stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דקלן מייקל ליירד
הערות שוליים

↑  Stella Adler Alumini
↑  AXS Article: 'Former soccer player Declan Michael Laird makes acting debut on Amazon Prime'
↑  STV News Article: 'From River City to the City of Angels: The young Scot taking on Hollywood'
↑  Herald Scotland Article: 'Scotland's Young Film and TV Stars'
↑  Lost Purse Bafta Nomination for Best Original Music
↑  Glasgow Theatre Blog: 'INTERVIEW: DECLAN MICHAEL LAIRD'
↑  Daily Record Article: 'Young Scot is on verge of making it big in Hollywood after trying out at acting workshop during family holiday'
↑  Daily Mirror Article: 'Actor Declan Laird goes from Scottish Highlands to Hollywood Hills'
↑  "Daily Record Article: 'Young Scot is on verge of making it big in Hollywood after trying out at acting workshop during family holiday'" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-22 בינואר 2015. נבדק ב-21 בינואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gouttebroze, Max. "5 George Takei last-hour support sends inclusive Boy Scouts series over Indiegogo goal". GLAAD. נבדק ב-13 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bloom, David (11 באוגוסט 2014). "George Takei Last-Hour Support Sends Gay Scout Series Over Indiegogo Goal". Deadline. נבדק ב-13 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hurst, Samantha (11 באוגוסט 2014). ""Star Trek" Star George Takei Supports Gay Boy Scout Web Series During Final Hours on Indiegogo". Crowdfund Insider. נבדק ב-13 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stella Adler Alumini News
↑  "Camp Abercorn SeriesFest Page". אורכב מ-המקור ב-21 בנובמבר 2016. נבדק ב-20 בנובמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  BuzzFeed Video: Which Coffee Chain Has The Best Pumpkin Spice Latte?
↑  Greenock Telegraph Article: Inverclyde actor lands dream role with Carmen Electra
↑  Teaser and Stills for The Ice Cream Truck
↑  Dunmore Collection
↑  Declan Michael Laird Stella Adler Profile
↑  Diamond Studio Blog: The Diamond Studio Daily 28/12/2013
↑  Greenock Telegraph Article on Award Wiin
תבנית:מיון רגיל, ליירד, דקלן מייקל
נבחרת צ'כוסלובקיה בכדוריד נשים

| --- | --- |
צ'כוסלובקיה
 מידע כללי
 התאחדות:  פדרציית הכדוריד הצ'כוסלובקית
 
 אליפות העולם בכדוריד נשים
 הופעות:  9 (הראשונה ב-1957)
 ההישג הטוב:  זכייה (1957)
 המשחקים האולימפיים
 הופעות:  2 (הראשונה ב-1980)
 ההישג הטוב:  מקום חמישי (1980,1988)
 אליפות אירופה בכדוריד נשים
 ההישג הטוב:  
נבחרת צ'כוסלובקיה בכדוריד נשים היא הנבחרת לאומית של צ'כוסלובקיה. הנבחרת השתתפה ב-9 אליפויות העולם בכדוריד וזכתה בשנת 1957.
הישגי הנבחרת

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| שנה | אולימפיאדה | אליפות העולם | אליפות אירופה |
| 1957 |  | 1 |  |
| 1962 |  | 3 |  |
| 1965 |  | 4 |  |
| 1971 |  | 6 |  |
| 1973 |  | 6 |  |
| 1975 |  | 4 |  |
| 1976 | לא העפילה |  |  |
| 1978 |  | 4 |  |
| 1980 | 5 |  |  |
| 1982 |  | 5 |  |
| 1984 | לא העפילה |  |  |
| 1986 |  | 2 |  |
| 1988 | 5 |  |  |
| 1990 |  | לא העפילה |  |
| 1992 | לא העפילה |  |  |
| 1993 |  | 9 |  |
גאו תורינגיה

גאו תורינגיה (בגרמנית: Gau Thüringen) הוקם ב-6 באפריל 1925. הוא היה חטיבה מנהלית של גרמניה הנאצית במדינה החופשית של תורינגיה בין השנים 1933 ל-1945. לפני כן, מ-1925 עד 1933, הייתה זו חלוקת המשנה האזורית של המפלגה הנאצית באזור זה.
היסטוריה

