stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפועל בועיינה
היסטוריה

המועדון המקורי הפועל בועיינה הוקם בשנות ה-60 ושיחק בליגות הנמוכות, כאשר הישג השיא בשנים אלו היה תקופה קצרה בליגה ב' (הליגה הרביעית דאז), בין העונות 1993/1994 ועד 1998/1999, לאחר מכן ירד חזרה לליגה ג' והתפרק.
בשנת 2010 הוקמה הקבוצה מחדש ובשנת 2013 עלתה הקבוצה לליגה ב'. בעונת 2015/2016 הצליחה להעפיל לפלייאוף העלייה לליגה א' אך לא הצליחה להגיע לליגה א'. רק בסיום עונת 2019/2020 הצליחה בועיינה להגיע לליגה א' לאחר שקבוצת אסי גלבוע שהייתה הסגנית התפרקה, ובית הדין של ההתאחדות לכדורגל פסק כי בועיינה תעלה לליגה א'.
הערות שוליים

↑  קשים חיי אלוף עמ. 3, הפועל בועיינה מוצגת במחוז נצרת, מאת משה קשטן, עיתון חדשות הספורט 3 ביוני 1968
↑  חולים על כדורגל מערכת דאבל פס, אתר דאבל פס, 5 בספטמבר 2010
↑  המגזין לליגות נמוכות, הודעה לגבי עלייתה של בועיינה לליגה א', 20 במאי 2020
היינריך העשרים וארבעה, נסיך רויס-גרייץ

היינריך העשרים וארבעה, נסיך רויס גרייץ (בגרמנית: Heinrich XXIV Fürst Reuß zu Greiz;‏ 20 במרץ 1878 - 13 באוקטובר 1927), היה נסיך רויס-גרייץ בין השנים 1902–1918.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-20 במרץ 1878 בעיר גרייץ, להיינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ ולאידה, נסיכת שאומבורג-ליפה, בתם של אדולף הראשון, נסיך שאומבורג-ליפה והרמינה, נסיכת ולדק ופירמונט.
בשנת 1902 מת אביו היינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ, והיינריך עלה לשלטון במקומו. מכיוון שהיינריך העשרים וארבעה היה לקוי בנפשו כתוצאה מתאונה שעבר בילדותו, שלטו דודניו היינריך הארבעה עשר, נסיך רויס הקו הצעיר ולאחריו היינריך העשרים ושבעה, נסיך רויס הקו הצעיר כעוצרי הנסיכות. לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם הראשונה, נאלץ היינריך העשרים וארבעה להתפטר, ובתחומי הנסיכות הוקמה המדינה העממית רויס שהצטרפה בשנת 1920 למדינת תורינגיה.
ב-13 באוקטובר 1927 מת היינריך בגרייץ, ולאחר מותו איחד דודנו היינריך העשרים ושבעה, נסיך רויס הקו הצעיר, את בית רויס כולו תחת הנהגתו.
הסרט הכחול

