stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסיי קוזמיצ'וב

| --- | --- |

 לידה:  15 באוקטובר 1962 (בן 61) קירוב, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה, קפריסין 
 השכלה:  National University of Science and Technology 
 
אלכסיי ויקטורוביץ' קוזמיצ'וב (לעיתים: קוזמיצ'וף; ברוסית: Алексей Викторович Кузьмичёв; נולד ב-15 באוקטובר 1962) הוא מיליארדר ואיש עסקים רוסי. ממייסדי קבוצת LetterOne (אנ') (עם מיכאיל פרידמן וגרמן חאן) וחבר הדירקטוריון שלה. בנוסף, חבר קוזמיצ'וב במועצת המנהלים של קונגלומרט אלפא גרופ.
לקוזמיצ'וב אחזקות עקיפות בתחום הטלפוניה הסלולרית (10% ממניות VimpelCom, השישית בגודלה בעולם); הבנקאות (18% ממניות אלפא-בנק, הגדול ברוסיה), ועוד. בעת מכירת מיזם האנרגיה TNK-BP (אנ') לחברת הנפט הממשלתית רוסנפט, נאמד שווי חלקו של קוזמיצ'וב במיזם ב-2.5 מיליארד דולר, שאותם השקיע בעסקיו האחרים.
לפי "פורבס", ההון המוערך של קוזמיצ'וב ב-2013 היה 8.8 מיליארד דולר, ולאחר הפלישה הרוסית לאוקראינה עמד על 6.38 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  נבדק ב-4 במרץ 2022.
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמדאו קרבוני

אמדאו קרבוני (באיטלקית: Amedeo Carboni; נולד ב-6 באפריל 1965 בארצו) הוא כדורגלן עבר איטלקי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירת המשחק של קרבוני נמשכה לאורך 22 שנים וכללה קרוב ל-700 הופעות רשמיות בכל המסגרות. את עיקר הקריירה העביר ברומא ובוולנסיה. לזכותו זכיות בשני תארים אירופים משמעותיים (גביע אירופה למחזיקות גביע עם סמפדוריה, גביע אופ"א עם ולנסיה), וכן שתי אליפויות ושלושה גביעים מקומיים. קרבוני ערך 18 הופעות במדי נבחרת איטליה, אותה ייצג בין היתר בטורניר יורו 1996.
לאחר פרישתו המשיך לקריירה מקצועית, בה שימש כמנהל מקצועי בוולנסיה ובמוסקרון, וכיועץ טכני באינטר מילאנו.
קריירת משחק > תחילת הקריירה

קרבוני החל את הקריירה בקבוצת הנוער של ארצו מעיר הולדתו. בעונתו הראשונה בבוגרים הושאל קרבוני לפיורנטינה מהסרייה א', אך לא שותף כלל במהלך העונה. הוא שב לקבוצתו בסרייה ב' בעונת 1984/1985, וסייע לה לשרוד בליגת המשנה עם שער אחד ב-22 הופעות ליגה. עונה לאחר מכן הושאל קרבוני פעם נוספת, הפעם לבארי. בעונה זו ערך קרבוני את הופעות הבכורה שלו בליגה הבכירה, ועד לתום העונה צבר עשר הופעות ליגה אך לא הצליח לסייע לקבוצתו לשרוד בליגה.
קרבוני נותר בליגה הבכירה, כאשר לקראת עונת 1986/1987 חתם באמפולי. קרבוני היה לשחקן רוטציה וערך 11 הופעות ליגה בלבד, כאשר קבוצתו הצליחה לשרוד בליגה עם נקודה בלבד מעל לקו האדום. בתום עונה אחת, החליף קרבוני קבוצה רביעית בארבע עונות ועבר לפארמה מליגת המשנה. במדיה של פארמה לא זכה קרבוני להצלחה, כאשר הקבוצה סיימה את העונה במרכז הטבלה, אך הפגין יכולת טובה שזיכתה אותו ב-28 הופעות ליגה במדי הקבוצה.
קריירת משחק > סמפדוריה

לקראת עונת 1988/1989, החליף קרבוני קבוצה פעם נוספת, כאשר חזר לסרייה א' וחתם במדי סמפדוריה. המאמן וויידין בושקוב היה הראשון להעניק לקרבוני את המקום בהרכב בקבוצה בליגה הבכירה, וקרבוני תרם שער ליגה אחד ב-31 הופעות לעונה המוצלחת של סמפדוריה, שהסתיימה במקום החמישי בטבלה. במקביל, זכה קרבוני עם קבוצתו בקופה איטליה, לאחר שהפכה הפסד 1-0 במשחק הראשון עם ניצחון 4-0 בגומלין בצמד משחקי הגמר מול נאפולי. קרבוני פתח ושיחק לאורך שני המשחקים.
קרבוני נותר בסמפדוריה לעונה נוספת, בסיומה שמרה סמפדוריה על המקום החמישי בטבלה, ואף רשמה הישג מרשים בדמות זכייה בגביע אירופה למחזיקות גביע. סמפדוריה הדיחה בדרכה בין היתר את בורוסיה דורטמונד, גראסהופרס ציריך ומונקו, ובגמר גברה 2-0 על אנדרלכט בהארכה. קרבוני פתח במשחק הגמר ושיחק לאורך כל 120 הדקות.
קריירת משחק > רומא

