stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכס פיקוק (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק ברכס הרים בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי טולה 
 קואורדינטות:  66°48′S 51°00′E﻿ / ﻿66.8°S 51°E﻿ / -66.8; 51
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס פיקוק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירכס פיקוק
 
רכס פיקוק או מצוק פיקוק (באנגלית: Peacock Ridge) הוא רכס הרים או מצוק בין הר סוקק והר פורטאוס בחלק הצפוני של הרי טולה בארץ אנדרבי, שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הרכס

הרכס מופה מתצלומי אוויר שצולמו ממטוסי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
הרכס נקרא על שמו של ד. פיקוק (D. Peacock), שהיה חבר בצוות אוניית המחקר "דיסקברי" אשר שימשה את משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה במחקרה בין השנים 1929–1931.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
| הרי טולה |
| --- | --- | --- |
| הרים | אולדפילד • בונד • בסט • ברטלט • דגרפלדט • דנהאם • דאנג'י • הארדי • הארווי • המפסון • מוריסון • מילר • סוקק • סטורר • פורטאוס • פיתגורס • קייזר • קינג • רודס • ריידר • ריסר-לארסן |  |
| רכסי הרים | פיקוק |  |
| נונאטאקים | הארווי |  |
רוני פלומן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בת 54 בערך) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 מספר צאצאים:  3 
 
רוני פלומן (נולדה ב-1970) היא יועצת וסופרת ישראלית.
ביוגרפיה

רוני פלומן נולדה בירושלים לנאוה נווה ויזהר פלומן, רופאים. בשנים 1976–1978 גרה בבוסטון עם הוריה, שנסעו לשם לצורכי מחקר ברפואה, ושם גם התגרשו. לאחר החזרה ארצה גדלה בהרצליה ותל אביב, והיא בוגרת תיכון עירוני ד'. לאחר הצבא החלה ללמוד משפטים באוניברסיטת תל אביב וסיימה את התואר בהצטיינות יתרה. עבדה במשך כשנתיים כעורכת דין עד שנסעה לצרפת לעשות תואר שני במנהל עסקים ב-INSEAD, בעיירה פונטנבלו. ב-1998, מייד אחרי התואר, המשיכה לארצות הברית, שם עבדה בתעשיית הטכנולוגיה, לרבות בחברה שהונפקה בנאסד"ק ב-1999 וכן בסטראטאפ נוסף. שם גם נולדו לה ולבעלה, בני פרידמן, שלושה בנים.
ב-2004 עזבה את עבודתה כדי לכתוב ספר ראשון, "ארעיים וקבועים", שמבוסס על ראיונות שערכה בארצות הברית, בקהילה הישראלית של עמק הסיליקון, שבו עבדה והתגוררה. ב-2006 חזרה ארצה, ומאז היא מייעצת לחברות סטרטאפ. בשנים האחרונות היא עובדת כסמנכ"ל שווק בחברות טכנולוגיה ישראליות. עולם הטכנולוגיה, העסקים, והשיבה ארצה מארצות הברית הם נושאים שמתוארים בספריה.
ב-2012 נבחרה לכהן במועצת המועצה האזורית לב השרון, וב-2018 נבחרה לקדנציה נוספת. הייתה פעילה גם בצופן - מרכזי טכנולוגיה עילית, כמתנדבת, וכן משמשת היום בוועד המנהל של "דרך הרוח".
ספריה שכתבה > ספרי עיון

