stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דנה מודן

| --- | --- |

דנה מודן, 1991
 לידה:  29 במאי 1970 (בת 54) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 מקום לימודים:  תלמה ילין 
 בן או בת זוג:  מולי שגב (1995–2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
דנה מודן (נולדה ב-29 במאי 1970) היא תסריטאית, במאית, שחקנית, יוצרת ומנחת טלוויזיה ישראלית. זוכת חמישה פרסי האקדמיה לטלוויזיה ופרס לנדאו לאומנויות.
ביוגרפיה

דנה מודן גדלה בשיכון הרופאים בתל השומר. אביה, פרופ' ברוך מודן, היה חוקר בתחום הסרטן והאפידמיולוגיה וכיהן כמנכ"ל משרד הבריאות. אמהּ, פרופ' מיכאלה מודן, הייתה חוקרת בבית החולים תל השומר שעסקה גם בביוסטטיסטיקה. למודן שתי אחיות: רותו מודן היא קומיקסאית נודעת ופרופ' דלית מודן היא רופאת הילדים.
מודן החלה את דרכה בעיתונאות ככתבת במוסף ״סופשבוע״ של מעריב. בהמשך החלה את קריירת המשחק כאשר שיחקה בשנת 1995 בסרט "שחקנים", בשנת 1996 בסרט הקומדיה "ציפורים בניוטרל", בשנת 1996 בסרט הקצר "מלכה לב אדום" לצד שי אביבי, ובשנת 1997 בסדרה "פלורנטין". בשנת 1999 השתתפה בתפקיד משנה בסרט "צור הדסים".
בשנת 1999 יצרה והנחתה את תוכנית האירוח "יחסים מסוכנים" ששודרה בערוץ 2. בשנת 2000 הצטרפה לערוץ ביפ בכבלים, בו הנחתה תחילה את התוכנית "הקו האדום". בין השנים 2002 עד 2004 היא הנחתה בערוץ ביפ את תוכנית השידוכים ההומוריסטית "דאבל דייט" לצד הקומיקאי רועי לוי. התוכנית זכתה להצלחה ושודרה בעקבות כך בהמשך גם בערוץ 2.
בשנת 2004 הפיקה, יצרה וכתבה את סדרת הטלוויזיה "אהבה זה כואב" בה שיחקה בתפקיד הראשי לצד אסי כהן. הסדרה, ששודרה בערוץ 10, זכתה בפרס סדרת הדרמה של השנה בפרסי האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2007 יצרה וכתבה את הסדרה ״אבידות ומציאות". בשנת 2008 יצרה יחד עם יונתן קוניאק את תוכנית הטלוויזיה "טינופת", עבור ערוץ HOT3. בסוף שנת 2009 שבה לשתף פעולה עם רועי לוי בכתיבת והגשת התוכנית "עונת החתונות", אשר עונתה השנייה שודרה בשנת 2011 בערוץ הוט קומדי סנטרל בשם "עונת החתונות וצרות אחרות".
ב 2012 מודן יצרה את וכיכבה בתפקיד הראשי בסדרה "אננדה" בערוץ HOT3 אשר התבססה על חוויותיה בטיול שעשתה בהודו בשנת 2007. על סדרה זו זכתה בפרס התסריט ובפרס השחקנית בפרסי האקדמיה לטלוויזיה. העונה השנייה של הסדרה שודרה במהלך 2015.
ב-2018 מודן יצרה יחד עם רם נהרי ואסי כהן את הסדרה "ככה זה" ששודרה ב-YES. בסדרה משחקת מודן בתפקיד הראשי לצד אסי כהן פעם נוספת, 14 שנים לאחר שכיכבו יחד ב"אהבה זה כואב". הסדרה זכתה בפרס הסדרה הקומית הטובה ביותר, פרס התסריט הקומי הטוב ביותר, פרס השחקן הטוב ביותר ופרס הבמאי הטוב ביותר.
ב-2022 יצרה וכתבה את הסדרה "אבירם כץ", בה גם שיחקה, לערוץ כאן 11. בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה הסדרה זכתה באותה השנה בפרס בקטגוריית המוזיקה המקורית הטובה ביותר, ובפרס בקטגוריית השחקן הראשי הטוב ביותר.
בשנת 2024 יצא לאקרנים סרט הקולנוע הראשון בבימויה של מודן, הנכס, המבוסס על פי הרומן הגרפי של אחותה, רותו מודן. את התסריט לסרט כתבו השתיים יחד, והעבודה עליו נמשכה לאורך מספר שנים.
פרסים

מודן זכתה בפרס לנדאו למדעים ואמנויות לשנת 2021 בתחום התסריטאות.
חיים אישיים

מודן הייתה נשואה בשנים 1995 – 2006 לאיש הטלוויזיה מולי שגב. 4 שנים מאוחר יותר, בשנת 2010, נולד לה, ולבן זוגה שחר סמוחה, בנה הבכור.
הערות שוליים

