stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קשרי קהילה
הגדרה, מטרות ומדדים

טיפוח הקשרים של הארגון עם האנשים המושפעים מפעילותו, תוך הבעת עניין בשלומם, נשען על העיקרון שפעולה זו תועיל לארגון בטווח הארוך, למשל, על ידי גיוס תמיכה ציבורית לפרויקטים שהארגון מבצע. הצלחה בתחום של קשרי קהילה תעלה את קרנו של הארגון - תתרום לתדמיתו הציבורית, תגביר את המוטיבציה של עובדי הארגון, ותיצור תחושה של עבודת צוות. הגדרה אופרטיבית לקשרי קהילה היא "סדרת פעילויות מקיפות ושיטתיות ליצירה, פיתוח ותחזוק מערכת יחסים שוטפת, חיובית וישירה ככל הניתן בין הארגון לבין הקהלים השונים שאיתם הוא בא במגע יום-יומי".
מערך קשרי קהילה נועד ליצור דיאלוג בין הארגון לבין בעלי עניין (Stakeholders). למשל, חברת בנייה שיוצאת לפרויקט פינוי בינוי תקים מערך קשרי קהילה שיכוון לדיירים שעתידים להיות מפונים, במטרה להסביר להם את שלבי הפרויקט ואת האופן שבו הם יושפעו מביצוע הפרויקט. בנוסף לשקיפות מול בעלי העניין, הדיאלוג מאפשר לארגון קבלת היזון חוזר (Feedback), שמשפר את פעילותו, הן בשלב התכנון (Planning) והן בשלב הביצוע (Delivery). המטרה של מערך קשרי קהילה היא לתמוך ביישום הפרויקטים של הארגון בצורה אפקטיבית, עם מינימום הפרעה מצד בעלי העניין, וגם עם מינימום הפרעה לבעלי העניין. לדוגמה, במסגרת פרויקט לשיפוץ שוק עירוני, המטרה של מערך קשרי הקהילה תהיה גם לנהוג בשקיפות כלפי בעלי הדוכנים בשוק ולשתף אותם בתהליך קבלת ההחלטות, וגם להבין מבעלי הדוכנים כיצד ניתן להימנע משיבוש פעילות השוק תוך כדי העבודות בשטח.
ההשפעה של מערך קשרי קהילה מורכבת מאלמנטים שיש קושי לכמת אותם. במחקר שנערך באוסטרליה, החוקרים הבחינו בין השפעות שלא ניתן לכמת במונחים כספיים (שיפור תדמית הארגון ותוספת לגיטימציה לפעולה) לבין השפעות שניתן לכמת במונחים כספיים - ניהול סיכונים משופר (למשל, הפחתת הסיכון שיחולו עיכובים בקבלת אישורים בשל התנגדות ציבורית) ותהליך תכנון מדויק יותר (הפחתת מספר החלופות שנבדקות בתכנון הפרויקט כתוצאה מהתייעצות עם בעלי עניין). מדובר בעלויות שנחסכות בזכות מערך קשרי קהילה.
קשרי קהילה בתכנון ובביצוע

בעלי עניין עשויים להביע התנגדות לפרויקט ככל שלתפישתם הוא מסב להם נזק, או שהוא גורם לנזק העולה על התועלת שצומחת להם ממנו, או שבשלב הביצוע הוא עשוי לגרום להם לנזק רב ללא קשר לתועלת שתצמח להם עם השלמת הפרויקט. למשל, תושבים ברחוב מסוים עשויים להתנגד להקמת שביל אופניים על חשבון מקומות חנייה, מתוך תחושה כי המצב החדש יקשה עליהם למצוא חנייה, ובעלי עסקים עשויים להתנגד לפרויקט מתוך תחושה שסגירת הרחוב לצורך ביצוע העבודות תפגע בהכנסותיהם. התנגדות בעלי עניין עשויה לעכב את השגת האישורים הנדרשים לביצוע הפרויקט, ולעיתים עיכוב שכזה גורם לפרויקט לחרוג מתקציבו. מכאן החשיבות של מערך קשרי קהילה. על מנת להפחית התנגדויות ככל הניתן, מזמין הפרויקט (חברה ממשלתית, רשות מקומית וכו') ידרוש ממבצע הפרויקט (חברה קבלנית) לדאוג למערך קשרי קהילה בשלב התכנון או בשלב הביצוע.
קשרי קהילה בשלב התכנון כוללים תהליך של שיתוף ציבור, או למצער יידוע הציבור. תהליך יידוע ציבור נועד להציג לבעלי עניין מידע על אודות הפרויקט. שלב זה כולל מיפוי ואיתור של בעלי עניין, פרסום הפרויקט באמצעים שונים (שלטי חוצות, דיוור ישיר ועוד), עריכת כנסים וקיום מפגשים עם בעלי עניין ועוד. תהליך שיתוף ציבור נועד לערב את הציבור בקבלת ההחלטות בנוגע לפרויקט, כך שבעלי העניין נשאלים לדעתם, ואף מוצגות בפניהם חלופות העומדות לבחירתם. קשרי קהילה בשלב הביצוע כוללים פרסומים נוספים עם התקדמות הפרויקט, תוך הצגת ההשפעה על בעלי העניין בכל שלב בביצועו, וכן קשר רציף עם בעלי העניין. למשל, פרויקט לשיפוץ כיכר ציבורית מצריך לעיתים שינוי של אזורי פריקה וטעינה בחנויות הסמוכות מדי יום, באופן שמחייב קשר יומיומי בין מבצע הפרויקט לבין הסוחרים בסביבה.
קשרי קהילה כתחום נפרד

