stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוני ריי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 באפריל 1949  (בן 75) ג'מייקה קינגסטון, ג'מייקה
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1968
 סוגה:  רגאיי, מוזיקת נשמה
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  שירה, גיטרה בס, תופים
 חברת תקליטים:  NMC 
 שיתופי פעולה בולטים:  להקת עמג'ה
 פרופיל ב-IMDb
 
טוני ריי (באנגלית: Tony Ray; נולד ב-19 באפריל 1949 בקינגסטון, ג'מייקה) הוא מוזיקאי ג'מייקני-ישראלי, מחלוצי מוזיקת הרגאיי בישראל.
בשנת 1963 עבר ריי עם משפחתו מג'מייקה לבריסטול, אנגליה, שם החל להיות מעורב בתחום המוזיקה. הוא שימש כזמר מוביל ונגן גיטרה בס בלהקת "האורבים" (The Lurks), עמה ערך בשנת 1968 סיבוב הופעות באירופה ובמזרח התיכון. לאחר ביקור בישראל עם להקתו, שנקראה אז להקת "הקוקטיילים" (The Cocktails), החליט ריי בשנת 1970 להגר לישראל ולהשתקע בה. בשנת 1981 הוציא את האלבום "בא לי רגאיי" ("I Feel Like Reggae"), שהיה אלבום הרגאיי הראשון באורך מלא שהופק בישראל, והכיל שירים הן בעברית והן באנגלית. בשנים 1981 - 2015 הוציא ריי 8 אלבומים, שכללו מספר להיטים: "שמנמנה" ("בום בום"), "שוק הכרמל", "ילד אתיופי" וכן גרסאות כיסוי לשירים "זר של נרקיסים" (יורם טהרלב / אפי נצר) ו"ככה את רצית אותי" (יהונתן גפן / אריאל זילבר). ב-2018 הוציא את אלבומו התשיעי "אוהב להיות שחור" הכולל קאבר לשירו של אריק איינשטיין "אני ואתה".
ריי התפרסם בתפקידו המוזיקלי בסרט "אלכס חולה אהבה" בשנת 1986 ובמספר הופעות מוזיקליות בתוכנית הטלוויזיה "זהו זה!״.
בשנת 1991 הקים ריי בתל אביב את מועדון הרגאיי "ג'מייקה", שהוקדש למוזיקת רגאיי ולמוזיקה שחורה.
בשנת 1993 השתתף בפרסומת ״צריך שניים למנגו״.
בשנת 1998 נסגר המועדון, וריי הקים את מועדון ה"ראסטה". ריי מקיים הופעות רגאיי במועדון זה ובמועדונים אחרים יחד עם להקת עמג'ה.
בשנת 1999 השתתף ריי בתפקיד אורח בפרק האחרון של העונה השנייה בסדרה הקומית ״שמש״ ששודרה בערוץ 2 גילם את תומאס.
טוביה דובלרו

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
טוביה דובלרו בסרט "הפנימייה"
 לידה:  20 בנובמבר 1967 
 פטירה:  4 בפברואר 2016 (בגיל 48) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1980–2005 (כ־25 שנים)
 פרופיל ב-IMDb
 
טוביה דובלרו (20 בנובמבר 1967 – 4 בפברואר 2016) היה שחקן ישראלי ששיחק בעיקר בסרטים בשנות ה-80.
ביוגרפיה

בגיל 13, שיחק דובלרו בתפקיד אורח בסרט "סיפור אינטימי" שביים נדב לויתן וכתב לצד דליה מבורך.
סרטו הראשון המשמעותי הוא "הפנימייה" משנת 1983 בבימויו של יעוד לבנון. בסרט גילם נער מתבגר המנסה לקנות את מעמדו בין חבריו המקובלים. בסרט "הפנימיה" דובלרו הוא המספר והסרט מוצג דרך עיניו.
סרטו השני היה "הדודה מארגנטינה" משנת 1984 בבימויו של ג'ורג' עובדיה, סרט בורקס ישראלי ששילב קטעי ארוטיקה ופורנו רך. דובלרו גילם בסרט את הטבח הביתי.
סרטו השלישי והאחרון היה "חסמבה ושודדי הסוסים", על פי ספרו של יגאל מוסינזון, שגם כתב את התסריט ובבימוי של הלל דמרון. בסרט מגלם דובלרו את אהוד השמן.
לאחר סרטים אלה כמעט ולא עסק במשחק, אך בשנות האלפיים השתתף בפרסומות ובסדרות הטלוויזיה "זינזאנה", "אשליות" ו"שלווה" של הבמאי חיים בוזגלו.
באפריל 2012 נעצר יחד עם בנו על ידי המשטרה בחשד לייבוא של כמעט טונה סמים והפצתם בפיצוציות בתל אביב.
נפטר ב-4 בפברואר 2016.
טוקונדובה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מוצא:  סנדור סה
 גובה מוצא הנהר:  35 מ' 
 שפך:  Jurema River 
 מדינות באגן הניקוז:  ברזיל
  (למפת ברזיל מוגדלת) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטיטוקונדובה(למפת ברזיל רגילה) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטיטוקונדובה
 
