stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפרץ אדוארד השמיני
היסטוריה > גילוי המפרץ

המפרץ התגלה בשנת 1936 על ידי משלחת החקר שהפליגה על אוניית המחקר המלכותית ויליאם סקורסבי.
היסטוריה > מקור השם

המפרץ נקרא על שמו של מלך בריטניה באותה עת - אדוארד השמיני.
היסטוריה > היסטוריה אקלימית

על פי מחקר שנערך במפרץ אדוארד השמיני, ניתוח גלעיני קרקע מעיד על שינויים בטמפרטורה בתקופה הגאולוגית הנוכחית. לפני כ-8,000 שנה החלה תקופה חמה שנמשכה כ-4,000 שנה. לאחר מכן, החל מלפני כ-4,000 שנה, חל מעבר לתנאים קרירים יותר שנמשכו לפחות עד לפני 900 שנה.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  Dove IA, Leventer A, Metcalf MJ, et al., Marine geological investigation of Edward VIII Gulf, Kemp Coast, East Antarctica, Antarctic Science 32(3), 2020, עמ' 210-222 doi: 10.1017/S0954102020000097
פיאט מולטיפלה

| --- | --- |

Fiat Multipla
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  פיאט
 הרכבה:  איטליה איטליה  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מודל קודם:  פיאט 600 מולטיפלה
 מודל אחריו:  Fiat 500L (אנ')
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  מיניוואן
 פלטפורמה:  Fiat C-platform (אנ')
 אורך:  3,990 מ"מ – דור ראשון  4,090 מ"מ – דור שני
 רוחב:  1,871 מ"מ
 גובה:  1,670 מ"מ – דור ראשון  1,700 מ"מ – דור שני
 משקל:  1,300–1,490 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,670 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, בטור, 1,581 סמ"ק המפיק 103 כ"ס  4 צילינדרים, בטור, 1,596 סמ"ק המפיק 103 כ"ס מנועי דיזל 4 צילינדרים, בטור, 1,910 סמ"ק המפיק 105 כ"ס  4 צילינדרים, בטור, 1,910 סמ"ק המפיק 110 כ"ס  4 צילינדרים, בטור, 1,910 סמ"ק המפיק 115 כ"ס מנוע טורבו דיזל 4 צילינדרים, בטור, 1,910 סמ"ק המפיק 120 כ"ס (מנוע פיאט-קרייזלר מסוג "JTD engine" (אנ')) (דור שני) מנוע גז 4 צילינדרים, בטור, 1,581 סמ"ק המפיק 92 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 5 מהירויות
 מעצב:  Roberto Giolito (אנ') (דור ראשון)
פיאט מולטיפלה (באיטלקית: Fiat Multipla. בישראל הייתה ידועה גם בכינוי "צפרדע") היא מיניוואן מתוצרת קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצר באיטליה בין השנים 1998–2010. ובסין בין השנים 2008–2013. המכונית זכתה למתיחת פנים בשנת 2005.
רכב זה היה ידוע בצורתו הייחודית אשר כלל במקום חמישה מושבים שישה מושבים: שלושה מושבים מקדימה ושלושה מושבים מאחורה אשר יכולים לאחסן שישה מבוגרים. המכונית נמכרה עם תיבה ידנית בלבד.
נתונים

יוצרו 328,862 יחידות באירופה.
יוצרו 25,036 יחידות בסין.
5 דלתות.
קיבולת מכל דלק – 63 ליטר (דור ראשון, מנועי בנזין).
בשנת 2000 "פיאט מולטיפלה" זכתה במקום השני בקטגוריית מכונית השנה באירופה. במקום הראשון זכתה טויוטה יאריס.
סוגי מנוע

מנוע בנזין.
מנוע דיזל.
מנוע גז.
דורות

דור ראשון – יוצר בין השנים 1998–2003, יוצרו 122,129 יחידות.
דור שני – יוצר בין השנים 2004–2010.
תמונות

דור ראשון
"פיאט מולטיפלה" – ניידת משטרה במשטרה העירונית של פירנצה
"פיאט מולטיפלה" – ניידת משטרה במשטרה העירונית של פירנצה
"פיאט מולטיפלה"
"פיאט מולטיפלה"
"פיאט מולטיפלה"
דור שני
"פיאט מולטיפלה"
"פיאט מולטיפלה"
"פיאט מולטיפלה" – מבט לתא הנהג
"פיאט מולטיפלה" – מבט לעיצוב המיוחד של תא הנוסעים
"פיאט מולטיפלה" – מבט למושבים האחוריים
"פיאט מולטיפלה"
ראו גם

