stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות רוסיה בכדוריד

| --- | --- |

 שם מלא:  הסופרליגה הרוסית בכדוריד
 כינוי:  אליפות רוסיה בכדוריד
 תחום:   כדוריד
 ארגון:  איגוד הכדוריד הרוסי
 מדינות:  רוסיה
 קבוצות:  12 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 שמות קודמים:  הדיוויזיה העליונה
 מירב הזכיות:  הדובים מצ'כוב (24)
 מפעל מקביל:  הגביע הרוסי
 מפעל נמוך:  הליגה הראשונה
 
אליפות רוסיה בכדוריד לגברים (ברוסית: Чемпионат России по гандболу среди мужчин) היא הליגה הבכירה בכדוריד ברוסיה שהוקמה ב-1992 ומנוהלת על ידי איגוד הכדוריד הרוסי.
בליגה העליונה משחקות 12 קבוצות. ב-24 אליפויות (מ-27 שהתקיימו) זכתה קבוצת צסק"א מוסקבה על גלגוליה השונים. יש לציין שיו"ר איגוד הכדוריד הרוסי ומאמן נבחרת רוסיה היה גם מאמן קבוצה זו. בתקופת ברית המועצות האליפות נערכה משנת 1956 ועד לשנת 1991.
אלופות רוסיה בכדוריד

| שנה | אלופה | סגנית | מקום שלישי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992/93 | "ניבה" סנקט פטרבורג | פוליוט צ'ליאבינסק | צסק"א מוסקבה |
| 1993/94 | צסק"א מוסקבה | קאוסטיק וולגוגרד | פוליוט צ'ליאבינסק |
| 1994/95 | צסק"א מוסקבה | קאוסטיק וולגוגרד | דינמו אסטרחן |
| 1995/96 | קאוסטיק וולגוגרד | פוליוט צ'ליאבינסק | צסק"א מוסקבה |
| 1996/97 | קאוסטיק וולגוגרד | פוליוט צ'ליאבינסק | צסק"א מוסקבה |
| 1997/98 | קאוסטיק וולגוגרד | איסטושצ'ניק רוסטוב על הדון | סקי"ף קרסנודר |
| 1998/99 | קאוסטיק וולגוגרד | לוקאויל-דינמו אסטרחן | צסק"א מוסקבה |
| 1999/00 | צסק"א ספורטאקדם | קאוסטיק ס"ק ז'ד"ב וולגוגרד | לוקאויל-דינמו אסטרחן |
| 2000/01 | צסק"א ספורטאקדם | לוקאויל-דינמו אסטרחן | אנרגיה וורונז' |
| 2001/02 | הדובים מצ'כוב | לוקאויל-דינמו אסטרחן | אנרגיה וורונז' |
| 2002/03 | הדובים מצ'כוב | לוקאויל-דינמו אסטרחן | הדובים מצ'כוב-2 |
| 2003/04 | הדובים מצ'כוב | לוקאויל-דינמו אסטרחן | הדובים מצ'כוב-2 |
| 2004/05 | הדובים מצ'כוב | לוקאויל-דינמו אסטרחן | סטפן ראזין ניבה סנקט פטרבורג |
| 2005/06 | הדובים מצ'כוב | לוקאויל-דינמו אסטרחן | סקי"ף קרסנודר |
| 2006/07 | הדובים מצ'כוב | לוקאויל-דינמו אסטרחן | קאוסטיק וולגוגרד |
| 2007/08 | הדובים מצ'כוב | זאריה כספיה אסטרחן | קאוסטיק וולגוגרד |
| 2008/09 | הדובים מצ'כוב | קאוסטיק וולגוגרד | סקי"ף וולגוגרד |
| 2009/10 | הדובים מצ'כוב | אוניברסיטט לסגפטא ניבה | קאוסטיק וולגוגרד |
| 2010/11 | הדובים מצ'כוב | אוניברסיטט לסגפטא ניבה | קאוסטיק וולגוגרד |
| 2011/12 | הדובים מצ'כוב | אוניברסיטט לסגפטא ניבה | קאוסטיק וולגוגרד |
| 2012/13 | הדובים מצ'כוב | אוניברסיטט לסגפטא ניבה | סונגול סנז'ינסק |
| 2013/14 | הדובים מצ'כוב | אוניברסיטט לסגפטא ניבה | סקי"ף קרסנודאר |
| 2014/15 | הדובים מצ'כוב | הדובים מפרם | אוניברסיטט לסגפטא ניבה |
| 2015/16 | הדובים מצ'כוב | הדובים מפרם | אוניברסיטט לסגפטא ניבה |
| 2016/17 | הדובים מצ'כוב | אוניברסיטט לסגפטא ניבה | סקי"ף קרסנודאר |
| 2017/18 | הדובים מצ'כוב | ספרטק מוסקבה | אוניברסיטט לסגפטא ניבה |
| 2018/19 | הדובים מצ'כוב | ספרטק מוסקבה | אוניברסיטט לסגפטא ניבה |
| 2019/20 | הדובים מצ'כוב | ויקטור | אוניברסיטט לסגפטא ניבה |
| 2020/21 | הדובים מצ'כוב | צסק"א מוסקבה | ויקטור |
| 2021/22 | הדובים מצ'כוב | צסק"א מוסקבה | אוניברסיטט לסגפטא ניבה |
| 2022/23 | צסק"א מוסקבה | הדובים מפרם | הדובים מצ'כוב |
אלופות רוסיה בכדוריד > תארים

