stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תשעה באב
סדר ומנהגי התפילה > תפילת שחרית > טלית ותפילין בתשעה באב

ברוב הקהילות האשכנזיות והתימניות, נוהגים שבתשעה באב בתפילת שחרית לא מתעטפים בטלית ולא מניחים תפילין, כדרך האבלים, ותחת זאת מתעטפים בטלית ומניחים תפילין בתפילת המנחה. מנהג זה החל לקראת סוף תקופת הראשונים, והוא הונהג כפשרה בין שיטות בהלכה שגרסו שאין להניח תפילין בתשעה באב כלל (כמו אבל ביום הראשון), לבין שיטות אחרות שסברו שיש להניחם כרגיל; בשולחן ערוך נפסק במפורש כמו הפשרה. בקהילות ספרדיות מעטות נהוג להניח טלית ותפילין בבית לפני תפילת שחרית, לקרוא בהם קריאת שמע ולחלוץ אותם, ולהתפלל תפילת שחרית בבית הכנסת בלי טלית ותפילין. הטעם למנהג זה הוא ההלכה האוסרת על אמירת קריאת שמע ללא טלית ותפילין. בקרב היישוב הספרדי הוותיק בארץ ישראל (בעיקר בירושלים) נהוג מתקופה קדומה להתפלל את תפילת שחרית עם טלית ותפילין, ולחלוץ אותם רק לפני אמירת הקינות. מנהג זה התפשט גם אצל יהודים ספרדים שאינם מוותיקי היישוב שרצו לקבל עליהם את מנהג ארץ ישראל. אף הרמב"ם שלא היה מתושבי ארץ ישראל מעיד שרק מעט חכמים נמנעו להניח תפילין של ראש בלבד, ומדבריו משתמע שבקהילות ספרד הניחו תפילין ביום זה.
סדר ומנהגי התפילה > תפילת שחרית > נוסח תפילת שחרית

ישנה מחלוקת בין הפוסקים אם מברכים בברכות השחר את ברכת "שעשה לי כל צורכי" שכן היא נתקנה על נעילת הנעליים ואין נועלים נעלי עור ביום זה, ולפיכך יש נוהגים לברך, יש נוהגים שלא לברך (כגון: בקהילות גאורגיה), ויש הנוהגים לברך במוצאי הצום בעת שנועלים נעליים. יש מיהודי תימן הנוהגים להשמיט אף את ברכת "המעביר שינה". בקצת קהילות אשכנז, נוהגים לדחות את ברכת "עוטר ישראל בתפארה" עד שמניחים תפילין במנחה. כמו כן קיימת מחלוקת האם אומרים את פסוקי הקרבנות. האוסרים סוברים שכיוון שאסור ללמוד תורה אין לאומרם, והמתירים סוברים שהם ככל סדר התפילה ולכן אומרים אותם, ולמעשה נהוג ברוב הקהילות לאומרם, אך יש נוהגים לקצר ולומר פחות פרשיות מביום רגיל.
במרבית קהילות ספרד, וגם בתימן וגאורגיה, אומרים בשחרית את שירת האזינו במקום את שירת הים, ובקהילות איטליה משמיטים את שירת הים ואומרים ישתבח מיד. אך אצל האשכנזים וחלק מן הספרדים, אומרים את שירת הים כבכל יום. אצל הספרדים הנוהגים לומר את שירת הים, אומרים את שירת האזינו כפתיחה לקינות.
כבכל צום, אומרים בחזרת הש"ץ את ברכת עננו בין ברכת גואל לברכת רופא. בקהילות רבות נהוג להשמיט אמירת ברכת כהנים בחלק מקהילות הספרדים, ובקהילות גאורגיה וחלק מיוצאי מרוקו משנים את אמירת נוסח הקדושה בדומה לנוסח אשכנז ("נקדש את שמך בעולם" במקום "נקדישך ונעריצך"), ואף מקצרים את נוסח ברכת שים שלום לנוסח "עושה השלום ברכנו ברוב עוז ושלום, כי אתה אדון השלום. ברוך אתה ה' המברך את עמו ישראל בשלום. אמן" ואין אומרים את תפילת אלהי נצור. בתקופה קדומה נהגו לומר בחזרת הש"ץ קרובה לתשעה באב, מנהג שהשתמר רק בנוסח איטליה ובמנהג אשכנז המערבי; בשאר נוסחי התפילה התבטל או שנאמר לאחר החזרה כחלק מהקינות. בקהילות איטליה נהגו עד המאות האחרונות לומר את כל הקינות בברכת בנין ירושלים בחזרת הש"ץ.
ברוב הקהילות נהוג שאין אומרים תחנון בתשעה באב, אך אצל יהודי תימן אומרים אותו. ביחס למיקום אמירת הקינות ישנה מחלוקת: לפי מנהג רוב קהילות הספרדים וכן במנהג איטליה ותימן אומרים את הקינות מיד לאחר החזרה לפני הוצאת ספר תורה (אצל התימנים אומרים תחנון לפני הקינות). לפי מנהג אשכנז וקצת מקהילות הספרדים אומרים את הקינות רק לאחר הקריאה בתורה. הספרדים שמניחים תפילין אומרים אותן לאחר חליצת התפילין. בתקופת הגאונים, אמרו את הקינות בתוך חזרת הש"ץ, וכך נהגו במנהג איטליה עד לזמן האחרון.
בחלק מהקהילות נהוג לקרוא את מגילת איכה גם ביום. אצל האשכנזים לא נהוג כך, אם כי יש מחזורים בנוסח אשכנז המציינים שראוי ליחידים לקרוא את איכה גם ביום, ובתקופה האחרונה הנהיגו בקצת קהילות אשכנזיות לקוראו בציבור.
סדר ומנהגי התפילה > תפילת שחרית > קריאת התורה

