stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דני שטג
קריירה > תיאטרון

בתיאטרון חיפה: ב-1983 שיחק בהצגה "הניצול" מאת סוזן נאנוס (ע"פ הספר "אוד מוצל מאש – סיפור אישי מגטו ורשה" של ג'ק אייזנר) בבימויו של רוברט אלן אקרמן. ב-2001 שיחק בהצגה "כובע מלא גשם" מאת מייקל גאוצ'ו שביים שמוליק לוי, ובמחזמר "אירמה לה דוס" מאת אלכסנדר בּרֶפוֹר שביים רוני ניניו.
ב-1987 השתתף במחזמר "פצצת טום" שכתב ועיבד קובי לוריא ע"פ שירי טום לרר. ב-1989 שיחק במחזמר "קזבלן" שכתב יגאל מוסינזון וביים אורי פסטר.
בתיאטרון הבימה: ב-1989 שיחק בהצגה "עלי כינור" שכתבה עדה בן נחום ועיבד וביים חנן שניר. ב-1997 שיחק בהצגה "על החיים ועל המוות" שכתב וביים אלדד זיו. ב-1999 שיחק בהצגה "תל אביב הקטנה" שכתבו דן בן אמוץ וחיים חפר וביים אלדד זיו. ב-2001 גילם את יואבי בהצגה "גן ריקי" מאת דויד גרוסמן שביים איציק ויינגרטן. הצגה זו הייתה קופרודוקציה של תיאטרון הבימה ותיאטרון חיפה.
ב-1996 שיחק בהצגה "ראש משוגע" מאת פאול פורטנר שביים דן רונן.
בתיאטרון החאן: ב-1995 שיחק בהצגה "מיס ישראל" מאת אפרים סידון ודן רונן שגם ביים.
בתיאטרון באר שבע: ב-2004 שיחק בהצגה "ילד משלי" שכתבה וביימה חגית רכבי ניקוליבסקי. ב-2005 גילם את בעל בית הקפה בהצגה "בית הקפה" מאת קרלו גולדוני שביים מיטקו בוזקוב.
בתיאטרון צוותא: ב-2006 השתתף במופע מיוחד בשם "כשתגדלי תביני" ובו שירים ילדים בעיבודים חדשים למבוגרים, שערכה וביימה מיכל רובין. ב-2010 גילם את לוגסי בהצגה "לשחרר את הבננה" שכתב אהוד עזריאל מאיר וביימה שרית הררי.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2007 גילם את בוקי בהצגה "הכתובה" מאת אפרים קישון שביים משה נאור.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-2010 שיחק בהצגה "לשמור על הכדור" מאת אביב לוז שביים מאור זגורי.
בתיאטרון הזירה הבין-תחומית: ב-2012 שיחק בהצגה "אנוע כשיכור" שכתב וביים גיא בירן.
בתיאטרון יידישפיל: ב-2013 שיחק בהצגה "שירת חב"ד" שכתבו אבי קורן וקובי אריאלי וביים יצחק שאולי.
בתיאטרון הנפש: ב-2013 החל לגלם את מנחם בגין בהצגת היחיד "מר בגין" מאת גבריאל עמנואל שתרגם וביים צחי בן דוד.
ב-2014 שיחק במחזמר "חבסה" מאת חנן גולדבלט שביים אלון אופיר בחג המחזמר בבת ים.
ב-2015 שיחק בהצגה "בולדוזר" שכתבו מוריה חסין וחגי לובר שגם ביים בתיאטרון אספקלריא.
קריירה > טלוויזיה

