stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בולגריה באירוויזיון לרוקדים צעירים
ראו גם

האירוויזיון לרוקדים צעירים
בולגריה באירוויזיון
בולגריה באירוויזיון למוזיקאים צעירים
הסנדלים של ישו

הסנדלים של ישו מוצגים במנזר פרים, גרמניה
הסנדלים של ישו היו מהחשובים שבשרידי קדושים בכנסייה הקתולית בימי הביניים. כיום הם מוצגים במנזר פרים (Prüm) שבגרמניה.
הסנדלים הם שרידים של נעלי בד מקושטות מהעידן המרובינגי (המאה ה-5 עד המאה ה-8), שניתנו במתנה על ידי רומא בעידן הקרולינגי (המאה ה-7 עד המאה ה-9). חשיבותם הפוליטית נמוגה מאז ימי הביניים, אך העניין הדתי בהם עדיין קיים.
על פי המסופר, קיבל אותם פפין השלישי מרומא, שסמכה את ידה על משיחתו למלך והעניקה לו אותם כעדות ממשית לתמיכתה בו. לא ברור האם מי שהעניק לו אותם בפועל היה האפיפיור זכריה שהכתיר אותו, או יורשו, סטפנוס השני, שהשלים את הכרת הוותיקן בו.
פפין הרחיב את מנזר פרים במשך למעלה מ-30 שנים והפך אותו ממנזר קטן לאחד המנזרים החשובים ברחבי הממלכה, ולמנזר המועדף על בית המלוכה. כחלק מההרחבה שלו ומשיפור מעמדו, הוא תרם את הסנדלים של ישו למנזר והגדיל בכך את חשיבותו הדתית והפוליטית. באותה תקופה, החזקת שרידים כאלו הייתה חיונית כדי לצבור או לשמר מעמד של מוסד דתי. כך, במאה ה-12, במאמציה להשיג עליונות, רכשה הדיוקסיה של טריר את "הכתונת של ישו", שריד שעלה בערכו על הסנדלים. במשך 4 המאות הבאות גברה טריר על פרים במאבק השליטה והפכה למוקד עלייה לרגל מרכזי, ואילו פרים הפכה למשנית.
ג'ון מאת'ר (צייר)

| --- | --- |

מפרץ מוסמן (אנ'), סידני, 1889
 לידה:  1848 המילטון, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 בפברואר 1916 (בגיל 68 בערך) סאות' יארה, אוסטרליה 
 תחום יצירה:  ציור 
 
ג'ון מאת'ר (באנגלית: John Mather‏; 1848 –  18 בפברואר 1916) היה צייר ואמן הדפס סקוטי-אוסטרלי.
ביוגרפיה

מאת'ר נולד בהמילטון (אנ') שבדרום לנארקשייר (אנ'), סקוטלנד, בנו של ג'ון מאת'ר, מודד, ורעייתו מרגרט לבית אלן. מאת'ר עבד בעיטור בתים. מאת'ר למד אמנות במכון המלכותי לאמנויות היפות בגלאזגו (אנ') והיגר לאוסטרליה בשנת 1878.
מאת'ר נפטר מסוכרת בביתו בקדזוב שבדרום יארה (אנ'), ויקטוריה ב-18 בפברואר 1916. הוא נקבר בבית העלמין בצ'לטנהאם (אנ').
קריירה

בשנת 1880 היה מאת'ר אחראי בחלקו על עיטור כיפת בניין התערוכה המלכותי במלבורן. הוא מונה לחבר הנאמנים של הספרייה הציבורית, המוזיאונים והגלריה הלאומית של ויקטוריה בשנת 1892. והיה חבר מייסד באגודת האמנים הוויקטוריאנית (אנ'), נשיא בשנים 1893–1900, 1906–1908 ו-1911. הוא תמך מאוד באמנות האוסטרלית.
כצייר, היה מאת'ר מעורב במחנות האמנים בסידני (אנ'). בשנת 1912, יחד עם פרדריק מק'קבין, וולטר ווית'רס, מאת'ר הקים את אגודת האמנות האוסטרלית (אנ').
שלושה מציוריו של מאת'ר נרכשו על ידי הגלריה הלאומית של ויקטוריה: הציור בצבעי שמן "סתיו בגני פיצרוי", והציורים בצבעי מים "בוקר, אגם אומאו" ו"יארה גלן, במזג אוויר חורפי".
גלריה