אוניית הקיטור "סיריוס" נחשבת לזוכה הראשונה בסרט הכחול לאחר שהפליגה ב-1838 אל ניו יורק במהירות ממוצעת של 8.03 קשרים
הסרט הכחול (באנגלית: Blue Riband, "בְּלוּ רִיבֶּנְד") הוא תואר בלתי רשמי הניתן לאוניית נוסעים שחצתה את האוקיינוס האטלנטי במהלך הפלגה סדירה במהירות שיא.
המונח הושאל ממרוצי סוסים ולא היה בשימוש נרחב אלא לאחר 1910. על פי החוקים הבלתי כתובים של התחרות, השיא נקבע לפי המהירות הממוצעת ולא על פי משך ההפלגה, מאחר שאוניות מפליגות בנתיבים שונים. אונייה נחשבת לשוברת שיא אם עברה את השיא הקודם בהפליגה מזרחה, אך אינה זכאית לסרט הכחול אלא אם שברה גם את השיא הקשה יותר בהפלגה מערבה, נגד זרם הגולף.
מבין 35 אוניות נוסעים טרנס-אטלנטיות המחזיקות בתואר "הסרט הכחול", 25 היו בריטיות, 5 גרמניות, 3 אמריקניות, אחת מאיטליה ואחת מצרפת. 13 אוניות השתייכו לחברת הספנות קונארד ליין (כולל "קווין מרי" של חברת קונארד וייט סטאר), 5 לווייט סטאר ליין, 4 לנורדדויטשר לויד, 2 לקולינס ליין, 2 לאינמן ליין, 2 לגאיין ואחת לבריטיש אנד אמריקן, גרייט וסטרן, המבורג-אמריקה ליין, איטליה נוויגציונה, קומפני ז'נרל טרנסאטלנטיק ויונייטד סטייטס ליינס. רבות מבין אוניות אלו נבנו בסיוע סובסידיות ממשלתיות נדיבות ותוכננו למלא צרכים צבאיים בעת מלחמה. וינסטון צ'רצ'יל העריך כי שתי הקווינים של חברת קונארד סייעו לקיצורה של מלחמת העולם השנייה בשנה אחת. אוניית הנוסעים הטרנס-אטלנטית האחרונה שזכתה בסרט הכחול, אוניית הקיטור "יונייטד סטייטס", תוכננה לשמש הן כמובלת צבא הן כאוניית נוסעים מסחרית.
עד 1935 לא הוענק כל פרס לאונייה ששברה את השיא. הרולד היילז (1868–1942), פוליטיקאי בריטי והבעלים של חברת הספנות Hales Brothers, העניק לראשונה בשנה זו את גביע הפרס. חוקי גביע היילז שונים מן החוקים המסורתיים של הסרט הכחול. בגביע היילז יכולה לזכות אוניית נוסעים מסחרית מכל סוג שהוא בהפלגה לכל כיוון. האונייה הראשונה שקיבלה את הגביע ואינה אוניית נוסעים העורכת הפלגות סדירות (liner) היא מעבורת הנוסעים/מכוניות "הוברספיד גרייט בריטיין"; היא שברה את השיא בהפלגה מזרחה ללא נוסעים ב-1990. ברם, "יונייטד סטייסט" מוסיפה להחזיק בתואר הסרט הכחול משום שהאוניות ששברו את השיא אחריה לא היו אוניות נוסעים טרנס-אטלנטיות בהפלגה סדירה מערבה.
הערות שוליים

1 2  Kludas, Arnold (2000). Record breakers of the North Atlantic, Blue Riband Liners 1838–1952. London: Chatham.
↑  Gibbs, Charles Robert Vernon (1957). Passenger Liners of the Western Ocean: A Record of Atlantic Steam and Motor Passenger Vessels from 1838 to the Present Day. London: Staples Press.
↑  Maxtone-Graham, John (1972). The Only Way To Cross. Collier.
↑  Maxtone-Graham, John (1972). The Only Way To Cross. Collier.‏ Steve Birks (Tuesday, 22 January 2008). "Hanley – Stoke-on-Trent District.‏ The Potteries. Retreived 10 July 2010.
↑  Barbara Lloyd (July 15, 1990).‏ "Yachting: Suit May Be Filed Over Hales Trophy.
ערך זה הוא קצרמרבנושא תחבורה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הכוחות המזוינים של אלג'יריה

| --- | --- |


 מדינה:  אלג'יריה אלג'יריה
 תקופת הפעילות:  1962–הווה (כ־62 שנים) 
 הגוף הקודם:  צבא השחרור הלאומי 
 מטה:  אלג'יר 
 
הכוחות המזוינים של אלג'יריה הידועים בשם הצבא הלאומי העממי (ANP), הם אחד הכוחות המרכזיים בצפון אפריקה. הם נוסדו לאחר העצמאות של אלג'יריה מצרפת בשנת 1962, ויועדו להגן על הרפובליקה ולשמור על הסדר הציבורי. בתקופת מלחמת האזרחים האלג'יראית, הצבא היה גורם מרכזי במאבק נגד קבוצות איסלאמיסטיות רדיקליות ושמר על היציבות במדינה.
הכוחות המזוינים כוללים את כוחות הקרקע האלג'יריים, חיל האוויר האלג'ירי, חיל הים ואת כוח ההגנה האווירית של אלג'יריה. לפני הקמת הצבא הנוכחי, הכוחות הצבאיים האנטי-קולוניאליים הורכבו מיחידות צבאיות קונבנציונליות שנוצרו בשכנות מרוקו ותוניסיה במהלך מלחמת העצמאות של אלג'יריה.
מבנה וארגון

הצבא האלג'ירי מחולק לכמה זרועות עיקריות: חיל הרגלים, חיל השריון, חיל האוויר, חיל הים וכוחות הביטחון הפנים. הצבא מורכב מכ-325,000 חיילים סדירים וכ-135,000 אנשי מילואים, בנוסף לכ-150,000 חיילים בכוחות הביטחון הפנים. חיל האוויר האלג'ירי מחזיק ביותר מ-600 כלי טיס, כולל מטוסי קרב, מטוסי תקיפה ומסוקים. חיל הים מפעיל מספר פריגטות, קורבטות וצוללות לשמירה על הגבולות הימיים של המדינה.
משימות ופעולות

