stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניקו רוזברג
פורמולה 1 > 2006-2009: ויליאמס

במרוץ הבכורה שהתקיים בבחריין נפגע רכבו של רוזברג בסיבוב הראשון ואיבד את החרטום, אך למרות זאת הצליח לסיים את המרוץ במקום השביעי ולצבור נקודות אליפות ראשונות בקריירה. המשך העונה היה מוצלח פחות - בתשעה מרוצים נאלץ לפרוש והצליח לצבור נקודות רק במרוץ נוסף אחד. את העונה סיים במקום ה-17 עם ארבע נקודות בלבד. לקראת עונת 2007 החליפה ויליאמס את המנועים במנועי טויוטה חדשים שהשיגו תוצאות מרשימות בנסיעות המבחן. במהלך העונה השתפרו גם הישגיו של רוזברג שהצליח לצבור נקודות בשבעה מרוצים שונים וסיים את העונה עם 20 נקודות.
הפודיום הראשון בקריירה הושג במרוץ הפתיחה של עונת 2008 בו סיים במקום השלישי. בהמשך העונה התקשה לצבור נקודות וסיים את העונה עם 17 נקודות. בעונתו הרביעית בסבב הצליח לייצר הצלחה מתמשכת לאחר שצבר נקודות באחד עשר מתוך שבעה עשר המרוצים שהתקיימו בעונה וסיים אותה במקום השביעי.
פורמולה 1 > 2010-2016: מרצדס

לקראת עונת 2010 עזב רוזברג את קבוצת ויליאמס וחתם במרצדס, בה נהג לצידו של מיכאל שומאכר שחזר מפרישה. בארבעת המרוצים הראשונים לעונה הגיע פעם לפודיום והתייצב במקום השני בטבלת האליפות, מיקום השיא שלו באותה עונה. בהמשך העונה השיג פודיום נוסף לאחר שסיים שלישי בגרנד פרי בריטניה ואת העונה סיים שוב במקום השביעי. את העונה הבאה, סיים שוב במקום השביעי, כשלאורך כל העונה לא הצליח להגיע לפודיום אפילו פעם אחת. באפריל 2012 זינק לראשונה מהפול פוזישן בגרנד פרי סין, מרוץ שבסיומו גם רשם את הניצחון הראשון בקריירה. כחודש וחצי לאחר הניצחון, הגיע לפודיום פעם נוספת כשסיים במקום השני בגרנד פרי מונקו. בששת המרוצים האחרונים של העונה לא צבר נקודות ולבסוף סיים במקום התשיעי.
בסיום עונת 2012 הודיע שומאכר על פרישה סופית ובמקומו הצטרף לואיס המילטון, שהיה בן קבוצתו של רוזברג במרוצי הקארטינג. רוזברג זכה בשלושה מקצי דירוג ברציפות: בבחריין, בקאטלוניה ובמונקו. במונקו רשם את הניצחון השני בקריירה, 30 שנה לאחר שאביו ניצח באותו המסלול. חודש לאחר מכן השיג ניצחון נוסף, כאשר ניצל תקלה טכנית ברכבו של סבסטיאן פטל ותקר במכוניתו של המילטון וניצח בגרנד פרי הבריטי. בגרנד פרי של הודו סיים במקום השני ובאבו דאבי סיים שלישי. את העונה סיים במקום השישי עם 191 נקודות.
עונת 2014 התנהלה בשליטה מוחלטת של צמד נהגי מרצדס, שניהלו קרב צמוד על ההובלה. בעשרת המרוצים הראשונים של העונה השיג רוזברג ארבעה ניצחונות וחמש פעמים נוספות סיים במקום השני. המאבק בין השניים התלהט לאחר שבגרנד פרי בלגיה התנגש רוזברג ברכבו של המילטון במכוון והוציא אותו מהמרוץ. הקרב על התואר נותר פתוח עד המרוץ האחרון בעונה - רוזברג היה יכול לזכות בתואר, בתנאי שהמילטון לא יסיים באחד משני המקומות הראשונים. הוא זינק מהפול פוזישן, אך נעקף על ידי המילטון כבר בזינוק. המילטון ניצח במרוץ וזכה באליפות בעוד רוזברג שסבל מתקלות ברכבו סיים את התחרות במקום ה-14 ובמקום השני הכולל באליפות
המאבק הצמוד בין רוזברג להמילטון נמשך גם במחצית העונה הראשונה של עונת 2015. בתשעת המרוצים הראשונים של העונה השיג שלושה ניצחונות ושש פעמים נוספות סיים בפודיום, דבר שהקנה לו את המקום השני בפער של 17 נקודות מהמילטון, המוביל. המרוץ בהונגריה היווה את נקודת המפנה בתחרות בין השניים - בתחרות זו סיים המילטון במקום השישי ורוזברג במקום השמיני. הפעם הראשונה מאז סוף עונת 2013 שאף נהג של מרצדס לא מגיע לפודיום. את הגרנד פרי האיטלקי סיים במקום ה-17 ובגרנד פרי הרוסי נאלץ לפרוש. רוזברג ניצח בשלושת מרוצי סיום העונה, אך הניצחונות באו לאחר שהמילטון כבר הבטיח את התואר.
רצף הניצחונות נמשך בפתיחת עונת 2016, כאשר רוזברג ניצח בארבעת המרוצים הראשונים בעונה. הרצף נקטע לאחר תאונה בינו ובין חברו לקבוצה, המילטון בפתיחת גרנד פרי ספרד. המילטון הצליח לנצח בשני המרוצים הבאים ולצמצם את הפער מהמקום הראשון, אך ניצחון בגרנד פרי באזרבייג'ן הגדיל שוב את הפער. המילטון חזר לנצח ורשם רצף של שלושה ניצחונות ולאחר המירוץ בהונגריה, שהיווה את נקודת אמצע העונה גבר על רוזברג ודחק אותו למקום השני. ניצחונות רצופים בבלגיה, באיטליה ובסינגפור החזירו את רוזברג למקום הראשון ופרישה של המילטון במלזיה וניצחון נוסף ביפן הגדילו את הפער בפסגה ל-33 נקודות, פער שצומצם ל-12 נקודות לפני מרוץ סיום העונה. על מנת להבטיח את הזכייה באליפות היה על רוזברג לסיים באחד משלושת המקומות הראשונים בגרנד פרי אבו דאבי. המילטון זינק מהפול פוזישן ושמר על המקום הראשון לאורך כל המרוץ, אך רוזברג סיים במקום השני והוכתר כאלוף.
חמישה ימים לאחר זכייתו באליפות הודיע רוזברג, במפתיע, על פרישה.
חיים אישיים