סתיו בגני פיצרוי (אנ'), 1894
גבעת שיאוק (אנ'), 1888
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Judy Blyth, 'Mather, John (1848? - 1916)', Australian Dictionary of Biography, Volume 10, MUP, 1986, pp 438-439
1 2  Serle, Percival (1949). "Mather, John". Dictionary of Australian Biography. Sydney: Angus and Robertson
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: mather-john-7513  AGSA: 9873  DAAO: john-mather-2  GND: 1170711448  ISNI: 0000 0000 6711 2382  NGV: 1968  NLA: 36007395  Trove: 599152  ULAN: 500162607  VIAF: 94082472   WorldCat (עם VIAF): 94082472
המחנכים

| --- | --- |

 בימוי:  האנס ויינגרטנר 
 הופק בידי:  האנס ויינגרטנר, Antonin Svoboda 
 תסריט:  האנס ויינגרטנר, קתרינה הלד 
 עריכה:  אנדראס וודרשקה, Dirk Oetelshoven 
 שחקנים ראשיים:  דניאל בריהל Petra Zieser Oliver Bröcker Sebastian Butz Sylvia Haider ברנרד בטרמן Claudia Jakobshagen האנס זישלר Peer Martiny יוליה ינטש קנוט ברגר Stipe Erceg בורגהארט קלאוסנר Reiner Heise 
 מוזיקה:  אנדראס וודרשקה 
 צילום:  דניאלה נאפ, מתיאס שלנברג 
 מדינה:  גרמניה, אוסטריה 
 חברת הפקה:  y3 film Hans Weingärtner Filmproduktion, coop99 
 חברה מפיצה:  Celluloid Dreams 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בנובמבר 2004 
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  גרמנית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט פשע, סרט פעולה, סרט קומדיה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   edukators
 דף הסרט ב־IMDb
 
המחנכים (בגרמנית: Die fetten Jahre sind vorbei; תרגום חופשי: ימי השפע חלפו) הוא סרט גרמני-אוסטרי משנת 2004 של הבמאי הגרמני הנס ויינגרטנר, אשר היה מועמד לפרס דקל הזהב, ומככבים בו דניאל ברוהל ויוליה ינטש.
עלילה

הסיפור סובב סביב שלושה צעירים אנטי-קפיטליסטים ואנרכיסטים אשר חיים בברלין: יול, החבר שלה פטר, והחבר הכי טוב שלו יאן.
יול היא מלצרית אשר מתקשה לשלם חוב שנוצר עקב זאת שמיליונר שנהג במרצדס בלם בלימה פתאומית, מה שגרם לתאונה והמכונית שלו נהרסה. ומאחר ששכחה לשלם ביטוח היא נשארה עם חוב של 100 אלף יורו, מה שגרם לה לעזוב את הדירה מאחר שהתקשתה לשלם את שכר הדירה ולעבור לגור עם חברה.
כשפטר יוצא לטיול לברצלונה, יאן מגלה ליול מה הוא ופטר עושים בלילות. מתברר שיאן ופטר לא מסתפקים בדיבורים, אלא גם פועלים על פי האידאולוגיה האנרכיסטית שלהם. הם מסתובבים בוואן, מוצאים בתים מנקרי עיניים ועושים עליהם תצפיות, מגלים מה ההרגלים של השוהים בבית ומוצאים את הזמן המתאים, ופורצים לבתים אלו. הם אינם גונבים דבר, ורק מארגנים מחדש את הריהוט ומשאירים פתק עם המסר: "יש לכם יותר מדי כסף" או "ימי השפע שלכם ספורים", וחותמים "המחנכים".
כשפטר אינו נוכח, יול ויאן יוצאים לפעולה לילית מהסוג שיאן ופטר נוהגים לעשות, ופורצים לביתו של האדם העשיר שיול התנגשה בו במכוניתה וחייבת לו את הכסף. הפעולה מסתבכת כאשר בעל הבית מפתיע אותם, והשלושה (כולל פטר שמגיע במהרה) מחליטים לחטוף אותו ולברוח אתו הרחק מהעיר על מנת שסודם לא יתגלה.
הם נוסעים לבקתה בלב הנוף ההררי והפסטורלי של גרמניה ומבלים כמה ימים בחברת האיש שחטפו, המתגלה כאדם חביב ואף מספר שבצעירותו, בסוף שנות ה-60, היה אנרכיסט אידאולוגי בעצמו לפני שהתמסד והתעשר. היחסים עם החטוף אינם יחסי חוטף-חטוף רגילים והוא זוכה ליחס טוב יחסית ואף מנהל ויכוחים פוליטיים ושיחות אידאולוגיות עם שלושת הצעירים מסביב לשולחן האוכל.
במקביל, היחסים בין השלישייה מתערערים כשפטר מגלה (על ידי השבוי שלהם) שהתפתח רומן בין יאן ויול, ומתפתח ריב בין החברים פטר ויאן. בין השלושה נוצר משולש אהבה והם מחליטים לסמוך על האדם שחטפו, שמבטיח להם, ואף נותן להם הצהרה כתובה בחתימת ידו, שאם יוחזר לביתו ולמשפחתו הוא לא יגלה דבר למשטרה.
סוף הסרט מתרחש חזרה בברלין, כשהשלושה משחררים את החטוף לביתו. בתפנית מפתיעה מתגלה שהחבורה טעתה כשסמכה על האדם שחטפו, שדיווח עליהם למשטרה. כאשר מגיע כח משטרתי לביתם, השוטרים אינם מוצאים אותם. על הקיר באחד החדרים נמצא נייר, ועליו נכתב: ישנם אנשים שאינם משתנים.
לאחר זאת, השלושה נראים במקום מסוים, שבו הם מתכננים פעולה נוספת, והסוף נשאר פתוח ומעורפל, ולא ידוע אם הצליחו ליישם את תכנונם.
בדם שלנו

