stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שארל החמישי, מלך צרפת
משפחתו

ב-8 באפריל 1350 התחתן שארל עם ז'אן מבורבון, בתם של פייר הראשון, דוכס בורבון ואיזבל מוולואה, דוכסית בורבון, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
ז'אן (1357–1360)
ז'אן (1359–1364)
בון (1360)
ז'אן (1366)
שארל השישי מלך צרפת (1368–1422)
מארי (1370–1377)
לואי הראשון, דוכס אורליאן (1372–1407)
איזבל (1373–1378)
קתרין מצרפת, רוזנת מונפנסייה (1378–1388), התחתנה עם ז'אן מוולואה, רוזן מונפנסייה
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, ראי רחוק: המאה ה-14 הרת הפורענויות, דביר, 1995
ואדי קדום

ואדי קדום היא שכונה במזרח ירושלים המהווה תת-שכונה של ראס אל-עמוד. בשכונה מתגוררים כ־11,000 תושבים והיא ממוקמת בצמוד לגבול המזרחי של העיר (ולעיר אבו דיס) – דרומית להר הזיתים וצפונית לג'בל מוכאבר. בשכונה פועלים מסגד עם גן ילדים ובית ספר. כיום שטח השכונה הוא כ־630 דונם.
ואדי קדום – מימין לראס אל-עמוד וכחלק מסילואן
עד שנות ה־70 של המאה ה־20, השכונה הייתה מאוכלסת בדלילות. בעשורים השכונה החלה לגדול בקצב איטי. תנופת הבנייה המשמעותית החלה בשנות ה־90.
עם פרוץ מגפת הקורונה בישראל בשנת 2020, ואדי קדום הפכה למוקד תחלואה מרכזי.
בשנת 2021 חברת מוריה הוציאה מכרז להקמת בית ספר נוסף בשכונה.
בשנת 2022 אישרה עיריית ירושלים להרוס בית בן 4 קומות בשכונה שמאכלס כ-100 נפשות, מחציתן ילדים, שנבנה ללא היתר.
ואדי קדום ובקדמת הצילום – בית שעיריית ירושלים אישרה את הריסתו
הערות שוליים

↑  Story Map Journal, www.arcgis.com
↑  השכונות הערביות במזרח ירושלים: ראס אל-עאמוד ותת השכונה ואדי קדום, באתר מכון ירושלים למחקרי מדיניות
↑  ואדי קדום – כרטיס שכונה, באתר במקום, ‏2014-06-17
↑   ניר חסון, אנשי רפואה במזרח ירושלים מדווחים על עלייה בתחלואה בקורונה, באתר הארץ, 14 באפריל 2020
↑  מאיה הורודניצ'אנו‏, הקורונה מתפשטת במזרח ירושלים, אך התושבים מוטרדים יותר מהריסות הבתים, באתר וואלה, 22 באוגוסט 2020
↑  ביצוע עבודות להקמת בית ספר בשכונת ואדי קדום ירושלים, באתר מוריה
↑  יובל אברהם, מזרח ירושלים: הריסת בניין מאיימת לזרוק כ-90 איש לרחוב, באתר "שיחה מקומית", 6 בדצמבר 2022.
1 2  Bimkom بمكوم במקום, דחיית הריסת הבית בואדי קדום, באתר Facebook, ‏6 בפברואר, 2023
גן הזיכרון כפר סבא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  כפר סבא 
 קואורדינטות:  32°10′22″N 34°54′59″E﻿ / ﻿32.172666666667°N 34.916472222222°E﻿ / 32.172666666667; 34.916472222222
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) גן הזיכרון כפר סבא(למפת נתניה רגילה) גן הזיכרון כפר סבא(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן הזיכרון כפר סבא(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן הזיכרון כפר סבא  he גן הזיכרון כפר סבאhe גן הזיכרון כפר סבאמפת  __ כפר סבא (in English: Kfar Saba) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח: קלקיליה (in English: Qalqilya) מדרום: __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) ממערב: __ רעננה (in English: Ra'anana) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
גן הזיכרון במבט מכיוון רחוב ויצמן
גן הזיכרון וחלקת מגורשי יפו, הידוע בקיצור כגן הזיכרון, הוא בית קברות, אתר הנצחה וגן ציבורי בכפר סבא. באתר עצים ותיקים רבים וביניהם עץ אקליפטוס שנמצא בתצלום אוויר משנת 1946 ועדיין עומד עד היום בסמוך לקברי מגורשי יפו. הגן נמצא בדרום מזרח כפר סבא בין הרחובות ויצמן מצפון, רבקה גובר ממזרח, חטיבת הראל מדרום והעמק ממערב.
הקמה ותכנון