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| קבוצה | אליפויות | סגנויות | מקום שלישי |
| "הדובים מצ'כוב" (צ'כוב) | 25 | 0 | 3 |
"קאוסטיק" (וולגוגרד): 4
| "צסק"א" (מוסקבה) | 1 | 4 | 0 |
| "נייבה" (סנקט פטרבורג) | 1 | 6 | 7 |
הערות שוליים

↑  הליגה הושבתה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה ותוצאות האליפות הוכרזו על ידי ההתאחדות  בהתאם למצב טבלת הליגה ערב ההשבתה במרץ 2020
| הכדוריד ברוסיה רוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול | איגוד הכדוריד הרוסי • קבוצות |  |
| ליגות וגביעי גברים | ליגת העל • הליגה הרוסית הראשונה בכדוריד • הגביע הרוסי |  |
| ליגות וגביעי נשים | ליגת הכדוריד לנשים • גביע רוסיה |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • נבחרת הנשים |  |
אלכסיי קוסולאפוב

אלכסיי ויקטורוביץ' קוסולאפוב (ברוסית: Алексей Викторович Косолапов; נולד ב-17 במרץ 1971) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדות המגן והקשר. לאחר פרישה ממשחק פעיל הפך למאמן. נכון להיום (2023) מאמן את קבוצת אקטובה סיטי בליגה השלישית בקזחסטן.
קריירה

קוסולאפוב החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת הנוער של המועדון הרוסי ספרטק מוסקבה. בשנת 1993, לאחר קדנציות בקבוצות ר.א.ק. ילגבה (כיום פ.צ. ילגבה הלטבית) וטיומן הרוסית, הצטרף לקבוצת הפאר לוקומוטיב מוסקבה, במדיה זכה פעמיים בגביע הרוסי, וארבע פעמים נבחר לרשימת 33 השחקנים הטובים ביותר בליגה הרוסית.
באותן שנים אף זומן קוסולאפוב לנבחרת רוסיה, במדיה ערך את הופעת הבכורה שלו במשחק ידידות מול ערב הסעודית, ב-6 באוקטובר 1993. בסך הכל ערך קוסולאפוב 8 הופעות בינלאומיות, וב-8 ביוני 1997 כבש את שערו היחיד בנבחרת, בניצחון 0–2 על נבחרת ישראל במשחק שנערך באצטדיון לוז'ניקי במוסקבה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1998.
לאחר עונה בליגה הספרדית במדי ספורטינג חיחון, וקדנציה קצרה נוספת בלוקומוטיב, הגיע קוסולאפוב לישראל וחתם בקבוצת מכבי תל אביב. הוא שיחק במדיה 59 פעמים בליגה הבכירה, וסייע לה לסיים במקום השני בעונת 1998/1999.
בשנת 2000 חזר קוסולאפוב לעונה נוספת בלוקומוטיב מוסקבה, שם שיחק בקבוצת המילואים של המועדון, ועזב בסיום העונה. בשנתיים שלאחר מכן הוא לא זכה להופעות רבות בקבוצות סוקול סראטוב וטרק גרוזני ברוסיה, ובשנת 2003 עבר לליגה הקזחית, שם שיחק בקבוצות טובול, אסטנה ואקטובה, וזכה בשתי אליפויות, שני גביעים וסופר קאפ אחד.
בשנת 2009 פרש קוסולאפוב ממשחק פעיל. לאחר מכן היה בצוות האימון של קבוצת אקטובה.
תארים

הגביע הרוסי (2): 1996, 1997
הגביע הקזחי: 2005
אליפות קזחסטן (2): 2007, 2008
הגביע הקזחי: 2008
הסופר-קאפ הקזחי: 2008
איתיחאד חלב

מועדון הספורט איתיחאד חלב (בערבית: نادي الاتحاد الرياضي الحلبي; מילולית: איחוד חלב) הוא מועדון ספורט מהעיר הסורית חלב, הידוע בעיקר בזכות קבוצת הכדורגל שלו. קבוצת הכדורגל מתחרה בליגת העל הסורית והיא אחת הקבוצות המצליחות ביותר בתולדות הכדורגל הסורי. איתיאחד זכתה בשש אליפויות ליגת הכדורגל, תשעה גביעים לאומיים ובעונת 2010 זכתה בגביע קונפדרציית הכדורגל של אסיה, המפעל השני בחשיבותו ביבשת. הישג השיא של הקבוצה בליגת האלופות האסיאתית היה שלב הבתים בעונות 2006, 2007, 2008 ו-2011.
המועדון נוסד בשנת 1949 וקיבל את רישיונו בשנת 1953. את משחקי הבית הקבוצה נהגה לערוך באצטדיון הבינלאומי בחלב, שנבנה ב-2008. למועדון גם אצטדיון נוסף הנושא את שם הקבוצה ובו קיבולת של 16,000 צופים.
המועדון ידוע גם בקבוצת הכדורסל שלו, ויש לו 20 מחלקות ספורט שונות.
היסטוריה