שיטת הגאו הנאצית (ברבים Gaue) הוקמה במקור בוועידת מפלגה ב-22 במאי 1926, במטרה לשפר את הניהול של מבנה המפלגה. משנת 1933 ואילך, לאחר תפיסת השלטון של הנאצים, הגאו החליף יותר ויותר את מדינות גרמניה כתת-חלוקות מנהליות בגרמניה.
בראש כל גאו עמד גאולייטר, עמדה שהפכה לחזקה יותר ויותר, במיוחד לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, עם מעט הפרעות מלמעלה. הגאולייטרים המקומיים החזיקו לעיתים קרובות בתפקידים ממשלתיים כמו גם במפלגות והיו אחראים, בין היתר, על תעמולה ומעקב, ומספטמבר 1944 ואילך, גם על הפולקסשטורם והגנת הגאו.
תפקידו של הגאולייטר בתורינגיה הוחזק במקור על ידי ארתור דינטר. ב-30 בספטמבר 1927, פריץ זאוקל, סגנו של הגאולייטר, נכנס לתפקיד זה ושימש עד תום המלחמה. זאוקל שימש גם כנציג הכללי של הרייך להקצאת עבודה. הוא הורשע במשפטי נירנברג והוצא להורג בגין פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות ב-16 באוקטובר 1946. סגניו היו הנס זוורוס ציגלר (1927–1931), ווילי מרשלר (1931–1932), פריץ וכטלר (1932–1935) והיינריך זיקמאייר (1936–1945).
מחנה הריכוז בוכנוולד היה ממוקם בגאו תורינגיה. מתוך 238,980 אסירים שנשלחו למחנה נהרגו 43,045.
הערות שוליים

1 2  "Die NS-Gaue" [The Nazi Gaue]. dhm.de (בגרמנית). Deutsches Historisches Museum. נבדק ב-24 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Organization of the Nazi Party & State". nizkor.org. The Nizkor Project. אורכב מ-המקור ב-9 בנובמבר 2016. נבדק ב-26 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gau Thüringen". verwaltungsgeschichte.de (בגרמנית). נבדק ב-24 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Michael D. Miller & Andreas Schulz: Gauleiter: The Regional Leaders of the Nazi Party and Their Deputies, 1925-1945, Volume 1 (Herbert Albrecht - H. Wilhelm Hüttmann), R. James Bender Publishing, 2012, p. 36, מסת"ב 1-932970-21-5.
↑  "Buchenwald" (PDF). yadvashem.org. Yad Vashem. אורכב מ-המקור (PDF) ב-7 באוגוסט 2019. נבדק ב-31 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 5205211-4  VIAF: 310513790   WorldCat (עם VIAF): 310513790
בוקסטי

| --- | --- |

בוקסטי, עוטף מנה בשרית ולצידו קישואים
 
 מאכלים
 סוג:  כוס מים, מנה על בסיס תפוח אדמה 
 מוצא:  אירלנד 
 מרכיבים עיקריים:  תפוח אדמה 
 
בוקסטי הוא סוג של פנקייק אירי העשוי מתפוחי אדמה. המנה מתקשרת לרוב עם מחוזות מרכז-צפון אירלנד, קונכט ודרום אלסטר, ובמיוחד עם מחוז מאיו, מחוז סלייגו, מחוז דניגול, ומחוז ליטרים. יש מתכונים רבים למנה, אך כולם מכילים תפוחי אדמה מגורדים ובכולם המנה מוגשת מטוגנת.
המתכון הפופולרי ביותר של המנה מכיל תפוחי אדמה לא-מבושלים מגורדים היטב, מחית תפוחי אדמה, קמח, סודה לשתייה, חובצה ולעיתים ביצים. ניתן לסנן את תפוחי האדמה המגורדים כדי להוריד את כמות העמילן והמים אך אין זה הכרחי. את התערובת מטגנים על כיריים במשך מספר דקות על כל צד, בדומה להכנה של פנקייק. לפי מתכון אחר של המנה, משתמשים אך ורק בתפוחי אדמה מגורדים ומבשלים אותם ככופתה או כמעין קציצה. המאפיין הבולט ביותר של הבוקסטי לעומת מנות אחרות המבוססות על תפוחי אדמה, הוא המרקם האחיד והחלק שלו.
הבוקסטי נחשב לחלק מהתרבות באזורים בו הוא נצרך ונכתבו עליו מספר שירים מקומיים כגון השיר:
| תרגום לעברית | אנגלית |
| --- | --- |
בוקסטי על הכיריים,  ובוקסטי על המחבת;  החתיכה באמצע היא בשביל מארי אן.    בוקסטי על הכיריים,  בוקסטי על המחבת,  אם אינך יכולה לבשל בוקסטי  בוודאי שלעולם לא תמצאי חתן.    בוקסטי על הכיריים,  בוקסטי על המחבת,  אם אינך אוכלת בוקסטי  לעולם לא תמצאי חתן.: Boxty on the griddle,  And Boxty on the pan;  The wee one in the middle  Is for Mary Ann.    Boxty on the griddle,  boxty on the pan,  If you can't bake boxty  sure you'll never get a man.    Boxty on the griddle,  Boxty on the pan,  If you don't eat boxty,  You'll never get a man.
ככל שהמטבח האירי צבר יותר עניין, כך הבוקסטי נהפך למאכל פופולרי יותר. במסעדות רבות במרכז ובצפון אירלנד הבוקסטי מופיע בתפריטים רבים. ניתן לרכוש אותו בתור כופתה בסופרמרקטים ובחניות או בתור תערובת מוכנה לבישול או לטיגון כפנקייק. המתכונים המודרניים של המנה כוללים שום ותבלינים אחרים. לפעמים מגישים את הבוקסטי בתור מעטפת למאכלים אחרים, בדומה לקרפ צרפתי או לטורטיה.
ז'ול פרחים

