stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליסיה סילברסטון
קריירה

בגיל 6 החלה סילברסטון לעסוק בדוגמנות ואף השתתפה במספר פרסומות, הראשונה בהן הייתה לרשת דומינו'ס פיצה. ב-1992 הופיעה בפרק אחד בסדרת הילדים "שנות הקסם".
הסרט הראשון בו השתתפה סילברסטון היה המותחן הארוטי "דלוקה עליו עד מוות" בשנת 1993. על תפקידה בסרט קיבלה שני פרסי MTV בקטגוריית פריצת השנה ובקטגוריית נבל השנה.
עם זאת, פריצתה הגדולה של סילברסטון לתודעת הקהל חלה בעקבות השתתפותה באותה השנה בוידאו קליפ של להקת אירוסמית' לשירם "Cryin'". הקליפ זכה לשידורים רבים ברשת MTV והביא לליהוקה של סילברסטון לשני קליפים מצליחים נוספים של אירוסמית' לשירים "Amazing" ו-"Crazy". במהלך השנים השתתפה גם בקליפ של הזמר רוב תומאס (2009, "Her Diamonds") ושל להקת ביסטי בויז (2011, "Fight for Your Right Revisited")
בשנת 1995 כיכבה סילברסטון בקומדיה הרומנטית "קלולס". בסרט היא גילמה את דמותה של שר הורוביץ, מתבגרת עשירה ומפונקת מבוורלי הילס הממוקדת בענייני בגדים ואופנה. על אף שהיא מרוצה מחייה, שר מעוניינת להציג את עצמה גם כעוזרת לזולת וכבעלת אינטלקט. ביחד עם חברתה דיון מארי היא מחליטה לעזור ו"לטפח" נערה חדשה בשם טאי (בריטני מרפי) שמגיעה ללמוד בבית הספר שלהן.
בשנת 1997 השתתפה סילברסטון בסרט הפעולה של ג'ואל שומכר "באטמן ורובין", הרביעי מסדרת סרטי "באטמן". בסרט גילמה סילברסטון את ברברה וילסון, המבוססת על דמותה הבדיונית של ברברה גורדון, האחיינית של אלפרד משרתו של ברוס ווין ההופכת לבאטגירל, "נערת העטלף", שמצטרפת אל באטמן (ג'ורג' קלוני) ורובין (כריס אודונל) במלחמתם כנגד מיסטר פריז (ארנולד שוורצנגר) הזומם להקפיא את גות'אם סיטי.
ב-1999 שיחקה סילברסטון בקומדיית ההרפתקאות "פגז מן העבר", בה גילמה את איב רוסטיקוף, שחיה בין גברים ונשים שטחיים ורדודים, ופוגשת את אדם (ברנדן פרייז'ר) שגר במקלט אטומי נעול במשך 35 שנה ביחד עם הוריו. איב מנסה ללמד את אדם התמים מהעבר מספר עובדות על ההווה ומתאהבת בו במהלך הסרט.
ב-2001 דיבבה סילברסטון בסדרת האנימציה "מגושרת" (שודר בארץ בניקלודיאון). סילברסטון שימשה גם כמפיקה בפועל של הסדרה, וקיבלה מועמדות לפרס אמי על דיבובה של כוכבת הסדרה "מגושרת" שרון ספיץ, במשך שתי עונותיה ראשונות של הסדרה.
בשנת 2004 הופיעה סילברסטון בסרט ההמשך לקומדיית ההרפתקאות "סקובי-דו", "סקובי-דו 2: חופשי חופשי", שם גילמה את הת'ר ג'ספר-האוו, כתבת קשוחה המפעילה לחץ על החבורה לפתור תעלומה שמתרחשת בעיירה.
בשנת 2005 שיחקה בסרט הקומדיה "סלון יופי" בכיכובה של קווין לטיפה.
ב-2006 שיחקה סילברסון בסרט "אלכס ריידר", המבוסס על ספרו של אנתוני הורוביץ. בסרט גילמה את דמותה הספרותית של ג'ק סטרברייט, עוזרת הבית של אלכס (אלכס פטיפר) ואיאן ריידר (יואן מק'גרגור).
בשנת 2016 שיחקה בסרט הדרמה הלהט"בי "קינג קוברה" שם גילמה את ג'נט, לצד ג'יימס פרנקו וכריסטיאן סלייטר.
בשנת 2018 גילמה את בוני נולן בסדרה הקומית "אישה אמריקאית", כאם לא שגרתית שנאבקת בגידול שתי בנותיה לאחר שעזבה את בעלה בתקופת עליית הפמיניזם של הגל השני בשנות השבעים, בעזרת שתי חברותיה הטובות, קתלין ודיאנה. הסדרה קיבלה תגובות מעורבת מצד המבקרים עם עלייתה לשידור. באתר Rotten Tomatoes הסדרה מחזיקה בדירוג של 44% עם דירוג ממוצע של 5.36 מתוך 10 בהתבסס על 18 ביקורות. בקונצנזוס הביקורתי של האתר נכתב, "סטריאוטיפים ועמימות מעלימים את כוונותיה המשמעותיות של האישה האמריקאית, אם כי התפאורה הנוסטלגית היא חמודה."
בשנת 2020 שיחקה בסדרה של נטפליקס "מועדון הבייביסיטריות" המבוססת על סדרת הספרים באותו השם.
חיים אישיים