טוקונדובה (בפורטוגזית: Rio Tucunduba) הוא נהר במדינת סיארה שבצפון מזרח ברזיל. מקורו של הנהר בתחומי העיירה סנדור סה והוא נשפך לאוקיינוס האטלנטי בתחום העיירה קמוסים, כאשר בדרכו הוא זורם דרך תחומי העיירות מרקו וגרנז'ה.
זיהוי סלעים

"לופה"
סלעים נבדלים זה מזה בתכונות שונות הניתנות לזיהוי באמצעים פשוטים. זיהוי נכון של סלע מאפשר הבנה של אופן היווצרותו וסביבת היווצרותו ושל התהליכים שהביאו להימצאותו במקום מסוים.
כלים בסיסיים לזיהוי

חושים – ראייה, מישוש, טעם – סלעים נבדלים זה מזה בצבעם, בצורתם, בתכונות הפצילות שלהם, בגודל גבישי המינרלים המרכיבים אותם, במרקמם ובטעמם.
זכוכית מגדלת או "לופה" – מסייעת להגדיר את גודל הגבישים המרכיבים את הסלע.
ציפורן, שיניים ומסמר – מסייעים להגדיר את קשיות הסלע.
חומצה מלחית בריכוז נמוך (5%-6%) – מבדילה בין סלעים המכילים קלציט לסלעים שאינם מכילים חומר זה.
מגנט – משמש להגדרת תכונות מגנטיות של סלעים.
האמצעים המפורטים למעלה מאפשרים זיהוי ראשוני של סלעים, אולם רק בדיקה מעמיקה במעבדה תאמת או תפריך את הזיהוי.
תכונות לזיהוי סלעים

צבע – קיימים סלעים המופיעים רק בצבע אחד (בזלת שחורה, למשל) אך אחרים מופיעים בשלל צבעים. הגדרת הצבע היא השלב הראשון בזיהוי סלע.
מרקם – התבוננות נוספת זו תגלה את גודל הגבישים המרכיבים את הסלע ואת נקבוביותו. זה המקום להשתמש בזכוכית מגדלת או ב"לופה". דוגמאות:
סלע גבישי עשוי להיות גרניט
סלע גבישי בתצורת פסים עשוי להיות גנייס
סלע מסיבי שלא ניתן לראות את גבישיו – עשוי להיות אבן גיר
סלע גרגירי עשוי להיות אבן חול
סלע המתפצל ללוחות דקיקים עשוי להיות צפחה
סלע נקבובי עשוי להיות סקוריה או פומיס
גריסה – בדיקה זו מסייעת לזהות את הרכב הסלע באמצעות גריסה בין השיניים:
התנגדות לגריסה – קיימים גבישים קשים בחומר
אין התנגדות לגריסה – החומר פריך ורך
טעם – מליחות מאפיינת סלעי מלח
עיסתיות – הרטבת החומר ולישתו ובדיקה האם הסלע נדבק ללשון. עיסתיות והידבקות הן תכונות אופייניות לחרסית ולסלעים המכילים אותה.
תסיסה – חומצה מלחית בריכוז נמוך (5%-6%) יוצרת בועות תסיסה. רק סלעים המכילים קלציט יתססו, למשל: אבן גיר, חוואר וקירטון.
קשיות – בדיקה ראשונית באמצעות הציפורן ובדיקה משנית באמצעות מסמר:
רך – נחרץ בציפורן
בינוני – לא נחרץ בציפורן אך נחרץ במסמר
קשה – לא נחרץ במסמר
מגנטיות – אבקת בזלת תימשך למגנט בגלל הימצאות מגנטיט בכמויות קטנות.
צירוף של כמה תכונות ידועות מאפשר להגדיר סלע מסוים.
תכונות אופייניות של סלעים מוכרים

אבן חול – מרקם גרגירי, התנגדות לגריסה
בזלת – צבע שחור, קשה לחריצה, אבקה מגנטית
אבן גיר – תסיסה בחומצה מלחית בריכוז נמוך
חוואר – עיסתי בשל נוכחות חרסית
מלח – טעמו מלוח
צפחה – מתפצלת ללוחות
לקריאה נוספת

עמנואל מזור, גיאולוגיה בפטיש ישראלי, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1994, מסת"ב 965-06-0276-3
גבישים גדולים בגרניט
נקבוביות בסקוריה
חוקי פרנל-אראגו

