stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיבוש ירושלים בידי הפרסים
רקע היסטורי וגאו-פוליטי

לממלכה הפרסית סאסנית והאימפריה הביזנטית ישנה היסטוריה ארוכת שנים של מתיחויות, כמו עתידה של ארמניה, ניסיון ניצורם של שבטים סרצנים על ידי ביזאנטיון, הפסקה חד צדדית של ההסכם הכספי על ידי קיסרי ביזנטיון ושיגעון גדלות של הקיסרים עצמם הרוצים נתח גדול יותר בעושרו של העולם. מלחמות אלו הותירו את שתי הממלכות עייפות, חסרות משאבים ומלאי בעיות פנימיות. הבעיות הכספיות שנוצרו בצד הפרסי גרמו להם להתחיל לחשוק בירושלים, מקור העושר באזור ואולי אף הבסיס לקיום הנוצרי של אויבתם, אשר כיבושו ישים ללעג את קיומה. "תעמולה דתית" זו הייתה גם בצידה השני של המטבע. 15 שנה לאחר הכיבוש הפרסי יעמוד בפתח העיר הקיסר הביזנטי הרקליוס, כגואל העיר והנצרות מיד הפגנים.
בימיו של ח'וסרו השני, מלך פרס, חוותה הממלכה השפלה צורמת, השפלה שכל הצדדים ידעו כי היא עלולה להיפתר רק בדרכי מלחמה. על מנת לדכא מרד שאיים על הממלכה הפרסית נעזר המלך בעזרתו של הקיסר הביזנטי. בתמורה שילם המלך הפרסי בוויתורים טריטוריאליים נרחבים ובמס דיפלומטי רב. התירוץ למלחמה לא אחר להגיע. המלך הפרסי יצא "לנקום" את הרצחו של הקיסר שעזר לו – מאוריסוס. המטרה הלא מוצהרת הייתה דומה למטרת קודמיו – מילוי הקופות הריקות של הממלכה באמצעות שוד, ביזה והטלת מס על כל מקום שייכבש.
במחקר רווחת הדעה שח'וסרו השני לא חשב לרגע כי יצליח תוך זמן קצר לכבוש את הממלכה הביזאנטית. אך ייתכן כי כאשר ראה כי צולחת דרכו, כיוון עצמו גם אל ירושלים, מקור העושר ומקור ההשפלה לאימפריה הנוצרית.
המצור

הפרסים הגיעו לשערי ירושלים ב-15 באפריל 614. סופרוניוס מספר כי הפרסים הגיעו אל ירושלים "יחד עם ידידיהם העבריים". אבטיכיוס מספר כי למחנות הפרסים נלוו "היהודים מטבריה, הר-הגליל ונצרת וסביבותיה".
המפקד הפרסי ניסה לשכנע את אנשי העיר להיכנע בדרכי שלום. הם אכן פתחו את השערים, אך לאחר זמן התמרדו, הכו את חיל המצב שנשאר בעיר, וטבחו ביהודים שסייעו לכובש הפרסי. נראה כי זכריה, הבישוף הנוצרי של העיר, ביקש להיכנע, אך התושבים התנגדו תוך הסתמכות על נבואה, שהופצה על ידי נזירים נוצרים, כי העיר לא תיכבש.
זכריה ניסה לשכנע את תושבי העיר להיכנע על מנת להציל את העיר מחורבן וכדי למנוע את ביזוי הנצרות כתוצאה מכשל נבואת הנזירים, אך מאמציו עלו בתוהו, תוך שהעיר מתחלקת לסיעות הירוקים והכחולים, שנלחמו האחת בשנייה, והטילו אימה על תושבי העיר, לרבות על זכריה.
כיבוש העיר

לאחר 20 ימי מצור נפלה העיר. יהודים רבים נלחמו בשורות הצבא הפרסי[דרוש מקור].
בעולם הנוצרי נטען שהעיר נפלה בשל חטאי התושבים, ואף שנבואות הנזירים הכוזבות היו חלק ממערך הענישה האלוהית.
הפרסים ערכו טבח בעיר, הצלב האמיתי נתפס ונשלח כשלל למלך פרס. בין 5 ל-24 אלף נוצרים נהרגו באזור בריכת ממילא. הרג נערך גם באזורים אחרים בעיר
אלפי נוצרים הוגלו מהעיר לאחר שאולצו לדרוך על הצלב כאקט משפיל, ורבים מהם מסרו את נפשם כשסירבו. זכריה עצמו אולץ לדרוך על הצלב אך ביקש להתפלל, ועוצמת הרגשות גרמה לפרסים להפסיק את ההרג.
מרד היהודים נגד הרקליוס