↑  הילה אלפרט, זיכרונות אהבה מפולניה: האחיות רותו ודנה מודן במסע בוורשה בעקבות "הנכס", באתר ישראל היום, 5 בדצמבר 2024
ישי קיצ'לס, האם סרט הביכורים של דנה מודן מוצלח כמו הסדרות שלה?, באתר ישראל היום, 9 בדצמבר 2024
↑  ynet, דנה מודן ומולי שגב נפרדים, באתר ynet, 26 בנובמבר 2006
↑  ערן בר-און, דנה מודן אמא, באתר ynet, 31 במרץ 2010
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2011 - עלמה זק (פלפלים צהובים) | פרס האקדמיה לטלוויזיה - השחקנית הטובה ביותר בדרמה בודדת, מיני סדרה, סרט טלוויזיה וסדרת דרמה  2012 - דנה מודן (אננדה) | הבא: 2013 - איילת זורר (בני ערובה) |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291126405171  ISNI: 0000 0004 0265 5190  VIAF: 298286866   WorldCat (עם VIAF): 298286866
מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות

| --- | --- |

 בעלי תפקידים
 יו"ר:  פרופ' אריה ספוזניק
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  30°51′21″N 34°46′54″E﻿ / ﻿30.855886165354°N 34.781576395908°E﻿ / 30.855886165354; 34.781576395908
 אתר רשמי
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות(למפת צפון הנגב רגילה) מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות
 
מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות הוא מכון מחקר הנמצא בקמפוס אוניברסיטת בן-גוריון בנגב שבמדרשת בן-גוריון המתמקד בלימודי ישראל. המכון עוסק בלימוד, תיעוד וחקר ההיסטוריה, ההגות, הפוליטיקה, התרבות, החברה והמרחב הגאוגרפי של ישראל והתנועה הציונית מתוך מבט רב-תחומי, ומחויב לטיפוח חקר פועלו של דוד בן-גוריון, ראש ממשלתה הראשון של מדינת ישראל. בראש המכון עומד נכון לספטמבר 2024 פרופ' אריה ספוזניק. לצדו של המכון האקדמי פועל מרכז חינוכי – המכון למורשת בן-גוריון.
רקע

המכון הוקם מכוח חוק דוד בן-גוריון תשל"ז–1976 ועל יסוד אמנה שנחתמה בשנת 1982 בין המכון למורשת בן-גוריון לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב. המכון מטפח מחקר והוראה רב-תחומיים במדעי הרוח והחברה ומתמקד בתהליכים החברתיים, הכלכליים, הפוליטיים וההגותיים שהוליכו לכינונה של מדינת ישראל ועיצבו את התפתחותה. במכון מתקיימות תוכניות לימוד אקדמיות לתואר ראשון, במסלול ללימודי מדינת ישראל, ותוכנית בין-לאומית לתואר שני בלימודי ישראל. המכון משמש אכסניה לתלמידי מחקר מתקדמים לתואר שלישי ובתר-דוקטורנטים מהארץ ומהעולם. במכון פועלת הוצאה לאור אוניברסיטאית המוציאה לאור ספרי מחקר, כתבי עת וקובצי מקורות היסטוריים, ארכיון ומרכז מידע.
תוכניות לימודים

במכון חמישה עשר חברי סגל אקדמי החוקרים מגוון רחב של היבטים בתולדות ישראל, אשר יזמו והקימו שתי תוכניות לימוד אקדמיות:
תואר ראשון, במסלול ללימודי מדינת ישראל בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בן-גוריון. המסלול נועד להקנות ידע והבנה במגוון רחב של נושאים הקשורים במדינת ישראל, חברתה ותרבותה, מתוך גישה רב תחומית. תוכנית הלימודים עוסקת בחקר ישראל מתקופת היישוב והמאבק להקמת המדינה דרך הצמתים המרכזיים בתולדות מדינת ישראל ועד לימינו. התוכנית כוללת נושאים כמו: המבנה החברתי של ישראל, בעיות חברה וכלכלה, מיעוטים בחברה הישראלית, ישראל והתפוצות, מדיניות החוץ והביטחון, ישראל והעולם הערבי, דמוגרפיה והתיישבות, הגות ציונית וישראלית, תרבות ואמנות.
התוכנית הבין-לאומית ללימודי ישראל ע"ש וודמן-שלר לתואר שני (WSISIP). התוכנית מיועדת לסטודנטים המבקשים לרכוש הבנה מקיפה של המורכבות של ישראל ושל התפתחותה. התוכנית מאמנת את תלמידיה כמנהיגים בקהילות משלהם, המצוידים ברמה גבוהה של ידע והבנה של העבר וההווה של ישראל, ועומדים לקראת צורכי העתיד.
מרכז עזריאלי ללימודי ישראל

