stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגנטו-הידרודינמיקה

מגנטו-הידרודינמיקה (באנגלית בראשי תיבות MHD) הוא חקר הדינמיקה של זורמים מוליכים. למשל, פלזמה, מתכות נוזליות, או אלקטרוליטים. המונח מורכב ממגנטו מלשון שדה מגנטי, הידרו מלשון נוזל, ודינמיקה מלשון תנועה. התחום פותח על ידי האנס אלפוון, אשר זכה על כך בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1970.
הרעיון הבסיסי ב-MHD הוא ששדות מגנטיים משרים זרמים חשמליים בזורם מוליך הנמצא בתנועה. הזרמים המושרים מפעילים כוחות על הזורם ואף משנים את השדה המגנטי עצמו.
המשוואות המשמשות לתיאור המערכת ב-MHD הן שילוב של משוואות נאוויה-סטוקס של הידרודינמיקה ומשוואות מקסוול של אלקטרומגנטיות. על מנת לתאר את המערכת בצורה מלאה יש לפתור סימולטנית את כל המשוואות הדיפרנציאליות האלו, בצורה אנליטית או נומרית.
לענף יישומים בתחומים שונים, למשל הנעה רקטית מסוג VASIMIR, ותכנון מדחפים לכלים ימיים.
אחד המומחים הידועים בתחום הוא פרופ' ירמיהו ברנובר שהיה אסיר ציון ועלה לארץ ב 1972. מומחה אחר הוא פרופ' אשר יהלום מאוניברסיטת אריאל. חוקר נוסף הוא רמי ברושטיין מאוניברסיטת בן-גוריון.
ראו גם

משוואות מקסוול
משוואות נאוויה-סטוקס
פלזמה (מצב צבירה)
מספר סטיוארט
מביה

| --- | --- |

 מדינה:  טנזניה טנזניה
 מחוז:  מביה
 ראש העיר:  דוד מוואשילינדי
 תאריך ייסוד:  1 ביולי 2005 
 גובה:  1,700 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  270,741 (2012)
 קואורדינטות:  8°54′S 33°27′E﻿ / ﻿8.9°S 33.45°E﻿ / -8.9; 33.45 
 אזור זמן:  UTC +3
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טנזניה מוגדלת) דודומה דאר א-סלאם זנזיבר סיטי ארושה קילימנג'רו מוואנזה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי מביה(למפת טנזניה רגילה) דודומה דאר א-סלאם זנזיבר סיטי ארושה קילימנג'רו מוואנזה קיגומה מטווארה קניה אוגנדה רואנדה בורונדי זמביה רפוב. דמוק. קונגו  מלאווי מוזמביק האוקיינוס ההודי מביה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מביה (בסוואהילי: Mbeya) היא עיר שנמצאת במחוז מביה (אנ'), טנזניה.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-394 ק"מ מבירת טנזניה, דודומה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 20 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אוקטובר (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (16 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 1,188 מילימטרים בשנה. חודש פברואר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (238 מ"מ גשם), וחודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (4 מ"מ גשם).
ערים תאומות

רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית טיפאריטי (אנ'), רפובליקת סהרה הערבית הדמוקרטית
הערות שוליים

↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007545630505171  GND: 4038157-2  LCCN: n78052056  VIAF: 123135605   WorldCat (עם VIAF): 123135605 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של טנזניה ובנושא יישובים באפריקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאיר שפיה

.
| --- | --- |
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
מועצה אזורית: חוף הכרמל
גובה ממוצע: ‎106 מטר
תאריך ייסוד: 1923
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 365 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎3.7% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הכרמל מוגדלת) מאיר שפיה(למפת הכרמל רגילה) מאיר שפיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מאיר שפיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מאיר שפיה32°35′29″N 34°58′17″E﻿ / ﻿32.5914239546702°N 34.9713857062127°E﻿ / 32.5914239546702; 34.9713857062127  heמפת היישובים של מועצה אזורית חוף הכרמל (in English: Hof HaCarmel Regional Council) באדום - מאיר שפיה בירוק - מיקום בניין המועצה כיכר הכניסה לכפר הנוער מאיר שפיה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10

המושבה בגלויה עתיקה
צילום קבוצתי של ותיקי שפיה
מאיר שפיה - בית הפקידות
מאיר שפיה - בית דווידסקו
מאיר שפיה - בית דווידסקו - לוח זיכרון
מֵאִיר שְׁפֵיָה הוא כפר נוער ליד זכרון יעקב בצדה הצפוני של דרך ואדי מילק. הוא הוקם בשנת 1891 כמושבת בת של זכרון יעקב הקרובה, בשם "מאיר שפיה": "מאיר" על שם מאיר (אנשל) רוטשילד, סבו של הברון רוטשילד ואבי בית רוטשילד, ו"שפיה" בעקבות השם הערבי של המקום.
תולדות המקום כמושבה

