stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות לובלין
חיי הדת והקהילה > אגודות נוער וספורט

בלובלין נוסדו סניפים של תנועות נוער רבות. עוד ב-1916 נוסד קן של תנועת "השומר הצעיר". לאחר מכן נוסד סניף של "צעירי ציון" שהתפלג אחר כך לשניים: סניף אחד השתייך ל"מפלגה הציונית-סוציאליסטית" (צ"ס), והשני ל"פועלי ציון שמאל". ב-1920 נוסד בעיר סניף של תנועת הצעירים "החלוץ", ושש שנים מאוחר יותר קם בלובלין הסניף של תנועת הנוער של הארגון, "החלוץ הצעיר". ב-1923 הוקם סניף של תנועת "דרור". ב-1924 התאגדו הסניפים המקומיים של תנועות הנוער "החלוץ", "צעירי ציון–צ"ס", "השומר הצעיר" ו"דרור" לארגון-על, שנקרא בשם "הליגה למען ארץ ישראל העובדת". מטעם הליגה פעלה קבוצה בשם "העובד", שמטרתה הייתה הכשרת צעירים שביקשו לעלות לארץ ישראל.
מטעם תנועת המזרחי פעל בעיר סניף של תנועת הנוער "צעירי המזרחי". תנועת הנוער של ארגון "הבונד" נקראה בשם "צוקונפט" (ביידיש: "העתיד"). ב-1926 נוסד בעיר קן של תנועת הנוער הרוויזיוניסטית "בית"ר", ומאוחר יותר גם "ברית החייל". במשך שנות פעילותן הגיעו אל כינוסי התנועות הרוויזיוניסטיות בפולין רבים ממנהיגיה, לרבות זאב ז'בוטינסקי, שביקר בה שש פעמים, ומנחם בגין, שביקר פעמיים. דמויות מוכרות אחרות מטעם התנועה הרוויזיונסטית, כמו אורי צבי גרינברג ואבא אחימאיר, ביקרו בלובלין אף הם. בחודשי הקיץ פעל בעיר "טא"ז", הארגון לשמירה על בריאות האוכלוסייה היהודית, שהפעיל מחנות קיץ. ב-1939 לקחו חלק במחנות הללו 1,200 בני נוער.
קבוצת הספורט הראשונה שהוקמה בלובלין הייתה קבוצת הכדורגל "שומריה" שנוסדה ב-1922 מטעם אגודת "השומר הצעיר". מאוחר יותר התאחדה הקבוצה עם אגודת הספורט "שמשון". לאחר האיחוד נקראה הקבוצה "הכח". ב-1925 הקימה הקבוצה אולם ספורט עצמאי. בשנים הבאות נפתחו בלובלין מועדוני ספורט נוספים, כגון "הפועל", "מארגנשטערן" (בעברית: כוכב השחר), "גביאזדא" ו"וויניאווא". לקבוצות הכדורגל הייתה אף השתייכות מפלגתית: כך, למשל, "מארגנשטערן" השתייכה לארגון "הבונד" ואילו "גביאזדא" השתייכה למפלגת "פועלי ציון שמאל". הקבוצות "גביאזדא" ו"וויניאווא" נסגרו בהוראת השלטונות הפולניים ב-1936. שחקני הקבוצות שנסגרו עברו להתאמן באולם הספורט של קבוצת "הכח", ששינתה את שמה למכבי.
חיי הדת והקהילה > עיתונות

בלובלין פעלו מספר עיתונים יהודיים. העיתון היהודי הראשון שהוצא לאור בעיר יצא בפולנית בין השנים 1916–1918 ונקרא "מיז'ל ז'ידובקסה" (בעברית: מחשבה יהודית). עיתון נוסף היה "לובלינער טאגבלאט" (בעברית: יומון לובלין), שיצא ביידיש מ-1918 ועד פרוץ מלחמת העולם השנייה ב-1939. עורכי העיתון הצהירו עליו כעיתון בלתי-מפלגתי, אך הוא לא נמנע מעיצוב דעת הקהל בקרב יהודי לובלין בין שתי מלחמות העולם, ומייסדו היה מקורב לחברי "הבונד". בעיתון פורסמו מעת לעת חלקים מההיסטוריה של יהודי לובלין על ידי שני היסטוריונים מקומיים, ואלה נאספו לאחר השואה ויצאו לאור בספר "לקורות היהודים בלובלין". ב-1935 החל ארגון בית"ר להוציא עיתון משלו בשם "דער טאג" (ביידיש: היום), אך הוא לא האריך ימים מסיבות כלכליות. אף אגודת "הבונד" הוציאה בלובלין עיתון משלה, "לובלינער שטימע" (בעברית: "קול לובלין"). הוצאתו לאור של העיתון נמשכה גם לאחר השואה - ולראשונה גם בעברית - כדי להנציח את קהילת לובלין.
הנצחה וזיכרון

בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 נוסד בלובלין מרכז "שער גרודצקה - תיאטרון NN" שמטרתו הנצחת הקהילה בלובלין. החל מ-1994 המרכז פועל ב"שער גרודצקה" בעיר, השער ההיסטורי שהפריד בין הרובע היהודי לבין שאר חלקיה של העיר. במרכז פועל מוזיאון ההיסטוריה של יהודי לובלין. הוא מארגן פעילויות הנצחה ביום השנה לתחילת האקציה נגד יהדות לובלין בשואה, ונערכים בו מפגשים בין נוער יהודי לפולני במסגרת מסעות בני נוער לפולין. במרכז נערכות הצגות תיאטרון ביידיש, שבהן משתתפים שחקנים לא יהודים. במרכז פועל ארכיון הכולל מסמכים רבים המתעדים את חייה של הקהילה היהודית בלובלין לדורותיה. גם במחנה מיידנק עצמו הוקמו כמה מוקדי זיכרון לשם הנצחת הקהילה.
בבית הקברות נחלת יצחק בתל אביב וכן ברובע היהודי בלובלין נחנכו אנדרטאות לזכר קהילת לובלין שחרבה בשואה.
לקריאה נוספת

משה פראגר, לאות ולעד, בני ברק: גנזך קידוש השם, עמ' 183–198, 1976
הערות שוליים > ביאורים והסברים

↑  מספר התושבים היהודים בלובלין
↑  שיעור התושבים היהודים בלובלין מתוך כלל האוכלוסייה בעיר
מיצג של ראשי ועד ארבע ארצות מתכנסים בלובלין
הרובע היהודי בלובלין, 1900 לערך
הרובע היהודי בלובלין
רחוב בלובלין במהלך מלחמת העולם השנייה
חיילים גרמנים בלובלין עם יהודים, חלק לובשים סרט לבן
חיילים גרמנים ויהודים בגטו לובלין
הריסות בית הכנסת על שם המהרש"ל
מבנה ישיבת חכמי לובלין
זיגמונט השני אוגוסט, מלך פולין
אליהו קלצקין
מאיר שפירא
בית הכנסת המהרש"ל בלובלין
קברים בבית הקברות היהודי החדש
בית החולים היהודי בלובלין
כותרת העיתון "לובלינער שטימע"
אנדטרה בבית הקברות נחלת יצחק, לזכר קהילת לובלין שחרבה בשואה
הבלגריאד

| --- | --- |

עטיפת חייל הנבואה, הספר הפותח את הסדרה
 
 ספרי הסדרה
 חייל הנבואה (1982)   מלכת הכישוף (1982)  קורבן הקוסם (1983)  טירת הכישוף (1984)  סוף משחק המכשפים (1985)
 מידע כללי
 מאת:  דייוויד אדינגס 
 איורים:  גאוף טיילור, שלי שפירו 
 שפת המקור:  אנגלית אמריקאית 
 סוגה:  פנטזיה, סיפור הרפתקאות, פנטזיה אפית 
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי בלנטיין 
 תאריך הוצאה:  1982 
 פרסים
 100 ספרי המדע הבדיוני והפנטזיה הטובים ביותר של NPR 
 סדרה
 הספר הבא:  המלוריאן 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-345-33551-7
 
הבלגריאד (The Belgariad) היא סדרת ספרי פנטזיה אפית בת חמישה ספרים (פנטלוגיה), שנכתבה על ידי סופר הפנטזיה האמריקאי דייוויד אדינגס בשנות ה-80 של המאה ה-20. לסדרה יש סדרת המשך בשם המלוריאן. בנוסף, קיימים עוד שלושה ספרי פריקוול המהווים מעין רקע היסטורי לעולם הבלגריאד, קורות בלגראת הקוסם, קורות פולגרה הקוסמת והקודקס הריבאני.
עלילת הסדרה מתמקדת בחייו של נער חווה פשוט בשם גאריון, התבגרותו ומסעו ברחבי ארצות המערב, בצל התעוררותו של האל האפל טוראק מתרדמתו. מוטיב מרכזי בסדרה, כפי שמשתקף בשמות הספרים השונים, הוא משחק שחמט קוסמי בין שני גורלות מנוגדים (מעין דואליזם מופשט) שהתפצלו בעבר לשני קווי היסטוריה אפשריים והם נאבקים, שוב ושוב במשך הדורות, באמצעות גילומים שונים, על עתיד כל ההיסטוריה בכל היקומים המרובים, על הכרעה על קו היסטורי יחיד שיתקיים. הדמויות בספרים, בני אדם פשוטים, גיבורים, קוסמים ואפילו אלים, משמשים ככלי המשחק בידי הגורלות הללו.
ספרי הסדרה הם:
חייל הנבואה (1982)
מלכת הכישוף (1982)
קורבן הקוסם (1983)
טירת הכישוף (1984)
סוף משחק המכשפים (1985)
כל ספרי הסדרה תורגמו לעברית בהוצאת אופוס.
עלילה > חייל הנבואה

