stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל קולגנוב
ביוגרפיה

נולד בשם מיכאיל קולגנוב בטשקנט בירת אוזבקיסטן הסובייטית, והחל להתאמן בגיל 14. הוא סיפר כי סבל מעודף משקל והוריו חיפשו עבורו תחביב שיסייע לו להתגבר על הבעיה. אחיו הגדול אנדריי כבר עסק בתחום באותה העת ואף זכה באליפות ברית המועצות לנוער. הוא בוגר אוניברסיטת טשקנט בחינוך גופני.
קולגנוב עלה לישראל ב-1996. תחילה התגורר בחיפה והתאמן במועדון השיט של הפועל חיפה. לאחר מכן עבר להתגורר בקיבוץ דגניה ב' הסמוך לכנרת והחל להתאמן במועדון הפועל עמק הירדן, תחת הדרכתו של דני מירושנסקי. שירת בצה"ל, על תקן ספורטאי מצטיין.
החל לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות משנת 1997.
באליפות העולם שנערכה בסגד, הונגריה בשנת 1998, זכה קולגנוב בשתי מדליות. מדליית זהב למרחק 200 מטר בקיאק יחיד ומדליית כסף למרחק 500 מטר קיאק יחיד.
באליפות העולם שנערכה במילאנו, איטליה בשנת 1999, זכה קולגנוב במדליית זהב למרחק 200 מטר בקיאק יחיד ובכך הגן על תוארו.
באולימפיאדת סידני (2000) זכה קולגנוב במדליית ארד אולימפית למרחק של 500 מטר (המדליה היחידה לנציג ישראלי בסידני), ובמקום הרביעי למרחק של 1000 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) הגיע קולגנוב לשלב חצי הגמר במרחק 500 מטר.
בשנת 2006 החל קולגנוב להתחרות בקיאק זוגי יחד עם ברק לופן מגינוסר וזכה איתו במדליית ארד באליפות אירופה בקאנו וקיאק (אנ') בקיאק זוגי למרחק של 200 מטר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) נשא קולגנוב את דגל ישראל בטקס הפתיחה. הוא העפיל לשלב חצי הגמר בתחרות למרחק של 1000 מטר, לאחר שסיים במקום החמישי במקצה שלו בשלב המוקדמות (13 כללי) ובתחרות למרחק של 500 מטר שבה העפיל גם כן לשלב חצי הגמר, לאחר שסיים ראשון במקצה שלו (13 כללי).
קולגנוב, תושב טבריה, אימן את נבחרת הנוער של הפועל טבריה והתמודד בבחירות למועצת העיר ב-2008 מטעם ישראל ביתנו. בבחירות 2013 התמודד בשנית ונכנס למועצה, לאחר שהוצב במקום השלישי ברשימת "לב" של ראש העיר, יוסי בן דוד. היה ממונה קולגנוב על תחום הקליטה והספורט הימי בעירייה.
באוגוסט 2015 עזב קולגנוב לגרמניה לאחר שלא הצליח למצוא עבודה בישראל.
בספטמבר 2016 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את תיק החקירה נגדו בפרשת השחיתות בישראל ביתנו בעילה של חוסר עניין לציבור. קולוגנוב הועסק במסגרת הפרשה בעמותת איילים וקיבל שכר במשך שנה אף על פי שלא עבד בפועל.
חיים אישיים

קולגנוב נשוי ואב לשניים.
הישגים ותארים

מדליית ארד באולימפיאדת סידני (2000) ב-500 מטר, קיאק יחיד ומקום רביעי ב-1000 מטר.
אלוף העולם ב-200 מטר וסגן-אלוף ב-500 מטר, קיאק יחיד באליפות העולם בסגד, הונגריה 1998 וסגן אלוף העולם ב-500 מטר, קיאק יחיד.
אלוף העולם ב-200 מטר, קיאק יחיד באליפות העולם במילאנו, איטליה 1999.
אלוף אירופה בשנת 1999 ב-200 מטר, קיאק יחיד; באותה האליפות זכה גם במדליות ארד ב-500 ו-1000 מטר.
אלוף אירופה בשנת 2000 ב-1000 מטר וסגן-אלוף ב-500 מטר, קיאק יחיד.
סגן אלוף אירופה בשנת 2001 ב-500 מטר, קיאק יחיד.
מדליית ארד באליפות אירופה 2006 ב-200 מטר, קיאק זוגי (יחד עם ברק לופן) ומקום שישי ב-500 מטר.
מקום חמישי באליפות העולם 2006 ב-200 מטר, קיאק זוגי ומקום שישי ב-500 מטר קיאק זוגי (יחד עם ברק לופן).
מקום רביעי באליפות אירופה 2007 בקיאק זוגי ב-200 מטר, קיאק זוגי (יחד עם ברק לופן).
מאיר קנפו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) קזבלנקה, מדינת החסות הצרפתית במרוקו 
 שם לידה:  מישל
 מדינה:  ישראל 
 תאריך עלייה:  1961
 מקום מגורים:  נתניה, ישראל
 פעילות בולטת:  המחתרת להצלת יהודי מרוקו
 תקופת הפעילות:  מ-1955
 בת זוג:  רחל
 