ישנם מנהגים רבים ביחס לקריאת התורה הנהוגים בקהילות השונות. בין היתר קיימים המנהגים הבאים:
לא שרים פסוקים בניגון בעת הוצאת ספר התורה.
לעטוף את ספר התורה במפית שחורה, ואצל יהודי גאורגיה, עוטפים את ספר התורה בחלוק שחור;
לא להגביה את הספר;
לקרוא בפינה צדדית של בית הכנסת ולא מן הבימה;
לומר לפני הברכה "ברוך דיין האמת" במקום אמירת "ה' עמכם";
לקרוא בלי טעמים.
לקרוא את רוב ההפטרה (מלבד שני הפסוקים האחרונים) בטעמי מגילת איכה.
קוראים בתורה בפרשת "כי תוליד בנים ובני בנים". ומפטירים בירמיה. בקהילות ספרדיות רבות נהוג לתרגם את ההפטרה לשפה המדוברת (לאדינו, ערבית יהודית ועוד), ואילו התימנים מתרגמים אותה לארמית. מברכים לאחר ההפטרה שלוש ברכות בלבד: ברכת האל הנאמן בכל דבריו, משמח ציון בבניה ומגן דוד. אצל יהודי תימן משנים את הברכה האמצעית ואומרים את הנוסח כמו בתפילת רחם, ובנוסח איטליה נוהגים לומר "ולעגומת נפש" במקום "ולעלובת נפש" ו"מנחם ציון בבניה" במקום "משמח ציון בבניה".
במנהגים שלא אמרו קינות קינות לתשעה באב לפני קריאת התורה, אומרים אותם לאחר ההפטרה. על פי ההלכה ראוי להאריך בקינות עד קרוב לחצות היום. לאחר הקינות אומרים אשרי וקדושה דסידרא, אלא שמשמיטים את הפסוק "ואני זאת בריתי" כיוון שהפסוק דן בלימוד תורה ואין לומדים תורה בתשעה באב. לאחר קדושא דסדרא, אומרים ברוב הקהילות "קדיש תתקבל בלא תתקבל". בקהילות תימן מוסיפים בקדיש את נוסח "יתכלי". בקהילות רבות נהוג להשמיט את סיום התפילה, או חלקים ממנו (שיר של יום, אין כאלהינו, עלינו לשבח וכו'), אך בכמה מקהילות הספרדים מסיימים כבכל יום.
סדר ומנהגי התפילה > תפילת מנחה וערבית

אלו שלא הניחו טלית ותפילין בשחרית, על פי המנהג, מניחים בתפילת מנחה.
בכמה מקהילות צפון אפריקה אומרים לפני תפילת מנחה פיוטי נחמה, כדוגמת הפיוט "ארץ חפץ נדחיך" לריב"ש. בקהילות גאורגיה נוהגים לומר לפני תפילת מנחה, את "פרשת העקידה", ולאחר מכן את הקטע "ריבונו של עולם" עד המילים "והארץ אזכור". בקהילות אשכנז אומרים שיר של יום ושאר פסקאות שהושמטו משחרית. בשאר הקהילות מתחילים כבכל יום עד לאחר אמירת חצי קדיש שאחר אשרי. למנהג איטליה, אומרים ובא לציון כמו בכל תעניות, ואומרים בו את הפסוק "ואני זאת בריתי" שהושמט בשחרית. לאחר מכן מוציאים ספר תורה וקוראים את פרשת "ויחל משה" כבכל תענית ציבור. הספרדים, התימנים והאיטלקים מפטירים "שובה ישראל"; הספרדים מוסיפים גם פסוקים ממיכה. האשכנזים מפטירים "דרשו יהוה בהמצאו" כפי מנהגם בכל תענית. אצל חלק מיהודי תימן נהוג כדעת הרמב"ם שלא להפטיר כלל במנחה של תשעה באב.
בתפילת שמונה עשרה מוסיפים בברכת "בונה ירושלים" בכל הקהילות את תפילת נחם, העוסקת בציפייה שבית המקדש השלישי יבנה במהרה. בקהילות הספרדיות בהן משנים את נוסח הקדושה וברכת שים שלום בשחרית, בתפילת מנחה אומרים את הנוסח הרגיל. כמו כן אומרים ברכת כהנים גם בקהילות שלא עושים בשחרית – ברוב המקומות נוהגים לעשות ברכת כהנים רק כשמתפללים סמוך לשקיעה, אבל נוהגים האשכנזים לומר על כל פנים "אלהינו ואלהי אבותינו ברכנו בברכה המשולשת...".
אחרי חזרת הש"ץ אומרים אצל הספרדים והתימנים פיוטי נחמה ופסוקים המלוקטים מנבואות הנחמה בספר ישעיה (אצל התימנים אומרים תחנון לפני כן) ואחר כך קדיש תתקבל, שיר המעלות בשוב ה' את שיבת ציון (תהלים קכו) ועלינו לשבח (התימנים והאיטלקים לא אומרים עלינו לשבח, וכן במנהג אשכנז המקורי אם מתפללים מיד תפילת ערבית). בקצת קהילות אשכנז, אומרים את כל הקטעים שלא אמרו בשחרית בסוף התפילה במקום בהתחלתה. המנהג הקדום בנוסח איטליה היה לומר תחנון בתפילת מנחה, אף על פי שאין אומרים תחנון בשחרית, ונזכר בשבולי הלקט ובמחזורים העתיקים כמחזור קמחא דאבישונא ומחזור שד"ל, אבל במחזורים החדשים נכתב שאין אומרים תחנון גם במנחה.
סדר ומנהגי התפילה > תפילת מנחה וערבית > סיום הצום

