stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק משה אלבוגן
עבודתו ומחקריו

אלבוגן פרסם בימי חייו עשרות ספרים, מאות מחקרים ומאמרים ומאות נוספות של ערכים באנציקלופדיות שונות. מרבית מחקריו עוסקים בחקר הפיוט, התפילה וההיסטוריה היהודית.
אל חקר התפילה הגיע במקרה, לאחר שבזמן לימודיו, בשנת 1898, הוכרז בבית המדרש לרבנים בברסלאו על תחרות לכתיבת חיבור על תפילת שמונה עשרה. אלבוגן כתב את חיבורו (בגרמנית): "היסטוריה של שמונה עשרה הברכות" (Geschichte des Achtzehngebets)‏, וזכה בפרס הראשון.
ספרו התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית יצא לאור לראשונה בגרמנית בשנת 1913, והוא מהחיבורים החשובים ביותר שנכתבו בתחום זה (פרטים נוספים על הספר ראו להלן).
ספר חשוב נוסף שחיבר, דברי ימי ישראל במאה השנים האחרונות, חובר כהמשך למפעלו המונומנטלי של ההיסטוריון צבי גרץ, "דברי ימי ישראל".
באחד מהקורסים שלימד בבית המדרש הגבוה למדעי היהדות בברלין, על חיי הרוח וההשכלה בעת החדשה, התמקד אלבוגן בחיי הרוח של יהודי גרמניה. משנשאל מדוע איננו מלמד על חיי הרוח של יהדות מזרח אירופה, ענה כי כל הקורה שם, לרבות תולדות הרוח וההשכלה, הם העתק של תולדות הרוח וההשכלה הברלינאית. מאידך סבר כי גרץ לא תיאר את יהדות מזרח ארופה נכונה ודעותיו השליליות כנגד תורת הקבלה ותנועת החסידות היו שגויות.
מחקרים ורשימות נוספים שפרסם אלבוגן היו על הפייטן אלעזר קליר, רב סעדיה גאון וסידורו, הרמב"ם וספרו משנה תורה, רש"י, שפינוזה, שד"ל, אברהם גייגר, משה שטיינשניידר, צונץ, שמעון דובנוב ועוד.
בנוסף, הוא היה העורך, עם אחרים, של מספר רב של כתבים מדעיים ואנציקלופדיות, מביניהם ניתן למנות את גרמניה יודאיקה (2 כרכים, בשנים 1917 ו-1934), Geschichte der Juden in Deutschland (בעריכתו יצאו 7 כרכים, בשנים 1919–1938), כתב העת דביר (2 כרכים, בשנים 1923–1924), "הלקסיקון היהודי" (Jüdisches Lexikon; יצא ב-4 חלקים, 5 כרכים, בשנים 1927–1930), "אנציקלופדיה יודאיקה" (10 כרכים, בשנים 1928–1934), אנציקלופדיה אשכול (2 כרכים, בשנים 1929 ו- 1932), וכן Universal Jewish Encyclopedia (בעריכתו יצאו 10 כרכים, בשנים 1939–1943). בנוסף הוציא לאור מחדש את כתביו של משה מנדלסזון (יצאו לאור 7 כרכים בלבד, בשנים 1929–1939).
במסגרת פעילותו בתנועת חכמת ישראל היה אלבוגן מכותביו העיקריים של הסידור האחיד: תפילות לכל השנה, בשנת 1932, והחזיר לתפילה את התפילות שהתנועה הרפורמית ביטלה בשעתו על מנת לשוות ליהדות מראה של דת אוניברסלית יותר.
התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית

הספר התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית, הוא מחקר יסוד על התפילה היהודית והתפתחותה, מתחילתה לפני חורבן הבית ועד לזמן חיבורו, בתחילת המאה ה-20.
לספר שלושה חלקים: בחלקו הראשון, הוא עוסק בתפילה בציבור, על כל חלקיה, ומתאר את מנהגי העדות והקהילות השונות; חלקו השני מתאר את תולדות התפילה מראשיתה ועד לזמנו של המחבר; ובחלק השלישי מתוארים כל הדברים הקשורים לארגון בית הכנסת, לרבות התפתחות בית הכנסת, הציוד ונושאי התפקידים שבו.
הספר זכה לפופולריות רבה, ויצא לאור בשלוש מהדורות בגרמנית, שתי מהדורות בעברית ושתי מהדורות באנגלית. המהדורה הגרמנית השלישית והמהדורה העברית השנייה הופיעו במספר הדפסות.
מספריו ומאמריו בעברית > מספריו בעברית

