stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיגוע בצומת אריאל (2018)
הפיגוע

בצהרי כ' בשבט תשע"ח (5 בפברואר 2018), בשעה 14:20 לערך, עמד הרב איתמר בן גל תושב הר ברכה, בטרמפיאדה בכיכר שבכניסה הראשית לאריאל, בדרכו מגבעת שמואל לברית מילה של אחיינו שנערכה בהר ברכה. הרב בן גל (בן 29), נשוי ואב לארבעה, שימש כרב ומחנך בישיבת בני עקיבא גבעת שמואל. קודם לכן שימש בהוראה בישיבת הר ברכה.
באותה עת הגיע במונית שירות פלסטינית לצומת אריאל המחבל עבד אלחכים עאצי, ערבי-ישראלי בן 19 בעל תעודת זהות כחולה, בן לערביה-ישראלית ילידת נצרת ותושבת חיפה, ולאב ערבי-פלסטיני משכם. הוא הפעיל חשבון פייסבוק בו התבטא פעמים רבות בשבח פיגועי טרור נגד יהודים, אולם קיים קשרים עם נערות יהודיות. התגורר בעבר ביפו ואף שהה מספר שבועות בבית השנטי - עמותה שמטרתה לסייע לנוער בסיכון. קודם בואו לצומת רכש והצטייד בשתי סכינים באורך של כ-27 ס"מ.
הרוצח ירד בעברו השני של הכביש, וזיהה את בן גל העומד בטרמפיאדה כיהודי בשל בגדיו והכיפה שחבש לראשו. הוא התקרב אל הרב בן גל מאחור, שלף את אחת הסכינים, ודקר את הרב בן גל בעוצמה רבה בחזהו ובבטנו. הרב בן גל נאבק וניסה לנוס מן המקום. הרוצח רדף אחריו במטרה להמשיך ולדקור אותו. הדבר נמנע בזכות עובר אורח, קצין צה"ל בחופשה שהבחין במתרחש ופגע במחבל ברכבו.
בן גל רץ לכיוון אוטובוס חברת אפיקים שעמד באזור, דפק על שמשת הדלת, צעק אל עבר הנהג "פיגוע, דקרו אותי", והתמוטט במקום. הוא פונה לבית החולים בילינסון בפתח תקווה, תוך כדי פעולות החייאה, אולם הרופאים נאלצו לקבוע את מותו כעבור זמן קצר. תיעוד הפיגוע ממצלמות האבטחה פורסם בכלי תקשורת עוד באותו יום.
לאחר הפיגוע

הרב איתמר בן גל הובא בבוקר יום המחרת למנוחות בבית העלמין ביישובו הר ברכה. בהלווייתו השתתפו מאות בני אדם, ביניהם יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין, שר החקלאות אורי אריאל, הרב אליעזר מלמד, הרב שרגא פרוכטר ואישי ציבור נוספים.
לאחר הפיגוע > המצוד אחר המחבל

מיד לאחר הפיגוע, נמלט המחבל עבד אלחכים עאצי בסיוע רכב פלסטיני אל הכפר כיפל חרת' הסמוך ומצא בו מחסה זמני. כוחות צבא גדולים פתחו במרדף אחר הרכב באמצעותו נמלט, וחיילים ביצעו סריקות באזור העיירה סלפית והכפרים הסמוכים לה. כן הוחרמו מצלמות אבטחה של בעלי עסקים ובתים פרטים בתוואי ההימלטות של המחבל. בערב הסמוך לפיגוע פעלו כוחות מיוחדים של צה"ל בשכם, סביב ביתו של אבי המחבל. במהלך התפרעויות בהשתתפות מאות פלסטינים אשר ידו מטענים, בקבוקי תבערה ואבנים, נעצרו שבעה מהפורעים.
המחבל המשיך בבריחה לשכם, שם הסתתר במשך כחודש וחצי, עד לכידתו בידי כוחות שב"כ, ימ"מ וחטיבת שומרון (גדוד 90) של צה"ל. בבית בו נלכד, צפונית לקסבה של שכם, שהו גם ילדים. בחקירתו התברר כי החליף מספר מקומות מסתור במהלך מנוסתו. עמו נעצרו פלסטינים אשר סייעו לו להסתתר, חרף העובדה שלא היה תושב המקום.
לאחר הפיגוע > ההרשעה