המועדון נוסד ב-20 בינואר 1949 תחת השם מועדון חלב אל-אהלי, על ידי מיזוג בין שלוש קבוצות כדורגל בחלב: ג'אנה (כנף), אוסוד אל-שחבה (אריות שחבה) ואל-נג'מה (כוכב), לפני שהמועדון הוכר באופן רשמי על ידי משרד הפנים, שהיה אמון על רישוי מועדונים, ב-24 בספטמבר 1953. בשנת 1972, שם המועדון שונה לאל-איתיחאד חלב בהחלטת הממשלה הסורית.
לפני הקמת ליגת כדורגל רשמית בסוריה, המועדון התחרה במגוון תחרויות אזוריות במחוז חלב כמו בליגה האזורית של חלב ובטורניר "מגן העירייה" (درع بلدية حلب).
המועדון השתתף לראשונה בליגה הסורית בעונת 1966/67, בעונה שגם זכתה באליפות. מאז, הקבוצה מעולם לא ירדה ליגה.
אצטדיונים

מגרש הבית המקורי מאז תחילת 1950 היה האצטדיון העירוני שנחשב לאחד האצטדיונים הראשונים בסוריה. בתחילת 1990 המועדון עבר לאצטדיון חמדאניה, שאך נבנה. לאחר בניית האצטדיון הבינלאומי של חלב ב-2008 החליט המועדון לארח בו את משחקי הבית בטורנירים של קונפדרציית הכדורגל האסייתית. האצטדיון מסוגל לארח כ-75,000 צופים. אצטדיון חמדאניה משמש כמגרש חלופי.
| אצטדיון | קיבולת | שנות שימוש |
| --- | --- | --- |
| ה-7 באפריל | 12,000 | 1949–1990 |
| אל-חמדאניה | במקור: 25,000 (15,000 אחרי שיפוץ מ-2008) | 1990–2008 |
| האצטדיון הבינלאומי | 75,000 | 2008– |
אצטדיונים > מתקני אימונים

בסיס האימונים של הקבוצה ממוקם באזור שכונה אל-שהאבה במחוז חלב. במתחם אצטדיון בעל קיבולת של 10,000 צופים, סמוך לו מתחם כושר מקורה. ישנם גם שני מגרשי כדורסל, בריכת שחייה חיצונית, מסעדה, חדרי ישיבות ומשרדים.
תארים

אליפות סוריה (6): 1967, 1968, 1977, 1993, 1995, 2005
הגביע הסורי (9): 1965, 1973, 1982, 1984, 1985, 1994, 2005, 2006, 2011
גביע קונפדרציית הכדורגל האסייתית (1): 2010
אוהדי איתיחאד באצטדיון הבינלאומי בחלב.
אצטדיון איתיחאד
אלכסיי קורין

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1865 (יוליאני) Palekh, רוסיה 
 פטירה:  13 בפברואר 1923 (בגיל 57) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, רוסיה 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 
אלכסי קורין (ברוסית: Алексей Корин; ‏  16 במרץ 1865 - 13 בפברואר 1923) היה צייר ז'אנר רוסי. הוא היה חבר בהנודדים ופרופסור בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה.
ביוגרפיה

הוא נולד למשפחת איכרים של ציירי איקונות.  אביו, ניקולאי, היה ידוע בזכות המיניאטורות שלו. למרות זאת, לא עודדו את אלכסי להמשיך בלימודי אמנות רשמיים. השיעורים הבסיסיים הראשונים שלו הגיעו מדודו, דמיטרי קורין, אביו של פאבל קורין. מ-1875 עד 1876, הוא למד בבית המלאכה לציור אייקונים של סנט סרגיוס.
בניגוד לרצונו של אביו, הוא הלך להירשם לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה ב-1884, שם למד אצל וסילי פרוב, אילאריון פרינישניקוב, ולדימיר מקובסקי ו-וסילי פולנוב. הוא סיים את לימודיו ב-1889, וקיבל מדליית כסף ותואר "אמן". באותה שנה הוא הצטרף לקבוצת ציירים בראשות יצחק לויתן עם סופיה קובשינקובה שציירו באוויר הפתוח בסביבת פליוס.
בשנים 1890–1892 הוא זכה בפרסים מאגודת חובבי האמנות של מוסקבה. הציור שלו, "האמן החולה" נרכש על ידי פאבל טרטיאקוב והוא הפך לחבר בהנודדים ב-1894. משנת 1894 עד 1917, הוא היה פרופסור בבית ספר לציור במוסקבה.
לאחר שנת 1900, הוא בילה את חודשי הקיץ בכפר קטן בנפת טבר והחל ללמד בבית הספר לציור טכני סטרוגנוב. הוא גם השתתף בארגון המחלקה לאמנות במוזיאון טובולסק.
בשנת 1901 הוענק לו אות מסדר סטניסלאוס הקדוש, ואחריו מסדר אנה הקדושה בשנת 1909. בשנים 1911 עד 1912 הוא צייר ציורי קיר בקתדרלת אלכסנדר נייבסקי, סופיה, ועזר לשחזר את האיקונוגרפיה במקום.
לאחר מהפכת אוקטובר עזב את מוסקבה והתיישב במרינו, שם פתח בית מלאכה. הוא השתתף בתערוכות הציור הלאומיות השנייה והשלישית ב-1919 (מוסקבה) וב-1920 (ריאזאן).
הוא נפטר בביתו לאחר מחלה ממושכת.
הערות שוליים