הצום מסתיים בצאת הכוכבים בסיומו של יום תשעה באב. בסיום תפילת ערבית של מוצאי הצום, נהוג לערוך את ברכת הלבנה של חודש אב ברוב עם. [שכן נוהגים שלא לעשותה לפני כן. אמנם יש הנוהגים לעשותה במוצאי השבת הראשונה של החודש, כמו בשאר חודשי השנה] ויש מקפידים בדווקא שלא לומר ברכת הלבנה בסיום הצום, או על כל פנים לחכות עד אחרי שיאכלו בסיום הצום.
בציונות ובמדינת ישראל

המרחב הציבורי במדינת ישראל מושפע מאווירת האבל של היום. רשויות מקומיות רבות התקינו חוקי עזר האוסרים פתיחת בתי עינוגים, ומשדרי הטלוויזיה מותאמים לאופיו של יום האבל. הבנקים ומקומות עבודה אחדים במגזר הציבורי סגורים בתשעה באב, ולעובדיהם זהו יום חופשה. בחלק ממקומות העבודה האחרים תשעה באב הוא יום בחירה. רוב פעילויות התרבות בישראל מתקיימות כסדרן בליל תשעה באב, כאשר ביום עצמו ניתן להצביע על סימפוזיונים מעטים ועצרות.
בציונות ובמדינת ישראל > בתנועה הציונית ובציבור החילוני

בימי המנדט הבריטי שרתה אווירת אבל בריכוזים יהודיים בארץ ישראל. בשנות ה־20 של המאה ה־20 לא יצאו מהדורות של העיתונים היומיים בתשעה באב. כך תוארה תל אביב של תשעה באב בשנת 1926:
בליל תשעה באב שבתו התנועה והמסחר בעיר. הרחובות לא הוארו. החנויות חוץ מבתי המרקחת היו סגורות. פורצי גדר מבין מוכרי הגזוז, הוכרחו אף הם על ידי הקהל לסגור את סוכותיהם.
בשנת 1934 כתב ברל כצנלסון, ממנהיגי תנועת העבודה, מאמר נזעם לעיתון דבר נגד החלטת מדריכי המחנות העולים, תנועת הנוער של תנועת העבודה, להוציא את חניכיהם לטיול ומחנה קיץ ביער בן שמן ביום תשעה באב. במאמר האיקוני, שכותרתו "חורבן ותלישות", טען כצנלסון כי ההחלטה מבטאת רדידות חינוכית וחוסר אחריות תרבותית כלפי מסורת ישראל, ותהה ”מה ערכה ומה פריה של תנועת שחרור שאין עמה שורשיות ויש עמה שכחה”.
כיום קיימת מחלוקת גלויה בין הציבור הדתי לחילוני בישראל על אופיו של תשעה באב. במאמר תגובה למאמרו המפורסם של כצנלסון, כתב פרופ' משה שנר ממכללת אורנים שתשעה באב תקוע בעבר וזר להווה. בעוד שבציבור הדתי ישנה דרישה שאופיו הציבורי של תשעה באב יהיה דומה לזה של יום הזיכרון לשואה ולגבורה, כפי שדרש חבר הכנסת שאול יהלום מהמפד"ל, מנגד רוב החילונים וחלק ניכר מהמסורתיים רואים בו יום רגיל לגמרי ולא רואים צורך לציינו. רבים בציבור החילוני רואים בתקנות האוסרות על פתיחת מקומות בילוי בערב תשעה באב כפייה דתית. הניכור בקרב הציבור החילוני כלפי תשעה באב מוסבר לרוב בריחוק הכללי באותו ציבור כלפי בית המקדש, לצד העובדה שתשעה באב חל תמיד באמצע החופש הגדול ולכן לא נלמד במערכת החינוך הממלכתית, בניגוד לשאר מועדי ישראל.
בציונות ובמדינת ישראל > איסור פתיחת בתי עינוגים

