stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמרם פרת
ביוגרפיה

עמרם פרת נולד בשנת 1938 בהולנד, אח לאיתמר פרת. בשנת 1939 עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בשנים 1958–1962 למד עיצוב גרפי ב"בצלאל".
בשנות ה–60 עבד במשרד הפרסום "שחם־לבינסון־אילון", שבו עיצב אריזות למוצרים שונים והיה אחראי על קמפיינים למותגים "אתא", "אל על", "הלנה רובינשטיין", "פורד" ו־IBM.
ב-1965 עיצב את כרזת יום העצמאות תשכ"ה, שאותה תיאר: "הכרזה מבטאת את חזון אחרית הימים שלאחר מלחמת העולם השנייה. דגל הבריגדה היהודית ביד הילד, כובע הפלדה ההפוך שאין בו יותר צורך, משמש כעציץ מלא בפרחי פרג אדומים, שפרחו בשדות פלנדריה בו נהרגו רבים מחיילי בנות הברית".
בשנת 1970 זכה בפרס מטעם מוזיאון ישראל, על עיצוב כרזה להפנינג במוזיאון.
עיצב בולים, כרזות וסמלילים רבים, בהם הסמלילים של עיתון הילדים "פילון", חברת "גיבור סברינה" ומגזין "את". בשנת 1970 מונה לעורך הגרפי של "את", ושימש בתפקיד זה במשך 17 שנה. היה עורך גרפי של כתבי עת נוספים, בהם "מחשבות", "על הגובה" ו"גורמה" ושל ספרים רבים.
עם הספרים שעיצב נמנים ספרי הבישול של רות סירקיס ובראשם "מהמטבח באהבה". בשנת 1987 ערך את ספר התצלומים "צה"ל פני אדם" שיצא לאור בהוצאה לאור של משרד הביטחון. ב-1998 ערך, יחד עם אמנון דנקנר, את "ספר הקומיקס הציוני". בשנת 2000 ערך את הספר "כאן על פני האדמה" בהוצאת כתר, שבו תצלומי טבע ונוף
בישראל.
על עבודת המעצב אמר: "בדומה לשף, על המעצב ליצור מוצר שיהיה טעים, מזין ויפה למראה. אם ביכולתו גם לחנך לטעם טוב ולאנינות הרי זה משובח, אך אין זו המטרה העיקרית".
עיצב את הגופנים "פרופיל", "פרפר", "פורטוגל", "פרתום", "פרוזה" ו"פינוקיו". את הגופן "פרת" עיצב למגזין "את" כגרסה העברית לגופן Pump, והוא שימש גם מעצבים נוספים.
היה ראש החוג לעיצוב גרפי של שלוחת הטכניון בתל אביב. בשנת 1986 היה יו"ר אגודת המעצבים הגרפיים בישראל.
נפטר ב-12 בינואר 2023, והובא לקבורה בבית הקברות ירקון.
מיצירותיו

כרזת יום העצמאות תשכ"ה
בול עשרים שנה ליציאת תימן, 1970
הערות שוליים

↑  נבחרה כרזת יום העצמאות תשכ"ה, למרחב, 14 בפברואר 1965
↑   עודד בן יהודה, עמרם פרת היה חלק מדור הנפילים של עולם העיצוב המקומי, באתר הארץ, 22 בינואר 2023
↑  פרס ראשון ־ ל"עפרון", על המשמר, 10 בדצמבר 1969;
נעמי בנצור, "קו לקו" במוזיאון ישראל, מעריב, 9 בינואר 1970
↑  מרים גורן, מהמטבח באהבה, דבר, 19 במרץ 1975
↑  תפיסת העולם העיצובית של עמרם פרת, באתר של מכון שנקר לתיעוד וחקר העיצוב בישראל, 2015
↑  Amram Prat, Fonts In Use;
Amram Prat, Logo&Vector
↑  עמרם פרת באתר GRAVEZ
↑  מידע על בול עשרים שנה ליציאת תימן, באתר התאחדות בולאי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304673905171  ISNI: 0000 0000 7150 1241  LCCN: n85385871  ULAN: 500480200  VIAF: 97346621   WorldCat (עם VIAF): 97346621
כדור הארץ ככדור שלג

האדמה והים כוסו במשטחי קרח עצומים בדומה לאלו שמצויים כיום באנטארקטיקה
כדור הארץ ככדור שלג או כדור הארץ הקפוא (באנגלית: Snowball Earth) היא השערה מדעית לפיה במשך מספר תקופות בהיסטוריה של כדור הארץ, לפחות פעם אחת לפני 650 מיליון שנה בעידן הנאופרוטרוזואיקון, היה כדור הארץ מכוסה במלואו – או כמעט במלואו – במעטה קרח.
תאוריה זו מנסה להסביר את הופעת סלעי המשקע, הנוצרים לרוב בתקופות קרח, במקומות שהיו בתקופות היווצרות הסלעים באזורים הטרופיים, וכן לענות על סימני שאלה נוספים מעולם הגאולוגיה.
הביקורת על ההשערה מדגישה השלכות בלתי-סבירות שנגרמות ממצב של אוקיינוסים מכוסים לחלוטין בקרח, וטענה שמצב קיפאון כזה אינו הפיך מאחר שהקרח יחזיר יותר מדי אור וחום מכדור הארץ ולא יאפשר לו להפשיר. לכן אם מקבלים את ההשערה קשה להסביר את מצב כדור הארץ כיום.
אחד ההסברים שניתנו לפיצוץ הקמבריוני, תקופה שחל בה גידול חד בקצב היווצרות מינים חדשים של אורגניזמים, הוא סיום של עידן קרח משמעותי כמה מיליוני שנים לפני עידן הקמבריון.
אחד ההסברים האפשריים להתקררות מהירה של כדור הארץ הוא ירידה חדה באפקט החממה לאחר אסון החמצן, כתוצאה מירידה בריכוזי פחמן דו-חמצני ומתאן באטמוספירה.
עמית לדרך

