stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כריזובריל
סוגי הכריזובריל

קיימים שלושה סוגים של כריזובריל:
הכריזובריל הרגיל הוא שקוף עד שקוף למחצה, חסר צבע או בעל גוון צהוב-ירקרק. בתקופה הוויקטוריאנית ובתקופה האדוראדית היה נהוג לכנות את הכריזובריל הצהוב בשם כריזוליט, בשל צבע הזית של רבות מאבני החן שלו. כיום אין משתמשים בשם זה בטרמינולוגיה הגמולוגית. במינרל זה נעשה שימוש כאבן חן כאשר הוא שקוף בגוון יפה הנע בין ירוק חיוור לצהבהב. תצורה מעניינת של גבישי הכריזובריל הטבעיים היא "גבישי תאומים מעגליים" המכונים באנגלית טרילינגים (trillings). לגבישי התאומים יש צורת משושה, אבל לאמיתו של דבר הם איחוד של שלישיית תאומים כשכל אחד מהם נוטל עד 120° מהטרילינג המעגלי.
הסימופאן מוכר יותר בשמו העממי "עין החתול". סוג כריזובריל זה מציג את תופעת עין החתול או אופאלסנציה המזכירה עין של חתול. כשמלטשים את האבן בצורת קבושון (צורת טיפה השטוחה בתחתיתה), נוצרת מהמינרל דוגמה ירוקה בהירה שעל פניה נפרשת רצועת אור בתצורה משיית.
האלכסנדריט הוא אבן חן בעלת פליאוכרואיזם (השתנוּת צבע המינרל בהתאם לזווית שבה מסתכלים בו) עז, מציגה צבעי ירוק אזמרגד, אדום וצהוב-כתום, ונוטה לשנות את צבעה באור מלאכותי בהשוואה לאור יום. הצבע משתנה מאדום לירוק בשל בליעה חזקה של האור בתחום הצהוב והכחול של הספקטרום. גוון האלכסנדריט הוא בדרך כלל ירוק-אזמרגד באור טבעי ואדום-פטל באור מלאכותי.
תפוצה

הכריזובריל נוצר כתוצאה מתהליכים פגמטיטיים שהתרחשו לפני למעלה מ-250 מיליון שנים. טמפרטורות ולחצים גבוהים דחפו את המגמה המותכת של מעטפת כדור הארץ אל פני השטח. כשהמגמה התקררה והתמצקה ברובה, הלך והתגבר ריכוז המים במגמה, שבמקור היה נמוך בסלע המותך, וזאת מכיוון שהמים אינם שותפים לתהליך ההתגבשות של המינרלים. עקב כך, יתרת המגמה המותכת שטרם התגבשה הייתה עשירה במים. המגמה הייתה גם עשירה ביסודות נדירים ובסיליקה שטרם התמצקה. כשחלק זה של המגמה העשירה במים התקרר בשלבים האחרונים של התגבשות המגמה, הוא התמצק בסדקים ובחרכי הסלע ויצר פגמטיטים.
במגמה שהייתה עשירה בבריליום, נוצרו גבישים של בריל וכריזובריל, אך כדי שייווצר אלכסנדריט נדרשה גם נוכחות של מעט כרום. כיוון שבריליום וכרום הם יסודות נדירים מאוד בסלעים, רק תהליך זה יכול היה לגרום לריכוז יסודות נדירים אלו בסביבה שבה מתרחש תהליך התגבשות.
ריכוזם הגבוה של המים בתכולת המגמה איפשר לגבישים לגדול במהירות, לכן גבישי הפגמטיטים גדולים למדי, ולעובדה זו יש חשיבות לדגימות של אבני חן. כריזובריל מצוי תמיד בלוויית קוורץ. הכריזובריל מצוי בפגמטיטים של גרניט, בשיסטים של נציץ ובשיש שנוצר מהתמרה של סלעי משקע דולומיטיים. כמו כן מצוי כריזובריל במקורות משניים כדוגמת חולות וחצץ בנהרות ובמניפות סחף, יחד עם קורונדום, ספינל, גארנט וטורמלין. נעשו מעט מאוד מחקרים על תהליך היווצרותו של הכריזובריל, משום שאת רוב הכריזובריל כורים כיום באתרים משניים (כדוגמת חולות וחצץ נהרות) ונדיר למצוא אותו במקור הראשוני הסלעי. עם זאת, ההנחה המקובלת היא כי תהליך יצירת הכריזובריל דרש סביבה של התמרת פגמטיטים עשירים בבריליום ואלומיניום.
המשקל הסגולי של הכריזובריל גבוה מספיק על מנת לגרום לריכוז של המינרל ב"חולות שחורים", במרבצים הנוצרים בנחלים זורמים או באפיקים יבשים של נחלים קדומים, יחד עם מינרלים כבדים אחרים כדוגמת הקסיטריט, היהלום, הקורונדום, הטופז והגארנט. לכריזובריל שמוצאים בכריית פלייסר, ישנם קצוות מעוגלים, בניגוד לפינות החדות בצורת טריז של הגבישים המקוריים. את רוב הכריזובריל שמקורו בברזיל ובסרי לנקה כורים בכריית פלייסר, שכן הסלעים המקוריים שהכילו אותו עברו בליה אינטנסיבית והם נשחקו.
את מרבצי הכריזובריל ניתן לחלק לשלושה סוגים (אם מתעלמים ממרבצים נדירים בסלעים דולומיטיים). כריזובריל בפגמטיטים שנוצרו בסלעים אולטרה-מאפיים, כריזובריל בפגמטיטים שנוצרו בסלעים בעלי ריכוז גבוה של אלומיניום, וכריזובריל המצוי כמינרל העיקרי בפגמטיטים של יסודות נדירים.
תיאור כללי