פיאט
הערות שוליים

↑  בעיקר בדורות הראשונים. ראו כאן וכאן
↑  "פיאט מולטיפלה"
↑  "פיאט מולטיפלה"
↑  "פיאט מולטיפלה"
↑  "פיאט מולטיפלה"
עלילה (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  "מחזיר אהבות קודמות" מאת יהושע קנז
 בימוי:  עמוס גיתאי
 הופק בידי:  עמוס גיתאי, מיכאל תפוח, לורן טרושו
 תסריט:  עמוס גיתאי
 עריכה:  קובי נתנאל, מוניקה קולמן
 שחקנים ראשיים:  יעל אבקסיס חנה לסלאו אורי קלאוזנר רונית אלקבץ עמוס לביא לופו ברקוביץ לירון לבו יוסף כרמון עמית מסטצ'קין לין שאו-זמיר תומר רוסו כרמל בתו דלית קהן קובי זהבי
 מוזיקה:  פרי גנך
 צילום:  רנטו ברטה
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  איטליה 5 בספטמבר 2003 (פסטיבל הסרטים של ונציה)  ישראל 26 באוקטובר 2003
 משך הקרנה:  כ-122 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה, סרט מבוסס יצירה ספרותית
 מקום התרחשות:  תל אביב-יפו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
עלילה (באנגלית: Alila) הוא סרט קולנוע ישראלי מסוגת דרמה וקומדיה, המבוסס על הספר "מחזיר אהבות קודמות" מאת יהושע קנז. הסרט עוקב במשך מספר ימים אחר חייהם של דיירי בניין בין תל אביב ליפו. הסרט בוים ונכתב על ידי עמוס גיתאי, והופק על ידיו יחד עם מיכאל תפוח ולורן טרושו.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של ונציה שהתקיים באיטליה ב-5 בספטמבר 2003. בישראל הסרט הוקרן לראשונה בבתי הקולנוע ב-26 באוקטובר 2003. אורך הסרט הוא כ-122 דקות ושפתו היא עברית.
תקציר העלילה

בסצנת הפתיחה, במקום מזכים הכתובים בתחילת הסרט, כנהוג, מקריא עמוס גיתאי את שמות השחקנים ומאוחר יותר בסצנה את שמות צוות ההפקה. כל זאת על רקע סצנה בה עזרא הקבלן נוסע עם בנו אייל באזור התחנה המרכזית הישנה של תל אביב ומנסה לשכנע את בנו להישאר בשירות הקרבי בצה"ל אליו התגייס בניגוד לנטייתו, כשברקע מתנגן שירה של אביבה אבידן, "פרי גנך".
שאר הסרט מורכב מארבעים סצנות בודדות עם תמונות בודדות המתארות את חייהם של מספר דמויות החיות בבניין בין תל אביב ליפו. בנוסף למקום המגורים, חיי הדמויות חופפים ומתנגשים. גבי ומאהבה חזי שוכרים חדר בבניין כדי לנהל רומן, בזמן שעזרא בונה תוספת בלתי חוקית בבניין. אירועים אלו מניעים את הדייר שוורץ, ניצול השואה, להתמוטטות נפשית. דמויות אחרות כוללות מעפילים, נער מתבגר שחושש לשרת בצבא וקצין משטרה מושחת. בכל סצנה המצלמה עוברת דרך קירות, מעל שולחנות עבודה וסביב חדרים כדי להמשיך להתמקד בדמות שהיא עוקבת אחריה ברגעי הדרמה או ברגעים של פעילות יומיומית ושגרתית.
שחקנים ודמויות

יעל אבקסיס - גבי
חנה לסלאו - מלי
אורי קלאוזנר - עזרא
רונית אלקבץ - רונית השוטרת
עמוס לביא - חזי
לופו ברקוביץ' - אברהם
לירון לבו - אילן
יוסף כרמון - מר שוורץ, יו"ר הוועד
עמית מסטצ'קין - אייל, הבן של עזרא ומלי
לין שאו-זמיר - לינדה, הפיליפינית
תומר רוסו - קצין משטרה
עזרא בתו - כרמל
דלית קהן - שרון
קובי זהבי - בעל הקיוסק
ביקורות

הסרט זכה לביקורות מעורבות. "Newsday" כינה את הסרט כסרט סקסי, צבעוני, אמיץ ומבדר באומץ. "וילג' ווייס" קרא לבמאי "הגל החדש של ישראל". סטיפן הולדן מאתר "הניו יורק טיימס" הצהיר שאין באמת דמות חביבה בסרט, בנוסף הוא הוסיף שהשקפתו הצהובה של הקולנוען על האנושות תואמת את העין שלו למכוערים.
פרסים ומועמדויות

הסרט היה מועמד לשני פרסים מטעם האקדמיה הישראלית לקולנוע בשנת 2003:
עיצוב התלבושות הטוב ביותר - לורה דינולסקו
שחקנית המשנה הטובה ביותר - חנה לסלאו
הסרט היה מועמד לפרס אחד מפסטיבל הסרטים הבינלאומי של ויאדוליד בשנת 2003:
ספייק הזהב - הבמאי עמוס גיתאי
הסרט היה מועמד לפרס אחד מפסטיבל הסרטים של ונציה בשנת 2003:
פרס אריה הזהב - הבמאי עמוס גיתאי
ראו גם

