stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רמון פואנקרה
נשיאות > משבר יולי ומלחמת העולם הראשונה

ב-28 ביוני 1914, פואנקרה צפה במסלול המרוצים של לונגצ'אמפס כאשר קיבל חדשות על רצח הארכידוכס פרנץ פרדיננד בסרייבו. פואנקרה היה מוקסם מהדיווח, אך המשיך לצפות במירוץ.
בשנת 1913 הוכרז כי פואנקרה יבקר בסנקט פטרסבורג ביולי 1914 כדי לפגוש את הצאר ניקולאי השני. בליווי ראש הממשלה רנה ויויאני, פואנקרה נסע לרוסיה בפעם השנייה (אך לראשונה כנשיא) כדי לחזק את הברית הצרפתית-רוסית. ב-15 ביולי, שר החוץ האוסטרו-הונגרי, הרוזן לאופולד פון ברכטולד, הודיע למדינות זרות באמצעות ערוץ אחורי על כוונת אוסטריה-הונגריה להציג אולטימטום לסרביה. כשהגיע פואנקרה לסנקט פטרסבורג ב-20 ביולי, הרוסים דיווחו לו על האולטימטום האוסטרי והתמיכה הגרמנית באוסטריה.
אף על פי שראש הממשלה ויויאני היה אמור להיות אחראי על מדיניות החוץ הצרפתית, פואנקרה הבטיח לגיבוי הצבאי הצרפתי ללא תנאי למען רוסיה נגד אוסטריה-הונגריה וגרמניה. בדיוניו עם ניקולאי השני דיבר פואנקרה בגלוי על ניצחון במלחמה בסופו של דבר, ולא הימנעות ממלחמה. מאוחר יותר הוא ניסה להסתיר את תפקידו בהתפרצות הסכסוך הצבאי והכחיש שהבטיח לרוסיה דבר. פואנקרה הגיע לפריז ב-29 ביולי ובשעה 7 בבוקר ב-30 ביולי, באישורו המלא של פואנקרה, שיגר ויויאני מברק לניקולאי בו אישר כי: "באמצעי הזהירות ובצעדים ההגנתיים אליהם רוסיה מאמינה שהיא מחויבת לנקוט, היא לא צריכה להמשיך מייד בכל צעד שעשוי להציע לגרמניה עילה להתגייסות מוחלטת או חלקית של כוחותיה".
ביומנו האישי באותו יום, מתאר פואנקרה כי מטרת ההודעה לא הייתה למנוע פריצת מלחמה אלא לשלול תירוץ מגרמניה ובכך להשיג תמיכה בריטית בברית הפרנקו-רוסית. הוא אישר התגייסות רוסית. כוח מכסה צרפתי, וחמישה כוחות צבא חזקים, הוצבו בגבול גרמניה בשעה 16:55, לפי נוהל טרום ניווט רגיל. פואנקרה וויויאני דרשו להתקין את הכוח המכסה עשרה קילומטרים מהגבול, מהסיבה היחידה שצרפת תיראה חפה מפשע בעיני בריטניה.
מיד נשלח ללונדון פתק כדי לספר לבריטים על התמרון ולזכות באהדתם נגד גרמניה. ב-31 ביולי הציג השגריר הגרמני בפריז, הרוזן וילהלם פון שון, בפני ויויאני אזהרה מעין אולטימטום כי אם רוסיה לא תסיים את התגייסותה תוך שתים עשרה שעות, גרמניה תתגייס. פירושו של גיוס פירושו מלחמה. באותו יום, ראש המטה הכללי של הצבא הצרפתי, מרשל ז'וזף ז'ופר, הגיש בקשה להתגייסות כללית וטען בכזב כי גרמניה התגייסה בסתר במשך יומיים או שלושה. פואנקרה תמך בבקשתו של ז'ופר. הגיוס הכללי של צרפת נפסק בשעה 16:00 ב-1 באוגוסט.
ב-1 באוגוסט שיקר פואנקרה לפרנסיס ברטי, שגריר בריטניה בצרפת, וטען כי התגייסות רוסית נגזרה רק לאחר אוסטריה. לאחר שגרמניה הכריזה מלחמה בצרפת ב-3 באוגוסט, אמר פואנקרה: "מעולם לא התקבלה הכרזת מלחמה בסיפוק כזה". הוא הופיע בפני האספה הלאומית בשעה שלוש אחר הצהריים ב-4 באוגוסט והודיע כי צרפת מצויה כעת במלחמה ומגבשת את דוקטרינת סקרת האיגוד בה הודיע כי: "שום דבר לא ישבור את שדרת האיגוד בפני האויב." במהלך הפגישה פואנקרה וויויאני לא דיברו על התגייסות רוסיה וטענו במקום זאת כי רוסיה ניהלה משא ומתן עד תום.
נשיאות > המשך המלחמה