צבעו של הכריזובריל הוא בדרך כלל צהוב, צהוב-ירוק או חום, כשמקור הצבע הוא בנוכחות של ברזל. אנליזה ספקטרוסקופית מגלה בדרך כלל רצועה רחבה שבה הסגול משתלט על הכחול. ככל שצבע המינרל מתכהה מירוק-צהבהב מבריק לזהוב ולחום, הולכת ומתחזקת רצועה זו. כשהאבן היא בצבע עז נוספות שתי רצועות בתחום הירוק-כחול. מקור צבעו הירוק מנטה-כחלחל של סוג כריזובריל נדיר מאוד מטנזניה הוא כמויות זעירות של ונדיום.
למרות הדמיון בשמות, ואף על פי שהן הכריזובריל והן הבריל מכילים בריליום, אלו הן שתי אבני חן שונות. בריל הוא סיליקט וכריזובריל הוא תחמוצת. בקבוצת הבריל כלולים האזמרגד, האקוומרין והמרגניט, בעוד שקבוצת הכריזובריל כוללת את הכריזובריל, הסימופאן (עין החתול) והאלכסנדריט. בשל הבלבול הקיים בין כריזובריל ובריל, הכריזובריל מוכר פחות בזכות עצמו והסוג אלכסנדריט מוכר הרבה יותר.
אלכסנדריט

