stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אחריות מעסיק קבלן (בעל חוזה)
קודיפיקציה

מתחילת שנות השישים החל בישראל מפעל חקיקה מקיף של המשפט האזרחי. סדרת החוקים נועדו להחליף את החקיקה העות'מאנית והמשפט האנגלי ששררו בארץ. הקודיפיקציה תאגד את החוקים השונים בתחום האזרחי, תתקן, תרחיב ותקבע הוראות חדשות שלא היו מוסדרות. ההוראה בדבר חבות בעל-חוזה (קבלן), הקבועה בסעיף 15 לפקודת, הושמטה. זאת כיוון שרוב החלופות המופיעות בסעיף עוסקות במקרים של התרשלות או מעורבות אישית של בעל החוזה, ועל כך יחולו עוולת הרשלנות והכללים הרגילים. האחריות האישית תוטל על פי סעיף 368 בקודקס המוצע. סעיף זה מטיל אחריות אישית גם במצבים בהם אדם מבצע את העוולה באמצעות אחר - למשל, קבלן. בכך המעסיק נראה כמשדל ותוטל עליו אחריות למעשי הקבלן. בהוראה זו נדרש שההשתתפות תהיה "ביודעין", שכן ידיעה היא תנאי לאחריות כשותף בביצוע העוולה. לכן מעסיק שאשרר או הרשה מעשה שגרם לעוולה, יראה כמי שידע על ביצוע העוולה באמצעות אחר. מעסיק שהתערב בעבודת הקבלן באופן שגרם לנזק, יראה כשותף לעוולה.
בנוסף, המעסיק יישא באחריות אישית כשמעשי הקבלן מפירים חובה המוטלת על המעסיק כלפי הניזוק מכוח חיקוק. דוגמה נפוצה לכך היא עוולת מניעת התמיכה, השייכת לדיני מטרד היחיד ומטילה חובה מוגברת. האחריות היא אישית ולא תלויה בחבות הקבלן, לכן הנתבע יהיה אחראי גם אם נקט את כל האמצעים הסבירים למנוע את הנזק. עוולת הרשלנות, הקבועה בסעיף 387 בקודקס, תחול כאשר המעסיק התרשל בבחירת הקבלן. ההוראה המוצעת בקודיפיקציה מבהירה כי "רשלנות" היא התרשלות הגורמת נזק לאדם אשר כלפיו קיימת חובה שלא להתרשל. כבר ציינו כי על המעסיק חלה חובת זהירות כלפי כל אדם שעלול להינזק מהעבודה. בחירה בקבלן רשלן כשהעבודה דורשת מומחיות מפירה את חובת הזהירות והמעסיק יואשם ברשלנות.
מבט לעתיד

המשך התפתחות הדינים בדבר אחריות המעסיק למעשיו של קבלן עצמאי תלויה במידה רבה בגישת מערכת המשפט להיקף חובת המעסיק, כלומר בהתפתחות אחריותו האישית של המעסיק. קביעת היקף החובה היא פעולה פרשנית המשתנה לפי סוגי העוולות. הגישה הפרשנית אינה פועלת בחלל ריק, היא פונקציה של גישות משפטיות כלליות. שינוי בגישות משפטיות כלליות אלה משפיעה באופן ישיר על הפירוש שיינתן להיקף החובות המוטלות לפי פקודת הנזיקין. נראה לנו כי הנטייה המודרנית היא בכיוון העמדת חובותיו של האדם בדיני הנזיקין על בסיס של אשמה אישית בלבד (רשלנות). לכן יחול צמצום בהיקף חובותיו של כל אדם, לרבות המעסיק. מחשבה זו מתבססת בחלקה על הפסיקה, המצמצמת את אחריותו האישית של המעסיק למעשי הקבלן העצמאי, וברובה על הצעת חוק הממונות, בה הושמט הסעיף הדן באחריות מעסיק קבלן. תהליך הפוך קורה בכל הנוגע לאחריות השילוחית של המעביד.
הגישות הכלכליות של פיזור הנזק מביאות לידי כך שהולכת וגוברת הנטייה להרחיב את האחריות השילוחית של המעביד. הולכת וגוברת התחושה כי הנזק שהפעילות הכלכלית גורמת הוא המחיר שעל החברה לשלם אם ברצונה לשמור ואף לשפר את רמת חייה. המטרה היא לפזר את הנזק על בני החברה כולה. הרחבת האחריות השילוחית עשויה לתת פירוש גמיש יותר ויותר לעקרון "השליטה הגמורה". מי שנראה כיום כמעסיק קבלן עשוי להראות בעתיד כמעביד של עובד. גם בעבר נתקל המשפט בקשיים בבחינת היחסים לפי מבחן השליטה ואז הוצעו מבחנים חלופיים, כגון מבחן ההשתלבות או המציאות הכלכלית, אך מבחן השליטה נשאר בעודו, אך גמיש ונתון לשיקול דעת. השמטת הסעיף בהצעת חוק הממונות מגשימה את הנטייה לצמצום האחריות האישית, שכן בדברי ההסבר להצעה נאמר כי במקום הסעיף שהושמט "תחול עוולת הרשלנות והכללים הרגילים". הדגש הושם על עוולת הרשלנות - העוולה המרכזית והרחבה של דיני הנזיקין.
ראו גם

