ובכן ואמרתם זבח פסח
תוכן הפיוט

הפייטן מונה נסים שנעשו לעם ישראל, ועל פי המקרא או המדרש נעשו בליל הסדר או במהלך חג הפסח. המאורעות המופיעים בפיוט: רדיפת אברהם אחרי ארבעת המלכים (ויש מפרשים שמדובר בברית בין הבתרים), שלושת המלאכים בבית אברהם והבשורה על לידת יצחק, מהפכת סדום ועמורה והצלת לוט, מכת בכורות, כיבוש יריחו, ניצחון גדעון על מדין, מותם הנסי של חיילי סנחריב, הכתובת על הקיר במשתה בלשאצר ומות בלשאצר, הצום שגזרה אסתר, תליית המן.
| נוסח הפיוט | ההסבר |
| --- | --- |
אֹמֶץ גְּבוּרוֹתֶיךָ הִפְלֵאתָ בַּפֶּסַח, בְּרֹאשׁ כָּל מוֹעֲדוֹת נִשֵּׂאתָ פֶּסַח: האלוהים הראה את כוחו בזמן יציאת מצרים, שהתרחשה בחודש ניסן שהוא החודש הראשון בשנה.
גִּלִיתָ לְאֶזְרָחִי חֲצוֹת לֵיל פֶּסַח: לאברהם אבינו, המכונה בספר תהילים פ"ט "איתן האזרחי", גילה האלוהים את עתיד עם ישראל במעמד ברית בין הבתרים.
דְּלָתָיו דָּפַקְתָּ כְּחֹם הַיוֹם בַּפֶּסַח, הִסְעִיד נוֹצְצִים עֻגוֹת מַצּוֹת בַּפֶּסַח, וְאֵל הַבָּקָר רָץ זֵכֶר לְשׁוֹר עֵרֶךְ פֶּסַח: הנוצצים, כינוי למלאכים (יחזקאל, א', ז') ביקרו את אברהם אבינו "וְהוּא יֹשֵׁב פֶּתַח-הָאֹהֶל, כְּחֹם הַיּוֹם" (בראשית, פרק י"ח). אברהם יצא מגדרו כדי להנעים את זמנם של האורחים, "וַיְמַהֵר אַבְרָהָם הָאֹהֱלָה אֶל-שָׂרָה; וַיֹּאמֶר, מַהֲרִי שְׁלֹשׁ סְאִים קֶמַח סֹלֶת לוּשִׁי, וַעֲשִׂי עֻגוֹת. וְאֶל-הַבָּקָר רָץ אַבְרָהָם; וַיִּקַּח בֶּן-בָּקָר רַךְ וָטוֹב, וַיִּתֵּן אֶל-הַנַּעַר, וַיְמַהֵר לַעֲשׂוֹת אֹתוֹ". קורבן הפסח הוא זכר למעשה החסד והכנסת האורחים של אברהם אבינו.
זוֹעֲמוּ סְדוֹמִים וְלוֹהֲטוּ בָּאֵשׁ בַּפֶּסַח, חֻלַּץ לוֹט מֵהֶם וּמַצּוֹת אָפָה בְּקֵץ פֶּסַח: לוט ארח בביתו את שני המלאכים שנשלחו לסדום, "וַיַּעַשׂ לָהֶם מִשְׁתֶּה, וּמַצּוֹת אָפָה וַיֹּאכֵלוּ". ספר בראשית, פרק י"ט, ממשיך ומספר, כי האלוהים כעס על מעשיהם הרעים של אנשי סדום והמטיר על עירם אש וגפרית. רק לוט ומשפחתו ניצלו מהאסון.
טִאטֵאתֶ אַדְמַת מֹף וְנֹף בְּעָבְרְךָ בַּפֶּסַח, יָהּ רֹאשׁ כָּל אוֹן מָחַצְתָּ בְּלֵיל שִׁמּוּר פֶּסַח, כַּבִּיר, עַל בֵּן בְּכוֹר פָּסַחְתָּ בְּדַם פֶּסַח, לְבִלְתִּי תֵּת מַשְׁחִית לָבֹא בִּפְתָחַי בַּפֶּסַח: מוף, נוף, ואון, הם כינויים למצרים. האלוהים טאטא את אדמת מצרים, השמיד כל בן בכור, אולם פסח על בתי בני ישראל שסומנו בדם קורבן הפסח.
מְסֻגֶּרֶת סֻגָּרָה בְּעִתּוֹתֵי פֶּסַח: "וִירִיחוֹ סֹגֶרֶת וּמְסֻגֶּרֶת, מִפְּנֵי בְּנֵי יִשְׂרָאֵל: אֵין יוֹצֵא, וְאֵין בָּא", נאמר בספר יהושע, ו', א'. בני ישראל, שזה עתה חגגו את חג הפסח בגלגל, כבשו, בעזרתו של האלוהים, את יריחו שהוסגרה לידיהם והרסו אותה.
