קרטיס לה מיי
ביוגרפיה > קריירה צבאית > מלחמת העולם השנייה

מלחמת העולם השנייה הביאה עימה קידום מהיר וגידול ניכר באחריותו של לה מיי. כשהחלה המלחמה היה לה מיי מייג'ור בחיל האוויר, ופיקד על קבוצת המפציצים ה-305. יחידתו הוצבה בבריטניה כחלק מחיל האוויר השמיני, שיועד מטעם חיל האוויר לאירופה. לה מיי היה פעיל בטיסות התקפה עד מאי 1943[דרוש מקור], ועזר גם לפתח את המבנה הטקטי ששימש להפצצות הכבדות. הוא הוביל את "כנף ההפצצה הרביעית" והיה גם מפקדה הראשון לאחר שאורגנה מחדש ל"דיוויזיה האווירית השלישית" בספטמבר 1943. לעיתים קרובות הפגין את אומץ לבו כאשר הוביל משימות מסוכנות, כולל הובלת החלק של רגנסבורג במשימת רגנסבורג-שוויינפורט, ב-17 באוגוסט 1943, משימה בה הוביל 146 מטוסים להפצצת העיר רגנסבורג בגרמניה.
באוגוסט 1944 הועבר לה מיי לפיקוד על זירת סין-הודו-בורמה והוביל את פיקודי המפציצים העשרים והעשרים ואחת בבורמה ובאוקיינוס השקט בהתאמה. לאחר מכן קיבל לה מיי את הפיקוד על כל ההפצצות האסטרטגיות על איי הבית היפניים, ופתח במערכת הפצצת טוקיו.
לה מיי הסיק שהטקטיקות שהיו בשימוש באירופה נגד חיל האוויר הגרמני לא התאימו נגד יפן. המפציצים שהגיעו מסין להפציץ ביפן הפילו פצצות ליד מטרותיהם רק 5% מהפעמים. אבדות מבצעיות של מטוסים וצוותים היו בלתי קבילות בגלל מערך ההגנה האווירי היפני שעבד ביום ובעיות מכניות ב-B-29.
לה מיי שוכנע כי הפצצות מגבוה היו בלתי יעילות בגלל מזג האוויר המעונן של יפן, כיוון שמערך ההגנה האווירית הפך את ההפצצה ביום למסוכנת מידי, לה מיי שינה את סדרי ההתקפות להתקפות בגובה נמוך, בשעות לילה עם פצצות תבערה, טקטיקה שהייתה לה תמיכה ממפקדים אחרים כבר זמן מה. ערים יפניות היו בנויות מחומרים דליקים כגון עץ ונייר. מסע ההפצצות כלל 64 ערים יפניות כאשר הידועה וההרסנית מכולן הייתה הפצצת טוקיו ב-9 –– 10 במרץ 1945, וידועה גם כהפצצה ההרסנית ביותר במלחמה. להתקפה ראשונה זו הורה לה מיי להוריד את המקלעים האחוריים מ-325 מטוסי B-29 ולמלא כל מטוס בפצצות נפל"ם מצריות, פצצות מגנזיום, פצצות זרחן לבן, ולטוס מעל טוקיו בגובה של 5000–9000 רגל.
המפציצים האמריקנים הראשונים הגיעו ב-10 במרץ לאחר שהוקדמו בידי מפציצים בריטיים. בתוך שעתיים-שלוש שעות הכוח העיקרי הפיל כ-1,665 טון פצצות תבערה, תוך הרג של 100,000 אזרחים והרס של 250,000 בתים, המהווים 41 קמ"ר מהשטח העירוני של טוקיו.
עיתון הניו יורק טיימס דיווח בזמנו כי "מייג'ור גנרל קרטיס א. לה מיי מפקד של מפציצי ה B-29 לכל אזור איי המריאנה הכריז כי אם המלחמה תקוצר ביום אחד, ההפצצה שירתה את מטרתה".
מספרים מדויקים אינם זמינים, אולם מוערך כי במהלך קמפיין הפצצת התבערה נגד ערי יפן מ-10 במרץ 1945 ועד כניעת יפן באוגוסט של אותה שנה, הרג כחצי מיליון אזרחים יפניים והותיר כחמישה מיליון חסרי בית. הערכות אמריקניות רשמיות של מסקר ההפצצות האסטרטגיות מעמיד את המספר על 220,000. כ-40% מהשטח הבנוי ב-66 ערים יפניות הושמד, כולל התעשייה שהייתה בהם.
שבויי המלחמה שנותרו בחיים ביפן באותה עת לרוב הושמו תחת יותר לחץ ועינויים אחרי פשיטה אווירית, ידועים גם מקרים בהם פגעו פשיטות בבתי כלא תוך הריגה של שבויי המלחמה בשוגג.
לה מיי היה מודע למדי לדעת הקהל היפנית עליו. אמירה נודעת שלו אומרת כי אם ארצות הברית תפסיד, הוא לחלוטין ציפה להישפט בגין פשעי מלחמה. במיוחד לאור העובדה שאנשי הצוות האמריקנים במטוסים של הפשיטה של דוליטל הוצאו להורג. הוא נימק את ההפצצות ההרסניות בצורך לסיים את המלחמה מהר ככל האפשר על מנת לחסוך באובדן חיים נוסף.
הנשיאים רוזוולט וטרומן הצדיקו את ההפצצות בטענה שיש בכך כדי למנוע את מותם הצפוי של כמיליון חיילים אם הייתה מתבצעת פלישה קרקעית ליפן, ובעובדה שהיפנים ביזרו 90% מהייצור המלחמתי לסדנאות קטנות של קבלנים פרטיים באזורים אזרחיים, מה שהפך את תעשיית המלחמה היפנית לחסינה מפני הפצצות קונבנציונליות בחומר נפץ מרסק.
לאחר קמפיין הפצצת התבערה נאלצו האסטרטגים היפניים להקדיש משאבים רבים להעברת התעשייה הצבאית למערות באזורי הכפר ולבונקרים מבוצרים, מה שהפחית את כמות האמל"ח ברשות הצבא היפני. רוברט מקנמארה, קצין ששירת תחת לה מיי, שהיה אחראי על הערכת היעילות של מבצעי ההפצצה האמריקנים, לאחר מכן תחת ממשלי קנדי וג'ונסון הרבה להתעמת עם לה מיי.
לה מיי פיקח גם על מבצע "רעב", מבצע של מיקוש הנתיבים הימיים והנמלים היפנים על מנת למנוע דיג וחלוקת מזון סדירים. אף על פי שהממונים עליו לא היו תומכים של יעד ימי זה, לה מיי היה מחויב לו והקדיש לו את כל הכנף ה-313, כ-160 מטוסים. מבצע זה שבנוסף למצור הימי של צוללות איי הבית היפניים גרם לצמצום דרסטי ביכולת היפנית להוביל אספקה אל כוחותיה מעבר לים.