stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריברה (עיר)
הגבול והיחסים

הגבול בין ריברה לסנטנה דו ליברמנטו שנקרא Frontera De la Paz (בעברית: גבול השלום) הוא מעבר חופשי בו ניתן לעבור את הגבול דרך רחוב ובלי שום ביקורת כאשר אורוגוואים רבים מבצעים את קניותיהם בברזיל.
היחסים בין שתי הערים מצוינים מה שבא לידי ביטוי במשחקי כדורגל תדירים בין שתיהן.
ערים תאומות

הערים התאומות של ריברה הן:
ברזיל סנטנה דו ליברמנטו, ריו גראנדה דו סול, ברזיל
ברזיל אורוגוואיאנה, ריו גראנדה דו סול, ברזיל
אקלים

| אקלים בריברה> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בריברה> ינואר.30.1.18.0.149 | אקלים בריברה> פברואר.29.2.17.9.155 | אקלים בריברה> מרץ.27.1.16.4.147 | אקלים בריברה> אפריל.23.4.13.0.135 | אקלים בריברה> מאי.20.4.10.1.117 | אקלים בריברה> יוני.16.9.7.5.102 | אקלים בריברה> יולי.17.1.7.6.132 | אקלים בריברה> אוגוסט.18.5.8.4.118 | אקלים בריברה> ספטמבר.20.3.9.7.152 | אקלים בריברה> אוקטובר.23.5.12.3.163 | אקלים בריברה> נובמבר.26.0.14.4.141 | אקלים בריברה> דצמבר.28.8.16.8.128 | אקלים בריברה> שנה.23.4.12.7.1,689 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: Dirección Nacional de Meteorología
הערות שוליים

↑  נתונים על אוכלוסיית העיר ריברה (אורוגוואי). (עמ' 1) (בספרדית) (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559849905171  LCCN: n82251276  VIAF: 127873577   WorldCat (עם VIAF): 127873577
קרב רז'ב השני

מבצע מארס, הידוע גם בשם "מבצע רז'ב-סיצ'בקה השני", היה שם הקוד למתקפה כושלת שביצעו כוחות הצבא האדום כנגד הארמייה התשיעית של הוורמאכט באזור מבלט רז'ב, סמוך למוסקבה, בין 25 בנובמבר לאמצע דצמבר 1942. המתקפה הסובייטית, שהתנהלה במקביל למתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד (מבצע אורנוס) הייתה האחרונה בסדרה של מתקפות כושלות שניהל הצבא הסובייטי כנגד מבלט רז'ב-גזצ'ק-ויאזמה שהוחזק על ידי הצבא הגרמני מאז הקרב על מוסקבה בחורף שנת 1941. הפיקוד הגרמני התעקש להחזיק בשטח המבלט, שקצהו הצפון מזרחי השתרע כ-180 ק"מ בלבד ממערב למוסקבה, כקרש קפיצה לחידוש המתקפה על העיר, ואילו הפיקוד הסובייטי היה נחוש באותה מידה לכבוש מחדש את הבליטה הגרמנית, כדי לנטרל את האיום הגרמני על מוסקבה. המתקפות הסובייטיות על הבליטה, שהחלו בינואר 1942 נודעו בכינוי "מטחנת הבשר של רז'ב" ("Ржевская мясорубка") בשל שיעור האבדות הגבוה שספג הצבא הסובייטי במהלכן. במרץ 1943 פינה הפיקוד הגרמני ביוזמתו את מבלט רז'ב-ויאזמה ונסוג לאזור סמולנסק, כדי לקצר את חזיתו, ולשחרר את הכוחות הגדולים שהחזיקו בשטח המבלט למשימות אחרות.
המחלוקת סביב היקפו ויעדיו של המבצע