מחזיר אהבות קודמות
הערות שוליים

↑  סרט חדש של עמוס גיתאי לפי "מחזיר אהבות קודמות" של קנז, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2002
↑  סרטו החדש של עמוס גיתאי הוא קומדיה על ניסיונה הנואש של החברה הישראלית להגדיר לעצמה מחדש את האישי בתוך הקולקטיווי., באתר הארץ, 3 בנובמבר 2003
↑  גואל פינטו, הסרט הישראלי "עלילה" של עמוס גיתאי יתחרה בפסטיבל ונציה, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2003
↑   סצינת הפתיחה בסרט, סרטון  באתר יוטיוב
אוכריסטיה

קנקן יין וכוסות, וצלוחיות עם קרומי לחם, בכנסייה בפטיסטית בגרמניה.
אֶוּכַרִיסְטִיַה (מיוונית: Ευχαριστία, "הודיה"; בארמית: ܩܘܪܒܢܐ ܩܕܝܫܐ, "קורבנא קדישא" - הקורבן הקדוש; בעברית: הוֹחָדָה) היא טקס נוצרי שבו מקודשים ונאכלים לחם הקודש ויין הקודש, המייצגים את בשרו ודמו של ישו. האוכריסטיה היא מעשה הפולחן המרכזי והחשוב ביותר בנצרות, והיא מציינת את קורבנו של ישו על הצלב, המכפר על חטאי האנושות.
מקור האוכריסטיה

לפי הברית החדשה, ישו עצמו ציווה על תלמידיו במהלך הסעודה האחרונה לקיים את הטקס, והוא נחגג על ידי המאמינים הנוצרים כבר בימי השליחים.
מקור האוכריסטיה בדברי ישו בבשורה על פי מתי: "קְחוּ וְאִכְלוּ זֶה הוּא גּוּפִי... שְׁתוּ מִמֶּנָּה כֻּלְּכֶם׃ כִּי זֶה הוּא דָּמִי", המוזכרים בניסוח דומה מאוד גם במרקוס, בלוקאס ובאיגרת השנייה אל הקורינתים.
בזרמי הנצרות

האוכריסטיה נערכת ברוב מוחלט של זרמי הנצרות. היא המוקד של המיסה בכנסייה הקתולית ושל הליטורגיה הקדושה בכנסיות האורתודוקסיות, ושל טקסים ותפילות נוספים בכנסיות אחרות. היא מכונה בין היתר "הקורבן הקדוש" בכנסיות דוברות-הארמית, "סעודת האדון" בזרמים פרוטסטנטיים, "האחדות הקדושה" בקרב קתולים ועוד. זרמי שוליים מעטים, בעיקר הקווייקרים, אינם מקיימים את האוכריסטיה.
בשל מעמדה המרכזי, הייתה האוכריסטיה נושא למחלוקות קשות, בייחוד בתקופת הרפורמציה. במאה ה-12 לערך חדלה הכנסייה הקתולית (ללא החלטה רשמית, אך התמורה התפשטה במהרה ובאופן גורף) לאפשר לקהל לשתות מן היין, ורק הכומר לגם ממנו. הדבר נומק בדרך כלל בכך שאין זה יאה ש"דמו של ישו יטפטף מזקניהם". הדרישה לקבל יין עם הלחם, או "קומוניון משני הסוגים", הפכה לקריאת הקרב של ההוסיטים, ושל הפרוטסטנטים אחריהם.
תאולוגיה

פולמוס חריף ועמוק נסוב על מהות האוכריסטיה. התפיסה התאולוגית הקלאסית של הטקס היא שהיין והלחם הופכים לדמו ולבשרו של ישו בפועל ממש, באופן נסי, ועל המאמינים לאכול אותם כדי לקחת חלק בקורבנו ולזכות בטובין הרוחניים שהוא מעניק. הכנסייה הקתולית הגדירה תמורה זו במושג טרנסובסטנציאציה, והניסוח התאולוגי הרשמי הוא שמהותם הפשוטה של היין והלחם אובדת במהלך השינוי. הכנסיות המזרחיות נמנעו בדרך כלל מלדון בדקויות של האופן בו מתרחשת התמורה, אם כי השקפתן זהה.
במאה ה-16, הלותרנים סירבו לקבל שהלחם והיין נעשים בשר ודם ממש, אך התעקשו כי ישו נוכח בטקס באופן ממשי, ומהותו מצויה שם לצד זו של העצמים המקודשים. הצווינגליאנים סירבו להאמין בנוכחות ממשית כזו, והגדירו את האוכריסטיה כטקס קדוש ביותר אך סמלי בלבד, המהווה זיכרון ולא השתתפות בקורבן. בעמדת הביניים, הקלוויניסטים סברו שישו נוכח באמת אם כי רק באופן רוחני ולא גשמי.
ראו גם

