stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה פיאדה

| --- | --- |

 לידה:  4 בינואר 1890 בלגרד, ממלכת סרביה 
 פטירה:  15 במרץ 1957 (בגיל 67) פריז, הרפובליקה הצרפתית הרביעית 
 מדינה:  הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה, ממלכת סרביה 
 מקום קבורה:  קבר גיבורי העם 
 תפקיד:  חבר פרלמנט 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של יוגוסלביה 
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  לפה נשיץ' פיאדה 
 פרסים והוקרה:  גיבור יוגוסלביה (27 בנובמבר 1953)  עיטור שחרור האומה  גיבור יוגוסלביה  מסדר גיבור העמל הסוציאליסטי  מדליית הפרטיזנים היוגוסלביים של 1941  עיטור כוכב הפרטיזנים  מסדר האחווה והאיחוד  עיטור העוז של צבא יוגוסלביה  עיטור ההצטיינות של העם היוגוסלבי  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
משה פיאדה (בסרבית: Moša Pijade; ‏4 בינואר 1890 – 15 במרץ 1957) היה פוליטיקאי ופובליציסט, מהפכן יהודי-סרבי. היה חבר הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית ויו"ר הפרלמנט היוגוסלבי הפדרלי.
תולדות חייו > ילדותו ונעוריו

פיאדה נולד למשפחה יהודית ותיקה משכונת דורצ'ול בבלגרד. סבו, עוזיאל יוסף פיאדה, היה יהודי שומר מצוות, ואביו היה בעל חברת טקסטיל שהקים יחד עם אחיו. משפחתו חגגה את החגים היהודיים, והם דיברו בביתם לאדינו. למשה פיאדה היו שלושה אחים – דוד, יוסף ועוזיאל, ושתי אחיות – שליקה ומרולה.
פיאדה למד בגימנסיה הראשונה לבנים של בלגרד, ובין השנים 1906–1910 למד ציור במינכן ובפריז. מאוחר יותר עסק בקריירה עיתונאית, ואף שימש כעורך של מספר עיתונים בבלגרד. ב-1916 שב לבלגרד והגביר את פעילותו המפלגתית. הייתה זו בעיקרה עבודת מחתרת וכלפי חוץ שימש כעיתונאי – כיסוי נוח למדי, מסתבר. ב-1919 ייסד עיתון משלו בשם "דבר החירות" ושנה לאחר מכן הצטרף רשמית למפלגה הקומוניסטית. בשנתיים הבאות התגלה כתועמלן וכמארגן מוכשר במיוחד. הוא ייסד מפלגת פועלים בלתי תלויה, ייצג את המפלגה הקומוניסטית בקונגרס בינלאומי בסופיה, ארגן איגודי פועלים וערך את ביטאונם.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, פיאדה הושפע ממהפכת אוקטובר ברוסיה ומהרעיונות המרקסיסטים. הוא נמנה עם מקימי המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית בשנת 1920, וב-1921 נבחר כחבר בוועד הפועל של המפלגה והיה העורך והמוציא לאור של ביטאון המפלגה לאחר שזה נסגר. פיאדה הקים בית דפוס מחתרתי והוציא לאור ביטאון חדש, 'הקומוניסט' שמו. במקביל לפעילותו המפלגתית פיאדה היה גם מזכיר אגודת העיתונאים של בלגרד.
ב-1925, לאחר שהמפלגה הקומוניסטית נאסרה ביוגוסלביה נאסר פיאדה בגין חברותו במפלגה. הוא נידון ל-20 שנה של עבודות בפרך, ומשפטו זכה לגל רחב של הדים וסיקור, ואף זכה לכינוי "טרוצקי של סרביה".
במהלך שהותו בכלא לפוגלבה (בקרואטיה) פיאדה תרגם לסרבו-קרואטית את כתביו של קרל מרקס, בהם "הקפיטל" על שלושת כרכיו. שם הכיר את יוסיף ברוז טיטו ונוצרה בין השניים ידידות אישית עמוקה.
לאחר 14 שנה, בשנת 1939, פיאדה שוחרר מהכלא ושב לעסוק באמנות, אך בסתר המשיך את פעילותו במפלגה הקומוניסטית. ב-1940 התמנה בכנס חשאי של המפלגה לחבר הוועד המרכזי של המפלגה, וההנהגה התגבשה סביב טיטו. ב-1940 נאסר שוב ונשלח למחנה בילצ'ה המבודד, בדרום-מזרח בוסניה. כעבור מספר חודשים שוחרר אך בפברואר 1941 נעצר שוב. ב-21 באפריל זיכה אותו בית המשפט. היה זה יומיים בלבד לפני פלישת הנאצים לממלכת יוגוסלביה.
תולדות חייו > משה פיאדה וישראל

