stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דימיטרה גלני
ביוגרפיה

דימיטרה גלני נולדה באתונה במשפחה שוחרת מוזיקה שמוצאה בפרווזה בחבל אפירוס. אביה למד אמנות ופיתוח קול, וסבה היה זמר כנסייה באפירוס.
מגיל 10 למדה נגינת גיטרה ותורת המוזיקה בקונסרבטוריון היווני למוזיקה ואמנויות של אתונה. הקריירה המוזיקלית שלה התחילה ב-1968 כשהייתה בת 16.
שיריה הראשונים, עם לחנים מאת דימוס מוציס ומילים מאת ניקוס גאצוס נכללו באלבומה "אנא חמויילו" (חיוך אחד),
מאוחר יותר, בשנת 1971 לקחה גלני חלק באלבום של מאנוס חג'ידאקיס "טיס יס טו חריסאפי", שבו שישה מתוך תריסר שירים מושרים על ידה.
באותה שנה הוציאה לאור אלבום אישי ראשון תחת הכותרת "דימיטרה גלני". המשיכה אחר כך, בשנות ה-1980-1970 לשתף פעולה עם מלחינים יוונים ידועים של התקופה כמו חאג'ידקיס, דימוס מוציס, מאנוס לאויזוס, סטברוס קסרחקוס יאניס ספנוס, כריסטודולוס חאלאריס, ואסיליס ציצאניס, מיקיס תאודוראקיס, אלני קאראינדרו ואחרים.
גם המילים לשירים שביצעה היו מאת פזמונאים חשובים כמו לינה ניקולופולו, קוסטס טריפוליטיס, קוסטס וירבוס, לפטריס פפדופולוס, מאנוס אלפתריו, פאראסקווס קאראסולוס ומאת משוררים ידועים מבעבר ובהווה כמו - ניקוס גאצוס, קוואפיס, ניקוס קאוואדיאס, אליטיס, פאלאמס.
גלני הקליטה כ 80 דיסקים ובהם לא מעט שירים שזיכו אותה בהצלחה. הרפרטואר שלה רחב וכולל משירים בהשראה עממית ושירים ביזנטיים ועד מוזיקת פופ.
בשנת 2011 הוציאה לאור אלבום עם הקלטות חיות ניסיוניות יחד עם הזמר וסיליקוס, איש להקת הגל החדש היווני Raining Pleasure. ב-2012 יצא לשווקים אלבום עם הקלטה משותפת שלה בתיאטרון פאלאס עם חאריס אלקסיו לכבוד מלאת שלושים שנה למופען של השתיים ב-1981 -Τα τραγούδια της χθεσινής μέρας (שירי היום של אתמול - טא טרגודיה טיס חתסיניס מראס)
בעשורים האחרונים של פעילותה עסקה במידה רבה בהלחנת פסקולים לסדרות טלוויזיה ולסרטים יווניים וזכתה בפרס אריון על השיר "טראוואס סקנדאלי" ובפרס פרוסופה על הפסקול לסרט "תקסים".
דיולה קוסטולאני-קאן

| --- | --- |

 לידה:  9 בינואר 1868 פשט 
 פטירה:  5 בינואר 1946 (בגיל 77) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Kan Gyula 
 מדינה:  ממלכת הונגריה 
 
חצר שטופת שמש
דרך קלנהג'י 12–14. בניין דירות להשכרה לסטודיו
דיולה קוסטולאני-קאן (במקור קאן, בהונגרית: Kosztolányi-Kann Gyula, פשט,  9 בינואר 1868 – בודפשט, 5 בינואר 1946) היה צייר ואדריכל יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