מרכז עזריאלי ללימודי ישראל (מעל"י) פועל במסגרת המכון ומאגד בתוכו חברי סגל אקדמי מהמכון ומשמש מסגרת לחדשנות מחקרית ואינטראקטיבית בין חברי סגל בכירים וחוקרים צעירים מדרגת דוקטורנטים ומעלה. מעל"י משמש גם אכסניה למומחים מוכרים בתחומם שאינם מכהנים כחברי סגל במוסדות להשכלה גבוהה (חוקרים נלווים), וכן משמש כמסגרת למדענים אורחים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב מתחום לימודי ישראל. נכון לשנת 2022 בראש המכון עומדת פרופ' פולה קבלו.
במוקד העיסוק של מעל"י נמצאים "לימודי ישראל", שדה מחקר החותר להיכרות מעמיקה ורב-ממדית עם המציאות הישראלית כמרחב רעיוני, פוליטי, חברתי ותרבותי – בעבר ובהווה. ייחודו של מעל"י הוא בשיתוף פעולה מחקרי בין החברים בקבוצות המחקר ובחציית הגבולות הדיסציפלינריים המקובלים. מתקיים שיתוף פעולה בין חוקרים וחוקרות בדרגות אקדמיות שונות – החל מתלמידי מחקר לתואר שלישי (דוקטורנטים) המשך בעמיתי בתר-דוקטורט וחוקרים נלווים וכלה בחוקרים מנוסים וותיקים.
ההוצאה לאור

על יסוד חוק דוד בן-גוריון (תשל"ז–1976) פועלת במכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות זה קרוב לארבעים שנה הוצאת ספרים אקדמית המוציאה לאור ספרי מחקר על אודות החברה בישראל, העם היהודי, מדינת ישראל והתהליכים שהוליכו לכינונה ומעצבים את דמותה.
להוצאת מכון בן-גוריון ספריות אחדות: מונוגרפיות מתפרסמות בספריית חקר (יו"ר המערכת פרופ' גדעון כ"ץ); אסופות של מאמרים וסדרת כתבי בן-גוריון מתפרסמים בספריית אסיף (יו"ר המערכת פרופ' קובי פלד); ואילו חיבורים שנמצאים על קו התפר שבין דיון מחקרי לדיון ציבורי על אודות מדינת ישראל והעם היהודי מתפרסמים בספריית נגב (יו"ר המערכת פרופ' קובי פלד). לכל אחת משלוש ספריות אלה מערכת אקדמית עצמאית משלה.
המכון מוציא לאור שני כתבי עת אקדמיים שפיטים:
עיונים: כתב עת רב תחומי לחקר ישראל – כתב עת מדעי רב-תחומי הרואה אור מאז 1991, העוסק בישראל מנקודות מבט מחקריות שונות ובשלל תחומי דעת. עיונים רואה אור בשתי סדרות: סדרת המאסף וסדרת נושא. עורכי כתב העת הם פרופ' עופר שיף ופרופ' אבי בראלי, עורך משנה ד"ר אורן קלמן. חברי המערכת: פרופ' אבנר בן־עמוס, אוניברסיטת תל אביב; פרופ' אבי בראלי, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; פרופ' דני גוטוויין, אוניברסיטת חיפה; פרופ' אמיר גולדשטיין, המכללה האקדמית תל חי; פרופ' מנחם הופנונג, האוניברסיטה העברית בירושלים; פרופ' נסים ליאון, אוניברסיטת בר-אילן; ד"ר סבטלנה נטקוביץ, אוניברסיטת חיפה; פרופ׳ קובי פלד, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב; פרופ' קימי קפלן, אוניברסיטת בר-אילן; פרופ' שלום רצבי, אוניברסיטת תל אביב; פרופ' עופר שיף, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
Israel Studies – כתב עת אקדמי רב-תחומי שנוסד בשנת 1996 ועוסק בהיסטוריה, בחברה, בפוליטיקה ובתרבות של מדינת ישראל. כתב העת רואה אור בשיתוף מרכז שוסטרמן באוניברסיטת ברנדייס ובהפקת ההוצאה לאור של אוניברסיטת אינדיאנה. שיתוף הפעולה עם אינדיאנה בא לידי ביטוי גם בסדרת ספרים באנגלית המוקדשת גם היא לחקר ישראל – Israel Studies Books. עורך כתב העת הוא פרופ' אריה ספוזניק, רכזת כתב העת היא נועה רבינסקי רייכל.
פרופ' קובי פלד הוא יו"ר הנהלת הוצאת מכון בן-גוריון. סמדר רוטמן היא הממונה על ההוצאה לאור.
מפעלים נוספים

