stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגדל דמרי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים
 שימוש:  מגורים
 על שם:  י.ח. דמרי בניה ופיתוח 
 כתובת:  רחוב צה"ל 1
 מיקום:  הקריה מע"ר,  אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  2010–2021 (כ־11 שנים)
 מידות
 גובה:  141.52 מטר
 קומות:  41
 קואורדינטות:  31°47′37″N 34°38′25″E﻿ / ﻿31.793641666667°N 34.640155555556°E﻿ / 31.793641666667; 34.640155555556
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אשדוד מוגדלת) מגדל דמרי(למפת אשדוד רגילה) מגדל דמרי(למפת השפלה רגילה) מגדל דמרי(למפת השפלה מוגדלת) מגדל דמרי  he מגדל דמריhe מגדל דמרימפת  __ אשדוד (in English: Ashdod)  __ גן יבנה (in English: Gan Yavne) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה (in English: Hevel Yavne Regional Council) ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה (in English: Be'er Tuvia Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל דִּמְרִי (באנגלית: Dimri Tower) הוא גורד שחקים השוכן במע"ר הצפוני ברובע הקריה ("הסיטי") שבאשדוד, מדרום־מערב למגדלי K. המבנה כולל 41 קומות וגובהו כ-141.52 מטרים.
בניית המגדל החלה בשנת 2010 ונעצרה למשך כמה שנים בעקבות עיכוב בקבלת היתרי בנייה. היא חודשה בשנת 2018. קומת הקרקע של הבניין היא קומת מסחר, 7 הקומות הראשונות משמשות למשרדים ולמרפאה, 33 קומות מעליהן משמשות למגורים, וקומה טכנית נוספת בראש הבניין. במגדל יש 120 דירות.
ראו גם

גורד השחקים הגבוה בישראל
גורדי שחקים בישראל
מגדלי K
הערות שוליים

↑  מגדל דמרי, באתר ארכיון הנדסי עיריית אשדוד, על פי היתר בניה חתום בארכיון ההנדסה של עיריית אשדוד
מלחמת פרו–אקוודור

מלחמת פרו–אקוודור, הידועה גם כמלחמת '41 (בספרדית: Guerra del 41) הייתה מלחמת גבולות בדרום אמריקה בין 5–31 ביולי 1941. עימות זה היה הראשון מבין שלושה סכסוכים צבאיים בין אקוודור ופרו במאה העשרים. בזמן המלחמה כבשה פרו את מחוז אל אורו שבמערב אקוודור, וחלקים מהמחוז האנדי של לוחה. למרות שהאירוע התרחש בזמן מלחמת העולם השנייה הוא לא היה חלק ממנה. אקוודור ופרו לא היו מזוהות או נתמכות על ידי בעלות הברית או מדינות הציר.
הסכם שלום בין הצדדים נכנס לתוקף ב-31 ביולי 1941 בריו, וב-1942 פרו הסיגה את כוחותיה לחלוטין משטח אקוודור. עם זאת, המחלוקת לגבי השטח לא נפתרה והשתיים חזרו להילחם ב-1995.
היסטוריה > רקע

הסכסוך בין אקוודור לפרו החל ב-1840, ונגע לשאלה האם הטריטוריה של אקוודור נמשכת גם אחרי רכס האנדים עד נהר המרניון. כבר ב-1829 פרו נלחמה ברפובליקת קולומביה הגדולה, שבאותו זמן כללה את השטחים שבמחלוקת ובסופו של דבר הגיעו הצדדים להסכמי גבולות. לאחר שהופרדה אקוודור מקולומביה הגדולה, טענה פרו שההסכמים אינם חלים עם אקוודור בשל ההיפרדות. ב-1859 ו-1860 אקוודור ופרו נלחמו על טריטוריה בגבול האמזון, אך בשל מלחמת אזרחים באקוודור, זו התקשתה לבסס קשרים דיפלומטיים עם שאר מדינות היבשת, כולל פרו. ב-1887 נחתם הסכם בין הצדדים על חלוקת השטח שאמור היה לסיים את הקונפליקט בתיווך מלך ספרד, אך פרו החליטה לבצע בו התאמות והמלך נמנע מלהתערב.
ב-1932–1933 התרחשה תקרית לטיסיה, מלחמה בין פרו לקולומביה על שטח באזור יער האמזונס, שסופו היה בפרוטקול ריו שקבע מחדש את הגבולות בין השתיים. הסדר זה היה בעייתי מצד אקוודור, מכיוון שמצאה את עצמה כעת מוקפת על ידי פרו ממזרח, ומכיוון שכעת ממשלת קולומביה הכירה בשאיפות הטריטוריאליות של פרו כלגיטימיות.
היסטוריה > היערכות למלחמה

