stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואל סירקיש
בניו ותלמידיו

לב"ח היו שני בנים רבנים מאשתו ביילא:
הרב יהודה לייב שהיה דיין בקרקוב ואב בית דין בחנטשין
הרב שמואל צבי הירש אב בית דין בפינטשוב ואביו של רבי אריה יהודה לייב סירקיש, אשר חיבר שו"ת בשם "שאגת אריה"
חתניו היו:
הרב דוד הלוי סגל (הט"ז)
הרב יהודה זעלקי מזייא אשכנזי - דיין בקרקוב
נשיא מדינת ישראל זלמן שזר היה הדור החמישה-עשר של סירקיש (לא ידוע מאיזה צד)
בין תלמידיו היו:
רבי מנחם מנדל קרוכמל בעל שו"ת צמח צדק (אין להחליפו עם שו"ת צמח צדק לאדמו"ר מחב"ד)
רבי צבי הירש קלויזנר שהיה אב בית דין בלבוב ולובלין
רבי גרשון אשכנזי מחבר ספר "עבודת הגרשוני" (שנשא בזיווג ראשון את נכדתו)
רבי צבי כץ, מחבר ספר "עטרת צבי" על אורח חיים ו"נחלת צבי" על אבן העזר
ספריו > בית חדש

ספרו המפורסם ביותר של רבי יואל הוא פירושו על הארבעה טורים הנקרא "בית חדש" או ב"ח, ומודפס לרוב לצד דברי הטור מול פירוש בית יוסף. בפירושו זה עוסק המחבר בהרחבות וביאורים על הטור, ולעיתים קרובות דן בפירושו גם על דברי ה"בית יוסף" על הטור. בעוד הבית יוסף מתמקד בבירור מקורות הטור מהגמרא והראשונים ודן בהכרעה בפסיקת ההלכה, דן הבית חדש יותר בחידושי הלכות והגהות, וביישוב דברי הטור.
ספריו > הגהות הב"ח

הגהות על התלמוד הבבלי העוסקות בעיקר בענייני נוסחאות (השוואת תאורים מקבילים במקורות שונים, ציון השמטות מנוסחאות ישנות, הצעת תיקוני נוסח לקטעים מוקשים), אך כוללות לעיתים גם פירושים.
בין הסימונים המקובלים בהגהות:
הד"א - הוא דיבור אחד = דיבור המתחיל אחד בדברי רש"י שפוצל בטעות על ידי המדפיס.
הס"ד - הוא סוף דיבור = שני דיבורי המתחיל בדברי רש"י שאוחדו בטעות על ידי המדפיס.
צ"ל - צריך להיות = פירושו הצעת הגרסה הנכונה לדעת הב"ח.
נ"א - נוסחאות אחרות = אין פירושו מחייב תיקון גרסה אלא רק הפניית תשומת הלב לכך שקיימת נוסחא אחרת. דוגמה לכך ניתן למצוא בהבדל נוסחאות בין שתי מסכתות שונות אשר הב"ח כותב בכל אחד מהם הערה שבמסכת השנייה הנוסח שונה.
ס"א - ספרים אחרים = דומה לנ"א.
נ"ב - נכתב בצידו = פתיחה לפירוש עצמאי של הב"ח.
כמו כן, חיבר הב"ח הגהות על הרא"ש ועל הרי"ף.
ההגהות הועתקו מתוך הש"ס של בית הכנסת בבעלז עליו רשם הב"ח את הגהותיו בתקופת כהונתו כרב העיר. הש"ס היה קיים עד השואה, ותשעה כרכים ממנו שרדו ונמצאים היום בספריה הלאומית. בהזדמנות מסוימת הוא נכרך וקוצצו שולי הדפים ונחסרו קטעים קטנים מכתב היד. במצב זה הוא עמד לפני המעתיקים, והושלם בהשערה, ולכן לפעמים ישנן טעויות מוכחות בלשונו.
להרחבה ראו: י"ש שפיגל, עמודים בתולדות הספר העברי-הגהות ומגיהים, הוצ' אונ' ב"א, ר"ג תשס"ה, עמ' 341–370.
ספריו > ספרים נוספים

בנוסף לזה חיבר הב"ח את הספרים הבאים:
שו"ת הב"ח - שו"ת הכולל שני חלקים:
שו"ת הב"ח - הישנות - הלכות תערובות וממונות.
שו"ת הב"ח - החדשות - תשובות בנושאים שונים.
משיב נפש - פירוש על מגילת רות. לבוב תרל"ו, יצא מחדש בהוצאת מוסד הרב קוק תשפ"ב.
ביאורי הב"ח לספר פרדס רימונים של ר' משה קורדובירו, מכון מנחת ישראל, ירושלים תשנ"ט.
חידושי הב"ח על הש"ס, ב' כרכים, הוצ' עוז והדר, תשס"ז.
דרכו בחינוך ילדים

הרב סירקיש תמך בהוראת התנ"ך כולו. הוא גם תמך בהוראת דקדוק עברי כולל לוח הפעלים (זמנים, גזרות ובניינים) ובהוראת חשבון. הורה שלא לאפשר הכנסת ילד ללימוד גמרא לפני בחינה על ידי שלושה אנשים האם הלימוד מתאים לו.
עיסוקו בקבלה

