stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת מרובת כוכבים
מערכות שנתגלו

כאמור, מערכות כוכבים זוגיים נפוצות מאוד ביקום. מן המפורסמים הם הכוכבים מיזר ואלקור כוכב כפול אופטי בקבוצה הדובה הגדולה. מיזר הוא מערכת המורכבת משני צמדים של כוכבים זוגיים. כוכב הצפון פולריס הוא, למעשה, מערכת של שלושה כוכבים, וכך גם אלפא קנטאורי. AB בדג זהב כולל ארבע כוכבים. הכוכב קסטור בקבוצת תאומים מורכב ממערכת בת שישה כוכבים.
הגוף הפלנטרי הראשון שנתגלה במסלול סביב מערכת כוכבים משולשת בכליאה גרביטציונית הדוקה הוא HD 188753 Ab. ענק גזים זה נתגלה על ידי צוות אסטרונומים שהשתמשו בטלסקופ Keck I שבמרומי מאונה קיאה שבהוואי. באיור האמן ירח היפותטי המקיף כוכב לכת זה. מתחת לקו האופק של ירח זה, ניתן להבחין באור מן הכוכב הראשי במערכת ומעליו צמד הכוכבים הנוסף. כוכב לכת זה מקיף את הכוכב המרכזי HD 188753 A. (ראו גם - כוכב לכת חוץ-שמשי)
מערכות מרובות כוכבים בתרבות

ספרי וסרטי מדע בדיוני רבים מתארים מערכות כאלו. ביניהם: בסדרת הספרים  חולית חלק גדול מן העלילה סובב סביב כוכב הלכת אראקיס שסובב סביב שתי שמשות, בספר מדריך הטרמפיסט לגלקסיה מתואר הכוכב ביטלג'וז כמערכת בת שמונה שמשות; בספר שקיעה מתואר כוכב לכת הנמצא במערכת של שש שמשות. כמו כן, בסדרת הסרטים מלחמת הכוכבים, חלקים ניכרים מן העלילה מתרחשים בכוכב הלכת טטואין הסובב סביב שתי שמשות.
ראו גם

כוכב כפול
מפלגת הפיראטים של גרמניה

| --- | --- |

 מדינה:  גרמניה 
 שם רשמי:  Piratenpartei Deutschland 
 מייסד:  Christof Leng 
 מנהיגים:  שטפן קרנר
 תקופת הפעילות:  10 בספטמבר 2006 – הווה (18 שנים)
 אידאולוגיות:  דמוקרטיה ישירה   מפלגת פיראטים
 מטה:  ברלין, גרמניה
 מיקום במפה הפוליטית:  פוליטיקה סינקרטית 
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים   הברית החופשית של הירוקים האירופאים
 צבעים רשמיים:  כתום
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט האירופי, נציגי גרמניה:  1 / 96
 http://www.piratenpartei.de
 
חברי מועצת הנבחרים של מפלגת הפיראטים הגרמנית
מפלגת הפיראטים של גרמניה (בגרמנית: Piratenpartei Deutschland) היא מפלגה גרמנית הדוגלת במדיניות מתירנית כלפי שיתוף קבצים, בביטול זכויות יוצרים ופטנטים, ובהגברת השקיפות השלטונית, חופש המידע והגנת הפרטיות. המפלגה אינה רואה את עצמה חלק מהקשת הפוליטית המסורתית של ימין ושמאל.
היסטוריה

המפלגה נוסדה ב-10 בספטמבר 2006 והיא חברה בארגון הגג הבינלאומי של מפלגות הפיראטים, האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים.
ב-27 בספטמבר 2009, בבחירות הפדרליות המפלגה קיבלה 2.0% (845,904 קולות), אך לא עברה את אחוז החסימה. עם זאת, זו עדיין הייתה התוצאה הטובה ביותר בקרב מפלגות שלא עברו את אחוז החסימה - 5%. בקרב מצביעים גברים צעירים, המפלגה קיבלה 13%.
בבחירות לפרלמנט של ברלין שהתקיימו בספטמבר 2011 זכתה מפלגת הפיראטים ב-8.9% מהקולות. זו הייתה הפעם השנייה אי פעם שמפלגת פיראטים זוכה במושבים בפרלמנט כלשהו בעולם, אחרי מפלגת הפיראטים של שוודיה שנכנסה לפרלמנט האירופי ב-2009.
במהלך 2012 זכתה מפלגת הפיראטים לייצוג בפרלמנטים של שלוש מדינות נוספות בגרמניה (נורדריין-וסטפאליה, חבל הסאר ושלזוויג-הולשטיין).
לאחר שבבחירות 2013 לא הצליחה לזכות במושבים לפרלמנט הגרמני, הבונדסטאג, זכתה המפלגה ל-424,510 בבחירות האירופיות בשנת 2014, שהבטיחו לה נציג אחד בפרלמנט האירופי, מתוך 96 נציגי גרמניה. המפלגה החליטה להצטרף לקבוצה של הברית החופשית של הירוקים האירופאים בפרלמנט.
בבחירות לפרלמנט של ברלין שהתקיימו בספטמבר 2016 זכתה מפלגת הפיראטים ב-1.2% מהקולות ולא נכנסה לפרלמנט.
מנהיגי המפלגה