חוקי פרנל-אראגו הם ארבעה חוקים ניסיוניים אשר הסבירו כיצד התאבכות של אור תלויה בקיטוב האור. חוקים אלו נוסחו על ידי אוגוסטן ז'אן פרנל ואראגו בעקבות ניסוייהם בעזרת קלציט ונועדו להסביר את תלות תופעת ההתאבכות בקיטוב של האור, בהמשך לניסוי שני החריצים המפורסמים של תומאס יאנג. חוקים אלו הם מקור למחקר מקורי ניסיוני ותאורטי באופטיקה גם בימינו ,,(הקישור אינו פעיל) .
ארבעת החוקים הם:
שתי קרני אור המקוטבות בזווית ישרה אחת ביחס לשנייה, אינן יוצרות שום השפעה אחת על השנייה באותן נסיבות שאור רגיל (אור לא מקוטב) יוצר התאבכות הורסת
שתי קרני אור בעלי אותו קיטוב יתאבכו באופן זהה לאור רגיל (לא מקוטב)
שתי קרניים שבמקור היו מקוטבות בזווית ישרה אחת ביחס לשנייה לא ייצרו תבנית התאבכות גם אם יביאו את הקרניים למצב של קיטוב זהה
קרניים שבמקור היו עם אותו קיטוב והופרדו לקיטובים מאונכים יצרו תבנית התאבכות כמו אור רגיל לאחר שיחזירו אותם למצב של קיטוב זהה
ראו גם

ניסוי שני הסדקים
חם ומחמם בום

| --- | --- |
 מוקד פעילות:  ירושלים, ישראל
 תקופת הפעילות:  1999–2011 (כ־12 שנים)
 סוגה:  פולק ורוק
 חברת תקליטים:  אן. אם. סי והד ארצי
 חברים
 יוסי סוויד אליה לוי עתני אורון לולו שורק דני זהבי יוגב שטרית יובל גרשטיין יריב קוק יעל מרזל רחלי סוויד אילן צמיר טל גור אלון פנר-טסלר אודי שלמה
 
חם ומחמם בום היא להקת 'קאלט' ירושלמית שביצעה פולק רוק מקורי ושילבה רוק ישראלי עם מוטיבים יהודיים. הלהקה פעלה בין השנים 1999 ל-2011.
שם הלהקה

מקור השם הוא משיבוש השם 'דם המכבים' שניתן ללהקה לפני הופעתה הרשמית הראשונה בשנת 2000 בצוללת הצהובה בירושלים (השם "דם המכבים" נולד בהשראת הג'ינגל המפורסם מרחוב סומסום למען הפרחים המוגנים: "מי שאוהב אותי הוא לא יקטוף אותי")
לאחר שהודפס השם המקורי על המודעות ואלבומי ה'דמו' שהוציאה הלהקה לקראת ההופעה התחרטו חברי הלהקה על השם (בין היתר מפאת ההקשר למדבקת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל הנושאת את תמונת הצמח דם-המכבים האדום), והשם רוטש באופן הבא: 'דם' שונה ל'חם', נוספו באופן רנדומלי האותיות ו' ו- מ', 'המכבים' שונה ל'חמםבום'. מנהיג וסולן הלהקה יוסי סוויד טוען כי רק לאחר כמה ימים מתום ההופעה זוהה על ידי מעריץ אשר כינה אותו: סולן 'חם ומחמם בום', ושעד שלב זה כלל לא שמו לב חברי הלהקה לתוצאות הריטוש.
האלבום הראשון 'פתרונים' יצא תחת השם 'חם ומחמם' (תוך השמטת "בום"). עם צאת אלבומם השני "גשמים שעוד ירדו", חזרו חברי הלהקה לשם "חם ומחמם בום".
מעריצי הלהקה נוהגים לכנות אותה בקיצור "חָמוּ".
היסטוריה

כלהקה בעלת אופי ירושלמי ומשפחתי, חם ומחמם הוקמה בשיטת חבר מביא חבר:
גרעין הלהקה מורכב מיוסי סוויד, יריב קוק ועתני אורון שהחלו את דרכם המשותפת בתקופת התיכון (בגימנסיה העברית), בהרכב שנקרא אז "דוריס והעיזים", השלושה הופיעו במהלך שירותם הצבאי (בהתחלה עם גיא אלחנן - חברו של יוסי מיחידת התותחנים), אך החלו לעבד חומרים מקוריים רק לאחר שחרורם מצה"ל.
אל השלושה צורפו בשלב מוקדם בחיי הלהקה אחיותיו הצעירות של סוויד: לולו שורק ואליה לוי, וכן המתופף אודי שלמה, הבסיסט אלון פנר טסלר, והסקסופוניסט/קלידן טל גור.
עם זאת חלו שינויים רבים בהרכב במרוצת השנים, וחלק מהחברים עזבו והתחלפו.
הכותב העיקרי של הלהקה הוא יוסי סוויד, אם כי על חלק מהשירים חתומים בנוסף גם חברי להקה אחרים אחרים.
באופן מסורתי, פעילות הלהקה התרכזה בירושלים, אך עם הזמן הם החלו להופיע בכל רחבי הארץ.
בין היתר חם ומחמם זכתה לחשיפה בתוכנית "לונדון את קירשנבאום" (בערוץ 10) עם שירם "סיכוי טוב" בשנת 2009, ובפסקול סדרת הדרמה "סרוגים" - נוגן השיר "למה השמש" (עונה 3, פרק 13), בשנת 2011.
כמו כן, השיר "למה השמש" הופיע כשיר הנושא של סרט הנושא את שמו. ("למה השמש" בימוי: אפרת קאופמן, בי"ס מעלה. זכה בפסטיבל סרטי הסטודנטים הבינ"ל של אונ' ת"א, 2012).
הלהקה צילמה שני קליפים: "יונתן הקטן" (מתוך האלבום "פתרונים"), ו"חזור אלי" (מתוך האלבום "גשמים שעוד ירדו").
במשך השנים עבדה הלהקה בשיתוף פעולה עם מספר אמנים מוכרים ובהם, שאנן סטריט מה"דג נחש", מורין נהדר, "מארש דונדורמה", דן תורן (שגם הפיק את אלבומם השני), ועוד.
במהלך שנת 2011 התפרקה הלהקה באופן לא רשמי, כשמרבית חבריה עזבו את העיר ירושלים, וחלקם פנו לקריירות סולו.
דיסקוגרפיה

