stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוהאן וילהלם קורדס
קורות חייו

קורדס הגיע ממשפחת סוחרים, אביו יוהאן קורדס (1782–1866) היה שותף בבית המסחר אמו אמילי כריסטיאן, לבית גרוטוף (1790–1849) הייתה בת כומר מקירשודר.
הוא למד בליבק עד גיל 14. אף שהיה אמור להמשיך במסורת המסחרית של המשפחה והתאמן כאיש עסקים, הוא פנה לציור כבר בגיל צעיר. הוא למד תחילה באקדמיה לאמנויות יפות בפראג, ולאחר מכן משנת 1842 באקדמיה לאמנות בדיסלדורף ואחר כך בפרנקפורט בהנהגת יאקוב בקר. בשנת 1848 השתתף בסקר שלזוויג-הולשטיין כמתנדב.
הוא התמחה בציור נוף מציאותי שהרשים אותו בטיוליו. עם הנס גודה, אותו פגש בדיסלדורף, ערך שתי נסיעות לצפון המדינה בשנים 1851 ו-1853/54, שאת רשמיו הוא לכד בנופים נורדיים. הוא גם צייר נופי ים ותמונות חוף, בעיקר עם דמויות.
בסביבות 1856 חזר לליבק מדיסלדורף. בשנת 1859, על פי בקשתו של הדוכס הגדול קרל אלכסנדר פון ויימאר, הוא הגיע לויימאר. כאן הייתה התקופה הפורה והמצליחה ביותר שלו. הוא מונה לפרופסור בבית הספר לאמנות.
בשנת 1866 הוא השתתף במבצע צבאי בעקבות גדוד החי"ר אולדנבורג מס' 91 ואז חזר חולה לביתו.
הוא נפטר בשנת 1869 בליבק.
יצירתו

קורדס הכין בעצמו קטלוג של תמונותיו משנת 1854, שהכיל חמישים ערכים במותו. תערוכת תמונות ועבודתו הראשית המפורסמת ביותר, ״הצייד הפראי״, עליה עבד מאז 1856, בברלין משכה תשומת לב רבה. הציור המונומנטלי נרכש עבור כ-6,000 גילדן על ידי האספן הווינאי יאקוב גסל, ולאחר מותו בשנת 1871 נמכר עבור 9,750 גילדן במכירה פומבית של גאורג פלאך בשנת 1872.
מלך פרוסיה רכש את הציור "הכבוד האחרון", "הספינה ההרוסה" נקנתה על ידי סנט פטרסבורג בשנת 1861. לקנייה נקשרה חברות כבוד באקדמיה הקיסרית הרוסית, אשר העניקה לו תואר אצולה אישית. הדוכס הגדול של אולדנבורג קנה גם כמה ציורים של קורדס לאוסף שלו.
מורשתו

קורדס נפטר לא נשוי וללא ילדים. המורשת האמנותית שלו, שכללה 15 ציורים וכ־800 עבודות בצבעי שמן, צבעי מים ורישומים, עברה בירושה לידי אחיו, אמיל קורדס (1829–1900). הוא הוריש אותה למוזיאון ליבק.
הערות שוליים

↑  Zweiter Museumsvortrag. In: Lübeckische Blätter. 43. Jahrgang, Nr. 50, 15. Dezember 1901, S. 628 f.
↑  Text nicht mehr vorhanden, Lübeck - HL-live.de (בגרמנית)
↑  Georg Plach: Versteigerung der Grossen Gallerie und der übrigen Kunst-Sammlungen des Herrn F.J. Gsell, zu Wien. Wien 1872, Los 243, S. 59 mit handschriftlichem Vermerk über die Höhe des Zuschlags (Textarchiv – Internet Archive).
↑  Otto Grautoff: Lübeck. Leipzig 1908, S. 116.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 116671769  ISNI: 0000 0000 6677 7905  LCCN: no2014033780  RKD: 18324  SUDOC: 252931882  ULAN: 500064297  VIAF: 57372763   WorldCat (עם VIAF): 57372763 
יוהאן קורדס, הצייד הפראי
יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז'

יוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז' (בהולנדית: Johan Willem Friso van Oranje-Nassau; ‏ 14 באוגוסט 1687 – 14 ביולי 1711) היה נסיך אורנז' בין השנים 1702–1711.
ביוגרפיה