הספר נפתח בפרולוג, המתאר את בריאת העולם על ידי שבעה אלים. אלדור, הבכור מבין השבעה, מעצב כדור מאבן שמפתחת לה תודעה. טוראק, היפה מבין השבעה, חומד את האבן לעצמו. הוא מכה את אחיו אלדור ובורח עם האבן. שאר האלים מכנסים צבאות ומתקיפים את טוראק. שמפצל את האדמה בעזרת הכדור בניסיון להגן על עצמו, ויוצר ים חדש שמפריד בינו לבין הצבאות התוקפים. הכדור תוקף את טוראק בתמורה, וחצי מפניו נכווה קשות. שנים רבות לאחר מכן, מתגנבים לארמונו של טוראק בלגארת המכשף, המלך האלורני חרק ושלושת בניו, ומשיבים את האבן חזרה למערב. ריבא, בנו הצעיר של חרק, מקבל את האבן למשמרת, והוא וצאצאיו מגנים עליה מפני טוראק. השושלת המלכותית נשמרת, עד שבניה נרצחים על ידי מתנקשים, ועל ריבא ועל האבן מופקדים העוצרים. טוראק מרכיב מסכה ומייסד פולחן של הקרבת קורבנות אדם בקרב העמים המזרחיים הנשמעים לו - האנגרקים. לאחר מכן הוא פותח במערכה צבאית כדי לנסות להשיג את האבן אבל מוכה על ידי אחד הצאצים של ריבא ונופל לשינה עמוקה. מאורעות אלה מתרחשים אלפי שנים לפני קו העלילה הראשי.
מכאן הסיפור מתאר את חייו של גיבור הסדרה, גאריון. גאריון הוא נער החי בחווה קטנה ושקטה עם דודתו פול, לאחר שהוריו מתו. את החווה מבקר מדי פעם מספר סיפורים פרוע, שגאריון קורא לו מר זאב. ערב אחד מר זאב ופול מנהלים ויכוח סוער, ובתגובה הם לוקחים את גאריון ועוזבים את החווה. אליהם מתלווה גם דורניק, נפח החווה, שדואג להם. לאחר עזיבת החווה הם נפגשים עם עוד שני אלורנים, ענק מהאי חרק הנקרא ברק, ודרזאני נמוך וערמומי הנקרא משי. החבורה יוצאת לדרך. גאריון מבין מהשיחות שכולם מנהלים שמשהו נגנב, והם מנסים לאתר את הגנב. בדרך הוא לומד לחשוד בכל אנגרקי - בן העם הסוגד לטוראק - שהוא פוגש. אחרי החבורה רודף כהן טוראק. לאחר שעברו כברת דרך, החבורה מוזמנת בדחיפות לארמונו של מלך סנדריה, ומשם לחרק. גאריון מבין כי דודה פול אינה דודתו באמת אלה הקוסמת הנודעת פולגרה שהיא ביתו של בלגראת, וכי מר זאב הוא לא אחר מאשר הקוסם בלגארת. גם ברק ומשי מתגלים כבני אצולה.
האנגרקים מנסים לזרוע מהומה בארצות המערב, וגאריון מצליח למנוע ניסיון הפיכה בחרק. בלגארת מסביר לגאריון שאמנם פול אינה אחותה של אמו, אבל היא כן קרובת משפחתו. הדבר מנחם אותו, והוא מכנה את בלגארת "סבא". בלגארת מספר לכל החבורה שהם מנסים לאתר את זדאר, שליחו של טוראק, שהצליח לגנוב את כדור אלדור מאולם הכס בריבא. הם מנסים לתפוס אותו לפני שיחצה את הגבול לארצות האנגרקים. אל החבורה מצטרף הטאר, בנו של מנהיג השבטים האלגרי.
עלילה > מלכת הכישוף

אל החבורה מצטרפים ללדורין, צעיר אסטוריאני, ומנדורלין, אביר מימברטי במדינה שסובלת מעוני ומלחמות אזרחים בשל לאומנות, שמרות ושיטה ווסאלית ומעמדית נוקשה. בטולנדרה, קיסרות דרומית בעלת צבא חזק ומאבקים בין בתי אצולה, מצטרפת לחבורה הנסיכה צ'נדרה, והיא וגאריון נהנים להתווכח ללא הרף. החבורה נתפשת על ידי כהן טוראק הרודף אחריהם, ולאחר שגאריון מגלה שהוא זה שהרג את הוריו, הוא משמיד אותו באמצעות כישוף. החבורה נכנסת לנייסא, ממלכת ביצות חמה ולחה הסוגדת לאל-הנחש ובה התושבים מכורים ברובם לסמים שונים. שם המלכה מנסה לחטוף את גאריון. פול וברק מצילים אותו והחבורה ממשיכה לעמק אלדור. גאריון מתקשה לקבל את היותו קוסם, אך בעזרתם של סבו ודודתו הוא לומד להשתמש בכוחו. הם משנים את שמו לבלגאריון כאות להיותו מכשף.
במהלך המסע גאריון מגלה כי קיימות שתי נבואות. האחת, אותה הם משרתים, היא נבואת הטוב והסדר. הנבואה השנייה היא הנבואה שהמשרת שלה הוא האל טוראק. הנבואה יכולה להתערב במהלך העניינים, מדברת עם גאריון ומסבירה לו מה עליו לעשות.
עלילה > קרבן הקוסם

