stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרנדיוזיות
בהפרעת אישיות נרקיסיסטית

ניסוחים פסיכואנליטיים מסתעפים בהסבריהם בנוגע למקורו של העצמי הגרנדיוזי בהפרעת אישיות נרקיסיסטית, ובעיקר בהשקפותיהם על תפקיד התוקפנות, קנאה, ובושה פרימיטיבית בהתפתחות העצמי המוקדמת. מהספרות הפסיכואנליטית ניתן ללמוד כי קיימת אי-הסכמה רבה על המיקוד ושיטת הטיפול באנשים נרקיסיסטיים. שאלת היציבות או הלכידות של העצמי הגרנדיוזי ואפילו המאפיינים הגלויים של מטופלים נרקיסיסטיים, נתונים למחלוקת.
על פי רונינגסטאם (1995), גרנדיוזיות היא מצב תגובתי ותלוי. למשל, גרנדיוזיות יכולה להיות מושפעת מדיכאון קליני, מה שעשוי לגרום לתפיסה עצמית ביקורתית וצנועה יותר, או לדוגמה על ידי המעבר בין גיל ההתבגרות המאוחר לבגרות, עם חוויות של הישגים מציאותיים יותר וחוויות בין-אישיות המייצבות את ההערכה העצמית.
בהפרעת אישיות נרקיסיסטית גרנדיוזיות קשורה בדרך כלל לרצון בהכרה, האדרה עצמית, תחושת עליונות או צורך בייחודיות. המרכיבים השכיחים ביותר בחוויה העצמית הגרנדיוזיות הם: כישרונות, יופי, אינטליגנציה, תכונות אישיות מיוחדות, עושר, תהילה, או תפקידים מיוחדים ותפקידים משפחתיים. בנוסף, החתירה לפרפקציוניזם לא-מסתגל והן להצלחה קשר הדוק לנרקיסיזם פתולוגי. למשל, סטודנט חסר מטרה, שמעולם לא סיים את לימודיו אך מאמין שיום אחד יתגלו כישרונותיו יוצאי הדופן והוא יזכה בפרס נובל.
בהפרעה דו-קוטבית

במהלך מאניה, גרנדיוזיות היא בדרך כלל יותר פרו-אקטיבית ואגרסיבית מאשר בהפרעת אישיות נרקיסיסטית. אדם הסובל ממאניה עשוי להתפאר בהישגים עתידיים או להגזים בסגולות אישיות (לדוגמה, ידע, כוח מיוחד, זהות). פעולותיו ותוכניותיו נעשות גרנדיוזיות ובלתי הגיוניות, ושיקול דעתו נפגם. הוא עלול להתחייב להתחייבויות שאפתניות ולא מציאותיות, להשקיע כספים ולהפסידם, לצאת למסעי קניות פזרניים, לשקוע בפעילות מינית חסרת זהירות, לפגוע בשמו הטוב, בהונו ובקרוביו.
עם זאת, בהפרעה דו-קוטבית אלו הם אירועים בעלי אופי אפיזודי ומובחן מבחינת זמן והם דועכים בהדרגה.
בפסיכופתיה

מסנוור לא פחות היה ההיעדר המוחלט של מטרות מציאותיות לטווח ארוך. למרות שהוא לא היה בכושר, וסבל מעודף משקל משנים של אוכל בכלא ומזון מהיר וזול מבחוץ, הוא אמר למראיין שלנו בביטחון של ספורטאי צעיר שהוא מתכנן להפוך לשחיין מקצועי ברגע שייצא מהכלא. יחזור לדרך הישר, יחיה מהזכיות שלו, ויטייל מסביב לעולם לאחר פרישה בגיל צעיר.
ערך עצמי גרנדיוזי הוא מאפיין ברשימת הפסיכופתיה המעודכנת. אדם שמתאים לקריטריון זה נתפס כיהיר, רברבן, ועשוי להיות אופטימי באופן לא מציאותי לגבי עתידו. ההתייחסות שלו ליכולותיו האישיות היא מדהימה, בהתחשב בנסיבות חייו. הוא בדרך כלל נתפס כבעל ביטחון עצמי, דעתן, וכמי שמרבה להתווכח ולהתנהג באופן שתלטני, גם במהלך ראיון עבודה או ההליכים המשפטיים שלו (סיטואציה בה רוב האנשים מאופקים ומביעים יחס של כבוד). הוא מתעלם מגבולות אישיים ומקצועיים באופן תכוף, מעלה דרישות, מתייחס לאמינות העצמית שלו, ובודק את המראיינים שלו (למשל, דורש מהם להזדהות באמצעות תעודת זהות). הוא אינו נבוך או רגיש לבעיות המשפטיות שלו; משוכנע כי נסיבות שליליות בחייו הם תוצאה של מזל רע, חברים בוגדניים או מערכת משפט לא הוגנת ולא מיומנת. הוא אף עשוי לראות את עצמו כקורבן אמיתי של הפשע "לכאורה", בגלל הזמן שהוא מחויב לשהות בכלא והוא אינו רואה את עתידו כמושפע לרעה ממגעיו עם החוק.
אדם עם פסיכופתיה מאופיין לעיתים קרובות בתחושת זכאות יוצאת דופן ועשוי לראות את עצמו כמרכז היקום וכבן אנוש נעלה המוצדק לחיות את חייו על פי הכללים האישיים שלו מעצם היותו.
בפסיכולוגיה חברתית