ביולי 2019 הרשיע בית המשפט המחוזי בלוד את המחבל ברצח, לאחר שהמחבל הודה במעשה. ארגון חוננו ייצג את משפחת בן גל כנפגעי העבירה בנובמבר 2019 גזר בית המשפט עונש מאסר עולם על המחבל, וכן תשלום פיצוי של 258 אלף שקלים לאלמנה ולילדיו היתומים של הרב. במאי 2018 חשף משרד הביטחון כי במסגרת תשלומי הרשות הפלסטינית למחבלים ולמשפחותיהם מעניקה הרשות משכורת חודשית לרוצח, אשר סכומה הכולל יגיע בעתיד ללמעלה מ-12 מיליון ש"ח.
כתבי אישום נוספים הוגשו נגד אביו וסייענים נוספים, אשר סייעו לרוצח בזמן מנוסתו. ארגון חוננו קרא להעמיד לדין את כלל הסייענים הקשורים למחבל, וכן את הצוותים הרפואיים שטיפלו בו בבתי החולים אל-רחמה ורפידיה בשכם, מבלי לדווח על הימצאותו. עוד קרא הארגון לשר הפנים אריה דרעי לשלול את אזרחותו הישראלית של המחבל.
לאחר הפיגוע > הדלקת משואה על ידי האלמנה

בעקבות הפיגוע הדליקה אלמנתו מרים בן גל משואה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, לצד יעל שבח אלמנת הרב רזיאל שבח שנרצח בפיגוע ירי שבועות ספורים קודם לכן. בעקבות הפיגועים התכופים בין השתיים נרקם קשר.
תגובות לפיגוע > תגובות בישראל

ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין ואישי ציבור נוספים, פרסמו דברי תנחומים למשפחת בן גל, והבהירו כי מדינת ישראל תעשה כל מאמץ ללכוד את המחבל. ראש עיריית אריאל אלי שבירו, בשטחה אירע הפיגוע, התבטא ברוח דומה וקרא להחיל את ריבונות מדינת ישראל על יהודה ושומרון. ראש המועצה האזורית שומרון יוסי דגן אמר: "לצערנו מדובר במקום עליו התרענו אינספור פעמים בעבר, מקום שמשמש כמקום לירידה של המוני שבח"ים מהתחבורה הציבורית הישראלית בשומרון. פיגוע קשה שני בחודש. תושבי השומרון חזקים. הטרור לא ינצח אותנו".
במהלך השבעה ביקרו בבית המשפחה בהר ברכה נשיא מדינת ישראל ראובן ריבלין, רעיית ראש הממשלה שרה נתניהו, שר הכלכלה אלי כהן, סגנית שר החוץ ציפי חוטובלי, ראש האופוזיציה יצחק הרצוג, ואחרים.
לאחר הפיגוע פרסמה אשת הנרצח מרים בן גל, מספר פעמים קריאה לראש הממשלה נתניהו לאשר בניית מאות יחידות דיור חדשות ביישוב הר ברכה, כחלק מאישור תב"ע ליישוב, כמענה ציוני לפיגוע. בתגובה הודיע נתניהו באמצעות ראש לשכתו יואב הורוביץ, אשר ביקר בבית המשפחה במהלך השבעה, כי "נעשה הכל" על מנת להרחיב את הר ברכה. הגשת התב"ע התקדמה בצעדים מדודים.
כשנה לאחר הרצח נקראה כיכר אריאל על שמו של הרב איתמר בן גל. בטקס החניכה השתתפו שר התחבורה ישראל כץ, יוסי דגן, אורן חזן, מפקד חטיבת שומרון שגיב דהן, בני משפחת הנרצח ואחרים. כמו כן, אחד הרחובות ביישוב הר ברכה בו התגורר נקרא על שמו. בטקס השתתף שר העובדה והרווחה אופיר אקוניס, ובשנת התשפ"ב, 2022, הונחה אבן פינה לשכונה חדשה בהר ברכה שתיקרא על שמו. הרב אליעזר מלמד, רב היישוב הר ברכה, הקדיש את הכרך "העם והארץ" מתוך סדרת הספרים פניני הלכה לזכרו, וצרף כהקדמה את דברי ההספד שאמר בהלוויה. במלאת חודש לרצח, המשפחה ארגנה מיזם שבמסגרתו הם מציעים לקחת על עצמם דבר אחד מדמותו וממעשיו הטובים.
תגובות לפיגוע > תגובות בין-לאומיות

יממה לאחר הפיגוע כתב שגריר ארצות הברית בישראל דייוויד פרידמן: "לפני עשרים שנה תרמתי אמבולנס להר ברכה, בתקווה שישתמשו בו להעביר תינוקות בריאים. במקום זאת אדם מהר ברכה נרצח על ידי מחבל, מותיר מאחור אישה וארבעה ילדים. 'המנהיגים' הפלסטינים היללו את המחבל. מתפלל עבור משפחת בן גל". בעקבות דבריו פרסם גדעון לוי מאמר בהארץ, בו כינה את הר ברכה - "הר קללה". בתגובה פרסום פרידמן ציוץ ברשת הטוויטר: "מה קרה ל"הארץ"? ארבעה ילדים קטנים יושבים שבעה על אביהם שנרצח והעיתון הזה מכנה את קהילתם "הר קללה". האם אין להם הגינות?".
שר החוץ הגרמני זיגמר גבריאל, שביקר בישראל שבוע קודם לפיגוע, התבטא: "זהו פשע הדמים השני שמתרחש בתוך חודש. הרצח ממלא אותנו בצער רב ובדאגה רצינית. אלימות וקריאה לאלימות לא יובילו לכך שישראלים ופלסטינים יוכלו לחיות זה לצד זה בשלום ובביטחון". שגריר האיחוד האירופי בישראל עמנואל ז'ופרה כתב: "היום נדקר אזרח למוות סמוך לאריאל. מחשבותיי עם משפחת הקורבן. אין שום הצדקה לאלימות ולטרור. אני מקווה שהתוקף יובא לדין".
תגובות לפיגוע > תגובות ברשות הפלסטינית