ב-1936 הצדדים חתמו על הסכם שמכיר בטריטוריה לפי השליטה של כל מדינה בה דה-פקטו. עם זאת, ב-1938 שתי המדינות העלו טענות מינוריות בנוגע לקו הגבול. באותה שנה התפטר הקבינט האקוודורי מהממשלה על מנת להשתלט על הצבא, ובקיטו נערכו הפגנות נגד פרו.
כתגובה, בכירים בפרו ניסו להרגיע את המצב וטענו שהממשל מתמקד בפיתוח תשתיות ואינו מתכוון לצאת למלחמה, אך בכל זאת כוחות פרואניים נשלחו לאזור הגבול עקב התגברות הכוחות האקוודוריים באותו אזור.
מלחמה

קיימת מחלוקת לגבי השאלה מי ירה את הכדור הראשון. גרסת פרו היא שחיילים אקוודוריים פלשו לפרו במחוז זרומייה, מה שהוביל לקרב בשטח. גרסת אקוודור היא שפרו השתמשה בכך שתקריות גבול ספורדיות הן סיבה מספקת לפלוש לאקוודור כדי להכריח אותה לחתום על הסכם גבולות ברור.
ההתכתשות הראשונה החלה בשבת, 5 ביולי 1941. לפי רשמים פרואניים, חיילים אקוודוריים לתוך עמדת הגבול באגווס ורדס, ופתחו באש על סיור פרואני. לאחר מכן נכנסו 200 חמושים אקוודוריים נוספים שהתקיפו את תחנת המשטרה באותו אזור, והפרואנים מיהרו לשלוח פלוגת חי"ר כדי לדחוף את האקוודוריים חזרה אל מעבר לגבול. הלחימה התפשטה לכל הגבול שלאורך נהר הזרומייה. ב-6 ביולי פרו החלה להפציץ מהאוויר נקודות מאוישות של אקוודור לאורך הגבול.
לאחר מכן המשיכו הצדדים בתקיפות הדדיות משתי גדות הזרומייה, עד שפרו שלחה כח של 13,000 חיילים לפלוש למחוז אל-אורו, אזור בו הוצבו כ-1,800 אקוודוריים בלבד. חיל האוויר הפרואני המשיך בהפצצות על ערים נוספות באקוודור, וסיפק סיוע אווירי לכוחות השריון של פרו, שכללו טנקים מתוצרת צ'כיה וצנחנים כשכבשו את עיר הנמל פורטו בוליבר. זו הייתה הפעם הראשונה שנעשה שימוש מבצעי בצנחנים באמריקה.
נשיא אקוודור קרלוס אלברטו ארויו דל ריו ביקש הפסקת אש שנכנס לתוקף ב-31 ביולי 1941. עם זאת, אקוודור המשיכה בלוחמת גרילה נגד הפולשים הפרואניים.
כתוצאה מהלחימה, פרו כבשה כמעט לחלוטין את אזור החוף של מחוז אורו, וערים נוספות במחוז האנדי של לוחה, וזאת בנוסף לכך שהדפה את אקוודור אל מעבר לגבול הנהר השנוי במחלוקת.
בשנת 1942 הצדדים חתמו על פרוטוקול ריו וקבעו מחדש את הגבולות, כאשר פרו הסכימה להסיג את כוחותיה מאקוודור, עם זאת, בזמן הנסיגה נמשכו התקפות הגרילה נגד פרו וחיילים המשיכו להיהרג.
לאחר המלחמה

פרוטוקול ריו לא קבע את הגבול מחדש באופן מוחלט, והשאיר מצב גבול של כ-78 ק"מ בעמימות, מה שהוביל למשברים דיפלומטיים וצבאיים בין פרו ואקוודור ב-50 השנים שלאחר מכן. ב-1960, נשיא אקוודור חוסה מריה ולסקו הכריז על כך שפרוטקול ריו אינו תקף, כיוון שנחתם בזמן שפרו כבשה את אקוודור ובעצם גרמה לה לחתום תחת איומים, אך בפרו התייחסו להצהרות אלו כעניין שנועד לגרוף הון פוליטי בלבד.
ב-1981 שתי המדינות התכתשו פעם נוספת במה שכונה "מלחמת פקישה" וב-1995 ב"מלחמת סנפה", שרק לאחריה הצליחו הצדדים ליישב לחלוטין את הסכסוך, וחתמו על הסכם שלום מוחלט ב-1998.
מגדל גייט טאוור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים, בניין משרדים, מעבר 
 מיקום:  אוסקה
 מדינה:  יפן 
 מפעיל:  TKP Corporation 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1989–1992 (כ־3 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1992 
 מידות
 גובה:  71.9 מ' 
 גובה מעל פני הים:  71.9 מ' 
 קומות:  16 
 קואורדינטות:  34°41′53″N 135°29′22″E﻿ / ﻿34.698031°N 135.489529°E﻿ / 34.698031; 135.489529
 אתר רשמי
 he
 