בשנים האחרונות הציעו חוקרים מתחום פסיכולוגיה חברתית מספר הסברים להפרעת אישיות נרקיסיסטית וגרנדיוזיות.
מחקרים מהתחום מלמדים כי קיים קשר בין גרנדיוזיות לבין תדירות ההשוואה חברתית, והוכח כי גרנדיוזיות מתואמת עם השוואה חברתית כלפי מטה, וכן עם תחושת העליונות שמושגת באמצעות השוואה זאת. ממצאים אלה עולים בקנה אחד עם גוף מחקר גדול שמצא כי התפיסות העצמיות של נרקיסיסטים המאופיינים בגרנדיוזיות כרוכות בתפיסות עצמיות "יכולתיות" (agentic self-views), לעומת מוסריות או חברתיות ("להסתדר עם אחרים").
כמו כן, מחקרים מלמדים כי קיים קשר מובהק בין מידת הנרקיסיזם של המשתתף, לבין המידה בה הוא נוטה להאדרה עצמית. כמו כן בניתוח המשך, נמצא כי הסתגלותם של משתתפים המאדירים בערך עצמם הייתה נמוכה מזו של משתתפים המפחיתים מערכם, או מזו של משתתפים המעריכים את עצמם באופן תואם. לפי רודוולט ומורף (2001), אסטרטגיות ההגנה העצמית של נרקיסיסטים נתפסות לעיתים קרובות כפרדוקסליות, מכיוון שבאמצעות ההתנהגות הנצלנית שלהם, הם מסתכנים באיבוד הסביבה החברתית שלהם. עם זאת, כאשר בוחנים את השבריריות של התפיסות הגרנדיוזיות שלהם, התנהגויות אלה אינן פרדוקסליות, אלא פשוט מצביעות על כך שניסיונות ה"קידום עצמי" האגרסיביים שלהם הם בעלי חשיבות גדולה יותר עבורם, מאשר יעדים חברתיים או מוסריים.
בפסיכולוגיית העצמי

לפי היינץ קוהוט, בתחילת החיים התינוק רואה את עצמו כמרכז העולם. מבחינתו להורה יש תפקיד וקיום רק עבורו והוא אינו תופס כלל שלמבוגר יש קיום נפרד ממנו. בשלב זה לתינוק הנורמלי יש "עצמי גרנדיוזי", כלומר – הוא רואה את עצמו כמרכז היקום ורואה עצמו כיכול לשלוט ביקום, כל יכול. בשלב זה, יהא זה תקין שהתינוק הרעב בוכה, ההורה מספק לו אוכל והתינוק מתייחס להורה כאל מישהו המספק את צרכיו בלבד ולשם כך נועד. בשלב זה, כאשר ההורה גאה בילד ומתפעל ממנו, הוא משקף את תחושת הגרנדיוזיות של הילד (Mirroring) וכך גורם לו לחוש נאהב, בעל ערך מישהו שרואים אותו ואת צרכיו.
מן הצד השני - חוסר בכך, כאשר ההורה לא מתפעל מן הילד, לא מספק לו את צרכיו הבסיסיים הראשוניים, כך שהילד נפגע בתחושת העצמי הגרנדיוזי, לא מצליח לחוות חוויה של יכולת לתקשר את צרכיו ולקבל עליהם מענה - כל זה יותיר את הילד עם צורך ההולך ומתעצם, צורך להיות מובן בכל מחיר, לקבל מענה מיידי לצרכיו ולא להיות מסוגל לדחות סיפוק ולשאת תסכול כלשהו. ילד כזה לא יעריך צרכים וזכויות של אחרים, יישאר מרוכז בעצמו, יתקשה לראות את נקודת המבט של האחר ולגלות אמפתיה.
ההמלצות של קוהוט להתמודדות עם המטופל הגרנדיוזי היו לגלות סובלנות כלפי הצרכים הבלתי מסופקים, לאפשר את ביטויים, וכך לשלב מחדש את העצמי הגרנדיוזי עם העצמי המציאותי.
ראו גם