בשנת 1887 רכשו פקידי הברון מסלים ח'ורי, אחד העשירים מערביי חיפה, שטח של 8,500 דונם. על שטח זה תכננו להקים יישוב חקלאי ובינתיים דאגו לעבד את האדמות. ב-1889 הגיעו עשרה צעירים מזכרון יעקב והתיישבו בבית הבעלים הקודם, ליד כפר אריסים בשם שוֵויה. בשנת 1891 הושלמה בניית הבתים הראשונים, בתים בני קומה אחת שנבנו כולם לאורך רחוב אחד משני צדדיו. הבתים אוכלסו בחלוצים מחוץ לארץ ובבוגרי בית ספר החקלאי של זכרון יעקב. בנוסף לבתי המגורים נבנו בית פקידות בן שתי קומות ובית כנסת.
פקידי הברון החליטו לבנות במקום 16 יחידות דיור. בשיא אכלוסה של המושבה לא היו בה יותר מ-24 משפחות שכללו 116 נפשות. לכל משק משפחתי הוקצב שטח של 300 דונם. עיקר הגידולים החקלאיים היו תבואה, גפנים וגינות ירק ליד הבתים. את כרמי הגפנים של שפיה ניתן לראות בוואדי מילק. הענבים שנבצרו בשפיה הובלו ליקב בזכרון יעקב. פקידי הברון הקימו בשפיה שדות לניסויים בחקלאות וכן משתלות שלחין גדולות. חלקם הוקמו בעמק תות, היום נחל דליה בנתיב של ואדי מילק.
במטרה לגוון את מקורות ההכנסה של התושבים הוקם במקום סנטוריום. המבנה הפך לאחר מלחמת העולם הראשונה למוסד חינוכי (ראו להלן).
המבנים הראשונים של המקום שומרו על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל. הם משמשים מרפאה ומרכזיה פדגוגית של בית הספר.
בין המייסדים היה חיים דב קנטור ששימש כמוהל ושוחט בנוסף לנחלה החקלאית שעיבד.
עקב ריחוקו של המקום ממרכזי היישוב ומעורקי תחבורה עיקריים וכן הסביבה ההררית, ההגנה קיימה במקום קורסים ואימונים. החורשה והמבנים בכפר שימשו את חברי ההגנה. האימונים התקיימו ב"מערות טלימון" וב"בקעת שפיה".
מתיישבי שפייה קיימו בדרך כלל קשרי עבודה וידידות טובים עם התושבים הערבים בסביבה, אולם עם פרוץ מאורעות 1936–1939 החל המצב הביטחוני להדרדר באזור, וביום ד תמוז תרצ"ח 3 ביולי 1938 נרצח נחום וייספיש מראשי היישוב בשעה שיצא לרכוש חלב מבעלי עדרים בכפר פרדיס הסמוך.
המצב הביטחוני המדרדר, העיכובים הממושכים בהתפתחות המושבה והתעצמותו של המוסד החינוכי במקום, הביאו לכך שבין השנים 1939–1945 נטשו רוב איכרי המושבה את בתיהם ועברו לנחלות חלופיות ב-זכרון יעקב, ושטח המושבה כולו הפך לחלק מכפר הנוער.
מאיר שפיה מוכר כיישוב מוסדי בשטח השיפוט של המועצה האזורית חוף הכרמל, במחוז חיפה.
הכפר מאוגד כחברה ממשלתית.
תולדות המוסד החינוכי שבמקום