פואנקרה הוטל על הצד יותר ויותר, לאחר הצטרפותו לשלטון של ז'ורז' קלמנסו כראש ממשלה בשנת 1917. הוא האמין כי שביתת הנשק ב-1918 התרחשה מוקדם מדי וכי הצבא הצרפתי היה צריך לחדור הרבה יותר עמוק לגרמניה. בוועידת השלום בפריז ב-1919, במשא ומתן על חוזה ורסאי, הוא רצה שצרפת תיאבק על הריינלנד מגרמניה כדי להעמידה תחת שליטה צבאית של בעלות הברית. מרשל פרדיננד פוש הפציר בפואנקרה להפעיל את סמכויותיו כפי שנקבעו בחוקה, ולהשתלט על משא ומתן על האמנה, בגלל חששות שקלמנסו לא משיג את מטרות צרפת. הוא לא עשה זאת, וכאשר הקבינט הצרפתי אישר את התנאים שקלמנסו השיג, שקל פינקארה להתפטר, אם כי שוב נמנע.
בשנת 1920 הסתיימה כהונתו של פואנקרה כנשיא, ושנתיים לאחר מכן שב לתפקיד ראש הממשלה.
פוליטיקה לאחר הנשיאות > ראשות ממשלה שנייה

כהונתו קמה בזכות המדיניות החזקה נגד גרמניה. מתוסכל מפני חוסר נכונותה של גרמניה לשלם פיצויים, קיווה פואנקרה לסנקציות כלכליות אנגלו-צרפתיות נגדה ב-1922 תוך התנגדות לפעולה צבאית. באפריל 1922 נבהל פואנקרה מאוד מהסכם רפאלו, תחילתו של חיבור גרמני-סובייטי לסדר הבינלאומי שהוקם על ידי חוזה ורסאי. הפריע לו שראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' לא היה שותף לנקודת המבט הצרפתית, אלא קיבל כמעט בברכה את רפאלו כסיכוי להכניס את רוסיה הסובייטית למערכת הבינלאומית.
פואנקרה האמין עד מאי 1922 שאם רפאלו לא יכול היה לשכנע את הבריטים כי גרמניה עומדת לעבור את מערכת ורסאי בכל אמצעי הכרחי, אז שום דבר לא היה יכול, ובמקרה זה צרפת פשוט תצטרך לפעול לבדה. עוד הוסיף לחששותיו של פואנקרה קמפיין התעמולה העולמי שהחל באפריל 1922 והאשים את צרפת במלחמת העולם הראשונה כאמצעי להפריך את סעיף 231 לחוזה ורסאי, ובכך יפגע בטענת הצרפתים לפיצויים. בתעמולה הגרמנית-סובייטית בשנות העשרים של המאה העשרים, הוצג משבר יולי 1914 כ"פואנקרה-לה-גררה" (מלחמתו של פואנקרה), בו הפעיל פואנקרה את התוכניות שביצע לכאורה משא ומתן עם הקיסר ניקולאי השני בשנת 1912 לצורך פירוקה של גרמניה. העיתון הצרפתי הקומוניסטי "להומניט" ניהל סיפור שער על העמוד הראשון בו האשים את פואנקרה וניקולאי השני בכך שהם היו שני הגברים שהפילו את העולם למלחמה בשנת 1914. התעמולה של פוינקרה-לה-גררה התבררה כיעילה מאוד בשנות העשרים.
לאורך האביב והקיץ של שנת 1922, המשיכו הבריטים לדחות את הצעותיו של פואנקרה לברית עם בריטניה. ניסיון של פואנקרה להתפשר עם הבריטים על הפיצויים הגרמניים נכשל בשנת 1922. בדצמבר 1922 פואנקרה התמודד עם עוינות בריטית-אמריקאית-גרמנית, ראה פחם לייצור פלדה צרפתי, וכסף לשיקום אזורי התעשייה ההרוסים מתנקזים. פואנקרה החליט עקב הפסקת העברת תשלומי הפיצויים מגרמניה לצרפת (עקב ההייפר אינפלציה בגרמניה) לכבוש את חבל הרוהר ב-11 בינואר 1923, כדי לחלץ את השילומים בעצמו. זה, לטענת ההיסטוריון סאלי מארקס, "לא היה רווחי ולא גרם להייפר-אינפלציה הגרמני, שהחל בשנת 1922 והתנפח בגלל התגובות הגרמניות לכיבוש רוהר, וגם לא להתמוטטות הפרנק ב-1924, שנבעו מהפרקטיקות הכספיות הצרפתיות ומאידוי השילומים." הרווחים, לאחר עלויות כיבוש רוהר-ריינלנד, היו כמעט 900 מיליון סימני זהב, רווח צרפתי. במהלך משבר הרוהר, פואנקרה עשה ניסיון כושל ליצור קשרים דיפלומטיים עם ברית המועצות. פואנקרה הפסיד בבחירות לראשות הממשלה הצרפתית ב-1924 נאמר כי הפסיד "יותר מהתמוטטות הפרנק והמיסוי מאשר מבידוד דיפלומטי." היסטוריונים צרפתים טוענים כי פואנקרה לא היה לאומן נקמני. למרות חילוקי דעותיו עם בריטניה, הוא רצה לשמר את הברית האנגלו-צרפתית. כאשר הורה על הכיבוש הצרפתי של עמק הרוהר בשנת 1923, מטרותיו היו מתונות. הוא לא ניסה להחיות את הבדלנות של רניש. מטרתו העיקרית הייתה זכיית הציות הגרמנית לחוזה ורסאי. השיטות הבלתי גמישות של פואנקרה ואישיותו הסמכותית הביאו לכישלון הדיפלומטיה שלו.
פוליטיקה לאחר הנשיאות > ראשות ממשלה שלישית