סקרמנט
הסעודה האחרונה
הערות שוליים

↑  האח יוחנן: המילה "הוחדה", מתוך אתר נציגות יעקב הצדיק לקתולים הדוברים עברית בישראל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536154405171  BNE: XX525436  BnF: cb11955293g (data)  GND: 4015644-8  LCCN: sh85078354  LNB: 000078658  NDL: 00570372  NKC: ph120027
אורי פז (קצין)

| --- | --- |
תא"ל אורי פז  1977.
תא"ל אורי פז  1977.
 לידה:  2 במרץ 1932 ט"ו אדר ה'תרצ"ד אוסטריה
 פטירה:  5 בדצמבר 2016 (בגיל 84) ה' בכסלו ה'תשע"ז כפר סבא
 תאריך עלייה:  1936
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל 
 תקופת הפעילות:  1952–1979 (כ־27 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד טרפדת סגן מפקד משחתת ראש ענף מבצעים חיל הים מפקד בסיס חיפה ראש מספן כח האדם.
 פעולות ומבצעים
   מלחמת סיני    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 ראש משלחת התעשייה האווירית בדרום אפריקה בעל חנות לכלי נגינה בכפר סבא
 
אורי פז (2 במרץ 1932 - 5 בדצמבר 2016) היה קצין בחיל הים בדרגת תת-אלוף.
בעת שירותו בחיל הים שירת בשורת תפקידי פיקוד על כלי שיט. כמו כן, מילא תפקידי מטה רבים, העיקריים שבהם - ראש ענף מבצעים של חיל הים בזמן מלחמת ההתשה, מפקד פו"מ זרוע הים, מפקד בסיס חיפה בזמן מלחמת יום הכיפורים וראש מספן כוח האדם בחיל הים. פרש מחיל הים בשנת 1979 בדרגת תת-אלוף.
כללי

אורי פז נולד באוסטריה להוריו סרפינה וריכרד פיינזינגר. משפחת פיינזינגר עלתה מאוסטריה לישראל בשנת 1936 לפני השתלטות הגרמנים, התיישבה בנהריה, בתל אביב ולאחר מכן בחיפה. פז למד בבית הספר החקלאי כדורי בהר תבור, במחזור י"ד, אותו סיים בשנת 1950. בנוסף ללימודים היה ספורטאי ועסק גם במוזיקה.
השירות בחיל הים

פז התגייס לצה"ל בשנת 1950. כעבור שנה עבר קורס קציני חי"ר ושירת במשך שלוש שנים כקצין אימון גופני בבה"ד 1. לאחר מכן עבר לחיל הים למחזור ד' של קורס חובלים, אותו סיים בשנת 1955. לאחר קורס החובלים שירת בשייטת הטרפדות והתמנה למפקד טרפדת.
בשנת 1960 יצא לקורס מפקדי צוללות של הצי המלכותי הבריטי באנגליה. אך משיקולי מפקד שייטת הצוללות דאז לא היה לכך המשך.
בהמשך שירת בשייטת המשחתות ובמהלך מלחמת ששת הימים היה סגן מפקד אח"י אילת (ק-40) בדרגת רס"ן. בתפקיד זה השתתף בקרב רומני (קרב ימי).
בשנת 1967 סיים את תפקידו באח"י אילת (ק-40) ויצא לרוטרדם, משם הביא, כמפקד מתמחה  בהפלגה סביב אפריקה שארכה כחודשיים, את אוניית הסוחר אח"י בת ים (ת-83) לאילת. לאחר מכן מונה כראש ענף מבצעים במפקדת חיל הים, במהלך מלחמת ההתשה, והועלה לדרגת סא"ל.
בשנת 1970 מונה כמפקד פו"ם זרוע הים ובשנת 1973 קיבל את תפקיד מפקד בסיס חיפה והועלה לדרגת אל"ם. פז שימש כמפקד בסיס חיפה כולל במהלך מלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1975 מונה לראש מחלקת כוח אדם. בתפקיד זה הועלה בשנת 1976 לדרגת תא"ל.
בשנת 1978 סיים את תפקידו ויצא לחופשת שחרור. בשנת 1979 פרש פז לגמלאות.
תפקידים אזרחיים

לאחר יציאתו לגמלאות מחיל הים, שימש פז כראש המשלחת של התעשייה האווירית לישראל בדרום אפריקה למשך 3.5 שנים. לאחר מכן, שימש בתפקיד מנהל דסק השיווק של אפריקה בארגון השיווק של החברה. פז פרש מהתעשייה האווירית לישראל בשנת 1987.
לאחר מכן, שימש כמזכיר לשכת הסוחרים בכפר סבא ובמשך שש שנים היה בעל עסק פרטי למכירת כלי נגינה ולימוד נגינה בכפר סבא.
בזמנו הפנוי עסק בפעילות התנדבותית קהילתית מגוונת, היה חבר במועדון ליונס כפר סבא עם אשתו רינה (שלימים הייתה נשיאת מועדון הליונס בכפר סבא) ובער"ן בכפר סבא. פרט להתנדבות במסגרות אלו, התנדב גם במרכז הקליטה לעולים חדשים בכפר סבא, בין היתר, בהדרכת השפה העברית, היסטוריה של עם ישראל, מבנה השלטון בישראל ובעיות ישראל-ערב. פז ואשתו אמצו בביתם משפחת עולים חד הורית והיוו כתובת לטיפול במשפחות עולים נוספות, משפחות נזקקים ובעלי חיים במצוקה.
השכלה