סילברסטון ניהלה מערכות יחסים מתוקשרות עם מספר כוכבי קולנוע בהוליווד, בהם לאונרדו דיקפריו, בניסיו דל טורו, אדם סנדלר ווודי הארלסון.
ב-11 ביוני 2005 נישאה למוזיקאי כריסטופר ג'ארקי (אנ'), איתו יצאה במשך שמונה שנים לפני נישואיהם. הם התגוררו בבית ידידותי לסביבה בלוס אנג'לס, עם פאנלים סולאריים וגינת ירק אורגנית. סילברסטון רכשה את הבית בשיתוף עם הארגון "menagerie of rescued dogs", ב-1996.
ב-5 במאי 2011 סילברסטון ילדה בן. ג'ארקי וסילברסטון נפרדו ב-2018.
סילברסטון ידועה בהיותה טבעונית. היא השתתפה בקמפיינים רבים של ארגון PETA וזכתה בכמה פרסים על תרומתה לקידום הטבעונות בעולם. בשנת 2009 התפרסם ספרה "The Kind Diet", מדריך לחיים טבעוניים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1993 | דלוקה עליו עד מוות | אדריאן פורסטר |  |
| 1995 | Le Nouveau monde | טרודי ווד |  |
| 1995 | ללא מסתור | רג'ינה הריסון |  |
| 1995 | קלולס | שר הורוביץ |  |
| 1995 | הבייביסיטר | ג'ניפר |  |
| 1996 | True Crime | מארי ג'ורדנו |  |
| 1997 | באטמן ורובין | באטגירל / ברברה גורדון |  |
| 1997 | מטען עודף | אמילי הופ |  |
| 1999 | פגז מן העבר | אווה רוסטיקוב |  |
| 2000 | אל תשטו באהבה | נסיכת צרפת |  |
| 2001 | חג המולד הקסום של מיקי: שלג בבית העכבר | אורורוה |  |
| 2002 | גלובל הרסי | נטלי |  |
| 2003 | הבנק הזה הוא עני | שיילה ריו |  |
| 2004 | סקובי-דו 2: חופשי חופשי | הת'ר ג'ספר האו |  |
| 2005 | סלון יופי | לין |  |
| 2005 | Silence Becomes You | ויולט |  |
| 2006 | אלכס ריידר | ג'ק סטרברייט |  |
| 2008 | רעם טרופי | עצמה |  |
| 2011 | סטטוס: ידידים | מיס הרמן |  |
| 2011 | חמאה | ג'יל אמט |  |
| 2012 | המדריך לערפדית המאוהבת | גודי רות'רפורד |  |
| 2013 | Ass Backwards | לורל קלי |  |
| 2013 | האלים משתוללים | קייט |  |
| 2014 | כלבים בחלל | בלקה | דיבוב |
| 2014 | Angels in Stardust | תמי ראסל |  |
| 2014 | בלאגן בג'ונגל | סשה | דיבוב |
| 2015 | The Nutcracker Sweet | מרי סילברהאוס | דיבוב |
| 2016 | קינג קוברה | ג'נט לוקהארט |  |
| 2016 | קרב בנות | ליסה |  |
| 2016 | Who Gets the Dog? | אוליב גרין |  |
| 2017 | יומנו של חנון 4: חופשה על גלגלים | סוזן הפלי |  |
| 2017 | להרוג אייל קדוש | מיס לאנג |  |
| 2017 | The Tribes of Palos Verdes | אווה |  |
| 2018 | מועדון הספר הטוב | ג'יל |  |
| 2020 | הבקתה | לורה האל |  |
| 2020 | Bad Therapy | סוזן הווארד |  |
| 2020 | איזה מין נוער (אנ') | ג'ולי ריצ'מן |  |
| 2020 | Sister of the Groom | אודרי | גם מפיקה בפועל |
| 2022 | Last Survivors | הנרייטה | גם מפיקה בפועל |
| 2022 | The Requin | ג'יילין |  |
| 2022 | השמיניסטית | דיאנה רוסו |  |
| 2023 | Perpetrator | הילדי |  |
| 2023 | רפטייל | ג'ודי ניקולס |  |
| 2023 | Mustache | מיס מרטין |  |
| 2024 | Gracie & Pedro: Pets to the Rescue | סיסי-כריסי | דיבוב |
| 2024 | Y2K | רובין |  |
| TBA | Tunnels |  |  |
| TBA | The Bird and the Bee |  |  |
| TBA | Krazy House |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | שנות הקסם | ג'סיקה תומאס | פרק: "Road Test" |
| 1993 | Torch Song | דלפין | סרט טלוויזיה של ABC |
| 1993 | Scattered Dreams | פיליס | סרט טלוויזיה של CBS |
| 1994 | Cool and the Crazy | רוזלין | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2001–2003 | מגושרת | שרון שפיץ | דיבוב; 54 פרקים גם מפיקה בפועל  |
| 2003 | מיס מאץ' | קייט פוקס | תפקיד ראשי; 17 פרקים |
| 2006 | Candles on Bay Street | די די | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2011 | Childrens Hospital | רלי | פרק: "Munch by Proxy" |
| 2012 | פרברי הגיהנום | עדן | 4 פרקים |
| 2017 | Jeff & Some Aliens | אליסון | דיבוב; 3 פרקים |
| 2018 | American Woman | בוני נולאן | תפקיד ראשי; 11 פרקים |
| 2019 | Bajillion Dollar Propertie$ | אנאבל שלי | פרק: "Tough Love" |
| 2020–2021 | מועדון הבייביסיטריות | אליזבת' תומאס | 11 פרקים |
| 2021 | שליטי היקום: הגילוי | מרלינה | דיבוב; 4 פרקים |
| 2022 | סיפורי אימה אמריקאים | ארין | פרק: "Lake" |
פרסים ומועמדויות