במהלך השנים האחרונות מתנהל ויכוח היסטוריוגרפי ביחס להיקפו וליעדיו של "מבצע מארס". החוקר האמריקני דייוויד גלנץ טוען שמדובר במתקפה אסטרטגית של הצבא הסובייטי, שיוסיף סטלין והפיקוד הסובייטי העליון ייחסו לה חשיבות רבה, שלא נפלה ואולי אף עלתה על החשיבות שהם ייחסו למתקפת הנגד המתוכננת באזור סטלינגרד. היקף הכוחות שנועדו להשתתף במבצע מארס, ובמבצע מתוכנן נוסף שנועד לבוא בעקבותיו (מבצע יופיטר), עלה על היקף הכוחות הסובייטיים שרוכזו לצורך מתקפת הנגד הסובייטית בחזית הדרום (מבצעי אורנוס וסטורן), ויעדיו היו שאפתניים לא פחות.
גלנץ גם טוען שההיסטוריוגרפיה הסובייטית של מלחמת העולם השנייה ניסתה להמעיט ככל האפשר מחשיבותו של המבצע. לדעתו, הסיבה העיקרית לכך - מעבר לעובדה שמדובר היה בכישלון עקוב מדם של הצבא האדום, שהתנהל במקביל לניצחון הסובייטי המכריע במערכה באזור סטלינגרד - הוא שמרשל גאורגי ז'וקוב, שנחשב כמצביא הסובייטי המצליח ביותר במלחמה נגד גרמניה הנאצית, היה אחראי ראשי הן על התכנון והן על הביצוע של המבצע, ולכן הוא האחראי לכישלונו, ולאבדות העצומות שספג הצבא הסובייטי במהלכו (לפי גלנץ, קרוב לחצי מיליון נפגעים).
מספר חוקרים רוסיים ומערביים מתחו ביקורת על טענותיו של גלנץ ביחס ל"מבצע מארס" וטענו שהוא הגזים בכוונה בחשיבות שייחס הפיקוד הסובייטי למבצע, בהיקף הכוחות הסובייטיים שהשתתפו בו, ובאבדות שספג הצבא הסובייטי במהלכו. הם טענו שהמבצע היה מתקפה מוגבלת, שיעדה העיקרי היה לרתק את כוחות קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית, ולהסיח את דעתו של הפיקוד הגרמני מהמתקפה הסובייטית העיקרית, שנועדה להתבצע בדרום ברית המועצות באזור סטלינגרד. לדעתם, למרות כישלון המבצע, והאבדות הכבדות יחסית שספג הצבא האדום במהלכו, הוא הצליח להשיג את יעדו העיקרי, בכך שריתק כ-30 דיוויזיות גרמניות להגנה על בליטת רז'ב-ויאזמה, ומנע העברת תגבורות מקבוצת ארמיות מרכז לעזרת הכוחות הגרמניים בחזית הדרום לאחר כיתור הארמייה השישית באזור סטלינגרד.
תוכנית מבצע "מארס"

תוכנית המתקפה הסובייטית הוכנה על ידי הסטאבקה ומרשל ז'וקוב, ששימש באותה עת סגן המפקד העליון של הצבא הסובייטי, ואושרה על ידי סטלין בסוף ספטמבר 1942. היעד המרכזי של המבצע היה כיתור והשמדת הכוחות הגרמניים שהחזיקו בחלק הצפון מזרחי של בליטת רז'ב-ויאזמה (פחות משליש השטח הכולל של הבליטה הגרמנית) באמצעות מתקפה מתמקדת משולבת משלושה עברים. במבצע נועדו להשתתף כוחות משתי "חזיתות" סובייטיות. הארמיות ה-20, ה-29 וה-31 של החזית המערבית בפיקודו של איבן קונייב נועדו לבצע את המתקפה העיקרית מדרום מערב לעיר רז'ב, לצלוח את הנהרות ואזוזה (Vazuza) ואוסוגה (Osoga) ולנוע צפון מערבה לכיוון סיצ'בקה, בעוד הארמיות ה-41 וה-22 של חזית קלינין, בפיקוד מקסים פורקייב, תוקפות לכיוון דרום-מזרח מדרום ומצפון לעיר ביילי (Beyli), באגף הצפון-מערבי של המבלט הגרמני, וחוברות עם כוחות החזית המערבית ממערב לסיצ'בקה. הארמייה ה-39 מחזית קלינין נועדה לערוך מתקפה משנית על הקצה הצפון מזרחי של הבליטה הגרמנית באזור נהר מולודוי טוד, במטרה לרתק את הכוחות הגרמניים ולבלבל את הפיקוד הגרמני ביחס לכיוון המאמץ הסובייטי העיקרי. לאחר השלמת כיתור הכוחות הגרמניים במרחב רז'ב-סיצ'בקה-ביילי, הכוחות הסובייטיים היו אמורים להתרכז בחיסול הכוח המכותר. גאורגי ז'וקוב, שעד סוף אוגוסט 1942 שימש כמפקד החזית המערבית, מונה על ידי הסטאבקה כמתאם הפעולות ההתקפיות של החזית המערבית וחזית קלינין.
מבצע מארס נועד במקור להתבצע בסוף אוקטובר 1942, אך גשמי סתיו מאוחרים עיכבו את ההכנות לקראתו והפיקוד הסובייטי נאלץ לדחות את מועד תחילתו ל-25 בנובמבר, כדי לאפשר לקרקע הבוצית לקפוא ולהקל על תנועת הכוחות התוקפים. מקורות רוסיים טוענים שההחלטה לפתוח במבצע שבוע לאחר תחילת מתקפת הנגד באזור סטלינגרד (19 בנובמבר), אף על פי שתנאי מזג האוויר באזור בליטת רז'ב היקשו מאוד על ביצוע המתקפה, נבעה מהרצון לרתק את כוחות קבוצת ארמיות מרכז לחזיתם בכל מחיר.
דייוויד גלנץ טוען, שהפיקוד הסובייטי העליון תכנן לערוך מתקפה גדולה נוספת בחזית המרכזית, שנועדה לנצל את הצלחת מבצע מארס, כפי שמבצע סטורן בחזית הדרומית, נועד לנצל את הצלחת מבצע אורנוס (מתקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד). במסגרת המבצע, שקיבל את שם הקוד מבצע יופיטר, נועדו הכוחות הסובייטיים לכתר ולהשמיד את הכוחות הגרמנים באזור ויאזמה, ולהמשיך במתקפה לכיוון סמולנסק. הארמיות ה-5, ה-33 וארמיית הטנקים השלישית של החזית המערבית היו אמורות לתקוף את החזית הגרמנית מדרום מזרח לוויאזמה, לכבוש את העיר ולחבור עם כוחות חזית קלינין, שיתקפו לכיוון דרום מזרח מהאזור שייכבש במהלך מבצע מארס. גלנץ מסתמך בעיקר על ראיות נסיבתיות (קיום ריכוזי כוחות סובייטיים חזקים מדרום מזרח לויאזמה, שתוגברו במהלך אוקטובר ונובמבר 1942 על ידי כוחות מעתודת הסטאבקה). הוא כותב, שלא הצליח למצוא בארכיונים הסובייטיים ראיות לקיום תוכניות מבצע ספציפיות להמשך האופנסיבה בחזית המרכזית לאחר השלמת מבצע מארס. כלומר, אין כל ראיה ממשית לקיומה של תוכנית "מבצע יופיטר".
מצבת הכוחות של הצדדים היריבים