הסוג אלכסנדריט משנה את צבעו כתלות בסוג האור המוטל עליו, וכן כתלות בזווית ההסתכלות עליו (תופעה אופטית הנקראת פליאוכרואיזם). אלכסנדריט נוצר כאשר כמות קטנה של אלומיניום מוחלפת בתחמוצת של כרום, הגורם האחראי לחילופי הצבע מירוק לאדום האופייניים לאלכסנדריט. צבעו של אלכסנדריט, שמקורו בהרי אורל שברוסיה, הוא ירוק באור יום טבעי ואדום באור מלאכותי. סוגים אחרים של אלכסנדריט יכולים להיות צהבהבים או ורודים באור יום ואדום-פטל באור מלאכותי. חילופי הצבע המועדפים הם מירוק אזמרגד לאדום ארגמן עז, אך אלכסנדריט הניחן בחילופי צבע כאלו נדיר מאוד. בשל נדירותן ויכולת שינוי הצבע שבה ניחנו, אבני חן "אידיאליות" מהסוג אלכסנדריט הן מבין אבני החן היקרות ביותר בעולם.
את האלכסנדריט גילה, על פי סיפור מקובל אך שנוי במחלוקת, המינרלוג הפיני נילס גוסטף נורדנשלד (Nils Gustaf Nordenskiöld) (1792-1866) ב-17 באפריל 1834, יום הולדתו ה-16 של יורש העצר הרוסי אלכסנדר. בשל סיבה זו קרא נורדנשלד למינרל על שמו של הצאר לעתיד אלכסנדר השני. לעיתים טועים בין נילס גוסטף נורדנשלד לבנו אדולף אריק נורדנשלד (1832-1901), שגם הוא היה גאולוג, מינרלוג וחוקר קוטב פיני מפורסם שליווה את אביו במסע המחקר להרי אורל, על מנת לחקור את מכרות הברזל והנחושת בטאגליסק ב-1853. עם זאת, אדולף אריק נורדנשלד היה בן שנתיים בלבד כשהתגלה האלכסנדריט ורק בן 10 כאשר האבן תוארה לראשונה בשם אלכסנדריט.
אף שנורדנשלד הוא שאכן גילה את האלכסנדריט, לא ייתכן שהוא גילה את האבן ונתן לה את שמה ביום הולדתו של אלכסנדר. התגלית המקורית של נורדנשלד התרחשה כתוצאה מבחינה של דגימת מינרל חדשה שקיבל מהדוכס פרוֹבסקי, שבתחילה זיהה אותה בטעות כאזמרגד. הקשיות הגבוהה של האבן הפתיעה אותו והוא החליט להמשיך לחקור אותה. כשהביט בדגימת המינרל לעת ערב לאור הנר, הופתע לראות כי צבע האבן השתנה מירוק לאדום-פטל. מאוחר יותר הוא אישר את גילויו של סוג חדש של כריזובריל והציע לכנותו "דיאפניט" (מיוונית "די" – שניים ו"אפאנס" בלתי נראה או "פאן" להיראות). שמו של האדם שמצא את האבן לראשונה אבד במשך הזמן. עם זאת, האדם הראשון שהביא את קיומה של האבן לידיעת הציבור ודאג בכך שהאבן תהיה קשורה תמיד בזכר המשפחה הקיסרית, היה הדוכס לב אלכסייביץ' פרובסקי.
אבני האלכסנדריט המשובחות ביותר מצויות בהרי אורל. הגדולות ביותר מבין האבנים החתוכות הן בתחום ה-30 קרט (כ-6 גרם), אם כי אבנים יפות נתגלו גם בסרי לנקה (עד 65 קרט), בהודו (במדינת אנדרה פרדש), בברזיל, בבורמה ובייחוד בזימבבואה (אבנים קטנות בדרך כלל פחות מקרט (200 מיליגרם) אבל עם שינויי צבע עזים). בדרך כלל, אבנים מכל אחד ממקומות אלו שגודלן מעל ל-5 קרט הן נדירות מאוד, בייחוד אבנים עם שינוי צבע אידיאלי. אלכסנדריט היא אבן קשה מאוד ולכן מתאימה מאוד לשיבוץ בתכשיטים.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד, האלכסנדריט הוא אבן ההולדת התחליפית של חודש יוני.
מאבן החן נולד שם התואר "אלכסנדריטי" שניתן לכל אבן חן או חומר שקופים המציגים שינוי מוחשי בצבעם במעבר מאור טבעי לאור מלובן. דוגמאות לאבני חן אחרות שהן אלכסנדריטיות כוללות את הספיר, הגארנט והספינל.
כמה אבני חן המתוארות כאלכסנדריט סינתטי, כלומר כאלו שיוצרו במעבדה, הן למעשה קורונדום שנוספו לו עקבות של יסודות אחרים (למשל ונדיום) או ספינל מחליף צבע, ואינם כריזובריל. הכינוי המדויק לאבנים אלו הוא "חיקויי אלכסנדריט" והם אינם אלכסנדריט סינתטי. לעומתם קיים אלכסנדריט סינתטי אמיתי שנוצר בשיטה שפותחה בברית המועצות בשנות ה-70 של המאה ה-20 ונעשה בו שימוש בלייזר גביש. שולי הגביש של האלכסנדריט הסינתטי מעוגלים וישנם בו כתמי צבע חומים.
סימופאן

סימופאן הוא כריזובריל צהבהב שקוף למחצה המציג את תופעת עין החתול (מצרפתית שטויאן) ומכונה עין החתול. מקור השם גם הוא מיוונית, הלחם של המילים גל והופעה, רמז לתופעת עין החתול שהמופיעה לעיתים באבן. בסוג כריזובריל זה נוצרים במקביל לציר ה-z חללים מיקרוסקופיים צינוריים המכילים רוטיל, שיוצרים את אפקט עין החתול כשקרן אור בודדת חולפת על פני הגביש. הצורה הטובה ביותר שבה אפשר לראות אפקט זה היא באבני חן חתוכות כקבושון (צורת טיפה שתחתיתה שטוחה) בניצב לציר ה-z. הצבע בכריזובריל הוא צהוב בשל זיהומים ב-+Fe3.
אף על פי שתופעה דומה לתופעת עין החתול בסימופאן קיימת גם במינרלים אחרים כדוגמת טורמלין, סקפוליט, קורונדום, ספינל וקוורץ, תעשיית התכשיטים מכנה אבנים אלו בשמות כדוגמת "קוורץ עין החתול" או "אודם עין החתול" ורק הכריזובריל מכונה "עין החתול" בלבד.
את הכריזובריל שלא נכללו בו חוטי המשי של הרוטיל נוהגים ללטש לאבן בעלת פאות שטוחות. אלכסנדריט עין החתול הוא סוג של עין החתול מכריזובריל המשנה את צבעו. המונח המתאר את צבען של אבני עין החתול הטובות ביותר הוא "חלב ודבש". המונח מתייחס לתופעה שבה קרן אור חדה חלבית חוצה את הקבושון בקו מרכזי לאורכו, על גבי אבן הרקע בצבע הדבש. גמולוגים רבים מחשיבים את צבע הדבש כצבע היפה ביותר של הסימופאן, אך גם צבעי הצהוב לימון הם מבוקשים. כריזובריל עין החתול מצוי באחוזים קטנים מסך כל הכריזובריל, בכל מקום שבו מצוי כריזובריל.
ביאורים