↑  Brief biography
↑  Brief biography
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1200417291  ISNI: 0000 0000 8224 3380  LCCN: n82157743  SUDOC: 170726401  ULAN: 500112774  VIAF: 45657889   WorldCat (עם VIAF): 45657889 
אלכסי קורין, 1892, האמן החולה
אירועי ח'אן יונס

תקרית ח’אן יונס (מכונה גם "טבח ח'אן יונס") הוא כינוי לסדרת עימותים שהתרחשו מ-3 בנובמבר עד 7 בנובמבר 1956 בעיר ח'אן יונס ברצועת עזה ובמחנה הפליטים הצמוד לה, במהלך מלחמת סיני. בעימותים אלה נהרגו חיילים מצרים, אנשי פדאיון, וכן אזרחים תושבי העיר ומחנה הפליטים.
הגרסה של ישראל, כפי שנמסרה בידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון במענה לשאילתא בכנסת, היא שחיילי צה"ל נתקלו בחמושים במהלך חיפוש חשודים בבתי העיר, וחלקם נהרגו בעימותים. מאיר פעיל, היסטוריון, ומי שהיה מפקד גדוד 51 של חטיבת גולני ולחם בקרב רפיח במלחמה זו, אמר[דרושה הבהרה] באשר לטענות על "טבח", לסוכנות הידיעות AP: "זו הגזמה גדולה. אף פעם לא היה הרג ברמה כזו. אף אחד לא נרצח. אני הייתי שם, ואני לא יודע על שום טבח."
רקע

ב-29 באוקטובר 1956 פרצה מלחמת סיני בין ישראל ומצרים, וכעבור יומיים החלה ביוזמת מצרים מתקפת פדאיון נגד ישראל שהתחוללה בארבע חזיתות. סדרת תקיפות הפדאיון לאורך גבול רצועת עזה החלה בלילה אור ל-1 בנובמבר 1956.
הכיבוש הישראלי של רצועת עזה החל ב-1 בנובמבר 1956. פלישת צה"ל לעיר רפיח ולעיר המצרית הסמוכה אל-עריש החלה בשעות המוקדמות של 1 בנובמבר. בזיכרונותיו אודות מלחמת סיני כתב משה דיין על החשיבות האסטרטגית של כיבוש רפיח: "אם אל-עריש ורפיח יהיו בידינו, רצועת עזה תהיה מבודדת ולא תוכל לעולם להחזיק מעמד". ההגנה הצבאית על רפיח קרסה בתוך זמן קצר, ובשעות הבוקר המאוחרות כבר הסתובבו ברחובות העיר חיילי צה"ל. קציני צבא מצרים פשטו את מדיהם וניסו להשתלב באוכלוסייה המקומית. הלחימה בין כוחות צה"ל לצבא מצרים פסקה ב-7 בנובמבר. לאחר כיבוש הרצועה ניסו כוחות צה"ל לאתר חברי פדאיון ופלסטינים שסייעו לצבא מצרים. פעילות זו נעשתה במספר ערים ברצועה. בכל עיר, חיילי צה"ל ריכזו את כל הגברים בגילאי 15 ומעלה וניסו לאתר חשודים.
בח'אן יונס ובדיר אל-בלח נערכו חיפושים מסוג זה ב-3 בנובמבר, במועזי ב-4 בנובמבר, בנוסייראת ב-6–7 בנובמבר, בעיר עזה ב-10 בנובמבר וברפיח ב-12 בנובמבר. החשודים שאותרו נשלחו למחנה המעצר בעתלית.
הטענות לקיומו של טבח בח'אן יונס