נִשְׁמְדָה מִדְיָן בִּצְלִיל שְׂעוֹרֵי עֹמֶר פֶּסַח: בספר שופטים, פרקים ו'-ז', מתואר כיצד בעונת קציר העומר, ניצח גדעון את המדיינים והשמיד את צבאם. צבאו של גדעון נמשל בחלומו של אחד המדיינים לצליל לחם שעורים, הניצחון באותו קרב היה עקב הקרבת קרבן העומר הבא מן השעורים.
שׂוֹרְפוּ מִשְׁמַנֵי פּוּל וְלוּד בִּיקַד יְקוֹד פֶּסַח, עוֹד הַיוֹם בְּנֹב לַעֲמוֹד עַד גָּעָה עוֹנַת פֶּסַח: בספר מלכים ב', פרקים י"ח-י"ט, מסופר כי בימי חזקיהו מלך יהודה, עלה סנחריב מלך אשור למלחמה על ירושלים. על פי המדרש, מיהר המלך סנחריב עם צבאו למלחמה. כאשר הגיע לעיר נוב, המשקיפה על ירושלים, וראה עד כמה קטנה היא העיר, הניף ידו בזלזול והחליט, לחנות למנוחת לילה ולכבוש את ירושלים למחרת בבוקר. באותו לילה עבר מלאך במחנה אשור והרג את כל צבאו של סנחריב. הביטויים ששימשו את כותב הפיוט נלקחו מספר ישעיהו, פרק י', פסוק ט"ו ופסוק ל"ב.
פַּס יַד כָּתְבָה לְקַעֲקֵעַ צוּל בַּפֶּסַח, צָפֹה הַצָּפִית עָרוֹךְ הַשֻּׁלְחָן בַּפֶּסַח: במדרש רבה, מגילת איכה, מכונה ממלכת בבל בשם צול. "אמר רבי יוחנן: האומר לצולה חרבי (ישעיהו, מ"ד, כ"ז) זו בבל. למה נקראת שמה צולה? ששם צללו מי מבול". בלשאצר מלך בבל ערך משתה לאלף משריו וציווה להגיש את היין בכלי זהב וכסף שנלקחו על ידי אביו, נבוכדנאצר, כשלל מבית המקדש. במהלך המשתה הופיעה דמות כף יד וכתבה על הקיר את המילים "מנא מנא תקל ופרסין" שמשמעותן היא שהאלוהים ספר (מנה) את ימי מלכותו של בלשאצר, שקל את מעשיו במאזניים והכף של בלשאצר נמצאה קלה, לכן יפרוס האלוהים את מלכותו והיא תיכבש על ידי מלך פרס. המילים "צפות הצפית ערוך השולחן" מזכירות את נבואת ישעיהו (כ"א, ה') כנגד בבל.
קָהָל כִּנְּסָה הֲדַסָּה לְשַׁלֵּשׁ צוֹם בַּפֶּסַח, רֹאשׁ מִבֵּית רָשָׁע מָחַצְתָּ בְּעֵץ חֲמִשִּׁים בַּפֶּסַח: את ההוראה להשמיד את היהודים כתב המן הרשע בחודש ניסן: "וַיִּקָּרְאוּ סֹפְרֵי הַמֶּלֶךְ בַּחֹדֶשׁ הָרִאשׁוֹן, בִּשְׁלוֹשָׁה עָשָׂר יוֹם בּוֹ" (מגילת אסתר, ג', י"ב). הדסה, היא אסתר המלכה, ביקשה להכריז על צום בשלושת הימים הבאים, שחלים בחג הפסח. בתום שלושת הימים, אסתר באה לאחשוורוש, ובסופו של דבר המן הרשע נתלה על עץ התליה שגובהו חמישים אמה.
שְׁתֵּי אֵלֶּה רֶגַע תָּבִיא לְעוּצִּית בַּפֶּסַח: הנביא ישעיהו (ישעיהו, מ"ז, ח'-ט') מתנבא כנגד ממלכת בבל וממשיל אותה לאשה גאוותנית. "וְעַתָּה שִׁמְעִי-זֹאת עֲדִינָה, הַיּוֹשֶׁבֶת לָבֶטַח, הָאֹמְרָה בִּלְבָבָהּ, אֲנִי וְאַפְסִי עוֹד; לֹא אֵשֵׁב אַלְמָנָה, וְלֹא אֵדַע שְׁכוֹל. וְתָבֹאנָה לָּךְ שְׁתֵּי-אֵלֶּה רֶגַע בְּיוֹם אֶחָד, שְׁכוֹל וְאַלְמֹן". את "שתי אלה", כלומר שתי המכות האיומות, שכול ואלמנות, מבקש מחבר הפיוט שהאלוהים יביא על ראש ממלכת אדום, שהאימפריות הרומית והביזנטית מזוהות איתה. במילה "עוצית", מכוון המחבר לפסוק ממגילת איכה, ד', כ"א, "בַּת-אֱדוֹם, יושבתי (יוֹשֶׁבֶת) בְּאֶרֶץ עוּץ".
תָּעֹז יָדְךָ וְתָרוּם יְמִינְךָ כְּלֵיל הִתְקַדֵּשׁ חַג פֶּסַח: מחבר הפיוט מסיים אותו בבקשה כי האלוהים יגאל את ישראל בימינו, כפי שגאל את העם בזמן יציאת מצרים.