stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלבוס דמבלדור
ביקורות

דמותו של דמבלדור הושוותה פעמים אחדות לארכיטיפ של איש זקן וחכם. הוא ממלא תפקיד דומה לזה של מרלין בספר The Sword in the Stone (טרנס וייט), בו מרלין לוקח תחת חסותו ילד ומלמד אותו קסמים בטירה. דמבלדור הושווה גם לגנדלף מספרי שר הטבעות של ג'.ר.ר. טולקין.
מאמרים ודיונים רבים בנושא הארי פוטר עסקו גם בדמבלדור, בשל היותו אחת הדמויות הראשיות בספרים. מותו בסוף הספר השישי נדון בהרחבה על ידי המעריצים ומבקרי הספרות. מעריצים אחדים אף הקימו אתר בשם DumbledoreIsNotDead.com ("דמבלדור לא מת") שבו נעשה ניסיון לראות את אירועי הספר השישי באופן אחר ולספק טיעונים שהדמות לא באמת מתה. אולם, ב-2 באוגוסט 2006 אישרה רולינג כי דמבלדור אכן מת בסוף הספר, והתנצלה בפני האתר על שנאלצה לומר זאת.
חשיפת נטייתו המינית של דמבלדור עוררה דיונים רבים בקרב המבקרים. ביל אוריילי מפוקס ניוז נשאל האם היה זה חלק מה"אג'נדה ההומוסוקסואלית" של האינדוקטרינציה של הילדים, וכינה את רולינג פרובוקטורית מפני שסיפרה לקוראים על כך שדמבלדור היה הומוסקסואל לאחר יציאתם לאור של הספרים, ואמר כי הבעיה האמיתית היא שרולינג לימדה "סובלנות" ו"שוויון בין הומוסקסואלים להטרוסקסואלים". זניט, שהיא סוכנות ידיעות המפיצה ידיעות הקשורות לכנסייה הקתולית, האשימה את רולינג בבגידה בקוראיה בכך שחשפה את הנטייה המינית של דמבלדור, וטענה כי רולינג היא האשה העשירה ביותר באנגליה בשל כך שבספרים שלה אין תעמולה פוליטית, חברתית או מוסרית.
איש הדת הנוצרי בריט קיוס אמר כי ההומוסקסואליות של דמבלדור "סייעה לנו להראות לאחרים מדוע אסור להכניס את הספרים הללו לכנסיות על מנת לתאר את הנצרות. מפני שהתברר כי דמבלדור הוא הומוסקסואל, אני מצליח להעביר את המסר שלי" וכי רולינג "החדירה ערכים הנוגדים את המסר התנ"כי". רוברטה קומבס, נשיאת הקואליציה הנוצרית של אמריקה (Christian Coalition of America), טענה כי "זה מאוד מאכזב שהסופרת הייתה צריכה להפוך את אחת הדמויות להומוסקסואלית" וכי "זו לא דוגמה טובה לילדים שלנו, שבאמת אוהבים את הספרים ואת הסרטים. זה מעודד הומוסקסואליות".
מליסה אנלי, מנהלת אתר המעריצים The Leaky Cauldron, אמרה בהודעה לאסושייטד פרס "זה שג'ו רולינג הפכה את אחת הדמויות להומוסקסואלית יהיה צעד נפלא בדרך לסובלנות כלפי ההומוסקסואליות... באמצעות כינויו של מישהו כה מכובד, כה מוכשר וכה נחמד, כמישהו שהוא גם הומוסקסואל, היא מחזקת את הרעיון שנטייה מינית של אדם לא אמורה לגרום לו להתבייש בעצמו". מארק האריס מהמגזין Entertainment Weekly אמר כי "לדעתי בחירתה להפוך את דמותו האהובה של המורה והמנטור להומוסקסואל, בעולם שבו מורים הומוסקסואלים נרדפים, לא נעשתה בטעות".
בביקורות אחדות שהושמעו נגד רולינג נטען כי נטייתו המינית של דמבלדור אינה חלק מהקאנון. בעל הטור אדוארד רותסטיין מהניו יורק טיימס טען כי "ככל הנראה גברת רולינג חושבת על דמבלדור כהומו", אך "אין כל סיבה מדוע אף אחד אחר צריך". מנגד, מייק תומאס מהעיתון אורלנדו סנטינל כי במבט לאחור ניתן היה להסיק שדמבלדור הוא הומוסקסואל, וכי עובדה זו מסבירה בצורה טובה את ההתנהגות ומערכת היחסים שלו עם גרינדלוולד.
בתרבות הפופולרית