הצבא האלג'ירי עוסק במגוון פעולות לשמירה על ביטחון המדינה. בשנת 2023, הצבא נלחם בהצלחה בטרור ובפשיעה מאורגנת, כולל נטרול 16 טרוריסטים ומעצר של 2,723 סוחרי סמים. כמו כן, הכוחות החרימו כמויות גדולות של נשק וסמים (NDMT News). בנוסף, הצבא מתמודד עם אתגרים כמו הגירה בלתי חוקית ואיומים אזוריים, ומבצע פעולות להגנת מתקני הנפט והגז של המדינה.
תקציב ופיתוח

תקציב הביטחון של אלג'יריה הוא מהגבוהים באזור, ומגיע לכ-9.3 מיליארד דולר בשנה, שהם כחמישית מהוצאות הציבוריות של המדינה. השקעה זו משקפת את השינוי בדוקטרינה הצבאית של אלג'יריה, המותאמת לאיומים הביטחוניים החדשים, כולל התחזקות ההשפעה של ישראל באזור והסכסוך עם מרוקו. הצבא משקיע ברכישת מערכות נשק חדשות, שדרוג ציוד והכשרת חיילים כדי להתמודד עם איומים אלו.
ספקים וציוד

הספקים העיקריים של הציוד הצבאי של אלג'יריה הם ברית המועצות לשעבר, והרפובליקה העממית של סין. מאז הכרזת עצמאותה בשנות ה-60, לא ידוע על בסיסים זרים שהורשו לפעול באלג'יריה, אם כי בשנות ה-70 וה-80 היו יועצים צבאיים סובייטיים רבים במדינה. מאז 2001, שיתוף הפעולה הביטחוני עם ארצות הברית גבר, וכוחות אמריקאיים לקחו חלק במשימות אימונים בדרום סהרה של המדינה.
ספק נוסף של נשק לאלג'יריה הוא צרפת. צרפת ואלג'יריה שומרות על קשר הדוק מאז תקופת הקולוניאליזם הצרפתי באלג'יריה, וצרפת מספקת נשק ושריון לכוחות האלג'יריים. באוקטובר 2009 דווח כי אלג'יריה ביטלה עסקת נשק עם צרפת בשל נוכחות חלקים ישראליים.
בשנת 2006, הזמינה אלג'יריה טילים נגד מטוסים ארוכי טווח מדגם S-300PMU2 מרוסיה. באותה שנה, נרכשו ציוד צבאי רב מרוסיה כדי לשדרג את הארסנל הקונבנציונלי של המדינה. רכישות אלו כללו עסקה של חיל האוויר האלג'ירי לקנות 28 מטוסי קרב Su-30MKA ו-36 מטוסי קרב MiG-29SMT בעלות של עד 3.5 מיליארד דולר. אולם, מטוסי ה-MiG-29 הוחזרו לרוסיה בפברואר 2008 בשל איכות מבנה נמוכה, והוחלפו ב-16 מטוסי Su-30MKA חדשים (The New Arab).
לאלג'יריה גם תעשייה צבאית מקומית קטנה. הצבא מייצר רובים מדגם AK-47 ו-AKM-47, ברישיון מרוסיה וסין, וכן רקטות RPG ואת אקדח Caracal ברישיון מאיחוד האמירויות.
הערות שוליים

1 2 3  2024 Algeria Military Strength, www.globalfirepower.com (באנגלית)
1 2  How shifting geopolitical sands are driving Algeria's new military doctrine
↑  IPR - Algeria cancels weapons deal over Israeli parts, web.archive.org, ‏1 בינואר 2010
↑  Аэрокосмический портал Украины / Подтверждены контракты на поставку российского оружия в Алжир на сумму $7,5 млрд, web.archive.org, ‏7 בינואר 2015
↑  Algeria Lays Down Russian Arms - Kommersant Moscow, web.archive.org, ‏25 באפריל 2009
| כוחות צבאיים בעולם הערבי |
| --- | --- | --- |
| מדינות ריבוניות | אלג'יריה אלג'יריה • בחריין בחריין • קומורו קומורו • ג'יבוטי ג'יבוטי • מצרים מצרים • עיראק עיראק • ירדן ירדן • כווית כווית • לבנון לבנון • לוב לוב • מאוריטניה מאוריטניה • מרוקו מרוקו • עומאן עומאן • קטר (מדינה) קטר • ערב הסעודית ערב הסעודית • סומליה סומליה • סודאן סודאן • סוריה סוריה • תוניסיה תוניסיה • איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות • תימן תימן • צ'אד צ'אד |  |
| מדינות עם הכרה מוגבלת | הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית • רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית הרפובליקה הדמוקרטית הערבית הסהראווית • סומלילנד סומלילנד |  |
| כוחות מזוינים אזוריים אוטונומיים | פשמרגה |  |
| שחקנים משמעותיים אחרים | המדינה האסלאמית המדינה האסלאמית • חמאס חמאס • חזבאללה חזבאללה • חות'ים חות'ים • היחידות להגנת העם |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257689505171  BIBSYS: 1634281490816  BnF: cb12459307k (data)  GND: 33960-X  ISNI: 0000 0001 1531 406X  LCCN: n50067020  NKC: kn20060517024  SUDOC: 033758662  VIAF: 132494160   WorldCat (עם VIAF): 132494160
היינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ

היינריך העשרים, נסיך רויס-גרייץ (בגרמנית: Heinrich XX Fürst Reuß zu Greiz‏; 29 ביוני 1794 - 8 בנובמבר 1859) היה נסיך רויס-גרייץ בין השנים 1836–1859.
ביוגרפיה

היינריך נולד ב-29 ביוני 1794 באופנבך, רוזנות הסן-דרמשטאדט, והיה בנם הצעיר של היינריך השלושה עשר, נסיך רויס-גרייץ, בנם של היינריך האחד עשר, נסיך רויס-גרייץ וקונרדינה אלאונורה, נסיכת רויס-גרייץ, ווילהלמינה לואיזה, נסיכת נסאו-ויילבורג, בתם של קרל כריסטיאן, נסיך נסאו-ויילבורג וקרולינה, נסיכת אורנז'-נסאו).
בשנת 1836 מת אחיו הבכור היינריך התשעה עשר, נסיך רויס-גרייץ ללא בנים, והיינריך עלה לשלטון במקומו.
היינריך שלט שלטון אבסולוטי בנסיכות. בשנת 1848 פרצו בנסיכות מהומות כחלק ממהפכות אביב העמים, והיינריך הבטיח שיעניק חוקה לנתיניו, אולם לאחר דיכוי המהומות הוא הפר את הבטחתו ולא העניק להם חוקה. בנוסף, היינריך שירת שירות צבאי לטובת האימפריה האוסטרית, והיה הנסיך התורינגי היחיד לצד סקסוניה-מיינינגן שעמד לצד אוסטריה בשאלה הגרמנית. ב-8 בנובמבר 1859 מת היינריך בגרייץ, ובנו היינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-25 בנובמבר 1834 התחתן היינריך בטירת הייד עם סופיה, נסיכת לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, בתם של קרל, נסיך לוונשטיין-ורטהיים-רוזנברג, והרוזנת סופיה לואיזה וינדיש-גרץ, אולם היא מתה בשנת 1838 ללא ילדים.
ב-1 באוקטובר 1839 התחתן היינריך בשנית בבאד הומבורג עם קרולינה, נסיכת הסן-הומבורג, בתם הבכורה של גוסטב, רוזן הסן-הומבורג ולואיזה, נסיכת אנהלט-דסאו, ממנה היו לו חמישה ילדים:
הרמינה, נסיכת רויס-גרייץ (1840 – 1890), התחתנה עם הוגו, נסיך שנבורג-ואלדנבורג.
היינריך העשרים ואחד, נסיך רויס-גרייץ (1844)
היינריך העשרים ושנים, נסיך רויס-גרייץ (1846 – 1902)
היינריך העשרים ושלושה, נסיך רויס-גרייץ (1848 – 1861)
מריה, נסיכת רויס-גרייץ (1855 – 1909), התחתנה עם פרידריך, רוזן איזנבורג ובידינגן.
הפרש ריבועים

הצגה של הפרש ריבועים באמצעות הפרשי שטחי ריבועים:
 שטח ריבוע בעל צלע  a ערכו  a^{2} ושטח ריבוע בעל צלע  b ערכו  b^{2}. לכן הפרש השטחים ערכו הפרש ריבועי הצלעות  a,b בהתאמה.
במתמטיקה, הפרש ריבועים הוא ביטוי מהצורה  a^{2}-b^{2}.
זהות הפרש הריבועים