רוזברג נולד בוויסבאדן שהייתה אז במערב גרמניה. אף על פי כן בילה את רוב ילדותו במונקו והוא עדיין גר שם. בנוסף להיותו דובר גרמנית, הוא דובר אנגלית רהוטה, צרפתית, איטלקית מעט ספרדית, אך לא פינית. אביו במכוון דאג שהוא לא ילמד פינית ושיילמד את השפות האחרות מפני שהן יהיו יותר חשובות לו בהמשך בקריירה שלו.
רוזברג התחתן עם חברת הילדות שלו ויויאן סיבולד (Vivian Sibold) ב-11 ביולי 2014. לזוג יש בת אחת, אלאיה (Alaïa), שנולדה ב-30 באוגוסט 2015.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה רשמית באתר F1.com
↑  הלל פוסק, פורמולה 1 - קבוצות ונהגים, באתר ynet, 12 במרץ 2006
↑  אלי שאולי, פורמולה 1: אלוף העולם פותח בניצחון, באתר ynet, 12 במרץ 2006
↑  First impressions - Williams is quick, Grandprix.com, 7 February, 2007
↑  ניקו רוזברג עובר למרצדס, באתר וואלה, 23 בנובמבר 2009
↑  ירון אדרי‏, פורמולה 1: בגדי המלך החדשים, באתר וואלה, 26 בינואר 2010
↑  פורמולה 1: גם שנחאי נפלה לידיו של באטון, באתר וואלה, 18 באפריל 2010
↑  פורמולה 1: ניקו רוזברג יזנק מהפול פוזישן בשנחאי, באתר וואלה, 14 באפריל 2012
↑  פורמולה 1: ניקו רוזברג ניצח בגרנד פרי הסיני, באתר וואלה, 15 באפריל 2012
↑  פורמולה 1: ניקו רוזברג יזנק מהפול פוזישן בבחריין, באתר וואלה, 20 באפריל 2013
↑  פורמולה 1: ניקו רוזברג יזנק ראשון במירוץ קטאלוניה, באתר וואלה, 11 במאי 2013
↑  פורמולה 1: ניקו רוזברג יזנק מהפול פוזישן במונאקו, באתר וואלה, 25 במאי 2013
↑  פורמולה 1: רוזברג ניצח במונאקו, תאונה קשה למלדונאדו, באתר וואלה, 26 במאי 2013
↑  פורמולה 1: ניקו רוזברג ניצח במירוץ בריטניה, באתר וואלה, 30 ביוני 2013
↑  לואיס המילטון: "רוזברג אמר שהוא התנגש בי בכוונה", באתר וואלה, 25 באוגוסט 2014
↑  פורמולה 1: לואיס המילטון זכה באליפות העולם לשנת 2014, באתר וואלה, 23 בנובמבר 2014
↑  פורמולה 1: מקס פרסטאפן בן ה-18 עשה היסטוריה בגרנד פרי הספרדי, באתר וואלה, 15 במאי 2016
↑  פורמולה 1: ניקו רוזברג סיים ראשון בגראנד פרי באקו, באתר וואלה, 19 ביוני 2016
↑  פורמולה 1: לואיס המילטון עלה למקום הראשון בדירוג העולמי לראשונה ב-2016, באתר וואלה, 24 ביולי 2016
↑  ניקו רוזברג זכה לראשונה באליפות העולם, באתר וואלה, 27 בנובמבר 2016
↑  ניקו רוזברג הדהים את הפורמולה 1: "אני פורש, הגעתי לפסגה", באתר וואלה, 2 בדצמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1020819227  ICCU: VIAV159551  ISNI: 0000 0003 6714 2436  VIAF: 232919882   WorldCat (עם VIAF): 232919882 
רוזברג בגרנד פרי סינגפור (2014)
נשיץ ברנדס אמיר ושות'