ארגון הטרור הפלסטיני חמאס שיבח את הפיגוע וכינה אותו "פעולת גבורה מוצלחת", לאחר פיגוע הירי ליד חוות גלעד בו נרצח כחודש קודם לכן הרב רזיאל שבח. בהודעה שפרסם כתב: "פיגוע הדקירה מוכיח שאינתיפאדת אל-קודס נמשכת". סמוך באותו חודש פרסם הארגון פוסטר בו תמונות נרצחי פיגועים, ביניהם הרב בן גל. ארגון הטרור הפלסטיני הג'יהאד האיסלאמי בירך אף הוא על הפיגוע, ופרסם הודעה בה נאמר: "מדובר בפעולת גבורה הבאה כתגובה טבעית לפשעי הכיבוש של הציונים נגד העם הפלסטיני".
הדיווח של כלי התקשורת הרשמי של הרשות הפלסטינית וואפא על הפיגוע לא כלל גינוי כלשהו.
ראו גם

פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2018
הפיגוע המשולב בצומת אריאל
פיגוע הירי באריאל (2022)
הפיגוע המשולב באריאל (2022)
יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג

יוהאן השישי, רוזן נסאו-דילנבורג (22 בנובמבר 1536 - 8 באוקטובר 1606), היה בנו השני של וילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג ואחיו הצעיר של וילם הראשון, נסיך אורנז'. יוהאן הוא אב קדמון של בית אוראניה-נסאו אשר שלט בהולנד עד לשנת 1898.
ביוגרפיה