בשנת 1904, ישראל בלקינד, ממייסדי ביל"ו, הקים בשפיה מוסד חינוכי. המוסד קלט יתומים מניצולי פרעות קישינב. היה זה כפר הנוער הראשון בארץ ישראל. השם שניתן לו היה: "קריית ספר". מייסדו הגדיר כך את המטרה החינוכית של הכפר: "לברוא דור חדש, דור עברי במלוא מובן המילה, דור אשר גוף בריא ורוח בריאה יתלכדו, דור אשר ידיו תדענה לאחוז בעט ובמחרשה, ופיו ידבר בלשוננו". לשם כך הועסקו הילדים, בצד הלימודים הרגילים, גם בחקלאות, בספורט ובטיולים. המזכיר של כפר הנוער היה ישראל שוחט, ממייסדי השומר. כאן נרקמה התוכנית הראשונה להקמת ארגון ההגנה היהודי הראשון.
בשנת 1917 הועברה הגימנסיה העברית הרצליה זמנית למאיר שפיה בשל גירוש היהודים מתל אביב ויפו במלחמת העולם הראשונה. לאחר המלחמה נשארו בירושלים ילדים יתומים רבים ובחצר בית היתומים דיסקין בירושלים, הוקם בעזרת ארגון "נשות הדסה" מוסד לבנות בשם "מעון עליזה". בשנת 1923 הועבר המעון לשפיה יחד עם המנהלת חוה (הוז) בורודובסקי אשר המשיכה בניהולו כבית יתומים, הפעם ליתומי מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1923 הוזמנה הדסה פרלמן-קלוורי-רוזנבליט לנהל, ביחד עם בעלה הד"ר משה קלוורי, את כפר הנוער ששימש באותה עת בית לבנות מירושלים ומצפת, בו התחנכו בעיקר יתומות בנות העלייה מתימן. שניהם היו חסידי רעיונות חינוכיים שנתפסו כמודרניים – פיתוח אישיות, משמעת מתוך רצון ולא בכפייה והרחבת אופקים. רעיונות אלה עוררו מחלוקות בינם לבין סגל המורים, שהתקשה לקבל את חידושיהם הפדגוגיים.
בשנת 1925 הוסב המקום לבית ילדים של ארגון "הדסה הצעירה". רופאת הילדים שהופקדה על הטיפול הרפואי הייתה הד"ר פני צ'לנוב-קריגר.
בשנת 1928 קיבל לידיו את ניהול הכפר ד"ר אברהם אפרת (פירסט), שהחזיק במשרה זו במשך תשע-עשרה שנים עד שנת 1947. אחריו כיהנו כמנהלי הכפר שמעון פולק במשך כשנתיים וישראל רפפורט במשך כשמונה שנים עד 1957. ב-1957 קיבל לידיו יוסף דשבסקי את ניהול הכפר, לאחר 27 שנים בהן היה מרכז המשק וההדרכה.
בשנת 1957 נוצרה שותפות בבעלות על המקום בין מדינת ישראל וארגון "הדסה", היישוב משמש ככפר נוער.
בשנת 1977 נקלטו בכפר הפליטים הווייטנאמים שממשלת ישראל החליטה לקלוט. בשנת 2003 למדו בכפר הנוער שפיה כ-300 תלמידים, ביניהם עולים חדשים.
בשנת 1986 צולם במקום סרטו של יצחק צפל ישורון, "מלכת הכיתה".
נכון לשנת הלימודים תשס"ח, לומדים בכפר כ-600 תלמידים, מחציתם תלמידים בתוכנית מופ"ת למצוינות. לאורך שנותיה של שפיה כמוסד חינוכי, זכתה פעמיים בפרס שר החינוך על הישגיה ומצוינותה. במקום יש משק לימודי המשמש את תלמידי בית הספר למחקר וכן שיחזור של כפר אתיופי[דרוש מקור].
בכפר מתקיים, מדי שנה, מחנה קיץ בינלאומי באנגלית הנקרא "BIG IDEA".
תיאור המקום באמנות

הסופר משה סמילנסקי מתאר כך את המקום:
שביל טבעי צר הוליך מזכרון יעקב למאיר שפיה ומשם לבת שלמה. שתי המושבות הקטנות נבנו בין רכסי ההרים של השומרון. חייהם הרוחניים היו תלויים ב"אם" - זכרון יעקב - אבל לימים בנה הנדיב בכל אחת מהן: בית ספר ובית כנסת.
הדרך מן ה"אם" אל ה"בנות" עברה בין הכרמים אשר משני עברי העמקים ובין חורשות יער-טבעיות שעל רכסי ההרים. בחורשות אלה ניתן היה למצוא גם חיות טרף וחזירי בר. מאחורי החורשות, בין ההרים, שכנו כפרים ערביים, שתושביהן פגעו מעת לעת ביהודים.
תיאור המקום באמנות > בנות שפיה

בעת חופשה בת 18 יום בשפיה בנובמבר 1927 סיים חיים נחמן ביאליק את יצירתו "אלוף בצלות ואלוף שום", וכתב שלוש אגדות על שלמה המלך ואת שירו "לבנות שפיה". להלן שני הבתים הראשונים של השיר:
לִבְנוֹת שְׁפֵיָה



אִם אֵין לִבּוֹתֵיכֶם עֲרֵלִים,

וְיֵשׁ בְּקָדְקָדְכֶם מְעַט דֵּעָה –

הִשְׁבַּעְתִּיכֶם, חֲלוּצִים עֲצֵלִים,

הַפְשִׁילוּ עַל שֶׁכֶם הַכֵּלִים

וְקַמְתֶּם וַעֲלִיתֶם לִשְׁפֵיָה.