המשבר הפיננסי החזיר את פואנקרה לשלטון בשנת 1926, והוא שוב התמנה לראש הממשלה ושר האוצר עד פרישתו בשנת 1929. כראש ממשלה הוא נקט מספר מדיניות לייצוב פרנק, המכונה רטרואקטיבית "חוק הייצוב של פואנקרה". הפופולריות שלו כראש ממשלה עלתה במידה ניכרת לאחר שובו לתקן הזהב, עד כדי כך שמפלגתו זכתה בבחירות הכלליות באפריל 1928. כבר בשנת 1915, הציג רמון פואנקרה חוק דה-נטורליזציה שנוי במחלוקת, אשר הוחל על אזרחים צרפתים אשר במקורם "ממוצא אויב" שהמשיכו לשמור על לאומיותם המקורית. באמצעות חוק אחר שהתקבל בשנת 1927, הממשלה יכולה הייתה להתנכל לכל אזרח חדש שביצע מעשים בניגוד ל"אינטרס הלאומי" הצרפתי.
התפטרות ומוות

בגלל מצבו הבריאותי הלקוי, התפטר פואנקרה מראשות הממשלה ביולי 1929, וסירב לכהן כהונה נוספת כראש ממשלה. הוא נפטר בפריז ב-15 באוקטובר 1934, בגיל 74.
בן דודו היה המתמטיקאי והפיזיקאי המפורסם אנרי פואנקרה.
עיתון צרפתי ראשי המכריז בחגיגיות על ניצחונו של פואנקרה בבחירות לנשיאות.
פואנקרה ונשיא ארצות הברית וודרו וילסון, 1918
פואנקרה עם הנשיא אלכסנדר מילרן בשנת 1923
לוהנסק

לוהנסק או לוגנסק (אוקראינית: Лугáнськ, רוסית: Лугáнск) היא עיר במזרח אוקראינה, בירת מחוז לוהנסק. אוכלוסיית העיר מונה 417,990 איש לשנת 2015. העיר נחשבת כעיר תעשייה חשובה במדינה. החל מאפריל 2014 לוהנסק היא עיר הבירה של הרפובליקה העממית של לוגנסק.
היסטוריה