בחיבוריו ההלכתיים ניכרת בקיאותו בספר הזוהר ובספרי הקבלה, בולט במיוחד היחס אל הקבלה באחת מתשובותיו: "המלעיג על דברי חכמים ומדבר דופי על חכמת הקבלה שהוא מקור התורה ועיקרה וכולה יראת שמים דפשיטא דחייב נידוי". בנוסף לכך חיבר פירוש על ספרו הקבלי של הרמ"ק פרדס רימונים. למרות זאת הכריע שאין לפסוק כפי הקבלה במקום שדין התלמוד או מנהג העולם הוא להפך. "אין עוברין על דין התלמוד מפני שהוא כך על פי הקבלה", ו"אין לנו לנהוג מנהגינו על דרך הקבלה כל שהוא נגד מסקנת התלמוד", ו"אין אנו נוהגים על פי הקבלה כל שהוא נגד הדין".
הנצחתו

על שמו רחוב בתל אביב יפו בשם "רחוב בית חדש" ולעיתים נקרא "רחוב הרב יואל סירקיש".
לקריאה נוספת

רב צעיר, תולדות הפוסקים, נ"י תש"ח, כרך ג' עמ' 122–126.
הרב שמואל קלמן מירסקי, בין שקיעה לזריחה, ירושלים-ניו יורק, תשי"א, עמ' 139–162.
פנחס סירקיס, ספר הב"ח, ת"א תשמ"ד.
איסר קליגר, משלחנם של אחרונים, תשמ"ה, עמ' מ"ה
אימפרסיוניזם

שדרות מונמארטר (1897), ציור של קאמי פיסארו.
אימפרסיוניזם היא תנועה אמנותית שרווחה באירופה, ובעיקר בפריז, במאה ה-19, בין השנים 1865–1880 והשפיעה לא רק על האמנות החזותית, כי אם גם על המוזיקה והספרות.
שמה של התנועה נגזר מציורו של מונה: 'התרשמות (impression): זריחה' (1872). ראשי התנועה היו מאנה, מונה, פיסארו, סיסלי ורנואר. האימפרסיוניסטים ציירו בעיקר תחת כיפת השמים. במשיכות מכחול קלות בצבעים בהירים, ובמינימום קווים, הם ביקשו להנציח אפקטים בני חלוף של אור ותנועה.
במוזיקה, השם אימפרסיוניזם נקשר למלחינים דביסי, ראוול, דליוס, באקס, אלבניז, ורספיגי.
האימפרסיוניזם הושפע מהספרות ובעיקר מהמשוררים הסימבוליסטים ורלן, בודלר ומלארמה.
ההיסטוריה של התנועה האימפרסיוניסטית > הרקע להקמת התנועה האימפרסיוניסטית > המאה ה-19 כעידן "מודרני"

לפני המאה ה-19, ציירים או עוזריהם היו צריכים לטחון חומרים צבעוניים מוצקים, ולהמיס אותם במים או שמן כדי ליצור תמיסות נוזליות או משחתיות, שאפשר לצייר בהן בעזרת מכחול, ולאחר מכן לערבבם על לוח צבעים כדי לקבל את הגוון הרצוי. זו הייתה אחת הסיבות שרוב מלאכת הציור נעשתה אז בסדנאות ולא ברחוב או בטבע. הדבר השתנה כששפופרות מתכת קטנות ולחיצות, המכילות צבע שמן מוכן מראש, בשלל גוונים, יוצרו בייצור המוני. זאת בעקבות המצאתו של הצייר האמריקני, ג'ון רנד (John G. Rand), בשנת 1841. המצאה זו הפכה את מלאכת הציור לקלה ולניידת בהרבה משהייתה קודם לכן. המומחים מונים המצאה זו כאחד הגורמים להתפתחות אופנות הציור החדשות במחצית השנייה של המאה ה-19, בעיקר האימפרסיוניזם.
המאה ה-19 בצרפת היוותה כר פורה להתפתחותן של תנועות אמנות שונות. לצד תנועות שאמנותן הייתה בעלת אופי "אקדמי" המאמצת את האידיאלים ואת רוח העבר, כגון הנאו-קלאסיציזם, התפתחה מגמה חוצת מדיה, המדגישה את רוח הזמן.
אחד מן הדוברים הבולטים של מגמה זו היה המשורר ומבקר האמנות שארל בודלר, אשר הצביע על הצורך באימוץ נושאים בני רוח הזמן. "יש שפע של נושאים פואטיים ומופלאים בחיי פריז", כתב בודלר בעקבות ביקורו ב"סלון" של שנת 1846, המופלא מקיף אותנו ומרווה אותנו כמו האוויר, אך אנו איננו רואים אותו". במאמרו "צייר החיים המודרניים", אשר התפרסם בעיתון "לה פיגארו" בשנת 1863, הגדיר את יעודו של הצייר ה"מודרני" כשילוב שבין החולף והזמני, לבין הקבוע והבלתי משתנה.
חלק מרכזי בתחושת ה"מודרניות" סופק על ידי התקדמות טכנולוגית ששינתה את פנייה של החברה הצרפתית במהלך המאה. בין אמצעים אלו בולטים אמצעי התחבורה הציבורית החדשים ובראשם הרכבת, שתחנותיה הופיעו ברחבי פריז וצרפת. המצאה טכנולוגית נוספת שהשפעותיה על האמנות היו מרחיקות לכת הייתה המצאת הצילום. הצילום, שהחל להתפתח כאומנות מסחרית במחצית המאה, סיפק לציבור יכולת להשיג תמונות דיוקן במחיר שווה לכל נפש. בנוסף החלו להופיע גם תצלומי נוף עירוניים שבלטו בקומפוזיציות הדינאמיות שלהם, ובחיתוכים דרמאטיים של הדימוי המצולם.
ביטויים ראשונים של שינוי בגישה האמנותית בצרפת ניתן למצוא בקבוצה של ציירים שפעלו סביב מחצית המאה והקדישו חלק ניכר מעבודתם לתיאור הטבע והנוף. ציור הנוף העיד על הרצון לחירות ושחרור, בעיקר על רקע העובדה שז'אנר ציורי זה נחשב בעיני ה"אקדמיה" הצרפתית לסוגה אמנותית נחותה. גוסטב קורבה וציירים חברי "אסכולת ברביזון" כגון ז'אן-בטיסט קאמי קורו, תאודור רוסו ואחרים יצרו בשנים אלו דימוי נוף הלקוח משולי הערים, על גבי בדים קטנים באופן יחסי, שהתאים לאופיה של הבורגנות הצרפתית בת התקופה. אמן נוסף שהשפיע על חברי הקבוצה היה הצייר אדואר מאנה, שעבודותיו הציגו את חיי הבורגנות של העיר.
ההיסטוריה של התנועה האימפרסיוניסטית > הרקע להקמת התנועה האימפרסיוניסטית > תאוריית הצבע של שוורל