בִּשְׁפֵיָה יֵשׁ חֹרְשַׁת בְּנֵי-אֹרֶן

וְסֻכָּה לְצֵל וּלְמַרְגֵּעָה.

וּמָה עוֹד בִּשְׁפֵיָה? חֲצִי גֹרֶן,

שְׁלִישׁ אִכָּר מְטַיֵּל בְּמִקְטֹרֶן,

וּמַעְיָן אַט זוֹחֵל בְּאַשְׁבֹּרֶן,

עֵץ יָבֵשׁ עַל רֹאשׁ הָר כְּתֹרֶן,

בַּחוּרִים כִּמְלֹא הַצִּפֹּרֶן,

אַךְ בָּנוֹת בִּשְׁפֵיָה – כְּמֵאָה.



ועוד בית אחד:



רַבּוֹת בְּנוֹת כְּרָךְ הַמְלֻמָּדוֹת

וּנְבוֹנוֹת מִכֻּלָּן בְּנוֹת שְׁפֵיָה.

בְּכָל-מַדָּע לָהֶן עֶשֶׂר יָדוֹת:

הֵן שׁוֹמְעוֹת שְׂפַת גַּנִּים וְשָׂדוֹת

וְשִׂיחַת הַקָּמָה הַמְּלֵאָה.
לאחר ביקורו בשפיה כתב ביאליק מכתב תודה למנהלי המוסד ושיבח את העבודה החינוכית "הקדושה והנעלה" שנעשית שם. בהתכתבות יותר מאוחרת בשנת 1932, עם המנהל ד"ר פירסט, פעל ביאליק לקליטתם של אחים יתומים (בן ובת) ממשפחת ליסי בכפר הילדים.
לקריאה נוספת

רן אהרנסון, לכו ונלכה - סיורים במושבות העלייה הראשונה, הוצאת יד יצחק בן-צבי - ירושלים, 2004.
אריה יצחקי, עמקי הצפון הכרמל ושומרון, (מתוך) מדריך ישראל - אנציקלופדיה שימושית לידיעת ארץ ישראל, בית ההוצאה כתר ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1980 - עמ' 148
יואב רגב, מאיר שפיה מושבה בכרמל, הוצאת אחיאסף, נתניה, 2004
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מקור:רן אהרנסון, עמ' 200
↑  4 מהן ניתן לראות בכפר הנוער היום - מקור: דוד הכהן
↑  דרך ואדי מילק הייתה עוד דרך לא מקובלת
↑  מקור: אריה יצחקי ואפרים ומנחם תלמי, כל ארץ ישראל - לקסיקון לעם, הוצאת דבר - 1971
↑  יואב רגב, מאיר שפיה מושבה בכרמל, אחיאסף, 2004, עמ' 105-107
↑  יואב רגב, מאיר שפיה מושבה בכרמל, אחיאסף, 2004, עמ '115-118
↑  מקור: "אריה יצחקי"
↑  נדב מן, בית היתומים שהפך לכפר נוער, באתר ynet, 3 באפריל 2009
↑  רות בונדי, פליקס - פנחס רוזן וזמנו, תל אביב: זמורה ביתן, 1990, עמ' 159.
↑  the rothild 71 since 1934 - משפחת קריגר
↑  כפר הנוער מאיר-שפיה, עיצוב: ליאור ציסמריו, מסיפורי הברוש - שישים שנה לכפר הנוער מאיר שפיה (1983-1923), תל-אביב: הוצאת מלוא בע"מ, מאי 1984, עמ' 28
↑  כפר הנוער מאיר-שפיה, עיצוב: ליאור ציסמריו, מסיפורי הברוש - שישים שנה לכפר הנוער מאיר שפיה (1983-1923), תל-אביב: דפוס "חדקל" בע"מ, מאי 1984, עמ' 45
↑  כפר הנוער שפיה יציין 40 שנה לייסודו, למרחב, 13 בספטמבר 1964
↑  מקור:דוד הכהן
↑  שמואל אבנרי, ביאליק ו"אש הרחמים האנושיים", באתר הארץ, 27 ביולי 2005
| רכס הכרמל |
| --- | --- | --- |
| הרים, עמקים ונקודות ציון גאוגרפיות | בקעת אלון • הר אלון • הר אורן • הר חורשן • הר ערקן • הר שוקף • הר סומק • הר טללים • חניון האגם •  מצוק מגדים • עין ורדיה • עין עמיקם • עמק מהר"ל •  סטלה מאריס • רום כרמל • חוטם הכרמל |  |
| נחלים | נחל אבן  • נחל אורן • נחל אזוב  • נחל אחוזה  • נחל אלרואי • נחל בוסתן • נחל גחר • נחל גיבורים • נחל גלים • נחל דורים • נחל הוד • נחל ורדיה • נחל חוסיפה • נחל חיק • נחל חרובים • נחל יגור • נחל כלח • נחל לוטם • נחל מגדים • נחל מהר"ל • נחל מערות • נחל נדר • נחל מעפילים • נחל נץ • נחל נשר • נחל סבך • נחל סעדיה • נחל ספונים • נחל עובדיה • נחל עמיק • נחל עמירם • נחל קטיע • נחל רקית • נחל רקפת • נחל שיח • נחל תן |  |
| אתרים ארכאולוגים | חורבת דובה • חורבת כרך • חורבת סומקה • חורבת קסטרא • חורבת רקית • מבצר ראש מיה • מחצבות קדומים • מערת אורן • מערות אורנית • מערת גמל • מערת הגדי • מערת הנחל • מערת תנור • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת ספונים • מערת רקפת • נווה דוד |  |
| נקודות ציון | בית אוליפנט • גבעת ההגנה • חוות משמר הכרמל • חורשת הארבעים • בית סוהר דמון • מלון יערות הכרמל • מקאם הנביא אבו אברהים • מצפה עופר • משמר הכרמל • קרן הכרמל • פארק הכרמל • פארק נשר • בית הקברות הצבאי בעספיא |  |
| יישובים | חיפה • נשר • טירת כרמל • דלית אל-כרמל • עספיא • יגור • בית אורן • גבעת וולפסון • ניר עציון • עין הוד • ימין אורד • עין חוד • כרם מהר"ל • עופר • מאיר שפיה • פוריידיס • זכרון יעקב • מעיין צבי |  |
| שונות | גאולוגיה של הכרמל • השרפה בכרמל בשנת 1989 • השרפה בכרמל בשנת 2010 • כביש 672 • כביש 705 • כביש 721 • כביש 7212 • דרך נוף כרמל • מטמון עספיא • חזירי הבר בחיפה • מלון יערות הכרמל • ההר הירוק תמיד  • גל השריפות בישראל בשנת 2016  • יקבי כרמל |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565185505171  LCCN: n89106637  VIAF: 150215946   WorldCat (עם VIAF): 150215946
מאיר להב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 ביוני 1936 (בן 88) סופיה, ממלכת בולגריה 
 ענף מדעי:  כימיה 
 מקום לימודים:  מכון ויצמן למדע (1967)  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  גרהרד שמידט 
 מוסדות:  מכון ויצמן למדע 
 תלמידי דוקטורט:  ליה אדדי 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2016)  מדליית הכיראליות (2006)  פרס א.מ.ת. (2018)  מדליית יובל המאה (1984)  פרס גרגורי אמינוף (2002)  מדליית פרלוג (1987)  פרס וולף לכימיה (2021) 
 