↑  באנגלית Placer Mining. שיטת כרייה בה מסננים את הזהב מתוך העפר שעל גדות הנהר, השיטה העיקרית למציאת זהב בימים הראשונים של הבהלה לזהב.
הערות שוליים

↑  על פי אתר Mindat המופיע בקישורים החיצוניים. אתר Webmineral נוקב בשנת 1790 שהיא השנה בה ניתן שם למינרל וקובע שנתגלה ברוסיה. שני האתרים אינם נוקבים בשם האדם שגילה את המינרל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph237385 
אבן חן מכריזובריל צהוב חתוכה בצורה אליפטית
אלכסנדריט חתוך בצורת כרית (26.75 קרט). אלכסנדריט בגדלים כאלה נדירים מאוד
סימופאן
כיוונים - החברה לתרבות הפנאי באר שבע

| --- | --- |
לוגו חברת כיונים
לוגו חברת כיונים
 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2004–הווה (כ־20 שנה)
 הכנסות:  210,762,051 
 מנכ"ל:  --
  
 https://www.kivunim7.co.il/
 
כיוונים - החברה לתרבות הפנאי - באר שבע בע"מ, היא חברה עירונית שמנהלת את החינוך הבלתי פורמלי, מחלקות הנוער, הקהילה, הספורט, הקליטה והתרבות בעיר באר שבע. כיוונים היא חברת הפקה וניהול התרבות מהגדולות בישראל.
החברה אחראית על כ-13 תנועות נוער בבאר שבע. מנהלת כ-30 מרכזים קהילתיים המקיימים פעילות חוגית עשירה. מנהלת את מתקני הספורט, פארקי הכושר ומגרשי הספורט העומדים לרשות הציבור לאימונים ולהנאה. מנהלת את אצטדיון טרנר, אולם הקונכייה, אמפיפארק באר שבע וסקייטפארק באר שבע. מנהלת את המשכן לאמנויות הבמה, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, להקת המחול קמע, תמוז בית לתרבות ואמנות, תיאטרון הפרינג', אגף האירועים העירוני בבאר שבע, הלונדע, נגב Zoo, מוזיאון הנגב לאמנות, המוזיאון לתרבות האסלאם ועמי המזרח, בית האמנים בנגב הסדנא האתיופית, סטארט אפ - שהוא מרכז העצמה לצעירים עד גיל 40 ומרכזים למצוינות.
החברה מפיקה את הפסטיבלים העירוניים בבאר שבע: פסטיבל סמילנסקי, פסטיבל היין, שני במוזיאון, לילה לבן, פסטיבל סוכות, קרנבל פורים, פסטיבל משפחות בפסח, אירועי קיץ, פסטיבל זוהר דרומי – פסטיבל האור של באר שבע, אירועי הגאווה בבאר שבע ועוד.
החברה מפיקה את אירועי הספורט בבאר שבע: מרוץ הלילה, מרוץ הניווט ע"ש דורון אסולין ז"ל, גמנסטרדה - מסע אופניים ע"ש יוסי צ'יפרוט, טורניר הספורטירשת הארצי, סטריטבול ואתנה הולכות רחוק.
מנכ"לי החברה

ארז בדש: 2004 - 2007
ניסים סספורטס: 2007 - 2016
שלומי נומה: 2016 - 2023
הערות שוליים

↑  ספר תקציב 2019 כיוונים מתוך אתר כיוונים
↑  בן שיף, מנכ"ל חדש לכיוונים, באתר באר שבע נט, 6 ביולי 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282958305171  VIAF: 253105965   WorldCat (עם VIAF): 253105965
כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פנחס כהן גן
 תאריך יצירה:  1976
 טכניקה וחומרים:  הדפס אבן על קנווס וסרטים צבעוניים
 ממדים בס"מ
 אורך:  70
 רוחב:  51
 נתונים על היצירה
 מפעל מייצר:  מרכז ברסטון לגרפיקה
"כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר" הוא הדפס מאת הצייר הישראלי פנחס כהן גן משנת 1976.
תיאור

