stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנק האנט
ביוגרפיה

פרנק האנט נולד בניופורט, קנטקי, והתחנך בבתי ספר ציבוריים בלואיוויל. הוא עבר לאיידהו, שם הוא עבד בכרייה. ב-1896 הוא נשא לאישה את רות מיינרד.
ב-1892 נבחר האנט לבית הנבחרים של איידהו, ובו הוא כיהן עד 1894. ב-1898, במהלך מלחמת ארצות הברית-ספרד הוא שירת בפיליפינים כקפטן ברגימנט המתנדבים של איידהו.
ב-1900, בגיל 38, נבחר האנט כמושל איידהו, הצעיר מבין מושלי איידהו לדורותיהם עד כה. במרץ 1901 הוא חתם על חוק להקמת האקדמיה של איידהו (כיום אוניברסיטת המדינה של איידהו (אנ')) שבפוקטלו. האנט גם סיים את הממשל הצבאי שהוטל ב-1899 בצפון המדינה על ידי קודמו, פרנק סטיוננברג, כתגובה לאי-שקט תעשייתי.
בבחירות לכהונה שנייה ב-1902 נוצח האנט על ידי הרפובליקני ג'ון מוריסון. לאחר תום כהונתו כמושל הוא היה לסגן הנשיא והמנהל הכללי של חברה עסקית.
פרנק האנט נפטר בבויסי ב-15 בנובמבר 1906, בגיל 44, כתוצאה מדלקת ריאות שלקה בה בהיותו בגולדפילד, נבדה קודם לכן. הוא נטמן בבית הקברות פיוניר שבבויסי. במוזיאון של מחוז גם שבעיר אמט, מוצגת תצוגה של חפציו.
הערות שוליים

↑  פרנק האנט, באתר Find a Grave
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1186275049  VIAF: 4396155832966233490006   WorldCat (עם VIAF): 4396155832966233490006
פרנק היל

פרנק רוברט היל (אנגלית: Frank Robert Hill;‏ 21 במאי 1906 - 28 באוגוסט 1993) היה שחקן ומאמן כדורגל סקוטי ששיחק בעמדת הקשר ההגנתי.
קריירה