דמותו של דמבלדור שימשה בסיס לפרודיות ומערכונים רבים. להלן דוגמאות אחדות:
בתוכנית המכשפים מוויברלי פלייס נכללו שני פרקים שבהם הולכים הדמויות אלכס (סלינה גומז) וג'סטין רוסו (דייוויד הנרי) לבית ספר קיץ לקוסמים הנקרא ויז-טק, שבו מופיע דמבלדור בתור המנהל קראמבס.
בעונה 18, פרק 8 של משפחת סימפסון מבקשת ליסה מהומר לקרוא לה ספר לפני השינה. הומר, המגלה כי דמותו של המנהל בספר תמות באופן הדומה למותו של דמבלדור, לא מספר זאת לליסה וממציא סוף שמח יותר, אם כי ליסה קוראת לבסוף את הספר ומחליטה שהסיום של אביה היה טוב יותר.
בפרק Password: Swordfish של הסדרה רובוט צ'יקן נותן דמבלדור להארי אבן מיוחדת שעשויה לעזור לו להינצל מפני יצור בשם פיוברטיס (משחק מילים על Puberty - התבגרות מינית), ולאחר שהארי משתמש באבן פעמים אחדות מופיע דמבלדור ואומר לו שהיצור קיים בכל אדם.
בשנת 2003 הפיק ארגון הצדקה הבריטי קומיק רליף מערכון הנקרא "הארי פוטר וסיר הלילה הסודי של אזרבייג'ן" (Harry Potter and the Secret Chamberpot of Azerbaijan) שבו גולמה דמותו של דמבלדור על ידי נייג'ל פלנר, שלבש את הזקן והתחפושת של ריצ'רד האריס.
לאחר שרולינג סיפרה כי דמבלדור היה הומוסקסואל הפיקה התוכנית האמריקנית סאטרדיי נייט לייב מערכון שבו מופיעים רולינג (איימי פוהלר) המראה סצנות מצונזרות מהסרט השלישי שבהן דמבלדור (ביל האדר) מתנהג באופן סטריאוטיפי המתאים להומוסקסואל.
הערות שוליים

↑  ריאיון עם רולינג באתר בארנס אנד נובל, 19 במרץ 1999
↑  מידע באתר הרשמי של וינטרברן
↑  תמליל צ'אט בבארנס אנד נובל, 20 באוקטובר 2000
↑  ריאיון עם רולינג ב-CBC‏, 13 ביולי 2000
↑  תמליל ריאיון עם רולינג ב-DVD של הסרט השני, פברואר 2003
↑  ריאיון עם סטיבן פריי בערוץ 4 של רדיו BBC‏, 10 בדצמבר 2005
↑  ראיון של רולינג עם סטיבן פריי ברויאל אלברט הול, 26 ביוני 2003
↑  תמליל ריאיון עם רולינג ב-WBUR Radio‏, 12 באוקטובר 1999
↑  מקור: Associated Press,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'רולינג הוציאה מהארון את דמבלדור, באתר ynet, 21 באוקטובר 2007
↑  לפי המתואר בספר "חיות הפלא: הפשעים של גרינדלוולד - התסריט המקורי".
↑  נאמר בריאיון לתוכניתו של דייוויד לטרמן ב-2001
↑  כתבה באנטרטיינמנט ויקלי
↑  מידע באתר הרשמי של מק'קלן
↑  כתבה ב-IMDb
↑  כתבה באתר ה-BBC
↑  הסרטון "Head to Shrunken Head" המצורף לדיסק הבונוס במהדורת ה-DVD של הסרט השלישי
↑  כתבה באתר הסקוטסמן
↑  כתבה על רולינג באתר MTV
1 2  ריאיון עם רולינג (שלושה חלקים) באתר Mugglenet
↑  הארי פוטר ומסדר עוף החול, פרק 7
↑  ריאיון עם רולינג בפסטיבל אדינבורו, 15 באוגוסט 2004
↑  מידע באתר הרשמי של רולינג ומידע בלקסיקון הארי פוטר
↑  מידע באתר The Leaky Cauldron
↑  כתבה באתר The Leaky Cauldron
↑  עמוד הבית של האתר
↑  כתבה באתר Think Progress וכתבה באתר Media Mattres
↑  כתבה באתר זניט
↑  כתבה באתר הטורונטו סטאר
↑  כתבה באתר הדיילי מייל
↑  כתבה ב-MSNBC
↑  כתבה באנטרטיינמנט ויקלי
↑  כתבה באתר הניו יורק טיימס
↑  הבלוג של תומאס באתר האורלנדו סנטינל
↑  מידע ב-IMDb
↑  מידע באתר TV.com
↑  מידע באתר TV.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007586055205171  LCCN: no2017030656   WorldCat (עם LCCN): no2017-030656 
ריצ'רד האריס המגלם את דמותו של אלבוס דמבלדור בסרט השני.
דמבלדור במהלך הדו-קרב מול וולדמורט (הסרט החמישי).
אלבוס דמבלדור בשנת 1937.
אלבוס דמבלדור (טובי רגבו) וגלרט גרינדלוולד (ג'יימי קמפבל באוור) בשנת 1899.
דמבלדור, בגילומו של ג'וד לאו, בשנת 1927, במהלך שנות ה-40 לחייו.
מעצמת-על