גן הזיכרון תוכנן על ידי ליפא יהלום ודן צור חתני פרס ישראל לאדריכלות (1998). יהלום וצור תכננו את גן הזיכרון כך שיהיה גן ציבורי, אתר הנצחה ובית קברות כאחד. גל-עד להנצחת בני היישוב הוקם עוד קודם להקמת הגן. הגל-עד אותו תכננו האדריכלים אנדריי לייטרסדורף ואיליה בלזיצמן עוצב בצורה מגילה פתוחה בה משולבת רחבת טקסים ואזור התייחדות.
חלקי הגן ותפקידיו

הגן משלב בית קברות ובו חלקת מגורשי יפו אשר נפטרו במהלך הגלייתם, חלקה ובה קבורים ותיקי היישוב, ובית קברות צבאי ובו קבורים מתקופת היישוב ועד היום הזה. באתר אנדרטת זיכרון לחללי מערכות ישראל, וגן ציבורי.
אירועים היסטוריים

בשנת 1917 הוצא צו עות'מאני על ידי ג'מאל פחה הקובע כי כל יהודי ללא הבדל נתינות חייב לעזוב את יפו תל אביב בגלל כוונות האנגלים לכבוש את ארץ ישראל. כפר סבא ופתח תקווה היו חלק מנפת צפון בהם לא חלה הפקודה, ולכן היו יעד ההגירה של תושבי תל אביב ויפו שגורשו. אל כפר סבא הגיעו כאלף פליטים והיישוב לא היה יכול לתת קורת גג למספר כל כך גדול. הפליטים מצאו מקלט בחורשות ובמבנים מאולתרים כגון בתי חמר וסוכות מענפי אקליפטוסים. התנאים הקשים שבהם חיו המגורשים הובילו למגפות כינים ולמגפת טיפוס שמהן נפטרו רבים מהמהגרים. לאחר שמונה חודשים בהם המהגרים שהו בכפר סבא ובפתח תקווה, בוטל הצו ומי מבין המגורשים ששרד את המגפות חזר לביתו. המגורשים שמתו בגלל המגפות נקברו בגן הזיכרון.
לקריאה נוספת

תבנית נוף - הגנים של ליפא יהלום ודן צור [דרושה הבהרה]
"סקר מבנים ואתרים היסטוריים כפר סבא- חוברת א' אתרים 1-25".
ארכיון עזריאלי לאדריכלות; אוסף ליפא יהלום ודן צור אדריכלי נוף".
מיכאל יעקובסון: סיבוב בגל-עד בגן הזיכרון בכפר סבא, באתר 'חלון אחורי', 22 בנובמבר 2019
גל-עד לחללי מערכות ישראל
בית הקברות הצבאי וחלקת מגורשי יפו
הרמן פגליין

| --- | --- |

הרמן פגליין
 לידה:  30 באוקטובר 1906 אנסבאך, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 הוצאה להורג:  28 באפריל 1945 (בגיל 38) ברלין, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  גרמניה הנאצית, רפובליקת ויימאר, הקיסרות הגרמנית 
 בן או בת זוג:  Gretl Braun (3 ביוני 1944–28 באפריל 1945) 
 מספר צאצאים:  1 
 השתייכות:  רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1925–1945 (כ־20 שנה)
 דרגה:   גרופנפיהרר
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית האס אס ה-8
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
הרמן פֶגֶלַיין (בגרמנית: Hermann Fegelein‏; 30 באוקטובר 1906 – 28 באפריל 1945) היה גנרל בוואפן אס אס ופושע מלחמה. היה נשוי לאחותה של אווה בראון, בת זוגו של אדולף היטלר. בשלהי מלחמת העולם השנייה הוצב במטה של היטלר ונמנה עם חוג מקורביו. בימי המלחמה האחרונים נמלט מן המפקדה לבוש בגדים אזרחיים, נתפס, והוצא להורג בעוון עריקה בפקודתו של היטלר.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