תפארת ישראל, מנחת תודה ומזכרת אהבה לכבוד מורנו ורבנו ישראל לוי ביום מלאת לו שבעים שנה, מאת תלמידיו וידידיו ומוקירי שמו, נערך על ידי מרדכי בראנן [בראן] ויצחק משה עלבאגען [אלבוגן]; 2 כרכים (חלק א' בעברית וחלק ב' בגרמנית); ברסלוי, דפוס מ’ וה’ מרקוס, תרע"א (יצא בשנית, בדפוס צילום, ירושלים, הוצאת מקור, תשל"ב).
תולדות התפלה והעבודה בישראל, תרגם מגרמנית, על פי המהדורה השנייה: ברוך קרופניק, חלק א', ירושלים: דביר, תרפ"ד; יצא שוב בשם: התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית, תרגם מגרמנית על פי המהדורה השלישית: יהושע עמיר, ערך והשלים: יוסף היינמן, בהשתתפות ישראל אדלר, אברהם נגב, יעקב פטוחובסקי וחיים שירמן; תל אביב: הוצאת דביר, תשל"ב-1972.
דברי ימי ישראל במאה השנים האחרונות, תרגם ברוך קרופניק, תל אביב: יזרעאל, 1947 (הדפסות נוספות: תשי"ג-1952; תשט"ז-1956).
מספריו ומאמריו בעברית > ממאמריו בעברית

"שני קטעים כתבי יד מפירש"י על סנהדרין", הצופה לחכמת ישראל, שנה עשירית; וזאת ליהודה, קבץ מאמרים בחכמת ישראל, אשר חברו אוהבים ורעים ידידים ותלמידים לכבוד החכם יהודה אריה בלוי (אנ'), מורה ומנהל בבית המדרש לרבנים בבודאפעשט ביום מלאת לו ששים וחמש שנה לימי חייו וארבעים שנה לעבודתו בספרות (נערך על ידי דר. צדוק העוועשי, דר. דב העללער, דר. מרדכי קליין); בודאפעשט, דפוס אוניון, תרפ"ו-1926, עמ' 10 - 17.
דוגמאות מפירוש רש"י על יחזקאל, כתב יד ורשה (הוצאה מיוחדת מתוך: ספר זכרון לכבוד הד"ר שמואל אברהם פוזננסקי ז"ל, בהוצאת הוועד של בית הכנסת הגדול ברחוב טלומצקה בורשה, ורשה, תרפ"ז, עמ' רד - ריד), חמו"ל, תרפ"ז.
"שרידים מפיוטים לחג הסכות ליניי ולאלעזר", בתוך: ספר היובל לפרופיסור שמואל קרויס, תרצ"ז, עמ' 307 - 310.
מספריו וחיבוריו בשפות אחרות

S. D. Luzzatto, commemorazione, fatta dal Prof. Dott, Firenze: Galletti & Cassuto, 1901.
Die Religionsanschauungen der Pharisäer, mit besonderer Berücksichtigung der Begriffe Gott und Mensch, Berlin: 1904.
Studien zur Geschichte des juedischen Gottesdienstes, Berlin: Mayer & Müller, 1907.
Lehranstalt für die Wissenschaft des Judentums, Festschrift zur Einweihung des eigenen Heims, Berlin: Druck von H. S. Hermann, 1907.
Judaica, Festschrift zu Hermann Cohens siebzigstem Geburtstage, im Auftrage des Komitees Elbogen, Kellermann, Mittwoch, Berlin: B. Cassirer, 1912.
Der jüdische Gottesdienst in seiner geschichtlichen Entwicklung, Leipzig: G. Fock, 1913; second edition: Frankfurt a.M.: J. Kauffmann, 1924; third edition: Frankfurt am Main: J. Kauffmann, 1931.
Gottesdienst und synagogale Poesie, Frankfurt a.M.: J. Kauffmann, 1914.
Zu den hebräischen Berichten über die Judenverfolgungen im Jahre 1096, Breslau: 1916.
Gerechtigkeit, Duldsamkeit und Menschenliebe, als Richtlinien im internationalen Verkehr, Gotha: F. A. Perthes, 1916.
Sittenlehrer, von dr. Zunz, mit anmerkungen, Frankfurt am Main: J. Kauffmann, 1921.
Judarnas historia, Fran den Judiska Statens undergang till vara dagar, Stockholm: P A Norstedt, 1922.
Ein Jahrhundert Wissenschaft des Judentums, Berlin: Philo-Verlag, 1922.
History of the Jews after the fall of the Jewish state, Cincinnati: Department of Synagogue and School Extension of the Union of American Hebrew Congregations, 1926.
Gestalten und Momente aus der jüdischen Geschichte, Leipzig, Heine-Bund, 1927.
Esra und das nachexilische Judentum, Giessen: A. Töpelmann, 1927.
Das Leben des Rabbi Mosche ben Maimon, aus seinen Briefen und anderen Quellen, ausgewaehlt und eingeleitet, Berlin: Schocken Verlag, 1935.
A century of Jewish life, translated by Moses Hadas, Philadelphia: Jewish Publication Society of America, 1944.
Jewish liturgy, a comprehensive history, translated by Raymond P. Scheindlin, Philadelphia, Jerusalem: Jewish Publication Society, 1993.
ראו גם