ארצות הברית (צהוב) לצד מעצמות על פוטנציאליות: רוסיה (כתום), סין (אדום), הודו (ירוק) והאיחוד האירופי (כחול)
במדע המדינה, מעצמת-על היא מדינה בעלת חשיבות מכרעת בכלכלה, בביטחון וביחסי החוץ הבינלאומיים ולעיתים גם בתרבות. בתקופה שלאחר התפרקות ברית המועצות הפכה ארצות הברית למעצמת העל היחידה.
לצרפת, לבריטניה, לגרמניה, לרוסיה ולסין יש כוח פוליטי וכלכלי רב, אך הן אינן נחשבות למעצמות-על.
לרשות מעצמות-על עומד כוח צבאי וכלכלי רב מאוד, המאפשר להן להטיל את השפעתן הפוליטית ברחבי העולם.
מעצמות על בעבר

עד למאות האחרונות, אימפריות שונות, דוגמת האימפריה הרומית או האימפריה המונגולית היו מעצמות על באזורים שונים של העולם.
במהלך העת החדשה, החלו בהדרגה מעצמות על להפוך לגלובליות יותר. בתחילת העת החדשה האימפריה הספרדית הייתה הראשונה לנצל את העושר של אמריקה כדי להפוך למעצמה המרכזית בסחר הגלובלי המתפתח. עד למחצית הראשונה של המאה ה־18 ברובם המכריע של מרכזי הכלכלה העולמיים המקומיים כבר חיו לצד השפעה של כוח כלכלי וצבאי שקשור למעצמות אירופה. מגמה זו הפכה את מעצמות העל לכאלו שמשפיעות במידה כלשהי על רבים מתושבי כדור הארץ. בתקופה זו, במאה ה-18 וה-19, נחשבו האימפריה הבריטית והאימפריה הצרפתית למעצמות-על, אך לאחר מלחמות העולם הן ירדו מגדולתן.
במחצית השנייה של המאה ה-20 נחשבה ברית המועצות (לצידה של ארצות הברית) למעצמת על, עד התפרקותה.
המלחמה הקרה

המושג "מעצמת על" מוזכר רבות בדיונים על המלחמה הקרה בין ברית המועצות לבין ארצות הברית אשר התרחשה מהימים שאחרי מלחמת העולם השנייה ועד התפרקותה של ברית המועצות בשנת 1991. שתי המדינות התנגדו אחת לשנייה מבחינה אידאולוגית, פוליטית, צבאית וכלכלית. ברית המועצות קידמה את האידאולוגיה הקומוניסטית: כלכלה מתוכננת ומשטר חד-מפלגתי, בזמן שארצות הברית קידמה את האידאולוגיה של דמוקרטיה ליברלית ושוק חופשי. הלחימה הקרה באה לידי ביטוי בבריתות הצבאיות ברית ורשה ונאט"ו, בהתאמה. רוב רובה של אירופה היה מיושר עם אחד הצדדים. מאז התפרקות ברית המועצות נחשבת ארצות הברית בידי רבים כמעצמת העל היחידה בעולם, זאת על שום העליונות הברורה שלה בכל תחומי הצבא, בכלכלה, בתרבות ובדיפלומטיה. עם זאת דיפלומטים רבים (ביניהם מזכיר המדינה לשעבר הנרי קיסינג'ר) טוענים כי כוחה של המדינה הולך ויורד עם השנים.
ראו גם

מעצמה
הערות שוליים

↑  United-Kingdom – The-clash-with-Spain, אנציקלופדיה בריטניקה
↑  World History Era 6, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדע המדינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעצמות העל בשנת 1945, ארצות הברית (כחול), ברית המועצות (אדום), והאימפריה הבריטית (טורקיז) היו מעצמות העל
ניבים של הרוסית

