stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דה סמט
אישים בולטים

דה סמט היא העיר שבה משפחתה של הסופרת לורה אינגלס וילדר התיישבה לבסוף, והיא מקום הולדתה של בתה - הסופרת והאקטיביסטית רוז ויילדר ליין. אביה של אינגלס ויילדר, צ'ארלס אינגלס, עבר לדה סמט ב-1879 עם אשתו, קרוליין, וילדיהם מרי, לורה, קארי וגרייס. שם, לאחר שהתגוררו לראשונה בבית המודדים ובכמה מקומות נוספים בדה סמט, בנתה משפחת אינגלס את ביתה הקבוע שנודע באמצעות כתביה של וילדר כ"הבית שאבא בנה".
בניית הבית החלה ב-1887 והסתיימה ב-1889. לאחר שהשתקע בדה סמט, צ'ארלס אינגלס החזיק והפעיל חנות בין השנים 1880 ל-1881, חנות קטנה מסוג כללי שמכרה סחורות שונות לבית. בעוד שבניין החנות כבר לא קיים, המיקום מצוין באזור מרכז העיר של דה סמט עם סימון על מה שנמצא כרגע באתר, בניין בנק לשעבר שבו שוכן כיום משרד עורכי דין.
האמן-מאייר הארווי דאן נולד ב-1884 כשמונה קילומטרים מדה סמט ליד מנצ'סטר, וצייר סצנות של חיי החלוצים בשנותיו האחרונות. הארי ג'ורג' ארמסטרונג, גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית, רופא ואיש אוויר, נולד בדה סמט ב-1899.
הערות שוליים

↑  "Find a County". National Association of Counties. אורכב מ-המקור ב-2011-05-31. נבדק ב-2011-06-07.
↑  Chicago and North Western Railway Company (1908). A History of the Origin of the Place Names Connected with the Chicago & North Western and Chicago, St. Paul, Minneapolis & Omaha Railways. p. 64.
↑  Gannett, Henry (1905). The Origin of Certain Place Names in the United States. Govt. Print. Off. pp. 105.
↑  "US Gazetteer files 2010". United States Census Bureau. אורכב מ-המקור ב-2012-07-02. נבדק ב-2012-06-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554791605171  LCCN: n79126778  VIAF: 145407388   WorldCat (עם VIAF): 145407388 
כיום כנסייה נוצרית ומיסיונרית אליאנס, הבניין היה במקור הכנסייה הקהילתית הראשונה של דה סמט; אחד מבוני הכנסייה היה צ'ארלס אינגלס
"The House That Pa Built", ממוקם בדה סמט
האתר של החנות של אינגלס במרכז העיר דה סמט
כריס פרום

| --- | --- |

פרום בטור דה רומאנדי, 2013
 לידה:  20 במאי 1985 (בן 39) קניה ניירובי, קניה
 כינוי:  פרומי
 גובה:  186 ס״מ 
 משקל:  69 ק"ג 
 תחום:  כביש
 קבוצה נוכחית:  ישראל - פרמייר טק
 קבוצות עבר:  קוניקה מינולטה (2007)   ברלוורלד (2008-2009)   סקיי (2010–2020)
 הישגי שיא:  גרנד טורס  טור דה פראנס (2013, 2015, 2016, 2017)    קטגוריית ההרים (2015)   7 קטעים (2012, 2013, 2015, 2016)  ג'ירו ד'איטליה (2018)   קטגוריית ההרים (2018)   2 קטעים (2018)  וואלטה אספניה (2011, 2017)   קטגוריית הנקודות (2017)   קטגוריית הקומבינציה (2011, 2017)   5 קטעים (2011, 2016, 2017) מרוצי קטעים קריטריום דו דופינה (2013, 2015, 2016) טור דה רומאנדי (2013, 2014) הטור של עומאן (2013, 2014) הראלד סאן טור (2016) קריטריום אינטרנשיונל (2013) וואלטה אה אנדלוסיה (2015)
 www.chris-froome.com
 
כריסטופר קלייב פרום, קצין (באנגלית: Christopher Clive Froome, OBE; נולד ב-20 במאי 1985) הוא רוכב אופני כביש בריטי מקבוצת ישראל - פרמייר טק. פרום הוא מנצח הטור דה פראנס 2013, 2015, 2016 ו-2017, מנצח הג'ירו ד'איטליה 2018 ווואלטה אספנייה 2011 ו-2017, כשבסך הכל ניצח בשלושת המרוצים כ-14 קטעים (7 בטור, 2 בג'ירו ו-5 בוואלטה). הוא זכה בשתי מדליות ארד במרוץ נגד השעון במשחקים האולימפיים (לונדון 2012, ריו 2016), בנוסף לכך גם זכה במדליית ארד באליפות העולם 2017 בנגד השעון.
פרום הוא הבריטי הראשון שניצח גרנד טור, הבריטי הראשון שניצח את הוואלטה אספנייה והג'ירו ד'איטליה בפרט, והבריטי השני אחרי בראדלי ויגינס לנצח את הטור דה פראנס ואחד מהרוכבים הבודדים בהיסטוריה שניצח את כל אחד משלושת הגרנד טורס. הישגיו הבולטים במרוצי קטעים הם ניצחון בקריטריום דו דופינה (2013, 2015, 2016), טור דה רומאנדי (2013, 2014), הטור של עומאן (2013, 2014), וואלטה אה אנדלוסיה (2015) ועוד.
הישגיו של פרום מציבים אותו כרוכב הטוב ביותר בעשור השני של המאה ה-21 ואחד מרוכבי הגרנד טור הטובים בכל הזמנים. עם זאת, פרום לא נחשב לאחד הרוכבים הטובים בהיסטוריה בשל העובדה שמעולם לא ניצח או התבלט במונומנטים או בקלאסיקות אחרות, בניגוד לרוכבים מעוטרים אחרים.
קורות חייו