מקור השפעה חשוב עבור האמנים האימפרסיוניסטים היה פיתוח תאוריית האור על ידי מישל שוורל. שוורל שהיה כימאי צרפתי פרסם בשנת 1839 חיבור בשם "ניגוד סימולטאני של צבעים" (De la loi du contraste simultané des couleurs et de l'assortiment des objets colorés) ובו פירט תאוריה של צבע הדנה באופן הקליטה של צבעים על ידי הצופה. התאוריה שניסח שוורל, המבוססת גם על עבודתם של חוקרים קודמים לו, מיינה את הצבעים בהתאם לגוון לטונאליות. בנוסף הוא פירט סדרה של ניגודים אשר בעזרת הנגדתם ניתן להדגיש את איכותו של כל צבע וצבע. שוורל בדק את ההשפעה הפסיכולוגית היוצרת ניגוד בין "צבעים משלימים" וגילה כי "שום צבע לא נראה בדיוק כפי שהוא, כאשר הוא נמצא בשכנות עם צבע אחר" אף על פי ששוורל ערך הרצאות רבות ובהן הסביר את תורתו בפני הציבור, התווך בין תורתו לבין הקבוצה האימפרסיוניסטית נעשה בעיקר על ידי חיבוריו הפופולריים של שארל בלאנק, שכיהן כפרופסור באקדמיה בקולז' דה פרנס ופרסם מאמרים בכתב העת "גאזט דה בוזאר".
באופן מעשי התאוריה של שוורל ובלאנק הציעה לציירים לשלב בין "טונאליות", שנועדה לשמש כמצע תשתית לציור המגדיר את האזורים הכהים והבהירים של הדימוי (בהתאם לאור והצל) לבין "צבע לוקאלי" המגדיר את הגוון של אזור מסוים בדימוי. במקום לערבב צבע מסוים יכלו הציירים להניח זה לצד זה גוונים שונים ולהשתמש באפקט הפיזיולוגי של הראייה כדי ליצור דימוי מדויק יותר.
הפיסול האימפרסיוניסטי