אחרי מפגש קצר בעמק אלדור עם שליחיו האחרים של אלדור, החבורה יוצאת לאולגו ואוספת את רלג, בן לעם קדום ששוכן במערות, וחבר נוסף המוזכר בנבואה. הם יוצאים לארצות המורגו כדי להתעמת עם קטוצ'יק, כהן דת העומד בראש הכנסייה של טוראק, ולהחזיר את האבן. הנסיכה צ'נדרה נשארת באולגו, תחת חסותו של הגורים הקדוש (המנהיג של האולגו). במהלך המסע לראק כתול (עירו של קטוצ'יק) הם מתמודדים עם שלל בעיות, אך מצליחים לפתור אותן בעזרת היכולות השונות שלהם. במערות מתחת לעיר ראק כתול הם מגלים את החברה האחרונה בחבורה, טאיבה, אשה ממאראג שנשלחה לעבדות כאשר כל שאר גזעה הושמד. בתחילה רלג נרתע ממנה בשל דרישות צניעות מחמירות שיש לדת שלו ובשל גישה דתית פונמליטסיטית שלו, אך בהמשך השניים מתקרבים לזה לזו. קטוצ'יק נותן לחבורה להגיע עד אליו מכיוון שהוא חושב שצ'נדרה נמצאת איתם, והיא פגיעה. אבל מכיוון שהיא נשארה באולגו, התכסיס לא עובד. בלגארת וקטוצ'יק מנהלים מאבק איתנים. קטוצ'יק רואה שגאריון מתקרב לאבן, ונבהל עד כדי כך שהוא שוכח את החוק הראשון של הקוסמים ובטעות משמיד את עצמו. את האבן מחזיק ילד קטן ותמים למראה, והחבורה קוראת לו שליח (ארנד).
עלילה > טירת הכישוף

החבורה ממהרת לברוח מראק כתול. בלגארת חלש מאוד בעקבות הקרב עם קטוצ'יק, ופולגרה עסוקה בלהגן על ארנד מפני התקפת הגרולים. גאריון מקבל על עצמו את האחריות, ומשתמש בקסם כדי להגן על החבורה. החבורה מצליחה להימלט בקושי רב, חוזרת לאולגו כדי לאסוף את הנסיכה, ומשם נוסעת לריבא. שם גאריון מגלה כי הוא הנצר של מלך ריבא, וכי עליו לקבל על עצמו את המלוכה, את האחריות על האבן, ולשאת את צ'נדרה לאשה. הדבר דורש קצת הסתגלות, אך הוא מגלה שהשד אינו נורא כל כך.
בעקבות הנבואה, גאריון חומק מהארמון עם בלגארת ומשי לכיוון מאלוריה, כדי להילחם בטוראק עצמו. פולגרה וצ'נדרה מובילות את צבאות הממלכות השונות להילחם באנגרקים, כדי להסיח את דעתם ולתת לגאריון הזדמנות להגיע לכתול משראק בה שוכן טוראק.
עלילה > סוף משחק המכשפים

לאחר תלאות רבות, כולם מגיעים לעיר כתול משראק, וזדאר הורג את דורניק. בלגראת נלחם בו וקובר אותו לנצח באבן. טוראק מתעורר משנתו, ומנסה לשכנע את פולגרה להינשא לו. דבר זה הוא חלק מתוך הנבואה האנגרקית שיש לה תוקף שווה בכוחו לנבואה המובילה את גאריון. פולגרה נזכרת בדורניק ומצליחה לעמוד בכוח שהופעל נגדה. אז טוראק וגאריון נלחמים, וגאריון מנצח. האלים מחזירים לחיים את דורניק. האל מארא מגלה כי טאיבה היא בת עמו האחרונה, אך באמצעותה, דרך נישואים לרלג, הגזע ישתקם. גאריון וצ'נדרה נישאים, והמשימה מגיעה לקיצה. בלגראת מזכיר לגאריון כי האבן היא באחריותו וכי המשימה שלו לא נגמרה, אף על פי שטוראק מת.
העולם של הבלגריאד > הגורלות

העולם של הבלגריאד נשלט על ידי שתי "מטרות" או יעדים מנוגדים. בעבר הייתה רק מטרה אחת, אבל אחרי שהתרחשה תאונה קוסמית - כוכב שלם נהרס בזמן ובמקום הלא נכון ותוך כדי כך הרס את הכוכבים בסביבתו - נוצרה ליקום מטרה נוספת מלבד מטרתו המקורית. בגלל הפיצול הזה, שתי המטרות קיבלו תודעות וניסו במשך שנים לבטל אחת את השנייה. לבסוף שתי המטרות האלו (שנקראות גם גורלות) בחרו בעולם מסוים כזירת הקרב שלהם, ובעולם הזה העלילה של הספר מתרחשת. מאחר שכל אחד מהגורלות שווה בצורה מלאה לגורל השני, הם בחרו להשתמש ב"ילד האור" וב"ילד החושך", שהם למעשה שני יצורים שהגורלות מדברים איתם. במפגשים בין ילד האור וילד החושך הגורלות למעשה מתעמתים ביניהם. בשביל שילד האור וילד החושך ידעו מה הם צריכים לעשות, הגורלות יצרו נבואות שנותנות להם את המידע שהם צריכים. חוץ מהנבואות ילד האור וילד החושך מתייעצים לפעמים עם "הקול" של הגורל שאותו הם משרתים. במהלך ספרי הבלגריאד גאריון משמש כילד האור, וטוראק כילד החושך.
העולם של הבלגריאד > האלים