ב-1991 השתתף בסדרת הטלוויזיה "שבט כהן" שכתבו טומי ויאיר לפיד ושודרה בערוץ הראשון. ב-1993 גילם את גיא, אח של אלון (אורי גוטליב) בסדרת הטלוויזיה "עניין של זמן". ב-1995 שיחק בסרט "רדו לי מהווריד" שביים יוסי רבך - סרט זה היה סרט גמר ב"קמרה אובסקורה" וזכה בפרס התסריט ופרס לשחקן הראשי - דני שטג. ב-1997 גילם את עזרא, התפקיד הראשי בסרט "הבחור של שולי" של דורון צברי ששודר במסגרת "סיפורים קצרים על אהבה" בערוץ 2; והשתתף בסדרת הטלוויזיה "כחול עמוק" – המקבילה העברית של "משמר המפרץ" שלא זכתה להצלחה. ב-1998 שיחק בסדרה "לוויתן בחוף שרתון" שביים משה צימרמן. באותה שנה גילם את אלי ארגוב בסדרה "הפוך", שיצר שמואל חיימוביץ', ותפקיד זה הפך אותו למוכר בקהל הרחב בישראל. ב-1999 השתתף בדרמת הטלוויזיה "כאילו כלום לא קרה". ב-2000 גילם את דודה של נימי בסדרה "סיפורים לנימי", אשר שודרה בערוץ הופ!.
ב-2003 גילם את ד"ר איציק גולדמן בסדרת הטלוויזיה שיצר גל פרידמן "אהבה מעבר לפינה".
באותה השנה שיחק גם בסדרה "ג'וני" ששודרה בערוץ 2 שכתבו ושיחקו בה (איציק כהן)ו(יונתן קוניאק) (שיחק רק בפרק 13) שיחק בתפקיד ניסו מועלם אחיו הגדול של ג'וני שעבר לעבוד כעורך דין בדאלאס.
ב-2004 דיבב את שלומי חנוכה בסדרת האנימציה מ.ק. 22.
ב-2007 גילם את יוחאי גור בסדרת הטלוויזיה "אולי הפעם".
ב-2008 גילם את אבנר בסדרת הטלוויזיה שיצר צפריר קוחנובסקי "זה לא עסק" המספרת על בעל מכולת כושל המעסיק כשותף עולה חדש.
ב-2009 גילם את אריה בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה לילדים "קופיקו", וגילם את אריאל, סמנכ"ל קשרי הלקוחות בסדרת הטלוויזיה "שירות חדרים" שיצר ערן ריקליס וביים איתן ענר.
ב-2010 גילם את הרצל בסדרת הטלוויזיה "טקסי דרייבר" ששודרה ב-yes stars Drama HD.
ב-2012 השתתף כשופט להערכת משחק של המשתתפות (במחזה רומיאו ויוליה מאת שקספיר) בפרק החמישי בעונה השלישית של הסדרה היפה והחנון של ערוץ 10. ב-2013 החל לשחק בסדרה "סיפורי אי שם" שכתבה וביימה תיקי וידס בערוץ "הידברות".
ב-2014 השתתף בסדרה "חוזרים קדימה" שביים דן בן חקון.
בשנת 2017 השתתף בסרט הטלוויזיה "האיש שניסה למנוע מלחמה / נסיונותיו של לוי אשכול למנוע את מלחמת ששת הימים". את הסרט ביים גדעון גנני. שטג גילם את דמותו של מנחם בגין. הדרמה שודרה בערוץ הציבורי.
באותה שנה שיחק בסדרה "כיפת ברזל" בתור רב היחידה החרדית, אליהו גרנות. ובאותה השנה גם שיחק בסדרה "שבאבניקים" בתור אביו של מאיר סבג (ישראל אטיאס). באותה שנה השתתף גם בסדרה "כבודו".
ב-2018 משודרת הסדרה "יש לה את זה", בה משתתף שטג בתפקיד אביה של גיבורת הסדרה, אותה מגלמת ניב סולטן.
ב-2020 הגיש את הסדרה התיעודית "אבנים עם לב של אדם" על הכותל המערבי ששודרה בערוץ 20.
בשנים 2021–2023 שיחק את ראובן, אחד השוטרים הנוקמים, בסדרה "השוטרים" שמשודרת בקשת 12.
ב-2021 השתתף בסדרה "מותק בול באמצע" שמשודרת בכאן 11.
ב-2022 השתתף בעונה ה-4 של הסדרה "פאודה" שמשודרת ב־yes.
בשנת 2022 החל לשחק בסדרת הנוער "המתחם ה-25" את דמותו של יעקב, שומר גן החיות.
בשנת 2023 שיחק בעונה השנייה של השוטרים ובעונה החמישית של "זיגי".
בשנת 2025 עלתה בהוט הסדרה "שלומי 6" שבה הוא משתתף.
קריירה > קולנוע

ב-1993 גילם קצין מעצר בסרט "זהר" שביים ערן ריקליס, המספר על עלייתו ונפילתו של הזמר זוהר ארגוב. ב-1994 גילם את מסיקה בסרט "האח של דריקס" של אורי ענבר ודורון צברי, ועל משחקו בסרט זה זכה בפרס מטעם המכון הישראלי לקולנוע. ב-1996 השתתף בסרט "אושר ללא גבול" שביים יגאל בורשטיין המגולל את סיפורו של ברוך שפינוזה החי בחולון של ימינו; והשתתף בסרט "סוף המשחק" של יוני דרמון המספר על ארבעה מתבגרים דימונאים הנוסעים לבלות במועדון תל אביבי ומסתבכים כאשר אחד מהם דוקר למוות צעיר מקומי. ב-1999 גילם את יגאל ידגר בסרט "צומת וולקן" של ערן ריקליס; וגילם את שאול בסרט "צור הדסים" של גדעון קולירין, באותה שנה שיחק בסרט "כאילו כלום לא קרה" לצד אסי דיין וסיון שביט. בשנת 2003 שיחק בסרט "הבן שלי" לצד ריקי בליך ומנשה נוי. ב-2004 גילם את שמוליק שמי בסרט "אבנים" של רפאל נג'ארי ושיחק בסרט "סיפור קיץ". ב-2006 גילם את קרנף בסרט "מישהו לרוץ איתו" שביים עודד דוידוף. ב-2008 גילם את עמירם בסרט "הכל מתחיל בים" של איתן גרין. ב-2011 השתתף בסרט שערך מנהל הפרישה מצה"ל כשגילם גמלאי צה"ל שמתמודד עם המעבר מהחיים בצבא לחיים באזרחות ובסרט "מבול. ב-2012 גילם את מירון בסרט "העולם מצחיק" שכתב וביים שמי זרחין. ב-2016 שיחק בסרט הקולנוע של הבמאי איתן גרין "חדרי הבית". בשנת 2016 במסגרת פסטיבל סרטים קצרים זכה הסרט "פנסיה" בפרס ראשון, בו שיחק תפקיד ראשי. ב-2019 שיחק בסרט "מבצע שלאגר".
קריירה > פרסומות