חכמת ישראל
נוסחי תפילה לא אורתודוקסיים
לקריאה נוספת

"אלבוגן, יצחק משה", האנציקלופדיה העברית (כרך ג), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ו, עמ' 348-347
חיים שירמן, "י. מ. אלבוגן, במלאות עשר שנים למותו (על ההיסטוריון וחוקר התפלה והפיוט הנודע)", "הארץ", כ"ז בתמוז תשי"ג, 10.7.1953.
א. מ. הברמן, "התפילה בישראל מאת י"מ אלבוגן", מסכת סופרים וספרות (פורסם במקור בקריית ספר מט, תשל"ד, 203–206), ירושלים: הוצאת ראובן מס, תשל"ז-1976, עמ' 170–177.
יצחק משה אלבוגן, התפילה בישראל בהתפתחותה ההיסטורית, תרגם מגרמנית, על פי המהדורה שלישית, יהושע עמיר, ערך והשלים יוסף היינמן, בהשתתפות ישראל אדלר, אברהם נגב, יעקב פטוחובסקי וחיים שירמן; תל אביב: הוצאת דביר, תשל"ב-1972; פרטים ביוגרפיים על אלבוגן בכריכה הפנימית של הספר; פרטים ביבליוגרפים על הספר, בעמ' ז–ט, "עם הספר", מאת חיים שירמן.
דניאל גולדשמידט, "מחקר הליטורגיה היהודית בגרמניה", מחקרי תפילה ופיוט, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשל"ט (מהדורה שנייה מתוקנת: תש"ם-1980; הדפסה חוזרת: תשנ"ו-1996), עמ' 429 - 444 (על אלבוגן ומחקריו ראו בעיקר בעמ' 438 - 440).
J. H. Kaplan, Ismar Elbogen, Central Conference of American Rabbis, Yearbook 25, 1915, pp. 403-413, מאמר על פועלו המחקרי של אלבוגן.
Salo W. Baron and Alexander Marx, "Ismar Elbogen", Proceedings of the American Academy for Jewish Research, vol. 13, 1943, pp. xxiv-xxvi.
Alexander Marx, "Ismar Elbogen, an appreciation", Century of Jewish Life, 1944, pp. xi–xix.
M. Wiener, Ismar Elbogen, Historia Judaica 6, 1944, pp. 95–98.
Salo Wittmayer Baron, Ismar Elbogen, Journal of Semitic Studies 6, 1944, pp. 91–92.
Regi Elbogen, Ismar Elbogen, 1874-1943, a bibliography, Historia Judaica 8, New York: 1946, pp. 69–94
Herbert A. Strauss, "The end of the science of Judaism in Germany"; The Jewish Legacy and the German Conscience, 1991, pp. 87-98. חיבור העוסק בעיקר בפועלם של אלבוגן ויוג'ין טאובלר.
Erwin I.J. Rosenthal, "Ismar Elbogen and the new Jewish learning"; Judaism, Philosophy, Culture, 2001, pp. 327-352.
Michael A. Meyer, Without Wissenschaft there is no Judaism, the life and thought of the Jewish historian Ismar Elbogen, Ramat-Gan: Bar-Ilan University, 2004.
יעל שוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בינואר 1962 (בת 62) רחובות, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת ניו יורק 
 מעסיק:  דבר, ידיעות אחרונות, Total Film, הארץ, כל העיר, Time Out תל אביב 
 
יעל שוב (נולדה ב-25 בינואר 1962) היא מבקרת קולנוע וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

יעל שוב נולדה ברחובות וגדלה במושב גני עם. את דרכה בכתיבה על קולנוע החלה בעיתון "דבר", ומשם המשיכה ל"כל העיר" ול"הארץ". בשנת 1993 הגישה את פינת הקולנוע של "זהו זה!", ובמהלך שנות התשעים, עת למדה לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שימשה ככתבת הקולנוע של "ידיעות אחרונות" בניו יורק וכתבה ביקורות למגזין הקולנוע הבריטי "טוטאל פילם".
מאז 2002 היא משמשת כמבקרת הקולנוע של טיים אאוט תל אביב. במקביל היא מרצה לקולנוע באוניברסיטה הפתוחה ומפרסמת מאמרים בכתב עת "סינמטק" בהוצאת סינמטק תל אביב.
בדצמבר 2015 שוב נבחרה ליו"ר פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
שוב הייתה יועצת אמנותית בקרן הקולנוע הישראלי ושופטת מטעם FIPRESCI (האיגוד הבינלאומי של מבקרי קולנוע) בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים, בהם פסטיבל הסרטים של ונציה, פסטיבל לוקרנו, ורשה, מוסקבה, קרלובי וארי, רוטרדם, פאלם ספרינגס, סלוניקי ואנסי.
ספריה