קו החזית מול הגזרה שנבחרה למתקפה בבליטת רז'ב הוחזק על ידי 7 ארמיות סובייטיות (4 ארמיות של החזית המערבית ו-3 ארמיות של חזית קלינין), אך לא כולן הופעלו במהלך מבצע מארס. שתיים מהארמיות של החזית המערבית (ה-29 וה-30) לא השתתפו כלל בשלב הראשון של המתקפה הסובייטית, ורק 3 מתוך 10 הדיוויזיות של הארמייה ה-31 מילאו בה תפקיד פעיל. הכוחות שנטלו חלק בשלב הראשון של המתקפה הסובייטית כללו 30 דיוויזיות חי"ר בסיוע אלפי קני ארטילריה. הכוחות הניידים שהוקצו למתקפה כללו 2 קורפוסי טנקים (שאחד מהם הוחזק בעתודה), 2 קורפוסים ממוכנים, קורפוס פרשים ולמעלה מ-20 בריגדות טנקים ובריגדות ממוכנות עצמאיות (1600–1900 טנקים. חלק ניכר מתוכם טנקים קלים).
קיימת מחלוקת לגבי גודלו של הכוח הסובייטי שהשתתף במבצע "מארס". לפי גלנץ, 7 הארמיות שנועדו להשתתף במבצע, כללו ערב פתיחת המתקפה 667 אלף חיילים ויותר מ-1900 טנקים, ובמהלך המתקפה על בליטת רז'ב הם תוגברו בכ-150 אלף חיילים וכמה מאות טנקים נוספים. אולם לפי מקורות רוסיים, הכוחות שהשתתפו באופן פעיל בשלב הראשון של מבצע מארס כללו 362 אלף חיילים, 1300 טנקים וכ-4000 קני ארטילריה, וכלל הכוח הסובייטי, כולל עתודות שהופעלו בשלבים המאוחרים של המתקפה, לא עלה על 550 אלף חיילים.
הכוח הגרמני שהחזיק באזור שהותקף בבליטת רז'ב, כולל תגבורות שהועברו לאזור לאחר תחילת המתקפה הסובייטית, כלל 24 דיוויזיות - 15 דיוויזיות חי"ר (כולל דיוויזיית שדה של הלופטוואפה), דיוויזיית פרשים של האס אס, 6 דיוויזיות פאנצר ו-2 דיוויזיות פאנצרגרנדיר. כוח זה היה שווה ערך לשתי ארמיות גרמניות בתקן מלא. חמישה קורפוסים גרמניים השתתפו בלחימה תחת פיקודו של ולטר מודל, מפקד הארמייה הגרמנית התשיעית : הקורפוסים ה-23, ה-27 וה-30 (האחרון מעתודת קבוצת ארמיות מרכז) וקורפוסי הפאנצר ה-39, וה-41. אין בידינו נתונים מדויקים לגבי גודלו של הכוח הגרמני שהשתתף בלחימה במהלך מבצע מארס. לפי הערכה גסה, הוא כלל 300–350 אלף חיילים וכ-1000 טנקים ותותחי סער. בהתחשב בעובדה, שהגרמנים החזיקו בעמדות מבוצרות היטב, שעמדו בפני שורת מתקפות סובייטיות החל מראשית 1942, והועמדו בכוננות לקראת מתקפה סובייטית חדשה צפויה, ניתן לומר שהכוח הסובייטי התוקף לא נהנה מעדיפות מספקת על הכוח המגן, במיוחד כשמדובר במספר הכלים המשוריינים.
מתקפת הנגד הגרמנית