האזור שבו שוכנת העיר היה חלק מרוס של קייב החל מהמאה ה-9. במאה ה-11 לאחר חלוקתה של מדינה זו היה חלק מאחת הנסיכויות, שנכבשו על ידי המונגולים ב־1249. במאה ה-14 האזור נכבש על ידי הליטאים, ולאחר הסכם איחוד לובלין נהפך לחלק מפולין. לאחר המרד הקוזקי ב־1648 האזור עבר לחסות רוסית ב־1654 לפי הסכם פריאסלבל.
ב־1702 התחוללו באזור קרבות בין הרוסים של פטר הגדול לבין השוודים של קרל ה-12, שאליו התחבר איוון מזפה, מנהיג הקוזקים. לאחר הניצחון הרוסי צורף האזור סופית לרוסיה. בתקופת פטר ואחריו התגלה באזור פחם רב. במסגרת מדיניות פיתוח השטחים הקוזקים, שסופחו במהלך המאה ה-18 על ידי המלכה יקתרינה הגדולה ב-1795 הוקם באזור העיר בית חרושת של לוהנסק (לוהנסקי זבוד), שנקרא על שם הנהר לוהן. הקמת העיר לוותה בהקמת בית חרושת לעיבוד עפרות ברזל, לייצור ברזל יצוק, שעליו הופקד המהנדס הסקוטי קרל גסקויין. הקמת בית החרושת משכה מהגרים פועלים מכל רוסיה, בעיקר מאזורי תעשייה אחרים, כמו חבל ירוסלבל. ב-1800 לראשונה הופקה יצקת בתנור רם. ב־1812, בעת המלחמות הנפוליאוניות, סיפק בית החרושת את רוב התותחים לצבא הרוסי. במקביל לפיתוח תעשייתי התרחש בעיר גם פיתוח מסחרי, ומספר העסקים ואוכלוסייה גדלו משמעותית בתקופה זאת.
ב־1882 שם העיר שונה ללוגנסק (לוהנסק בהגייה אוקראינית) על ידי צו קיסרי. בזמן מלחמת האזרחים בין 1918–1920 עברה העיר מספר ידיים, עד שב־1920 הצבא האדום השתלט עליה סופית. ב־1935 שונה שם העיר לוורושילובגרד על שם קלימנט וורושילוב, מראשי המנהיגים של המפלגה הקומוניסטית. ב־1938 הוכרזה העיר כבירת המחוז. בין יולי 1942 לפברואר 1943 בכיבוש גרמני. ב-1958 הוחזר לעיר השם הישן, שכן מדיניות המפלגה באותו זמן הייתה: "לא לקרוא לערים על שמות אנשים חיים", אך ב־1970 שונה שם העיר שוב לוורושילובגרד לאחר מותו של וורושילוב. ב-1990 שונה שוב שם העיר ללוהנסק.
בשנת 1964 החל לפעול נמל תעופה שבתקופת אוקראינה העצמאית פעל כנמל תעופה בין-לאומי. הוא לע פעיל החל משנת 2014.
באפריל 2014 הפכה לחלק מהרפובליקה העממית של לוגנסק, והפכה לבירת המדינה החדשה, שהכריזה על היפרדות חד צדדית ועצמאות מאוקראינה.
ספורט

בעיר שישה אצטדיוני כדורגל, כשהמפורסם שבהם הוא אצטדיון אוונגרד המכיל 22,288 מושבים ושימש עד 2014 כמגרש הבית של קבוצת זוריה לוהנסק שזכתה באליפות ליגת העל הסובייטית בכדורגל בשנת 1972. בעקבות משבר אוקראינה זוריה מארחת את משחקיה בסלאבוטיץ' ארנה שבעיר זפוריז'יה. בשנת 2015 האצטדיון הופקע על ידי הרשויות הבדלניות של הרפובליקה העממית של לוגנסק ומשמש את משרד הספורט של הרפובליקה העממית כמתקן אימונים ספורטיבי. מאז 2015 מועדון הכדורגל העיקרי בעיר הוא מועדון "דאלבץ" שזכה בשתי אליפויות הכדורגל של הרפובליקה העממית של לוהנסק.
מאז 2015 פעילה בעיר גם קבוצת הוקי קרח בשם "דיזל לוהנסק". כמו כן, פעילה גם קבוצת הכדורעף זוריה וקבוצות נוספות המתמודדות בטורנירי הספורט של הרפובליקה הבדלנית.
אוכלוסייה

לפי מרשם האוכלוסין משנת 2001, מבחינה לאומית הורכבה אוכלוסיית העיר באופן הבא: אוקראינים – 50%, רוסים – 47%, ביילורוסים – 1%, יהודים – 1%. עם זאת, כ-85% מתושבי העיר ציינו את הרוסית כשפת האם שלהם.
יהודים

בית הכנסת האחרון בעיר נסגר ב־1935 ומאז נפסקה פעילות הקהילה. החיים היהודיים התחדשו מיד אחרי התפרקות ברית המועצות ב־1990. ב־1992 לקהילה הוחזרו ספרי התורה, שנלקחו בשנות ה־30 על ידי הממשל. בשנת 1998 הרב שלום גופין שליח חב"ד, הגיע לעיר ומונה לרב ראשי. העיר משמשת כמרכז המחוז, שבו קיימות כ־10 קהילות יהודיות (האגודות באיגוד הקהילות היהודיות בחבר העמים). הקהילה נתמכת על ידי קרן רוהר ואור אבנר.
ערים תאומות

בריטניה קארדיף, בריטניה
פולין לובלין, פולין
בולגריה פרניק, בולגריה
הונגריה סקשפהרוואר, הונגריה
הרפובליקה העממית של סין דה קינג (אנ'), הרפובליקה העממית של סין
צרפת סנט אטיין, צרפת
הערות שוליים

↑  אצטדיון אוונגרד באתר משרד הספורט של הרפובליקה העממית של לוהנסק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552979205171  GND: 4468817-9  LCCN: n83052584  NKC: ge264608  SUDOC: 140832106  VIAF: 130221774   WorldCat (עם VIAF): 130221774 
תחנת הרכבת בעיר
רגע לפני ש...