| פרס | שנה | קטגוריה | מועמדות | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פרס גלובוס הזהב | 2004 | השחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית | Miss Match | מועמדות |
| פרסי האמי לבידור בשעות היום | 2002 | השחקן הטוב ביותר בתוכנית אנימציה | מגושרת | מועמדות |
| פרסי האמי לבידור בשעות היום | 2021 | שחקן המשנה הטוב ביותר בתוכנית ילדים | מועדון הבייביסיטריות | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | 1998 | השחקנית הגרועה ביותר | מטען עודף | מועמדות |
| פרס פטל הזהב | 1998 | שחקנית המשנה הגרועה ביותר | באטמן ורובין | זכייה |
| פרס פטל הזהב | 2023 | השחקנית הגרועה ביותר | הרקווין | בהמתנה |
| פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | 1996 | שחקנית קולנוע אהובה | קלולס | מועמדות |
| פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון | 1998 | שחקנית קולנוע אהובה | באטמן ורובין | זכייה |
| פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | 1994 | ההופעה הפורצת הטובה ביותר | דלוקה עליו עד מוות | זכייה |
| פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | 1994 | הנבל הטוב ביותר | דלוקה עליו עד מוות | זכייה |
| פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | 1994 | האישה הנחשקת ביותר | דלוקה עליו עד מוות | מועמדות |
| פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | 1996 | ההופעה הטובה ביותר: אישה | קלולס | זכייה |
| פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | 1996 | ההופעה הקומית הטובה ביותר | קלולס | מועמדות |
| פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | 1996 | האישה הנחשקת ביותר | קלולס | זכייה |
| פרס סטלייט | 2004 | השחקנית הטובה ביותר בסדרה, קומדיה או מחזמר | Miss Match | מועמדות |
| פרסי הוליווד הצעירה | 2004 | הכוכב המבוגר המגניב ביותר | – | זכייה |
| פרסי אמי לתוכניות לילדים ולמשפחה | 2022 | השחקן/ית הראשי/ת הטוב/ה ביותר בתוכנית לגיל הרך/ילדים/נוער | מועדון הבייביסיטריות | מועמדות |
כפייה דתית בישראל

כפייה דתית היא הטלת נורמה דתית בכפייה על הציבור או חלקיו, תוך פגיעה בחופש הדת, בחופש מדת או במצפון של הציבור או של הפרט. בישראל הכוונה בעיקר להטלת נורמות יהודיות אורתודוקסיות, באמצעות חקיקה או באמצעים אחרים המתפרשים לעיתים מזומנות ככפייה דתית.
הגדרה