ארעיים וקבועים: הקהילה הישראלית באזור מפרץ סן פרנסיסקו, הוצאת כרמל, 2007.
אתנוגרפיה המביאה את סיפורם של עשרים ישראלים שהיגרו לעמק הסיליקון, קליפורניה, קהילה שרובה ככולה בעלת מעמד סוציו-אקונומי גבוה. הוא מחולק ל"ארעיים", "מהגרים" ו"שבים", מושגים המתייחסים לנקודת המבט שבה המהגרים תופשים את מצבם, כמי שעומדים לשוב לישראל או כמי שמתכוונים להתאזרח בארצות הברית. בהקדמה ובנספחים מובא ניתוח של הקהילה, של ההגירה מישראל ושל הגירה בכלל. הספר מהווה אחת האתנוגרפיות היחידות של הקהילה הישראלית בארה״ב.
כוונות טובות: היי-טק ערבי בישראל, ספרי עליית הגג, עורך: אמיר צוקרמן, 2013.
הספר מביא את סיפורם האישי והמקצועי של יזמי ההייטק הערבים-ישראלים, ומתאר את הארגונים הפועלים לשילוב הערבים בהיי-טק. במסגרת הרחבה יותר מנתח הספר את המשמעות של להיות ערבי-ישראלי במדינת ישראל, המכשולים העומדים בדרכם של הערבים-ישראלים להשתלב ולהתקדם במדינה וכיצד ניתן להתגבר עליהם.
ספריה שכתבה > ספרי פרוזה

חשפן, הוצאת עולם חדש, עורך: אלי הירש, 2015.
שלוש נובלות העוסקות בשוק העבודה ובמערכות היחסים שבין עובד למעביד. הנובלה הראשונה, "אוזניים", מספרת על יוסי שהיגר מישראל לקליפורניה, החברה שלו בעמק הסיליקון עומדת בפני פירוק והתמודדותו עם הכישלון המקצועי ועם ספר מצליח שכתבה בתו. הנובלה השנייה "כפרייה" מספר על קשישה במושב, שהפיליפינית המנקה את ביתה היא זוגתו של קרוב משפחתה ובכך נבחן יחס הישראלים למהגרי העבודה במדינה, בהם כאלה החיים בזוגיות עם מהגרות עבודה הנתונות לגירוש. הנובלה השלישית, "חשפן", מספרת על שירי, עורכת דין צעירה ורווקה השואפת להצליח במשרד עורכי דין בו שותפים גברים, שאיפה המתנגשת לפרקים עם הרצון לממש את עצמה כאישה.
שיניים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, עורך: אלי הירש, 2018.
יעל, התגוררה בנוחות בעמק הסיליקון, שם בעלה עבד בהייטק, וכעבור שמונה שנים מתגרשת ושבה לישראל עם בנה יהלי בן השבע. במהלך שנותיה באמריקה לא עבדה, אלא הייתה עקרת בית. היא שבה לישראל חסרת כל אחרי שנפקדה שנים משוק העבודה וגרה בקראוון; אמה מסדרת לה עבודה שאינה תואמת את כישוריה והיא מנסה למצוא את מקומה מחדש בארץ.
ספריה שכתבה > ספר ילדים

מחברת החלל, ידיעות ספרים וספרי עליית הגג, איירה: רוני פחימה, 2018. הספר נבחר בידי משרד החינוך למצעד הספרים לכיתות ד'-ו' בשנת 2018.
יוסף בן העשר חווה הצקות בבית ספרו, אולם הוא מוקף במשפחה אוהבת, הבולט בהם הוא סבו שמריהו הסקרן וחובב הלצון. כל פעם שיוסף מגיע לבית סבו וסבתו הוא קורא ביחד עם סבו ב"מחברת החלל", בה אסף שמריהו במהלך השנים ידיעות הנוגעות לחלל, ובאמצעותה שואל הסב את נכדו שאלות בדבר החיים ומשמעותם.
הערות שוליים