| --- | --- |

 פעילות:  חיזוק תחושת המסוגלות והעצמה אישית של אוכלוסיות ייחודיות ומוחלשות. הקניית מיומנויות וכלים פרקטיים אשר יסייעו בשילובם בחברה. יצירת קהילת פעילים בעלי תחושת ומחויבות לשיפור מתמיד של פני החברה הישראלית.
 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  הרצליה 
 מייסדים:  נטלי הורוביץ, ענבל אלישע
 יושב ראש:  חגי טופולנסקי 
 מנכ"ל:  עמית שפירא צור
 מנהל פעילות:  הילה אוסטרוב, ליטל רוטשילד, מגלי כהן גיל, מור לוי אקובס, קארין ליאור
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־11 שנים)
 www.amitladerech.org
 
פעילות העצמה בסדנה של צעירים משתחררים
עמית לדרך היא עמותה הפועלת לצמצום הקיטוב בחברה הישראלית על ידי מתן שוויון הזדמנויות לבוגרי צבא המגיעים מרקע מוחלש. העמותה מסייעת למשתתפים בה להשתלב באופן מיטבי באזרחות דרך צירים של תעסוקה, השכלה ומיומנויות חיים רכות תוך כדי העצמה והגברת תחושת מסוגלות עצמית.
העמותה קמה כיוזמה חברתית בשנת 2013 על ידי נטלי הורוביץ וענבל אלישע שהיו מפקדות בחוות השומר ששימש כבסיס טירונות שקלט אליו חיילים מרקע של סיכון וקשיי הסתגלות היה הפגישה הראשונה של אותם חיילים עם הצבא. האמונה הייתה שבזכות השלמת שירות צבאי מלא, ההשתלבות בחברה הישראלית תהיה טבעית וקלה. אולם המציאות הייתה אחרת עבור כל אותם חיילים וחיילות.
מתוך אותה הבנה החליטו השתיים לעשות מעשה ולאסוף אנשים שיסייעו לאותם חיילים וחיילות. הרעיון הראשוני כלל תוכנית ליווי אישית, תפירת חליפה מדויקת למידות החייל המשוחרר, הצבעת מטרות ויעדים ובסיום – השתלבות מיטבית בחברה.
מנכ"לית העמותה – עמית שפירא צור
הוועד המנהל

עמותת עמית לדרך פעילה כבר 11 שנים והיא מובלת על ידי ועד מנהל הכולל את מפקדי צה"ל לשעבר וביניהם:
עמרם מצנע
חגי טופולנסקי
נטלי ספירו הורוביץ
דני חלוץ
אירית בן ארי
רוני דיוה
אורלי צדוק
און לוי
יהודית גריסרו
גיורא גיל עד
חיים רומנו
עמית מרום, אלי הילמן
אלי שרמייסטר
אורן נחמיה
פעילות העמותה

לכל חייל משוחרר מוצמד מלווה אישי, מנטור (מתנדב), המסייע לו לבנות תוכנית אישית אשר כוללת: הצבת מטרות, קביעת דרכי פעולה להשגתן, פיתוח מיומנויות פרקטיות וכן סיוע במיצוי זכויות. המנטור מהווה עבור הצעיר דמות משמעותית אשר יוצר עימו קשר מעצים ומסייע ועוזר לו להתוות את הדרך בתחומי תעסוקה, השכלה, דיור ועוד. בנוסף, משתתפים הצעירים בסדנאות ומפגשי תוכן מקצועיים אשר תומכים בתוכנית האישית שלהם ומעניקים להם כלים וידע שיסייעו להם באזרחות כגון: ניהול פיננסי, קבלת החלטות, תעסוקה ועוד. כל צעיר המשתלב בתוכנית מתנסה במעורבות חברתית במהלך שנת פעילותו ומצופה ממנו להמשיך ולתרום למען הזולת במקום בו הוא מזהה צורך. את מודל העבודה תומכת מעטפת ארגונית רחבה אשר מסייעת לצעיר להגיע למטרותיו באמצעות: סיוע בלימודים, שותפויות עם מוסדות להשכלה גבוהה והכשרות מקצועיות, קשרי מעסיקים, סיוע בטיפול רגשי, מערך מלגות ועוד.
פארק תעשייה ציפורית

| --- | --- |

מפעל פניציה באיזור התעשייה ציפורית
 מידע
 עיר:  נוף הגליל 
 תאריך ייסוד:  1991 
 קואורדינטות:  32°45′32″N 35°18′58″E﻿ / ﻿32.75888889°N 35.31611111°E﻿ / 32.75888889; 35.31611111
 he
 