קשרי קהילה הם תחום עיסוק שנמצא בתווך שבין יחסי ציבור לבין אחריות תאגידית. מחד, תחום זה קשור בשיפור התדמית הציבורית של הארגון, ומאידך, הוא קשור באחריות של הארגון לסביבה שבה הוא פועל. שתי התכליות הללו - לטובת הארגון ולטובת הקהילה - אינן תלויות זו בזו. לשם המחשה - אם הארגון יפעל בדרך של מתן בסתר (למשל, תרומה לקרנות צדקה מקומיות) אמנם יהיה זה לטובת הקהילה, אך לא תהיה לכך השפעה חיובית על תדמיתו של הארגון. באותה המידה, פעילות התנדבותית של עובדי הארגון שתפורסם בהרחבה אף על פי שהייתה מצומצמת בהיקפה ובהשפעתה, תועיל בעיקר ליחסי הציבור של הארגון. תחום העיסוק הקרוי "קשרי קהילה" שואף ליצור מצב של Win-Win, כך שגם הארגון וגם הקהילה יוצאים נשכרים.
יש להבחין בין ניהול קשרי קהילה לבין תחומים אחרים שמשלבים את המונח "קהילה", כמו בניית קהילות והובלת קהילות. לרוב, מוביל קהילה לאו דווקא פועל בשם ארגון, ומטרתו היא לחבר בין אנשים וארגונים שיש להם זהות אינטרסים וערכים משותפים על מנת לגבש חזון משותף ולפעול למימושו. לעומת זאת, מנהל קשרי קהילה פועל מטעם ארגון על מנת לזהות אינדיבידואלים וקבוצות של בעלי עניין בסביבתו של הארגון במטרה לקיים איתם מערכת יחסים מועילה באופן הדדי.
מבחינה ארגונית, הממשק של מנהלי קשרי קהילה עם מנהלים אחרים בארגון נועד לתמוך בביצוע המשימות הארגוניות. למשל, מנהל שיווק יכול להיעזר במנהל קשרי קהילה באיתור הקהילות בסביבת הארגון, שיכולות להוות מאגר לקוחות פוטנציאליים. דוגמה נוספת - דובר הארגון יכול להיעזר במנהל קשרי קהילה על מנת להציע אייטמים לסיקור שישפרו את תדמית הארגון.
החל במחצית השנייה של המאה ה-20 החלו להתגבש תפישות ניהוליות חדשות שהובילו ליצירת תחום העיסוק של קשרי חוץ, שנועד לשרת את הארגון בקיום דיאלוג, יצירת שיתופי פעולה עם ארגונים אחרים וגיוס משאבים. מקרה פרטי של קשרי חוץ הוא קשרי ממשל - תחום עיסוק שבו הארגון מקיים דיאלוג עם גופים ממשלתיים. רק בשלב מאוחר יותר התפתח תחום העיסוק של קשרי קהילה, שבו הדיאלוג מתקיים עם הציבור הרחב.
קשרי קהילה בישראל