במקביל לכיבוש העיר התחולל בארץ ישראל מרד יהודי בהנהגת בנימין מטבריה, שסייע לפרסים כנגד הנוצרים. במשך חמש שנים נתנו הפרסים ליהודים את השלטון על ירושלים. המרד נקרא "מרד היהודים נגד הרקליוס" על שם הרקליוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
תום הכיבוש

הרקליוס יצא לשחרר את ירושלים ב-625, בתגובה לכך הבינו היהודים שאל להם להמשיך ולתמוך בפרסים והפכו לבעלי-בריתם של הביזנטים. ב-628 ניצח הרקליוס את ח'וסרו וכרת ברית עם יורשו, במסגרת הסכם השלום הושבה ירושלים לחזקת הביזנטים. ב-21 במרץ 630 נכנס הרקליוס לירושלים בתהלוכת ניצחון, החזיר את הצלב האמיתי לכנסיית הקבר וחנך אותה מחדש.
ראו גם

מרד היהודים נגד הרקליוס
לקריאה נוספת

מיכאל אבי-יונה, בימי רומא וביזנטיון, ירושלים, תש"ו עמודים 179–201
זאב רובין, תולדות ירושלים בתקופת הביזאנטית. בתוך: אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה העות'מאנית, אריאל, תשנ"ג, עמ' 41–44
הערות שוליים

↑  מיכאל איש-שלום, מסעי נוצרים לארץ־ישראל, עמ' 68.
↑  מאמר של גדעון אבני
↑  [Reckless Rites: Purim and the Legacy of Jewish Violence (2006) ספר של אליוט (אלימלך) הורוביץ]
↑  זאב רובין, תולדות ירושלים בתקופת הביזאנטית. בתוך: אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה העות'מאנית, אריאל, תשנ"ג, עמ' 44
הקונגרס הערבי הלאומי הראשון

הקונגרס הערבי הלאומי הראשון (בערבית: المؤتمر العربي الأول - תעתיק לעברית: אלמאתמר אלערבי אלאול) היה כינוס ראשון של התנועה הלאומית הפאן ערבית שהתקיים בפריז בשנת 1913. הקונגרס התקיים באולם החברה הגאוגרפית הצרפתית בשדרות סן ז'רמן 184 בין ה-18 ל-23 ביוני 1913. הקונגרס התקיים על רקע עליית הטורקים הצעירים לשלטון באימפריה העות'מאנית ב-1908 ושקיעת האימפריה, עליית הציונות והתעוררות התנועה הערבית הלאומית. המתכנסים קראו ליצירת אומה ערבית עצמאית בשטחי "סוריה הגדולה", עיראק, ארץ ישראל ומצרים.
המשתתפים

בראש המארגנים ניצבו אנשי תנועת אל-פתאת (החברה הערבית הצעירה, נוסדה בפריז ב-1911) ובהם עווני עבד אל-האדי ורפיק אל-תמימי הפלסטינים, ג'מיל מרדם הסורי ותאופיק א-סוודי מעיראק.
בין המשתתפים הנוספים ניתן למנות את רשיד רידא מקהיר, נג'יב עזורי, מייסד "הליגה הערבית הפטריוטית" ועיזאת דראוזה מג'מאעין שליד שכם. כמו כן הוזמן והשתתף בדיונים נציג התנועה הציונית בקושטא ויקטור יעקובסון[דרוש מקור], אשר ביקש לראות את הציונות משגשגת בארץ ישראל לצד אמנסיפציה ערבית מחוץ לארץ ישראל כחלק מתחיית המזרח שלא על חשבון האימפריה העות'מאנית ומתוך הבנות עמה. לעומת זאת, יגאל סרנה, ברומן היסטורי דוקומנטרי "סוכן מפוקפק", שכתב על אודות סמי הוכברג, טוען שהוכברג הוא זה שהיה המשקיף הציוני היחיד בדיוני הקונגרס.
החלטות הקונגרס והשפעתו

לדברי ההיסטוריון הפלסטיני רשיד ח'אלידי כללו החלטות הקונגרס את דרישות בעלות נופך לאומי משלטונות האימפריה העות'מאנית כגון דרישה להגדיר את השפה הערבית כשפה הרשמית בארצות הלבנט (במקום הטורקית), דרישה להציב את החיילים הערבים בצבא האימפריה לשירות בארצותיהם ודרישה לכונן ממשלת נציגים לניהול ענייניהן הפנימיים של המדינות הערביות. עם זאת, בולטת בהיעדרה דרישה לעצמאות.
לאחר נעילת הקונגרס הבטיחה הממשלה העות'מאנית להנהיג מספר תיקונים ברוח החלטות הקונגרס, כמו כן מינתה מספר אישים ערביים לאומיים למשרות במנגנון ובסנאט. הדבר יצר פילוג עמוק בין הלאומנים הקיצוניים בתנועת אל-פתאת לבין המתונים שהסכימו לוויתורים הקלים שהחילה הממשלה העות'מאנית.
לקונגרס לא הייתה השפעה מרחיקת-לכת. פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גירוש האימפריה העות'מאנית משטחי הלבנט והצהרת בלפור שהבטיחה בית לאומי לציונות בחסות המנדט הבריטי שינו את כיוונה של התנועה הלאומית הערבית והכריחו אותה להתמודד אם אתגרים חדשים שמתכנסי הקונגרס לא צפו.
ראו גם