פארק תעשייה ציפורית הוא אזור תעשייה בשטח של 6,000 דונם בגליל התחתון.
מיקום

הפארק ממוקם כ-9 ק"מ מצפון לנוף הגליל צמוד לכביש 77 מדרום, ונמצא בתחום השיפוט של עיריית נוף הגליל אף על פי שאין בינה לבין אזור התעשייה רצף טריטוריאלי (הכפרים משהד וכפר כנא ממוקמים בין נוף הגליל לציפורית). ממערב לציפורית ממוקם מצפה הושעיה.
היסטוריה

הקמת הפארק החלה בשנת 1992 ביוזמת עיריית נוף הגליל ומשרד המסחר והתעשייה, על שטח שהיה שייך למועצה אזורית עמק יזרעאל, שהועבר בהחלטת משרד הפנים לשיפוטה של נוף הגליל והוגדר כאזור עדיפות לאומית א'. המפעל הראשון שהוקם בפארק היה מפעל פניציה לייצור זכוכית שטוחה בשנת 1994 ומפעל התכוף בשנת 1996.
בשנת 2001, נסגרה מחצבת ציפורית שפעלה במשך כ-12 שנה בצידו הצפוני של הפארק והייתה בבעלות קיבוץ כנרת. המחצבה פעלה בהיתר חורג של המועצה האזורית עמק יזרעאל בניגוד לתוכנית המתאר האזורית ועברה לשטח השיפוט של נוף הגליל יחד עם שטח הפארק.
מפעלים בפארק

עם החברות הפועלות באזור התעשייה נמנות: סולאראדג', המ-לט (ישראל-קנדה), פניציה, כארמור, כרומגן ואי.אם.סי יציקות ופלרם 4 יו.
הערות שוליים

↑  פאדי עיאדאת, התושבים הערבים נפגעים מהזיהום, הרשויות היהודיות נהנות מהארנונה, באתר הארץ, 7 במאי 2010
↑  אביב לוי, ‏התכוף: זקוקה למזומנים ומהר, באתר גלובס, 24 בספטמבר 1996
↑  עדה אושפיז, הוי כנרת שלי, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2001
|  אזורי תעשייה בישראל |
| --- | --- | --- |
| אזורי תעשייה | מעלות (מעלות-תרשיחא) • מגדל תפן (חבל תפן) • צ.ח.ר (ראש פינה) • צ'ק פוסט (חיפה) • אלון תבור (עמק יזרעאל) • קריית ספיר (נתניה) • הרצליה פיתוח (הרצליה) • כפר סבא • נווה נאמן ׁ(הוד השרון) • פארק שרונים (הוד השרון) • עבר הירקון (תל אביב-יפו) • BBC בני ברק • סגולה (פתח תקווה) • קריית אריה (פתח תקווה) • קריית מטלון (פתח תקווה) • חולון • מתחם האלף (ראשון לציון) • מרכז עינב (מודיעין-מכבים-רעות) • עטרות (ירושלים) • הר חוצבים (ירושלים) • תלפיות (ירושלים) • הר טוב • (מטה יהודה) • עד הלום (אשדוד) • שער הנגב וספירים (מועצה אזורית שער הנגב) • תימורים (קריית מלאכי) • עידן הנגב (רהט) • אופקים • באר שבע • עמק שרה (באר שבע) • קריית יהודית (באר שבע) • אבשלום (חבל שלום) • נאות חובב • דימונה • מישור רותם (מישור ימין) • מצפה רמון |  |
| פארקי תעשייה | רמת דלתון (דלתון) • בר לב (אחיהוד) • משגב • קדמת גליל (טבריה) • ציפורת (נוף הגליל) • שגיא 2000 (מגדל העמק) • מת"ם (חיפה) • צבאים (בית שאן) • יקנעם • מבוא כרמל (רמות מנשה) • קיסריה • עמק חפר • יורופארק (יקום) • לב הארץ (כפר קאסם) • אפק (ראש העין) • עתידים (תל אביב-יפו) • אזורים (פתח תקווה) • חמן (חבל מודיעין) • (נתב"ג) • שורק (ראשון לציון) • פלמחים • קריית ויצמן (נס ציונה) • מודיעין • מלחה (ירושלים) • כנות (גדרה) • ראם (בני עי"ש) • קריית גת • נעם (נתיבות) • גב ים נגב (באר שבע) • עומר  • שחורת (אילת) |  |
| אזורי תעשייה ביהודה ושומרון | שח"ק (גוש שקד) • ניצני שלום (שומרון) • בראון (קדומים) • ברקן • אריאל מערב (אריאל) • שער בנימין (מטה בנימין) • מישור אדומים (מעלה אדומים) |  |
| אזורי ופארקי תעשייה עתידיים | רמת בקע • צומת שוקת • מעבר תרקומיא • עירון • גבעת ברנר • רג"מ • בוסתני חפץ • שער הירדן • שער שומרון |  |
| אזורי תעשייה לשעבר | קריית המלאכה (תל אביב-יפו) • ארז (מעבר ארז) • קרני (מעבר קרני) • נווה דקלים • קטיף • ימית • אופירה |  |
| מרחב עורפי | חוף שמן • איירפורט סיטי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007469714105171
פגיעות ברגשי דת ומסורת