מאיר מישל קנפו (נולד ב-1935) הוא איש מוסד ישראלי, יליד מרוקו, יו"ר ארגון יוצאי המחתרות בצפון אפריקה. מחבריה הראשונים והמרכזיים של מחתרת יהודי מרוקו במסגרת פעילות המוסד. ממייסדי הארגון "ברית יוצאי מרוקו בישראל". חתן פרס העובד המצטיין של הסוכנות היהודית, יקיר העיר נתניה.
מאיר קנפו הוא אסיר ציון שישב בכלא במרוקו בגין פעילותו החשאית להעלאת יהודי מרוקו לארץ.
ביוגרפיה

מאיר קנפו נולד בקזבלנקה, מרוקו בשנת 1935 לאסתר ורבי שמעון קנפו שהיה חבר בית הדין הרבני בקזבלנקה, שניהם ילידי אגאדיר. קנפו למד בחדר של רבי נחמיאס ובבית הספר הצרפתי אליאנס. בגיל 14 הצטרף עם מספר חברים לתנועת הנוער הציונית הבונים לגרעין ברור חיל, שעמד לעלות ארצה לקיבוץ באותו שם. בגרעין למדו היסטוריה וגאוגרפיה של ארץ ישראל כמו גם שירים ישראלים ועל ההווי בארץ. בגיל 20 גויס על ידי המוסד על מנת שישתתף בהקמת יחידות סודיות ברחבי מרוקו שמטרתן להגן על חברי הקהילות היהודיות. לפני גיוסו למסגרת רכש באופן עצמאי אקדח ורובה. באותה תקופה ניהל בית מלון בקזבלנקה שבעליו היה יהודי. עיסוקו היווה כיסוי טוב ואיפשר הזדמנויות בלתי מוגבלות לפעילות מחתרתית. הפעילות במלון כללה הקמת סליקים במלון, העברת מזוודות נשק דרכו ועוד פעילות חשאית. מאז גיוסו ל״מוסד״ באוקטובר 1955 ועד מעצרו בשנת 1961 השתתף במבצעים רבים.
הפעילות במחתרת

קנפו היה המגויס הראשון והבכיר ביותר במחתרת בקזבלנקה בשנת 1955. המחתרת נקראה המסגרת ונועדה עם הקמתה להגן על הקהילה המקומית מגילויי אנטישמיות. רק מאוחר יותר החלה בפעילותה כעזרה בהברחתם של יהודי מרוקו בדרכי לארץ ישראל.
הפעילות במחתרת > הגנה אזרחית

השנים 1955–1956 היו שנות התארגנות, יצירת הכלים וקשירת הקשרים. בשנה הראשונה הם אגרו נשק, בנו סליקים, ארגנו מטווח ראשון באחת החורשות והקימו מסגרת הגנה על יהודי מרוקו. קנפו עסק בשנה זו בחיפוש דירות להשכרה. כמו כן הדריך את המגויסים בפירוק והרכבה של נשק, מעקבים, תורת המפגשים בדירות וברחוב.
הפעילות במחתרת > הברחה

בשנת 1956 נתבקש קנפו יחד עם חבריו להצטרף למבצע להעלאת יהודים בחשאי במסגרת מבצע יכין שנמשך עד 1961. עלייה זאת התבצעה בארבע דרכים: דרך הים באמצעות מבריחים ספרדיים, במשאיות, באמצעות דרכונים מזויפים ובספינת "אגוז". בשנת 1958 נשלח עם עוד 16 חברים לקורס של חיל הים הישראלי בשילוב עם המוסד. כאשר עזב את מרוקו ועצר בצרפת בדרכו לקורס, נלקח ממנו דרכונו והוא קיבל מסמכים חלופיים. מטרת הקורס הייתה הכשרה ימית לסיוע בפעולות הברחת היהודים ממרוקו דרך הים.
רעייתו רחל גויסה גם היא למוסד שנה לאחר שנישאו, וכינויה היה שנטל. היא פעלה במסגרת חוליית חברות המסגרת, שתפקידן היה העברת נשק מסליק לסליק באמצעות עגלות תינוקות או מתן עזרה ראשונה במקרה של תקריות אש או אחרות. בשנת 1960 נשלחה לישראל לקורס מפקדים מתקדם של צה"ל והמוסד.
הפעילות במחתרת > הברחה > חוליות החוף

