מג'פהיט
תרבות, אמנות וארכיטקטורה

האירוע המרכזי של השנה, שהתקיים ביום הראשון של חודש צ'יטרה (מרץ, אפריל) כאשר נציגים מכל השטחים מתשלום מס או מנחה למג'פהיט, היו מגיעים לבירה לשלם את המס. שטחי מג'פהיט חולקו בכללות לשלושה סוגים: הארמון וסביבתו; מזרח ג'אווה ובאלי אשר נוהלו ישירות על ידי פקידים ממונים מהמלך, ומקומות שנהנו מאוטונומיה מהותית.
הבירה (Trowulan) הייתה מפוארת וידועה בחגיגותיה השנתיות הגדולות שלה. בודהיזם, שאוויזם ווישנויזם היו דתות נפוצות, המלך נחשב כהתגלמות של השלושה. הנגרקרטגאמה לא מזכיר את האסלאם, אבל ודאי היו חצרנים מוסלמים בזמן הזה.
אף על פי שהלבנים היו בשימוש במקדש (צ'אנדי) באינדונזיה באותה תקופה, זה היה אדריכלי מג'פהיט של המאות ה-14 וה-15 שהתמחו בכך. הפיכת השימוש במוהל גפן ובטיח מסוכר תמר, המקדשים שלהם היו בעלי איכות גאומטרית חזקה. הדוגמה של מקדשי מג'פהיט הם מקדש Brahu בTrowulan, פסו בSidoarjo, Jabung בProbolinggo, ומקדש Surawana ליד Kediri. חלק מהמקדשים מתוארכים מתקופות קודמות אך שופצו והורחבו בתקופת מג'פהיט, כגון Penataran, המקדש הגדול ביותר במזרח ג'אווה המתוארך לעידן Kediri. מקדש זה זוהה בנגרקרטגאמה כמקדש Palah, ומסופר שביקר בו המלך היאם וורוק במהלך סיורו המלכותי ברחבי מזרח ג'אווה.
חלק מן הסגנון האדריכלי הטיפוסי שכפי הנראה פותחה בתקופת מג'פהיט, כולל שער לבנים בעל גג אדום גבוה ודק שכונה kori agung או paduraksa, וכן שער מפוצל שנקרא candi bentar. השער המפוצל הגדול של Lawang Wringin הממוקם בJatipasar שבTrowulan, במחוז Mojokerto, במזרח ג'אווה, הוא אחד מהcandi bentar הגדולים והעתיקים ששרדו מג'פהיט. candi bentar קיבל צורה טיפוסית של מבנה מג'פהיטי - המורכב משלושה חלקים;, רגל, גוף וגג גבוה - המחולקים בצורה שווה וזהה, נועדה על מנת ליצור מעבר לאנשים. לסוג זה של שער מפוצל אין דלתות, ולא מספק שום הגנה, אך מצמצם את המעבר. זה היה כנראה רק לשרת את מטרות הטקס ומטעמים אסתטיים, כדי ליצור תחושה של פאר, לפני הכניסה למתחם הבא דרך גג גבוה paduraksa, שער עם דלת סגורה. הדוגמה של kori agung או שער paduraksa סגנון שער אלגנטי של Bajang Ratu, היה בדרך כלל מקושט לרוב בשד קאלה, סוג של קיקלופ, וגם בתבליטים המספרים את סיפור Sri Tanjung. לסגנונות האדריכליים הטיפוסיים של מג'פהיט יש השפעה עמוקה על הארכיטקטורה של התקופה לאחר מכן ביאווה ובבאלי. אמנות הטרקוטה המג'פהיטית פרחה גם בתקופה זו. מספר רב של חפצים טרקוטים התגלו בTrowulan. הממצאים נע בין צלמיות אדם ובעלי חיים, למכלי מים, קופות חיסכון בצורת חזיר, קישוטים אדריכליים, ואף על צינורות ורעפים.
התיעוד האירופי הראשון על מג'פהיט בא מתוך יומן מסע של מתיוסי האיטלקי, נזיר פרנציסקני. בספרו "מסעות של נזיר אודריק מפרדנונה", הוא מתעד את ביקוריו בכמה מקומות באינדונזיה של היום: סומטרה, ג'אווה, וBanjarmasin בבורניאו, בין 1318–1330. הוא נשלח על ידי האפיפיור לפתוח במיסיון בפנים אסיה. בשנת 1318 הוא עזב את פדובה, חצה את הים השחור לתוך פרס, לאורך כל הדרך על פני כלכותה, מדרס, וסרי לנקה. לאחר מכן הוא פנה אל האי ניקובר עד לסומטרה, קודם לביקורו בג'אווה ובBanjarmasin. הוא חזר לאיטליה בדרך היבשה דרך וייטנאם, סין, לאורך כל דרך המשי לאירופה ב-1330.
בספרו הוא ציין כי הוא ביקר בג'אווה בלי לציין בדיוק את המקום בו ביקר. הוא אמר כי מלך ג'אווה שלט בשבעה מלכים אחרים. הוא הזכיר גם כי באי הזה נמצא הרבה ציפורן,, אגוז מוסקט ותבלינים אחרים. הוא הזכיר כי למלך ג'אווה היה ארמון מרשים, גדול ומפואר. המדרגות לארמון הפנים היו מצופים זהב וכסף, ואפילו הגג היו מוזהב. הוא מספר כי גם מלכי המונגולים מנסים שוב ושוב לתקוף את ג'אווה, אבל בסופו של דבר תמיד נוחלים כישלון ומוכרחים לחזור אל היבשת. ממלכת יאווה שהוזכרה ברשומה זו היא מג'פהיט, וזמן הביקור שלו הוא בין 1318–1330 בתקופת שלטונו של Jayanegara.
בתקופה מאוחרת יותר, בסמיכות לנפילת מג'פהיט, האמנות והארכיטקטורה המג'פהיטית חזו בתחיית האלמנטים האדריכליים של הילידים אוסטרונזיים-מגליתיים, כגון Sukuh ומקדשי Cetho על המורדות המערביים של הר Lawu. שלא כמו מקדשי המג'פהיטיים הקודמים המהווים דוגמה טיפוסית של אדריכלות הינדית של מבנה רב קומות ומתנשא, הצורה של מקדשים אלה היא של פירמידה מדורגת, הדומה יחסית לפירמידות המאסו-אמריקאיות.