הסינגל הראשון של הלהקה יצא בשנת 2000 ("מבשרת"), וכלל 5 שירים.
בשנת 2001 יצא אלבום אוסף של הופעות תחת השם - "חי", ובשנת 2002 יצא דיסק אוסף נוסף מהופעות אותה שנה בשם - "סוכריות".
בשנת 2005 יצא אלבומם הראשון 'פתרונים' בהוצאה עצמאית ושני סינגלים מתוכו זכו להשמעות רבות ברדיו (המלכה הלבנה, כל הכוכבים). ב-2009 יצא אלבומם השני 'גשמים שעוד ירדו' בהפקתו של דן תורן.
האלבום השני יצא בלייבל המשותף אן אם סי וחברת הד ארצי, במסגרתו תוכננו שלושה אלבומים נוספים, אך התוכנית ככל הנראה הוקפאה עם הפסקת פעילותה של הלהקה.
סגנון

יריב קוק מגדיר את סגנון המוזיקה של הלהקה כ"פולק ירושלמי מחשמל".
הנגינה מבוססת על גיטרות עם דגש חזק על מלודיה. כמו כן, בדומה ללהקות ירושלמיות אחרות, ישנה נוכחות בולטת לכלי נשיפה.
בין ההשפעות ניתן למנות את בוב דילן, ג'וני מיטשל, לאונרד כהן, מאיר אריאל, אליוט סמית', כוורת, אביתר בנאי ועוד.
מצד הטקסטים ישנה גלישה בין משלבים ורבדים שונים של השפה, שפה מדוברת ושפת מקורות, ובכך היא ממזגת למעשה בין דתיות וחילונית, כמו גם חברי ההרכב עצמם - דתיים וחילוניים.
ההשפעה ניכרת במיוחד עם התחזקותם הדתית של שלושת האחים סוויד במהלך ההקלטות לאלבום הראשון.
תכנים

רוב שירי הלהקה נכתבו על ידי יוסי סוויד ועוסקים במסרים רגשיים, חברתיים או אישיים. בשירים משולבים לעיתים תכנים דתיים-חסידיים.
בנוסף, חלק משירי ההרכב הם פרפרזות בעברית לשיריהם של זמרים מוכרים (כגון לאונרד כהן, בוב דילן, ואחרים).
הסולניות

אלמנט מעניין נוסף וייחודי ללהקה, הוא קולן של הסולניות אליה ולולו - קול אלט, המתאפיין בשירה פתוחה ואוורירית (היפר-נזאלית - נשימה מרובה דרך האף), ובעל גוון ילדי. השימוש המודע ביכולת ווקאלית זו ניכר במיוחד בשירי-הסולו "מבשרת", "גברת תכלת", ו"למה השמש".
חברי הלהקה (רשימה חלקית)

