stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גיורא דורי
קריירה

דורי גדל בקיבוץ רמת השופט. אחיו, זאב דורי, נפל באחת מפעולות צה"ל. נפילתו של אחיו, כדורסלן מצטיין, משכה את דורי לתחום הכדורסל.
דורי החל לשחק בשנות ה-60 בקבוצת הנוער של הפועל רמת השופט, בתוך כך שיחק במדי נבחרת ישראל לנוער. עוד בצעירותו נחשב לשחקן עם קליעה טובה מרחוק. בשנת 1965, כשהיה דורי בן 16, שיחק עם נבחרת הנוער במשחקים האירופאים שנערכו בסלמנקה. בהמשך הצטרף לקבוצה הבוגרת של הפועל רמת השופט ששיחקה בליגה א' (הליגה השנייה). בשנת 1968 שיחק דורי במדי נבחרת הנוער באליפות אירופה לנוער שנערכה בווינה. נבחרת הנוער סיימה במקום השביעי ודורי היה לקלעי המצטיין של ישראל ודורג במקום הרביעי בטבלת מלך הסלים הכללית של האליפות. כן נבחר דורי על ידי עיתון מקומי כאחד מחמשת השחקנים המצטיינים של האליפות ומועמדותו נשקלה לייצג את נבחרת הנוער של אירופה. בסיום הטורניר, המליץ מאמן נבחרת הנוער, רלף קליין, בין היתר על דורי לנבחרת הבוגרת.
בשנת 1969 השתתף דורי במדי נבחרת ישראל הבוגרת באליפות אירופה בכדורסל 1969. הנבחרת, בהדרכת המאמן שמעון שלח, סיימה את האליפות במקום ה-11 עם 6 הפסדים וניצחון אחד. דורי השתתף ב-2 משחקים וקלע בממוצע של 5 נקודות למשחק.
לקראת עונת 1970/1971 עבר דורי להפועל מגידו, תחת המאמן אברהם חמו ושיתף פעולה עם חנן קרן והלל גלבוע. בעונתו הראשון, סיימה הקבוצה במקום הרביעי עם 14 ניצחונות. דורי קלע בממוצע של 7.9 נקודות למשחק. בשנת 1970, עבר דורי פציעה קשה במסגרת אליפות צה"ל, שכתוצאה ממנה נאלץ לעבור ניתוח בברך.
בעונה הבאה, 1970/1972, סיימה הקבוצה במקום החמישי כאשר דורי קלע בממוצע של 16.5 נקודות למשחק. בשתי העונות לאחר מכן היו דורי וקרן כוכבי הקבוצה, ודורי קלע בממוצעים של 20.3 ו-22.6 נקודות למשחק.
בעונת 1974/1975 עבר דורי להפועל תל אביב, תחת המאמן חיים חזן והכוכבים בארי ליבוביץ' ומרק טורנשיין. דורי, שהפציעה שספג כמה שנים קודם החמירה, שיחק במהלך העונה בשבעה משחקים בלבד ובסיום העונה עזב את הקבוצה.
בעונה לאחר מכן, חזר דורי לקבוצת ילדותו הפועל כפר גלעדי ששיחקה בליגה השנייה, ושם שימש גם כמאמן נוער. ולמעשה לא חזר לשחק עוד בליגה הבכירה. לימים סיפר דורי שהפציעה עצרה את ההתקדמות בקריירה שלו וכפתה עליו לבסוף פרישה מוקדמת.
סך הכל שיחק דורי 5 עונות בליגה הראשונה, בהן רשם 87 משחקים וקלע 1,458 נקודות. בנבחרת ישראל שיחק 7 משחקים והשתתף באליפות אירופה 1969.
דורי היה ממייסדי הפועל גליל עליון בסוף שנות השבעים. בשנות השמונים היה דורי סדרן עבודה בקיבוץ כפר גלעדי.
בתו היא כדורסלנית העבר מירב דורי.
הערות שוליים