הפיסול ה"סלוני" וה"אקדמי" של המאה ה-19 נטה לעבר נטורליזם קיצוני, תוך אימוץ נושאים וצורות הצגה מן הפיסול היווני והרומי, לעיתים תוך התאמת הדמויות לחיי היום יום של התקופה. במחצית המאה ה-19 החלו לפעול כמה פסלים אשר שינו נטייה זו ויצרו פיסול בעל כמה מאפיינים חדשניים. בין אמנים אלו ניתן לציין את פסליו הקריקטוריסטים של אונורה דומייה ואת פסליו המאוחרים של אמה-ז'ול דאלו (Aimé-Jules Dalou).
אף על פי שהתנועה האימפרסיוניסטית מזוהה עם תחום הציור, חלק מאמני הקבוצה עסק גם בתחום הפיסול. סגנון הפיסול שאפיין את חברי הקבוצה נטה להדגיש את חומריותו של האובייקט הפיסולי, ואת התנועה וחלוף הזמן. אחד הפסלים הראשונים שיצרו חברי הקבוצה היה פסלו של אדגר דגה "רקדנית קטנה בת ארבע עשרה" (1880), ואשר הוצג בתערוכה האימפרסיוניסטית של שנת 1881. הפסל מציג נושא האופייני ליצירתו של דגה - מחול ורקדניות. בשונה מסדרות הציורים שלו בנושא זה, מכיל הפסל מאפיינים ונטייה לנטורליזם. הדבר מתבטא בעיצובו משעווה צבועה ומהוספת אובייקטים ממשיים המעניקים לדמות מידה של אותנטיות - השיער וחצאית הבלט. לאחר מותו של דגה, בשנת 1917, התגלו בסטודיו שלו עוד כ-150 פסלי דמויות נוספים, העשויים חומר או שעווה, והשונים באופיים מיצירה זו. מבין פסלים אלו כשבעים ושלושה מפסלים נוצקו בברונזה.
דגה עיצב דמויות אלו תוך ניסיון ללכוד את תנועת הגוף החולף. בחלק מן הדמויות נזקק הצופה להתבונן ביצירה מכמה זוויות מבט שונות, בכך שבר דגה את החזיתיות והסטאטיות של הפיסול הניאו קלאסי. רבות מדמויות אלו הן רקדניות המתוארות בתנוחות ריקוד שונות. הגוף המפוסל מעוצב בגושיות, תוך הדגשת החומריות שלו ומגע ידו של הפסל. אפקט זה מדגיש את האופן שבו נופל האור על האובייקט הפיסולי.
אמן אימפרסיוניסטי נוסף שעסק בפיסול היה פייר-אוגוסט רנואר. כמו פסליו של דגה גם פסליו של רנואר הרחיבו את קשת הנושאים של הפיסול. פסלוני הדמויות שיצר הציגו דמויות נטולות הירואיות, העוסקות בפעילות יומיומית. החל משנת 1910 התמקד רנואר בפיסול עקב החמרת דלקת המפרקים שלקה בה. לשם עיצובם נעזר רנואר באסיסטנט בשם רישאר גווינו, שיצר את הדמויות על פי הנחיותיו. מבין דמויות אלו ידועה בעיקר "מים: כובסת קטנה כורעת" (1916), המציגה שילוב בין נושא ז'אנר לבין נושא אלגורי.
למרות פעילותם החלוצית של דגה ורנואר, היה זה הפסל אוגוסט רודן אשר השתמש במאפייני אמנות הקבוצה האימפרסיוניסטית ויצר מהם סגנון פיסולי קוהרנטי שהשפעתו ניכרת בפיסול של המאה ה-20. בעוד שבפסליו כגון "מסכת האיש בעל האף השבור" (1864-1863) או "שועי העיר קאלה" (1888) ניכר העניין של רודן בתיאור אקספרסיבי של הגוף וחומריותו, הרי בעבודות אחרות בולטת גם הנטייה לקיטוע של הדמויות וליצירת פסל חופשי בחלל הניתן לצפייה מכל עבריו.
אימפרסיוניזם במוזיקה

אסכולה מסוימת במוזיקה הצרפתית של מפנה המאה העשרים נקראת כיום לעיתים קרובות בשם "אימפרסיוניזם", משום שהיא נתפסת כקרובה ברוחה לאידאולוגיה של הציור האימפרסיוניסטי. מוזיקולוגים רבים אינם מסכימים לכינוי זה, וגם דביסי וראוול, הנחשבים למייצגים הנאמנים ביותר של האימפרסיוניזם במוזיקה, התנגדו נחרצות לשימוש במילה. ה"צבע" האימפרסיוניסטי ("צבע" במוזיקה מתייחס לשילוב של האלמנט ההרמוני עם אלמנט התזמור) תמיד מעורפל וחושני; לרוב עושה שימוש בסולמות המטשטשים כל זהות טונאלית - סולם הטונים השלמים, הסולם הפנטטוני והסולם האוקטטוני (שמקורם בסין וביפן, בהתאמה) ובסולם הכרומטי. מבחינת תזמור, באימפרסיוניזם משתמשים לעיתים קרובות בכלים בעלי צליל כהה ורך - קרן אנגלית, אבוב, חליל, נבל, ויולה, וכן באפקטים "פעמוניים". המלחינים הבולטים ביותר של זרם זה היו דביסי וראוול. יש המשייכים גם את פורה, שוסון, דיפארק ופרנק לזרם זה. המלחין הפולני קארול שימנובסקי נחשב לנאו-אימפרסיוניסט, או פוסט-אימפרסיוניסט.
אמנים אימפרסיוניסטים בולטים בתחום האמנות החזותית

קלוד מונה
אדואר מאנה
פייר-אוגוסט רנואר
אלפרד סיסלי
אדגר דגה
ברת' מוריזו
פרדריק באזיל
מארי קאסאט
קאמי פיסארו
אווה גונזלס
לקריאה נוספת