האנס גאורג אוטו הרמן פגליין נולד בעיירה אנסבאך (Ansbach) שבבוואריה ב-1906. אביו היה קצין צבא בדימוס שניהל בית ספר לרכיבת סוסים במינכן. כילד עבד בבית הספר של אביו והתמחה בדילוג עם סוס על מכשולים. הוא הכיר את כריסטיאן ובר (Christian Weber), מראשוני חברי המפלגה הנאצית, שיהפוך לאחר זמן לקצין אס אס (ה"שוצשטאפל") בדרגת גנרל. ב-1925, לאחר תקופת לימודים קצרה באוניברסיטת מינכן, התגייס פגליין לגדוד פרשים בצבא גרמניה - הרייכסווהר. ב-1927 התגייס כצוער למשטרת בוואריה, וב-1930 נרשם כבר כחבר במפלגה הנאצית. ב-10 באפריל 1933, עם עליית היטלר לשלטון, הצטרף פגליין לאס אס כמפקד פלוגת פרשים. באולימפיאדת ברלין (1936) מונה פגליין לאחראי על הכנת מסלולי ומתקני הרכיבה. ב-1937 הקים ראש האס אס היינריך הימלר, את בית הספר לרכיבה של הארגון, ופגליין נתמנה כמפקדו בדרגת קולונל אס אס (שטנדרטנפיהרר). פגליין, שתואר כאופורטוניסט, דחף עצמו לסביבתו של הימלר, דבר שסייע לו בהמשך להתקדם בסולם דרגות האס אס.
בהמשך, אפילו בחוג הפנימי שסביב היטלר, "החצר", שם לא חסרו דמויות שליליות, התבלט פגליין לרעה: ההיסטוריון איאן קרשו מתאר את פגליין כ"איש ציני, רברבן, רודף נשים ואופורטוניסט", ובמקום אחר כ"גיסה המופקר והברוטלי של אווה בראון".
קרשו מספר כי פגליין הִרבה לצפות "באורח דוחה" בסרטי הוצאתם להורג בתליה של משתתפי קשר העשרים ביולי. הסופר ויליאם שיירר מתאר אותו בספרו עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי כ..."נציגו של הימלר ב"חצר", טיפוסי לגרמני שעלה לגדולה במשטרו של היטלר: מהיותו סייס בתחילה, אחר כך פרש-מרוצים..."; לימים נהיה לבן-חסותו של כריסטיאן ובר הנודע לשמצה, אחד מוותיקי חבריו של היטלר ובעצמו חובב סוסים, שבמרמה צבר הון ובנה אורוות סוסי-מרוץ גדולה אחרי 1933. בעזרת ובר טיפס פגליין די מהר במדרג המשטר הנאצי.
דווקא תכונותיו אלה חיבבו אותו גם על היינריך הימלר, התייחס אליו כאל בן, הטיל עליו את המשימות הטובות ביותר (בעיקר בכל הקשור לסוסים), היקצה לו את הצוות המיטבי והעניק לו תקציבים נדיבים. פגליין זכה בשל כך לכינוי "נער הזהב של הימלר"[דרוש מקור].
ביוגרפיה > הוצאתו להורג