ספטמבר 2006 - מאי 2007: כריסטוף לנג
מאי 2007 - מאי 2008: יינס סייפנבוש
מאי 2008 - יולי 2009: דירק הילברכט
יולי 2009 - מאי 2011: יינס סייפנבוש
מאי 2011 - אפריל 2012: סבסטיאן נרז
אפריל 2012 - ספטמבר 2013 : ברנד שלומר
2013 - : סטפן קרנר
ראו גם

האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים
הערות שוליים

↑  דורון חלוץ, מה יהא על  מפלגת הפיראטים?, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2011
↑  עודד ירון, מפלגת הפיראטים נכנסה לפרלמנט האירופי, באתר הארץ, 8 ביוני 2009
↑  מליסה אדיקיל, ניו יורק טיימס, מפלגת הפיראטים כובשת את גרמניה, באתר הארץ, 9 במאי 2012
↑   הגרדיאן, רויטרס, איי.פי וד-פ-א, מדגמים בגרמניה: מפלגתה של מרקל הגיעה שנייה בבחירות המקומיות בברלין, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593272705171  GND: 10187048-6  LCCN: no2010186886  SUDOC: 159708877  VIAF: 146438721   WorldCat (עם VIAF): 146438721
מרדכי שכטר (חוקר סביבה)

| --- | --- |

 לידה:  2 באוגוסט 1937 (בן 87) 
 ענף מדעי:  כלכלת מדעי הסביבה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת יוסטון 
 מוסדות:  אוניברסיטת רייכמן  אוניברסיטת חיפה  המכללה האקדמית תל-חי 
 
מרדכי שכטר (נולד ב-2 באוגוסט 1937) הוא מחלוצי המחקר הסביבתי בישראל ומחוקריו המובילים. במהלך העשורים האחרונים הוא הכשיר מדענים רבים, ומחקריו תרמו לקידום היבטים כלכליים וחברתיים של איכות הסביבה.
ביוגרפיה

שכטר הוא בעל תואר בוגר בהצטיינות יתרה בכלכלה חקלאית מאוניברסיטת יוסטון, טקסס, ובעל תואר דוקטור בכלכלה חקלאית מאוניברסיטת איווה, ארצות הברית. 
הוא הדיקן המייסד של בית הספר לקיימות מייסודן של החברה לישראל, כימיקלים לישראל ובתי זיקוק לנפט, במרכז הבינתחומי הרצליה.
שימש בעבר בתפקיד רקטור אוניברסיטת חיפה ונשיא המכללה האקדמית תל-חי. במהלך הפעילות האקדמית של פרופ' שכטר באוניברסיטת חיפה שימש בתפקידים אקדמיים מרכזיים ובהם: ראש החוג לכלכלה, ראש החוג לניהול משאבי טבע וסביבה, מייסד וראש המרכז לחקר משאבי טבע וסביבה וכן דיקן למחקר.
פרופ' שכטר מכהן כיום במספר תפקידים ציבוריים, בהם: יו"ר ועדת המחקרים - כלכלה, רשות המים; יו"ר פורום השכלה גבוהה, עמותת "בשער" - אקדמיה למען הקהילה; ועדת היגוי - המרכז למדיניות סביבתית, מכון ירושלים לחקר ישראל. בעבר כיהן כיו"ר מליאת רשות הטבע והגנים; בוועד המנהל של החברה להגנת הטבע; בהנהלה ארצית של המועצה לישראל יפה; וכיו"ר דירקטוריון מוזיאוני חיפה.
הערות שוליים

↑  פרופ' מרדכי (מוטי) שכטר מונה לתפקיד הדיקן המייסד של בית הספר לקיימות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007587347205171  LCCN: n85005550  VIAF: 166868597   WorldCat (עם VIAF): 166868597
מנחם מנדל אביגדורש

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  ? – 16 באוגוסט 1599 
 פטירה:  16 באוגוסט 1599 קרקוב, האיחוד הפולני-ליטאי 
 
הרב ישעיה מנחם ב"ר יצחק אביגדורשׂ, המכונה רבי מנחם מענדל אביגדורס ונודע בכינוי מהר"ם, שהם ראשי התיבות של מורנו הרב רבי מנחם (נפטר בכ"ה באב ה'שנ"ט, ה-16 באוגוסט 1599) היה רב, דיין ופוסק. שימש כאב בית דין לודמיר ולאחר מכן התמנה לאב"ד ומרא דאתרא של העיר קראקא (כיום קרקוב בפולין), משרה שבה כיהן עד פטירתו. ההוגה והמנסח הראשון של שטר היתר עסקה.
שנת לידתו לוטה בערפל. על אף שבדורו נחשב הרב לאחד מגדולי פוסקי ההלכה, לא נשתיירו פרטים רבים אודותיו. שם משפחתו, אביגדור'ש, ניתן לו על שם חמיו, בשל מנהגו לחתום על פסקיו "מנדל ב"ר יצחק ר' אביגדורש", במשמעות (חתנו) "של אביגדור".
רבנותו

