stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חדשות 0404
היסטוריה

האתר התרכז תחילה באזור חיפה והקריות (מכאן שמו על שם אזור החיוג – 04), ועם הזמן הוסיף תכנים ארציים.
באפריל 2014 יצר האתר מחאה והיווה כלי ביטוי מרכזי במחאה שהתפשטה ברחבי ישראל הזכורה כמחאת דוד הנחלאווי, כאשר למערכת 0404 נשלחו אלפי תמונות עם שלטים שעליהם כתוב "גם אני עם דוד הנחלאווי".
במהלך מבצע צוק איתן, האפליקציה של האתר הגיעה לעשירייה הראשונה בחנויות הישראליות של App Store וגוגל פליי. נכון לינואר 2021 יש לאפליקציה כ-830,000 הורדות.
לדף הפייסבוק של חדשות 0404, שמשמש אחד מערוצי הפצת המידע, יש מעל 500,000 מסמני "like".
ב-20 בפברואר 2015 הוסר דף הפייסבוק של 0404 על ידי חברת פייסבוק. לא נמסרה סיבה להסרה. כמה שעות מאוחר יותר חזר הדף.
מאז מבצע שובו אחים וגל המהומות האלימות והפיגועים של ערבים בירושלים מרבה האתר בדיווחים על תקריות בעיר, ואף העביר תיעוד וחומרים מצולמים – כולל סרטוני וידאו בלעדיים המתעדים פיגועי טרור – לכלי תקשורת אחרים.
האתר מדווח באופן שוטף על פיגועי יידוי אבנים נגד כלי רכב ישראליים המתרחשים מדי יום ובפרט נגד הרכבת הקלה בירושלים, ואף הקים מוקד דיווח על פיגועים לשם כך. עקב לחץ ציבורי ב-29 ביוני 2015 נערך בוועדת הפנים של הכנסת דיון בנושא טרור האבנים, בו בועז גולן, מייסד האתר, מסר עדות בעל פה והקרין סרט בנוגע לטרור היומיומי המתבסס על דיווחי האתר.
ב-2016 רכשו בעלי ערוץ 20 50% מהבעלות על חדשות 0404.
ביולי 2017 דירג העיתון גלובס ברשימת המותגים לשנה זו את חדשות 0404 במקום הרביעי בישראל בקטגוריית אתרי חדשות.
ב-2021 הסיר האתר את פרסומות חברת yes, לאחר שלטענת בועז גולן ב-yes מסרבים לשדר את עכשיו 14 באיכות HD, לעומת הערוצים המסחריים האחרים.
הערות שוליים

1 2 3  רועי גולדנברג, ‏"אצלי אחמד טיבי או חנין זועבי לא יקבלו במה", באתר גלובס, 11 באוגוסט 2014
↑  איציק וייס ומקסים לנגו, מחאת הלוחמים מתרחבת: מעל 4,000 תמונות "גם אני עם הנחלאי" ו"גם אני הייתי דורך", באתר חדשות 0404‏, 30 באפריל 2014(הקישור אינו פעיל, 5 באוגוסט 2015)
↑  חדשות 0404, בועז גולן התארח בגלי ישראל: על 0404, פוליטיקה, מסורת וכוחותינו היקרים, באתר חדשות 0404‏,
 מתוך ריאיון עם בועז גולן בגלי ישראל, 30 בדצמבר 2016.
↑  סימוני לייק לחדשות 0404, נכון ליולי 2017.
↑  אור קורץ‏, עמוד החדשות 0404 הוסר מפייסבוק, באתר וואלה, 20 בפברואר 2015
↑  בועז גולן ב"גלי ישראל": מה שיש להם הם יזרקו, מוטות ברזל, אבנים וזיקוקים, חדשות 0404, 23 באוקטובר 2014.
↑  עומרי אפרים וחסן שעלאן, נקודת רתיחה בי-ם: "המצב יתפוצץ בכל רגע", באתר ynet, 23 באוקטובר 2014
↑  חדשות 2, ‏תיעוד: ההורים והתינוקת רגע לפני שנדרסו, באתר ‏מאקו‏, 23 באוקטובר 2014
↑  תיעוד: בקבוקי תבערה מושלכים על עמדת מג"ב בירושלים, באתר וואלה, 7 בנובמבר 2014
↑   קטע מהדיון בכנסת, דף הפייסבוק של חדשות 0404, 29 ביוני 2015.
↑  ידיעה באתר חדשות 0404.
↑  חדשות 0404, בעקבות הסירוב לשדר את ערוץ 14 ב-HD – חדשות 0404 הסיר פרסומי Yes מהאתר והאפליקציה, באתר חדשות 0404, 21 בנובמבר 2021
| דגל ישראל אתרי חדשות בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | דבר העובדים בארץ ישראל • דיגיטל 14 • כאן דיגיטל • הארץ • המקום הכי חם בגיהנום • וואלה • זמן ישראל • חדשות 0404 • חדשות 13 • ישראל היום • ynet • כאן חדשות • מאקו • מגפון ניוז • מידה • מעריב אונליין • News1 מחלקה ראשונה • N12 • עכשיו 14 • רוטר.נט • שיחה מקומית •  שקוף • i24 News |  |
| כלכלה | ביזפורטל • גלובס • כלכליסט • TheMarker |  |
| המגזר הדתי והחרדי | בחדרי חרדים • המחדש • הקול היהודי • חרדים10 • כיכר השבת • כיפה • סרוגים • ערוץ 7 • JDN |  |
| המגזר הערבי | א-סנארה • אל-ערב • פאנט • בוקרא תקשורת |  |
| בידור ופנאי | חורים ברשת • ישראל בידור • פנאי פלוס • Xnet |  |
| מדע וטכנולוגיה וגיימינג | הידען • מזבלה • Geektime • HWzone • GamePro • Vgames |  |
| שונות | • תיק דבקה • WDG • ONE • GoGay |  |
קרל צוקמאייר