מגדל גייט טאוור (ביפנית: ゲートタワービル) הוא גורד שחקים ובניין משרדים בן 16 קומות באוסקה, יפן. המגדל, שנבנה ב-1989–1992, ידוע בכך שכביש איקדשי (אנ') (כביש 11) עובר בין הקומה החמישית לקומה השביעית של המגדל. על גג המגדל יש מנחת מסוקים.
היסטוריה

מאז תקופת מייג'י המוקדמת, לבית עסק שעסק בייצור עץ ופחם היה זכויות קניין על חלקת האדמה, שבה המגדל קיים כיום. ב-1983, אושר פיתוח מחדש של השטח, אך ללא קבלת היתר בנייה, בשל תכנון מתקדם של הכביש המהיר. בעלי זכויות הקניין סירבו לכך, ונהילו משא ומתן עם תאגיד הנשין, האחראי על בניית הכביש, למשך כ-5 שנים.
אף על פי שבדרך כלל תאגידי כבישים מהירים רוכשים את הקרקע שהם בונים עליה כביש מהיר או מעליה, לא מובטח שלא יועלו בעיות. מסיבה זו, חוקי הכביש המהיר, חוקי תכנון ערים, חוקי שיפוץ ערים וחוקי בנייה עודנו בחלקם ב-1989 כדי לאפשר פיתוח מזורז של כבישים מהירים ומבנים באותו מרחב. מערכת זו תוכננה במקור כדי להקל על בניית כביש הטבעת השני במינאטו, טוקיו, אך בסופו של דבר לא הושם שם. במקום זאת, החוק איפשר לבנות את המעבר בתוך הבניין, ולכן נהפך לבניין הראשון ביפן שכביש מהיר עובר בו. בדרך כלל, כבישים מהירים עדיין בנויים מתחת לאדמה במקרים אלה, ומעבר בבניין הוא אירוע נדיר ביותר.
הערות שוליים

1 2  Schneider, Kate (2014-01-09). "Are these the most outrageous hotel designs ever?". News.com.au. אורכב מ-המקור ב-1 ביולי 2015. נבדק ב-16 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hackl, Martin; Witt, Marco; Bethke, Simon; Beils, Martina (28 בדצמבר 2016). "Verkehrsplanung: Durch dieses Hochhaus führt eine Autobahn" [Transportation planning: An Expressway passes through this sky scraper]. Galileo Magazine (בגרמנית). ProSieben (397). ארכיון מ-2022-10-15. נבדק ב-2022-05-22. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Verkehrsplanung: Durch dieses Hochhaus führt eine Autobahn [Transportation planning: An Expressway passes through this sky scraper]. Galileo Lunch Break (בגרמנית). אורכב מהמקור ב-2022-05-22. נבדק ב-2 בינואר 2020. {{cite AV media}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: bot: original URL status unknown (link)
↑  "El Gate Tower Building de Osaka, o cuando las autopistas atraviesan edificios". Japonismo (בספרדית). 2014-10-14. ארכיון מ-2016-08-23. נבדק ב-16 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Isaac, Hamza (2014-12-10). "10 Bizarre Buildings And Their Fascinating Histories". Gizmodo. ארכיון מ-2017-12-01. נבדק ב-16 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
מודל (סטטיסטיקה)

בסטטיסטיקה, מודל הוא תיאור מתמטי של תהליך הסתברותי שממנו התקבל מדגם, המגלם בתוכו אוסף של הנחות לגבי התהליך. במקרים רבים, המודל הסטטיסטי מייצג את התהליך שייצר את הנתונים במידה ניכרת של הפשטה.
המודל הסטטיסטי מורכב ממשפחה של התפלגויות הסתברות התואמות להנחות המגולמות בו, מתוך הנחה שלפחות חלק מההתפלגויות דומות מספיק להתפלגות שממנה נדגמו הנתונים. התפלגויות ההסתברות הכרוכות במודלים סטטיסטיים הן מה שמבדיל בין מודלים סטטיסטיים לבין מודלים מתמטיים אחרים, שאינם סטטיסטיים.
המודל הסטטיסטי מוגדר בדרך כלל על ידי משוואות מתמטיות שמעורב בהם משתנה מקרי אחד או יותר ואולי גם משתנים שאינם מקריים. מתוך כך אומרים לפעמים כי המודל הסטטיסטי הוא "ייצוג פורמלי של תאוריה"
מודל סטטיסטי עומד בבסיסה של כל בדיקת השערות וכל אמידה סטטיסטית. באופן כללי יותר, מודלים סטטיסטיים הם אחד מיסודותיה של ההסקה הסטטיסטית.
הגדרה