למושג כפייה דתית ניתנו בישראל הגדרות שונות. השופט חיים כהן הגדיר את המושג כפייה דתית בהקשר החוקי כ"הטלת נורמה של התנהגות דתית על הציבור מכוח דבר חקיקה, והנורמה נוגדת את אמונתו הדתית או הלא דתית או את מצפונו של הציבור רובו או מקצתו". השופט אהרן ברק הבחין בין "כפייה דתית" לבין התחשבות בשיקולי דת. לדבריו: "רשות מינהלית, המפעילה סמכות שלטונית, רשאית להתחשב בשיקולים רלוונטיים, ובהם בלבד. אסור עליה שיקול זר" ... "כקו פרשני מנחה – הכפוף לתכליתו הספציפית של כל דבר חקיקה – ניתן לקבוע, כי ההתחשבות בשיקולי הדת ובאורח החיים הדתי אסורה היא, אם הפעלת הסמכות נועדה לכפות על אדם את מצוות הדת. ההתחשבות בשיקולי הדת ובאורח החיים הדתי מותרת היא, אם היא נועדה לתת ביטוי לצורכי הדת של האדם". בנוסף, הבחין ברק בין כפייה הנובעת משיקולים חברתיים-סוציאליים ותואמת תפיסה דתית לבין כפייה דתית. הוא ציטט את דיקסון, נשיא בית המשפט העליון של קנדה, שכתב: "אדם אינו נתון לכפייה דתית רק בגלל שחובה חוקית תואמת דרישות של דת מסוימת." בראייה רחבה יותר, כפייה דתית היא כפיית אדם להימנע מעבודת האלוהים על פי אמונתו, וכן כפיית אדם לעבוד את האלוהים בצורה המנוגדת לאמונתו ולמצפונו.
יש המשתמשים בהגדרות רחבות יותר לכפייה דתית. על פי הגדרה אחת, כפייה דתית היא "כל פעולה מדינית או מוניציפלית המשרתת עניין דתי או המשרתת עניין כללי בצורה המשקפת עמדה דתית". מפי אחרים נשמעת הגדרה רחבה אף יותר שלפיה "כל פיקוח חברתי, הן בדרך חקיקה או פקודה, הן בדרך לחץ אפקטיבי של מוסדות רבניים או אפילו באמצעות דעת ציבור בלתי רשמית, אם רק קשור הוא במניע דתי – הריהו בגדר של כפייה דתית". הגדרה רחבה אחרת היא שכל חוק אשר היה שונה אלמלא קיום הדת, ולא נועד להגן על חופש הדת, מוגדר ככפייה דתית.
מאידך, בסקירה שכתב צבי צמרת על הנושא, השתמש במושג "כפייה אנטי-דתית", אך באשר לכפייה הדתית העדיף להשתמש במושג "תובענות-יתר דתית". הרב אלימלך בר שאול אף שלל את השימוש במושג "כפייה דתית" ביחס לכפייה שאינה מכוונת במלואה לנורמה דתית, ולפיכך כתב שבישראל כלל אין כפייה דתית, אלא "כפייה לאומית תרבותית", המשמשת כל חברה לליכודהּ ליחידה אחת.
הגדרה > השימוש במושג

המושג "כפייה דתית" מופיע רבות בשיח הישראלי, ולעיתים נעשה בו שימוש גם כלפי מעשים אשר על פי ההגדרות של שופטי בית המשפט העליון אינם נכללים במושג "כפייה דתית". גורמים דתיים מתנגדים לשימוש רחב זה של המושג כפייה דתית. אליעזר גולדמן טוען שהשימוש הרחב במונח כפייה דתית נובע ממניעים של הגדרה משדלת, כאשר גורמים חילוניים מנצלים את ההתנגדות והרתיעה מכפייה דתית במובן הקלסי של כפיית אדם לעבוד את האלוהים בצורה המנוגדת לאמונתו ולמצפונו, כדי להחיל את אותה רתיעה על כל מעורבות של שיקול דתי במרחב הציבורי.
הפרדת הדת מהמדינה בישראל

סוגיית הפרדת הדת מהמדינה בישראל סבוכה ומורכבת. מעצם הגדרתה, מדינת ישראל היא מדינת היהודים – וישנה מחלוקת ציבורית האם הגדרה זו מתייחסת ליהדות כאל דת או שהיא מתייחסת רק ללאומיות היהודית. חוק השבות, לפיו זכאי כל יהודי להגר לישראל, מעניק זכות לאזרחות על בסיס מוצא יהודי.
ישנם חוקים רבים המסתמכים על היהדות, ובכלל זה מערכת של בתי דין רבניים הפועלת מכוח החוק. כל אלו ועוד מציירים תמונה של מדינה שאין בה הפרדה בין דת ומדינה. עם זאת, בישראל תושבים יהודים רבים שאינם מקיימים את מצוות היהדות, וגם קיימת במידה רבה סובלנות דתית כמדיניות כלפי בני דתות אחרות. הם זכאים לחופשה בימי חגם, ולא נמנעת מהם הקמת מוסדות ציבור דתיים כגון כנסייה ומסגד.
סוגיית הפרדת הדת מהמדינה בישראל נתונה בוויכוח מתמיד: מחד, טוענים חילוניים שאין רצונם לקיים את מצוות היהדות, וראוי שמדינה דמוקרטית מודרנית לא תכפה על אזרחיה קיום חוקים שאבד עליהם הכלח ובניגוד לרצונם. מאידך, טוענים דוברים, הפרדת הדת מהמדינה תגרום לאבדן צביונה של המדינה כמדינה יהודית. עם זאת, יש דתיים שסוברים שיש להפריד דת ממדינה, ומאידך יש חילונים שסוברים שאין לעשות כן. ויכוח עז בסוגיה נטוש במסגרות רבות, החל מוויכוחים על חקיקה בכנסת, דרך אנשי ציבור ורוח, וכלה בחיכוכים בין תושבים, למשל סביב הנסיעה ברחוב בר-אילן בשבת.
בין התומכים בהפרדת הדת מהמדינה בישראל ניתן למצוא גם את ההוגים היהודיים אורתודוקסים ישעיהו ליבוביץ, אליעזר גולדמן ודוד הרטמן.
היסטוריה > שנים ראשונות