בוגר תואר ראשון בהצטיינות בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת השירות הצבאי הדריך פז את כל הקורסים הדרושים, החל מקורס קציני חי"ר, קורס חובלים בחיל הים, קורס לוחמה בצוללות וטורפדו, קורס סגני מפקדי צוללות, פו"מ ועוד.
חיי משפחה

אורי פז נישא בשנת 1954 לכרמלה בן-שחר אותה פגש כאשר שירתה כחיילת בחיל הים. לזוג נולדו שתי בנות, אורנה ונורית, ובן, אילן פז ששירת בשייטת 13 ונעשה תא"ל בצה"ל.
לאחר מכן, התחיל פז פרק שני בחייו עם סא"ל (במיל.) רינה לוי, אותה הכיר בחיל הים, לה נישא בשנת 1978. נולדו להם שלוש בנות - יפית, רופאת שיניים, דליה וורד, שתיהן עורכות דין.
לפז היו תחביבים רבים ובהם נגרות, צילום, מוזיקה, גידול בעלי חיים, התנדבות בקהילה וקריאה.
בלכתו לעולמו, ב-5 בדצמבר 2016, הותיר אחריו פז את אשתו רינה פז, בן וחמש בנות.
גלריה

אורי פז כמקלען 1952.
ראש הממשלה לוי אשכול מברך את רס"ן אורי פז בטקס סיום פו"ם.
אורי פז עם מפקד חיל הים בנימין תלם בגשר ספינת דבור.
אורי פז מקבל דרגת תא"ל, מהרמטכ"ל מוטה גור ומפקד חיל הים בנימין תלם, 1976.
רינה ואורי פז 1977.
רינה ואורי במסיבת פרידה מהרמטכ"ל מוטה גור בשנת 1978.
מפקד חיל הים אברהם בן שושן מברך את תא"ל דימ' אורי פז 1986.
לקריאה נוספת

רמי אנטיאן, אל"ם אורי פז- מפקד בסיס חיפה היוצא, 'מבין גלים' חוברת אוקטובר-נובמבר 1975 עמ' 1.
יצחק שושן, הקרב האחרון של המשחתת אילת, ספרית מעריב, 1993, עמ' 177, 204, 220-218, 229.
ביאורים

↑  עם רב חובל הולנדי.
הערות שוליים

↑  תא"ל אורי פז ז"ל, באתר אבלים, ‏2016-12-07
↑  עוזבים את צה"ל, 2 אלופים, 9 תא"לים, מעריב, 2 בפברואר 1979
גיא המאירי

| --- | --- |

 לידה:  11 ביוני 1976 (בן 48) נתניה
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  המרכז הבינתחומי הרצליה
 עיסוק:  מפיק טלוויזיה
גיא המאירי (נולד ב-11 ביוני 1976) הוא יזם ומפיק טלוויזיה ישראלי. המייסד והמנכ"ל, בשותפות, של חברת ההפקות "אבוט המאירי", אשר נמכרה לתאגיד התקשורת "פרימנטל מדיה".
ביוגרפיה