פגיעות ברגשי דת ומסורת הוא חלק בחוק העונשין האוסר על פגיעה ברגשות, עלבון, הפרעה לפולחן או ביזוי של מסורות-דתיות, ועל מתן הטבות לשם המרת דת.
קובץ החוקים על פגיעות ברגשי דת ומסורת מקובץ בסימן ז' של פרק ח' של חוק העונשין, והוא מתמצת את הדין הפלילי בישראל בנוגע ליחסי דת ומדינה.
היסטוריה

מקור החוק כנגד פגיעה ברגשות דת הוא בפרעות תרפ"ט, כיוון שהנציב העליון חשש כי היו לפרעות רקע דתי, והוא הזדרז להתקין את "פקודת הנאצה (גידוף דת)".
לאורך השנים, קרו מספר פרשיות בהן הייתה מחלוקת סביב הסעיפים הללו, כמו העתירות לבג"ץ כנגד מצעד הגאווה, מעצרו של הנהג שגרם למהומות באוקטובר 2008 בעכו ומעצרה של מפיצת כרוז החזיר טטיאנה סוסקין.
כמו כן, נשמעו קולות הקוראים לבטל את החוק בשל פגיעה בחופש הביטוי או להוסיף תוספות לחוק כדי להגן על אמונות דתיות שונות.
תמצית החוק

החוק אוסר על הפרעה לקיום טקסים ופולחן דתי במטרה לבזותם, על הרס, נזק או חילול של מקום פולחן, או כל עצם מקודש לקהל אנשים, על כניסה ללא רשות למקום פולחן או קבורה, הפרעה לטקסי קבורה או התייחסות לגופת מת שלא כדין.
כמו כן, החוק אוסר פרסום שיש בו כדי לפגוע פגיעה גסה באמונתם או ברגשותיהם הדתיים של אחרים והשמעתן בציבורי של אמירות שמטרתן לפגוע פגיעה גסה באמונתו או ברגשותיו הדתיים של איש.
ולבסוף החוק אוסר לקבל או לתת כסף או טובות הנאה תמורת המרת דת או שכנוע של אחר להמיר את דתו.
הערות שוליים

↑  שירות הידען, ‏האם מותר לצחוק על אלוהים?, באתר "הידען", 28 באוגוסט 2003
↑  אמיר תיבון‏, השר אלי ישי עתר לבג"ץ נגד מצעד הגאווה, באתר וואלה, 19 ביוני 2007
↑  אפרת וייס, העתירה לבג"ץ נדחתה: מצעד הגאווה ייערך בי-ם, באתר ynet, 23 ביוני 2008
↑  תלם יהב ואילנה קוריאל, מצעד הגאווה בב"ש בוטל והופך להפגנה לאחר שבג"ץ קיבל את עמדת המשטרה, באתר ynet, 14 ביולי 2016
↑  קובי מנדל‏, המהומות בעכו: המשטרה ממשיכה במעצרים, באתר וואלה, 17 באוקטובר 2008
↑  ביהמ"ש הרשיע את טטיאנה סוסקין מפיצת כרוז החזיר בחברון, באתר גלובס
↑  הצעת חוק העונשין (תיקון – פגיעה ברגשי דת), התשס"ט–2009
עצה

ערך זה עוסק ברקמה בצמחים. אם התכוונתם לחלק מעמוד השדרה, ראו .
חתך רקמות בגזע. העצה מסומנת ב-3
עֵצָה (בלועזית: Xylem) היא אחת משתי רקמות ההובלה בצמחים וסקולריים (לצד השיפה). תפקיד העצה הוא הובלת מים ומינרלים הנקלטים באדמה על ידי מערכת השורשים – אל כל חלקי הצמח. תפקיד נוסף הוא חיזוק הצמח ותמיכה מבנית כנגד כוח הכבידה.
תפקוד

העצה מובילה בעיקר מים ומלחים המומסים בהם. הכיוון הכללי של הזרימה הוא מלמטה כלפי מעלה. הצמח אינו משקיע אנרגיה בהעלאת המים מהשורש ועד לחלקיו העליונים דרך העצה, אפילו בעצים תמירים שגובהם עולה על מאה מטרים, שכן צינורות העצה בנויים מתאים מתים. מספר תאוריות מנסות להסביר את התופעה:
תאוריית הקוהזיה: קשרי מימן בין מולקולות המים גורמים להם להימשך זו לזו. מים המתאדים מעלי הצמח יוצרים מתח שלילי בין מולקולות המים, המסודרות בעמודה הנמשכת מהשורשים ועד העלים שבקצות הענפים. המתח השלילי גורם למשיכת עמודת מולקולות המים כלפי מעלה.
תאוריית האדהזיה (נימיות): קשרי מימן קיימים גם בין מולקולות המים לבין המולקולות המרכיבות את צינורות העצה עצמם; קשרים אלה תורמים לעליית המים בצינורות העצה.
לחץ בשורשים: המים החודרים לשורשים יוצרים לחץ המסייע בדחיפת המים אל מחוץ לשורשים, כלפי מעלה.
מבנה