שטג השתתף גם במסעות פרסום: ב-2000 שיחק בקמפיין עבור "פיצה האט". ב-1997 הופיע בקמפיין למעדן "עדי" של "תנובה". ב-2006 הופיע בפרסומת לזוגלובק שביים דרור שאול, ב-2008 שיחק בסרט "פרשת רות לצדה של לוסי דובינצ'יק. ב-2009 שיחק בקמפיין לויזה כאל, בו גילם דמויות שונות (אל"ם, "הצרפתי", הסבא, "הסיני" ו"הרוחני") לצד שי אביבי. שימש כקריין בפרסומות של שמן זית "זיתא", "פיאט", ונטוויז'ן. ב-2011 ו-2013 שיחק בפרסומות לסופר פארם.
קריירה > דיבוב

ב-2004 דיבב דמויות שונות בסדרת הטלוויזיה "היה היה - הממציאים" ששודרה בערוץ לוגי, דיבב את פרנקי בסרט "תפוס ת'כריש" ודיבב את רב"ט שלומי חנוכה בסדרת האנימציה "מ.ק 22" שביים אסף הראל. ב-2005 דיבב את המספר בסדרת הטלוויזיה "האחים קואלה", והחל לדבב את רב-רגל בסרט "סיפורי כתם שמש – של מי הביצה הזאת?" ששודרה עד 2007. ב-2006 דיבב את אבא ביל בסדרת הטלוויזיה "ביל הקטן". ב-2011 דיבב את רפאל בסרט "ריו".
קריירה > מוזיקה

ב-1996 הוציא אלבום שנשא את שמו ובו בלט השיר "יין אדום". האלבום נמכר ב-2,000 עותקים.
באותה שנה השתתף באלבום הילדים "הדרקון הלא נכון" המבוסס על שירי יהונתן גפן.
הגיש תוכנית מוזיקה אישית ברדיו 88FM, והגיש תוכנית אישית ב"רדיו מהות החיים".
חיים אישיים

החל משנת 2006 שטג שומר על מסורת וקרבה חזקה לדת היהודית, למד בישיבת נתיבות עולם ואינו מופיע בשבת. בראיונות שונים סיפר שטג שהתחיל לעבור את תהליך ההתקרבות לדת עוד בתקופה ששיחק בסדרה 'הפוך' ונאלץ להסתיר זאת מעמיתיו לעבודה בתיאטרון.
שטג משמש כגבאי בית הכנסת הגר"א (תל אביב). מלמד משחק בתורת החיים - בית הספר לקולנוע יהודי.
נשוי לענת אדרת, צאצאית של משפחת האדר"ת, ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑   קליפ ההצגה "מר בגין", סרטון  באתר יוטיוב
↑  צביה בלום, שייקספיר זה לחלשים: בנות "היפה והחנון" מדגמנות, לא קוראות, באתר nrg‏, 22 ביוני 2012
↑  האיש שניסה למנוע מלחמה, יו-טיוב
↑  קיץ ברבנר, ‏כוכב "כיפת ברזל": "חייתי סקס, סמים ורוקנרול. זה שבר אותי", באתר מעריב אונליין, 18 באוקטובר 2017
↑  דני שטג, פרי כפרי סוכנות שחקנים
↑  טליה מירון-שץ, ‏to go or not to go, באתר גלובס, 22 במרץ 2000
↑   נמרוד בורוש. פיצה האט. דני שטג. הלו פיצה האט?, סרטון  באתר יוטיוב
↑  פנחס לנדאו מיכל גרשון, ‏לפעמים דווקא כדאי לראות בנק סגור, באתר גלובס, 2 במרץ 1997
↑  דפנה ארד‏, נקניקיה משוגעת, באתר וואלה, 25 באוקטובר 2006
↑   אל"מ אל"מ אל"מ, סרטון  באתר יוטיוב
↑   דני שטג - הצרפתי, סרטון  באתר יוטיוב
↑   דני שטג - סבא, סרטון  באתר יוטיוב
↑   דני שטג - הסיני, סרטון  באתר יוטיוב
↑   דני שטג - הרוחני, סרטון  באתר יוטיוב
↑   דני שטג - זיתא, סרטון  באתר יוטיוב
↑  למשל  דני שטג - פיאט, סרטון  באתר יוטיוב
↑  למשל  סופר פארם; בית מרקחת - אמא, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500945005171  ISNI: 0000 0004 1839 8002  LCCN: no2013088611  VIAF: 305204496   WorldCat (עם VIAF): 305204496
דרך הבשור