לאחר סיום הקורס הימי ושובו למרוקו הוטל עליו לאמן חוליות חוף ברחבי מרוקו יחד עם ז'אק שושן. משהיה צורך בתגבור גויסו גם חברי תנועות הנוער הציוניות לפעולות המחתרת. תפקידם של נערות ונערים אלה היה לבקר משפחות יהודיות בערים ובכפרים ולהביא ידיעות על הרכב המשפחות, מידע שסייע לתכנון פעולות ההברחה. ההערכה היא שבין השנים 1957 ל־1960 הוברחו ממרוקו כ־20 אלף יהודים שהגיעו למרסיי ומשם עלו ארצה. הפעילות התבצעה על ידי אנשי המקהלה מהמוסד שעסקו בעלייה חשאית ובעזרת קנפו וחבריו שהיו ממונים על ביטחונן של שיירות העולים ועל אבטחת החופים. ב־1960הוחל בהעפלה ימית. עם כל המאמצים שהושקעו הצליחו להוציא ממרוקו בשנת 1960 רק 4,108 יהודים, ומספר זה הדביק בקושי את קצב הריבוי הטבעי של יהדות מרוקו.
הפעילות במחתרת > הברחה > הספינה אגוז

מבצעי אגוז תוכננו להיות המוקד העיקרי למבצעי לעלייה ואורגנו בקפידה. לפני כל יציאה שהו קנפו ואנשי המחתרת בחוף ובדקו תנועה של דייגים, פטרולים וכדומה. הספינה עשתה את דרכה 12 פעמים, אך בפעם ה-13 בלילה שבין 10 ל-11 בינואר 1961, היא טבעה כשעל סיפונה 44 מעפילים וביניהם איש המוסד והאלחוטן של הספינה חיים צרפתי. 22 גופות בלבד נמשו מן הים והובאו לקבורה בבית העלמין היהודי באל-חוסימה שבמרוקו.
הפעילות במחתרת > המעצר

לאחר טביעת האגוז עסק קנפו בהכנות למבצע קוקוס להברחת יהודים דרך האוקיינוס האטלנטי. במוצאי יום חמישי יצא בלילה עם קלוד קנפו - יגאל כנפי לבדיקת החוף שממנו תצא הספינה קוקוס, ושם קבעו את סדר ההגעה של כל כלי הרכב ואת הכיסוי המבצעי. בספינה זו אמורים היו לצאת 250 מעפילים. לפני כן נודע להם שאנדי נעצר וזה הדאיג אותם משום שהוא הכיר אותם אישית וידע על פעילותם. למחרת בבוקר קנפו נעצר והועבר לידי כוח ביטחוני מיוחד מהעיר מקנס שהמתין לו בבניין המשטרה המרכזי בעיר קזבלנקה. החוקרים דרשו ממנו לחשוף את זהותם של אנשי המוסד במרוקו ונתיבי המילוט. הוא הועבר בחשאי מבית המעצר לבית כלא ואחרי חודש הוא הגיע לתחנת המשטרה בעין סוק. קנפו לא נשבר מהחקירות הקשות והמשיך לדבוק בגרסתו שאין בידיו מידע. לאחרי חודשיים נגזרו עליו 60 שנות מאסר בגין ריגול לטובת ישראל ולאחר כמה שבועות הוא הועבר לתא עם עוד חברי מסגרת שנעצרו. ממשלת ישראל הפעילה על השלטונות במרוקו לחץ פעלה לשחרורם. לאחר משא ומתן שכלל תשלום מכובד כערבות, הוא יצא לחופשת חג לארבעה ימים. שבמהלכה התקשר לרישר - שלמה אלמוג שהיה אז מפקד המקהלה והודיע לו על רצונו להימלט במהירות ממרוקו. חבריו למוסד ניסו להבריח אותו כמה פעמים דרך הים ללא הצלחה, לבסוף הוא הוברח במשאית דרך נתיב מבריחים יבשתי.
בארץ ישראל > שליחויות

בסוכנות מונה כאחראי על קליטת יהודי לוב שגורשו מארצם לאחר מלחמת ששת הימים. לאחר עלייתו של חומייני לשלטון, מונה לעסוק בקליטתם של יהודי איראן בישראל. השתתף גם במבצעי העלייה וקליטתם של יהודים מפולין, רומניה, ברית המועצות, סין העממית וצפון אפריקה.
פעילות ציבורית

חבר ועדת ערר ברשות אסירי ציון.
יו"ר ארגון פעילי המחתרת ההעפלה ואסירי ציון בצפון אפריקה בישראל בעבר.
חבר דירקטוריון חל"ת - החברה לפיתוח ותיירות נתניה.
פעיל בהנצחת זכרם של מעפילי ספינת "אגוז" ומורשת המחתרת החשאית במרוקו – "המסגרת".
ערך חמש חוברות מחקר בנושא העלייה החשאית ממרוקו ופעילות "המסגרת" באלג'יריה, תוניסיה ומרוקו.
פעילות ציבורית > תרומה תרבותית להנצחת ספינת אגוז