לקראת עונת 1990/1991 הצטרף קרבוני לרומא של המאמן אוטאביו ביאנקי. כבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה הפך קרבוני לשחקן הרכב משמעותי, עם שלושים הופעות ליגה. על אף שהקבוצה אכזבה בליגה וסיימה תשיעית בלבד, קרבוני וקבוצתו הצליחו להעפיל לשני משחקי גמר באותה העונה, והמגן אף זכה להניף תואר קבוצתי עונה שלישית ברציפות, כאשר רומא זכתה בתום העונה בקופה איטליה. רומא פגשה בגמר את קבוצתו לשעבר של קרבוני, סמפדוריה, ועם קרבוני בהרכב גברה עליה 3-1 במשחק הראשון ושמרה על שוויון 1-1 בגומלין בדרך לזכייה בתואר. במקביל, העפילה הקבוצה עד לגמר גביע אופ"א, שם פגשה לקרב כל-איטלקי את אינטר מילאנו. קרבוני כמעט ולא שיחק בצמד משחקי הגמר, כאשר עלה כמחליף כעשרים דקות לתום המשחק הראשון (2-0 לאינטר), ולא שותף בגומלין (1-1). בעקבות יכולתו בעונה זו אף זכה לזימון בכורה לסגל נבחרת איטליה.
קרבוני שמר על מעמדו כשחקן הרכב קבוע לאורך שבע עונותיו במדי רומא, להוציא את עונת 1992/1993 אז סבל מפציעה חמורה והושבת לאורך רוב שלבי העונה. בעונתו האחרונה בקבוצה, עונת 1996/1997, שימש קרבוני כקפטן הקבוצה, בעקבות עזיבתו של ג'וזפה ג'אניני. בשבע עונות במדי רומא ערך קרבוני 186 הופעות ליגה, בהן כבש שלושה שערים.
קריירת משחק > ולנסיה

בגיל 32 יצא קרבוני לראשונה בקריירה מחוץ לאיטליה, כאשר חתם לקראת עונת 1997/1998 בקבוצת ולנסיה מהליגה הספרדית, תחת המאמן חורחה ולדאנו. סיום דרכו של ולדאנו בקבוצה כבר לאחר שלושה מחזורים והגעתו של בן ארצו של קרבוני, קלאודיו ראניירי, לא הפריעו לקרבוני להשתלב בהרכב ולסיים את העונה עם 29 הופעות ליגה, אך בנוסף לספוג תשעה כרטיסים צהובים ושלושה כרטיסים אדומים לאורך העונה.
לאורך דרכו של קרבוני בוולנסיה, שמר המגן באופן כמעט קבוע על מקומו בהרכב הראשון, וסייע לקבוצה לקטוף מספר תארים משמעותיים. בעונתו השנייה במועדון זכה קרבוני עם קבוצתו בגביע המלך הספרדי, לאחר ניצחון 3-0 בגמר על אתלטיקו מדריד (קרבוני פתח ושיחק 89 דקות). את העונה לאחר מכן, תחת המאמן הקטור קופר, פתחה ולנסיה עם זכייה בסופר קאפ הספרדי, עם ניצחון במפגש כפול על ברצלונה, עם קרבוני בהרכב בשני המשחקים. את העונה סיימה הקבוצה עם העפלה לגמר ליגת האלופות 2000, אך כרטיס צהוב שספג בגומלין חצי הגמר מול ברצלונה גרם לקרבוני להחמיץ את המשחק, בסיומו הובסה ולנסיה 3-0 על ידי ריאל מדריד. עונה לאחר מכן היה שותף להעפלה שנייה ברציפות לגמר ליגת האלופות, אך היה לאחד מהגיבורים הטרגיים בהפסדה של ולנסיה לבאיירן מינכן במשחק הגמר. בדקה ה-50 גרם לפנדל שהפך לשער השוויון של באיירן (1-1), ובדו-קרב בעיטות עונשין החמיץ את הבעיטה הרביעית של קבוצתו בדרך להפסד 5-4 בסיום.
בעונת 2001/2002 היה קרבוני שותף בכיר לזכייתה של ולנסיה באליפות ספרד תחת המאמן רפאל בניטס, עם 33 הופעות ליגה. שתי עונות לאחר מכן שחזר את ההישג, עם אליפות שנייה בקריירה. באותה העונה זכה בפעם השנייה בקריירה בתואר אירופי, לאחר שקבוצתו הניפה את גביע אופ"א לאחר ניצחון 2-0 על אולימפיק מרסיי במשחק הגמר. קרבוני פתח בהרכב ושיחק לאורך תשעים דקות.
הישגיו של קרבוני בגיל מאוחר יחסית הביאו לשבירת שיאי גיל במספר מסגרות. בזכייה בגביע אופ"א היה לכדורגלן המבוגר ביותר שזוכה בתואר אירופי, ובאוקטובר 2005 ניפץ את שיא השחקן המבוגר ביותר בתולדות הליגה הספרדית הבכירה. היה זה בפתיחתה של עונת 2005/2006, אז הגיע לקבוצה בן ארצו של קרבוני, אמיליאנו מורטי, ודקות המשחק של קרבוני הוגבלו לחמש הופעות ליגה בלבד. בסיום העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 41, עם 346 הופעות רשמיות במדי ולנסיה, מתוכן 245 הופעות ליגה.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

