stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקופת בחירות
בישראל > סמכויות הממשלה

על פי לשון חוק יסוד: הממשלה, סמכויותיה של ממשלה פוקעות רק עם כינון ממשלה חדשה: ”עם בחירת כנסת חדשה או התפטרות הממשלה ... תמשיך הממשלה היוצאת במילוי תפקידיה עד שתיכון הממשלה החדשה”. עם זאת, ברבות השנים הורו שופטי בית המשפט העליון על הגבלות החלות על ממשלה בתקופת בחירות או לאחריהן, כל עוד לא כוננה ממשלה חדשה הנהנית מאמונה של הכנסת. הוראות אלה מיושמות הלכה למעשה באמצעות הנחיות היועץ המשפטי לממשלה.
בהנחיות היועץ המשפטי לממשלה הוגדרה מדיניות זו במילים הבאות:
דוגמאות למימוש גישה זו:
בשנת 2006 הורה היועץ המשפטי לממשלה, מני מזוז שלא לכנס את ועדת סל התרופות לפני הבחירות. החשש היה שאם ועדת הסל, ובעקבותיה הממשלה, יחליטו לפני הבחירות על הרחבת סל התרופות, יהווה הדבר מעין שוחד בחירות. בג"ץ דחה עתירות שהוגשו נגד הוראה זו.
לאחר התפזרותה של הכנסת התשע עשרה הורה היועץ המשפטי לממשלה שלא למנות מפכ"ל חדש בתקופת הבחירות. נגד הנחיה זו, שהשר לביטחון הפנים ציית לה, הוגשה עתירה לבג"ץ, שדן בה לאחר הבחירות (כאשר הממשלה הייתה ממשלת מעבר) ודחה את העתירה.
בדצמבר 2014 החליט ראש הממשלה, בנימין נתניהו, למנות את זאב שניר למנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית, אך מינוי זה הוקפא על ידי היועץ המשפטי לממשלה, יהודה וינשטיין, בנימוק שיש להימנע ממינויים בכירים בתקופת בחירות, והמינוי אושר רק לאחר הקמת ממשלה חדשה. הדחייה נשענה על החלטת קודמו של שניר להאריך את כהונתו, העובדה שהממשלה לא פעלה עוד מכוח אמון הכנסת (אלא מתוך רציפות, עד לבחירות ולהקמת ממשלה חדשה) והחשש הגובר לשיקולים פוליטיים.
שר הדיגיטל הלאומי, דודי אמסלם, עתר לבג"ץ להורות על מינוי מנהל קבוע לרשות החברות הממשלתיות, אף שנציב שירות המדינה הורה להקפיא את פעילות ועדת האיתור בתקופת בחירות. ביוני 2021 עתירתו נדחתה על הסף.
בסוף 2018, זמן קצר לאחר שהתפזרה הכנסת ה-20, השר לביטחון פנים האריך את כהונתו של המפכ"ל הזמני, מתוך הנחה שניתן יהיה להעביר מינוי קבע לאחר הבחירות באפריל 2019. בפועל לא הוקמה ממשלה והיו עוד שתי מערכות בחירות. בדצמבר 2019 השר פנה ליועץ המשפטי לממשלה לצורך המינוי. הוא השיב לשר כי אין מניעה משפטית למינוי מפכ"ל (ונציב שב"ס), וכי הדבר אף הכרחי לצורך תפקודם התקין של הגופים הללו. "בנסיבות הנוכחיות גובר משקלם של הטעמים המצדיקים קידום מינוי מפכ"ל ונציב שב"ס קבועים, על משקל טעמי הריסון והאיפוק בתקופת בחירות", כתב. בפועל, השר החליט לא למנות מפכ"ל.
ביולי 2022, לאחר התפזרותה של הכנסת העשרים וארבע, אישרה היועצת המשפטית לממשלה לשר הביטחון להמשיך בהליך מינוי הרמטכ"ל, בנימוק ש"שנת 2023 צפויה להיות תחילתה של תקופה קריטית מבחינה אסטרטגית, הדורשת היערכות והתמודדות עם אתגרים ביטחוניים ייחודיים וחריגים". לצורך אישור המינוי, היה צורך למנות את יו"ר הוועדה למינוי בכירים לאחר מות יושב הראש הקודם. לאחר עתירה, שופטי בג"ץ קבעו כי יש למנות אותו באופן זמני בלבד לצורך אישור מינוי הרמטכ"ל, חרף התנגדות היועצת המשפטית לממשלה.
לעומת זאת, מינוי גדי איזנקוט לרמטכ"ל אושר בממשלת ישראל השלושים ושלוש כשבוע לאחר שהחלה תקופת הבחירות לכנסת העשרים, אם כי רוב הליך המינוי נעשה טרם תקופת הבחירות.
בהנחיות היועץ המשפטי לממשלה נקבע שאין מניעה לקיים בתקופה זו הליכים של מינויים באמצעות מכרז, משום שאלה מבוססים על אמות-מידה שוויוניות ושקופות ועל מנגנוני בחינה והערכה מקצועיים, ואסורה בהם ממילא מעורבות הדרג הפוליטי.
בישראל > פעילות הכנסת