בישראל בתחילת המאה ה-21, המונח "קשרי קהילה" התייחס לפעילות שהיא בגדר תרומה לקהילה - תחום שלימים כונה "אחריות תאגידית" או "אחריות חברתית". המונחים "קשרי קהילה" ו"אחריות תאגידית" שימשו בערבוביה, וגם היום ישנם ארגונים שמשתמשים במונח "קשרי קהילה" כדי להציג את תרומתם לקהילה, כמו הענקת מלגות, ימי התנדבות של עובדים ותמיכה בעמותות.
מאז שהחל להתבדל כתחום נפרד, קמו כמה חברות ישראליות שעוסקות בקשרי קהילה ושיתוף ציבור, כמו דרך פוריה בע"מ, CR קשרי קהילה, "שילובים" קשרי קהילה, תובנות, רן וולף - תכנון אורבני וניהול פרויקטים ושיתופים. אמנם לא קיים מסלול הכשרה אקדמי למקצועות בתחום של קשרי קהילה, אך ישנם גופים שמנסים להשלים את החסר. למשל, "המרכז לעירוניות בת ים" - מכון מחקר שהופעל על ידי עיריית בת ים בעשור השני של המאה ה-21 ונוהל על ידי אבירמה גולן - הציע קורס הכשרה למנהלי שיתוף ציבור בחסות אקדמית של אוניברסיטת בר-אילן.
תחום העיסוק של קשרי קהילה החל לקבל משנה תוקף עם התרבותם של פרויקטים אורבניים שיש להם השפעה מרובה על ההתנהלות היומיומית של התושבים, בעלי העסקים והמבקרים בערים. לדוגמה, חברת נת"ע, הבונה את הרכבת הקלה בגוש דן, ערכה מספר מכרזים רחבי היקף לאספקת שירותי קשרי קהילה. גם חברת נתיבי איילון יצאה במכרז לאספקת שירותי קשרי קהילה במסגרת הפרויקטים של החברה. מעבר לחברות ממשלתיות, גם עיריות החלו להכיר בצורך של מערך קשרי קהילה, וכך למשל הוקם בשנת 2019 אגף קשרי קהילה בעיריית רמת גן.
התחום של קשרי קהילה מקבל משנה תוקף על רקע התרבות פרויקטים של התחדשות עירונית בישראל (כמו פרויקטים מתוקף תמ"א 38 ופרויקטי פינוי בינוי). פרויקטים להתחדשות עירונית מצריכים הסכמה מצד בעלי הנכסים, ומכאן הצורך במערך קשרי קהילה מפותח בין הרשות המקומית לבין התושבים, או בין היזם לבין הדיירים. בעשור השני של המאה ה-21, הואצו תהליכי ההתחדשות העירונית, כמענה למשבר הדיור בישראל, ועיריות רבות הקימו מנהלות מקומיות להתחדשות עירונית, שגייסו מנהלי קשרי קהילה כחלק מכוח האדם הקבוע.
הערות שוליים

↑  הערך community relations במילון קיימברידג' לעסקים
↑  Desatnik, Lisa. "Corporate Volunteering Is Good Business." Cincinnati Business Journal. September 1, 2000
1 2  מתוך אתר CommAgain, מתאריך 4 ביולי 2017
↑  Valuing Better Engagement: An economic framework to quantify the value of stakeholder engagement for infrastructure delivery (ארכיון)
↑  ניהול קשרי קהילה - יצירת ערך משותף לארגון ולמחזיקי העניין / שירלי קנטור
↑  זהבה דברת, ‏מכשירים מנהלי קשרי קהילה עסקיים, באתר גלובס, 21 בפברואר 2001
↑  יעל שטיין, מקצוע חדש: מנהל אחריות חברתית, באתר ynet, 29 באפריל 2008
↑  ארגונים כמו נמל אשדוד, כיל והמכללה האקדמית תל אביב יפו
↑  קורס שיתוף ציבור במרכז לעירוניות בת ים, 11 בפברואר 2018
↑  מכרז למתן שירותי קשרי קהילה ושיתוף ציבור, אתר נת"ע, 24 בינואר 2019
↑  למתן שירותי קשרי קהילה בפרויקטי חברת נתיבי איילון בע"מ, אתר חברת נתיבי איילון, 2018
↑  אגף קשרי קהילה בעיריית רמת גן
↑  מנהל קשרי קהילה בעיריית הרצליה, מנהל קשרי קהילה בעיריית גבעתיים, מנהל קשרי קהילה בעיריית ראשון לציון, מנהל קשרי קהילה בעיריית אשקלון, מנהל קשרי קהילה בעיריית נתניה
קולאק

ערך זה עוסק במעמד חברתי רוסי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אסם השייך לקולאקים מוחרם במסגרת תוכנית הקולקטיביזציה (שנת 1930)
קוּלָאקים (ברוסית: кула́к; בתרגום חופשי: אגרוף) הוא כינוים של בני מעמד האיכרים האמידים בסוף תקופת האימפריה הרוסית, הרפובליקה הרוסית ותחילת תקופת ברית המועצות.
בעקבות החלת תוכנית החומש ותהליך הקולקטיביזציה בברית המועצות בשנת 1928, סבלו הקולאקים מרדיפות פוליטיות שהונהגו על ידי המשטר הסובייטי. ההערכה היא כי כתוצאה ממדיניות זו נהרגו כ-400 אלף איכרים וכמה מיליוני אנשים הוגלו ממקום מגוריהם לאזורים מרוחקים.
רקע > עלייתו של מעמד הקולאקים