1 2  ישראל פז, בלי גבוהים השה מאוד להצליח, על המשמר, 18 באוגוסט 1968
↑  שמואל יעקובסון, דודי וקורן נכללים ברשימת המועמדים לנבחרת אירופה, מעריב, 12 באוגוסט 1968
↑  קליין ימליץ על שיתוף 7 שחקני נוער בסגל הלאומי, דבר, 13 באוגוסט 1968
↑  כרטיס שחקן, אליפות אירופה 1969, אתר פיב"א
1 2 3 4  גיורא דורי, כרטיס שחקן באתר מנהלת הליגה
1 2  יואב גורן, מצד אחד עדי ברקן, מצד שני אבא, באתר הארץ, 4 בינואר 2003
↑  גריפין, מעריב, 1 ביוני 1975
↑  לילה גימפלסון, דרך המשקפיים, עיתון חדשות הגליל, 30 במאי 2016
↑  שמעון וייס, "בגלל קטיושות לא נפסיק לגלגל בשר על שפודים", דבר, 31 ביולי 1981
↑  רענן וייס, "לא חשבתי אי פעם שכך אסיים את הקריירה", באתר ynet, 12 באפריל 2017
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - אליפות אירופה בכדורסל 1969 (מקום אחד עשר) |
| --- | --- | --- |
|  1 טייכנר •  2 אשד •  3 לישינסקי •  4 דורי •  5 בוכבינדר •  6 נוימרק •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏דקל‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 מרזל • 11 טורנשיין • 12 זייגר-זוהר • מאמן: שלח  |  1 טייכנר •  2 אשד •  3 לישינסקי •  4 דורי •  5 בוכבינדר •  6 נוימרק •  7 שטרקמן •  ‏8‏ ‏דקל‏‏  •‏ 9 קמינסקי • 10 מרזל • 11 טורנשיין • 12 זייגר-זוהר • מאמן: שלח  | ישראל |
ג'וליאנו דה פאולה

ג'וליאנו במדי דנייפר
ג'וליאנו ויקטור דה פאולה (בפורטוגזית: Giuliano Victor de Paula) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הקשר במועדון הכדורגל קורינתיאנס ובנבחרת ברזיל בכדורגל.
קריירה > פרנה

ג'וליאנו התחיל את הקריירה הספורטיבית שלו במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל פרנה בעיר הולדתו קוריטיבה שבמדינת פרנה. הוא חתם בקבוצה הבוגרת בפברואר 2007.
קריירה > אינטרנסיונל

ב-2009 הוא הוחתם במועדון הכדורגל אינטרנסיונל מהעיר פורטו אלגרה והתאקלם מהר מאוד בקבוצה וכבר בעונת הבכורה שלו בקבוצה הוזמן לנבחרת הצעירה של ברזיל וזכה עם הנבחרת בקופה אמריקה עד גיל 20 לשנת 2009.
גביע ליברטדורס 2010 היה אחד הטורנירים המוצלחים שלו והוא הוכתר למלך השערים של קבוצתו בטורניר ובנובמבר אותה שנה הוכתר לשחקן הטוב בגביע ליברטדורס.
קריירה > דנייפר

אף שקבוצות אירופיות רבות התעניינו בו הוא הוחתם לבסוף בינואר 2011 בקבוצת דנייפרו דנייפרופטרובסק האוקראינית תמורת סכום של 11 מיליון יורו ואף שהופיע בשורות הקבוצה 87 פעמים הבקיע 16 שערים בלבד. הישג השיא של דניפרו בתקופה ששיחק בשורותיה הייתה ההעפלה לגמר ליגת אירופה.
קריירה > גרמיו

בקיץ 2014 חזר לברזיל וחתם בשורות גרמיו, בשורותיה הוא הבקיע 11 שערים.
קריירה > זניט

ביולי 2016 הוחתם בשורות זניט סנקט פטרבורג הרוסית תמורת 7 מיליון יורו לחוזה בן 4 שנים. הוא התאקלם היטב בשורות הקבוצה והפך לבורג מרכזי בקבוצה ולאחד המבקיעים הגדולים בליגה הרוסית בעונת הבכורה שלו. הוא אף הוכתר לאחד ממלכי השערים בליגה האירופית, משהבקיע 8 שערים באותה עונה. במדי זניט הוא בסך הכל הופיע ב-42 משחקים בכל המסגרות והבקיע 17 שערים כשהוא הופך למלך השערים של זניט בעונת הבכורה שלו.
קריירה > פנרבחצ'ה

ב-12 באוגוסט 2017 חתם בשורות פנרבחצ'ה הטורקית. ב-7 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 1-0 לבנפיקה ליסבון במוקדמות ליגת האלופות. ב-20 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בליגה הטורקית בתיקו 2-2 נגד טרבזונספור. ב-17 בספטמבר הבקיע את שערו הראשון בקבוצה בניצחון 1–4 על אלניהספור.
קריירה > א-נסר