עם הקמת המדינה ולמרות דרישת מפ"ם, הייתה הסכמה רחבה כנגד הפרדה מוחלטת בין דת ומדינה, דבר שהשאיר את מידת המעורבות של המדינה בנושאי דת פתוח לדיון, כאשר בסיס היחסים בין דתיים לחילוניים הושתת על הסכמות סטטוס קוו, אשר באופן כללי קבעו שיש לשמר את המצב שהתקיים בימי המנדט הבריטי. עם זאת, התגבשה הסכמה רחבה כנגד כפייה דתית, החל ממפ"ם והמפלגה הפרוגרסיבית וכלה בחזית הדתית אשר דרשה "מניעת כל כפייה דתית בישראל". לקראת הבחירות לכנסת הראשונה שידרה מפא"י תשדיר שבו זלמן ארן אמר שהמפלגה תעמוד בשער נגד כל כפייה דתית. דברים אלו צוטטו רבות על ידי אנשי מפא"י, כולל מנהיגה, דוד בן-גוריון, שהצהיר: "לא תהיה כפייה דתית במדינת ישראל".
אולם טענות על כפייה דתית עלו משני הכיוונים, חלקן בגלל יוזמות מקומיות וחלקן בעקבות פרשנות רחבה של המושג "כפייה דתית". עוד בדצמבר 1948 התלונן מר גולדנברג, חבר מועצת עיריית תל אביב, שקיימת כפייה דתית הגורמת סבל לאוכלוסייה הלא דתית. מנגד, בינואר 1950 מינתה הממשלה ועדת חקירה בראשות השופט גד פרומקין לבדיקת הטענות של גורמים דתיים על כפייה דתית במחנות העולים. בשנת 1951 הוקמה הליגה למניעת כפייה דתית שדרשה "שבת בלי כבלים". באמצע 1952 הואשם שר התחבורה, דוד צבי פנקס בכפייה דתית כיוון שהתקין תקנה שאסרה נסיעה בשבת במכוניות פרטיות, במסגרת מדיניות הקיצוב. כן עלו טענות על כפייה דתית כנגד הקרן הקיימת לישראל, שאסרה גידול חזירים על אדמותיה. נושאי הדגל של הטענות לגבי כפייה דתית היו המפלגה הפרוגרסיבית, מפ"ם, והליגה למניעת כפייה דתית. טענותיהם התרכזו בעיקר במגבלות על תחבורה ציבורית בשבת, סגירת רחובות לתנועה בשבת, האיסור על גידול חזירים שבשנת 1962 היה לחוק איסור גידול חזיר, קיום כשרות באניות צי הסוחר והסדרת הנישואים והגירושים על פי החוק הדתי בלבד.
עמדת מפא"י, מפלגת השלטון, הייתה שהחקיקה הדתית אינה יכולה להיחשב כפייה דתית, כיוון שהיא מוסכמת על רוב העם מטעמים לאומיים, כיוון שהיא אינה משמעותית או בגלל חשיבותה. כך, למשל, טען ישראל ישעיהו במאמר ארוך בנושא בדבר: "איסור גידול החזיר הוא מיגבלה ככל המגבלות שהחוק מטיל על האזרחים ודבר אין לה עם כפייה דתית" ולגבי היעדר תחבורה ציבורית בשבת כתב: "הדבר גורם קשיים ואולי אף קיפוח לאוכלוסיית העניים ... כלום זה בלבד מצדיק להציג את מדינת ישראל כמדינה תיאוקרטית שיש בה כפייה דתית?".
דוברים שונים שללו את הטענות על קיום כפייה דתית בישראל. ישעיהו ליבוביץ אף טען שהתלונות על כפייה דתית מצד החילונים הן צביעות. לטענתו, "החוקים הדתיים" במדינה, להם התנגד, נחקקים על ידי רשות חילונית, הם חסרים כל משמעות דתית וברוב המקרים תוכנם, הדתי מבחינה פורמלית, נוגד את ההוראות המפורשות של ההלכה.
היסטוריה > משנות ה-80 של המאה ה-20