וילם נולד בלייוורדן ב-14 באוגוסט 1687, להיינריך קזימיר השני, רוזן נסאו-דיאץ ולהנרייטה אמליה, נסיכת אנהלט-דסאו, בתם של יוהאן גאורג השני, נסיך אנהלט-דסאו והנרייטה שרלוטה, רוזנת נסאו. בשנת 1696 מת אביו היינריך קזימיר השני, רוזן נסאו-דיאץ, ויוהאן וילם פריסו מונה במקומו לנסיך נסאו-דיאץ ולסטאדהאודר של פריסלנד וחרונינגן.
ב-19 במרץ 1702 מת ויליאם השלישי, מלך אנגליה, שהיה בנוסף נסיך אורנז'. מותו של ויליאם היה גם סופו של בית אורנז'-נסאו ההולנדי, ששלט בארצות השפלה מאז ימי וילם השתקן. בכל חמשת המחוזות בהם שלט ויליאם השלישי – הולנד, זיילנד, אוטרכט, חלדרלנד ואוברייסל – הושעה תפקיד הסטאטהולדר לאחר מותו של ויליאם. שני המחוזות הנותרים – פריסלנד וחרוניגן – מעולם לא נשלטו בידי ויליאם השלישי, ובהם המשיך יוהאן וילם פריסו לשלוט. לפי צוואתו של ויליאם, היה יוהאן וילם פריסו אמור גם לרשת את נסיכות אורנז', אך פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה תבע את המחוז הזה לעצמו.
בשנת 1707 התגייס יוהאן וילם פריסו לצבא ההולנדי, ופיקד עליו בקרבות שונים במהלך מלחמת הירושה הספרדית, כחלק מצבאו של ג'ון צ'רצ'יל, הדוכס הראשון ממרלבורו.
ב-14 ביולי 1711 טבע יוהאן וילם פריסו, בעת מסעו מהחזית בפלנדריה למפגש עם פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, לדיון על ירושת נסיכות אורנז'. יוהאן וילם פריסו הותיר לבנו וילם שנולד לאחר מותו, את טענתו לשלטון בנסיכות. תחת חוזה אוטרכט, עליו הוסכם בשנת 1713, התיר פרידריך הראשון למלך צרפת, לואי הארבעה עשר, לקחת את מחוזות אוראנז' לרשותו. לוילם הרביעי נותר רק התואר "נסיך אורנז'" הריק מתוכן, בנוסף בשנת 1747 קיבל וילם הרביעי קיבל גם את תפקיד הסטאדהאודר (משנה זו והלאה היה סטאדהאודר אחד לכל הרפובליקה, ולא אחד לכל מחוז כפי שהיה לפני כן).
משפחתו

ב-26 באפריל 1709 התחתן יוהאן וילם פריסו עם מריה לואיזה, רוזנת הסן-קאסל, בתם של קרל, רוזן הסן-קאסל ומריה אמליה מקורלנד, ממנה היו לו 2 ילדים:
אמליה, נסיכת נסאו-דיאץ (1710–1777), התחתנה עם פרידריך, נסיך הכתר של באדן-דורלאך.
וילם הרביעי, נסיך אורנז' (1711–1751)
יומנו של חנון 4: חופשה על גלגלים (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 מבוסס על:  "יומנו של חנון - חופשה על גלגלים" מאת ג'ף קיני
 בימוי:  דייוויד באוורס
 הופק בידי:  נינה ג'ייקובסון בראד סימפסון
 תסריט:  ג'ף קיני דייוויד באוורס אדם שטייקל
 עריכה:  טרוי טאקאקי
 שחקנים ראשיים:  ג'ייסון דרוקר אוון אוסטלזוס צ'רלי רייט אלישה סילברסטון טום אוורסט סקוט וויט וולטרס דילן וולטרס
 מוזיקה:  גרגורי ריצ'רד
 צילום:  אנטוני בי. ריצ'מונד
 מדינה:  ארצות הברית
 חברת הפקה:  TSG Entertainment Color Force
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 19 במאי 2017 בריטניה 2 ביוני 2017
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  קומדיה משפחה ילדים ונוער
 הכנסות באתר מוג'ו:   diaryofawimpykid4
 סרט קודם:  קיץ קטלני
 סרטים בסדרה:  יומנו של חנון רודריק שולט קיץ קטלני חופשה על גלגלים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
יומנו של חנון 4: חופשה על גלגלים (באנגלית: Diary of a Wimpy Kid: The Long Haul) הוא סרט קומדיה אמריקאי, הרביעי בסדרת הסרטים "יומנו של חנון", אשר מתבססת על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת הסופר והמאייר ג'ף קיני. למרות שאינו מדובר באתחול מחדש של הסרטים, זקרי גורדון ורוברט קפרון (השחקנים הראשיים בסרטים הקודמים) לא לקחו חלק בסרט זה, ולוהקו שחקנים חדשים במקומם. הסרט הופץ כמו קודמיו על ידי חברת "פוקס המאה ה-20", כאשר הקרנת הבכורה שלו נעשתה ב-19 במאי 2017.
תקציר העלילה