המשך פעילות הכנסת תלוי בהסכמות פוליטיות ובראשי הוועדות.
חוק יסוד: הממשלה וחוק יסוד: הכנסת אינם מפרטים מהן סמכויות הכנסת בפגרת בחירות. כל שנאמר בו הוא ש"הוראות בדבר מועדי הכנסים של הכנסת ובדבר כינוס הכנסת שלא בתקופת הכנסים ייקבעו בחוק". התוצאה היא שפעילות כנסת שהתפזרה מוכתבת באמצעות תקנון הכנסת, הסכמות, שיקול הדעת של יו"ר הכנסת וראשי הוועדות. לפי החוק, הממשלה יכולה ליזום הצעת חוק, האופוזיציה וחברי כנסת לא יכולים להעלות הצעות חוק פרטיות. אבל, גם היוזמות הממשלתיות הוכפפו בעת הזו ל"ועדת ההסכמות", ששולטת בין היתר על כינוס ועדות הכנסת שמטפלות בהכנת החוק לקריאה שנייה ושלישית. ועדת ההסכמות מורכבת מנציגי קואליציה ואופוזיציה, כאשר המטרה היא לקדם רק חוקים מוסכמים.
חקיקה ביוזמת הממשלה - ללא הסכמת ועדת ההסכמות - אפשרית אם מדובר בנושאים הנוגעים לניהול שוטף של המדינה, לצורך מימוש אינטרס ציבורי מובהק, שאינו סובל דיחוי.
הנוהג בכנסת הוא שאין דיונים בחקיקה חדשה ערב בחירות, במיוחד בדיני הבחירות עצמם.
בישראל > המפלגות

מבחינת המפלגות המתמודדות בבחירות, תקופת הבחירות היא תקופה של פעילות אינטנסיבית לשם שכנוע הבוחר לבחירה בהן. בתקופה זו נרקמות בין מפלגות בריתות לריצה משותפת ונחתמים הסכמי עודפים. בשלב מוקדם של תקופת הבחירות קובעות המפלגות את רשימת מועמדיהן לכנסת, בדרך של בחירות מקדימות ובדרכים אחרות להרכבת רשימה זו.
חוק מימון מפלגות מעניק למפלגות מימון מיוחד להוצאותיהן בתקופת הבחירות. חשבונות המפלגות בתקופת הבחירות נתונים לביקורת של מבקר המדינה.
חוק הבחירות (דרכי תעמולה) קובע הגבלות שונות החלות על המפלגות בתקופת הבחירות. חלק מההגבלות:
לא יפרסם אדם מודעת בחירות בלי שהיא נושאת את שמו של האדם האחראי להזמנתה ואת הדרכים ליצירת קשר עימו.
לא ייעשה שימוש בתעמולת בחירות בשמו או בדמותו של איש כוחות הביטחון שנפצע או שנהרג עקב היותו איש כוחות הביטחון, או בשמו או בדמותו של נפגע פגיעת איבה, בלא הסכמתו בכתב, ואם אינו בחיים – בלא הסכמת בן משפחתו בכתב ובלבד שבן משפחה אחר לא התנגד לכך בכתב.
לא ייעשה שימוש בתעמולת בחירות בצה"ל באופן העשוי ליצור רושם כי צה"ל מזוהה עם מפלגה או עם רשימת מועמדים.
בתקופת 60 הימים שלפני הבחירות אסורה תעמולת בחירות בשידורי רדיו או טלוויזיה, למעט שידורי תעמולה בזמנים שהוקצבו לכך.
בישראל > ועדת הבחירות המרכזית לכנסת

ועדת הבחירות המרכזית לכנסת פועלת במשך כל הקדנציה של הכנסת, אך פעילותה נעשית אינטנסיבית יותר בתקופת בחירות. בין פעולות הוועדה בתקופת בחירות:
קבלת רשימות המועמדים של הרשימות השונות.
דיון בבקשות לפסילת מועמדים ורשימות וקבלת החלטות בעניין זה.
פיקוח על התנהלות נאותה בהתאם לחוק הבחירות (דרכי תעמולה).
פיקוח על הוצאות המפלגות בתקופת הבחירות.
פיקוח על ההכנות לקיום הבחירות.
בישראל > כללים נוספים

חוק מיסוי תשלומים בתקופת בחירות, תשנ"ו-1996 קובע כללים מיוחדים לחישוב מס הכנסה על תשלום שמקבל מי שמועסק בתקופת הבחירות בלבד מגוף הקשור בבחירות (מועמד, מפלגה, רשות הממונה על ביצוע בחירות). המוסד לביטוח לאומי פרסם הנחיות בדבר תשלום דמי ביטוח לאומי בגין תשלום כנ"ל.
ראו גם