עד ראשית דצמבר 1942 הצליחו הגרמנים לייצב מחדש את חזיתם, ולבלום את כל המתקפות הסובייטיות על בליטת רז'ב. כתוצאה מכך היה הפיקוד הגרמני חופשי לרכז את עתודותיו בגזרת קורפוס הפאנצר ה-41 כנגד הארמייה הסובייטית ה-41, שהחזיקה בבליטה עמוקה בקו החזית הגרמני מדרום-מערב לביילי. בימים הראשונים של דצמבר השלימו הגרמנים את העברת הקורפוס ה-30 לאזור, וב-7 בדצמבר פתחו במתקפה מתמקדת על שני האגפים של הבליטה הסובייטית, במטרה לנתק ולכתר את הכוחות הסובייטיים בתוכה. 2 דיוויזיות פאנצר מהקורפוס ה-30 בסיוע דיוויזיית הפרשים ה-1 של האס אס תקפו את האגף הדרומי של הבליטה הסובייטית, בעוד יחידות מקורפוס הפאנצר ה-41 תקפו את האגף הצפוני מכיוון ביילי. לאחר יומיים של לחימה קשה התחברו זרועות המלקחיים הגרמניים, קטעו את הבליטה הסובייטית בבסיסה, וכיתרו חלק מיחידות הקורפוס ה-6 ואת עיקר כוחו של הקורפוס הממוכן ה-1.
הכוח הסובייטי המכותר בפיקוד גנרל סולומטין נערך להגנה היקפית, והצליח להדוף התקפות מצד 4 דיוויזיות פאנצר במשך מספר ימים, אך נותר כמעט ללא דלק ותחמושת. בליל 15/16 בדצמבר הצליח הכוח הנצור לפרוץ את טבעת הכיתור הגרמנית, לאחר שהשמיד את רוב ציודו הכבד, בסיוע פעולת הטעיה שביצעו הכוחות הסובייטיים מחוץ לטבעת הכיתור. לפי הדו"ח שהגיש ראש המטה של הקורפוס הממוכן ה-1, במהלך מבצע מארס ספג הקורפוס כ-8200 נפגעים (מתוך כ-15 אלף) ואיבד כמעט את כל הטנקים שלו. יחידות הקורפוס טענו שהרגו כ-8900 חיילים גרמנים והשמידו 184 טנקים של האויב במהלך הלחימה. קורפוס הרובאים ה-6, שנשא בעיקר נטל הלחימה בגזרת הארמייה ה-41, ספג 22,500 נפגעים, יותר משני שלישים מכוחו המקורי.
לאחר חיסול הבליטה הסובייטית בחזית הגרמנית באזור ביילי, העביר הפיקוד הגרמני חלק מעתודותיו צפונה, ובמהלך המחצית השנייה של דצמבר ניסה לכבוש מחדש גם את השטח שאבד לו בעמק נהר לוצ'אסה. אולם הארמייה הסובייטית ה-22 הצליחה לבלום את מתקפת הנגד הגרמנית, והמשיכה להחזיק בבליטה שנכבשה על ידה בקו החזית הגרמני.
השלב השני של המתקפה הסובייטית (11–14 בדצמבר)