בקיץ 1976 החל פנחס כהן גן לעבוד במרכז ברסטון לגרפיקה בירושלים. עד אותה עת הדפיס האמן את יצירותיו במדיום ההדפס בסדנאות של בתי ספר כגון "בצלאל" או "סנטרל סקול אוף ארט". ההדפס "כיווני הרוחות בים-המלח: ערב, צהרים, בוקר" שהודפס בתקופה זו במרכז, הודפס במהדורה של 20 עותקים וטכניקה של הדפס אבן על בד, עליו הוסיף האמן סרטים 17 סרטים בצבעים שונים.
העבודה מבוססת על רישום שיצר כהן גן במסגרת "פרויקט ים המלח" (1972-1973). עיקרו של הפרויקט היה ניסיון לגידול של דגים בתוך בשרוולים עשויים פלסטיק השקועים בתוך ים המלח, כסמל לניתוק תרבותי ולניסיונות השתלבות עקרים בנוף. בעבודה מתוארים  17 מצולעים הבוחנים בצורה גאומטרית את כיוון הרוחות בים המלח. כהן גן בחר לחלק את הדימויים לשלושה טורים של דימויים (משמאל לימין), בהתאם לזמן ביממה. התיאורים ה"מדעיים" שיצר מומרים כאן לדימוי ציורי על בד קנווס. בכך, ביקש לבחון את היחס שבין המדע לאמנות מנקודת מבטו הסובייקטיבית.
הערות שוליים

↑  ראו: עומר, מרדכי, פנחס כהן גן: הדפסים 1988-1968, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, 1988, עמ' 12
↑  ראו: כהן גן, פנחס, מר-Mer טר-Terre: ספר פרויקט ים-המלח, מוזיאון חיפה החדש, חיפה, 1996, עמ' 30 וגם 62-61
כיוונים נעלמים

"כיוונים נעלמים" הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת הישראלית אילנה אביטל. את האלבום הוציאה בשנת 1988 לאור חברת התקליטים הד ארצי. כל שיריו, פרט לאחד, נכתבו על ידי סולן להקת פורטרט, רון רוזנפלד, בעיבודו של רן בגנו.
רשימת רצועות

| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | כיוונים נעלמים  | 5:20 |
| 2. | מגדלים בשמיים  | 4:55 |
| 3. | משאלות  | 4:11 |
| 4. | סערה  | 4:08 |
| 5. | ספק  | 3:40 |
| 6. | סוף הצד  | 4:05 |
| 7. | אור שקוף של בוקר  | 4:15 |
| 8. | אלחם בך  | 4:40 |
| 9. | ספק (אינסטרומנטלי)  | 1:18 |
| משך כולל: | משך כולל: | 36:32 |
הערות שוליים

↑  Ilana Avital=אילנה אביטל* – כיוונים נעלמים = Invisible Directions, דיסקוגס
| אילנה אביטל |
| --- | --- |
אלבומי אולפן: לאהוב אותך • שלום חבר • זינוק • רגעים • בלי בושה • כיוונים נעלמים • ילד המחר • אותך... פעם שנייה • תוצרת צרפת • נוגעת באושר • הסיפור האמיתי
אלבומי אוסף: אוסף הזהב • סיכוי לאהבה
אלבומי רמיקס: Hey
סינגלים: "אותך" • "אמור" • "השיבה לי" • "שובי לים" • "פגישה ראשונה" • "לילה במדבר" • "מלכת הכיתה" • "‏כל שנה בסוף הקיץ" • "עוד ועוד" • "ירושלם" • "אבא אמא וארץ ישראל" • "רגעים" • "בזכות ימים כאלה" • "אור בקצה המנהרה" • "בוא אל החגיגה" • "די לי די" • "בלי בושה" • "אתה המלך" • "סוף הצד" • "ילד המחר" • "טוב שבאתם" • "יום חדש" • "עוד תראה אותי" • "ספק" • "תגיד שכן"
כריסטופר היברט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 במרץ 1924 אנדרבי, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 בדצמבר 2008 (בגיל 84) אוקספורדשייר, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  מכללת רדלי  אוריאל קולג' 
 פרסים והוקרה:  הצלב הצבאי  עמית החברה הגאוגרפית המלכותית  עמית החברה המלכותית לספרות 
 
