stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל סלבין
ביוגרפיה

סלבין קיבל חינוך חרדי במוסדות חב"ד עד הגיעו לגיל 17. ניגש לבחינות הבגרות במסלול אקסטרני והתגייס לצה"ל. נפצע במהלך שירותו בחטיבת גולני ולאחר מכן שימש מדריך לידיעת הארץ ועבר הסבה לחיל תותחנים. בשנים 1977–1979 סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים. שנה לאחר מכן סיים לימודי תואר שני במינהל עסקים, ובשנה שלאחריה החל בלימודי תואר ראשון בהיסטוריה ופילוסופיה.
ביוגרפיה > קריירה במגזר הציבורי

בשנת לימודיו לתואר שני עבד ככלכלן במשרד הפנים ובשנה שלאחריה שימש יועץ כלכלי לשר האנרגיה. בשנים 1983–1986 היה מנהל הכספים של החברה למפעלי תיירות ושרותי תעופה. לאחר מכן עבר לשמש יועץ כלכלי לראש הממשלה יצחק שמיר (1986–1989), ומנכ"ל משרד העבודה והרווחה בראשות שמיר, בהיותו ראש הממשלה. בין השנים 1989–1992 שימש גם סגן יו"ר המועצה לשידורי כבלים ולשידורי לווין. בשנים 1991–1992 חזר לשמש יועץ כלכלי לראש הממשלה.
בסיום תפקידיו בשירות המדינה שימש סלבין משנה למנכ"ל קבוצת ידיעות אחרונות והיה נציג הקבוצה בדירקטוריון ערוצי זהב ובהכנות למכרז קבוצת רשת על זיכיון הערוץ השני. בתפקידו היומיומי היה אחראי על רשת מקומוני הקבוצה "ידיעות תקשורת". בין השנים 1994–1997 שימש מנכ"ל מפעל הפיס.
בפברואר 1997 מונה למנכ"ל משרד האוצר, אך התפטר לאחר פחות משנה בתפקיד.
סלבין כיהן בתפקידים ציבוריים שונים, ובהם יו"ר הנהלת תיאטרון ירושלים (1994–1995), יו"ר המועצה הציבורית לשלום הילד (2000–2003) ויו"ר תיאטרון החאן (2001–2002). משנת 2005 משמש בראש ועדה ליישום אמנת גביזון-מדן. בשנים 1987–1990 היה נציג ציבור בבית הדין לעבודה.[דרושה הבהרה] בשנת 2009 מונה לחבר הוועדה לתכנון ולתקצוב של המועצה להשכלה גבוהה. בשנת 2018 הצטרף סלבין כחבר במועצה הציבורית של המכון החרדי למחקרי מדיניות.
בבחירות לכנסת החמש עשרה, שהתקיימו ב-1999, התמודד סלבין ברשימת מפלגת המרכז, בה הוצב במקום ה-15. העמיד עצמו לבחירה בפריימריז של מפלגת "הליכוד" לכנסת ה-17 וה-18. בבחירות לכנסת ה-17 מוקם במקום ה-30 ברשימת מועמדי המפלגה.
בשנת 2002 שימש יושב ראש ועדה שמונתה על-ידי יו"ר ההסתדרות, עמיר פרץ, לבדוק את מכירת קבוצת שיכון ובינוי לקבוצת אריסון השקעות, לאחר שעלו טענות שהיא נמכרה במחצית משוויה האמיתי. מסקנתו הייתה שהיה צריך לערוך מכרז כדי לקבל את המחיר המקסימלי, אך המחיר ששולם היה סביר.
בשנת 2016 היה חבר בוועדה של לשכת סוכני ביטוח לתכנון אסטרטגי של עתיד תפקיד סוכני הביטוח וענף הביטוח.
ביוני 2020 נבחר לחבר בוועדה לתכנון ותקצוב של המועצה להשכלה גבוהה.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

בסיום תפקידו במשרד האוצר פנה למגזר הפרטי ושימש דירקטור ויו"ר מועצות מנהלים בחברות שונות. בין תפקידי הניהול בהם החזיק שימש מנכ"ל חברת הנדל"ן "מהדרין" (1998–2001), יו"ר חברת נכסי ההסתדרות (2001–2004), יו"ר חברת "חדשות ישראל" (2001–2003), החברה שזכתה במכרז להפעלת ערוץ החדשות הייעודי, ויו"ר קרן הפנסיה "מבטחים" (2002–2004).
בשנת 2007 מונה סלבין ליו"ר ועדת ההשקעות יניר.
בשנת 2008 מונה לסגן יו"ר חברת "אזורים" ויו"ר קרן הנדל"ן סלע קפיטל נדל"ן.
בשנים 2014–2016 שימש דירקטור חיצוני (דח"צ) של חברת "דורי בניה".
חיים אישיים