בדיאלקטולוגיה של הרוסית מבחינים בין שתי קטגוריות של אזורים בהם מדוברת הרוסית התואמות לשתי תקופות בהיסטוריה של הרוסית: מקום מושבם המקורי של דוברי הרוסית (האזור שבו נפוצה הרוסית במאה ה-15) ללא אזורי אורל, סיביר וצפון הקווקז, מצד אחד, ומרחב התפוצה המאוחר יותר של הרוסית (הכולל את רוסיה האסייתית, את השטחים שמעבר לוולגה ואת הקווקז), מצד שני.
באזורים מהקטגוריה הראשונה מבחינים בין שתי קבוצות גדולות של ניבים - צפוניים ודרומיים - הנבדלים זה מזה בצורה חדה, וכמו כן קבוצת ביניים, הניבים המרכזיים, שכוללים מאפיינים של שתי הקבוצות לעיל. הניבים המרכזיים מדוברים במחוזות פסקוב, טבר, מוסקבה, ולדימיר, איוואנובו, ומחוז ניז'ני נובגורוד. מצפון להם מדוברים הניבים הצפוניים, ומדרום להם - הדרומיים.
באזורים מהקטגוריה השנייה אופייני היעדר מובהקות בחלוקה בין הניבים, ריבוי של ניבים בעלי תפוצה בינונית ונמוכה שמקורם במתיישבים מאזורים שונים, וכמו כן סימנים לעירוב בין ניבים שונים.
הרוסית הסטנדרטית, או הרוסית הספרותית, כפי שהיא מכונה, מבוססת על הניבים המרכזיים של הרוסית, ובמיוחד הניב המוסקבאי, המוסדות הממשלתיים של מוסקבה, התיאטראות שלה, המדענים, אנשי הרוח והעסקנים הציבוריים שפעלו בה.
מידת ההבדל בין הניבים אינה גבוהה, ולכן הם ניתנים להבנה הדדית. עם התפתחות החינוך, ההתרחבות הניכרת בשימוש באמצעי תקשורת המונים וההגירה הרבה, שהתרחשו כולם במאה ה-20, גרמו להפחתה משמעותית בשימוש בדיאלקטים האזוריים, וכיום רוב השימוש בהם נעשה בידי מבוגרים בני יישובים חקלאיים ותושבי-ספר. בין צורות הדיבור של האוכלוסייה העירונית מאזורים שונים ברוסיה אין הבדלים רבים, ועיקרם הבדלים לקסיקליים ופונטיים, שלעיתים קשורים לניבים המקומיים.
במאה ה-19 יחד עם הניבים העיקריים של הרוסית שצוינו לעיל, נחשבו גם האוקראינית והבלארוסית לניבים של הרוסית, ונקראו "רוסית קטנה" (אוקראינית) ו"רוסית לבנה" (בלארוסית) או "הניב הרוסי-הקטן" ו"הניב הרוסי-הלבן" בהתאמה. הרוסית של ימינו כונתה "רוסית גדולה", וניביה נקראו "רוסית גדולה צפונית" ו"רוסית גדולה דרומית".
מאפיינים בולטים של הניבים

הניבים מציגים לעיתים צורות ייחודיות ובלתי תקניות של הגייה, של אינטונציה, של אוצר מילים ושל דקדוק. חלק מהם שרידים עתיקים שנזנחו בשפה הסטנדרטית, כמו ההגייה המוסקבאית של Ч כ-Ш לפני עיצור אחר. לדוגמה: הגייה бу́лошная (‏‎[ˈbuləʂnəjə]‎) במקום бу́лочная (‏‎[ˈbulətɕnəjə]‎) (מאפיה).
בניבים הצפון-רוסיים ובאלו המדוברים לאורך הוולגה תנועת /o/ בלתי-מוטעמת נהגית כ-[o], ולא מתרחש עבורה תהליך של הפחתת תנועה כמו ברוסית הסטנדרטית. תופעה זו נקראת אוקנייה (רוסית: о́канье). ממזרח למוסקבה ובפרט במחוז ריאזאן תנועות /e/ ו־/a/ בלתי-מוטעמות לאחר עיצורים מחונככים לא עוברות הפחתת תנועה ל-[ɪ], אלא נהגות כ-[a] (לדוגמה: ́несли נהגה כ-[nʲasˈlʲi] ולא כ-[nʲɪsˈlʲi]). תופעה זו מכונה יאקנייה (רוסית: я́канье).
בניבים דרום-רוסיים רבים /t/ בסוף פעלים בגוף שלישי מחונככת, ו-Г נהגית כ-[ɦ] (כמו ה-ה במילה "מהר"). עם זאת, באזורים מסוימים מדרום למוסקבה, למשל בסביבות טולה, Г נהגית כמו במוסקבה ובניבים הצפוניים אלא אם כן היא באה לפני עיצור סותם בלתי-קולי או לפני הפסקה בהגייה, ובמקרה כזה היא נהגית כ-[x]. לדוגמה המילה дру́г נהגית כ-[drux]. בניב המוסקבאי, ובעקבות כך בהגייה הסטנדרטית רק מספר מצומצם של מילים מתנהגות כך (בניב המוסקבאי: Бог ‏[box], ‏лёгкий ‏[lʲɵxʲkʲɪj], ‏мягкий ‏‎[ˈmʲæxʲkʲɪj]‎ ומספר נגזרות). חלק מהמאפיינים הללו (הגייה של Г כ-[ɦ], חינכוך של /t/ סופית בפעלים מגוף שלישי) קיימים גם באוקראינית מה שמצביע על רצף ניבים או על השפעה חזקה של אחד הצדדים על השני.
העיר נובגורוד הציגה מאפיין שנקרא צ'וֹקַנְייה (רוסית: чо́канье) או צוֹקַנְייה (רוסית: цо́канье) שמשמעו אי-הבחנה בין /ʨ/ ל-/ʦ/, כך לדוגמה המילה ца́пля (אנפה) הפכה ל-ча́пля. בנוסף, בניב העתיק של נובגורוד לא התרחש תהליך החינכוך השני של העיצורים הווילוניים, וכך העיצורים /k, g, x/ לא הפכו ל-/ʦ, ʣ, s/. עקב כך המילה це́пь (שרשרת) [ʦepʲ], לדוגמה, נכתבת כ-кепь בטקסטים קדומים מהאזור, ונהגתה [kʲepʲ].
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000133755
בתולים