כהונתו הראשונה הייתה בשברשין, עיירה קטנה בדרום-מזרח פולין, בקרבת מקום לזמושץ'. לאחר מכן התמנה לרב העיר בנדין[דרוש מקור], שהייתה אחת הערים המרכזיות בשלזיה עילית ובה קהילה יהודית גדולה. משם עבר לכהן כאב בית הדין של לודמיר וכעבור זמן קצר (בערך שנת שס"ד או שס"ה) נבחר במקום המהר"ם מלובלין, לכהן כרבה של קראקא, שהייתה בעת ההיא עיר יהודית שוקקת. בעת התמנותו לתפקיד, היה אביגדורש הראשון שנשא בתואר "הרב ומרא דאתרא" של העיר קראקא, משום שקודמיו בתפקיד כונו רק בתואר, "ריש מתיבתא".
מחולל שטר היתר עסקה

בעת כהונתו של על כס הרבנות בלודמיר, ניסח המהר"ם לראשונה שטר של היתר עסקה, בנסותו לפתור את בעיית האיסור ההלכתי מדאורייתא ומדרבנן, על גביית ריבית. עד ימינו מופיע על רוב שטרות היתר העסקה המשפט "על פי תיקון מהר"מ ז"ל". היתר העסקה של המהר"מ קיבל את מרב פרסומו רק שמונים שנה לאחר פטירתו של רבי מנדל. היה זה בשנת ה'תמ"א (1681), שבה הודפס הספר "נחלת שבעה" על ידי רבי שמואל ב"ר דוד הלוי סגל, בנו ותלמידו של בעל הטורי זהב, ספר שנותר עד היום אוטוריטה בדיני שטרות במשפט העברי, שם בסימן מ', הובא נוסח השטר במלואו.
הרב אביגדורש עצמו נותר אלמוני, עובדה הגורמת לנטייה לייחס בטעות את היתר העסקה לאחרים. רבי אפרים זלמן מרגליות, בעל שו"ת "בית אפרים", העיר על הטעות לייחס את ניסוח "היתר עיסקא" לרמ"א. לדבריו נבעה הטעות מפענוח לא נכון של הכינוי "מהר"ם מקראקא". הוא אף הסביר את דבריו כי מאחר שפסק הרמ"א בהלכות ריבית אינו משתלב עם אופן היתר העסקה של המהר"ם, מתעוררת בכך בעיה הלכתית כאילו הדברים נעשים על דעת הרמ"א - רבי משה איסרליש, ולא היא.
קשריו עם גדולי דורו

מעצם העובדה שנוסח היתר העסקה שלו תפס מקום של כבוד בעולם היהודי ולמעשה גרם לשינוי גישה הלכתי בנושא, ניכרת חשיבותו אצל גדולי דורו והדור שאחריו. סימוכין נוספים לכך ניתן למצוא בשו"ת הב"ח, בעת שהתעוררה שאלה לגבי היתר עגונה שנפרש על פני מספר שנות דיונים, שם מוצאים אנו את המהר"ם כאחד המשיבים הבולטים בין זקני הדור ומנהיגיו כמו: המהר"ל מפראג וה"מטה משה". הוא גם מוזכר בשו"ת "משאת בנימין". כאשר בשני השותי"ם מכונה אביגדורש בתואר הנדיר והמכובד לאותה תקופה "החסיד".
כתביו

המהר"ם כתב ספר בשם באורים כבדו ה', הכולל ביאורים לפירוש רש"י על חמישה חומשי תורה. הספר נדפס לראשונה בהשתדלות בנו ר' משה בקראקא בשנת ה'שס"ד (1604), (כארבע שנים לאחר פטירתו), על ידי המדפיס יצחק בן אהרן מפרוסטיץ, אולם ככל הנראה הוא לא הודפס שוב עד המאה ה-20, וכך גם לא מצא לעצמו מקום של כבוד בארון הספרים היהודי, עד שהיה מי שסבר כי הספר נעלם בתהום הנשיה ואף אינו ניתן להשגה.
בשנת ה'שמ"ו אנו מוצאים את הסכמתו על הספר "מתנות כהונה", ביאורים על מדרש רבה מאת תושב עירו שברשין "רבי יששכר בער בן נפתלי משעברעשין כהן צדק". ספר שבניגוד לספריו שלו, הפך לאחד מפירושי היסוד על המדרש.
מלבד נוסח שטר "היתר עסקה" והספר "באורים כבדו ה'", לא שרדו שאר כתביו, למרות שפרסם תשובות לשאלות הלכתיות שונות שכתב במהלך שנות כהונתו כרב. הללו, כך נראה, אכן אבדו בצוק העיתים.
תלמידיו