יוסי סוויד - נולד ב-25 ביוני 1979, זמר, משורר, מלחין ונגן גיטרה אקוסטית ומפוחית, תפקד באופן לא רשמי כאמרגן הלהקה. סוויד כותב את רוב הטקסטים והלחנים של הלהקה. בשנת 2002 חזר בתשובה. בשנת 2005 נישא לרעייתו רחל, אב ל-4. איש חינוך במקצועו. כיום בקריירת סולו מוזיקלית ("פרויקט הר ציון/אבן רגישה"), ונגן בהרכב לחתונות.
אליה לוי - חלילים ושירה (באלבום הבכורה "פתרונים" רק קולות ונגינה). נישאה בגיל 20 (לאריק מלהקת "קולולוש" - ממנה הגיע יובל גרנשטיין), אם ל-3. הצטרפה ללהקה בגיל 14 בעודה תלמידה בבית הספר הניסויי. כיום סולנית של הרכב ירושלמי אחר - שייבה.
יריב קוק - שירה. בנוסף לפעילותו בלהקה הוא שחקן/דוגמן.
טל גור - קלידים, סקסופון. בוגר האקדמיה למוזיקה בירושלים, ניגן ב-"אנסמבל 105". עזב את הלהקה בשנת 2010.
עתני אורון - גיטרה חשמלית. קומפוזיטור, כותב לסרטים והצגות. בנוסף לפעילותו בלהקה הוא לוחם קראטה מקצועי, ובעל תואר שני במנהל עסקים.
אלון פנר-טסלר - גיטרה בס. כיום מופיע ביחד עם יוסי סוויד בהרכב "פרויקט הר ציון"/"אבן רגישה" (קונטרה בס).
יובל גרשטיין - שירה וגיטרה. בוגר האקדמיה למוזיקה. השתתף במקביל בהרכב הג'אז "קולולוש" ופרש מהלהקה לאחר אלבומה הראשון. כעת בקריירת סולו בחו"ל.
אודי שלמה - תופים.
יוגב שטרית - תופים. חבר להקה לא קבוע בחלק מהשנים.
חברי הלהקה עד שנת 2005:
דני זהבי - מנדולינה.
לולו שורק - שירה וקולות, בשנים הראשונות עד לפרישתה מטעמי דת (ראו קול באשה ערווה). במקצועה אמנית-ציירת ומעצבת אופנה, בוגרת בצלאל.
חברי הלהקה בשנתיים הראשונות:
יעל מרזל - שירה, קולות (בסינגל הראשון - "מבשרת", וסדרת ההופעות ב"מרקיה"). חברת ילדות של לולו שורק מבית הספר הניסויי בירושלים.
רחלי סוויד - חליל צד. רעייתו של יוסי סוויד.
גיא אלחנן - ניגן עם ההרכב עד שנסע עם יוסי סוויד לארצות הברית לאחר השירות הצבאי.
אילן צמיר - תופים.
הערות שוליים

↑  ראו הגדרת המינוח 'קאלט' בוויקיפדיה באנגלית (אנ')
↑  יוסי סוויד סיפר זאת בתוכנית האירוח 'האולפן השקוף' של ערוץ המוזיקה הישראלי 24 בירושלים, קיץ 2010.
↑  תימורה לסינגר, סליחה מהאלבומים שהחמצנו, באתר ynet, 27 בספטמבר 2009
↑  נחום אבניאל, גשמים שעוד ירדו במעבדה, באתר "כיפה", י"ט אלול תשס"ט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300729205171  VIAF: 138921691   WorldCat (עם VIAF): 138921691
חץ בערפל

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  טוביה פרילינג
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  היסטוריה
 נושא:  היישוב 
 הוצאה
 הוצאה:  המרכז למורשת בן-גוריון
 תאריך הוצאה:  1998
 מהדורות נוספות
 מספר כרכים:  2
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-299-17550-4
 הספרייה הלאומית:  001789560
 
חץ בערפל: בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה הוא שם ספרו של ההיסטוריון טוביה פרילינג משנת 1998. הספר עוסק ביחסה של הנהלת היישוב לשואה ובניסיונות ההצלה בהם נקטה.
הוויכוח הציבורי וההיסטוריוסופי

יחסה של הנהגת היישוב ובראשה דוד בן-גוריון לשואה, ובפרט מידת ידיעתה, מידת יכולתה לעשות והיקף מאמציה בתחום זה, נידונו נרחבות בספרות ההיסטורית. בציבור רווחה במשך עשרות שנים הדעה כי הנהגת היישוב לא עשתה די על מנת להושיע את היהדות המושמדת מידי הצורר הנאצי. המחקר המונוגרפי רחב היריעה הראשון בנושא היה ספרה של דינה פורת משנת 1984 הנהגה במילכוד. הספר התייחס לידיעות על השואה בקרב היישוב ולניסיונות ההצלה שלו בשנים 1942-1945. מסקנותיו הייתה כי ליישוב נודע מאוחר מדי על השמדת היהודים, וכי כוחו הדל היה חלש מכדי לסייע, אך הוא עשה כמיטב יכולתו. תום שגב הוציא לאור את ספרו "המיליון השביעי: הישראלים והשואה" בשנת 1991. ספר זה היווה כתב אשמה כנגד הנהגת היישוב, בגורסו שהיישוב לא עשה כל שלאל ידו להצלת יהדות אירופה. לדבריו בן-גוריון היה אדיש לגורלם משום תפיסת 'שלילת הגלות' שלו ומשום שמאמציו לבנות את מדינת ישראל באו על חשבון ניסיונות ההצלה. היסטוריונים רבים הצטרפו לפורת בלימוד זכות על היישוב, ביניהם בולטים יהודה באואר, שבתי טבת ושלמה אהרונסון. גם יחיעם ויץ וחוה אשכולי וגמן ניתחו סוגיות ספציפיות הקשורות לנושא.
הספר

טוביה פרילינג, 1998, חץ בערפל: דוד בן-גוריון, הנהגת היישוב וניסיונות הצלה בשואה/ המרכז למורשת בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב והמכון ליהדות זמננו, האוניברסיטה העברית בירושלים, ירושלים, 2 כרכים; מהדורה שנייה 2001.
Tuvia Friling, 2005, Arrows in the Dark: David Ben-Gurion, the Yishuv Leadership and Rescue Attempts during the Holocaust, the University of Wisconsin press, USA, 2 Volumes.
ביקורות בעברית