ב-16 באוגוסט 2018 חתם בא-נסר הסעודית.
קריירה > איסטנבול בשאקשהיר

באוקטובר 2020 חתם באיסטנבול בשאקשהיר מהליגה הטורקית.
קריירה > קורינתיאנס

בקיץ 2021 חזר למולדתו ברזיל וחתם בקורינתיאנס.
סטטיסטיקה

נכון ל-7 במרץ 2018:
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע לאומי> הופעות | גביע לאומי> שערים | ביניבשתי> הופעות | ביניבשתי> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| פרנה | 2007 | Série A | 10 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 10 | 1 |
| פרנה | 2008 | Série B | 7 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 7 | 5 |
| פרנה | סך הכל | סך הכל | 17 | 6 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 17 | 6 |
| אינטרנסיונל | 2009 | Série A | 27 | 5 | 2 | 0 | 1 | 0 | 10 | 1 | 40 | 6 |
| אינטרנסיונל | 2010 | Série A | 29 | 6 | 0 | 0 | 13 | 6 | 13 | 3 | 55 | 15 |
| אינטרנסיונל | סך הכל | סך הכל | 56 | 11 | 2 | 0 | 14 | 6 | 23 | 4 | 95 | 21 |
| דנייפרו דנייפרופטרובסק | 2010/2011 | ליגת העל האוקראינית | 11 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 11 | 0 |
| דנייפרו דנייפרופטרובסק | 2011/2012 | ליגת העל האוקראינית | 24 | 1 | 1 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 27 | 1 |
| דנייפרו דנייפרופטרובסק | 2012/2013 | ליגת העל האוקראינית | 28 | 9 | 3 | 1 | 10 | 1 | 0 | 0 | 41 | 11 |
| דנייפרו דנייפרופטרובסק | 2013/2014 | ליגת העל האוקראינית | 24 | 6 | 0 | 0 | 5 | 1 | 0 | 0 | 29 | 7 |
| דנייפרו דנייפרופטרובסק | סך הכל | סך הכל | 87 | 16 | 4 | 1 | 17 | 2 | 0 | 0 | 108 | 19 |
| גרמיו | 2014 | Série A | 17 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 18 | 1 |
| גרמיו | 2015 | Série A | 35 | 6 | 9 | 0 | 0 | 0 | 14 | 5 | 58 | 11 |
| גרמיו | 2016 | Série A | 15 | 4 | 0 | 0 | 8 | 0 | 9 | 3 | 32 | 7 |
| גרמיו | סך הכל | סך הכל | 67 | 11 | 10 | 0 | 8 | 0 | 23 | 8 | 108 | 19 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2016/2017 | ליגת העל הרוסית | 28 | 8 | 2 | 1 | 8 | 8 | 0 | 0 | 38 | 17 |
| זניט סנקט פטרבורג | 2017/2018 | ליגת העל הרוסית | 2 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 0 | 0 | 4 | 0 |
| זניט סנקט פטרבורג | סך הכל | סך הכל | 30 | 8 | 2 | 1 | 10 | 8 | 0 | 0 | 42 | 17 |
| פנרבחצ'ה | 2017/2018 | ליגת העל הטורקית | 21 | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| פנרבחצ'ה | סך הכל | סך הכל | 21 | 8 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
| סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | סך הכל בקריירה | 278 | 60 | 18 | 2 | 47 | 16 | 46 | 12 | 368 | 82 |
הערות שוליים

↑  אלברט מוסטובוי, זול יותר, יעיל יותר: ג'וליאנו מככב בזניט, באתר ynet, 11 במרץ 2017
↑  מיכאל יוכין‏, יותר טוב מהולק: העונה המופלאה של ז'וליאנו בזניט החזירה אותו לנבחרת ברזיל, באתר וואלה, 24 בנובמבר 2016
| מלך השערים של גביע אופ"א והליגה האירופית |
| --- | --- | --- |
| גביע אופ"א | 1972: ברונדל • 1973: היינקס ויורינג • 1974: שונמאקר • 1975: היינקס • 1976: חילס • 1977: באוולס • 1978: דייקרס ופונטה • 1979: סימונסן • 1980: הנס וניקל • 1981: וארק • 1982: נילסון • 1983: פיליפוביץ' • 1984: נילאשי • 1985: באהטיץ' ובאניסטר • 1986: אלופס 1987: קסקאוול, האוטמן, קיפט ורנטאנן • 1988: ברייל וסרוואקוס • 1989: גוטשואו • 1990: גץ ורידלה • 1991: פלר • 1992: סאונדרס • 1993: באטיקל • 1994: ברגקאמפ ושמיט • 1995: קירסטן • 1996: קלינסמן • 1997: גאנץ • 1998: גיבארש • 1999: קייזה, קובצ'ביץ' וקולאוויק   2000: קובצ'ביץ' • 2001: ברבאטוב ובולו • 2002: ואן הוידונק • 2003: דרליי ולארסון • 2004: אנדרסון • 2005: שירר • 2006: דלגאדו • 2007: פנדיאני 2008: פוגרבניאק וטוני • 2009: ואגנר לאב |  |
| הליגה האירופית | 2010: קרדוסו ופיסארו • 2011: פלקאו • 2012: פלקאו • 2013: קוז'אק • 2014: סוריאנו • 2015: אלן ולוקאקו • 2016: אדוריס • 2017: דז'קו וג'וליאנו • 2018: אדוריס ואימובילה • 2019: ז'ירו • 2020: פרננדש • 2021: מיוראל, מורנו, פיזי ויאזיג'י • 2022: טברנייר • 2023: רשפורד ובוניפייס • 2024: אובאמיינג |  |
ג'וליאנו במדי זניט, יולי 2017
גאטנו אנטוניאצי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוגוסט 1825 קרמונה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  1 באוגוסט 1897 (בגיל 71) מילאנו, ממלכת איטליה 
 מדינה:  ממלכת איטליה 
 עיסוק:  בונה כלי קשת
 