למרות כישלון המתקפה הסובייטית הראשונה על בליטת רז'ב, והמצב הקשה אליו נקלעה הארמייה ה-41 כתוצאה ממתקפת הנגד הגרמנית, התעקש ז'וקוב לחדש את המתקפה הסובייטית במגמה להשלים חיסול הכוח הגרמני בבליטת רז'ב עד סוף דצמבר 1942. יש לזכור שבראשית דצמבר עדיין הייתה קיימת סכנה ממשית, שהפיקוד הגרמני יצליח להעביר תגבורות חזקות לאזור סטלינגרד ולפרוץ את טבעת הכיתור הסובייטית סביב הארמייה השישית. על רקע זה ניתן להבין את ההתעקשות של סטלין וז'וקוב להמשיך להפעיל לחץ חזק על הכוחות הגרמניים בבליטת רז'ב, כדי לא לאפשר לפיקוד הגרמני להעביר כוחות מקבוצת ארמיות מרכז לעזרת כוחותיו הלחוצים בחזית הדרום. במהלך עשרת הימים הראשונים של החודש דאג ז'וקוב לתגבר את הכוחות הסובייטיים, שנועדו להשתתף במתקפה החדשה, בכוח אדם ובשריון. תוכנית המתקפה נשארה כמעט ללא שינוי. הארמיות ה-20 וה-29 של החזית המערבית, שתוגברו על ידי כוחות מהארמייה ה-31, בסיוע 2 קורפוסי טנקים (כ-230 טנקים) נועדו לתקוף לכיוון צפון מערב מראש הגשר שעל נהר ואזוזה במטרה לחבור עם כוחות הארמייה ה-41, בעוד הארמייה ה-39 מחזית קלינין, שתוגברה במספר דיוויזיות מהארמייה ה-30, תוקפת את הקצה הצפון מזרחי של הבליטה הגרמנית, בסיוע כוחות מהארמייה ה-22, במטרה לכבוש את אזור אולינינו האסטרטגי.
המתקפה הסובייטית השנייה נפתחה ב-11 בדצמבר. הכוחות הגרמניים בבליטת רז'ב, שקיבלו אף הם תגבורות חזקות והיו ערוכים היטב למגננה, לא התקשו לבלום את המתקפה הסובייטית החדשה. הארמיות ה-20 וה-29 המתוגברות לא הצליחו להבקיע את מערך ההגנה הגרמני בגזרתם, וספגו אבדות כבדות. בשלב ראשון תקפו דיוויזיות הרובאים בסיוע צמוד של בריגדות טנקים עצמאיות את החזית הגרמנית. מכיוון שהמתקפה נתקעה כבר בראשיתה, הטיל הפיקוד הסובייטי למערכה את קורפוס הטנקים ה-5 ולאחר מכן גם את קורפוס הטנקים ה-6 (האחרון שוקם באופן חלקי, וכלל כ-100 טנקים). המאמץ הסובייטי העיקרי התמקד בגזרה צרה ברוחב 4 ק"מ בלבד. לאחר 3 ימים של התקפות והתקפות נגד, במהלכן עברה השליטה על נקודות מפתח מסוימות מיד ליד מספר פעמים, נשברה המתקפה הסובייטית, לאחר שהכוחות התוקפים ספגו למעלה מעשרת אלפים נפגעים ואיבדו מאות טנקים. ב-18 בדצמבר הורה ז'וקוב לבסוף לחזית המערבית להפסיק את המתקפה, ובכך הודה למעשה בכישלון "מבצע מארס", אם כי הארמייה ה-39 מחזית קלינין המשיכה את המתקפה בגזרתה עד ל-23 בדצמבר. בדו"ח שהגיש מטה הארמייה ה-20 לאחר סיום המבצע נכתב, שבמהלך הלחימה הסבו יחידות הארמייה לגרמנים למעלה מעשרת אלפים הרוגים, והשמידו או לקחו שלל 185 טנקים ו-271 קני ארטילריה. גם בגזרת חזית קלינין לא נחלה המתקפה הסובייטית המחודשת הישגים משמעותיים.
בספר זכרונותיו, גאורגי ז'וקוב נמנע מלהזכיר את השלב הראשון של המתקפה הסובייטית (25 בנובמבר - 30 בנובמבר) על בליטת רז'ב. הוא מתייחס בקצרה רק לשלב השני של המתקפה, שהחל ב-11 בדצמבר. ז'וקוב מטיל בספרו את האחריות העיקרית לכישלון "מבצע מארס" על פיקוד החזית המערבית (כלומר על איבן קונייב, מפקד החזית, שמערכת היחסים בינו לבין ז'וקוב במהלך המלחמה התאפיינה ביריבות אישית מרה), שלטענתו לא הכין כראוי את המתקפה בגזרתו.
אבדות הצדדים היריבים

אין בידינו הערכה מדויקת של אבדות הצבא האדום במהלך "מבצע מארס". במאמר שפרסם דייוויד גלנץ על המבצע הוא העריך את מספר הנפגעים הסובייטיים בקרוב לחצי מיליון איש. בספר שהוא כתב על המבצע הוא נקב במספר 335 אלף נפגעים סובייטיים, מתוכם כ-100 אלף הרוגים ונעדרים. אולם הוא כותב, שמדובר בהערכה בלבד, המבוססת על מספר האבדות הכולל של שתי החזיתות הסובייטיות שהשתתפו במבצע במהלך שנת 1942, ושאין לו נתונים מדויקים על מספר הנפגעים הסובייטיים במהלך המבצע.בנוסף, הערכת האבדות שלו מבוססת בחלקה על מקורות גרמניים (דיווחים שהעבירו היחידות הגרמניות, שהשתתפו בלחימה, למטה הארמייה התשיעית).
מקורות רוסיים עדכניים נוקבים במספר אבדות קטן באופן משמעותי. החוקר הרוסי גריגורי קריוושייב (G.F.Krivoshyev) מעמיד את מספר הנפגעים הסובייטיים במהלך "מבצע רז'ב-סיצ'בקה השני" (השם שניתן למבצע מארס בהיסטוריוגרפיה הסובייטית) על כ-215 אלף איש, מתוכם כ-70 אלף הרוגים, נעדרים ושבויים. מחקר עדכני יותר של החוקר אלכסיי איסייב (Aleksey Isaev) נוקב במספר נפגעים דומה. מדובר אמנם באבדות כבדות למדי, אך לא חריגות בהשוואה לאבדות הצבא הסובייטי במבצעים התקפיים דומים במהלך המלחמה. יש לזכור, שממוצע האבדות החודשי של הצבא האדום במהלך המלחמה, עמד על כ-130 אלף הרוגים. הארמייה ה-20, שמילאה את התפקיד המרכזי בשתי המתקפות הכושלות של החזית המערבית על בליטת רז'ב, ספגה כ-58 אלף נפגעים מתוך מצבה של 114 אלף (כמחצית מכוחה) עד 12 בדצמבר. הארמיות האחרות של החזית, שנטלו חלק במתקפה, ספגו שיעור אבדות נמוך בהרבה. אבדות שלוש הארמיות של חזית קלינין (הארמיות ה-41, ה-22 וה-39) שהשתתפו במבצע, הסתכמו בכ-100 אלף נפגעים ושבויים, מתוכם כ-37 אלף הרוגים ונעדרים. ההערכה של גלנץ, שבמהלך המבצע נפגעו/הושמדו כ-1700 טנקים סובייטיים, (המבוססת אף היא על נתונים גרמניים) נראית מוגזמת. מספר זה עולה על המספר הכולל של הטנקים, שהופעלו בשלב הראשון של מבצע מארס. לפי מקורות סובייטיים, במהלך המבצע נפגעו 1366 טנקים.
אבדות הארמייה התשיעית במהלך מבצע מארס הסתכמו ב-40 אלף עד 53 אלף נפגעים, לפי הערכות שונות, וכ-400 טנקים ותותחי סער. כלומר, יחס האבדות בין הצדדים היריבים היה ארבע או חמש לאחד לטובת הצד הגרמני.
ראו גם