"רגע לפני ש..." הוא האלבום השני של הזמרת שירי מימון. הוא יצא לאור ב-10 בינואר 2008 והפיק אותו מוזיקלית יועד נבו, שעיבד את רוב השירים. בעיבודים השתתפו גם מומי לוי ואסף דר. מימון עצמה כתבה מספר משירי האלבום.
הסינגל הראשון מתוכו, "יותר טוב לסלוח", הופץ כחודש לפני הוצאתו, ב-10 בדצמבר 2007 הסינגל נכתב על ידי אבינועם חי שמחי והולחן על ידי עידו רצון אשר היה גם אחראי לשורה "יותר טוב לסלוח".  להצלחה רבה במצעדי המוזיקה השונים, וברובם הגיע אף אל המקום הראשון.
ב-4 בפברואר 2008 יצא הסינגל השני מתוך האלבום הנקרא "כשהלכת", ב-24 במרץ הסינגל השלישי "תאהבי קצת את עצמך", וב-24 ביוני יצא הסינגל הרביעי "ורציתי שתדעי". הסינגל "כשהלכת" הגיע למקומות גבוהים יחסית במצעדים השבועיים, אך פחות מקודמו, "יותר טוב לסלוח" ואילו "תאהבי קצת את עצמך" ו"ורציתי שתדעי" לא זכו להשמעות רבות. בנוסף, לשני השירים הבאים באלבום: השיר - "שבי לרגע" שנכתב והולחן על ידי שחף וולמן והשיר - "זה לא מה שהבטיחו לי" שנכתב והולחן על ידי אייל גלס הופקו גם גרסאות עיבוד NY על ידי המפיק האמריקאי סטיב גרינברג שעבד עם אמנים בינלאומיים כמו להקת הנסון, בריטני ספירס ועוד.
בחודש מאי 2008 מימון החלה במסע הופעות ברחבי הארץ עם מיטב שיריה, הכוללים את שני אלבומיה, קאברים מ"כוכב נולד" ועוד. על העיבוד המוזיקלי היה אחראי לואי להב.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | זה לא מה שהבטיחו לי  | 3:26 |
| 2. | שבי לרגע  | 3:40 |
| 3. | יותר טוב לסלוח  | 2:47 |
| 4. | בועה  | 3:04 |
| 5. | ורציתי שתדעי  | 3:26 |
| 6. | לילה  | 3:53 |
| 7. | כשהלכת  | 3:37 |
| 8. | תאהבי קצת את עצמך  | 3:20 |
| 9. | ממשיכה מכאן  | 3:20 |
| 10. | בוחרת בי  | 2:55 |
| 11. | רגע לפני ש…  | 3:55 |
| 12. | זה לא מה שהבטיחו לי  | 3:19 |
| 13. | שבי לרגע  | 3:50 |
| משך כולל: | משך כולל: | 44:38 |
אמנים משתתפים

גיטרות: אבי סינגולדה


כינור: חן שנהר, אלון ובר


בס, קלידים, תכנותים, כלי הקשה : יועד נבו


צ'לו: דנה וקסמן, הילה קרני


כלי הקשה, תכנות: מומי לוי


ויולה: גליה חי


קלידים: אילן פוסטופצקי


פסנתר: אדם פרי


בס: אורי קליינמן
קליפים

יותר טוב לסלוח (בימוי: ליאת דהאן וג'ונתן ליאונג)
ורציתי שתדעי (בימוי: אופיר לובל)
הערות שוליים

↑  שירי מימון מציגה: אהבת נשים, באתר ynet, 1 ביולי 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 325bbd25-1bd2-339b-8072-8ee0cc97a13b
2005 במדע

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 2005  במדע |  |
< · 2003 · 2004 — 2005 — 2006 · 2007 · >
כל ערכי השנים במדע במאה ה-20 · כל ערכי השנים במדע במאה ה-21 · פורטל מדע בישראל
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 2005 ונוגעים לעולם המדע.
שנת המדע העולמית