| --- | --- |

 ארץ מקור:  אוסטרליה אוסטרליה
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
בדם שלנו (באנגלית: In Our Blood) היא מיני-סדרה טלוויזיה אוסטרלית דרמטית היסטורית שעלתה לשידור בתאגיד השידור האוסטרלי ב-19 במרץ 2023.‏
תקציר

הסדרה מתארת את תגובתה של אוסטרליה למשבר האיידס.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
טים דראקסל (אנ'): דייוויד וסטפורד
מאט דיי (אנ'): ג'רמי וילדינג
ג'יידה אלברטס (אנ'): דב פרגוסון
ניקולס בראון (אנ'): ד"ר פול קמבל
אוסקר ליאל: גייב
אנה מקגהן (אנ'): מישל
פרקים

| מס' בסדרה | מס' בעונה | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | Grid | ג'ון שידי | אדריאנו קפלטה | 19 במרץ 2023    |
| 2 | 2 | No Time For Politicking | ג'ון שידי | ג'יין אלן | 26 במרץ 2023    |
| 3 | 3 | Intriguing Habits | ניקולס ורסו | ג'ונת'ן גאווין | 2 באפריל 2023    |
| 4 | 4 | There’s Always a Dance Floor | ניקולס ורסו | אדריאנו קפלטה, ג'יין אלן | 9 באפריל 2023    |
תגובות וביקורות

מייקל סאן מהגרדיאן העניק לסדרה שלושה כוכבים, ומתח ביקורת על הסדרה שאיננה קאמפית מספיק: "עבור סדרה על התנהגות ביזארית של קווירים, היא מאופקת מדי".
צ'אד ארמסטרונג מ-The Queer Review העניק גם הוא שלושה כוכבים לסדרה, באומרו "על אף ההחמצה שבסדרה, יש בה כמה רגעים מבריקים והיא בהחלט משתפרת במחצית השנייה, תחת הבימוי של ניקולס ורסו, שמבין נכון את האיזון בין רגש אנושי אמיתי לוויזואליות מסוגננת".
פרסים ומועמדויות

| פרס | תאריך | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏ פרס לוגי (אנ') | ‏ 30 ביולי 2023 | הסדרה הדרמטית הטובה ביותר | בדם שלנו | מועמדות |
| ‏ פרס לוגי (אנ') | ‏ 30 ביולי 2023 | השחקן הראשי הטוב ביותר | טים דראקסל (אנ') | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Mangan, John (8 במרץ 2023), "The new TV role that brought Tim Draxl to tears", The Sydney Morning Herald {{citation}}:  (עזרה)
↑  Knox, David (21 בפברואר 2023). "Airdate: In Our Blood". TV Tonight. נבדק ב-18 באוגוסט 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "In Our Blood to screen on ABC TV", Australian Arts Review, 14 במרץ 2023 {{citation}}:  (עזרה)
↑  Sun, Michael (20 במרץ 2023), "In Our Blood review – a stirring musical drama about Australia's Aids crisis", The Guardian {{citation}}:  (עזרה)
↑  Armstrong, Chad (28 במרץ 2023), "TV Review: In Our Blood ***", The Queer Review {{citation}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "בדם שלנו".
בשירות הוד מלכותה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  איאן פלמינג
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ריגול
 מקום התרחשות:  הריביירה הצרפתית 
 הוצאה
 הוצאה:  ג'ונתן קייפ 
 הוצאה בשפת המקור:  ג'ונתן קייפ
 תאריך הוצאה:  1 באפריל 1963
 מספר עמודים:  288
 סדרה
 סדרת ספרים:  ג'יימס בונד
 ספר קודם:  המרגל שאהב אותי
 הספר הבא:  אתה חי רק פעמיים
 