השתתף וערך את הספר "אגוז". סייע בהפקת המחזה "כקליפת אגוז", השתתף בחיבור ועריכת התסריט ששימש להפקת הסרט "אגוז". סייע בשחזור הסרט "הטרגדיה של אגוז" בהפקת הטלוויזיה הישראלית. בהצגת "הלילה הזה" בתיאטרון של אורנה פורת מועלית הצגה על ההעפלה החשאית של יהודי מרוקו, מפיקי ההצגה נעזרו במאיר קנפו בחומרים המוצגים.
פרסים ואותות

חתן פרס העובד המצטיין של הסוכנות היהודית, על השתתפותו בהוצאותם החשאית של יהודי לבנון במלחמת שלום הגליל, על הבאתם החשאית של יהודי אתיופיה ויהודי סודן לאירופה עוד בטרם מבצע "משה". על תרומתו לקליטת עולי ברית המועצות ואתיופיה ועל הקמת פרויקטים ייחודיים לעידוד העלייה מצרפת.
ב-2022 זכה בעיטור יקיר העיר נתניה על פעילותו בקרב העולים החדשים בשכונות דיור לעולה וקריית נורדאו בעיר הוא סייע בקידום הקמתם של מוסדות קהילתיים העונים על צורכיהם של העולים. על פעילותו רבת השנים למען העולים, ופעילותו לרווחת תושביה של העיר וחינוך בניה.
לקריאה נוספת

המחתרת היהודית במרוקו 1955–1964, מאת מאיר קנפו
המוסד וסודות הרשת החשאית של יהודי מרוקו 1955–1964, מאת מאיר קנפו
הערות שוליים

↑  אמיר בוחבוט‏, מתחת לאף של המלך: המבצע החשאי של המוסד להגנה על יהודי מרוקו, באתר וואלה, 27 באפריל 2019
↑    סיון חילאי, "עשינו את הבלתי אפשרי. העלינו לארץ 90 אלף יהודים ממרוקו", באתר "ידיעות אחרונות", 22 בנובמבר 2021
1 2 3  מאיר קנפו (רמון), מקדם ומים-כרך "ז "-שש שנים בשירות ״המוסד״ במרוקו, באתר מורשת יהדות מרוקו, ‏31 בדצמבר 2013
↑  מאיר קנפו, העליה החשאית של יהודי מרוקו, באתר הקשר הרב דורי -, ‏2019
↑  מאיר קנפו, מקדם ומים-כרך "ז " 1960-1957: קורסים בישראל ומבצעים ראשונים במרוקו, באתר מורשת יהדות מרוקו, ‏תאריך 11 בינואר 2014
↑  מאיר קנפו, מקדם ומים-כרך "ז ספינת המעפילים ״אגוז, באתר מורשת יהדות מרוקו, ‏3 באפריל 2014
↑  יהודה דקל, העפלה נוסח מרוקו " - אגוז", מורשת ישראל – ספריית יהודה דקל, עמ' 209
↑  מאיר קנפו(רמון), מבצע בזק, באתר מורשת יהדות מרוקו - מקדם ומים-כרך "ז " מבצע בזק, ‏29 באפריל 2014
↑  מאיר קנפו, מקדם ומים-כרך "ז "המעצר והעינויים, באתר מורשת יהדות מרוקו, ‏22 במאי 2014
↑  מאיר קנפו, מקדם ומים-כרך "ז " הסליק המהודר-, באתר מורשת יהדות מרוקו, ‏8 באוגוסט 2014
↑  יקירי העיר נתניה 2022, באתר נתניהנט, ‏31 מאי 2022
מדרון אקסס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי דרווין 
 קואורדינטות:  79°41′00″S 156°03′00″E﻿ / ﻿79.6833°S 156.05°E﻿ / -79.6833; 156.05
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימדרון אקסס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימדרון אקסס
 
מדרון אקסס (באנגלית: Access Slope; מילולית: מדרון המעבר) הוא מדרון קרח בהרי דרווין שבאנטארקטיקה.
המדרון מצוי בין הקצה הצפוני של רכס לינדסטרום לבין סלע טת'ר שבגבעות מטאוריט בהרי דרווין.
המדרון מצוי בקצה המערבי של מפל הקרח סירקל שנופל מקרחון דרווין.
המדרון הוא המעבר המהווה את הדרך היחידה בה ניתן לעבור בין הרכסים והגבעות, ולרדת מקרחון דרווין או לעלות עליו.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המדרון ניתן לו על ידי משלחת חקר קרחון דרווין שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, והשם ניתן לו בשל היותו המעבר שאפשר גישה לחברי המשלחת בעלייתם לקרחון.
מיגל קבסקו

מיגל אנחל קבסקו אבאד (בספרדית: Miguel Ángel Cevasco Abad; נולד ב-27 באפריל 1986) הוא כדורגלן עבר פרואני ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

קבסקו התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של אוניברסיטריו, במדיה שיחק חמש עונות. בינואר 2009 הצטרף לעירוני קריית שמונה מליגת העל. ב-17 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 2-2 נגד בית"ר ירושלים. כעבור כחודשיים עזב את קריית שמונה וחתם בז'ואן אוריץ'.
בהמשך הקריירה, שיחק בלאון דה הואנוקו, חוסה גלאווס, אוניברסידד טכניקה דה קחאמקרה וספורט ויקטוריה.
תארים