| --- | --- |
צילום מצעירותו
צילום מצעירותו
 לידה:  24 במאי 1914 בוקרשט, ממלכת רומניה 
 פטירה:  2 במרץ 2008 (בגיל 93) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Iuliș Blumenfeld
 מקום קבורה:  פר לשז 
 תקופת הפעילות:  מ-1931
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 בן או בת זוג:  אגניה בוגוסלבה 
 
ז'ול פרחים (Jules Perahim;‏ 24 במאי 1914 – 2 במרץ 2008) היה צייר ופסל יהודי-רומני, שהצטיין בעיקר כיוצר סוריאליסטי. אימץ מצעירותו השקפה אנטי-ממסדית אבל בשנות 1950–1960 נאלץ ליצור בסגנון הריאליזם הסוציאליסטי ובשלב מסוים אף להפסיק לצייר ציורים ולהקדיש את עצמו לאיורי ספרים ולעיצוב במה.
החל משנת 1969 השתקע בצרפת, בה חזר ליצור בחופשיות.
ביוגרפיה

ז'ול פרחים נולד בשנת 1914 בבוקרשט בשם  Iuliş Blumenfeld, כבן הרביעי מבין חמשת הילדים של הרוקח היהודי יעקב בלומנפלד (Iacob Blumenfeld). מוצאם של חלק מבני מהמשפחה היה באימפריה האוסטרית. הוא כונה בצעירותו "פּוּיוּ" (Puiu). אולם הוא תרגם את שם משפחתו (Blumenfeld זה "שדה פרחים") לעברית ושמו הפרטי קיבל צורה צרפתית. מגיל צייר הצטיין באמנות הפלסטית.
היה תלמידם של ניקולאיה ורמונט (1932-1866) וקוסטין פטרסקו (1954-1872), שהיו פרופסורים בבית הספר לאמנויות יפות בבוקרשט. הוא התרחק מאוד מסגנונם ובשלב מסוים השתלם בציור באוטודידקט בהתאם לטעמיו האמנותיים החדשניים. והחל משנות ה-1930 הפך לאחת הדמויות הבולטות האמנות האוונגרדית הרומנית.
ביוגרפיה > אמן אוונגרד ושמאלי אנטיממסדי