"נסיכת הגלידה", ירושלים, הוצאת כתר ספרים, 2011.
"הקרוסלה של מיכל", הרצליה, ספרי ניב, 2020. ספר זה נכנס למצעד הספרים של משרד החינוך.
חיים אישיים

שוב היא אחותם של עמוס שוב (1967–2015), שחקן ומנחה עבר בערוץ הילדים, מורן שוב ועודד שוב, ובתם של שרה שוב ויוסף שוב.
ליאת תמרי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במרץ 1976 (בת 48)
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאת תמרי (נולדה ב-18 במרץ 1976) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בתל אביב.
הוריה, עליזה ומשה תמרי, גדלו בתל אביב. אביה יליד ישראל ואמה עלתה לישראל בגיל שנתיים, יש לה אחות צעירה ממנה, שרון תמרי, שעוסקת באופנה.
בהיותה בת שמונה עברה לרמת השרון.
בוגרת תיכון אלון ברמת השרון, במגמת תיאטרון.
באותה תקופה שיחקה בהצגה "בטון רגוע" שהופיעה בפסטיבל עכו.
בצה"ל שירתה כפקידת מבצעים בחיל האוויר. היא בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב במגמת תסריטאות.
היא שיחקה במיני-סדרת הטלוויזיה של גור בנטביץ' "בסימן ונוס". תמרי גילמה את דמותה של אתי נבו, אחותה של שירי נבו (טינקרבל), נרצחת בפרשיית רצח.
תמרי שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה של יובל שפרמן "תעשה לי ילד". היא גילמה את דמותה של אסנת, עיתונאית אבודה שפוגשת את רם (גל תורן), סולן בלהקת רוק. אסנת עוזבת את עבודתה בעיתונות הופכת למנהלת הלהקה שעובדת על אלבום הבכורה שלה ונסחפת לתוך מערכת יחסית סוערת והרסנית.
תמרי שיחקה בסדרת הטלוויזיה של עופר ויצמן ואורן שקדי "גירושים נפלאים". היא גילמה את דמותה של עדי ארטיג'יאני, שותפה במשרד לעריכת דין המתמחה בגירושים.
ליאת תמרי שיחקה בסרט הסטודנטים של מיה דרייפוס "שעווה זה כואב". היא גילמה את דמותה של תמי בת ה-18, שעושה שמרטפות על אחותה הקטנה זהר (זהר לוטרינגר) בזמן חופשת הפסח, כשאימן רינה (עירית גדרון) יוצאת מהבית. תמי היא בעל נטיות אובדניות, אבל בסרט היא בתקופה טובה. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים וזכה בפרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר בפסטיבל וינה.
היא הייתה עורכת תוכן משנה בערוץ הילדים. כתבה דיאלוגים לסדרות הטלוויזיה "בובות" "האלופה 3", "חשופים", "ילדי ראש הממשלה",
היא הייתה מלהקת, בין השאר לסדרת הטלוויזיה "האקס המיתולוגי". הייתה מלהקת ויועצת תסריט לסרטו של גור בנטביץ' "לרדת מהעץ" (2013).
שיחקה בעונה הרביעית של הבורר (2013) בתפקיד לירון, פסיכיאטרית בבית משוגעים.
תמרי למדה משחק אצל ערן פסח ולמדה קורס משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס.
ב-18 בדצמבר 2014 נולדה ביתה אביגיל מטלון-תמרי ששיחקה בהצגה "מיתולוגיה מקושקשת".
תפקידים בטלוויזיה ובקולנוע