ליגת העל הפרואנית: ארפרטורה 2008
הערות שוליים

↑  יצחק סולומון‏, סבסקו חתם בעירוני קרית שמונה, באתר וואלה, 2 בינואר 2009
מלחמת אנטיוכוס

מלחמת אנטיוכוס (192 לפנה"ס – 188 לפנה"ס), הידועה גם בשם המלחמה הרומית-סלאוקית או המלחמה הסורית, הייתה עימות צבאי שהתנהל בין שתי קואליציות בהנהגת הרפובליקה הרומית מחד, והאימפריה הסלאוקית בהנהגת אנטיוכוס השלישי מאידך.
המלחמה הייתה תוצאה של "מלחמה קרה" שהתנהלה בין שתי המדינות מאז 196 לפנה"ס. בתקופה זו ניסו הרומים והסלאוקים להרחיב את תחומי השפעתם על ידי כריתת בריתות עם מעצמות אזוריות וערי מדינה יווניות.
המלחמה הסתיימה בניצחון רומאי מובהק. בשלום אפאמיאה, ההסכם שנחתם בין הרומאים לסלאוקים, נאלצו הסלאוקים לוותר על אסיה הקטנה אשר הפכה לאזור השפעה של רומא. כתוצאה מניצחונה במלחמה, הפכה הרפובליקה הרומית למעצמה החזקה ביותר סביב הים התיכון.
רקע > משנת 218 עד 196 לפנה"ס

בסביבות 218 לפנה"ס היו סביב הים התיכון חמש מעצמות עיקריות שהיו שרויות ביניהן באיזון פוליטי: אימפריות הדיאדוכים של הסלאוקים (סוריה), התלמיים (מצרים) והאנטיגונידים (מקדוניה) במזרח, ומדינות העיר רומא וקרתגו במערב.
עם זאת, שורה של סכסוכים, בסופה של המאה השלישית לפנה"ס הפרו את האיזון הזה: במערב, נלחמה רומא בקרתגו על עליונותה במערב הים התיכון. במלחמה הפונית השנייה (218 עד 201 לפנה"ס) הביסו הרומאים את קרתגו והיא נאלצה לקבל שלום בתנאים מחפירים ולמעשה הודחה ממעמדה כמעצמה. במקביל התמודדה רומא עם פיליפוס החמישי מלך מוקדון, שכונן ברית עם קרתגו, במלחמה המוקדונית הראשונה התמודד פיליפוס עם קואליציה רומאית-יוונית שכללה גם את הליגה האיטולית, פרגמון ורודוס. המלחמה הסתיימה בשלום פויניקי ללא הכרעה מהותית, אך מעתה רומא החלה להתערב בפוליטיקה היוונית.
המלחמה התנהלה ביוון, בים האיגאי ובאסיה הקטנה וכללה מספר קרבות. המלחמה הסתיימה בניצחון רומאי והסלאוקים נאלצו לחתום על תנאים קשים בהסכם אפאמיאה שלפיו שילמו לרומא פיצויי מלחמה בסך של 15,000 כיכרות ואיבדו את השטחים מערבית להרי הטאורוס. אחת התוצאות של המלחמה הייתה עלייתה של רומא כמעצמה החזקה ביותר באזור הים התיכון.
ראו גם

קרב תרמופילאי (191 לפנה"ס)
קרב מגנסיה
לקריאה נוספת

זיו יופה, פלנקס נגד לגיון: התנגשות הטיטאנים הצבאיים של העת העתיקה, 2020
מטא (בודהיזם)

בודהה שולח אהבה לכל האנושות, ניצב ליד מערות בלום, אנדרה פרדש, הודו
מֵטָּא בפאלי (mettā) או מַאִיטְרִי בסנסקריט (maitrī), שפירושה נדיבות-לב אוהבת, היא מצב תודעה חיובי. התשיעית מעשר הפרמיטה המובילות להארה בבודהיזם וכן הראשונה ממעלות ברהמה ויהרה (המצבים הנשגבים).
תרגומים נוספים של המילה הם: "נדיבות-אוהבת", "חברתיות", "סימפתיה", "רצון טוב", "נדיבות ו"התעניינות פעילה באחרים".
מטא היא יותר מחמלה. חמלה יכולה לנבוע מהצד הרגשי והיא יוצרת צער או מעשה טוב בעוד שמטא היא אהבה כלפי כל הברואים ושמחה כאשר טוב להם.
יש הבדל משמעותי בין אהבה של גבר לאישה, אהבת אם לילד וכדומה לבין האהבה המגולמת במטא. אהבה רגילה מייצגת צורך להיות עם האובייקט האהוב, השתוקקות אליו או לנוכחותו והיא יכולה להיות אחת מסיבות הסבל (הנובע מהשתוקקות לדברים או היאחזות בהם) בעוד שמטא היא אהבה ללא היאחזות.
מדיטציית מטא