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  שותפות
 מייסדים:  גד נשיץ, חנינא ברנדס
 תקופת הפעילות:  1981–הווה (כ־43 שנים)
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  עריכת דין
  
 nblaw.com
 
נשיץ ברנדס אמיר ושות' משרד עורכי דין ישראלי שמרכזו בתל אביב. המשרד עוסק בתחומי המשפט המסחרי והאזרחי, בישראל ומחוצה לה, ומגדיר את עצמו כ-Full Service Law Firm. בשנת 2022 היו במשרד 80 שותפים, עם למעלה מ-223 עורכי דין ו-35 מתמחים.
היסטוריה

בשנת 1957 פתח עו"ד גד נשיץ משרד עצמאי. משרדו של עו"ד חנינא ברנדס החל את פעילותו בתל אביב בשנת 1970, בשעה שעזב את חיפה והתמקם בתל אביב. באותה שנה עבדו במשרד חנינא ואשתו ג'ני שהייתה מזכירתו. ב-1 במרץ 1981 התמזג משרד ברנדס עם משרדו של נשיץ. ההיכרות בין ברנדס לנשיץ החלה לאחר שנשיץ ייצג חברות ביטוח בתביעות ביטוח ימי נגד חברות ספנות, ומשרד פרידמן, וברנדס בתוכו, ייצג את רוב חברות הספנות. במשרד הממוזג הוביל נשיץ את תחומי הביטוח, הבנקאות, המשפט הימי והליטיגציה.
לאחר המיזוג עבדו במשרד 8 עורכי דין. בשנת 2010 העסיק המשרד מעל 100 עורכי דין. בשנת 2013, כשעו"ד שרון אמיר, שהיה ראש מחלקת מיזוגים ורכישות הפך שותף, שונה שם המשרד ל„נשיץ, ברנדס, אמיר ושות'”. המשרד מתמקד בייצוג חברות פרטיות וציבוריות, תאגידים רב-לאומיים, חברות היי-טק וביו-טק, ייצוג קרנות הון סיכון ומשקיעים פרטיים, בנקים מסחריים, בנקים להשקעות, ארגונים ממשלתיים וחברות נדל"ן ובנייה.
המשרד ייצג את בעלי המניות של Waze (במכירתה לגוגל במיליארד דולר), סנדיסק (ברכישת אם סיסטמס ב-1.4 מיליארד דולר) וקרן פימי (בין השאר ברכישת אל על).
עם לקוחות המשרד נמנה נשיא מדינת ישראל, עזר ויצמן, שנאלץ להתפטר מכהונתו לאחר שבאמצעי התקשורת פורסמו ידיעות לפיהן קיבל ויצמן כ-450 אלף דולר מאיש העסקים אדוארד סרוסי מבלי שדיווח על כך, וזאת במהלך כהונתו כחבר הכנסת וכשר. ברנדס טען שהוא חושד שהמידע הודלף על ידי חשב משרדו, אברהם פלקסר. פלקסר נעצר לחקירה לימים אחדים, והתיק נגדו נסגר מחוסר ראיות.
המשרד דורג כמשרד ישראלי מוביל על ידי מדריכי דירוג בין־לאומיים, בהם IFLR1000, Legal 500, Chambers Global ו-Who's Who Legal, וכן על ידי מדריכי דירוג ישראליים כמו BDI ודן אנד ברדסטריט. בשנת 2021 זכה המשרד גם בתואר משרד השנה בישראל לשנת 2021 על ידי ALB (Asian Legal Business) מבית Thomson Reuters.
בין השנים 2015 ועד 2021 נבחר משרד נשיץ ברנדס אמיר על ידי מכון Mergermarket, מכון מחקר בין־לאומי בתחום המיזוגים והרכישות, לשלישייה הראשונה של המשרדים בישראל בתחום. בשנים 2015 ו-2018 דורג המשרד במקום הראשון בתחום המיזוגים והרכישות בישראל.
באפריל 2022 עברה למשרד נשיץ ברנדס אמיר ושות' מחלקת התשתיות והאנרגיה של משרד "עמית פולק מטלון" מחלקת הקניין הרוחני של משרד "איתן מהולל שדות".
ביולי 2023 נמנה המשרד עם עשרת משרדי עורכי הדין הגדולים בישראל שיצאו נגד יוזמת ממשלת ישראל השלושים ושבע לביטול עילת הסבירות.
הערות שוליים