גרג הפלי, רודריק ומני יוצאים ביחד עם הוריהם ל"טיול משפחתי" כדי להגיע לביתה של סבתם כדי לחגוג את יום ההולדת ה-90 של סבתא שלהם, למרות שהתכנון של הבנים היה בכלל לבלות בפלאפון וללכת לכנס משחקי וידאו. בהמשך הדרך מסתבכים משפחת הפלי בצרות שונות.
שחקנים ודמויות

ג'ייסון דרוקר בתפקיד גרג הפלי
אוון אוסטלזוס בתפקיד ראולי ג'פרסון
צ'רלי רייט בתפקיד רודריק הפלי
אלישה סילברסטון בתפקיד סוזן הפלי
טום אוורסט סקוט בתפקיד פרנק הפלי
ווייט ודילן וולטרס בתפקיד מני הפלי
יוסיף וורוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  21 ביוני 1920 סטארודוב, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית 
 פטירה:  6 בספטמבר 2001 (בגיל 81) רוסטוב על הדון, רוסיה 
 ענף מדעי:  מכניקה, תורת האלסטיות 
 מקום מגורים:  ברית המועצות 
 מקום לימודים:  אקדמיית חיל האוויר הסובייטי על שם ז'וקובסקי 
 מנחה לדוקטורט:  Vladimir Pugachev, Aleksandr Ishlinsky 
 מוסדות:  אוניברסיטת המדינה של רוסטוב 
 תלמידי דוקטורט:  ויקטור אלכסנדרוב, Leonid Petrovich Lebedev, Yu. A. Ustinov, Aleksandr Belokon, Yurij Petrovich Krasovskii, Vladimir Babeshko, ויקטור יודוביץ' 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  עיטור הידידות (רוסיה)  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליית הניצחון על יפן  מדליה על שם ז'וקוב  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
יוסיף וורוביץ' (ברוסית: Иосиф Израилевич-Гиршевич Ворович‏; ( 21 ביוני 1920, סטארודוב - 6 בספטמבר 2001, רוסטוב על דון) היה מומחה למכניקה סובייטי-רוסי ממוצא יהודי.
קורות חיים

יוסיף וורוביץ' נולד בשנת 1920 בעיירה סטארודוב למשפחה יהודית. לאחר סיום בית ספר, בשנת 1937 הוא החל לימודים באוניברסיטת מוסקבה. בגלל תחילת מלחמת העולם השנייה הוא סיים את לימודים כבר באוקטובר 1941 וגויס לשורות הצבא האדום. הוא התחיל את השירות בחיל האוויר הסובייטי. בשנת 1944, תוך כדי השירות הוא השלים לימודים באקדמיה צבאית של חיל האוויר. הוא שוחרר מהצבא בשנת 1950.
בשנת 1950 וורוביץ' סיים עבודת תואר שלישי והחל ללמד באוניברסיטתת רוסטוב. בשנת 1958 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט. בשנת 1961 הוא היה פרופסור ראשון בקטדרה לחקר תורת האלסטיות.
בשנת 1971 ליד האוניברסיטה הוקם מכון למכניקה ומתמטיקה שימושית ויוסיף וורוביץ' מונה למנהלו. לאחר פטירתו המכון נקרא על שמו.
יוסיף וורוביץ' כתב מעל ל-300 מאמרים מדעיים ו-14 ספרים שחלקם תורגמו לאנגלית.
על תרומתו לקידום המדע וורוביץ' קיבל פרס ברית המועצות בשנת 1983, מדליה על שם קאפיצה ועיטורים רבים של ברית המועצות ורוסיה.
בשנת 1970 וורוביץ' נבחר לאקדמיה למדעים של ברית המועצות כחבר בהתכתבו ובשנת 1990 הועבר למעמד של חבר בפועל.
בשנת 2003 על שמו נקרא אסטרואיד 10049.
יאקיב חאמו