האדרה עצמית
אשליות חיוביות
הפרעת אישיות נרקיסיסטית
הפרעת אישיות אנטיסוציאלית
רשימת הפסיכופתיה המעודכנת
מודעות עצמית תכונתית
הערכה עצמית מותנית
אומניפוטנטיות
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Elsa Ronningstam, Identifying and understanding the narcissistic personality, New York: Oxford University Press, 2005, ISBN 978-0-19-803396-7
1 2  E. Ronningstam, J. Gunderson, M. Lyons, Changes in pathological narcissism, The American Journal of Psychiatry 152, 1995-02, עמ' 253–257 doi: 10.1176/ajp.152.2.253
1 2 3 4 5  Robert D. Hare, The Profile: Feelings and Relationships, Without conscience : the disturbing world of the psychopaths among us, New York, 1999, ISBN 978-1-57230-451-2
↑  David S. Kosson, Brian L. Steuerwald, Adelle E. Forth, Katherine J. Kirkhart, A new method for assessing the interpersonal behavior of psychopathic individuals: Preliminary validation studies., Psychological Assessment 9, 1997-06, עמ' 89–101 doi: 10.1037/1040-3590.9.2.89
↑  Zlatan Krizan, Brad J. Bushman, Better than my loved ones: Social comparison tendencies among narcissists, Personality and Individual Differences 50, 2011-01-01, עמ' 212–216 doi: 10.1016/j.paid.2010.09.031
↑  W. Keith Campbell, Eric A. Rudich, Constantine Sedikides, Narcissism, Self-Esteem, and the Positivity of Self-Views: Two Portraits of Self-Love, Personality and Social Psychology Bulletin 28, 2002-03, עמ' 358–368 doi: 10.1177/0146167202286007
1 2  Oliver P. John, Richard W. Robins, Accuracy and bias in self-perception: Individual differences in self-enhancement and the role of narcissism., Journal of Personality and Social Psychology 66, 1994, עמ' 206–219 doi: 10.1037/0022-3514.66.1.206
↑  Stephan Horvath, Carolyn C. Morf, To be grandiose or not to be worthless: Different routes to self-enhancement for narcissism and self-esteem, Journal of Research in Personality 44, 2010-10-01, עמ' 585–592 doi: 10.1016/j.jrp.2010.07.002
1 2 3  Heinz Kohut, The analysis of the self : a systematic approach to the psychoanalytic treatment of narcissistic personality disorders, Chicago: The University of Chicago Press, 2009, ISBN 978-0-226-45012-4
מדיניות מדיה

מדיניות תקשורת היא תוכנית פעולה הכוללת עקרונות והחלטות בנוגע להתנהלות ביחס לאמצעי התקשורת. היא מכתיבה את התכנים, המבנה והתשתיות של מערכות התקשורת במסגרת מסוימת.
ברמה המקומית והמדינית, מדיניות התקשורת תופעל על ידי מדינות באמצעות חקיקה פרלמנטרית, בתי משפט, והחלטות של ממשלות או גופי אסדרה (רגולציה). גורמים נוספים נוקטים במדיניות מדיה ברמה האזורית כמו האיחוד האירופי. מדיניות תקשורת תתבצע באמצעות החלטות הקשורות בתחרותיות בשוק התקשורת מול מונופוליזציה, הפרטה ומסחור מול הלאמה, ורגולציה מול דה רגולציה על משאבי תקשורת ותכנים. מדיניות התקשורת יכולה להיות קבועה מראש ומתוכננת לפי עקרונות, או דינמית מותאמת לשינויים, וככלל השתנתה בעקבות שינויים טכנולוגיים שהתפתחו בטכנולוגיות התקשורת, החל מהעיתונאות, הרדיו, הקלונוע, הטלוויזיה ואינטרנט. בנוסף, מדיניות מדיה משתנה בהתאם למסורות של מדינות שונות.
התפתחות מדיניות התקשורת

מדיניות המדיה החלה בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 עם התפתחותן של טכנולוגיות תקשורת חדשות כמו הטלגרף, הרדיו, הקולנוע, הטלפוניה, בעיקר במדינות מערב אירופה וארצות הברית שהחזיקו בקדמת הטכנולוגיה באותה תקופה.
התפתחות מדיניות התקשורת > עד מלחמת העולם השנייה