חוק איסור פתיחת בתי עינוגים בתשעה באב (הסמכה מיוחדת), תשנ"ח־1997 קובע כי רשות מקומית מוסמכת להתקין חוק עזר שיאסור קיום עינוגים ציבוריים או פתיחת בתי אוכל בליל תשעה באב.
בשיח הציבורי יום תשעה באב נמצא תחת דיון סביב חוקי העזר העירוניים האוסרים על הפעלת בתי עינוגים. עיקר החיכוך נסב סביב פתיחת בתי עינוגים בעיר תל אביב. בשנת 2001, החלטה של עיריית תל אביב שלא לקנוס בתי אוכל שיהיו פתוחים ביום זה, עוררה דיון סוער בתקשורת ובכנסת. דיונים שמאז התקיימו בכל שנה. בעת כהונת אברהם פורז כשר הפנים, הוא הודיע כי לא יאכוף את החוק נגד רשויות שלא יפעילו את חוק העזר העירוני בנוגע לבתי עינוגים בערב תשעה באב. אמירתו העלתה מחדש את הדיון הציבורי בשאלת צביונו של תשעה באב. בפועל, מרבית בתי העינוגים בעיר תל אביב סגורים במועד זה.
בציונות ובמדינת ישראל > פעילויות לציון התענית

בימי המנדט הבריטי היו מגיעים המונים מירושלים ומחוצה לה אל הכותל המערבי בליל תשעה באב. קריאת איכה המונית, עם נאומים, התקיימה מחוץ לבית הכנסת ישורון ואלפים השתתפו בסיור סביב חומות העיר העתיקה. החל ממלחמת ששת הימים, הפעילות הציבורית המרכזית בתשעה באב היא התכנסות בסביבת הכותל המערבי, תוך קריאת מגילת איכה ואמירת תחנונים וקינות; ההתכנסות סביב הכותל מתרכזת בהתייחסות לחורבן בית המקדש הראשון והשני, ועיקר הנוכחים הם חרדים ודתיים לאומיים. דרומית לרחבת הכותל מתקיים אירוע אמירת הקינות של התנועה הקונסרבטיבית והתנועה הרפורמית. במשך השנים התקיימו תפילות בבית כנסת שגררו ציבור רב, הכולל דתיים ומסורתיים. לאחר העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות התשעים, החלו לקיים במתנ"סים ברחבי הארץ, במסגרת פרויקט "יהדות לכולם", פעילויות בהם הוקראה מגילת איכה ולאחריה הרצאות.
לאחר רצח רבין ובעקבותיו, ארגוני התחדשות יהודית החלו לערוך בערב תשעה באב פעילות העוסקת בדיאלוג בין דתיים וחילוניים ובשסעים החברתיים השונים המפלגים את החברה הישראלית. הבחירה בערב תשעה באב נובעת מהמסורת היהודית כי בית המקדש השני נחרב בשל שנאת חינם. האגדה התלמודית על קמצא ובר קמצא מהווה סיפור מכונן למורשת זו. על כן בנוסף לציון האבל על החורבן באופן המסורתי על ידי קריאת מגילת איכה, מתקיימת גם פעילות שמטרתה בחינת המחלוקות והפערים בין חלקי העם היהודי היום. כמו כן נבחנים מושגים כמו בית המקדש וחורבן ומשמעותם בעידן המודרני.
הפעילויות המרכזיות מתקיימות החל משנת 1998 תחת הכותרת "הלילה לא לומדים תורה". המוקד הגדול מתקיים בכיכר רבין בתל אביב. בשנים 2011–2010 האירועים התקיימו בחסות כנס שדרות לחברה, החברה למתנ"סים ומרכז תאיר אשר יזם את האירועים. הפעילות מתחילה בקריאת מגילת איכה, ובהמשך עולים נואמים ואישים מרכזיים בחברה הישראלית המפתחים ביניהם שיחה סביב נושאי המחלוקת. עם תום הדיונים נפתחים מעגלי עיון בטקסטים. את כלל האירועים פוקדים אלפי אנשים מכל המגזרים בחברה היהודית.
בירושלים החל משנת 2005 נערכת פעילות "תשעה באב בסגנון אחר" בשיתוף ארגון זוכרים ועיריית ירושלים. פעילות זו עוסקת במוטיבים של השכול והאבל האישיים והלאומיים הקשורים בתשעה באב; הפעילות מעניקה מענה גם לציבור חילוני שלא מזדהה עם העיסוק בבית המקדש ובחורבן, אך שואף להתחבר לתחומים נוספים בתשעה באב. בריאיון לכל העיר ציטט מנכ"ל הארגון את דברי יוסף בן מתתיהו:
כאשר כבשו הרומאים את החומה... פרצו כנחל ברחובות, והכו בחרב את כל הנופל בידם, והמיתו אנשים לאין־מספר, ושרפו את הבתים באש על הנמלטים בתוכם. ואחרי אשר הרבּו להרוס ולנתּוץ את הבתים, באו בתוכם לשלוח ידם אל הבזה, ומצאו את החדרים מלאים חללי רעב ושׂערו שׂער למראה ויצאו בידם ריקות. אך אם גם נרתעו אנשי־הצבא מפני המתים האלה, הנה לא חסה עינם על החיים, וכל הנמצא נדקר בידיהם. הם הקימו תלי חללים ברחובות והציפו את כל העיר במצולת דם, עד אשר כּבּה הדם את הלהבה במקומות רבים.
מנכ"ל הארגון אמר גם כי "תשעה באב במשך השנים נקשר לגירוש ספרד, לשואה, ולכלל הפרעות והרציחות ורציחות העם שהתרחשו במהלך ההיסטוריה; אך אל לנו לשכוח שבפרעות אלו מתו אנשים, אל לנו לשכוח את הפרצופים, את השמות ואת מעשיהם. ואם כבר איננו יודעים את פרצופיהם, לפחות נזכירם ונביט בעיניהם על עתידנו".
בירושלים, בעיקר, מתקיימים טקסים אלטרנטיביים נוספים, ביניהם טקס "כיבוי משואות" בכיכר ציון, בשנת 2004.
שינויים מודרניים