באופן פורמלי, מקובל להגדיר מודל כזוג הסדור  (S,{\mathcal {P}}), כאשר  S הוא מרחב כל התצפיות האפשריות (או: מרחב הנתונים), ו- {\mathcal {P}} הוא אוסף התפלגויות הסתברות על  S. בהקשרים מסוימים, עשויים לוותר על הציון המפורש של  S, וקוראים מודל סטטיסטי לאוסף  {\mathcal {P}}.
ניתן להבין הגדרה זו, תחת ההנחה שיש התפלגות הסתברות "אמיתית" המשויכת לתהליך שיצר את הנתונים שהתקבלו. במקרה זה, מסמנים ב- {\mathcal {P}} קבוצה (של התפלגויות) אשר מכילה התפלגות שהיא קירוב מספיק טוב של ההתפלגות האמיתית.  {\mathcal {P}} לא חייבת בהכרח להכיל את ההתפלגות האמיתית, ובפועל היא מכילה אותה רק לעיתים נדירות. אכן, כפי שטענו ברנהם ואנדרסון, "מודל הוא הפשטה או קירוב של המציאות, ולכן איננו משקף את כלל המציאות" – ומכאן מגיעה גם האמרה: "כל המודלים שגויים".
לקבוצה  {\mathcal {P}} כמעט תמיד יש פרמטר סטטיסטי שמשמש לה כאינדקס:  {\mathcal {P}}=\{P_{\theta }:\theta \in \Theta \}. הקבוצה  \Theta  מגדירה את הפרמטרים האפשריים של המודל. בדרך כלל, דורשים מהפרמטריזציה של  {\mathcal {P}} שתהיה חד-חד-ערכית: כל זוג פרמטרים השונים זה מזה מהווים אינדקס להתפלגויות שונות. כלומר, בהכרח  P_{\theta _{1}}=P_{\theta _{2}}\Rightarrow \theta _{1}=\theta _{2}. במקרה כזה אומרים שהמודל ניתן לזיהוי.
דוגמה

נניח אוכלוסייה של תלמידי בית ספר, כך שגילם של הילדים באוכלוסייה מתפלג באופן אחיד. גובהו של כל ילד קשור באופן סטוכסטי לגילו: למשל, אם ילד הוא בן 7, זה משפיע על הסיכוי של הגובה שלו להיות מטר וחצי. ניתן להציג את מערכת היחסים הזו בצורת מודל רגרסיה ליניארית, למשל:
כאשר  h_{i} הוא גובהו של התלמיד ה- i,‏  a_{i} הוא גילו,  b_{0} הוא החיתוך של קו הרגרסיה עם הציר האנכי (הקו  a=0)‏,  b_{1} הוא פרמטר שיש להכפיל בו את הגיל כדי לקבל תחזית לגובה, ו- \epsilon _{i} הוא איבר שגיאה. המודל מניח שניתן לנבא את גובהו של תלמיד על ידי גילו, עד כדי שגיאה כלשהי.
מודל קביל חייב להיות עקבי עם כל הנתונים. לפיכך, הקו ישר ( h_{i}=b_{0}+b_{1}\cdot a_{i}) לא יכול להיות המשוואה עבור מודל הנתונים, כי הוא אינו מתאים בדיוק לכל הנתונים – התאמה תתקיים רק אם כל הנתונים נמצאים בדיוק על הקו. לכן, כדי שהמודל יהיה תואם לכל הנתונים, משוואת המודל כוללת גם איבר שגיאה  \epsilon _{i}.
כדי לבצע הסקה סטטיסטית, יש קודם כל להניח לאיזו משפחה של התפלגויות הסתברות שייך איבר השגיאה  \epsilon _{i}. למשל, ניתן (ולפעמים מקובל) להניח כי  \epsilon _{i} הם משתנים מקריים נורמליים שווי-התפלגות בלתי-תלויים (לשם הקיצור: ש"ה ב"ת), בעלי תוחלת 0. במקרה זה, למודל יש 3 פרמטרים:  b_{0},  b_{1}, והשונות של ההתפלגות הנורמלית ( \sigma ^{2}).
ניתן להגדיר את המודל באופן רשמי בצורה  S כדלקמן: מרחב הנתונים של המודל,  (S,{\mathcal {P}}), הוא קבוצת כל הזוגות (גיל, גובה) האפשריים. כל ערך אפשרי של  \theta =\left(b_{0},b_{1},\sigma ^{2}\right) קובע התפלגות על  S; נסמן את התפלגות זו ב- {\mathcal {P}}. אם  \Theta  היא קבוצת כל הערכים האפשריים של  \theta , אז  {\mathcal {P}}=\{P_{\theta }:\theta \in \Theta \}. קל לבדוק שפרמטריזציה כזו היא ניתנת לזיהוי.
המודל נקבע על ידי: (א) קביעה של  S, (ב) קביעת כמה הנחות רלוונטיות עבור  {\mathcal {P}}. בדוגמה לעיל, מניחים כי ניתן לקרב את הגובה כפונקציה ליניארית של הגיל וכי השגיאות של הקירוב מתפלגות נורמלית והן בלתי-תלויות. הנחות אלו מספיקות כדי לקבוע את  {\mathcal {P}}, כנדרש.
ממדי המודל