מאיר להב (נולד ב-27 ביוני 1936) הוא פרופסור לכימיה בפקולטה לכימיה מכון ויצמן למדע. חתן פרס ישראל לחקר הכימיה והפיזיקה לשנת 2016 וחתן פרס וולף לכימיה לשנת 2021.
החל משנת 2022 חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה

להב נולד ב-1936 בסופיה בירת בולגריה, ובשנת 1948 עלה לישראל. הוא למד כימיה באוניברסיטה העברית בירושלים וב-1962 סיים לימודי תואר שני בכימיה פולימרית. לאחר מכן החל בלימודי תואר שלישי במכון ויצמן למדע, אותם סיים ב-1967 בהנחיית גרהרד שמידט. את הפוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת הרווארד במחקר משותף עם פול בארטלט, וב-1971 חזר לישראל.
תחום מחקרו של להב התמקד ביצירה של מערכות אופטיות באמצעות קריסטלוגרפיה.
להב הוא פרופסור מן המניין במכון ויצמן מאז 1982 והוא ראש הקתדרה לכימיה.
להב היה נשוי למורה יונה להב ואב לשלושה. בתו, מיכל, היא מדענית סגל בכירה במחלקה לכימיה של חומרים במכון ויצמן, וחתנו הוא פרופ' פרננדו פטולסקי מאוניברסיטת תל אביב.
פרסים והוקרה

ב-1975 הוענק לו פרס ברגמן לכימיה וב-1985 זכה בפרס קולטהוף. בשנת 2018 זכה בפרס א.מ.ת בכימיה.
מחקריו המשותפים של להב עם לסלי ליזרוביץ מצאו בין היתר הוכחה לקשר שבין כיראליות מולקולרית ומאקרוסקופית. במשותף הם זכו ב-2009 במדליית החברה הישראלית לכימיה, ב-2016 בפרס ישראל לחקר הכימיה והפיזיקה וב-2021 בפרס וולף לכימיה.
הערות שוליים