סלבין תושב ירושלים, נשוי לטליה (לבית פרידמן) ואב לחמישה.
הערות שוליים

↑  שרגא מקל, שני כלכלנים בצוות היועצים של שמיר, מעריב, 10 באוקטובר 1986
↑  יאיר פידל, מונה לממלא מקום מנכ"ל מש' הרווחה, חדשות, 6 באוקטובר 1989
אילן כפיר, יאיר פידל, ניסיונות להפרת הסבם הרוטציה בתיק הרווחה; המנכ״ל סלבין לא יפוטר, חדשות, 27 בפברואר 1990
↑  רונית אנטלר, יעקבי: "תוך שנה יהיו עשרות ערוצי טלוויזיה בכבלים", חדשות, 31 באוגוסט 1989
↑  יואב יצחק, ‏סלבין: לא קיבלתי הבטחה שאוכל לחזור תוך ארבעה חודשים למנכ"ל מפעל הפיס, באתר גלובס, 31 במרץ 1997
↑  זאב קליין, ‏סופית: שמואל סלבין מחליף את דוד ברודט מאפריל כמנכ"ל האוצר, באתר גלובס, 10 בפברואר 1997
↑  סטלה קורין-ליבר, ‏למה הוא התפטר?, באתר גלובס, 19 בינואר 1998
זאב קליין, ‏סלבין: "אגבש לפני עזיבתי את האוצר תוכנית כוללת לטיפול במשבר האבטלה", באתר גלובס, 19 בינואר 1998
↑  "מועצה ציבורית · המכון החרדי למחקרי מדיניות". המכון החרדי למחקרי מדיניות. נבדק ב-2018-07-16.
↑  רשימת מפלגת המרכז לכנסת ה-15 באתר הכנסת.
↑  הארץ, זונחים את המרוץ אחר ההון לטובת השלטון, באתר TheMarker‏, 1 בדצמבר 2005
↑  מיכל רוה, ‏ועדת סלבין על מכירת שו"ב: היה צריך לערוך מכרז, אך המחיר סביר, באתר גלובס, 19 ביוני 2002
↑  רון שטיין, ‏שמואל סלבין ודורון שורר מצטרפים לגדעון סער בסיוע לסוכני ביטוח, באתר גלובס, 8 במאי 2016
↑   ליאור דטל, שמואל סלבין נבחר לחבר בוועדה לתכנון ותקצוב של המל"ג, באתר TheMarker‏, 23 ביוני 2020
↑  ידיעות אחרונות, ‏מנכ"ל האוצר לשעבר "חצה את הקווים": ישמש יועץ להסתדרות, באתר גלובס, 20 בינואר 2000
↑  אביבה קרול, ‏חדשות ישראל דורשת להאריך את תקופת הרשיון, באתר גלובס, 9 ביוני 2002
רוני קורן-דינר, שמואל סלבין, יו"ר חדשות ישראל: "נתאזן תוך שלוש שנים - נציג רווחים בשנה השישית", באתר TheMarker‏, 22 בינואר 2002
↑  אריאל רוזנברג, ‏שמואל סלבין: "אני נראה פרחח, אבל אני טיפוס של נדל"ן", באתר גלובס, 31 באוגוסט 2008
↑   ערן אזרן, הסאגה בדורי בניה: הדח"צ שמואל סלבין התפטר במחאה על מינוי אריה מינטקביץ ליו"ר, באתר TheMarker‏, 5 בינואר 2016
שמעון וולף אוירבך

| --- | --- |

 לידה:  1550 וינה, ממלכת הבסבורג 
 פטירה:  12 בנובמבר 1631 (בגיל 81 בערך) פראג, ממלכת בוהמיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בפראג 
 תקופת הפעילות:  ? – 12 בנובמבר 1631 
 שם השושלת:  משפחת אוירבך 
 
הרב שמעון וולף אוירבך (סביבות ה'ש"י, 1550 – י"ז בחשוון ה'שצ"ב, 12 בנובמבר 1631, פראג) היה רב בכמה ערים במזרח ומרכז אירופה, בהן טורובין, לובמלא, לובלין, פשמישל, פוזנן, וינה ופראג, מרבני "ועד ארבע ארצות" וראש ישיבה בלובלין. מאבות משפחת אוירבך.
תולדות חייו