נניח מודל סטטיסטי  (S,{\mathcal {P}}) ונסמן  {\mathcal {P}}=\{P_{\theta }:\theta \in \Theta \}. נאמר כי המודל הוא פרמטרי אם הממד של  \Theta  סופי. באופן פורמלי, מסמנים  \Theta \subseteq \mathbb {R} ^{k}, כאשר k הוא מספר חיובי ( \mathbb {R}  מציין את שדה המספרים הממשיים; באופן עקרוני, ניתן להשתמש גם בקבוצות אחרות במקומו). כאן, k נקרא הממד של המודל.
למשל, אם נניח כי הנתונים מגיעים מהתפלגות גאוסית חד־ממדית, אז אנו מניחים כי
בדוגמה זו, הממד k שווה ל-2.
כדוגמה נוספת, נניח כי הנתונים הם אוסף של נקודות (x, y), אנחנו מניחים שההתפלגות שלהם מתוארת על ידי קו ישר עם סטיות נורמליות שוות-התפלגות בלתי-תלויות (עם תוחלת אפס). במקרה כזה, הממד של המודל הסטטיסטי הוא 3: נקודת החיתוך של הקו, השיפוע של הקו, והשונות של הסטיות.
אם הממד של  \Theta  אינו סופי, אומרים שהמודל הוא לא-פרמטרי או א-פרמטרי. למשל, במודל שמניח שלנתונים יש צפיפות הסתברות רציפה על קטע  {\mathcal {I}}, אז  \Theta  היא קבוצת כל הפונקציות הרציפות על הקטע ( C^{0}\left({\mathcal {I}}\right)), שהיא בעלת ממד אינסופי.
סטטיסטי מספיק

כל פונקציה של המדגם שאינה תלויה בפרמטר נקראת סטטיסטי. אומרים שסטטיסטי  T הוא מספיק, אם ההתפלגות המותנית של הנתונים בסטטיסטי היא קבועה ביחס לפרמטרים של המודל.
אינטואיטיבית, סטטיסטי הוא מספיק עבור מודל, אם הערך של הסטטיסטי מכיל את כל המידע לגבי ההתפלגות שממנה נלקח המדגם.
משפחות מודלים > מודלים מעריכיים

מודלים רבים ניתן לכתוב בצורה
ובכלל זה, מודלים שמבוססים על הרבה התפלגויות "מפורסמות", כמו ההתפלגות הנורמלית והתפלגות פואסון.
משפחות מודלים > מודל רגרסיה

מודל שמטרתו לזהות יחס בין קבוצת משתנים ("מסבירים") למשתנה אחר ("מוסבר") נקרא מודל רגרסיה. לרגרסיה צורות רבות, אבל הנפוצה והמפורסמת מביניהן היא רגרסיה ליניארית (ראו דוגמה לעיל), שמניחה שהמשתנה המוסבר הוא פונקציה ליניארית של המשתנים המסבירים.
לקריאה נוספת

Davison A.C. (2008), Statistical Models, Cambridge University Press.
Freedman D.A. (2009), Statistical Models, Cambridge University Press.
Helland I.S. (2010), Steps Towards a Unified Basis for Scientific Models and Methods, World Scientific.
Kroese D.P., Chan J.C.C. (2014), Statistical Modeling and Computation, Springer.
Stapleton J.H. (2007), Models for Probability and Statistical Inference, Wiley-Interscience.
הערות שוליים

↑  קנת בולן (Kenneth A. Bollen), לפי ציטוט של הרמן אדר [Herman J. Adèr]).‏(Adèr 2008, p. 280)
↑  McCullagh 2002.
↑  Burnham & Anderson 2002, §1.2.5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4121722-6  NKC: ph126064
כנסיית סן פבלו (סרגוסה)