ממשלת מעבר
הערות שוליים

↑  Isobel White,  Election 'purdah' or the pre-election period - Parliament, Parliament and Constitution Centre, 20 March 2013
↑  Neil Johnston, Pre-election period of sensitivity, House of Commons, 11 March 2022
↑  What the 'pre-election period' means in practice, Local Government Association
1 2  https://www.idi.org.il/articles/27002#_ftnref19
↑  What you need to know about the caretaker convention | McCarthy Tétrault, www.mccarthy.ca (באנגלית)
1 2  בג"ץ 1004/15 התנועה למשילות ודמוקרטיה נ' השר לבטחון פנים ואחרים, ניתן ב־1 באפריל 2015
1 2  גלי בהרב-מיארה, מינוי ראש המטה הכללי של צה"ל בתקופת בחירות, 14 ביולי 2022
↑  הנחיה 1.1501 - מינויים בתקופת בחירות, הנחיות היועץ המשפטי לממשלה, 15 בינואר 2020
↑  בג"ץ 2453/06 ההסתדרות הרפואית בישראל ואחרים נ' היועץ המשפטי לממשלה ואחרים, ניתן ב־21 במרץ 2006;
טל רוזנר ומיטל יסעור, בג"ץ דחה העתירות: החולים יחכו לבחירות, באתר ynet, 21 במרץ 2006
↑   עמוס הראל, נתניהו צפוי להודיע: זאב שניר יהיה המנכ"ל הבא של הוועדה לאנרגיה אטומית, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2014
↑  עמוס הראל, ויינשטיין הקפיא את מינוי מנכ"ל הוועדה לאנרגיה אטומית בשל תקופת הבחירות, באתר הארץ, 26 בדצמבר 2014
↑  בג"ץ 1866/21 דוד אמסלם – חבר הכנסת ושר הדיגיטל הלאומי נ' היועץ המשפטי לממשלה ואחרים, ניתן ב־15 ביוני 2021
↑  צוות המשרוקית של גלובס, ‏האם היועמ"ש מנע מינוי מפכ"ל קבוע למשטרה במשך שנתיים, באתר גלובס, 12 ביולי 2022
↑  דרמה בבג"ץ: מינוי מני מזוז בוטל, אישור הרצי הלוי לרמטכ"ל יתעכב, באתר ynet, 22 בספטמבר 2022
↑  עומרי אפרים, אטילה שומפלבי ואיתמר אייכנר, הרמטכ"ל הבא: מינוי איזנקוט אושר בממשלה, באתר ynet, 14 בדצמבר 2014
↑  משה גורלי, משפט שדה: אסור ומותר בתקופת מעבר, באתר כלכליסט, 26 ביוני 2022
↑  ניכוי מס מיוחד לעובדים או נותני שירות זמניים המועסקים בתקופת הבחירות לכנסת, באתר כל זכות
↑  דווח ותשלום דמי ביטוח עבור עובדים במערכת הבחירות לכנסת ה-24 בחודש מרץ 2021, המוסד לביטוח לאומי, 19 בינואר 2021
ג'יימס בטשלר סאמנר

| --- | --- |

 לידה:  19 בנובמבר 1887 קנטון, ארצות הברית 
 פטירה:  12 באוגוסט 1955 (בגיל 67) באפלו, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  Canton Corner Cemetery 
 מקום לימודים:  בית הספר לרפואה של הרווארד  האוניברסיטה החופשית של בריסל  אוניברסיטת סטוקהולם  Roxbury Latin School 
 מנחה לדוקטורט:  אוטו פולין 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורנל  המכון הפוליטכני וורסבטר 
 תלמידי דוקטורט:  תאודור סורקיס, אלכסנדר דאונס 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1937)  פרס נובל לכימיה (1946)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 תרומות עיקריות
 גיבוש אנזימים, הוכיח כי אנזימים הם חלבונים
 
ג'יימס בטשלר סאמנר (אנגלית: James Batcheller Sumner;‏ 19 בנובמבר 1887 - 12 באוגוסט 1955) היה כימאי אמריקני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1946 (לצד ג'ון הווארד נורתרופ וונדל מרדית' סטנלי), "על תגליתו כי ניתן לגבש אנזימים".
חייו