תפקידים בטלוויזיה
| סדרה | ערוץ | במאי | תפקיד | שנה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רון | Yes Comedy | רון פלדמן | דלית | 2020 |
| הבורר | HOT | שי כנות | לירון | 2013 |
| גירושים נפלאים | yes | עופר ויצמן ואורן שקדי | עדי ארטיג'יאני | 2010 |
| תעשה לי ילד | HOT | יובל שפרמן | אסנת | 2008 |
| בסימן ונוס (מיני-סדרה) | HOT | גור בנטביץ' | אתי נבו | 2005 |
תפקידים בקולנוע (חלקי)
| סרט | במאי | תפקיד | שנה | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אילוף הגוררת | ריקי שלח | בתפקיד עצמה | 2013 |  |
| תחושת בטן (36 דקות) | גור בנטביץ' ומאיה קניג (בימוי, הפקה ועריכת תסריט) |  | 2006 |  |
| על גג העולם | מאיה קניג | גלי | 2005 |  |
| שעווה זה כואב | מיה דרייפוס | תמי | 2001 | הסרט זכה בפרס סרט הסטודנטים הטוב ביותר בפסטיבל וינה, FAK2001, זכה בציון לשבח בפסטיבל מינכן 2001, נבחר לסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל בתי הספר לקולנוע FIDEC2001 בבלגיה, השתתף בתחרות הסרטים הקצרים בפסטיבל קאן ה-54. |
דליה קרפל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1950 (בת 75 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  גלי צה"ל, העיר, מוניטין, רשות השידור, הארץ 
 
דליה קַרְפֶּל (נולדה ב-1950) היא במאית קולנוע ישראלית, תסריטאית ועיתונאית.
ביוגרפיה

דליה קרפל גדלה בתל אביב, השלישית מבין ארבע אחיות. אמה הייתה גננת, ואביה  היה איש התעשייה הצבאית. סיימה את תיכון סמינר הקיבוצים ברמת אביב, ושרתה כמורה חיילת בדרום ישראל. לאחר שירותה הצבאי, השלימה לימודי קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
קרפל החלה את עבודתה העיתונאית בשנות השמונים הראשונות ככתבת לענייני תרבות בגלי צה"ל ובכתבות תרבות בערוץ 1. בד בבד, כתבה בעיתונות הכתובה. היא החלה בעבודתה בעיתונים "מוניטין" ו"העיר". בתחילת שנות התשעים עברה לעיתון "הארץ", בו היא פרסמה כתבות ביוגרפיות וכתבות דיוקן בתחומי התרבות והספרות, הציור והאמנות הפלסטית. היא נתנה מכוחה גם לכתבות היסטוריות, שהעלו למחזור החיים הציבוריים דמויות נשכחות מהעבר הקרוב.
במקביל לעיסוקה כעיתונאית עסקה בכתיבת תסריטים לסרטים דוקומנטריים, וביימה סרטים דוקומנטריים עטורי פרסים. בשנת 2017 פרשה מעיתון "הארץ".
לימדה בבית הספר "כותרת".
מיצירותיה הקולנועיות

קרפל ביימה והפיקה כמה סרטים דוקומנטריים שזכו להצלחה בישראל ובחו"ל. ביניהם:
החלוץ האלמוני (1982) - הסרט עוסק באתוס החלוציות הישראלית, ובאיקונוגרפיות שהוליד.
רפי 93' (1993) - הסרט עוסק בדיוקנו של האמן וגיבור התרבות הישראלי רפי לביא.
אמיל חביבי - נשארתי בחיפה (1997) - דיוקנו של הסופר ואיש הציבור, חתן פרס ישראל אמיל חביבי, ערבי ישראלי מחיפה. הסרט הוקרן בפסטיבל ברלין, וזכה בפרס הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה בפסטיבל ירושלים, וכן זכה בציון לשבח בפסטיבל 'אמיין' בצרפת (Festival international du film d'Amiens).
להולה (2001) - הסרט עוסק בדיוקנו של יוצר הסרטים והסופר הסלובקי לאופולד אריה להולה שהיה מחלוצי תעשיית הסרטים בישראל של שנות החמישים.
היומנים של יוסף נחמני (2005) - הסרט חושף את יומניו של יוסף נחמני, סוכן קרקעות של הקק"ל שרכש אדמות בגליל בשנות ה-40.
הערות שוליים

↑  דף הסרט "אמיל חביבי - נשארתי בחיפה" באתר מכון "ארסנל" לאמנות הקולנוע והווידאו.
↑  יונתן כיתאין, ‏קיצוצים במוסף "הארץ": מספר העמודים יקטן, כותבים יעזבו, באתר גלובס, 8 במרץ 2017
↑  דנה גילרמן, אין חדש תחת השמש, באתר הארץ, 8 באפריל 2001
↑  ערב לזכר אמיל חביבי, באתר הארץ, 7 ביוני 2001
↑  אורי קליין, דיוקנאות של תודעה, באתר הארץ, 15 ביולי 2001
↑  אורי קליין, ירה ובכה, באתר הארץ, 15 בינואר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574447305171  ISNI: 0000 0001 1923 7794  LCCN: no2011054793  NKC: xx0307509  VIAF: 170449702   WorldCat (עם VIAF): 170449702
שילה פרבר

| --- | --- |

שילה פרבר בהופעה, אפריל 2004
 לידה:  27 בדצמבר 1974 (בת 50) תל אביב, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2003
 סוגה:  רוק
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר, גיטרה
 אתר רשמי
 