קרבוני ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת איטליה ב-25 במרץ 1992, שבועות ספורים לפני יום הולדתו ה-27, בניצחון 1-0 על גרמניה במשחק ידידות תחת המאמן אריגו סאקי. קרבוני פתח בהרכב במשחק. לאחר שתי הופעות בלבד במדי הנבחרת סבל קרבוני מפציעה שהשביתה אותו לזמן ארוך מהמגרשים, ובמשך שנתיים וחצי לא שיחק כלל בשורות הנבחרת.
לאחר שערך ארבע הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1996, זומן קרבוני לסגל של סאקי לטורניר הגמר. הוא לא שותף בניצחון 2-1 על רוסיה בפתיחת הטורניר, ובמשחק השני החליף את דינו באג'ו בדקה ה-39 בהפסד 2-1 לצ'כיה, וזאת לאחר שאיטליה נותרה בעשרה שחקנים עשר דקות קודם לכן. במשחק השלישי פתח בהרכב והוחלף לאחר 76 דקות במשחק מול גרמניה שהסתיים בשוויון 0-0 והביא להדחתה המוקדמת של איטליה מהטורניר.
קרבוני הספיק לערוך שלוש הופעות במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998. הופעתו האחרונה במדים הכחולים הייתה במסגרת טורניר המוקדמות, כאשר המאמן צ'זארה מלדיני העלה אותו כמחליף לשש דקות בשוויון 0-0 מול פולין. בסך הכול לזכותו 18 הופעות במדי איטליה.
לאחר הפרישה

ב-19 במאי 2006, עם תום עונת הפרישה שלו, התמנה קרבוני לתפקיד המנהל המקצועי במועדון בו פרש, ולנסיה, לאחר שקודמו בתפקיד עזב את המועדון. את עונת 2006/2007 סיימה ולנסיה במקום הרביעי בטבלה, אך ב-19 ביוני 2007, לאחר סיומה של העונה ובעקבות יחסי העבודה הרעועים בין קרבוני למאמן קיקה סאנצ'ס פלורס, שנקלעו למספר מחלוקות במהלך העונה, פוטר קרבוני מתפקידו. המאמן עצמו פוטר אף הוא מהמועדון ארבעה חודשים בלבד לאחר מכן.
ביוני 2009 התמנה קרבוני לתפקיד המנהל המקצועי במוסקרון הבלגית, ותחתיו התמנה לתפקיד חברו להגנה מימיו כשחקן ולנסיה, מירוסלב דז'וקיץ'. כעבור ארבעה חודשים בלבד סיימו השניים את תפקידם במועדון. ביוני 2010, עם תום עידן ז'וזה מוריניו כמאמן אינטר מילאנו, התמנה רפאל בניטס לתפקיד מאמן הקבוצה. בניטס, לו היכרות מוקדמת עם קרבוני מימיו כמאמן ולנסיה, מינה את קרבוני לתפקיד יועץ טכני במועדון. בניטס סיים את תפקידו במועדון לאחר כחצי עונה והוחלף בלאונרדו, וקרבוני נותר בתפקידו תחת המאמן החדש עד לתום העונה, אז סיימו השניים את דרכם במועדון.
תארים