אחת מצורות המדיטציה הפופולריות היא המדיטציה של נדיבות-אוהבת (אהבה ללא הצמדות) אשר מתבטאת בדאגה לאחר ללא כל אנוכיות.
תרגול המדיטציה הוא בקו פנים-חוץ, כלומר המתרגל מתחיל בעצמו, אל עבר חבר טוב ומכיל את החבר בעצמו, לאדם נייטרלי (שאין כלפיו רגשות, לא לחיוב ולא לשלילה) ומכיל את האדם בתוכו, יחד עם העצמי והחבר, אל אדם שמפריע למתרגל (כלומר יש כלפיו רגשות שליליים אבל לא שנאה) וגם אותו המתרגל צריך להכיל בתוך עצמו לבסוף המתרגל מכיל בתוכו את כל היצורים שביקום. בכל אחד ואחד מהשלבים המתרגל חייב לסמפט את האדם ולשאוף לטוב עבור אותו אדם, במקביל לשאיפה לטוב עבור עצמו.
המדיטציה מורכבת משישה שלבים אשר בהם המטא מכוונת אל:
עצמך
חבר טוב – יש להימנע מלבחור מישהו שהינך נמשך אליו מינית, מישהו שצעיר ממך בהרבה או מבוגר ממך בהרבה וכן אדם מת
מכר – יש לבחור אדם שאתה במגע עמו ביומיום אך אינו מעלה תחושות חיוביות חזקות או שליליות חזקות
אויב – מומלץ לא לבחור אדם שתחושותיך השליליות כלפיו הן קיצוניות, אלא אם כן הינך מבוסס היטב במדיטציה
הארבעה הנ"ל – התייחס אליהם כשווים וראויים בשווה לנדיבות
ובהתמדה, שאר הישויות ביקום.
ראו גם

פרמיטה
מטווי גולובינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 במרץ 1865 איווצ'ווקה, רוסיה 
 פטירה:  1920 (בגיל 54 בערך) סנקט פטרבורג, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 השתייכות:  אוכרנה 
 תקופת הפעילות:  ?–1920 
 
מטווי גולובינסקי (6 במרץ 1865 –  1920) היה סוכן של המשטרה החשאית של רוסיה הקיסרית, האוכרנה ומחברו של המסמך האנטישמי הפרוטוקולים של זקני ציון.
תולדות חייו

גולובינסקי נולד באיווצ'ווקה שבאזור סימבירסק למשפחה  רוסית אריסטוקרטית. אביו וסילי היה חברו של פיודור מיכאילוביץ' דוסטויבסקי אשר עמו נעצר ונידון למוות בעוון פעילות מהפכנית, אולם גזר דינו בוטל והוא שוחרר.
אביו של גולובינסקי נפטר בשנת 1875 כשמטווי היה בן עשר. אמו גידלה אותו ונעזרה באומנת צרפתייה.
בבגרותו החל גולובינסקי ללמוד משפטים ובמהלך לימודיו הצטרף לקבוצה האנטישמית והאנטי מהפכנית "האחווה הקדושה" (ברוסית: Святое Братство). עם סיום לימודיו גויס גולובינסקי לאוכרנה ועסק בהטמנת ידיעות (אוהדות לממשלה) בעיתונות. הקריירה שלו הגיעה לקִצה כשפעילותו נחשפה על ידי מקסים גורקי והוא אולץ להימלט מרוסיה.
גולובינסקי בחר להגר לצרפת והתיישב בפריז שם עבד למען ראש האוכרנה בעיר - פיוטר רצ'קובסקי - וביצע אותו תפקיד שבו עסק ברוסיה, דהיינו, שתילת ידיעות פרו-צאריות בעיתונות.
בשנת 1898 פנה רצ'קובסקי אל גולובינסקי בדרישה שהאחרון יחבר מסמך המוכיח שהיהודים עומדים מאחורי קנוניה להשתלט על רוסיה, כדי שהמסמך יינתן לצאר ניקולאי השני וישמש הוכחה שתגרום לו לנטות מקו המדיניות הליברלית אל עבר קו יותר שמרני.
בהתבסס על ספרו של מוריס ז'ולי "דיאלוגים בגיהנום בין מקיאוולי ומונטסקייה" חיבר גולובינסקי ספר הטוען 'לכאורה' שבמקביל לדיונים הפומביים בקונגרס הציוני הראשון התקיימו דיונים סודיים שבהם תכננו היהודים את השתלטותם על העולם.
אחרי פרוץ המהפכה הבולשביקית בשנת 1917 ערק גולובינסקי אל הצד המהפכני ושימש עד יום מותו (בשנת 1920) - עוזרו של ליאון טרוצקי .
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1159126127  LNB: 000141049  NKC: js2017945287  SUDOC: 252546946  VIAF: 305087440   WorldCat (עם VIAF): 305087440
מוזיאון בית מרים - הים ומלואו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה
 כתובת:  קיבוץ פלמחים
 מיקום:  בסיס פלמחים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  שמואל ליפשיץ
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1969
 אדריכל:  שמואל ביקלס
 קואורדינטות:  31°56′03″N 34°42′14″E﻿ / ﻿31.934194444444°N 34.703861111111°E﻿ / 31.934194444444; 34.703861111111
 http://www.betmiriam.co.il
  (למפת גוש דן מוגדלת) מוזיאון בית מרים - הים ומלואו(למפת גוש דן רגילה) מוזיאון בית מרים - הים ומלואו(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון בית מרים - הים ומלואו(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון בית מרים - הים ומלואו
 