סטפני רחום (עורכת), אימפרסיוניסטים ופוסט אימפרסיוניסטים - ציור ופיסול מאוסף מוזיאון ישראל, כתר הוצאה לאור, 2006.
רוס קינג, משפט פריס, תרגמו מאנגלית יותם פלדמן ונעמי כרמל, הוצאת דביר, 2010.
אימפרסיוניסטים, עם הקדמה מאת קליו בל, הוצאת פיידון, לונדון.
Melvin Friedman, Stream of Consciousness : a Study in Literary Method, Yale University Press, New Haven, 1955,
Fulcher, Jane. Debussy and His World. Princeton: Princeton University Press, 2001.
Britannica, The Editors of Encyclopaedia. "Impressionism". Encyclopedia Britannica, 4 Feb. 2020, https://www.britannica.com/art/Impressionism-music. Accessed 28 June 2022.
הערות שוליים

↑  בודלר, שארל, צייר החיים המודרניים, ספריית פועלים, תל אביב, עמ' 54.
↑  ראו: גאלן-קללה-סירן, יאנה, "מבשרי האימפרסיוניזם הצרפתי", בתוך: סטפני רחום (עורכת), אימפרסיוניסטים ופוסט-אימפרסיוניסטים - ציור ופיסול מאוסף מוזיאון ישראל, הוצאת כתר, 2006, עמ' 17.
↑  טונאליות - מידת הטוהר שלהם, כלומר מידת הערבוב עם שחור או לבן.
↑  התרגום מתוך: בלס, גילה, הצבע בציור המודרני, רשפים, תל אביב, 1996, עמ' 44.
↑  Thomas, Denis, The Age of the Impressionist, Viscunt Books, 1988, p. 120.
↑  "סלון הדחויים" (Salon des Refusés) הוקם בשנת 1863, לאחר שנפוליאון השלישי החליט כי הציבור יהיה רשאי לצפות בעבודות שהאקדמיה דחתה. בין העבודות שהוצגו בסלון זה הייתה העבודה "ארוחת בוקר על הדשא" מאדואר מאנה ו"נערה בלבן" מאת ג'יימס מקניל ויסלר.
↑  Thomas, Denis, The Age of the Impressionist, Viscunt Books, 1988, p. 12.
↑  Moskowitz, Ira; Sérullaz, Maurice (1962). French Impressionists: A Selection of Drawings of the French 19th Century. Boston and Toronto: Little, Brown and Company; Rewald, John (1973). The History of Impressionism (4th, Revised Ed.). New York: The Museum of Modern Art; Moffett, Charles S. (1986). "The New Painting, Impressionism 1874–1886". Geneva: Richard Burton SA.
↑  מצוטט בתוך: בלס, גילה, הצבע בציור המודרני, רשפים, תל אביב, 1996, עמ' 68.
↑  ראו: מרקוס, רות, פיסול בקו ובחלל, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 41-42.
↑  ראו: מרקוס, רות, פיסול בקו ובחלל, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2003, עמ' 42.
↑  ראו: סטפני רחום (עורכת), אימפרסיוניסטים ופוסט אימפרסיוניסטים - ציור ופיסול מאוסף מוזיאון ישראל, הוצאת כתר, 2006, עמ' 88-92.
| זרמים באמנות |
| --- | --- | --- |
| אמנות העת העתיקה | יוון העתיקה • רומא העתיקה • מצרים העתיקה • הסהר הפורה |  |
| אמנות ימי הביניים | אמנות מרובינגית • אמנות קרולינגית • אמנות רומנסקית • אמנות גותית • ביזנטיון |  |
| הרנסאנס | מנייריזם |  |
| אמנות מזרחית | אמנות סינית • אמנות יפנית |  |
| אמנות העת החדשה | בארוק • רוקוקו |  |
| אמנות מודרנית | נאו-קלאסיציזם • רומנטיציזם • פרה-רפאליטים • אר נובו • אר דקו • ריאליזם (אמנות) • פוינטיליזם • אימפרסיוניזם • פוסט-אימפרסיוניזם • נאו-אימפרסיוניזם |  |
| אמנות המאה ה-20 וה-21 | אמנות מופשטת • קוביזם • אקספרסיוניזם • פוטוריזם • קונסטרוקטיביזם • סוריאליזם • אקספרסיוניזם מופשט • פוביזם • פופ ארט • אופ ארט • נאו-גאו • דאדא • אסתטיקת יחסים |  |
פורטל האמנות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540797705171  BnF: cb11939183f (data)  GND: 4026679-5  LCCN: sh85064664  LNB: 000051405  NKC: ph121040 
דאגרוטיפ של שדרות דו-טמפל (1837) מאת לואי ז'אק מנדה דאגר
"גשר" (1872) מאת אלפרד סיסלי
"תחנת סן לזאר" (1877) מאת קלוד מונה
אדואר מאנה, ארוחת בקר על הדשא – הציור השנוי במחלוקת, אשר חולל את האימפרסיוניזם בציור.
"התרשמות, זריחה" (1873) מאת קלוד מונה.
"רקדנית ספרדייה" (אזור שנת 1885) מאת אדגר דגה, גובה 46.3 ס"מ
ארוחת בוקר בבית הסירה מאת רנואר
בלשנות