נולד בשנת ה'ש"י (1550) לערך בווינה או בפוזנן, לאביו ר' דוד טעבל. לפי מקורות רבים היה חתנו של המהרש"ל, ולפי טענה אחרת היה זה רב אחר בעל שם דומה.
התמנה לכהן כרב בטורובין, לאחר מכן בלובמלא. בשנת ה'של"ח התמנה לרב וראש ישיבה בלובלין, במקומו של המהרש"ל. בישיבתו למדו מאות תלמידים, בהם רבי יהושע העשיל חריף מקראקא.
בלובלין הסתכסך עם מהר"ם מלובלין, שעמד אף הוא בראשות ישיבה בעיר, גם אודות חילוקים בשיטת הלימודים מאחר שהמהר"ם תמך בשיטת הפלפול, רבי שמעון התנגד לה. המהרש"א שהתבקש להכריע המחלוקת, בחר לא להתערב . בלובלין כיהן עד שנת 1584.
מלובלין עבר לכהן כרבה של פרעמישלא. אין ידוע בדיוק באילו שנים חי שם. בשבתו בפרעמישלא כיהן כדיין ב"ועד ארבע ארצות", וחתימתו מופיעה על מסמכים רבים יחד עם גדולי הדור בפולין של אותה התקופה. מספר שנים לאחר מכן התמנה לרבה של פוזנן והרב הראשי של מחוז "פולין גדול".
בשנת ה'שפ"ט עבר לכהן כרבה של וינה וכל אוסטריה. זמן קצר לאחר מכן, בסביבות שנת ה'ש"צ, עבר לכהן כרבה של פראג, במקומו של הרב יום טוב ליפמן הלר שהודח מתפקידו על ידי השלטונות. בתפקיד זה כיהן כשנתיים, עד לפטירתו בי"ז בחשוון ה'שצ"ב (12 בנובמבר 1631). נקבר בבית הקברות היהודי העתיק בפראג.
לקריאה נוספת

נתן רפאל אויערבך, "הגאון ר' שמעון וואלף אויערבך זצ"ל, ה' ש"י (?) – ה' שצ"ב", ישורון יב (ה'תשנ"ג), עמ' תרנה–תרצב.
שלמה אנגלארד, "לתולדות הג"ר שמעון וולף אויערבך", ישורון יד (ה'תשס"ד), עמ' תתריב–תתרכב.
נתן רפאל אויערבך, שומרי משמרת הקודש: הרבנים למשפחת אויערבך באשכנז, הוצאת פלדהיים, ירושלים, ה'תש"ע, עמ' 36–77.
הערות שוליים

↑  אמנם, יש המפקפקים בייחוסה של משפחת אוירבך המפורסמת מגרמניה אליו. ראו דיון בנושא זה אצל נתן רפאל אויערבך, שומרי משמרת הקודש: הרבנים למשפחת אויערבך באשכנז, חלק א, ה'תש"ע, עמ' 72–77.
↑  שלמה ברוך ניסנבוים, לקורות היהודים בלובלין לובלין ה'תר"ס, עמ' 23 ועוד.
↑  הרב אהרן מטרבוולה, "מחנה ארון" אלקסניץ ה'תקכ"ח, בשער, ועוד
↑  על אפיזודה מעניינת הקשורה ליחסים בין תלמידי שתי הישיבות ראו אצל ר' יוסף לוינשטין, "תולדות מהר"ם מלובלין", הגרן א (ברדיצ'ב ה'תרנ"ח), עמ' 40–43.
↑  Luboml: The memorial book of a vanished shtetl, pp. 25-27.
↑  ב"פנקס הקהילות: פולין" ערך פשמישל (חלק ב, יד ושם ה'תש"ם, עמ' 427) כתוב שכיהן בשנים ש"ע–שע"ב, אך נמצאו תעודות שלו משם משנים מאוחרות יותר, האחרונה שבהן משנת ה'שע"ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525244305171  VIAF: 308282884   WorldCat (עם VIAF): 308282884
תאונת הרכבת בסנטיאגו דה קומפוסטלה

| --- | --- |

מאמצי החילוץ
 תאריך:  24 ביולי 2013
 שעה:  20:41 CEST
 מיקום:  סנטיאגו דה קומפוסטלה, ספרד
 גורם:  ירידת הרכבת מהפסים
 קואורדינטות:  42°51′34″N 8°31′40″W﻿ / ﻿42.8595°N 8.5277°W﻿ / 42.8595; -8.5277
 הרוגים:  79
 פצועים:  140
 המעורבים באסון

רכבת
 חברת רכבות:  RENFE
 נוסעים:  218
 he
 
תאונת הרכבת בסנטיאגו דה קומפוסטלה התרחשה ב-24 ביולי 2013, כאשר רכבת מהירה ממדריד לפרול (אנ') ירדה מהפסים וארבעה קרונות התהפכו ליד סנטיאגו דה קומפוסטלה שבספרד. בתאונה נהרגו 79 בני אדם וכ-140 איש נפצעו מתוך 218 נוסעים וארבעה אנשי צוות. בספרד הוכרזו שלושה ימי אבל במדינה בשל האסון.
היה זה אסון הרכבות הקשה ביותר בספרד מאז פיגועי 11 במרץ 2004 במדריד, ותאונת הרכבת הקשה ביותר בספרד ב-70 השנים האחרונות והראשונה ברכבות אקספרס. הסיבה לתאונה עדיין לא ידועה. בחקירה נבדק חשד שהרכבת נסעה בעיקול במהירות מופרזת, כעולה מעדויות של נוסעי הרכבת ומצילומים של מצלמת אבטחה.
מממצאי החקירה הראשונית שפורסמו בספרד עולה כי נהג הרכבת דיבר בטלפון עם עובד חברת הרכבות בעת שהרכבת שבה נהג ירדה מהפסים. הוא נהג במהירות כפולה מהמותר 153 קמ"ש בקטע שבו המהירות המרבית היא 80 קמ"ש. זמן קצר לפני הירידה מהפסים הגיעה הרכבת למהירות של 192 קמ"ש, והנהג הפעיל את הבלמים רק "שניות לפני התאונה".
הערות שוליים