כריס פרום נולד בניירובי לאב יליד אנגליה ולאם ילידת קניה ממוצא אנגלי, שם החל להתאמן ברכיבה באופני הרים. כשהיה בן 14 עבר עם משפחתו לדרום אפריקה והחל לרכוב באופני כביש ואף להשתתף בתחרויות מקומיות.
בשנת 2006 ייצג את קניה באליפות העולם באופני כביש. במירוץ נגד השעון הגיע למקום ה-36, לאחר שבתחילת המרוץ התנגש באדם שעמד על המסלול ובכך איבד זמן. בשנת 2007 הוחתם פרום לראשונה בקבוצה מקצוענית, קבוצת קוניקה מינולטה הדרום אפריקאית. בשנת 2008 הוחתם בקבוצת ברלוורלד ועבר לייצג את בריטניה, ובשנה זו השתתף בטור דה פרנס וסיים במקום ה-82.בשנת 2009 השתתף בג'ירו ד'איטליה והגיע במקום ה-32. בסוף שנת 2009 הוחתם פרום בקבוצת סקיי ובשנת 2010 רכב בה ללא הישגים משמעותיים.
בשנת 2011 בוואלטה אספניה היה פרום פועל של בראדלי ויגינס שהיה הרוכב המוביל של קבוצת סקיי ואחד המועמדים לניצחון. פרום התבלט בכל קטעי ההרים כמטפס, ובקטע 10 במרוץ שהיה קטע נגד השעון הגיע למקום השני לפני ויגינס ועבר להיות המוביל במרוץ. למחרת עברה ההובלה לוויגינס כשהקדים את פרום בקטע הררי. פרום המשיך לרכוב כפועל של ויגינס אף שנראה היה בשאר קטעי ההרים כחזק ממנו. בשלושת הקטעים האחרונים במירוץ, לאחר שוויגינס נחלש ואפסו סיכויו לזכות במירוץ, עבר פרום לרכוב כמוביל, וזכה בסוף הוואלטה במקום השני, בפיגור של 13 שניות בלבד אחרי המנצח חואן חוסה קובו. לאחר המירוץ חתם פרום על חוזה לשלוש שנים נוספות בקבוצת סקיי.
בתחילת שנת 2012 סבל פרום ממחלה ומאוחר יותר מפציעה, ולא השתתף כמעט בתחרויות. למרות זאת נבחר להיות הפועל העיקרי של ויגינס בטור דה פראנס של אותה שנה. המזל הרע המשיך לרדוף אותו בתחילת התחרות, כשסבל מתקר בקטע הראשון ומתאונה בקטע השלישי, והפסיד כשתי דקות למובילים במירוץ. אך לאחר מכן התחזק, ובקטע השביעי חצה ראשון את קו הסיום, לאחר שהוביל את ויגינס במשך כל העלייה לסיום. לאחר הקטע ה-11 במירוץ נשמעה ביקורת על פרום על כך שבמהלך הקטע תקף פרום את הדבוקה בדיוק כשוויגינס נחלש ובניגוד להוראות הקבוצה. פרום טען שלא ראה שוויגינס נחלש ולא שמע את ההוראות בקשר. היו שפירשו זאת כמחאה על כך שהוא אינו המוביל של הקבוצה, אף על פי שהרגיש חזק מוויגינס. את הטור סיים פרום במקום השני, 3:21 דקות אחרי ויגינס.
באולימפיאדת לונדון נבחר פרום לייצג את בריטניה במרוץ הכביש ובמרוץ נגד השעון. במרוץ נגד השעון הוא זכה במדליית הארד אחרי ויגינס וטוני מרטין. בוואלטה אספניה נבחר לשמש כמוביל של קבוצת סקיי, והוא הגיע בסופו למקום הרביעי.
קורות חייו > 2013