היינריך הימלר ראש האס אס והגסטפו שכבר ב-1943 הגיע למסקנה כי המלחמה אבודה, החל לחשוש לעורו ופתח בניסיונות להתקשר לבעלות הברית המערביות כדי להציע שלום נפרד עמן. באביב 1945 יצר הימלר קשר עם דיפלומט שוודי, הרוזן פולקה ברנדוט, וניסה לדון איתו על כניעה נפרדת, או על מתן חסינות אישית, תוך שהוא מחזיק בחיי מיליוני האסירים במחנות הריכוז כקלף מיקוח אישי. באפריל 1945 הגיע הימלר לפגישה עם ברנדוט וביקש ממנו להודיע לגנרל דווייט אייזנהאואר, המפקד העליון של כוחות בעלות הברית המערביות, על נכונות לכניעת הכוחות הגרמנים במערב, ואף חתם על מסמך שניסח ברנדוט.
גם הרמן פגליין החליט לבגוד בהיטלר. ב-26 באפריל 1945 יצא בחשאי מן מהפיהררבונקרב לווית שני לוחמים מדיוויזיית הלייבשטנדרטה. למחרת אחר הצהרים הבחין היטלר בהיעלמו. כשגברו חשדותיו הוא שלח פלוגת אנשי אס אס חמושים לנסות למוצאו. הוא נמצא נח בביתו שברובע שרלוטנבורג בברלין, שהצבא האדום עמד לכובשו, לבוש בבגדים אזרחיים, שיכור ובחברת אישה, בעודו מתכוון להימלט לשוודיה או לשווייץ. ברשותו נמצאו כסף גרמני, מטבע זר ותכשיטים, חלקם תכשיטיה של גיסתו אווה בראון. פגליין התקשר לאווה בראון על מנת שתפעל לשחרורו וניסה אף לשכנע אותה לעזוב את הפיהררבונקר. משהוחזר ללשכתו של היטלר, ניטלה ממנו דרגת הגנרל, כותפותיו ותגי הצווארון שלו הוסרו והוא הושם במעצר.
ניסיונו של פגליין לערוק עורר מיד את חשדו של היטלר גם לגבי הימלר, שנעדר דווקא אז מברלין ב-28 באפריל. אותו יום היה קשה להיטלר בלאו הכי, בו הצבא האדום הלך והתקרב לבונקר, ובו נתברר כי התקפת הנגד שציווה היטלר על הגנרל ולטר ונק לפתוח בה - לא יצאה כלל אל הפועל; אז הגיעה ידיעה שנקלטה משידורי הבי בי סי על ידי תחנת ההאזנה של משרד התעמולה, כי הימלר מנהל משא ומתן סודי עם ברנדוט על כניעת צבאות גרמניה במערב לכוחותיו של אייזנהאואר. היטלר, שלא הטיל ספק מעולם בנאמנותו המוחלטת של הימלר וכינה אותו בשם "דר טרוייה היינריך" ("היינריך הנאמן"), השתולל מזעם, ולאחר מכן שקע למשך זמן מה בעלפון חושים. לכך נצטרפה ידיעה נוספת שהגיעה לבונקר, כי הצבא האדום נמצא במרחק של גוש בניינים אחד מן הבונקר, וקרוב לוודאי שיכבוש אותו בבוקר ה-30 באפריל. היטלר החליט לשים קץ לחייו, נשא את אווה בראון לאישה, וערך את צוואתו הפוליטית. בצוואתו ציווה היטלר כי "לפני מותי אני מגרש מן המפלגה וכן מכל משרותיו הממלכתיות את הרייכספירר של האס.אס. ושר הפנים לשעבר, היינריך הימלר".
היטלר ציווה לעצור את הימלר כבוגד, אך הימלר, שהיה אז בצפון גרמניה, לא היה אז בהישג ידו. לא נותרה להיטלר, לאחר שהחליט כבר להתאבד, האפשרות להמתין לנטילת נקמתו מהימלר, אך בידיו היה איש הקשר של הימלר; פגליין הובא מן המעצר, נחקר על ידי היטלר על בגידתו של הימלר, הואשם בסיוע לבגידתו, ננזף והורד בדרגה. הוא הועמד למשפט צבאי מאולתר וקצרצר ונידון למוות.
לטענת רוכוס מיש, היוזמה להעמדתו לדין לא באה מהיטלר, כי אם מצד פטר הגל, מפקח משטרה ואיש אס אס. פגליין נלקח מיד אל גן לשכת קנצלר הרייך ושם נורה על ידי כיתת יורים. גיסתו, אווה בראון, לא עשתה כל מאמץ להצילו.
קרשו מתאר כי ”כמה משוכני הבונקר היו מזועזעים מעצם הדבר שאחד מאנשי 'החוג הפנימי' נמצא אשם ב'בגידה' חמורה כל כך וחוסל במהירות שכזאת. מבחינתו של היטלר, היה זה הדבר הקרוב ביותר לנקמה ברייכספיהרר עצמו”.
דמותו בקולנוע

סיפור הוצאתו להורג של הרמן פגליין מופיע בשמונה סרטי קולנוע וטלוויזיה. הידוע בהם הוא סרט הקולנוע הגרמני "הנפילה" (בגרמנית: Der Untergang) המתאר את ימיהם האחרונים של אדולף היטלר וגרמניה הנאצית.
לקריאה נוספת

ג'ון טולאנד, 100 ימים אחרונים, מערכות, 1968
ויליאם שיירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, שוקן, 1976, עמ' 920–922
קורנליוס ראיין, הקרב האחרון, הוצאת א. לוין אפשטין, 1985
אנטוני ביוור, נפילת ברלין, יבנה, 2003
איאן קרשו, היטלר, עם עובד, 2005, עמ' 686
יואכים פסט, בתוך הבונקר של היטלר : 14 הימים האחרונים, אחוזת בית, 2006
איאן קרשו, הסוף, עם עובד, 2011, עמ' 344
הערות שוליים

↑  איאן קרשו, היטלר, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2000, עמ' 683
↑  איאן קרשו, הסוף, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2012, עמ' 344
↑  איאן קרשו, היטלר, תל אביב: הוצאת עם עובד, 2000, עמ' 893
↑  ויליאם שירר, עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, תל אביב: הוצאת שוקן, 1976, עמ' 920
↑  על הרמן פגליין באתר greyfalcon.us
↑  איאן קרשו, היטלר. הוצאת עם עובד, 2000. עמ' 686
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260906805171  BnF: cb16632461f (data)  GND: 122319524  ISNI: 0000 0001 1489 6985  LCCN: no2003081504  VIAF: 31689497   WorldCat (עם VIAF): 31689497
אסנת שורר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1958  (בת 66 בערך) כפר סבא
 סוגה מועדפת:  הנפשה
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 עיסוק:  מפיקת סרטי הנפשה
 יצירות בולטות:  מואנה  תזמורת של איש אחד  המתקפה של ג'ק ג'ק
 פרופיל ב-IMDb
 