ספריית המכון – במכון פועלת ספרייה אקדמית המרכזת עשרות אלפי ספרים בתחומי המחקר של המכון, ועיתונות של היישוב היהודי בארץ משנות העשרים של המאה העשרים. בספרייה אוסף של כל הספרים שנכתבו על ידי בן-גוריון ועליו, בעברית ובשפות אחרות. נמצא בה אוסף מצולם של מאמרים על ומאת בן-גוריון, שהופיעו בדפוס בעברית ובשפות אחרות, מתוך ספרים, עיתונים וכתבי עת.
ארכיון בן-גוריון – הארכיון שואב את מעמדו החוקי והמשפטי מ"חוק בן-גוריון", שחוקק בכנסת בשנת תשל"ז (1976). בארכיון מכונסים אוספים ועיזבונות המכילים מאות אלפי פריטים. גרעין הארכיון מבוסס על ארכיונו האישי של דוד בן-גוריון שהופקד בו לאחר מותו. לצד גרעין חשוב זה, הוקם בארכיון אוסף של תיעוד היסטורי אשר צולם מארכיונים רבים וביניהם: ארכיון המדינה, הארכיון הציוני המרכזי, ארכיון מפלגת העבודה בבית ברל, ארכיון ז'בוטינסקי, ארכיון העבודה במכון לבון, ארכיון לוי אשכול ועוד. לצד הארכין מוצגת תערוכת קבע המנגישה לציבור הרחב מסמכים מרכזיים מתוכו. את התערוכה אצרו פולה קבלו, עדי שרצר ועדי פורטוגז והיא זכתה בפרס נשיא המדינה וראש הממשלה להנצחת זכרו של דוד בן-גוריון.
הערות שוליים

↑  מרכז עזריאלי ללימודי ישראל, רציונל וחזון, באתר אוניברסיטת בן-גוריון
↑  אודות ספריית מכון בן-גוריון, באתר מכון בן-גוריון, מערך תשתיות המידע
↑  אודות ארכיון בן-גוריון, באתר אוניברסיטת בן-גוריון, מערת תשתיות המידע
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269119905171  LCCN: no2008045277   WorldCat (עם LCCN): no2008-045277
צדקה

ערך זה עוסק בעזרה וולונטארית - חומרית לנזקקים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
חלוקת צדקה
לעניים במנזר בצרפת, ציור מאת Louise-Magdeleine Horthemels מסביבות 1710
מבחר קופות צדקה ניידות
צדקה היא עזרה התנדבותית-חומרית לנזקקים. היא מוּנעת מרגשות החמלה הבסיסיים של האדם כלפי הזולת המצוי במחסור, או משורשים דתיים.
מתן הצדקה יכול להיות בין אדם לאדם, על ידי ארגונים וגופים ממוסדים הפועלים למען הנזקקים בקהילתם או בקהילות אחרות, וכן על ידי מדינות וגופים בינלאומיים הפועלים למען הנזקקים בכל פינה בעולם.
צדקה כערך דתי

התורה משמשת מקור עיקרי להנחלת ערך הצדקה בשלוש הדתות המונותאיסטיות. יש לה תפקיד מרכזי במרקם החיים החברתי, אם כי מעמדה הבסיסי שונה:
בנצרות הצדקה היא מצווה שבין אדם לחברו, באסלאם היא מצווה שבין המאמין לאלוהיו, וביהדות היא נחשבת בדרך כלל למצווה שבין אדם לחברו אך יש פוסקים אחדים הסבורים כי היא מצווה שבין אדם לאלוהים.
הבודהיזם מייחד לצדקה את אחד המרכיבים בדרך להגיע אל הנירוואנה, וכך גם מרבית הדתות והכתות והאמונות ברחבי העולם.
צדקה כערך דתי > צדקה ביהדות

צדקה היא מצווה בתורה, לפיה יש לתת לעני די מחסורו, ”כִּי פָתֹחַ תִּפְתַּח אֶת יָדְךָ לוֹ וְהַעֲבֵט תַּעֲבִיטֶנּוּ דֵּי מַחְסֹרוֹ אֲשֶׁר יֶחְסַר לוֹ” וכל זאת אם לנותן יש די כדי לתת.
כמו כן קיימות מצוות המחייבות נתינת חלקים מסוימים מהיבול לעניים. הדאגה לעניים במתן צדקה והקמת מוסדות צדקה ציבוריים, תפסה מקום מרכזי במסורת היהודית ובחיי הקהילה היהודית, ופסוקים ואימרות שונות מדברים בשבח הצדקה ובגמול הדתי והחברתי שנובע ממנה.
צדקה כערך דתי > צדקה בנצרות

הצדקה היא מוטיב חוזר בהטפות שמשמיע ישו ומופיעה בכל כתבי הקודש הנוצריים, השואבים את מקורותיהם גם מהתנ"ך. מעשה הצדקה כלפי עניים ונזקקים הוא ערך עליון אשר בו מצווה כל נוצרי. לנצרות מערכת ענפה של ארגוני צדקה פעילים למען נזקקים במקומות שונים, כמו "צבא הישע", והמנזרים הפזורים ברחבי העולם מסייעים לנזקקים בקהילות המקומיות השכנות להם.
צדקה כערך דתי > צדקה באסלאם