בתחילת שנת 2013 השתתף פרום בטור של עומן בו ניצח לפני אלברטו קונטדור וקאדל אוונס. לאחר מכן השתתף בטירנו - אדריאטיקו בו הגיע למקום השני אחרי  וינצ'נזו ניבאלי. במרץ הוא ניצח בקריטריום אינטרנשיונל ובאפריל הוא ניצח בטור דה רומאנדי. ביוני השתתף בדופינה ליברה כתחרות הכנה אחרונה לפני הטור דה פרנס, שלט בכל קטעי ההרים וניצח בתחרות.
בטור דה פרנס של אותה שנה השתתף פרום כמוביל של קבוצת סקיי. עם תחילת המירוץ, נקלע לתאונה אך לא נפגע. בקטע השמיני שהיה קטע ההרים הראשון בטור ניצח פרום ונטל את ההובלה בדירוג הכללי, כדקה לפני בן קבוצתו ריצ'י פורט וכשתי דקות לפני שאר המועמדים לניצחון. בקטע ה-12 שהיה קטע נגד השעון הגיע פרום במקום השני 12 שניות אחרי טוני מרטין, והגדיל את יתרונו בראש הדירוג ליותר מ-3 דקות. למחרת, בקטע ה-13 קונטדור וקבוצתו, סאקסו בנק, הצליחו לפצל את הדבוקה במישור, ופרום נשאר מאחור. בכך הם הצליחו לקזז כדקה מיתרונו בדרוג הכללי. בקטע ה-15 שהסתיים במון ונטו ניצח פרום והגדיל את יתרונו לכ-4 דקות. בקטע ה-17 שהיה קטע נגד השעון בהרים, ניצח שוב פרום. בסיום המרוץ ניצח פרום בפער של 5:03 דקות לפני נאירו קינטנה.
באותה שנה זכה פרום גם בפרס אופני הזהב המוענק על ידי מגזין האופניים הצרפתי "Vélo Magazine".
קורות חייו > 2015

בטור דה פראנס 2014 החל כמוביל אך נפל שלוש פעמים בקטע החמישי, ונאלץ לפרוש. את טור דה פראנס - 2015 החל בצורה חזקה ובקטעי נגד השעון ביסס את יתרונו. עם התקדמות והעליות הקשות בהרים ובעיקר בעלייה הקשה של "האלפ דואז" נחלש והמתחרה שדלק אחריו נאירו קינטנה צמצם את הפער. אך בסיוע ריצ'י פורט ושאר חברי קבוצתו "סקיי" הצליח לשמור על יתרון וזכה בטור, בנוסף לזכייתו בחולצה הצהובה, זכה גם בחולצה המנוקדת של "מלך ההרים".
במהלך הטור נזרקה עליו כוס שתן, וחברו פורט ספג אגרוף, כי חלק מהאוהדים הצרפתיים חשדו בהם כי הם משתמשים בסמים, בשל הודאתו של על שימוש בחומרים אסורים. פרום בראיונות דחה את הדברים וקבוצתו אף פרסמה חלק מבדיקות הדם והשתן שעבר כדי להוכיח שהוא נקי לחלוטין.
קורות חייו > 2016

בתחילת עונת 2016 ניצח פרום במרוץ הקטעים האוסטרלי, הראלד סאן טור, לאחר שניצח בקטע ההררי האחרון. בטור דה רומאנדי ניצח בקטע הררי אך לא בלט בדרוג הכללי במרוץ. הוא גם ניצח (בפעם השלישית) במרוץ הקטעים הנחשב כמרוץ הכנה לטור דה פראנס, הקריטריום דו דופינה. לטור דה פראנס הגיע פרום כאחד המועמדים הבולטים לניצחון, אם כי היו שטענו כי תוואי המרוץ אינו המועדף עליו: התוואי כלל רק שני קטעים אישיים נגד השעון ואחד מהם בעלייה וקטעי הרים קשים שלכאורה, העניקו יתרון ליריבו הגדול, קינטנה. בקטע השמיני במרוץ, בעת שפרום היה מדורג חמישי בדרוג הכללי, הוא תקף בהגיעו לפסגת מעבר ההרים האחרון בקטע (כ-15 ק"מ לסיום) והמשיך בתקיפה במורד. פעולה זו הפתיעה רבים שכן הרכיבה במורד נחשבה עד אותו אירוע כחלק חלש יחסית במגוון יכולותיו של פרום. ברכיבה מרשימה במורדות בתנוחה אווירודינמית מקסימלית, רכב לבדו עד סיום הקטע, ניצח בקטע ועבר ללבוש את החולצה הצהובה.
בקטע ה-12, בעת הטיפוס על מון ונטו, בעיצומה של בריחה של מספר מועמדים בדרוג הכללי מיריביהם בדבוקה (כשלפניהם קבוצת בריחה נוספת שלא כללה מועמדים בדרוג הכללי), רכב לפניו ריצ'י פורט מקבוצת BMC, ואחריו באוקה מולמה מקבוצת טרק-סגפרדו. אופנוע של צוות הצילום שנסע לפניהם בלם באופן פתאומי בגלל הצטופפות הקהל על המסלול ופורט התנגש בו בעוצמה. פרום התנגש בפורט ואופניו נשברו. מולמה נפל גם הוא אך היה היחידי שמיד המשיך ברכיבה. מאחר שהיה בבריחה רחוק מחבריו ורחוק מרכב הקבוצה המספק אופניים חלופיים, החל פרום לרוץ במעלה ההר עד שסופקו לו אופניים חלופיים על ידי רכב נייטרלי. צעד זה לא מנע פיגור שלו בקו הסיום למולמה ב-1:40 דקות ואיבוד החולצה הצהובה לאדם ייטס. אולם, חבר שופטי התחרות העניקו לפורט ולפרום זמן סיום זהה לזה של באוקה מולמה והוא המשיך להחזיק בחולצה הצהובה. פרום המשיך להגדיל את יתרונו בשלבים שלאחר מכן ואף ניצח בקטע האישי נגד השעון בעלייה (קטע 18). בסיום הוא ניצח בדרוג הכללי במרוץ והקדים את שבמקום השני ב-4:05 דקות ואת נאירו קינטנה, שסיים שלישי, ב-4:21 דקות. בכך הפך להיות הרוכב הבריטי הראשון בהיסטוריה עם שלושה ניצחונות בטור דה פראנס. באולימפיאדת ריו (2016) זכה פרום במדליית הארד במירוץ נגד השעון. בוואלטה אספניה שנערך כשבועיים לאחר האולימפיאדה, סיים במקום השני לאחר נאיירו קינטנה.
קורות חייו > 2017