הקונגרס הלאומי הסורי
הקונגרס הערבי-פלסטיני
התנועה הלאומית הפלסטינית
לקריאה נוספת

Albert Hourani, Arabic Thought in the Liberal Age, 1798-1939, London, 1962, pp. 284-285.
Rashid Khalidi, British Policy Towards Syria and Palestine, London, Ithaca Press. pp. 310
הערות שוליים

↑  ישראל קולת, התנועה הציונית והערבים מתוך: הציונות והשאלה הערבית:קובץ מאמרים, הוצאת מרכז זלמן שזר
↑  שני ליטמן, מי היה סמי הוכברג, ממייסדי נס ציונה?, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2010
↑  יגאל סרנה, סוכן מפוקפק, הוצאת מסמרים, עמ' 113
↑  יעקב שמעוני, ערביי ארץ ישראל, תל אביב, תש"ז, עמוד 255
פצלי מפרץ אמו

| --- | --- |

 תכונות
 ליתולוגיה:  פצלים
 מיקום
 קואורדינטות:  35°35′S 137°30′E﻿ / ﻿35.583°S 137.500°E﻿ / -35.583; 137.500
 עובי:  78 מטר, ש-10 המטר הנמוכים מתוכם הם מאובנים
פצלי מפרץ אמו (באנגלית: Emu Bay Shale) הם תצורה גאולוגית במפרץ אמו בדרום אוסטרליה, המכילה קונסרבאט (משטחי שימור מאובנים) לאגרשטטה מרכזי (שכבות מאובנים עם שימור רקמות רכות), אחד מתוך שניים בעולם המכילים טרילוביטים רדליכידניים. פצלי מפרץ אמו מתוארכים כסדרה קמברית 2 שלב 4, בקורלציה עם השלב הבוטומי העליון של הקמבריון התחתון.
אופן השימור שלהם זהה לפצלי ברג'ס, אבל הגרגיר של סלע מפרץ אמו גדול יותר, מה שאומר שאיכות השימור נמוכה יותר. יותר מ-50 מינים של טרילוביטים, פרוקי-רגליים ללא ביומינרליזציה, פלאוסקולצידים (קבוצה של אקדיסוזואה נכחדת, לובופודיה, רב-זיפיות, וטוליקוליה (Vetulicolia), נקטוקרידים (Nectocarididae, דמויי דיונוני רחף), היוליטים (בעלי חיים בעלי קונכיות חרוטיות קטנות, המוכרות ממאובנים מתקופת הפלאוזואיקון), ברכיופודים, ספוגיים, צ'נסלורידים (chancelloriids, משפחה של חיות דמויות ספוג) ובעלי כליצרות זוהו בפצלי מפרץ אמו.
פליאוביוטה

בעקבות התיאור של פטרסון ואחרים (Paterson et. al., 2015).
פליאוביוטה > פרוקי רגליים

| פרוקי-רגליים> סוג | פרוקי-רגליים> מין | פרוקי-רגליים> הערה | פרוקי-רגליים> איור | פרוקי-רגליים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אנומלוקאריס | A. daleyae | רדיודונט אנומלוקרידידי הקשור קשר הדוק לסוג המין. |  |  |
| Echidnacaris | E. briggsi | רדיודונט טמיסיוקרידידי. |  |  |
| Wisangocaris | W. barbarahardyae | בעל כליצרות גזע ממשפחת הבלידה (Habeliida) |  |  |
| Tuzoia | T. australis, וכן מין נוסף, שלא ניתן לו שם | פרוק-רגליים גדול דו-קשוותי (bivalved) |  |  |
| Isoxys | I. communis, I. glaessneri | פרוק-רגליים דו-קשוותי (bivalved) |  |  |
| Oestokerkus | O. megacholix | מגה-כייראן (megacheiran) המשתייך למשפחת ליאנכואילידה (Leanchoiliidae) |  |  |
| Squamacula | S. buckorum | ארטיופוד (artiopod) | A drawing of the closely related S. clypeata |  |
| Australimicola | A. spriggi | ארטיופוד (artiopod) |  |  |
| Eozetetes | E. gemmelli | ארטיופוד (artiopod) |  |  |
| Kangacaris | K. zhangi | ארטיופוד (artiopod) | Kangacaris (left) and Emucaris (right) |  |
| Emucaris | Emucaris fava | ארטיופוד (artiopod) | Kangacaris (left) and Emucaris (right) |  |
| Redlichia | R. takooensis, R. rex | טרילוביט |  |  |
| Holyoakia | H. simpsoni | טרילוביט |  |  |
| Megapharanaspis | M. nedini | טרילוביט |  |  |
| Balcoracania | B. dailyi | טרילוביט |  |  |
| Emuella | E. polymera | טרילוביט |  |  |
| Estaingia | E. bilobata | טרילוביט |  |  |
פליאוביוטה > חיות אחרות