רז'ב (סרט)
לקריאה נוספת

אלן קלארק, מבצע ברברוסה, הוצאת מערכות, 1979.
אלכסנדר ורט רוסיה במלחמה 1941 - 1945, הוצאת מערכות, 1968.
(Glantz david M, Zhukov's greatest defeat: the Red army epic disaster in operation Mars, 1942 (1999
Исаев А. В. Когда внезапности уже не было. История ВОВ, которую мы не знали
actualhistory.ru", A. V. Isayev. Soviet casualties during the war at Rzhev Salient. "Modern history" Magazine, July 2012"
הערות שוליים

↑  לביקורת מעמיקה על ספרו של גלנץ העוסק ב"מבצע מארס", ראו, Geoffrey Jukes, Stalingrad to Kursk - triumph of the Red Army, Pen & Swored Military, 2011, PP 95-114
↑  Glantz david M, Zhukov's greatest defeat: the Red army epic disaster in operation Mars, 1942 (1999) ,pp. 19-30
↑  colonel Orlov a.s, Operation "Mars" - was it large disaster or a part of the victory in Stalingrad, "Mir istorii" no.4, 2000
↑  Glantz, Ibid, p. 24, 383-384 (note 26)
↑  Glantz, Ibid, pp. 82-83
↑  גאורגי ק. ז'וקוב, זכרונות המרשל ז'וקוב (מערכות, 1982), עמ' 304–305, 307, 309-311
↑  Glantz, Ibid, pp. 307-308
↑  Krivosheev. G. F, Grif sekretnosti snyat: poteri vooruzhennykh sil SSSR v voinkh, boevykh deistviyakh i voennakh konfliktakh, Moscow, 1993, pp. 176-177, 225, 236, 252
↑  A. V. Isayev. Soviet casualties during the war at Rzhev Salient. "Modern history" Magazine, July 2012
התוכניות הסובייטיות לכיבוש מבלט רז'ב-ויאזמה (מבצע "מארס" בחצים הקטנים ומבצע "יופיטר" בחצים הגדולים). השטחים שנכבשו במהלך המתקפה הסובייטית מסומנים בקו מפוספס
שארל בלה

| --- | --- |

שארל בלה
 לידה:  29 ביוני 1826 סומיר, צרפת 
 התאבד:  4 באפריל 1874 (בגיל 47) פריז, צרפת 
 ענף מדעי:  ארכאולוגיה
 מקום מגורים:  צרפת
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  אקול נורמל סופרייר (1848)  בית הספר הצרפתי באתונה  קולז' רולן 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד 
 הערות:  היה גם שר הפנים של צרפת
 תרומות עיקריות
 חפירות באקרופוליס באתונה, ובקרתגו
 
שארל ארנסט בלה (בצרפתית Charles Ernest Beulé‏; 29 ביוני 1826 – 4 באפריל 1874) היה ארכאולוג ומדינאי צרפתי.
חייו