כנסיית סן פבלו (בספרדית: Iglesia de San Pablo) היא כנסיית רובע קתולית בעיר סרגוסה באראגון שבספרד. כנסיית סן פבלו מכונה הקתדרלה השלישית של סרגוסה. היא ממוקמת בין רחובות סן בלאס וסן פבלו, בשכונת סן פבלו (הידועה גם בשם אל גנצ'ו) של עיר זו, והיא המבנה הראשון שהוקם בעיר בסגנון גותי-מודחארי. המבנה מתוארך לסוף המאה ה-13 והמחצית הראשונה של המאה ה-14. מאז הקמתה עברה הכנסייה הרחבות רצופות במאות ה-15 וה-16 כדי לענות על הצרכים הדמוגרפיים של שכונת סן פבלו, שאוכלוסייתה גדלה בהדרגה.
כבר בתקופת ימי הביניים התגוררה בשכונת סן פבלו כמעט אותה כמות של תושבים כמו במרכז הישן של העיר המוקף חומה. מסיבה זו, היה הכרח בשנת 1284 להרוס את המבדד הרומנסקי העתיק של סן בלאס ולבנות כנסייה חדשה, שתושלם לפני אמצע המאה ה-14.
מגדל סן פבלו
חלל הכנסייה
הכיפה
קפלת סן פדרו וסן פבלו
קפלת סן מיגל
חלק התחתון של המגדל כפי שנשקף מ"לה קלאוסטרה"
קפלת בתולת העמוד
זוהי כנסייה בעלת פרופורציות גדולות בזכות ההרחבות הרבות שעברה במהלך השנים, שיצרו חלל מורכב ומגוון. בתחילה היא כללה ספינה אחת שבין תמוכותיה שכנו קפלות שהסתיימה במבנה מצולע.
במאה ה-15 נוספו לה שתי ספינות צדדיות, ואיתן שולב המגדל המחובר בעקרון למסד המבנה המקורי, והוא כיום שקוע בתוך הכנסייה. עם זאת, הכנסייה המשיכה לעבור שינויים והרחבות עד המאה העשרים.
מגדל מודחאר המתומן של הכנסייה התפרסם כאחת הדוגמאות הטובות ביותר למגדל מודחאר בעיר. בחלקו הפנימי יש שני מבנים קונצנטריים שביניהם נמצא גרם המדרגות שבקצהו נשקף נוף פנורמי של סרגוסה.
הקישוט מאחורי המזבח
בפנים בולט הקישוט מאחורי המזבח, שנעשה על ידי דמיאן פורמנט (ספ') במאה ה-16. בשנת 1931 הוכרזה הכנסייה כמונומנט לאומי, ויחד עם כנסיות אחרות בעיר, במחוז סרגוסה ובעיר טרואל היא מוגדרת מ-2001 כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו, חלק מאתר המורשת "אדריכלות מודחאר באראגון".
היסטוריה