יאקיב מיכאלוביץ' חאמו (באוקראינית: Яків Михайлович Хаммо; נולד ב-11 ביוני 1994) הוא ג'ודוקא אוקראיני המתחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג, מחזיק בשתי מדליות ארד מאליפות העולם בשנים 2015 ו-2021.
קריירה

במאי 2015, זכה חאמו במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית זהב בגראנד פרי זאגרב, לאחר שניצח בגמר את ולאדוט סימיונסקו הרומני. ב-27 ביוני התחרה חאמו באליפות אירופה שנערכה במסגרת המשחקים האירופיים בבאקו וזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את בנג'מין הרמגניס הבלגי, בשמינית הגמר הוא גבר באיפון על ולאדוט סימיונסקו הרומני וברבע הגמר הפסיד בעונשים לרנאט סיידוב הרוסי. חאמו נשר לקרבות בית הניחומים שם ניצח את רוי מאייר ההולנדי ועלה לקרב על מדליית הארד מול מריוס פאסקביסיוס הליטאי אותו ניצח בניקוד ווזארי ושתי יוקו.
באליפות העולם באותה השנה שנערכה באסטנה, חאמו התחרה בקטגוריית המשקל מעל 100 ק"ג וזכה במדליית הארד. בקרב הראשון חאמו גבר באיפון על אל מחדי מלקי המרוקאי לאחר ריתוק מוצלח, בקרב השני הוא ניצח בניקוד ווזארי את רנאט סיידוב הרוסי ובשמינית הגמר ניצח בעונשים את עבדולו טנגרייב האוזבקי. ברבע הגמר חאמו הפסיד באיפון לריו שיצ'ינוהה היפני ונשר לקרבות בית הניחומים שם גבר באיפון על סוון היינלה הגרמני ועלה לקרב על מדליית הארד. בקרב על המדליה חאמו התמודד מול קים סונג-מין הדרום-קוריאני וכ-40 שניות מפתיחת הקרב חאמו הטיל בהצלחה את הקוריאני וקיבל ניקוד איפון.
ב-1 בנובמבר 2015, השתתף חאמו בגראנד סלאם אבו דאבי וזכה במדליית הכסף כאשר הגיע עד לגמר והפסיד לקים סונג-מין הדרום-קוריאני. בפברואר 2016, הוא זכה במדליית זהב בגראנד פרי דיסלדורף לאחר שגבר בגמר על אסלאם אל שהאבי המצרי. ב-8 במאי זכה חאמו בגראנד סלאם באקו לאחר שניצח ברבע הגמר את רפאל סילבה הברזילאי, בחצי הגמר את דויד מורה הברזילאי ובגמר את רוי מאייר ההולנדי.
ב-18 בנובמבר 2018, חאמו זכה במדליית זהב בגראנד פרי האג כאשר ניצח בגמר את ולדוט סימיונסקו הרומני. ב-26 בינואר 2019, חאמו זכה במדליית כסף בגראנד פרי תל אביב לאחר שהגיע עד שלב הגמר בו הפסיד לאורי ששון הישראלי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, חאמו סיים במקום החמישי. לאחר ניצחון מוקדם על ולאדוט סימיונסקו הרומני, הוא הפסיד בשלב רבע הגמר להיסאיושי הראסווה היפני ונשר לקרבות בית הניחומים. לאחר ניצחון על בקמורוד אולטיבוייב האוזבקי, הוא הגיע לקרב על מדליית הארד בו הפסיד לטמרלן בשייב הרוסי.
פרסים

מקור:
אליפות העולם:
אליפות אירופה:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
↑  תוצאות וסרטוני הקרבות - מעל 100 ק"ג, אליפות אירופה 2015, אתר JudoInside.
↑  תוצאות וסרטוני הקרבות - מעל 100 ק"ג, אליפות העולם 2015, אתר JudoInside.
יאקוק