שנת 2005 הוכרזה כ-שנת המדע העולמית (אנ') לציון 100 שנה לפרסום מאמריו פורצי-הדרך של איינשטיין (שנת הפלאות). ההכרזה על ידי האו"ם וגם על ידי הקונגרס של ארצות הברית.
מאותה סיבה, שנת 2005 הוגדרה על ידי האיחוד הבין-לאומי לפיזיקה תאורטית ויישומית (IUPAP) כ-שנת הפיזיקה העולמית.
ביולוגיה

תאי סריג (Grid cells), סוג של נוירונים במוחם של בעלי חיים המאפשרים להם להבין את מיקומם במרחב, התגלו על ידי הזוג אדוורד ומיי-בריט מוסר
5 באוקטובר – הרצף הגנטי של זן השפעת הספרדית שוחזר באמצעות דגימות רקמות היסטוריות ונמצא כי הוא דומה לשפעת העופות
חקר החלל

5 בינואר – גילוי אריס, גוף טרנס-נפטוני, כוכב לכת ננסי.
14 בינואר – גשושית הויגנס נחתה על טיטאן, ירחו של שבתאי, ושלחה לכדור הארץ נתונים על מבנה פני הירח והאטמוספירה שלו.
23 בפברואר – גילוי גלקסיה VIRGOHI21 שבנויה מחומר אפל
31 במרץ – מאקה-מאקה, כוכב לכת ננסי, גוף טרנס-נפטוני באזור חגורת קויפר התגלה במצפה הכוכבים פאלומר על ידי קבוצה בראשותו של מייקל בראון
31 באוקטובר – הכרזה על גילוי שני ירחים של כוכב הלכת הננסי פלוטו, ניקס והידרה, בעזרת צילומים שנעשו על ידי טלסקופ החלל האבל החל ממאי 2005
נובמבר – גשושית של סוכנות החלל היפנית היאבוסה נחתה על האסטרואיד איטוקוואה, אחד מהאסטרואידים קרובי ארץ ואספה דגימת אבק מפניו, הדגימה הגיעה לכדור הארץ רק ב-2010
מדעי המחשב

פברואר – יסוד חברה אמריקאית המפעילה אתר אינטרנט לאחסון ושיתוף סרטוני וידאו בשם יוּטְיוּבּ על ידי צַ'אד הַארלי, סטיב צֶ'ן וגַ'אווֶד קַארִים
23 באפריל – סרטון הווידאו הראשון הועלה ליוטיוב
מאי – הנרי מרקרם מייסד את פרויקט המוח הכחול, במהלכו מנסים מדענים לייצר סימולציה ממוחשבת של מוחות יונקים במטרה להבין את מבנה המוח ואת דרכי פעולתו
פיזיקה

ייצור פלזמת קווארקים-גלואונים במעבדה הלאומית ברוקהייבן.
כנס סולווה ה-23 מתכנס בבריסל בראשות דייוויד גרוס, הנושא-המבנה הקוונטי של המרחב והזמן
פלאונטולוגיה

בסין התגלה מאובן של יונק נכחד מסוג רפנומאמוס בן כ-130 מיליון שנים.
הגיל של זוג גולגללות שנמצאו בשנת 1967 על ידי ריצ'רד ליקי באתיופיה, מוערך מחדש לכ-195,000 שנה, אלה השרידים המוקדמים ביותר של הומוספיינס הידועים.
רפואה

27 בנובמבר – השתלת פנים חלקית בוצעה לראשונה על ידי פרופסור ברנרד דאוואושל (Bernard Devauchelle) בפניה של איזבל דינואר בצרפת.
פרסים

פרס נובל
פרס נובל לפיזיקה - רוי גלאובר (ארצות הברית), על תרומתו לתאוריה הקוונטית של קוהרנטיות אופטית; ג'ון הול (ארצות הברית), תאודור הנש (גרמניה), על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופיה מדויקת מבוססת לייזר, כולל טכניקת מסרק התדירויות האופטי.
פרס נובל לכימיה – איב שאובין (ארצות הברית) רוברט גרבס (ארצות הברית), ריצ'רד שרוק (צרפת) – על שיפור התהליכים המשמשים בייצור תרופות ובייצור פלסטיק.
פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה – ברי מרשל (אוסטרליה), רובין וורן (אוסטרליה) – על גילוי חיידק הליקובקטר פילורי שגורם לדלקות בקיבה, לכיב קיבה, לכיב תריסריון, ולמחלות סרטן בקיבה ובתריסריון.
פרס נובל לכלכלה - ישראל אומן (ישראל), תומאס שלינג (ארצות הברית) על חיזוק הבנתנו של עימות ושיתוף פעולה דרך ניתוח של תורת המשחקים.
פרס אבל - פטר לקס (הונגריה, ארצות הברית) על תרומתו פורצת הדרך לתאוריה וליישום של משוואות דיפרנציאליות חלקיות, ולחישוב הפתרונות שלהן.
פרס טיורינג - פיטר נאור (נורווגיה) - על פיתוח שפת התכנות ALGOL.
נפטרו