את העצה נהוג לחלק לשני סוגים, בהתאם למיקומם בצמח:
עצה ראשונית: מסודרת בצרורות וסקולריים, יחד עם השיפה. העצה הראשונית נוצרת ידי הפרוקמביום, בגדילה הראשונית של הצמח. בעצה הראשונית מבחינים בין זו הנוצרת מוקדם יותר, מפרוטוקסילם, לבין זו שמתפתחת אחריה, ממטאקסילם.
עצה שניונית: נמצאת בצמחים מעוצים בלבד, ועוטפת את העצה הראשונית. העצה השניונית מתפתחת מרקמה עוברית הנקראת קמביום (אנ') . העצה נוצרת במשך כל חיי העץ, ונדחסת כלפי חוץ במשך השנים. היא מהווה למעשה את המרכיב העיקרי של הגזעים וענפי העצים, ושל החומר המוכר לנו כעץ. לרוב, עם יצירת העצה המשנית, העצה הראשונית נסתמת על ידי פסולת אורגנית של העץ ויוצאת מכלל שימוש.
העצה היא רקמה מורכבת המכילה מספר סוגי תאים, אך מורכבת ברובה משני סוגים של תאים:
טרכאידים(אנ'): תאים מוארכים ומחודדים בעלי גמצים.
חוליות טרכאה(אנ'): התפתחות אבולוציונית מאוחרת. תאים אלו נמצאים בעיקר במכוסי זרע וכמעט שאינם קיימים בחשופי זרע. חוליות הטרכאה מתחברות זו לזו ויוצרות מבנה צינורי.
הן הטרכאידים והן חוליות הטרכאה מתים בסמוך למועד היווצרם. לאחר מותם נותרים בעיקר דפנות התאים העבים והמחוזקים בליגנין.
הערות שוליים

↑  אברהם גולדבורג, הצמח העילאי בפעולתו, עין חרוד: הוצאת המחבר, 1963, עמ' 78-79
↑  אברהם גולדברג, הצמח העילאי בפעולתו, עין חרוד: הוצאת המחבר, 1963, עמ' 75
↑  א. פאהן, אנטומיה של הצמח, ירושלים: הקיבוץ המאוחד, 1967, עמ' 91
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810541504405606  GND: 4190391-2
עמרם קורח

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1871 צנעא, תימן
 פטירה:  3 באוקטובר 1952 (בגיל 81)
 מקום קבורה:  בית הקברות בסנהדריה
 תקופת הפעילות:  ? – 3 באוקטובר 1952 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי
 אב:  יחיא קורח
הרב עמרם קורח (קֹרח) (ז' בסיוון ה'תרל"א, 27 במאי 1871 – י"ד בתשרי ה'תשי"ג, 3 באוקטובר 1952) היה הרב הראשי האחרון של יהדות תימן.
ביוגרפיה

נולד בצנעא לרב יחיא קורח. התייתם מאביו בגיל עשר ולמד אצל הרבנים חיים קורח ואברהם אלקארה. בגיל 19 נישא לנעמה, בת הרב יחיא שריאן. עוד קודם נישואיו שימש כסופר בבית דינו של אב בית הדין, הרב סלימאן קארה, וכעבור שנים כחבר בית הדין. שימש גובה מיסים עבור שלטונות תימן, מזכיר קופת ההקדש ורב בית הכנסת אלכסאר.
היה מקורב לרב יחיא יצחק הלוי, רבה של תימן, ועמד לצידו בזמן המחלוקת הידועה בין הדרדעים והעיקשים. הוא היה מסויג מספר הזוהר ומתורת הקבלה ונמנע מלהעצים את המחלוקת, ובספרו "סערת תימן" הזכיר על פי רוב את הפרטים הקשים ברמז ובקיצור.
ב-1932 נבחר הרב יחיא אביץ' לרב ראשי, והרב קורח והרב חיים משרקי שימשו עוזריו. הרב אביץ' נפטר בחודש חשוון ה'תרצ"ה (1934), והרב קורח החל לכהן בתפקיד הרב הראשי של צנעא, ובפועל כרבה של יהדות תימן. בעקבות סכסוכים בקהילה ביקש מהאימאם יחיא חמיד אלדין לשחררו מתפקידו. לאחר שנה שחררו מהתפקיד באופן חלקי, וכעבור שנתיים שוחרר מתפקידו לחלוטין.
פעל למען העלייה לישראל, עם הקמתה, ועלה לישראל במבצע "על כנפי נשרים", בערב יום הכיפורים ה'תש"י (1950). לדבריו עיכב את עלייתו ארצה מתוך תחושת אחריות לבני קהילתו שיוותרו אחריו בתימן.
את הקמת מדינת ישראל ואת עליית יהודי תימן לארץ ישראל הגדיר בספרו "סערת תימן" (שאותו סיים בהיותו בירושלים) כאתחלתא דגאולה. בשנותיו האחרונות נהג לצפות ביום העצמאות במצעד צה"ל, והתפלל לאורכו לשלום חיילי צה"ל.
הרב קורח נודע בידענותו במסורותיהם ומנהגיהם של יהודי תימן. קיים קשרים עם השלטונות המוסלמים, כגון בנושאי גביית המיסים ובפניות של השלטונות אל ראשי הקהילה. התייחד בהיותו יודע קרוא וכתוב בערבית, ובשל ידענותו בהלכה האיסלאמית הוסמך בידי השלטונות להסדיר חלוקת ירושות. בספרו "סערת תימן" עשה שימוש במקורות ערביים הנוגעים להיסטוריה של יהדות תימן.
נפטר בירושלים בערב חג הסוכות ה'תשי"ג ונקבר בבית הקברות סנהדריה.
לרב קורח נולדו שמונה ילדים, חמש בנות ושלושה בנים. שניים מבניו נפטרו בגיל צעיר. נכדו הרב שלמה קורח כיהן כרב העיר בני ברק.
ספריו