עם תלמידיו הנודעים נמנה רבי אליהו לואנץ בעל ה"מכלול יופי", הידוע בכינוי רבי "אליהו בעל השם", עורך הספר "דרכי משה" של הרמ"א.
רבי משה בראונשווייג, בעל "תקוני זבח".
לקריאה נוספת

יחיאל מתתיהו צונץ, עיר הצדק, עמ' 49–54.
חיים דב פרידברג, לוחות זיכרון, עמ' 10.
אברהם מנחם הורוויץ, "לתולדות הגאון ר' מענדיל ר' אביגדורס", ישורון לד (תשע"ו), עמ' תתלז–תתעו.
קונטרס זיכרון מהר"ם, ראש הספר 'באורים כבדו ה' ', נ"י, תשע"ח, עמ' ז-כה.
הערות שוליים

↑  לפי עדות בנו בשער הספר, שימש ברבנות בשש קהלות קדושות.
↑  אברהם קורמן, "היתר עסקה בימינו", המעין לד [א] (תשרי תשנ"ד), עמ' 45, בהערה.
1 2  בעבר היה הנוסח: "על פי תיקון מור"ם ז"ל מקראקא".
↑  ראו למשל: מאמרו של עו"ד דוד משען "איסור ריבית", מרצה למשפט עברי במכללה האקדמית למשפטים, רמת גן. בגיליון מס' 88 של ביטאון המחלקה למשפט עברי במשרד המשפטים והמרכז להוראת המשפט העברי ולימודו, מכללת "שערי משפט". מוזכרים מספר פוסקים, ללא שום אזכור על תיקון המהר"ם.
↑  שו"ת בית חדש הישנות, סימן ע"ז, ובשו"ת בית חדש החדשות, סימן נ"ט.
↑  סימן פ'
↑  מהדורות הספר בקטלוג בית הספרים הלאומי.
↑  אברהם קורמן, שם, כותב: "אולם הספר לא נמצא ולא ידוע עליו".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469450805171  ISNI: 0000 0000 5237 8700  LCCN: nr95003959  NTA: 411135147  VIAF: 14656881   WorldCat (עם VIAF): 14656881
מנדוסה

ערך זה עוסק בעיר בארגנטינה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל מנדוסהסמל מנדוסה
מנדוסה בסתיו
מנדוסה בסתיו
 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  מנדוסה (פרובינציה) מנדוסה
 חבל ארץ:  קוז'ו
 ראש העיר:  רודולפו סוארס
 תאריך ייסוד:  2 במרץ 1561
 שטח:  54 קמ"ר
 גובה:  746 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  114,822 (2010)
  ‑ במטרופולין:  846,904 (2001)
  ‑ צפיפות:  2,055 נפש לקמ"ר (2001)
 קואורדינטות:  32°53′00″S 68°49′00″W﻿ / ﻿32.883333°S 68.816667°W﻿ / -32.883333; -68.816667
 אזור זמן:  UTC-3
 https://ciudaddemendoza.gob.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט מנדוסה(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט מנדוסה(למפת מנדוסה רגילה) סן רפאל סן מרטין טונוז'אן גודוי קרוס חנרל אלבאר מלרגואה סן חואן סן לואיס לה פמפה ריו נאוקן צ'ילהמנדוסה(למפת מנדוסה מוגדלת) סן רפאל סן מרטין טונוז'אן גודוי קרוס חנרל אלבאר מלרגואה סן חואן סן לואיס לה פמפה ריו נאוקן צ'ילהמנדוסה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מנדוסה (בספרדית: Mendoza) היא עיר במערב ארגנטינה, למרגלות הרי האנדים, המשמשת גם כבירתה של פרובינציית מנדוסה. בשנת 2010 התגוררו בעיר כ-115,000 בני אדם, ובמטרופולין המקיף אותה חיים כמיליון בני אדם, מה שהופך אותה למרכז המטרופוליטני הרביעי בגודלו בארגנטינה.
העיר וסביבתה מהוות את מרכז הכרמים וייצור היין הגדול ביותר בארגנטינה ובאמריקה הלטינית כולה.
היסטוריה