3 בפברואר – ארנסט מאייר, ביולוג גרמני אמריקאי, אחד מהביולוגים האבולוציונים המובילים במאה ה-20, (נולד ב-1904)
6 במרץ – הנס בתה, פיזיקאי גרמני-אמריקאי, יהודי, מראשי פרויקט מנהטן, תרם משמעותית בתחומים רבים ביניהם אלקטרודינמיקה קוונטית, פיזיקה גרעינית, ופיזיקת מצב מוצק, חתן פרס נובל לפיזיקה ב-1967 על עבודתו על נוקליאוסינתזה כוכבית, נולד ב-1906.
20 ביוני – ג'ק קילבי, מהנדס חשמל אמריקני נודע וחתן פרס נובל לפיזיקה (2000) על המצאת המעגל המשולב, נולד ב-1923.
28 באוקטובר – ריצ'רד סמולי, פיזיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה (1996) על חלקו בגילוי הפולרן, קידם את הננוטכנולוגיה ויישומיה (נולד ב-1943).
21 באוגוסט – רוברט מוֹג, מדען וממציא אמריקאי, חלוץ בתחום המוזיקה האלקטרונית בזכות פיתוח הסינתיסייזר, נולד ב-1934
31 באוגוסט – יוסף רוטבלט, פיזיקאי פולני בריטי, יהודי, עבודתו על נשורת גרעינית היוותה תרומה חשובה לקראת אשרור האמנה למניעת ניסויים גרעיניים בשנת 1963, חתן פרס נובל לשלום (1995) על מאמציו לפירוק נשק גרעיני (נולד ב-1908).
16 בנובמבר – הנרי טאובה, כימאי אמריקאי, חתן פרס נובל לכימיה (1983) על עבודתו על מנגנוני תגובות העברת אלקטרונים (נולד ב-1915).
הערות שוליים

↑  שנת הפיזיקה העולמית
וירוס משוחזר של שפעת ספרדית, תמונה ממיקרוסקופ אלקטרונים חודר
מלחמת דרום אוסטיה (1991–1992)

מלחמת דרום אוסטיה 1991-1992 הייתה מלחמה בין גאורגיה לבדלנים אוסטים מדרום אוסטיה, האחרונים הכריזו על רצונם להתנתק מגאורגיה ולהתאחד עם צפון אוסטיה תחת כנפי ברית המועצות. הבדלנים האוסטים בסיוע מתנדבים מצפון אוסטיה וכוחות רוסיים, הצליחו להשתלט על חלקים מדרום אוסטיה ולהקים רפובליקה בדלנית עצמאית. המלחמה הסתיימה בהפסקת אש בתיווכה של רוסיה וייסודו של כוח שמירת שלום משותף. אזור דרום אוסטיה נותר מחולק לאזורים בשליטת הגאורגים והאוסטים.
אף על פי שלא הייתה היסטוריה של קונפליקט בין טביליסי לדרום אוסטיה, הסכסוך בדרום אוסטיה הסלים במהירות לאלימות באופן בלתי צפוי עם התפוררות ברית המועצות. הסכסוך החל כתוצאה מהתמודדות בין מפלגות לאומניות בגאורגיה על השלטון במדינה.
ההחלטה של הפרלמנט הגאורגי באוגוסט 1989 על חיזוק המעמד של השפה הגאורגית, החלטה סמלית שהייתה מיועדת בעיקרה להתגרות במוסקבה, נחשב להתגרות בצפון אוסטיה והביא לדרישה ציבורית לשדרוג מעמד המחוז מאובלסט, שהוא הדרג השלישי, למעמד של רפובליקה אסס"ר, שהוא השני בדרג- כפי שהוחלט באופן צדדי בפרלמנט הדרום אוסטי.
ההחלטה החד-צדדית של הפרלמנט הדרום אוסטי בעניין זה ב-10 בנובמבר עוררה גל של הפגנות המוניות בטביליסי שסיפקו לזוויאד גמסחורדיה את ההזדמנות להטביע את חותמו על הפוליטיקה הגאורגית. מצעד ה"פיוס" שלו לעבר צחינוואלי בראשות כ-20,000 - 30,000 מפגינים נחסם על ידי האוסטים וכוחות ביטחון הפנים הרוסיים וגרם לנפגעים הראשונים בסכסוך.
תוצאות הלחימה