לטור דה פרנס 2017 הגיע פרום כשהוא אינו בשיא כושרו, הוא לא ניצח באף תחרות באותה שנה ובדופינה ליברה, מרוץ ההכנה לטור דה פרנס סיים רק במקום הרביעי. בנוסף מארגני הטור הקטינו משמעותית את התחרות נגד השעון, תחום בו היה לפרום יתרון בולט. ועם כל זאת ניהל פרום טור מאוד מחושב ואחראי, הוא לא זכה באף קטע אלא הגיע מספר פעמים במקום השני או השלישי, במרבית הטור היה המוביל ולבש את החולצה הצהובה למעט שני קטעים שבהם השיג אותו פאביו ארו. הוא שמר על פער מיריביו של כעשרים שניות ובקטע נגד השעון האחרון הגדיל אותו. ב-23 ביולי הוא זכה בפעם הרביעית והקדים את ריגוברטו אוראן ורומן בארדה.
לאחר ניצחונו בטור דה פראנס, הביע פרום את רצונו לזכות בדאבל, "טור דה פראנס" - וואלטה אספניה" ואמר שישקיע את מירב המאמצים בכך למרות שמירוץ הוואלטה הוקדם והחל בסוף אוגוסט, פחות מחודש לאחר זכייתו בטור. בסיום הקטע השלישי בוואלטה עבר להוביל בדרוג הכללי במרוץ, הוא לא שמט את ההובלה עד לסיום, תוך כדי שהוא מגדיל בהדרגה את הפער מווינצ'נצו ניבאלי שדלק אחריו. כמו כן, ניצח פרום בשני קטעים במרוץ. הוא הבטיח את ניצחונו במרוץ בקטע לפני האחרון בו סיים שני. בנוסף לחולצה האדומה במירוץ זה זכה גם בחולצה הירוקה - חולצת המאיצים וגם בחולצה הלבנה.
בדצמבר 2017 פורסם כי בבדיקת שתן שערכו לפרום לאחר קטע 18 בוואלטה, נמצא כמות גבוהה מהחומר סלבוטמול, האסור בכמות גבוהה. פרום עצמו צייץ בטוויטר כי בשל היותו חולה אסתמה הומלץ לו על ידי רופא הקבוצה ליטול את החומר.
קורות חייו > 2018

בשונה משנים קודמות, החליט פרום להתמודד גם בג'ירו ד'איטליה 2018. המירוץ בשנה זו החל בירושלים במירוץ נגד שעון. ברכיבת אימון שערך במסלול בירושלים, נפל ונפצע, אך טופל וזינק למרוץ. מאוחר יותר אמר בראיונות כי הנפילה בירושלים גבתה ממנו מחיר והיא אחת מהסיבות לפתיחת המירוץ החלשה שלו. בשבועיים הראשונים של המירוץ היה בפיגור משמעותי ואפילו לא נכלל בעשירייה הראשונה של המירוץ. בשבוע האחרון החל לקזז את הפער לאחר שבקטע ה-14, שהסתיים בעלייה הידועה למונטה זונקולן, ניצח את הקטע והתייצב במקום הרביעי כ-4 דקות לאחר המוביל סיימון ייטס בקטע ה-19, בעליה הקשה לקולה דלה פינסטרה הכתיבה קבוצת סקיי קצב גבוה מאוד, ואז, כ-80 קילומטר לסיום, כשחלק מטיפוס הפינסטרה וכן שתי עליות נוספות עוד לפניו, פרץ פרום בבריחת יחיד עד לקו הסיום, כשהוא מוחק את הפער מכל המדורגים לפניו, מנצח את הקטע עובר להובלת המרוץ וללבישת החולצה הוורודה למחרת. קאמבק זה, נחשב בעיני רבים לאחד מהקאמבקים הגדולים בענף האופניים ואחת מרכיבות הסולו הגדולות בהיסטוריה. למחרת בקטע הלפני האחרון שמר על מיקומו והבטיח את ניצחונו בקטע האחרון שנערך ברומא, שהיה מישורי וללא שינויים בדירוג הכללי.
פרום הוא הרוכב הבריטי הראשון בהיסטוריה שזכה בג'ירו, הישג מרשים נוסף בעקבות זכייתו, הוא החזיק את שלוש החולצות של "הגרנד טורס" בו זמנית, החולצה הצהובה בעקבות ניצחונו בטור דה פרנס, האדומה של הוואלטה אספניה והוורודה של הג'ירו.
בטור דה פראנס 2018 הורגשה עייפותו של פרום ויריביו תקפו אותו בעליות והוא התקשה לעמוד בקצב, בן קבוצתו גריינט תומאס שמלכתחילה מטרתו העיקרית היה לשמש כדומסטיק של פרום, אך ככל שנמשכו הקטעים נמצא כרוכב החזק ביותר והוא זכה במקום הראשון ואילו פרום במקום השלישי.
קורות חייו > 2018 > 2019