בשירות הוד מלכותה (באנגלית: On Her Majesty's Secret Service) הוא ספר מאת איאן פלמינג משנת 1963, ה-11 בסדרת ספרי ג'יימס בונד. בספר זה, בונד יוצא למרדף אחר הפושע הבינלאומי ארנסט סטאברו בלופלד.
הספר זכה להצלחה רבה, ותוך חודש נמכרו בבריטניה למעלה מ-60,000 עותקים. עוד באותה שנה הוא עובד לסיפור בן שלושה חלקים בפלייבוי, ולרצועת קומיקס בדיילי אקספרס בין 1964–1965. ב-1969 עובד הספר לסרט באותו השם. השישי בסדרת הסרטים והיחיד בו גילם ג'ורג' לייזנבי את ג'יימס בונד. ב-2014 עובד הספר למחזה ב-BBC רדיו בכיכובו של טובי סטיבנס.
עלילה

במהלך מבצע כדור הרעם, גילה ה-MI6 לראשונה על קיומו של ארגון הפשע ספקטרה והעומד בראשו ארנסט סטאברו בלופלד. מאז, M הורה על בונד ללכוד את בלופלד ולהרוס את ספקטרה בכל מחיר. לאחר חיפוש ארוך, בונד לא מצליח למצוא שום עקבות לבלופלד או לספקטרה, ומגיע למסקנה שהארגון התפרק. הוא מחליט להתפטר מ-MI6.
עוד לפני שבונד מספיק לכתוב את מכתב ההתפטרות, הוא פוגש לפתע בנערה בשם טרייסי די ויצ'נזו שמנסה להתאבד. בונד מציל את חייה פעמיים, אולם נחטף בידי מרק דראקו, מנהיג ארגון הפשע הגדול באירופה. דראקו חושף שהוא אביה של טרייסי, ושבריאותה הנפשית לקויה. הוא סבור שהדרך היחידה לשמור על טרייסי היא למצוא גבר חזק שיגן עליה, ומבקש מבונד להתחתן אתה. הוא מציע לו נדוניית ענק, אולם בונד מסרב. למרות זאת, הוא מסכים להישאר באחוזתו של דראקו ולטפל בטרייסי שבריאותה הנפשית משתפרת בהדרגה.
דראקו גומל לבונד ומצליח לגלות שבלופלד מסתתר בשווייץ. במקביל, המודיעין הבריטי מגלה שבלופלד מתחזה לרוזן בלתזר דה בלוויל והוא מנסה לקבל הכרה רשמית בתואר שלו מה-College of Arms. בונד מתחזה לסר הילרי בריי - נציג ה-College of Arms, ומבקש להיפגש עם בלופלד כדי לקבוע האם הוא זכאי לתואר. בונד מובל אל המאורה של בלופלד בפיץ גלוריה ומגלה שהוא עבר ניתוח פלסטי כך שהוא לא ניתן לזיהוי. בונד פוגש גם את אהובתו של בלופלד, אירמה בונט.
בונד מגלה שבלופלד ובונט הקימו בפיץ גלוריה מכון המרפא נשים מאלרגיות שונות. למעשה, הם שטפו להן את המוח כדי שיישאו עמן נגיפים קטלניים בחזרה לארצותיהם. בונד נמלט מפיץ גלוריה תוך כדי שאנשי ספקטרה רודפים אחריו. למרגלות האלפים, בונד פוגש את טרייסי שהגיעה לשם כדי לחפש אותו. היא מסייעת לו להימלט ולהגיע אל שדה התעופה. בונד מתאהב בה ומציע לה נישואין. היא מסכימה והם חוזרים יחד לבריטניה.
אנשיו של דראקו תוקפים את המכון של בלופלד בפיץ גלוריה, אולם בלופלד מצליח להימלט. בונד וטרייסי נוסעים לגרמניה ושם נישאים. הם יוצאים לירח דבש, אולם כמה שעות לאחר החתונה מופיעים לפתע בלופלד ובונט ויורים למוות בטרייסי לנגד עיניו של בונד.
הכותל הדרומי