↑  רוני פלומן, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
1 2  רעות ברנע, עקרות הבית הנואשות של עמק הסיליקון, באתר כלכליסט, 10 בספטמבר 2018
1 2   גילי איזיקוביץ, מדוע נשים שואלות את עצמן אם הבוס חושב שהן סקסיות?, באתר הארץ, 26 באוקטובר 2015
1 2  גליה ימיני, "בעמק הסיליקון לא מתגרשים", באתר הארץ, 19 בינואר 2008
↑  "אל תביטו לאחור", באתר הארץ, 13 באוגוסט 2007
↑  Eliav Alalof, "$850 Mln Value for Netro is Fine, but Our Next Success Will be Far Greater", Globes, 23 August, 1999
↑  קרן צוריאל הררי, אומת הסטארט־אפ, באתר כלכליסט, 16 בינואר 2014
1 2  קורות חיים
↑  בילי פרנקל, רק 1,200 ערבים בהיי-טק - איך עושים שינוי?, באתר ynet, 16 בנובמבר 2013
↑  סופרים ישראליים במצעד הספרים לדורותיו, באתר משרד החינוך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298664405171  LCCN: no2007123804  VIAF: 17014239   WorldCat (עם VIAF): 17014239
רוברט מנזיס

סר רוברט גורדון מנזיס (באנגלית: Robert Gordon Menzies;‏ 20 בדצמבר 1894 – 15 במאי 1978) היה מדינאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה השנים עשר. מנזיס כיהן בתפקיד בסך הכל מעל 18 שנים בשתי תקופות כהונה, האחת בין השנים 1939 – 1941 והשנייה בין השנים 1949 – 1966 והוא ראש הממשלה שתקופת כהונתו היא הארוכה ביותר.
ראשית חייו

רוברט גורדון מנזיס היה בנם של ג'יימס מנזיס ואשתו קייט לבית סמפסון. הוא נולד בעיירה ג'פריט שבאזור ווימרה שבצפון-מערב מדינת ויקטוריה. ג'יימס מנזיס היה חנווני ושימש כסוכן למיכון ולאספקה חקלאית. הוא היה בנם של בעלי חווה קטנה בסקוטלנד שהיגרו לאוסטרליה באמצע שנות החמישים של המאה ה-19 עם תחילת הבהלה לזהב באוסטרליה. סבו של רוברט מנזיס מצד אמו, ג'ון סמפסון, היה כורה מקורנוול שגם הוא הגיע לחפש את מזלו בשדות הזהב בבלאראט. אביו של מנזיס נבחר לאספת הנבחרים של ויקטוריה ובעקבות בחירה זו מכרה המשפחה את החווה שלה ועברה להתגורר במלבורן. אחד מדודיו של מנזיס, יו מנזיס, היה חבר אספת הנבחרים של ויקטוריה באמצע העשור הראשון של המאה ה-20 ודוד אחר שלו, סידני סמפסון, היה חבר הפרלמנט האוסטרלי. מנזיס היה גאה במוצאו מקורנוול ומההיילנדס בסקוטלנד. מקור כינויו "מינג" מההגייה בשפה הסקוטית של שמו ("מינגיס"). שמו האמצעי, גורדון, ניתן לו לכבודו ולזכרו של צ'ארלס גורדון, קצין צבא בריטי שנהרג בסודאן ב-1885.
חינוכו הפורמלי של מנזיס החל בבית ספר ציבורי בבלאראט, ומאוחר עבר ללמוד בבית ספר פרטי. הוא למד בקולג' ווסלי במלבורן וב-1916 סיים תואר במשפטים באוניברסיטת מלבורן.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה היה מנזיס בן 19 והיה חבר ביחידת המיליציה של האוניברסיטה. באותה עת שבה בני גילו וחבריו לספסל הלימודים דרשו להתגייס, הוא התפטר מהמיליציה. מאוחר יותר התברר כי מאחר ששני אחיו כבר התגייסו, הוחלט שהוא יוכל להמשיך את לימודיו. מנזיס עצמו לא הסביר מעולם את הסיבה לכך שלא התגייס. יש לציין ששני אחיו, ג'יימס ופרנק, התגייסו רק ב-1915, לאחר הנחיתות של אנזא"ק בגליפולי, עובדה המפריכה את הטענה הזאת. בהמשך הצהיר מנזיס על עצמו כתומך נלהב בגיוס החובה.
מנזיס הוסמך כעורך דין ב-1918 ועד מהרה לאחד מעורכי הדין המובילים במלבורן והקים משרד משל עצמו. ב-1920 הוא נשא לאישה את פטי לקי, בתו של ג'ון לקי, חבר פרלמנט מהמפלגה הלאומנית ומאוחר יותר מהמפלגה הליברלית.
תחילת הקריירה הפוליטית