בלה נולד בסומיר בעמק הלואר והתחנך באקול נורמל סופרייר שבפריז. עיקר פרסומו בא לו לאחר שכיהן כפרופסור בבית הספר הצרפתי באתונה החל ב-1851, וחשף את שרידי הדרך העתיקה שהובילה אל הפרופילאה באקרופוליס באתונה. שער הכניסה לאתר הקרוי מאז על שמו, וחיבורו הידוע ביותר, "האקרופוליס של אתונה" (L'Acropole d'Athènes), התפרסם ב-1853 ועסק בממצאיו אלה. לאחר מכן עסק בעבודות מחקר באתר העיר קרתגו ועל שמו נקראים האפסיסים שחשף באתר.
מששב לצרפת הוענקו לו מספר תארים אקדמאים ואחרים, ובין היתר זכה באות לגיון הכבוד. בערוב ימיו הקדיש את זמנו לפוליטיקה ונבחר כחבר באספה הלאומית של צרפת ב-1871. משך מספר חודשים בשנת 1873 כיהן כשר הפנים, וב-1847, בגיל 47 שלח יד בנפשו.
בין יצירותיו האחרות:
מחקרים אודות הפלופונסוס (Études sur le Péloponnèse, 1875)
המטבעות של אתונה (Le monete di Atene, 1858)
האדריכלות במאה של פיסיסטראטוס (L'Architecture au siècle de Pisistrate, 1860)
חפירות בקרתגו (Fouilles à Carthage, 1861)
תהלוכת הקיסרים (Le Procès des Césars, 1867-1870)
תולדות האומנות היוונית לפני פריקלס (Histoire de l'art grec avant Péricles, 1870)
רומי לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוגוסט 2000 (בת 24) ישראל
 עמדה:  סמול פורוורד/פאוור פורוורדית
 גובה:  1.90
 מכללה:  אובורן (2020–)
 קבוצות כשחקנית
 2019–2020:  אליצור חולון
 
רומי לוי (נולדה ב-23 באוגוסט 2000) היא כדורסלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הסמול פורוורד/פאוור פורוורדית במכללת אובורן ושחקנית נבחרת ישראל.
ביוגרפיה

לוי נולדה וגדלה בהרצליה. סבתה תמר מטל-שומכר היא קפטנית עבר של נבחרת ישראל ומכבי תל אביב, אמה ליאת היא שחקנית עבר בנבחרת ישראל, ואחותה שון שחקנית עבר בקבוצת בנות הרצליה. לוי החלה לשחק כדורסל מגיל 4 בהרצליה, בהמשך עברה לאקדמיה לכדורסל במכון וינגייט שם שיחקה בעונת 2018/2019 בליגה הלאומית נשים.
ביוגרפיה > קבוצות בוגרות

בעונה 2019/20 שיחקה לראשונה בליגת העל בקבוצת אליצור חולון כאשר היא שחקנית חמישייה קבועה. הליגה הופסקה באותה עונה עקב משבר הקורונה כאשר הקבוצה ממוקמת במקום החמישי. לוי בממוצע קלעה 5.6 נקודות ולקחה 4.2 ריבאונדים למשחק. בתום העונה הצטרפה למכללת אובורן בארצות הברית.
ביוגרפיה > נבחרות ישראל

ב-2018 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 18 דרג ב' שנערך אוסטריה. לוי סיימה את הטורניר עם ממוצע של 4.5 נקודות. הנבחרת עלתה לדרג א' בתום הטורניר לאחר שסיימה במקום השלישי.
ב-2019 השתתפה עם הנבחרת בטורניר אליפות אירופה עד גיל 20 דרג ב'.לוי כקפטנית הנבחרת סיימה את הטורניר עם ממוצע של 11.5 נקודות 8.5 ריבואנדים ו-2.2 אססיטים.
החל משנת 2019 לוי היא חלק מסגל נבחרת ישראל.
הערות שוליים

↑  ליאור ברטל, ‏יערה יצחקי: "זאת אליפות עם תחושה חמוצה, לא יצאנו לחגוג", באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 במרץ 2020
↑  רענן וייס, המישראל לארה"ב: רומי לוי מצטרפת למכללת אובורן, באתר ynet, 5 באפריל 2020
↑  ‏הישג נפלא: נבחרת הנערות של ישראל העפילה לדרג א', באתר ספורט1, 12 באוגוסט 2018
רות גופר

אין תמונה חופשית
רות גופר (נולדה ב-1958) היא עובדת סוציאלית ופעילה חברתית ישראלית, מייסדת ומנכ"לית של שלוש עמותות לקידום רווחתם ואיכות חייהם של אנשים עם צרכים מיוחדים בחברה: "מרכז כוכב", "כוכב הצפון" ו"קפה מארג". היא מכהנת כמנכ"לית שלהן משנת 1997. גופר גם יצרה מודלים טיפוליים בתחום הצרכים המיוחדים. היא זכתה בפרסים ואותות הוקרה על פעילותה, כגון פרס קרן שלם ופרס אות החסד.
ביוגרפיה