עד הגעתם של הספרדים גרו באזור הקוז'ו, בו שוכנת מנדוסה, בני הווארפֶּה. ב-1551 הגיע לאזור פרנסיסקו ויאגרה, שנשלח בידי פדרו דה ואלדיביה מקוסקו, והגיע דרך צ'ילה. הוא שהה במקום עם חייליו במחיצת בני הווארפה במהלך החורף, ושב לצ'ילה.
ב-1561 הגיע לאזור פדרו דל קסטיו, וכבש את השטח. ב-2 במרץ הוא ייסד את העיר, לה קרא סיודד דה מנדוסה דל נואבו ואיה דה לה ריוחה (Ciudad de Mendoza del Nuevo Valle de La Rioja), על שמו של מושל צ'ילה, גארסיה אורטאדו דה מנדוסה. העיר הוכפפה למושל צ'ילה, שהיה בעצמו כפוף למלכות המשנה של פרו. ב-28 במרץ 1562 הוסט מעט מיקומה של העיר, ממערב לתעלת קאסיקֶה גוּאָיְמָאזֶ'ן. חשיבותה הייתה בשל מיקומה בדרך מאזור ריו דה לה פלטה לסנטיאגו דה צ'ילה. בניגוד למושבות ספרדיות אחרות, חיו התושבים הספרדים בשלום עם שכניהם בני הווארפה, שנטמעו בהם בהדרגה.
עם הקמתה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה הועבר האזור שממזרח להרי האנדים, לרבות מנדוסה, לשליטתה. ב-1782 הוקמה האינטנדנסיה של קוז'ו, אך היא פורקה כבר ב-1783, ומנדוסה הייתה לחלק מהאינטנדנסיה של קורדובה וטוקומאן.
לאחר הכרזת העצמאות של ארגנטינה, החליט הטריומוויראט השני שעמד בראש המדינה לחלק מחדש את האינטנדנסיות במדינה ב-1813. האינטנדנסיה של קוז'ו הוקמה, וכללה גם את הערים סן חואן וסן לואיס. מנדוסה הייתה לבירת האינטנדנסיה. ב-1814 מונה חוסה דה סן מרטין למושל קוז'ו, וב-1817 השלים את כיבוש קוז'ו מידי הספרדים, בדרכו לשחרורן של צ'ילה ופרו. ב-1 במרץ 1820 פורקה האינטנדנסיה ל-3 פרובינציות נפרדות - סן חואן, סן לואיס ומנדוסה, שהעיר מנדוסה הייתה לבירתה.
ב-20 במרץ 1861 פקדה את מנדוסה רעידת אדמה חזקה. 5,000 בני אדם נהרגו, ומרבית המבנים בעיר נחרבו. היא הוקמה מחדש כקילומטר דרומית-מערבית למיקומה הקודם. העיר החדשה החלה לקלוט מהגרים רבים בסוף המאה ה-19, ובהם איטלקים, ספרדים, יהודים וערבים.
המתאר העירוני

פלאסה אינדפנדנסיה היא הכיכר המרכזית של העיר, וממנה יוצאות שדרות מיטרה (צפונה ודרומה) ושדרות סרמיינטו (מזרחה ומערבה). חלקן המזרחי של שדרות סרמיינטו, לאורך שלושה בלוקים, הוא מדרחוב. שטחה של פלאסה אינדפנדיינטה הוא כ-40 דונם, ובמרחק של שני בלוקים מכל אחד מקצותיה מצויות כיכרות נוספות - סן מרטין, אספניה, איטליה וצ'ילה, כל אחת מהן בשטח של 10 דונם. רחובותיה של העיר מאופיינים בעצים רבים, המושקים באמצעות תעלות שלאורך הרחובות.
הריאה הירוקה של העיר, פארק סן מרטין, משתרע על פני כ-4,200 דונם במערב העיר.
דמוגרפיה

במפקד האוכלוסין שנערך ב-2001 נמצא כי מתגוררים בעיר כ-111 אלף תושבים. נתון זה מעיד על ירידה של כ-9% במספר התושבים לעומת המפקד שנערך ב-1991, ושלפיו התגוררו בעיר כ-122 אלף תושבים. ההגירה השלילית נובעת מכך שתחום שיפוטה של העיר מצומצם יחסית, ושטחי מסחר ועסקים החליפו בהדרגה את שטחי המגורים. תושבים רבים עברו לפרוורי העיר, ובמטרופולין שלה התגוררו כ-847 אלף תושבים ב-2001.
כלכלה

העיר מנדוסה נחשבת למרכז כרמים וייצור יין בעל מוניטין עולמי, בין היתר בזכות מיקומה למרגלות הרי האנדים והאקלים המתאים באופן אידיאלי לגידול גפנים. בנוסף, בבטן האדמה של חבל קוז'ו, שמנדוסה נחשבת בירתו, נאמד כי קיימים 56 אחוזים מסך הנחושת בארגנטינה, 53 אחוזים מן הזהב, 50 אחוזים ממרבצי המוליבדן (מינרל חשוב המשמש בתעשיות הפלדה, הפלסטיק והגומי העולמיות) ו-9 אחוזים ממרבצי הכסף במדינה.
עושר אוצרות הטבע במנדוסה ובסביבתה הביא תושבי חוץ רבים לרכוש קרקעות באזור, אולם חוקים מקומיים מטילים מגבלות ומכסים על הכרייה, עד למצב בו 92 אחוזים מן הכורים המתגוררים בעיר מחוסרי עבודה ו-30 אחוזים מן התושבים בעיר חיים מתחת לקו העוני.
תחבורה