גביע אירופה למחזיקות גביע: 1989/1990
הגביע האיטלקי: 1988/1989
הגביע האיטלקי: 1990/1991
גביע אופ"א: 2003/2004
אליפות ספרד (2): 2001/2002, 2003/2004
גביע המלך הספרדי: 1998/1999
הסופר קאפ האירופי: 2004
גביע האינטרטוטו: 1998
הסופר קאפ הספרדי: 1999
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1983/1984 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 0 | 0 |
| 1984/1985 | ארצו | איטליהסרייה ב' | 22 | 1 |
| 1985/1986 | בארי | איטליהסרייה א' | 10 | 0 |
| 1986/1987 | אמפולי | איטליהסרייה א' | 11 | 0 |
| 1987/1988 | פארמה | איטליהסרייה ב' | 28 | 1 |
| 1988/1989 | סמפדוריה | איטליהסרייה א' | 31 | 1 |
| 1989/1990 | סמפדוריה | איטליהסרייה א' | 29 | 1 |
| 1990/1991 | רומא | איטליהסרייה א' | 30 | 1 |
| 1991/1992 | רומא | איטליהסרייה א' | 33 | 0 |
| 1992/1993 | רומא | איטליהסרייה א' | 9 | 0 |
| 1993/1994 | רומא | איטליהסרייה א' | 32 | 1 |
| 1994/1995 | רומא | איטליהסרייה א' | 30 | 0 |
| 1995/1996 | רומא | איטליהסרייה א' | 29 | 0 |
| 1996/1997 | רומא | איטליהסרייה א' | 23 | 1 |
| 1997/1998 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 29 | 0 |
| 1998/1999 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 36 | 0 |
| 1999/2000 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 28 | 1 |
| 2000/2001 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 24 | 0 |
| 2001/2002 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 33 | 0 |
| 2002/2003 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 29 | 0 |
| 2003/2004 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 33 | 0 |
| 2004/2005 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 28 | 0 |
| 2005/2006 | ולנסיה | ספרדלה ליגה | 5 | 0 |
| סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | סך הכול בקריירה | 562 | 8 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1992 | 2 | 0 |
1993: 0
| 1994 | 1 | 0 |
| 1995 | 6 | 0 |
| 1996 | 7 | 0 |
| 1997 | 2 | 0 |
| סה"כ | 18 | 0 |
הערות שוליים

↑  האיטלקי קרבוני הפך לשחקן המבוגר בתולדות הליגה הספרדית, באתר nrg‏, 29 בספטמבר 2005
↑  קרבוני פורש בגיל 41, באתר וואלה, 19 במאי 2006
| נבחרת איטליה – יורו 1996 |
| --- | --- | --- |
|  1 פרוצי •  2 אפולוני •  3 מלדיני •  4 קרבוני •  5 קוסטקורטה •  6 נסטה •  7 דונאדוני •  8 מוסי •  9 טוריצ'לי •  10 אלברטיני •   11 באג'ו •  12 טולדו • 13 רוסיטו •  14 דל פיירו • 15 די ליוויו • 16 די מטאו • 17 פוזר • 18 קזיראגי • 19 קייזה • 20 ראבנלי • 21 זולה • 22 בוצ'י • מאמן: סאקי |  1 פרוצי •  2 אפולוני •  3 מלדיני •  4 קרבוני •  5 קוסטקורטה •  6 נסטה •  7 דונאדוני •  8 מוסי •  9 טוריצ'לי •  10 אלברטיני •   11 באג'ו •  12 טולדו • 13 רוסיטו •  14 דל פיירו • 15 די ליוויו • 16 די מטאו • 17 פוזר • 18 קזיראגי • 19 קייזה • 20 ראבנלי • 21 זולה • 22 בוצ'י • מאמן: סאקי | איטליה |
איתך ובלעדייך

איתך ובלעדייך הוא פזמון שנכתב על ידי הפזמונאי אילן גולדהירש. השיר זכה לביצוע ב-1973 על ידי צביקה פיק שהלחין אותו. השיר הולחן גם על ידי הזמר אבי סינואני, והופק מוזיקלית על ידי אריה ברקוביץ'.
השיר של סינואני יצא כסינגל בשנת 1996 מתוך האלבום "איתך ובלעדייך" שנקרא על שמו.
מילות השיר נכתבו על ידי גולדהירש בשנת 1973. סינואני, שנתקל בטקסט השיר לראשונה כנראה בספרו "אצלי או אצלך", זיהה את הפוטנציאל של השיר והלחין אותו. השיר זכה להצלחה רבה ולגרסאות כיסוי רבות, ביניהן של הזמר שימי תבורי, ונכלל ביותר מ-19 אלבומים מסחריים.
תוכן השיר

"איתך ובלעדייך" הוא שיר אהבה. בבתי השיר הדובר מייצג דימויים למושא אהבתו, על איך זה איתה ועל איך זה בלעדיה. בפזמון הדובר חוזר ואומר "איתך ובלעדייך, זה אומר כבר את הכול".
הערות שוליים