דיולה קאן (Kann) נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט קאן סוחר שנאפס (1835–1917) ושל רוזליה ארנסט. הוא למד אדריכלות, אבל מלבד התוכניות האידיאליות בספרים, הוא בקושי תכנן פרויקטים, אף על פי שהיו לו הזמנות. המפורסם ביותר מבין הבניינים שלו בבודפשט הוא בניין דירות לסטודיו בדרך קלנהג'י. הוא למד ציור אצל ברטלן קרלובסקי בבודפשט, אחר כך אצל שימון הולושי במינכן. בתחילה צייר נופים נטורליסטיים, מאוחר יותר תמונות נוף ריאליסטיות, שבהן ניתן לחוש את הצבעים והקווים של ציורי אנרי מאטיס, פול גוגן ופול סזאן. קוסטולאני-קאן היה חבר מייסד וחבר בקבוצת האימפרסיוניסטים ונטורליסטים הונגרים.
בתערוכה שלו בהיכל האמנות בשנת 1911, הוענק לו פרס ג'רג' ראט על ציור הנוף שלו בשם "ספטמבר אחר הצהריים". בשנת 1913 זכה במדליית הזהב של הסלון הלאומי. רוב יצירותיו עברו לבעלות פרטית, אך כמה מהן נשמרות גם בגלריה הלאומית של הונגריה. לאיוש מרק (1867-1942) צייר דיוקן של דיולה קוסטולאני-קאן למען הדורות הבאים. אשתו הייתה אירן הרצקה, איתה התחתן בבודפשט ב-24 במאי 1896.
פרסים

1910 היכל האמנות (בודפשט) "פרס ראט" עם תמונת נוף
1913 הסלון הלאומי. מדליית זהב על תמונתו "מוטיב של באדן"
מציוריו הידועים יותר

ספטמבר אחר הצהריים (1911)
יום מעונן (1912; הגלריה הלאומית של ההונגריה, (MNG) בודפשט)
טיילת על שפת מים (1912)
בתים על קו המים ( MNG )
פרבר בחורף (MNG)
עיירה קטנה
פנורמה
תמונת נוֹף
בתים ישנים
מרפסת
בתים הולנדים
לקריאה נוספת

לקסיקון אמנות מא' עד ת' מסת"ב 963-698-038-1
לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II . עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, הוצאת אקדמיה, 1967-1969.
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. דיולה קוסטולאני-קאן
הערות שוליים

↑  Névváltozatok: Kosztolányi (Kann) Gyula; Kosztolányi Kann Gyula; Kan Gyula
↑  Budapest 1873-ban jött létre. Pest-Buda település nem létezett. Több forrás helytelenül hozza a születés helyét
↑  "Modern magyar festészet 1900-1945 - Kosztolányi-Kann Gyula - eOldal". אורכב מ-המקור ב-2018-01-09.
↑  "Születési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség születési akv. 34/1868. folyószáma alatt".
↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 16/1946. folyószáma alatt".
↑  "Kann Lipót halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 117/1917. folyószáma alatt".
↑  Réti István: A nagybányai művésztelep. Budapest : Kulturtrade Kiadó, 1994. 28. p. ISBN 963-7826-35-1
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 115/1896. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 129209368  ISNI: 0000 0000 5281 4656  LCCN: nr98026314  VIAF: 28144134   WorldCat (עם VIAF): 28144134
ואנג וויי

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בן 53 בערך) שאנגחאי, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 
ואנג וויי (בסינית: 王卫; נולד באוקטובר 1970) הוא מיליארדר סיני, מייסד ויו"ר SF Express, חברת שירותי אספקה ולוגיסטיקה רב-לאומית, עם משרדים ראשיים בשנג'ן.
חיים מוקדמים

ואנג וויי נולד בשנגחאי, סין. אביו היה מתרגם של השפה הרוסית עבור חיל האוויר הסיני, ואמו הייתה פרופסור באוניברסיטה. בגיל 7 עברה משפחתו של ואנג להונג קונג, שם למד בבית הספר היסודי והתיכון. לאחר שסיים את לימודיו, ואנג לא למד באוניברסיטה, אלא הלך לעבוד בתחום הייצור.
קריירה

הקריירה של ואנג החלה במפעלי דפוס וצביעה ברובע שונדה, פושאן, מרכז מסחרי וייצור במחוז גואנגדונג עם גישה מהירה דרך הנהר להונג קונג.
בתחילת שנות התשעים המפעלים בשונדה נדרשו להביא דגימות לקונים בהונג קונג, אך לעיתים קרובות היו להם בעיות עם עיכובים ארוכים במשלוח. כדי להאיץ את התהליך הזה, ונג הקים את שונפנג אקספרס כשירות שליחים קטן עם שישה עובדים.
נכון לשנת 2017, SF Express הוא שירות שליחויות רב לאומי המונה למעלה מ -400,000 עובדים.
על פי פורבס, לואנג וויי שווי נקי של מעל 44 מיליארד דולר (פברואר 2021).
חיים אישיים