בין השנים 1906–1911, הוציא לפועל ראש ממשלת רוסיה פיוטר סטוליפין, מספר רפורמות אגרריות אשר הובילו ליצירתו של מעמד איכרים חדש. במסגרת הרפורמות, התיר סטוליפין לאיכרים לרכוש אדמות מבעלי השטח בתמורה לתשלום בצורת תוצרת חקלאית.
בהתאם לטרמינולוגיה הסובייטית, מעמד האיכרים במדינה התחלק ל-3 קטגוריות: האיכרים העניים (bednyaks), איכרים מהמעמד הבינוני (serednyaks) והקולאקים, המעמד הגבוה ביותר של איכרים. בנוסף היה קיים מעמד נוסף של איכרים נטולי אדמה, אשר נהגו לעבד שדות של אחרים תמורת תשלום (batraks).
ככלל, הוגדרו הקולאקים כאיכרים אמידים אשר החזיקו בבעלותם חוות גדולות בנוסף למקנה, שכלל לרוב, מספר סוסים ובקר. בשל גודלו היחסי של השטח שעמד לרשותם, נהגו הקולאקים לגייס איכרים בתשלום אשר יעבדו את האדמה או את חלקה.
בשנת 1912, 16% מהאיכרים החזיקו שטח של לפחות 32 דונם למשפחה. נתון זה שימש ליצירת הבחנה (אחת מבין רבות) בין מעמד האיכרים הבינוני (שלא הגיע לסף זה) לבין מעמד האיכרים הגבוה – הקולאקים.
עד למלחמת האזרחים ברוסיה, שפרצה בשנת 1917 היה מעמד הקולאקים יציב ואיתן והם נטלו חלק חשוב בסקטור החקלאי במדינה.
רקע > הקומוניזם המלחמתי

במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, אשר פרצה מייד לאחר מהפכת אוקטובר בשנת 1917, יזם מנהיג רוסיה (ואחר כך מייסד ברית המועצות) ולדימיר לנין, מדיניות כלכלית חדשה שנועדה לתת מענה למצב הכלכלי הקשה במדינה והרעב שהחל להתפשט לערים הגדולות.
במסגרת המדיניות החדשה, אשר הוצאה לפועל בין השנים 1918–1921, החליט הממשל הסובייטי להטיל על האיכרים מיסים גבוהים מאוד ודרש מהם למכור את תוצרתם למדינה במחירים נמוכים בהרבה ממחיר השוק. בנוסף, השלטונות הגדירו את כל הסחורה החקלאית שנועדה למכירה (ולא לאספקת צורכי האיכרים עצמם) כ"עודפי ייצור", תוך החרמתה בשימוש בכוח רב.
בקיץ 1918, בהוראת הממשל במוסקבה, נשלחו כוחות חמושים של הצבא לכפרים על מנת להחרים תבואה. כל איכר שסירב למסור את עודפי התבואה שלו קוטלג כקולאק והסתכן בהוצאה להורג אם יתפס. להוראה זו היו שתי מטרות – האחת, העברת מזון ותבואה מהכפרים אל הערים. והשנייה, יציאת הרתעה וביסוס מעמדו של הצבא האדום באזורים הכפריים, שעד אז הושפעו פחות מהשלכות המהפכה.
בשנת 1919 החרימו השלטונות 15%–20% מהתוצרת החקלאית, ובשנת 1920 הוחרמה כבר 30% מסך התוצרת.
בין השנים 1918–1921, התרחשו מספר רב של מרידות בקרב האיכרים, לרבות מרד של 20,000 איכרים אוקראינים בשנת 1919 ומרד ארוך טווח שהתרחש בסיביר, החל מאוגוסט 1920 בהשתתפות כ-40,000 איכרים ואשר בא לסיומו כעבור מספר חודשים, לאחר דיכויו האלים על ידי כוחות של הצבא האדום בהנהגתו של מיכאיל טוכאצ'בסקי. במהלך דיכוי המרד, ציווה טוכאצ'בסקי להוציא להורג מאות אנשים תוך הברחת שאר האיכרים ליערות על ידי שימוש בגזים רעילים.
התנגדות האיכרים למשטרו החדש של לנין התפשטה בשנת 1921 כמעט לכל רחבי ברית המועצות.
רקע > תוכנית הנא"פ

בשנת 1921, בעקבות התנגדות נחרצת מצד האיכרים והפועלים, החליט לנין לשנות באופן זמני את מדיניותו הכלכלית. במסגרת המדיניות החדשה (נא"פ), הוחלט להנהיג שוק כלכלי חופשי מבוקר אשר יאפשר לאיכרים למכור את תוצרתם החקלאית על פי כללים של ביקוש והיצע בתמורה לתשלום מס קבוע למדינה. מדיניות זו הייתה צעד של פשרה מצד לנין ונסיגה זמנית לשיטה קפיטליסטית על מנת להביא לשיקום המשק הרוסי המקרטע.
רקע > עלייתו של סטלין והחלת הקולקטיביזציה