↑  הודעה על בחירת חברים חדשים לאקדמיה
↑  אתר החברה הישראלית לכימיה
↑  איזי נבו, גבישים, RNA ומוזיקה פופולרית: פרסי וולף 2021, במדור "חדשות מדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 9 בפברואר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012508947605171  ISNI: 0000 0004 0311 4468  NSK: 000194385  ORCID: 0000-0003-4618-9390  VIAF: 97983882   WorldCat (עם VIAF): 97983882
ליגנומוויטאה קי

| --- | --- |

בית בליגנומוויטאה קי, 1977
 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  מפרץ פלורידה 
 קואורדינטות:  24°54′09″N 80°41′56″W﻿ / ﻿24.9026335°N 80.6989532°W﻿ / 24.9026335; -80.6989532
 ארכיפלג:  איי הקיז
 סוג:  קי
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אזור זמן:  UTC-5
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ליגנומוויטאה קי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה ליגנומוויטאה קי(למפת פלורידה רגילה) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי ליגנומוויטאה קי(למפת פלורידה מוגדלת) טאלאהאסי ג'קסונוויל מיאמי טמפה אורלנדו פורט לודרדייל פורט סנט לוסי קייפ קורל גיינסוויל קי וסט ג'ורג'יה אלבמה מפרץ מקסיקו האוקיינוס האטלנטי ליגנומוויטאה קי
 
ליגנומוויטאה קי (באנגלית: Lignumvitae Key) הוא אי מסוג קי באיי הקיז העליונים של שרשרת איי הפלורידה קיז במדינת פלורידה שבארצות הברית.
האי ממוקם צפונית לקצה המזרחי של קי מטקומבה התחתון, במרחק של כ-1.5 ק"מ ממנו.
באי מצויה הנקודה הגבוהה ביותר מעל פני הים מבין כל איי הקיז - 5.8 מטרים מעל פני הים.
האי נקרא על שם עצי הליגנום ויטאה הגדלים בו.
היסטוריה

קי ליגנומוויטאה לא היה מעולם מיושב בצורה צפופה, והעובדה שהכביש המהיר מעל הים לא עוברת דרכו מנעה את פיתוחו והשאירה את האי מבודד. האי היה בבעלות פרטית מאז שנת 1848, ובשנת 1967 אף הוגשה בקשה לבניין כביש המקשר את האי לכביש המהיר, אולם בקשה זו נדחתה ואיפשרה את הפיכת האי, לימים, לשמורת טבע.
שרידים שהתגלו באי הכוללים שרידי מבני מטבח ותילי קבורה מעידים על התיישבות של אינדיאנים באי לפני גילויו על ידי הספרדים.
האזכור הראשון של האי מופיע במפה ספרדית משנת 1760 בה מכונה האי "קאיו דה לה לנאה" (Cayo de la Leña - "אי עץ האש"), בשל העצים הרבים שהיו על האי ששימשו את הספינות הספרדיות שעברו בסמוך לו כעצי בעירה.
חומה עשויה אבני אלמוג, שאורכה כקילומטר, מעידה על ניסיון יישוב של האי, אולם לא ברור אם החומה נבנתה על ידי מתיישבים ספרדיים או על ידי שודדי הים הקאריביים שהשתמשו באי כבסיס.
האזכור הראשון של יישוב באי מופיע ביומנו של ויליאם האקלי המתאר ביקור באי ב-25 בפברואר 1832, ופגישה עם תושב האי שהתפרנס מכריתת עצים. ניסיון לבנות באי באר מים לא צלח. כתבה של ד"ר ג'י בי הולדן במגזין החודשי הרפרז מציין שבאי מתגורר תושב אחד.
ב-2 במרץ 1971 נרכש האי על ידי מדינת פלורידה, והאי הפך לפארק הבוטני המדינתי ליגומוויטאה קי.
הערות שוליים