א-זכאה או א-זכאת (בתעתיק מדויק: אלזכאה בערבית: الزكاة) היא אחת מחמשת עמודי האסלאם ("ארכאן אל-אסלאם" أركان الإسلام) - המצוות העיקריות באסלאם. המצווה מחייבת את המוסלמי לתרום מכספו/תבואתו/רכושו לצדקה. הצדקה מיועדים לנזקקים.
צדקה מאורגנת

ארגוני צדקה הם גופים ציבוריים המפעילים מנגנון לוגיסטי המיועד להעברת צדקה. ארגונים אלו בדרך כלל אוספים תרומות ומתרגמים אותן למתן צדקה לנזקקים. בין הדרכים הנפוצות בהן מועברת הצדקה לנזקקים: חלוקת מזון, צעצועים, בגדים ועוד.
ארגונים רבים אוספים תרומות באמצעות מסע פרסום, לעיתים תוך גיוס ידוענים. כמה מהם זכו לתהודה בינלאומית כמו: האם תרזה שזכתה בפרס נובל לשלום על פעילותה המתמשכת למען ילדים רעבים בהודו, והזמר בוב גלדוף שגייס בשנות ה-80 שורה של אמנים מפורסמים למכירת סינגל שהכנסותיה הוקדשו לילדים רעבים באפריקה.
צדק מול צדקה

ישנו ויכוח אידאולוגי לגבי ההשפעה החיובית של צדקה ותרומה בפרט.
המתנגדים לצדקה אומרים שהיא מגלמת בסך הכול "כיבוי שריפות" - נתינה חומרית לנזקק לה, לעתיד הקרוב - לעומת ניסיונות למיגור מצב בו יש נזקקים מלכתחילה. היחס השלילי לצדקה יכול גם לנבוע מתופעות התרמה רחבות ממדים, אשר מולידות לעיתים גם תופעות שליליות כגון התרמה בלתי ממוסדת לצדקה ותרבות ה"שנור".[דרוש מקור]
ישנם בעלי השקפות סוציאליסטיות או אנרכיסטיות הרואים בדרכים שונות של מתן צדקה סוג של צדקנות וצביעות חברתית. על פי השקפתם – יש בה קיבוע מעמד העוני על ידי מתן צדקה מדודה ויציאת ידי חובת החלוקה האמיתית של עושר בין כל בני האדם. באופן דומה, יש כאלה הרואים באירועי צדקה מתוקשרים – מעשה שלילי המונע מטעמים של יחסי ציבור.
ראו גם

התרמה
גמילות חסדים
נדבנות
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק ט"ו, פסוק ח'
| אסלאם |
| --- | --- | --- |
| חמשת עמודי האסלאם | שהאדה (העדות) • אלצלאה (התפילה) • אלזכאה (הצדקה) • צום • אלחאג' (העלייה לרגל) | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| פלגים עיקריים | אסלאם סוני • אסלאם שיעי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אישים מרכזיים | מוחמד • ח'ליף ושושלות הח'ליפים • נביאי האסלאם • אימאם שיעי • מהדי • בני לווייתו של מוחמד • נשות מוחמד | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| דמויות היסטוריות נוספות | פאטמה בת מוחמד • עבדאללה אבן א-זובייר • אבו להב | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| קרבות בראשית האסלאם | קרב בדר • קרב אוחוד • קרב השוחה • קרב ח'ייבר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| אנשי דת (עולמא) | מאלכ אבן אנס • אל נעמאן בן ת'אבת אבו חניפה • אחמד אבן חנבל • מוחמד אבן אידריס א-שאפעי • אבן חג'ר אל-עסקלאני • אל-ע'זאלי | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| ערים קדושות | מכה • אל-מדינה • ירושלים • נג'ף • כרבלא • כופה • כאט'מיה • משהד • סאמרא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| האתרים הקדושים ביותר | מסגד אל-חראם • מסגד הנביא • מסגד אל-אקצא | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| חגים | הג'רה • לוח השנה המוסלמי • עיד אל-פיטר • עיד אל-אדחא • עשוראא • ארבעין • לילת אל-קאדר | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| מבנים | מסגד • מינרט • מחראב • הכעבה • אדריכלות איסלאמית | אללה, שמו של האל בדת האסלאם |
| תפקידים דתיים | אייתולה • מרג'ע • אימאם • מולא • קאדי • מופתי • מואזין |  |
| טקסטים וחוקים | קוראן • חדית' • אסנאד • מתן • תפסיר • סונה • פיקה • פתווה • שריעה |  |
| אסכולות השריעה | חנפית • חנבלית • ג'עפרית • מאלכית • שאפעית |  |
| אסכולות הכלאם | אשעריה • ג'בריה • מאתורידי • מורג'יאה • מֻעתזילה |  |
| פלגים שיעים | את'נא עשריה • אסמאעיליה • זיידים |  |
| פלגי הח'וארג' | צאפריים • אזארקה • איבאדיה |  |
| תנועות | סופיות • והאביה • סלפיה • אסלאמיזם • אסלאם ליברלי |  |
| פלגים אחרים | אומת האסלאם • חמשת האחוזים • המסורים • אחמדים • זקרי • עלווים |  |
| אמונות קשורות | באביזם • בהאאים • יזידים • סיקיזם |  |
פורטל אסלאם • מונחים בסיסיים • כל הערכים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4383122-9 
קופת צדקה יהודית מעוצבת בחזית בית הכנסת של חסידי צאנז בצפת
קופת צדקה נוצרית, בכנסייה בשוודיה
קופות צדקה בישראל של חסדי נעמי וקופת העיר בני ברק
ג'ובאני אלבר