עם השנים נעלם כמעט השימוש במונח כפייה דתית על ידי הדתיים והתגבר השימוש בו מצד גורמים חילוניים. מפלגות כמו רצ, שינוי, מרצ ולזמן קצר גם מפלגת העבודה הרימו על נס את הטענות על כפייה דתית, אשר ביחד עם הטענות כנגד אי שירות החרדים בצה"ל הביאו למפלגות אלו השגים אלקטורליים.
המאבק כנגד נורמות של התנהגות דתית ובעד הפרדת הדת והמדינה, נחרת לרוב על דגלן של מפלגות חילוניות בעלות אוריינטציה פוליטית של המרכז ושמאלה. השיא של המאבק מסביב לכפייה הדתית ניטש בכנסת ה-16, בה נבחרה מפלגת שינוי בראשותו של יוסף לפיד.
חילונים בני הדור השני והשלישי להקמת המדינה מרגישים משויכים ומחוברים פחות למסורות הישנות. לפיכך, עבורם, הפשרות בענייני דת מהוות קורבן גדול. בנוסף, הישראלים הפכו יותר
מודעים לפער ההולך וגדל בין הסטנדרטים של הסטטוס קוו והנורמות הרווחות בעולם המערבי בדבר דיני המשפחה, תחבורה בידור ופעילויות מסחריות ביום המנוחה הרשמי, ועוד. במילים אחרות, תפיסת ההקרבה הקשורה בשימור
חלק מהסדרי הסטטוס קוו התעצמה.
מאבק בנורמות של התנהגות דתית ניתן היה למצוא במצע מפלגת מרצ תחת הנהגתם של שולמית אלוני ויוסי שריד שכיהנו כחברי כנסת וכשרים. נושא המאבק בכפייה הדתית נדחק לשוליים במפלגה זו, תחת הנהגתו של יוסי ביילין, אשר הציב את הסוגיה המדינית כמצע העיקרי של המפלגה.
לדברי פרופ' דפנה ברק-ארז כתוצאה מהגידול בקיטוב בין חילונים לדתיים, השפעות מתרבות המערב וכן שינויים פוליטיים וחברתיים, בהם העלייה מברית המועצות לשעבר, עברו בתודעת הציבור האיסורים על גידול ומכירת בשר חזיר בישראל ממעמד של איסורים לאומיים או חברתיים סבירים בתקופת המנדט ושנות החמישים והשישים למעמד של איסורים דתיים המהוים כפייה דתית, בשנות השמונים והתשעים. התרחבות המסחר בשבת הביאה למקרים שבהם הורשעו מעסיקים על העסקת עובדים יהודים בשבת ולטענות על כפייה דתית בכך שנאסר על העבדת יהודי בשבת, טענות שכמעט לא נשמעו בעשורים הראשונים למדינה. בדיון בעתירה לבג"ץ בנושא זה שלל השופט אהרן ברק את הטענה שמדובר בכפייה דתית.
יוזמות ודרכי התמודדות

כיום הפרדת דת במדינת ישראל הוא נושא ציבורי מאוד מתוקשר, הנוגעת לחוסר בתחבורה ציבורית בשבת, לגירושים, איסור מכירת חמץ בפסח, המתת חסד, סגירת בתי עסק בשבתות ועוד.
ישנן יוזמות המנסות לגשר על הבעיות שנוצרות בעקבות החקיקה הדתית:
בחלק מהערים כמו תל אביב ובחיפה יש קווי אוטובוסים מיוחדים גם בשבת. בערים בהן יש קהילה יהודית מסורתית גדולה, אין תחבורה ציבורית בשבת.
המתת חסד היום הוא נושא שדנים עליו בכנסת ויש תומכים המנסים לחולל שינוי בסוגיה בעזרת חקיקת חוקים לדוגמה: חוק המאפשר לאדם שחולה במחלה סופנית לקבל את הזכות להמתת חסד.
מכירת חמץ בפסח היא נושא שעולה כל שנה מחדש לדיון הציבורי. כיום בישראל ישנם הרבה סופרמרקטים שמוכרים חמץ בפסח, ואינם זכאים לתעודת כשרות.
סגירת עסקים בשבת: בערים מסוימות, כמו תל אביב, ישנם אזורים בהם עסקים רשאים להישאר פתוחים בשבת, למרות הדרישה החוקית לסגירה. יוזמה זו מעניקה יותר גמישות לבעלי עסקים ומאפשרת להם לתת מענה לצורכי לקוחות שאינם שומרים שבת.
לסיכום, קיימות בישראל מספר יוזמות שמטרתן למתן את השלכותיה של הפרדת דת בתחומים שונים. יוזמות אלו מייצגות צעדים לקראת חופש ואוטונומיה גדולים יותר עבור יחידים וקבוצות שאינם תואמים את הנורמות הדתיות שחלות לפי חוקי המדינה.
היחס לכפייה דתית בציבור הדתי