לאחר מותו של לנין בשנת 1924, ועם הפיכתו של יוסיף סטלין למנהיג יחיד במדינה בשנת 1928, החלה נטישה של מדיניות הנא"פ בעקבות תוכנית החומש אותה קידם סטלין. במסגרת התוכנית הוחלט, בין היתר, לפעול לביטול תוכנית הנא"פ תוך הלאמה של אמצעי הייצור בכפרים כחלק מקולקטיביזציה מלאה של החקלאות במדינה.
כחלק מהתוכנית החדשה נבנו משקים שיתופיים גדולים, דוגמת הקולחוזים (בבעלות קולקטיב) או הסובחוזים (בבעלות המדינה), אליהם חויבו הקולאקים (והאיכרים בכלל) להצטרף. הנפגעים הגדולים ביותר מהתוכנית היו הקולאקים אשר עד כה נהנו ממשקים פרטיים ומהיכולת למכור את תבואתם במסגרת השוק החופשי וכעת נאסר עליהם להחזיק אדמות וחוות פרטיות.
חיסול מעמד הקולאקים

במאי 1929, פרסמה הממשלה הסובייטית (הסובנארקום), צו הקובע תנאים להכרה באיכרים כקולאקים:
שימוש בעובדים שכירים
בעלות על מטחנה, מכשיר להכנת חמאה, ציוד אחר לעיבוד מזון או כל מכשור מורכב עם מנוע מכני
השכרה של ציוד או מכשור חקלאי
מעורבות בסחר, הלוואות כספים, תיווך או מקור אחר ליצירת הכנסה שלא מעבודה חקלאית
ההגדרה המרחיבה, לרבות התנאי האחרון הובילה לכך שכל איכר אשר מכר את עודפי התבואה שלו בשוק הוגדר למעשה כקולאק. בשנת 1930, הורחבה רשימה זו אף יותר והיא כללה, בין היתר, כל איכר אשר משכיר חלק מאדמותיו לאיכר אחר.
סטלין והממשל הסובייטי ניהלו מאבק עיקש ואלים במסגרת תהליך ביטול הבעלות הפרטית כנגד הקולאקים, אשר חלקם הגדול התנגד להליך הקולקטיביזציה שנכפה עליהם. רבים העדיפו, כאקט מחאתי, לשרוף את היבולים והמקנה מאשר להעבירם לרשות המדינה ולהצטרף למשקים השיתופיים.
חיסול מעמד הקולאקים > הנחיית הפוליטביורו

ב-5 בינואר 1930, ובעקבות התנגדות עזה של רבים מהקולאקים להליך הקולקטיביזציה, הוציא הפוליטביורו הנחיה לפעול לחיסול מעמד הקולאקים. במסגרת ההנחיה, חולקו הקולאקים ל-3 קבוצות, בהתאם למידת "מעורבותן" בהתנגדות לשלטון. לגבי הקבוצה הראשונה, שהוגדרו כמארגני מרידות ופעילויות אקטיביות כנגד המשטר, הוחלט כי יכלאו במחנות כפייה (גולאגים). בקבוצה השנייה נכללו מתנגדים של המשטר, אשר לגביהם הוחלט כי יוגלו ליעדים רחוקים בברית המועצות, דוגמת הרי אורל או קזחסטן. לגבי הקבוצה השלישית, בה נכללו יתר הקולאקים, הוחלט כי יוגלו ליעדים אחרים בפרובינציה בה התגוררו.
לפי דבריו של ההיסטוריון הבריטי אדוארד קר, החלטת 5 בינואר הייתה החלטת יסוד בתהליך הקולקטיביזציה. היא הכריזה על "המרת הייצור הגדול של הקולאקים בייצור הגדול של הקולחוז" ועל "חיסול הקולאקים בתור מעמד". הואיל ולא היה ניתן לגלות רחמים כלפי הקולאק, שראו בו אויב המשטר, עלול היה כל איכר שהתנגד לקולקטיביזציה, שיסווגו אותו כקולאק או כמשתף פעולה עם הקולאקים, וכך להיות נתון לעונשים כבדים".
שנת 1930 הייתה שנת שיא בכל הקשור למאבק האיכרים בתוכנית הקולקטיביזציה. בשנה זו נרשמו לא פחות מ-13,000 ביטויי מחאה קבוצתיים, בהם השתתפו יותר משלושה מיליון בני אדם. מספר העצורים בשנה זו גדל פי ארבעה ביחס לשנה שקדמה לה (מעל ל-200,000 עצורים), ומספר ההוצאות להורג גדל פי 10 (20,000 הוצאות להורג).
בין השנים 1929–1933, עלה מחיר התבואה והדגנים בצורה משמעותית והמשיך המאבק העיקש בין האיכרים, אשר פעלו להחביא את התבואה ורשויות השלטון אשר נהגו לבצע פשיטות על בתי האיכרים בניסיון למצוא את היבול המוסתר. לדבריו של ההיסטוריון הבריטי רוברט קונקווסט, בכל יחידה צבאית שנטלה חלק בפשיטות היה מצויד לפחות אחד מן החיילים במוט ברזל ארוך אשר נועד לאתר תבואה שהוסתרה באדמה. עוד מציין קונקווסט, כי החיילים בחנו את המצב הגופני של האיכרים, וכל אחד שהיה נראה במצב גופני ומשקל סביר, נחשד באופן מיידי בהברחת מזון.
הערות שוליים