↑  איתך ובלעדייך (אבי סינואני), באתר "פזמונט"
↑  אבי סינואני איתך ובלעדייך, איתור יצירות אקו"ם, באתר אקו"ם
| צביקה פיק |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | זוהי הדרך שלי • פיק • מה עכשיו? • אריך נגן מספר 4 • קליידוסקופ • מוסיקה • המראה • עכשיו • 15 שנים • צביקה פיק שר חוליו איגלסיאס • לעשות אהבה • הלילה הוא הלילה |  |
| פסקולים | בדרנית בחצות • שלאגר • שיער |  |
| אלבומי אוסף | 12 להיטי זהב • שירי משוררים • 24 להיטים • להיטי זהב 2 • להיטיו הגדולים • אוסף פרטי • להיטי זהב • הלהיטים הגדולים • האוסף המשולש • פיק Time • להיטים במקום ה-1 |  |
| אלבומי הופעה | מעלה מעלה • בקיסריה • Maria's Honor |  |
| אלבומי מחווה | כולם שרים פיק |  |
| סרטים וסדרות | בדרנית בחצות • שלאגר • תמיד אותו חלום |  |
| מחזמרים | שיער • מרי לו |  |
| משפחה | מירית שם אור (אישה, 1975–1995) • שרונה פיק (בת) • דניאלה פיק (בת) |  |
| צביקה פיק - שירים |
| --- | --- | --- |
| זוהי הדרך שלי | "אין מדינה לאהבה" • "שני תפוחים" • "זוהי הדרך שלי" • "אני הולך לאן שאן" |  |
| פיק | "סימנים" • "שושנת פלאים" • "הרקדן האוטומטי" • "בין האצבעות" • "שמע ישראל" |  |
| מה עכשיו? | "אני אוהב אותך לאה" • "רינה טיל" • "איתך ובלעדייך" |  |
| אריך נגן מספר 4 | "חנן ועליזה" • "פרפרה" |  |
| בדרנית בחצות | "טוב להתאהב" |  |
| קליידוסקופ | "אהבה בסוף הקיץ" • "משהו נשרף לי בלב" • "דמדומים" • "השנים שחלפו" |  |
| מוסיקה | "מוזיקה (מעלה מעלה)" • "שוב נתחיל מחדש" • "מרי לו" • "נאסף תשרי" • "לא אני" • "אהבה בסוף הקיץ" |  |
| המראה | "המראה" • "אין לי איש מלבדי" • "כוכבים בדו" • "ממש כמו בהתחלה" • "מסיבת יום ששי" • "על חטא" • "שיר הפריכה" |  |
| להיטיו הגדולים | "אלה סינדרלה" • "השתקפות" |  |
| עכשיו | "מישהו אחר" |  |
| אוסף פרטי | "יש לך" |  |
| לעשות אהבה | "עוד יום" |  |
| שירים אחרים | "זה קרה לי" • "כנטות היום" • "הסבון בכה מאוד" • "בגללך" • "עם ישראל חי בקושי" • "פאטה מורגנה" • "מי שלא רוקד עומד" • "סוף" • "זיקוקי דינור" |  |
אלכסיי קורוליוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביולי 1975 (בן 49) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסיי ולדימירוביץ' קורוליוב (ברוסית: Алексей Владимирович Королёв; נולד ב-9 ביולי 1975) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה רוסי.
ביוגרפיה

קורוליוב נולד במוסקבה. הוא בוגר המכון לקולנוע על שם גרסימוב.
ב-1998 השתתף כמר רוסיה בתחרות היופי הבינלאומית מר עולם.
ב-2006 שיחק בסרט "כלב זאב" וב-2007 שיחק בסדרת הטלוויזיה המבוססת על הסרט.
ב-2007 גם שיחק בדרמת הספורט "אגרוף הצללים 2: נקמה" מסדרת סרטי אגרוף הצללים של הבמאי אנטון מגרדיצ'ב. הופיע גם במותחן "סעיף 78" ובסרט "משרט השליטים", העוסק במלחמת הצפון.
ב-2010 הופיע בסרט המתח הרומנטי "פונוגרמה של תשוקה" של הבמאי ניקולאי לבדב.
אלכסיי קולצוב

| --- | --- |

דיוקן של קולצוב מ-18138. הצייר קיריל גורבונוב (אנ')
 לידה:  15 באוקטובר 1809 וורונז'
 פטירה:  29 באוקטובר 1842 (בגיל 33) וורונז'
 מדינה:  האימפריה הרוסית
 פעילות בולטת:  משורר
 תקופת הפעילות:  מ-1825 
אַלֶכְּסֵיי וַסִילְיֶוִיץ' קוֹלְצוֹב (ברוסית: Алексе́й Васи́льевич Кольцо́в‏; 15 באוקטובר 1809 – 29 באוקטובר 1842) היה משורר רוסי שכונה ברנס הרוסי. שיריו, המושמים תכופות בפי נשים, הם שירים מסוגננים על חיי האיכרים ומתארים בצורה אידיאלית את העבודה החקלאית. קולצוב אסף באופן רציני פולקלור רוסי שהשפיע רבות על שירתו. הוא הלל את האיכרים הפשוטים, את עבודתם ואת חייהם. רבים משיריו הולחנו על ידי מלחינים כמו דארגומיז'סקי, מוסורגסקי ורימסקי-קורסקוב.
ביוגרפיה