בתקופה זו, נוצרו שתי מטרות עיקריות במדיניות התקשורת באותה תקופה: הראשונה, לשרת את האינטרסים הלאומיים והממשלתיים כפי שנתפסו, והשנייה, להשקיע בהתפתחויות הטכנולוגיות באמצעות השקעות כספים במחקר והנחת תשתיות. תקופה זו התאפיינה בתעמולה רבה שפעלה במדינות, שכן אמצעי התקשורת היו כפופים להן וכך גם מדיניות התקשורת. באותה תקופה הייתה מדיניות מופרדת לאמצעי תקשורת שונים כמו הרדיו, אמצעי הטלקומוניקציה, ומאוחר יותר לשלבים המוקדמים של הטלוויזיה.
במדינות אירופה, מדיניות התקשורת באה לידי ביטוי בעיקר ביצירת מונופולים ציבוריים כחלק מתפיסה לפיה זו הדרך הטובה ביותר לייעל את ענף התקשורת כענף המטיב עם הציבור באותן מדינות. כך לדוגמה, בבריטניה עבר חוק ב-1868 השומר את כל הזכויות לשימוש בטלגרף למשרד הדואר הציבורי, חוק שהועתק גם לגרמניה, צרפת, הולנד ושוודיה, ומאוחר יותר גם לענף הטלפוניה. בארצות הברית, מודל המדיניות היה כזה המקל על מונופולים פרטיים בתחומי המדיה, כמו וסטרן יוניון שהיה מונופול בתקשורת טלגרף, ו-AT&T בתחום הטלפוניה, אך תוך שימוש באמצעים רגולטוריים להפרדת תחומים אלו ומניעת התאחדות המונופולים. בניגוד לשוק האירופאי שהיה ריכוזי יותר, התפיסה האמריקאית הייתה לתת יד כמה שיותר חופשית לשוק לטובת האינטרס הציבורי.
התפתחות מדיניות התקשורת > מסוף מלחמת העולם השנייה עד שנות ה-90

בעולם שלאחר מלחמת העולם השנייה, ההתקדמות הטכנולוגית הביאה ליכולת הפצה רחבה יותר של התקשורת. אולם, השינוי המהותי במדיניות התקשורת היה דווקא חברתי, ועלה מהצורך ביציבות ולכידות חברתית, וסולידריות בינלאומית לצד נוכחותם של מונופולים מדינתיים ותעמולות. מדיניות התקשורת הושפעה מרוח התקופה הפוליטית־חברתית, ופחות מהשפעות לאומיות או כלכליות.
ביחס לתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, תקופה זו התאפיינה במדיניות תקשורתית אשר עודדה עצמאות מול מונופולים וממשלות, גיוון פוליטי ואחריותיות כלפי הציבור. דבר זה התממש באמצעות תהליכי דה רגולציה, פתיחת תחרותיות בשוקי התקשורת, וניסיון לייצר גורמי תקשורת ממומני קהל. בארצות הברית קמה הוועדה לחופש העיתונות ב-1947, על מנת לקדם אחריותיות חברתית ופרסום תוכן אמין בגופי התקשורת הפרטיים. הוועדה זכתה להתנגדות מצד עורכי העיתונים במדינה עקב ההתערבות בחופש העיתונות מצידה. באירופה קמו גופים דומים כמו הוועידה המלכותית בבריטניה וועידת העיתונות בשוודיה, ונעשתה חקיקה לקידום גיוון בבעלויות על גופי תקשורת והתוכן המועבר בהם, כמו גם סבסוד גופי תקשורת למניעת בעלות מרוכזת על גופי התקשורת. זה התקיים לצד מונופולים ציבוריים של מדינות אירופה על אפיקי התקשורת השונים.
התפתחות מדיניות התקשורת > משנות ה-90 עד ימינו

בשנים אלו חלה התכנסות של אמצעי התקשורת האינפורמטיבים והטלקומונטיבים, והגבול בין פלטפורמות להעברת מסרים ובין פלטפורמות לצריכת מידע הטשטשו בעקבות המחשוב והאינטרנט. בנוסף חלה התכנסות כלכלית, בה גורמי המחשוב, התקשורת והפצת התכנים השתלבו לתוך תעשיות הטכנולוגיה. תהליכים אלו האיצו את ההתעסקות במדיניות מדיה, ובמדינות רבות קמו משרדי תקשורת ממשלתיים. מדיניות המדיה בשנים אלו מתאפיינת בהנאת המדינות מהרווחים הרבים שהן מרוויחות מתאגידי תקשורת ענקיים לצד אובדן היכולת לבצע רגולציה על המידע העובר באמצעי התקשורת.
דיון אודות המניעים למדיניות תקשורת

ישנן דעות חלוקות בכל הנוגע לקביעת מדיניות התקשורת. חלק מן החוקרים סבורים כי מדובר בתהליך מכני ואוטומטי, המתרחש במטרה להשיג איזון בין צרכים תקשורתיים, כלומר הצרכים האישיים, החברתיים ואלו המשרתים את הכלכלה והחברה, למשאבי התקשורת הקיימים. תהליך זה נטול אינטרסים מלבד האינטרס הציבורי של צרכני המדיה במסגרת מסוימת. הוא מתרחש רק מפאת ההתפתחות הטכנולוגית אך ללא מניעים פוליטיים
מאידך, יש הטוענים כי מדיניות התקשורת היא תוצר בלעדי של אינטרסים פוליטיים פנימיים, והיא נובעת משילוב בין אינטרסים פוליטיים הנקבעים על ידי ממשלות, לוביסטים, תעשיות, חברות או תאגידים מסחריים.
מדיניות תקשורת בישראל

