קיילאס
מורשת

סיפורי קיילאס הם סיפורי העם הקלינגוני, העוברים מדור לדור. סיפורים אלה מזכירים לעם הקלינגוני מי הוא ומאין הוא בא. הקלינגונים לומדים את סיפורי קיילאס במהלך כל ימי חייהם, ורבים מהם מוצאים אמיתות חדשות בהם בכל פעם. רבים מסיפורים אלה קיימים בתוך הטקסטים המקודשים, למעט מספר בודד של יוצאים מן הכלל. למרות זאת, הם חלק בלתי נפרד מהפולקלור הקלינגוני.
הסיפורים הבאים הם חלק מקטעי השירה ומהפולקלור הסובב סביב חייו של קיילאס:
לפני זמן רב, סופה הייתה בדרכה אל העיר קינ'לאת. כולם הסתגרו בתוך חומות העיר למעט אדם אחד, שנשאר בחוץ. קיילאס הלך אליו ושאל מה הוא עושה. "אני לא מפחד", אמר האיש. "אני לא אסתיר פני מאחורי אבן ומלט. אני אעמוד לפני הרוח ואגרום לה לכבד אותי." קיילאס כיבד את הבחירה שלו וחזר פנימה. למחרת, הגיעה הסופה, והאיש נהרג, זאת מאחר שלרוח אין כבוד לאדם טיפש.
קיילאס היה נחוש בדעתו ללמד את אחיו לקח על שאמר שקר, אבל מוראת' סירב להילחם באחיו, ובמקום זאת נמלט מהמקום. קיילאס רדף אחריו על פני עמקים ומעל להרים, כל הדרך עד לקצה של הים. ושם על החוף, הם נלחמו במשך 12 ימים ולילות, כי מוראת' הפר את הבטחתו והביא בושה וקלון למשפחתו.
קיילאס החזיק בזרועותיו את גופת אביו חסרת החיים. הוא לא היה יכול להאמין למה שאחיו עשה. ואז אחיו זרק את חרבו של אביהם אל תוך הים, ואמר שאם הוא לא יכול לאחוז בו, גם קיילאס לא יוכל. זו הייתה הפעם האחרונה ששני האחים דיברו זה עם זה.
קיילאס הלך תוך האוקיינוס ובכה, משום שהחרב הייתה כל מה שנותר לו מאביו המנוח. הים התמלא בדמעותיו והציף מעבר לחוף. האנשים התחננו בפני קיילאס שיפסיק את הבכי שלו, והוא הפסיק לבכות ונכנס אל תוך המים כדי למצוא את החרב האבודה. הוא חיפש וחיפש על קרקעית האוקיינוס העכורה, עצר את נשימתו במשך שלושה ימים ושלושה לילות עד אשר לבסוף הוא מצא את החרב של אביו.
קיילאס לבדו הדף צבא שלם ב"גשר שלושת הסיבובים".
הרודן מולור היה כל כך חזק, שאף אחד לא היה יכול לעמוד נגדו. קיילאס העדיף למות מאשר לחיות תחת העריצות של מולור.
קיילאס הלך אל ההרים, כל הדרך עד להר געש קרי'סטאק. הוא חתך קווצת השיער שלו והשליך אותה אל תוך נהר של סלע מותך, שזרם מהפסגה. השיער החל לבעור, אבל אז הוא שיקע אותו בתוך אגם לוסור וחישל אותו לחרב. קרסוליו היו שקועים בדם. הנהר סקראל זרם בצבע אדום-ארגמן. ביום שמעל לכל הימים... כאשר קיילאס קטל את מולור המרושע... ואחרי שהוא השתמש בזה כדי להרוג את הרודן מולור, הוא העניק לה שם: באת'לת, "חרב הכבוד".
סיפורה של החרב ידוע רק למספר מצומצם של אנשי הדת הגבוהים, מאחר שאינם כתובים בכתבי הקודש. הדבר נעשה כך על מנת שאם אי פעם קיילאס יחזור, הם יוכלו להיות בטוחים שזה הוא. כאשר תכריכי החרב של קיילאס התגלו, נקבע כי חרב קיילאס חושלה לפני כ-1,400 שנה.
קיילאס הרג את מולור עם החרב, כבש את הפק'יהרי ובנה את האימפריה הקלינגונית הראשונה. קיילאס השתמש בחרב גם כדי להסיר את עורו של הנחש של קסול, לקצור את השדה של אביו ולגלף פסל לאהובתו לוקארה.
תבוסתו של מולור נחגגת מדי שנה במסגרת פסטיבל קוט'באוול.
לפני אלף שנים, בשחר של האימפריה, 500 לוחמים הסתערו על האולם הגדול בקאם-צ'י. השומרים נמלטו באימה. הקיסר קיילאס וליידי לוקארה עמדו על שלהם. זה היה מקום שבו הם התחילו את הרומן הגדול ביותר בהיסטוריה קלינגונית.
קיילאס ולוקארה כמעט ונהרגו, רגעים ספורים לאחר שנישאו, על ידי חייליו של מולור.
אחיזה במא'סטקה בסיומה של חתונה קלינגונית היא מסורת מתמשכת בתרבות הקלינגונית.
קיילאס נידון למוות על ידי הרודן מולור, אשר כעס על כך שקיילאס הסית את העם נגדו. בלילה שלפני הוצאתו להורג, קיילאס ביקש שיינתן לו לצאת אל תוך הלילה ולהיפרד לשלום מהירח והכוכבים, שכן הוא ידע כי בעולם התחתון, הוא לא יראה אותם שוב. קיילאס נתן מילתו שהוא יחזור, ומולור נתן לו ללכת. קיילאס נתן את מילתו למולור, שהבין מה זה אומר. למחרת עם שחר, קיילאס חזר והוצא להורג. סיפור זה סותר את "ההבטחה", ומדגים את מידת הפער שהפוטנציאל הקיים בכל אחד מהסיפורים האלו.
על פי סיפור נוסף שעוסק בהגעתו של קיילאס אל העולם הבא, הוא הגיע לשם על מנת להציל את אחיו מארבת המתים, ולהוביל אותו אל סטו-וו-קור. על פי הטומה ה-11 של קלאווק, קיילאס שב מהמתים כשהוא עדיין נושא פצע מהחיים שלאחר המוות.