| --- | --- |

צילום מ-1920
 לידה:  27 בדצמבר 1896 נאקנהיים, חבל ריינהסן, האימפריה הגרמנית 
 פטירה:  18 בינואר 1977 (בגיל 80) ויספ, שווייץ 
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית, שווייץ 
 מקום קבורה:  סאס פה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט, Rabanus-Maurus-Gymnasium 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 סוגה:  מחזה 
 יצירות בולטות:  The devil's general, The Captain of Köpenick 
 תקופת הפעילות:  מ-1925 
 בן או בת זוג:  Alice Herdan-Zuckmayer (1925–?) 
 צאצאים:  Maria Guttenbrunner 
 פרסים והוקרה:  פרס קלייסט (1925)  פרס היינריך היינה (1972)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1968)  פרס גתה (1952)  פרס ביכנר (1927)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1955)  טבעת הכבוד של העיר וינה (1971)  פרס אוסטריה לספרות (1959)  פור לה מריט  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 חתימה:   
 
קרל צוקמאייר (בגרמנית: Carl Zuckmayer;‏ 27 בדצמבר 1896 נאקנהיים, גרמניה – 18 בינואר 1977 ויספ, שווייץ) היה סופר, מחזאי ותסריטאי גרמני, בעל שורשים יהודים. גלה לארצות הברית ומאוחר יותר חי והתאזרח בשווייץ.
רקע משפחתי, הילדות, מלחמת העולם הראשונה

קרל צוקמאייר נולד ביישוב נאקנהיים בריינהסן כבן השני במשפחתו של התעשיין הגרמני קרל צוקמאייר האב, בעל בית חרושת לפקקים לבקבוקי יין ולאשתו ממוצא יהודי, עמליה פרדריקה גולדשמיט.
סבי אמו היו יהודים מתבוללים מריינלנד-פפאלץ. הסב, אדוארד גולדשמידט (1919-1842) התנצר בדת הלותרנית ונבחר לימים במועצת הכנסייה האוונגלית. הסבתא, רוזליה לבית קנשטאדט (1917-1843) התחנכה גם היא בנצרות הלתורנית.

מאוחר יותר תיאר צוקמאייר את סבו, יועץ הכנסייה גולשמידט, כאדם שהיה בצורה קיצונית, ביקורתי, אפילו עוין, כלפי היהדות וכלפי הסביבה החברתית והדתית שבה גדל.
לפעמים כשהייתי צעיר יותר ביקשתי לזלזל בו בגלל טבעו הבוגדני הזה, דחייתו המוחלטת והאלימה של כל דבר יהודי, ומאוחר יותר הסתבר לי כמה שגויה, מתנשאת ובורה הייתה השקפתי זו כלפיו ולמדתי להבין את האילוץ האנושי וההיסטורי של התנהגותו
בהיותו בן 4 המשפחה עברה למיינץ. בעת לימודיו התקשה להסתגל לבית הספר וביחסיו עם המורים.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה התאפשר לו סיום מזורז של בחינות הבגרות בתחום השפות הקלאסיות בתיכון "רבנוס מאורוס" במיינץ, על מנת שיתנדב לשירות הצבאי.
התגייס לגדוד התותחנים 27 אוראניה-נסאו והשתתף איתו בקרבות בחזית המערבית.
בתום המלחמה בשנת 1918 הועלה לדרגת לוטננט (סגן).
לימודיו וצעדיו הראשנים בעולם התיאטרון