גאורגיה הטילה מצור כלכלי על המחוז הבדלני. היא ניתקה את אספקת החשמל לצחינוואלי וחסמה את הכביש שהוביל לעיר מזון ומצרכים אחרים. האוסטים מצידם שמו במצור כפרים גאורגיים. מעשי אכזריות התרחשו משני הצדדים.
תוצאות הלחימה גרמו למאות הרוגים ופצועים. הרבה כפרים דרום אוסטיים הותקפו ונשרפו לאפר, כמו גם בתים ובתי ספר גאורגיים. כ-1,000 איש נהרגו וכ-100,000 אוסטים נמלטו מאזור דרום אוסטיה וגאורגיה עצמה, רובם חצו את הגבול ועברו לצפון אוסטיה. כמו כן כ-23,000 גאורגים נמלטו מדרום אוסטיה והתיישבו בחלקים אחרים של גאורגיה.
אחרית דבר

במרץ 1994 נערכו בחירות לפרלמנט הבדלני של דרום אוסטיה. הבחירות הובילו להחלפת המנהיגות הלאומנית הקיצונית במנהיגים מהמפלגה הקומוניסטית לשעבר. הקו של עצמאות מגאורגיה ואיחוד עם צפון אוסטיה נותר בעינו.
עניינים שנויים במחלוקת

עם הכרזת מצב החירום ב-12 בדצמבר 1990 בצחינוואלי ונפת ג'ווה נשלחו לשם כוחות ביטחון פנים של גאורגיה ושל ברית המועצות. הכוח הרוסי שהוצב בצחינוואלי עזב זמן קצר לפני פירוק ברית המועצות ב-1 בדצמבר 1991. התפקיד אותו מילא הכוח הרוסי שנוי במחלוקת ואף סותר. לטענת האוסטים הכוח הרוסי לא ניסה למנוע את מעשי הזוועה אותו ביצעו הגאורגים בתחילת המלחמה. לעומת זאת טוענים הגאורגים כי עם עזיבת הכוח הרוסי את צחינוואלי הם הותירו את כלי נשקם לאוסטים.
מסכת נידה

כותרת מעוטרת למסכת נדה בש"ס מהדורת פרנקפורט ה'ת"פ
מסכת נידה היא המסכת השביעית בסדר טהרות שבמשנה, ויש בה עשרה פרקים.
המסכת עוסקת בעיקרה בטומאת נידה המופיעה בתורה, ובאופן ההיטהרות מטומאה זו. טומאת נידה היא טומאת אישה בזמן הווסת, או בלשון חז"ל – "שיצא דם ממקורה". משמעות טומאה זו היא הן ביחס לדיני טומאה וטהרה והן ביחס לאיסור יחסי אישות עם בעלה. כמו כן עוסקת הגמרא של מסכת זו בנושאי הלכות טהרה באופן כללי, יסודות בדינים וכללים שונים.
בניגוד לשאר המסכתות בסדר טהרות, ההלכות במסכת נידה רלוונטיות גם בעת המודרנית, על אף שבית המקדש עומד בחורבנו ואין נוהגים בדיני טומאה וטהרה.
מסכת זו נחשבת אחת המסכתות הקשות בכל הש"ס, יחד עם המסכתות עירובין ויבמות (וסימנן: ענ"י).
המסכת היא היחידה ממסכתות סדר טהרות שיש לה תלמוד על הסדר. בתלמוד הבבלי יש בה 72 דפים (על כל המסכת), לעומת 13 דפים בלבד בתלמוד הירושלמי, הואיל ויש בידינו רק ארבעה פרקים מהתלמוד הירושלמי על המסכת. עם זאת, ידוע מדברי התוספות שהיה ירושלמי לפחות עד פרק שביעי.
מיקומה של המסכת בסדר טהרות

לפי הקדמתו של הרמב"ם למשנה, לאחר שהסתיים העיסוק בטומאות הכלליות לכל מין האדם, הגיע העיסוק בטומאה הפרטית לנשים.
פרקי המסכת

שמאי אומר (שבע משניות).
כל היד המרבה לבדוק (שבע משניות).
המפלת חתיכה (שבע משניות).
בנות כותים (שבע משניות).
יוצא דופן (תשע משניות).
בא סימן (ארבע עשרה משניות).
דם הנדה (חמש משניות).
הרואה כתם (ארבע משניות).
האשה שהיא עושה צרכיה (אחת עשרה משניות).
תינוקת שלא הגיע זמנה לראות (שמונה משניות).
בסך הכול יש במסכת 79 משניות.