| --- | --- |
מבט כללי על הגבעה שבו שכנה יאקוק, ניתן לראות את שרידי המבנים
מבט כללי על הגבעה שבו שכנה יאקוק, ניתן לראות את שרידי המבנים
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  הגליל
 נפה:  טבריה
 שפה רשמית:  ערבית
 תאריך ייסוד:  התקופה העות'מאנית
 שטח:  8,507 דונם עות'מאני (1945)
 סיבת נטישה:  מלחמת העצמאות
 תאריך נטישה:  מאי 1948
 דת:  מוסלמים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  210 (1945)
 קואורדינטות:  32°53′8.7″N 35°28′46.0014″E﻿ / ﻿32.885750°N 35.479444833°E﻿ / 32.885750; 35.479444833
 אזור זמן:  UTC +2
 http://www.palestineremembered.com/Tiberias/Yaquq/index.html
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל העליון מוגדלת) יאקוק(למפת הגליל העליון רגילה) יאקוק(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יאקוק(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום יאקוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
בית המעיין של יאקוק לפני שנהרס
שרידים במרכז הגבעה
יאקוּק (בערבית:  ياقوق) היה כפר ערבי ששכן בגליל מצפון לכנרת, במרחק של 12.5 ק"מ מטבריה. כשליש משטח הכפר הערבי מהתקופה העות'מאנית שכן על שטח האתר הארכאולוגי של חוקוק המשתרע על שטח של 25–30 דונם.
הכפר שכן על ראש הגבעה, ונעזב על ידי תושביו בשנת 1948 במלחמת העצמאות כנראה בחודש מאי, לאחר עזיבתו בתיו שימשו לאימוני צה"ל והם נהרסו סופית בשנת 1968.
בתי הכפר ניבנו מאבני גזית עשויות אבן גיר ובזלת. הבתים נבנו כבתי חצר והיו סמוכים זה לזה. למרגלות המדרון הצפון-מזרחי של הגבעה נמצא מעיין מים שסיפק מים לכפר, היום עין חוקוק. בתוך שרידי הכפר העותמאני נמצאו שרידי פריטים אדריכליים עתיקים שנעשה בהם שימוש משני.
בקרבת הכפר נמצא מבנה קבר עתיק המיוחס במסורות שונות לנביא חבקוק וכן תעלת המים של המוביל הארצי.
היסטוריה

יאקוק וקבר חבקוק מוזכרים בסיפור מסעותיו של רבי שמואל ב"ר שמשון שסייר בארץ ישראל בשנת 1210 יחד עם נוסעים יהודים נוספים.
השם יאקוק מופיע בטקסט על גבי כתובת על קבר שנכתב על ידי רבי יעקב שהיה שליח הישיבה של הרבי יחיאל מפריס (לפני שנת 1257).
בשנת 1596 יאקוק הייתה שייכת לנפת (נהייה Nahiyah) ג'ירה שהייתה שייכת לסנג'ק של צפת. מספר התושבים היה 396 איש. והם שילמו מיסים על מספר גידולים ומתקני ייצור, כולל חיטה, שעורה וזיתים, עיזים, כוורות, ומתקנים ששימשו לעיבוד ענבים או זיתים.
ויקטור גרן שסייר בארץ במאה ה-19 תיאר את הכפר כבעל 20 בתי אבן, שהיו בו כ-200 תושבים מוסלמים והיה מוקף באדמה ראויה לעיבוד. הוא היה מוקף בבורות מים רבים ובעל מעיין מים באיכות טובה.
האתר נסקר במסגרת סקר ארץ ישראל המערבית על ידי משלחת בראשותו של קלוד קונדר הוא זיהה את המקום כשרידיו של היישוב העתיק חוקוק.
לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בכפר 153 תושבים ו-28 בתים נושבים.
בתקופת המנדט הבריטי הכפר היה שייך לנפת טבריה. על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 בארץ ישראל, שטח הכפר היה 8,507 דונם טורקי, מתוכם 4,229 בבעלות ערבית, 4,275 בבעלות יהודית ו-3 דונם שטחים ציבוריים. כמות התושבים הוערכה ב-210 תושבים.
על כפר חקוק (יעקוק) בתקופה העות'מאנית כתב יצחק בן-צבי: "בין הכפרים שבהם היו באותה התקופה יהודים, נזכרו גם מעון ליד טבריה, כפר חקוק (יעקוק) וכן פמייס היא בניאס, ועגלון בעבר הירדן מזרחה".
ראו גם

חוקוק (יישוב עתיק)
עין חוקוק
הערות שוליים

↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, ספרית אפקים, 1991, עמ' 588
↑  יגאל טפר, גיל דרעין ויותם טפר, "חורבת חוקוק", אזור נחל עמוד : פרקים על ההיאחזות היישובית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, שנת 2000, עמ' 72
↑  יהושע פראוור, תולדות היהודים בממלכת הצלבנים, הוצאת יד בן צבי, 2000, עמ' 216, 221.
↑  The Survey of Western Palestine: memoirs of the topography, orography, hydrography, and archaeology
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 2668
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  יצחק בן-צבי, ארץ ישראל וישובה בתקופת השלטון העות'מאני, מוסד ביאליק, ירושלים, תשט"ו, עמ' 189
טומי סמית' (כדורגלן, יליד 1990)