סאמנר נולד בקנטון, מסצ'וסטס, לצ'ארלס סאמנר ואליזבת' ראנד קלי. אבותיו היו פוריטנים, שהגיעו לאמריקה מביסטר שבאנגליה ב-1636, והתיישבו בבוסטון. בבית הספר, סאמנר הצעיר השתעמם כמעט מכל מקצוע, למעט כימיה ופיזיקה. בתאונת ציד בגיל 17 איבד את ידו השמאלית, וסאמנר, שהיה שמאלי, למד להשתמש בידו הימנית. אובדן ידו דחף אותו לניסיון להצטיין במגוון סוגי ספורט, כמו טניס, סקי, החלקה על הקרח, ביליארד וקליעה למטרה.
סאמנר החל בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת הרווארד ב-1906, וסיים ב-1910 עם תואר בכימיה. לאחר תקופה קצרה בה עבד במפעל האריגה של דודו, קיבל משרת הוראה במאונט אליסון קולג' בסאקוויל, ניו ברנזוויק, קנדה. לאחר מכן עבד תקופה קצרה כעוזר מחקר במכון הפוליטכני ווסטר. בשנת 1912 החל בלימודי ביוכימיה בבית הספר לרפואה של הארוורד, וקיבל תואר דוקטור לפילוסופיה בשנת 1914, בהנחיית אוטו פולין. לאחר סיום לימודיו קיבל משרת פרופסור משנה (assistant professor) לביוכימיה באוניברסיטת קורנל באית'קה, ניו-יורק. ב-1915 נישא לסיד ריקטס, שלמדה באותה עת בבית הספר לרפואה בקורנל והפכה להיות סופרת, ולזוג נולדו ארבעה ילדים. ב-1930 התגרשו.
מחקר

בקורנל החל סאמנר לנסות לבודד אנזימים בצורתם הטהורה, דבר שלא נעשה עד אז. הוא התמקד באנזים אוראז, המפרק שתנן לפחמן דו-חמצני ואמוניה. שנים רבות מחקרו לא נשא פרי, אך לבסוף, ב-1926, הצליח לבודד ולגבש את האוראז. באמצעות בדיקות כימיות הצליח סאמנר להוכיח כי אוראז טהור הוא חלבון. הייתה זו ההוכחה הניסיונית הראשונה לכך שאנזים הוא חלבון, דבר שלא היה ברור באותה עת.
בעקבות הצלחתו המחקרית, זכה לדרגת פרופסור מן המניין בקורנל ב-1929. ב-1937 הצליח לבודד ולגבש אנזים שני, קטלאז, אנזים נפוץ ביותר, האחראי על פירוק מי חמצן למים וחמצן. במקביל, ג'ון הווארד נורתרופ באוניברסיטת רוקפלר (מכון רוקפלר דאז) הצליח לגבש אנזימים בשיטות דמות, החל ב-1929 עם פפסין. הצלחתו זו הראתה כי סאמנר מצא שיטת גיבוש כללית לאנזימים, וכי האנזימים כולם הם חלבונים. שנים לאחר תגליות אלה, ב-1981, גילו תומאס צ'ק וסידני אלטמן כי קיימים אנזימים שאינם עשויים מחלבונים, אלא מ-RNA; מולקולות אלה קיבלו את השם ריבוזים, והשם "אנזים" משמש כיום לזרזים מבוססי חלבון. צ'ק ואלטמן זכו בפרס נובל לכימיה בשנת 1989 על תגליתם זו.
ב-1946 קיבל סאמנר את פרס נובל לכימיה, יחד עם ג'ון הווארד נורתרופ וונדל מרדית' סטנלי (מחצית לסאמנר, רבע לנורתרופ, ורבע לסטנלי). ב-1948 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים, וב-1949 לאקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
סאמנר נפטר מסרטן בגיל 67, ב-12 באוגוסט 1955.
דאיזם

דֶאִיזְם היא השקפה פילוסופית על אודות רעיון האלוהות הדוגלת בדת טבעית. היא שמה דגש על התנהגות מוסרית, והחל מהמאה ה-18, מאמינה בקיומו של בורא, אבל טוענת כי בורא זה יצר את חוקי הטבע ואינו מתערב יותר בטבע. היא דוגלת בקיומה של מציאות מטאפיזית ראשונית-נצחית, הקודמת לכל מציאות טבעית אשר בראה (ללא סיבה ידועה) את היקום. על פי השקפה זו, מאז הבריאה או המפץ הגדול, ממשיך היקום לפעול על-פי חוקי הטבע, ללא התערבות אלוהית. לחלופין, התערבותו נסתרת ומעטה בהשוואה עם תפיסות אחרות של מושג האלוהות, במיוחד בתפיסות דתיות-תאיסטיות. דאיזם מדגיש את המושג של תאולוגיה טבעית, הרעיון כי קיומו של האל מתגלה באמצעות הטבע. הדאיסטים דגלו בטיעונים רצאיונליים ודחו בדרך כלל את ההתגלות כמקור לידע על אלוהים, בטענה כי ידע אמפירי והתבוננות בעולם הטבע מספיקות כדי לקבוע את קיומה של ישות עליונה שבראה את היקום.
מבחינה אידאולוגית, נהוג לחלק את הדאיזם לקלאסי ומודרני.
הדאיזם הקלאסי נטה לגישה אינטואיטיבית כדי לבסס את טענתו בדבר קיומה של מציאות מטאפיזית האחראית לקיום המוכר. לפי גישה זו, מציאות זו בראה את הקיום המוכר בצורתו האופיינית כמערכת טבעית. אותה "מציאות מטפיזית" אינה מתערבת בו, או בגורל האדם, באופן המפר את חוקי הפיזיקה, כמו למשל דרך "נס גלוי", אף שקיימת עדיין אפשרות של התערבות "נסתרת".
הדאיזם המודרני ניסה להתבסס על ראיות, או אישושים לוגיים וידע כבסיס לטענה לקיום מניע ראשוני, תוך שימוש בטיעונים פילוסופיים מחוץ לגבולות הפרדיגמה הנטורליסטית בכל מה שקשור במקורה ואופייה של המציאות. גישה זו נקטה עמדה של אגנוסטיות (חוסר ודאות), ולעיתים איגנוסטיות (חוסר משמעות) בנוגע לטענה לאפשרות של התערבות מצד גורם ראשוני כזה במציאות.
המניע הראשון, או המקור הראשון, אפשר שיכונה "אלוהים" (God). יחד עם זאת, דאיסטים שסלדו מכינוי זה טענו שהוא מטה (או מטעה לחשוב) שמדובר באחד מאלוהי הדתות, במיוחד אלה האברהמיות. משום שהם שוללים את קיומם של אלה. בעוד שבדאיזם הקלסי ההגדרה קשיחה יחסית, הנחות היסוד המהותיות של הדאיזם המודרני גמישות יותר.
ערך זה מתייחס לדאיזם המודרני אם לא צוין אחרת.
אטימולוגיה