ב-1928 ויתר מנזיס על הקריירה המשפטית שלו ונבחר מטעם המפלגה הלאומנית לבית העליון של הפרלמנט של מדינת ויקטוריה. בשלב מסוים הוא כמעט והפסיד בבחירות, כאשר קבוצה של חיילים משוחררים תקפה אותו בעיתונות על רקע אי-גיוסו. בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לבית התחתון של הפרלמנט של מדינת ויקטוריה. לפני הבחירות הוא הקים את אגף הצעירים של המפלגה הלאומנית וכיהן כנשיאו הראשון. בין השנים 1932 – 1934 הוא שימש כסגן ראש ממשלת ויקטוריה.
ב-1934 עבר מנזיס לפוליטיקה הארצית ונבחר לפרלמנט האוסטרלי מטעם מפלגת אוסטרליה המאוחדת (United Australia Party), מפלגה שהוקמה כמיזוג של המפלגה הלאומנית עם קבוצות אחרות שהתנגדו למפלגת הלייבור במהלך הקריירה הפרלמנטרית של מנזיס בוויקטוריה. בממשלה שהוקמה אחרי הבחירות הוא מונה להיות התובע הכללי ושר התעשייה בממשלתו של ג'וזף ליונס. ב-1937 הוא מונה להיות חבר במועצה המלכותית.
בסוף 1934 ובתחילת 1935 היה מנזיס מעורב כתובע כללי בניסיון הבלתי מוצלח למנוע את כניסתו לאוסטרליה של העיתונאי היהודי-צ'כי בעל הנטיות הקומוניסטיות, אגון קיש (Egon Kisch). בעוד שהיו כאלה שראו במקרה זה דוגמה לראשית נטייתו האנטי-קומוניסטית של מנזיס, אחרים העלו חשד שלמנזיס הייתה אהדה לנאציזם. לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה ניסה מנזיס לְהָזֵם את הקשר בין תפקידו כתובע כללי לפרשה זו וטען ששר הפנים, תומאס פטרסון היה אחראי על מניעת הכניסה של קיש.
באוגוסט 1938, כחבר בממשלתו של ליונס שהייתה בעד מדיניות הפיוס כלפי גרמניה, ביקר מנזיס בגרמניה והכריז כי הוא "נכון לתת להיטלר ליהנות מהספק ולהסיק את מסקנותיו על גרמניה בעצמו". בין מנזיס לבין ארל פייג' התפתחה איבה, אשר החמירה כאשר פייג' שימש כראש הממשלה בפועל במהלך מחלתו של ליונס לאחר אוקטובר 1938. מנזיס ופייג' תקפו זה את זה בפומבי. בהמשך היה מנזיס לסגן מנהיג מפלגת אוסטרליה המאוחדת. תומכיו טענו שהוא היה יורשו הטבעי של ליונס ומבקריו האשימו אותו בשאיפה להדיח את ליונס, האשמה שהוא הכחיש מכל וכל. באותה שנה שמו אותו מתנגדיו ללעג כשהם כינו אותו "בוב חזיר הפלדה" (Pig Iron Bob) על רקע המאבק שלו עם עובדי הנמלים שסירבו להעמיס גרוטאות ברזל שנמכרו ליפן. ב-1939 הוא התפטר מהממשלה במחאה על דחיית ביצועה של תוכנית הביטוח הלאומי.
הקמת המפלגה הליברלית והחזרה לשלטון