.
בתולים הוא מושג חברתי, המשמש תיאור למצבם של אישה או גבר אשר לא קיימו יחסי מין.
בתולים בדתות השונות > יהדות

ההלכה היהודית עוסקת בנושא בתולי אישה מכמה היבטים ומבחינה בין הדרכים שבהן הבתולים מבותקים.
ההגדרה ההלכתית לבתולה אינה אישה שלא קיימה יחסי מין אלא אישה שקרום הבתולים שלה שלם. בדרך כלל ישנה חפיפה בין שתי משמעויות אלה, משום שקיום יחסי מין וגינליים על פי רוב מביא לקריעת קרום הבתולים. עם זאת ישנן נשים בעלות קרום בתולים גמיש שאינו נקרע וכן ניתן לאחות קרום בתולים קרוע באמצעות ניתוח. כמו כן, קרום הבתולים עשוי להקרע גם ללא קיום יחסי מין (בלשון ההלכה: מוכת עץ).
ביהדות ישנה משמעות רבה להיותה של רווקה בתולה, ועל פי היהדות הנורמה היא להישאר בבתולים עד הנישואים, כפי שמשתקף מהפסוקים בתנ"ך "וכי יפתה איש בתולה אשר לא ארשה ושכב עמה", ובהתאם לאיסור שנקבע על קיום יחסי מין מחוץ לנישואים.
על פי פרקי דרבי אליעזר וספרות הגאונים היה נהוג בארץ ישראל שהחתן מוציא את הבתולים באצבע ולא בדרך של קיום יחסי מין רגילים.
בתולים בדתות השונות > נצרות

הנצרות הקתולית, בהנהגת האפיפיור, נוקטת בקו שמרני ומטיפה לשמור על הבתולים עד לאחר החתונה. על פי המסורת הנוצרית מריה, אמו של ישו נשארה בתולה גם לאחר שהתעברה.
היבטים חברתיים

בחברה נהוג להרחיב את ההגדרה כך שתכלול אישה או גבר שלא התנסו ביחסי מין, ללא קשר לקריעת קרום הבתולים או היעדרה. ישנן תפיסות משתנות בנוגע לאקטים המיניים שטומנים בחובם אובדן בתולים; רוב ההטרוסקסואלים אינם מחשיבים מין אוראלי כאקט מיני בפני עצמו, ולכן גם לא כאקט הפוגע בבתולים, בעוד חלק גדול מהלסביות רואות בקונילינגוס אקט מיני לכל דבר.
איבוד בתולים שלא במסגרת הנישואים נחשב במשך תקופה ארוכה למעשה בלתי ראוי. המחשה לכך ניתנת במחזהו של ויליאם שייקספיר, "חלום ליל קיץ" (המתרחש באתונה העתיקה, אך משקף את הכללים החברתיים של אנגליה בסוף המאה ה-16), שבו אומר דמטריוס להלנה: "כל אוצרך, הלנה, הוא שמך הטוב, בתולייך; ואת אלה את מוכנה לאבד?" לבחברות רבות, לאיבוד הבתולים יש משמעות סמלית ורגשית. ישנם נשים וגברים שמטעמי שמרנות ולא דווקא מטעמי דת מתנזרים מיחסי מין עד גיל מסוים או עד הנישואים.
בחודש מאי 2008 התעוררה סערה בצרפת, כאשר בית משפט פסל נישואים אזרחיים של זוג מוסלמי, לאחר שהבעל טען כי אשתו לא הייתה בתולה, ובכך שיקרה לו בנוגע לפרט רב חשיבות בחוזה הנישואים.
באינדונזיה נדרשות המתגייסות למשטרה להיות בתולות ולעבור בדיקה המוודאת זאת.
באלבניה עד היום קיימת תופעה של "בתולות מושבעות".
למניעת הבעיות הכרוכות בהיעדר בתולים, יש העוברות ניתוח המשחזר את בתוליהן, כדי ליצור את הרושם שנישאו בבתוליהן.
אובדן הבתולים בספרות ובקולנוע