משה פיאדה היה מעורב, כאיש הצמרת היוגוסלבית, בשלוש החלטות שהיו קשורות במאבק על הקמתה של ישראל. אחרי המלחמה אפשרה הצמרת היוגוסלבית מעבר לכ-50 אלף שארית הפליטה יהודיים ממזרח אירופה בדרכם לישראל במסגרת עליה ב'. זאת חרף המחאות הרשמיות של בריטניה. בתקופת מלחמת העצמאות עבר דרך שטחה של יוגוסלביה לישראל הנשק והמטוסים שנרכשו בצ'כוסלובקיה. בשנים 50–1948 ניתן ליהודי יוגוסלביה שרצו בכך, לעלות לישראל. ואכן, בשנים אלה עלו לישראל כ-7,500 מיהודי יוגוסלביה, למעלה ממחצית הקהילה היהודית שנותרה שם אחרי השואה.
תולדות חייו > לאחר מלחמת העולם ה-2

אחרי השחרור המשיך פיאדה לשמש אחד האישים הבכירים במשטרו של טיטו ומלא שורה של תפקידים מרכזיים ביוגוסלביה ובצמרת של המפלגה . מ-1953 ועד למותו ב-1957 שימש פיאדה כיו"ר הפרלמנט היוגוסלבי הפדרלי.
פיאדה נחשב אחד מהאידאולוגים של הקומוניזם היוגוסלבי ודגל במדינה יוגוסלבית פדרטיבית. בסוף שנות הארבעים מילא תפקיד מכריע בעיצוב גישתו העצמאית של משטר טיטו כלפי הסטליניזם הסובייטי. בשורת מאמרים שכתב בשנים 1949 ו-1950 בעיתונות היוגוסלבית חשף את חילופי המכתבים בין סטלין וטיטו בתקופת המלחמה ולאחריה וגילה בכך את שאיפות ההתפשטות הסובייטיות. הוא האשים את סטלין שלא היה מעוניין בניצחון הקומוניזם במדינות אירופה בה במידה שהיה מעוניין בהרחבת שלטונו האישי. עד כדי כך הפך שמו למזוהה עם הטיטואיזם שבמהלך משפטי הראווה של פראג הוקע שמו ואף יוחסה לו מזימה להתנקש בחיי נשיא צ'כוסלובקיה.
פיאדה נקבר בשדרת גדולי האומה בטבורה של בלגרד. המספיד על קברו היה טיטו. עד היום ניצב פסלו באחד הכיכרות במרכז העיר.
הערות שוליים

1 2 3  משה פיאדה: המחוקק של תנועת הפרטיזנים באתר ארגון הפרטיזנים לוחמי המחתרות והגטאות
1 2  jewish virtual library
1 2  פיאדה, אורי קציר בבלוג אפלטון
| יהודים גיבורי יוגוסלביה יוגוסלביה |
| --- | --- | --- |
|  | נסים אלבחרי • אליאס אנגל • איזידור ברוך • פאבלה גוראנין • רוברט דומאני • סלאבישה ויינר • וויו טודורוביץ' • אסתר עובדיה • פאבלה פאפ • משה פיאדה • אדולף שטיינברגר |  |
| גנרלים יהודים בצבא יוגוסלביה יוגוסלביה |
| --- | --- | --- |
|  | מישה דאנון • אנדריה דיאק • ארווין זלצברגר • וויו טודורוביץ' • מירקו לוי • סלומון לוי • מירקו נחמיאס • איזידור פאפו • רוזה פאפו • משה פיאדה  • הרברט קראוס • סולומון רומנו • בנו רוסו • סטייפן שטיינר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007274352505171  PLWABN: 9810594239405606  BnF: cb12749301t (data)  GND: 118929348  ISNI: 0000 0001 2117 6003  LCCN: n81037109  NKC: skuk0001101  NTA: 151927537  RKD: 432397  SNAC: w6rh00d6  SUDOC: 120459078  VIAF: 811101   WorldCat (עם VIAF): 811101 
פסלו של פיאדה בזגרב
פסלו של פיאדה בקבר גדולי האומה בקלמגדן בלגרד
בלה גוטמן

בלה גוטמן גרדוש (בהונגרית: Guttmann Béla Gárdos;‏ 27 בינואר 1899 – 28 באוגוסט 1981) היה כדורגלן ומאמן כדורגל הונגרי-יהודי, אחד השחקנים והמאמנים היהודים הטובים בכל הזמנים.
גוטמן שיחק בתפקיד רץ ובלם במדי מ.ט.ק הונגריה, הכח וינה, מספר מועדונים בארצות הברית ונבחרת הונגריה. לאחר פרישתו אימן, בין השאר, את קבוצות הצמרת, מילאן, סאו פאולו, פורטו, בנפיקה ליסבון ופנאתינאיקוס.
קריירה ככדורגלן