האגף הוותיק במוזיאון על הקיר מפה הממחישה את השייט והסחר בים התיכון
כתובת יבנה ים
רצפת הפסיפס מתל יבנה ים
מוזיאון בית מרים - הים ומלואו הוא מוזיאון לארכאולוגיה השוכן בקיבוץ פלמחים מעל מצוק הצופה לים. המוזיאון מתרכז בממצאים ארכאולוגיים שנחפרו באזור הקרוב לפלמחים, בחלקו התחתון של ערוץ נחל שורק וממצאים שנמשו מהים בקרבת הקיבוץ. המוזיאון נתמך על ידי משרד התרבות והספורט ומשרד החינוך.
היסטוריה

תחילתו של המוזיאון בממצאים שנמצאו ברחבי הקיבוץ שהתגלו בעת חפירת יסודות למבנים השונים וממצאים שנמשו מהים על ידי דייגי הקיבוץ. בשנת 1969 החליט הקיבוץ להקים מוזיאון שירכז את הממצאים הרבים שנאספו. מייסדו של המוזיאון היה שמואל ליפשיץ, והוא נקרא על שם אשתו מרים שסייעה בליקוט החרסים הראשונים. במשך הזמן נוספו למוזיאון ממצאים שונים שחפרו בחפירות הצלה באזור וממצאים מחפירות יזומות.
בתחילה נקרא המוזיאון "בית מרים מוזיאון לעתיקות האזור", בעקבות הצטברות ממצאים מחפירות יבנה ים, הוחלט להוסיף לו אגף שירכז ממצאים מחפירה זו וחפירות נוספות, ושמו שונה בהתאם
המוזיאון תוכנן על ידי האדריכל הישראלי שמואל ביקלס ונחנך ב-1969. ביקלס הידוע כמתכנן המשכן לאמנות עין חרוד ובית לוחמי הגטאות, השתמש במערכת מיוחדת של חלונות בגג להחדרת אור טבעי למוזיאון. כמו כן ניכר סגננו המיוחד בעיצוב הפרגולה והחצר הפנימית המקשרת את שני אגפי המוזיאון למכלול אדריכלי מגובש.
תצוגה

המוזיאון מורכב משני אגפים. באגף הוותיק הראשון ממצאים מהתקופה הנאוליתית ועד התקופה הערבית המאוחרת. באגף נמצאת רצפת פסיפס גדולה מתל יבנה ים מהתקופה הביזנטית, גלוסקמות קבורה מהתקופה הכלכוליתית, ומפה מוארת להכרת והמחשת השייט והסחר בים התיכון בתקופות קדומות ועוד.
האגף השני הוא אגף "ים ומלואו" המוקדש לממצאים משקפים את חיי התושבים באתר הארכאולוגי יבנה ים הנמצא בסמוך לקיבוץ, את פעילות הנמל והפעילות המסחרית בים. התצוגה כוללת בין השאר אוסף עוגנים, נרות שמן וכלי חרס מגוונים, תכשיטים וכלי זכוכית רבים ממערות קבורה סמוכות וכן תכשיטי זהב, משקולות וכלים רבים אחרים שנמשו מנמל יבנה-ים.
אגף "הים ומלואו" מוקדש גם לנושא האקולוגיה הימית תוך דגש על מעורבות האדם בסביבה הימית. תצוגה המאפשרת לראות ומה ניתן לעשות על ידי מיחזור הפסולת המזהמת את חוף הים. תצוגת צילומי ענק של החי והצומח מתחת לפני הים, וכן דגמי ספינות.
בכניסה למוזיאון נמצא דגם של מבנה קבורה עגול מהתקופה הכלכוליתית, וצילום מפת האתר הארכאולוגי כפי שנמצא בשטח.
תצוגה > ממצאים חשובים במוזיאון