שילה פרבר (נולדה ב-27 בדצמבר 1974) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
קורות חייה

שילה פרבר נולדה בתל אביב ב-27 בדצמבר 1974 לשחקנית לורה סהר, המופיעה בתיאטרון היידישפיל. היא גדלה בתל אביב, ולמדה בתיכון עירוני ה' בעיר. פרבר החלה לנגן בפסנתר בגיל 5 ובגיטרה בגיל 12. באותה תקופה החלה לכתוב שירים והקימה את להקתה הראשונה בגיל 17. שנה לאחר מכן, בתקופת שירותה הצבאי, הקימה את להקתה השנייה בה היו חברים הבסיסט ערן זילברברג, הגיטריסט עמית יורגנסון, והמתופף ישראל חדד שבהמשך הוחלף על ידי גל גרשובסקי.
פרבר היא בוגרת החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. היא תרגמה את המחזה "שעונים" וכתבה והלחינה שירים לאלבומיהם של אמנים שונים, ביניהם נורית גלרון, גידי גוב, דניאל סלומון, גלי עטרי, אביגייל רוז, הראל סקעת, יוני בלוך, וגבי שושן לו כתבה את השיר 'פחות מילה' שהיה הסינגל האחרון שהוציא לרדיו בטרם שם קץ לחייו.
בשנת 2006 הפיקה מוזיקלית והשתתפה במופע 'בגלל הלילה' - משירי תרצה אתר. ביחד עם לאורה ריבלין וספי אפרתי.
בשנת 2010 השתתפה בפרויקט "שירה פלוס", בו אמנים צעירים מבצעים שירי משוררים. במסגרת הפרויקט העלתה הופעה משירי נתן אלתרמן. הופעה זו הובילה לסדרת הופעות דומות ולהקלטת האלבום "שילה פרבר שרה אלתרמן". בהופעות ובאלבום מלווה את פרבר מאיה בלזיצמן בנגינה על צ'לו ובשירה. באותה שנה הקליטה גם שיר מחאה של המשורר ערן צלגוב "פיוט לימים הנוראים", שיר שפתח את אסופת השירה "לצאת" כנגד המבצע הקרקעי בעזה במסגרת מבצע "עופרת יצוקה".
חוה אלברשטיין הצטרפה אל פרבר להקלטת השיר "בכל זאת יש בה משהו" אשר חותם את האלבום.
בשנת 2012 כתבה מוזיקה מקורית ועיבדה מחדש את שיריה המולחנים של יונה וולך למונודרמה המוזיקלית המצליחה 'ציפור אש' שכתבה וביימה בילהה מס על פי ספרו של יגאל סרנה, בביצוע חן אשרוב.
פרבר גרה בתל אביב. היא אמא בהורות משותפת עם הקולנוענית לי גילת לבת ובן אשר נולדו במקביל לעבודתה על האלבום "מכתבי אהבה". לדבריה השיר "פרחי בר" מתוכו נכתב עליהם בטרם נולדו.
קריירה