לעולם של הבלגריאד יש שמונה אלים: אול, אלדור, טוראק, מארא, איסא, נדרה, חלדאן ובלאר. לקראת סוף סדרת ההמשך, המלוריאן, מתגלה אל נוסף. האלים בספר נוצרו על ידי אול ביחד עם היקום, כך שאול מופיע כאב האלים והיקום כאמם.
במקור לכל אחד מהאלים (מלבד אול) היה אמור להיות בעל חיים שמייצג אותו ועם שסוגד לו, אבל אלדור לא רצה אף אחד מהדברים האלה. גם לאל שמתגלה בסדרת המלוריאן אין בעל חיים שמייצג אותו.
העולם של הבלגריאד > קסם וכישוף

הקסם המוצג בסדרה הוא תוצאה שילוב של כוח מולד שיש למספר קטן של אנשים, אימון מתאים (בידי אלדור או קוסמים שלמדו אצלו), כוח רצון, ויכולת ריכוז. הקסם כרוך באיזון פיזיקלי בדומה לחוק התנועה של ניוטון - כך שהזזת סלע גדול מפעילה כוח נגדי על הקוסם עצמו. שליטה במזג אוויר היא אפשרית אבל היא כרוכה במאמץ פיזי גדול ודורשת זמן רב. קוסם שמפעיל קסם בצורה נמהרת עלול לקבור את עצמו באדמה, ל"שרוף" את יכולת הקסם שלו או להרוג את עצמו. כמו כן קסם שונה מכישוף שכרוך בשליטה על שדים.
העולם של הבלגריאד > דיאלקטיקה והתפתחות של דמויות

היבט נוסף בסדרה הוא דיאלקטיקה והתפתחות של הדמויות עצמן וכן של העמים, המדינות והסיפור המתואר. אם בתחילת הסיפור נראה שיש חלוקה דיכוטומית של "טובים" נגד "רעים" (שאכן נשמרת לאורך הסיפור) מתברר בהמשך כי חלק מה"רעים" יש דמויות שמתנגדות לרוע ומסייעות לגיבורים ולגורל ה"טוב" מסיבות שונות. לדוגמה חלק מהמלכים האנגרקים סובלים תחל עול פולחן קורבן האדם ומסייעים בסתר לשירות החשאי הדרזני ולמדינות המערב. בתוך המדינות המערביות הטובות יש בוגדים, מרגלים ותכננים המנסים לבצע הפיכות, חטיפות ומעשי רצח כדי להשיג מטרות כמו השגת כוח פוליטי, כוח דתי, כסף ועוד. מוטיב חוזר בסיפור הוא שירות הריגול הדרזני, ושפת הסתרים של המרגלים הזרזנים שבהם המציאות מתחת לפני השטח שונה לעיתים קרובות ממה שנאמר בגלוי.
מקומות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. מכיוון שרק חלק קטן מהעלילה מתרחש באי ריבא, כדאי להרחיב על מקומות נוספים.
מקומות > ריבא

ריבא היא הממלכה עליה מולך גאריון. הממלכה היא אי עליו יש רק עיר אחת, ריבא, שהיא גם הנמל היחיד באי. חוץ מהמפרץ שלחופו שוכנת העיר, חופי האי הם מצוקים טרשיים ותלולים, והנמל הוא הכניסה היחידה לאי. העיר עצמה שוכנת על מדרון תלול לכיוון המפרץ. בראש המדרון עומדת מצודה המשמשת כארמונו של מלך ריבא. העיר עצמה בנויה שורות שורות של בתים, וכל הבתים הפונים למפרץ מצוידים בחרכי ירי במקום בחלונות. האקלים באי גשום ומושלג רוב השנה, והסופות המשתוללות בים המערבי דוחות את רוב המבקרים בתקופת החורף.
בריבא שלטו בתחילה הצאצאים של המלך ריבא. אחרי שהמלך האחרון נרצח השליטה עברה לידי ברנד, שהפך לעוצר של העיר. כל אחד מהעוצרים הבאים אחריו קיבל גם הוא את הכינוי ברנד. העוצרים שלטו בעיר עד שגאריון, שהיה צאצא של המלך, חזר לכס המלכות.
לעיר מתחם מסחר בעל חשיבות גדולה למדי במסחר הבינלאומי, והיא מייצאת את תפוקת האי לשאר הממלכות. באי מייצרים בעיקר כלי זכוכית, מוצרי צמר ומגפיים. האי סוחר בעיקר עם האימפריה הטולנדרנית, דרזניה, חרק וסנדריה.
צבא ריבא הוא צבא רגלים שמתמחה בלוחמה זעירה ומצור, כמו גם בלוחמה בשטח בנוי. הצי הריבאני הוא גדול למדי ושני בכוחו רק לצי הלוחם של חרק, ממלכתם של אנשי הצפון.
הריבאנים הם עם רציני ואחראי ברובו, נאמנים לארצם ולמלכם. הם ידועים בלבושם האפור, שהוא למעשה גלימה עליונה בצבע אפור, העשוי מצמר גס שאינו ניתן לצביעה.
דגל הממלכה הוא בצבעי כחול ולבן ועליו חרב, המסמלת את חרבו של המלך הריבאני, שאליה מחובר כדורו של אלדור, העצם החזק ביותר ביקום.
דמויות > פרוטגוניסטים