1 2  (Kulaks, Britannica.com (last Updated 4-24-2014
↑  אלק אפשטיין, ג'נוסייד: טיהורים פוליטיים ואתניים בברית המועצות – יח' 10, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 76
↑  אלק אפשטיין, ג'נוסייד: טיהורים פוליטיים ואתניים בברית המועצות – יח' 10, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 75
↑  אדוארד קר, המהפכה הרוסית: מלנין ועד סטלין 1917–1929 (תרגום מאנגלית: אלי שאלתיאל), עם עובד (1982), עמ' 162–165
↑  אלק אפשטיין, ג'נוסייד: טיהורים פוליטיים ואתניים בברית המועצות – יח' 10, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 78
↑  Robert Conquest (1987). The Harvest of Sorrow: Soviet Collectivization and the Terror-famine. Oxford University Press. p. 229. ISBN 978-0-19-505180-3
↑  Conquest (1987). The Harvest of Sorrow: Soviet Collectivization and the Terror-famine. Oxford University Press. p. 230
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4263227-4
תומאס אבריל

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־18 
 פטירה:  2 בנובמבר 1842 L'Île-des-Pins, צרפת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 
תומאס אבריל (באנגלית: Thomas Ebrill, לעיתים מאוית גם Abrill) היה סוחר בריטי, שבין השנים 1826–1842 עבד עם הספינות Minerva, Star ו-Amphitrite באוקיינוס השקט וידוע בזכות גילויו של קבוצת אקטון.
ביוגרפיה

ראשית חייו של אבריל אינם ידועים. הוא התגורר בטהיטי בשנת 1820 יחד עם גיסו סמואל פינדר הנרי, איתו היה לו מטע קני סוכר. מסעות המסחר וההובלה הרבים שלו לקחו אותו לרחבי פולינזיה, אך גם לסידני באוסטרליה וולפראיסו בצ'ילה. בין השנים 1832–1839 ניהל חוות פנינים באיי גמבייה, אך בשנת 1833 גילה את קבוצת אקטון בזמן שהיה קפטן ה-Amphitrite. בשנת 1839 הוא נחלץ לעזרתו של הקפטן הצרפתי סיריל פייר תאודור לפלס שהיה תקוע על שונית טהיטי. ב-1 בנובמבר 1842 באי פיינס, קלדוניה החדשה, אבריל וצוותו נפלו קורבן להתקפה של המלנזיים, שם נבזזה ונשרפה ספינתו.
לקריאה נוספת

O'Reilly, Patrick: Tahitiens: répertoire bio-bibliographique de la French Polynesia; supplément, Paris: Musée de l'Homme, 1966 (Publications de la Société des Océanistes; 17)
Dunmore, John: Who's who in Pacific navigation, Carlton, Vic. Melbourne Univ. Press, 1992, pp. 95
הערות שוליים

↑  Max Quanchi & John Robson (2005). Historical Dictionary of the Discovery and Exploration of the Pacific Islands. Toronto-Oxford: Lanham. p. 39.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בריטים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שוק צ'רקיזובו

| --- | --- |
מבט לשוק ממלון איזמאילובו
מבט לשוק ממלון איזמאילובו
 מידע כללי
 סוג:  שוק 
 מיקום:  מוסקבה 
 מדינה:  רוסיה 
 