↑  על פי אתר החברה נשיץ, ברנדס, אמיר ושות'
1 2 3 4  אודות משרד עורכי דין נשיץ, ברנדס, אמיר ושות' באתר BDI
↑  אודות משרד עורכי דין נשיץ, ברנדס, אמיר ושות' באתר Duns100
1 2  משה גורלי, "שיחה של רבע שעה מספיקה לי לדעת מי מתאים לסטאז' אצלנו", באתר כלכליסט, 8 במאי 2016
↑  ליאת רון, ‏פורטפוליו חנינא ברנדס, באתר גלובס, 21 באפריל 2015
↑  אבישי מתיה, ‏עו"ד חנינא ברנדס: "ההיי-טק הוא כל עולמי המשפטי", באתר גלובס, 4 באוקטובר 2013
↑  הדס מגן, ‏ויצמן וברנדס מעבירים אחריות, באתר גלובס, 28 במאי 2000;
ענת רואה, לאחר 11 שנה: תיק ויצמן-סרוסי נסגר סופית, באתר כלכליסט, 17 באוגוסט 2011
↑  ניצן שפיר, ‏נשיץ ברנדס אמיר מתרחב ומצרף מחלקות ממשרדים אחרים, באתר גלובס, 17 באפריל 2022
↑  הארץ, 6 ביולי 2023, עמ' 5
סטף דייוויס

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1973 (בת 50) אילינוי, ארצות הברית
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת מרילנד  אוניברסיטת המדינה של קולורדו 
 בן או בת זוג:  דין פוטר (2002–2010) 
 stephdavis.co
 ספורט
 ענף ספורט:  טיפוס מצוקים
 תת-ענף:  טיפוס חופשי (אנ'), טיפוס סולו חופשי (אנ'), טיפוס סדקים (אנ')
 תקופת הפעילות:  מ-1996 
 
סרטון וידאו בו סטף דייוויס מבצעת טיפוס סולו חופשי וקפיצת בסיס.
סטף דייוויס מבצעת טיסה בחליפת כנפיים, דצמבר 2007
סטף דייוויס (באנגלית: Steph Davis;‏ 4 בנובמבר 1973) היא מטפסת מצוקים, קופצת בסיס, צנחנית חליפת כנפיים ומחברת אמריקאית. נחשבת לאחת ממטפסות המצוקים הטובות בעולם, ונכון לשנת 2018, היא האישה היחידה בעולם שעוסקת בטיפוס מצוקים ובקפיצת בסיס גם יחד.
ביוגרפיה

דייוויס נולדה באילינוי ארצות הברית למהנדס אווירונאוטיקה ולמורה, וגדלה בניו ג'רזי ובמרילנד. בגיל שלוש, החלה ללמוד פסנתר ועסקה בנגינת פסנתר שש שעות ביום. בשנת 1991, נרשמה ללימודי ספרות אנגלית באוניברסיטת מרילנד והשלימה בחוג זה תואר שני. בתקופה זו, אחד ממכריה הציע לה להצטרף אליו לטיפוס מצוקים. היא הצטרפה אליו והוקסמה מהענף. בשנת 1995, בגיל 18, נרשמה ללימודי משפטים באוניברסיטת קולורדו אולם פרשה מהם לאחר חמישה ימים וכן הפסיקה לנגן בפסנתר על מנת להקדיש את חייה לטיפוס. במשך 7 שנים, דייוויס התגוררה ברכבה, נדדה מאתר טיפוס אחד למשנהו והתמקצעה בתחום.
בשנת 1994, טיפסה על היהלום (אנ') בו פגשה את המטפס, דין פוטר (אנ'). השניים נישאו בשנת 2002 אולם מספר שנים לאחר מכן, התגרשו. בעלה השני, מריו ריצ'רד (Mario Richard), נהרג בשנת 2013 בעת שהשניים ביצעו טיסת חליפת כנפיים מהרי הדולומיטים שבאלפים. דייוויס קפצה לפניו והוא מיד קפץ אחריה אולם בדרכו למטה נחבט בסלע ומת. שנתיים לאחר מכן, גרושה, דין פוטר, נהרג גם הוא בטיסת חליפת כנפיים.
בשנת 2002, החלה לנסות סוגי דיאטות שונות על מנת לשפר את ביצועיה הספורטיביים. לאחר שנה של ניסוי וטעייה, החליטה לדבוק בתזונה הטבעונית, והיא עוסקת גם בקידום זכויות בעלי חיים.
בשנת 2007, הוציאה לאור את ספרה High Infatuation, ובשנת 2013, הוציאה לאור את ספרה Learning to Fly.
מתגוררת במואב שביוטה.
ספורט

דייוויס עוסקת בטיפוס חופשי (free climbing) בו (בניגוד לטיפוס מסורתי) נעשה שימוש בחבלים רק על מנת למנוע נפילה, בעוד הטיפוס עצמו נעשה בעזרת הידיים והרגליים בלבד, וכן עוסקת בטיפוס סולו חופשי (Free solo climbing) בו אין שימוש בציוד טיפוס ובחבלים בכלל, גם לא למטרות הגנה מפני נפילה. טיפוסיה כוללים גם טיפוסי סדקים (Crack climbing) בהם דייוויס נעזרת בסדקים של המצוק על מנת לטפס עליו. דייוויס היא האישה היחידה בעולם שביצעה טיפוס סולו חופשי בדרגת קושי (אנ') ‏5.11.
בשנת 2003, הייתה לאישה השנייה בעולם (אחרי המטפסת לין היל (אנ')) לכבוש את פסגת אל קפיטן בטיפוס חופשי תוך יממה, וכן היא האישה שביצעה טיפוס חופשי על אל קפיטן יותר מכל אישה אחרת. בשנת 2005, הייתה לאישה הראשונה בעולם לכבוש את פסגת Salathé Wall (אנ') בטיפוס חופשי. כמו כן, היא האישה הראשונה בעולם לכבוש את כל שבע הפסגות בפיץ רוי שבפטגוניה בטיפוס חופשי, וכן האישה הראשונה בעולם לכבוש את פסגת Torre Egger (אנ') בטיפוס חופשי. בשנת 2007, החלה לעסוק בקפיצת בסיס.
הערות שוליים