בלגאריון (או גאריון) - גיבור הסדרה. גדל כנער חווה פשוט בממלכה סנדריה. ילדותו עוברת באופן רגיל למדי, מלבד הצורך המרחף בשולי תודעתו, מעיר הערות ומדבר איתו. גאריון מתיידד עם נער זריז וחד לשון בשם דורון, ועם נער נוסף ממוצא ארנדי בשם ראנדורינג. שלושת החברים מיודדים עם זוברט, נערה בת גילם. גאריון מבלה את ימיו בין חובותיו כנער חווה לבין משחקיו עם חבריו, וככל שהוא מתבגר, מצטמצם זמן העבודה והמשחק לטובת שהיה באסם הגדול עם זוברט היפה. בהמשך הסדרה, לאחר מסע ארוך, מתברר לגאריון שהוא צאצא של השולשלת המלכותית הריבאנית. הוא נהפך למלך ריבא, ומביס בקרב חרבות את טוראק, האל הרשע. ידוע בתארים: אדון המערב, קוטל האלים, בעלה של צ'נדרה, אדון הים המערבי, בעל כדורו של אלדור וילד האור.
בלגארת הקוסם - שליחו הראשי של האל אלדור, בן כ-8000 שנה ואביה של פולגרה. הוא מתואר לעיתים כשתיין ורודף שמלות. בסתר ליבו הוא מתגעגע לאשתו שמתה לפני שנים רבות והייתה יכולה להשתנות לזאבה.
פולגרה הקוסמת - בתו של בלגארת. מגדלת את גאריון, שמכיר אותה בילדותו בשם "דודה פול". פולגרה היא אשה יפה, חזקה ודעתנית. היא אוהבת לבשל אך גם יכולה להתנהג כמלכה מצווה ולצוות על הסובבים אותה ביד רמה. היא עסוקה בלחנך את גראיון וכן לנזוף באביה.
דורניק - הנפח של החווה, מתלווה אל השלושה כאשר הם בורחים באישון הלילה מחוות פלאדור. דורניק הוא איש סנדרי מעשי, הרואה את הדברים בצורה פשוטה ותמימה, וסולד מאלימות, תככים וגינונים מרובים. לקראת סוף הסדרה, לפני הקרב של גאריון עם האל טוראק, הורג שליחו של טוראק את דורניק. לאחר הקרב פולגרה פונה אל האלים בתחינה להחזיר אותו לחיים. האלים מסכימים למנות את גאריון להחיות אותו, כיוון שעליהם נאסר לעשות זאת, אך דורשים כתנאי מפולגרה שכוחה יהיה שווה ערך לכוחו של דורניק לאחר שיחזור לחיים, דורניק חוזר לחיים והוא ופולגרה מתחתנים, הוא עצמו מקבל כוחות קסם.
ברק - אלורני ענק וחזק מחרק המתלווה לחבורה במהלך מסעם. ברק הוא רב חובל מוכשר, שיש לו יחסים גרועים עם אשתו, מוטלת עליו קללה שהופכת אותו לפעמים לדב ענק.
משי - דראזני נמוך בעל פני סמור, ואף ארוך ששמו האמיתי הוא הנסיך חלדאר. מרגל וסוחר ממולח וערמומי. מתלווה לחבורה במהלך מסעם ודואג לסיפורי כיסוי ולהספקת כסף ואמצעי תעבורה עבורם.
הטאר - נסיך האלרגים, סייף ורוכב מוכשר מסוגל לדבר עם סוסים. מתלווה לחבורה במהלך מסעם. מלא זעם ורצון נקמה באנגרקים שרצחו את הוריו.
ללדורין - אסטוריאני צעיר, פטריוט לעמו, תמים וטיפש וקשת מיומן. הוא בן גילו של גריון והם הופכים לחברים טובים. מתלווה לחבורה במהלך מסעם.
מנדורלן - אביר מימברטי מיומן מאוד ובעל גינוני נימוסין וקוד אבירים נוקשים מאד. בעל סיפור טרגי על אהובת ליבו שאינו יכול לשאתה מסיבות של כבוד. מתלווה לחבורה במהלך מסעם.
רלג - קנאי דתי בן אולגו. מתלווה לחבורה במהלך מסעם.
צ'נדרה - בתו של קיסר טולנדרה. חצי דריאדה. בתחילת הסיפור היא מפונקת שתלטנית ותמימה ביחס לעולם. בדומה לטונרנדים אחרים היא מתנגדית לרעיון של כוחות על טבעיים או קסם.
טייבה - שפחה מאראגית יפהפייה. החבורה מצילה אותה ממכלאות העבדים בראק קתול. מתחתנת בהמשך עם רלג.
ארנד - ילד ממוצא לא ידוע אשר בני החבורה מוצאים ומכנים "שליח" או "ארנד". בשל תמימתו הרבה הוא יכול לגעת באבן של אלדור בלי שיעונה לו רע.
דמויות > אנטגוניסטים