דיני הנזיקין
אחריות שילוחית ואחריות מעביד
אחריות רשויות ציבור ועובדי מדינה
הערות שוליים

↑  משנה בבא קמא, פרק ט', משנה ג'.
↑  אברהם שיינפלד (פרופ' נחום רקובר עורך), נזיקין, עמ' 86, בתוך סדרת חוק לישראל. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשנ"ב-1991.
| דיני נזיקין |
| --- | --- | --- |
| העוולות הספציפיות | תקיפה • כליאת שווא • גרם הפרת חוזה • הסגת גבול • הפרת חוזה נישואין והפרת חוזה עקב שביתה והשבתה כחריג לגרם הפרת חוזה • מטרד לציבור • מטרד ליחיד • הפרעה לאור שמש ומניעת תמיכה • תרמית • שליחת יד • נגישה |  |
| עוולת הפרת חובה חקוקה | הפרת חובה חקוקה |  |
| עוולת הרשלנות | התרשלות • חובת הזהירות • הדבר מעיד על עצמו • חובת הראיה ברשלנות |  |
| קשר סיבתי | קשר סיבתי משפטי • קשר סיבתי עובדתי |  |
| נזק | נזק כלכלי טהור • נזקי ריקושט • נזק בלתי ממוני טהור • גולגולת דקה • פגיעה באוטונומיה • ריחוק הנזק • עקרון הקטנת הנזק |  |
| נזיקין מתחום הרפואה | רשלנות רפואית • הסכמה מדעת • הולדה בעוולה • הפלה בעוולה • חוק זכויות החולה |  |
| לשון הרע | ההגנה על הפרטיות בנזיקין • לשון הרע על המת ולשון הרע על ציבור • הגנת "אמת דיברתי" בלשון הרע • הגנת תום הלב בלשון הרע |  |
| עוולות מסחריות | גנבת עין • פגמי ייצור והעדר אזהרות • גזל סוד מסחרי • פגמי תכנון |  |
| עוולות חוקתיות | עוולות חוקתיות |  |
| הגנות | מעשה של מה בכך • קטין • הגנה עצמית • כורח |  |
| דוקטרינות המשפיעות על החיוב בנזיקין | אשם תורם כהגנה מוחלטת • אשם תורם כהגנה יחסית • הסתכנות מרצון • אשם תורם וקטינים • מעילה בת עוולה לא תצמח תרופה • התיישנות בנזיקין |  |
| ריבוי מעוולים | ריבוי מעוולים • מעוולים במשותף • נזק שאינו ניתן לחלוקה |  |
| אחריות שילוחית | אחריות שילוחית ואחריות מעביד • אחריות מעסיק קבלן • אחריות משתף ומשדל • אחריות רשויות ציבור ועובדי מדינה |  |
| פיצויים | פיצויים עונשיים • הטבת נזקי גוף • תשלום עתי ותשלום חד-פעמי • פיצוי ללא הוכחת נזק |  |
| מטרות דיני הנזיקין | צדק מתקן • צדק חלוקתי • הרתעה |  |
| ערכים נוספים בדיני נזיקין | כללי ברירת הדין • המחאת תביעה • מלחמה בדיני הנזיקין • מחדלים בנזיקין |  |
חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד)

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  7 במרץ 1996
 תאריך חקיקה עברי:  ט"ז באדר תשנ"ו
 גוף מחוקק:  הכנסת השלוש עשרה
 תומכים:  44
 מתנגדים:  12
 נמנעים:  3
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 1577, עמ' 176
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרדי הבריאות והרווחה
 מספר תיקונים:  2
 נוסח מלא:  חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), התשנ"ו-1996
 
חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), התשנ"ו-1996 מסדיר בישראל את נושא הפונדקאות - נשיאת עובר, שמקורו בהשתלת ביצית מופרית, על ידי אישה עד לידתו של התינוק, לשם מסירתו לאחר הלידה להורים מיועדים. החוק אושר ב-7 במרץ 1996, במהלך כהונתה של הכנסת השלוש עשרה.
היסטוריה חקיקתית