↑  Steph Davis, teamevolv.com
1 2 3 4  Against the odds, theguardian.com, 6 May 2007
1 2   Steph Davis Free Solos an Insane Route - Ultimate Rush, Outside TV, 2016
1 2   Interview - Climber, BASE jumper, and wing suit flyer Steph Davis - Outside Today, Outside TV
↑  STEPH DAVIS IS AN ICONICNAME IN CLIMBING, stephdavis.co
1 2  Moab's Steph Davis making the most of her 'vertical cravings', deseretnews.com,  May 6, 2013
↑  Mario Richard, BASE Jumper and Sky Diver, Dies at 47, nytimes.com, AUG. 20, 2013
↑   A dangerous stunt led to the death of two daredevils, CBS Evening News
1 2  Top level climber, skydiver and BASE jumper Steph Davis discusses nutrition, compassion and trusting yourself in high-risk environments, vegansociety.com
↑  Why I’m Vegan, stephdavis.co
↑  High Infatuation: A Climber's Guide to Love and Gravity, goodreads.com
↑  Learning to Fly: An Uncommon Memoir of Human Flight, Unexpected Love, and One Amazing Dog, goodreads.com
בשנת 2005, דייוויס הייתה לאישה הראשונה שכבשה את Salathé Wall (בתמונה) בטיפוס חופשי.
ניאו ET7

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  ניאו
 שנות ייצור:  2022 - הווה
 סיווג:  מכונית חשמלית
 מרכב:  מרכב סדאן בעלת ארבע דלתות
 אורך:  5,098 מ"מ
 רוחב:  1,987 מ"מ
 גובה:  1,505 מ"מ
 בסיס גלגלים:  3,060 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  שני מנועים חשמליים המספקים יחד 650 כ"ס ומומנט מרבי של 86.6 קג"מ
 תאוצה:  3.9 שניות
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 75, 100, 150 קוט"ש
 טווח נסיעה:  550 ק"מ (75 קוט"ש) 700 ק"מ (100 קוט"ש) 1,000 ק"מ (150 קוט"ש)
 קשר:  טסלה מודל S, ניאו ET5
 רמה אוטונומית:  נהיגה אוטונומית רמה 3
ניאו ET7 (במנדרינית תקנית: 蔚來 EP7) היא מכונית חשמלית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ניאו משנת 2022. היא נחשפה ב-9 בינואר 2021. היא מתחרה ישירה לטסלה מודל S.
עיצוב

עיצוב הגג משופע יותר ומעניק לדגם מראה קופה ספורטיבי, הגג עשוי מזכוכית שחורה נגד שמש. פנים המכונית כולל שני מסכים, אחד ללוח המחוונים הדיגיטלי בקוטר 10.2 אינץ' בטכנולוגיית HDR, המסך הוא מגע, המסך השני גם הוא מגע מיועד להצגת המולטימדיה, המסך המרכזי בקוטר 12.8 אינץ'.
מפרט טכני

נכון ל-2022 את הדגם תשווק ניאו עם מערכת הנעה חשמלית אחת, לפי ניאו יצטרפו בהמשך יחידות הנעה נוספות. יחידת ההנעה הנוכחית כוללת שני מנועים חשמליים המספקים יחד 650 כ"ס ומומנט מרבי של 86.6 קג"מ ולפי ניאו, שני מנועים אלו מאפשרים לדגם להשיג נתון תאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 3.9 שניות.
ניאו תשווק את יחידת ההנעה עם אפשרות לשלושה סוללות ליתיום-יון:
1. סוללה בקיבולת של 75 קוט"ש שתאפשר טווח של 550 ק"מ בתקן CLTC הסיני. 2. סוללה בקיבולת 100 קוט"ש שתאפשר טווח של מעל ל-700 ק"מ ו-3. סוללה בקיבלות של 150 קוט"ש שתאפשר טווח נסיעה של מעל ל-1000 ק"מ בתקן הסיני (הפחות אמין).
ניאו תשווק את הדגם עם מערכת נהיגה אוטונומית המקבילה למערכת של טסלה.
גלריה

מבט קדמי
מבט אחורי
מבט לצד
הערות שוליים

↑  NIO Unveils Its First Electric Sedan, The ET7, Carscoops, ‏2021-01-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  NIO Reveals Stunning ET7 Flagship Sedan, InsideEVs (באנגלית)
↑  cartube, ניאו ET7 החשמלית נחשפת - הטסלה מודל S של סין - cartube, באתר www.cartube.co.il
נאויואי אקמנה