מדיניות התקשורת בישראל התאפיינה בראשית דרכה בבעלות ממשלתית על תשתיות ושירותי תקשורת. עם הזמן החל תהליך של מעבר לרשויות ותאגידים סטטוטוריים, כמו העברת קול ישראל ממשרד ראש הממשלה לרשות השידור ב-1965, וסגירת הרשות והקמת תאגיד השידור הישראלי כאן ב-2017.
תהליכים אלו של הפרטה ומסחור הואצו בשנות ה-80 ובאו לידי ביטוי גם בחוק התקשורת (1982), הפרטת בזק, שהוחלט שתהיה חברה ציבורית במקום חברה ממשלתית ב-1984 והופרטה לגמרי ב-2005. תיקון חוק התקשורת, שהביא להקמת מועצת הכבלים, ולשורת הקלות על גורמים פרטיים שפרסו כבלים עד אז בצורה פיראטית. באמצע שנות ה-80 התחילה להתנסח טיוטה לחוק הרשות השנייה והתחלת שידור מסחרי בישראל, מה שהעלה חשש לפגיעה בהכנסות מפרסום של העיתונות הכתובה.
בפסיקות בג"ץ 84\757 (1987), ו-90\3424 (1991), הוחלט כי אין בסמכות רשות השידור לשדר פרסומות, ומותר לה במסגרת החוק לפרסם רק תשדירי שירות והודעות חסות. החלטות אלו הוציאו את הערוץ הראשון וערוצי הרדיו של רשות השידור מהתחרות על הפרסומות, מה שאפשר כניסה של שחקנים חדשים לשוק התקשורת. ב-1990 הועבר חוק הרשות השנייה, והוקמה הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו שבמסגרתה החל לפעול השידור המסחרי בישראל והוקם ערוץ 2 ב-1993, ומאוחר יותר ערוץ 10 ב-2002.
החוק הגביל את השידור המסחרי לכמות ערוצים מוגבלת, ואף הגביל את התוכן המשודר בהם, ולא אפשר שידור עבירות על החוק, תכנים מיניים, ועוד. בחוק הרשות השנייה גם הוחלט על הגבלה של בעלי עיתונות על בעלות נוספת בערוצים המסחריים לעד 24% בעלות על הערוץ. מדיניות התקשורת בישראל ההתבטאה בחקיקה, רגולציה ופסיקות בית משפט, הביאה לתחרותיות, לפתיחת שוק התקשורת בישראל וליצירת בעלות פרטית של שחקנים בינלאומיים, לצד הגבלת יכולת הבעלות והגבלת התחרותיות למספר שחקנים מוגבל בשוק התקשורת.
מדיניות תקשורת במדינות שונות בעולם > ארצות הברית

מדיניות התקשורת בארצות הברית עובדת לפי מודל השוק החופשי הקפיטליסטי. תאגיד השידור הציבורי בארצות הברית, ה-CPB, אינו מפיק תכנים אלא מממן את שירות השידור הציבורי PBS ואת הרדיו הציבורי הלאומי NPR.
במדיניות התקשורת של ארצות הברית היא מבקשת לקדם זרימת מידע בצורה חופשית תוך התערבות מצומצמת כמה שאפשר בסקטור הפרטי של התקשורת. בכל זאת ניתן למצוא התערבות בקידום זכות הציבור לנגישות לאמצעי תקשורת, ובמימון ה-CPB. בנוסף, ארצות הברית פועלת במישורים בינלאומיים כמו בארגון הסחר העולמי (WTO), כדי להקל על סחר בשירותי תקשורת וזכויות יוצרים, ומגבירה את יכולות המסחר שלה במוצרי תקשורת במישור הבינלאומי.
מדיניות תקשורת במדינות שונות בעולם > האיחוד האירופי

האיחוד האירופי נוקט במדיניות תקשורת כגוף על-מדינתי. מדיניות זו החלה בחוק שהתקבל על ידי הנציבות האירופית, "טלוויזיה ללא גבולות" (TWB, 1989). החלטה זו קבעה מסגרת חוקתית ליצירת שוק תקשורת אחיד לכל מדינות אירופה, בעיקר באמצעות פתיחת שוק התקשורת, ומעבר של גלי הרדיו והטלוויזיה בין מדינות אירופה. מסגרת זו קבעה גם החלטות כמו זמן שידור המוקדש ברובו לתוכן אירופאי, הגבלת זמן פרסומות, איסור על פרסום תכנים כמו סיגריות, תרופות במרשם וטיפולים רפואיים, איסור הסתה על רקע דת, גזע, מגדר או לאום ועוד. לאחר העברת החוק הזה, שפט בית הדין האירופי לצדק (ECJ) מדינות אירופאיות רבות על כך שהפרו את החוק העל-מדינתי עם רגולציה מדינתית.
מעבר לחקיקה, מדיניות המדיה של הנציבות האירופאית משפיעה על מדיניות שמדינות אירופאיות נוקטות בהן באמצעות הצעות למדיניות המאומצות ומתקבלות כהחלטות ברמה הלאומית.
מדיניות תקשורת במדינות שונות בעולם > בריטניה