↑  סוכנויות הידיעות, תאונת הרכבת בספרד: הנהג דיבר בטלפון, באתר ynet, 30 ביולי 2013
תאונת הרכבת במיסיסוגה

| --- | --- |
 תאריך:  10 בנובמבר 1979
 שעה:  23:53
 מיקום:  מיסיסוגה
 גורם:  שימוט
 קואורדינטות:  43°34′16″N 79°38′25″W﻿ / ﻿43.571064°N 79.64015°W﻿ / 43.571064; -79.64015
 הרוגים:  0 
 נזק:  $1,800,000
 he
 
תאונת הרכבת במיסיסוגה (מכונה גם נס מיסיסוגה) התרחשה ב-10 בנובמבר 1979 במיסיסוגה שבאונטריו, קנדה, כאשר רכבת משא שהובילה כימיקלים מסוכנים ירדה מהפסים ועלתה באש. יותר מ-200,000 בני אדם פונו מהאזור, פינוי שהפך לפינוי הגדול ביותר בזמן שלום בצפון אמריקה עד להוריקן קתרינה. באירוע לא היו הרוגים.
האירוע

ב-10 בנובמבר 1979, רכבת משא בהובלת שלושה קטרי דיזל EMD F40PH (אנ') נסעה מזרחה מווינדזור, וחלפה ליד מיסיסוגה. ברכבת היו 106 קרונות שנשאו כימיקלים נפיצים רבים, כולל סטירן, טולואן, פרופאן, נתרן הידרוקסידי וכלור. בקרון ה-33, החל להתחמם מסב שלא שומן כהלכה, וכתוצאה מכך החלו לצאת ממנו עשן וניצוצות, והמקומיים שראו את הרכבת הנוסעת חשבו שהיא עלתה באש. לבסוף התגבר החום, ושני גלגלים עם צירם התנתקו ממקומם. הציר השבור גרם לחוגון להתפרק ולרדת מהמסילה, מה שגרם למספר קרונות נוספים לרדת מהפסים ולהתלקח, כולל מספר קרונות מכליים שהכילו פרופאן. בזמן שהלהבות פרצו, עובד הרכבת הצליח להפריד בין הקרונות ה-32 וה-33, ומנע מהקרונות הקדמיים להתלקח גם כן.
ההתלקחות הובילה לפיצוץ אדיר שיצר כדור אש בגובה של 1,500 מטרים, אותו ניתן היה לראות ממרחק של 100 קילומטרים. לאחר שאירעו פיצוצים נוספים, הכבאים שהגיעו למקום התרכזו בקירור הקרונות במטרה לגרום לאש לכבות בעצמה, אך קרון כלור שנחשף לאוויר גרם לדאגה בקרב כוחות החירום, בשל האפשרות להתפשטות ענן קטלני של גז כלור לפרברי מיסיסוגה. הסכנה הובילה לפינוי של יותר מ-200,000 אנשים. הפינוי נוהל על ידי גורמים שונים, כולל ראש עיריית מיססוגה, הייזל מקקליון, שנקעה את הקרסול שלה במהלך האירוע, אבל המשיכה לנהל אותו.
התושבים הורשו לחזור לבתיהם ב-16 בנובמבר. זה היה הפינוי הגדול ביותר בזמני שלום בהיסטוריה של צפון אמריקה, עד לפינוי ניו אורלינס עקב הוריקן קתרינה ב-2005, ונשאר השני בגודלו עד הפינוי בעקבות הוריקן אירמה ב-2017. בשל המהירות והיעילות בהן התנהל הפינוי, ערים רבות עיצבו תוכניות חירום משלהן בדומה למיסיסוגה. כתוצאה מהאירוע, הרגולטורים האחראים על הרכבות בארצות הברית ובקנדה דרשו שכל קו המשמש להובלת חומרים מסוכנים לתוך או דרך אזור מיושב יכלול גלאי שיזהה חימום יתר של הגלגלים.
רוברט שקלי

| --- | --- |
צילום הסופר באמצע שנות ה-1990
 לידה:  16 ביולי 1928 מייפלווד, ארצות הברית 
 פטירה:  9 בדצמבר 2005 (בגיל 77) פוקיפסי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק, תיכון קולומביה 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני, מסתורין 
 יצירות בולטות:  הביאו לי את ראשו של נסיך החלומות 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 בן או בת זוג:  זיוה קוויטני 
 צאצאים:  אליסה קוויטני 
 פרסים והוקרה:  Author Emeritus (2000)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 sheckley.com
 