נאויואי אקמנה (אקמנה החדשה; בליטאית: Naujoji Akmenė) היא עיר בצפון ליטא, ליד הגבול עם לטביה, המשמשת כמרכז מנהלי של רשות מקומית אקמנה שבמחוז שאולאי.
אקמנה החדשה היא אחת הערים החדשות ביותר בליטא, שנוסדה ב-1952. התעשייה העיקרית בעיר היא תעשיית הבטון, שתרמה לתשתיות תחבורה מפותחות מאוד עוד בראשית דרכה של העיר. תשתיות אלו נועדו לשרת את מערך ההפצה של תוצרת הבטון, ומשמשות את תושבי האזור.
נאום גטיסברג

| --- | --- |
אחד משני התצלומים הידועים היחידים של אברהם לינקולן (יושב במרכז) בהקדשה של בית הקברות הלאומי לחיילים בגטיסברג. צולם בערך בצהריים, קצת אחרי שלינקולן הגיע וכשלוש שעות לפני נאומו.
אחד משני התצלומים הידועים היחידים של אברהם לינקולן (יושב במרכז) בהקדשה של בית הקברות הלאומי לחיילים בגטיסברג. צולם בערך בצהריים, קצת אחרי שלינקולן הגיע וכשלוש שעות לפני נאומו.
 תאריך:  19 בנובמבר 1863
 נואם:  אברהם לינקולן, נשיא ארצות הברית
 חשיבות:  עקרונות השוויון האנושי והגדרת מלחמת האזרחים האמריקנית כ"לידה חדשה של חירות", שתביא שוויון אמיתי לכל אזרחי ארצות הברית
 מקום:  בית הקברות הלאומי לחיילים בגטיסברג, פנסילבניה
 משך:  שתיים עד שלוש דקות (272 מילים)
 קהל:  כ-15,000 עד 20,000 איש נכחו בטקס, כולל מושלים מכהנים של שש מתוך עשרים וארבע מדינות האיחוד
 תמליל:  אבשלום אליצור, נאום גטיסבורג (The Gettysburg Address), נוסח עברי
 תצוגה של שניים מעותקי נאום גטיסברג בספריית הקונגרס
נאום גטיסברג (באנגלית: Gettysburg Address) הוא הנאום המפורסם ביותר של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן, ואחד הנאומים המפורסמים ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית. הוא נישא בהקדשה של בית הקברות הלאומי לחיילים בגטיסברג, פנסילבניה, ב-19 בנובמבר 1863, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ארבעה וחצי חודשים אחרי קרב גטיסברג, מן הקרבות המכריעים של מלחמה זו.
נאומו של לינקולן, שהיה באותו טקס משני לדברים אחרים, נחשב בסופו של דבר לאחד הנאומים הגדולים בהיסטוריה האמריקנית. בפחות מ-300 מילים, שנישאו במשך שתיים עד שלוש דקות, פרש לינקולן את עקרונות השוויון האנושי, שעוגנו אף בהכרזת העצמאות של ארצות הברית. הוא הגדיר את מלחמת האזרחים כ"לידה חדשה של חירות", שתביא שוויון אמיתי לכל אזרחי ארצות הברית, במאבק מתמשך, שאינו רק למען האיחוד, אלא גם מאבק הבוחן את יכולתה של כל אומה "שהוגה בחירות, ומוקדשת לטענה שכל בני האדם נבראו שווים" להתקיים לאורך זמן.
במילים שפתחו את הנאום, "לפני ארבע שנות עשרים ועוד שבע שנים" (כלומר, לפני שמונים ושבע שנים) התייחס לינקולן לאירועי המהפכה האמריקנית. הוא תיאר את הטקס בגטיסברג כהזדמנות לא רק להקדיש את אדמות בית הקברות, אלא גם להקדיש את החיים למאבק, המיועד להבטיח כי "שלטון על העם, בידי העם, למען העם, לא יאבד מן הארץ". למרות מקומו הבולט של הנאום בהיסטוריה ובתרבות של ארצות הברית, הנוסח המדויק של הנאום שנוי במחלוקת. חמשת כתבי היד הידועים של הנאום שונים זה מזה במספר פרטים ושונים גם מההדפסות המחודשות בנות זמננו של הנאום על ידי העיתונים.
אף שנאום זה נחשב כיום לאחד מהנאומים המפורסמים והגדולים שנישאו אי פעם, לינקולן עצמו לא היה בטוח כלל באותו רגע שנאומו היה מוצלח, ואחד העיתונים אף כינה אותו למחרת: "מטופש, שטחי ונדוש". מאידך, אדוארד אברט, פוליטיקאי אמריקני שנחשב לגדול הנואמים של אותה תקופה והקדים את נאום לינקולן בדברים שארכו זמן רב, אמר לו לאחר מכן: "הלוואי שהייתי מצליח להביע בשעתיים את הרעיונות שהצלחת לבטא בשתי דקות".
ציטטות מן הנאום חקוקות על אנדרטת לינקולן בוושינגטון, בירת ארצות הברית, ובאחת מהן גם המילים שהביעו בצורה כה נאה ותמציתית את האידיאל של הדמוקרטיה: "ממשל של העם, בידי העם, למען העם, לא יאבד מן הארץ".
רקע