הוא גר בשנג'ן, סין, ויש לו שני בנים ובת.
הערות שוליים

1 2  הפרופיל של ואנג, באתר פורבס
↑  "From six men and a van to 400,000 staff: the making of SF Express". South China Morning Post (באנגלית). נבדק ב-2017-10-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000272555
דומברה

דומברה קזחית
הדומברה הוא כלי מיתר עשוי עץ ארוך-צוואר פופולרי במרכז אסיה, הנחשב לכלי הלאומי של קזחסטן.
השם דומברה נגזר מן התרגום הטורקי לטאנבור הפרסי.
מאפייני הכלי

הדומברה הקזחית חולקת מספר מאפיינים עם הקומוז הקירגיזי. ניתן לנגן בה בעזרת פריטה עם היד עם נקישות על גבי משטחה.
לדומברה המודרנית יש שריגים ושני מיתרי ניילון, בעוד שבאופן מסורתי המיתרים היו עשויים מגידים.
המשורר אבאי קוננבאיולי נראה לעיתים באיורים מודרניים מחזיק בדומברה, כסמל לחידוש התודעה הלאומית של העמים הפוסט-סובייטים של חבר המדינות העצמאיות.
בספר "והיום איננו כלה" של הסופר הקירגיזי צ'ינגיס אייטמטוב (הוצאת עם עובד 1981), מסופר (עמ' 339) על נגן דומברה בערבות קזחסטן, שהפליא לעשות בכלי הנגינה וכבש את לבות שומעיו.
גויאניה

ערך זה עוסק בעיר בברזיל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גויאניה (בפורטוגזית: Goiânia) היא בירת מדינת גויאס שבברזיל. בעיר מתגוררים 1,201,006 (2005) תושבים, והיא ממוקמת בבקעה הפורייה של נהר מיה פונטה.
היסטוריה

בירתה של מדינת גויאס עברה מעיר לעיר בהתאם לשינויים בכלכלתה של המדינה. הבירה הראשונה של המדינה - וילה בואה (כיום גויאס וליו) הייתה הבירה בעת שכלכלת המדינה התבססה על חיפוש זהב בנהרות האזור. לאחר שכלכלת המדינה עברה להתבסס על גידול בקר ועל חקלאות נוצר הצורך לבחור בירה המתאימה לשינויים אלה.
במשך שנים רבות התדיין בית המחוקקים של המדינה בדבר הצורך לשנות את הבירה, והדיונים בדבר שינוי החוקה נמשכו בין 1891 עד שינוי החוקה ב-1898 ושינוי נוסף בשנת 1918. על אף השינויים בחוקה לא הועברה הבירה עד שלטונו של המושל פדרו לודוויקו שמונה למושל לאחר ההפיכה הצבאית של 1930. בשנת 1932 הוקמה ועדה לצורך קביעת מיקומה של הבירה החדשה, ובשנת 1933 נבחר מיקום העיר גויאניה והונחה אבן הפינה של העיר.
העיר תוכננה כעיר המיועדת ל-50,000 תושבים בצורה מעגלית כאשר הרחובות יצאו מכיכר מרכזית ה- Praça Cívica, בה הוקמו בניין הפרלמנט המדינתי ובניין העירייה.
בשנת 1937 נחתם הצו המעביר את הבירה מסידדה דה גויאס (Cidade de Goiás) לגויאניה, וטקס המעבר הרשמי נערך בשנת 1942 בנוכחות נשיא הרפובליקה, שרים ומושלי המדינות השונות.
שמה של העיר - גויאניה נבחר בשנת 1933 לאחר תחרות שנערכה על ידי עיתון מקומי. בין השמות האחרים שהוצעו היו:
פטרוניה (Petrônia)
אמריקנה (Americana)
פטרולנדיה (Petrolândia)
גויאנופוליס (Goianópolis)
גויאניה (Goiânia)
ברטולומאו בואנו (Bartolomeu Bueno)
קמפניה (Campanha)
אלדורדו (Eldorado)
אנהגוארה (Anhanguera)
ליברדדה (Liberdade)
גויאנסיה (Goianésia)
פאטריה נובה (Pátria Nova)
ואחרים. בשנת 1935 נעשה שימוש לראשונה בשם גויאניה בצו המושל המקים את העירייה של העיר.
בשנת 1987 אירעה בעיר תקרית גרעינית חמורה.
היסטוריה > אדריכלות