יוהאן נולד בדילנבורג ב-22 בנובמבר 1536, לוילהלם הראשון, רוזן נסאו-דילנבורג וליוליאנה משטולברג, בתם של בודו השמיני, רוזן שטולברג-ורניגרודה ואנה מאפשטיין-קניגשטיין, ובצעירותו למד בשטרסבורג. אחיו הבכור וילהלם היה היורש לנסיכות אורנז', ובעקבות כך ירש יוהאן את נחלות אביו לאחר מותו בשנת 1559, והפך לרוזן של נסאו-דילנבורג, קצנלבוגן, דיאץ, זיגן והדאמאר. בשנת 1561 מת יוהאן השלישי, רוזן נסאו-בילשטיין, ויוהאן ירש את נסאו-בילשטיין.
יוהאן תמך באחיו וילהלם לא רק מבחינה פוליטית אלא גם כלכלית, ואף העניק מקלט למשפחתו כאשר הם היו צריכים לברוח מהולנד עם פרוץ מלחמת שמונים השנים. בשם אחיו הוא היה מעורב במעצרה ובהסגרתה של אשתו השנייה של וילהלם, אנה מסקסוניה, ומאסרה של עורך דינה יאן רובנס, שהואשם בפרשת אהבים עם אנה, ומאוחר יותר היה יוהאן אחראי לחינוך בתה כריסטינה פון דיאץ. לאחר התייצבות המצב בהולנד, החזיר יוהאן את ההלוואות שניתנו למלחמה נגד ספרד. בשנת 1594 הוסכם על פרעון זה, אך רק לאחר 30 שנה ניתן היה להשלים אותו.
שלושה מבניו וארבעת אחיו נפלו בקרבות לשחרור הולנד. יוהאן היה היחיד מבין אחיו שמת מסיבות טבעיות, כשהיה בן 69.
יוהאן ביצע ארגון מינהלי מקיף לנחלותיו, ובשנת 1572 העביר את דת המדינה מלותרניזם לקלוויניזם. בין השנים 1577 עד 1580 כיהן יוהאן כמושל חלרה, ובשנת 1579 היה ממקימי את האיחוד של אוטרכט.
במהלך שלטונו שנמשך כמעט 50 שנה, נערכו 70 משפטים נגד מכשפות, שהובילו ל-40 הוצאות להורג, כולל 3 התאבדויות, אולם מספרים אלו היו הרבה פחות מהממוצע במדינות האחרות שנוהל בהן ציד מכשפות.
ב-8 באוקטובר 1606 מת יוהאן בדילנבורג, ובנו וילהלם לודוויג, רוזן נסאו-דילנבורג עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-16 ביוני 1559 התחתן יוהאן עם אליזבת מלויכטנברג, בתם של גאורג השלישי, רוזן לוכטנברג וברברה מברנדנבורג-אנסבך-קולומבך, ממנה נולדו לו 13 ילדים:
וילהלם לודוויג, רוזן נסאו-דילנבורג (1560–1620)
יוהאן השביעי, רוזן נסאו-זיגן (1561–1623)
גאורג, רוזן נסאו-דילנבורג (1562–1623)
אליזבת מנסאו-דילנבורג (1564–1611), התחתנה עם פיליפ הרביעי, רוזן נסאו-ויילבורג, ולאחריו התחתנה עם וולפגנג ארנסט הראשון, רוזן איזנבורג-בידינגן
יוליאנה מנסאו-דילנבורג (1565–1630), התחתנה עם אדולף היינריך, רוזן דוהן, ולאחריו התחתנה עם יוהאן אלברכט הראשון, רוזן זולמס-בראונפלס
פיליפ מנסאו (1566–1595)
מריה מנסאו-דילנבורג (1568–1625), התחתנה עם יוהאן לודוויג הראשון, רוזן נסאו-ויסבאדן-אידשטיין
אנה זיבילה מנסאו-דילנבורג (1569–1576)
מתילדה מנסאו-דילנבורג (1570–1625), התחתנה עם וילהלם החמישי, רוזן מנספלד-ארנשטיין
אלברכט מנסאו-דילנבורג (1572)
ארנסט קזימיר הראשון, רוזן נסאו-דיאץ (1573–1632).
לודוויג גינתר מנסאו (1575–1604)
בן מת (1579)
ב-13 בספטמבר 1580 התחתן יוהאן בשני עם קוניגונדה יקובה מפפאלץ-זימרן, בתם של פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ ומריה מברנדנבורג-קולומבאך, ממנה נולדו לו 4 ילדים:
בן מת (1581)
מריה אמליה מנסאו-דילנבורג (1582–1635), התחתנה עם וילהלם הראשון, רוזן זולמס-בראונספלד-גרייפנשטיין
קוניגונדה מנסאו-דילנבורג (1583–1584)
בן מת (1585)
ב-14 ביוני 1586 התחתן יוהאן בשלישית עם יוהאנטה מזיין-ויטגנשטיין, בתם של לודוויג הראשון, רוזן זיין ויטגנשטיין ואנה מזולמס-בראונפלס, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
גאורג לודוויג מנסאו-דילנבורג (1588)
יוהאן לודוויג מנסאו-הדאמאר (1590–1653)
יוהאנטה אליזבת מנסאו-דילנבורג (1593–1654), התחתנה עם קונרד גומפרכט, רוזן בנטהיים-לימבורג
אנה מנסאו-דילנבורג (1594–1660), התחתנה עם פיליפ ארנסט, רוזן איזנבורג-בירשטיין
מגדלנה מנסאו-דילנבורג (1595–1633), התחתנה עם גאורג אלברכט הראשון, רוזן ארבאך
אנה אמליה מנסאו-דילנבורג (1599–1667), התחתנה עם וילהלם אוטו, רוזן איזנבורג-בירשטיין
יוליאנה מנסאו-דילנבורג (1602)
יוחנן השמיני (אפיפיור)

יוחנן השמיני (בלטינית: Ioannes VIII; נפטר ב-16 בדצמבר 882) היה האפיפיור ה-107 משנת 872 ועד למותו בשנת 882.
ביוגרפיה

נולד ברומא.
הוא הקדיש חלק ניכר מכהונתו למלחמה בסרצנים אשר לחמו בדרום איטליה (ובמיוחד באזור קמפניה). לשם מלחמה זו, ניסה יוחנן לגייס ללא הצלחה את הפרנקים (אשר נשלטו על ידי קרל הקירח) ואת האימפריה הביזנטית, מה שאילץ אותו לבצר את חומות רומא. יוחנן האמין כי הסרצנים הם העונש על "נוצרים רעים" למיניהם. מנהיגים רבים סירבו לכרות ברית עם יוחנן, מתוך חשש שכך יכפה יוחנן את סמכותו באזור. בשנת 876 הצליח יוחנן לגבש ברית בין הערים סלרנו, קפואה, נאפולי ואמאלפי.
יוחנן תמך רבות באחים קירילוס ומתודיוס אשר הפיצו את המיסיון הנוצרי באזורים סלאבים. לאחר שחרורם של האחים ממאסר, יוחנן הרחיב את סמכויותיו הדתיות גם לעבר אזור סרביה, והורה למתודיוס לתרגם את התנ"ך לסרבית וניסה להנגיש את הנצרות גם לעבר קרואטיה.
יוחנן נרצח בשנת 882, ככל הנראה על ידי מישהו מאנשיו. זהו האפיפיור הראשון בתולדות ההיסטוריה שנרצח על ידי אחד מאנשי הכנסייה.
יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג

יוהאן לודוויג הראשון, נסיך אנהלט-דורנבורג (בגרמנית: Johann Ludwig I. von Anhalt-Dornburg;‏ 4 במאי 1656 – 1 בנובמבר 1704), היה נסיך אנהלט-דורנבורג בין השנים 1667–1704, וסבה של יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
ביוגרפיה