תומאס ג'פרסון סמית (באנגלית: Thomas Jefferson Smith; נולד ב-31 במרץ 1990) הוא כדורגלן ניו זילנדי המשחק במילטון קינס דונס בעמדת הבלם והמגן שמאלי.
קריירת מועדונים

סמית' התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של קרו אלכסנדרה, ממנה עבר לנורת' שורה יונייטד ולבסוף הצטרף לאקדמיה של איפסוויץ' טאון. בשנת 2007 חתם לשלוש שנים בקבוצה הבוגרת.
בפברואר 2008, סמית' הושאל לסטוונאג' לחודש ולאחר מכן הוארכה תקופת השאלתו עד לסיום העונה.
בתחילת עונת 2008/2009 סמית' חזר לאיפסוויץ' וערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לפרסטון נורת' אנד. במהלך העונה סמית' שבר את קרסולו, פציעה שהשביתה אותו מרוב שלבי העונה.
ב-7 בינואר 2010 הושאל לברנטפורד לחודשיים. בתקופתו בברנטפורד שיחק שמונה משחקים וב-15 במרץ של אותה שנה חזר לאיפסוויץ'.
בעונת 2010/2011 סמית' הבקיע את שער הבכורה שלו באיפסוויץ' בניצחון החוץ 1–3 נגד מידלסברו. במאי 2012 חתם לשנתיים נוספות במועדון.
ב-17 במרץ 2011 הושאל לקולצ'סטר יונייטד עד לסיום העונה.
ב-22 בינואר 2018 חתם בקולורדו ראפידס מה-MLS.
ב-21 בפברואר 2020, סמית' חזר לאנגליה וחתם בסנדרלנד.
ב-25 באוגוסט 2020, סמית' חתם בקולצ'סטר יונייטד מהפוטבול ליג השנייה.
ב-6 בפברואר 2024 עזב את אנגליה וחתם במקארתור מליגת העל האוסטרלית. ביולי 2024 חתם באוקלנד.
קריירה בינלאומית

סמית' יליד הממלכה המאוחדת, עבר בילדותו לניו זילנד ובכך הוא מחזיק באזרחות כפולה. בצעירותו, סמית' שיחק עבור הנבחרות הצעירות של אנגליה.
בדצמבר 2009 הצהיר כי הוא מעוניין לשחק עבור נבחרת ניו זילנד. ב-3 במרץ 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 0–2 למקסיקו. סמית' זומן לסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010
ב-23 במאי 2012 ענד לראשונה את סרט הקפטן ובכך הפך לקפטן הצעיר בתולדות הנבחרת. ב-2 ביוני 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד פיג'י.
טומי ראמון

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1949 בודפשט, הרפובליקה ההונגרית 
 פטירה:  11 ביולי 2014 (בגיל 65) רידג'ווד, ארצות הברית 
 שם במה:  Tommy Ramone 
 מוקד פעילות:  הונגריה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1965–2014 (כ־49 שנים) 
 סוגה:  פאנק רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מערכת תופים 
 חברת תקליטים:  סייר רקורדס 
 www.ramones.com
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס ארדאי (Thomas Erdelyi; ‏29 בינואר 1949 – 11 ביולי 2014), שנודע בשם הבמה טומי ראמון (Tommy Ramone), היה מוזיקאי ומפיק מוזיקלי יהודי-הונגרי-אמריקאי. נודע בעיקר כמתופף ומנהל של להקת הפאנק רוק "הראמונס", בשנים 1974 - 1978.
ביוגרפיה

נולד בשם ארדאי טמאש (Erdélyi Tamás) בבודפשט, הונגריה. הוריו היו יהודים ששרדו את השואה לאחר שהוסתרו על ידי שכניהם. בגיל 5 עברה המשפחה לארצות הברית, והוא גדל בקווינס, ניו יורק. בשנות ה-60 חבר לג'ון קאמינגס (כונה בהמשך ג'וני ראמון), והם ניגנו יחד בלהקה במהלך בית הספר התיכון. ב-1970 עבד כעוזר בהפקת אלבומו של ג'ימי הנדריקס, "Band of Gypsys".
ב-1974 יסד את להקת הראמונס יחד עם ג'וני ראמון, ג'ואי ראמון ודי די ראמון, ושימש כמתופף. הוא פעל בה עד 1978, ושימש גם כמפיק-שותף של שלושת אלבומיה הראשונים ואלבום ההופעה שלה. ב-1984 חזר והפיק את אלבומה השמיני. ב-2004 הצטרף להופעה עם חבריה החדשים של הלהקה, במופע "הראמונס מכים את הסרטן", בעקבות מחלתם ומותם של חלק ממייסדי הלהקה.
לאורך שנות ה-80 הפיק אלבומים של מוזיקאים שונים, בהם "The Replacements", ו-"Redd Kross". בשנות ה-2000 הקים צמד בשם "Uncle Monk" עם הגיטריסטית קלאודיה טיינן; הם הוציאו אלבום אחד, ב-2006.
ראמון מת ב-2014 בגיל 65, בהוספיס בניו יורק בו קיבל טיפולים למחלת הסרטן בה חלה. נקבר בבית הקברות ניו מונטיפיורי.
הערות שוליים