גאטנו אנטוניאצי (באיטלקית: Gaetano Antoniazzi‏; 7 באוגוסט 1825 – 1 באוגוסט 1897) היה בונה כלי קשת איטלקי.
ביוגרפיה

אנטוניאצי נולד בקרמונה, שם למד את אומנותו בסדנה של משפחת צ'רוטי. בשנת 1870 ייסד במילאנו סדנה משלו במסורת קרמונה של מוריו, אנריקו וג'ובאני באטיסטה צ'רוטי.
כלים בחתימת גאטנו אנטוניאצי קיימים רק מן השנים שבין 1870 עד 1890. יחד עם בניו, רומיאו וריקארדו, הכשיר אנטוניאצי את ליאנדרו ביזיאק. סביבת העבודה שיצרו ביזיאק ומשפחת אנטוניאצי היא ששלטה בבניית הכינורות האיטלקית מראשית עד אמצע המאה ה-20.
כתוצאה ממודל העסקים הזה, שנחל הצלחה רבה, הייתה מילאנו לקרקע פורייה לצמיחת בוני כינורות מוכשרים. במערכת זו, קיבלו הרבה בוני כינורות חשובים באיטליה של המאה ה-20 את ראשית הכשרתם, בהם גאטנו זגאראבוטו, ג'וזפה אורנאטי, פרדיננדו גארימברטי, איג'ינו סדרצ'י, רוקי ססטו, צ'יפריאנו בריאני, ג'וזפה פדרצ'יני, קאמילו מנדלי, פריצ'ו ואראניולו, קאמילו קולומבו, וינצ'נצו קאוואני, פייטרו פאראוויצ'יני, אלברט מוליה, אנדריאה ביזיאק, פייטרו בורגי, מירקו טאראסקוני, ליאנדרו הבן וג'אקומו ביזיאק, איג'יניו סייגה וקארלו פראריו.
גאטנו אנטוניאצי נפטר במילאנו.
מקור

אריק בלוט, "אנטוניאצי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
לקריאה נוספת

La Liuteria Italiana / Italian Violin Making in the 1800s and 1900s - Umberto Azzolina
I Maestri Del Novicento - Carlo Vettori
La Liuteria Lombarda del '900 - Roberto Codazzi, Cinzia Manfredini  2002
Dictionary of 20th Century Italian Violin Makers - Marlin Brinser 1978
Vannes, Rene (1985) [1951]. Dictionnaire Universel del Luthiers (vol.3). Bruxelles: Les Amis de la musique. OCLC 53749830.
William, Henley (1969). Universal Dictionary of Violin & Bow Makers. Brighton; England: Amati. ISBN 0901424005.
Walter Hamma, Meister Italienischer Geigenbaukunst, Wilhelmshaven 1993, ISBN 3-7959-0537-0
ג'ק גילפורד

| --- | --- |

ג'ק גילפורד, 1986
 לידה:  25 ביולי 1907 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  4 ביוני 1990 (בגיל 82) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט היברון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1937 
 בן או בת זוג:  מדליין לי גילפורד (16 באפריל 1949–1990) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייקוב אהרון גלמן (במקור Jacob Aaron Gellman, באנגלית: Jack Gilford;‏ 25 ביולי 1908 – 4 ביוני 1990) היה שחקן יהודי-אמריקאי מועמד לשני  פרסי אמי, שני  פרסי טוני, פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ופרס גלובוס הזהב לשנת 1973 על הופעתו בסרט "להציל את הנמר".
ביוגרפיה