קטוצ'יק - כהן דת (גרולים), אחד משלושת שליחיו של האל הרשע טוראק.
זדאר - קוסם רשע, אחד משלושת שליחיו של האל הרשע טוראק. בעבר הרחוק היה אחד משליחיו של האל אלדור ובגד בו.
חמדאר - גרולים (כהן של האל טוראק). התנקש בחייהם של הוריו של גאריון, גראן ואילדרה, שעות ספורות לאחר לידתו. לולא התערבותו ברגע האחרון של בלגארת הקוסם, היה גאריון התינוק נופל לרחמיו של חמדאר, שהיה מאלץ אותו לקחת את אבן אלדור ולהביא אותה לידיו של קטוצ'יק, שהיה מעניק אותה לטוראק.
קבלה

הסדרה זכתה להצלחה מסחרית כאשר יצאה בארצות הברית, ושני הכרכים האחרונים שלה, טירת הקוסם וסוף משחק המכשפים, הגיעו למקומות ה-13 וה-7 ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
ראו גם

המלוריאן
הערות שוליים

↑  PAPERBACK BEST SELLERS, הניו יורק טיימס, ‏6 במאי 1984
↑  PAPERBACK BEST SELLERS, הניו יורק טיימס, ‏16 בדצמבר 1984
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1178364542  LCCN: nr2001034880  VIAF: 185430279   WorldCat (עם VIAF): 185430279
אור כשדים

ערך זה עוסק בעיר מיתולוגית. אם התכוונתם ללהקה ישראלית, ראו .
שרידי העיר אור (דרום מסופוטמיה), ברקע שרידי הזיקורת
אוּר כַּשְׂדִּים היא עיר מקראית במזרח הקדום; היא מוזכרת בסיפורי התנ"ך ארבע פעמים. ספר היובלים מציין שאוּר כשדים הוקמה בשנת 1688 לבריאת העולם על ידי אוּר בן כשד, ככל הנראה מצאצאי ארפכשד, ומוסיף כי באותה שנה החל על כדור הארץ עידן המלחמות: ”וגם אוּר, בנו של כשד, בנה את העיר ארה של כשדים, ויקרא את שמה בשמו ובשם אביו, כלומר, אוּר כשדים.” בספר בראשית, אוּר כשדים נרמזת כמקום לידתו של אברהם, כעיר הגדולה בשנער וכמרכז המסחרי של האזור כמו גם המרכז הפוליטי. יש החולקים על הסברה כי אברהם נולד באוּר כשדים, ובהם הרמב"ן, שטוען כי אברהם נולד בחרן. אוּר כשדים מוזכרת בנחמיה, ט', ז', בציטוט מספר בראשית.
על פי ספר בראשית, תרח, אביו של אברהם, השתקע בחרן לאחר שיצא מאוּר כַּשְׂדִּים. אברהם ואחיינו לוט נדדו מחרן לארץ כנען ואילו נחור אחיו נשאר בחרן. אברהם ראה בחרן את מולדתו, ולשם חזר עבד אברהם אליעזר, כדי לחפש אישה ליצחק ושם נשא יעקב את נשותיו לאה ורחל, בנות לבן, נכד נחור. לחרן ברח יעקב מפני עשו אחיו ושם נולדו ליעקב אחד-עשר מתוך שנים-עשר בניו שהיו לראשי שבטי ישראל.
זיהוי אוּר כשדים כיום

זיהויה הוודאי של העיר שנוי במחלוקת, אולם מקובל בקרב גורמים מדעיים לזהותה עם אור השומרית. בקרב גורמים דתיים קיימות השערות אחרות, קרובות יותר לארם נהריים, כמו אורפה (דרום טורקיה), ארך (דרום עיראק), אוררטו (מזרח טורקיה) או אורקש (צפון מזרח סוריה).
זיהוי אוּר כשדים כיום > אור השומרית

הארכאולוג סר לנרד וולי, שביצע חפירות באתר העיר השומרית אור (מרכז עיראק) שיער בשנת 1927 כי ייתכן ומדובר באור כשדים המקראית. אור הייתה עיר חשובה בשומר ולאחר מכן באכד וחורבותיה נמצאים בתל אל-מקיר. במקור שכנה אור על גדות תעלה מלאכותית המחוברת לנהר פרת אך מחמת השינויים באפיק הנהר, הוא זורם היום במרחק של כ-20 קילומטר משם. "אור" היא "עיר" בשפה השומרית, ולפי המסורת השומרית נוסדה עוד לפני המבול, שמופיע גם בכתבים השומריים העתיקים. לפי פרשנות זו, התווספה לשם העיר המילה "כשדים" מאחר שבשלב מאוחר הם התיישבו שם.
פרשנות זאת התקבעה בהרבה מקורות כגרסה המועדפת לזיהוי אור כשדים, אך קיימות לה גם הרבה השגות מהצד הדתי.
בפרשנות זאת המילה כשדים מתייחסת לכלדיים, שהתיישבו שם בערך במאה ה-10 לפנה"ס, הרבה אחרי שהעיר ירדה מגדולתה.
זיהוי אוּר כשדים כיום > בצפון הסהר הפורה