גוטמן היה משחקניה הבולטים של קבוצת מ.ט.ק הונגריה בתחילת שנות ה-20. במדי הקבוצה שיחק יחד עם יהודי אחר, גיולה מאנדי, שעתיד לשמש כמאמן נבחרת ישראל, וביחד זכו בשתי אליפויות הונגריה בשנים 1920 ו-1921.
באולימפיאדת פריז (1924) השתתף בנבחרת הונגריה וסיים עימה במקום עשירי.
בשנת 1922 הצטרף לקבוצה היהודית הכח וינה ובשנת 1925 זכה עמה באליפות אוסטריה. כמו כן היה אחד ממצטייני הקבוצה בניצחונה 5-0 על וסטהאם יונייטד באנגליה.
שנה לאחר מכן, באפריל 1926, שט עם קבוצתו למסע משחקים בניו יורק, ולאחר המסע החליט להשתקע בארצות הברית. לאחר זמן קצר בקבוצת וונדררס מברוקלין עבר לקבוצת הכדורגל של ניו יורק ג'איינטס, שבה רשם 83 הופעות בשתי עונות שבמהלכן כבש שני שערים. בשנת 1928 עבר לקבוצת "הכח ניו יורק" שהורכבה משחקני הכח וינה לשעבר, וזכה עימה בטורניר גביע ארצות הברית הפתוח.
בשנת 1930 התאחדה הכח ניו יורק עם הכח ברוקלין לקבוצת "הכח אול-סטארס". שנה לאחר מכן עבר גוטמן שנית לניו יורק ג'איינטס, אך לאחר עונה אחת חזר להכח אול-סטארס שם פרש מכדורגל.
לגוטמן רשומות שש הופעות במדי נבחרת הונגריה בין השנים 1921 ל-1924. את שערו היחיד במדיה כבש במשחק הבכורה, בניצחון 3-0 על גרמניה.
קריירה כמאמן

לאחר פרישתו בשנת 1932 חזר גוטמן לאירופה ולפני פרוץ מלחמת העולם השנייה אימן קבוצות מאוסטריה, בהן הכח וינה, מהולנד ומהונגריה, שם זכה באליפות עם אויפשט.
בזמן שואת יהודי הונגריה הסתתר תחילה בעליית גג ברובע אויפשט של בודפשט, שם הוסתר על ידי פאל מולדבני, הונגרי לא יהודי, אחיה של אשתו מריאן. הגרמנים לא הצליחו למוצאו אולם לבסוף גוטמן החליט להסגיר עצמו כדי לא לסכן את מיטיביו. הוא נשלח למחנה עבודה בין יוני לאוקטובר 1944. בדצמבר 1944, כשעמדו לשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ הצליח להימלט בחברת ארבעה יהודים נוספים, בהם ארנו ארבשטיין שהיה למאמן חשוב אף הוא. גוטמן הצליח לשרוד את התקופה עד לשחרור בודפשט על ידי הצבא האדום בפברואר 1945. אביו ואחותו נרצחו באושוויץ.
אחרי המלחמה עבר לאמן ברומניה את מכבי בוקרשט וזכה באליפות שנייה בהונגריה.
בשנת 1949 עבר לאמן באיטליה, ולאחר ארבע שנים במדינה חתם בקבוצת הפאר מילאן, שבמדיה שיחקו, בין השאר, גונאר גרן, גונאר נורדאהל ונילס לידהולם. גוטמן הוביל את הקבוצה למקום הראשון בסרייה א' אך פוטר במפתיע במהלך העונה בעקבות סכסוך עם ההנהלה.
בשנת 1957 אימן את קישפשט הונבד ההונגרית, שבה שיחק פרנץ פושקש. גוטמן הדריך את הקבוצה במסעה לדרום אמריקה ואחריו נשאר ביבשת ועבר לאמן את סאו פאולו, בה שיחק בין השאר מאורו ראמוס. גוטמן זכה עם הקבוצה באליפות המחוזית בשנת 1957.
בשנת 1958 חתם בפורטו הפורטוגזית וזכה באליפות פורטוגל. בעונה לאחר מכן עבר לאמן את יריבתה הגדולה, בנפיקה ליסבון, הצעיר את הסגל וזכה באליפויות 1960 ו-1961. בנוסף זכתה הקבוצה בגביע אירופה לאלופות בשנת 1961 ובשנת 1962, לאחר ניצחונות על ברצלונה וריאל מדריד במשחקי הגמר. גוטמן הביא לבנפיקה את שחקנה הטוב ביותר, אאוזביו.
לאחר הזכייה באליפות אירופה התפטר מבנפיקה בעקבות סכסוך כספי עם הבעלים. בעודו עוזב את המועדון אמר כי על המועדון תוטל "קללה" ושהוא לא יזכה בתואר אירופי ב-100 השנים הבאות. מאז, לא זכו הפורטוגלים בתואר בזירה האירופית. לאחר שעזב את בנפיקה עבר לאמן באורוגוואי לשנה, בקבוצה פניארול. ב-1963 הצטרף לאפואל ניקוסיה הקפריסאית ושנה לאחר מכן אימן את אוסטריה. בשנת 1965 חזר לבנפיקה לעונה, לאחר מכן עבר לשווייץ ובשנת 1967 הצטרף לפנאתינאיקוס היוונית. בשנת 1973 חזר לפורטו לעונה אחת, לפני שפרש מאימון.
ביוגרפיות