ב-1 בנובמבר נכנסו כוחות ישראליים לרצועת עזה, ורוב החיילים המצרים נכנעו. ב-3 בנובמבר הגיעו כוחות צה"ל לח'אן יונס, ושם נתקלו בהתנגדות עזה של חיל המצב בפיקודו של הגנרל יוסף אל-עקרודי. ישראל הגיבה בהפצצה ארטילרית על ח'אן יונס, שגבתה חיי אדם רבים. מאות אנשים נפצעו, וגל של אימה ובהלה התעורר בקרב התושבים.
לאחר ההפצצה השתלטו כוחות צה"ל על העיר וריכזו את כל הגברים בגילאי 15 עד 60 במטרה לאתר חברי פדאיון או פלסטינים שסייעו לצבא מצרים.
לפי דיווחו של מארק גפן, "בשעות הבוקר עבר כרוז בעיירה והודיע בערבית לכל התושבים בזו הלשון: 'עד שעה 10 בבוקר, על כל הגברים מגיל 18 להתאסף בכיכר המרכזית של העיירה. מי שיש לו נשק, עליו להביא אותו ולמסור אותו לחיילי צה"ל. כל השאר - נשים וילדים - יישארו בבתיהם עד שייערך חיפוש. כל המפר את הפקודות - ייענש. כל מי שמסתובב בחוצות העיר אחרי השעה 10, דמו בראשו. הוא יירה על ידי החיילים".
בתקריות שהתרחשו במעצרים אלה נהרגו רבים. לפי מקורות פלסטינים, באחת התקריות אולצו החשודים לעמוד בשורה ליד חומה בכיכר המרכזית של העיר, והם נורו על ידי חיילי צה"ל במקלעי ברן, באירוע זה נהרגו כ-100 בני אדם.
תקריות ירי נוספות המשיכו להתרחש עד 7 בנובמבר 1956. בתקריות שהתרחשו במעצרים אלה נהרגו, על פי הערכות שונות, בין 930 ל-1,200 בני אדם ברחבי רצועת עזה, מתוך אוכלוסייה של כ-300,000.
סיפורים אלו הוכחשו בידי צה"ל ומדינת ישראל. לטענתם במהלך סריקות הנשק נפתחה אש לעבר חיילים מספר פעמים, והללו הגיבו באש, ולא היה מעולם טבח ורצח יזום. בן-גוריון אמר בכנסת שמפגינים שהותססו על ידי המצרים תקפו את בנין אונר"א והובילו להתפתחות של קרבות אלימים, 48 נהרגו בלחימה שם ועשרות נוספים נפצעו. מנגד, בפעולות אלו נלכדו 250 חיילים מצריים, שהסתתרו בין הפליטים, וכלי נשק ותחמושת רבים.
גם קולונל באיירד, יו"ר ועדת שביתת הנשק הישראלית־מצרית, קיבל גרסה זו במידת מה, וכתב בדו"ח שהעביר למרכז האו"ם: "כמובן, יש שמועות רבות על מעשי זוועה. הרבה מהן אפשר לבטל, אבל נראה שאחוז קטן נכון עובדתית".
דו"ח האו"ם

בין ההרוגים בח'אן יונס נמנו 8 מעובדי אונר"א, והארגון הביע מחאה על כך. ב-15 בדצמבר 1956 הוצג באו"ם דו"ח של אונר"א על תקריות ח’אן יונס וטבח רפיח. אנשי האו"ם מציינים בפתיח כי כוחות צה"ל מנעו מהם את הכניסה לח’אן יונס ב-3 בנובמבר. עם זאת, הם מציינים כי קיבלו ממקורות אמינים רשימה של 275 פלסטינים שנהרגו בח’אן יונס על ידי חיילי צה"ל, מהם 130 תושבי עזה ו-140 פליטים פלסטינים.
אנשי הצלב האדום הורשו להיכנס לעיר ולטפל בפצועים. לאחר האירוע ב-3 בנובמבר הוטל עוצר על ח'אן יונס, וגופות ההרוגים נותרו במקומן עד למחרת. במרץ 1957, לאחר שישראל נסוגה מעזה, נחשף קבר אחים ליד ח'אן יונס ובו גופות של ארבעים גברים פלסטינים שהיו כבולים באזיקים ונורו בראשם מאחור.
סיקור והנצחה