בעקבות עתירה של בני זוג שלא איפשרו להם פונדקאות, ביוני 1991 מונתה על ידי שר המשפטים ועדה ציבורית - ועדת אלוני, בראשותו של השופט (בדימוס) שאול אלוני - לבדיקת נושא ההפריה החוץ גופית והשלכותיה. הוועדה הגישה את המלצותיה ביולי 1994, ועיקרן היה שיש להסדיר את סוגיית ההסכמים לנשיאת עוברים בחקיקה אשר תתיר עריכת הסכמים כאלה באופן מבוקר - על הזוג לעבור בחינה פסיכולוגית וייעוץ, וגם על האישה הנושאת להיות כשירה לכך, נפשית וגופנית.
תקנות 11 ו-13 לתקנות בריאות העם (הפריה חוץ גופית), התשמ"ז-1987, שהותקנו מכוח פקודת בריאות העם, 1940, אסרו למעשה על ביצועו של הסכם לנשיאת עוברים בישראל. בעקבות עתירה לבג"ץ, שהוגשה על ידי כמה זוגות שביקשו להתקשר בהסכמים לנשיאת עוברים, קבע בית המשפט ב-17 ביולי 1995, בהסכמת המדינה, כי התקנות הנ"ל יתבטלו ב-1 בינואר 1996, וכי עד לביטולן תקודם חקיקה ראשית בסוגיה זו.
בעקבות המלצות הוועדה נחקק ב-1996 חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), התשנ"ו-1996.
בהצגת החוק בכנסת אמר שר הבריאות, אפרים סנה:
יצרנו חוק שמאפשר לנו לפתור לעשרות זוגות - וכרגע מספרם נאמד ביותר מ-30 זוגות - לפתור לאותם זוגות חשוכי ילדים את הבעיה שלהם, בלי שיצרנו מציאות חברתית לא רצויה ובלי שעברנו על דברים שהם בבחינת בל יעבור אצל הציבור הדתי. ... אני חושב שתפקידה של ממשלה הוא לפתור בעיות לאזרחיה, וכך נהגנו. עשינו מאמץ גדול, מאמץ תחיקתי, מחשבתי, הגם שמספר המשפחות שסובלות מהעניין הזה איננו גדול. אבל גם אם הוא מספר קטן, גם אם מדובר ב-30 או קצת יותר משפחות, חובתנו, כל עוד הטכנולוגיה הרפואית מאפשרת זאת, לפתור להם את הבעיה.
במסגרת החוק תוקן חוק עבודת נשים, המקנה זכויות שונות הקשורות בהורות, כך שיקנה זכויות אלה, ובהן הזכות לחופשת לידה, גם לעובדת שקיבלה למשמורתה ילד כהורה מיועד. תוקן גם חוק הביטוח הלאומי, כך שיעניק דמי לידה, לפי הכללים המקובלים, לאם מיועדת שיצאה לחופשת לידה.
החוק דורש שההורים המיועדים יהיו איש ואישה שהם בני זוג. בעקבות עתירה לבג"ץ (שנדחתה) לאפשר לאישה שאין לה בן זוג להתקשר בהסכם פונדקאות להולדת ילד מביצית שלה, הוקמה בשנת 2004 ועדה נוספת שנועדה לבחון את תיקון החוק. דעת הרוב בוועדה הייתה שאין מקום לתיקון החוק בטרם יצטבר מידע נוסף על יישומו במתכונתו הנוכחית.
מכוח החוק הותקנו תקנות:
תקנות הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (הודעות, בקשות וצווים), התשנ"ח-1998.
תקנות הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (רישום בפנקס), התשנ"ח-1998.
היסטוריה חקיקתית > ועדת מור-יוסף

ביוני 2010 מינה מנכ"ל משרד הבריאות ועדה ציבורית שתבחן באופן מקיף את ההסדרים הקיימים בתחום הפריון וההולדה בישראל. ראש הוועדה היה פרופ' שלמה מור-יוסף, מנכ"ל המרכז הרפואי הדסה ומנכ"ל המוסד לביטוח לאומי, והוועדה נודעה בשם ועדת מור יוסף. הוועדה הגישה המלצותיה במאי 2012.
דברי ההסבר להצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ח-2018 הציגו את המלצות הוועדה בנושא פונדקאות:
לגבי פונדקאות בישראל, הכירה הוועדה בכמיהתם של נשים בלא בני זוג ושל גברים בלא בנות זוג להביא ילדים לעולם ובכך שהפונדקאות עשויה להוות פתרון עבורם. ואולם הוועדה סברה כי אין לאפשר לגברים בלא בנות זוג לבצע פונדקאות תמורת תשלום אלא באופן אלטרואיסטי בלבד. זאת, משום שבשונה מהקבוצה המוגדרת והמצומצמת של נשים הסובלות מבעיה רפואית ואשר, לרוב, הליכי פונדקאות משמשים להן כמוצא אחרון להבאת ילדים לעולם לאחר טיפולי פוריות ממושכים, עניינם של גברים המבקשים להביא ילדים בהליכי פונדקאות אינו מבטא מקרה קצה רפואי, ומטרת הליכי הפונדקאות בעניינם לתת פתרון מרכזי להבאת ילדים.

על רקע המורכבויות הרבות הכרוכות בהליכי פונדקאות, ועדת מור יוסף חששה כי הרחבת הזכאות להליך הפונדקאות תבוא בהכרח על חשבונן של הנשים הלוקות בבעיה רפואית, אשר החוק ביקש לתת להן מענה מלכתחילה. זאת ועוד, ככל שתישמר ההקפדה המתחייבת על התאמת הנשים הפונדקאיות לתהליך הפונדקאות, אף שההליך יהפוך כביכול לפתרון תאורטי לכלל המעוניינים, בפועל הוא יהווה פתרון לעשירים בלבד וזאת עקב מחסור באימהות נושאות. חשש נוסף שהעלתה הוועדה היה כי הגדלת הביקוש לאימהות נושאות תגרום להקלת הדרישות ולאישור נשים שאינן מתאימות לתהליך מורכב זה.

נוסף על כך, המליצה ועדת מור יוסף המלצות נוספות שמטרתן להגן על טובת הילד שייוולד ועל האם הנושאת כגון הגבלת מספר ההליכים שבהם אישה תוכל לשמש כאם נושאת.
היסטוריה חקיקתית > תיקון מס' 2 לחוק (2018)

בעקבות פסיקת בג"ץ שזוגות רשאים להיעזר בשירותי פונדקאות ללא קשר למספר הילדים שיש להם, ובעקבות עתירה לבג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים, בשנת 2015, שרמזה לרשויות כי החוק מפלה ויש לתקנו, יזם שר הבריאות יעקב ליצמן בשנת 2016 שינויים בחוק. התיקון לחוק שיזם ליצמן הונח על שולחן הכנסת לקריאה ראשונה ביולי 2017, ואושר בקריאה שנייה ושלישית ב-18 ביולי 2018. התיקון מאפשר גם לנשים יחידניות להיעזר בהליך פונדקאות, גם לנשים נשואות לשמש כפונדקאיות אם מדובר במקרים מיוחדים שאושרו על ידי ועדת האישורים, שכפונדקאית תוכל לשמש רק מי שילדה ארבע פעמים לכל היותר, גילה 22 עד 39, לא שימשה כפונדקאית יותר מפעמיים ולא ילדה כפונדקאית יותר מפעם אחת, ושההורים המיועדים יהיו בני 18 עד 54, יש להם שני ילדים משותפים לכל היותר, ובמקרה של אם יחידנית, שני ילדים גנטיים לכל היותר. ההסתייגויות לחוק נדחו, לרבות הסתייגות של חבר הכנסת אמיר אוחנה לפיה החוק יחול גם על הורים יחידנים שהם גברים.
עיקרי החוק > אישור הסכם לנשיאת עוברים

על-פי החוק הסכם פונדקאות נכנס לתוקף בתנאים הבאים:
עריכת הסכם בכתב בין ההורים המיועדים לאם הנושאת ואישורו על ידי הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (להלן ועדת האישורים), הכוללת שבעה מומחים רפואיים, משפטיים, חברתיים ודתיים.
ההורים המיועדים הם איש ואישה שהם בני זוג, או, בעקבות תיקון לחוק שאושר ביולי 2018, אישה ללא בן זוג, בגירים, תושבי ישראל.
האם הנושאת היא בגירה תושבת ישראל, שאינה נשואה. הוועדה רשאית לאשר התקשרות עם אם נושאת שהיא אישה נשואה, אם הוכח להנחת דעתה כי לא עלה בידי ההורים המיועדים, במאמץ סביר, להתקשר בהסכם לנשיאת עוברים עם אם נושאת שאינה נשואה.
האם הנושאת אינה קרובת משפחה של אחד מן ההורים המיועדים. בחוק נקבע שקרובת משפחה היא אם, בת, נכדה, אחות, דודה ובת-דוד או בת-דודה, למעט קרבת משפחה בדרך של אימוץ. ועדת האישורים מרחיבה דרישה זו, והיא דורשת מהאם הנושאת להצהיר: "אין כל קרבת משפחה (בין אם קרבת דם ובין אם באמצעות נישואין), ביני לבין ההורים המיועדים".
האם הנושאת היא בת דתה של האם המיועדת, ואולם אם היו כל הצדדים להסכם לא-יהודים רשאית הוועדה לסטות מהוראה זו בהתאם לחוות דעת של איש הדת חבר הוועדה.
מותרת רק פונדקאות מלאה (ולא פונדקאות חלקית) - הזרע המשמש להפריה חוץ גופית הוא של האב המיועד, והביצית אינה של האם הנושאת.
בקשה לאישור הסכם לנשיאת עוברים תוגש לוועדת האישורים בצירוף מסמכים אלה:
הוועדה תאשר את ההסכם אם שוכנעה כי התקיימו כל אלה:
ועדת האישורים קבעה תנאים נוספים שעל האם הנושאת לעמוד בהם:
גילה לא יעלה על 38 שנה ולא יהיה פחות מ-22 שנה.
לא עברה יותר משני הליכי נשיאת עוברים גם אם הליכים אלה לא הסתיימו בלידה.
לא עברה יותר משלוש לידות.
מצבה הבריאותי תקין, עברה לידות ללא סיבוכים ובמועד והילודים במשקל לידה תקין לגיל ההריון.
הרתה ומגדלת ילד אחד לפחות.
נמצאת שנה לאחר הלידה האחרונה.
אינה נמצאת בעיצומו של משבר (כמו גירושין, אובדן, מחלה קשה של בן משפחה וכדומה).
עומדת בדרישות בריאות שפירטה הוועדה.
החוק מתיר לשלם לאם הפונדקאית תשלום לכיסוי הוצאותיה וכפיצוי על אובדן השׂתכרות וכדומה. בניגוד להמלצות ועדת אלוני, החוק מתיר גם תשלום לגורמים שלישיים, כדוגמת סוכנויות פונדקאות.
אף שוועדת האישורים סברה שהחוק נועד לסייע לזוגות חשוכי ילדים, קבע בג"ץ, ביולי 2011, שזוגות רשאים להביא ילד לעולם באמצעות אם פונדקאית, בלי להתחשב במספר הילדים שיש להם.
עיקרי החוק > מעמד הילד

בתום החודש החמישי להריונה של האם הנושאת, עליה ועל ההורים המיועדים להודיע לעובד סוציאלי שמוּנה לעניין חוק זה על מקום הלידה ועל תאריך הלידה המשוער. עם לידתו יהיה הילד במשמורת ההורים המיועדים ויחולו עליהם כלפיו האחריות והחובות של הורה כלפי ילדו. מיד עם הלידה יש להודיע על כך לעובד סוציאלי, והוא יהיה האפוטרופוס הבלעדי על הילד משעת לידתו ועד למתן צו הורות או עד למתן צו אחר הקובע את מעמדו של הילד. תוך שבעה ימים מיום לידת הילד יגישו ההורים המיועדים בקשה למתן צו הורות, ובית המשפט ייתן צו הורות אלא אם כן נוכח כי הדבר נוגד את טובת הילד. עם מתן צו הורות יהיו ההורים המיועדים הורים ואפוטרופסים בלעדיים על הילד והוא יהיה ילדם לכל דבר ועניין.
במצב שבו אם נושאת ביקשה לחזור בה מההסכם לנשיאת עוברים ולהחזיק בילד, בית המשפט לא יאשר זאת אלא אם כן חל שינוי בנסיבות שמצדיק את חזרת האם מהסכמתה, ואם הדבר אינו נוגד את טובת הילד.
מימוש החוק

נתוני משרד הבריאות מלמדים על מגמת עלייה במספר הבקשות לאישור הסכמים, ובהתאם – על עלייה במספר התינוקות הנולדים בעקבות הליך זה. לדוגמה, בשנת 2000 היו עשרים פניות אל הוועדה ושש לידות, ואילו בשנת 2011 התקבלו בוועדה 92 פניות ומספר הלידות היה 49.
פונדקאות להומוסקסואלים

עד לתיקון בחוק שאושר ביולי 2018, החוק התיר שימוש בפונדקאית רק לאיש ואישה שהם בני זוג. זוגות חד מיניים לא נכללו בו, והמעוניינים בפונדקאות צריכים לבצעה מחוץ לישראל. דוגמה לכך נידונה בבג"ץ ליאת משה, שבו בנות זוג עתרו לבג"ץ בבקשה כי יותר להן להביא לעולם ילד משותף בהפריה חוץ גופית-הדדית, כלומר לאפשר לאחת לתרום ביצית לבת זוגה כך שאחת מהן תהא האם אשר תישא את העובר ותלד את התינוק, והאחרת, תורמת הביצית, תהיה האם הגנטית, ובדרך זו התינוק יהיה קשור לשתיהן. בנות הזוג בקשו לבצע את ההפריה ושתילת הביצית המופרית בישראל, אך בהתאם לנוסח החוק שהיה אז, סורבו. בית המשפט דחה את עתירתן, וקיבל את הצעת המדינה שהוגשה במהלך העתירה ולפיה הליך השתילה של הביצית יבוצע מחוץ לישראל.
בתיקון לחוק שאושר בחודש יולי 2018, הותר השימוש באם פונדקאית גם לנשים יחידניות, אך לא לגברים יחידים או לזוגות חד-מיניים. בעקבות כך יצאה קהילת הלהט"ב בישראל למחאה נרחבת. ב-11 ביולי 2021 פסק בג"ץ שתיקון זה, מפלה זוגות חד-מיניים וגברים יחדניים המעוניינים בהליך פונדקאות, ולכן יתוקן תוך חצי שנה כך שתבוטל הפליה זו.
הערות שוליים

↑  בג"ץ 5087/94 זברו ואחרים נגד שר הבריאות ואחרים
↑  חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד), התשנ"ו-1996, ס"ח 1577 מיום 17 במרץ 1996
↑  "דברי הכנסת" מיום י"ח בכסלו תשנ"ו 11 בדצמבר 1995, עמ' 1197
↑  בג"ץ 2458/01 משפחה חדשה נ' הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים, ניתן ב־23 בדצמבר 2002
↑  המלצות הוועדה הציבורית לבחינת הסדרה חקיקתית של נושא הפריון וההולדה בישראל, מאי 2012, באתר של משרד הבריאות
↑  הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ח-2018, ה"ח הממשלה 1141 מ-5 ביולי 2017
1 2  הצעת חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד היילוד) (תיקון מס' 2), התשע"ח-2018, באתר הכנסת
↑  "פרוטוקול הישיבה השלוש-מאות-וחמישים-ותשע של הכנסת העשרים"
↑  מיטל יסעור-בית אור, ועדת הבריאות: אישה נשואה תהיה פונדקאית, באתר ynet, 15 באוגוסט 2006
↑  תצהיר לאם הנושאת, באתר משרד הבריאות
↑  דרישות רפואיות ממועמדת להיות אם נושאת, באתר משרד הבריאות
↑  בג"ץ 625/10 פלונית ופלוני נ' הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים לפי חוק הסכמים, ניתן ב־26 ביולי 2011
↑  אורלי אלמגור לוטן, ‏פונדקאות בישראל ופונדקאות של ישראלים בחו"ל: המצב הקיים והצגת המלצות ועדה ציבורית לשינויו, באתר מרכז המחקר והמידע (ממ"מ) של הכנסת, 29 במאי 2012.
↑  בג"ץ 5771/12 ליאת משה נ' הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים, ניתן ב־1 בספטמבר 2013 (החלטה ללא נימוקים);

בג"ץ 5771/12 ליאת משה נ' הוועדה להסכמים לנשיאת עוברים ואח', ניתן ב־18 בספטמבר 2014, (נימוקים להחלטה)
↑  בג"ץ הכריע: פונדקאות ללהט"ב תוך חצי שנה, באתר ‏מאקו‏, 11 ביולי 2021
בג"ץ 781/15 איתי ארד-פנקס ואחרים נ' הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים על פי חוק הסכמים לנשיאת עוברים (אישור הסכם ומעמד הילוד), התשנ"ו-1996 ואחרים, ניתן ב־11 ביולי 2021
חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  8 באוגוסט 1975
 תאריך חקיקה עברי:  א' באלול תשל"ה
 גוף מחוקק:  הכנסת השמינית
 שטחים שעליהם חל החוק:  ישראל 
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 780, עמ' 234
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד האוצר
 מספר תיקונים:  26
 נוסח מלא:  חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, תשל"ה–1975
 
חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים, תשל"ה–1975 (חוק הפלת"ד בפי עורכי-הדין) הביא לרפורמה יסודית בתחום הפיצוי לנפגעי תאונות דרכים בישראל. לפני חקיקתו היה תחום זה כפוף לדיני הנזיקין המסורתיים. הקושי המרכזי נבע מכך שהנפגע בתאונת דרכים נדרש להוכיח שנזקו נגרם על ידי התרשלותו של הנתבע כדי לזכות בפיצוי. אם גורם הנזק לא התרשל, אם לא ניתן היה להוכיח שגורם הנזק התרשל, אם גורם הנזק לא נמצא, או אם הנזק נגרם באשמת הנפגע עצמו – לא הייתה זכות לפיצוי. חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים נועד להבטיח שכל נפגע בתאונת דרכים יפוצה. לשם כך הוטלה אחריות מוחלטת על כל נהג המעורב בתאונה כלפי הנפגעים בתאונה וחובת ביטוח בגין האחריות הפוטנציאלית וכן בגין נזק שעלול להיגרם לנהג בתאונה עצמית.
עקרונות יסוד

הרציונל העומד ביסודו של חוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים הוא – פיצוי מהיר (אך חלקי) בגין כל נזק גוף שנגרם בתאונת דרכים: "לא הכול אך לכל". את הרעיון של פיצוי מהיר לכל נפגע ביקש המחוקק להגשים על ידי שילובם של שלושה אמצעים:
ההסדר שנקבע בחוק הוא הסדר של אחריות מוחלטת (strict liability), שבו הזכות לפיצוי אינה מותנית בקיום אשמה מצדו של המזיק, ואינה מושפעת מאשמו התורם של הניזוק, להוציא מקרים קיצוניים שבהם הנפגע גרם לתאונה במתכוון. הוויתור על יסוד האשמה מבטיח, לכאורה, פיצוי לכל נפגע בתאונת דרכים, גם אם הפוגע לא היה רשלן, ומקצר את זמן ההמתנה של הנפגע מיום קרות התאונה ועד למועד פסק הדין.
החוק הרחיב את חובת הביטוח על פי פקודת ביטוח רכב מנועי (סיכוני צד שלישי) [נוסח חדש], תש"ל–1970, כך שתשתרע על כל חבות הנובעת מן החוק ועל כל נזק שנגרם למשתמש ברכב בתאונת דרכים. הסדר כזה מבטיח, שהנפגע בתאונה יוכל להיפרע את נזקו ולא ימצא עצמו בתום ההליך המשפטי בפני שוקת-שבורה, מול נתבע חדל פירעון, ושהפיצוי יגיע לידי הנפגע בלא דיחוי, שהרי חברות הביטוח אינן מעכבות את התשלומים המגיעים מהן כמו נתבעים מן-השורה.
החוק הקים את קרנית - קרן לפיצוי נפגעי תאונות דרכים, שתפקידה להבטיח פיצוי לנפגע, שאינו יכול לקבל פיצוי מחברת ביטוח, משום שהנוהג האחראי לפיצוי אינו ידוע (למשל, בתאונת "פגע וברח"), אין לנוהג ביטוח לפי פקודת הביטוח או שהמבטח עצמו חדל פירעון. הקמת קרנית מילאה את החללים, שנותרו בהסדר הכללי של "פיצוי מהיר לכל נפגע". במקביל להקמת קרנית הוקמה "קרנית-שטחים" שהייתה אחראית לפיצוי נפגעים מתאונות בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה. במסגרת הסכם אוסלו א' הועבר התפקיד של קרנית שטחים לקרן הפלסטינית לפיצוי נפגעי תאונות דרכים (THE PALESTINIAN ROAD ACCIDENT VICTIMS COMPENSATION FUND) שהוקמה על ידי הרשות הפלסטינית.
הגדרות

בחוק הגדרה מורכבת וארוכה ל"תאונת דרכים":
מאורע שבו נגרם לאדם נזק גוף עקב שימוש ברכב מנועי למטרות תחבורה; יראו כתאונת דרכים גם מאורע שאירע עקב התפוצצות או התלקחות של הרכב, שנגרמו בשל רכיב של הרכב או בשל חומר אחר שהם חיוניים לכושר נסיעתו, אף אם אירעו על ידי גורם שמחוץ לרכב, וכן מאורע שנגרם עקב פגיעה ברכב שחנה במקום שאסור לחנות בו או מאורע שנגרם עקב ניצול הכוח המיכני של הרכב, ובלבד שבעת השימוש כאמור לא שינה הרכב את ייעודו המקורי; ואולם לא יראו כתאונת דרכים מאורע שאירע כתוצאה ממעשה שנעשה במתכוון כדי לגרום נזק לגופו או לרכושו של אותו אדם, והנזק נגרם על ידי המעשה עצמו ולא על ידי השפעתו של המעשה על השימוש ברכב המנועי;
ישנם שלושה שלבים בחוק הפיצויים:
בשלב הראשון על השופט לקבוע אם המאורע שלפניו נופל לגדרה של ההגדרה הבסיסית: על השופט לבחון את קיומם של ששת המרכיבים הבאים של ההגדרה הבסיסית: (1) מאורע; (2) נזק גוף; (3) עקב; (4) שימוש; (5) ברכב מנועי; (6) למטרות תחבורה. הנטל בשלב זה מוטל על הטוען לקיומה של תאונת דרכים. אם אחד מהמרכיבים הללו אינו מתקיים ­ואין נפקא מינה מהו המרכיב שאינו מתקיים – משמע שהמקרה אינו נופל בגדר ההגדרה הבסיסית.
במצב דברים זה, על השופט לעבור לשלב השני של ההליך הפרשני. עליו לבחון אם המקרה שלפניו נופל לגדר אחת החזקות החלוטות המרבות. הנטל בשלב זה מוטל גם הוא על הטוען לקיומה של חזקה חלוטה מרבה. כאשר מתקיימים יסודותיה של החזקה החלוטה, רואים את המקרה כ"תאונת דרכים" אף שהוא אינו נופל לגדריה של ההגדרה הבסיסית אם גם התשובה על שאלה זו היא בשלילה, מסתיים תהליך הבדיקה בכל הנוגע לתחולתו של חוק הפיצויים.
השלב השלישי אם יש תחולה לחזקה החלוטה הממעטת – משמע אין לראות במקרה "תאונת דרכים" – מסתיימת הבדיקה של המקרה בגדריו של חוק הפיצויים.
היקף האירועים הכלולים בהגדרה של תאונת דרכים נדון פעמים רבות בפסיקה. הגם שההגדרה די רחבה, ישנם אירועים שנקבע לגביהם שהם אינם תאונות דרכים. למשל, נקבע שקטינה שנפטרה לאחר שננעלה במשך זמן רב ברכב אינה נחשבת כמי שנהרגה בתאונת דרכים, שוד דרכים והקורקינט המכני.
הגדרות > תאונה במתכוון

על פי פסיקת בית המשפט העליון, תאונה נחשבת לתאונה במתכוון בכל מקרה בו הנהג הפוגע ידע שהוא עתיד לפגוע בנפגע, גם אם מטרתו הייתה אחרת, למשל להימלט, וכלל לא רצה לפגוע בנפגע (בדומה לדיני עונשין, שם התחליף למודעות הוא עצימת עיינים20(ג) ובעבירות תוצאתיות – הלכת הצפיות, השקולה לכוונה.
היקף הפיצויים

גובה הפיצוי המגיע לכל נפגע בתאונת דרכים – הן בגין נזקים ממוניים והן בגין נזקים שאינם ממוניים – הוכפף להגבלות נוקשות שלא היו קיימות קודם לכן. במישור הממוני נקבע שבחישוב הפיצוי בשל אובדן השתכרות וכושר השתכרות לא ניתן להביא בחשבון הכנסה העולה על שילוש השכר הממוצע במשק ("ההכנסה המרבית"), ואם האובדן נמוך ממאה-אחוזים בשיעור נתון, יש להפחית גם את ההכנסה המרבית, הבאה בחשבון לצורך חישוב הפיצויים, באותו שיעור בדיוק. עילת התביעה לפי החוק באה במקומה של עילת התביעה לפי דיני הנזיקין המסורתיים ולא מצטרפת אליה. פירוש הדבר הוא שבניגוד לאדם שנפגע בתאונת עבודה, אשר יכול להשלים את הסכום המגיע לו מן המוסד לביטוח לאומי בגין אובדן ההשתכרות וכושר ההשתכרות באמצעות תביעת נזיקין, אדם בעל הכנסה גבוהה, שנפגע בתאונת דרכים הנובעת מהתרשלות, צריך להסתפק בפיצוי החלקי שמעניק לו החוק.
בנוסף סכום הפיצויים בגין הפסד השתכרות וכושר השתכרות בתביעות נזיקין "רגילות" מחושב על פי השכר ברוטו, על אף שלפחות כאשר הפיצוי הוא חד-פעמי הריהו פטור ממס. בהצעת החוק משנת 1973 נאמר, לעומת זאת, כי "בחישוב הפסדי הנפגע כתוצאה מאבדן כושר השתכרות תובא בחשבון הכנסתו לאחר ניכוי מס הכנסה, ובלבד ששיעור המס שיובא בחשבון במקרה של היוון הפיצויים לא יעלה על 15% מסכום הפיצויים על אבדן כושר השתכרות". ועדת החוקה, חוק ומשפט לא קיבלה את העיקרון של ניכוי מס הכנסה בחישוב הפסדי הנפגע כתוצאה מאובדן כושר השתכרות. הוועדה סברה, כי די בהצבת תקרה לפיצוי על הפסד השתכרות, וש"ניכוי מס הכנסה יהיה בו משום הגבלה נוספת בלתי-מוצדקת ואף גורמת לעיוותים לגבי בעלי הכנסות נמוכות בהשוואה לבעלי הכנסות גבוהות יותר". על כן בנוסחו הראשוני של החוק לא נכללה הוראה בדבר ניכוי מס. הערכת הפיצוי נעשתה, אפוא, לפי השכר ברוטו, כמו בתביעות המבוססות על פקודת הנזיקין. אולם בסופו של דבר תוקן החוק ונקבעה בו ההוראה הבאה: "היו הפיצויים [בגין אובדן השתכרות וכושר השתכרות] פטורים ממס הכנסה יחושבו הפסדי הנפגע לעניין פיצויים אלה לפי הכנסתו לאחר ניכוי מס הכנסה החל עליה בעת קביעתם, ובלבד שההפחתה בשל ניכוי המס כאמור לא תעלה על 25 אחוזים מן ההכנסה שלפיה יחושבו פיצויים אלה".
הגבלה חשובה לא פחות נוגעת לנזק הבלתי-ממוני. בהצעת החוק נקבע, כי "לא ישולם בשל נזק שאינו נזק ממון פיצוי בסכום העולה על שלושים אלף לירות", על אף שבאותה התקופה הגיע הפיצוי בגין כאב וסבל בתביעות נזיקין עד ל־75,000 לירות. בסופו של דבר נקבע כי התקרה תעמוד על 100,000 לירות והוצמדה למדד המחירים לצרכן. נכון לשנת 2013, התקרה המתואמת היא כ-170,000 ש"ח.
בית המשפט העליון קבע שהמונח "נזק שאינו נזק ממון" שבסעיף 4 לחוק כולל את כל הנזקים הבלתי ממוניים, ובכלל זה – את קיצור תוחלת החיים, ועל כן לנפגעי תאונת דרכים לא ניתן פיצוי על קיצור תוחלת החיים. קביעה זאת ניתנה למרות הטענה שסעיפים 2(א) ו-3 לתקנות פיצויים לנפגעי תאונות דרכים קובעים את הנוסחה לחישוב הפיצוי על נזק לא ממוני באופן המראה שהכוונה היא רק לפיצוי על כאב וסבל ולא לקיצור תוחלת חיים.