גילפורד נולד במזרח מנהטן וגדל בשכונת ברוקלין. בן למהגרים יהודים רומנים; סופיה, בעלת מסעדה ואהרון גלמן.
לגילפורד היו שני אחים; מבוגר יותר - מארי וצעיר - נת'ניאל. גילפורד נהג להופיע כקומיקאי ומנחה בערבי חובבים והתגלה על ידי הקומיקאי היהודי מילטון ברל (אנ') כאשר עבד בבית מרקחת. החיקויים והבעות הפנים המוזרות עליהם עבד עזרו לו להתבלט ויצרו סביבו עניין.
קריירת משחק

גילפורד החל את דרכו כשחקן בשנות ה-40, בתיאטרון, בקולנוע ובטלוויזיה. התפרסם לראשונה בברודוויי במחזמר "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום בו שיחק את הייסטרווי, עבד הסנטור הרומאי סנקס, עליו היה מועמד לפרס הטוני. בקולנוע התפרסם לראשונה באותו תפקיד בגרסה הקולנועית המצליחה של המחזה, אותה ביים ריצ'רד לסטר. גילפורד היה מועמד לפרס הטוני בפעם השנייה על הופעתו במחזה "קברט"
שיחק לאחר מכן בפרודיית המלחמה הקולנועית שהתבססה על הרומן "מלכוד 22" בתפקיד החובש הצבאי ד"ר דניקה. גילפורד גילם בשנת 1973 את פיל גרין, שותפו העסקי של איש העסקים הארי סטונר (ג'ק למון) בדרמה של ג'ון ג. אבילדסן "להציל את הנמר". על הופעתו זו הי מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר ולפרס גלובוס הזהב. ב-1985 הופיע בקומדיה של רון הווארד, "קוקון", בתור ברני לפקוביץ' הקשיש הפסימי שמסרב לשחות בבריכת השחייה הקסומה וחזר על התפקיד גם בסרט ההמשך "קוקון 2: החזרה". לקראת סוף הקריירה שלו היה גילפורד מועמד לפרסי אמי על הופעות אורח שעשה בקומדיית המצבים הטלוויזיונית "בנות הזהב" ובסדרת הדרמה "שלושים ומשהו".
חיים פרטיים

גילפורד היה נשוי במשך כ-39 שנים לשחקנית ולפעילה החברתית מדליין לי אותה הכיר כשהנחה מפגשים הפוליטיים להם הייתה שותפה.
הזוג גידל ביחד שלושה ילדים, שניים משותפים ובת אחת מנישואיה הקודמים של לי.
גילפורד נפטר בביתו שבגריניץ' וילג' בשנת 1990 כשהוא בן 81 מסרטן הקיבה.
הוא קבור בבית הקברות היהודי "מאונט הברון" שברובע קווינס, ניו יורק לצד אשתו היהודייה פולנייה שנפטרה ב-2008.
פילמוגרפיה נבחרת

החולם בהקיץ (1966)
דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום (1966)
מי משגיח על ההון? (1967)
מלכוד 22 (1970)
יהיו ענקים (1971)
להציל את הנמר (1973)
נוכלים בחוג הנוצץ (1976)
משה והרשל'ה (1980)
איש המערות (1981)
אנה לכוח האין סופי (1983)
קוקון (1985)
כוסית לארתור (1988)
קוקון 2:החזרה (1988)
הערות שוליים

↑  בישראל הופץ הסרט בשם "הרומאים באים"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280239505171  PLWABN: 9810639906405606  BIBSYS: 98013412  BNE: XX1621573  BnF: cb14023684c (data)  GND: 142160946  ISNI: 0000 0001 1856 2245  LCCN: n89643472  NKC: xx0179876  NLK: KAC2020M7864  NTA: 230367992  RERO: 02-A003296338  SUDOC: 234787236  VIAF: 49421780   WorldCat (עם VIAF): 49421780
גבי לסט

| --- | --- |

גבי לסט (מימין). לשמאלו עוזי משולם. 1994, גדעון מרקוביץ, אוסף דן הדני, הספרייה הלאומית
 לידה:  9 בספטמבר 1946 (בן 78) גרמניה
 תאריך עלייה:  1948
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:   ניצב
 תפקידים בשירות
 סגן מפקד משמר הגבול  מפקד מחוז תל אביב  סגן המפכ"ל
 פעולות ומבצעים
   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה
 עיטורים
  עיטור המופת
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל איגוד חברות הביטוח, יו"ר קבוצת דלק
 
