stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבי יוחנן בן נורי
משנתו > דאגה לממונם של ישראל

רבי יוחנן חס על ממונם של ישראל, ופסק הלכות בהתאם ליכולתם הכלכלית. המשנה מבררת בנושא נרות שבת ויום טוב "במה מדליקין, ובמה אין מדליקין", ועונה המשנה: "חכמים מתירין בכל השמנים בשמן-שומשמין, בשמן-אגוזים, בשמן-צנונות, בשמן-דגים, בשמן-פקועות, בעטרן ובנפט". רבי טרפון אומר: ”אין מדליקין אלא בשמן זית בלבד”. עמד רבי יוחנן בן נורי על רגליו ואמר לרבי טרפון: ”מה יעשו אנשי בבל שאין להם אלא שמן שומשמין? מה יעשו אנשי מדי שאין להם אלא שמן אגוזים? מה יעשו אנשי אלכסנדריה שאין להם אלא שמן צנונות? מה יעשו אנשי קפודקיא, שאין להם לא כך ולא כך, אלא נפט? אלא אין לך אלא מה שאמרו חכמים”; כלומר: אל תחמיר מעבר למה שפסקו חכמים.
קברו

נהוג לזהות היום את קברו במערה שמאחורי קבר רבי מאיר בעל הנס, שם קבור גם רב כהנא האמורא.
ביאורים

↑  רבי יוחנן בן נורי היה חלוק עם רבי עקיבא בענייני הלכה: בעוד רבי עקיבא דורש הלכות מפסוקים, רבי יוחנן לומד הלכות מסברה.
↑  נמושות – העניים שבאים ללקט בסוף.
↑  שמן צנונות – שמן המופק מזרעי הצנון.
↑  שמן פקועות – שמן המופק מזרעי אבטיח הפקועה.
↑  קפודקיא (קפדוקיה) הייתה מחוז באסיה הקטנה, שהיה קיים בימי קדם. לקפודקיא היה שלטון עצמי, ומלכם האחרון מת בשנת 17 לספירה.
רפאל יאיר

| --- | --- |

רפאל משה יאיר בשנת 2013
 לידה:  28 בינואר 1922 גרמניה ברלין, גרמניה
 פטירה:  11 באפריל 2015 (בגיל 93) ישראל הוד השרון, ישראל
 בת זוג:  רחל יאיר
 צאצאים:  יורם יאיר, גבי יאיר
רפאל (רָפַא) משה יאיר (28 בינואר 1922 – 11 באפריל 2015) היה אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

יאיר נולד בברלין בשנת 1922. מגיל צעיר עסק בציור ובפיסול ואף רכש ידע מוקדם באדריכלות. בשנת 1938 עלה לארץ ישראל במסגרת עליית הנוער והחל ללמוד בבית הספר החקלאי-דתי מקוה ישראל. בשנת 1940 סיים את לימודיו וקיבל את תעודת המודרניקה לחקלאות. יאיר הצטרף לגרעין הקיבוצים "אמונים" והיה אחד ממקימי קיבוץ "עין הנצי"ב", בו התמחה כבנאי.
יאיר הוכר בפנקס המהנדסים והאדריכלים כאדריכל בשנת 1963, אך עסק באדריכלות עוד קודם לכן. בשנת 1948 עסק בתכנון ערים במועצה המקומית בת ים, הוא תכנן מגורים ושיכונים במסגרת עבודתו בחברת "רסקו". בשנת 1950 עבד במטה חיל האוויר ביפו ובין השנים 1950–1952 ניהל את משרד האדריכלים "הורמן-אינציגר".
יאיר עסק בתכנון ועיצוב חנויות, פעוטונים, בתי מגורים לותיקים ובתי כנסת. הוא הוזמן לתכנן את בית הכנסת "ישורון" ברמת גן, והתוכניות יצאו לפועל בשנת 1962. יאיר עסק רבות בתכנון פרטי בניין, פרטי מסגרות, רהיטים וגופי תאורה, ואף תכנן את פרטי הבניין ב"בית ציוני אמריקה".
מלבד עבודתו כאדריכל, לימד בבית הספר "אורט" ועיצב לוגואים לממסדים וחברות, ועסק בציור קריקטורות.
היה נשוי לרחל, עובדת סוציאלית ילידת פולין, ממקימות "מטב". בשנת 1944 נולד בנם הבכור יורם (יָה-יָה) יאיר, לימים איש צבא ואלוף במיל'. ובשנת 1950 נולד בנם השני, גבי יאיר, לימים אדריכל גם הוא, אוצר וצייר.
מבחר מעבודותיו