הכותל הדרומי ומסגד אל-אקצא
מימין הכותל הדרומי, משמאל הכותל המערבי וקשת רובינזון. לרגלי החומה הגן הארכאולוגי.
הכותל הדרומי הוא קיר התמך הדרומי של רחבת הר הבית בירושלים. בנוסף, בחלקו המזרחי, הכותל הדרומי מהווה את הקיר הדרומי של העיר העתיקה כולה.
מקובל כי הקיר הנוכחי עובר בתוואי שקבע הורדוס לאחר הרחבת מתחם הר הבית החשמונאי. ניתן לראות שהנדבכים התחתונים של הכותל הדרומי הם בעלי סיתות שוליים הרודיאני אופייני המוכר מאבני הכותל המערבי. בפינה הדרום מזרחית של החומה השתמרו כ-30 נדבכים הרודיאנים, היורדים עד לסלע האם.
בכותל נמצאו שרידים של שער משולש ושער כפול (מוסתר ברובו על ידי מבנה צלבני). אף שהשערים הנוכחיים מאוחרים לתקופת הורדוס (מיוחסים לימי בית אומיה) משוער כי הם נמצאים במקומם של שערים מסוף תקופת בית המקדש השני. השם המקובל, שערי חולדה, לקוח מהמשנה במסכת מידות. מן השערים היה צורך לעלות מתחת לאדמה עד ההגעה לרחבת הר הבית. בקצהו המזרחי של הכותל נמצא שער יחיד, מימי הצלבנים. נכון לתחילת המאה העשרים ואחת, כל השערים סתומים.
הכותל הדרומי ורחבתו כלולים בחפירות הארכאולוגיות שביצע בנימין מזר לאחר מלחמת ששת הימים, ובסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 על ידי יובל ברוך ורוני רייך מטעם רשות העתיקות. שטח הכותל בחלקו המערבי כלול היום בשטח הגן הארכאולוגי ירושלים ואילו הקטע המזרחי כלול בשטח הגן הלאומי "העופל" ובאחריות רשות הטבע והגנים.
הכותל הדרומי באגדה

מספר הרב ד"ר ש.ז כהנא:
"החלק היחיד מחומת בית המקדש שנשאר עד ימינו הוא הכותל המערבי. מדוע זכה דווקא הכותל להישאר עומד על עומדו? על המדרש האומר כי "אין שכינה זזה מכותל מערבי" מסופר, כי כאשר נתבקש העם לבנות את חומות בית המקדש בחרו העשירים לבנות את הכותל המזרחי, ושכרו פועלים שיעשו זאת; בני האצולה העדיפו את הכותל הדרומי, ושלחו את עבדיהם לעשות את העבודה; השליטים לקחו לעצמם את הכותל הצפוני, ופקדו על אלו הנתונים למרותם לבנותו; ואולם את הכותל המערבי בנו המוני העם במו ידיהם. ואכן, הכתלים הדרומי, המזרחי והצפוני נהרסו, ורק הכותל המערבי, מעשה ידיו ופרי מסירותו של העם, עדיין עומד על עומדו."
שערי חולדה

שערי חולדה הם שני שערי כניסה בכותל הדרומי של הר הבית. השער המערבי כפול והמזרחי משולש. השערים היו במפלס נמוך מרובו של הר הבית, ועל כן רוב החוקרים סבורים שהשערים מובילים במחילה אל תוך שטח ההר ומשם היה צורך לעלות במדרגות אל הרחבה. לעומתם, חוקר המקדש הרב זלמן מנחם קורן מפקפק בעניין ולדעתו השערים היו עיליים. הוא הסיק זאת בעקבות חפירות לצורכי בניה שערכו פלסטינים בהר, מהן עולה כי השטח הדרומי לא היה מכוסה בעפר בזמן הורדוס.
פרשנות נוספת העלו לאחרונה יובל ברוך ורוני רייך. לדעתם שימש השער המשולש והרחוב שעלה אליו ממזרח להובלה של בעלי חיים וקורבנות למתחם ההר ובמיוחד במהלך חג הפסח.
מדרגות חולדה

לרוחב הכותל הדרומי מצויות מדרגות ענק, המתוארכות לימי בית שני, ומזוהות כ'מדרגות חולדה' כשמם של השערים אליהם הובילו המדרגות. את המדרגות חשף בנימין מזר, וחלקן שוחזרו כדי לאפשר הליכה בטוחה עליהן. "קצב" המדרגות אינו אחיד, אלא הוא עשוי מדרגה אחת רחבה ומדרגה אחת צרה לסירוגין.
אורוות שלמה

מאחורי השער המשולש, בתוך הר הבית נמצא מתחם מהתקופה הצלבנית שהפך למסגד וידוע בשם אורוות שלמה; החפירות שערך הוואקף במתחם יצרו חשש כי שרידים ארכאולוגיים חשובים מושמדים וכן הועלה חשש להתמוטטות חלק מהכותל המערבי. אורוות שלמה הפכו שם דבר עם פרסום הספר "צופן דה וינצ'י". על פי הספר - המבוסס על סיפורים ואגדות ידועות - שם מצאו הטמפלרים את אוצרות שלמה המלך.
הארמונות המוסלמיים