יוהאן לודוויג נולד ב-4 במאי 1656 בצרבסט שהשתייכה לנסיכות אנהלט-צרבסט, ליוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ולסופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ, בתם של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ומריה אליזבת מסקסוניה.
בשנת 1667 מת אביו יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ובעקבות כך חולקה נחלתו בין בניו: קרל ירש את נסיכות אנהלט-צרבסט, אנטון גינטר ירש את נסיכות אנהלט-מיהלינגן, ואילו יוהאן לודוויג ירש את נסיכות אנהלט-דורנבורג.
בשנת 1672 החל יוהאן לודוויג בטיול הגדול עם אחיו הבכור קרל ברגנסבורג, שם הם התאחדו עם האחים האחרים שלהם אנטון גינטר ויוהאן אדולף, שחזרו זה עתה ממסע לאיטליה. ארבעת הנסיכים נסעו לווינה, שם הם היו אורחים נכבדים של לאופולד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ואף הורשו לנשק את ידו. במהלך שהותם בחצר הקיסרית, יוהאן לודוויג ואחיו ניצלו את ההזדמנות כדי ליצור קשרים ולהרחיב את הידע שלהם, ולאחר מכן חזרו האחים הצעירים לצרבסט.
מסע נוסף שתוכנן עבור יוהאן לודוויג בשנת 1674 לאיטליה עם הנסיך אוגוסט פרידריך, בנו הבכור ויורשו של אנטון אולריך, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בוטל, משום שיוהאן לודוויג שבר את רגלו. בשלוש השנים הבאות הוא סבל מכאב חמור, הרופאים לא הצליחו לקבע את עצמותיו כראוי ורק נתנו לו משככי כאבים, אולם לבסוף, הנסיך התאושש לחלוטין. בינתיים השתלט אחיו קרל וילהלם על ממשלת אנהלט-צרבסט, ועל משמורתם של האחים והאחות שעדיין היו קטינים.
במהלך שהייתו בווינה טייל יוהאן לודוויג גם בהונגריה, שהייתה חלק מממלכת הבסבורג, שם הוא בחן את מבצרי ראב (כיום גיור, צפון-מערב הונגריה) וקומורה (כיום קומארום, בגבול עם סלובקיה). מווינה הוא נסע דרך זלצבורג וטירול לוונציה ורומא, שם הוא נפגש עם כמה קרדינלים, ואף עם האפיפיור אינוקנטיוס האחד עשר. בשנת 1678 ביקר יוהאן לודוויג בנאפולי, סיציליה, ומלטה, שם הוא מונה לראש מסדר יוחנן הקדוש, ובנובמבר אותה שנה הוא חזר לביתו. בדרכו הוא עבר בליוורנו ובפירנצה, שם פגש את קוזימו השלישי, הדוכס הגדול של טוסקנה. לאחר מכן הוא עבר שוב בוונציה, ולאחר מכן הוא ביקר במנטובה, מודנה, פארמה וג'נובה. לאחר מכן הוא ביקר במונפראטו ובטורינו, שם נפגש עם מריה תרסה, נסיכת ספרד, אשתו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת.
לאחר שבילה שנתיים באיטליה חזר יוהאן לודוויג לצרבסט, שם התקבל על ידי אחיו הבכור קרל בהתלהבות. בתחילת שנת 1681 הוא ביקר בהולנד ובצרפת, וכעבור שנתיים חזר הביתה. בשנת 1684 הוא הצטרף לצבא הקיסרי בדרגת קפטן. הוא שירת ברגימנט בפיקודו של גנרל פון שרפנברג, והשתתף במלחמה נגד העות'מאנים בהונגריה. כעבור זמן קצר הוא חזר לביתו, שם הוא החל לבנות את ארמון דורנבורג.
ב-23 ביולי 1687 התחתן יוהאן לודוויג עם כריסטינה אלאונורה פון צויטש, בתם של גאורג וולראט פון צויטש וכריסטינה פון וייסנבאך, ממנה היו לו 7 ילדים. בשנת 1689 השיג יוהאן לודוויג אישור מהקיסר, המכיר בילדיו כיורשים לגיטימיים, ובשנת 1698 אף אושרה זכותם לרשת את נסיכות אנהלט-צרבסט. ב-1 בנובמבר 1704 מת יוהאן לודוויג בדורנבורג, ובניו ירשו את נחלתו במשותף. נכדתו של יוהאן לודוויג הייתה יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה.
משפחתו