ב-12 ביוני 2019 נפצע פרום בעת שערך רכיבה מקדימה לפני הקטע הרביעי בדופינה ליברה ונפל במהירות 60 קמ"ש. כתוצאה מהנפילה נגרמו לו מספר שברים והוא אושפז בבית חולים ברואן. הפציעה מנעה מפרום להשתתף בטור דה פראנס וגמרה את עונתו. במהלך אשפוזו בבית החולים, נחשף כי זכייתו של חואן חוסה קובו אסבו(אנ') בוואלטה אספנייה 2011 (בה פרום סיים במקום השני) בוטלה, עקב שימוש בסמי מרץ. בשל כך, כריס פרום הוכרז כמנצח של המרוץ.
קורות חייו > Israel Start-Up Nation (2021–)

ב-9 ביולי 2020 פורסם רשמית שפרום חתם לחוזה עד סוף הקריירה שלו בקבוצת Israel Start-Up Nation הישראלית בשכר שהוערך בכ-5 מיליון דולר בעונה, לאחר גלי שמועות שקדמו לידיעה, ובכך יעזוב את קבוצת אינאוס לאחר עשר שנים. למרות זאת, הוא המשיך לרכוב באינאוס עד לסוף עונת 2020 בשל החוזה שלו שנגמר רק בסוף העונה, ויצטרף לקבוצה הישראלית החל מ-2021.
הערות שוליים

↑  לאחר שלילת התואר מחואן חוסה קובו
↑  World Road Championships 2006
↑  Tour de France: Chris Froome's journey up cycling's ranks comes to glorious end in Paris
↑  Froome finishes rough road to Paris with hope for the journey ahead
↑  92nd Giro d'Italia - 2009
↑  Nigel Wynn, Chris Froome wins 2013 Velo d'Or award, Cycling Weekly, ‏2013-10-30 (באנגלית)
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, בפעם השנייה תוך שלוש שנים: כריס פרום הבטיח זכייה בטור דה פראנס, באתר וואלה, 25 ביולי 2015
↑  יניב שור, כריס פרום באחד הניצחונות המדהימים!, באתר "בייקפאנל", 10 ביולי 2016(הקישור אינו פעיל, 22.9.2019)
↑  דור הופמן, טור דה פראנס: כריס פרום זכה בפעם השנייה ברציפות, באתר ישראל היום, 24 ביולי 2016
↑  דני פורת, ‏כולם נגד אחד: ההגמוניה של פרום תתערער?, באתר ערוץ הספורט, 1 ביולי 2017
↑  השלים דאבל: כריס פרום זכה בוואלטה, באתר ערוץ הספורט, 10 בספטמבר 2017
↑   אמיר ענבר, כריס פרום, חולה אסטמה תמים או רמאי חסר בושה?, באתר הארץ, 17 בדצמבר 2017
↑  רועי שלם, ‏פרום התרסק ודימם, אך התאושש וחזר לרכוב, באתר ONE‏, 4 במאי 2018
↑  הגדול מכולם: כריס פרום הבטיח את זכייתו בג'ירו, באתר ערוץ הספורט, 26 במאי 2018
↑  כריס פרום, בכיר הרוכבים בעולם, הצטרף לקבוצת האופניים הישראלית, באתר הארץ, 9 ביולי 2020
↑  Israel Start-Up Nation confirms Chris Froome signing, cyclingnews.com
↑  רשמית: כריס פרום יחתום בסטארט אפ ניישן, באתר ONE‏, 9 ביולי 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810699965205606  BnF: cb17089903g (data)  GND: 1236679989  ISNI: 0000 0004 2338 5652  LCCN: nb2014005899  NKC: xx0251629  NTA: 363880410  SUDOC: 194671666  VIAF: 305858452   WorldCat (עם VIAF): 305858452 
פרום כדומסטיק מוביל את בראדלי ויגינס. טור דה פראנס 2012
טור דה פראנס 2015. פרום וניירו קינטנה אחריו
טור דה פראנס 2016. כריסטופר פרום בתנוחה אווירודינמית ברכיבה נגד השעון.
בנימין דה-פריס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 באוגוסט 1905 ב' באב תרס"ה הולנד 
 פטירה:  28 באוקטובר 1966 (בגיל 61) י"ד בחשון ה'תשכ"ז הולנד 
 ענף מדעי:  תלמוד
 מקום קבורה:  קריית שאול
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אמסטרדם  אוניברסיטת ליידן 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת תל אביב  אוניברסיטת בר-אילן 
 בת זוג:  בֶּרתה (ברכה) דה בֵּר
 