כתובת יבנה ים - כתובת יוונית מתקופת החשמונאים. בכתובת זו החקוקה על אבן גיר קשה, מבקשים הצידונים תושבי יבנה-ים מאנטיוכוס אאופטור בנו של אנטיוכוס אפיפנס "הרשע" שייתן להם הקלות במיסים בגין שירותי הים שנתנו לסבו. הכתובת באה לאשש את המסופר בספר מכבים ב' על הסיוע שנתנו הצידונים לאנטיוכוס השלישי סבו של אאופטור אשר שמו חקוק על האבן.
העתק המכתב ממצד חשביהו – כתובת עברית כתובה על חרס מתקופת המלך יאשיהו, ממצד חשביהו הסמוך לפלמחים, כתוב בכתב עברי עתיק בסגנון מקראי. זהו מכתב תלונה של איכר יהודי – אריס – שאת בגדו חבלו. ייתכן מאוד שכותב התלונה ביסס את טיעונו על פי חוק התורה בספר שמות, פרשת משפטים: "אם חבול תחבול שלמת רעך עד בוא השמש תשיבנו לו". זוהי עדות לקיומם של חיים יהודיים באזור זה בתקופת בית ראשון.
כתובות בערבית - על עמוד שיש גדול המוצג מחוץ למוזיאון, חקוקות שבע כתובות ערביות מראשית האסלאם. עוברי אורח ערביים שעברו במקום ביקשו מאללה את ברכת הדרך ושיזכה אותם במות קדושים.
דיסקוס שיש מהמאות ה-4 - 5 לפנה"ס ששימש כאישון לעיטור עין בחרטום של אוניות מלחמה ושימש כהגנה מפני עין הרע, קינאה כעזר לניווט, וכזוג עיניים הצופות קדימה ומתריעות מפני סכנה. דיסקוס שיש דומה נמצא גם במוזיאון הימי בחיפה.
אבן רכב של רחיים של דחף - עשויים מבזלת מיבנה ים. רחיים אלה מכונים "רחיים של יד" (תוספתא, זבים, ד,ב) מורכבים מאבן שכב שצורתה מלבן שטוח ומאבן רכב דמוית מסגרת מלבנית בעלת חריץ בתחתיתה. רחיים אלה הופיעו לראשונה בתקופה הפרסית ושימשו עד התקופה הביזנטית.
רצפת פסיפס - מהתקופה הביזנטית מיבנה ים.
ממצאים ממערות מיקמר - מערות קבורה מתקופה הרומית המאוחרת (מאות 2-3 לספירה) - עד ראשית התקופה הביזנטית. המערות נמצאו ליד קיבוץ פלמחים במהלך עבודות להנחת קו הבוצה מהשפד"ן לים מדרום לקיבוץ. המערות היו בשימוש על ידי תושבי יבנה- ים והן ממוקמות מחוץ לסוללת ההגנה הקדומה שתחמה את העיר. בכל מערה פתח אחד וכמה דרגשים חצובים בסלע הכורכר. מעל כל דרגש סותת קימור בצורת כיפה שנתנו למערות את שמן. הממצאים כוללים כלי זכוכית, נרות שמן תכשיטים מחומרים שונים, חותמות, כלי בושם ותמרוקים וסירי בישול עתיקים.
מגילת ון-אמון

מפת מסע ון־אמון
מגילת ון־אמון היא סיפורו של מסע ימי של כוהן אמון ממצרים לעיר גבל אשר שכנה בלבנון. מטרת המסע הייתה רכישת קורות עצי ארז לצורך בניית סירה לאל אמון. אחת לשנה, בעת גאות היאור יצא אמון למסע שיט מלווה בכוהנים על גבי הנהר לצורך התאחדות עם בת זוגו מות.
מסע ון־אמון מתוארך לסוף השושלת ה-20 תקופת שלטונו של רעמסס האחד עשר, או תחילת השושלת ה-21 למלכי מצרים העתיקה, תחילת תקופת הביניים השלישית. התאריך שבו נוקב דו"ח ון־אמון הוא - 'השנה ה-5, החודש ה-3 בעונה ה-3' ללא אזכור שם מלך כלשהו. התיארוך המקובל הוא סביבות 1075 לפנה"ס. מתוך המגילה ניתן ללמוד על הרקע ההיסטורי ועל מצבה של מצרים ביחס למדינות אחרות באזור באותה תקופה, על יחסי הכוחות בתוך מצרים עצמה. היחס לו זוכה ון־אמון מצד שליטי הערים השונות בהן הוא עובר, מלמד על ירידת כוחה של מצרים בתקופה זו. המגילה היא פריפלוס מוקדם, ממנו ניתן ללמוד על ערי נמל, מנהגי שיט, אוניות, משפט ימי שהיה מקובל בתקופה ועוד.
סיפור המסע נכתב על פפירוס בכתב היראטי בשפה המצרית. הפפירוס שהתגלה בשנת 1890 באל-חיבה שבמצרים התיכונה, הוא העתק לא שלם של סיפור המסע. ב-1891 נרכש הפפירוס שנקרא "פפירוס מוסקבה 120", על ידי האגיפטולוג הרוסי ולדימיר גולנישצ'ב. הפפירוס הוא חלק מאוסף מוזיאון פושקין לאמנות יפה במוסקבה.