הרב קורח כתב שלושה חיבורים שנדפסו:
עלמות שיר – ביאור לשירי הרב יוסף בן ישראל והרב שלום שבזי
סערת תימן – חיבור היסטורי על תולדות יהודי תימן בעת החדשה, מגלות מוזע ועד העלייה לישראל, בעריכת שמעון גרידי, ירושלים תשי"ד
נווה שלום – פירוש על תפסיר רב סעדיה גאון; בעריכת נחם אילן, מכון בן צבי תשפ"ב
לקריאה נוספת

שלמה דב גויטיין, 'פתח דבר', בתוך: סערת תימן, ירושלים תשי"ד, עמ' 11–13
'קורח, עמרם בן מרי יחיא', בתוך: משה גברא, אנציקלופדיה לחכמי תימן, כרך א, ירושלים תשס"ג, עמ' 562–563
נחם אילן, 'על טיבו של הספר 'נוה שלום' לרב עמרם קורח', תימא ח, תשס"ד, עמ' 131–148
כתר תורה תאג' – תרגום אונקלוס, תפסיר לרס"ג על התורה והפטרות, ועוד, עם הערות הרב קורח על התפסיר, וכן חלק הדקדוק לרב יחיא בן יוסף צאלח, "צדה לדרך" ו"מרפא לשון" לרב יחיא אלצ'אהרי, חיבור לרב יחיא בן שלום קרח, תל אביב ת"ש
ישראל עוברני, תפארת תימן, בני ברק תשע"ב, עמ' 140–158
המאור הגדול – תולדות חייו (עמ' ז-קלא) וכתביו (עמ' קמג-תיא), "מכון המאורות להוצאת כתבי רבותינו חכמי תימן", בני ברק תש"פ
הערות שוליים

↑  ראו אצל הרב יצחק דדון, אתחלתא היא, כרך א, ירושלים תשס"ו, עמ' רג-רי.
↑  שלמה דב גויטיין, סערת תימן, פתח דבר, עמ' 12.
| חכמי בית דין צנעא |
| --- | --- | --- |
| הרכב 1 | הראב"ד מארי שלמה בן סעדיה מנזלי • מארי יחיא בן אברהם אלשייך הלוי • מארי זכריה בן יוסף הכהן |  |
| הרכב 2 | הראב"ד מארי זכריה בן יוסף הכהן • מארי משה בן סעדיה קטיעי • מארי שלום בן חיים צבטאני |  |
| הרכב 3 | הראב"ד מארי שלום בן עמרם חמדי הלוי • מארי יוסף בן סעדיה בשארי • מארי סעדיה בן שלום עמר הלוי |  |
| הרכב 4 | הראב"ד מארי דוד בן יחיא חותר • מארי צאלח בן יחיא צאלח • מארי יוסף בן סעדיה בשארי |  |
| הרכב 5 | הראב"ד מארי סעדיה בן משה קטיעי • מארי פנחס בן שלמה עראקי • מארי שלום בן יוסף בשארי |  |
| הרכב 6 | הראב"ד מארי  יחיא בן יוסף צאלח (מהרי"ץ) • מארי שלמה בן ישועה אלג'מאל • מארי שלום בן סעדיה הכהן |  |
| הרכב 7 | הראב"ד מארי אברהם בן יחיא צאלח • מארי יחיא בן יהודה צעדי • מארי יחיא בן דוד משרקי |  |
| הרכב זמני | הראב"ד מארי יוסף בן סאלם נקאש • מארי יוסף בן שלום קארה • מארי אברהם בן אהרן מנזלי |  |
| הרכב 8 | הראב"ד מארי יוסף בן שלום קארה • מארי יחיא בן שלמה אביץ' • מארי דוד בן אברהם צאלח |  |
| הרכב 9 | הראב"ד מארי סלימאן בן יוסף קארה • מארי יחיא בן שלום הכהן • מארי יחיא בן יעקב צאלח |  |
| הרכב 10 | הראב"ד מארי סלימאן בן סאלם צאלח • מארי אברהם בן צאלח צאלח • מארי יוסף בן דוד מנזלי |  |
| הרכב 11 | הראב"ד מארי יחיא יצחק הלוי • מארי יחיא קאפח • מארי אהרן הכהן • מארי יחיא אביץ' |  |
| הרכב 12 | הראב"ד מארי יחיא אביץ' • מארי עמרם קורח |  |
כרפס