נולד בנתניה, וכשהיה בן ארבע עבר עם משפחתו לתל אביב, שם גדל. שירת בצה"ל כמדריך כושר קרבי ולאחר שירותו הצבאי התגלה על ידי סוכן הדוגמנות רפי עגיב, והחל לעסוק בדוגמנות. התקבל לסוכנות דוגמנות במילאנו ושם השתתף, בין היתר, בקמפיין "ארמאני קולקציונה", קו הביגוד האלגנטי של המותג "ג'ורג'ו ארמאני" ובקמפיין של "אימפוריו ארמני" אף הוא של המותג, כמו גם בקמפיינים בינלאומיים אחרים.
בישראל כיכב בקמפיינים פרסומיים של "מי עדן", "המשביר לצרכן", "פול אנד בר", "גיבור סברינה" ו"קבוצת סקאל".
במקביל לקריירת הדוגמנות, למד לתואר ראשון במינהל עסקים ומימון במרכז הבינתחומי הרצליה, ופתח בר-מסעדה בשם "ברברלה" בהרצליה פיתוח. בשנת 2003 מונה למנכ"ל סוכנות הדוגמנות "לוק".
בשנת 2006, ייסד, יחד עם היזמים ואנשי העסקים מוטי רייף ואיתן אבוט, חברת הפקות בשם "אבוט-רייף המאירי". רייף ואבוט הם מפיקי טלוויזיה ואירועים מנוסים, שהיו שותפים קודם בחברת ההפקה "מימד מוטי רייף", יחד עם אולפני מימד. ההצלחה הגדולה הראשונה של החברה הייתה הפקת תוכנית המציאות "הישרדות" שיצרה מספר פעמים רייטינג שיא בערוץ 10. הפקת העונה הראשונה נערכה במהלך קיץ 2007. פרקי הסדרה צולמו במשך 52 יום ברפובליקה הדומיניקנית, עם כ-80 אנשי צוות ישראלים שטסו לצילומים, בהם גם צוות רפואי ופסיכולוג. הצלחות נוספות של החברה היו: הפקת הגרסה הישראלי של תוכניות המציאות "היפה והחנון", "הרווק", המירוץ למיליון ואקס פקטור.
החברה גם התמחתה בפיתוח פורמטים מקוריים, בהם: "זוג מנצח VIP" אשר שודרה במשך שלוש עונות בערוץ 10 וברשת 13, בפורמט שנמכר בגרסאות שונות למדינות שונות בהן גרמניה, פורטוגל מקסיקו ברזיל והולנד; תוכנית המציאות "TLV - עושים את תל אביב", שבמהלך פסטיבל הטלוויזיה MIPTV, ב-2011, נמכר הפורמט שלה להפקה בגרמניה, ספרד, פורטוגל, הולנד, פולין וצרפת; והשעשועון האינטראקטיבי "קן הקוקייה" בשיתוף חברת סלקום, שנמכר להפקה בארצות הברית.
בנוסף, פיתחה והפיקה "אבוט המאירי" סדרות דרמה שזכו להצלחה, בישראל ובעולם. הבולטת שבהן – שטיסל – נמכרה לשרת הסטרימינג העולמי "נטפליקס" ובהמשך לערוץ הטלוויזיה "Arte" המשודר בגרמניה ובצרפת. הסדרה זכתה לביקורות נלהבות בתקשורת הבינלאומית, וכן לגרסאות רבות, בהן גרסה בשפה הטורקית בשם "עומר".
בשנת 2008 נכלל המאירי ברשימת הצעירים המבטיחים של ישראל של המגזין TheMarker, וכן של המגזין G של עיתון גלובס.
בשנת 2011 מכר מוטי רייף את חלקו בחברה לאיתן אבוט וגיא המאירי, והחברה שינתה את שמה ל"אבוט המאירי". בשנת 2016 נרכשו 51% ממניות "אבוט המאירי" על ידי חברת ההפקות והתוכן "פרימנטל מדיה". באפריל 2021 הושלמה רכישת 100% מהחברה על ידי "פרימנטל מדיה".
בשנת 2023 מונה גיא המאירי ליו"ר פרימנטל ישראל, ורכש עבור הקבוצה את חברת ההפקות הדוקומנטרית "סילביו", העומדות מאחורי סרטי הדוקו "צל של אמת" ו"Buried" ששודר ברשת שואו טיים האמריקאית והיה מועמד לפרס אמי. המאירי משמש גם כיו"ר "סילביו".
רשימת הפקות

במסגרת חברת ההפקות שלו, המאירי הוביל והיה שותף להפקות תוכן רבות, מהגדולות והמוכרות בטלוויזיה בישראל. מבחר מההפקות בהן לקח חלק:
סדרות דרמה – "ברלין בלוז" (2024), "קוגל" (2024), "אינדל" (2024), "שטיסל" (2013–2021), "מנגן ושר" (2021), "שבאבניקים"(עונה שנייה 2021), "המנצח" (2018), "הנספח" (2019), "הפסיכולוגית" (2018), "2.3 בשבוע" (2011), "משפחה טובה" (2014–2015), "כיפת ברזל" (2017).
תוכניות מציאות – "הישרדות" (2008–2021), "זוג מנצח VIP" (2021–2014), "אהבה חדשה" (2020-רץ), "אקס פקטור" (2013–2021), "גוט טאלנט ישראל" (2018–2019) "המרוץ למיליון" (העונה הרביעית – 2014), "הרווק" (2009–2013), "היפה והחנון" (2014–2018), "דייט בחשכה" (2012), "דה פור" (2018), "המשימה: אמזונס" (2016), "הדור הבא 24/7" (2011).
דוקו ריאליטי – "שף מתחלף" (2023), "מבחן ההורים הגדול" (2023), "הבלתי חשובים" (2023-2024), "מהפכה במטבח" (העונה הרביעית – 2009), "פרויקט הלהקה" (2013–2014), "איט גירלז" (2013–2018), "טריני וסוזנה עושות את ישראל" (2011–2015), "TLV - עושים את תל אביב" (2010–2014), "אהבה עיוורת", "ריסטרט", "Swagger".
שעשועונים – "פאסוורד" (2024), "הטוב מכולם" (2020-רץ), "הקו האדום" (2018), "קן הקוקייה" (2018) "קופה משותפת" (2018).
סרטים – "בננות" (2013).
פרסים > פרס האקדמיה לטלוויזיה > תוכנית המציאות הטובה ביותר