גוטמן פרסם אוטוביוגרפיה בגרמנית ב-1964 (בה התעלם מקורותיו בתקופת השואה). דייוויד בולצ'ובר (David Bolchover), סופר הכותב ספרי ניהול, חיבר עליו ביוגרפיה בשם "הקאמבק הגדול" (The Greatest Comeback) בה נחשף הסבל שעבר בשואה.
הנצחה

ב-1981 הונצח גוטמן ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון הפועל להנצחת ספורטאים יהודים שהגיעו להישגים יוצאי דופן.
בלה גוטמן במדי הכח וינה, 1925
הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  הרפתקאותיו של טינטין מאת הרז'ה
 בימוי:  סטיבן ספילברג 
 הופק בידי:  סטיבן ספילברג, פיטר ג'קסון, קתלין קנדי 
 תסריט:  סטיבן מופאט, אדגר רייט וג'ו קורניש
 עריכה:  מייקל קאן 
 מדבבים:  ג'יימי בל   אנדי סירקיס   סיימון פג   ניק פרוסט   דניאל קרייג
 מוזיקה:  ג'ון ויליאמס 
 צילום:  יאנוש קמינסקי 
 מדינה:  ארצות הברית, צרפת, הממלכה המאוחדת, ניו זילנד, אוסטרליה 
 חברת הפקה:  WingNut Films סרטי קולומביה סרטי ניקולודאון
 חברה מפיצה:  אולפני פרמאונט סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  הממלכה המאוחדת 26 באוקטובר 2011   ארצות הברית 21 בדצמבר 2011 
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות, סרט שודדי ים, סרט בלשים, סרט לכל המשפחה, סרט פנטזיה, סרט פעולה, סרט בלשי, סרט חיפוש מטמון, סרט קומדיה 
 תקציב:  135 מיליון דולר
 הכנסות:  374 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   tintin
 פרסים:  פרס גלובוס הזהב בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר
 www.tintin-movie.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן (באנגלית: The Adventures of Tintin: Secret of the Unicorn) הוא סרט הנפשה ממוחשבת אמריקאי. הסרט בוים על ידי סטיבן ספילברג ועלה לאקרנים בארצות הברית ב-23 בדצמבר 2011. בטקס שנערך בינואר 2012 זכה הסרט בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית סרט האנימציה הטוב ביותר.
הסרט הוא עיבוד קולנועי לשלושה ספרי קומיקס בסדרת הקומיקס הרפתקאותיו של טינטין: "הסרטן בעל צבתות הזהב", "תעלומת ה"חד-קרן"", ו"אוצרו של רקהם האדום" מאת האמן הבלגי הרז'ה.
תקציר העלילה

עלילת הסרט מתמקדת בהרפתקאותיו של העיתונאי הבלגי הצעיר טינטין (מגולם על ידי ג'יימי בל). טינטין מגלה קלף שחושף את קיומו של אוצר הקבור בספינה שטבעה בלב ים. לאחר היכרות עם רב החובל קפטן האדוק (מגולם על ידי אנדי סירקיס) על סיפון ספינת מטען הם יוצאים יחד עם כלבו הנאמן שלגי וצמד הבלשים תומסון ותומפסון (מגולמים על ידי סיימון פג וניק פרוסט), לחפש אחר האוצר האבוד של שודד הים רקהם האדום.
דמויות ומדבבים

טינטין (ג'יימי בל) - הדמות הראשית. כתב עיתון בלגי צעיר. הוא סקרן, אמיץ, אוהב הרפתקאות ונחוש מאוד.
שלגי או סנואי - כלבו הלבן (מסוג פוקס טרייר) של טינטין המלווה אותו לאורך מסעותיו.
רב החובל קפטן האדוק (אנדי סירקיס) - רב חובל שיכור וחביב. חברו הטוב ביותר של טינטין, היוצא ביחד עמו אל מציאת האוצר.
תומסון (סיימון פג) ותומפסון (ניק פרוסט) - צמד בלשים שלומיאלים הפועלים בשירות הסקוטלנד יארד וחבריו הטובים של טינטין.
שודד הים רקהם האדום (דניאל קרייג) - שודד ים מרושע שרודף את טינטין משום שסבור כי גנב אוצר יקר. רקהם הוא הנבל הראשי של הסרט.
הפקה