מקור המונח דאיזם הוא במונח הלטיני לאלוהים, Deus. המונח דאיסט (deist) הופיע לראשונה ב-1564 בחיבור של התאולוג הקלוויניסט פייר וירט (אנ') משנת 1564. וירט תייג את ההשקפה כצורה של "כפירה איטלקית". המונח הופיע גם בעבודתו של הבלשן האנגלי רוברט ברטון "האנטומיה של המלנכוליה" מ-1621. המונח האנגלי דאיזם (Deism) הופיע לראשונה במילון בשנת 1675.
מבט הוליסטי

הדאיסט למעשה מסיק, או, לפי גישה אחרת, מבנה באופן פרסונאלי את הגורם הראשוני כמציאות נשגבת. כלומר, מציאות שאינה חלק מהעולם הטבעי. במקרים רבים היא כוללת אמונה פוזיטיבית בקיומה של ההוויה הזו. ייתכנו גם גרסאות אגנוסטיות (ראו דאיזם אגנוסטי). דאיסטים נוטים לייחס לאותו גורם ראשוני "מהות" או "מורכבות" שאינה תפישה כלל בתודעה האנושית, וכן מדגישים את פסיביות הכללית כביכול, לגבי הנעשה בעולם על ידי בני האדם; זה בהתבסס על טיעונים פילוסופיים שונים וידע שנצבר על תפיסות כוזבות לרעיון האלוהות ועל הפרכת רעיונותיהן של דתות מסוימות (בעיקר תאיסטיות). כמו כן, הם סולדים מכל טענה בדבר התגלות אלוהית לחיים תבונתיים על ידי שליחים, או נביאים, ומגדירים טענות אלה כשקריות, ואת הטוענים להן כשרלטנים
אמנם, ייתכנו מקרים של אמונה או אגנוסטיות גם כלפי גילום מסוים של שכר ועונש, שאופיו פרו-הומאני ולא דתי, ואף דעות על תפילה כפעולה מדיטטיבית לגיטימית. המסקנה לגבי קיומו של גורם ראשוני מטאפיזי שבדרך-כלל, אין אינטראקציה בינו לאדם, מציבה את הדאיזם כהשקפה הנוגדת את האדאיזם – חוסר או שלילה של האמונה בפרשנות הדאיסטית לאלוהים, ואת הגדרתו הנרחבת של התאיזם (כאמונה באל במסגרת דתית המציגה אותו לעיתים באופן מוגדר ושרירותי, אמביוולנטי, ולרוב משויים, ומואנש), שכן ביסוס המסקנה אודות קיום אלוהים במתכונת דאיסטית מתיימר להסתמך על אינטואיציה (התפיסה הקלאסית), או על מה שנראה לפרט הביקורתי כהגיוני וסביר בהיעזר בהתפלספות קיומית, תוך מבט ארוך ביקום וחוקיותו (התפיסה המודרנית); ולא על דוגמה מבוססת כתבים דתיים או התניה חברתית (אנ') בהקשר תרבותי או דתי, מכאן שהדאיזם מדגיש חשיבותן של הסיבתיות והניסיון האישי לשאלות תאוסופיות (או מטאפיזיות בכלל, אם הן קשורות למסרו), ומתעסק עם אותן אמיתות שהאדם יכול לגרוס מתהליך של מתן סיבה, תוך שאיפה לביקורת עצמית.
הדאיזם השפיע על מנהיגי המהפכה האמריקנית והצרפתית.
דאיזם מהווה לעיתים כינוי אחר ל"דת הטבעית" או ל"דת התבונה" כפי שהיא מוצגת בכתבים מעידן הנאורות במאה ה-18.
מבט הוליסטי > טרמינולוגיה דאיסטית