בתולים מהווים מוטיב מרכזי בסרטים רבים.
במאי הקולנוע האיטלקי, ברנרדו ברטולוצ'י, שאחדים מסרטיו עוסקים במיניות, הפך את אובדן הבתולים לשיאו של סרטו "לגעת ביופי" (1996). גיבורת הסרט, לוסי בת ה-19, מתארחת בחווה בטוסקנה השייכת לידידי משפחתה, יוצרת קשר עם בני זוג שונים, ובסופו של הסרט מוצאת בן זוג שאתו קיימה יחסי מין מתחת לעץ בשולי החווה. בעת שהשניים הולכים איש לדרכו, אומר בן הזוג ללוסי: "גם בשבילי זו הייתה הפעם הראשונה".
בתולים משחקים תפקיד גם בסרטו "החולמים" (2003). כחלק ממשחק בין תאו ואיזבל, תאומים צרפתיים, וידידם מתיו, מצווה תאו על מתיו לשכב עם איזבל, השמחה לציווי זה. מתיו מסרב תחילה, אך לבסוף נכנע. בתום יחסי המין מגלה מתיו שאיזבל הייתה בתולה, לאחר שהוא רואה את דם בתוליה.
גם בסרטי נעורים כדוגמת סדרות הסרטים אסקימו לימון, אמריקן פאי ו"חמודות קטנות" מיוחסת חשיבות לאובדן הבתולים.
הערות שוליים

↑  פרקי דרבי אליעזר, פרק טז, טקסט דיגיטלי באתר ספריא
↑  Laura Carpenter, Virginity Lost: An Intimate Portrait of First Sexual Experiences, NYU Press, 2005-11, ISBN 978-0-8147-1653-3. (באנגלית)
↑  ויליאם שייקספיר, חלום ליל קיץ בתרגומו של דן אלמגור, הוצאת זמורה-ביתן, 2001, עמ' 29
↑  האשה המוסלמית לא הייתה בתולה - וביהמ"ש בצרפת ביטל הנישואים, באתר הארץ, 1 ביוני 2008
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'AP,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'אינדונזיה דורשת "בדיקת בתולין" ממועמדות למשטרה, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2014
↑  אליין שולינו וסועד מכנט,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'רוצה בעל? השיבי את בתוליך, באתר הארץ, 18 ביוני 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541296205171  BNE: XX526128  BnF: cb11977062j (data)  GND: 4029016-5  LCCN: sh85143788  NKC: ph228424
משמר הלילה (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  סרגיי לוקיאננקו
 שפת המקור:  רוסית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  ACT  
 תאריך הוצאה:  30 ביוני 1998
 מספר עמודים:  381
 סדרה
 סדרת ספרים:  "המשמרים"
 הספר הבא:  משמר היום
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 5-237-01511-5 (המהדורה הראשונה ברוסית)
 הספרייה הלאומית:  001988265
 
משמר הלילה (ברוסית: Ночной дозор) הוא הספר הראשון בסדרת הספרים ה"משמרים" מאת הסופר הרוסי סרגיי לוקיאננקו, אשר יצא לאור ב-1998 והיה לרב-מכר ברוסיה ובמדינות הדוברות אנגלית. ב-2004 יצא סרט קולנוע המבוסס על הספר, אשר נושא את אותו השם - "משמר הלילה".
בעקבותיו יצאו הספרים "משמר היום", "משמר הדמדומים", "המשמר הסופי", "המשמר האחרון" ו"המשמר הששי".
רקע > העולם הפנטזי

עלילת הרומן מתרחשת במוסקבה, בשנת 1998. המציאות המתוארת דומה מאוד למציאות המודרנית, אך נוסף אליה קונספט נוסף: ה"אחרים" (ברוסית: Иные). האחרים הם אנשים בעלי יכולות על-טבעיות (כגון ערפדים, קוסמים, משני צורה וכדומה). הם חיים בין בני האדם הרגילים בלי למשוך אל עצמם תשומת לב והאנשים הרגילים לא מודעים לקיומם. כל אחר משתייך לאחת הקבוצות: אור או אפלה, המייצגים את הטוב או הרע בהתאמה, על אף שמספר פעמים בסדרה תוהה הגיבור אם שיטות העבודה של האור הן באמת "טוב". ההבדל המהותי בין האור לחשכה הוא במוטיבים - קוסמי האור שואפים לעזור לאחר בעוד שקוסמי האפלה שואפים לעזור לעצמם.
בין שתי הקבוצות ישנה יריבות בלתי פוסקת, בה כל אחת מהקבוצות מגבילה את כוחה של השנייה. לצורך הבטחת מאזן הכוחות קיימים שני ארגונים: "משמר היום" ו"משמר הלילה". משמר הלילה פועל בלילות והחברים בו הם קוסמי אור שתפקידם הוא להשגיח על פעילות קוסמי האפלה ולמנוע במידת הצורך את ההשפעה שלהם על האנשים הרגילים. בסמכויות המשמר לעצור את מפרי החוק ואף להרוג אותם במקרה של התנגדות למעצר. ביום לעומת זאת פועל משמר היום, המורכב מקוסמי האפלה, תפקידו וסמכויותיו זהים לאלו של משמר הלילה, רק בכיוון ההפוך.
בנוסף למציאות הרגילה, שונים יכולים להיכנס לרובד נוסף המכונה "דמדומים" (Сумрак). בדמדומים הזמן נע בקצב שונה וניתן לראות בו "הילה" של האחרים.
מבנה הספר והעלילה