בנימין מזר חשף בחפירותיו ארבעה ארמונות ענק, שתוארכו ויוחסו לח'ליפה וליד הראשון משושלת בית אומיה (705-715 לספירה). הארמונות, המכסים למעשה את כל שטח הגן הארכאולוגי (כולל רחבת התפילה בכותל המערבי), נבנו כל אחד מהם סביב חצר פנימית קְטוּרָה (לא מקורה), והיוו יחד קריית שלטון.
במאה ה-16 ניצלו העות'מאנים את תוואי הקיר החיצוני של 'ארמון 2', ו"הרכיבו" עליו את חומת העיר. בשל כך החומה העות'מאנית מגיעה רק עד פינת הארמון, ואז פונה בזווית של 90 מעלות צפונה ומתחברת להר הבית באופן שרירותי כמעט, באמצע הכותל הדרומי. כדי לאפשר מעבר אל המשכו של הגן הארכאולוגי מחוץ לחומת העיר העתיקה העות'מאנית, פרצו החופרים שער מלאכותי בחומה, במקום שבו ניצב בעבר שער 'ארמון 2'.
מרכז דוידסון

בקצהו הדרום-מערבי של הגן הארכאולוגי, בתוך שרידי קומת המרתף של 'ארמון 2' האומיי, הוקם בשנת 2001 מוזיאון ארכאולוגי. המוזיאון נקרא על שם נדבן יהודי-אמריקני שמימן את הקמתו, ומוצגים בו ממצאים בני תקופות שונות שנתגלו ברחבי הגן הארכאולוגי ובסביבתו. תצוגת הממצאים היא בסדר כרונולוגי, החל מימי בית שני, ועד סוף התקופה המוסלמית הראשונה.
ראו גם

הכותל המזרחי
לקריאה נוספת

רייך רוני וביליג יעקב, "חפירות ליד הר הבית ו"קשת רובינסון" בשנים 1996-1994", קדמוניות 117
גבע הלל, "חידושים במחקר ירושלים בשנות ה-90", קדמוניות 122
מזר אילת, "העפל בירושלים בתקופת בית ראשון", עידן 15
הערות שוליים

↑  Yuval Baruch, EXCAVATIONS AT THE ‘TRIPLE GATE’ OF THE TEMPLE MOUNT, JERUSALEM YUVAL BARUCH AND RONNY REICH, Atiqot, 85 2016
↑  Yuval Baruch, On the enlarging of the Jerusalem Temple Mount in the late Second Temple period
| הר הבית |
| --- | --- | --- |
| מבני הר הבית | מסגד אל-אקצא • כיפת הסלע • אורוות שלמה • כיפת השלשלת • כיפת שלמה • כיפת הרוחות • כיפת הדקדוק • כיפת העלייה • המינרטים בהר הבית • הכוס • מוזיאון האסלאם |  |
| הר הבית בדתות המונותאיסטיות | הר הבית ביהדות • הר הבית בנצרות • הר הבית באסלאם |  |
| הכותל המערבי | שער קיפונוס • רחבת הכותל המערבי • הכותל הקטן • קשת רובינסון • שער ברקלי • קשת וילסון • שער וורן • שער המוגרבים • שער השלשלת • שער הטהרה • שער מוכרי הכותנה • שער הברזל • שער המשגיח • שער בני ע'ואנימה • מנהרות הכותל |  |
| הכותל הדרומי | שערי חולדה • השער הכפול • העופל • הגן הארכאולוגי ירושלים |  |
| הכותל המזרחי | שער הרחמים • שער שושן |  |
| הכותל הצפוני | שער טדי • השער החשוך • שער הסליחה • שער השבטים |  |
| מבנים בהר בעבר | בית המקדש הראשון • בית המקדש השני • מקדש הורדוס • מקדש יופיטר • בית המקדש של יוליאנוס |  |
| מבנים מתוכננים בעתיד | מעלית הכותל • הרכבל לכותל • בית המקדש השלישי |  |
| עליית יהודים להר הבית | כניסה להר הבית (הלכה) • הגבלת כניסה להר הבית |  |
| שונות | הסטטוס קוו בהר הבית • זיהוי מקום המקדש • פגיעה ארכאולוגית בעתיקות הר הבית |  |
| אתרי העיר העתיקה של ירושלים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 : 
שערי ירושלים
 שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • השער החדש • שער יפו • שער ציון • שער האשפות • שער הרחמים • שערי חולדה: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: sh2023001738 
הכותל הדרומי, שערי חולדה והסטיו המלכותי בדגם ירושלים של סוף ימי בית שני, מוזיאון ישראל
מדרגות חולדה
דגם של בליסטרה רומאית. מוצב בעיר העתיקה במרכז דוידסון ליד הכותל הדרומי
ג'ון מארק איינסלי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביולי 1963 (בן 61) קרו, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  מודלין קולג', Royal Grammar School Worcester 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר האימפריה הבריטית 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ון מארק איינסלי (באנגלית: John Mark Ainsley, נולד ב-9 ביולי 1963) הוא זמר טנור לירי בריטי. ידוע בקולו הגמיש ויכולתו הבימתית, נערץ במיוחד הודות לביצועו את יצירות המוזיקה הבארוקית ושל
מוצארט. מאוחר יותר פנה גם לתחום המוזיקה של המאה ה-20, כמו האופרות של הנצה (השתתף בשתי בכורות של יצירותיו), ינאצ'ק ובריטן.
ילדותו ושנות לימודיו