נחל הבשור בזרימה שלאחר גשם (דרך הבשור בצד ימין של התמונה).
הגשר התלוי מעל נחל הבשור באזור צאלים
מגדל התצפית באזור צאלים
דרך הבשור (לאורך אפיק הנחל) וגשר הצינורות באזור צאלים.
דרך הבשור היא דרך נופית באורך של כ-18 ק"מ לאורך נחל בשור הנמשכת מקיבוץ צאלים בדרום עד לגן לאומי אשכול לאורך נופיו של נחל בשור. הדרך חוצה שמורת טבע ששטחה כ-35 קמ"ר ובה נופי בתרונות, מעיינות הנובעים כל השנה, בריכות מים, צמחייה עשירה, מגוון בעלי חיים ואתרים ארכאולוגיים. הדרך עוברת בין תחנות שונות המכילות אטרקציות מעשי ידי אדם, תצפיות נוף ואתרים היסטוריים.
היסטוריה

רעיון הדרך הנופית לאורך הנחל נולד בשנת 1983 בעקבות פגישה בין שני סוקרי-שטח: אמנון ליבנה ("בּוּצי") מקיבוץ רביבים, שעסק באותם ימים בסקר-נוף מטעם רשות שמורות הטבע והמועצה האזורית אשכול, ודן גזית מקיבוץ גבולות, שעסק במקביל בסקר ארכאולוגי של האזור בתמיכת אגף העתיקות שלימים הפך לרשות העתיקות.
זוג הסוקרים חבר לעזרי אלון מרשות שמורות הטבע (לימים רשות הטבע והגנים) והשלישייה פרסמה בשנת 1983 תסריט ראשוני לחזון של דרך נופית שתאפשר לציבור גישה לנופיו של נחל הבשור שלימים שולב בתוכנית האב של המשרד להגנת הסביבה לשיקומו והנגשתו של הנחל. מתוך התשריט:
תיסלל דרך בחלוקי-נחל ("חומר-וואדי") בגדת האפיק השמאלית, כך שברבות הימים ימָתן הכסוי הטבעי של החול והליס את צבעהּ הבוהק והיא תתמזג ברקע; הכניסה תהיה חופשית; הדרך לא תפגע בערכי טבע ונוף ובאתרים עתיקים; כל הפעילות תהיה הפיכה (כלומר, ניתן יהיה לשנות או לבטל את התוואי ללא צלקות בשטח); לאחר החורף הראשון יִלָּמְדו הזרימות העיליות לצורכי ניקוז ויערכו תיקונים בהתאם; יתוכננו חניונים, "דרכי-מילוט", מצפורים ומסלולי-טיול רגליים טַבָּעתיים; פתרון לתחזוקה ולנקיון יהיה תנאי לפתיחת הדרך; בניית המסלול תתבצע בשני שלבים: הראשון – מצאלים עד לפארק והשני – הארכה עד מערבה לבארי.
ראשית העבודות

לאחר פניה אל המוסדות : המועצות אשכול ומרחבים, מינהל מקרקעי ישראל, הוועדה המקומית "שמעונים", רשות הטבע והגנים, החברה להגנת הטבע, המשרד לאיכות הסביבה, רשות הניקוז, רשות העתיקות, מינהלת התיירות בנגב, הסוכנות היהודית וקק"ל, הוחלט על הקמת ועדת היגוי לקידום הרעיון. במשך 5 שנים בוצעו מאות פגישות וסיורים עם הגורמים השונים כדי להגיע לפשרות בין הדרישות של "בעלי העניין", בין השטח הרגיש ובין החזון של יוזמי הדרך.
בשנת 1991 החלה הסלילה במימון ובביצוע קק"ל, תוך בעיות בלתי צפויות. למשל, הנהלת פארק אשכול חזרה בה מהסכמתה הראשונית למעבר הדרך דרכו, אלתורים כמו ה"מחלף" ליד חוות היענים, והתנגדות פתאומית של "אדם, טבע ודין" למגדלי התצפית שהוסרה רק בהתערבות בית המשפט. במהלך התכנון נוספו לדרך אטרקציות כגון "הגשר התלוי" בקרבת הכניסה הדרומית.
דרך הבשור כיום

דרך הבשור כיום נמשכת לאורך כ-18 ק"מ מצאלים בדרום ועד לגן הלאומי פארק אשכול בצפון.
קיימות תוכניות להכשיר מקטע צפוני נוסף שיאריך את הדרך עד למרגלות תל ג'מה בואך קיבוץ רעים.
נקודות העניין העיקריות לאורך דרך הבשור

להלן תיאור נקודות העניין העיקריות בנסיעה מדרום לצפון לאורך דרך הבשור:
הכניסה הדרומית לדרך הבשור נמצאת מצפון מערב לצומת צאלים על כביש מספר 222 לכיוון גבולות. כמאתיים מטרים אחרי הצומת יוצאת ימינה דרך עפר, העוברת לאורך הגדה המערבית של נחל בשור.
נקודות העניין העיקריות לאורך דרך הבשור > תיאור נקודות העניין העיקריות לאורך דרך הבשור, מדרום לצפון