↑  מיקום הנקודה הגבוהה ביותר במחוז מונרו
| פלורידה קיז |
| --- | --- | --- |
| הפארק הלאומי ביסקיין | סולג'ר קי • ראגד קיז • בוקה צ'יטה קי • סנדס קי • אליוט קי • אדמס קי • אולד רודס קי • איילנדיה |  |
| הקיז העליונים | קי לארגו • פלנטיישן קי • וינדלי קי • קי מטקומבה העליון • אינדיאן קי • ליגנומוויטאה קי • קי מטקומבה התחתון • איילאמורדה |  |
| הקיז האמצעיים | קרייג קי • פייסטה קי • לונג קי • לייטון • קונק קי • דק קי • גראסי קי • קרול קי • לונג פוינט קי • פט דיר קי • קי וקה • מרתון (פלורידה) • חוף קי קולוני • בוט קי • נייטס קי • פיג'ן קי |  |
| הקיז התחתונים | ליטל דק קי • מיזורי קי • אוהיו קי • ביאה הונדה קי • ספאניש הארבור קי • וסט סמרלנד קי • נו ניים קי • ביג פיין קי • ליטל טורץ' קי • מידל טורץ' קי  • ביג טורץ' קי  • רמרוד קי  • סמרלנד קי • נוקמידאון קי •  שוגרלוף קי • פארק קי • שוגרלוף קי התחתון • סאדלבאנץ' קי • שארק קי • גייגר קי •  ביג קוקפיט קי • רוקלנד קי המזרחי • רוקלנד קי • בוקה צ'יקה קי • קי הייבן •  קי וסט • סיגסבי פארק • פלמינג קי • סנסט קי • ויטסריה |  |
| איים מרוחקים | מיו קיז • באלאסט קי • מרקיז קיז • טורטוגס היבשים |  |
| אזורים | מפרץ פלורידה •  הפארק הלאומי דריי טורטוגס • השמורה הימית הלאומית פלורידה קיז •  שמורת האיילים הלאומית קיז •  מפרץ ביסקיין •הפארק הלאומי ביסקיין • שמורת הטבע הלאומית קי וסט • שמורת הטבע הלאומית אגם קרוקודיל |  |
| נושאים אחרים | מחוז מונרו • רפובליקת קונק • הכביש המהיר מעל הים • הרכבת מעל הים • גשר קארד סאונד • גשר שבעת המילים • גשר בהיה הונדה • הוריקן וילמה • הוריקן יום העבודה של 1935 • איל הקיז • פאי קי ליים |  |
לירוי גראמן

ערך זה עוסק בבעל חברה ליצור כלי טיס. אם התכוונתם לחברה, ראו .
| --- | --- |

לירוי גראמן, 1942
 לידה:  4 בינואר 1895 האנינגטון, ניו-יורק
 פטירה:  4 באוקטובר 1982 (בגיל 87) מנהסט, ניו יורק
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קורנל  הקולג' להנדסה של אוניברסיטת קורנל  Huntington High School 
 מקצוע:  מהנדס אווירונאוטיקה, טייס ניסויי ותעשיין
 בת זוג:  רוז מאריון וורתר (1921 עד מותו)
 פרסים והוקרה:  פרס האקדמיה - ג'י. סי. הונסקר בהנדסת אווירונאוטיקה (1968)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (2003)  היכל התהילה הלאומי של התעופה (1972)  מדלית דניאל גוגנהיים 
 
לירוי ראנדל "רוי" גראמן (באנגלית: Leroy Randel "Roy" Grumman;‏ 4 בינואר 1895 - 4 באוקטובר 1982) היה מהנדס אווירונאוטיקה, טייס ניסוי ותעשיין אמריקאי. בשנת 1929 ייסד את חברת גראמן איירקראפט אינג'ינירינג קורפוריישן, לעתיד חלק מתוך חברת האם נורת'רופ גראמן.
ילדותו וצעירותו

לירוי גראמן נולד בהאנינגטון שבניו יורק. משפחתו, שהיו לה שורשים בקונטיקט ניהלה מבשלת שיכר מזה שנים רבות. כשהיה ילד, אביו ג'ורג' טייסון גראמן ניהל חנות הובלה ולעתיד עבד בשביל משרדי הדואר. כבר בגיל צעיר, הפגין "מייק האדום" (כינוי שהודבק לו בשל צבע שיערו) עניין בתעופה ומטוסים. באותה עת למד בבית הספר התיכוני בהאנינגטון.
בשנת 1916 החל גראמן ללמוד לתואר BSc בהנדסת מכונות באוניברסיטת קורנל. את עבודתו הראשונה העביר במחלקת ההנדסה של חברת ניו יורק טלפון (באנגלית: New York Telephone Company). לאחר שארצות הברית הצטרפה למלחמת העולם הראשונה, גראמן התגייס לצי הצבאי האמריקני ביוני 1917 בתור מכונאי מדרגה שנייה, והוא נשלח ללמוד קורס התמחות במנועי "סאבצ'ייסר" באוניברסיטת קולומביה.
קריירת תעופה