סטיבן ספילברג רכש את הזכויות להפקת סרטים על דמותו של טינטין זמן קצר לפני מותו של הרז'ה בשנת 1983.
בנובמבר 2002 רכשו אולפני דרימוורקס את הזכויות להפקת הסרטים אשר יתבססו על עלילת סדרת ספרי טינטין.
ב-15 מאי 2007, סטיבן ספילברג, פיטר ג'קסון וסטייסי סניידר הודיעו על כך שבכוונתם להפיק טרילוגיית סרטים אשר תתבסס על סדרת ספרי טינטין, אשר יופקו באמצעות גרפיקה ממוחשבת. לדבריהם, סרט לייב אקשן לא היה עושה חסד עם המקור.
סרטי המשך

במקור הסרט היה אמור להיות מבוסס על ספרי הקומיקס שבעת כדורי הבדולח ואסירי השמש, אולם התסריטאי אנתוני הורוביץ ציין כי אלה יהוו בסיס לסרט ההמשך ופיטר ג'קסון אף אישר שהוא ייקח על עצמו את בימוי הסרט לאחר סיום העבודה על טרילוגיית ההוביט. ביולי 2009 ג'קסון ציין כי הספריום המועדפים עליו הם שבעת כדורי הבדולח, אסירי השמש, פרשת קלקולוס והאי השחור אך הוא הצהיר כי טרם החליט מה מן הספרים יהיה בסיס לסרט ההמשך, הוא אף הוסיף כי הטיסה לירח והחוקרים על הירח צפויים להוות בסיס לסרט השלישי בסדרה. בדצמבר 2011 סטיבן ספילברג אישר כי העבודה על הסרט השני בעיצומה וכי לדעתו יינתן תפקיד גדול יותר לדמויות הבלשים תומפסון ותומסון. הסרט השני יופק על ידי ספילברג ויבויים על ידי פיטר ג'קסון. בפברואר 2012 ספילברג הודיע כי הושלם כתיבת סיפור המסגרת וכי הסרט יתבסס על שני ספרים. במאי 2012 התסריטאי הורוביץ חשף כי ייתכן ופרופסור קלקוּלוּס יופיע בסרט. בעת מסיבת עיתונאים בבלגיה לרגל בכורת ההוביט: מסע בלתי צפוי בדצמבר 2012 פיטר ג'קסון חשף כי התוכנית על סרט המשך לטינטין תחל כבר בשנת 2013 על מנת לנסות להוציא לאקרנים את הסרט בשנת 2015. במרץ 2013 בעת ביקורו בהודו לרגל הצלחת הסרט לינקולן סטיבן ספילברג נשאל על ידי הטיימס אוף אינדיה בקשר למעמד הסרט, בתגובה הוא השיב כי "אל תתפסו אותי במילה, אבל אנחנו מקווים שייצא בסביבות חג המולד של שנת 2015. אנחנו יודעים על איזה ספרים נתבסס, אנחנו לא יכולים לחלוק זאת עכשיו אבל אנחנו מערבים שני ספרים." הוא סירב לאשר או לדחות ניחושים מטעם העיתונאים באשר לשמות הספרים, אך כשנשאל על הספר הלוטוס הכחול הוא אמר שזה יכול להיות בסיס לסרט השלישי. ביוני 2015 ג'יימי בל הצהיר כי סרט ההמשך נקרא טינטין ומקדש השמש וכי הוא מקווה שהצילומים יתחילו בתחילת 2016 לשחרור אפשרי בסוף 2017 או בתחילת 2018. מאוחר יותר בנובמבר, הורביץ אמר כי הוא כבר לא עובד על סרט ההמשך, ולא יודע אם הוא עדיין בפיתוח ובמרץ 2016 הוא אישר כי התסריט שכתב לסרט ההמשך בוטל.
במרץ 2016, דווח באתר Scout.co.nz שפיטר ג'קסון יפיק את סרט ההמשך ולא יביים. האתר גם הודיע כי סרט טינטין שלישי נמצא בפיתוח, כשג'קסון ישמש כמפיק בכיר. דווח כי בל וסרקיס ישובו לדובב את דמותם בשני הסרטים. מאוחר יותר הודיע ספילברג כי ג'קסון עדיין קשור לביום סרט ההמשך, וכי הוא ייכנס לעבודה ברגע שג'קסון ישלים עוד הפקה של אמבלין פרטנרס / דרימוורקס. במרץ 2018 חזר ספילברג על האמור ואמר כי "פיטר ג'קסון צריך לעשות את החלק השני. בדרך כלל, אם הכל ילך כשורה, בקרוב הוא יתחיל לעבוד על התסריט. מכיוון שנדרשות שנתיים של עבודות אנימציה על הסרט, לא הייתי מצפה לראות את זה לפני שלוש שנים. אבל פיטר ייצמד לזה. טינטין לא מת!". בראיונות לאחר מכן באותה שנה, ג'קסון אישר את כוונתו ליצור סרט טינטין נוסף, אבל אמר שעדיין לא נכתב תסריט.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין ג'ון ויליאמס, המוזיקאי שהלחין את המוזיקה לסרטיו הרבים של ספילברג. הפסקול של הסרט זכה לביקורות חיוביות מאוד ממבקרים.
מוזיקה > מוזיקה מתוך הסרט - הרפתקאות טינטין: סודו של חד הקרן