במאה ה-14 הייתה כנסיית סן פבלו מבנה עם ספינה בודדת ובה ארבעה קטעים המכוסים על ידי קמרונות צלעות, שבין התומכות שביניהם היו קפלות צרות עם קמרון חבית מחודד לרוחב הספינה היחידה. קצה הספינה הסתיים באפסיס מצולע בן חמש פאות. בקירות נפתחו חלונות אוגיביים, אחד לכל קטע ולכל פאה של האפסיס.
לחזית הכנסייה הוצמד מגדל בסגנון מודחאר שבנייתו הושלמה לפני שנת 1343. בפינות חזית הכנסייה הוקמו שתי תומכות עגולות מסיביות.
ההרחבה העיקרית של כנסיית הקהילה התקיימה במאה ה-15. תוספת שתי ספינות צדדיות, זו שבצד הצפוני צרה הרבה יותר. קטעים אלה הקיפו את כל מבנה הלבנים המקורי, שהמשיך עד הקצה כאילו הוא אמבולטוריום, בצד השני של האפסיס המצולע והקיף את המגדל. בדרך זו שולבו האפסיס והמגדל במבנה הלבנים החדש. כך, הקפלות הקטנות ששכנו בין תומכות נעלמו והפכו לחללי מעבר בין הספינה לבין הקפלות הצדדיות. בחלקים החדשים שולבו גם קמרונות צלעות פשוטים.
מבחוץ בולטת החזית בצד הצפוני המשקיף אל רחוב סן בלאס וגם היא תוארכה למאה ה-15. סגנון גותי ומפוסל באלבסטר. השער מכונה פוארטה דה לה טרמונטנה (Puerta de la Tramontana, "השער מעבר להר") או פוארטה דל סנטו קריסטו (Puerta del Santo Cristo, "שער ישו הקדוש"), והוא מורכב מדלת עם קשת נמוכה שקועה, הנשענת על שני משקופים עם כותרות בסגנון קרדינה, שעל צלעותיהן ישנם פסלים של פטרוס הקדוש ופאולוס הקדוש תחת חופות בסגנון גותי.
מעל הדלת יש טימפנון ובו מפוסלת דמותו של ישו הנוצרי במרכז התבליט, שבאגפיו פסליהם של יוחנן המטביל והבתולה ומצדדיהם פסליהם של בלזיוס הקדוש וקדוש אחר שלא זוהה בוודאות. כולם מכוסים בחופות. סגנון השער כולו קשור לזה של קתדרלת וסקה (אנ').
בשנת 1594 החל חידוש של שער זה, שהוסיף מרזבים גדולים מעץ המגולפים במוטיבים של הרנסאנס, עבודותיו של האמן מסונרו אנטון דל פראדו (Mazonero Anton Prado) ובניהולו הכללי של הבנאי הראשי פדרו פוסטר (Pedro Fuster).
מאוחר יותר, מהמאה ה-16 עד המאה ה-18, נפתחו עוד קפלות באגף הדרומי של הכנסייה. הראשונות, בסגנון הרנסאנס, מחופות בקמרונות צלעות משולשות, וזו שליד דלת הגישה בצד ימין (הכניסה הראשית הנוכחית) בקמרונות בצורת כוכב. השאר, כבר בסגנון רנסאנס ובארוק מלא, מכוסים בכיפות על פנדנטיבות המסתיימים בפנסים להארה.
גם קישוט הפנים שופץ. בשנת 1571 שופצו חלונות הכנסייה על יד האומן חואן דה מיראסו (Juan de Miraso), שקישט בעיטורים של עבודות גבס בסגנון הרנסאנס.
בנוסף לכל אלה, נפתח בשנת 1587 שער חדש, הכרחי לאחר השיפוץ מחוץ לכנסייה, שהפך לכיכר הנוכחית של סן פבלו. השער מכונה פוארטה דל פוסל (Puerta del Fosal), ובהמשך, פוארטה דה לוס אחוסטיסיאדוס (Puerta de los Ajusticiados, "שער המוצאים להורג").
את השער הראשי הנוכחי, "פוארטה דה סן פבלו" (Puerta de San Pablo), בצד הדרומי החלו לשפץ במאה ה-17, שלב שאליו שייכת הקשת החצי-מעגלית כשפסלה של גבירתנו של העם (Nuestra Señora del Pópulo) בחלקה העליון, שוכנת בגומחה. מאוחר יותר, בסוף המאה ה-18 (בין 1795 ל -1798) הושלם מבנה השער על ידי סגירתו בקשת חצי מעגלית גדולה שקועה. כשבצדי הקשת פילסטרים טוסקניים מחורצים התומכים באנטבלטורה של מטופות. בצדדים נוספו שני פילסטרים חלקים ובראשם כדים. המכלול כולו כוסה באבן.
מגדל הפעמונים

המגדל המתומן בנוי משני מגדלים פנימי וחיצוני המשולבים אחד בתוך השני. במרחב שביניהם נמצא גרם המדרגות. גם בניין הכנסייה וגם בניין המגדל עשויים לבנים, כשעל הקירות החיצוניים של המגדל יש עיטורים בסגנון מודחאר של קוצים, קשתות מחודדות ואפריזים מעוינים.
הקומות התחתונות אינן נראות מבחוץ, מכיוון שהן שקועות בתוך הכנסייה, אבל ניתן לראות את הקישוטים שעליהן מתוך החלק הפנימי בכנסייה המכונה "לה קלאוסטרה" (La Claustra, "הקלויסטר"). בקומה החמישית יש פתח עיוור (כלומר מדומה) של קשת מחודדות ובה פעורים שני חלונות תאומים בכל אחד משמונה הצלעות של המגדל. בקומה השישית יש עבודות תחרת אבן מעוינת ושלושה חלונות בכל צד ובקומה האחרונה, המתוארכת למאה ה-17 יש שני חלונות על ריבועי אריחים מכל צד.
המכלול כולו מסתיים בצריח (שופץ בשנת 1849 על ידי חוסה ירסה אי מיניאנה (José Yarza y Miñana)) בצורת פירמידה חרוטית מסוגננת ביותר עם כדור בראשה על מבנה כיפה מתומן קטן.
הקישוט מאחורי המזבח