אף על פי שהיה כשיר לטיסה, גראמן לא עמד בדרישות הרפואיות שנדרשו ממנו כטייס, מאחר שאובחן באופן שגוי כבעל רגליים שטוחות. אך לאחר שהגיש ערעור למחלקת החקירות לטייסים מתלמדים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) נתגלתה הטעות והוא הוכנס באופן ישיר למסלול אימוני הטיס הראשוניים במיאמי. הוא סיים את האימונים בהצלחה בפנסקולה, פלורידה בספטמבר 1918.
לאחר שירות חובה של מחזור אחד, הצי האמריקני שלח את גראמן בחזרה ל-MIT על מנת שילמד את התחום בו עסק כמקצועו העיקרי שנים לאחר מכן: הנדסת אווירונאוטיקה. תחום זה היה חדש וראשוני ביותר באותה התקופה. לאחר השלמת הקורס גראמן קודם בדרגתו לדרגת לוטננט והחל לעבוד כטייס ניסויי בספינות תעופה בנמל פילדלפיה.
בשנת 1919, הצי הצבאי האמריקני הציב את גראמן לעבודה בחברת לואנינג להנדסת אווירונאוטיקה בעיר ניו יורק בתור הנדסאי מבצעים, שם תפקידו העיקרי היה לפקח על ייצור 52 מטוסי לואנינג M-8 חד-כנפי (באנגלית: Loening M-8 monoplane). בנוסף על הפיקוח חלק מתפקידו היה גם להטיס את המטוסים החדשים לטיסות ניסיון. מנהל המפעל גרובר לאונינג היה כה נפעם מעבודתו היעילה והמסורה של גראמן, עד שהציע לו קידום לתפקיד בכיר הרבה יותר. וכך, באוקטובר 1920 גראמן עזב את עבודתו והפך לטייס ניסויי על מגוון ספינות טיסה בסוג לואנינג, ובאותה התקופה החל גם לתכנן ולעצב מודלים ופיתוחים בתחום זה.
גראמן טיפס אט-אט בסולם הדרגות של חברת לואנינג עד הפיכתו למנהל המפעל ולמנהל הראשי לעיצובים ולתכנונים. הוא כיהן בתפקיד זה עד למכירת המפעל ב-1929 לחברת קיסטון איירקראפט לאחר השפל הגדול. קיסטון סגרו את מפעליהם במנהטן ועברו לבריסטול, פנסילבניה. גראמן, שלא חפץ לעזוב את לונג איילנד, הצטרף לעוד כמה עובדי לואנינג נוספים (ביניהם מנהל המפעל ליאון "ג'ייק" סווירבול ועוזר המנהל הראשי ויליאם ט. שוונדלר) שהחליטו כי הם מעדיפים לפרוש מהמפעל על מנת להקים מפעל חדש משלהם.
חברת גראמן להנדסת אווירונאוטיקה

לגיוס הכספים לפתיחת המפעל החדש, גראמן מישכן את ביתו עבור 16,950$ ואימו של סווירבול לוותה 6,000$ מעובדיה. מהר מאוד הצטרפו לצוות המקימים אדם בשם אד פור, מנהל העסקים של חברת לואנינג וא. קלינטון טוול שהגיע מוול סטריט. חמשת האנשים האלה יהוו את המעגל הארגוני המרכזי של החברה בחמשים השנים שיעקבו. לחברה קראו על שם בעל המניות הרבות ביותר ונשיאה הראשון, הלא הוא לירוי גראמן.
החברה רכשה ב-2 בינואר 1930 מוסך של אולם תצוגה נטוש בבאלדוויין, ובאמצעות חלקים מיותרים ממפעל לואנינג הישן החלו לבנות ולהתמחות בבניית מצופים וחלקים אחרים מאלומיניום. בחברה היו כעת רק שמונה עשר אנשים, ובפרויקט הראשון הזה, עוד היה אפשר לראות את גראמן וסווירבול, המנהל הראשי וסגנו, על ברכיהם וידיהם ממיינים ומסווגים אומים וברגים. ובעוד שסווירבול החברותי זכה לשם חיבה מצד העובדים, "ג'ייק", גראמן היה ידוע בפי כולם אך ורק כ"מר גראמן". העובדים רכשו לו וליכולותיו המרשימות בתכנון כבוד רב, ורק חבריו הקרובים ביותר ומשפחתו קראו לו "רוי".
גראמן רשם על שמו את "פטנט ציוד הנחיתה הנסוג למטוסים" ב-1932, אותו ביסס על עיצובים שעשה בעת שעבד עוד בלואנינג. תקרית זו ביססה את קשרי החברה החדשה עם הצי האמריקני. וכך הוציאה החברה לאור את המודל הצבאי הראשון שלה, מטוס קרב דו מושבי F-11. גראמן היה ידוע בתור מהנדס שביכולתו לחזות מראש כל תקלות שעלולות להופיע בהמשך וביד אחת גם לנחש את פתרונן.
בנוסף על הקשר של החברה עם הצבא פותחו גם מודלים לשוק המסחרי, הראשון בשם "גוז" G-21, והשני "גאלאוק" G-22, גרסאות מאוזרחות של מטוס קרב גראמן F3F, שמבוסס על נושאת מטוסים.