אחת הזהויות המוכרות ביותר באלגברה בסיסית היא  a^{2}-b^{2}=(a+b)(a-b) לכל זוג מספרים  a,b.
הוכחה: נפתח את הסוגריים בביטוי  (a+b)(a-b) לפי חוק הפילוג:
מכיוון שכפל הוא פעולה חילופית (כלומר  ab=ba) מתקיים  ba-ab=0, ולכן:
והתקבלה הזהות הרצויה.
בהוכחת הזהות השתמשנו במעט מאוד תכונות של מספרים; התכונות היחידות שנדרשנו להן הן חוק הפילוג, חוק הקיבוץ וחילופיות הכפל. תכונות אלו מתקיימות בכל חוג חילופי, ולכן בחוג כזה מתקיימת זהות הפרשי הריבועים. מהוכחת הזהות נובע שגם ההפך נכון: חוג שמתקיימת בו זהות הפרש הריבועים לכל זוג איברים הוא חילופי.
בשדה המספרים המרוכבים זהות הפרש הריבועים מאפשרת לפרק גם סכום של ריבועים. מאחר ש- i^{2}=-1 אזי מתקיים לכל  a,b מרוכבים:
לכל מספר מרוכב  z=a+ib (כאשר  a,b ממשיים) מוגדר מספר צמוד:  {\bar {z}}=a-bi וערך מוחלט:  |z|={\sqrt {a^{2}+b^{2}}} (זהו המרחק של  z מ-0 במישור גאוס). לפי פירוק סכום הריבועים מתקיימת הזהות:  |z|^{2}=z{\bar {z}}.
הפרש של ריבועי טבעיים

שאלה בסיסית בתורת המספרים היא אלה מספרים טבעיים ניתנים להצגה כהפרש של שני מספרים ריבועיים. לשאלה זו פתרון פשוט יחסית בזכות קיומה של הזהות האלגברית הפשוטה.
אף מספר מהצורה  n=4k+2 אינו הפרש של שני מספרים ריבועיים. טענה זו פשוטה להוכחה בעזרת חשבון מודולו 4:
לכן מבדיקת כל האפשרויות עולה:
כל מספר אי-זוגי  n=2k+1 הוא הפרש של שני מספרים ריבועיים:
גם כל מספר מהצורה  n=4k הוא הפרש שני מספרים ריבועיים:
המסקנה היא שמספר טבעי הוא הפרש של שני מספרים ריבועיים אם ורק אם הוא משאיר שארית שונה מ-2 בחלוקה ב-4.
אלגוריתמים רבים לפירוק מספר שלם לגורמים מבוססים על התובנה שאם  n=ab הוא מספר אי-זוגי אז:
הכללה

זהות הפרש הריבועים היא מקרה פרטי של זהות כללית של הפרש חזקות:
את הזהות ניתן להוכיח על ידי פתיחת סוגריים וצמצום הסכום הטלסקופי המתקבל.
ראו גם

סכום של שני ריבועים
פירוק לגורמים בעזרת הפרש ריבועים
היבטים מוסריים של הפלות מלאכותיות

הפגנה בעד הזכות להפלה, אייווה סיטי, ארצות הברית.
מיצג נודד בארצות הברית מטעם מתנגדי ההפלות.
מחלוקת רבת שנים נסבה סביב המעמד המוסרי, החוקי והדתי של הפלות מלאכותיות. התומכים בזכות להפיל (מכונים באנגלית pro-choice) מדגישים את זכותן של נשים לבחור האם לסיים הריון שמתרחש בגופן; המתנגדים (המכונים באנגלית pro-life) מדגישים את זכותו של העובּר לחיות. כל אחת מהתנועות הללו ניסתה, במידות הצלחה שונות, להשפיע על דעת הקהל ולזכות בתמיכה משפטית לעמדתה, ומספר קטן של מתנגדי הפלות פנו לאמצעים אלימים כמו רצח והצתות.
עבור רבים, ההפלה היא סוגיה מוסרית ביסודה, ונוגעת לשאלות של הגדרת האיש-וּת (personhood), זכויות העובר וזכות האישה על גופה. בכמה ארצות בעולם הסוגיה היא פוליטית ומשפטית: מתנגדי ההפלות מבקשים לחוקק או להרחיב חוקים האוסרים על הפלות, (לעיתים אף על ידי הטלת אחריות פלילית גם על מבצעיה עבור האישה), ותומכי הזכות להפיל מבקשים לבטל חוקים כאלה או לצמצם את תחולתם. חוקי ההפלות משתנים ממדינה למדינה, על פני כל הסקאלה הנעה בין איסור גורף על הפלות לבין התרתן ומימון ציבורי שלהן. גם מידת הזמינות של תהליכי הפלה בטוחים משתנה ממדינה למדינה. התנגשות הערכים בסוגיית ההפלות מתחדדת כאשר מביאים בחשבון שלעיתים קרובות אנשים המתנגדים להפלות תומכים בעונש מוות על פשיעה חמורה, ולהפך, מתח שעליו עמד כבר המשפטן האמריקני רוברט קאבר: "אזרחים רבים סבורים שבית המשפט העליון, בפסיקת רואו נ' וייד, התיר להרוג בני אדם חפים מפשע לחלוטין. אחרים מאמינים כי הביטול בפועל של פסק הדין פורמן נ' ג'ורג'יה החל תקופה של רצח רשמי בידי המדינה... גם בעיני מתנגדי ההפלות וגם בעיני מתנגדי עונש המוות לבש העיקרון 'לא יישללו חייו של אדם ללא הליך משפטי נאות' לבוש אירוני."
סקירה כללית

