התקופה העות'מאנית בארץ ישראל - מונחים
ח

| מונח | טורקית | טורקית עות'מאנית | ערבית | פרסית ושפות נוספות | משמעות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| חאן | han ,kervansaray,  תעתיק טורקי: הָאן, וקֶרְוָאנְסָרַאִי | خان | . | خان, פונדק, אכסניה, היגוי: ח'אן کاروانسرا;  كاربان ו-كاروان, הלחם של שתי מילים פרסיות, היגוי: כארבּאן, או כארוואן | אכסניה, פונדק, בית מידות ששימש למגורי ארעי לעוברים ושבים בדרך כלל על אם הדרך; בקומה הראשונה, התנהל מסחר, הסעדה ואף הרבצת הבהמות, ובשנייה התגוררו האורחים; חאנג'י, חוכר החאן |
| חַארָה | . | . | حارة | . | שכונה, חארת = שכונת |
| חַג' | hac | حجّ | המקור ערבי: حجّ | . | אחת מחמשת היסודות של האסלאם: עלייה למכה |
| חוּגֶ'ה, חיגֶ'ה | hüccet,  תעתיק טורקי: הוּגֵ'ט | حجّت | حجة | . | תעודה המעידה על בעלות בנכסי דלא ניידי; אישור ארעי מהשלטונות העות'מאניים בארץ ישראל |
| חווג'ה, חאוג'ה | hoca,  תעתיק טורקי: הוֹגָ'ה | خواجه | . | خواجه, תעתיק: ח'וֹגֶ'ה או חָ'אגֶ'ה | 1) חכם דת מוסלמי, הרשאי למלא תפקיד מסוים בתוך הקהילה. 2) בלשון הדיבור: מורה. 3) יועץ, אדם חכם העץ עצות. 4) בעבר: איש דת עוטה גלימה ומצנפת, שלמד במדרסה. פירושים נוספים: אפנדי, בעלים, אדון |
| חוצ'ן | hısn,  תעתיק טורקי: הִיסְן | حصن | حِصْن | . | מבצר, מצודה; תל אל חוצ'ן הוא שמה הערבי של בית שאן |
| חוריה | hürriyet,  תעתיק טורקי מקורב: הוּרִייֵט | حرّیت | حرّيّة | . | חירות, חופש, גם בשימוש פוליטי ושלטוני |
| חוּשָה | havşa,  תעתיק טורקי:  הָוְשׁ | . | حوش | . | מעון עשוי מחימר וקש |
| חושמה | . | . | . | עברית חדשה | מילה שנתחדשה על ידי הלשונאי אליעזר בן-יהודה על פי ראשי התיבות: חוקה של משלת העם, בעקבות מהפכת הטורקים הצעירים ושינוי שיטת הממשל באימפריה העות'מאנית ב-1908 "הקונסטיטוציה - בלשון המדיניות האירופית" |
| חַ'טִי הוּמֵאיוּן | hatt-ı hümayun,  תעתיק טורקי: הט-י הומאיון | خط همايون |  | המילה הראשונה בערבית: خط, משמעה: כתב, כתיבה, כתב יד, השנייה בפרסית: همايون, משמעה: קדוש, מבורך, הקשור לסולטאן, ופרסי גם תחביר צירופן | צו, החתום על ידי הסולטאן בראשו |
| חכם בּאשִי | hahambaşı,  תעתיק טורקי: הָהָמְבָּשִׁי,‏ baş ראש או מנהיג | خاخام باشی | . | . | הרב הראשי של האימפריה העות'מאנית. בשנת 1842 אוחדה משרתו עם המשרה והתואר הוותיק: הראשון לציון. כיום משמש לציון רב ראשי במדינה כלשהי, לאו דווקא טורקיה |
| חִמַאיֶה | himaye | حمايه | حماية | . | נתיני מדינות זרות השוהים באימפריה העות'מאנית |
| חמוּלה | hamule | . | حامولة, היגוי ערבי: חמוּלֶה | . | בית אב, משפחה |
| חמאם | hamam,  תעתיק טורקי: הָמָם | حمام | . | . | בית מרחץ |
| חמסה | . | . | המקור ערבי: خمسة | . | קישוט בצורת יד על חמש אצבעותיה, הנחשב לסגולה ונתלה בפתחי הבתים; בקרב הערבים ידוע ה-"hamse eli", היינו "יד החמסה", ואצל מוסלמים, ובכלל זה הטורקים, הוא מוכר כ-"Fatma'nın eli" - כף ידה של פטמה בת מוחמד |
| חפיר | hafr,  תעתיק טורקי: הַפְר | حفر | המקור בערבית: حَفْر | . | חפירה |
| חַצַרִי | hazari,  תעתיק טורקי: הָזָרִי | حضری | حضريّ | . | הקשור בשלום ובעת שלום; אורח החיים של תושבי קבע בערים ובכפרים |
| חַ'רַאג | haraç,  תעתיק טורקי: הָרָץ' | خراج | خراج | . | חראז, מס גולגולת, מס מדינה שהוטל על הלא מוסלמים ברחבי האימפריה העות'מאנית. בשימוש שלטוני: מס שנגבה על פי רוב מבעלי קרקעות טורקים, אזרחי האימפריה העות'מאנית. |
| חַרֵם |  harem,  תעתיק טורקי: הָרֵם | حرم | حرم | . | מקדש; דבר קדוש; אשה נשואה; אגף נפרד בארמון המיועד למגורי הנשים, ואסור לגברים זרים, הרמון |
| חרם א-שריף | Harem-i Şerif | حرم شريف | الحرم الشريف | . | במובן המילולי: המקום הקדוש והמכובד; בהקשר הארצישראלי: הכעבה הקדושה וסביבותיה, בהר הבית בירושלים, על פי ההלכה האיסלאמית הכניסה אליהן אסורה על ה"כופרים", וכן אסור להרוג בה כל יצור חי |