קרב גטיסברג (1-3 ביולי 1863) נחקק לנצח בדמותה של העיירה הקטנה גטיסברג, במדינת פנסילבניה. בשדה הקרב נותרו גופותיהם של יותר מ-7,000 חיילים מתים מארמיית הפוטומק של האיחוד ומהארמייה של צפון וירג'יניה של הקונפדרציה, ולצדם כמה אלפי סוסים מתים. צחנת הגופות הנרקבות גרמה לזיהום ולתחלואה רבה בקרב תושבי העיירה בשבועות שאחרי הקרב, וקבורה מכובדת ומסודרת של המתים קיבלה עדיפות עליונה בקרב תושבי גטיסברג. תחת ניהולו של דייוויד וילס, משפטן אמיד בן 32, רכשה פנסילבניה 17 אקרים (69 דונם) עבור בית קברות לאלה שנפלו בקרב.
וילס תכנן להקדיש את בית הקברות החדש ביום רביעי, 23 בספטמבר 1863, והזמין את אדוארד אברט, שכיהן בעבר כמזכיר המדינה של ארצות הברית, סנאטור, חבר בבית הנבחרים, מושל מסצ'וסטס ונשיא אוניברסיטת הרווארד, להיות הדובר המרכזי. באותו זמן נחשב אוורט לנואם הגדול ביותר של ארצות הברית. אוורט מסר לווילס ולוועדה המארגנת של הטקס כי לא יספיק להכין נאום ראוי בזמן שנותר, וביקש שתאריך ההקדשה יידחה. הוועדה הסכימה, והטקס נדחה ליום חמישי, 19 בנובמבר 1863.
נהוג לספר כי וילס והמארגנים נזכרו להזמין לאירוע את לינקולן, כמעט בדרך אגב. במכתבו של וילס נכתב, "מתבקש כי אחרי הנאום אתה, כראש ממשל האומה, תקדיש רשמית את האדמות הללו לשימושן הקדוש על ידי מעט הערות הולמות". תפקידו של לינקולן באירוע היה אפוא משני, ומעמדו חגיגי וסמלי בעיקר.
לינקולן הגיע לגטיסברג ברכבת ב-18 בנובמבר ושהה בלילה כאורח בביתו של וילס בכיכר העיירה של גטיסברג. שם, ערב הטקס, הוא סיים לערוך סופית את הנאום, שאותו כתב בוושינגטון. בניגוד למעשייה העממית, לינקולן לא השלים את נאומו כשהיה ברכבת ולא כתב אותו על גב מעטפה. בבוקר 19 בנובמבר, ב-9:30 בבוקר, הצטרף לינקולן, כשהוא רכוב על סוס ומשני צדדיו מזכירי המדינה והאוצר בממשלו, לתהלוכה שצעדה אל בית הקברות המיועד, ובה הלכו יחדיו נכבדים שונים, אלמנות הקרב ותושבי גטיסברג.
לפי ההערכות, כ-15,000 עד 20,000 איש נכחו בטקס, כולל מושלים מכהנים של שש מתוך עשרים וארבע מדינות האיחוד: אנדרו גרג קורטין מפנסילבניה, אוגוסטוס ברדפורד ממרילנד, אוליבר מורטון מאינדיאנה, הוריישיו סימור מניו יורק, ג'ואל פארקר מניו ג'רזי, ודייוויד טוד מאוהיו.
המיקום המדויק של הטקס, בשטח בית הקברות, שנוי במחלוקת. תהליך העברתן וקבורתן מחדש של הגופות, שהחל מספר חודשים אחרי הקרב, היה עדיין בעיצומו ביום הטקס.
התוכנית ו"נאום גטיסברג" של אוורט

התוכנית שאורגנה לאותו יום על ידי וילס והוועדה שלו כללה:
מה שנחשב ל"נאום גטיסברג" באותו יום הוא לא הנאום הקצר שנישא על ידי הנשיא לינקולן, אלא הנאום בן השעתיים של אוורט. נאומו בן 13,609 המילים של אוורט, שכיום מצוטט רק לעיתים רחוקות, התחיל כך:
בעומדנו תחת שמיים שלווים אלה, משקיפים על השדות הרחבים האלה שעתה נחים מעבודות השנה המתקרבת אל קצה, האלגנים הכבירים נישאים לפנינו בקו אופק מעורפל, קברי אחינו מתחת לכפות רגלינו, בהיסוס אני מרים את קולי החלוש לשבור את הדממה הרהוטה של אלוהים והטבע. אבל החובה, שלשמה קראתם לי, חייבת להיות מבוצעת; - העניקו לי, אני מבקש מכם, את מחילתכם ואת אהדתכם.
והסתיים שעתיים אחר כך במילים:
אבל כפי שאנו בירכנו בברכת פרדה את עפר הגיבורים הקדושים הללו, אני בטוח שהם יצטרפו אלינו באמירה שבכל מקום בעולם הנאור, שבו נקרא הדין וחשבון של המלחמה הגדולה הזאת, ועד התקופה המאוחרת ביותר של הזמן המתועד, בדברי ימיה המהוללים של ארצנו המשותפת לא יהיה דף זוהר יותר מהדף שמתייחס לקרבות גטיסברג.
חמשת כתבי היד