שער גיליון Imagination של מאי 1952 בו הופיע סיפורו הראשון של רוברט שקלי
שער גיליון Galaxy של אוקטובר 1958 בו הופיע אחד הפרקים מספרו השלם הראשון של שקלי
רוברט שקלי (באנגלית: Robert Sheckley‏; 16 ביולי 1928 – 9 בדצמבר 2005) היה סופר מדע בדיוני יהודי אמריקאי, שכתב לפחות 15 ספרים וכארבע מאות סיפורי מדע בדיוני קצרים. ספרו הראשון וכן חמישה מסיפוריו הקצרים שימשו כהשראה ועובדו לסרטי קולנוע. בנוסף, רבים מסיפוריו הקצרים עובדו כפרקים בסדרות טלוויזיה ותסכיתי רדיו.
קורות חיים

שקלי נולד בברוקלין, ניו יורק, אחד משני ילדיו של זוג יהודי מבני המעמד הבינוני, דוד ורחל (לבית פיינברג) שקלי. האב, בן לזוג מהגרים יהודים מורשה שירת במלחמת העולם הראשונה בצבא ארצות הברית ואף זכה במדליה ב-1918 בגין גבורה שגילה בקרב בחזית המערבית בצרפת. הוא עבד בחברת ביטוח והאם הייתה מורה.
כשהיה שקלי בן ארבע עקרה המשפחה לניו ג'רזי, שם גדל, וב-1946 סיים בית ספר תיכון. כבר אז הוא החל להתעניין בקריאה ובכתיבה ובעיקר של סיפורי וספרי מדע בדיוני ופנטזיה.
בהיותו בן 18 ואחרי טיול של כמה חודשים ברחבי ארצות הברית, שהביא אותו עד קליפורניה התגייס שקלי לצבא ארצות הברית ונשלח לשרת בקוריאה, בתקופה שלפני המלחמה שם. במשך השנתיים בהם שהה בקוריאה הוא היה בין השאר גם עורך עיתון צבאי.
סיפורים קצרים

עם שחרורו מהצבא ב-1948 החל שקלי ללמוד באוניברסיטת ניו יורק וב-1951 סיים תואר ראשון. באותה שנה הוא נישא לאשתו הראשונה (מתוך חמש) ברברה (לבית סקדרון), אשר ממנה נולד לו בנו הבכור ג'ייסון. הוא גם החל אז לעבוד כמטלורג. במקביל הוא החל גם לכתוב באופן רציני יותר, סיפורי מדע בדיוני קצרים וראה אכן ברכה בעמלו זה - סיפורו הראשון Final Examination ראה אור במאי 1952 במגזין המדע הבדיוני והפנטזיה Imagination.
במשך כמעט עשור לאחר מכן הופיעו סיפורים קצרים רבים שלו במגזיני המדע הבדיוני של התקופה ובעיקר Galaxy ו-The Magazine of Fantasy & Science Fiction. באותה תקופה הוא גם כתב תסריטים ל-15 פרקים בסדרת המדע הבדיוני הראשונה ששודרה אי פעם בטלוויזיה אמריקאית, Captain Video and His Video Rangers ומשירדה מהאקרנים ב-1955 כתב תסריטים גם לסדרות מדע בדיוני טלוויזיוניות אחרות. כמו כן, סיפורים קצרים שלו עובדו לפרקים בסדרות טלוויזיה שונות, לרבות סדרות מדע בדיוני ברוסיה, אסטוניה, ארצות הברית ומדינות נוספות.
בשנת 1954 ראה אור בהוצאת ספרי בלנטיין ספרו הראשון Untouched By Human Hands, שהיה קובץ של סיפורים קצרים. קבצים רבים שכאלה באו בעקבותיו.
בשנת 1956 התגרש שקלי מאשתו הראשונה ברברה ושנה אחר כך נישא לאשתו השנייה זיוה מירי (לבית קוויטני), ממנה נולדה לו בתו הראשונה, עליזה קוויטני, סופרת ידועה בזכות עצמה. נישואין אלה החזיקו מעמד 15 שנה, עד גירושיהם ב-1972.
ספרים, תסריטי טלוויזיה, תסכיתי רדיו וסרטי קולנוע