| חיות שאינן פרוקות-רגליים> סוג | חיות שאינן פרוקות-רגליים> מין | חיות שאינן פרוקות-רגליים> הערה | חיות שאינן פרוקות-רגליים> איור | חיות שאינן פרוקות-רגליים>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Nesonektris | N. aldridgei | מין מענף הווטוליקוליה (Vetulicolia), שמשתייך לקבוצת הבילטריה |  |  |
| Vetustovermis |  | כנראה חבר במשפחת הנקטוקרידידה (Nectocarididae) |  |  |
| Myoscolex | M. ateles | חיה אניגמטית ללא שיוך משוער |  |  |
| Wronascolex | W. antiquus, W. iacoborum | תולעת פליאוסקולסיד (Palaeoscolecid) |  |  |
| Luolishaniidae | Indeterminate | לובודופיאן (lobopodian) משוריין |  |  |
| Chancelloria | C. australilonga | חבר בקבוצת הצ'נסלורידה (Chancelloriidaea), קבוצה של בעלי חיים דמויי ספוג. |  |  |
| Demospongiae | Spp. | ספוגיים (בעיקר לפטומיטידה (Leptomitidae) וכן המפטונידה (Hamptoniidae) וקויה (אנ') (ממשפחת קואידה (Choiidae) |  |  |
| "Eldonioid" | Indeterminate | בעלי חיים רכי-גוף ממשפחת האלדוניה (Eldonia), מתור הקמבריון |  |  |
| Brachiopoda |  | כולל בני המשפחות Eoobolidae ו-Botsfordiidae |  |  |
Hyolitha: 
| Polychaeta |  | בעל זיקה אפשרית לתולעת הטבעתית Burgessochaeta. |  |  |
ראו גם

לאגרשטטה - אזורי מאובנים אחרים
הערות שוליים

רוב הטקסט של ערך זה לקוח מאתר האינטרנט של סם גון השלישי (Sam Ohu Gon III) - באישורו, במיוחד מדף Emu Bay
↑  J. B. Jago, Xiaowen Sun and Wen-long Zang (בדצמבר 2002). "Correlation within early Palaeozoic basins of eastern South Australia" (PDF). pp. 1–22. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2009-10-13. נבדק ב-2010-04-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Glaessner, M. F. (1979). "Lower Cambrian Crustacea and annelid worms from Kangaroo Island, South Australia" (PDF). Alcheringa: An Australasian Journal of Palaeontology. 3 (1): 21–31. Bibcode:1979Alch....3...21G. doi:10.1080/03115517908565437.
↑  Jago, James B.; García-Bellido, Diego C.; Gehling, James G. (2016-07-01). "An early Cambrian chelicerate from the Emu Bay Shale, South Australia". Palaeontology (באנגלית). 59 (4): 549–562. Bibcode:2016Palgy..59..549J. doi:10.1111/pala.12243. ISSN 1475-4983.
↑  Pocock, K. J. (1970). "The Emuellidae, a new family of trilobites from the Lower Cambrian of South Australia". Palaeontology. 13: 522–562.
↑  Brett Williamson (30 ביוני 2011). "Ancient discovery puts world's scientific eyes on Kangaroo Island". ABC News (Australia). {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Salleh, Anna (8 בדצמבר 2011). "Cambrian predator had killer eyes". ABC Science. נבדק ב-15 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paterson, John R.; García-Bellido, Diego C.; Jago, James B.; Gehling, James G.; Lee, Michael S.Y.; Edgecombe, Gregory D. (בינואר 2016). "The Emu Bay Shale Konservat-Lagerstätte: a view of Cambrian life from East Gondwana". Journal of the Geological Society (באנגלית). 173 (1): 1–11. Bibcode:2016JGSoc.173....1P. doi:10.1144/jgs2015-083. ISSN 0016-7649. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Schroeder, Natalie I.; Paterson, John R.; Brock, Glenn A. (בינואר 2018). "Eldonioids with associated trace fossils from the lower Cambrian Emu Bay Shale Konservat-Lagerstätte of South Australia". Journal of Paleontology (באנגלית). 92 (1): 80–86. Bibcode:2018JPal...92...80S. doi:10.1017/jpa.2018.6. ISSN 0022-3360. S2CID 197586878. {{cite journal}}:  (עזרה)
לקריאה נוספת