אניטה שפירא, מוסף ספרים, הארץ, 13 בינואר 1999
שלמה אהרונסון, גשר, 140
אביבה חלמיש, ‏תם ולא נשלם, קתדרה 94, דצמבר 1999, עמ' 172-155
יעקב שביט, עיונים בתקומת ישראל 9, 1999
יהושע הלוי, האומה, 134, 1999
יוסף פרידלנדר, הצופה, 1999
ביקורות על הספר באנגלית

Arnold Ages, Pre-State Israel impotent in rescuing Holocaust Jewry, The National Jewish Post and Opinion, November 23, 2005.
Arnold Ages, The Jews of Europe, The Jews of Palestine, Chicago Jewish Star, December 23, 2005
J. Fischel, emeritus, Millersville University, Middletown, May 2006, Vol. 43, Iss. 9, pg. 1659
Severin A. Hochberg, US Holocaust Memorial Museum, The Middle East Journal, Washington: Spring 2006, Vol. 60, ISS. 2, pg. 385-387
Allan Arkush, Israel Studies, Indiana University Press, Summer 2006, Vol 11-2, pp. 158-161.
Ronald W. Zweig, New York Univeristy, American Historical Review, October 2006, pg. 1289-1290
טוביה גרינבאום

| --- | --- |
 לידה:  גרמניה
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  יגור 
 
טוביה גרינבאום הוא שחקן ובמאי, מראשוני הקאמרי.
ביוגרפיה

גרינבאום נולד בגרמניה לאב כימאי. הוריו לא הסכימו שילך לבית ספר למשחק, ולכן בגיל 18 הוא הצטרף לתיאטרון מקצועי במינכן. לאחר שנתיים הוא התקבל לתיאטרון בהמבורג בו ביים ושיחק במשך 4 שנים. לאחר מכן עבר לברלין ושיחק בסרט "אופרה בגרוש". לאחר מכן שיחק ארבע שנים בציריך. אז הצטרף לתיאטרון של האגודה היהודית לתרבות שפעלה בחסות הנאצים. בשנת 1939 עלה לארץ ישראל הצטרף לקיבוץ יגור ועבד בתחילה בעבודה פיזית. אך לאחר שחלה נתנו לו עבודות יותר קלות והוא הדריך את הנוער ובין השאר העלה אתם הצגה. בשנת 1945 עזב את הקיבוץ, הצטרף לקבוצה שייסדה את התיאטרון הקאמרי ושיחק בארבע ההצגות הראשונות של התיאטרון. הוא שיחק את פנלופו במשרתם של שני אדונים, את האב בחתונת הדמים, ותפקיד נוסף ב"דודתו של צ'רלי". בשנת 1947 הוא ביים את ההצגה ז'אן.
בהמשך הוא שיחק את השופט בנטלי בהצגה "נערת הפקר", את הורודניצי ברביזור וכן שיחק בכולם היו בניי ובוולפונה ולאחר מכן הוא ביים את ביבר הזכוכית. בשנת 1952 הוא ביים את אופרה בגרוש עבור תיאטרון אהל. באמצע שנות ה-50 הוא ירד לגרמניה ונשכח מהתודעה של הציבור הישראלי.
אורי קיסרי כתב עליו: "היה שחקן בעל פרצוף סוגסטיבי, בעל כתפיים רחבות מעין כתפיו של ינינגס, או וורנר קראום. כוחו העיקרי היה בלשונו, בעיניו, בקולו. מת דרוש יותר מזה? הוא לא עיצב תפקידים, אפילו לא דמויות. הוא עיצב אנשים.". על משחקו בדודתו של צ'רלי כתב אשר לרנר בהמשקיף: "טוביה גרינבוים הוא אולי היחידי היודע לכוון את המידה הדרושה ומשחקו מחושב לכל פרטיו. הוא גרוטסקי בהליכתו, בכל תנועותיו ואפילו בדבורו. בהיותו שחקן ותיק לא קבל כנראה על עצמו בכל חומר הדין את מרותו של הבמאי והוא התכוון לא רק להצחיק, אך בעיקר לשחק."
הערות שוליים

1 2  טוביה גרינבאום, דבר, 1 בפברואר 1952
↑  אינגה דויטשקורן, תיאטרון יהודי בברלין הנאצית, מעריב, 25 במרץ 1977
1 2  אשר לרנר, במה אמנותית חדשה, המשקיף, 2 בנובמבר 1945
↑  יעקב הורביץ, תחת כנפי הירח והמות, הארץ, 9 באוגוסט 1946
↑  א. לרנר, דודתו של צ'רלי התיאטרון הקאמרי, המשקיף, 18 באוקטובר 1946
↑  אשר לרנר, ז'אן בתיאטרון הקאמרי, המשקיף, 27 ביוני 1947
↑  י. ברג, נערת הפקר בתיאטרון הקאמרי, קול העם, 14 בנובמבר 1947
↑  רביזור מאת גוגל בתיאטרון הקמארי, חרות, 4 באוגוסט 1950
↑  הצגה לעולם חוזרת, מעריב, 3 בספטמבר 1976
↑  ב"אהל", על המשמר, 22 באוגוסט 1952
↑  אורי קיסרי, עידן הקאמרי, מעריב, 16 בינואר 1970
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443206505171  VIAF: 61148874396349620896   WorldCat (עם VIAF): 61148874396349620896
טוניה

| --- | --- |

 לידה:  25 ביולי 1947 (בת 77) אנדרלכט, בלגיה 
 שם לידה:  Arlette Antoine Dominicus 
 מוקד פעילות:  בלגיה 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 בן או בת זוג:  Albert Mertens 
 פרופיל ב-IMDb
 