בעשורים האחרונים, בעיקר בעקבות השיבה לארץ ישראל, תקומת מדינת ישראל והצלחתה, בניין ירושלים ואיחודה תחת ריבונות ישראלית לאחר מלחמת ששת הימים, קולות שונים קראו לבחינה מחדש של מנהגי תשעה באב.
שינויים מודרניים > ביהדות האורתודוקסית והקונסרבטיבית

ביהדות האורתודוקסית היו שהציעו לשנות את תפילת נחם הנאמרת בתפילת מנחה, בה מתוארת ירושלים (בניסוחים שונים) כ"בזויה ושוממה ומושפלת עד עפר, מבלי בניה בתוכה". בין המצדדים בשינוי נוסח תפלת נחם היו הרב של תל אביב, הרב חיים דוד הלוי, והרב הראשי לישראל שלמה גורן. מרבית הרבנים, כמו הרב עובדיה יוסף והרב יוסף דב סולובייצ'יק, טענו שיש להמשיך עם הנוסח המסורתי והתנגדו לכל שינוי, וכך מקובל ברוב בתי הכנסת.
ביהדות הקונסרבטיבית נוהגים להפחית את מנהגי האבלות במידה ניכרת לעומת דורות קודמים.
שינויים מודרניים > ביהדות הרפורמית

בפרק זה אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפרק באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפרק בצורת הערות שוליים.
קהילות רפורמיות ברחבי העולם שינו את מנהגי תשעה באב בצורות שונות.
בשנותיה המוקדמות של התנועה הרפורמית, חלק מחבריה באירופה ובצפון אמריקה ביטלו את תשעה באב לגמרי. אחרים נקטו בגישה הפוכה וטענו כי יש לשנות את סדרי התפילה לתיאטרליים יותר, על מנת להגביר את החיבור הרגשי של המתפללים לחורבן הבית. בעקבות תפילה רפורמית כזאת, שהתקיימה עם לפידים בוערים, מוזיקת אבל ורצפה שכוסתה באפר, התנערו יהודים בחלק ממדינות אירופה מהקהילות הרפורמיות שהתהוו בקרבם.
במאה ה־20 השתנתה מגמה זו, וכמעט כל התנועות הרפורמיות בעולם טענו כי אין לבטל את תשעה באב לחלוטין, אלא לשנות את מנהגיו. חידוש ליטורגי בולט שהופיע הוא ציון אסונות וחורבנות שהתרחשו בקרב העם (פרעות, גירושים, מלחמות וכדומה) בתוך סדר התפילה של תשעה באב.
בעשורים האחרונים היו רבנים ששמרו על מנהגי צום שלמים, בעוד שרבנים רפורמיים רבים קראו לצום עד לזמן מנחה בבחינת 'חצי הגאולה כבר בידינו', ורבנים אחרים קראו לביטול הצום ולהפיכת תשעה באב ליום שמחה בשל תקומת עם ישראל ושיבתו לארצו.
ראו גם

בית המקדש
אגדות החורבן
קינות לתשעה באב
תלת דפורענותא
המצור על ירושלים (588 לפנה"ס)
המצור על ירושלים (70)
לקריאה נוספת > מחקר והדרכה

יום־טוב לוינסקי, ספר המועדים, תל אביב: הוצאת דביר, תש"ם־1980.
ניר מן, ילקוט תשעה באב, ירושלים: מכון החגים הבין-קיבוצי והוצאת קשרים, תשנ"ז-1997
יוסף תבורי, מועדי ישראל בתקופת המשנה והתלמוד, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, האוניברסיטה העברית, תש"ס־2000.
מ' אביעוז, התאריך של חורבן בית המקדש הראשון במקרא ובמקורות הבתר־מקראיים, חידושים בחקר ירושלים, יא, תשס"ו, עמ' 23–34.
אהרן אופנהיימר, רבי יהודה הנשיא, ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2007. עמ' 56–58.
ישי רוזן-צבי, ההיסטוריה הסודית של חגי ישראל, כנרת, זמורה - מוציאים לאור, 2023, הפרק "צום או חג?", עמ' 185–191.
יהודה אבידן