טרילוביטים אוסטרליים:
Hagadorn, J.W. (2002). "Burgess Shale-type Localities: The global picture".  In Bottjer, D.J.; W. Etter; J.W. Hagadorn; C.M. Tang (eds.). Exceptional Fossil Preservation -- A Unique View on the Evolution of Marine Life. Columbia University Press. ISBN 978-0231102544.
Sam Gon III. "A guide to the Orders of Trilobites". נבדק ב-23 באוגוסט 2005. {{cite web}}:  (עזרה)
Nedin, C. (1995). "The Emu Bay Shale, a Lower Cambrian fossil Lagerstätte, Kangaroo Island, South Australia". Memoirs of the Association of Australasian Palaeontologists. 18: 31–40.
Simpson, Dave. "Trilobites of South Australia". אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2006. נבדק ב-23 באוגוסט 2005. {{cite web}}:  (עזרה)
אובאנגי-שארי

אובאנגי-שארי לפני 1910. שימו לב שהגבולות מצטמצמים לחלק הדרום מזרחי של הרפובליקה המרכז אפריקאית של ימינו
אובאנגי-שארי (בצרפתית: Oubangui-Chari) הייתה מושבה צרפתית במרכז אפריקה, חלק מאפריקה המשוונית הצרפתית.
המושבה נקראה על שם הנהרות אובנגי ושארי שלאורכם היא יושבה. המושבה הוקמה ב-29 בדצמבר 1903 מאובאנגי עילית (Haut-Oubangui) ושארי עילית (Haut-Chari) שהיו חלק מקונגו הצרפתית. שמה של המושבה שונה לרפובליקה המרכז-אפריקאית (CAR) ב-1 בדצמבר 1958, וב-13 באוגוסט 1960 המושבה קיבלה עצמאות.
היסטוריה

הפעילות הצרפתית באזור החלה בשנת 1889 עם הקמת המאחז בנגי בראש הניווט על האובאנגי.
אובאנגי עילית הוקמה כחלק מקונגו הצרפתית ב-9 בדצמבר 1891. למרות אמנה של צרפת–מדינת קונגו החופשית שקבעה גבול בסביבות קו הרוחב 4 צפון, האזור היה במחלוקת בין השנים 1892–1895 עם מדינת קונגו החופשית, אשר תבעה את האזור Oubangui-Bomou). אובאנגי עילית הייתה מושבה נפרדת מ-13 ביולי 1894 ועד 10 בדצמבר 1899, אז היא צורפה בחזרה לקונגו הצרפתית. אזור שארי עילית הוקם כחלק מקונגו הצרפתית ב-5 בספטמבר 1900. באותה שנה השתלטה חברת סולטנות אובאנגי עילית על 140,000 קמ"ר באובאנגי עילית בוויתור .
השטחים אוחדו כמושבה הנפרדת של אובאנגי-שארי ב-29 בדצמבר 1903, לאחר התבוסה הצרפתית של עבאס השני ממצרים, שתבע את האזור.[דרוש מקור] ב-11 בפברואר 1906, מושבה זו התמזגה עם ההתנחלויות הצרפתיות סביב אגם צ'אד והפכה לטריטוריית אובאנגי-שארי-צ'אד (Oubangui-Chari-Tchad). בשנת 1909 היא קיבלה את הממשל על סולטנות זמיו ורפאי מקונגו הבלגית.
ב-15 בינואר 1910 אוחד ממשל זה עם קונגו הצרפתית וגבון כאזור אובאנגי-שארי של אפריקה המשוונית הצרפתית (FEA). ב-12 באפריל 1916 היא הפכה שוב למושבה הנפרדת של אובאנגי-שארי, אך ב-1920 איבדה את השטח סביב אגם צ'אד, וב-30 ביוני 1934 שוב צורפה לאפריקה המשוונית הצרפתית. כחלק מאפריקה המשוונית הצרפתית, היא הוכרזה כטריטוריה מעבר לים ב-31 בדצמבר 1937.
בין השנים 1915 ו-1931 הודפסו בולים לשימוש באובאנגי-שארי, ולאחר מכן הודפסו במיוחד עבור המושבה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, המושבה נותרה נאמנה לצרפת של וישי מ-16 ביוני עד 29 באוגוסט 1940, לפני שנכבשה על ידי צרפת החופשית. היא קיבלה אוטונומיה כרפובליקה המרכז אפריקאית ב-1 בדצמבר 1958, ועצמאות תחת אותו שם ב-13 באוגוסט 1960.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  World Statesmen. "Central African Republic." Accessed 29 Mar 2014.
↑  Richard Bradshaw and Juan Fandos-Rius, Historical Dictionary of the Central African Republic (Scarecrow Press, 2016), p. 176.
↑  World History at KMLA. "Central African Republic". Accessed 29 Mar 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547862005171  BnF: cb153236663 (data)  GND: 15719-3  ISNI: 0000 0001 1941 7453  LCCN: n78060053  VIAF: 147165513   WorldCat (עם VIAF): 147165513
פרוליסקה

| --- | --- |

לוגו של פרוליסקה
 פעילות:  אחראי על הסיוע ההומניטרי לאוכלוסייה האזרחית באזורי הסכסוך האוקראיני-רוסי בחבל דונבאס
 תחום:  הסיוע ההומניטרי
 מדינה:  אוקראינה
 משרד ראשי:  בעיר חרקוב
 מקום פעילות:  מזרח אוקראינה
 מנכ"ל:  Evgeny Kaplin
 תקופת הפעילות:  2008–הווה (כ־17 שנים)
 https://proliska.org/
 