 קואורדינטות:  55°48′00″N 37°45′09″E﻿ / ﻿55.8°N 37.7525°E﻿ / 55.8; 37.7525
 he
 
מחוף בריכת סרבריאנו-וינוגרדני: משמאל - הארכיטקטורה המקורית של ורניז'ה, מימין - השוק, למרגלות בניין המכון למדע מתנשא מעליהם
עמדת מזון בשוק, 2008
השוק לאחר הסגירה. חלק מהאוהלים נהרסו, חלק מהשורות עדיין עומדות. אוקטובר 2010.
שוק צ'רקיזובו (ברוסית: Черкизовский рынок) הוא שוק גדול במזרח מוסקבה, שהתקיים מראשית שנות ה-90 ועד 2009 בצד החיצוני של הטבעת הקטנה של הרכבת של מוסקבה בין כביש שלקובסקויה, שדרות סירנייב, באיזמאילובו ותפס שטח של יותר מ-49 דונם והיה השוק הגדול באירופה. על פי "פדרציית המהגרים של רוסיה", יותר מ-100 אלף בני אדם עבדו בשוק, כ-60 אלף סוחרים מהרפובליקה העממית של סין.
השוק כונה בסלנג בשם "צ'רקיזון", והוא מקום ההתרחשויות המרכזי של סדרת הטלוויזיה "צ'רקיזון: אנשים חד-פעמיים" (Черкизо́на. Однора́зовые лю́ди) בהפקת רשת REN TV.
היסטוריה

השוק הופיע בתחילת שנות התשעים, באתר של מגרש ריק עצום ליד מכון מחקר לאלקטרוניקה "דלתא".
מרבית השוק הייתה בשליטת קבוצת AST וחברות הבת שלה. עם זאת, שוק צ'רקיזובו כלל 12 אזורי סחר הנשלטים על ידי יזמים אחרים, בהם אילייב, בשליטת זכאר אילייב וגוד ניסנוב, רוסקלאס, שצ'בנקה בשליטת ניזאם יוסובוב ורולנד איזייב וחברות כמו "אירואסיה החדשה", "טראדיקס" ואחרים. חלקים מהשטח היו בבעלות ממשלת רוסיה ורשויות מוסקבה. המשכיר הגדול ביותר הייתה האקדמיה הרוסית לתרבות גופנית (RGAFK).
השוק נסגר זמנית ב-29 ביוני 2009, וב-16 ביולי, על פי החלטת עיריית מוסקבה השוק נסגר סופית ובמקומו תוכנן לבנות מתחם ספורט ובילוי. ב-30 ביוני 2018, סגן ראש עיריית מוסקבה למדיניות ופיתוח עירוני, מאראט חוסנולין, אמר לעיתונאים כי בניית דיור למהגרים החלה בשטח שוק צ'רקיזובו לשעבר במסגרת תוכנית לחידוש פני העיר.
היסטוריה > פיגוע טרור

ב-21 באוגוסט 2006 אירע פיצוץ באחד מאזורי השוק. כתוצאה מהפיגוע נהרגו 14 בני אדם ו-61 בני אדם נפצעו.
ב-15 במאי 2008 דן בית המשפט של העיר מוסקבה את הנאשמים בפרשת הפיצוץ (לאומנים רוסים) לתקופות מאסר שנעו בין שנתיים למאסר עולם.
ביקורת

הביטאון הרשמי של ממשלת הפדרציה הרוסית "רוסיסקאיה גאזטה" כינה את השוק "חור שחור", שבו החוקים אינם חלים, שבו יש הרבה עובדים לא חוקיים, שמוכרים סחורה מוברחת. ראש המחלקה לשוק צרכני ושירותים בעיריית מוסקבה, ולדימיר מאלישקוב, סיפר כי השירות הפדרלי לפיקוח בתחום הגנת הזכויות והצרכן הוציא שוב ושוב צווים לטיפול בהפרות של תקני התברואה והסחר שהתגלו שם, שרובם לא יושמו, גם מאלישקוב טען כי על פי הערכתו לפחות 40 אחוז מהמחזור שם, על פי המצב בשנת 2009, היו בלתי חוקיים.
סגירת השוק

על פי הנתונים לשנת 2009, הרשויות ניסו לסגור את שוק צ'רקיזובו שלוש פעמים מאז 2001, אך השוק המשיך לעבוד, בעוד שההחלטה של בית הדין לבוררות במוסקבה, שקבע לנקות את השטח, זכתה להתעלמות במשך זמן רב. הסגירה של כל שטח השוק הסתבכה גם בשל העובדה שמתוך 72 דונם של השוק שבבעלות העירייה, שאר השטח הוא שטח פדרלי, השייך לאוניברסיטה הרוסית לתרבות פיזית, ספורט ותיירות. תיק פלילי נפתח גם נגד הרקטור לשעבר של האוניברסיטה הרוסית לתרבות פיזית, ספורט ותיירות, החשוד בשימוש לרעה בסמכות בעת חכירת מגרש לשוק צ'רקיזובו, התיק נפתח במסגרת חלק 3 לסעיף 285 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית (שימוש לרעה בתפקיד). על פי החקירה, נגרם למדינה נזק בסך 77.6 מיליון רובל. בשנת 2012 גזר בית המשפט קנס של 20 אלף רובל על הרקטור לשעבר, אך מאוחר יותר בית המשפט העירוני במוסקבה שחרר אותו מעונש.
ב-29 ביוני 2009 השעו שלטונות מוסקבה את עבודת שוק צ'רקיזובו. ההחלטה על ההשעיה התקבלה על ידי ראש המחוז המנהלי המזרחי ניקולאי אבטיצ'ייב, וב-30 ביוני 2009 פרסם רוסיסקאיה גאזטה הצהרה של ראש ועדת החקירות של הפדרציה הרוסית אלכסנדר בסטריקין על שוק צ'רצ'יזובו לפיה הרשויות יפעלו לסגירת השוק.
לאחר סגירת השוק ביוני 2009, אזרחים סינים, שהיוו חלק משמעותי מהסוחרים, עברו לשווקים אחרים במוסקבה - מרכז הקניות במוסקבה בליובלינו, שוק סדובוד על כביש הטבעת במוסקבה ולוז'ניקי (שעבר מאוחר יותר לשטח בדוברובקה).
שוק צ'רקיזובו לא הפסיק את פעילותו לאחר הסגירה הרשמית. בשנת 2013 נמצאה בשטח השוק עיר תת-קרקעית שכללה מפעל תפירה, מגורים, בית קפה ולול. עם גילוים הם נסגרו סופית.
הערות שוליים