כבר בגיל 17 התפרסמה יצירה שלו בכתב העת Unu, שנערך על ידי סשה פאנה. פרחים המשיך לפרסם בכתבי עת אוונגרדיים, ובמיוחד ב־Unu ‏ (1932-1930) לצידם של ויקטור בראונר וז'אק ארולד. יחד עם שטפאן רול (גאורגה דינו), בנימין פונדויאנו, טריסטן צארה, ג'או בוגזה, יון ויניה, אילריה וורונקה, קלוד סרנה, בראונר ופאנה הצטרף "פּוּיוּ" הצעיר לחוג האוונגרדי "המאה" (Secolul) שהתכנס בשנים 1930–1931 "בבר החלב של ינאקה" (Lăptăria lui Enache) פאב שפעל ברחוב ברציה 37, שבבעלות ינאקה דינו, אביו של רול. בשנת 1930 יחד עם כמה משוררים צעירים (ביניהם גרסים לוקה, פאול פאון ואאורל ברנגה) פרסם את כתב העת הנונקונפורמיסטי Alge (אלג'ה = אצות) שהופיע בפורמטים שונים בין השנים 1930–1933. פעילות האמן הקטין בכתב עת זה וההקמה באוקטובר 1931 של כתב-עת נוסף בשם הפרובוקטיבי Pulă. Revistă de pulă modernă. Organ universal ("זין. מגזין לזין מודרני. כלי תקשורת אוניברסלי") וש-13 עותקים ממנו עם סיפור מאויר על "הבתולה שהשתגעה" נשלחו בכוונה לאישים פוליטיים נכבדים, עלה לו בכמה ימי מאסר בכלא וקרשט, באשמת "פגיעה במוסר". אחד האישים שקיבל עותק ומסר תלונה במשטרה היה ההיסטוריון והפוליטיקאי ניקולאיה יורגה.
ב-7 בפברואר 1932 יחד עם שסטו פאלס, לוקה, ברנגה, פרדי גולדשטיין ומיילו מיזיש, עורר פרחים שערורייה נוספת על ידי פרסום המגזין Muci (מוץ'- ברומנית = "ליחת חוטם"). במגזין החדש נכתבה בצחוק הודעה כי תערוכה של פרחים תיפתח בחדר ההמתנה של מאדאם פרוסה ב"צלב האבן" (Crucea de piatră, בית בושת מפורסם בבוקרשט). חמישה מהאחראים לבדיחה הוכנסו שוב למעצר למשך עשרה יום.
ב-1932 בעזרת מרסל ינקו, אכן הציג פרחים בבוקרשט תערוכה אישית ראשונה שבה בלטו תמונות בסגנון סוריאליסטי, כמו "חלום של נערה", "ברוש חוצה את הים","מאזן מושלם" וכו').
ב-1936 הציג שוב בבוקרשט תערוכת ציורים ורישומים שהצטיינה בדימויים הקמים באופן בוטה, מתוך חזון פנטסטי, נגד סוכני הדיכוי של המחשבה ("פרופילים של מוסר", "משחק של חם" וכו') או נגד הממסד המקובע ("מועצת מנהלים" ,"לומפנפרולטריון ואריסטוקרטיה", "כוח אדם").ב-1936 הציג בבראשוב. אחרי שסיים את השירות הצבאי ב-1938 נסע פרחים לפראג. בבירת צ'כוסלובקיה הוא הציג בלובי של התיאטרון החדשני D38 של א.פ. בוריאן, הפופולרי בחוגי האוונגרד הצ'כי. הוא התוודע שם לאמן הדאדאיסטי הגרמני ג'ון הרטפילד שנודע בפוטומונטז'ים האנטי-נאציים שלו, כמו כן לנציגים נוספים של האוונגרד והשמאל הצ'כי כמו אמיל פרינטישק, מיקולש באקוש, לדיסלב גודרנה. כשענני הכיבוש הגרמני התקרבו לגרמניה, משלא קיבל אשרת כניסה לצרפת, שבה פעלו חבריו בראונר ולוקה, נאלץ פרחים לחזור לרומניה. אלו היו זמני התחזקות הימין האנטישמי הקיצוני מיסודם של אוקטביאן גוגה ואלכסנדרו קונסטנטין קוזה ושל תנועת הלגיונרים. הוא נרדף בגלל דעותיו השמאליות, ציוריו האנטי-קפיטליסטים והאנטי-פשיסטיים שאותם פרסם בעיתונות הדמוקרטית [Cuvântul liber (קובנטול ליבר =המילה החופשית),Pinguin (פינגואין) ו- Reporter (רפורטר)] ובגלל מוצאו היהודי.
ביוגרפיה > בגלות ברית המועצות

בנסיבות אלה נמלט פרחים לבסרביה שהייתה אז בשליטת ברית המועצות. הוא עבד שם בעיצוב במה באופרה של קישינב. אחרי תחילת מבצע ברברוסה ופלישת הכוחות הגרמנים והרומנים לברית המועצות, פונה מזרחה עם האוכלוסייה האזרחית. עבד לפרנסתו בעבודות מזדמנות כפועל וכחקלאי בקולחוז. חצה בהמשך ברגל את אזור הקווקז עד לארמניה, בה עבד בקנאקר בעיצוב תפאורות להצגות תיאטרון שנועדו לפצועי מלחמה. במרץ 1944 גויס כמאייר וכגרפיקאי בכתב עת Graiul Nou ("השפה החדשה") של הגולים הקומוניסטים במוסקבה.
ביוגרפיה > בשובו לרומניה בסוף המלחמה

בימי השלטון הרודני הקומוניסטי, הסתגל פרחים לרוח הסטליניסטית שנכפתה על תרבות רומניה והתחיל ליצור תמונות האופייניות ל"אמנות המנוהלת" הראליסט-סוציאליסטית. ב־1945 הציג בבוקרשט תמונות בגואש. באותה תקופה צייר דיוקנאות כמו זה של השחקנית אוארה בוזסקו. ויתר על הציור האישי ואימץ את הנושאים החביבים על השלטון. התגייס למיזמים שכללו קישוטי קיר - למשל הפסיפס הענק הנקרא "מעשי בראשית" (Geneze) - בחזית בית התרבות בעיירת הנופש מנגליה (1962-1958)-, יצר מחזורי תחריטים כמו "פתגמים ואמרות-שפר" (1957), צייר איורים לספרים מן הספרות הרומנית ועולמית.
רק באמצעות תפאורות למחזה "המרחץ" מאת ולדימיר מאיאקובסקי (1957) וליצירתו של פייר בולז "הפטיש ללא אדון" (1958)) ובעיצוב צורות ותאורות מקרמיקה (תערוכה בבוקרשט, 1965) הצליח בשנות ההפשרה התרבותית המוגבלת מאוד, לחזור לחיפושים אקספרסיביים, שהתרחקו מן הריאליזם הסוציאליסטי.
אמנותו זכתה בהכרת השלטון (פרס המדינה, תואר "אמן מצטיין של הרפובליקה") וגם בהכרה בחו"ל. בשנים 1948–1956 לימד פרחים כפרופסור לאמנות גרפית ועיצוב במה במכון לאמנויות יפות בבוקרשט. עבד אחר כך בשנים 1956–1964 כעורך כתב העת לאמנות "Arta Plastică" (האמנות הפלסטית). אחרי 1964 הוא שב לצייר ולפנות לתרגילים עצמיים ל"אילוץ הדמיון" (כדברי מקס ארנסט) כמו "דקלקומניה",
הוא כתב, בין השאר, גם בכתב העת Veac Nou ("ויאק נואו" - מאה חדשה) של האיגוד להידוק היחסים בין רומניה לברית המועצות.
ביוגרפיה > בצרפת