יהודה אבידן (נולד ב-1962 בשם יהודה בוסו) הוא פעיל מפלגת ש"ס ומנכ"ל המשרד לשירותי דת. לשעבר פרשן ברדיו קול חי ומנכ"ל החברה לפיתוח אשדוד. בגל הראשון של מגפת הקורונה בישראל היה אחראי על המלוניות לציבור החרדי.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1962 ברמלה, לחפציבה, בתו של רב העיר הרב יצחק אביחצירא (הבאבא חאקי). אביו עלה מארגנטינה בילדותו. בעת שירותו הצבאי שימש כרב חטיבת גבעתי והשתחרר בדרגת סרן.
אבידן נשוי לעו"ד גאולה אבידן דקנית הסטודנטים בקריה האקדמית אונו, אב לילדים ומתגורר באשדוד.
בשנת 2017 נפטרה בתו שירה בצעירותה לאחר שסבלה מבעיית נכות קשה.
אחיו הוא שר הבריאות חבר הכנסת מטעם מפלגת ש"ס אוריאל בוסו, דודם הוא חבר הכנסת והשר לשעבר אהרן אבוחצירא ובן-דודם הוא איש התקשורת איציק סודרי.
פעילות ציבורית

אבידן נחשב כאחד מפעילי מפלגת ש"ס הבכירים ומקורב לאריה דרעי, הוא מרבה להתראיין בתקשורת החרדית ולצאת להגנת מפלגת ש"ס והיו"ר דרעי גם במחיר עימותים תקשורתיים, הוא מכונה רבות בתקשורת כ"איש המספרים" של ש"ס. אבידן מופיע בקביעות בפאנלים של מוצאי הבחירות בתחנות הרדיו החרדיות. בעבר שימש גם כדובר סיעת ש"ס.
משנת 1992 ועד ל-2017, כיהן כסגן יו"ר ועדת הבחירות המרכזית מטעם ש"ס.
בשנת 2004 גזר בית משפט השלום שלושה חודשי מאסר על תנאי וקנס בסך 5,000 שקלים על יהודה אבידן, פעיל ש"ס וחבר בוועדת הבחירות המרכזית, שהודה והורשע בעבירה של הפרת אמונים, כאשר נתן טיפול מועדף במשרד הפנים למקורביו. עקב כך, הועבר אבידן מתפקידו. בעקבות ביצוע העבירה נאלץ אבידן להתפטר מכהונתו גם כיו"ר הדירקטוריון של תמ"מ.
ב-2015 תבע עורך הדין איתמר בן גביר את אבידן בתביעת לשון הרע על סך 400,000 ש"ח לאחר שאבידן התבטא במהלך ראיון רדיו שהקיצוניים (אנשי עוצמה יהודית) רדפו את הרב עובדיה יוסף. בית המשפט פסק שעל אבידן לפצות את התובעים בסך 13,000 ש"ח והוצאות משפט.
בין השנים 2010–2019 כיהן אבידן כמנכ"ל החברה לפיתוח אשדוד. כמו כן כיהן כיו"ר הוועד המנהל בקריה האקדמית אונו, מנכ"ל עיתון יום ליום, וכיועץ ליו"ר ש"ס, אריה דרעי.
ב-2020 במהלך הגל הראשון של מגפת הקורונה מונה על ידי דרעי לאחראי על המלוניות לציבור החרדי (יחד עם מינויו של דרעי כממונה על הקורונה במגזר החרדי), והוא כיהן עד לעזיבתו של דרעי את תפקיד הממונה על הקורונה במגזר החרדי. בגל השני שוב מונה אבידן לאחראי על המלוניות אך הוא עזב את התפקיד לאחר כמה ימים. בראיונות בתקשורת מתח אבידן ביקורת על כך שלא ניתנו לו ולשר דרעי כלים כדי לפעול כמו בגל הראשון.
ב-2023 מונה אבידן לכהן כמנכ"ל המשרד לשירותי דת.
ב-2024, בתפקידו כמנכ"ל המשרד לשירותי דת, אמר: "אם ייתנו לי את ההוראה - אעזוב את הארץ", והתייחס בכך לאמירתו של הרב הראשי לישראל יצחק יוסף: "אם יכריחו אותנו ללכת לצבא, ניסע כולנו לחוץ לארץ".
הערות שוליים

↑  אבירמה גולן, יהודה אבידן מדבר על הכל ושומר על זכות השתיקה, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2002
↑  אריה ריבקינד, "יצעיד את המשרד למעלה": יהודה אבידן מונה למנכ”ל משרד הדתות, באתר בחדרי חרדים, 15 בינואר 2023
↑  קלמן ליבסקינד אסף ליברמן, מנכ"ל משרד הדתות: אם ייתנו לי את ההוראה - אעזוב את הארץ, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 10 במרץ 2024
↑  יקי אדמקר‏, הרב הראשי לישראל על גיוס חרדים: "אם יכריחו אותנו ללכת לצבא, נסע כולנו לחו"ל", באתר וואלה, 9 במרץ 2024
קילוגרם