2008 – הישרדות
2013 – אקס פקטור
2014 – המרוץ למיליון
פרסים > פרס האקדמיה לטלוויזיה > תוכנית הילדים והנוער הטובה ביותר

2013 – פרויקט הלהקה
פרסים > פרס האקדמיה לטלוויזיה > סדרת הדרמה הטובה ביותר

2013 – שטיסל
חיים אישיים

המאירי ניהל מערכות יחסים מתוקשרות עם בר רפאלי ומיה דגן. בשנת 2011 התחתן עם ענת ארבל, בתו של שדר הטלוויזיה יורם ארבל.
הערות שוליים

1 2 3  אביבית חזקיה, גיא יוצא אל הלילה, באתר nrg‏, 12 במאי 2002
↑  אביבה קרול, ‏גיא המאירי - מנכ"ל לוק, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2003
↑  רוני קורן-דינר, מוטי רייף מחדש פעילות בישראל; מקים חברת הפקת טלוויזיה ואירועים, באתר TheMarker‏, 27 ביולי 2004
↑  רוני קורן-דינר, איתן אבוט ינהל בפועל את "מימד מוטי רייפ", באתר TheMarker‏, 15 ביולי 2003
↑  הארץ, מטפסים לגמר: רייטינג שיא ל"הישרדות", באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2008
לי-אור אברבך, ‏גמר "הישרדות" שבר שיא רייטינג בערוץ 2 - 38.7%, באתר גלובס, 6 במרץ 2016
↑  יעל ולצר, "הישרדות" תעלה בשבת הקרובה בהשקעה של 5 מיליון דולר, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2007
↑  אופיר בר-זהר, ערוץ 10 יפיק את סדרת הריאליטי "הרווק" בהשקעה של מיליוני שקלים, באתר TheMarker‏, 16 בספטמבר 2009
↑  ענת ביין לובוביץ', ‏אבוט-המאירי במו"מ עם דורי מדיה על שותפות במחלקת הדרמות, באתר גלובס, 8 במרץ 2020
↑  Jamie Stalcup, Power Couple Expands Around the World, in worldscreen.com, December 28, 2024
↑  אופיר בר-זהר, יוצרי TLV: "לא חיפשנו אנשים קצת טיפשים; המשתתפים בסדרה אינם חסרי אינטיליגנציה", באתר TheMarker‏, 7 בספטמבר 2010
↑  גילי איזיקוביץ, הפורמט של "TLV עושים את תל אביב" נמכר לשידור בשש מדינות באירופה, באתר הארץ, 5 ביולי 2011
↑  איילה צורף, סלקום: "נייצר עד 4 הפקות מקור השנה", באתר TheMarker‏, 14 בינואר 2010
↑  לי-אור אברבך, ‏"קן הקוקיה" של אבוט-רייפ-המאירי וסלקום נמכרה ל-Electus, באתר גלובס, 3 בפברואר 2010
↑  ערן איצקוביץ, שכויח: ההישג הבינלאומי המרשים של "שטיסל", באתר ישראל היום, 15 ביולי 2024
↑  "הסדרה הישראלית הזאת תהפוך לכם את הקרביים", באתר ‏מאקו‏, 28 באפריל 2019
↑  רן בוקר, הסיפור החרדי שהפך לאיסלמי: גרסה טורקית ל"שטיסל", באתר ynet, 5 בינואר 2023
↑  TheMarker digital, 40/40 הצעירים המבטיחים של מגזין TheMarker - היצירתיים, באתר TheMarker‏, 10 בספטמבר 2008
↑  מוטי רייף מקים בית הפקה בשיתוף קבוצת פרומרקט, באתר כלכליסט, 24 בינואר 2012
↑  נתי טוקר, ענקית ההפקות פרימנטל רכשה 51% בחברת ההפקות אבוט המאירי, באתר TheMarker‏, 21 בינואר 2016
↑  מיה מנע, MIPTV: Fremantle Takes Full Control of ‘Shtisel’ Producer Abot Hameiri, באתר IMDb‏, 12 באפריל 2021 (אנגלית)
↑  Max Goldbart, Fremantle Buys Israeli ‘Shadow Of Truth’ Producer Silvio Productions & Guy Hameiri Becomes Silvio Chair, in Deadline, November 22, 2022
↑  דנה קסלר, ‏לכבוד יום הולדתה ה-30: קבלו את המילון המלא לבר רפאלי, באתר מעריב אונליין, 5 ביוני 2015
↑  לילה אודינייב‏, מיה וגיא נפרדים, באתר וואלה, 25 באפריל 2010
↑  רן בוקר, הפקת חייו: גיא המאירי התחתן, באתר ynet, 1 באוקטובר 2011
Dreadful Shadows