לפי מסורת אסלאמית ויהודית מזהים את אתר לידתו של אברהם בעיר אורפה בדרום טורקיה של היום ואת העיר אורפה עצמה כאור כשדים. העיר אורפה נמצאת סמוך יחסית לשרידי העיר המקראית חרן, מה שמסביר ביתר קלות את מסלול מסעו של אברהם לארץ כנען, מאשר אתרים אפשריים בדרום ארם נהריים. ברכת אברהם בסמוך לאורפה כוללת מסגד גדול, לשם עולים לרגל מזה מאות שנים – כבר במאה ה-17 המקום מתועד בידי מקורות מערביים. המסגד הגדול של אורפה נבנה בשנת 1170 על הריסות כנסייה שהערבים כינו "הכנסייה האדומה" והוקמה, כנראה, על גבי שרידים רומיים. מסורת מקומית מזהה את הבאר במסגד אברהם גם כבאר שבה הושלכה המגבת של ישו.
פרשנות אחרת מזהה את אור כשדים המקראית עם העיר אורקש השוכנת מזרחית צפונית לעיר חרן, אליה הגיע תרח ובני משפחתו בדרכם לכנען. זיהוי זה מתאים יותר למסלול מסעם של משפחת תרח ואברהם, וגם מבחינה אטימולוגית, בעוד הביטוי "אור" אין משמעו אלא "עיר". ביסוס נוסף לזיהוי זה ניתן בזיהוים של יישובים נוספים במרחב גבול סוריה-טורקיה כיום, בעלי שמות המזכירים את אבותיו של אברהם ומוערכים כאפונים של דמויות היסטוריות:
שרוג – אביו של נחור, סב תרח וסבא רבא של אברהם, מזוהה עם היישוב סרוגי (serugi), כ-50 ק"מ מערבית לעיר חרן, כיום בשטח טורקיה.
נחור – סבו של אברהם, המזוהה עם היישוב Til-Nahiri או Nahuru. יישוב זה אוזכר בתעודות אשוריות במאה ה-13 לפנה"ס ובמאה השביעית לפנה"ס ומיקומו מוערך באזור מערבית לחלקו הצפוני של נהר חבור – בין אורקש לחרן.
תרח – אביו של אברהם, מזוהה עם היישוב Til-Sha-Turahi, שזוהה כעיר ארמית בתעודה אשורית מתקופת שלמנאסר השלישי. גם מיקומה של עיר זו איננו ידוע במדויק, אולם מוערך שהוא באזור נהר בליח – מזרחית לחרן.
גם זיהויים האפשריים של שמות נוספים מספר בראשית בתעודות העיר אבלה, כגון Esau, Ebryum, ו-Isma-il, מחזקים את ההערכה שאזור זה, ולא דרום מסופוטמיה, הוא מקור משפחתו של אברהם.
יש המזהים את אור כשדים גם עם העיר אוררטו (כיום במזרח טורקיה).
זיהוי אוּר כשדים כיום > בדרום הסהר הפורה

בנוסף לזיהוי עם אור השומרית, יש גם המזהים את אור כשדים עם מקומה של העיר ארך (עיראק המודרנית).
לקריאה נוספת

נחום סוליאלי, משה ברכוז (עורכים), הערך: אור, אור כשדים, לכסיקון מקראי, א–ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה–1965, עמ' 27–28.
יעקב אזולאוס, משמעות השם "אור כשדים" בבראשית יא 27–31 על פי ספרות בית שני והמדרש, בית מקרא מה (ג), תש"ס, עמ' 267–271 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

↑  ספר היובלים, 11 ,3.
↑  ספר בראשית, פרק י"א, פסוקים כ"ח–ל"א.
↑  פרק ט"ו, פסוק ז'.
1 2  ד"ר שמעון-אליעזר הלוי (שוברט) ספירו, האם אברהם אכן נולד באוּר כשדים?, דף שבועי מאת היחידה ללימודי יסוד ביהדות 781, פרשת נֹח, תשס"ט
↑  אנציקלופדיה אביב חדש, אנציקלופדיה אביב, 2001
↑  יואל בן נון, היסטוריה ומקרא – הילכו שניים יחדיו?, על אתר ז, מכללת הרצוג, אלול תש"ס, עמ' 56: ”'אור כשדים' איננה אור השומרית הרחוקה, אלא אור שבאזור כשדים, בארם נהריים, כפי שטען כבר הרמב"ן...” (ההדגשות במקור). בהערה הוא מפנה לעמ' 67 בספרו של י"מ גרינץ, "ייחודו וקדמותו של ספר בראשית".
↑  Berlyn, Patricia (2005). "The journey of Terah – to Ur-Kasdim or Urkesh?" (PDF). Jewish Bible Quarterly. 33 (2): 73–80.
אתר "ברכת אברהם", בסמוך לעיר אורפה (דרום טורקיה)