כריסטופר היברט (באנגלית: Christopher Hibbert;‏ 5 במרץ 1924 – 21 בדצמבר 2008) היה סופר, היסטוריון וביוגרף אנגלי. הוא כונה "פנינת הביוגרפים" ב"ניו סטייטסמן" ו"כנראה ההיסטוריון הפופולרי הנקרא ביותר בתקופתנו, וללא ספק אחד הפורה ביותר" ב"טיימס". היברט היה עמית האגודה המלכותית לספרות ומחבר ספרים רבים, בהם ספר על ההיסטוריה של אנגליה, ביוגרפיות של בנג'מין דיזראלי, אדוארד השביעי, ג'ורג' הרביעי, משפחת בית מדיצ'י, וספר על מלחמת האזרחים האנגלית.
ביוגרפיה

נולד בשנת 1924 בשם ארתור ריימונד היברט באנדרבי (אנ') שבלסטרשייר, בנם של הכומר ה. ו. היברט ושל מוד. הוא למד באורייל קולג' (אנ') של אוניברסיטת אוקספורד. הוא קיבל תואר ראשון ותואר שני.
הוא עזב את מכללת אורייל כדי להתגייס לצבא, שם קרא להיברט קצין "כריסטופר רובין" (מספרי "פו הדב") על פי מראהו הצעיר, ומאז הוא מכונה "כריסטופר". במהלך מלחמת העולם השנייה שימש היברט קצין חי"ר ברגימנט המתנדבים הרובאים האירים של לונדון (אנ'), נלחם באיטליה והגיע לדרגת קפטן. הוא נפצע פעמיים וקיבל את הצלב הצבאי בשנת 1945.
בשנים 1945–1959 היה שותף במשרד סוכני קרקעות וכרוזים במכירה פומבית. הוא החל את קריירת הכתיבה שלו בשנת 1957. היברט זכה בפרס היינמן (אנ') לספרות בשנת 1962 על ספרו "The Destruction of Lord Raglan", ובמדליית מקולווין של אגודת הספריות בשנת 1989. כריסטופר היברט היה עמית החברה המלכותית לספרות והחברה הגאוגרפית המלכותית, וזכה בתואר דוקטור לשם כבוד בספרות מטעם אוניברסיטת לסטר.
חיים אישיים

היברט התגורר הנלי על התמזה (אנ') שבאוקספורדשייר, היה נשוי לסוזן פיגפורד ולזוג נולדו שלושה ילדים: מנהלת עזבונו הספרותי קייט היברט, התסריטאי ג'ימי היברט (אנ') ועיתונאי המוזיקה טום היברט (אנ').
הוא נפטר ב-21 בדצמבר 2008 בהנלי מדלקת ריאות בגיל 84. הוא נשרף לאחר טקס "הומניסטי" באוקספורד ב-2 בינואר 2009.
ספריו