ב-23 ביולי 1687 התחתן יוהאן לודוויג עם כריסטינה אלאונורה פון צויטש, בתם של גאורג וולראט פון צויטש וכריסטינה פון וייסנבאך, ממנה היו לו 7 ילדים:
יוהאן לודוויג השני, נסיך אנהלט-צרבסט (1688–1746).
יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-דורנבורג (1689–1709).
כריסטיאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט (1690–1747).
כריסטיאן לודוויג, נסיך אנהלט-דורנבורג (1691–1710].
סופיה כריסטינה, נסיכת אנהלט-דורנבורג (1692–1747).
אלאונורה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-דורנבורג (1694–1704).
יוהאן פרידריך, נסיך אנהלט-דורנבורג (1695–1742).
כריסטיאן השלישי, רוזן אולדנבורג

| --- | --- |
 לידה:  אולדנבורג
 פטירה:  1285 אולדנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 
כריסטיאן השלישי, רוזן אולדנבורג (לפני 1269 – 1285) היה רוזן שליט של אולדנבורג. הוריו היו יוהאן הראשון, רוזן אולדנבורג וריצ'זה (או ריקסה) מהויה-שטומפנהאוזן.
ביוגרפיה

כריסטיאן השלישי הוזכר לראשונה במסמך בשנת 1269 כ-Dei gratia comes in Aldenborch. משנת 1272, אחיו אוטו השני מופיע כשליט שותף.
במהלך השנים הראשונות של שלטונו, מרדו המיניסטריאלים, בראשות האביר רוברט פון וסטרהולט. המורדים הצליחו לפלוש לעיר אולדנבורג. כריסטיאן, שעדיין הגן על טירת אולדנבורג, הצית את העיר, כך שהתוקפים נותרו ללא מזון או מחסה, ונאלצו לסגת. כריסטיאן רדף אחריהם, והביס אותם באופן נחרץ בקרב על ביצת טונגלר. רוברט פון וסטרהולט ואצילים סוררים אחרים נלקחו בשבי. הכרוניקה של ראסטד מתארת את ניצחונו בפירוט רב.
במקורות בני זמננו, כריסטיאן מתואר כאוהב שלום ("...האיכרים חיו בשלום ובשלווה מוחלטת") וידידותי כלפי הכנסייה. הוא היה אדוק וגם ידע ליהנות מהחיים ("... אהב יין טוב").
הוא נישא ליוטה מבנטהיים ונולדו לו שלושה בנים. בנו הבכור, יוהאן השני ירש אותו ב-1285 כרוזן של אולדנבורג; אוטו הפך לארכיבישוף של ברמן ב-1344.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012342921  VIAF: 170748055   WorldCat (עם VIAF): 170748055
למברט, רוזן אסביי

| --- | --- |
 לידה:  669 
 פטירה:  741 (בגיל 72 בערך) 
 בן או בת זוג:  Chrodelind of Franconia 
 
למברט, רוזן אסביי (669–742), היה אב קדמון של איג קאפה, מלך צרפת ושל מלכי צרפת צאצאי הקפטינגים. זהותו של אביו של למברט עדיין לא ברורה, אולם התאוריה הרווחת מזהה אותו, כבנו של רובר השני, הלורד צ'נסלור של צרפת.
למברט התחתן עם קרותילד, בתו של תאודריק השלישי, מלך נויסטריה ואוסטרזיה, ממנה היו לו שלושה ילדים:
לאנדראדה מאסביי, התחתנה עם זיגראמנוס, רוזן אסביי
רובר הראשון, דוכס נויסטריה ורוזן אסביי
רוטרודה מאסביי, התחתנה עם קרל מרטל, והייתה סבתא של קרל הגדול.
בשנת 742 מת למברט, ובנו רובר הראשון, רוזן אסביי ירש את נחלותיו ותאריו.
יוזף אולקסי

יוזף אולקסי (בפולנית: Józef Oleksy; ‏22 ביוני 1946 – 9 בינואר 2015) היה פוליטיקאי פולני, שכיהן כראש ממשלת פולין וכיושב ראש הסיים השני של פולין, חבר הסיים במשך שבע שנים, בשנים 2005-1998.
ביוגרפיה

יוזף אולקסי נולד בנובי סונץ' ב-22 ביוני 1946, אז ברפובליקה העממית של פולין.
אולקסי הצטרף לפוליטיקה בשנת 1968. מ-1968 עד 1990 היה חבר במפלגה הקומוניסטית מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית. הוא כיהן כשר הפנים ולאחר מכן כיושב ראש הסיים מ-14 באוקטובר 1993 עד 3 במרץ 1995. לאחר שסיים את תפקידו כיושב ראש הסיים, מונה על ידי נשיא פולין לך ואלנסה לכהן כראש ממשלת פולין. בתפקיד זה כיהן בשנים 1995–1996.
אולקסי התפטר מראשות ממשלת פולין לאחר שנחשפו קשרים לטווח ארוך עם קצין הקג"ב לשעבר וסוכן הביון הרוסי ולדימיר אלגאנוב. הוא הודה בקשר, אך הכחיש שהוא מכיר את פעילותו של אלגאנוב בקג"ב.
הוא חזר לתפקיד יושב ראש הסיים בשנים 2005-2004.
ב-22 במרץ 2007 נחשפו תיעודים של שיחות פרטיות בין אולקסי לאיש העסקים אלכסנדר גוּדְזוֹבָאטִי (Gudzowaty). בהקלטות נשמע גודזובאטי מציע הצעת שוחד במפלגת ברית השמאל הדמוקרטית. אולקסי, שהיה כנראה שיכור מעט, האשים את עמיתיו למפלגה ולפוליטיקה בשחיתויות רבות וחמורות. פרשה זו עוררה סערה בפולין והובילה להתפטרותו של אולקסי ולירידה בכוחה של מפלגתו, שהובסה בבחירות שנערכו לאחר הפרשה.
אולקסי נפטר ונקבר בוורשה לאחר שנאבק במחלת הסרטן.
יוזף אולקסי בשנת 2013
אולקסי, 2012
קברו של אולקסי בית העלמין הצבאי בורשה
ראו גם