ספר שלם ראשון של שקלי (להבדיל מקבצי סיפורים), Immortality, Inc, יצא לאור בשנת 1959. זה היה עיבוד מחדש לסדרה שכתב בהמשכים עבור המגזין "גלקסי" שנה קודם לכן ואשר הייתה מועמדת לזכייה בפרס הוגו. הספר היה להצלחה מסחררת ובעקבותיו הוא החל לכתוב בעיקר ספרים, גם אם לא משך ידו לחלוטין מכתיבת סיפורים קצרים. ב-1993 עובד הספר הראשון והמצליח הזה שלו, לסרט מדע בדיוני מצליח אף הוא, בשם Freejack, בכיכובם של אמיליו אסטבז, אנתוני הופקינס, רנה רוסו ומיק ג'אגר.
עוד הרבה קודם לכן, ב-1963 עובד אחד מסיפוריו הקצרים הראשונים של שקלי, The Man in the Water, שפורסם ב-1961, לסרט קולנוע תחת שם Escape from Hell Island. הסרט לא הצליח במיוחד. שנתיים אחר כך, ב-1965 עובד סיפור קצר אחר שלו, Seventh Victim, שיצא לאור ב"גלקסי" ב-1953, לסרט קולנוע תחת השם The 10th Victim בכיכובם של מרצ'לו מסטרויאני ואורסולה אנדרס וב-1970 עובד סיפור קצר שלישי, The Prize of Peril, שפורסם ב-1958 לסרט טלוויזיה גרמני Das Millionenspiel. אותו סיפור עובד ב-1983, בשנית, גם לסרט טלוויזיה צרפתי Le Prix du Danger, בכיכובו בין השאר של מישל פיקולי. סיפור קצר רביעי של שקלי, The Game of X, שנכתב ב-1965 זכה אף הוא לעיבוד קולנועי בסרט Condorman של "הפקות וולט דיסני", שיצא לאקרנים ב-1981. בסרט זה כיכבו בין השאר גם אוליבר ריד, וברברה קאררה והמוזיקה הולחנה על ידי הנרי מנציני. ב-2015 עובד הסיפור "Something for Nothing" של שקלי, לסרט קולנוע רוסי בשם "Кое-что задаром", שהפקתו נמשכה יותר מ-5 שנים.
באותה תקופה שקלי הרחיב את תחומי כתיבתו גם לספורי מתח שאינם מדע בדיוני ובהמשך אף לסיפורי ריגול. כמו כן, אחדים מסיפוריו הקצרים עובדו גם לתסכיתי רדיו, תחילה במסגרת הסדרה Tales of Tomorrow, ששודרה במחצית הראשונה של שנות החמישים ברשת ABC ואחר כך במסגרת הסדרה X Minus One, ששודרה במחצית השנייה של שנות החמישים ברשת NBC.
בראשית שנות השבעים עברה המשפחה לגור באי הספרדי איביזה ושם שקלי פגש את אשתו השלישית אבי שולמן. ב-1972 הוא התגרש מזיוה מירי קוויטני ונישא לאבי שולמן. הנישואין הללו החזיקו מעמד שמונה שנים ונולדו לו מהם שני ילדים. ב-1980 הוא התגרש מאבי שולמן, חזר לארצות הברית ומונה לעורכו הספרותי הראשון של המגזין הידוע Omni. במסגרת העבודה במגזין הוא הכיר את אשתו הרביעית הסופרת ג'יי רוטבל. ב-1981 השניים נישאו, נטשו את עבודתם ב"אומני" והחלו לטייל בעולם. עם חזרתם לארצות הברית הם השתקעו בפורטלנד (אורגון) ושם שקלי הכיר את מי שתהיה אשתו החמישית גייל דנה. ב-1990, אחרי גירושיו מג'יי רוטבל הוא נישא לגייל דנה ולה הוא נשאר נשוי עד יום מותו כעבור 15 שנים.
פרסים

ספרו הראשון Immortality Inc היה מועמד לפרס הוגו ב-1959
סיפורו Shall We Have a Little Talk? היה מועמד לפרס נבולה ב-1966
סיפורו What Is Life? היה מועמד לפרס World Fantasy ב-1977
זכה בפרס "מפעל חיים" או Author Emeritus מטעם אגודת Science_Fiction_and_Fantasy_Writers_of_America, ב-2001
תרגומים לעברית

רבים מסיפוריו וספריו תורגמו לעברית (ראו רשימה חלקית להלן). בין הסיפורים הקצרים שלו שתורגמו לעברית, הסיפור "עלוקה", שהופיע בעברית עוד בסוף שנות החמישים בחוברת מס' 2 של מגזין המדע הבדיוני "קוסמוס" וכעבור עשרות שנים גם בפנטסיה 2000 (כתב עת). במגזין המדע הבדיוני האחרון הופיעו לא פחות מעשרה סיפורים שונים שלו, ביניהם "הקרבן השביעי" ו"שכר הסיכון", שתורגמו על ידי עמוס ערן והופיעו בחוברות 37 ו-42 בהתאמה, והסיפור "אני רואה אדם יושב על כיסא והכיסא נושך ברגלו", שנכתב יחד עם הרלן אליסון והופיע בגיליון מס' 10 ועוד. סיפורים נוספים של שקלי שתורגמו לעברית: "לדעת לשאול", תרגום: ראובן ביברינג, הופיע במגזין "עכשיו", חוברת 29–30 (סתיו 1974) בעריכת גבריאל מוקד, הסיפור "מודל ראשון", שהופיע בתוך הקובץ הנושא אף הוא שם זה, שתורגם על ידי עודד פלד ויצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד ב-1981, שלושה סיפורים שונים שלו - "כרטיס לטרַנאי", "נשק אולטימטיבי" ו"הקרב", שנכללו באנתולוגיה "כוכב הקופים" שיצאה לאור ב-2013 בהוצאת "ספרות יפה", ועוד.
שקלי ביקר בישראל ב-2004, מטעם הערוץ הוט ספייס, וחתם על ספריו בקרב הקהל דובר הרוסית בארץ. הוא חלה באפריל 2005 בעת ביקור ברוסיה לכבוד כנס מדע בדיוני שנערך שם ונפטר כעבור כחצי שנה.
לאחר מותו