היל נולד בעיירה הסקוטית פורפאר, והחל את הקריירה שלו במועדון המקומי ב-1924. הוא עבר לאברדין ב-1928, ועד 1932 הספיק להשתתף בלמעלה מ-100 משחקים של ליגת העל הסקוטית, בנוסף לשלוש הופעות במדי נבחרת סקוטלנד. הוא עזב את אברדין בנסיבות לא ברורות, לאחר שהמאמן פדי טראברס החליט לשחרר חמישה שחקנים בנובמבר 1931. באותה תקופה לא ניתנו נימוקים רשמיים למהלך, אך בהיסטוריה הרשמית של המועדון נטען כי מספר שחקנים היו מעורבים בשערוריית הימורים. השחקנים לא הואשמו באופן רשמי, אך כולם לא חזרו יותר לשחק במדי אברדין. היל השתתף בסך הכל ב-106 משחקים במדי המועדון, והבקיע בהם 10 שערים.
ב-1932 חתם היל בארסנל של המאמן הרברט צ'פמן, שסיימה במקום השני בליגה האנגלית הראשונה ובגביע ה-FA, ותמורת כרטיס השחקן שלו שולמו 3,000 לירות שטרלינג. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק מול בלקברן רוברס ב-15 באוקטובר 1932. הוא התמודד על המקום בהרכב עם צ'ארלי ג'ונס, בוב ג'ון, וילף קופינג וג'ק קרייסטון, ובכל שלוש האליפויות הרציפות של ארסנל (1932/1933, 1933/1934, 1934/1935) שיחק פעמים רבות, ובעונת האליפות השנייה שיחק גם במשחק הזכייה במגן הצדקה. הוא שיחק בדרך כלל בחלק הימני של הקישור, אך לעיתים גם בשמאלי ואף בעמדת הקיצוני.
בסופו של דבר הוא איבד את מקומו בהרכב לטובת קופינג וקרייסטון. בעונת 1935/1936 השתתף בעשרה משחקים ולא נטל חלק בניצחון של ארסנל בגמר גביע ה-FA. הוא ביקש לעזוב את המועדון, והועבר לבלקפול מהליגה השנייה תמורת 150 לירות שטרלינג. לזכותו רשומות 81 הופעות וארבעה שערים במדי ארסנל.
היל קיבל את סרט הקפטן של בלקפול בעונת 1936/1937, וסייע למועדון לסיים במקום השני ולהעפיל לליגה הראשונה. הוא לא שיחק בליגה הראשונה זמן רב, כיוון שבספטמבר 1937 חזר לליגה השנייה והצטרף לסאות'המפטון במאי 1937, כחלק מהנסיון של טום פארקר לחזק את הקבוצה בניסיון להעפיל מהליגה השנייה. סאות'המפטון שילמה תמורת כרטיס השחקן שלו 2,200 לירות שטרלינג. כישורי המנהיגות והנחישות שלו סייעו לסאות'המפטון להימנע מירידה בעונת 1937/1938, אך בעונה שלאחר מכן סבל ממספר פציעות שגרמו לו להיעדר מהמגרשים לתקופות ארוכות.
הוא הסתכסך עם הנהלת המועדון לאחר שהתברר כי הוא התעניין בחשאי במשרות אימון במועדונים אחרים, וב-1939 הוא עזב על מנת להתחיל לעבוד בפרסטון נורת' אנד כעוזר מאמן הכושר, אם כי סאות'המפטון סירבה לשחרר את כרטיס השחקן שלו עד 1943. בסך הכל הוא השתתף ב-53 הופעות במדי סאות'המפטון, והבקיע בהן שלושה שערים. בספטמבר 1939 הפסיק את עבודתו כעוזר מאמן, בעקבות פריצת מלחמת העולם השנייה. הוא הוצב בהודו מטעם חיל האוויר המלכותי, ומדי פעם השתתף כשחקן אורח במשחקים של קרו אלכסנדרה ורקסהאם.
היל חזר לממלכה המאוחדת ב-1944, והתמנה למאמן קרו אלכסנדרה, בה שיחק עד גיל 42. לאחר מכן הוא אימן את ברנלי (1948–1954) ופרסטון נורת' אנד (1954 - 1956). כשסיים את הקדנציה שלו בפרסטון הוא עזב לעיראק, ובינואר 1957 אימן את קבוצת הכדורגל של צבא עיראק. ב-1958 חזר לאנגליה כדי לאמן את נוטס קאונטי, והוביל את המועדון להעפלה לליגה השלישית בעונת 1959/1960. בעונה שלאחר מכן אימן את צ'רלטון את'לטיק, שהייתה במקום האחרון, והוביל את המועדון להישארות בליגה ולמקום הרביעי בעונת 1963/1964. הוא לא הצליח לשמור על רמת משחק מספיק גבוהה, ופוטר בקיץ 1965.
היל סיים את קריירת הכדורגל שלו כמאתר כישרונות מטעם מנצ'סטר סיטי. ב-1967, לאחר פרישתו, היגר עם אשתו ובנו לקליפורניה, שם ניהל חנות פיש אנד צ'יפס עד מותו ב-1993.
לקריאה נוספת

טוני מתיוס, WHO'S WHO OF ARSENAL (עמודים 137), מיינסטרים, 2007 (ISBN 1-84596-232-X)
ג'ק ובסטר, The First 100 Years of The Dons: the official history of Aberdeen Football Club 1903 - 2003 (עמודים 128 - 131), הוצאת Hodder and Stoughton‏, 2003 (ISBN 0-340-82344-5)
קונסנטמיקלוש

קונסנטמיקלוש (בהונגרית: Kunszentmiklós) היא עיר קטנה במחוז באץ'-קישקון שבהונגריה ומרכז נפת קונסנטמיקלוש.
מיקום

העיר ממוקמת בחלק הצפון מערבי של קישקונשאג (Kiskunság) שהוא חבל ארץ שמתחיל דרומית לבודפשט עד צפונית לעיר סגד, ותחום במזרח-מערב בין הנהרות הדנובה והטיסה). העיר נמצאת כ-60 קילומטרים דרומית לבודפשט. היישובים השכנים הם אפאי ובודי מצפון, קונפסר מצפון מזרח, קונאדאץ' מדרום מזרח, סבדסאלאש מדרום ועוד.
נגישות > בכביש

העיירה מרוחקת מעט מהכבישים הראשיים, מרכזה מושפע משלושה כבישים צדדיים עיקריים בלבד: כביש 5203 בין קישקונלצהאזה - סבדסאלאש - איז'אק בכיוון צפון-דרום, וכביש 5205 בין ארקן לבין טאש בכיוון מזרח-מערב.
נגישות > ברכבת

כיום, היישוב מושפע רק מקו 150 של רכבות הונגריה (MÁV) Budapest–Kunszentmiklós-Tass–Kelebia, שיש לו במקום שתי תחנות. מרכז העיר היה בעצם תחנה משותפת עם הכפר טאש. התחנה המסועפת ממוקמת פיזית בגבול המערבי של העיר, אליה מגיעים בכביש 52 מדרום לכביש 5205.
היסטוריה > ימי הביניים