.
.
משקולת ביתית מברזל יצוק, בעלת משקל 1 קילוגרם.
מכשיר ה-NIST-4 Kibble balance איתו ניתן למדוד ולהגדיר את הקילוגרם בהגדרתו הנוכחית. מוחזק, בין השאר, במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה האמריקאי
קילוגרם (בראשי תיבות: ק"ג או kg; מילולית: אלף גרם) הוא יחידת המידה הבסיסית של מסה לפי תקן מערכת היחידות הבין-לאומית.
בהשאלה, בחיי היום יום, כשאומרים "קילוגרם" מתכוונים לעיתים לקילוגרם-כוח, שהיא יחידת משקל (כלומר, יחידת כוח). בניגוד למסה, המשקל אינו תכונה של החומר, שכן המשקל של גוף בן קילוגרם אחד משתנה בהשפעת כוח הכבידה שפועל על הגוף.
הגדרת הקילוגרם

ב-1793, הוגדר הקילוגרם כמסתם של 1,000 סמ"ק (או ליטר) של מים מזוקקים בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס ובלחץ של אטמוספירה אחת. מכיוון שהגדרה זו לא הייתה מעשית, ב-1889 הוחלפה ההגדרה, בה הוגדר הקילוגרם כמסתו של מוט (הקרוי Le Grand K (אנ')) העשוי מסגסוגת של פלטינה ואירידיום ואשר שמור בלשכה הבינלאומית למידות ולמשקלות בפריז.
בשנת 2005, לאחר שהתברר שבמרוצת הזמן, מסת המוט משתנה ביחס לשכפוליה, גם אם באופן זעיר (כדי מסת גרגר חול), המליצה הוועדה הבינלאומית למידות ולמשקלות (אנ') להגדיר מחדש את הקילוגרם באמצעות קבועים אוניברסליים, ובכך להבטיח הגדרה התקפה בכל תנאי.
ב-16 בנובמבר 2018 נערכה הצבעה רשמית ואושרה ההגדרה החדשה של הקילוגרם,[דרוש מקור: המקור הנוכחי איננו תומך בטענה.] והיא נכנסה לתוקף ב-20 במאי 2019. בהחלטה נקבע כי יש להגדיר את הקילוגרם כפועל יוצא של הגדרת קבוע פלאנק, בנוסחה:
1{\mbox{kg}}={\frac {h}{6.62607015\times {10}^{-34}{\mbox{m}}^{2}/{\mbox{s}}}}
{\mbox{kg}} - קילוגרם כיחידת מסה של ה-SI
h - קבוע פלאנק
{\mbox{m}} – מטר
{\mbox{s}} – שנייה
הגדרה זו קושרת את הקילוגרם לשלושה קבועים אוניברסליים בפיזיקה: קבוע פלאנק, מהירות האור וקבוע המבנה הדק, כך שהקילוגרם החדש לא יכול להשתנות לעולם (בהנחה שקבועי הטבע אינם משתנים).
את הקילוגרם החדש ניתן למדוד באמצעות מכשיר הנקרא מאזני קִיבְּל (Kibble balance).
קילוגרם מסה וקילוגרם כוח

בעבר הבדילו בין קילוגרם-מסה לבין קילוגרם-כוח: קילוגרם-כוח (קג"כ) אחד הוגדר ככוח שאיתו כדור הארץ מושך מסה של קילוגרם-מסה (קג"מ) אחד, קרי 9.81 ניוטון. כיום מונחים אלה כבר לא בשימוש, והמינוח "קילוגרם" משמעו קילוגרם-מסה.
יחידות מידה הנגזרות מהקילוגרם

יחידות מסה נוספות הנגזרות מהקילוגרם, על-פי הקידומות המקובלות הן:
יוטאטון = ספטיליון טון, או  10^{30} גרם.
זטאטון = סקסטיליון טון, או  10^{27} גרם.
אקסטון = קווינטיליון טון, או  10^{24} גרם.
פטאטון = קוודריליון טון, או  10^{21} גרם.
טרהטון = טריליון טון, או  10^{18} גרם.
גיגהטון = מיליארד טון, או  10^{15} גרם.
מגהטון = מיליון טון, או  10^{12} גרם.
קילוטון = אלף טון, או  10^{9} גרם. בהשאלה, קילוטון משמש לרוב כיחידת מידה לעוצמת פיצוץ גרעיני: פיצוץ בעוצמת קילוטון הוא שווה ערך לעוצמת פיצוץ קילוטון של חומר הנפץ TNT.
טונה או טון (או טון מטרי) = אלף קילוגרם, או  10^{6} גרם.
קילוגרם = היחידה הבסיסית, או  10^{3} גרם.
גרם = אלפית הקילוגרם, בקיצור גר' (באנגלית, g).
מיליגרם (מ"ג) = אלפית הגרם, בקיצור מ"ג (באנגלית, mg), או  10^{-3} גרם.
מיקרוגרם (מק"ג) = מיליונית גרם, בקיצור מק"ג (באנגלית µg) או  10^{-6} גרם.
ננוגרם = מיליארדית גרם, או  10^{-9} גרם.
פיקוגרם = אלפית ננוגרם, או  10^{-12} גרם.
פמטוגרם = מיליונית ננוגרם, או  10^{-15} גרם.
אטוגרם = מיליארדית ננוגרם, או  10^{-18} גרם.
זפטוגרם = קוודריליונית ננוגרם, או  10^{-21} גרם.
יוקטוגרם = קווינטיליונית ננוגרם, או  10^{-24} גרם.
הערות שוליים