הוא נולד בוורונז' כבן של סוחר בקר. לאחר שלמד פחות משנתיים בבית ספר מקומי (1818–1820), עזב אלכסי את לימודיו משום שאביו דרש את עזרתו בעסקיו. קולצוב עבר, קנה ומכר בקר; ובינתיים, כתב שירים בסתר מאביו.
הפרסום הרציני הראשונה של שירתו התרחשה ב-1831, כאשר ניקולאי סטנקביץ' (אנ'), משורר ופילוסוף ממוסקבה, פרסם כמה שירים ב"ליטרטורנאיה גאזטה" (עיתון ספרותי) עם הקדמה קצרה. ב-1835 יצא לאור קובץ השירה הראשון שלו. קולצוב נסע לעיתים קרובות לעסקים לסנקט פטרבורג ולמוסקבה, שם פגש את בלינסקי, שהפך למנטור שלו, וכן את וסילי ז'וקובסקי, פיוטר ויאזמסקי (אנ'), ולדימיר אודויבסקי (אנ') ואלכסנדר פושקין, שפרסם את אחד משיריו של קולצוב בכתב העת שלו "סוברמניק".
אביו של קולצוב שלט באופן מתמיד ואכזרי בחייו, ודיכא את הכתיבה היצירתית של אלכסיי ואת חייו האישיים. נחלש מדיכאון ושחפת שנמשכה שנה, נפטר קולצוב ב-1842 בגיל 33. הוא נקבר בוורונז'.
אירועי הדמים בנובוצ'רקסק

אירועי הדמים בנובוצ'רקסק (ברוסית: Новочеркасский расстрел) היו אירועים בנובוצ'רקסק ברפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית ב-1-2 ביוני 1962 ובמהלכם נערכו הפגנות על ידי תושבי העיר שהסתיימו בירי והריגת כמה עשרות מפגינים.
רקע

בתחילת שנות ה-60 המצב הכלכלי בברית המועצות היה גרוע. ב-1 בינואר 1961 בוצעה רפורמה מוניטרית. בעקבות טעויות ניהוליות של ראשי השלטון היו קשיים באספקת מזון לתושבי הערים. באביב 1961 המחסור היה כה חמור שניקיטה חרושצ'וב לראשונה נתן אישור לרכישות דגנים ממדינות אחרות. בסוף מאי 1962 הוכרז על עליית מחירי בשר ומצרכים נלווים בכ-30% ושל חמאה בכ-25%. בעיתונות הסובייטית צוין שעליית המחירים בוצעה בעקבות בקשות הפועלים.
לצד אירועים אלו, הנהלת מפעל לייצור קטרים שהיה המפעל העיקרי בעיר נובוצ'רקסק הכריזה על הגדלת היקפי תפוקה נורמטיביים. כתוצאה מכך ירדו משכורות העובדים. באחר מאולמות הייצור התרחשה תאונת עבודה שבמהלכה כ-200 עובדים ספגו הרעלה.
1 ביוני

בשעה 10 בבוקר כ-200 פועלים של אחד מאולמות הייצור הפסיקו את עבודתם ודרשו עליית התשלומים. בשעה 11 הם החלו להתקרב לבניין הנהלת המפעל ולאחר הצטרפות עובדים מאולמי ייצור נוספות התווספו כ-1000 עובדים. מנהל המפעל בוריס קורוצ'קין התחיל לדבר עם המפגינים, אך כאשר הוא ראה מוכרת עוגיות הוא אמר "נאכל את העוגיות ביחד". ביטוי זה התפרש כמתנשא וגרם להתלקחות. לעובדי המפעל הצטרפו פועלים ממפעלים סמוכים ויחד הם חסמו מסילת ברזל ראשית שחצתה את העיר.
ניקיטה חרושצ'וב קיבל דיווח על המתרחש ויצר קשר עם ראשי המפלגה באזור, שר ההגנה רודיון מלינובסקי, ראשי הק.ג.ב ומשרד הפנים. הוא דרש לעצור את ההפגנות. לעיר נשלחה משלחת רמת דרג שכללה חברי פוליטביורו: פרול קוזלוב, אנסטס מיקויאן, אנדריי קירילנקו, לאוניד איליצ'וב ודמיטרי פוליאנסקי. לצוות הצטרף גם ראש ק.ג.ב לשעבר אלכסנדר שלפין.
לקראת שעה 16:00 בעיר התווספו ראשי השלטון ממחוז רוסטוב. בשעה 16:30 ראשי השלטון המחוזי החלו לדבר עם המפגינים. תחילה הקהל נרגע אך כאשר האנשים הבינו שבמקום שיחה פתוחה ועניינית ראש המחוז מקריא הודעה רשמית של המפלגה הם לא נתנו לו להמשיך וניסו להשתלט על בניין הנהלת המפעל. בשלב זה אנשי משטרה וק.ג.ב לא התערבו והסתפקו בצילומים.
לקראת שעה 19:00 באזור היה כוח משטרתי משמעותי. הוא ניסה לסלק את המפגינים משטח המפעל אך ללא הצלחה.
במשך כל היום יחידות הצבא הסובייטי לא התערבו בנעשה. אמנם ראשי השלטון המקומי דרשו מראשי צבא באזור להתערב אך לא קיבלו שום מענה. בשעה 19:00 רודיון מלינובסקי שהיה שר ההגנה נתן הוראה לעזור בהשבת הסדר אך ללא שימוש בטנקים.
בשעה 20:00 מספר מכוניות צבאיות ומשורייניות הגיעו לאזור בניין הנהלת המפעל. ההמון הצטופף סביב המכוניות ותוך זמן קצר הבין שחיילים לא מתכוונים לקחת חלק פעיל במערכה. בהמשך התברר שהמטרה העיקרית של הגעת הצבא היה למשוך את הקהל ולנצל את הזמן לצורך פינוי ראשי המחוז מבניין הנהלת המפעל.
לקראת הערב המפגינים הבינו שראשי השלטון לא מתכוונים לעשות מעשה. בערב הפועלים המפגינים הורידו דיוקן של חרושצ'וב מחזית בניין הנהלת המפעל ושרפו אותו. כמן כן הוחלט שמחר יש להתקדם לכיוון מרכז העיר ובמיוחד לבניין סניף עירוני של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
2 ביוני