בבריטניה מדיניות התקשורת דוגלת במעורבות בתחום, על ידי חקיקה מחייבת ומקיפה. הממשלה הבריטית מקיימת ומממנת את ערוץ ה-BBC, שהוא השידור הציבורי של בריטניה והערוץ הפופולרי והמשפיע ביותר בה. ההתערבות מוגבלת בתחום התוכן המשודר להנחיות כלליות בלבד, והתוכן המשודר אינו מושפע מהממשלות והשלטון במדינה.
ראו גם

תקשורת המונים
מדיניות ציבורית
התלכדות מדיה
דטרמיניזם טכנולוגי
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Des Freedman, The Politics of Media Policy, Polity, 2008-05-05, עמ' 1-2, 14, 201-203, ISBN 978-0-7456-2842-4. (באנגלית)
1 2 3 4 5 6  אורן טוקטלי, Oren Tokatly, מדיניות תקשורת בישראל, Open University of Israel, 2000, עמ' 21, 27-28, 126-128, 140-141, 145-147, 153-154, 167-170, 172-174, מסת"ב 978-965-06-0532-2
↑  Philip M. Napoli, What Is Media Policy?, The ANNALS of the American Academy of Political and Social Science 707, 2023-05, עמ' 35 doi: 10.1177/00027162231211387
1 2  Paula Chakravartty, Media Policy and Globalization, Edinburgh University Press, 2006-06-15, עמ' 4-5, ISBN 978-0-7486-2721-9. (באנגלית)
1 2  Peter Humphreys, Mass Media and Media Policy in Western Europe, Manchester University Press, 1996-05-15, עמ' 256, ISBN 978-0-7190-3197-7. (באנגלית)
1 2 3 4 5  Jan van Cuilenburg, Denis McQuail, Media Policy Paradigm Shifts: Towards a New Communications Policy Paradigm, European Journal of Communication 18, 2003-06, עמ' 183-184, 186-188, 191-199 doi: 10.1177/0267323103018002002
1 2  Alison Harcourt, The European Union and the Regulation of Media Markets, Manchester University Press, 2005, עמ' 183-188, 201-203, ISBN 978-0-7190-6644-3. (באנגלית)
↑  David Hochfelder, Constructing an Industrial Divide: Western Union, AT&T, and the Federal Government, 1876-1971, The Business History Review 76, 2002, עמ' 723-734 doi: 10.2307/4127707
↑  Amit M. Schejter, Moran Yemini, Eli Noam, Paul Mutter, 30 Media Ownership and Concentration in Israel, Oxford: Oxford Academic, 2016, עמ' 843-906
↑  Alison J. Harcourt, 8 Europeanization as Convergence: The Regulation of Media Markets in the European Union, Oxford: Oxford University Press, 2003, עמ' 9
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph125918 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מדיניות מדיה".
עומר (חקלאות)

אלומת שיבולים נאספת בשדה
עומר (אפשר גם לקרוא בשם: עמר) הוא קבוצת שיבולים המאוגדות יחדיו, אלומה.
מקורות המילה

מקור השם מספר דברים - "כי תקצר קצירך בשדך ושכחת עמר בשדה - לא תשוב לקחתו, לגר ליתום ולאלמנה יהיה" (דברים, כ"ד, י"ט).
פסוק נוסף בו מוזכרת המילה עומר בהקשר זה הוא מספר ויקרא - "והבאתם את עמר ראשית קצירכם אל הכהן. והניף את העמר לפני ה' לרצנכם... וספרתם לכם ממחרת השבת מיום הביאכם את עמר התנופה, שבע שבתות תמימת תהיינה" (ויקרא, כ"ג, י'–ט"ז). בהקשר זה יש המפרשים את השימוש במילה עמר כמידה - עשירית האיפה גרגירי שעורה, ויש המפרשים כשיבולים.
ערמה של עומרים או אלומות נקראת גדיש.
שימושים במילה