החל משנת 1917 פרסם את שיריו הראשונים בכתב העת האקספרסיוניסטי והפציפיסטי "די אקציון" ("הפעולה") שבעריכתו של פרנץ פמפרט (Pfemfert)
אחרי המלחמה התחיל לימודים במדעי הרוח והחברה - תולדות הספרות והאמנות, סוציולוגיה ומשפטים באוניברסיטאות פרנקפורט והיידלברג, אחר כך בביולוגיה ובוטניקה באוניברסיטת פרנקפורט.
בשנת 1920 התחתן עם חברת נעוריו, אנה-מארי גאנץ, אבל השניים התגרשו כעבור שנה בגלל רומן שהיה לו עם השחקנית אנה-מארי זיידל, הידועה בכינוי "מירְל"
נסיונותיו הספרותיים והתיאטרוניים הראשונים הסתיימו בכישלון צורב. דרמה שלו "קרויצווג" (1921) ירדה מבמה התיאטרון הממלכתי בברלין אחרי שלוש הצגות בלבד. זכה בשבחים רק מהרברט איהרינג וזיגפריד יעקבזון. חסר אמצעי פרנסה, עד שנת 1922 התקיים מעבודות מזדמנות - כזמר במסעדות, כ"ניצב" בסרט, כמגייס לקוחות לבתי בושת בברלין, זמן קצר היה אף סוחר סמים אך הפסיק מהר מפני שכמעט עמד להיעצר.
הוצע לו לבסוף לעבוד כדרמטורג בתיאטרון של העיר קיל. פוטר אחרי ויכוח סביב העלאת גרסה מודרנית למחזה "הסריס" מאת טרנטיוס.
בשנת 1924 מונה דרמטורג בתיאטרון במינכן אחר כך, ב"דויטשס תיאטר" בברלין יחד עם ברטולט ברכט.
שנות הצלחתו בימי רפובליקת ויימאר

בשנת 1925 התחתן בשנית עם שחקנית התיאטרון הווינאית אליס פרנק, בת לבית פון הרדאן (Von Herdan ‏, 1901-1991). הייתה לה בת אחת, מיכאלה, מנישואיה הראשונים לעסקן הקומוניסטי קרל פרנק, ובהמשך לזוג החדש נולדה ילדה נוספת שקיבלה את השם "מריה וינטו" (וינטו - לפי גבורו האינדיאני של ספרי קרל מאי). צוקמאייר ואליס חיו ביחד עד יום מותו.
אחרי כישלון נוסף בשנת 1925 עם הדרמה המקורית "פנקרץ פיכח או הכפריים" (Pankraz erwacht oder Die Hinterwäldler) סוף סוף בדמנבר 1925 הגיע גם רגע ההצלחה עם הקומדיה "הכרם העליז" (Der fröhliche Weinberg) שהוצגה ב-Theater am Schiffbauerdamm. אף על פי שמשכה אש בגלל ההצגה הפרודית של אגודת סטודנטים מסורתית, קומדיה זו הפכה למחזה המשוחק ביותר בשנות ה-20 בגרמניה
וזיכתה אותו בפרס קלייסט היוקרתי.
עם דמי התמלוגים הצליח צוקמאייר ואשתו לקנות בית בהנדורף אם ואלרזה (Henndorf am Wallersee) על יד זלצבורג שבאוסטריה. אבל ברלין נשאר מרכז פעילותו המקצועית.
באוקטובר 1927 הייתה לו הצלחה נוספת עם המחזה "שינדרהאנס" (Schinderhannes), על דמות השודד המפורסם יוהנס ביקלר, המכונה שינדרהאנס, על במת התיאטרון ע"ש לסינג בברלין.
יצירה זו ביטאה באופן גלוי את התנגדותו של המחבר לטרנד התיאטרון "הפוליטי-דידקטי", שיוצג על ידי במאים כמו ארווין פיסקטור.
בדצמבר 1928 עוד קומדיה, "קטרינה קני" ("Katharina Knie"), בעלת זיקה לעולם הקרקס והלוליינות זכתה לפופולריות רבה בקרב הקהל. בשנת 1929 צוקמאייר היה לחתן פרס ביכנר היוקרתי המוענק לטובי הסופרים בשפה הגרמנית.
באותה תקופה צוקמאייר עיבד לתסריט קולנוע את הרומן של היינריך מאן, "הפרופסור אונראט", תחת הכותרת "המלאך הכחול". הסרט יצא למסכי בתי הקולנוע בהתחלת שנת 1930.
אבל שיא ההצלחה היווה עבורו הקומדיה "ההאופטמן מקפניק", המבוססת על אירוע אמיתי משנת 1906, שהוצגה בשנת 1931 על במת ה"דויטשס תיאטר" בברלין. היא הביאה לצוקמאייר תגמולים בשווי 160,000 מרק בשנה הראשונה – משהו כמו ההכנסה בכל חייו של פועל יצור גרמני באותן השנים. אבל הנטיות האנטי-מיליטריסטיות של המחזה משכו את איבת החוגים הנאציונל-סוציאליסטים מן הימין הקיצוני שכוחם הלך והתחזק. עיתון הנאצים "פלקישר באובכטר" הגדיר את המחזה כ"ספרות ביבים של חצי-יהודי".