The Road to Tyburn (New World, 1957)
King Mob (Longmans, 1958)
Wolfe at Quebec (Longmans, 1959)
Corunna (B. T. Batsford,1961) ISBN 113571309X
The Destruction of Lord Raglan (Longmans, 1961)
Benito Mussolini (Longmans, 1962)
The Roots of Evil: A Social History of Crime and Punishment (Weidenfeld & Nicolson, 1963)
Agincourt (Batsford, 1964)
The Court at Windsor (Longmans, 1964)
Garibaldi and his enemies (Longmans, 1965)
The Making of Charles Dickens (Harper & Row, 1967)
Waterloo (New English Library, 1967) ISBN 978-1853266874
London, the Biography of a City (Longmans, Green & Co., 1969)
Charles I (Weidenfeld & Nicolson, 1968)
The Search for King Arthur (American Heritage, 1969)
The Dragon Wakes (Harper & Row, 1970)
The Personal History of Samuel Johnson (Longmans, 1971)
Tower of London (Newsweek [Series: Wonders of Man], 1971) ISBN 978-0882250021
George IV (Vol 1: Longman, 1972; Vol 2: Allen Lane)
The House of Medici: Its Rise and Fall (Morrow, 1975)
Versailles (Series: Wonders of Man, 1975)
Edward VII: A Portrait (Allen Lane, 1976)
The Great Mutiny: India, 1857 (Allen Lane, 1978), as Penguin Pocketbook: 1980, ISBN 978-0-14-004752-3.
The French Revolution (Penguin, 1980) ISBN 978-0-14-004945-9.
Africa Explored (Allen Lane, 1982)
Chateaux of the Loire (Series: Wonders of Man, 1983)
The London Encyclopaedia with Ben Weinreb (Macmillan, 1983)
Rome, the Biography of a City (Norton, 1985) ISBN 0393019845
The English: A Social History (Grafton, 1987) ISBN 0246121815
Venice: The Biography of a City 1988 google.ca listing
The Encyclopaedia of Oxford (Macmillan, 1988)
Redcoats and Rebels (Grafton, 1990) ISBN 978-0393322934
The Virgin Queen: Elizabeth I, Genius of the Golden Age (Addison–Wesley, 1991)
Florence: Biography of a City (Norton, 1993) ISBN 0140166440
Cavaliers & Roundheads: The English Civil War, 1642–1649 (HarperCollins, 1993)
The Story of England (Phaidon Press, 1994)
Nelson: A Personal History (Penguin, 1994) ISBN 978-0-14-016738-2
No Ordinary Place: Radley College and the Public School System 1847–1997. London: John Murray General Publishing Division. 1997. ISBN 0-7195-5176-5.
Wellington: A Personal History (Da Capo, 1997)
George III: A Personal History (Penguin, 1998) ISBN 978-0-14-025737-3
Queen Victoria: A Personal History (HarperCollins, 2000)
The Marlboroughs: John and Sarah Churchill 1650-1744 (Viking, 2001)
Napoleon: His Wives and Women (HarperCollins, 2002)
Great Battles: Agincourt (Phoenix new edition 2003) ISBN 1842127187
Disraeli: A Personal History (HarperCollins, 2004)
Disraeli: The Victorian Dandy Who Became Prime Minister (Palgrave Macmillan, New York City 2006) ISBN 978-1-4039-7270-5.
The Borgias and Their Enemies: 1431–1519 (Mariner Books, 2009)
הערות שוליים

1 2 3 4  "Christopher Hibbert: popular historian". The Times. 29 בדצמבר 2008. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Sheppard, Francis (27 בינואר 2009). "Obituary: Christopher Hibbert". The Guardian. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Grimes, William (6 בינואר 2009). "Christopher Hibbert, 84, Lively Historian, Dies". The New York Times. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hibbert, Arthur Raymond [Christopher] (1924–2008), historian". Dictionary of National Biography. במאי 2012. נבדק ב-30 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה) Subscription needed.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262663005171  PLWABN: 9810572286405606  BIBSYS: 11055367  BNE: XX928958  BnF: cb11907485v (data)  CANTIC: a10840631  CiNii: DA00358059  GND: 13231164X  ICCU: MILV354567  ISNI: 0000 0001 2143 5124  LCCN: n78095761  LNB: 000015381  NDL: 00443259  NKC: jn19990003494  NLA: 35192784  NLG: 92705  NLK: KAC201813456  NSK: 000115874  NTA: 068510489  RERO: 02-A003370243  SELIBR: 290692  SUDOC: 026921774  Trove: 859214  VIAF: 91729914   WorldCat (עם VIAF): 91729914
כפר ניעמה

| --- | --- |
כפר ניעמה, מבט מהישוב דולב
כפר ניעמה, מבט מהישוב דולב
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  רמאללה ואל-בירה
 גובה:  494 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  4,659 (2017)
 קואורדינטות:  31°55′39″N 35°05′43″E
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) כפר ניעמה(למפת גוש דן רגילה) כפר ניעמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר ניעמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר ניעמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כפר ניעמה (בערבית: كفر نعمة) הוא כפר פלסטיני המשתייך לנפת רמאללה ואל-בירה, ונמצא 13 ק"מ צפונית מערבית לרמאללה, ממזרח לבלעין, בגובה של כ-470 מטר מעל פני הים.
בעקבות הסכמי אוסלו, 70.2% מאדמות כפר ניעמה מוגדרות כשטח B ואילו 29.8% הנותרות מוגדרות כשטח C.
היסטוריה > ממצאים מוקדמים

באזור נמצאו שברי חרסים החל מתקופת הברזל השנייה, התקופה ההלניסטית, התקופה הרומית, הביזנטית ועד התקופה הממלוכית.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