דאיסטים מכנים את הקונספט האלוהי בכינויים שונים, זאת לצד הימנעות מהאנשתו. כינויים אלה אינם "שמות" אלוהיים כמו אלו הנפוצים בדתות השונות לאלוהים אלא כינויים מטאפוריים-פרקטיים. להלן כמה מכינויים נפוצים כאלה:
"ישות עליונה" (Supreme Being)
"שען נשגב" (Divine watchmaker)
"ארכיטקט יקומי" (Great\Grand architect of the universe)
אלוהי הטבע (Nature's god) – מונח המופיע בהצהרת העצמאות של ארצות הברית.
"אב האורות" (Father of lights) – מונח שהציע בנג'מין פרנקלין (שהגדיר עצמו דאיסט) לתיאור האלוהות שבקיומה האמין.
היסטוריה

מבחינה קלאסית או תאולוגית טבעית, לדאיזם אין היסטוריה ממשית שכן הוא נתפש כמעין ארכיטיפ, אם כי יש שמחו נמרצות על הצגתו ככזה.
מחשבה דאיסטית הייתה נפוצה כבר בעת העתיקה, למשל ברעיון הדמיאורגוס (ביוונית, δημιουργός), של אפלטון, או בעקרון הלוגוס (λόγος) של הרקליטוס.
חוקרי תרבות סין מסוימים הציעו שהמונח הטאואיסטי "דאו", (הקונספט המרכזי בספרו של הפילוסוף הסיני לאו דזה) מהווה התייחסות למושג האלוהות, כזה הדומה, למשל, לאלוהים כיסוד האחד, או ללוגוס ההרקליטי.
בעוד שהדאיזם נתפס כהיסק פרסונלי, או, אסכולת חשיבה קלאסית, הרי שהתפיסה קיבלה גם ביטויים קולקטיביים: הדאיזם התגבש כתנועה בצרפת של הרנסאנס (סביבות המאה ה-17), ובמהלך המאה ה-18 הוא צבר פופולריות באמריקה כתנועה מודרנית המכירה בלגיטימיות של המתודולוגיה המדעית הפיזיקאליסטית ומושפעת מהצלחותיה.
היסטוריה > כאסכולה קלאסית

הדאיזם הקלאסי נוסד על פי הרעיון שהיקום נוצר על ידי סוג מסוים של אלוהות, שבהמשך לא התערבה בנעשה בו, לפחות באופן שחולל את חוקי הפיזיקה. בין הגורמים שפתחו צֹהַר לדעה זו:
תפוצתם הגוברת של כתבי הפילוסופים היוונים שתובנותיהם הדיאולוגיות אתגרו את הנצרות, הדת השלטת באירופה הקלאסית.
פילוג דתי ביבשת זו (Secterianism) בכלל, והרפורמציה הפרוטסטנטית בפרט, תמורות שהביאו רבים לפקפק באותנטיות של הנצרות.
ביקורת המקרא בעולם הנוצרי – מספר הולך וגדל של מלומדים הסיקו שהברית החדשה היא חיבור אנושי הנכתב ברוח הזמן והמקום של יהודה הכבושה, וכי אין אינדיקציה להניח שמדובר בספר אוניברסלי ממקור אלוהי.
הכרה (Cognition) כלפי מגוון דתות (כאבן-דרך אנושית); קיימת סברה לפיה ייבוא רעיונותיו של הפילוסוף הסיני קונפוציוס לאירופה על ידי מסדר הישועים והניסיונות לשבצם במוסר הנוצרי תרם לפתיחות לדאיזם שבכל מקרה התפשט בקרב אינטלקטואלים.
קדמה מדעית (בעיקר בדיסציפלינות של מדעי הטבע המדויקים-מאד), כמו למשל, המהפכה הקופרניקאית, והמכניקה הניוטונית, לפיה הטבע, לפחות ברמת הכלל, הוא דטרמיניסטי, ומתנהג באופן התואם תחזיות מתמטיות בכפוף לחוקים טבעיים, היה חלק חשוב בהתפתחות הרעיון המרכזי של התנועה ובפרט בהמשלת אלוהים כ"ארכיטקט" המתכנן בקפידה את היקום המכני במידה רבה, לכאורה.
אקסיומות הדאיזם גובשו בעיקר בעת המהפכה המדעית באירופה של המאה ה-17, ונעשו פופולריות עם ניצני החילון וההארה האנושית בפתח המאה ה-18.
הדאיזם נפל בין הפטיש לסדן במאבק בין דוגמטיות דתית לספקנות המדעית שהתהוותה דאז. על-אף שהדאיסטים דחו את הפן האדאיסטי של האתאיזם הם כונו "אתאיסטים", על ידי המחנה התאיסטי-נוצרי. במאות ה-17 וה-18, יחס הדאיזם לנצרות לא היה חד-גוני, ובעוד דאיסטים מסוימים רק סלדו ממנה, אחרים הפגינו אנטגוניזם גלוי אליה, ופעלו כאנטי-תאיסטיים כלפי דת זו.
ביקורת בולטת הוטחה בדתות המונותאיסטיות האברהמיות המספקות שלוש צורות שונות של התגלות בה ה-"אל" כאילו מוסר את "תורתו" לשליח או נביא המהווה מדיום בינו לבני האדם (למשל, משה ומעמד הר סיני, ישו והשליחים, ומוחמד). הווה אומר, כל הדתות המונותאיסטיות (ובנוסף לזה, גם כל הכתות שהתפצלו מהן, כמו למשל מנדעים, מורמונים, ודרוזים) טוענות שאלוהים התגלה בפני מייסד הדת או הכת שלהן, אבל המסר והאירוע שונים זה מזה. לטענתם אין סיבה להניח שאחת מדתות\כתות אלה משקפת צדק היסטורי, ומבחינת הדאיסטים, הן דוגמאות לתהליכים סוציו-אבולוציוניים, ואינן תוצר של מאורעות על-טבעיים.
הדאיסטים הקלאסיים ראו את מוסדות הדת של יומם כמושחתים, ואת הכהונה כגוף אינטרסנטי. חלקם האמינו שהדתות הן עיוות של "דת טבעית" (Natural religion) שהייתה פשוטה במהותה וחינכה לחשיבה נטורליסטית והובילה להומניזם. נטען למשל שלחברות פרהיסטוריות הייתה גרסה של "דת" כזו, והחשיבה האנושית דאז הייתה "טבעית" יותר, (במובן הפרקטי של המונח), ולא כללה צורות-חשיבה דתיות שהתנגשו עם המציאות ושבאופן פרדוקסאלי הופיעו רק מאוחר יותר בציר הזמן האנושי.
היסטוריה > תפוצה