בַּלְשָׁנוּת או לשונאות (ובלעז לִינְגְּוִויסְטִיקָה) היא חקר שפה טבעית אנושית, וחקר היכולת האנושית להשתמש בשפה. אדם העוסק בחקר זה נקרא בלשן או לשונאי.
מקור המונח

המונחים "בַּלְשָן" ו"בַּלְשָנוּת" מקורם במדרש על השמות "מָרְדֳּכַי בִּלְשָׁן", המופיעים בין שמות האנשים ששבו מגלות בבל ליהודה בימי עזרא ונחמיה. חז"ל קראו את המילים "מרדכי בִּלשן" כמתייחסות לאדם אחד ולא לשניים, וזיהו אותו עם מרדכי היהודי. בתלמוד הבבלי נדרש השם בִּלְשָׁן ככינוי למרדכי, ששלט בשפות רבות והשתמש בהשוואה בין לשונות להסקת פרשנות המילים:
דאמר רבי יוחנן: אין מושיבים בסנהדרין אלא בעלי חכמה, בעלי מראה, בעלי קומה, בעלי זקנה, בעלי כשפים ויודעים שבעים לשון, שלא תהא סנהדרין שומעת מפי התורגמן אלא דהוה בייל לישני ודריש (רש"י: בולל ומערבב הלשונות), והיינו דכתיב במרדכי בלשן.
בימינו מקובל המונח "בלשנות" כחלופה עברית למונח הלועזי לינגוויסטיקה (באנגלית: Linguistics).
בלשנות מסורתית ובלשנות מודרנית

ההבחנה המרכזית היא בין בלשנות מסורתית לבלשנות מודרנית.
הבלשנות המסורתית היא בעיקרה בלשנות דיאכרונית: היא עוסקת בחקר ההיסטוריה של השפה ובהתפתחותה לאורך זמן, תוך חיפוש קשרים "משפחתיים" בין שפות וחקר ההיסטוריה של מילים בשפות שונות. הבלשנות המודרנית, לעומת זאת, נוטה לגישה סינכרונית: היא מתמקדת בניתוח המערכת הלשונית בנקודת זמן נתונה. הגישה הסינכרונית יעילה במיוחד בחקר רכישת השפה על ידי ילדים - לילדים הרוכשים את שפת-אמם אין גישה להיסטוריה של השפה והם נאלצים להתמודד עם המערכת הלשונית כפי שהיא בזמן נתון.
הבלשנות המסורתית היא לעיתים קרובות נורמטיבית: היא שואפת להגדיר נורמות לשימוש נכון בשפה, בין השאר על סמך הידע ההיסטורי שנצבר במחקר הדיאכרוני. הבלשנות המודרנית, לעומת זאת, מניחה שאין זה מתפקידו של החוקר לקבוע נורמות - תפקיד הבלשן, כפי שתופשת אותו הבלשנות המודרנית, הוא לתאר ולהבין את התופעות הקיימות, כמו בתחומים רבים אחרים של המדע. כשם שפיזיקאים, למשל, אינם מנסים להכתיב חוקי פיזיקה אלא להבין את החוקים הקיימים, כך גם הבלשן מנסה להבין ולתאר את מצבה של השפה. לכן הבלשנות המודרנית היא דסקריפטיבית (תיאורית), ולא נורמטיבית.
הבלשנות המודרנית החלה להתפתח בתחילת המאה ה-20, תחילה בזרם הסטרוקטורליסטי, ואחר-כך בזרם הגנרטיבי. הבלשנות המודרנית צמחה במידה רבה מתוך מדעי החברה, כלומר מתוך חקר ההתנהגויות האנושיות. הוויכוח המפורסם בין נועם חומסקי לבין פרדריק סקינר שהוליד את הבלשנות הגנרטיבית, היה למעשה ויכוח בתחום הפסיכולוגיה, ובלשנים מסורתיים כמעט שלא היו מעורבים בו. אף על פי כן, ככל שהתקדם המחקר במסגרות החדשות, נעשה שימוש הולך וגובר במידע שנצבר במסגרת המסורתית ובמושגים שהתפתחו בה. הבלשנות המסורתית ממשיכה להתקיים גם במקביל לבלשנות המודרנית.
חלוקת שפות לפי משפחות