(י) =בגדה הימנית; (ש) = בגדה השמאלית
(ש)- מגדל תצפית וחניון.
(י)- אתרים כלקוליתיים על השלוחות; נביעת-מים באפיק.
(י)- מצוק שבו ניתן "לקרוא" את ההיסטוריה הגאולוגית של הנחל; אנדרטה; ביתרונות, גשר חבלים.
(י)- מכלול של חווה חקלאית רומית-ביזנטית: בארות, בורות-מים, סכרים בערוצים, מבנים, כבשנים, אמות-מים חצובות, מחצבות.
(י)- סכר בנחל, תעלת-איסוף למי הזרימות, מאגר-מים באפיק, מאגר עילי, באר עתיקה ליד אשלים זקנים.
(ש)- מצפור מוסדר, פינת תצפית מוצלת. מאגר-מים עילי וגשר ברזל על-גבי צינור המחבר את שני המאגרים בשתי הגדות.
(ש)- באר עם מבנה-על מתקופת המנדט (באר רבובה).
(י) - מערת מגורים בדווית.
(י)- באר עתיקה (ביר קמלה), מוצב ושרידי מחנה צבאי ליד סוללת מסילת-ברזל מימי המלחמה העולמית הראשונה.
(י)- בית קברות עתיק רחב-ידיים, אתר כלקוליתי, אתר מתקופת הברזל 1ב', דרך החוצה את הנחל.
(ש)- אתר מתקופת הברזל 1ב' (תל סַוַּאוִּין), שרידי סוללת מסילת-ברזל מימי המלחמה העולמית הראשונה.
(ש)- אתר מתקופת האבן הקדומה, קוביית-בטון שהיא שריד מסייסמוגרף כהכנה ל"תעלת הימים" (שנות ה-80 של המאה ה-20).
(ש)- תל עתיק שהיה מיושב בין המאה ה-18 לפני הספירה עד המאה השנייה לספירה (תל שרוחן).
(י)- שרידי מחנה-צבא רומי, כבשני סיד ובאר עם מתקן-שאיבה ממתכת ולידו נביעה בנחל (עין שרוחן).
(י)- מצוקי-כורכר, מחצבות עתיקות, מחפורות של תעלות-קשר מימי המלחמה העולמית הראשונה.
(ש)- מחצבות-כורכר עתיקות, אתר כלקוליתי, מחצבות עתיקות בסלע-חוף.
(ש)- מצוק לס וחרסיות; שרידי חפירים וסוללות של מסילת-ברזל מימי המלחמה העולמית הראשונה.
(י)- שחזור חלקי של גשר הרכבת הנ"ל; (בתוך פארק אשכול).
(ש)- בתרונות צמודים לדרך הבשור; קטע "כביש הרעב" המקורי ביציאה מהדרך. ומוליכה צפונה עד לפארק אשכול, אל כביש מספר 241 (כביש מגן- גילת). ולחוות היענים התיירותית "אל היען".
ראו גם

נחל בשור
תל שרוחן
הערות שוליים

↑  אדר' גדי אלמוג, תכנית אב לשיקום ופיתוח נחל הבשור, באתר /www.sviva.gov.il
↑  הכניסה הצפונית קיימת אך אינה משולטת. לבאים ממזרח בכביש 241, אחרי הכניסה לפארק אשכול, מיד אחרי גשר אברהם, פונה דרך עפר ימינה ועוברת באפיק הנחל מתחת לגשר (עבירה לרכב פרטי כמעט בכל תנאי מזג אוויר) ומתחברת אל הכביש הישן שעבר במקביל לכביש הנוכחי על גבי גשר אירי. נוסעים בכביש הישן והמשובש כ-100 מטר מערבה והוא הופך לדרך עפר: תחילתה הצפונית של "דרך הבשור"
↑  מצריך חציית נחל הבשור. אפשרי ברגל רק כאשר אין זרימת מים בנחל.
גשר וראזאנו נרוז

| --- | --- |

גשר וראזאנו נארוז וסטטן איילנד בזריחה
 מידע כללי
 סוג:  גשר תלוי, גשר, גשר אגרה, גשר דו־מפלסי 
 שימוש:  כלי רכב
 על שם:  ג'ובאני דה וראצאנו 
 מיקום:  ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום ההתחלה:  סטטן איילנד
 מיקום הסוף:  ברוקלין
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – מפלס עליון 1964   מפלס תחתון 1969
 תאריך פתיחה רשמי:  21 בנובמבר 1964 
 מבנה:  גשר תלוי
 חומרי בנייה:  פלדה, בטון 
 עלות:  320 מיליון דולר
 אדריכל:  אות'מאר אמאן
 מידות
 אורך:  1,600 מטר
 גובה:  207 מעל גובה פני הים מטר
 מידע טכני
 מִפְתָּח מרבי:  1,298 מ' 
 
 קואורדינטות:  40°36′23″N 74°02′44″W﻿ / ﻿40.60639°N 74.04556°W﻿ / 40.60639; -74.04556
 אתר רשמי
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיוראזאנו נארוז(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיוראזאנו נארוז
 
גשר וראזאנו מכיוון מעבורת סטטן איילנד
גשר וראזאנו - מבט מברוקלין
השלט על הגשר המסמל את קו הגבול בין שני הרבעים
גשר וראזאנו נארוז (באנגלית: Verrazano Narrows Bridge) הוא גשר תלוי המחבר בין רובע סטטן איילנד לבין רובע ברוקלין בעיר ניו יורק. הגשר מחבר את הרבעים בעוברו מעל הנרוז - מצר הים שבפתח נמל ניו יורק במעבר בין מפרץ ניו יורק העליון למפרץ ניו יורק התחתון.
הגשר קרוי על שם המגלה האיטלקי ג'ובאני דה וראצאנו - שהיה האירופאי הראשון שנכנס לאזור מפרץ ניו יורק והפליג במעלה נהר ההדסון.
אורך חלקו המרכזי של הגשר 1,298 מטרים, ובעת שנפתח (1964) היה הגשר התלוי הארוך בעולם. כיום הוא השביעי באורכו בעולם.
הגשר מכונה בקרב תושבי העיר בשם "הווראזאנו".
הקמת הגשר