לעיתים קרובות נמצאו חפצי אמנות מתקופת האבן ומתקופת הברונזה על גדות הלס הנושאות את הענפים לשעבר של הדנובה, אך נמצאו כאן גם חפצי אמנות קלטיים וסרמטיים. חפירת קבר נסיכותי אוורי במכרה החול Kunbábony הייתה משימה ארכאולוגית גדולה של שנות ה-70. ההונגרים הכובשים מצאו מקום לינה גם בגבולות העיר. שמה של סנטמיקלוש סימנה מקום של כנסייה מממלכת הונגריה (1000–1301). רשת צפופה של כפרים נמצאה ונהרסה על ידי צבאות המונגולים בפלישת המונגולית לאירופה דרך המישור ההונגרי הגדול, כך קרה גם לסנטמיקלוש וסביבתה. במאה ה-13 ובמאה ה-14 הגיעו הקומאנים (בהונגרית Kun) בכמה גלים, כבשו את האזור כאזור לא מיושב, והתיישבו בו.
היסטוריה > המאה ה-20

לא חל שינוי באוכלוסייה בין שתי מלחמות העולם. הכפר הגדול שמר על מעמדו כמטה נפה והצליח לבצע השקעות מסוימות. הרחובות הראשיים רוצפו בקוביות ריצוף קטנות, בית הספר התיכון הורחב והוקמו מתחם ספורט ובריכת שחייה ובשנת 1928 נבנתה גם תחנת כוח. האירוע שהשפיע לרעה על הכלכלה היה התיעול, ניקוז וביוב הלא תקין שהסתיים בסוף שנות ה-20. רשת הביוב המוגזמת, שנבנתה כדי להפחית את הסיכון לשיטפונות ולנתיבי מים פנימיים, אך ללא התחשבות בדרישות ארוכות הטווח, הפרה את האיזון ההידרולוגי שהוכח כיציב במשך מאות שנים. בתוך שנים ספורות, האזור כמעט התייבש ומפלס מי התהום ירד. המלחה מהירה ומשנית הפכה את האדמה לכמעט בלתי ניתנת לעיבוד, בעוד שבמזג אוויר גשום מערכת זו נחנקה. לאחר גשם ממושך או הפסקה פתאומית, "אין מים בביוב, אלא הביוב במים", כפי שקבעו המקומיים בתבונה ובמרירות. המשבר החקלאי הלאומי והנגע המקומי הזה גרמו להתרוששות אוכלוסיית החקלאים ולריבוד ההולך וגובר של קהילת החקלאים ההומוגנית עד אז. מספר העניים גדל, ומאמצע שנות ה-30 החלו לעבוד במפעלים בצ'פל ובדרום בודפשט, שכבר הוסבו למטרות מלחמה.
קהילה יהודית

האוכלוסייה היהודית במקום הייתה 633 בשנת 1880. בית הכנסת נבנה בשנת 1898. הטרור הלבן אחרי מלחמת העולם הראשונה פגעה באוכלוסייה היהודית ובמוסדותיה והאוכלוסייה היהודית לפני מלחמת העולם השנייה (מפקד האוכלוסין) הצטמצמה ל-155. בית הקברות הוקם בשנת 1853. הקבורה החסידית האורתודוקסית האחרונה הידועה הייתה לפני מלחמת העולם השנייה. האזור הוא החקלאי, כפרי ושטוח. בית הקברות היהודי הוא נפרד, אך נמצא ליד בתי הקברות האחרים, אין שלט או סימון. הגישה פתוחה ללא חומה, גדר או שער. גודלו של בית הקברות לפני ואחרי מלחמת העולם השנייה היה 4.1 דונם.
יש בו כ-100–500 מצבות, 25%–50% נפלו או שבורות, מתוארכות למאות ה-19–20. צמיחת יתר של צמחייה היא בעיה מתמדת; וניקוז המים הוא בעיה עונתית. ישנם מדורים מיוחדים לכהנים, לילדים ולבעלי הון. השיש, הגרניט, אבן הגיר ואבן החול בצורת שטוחה, מוחלקת וכתובה היטב, או לאבנים שטוחות עם עיטור תבליט מגולף יש כתובות בעברית והונגרית. לחלק מהמצבות יש גדרות מתכת מסביב לקברים. בית הקברות מכיל מצבות זיכרון מיוחדות לקורבנות השואה אך ללא קברי אחים. הבעלים הנוכחיים של בית הקברות שעדיין פעיל הוא הקהילה היהודית הלאומית של הונגריה. הנכסים הסמוכים הם חקלאיים. בוצע שיקום מסוים בבית הקברות.
אתרים בעלי חשיבות