אחרי שהנאצים עלו לשלטון בינואר 1933 השינוי באווירה בזירה הפוליטית התרבותית של גרמניה אילצה את הסופר להעביר את מרכז הכובד של חייו לביתו באוסטריה. די מהר הפך ביתו בהנדורף למקום מפגש לסופרים ולאמנים הנרדפים בגרמניה. עמם נמנו שמות כמו אדן פון הורבאט או שטפן צווייג שראו עצמם חברים במה שנקרא "החוג של הנדורף"
שנות הגלות

אחרי שכבר בשנת 1933 יצירותיו נאסרו בגרמניה ועמדתו נגד הנאציזם הייתה ידועה לכל, בעקבות סיפוח אוסטריה לרייך ( האנשלוס), ב-13 במרץ 1938, נאלץ צוקמאייר לברוח בדחיפות. בגלל המוצא היהודי, על אחיו, אדוארד צוקמאייר, מוזיקאי, נאסר בשנת 1934 להיכנס לארגון החדש של המוזיקאים, ה"רייכס-מוזיק-קאמר", שהוקם על ידי השלטון הנאצי, ולעבוד במקצועו. משום כך כבר בשנת 1935 הוא בחר לצאת מגרמניה והתיישב בטורקיה. הוריהם נשארו בגרמניה לכל אורך המלחמה. אחרי פגיעת ביתם במיינץ בהפצצות האוויריות בשנת 1941 הם עברו לאוברסטדורף שם ראש תא המפלגה הנאצית המקומי, ה"אורטסגרופנלייטר" הגן על האם על ידי הסתרת מוצאה היהודי. "כמו במחזה שאני כתבתי", כפי שרשם קארל צוקמאייר בזכרונותיו, ממש ברגע האחרון לפני פשיטתם של אנשי קומנדו ממונע על הבית בהנדורף ולפני פריצתם וביזתם את ביתו בווינה,
ב-15 במרץ 1938 הסופר עזב את אוסטריה בדרך לציריך.
שם, בשווייץ, ראה בנובמבר 1938 את בכורת המחזה שלו "בלמן" שהחזרות עליו התחילו בווינה ב-11 במרץ כש כבר לא יכול היה להיות נוכח בהן. בהמשך ביתו בהנדורף הופקע על ידי השלטון ולצוקמאייר ולמשפחתו נשללה האזרחות הגרמנית. צוקמאייר המשיך את דרכו משווייץ לפריז ומשם ב-28 במאי 1938 לנמל רוטרדאם כדי להפליג, דרך קובה לארצות הברית, לשם הוזמן על ידי העיתונאית דורותי תומפסון
מצבו בארצות הברית לא היה קל. מפעם לפעם מצא עבודה כתסריטאי בתעשיית הסרטים בהוליווד. כשראה שהוא עלול להיפגע ב"עצמאותו הפנימית" וביצירתיותו העדיף לחזור לניו יורק וללמד כמרצה בבית הספר לתיאטרון שהקים ארווין פיסקטור במסגרת "אוניברסיטת הגולים" של בית הספר החדש למחקר חברתי. אך בעבודתו זו לא מצא סיפוק מקצועי ואף לא פרנסה. לכן בתחילת שנת 1941 החליט עם אשתו להתחיל קריירה חדשה כחוואי. דורותי תומפסון ובעלה, הסופר סינקלר לואיס, בעלי אחוזה בשם "Twinfarms", השכירו להם תמורת 50 דולר לחודש את החווה לגידול עופות באקוודס (Backwoods) ביישוב בארנרד, במחוז וינדסר
במדינת ורמונט. בשנת 1943 מצא צוקמאייר תפקיד חדש במסגרת שרות המודיעין האמריקאי, במה שנקרא "המשרד לשירותים אסטרטגיים" Office of Strategic Services" OSS" נדרש לכתוב תיקים עם קורות חייהם של שחקנים, במאים, מוציאים לאור ועיתונאים שזכו בהצלחה בימי המשטר הנציונל - סוציאליסטי. ב-150 הביוגרפיות שכתב בנסיבות אלה פירט צוקמאייר את כל דרכי ההתנהגות של הידוענים האלה – החל מהסתגלות מוחלטת ועד לרתיעה ביחס לשלטון. תיקים אלה פורסמו בשנת 2002 תחת הכותרת "דו"ח חשאי" (Geheimreport).
בשנת 1946, שנה אחרי תום המלחמה, חזר צוקמאייר לראשונה לאירופה כעובד-אזרח מטעם משרד ההגנה של ארצות הברית. אחרי מסע בן חמישה חודשים כתב "דו"ח על גרמניה" Deutschlandbericht מקיף, שבו מתח בקורת על החלטות שונות של שלטונות הכיבוש והציע שורה של שינויים קונקרטיים. דו"ח זה פורסם לראשונה בשנת 2004.
חידוש הקשר עם אירופה