אסנת שורר (באנגלית: Osnat Shurer) היא מפיקת סרטי הנפשה אמריקאית-ישראלית, ראש חטיבת הסרטים הקצרים של פיקסאר לשעבר. כסמנכ"לית פיתוח, שורר תפקדה כיועצת בהפקות מקור של סרטי הנפשה ולייב אקשן, ועבדה בעיקר עם אולפני ההנפשה של וולט דיסני.
בשנת 2016 הייתה מועמדת לפרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר עבור עבודתה בסרט "מואנה".
ביוגרפיה

שורר נולדה בכפר סבא ב-1958, שירתה בצה"ל בחיל המודיעין. ב-1983 סיימה לימודי קולנוע באוניברסיטת ניו יורק NYU. אימה הייתה מורה, ואביה ששרת כקצין בצבא הבריטי ובצה"ל וניהל את תחנות אל על באיסטנבול, ביוהנסבורג ובסטוקהולם. אסנת למדה גם בבתי ספר בישראל וגם בחו"ל כשהמשפחה הייתה בשליחות. אחיה הבכור זיו נהרג במלחמת יום הכיפורים.
אסנת היא אחייניתה של עוגניה שמחוני.
פילמוגרפיה

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | הקפיצה הגדולה | מפיקה | סרט קצר שהוקרן בפתיחת הסרט "משפחת סופר-על" |
| 2003 | חוקרים את השונית | מפיקה | סרט קצר, צורף כבונוס לגרסת ה-DVD של הסרט "מוצאים את נמו" |
| 2005 | The Making of 'The Incredibles' | מפיקה בפועל | סרט תיעודי קצר על הכנת "משפחת סופר-על" |
| 2005 | מר סופר-על וחברים | מפיקה בפועל | סרט קצר |
| 2005 | המתקפה של ג'ק ג'ק | מפיקה | סרט קצר, צורף כבונוס לגרסת ה-DVD של הסרט "משפחת סופר-על" |
| 2005 | תזמורת של איש אחד | מפיקה | סרט קצר שהוקרן בפתיחת הסרט "מכוניות" |
| 2005 | Vowellett - An Essay by Sarah Vowell | במאית ומפיקה | תיעודי קצר, צורף כבונוס לגרסת ה-DVD של הסרט "משפחת סופר-על" |
| 2005 | Artscape | מפיקה | סרט קצר |
| 2006 | חוצן במבחן | מפיקה בפועל | סרט קצר שהוקרן בפתיחת הסרט "רטטוי" |
| 2011 | שירות המתנות החשאי של ארתור | מפיקה יועצת | סרט הנפשה באורך מלא |
| 2016 | מואנה | מפיקה | סרט הנפשה באורך מלא |
| 2017 | Gone Fishing | מפיקה | סרט קצר |
| 2021 | ריה והדרקון האחרון | מפיקה | סרט הנפשה באורך מלא |
| 2024 | מואנה 2 | מפיקה | סרט הנפשה באורך מלא |
הערות שוליים

↑   אליחי וידל, האם הנסיכה החדשה של דיסני בדרך להיות מלכת ההכנסות, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2016
↑  Animation Magazine, Disney Debuts First Still from 'Moana 2', ‏2024-04-04 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008729503305171  ISNI: 0000 0000 3491 1671  LCCN: n2008016258  SUDOC: 259843997  VIAF: 11774754   WorldCat (עם VIAF): 11774754
גן מנשה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  פליקס דה מנשה 
 תאריך הקמה:  1935 
 אדריכל:  זאב רכטר 
 נתונים ומידות
 שטח:  218 דונם
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  כפר סבא 
 קואורדינטות:  32°11′45″N 34°53′54″E﻿ / ﻿32.19583333°N 34.89833333°E﻿ / 32.19583333; 34.89833333
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) גן מנשה(למפת נתניה רגילה) גן מנשה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן מנשה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גן מנשה  he גן מנשהhe גן מנשהמפת  __ כפר סבא (in English: Kfar Saba) [‌גוש דן וסביבותיו‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית דרום השרון (in English: Drom HaSharon Regional Council) ממזרח: קלקיליה (in English: Qalqilya) מדרום: __ הוד השרון (in English: Hod HaSharon) ממערב: __ רעננה (in English: Ra'anana) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שדרת הברושים בכניסה לגן מנשה
שלט הסבר על גן הברון מנשה ברח' אנגל בכפר סבא
אזור גן מנשה בגיליון מפה  Qalqilye 1:20,000 14-17 1942 באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
גן מנשה (או בשמו המלא - גן הברון מנשה) הוא גן בצפון-מערבה של העיר כפר סבא, ממערב למושב גן חיים ומצפון לשכונת עליה.
מבנה הגן