ג'ון מארק איינסלי נולד בקרו (Crewe) צ'שייר במשפחתם של כומר אנגליקני ושל מורה.
בילה רוב ילדותו בווסטר והתחנך בבית הספר היסודי המלכותי במקום. באותה תקופה התחיל לשיר במקהלת המתנדבים של קתדרלת ווסטר. המשיך לימודיו במכללת מודלין באוקספורד. התקשה להסתגל לנוקשות המסגרת
האקדמית ועזב את המכללה, למרות שהצליח בבחינות. המשיך בלימודי המוזיקה באופן פרטי, במשך חמש שנים, אצל אנתוני רולף ג'ונסון ושר בטקסי ה"כרייסט צ'רץ'" Christ Church. לאחר מכן השתלם בשיקגו אצל דיינה פורלאנו שנשארה זמן רב מורתו ומדריכתו.
דיסקוגרפיה

לג'ון מארק איינסלי דיסקוגרפיה עשירה ברפרטואר הבארוקי והקלאסי, כמו כן כוללת לידר גרמנים ושירים אנגליים.
מבחר דיסקים:
מקהלות אופרה מפורסמות - 1989 - אי אמ איי
מוצרט - דון ג'ובני - 1992 - ל'אואזו ליר ( 3 דיסקים)
מונטוורדי - אורפאו - 1992 - ל'אואזו ליר (2 דיסקים)
בריטן - גלוריאנה - 1993 - דקה ( 2 דיסקים)
ברליוז - האופרה "בני טרויה" - 1994 - דקה ( 4 דיסקים)
מנדלסון - אליאס - 1995 דקה הרמוניה מונדי ( 2 דיסקים)
בריטן - חלום ליל קיץ - 1996 - פיליפס ( 2 דיסקים)
מוצרט - המיסה הגדולה בסי ינור - 1999 - דקה
ברליוז - רקוויאם וכו' - 2000 (2 דיסקים)
ברליוז - ילדותו של כריסטוס L' Enfance du Christ - וכו - 2000 - דקה (2 דיסקים)
באך - המיסה בבי מינור - 2002 - פיליפס ( 2 דיסקים)
ברליוז - שמונה סצנות מפאוסט וכו' - 2003 - דקה
היידן - עונות השנה - 2005 - אמס (2 דיסקים)
מנדלסון -2005- "אליאס", "פאולוס", "חלום ליל קיץ" - הרמוניה מונדי (5 דיסקים)
"L'Invitation au voyage" (שירי דליב ודופרק - 2006 -היפריון
"The Lion hearted king" - עם להקת "הקולות הגוטים" - 2007 - הליוס
הנדל - שאול - 2007 - פיליפס (3 דיסקים)
הנדל - אלסינה - 2007 - פאראו (3 דיסקים)
באך - הפסיון לפי יוחנן - 2007 - בריליאנט קלסיקס (2 דיסקים)
פינצי - A Young Man's Exhortation - 2007 - נקסוס
ינאצ'ק - זכרונות מבית המתים - 2008 - דויטשה גרמופון
קריסימי - אורטוריה "יונה", "יפתח" וכו' - 2008 - בריליאנט קלסיקס
בטהובן - המיסה בסי מז'ור - 2008 - לסו ליב
הנדל - בתוך 30 הדיסקים The masterworks "יצירות המופת" 2009
באך - קנטטות - 2008 - הליוס
פרסים ואותות הוקרה

פרס הפסטיבל מינכן - על ביצוע התפקיד אורפאו
2007 - פרס לזמר של החברה הפילהרמונית המלכותית הבריטית
הערות שוליים

↑  Jolly, Grove Music Online
↑  Telegraph, February 2008
↑  Photos at helenmaybanks.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312018705171  PLWABN: 9810690088105606  BIBSYS: 1019865  BnF: cb139381092 (data)  CANTIC: a19326439  CiNii: DA08801138  GND: 128576642  ISNI: 0000 0001 0916 1028  LCCN: no89021011  LNB: 000100027  MusicBrainz: 19672b19-3fdf-473c-b690-c7adf354665c  NKC: xx0011372  NLK: KAC2020M3509  NTA: 097802042  RERO: 02-A002913087  SNAC: w6pg1zmw  SUDOC: 083048952  VIAF: 74041433   WorldCat (עם VIAF): 74041433
הקפיצה הגדולה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  האחים כהן
 הופק בידי:  איתן כהן
 תסריט:  ג'ואל ואיתן כהן, סם ריימי
 עריכה:  תום נובל 
 שחקנים ראשיים:  טים רובינס  ג'ניפר ג'ייסון לי  פול ניומן צ'ארלס דרנינג
 מוזיקה:  קרטר בורוול 
 צילום:  רוג'ר דיקינס 
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Silver Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 במרץ 1994
 משך הקרנה:  111 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט חג המולד, סרט קומדיה, סרט דרמה 
 תקציב:  40,000,000 דולר
 הכנסות:  2,816,518 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   hudsuckerproxy
 פרסים:  פרס מבקרי הסרטים הלונדוני (עריכה קולנועית)   פרס מבקרי הסרטים בלוס אנג'לס (עריכת ההפקה)
 דף הסרט ב־IMDb
 