המקורות הפלסטיניים תולים את חוסר הסיקור של האירועים בכך שצה"ל מנע כניסת עיתונאים לח'אן יונס לאחר הכיבוש.
איסאן ח'ליל אל-אגה, שהיה תושב ח’אן יונס ומרצה באוניברסיטה בעיר, הוציא לאור ספר בשם "חללי ח’אן יונס" המכיל רשימה של אנשים שלטענתו היו קורבנות הטבח, ובה 520 שמות של הרוגים. שניים מההרוגים היו קרובי משפחה של סלמאן אבו סיתה.
לטענת מקורות פלסטיניים אחרים[דרוש מקור] נהרגו 415 בני אדם, ובנוסף להם היו 57 נעדרים. מנהיג חמאס, עבד אל-עזיז א-רנתיסי, יליד ח’אן יונס, סיפר שהיה ילד בן 8 בזמן האירועים, וראה כיצד דודו נרצח. לדבריו, 525 תושבי עזה נרצחו על ידי חיילי צה"ל "בדם קר."
העיתונאי מארק גפן שירת בח'אן יונס באותה עת, ובשנת 1982 פרסם מאמר עם זיכרונותיו מאותה תקופה, ובו כתב: "מה שראו עיני כעבור שעתיים בחוצות ח’אן יונס זיעזע אותי. עברנו ברחובות ריקים מאדם. בכמה קרנות רחוב מצאנו גופות שרועות על האדמה, מוכתמות בדם. ראשים מנופצים... איש עדיין לא דאג לסלקם. חשתי ברע. נעצרתי בפינה והקאתי את כל נשמתי. עדיין לא הורגלתי למראה בית מטבחיים 'אנושי'".
האירועים מוזכרים בקצרה בספריו של בני מוריס "מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956" ו"קורבנות - תולדות הסכסוך הציוני-ערבי".
בשנת 2009 ראה אור בניו יורק רומן גרפי של ג'ו סאקו בשם "הערות שוליים בעזה". בספרו הוא כותב כי לאחר כיבוש העיר ומחנה הפליטים, כחלק מהניסיון לאתר חיילים מצרים אנשי פדאיון ונשק, חיילי צה"ל ערכו סריקות בין הבתים. בכמה מן הבתים הם הורו לנשים, הילדים והגברים המבוגרים לצאת מהבתים - וירו בגברים הצעירים שנשארו בתוכם. בבתים אחרים הם הורו לגברים מגיל 15 ומעלה לצאת לרחוב, וחלקם הוכו או נורו. בכמה מקומות בעיר ובמחנה הפליטים העמידו חיילים כמה עשרות גברים לאורך קירות, נעמדו מולם וירו בהם.
על עדויות אלה משתף סאקו את הקוראים בתהיות ובספקות שלו ביחס לחלק מהעדויות (מוגזמות, לא הגיוניות, אומצו על ידי מישהו שלא היה). הוא משתף אותם גם בהתייעצויות שלו עם חבריו - מה אמין, מה לא. "איך אפשר לדעת שאנשים לא הוסיפו עם השנים פרטים שלא קרו?"
העיתונאי מירון רפופורט סייע לסאקו בתחקיר. פרופסור חוזה אלינז, מאוניברסיטת וושינגטון ביקר את ספרו של סאקו וטען כי הוא לא אובייקטיבי, מזדהה עם גרסתו של הקרבן ומשתמש באמצעים ספרותיים להנמיך את דמותם של החיילים והאזרחים הישראליים. סאקו בתגובה אמר שהוא אכן לא מנסה להיות אובייקטיבי במלוא מובן המילה, והוא מזדהה עם הצד הפלסטיני בסיפור.
תושבי עזה עורכים מדי שנה טקס זיכרון להרוגי התקרית.
ראו גם

פעולת רפיח
טבח כפר קאסם
הערות שוליים

1 2  Jean-Pierre Filiu, Gaza: A History, Oxford University Press, 2014, ISBN 978-0-19-020189-0. (באנגלית)
↑  Graphic novel on IDF 'massacres' in Gaza set to hit bookstores, באתר הארץ, ‏21 בדצמבר 2009 (באנגלית).
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1949–1956, עמ' 431.
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1949–1956, עמ' 432.
↑  Khan Yunis and Rafah Massacres – ZMAP (באנגלית).
1 2  עמירה הס, דו"ח גולדסטון? מלחמת הגרסאות בין ישראל והפלסטינים עברה לקומיקס, באתר הארץ, 5 בפברואר 2010.
1 2  סלמאן אבו סיתה, Gaza Strip: The Lessons of History, ‏2016 (באנגלית).
↑  נור מסאלחה, The 1956-57 Occupation of the Gaza Strip: Israeli Proposals to Resettle the Palestinian Refugees, British Journal of Middle Eastern Studies, in JSTOR
↑   יעל גרינפטר, הטבח בחאן יונס, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2013
↑  ישראל השליטה חוק וסדר ברצועה, הַבֹּקֶר, 15 בינואר 1957.
↑  Special Report covering the period 1 November 1956 to mid-December 1956, באתר האו"ם, ‏1957 (באנגלית).
↑  Michael Palumbo, Imperial Israel: the history of the occupation of the West Bank and Gaza, עמ' 32, ניתן לעיון באתר ארכיון האינטרנט, ‏1990 (באנגלית).
↑   יעל גרינפטר, הטבח בחאן יונס, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2013.
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, עמ' 435–436; קורבנות, עמ' 279.
↑  "Graphic Novel on IDF 'Massacres' in Gaza Set to Hit Bookstores". Haaretz (באנגלית). נבדק ב-2022-04-27.
↑   אדם רז, ראש הממשלה השיב בקצרה: "החיילים שלנו היו מוכרחים לירות במתפרעים. 48 נהרגו", באתר הארץ, 5 בנובמבר 2021.
אליפות רוסיה בהוקי קרח

| --- | --- |
 שם מלא:  אליפות רוסיה בהוקי קרח
 כינוי:  הסופרליגה הרוסית בהוקי קרח
 תחום:  הוקי קרח
 ארגון:  FHR
 מדינות:  רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 מירב הזכיות:  מטאלורג ודינמו מוסקבה (6 פעמים כל אחת)
 מפעל מקביל:  KHL
 