שטחו 218 דונם ובלבו גבעה עליה נטועים עצים גדולים בני כ-90 שנה[דרושה הבהרה], בהם אורן הצנובר, פיטולקה דו ביתית עם גזע ענק ושורשים גדולים וטקסודיון דו-טורי (Taxodium distichum - ברוש הביצות). אל הגן הובילה שדרת ברושים ארוכה ומרשימה, אשר נהרסה עם השנים בין אם בידי אדם ובין אם עקב גילם של הברושים.
בגן כר דשא גדול, גינות קקטוסים, צמחייה טרופית וצומח ים תיכוני. עוד בגן פינות מסתור, מנהרת אבני דולומיט עליהן מטפטפים מים, המהווה בית גידול לשרכים וכן עצים ושיחים נדירים.
את הגן (המודרני) תכננו וביצעו אדריכלי הנוף ליפא יהלום ויצחק קוטנר (מעצב הגן הבוטני במקוה ישראל).
הגן נבחר להיות תחנה מספר 12 בשביל הראשונים כפר סבא.
היסטוריה

הגן קרוי על שמו של הברון פליקס דה מנשה, מנהיג בכיר בקהילה היהודית במצרים, דמות מרכזית בכלכלת מצרים ומהפעילים הציונים הבולטים בקרב יהודי צפון אפריקה. הברון דה מנשה רכש את הפרדס עליו ניצב הגן בשנת 1934, ותכנן להקים במקום את ביתו. עד שבנה אותו נטע בו גן גדול, אך הבית לא הוקם מעולם, והגן הפך לאחד הגנים הפרטיים הגדולים והמרשימים ביותר בארץ.
בשנות ה-30 הזמין פליקס דה מנשה את חיים ומרים יפה לנהל ולטפח את הגן ולעבוד בפרדס הסמוך לו. משפחת יפה נענתה להזמנה, ועברה להתגורר בבית הממוקם על ראש הגבעה. משפחת יפה קיימה חיי משק בגן - בני המשפחה גידלו תרנגולות ועזים וייצרו גבינות. עד שנות השישים היה הגן וביתם של מרים וחיים יפה רכושו של ג'ורג' דה מנשה, בנו של פליקס. חיים יפה הקים את הגן (וכן גן קודם בבעלות הברון, באזור פתח תקווה) ותחזק אותו עד למותו.
גן מנשה היה למקום מפגש של חברי השומר, הפלמ"ח וההגנה. בגג הבית היה סליק ועל הגג - תחנת קשר שהוסוותה בשובך יונים. אלחוטאית של הפלמ"ח שהוצגה בפני אורחים כעוזרת בית, גרה בבית דרך קבע, שהתה בעמדה בלילה וישנה ביום.
חיים ומרים, הוריהם של אברהם יפה, אורי יפה ושאול יפה וחנה יפה תמיר, אף הפכו אותו למקום מפגש מרכזי לשחקני תיאטרון, ביניהם אהרן מסקין וחנה רובינא, ואף שחקנים מחו"ל כמו השחקנית האיטלקייה סופיה לורן.
לאחר מלחמת העצמאות סופח שטח הגן וסביבתו לעיר כפר-סבא, אך האזור המשיך לשמש כשטחי פרדסים.
בשנת 1969 מכר ג'ורג' את השטח לשאול אייזנברג ואחר כך הוא עבר לבעלות בתו אדית רוזנפלד.
בשנת 1974 הוסרט בגן מנשה הסרט "הכלה וצייד הפרפרים", המבוסס על מחזהו של נסים אלוני משנת 1966; הסרט הוקרן בטלוויזיה הישראלית.
בשנת 2001, אישרה המועצה הארצית לתכנון ולבנייה שינוי לתוכנית המתאר של מחוז המרכז להרחבת שטח הפיתוח העירוני, בצפון-מערב כפר-סבא. בשטח של כ-800 דונם, שכלל תוכנית ל-2,400 יחידות דיור לשכונה חדשה בשם "כפר סבא הירוקה". התוכנית הרחיבה את השטח הבנוי של כפר סבא עד ל"גן מנשה", אך במסגרת התוכנית ייעודה קרקע בשטח של 218 דונם של הגן וסביבתו לפארק עירוני. בתוך שטחו של הפארק העירוני נכלל שטח גן מנשה שגודלו 12 דונם. בעלי הקרקע אדית ומאיר רוזנפלד הגישו התנגדות לתוכנית מכיוון שהשטח הפרטי שלהם נכלל בתחום גן ציבורי.
בשנת 2004, חתמה, אדית רוזנפלד, על הסכם פשרה עם עיריית כפר סבא, ולפיו שטח הגן אמנם יהיה פרטי אך תותר בו זיקת הנאה לציבור, ותותר כניסת מבקרים בימים ובשעות מוגדרים. עם זאת האחריות על תחזוקת וטיפוח הגן מוטלת על הבעלים. זאת בתמורה לאישור לבנות 4 וילות בצידו המזרחי של הגן. למרות זאת במשך שנים רבות שטח הגן היה מגודר ומוזנח, וחלק מהעצים התייבשו. לטענת משפחת רוזנפלד הם לא קיבלו הקצאת מים להשקיית הגן. בשנת 2016 ביקשו אישור לבנות בחלק מהשטח מרכז מסחרי שיממן את תחזוקת הגן. לבסוף בשנת 2018 הגיעו להסכם עם עיריית כפר סבא, להעביר לה את שטח הגן למשך 25 שנים.
ביוני 2018 אישר פקיד היערות כריתת שבעה עצי ברוש עתיקים בשדרה המובילה לגן מנשה, לטובת בניית חומה של מתחם מגורים שהוקם בצמוד לשדרה. בפועל נכרתו יותר משבעה עצים בשדרה וביולי 2020 סיימה עיריית כפר סבא פרויקט של שיקום שדרת הברושים ההיסטורית. בנוסף הכריזה על תחילת פרויקט שימור ושיקום הצמחייה בגן מנשה.
גלריה