בבית דין השרעי בירושלים, יש תעודות שבהן נזכרו תושבי הכפר במאה השש עשרה.
כפר ניעמה הוגדר בשנת 1517 על ידי האימפריה העות'מאנית כחלק מאזור ארץ ישראל, ובשנת 1596 הופיע הכפר בפנקסי המיסים העות'מאניים כנפה במחוז אל-קודס. באותו זמן היו בכפר תשעה משקי בית בלבד כשכולם בבעלות מוסלמים.
בשנת 1838 צוין כפר ניעמה ככפר מוסלמי במחוז בני חרית' מצפון לירושלים. ברשימת כפרים עות'מאניים בשנת 1870 מנתה האוכלוסייה בכפר 353 איש ב-88 בתים, אם כי ספירת האוכלוסייה מנתה את הגברים בלבד.
"סקר מזרח פלסטין" משנת 1882 תיאר את הכפר ככפר קטן, עם באר מים בחלקו הדרומי ומטעי זיתים. בשנת 1896 נאמדה אוכלוסיית הכפר בכ-657 תושבים.
היסטוריה > תקופת המנדט הבריטי

במפקד האוכלוסין של ארץ ישראל בשנת 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, מנה הכפר 517 תושבים, כולם מוסלמים. במפקד של שנת 1931 עלתה האוכלוסייה ל-681 תושבים ב-170 בתים.
בסטטיסטיקה של 1945 האוכלוסייה כבר עמדה על 780 תושבים מוסלמים, ושטח הקרקע של הכפר היה 10,286 דונם, כאשר 5,363 דונם מתוכם היוו מטעים ושטחים מושקים, 2,148 הוקצו לדגנים ואילו 31 דונם סווגו כשטחים בנויים.
היסטוריה > תקופת השלטון הירדני

בעקבות מלחמת העצמאות ולאחר הסכמי שביתת הנשק ב-1949 עבר כפר ניעמה לשלטון ירדני.
במפקד הירדני בשנת 1961 נמנו בכפר 1,065 תושבים.
היסטוריה > מלחמת ששת הימים - הווה

במלחמת ששת הימים נכבש כפר ניעמה ככל אזורי יהודה ושומרון, והוחל עליו שלטון צבאי ישראלי.
בהסכמי אוסלו הוגדרו 70.2% מאדמות הכפר כשטח C ואילו 29.8% הנותרים מוגדרים כשטח B.
במהלך השנים הגרעין המקורי של הכפר ננטש ברובו, והכפר התרחב דרומה אל הרכס.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, בשנת 2007 חיו בכפר 3,750 תושבים, ובשנת 2017 נמנו בכפר 4,659 תושבים.
גאוגרפיה

כפר ניעמה שוכן על רכס בנפת רמאללה ואל-קודס ומשתרע לאורך של כ-3 ק"מ משני צידי הכביש המוביל לרמאללה, כ-13 ק"מ מערבית לרמאללה.
הכפר גובל בכפר דיר איבזיע, בבלעין, בראס כרכר, בית עור אל-תחתא וספא.
אדמה חקלאות ומים

במפקד וסקר שנערכו בשנת 1945 נמצא ששטח הכפר היה 10,286 דונם, כשמתוכם 7,511 דונם לחקלאות (5,363 דונמים מטעים ואדמות מושקות, 2,148 גידולי דגנים), 2,744 דונם היו אדמות בור והכפר עצמו היה בנוי על 31 דונם.
כפר נעמה עני במקורות מים. מקור המים הטבעי, הקרוב ביותר נמצא כ-700 מטר צפונית לכפר - "עין באר הוואדי" (בערבית: عين بئر الوأد. - "עין ביר אלוואד"). בנוסף, התושבים חפרו בארות. (היו עוד כמה מעיינות קטנים שיבשו ורק לעיתים הם שופעים מים בחורף.
תשתיות

חשמל: מאז 1985, הכפר מחוברת לרשת חשמל של חברת החשמל הירושלמית.
מים: מאז 2003 הכפר מקבל מי שתייה מרשת המים הירושלמית (Jerusalem Water Authority)
ביוב: אין רשת ביוב ציבורית ותושבי הכפר משתמשים בבורות ספיגה לסילוק שפכים.
אתרים ארכאולוגיים

ח'ירבת בית רדיף (خربة بيت رديف): דרומית מזרחית לכפר, על שטח של כשלושה דונם. שרידי מחצבה ומבנים קטנים, ברכת מים או בית בד, וכן חלק מרצפת פסיפס.
ח'ירבת אל-וואלי אל-שבוני (خربة الولي الشبوني): ממזרח לכפר נעמה, מצפון לכפר דיר איבזיע. יש בה מערה וההשערה היא שבה היה קברו של קדוש בשם "שבוני" (אין פרטים על אודותיו). ישנם שרידי מבנה, גתות ובארות ועל הפסגה יש חורבה שככל הנראה הייתה מסגד ומקאם שנשא את שם הקדוש. בחורבה ניתן למצוא אבני פסיפס וכלי חרס מהתקופה הרומית וכן מהתקופה הביזנטית.