בנוסף למובן המילה הלקוח מתחום בחקלאות (צרור שיבולים), למילה עמר ישנם 3 מובנים נוספים:
מידת נפח - עשירית הָאֵיפָה: "וְהָעֹמֶר עֲשִׂרִית הָאֵיפָה הוּא" (שמות, ט"ז, ל"ו)
כינוי לראשית קציר השעורים, המיועד לטקס הודיה בבית המקדש - עֹמֶר תְּנוּפָה. "וְהֵנִיף אֶת הָעֹמֶר..." (ויקרא, כ"ג, י"א)
ספירת העומר היא מצווה ביהדות המופיעה בתורה לספור כל יום במשך 49 ימים החל מהקרבת קורבן העומר. ביום החמישים של הספירה חוגגים את חג השבועות, שנקרא כך על שם שבעת השבועות של הספירה. ביום השלושים ושלושה (ל"ג) לספירת העומר אנו חוגגים את ל"ג בעומר. ספירת העומר היא גם כינויה של תקופה זו, שבה חלה מצוות הספירה.
חג העומר - חג חקלאי שחודש בקיבוץ רמת יוחנן ובעקבותיו בקיבוצים נוספים.
הערות שוליים

↑  "עֹמֶר עֹמֶר תְּבוּאָה חֲדָשָׁה"*, באתר www.n-k.org.il
קיבול קטיונים חליפים

במדעי הקרקע, קיבול הקטיונים החליפים או CEC הוא פרמטר המייצג את כמות הקטיונים המצויים בדוגמת קרקע יבשה בתנאי pH נתונים, אשר זמינים לתחלופה ספונטנית עם יונים חיוביים מתמיסת הקרקע. נהוג להשתמש בקרקעות שיובשו בתנור תחת 105 מ"צ. CEC משמש כמדד לפוריות האדמה, קיבול ההזנה החוזרת, ויכולת הקרקע להגן על מי התהום מפני זיהום באמצעות ספיחה. נהוג לבטא אומדן זה ביחידות של מיליאקוויוולנט (meq) של מימן (אקוויוולנט מטען בודד), על כל 100 גרם של אדמה יבשה.
קרקעות המכילות מינרלים חרסיתיים וחומרים הומיים המצויים בעילית הקרקע הם בעלי מטעני שטח גבוהים הנוטים למשוך ולספוח יונים בסביבתם. קיבולתם משתנה בהתאם לסוג המינרל או דרגת הפילמור של החומצה (הומין, חומצה הומית, חומצה פלאבית ועוד), בהתאמה.
הערות שוליים

↑  Robertson, G. Philip; Sollins, Phillip; Ellis, Boyd G.; Lajtha, Kate. 1999. "Exchangeable ions, pH, and cation exchange capacity. In: Robertson, G. Philip; Coleman, David C.; Bledsoe, Caroline S.; Sollins, Phillip, eds. Standard soil methods for long-term ecological research. New York, NY: Oxford University Press: 106-114" (PDF). נבדק ב-2015-01-22.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
הרעב ההמוני בקוריאה הצפונית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  רעב המוני 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 תקופה:  1994–1998 (כ־4 שנים) 
 נפגעים
 הרוגים:  240,000, 3,500,000 
 
הרעב ההמוני בקוריאה הצפונית (בצפון קוריאה כונה 고난의 행군 שפירושו "המסע המפרך"), יחד עם משבר כלכלי נלווה, התרחש בין השנים 1994 – 1998.
הרעב נבע ממגוון של גורמים. ניהול כושל של הכלכלה ואובדן התמיכה של ברית המועצות אחרי התפרקות הגוש המזרחי גרמו לצמצום ייבוא המזון באופן מהיר ביותר. סדרה של שיטפונות ובצורות במה שנודע כשיטפון הגדול של צפון קוריאה, החמירו את המשבר באופן דרמטי. ממשלת קוריאה הצפונית והמערכת הכלכלית הריכוזית שלה התבררו כחסרות גמישות כדי שיצליחו לצמצם את ממדי המשבר באופן יעיל. ההערכות בנוגע לשיעור מקרי המוות נעות בטווח רחב. מתוך אוכלוסייה של כ-22 מיליון תושבים, מתו בין 900,000 ל-3,500,000 צפון קוריאנים מרעב וממחלות הקשורות לו, כששנת השיא בשיעור מקרי המוות הייתה 1997. במחקרים מאוחרים יותר נטען שמספר מקרי המוות בין השנים 1993 – 2000 הקשורים למשבר עמד על 330,000.
המצעד הכרוך במאמצים

המונח "המצעד הכרוך במאמצים" הפך להיות מטפורה לרעב ההמוני בעקבות מסע תעמולה ממשלתי שנערך ב-1993. "רודונג סינמון", העיתון הרשמי של הוועד המרכזי של מפלגת הפועלים של קוריאה, מפלגת השלטון, דחק באזרחי קוריאה הצפונית להיזכר באגדה מפוקפקת מתקופתו של קים איל-סונג כמפקד קבוצה קטנה של לוחמי גרילה שנאבקו ביפנים. הסיפור, שכונה "המצעד הכרוך במאמצים" תואר כ"לחימה כנגד אויב שמנה אלפים בקור של 20 מעלות מתחת לאפס, פעולת התנגדות תוך כדי שלג כבד ורעב, הדגל האדום התנופף מול המעמד".
כחלק ממערכה זו נאסר השימוש במילים כמו רעב המוני או רעב בשל העובדה שהן רמזו על כישלונה של הממשלה. אזרחים שטענו שמקרי המוות בתקופה זו נבעו מרעב המוני היו עלולים למצוא את עצמם בהסתבכות עם הרשויות.
רקע