פרוליסקה (באוקראינית: Проліска) הוא ארגון חוץ-ממשלתי באוקראינה, המעניק סיוע ההומניטרי לאוכלוסייה האזרחית באזורי הסכסוך האוקראיני-רוסי בחבל דונבאס. הארגון נוסד בשנת 2008 בעיר חרקוב. פרוליסקה הוא שותף רשמי לקרן ההומניטרית של האו"ם לאוקראינה (Ukraine Humanitarian Fund) ונציבות האו"ם לפליטים (UNCHR). הארגון מתנהל על ידי צוות עובדים סוציאליים ופסיכולוגים מומחים במצבי משבר ומעל מאה מתנדבים.
אזור הסכסוך

בחודש מרץ שנת 2014 פרץ משבר חברתי בעקבות אירוע יברומאידאן בעיר קייב בירת אוקראינה. המשבר גרם לסכסוך צבאי בין מורדים פרו-רוסים לבין כוחות צבא אוקראינה. בעקבות הסכסוך חולק רובו של חבל דונבאס לשתי מדינות פרו-רוסיות ללא הכרה בינלאומית: הרפובליקה העממית של לוהנסק והרפובליקה העממית של דונצק. לפי נתונים של משרד האו"ם לתיאום עניינים הומניטריים, נהרגו בקרבות קרוב ל־10,000 איש, מהם כ־2,000 אזרחים. מאז תחילת הסכסוך היו יותר מעשרים הפסקות אש, שכל אחת מהן נועדה להישאר בתוקף ללא הגבלת זמן, אך אף אחת מהן לא הרגיעה את האלימות. הפסקת האש האחרונה נכנסה לתוקפה ב-8 במרץ 2019, מה שהביא לירידה משמעותית של הלחימה בימים שלאחר מכן (לטענת שני הצדדים).
באפריל 2021 לאחר כשנתיים של שקט יחסי חלה הסלמה בקרבות.
כ-2.7 מיליון בני אדם מתגוררים בקהילות באזור כאשר החל מתחילת הסכסוך הם חסרי גישה למוסדות רפואיים ובתי מרקחת, ללא גישה למקורות מי שתייה, ללא שירותי דואר, ללא שירותי תעבורה, ללא חנויות, בתי ספר וכשהתחבורה הציבורית אינה פועלת על בסיס קבוע. מצב זה החמיר עקב פרוץ משבר מגפת הקורונה.
הסיוע ההומניטרי של פרוליסקה

בשנת 2014–2015 פינו מתנדבי הארגון יותר מ-3,500 עקורים (לרוב נשים וילדים) מקהילות באזורי הלחימה הפעילה לאזורים תחת פיקוד ממשלת אוקראינה.
באותה התקופה נאספו יותר מ-350 טון תרומות מתושבי העיר ובהן בגדים, מזון ותרופות. מתנדבי הארגון מסרו מדי שבוע את התרומות לאוכלוסייה האזרחית באזורי הלחימה הפעילה.
הארגון נתמך כספית, מעת לעת, על ידי נציבות האו"ם לפליטים, קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים (UNICEF), קרן הומניטרית של האו"ם לאוקראינה ושגרירויות של מדינות רבות באוקראינה: שווייץ, אוסטריה, הונגריה וישראל ותורמים פרטיים.
לאורך 458 קילומטר של פרוסים עשרת מרכזים הומניטריים של הארגון.הצוות מספק סיוע לנזקקים בכ־600 קהילות בשטח הסמוך לחבל דונבאס.
פעילויות הארגון כוללות בין היתר:
ליווי במעבר מחסומים בקו העימות המכיל סיוע בקבלת תעודות מעבר אלקטרוניות.
עזרה בשיכון הקהילות, שחזור תשתיות בקהילה, הדרכות, פעילויות לימודיות וחיזוק דו הקיום בקהילות המארחות.
סיוע פסיכולוגי לאנשים נפגעי הסכסוך, כולל תמיכה פסיכו-סוציאלית ממושכת.
סיוע לאנשים שאינם מסוגלים לשרת את עצמם בביתם.
עזרה לאנשים נפגעי מוקשים וחומרי נפץ .
תחקור קורבנות הסכסוך לצורך מתנת מענק חד פעמית של נציבות האו"ם לפליטים.
קמפיינים להגנת זכויות הקורבנות האזרחיים של הסכסוך, כולל הכנת המלצות חקיקה לרשויות מקומיות ולאומיות.
אספקת חומרי בניה לשיפוצי חירום.
תמיכה לבתי אבות שאינם מסובסדים על ידי גופים ממשלתיים.
רכישת דיור לעקורים חסרי בית.
מדי שנה, מאז תחילת הסכסוך, עוברים מעל מיליון איש את מעבר הקו העימות במזרח אוקראינה. מדי חודש עובדי פרוליסקה מלווים אלפי אנשים במעבר הקו העימות ב"סטניצה לוגנסקיה" ומקומות האחרים.
בחורף-אביב שנת 2021 עם העלייה הניכרת בהיקף התחלואה מקורונה בקהילות באזור מזרח אוקראינה, הארגון מסייע בחלוקת תרופות ובהעברת חולים לבתי-חולים.
באפריל 2021 במעבר הקו העימות "סטניצה לוגנסקיה" על ידי פרוליסקה בשיתוף פעלה עם נציבות האו"ם לפליטים הוקמו תחנות אוטובוס "חכמות" מאפשרות טעינת טלפונים ומכשירים ניידים וגישה לרשת WI-Fi .
שיתופי פעולה