באמצע שנות העשרים לחייה, בין עבודות מזדמנות כתאורנית, אשת סאונד ועובדת במה, פרבר פגשה את דניאל סלומון, קלידן להקת התעויוט של אביב גפן וזמר ויוצר בזכות עצמו. השניים גילו כימיה מיידית, וסלומון, שהתלהב משיריה, הפגיש אותה עם ליליאן שוץ, המנהלת האישית שלו, שניהלה בעבר גם את להקת המכשפות. שוץ לקחה את פרבר תחת חסותה, השקיעה בהקלטות אולפן והפגישה בינה לבין רם אוריון, חבר בלהקות בתריי זוזי ונושאי המגבעת, שהפיק בעבר גם שירים של איגי וקסמן וענבל פרלמוטר. לפני שפרצה כזמרת, ניסתה פרבר את מזלה כתמלילנית: היא כתבה את המילים לשיר "חזרת מאוחר" שהלחין מיקי גבריאלוב לאלבומה של מיטל טרבלסי מ-1998, "נשאר לי שיר".
בשנת 2003 הוציאה בחברת התקליטים NMC אלבום ראשון, "תתנהגי יפה", אותו הלחינה וכתבה. את האלבום עיבד והפיק רם אוריון.
בשנת 2006 הוציאה פרבר אלבום שני, "מתוק שחור", שגם לו כתבה את כל המילים והלחנים, ואילו דניאל סלומון עיבד, הפיק ומשתתף בפסנתר, קלידים, תכנות וקולות. האלבום מוקדש לזכרה של נוגה לפיד.
ב־2009 הוציאה בחברת התקליטים היי פידליטי את אלבומה השלישי, "פרח קיר", שאותו כתבה והלחינה. נכלל בו גם חידוש שלה לשיר "הו מרגנית" (חפר/זלצר), שאותו פרסמה בשם "מרגנית". דניאל סלומון עיבד והפיק את האלבום.
בשנת 2010 הוציאה את האלבום "שילה פרבר שרה אלתרמן" אותו הפיקה מוזיקלית יחד עם ליליאן שוץ וכתבה את העיבודים בשיתוף עם מאיה בלזיצמן.
בשנת 2016 הוציאה את האלבום "מכתבי אהבה" אותו הפיקה מוזיקלית יחד עם ליליאן שוץ בעיבודים של מאיה בלזיצמן למעט שני שירים ("ימים יפים" ו"הנה אני") אותם עיבדו יחד שילה ומאיה. האלבום מוקדש לזכרה של רחל רובין.
בשנת 2016 השתתפה באלבום המחווה לשושנה דמארי "לשיר איתה" בביצוע מיוחד לשיר "זה יעבור" מאת נתן אלתרמן ומשה וילנסקי בליווי רביעיית כלי קשת בעיבוד של דניאל סלומון.
בשנת 2018 יצאה לסיבוב הופעות נוסף משירי אלתרמן, עם השחקנית ליאורה ריבלין, איתה הופיעה בעבר עם שירי תרצה אתר.
בשנת 2019 העלתה עם רם אוריון מופע מיוחד של "שירי רצח ואפלה" לכבוד ליל כל הקדושים, בשם "הסכין, הגרזן והתער". עקב הביקוש, המופע עלה בשנית בתחילת שנת 2020.
בתחילת 2021 ביצעה עם רם אוריון גרסת כיסוי לשיר "סוף לסיפור" במסגרת פרויקט המחווה ליענקל'ה רוטבליט "הוצאו מהקשרם - שרים רוטבליט". לצידה השתתפו אמנים מוכרים דוגמת דן תורן, סטלה גוט, יובל מנדלסון, תמר אפק, נומקה, עומר מושקוביץ, אור אדרי ואמנים אלטרנטיביים נוספים מעולם הפאנק והפולק.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2003: תתנהגי יפה
2006: מתוק שחור
2009: פרח קיר
2010: שילה פרבר שרה אלתרמן
2016: מכתבי אהבה
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ‏רוטבליט אלטרנטיבי: האלבום שמצדיע לקלאסיקון והמורד של המוזיקה העברית, באתר מעריב אונליין, 3 בפברואר 2021
↑   רם אוריון, שילה פרבר - סוף לסיפור, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 3:30)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298296605171  ISNI: 0000 0004 0248 0466  LCCN: n2018008128  MusicBrainz: fc5904b4-0d20-4b29-9e27-fce69f8d8fde  VIAF: 298063847   WorldCat (עם VIAF): 298063847 
שילה פרבר ורם אוריון (שמאל) במופע ליל כל הקדושים, 2019
How High the Moon

נאנסי המילטון
How High the Moon הוא סטנדרט פופולרי אצל נגני ג'אז, שנכתב על ידי נאנסי המילטון והולחן על ידי מורגן לואיס. הסטנדרט הופיע לראשונה במחזמר של ברודוויי Two for the show בשנת 1940, שם הוא שרו אותו אלפרד דרייק ופראנסס קומסטוק.
הבסיס ההרמוני של הקטע, מהווה את הבסיס של קטעי בי בופ, כולל אורינתולוגיה מאת צ'ארלי פארקר קטע שנחשב ליצירת מופת של הבופ ומאבני היסוד של סוגה זו.
ביצועים שונים של הקטע

ההקלטה המוקדמת ביותר של הקטע היא של בני גודמן והתזמורת שלו, מ-7 בפברואר 1940. בשנת 1947 הביצוע של סטן קנטון והביג בנד שלו זכה להצלחה מרשימה, וכיכב בראש רשימת הלהיטים במשך תשעה שבועות. גם הביצוע של לס פול ומרי פורד מינואר 1951 הצליח מאוד, ונהיה לאחד מסימני ההיכר של שניהם. גם זמרת הג'אז אלה פיצג'רלד ביצעה את הקטע עשרות, אם לא מאות פעמים, והוא נהיה לאחד מהשירים הכי מזוהים עמה. היא לראשונה הופיעה עם הקטע בשנת 1947 בקרנגי הול. בסוף אותה השנה היא גם הקליטה את השיר לראשונה. ביצוע שלה מ-1960 ששוחרר באלבום אלה בברלין זכה להיכנס היכל הכבוד של פרסי גראמי. גם גרסתה מ-1966 נחשבת לשם דבר, בזכות האלתור הארוך והמיוחד שבאמצע השיר.
מלבד כל אלה, ישנם ביצועים רבים מאוד לשיר. בין האמנים שהקליטו אותו ניתן למנות למשל את לואי ארמסטרונג, צ'ט בייקר, דייב ברובק, נט קינג קול, דיוק אלינגטון, דיזי גילספי, ליונל המפטון, בני גודמן, ג'ין קרופה, אניטה או'דיי, סטפן גרפלי ועוד.
טלי שלום עזר

| --- | --- |

שלום-עזר, 2006
 לידה:  21 במאי 1978 (בת 46) כפר סבא, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 בת זוג:  ליבי טישלר
 מספר צאצאים:  2 
 פרופיל ב-IMDb
 