אליפות רוסיה בהוקי קרח (ברוסית: Чемпионат России по хоккею с шайбой) היא אליפות המדינה בהוקי קרח ומתייחס לתחרויות ההוקי הקרח הבכירות ברוסיה כאשר הסופרליגה הרוסית בהוקי קרח (רוסית: Российская хоккейная Суперлига) הייתה יורשת אליפות ברית המועצות בהוקי קרח והייתה הליגה הגבוהה מבין ליגות ההוקי קרח ברוסיה בשנים 1996 - 2010. קודם לכן פעלה ליגת ההוקי הבינלאומית (Межнациональная хоккейная лига) בשנים 1992 - 1996.
לאחר הקמת ליגת ההוקי הקונטיננטלית הוענק תואר אלופת רוסיה לקבוצה הרוסית עם ההישג הטוב ביותר בפלייאוף גביע גגארין. החל מעונת 2014/2015 תואר אליפות רוסיה מוענק לקבוצה הרוסית הטובה ביותר במסגרת העונה הסדירה. מעונת 2015/2016 הוחלט להעניק בחזרה את תואר אלופת רוסיה לקבוצה הרוסית עם ההישג הטוב ביותר בפלייאוף גביע גגארין. לקראת עונת 2024/2025 הוחלט כי אלופת רוסיה תהיה אלופת ליגת VHL, זאת בעקבות סכסוך בין פדרציית ההוקי לליגת KHL.
במהלך שנות קיומה גרפה את רוב תוארי האליפות מטאלורג מגניטוגורסק ודינמו מוסקבה, עם 6 אליפויות כל אחת.
אלופות רוסיה בהוקי קרח

| שנה | אלופה | שם טורניר |
| --- | --- | --- |
| 2025 |  ? | ליגת ההוקי הכל־רוסית |
| 2024 | מטאלורג מגניטוגורסק | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2023 | צסק"א מוסקבה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2022 | צסק"א מוסקבה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2021 | אוונגרד אומסק | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2020 | צסק"א מוסקבה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2019 | צסק"א מוסקבה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2018 | אק בארס קאזאן | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2017 | סק"א סנקט פטרבורג | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2016 | מטאלורג מגניטוגורסק | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2015 | צסק"א מוסקבה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2014 | מטאלורג מגניטוגורסק | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2013 | דינמו מוסקבה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2012 | דינמו מוסקבה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2011 | סלבאט יולאייב אופה | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2010 | אק בארס קאזאן | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2009 | אק בארס קאזאן | ליגת ההוקי הקונטיננטלית |
| 2008 | סלבאט יולאייב אופה | הסופרליגה הרוסית בהוקי קרח |
| 2007 | מטאלורג מגניטוגורסק | הסופרליגה הרוסית בהוקי קרח |
| 2006 | אק בארס קאזאן | ליגת ההוקי המקצוענית |
| 2005 | דינמו מוסקבה | ליגת ההוקי המקצוענית |
| 2004 | אוונגרד אומסק | ליגת ההוקי המקצוענית |
| 2003 | לוקומוטיב ירוסלבל | ליגת ההוקי המקצוענית |
| 2002 | לוקומוטיב ירוסלבל | ליגת ההוקי המקצוענית |
| 2001 | מטאלורג מגניטוגורסק | ליגת ההוקי המקצוענית |
| 2000 | דינמו מוסקבה | ליגת ההוקי המקצוענית |
| 1999 | מטאלורג מגניטוגורסק | ליגת ההוקי הרוסית |
| 1998 | אק בארס קאזאן | ליגת ההוקי הרוסית |
| 1997 | טורפדו יארוסלבל | ליגת ההוקי הרוסית |
| 1996 | לאדה טוליאטי | ליגת ההוקי הבינלאומית |
| 1995 | דינמו מוסקבה | ליגת ההוקי הבינלאומית |
| 1994 | לאדה טוליאטי | ליגת ההוקי הבינלאומית |
| 1993 | דינמו מוסקבה | ליגת ההוקי הבינלאומית |
| 1992 | דינמו מוסקבה | אליפות חבר המדינות |
סטטיסטיקה > זכיות לפי מועדון

| קבוצה |  |  |  | סך מדליות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רוסיה דינמו מוסקבה | ‏6 | ‏3 | ‏2 | ‏11 |
| רוסיה מטאלורג מגניטוגורסק | 6 | 3 | 6 | 13 |
| רוסיה אק בארס קאזאן | ‏5 | ‏5 | 1 | ‏10 |
| רוסיה צסק"א מוסקבה | ‏5 | ‏3 | ‏1 | ‏7 |
| רוסיה לוקומוטיב ירוסלבל | 3 | 2 | 5 | 10 |
| רוסיה אוונגרד אומסק | ‏2 | ‏4 | ‏2 | ‏8 |
| רוסיה לאדה טוליאטי | ‏2 | 4 | 2 | 8 |
| רוסיה סלבאט יולאייב אופה | ‏2 | ‏1 | ‏5 | ‏8 |
| רוסיה סק"א סנקט פטרבורג | ‏2 | ‏2 | 1 | ‏5 |
| רוסיה טרקטור צ'ליאבינסק | 0 | 1 | 3 | 4 |
| רוסיה סברסטאל צ'רפובץ | 0 | 1 | 1 | 2 |
| רוסיה אטלנט מיטישצ'י | 0 | 1 | 0 | 1 |
| רוסיה מועדון ההוקי אם.וה.דה | 0 | 1 | 0 | 1 |
| רוסיה קריליה סובייטוב מוסקבה | 0 | 0 | 1 | 1 |
| רוסיה מטאלורג נובוקוזנצק | 0 | 0 | 1 | 1 |
הערות:
הנתונים כוללים את אליפות חבר המדינות 1991—1992 ואליפות ליגת ההוקי הבינלאומית בשנים 1992—1996 ואליפות רוסיה וליגת העל הרוסית בהוקי קרח בשנים 1997—2007.
גביע רוסיה בהוקי קרח