פוליטיקה של פולין
הערות שוליים

↑  אשר שכטר, האיש העשיר בפולין שהסתכסך עם הממשל: "אני מקווה מאוד שלא יהרגו אותי בגלל הראיון הזה", באתר TheMarker‏, 23 ביוני 2011
↑  Former PM Jozef Oleksy dies
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810690106805606  GND: 11955013X  ISNI: 0000 0003 9912 0653  LCCN: n97015035  VIAF: 101956021   WorldCat (עם VIAF): 101956021 
אולקסי בפסגת מפלגת ברית השמאל הדמוקרטית, 2003
דוכסות קרינתיה

דוכסות קרינתיה הייתה דוכסות הממוקמת בדרום אוסטריה וחלקים מצפון סלובניה. היא הופרדה מדוכסות בוואריה בשנת 976, והייתה המדינה הקיסרית הראשונה שנוצרה לאחר דוכסויות הגזע [מוצא/שבטי(אנ')] הגרמניות המקוריות.
קרינתיה נותרה מדינת האימפריה הרומית הקדושה עד לפירוקה בשנת 1806, אם כי משנת 1335 היא נשלטה כחלק מהנחלות האוסטריות של השושלת ההבסבורגית. כחלק מהותי של המלוכה ההבסבורגית והאימפריה האוסטרית, היא נותרה נחלת כתר בציסלייטניה כחלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית עד 1918. על ידי משאל העם הקרינתי באוקטובר 1920, האזור העיקרי של הדוכסות יצר את מדינת קרינתיה האוסטרית.
היסטוריה

במאה השביעית האזור היה חלק מהנסיכות הסלאבית קראנטניה, שנפלה תחת שליטת אודילו, דוכס בוואריה בשנת 743 בערך. דוכסות הגזע הבווארית שולבה באימפריה הקרולינגית כאשר קרל הגדול הדיח את בנו של אודילו, הדוכס טסילו השלישי בשנת 788. בחלוקה של 843 על ידי חוזה ורדן, הפכה קרינתיה לחלק מפרנקיה המזרחית תחת המלך לודוויג הגרמני. בשנים 889–976 היה האזור מרקיזות קרינתיה של הדוכסות הבווארית המחודשת, אם כי בשנת 927 קיבל הרוזן ברטהולד משושלת לואיטפולדינג זכויות דוכסיות מהמלך הגרמני היינריך הצייד. לאחר שברטהולד הפך לדוכס בוואריה בשנת 938, שני השטחים נשלטו על ידו. עם מותו בשנת 948, הלואיטפולדינגים, אף כיורשי השושלת האוטונית המלכותית, לא הצליחו לשמור על רכושם, שכן המלך אוטו הראשון קנה את נאמנותו של אחיו הצעיר היינריך הראשון עם אדמות בוואריה.
היסטוריה > הקמת הדוכסות

בנו של הדוכס היינריך, היינריך השני ששלט משנת 974 ואילך, התקומם נגד בן דודו הקיסר אוטו השני, ולאחר מכן הודח כדוכס בוואריה לטובת אחיינו של אוטו הראשון, דוכס שוואביה ובוואריה. במקביל יצר הקיסר אוטו השני דוכסות שישית בנוסף לדוכסויות הגזע המקוריות, הדוכסות החדשה של קרינתיה. הוא החזיר את החזקה של השטחים ללואיטפולדינגים, כשפיצל את קרינתיה מבוואריה ומינה את בנו של הדוכס ברטהולד, היינריך הצעיר כדוכס בשנת 976.
במשך מאות שנים, השם 'קרינתיה' (Kärnten) החליף בהדרגה את 'קראנטניה' לשעבר. התחום של דוכסי קרינתיה כלל בתחילה שטח עצום כולל מרקיזויות שטיריה, קרניולה ואיסטריה, הם גם שלטו לאורך מרקיזות ורונה האיטלקית בדרום. אף על פי כן, היינריך הצעיר היה הדוכס הראשון וגם האחרון משושלת לואיטפולדינג; כשבחר להצטרף למלחמת שלושת ההיינריכים ללא הצלחה כנגד הקיסר אוטו השני, הוא איבד את קרינתיה כעבור שנתיים והוחלף על ידי אחיינו של הקיסר אוטו הראשון, נצר משושלת סלייה. אף על פי שהיינריך שוב הצליח להחזיר לעצמו את התואר הדוכסי בשנת 985, קרינתיה עם מותו בשנת 989 חזרה לשושלת האוטונית הקיסרית בבוואריה.
היסטוריה > אפנשטיין וספונהיים