רשימת השמעה
| מס' | שם | אורך |
| --- | --- | --- |
| 01. | "The Adventures of Tintin" | 2:07 |
| 02. | "Snowy's Theme" | 2:09 |
| 03. | "The Secret of the Scrolls" | 3:12 |
| 04. | "Introducing the Thompsons and Snowy's Chase" | 4:08 |
| 05. | "Marlinspike Hall" | 3:58 |
| 06. | "Escape from the Karaboudjan" | 3:20 |
| 07. | "Sir Francis and the Unicorn" | 5:05 |
| 08. | "Captain Haddock Takes the Oars" | 2:17 |
| 09. | "Red Rackham's Curse and the Treasure" | 6:10 |
| 10. | "Capturing Mr.Silk" | 2:57 |
| 11. | "The Flight to Bagghar" | 3:33 |
| 12. | "The Milanese Nightingale" | 1:29 |
| 13. | "Presenting Bianca Castafiore" | 3:27 |
| 14. | "The Pursuit of the Falcon" | 5:43 |
| 15. | "The Captain's Counsel" | 2:10 |
| 16. | "The Clash of the Cranes" | 3:48 |
| 17. | "The Return to Marlinspike and Finale" | 5:51 |
| 18. | "The Adventure Continunes" | 2:58 |
סטיבן ספילברג בהקרנת הבכורה של הסרט בפריז, 22 באוקטובר 2011
האנזי ברנד

| --- | --- |

האנזי ברנד מעידה במשפט אייכמן
 לידה:  26 באוגוסט 1912 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 באפריל 2000 (בגיל 87) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  Hajnalka Hartmann 
 מדינה:  הונגריה, ישראל
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 ידועה בשל:  תוכנית סחורה תמורת דם
 בן או בת זוג:  יואל ברנד 
 
הוֹיְנַלְקוֹ "האנזי" ברנד (בהונגרית: Hajnalka "Hansi" Brand‏; 26 באוגוסט 1912 - 9 באפריל 2000) הייתה פעילה בוועדת העזרה וההצלה בבודפשט בתקופת השואה ועזרה להצלת יהודים שנמלטו להונגריה מהמדינות הגובלות בה. השתתפה בניהול משא ומתן עם אדולף אייכמן, שתכנן והוציא לפועל את השמדת יהודי הונגריה, ועם קצינים נאצים בכירים אחרים למען הצלה המונית של יהודים. העידה במשפט גרינוולד-קסטנר ובמשפט אייכמן בירושלים.
ביוגרפיה

הוינלקו "האנזי" הרטמן נולדה בבודפשט בשנת 1912 למשפחה ציונית מהמעמד הבינוני. אביה היה סוחר טקסטיל. בנעוריה הייתה חברה בתנועת "השומר הצעיר" ואחר כך ב"נוער העובד". לאחר שסיימה בית ספר תיכוני למסחר, החלה לעבוד בבית המלאכה לסריגה של המשפחה ולמדה את המקצוע והצטרפה להכשרה במטרה לעלות לארץ ישראל. את בעלה, יואל ברנד, הכירה בקבוצת ההכשרה ובשנת 1935 נישאה לו. לבני הזוג נולדו שני ילדים. הבן הבכור מיכאל (מיקי) נולד בשנת 1938 והבן הצעיר דניאל (דני) נולד בשנת 1940. כשיואל ברנד הובא לחקירה במשטרה לאחר נישואיהם בחשד לפעילות קומוניסטית חתרנית, הצליחה האנזי להביא לשחרורו כשאמרה לחוקרים שבנעוריו היה קומוניסט, אך לאחר נישואיהם הם רוצים להקים משפחה ולהגר לארץ ישראל.
בני הזוג ברנד הקימו עסק בתחום הטקסטיל. היא עיצבה את הדגמים והוא היה אחראי השיווק. לאחר מספר שנים העסיקו בבית המלאכה למעלה ממאה פועלים. בשנת 1939 נחקקו בהונגריה חוקים להגבלת עסקי היהודים והם העבירו את המפעל לאחת העובדות הוותיקות, אך המשיכו לנהל אותו.
פעולות הצלה ראשונות