במהלך הלילה לשטח המפעל הגיעו מספר טנקים והם ניסו לסלק את המפגינים ללא שימוש בנשק. בין המפגינים התפזרה שמועה שכמה אזרחים נדרסו והחלו מהומות, אולם בסופו של דבר הצבא הצליח לנקות את שטח המפעל ממפגינים.
תושבי העיר לא אהבו את הופעת השריון ובלילה החלו לפזר כרזות נגד ניקיטה חרושצ'וב אישית. במהלך הלילה כל בנייני מוסדות השלטון, התקשורת ותשתיות אחרות קיבלו הגנה של הצבא. הופעת חיילים במפעלים בתחילת משמרת הבוקר הביאה לכך שפועלים בכל מפעלי העיר סירבו לעבוד "תחת איום הרובה". ההמון התווסף והחל להתקדם לכיוון מרכז העיר. החיילים ניסו למנוע זאת אך ללא הצלחה.
חברי המשלחת שהגיע ממוסקבה נכנסו ללחץ כאשר נודע להם שהצבא לא מצליח לעצור את תנועת המפגינים והם נמלטו למחנה צבאי בקרבת העיר. ראשי העיר ניסו להרגיע את הרוחות ממרפסת בניין העירייה, אך ללא הצלחה. חלק מהמפגינים הצליח להיכנס לבניין העירייה וגרמו נזק משמועתי לרכוש.
לקרבת בניין העירייה הגיעו כ-50 חיילים שהיו תחת פיקודו של מפקד חיל מצב העירוני. הם נעמדו לאורך הבניין בשתי שורות. ממרפסת בניין העירייה מפקד החיילים קרא למפגינים לעזוב את השטח. כאשר קריאתו לא קיבלה מענה הוא נתן לחיילים פקודה לפתוח בירי. ההמון החל לברוח תוך השארת הרוגים ופצועים. לפי המניין הרשמי מהירי נהרגו 26 מפגינים וכמה עשרות נפצעו. חלק מהמפגינים דיווחו על ילדים בני 8-10 הרוגים אך לפי המניין הרשמי בין ההרוגים לא היו ילדים. כמו כן, קיימות עדויות לפיהם בנוסף לירי חיילים בוצע ירי מהקומה השנייה ומגג הבניין והוא זה שגרם לרוב ההרוגים והפצועים. לפי הדעה הרווחת היורים היו אנשי ק.ג.ב שהובאו לעיר במיוחד.
עד היום לא ברור מי נתן פקודה לצבא להתחיל בירי. ככל הנראה היה זה מפקד פיקוד צבאי הגנרל איסה פלייב, בידיעת חברי המשלחת שהגיעו ממוסקבה. אחד מראשי הצבא באזור, גנרל שפושניקוב סירב לבצע פקודה למתקפת שריון. זמן קצר לאחר האירועים הוא פוטר מהצבא והואשם בבגידה. בשנת 1988 הוא טוהר מכול אשמה.
לאחר הירי

לבתי החולים של העיר פנו 45 אנשים עם פגיעות ירי, אך ככל הנראה מספר נפגעים היה רב יותר וחלק משמעותי של הפצועים העדיף לא לפנות לבית חולים ממשלתי. במהלך הלילה גופות ההרוגים פונו מהעיר ופוזרו בין בתי הקברות השונים במחוז רוסטוב. רק בשנת 1992 כאשר בוטלו ההצהרות הסודיות של העדים, נמצאו וזוהו קברים של 20 הרוגים והועברו לקבורה בעיר.
למרות הירי, אי הסדר בעיר נמשך עוד מספר ימים. במהלך 3-4 ביוני נעצרו כ-240 מתושבי העיר. מנגד, תנאי התעסוקה במפעלי העיר שופרו והחלה תוכנית מסיבית לבניית בנייני מגורים לשיפור איכות החיים של תושבי העיר. בהתאם להחלטת ראשי ברית המועצות כל המידע על האירוע הוכרז כסודי ביותר. במהלך חקירות שבוצעו בסוף שנות ה-80 התברר שמספר מסמכים נעלמו כולל תעודות מחלה של הנפגעים. חלק ממסמכי הק.ג.ב בנושא נחשבים כסודיים עד היום.
על בסיס צילומים שבוצעו במהלך ימי המהומות נעצרו אזרחים רבים. בעיר נערך משפט כנגד המפגינים. בהתאם להחלטתו 7 ממשתתפי ההפגנות הוצאו להורג ו-105 קיבלו עונשי מאסר של 10-15 שנים. בהתאם לצו נשיאותי משנת 1996 כולם קיבלו חנינה. בשנת 1992 היה ניסיון להתחיל חקירה פלילית בנושא הירי אך חקירה נפסקה בעקבות פטירת רוב המעורבים בניהול המשבר מצד הממשלתי.
בשנת 2020 אנדריי קונצ'לובסקי הפיק סרט קולנוע עלילתי בשם "חברים יקרים" המבוסס על האירועים.
ולדימיר פוטין מניח זר לאנדרטה לזכר האירוע
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2016