בשנות השישים של המאה העשרים שב לצייר. ב-1969 הציג תערוכה בירושלים והתיישב סופית בצרפת, יחד עם אשתו הרומניה, מרינה ואנץ'-פרחים (בצרפת- מרינה ואנסי-פרחים) שהייתה לפרופסור לתולדות האמנות באוניברסיטת פריז 1. בצרפת הוצגו יצירותיו ב-40 תערוכות אישיות בגלריית א.פ. פטי ומ. קאלאצ'י בפריז, גלריית 1000–2000 בפריז, גלריית ז'אק ורייר בליון וגם בחו"ל. ציוריו השתתפו בתערוכות קיבוציות כמו Museum of fun (מוזיאון הכיף) שאורגן בשנת 1984 על ידי העיתון אסאהי שימבון בטוקיו, Art et Alchimie (אמנות ואלכימיה) בביאנלה של ונציה ב-1986, Le surrealisme et l'Amour
(הסוריאוליזם והאהבה) במוזיאון לאמנות מודרנית של העיר פריז ב-1998, Marcel Duchamp e altri iconoclasti anche (מרסל דישאן ועוד איקונוקלסטים) במוזיאון לאמנות מודרנית ברומא (1998), Hypnos.Contribution a une histoire visuelle de l'inconscient במוזיאון לאמנות מודרנית ברומא (1998), במוזיאון לאמנות מודרנית של ליל מטרופול ב-2009 וכו' וכן בירידים בינלאומיים בבזל, מילנו, בולוניה, גנט, ביריד הבינלאומי לאמנות עכשווית בפריז וכו'.
אחרי שנות ה-1990 הוצג מחדש גם ברומניה, מולדתו, בתערוכות המוקדשות לאוונגרד.
ארבעים שנות פעילותו בצרפת, ציוריו ורישומיו של ז'ול פרחים שיקפו עולם של קסם, הומור, השראה ממיתוסים קלאסיים ואנימיסטים, מקלפי הטרוט, האלפבית העברי ומאלכימיה. מסעותיו לדרום אפריקה השאירו חותם עמוק ביצירתו עולמו של פרחים נשאר פתוח למיזוג פנטזיות מסוגים שונים:עולם חי המחבר את בעל החיים והצומח, את המכני והחי, נופים של אשליות רבי ממדים הנחצים על ידי צורות מפתיעות ומכשפות.(כדברי ידידו המשורר אדואר ז'אגר).
יצירתו נמצאת באוספים ציבוריים רבים:הקרן הלאומית לאמנות עכשווית בפריז, המוזיאון לאמנות עכשווית ברומא, מוזיאון ישראל בירושלים, המוזיאון הלאומי לאמנות בבוקרשט, וכן באוספים פרטיים כמעט בכל רחבי תבל.
בצרפתי היה פרחים חבר בחברת היוצרים באמנויות הגרפיות והפלסטיות.
ז'ול פרחים נפטר בשנת 2008 בגיל 94 והובא לקבורה בבית הקברות פר לשז.
לאלמנתו, מרינה ואנסי-פרחים, היסטוריונית של האמנות, פרופסור אמריטה באוניברסיטת סורבון, הזכויות הבלעדיות למורשת האומן.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

ז'ול פרחים היה נשוי פעמיים - עם השחקנית אגניה בוגוסלבה ומאוחר יותר עם ההיסטוריונית של האמנות מרינה ואנץ', הידועה כמרינה ואנסי-פרחים.
מנישואיו הראשונים נולדו לו שני ילדים: מאתיי פרחים ורוזליה פרחים.
פרסים ואותות הוקרה

פרס המדינה של רומניה
9 ביוני 1954 - עיטור מסדר העמל דרגה ב
26 באוגוסט 1954 - תואר האמן המצטיין של הרפובליקה - "על זכויות יוצאות מן הכלל בהתפתחות האמנות"
1959 - עיטור המסדר "23 באוגוסט" דרגה ג
28 במרץ 1962 - תואר אמן המצטיין של התרבות - עבור "פעילות מיוחדת בתחום האמנות"
1968 - עיטור "הצטיינות בתרבות" דרגה ב
מדליית זהב ביריד לייפציג
מדליית כסף בטריאנלת מילאנו
פרס בפסטיבל הבינלאומי בתיאטרון אפידוורוס ביוון
חבר לשם כבוד באקדמיה לציור של פירנצה
הנצחה