הגשר הוא אחרון המבנים הציבוריים של העיר ניו יורק שנבנו תחת פיקוחו וביוזמתו של רוברט מוזס - ראש רשות המנהרות וגשר רוברט פ. קנדי, בעלות של 320 מיליון דולרים. הגשר תוכנן על ידי אותמר אמאן אשר תכנן גם את גשר ג'ורג' וושינגטון, גשר ברונקס וייטסטואון, גשר רוברט פ. קנדי ואת גשר ת'רוגס נק.
עבודות הקמת הגשר החלו ב-13 באוגוסט 1959. המפלס העליון של הגשר נפתח לציבור ב-21 בנובמבר 1964. בטקס הפתיחה נכחו למעלה מ-5,000 מוזמנים והוא נערך על ידי ראש העיר באותה עת - רוברט פ. ואגנר. המפלס התחתון של הגשר נחנך ב-28 ביוני 1969.
בין השנים 1964 ל-1981 היה הגשר התלוי הארוך בעולם, עד להשלמת גשר האמבר באנגליה.
הגשר בבעלות העיר ניו יורק ומנוהל על ידי רשות גשר ומנהרת טרייבורו.
הקמת הגשר > סטטיסטיקה

ע"פ משרד התחבורה של ארצות הברית:
כל אחד משני המגדלים מכיל 1 מיליון ברגים ו-3 מיליון מסמרים.
קוטר כל אחד מארבעת הכבלים הוא 914 מ"מ. כל כבל מורכב מ-26,108 חוטים באורך כולל של 230,136 ק"מ.
בגלל גובה המגדלים (211 מ') והמרחק ביניהם (1,298 מ'), היה צורך להביא בחשבון את העקמומיות של פני כדור הארץ בעת תכנון הגשר – המרחק בין שני המגדלים בקצה העליון גדול ב-41.275 מ"מ מהמרחק בסיס; המגדלים אינם מקבילים זה לזה.
בגלל ההתפשטות התרמית של כבלי הפלדה, גובה מפלס הכביש בקיץ נמוך ב-3.66 מ' מאשר בחורף.
הקמת הגשר > מחלוקת בדבר שם הגשר

שמו של הגשר היה נתון במחלוקת במשך שנים רבות. שם הגשר הוצע לראשונה על ידי האגודה ההיסטורית האיטלקית של אמריקה כאשר הגשר היה עוד בשלבי התכנון. אף שהתכנון הראשוני נזנח, המשיכה האגודה לפעול למען הקמת הגשר וקריאתו על שמו של וראזאנו. במסגרת מאמצי האגודה ופעולותיה הכריז בשנת 1954 מושל ניו יורק ו. אווריל הרימן שה-17 באפריל יום הגעתו של ואראזנו למפרץ ניו יורק יקרא "יום וראזאנו".
בעקבות הכרזה זו פנה ראש האגודה ג'ון נ. לה קורט לרשות המנהרות וגשר רוברט פ. קנדי וביקש שנית הקמת גשר על שמו של וראזאנו. מנהל הרשות הודיע לו כי מעולם לא שמע על וראזאנו, וכי השם ארוך מידי.
בעקבות תשובתו של מנהל הרשות, הוצע חוק באספת הנבחרים של מדינת ניו יורק לקרוא לגשר על שם המגלה. החוק עבר ונחתם בשנת 1960 על ידי מושל המדינה נלסון רוקפלר.
המחלוקת על שם הגשר התעוררה שוב בשנה האחרונה לבנייתו, לאחר הירצחו של ג'ון פ. קנדי. בעקבות הרצח נערכה עצומה שדרשה לקרוא לגשר על שמו. העמותה פנתה לאחיו של קנדי, רוברט קנדי שהודיע כי לא יסכים שיקראו לגשר על שם אחיו.
על אף המאבק הארוך, רבים מתושבי העיר קוראים לגשר "גשר נארוז" או "גשר ברוקלין - סטטן איילנד".
שימושי הגשר

בכל שנה נערך על הגשר (ובחלקים אחרים בעיר) מרוץ המרתון של העיר ניו יורק, המתחיל בקצהו של הגשר המצוי על הסטטן איילנד. פתיחת המרוץ בו רואים את הגשר מלא אצנים היא אירוע טלוויזיוני שנתי.
שימושי הגשר > בקולנוע

הגשר הופיע בסרט משנת 1977 - "Saturday Night Fever" בכיכובו של ג'ון טרבולטה המגלם את דמותו של טוני מנרו, ומטפס על כבלי הגשר.
ראו גם