אלבר דה סוזה (בפורטוגזית: Giovane Élber; נולד ב-23 ביולי 1972), הידוע בשם ג'ובאני אלבר, הוא כדורגלן עבר ברזילאי, אשר שיחק כחלוץ.
את מרבית הקריירה העביר בגרמניה, שם ייצג רוב הזמן את באיירן מינכן (6 עונות), וכבש בסך הכל 133 שערי בונדסליגה ב-260 משחקים עבור שלושה מועדונים שונים.
קריירת מועדונים

אלבר גדל במחלקת הנוער של מועדון עיר הולדתו לונדרינה, ובשנת 1990 הצטרף לקבוצת הבוגרים של המועדון האיטלקי מילאן. בעונתו הראשונה בסרייה א', לא זכה לדקות משחק, והושאל לגראסהופרס השווייצרית. אלבר סייע לקבוצתו לעלות שלב במסגרת עונת 1992/1993 בגביע אופ"א, לאחר ניצחון חוץ מול ספורטינג ליסבון הפורטוגלית, משחק בו כבש צמד שערים. אלבר כבש עבור המועדון למעלה מ-50 שערים רשמיים, ובקיץ 1994 חתם בקבוצת שטוטגרט מהבונדסליגה.
במשחק הבכורה שלו במדי שטוטגרט, כבש אלבר בניצחון הביתי 1–2 מול המבורג. את עונת הבכורה שלו בקבוצה סיים עם 8 שערים, כאשר בשבע העונות שלאחר מכן סיים עם מספר דו ספרתי של כיבושים. בעונת 1996/1997, כבש אלבר 17 שערי ליגה ו-3 שערי גביע, כולל צמד בגמר הגביע הגרמני בו ניצחה קבוצתו 0–2 את אנרג'י קוטבוס. אלבר היה חלק משלישיית התקפה שכללה גם את קרסימיר בלאקוב ופרדי בוביץ', אשר כונתה "משולש הקסמים" (בגרמנית: Magisches Dreieck).
בקיץ שלאחר מכן, חתם אלבר בבאיירן מינכן, במדיה היה שותף לזכייה בארבע אליפויות בונדסליגה (כולל שני דאבלים), ליגת האלופות, הגביע הביניבשתי ועוד מספר גביעים. כמו כן, סיים כמלך השערים של הקבוצה בחמש מתוך שש עונות.
בשנת 2003 חתם אלבר באולימפיק ליון, והיה שותף לזכייתה באליפות הליגה הצרפתית, אולם סבל מפציעות שהשביתו אותו למשך כמעט עונה שלמה, בה זכתה ליון באליפות נוספת.
בינואר 2005, חתם בבורוסיה מנשנגלדבך הגרמנית, במדיה רשם 4 הופעות ליגה בלבד. בינואר 2006 חזר לשחק בברזיל, לאחר היעדרות של 15 שנה, כאשר חתם בקרוזיירו. שלושה מחזורים לסיום עונתו הראשונה בקבוצה, הודיע על פרישה ממשחק פעיל עקב פציעותיו הרבות וכן עקב אובדן אביו.
קריירה בינלאומית

בשנתו הראשון כשחקן נבחרת ברזיל, 1998, כבש אלבר 6 שערים ב-6 משחקים. בשלוש השנים שלאחר מכן, שותף ב-9 משחקים בלבד עבור ברזיל, בהם הוסיף למניין כיבושיו שער בודד.
תארים > מועדונים

גראסהופרס:
הגביע השווייצרי: 1993/1994
שטוטגרט:
הגביע הגרמני: 1996/1997
באיירן מינכן:
בונדסליגה: 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2002/2003
הגביע הגרמני: 1997-1998, 1999/2000, 2002/2003
גביע הליגה הגרמנית: 1997, 1998, 1999, 2000
ליגת האלופות: 2000/2001
הגביע הביניבשתי: 2001
אולימפיק ליון:
ליגה 1: 2003/2004, 2004/2005
גביע האלופות (צרפת): 2004
קרוזיירו:
ליגת מינאס גיראס: 2006
תארים > אישיים