בשנת 1941 נסעה האנזי ברנד לבית הבראה בהרים עם שני ילדיה. אחותה וגיסה נשארו בדירת ברנד בבודפשט. הממשלה ההונגרית, שהייתה בעלת ברית של הנאצים, ריכזה בחצרות בתי הכנסת יהודים שלא הייתה להם אזרחות הונגרית, כדי לגרש אותם אל מחוץ להונגריה. לבעלה של אחותה לא הייתה אזרחות הונגרית, והוא נשלח יחד עם אחותה למחנה בו רוכזו היהודים חסרי האזרחות. כאשר נודע לה על כך חזרה מיד לבודפשט כדי להציל את אחותה וגיסה. מכר של בני הזוג ברנד, איש הריגול הנגדי ההונגרי, יוז'י קרם, הסכים להחזיר את אחותה וגיסה תמורת 10,000 פנגו. ברנד שילמה לו 500 פנגו דמי קדימה והוא נסע לחפש אותם. מספר פעמים חזר עם מכונית מלאה יהודים, אך ללא אחותה. לבסוף הודיע לה שימשיך בחיפושים בתנאי שתיתן לו את כתובת המקום בו נמצאים אחותה וגיסה. ברנד יצרה קשר עם חייל הונגרי שמסר לה, תמורת תשלום, הודעה מאחותה. לאחר מכן איתרה שוב את יוז'י קרם, שילמה לו והוא החזיר את אחותה וגיסה. השניים העידו על מעשי הזוועה: "יהודים צוו לחפור בור גדול באדמה ולאחר מכן נורו בידי החיילים ההונגרים. אחרים קיבלו פקודה לכסות את הגוויות בחול ונורו גם הם". היא סיפרה על כך לחברים שהתארחו בביתם אך הללו סירבו להאמין. לימים סיפרה שצרה זו, שפקדה את משפחתה, גרמה לה להבין עד כמה קשה מצבם של הפליטים היהודים.
בשנת 1942 הצליחה לחלץ את בעלה מעבודות כפייה בצבא ההונגרי. כשהגיע צו הגיוס דאגה שרופא יזריק לבעלה גלוקוזה כדי שתהיה לו סוכרת מדומה. הוא אושפז בבית החולים, והיא הצהירה בפני בית הדין הצבאי שבעלה חולה. הדיון הועבר לבית דין אזרחי והוא שוחרר מעבודות הכפייה. בדרך דומה הצליחה לחלץ מכר על ידי שיעצה לו לשתות כוס מדמו שלו. לאחר הליכה קצרה בחוץ הוא הקיא את הדם, אושפז בבית החולים עם אבחון מוטעה של אולקוס ושוחרר גם הוא מעבודות הכפייה.
פעילות בוועדה לעזרה והצלה > סיוע ליהודים שברחו מארצות הכיבוש

באביב 1942 הגיעו להונגריה כ-10,000 פליטים מסלובקיה שהיו זקוקים לתעודות מזויפות, דיור ואמצעי מחיה. הנהגת היהודים הרשמית של יהודי הונגריה סירבה לעזור להם והתנועה הציונית נשאה בעול כמעט לבדה. ראשי התנועה החליטו להקים גוף חדש שנקרא "ועדת העזרה וההצלה" ובראשו עמד אוטו קומוי, ראש התנועה הציונית בבודפשט. עם החברים הבולטים בוועדה נמנו ישראל קסטנר, שמואל שפרינגמן, משה בר צבי (שוויגר) ויואל ברנד. בנדי גרוס, איש השירות החשאי ההונגרי, היה השליח העיקרי של הוועדה לקושטא, שם היה ועד ההצלה של הסוכנות היהודית. אנשי קשר נוספים פעלו בשליחות הוועדה להעברת מכתבים לקושטא ולהביא משם כסף ומכתבים. בכסף השתמשו לצורך זיוף תעודות לפליטים, קניית מזון ובגדים ולתשלום למבריחי הפליטים שזרמו להונגריה.
עד הכיבוש ב-1944 עסקה הוועדה בסיוע לפליטים היהודים שהגיעו להונגריה. תפקידה היה להגיש עזרה לזרם הפליטים, שהגיעו מהשטחים הכבושים בידי הנאצים מגרמניה, אוסטריה, פולין, סלובקיה, ולבסוף גם מיוגוסלביה ולעזור להם למצוא מחבוא. ברנד קיבלה את הפליטים ודאגה לטפל בהם ולהאכילם. פעולתה למען הפליטים היהודים עמדה בניגוד לחוק, משום שהיה איסור לקיים כל מגע עימם.
ביום ראשון, 19 במרץ 1944, כבש הצבא הגרמני את הונגריה. לוועדת העזרה וההצלה לא היו אשליות בנוגע לכוונות הגרמנים. חברי הוועדה ניסו להזהיר את היהודים ואף לארגן בריחה בעזרת תנועות הנוער. התנאים ששררו בהונגריה שללו אפשרות של מאבק מזוין, על כן החליטה הוועדה לפעול בדרך של הצלה ולא בדרך של התקוממות. הוועדה החליטה לנהל משא ומתן עם הגרמנים על סמך מכתבים שנשלחו מהרב וייסמנדל בשם "קבוצת העבודה" מסלובקיה, שבראשה עמדה גיזי פליישמן. מכתבים אלה נמסרו לדיטר ויסליצני, נציגו של אדולף אייכמן. הרב וייסמנדל כתב לוועדת ההצלה בבודפשט שיש אפשרות למנוע אסון על בסיס כלכלי. לאחר כיבוש הונגריה התכנסו חברי ועדת העזרה וההצלה בבית ברנד והתייעצו מה לעשות. נשק לא היה להם והם האמינו, שתפקידם לדאוג לכך שיהודים רבים ככל האפשר יישארו בחיים, על כן החליטו לא לנטוש את בודפשט ולדאוג לגיוס כספים לצורך הכנת תעודות מזויפות, מקומות סתר ומזון עבור הפליטים והיהודים המקומיים.
פעילות בוועדה לעזרה והצלה > עם יציאתו של יואל ברנד לשליחות לקושטא