פורת' וודסוורת'
ביאורים

↑  האמריקאים הוגים את שמו Giovanni da Verrazano כג'ובאני דה וראזאנו
הערות שוליים

↑  "Verrazano-Narrows Bridge". MTA Bridges & Tunnels. נבדק ב-21 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Guide to Civil Engineering Projects In and Around New York City (2nd ed.). Metropolitan Section, American Society of Civil Engineers. 2009. pp. 36–37.
| תחבורה בניו יורק |
| --- | --- | --- |
| שדרות אורכיות | השדרה הראשונה • השדרה השנייה • השדרה השלישית • שדרת לקסינגטון • השדרה הרביעית (שדרת פארק) • שדרת מדיסון • השדרה החמישית • השדרה השישית (שדרת האמריקות) • השדרה השביעית • השדרה השמינית / סנטרל פארק וסט • השדרה התשיעית • השדרה העשירית • השדרה ה-11 • השדרה ה-12 • שדרה A • שדרה B • שדרה C • שדרה D |  |
| רחובות רוחביים | וול סטריט • רחוב קאנאל • רחוב 34 • רחוב 42 • רחוב 52 • רחוב 57 • רחוב 59 • רחוב 110 • רחוב 125 • רחוב 155 |  |
| רחובות אחרים | ברודוויי • רחוב בליקר • רחוב האוסטון |  |
| כיכרות | כיכר טיימס • גראנד ארמי פלאזה • כיכר וושינגטון • כיכר יוניון • כיכר קולומבוס |  |
| גשרים | גשר רוברט פ. קנדי • גשר ברונקס וייטסטון • גשר וראזאנו נארוז • גשר ת'רוגס נק • גשר הנרי הדסון • גשר קווינסבורו • גשר ברוקלין • גשר מנהטן • גשר ויליאמסבורג • גשר ג'ורג' וושינגטון • גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל • גשר קרוס ביי וטרנס ממוריאל |  |
| מנהרות | מנהרת ברוקלין בטרי • מנהרת קווינס מידטאון • מנהרת הולנד • מנהרת לינקולן |  |
| נמלי תעופה | נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי • נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי • נמל התעופה לה גוארדיה |  |
| כללי | תחנת גרנד סנטרל • הרכבת התחתית של ניו יורק • תוכנית חברי הוועדה (1811) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530126205171  BNE: XX4868506  GND: 4738843-2  LCCN: sh93004815  NARA: 10047154  VIAF: 235689310   WorldCat (עם VIAF): 235689310 
מפרץ ניו יורק (העליון). מפרץ ניו יורק התחתון משתרע מעבר (מדרום) לגשר ורזאנו נרוז.
הומופוביה מופנמת

הומופוביה מופנמת (באנגלית: Internalized Homophobia) היא מצב שבו להט"בים (לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים) מפנימים עמדות ורגשות שליליים כלפי גילויים הומוסקסואליים בקרב הפרט עצמו ובקרב אחרים. זהו אחד הסוגים של דיכוי מופנם.
התופעה עשויה לאפיין להט"בים החיים בחברה המושתתת על עקרונות הטרונורמטיביות, חברה הטרוסקסיסטית והומופובית שדוגלת באי-שוויון אשר מפלה ומדכאת אותם. ללהט"ב אין מספיק, אם בכלל, מודלים להזדהות וללמוד מהם, וכן ישנם מעט מאוד מקורות תמיכה וחיזוק ראויים. לפיכך הם עשויים להפנים ערכים, עמדות ואמונות הומופוביות אלו, ויבטאו הומופוביה מופנמת. ביטויה המרכזי הוא בשנאה עצמית אשר גורמת לפרט, אי נוחות וחוסר קבלה של נטייתו המינית הלא-הטרוסקסואלית. ניתן לומר כי מי שסובל מהומופוביה מופנמת הוא "הומו הומופוב".
מינוח