בונדסליגה: מלך השערים לעונת 2002/2003 (בצוותא עם תומאס כריסטיאנסן)
ליגת העל השווייצרית: מלך השערים לעונת 1993/1994
דוד גויטיין

דוד גויטיין (12 בספטמבר 1900 - 1 בינואר 1961) היה שופט בית המשפט העליון בישראל ושגריר ישראל הראשון בדרום אפריקה.
ביוגרפיה

גויטיין נולד בלונדון ללאה ברנט, ילידת אנגליה, ולקלמן גויטיין, יליד הונגריה. בהיותו בן ארבע התייתם מאביו. אמו גידלה את שני אחיו, אחותו ואותו ברוח המסורת היהודית, ודאגה שילמדו עברית מגיל צעיר.
גויטיין סיים את חוק לימודיו במשפטים וכן למד אנתרופולוגיה וכלכלה בבית הספר לכלכלה של לונדון. באוניברסיטה זו פגש את משה שרתוק וצבי שוורץ והם התיידדו. גויטיין השתייך ל"תנועת הבונים" הציונית ולאחר שנפגש באורה מויאל, אחותו של אל"ם אהרון מויאל, עלה בעקבותיה בשנת 1929 לארץ ישראל. שנה לאחר שעלו בני הזוג לישראל, נישאו בעיר תל אביב ולימים התיישבו בבית גויטיין אשר בירושלים.
בטרם הוסמך לעסוק בעריכת דין תחת המנדט הבריטי, גויטיין התקבל לשמש כעורכו של העיתון Palestine Bulletin, ובין השנים 1929–1931 כתב עבורו מאמרים ופיליטונים. גויטיין כתב אף בעיתונות היהודית והכלל עולמית. מאמריו עסקו בהווי הארצישראלי ובבעיות שעמדו בפני היישוב. גויטיין כתב, בין היתר, אודות בעיית החוקה, בעיית פשע וענישה, שאלת היחסים בין חילונים ודתיים, קיבוץ גלויות והצורך לשמר את המורשת התרבותית שמביאה כל קהילה בעלותה ארצה. הוא דן בבעיית מעמד האישה ובשאלה האם הכול שפיט. בהיותו חניך האסכולה הבריטית לא האמין שהיישוב הארץ הישראלי הקטן רשאי לכתוב חוקה שתחייב את ההמונים שעוד יבואו. גויטיין התנגד לתפיסה שהכול שפיט. הוא התייחס לפשיעה כאל מחלה ושיער ש"יבוא יום ויסתכלו עלינו השופטים כעל ברברים על שהושבנו פושעים אלימים בבתי סוהר בלי לדאוג לריפויים, כמו שאנו מסתכלים היום על השופטים שדנו חולי נפש לעונשים ולמאסר על לא עוול בכפם". כתיבתו הצטיינה בקלילות ובהומור, ולימים נמצאו אלה גם בפסיקותיו כשופט.
הוסמך כעו"ד בלונדון לפני עלייתו לארץ ישראל, ובהמשך הוסמך לעריכת דין בארץ ישראל המנדטורית והצטרף למשרדו של עורך הדין הערבי-נוצרי נסיב אבקריוס ביי, והיה לשותפו. אחד המשפטים הנודעים שבהם השתתפו כסניגורים היה משפטו של ראובן שיינצוייט שהואשם ברצח המהנדס יעקב צוואנגר, פרשה הידועה כ"הרצח בחולות תל נוף".
בימות המאבק בבריטים ייצג את לוחמי המחתרות מכל הארגונים בפני בתי המשפט הבריטיים, הרגילים והצבאיים. בתחילת מלחמת העצמאות מונה לשופט צבאי מטעם "ההגנה" בירושלים הנצורה ומאוחר יותר השתתף בצוות שהכין את הקודקס המשפטי לספר החוקים של מדינת ישראל. מפעל זה נחשב בעיניו כאחד מהתרומות החשובות שלו למשפט הישראלי ועליו נודעה גאוותו.
לאחר קום המדינה היה אחד משבעה מועמדים לכהונת שופט בבית המשפט העליון, בהיותו אחד מבכירי עורכי הדין בארץ, אולם לבסוף התמנו רק חמישה והוא לא היה אחד מהם. בין השנים 1949–1953 שימש כשליח מדינת ישראל הראשון בדרום אפריקה, תחילה כציר ולאחר מכן כשגריר, וכציר בשגרירות ישראל בוושינגטון הבירה.
עם שובו לישראל, ב-11 בדצמבר 1953 מונה לכהונת שופט בית המשפט העליון. ישב בערכאת הערעור בפרשת קסטנר וכתב את דעת המיעוט. בהכנות מערכת המשפט הישראלית לשפיטת אדולף אייכמן נקט בדעה שהמידע בנושא מועט מכדי להעמידו לדין. גויטיין היה השופט הישראלי הראשון ששימש כשופט בבית הדין הבינלאומי לצדק בהאג, וישב כנציג ישראל במשפט נגד בולגריה בנושא הפלת מטוס אל על. במשפט זה כתב את דעת המיעוט, בפסק דין שנלמד עד היום.
בהשקפותיו היה גויטיין ליברל וסוציאליסט[דרוש מקור].
בימיו האחרונים עסק במפעל גדול של תרגום פסקי הדין של בית המשפט העליון לאנגלית, מלאכה שלא זכה לסיים.
ביתו ברחוב אוסישקין 22 בשכונת רחביה בירושלים תוכנן על ידי האדריכל ריכארד קאופמן והושלם בשנת 1929.
אלמנתו אורה, יקירת העיר ירושלים, נפטרה ב-23 ביולי 2006. הפרופסור קלמן גויטיין הוא בנם של בני הזוג.
השופט דוד גויטיין הונצח ברחוב על שמו בשכונת פסגת זאב בירושלים.
הערות שוליים

