוקאפ :
רבע גמר: 2012
שחקני עבר בולטים

קרואטיה ברונו שונדוב
אוקראינה אנדרי בוטיצ'ב
אוקראינה קונסטנטין גלנקין
אוקראינה אנדרי איסצ'וק
ארצות הברית דמטריוס אלכסנדר
ארצות הברית ג'סטין גריי
בוסניה והרצגובינה אגניאן אסקרביק
רוסיה איגור צ'ומיצ'ב
ליטא אנדריוס מאזוטיס
ארצות הברית פי ג'יי טאקר
ארצ'יבלד פרייזר נאש

| --- | --- |

 לידה:  30 ביוני 1889 היידראבאד, פקיסטן 
 פטירה:  10 במרץ 1965 (בגיל 75) 
 ענף מדעי:  הנדסת מכונות 
 
ארצ'יבלד פרייזר נאש (באנגלית: Archibald Goodman Frazer Nash‏; 30 ביוני 1889 – 10 במרץ 1965) היה מהנדס מכונות בריטי.
ביוגרפיה

ארצ'יבלד פרייזר נאש נולד בהיידראבאד שאז הייתה תחת שליטה של האימפריה הבריטית. הוא למד הנדסה בלונדון ואחרי סיום הלימודים החל לעבוד בחברות הנדסה.
בשנת 1910 הקים יחד עם חברו מתקופת הלימודים, הנרי גודפרי, את החברה לייצור מכוניות GN. המכונית הראשונה נמכרה כעבור שנה והייצור נמשך עד לשנת 1922 בבריטניה ועד לשנת 1925 בצרפת.
בשנת 1917 נכנס נאש לתחום התעופה ועבד במחלקה הטכנית של חיל האוויר המלכותי בדרגת קפטן עד לשנת 1919.
בשנת 1923 הקים נאש חברה נפרדת לייצור מכוניות ספורט בשם Frazer Nash. בשנת 1929 עזב את ניהול החברה אך נותר בעל המניות העיקרי.
בשנת 1929 הקים נאש את חברת Nash & Thompson שעסקה בייעוץ הנדסי. בין היתר החברה זכתה בחוזה ייעוץ למשרד התעופה הבריטי. בשנות ה-30 נמכרה החברה לחברה Parnall והמשיכה לתכנן ולייצר מכשירים לתעשיית התעופה ולתעשייה הביטחונית. בין היתר תכנן נאש מספר מערכות נשק שהותקנו במטוסים בריטיים במהלך מלחמת העולם השנייה.
גם לאחר מלחמת העולם השנייה המשיך נאש להמציא מוצרים מהונדסים לשדות הגנה, מטוסים ואנרגיה אטומית. לאחר מותו ב-1965, העסק המשיך לצמוח כקבוצת Frazer Nash עד שנאלץ לקבל כינוס נכסים ב-1990 על ידי קיצוצים בהוצאות הביטחון של ממשלת בריטניה.
בוברובי קוט

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  מחוז חרסון מחוז חרסון
 קואורדינטות:  47°05′54″N 32°56′42″E﻿ / ﻿47.098333333333°N 32.945°E﻿ / 47.098333333333; 32.945 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבוברובי קוט(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםבוברובי קוט(למפת מחוז חרסון רגילה) חרסון נובה קחובקה הניצ'סק סקדובסק דניפרופטרובסק זפוריז'יה קרים מיקולאייב הים השחורבוברובי קוט(למפת מחוז חרסון מוגדלת) חרסון נובה קחובקה הניצ'סק סקדובסק דניפרופטרובסק זפוריז'יה קרים מיקולאייב הים השחורבוברובי קוט  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בוברובי קוט (אוקראינית: Бобровий Кут) הוא כפר במחוז חרסון. נכון ל-2001 התגוררו בו 605 אנשים. לפני שואת יהודי אוקראינה בוברובי קוט היה שטעטל יהודי, חלק מיהדות פלך חרסון.
הערות שוליים

↑  Перепис населення