בית העירייה, נבנה בשנת 1825 בסגנון קלאסיסטי
הכנסייה הקלוויניסטית, שנבנתה בין 1788 לבין 1792 בסגנון הבארוק המאוחר.
הכנסייה הרומית-קתולית שקודמתה נבנתה בשנת 1787, קיבלה את צורתה הנאו-רומנסקית והנאו-גותית הנוכחית בשנת 1906
הגימנסיה הקלוויניסטית בקשאי שאנדור (נאו-קלאסי)
הטברנה של "משסף הצוואר", אחת התחנות בנתיב הדואר פשט - פטרוואראד לשעבר, נקראת על שם המוזגת שצווארה שוסף מקנאה ב-1801.
מוריה ויראג, שנבנה בסביבות 1820 על ידי השופט הראשי פאל ויראג בסגנון קלאסיסטי, כיום פועל בו מוזיאון להיסטוריה מקומית.
מרכז ההדרכה של Kunbábonyi
חדר ההנצחה בקשאי שאנדור
מרחצאות החוף קונסנטמיקלוש, שפועלות בקיץ עם שלוש בריכות ומי ספא, יכולים לשמש בעיקר לכאבי פרקים ושרירים ולתלונות גינקולוגיות.
ילידי העיר

גאבור טולנאי (בהונגרית: Tolnai Gábor; קונסנטמיקלוש, 29 בדצמבר 1910 – בודפשט, 17 בפברואר 1990) היה היסטוריון ספרותי, מסאי, יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
בית העירייה נכס לשימור
הטברנה של "משסף הצוואר"
בית הכנסת של קונסנטמיקלוש
קרחון הריסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  מונטנה 
 קואורדינטות:  48°35′34″N 113°43′48″W﻿ / ﻿48.5928°N 113.73°W﻿ / 48.5928; -113.73
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחון הריסון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה קרחון הריסון(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה קרחון הריסון(למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה קרחון הריסון
 
קרחון האריסון או קרחון הריסון (באנגלית: Harrison Glacier) הוא קרחון הממוקם בפארק הלאומי גליישר במדינת מונטנה שבארצותהברית.
קרחון הריסון ממוקם על רכס הפונה לכיוון דרום -מזרח מיד בסמוך דרומית להר ג'קסון, והוא הקרחון הגדול ביותר שנותר בפארק הלאומי גליישר,
היסטוריה > נסיגת הקרחון

בשנת 2005, היה שטחו של הקרחון 1.89 קילומטקים רבועים. למרות שמומחים רבים קבעו כי כל הקרחונים בשטח הפארק עשויים להיעלם עד שנת 2030, קרחון הריסון איבד רק 9 אחוזים משטח הפנים שלו בתקופה של 40 שנה בין 1966 ל-2005.
בהשוואה לרבים מהקרחונים הנסוגים בפארק הלאומי גליישר, אזור ההצטברות של קרחון הריסון נמצא בגובה גבוה בהרבה- 2,700 מטרים מעל פני הים, הדבר מאפשר לקרחון הריסון לשמו על איזון במאזן מסת הקרחונים שלו.
השוואות של תמונות הקרחון שצולמו בשנת 1913 עם תמונות משנת 2009 מצביעות על כך שהקרחון נסוג.
| אתרים בפארק הלאומי גליישר |
| --- | --- | --- |
| אזורים בפארק | מני גליישר |  |
| אתרי מורשת היסטוריים | דרך הולכים-אל-השמש • מלון מני גליישר |  |
| רכסי הרים | לואיס • ליווינגסטון |  |
| הרים | אלזוורת' • בראון • גולד • ג'קסון • גרינל (הר גרינל • נקודת גרינל) • וילבר • לוגן • סטימסון • סייה • פינצ'ו • צ'פמן • קליבלנד • רייזינג וולף |  |
| נהרות | ווטרטון |  |
| אגמים | גרינל • ווטרטון • טו מדיסן • מקדונלנד • סוויפטקרנט • פּריי |  |
| קרחונים | גרינל • הריסון • לוגן • סלמנדר • רד איגל |  |
פצאל (בית הורדוס)

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס 
 התאבד:  40 לפנה״ס ירושלים, התקופה הרומית בארץ ישראל 
 
פַצָאֵל (ביוונית: Φασάηλος;‏ 77 – 40 לפנה"ס) היה נסיך מבית הורדוס.
בנם הבכור של אנטיפטרוס האדומי והנסיכה הנבטית קיפרוס, ואחיהם של הורדוס, יוסף, פירורא ושלומית. נתמנה בידי אביו למושל ירושלים. בעת מצור אנטיגונוס על ארמון החשמונאים בירושלים בשנת 40 לפני הספירה, שם קץ לחייו.
ירושת אנטיפטרוס