נמל התעופה הבינלאומי גוברנדור פרנסיסקו גבריאז'י הוקם ב-1954 כ-8 ק"מ צפונית-מזרחית למנדוסה. מנמל התעופה יוצאות טיסות סדירות לבואנוס איירס, קורדובה, נאוקן וסנטיאגו.
שני כבישים ראשיים נפגשים במנדוסה. כביש 7 מחבר את מנדוסה עם בואנוס איירס וסן לואיס במזרח, ועם הגבול הצ'יליאני, במעבר אגווה נגרה שלמרגלות האקונקגווה, במערב, בואכה סנטיאגו ועיר הנמל ולפראיסו. כביש 40, הארוך בכבישי ארגנטינה, מחבר את מנדוסה עם סן חואן, סלטה וחוחוי בצפון, ועם בארילוצ'ה בדרום. סמיכותה של מנדוסה לדרכים אלה, הופכת אותה למרכז תעבורתי חשוב.
רכבות פעלו בעבר על מסילת הברזל הטרנס-אנדינית, שחיברה את מנדוסה עם סנטה רוסה דה לוס אנדס שבצ'ילה, ואולם שירות זה הופסק ב-1984.
ספורט

מנדוסה היא עיר הבית של קבוצת הכדורגל אינדפנדיינטה ריבדביה המשחקת בליגת המשנה הארגנטינאית. בעיר גודוי קרוס, שנמצאת במטרופולין של מנדוסה, נמצאת קבוצת גודוי קרוס המשחקת בליגת העל הארגנטינאית.
ערים תאומות

פרו טאקנה, פרו
הערות שוליים

↑  Senator wants to boost sustainable mining in Argentina’s wine country, Valentina Ruiz Leotaud, 1 באוקטובר 2018
↑  כריסטין לגראן, דאגה בארגנטינה: אוצרות הטבע עוברים לידיים זרות, באתר הארץ, 29 במרץ 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007547817605171  BNE: XX453700  BnF: cb12037683x (data)  GND: 4115097-1  LCCN: n79075643  MusicBrainz: 2e39993e-457e-4c89-9aa5-5db63775c173  NARA: 10037216  NKC: ge502096  VIAF: 529145858126523022177   WorldCat (עם VIAF): 529145858126523022177 
איור של מנדוסה לפני רעידת האדמה
מזרקה בפארק סן מרטין
מסדר הדם

| --- | --- |

  
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית 
 נוסד:  9 בנובמבר 1933 
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  3,804 
 
מסדר הדם (בגרמנית: Blutorden), או בשמו הרשמי "האות לזכר ה-9 בנובמבר 1923", יום ניסיון הפוטש במרתף הבירה, היה מהעיטורים הרמים ביותר של המפלגה הנאצית. בחודש מרץ 1934, היטלר הורה ואישר את חלוקת האות לזכר הפוטש הכושל עבור חברי המפלגה הנאצית. מדליית המסדר כסופה ועל צידה הקדמי מופיעה בליטה של נשר האוחז בכתר מעלים. בתוך הכתר מופיע הכיתוב 9 בנובמבר, ומחוץ לו הכיתוב 1923–1933 מינכן. על צידו השני של המדליה ניתן לראות את הפלדהרנהלה (המקום בו הפוטש דוכא והסתיים) ומעליו מתנוסס צלב קרס שממנו יוצאות קרני שמש. מעל הסמלים מופיע הכיתוב "UND IHR HABT DOCH GESIEGT" שפירושו "וניצחת למרות הכל".
היסטוריה