באופן עקרוני מכירה ההלכה בסמכותם של בתי הדין או של ראשי הקהל לכפות את הציבור ואת היחיד על קיום מצוות או על הימנעות מעבירות, בכל דרך אפשרית. עם זאת, העיקרון של "כופין על המצוות" מבוסס על מציאות בה באופן כללי הציבור מקבל עליו עול מצוות וסביר להניח שבעקבות הכפייה יקיים הסרבן מרצונו את המצווה או ימנע מהעבירה. משום כך, כתבו פוסקי הדורות האחרונים כי בדורות הללו יש להימנע מדרך של כפייה ואף יש איסור בדבר.
מטעם זה ומטעמים נוספים היו שטענו כי כל חקיקה דתית פסולה ועלולה להביא נזק. זו הייתה דעתו של פרופ' ישעיהו ליבוביץ אשר אף הטיף להפרדת הדת מהמדינה. גישה אחרת הוצגה למשל על ידי אליאב שוחטמן, אשר קיבל את הגישה שאין לקיים כפייה דתית, אולם טען שהגדרתה של מדינת ישראל במגילת העצמאות ובחוקי יסוד כמדינה יהודית ודמוקרטית נותנת לגיטימיות לחקיקה דתית אשר אינה מכוּונת להתערבות בחייו הפרטיים של האזרח, אלא למתן צביון יהודי לאורחות החיים הציבוריים של מדינת ישראל. לדעת הרב אליעזר מלמד חקיקה דתית המבוססת על איומים קואליציוניים היא מזיקה, אולם יש מקום לחקיקה הנובעת מהסכמה רחבה של מפלגות שרואות חשיבות בצביונה היהודי של המדינה.
ישנן שלוש סיבות עיקריות לתמיכה בכפייה דתית:
מתן צביון דתי למדינה
דאגה שהדתיים לא ייפגעו מנורמות חילוניות
חתירה לכך שיהודים חילוניים יקיימו מצוות
בעוד הדתיים הלאומיים נוהגים לתמוך בשתי הסיבות הראשונות, החרדים נוהגים לתמוך בשתי הסיבות האחרונות. החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 ירדה התמיכה בכפייה דתית מהסיבות הראשונה והשלישית בקרב הציבור הדתי וחברי הכנסת הדתיים אינם עוסקים כמעט בחקיקה דתית, אלא במקרים בהם הם רואים פגיעה בסטטוס קוו, כמו לאחר פסיקת בג"ץ שביקשה להתיר ייבוא בשר טרף. בתקופה זאת, יוזמות דתיות חדשות המתפרשות על ידי החילונים ככפייה דתית, כמו הנהגת קווי מהדרין וסגירת רחוב בר-אילן לתנועת כלי רכב בשבת, מוצגות על ידי הדתיים כרצון לשמירה על 'איכות החיים' שלהם באזורים בהם הם מהווים רוב.
גורמים חילוניים טוענים שהכפייה הדתית גורמת לקשיים רבים ואף למחשבות על ירידה. לעומת זאת, גורמים דתיים טוענים שחילונים כמעט ואינם נפגעים מכפייה דתית ומה שמפריע להם הוא עצם העיקרון שמגבילים את החירות שלהם בגלל עקרונות דתיים.
טענות על כפייה בחקיקה

במשטר דמוקרטי, חקיקה נעשית על ידי בית הנבחרים או על ידי מי שהוסמך לכך. חקיקה המבוססת על נורמות של הדת אינה שונה, בתהליך קבלתה, מכל חקיקה אחרת, ומבחינה זו אין בה כפייה יותר מאשר בחקיקה שמקורותיה אינם דתיים. ראיית החקיקה ככפייה דתית נובעת מפגיעתה בחופש הדת או בחופש מדת.
לא כל חקיקה שמקורה בדת ובכתבי הקודש היא בהכרח חקיקה שיש בה כפייה דתית. חוק לא תעמוד על דם רעך, למשל, יונק את שמו ואת מהותו מפסוק בספר ויקרא, אך העיקרון שהוא מציג, של חובת סיוע לזולת בעת שהוא שרוי בסכנת חיים, הוא עיקרון אוניברסלי המקובל גם מחוץ לעולמה של הדת. דוגמה נוספת מסוג זה היא תקנת השבים, שברוחה נחקק חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים.
בחוק שעות עבודה ומנוחה נכלל איסור על העבדת יהודי בשבת. בהלכה קיימת מצוות מנוחה בשבת ולכן נטען שסעיף זה מהווה למעשה כפייה דתית. בתי המשפט הביעו דעה שונה:
בקביעת העיקרון של קיום יום מנוחה שבועי והועדתו בשבת חתר המחוקק להגשים שתי מטרות משולבות: ראשית, מטרה חברתית, לפיה ראוי לייחד יום מנוחה שבועי לכל אדם כדי שיוכל לנוח בו ממלאכתו, לשהות עם משפחתו או בחברת ידידים ולהתפנות לנופש ולבידור לפי בחירתו והעדפותיו. כן נועד יום המנוחה להגן על בריאותו של העובד ולהבטיח תנאי עבודה הוגנים. שנית, הוועדת המנוחה בשבת נעשתה על רקע ציווי ההלכה ומסורת ישראל
עם זאת, המשנה לנשיא ביהמ"ש העליון חיים כהן, אומר שאכיפת האיסור במקרים בהם האכיפה נעשית כתוצאה מלחץ המפלגות הדתיות וללא תלונות מצד העובדים, כמו למשל במרכזי קניות ובילוי גדולים מחוץ לערים, היא "ניצול חוק שעות עבודה ומנוחה למטרה דתית" ולפיכך מהווה כפייה דתית.
נתונים סטטיסטיים