אנטיפטרוס, שותפו של הורקנוס השני לשלטון בממלכת יהודה, זכה מידיו של יוליוס קיסר לאחר קרב פארסלוס ב-48 לפנה"ס בתואר "אפוטרופוס" ("משגיח") כנאמנה של רומא הממונה על הסדר בארץ ועל תשלום המסים. אנטיפטרוס מיהר למנות, באישור הרומאים, את בניו למושלים: את פצאל למושל ירושלים ואת הורדוס למושל הגליל.
נאמני הורקנוס חששו כי מטרתו הסופית של אנטיפטרוס לסלק כליל את בית חשמונאי מהשלטון ולכן יזמו את ההתנקשות בחייו של אנטיפטרוס. ההתנקשות הייתה אות פתיחה להפיכה המדינית בירושלים.
מעורבותו של מליכוס

מליכוס, אחד ממפקדי הצבא של הורקנוס, ניסה למנוע מאנטיפטרוס להשתלט על יהודה. יוסף בן מתתיהו טען בספרו קדמוניות היהודים כי "מליכוס חרש מזימה נגד אנטיפטרוס, כי סבור היה, שמותו של זה יביא ביטחון לשלטונו של הורקנוס" (ספר 14, שורה 277). מליכוס פיתה בשוחד את אחד מהאחראים על משקהו של אנטיפטרוס להרעיל את גביע השתייה שלו, וכך סילק מדרכו את המנהיג האדומי.
כוונתו של מליכוס הייתה גם להוליך שולל את האחים פצאל והורדוס. משהבינו שני האחים כי מליכוס זומם כנגדם, החליטו להקדימו ולנקום את נקמת אביהם שהורעל, אלא שפרץ ביניהם ויכוח: הורדוס העדיף לתקוף מיידית את מליכוס ולהכריעו, ומנגד חשש פצאל, שהיה מושל ירושלים, שמעשה זה עלול לגרום למלחמת אחים. פצאל הציע לחסל חרש את מליכוס, כדרך שעשה לאנטיפטרוס אביהם, אלא שהורדוס פעל לבד, עצמאית, מול מליכוס ועלה על ירושלים עם כוחותיו.
מהלך זה קומם את פצאל, שמדיניותו ואופיו היו דומים מאוד לאלו של אביו אנטיפטרוס והוא הצליח לשכנע את הורדוס לנטוש את דרך המלחמה.
עלייתו של הורדוס

בשעה שניצחו מרקוס אנטוניוס ואוקטביאנוס את מחנה רוצחי יוליוס קיסר, ברוטוס וקסיוס, ליד פיליפי, הביעו שני האחים, פצאל והורדוס, נאמנות למרקוס אנטוניוס וזה אישר את מעמדם מחד ודחה מאידך את טענת המשלחת העממית מיהודה כי האחים גזלו מהורקנוס את מעמדו כשליט. שני האחים התמנו לטטרארכים (נסיכים שולטים) - פצאל על ירושלים הורדוס על הגליל. לשליטי רומא היה נוח ומתוך שיטת "הפרד ומשול" לאשר לצמד האחים את מעמדם, כשהאחד מאזן את חברו.
אלא שהורדוס, למרות שלא היה הבכור ומעמדו הפוליטי היה נחות מזה של פצאל, כשהאחרון היה מושל ירושלים וסביבותיה ואילו הורדוס כיהן כמושל הגליל, התעלה על פני פצאל בשעה שהתארס עם מרים החשמונאית. הנישואין עם בית חשמונאי, השליטים החוקיים של יהודה, הניחו יסוד מדיני-משפטי למעמדו של הורדוס כטוען לשלטון.
פצאל בשבי הפרתים