בית הכנסת "ישורון"
וילה "אלטמן"
פרט בניין של חנות למכירת מטריות
הערות שוליים

↑  מתוך רישום בפנקס המהנדסים והאדריכלים
↑
יורם יובל בשיחה עם יורם יאיר, בערוץ החינוכית, מאי 2017
↑  גבי יאיר, באתר אגריפס 12 – גלריה לאמנים
שוויברדינגן

| --- | --- |
סמל שוויברדינגןסמל שוויברדינגן

 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  באדן-וירטמברג באדן-וירטמברג
 תאריך ייסוד:  1834
 שטח:  14.87 קמ"ר
 גובה:  274 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  11,568 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  760 נפש לקמ"ר (2012)
 קואורדינטות:  48°52′40″N 9°04′30″E﻿ / ﻿48.877777777778°N 9.075°E﻿ / 48.877777777778; 9.075 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.schwieberdingen.de/start
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונישוויברדינגן(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפונישוויברדינגן(למפת באדן-וירטמברג רגילה) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןשוויברדינגן(למפת באדן-וירטמברג מוגדלת) שטוטגרט מנהיים קרלסרוהה פרייבורג היידלברג היילברון אולם פפורצהיים רויטלינגן בוואריה צרפת שווייץ ריינלנד פפאלץ  הסןשוויברדינגן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שוויברדינגן (בגרמנית: Schwieberdingen) היא עיירה בדרום-מערב גרמניה עם אוכלוסייה של כ-10,700 תושבים. העיר שנוסדה בשנת 1304 נמצאת 10 קילומטרים מהעיר לודוויגסבורג ו-14 קילומטרים מהעיר שטוטגרט, בירת מדינת באדן-וירטמברג שבגרמניה. מועדון הכדורגל של העיירה הוא TSV Schwieberdingen אשר משחק בליגה החובבנית.
בפברואר 2007 התפרסמו באתרי החדשות בישראל ידיעות שחברת אפריקה מלונות (מחברת אפריקה ישראל) מתעניינת ברכישת מלון העסקים 'אמברוסינו' אשר בעיירה ומוכנה לשלם עבורו 3.75 מיליון אירו.
הערות שוליים

↑  נעמה סיקולר, מלונות אפריקה קונה מלון בגרמניה ב-3.75 מיליון אירו, באתר ynet, 18 בפברואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567560505171  GND: 4226616-6  LCCN: n89121378  MusicBrainz: 0d0b8f1a-9af0-49f4-9510-ab13228ba939  VIAF: 137325491   WorldCat (עם VIAF): 137325491 
פנורמה של העיירה
שיחור לבנת

שִׁיחוֹר לִבְנָת הוא ציון גאוגרפי המופיע בתנ"ך בתיאור נחלת שבט אשר. הפירוש המקובל הוא שמדובר על נחל בסמוך למקום בשם לבנת, הנמצא בגבול הדרומי של נחלת שבט אשר.
אזכור

שיחור לבנת מוזכר פעם אחת בתנ"ך, בספר יהושע:
”וַיֵּצֵא הַגּוֹרָל הַחֲמִישִׁי לְמַטֵּה בְנֵי אָשֵׁר לְמִשְׁפְּחוֹתָם: וַיְהִי גְּבוּלָם חֶלְקַת וַחֲלִי וָבֶטֶן וְאַכְשָׁף: וְאַלַמֶּלֶךְ וְעַמְעָד וּמִשְׁאָל וּפָגַע בְּכַרְמֶל הַיָּמָּה וּבְשִׁיחוֹר לִבְנָת:”
פירוש

המילה "שיחור" מופיע בתנ"ך כשם של הנילוס ובהתאם ההנחה הוא שהוא מציין בביטוי "שיחור לבנת" נחל או מעיין. עם זאת, תרגום השבעים מתרגם את "שיחור לבנת" כשיחור ולבנת, כלומר שני מקומות שונים.
על פי הפירוש המקובל, נמצא שיחור לבנת בחלק הדרומי-מערבי של נחלת שבט אשר, באזור הכרמל, המוזכר לצידו בפסוק.
זיהוי

הזיהוי של שיחור לבנת משולב בזיהוי גבולה הדרומי של נחלת שבט אשר.
אדוארד רובינסון, אלברכט אלט ואחרים זיהו את שיחור לבנת בנחל תנינים או נחל דליה הנשפכים לים התיכון מדרום לטנטורה, המזוהה כעיר המקראית דֹּאר. לשיטתם, הגבול הדרומי של אשר היה חייב להיות דרומית לדאר, שעל פי ספר יהושע, פרק י"ז, פסוק י"א הייתה שייכת לשבט מנשה בתוך נחלת אשר.
בנימין מזר ויוחנן אהרוני שללו את האפשרות שגבול אשר היה במיקום כה דרומי. לטענתם, היות העיר דאר למנשה, הביא לכך שגם מבחינת הגבול, דאר נכללה בנחלת מנשה, והיותה חלק מאשר מציין רק עובדה היסטורית. על כן, הם זיהו את שיחור לבנת בשפך נחל קישון. בהתאם, זיהה אהרוני את לבנת בתל אבו הואם.
זיהוי נוסף של שיחור לבנת הוא בנחל נעמן. זיהוי זה שימש בעיתונות העברית במחצית הראשונה של המאה ה-20.
לקריאה נוספת