בינואר 1946, אחרי שלוש שנות המתנה מאז בקשתו, הוענקה לקארל צוקמאייר האזרחות האמריקאית. עד שנת 1957 המשיך להתגורר ביישוב וודסטוק מדינת ורמונט. סירב לפנות ולבקש בחזרה את אזרחותן הגרמנית.
באותה שנה - 1946 - הוצגה בציריך הדרמה שכתב בביתו בוורמונט, "הגנרל שטן" (Des Teufels General) בהשראת מקרה מותו של הטייס הצבאי האגדי הגרמני ארנסט אודט. המחזה היה להצלחתו הגדולה ביותר של צוקמאייר על במות התיאטרון במערב גרמניה. רק בעונה 1948/1949 הועלה 2069 פעמים על הבמה. מאוחר יותר הודה צוקמאייר שכנראה הסבר ההצלחה היה פחות הנטייה האנטי-נאצית של המחזה כמו סיפוק רצון הצופים להזדהות עם גבור מלחמה נערץ. מחזות שכתב לאחר מכן - "השיר בתנור" (Der Gesang im Feuerofen) (1950) על הרזיסטאנס והשיתוף הפעולה עם הנאצים בצרפת, ו"האור הקר" (Das kalte Licht) (1955) על פרשה של ריגול גרעיני, המשיך צוקמאייר להישאר בכותרות כאחד מהמחזאים הגרמנים המצליחים בשנות ה-1950.
חלק מהמחזות אף עובדו לסרטי קולנוע, בין השאר על ידי הלמוט קויטנר. בהמשך בשנות ה-1960 האופי המסורתי של יצירותיו התחיל למצאו פחות חן בעיני הבמאים ומנהלי התיאטראות. על כך התלונן המחבר בהתכתבותו בשנות ה-1970 עם טנקרד דורסט.
השנים האחרונות בשווייץ

בשנת 1957 קנה צוקמאייר בית ביישוב הציורי זאס-פֵה בקנטון ואליס בשווייץ וכך חזר לגור באירופה. בשנת 1966 קיבל את האזרחות השווייצרית.
אחרי מותו בשנת 1977 ביישוב ויספ, נקבר בבית העלמין בזאס פה. בשנותיו בשווייץ התיידד צוקמאייר עם התאולוג הפרוטסטנטי המפורסם קרל בארת מבזל, איתו אהב להתדיין על שאלות תאולוגיות וקיומיות.
צוקמאייר ראה עצמו קתולי מאמין, אך בעל עמדות בקורתיות כלפי הכנסייה.
האוטוביוגרפיה שלו "Als wär’s ein Stück von mir" ("כאילו היה זה מחזה שאני כתבתי") היה לרב-מכר במשך זמן רב ונמכר במעל מיליון עותקים.
חייו הפרטיים

ב-1920 התחתן צוקמאייר עם חברת נעוריו, אנה-מארי גאנץ. התגרשו אחרי שנה.
החל מ-1926 היה צוקמאייר נשוי לסופרת אליס פרנק, לבית פון הרדאן, שהייתה לה בת מנישואיה הקודמים. נולדה להם בת בשם וינטה מריה.
מורשתו והנצחה