2014 - תערוכה לכבוד מלאת מאה שנה להולדתו אורגנה במוזיאון לאמנות מודרנית ועכשווית בשטרסבורג, צרפת
2014 - כתב העת Caietele Avangardei ברומניה הוציא גיליון מיוחד למלאת מאה שנה להולדתו
מבחר יצירות

חלום של נערה"
ברוש חוצה את הים
מאזן מושלם
משחק של חם,
פרופילים של מוסר
1931 -Compoziție suprarealistă קומפוזיציה סוריאליסטית (כיום - במוזיאון הלאומי לאמנות בבוקרשט)
- הדמויות אינן נראות כבר מבשר ודם, אלא מחומר אפור, אופייני לציורי הסוריאליסטים, מעין תערובת של אנושי ומינרל
1932 - Peisaj organic (נוף אורגני)
-תמונה אונירית, עם דמויות כמו רוחות רפאים, הקשורות לשורשים מוזרים באדמה (במוזיאון ישראל בירושלים.
1948 - Aura Buzescu, portret
1972 - Le Congrès, ציורים מלווה בשירי אלן ז'ופרואה
1974 - Alphabet - אלפבית - ליתוגרפיות מאת פרחים; דברי מבוא מאת מרינה ואנסי
1982 - Mythographies - טקסטים וליתוגרפיות מאת פרחים
1983 - Chroniques de l'armoire (כרוניקות ארון)
1985 - André Breton est-il toujours vivant? (אנדרה ברטון עדיין חי?), L'Hippocampe (היפוקמפוס) - ציורים מאת פרחים, טקסט מאת ז'יל פלאזי
2000 - Un miroir se promène dans la rue (ראי מטייל ברחוב)
2000 - Sérigraphies et textes de Perahim. (סריגרפיות וטקסטים מאתז'ול פרחים)
מבחר יצירות > איורים לספרים

בהוצאה לאור לנוער בבוקרשט - Editura Tineretului
1953 - נינה קסיאן - Nică fără frică (ניקה חסר הפחד) ספר לילדים
1960 - ג'לו נאום - Poem despre tinereţea noastră (שיר על נעורינו)
1960 - טודור ארגזי - Stihuri pestrițe (שירים ססגוניים)
1961 - ג'לו נאום -Soarele calm (השמש הרגועה)
1961 מיכאי אמינסקו - שירים
ג'לו נאום - ספר עם אפולודור Cartea cu Apolodor
אנטול פראנס - נשף מסכות (Balul costumat)
בהוצאות אחרות:
ניקולאי גוגול - מבקר המדינה (Revizorul)
1968 -אלכסנדרו מצ'דונסקי - Poema rondelurilor (שירת הרונדלים)
1985 - רנה קרוול - בהוצאה "Europe", פריז
ב-1963 ערך את הספר "גרפיקה לוחמת רומנית" (Grafica militantǎ romîneascǎ) בהוצאת "Meridiane"
מחזות

1958-1956 יחד עם ג'לו נאום - Florence, c'est moi (פירנצה זו אני) - פורסם ב-2004 בכתב העת Athanor
לקריאה נוספת

Roland Prügel: Im Zeichen der Stadt Avantgarde in Rumänien, 1920-1938 Böhlau Verlag, Köln, Wien, Weimar, 2008, S. 140–145
Erwin Kessler et al. Colori delle Avanguardie. Arte in Romania 1910-1950 Gangemi editori spa Roma 2011,
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  2014 V.Iancu
↑  הבר נמצא בימינו במקום אחר בקומה ד' של בניין TNB בבוקרשט
↑  E.Kessler et al 2011
↑  2014 E.Pietrzyk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271250505171  PLWABN: 9810658757305606  BnF: cb11919079h (data)  GND: 127045724  ISNI: 0000 0001 1462 7910  LCCN: n91059588  LNB: 000322099  NKC: xx0144289  RKD: 62613  SUDOC: 027064255  ULAN: 500070716  VIAF: 98112909   WorldCat (עם VIAF): 98112909 
קברם של ז'ול פרחים, אלנה ואנסי וז'ורז' ואנסי בבית הקברות פר לשז בפריז
גור בשם סקובי-דו