בשנת 40 לפנה"ס, משהופיעו באזור הפרתים, ואליהם הסתפח מתתיהו אנטיגונוס השני, בנו הצעיר של אריסטובולוס השני, מתוך תקווה לשוב ולשלוט ביהודה, אם כי בחסות הפרתים, הורקנוס ובני אנטיפטרוס, הורדוס ופצאל התבצרו בירושלים. בין הורדוס לפצאל פרץ ויכוח, כשהורדוס דורש להמשיך ולהילחם, ואילו פצאל תמך בניהול משא-ומתן עם הפרתים. פצאל אף נפגש עם באזארפאניס הפחה הפרתי, שעמד בראש גדוד צבא, כדי לשכנעו לקיים שיחות בדבר סיום הקרבות. פצאל היה בעל תפישה מדינית מאוד מציאותית, בדומה לאביו אנטיפטרוס, וידע היטב שסכנה מרובה היא להשלים עם הפרתים עד אשר טרם הוכרעה המערכה בינם לבין הרומים. מטרת פגישתו עם הפחה הפרתי הייתה להניע את הפרתים בשידולים ובתשלום כופר ליטול מאנטיגונוס את היכולת להתנקם באחים. פצאל קיבל כיסוד למשא-ומתן את הצעת הפרתים, שהנצורים יוצאו מתחום שליטתו של אנטיגונוס, ושהמשא-ומתן לא יתנהל אלא בינם לבין הפרתים. משהוסכם הדבר בין שני הצדדים יצא פצאל למיפגש, חרף התנגדותו הנחרצת של אחיו הורדוס, מי שלא סמך כליל על הפרתים ותמך בהמשך ההתקוממות.
למיפגש עם הפרתים התלווה גם הורקנוס, וזאת כדי לשוות למיפגש אופי רשמי. תוך כדי השיחות התברר לפצאל כי נחתמה ברית בין אנטיגונוס לפרתים ואף יעצו לו להימלט מהמקום באחת הספינות שעגנו בסמוך. פצאל סירב מכיוון שהתנגד להפקיר את הורקנוס לגורלו ולנפשו, ולמעשה חרץ בכך את גורלו שלו.
הורדוס, שהתבצר בירושלים, חש במלכודת שטמנו הפרתים לאחיו ולהורקנוס, אולי על סמך הודעת שליח, והצליח לחמוק בלילה, הוא ומרים ארוסתו עם אמה אלכסנדרה וקבוצת שומרי ראשו, ושמו פניהם למצדה ומשם הדרימו לכיוון אדום. בסופו של דבר פרץ אנטיגונוס לעיר והביס את מתנגדיו. הורדוס הצליח להימלט, אולם הורקנוס נתפס על ידי הפרתים ונשבה בידם. כדי להבטיח שלא יוכל לשמש עוד בכהונה הגדולה הטילו בו הפרתים מום – הם כרתו את אוזנו. פצאל, מרוב ייאוש ותיסכול הטיח את ראשו בסלע והתאבד, וכך, לדברי יוסף בן מתתיהו בספרו "קדמוניות היהודים" – "פרש, כפי שנראה לו, מן החיים באופן היפה ביותר בתוך מצוקה כזו, ושלל מן האויב את האפשרות להמיתו להנאתו".
המחווה של הורדוס לאחיו

שני האחים היו קשורים בקשרי אחווה נאמנים עד יום מותו של האחד מהם, והורדוס שמר לו אהבה גם לאחר פטירתו, ולראיה, שאחד משלושת המגדלים הגדולים שבנה לאורך חומתה המערבית של ירושלים, קרא הורדוס על שמו של פצאל (השניים האחרים נקראו על שם מרים והיפיקוס). במגדלים אלה באה האמנות האדריכלית של ימי הורדוס לשיא באיכותה. אבני הגזית תאמו בשלמות זו לזו וזיזן בולט במקצת שפה מסותתת צרה להן בתיאומי הגובה, ורוחבה בתאומי האורך, וניקור דק כולל על פניהם, שנעשה בברזל משונן. הורדוס בנה אף יישוב על שם אחיו פצאל, על יד בקעת יריחו, וקרא לו פצאליס.
פצאל השאיר אחריו בן, שהיה בן שבע במות אביו (קדמוניות היהודים, פרק 14, 371).
הערות שוליים

↑  ביוונית: פַסַאֵלוֹס, במלעיל דמלעיל (ההטעמה בהברה השלישית מהסוף).
↑  לפי סיימון סבאג מונטיפיורי, ירושלים, הוצאת דביר, תשע"ד, עמוד 111: "פייסל" בערבית.
↑  אריה כשר, אליעזר ויצטום, הורדוס, מלך רודף ורדוף, 2007, עמ' 420, הערה 37: "לפי חישובי קוקינוס" - 156 .Kokkinos, N. The Herodian Dynasty, 1998, p
↑  מיכאל גרינצוויג, "אישים ומושגים בתקופת הורדוס" בתוך מ. נאור (עורך), המלך הורדוס ותקופתו: מקורות, סיכומים, פרשיות נבחרות וחומר עזר, סדרת עידן 5, יד יצחק בן צבי, 1985, עמ' 202-200
פרנק הייז

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1901 ארצות הברית 
 פטירה:  4 ביוני 1923 (בגיל 22 בערך) אלמונט, ארצות הברית 
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 ספורט
 ענף ספורט:  מרוץ סוסים 
 
פרנק הייז (באנגלית: Frank Hayes; ‏1901 – 4 ביוני 1923) היה רוכב סוסים אמריקאי שניצח במרוץ סוסים לאחר מותו.
ביוגרפיה