בעת העתיקה, סוגיית ההפלות – לצד רצח-יילודים – נידונה בהקשרים של תכנון המשפחה, ברירת מגדר, פיקוח ילודה וזכויות הקניין של הפטריארך. רק לעיתים רחוקות הובאו בחשבון זכויותיה של האם המיועדת, ועוד פחות מכך של הילד העתיד להיוולד. הפלות, אמצעי מניעה והפקרת יילודים (כצורה של רצח יילודים), הגם שבאופן כללי היו חוקיים, היו לפעמים נושאם של דיונים מוסריים. כמו בימינו, דיונים אלה נגעו לעיתים קרובות לשאלות יסוד כמו טבע האדם, קיומה של נשמה, והשאלה מתי מתחילים חייו של אדם ובאיזה רגע הוא נחשב כאדם.
במדינות מפותחות רצח יילודים (כשיטה לתכנון משפחה) נעלם במידה רבה, אבל אמצעי מניעה והפלות עדיין נפוצים בשימוש, והדיון סביב החוקיות והמוסריות שלהם עדיין מתנהל. חלק מן הטיעונים הישנים ממשיכים אמנם להישמע, אבל המונחים הישנים לבשו לעיתים קרובות משמעויות חדשות.
השקפת היכולות הטבעיות

כמה ממתנגדי השקפתה של וורן סבורים כי מה שחשוב מבחינה מוסרית הוא לא קיומן של תכונות מנטליות מורכבות מן הסוג שהיא מזהה, המופגנות בפועל, אלא קיומן של נטייה גנטית או יכולת טבעית לפתח תכונות כאלו. במילים אחרות, הגורם המכריע הוא יכולתם של ישות או של עצם להתפתח באופן פעיל, בהינתן התנאים הנכונים, עד למצב שבו הם מפגינים את התכונות שמנתה וורן, גם אם ברגע נתון כלשהו הם אינם מפגינים את התכונות האלה משום שעדיין לא פיתחו אותן (עובר, תינוק) או משום שאיבדו אותן (אלצהיימר בשלב מתקדם). משום שלבני אנוש ישנה היכולת הטבעית הזו – ויתרה מזו, היא חלק מהותי שלהם – יש להם (על פי השקפה זו) זכות מהותית לחיים: בשום מקרה אין הם יכולים לאבד את הזכות הזו לחיים. יתרה מזו, מאחר שהאמבריולוגיה המודרנית מגלה לנו כי העובר מתחיל להתקיים ברגע ההפריה, ויש לו יכולת טבעית לפתח תכונות מנטליות מורכבות, הרי שהזכות לחיים מתחילה ברגע ההפריה.
לעיגון של הזכות לחיים ביכולות טבעיות מהותיות ולא ביכולות מפותחות בפועל יש, כך נטען, כמה יתרונות. יכולות שהתפתחו בפועל מצויות על רצף, והן נוכחות בשיעורים גבוהים או נמוכים – למשל, יש אנשים רציונליים או בעלי הכרה-עצמית יותר מאשר אחרים – ולפיכך
השקפת ה"יכולות שהתפתחו בפועל" חייבת לבחור באופן שרירותי מידה מסוימת של התפתחות בתור סף עבור הזכות לחיים, ואילו השקפת "היכולות הטבעיות" היא לא שרירותית.
על פי השקפת ה"יכולות שהתפתחו בפועל" יש לאנשים שאצלם היכולות הללו מפותחות יותר זכות רבה יותר לחיים - ואילו מהשקפת "היכולות הטבעיות" נובע שלכולנו יש אותה זכות לחיים.
משום שיכולות מפותחות יוצרות רצף, הנקודה המדויקת שבה האיש-וּת מתחילה היא חמקמקה ומעורפלת; לכן בני אנוש הקרובים לנקודה הזו (למשל, תינוקות בסביבות גיל שנה) עלולים להיות במעמד מוסרי מפוקפק או בלתי מוגדר – ערפול כזה אינו קיים בהשקפת "היכולות הטבעיות".
כמה מהדוגלים בטיעונים בסגנון וורן מודים כי הבעיות האלה טרם באו על פתרונן, אבל מצביעים על כך שהשקפת "היכולות הטבעיות" היא בעייתית באותה המידה. לדוגמה, נטען כי כפי שקיימים בני אדם עם הבדלים גדולים ביכולתם הקוגניטיבית הטבעית (חלקם אינטליגנטים יותר מעצם טבעם), אפשר לדמיין סדרה או ספקטרום של מינים בעלי יכולות טבעיות ההולכות ומתמעטות בהדרגה (למשל, סדרה המתחילה בבני אדם ומסתיימת באמבות, כאשר בין כל שלב ושלב יש רק הבדל זעיר ביכולות הטבעיות); לפיכך, בעיות של שרירותיות ושל אי-שוויון יחולו גם בהשקפת "היכולות הטבעיות". במילים אחרות, ישנו רצף לא רק של יכולות שהתפתחו בפועל, אלא גם של יכולות טבעיות, ולכן השקפת היכולות הטבעיות תיתקל באותן בעיות.
יש מבקרים הדוחים את השקפת "היכולות הטבעיות" משום שהיא רואה בעצם ההשתייכות למין או בפוטנציאל הגנטי בסיס ליחס מכבד (כלומר, האשמה בסוגנות), או משום שעולה ממנה כי לתינוקות שנולדו ללא מוח או לחולים חסרי הכרה באופן בלתי הפיך ("צמחים") יש זכות מלאה לחיים. נוסף לכך, כמו ההשגה על טיעונו של דון מרקוויס (להלן), כמה תאוריות של הזהות האישית תומכות בהשקפה לפיה העובר עצמו לעולם לא יפתח תכונות נפשיות מורכבות (אלא הוא פשוט יביא להיווצרותו של עצם או ישות מובחנת אשר לה יהיו התכונות האלה), ובמקרה זה השקפת "היכולות הטבעיות" אינה תקפה.
ערך החיים