הרעב ההמוני היה אירוע מרכזי בהיסטוריה של קוריאה הצפונית, שאילץ את המשטר ואת האוכלוסייה לעבור שינויים יסודיים ובלתי צפויים. כ-80% משטחה של קוריאה הצפונית הם הרריים ורק 20% הנותרים ראויים לעיבוד חקלאי. חלק ניכר משטח הקרקעות של המדינה קפוא במשך שישה חודשים בשנה ובכך מתאפשר גידולו של יבול אחד בלבד לשנה. קוריאה הצפונית מעולם לא הייתה מסוגלת לספק לעצמה את צורכי המזון של אוכלוסייתה ומומחים רבים מטילים ספק ביכולתה לעמוד במשימה כזאת.
בסוף שנות השמונים, כאשר ברית המועצות, בהנהגתו של מיכאיל גורבצ'וב, עברה את הפרסטרויקה, שהיה תהליך של שינויים פוליטיים וכלכליים, היא החלה לדרוש מקוריאה הצפונית תשלום עבור הסיוע שהיא הגישה לה בהווה ובעבר, סכומים שקוריאה הצפונית לא הייתה מסוגלת לשלם. ב-26 בדצמבר 1991 קרסה ברית המועצות ובכך הגיע הקץ לסיוע וליחסי הסחר בין שתי המדינות, כולל אספקת נפט בזול. ללא הסיוע הסובייטי, הגיעה לקיצה אספקת התשומות החקלאיות לקוריאה הצפונית והממשלה גילתה חוסר גמישות בהתמודדות עם המשבר. ב-1991 חלה ירידה של 75% ביבוא הדלקים. כלכלת המדינה החלה להדרדר, כשהיקפי היבוא והיצוא קרסו במקביל. מכרות הפחם היו זקוקים לחשמל כדי להפעיל את המשאבות והמחסור בפחם החמיר את המחסור בחשמל. החקלאות הסתמכה על מערכות השקיה מופעלות בחשמל ועל דשנים וחומרי הדברה מלאכותיים. רוב הצפון קוריאנים חוו מצבים של תת-תזונה זמן רב לפני שנות התשעים. אוכלוסיית המדינה הואכלה באמצעות מערכת כלכלית מרכזית מתוכננת שגרמה לייצור יתר של מזון וזמן רב לפני כן הגיעה לגבולות כושר הייצור שלה ולא הייתה מסוגלת להתמודד ביעילות עם תקופות משבר.
חברות סחר ממשלתיות צצו כאמצעי חלופי לניהול קשרים חוץ כלכליים. בשני העשורים שקדמו לרעב, היו חברות אלו לאמצעי למימון פעילות המשטר, כשאחוז ניכר מכלל ההכנסות עברו "ישירות לחשבונותיו הפרטיים של קים ג'ונג-איל... שבהם נעשה שימוש להבטיח ולשמור על נאמנות ההנהגה הבכירה".
עד מהרה יזמה קוריאה הצפונית צעדי צנע שבמרכזם עמדה מערכה שנקראה "אכול שתי ארוחות ליום". צעדים אלו הוכחו כבלתי יעילים לבלימת הקריסה הכלכלית. לדבריה של פרופסור הייזל סמית' מאוניברסיטת קרנפילד בבריטניה "... שיטות העבר שהשיגו מטרות לטווח הקצר או הבינוני, יכלו להשיג יתרונות כלכליים מועטים אם ברית המועצות והגוש המזרחי היו ממשיכים לספק נפט, טכנולוגיות וידע"
ללא קבלת סיוע מארצות אלו, לא יכלה קוריאה הצפונית להגיב באופן יעיל לרעב ההמוני. בזמן מסוים, השלימה סין את הפער שנוצר עקב קריסתה של ברית המועצות וסיפקה לקוריאה הצפונית מזון בכמויות משמעותיות. ב-1993 סיפקה סין לקוריאה הצפונית 77% מיבוא הנפט שלה ו-68% מייבוא המזון. כך החליפה קוריאה הצפונית את תלותה בברית המועצות בתלות בסין, על כל ההשלכות החמורות הצפויות כתוצאה ממהלך זה. ב-1993 התמודדה סין בעצמה עם מחסור בדגנים ובצורך במטבע קשה וכתוצאה מכך היא נאלצה לקצץ באופן משמעותי את הסיוע לקוריאה הצפונית.