| --- | --- |

כותרת הפתיחה
 סוגה:  הנפשה קומדיית אימה הרפתקאות מסתורין
 יוצרים:  טום רוגר
 מדבבים:  דון מסיק קייסי קאסם קרל סטיבן קלי מרטין כריסטינה לאנג
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  27
 תוכנית המשך:  מה חדש, סקובי-דו? (2002-2006)
 הפקה
 מפיק:  ג'וזף ברברה (מפיק בפועל) ויליאם האנה (מפיק בפועל) טום רוגר ליין רייצ'רט קרייגזוקובסקי
 חברת הפקה:  האנה-ברברה, האחים וורנר הנפשה 
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה 
 מוזיקה:  ג'ון דבני
 אורך פרק:  22 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ABC
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2
 פורמט (תמונה):  Film 4:3 480i
 פורמט (קול):  מונו
 תקופת שידור מקורית:  10 בספטמבר 1988 – 17 באוגוסט 1991
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
גור בשם סקובי-דו (באנגלית: A Pup Named Scooby-Doo) היא סדרת טלוויזיה מונפשת אמריקאית לילדים מסוגת קומדיית-מסתורין שהופקה על ידי האנה-ברברה. זהו הגלגול השמיני של זיכיון סקובי-דו של האולפן ומתאר גרסאות צעירות יותר של דמות הכותרת וחבריו כשהם פותרים תעלומות, בדומה לסדרת הטלוויזיה המקורית. הסדרה פותחה על ידי טום רוגר והוצגה בבכורה ב-10 בספטמבר 1988, ושודרה במשך שלוש עונות ברשת ABC ובמהלך רצועת השידור של הסינדיקציה The Funtastic World of Hanna-Barbera עד 17 באוגוסט 1991.
יחד עם רוב צוות ההפקה של האנה-ברברה, רוגר עזב את האולפן לאחר העונה הראשונה כדי ליצור את הסדרה עלילות טייני טון עבור האחים וורנר הנפשה, ודון לוסק, אנימטור ותיק באולפני ההנפשה של דיסני וביל מלנדז, נכנסו לתפקיד הבמאי. זוהי סדרת הטלוויזיה האחרונה בזכיינית שבה גילם דון מסיק את דמותו של סקובי-דו לפני מותו בשנת 1997 והראשונה שבה פרד ג'ונס מדובב על ידי מישהו אחר מלבד פרנק ולקר, שכן הדמות דובב על ידי קרל סטיבן, למרות שהוא דיבב דמויות אחרות בתוכנית. מסיק שדיבב את דמותו של סקובי-דו וקייסי קאסם, שדיבב את דמותו של שאגי רוג'רס, היו השחקנים המדובבים המקוריים היחידים מהפקות קודמות של סקובי-דו שחזרו על תפקידיהם, ושניהם קיבלו קרדיטים בכיכובה על עבודתם.
סקירה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ארצות הברית)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 13 | 13 | 10 בספטמבר 1988 | 10 בדצמבר 1988 |
|  | 2 | 8 | 8 | 9 בספטמבר 1989 | 4 בנובמבר 1989 |
|  | 3 | 6 | 6 | 8 בספטמבר 1990 | 17 באוגוסט 1991 |
דמויות ומדבבים > דמויות ראשיות

סקובי-דו (מדובב על ידי דון מסיק) - הדמות הראשית של הסדרה והקמע של סוכנות הבילוש סקובי-דו.
נורוויל "שאגי" רוג'רס (מדובב על ידי קייסי קאסם) - החבר הכי טוב של סקובי-דו.
פרד "פרדי" ג'ונס (מדובב על ידי קרל סטיבן) - המנהיג הפזור של סוכנות הבילוש סקובי-דו.
דפני בלייק (מדובבת על ידי קלי מרטין) - נערה עשירה מתנשאת וסרקסטית.
ולמה דינקלי (בקולה של כריסטינה לאנג) - בחורה אינטליגנטית, אך ביישנית ורכה.
דמויות ומדבבים > דמויות משנה

רד הרינג (מדובב על ידי סקוט מנוויל) - בריון העיירה, שלעיתים קרובות מייסר את החבורה אך תמיד מסוכל. פרד מאשים אותו לעיתים קרובות שהוא הנבל, אבל הוא בעיקר לא צודק. הוא הנבל ב"ליל האופנוען של בוגי", אבל פרד לא מאשים אותו מילולית בגלל שדפני הימרת שהוא לא יכול ללכת יום בלי להאשים את הרינג. שמו הוא התייחסות לביטוי "הרינג אדום".
סוגי (מדובבת על ידי בי.ג'יי וורד) - אחותו התינוקת של שאגי, המופיעה גם בפרק מתוך הסדרה המופע החדש של סקובי וסקראפי-דו תחת שמה הפרטי של מגי רוג'רס.
גאס - השוער בג'וניור קולסוויל, שעובד גם בקניון קולסוויל ואולי עבור הבלייקס, והוא גם ממציא.
או'גריזי (מדובב על ידי צ'ארלי אדלר) - הבעלים של מסעדות "או'גריזי", שהתחרה פעם עם ארני בארני עד שהעסק שלו הפך לפופולרי יותר. החבורה עוזרת לו כשמפלצת המבורגר מאיימת לסגור את המסעדות שלו.
קרול קולוסאל - הבעלים של "צעצועי קולוסאל" ומאוחר יותר פדרציית ההיאבקות של קולסוויל (CWF), והיוצרת של "קומנדר קול". החבורה עוזרת לה כשהעסק שלה וקו הצעצוע "קומנדר קול" נמצאים בסכנה.
ברברה סימון - מזכירתה של קולוסל. באחד הפרקים, היא מנסה להרוס את העסק של קולוסל על ידי גניבה ומכירה של שרטוטים עבור קו הצעצוע "קומנדר קול" שלה, אבל תוכניותיה מסוכלות על ידי סוכנות הבילוש סקובי-דו. לאחר התבוסה שלה, קולוסאל נותנת לה רישיון לעזוב את הכלא ולחדש את עבודתה, כפי שניתן לראות בפרק נוסף של הסדרה.
ג'נקינס (מדובב על ידי דון מסיק) - המשרת של דפני, שנראה עוזר לאנשים בכל פעם שקוראים בשמו. כשהוא לא עונה לשיחתה של דפני, מופיע במקום משרת בשם דוסון, אומר לדפני שג'נקינס אינו זמין כי הוא עסוק בקניות.
הפקה