הקפיצה הגדולה (The Hudsucker Proxy, תרגום מילולי: מיופה הכח של הדסאקר) הוא סרט קומדיה משנת 1994 של האחים כהן שנכתב במשותף עם סם ריימי. הסרט מציג, כפארודיה, את קלות-הדעת בה דברים נעשים בחברות גדולות, ומספר זאת דרך המצאת ההולה הופ.
עלילת הסרט

נורוויל בארנס, צעיר שאפתני, אך תמים, שסיים בהצטיינות בית ספר לעסקים בעיירה קטנה, מגיע לניו יורק כדי להתחיל לעבוד ולהוציא לשוק רעיון מהפכני (הולה הופ). לאחר שכל העבודות שהוא מוצא דורשות ניסיון, שאין לו, הוא הולך נואש לבית קפה, וכשיוצא ממנו מוצא מודעה בעיתון: "דרוש עובד דואר, אין צורך בניסיון, שעות עבודה רבות, שכר נמוך". בארנס, שכאמור, לא מצא עבודה אחרת, קופץ על ההזדמנות ומתקבל לעבודה.
לאחר ההתאבדות של ווארינג האדסאקר, מייסד ונשיא התאגיד הגדול "הדסאקר תעשיות", חבר המנהלים של החברה, ובראשם סגן הנשיא סידני מאסברגר, מכין תוכנית להורדת מחירי המניות כדי שיוכלו לקנות אותן בזול עם יציאתן לשוק: מועצת המנהלים תמנה לנשיא טיפש גמור שלא מבין בעסקים ורק יוריד את ערך מניות החברה, וכך המניות יהיו זמינות עבורם בזול. באותו הזמן מתבקש בארנס למסור מכתב כחול למאסברגר. לפני שהוא מספיק להעביר לו את המכתב, בארנס מצית בטעות שריפה במשרדו של מאסברגר וגורם לנפילתו אל מחוץ לחלון המשרד, אך מצליח להציל אותו. מאסברגר מבין שהוא מצא את הטיפש שחיפש וממנה את בארנס לנשיא החברה.
לאחר שבארנס מתמנה לנשיא הוא ממנה למזכירתואת איימי ארצ'ר. הוא לא יודע שארצ'ר היא עיתונאית חוקרת, שמנסה לגלות מדוע מונה אדם חסר ניסיון לנשיא של האדסקר תעשיות. בהמשך הם מתאהבים.
למורת רוחם של חבר המנהלים, הדסאקר הופכת לחברה מצליחה עוד יותר, כאשר המנהל-הבובה שמינו, ממציא את ההולה הופ אשר הופך ללהיט. במקביל ההצלחה עולה לבארנס לראש והוא הופך למנהל טיפוסי. ארצ'ר שהתאהבה בבארנס הנאיבי, מאוכזבת מהשינוי שחל בו ועוזבת אותו. באז, נער המעלית העליז, מגיע יום אחד למשרדו של בארנס ומציג בפניו רעיון מהפכני: קשית שתייה. בארנס מתייחס לרעיון בביטול ועל המקום מפטר את באז. לאחר מכן משכנע מאסברגר את הדירקטוריון לפטר את בארנס בטענה שהוא בלתי שפוי.
בארנס מסולק מהחברה בערב הסילבסטר והולך לכל מסבאה בעיר ושותה מרטיני. הוא לובש את מדי חדר הדואר שלו, יוצא מחלון הקומה ה-44 ומתכוון לקפוץ, אך מתחרט, ובאותו רגע מועד ונופל, עד שמטרים ספורים לפני פגיעתו בקרקע, נעצר שעון החברה על ידי מוזס, מפעיל השעון, והזמן עוצר מלכת. אז מופיע ווארינג האדסאקר כמלאך ומזכיר לבארנס ששכח למסור את המכתב הכחול למאסברגר. במכתב, שנמצא
עדיין בכיס המדים, מורה האדסקר להעביר את כל המניות שלו לנשיא הבא של החברה, קרי בארנס.