מנזיס בנה את בסיס התמיכה הציבורית בו בשורה של נאומים, שלפעמים נישאו ברדיו, והופנו לאזרחים ממעמד העובדים שהוא כינה אותם "האנשים הנשכחים" (The Forgotten People), במיוחד אלה שלא נמנו על אנשי הפרברים או היו עשירים או חברים בתנועת העבודה המאורגנת.
ממשלתו של פאדן הופלה בפרלמנט בהמשך שנת 1941 לאחר ששני חברי פרלמנט עצמאיים חצו את הקווים ואפשרו לג'ון קרטין להקים ממשלת מיעוט מטעם הלייבור. פאדן היה למנהיג האופוזיציה ומנזיס עבר לספסלים האחוריים.
בבחירות של 1943 זכתה מפלגת הלייבור בניצחון סוחף כשהיא מאיישת 49 מתוך 74 מושבי הפרלמנט וכן זכתה ברוב בסנאט. קואליציית האנטי-לייבור זכתה ב-19 מושבים בלבד. יוז, שבמידה רבה נחשב כמנהיג מעבר, העביר את שרביט המנהיגות של מפלגת אוסטרליה המאוחדת בחזרה למנזיס ופאדן העביר לו את תפקיד מנהיג האופוזיציה. מיד לאחר שובו, הגיע מנזיס למסקנה שמפלגת אוסטרליה המאוחדת הגיעה לסוף דרכה. הוא קיים שורה של פגישות במהלך שנת 1944 בהם דן באפשרות של הקמת מפלגה חדשה. הייתה זו המפלגה הליברלית של אוסטרליה, שהוקמה בראשית 1945 כשמנזיס משמש כמנהיגה והיא ירשה את מפלגת אוסטרליה המאוחדת כשותפה הבכירה בקואליציית האנטי-לייבור. קרטין מת באותה שנה בעודו מכהן כראש ממשלה ובן צ'יפלי ירש אותו בתפקיד.
קואליציית האנטי-לייבור החדשה התמודדה עם המבחן הלאומי הראשון שלה בבחירות של 1946. היא זכתה ב-26 מתוך 74 מושבי הפרלמנט ועדיין נותרה כמיעוט בסנאט. למרות שהיא הגדילה את כוחה בשבעה מושבים, היא כשלה בניסיונה בכרסום הרוב המוחלט של הלייבור. בשלב זה החלו להופיע בעיתונות השמרנית הערות כמו "אנו לא יכולים לנצח עם מנזיס", במיוחד לאחר שהודלף תוכנו של מכתב שמנזיס שיגר למשרד ההגנה בנוגע להגדלת הקצבה של פצועי מלחמות העולם. במכתב זה הוא ציין: "...ההוצאה על חייל מת מסתכמת במכתב למשפחתו ובמצבה...חייל פצוע רודף את הממשלה במשך עשורים".
בכל אופן, בשנים הבאות, האווירה האנטי-קומוניסטית בראשית ימי המלחמה הקרה החלה לכרסם בתמיכה במפלגת הלייבור. ב-1947 הכריז צ'יפלי שבכוונתו להלאים את הבנקים הפרטיים, ובכך עורר התנגדות בקרב מעמד הביניים שאותה ניצל מנזיס בהצלחה. עם הגדלת מספר המושבים בבית התחתון מ-74 ל-121, זכתה קואליציית המפלגת הליברלית-מפלגת הכפר בהנהגתו של מנזיס ב-74 מושבים בבחירות של 1949, אך נשארה מיעוט בקרב חברי הסנאט.
פרישה