↑  Veritasium, World's Roundest Object!, Yotube, ‏2013
↑  טים פולגר, ‏כמה שוקל הקילוגרם?, במדור סיינטיפיק אמריקן של מכון דוידסון, 13 באפריל 2017
↑  מקור (ארכיון)
↑  Decision CIPM/105-13 (October 2016). The day is the 144th anniversary of the Metre Convention.
↑   The kilogram has changed forever. Here’s why.‎, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 6:36)
| מערכת היחידות הבין-לאומית |
| --- | --- | --- |
| יחידות בסיסיות | אמפר • מול • מטר • קילוגרם • קלווין • קנדלה • שנייה |  |
| יחידות משנה | אוהם •  בקרל •  ג'ול • גריי • הנרי • הרץ • ואט • ובר • וולט • סיוורט • טסלה • לוקס • ניוטון • לומן • סטרדיאן • סימנס • פאראד •  פסקל • קולון • קטל • רדיאן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556931505171  GND: 4163779-3  LCCN: sh2007003156 
אחד ההעתקים של מוט סגסוגת הפלטינה-אירידיום שלפיו הוגדר הקילוגרם עד 2019, המוחזק במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST) בארצות הברית
תמר ממלכת יהודה

| תמר ממלכת יהודה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: דקלאים
משפחה:: דקליים
סוג:: תמר
מין:: תמר מצוי
תת־מין:: תמר מדבר יהודה

תמר מדבר יהודה או לחלופין דקל תמר יהודאי הוא זן אפשרי של תמר מצוי (שם מדעי: Phoenix dactylifera) ממשפחת הדקליים שהיה נפוץ בעבר באזור יהודה. יש המאמינים שזהו התמר הארץ-ישראלי המקורי שנכלל בשבעת המינים. התמר היה מפורסם בעת הקדומה בזכות טעמו המשובח וסגולותיו הרפואיות. הזן נכחד בעבר וחזר לחיים רק במאה ה-21.
החייאת הזן הקדום

במשך עשרות שנים מתנהל מחקר במטרה להביא להחייאת זנים קדומים של עצי תמר, בראשותן של ד"ר איליין סולווי, מנהלת המרכז לחקלאות בת קיימא במכון הערבה ללימודי הסביבה וד"ר שרה סלון, מנהלת מרכז המחקר לרפואה טבעית על שם בוריק בבית חולים הדסה.
בט"ו בשבט ה'תשס"ה (25 בינואר 2005), הונבט עץ דקל מזן תמר מדבר יהודה מגלעין תמר מלפני אלפיים שנים שנמצא בשנות ה-70 של המאה ה-20 במהלך חפירות שבוצעו בארמון הורדוס שבמצדה. העץ אשר מכונה "מתושלח", על שם האדם המבוגר ביותר בתנ"ך, גדל בקיבוץ קטורה. העץ התגלה כזכר, כך שאינו מניב פירות משל עצמו ובכך לא התאפשר לחקור את הפירות הקדומים.
בשלב מאוחר יותר, גלעיני תמר רבים שנמצאו באתרים ארכאולוגיים במדבר יהודה הונבטו גם הם בהצלחה וכיום ישנם מספר עצים מהזן הקדום. אחד מעצי הנקבה, שהחוקרות כינו בשם "חנה" ושנבט מגלעין קדום שהתגלה במערות קומראן ומתוארך למאות ה-1–2 לספירה, הופרה על ידי "מתושלח" והניב פירות ראשונים במהלך שנת 2020. אנשי מכון הערבה היו הראשונים לגדוד ולטעום את הפרי הקדום אחרי אלפיים שנה.
הערות שוליים

↑  בתרגום משם הערך האנגלי: Judean Date Palm
↑   שירה רובין ורות שוסטר, מתושלח מחפש אהבה: חוקרים מקווים להחזיר לחיים זן נכחד של עץ תמר מקומי, באתר הארץ, 7 באפריל 2015
↑  "Tree Grown From 2,000-Year-Old Seed Has Reproduced | Smart News | Smithsonian". Smithsonianmag.com. 2015-03-26. נבדק ב-2019-02-08.
↑  naturetech, זרע בן אלפיים שנה של זן תמר נכחד הונבט בישראל | NatureTech
↑  דן לביא, מה טעמו של התמר המקראי?, באתר www.israelhayom.co.il, ‏7/9/2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.