בנימין דה-פְרִיס (בהולנדית: Benjamin de Vries; ב' באב תרס"ה, 2 באוגוסט 1905 – י"ד בחשון ה'תשכ"ז, 28 באוקטובר 1966) היה רב, חוקר תלמוד והלכה, מורה ומחנך, ופרופסור באוניברסיטה העברית.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דה-פריס נולד בכפר אונסטוֶודה (Onstwedde) שבתחומי העיירה סטאדטקנאל (Stadskanaal), במחוז חרונינגן שבצפון-מזרח הולנד. כשהיה בן 4 עברה משפחתו להארלם שבקרבת אמסטרדם, ושם התחנך בגן ובבית ספר נוצרי, ולמד תורה מפי אביו, ר' נפתלי, ששימש כחר"ש (חזן, רבי ושוחט) בקהילה. בגיל 13 נשלח ללמוד בבית המדרש לרבנים ולמורים האשכנזי סעדת בחורים באמסטרדם (שם היה תלמידו של הרב ד"ר יקותיאל יעקב נויבואר). בהמשך למד באוניברסיטאות אמסטרדם וליידן פילולוגיה שמית ותולדות האסלאם. הוא התמנה לנשיא המזרחי בהולנד. נישא לבֶּרתה (ברכה) דה בֵּר (de Beer), נכדת הרב יוסף צבי דינר (אחותה, ציפורה, הייתה אשתו של הפילולוג וחוקר התלמוד פרופ' יעקב נחום אפשטיין).
בשנת 1934 עלה לארץ ישראל. בארץ שימש כמורה ומנהל בבתי ספר יסודיים. תחילה שימש כמנהל בית הספר היסודי של "המזרחי" בעפולה.
ב-1936 התיישב בבת ים (בית וגן), בה שימש כמורה בבית הספר "תחכמוני" וכיהן כחבר המועצה המקומית הראשונה, שמונתה על ידי שלטונות המנדט.
בהמשך כיהן כמפקח ומורה בבית ספר תיכון.
דה פריס היה ממנהיגי ארגון עולי הולנד בישראל. היה מראשי סיעת "יצירה ובנין" של הפועל המזרחי עם הקמתה ב-1941.
הוא לימד באוניברסיטאות תל אביב, בר-אילן והאוניברסיטה העברית בירושלים. עסק רבות בחינוך ליהדות ולתלמוד, וכתב מספר ספרי לימוד בנושא. במאמרו "להוראת התלמוד בבית הספר התיכוני החילוני", שהתפרסם ב"החינוך", המליץ דה-פריס על ייסוד "מגמה יהדותית" בבית-הספר הממלכתי, אשר בה יתפוס התלמוד מקום מרכזי.
דה-פריס נמנה עם יועצי הפרויקט הפרשני "דעת מקרא", וחיבר מספר ערכים באנציקלופדיה העברית, בהם הערך "הלכה". הוא פרסם מאמרים רבים בכתבי העת "סיני" ו"תרביץ". שימש כרב וערך חופות.
דה פריס נפטר בסתיו 1966, כשהיה בשנת שבתון בהולנד, בן 61 במותו. הובא לקבורה בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
לבני הזוג דה-פריס לא נולדו ילדים, אולם הם אימצו תינוקת בשם רחל וילד נוסף בן 13 שעלה בגפו מסלובקיה במסגרת עליית הנוער בתחילת מלחמת העולם השנייה: לימים הרב עקיבא הכרמי, רבה של שכונת קריית שמואל בחיפה.
רחל נישאה לאלחנן מאיר פרופסור לפסיכולוגיה. כלתה של רחל היא דפנה מאיר שנרצחה בפיגוע בעותניאל.
ספריו

בנימין דה-פריס, יהושע טברסקי, הליכות: מקראה, 2 כרכים, תל אביב: נ' טברסקי, תש"ט–תשי"ח. (לכיתות ו–ז)
מבוא לתלמוד, תל אביב: סיני, תשי"ב 1951. (הדפסה נוספת: תשכ"ב)
Hoofdlijnen en motieven in de ontwikkeling der Halachah, Haarlem: Vijlbrief, 1959. (דיסרטציה, אוניברסיטת אמסטרדם)
תולדות ההלכה התלמודית: פרקים נבחרים, תל אביב: א' ציוני, תשכ"ב. (מהדורה ב מתוקנת ומוגהת היטב: תשכ"ו 1966)
מבוא לתלמוד ולהלכה, תל אביב: סיני, תשכ"ה.
מבוא כללי לספרות התלמודית; מבוא: יצחק ד' גילת, תל אביב: סיני, 1966.
מחקרים בספרות התלמוד, ירושלים: מוסד הרב קוק בהשתתפות אוניברסיטת בר-אילן, תשכ"ח. (הופיע לאחר מותו)
לקריאה נוספת