ב-2023 יצא הסרט דאבל דייט (Robots) בכיכובם של שיילין וודלי וג'ק וייטהול המבוסס על סיפור קצר שכתב בשם "הרובוט שנראה כמוני".
ראו גם

ויליאם טן
ג'יין יולן
אלפרד בסטר
לקריאה נוספת

רוברט שקלי, אלמוות בע"מ, הוצאת מסדה, תרגום: א. דורית, 1979
רוברט שקלי ורוג'ר זילאזני, הביאו לי את ראשו של נסיך החלומות, הוצאת עם עובד, תרגום: דורית לנדס, 1994
רוברט שקלי ורוג'ר זילאזני, אם בתחילה לא תצליח, הוצאת עם עובד, תרגום: דורית לנדס, 1995
רוברט שקלי ורוג'ר זילאזני, מהתלה לא קלה, הוצאת עם עובד, תרגום: דורית לנדס, 1996
רוברט שקלי, מלכודת האנשים, הוצאת אודיסיאה, תרגום: טל ווייס, 2001
רוברט שקלי, הקרבן העשירי, הוצאת אודיסיאה, תרגום: ל. זיו-האן, 2001
רוברט שקלי, הקרבן המועדף, הוצאת אודיסיאה, תרגום: אורי סנדץ', 2001
רוברט שקלי, קרבן-צייד, הוצאת אודיסיאה, תרגום: יעל ברנדיס, 2002
הערות שוליים

↑  עורכי מגזיני המדע הבדיוני של שנות החמישים והששים חששו לפרסם יותר מסיפור אחד של אותו סופר בכל גיליון של מגזיניהם ובהיות שקלי סופר פורה "מדי" הם חייבוהו לפרסם את הסיפור השני ולעיתים אף השלישי שכתב לאותו גיליון תחת שם בדוי. בין שמות העט הבדויים בהם בחר - פין או'דונבן (Finn O'Donnevan), פיליפ ברבי, ועוד
↑  אוטוביוגרפיה קצרה של שקלי באתר הישן שלו
↑  מאמר הספד על רוברט שקלי, ניו יורק טיימס, 10 בדצמבר 2005
↑  על הסרט, באתר סינמטק תל אביב
↑  על הסרט
↑  על הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007494145605171  PLWABN: 9810638788905606  BIBSYS: 90222749  BNE: XX1023960  BnF: cb119246346 (data)  CiNii: DA0369216X  GND: 122222717  ISNI: 0000 0001 1473 2737  LCCN: n50022137  LNB: 000072695  MusicBrainz: f40777c0-a6f6-4f36-8710-e95cee5a7f43  NDL: 00456308  NKC: ola2003169752  NLG: 66451  NLK: KAC200300091  NSK: 000054347  NTA: 068859554  RERO: 02-A003826585  SNAC: w67b1nb5  SUDOC: 027136493  VIAF: 59089266   WorldCat (עם VIAF): 59089266
שמואל עזראן

| --- | --- |

 לידה:  1872 מרוקו מרוקו
 פטירה:  1956  (בגיל 84 בערך) ו' בשבט ה'תשט"ז ישראל ישראל
 כינוי:  חביבי
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תקופת הפעילות:  ?–1956 
 תחומי עיסוק:  אב בית הדין של העדה המערבית בירושלים
 תפקידים נוספים:  ראש ישיבת "טובי ישבעו"
 
הרב שמואל עזראן (תרל"ב, 1872 – ו' בשבט ה'תשט"ז, 19 בינואר 1956) היה אב בית הדין של העדה המערבית בירושלים, ראש ישיבת "טובי ישבעו" וחבר לשכת הרבנות בירושלים.
ביוגרפיה

נולד במרקש שבמרוקו לשמחה ולרב מרדכי עזראן, בן למשפחת רבנים ודיינים. למד אצל אביו ואצל רבני מרקש. כשבגר עסק במסחר עם אביו.
בשנת 1907 (ה'תרס"ז), כשהיה בן 40, עלה לארץ ישראל עם אביו והשתכן ביפו. בשנת 1926 (ה'תרפ"ו) עבר לירושלים והצטרף לישיבת המקובלים בית אל.
שימש כר"מ וכראש הישיבה של העדה המערבית "טובי ישבעו".
בתרפ"ח מונה לשמש כאב בית הדין של העדה המערבית בירושלים בבית דינו כיהנו הרב שלום אזולאי, הרב עמרם אבורביע והרב יוסף שלוש.
נפטר ב-19 בינואר 1956 (ו' בשבט ה'תשט"ז) ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
משפחתו וצאצאיו