גן מנשה - מראה כללי
בית הגנן ואורן הצנובר
פיטולקה דו ביתית
גן קקטוסים
טקסודיון דו טורי
אורן הצנובר
דקלים
פינה בגן
הערות שוליים

1 2 3   עירית עמית כהן וורדה ויזנברג, כיצד הוקם גן מופלא של ברון מאלכסנדריה בפאתי כפר סבא, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2013
↑  יהושע מרקוס, סבא וסבתא מפרדס גן־מנשה, על המשמר, 10 ביוני 1965
↑  ראיון שערכה הסופרת הדס רגב ירקוני עם חנה יפה תמיר
↑  אמנון בר אור אדריכלים, גן הברון דה מנשה - סקירה היסטורית ותיעוד ראשוני, אוגוסט 2006
↑  ייתכן שהשטח הועבר לה ולבעלה מאיר רוזנפלד עוד בחייו של אייזנברג, מפני שהנושא לא הוזכר בסכסוך הירושה המתוקשר לאחר מותו. לדוגמה:
יואב יצחק, ‏"גלובס" חושף: צוואתו של שאול אייזנברג, כפי שהוצגה בידי בנו, באתר גלובס, 28 במאי 1997
הדס מגן, ‏הסתיים הסכסוך במשפ' אייזנברג: ליז הרדי הצטרפה לפשרה, באתר גלובס, 8 ביולי 1998
↑  שרון קדמי, ‏אושרה תוכנית הרחבה בצפון-מערב כפ"ס, באתר גלובס, 12 באוגוסט 2001
↑  הוועדה המחוזית לתכנון ולבניה, מחוז המרכז, ועדת משנה להתנגדויות, פרוטוקול ישיבה מספר 2004029 לתאריך ישיבה 3 באוגוסט 2004
↑  גיא נרדי, הפארק שנכנע לנדל"ן: גן הברון מנשה בכפר סבא נלחם על חייו, באתר Xnet‏, 28 בספטמבר 2016
↑  גלעד כרמלי, פנו לכם שבת סתווית: "הגן הנעלם" ייפתח אחרי 50 שנה, באתר ynet, 26 באוקטובר 2018
↑  אריה אברמזון, צפו: מאבק התושבים נכשל, ברושים בני מאה שנה נכרתים בשעה זו, באתר צומת השרון כפר סבא, 17 ביוני 2018
↑  אריה אברמזון, העירייה החלה בשיקום שדרת הברושים ההיסטורית שמובילה לגן מנשה ושחלקה נכרת לפני שנתיים, באתר צומת השרון כפר סבא, 14 ביולי 2020
ג'ודוקא