בנייני העיר תוכננו על יד האדריכל ארטיו קוריה לימה (Artílio Correia Lima ) בסגנון האר דקו. בשל היותה של העיר מתוכננת, ובשל בנייתה בפרק זמן קצר (שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20) נחשבת העיר כאחת הערים היפות בברזיל, מבחינה ארכיטקטונית, והאזור הוגדר כאזור לשימור על ידי המכון הלאומי הברזילאי למסורת היסטורית ואמנותית.
אוכלוסין

בעיר מתגוררים 1,137,962 תושבים (2003) בצפיפות של  1,549.86 נפשות לקמ"ר. מספר משקי הבית בעיר  313,708 (2000).
קצב גידול האוכלוסייה בעיר גבוה, והיה בין השנים 1991 - 2000 כ- 1.91%. מספר התושבים בעיר גדל מ-717,519 תושבים בשנת 1980, ו- 922,222 תושבים בשנת 1991 למעל מיליון תושבים בשנת 2000.
גאוגרפיה

גובה העיר מעל פני הים הוא 749 מטרים. אזור העיר רבתי כולל 17 ערים שבהן מתגוררים 1,633,899 (2000) בשטח כולל של 6,848.00 קמ"ר.
אקלים העיר הוא אקלים טרופי לח. הטמפרטורה הממוצעת C°‏ 21.9. הטמפרטורות נמוכות יותר בחודשי החורף (מאי - אוגוסט): C°‏ 18.8 עד C°‏ 21.0. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה אי פעם הייתה בחודש יולי בו נמדד C°‏ 1.2. האביב (ספטמבר - אוקטובר) היא העונה החמה ביותר, בה טמפרטורות המקסימום מגיעות ל-C°‏ 30 עד C°‏ 36 בממוצע. ממוצע המשקעים הוא 1,400 מילימטרי גשם בשנה.
שלטון מקומי

מספר הבוחרים בעיר הוא 791,150 (06/09/2004). בבחירות המוניציפליות האחרונות שנערכו בינואר 2005, נבחרו איאז רזנדה מצ'אדו (Iris Rezende Machado ) לראש עיר, ולדיבינו ז'וסה דה אוליביירה (Valdivino José de Oliveira) לסגנו.
במועצת העיר 34 חברים.
תחבורה

דרכים מהירות מקשרות את העיר לברזיליה, בירת ברזיל ולסאו פאולו. העיר אינה מקושרת למסילת רכבת. בעיר נמצא שדה התעופה סנטה ג'נובבה (Santa Genoveva) בו עוברות טיסות פנימיות (בשנת 2003 עברו בו 717,788  נוסעים). בעתיד מתוכננת הרחבת שדה התעופה והפיכתו לשדה תעופה בינלאומי.
בעיר מספר המכוניות לנפש הגדול ביותר בברזיל - מכונית אחת לכל שני תושבים. בעיר מספר האופנועים לנפש הגדול ביותר בברזיל, ומספר האופנועים השנים בגודלו בברזיל (אחרי סאו פאולו).
כלכלה

אזור העיר הוא אחד האזורים העשירים ביותר בברזיל מבחינת תפוקת תוצרת חקלאית. בעבר היה גידול הבקר המרכיב העיקרי של כלכלת המדינה, והוא מרכיב חשוב בכלכלה גם בימינו. בשל מיקומה של העיר והמרחקים השווים יחסית בינה לבין ערים אחרות בברזיל, מהווה העיר צומת מסחרי, תעשייתי ותקשורתי חשוב. כיום מתבססת כלכלת העיר על מסחר ושירותים, וכן על תעשיית ייצור מוצרי מזון רהיטים וביגוד. באזור מגדלים כותנה, סויה וחמניות לצורך ייצור שמן.
התוצר הגולמי של העיר בשנת 2002 היה 7,093,000 ריאל ברזילאי, ובשנת 2003 7,670,590 ריאל ברזילאי. התוצר הגולמי של העיר הוא הגבוה ביותר מבין 246 העיריות בברזיל. ההכנסה הממוצעת לנפש בשנת 2002 הייתה 6,290 ריאל (גבוה מהממוצע המדינתי שעומד על 5,921 ריאל), ובשנת 2003 ההכנסה הממוצעת לנפש הייתה 6,601 ריאל.
מספר כלי הרכב בשנת 2004 היה:
כלי רכב פרטיים: 326,559
משאיות: 20,651
רכבים מסחריים: 23,841
אופניים: 95,501
אופנועים: 17,081
כלכלה > תוצרת חקלאית