בין התורמים לפעילות הארגון נמצא המרכז לשיתוף פעולה בינלאומי של ישראל (אוקראינה).
ב־17 בנובמבר 2020 שופצו ונפתחו מחדש 8 בארות מים המספקות מי שתייה לתושבי מחוז דונצק. שגרירות ישראל באוקראינה והמרכז לשיתוף פעולה בינלאומי מימנו את הפרויקט.
ראו גם

יחסי אוקראינה–רוסיה
אטלנטיס - סרט על המלחמה
הסכסוך האוקראיני-רוסי
קיבורגים (סרט)
המשבר באוקראינה
Donbass (סרט)
מעמד משווני

מעמד משווני הוא מתקן שתכליתו לפצות טלסקופים ומכשירי תצפית אחרים על התנועה המדומה של גרמי שמים. בשל סיבוב כדור הארץ נראים גרמי השמים כנעים ממזרח למערב, ויוצאים אט-אט משדה הראיה. מעמד משווני מפצה על תנועה זו, ובכך מאפשר מדידות, תצלומים ותצפיות ממושכות על גרמי שמיים.
תנועת המעמד המשווני

על מנת לעמוד בדרישה לייצוב גרם שמיים בשדה הראיה על המעמד המשווני לבצע תנועה הפוכה בדיוק לזו של כדור הארץ. מאחר שכדור הארץ מסתובב ממערב למזרח, על המעמד המשווני לנוע ממזרח למערב. תנועה זו מתבצעת על ציר המקביל לציר כדור הארץ בדיוק גבוה ככל האפשר, שאם לא כן, מתקבלת סחיפה (drift) של גרם השמיים הנצפה לכיוון דרום (צפון בחצי הכדור הדרומי).
על קו המשווה (ועליו בלבד) מעמד משווני נע על ציר המקביל לקרקע ומצביע כלפי צפון. בקטבים מעמד משווני ינוע על ציר ניצב לקרקע. בין הקטבים לקו המשווה יש להטות את ציר הסיבוב של המעמד המשווני כמידת קו הרוחב בו מתקיימת התצפית, כך שציר הסיבוב יצביע במדויק על הציר הצפוני בחצי הכדור הצפוני ועל הציר הדרומי בחצי הכדור הדרומי. בנוסף לדרישה שהציר יקביל לציר כדור הארץ קיימת גם דרישה למהירות סיבוב אחידה של הציר כך שיתווה מעגל שלם אחת ליממת כוכבים. בכך מתמלאות כל הדרישות לפיצוי על סיבוב כדור הארץ. רמות הדיוק של מעמדים משווניים משתנות בהתאם לשימוש בחומרים ודיוק הייצור. רמת הדיוק הנמוכה ביותר מספיקה לתצפית בעין, רמת דיוק גבוהה יותר דרושה לצילום, והמעמדים המדויקים והכבדים ביותר משמשים למדידות ומחקר.
טלסקופים היסטוריים השתמשו במנגנון הכולל גלגלי שיניים, משקולות ומטוטלות, בדומה לשעוני סבא. עם הזמן, המשקולות והמטוטלות פינו את מקומם למנועים חשמליים.
סוגי מעמד משווני

אופי השימוש במעמד משווני מכתיב את תכנונו. שיקולי ניידות, משקל ודיוק קובעים שימוש בסוגים שונים. בנוסף לסוגים הנפוצים, המוצגים להלן, ישנם עוד כמה עשרות סוגים ותת-סוגים המתאימים לדרישות שונות.
סוגי מעמד משווני > מעמד גרמני, או חצובה גרמנית