נולדה בכפר אחים להורים ניצולי שואה ממייסדי המושב. בוגרת תואר שני בעבודה סוציאלית באוניברסיטת תל אביב (M.S.W), ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת חיפה (M.B.A). עד 1995 עסקה בעבודה סוציאלית טיפולית וקהילתית במקומות שונים ברחבי הארץ. בשנת 1997, עם שובה לארץ לאחר שהות בת שנתיים בחו"ל, נחשפה לעולמם של אנשים בעלי צרכים מיוחדים וקיבלה על עצמה את ניהול "מרכז כוכב" לטיפול ותמיכה באנשים עם לקות שכלית במעלות. במהלך שנות פעילותה פיתחה רצפים של שירותים, מסגרות, ותוכניות לאנשים בעלי צרכים מיוחדים בגליל.
בין הפרויקטים שהקימה נכללים חמישה מיזמים המשלבים חשיבה יצירתית שיקומית קהילתית ועסקית: "מארג כפר ורדים" המשלב בין אמנים עם צרכים מיוחדים לאמנים מן הקהילה, "מארג מבואות החרמון" (בהקמה), "מארג מעלה יוסף" (בהקמה), מערך דיור ותמיכה לאנשים עם צרכים מיוחדים "בית בחורש" המשולב בקהילה של כפר ורדים, וכן קפה/גלריה "מאר"ג", המהווה מודל של מיזם המגזר הרביעי. הרעיון העיקרי במיזמים אלו הוא לתת לאנשים בעלי מוגבלויות ערך ומשמעות לחיים; המרכזים מהווים עבורם מקום עבודה, מקום ליצירת קשרים חברתיים, מקום לביטוי אומנותי ויצירתי ומקום להבעת דעה ויכולת להשפיע.
גופר חברה בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית גליל מערבי, חברה בצוות היגוי לפרס האיכות ומצוינות ע"ש דני רוזוליו, מרצה אורחת במכללות ואוניברסיטאות בנושאי יזמות וחדשנות במגזר השלישי והרביעי, וחברת ועד מנהל בעמותת יעדים לצפון.
גופר נשואה ואם לשלושה ילדים.
פרסים

גופר זכתה בפרסים ואותות הוקרה על פעילותה למען קידום רווחתם ואיכות חייהם של אנשים בעלי צרכים מיוחדים בחברה:
2000 - פרס קרן שלם על מצוינות בניהול
2004 - פרס אות החסד ע"ש טראמפ (קרן טראמפ) מבית איזי שפירא
2005 - אחת מ-3 הפיינליסטים של תחרות היזם השנתי של קרן "שוואב" ועיתון גלובס
2011, 2012 ,2013 - 5 כוכבי איכות ומצוינות (לארגון) מטעם האיגוד הישראלי לאיכות
2015 - פרס פול האריס מטעם ארגון רוטרי העולמי
הערות שוליים

↑  מרכז כוכב
↑  מארג כפר ורדים
↑  בית בחורש
↑  פרס אות החסד
↑  בית איזי שפירא
↑  קרן שלם מברכת את מנכ"לית עמותת מרכז כוכב מעלות-תרשיחא ועמותת כוכב הצפון, רותי גופר, זוכת אות פול האריס של ארגון רוטרי, באתר קרן שלם, ‏2020-11-19
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רות גופר".
רמברטוב

רֵמְבֵּרְטוּב (בפולנית: Rembertów) הוא רובע של העיר ורשה, בירת פולין, אשר עד שנת 1957 התקיים כעיירה נפרדת.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1866 הוקמה ביישוב תחנת רכבת, שהביאה לפיתוחו, ובשנת 1888 הוקמו ביישוב מחנות צבא רוסיים. בשל מיקומו של היישוב באזור מוקף יערות, שימש כמקום קיט לתושבי ורשה.
בשנת 1915 זכה היישוב למעמד עירוני. בשנת 1924, תחת שלטון הרפובליקה הפולנית השנייה, המחנה הפך לבית ספר לאימונים לצבא הפולני וכן נבנה מפעל צבאי לייצור נשק, "פאטשיסק". המחנה והמפעל שהעסיקו אלפי פועלים הביאו לשגשוג כלכלי של העיירה.
יהודי רמברטוב

יהודים התיישבו ברמברטוב משנות ה-80 של המאה ה-19, ונטלו חלק מרכזי בפיתוחה הכלכלי. בתחילה היו כפופים יהודי היישוב לקהילת אוקונייב הסמוכה. למעשה רמברטוב הייתה קהילה עצמאית לכל דבר פרט לבית הקברות המשותף אשר לא ניתן לו רישיון נפרד על ידי השלטונות הצאריים.
יהודי רמברטוב > תעסוקה

ראשוני המתיישבים היהודים עסקו במסחר זעיר ומלאכה. היו ביניהם חייטים, סנדלרים, נגרים מסגרים ואופים. עם התפתחות העיירה כמקום קיט הם החלו לספק שירותים לנופשים. עם בניית המחנה הצבאי הם עבדו בבניית הקסרקטינים לצבא וסיפקו חומרי בניין ומצרכים שונים. קצבים ספקו בשר ליחידות הצבא ובשר כשר לוורשה.
יהודי רמברטוב > מוסדות הקהילה

בשנת 1936 נבחר ועד קהילה מאוחד לרמברטוב ואוקונייב. הקהילה הקימה מוסדות של "לינת צדק", "ביקור חולים", "הכנסת אורחים" וכן חברה לעזרת החיילים היהודיים ששירתו במקום ודאגה לאירוח חיילים בימי חג ומועד. בעיירה פעלה קופת "גמילות חסדים" שנתנה למשפחות רבות הלוואות ללא ריבית. בין שתי מלחמות העולם פעל בעיירה בנק של הג'וינט שעזר לבעלי העסקים הקטנים.