| --- | --- |

 מארחת:  קמרון קמרון
 תקופת התחרות:  19 בנובמבר 2016 – 3 בדצמבר 2016 (15 ימים) 
 מספר משתתפות:  8  (מתוך 23 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:  ניגריה ניגריה
 מספר משחקים:  16
 מספר שערים:  39 (2.44 בממוצע למשחק)
 מלכת השערים:  ניגריה אסיסאט אושואלה (5 שערים)
 השחקנית מצטיינת:  קמרון גבריאל אונגנה
 → 20142018 ←
אליפות אפריקה בכדורגל נשים 2016, היא אליפות אפריקה בכדורגל נשים ה-12 שארגנה קונפדרציית הכדורגל של אפריקה. הטורניר נערך בקמרון מ-19 בנובמבר עד 3 בדצמבר 2016. נבחרת קמרון העפילה אוטומטית לטורניר כמארחת, בעוד שאר שבע הנבחרות עלו מטורנירי המוקדמות שהחלו באפריל 2016.
במשחק הגמר נפגשו ניגריה (בפעם העשירית בתולדותיה) וקמרון - בהופעה רביעית בגמר. בסיום המשחק, שנערך באצטדיון ביאונדה, ניצחה ניגריה 0-1, וזכתה בתואר בפעם העשירית בתולדותיה.
שלב הבתים > בית א'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  קמרון | 9 | 3 | 3 | 0 | 0 | 5 | 0 | 5 |
|  דרום אפריקה | 4 | 3 | 1 | 1 | 1 | 5 | 1 | 4 |
|  מצרים | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 1 | 7 | -6 |
|  זימבבואה | 1 | 3 | 0 | 1 | 2 | 0 | 3 | -3 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  קמרון | 2 – 0 | מצרים   |
|  דרום אפריקה | 0 – 0 | זימבבואה   |
|  קמרון | 1 – 0 | דרום אפריקה   |
|  זימבבואה | 0 – 1 | מצרים   |
|  זימבבואה | 0 – 2 | קמרון   |
|  מצרים | 0 – 5 | דרום אפריקה   |
שלב הבתים > בית ב'

| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים> זכות | שערים> חובה | שערים> הפרש |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  ניגריה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 11 | 1 | 10 |
|  גאנה | 7 | 3 | 2 | 1 | 0 | 7 | 2 | 5 |
|  מאלי | 3 | 3 | 1 | 0 | 2 | 4 | 10 | -6 |
|  קניה | 0 | 3 | 0 | 0 | 3 | 1 | 10 | -9 |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  ניגריה | 6 – 0 | מאלי   |
|  גאנה | 3 – 0 | קניה   |
|  ניגריה | 1 – 1 | גאנה   |
|  קניה | 1 – 3 | מאלי   |
|  קניה | 0 – 4 | ניגריה   |
|  מאלי | 1 – 3 | גאנה   |
שלב הנוק-אאוט

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   | חצי הגמר | חצי הגמר |  |  | הגמר | הגמר |  |

|  | 29 בנובמבר - יאונדה | 29 בנובמבר - יאונדה |  |  |  |  |  |
|  |  קמרון קמרון |  1 |   |  |  |  |  |
|  |  גאנה גאנה |  0 |   |  |  |  |  |
|  |   |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | 3 בדצמבר - יאונדה | 3 בדצמבר - יאונדה |  |
|  |   |   |   |   |  קמרון קמרון |  0 |  |
|  |   |   |   |   |  ניגריה ניגריה |  1 |  |

|  |  |  |   |  |  |  |  |
|  |  |  |  |  | המשחק על המקום השלישי | המשחק על המקום השלישי |  |
|  | 29 בנובמבר - לימבה | 29 בנובמבר - לימבה |   |  | 2 בדצמבר - יאונדה | 2 בדצמבר - יאונדה |  |
|  |  ניגריה ניגריה |  1 |   |  |  גאנה גאנה |  1 |  |
|  |  דרום אפריקה דרום אפריקה |  0 |   |  |  דרום אפריקה דרום אפריקה |  0 |  |