ישנם המתנגדים להפלות משום שהם רואים את החיים כערך מקודש בפני עצמו. לטענתם כל כישורי האדם, הם בעצם נגזרת של ההכרה העצמית, ואילו מה שקיים אצל עובר הוא אותו מאפיין מרכזי שבו תלויים כישורי האדם - ההכרה.
מאפיין ההכרה, הוא בעיקרו רק מאפיין חיצוני, המבטא את התודעה שהיא בעצם מהות החיים, תודעה זו מהווה לדעתם את כח החיים האנושי והיא דבר מקודש בזכות עצמו ולא רק בזכות כישוריו או תרומתו לחברה כמו גם היותו מהווה עליה נטל. התודעה האנושית לשיטתם, שונה מהותית מתודעתם של בעלי חיים לא רק בזכות כישוריה המפותחים, אלא מעצם מהותה. כישוריה שירכשו בהמשך הם רק ביטוי לזה. בנוסף לזה קיומה של התודעה אינו תלוי בהכרח בהכרה כלפי המרחב החיצון שזהו רק ביטוי והתממשות מסוימת של קיומה, והתודעה לעיתים קיימת בגוף גם בהיעדר הכרה, ולכן אין זה מצדיק את לקיחתה.
לפי זה לקיחת החיים אינה בעיה רק מעצם כישוריהם וזכויותיהם שקנו בחברה אותם היצורים, אלא מעצם היותם יצורים חיים, ובשל כך השיקול העיקרי הוא, האם אותה תודעה קיימת בפועל בגוף העובר.
הם אף מתנגדים לגישה לפיה זכותו של האדם לחיות תלויה במידת מה בתרומתו או בהיותו נטל על סביבתו, ואין לו זכות בסיסית לחיים רק מתוקף היותו בן אדם.
לשיטתם השיקולים היחידים שאמורים להנחות אם לבצע הפלה, הם: בחינת הזמן ממנו נמצאת תודעת החיים בעובר. מקרים בהם העובר מהווה סכנה לחייה של אמו.
טיעוני הזכויות הגופניות