גבריאל (גבי) לסט (נולד ב-9 בספטמבר 1946) הוא ניצב בדימוס במשטרת ישראל.
ביוגרפיה

לסט, נולד בהיידלברג, גרמניה בן להורים ניצולי השואה. ב-1948 עלה עם משפחתו לישראל והתגורר ברמלה. התגייס לחטיבת הצנחנים בה שירת כלוחם וכקצין. לאחר מלחמת ששת הימים עבר לשרת במשמר הגבול.
במלחמת ההתשה נפצע כשחילץ את פקודיו בתקרית ירי של מחבלים בעמק בית שאן בספטמבר 1969 וזכה לעיטור המופת. ב-1970 סיים קורס מפקדי פלוגות.
הוא שימש מפקד מג"ב צפון, סגן מפקד משמר הגבול, וראש אגף מבצעים במטה הארצי. בשנים 1993–1997 שירת כמפקד מחוז תל אביב. לאחר מכן שימש סגן מפכ"ל המשטרה (תחת אסף חפץ).
ביוגרפיה > קריירה עסקית

בשנת 1998 יצא לגמלאות ופנה למגזר העסקי, ומאותה שנה ועד 2001 היה מנכ"ל "איגוד חברות הביטוח בישראל". בשנת 1999 מונה כנציג ממשלת ישראל בדירקטוריון חברת "בזק" ושימש בתפקיד עד שנת 2003. בשנת 2001 הצטרף לקבוצת דלק כמנכ"ל הקבוצה. באותה שנה מונה ליו"ר "איגוד חברות הדלק". בספטמבר 2003 מונה לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון של קבוצת דלק וחדל לכהן כמנכ"ל. לסט מונה באותה עת גם ליושב ראש "קרן דלק למדע, חינוך ותרבות", המנהלת את  פעילות התרומה לחברה ולקהילה של הקבוצה.
בשנת 2010 רכש כ–5% ממניותיה של חברת ביטוח בולגרית שהוקמה באותה עת, על ידי מפקד בכיר לשעבר במשטרת בולגריה.
חיים אישיים

לסט נשוי ואב לשלושה. הוא בוגר תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בהצטיינות במדעי החברה ובמתמטיקה מאוניברסיטת חיפה. במהלך שנות שירותו במשטרת ישראל, בוגר קורס A.M.P ליד בית ספר לעסקים באוניברסיטת הרווארד וקורס פיקוד ומטה,
חבר הנהלה בתיאטרון ע"ש אורנה פורת ויו"ר הוועד המנהל של תיאטרון יידישפיל. ויושב בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית נתניה.
הערות שוליים

↑  יוסי לוי, סבב מינויים צפוי במשטרה, מעריב, 19 ביולי 1988
↑  גבי לסט הועלה לדרגת ניצב, מעריב, 10 בדצמבר 1990
↑  עמירם כהן, גבי לסט פרש מאיגוד לשכות הביטוח; יתמנה למנכ"ל קבוצת דלק, באתר הארץ, 30 במאי 2001
דוד חיון, ‏תשובה הציע לגבי לסט תפקיד בכיר בקבוצת דלק, באתר גלובס, 23 באפריל 2000
↑  יצחק דנון, ‏בכירי בזק הגישו לביהמ"ש בקשה למחוק על הסף את התביעה בשל עיסקת פלאפון-שמרוק, באתר גלובס, 1 ביוני 2003
↑  ניצב בדימוס גבי לסט יתמנה למנכ"ל קבוצת דלק, באתר גלובס, 29 במאי 2001
↑  בן-ציון ציטרין, כנס סוכני הנסיעות ייערך בישראל, באתר הארץ, 30 בספטמבר 2001
↑  אלי דניאל, גבי לסט מונה ליו"ר דלק, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2003
↑   ערן אזרן, הקים בית כנסת כדי "לפאר את שמו"? קרן התרומות - והתביעה נגד יצחק תשובה, באתר TheMarker‏, 29 בספטמבר 2020
↑   שוקי שדה, יו"ר דלק, המניות בבולגריה וקצין המשטרה החשוד בהנהגת קבוצת מאפיה, באתר TheMarker‏, 6 ביולי 2015
↑   והצגה טובה ביידישפיל, כבר ראיתם?, באתר TheMarker‏, 15 בנובמבר 2017
↑   טלי חרותי-סובר, מה קורה במכללת נתניה? שכר מופרז, השתלמות עם בת הזוג וספקים בלי מכרז, באתר TheMarker‏, 19 במאי 2020
גאטנו ופייטרו זגאראבוטו

אב ובן, 1926
גאטנו זגאראבוטו (באיטלקית: Gaetano Sgarabotto; נולד ב-1878 בויצ'נצה, נפטר ב-1959) ובנו פייטרו זגאראבוטו (Pietro Sgarabotto; נולד ב-1903 במילאנו, נפטר ב-1990) עבדו כל חייהם באיטליה כבוני כינורות מן המעלה הראשונה.
ביוגרפיה