גביע רוסיה בהוקי קרח (Кубок России по хоккею с шайбой) היה טורניר הוקי קרח שנערך במשך 3 שנים על ידי פדרציית ההוקי הרוסית ובו נטלו חלק מועדוני הוקי קרח מקצוענים מרוסיה.
| עונה | מנצחת | סגנית | קבוצות חצי גמר | קבוצות רבע גמר |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994 | לאדה טוליאטי | דינמו מוסקבה | טרקטור צ'ליאבינסק סק"א סנקט פטרבורג | סלבאט יולאייב אופה לוקומוטיב ירוסלבל אק בארס קאזאן ספרטק מוסקבה |
| 1996 | דינמו מוסקבה | מטאלורג מגניטוגורסק | לאדה טוליאטי רובין טיומן | סלבאט יולאייב אופה אק בארס קאזאן סברסטאל צ'רפובץ ספרטק מוסקבה |
| 1998 | מטאלורג מגניטוגורסק | דינמו מוסקבה | אק בארס קאזאן לוקומוטיב ירוסלבל | לאדה טוליאטי אוונגרד אומסק סברסטאל צ'רפובץ ספרטק מוסקבה |
הערות שוליים

↑  בעקבות מגפת הקורונה ברוסיה הוחלט שהקבוצה הרוסית עם מירב הנקודות בליגה הסדירה תוכתר כאלופת רוסיה, נוסף להענקת גביע היבשת
↑  בעונת 2015 הוחלט שהקבוצה הרוסית עם מירב הנקודות בליגה הסדירה תוכתר כאלופת רוסיה, נוסף להענקת גביע היבשת
| רוסיה הוקי קרח ברוסיה |
| --- | --- | --- |
| ניהול ותשתיות | פדרציית ההוקי הרוסית • קבוצות • ליגת ההוקי המקצוענית (ארגון עבר) |  |
| ליגות | אליפות הוקי קרח גברים • אליפות הוקי קרח נשים וליגת הנשים • ליגת ההוקי הקונטיננטלית • ליגת המשנה • אליפות ליגת ההוקי הבכירה • ליגת הצעירים • ליגת הצעירים הלאומית • ליגת ההוקי הלילית |  |
| גביעים | גביע גגארין • גביע פטרוב • גביע הפדרציה • גביע חרלמוב |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • הנבחרת הצעירה • נבחרת ברית המועצות בהוקי קרח |  |
| תחרויות עבר | האליפות הסובייטית • הגביע הסובייטי • ליגת ההוקי הרוסית • ליגת ההוקי הבינלאומית |  |
אליפות רוסיה בכדורמים

| --- | --- |
 שם מלא:  ליגת העל בכדורמים
 תחום:  כדורמים
 ארגון:  פדרציית הכדורמים ברוסיה
 מדינות:  רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 מירב הזכיות:  צסק"א מוסקבה (21 זכיות) ספרטק וולגוגרד (12 זכיות)
 מפעל מקביל:  גביע רוסיה בכדורמים
 www.waterpolo.ru
 
ליגת העל בכדורמים היא הליגה הבכירה בכדורמים הרוסי. הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורמים ברוסיה. הקבוצה שזכתה במירב האליפויות הן בברית המועצות והן ברוסיה היא צסק"א מוסקבה, שזכתה ב-21 אליפויות ברית המועצות.
הקבוצות 2024

| קבוצה | עיר |
| --- | --- |
בלארוס בלארוס: מינסק
רוסיה ספרטק: וולגוגרד
רוסיה בלטיקה: סנקט פטרבורג
רוסיה דינמו: אסטרחן
רוסיה אסטרחן: אסטרחן
רוסיה דינמו: מוסקבה
רוסיה סינתז: קאזאן
רוסיה סינתז UOR: קאזאן
רוסיה ספרטק: וולגוגרד
רוסיה שטורם-2002: רוזה
רוסיה ווסטוק: מוסקבה
רוסיה ווסטוק-2: מוסקבה
אליפות ברית המועצות בכדורמים

אליפות ברית המועצות בכדורמים הייתה התחרות הלאומית הראשונה בתחום כדורמים בשטחי ברית המועצות ותחילה אורגנה כאליפות בין נבחרות הערים בשנים 1925–1937. החל משנת 1937 נערכת אליפות לאומית בין מועדוני הכדורמים.
בשנת 1993 אורגנה מחדש כאליפות רוסיה בכדורמים.