הערך: שִׁיחוֹר לִבְנָת, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 832.
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 72.
הערות שוליים

↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוקים כ"ד–כ"ו.
1 2 3  אנציקלופדיה מקראית, כרך ד', ערך "לבנת, שיחור לבנת", עמוד 430
↑  ודי דווארת או ארץ חפר ?, דבר, 9 בדצמבר 1932
↑  יוחנן אהרוני, ארץ-ישראל בתקופת המקרא, הוצאת מוסד ביאליק, ירושלים, 1962, עמ' 222-223
↑  מאמרי מדע. מקדמוניות צור וצידון, המליץ, 24 ביוני 1887
↑  בסערת המלחמה, הצבי, 30 בספטמבר 1892
↑  החולות בארץ ישראל, הפועל הצעיר, 13 באפריל 1923
↑  ההתישבות החדשה בעמק זבולון, הארץ, 11 בספטמבר 1938
↑  מן הפולקלור הערבי, הארץ, 4 בפברואר 1940
ח. דרומי, לתולדות הישוב היהודי בעכו, הד-המזרח, 5 באוקטובר 1945
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רשת קיימברידג'

רשת קיימברידג' הייתה קבוצת אנשי מודיעין ואנשי שירות החוץ בבריטניה שריגלו עבור הק.ג.ב. – ארגון המודיעין הסובייטי.
רשת קיימברידג' כללה קבוצה של צעירים שנפגשו כסטודנטים או מרצים באוניברסיטת קיימברידג' בשנות ה-30 של המאה העשרים. קישרה אותם אהדה לברית המועצות ולקומוניזם והתנגדות לפשיזם (וכנראה אף נטייה להומוסקסואליות). הקבוצה כללה מספר לא ידוע של צעירים, שנהוג לכנותם חמישיית קיימברידג' על סמך מידע שסיפק עריק ה-ק.ג.ב. אנטולי גוליצין. גוליצין טען שהרשת כללה חמישה מרגלים, אף שידע לנקוב בשמם של שלושה בלבד. לימים זוהה אדם רביעי, אך קיים ויכוח לגבי זהותו של "האדם החמישי". כיום מוערך כי היו יותר מחמישה אנשים, שמתוכם מוכרים היטב ארבעה, אשר גויסו לשירות המודיעין הסובייטי באמצע שנות ה-30 על ידי סוכנים מאגף ביון החוץ בנ.ק.ו.ד., בפיקודו של אברהם סלוצקי. לימים הגיעו ארבעתם לתפקידים בכירים בשירות המודיעין ובשירות החוץ בבריטניה והעבירו סודות כמוסים ביותר לברית המועצות.
הארבעה היו:
גאי ברג'ס: איש שירות השידור ושירות החוץ הבריטי. ערק ב-1951 לברית המועצות.
דונלד מקלין: איש שירות החוץ הבריטי שערק יחד עם ברג'ס לברית המועצות ב-1951.
קים פילבי: בכיר במודיעין הבריטי שערק לברית המועצות ב-1963.
אנתוני בלאנט: האריסטוקרט שבחבורה. קרוב רחוק של המלכה ובעל תואר אצולה. שירת במודיעין הבריטי בימי מלחמת העולם השנייה. בגידתו נחשפה כעבור שנים רבות, לעת זקנתו. לא הועמד לדין אך תואר האצולה נשלל ממנו והוא נפטר כמנודה.
לאחר שנים הועלתה סברה כי ברשת היה עוד חבר חמישי: ג'ון קיירנקרוס (John Cairncross), איש מודיעין בריטי שהודה בריגול אך מעולם לא הועמד לדין.
ב-2003 הפיק שירות השידור הבריטי, ה-BBC, סדרת דרמה על רשת קיימברידג' בשם "מרגלי קיימברידג'". הסדרה הוצגה בערוצי הלוויין בישראל (Yes) בחודש מאי 2004.
קשטלו ברנקו