גאטנו החל את עבודתו בוויצ'נצה ובשנת 1901 עבר למילאנו לעבוד שם אצל ליאנדרו ביזיאק. ממילאנו עבר ב-1926 לפארמה ושם נשאר כמעט ללא הפסקות עד מותו בשנת 1959.
בנו, פייטרו, המשיך במשלח ידו של אביו והיה לבונה כינורות אמן בזכות עצמו. בחוגים של יודעי דבר מדברים בהוקרה ובהתפעלות על השושלת הקצרה אך רבת היוקרה של בוני הכינורות זגאראבוטי, שני אמנים בתחומם, שלצד יצירת כלי נגינה מעולים הקדישו חלק גדול מזמנם להנחלת הידע והניסיון שצברו לבוני כינורות צעירים. פייטרו פרש בשנת 1971, אך המשיך להפיק יצירות אמן עד 1979.
פעילותם של בוני הכינורות ממשפחת זגאראבוטו הטביעה חותמה באסכולת בניית הכינורות של פארמה, קרמונה ועוד. יש מקום להזכיר את השפעתם של השניים על המורשת התרבותית בעולם המוזיקלי של כלי הקשת ואת הכבוד וההוקרה שרחשו כל תלמידיהם והנגנים שהכירו אותם לרבי האמנים. עיקר העניין לעתיד מתמקד במפעל חייהם המשותף, באוסף הכינורות מלאכת מחשבת שיצאו מתחת ידיהם ונשארו לדורות הבאים, לנגן בהם ולהתפעל מצליליהם.
את יצירותיהם של בני זגאראבוטו אפשר לזהות בנקל בבחירת החומרים הקפדנית, במיומנות הבאה לביטוי בעבודת-יד מופתית בכל שלב ביצירת כל אחד מן הכלים, שניכרים בה דיוק שאינו יודע פשרות ותשומת לב אוהבת לכל פרט.
לקריאה נוספת

Philip J. Kass (1983). "Bisiach Family" (PDF). William Moening & Sons Ltd. נבדק ב-2007-04-05.
Gaetano e Pietro Sgarabotto-Liutai Violin Makers 1878-1990 Editrice TURRIS 1991 ISBN 88-7929-000-2
Jost Thoene, Italian & French Makers (2006)
Marlin Brinser, Dictionary of 20th Century Italian Violin Makers (1978)
Carlo Vettori, I Maestri Del Novecento (1992)
Vannes, Rene (1985) [1951]. Dictionnaire Universel del Luthiers (vol.3). Bruxelles: Les Amis de la musique. OCLC 53749830.
William, Henley (1969). Universal Dictionary of Violin & Bow Makers. Brighton; England: Amati. ISBN 0901424005.
Blot, Eric (1994). "Emilia e Romagna I". Un secolo di liuteria italiana, 1860-1960 - A century of Italian violin making. Cremona: Turris. ISBN 8879290266.
Versari Artemio, Modern Violin Making in the Emilia-Romagna Region (2002)
Liuteria Parmense
הערות שוליים

1 2  Philip J. Kass (1983). "Bisiach Family" (PDF). William Moening & Sons Ltd. נבדק ב-2007-04-05.
↑  Liuteria Parmense
↑  Gaetano e Pietro Sgarabotto-Liutai Violin Makers 1878-1990 Editrice TURRIS 1991 ISBN 88-7929-000-2
↑  Philip J. Kass (1982). "Selected World of Strings Newsletters". William Moening & Sons Ltd. אורכב מ-המקור ב-2007-02-07. נבדק ב-2007-04-05.
גאטנו זגאראבוטו בסדנת העבודה שלו, 1929
גבי לסקי

גבריאלה (גבי) לסקי-שוץ (נולדה ב-18 במרץ 1967, ו' באדר ב' ה'תשכ"ז) היא חברת כנסת לשעבר מטעם מפלגת מרצ, עורכת דין ופעילת זכויות אדם פמיניסטית, פעילה חברתית ופוליטית ישראלית. חברת מועצת העיר תל אביב-יפו מטעם מפלגת מרצ בין השנים 2013–2018, ומזכ"לית שלום עכשיו לשעבר.
ביוגרפיה