הומופוביה מופנמת מהווה תהליך התפתחותי שחווים רבים מהלהט"בים. היא נמצאה כגורם מעכב מרכזי בהתפתחות ובגיבוש תקין של זהות להט"בית, בעיקר בקרב גברים הומואים. אכן נמצא קשר בין רמות גבוהות של הומופוביה מופנמת לבין שלבים מוקדמים יותר בגיבוש הזהות ההומוסקסואלית.
התגברות על הומופוביה מופנמת היא חיונית להתפתחות בריאה של הפרט. מצב זה דורש מלהט"בים להתמודד בעצמם עם תהליך מורכב, מתמשך ומכונן זה, הגורם לעיתים קרובות לתחושת מצוקה, בלבול ומתח נפשי.
בדומה להומופוביה מופנמת, אילן מאיר מצא מרכיב של לחץ מיעוטים (Minority Stress), שמשמעו עקה פסיכולוגית הנובעת מהשתייכות למיעוט מסוים. מצב זה מבהיר את הנקודה כי מיגור ההומופוביה המופנמת של הפרט אינו בהכרח שלב התפתחותי, אלא מצב שיש להתמודד עמו באופן יומיומי ומתמשך, גם לאחר היות הנטייה המינית מגובשת. משמעות הדבר כי הומופוביה מופנמת אינה תכונה פנימית, "טבעית" או מולדת של הפרט, כי אם גורם עקה (Stressor) חיצוני בלבד. הרעיון שחברי קבוצה הסובלת מסטיגמה חווים קשיים פסיכולוגיים כתוצאה מהפנמת ההערכה השלילית של החברה כלפיהם אינו ייחודי רק למיעוטים מיניים או מגדריים, (להט"בים), אלא כמעט לכל מיעוט או קבוצה הסובלת מדיכוי חברתי.
מספר תאורטיקנים גורסים כי הומופוביה מופנמת כוללת, בנוסף לעמדות שליליות מוּדעוֹת כלפי הומוסקסואליות, גם עמדות לא-מודעות. הכוונה היא כי גילויים של הומופוביה מופנמת נחשבים כלא מודעים, במובן שהקשר ביניהם לבין ההומופוביה המופנמת המודעת של הפרט אבד ולא ניתן לזהותו בקלות. זאת אומרת, גם אם הפרט טוען באופן גלוי כי לביטוי מסוים שלו אין קשר להומופוביה מופנמת, יכול להיות שאין הדבר כך, ואכן יש קשר בין השניים ברמה הלא-מודעת.
המושג הומופוביה מופנמת עלול להטעות לעיתים בכך שהמילה "מופנמת" מרמזת על תהליך לא-מודע. לא כך הדבר, שכן הומופוביה מופנמת היא בגדר הומופוביה עצמית, והיא יכולה להיות הן מודעת והן לא מודעת.
השלכות

להומופוביה מופנמת השלכות פסיכו-חברתיות שליליות:
קיים קשר בין הומופוביה מופנמת לבין הערכה עצמית נמוכה
תמיכה חברתית נמוכה וסיפוק מתמיכה זו
פתיחות מועטה כלפי נטייתו המינית של הפרט עצמו
רמה נמוכה של חשיפת הנטייה המינית
הפרעה בדימוי הגוף
הפרעות אכילה
דימוי עצמי נמוך
בושה
חוסר אמון בסביבה
תחושת בדידות
חרדה בקרב מבוגרים
קושי ביצירת קשר אינטימי
רמה נמוכה של יציבות רגשית
מין לא מוגן
אלכוהוליזם
שימוש בחומרים ממכרים
דיכאון
פרנויה
אובדנות
בעיות בתפקוד מיני - תדירות גבוהה יותר של התנהגות מינית קומפולסיבית, דיכאון מיני, חרדה מינית, דאגה כלפי הדימוי המיני, רמות נמוכות של הערכה מינית ושל סיפוק מיני ופחד ממיניות באופן כללי. יתר על כן, התנהגות היפר-מינית, סקס אנונימי, הימנעות ממערכות יחסים ומאינטימיות יכולים כולם למלא את המטרה של בריחה מעימות עם ההומופוביה המופנמת של הפרט.
השלכות אלה ממחישות את משמעותה ההרסנית של ההומופוביה המופנמת על רווחתם הנפשית והפיזית של להט"בים. חלקם נראים כשני קטבים של אותה התנהגות, למשל דיכאון מיני מול התנהגות היפר-מינית. מכאן אנו יכולות להסיק כי הומופוביה מופנמת קשורה למצבי קיצון לא-אדפטיביים ואף פתולוגיים של תכונות וחוויות אנושיות יום-יומיות.
לא כל מי שסובל מהומופוביה מופנמת סובל מתופעות אלה, או לחלופין, כי תופעות אלה בקרב להט"בים מקורן בהומופוביה מופנמת.
טיפול

פסיכותרפיה אפירמטיבית (Affirmative Psychotherapy) מאפשרת יצירת מרחב טיפולי בטוח, מקבל ומשוחרר משיפוט ומביקורת, בעיקר בכל הנוגע למיניות ולמגדר. לטיפול זה מספר קווים מנחים בדגש ייחודי בטיפול בלהטב"ים.
משפחה מובחרת (Family of choice) היא משפחה אלטרנטיבית אשר חבריה נבחרים באופן רצוי על ידי הפרט, להבדיל מהמשפחה האמיתית. היא יכולה לכלול מאהבים, מאהבים לשעבר, חברים, מכרים, חברי משפחה נבחרים ממשפחת המקור ועוד. המשפחה המובחרת הופכת למועדפת יותר מאשר משפחת המקור. משפחה מובחרת עשויה להעניק תמיכה מתמשכת, חיזוק, אינטימיות רגשית ומרחב בטוח בו יכול הפרט הלהט"ב להיות מחוץ לארון ולדון אודות חוויותיו הרגשיות, החברתיות והמיניות ביתר נוחות. נוסף לכך, היא עשויה לשמש נתיב המגשר בין הפרט לבין קהילה להט"בית רחבה יותר, ובכך להפיג את בדידותו ולהגדיל את מעגל התמיכה החברתית שלו.
מעורבות וקשר עם קהילות להט"ביות שונות נמצאו כגורמי מגן לרווחתם הנפשית של להט"בים וכגורמי תמיכה בהתמודדות עם סוגיות של בדידות, והתמודדות בנוגע לזהות וניכור.
ראו גם

דיכוי מופנם
סקסיזם מופנם
הטרוסקסיזם
הומופוביה
שנאה עצמית