טוניה (בהולנדית: Tonia; נולדה ב-25 ביולי 1947) היא זמרת בלגית.
ביוגרפיה

טוניה נולדה בעיר אנדרלכט בבלגיה בשם ארלט אנטואן דומיניקוס, היא הופיעה על הבמה לראשונה בגיל 12.
הסינגל הראשון שלה "Mon p'tit copain de vacances" יצא ב-1963, לאחר מכן הוציאה מספר סינגלים נוספים.
ב-1965 הופיעה בפסטיבל המוזיקה "Songfestival von Knokke", פסטיבל שהיה נערך מדי שנה בקזינו בבלגיה.
תקופה מסוימת היא הקליטה באופן קבוע גרסאות צרפתיות והולנדיות לשירים גרמנים.
ב-1966 נבחרה לייצג את בלגיה באירוויזיון 1966, נערך עבורה גמר לאומי פרטי בו הוצגו ארבעה שירים המיועדים להופעה בתחרות, השיר שנבחר הוא "Un peu de poivre, un peu de sel", באירוויזיון שנערך באותה שנה בלוקסמבורג הייתה במקום הרביעי, הישגיה היווה את המיקום הגבוה ביותר של בלגיה בתחרות עד שהגיעה המדינה למקום השני ב-1978.
ב-1968 ניסתה לייצג את בלגיה פעם נוספת באירוויזיון, אך לא הייתה בשני המקומות הראשונים בגמר הלאומי.
ב-1973 ניסתה לייצג את גרמניה באירוויזיון, והופיעה עם שני שירים בתחרות הגרמנית אך הפסידה לגיטה הנינג.
לאחר מכן התמקדה יותר בתעשיית המוזיקה הגרמנית מאשר הבלגית, ב-1981 יצא אלבומה הראשון "This Is My Day" וב-1990 יצא אלבומה השני.
כשחקנית היא הופיעה במספר סרטים לטלוויזיה.
הייתה נשואה פעמיים.
טוקונומה

טוקונומה עם מגילה ואיקבנה
טוקונומה (ביפנית: 床の間) הוא מונח יפני המשמש לתיאור מגרעת בקיר בואשיצו, חדר בסגנון יפני, בו מוצג חפץ אמנותי. החפצים אותם מציגים בטוקונומה הם לרוב מגילות המכילות קליגרפיה או ציורים וסידור פרחים. לעיתים מציגים בטוקונומה גם עצי בונסאי, אך באופן מסורתי אלה נחשבים מלוכלכים מדי עבור מקום מכובד זה. הטוקונומה והחפצים המוצגים בו מהווים חלקים חשובים בעיצוב הפנים היפני המסורתי. המילה "טוקו" משמעותה רצפה או מיטה, ומשמעות המילה "מה" היא מקום או חלל.
הטוקונומה הופיע לראשונה בסוף תקופת אשיקאגה, באחוזות שהחלו להתפתח באותה תקופה, ונקראו אושיאיטה (押板). למעשה היו אלה מגרעות בקיר בהן תלו מגילות והניחו מתקני קטורת ונרות.
כשמארחים אורחים בוואשיצו, נהוג להושיב את האורח המכובד ביותר עם גבו לטוקונומה, והסיבה לכך היא צניעות. אין זה מנומס שהמארח מראה את הטוקונומה לאורחיו, ולכן עליו להימנע מלכוון את אורחו לשם. בשום אופן אין לדרוך בתוך שטח הטוקונומה, מלבד כשיש צורך בהחלפת המיצג, ואז יש לעקוב אחר כללי הנימוס.
לפחות אחד מעמודי התמיכה של הטוקונומה עשוי עץ, המותאם למטרה זו. צורתו נעה בין גזע עץ בלתי מעובד, עם ענף הבולט ממנו, לקרש עץ חלק. הבחירה ביניהם קובעת את רמת רשמיות הטוקונומה.
ראו גם

ואשיצו
טטאמי
פוסומה
טוקומטיק

טוקומטיק (באנגלית: Talkomatic) היא מערכת צ'אט מקוונת הנותנת תקשורת טקסט בזמן אמת בין קבוצה קטנה של אנשים. לכל שחקן בטוקומטיק יש חלק שהוא שלו במסך, המשדר הודעות אות אחרי אות תוך כדי הקלדה. אינטראקציה זו שונה ממערכות הצ'אט של הדור הזה והיא מבוססת על עבודה שנעשתה בשנת 1973 באוניברסיטת אילינויס על מערכת פלטו (PLATO) על ידי דאג בראון ודייוויד ר. וולי. כחלק המאמץ לשמור יצירות משמעותיות מבחינה היסטורית וצאצאיהן, עדיין ניתן להשתמש בטוקומטיק המקורי הפועלת בדיוק כמו שפעלה בשנות ה-70 במערכת CYBIS.
הערות שוליים