↑  Новости@Mail.Ru: Снос Черкизовского рынка обойдётся Москве в миллиарды
↑  «Черкизон». Расследование Аркадия Мамонтова // Вести. Ru
↑  Республика Черкизон // Газета. Ru
↑  История Черкизовского рынка: золотое дно Москвы «Территория Черкизовского рынка частично принадлежит российскому правительству, а частично находится в собственности московских властей. Крупнейшим арендатором этой площади является Российская государственная академия физкультуры — в её ведении находится 72 гектара земли.»
↑  Торговцы должны забыть про Черкизон на сайте vesti.ru
↑  "На месте бывшего Черкизовского рынка начали строить жилье по программе реновации". Interfax.ru (ברוסית). 2018-06-30. נבדק ב-2018-06-30.
↑  http://www.rian.ru/society/20080515/107465811.html Мосгорсуд вынес приговор по делу о взрыве на Черкизовском рынке
↑  «Судью на рынок. Будет ли побеждена контрабанда после закрытия Черкизовского рынка?», «Российская газета» — Центральный выпуск № 4940 (116)
↑  «Срок для рынка. Черкизовский рынок сначала приведут в порядок, а потом закроют», «Российская газета» — Федеральный выпуск № 4942 (118)
↑  «Чтоб костюмчик сидел. Черкизовский рынок попал под Уголовный кодекс»
↑  «Несносные» палатки. Приставы вернули университету часть земель Черкизовского рынка", «רוסיסקאיה גאזטה» — Центральный выпуск № 4938 (114) от 25 июня 2009 г.
↑  «Кто закроет Черкизон? Несмотря на скандалы, самая большая барахолка страны продолжает работать», «Российская газета» — Неделя № 4934 (110) от 18 июня 2009 г.
↑  "Экс-ректор РГУФК освобожден от наказания за передачу земель рынку". vz.ru (ברוסית). 2012-07-20. נבדק ב-2020-01-24.
↑  «Черкизовский рынок закрыли. Черкизовский рынок закрыт из-за нарушений санитарных норм» // Российская газета, 29 июня 2009: «Поскольку за последние две недели мы получили большое количество писем от Роспотребнадзора по нарушениям на Черкизовском рынке, то, естественно, издали распоряжение о закрытии рынка на санитарные дни для устранения всех имеющихся недостатков и нарушений», — сказал Евтихиев".
↑  «Черкизовский закрыли. Пока — на неопределенное время», «Российская газета» — Центральный выпуск № 4941 (117) от 30 июня 2009 г.
↑  Рынок «Лужники» переезжает на шарикоподшипниковый завод // NEWSru.com
↑  Вместо одного Черкизона в Москве построят несколько рынков для китайцев // KP.RU — Москва
↑  Жизнь и смерть «Черкизона»: как работал главный рынок Москвы // РИА, 29.06.2016
שיטת השולחן החם

שיטת השולחן החם (באנגלית: Hot Desking) היא שיטת ארגון למשרדים, הכוללת מספר עובדים המשתמשים באותה תחנת עבודה פיזית או משטח עבודה אחד בזמנים שונים. ה"שולחן" מתייחס לשולחן משרדי משותף שחולקים מספר עובדים במשמרות שונות, בשונה ממשרדים סטנדרטיים בהם לכל עובד מוקצה שולחן משלו. המניע העיקרי לשיטת זו הוא הרצון בהפחתת עלויות על ידי חיסכון במקום – לעיתים הוא מגיע עד כדי 30% מהשטח. שיטת השולחן החם זוכים לערך מיוחד בערים בהן מחירי הנדל"ן גבוהים.