אולם קרינתיה נותרה ישות נפרדת, ובשנת 1012 קיבל הרוזן אדאלברו הראשון מאפנשטיין, מרקיז קרינתיה (לימים שטיריה) מאז כ-1000, את הדוכסות מידי הקיסר האוטוני האחרון היינריך השני, בעוד מרקיזות איסטריה הופרדה וניתנה לרוזן פופו מוויימאר. אדלברו הודח מתפקידו בשנת 1035 לאחר שנפל בחסדיו של הקיסר הסאלי קונרד השני. בשנת 1039 ירש את קרינתיה הקיסר היינריך השלישי עצמו, שניתק את מרקיזות קרניולה בשנה שלאחר מכן והעניק אותה למרקיז פופו מאיסטריה. בשנת 1077 ניתנה הדוכסות ללואיטפולד, שוב בן למשפחת אפנשטיינר, אולם, עם זאת, הענף נכחד עם מותו של אחיו הצעיר של לואיטפולד היינריך השלישי מקרינתיה בשנת 1122. עם מותו הצטמצמה הדוכסות בשטח נוסף: חלק גדול מאדמות אפנשטיין במה שנמצא כיום בשטיריה העליונה עבר לאוטוקאר השני, מרקיז שטיריה.
שאר קרינתיה עברו מהדוכס היינריך השלישי לילדו היינריך מבית שפונהיים, ששלט כהיינריך הרביעי, משנת 1122 ועד מותו המוקדם בשנה שלאחר מכן. המצטיין מבין הדוכסים של שפונהיים היה ברנהרד, הדוכס הקרינתי הראשון שבאמת תואר ונכבד במסמכים כ"נסיך הארץ". הדוכס האחרון של שפונהיים היה אולריך השלישי; הוא חתם על הסכם ירושה עם אחיו הארכיבישוף פיליפ מזלצבורג, אולם לא יכול היה להתגבר מול המלך הבוהמי אוטוקאר השני פשמישל. למרות שנתמך על ידי המלך ההבסבורגי רודולף הראשון, מלך גרמניה, שהביס את אוטוקאר השני בקרב מרכפלד בשנת 1278, פיליפ מעולם לא זכה לשלטון ממשי. הדוכסות נתפסה על ידי רודולף ופיליפ מת שנה לאחר מכן בשנת 1279.
היסטוריה > הבסבורגים

רודולף, לאחר שנבחר למלך הרומאים והביס את המלך אוטוקאר השני, נתן תחילה את קרינתיה לרוזן מיינארד השני מגוריציה-טירול. בשנת 1335, לאחר מותו של היינריך, הזכר האחרון בענף זה, העניק לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את קרינתיה ואת החלק הדרומי של טירול כפייף אימפריאלי למשפחת הבסבורג ב-2 במאי בלינץ. ההבסבורגים המשיכו לשלוט בקרינתיה עד 1918. בדומה לשאר חלקי המלוכה ההבסבורגית, קרינתיה נותרה מדינה אוטונומית למחצה עם מבנה חוקתי משלה במשך זמן רב. ההבסבורגים חילקו את שטחיהם בתוך המשפחה פעמיים, על פי הסכם נויברג משנת 1379 ושוב בשנת 1564. בכל פעם, דוכסות קרינתיה הפכה לחלק מאוסטריה הפנימית ונשלטה במשותף עם הדוכסות הסמוכות שטיריה וקרניולה.
הקיסרית מריה תרזה מאוסטריה ובנה יוזף השני ניסו להקים מדינה הבסבורגית אחידה יותר, ובשנת 1804 השתלבה קרינתיה באימפריה האוסטרית שהוקמה תחת פרנץ השני/הראשון. על פי חוזה שנברון משנת 1809, השטחים הקרינתים העליונים סביב פילאך היוו חלק מהמחוזות האיליריים של נפוליאון; קרינתיה בכללותה נשארה חלק מממלכת איליריה ההבסבורגית עד לפירוקה בשנת 1849.
בשנת 1867 הפכה הדוכסות לנחלת כתר של ציסלייטניה, החלק המערבי של האימפריה האוסטרו-הונגרית (ראו תולדות אוסטריה).
במהלך מאות השנים, השפה הגרמנית, שנשאה יוקרה רבה יותר, התרחבה על חשבון הסלובנית, אך העובדה שבמאה ה-16 רשומות המדינה של קרינתיה עדיין יכלו להצביע על כך שקרינתיה היא "ארכידוכסות רוחנית ", כלומר נסיכות סלובנית ריבונית, מראה כי העם הקרינתי היה מודע לשורשיו העתיקים והקדם-גרמניים.