בקר: 33,000 ראשים (2004)
עופות: 210,000
חזירים: 7,800
תוצרת של בננה, קנה סוכר, קוקוס, פפאיה וסויה.
כלכלה > ענפי תעסוקה

מנהל ציבורי: 123,248 (2003)
מסחר: 109,403
תעשייה: 51,482
חינוך: 19,165
בריאות: 19,133
פארקים ואזורים ירוקים

על אף שמרכזה של העיר הוא אזור בו מרובים גורדי השחקים, מרבית שטחי העיר הם למעשה בתים חד קומתיים, וביניהם חורשות רבות. שדרות העיר כוללות צמחייה טרופית ובעיקר עצי פרי טרופיים. 30% משטחי העיר הם שטחים מיוערים.
החשוב בפארקי העיר הם הפארק הזואולוגי, פארק ואקה בראבה, פארק אקולוגיקו, בוסק דוס בוריטיס ופארק אריאאו.
פארק זואולוגיקו (Parque Zoológico): הפארק, המהווה את גן החיות של העיר, הוקם בשנת 1946 ומכיל למעלה מ-1,000 בעלי חיים. בפארק זה עוברים חמישה נחלים, ויש בו מספר רב של אגמים.
פארק בוריטיס (Buritis Park): שטחו של פארק זה, המצוי במרכז העיר והמהווה את הפארק הוותיק ביותר בעיר, 120,000 מ"ר. הפארק כולל מסלולי ריצה ושלושה אגמים מלאכותיים. בפארק נמצא המוזיאון לאומנות של העיר.
פארק ואקה בראבה (Vaca Brava Park): שטחו של פארק זה 18,000 מטרים והוא כולל מסלולי הליכה רבים, וכן יער טבעי.
המרכז לחקר הנחשים (Cobra Veiga): שטחו של אזור זה 44,000 מ"ר והוא כולל מעבדות ושטחים בהם מגדלים 750 זני נחשים למטרות מחקר והכנת נסיובים למקרי הכשות.
תרבות וספורט

בעיר פועלות כמה קבוצות כדורגל גדולות, כמו אתלטיקו גויאניינסה וגויאס. בעיר נמצא אצטדיון הכדורגל סרה דורדה (Serra Dourada) הנחשב אחד מהיפים בברזיל, וכן מסלול מרוצים.
תרבות וספורט > מוזיאונים

בעיר מספר מוזיאונים ובהם המוזיאון הפדרלי לאנתרופולוגיה (Museu Antropológico da Universidade Federal de Goiás), המכון לפרה היסטוריה ואנתרופולוגיה (Instituto Goiano de Pré-História e Antropologia), המוזיאון לאורניתולוגיה (Fundação Museu de Ornitologia), המוזיאון לאומנות מודרנית (Museu de Arte Contemporânea ) ומוזיאון זורואסטרו ארטיגה (Museu Zoroastro Artiaga).
השכלה

בעיר נמצאת האוניברסיטה הפדרלית של גויאס וכן האוניברסיטה הפרטית הקתולית (Universidade Católica de Goiás). כמו כן בעיר מספר מכללות.
אחוז יודעי קרוא וכתוב: 95.2% (2000).
מספר התלמידים הכולל: 205,666 (2004).
מספר בתי הספר יסודיים: 528.
מספר בתי ספר התיכוניים: 156.
מספר גני הילדים: 435.
מספר המורים בבתי הספר היסודיים: 10,433.
מספר המורים בבתי הספר התיכוניים: 3,668.
מספר המורים בגני הילדים: 1,558.
בריאות

תמותת תינוקות: 21.30 על כל 1,000 לידות (2000).
מספר בתי החולים: 60.
מספר המיטות: 6,037.
מרפאות יום: 667.
מספר הרופאים בשירות הציבורי: 6,315 (2002).
מספר האחיות בשירות הציבורי: 808.
מספר רופאי השיניים בשירות הציבורי: 659.
ערים תאומות

ברזיל בלם, פארה, ברזיל
ראו גם

תאונת גויאניה - תאונת פסולת גרעינית.