פנורמת העיר קשטלו ברנקו
קשטלו ברנקו (בפורטוגזית: Castelo Branco) היא עיר בפורטוגל, הנמצאת כ-260 ק"מ צפונית-מזרחית מליסבון. היא בירת הנפה קשטלו ברנקו שבמחוז מרכז ("סנטרו") ובתת-המחוז "ביירה אינטריור סול". אוכלוסייתה מונה 30,649 תושבים.
שטחו של המוניקיפיום (מוניסיפיו) קשטלו ברנקו הוא 1438.16 קמ"ר ומאוכלס על ידי 53,900 תושבים, והוא כולל 19 פרגזיות.
מסביב למוניקיפיום קשטלו ברנקו נמצאים פונדאו - מצפון, אידניה-א-נובה מדרום, וילה וליה דה רודאו בדרום-מזרח, ופראונסה-א-נובה ואוליירוש במערב. בדרום גובלת קשטלו ברנקו גם עם המדינה השכנה, ספרד.
היהודים בקשטלו ברנקו

נוכחותם של יהודים בקשטלו ברנקו מוזכרת בתעודה שהוציא בשנת 1214 פדרו אלביטו, המגיסטר הגדול של מסדר הטמפלרים כשהטיל מיסים כבדים על הסוחרים בעיר.
היהודים חיו בשכונתם שנקראה Judiaria ז'ודיאריה שהתרכזה בעיר העתיקה.
קהילה מאורגנת - "קומונה ז'ודאה" התקיימה בין השנים 1381–1496.
משנת 1384–1385 נשארה תעודה שבו מנהיג מקומי בשם לופו ואשקש מונה כאחראי על תשלומי המיסים המוטלים על החוזים ועל ההכנסות של יהודי היישוב. בשנת 1393 תפקיד זה עבר לידי מפקד מצודת אובידוש.
השנים 1496–1497 ציינו את סוף נוכחות היהודים בתור דת וקבוצה אתנית מוכרת בפורטוגל. בעקבות ההתנצרות הכפויה על ידי המלך מנואל הראשון, מלך פורטוגל נוצרו אוכלוסיות של אנוסים הקרויות "נוצרים חדשים" שנותרו כל הזמן חשודים בעיני הכנסייה בחוסר נאמנות לדת הנוצרית. אכן חלק מהם ניסו לשמור על המסורת היהודית בהסתר. רבים מה"נוצרים החדשים" שילמו ביוקר על זהותם המיוחדת, בגלל חשדות מבוססים או שקריים ששמרו על היהדות. הם נחקרו תכופות במרתפי האינקוויזיציה והועלו על המוקד. בקשטלו ברנקו ובסביבה נולדו אישים לא מעטים שמוצאם היה יהודי. שלושה מהם היו מפורסמים - "אמטוס לוזיטנוס", אליהו מונטאלטו צרפת, ואנטוניו נונש ריבירו סאנשש. כמו במספר מקומות אחרים בפורטוגל, בשנות ה-1920 כמה ממשפחות האנוסים מקשטלו ברנקו חידשו את מגעיהם עם היהודים וחלקם חזרו ליהדות. במוזיאון בקשטלו ברנקו נמצאה אבן עם כתובת בעברית מתוך בית הכנסת של העיר בלמונטה משנת 1297. כתובת זו עמדה לעבור למוזיאון היהודי בבלמונטה.
דמוגרפיה

| אוכלוסיית המוניקיפיום קשטלו ברנקו לאורך השנים (1801 – 2004) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1801 | 1849 | 1900 | 1930 | 1960 | 1981 | 1991 | 2001 | 2004 |
| 11536 | 19093 | 38302 | 50434 | 63091 | 54908 | 54310 | 55708 | 55034 |
גאוגרפיה

העיר קשטלו ברנקו נמצאת כ-50 ק"מ מרחק מהגבול עם ספרד. היא חצויה על ידי הנהר אוקרזה.
העיר נבנתה תחילה על מפנה של הר אבל התפשטה במשך הזמן אל המישור שמסביב לגבעת הטירה colina do Castelo בקצה השני של העיר נמצא ההר סאו מרטיניו Monte de São Martinho
אקלים

האקלים הוא ממוזג עם מעט לחות במהלך השנה. זאת הודות למיקומה באזור מעבר בין הים התיכון ובין האוקיינוס האטלנטי. הטמפרטורה הממוצעת היא 15,6 °C עם הערכים המזעריים בינואר (סביבות + 5 °C) והמרביים ביולי + 31 °C. הכמות הממוצעת של מי גשמים היא 827,3 mm.
כלכלה

בעיר קשטלו ברנקו פועלת חברת "סנטאורו" המייצרת קולרים, מקררים ומקפיאים. כמו כן קיים בה מפעל של חברת "דנונה" המייצרת את מוצרי "דנונה" בשביל כל חצי האי האיברי.
במחוז קשטלו ברנקו מפורסם גם בגבינותיו הקרויות "קשטלו ברנקו".
מוסדות חינוך

בעיר פועל מכון (בית ספר) פוליטכני ממלכתי הכולל פקולטות לחקלאות, לטכנולוגיה, למנהל, לגם פקולטה פדגוגית, לאמנות ובמדעי בריאות.
תקשורת > עתונות

בעיר מופיעים ש/לש עיתונים: "רקונקישטה", "גזטה דה אינטריור" ו "פובו דה ביירה".
תקשורת > רדיו

פועלות בקשטלו ברנקו שלוש תחנות רדיו אזוריות: "רדיו ביירה אינטריור" (92 MHz), "רדיו ז'ובנטודה" (8 .101 MHz), ו"רדיו אורבאנה" 97.5 MHz
תקשורת > טלוויזיה

קיימות שתי תחנות טלוויזיה אזוריות -אחת מהן "ביירה TV " המשדרות דרך אינטרנט חדשות מן העיר ומן האזור ביירה אינטריור.
תחבורה > רכבת

קשטלו ברנקו נמצאת בקילומטר 93 במסילת הברזל "ביירה באישה" המחברת את אנטרוקמנטו עם גוארדה דרך אברנטש, קשטלו ברנקו, פונדאו וקוביליאו. קווי הרכבות מנוהלים על ידי החברה הממלכתית CP (קומבויוש דה פורטוגל Comboios de Portugal) המספקת רכבות מאסף (אזוריות) אל אנטרוקמנטו וליסבון, כמו כן לקוביליאו ולגוארדה, ורכבות מהירות (בין-עירוניות) לליסבון
ולקוביליאו.
תרבות

בקשטלו ברנקו ובאזור מסביב לה מפותחת מזה מאות בשנים אמנות עממית של יצור כלי מיטה צבעוניים רקומים בחוטי משי, הידועים כ"רקמות של קשטלו ברנקו" או קולשאש (colchas). מקושטים ביסודות מהטבע כמו עצים או ציפורים,
כלי מיטה אלו, בדומה לאלה מטולדו או גואדלופה היוו במשך מאות שנים את הנדוניה לכלות האזור, בלי הבדל מעמד - אצילי או מקרב פשוטי העם.
אחד הקישוטים האופייניים לרקמות אלה הוא בצורת "עץ החיים", או זוגות צפורים צמודות המייצגים את זוג הנשואים, או פרחי צפורן וורד המסמלים "גבר ו"אישה", שושנים המייצגים "מידות טובות", לבבות המייצגים "אהבה", גפן המייצג "ידידות" וכו'.
ספורט

המוסד הספורטיבי החשוב ביותר בעיר הוא המועדון " או שפורט בנפיקה א קשטלו ברנקו" Sport Benfica e Castelo Branco, שנוסד בשנת 1924 ומנהל את משחקי הכדורגל שלו באצטדיון העירוני ואלה דו רומיירו
Estádio Municipal Vale do Romeiro הכו להכיל 15000 צופים. קיים גם מועדון "או דשפורטיבו דה קשטלו ברנקו" והאיגוד לפנאי ותרבות של באירו דו ואלונגו.
יעדי תיירות ומוסדות תרבות > אירועים

היריד החופשי "פיירה פרנקה" Feira Franca – בין 6 בינואר ובין 30 באוגוסט
יריד הפרות והחזירים – פיירה דו גאדו סואינו Feira do Gado Suíno בין 4 באוקטובר ובין 18 בדצמבר
יום א השני אחרי חג הפסחא ויומיים הבאים – עליית רגל – חג הגבירה של מרקולש. תהלוכת ה"פאסוש" (Romaria da Nossa Senhora de Mércoles)
יחידות מנהליות Freguesias

אזור ה"מועצה" קשטלו ברנקו כולל 19 יחידת מנהליות הקרויות "פרגזיאש".
מתוכן אחת היא עירונית ברובה – קשטלו ברנקו, שתיים הן חצי־עירוניות: אלקאינש וסבולאיש דה סימה וכל השאר הן כפריות.
אלקאינש Alcains (עירונית)
אלמסדה Almaceda
אסקאלוש דה באישו א מאטה Escalos de Baixo e Mata
אסקאלוש דה סימה א לוזה Escalos de Cima e Lousa
בנקרנסאש Benquerenças
טינאליאש Tinalhas
לרדוזה Lardosa
לוריסאל דו קאמפו Louriçal do Campo
מלפיקה שו טז'ו Malpica do Tejo
מונפורטיה דו ביירה Monforte da Beira
ניניו דו אסור א סובראל דו קמפו Ninho do Açor e Sobral do Campo
סאו ויסנטה דה ביירה São Vicente da Beira (עירונית)
סבולאיש דה סימה א רטאשו Cebolais de Cima e Retaxo
סלגיירו דו קאמפו Salgueiro do Campo
סאנטו אנדרה דאש טוז'ייראש Santo André das Tojeiras
סרזדאש Sarzedas
פּובואה דה ריו דה מויניוש א קאפדה Póvoa de Rio de Moinhos e Cafede
פריישיאל א ז'ונקאל דו קאמפו Freixial e Juncal do Campo
קשטלו ברנקו Castelo Branco
| פרגזיה | אוכלוסייה (2021) | מספר תושבים (% מתוך תושבי המוניקיפיום) | צפיפות האוכלוסייה (תושבים/km2) |
| --- | --- | --- | --- |
| Castelo Branco | 34,456 | 65,92 | 202,4 |
| Alcains | 4,611 | 8,82 | 24,8 |
| Cebolais de Cima e Retaxo | 1,609 | 3,08 | 64,1 |
| Escalos de Cima e Lousa | 1,259 | 2,41 | 24,6 |
| Escalos de Baixo e Mata | 1,038 | 1,99 | 14,8 |
| Sarzedas | 1,017 | 1,95 | 5,9 |
| São Vicente da Beira | 958 | 1,83 | 9,6 |
| Lardosa | 887 | 1,70 | 19,9 |
| Póvoa de Rio de Moinhos e Cafede | 861 | 1,65 | 21 |
| Salgueiro do Campo | 777 | 1,49 | 25,6 |
| Freixial e Juncal do Campo | 668 | 1,28 | 16,4 |
| Benquerenças | 638 | 1,22 | 10,5 |
| Ninho do Açor e Sobral do Campo | 621 | 1,19 | 14,5 |
| Santo André das Tojeiras | 588 | 1,12 | 7,9 |
| Louriçal do Campo | 556 | 1,06 | 24,9 |
| Tinalhas | 516 | 0,99 | 31,9 |
| Almaceda | 511 | 0,98 | 7,1 |
| Malpica do Tejo | 382 | 0,73 | 1,6 |
| Monforte da Beira | 319 | 0,61 | 2,7 |
ערים תאומות

קשטלו ברנקו היא עיר תאומה של הערים:
ספרד קסרס, ספרד
ספרד פלסנסיה, ספרד
ונצואלה גואנארה, ונצואלה
פולין פולאבי, פולין
הרפובליקה העממית של סין ג'והאי (אנ'), הרפובליקה העממית של סין
ראו גם

פורטוגל
היסטוריה של פורטוגל
לקריאה נוספת

Jose Manuel Capelo – Portugal templario, Ed.Arion Publicações 2003, Lisboa
Jose Ermano Saraiva – Guia das cidades e vilas históricas de Portugal Expresso 1996
Ana Cristina Leite - Guida das cidades historicas de Portugal
Ana Cristina Leite - Castelo Branco, Editorial Presença, Lisboa 1991
הערות שוליים

↑  צוות האתר, Early Portuguese History, Portugal Visitor - Travel Guide To Portugal
↑  צוות האתר, Knights Templar Sites in Portugal, Travel guide to Portugal
↑  צוות האתר, Tomar; the Last Knight Templar City, The Best Portugal, ‏מאי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533140205171  GND: 4433734-6  LCCN: n92105891  MusicBrainz: 67c50553-bac8-4f9d-9205-c443e7a3b6f4  SUDOC: 116459751  VIAF: 136608415   WorldCat (עם VIAF): 136608415 
מוזאיקה עשויה אזולז'ו בגן הבישופים המתארת את המצודה של שקשטלו ברנקו ואת העיר העתיקה
המצודה מתקופת האבירים הטמפלרים, הנשקפת מהפארק העירוני
המוזיאון פרנסישקו טבארש פרואנסה ז'וניור
הגן של ארמון הבישופים בקשטלו ברנקו
מראה נוסף של גני ארמון הבישופים בקשטלו ברנקו
רמזי סלימאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 ביוני 1947 (בן 77) נצרת, ישראל 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת חיפה 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
רמזי סלימאן (נולד ב-23 ביוני 1947) הוא פרופסור אמריטוס לפסיכולוגיה בחוג לפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה, ועמד בראשו.
ביוגרפיה

סלימאן נולד בנצרת למשפחה ערבית נוצרית. למד לתואר ראשון (1968) ושני (1972) בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון (היה אסיסטנט של פרופ' משה זכאי) ולתואר שני (1982 ושלישי (1989) בפסיכולוגיה באוניברסיטת חיפה. סלימאן הוא ממייסדי ומעורכי כתב העת האקדמי "Journal of Artificial Societies and Social Simulation". הוא עוסק בעיקר בפסיכולוגיה חברתית, ותחומי מחקרו כוללים מחקרי זהות, דילמות חברתיות וסימולציות ממוחשבות של תופעות חברתיות.
סלימאן הוא העורך של כתב העת בנושאי היסטוריה וסוציולוגיה פלסטינית "Palestinian Review of Society and History" בהוצאת מרכז מדה אל-כרמל. שימש כנשיא אגודת הגליל.
רחל דובסון