הסוג הנפוץ ביותר של מעמד משווני מכונה מעמד גרמני. למעשה מדובר בחצובה שראשה, הנושא את הטלסקופ ומסוגל לתנועה ימין-שמאל ומעלה-מטה, מוּטֶה על פי מעלות קו הרוחב - מהטיית-אפס בציר הצפוני או הדרומי ועד הטיה ב-90° על קו המשווה.
בעוד שחצובה גרמנית היא הפופולרית ביותר בשל גודלה הקטן יחסית לסוגי מעמד משווני אחרים, היא לוקה בשני פגמים מהותיים. מאחר שבמעמד גרמני מורכבים שלושה צירים זה על גבי זה, חוסר יציבות בכל ציר מתווסף לחוסר יציבות של הצירים האחרים. על כן, ייצור חצובה במשקל נמוך מדי ובאיכות חומרים ירודה מובילה לחצובה רועדת. חוסר יציבות זה מועצם בטלסקופ בהתאם למידת ההגדלה וגורם לדמות הנראית לקפץ. החצובות הגרמניות הזולות ביותר מתסכלות מאוד את המשתמש בהן ולעיתים אינן ניתנות כלל לשימוש.
חצובה גרמנית איכותית נבנית מחומרים קשיחים ועבים, על פי רוב פלדה, עם מנגנון גלגלי שיניים חרוט בדיוק גבוה. לכן משקלה של חצובה גרמנית איכותית הוא כפי שלושה מהציוד אותו היא נושאת, ולרוב אף יותר. חצובות גרמניות יקרות יותר בנויות מטיטניום וסיבי פחמן המספקים את החוזק הדרוש בשליש מהמשקל.
פגם מהותי נוסף נובע ממרכז הכובד של הטלסקופ הנמצא מחוץ לציר החצובה, ולכן הכרחי להוסיף משקולות איזון כבדות, ההופכות את החצובה הכבדה ממילא לכבדה עוד יותר. מסיבות אלו המנגנון המניע את הציר סובל מעומסים גבוהים בהרבה ממשקל הטלסקופ, אם לא ננקט משנה זהירות באיזון הטלסקופ והמשקולות על החצובה. לכן חצובות גרמניות מוגבלות כמעט לגמרי לטלסקופים קטנים עד בינוניים, והשימוש בהן מחייב עקומת לימוד תלולה וקפדנות רבה.
סוגי מעמד משווני > מעמד אנגלי

במעמד אנגלי צירי התנועה ממוקמים אחד בתוך השני ולא אחד על גבי השני: הטלסקופ כולו קבוע על ציר בתוך מסגרת, והמסגרת כולה נתונה על שני צירים בקצותיה כך שהיא מקבילה לציר כדור הארץ. כך מתקבל מעמד יציב מטבעו, אך גדול הרבה יותר ממעמד גרמני, מפני שעל המסגרת להיות גדולה מהטלסקופ כולו. מסיבות אלו מעמד אנגלי משמש על פי רוב במצפים קבועים בלבד.
סוגי מעמד משווני > משטח משווני, או מעמד פּוֹנְסֶה (Poncet)

מעמד פונסה הוא פשרה בין הדרישה לעקיבה רצופה על גרמי השמים לבין שיקולי ניידות, משקל וגודל. זהו משטח המתווה חלק של מעגל על גבי ציר חרוטי הנמצא תחתיו. הציר החרוטי מוּטֵה על פי מעלות קו הרוחב. כך מתקבלת עקיבה לזמן מוגבל, לרוב בין רבע שעה לשעה. מעמד פונסה משמש בדרך כלל אסטרונומים חובבים בעלי טלסקופים גדולים, בקוטר 16 אינץ' ומעלה.
סוגי מעמד משווני > מעמד פרסה (horseshoe mount)

מעמד פרסה הוא גרסה מקצועית ויקרה של מעמד פונסה. להבדיל ממעמד פונסה, בו התנועה מתקיימת על גזרה קטנה של חרוט, במעמד פרסה התנועה מתבצעת על כמעט חרוט שלם. רוב הטלסקופים הגדולים המשמשים למחקר, כמו טלסקופ הייל בהר פאלומר, משתמשים במעמד פרסה.
סוגי מעמד משווני > מעמד מזלג (fork mount)

מעמד מזלג הוא הכלאה בין מעמד אנגלי למעמד גרמני. הטלסקופ ממוקם בין זרועות מזלג הנטוי על גבי טריז (wedge), ומידת הנטייה היא על פי מעלות קו הרוחב, כך שציר התנועה מקביל לציר כדור הארץ. סוג זה של מעמד מוגבל לטלסקופים קצרים, דמויי חבית, כדוגמת שמידט-קאסגרין.