הספר מתחלק לשלושה סיפורים עם הפרשי זמן לא ארוכים בין האחד לשני. כולם כתובים בגוף ראשון על ידי אותו גיבור: אנטון גורודצקי (Антон Городецкий) ממשמר הלילה.
מבנה הספר והעלילה > חלק ראשון: הגורל (Своя судьба)

עלילת החלק הראשון מתארת את תחילת דרכו של אנטון ב"עבודה מבצעית". הוא מנסה לאתר ערפד עבריין שהורג אנשים ללא רישיון (ערפדים חייבים ברישיונות לציד אנשים). במהלך החיפושים הוא פוגש שני אנשים שישחקו תפקיד חשוב בהמשך: אישה צעירה (סבטלנה) עליה הוטלה קללה כבדה (אנטון מנסה ללא הצלחה להסיר את הקללה) וילד (איגור) שנראה כמהופנט. אנטון הולך בעקבות הילד ופגש בזוג ערפדים (גבר ואישה) שזימנו את הילד כקרבן. בקרב ביניהם נהרג הערפד הגבר נהרג והאישה נמלטת.
אנטון חוזר למטה של משמר הלילה ומקבל נזיפה מהבוס שלו (בוריס איגנייביץ') על כך שהוא לא שם לב לכוחו של הילד שהצליח להתנגד לערפדים ומספר שמדובר ב"שונה" בעל כוח רב. בוריס איגנייביץ' אומר שאנטון יכול להיות בסכנה כי משמר היום ירצה להתנקם בו על כך שהרג את הערפד, ונותן לו שותפה בדמות של ינשופה לבנה, שמתגלה כאישה בשם אולגה שהפכה לינשופה כעונש.
במהלך חיפושיו אחר סבטלנה או אחרי מי שהטיל עליה את הקללה מעוכב אנטון על ידי מכשפה ממשמר היום, אליסה דניקובה, על שימוש לא חוקי בקסם, לאחר שאנטון מפעיל "רמורליזציה" על נוכל במטרה לגרום לו להפוך לאדם מוסרי יותר. אנטון ואליסה מגיעים לפשרה שלפיה היא מוותרת לו על העבירה, אך בתמורה הוא יהיה חייב לוותר לה בהמשך על עבירה דומה. הסכם זה מביא לכעסה של אולגה שמספרת שהיא הפכה לינשופה בעקבות הסכם דומה.
בהמשך, מגיעים אנטון ואולגה לביתו של איגור, במטרה להגן עליו מפני ערפדה שצפויה לחזור ולנסות לנשוך אותו. אנטון מסביר לאיגור על השונים ומבטיח לו הגנה מפני ערפדים. בהמשך שיחתם, מחליק איגור בטעות לדמדומים וכמעט שמתעלף שם, אך אנטון מצליח להציל אותו. באופן מפתיע, איגור לא בוחר אף צד ונשאר נייטרלי (בדרך כלל אחרי הביקור הראשון בדמדומים שונה מגיע לאור או אפלה). שני סוכנים אחרים של משמר הלילה באים להחליף את אנטון ואולגה בשמירתם על איגור, ואנטון נשלח במקום זה למשימה אחרת - להציל את סבטלנה מפני הקללה.
אנטון מגיע לביתה של סבטלנה ומתחיל בשיחה איתה, שבמהלכה הקללה הולכת וקטנה. אנטון מגלה שסבטלנה היא שונה בעלת עוצמה גדולה מאוד שבטעות הטילה קללה על עצמה בגלל רגשות אשם, בעקבות כך שגרמה לאימה לסרב לקבל ממנה תרומת כליה להשתלה.
למרות השגחתם של סוכני משמר הלילה, הערפדה מצליחה לחטוף את איגור ומחזיקה אותו כבן ערובה ודורשת לקרוא לאנטון. אנטון עוזב את ביתה של סבטלנה ומגיע לגג הבניין בו גר איגור. על גג הבניין מתנהל קרב בין קוסמי האור לבין קוסמי האפלה, בסופו נעצרת הערפדה ואליסה מנצלת את ההסכם בינה לבין אנטון בשביל לחשוף עבורו שהוא ואיגור בסך הכול נוצלו על ידי משמר היום ומשמר הלילה לאינטריגות שלהם. איגור, שנראה תחילה כרוצה לבחור את הצד של האור, נשאר נייטרלי לאחר הגילוי. אנטון עוזב את המקום בתחושת ניצול וכעס.
מבנה הספר והעלילה > חלק שני: שייך בין שייכים (Свой среди своих)