↑  אתר להקת Uncle Monk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 7743 5142  LCCN: no2010136399  MusicBrainz: 859bf1bb-0470-4869-aa97-a2f1c0fee62c  NKC: xx0114802  SUDOC: 080296068  VIAF: 120125210   WorldCat (עם VIAF): 120125210
יוסף רבין

| --- | --- |

 לידה:  18 באפריל 1900 גרודנו, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  9 בדצמבר 1987 (בגיל 87) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפדגוגית הממלכתית של מוסקבה 
 שפות היצירה:  רוסית, יידיש 
 פרסים והוקרה:  דרגה שנייה במסדר המלחמה הפטריוטית 
 
יוסף יזראלביץ' רבין (ברוסית: Иосиф Израилевич Рабин;‏ 18 באפריל 1900 – 9 בדצמבר 1987) היה סופר יידי.
ביוגרפיה

רבין נולד בגרודנו. ב-1915 עבר לווילנה, אחרי כיבוש העיר על ידי הגרמנים בזמן מלחמת העולם הראשונה רבין נעצר והוחזק במחנה עבודה, הוא כמעט נפטר מרעב. ב-1920 הוא הנהיג תנועת צעירים קומוניסטים, ברח לברית המועצות והשתקע במוסקבה. במוסקבה הוא עבד בטיפוגרפיה יהודית, הוא למד באוניברסיטה הממלכתית הפדגוגית של מוסקבה, התמחה בספרות יידיש.
ב-1922 הוא התחיל לפרסם את חיבוריו ושיריו בכתבי עת ועיתונים ביידיש, בין היתר פרסם בדער עמעס. בדער עמעס הוא היה ראש מדור שירה בין 1933 - 1936. ב-1930 הוא פרסם את הרומן הראשון שלו שוועסטערקינדער (בני דודים, מוסקבה). הוא היה חבר בוועידה הראשונה של הסופרים הסובייטים ב-1934. יותר מאוחר הוא הגיע לבירוביג'ן, שם עמד בראש איגוד הסופרים של האוטונומיה היהודית, היה חבר מערכת של מספר כתבי עת מקומיים.
ב-1937 הוא נשפט ונעצר, שוחרר במאי 1942. מיד עם שחרורו גויס לצבא. לחם בחזית קלינין. בסוף 1943 שוחרר מן הצבא בשל פציעה. 
על שנותיו במעצר הוא כתב סיפור אין יענעמ יאהר (באותה שנה) שפורסם בסאוועטיש היימלאנד ב-1989.
אחרי מלחמת העולם השנייה השתקע במוסקבה, היה חבר מערכת של סאוועטיש היימלאנד בין 1961–1972. ב-1978 השלים חיבור רומן היסטורי אין פארשיידענע יאהרנ (בשנים שונות) על יהודי גרודנו של סוף המאה ה-18 תחילת המאה ה-19. חלק מעבודותיו תורגמו לרוסית.
נפטר במוסקבה ב-1987.
טומי סמית' (אצן)

סמית' (במרכז) וקרלוס בהצדעת הכוח השחור, אולימפיאדת מקסיקו סיטי
טומי סמית' (באנגלית: Tommie Smith; נולד ב-6 ביוני 1944), הוא אתלט ושחקן פוטבול אמריקאי בעבר. הוא אלוף אולימפי (מקסיקו סיטי 1968) ושיאן עולם בריצת 200 מטר. סמית' שהתפרסם בצעד המחאה שנקט על דוכן המנצחים אחרי שזכה במדליית זהב בריצת 200 מטר באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
ביוגרפיה