ע"פ מדד הדת והמדינה שנערך בשנת 2022, נסקר ופורסם על ידי מכון סמית למחקר, רק 25% מהאוכלוסייה היהודית בישראל סבורים כי יש לאסור בחוק על תחבורה ציבורית בשבת, בעוד ש-%75 תומכים במתן היתר, בין אם באמצעות הרשויות המקומיות שיוכלו להסדיר זאת כל אחת עבור תושביה (38%), ובין אם על ידי הממשלה, אשר תחליט על הנתיבים, התכיפות והיקף השירות (37%).
פילוח הממצאים על פי הנתונים שעלו בסקר באשר למידת שמירת השבת של המשתתפים במדגם מלמדת כי בקרב אלה השומרים שבת על פי ההלכה (27% מן המדגם) רובם (74%) תומכים באיסור תחבורה ציבורית בשבת בחקיקה, אך גם בקרב קבוצה זו 26% בדעה כי יש לאפשר לרשויות המקומיות (19%) או לממשלה (7%) להתיר תחבורה ציבורית בשבת. בקרב אלה שהשיבו כי הם שומרים על חלק ממצוות השבת (כגון הדלקת נרות וקידוש) עולה התמיכה במתן היתר לתחבורה ציבורית בשבת באמצעות הממשלה או הרשויות המקומיות לכ-43%.
כמו כן, 25% מהאוכלוסייה היהודית תומכים במתן פטור משירות צבאי לתלמידי ישיבות. 44% בדעה כי יש לקבוע מכסה שנתית מוגבלת של פטורים למצטיינים, ובאשר לשאר, תומכים בגיוס לשירות בצה"ל או לשירות לאומי אזרחי. 31% בדעה כי יש לגייס את כולם לשירות סדיר באורך מלא.
טענות על כפייה בפעילות המנוגדת לחוק

בנוסף לחקיקה הדתית השנוייה במחלוקת, מתקיימת גם פעילות בלתי חוקית שמטרתה כפייה של נורמות דתיות או חרדיות על הציבור או על חלקים ממנו.
בשנים 1949–1951 פעלה בישראל מחתרת יהודית דתית בשם "ברית הקנאים", לשם הקמת מדינת הלכה בישראל. המחתרת כללה כמה עשרות צעירים דתיים, נערים ונערות. חברי המחתרת גנבו נשק וחומרי נפץ, ביצעו פעולות כנגד רכוש של מחללי שבת ומוכרי טרפות, ונעצרו לאחר שנכשלה מזימתם להטיל בכנסת פצצת עשן בעת דיון על גיוס נשים לצה"ל.
לעיתים פעילות זו מתרכזת בתוך המגזר החרדי, כאשר חלקים מתוכו כופים בפועל נורמות מחמירות על השאר. כך למשל קבוצה קיצונית השתלטה על המרחב הציבורי במאה שערים ויצרה בו הפרדה פיזית בין גברים ונשים, וכך גם פועלות בריכוזים חרדיים "משמרות צניעות" – ארגונים מחתרתיים המשליטים את מגמותיהם על ידי נקיטה באיומים ובאלימות כלפי יחידים החורגים מנורמות מסוימות.
במקרים אחרים נעשים ניסיונות להשליט נורמות חרדיות גם על חילונים. כך למשל במשך מספר חודשים בשנות השמונים יודו אבנים לעבר מכוניות שנסעו בשבת בכביש רמות, עורק תחבורה ראשי בירושלים העובר בין שכונות חרדיות; ברחוב בר-אילן בירושלים, ציר תנועה ראשי העובר דרך שכונות חרדיות, במשך 3 שנים התרחשו מהומות שבהן ניסו חרדים למנוע נסיעה בשבת, באמצעות הפגנות סוערות, שכללו ידויי אבנים על מכוניות הנוסעות בשבת, השלכת פחי אשפה ושריפתם וחסימת הכביש ופרצו מהומות על רקע פתיחתם בשבת של חניונים עירוניים.
קווי מהדרין, הם דוגמה לניסיון השלטת נורמה במרחב הציבורי שנקבע על ידי בג"ץ כלא חוקי. אלו קווי תחבורה ציבורית עירוניים ובינעירוניים שבהם הנהיגה אגד כללי תרבות חרדיים, שבמרכזם הפרדה מגדרית לפיה הגברים יושבים במחציתו הקדמית של האוטובוס והנשים במחציתו האחורית, וניסיונות של נוסעים להפר את ההפרדה נענו לעיתים באלימות, עד שבינואר 2011 פסק בג"ץ שהפרדה מגדרית באוטובוס מותרת רק אם היא נעשית מרצון הנוסע.
במקרים מסוימים, היו ניסיונות להשליט נורמות חרדיות מסוימות על ירושלים בכלל. כך במשך מספר שנים התקיימו בירושלים מהומות שמטרתן מניעת מצעדי גאווה, תוך שימוש באיומים ובאלימות.
ראו גם

כפייה אנטי-דתית בישראל
הדתה
סטטוס קוו