המדליות הראשונות שהוטבעו עבור המסדר הכילו כסף ברמת טיהור של 99%, הן נמסרו ל-1,500 משתתפים בניסיון הפוטש שהיו חברי המפלגה הנאצית או אחת מגלגוליה הראשונים מלפני שנת 1932, או שהיו צוערים בבית הספר לחיל הרגלים של מינכן תחת הנהגתו של אריך לודנדורף. על גבי כל מדליה הוטבע מספר סידורי (מלבד המדליות של היטלר וגרינג) והם הוענקו לחברי המפלגה בזהירות רבה.
בחודש מאי 1938 שונו הכללים להענקת האות, למורת רוחם של המשתתפים בפוטש, ומאז הוא הוענק למי שריצה עונש מאסר בטרם שנת 1933 על פעילותו במפלגה הנאצית, מי שנידון למוות ועונשו הומר במאסר עולם עקב פעילותו במפלגה בטרם שנת 1933, וכן עבור כל מי שנפצע אנושות בטרם שנת 1933 בעבור המפלגה הנאצית. גם חוקים אלו הורחבו, והזכאים החדשים לעיטור היו חברי המפלגה הנאצית האוסטרית שלקחו חלק במלחמת האזרחים באוסטריה בפברואר 1934 או בפוטש יולי, וכן עבור חברים במפלגה שספגו פציעות אנושות או תקופות מאסר על חברותם ופעילותם עבור המפלגה. כמו כן, אדולף היטלר, היה רשאי להעניק את העיטור לכל חבר במפלגה, וכך למשל העיטור ניתן לריינהרד היידריך. המדליות באצווה השנייה, כלומר החל מהמדליה ה-1,501, הכילו מטבע כסף שהיה רק 80% טהור ולא הוטבע בהם שם היצרן. אם חבר המפלגה נטש או עזב את המפלגה היה עליו להחזיר את העיטור.
16 נשים זכו במסדר הדם, שתיים מהן היו גרמניות טהורות מן הרייך (אלינור באואר ואמה שניידר) ו-14 מהן היו אוסטריות. כאשר לוקחים בחשבון את מספר הצועדים בניסיון הפוטש, וכן את האנשים שהיו זכאים לעיטור בעקבות הרחבת הכללים לזכאות, עולה כי קצת פחות מ-6,000 איש קיבלו את העיטור.
בנובמבר 1936 היטלר החליט לשנות את חשיבות האותות והעיטורים של המפלגה הנאצית לפי הסדר הבא: עיטור האומץ, עיטור נורמברג, עיטור ברונסוויק, אות הזהב המפלגתי ורק לאחריו מסדר הדם.
מצודת לה פרייר

מצודת לה פרייר (בצרפתית: Citadelle La Ferrière), או בשמה הרשמי טירת אנרי כריסטוף (Citadelle Henri Christophe), היא הטירה הגדולה ביותר בחצי הכדור המערבי. היא שוכנת בגובה של 970 מטר על פסגתו של הר בונה א ל'אווק (Bonnet a L’Eveque) בצפון האיטי, כ-28 ק"מ מדרום לעיר קאפ-האיטיין שלחוף האוקיינוס האטלנטי. מאז שנת 1982 המצודה מוכרזת כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

המצודה נבנתה בין השנים 1805 ו-1820 כחלק ממערך הביצורים שנועד להגן על האיטי מפני הצרפתים לאחר קבלת עצמאותה ב-1804. גנרל אנרי כריסטוף שהיה מופקד מטעם צבא האיטי על צפונה של המדינה הופקד גם על הקמת המצודה. ב-1806 תפס כריסטוף את השלטון במדינה יחד עם אלכסנדר פטיון (Alexandre Pétion), אך השניים הסתכסכו והמדינה חולקה לשתיים, כשכריסטוף שולט בחלקה הצפוני. ב-1811 הכריז על עצמו קריסטוף כמלך הנרי הראשון מהאיטי והקים גם את ארמון סן סוסי למרגלות המצודה. הוא שלט באזור עד שהתאבד ב-1820 וגופתו נעטפה בסיד ונקברה באחת מחצרות המצודה.
המצודה לא נאלצה לעמוד במבחן של התקפות צרפתיות, אך שרדה מספר רעידות אדמה שהקשה שבהן התרחשה ב-1842. היא שופצה מספר פעמים אך נותרה במידה רבה במצבה המקורי. בשל גודלה הייתה המצודה לאחד מסמליה של האיטי והיא הופיעה מספר פעמים על בולים שהנפיקה המדינה ועל מטבעות שהטביעה.
המבנה

המצודה בנויה בצורת מלבן שצלעותיו הארוכות באורך של כ-120 מטר פונות למזרח ולמערב. רוחבה כ-80 מטר ויש בה שמונה מפלסים. היא משתרעת על שטח של כ-10,000 מ"ר ונישאת לגובה של עד 53 מטר מעל הקרקע. בפינה הצפון-מזרחית בולט מהמצודה אגף גדול בצורת מעוין המכונה "טור דה ל'אפרון" (Tour de l'Eperon). אורכו 70 מטר ורוחבו 30 מטר, והוא מחובר אל מבנה המצודה באמצעות מגדל עגול המכונה "הרוטונד" (La Rotonde).
המבנה המרכזי מקיף חצר פנימית וסביבו ארבעה מגדלי שמירה. במצודה נבנו מאגרי מים ומחסני מזון אשר יוכלו לכלכל עד 5,000 איש במשך שנה. אגף מיוחד נבנה עבור המלך ובני משפחתו למקרה שייאלצו לשהות במקום. במצודה 150 תותחים בגדלים שונים, וכמויות גדולות של כדורי תותח עדיין מסודרות בערימות בחצרותיה. אל מצודת לה פרייר מוביל שביל באורך של 11 ק"מ שאינו עביר בכל עת לכלי רכב, אך למרות זאת מהווה המצודה את אחד מאתרי התיירות הפופולריים במדינה.
גלריה