סרה דורדה
התמרה סרטנית

התמרה סרטנית היא הפיכת תא רגיל לתא סרטני באמצעות שינויים הנעשים במטען התורשתי של תא רגיל ומעניקים לו תכונות סרטניות (כגון ממאירות ויכולת פולשנות), על מנת שתתרחש התמרה סרטנית נדרשת סדרה של שינויים גנטיים.
הגורמים להתמרה סרטנית

התמרה סרטנית מתרחשת עקב שינויים סדרתיים ב-DNA המשפיעים על בקרת הפעילות של התא, שינויים אלו מתרחשים בכמה אופנים: באופן אקראי, על ידי חשיפה ממושכת לקרינה (שגורמת לשבירת ה-DNA וליצירת מוטציות) או לחומרים כימיים שונים, על ידי הדבקות בנגיפים מחוללי סרטן, ולעיתים הגנטיקה מעודדת התפתחות סרטנית. ברוב המקרים לא ניתן לדעת מהו האירוע הראשוני (הגורם המסרטן) שגרם לתא להפוך לתא סרטני.
הגורמים להתמרה סרטנית > הפיכת התא לסרטני

תא הופך לסרטני כאשר מתרחשות מוטציות באופן סדרתי ב-DNA והן מובילות לפגיעה במנגנון הבקרה של התא, מנגנון הבקרה דואג למוות תאי (אנ') לרגישות למעכבי גדילה וכו', בנוסף המוטציות עלולות לגרום לתא להפוך לפולשני, וליכולת להתחמק ממערכת החיסון. שילוב של פגיעות אלו מוביל את התא להתרבות באופן אינסופי או להפוך לפולשני ולגייס כלי דם אחרים.
דומברובה ביאלוסטוצקה

| --- | --- |
סמל דומברובה ביאלוסטוצקהסמל דומברובה ביאלוסטוצקה

רחוב בדומברובה ביאלוסטוצקה
 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודלסיה פודלסיה
 מחוז:  סוקולוקה
 גמינה:  דומברובה ביאלוסטוצקה
 ראש העיר:  טדאוס ציסקובסקי (2006)
 שטח:  22.64 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  5,257 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  53°39′N 23°21′E﻿ / ﻿53.650°N 23.350°E﻿ / 53.650; 23.350
 אזור זמן:  UTC +1
 אתר העיר
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידומברובה ביאלוסטוצקה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידומברובה ביאלוסטוצקה(למפת פרובינציית פודלסיה רגילה) ביאליסטוק סובאלק לומז'ה אוגוסטוב ביילסק פודלסקי  רוסיה - קלינינגרד  לו. ורמיה-מזוריה בלארוס ליטא מזוביהדומברובה ביאלוסטוצקה(למפת פרובינציית פודלסיה מוגדלת) ביאליסטוק סובאלק לומז'ה אוגוסטוב ביילסק פודלסקי  רוסיה - קלינינגרד  לובלין ורמיה-מזוריה בלארוס ליטא מזוביהדומברובה ביאלוסטוצקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דומברובה ביאלוסטוצקה (בפולנית: Dąbrowa Białostocka; נקרא: [dɔmˈbrɔva bʲawɔˈstɔt͡ska]) היא עיר במחוז סוקולקה, בפרובינציה פודלסיה שבצפון-מזרח פולין. במסגרת החלוקה המנהלית הישנה של פולין (1975-1998) השתייכה העיר לתחום השיפוט של ביאליסטוק.
דומברובה קיבלה זכויות עיר בשנת 1712, אך הפסידה אותן בהמשך. בין השנים 1750-1950 שוב היו ליישוב זכויות עיר, ובמשך זמן מה הוא שימש כבירת המחוז.
העיר ממוקמת במרכזו של אזור חקלאי, אך יש בה גם תעשייה קטנה, בעיקר בתחום המזון.
יהודי דומברובה