ב-4 ביוני 1923 השתתף הייז במרוץ סוסים בפארק בלמונט שבמדינת ניו יורק. הייז מעולם לא ניצח באף מרוץ, ובמקצועו היה מאמן סוסים וסייף. הסוסה, שנקראה "Sweet Kiss" הייתה בת 7, וסיכוייהם לנצח במרוץ, שאורכו שני קילומטרים, היו 20–1.
באמצע המרוץ מת הייז מהתקף לב, כנראה בשל ההתרגשות או בשל מאמציו של הייז לרדת במשקל כדי להגיע למשקל המותר לתחרות.
עם זאת, "Sweet Kiss" הייתה הראשונה לחצות את קו הסיום, ומותו של הייז התגלה רק כשבעלת הסוסה באה לברך אותו על ניצחונו. כיוון שהייז עדיין נשאר על גבה, הוא ניצח בתחרות והפך לרוכב הראשון שניצח במרוץ לאחר מותו.
לאחר שהתגלה מותו, בוטלו כל התחרויות שתוכננו באותו יום, והוא נקבר במדי הרכיבה שלו שלושה ימים לאחר מכן בבית קברות בברוקלין.
הסוסה, "Sweet Kiss", קיבלה את הכינוי "Sweet Kiss of Death", ולא השתתפה יותר בתחרויות.
הערות שוליים

↑  "Frank Hayes, The Only Dead Man to Win a Horse Race". Neatorama. נבדק ב-11 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  [ Displaying Abstract ]. "Jockey Dies as He Wins His First Race - Hayes Collapses Passing the Winning Post - Front Page - NYTimes.com". Select.nytimes.com. נבדק ב-11 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   (אורכב 15.09.2013 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Things that make you go...hmmm. Message Board - Msg: 28940447". Siliconinvestor.com. 4 ביוני 1923. נבדק ב-11 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Unusual Death #9: A Stellar Finish. "Unusual Death #9: A Stellar Finish". Diabolique Magazine. נבדק ב-11 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Britton, Bianca (13 בדצמבר 2018). "Frank Hayes: The jockey who won a race despite being dead". CNN. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Jockey rides first winner and then dies" (PDF). The Auburn Citizen. 5 ביוני 1923. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Horse Racing History". www.facebook.com.
↑  Esteban. "Frank Hayes". 11 Tragic Cases Of Athletes With Bad Tickers. נבדק ב-12 במאי 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Colin's Ghost: Thoroughbred Racing History » Jockey Dies in the Saddle, 1923". Colinsghost.org. 10 בפברואר 2009. נבדק ב-11 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  findagrave.com memorial page, retrieved 25 May 2019.
↑  "12 Essential Facts About the Folks Who Race Horses". Neatorama. 15 ביולי 2010. נבדק ב-11 ביוני 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרנק הייז".
צבי יחמורי

| צבי יחמורי |
| --- | --- |
 צבי יחמורי
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: צבאיים
שבט:: אנטילופות ערבה
סוג:: צבי דק-צוואר
מין:: צבי יחמורי
שם מדעי
 Nanger damd ‏פאלאס, 1766
תחום תפוצה


צבי יחמורי או צבי אדרעה (שם מדעי: Nanger dama) הוא מין של אנטילופה מתת-משפחת הצבאיים החיה במרכז ומערב אפריקה. מין זה שויך בעבר לסוג צבי תחת השם המדעי: (Gazella dama), אולם כיום מסווג בסוג צבי דק-צוואר.
תיאור

הצבי היחמורי הוא בין הגדולים והיפים שבצבאים: גובהו בכתפיים: 120-90 ס"מ, אורך ראשו וגופו: 165-140 ס"מ, אורך זנבו: 35-25 ס"מ, ומשקלו: 75-40 ק"ג. קיימים שני תת-מינים עיקריים:
צבי מוהר או צבי יחמורי מערבי
פרוותו בצבע חום אדמדם כהה למעט הראש, השפתיים, הבטן, הרגליים וחלקו האחורי שהם לבנים. לחייו בדרך כלל בצבע חום אדמדם בהיר, ופס שחור עבה מתוח מהעין לאף. בעבר תפוצתו הייתה במדינות: מרוקו, סודאן, מאוריטניה, וסנגל, לאחר שנכחד בטבע הושב בעזרת גני חיות למדינות מרוקו, סנגל, ותוניסיה.
צבי אדום צוואר או צבי יחמורי מזרחי
צווארו בצבע חום אדמדם כהה, חלק מגבו בצבע חום אדמדם בהיר, ושאר חלקי גופן לבנים. תפוצתו היא במדינות: צ'אד, מאלי, וניז'ר.
לשני תת-המינים עיניים גדולות ואף קטן ושחור, צוואר ארוך ואדום וכתם לבן באמצעו, רגליים ארוכות ודקות, זוג קרניים בינוניות ומחורצות בצורת S הפוכה ובאורך של 20-35 ס"מ לזכרים, וקצרות ודקות יותר לנקבות.
תפוצה ובית גידול