עיזבונו של צוקמאייר נמצא בארכיון הספרות הגרמנית במרבאך על נהר נקאר. מסמכים על תקופת גלותו שמורים בארכיון הפרטי של ריכרד אלברכט בבאד מניסטרייפל.
החל משנת 1979, מדינת ריינלנד-פפאלץ בגרמניה מעניקה לזכר הסופר, ביום הולדתו מדי שנה, את מדליית קארל צוקמאייר לספרות בשביל תרומה מיוחדת לשפה הגרמנית ואמנות המילה.
פרסים ואותות כבוד

1925: הפרס קלייסט
1929: הפרס גאורג ביכנר
1952: הפרס גתה מטעם העיר פרנקפורט
1952: אזרח כבוד של כפר הולדתו נאקנהיים
1955: עיטור ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (צלב השירות עם כוכב)
1955: פרס תרבות היין הגרמנית
1957: דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בון
1960: הפרס הממלכתי הגדול של אוסטריה, לספרות
1961: אזרח כבוד של ישוב מגוריו השווייץ, זאס-פה
1962: אזרח כבוד של העיר מיינץ
1967: דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת היידלברג
1967: האות להצטיינות במדע ובאמנות של גרמניה המערבית
Pour le mérite
1968: עיטור הכבוד האוסטרי למדע ולאמנות
1971: טבעת הכבוד של העיר וינה
1972: הפרס היינה מטעם העיר דיסלדורף
רומנים

1936 Salwàre oder Die Magdalena von Bozen (סלווארה או מגדלנה מבולצנו)
Herr über Leben und Tod 1938 (אדון על החיים ועל המוות)
1955 Das kalte Licht (האור הקר) - רומן ריגול
סיפורים

1927 הקובץ Der Bauer aus dem Taunus (האיכר מטאונוס)
1932 - Die Affenhochzeit (חתונת הקופים)
1933 -Eine Liebesgeschichte סיפור אהבה
1937 Ein Sommer in Österreich קיץ באוסטריה (עובד לסרט כ-Frauensee - אגם השנים)
1945 Der Seelenbräu
1952 Die Erzählungen הסיפורים
1952 Engele von Löwen (אֶנגֶלֶה מלוון)
עובד לסרט ב-1955 כ- Ein Mädchen aus Flandern (נערה מפלנדריה)
1959 Die Fastnachtsbeichte (וידוי בקרנבל)
מסות

1948 Die Brüder Grimm האחים גרים
1959 Ein Weg zu Schiller (דרך אל שילר
1962 Ein voller Erdentag, נאום לרגל מלאת מאה שנה להולדתו של גרהארט האופטמן
כתבים אוטוביוגרפיים

1940 Second Wind (רוח שנייה) באנגלית
1952 Die langen Wege. Ein Stück Rechenschaft (הדרכים הארוכות. קטע של חשבון)
1966 Als wär's ein Stück von mir - Autobiographie  ("כאילו זה היה מחזה שכתבתי" - אוטוביוגרפיה)
שירים

1926 Der Baum (העץ)
1960 Gedichte 1916-1948 (שירים 1916–1948)
התכתבויות

Späte Freundschaft in Briefen (1977, ed. H. Stoevesandt
(ידידות מאוחרת במכתבים, ההתכתבות עם קארל בארט )
כלל יצירותיו פורסמו בגרמנית ב-4 כרכים בשנים 1947–1952 ו-1960, ומהדורה נוספת של כלל כתביו הופיעה ב-10 כרכים בשנת 1976.
פרס צוקמאייר

לזכר הסופר מדינת ריינלנד-פפאלץ כפרס מדליה על שמו. הענקת הפרס נערכת ביום מותו של הסופר. במהלך השנים לפרס זכו פרידריך דירנמאט (1984), טנקרד דורסט (1987), הילדה דומין (1992), מרים פרסלר (2001), הרטה מילר (2002), דוריס דיורי (2013), ברונו גנץ (2015), סוון רגנר (2016).
לקריאה נוספת

Ian C.Loram- Carl Zuckmayer An Introduction, The German Quaterly vol.27, may 1954, nr.3
Alice Herdan-Zuckmayer’s book, “The Farm in the Green Mountains (אליס הרדאן-צוקמאייר - "החווה בהרים הירוקים" (1949) הוצאת ס. פישר, 1992, פרנקפורט)
הערות שוליים