הפרק השני מתאר מצוד אחר קוסם אור שהוא רוצח סדרתי של האפלים. הרוצח (מקסים) הוא קוסם "פראי" שאינו יודע על ההסכם בין האור לחשכה ועל המשמרים, ויכולותיו מוגבלות מאוד (הוא יכול לחוש קוסמי אופל אך לא יכול לחוש קוסמי אור) והוא הורג את קרבנותיו עם סכין עץ מכושפת. משמר היום מגנה את משמר הלילה ודורש מהם חקירה פנימית. מתגלה שלאנטון אין שום אליבי לאותם הזמנים בהם נרצחו האפלים ולכן הוא הופך לחשוד המרכזי. בוריס איגנטייביץ', שמאמין שאנטון חף מפשע, מחליף בין גופה של אולגה (שקיבלה גוף אנושי בחזרה והתגלתה כמאהבת של בוריס) לבין גופו של אנטון, ונותן לאנטון משימה להישאר ליד סבטלנה (שהפכה לחברה במשמר הלילה) באופן קבוע. סבטלנה מספרת לאנטון (שהיא חושבת שהוא אולגה) על אהבתה אליו וכועסת עליו מאוד כשמגלה שזה הוא. השניים מגיעים למסעדה, בה אנטון הולך לבד לשירותים ומגלה גופת מכשף אפל שנהרג לפני מספר רגעים על ידי מקסים שהיה באותה המסעדה עם משפחתו. בוריס איגנטייביץ' מגיע באופן בהול למסעדה ודורש מסבטלנה לשלוח לו טלפתית את המידע על אשתו של הרוצח. מיד אחריו מגיע זבולון, ראש משמר היום ודורש את הסגרתו של אנטון שנמצא בגופה של אולגה. אנטון נמלט מהמקום ועולה על טרמפ שמתגלה בהמשך כרכב בו עזבו מקסים ואשתו את המסעדה. אנטון נפגש עם אולגה ומחליף איתה גופות בחזרה, ובדרך לנקודת הפגישה פוגש במקרה באיגור. בשיחה עם אולגה, מגלה אנטון שהוא בסך הכל פיתיון ושמשמר היום מחפש אותו רק בשביל לגרום לסבטלנה להפר את ההסכם ואחר מכן לעצור אותה.
בהמשך בריחתו הורג אנטון קוסם אפל שרודף אחריו ולוקח את מראהו. הוא מגיע למטה זמני של משמר היום המחפש אחריו, שנמצא במגדל אוסטנקינו. אנטון מבין שהמטה אינו אמיתי, מכיוון שכל האפלים שיושבים בו הם בעלי כוח בינוני עד נמוך. אנטון מבין שפגישתו עם איגור לא הייתה מקרית ועליו להגיע לביתו.
באותו הזמן, מרגיש מקסים בנוכחות של קוסם אפל ומגיע לביתו של איגור במטרה להורגו. הוא מופתע מאוד לגלות במקום מכשף, ילד שאינו מפחד ממנו כלל ושמזהה אותו כקוסם אור. עם זאת הוא עומד על רצונו להרוג אותו ורק הגעתו של אנטון מצילה את איגור מפני מקסים. במהלך המאבק ביניהם, מנסה אנטון להסביר למקסים שאיגור אינו אפל אלא נייטרלי, ויש הסכם לפיו אסור להרוג כל קוסם אפלה שמקסים פוגש בדרכו, אך האחרון לא מוכן להקשיב. אנטון נפצע קל מסכינו של מקסים, אך מציל בכך את איגור. בוריס איגנטייביץ' מגיע למקום האירוע, עוצר את מקסים וטוען שהוא הצטרף לארגון אחר בשם "אינקוויזיציה" שנמצא מעבר לטוב ורע. בוריס מגלה לאנטון שכל המהלך היה מתוכנן מראש על ידי משמר הלילה לצורך לימוד והעלאה של סבטלנה בדרגה, דבר שגורם לאנטון לכעוס פעם נוספת על הניצול.