אחד החלקים הבולטים בכנסיית סן פבלו הוא ללא ספק הקישוט מאחורי המזבח הראשי. הוא הוזמן בשנת 1515 מדמיאן פורמנט (ספ'), האמן האחראי גם לקישוט מאחורי המזבח בבזיליקה של גבירתנו של העמוד (ספ'), והוא הושלם בשנת 1518. הוא מגולף בעץ מוזהב כשחלקים ממנו צבועים. הוא בנוי מרצועה רוחבית ומעליה חמש רצועות אנכיות, המרכזית רחבה וארוכה יותר. החללים שבין הרצועות כוללים בליטות עם פסלים תחת חופות גותיות. עם זאת, הסגנון של הקישוט מאחורי המזבח הוא רנסאנסי.
בחלק התחתון של הרצועה המרכזית שוכנת דמותו של ראש הכנסייה, השליח פאולוס הקדוש, בתוך גומחה כפסל בודד. מעליו חלון המשקיף אל המשכן, כמקובל מהקישוט מאחורי המזבח של קתדרלת סלבדור דה סרגוסה, מהמאה ה-15. בחלל העליון של הרצועה המרכזית מפוסלת צליבת ישו.
תבליטים עם נושא הפסיון של ישו מופיעים על הרצועה האנכית וסצנות מחייו של פאולוס הקדוש מתוארות ברצועות הצדדיות. בשנת 1524 יצר פוסטרו חואן ויירטו (fustero Juan Vierto) את הדלתות של הקישוט, שצוירו בשנת 1596 על ידי חרונימו דה מורה (Jerónimo de Mora) ואנטוניו גלסראן (Antonio Galcerán) עם סצנות מהבשורות שצוירו בגריזיי על הצד החיצוני, ושל מות הקדושים של פטרוס ופאולוס בצד הפנימי.
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות

אלמנטים נוספים בכנסייה זו הראויים לציון הם עבודות הכסף של מזבח הקפלה הראשי או המקום המקודש ויצירות אמנות אחרות הקשורות בה, בית המקהלה בסגנון הרנסאנס ואוצרות אמנות אחרים בכנסייה זו, שרבים מהם שוכנים בתוך הקפלות.
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות > המקום המקודש

מאחורי המשכן של המזבח הראשי נמצא ציור שמן על לוח עץ של חרונימו קוסידה (Jerónimo Cósida), צייר רנסאנס בסגנון מנייריסטי מאמצע המאה ה-16. הנושא שלו הוא העיבור ללא חטא, כשבאגפיו שלושת האבות של הברית הישנה ואבות הכנסייה.
עבודת הכסף המכסה את חזית המזבח בולטת מעל לכל, והושלמה בשנת 1720 על ידי חוסה גודו (José Godó) ועוזרו ברנרדו גארו (Bernardo Garro). היא כוללת את עריפת הראש של פאולוס הקדוש יחד עם נושאים אחרים: פטרוס הקדוש, הבתולה של העם, יוחנן כותב הבשורה, והתנצרותו של פאולוס הקדוש. באגפים מפוסלים דמויותיהם של בישופים מסוימים.
בקצה המזרחי של הכנסייה נשמרו לוחות אריחים צבעוניות מהסוג שיוצר בסדנאות של העיירה מואל (ספ') באראגון, עבודותיו של אלחוס דה אלבורחה (Alejos de Alborge) משנת 1571, יצרן אריחים אמן מהעיירה מריה דה ורבה (ספ').
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות > חדר תשמישי הקדושה

במקום המקודש, משמשים כמה חדרים שנבנו עבור חדר תשמישי הקדושה בפינה הדרומית-מזרחית של הכנסייה, מימין לקצה המזרחי של הכנסייה. דלת הגישה עשויה בגבס, יצירה מהמאה ה-16, שבחלקה העליון יש מדליון עם דמותו של פאולוס הקדוש.
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות > בית המקהלה

בית המקהלה נוצר בניהולו של חרונימו קוסידה בין השנים 1569 ל-1572, והוא כולל מושבי אבן ועוגב בהשראת אלו של קתדרלת סלבדור דה סרגוסה. שני האלמנטים הם עבודה של האחים חואן קרנוי ופרנסיסקו קרנוי. משנת 1727 עד 1752 נסגר העוגב עם סורג הברונזה הנוכחי. הזמנת הפסלים במכירה הפומבית הוזמנה על ידי חוסה דה גויה, אביו של הצייר הידוע פרנסיסקו דה גויה.
המקום המקודש, בית המקהלה, חדר תשמישי הקדושה והקפלות > הקפלות

הקפלות להלן מתחילות בצד ימין של המקום המקודש (האגף הדרומי של הכנסייה החל בקצה) ולכיוון הכניסה: