זכויות להט"ב בפקיסטן
תנאי מחיה

במשך השנים, דווח על מספר מקרים של פדראסות (מערכת יחסים אירוטית המתנהלת בהסכמה בין מבוגר לבין מתבגר שאינו ממשפחתו המצומצמת) מצד אנשי דת כלפי נערים צעירים בבתי ספר דתיים (מדרסות).
אזורי מטרופולין כמו לאהור וקראצ'י ידועים בהיותם אזורי בילויים עבור אזרחי להט"ב רבים, בעיקר מהמעמד הבינוני והגבוה, שכוללים קיום מסיבות גאווה בקרב מספר רב של גברים שרוקדים יחדיו בחדרים מבודדים רחבים שמעוצבים כמועדוני לילה. בשנת 2008, תקרית שמשכה את עיני העוברים והשבים הייתה קבוצה של גברים בלבוש קרוס-דרסינג שרקדו לצלילי מנגינות בוליווד על גג. בשנת 2005, מרואיין אנונימי הצהיר לרשת השידור הציבורית "BBC" כי "אינו זוכר אירוע מזה כמעט 10 שנים שהוא חש מאוים בכל הקשור לנטייתו החד-מינית בפקיסטן". בשנת 2003, לעומת זאת, דווח כי שלושה גברים הומוסקסואלים נעצרו בלאהור כאשר אחד מקרובי משפחתם הסגיר אותם בגין עיסוקם ביחסים הומוסקסואלים במסיבה פרטית ועונשם נותר לא ידוע.
בשנת 2005, גבר בן 42 בשם ליאקוואט עלי, ממחוז ח'יבר (אנ') שגובל באפגניסטן התחתן עם בן שבטו, מרקין בן ה-16, בחתונת פאר ומופע נפוץ בקרב חתונות שבטיות. לאחר שנודעה על "בגידתו הדתית" של עלי על רקע פעילותו ההומוסקסואלית, מועצת השבט הצהירה לזוג לעזוב את המחוז או להתמודד עם עונש מוות.
ב-4 ביולי 2011, שגרירות ארצות הברית בבירה אסלאמאבאד אירחה אירוע לתמיכה בזכויות להט"ב בפקיסטן. השגרירות תיארה את האירוע כ-"ציון אירוע הגאווה הראשון בקרב אזרחי להט"ב פקיסטנים". במהלכו השתתפו כ-75 איש. המפלגה האיסלמיסטית ג'מאת-א-איסלאמי (אנ') וקבוצות מוסלמיות נוספות גינו את האירוע ויצאו להפגנה נגדו. אנשי דת מוסלמים הצהירו כי הם "נעלבו מאוד מקיום האירוע" וכינו את תוכנו כ-"טרור חברתי ותרבותי נגד המדינה". בספקולציות חדשותיות, נאמר על ידי מנהיגים דתיים כי הומוסקסואלים "אינם יכולים להיות פקיסטנים". העיתון הפקיסטני "Dawn" כתב כי האירוע נתפס כ-"מתקפה השנייה המסוכנת ביותר מארצות הברית נגד פקיסטן לאחר מתקפות טילים". אלימות נגד להט"ב פקיסטנים דווחה לאחר התקרית. סגן ראש הנציגות של ארצות הברית, ריצ'רד הוגלנד, השיב לתגובות באומרו כי "ארצות הברית תילחם למען שוויון זכויות לכולם ללא קשר לנטייתם המינית" בעוד כי השגרירות "תתמוך בכל אחד מקהילת הלהט"ב".
בשנת 2016, פעילה טרנסג'נדרית בת 23 בשם אלישה נורתה שבע פעמים ונלקחה לבית החולים ליידי רידינג בפשאוור, שם היא הושארה לדמם עד למותה כשהצוות התווכח אם עליהם לקחת אותה למחלקת גברים או נשים. חבריה של אלישה דיווחו כי הגברים בבית החולים הפלו אותם לרעה ולגלגו בהם, בעודם שאלו אם דמה של אלישה "נשא HIV" וביקשו את מספר הטלפון שלה כדי "להזמין אותה למסיבת ריקודים". אלישה הייתה פעילה נלהבת למען הקהילה הטרנסג'נדרית בפקיסטן בעודה הוגדרה כמי "שעבדה קשה כל חייה כדי להתפרנס". חברתה של אלישה הצהירה כי "אנשים טרנסג'נדרים פקיסטנים ממוקדים בקלות מכיוון שהם חלשים ואין להם מעמד חברתי". אף על פי שהממשלה העבירה חוקים עבור הגנת טרנסג'נדרים מאפליה, המקומיים נוטים לדחות אותם ולשלול מהם חינוך בסיסי ושירותי בריאות. בבוקר שלאחר מותה של אלישה, קבוצת פעילים טרנסג'נדרים פקיסטנים בשם "Trans Action" פרסמה מודעה ברשת החברתית פייסבוק שהופנתה לרשויות המקומיות בפקיסטן בה ציינה את המשפט "תהרגו את כולנו".
בנובמבר 2017, אישה טרנסג'נדרית נורתה בפשאוור. מדיווחים ראשוניים מהמשטרה המקומית הועלה כי הרוצח היה קרוב לקורבן, וכתוצאה מכך הועלו השערות כי היה מדובר באירוע של רצח על חילול כבוד המשפחה.
בשנת 2017, בראיון למנצ'סטר איבנינג ניוז, אישה בת 40 שהשתמשה בשם זיינה דיברה על חייה בתור לסבית בפקיסטן לפני שעברה להתגורר בממלכה המאוחדת. במהלכו, הצהירה כי "נאלצה להתמודד עם מכות רבות והמון אפליה" בעוד נאמר לה כי "אינה יכולה להיות לסבית אם היא מוסלמית" לצד עזיבתה את האוניברסיטה בה למדה ואת מקום העבודה שלה בגלל נטייתה המינית.
על פי סקר משנת 2017 שבוצע על ידי האיגוד הבינלאומי "ILGA", כ-45% מהפקיסטנים הנסקרים הסכימו שאנשים הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים חייבים ליהנות מאותן הזכויות כמו הטרוסקסואלים, בעוד ש-36% לא הסכימו (השאר הוגדרו כמתלבטים), 41% הסכימו שיש להגן עליהם מפני אפליה בתעסוקה בעוד 46%, לעומת זאת, אמרו כי יש להגדיר אנשים שנמצאים במערכות יחסים חד-מיניות כפושעים, בעוד ש-31% לא הסכימו. באשר לטרנסג'נדרים, 49% הסכימו כי חייבות להיות להם זכויות שוות להטרוסקסואלים, 51% הצהירו שיש להגן עליהם מפני אפליה בתעסוקה ו-44% הצהירו שיש לאפשר להם לשנות את מינם החוקי.