החלוקה המסורתית של שפות לפי משפחות לוקה בפשטנות מסוימת, כיוון שהיא מניחה שכל שפה היא גלגול ישיר של שפה קדומה אחת, וכן כיוון שהיא מניחה שקיימת הפרדה ברורה בין שפות. בפועל אין הדברים ברורים כל כך, ולעיתים רבות ההחלטה האם ניבים הם סגנונות שונים של אותה השפה או שתי שפות שונות היא קשה ומעוררת ויכוחים רבים (ראו למשל שפות סיניות). כמו כן ויכוחים רבים מתגלעים בין חוקרים לגבי שיוך של לשון זו או אחרת לשפה מסוימת, ואף לגבי הגדרת המשפחות עצמן. עם זאת מדובר בשיטה נוחה המאפשרת לראות בקלות קשרים בין שפות שונות.
באתר ethnologue ישנה רשימה מקיפה של לשונות העולם, שלפיה משפחות השפות הגדולות ביותר מבחינה כמותית, הן:[דרושה הבהרה]
שפות הודו אירופיות
שפות אפרו-אסיאתיות
שפות ניגר-קורדופניות
שפות אוסטרונזיות
שפות סינו-טיבטיות
שפות נילו-סהריות
שפות אוטו-מנגאות
שפות אוסטרליות
שפות אוסטרו-אסיאתיות
שפות ספיק-ראמו
שפות דרווידיות
שפות אצטקו-טנואיות
שפות חוי-סאן
שפות טראנס-גינאה-החדשה
כמו כן, קיימות עשרות משפחות שפות נוספות, קטנות יותר, וכן עשרות שפות מבודדות.
ראו גם

בלשנות מודרנית
בלשנים ולשונאים
רשימה של שפות
הערות שוליים

↑  ספר נחמיה, פרק ז', פסוק ז'
↑  ethnologue
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529216105171  BNE: XX525047  BnF: cb11932194d (data)  GND: 4074250-7  HDS: 008273  LCCN: sh85077222  LNB: 000047485  NDL: 00562334  NKC: ph115153
השושלת הקרולינגית

|   |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הפרנקית
 בית האב:  שבטים גרמאניים 
 אתניות:  פרנקים
 
השושלת הקרולינגית (ידועה גם בשם "הקרלובינגים" או "הקרלינגים") הייתה משפחת מלוכה פרנקית שמוצאה בשבטי פפין וארנולף. השם "קרולינגים" בא מהשם של קרל מרטל. המשפחה גיבשה את כוחה בסוף המאה ה-7 והפכה למחזיקת התפקיד מאיור דומוס, התפקיד החשוב ביותר בחצר המלך שתחת הנהגת המשפחה הפך מתפקיד ממונה לתפקיד העובר בירושה לבני המשפחה, ובכך לשליטים למעשה של הפרנקים. בשנת 751 השושלת המרובינגית, ששלטה עד אז בפרנקים מתוקף זכות, נושלה מזכות זו עם הסכמת האפיפיור והאצולה, ופפין הגוץ, המלך הראשון מהשושלת הקרולינגית, הוכתר למלך הפרנקים.
היסטוריוגרפיה מסורתית ראתה בתפיסת המלוכה הזו של הקרולינגים תוצר של צבירת כוח ארוכה שהודגשה עם הניסיון הנמהר לתפוס את הכתר דרך כילדברט המאומץ. אולם כיום תפיסה זו מקובלת פחות, וההכתרה בשנת 751 נתפסת כתוצר שאיפותיו של אדם אחד, פפין עצמו, ושל הכנסייה, שתמיד חיפשה אחר מגינים חילוניים חזקים ואחר חיזוק השפעתה בעולם החילוני.
השליט הקרולינגי החשוב ביותר היה קרל הגדול, שהוכתר בשנת 800 כקיסר הרומאים על ידי האפיפיור. באופן מסורתי הצעד נראה על ידי היסטוריונים כניסיון להחיות מחדש את האימפריה הרומית המערבית, אולם לאחרונה יש המפקפקים בכך ומצביעים על העובדה שהכתרתו של קרל לא שינתה דבר מהותי בסדרי ממלכתו והתארים הקיסריים שניתנו לו היו לשם הגדלת כבודו ויוקרתו והכרת תודה מצד האפיפיור לאו השלישי על שהחזיר אותו לכס האפיפיורות. בהיסטוריוגרפיה מתייחסים לאימפריה שלו כאימפריה הקרולינגית. המנהג הפרנקי (והמרובינגי) המסורתי של חלוקת הירושה בין היורשים נשאר גם בימי הקיסרים הקרולינגים, אולם הרעיון של אי-התחלקות האימפריה גם הוא היה מקובל. המסורת של הקרולינגים הייתה להפוך את בניהם למשנים למלך באזורי האימפריה השונים, אותם הם ירשו עם מות אביהם. לאחר מותו של לואי החסיד, בנו של קרל הגדול, בניו נאבקו על הירושה במלחמת אזרחים שנמשכה שלוש שנים והסתיימה בהסכם ורדן, שחילק את האימפריה לשלוש ממלכות קטנות יותר ובאותו זמן העניק סטטוס אימפריאלי ללותאר הראשון.
הקרולינגים היו שונים מהמרובינגים בכך שהם אסרו על העברה בירושה לילדים בלתי חוקיים, במטרה למנוע מריבות בין היורשים ולהבטיח גבול לחלוקת הממלכה. אולם בסוף המאה ה-9 המחסור ביורשים חוקיים מבין הקרולינגים הצריך את עלייתו לשלטון של ארנולף מקרינתיה, ילד בלתי חוקי של מלך קרולינגי.
הקרולינגים נושלו מרוב ממלכותיהם עד שנת 888. הם המשיכו לשלוט בפרנקיה המזרחית עד שנת 911 ובפרנקיה המערבית לסירוגין עד 987. ענפים זוטרים של השושלת המשיכו לשלוט בורמנדואה ולורן התחתונה אך לא ניסו להחזיר לעצמם את הממלכות והנסיכויות האחרות.
לקריאה נוספת