↑  Falk, Joni K.; Drayton, Brian (25 באפריל 2015). Creating and Sustaining Online Professional Learning Communities. Teachers College Press. pp. 8–. ISBN 9780807772140. ארכיון מ-22 בינואר 2023. נבדק ב-30 במאי 2014. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "cyber1". cyber1.org. נבדק ב-2024-02-09.
חץ הזמן (רומן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרטין איימיס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן 
 הוצאה
 הוצאה:  כנרת זמורה-ביתן דביר
 תאריך הוצאה:  1991
 הוצאה בעברית
 תרגום:  1997
 סדרה
 ספר קודם:  London Fields 
 הספר הבא:  המידע 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001772125
 
חץ הזמן (אנגלית: Time's Arrow) הוא רומן מאת מרטין איימיס שיצא לאור באנגליה בשנת 1991. הנרטיב עוקב אחורנית אחרי חייו של טוד פרנדלי, רופא אמריקאי בעל עבר אפל, ממותו בעיר בקרבת ניו יורק ועד הולדתו בזולינגן. ייחודו של הספר הוא שכל המידע, לרבות הדיאלוגים, נכתב בסדר הפוך. הוא היה מועמד לפרס בוקר של אותה שנה.
עלילה

המספר הוא מין תודעה משנית הצופה בפעולותיו של טוד מבלי שתוכל להשפיע עליהן, ומנסה לפרש אותן ואת התנהלותו המוזרה של העולם. הסיפור מתחיל כאשר הפרוטגוניסט יוצא מתוך אפלת המוות אל סביבה מוקפת רופאים. לאחר טיפולים ממושכים מסיעים אותו לביתו באמבולנס ומחזירים אותו באלונקה לגינת הפרחים שלו. הוא פותח בשגרת חיים פנסיונרית, עד שהוא עובר לניו יורק, שם הוא מקבל תעודת זהות חדשה תחת השם ג'ון יאנג. הוא מתחיל לעבוד במרפאה בעיר. חוסנו הגופני וכושרו המיני משתפרים לאיטם, כמו כן בכירות משרתו. הוא מנהל מערכות יחסים קצרות וחסרות משמעות עם נשים, ומפעם לפעם, באישון לילה, מבצע בהן הפלות בדירתו. בעיתונים מתחילים להכתב דיווחים על התוצאות של מלחמת העולם השנייה, ובסופו של דבר, ג'ון יוצא בספינה אל עבר חופי פורטוגל. לאחר שהות פסטורלית בוילה השוכנת צפונית למחוז רדונדו (שם משתנה שמו פעם נוספת, להמילטון דה-סוזה), הוא פותח במסע מזרחה, המסתיים במחנה ההשמדה אושוויץ. שמו משתנה בפעם האחרונה לאודילו אנוורדורבן, והוא מתחיל לעשות את חלקו במנוע הרצח ההמוני. בנקודה זו, התיאור ההפוך יוצר את האבסורד הגדול ביותר: המספר מבין את הפתרון הסופי כמבצע אצילי ושאפתני ליצירת עם חדש, ומבחינתו זה הזמן היחיד שבו התנהלות העולם נראית לו הגיונית. אשתו הרטה מגיעה מפעם לפעם לבקר אותו במחנה, ומקוננת על פעילותו הבלתי אנושית של בעלה. עם השנים אודילו עוזב את אושוויץ ומגיע לטירה בהרטהיים, שם הוא עובד במסגרת תוכנית T4, מבצע למען "טיהור הגזע הארי" ובו נרצחו גרמנים בעלי פגמים גופניים ונפשיים. לאחר כל החוויות הסיוטיות אודילו מגיע אל נעוריו, בהם הוא לומד רפואה ומתחתן עם הרטה. הספר נחתם מספר שעות לפני הולדתו של אודילו, בעיר זולינגן, כאשר הוא מבין לבסוף את כיוונו של חץ הזמן.
רקע

שנתיים לפני יציאת הספר לאור, איימיס חשב על הרעיון של לגולל את חייו המלאים של אדם אחורנית. הוא איתר קרקע פורייה ליישום המבנה הזה כאשר חברו רוברט ג'יי ליפטון מסר לו עותק מספר שהוא כתב על מעורבותם של רופאים גרמניים בפשעי המלחמה של הרייך השלישי, מתוכנית T4 ועד למחנות ההשמדה. כותרת המשנה של הרומן, The Nature of the Offense, לקוחה מתוך ספרו השני של פרימו לוי, ההפוגה. איימיס מזכיר שני ספרים נוספים שלו, הזהו אדם? והשוקעים והניצולים, כחיוניים לכתיבת הספר.