במאמרה הידוע "להגנת ההפלות", ג'ודית ג'רביס תומסון טוענת כי בנסיבות מסוימות הפלה מותרת אפילו אם העובר הוא אדם ויש לו זכות לחיים, משום שזכותו של העובר לחיים נופלת מזכותה של האישה לשליטה בגופה ובפונקציות מקיימות-החיים שבו. הטיעון המרכזי שלה כולל ניסוי מחשבתי. נתאר לעצמנו, אומרת תומסון, שאנו מתעוררים במיטתנו יום אחד לצד כנר מפורסם. הוא מחוסר הכרה וסובל ממחלת כליות קטלנית; ומפני שרק לנו יש את סוג הדם המתאים כדי להציל אותו, אגודת שוחרי המוזיקה חטפה אותנו וחיברה בצינורות את מערכת הדם שלנו לזו שלו, כדי שהכליות שלנו יוכלו לסנן את הרעלים מן הדם שלו. אם יתנתק מאיתנו עכשיו – הוא ימות; אבל תוך תשעה חודשים הוא יחלים ואז אפשר יהיה לנתק אותו מאיתנו בבטחה. תומסון סבורה שבמקרה כזה מותר יהיה להתנתק מן הכנר, אף על פי שהדבר יביא למותו. הזכות לחיים, טוענת תומסון, אינה כוללת את הזכות להשתמש בגופו של אחר; לכן, בכך שמנתקים את הכנר מגופנו איננו מפירים את זכותו לחיים, אלא רק שוללים ממנו דבר מה – השימוש בגופנו – אשר אין לו שום זכות אליו. בדומה לכך, אפילו אם לעובר יש זכות לחיים, אין לו הזכות להשתמש בגופה של האישה ההרה ובפונקציות תומכות-החיים שבו נגד רצונה של האישה; ולכן סיום מוקדם של ההיריון יכול להיות מותר לפחות בנסיבות מסוימות. על כל פנים, תומסון מציינת שזכותה של האישה להפלה אינה כוללת את הזכות לפעול במפורש למותו הל הילד במקרה שהוא בר-חיות, כלומר מסוגל לשרוד מחוץ לרחם.

מבקרי הטיעון הזה מסכימים בדרך כלל שמותר לאדם לנתק את הכנר מגופו, אבל טוענים שיש הבדלים בעלי רלוונטיות מוסרית בין התרחיש של הכנר לבין מקרים טיפוסיים של הפלה. ההתנגדות הנפוצה ביותר היא שהתרחיש של תומסון, הכרוך בחטיפה, דומה רק להפלה בעקבות אונס. ברוב מקרי ההפלה, לעומת זאת, האישה לא נאנסה אלא קיימה יחסים מרצון, ולכן היא הסכימה במשתמע להתיר לעובר להיכנס לגופה (התנגדות ההסכמה במשתמע), או לחלופין, יש לה חובה לקיים את העובר משום שהיא עצמה גרמה לו להזדקק לגופה (התנגדות האחריות). התנגדויות נפוצות אחרות מסתמכות על כך שהעובר הוא הילד של האישה ההרה, ואילו הכנר הוא אדם זר (התנגדות הצאצא לעומת הזר); שהפלה הורגת את העובר ואילו ניתוקו של הכנר רק מניח לו למות (התנגדות ההריגה לעומת ההנחה למות); או בניסוח קרוב, שהפלה גורמת בכוונה למותו של העובר ואילו ניתוקו של הכנר מביאה למותו רק כתוצאת לוואי צפויה אך לא מכוונת (התנגדות ההתכוונות לעומת הצפייה). מגיני הטיעון של תומסון – במיוחד דייוויד בונין – משיבים שההבדלים הללו הם חסרי משמעות מוסרית, או שיש להם משמעות מוסרית אבל אין הם חלים על הפלות.

תרחישים חלופיים הוצעו כייצוגים מדויקים וריאליסטיים יותר של הסוגיות המוסריות הכרוכות בהפלה. ג'ון נונאן מציע תרחיש של משפחה האחראית לאובדן אצבעותיו של אורח, שהם סירבו להניח לו להישאר ללון בביתם, על אף שבחוץ שורר קור עז שעלול לגרום למכת-קור, והאורח נראה חולה. נטען שכפי שאסור לסרב להלין אורח באופן זמני כדי לשמור עליו מפני נזק גופני, כך אסור לסרב להעניק לעובר מחסה זמני.
מבקרים אחרים טוענים שיש להבחין בין אמצעים מלאכותיים וחריגים של שימור – כגון טיפול רפואי, דיאליזה ועירויי דם – לבין אמצעים טבעיים ונורמליים של שימור, כגון היריון, לידה והנקה. הם טוענים שאם תינוק נולד אל תוך סביבה שבה אין שום תחליף זמין לחלב-אם, ולכן התינוק חייב לינוק או לגווע ברעב, האם חייבת לאפשר לתינוק לינוק. אבל האם אינה מוכרחה בשום מקרה להעניק לתינוק עירוי דם, ולא חשוב מהן הנסיבות. ההבדל בתרחיש הזה בין הנקה ועירוי-דם הוא ההבדל בין היריון ולידה מחד גיסא לבין השימוש בגופו של אדם כמכונת דיאליזה.