גבי לסקי נולדה במקסיקו סיטי שבמקסיקו, לשם היגרו הוריה ממזרח אירופה לפני מלחמת העולם השנייה. עלתה לישראל לבדה בגיל 15 ונקלטה בפנימייה של עליית הנוער. אמה ואחותה עלו אחר-כך. שירתה כקצינה בגדנ"ע.
למדה במכללה למנהל, ובתוכנית של אוניברסיטת תל אביב בשיתוף אוניברסיטת נורת'ווסטרן.
היא שותפה במשרד עורכי דין שהקימה, "גבי לסקי ושות'", העוסק בדיני חופש הביטוי והזכות למחאה. ייצגה במספר תיקים בעלי פרופיל ציבורי גבוה ושימשה יועצת משפטית של ארגוני מחאה, בהם משפטה של דפני ליף (שהסתיים בזיכוי) ושאר פעילי המחאה החברתית, חושף השחיתויות רפי רותם, יונתן פולק מתנועת אנרכיסטים נגד הגדר, פעילות ארגון מחסום ווטש, ארגון בצלם, דארין טאטור ועהד תמימי וקטינים פלסטינים שהואשמו בעבירות כגון יידוי אבנים הייתה יו"ר ועדת חקיקת זכויות אדם בלשכת עורכי הדין. אחדות מהעתירות לבג"ץ שבהן ייצגה את העותרים:
ייצגה את אורי אבנרי וארגון גוש שלום בעתירה לביטול החוק למניעת פגיעה במדינת ישראל באמצעות חרם. העתירה נדחתה ברובה, אך בג"ץ ביטל את סעיף 2(ג) לחוק, שאיפשר פסיקת פיצויים ללא הוכחת נזק.
בעקבות החלטתו של שר הביטחון, אביגדור ליברמן, לאסור כניסה לישראל של פלסטינים לשם השתתפות בטקס יום הזיכרון הישראלי-פלסטיני, נמנתה לסקי עם עורכי הדין שייצגו את תנועת "לוחמים לשלום" ו"חוג ההורים - פורום המשפחות" בעתירה שהובילה לביטול החלטתו של ליברמן.
ייצגה בעתירה לבג"ץ את הוריו של פלסטיני שהיה מעורב בפיגוע דקירה והביאה לביטול ההחלטה להרוס את ביתו.
בשנת 2012 הוענק לה אות זכויות האדם ע"ש אמיל גרינצוויג מטעם האגודה לזכויות האזרח.
ב-1989 הצטרפה למפלגת רצ, שהפכה למפלגת מרצ. ב-1992 שימשה עוזרת פרלמנטרית של חבר הכנסת דדי צוקר. שימשה כ"שופטת" בבית הדין העממי לדיור הציבורי, חתמה על הקול הקורא למען יונתן היילו, וכיהנה כמזכ"ל "שלום עכשיו" בראשית המאה ה-21.
בבחירות המוניציפליות בשנת 2013 נבחרה לחברת מועצת עיריית תל אביב-יפו מטעם מרצ תל אביב-יפו ויזמה את אימוץ החלטה 1325 של מועצת הביטחון של האו"ם, בדבר שילובן של נשים במוקדי קבלת החלטות, כחוק עירוני בתל אביב. הייתה יו״ר הוועדה העירונית לקידום מעמד האישה ולשוויון מגדרי, ויועצת ראש העיר לנושאי קיימות ואורבניות. בבחירות המוניציפליות ב-2018 הייתה במקום הרביעי ברשימה אך מפלגתה זכתה בשלושה מושבים בלבד ולסקי נותרה מחוץ למועצה.
נבחרה למקום השביעי ברשימת מועמדי מרצ לכנסת העשרים, אך מרצ זכתה בחמישה מנדטים בלבד והיא לא נכנסה לכנסת. בבחירות לכנסת ה-22 שובצה מטעם מרצ במקום ה-19 ברשימת המחנה הדמוקרטי. בבחירות לכנסת ה-24 שובצה במקום השמיני, בזמן שהמפלגה זכתה ב-6 מנדטים. בעקבות כניסת מרצ לממשלה, לסקי נכנסה לכנסת במסגרת החוק הנורווגי.
במהלך כהונתה בכנסת העשרים וארבע יזמה יחד עם חברי הכנסת משה ארבל וינון אזולאי מש"ס חוק שמחייב יידוע שופטים על כבילת עצירים באזיקים באולם המשפט, על מנת למנוע אזיקת עצורים שלא לצורך.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, התמודדה בבחירות המקדימות במרצ ושובצה במקום ה-6 ברשימה לכנסת. בבחירות המפלגה לא צלחה את אחוז החסימה ולכן לא נכנסה לכנסת. לקראת הבחירות המקומיות של 2023 (שנדחו בהמשך ל-2024) הוצבה לסקי במקום ה-22 והאחרון ברשימת "כל המחאה בפתק אחד - חוזה חדש הירוק במרכז מרצ תל אביב-יפו".