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,400 יהודים, כמחצית מתושביה, ופעלו בה מוסדות דת ותרבות יהודיים, בית ספר מרשת תרבות ומפלגות ציוניות.
בתחילת ספטמבר 1939 נכבשה העיר בידי הגרמנים, אך כעבור כשבועיים נכנסו אליה הסובייטים בהתאם להסכם ריבנטרופ-מולטוב. עם פרוץ מבצע ברברוסה נכבשה העיר בשנית, והגרמנים שרפו את בתי העיר.
עם הכיבוש נמלטו רוב יהודי העיר לנובי דבור ולסוחובולה, וגורלם היה כגורל יתר יהודי יישובים אלו. כ-600 היהודים שנותרו בעיר רוכזו בבניין בית המרחץ ובית הקולנוע בה, ומשם נלקחו לעבודות כפייה, תוך רצח קבוצת צעירים.
במאי 1942 גורשו היהודים המבוגרים מהעיר לגטו סוחובולה, וב-2 בנובמבר גורשו יתר יהודי העיר למחנה קלבסין, וממנו שולחו ב-14 בדצמבר 1942 למחנה ההשמדה טרבלינקה.
דרין

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  160 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  352 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  12,600 קמ"ר 
 מוצא:  הדרין הלבן; הדרין השחור
 גובה מוצא הנהר:  283 מטרים
 יובלים:  Shalë, Valbonë, Kir, Lumë 
 שפך:  נהר בויאנה; הים האדריאטי
 מדינות באגן הניקוז:  אלבניה 
 מפה הידרולוגית של אלבניה; נהר דרין בצפון
 
ערך זה עוסק בנהר באלבניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דרין (באלבנית: Drin או Drini; במקדונית: Дрим) הוא נהר בצפון אלבניה.
גאוגרפיה

אורכו של הנהר 160 ק"מ, והוא הנהר הארוך במדינה. הוא נוצר ממיזוגם של נהר הדרין הלבן, שמקורו בהר ז'לייב שבקוסובו ונהר הדרין השחור שמקורו באגם אוחריד במקדוניה, בסמוך לעיר קוקס שבצפון-מזרח המדינה. הוא זורם מערבה, ומתפצל לשני נתיבים - הדרומי נשפך לים האדריאטי בסמוך לעיר לז'ה, והצפוני נשפך לנהר בויאנה, סמוך לעיר שקודרה. החלק הצפוני קצר ב-15 ק"מ מהדרומי, אך זורמים בו יותר מים, והוא מכונה בשל כך "הדרין הגדול" (Drini i Madh). בעבר זרם אף הוא ישירות לים האדריאטי, אך שיטפון שאירע ב-1858 היטה את מסלולו.
בין 1973 ל-1986 הקימה ממשלת אלבניה לאורך הנהר שלושה סכרים לשם הפקת אנרגיה הידרואלקטרית: וָאוּ אי דֶייס, פיֶירזָה וקוֹמאן. הסכרים יצרו אגם מלאכותי לאורך תוואי הנהר, אגם קומאן (או אגם פיירזה), ולשם כך הועתקה העיר קוקס ממקומה. האגם משתרע גם על שטח קטן הנמצא בתחומה של קוסובו, ויצירתו ללא תיאום עם ממשלת יוגוסלביה גרמה למתיחות בין המדינות, שגם כך לא היו ביניהן יחסים דיפלומטיים. לאורכו של חלק מהאגם, בין קומאן לפיירזה, פועל שירות מעבורות, שלאחר נפילת השלטון הקומוניסטי במדינה ופתיחת שעריה הפך לאטרקציה תיירותית.
גלריה

סכר קומאן
נהר "הדרין הגדול", בסמוך לשקודרה
דומברוביצה

ערך זה עוסק בכפר בפולין. אם התכוונתם לעיירה באוקראינה ששמה הפולני הוא דומברוביצַה, ראו .
| --- | --- |
סמל דומברוביצה