ערך זה עוסק באחד מסימני ליל הסדר. אם התכוונתם לפירושים אחרים של המילה, ראו .
| --- | --- |
קערת ליל הסדר ובה סלרי - כרפס
קערת ליל הסדר ובה סלרי - כרפס
 
כרפס (כַּרְפַּס, ביוונית עתיקה καρπός, פְּרִי הָאֲדָמָה, ובארמית סורית ܟܪܦܣܐ סלרי, או פטרוזיליה) הוא ירק הנכלל בקערת ליל הסדר. הכרפס נטבל במי-מלח ונאכל בליל הסדר - הלילה הראשון של פסח.
הכרפס נטבל במי במי-מלח, בחומץ או אף בחרוסת. השם "כרפס" הגיע מאחד מסוגי הירק המקובלים לצורך כך, כגון סלרי, פטרוזיליה, תפוח אדמה, צנון, או בצל.
הכרפס מזכיר את יציאת מצרים עקב האנגרמה "פרך ס'", רמז לשישים ריבוא בני ישראל שעבדו במצרים בפרך.
המקור לאכילת כרפס

במשנה (משנה, מסכת פסחים, פרק י', משנה ג') נאמר: "הביאו לפניו, מטבל בחזרת".
פירוש הברטנורה (שם) הביאו לפניו - הירקות. כדי שיכיר תינוק וישאל, לפי שאין דרך להביא ירקות קודם סעודה.
סיבת אכילת הכרפס

הסיבה לאכילת הכרפס היא בעיקר כדי להתמיה את הילדים, שישאלו "מה נשתנה". אחת מארבע השאלות ב"מה נשתנה" היא למה טובלים את הכרפס:
בנוסף יש שכתבו שאנו עונים לילדים שבאכילת הירק בטרם הסעודה יש סממן של חירות, כדרכם של בני מלכים האוכלים מעט ירק בטרם הסעודה כדי לעורר התיאבון.
זמן אכילת הירק ונטילת הידיים

הירק נאכל לפני הסעודה, מיד לאחר הקידוש. לפני אכילתו יש הנוטלים את הידיים, אך בשונה מנטילת ידיים שלפני אכילת לחם, המנהג הרווח הוא שלא מברכים ברכה על נטילה זו ויש שנוהגים ליטול ידיים בברכה.
מקור דין נטילה זו הוא בתקנת חכמים ליטול ידיים לפני אכילת דבר שהטבילוהו במשקה בזמן שדיני טומאה וטהרה היו נהוגים, מכיוון שבמשקים יש יותר כח לטמא מאשר במאכלים יבשים. ואף שכיום אין דיני טומאה וטהרה נוהגים, לא התבטלה התקנה. ואף שרבים אינם נוהגים זאת ביום-יום (לאור דעה המקילה בנושא), אך בפסח בכל זאת ישנם שעושים זאת; ויש הנוהגים שרק עורך הסדר נוטל את ידיו.
סוג הירק

להלכה אין הקפדה איזה ירק אוכלים (מלבד חסה, שמשמש למרור, אלא אם כן אין לו ירק אחר). עם זאת, היו שכתבו שיש לאכול דווקא כרפס - דהיינו בתרגום הלועזי סלרי, או פטרוזיליה על שם האנגרמה "פרך ס", לרמז על שישים ריבוא בני ישראל שיצאו משיעבוד הפרך של המצרים. רבים נוהגים לאכול ירקות אחרים, כגון תפוח אדמה, צנון, עלי פטרוזיליה או בצל. יש גם הנוהגים להשתמש בצמד ירקות, כגון צנון ופטרוזיליה, ולטובלם ביחד.
במה טובלים

על פי התלמוד, אין צורך לטבל דווקא בחזרת (דהיינו החסה, המרור), והנאמר במשנה הוא רק במקרה שאין לו ירק אחר.
נחלקו הראשונים מהו הטיבול האמור, ובמה טובלים. את השיטות מסכם הרב מנחם מנדל כשר בספרו "הגדה שלמה" (עמ' 103):
הטיבול הוא בחרוסת.
הטיבול הוא בחומץ או במי-מלח, שכן עדיין לא הביאו את החרוסת.
אם אוכל חסה, הטיבול הוא בחרוסת; אם אוכל שאר ירקות, הטיבול הוא בחומץ או מי-מלח.
אסור לטבל בחרוסת.
ישנה שיטה שה"טיבול" אינה הטבלה כלל, אלא אכילה.
כיום מקובל לקיים את הטיבול במי-מלח או חומץ, אם כי יש הנוהגים לטבול בחרוסת.
כמות הירק שיש לאכול