Pierre Riché, The Carolingians: A Family Who Forged Europe, University of Pennsylvania Press, 1993
רועי כפרי

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1985 (בן 39) ישראל נהלל, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2007 
 מספר צאצאים:  3 
 roykafri.com
 פרופיל ב-IMDb
 
רועי כפרי (נולד ב-12 בנובמבר 1985) הוא קומיקאי, סטנדאפיסט, שחקן, זמר, מוזיקאי, פרסומאי, במאי, ויוצר ישראלי. יוצר בעיקר סרטונים פופולריים ברשת האינטרנט. יצר את הסדרה ניצה ולחם יחד עם ניב מג'ר, פרויקטים מוזיקליים כמו "שירי מרפסת" עם טל טירנגל ואת סדרת הרשת "חתולונובלה".
במהלך השנים יצר כפרי סרטונים ופרסומות, בארץ ובחו״ל, בחלקם גם שיחק והפיק את המוזיקה, את רובם כתב יחד עם שותפו (וחבר ילדותו) גון בן ארי, איתו עובד בימים אלו על סדרה קומית בשם ״יקומות״ עבור ״כאן 11״.
חיים אישיים

כפרי נשוי לסיגל ואב לשלושה ילדים. בן דודה של אימו היה הסופר והפובלציסט מאיר שלו, ודודו הוא חבר הכנסת רם בן ברק. בשנת 2021, לאחר 18 שנות מגורים בתל אביב-יפו, וכן שלוש שנים בברוקלין, חזר עם משפחתו למושב ילדותו, נהלל.
יצירותיו > באינטרנט

2007 - ניצה ולחם (סדרת רשת)
2011 - חתולונובלה (סדרת רשת)
2011 - שיהיה להם כיף במדינה שלהם
2012 - Eight Honeymoon Moments
2012 - כן ניגשתי לעידו (עם וניה הימן וטל טירנגל)
2013 - תור ליאור
2013 - האמת שנפגעתי (ניצה ולחם מארחים את אסי כהן)
2014 - ריב קשה ממש (עם איתי זבולון)
2015 - ריב קשה ממש (עם דאנה איבגי)
2015 - קפטן פינחס
2015 - קרפדיטו (עם גון בן ארי)
2015 - אף אוזן גרוניך (ניצה ולחם מארחים את שלמה גרוניך)
2022 - "יקומות" שני פרקי פילוט לכאן דיגיטל, עם גון בן ארי תחת כאן 11)
2023 - מביים לארץ נהדרת קליפ של ערוץ הכיבוד, לשיר ״ראש בצה״
יצירותיו > פרסומות

2010 - אגד - משחק אינטראקטיבי (עם ניב מג'ר)
2012 - פפסי מקס ביטבוקס
2012 - מיי צ'ק עם בר רפאלי
2012 - משרד הבריאות: מפסיקים לקיים יחסי מין
2013 - סרטון תעמולה בבחירות לכנסת ה-19: עוד רגע והכול מתפוצץ
2013 - סדרת פרסומות לאפליקציה Yevvo
2015 - סרטון תעמולה נגד נתניהו בבחירות לכנסת ה-20: "תודה, שלום." (עם וניה הימן)
2016 - גרסה אינטראקטיבית לפרסומת הסופרבול המשותפת של קוקה-קולה ומארוול קומיקס
2016–2019 - סדרת פרסומות בת 11 פרקים למילקי
2019 - פרסומת לעידוד הצבעה לקראת בחירות 2019
2020 - בימוי פרסומת לקסטרו מודל באפריקה, בכיכובם של רותם סלע, יהונתן מרגי וריף נאמן.
2020 - בימוי סדרת פרסומות לחברת הביטוח "ליברה", בכיכובו של תומר קאפון
2021 - סדרת פרסומות לארכיון החדש של סינמטק ירושלים
2021 - סדרת פרסומות למרכז האקדמי פרס
2021 - פרסומת לגלידת קראנצ' בכיכובו של מרגי
2021 - סרטון גיוס לחברת ארטליסט
2022 - פרסומת לחיתולים בסופר פארם
יצירותיו > טלוויזיה

2012 - פינה של ניצה ולחם בקומדי סנטרל
2013 - בקיצור - פינה בארץ נהדרת
2016 - קלטת הילדים של רועי ונח - פינה בארץ נהדרת
2018 - "מורה פרטי" - טורטלים - פינה בארץ נהדרת
2018 - אורח בתוכנית "טלוויזיה מהעתיד"
2019 - אורח בסדרה "הכל תום"
2020 - אורח בסדרה "ככה זה - עונה 2"
2023 - שירי מרפסת מתאחרים בתוכנית הטלוויזיה ״קארפול קריוקי״ של אודי כגן בערוץ כאן 11
2023 - מביים לארץ נהדרת קליפ של ערוץ הכיבוד, לשיר ״ראש בצה״