פנים המצודה
תותחים ותחמושת במצודה
מנואל גולמאיו טוריאנטה

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1883 הוואנה, האימפריה הספרדית 
 פטירה:  3 ביולי 1973 (בגיל 90) מדריד, ספרד 
 הישג בולט:  היה מס' 37 בעולם בשנת  1929
 הדרגה הגבוהה ביותר:  שופט בינלאומי 
 מד כושר מרבי:  2562 (מאי 1929)
 מדינה:  ספרד, קובה
 הערות:  היה בן של סלסו גולמאיו
 
מנואל גולמאיו טוריאנטה (בספרדית: Manuel Golmayo de la Torriente;‏ 12 ביוני 1883, הוואנה – 7 במרץ 1973, מדריד) היה שחמטאי ספרדי-קובני.
מנואל גולמאיו טוריאנטה היה בנו של סלסו גולמאיו ואחיו של סלסו גולמאיו טוריאנטה. היה אלוף ספרד בשחמט פעמים רבות (1902, 1912, 1919, 1921, 1927, 1928) והגיע למקום השני באליפות 1929/30 (הפסיד בדו-קרב על האליפות בתוצאה +1 -4 =2 לרמון ריי ארדיד). (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו).
בשנת 1922 הפסיד טוריאנטה מיני-דו-קרב לאלכסנדר אלכין בתוצאה +0-1 =1 במדריד.
במסגרת אולימפיאדת השחמט 1924 האולימפיאדה הבלתי הרשמית הראשונה שנערכה בפריז, הגיע טוריאנטה למקום השמיני. (ניצח: הרמניס מטיסונס).
בשנת 1928 הגיע טוריאנטה למקום הרביעי באליפות העולם לחובבים שהתקיימה בהאג. ניצח: מקס אויבה.
השתתפות באולימפיאדות

טוריאנטה ייצג את ספרד בשלוש אולימפיאדות:
באולימפיאדת השחמט 1927, האולימפיאדה הראשונה שהתקיימה בלונדון, בלוח הראשון השיג תוצאה של +2 -4 =9. בין היתר ניצח את זיגברט טאראש וסיים בתיקו עם בוריסלב קוסטיץ', ג'ורג' קולטנובסקי, ארנסט גרינפלד, פרדריק ייטס והנרי גרוב.
באולימפיאדת השחמט 1930, האולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח השני השיג תוצאה של +3 -4 =3.
באולימפיאדת השחמט 1931, האולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח הראשון השיג תוצאה של +3 -5 =7. בין היתר ניצח את הנס יונר וסיים בתיקו עם עקיבא רובינשטיין, ארנסט גרינפלד, גדעון סטולברג, ולדאס מיקאנס, מיר סולטאן חאן ועם אלוף העולם אלכסנדר אלכין.
בשנת 1929 הגיע טוריאנטה למקום השישי בתחרות ברצלונה (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה), הגיע שביעי בתחרות סיטגס בשנת 1934 (ניצח: אנדור לילינטל), הגיע שלישי בתחרות מדריד 1934, הגיע רביעי בתחרות פריז 1938 (ניצח: בלדור הנלינגר), חלק מקום 9–10 בתחרות ברצלונה 1946 (ניצח: מיגל ניידורף), הגיע שישי בתחרות חיחון בשנת 1948 (ניצח: אנטוניו ריקו), חלק מקום 8–9 בתחרות אלמריה 1948, וניצח הן בתחרות מדריד 1947 והן בלינארס 1951.
בשנת 1951 העניקה פיד"ה לטוריאנטה תואר שופט בינלאומי.
הערות שוליים

↑  Ajedrez, web.archive.org, ‏2005-07-31
↑  Alexander Alekhine: Sportive Biography, web.archive.org, ‏2007-07-19
↑  OlimpBase :: Chess Olympiad Paris 1924: championship final standings, web.archive.org, ‏2008-03-21
↑  OlimpBase :: 2nd Chess Olympiad The Hague 1928: Amateur World Championship, www.olimpbase.org
↑  OlimpBase :: 1st Chess Olympiad, London 1927, Spain, www.olimpbase.org
↑  OlimpBase :: 3rd Chess Olympiad, Hamburg 1930, Spain, www.olimpbase.org
↑  OlimpBase :: 4th Chess Olympiad, Prague 1931, Spain, www.olimpbase.org
↑  Manuel Golmayo y de la Torriente (1883-1973), web.archive.org, ‏2008-02-06
↑  GER-ch 2nd Aachen 1934, web.archive.org, ‏2006-08-21
↑  Amsterdam (NED-ch10th) 1938, web.archive.org, ‏2007-02-22
↑  1946, web.archive.org, ‏2007-02-22
↑
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1286422  ISNI: 0000 0000 6908 6560  NTA: 125135882  VIAF: 98791377   WorldCat (עם VIAF): 98791377