↑  Ludwig Emanuel Reindl: Zuckmayer. Eine Bildbiographie, Kindlers Bildbiographien, München 1962, עמ'. 8–9
↑  Carl Zuckmayer: Pro Domo, Bermann Fischer Verlag, Stockholm 1938, מצוטט לפי  Ludwig Emanuel Reindl: Zuckmayer. Eine Bildbiographie, Kindlers Bildbiographien, München 1962, עמ' 9
↑  סוזאנה בוכינגר - ביוגרפיה כרונולוגית באתר החברה ע"ש צוקמאייר, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298117505171  PLWABN: 9810626499605606  BIBSYS: 90083535  BNE: XX1450537  BnF: cb12024372h (data)  CiNii: DA02116640  GND: 118637304  HDS: 012430  ICCU: BVEV008312  ISNI: 0000 0000 8140 3610  LCCN: n79103896  LNB: 000187247  MusicBrainz: cae32863-7455-4fd1-a7bd-cc89b783f782  NDL: 00461925  NKC: jn20000720337  NLA: 35778858  NLK: KAC201816446  NTA: 068714750  SELIBR: 207094  SNAC: w6930z41  SUDOC: 028401352  TLS: Carl_Zuckmayer  Trove: 1083240  VcBA: 495/275213  VIAF: 61559811   WorldCat (עם VIAF): 61559811 
בילדות - קארל צוקמאייר עם אחיו הבכור, אדוארד
ביתו של קרל צוקמאייר בהנדורף, באוסטריה
דורותי תומפסון, עיתונאית ושדרנית רדיו, שסייעה למשפחת צוקמאייר בשנות הגלות באמריקה
דיוקנו של קארל צוקמאייר בכניסה לבניין מועצת כפר הולדתו, נאקנהיים
בריאן ג'ונסון (יזם)

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1977 (בן 47) פרובו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  לוס אנג'לס 
 השכלה:  בית הספר לעסקים בות'  אוניברסיטת בריגהם יאנג  Springville High School 
 www.bryanjohnson.co
 
בריאן ג'ונסון (באנגלית: Bryan Johnson; נולד ב-22 באוגוסט 1977) הוא יזם, משקיע הון סיכון וסופר אמריקאי. ג'ונסון הוא המייסד והמנכ"ל של חברת Kernel אשר מייצרת מכשירים שמנטרים ומתעדים פעילות מוחית, ושל חברת הון הסיכון OS Fund אשר משקיעה בחברות מדע וטכנולוגיה בשלבים המוקדמים.
ג'ונסון היה בעבר גם המייסד, היו"ר והמנכ"ל של חברת Braintree (אנ')‏ המתמחה במערכות תשלום באמצעות הנייד ובווב עבור חברות מסחר אלקטרוני. חברת Braintree רכשה את חברת Venmo (אנ') ב-2012 תמורת 26.2 מיליון דולרים, והיישות המשולבת הזו נרכשה על ידי PayPal תמורת 800 מיליון דולרים בשנת 2013.
ג'ונסון זכה לתשומת לב תקשורתית ניכרת בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-21 עבור מיזם האנטי-אייג'ינג שלו "Project Blueprint".‏
ביוגרפיה

ג'ונסון נולד בעיר פרובו שבמדינת יוטה, וגדל בעיר ספרינגוויל שבמדינת יוטה. הוא הילד האמצעי במשפחה עם שלושה אחים ואחות. לאחר שהוריו התגרשו, עבר לגור עם אמו ועם אביו החורג שהיה הבעלים של חברת הובלות. בגיל 19 הפך ג'ונסון למיסיונר מורמוני, מסורת נפוצה בקרב גברים מורמונים צעירים. במהלך תקופה זו שהה שנתיים באקוודור.
לג'ונסון תואר ראשון בלימודים בין-לאומיים מאוניברסיטת בריגהם יאנג ותואר שני במנהל עסקים מבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת שיקגו.
קריירה > מיזמים מוקדמים

בין השנים 1999 ל-2003 ג'ונסון השיק שלוש חברות סטארט-אפ. במסגרת המיזם הראשון שלו ג'ונסון מכר טלפונים סלולריים ובאופן זה הצליח להרוויח מספיק כסף על מנת לכסות את כל ההוצאות שהיו קשורות לתקופת לימודיו באוניברסיטת בריגהאם יאנג.
בהמשך ג'ונסון הקים שני סטארט-אפים נוספים – חברת ה-VoIP של ג'ונסון "Inquist", שאותה הוא ייסד יחד עם שלושה שותפים נוספים. לאחר מכן ג'ונסון הצטרף לאחיו ולשותף נוסף בפרויקט נדל"ן בעלות 70 מיליון דולרים.
קריירה > Braintree

ג'ונסון הקים את החברה בשנת 2007. בשנת 2012 החברה רכשה תמורת 26.2 מיליון דולרים את האפליקציה Venmo המאפשרת למשתמשים לשלוח ולקבל כסף זה מזה באופן אלקטרוני.
ב-26 בספטמבר 2013 חברת Braintree נרכשה על ידי PayPal תמורת 800 מיליון דולרים.
קריירה > OS Fund