פורמט הסדרה עוקב אחר מגמת ה"בייביפיקציה" של דמויות מונפשות ישנות יותר, כתיאוריה של הסדרה המקורית של סקובי-דו, איפה אתה? צוות השחקנים הם ילדים בגילאי יסודי. הסדרה מציגה מחדש את פרד ג'ונס וולמה דינקלי בסדרה, שניהם לא הופיעו כדמויות רגילות מאז שנות ה-70, וסקראפי-דו הודח מהצוות. הסדרה משתמשת באותה נוסחה בסיסית כמו הסדרה המקורית משנת 1969: סוכנות הבילוש סקובי-דו, מבשרה של "מסתורין בע"מ", פותרת תעלומות על טבעיות בעיירה קולסוויל, שבה מפלצות השבוע מתגלות תמיד כרעים במסכות ובתלבושות. עם זאת, לסדרה יש נימה שונה בהרבה, שכן המפיק טום רוגר הרחיב על ההומור שהקים עם המפיק מיטש שאואר בסדרה הקודמת, 13 הרוחות של סקובי-דו. התוצאה היא שהסדרה היא גרסה קומית יותר של סקובי-דו הממחישה את המוסכמות של גלגוליה הקודמים של הסדרה. הדמויות עושות לעיתים קרובות צילומים פרועים של טקס אייברי / בוב קלמפט כשהן נתקלות ברוחות רפאים ומפלצות, שמנהל ההנפשה והמפקח בחו"ל גלן קנדי ביצע לעיתים מונפש. המפלצות עצמן גם קומיות יותר, כמו יצור העשוי מגבינה מותכת, מפלצת בצורת המבורגר ענק ורוח רפאים של לוכד כלבים. בשנת 2013,יצא ישירות לווידאו סרט עם בובות בשם הרפתקאות סקובי דו: המפה המסתורית, הסרט הופץ באופן בלעדי לחנויות וולמארט בארצות הברית והורדה דיגיטלית, תוך שימוש בעיצובי דמויות מהסדרה עצמה.
הפקה > השוואות בין גלגולי אופי

שאגי דומה לגלגול הישן שלו, שכן הוא אוהב לאכול ומסכים עם חברי החבורה האחרים, בהתחשב במפלצת השבוע.
סקובי-דו זהה לגרסאות ישנות יותר של הדמות.
דפני היא נערה שווא ספקנית וסרקסטית, במיוחד כלפי פרד, ואינה מאמינה בעל-טבעי, ומאשימה לעיתים קרובות אנשים בפשעים על סמך האינטואיציה שלה בלבד. מכיוון שהיא נולדה לתוך כסף ומגיעה ממשפחה עשירה, היא מרבה לקרוא למשרת שלה, ג'נקינס, לעזרה, בדרך כלל מסיבות טריוויאליות, משהו שהיא לא עושה כשהיא מבוגרת.
פרד גלוי לב ובעל דמיון גדול, מה שתמיד מוביל אותו לקפוץ למסקנות שגויות. המגזין האהוב עליו הוא ה- National Exaggerator, שדודו זוכה לבעלות עליו במהלך הסדרה. לפני שהוא מאשים את רד הרינג, הוא מציע לעיתים קרובות השערה כדי להסביר את התעלומה, שהיא מוגזמת ושגויה. עם זאת, מדי פעם הוא צודק בהנחותיו. בניגוד לדפני, פרד הצעיר מאמין ברוחות, בעוד שעמיתו הבוגר בדרך כלל לא.
ולמה זהה במידה רבה לגלגול הישן שלה, בהיותה אינטליגנטית, דיבור רך ומרכיבה משקפיים עבות. השינוי הגדול ביותר בדמותה הוא שבבעלותה מחשב נייד שיכול לקבוע מי האשם. ולמה גם בבעלותה סקייטבורד ממונע גדול עם ערכת צבעים דומה למכונת המסתורין.