כל אחד מחמשת כתבי היד הידועים של נאום גטיסברג נקרא על שם האדם שקיבל את כתב היד מלינקולן. לינקולן נתן עותק לכל אחד מהמזכירים הפרטיים שלו, ג'ון ניקולאי וג'ון היי. שתי הטיוטות האלו נכתבו סמוך לנאום עצמו, בעוד שלושת העותקים האחרים של הנאום, עותקי אוורט, באנקרופט ובליס, נכתבו על ידי לינקולן למטרות צדקה אחרי 19 בנובמבר. עותק בליס הוא המקור הנפוץ ביותר לשעתוקים של נאום גטיסברג, בין השאר מפני שלינקולן נתן כותרת לעותק בליס, חתם ותיארך אותו.
יש בלבול מסוים ומחלוקת באשר לשתי הטיוטות המוקדמות ביותר של הנאום בנוגע לקיומן ולמקורן. ניקולאי והיי מונו לאחראים על ניירותיו של לינקולן על ידי בנו של לינקולן, רוברט טוד לינקולן, ב-1874. אחרי שהופיע בשעתוק במאמר של ג'ון ניקולאי ב-1894, עותק ניקולאי עבר, כפי הנראה, להיי על ידי בתו של ניקולאי, הלן, סמוך למותו של ניקולאי ב-1901. רוברט לינקולן החל לחפש את העותק המקורי ב-1908. דבר זה דרבן את הלן לעסוק כמה שנים בחיפוש אחרי העותק של ניקולאי, אך בלא הצלחה. במכתב ללינקולן כותבת הלן ניקולאי: "מר היי סיפר לי זמן קצר אחרי ההעברה שנעשתה כי אביך נתן לאבי את כתב היד המקורי של נאום גטיסברג". בחיפושו של לינקולן התגלה עותק בכתב יד של נאום גטיסברג בין דפיו של ג'ון היי - עותק שידוע כיום כ"עותק היי". עותק זה שונה מהגרסה, אשר פורסמה על ידי ג'ון ניקולאי ב-1894, בנייר, במספר המילים לשורה, במספר השורות ובתיקוני העריכה, שנעשו על ידי לינקולן כתוצאה של בדיקתו מחדש. במרץ 1916 דווח, כי כתב היד הידוע כ"עותק ניקולאי" נמצא בחזקתה של אליס היי וואדסוורת', נכדתו של ג'ון היי. עותק זה נמצא, כשהוא עולה בקנה אחד עם זיכרונותיה של הלן ניקולאי ועם המאמר של אביה.
חמשת כתבי היד > עותק ניקולאי

עותק ניקולאי נקרא לעיתים קרובות "הטיוטה הראשונה", כי סבורים שהוא העותק המוקדם ביותר שקיים. מלומדים חלוקים בשאלה האם עותק ניקולאי היה הדף, שממנו קרא לינקולן בעת הנאום עצמו. ניקולאי, שהיה לאפוטרופוס על כתביו של לינקולן, כתב מאמר שהתפרסם ב-1894, שכלל שעתוק של העותק הזה. לפי מאמר זה, לינקולן הביא לגטיסברג את החלק הראשון של הנאום, שנכתב בדיו על נייר של ה-Executive Mansion (" בית המגורים הרשמי של הנשיא" - הבית הלבן), והוא כתב את הדף השני בעיפרון על נייר שורות לפני ההקדשה בגטיסברג ב-19 בנובמבר. קיפולים תואמים עדיין ניכרים על דפים אלה ומעלים את האפשרות כי זה העותק, שלינקולן, לדברי עדי ראייה, הוציא מכיס מעילו וקרא בטקס. אחרים סוברים שטקסט הנאום אבד, כי כמה מהמילים ומהביטויים של עותק ניקולאי אינם תואמים תעתיקים בני זמננו של נאומו המקורי של לינקולן. המילים "תחת אלוהים", לדוגמה, נעדרות בעותק ניקולאי מהמשפט "שלאומה הזאת (תחת אלוהים) תהיה לידה חדשה של חירות...". אם עותק ניקולאי היה דף הקריאה, כי אז או שהתעתיקים בני זמננו היו בלתי מדויקים, או שלינקולן, שלא כדרכו, סטה מהטקסט הכתוב שלו בזמן הנאום. העותק הזה של נאום גטיסברג נותר כנראה בחזקתו של ג'ון ניקולאי עד מותו ב-1901. אז, הוא עבר לידידו ולעמיתו לעבודה, ג'ון היי, ואחרי שנים שבהן הציבור לא ידע מה עלה בגורלו, דווח שהוא נמצא במרץ 1916. כיום, עותק ניקולאי נמצא בתצוגה כחלק מתצוגת האוצרות האמריקניים של ספריית הקונגרס בוושינגטון הבירה.