הג'ודוקא הישראלי אורן סמדג'ה
ג'ודאים צעירים
ג'וּדוֹקָא או ג'וּדַאי (ביפנית: 柔道家) הוא אדם המתאמן בג'ודו.
ההבדלים בין הג'ודאים הם בחגורות – כאשר הג'ודוקא מתקדם, הוא מקבל חגורה לפי מספר השנים שבהן הוא מתאמן או לפי הצלחה בתחרויות (בחגורות הגבוהות יותר).
הג'ודוקא מתחיל בחגורה לבנה, וצריך להתאמן כ-14 שנה (בממוצע) בג'ודו על מנת לקבל את החגורה השחורה - החגורה שהיא כמעט הגבוהה ביותר בג'ודו. בין חגורות אלו, על הג'ודוקא לקבל את חגורות הקיו (級 ,kyū; הפירוש המילולי: "דרגה"), או חגורות החניך. צבען של החגורות מצביע על רמת הג'ודוקא בתחום. החגורות, מהדרגה הנמוכה לגבוהה, הן: לבנה, סגולה, צהובה, כתומה, ירוקה, כחולה וחומה. לעיתים עליו לקבל גם את חגורות הביניים, שהן: צהובה-לבנה, צהובה-כתומה, כתומה-ירוקה וירוקה-כחולה. על מנת לקבל את החגורות יש לעבור מבחן. עם כל חגורה מתווספים עוד תרגילים בהם הג'ודוקא צריך להראות מיומנות ועליו לקבל ציון גבוה יותר.
לעומת ארצות אחרות בהן ניתן לעבור לחגורה חומה כבר בגיל 12 ללא ניקוד בתחרויות, לחגורות חומה ושחורה בישראל צריך גם להתקדם בתחרויות בהצטיינות (המעבר מחגורה כחולה לחומה עשוי להימשך בין 5 ל-6 שנים) ולהיות בגיל 15 ומעלה. כמו כן, על הג'ודוקא לעבור את המבחן עם ציון כמעט מקסימלי (בערך 100%).
לאחר שהג'ודוקא עובר את המבחן, הוא מקבל את החגורה השחורה בדרגת דאן-1 (一段 ,Ichidan). "דאן" (段 ,dan) פירושו ביפנית "דרגה" או "שורה". על מנת לעבור את כל דרגות הדאן, על הג'ודוקא להתקדם בתחרויות במשך כ-20 שנה ואף יותר. רק מעטים מקבלים את חגורת "דאן השיש", היא החגורה האדומה-לבנה. מעטים עוד יותר קיבלו את החגורה האדומה (דאן 9–10), ואת הדרגה הגבוהה ביותר, דאן 12, קיבל לאחר מותו רק מייסד הג'ודו, פרופסור ג'יגורו קאנו (嘉納治五郎 ,Kanou Jigorou; ביפנית שם המשפחה, במקרה זה קאנו, מופיע לפני השם הפרטי).
ביאורים

↑  בנקבה: ג'וּדָאִית, ברבים: ג'וּדָאִים, ברבות: ג'וּדָאִיוֹת
הערות שוליים

↑  מקור המילה בשפה היפנית, ואין למונח זה (על פי כללי הדקדוק היפני) הטיות של רבים או זכר ונקבה
↑  ג'וּדַאי, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph1091375 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סנטוסה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מצר מלאקה 
 קואורדינטות:  1°14′53″N 103°49′48″E﻿ / ﻿1.248°N 103.83°E﻿ / 1.248; 103.83
 שטח:  5 קילומטר רבוע
 אורך:  4.7 קילומטר
 רוחב:  2.3 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  סינגפור 
 אזור זמן:  Singapore Standard Time
  (למפת סינגפור מוגדלת) מלזיה אינדונזיה מצר סינגפורסנטוסה(למפת סינגפור רגילה) מלזיה אינדונזיה מצר סינגפורסנטוסה
 
סנטוסה (באנגלית: Sentosa) הוא אי נופש פופולרי הממוקם בקרבת רצועת החוף הדרומית של סינגפור. האי מופרד מהאי הראשי של סינגפור על ידי ערוץ מים והוא ממוקם גם בסמוך לאי הקטן יותר פולאו בראני (אנ').
היסטוריה

האי ששימש בעבר כבסיס צבאי בריטי ובהמשך כמחנה שבויים יפני. בהמשך שונה שמו של האי ל"סנטוסה" כאשר החלו תכנונים להפוך אותו ליעד תיירות פופולרי. כיום נמצא בו אתר נופש פופולרי במיוחד אליו מגיעים בסביבות 20 מיליון מבקרים מדי שנה. אטרקציות התיירות הבולטות בסנטוסה כוללות בין היתר רצועת חוף באורך 2 קילומטרים, מוזיאון מאדאם טוסו סינגפור, רכבל, שני מגרשי גולף, 14 בתי מלון, ואתר הנופש וורלד סנטוסה הכולל גם את פארק השעשועים אולפני יוניברסל סינגפור. בסנטוסה ישנם גם שני בתי קזינו.
סנטוסה נודעת גם כמיקום בו נערכה הפסגה בין קוריאה הצפונית וארצות הברית במהלך 2018 כאשר המנהיג העליון של קוריאה הצפונית קים ג'ונג-און ונשיא ארצות הברית דונלד טראמפ נפגשו במלון קאפלה הממוקם על האי. זו הייתה הפגישה הראשונה אי פעם בין המנהיגים של קוריאה הצפונית וארצות הברית.