לורד אדוארד הרברט, ברון שרבורי הראשון (אנ'), (1583–1648), נחשב לאבי הדאיזם האנגלי. ספרו "De Veritate" ‏(1624), נחשב למסה הדאיסטית הראשונה אשר הטרימה את שגשוגו הזמני של הדאיזם באנגליה בין השנים 1690–1740. באותו זמן פורסם חיבור משפיע נוסף מאת הוגה-הדעות הדאיסטי מת'יו טינדאל, בשם "הנצרות העתיקה כבריאה" (Christianity as Old as the Creation) בשנת 1730, שתרם לחיזוק הדאיזם באנגליה הדתית של אז. ספרו של טינדאל כונה "הביבליה הדאיסטי" משום שכלל אסופה של דעות ועמדות שזכו ללגיטימיות בקבוצתו. אחריכן הדאיזם התפשט לצרפת ומשם לגרמניה וליבשת אמריקה, בעיקר בזכות כתביו של וולטייר, שהסכים עם התפיסה.
ז'אן-ז'אק רוסו ומקסימיליאן רובספייר הפיצו ההשקפה בצרפת. רובספייר אף ניסה ליישמה לפוליטיקה (ראו Cult of the supreme Being).
ברון שרבורי נימק עמדתו בחשיבה נייטיביסטית, כלומר, הוא האמין שהתובנה על קיום משהו מטאפיזי בורא היא מעין "מאפיין מולד" שיכול להתגלות באדם, השקפה שספגה ביקורת קשה מהפילוסוף (הנוצרי) ג'ון לוק, שהציע להחליפה באמפיריציזם פילוסופי, כלומר, התפיסה הדאיסטית לא תובן כתבונה מולדת (שרק צריכה להיות מורגשת אינטואיטיבית ולקבל ייצוג לינגוויסטי בשפה נתונה), אלא, בלבד על ידי ניסיון פילוסופי של ממש.
היסטוריה > תפוצה > האבות המייסדים של ארצות הברית