נישא לריקה אסתר (סטיטה) בן יאיר (1969-1878), לבני הזוג נולדו שלוש בנות ובן.
בתו בלה בכורה, נישאה לאליהו עמיאל.
בתו שמחה, אמו של יוסי בן אהרון.
בנו הרב נסים דוד עזראן הקים את ישיבת "בית שמואל ואהל מרדכי" הקרויה על שמו ועל שם אביו.
נכדתו צביה, אלמנתו של הראשון לציון הרב מרדכי אליהו.
בתו מרים, נישאה למוהל הירושלמי יעקב ששון
לקריאה נוספת

שמעון ואנונו, "ארזי הלבנון: אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח", חלק ד' עמ' 2225
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "הרב נסים דוד עזראן", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך י (1959), עמ' 3620
1 2  "אוצר הרבנים", נתן צבי פרידמן, עמ' 399.
↑
שמעון ואנונו, "ארזי הלבנון: אנציקלופדיה לגאוני וחכמי יהדות ספרד והמזרח", חלק ד' עמ' 2225
↑  המועצה הדתית בירושלים - למרחב, הצפה, 22.9.1968, באתר עיתונות יהודית היסטורית
↑  הישיבה נקראה על שמו של המקדיש הגביר שלום פליקס מאלכסנדריה, ובין בוגריה נמנו הרב עמרם אבורביע והרב יוסף חיים הכהן
↑  ראו: 'חכמי המערב בירושלים' בערכו.
↑  מצבת קברו, באתר Billion Graves
↑  סרט אודותיו, סבא יעקב ששון 002, נבדק ב-2022-08-15
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012352976005171  VIAF: 3730168596724230450009   WorldCat (עם VIAF): 3730168596724230450009
שמואל צוקר

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 13 (גדעון)  מפקד הימ"מ  מפקד חטיבת איו"ש 877  מפקד חטיבת הנח"ל  מפקד אוגדת עזה  מפקד עוצבת להב  מפקד עוצבת הגליל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מפקד הימ"מ ראש מנה"ר
 
שמואל צוקר הוא איש צבא ישראלי, שסיים את שירותו בצה"ל בדרגת תת-אלוף. כיהן כמפקד חטיבת הנח"ל, מפקד אוגדת עזה ומפקד עוצבת הגליל. לאחר שחרורו מצה"ל שימש ראש מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) במשרד הביטחון. שירת גם במשטרת ישראל, כמפקד הימ"מ.
שירות צבאי

עם גיוסו לצה"ל התנדב לסיירת שקד. עבר צוקר מסלול הכשרה כלוחם, קורס סיור וקורס מ"כים חי"ר. בהמשך יצא לקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לסיירת כמפקד צוות, לחם במלחמת ההתשה ונפצע בידו. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה. בשנת 1978 שימש צוקר כמפקד גדוד 13 (גדעון) של חטיבת גולני, ופיקד עליו במבצע ליטני בקרב לכיבוש הכפר אל-ח'יאם. בשנים 1980–1981 פיקד על הימ"מ. בשנים 1986–1987 פיקד על חטיבת הנח"ל. הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד אוגדת עזה. בשנים 1992–1993 פיקד על עוצבת להב, ובשנים 1996-1994 פיקד על עוצבת הגליל. תפקידו האחרון היה נספח צה"ל בגרמניה .
לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו מצה"ל מונה לראש מנהל ההרכשה והייצור (מנה"ר) במשרד הביטחון. לאחר מלחמת לבנון השנייה שימש כחוקר מטעם ועדת וינוגרד וחקר את מהלכי עוצבת הגליל בפיקוד גל הירש. בשנת 2011 עמד בראש ועדת בדיקה פנים משרדית שבדקה את פרשת מסמך הרפז. ב-2017 סיים כהונה בת 6 שנים כראש מינהל הרכש, ופרש לגמלאות. באותה שנה מסר עדות במשטרה בעניין תיק 3000.
מתגורר בראש העין.
הערות שוליים

↑  אמיר אורן, אל תנצלו, אל תתנצלו, באתר הארץ, 25 במאי 2001
↑  איתן רבין, אל תתעסקו בשטויות, תביאו לי מחבלים הרוגים, הארץ, 12.05.1995, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  מרדכי גור, ראש המטה הכללי, הוצאת משרד הביטחון, 1998, עמודים 410–411.
↑  אל"ם שמואל צוקר מאי 86' - אוקטובר 87', באתר של חטיבת הנח"ל.
↑  תא"ל צוקר: אילו היה נכנס כוח מיוחד לחאן יונס ונחשף- התוצאות היו אחרות, ערוץ 7, 07.10.2002.
↑  הרצל בן אשר, ראש מנה"ר בקריית שמונה, "חדשות הגליל", 22.09.2011.
↑  גל הירש, סיפור מלחמה סיפור אהבה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2009, עמודים 491–492.
↑  עמוס הראל, נחשפו ליקויים במתן אישורי כניסה למשרד הביטחון לאזרחים, באתר הארץ, 2 בינואר 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.