תפוצתם של שני תתי- המין היא במדינות צ'אד, מאלי, ניז'ר, סנגל, תוניסיה, ומרוקו. בעבר הוא היה מצוי גם במאוריטניה, וסודאן אך נכחד משם. בית גידולם כולל מדבריות, הרים, וסלעים.
מאפיינים ותזונה

הצבאים היחמורים חיים בעדרים מעורבים של זכרים ונקבות עם 20-10 פרטים, המסתובבים באזורים נרחבים כדי למצוא מספיק צמחייה ומים כדי לשרוד. במהלך התחלפות העונות הם נודדים, ומצטרפים לעדרים גדולים של כמה מאות, ונעים צפונה למדבר סהרה בתחילת עונת הגשמים וחזורים דרומה אל אזור צמחיית הסאהל בעונה היבשה. תזונתם כוללת: עשבים, עלים, פרות, לעיתים הם עומדים על רגליהם האחוריות בדומה לג'רנוק כדי להגיע לעלים של עצי השיטה. 
עונת הרבייה מתרחשת בין חודשי מרץ ויוני, ועופר אחד נולד לאחר הריון של שישה חודשים וחצי או מאוחר יותר. בימיו הראשונים העופר שוהה חבוי בצמחייה, ומסוגל לעקוב אחרי אימו לאחר כמה ימים; כשבוע לאחר לידתו הוא מסוגל לרוץ במהירות בקצב של הבוגרים. הזכרים טריטוריאליים בעונת הרבייה, אוספים הרמון של מספר נקבות, ומסמנים את הטריטוריה שלהם עם צואה, שתן, והפרשות מבלוטות הריח שמתחת לעיניים. העופרים נגמלים בסביבות שישה חודשים, ומגיעים לבגרות בגיל: 12-9 חודשים לנקבות, 24-18 לזכרים.
איומים ושימור

הטורפים של הצביים בטבע הם אריות, נמרים ברדלסים צבועים, זאבים טלואים ולפעמים גם תנים ופיתונים.
במשך שנים הצביים היחמורים ניצודו במספרים גדולים מאוד שגרמו לתת-המין "צבי מוהר" להכחדה מוחלטת בטבע ול"צבי אדום צוואר" לסיווג על ידי IUCN כב-סכנת הכחדה חמורה, כמו כן הצביים לעיתים קרובות מתים בשל חוסר מים בעונות בצורת, מחלות, כריתת עצים, ולחץ מפני תיירים בתקופה החמה הגורם להם לעיתים למוות. קיימים מספר גרעיני רבייה בגני חיות באפריקה ובאמריקה העתידים לשחרר עדרים לטבע. תוחלת החיים של צבי יחמורי היא כ-12 שנים.
הערות שוליים

↑  צבי יחמורי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| צבאיים |
| --- | --- | --- |
| אנטילופות ערבה | אנטילופות ערבה |  |
| צבי | צבי הנגב • צבי מצוי • צבי הודי • צבי קווייר • צבי רים • צבי ספיקי • צבי הזפק • צבי החול • צבי ארלנג'ר • צבי ערבי |    |
| צבי אמיתי | צבי תומסון • צבי מונגאלה • צבי אדום חזית • צבי הוגלין • צבי אדום |    |
| צבי דק-צוואר | צבי יחמורי • צבי גראנט • צבי סומרינג |    |
| צבי קלארק | צבי קלארק |    |
| צבי ג'ירפי | צבי ג'ירפי |    |
| אנטילופה הודית | אנטילופה הודית |    |
| דלגן | דלגן |    |
| צבי יעלי | צבי יעלי פרז'וואלסקי • צבי יעלי מונגולי • צבי יעלי טיבטי |    |
| סאיגות | סאיגות |    |
| סאיגה | סאיגה |    |
| אנטילופות סבך | אנטילופות סבך |    |
| אוריבי | אוריבי |    |
| צבי הסלעים | צבי הסלעים |    |
| אנטילופה ננסית | דלקרן המושק • אנטילופה מלכותית • אנטילופת בייטס |  |
| דיקדיק | דיקדיק גינתר • דיקדיק קירקי • דיקדיק כסוף • דיקדיק סולט |  |
| דוקרן | דוקרן הסטינבוק • דוקרן הכף • דוקרן שארפי |  |
| אנטילופת ביירה | אנטילופת ביירה |  |
צבי אדום צוואר בגן חיות.