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  לודז' (פרובינציה) לודז'
 מחוז:  קוטנו
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  847 (31 במרץ 2021)
 קואורדינטות:  52°18′N 19°5′E﻿ / ﻿52.300°N 19.083°E﻿ / 52.300; 19.083
 אזור זמן:  UTC+1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידומברוביצה(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטידומברוביצה(למפת פרובינציית לודז' רגילה) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קוי.-פומ. שלזיה מזוביהדומברוביצה(למפת פרובינציית לודז' מוגדלת) לודז' פיוטרקוב טריבונלסקי  פביאניצה טומשוב מזובייצקי  אופולה שוויינטוקז'יסקיה פולין גדול קויאוויה-פומרניה שלזיה מזוביהדומברוביצה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
דומברוביצֶה (בפולנית: Dąbrowice) הוא כפר במחוז קוטנו שבפרובינציית לודז' בפולין, כ-22 ק"מ צפונית מערבית לקוטנו,  בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
לדומברוביצה הוענקו במאה ה-15 זכויות עיר, ובמהלך המאה ה-16 התפתח היישוב, אך לאחר מכן ירד מעמדו, ובשנת 1870 ניטלו ממנו זכויות העיר.
יהודי דומברוביצה

יהודים החלו להתיישב בדומברוביצה במאה ה-18, ובשל מספרם המועט יחסית, השתייכו יהודי המקום לקהילת לנצ'יצה הסמוכה. בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-500 יהודים, קרוב לרבע מסך תושביו.
ביוני 1940 גירשו הגרמנים את יהודי הכפר לקוטנו, ומהגטו שהוקם בה שולחו בהמשך להשמדה.
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בפולין, 2015
הסוויטה השמית

הסוויטה השמית היא יצירה בת שישה פרקים של אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', שנכתבה תחילה לפסנתר ובהמשך תוזמרה.
היסטוריה

בראשיתה הכילה הסוויטה מורכבת תשעה ריקודים, ארבעה מהם בנושאים תנ"כיים שניים בסגנון מזרחי, ושלושה ריקודי אופי. העבודה על הסוויטה החלה כנראה כבר בשנת 1943-1942 וקיבלה תאוצה בהשפעת הקשר שהרקדנית הצעירה ירדנה כהן, חברה בקבוצת רקדניות וכוריאוגרפיות, שפעלה בארץ באותן שנים ליצירת סגנון ארץ-ישראלי שורשי, יצרה עם בוסקוביץ'.
אחרי כמה ניסיונות לשתף פעולה עם מוזיקאים מזרחיים, שלא עלו יפה בגלל הבדלי גישות וציפיות שונות, החליטה לבסוף כהן לפנות אל מוזיקאי מחונן, שיעזור לה לעבד את המוטיבים המזרחיים שעל פיהם יצרה כוראוגרפיה בהשראת סיפורי התנך. קונצ'רטו לאבוב ולכינור של בוסקוביץ' ששמעה עם אביה בקונצרט של התזמורת הארץ ישראלית שכנע את אביה ואותה, כי זה האיש המתאים. שיתוף הפעולה ביניהם החל באוגוסט 1944, כשבוסקוביץ' שהה שלושה שבועות בביתה של כהן, שסיפרה בראיון בינואר 1977, "לקול התופים והכלים רקדתי וחוללתי, והוא עבד והעביר הכל לתווים לפסנתר."
המעבר מן התוף והעוד אל הפסנתר, שנראה לרקדנית "כדוב שחור בעל מלתעות לבנות" לא היה קל לרקדנית, ובשלב מסוים ניסה בוסקוביץ' להכניס גליונות נייר דק בין מיתרי הפסנתר לפטישים, כדי לחקות את צלילי העוד והסנטור, אך הניסיון נכשל. תשעת הריקודים, הארבעה בהשראת התנ"ך: "חנה", "חוה", "השולמית", "בעלת האוב"; שני הריקודים המזרחיים: "דבקה" ו"מחול הרועה"; ושלושת ריקודי האופי: "הדייג", "נוף" ו"הקבצנית הרעבה", נבעו ממנגינות שירדנה כהן שמעה מאליהו ידיד ועובדיה מזרחי, שהביאו אותן מן הרחוב והשוק. כל המחולות בוצעו ב"חג הכרם" בקיבוץ עין השופט בשנת 1946, ביוזמת ליליאן פרידלנדר, מנהל בית דניאל.