האבות המייסדים של ארצות הברית דחו ברובם המוחלט את האורתודוקסיה הנוצרית. חלקם הגדירו עצמם דאיסטים ואחרים אחרת, אך השקפותיהם, לכאורה, היו פחות או יותר הומוגניות.
קיימת הסכמה שהשקפתם הייתה המפתח לליברליות האמריקנית. עמדותיהם ניכרו בנאומיהם הפוליטיים, ולדוגמה נמנה את תומאס ג'פרסון, בנג'מין פרנקלין, ג'ורג' וושינגטון, ג'יימס מדיסון, אך גם רבים אחרים.
ג'פרסון נחשב לעיתים לאחד מן האבות המייסדים עם הנטיות הדאיסטיות החזקות ביותר. ג'פרסון היה אוניטרי אך נראה שנטה לדאיזם, והתנער מהתיאורים העל טבעיים של ישו והברית החדשה בכלל. ג'פרסון אף הגיש שיכתוב נטורליסטי (ורציונליסטי) של הברית החדשה (The Jefferson Bible), שהיה משולל מכל הדיווחים הנסיים והעל-טבעיים ואף את אלו העוסקים בתחייתו ואלוהיותו של ישו.
בין האבות המייסדים בלט תומאס פיין, אשר היה דאיסט מוצהר ופרסם את הספר הקצר עידן התבונה, בו שטח את משנתו הדאיסטית והמטא-פיזית הפרסונאלית. בספר זה תקף פיין את הדתות המונותאיסטיות כולן, והוחרם על ידי רבים, והיה לו תפקיד משמעותי בדעיכת מעמדו של פיין בפרט בקרב צמרת השלטון האמריקנית, שלא דגלה באג'נדה דאיסטית מוצהרת כי אם בנצרות מתוקנת ורציונליסטית. בתקופה זו הדאיסטים נחשבו לאתאיסטים בעיני הדתיים והם גונו ככאלה. פיין כונה בין היתר – יהודה איש קריות, שרץ, כלב משוגע, שקרן, כופר ועוד.
היסטוריה > תפוצה > תנועת ההשכלה

היו גם הוגים מתנועת ההשכלה היהודית אשר הושפעו מעקרונות הדאיזם[דרוש מקור], כמו דוד פרידלנדר, שהאמין בדאיזם ובעקרונות הדת הטבעית והאוניברסלית. פרידלנדר טען, כי יש להסיר מן היהדות את התוספות והפסיקות שנוספו לה ברבות השנים על ידי רבנים ופוסקים, מכיוון שהרחיקו אותה, לדעתו, מצורתה המקורית, אשר לטענתו, קרובה יותר לדת הטבעית והמוסרית.
אפיון הדאיזם הקלאסי והמודרני

מהיותו גמיש יחסית, הקונספט הדאיסטי מכיל מגוון עמדות פוטנציאליות (יסודיות יותר או פחות) בנושאים הנחשבים או מתפרשים בקלות, או באופן סטריאוטיפי, כ"דתיים", ואשר שבעים פנים להם:
אפיון הדאיזם הקלאסי והמודרני > רעיונות ביקורתיים

לרוב קשורים בסלידה מן הדת ואנטיתאיזם.
דחיית כל הטענות הדתיות המבוססות על כתבי קודש בדבר התגלויות אלוהיות וראייה בהם כאסופה של הונאות, דמיונות, וטעויות שהצטברו זו על גבי זו. וכן, סקפטיות כלפי דיווחים בעלי אוריינטציה דתית על נבואות, נסים, ותרחישים "מסתוריים" ושלילתם.
דחייה של צורת מחשבה דתית שנתפסת כדוגמטית ודמגוגית באופן תמידי.
אפיון הדאיזם הקלאסי והמודרני > רעיונות קונסטרוקטיביים (משניים)

הכרה בלגיטימיות של חשיבה טרנסצנדנטאלית-מטאפיזית, והיסק על גורמים כאלה רק בעזרת ניסיון פילוסופי הגיוני אשר לעיתים נעזר בידע מדעי. (הגישה הנייטיביסטית או האינטואיטיבית ננטשה במידה רבה למען גישת הניסיון הפילוסופי כפי הנזכר לעיל), ותמיד תכלול את הנחת היסוד המשותפת לכלל הדאיסטים על קיום צורה מסוימת של אלוהות אבסטרקטית על פי אותם קווים כלליים המיוחסים לה בהגדרות דאיסטיות נפוצות.
הומניזם וחשיבה מדעית.
ההיסטוריון פיטר גיי נתן דעתו על מאפייני התנועה:
כל הדאיסטים (הקלאסיים) פעלו למעשה כביקורתיים וקונסטרוקטיביסטיים. הם חיפשו להרוס כדי לבנות, ועל ידי היגיון, גרסו את הצורך בפילוסופיה חדשה, בצידודם באבסורדיות של הנצרות. לדאיסטים בהחלט היתה הכשירות לכך; אחד התמחה בכמרים מתעללים, שני חקר את הטבע, ושלישי, בקריאה ביקורתית של כתבי קודש, אמנם פחות משמעותי כוחה של התנועה שלעתים היה חזק – היא שאבה את חוסנה משילוב יוצא דופן של אלמנטים ביקורתיים וקונסטרוקטיביים.
הפילוסוף צ'ארלס טיילור, כותב בספרו "העידן החילוני" (A Secular Age), שמטרת הדאיזם הייתה לבסס מוסר הומניסטי אקסקלוסיבי (כלומר, ייחודי לאדם), אונטיקאלי, ללא עגינה מטאפיזיקאלית כל שהיא. לדעתו, היתרון במוסר כזה (כפי שכיבכול ניסו לכונן הדאיסטים) הוא טוהרו מכל אנתרופוצנטריות, והישענותו על כללים אוניברסליים, מסגרת בה בני אדם מונעים ומחוזקים לנועם ורווח משותף.