ב-16 באפריל 1944 זימן אדולף אייכמן את יואל ברנד למפקדתו בשוובנברג שבבודפשט והציע לו את העסקה המכונה "סחורה תמורת דם". אייכמן הודיע כי הוא מוכן למכור את מיליון יהודי הונגריה תמורת 10,000 משאיות וסחורות נוספות. ברנד היה צריך להעביר ליהודים ולבעלות הברית את דבר ההצעה. ראשי הוועדה לא האמינו שבעלות הברית יספקו משאיות שיסייעו לאויב שלהן במלחמה, אבל קיוו שלפחות תתעורר דעת הקהל העולמית וייפתח משא ומתן עם הנאצים, שישהה את תהליך ההשמדה המואץ של יהודי הונגריה. האנזי ברנד התנגדה ליציאתו של בעלה לשליחות, אולם הוא היה נחוש בדעתו. יומיים לפני שעזב את בודפשט הביא יואל את האנזי לפגישה ראשונה עם אייכמן. לאחר שעזב יואל ברנד את בודפשט הפכה האנזי ברנד לדמות מרכזית בפעילות הוועדה ובחייו של ישראל קסטנר.
פעילות בוועדה לעזרה והצלה > מעצרה במשטרה ההונגרית

ב-27 במאי 1944 עצרה המשטרה ההונגרית כמה מחברי הוועדה ובהם האנזי ברנד וישראל קסטנר, כדי לגלות מידע על שליחותו של יואל ברנד ועל חפצי הערך שהוועדה העבירה לגרמנים. האנזי ברנד סירבה לגלות לחוקרים את הפרטים הידועים לה. כדי לאלצה לדבר עינו אותה חוקריה בפאלאקה (falaka). ממשרד החקירות היא הובלה למטהו של קלאגס, ראש האס דה (שירות הביטחון הגרמני) בהונגריה, שהודה לה על כך שלא חשפה בפני החוקרים ההונגרים את המשא ומתן שהתנהל בין ועדת ההצלה לגרמנים. בעדותה במשפט אייכמן ספרה על העינויים שעברה: "החקירה הזאת מחציתה הייתה חקירה ומחציתה הכאה, נמשכה כשבע שעות. כמובן, מפני שלא סיפרתי, ולא אמרתי דבר היכוני זמן כה רב. [...] כששוחררתי, יכולתי בקושי ללכת, ואז העבירו אותי את המטרים האחדים האלה מן הבית אשר בו נמצאתי אל האס דה".
ניהול משא ומתן עם אדולף אייכמן

יחד עם ישראל קסטנר המשיכה האנזי ברנד בניסיונות לשכנע את הגרמנים לעצור את גירוש יהודי הונגריה לפולין, בטענה שהם מעמידים בסכנה את סיכויי שליחותו של יואל ברנד בקושטא, משום שהפעלת תאי הגזים תחזק את הרושם של הגורמים בחוץ לארץ כי השליחות היא תרמית גרמנית. באותם הימים נפגשה מספר פעמים עם קלאגס במטרה לשכנע אותו שגורל העסקה שהוצעה על ידי הגרמנים תלוי במחוות של רצון טוב כלפי יהודי הונגריה. לאחר שהשיחות עם קלאגס נקלעו למבוי סתום, פנתה יחד עם קסטנר לאייכמן. על פי עדותה, השניים הודיעו לו כי לא נותרה בידם ברירה אלא לפרק את הוועדה. אייכמן טען שיואל ברנד כבר היה אמור לחזור משליחותו מפני שהמועד לשובו חלף. אם ישוב יואל ברנד עם הצעות רציניות, טען אייכמן, יוכלו להמשיך במשא ומתן. היא ביקשה ממנו שכמחווה של 'רצון טוב' ירשה להם להוציא מרכבות הגירוש את הילדים היתומים ממוסדות הילדים ויבטיח שלא ייפגעו עד סוף המשא ומתן, אך הוא סירב. לעומת זאת, כאות ל'רצון טוב' מצד אייכמן, הוסטו מספר רכבות משא ביולי 1944, שעל כל אחת מהן למעלה מ-3000 יהודים, מיעדן המקורי, אושוויץ, למחנה שטרסהוף. רובם של 21,000 היהודים שהגיעו לשטרסהוף היו לעובדי כפייה ושרדו.