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ברלין 
 מוקד פעילות:  גרמניה גרמניה
 תקופת הפעילות:  1993–2000, 2007
 זרם:  מטאל, רוק גותי
 סוגה:  רוק גותי, מטאל גותי
 dreadful-shadows.de
 
Dreadful Shadows היא להקת רוק/מטאל גותי מגרמניה.
היסטוריה

הלהקה הוקמה ב-1993 בברלין שבגרמניה, כחלק מגל הדארקווייב (Darwave) והרוק הגותי. מייסדיה היו סוון פרידריך, רייקו ישקה, פרנץ הופר, ינס ריידיגר ורון תייל.
ב-1994 הוציאה את אלבומה הראשון Estrangement במסגרת הלייבל Sounds of Delight. בעקבותיו יצאה למסע הופעות באירופה וזכתה להצלחה בהולנד, אנגליה ודנמרק.
ב-1995 עזבה הלהקה את חברת התקליטים Sounds of Delight וחתמה בלייבל Deathwish Office. ב-1997 עברה לחברת התקליטים Oblivion.
בשנים 1995–2000 הלהקה הייתה בשיא יצירתה המוזיקלית והוציאה 3 אלבומי אולפן באורך מלא ועוד מספר EP. ב-1998 יצאה למסע הופעות ביחד עם להקת המטאל הגותי Paradise Lost, שנחשבת לאחת ממייסדות הז'אנר ולאחת הלהקות הוותיקות והמצליחות בסצנות המטאל הגותי והדום-דת'.
בשנת 2000 התפרקה הלהקה וחבריה התפצלו למספר פרויקטי סולו. בשנים 2000–2003 נערכו מחדש מספר אלבומים של הלהקה, שכללו מיקסים חדשים ורצועות בונוס.
בשנת 2007 התאחדה הלהקה לצורך מסעי הופעות, שבחלקם השירים נבחרו על ידי המעריצים. עם זאת, חברי הלהקה אינם מגדירים זאת כ"איחוד הלהקה" מאחר שהם לא יוצרים ומקליטים שירים חדשים, אלא רק מופיעים ביחד.
חברי הלהקה > נוכחיים

סוון פרידריך (Sven Friedrich) - סולן, קלידים, גיטרה אקוסטית
אנדרה פלר (André Feller) - גיטרה
נורמן זלביג (Norman Selbig) - גיטרה
ינס ריידיגר (Jens Riediger) - גיטרה באס
רון תייל (Ron Thiele) - שירה, קולות רקע
חברי הלהקה > לשעבר

רייקו ישקה (Reiko Jeschke) - גיטרה, 1993
סטפן נויבאואר (Stefan Neubauer) - בשנים 1993–1996
פרנק הופר (Franc Hofer) - בשנים 1993–1996
סבאסטיאן אוליף לנגה (Sebastian Olive Lange) - בשנת 1996
דיסקוגרפיה

אלבומי אולפן באורך מלא:
Estrangement (1994)
Buried Again (1997
Beyond The Maze (1998)
The Cycle (1999)
דמואים, EP ומיני אלבומים:
"Homeless EP" (1994) EP
"Burning the Shrouds" (1998) Single
"Twist in My Sobriety" (1999) Single
"Futility" (1999) Single
Apology EP (2000) sold only at shows
שרון שטיימן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 בנובמבר 2005 (בת 19)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 תת-ענף:  סגנון פרפר, סגנון חופשי
 מועדון:  הפועל פליפר חדרה
 מאמן:  לודמילה טקצ'ב
 הישגים
 דרגה:  רב-טוראי
 
המנצחות במשחה ל-200 מטר פרפר, אליפות ישראל בשחייה, דצמבר 2017. מימין: שרון שטיימן, מאי לווי וקטרין שפיר.
שרון שטיימן (נולדה ב-16 בנובמבר 2005) היא אלופת ישראל בשחייה (2018) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה

שטיימן התאמנה בקבוצת הפועל פליפר חדרה בהדרכתה של לודמילה טקצ'ב ומשנת 2020 מתאמנת בפנימיית מכון וינגייט.
ביוגרפיה > 2017

באליפות ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בווינגייט בסוף דצמבר אותה שנה זכתה שטיימן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 12 ו-13 של 2:17.73 דקות, אחרי מאי לווי ממכבי קריית אונו שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 16 ו-17 של 16 2:13.15 דקות וקטרין שפיר ממכבי נהריה (2:15.53 דקות).
ביוגרפיה > 2018

באליפות הים התיכון -"גביע קומן" (נערות עד גיל 14) שנערך בלימסול, קפריסין ביוני 2018 זכתה שטיימן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:19.47 דקות. נוסף לכך היא סיימה במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.73 דקות.
ביוגרפיה > 2018 > אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא ישראלי חדש לגילאי 13 של 2:17.99 דקות, לפני מאי לווי (2:19.08 דקות) וקטרין שפיר (2:19.30 דקות). נוסף לכך, היא סיימה במקום שביעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:05.23 דקות.