↑  Palestine Bulletin הפך בהמשך ל-Palestine Post שהעיתון The Jerusalem Post הוא צאצאו
↑  המוסד העליון  לצדק קיבל "תגבורת", מעריב, 25 בדצמבר 1953
↑  עד המלך מספר על רצח צווונגר, דבר, 18 ביולי 1937
במשפט רצח צואנגר, דבר, 19 ביולי 1937
1 2  סיונה כהני, עו"ד פרטי בעליון, באתר הארץ, 27 ביוני 2007
1 2  נפטר השופט דוד מ. גויטין, הארץ, 30 ביולי 1961
↑  היוקם בית הדין העליון הקבוע על ידי מועצת המדינה הזמנית, על המשמר, 15 ביולי 1948
↑  הודעה על מינוי שופט בית המשפט העליון, ילקוט הפרסומים 325, תשי"ד, 20 בדצמבר 1953, עמ' 323
| שופטים לשעבר בבית המשפט העליון |
| --- | --- | --- |
| נשיאים | זמורה • אולשן • אגרנט • זוסמן • לנדוי • כַהן • שמגר • ברק • ביניש • גרוניס • נאור • חיות |  |
| שופטים | דונקלבלום • חשין • אסף • זילברג • ברנזון • גויטיין • ויתקון • כהן • מני • הלוי • קיסטר • עציוני • שרשבסקי • בן-פורת • אשר • אלון • בכור • בייסקי • לוין • כהן • כהן • לוין • בך • נתניהו • חלימה • גולדברג • מלץ • אור • מצא • חשין • זמיר • דורנר • טל • שטרסברג-כהן • קדמי • טירקל • אנגלרד • ריבלין • פרוקצ'יה • לוי • ארבל • זילברטל • רובינשטיין • ג'ובראן • דנציגר • שהם • מלצר • מזוז • הנדל • קרא • ברון • פוגלמן |  |
| שופטים במינוי זמני | בקר • זהר • לוין • צלטנר • כהן • בן-עתו • שילה • שינבוים • אבנור • וייס • בן דרור • וינוגרד • ולנשטיין • אריאל • אלוני • בן יאיר • גולדברג • אלון • אילן • זועבי • ברלינר • עדיאל • חשין • שוחט |  |
ראו גם: שופטים מכהנים
שלט על ביתו של השופט דוד גויטיין ברחוב אוסישקין בירושלים
התיכון ליד האוניברסיטה

| --- | --- |


 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1935–הווה (כ־89 שנים)
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב
 בעלי תפקידים
 מנהל:  ארז הקר
 מיקום
 מיקום:  רחוב פרופ' מנשה הראל, גבעת רם, ירושלים
 מדינה:  ישראל
 קואורדינטות:  31°46′50″N 35°11′49″E﻿ / ﻿31.78055556°N 35.19694444°E﻿ / 31.78055556; 35.19694444
 http://www.leyada.net
  (למפת ירושלים מוגדלת) התיכון ליד האוניברסיטה(למפת ירושלים רגילה) התיכון ליד האוניברסיטה(למפת הרי ירושלים רגילה) התיכון ליד האוניברסיטה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) התיכון ליד האוניברסיטה he
 
התיכון ליד האוניברסיטה, המכונה בראשי תיבות ליד"ה (או בשמו הקודם, "תיכון בית הכרם"), הוא בית ספר הכולל חטיבת ביניים ובית ספר תיכון ליד האוניברסיטה העברית בגבעת רם בירושלים.
בשל תנאי הקבלה הגבוהים ובוגריו הנודעים הרבים, לבית הספר מוניטין של תיכון יוקרתי.