'דה־פריס, בנימִן', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 154–155. (הספר בקטלוג ULI)
עזרא ציון מלמד, לבנימן אמר: מספד מר על אח יקר: הספדים על רעו... הרב בנימין ב"ר נפתלי דה-פריס, נשמתו עלתה באמשטרדם... והובא למנוחתו בליל ח"י במרחשון תשכב"ה, [תל אביב: חמו"ל, תשכ"ח]. (הספד)
ע"צ מלמד (עורך), ספר זיכרון לבנימין דה פריס: קובץ מחקרים של חבריו ותלמידיו , תל אביב: אוניברסיטת תל אביב, תשכ"ט.
יצחק ד' גילת, פרופ' בנימין דה־פריס ז"ל - תולדות חייו, עמ' ה'-ו'
א'. ד' דיבריהו, הספד על בנימין דה־פריס, עמ' ז'-ח'
'רשימת פרסומיו של בנימין דה פריס', עמ' 334–342.
"דה פריס, בנימין", בתוך: יעקב שביט, יעקב גולדשטיין וחיים באר (עורכים), לקסיקון האישים של ארץ-ישראל: 1799-1948, תל אביב: עם עובד, 1983, עמ' 148.
"de Vries, Benjamin", in: Who's who, Israel, 1965, p. 501.
הערות שוליים

↑  עירית בת-ים העלתה זכר פרופ' דה-פריס, מעריב, 6 בנובמבר 1966.
↑  בנימין דה-פריס באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260243005171  GND: 173336000  ISNI: 0000 0000 6693 7913  LCCN: no92020419  NTA: 161343325  VIAF: 9413254   WorldCat (עם VIAF): 9413254
הענק הירוק
היסטוריה פרסומית > כרך ראשון, מאי 1962 – מרץ 1999

הענק הופיע לראשונה במאי 1962 בחוברת The Incredible Hulk #1, שנכתבה על ידי סטן לי ואוירה על ידי ג'ק קירבי ופול ריינמן. תחילה צבע גופו היה אפור משום שלי לא רצה לשייך את הדמות למוצא אתני כלשהו, אך עקב טכנולוגיית ההדפסה באותם ימים, הצבע עצמו יצא בגוונים שונים של אפור ולעיתים אפילו ירוק. החל מהחוברת השנייה התבקש סטן לי לבחור צבע ובחר ללא העדפה בירוק לצבעו האופייני של הענק, וכך זה נשאר. באמצע שנות ה-80, הצבע האפור חזר בסדרת פלשבקים כחלק מסיפור מקורו של הענק. הענק הוסיף לככב בחוברות נוספות ביקום מארוול כדוגמת ספיידרמן וארבעת המופלאים והפך לחבר המייסד של קבוצת האוונג'רס. כשנה וחצי לאחר ביטול הסדרה המקורית, הענק הופיע בהופעת אורח בסדרת הקומיקס Tales to Astonish החל מחוברת מס. 60, שראתה אמנים כסטיב דיטקו, ג'ק קירבי, גיל קיין וביל אברט. החל מאפריל 1968 שם הסדרה השתנה ל-The Incredible Hulk, והיא נמשכה עד לחוברת מספר 474 (מרץ 1999), כאשר בוטלה ואותחלה מחדש. סדרה זו הציגה את נבלי-העל הגדולים ביותר של הענק, אבומיניישן והמנהיג.
בתחילת שנות ה-70, הענק הופיע בהופעות אורח בסדרות אחרות. דמותה של ג'ניפר וולטרס הוצגה, והיא קיבלה סדרה משלה. סדרת הדגל של הענק, שנמשכה לאורך שנות השבעים, ראתה אמנים כארצ'י גודווין וכריס קלרמונט, ואף הרלן אליסון. בעקבות שידורה של סדרת הטלוויזיה משנת 1977, חברת מארוול הוציאה מגזין בשחור-לבן תחת השם "The Rampaging Hulk", שנועדה להיות סדרת פלשבקים, אך לאחר תשעה גליונות השתנה שמה ל-!The Hulk והיא הודפסה בצבע. אישיותו של הענק התפתחה ונהפכה למורכבת יותר במהלך שנות השמונים, כאשר מבין האמנים שתרמו לעלילות השונות ניתן למנות את ביל מנטלו, מייק מינולה, ג'ון ביירן, גרי פרנק ואדם קוברט. בינואר 1991 דמותו של הענק שונתה פעם נוספת, כאשר נעשה שימוש בהיפנוזה כדי לאחד בין שתי אישיויותיו של באנר והענק לכדי ישות אחת, "הפרופסור". במהלך המיני-סדרה "עתיד לא מושלם" משנת 1993, הכותב פיטר דייוויד והמאייר ג'ורג' פרז הציגו לקוראים ענק מעתיד דיסטופי בשם "מאסטרו". בשנה זו, חברת מארוול הריצה בשנית את הכותר Rampaging Hulk במהדורה חודשית.
היסטוריה פרסומית > Hulk Vol.1, מרץ 1999 – פברואר 2000; כרך שני, אפריל 1999 – דצמבר 2007