טלי שלום-עזר (נולדה ב-21 במאי 1978) היא במאית ותסריטאית קולנוע ישראלית.
ביוגרפיה

שלום-עזר נולדה וגדלה בכפר סבא, לאב שעלה מעיראק ולאם שעלתה מרומניה. למדה משחק בבית צבי ותיאטרון באוניברסיטת תל אביב. סיימה תואר ראשון בקולנוע בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, ובמהלך לימודיה זכתה במלגת קרן התרבות אמריקה ישראל לשנים 2005–2007.
שירתה בצה"ל כמאבחנת פסיכוטכנית.
פילמוגרפיה

את "ליבינג רום", סרטה העלילתי הראשון, כתבה וביימה כשהייתה בשנת הלימודים השנייה שלה. זוהי דרמה בת 20 דקות, המגוללת את סיפורה של לאה (קרן מור), אישה בשנות הארבעים לחייה, שמתגוררת עם אמה (תיקי דיין). לאחר היכרותה עם אישה אחרת (אורנה פיטוסי), מנסה לאה לעזוב את הבית. הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2006, בפסטיבל ירושלים 2006 ושודר ברצועת הדרמה של ערוץ 1.
גם את "קיץ אחד באברבנאל", סרט דוקומנטרי בן 59 דקות שיצא בשנת 2005, יצרה במהלך לימודיה, והוא נעשה בתמיכת קרן רבינוביץ. הסרט מלווה שלושה חולים המאושפזים בבית החולים אברבנאל במסעם לחיים נורמליים, ואחת הסיבות שמשכו את טלי לעסוק בנושא הייתה סכנת הסגירה שריחפה מעל בית החולים באותו הזמן. הסרט זכה במקום השני בפסטיבל "דוקאביב" 2005 במסגרת תחרות סרטי סטודנטים, הוקרן במסגרת הפנורמה של פסטיבל סינגפור 2008 ושודר בערוץ 8 של הוט.
סרטה "סרוגייט", שיצא ב-2008, הוא סרט עלילתי באורך 56 דקות, המגולל את סיפורו של איליי, גבר בן 32 המתקשה ביצירת קשרים עם נשים ופונה לטיפול הסרוגייט הגר. הסרט מלווה את המפגשים האינטימיים והחושפניים של איליי והגר, ובמקביל, מאפשר לצופים להתבונן בהשלכות הטיפולים על חייו האישיים של איליי ובני משפחתו.
התסריט לסרטה הראשון באורך מלא - "משפחה חדשה" - קיבל מענק פיתוח לסרט באורך מלא מ"קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב", וכן זכה "בתחרות התסריטים ע"ש אדם פלינט". בנוסף, זכה התסריט בתחרות היוקרתית Talent Pitch Award במסגרת ה-Talent Market Project ב"שוק הקופרודוקציות" של פסטיבל ברלין 2009. הסרט יצא ב-2015 תחת השם "פרינסס".
ב-2017 הוציאה את סרטה העלילתי השני וסרטה הבינלאומי הראשון, "מרסי" ("My Days of Mercy"), קופרודוקציה אמריקאית-בריטית בכיכובם של השחקניות קייט מארה ואליוט פייג'. בכורת הסרט הוקרנה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו, ובישראל הוא הוקרן בבכורה בפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה ה-13.
בשנת 2024 ביימה את ששת פרקי הסדרה הבריטית-אמריקאית "המקעקע מאושוויץ" עבור רשת Peacock האמריקאית ורשת Sky Atlantic (אנ') הבריטית, המבוססת על הרומן באותו שם מ-2018 מאת הסופרת הניו זילנדית הת'ר מוריס.
חיים פרטיים

שלום-עזר היא בת-זוגה לשעבר של ליבי טישלר, ולשתיים תאומות. מתגוררת בתל אביב.
דורית פלג

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בת 72 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2003) 
 
דורית פלג (נולדה ב-1953) היא סופרת ישראלית.
חיים אישייים

פלג חיה בתל אביב, והיא אם לשני בנים.