באוקטובר 2014, ג'ונסון הכריז על הקמת קרן הון הסיכון OS Fund, שבה השקיע כ-100 מיליון דולרים מהונו האישי.
קריירה > Kernel

ב-2016 ג'ונסון הקים את חברת Kernel. החברה התמקדה בבניית חומרה המודדת אותות חשמליים המיוצרים על ידי המוח. בשנת 2020 החברה הציגה לראשונה שני סוגים שונים של מכשירים דמויי קסדה אשר מסוגלים לתעד פעילות מוחית.
Project Blueprint

ב-13 באוקטובר 2021 הכריז ג'ונסון על מיזם אנטי-אייג'ינג שהוא מכנה "Project Blueprint" אשר במסגרתו הוא מנסה להוכיח שהאנושות מסוגלת להאריך את תוחלת החיים באופן משמעותי על ידי שיפור הפרוטוקול הכרוך בתזונה, כושר, צריכת תוספי מזון ותרופות, והקפדה על שעות שינה רבות. לטענת ג'ונסון, בעשותו כן הוא הצליח לשפר באופן מהותי סמנים ביולוגיים שונים. במסגרת המיזם ג'ונסון קיבל גם שישה עירויי פלזמה כאשר בנו היה התורם.
חיים אישיים

לג'ונסון שלושה ילדים מאשתו לשעבר.
בצעירותו היה ג'ונסון מורמוני, אך הוא בחר לעזוב את הכנסייה המורמונית כאשר היה בן 34. ג'ונסון טיפס בעבר לפסגת הקילימנג'רו, הפסגה הגבוהה ביותר ביבשת אפריקה, וכמו גם לפסגת הר טובקאל, שהיא הפסגה הגבוהה ביותר בצפון אפריקה.
חטיבת המחקר

| --- | --- |

סמל חטיבת המחקר
 פרטים
 כינוי:  חט"מ
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל  אגף המודיעין
 סוג:  יחידת מחקר מודיעיני
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1948–הווה (כ־77 שנים)
 נוצרה מתוך:  שירות ידיעות
 מלחמות:  כל מלחמות ישראל
 פיקוד
 יחידת אם:   אגף המודיעין
 דרגת המפקד:    תת-אלוף
 מפקד נוכחי:  אופיר מזרחי-רוזן
 מפקדים:  רשימת המפקדים
חטיבת המחקר (בראשי תיבות: חט"מ, עד סוף העשור השני של המאה ה-21: מחלקת המחקר) היא יחידה צבאית השייכת לאגף המודיעין (אמ"ן) של צה"ל, והיא הגוף העיקרי בקהילת המודיעין הישראלית האחראי על מחקר מודיעיני על כל רבדיו.
חטיבת המחקר בנויה בעיקרה במתכונת של זירות האמורות לספק כל אחת בתחומה את "השלם המודיעיני", כך ישנן זירות אזוריות להן אחריות על מדינות וגזרות והן מבצעות את המחקר למול מדינות אלו בכלל הנושאים – צבאי, מדיני-אסטרטגי, כלכלי, חברתי ועוד. לצד הזירות האזוריות קיימות זירות נוספות הנותנות מענה רוחבי חוצה גזרות, למשל בתחום הטכנולוגי.
על אף היותה יחידה צבאית, תפקידה אינו תחום למחקר המודיעין הצבאי, דהיינו לנושאים צבאיים מובהקים במדינות העימות הפוטנציאליות, והיא עוסקת מתוקף אחריותה כמעריך הלאומי גם במחקר מדיני, כלכלי, טכנולוגי, חברתי ופוליטי, לו יש נגזרות מדיניות, אסטרטגיות וכלכליות לצד הצבאיות.
ראש חטיבת המחקר (רח"ט מחקר) הוא קצין בדרגת תת-אלוף. מיוני 2024 מכהן בתפקיד תא"ל אופיר מזרחי-רוזן. רבים מהרח"טים בעבר התקדמו לדרגת אלוף ולתפקידים בכירים בממשל הישראלי (יוסי בידץ, יעקב עמידרור, דני רוטשילד, עמוס גלעד, יהושע שגיא, שלמה גזית).
על כל המשרתים בחטיבת המחקר חל נוהל חשיפה אשר אוסר לחשוף את זהותם, שמם ותמונתם מטעמי ביטחון מידע. זאת למעט רח"ט מחקר, שבשל מרכזיות תפקידו פרטיו מותרים לפרסום.