במרץ 1999, הכותבים ג'ון קייסי ופול ג'נקינס וכן המאייר רון גארני שיתפו פעולה להרצה מחודשת (Hulk Vol.1) של הכותר הראשי, מיד לאחר סיומו בחוברת מספר 474. סדרה זו נמשכה 11 חוברות עד לפברואר 2000, עם תסריטים מאת ג'ון ביירן, אריק לרסן וג'רי אורדוויי, הכותר החדש הציג שלוש אישיויות ענקים שאיתן חולק באנר קשר מנטלי – הענק הפראי, הענק האפור והענק המאוחד ("הפרופסור"). במהלך האירועים, אישיות רביעית חדשה פורצת, והיא ענק סדיסטי ושטני החדור שאיפת נקם. לאחר מכן, The Incredible Hulk Vol.2 החל בחוברת מספר 12, ונמשך עד לחוברת מספר 111 (דצמבר 2007). ברוס ג'ונס המשיך ככותב הכותר בין נובמבר 2004 לפברואר 2005, ולאחר מכן עזב לצורך כתיבת המהדורה המוגבלת Hulk\Thing: Hard Knocks #1-4. הכותב פיטר דייוויד חזר לאחריו עם המהדורה המוגבלת Tempest Fugit, ושכתב את הסיפור כך שסדרת סיוטים הכתיבה את צעדיו של הענק על ארבע אישיויותיו (אותן הציג ג'נקינס מקודם). לאחר אפילוג בן חוברת אחת וסדרה של ארבע חוברות שנועדו לשמש כקרוסאובר לאירועי "בית אם", דייוויד פינה את מקומו לעסוק בנושאים אחרים שאינם קשורים בענק. בשנת 2006, הכותב גרג פאק הביא לפרסומה של קשת הסיפור "כוכב הענק הירוק". קשת הסיפור נמשכה בין אפריל 2006 ליוני 2007 והובילה לאירוע הקרוסאובר "מלחמת-עולם הענק הירוק" כשנה לאחר מכן, תחת כתיבתם של פיטר דייוויד וגרג פאק. האירוע נמשך בין יולי לדצמבר 2007 ופורסם נוסף על סדרות הדגל של הענק גם בסדרות "גוסט ריידר", "איירון מן", "אקס-מן", "האוונג'רס" ו"המעניש".
היסטוריה פרסומית > The Incredible Hercules, ינואר 2008 – אפריל 2010; Hulk Vol.2, מרץ 2008 ואילך

בינואר 2008 סדרת הדגל של הענק הירוק שינתה את שמה ל-The Incredible Hercules והמשיכה במספור החוברות עד לחוברת מספר 141 באפריל 2010. במקביל, כרך שני לכותר Hulk פורסם החל ממרץ 2008 בכתיבתו של ג'ף לואב ובאיורו של אד מק'גינס, ובו מוצגת דמותו של הענק האדום. הכותב ג'ף לואב ציין בריאיון כי "הענק האדום הוא סוג ענק שלא נתקלנו בו מעולם – ענק חושב שמהווה נשק ברוטאלי ורב עוצמה". כדי להוסיף ולחדד את משמעות העניין, הוא הוסיף כי "כל מה שהענק הירוק איננו מצוי בענק האדום". לאחר חוברת מספר 111, המשיכה סדרת הכותרים תחת מספור ישן כ-The Incredible Hulk #600 מספטמבר 2009 ואילך. בין דצמבר 2009 ליולי 2010 פורסם אירוע הקרוסאובר "נפילת הענקים" בכתיבתם של ג'ף לואב, ג'ף פארקר וגרג פאק.
היסטוריה פרסומית > כרכים שלישי ורביעי, אוקטובר 2011 ואילך

כרך שלישי של סדרת הכותרים החל בפרסום באוקטובר 2011 בכתיבתו של ג'ייסון אהרון ובאיורו של מארק סילבסטרי, תחת השם The Incredible Hulks, וזאת במקביל לקשת הסיפור מלחמת-עולם הענקים, שהציגה את משפחתו הנרחבת של הענק. הרצה זו נמשכה 23 גליונות עד לאוקטובר 2011, כשלאחר מכן הוחלפה בכרך רביעי מדצמבר 2011 ועד דצמבר 2012, שנמשך כ-15 גליונות. כחלק מהמיתוג מחדש "מארוול עכשיו!", סדרת החוברות הוותיקה שינתה את שמה ל-The Indestructible Hulk החל מנובמבר 2012, בכתיבתו של מארק וייד ובאיורו של ליינל פרנסיס יו. הסדרה החדשה הוחלפה ב-2014 על ידי סדרה אחרת, The Hulk.