סמית' נולד בקלארקסוויל שבצפון-מזרח טקסס. הוא למד סוציולוגיה באוניברסיטת סן חוזה בקליפורניה, וזכה באליפות המכללות של ארצות הברית ב-1967 בריצת 220 יארד. בסוף אוגוסט אותה שנה בתחרויות האתלטיקה של האוניברסיאדה שנערכו בטוקיו, יפן הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.7 שניות.
ביוגרפיה > אלוף אולימפי ושיאן עולם

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה סמית' במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא עולם חדש של 19.83 שניות, לפני פיטר נורמן מאוסטרליה (20.06 שניות) וחברו לנבחרת ג'ון קרלוס (20.10 שניות). בטקס חלוקת המדליות התעוררה סערה, כאשר הוא וזוכה מדליית הארד, קרלוס הצדיעו את הצדעת הכוח השחור בזמן נגינת ההמנון האמריקני, כשהם לובשים כפפות וצעיפים שחורים ויחפים מנעליים. זוכה מדליית הכסף נורמן, הצטרף למחאתם כשענד תג של "הפרויקט האולימפי לזכויות אדם". סמית' הסביר כי הנפת ידו הימנית סימלה את כוחה של אמריקה השחורה, הנפת ידו השמאלית של קרלוס סימלה את אחדותה של אמריקה השחורה (אם כי מאוחר יותר התברר כי קרלוס שכח להביא את זוג הכפפות שלו, ולכן, לפי הצעתו של פיטר נורמן, חלקו בזוג של סמית'), הצעיף סימל את הגאווה השחורה, והיעדרן של נעליים סימל את עוניים של השחורים באמריקה.
ראשי הוועד האולימפי הבינלאומי ראו במעשיהם של סמית' וקרלוס הבעת עמדה פוליטית שאין לה מקום במשחקים האולימפיים. נשיא הוועד, אוורי ברנדג', איים כי אם לא יסולקו השניים, תושעה מהמשחקים המשלחת האמריקנית כולה. בסופו של דבר, עזבו סמית' וקרלוס את הכפר האולימפי ושבו לארצם.
לאחר המשחקים הצטרף סמית' לסינסינטי בנגלס מה-AFL, ושיחק בה במשך עונה אחת. לאחר מכן היה למאמן אתלטיקה במכללת אוברלין באוהיו.
הערות שוליים

↑  Caroline Frost, "The other man on the podium ", BBC, 17.10.2008.
↑  "1968: Black athletes make silent protest" (באנגלית בריטית). 1968-10-17. נבדק ב-2021-01-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007346550805171  PLWABN: 9810697866105606  GND: 136735398  World Athletics: 14349509  ISNI: 0000 0001 1449 6834  LCCN: n2006083348  Trove: 1510076  VIAF: 81030486   WorldCat (עם VIAF): 81030486
יומנו של חנון 2: רודריק שולט (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  יומנו של חנון - רודריק שולט 
 בימוי:  דייוויד באוורס 
 הופק בידי:  בראד סימפסון, איתן סמית
 תסריט:  ג'ף יהודה גייב סאקס
 שחקנים ראשיים:  זקרי גורדון יומנו של חנון אלף האמפריס ג'ף קיני ג'ניפר קלמנט מישל הריסון בנג'מין הולינגסוורת' ליין מאקניל מליסה רוקסבורג גרייסון ראסל פייטון ליסט רייצ'ל האריס דבון בוסטיק קארן בראר רוברט קפרון קונור פילדינג סטיב זאן פרן קראנץ דלילה בלה 
 מוזיקה:  אדוארד שירמור 
 צילום:  ג'ק נגרין 
 מדינה:  קנדה
 חברת הפקה:  כוח צבע, רטפק-דיון אנטרטיינמנט 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20, נטפליקס, דיסני+ 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 במרץ 2011
 משך הקרנה:  100 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט מבוסס יצירה ספרותית 
 תקציב:  21 מיליון דולר
 הכנסות:  123,451,555 דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   diaryofawimpykid2
 סרט קודם:  יומנו של חנון 
 סרט הבא:  יומנו של חנון 3: קיץ קטלני (סרט) 
 סרטים בסדרה:  יומנו של חנון רודריק שולט קיץ קטלני חופשה על גלגלים
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
יומנו של חנון 2: רודריק שולט (באנגלית: Rodrick Rules) הוא סרט קולנוע בבימויו של דייוויד באוורס, המבוסס על ספרו של ג'ף קיני, "יומנו של חנון - רודריק שולט". הסרט יצא ב-25 במרץ 2011, בהפצת חברת פוקס המאה העשרים.