הרמב"ם כתב שיש לאכול מהירק שיעור כזית (על גודלו יש מחלוקת - מגודל של זית בינוני כבזמן התלמוד, דרך 27 סמ"ק - חצי ביצה, ועד 50 סמ"ק). אחרים, כגון ההגהות מיימוניות, חלקו עליו, וסברו שמספיקה אכילה מועטה יותר, וכן פסקו הטור והשולחן ערוך. השולחן ערוך (סימן תעג סעיף ו') פסק שיש לאכול דווקא פחות מכזית, משום שיש ספק בשאלה אם יש צורך בברכה אחרונה על הכרפס, מכיוון שהוא נאכל לפני הסעודה. בכל אופן, להלכה נפסק שגם אם אוכל כזית, לא יברך לאחריו אבל לכתחילה יצא ידי כולי עלמא (משנה ברורה ס"ק נג). פוסקים בני זמננו קבעו כי "ביס, בכל צורה, כל עוד הוא ביס רגיל בגודלו יחסית לגודל הפה הנוגס, הינו ביס תקני למען מצוות סדר הפסח"
כרפס הנהרות

המונח "כרפס של נהרות" מופיע כבר במשנה, מסכת שביעית, פרק ט', משנה א', ומפורש בירושלמי כ"פֵּיטְרוֹסֵילִינוֹן" (פטרוזיליה ביוונית).
הפטרוזיליה נקראת בשפה הבוטנית "כרפס הנהרות" וכך היא קרויה גם בתרגומי ספרות. למשל בתרגום אברהם שלונסקי לטיל אוילנשפיגל
"נכנס הפונדקי ועימו ד' טבחים, והביאו לחדר האוכלים את החביתה, מיופה במקלעות של שמיר וכרפס-הנהרות שקורין פטרוסילין."
ראו גם

חרוסת
הערות שוליים

↑  רש"י ורשב"ם, פסחים, קיד ע"א
↑  מובא בספר פרי חדש על שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תע"ג, סעיף ו'
↑  לפי רוב הפוסקים
↑  דעת הרמב"ם (הלכות חמץ ומצה פרק ח הלכה א) והגר"א
↑  כן כתבו רב עמרם גאון, רב סעדיה גאון, רש"י, רמב"ם, רמב"ן ועוד ראשונים.
↑  כן כתב רשב"ם.
↑  כן כתבו התוספות בשם רבנו תם.
↑  כן כתב המנהיג. וכן כתב באור זרוע (שכתב שמי שעושה כן כאילו בועל ארוסתו, כלומר, עושה דבר בטרם עת), ועוד ראשונים.
↑  כן כתב העיטור ועוד מעט ראשונים.
↑  לפי רוביק רוזנטל, באתר nrg
| חג הפסח |
| --- | --- | --- |
| ערב פסח | קמחא דפסחא • אפיית מצות • שבת הגדול • הגעלת כלים • בדיקת חמץ • ביטול חמץ • ביעור חמץ • מכירת חמץ • תענית בכורות • ערב פסח שחל בשבת |  |
| סיפור יציאת מצרים | שעבוד מצרים • עשר מכות מצרים • יציאת מצרים • קריעת ים סוף • שירת הים |  |
| ליל הסדר | הלכות ליל הסדר • קערת ליל הסדר • חרוסת • כרפס • מצה • מרור • זרוע • ארבע כוסות • כוס של אליהו • הסבה • אפיקומן |  |
| סדר ההגדה | סימני הסדר • הא לחמא עניא • מא כ'בר • מה נשתנה • עבדים היינו • ארבעה בנים • והיא שעמדה • דצ"ך עד"ש באח"ב • דיינו • אמונים ערכו שבח • קריאת ההלל (התחלה) • שפוך חמתך • הלל (המשך) • הלל הגדול • ברכת השיר • חסל סידור פסח • לשנה הבאה בירושלים • ובכן ויהי בחצי הלילה • ובכן ואמרתם זבח פסח • אדיר במלוכה • אדיר הוא • אחד מי יודע • חד גדיא |  |
| מצוות החג | איסור חמץ • קורבן פסח • סיפור יציאת מצרים • אכילת מצה • אכילת מרור • ארבע כוסות • מנחת העומר |  |
| מהלך החג | ערב פסח • ליל הסדר • חול המועד פסח • שביעי של פסח • פסח שני |  |
| מנהגים | סעודת אסתר • סהרנה • אמירת שירת הים • סעודת משיח • מימונה |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אבוא בחיל להתיצבה • תפילת טל • ליל שמורים אותו אל חצה |  |
| חמץ ומצה | מצה עשירה • מצה שמורה • שרויה • קטניות בפסח • חמץ נוקשה • חמץ שעבר עליו הפסח |  |
| שונות | מסכת פסחים • לא בד"ו פסח • מטבח פסח • רומפלנאכט |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ישראל באולימפיאדת בייג'ינג (2008)

שחר צוברי עם מדליית הארד
אולימפיאדת בייג'ינג הייתה האולימפיאדה ה-14 שבה השתתפה משלחת ישראלית, מאז החלה את השתתפותה במשחקים בשנת 1952. המשלחת הישראלית לאולימפיאדת בייג'ינג הייתה הגדולה ביותר עד אז וכללה 43 ספורטאים שהשתתפו ב-12 ענפי ספורט שונים.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה חותר הקיאק מיכאל קולגנוב.