אין תמונה חופשית
רחל דובסון (נולדה ב-1948 לערך) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

רחל דובסון נולדה בסין. סבה וסבתה של רחל דובסון עברו מרוסיה לסין לצורכי מסחר, הוריה ודובסון גדלו בסין, היא עלתה לישראל עם הוריה ב-1956, בהיותה בת שמונה, והם התגוררו ברמת גן. בגיל שש עשרה עזבה את בית הספר ולמדה משחק במשך שנה בסטודיו של נולה צ'לטון.
היא ממייסדי "תיאטרון הפרסה", בו שיחקה בהצגותיה הראשונות, אחר-כך שיחקה בתיאטרון הפתוח, אותו הקים הלל נאמן, אחר-כך הצטרפה למשך תקופה קצרה לבימת השחקנים של התיאטרון הקאמרי. מראשית שנות השבעים ועד ראשית שנות השמונים שיחקה בהצגות רבות בתיאטרון חיפה, בתקופת כהונתו של עודד קוטלר כמנהל האמנותי של התיאטרון, באותה עת הוא נתן במה ראשונית למחזאים מקוריים ישראלים כמו חנוך לוין, יהושע סובול והלל מיטלפונקט, שהיו אז בתחילת דרכם.
ב-1971 שיחקה בהצגה התיעודית "הימים הבאים", מאת יהושע סובול, בבימויה של נולה צ'לטון. ההצגה התבססה על ריאיון זקנים ושיחקו בה אמנון מסקין, גדליה בסר, אילן תורן ולאורה ריבלין.
ב-1973 שיחקה ב"החטא ועונשו", קופרודוקציה של הקאמרי ותיאטרון חיפה. עודד קוטלר גילם את דמותו של רסקולניקוב ודובסון גילמה את דמותה של סוניה.
ב-1975 שיחקה בתפקיד דופה בהפקה הראשונה של "קרום", מאת ובבימויו של חנוך לוין. ב-1981 שיחקה בהצגה "יושבות חלוצות על חצץ", הצגה תיעודית מאת אסתר (ביצי) איזביצקי, שגם ביימה. היא עיבדה יומנים של חלוצות, בשיתוף ארבע שחקניות. דובסון גילמה את דמותה של חלוצה שמתאבדת לבסוף.
דובסון שיחקה פעמיים בהצגה "סופמשחק" מאת סמואל בקט. בהפקה הראשונה ב-1971, שיחקה בתפקיד נל לצידם של אהרון מסקין בתפקיד הראשי, גדליה בסר כעוזרו וכן איציק רחמימוב. ב-1974 שיחקה בתפקיד הראשי של פם בהצגה "הצילו", פרי עטו של אדוארד בונד, בבימויו של עודד קוטלר. הפרטנר שלה היה שרגא הרפז בתפקיד הבחור הטוב ואת הבחור הרע שיחק יוסי יבלונקה.
בשנות השמונים שיחקה בהצגה התיעודית "חמש", בבימויה של נולה צ'לטון, במרכז התיאטרוני בנווה צדק. זוהי הצגה שהתבססה על ראיונות עם ניצולי שואה.
ב-1990 שיחקה בתיאטרונטו הראשון, בהצגה "כסף קטן", פרי עטה של יהודית הנדל, בבימויו של הלל נאמן. זוהי הצגת יחיד שעוסקת בזיכרון מוות של אמא שרודפת את הגיבורה בצורות שונות בתוך הסיפורים.
בנובמבר 2012 החלה לשחק בהצגה "אברם", מאת דוד לוין, בבימויו של עודד קוטלר, בתיאטרון אנסמבל הרצליה. ואחר כך שיחקה בהצגה "קיגלר: חייו ומותו", מאת ובבימויו של  עודד ליפשיץ בתיאטרון הרצליה, שעלתה בספטמבר, בכיכובו של דוד קיגלר.
היא שיחקה בסרטים כמו "אהבות ביתניה", "ילדי סטלין", "עץ הדומים תפוס" "כרורדניה" ובסדרות טלוויזיה כגון "המקום", "קשר משפחתי", "הכול דבש", "אחרי הצלצול" ו"סדר פסח".
דובסון למדה משחק מול מצלמה, מתוך זה במשך שנתיים אצל רות דייכס. היא השתלמה במשך שלושה חודשים ב"רויאל שייקספיר קומפני" בלונדון והשתלמה במשך ארבעה חודשים ב"תיאטרון רויאל קורט" בלונדון.
היא למדה שלוש שנים פסיכודרמה בסמינר הקיבוצים, למדה שנה דרמה-תרפיה במכללת תל חי.
היא מדריכה ילדים מבוגרים בדרמה ובפסיכודרמה התפתחותית ומשמשת כמורה פרטית למשחק.
חיים אישיים

דובסון גרושה פעמיים ואם לבת. הייתה נשואה לבמאי ולשחקן גדליה בסר ואחר-כך לשחקן רן ורד.
תפקידים > קולנוע

| סרט | מפיקים | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עץ הדומים תפוס | גילה אלמגור ואיתן אבן | אלי כהן | רחל בנימיני, מנהלת הפנימיה | 1994 |
| ילדי סטלין | דורון ערן | נדב לויתן |  | 1987 |
תפקידים > טלוויזיה

| סדרה/תוכנית | ערוץ | במאי | שנה |
| --- | --- | --- | --- |
| המקום | ערוץ 10 | אבי כהן |  |
| הכל דבש | ערוץ 2 |  |  |
| אהבות ביתניה (סרט טלוויזיה) מאת מוטי לרנר | ערוץ 1 | סלבה צ'פלין | 1993 |
| אחרי הצלצול |  | יעקב אסל |  |
| סדר פסח |  | שמואל הספרי |  |
קשר משפחתי: 
| כורדוניה (דרמה לטלוויזיה) | ערוץ 1 | דינה צבי ריקליס | 1985 |
הערות שוליים

↑  יובל בן עמי, עכבר העיר, אברם: איך מדברים על התחנה המרכזית בלי פוליטיקה?, באתר הארץ, 29 באפריל 2012
מיכאל הנדלזלץ, אנשי התחנה המרכזית, באתר הארץ, 6 במרץ 2012
↑  מיכאל הנדלזלץ, על החיים ועל המוות, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2012
טל אימגור, עכבר העיר, המלצות במה לשבוע: דוד קיגלר משחק את עצמו, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008757045405171  VIAF: 11159818537613810499   WorldCat (עם VIAF): 11159818537613810499
רפי נוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1944 (בן 80) קיבוץ דן, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבה 640  מפקד חטיבה 7  מפקד באלי"ש  מפקד אוגדה 380  ראש מטה פיקוד המרכז  ראש מטה פיקוד הצפון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים    מלחמת יום הכיפורים    מלחמת לבנון
 עיטורים
   עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 עוזר לשר הביטחון  מנהל מרחב צפון במקורות
 
רפאל (רפי) נוי (נולד ב-14 ביולי 1944) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, בעל עיטור המופת.
ביוגרפיה

נוי נולד וגדל בקיבוץ דן. התגייס לצה"ל ב-1962, שירת בחיל השריון וסיים בהצטיינות קורס קציני שריון. הוא השתחרר משירות סדיר לאחר שלוש שנים, לאחר שסירב להתחייב לשירות קבע. במלחמת ששת הימים השתתף במספר קרבות בחזית המרכז, בין היתר השתתף בכיבוש ג'נין.
במלחמת יום הכיפורים גויס למילואים ושירת כקצין מבצעים בחטיבה 9 שלחמה בקרבות ברמת הגולן. במהלך הקרב לכיבוש חושניה הכווין את כוחות הטנקים תחת אש תוך סיכון חייו, ועוטר על פועלו בעיטור המופת.
ב-1978 התגייס לשירות קבע. הוא פיקד על גדוד שריון בחטיבה 188, וב-1981 מונה למפקדה הראשון של חטיבה 640. בשנים 1984–1985 פיקד על חטיבה 7, פיקד על באלי"ש, כיהן כמפקד אוגדה 380, היה ראש מטה פיקוד המרכז וראש מטה פיקוד הצפון בשנים 1991–1995.
לאחר שחרורו מצה"ל, שימש עוזר לשר הביטחון יצחק מרדכי. כיהן כמנהל מרחב צפון בחברת מקורות ומנכ"ל אגודת "מים בגליל" המאגדת את הקצאות המים לחקלאים ולעסקי התיירות בצפון. בנוסף היה מנהל קבוצת הכדורסל הפועל גליל עליון ומנהל תחנת הרדיו "קול הצפון".
נוי נשוי לחגית, אב לשלושה וסב לתשעה. סיפור חייו מתואר בספר "חי על הגבול" שהוציא לאור בספטמבר 2021.
אוטוביוגרפיה

רפי נוי, חי על הגבול, הוצאת סער, 2022
הערות שוליים

↑  חגי עינב, "אי אפשר ליצור רצועת ביטחון בעזה", באתר ynet, 6 ביולי 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010362841205171  VIAF: 3501163813719439110003   WorldCat (עם VIAF): 3501163813719439110003