מנזיס התפטר מתפקידו כראש ממשלה ביום אוסטרליה (26 בינואר) 1966 ומחברותו בפרלמנט ב-16 בפברואר אותה שנה, ובכך סיים קריירה פוליטית של 38 שנים, מתוכן 32 שנים כחבר הפרלמנט הפדרלי, שאת רובן הוא בילה ליד שולחן הממשלה או על הספסלים הקדמיים של האופוזיציה. במשך 25 שנים היה מנזיס מנהיג קואליציית האנטי-לייבור. בתפקיד מנהיג המפלגה הליברלית וכראש הממשלה ירש אותו שר האוצר לשעבר בממשלתו, הרולד הולט. מנזיס סיים את תפקידו בהיותו בן 71 שנים, חודש אחד ו-26 ימים ובכך הוא היה לאדם המבוגר ביותר בתפקיד שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה. למרות שקואליציית האנטי-לייבור המשיכה להחזיק בשלטון עוד לפחות שבע שנים, עמדו בראשה ארבעה ראשי ממשלה שונים.
לאחר פרישתו מונה מנזיס להיות הנשיא השלושה עשר של אוניברסיטת מלבורן ושימש בתפקיד זה עד ל-1972. עוד מוקדם יותר, ב-1942 העניקה לו האוניברסיטה תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים. אחריותו לתחייתם של החיים האוניברסיטאיים של אוסטרליה, זכתה להכרה באמצעות הענקת שורה של תוארי כבוד על ידי האוניברסיטאות של קווינסלנד, אדלייד, טסמניה, ניו סאות' ויילס ועל ידי האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה. זאת בנוסף לתוארי כבוד שהוענקו לו על ידי 13 אוניברסיטאות בקנדה, ארצות הברית ובריטניה, כולל אוניברסיטת אוקספורד ואוניברסיטת קיימברידג' ולחברויות כבוד שקיבל מטעם מוסדות מדעיים בבריטניה ובאוסטרליה.
שנותיו האחרונות ומותו

ביולי 1966 מינתה המלכה את מנזיס לתפקיד הטקסי של לורד חמשת הנמלים והמפקד (Constable) של טירת דובר, תפקיד שכלל זכות למגורים בטירת וולמר (Walmer Castle) במהלך ביקוריו השנתיים בבריטניה. בסוף אותה שנה קיבל מנזיס משרת מחקר באוניברסיטת וירג'יניה. הוא ערך סדרת הרצאות שפורסמו לאחר מכן בספר. בהמשך הוא פרסם שני כרכים של זכרונותיו. ב-1971 הוא לקה בשבץ מוחי שהגביל את ניידותו בשנות חייו האחרונות.
רוברט מנזיס מת מהתקף לב בביתו שבפרבר מלוורן שבמלבורן. ההלוויה הממלכתית שנערכה לו התקיימה בכנסייה הסקוטית שבמלבורן ובה ייצג הנסיך צ'ארלס את המלכה.
מורשתו

רוברט מנזיס כיהן כראש ממשלה בשתי תקופות שהסתכמו יחדיו ב-18 שנים, 5 חודשים ו-12 ימים, תקופת כהונה הארוכה מכל תקופות כהונותיהם של כל ראשי הממשלות של אוסטרליה. אפילו תקופת כהונתו השנייה שארכה 16 שנים, חודש אחד ושבעה ימים, היא תקופת הכהונה הרצופה הארוכה ביותר של ראש ממשלה אוסטרלי כל שהוא. במהלך תקופת כהונה זו הוא שלט בפוליטיקה האוסטרלית בצורה חסרת תקדים. הוא הצליח להתגבר על הכישלונות מתקופת כהונתו הראשונה ולבנות מחדש את הצד השמרני של המפה הפוליטית מנקודת השפל של 1943. מנזיס אף תרם רבות לפיתוח ההשכלה הגבוהה באוסטרליה ופעל רבות לפיתוחה של הבירה קנברה. מנזיס היה גם ראש הממשלה האוסטרלי היחיד שהמליץ על מינוים של ארבעה מושלים כלליים.
תקופתו של מנזיס עמדה בסימן של הפיכתה ההדרגתית של אוסטרליה לחברת שפע. השכר הממוצע של 1965 היה גבוה ב-50% בהשוואה לזה שנרשם ב-1945. השגשוג ההולך וגדל, שממנו נהנו רוב האוסטרלים במהלך תקופתו של מנזיס, היה מלווה בהרחבה כללית של שעות הפנאי, כששבוע עבודה בן חמישה ימים הפך לנורמה מקובלת באמצע שנות השישים, יחד עם חופשה שנתית בתשלום של שלושה שבועות.
הערות שוליים

1 2  Menzies, James in Parloament of Victoria
↑  Australian Academy of Science: Biographical Memoirs of Deceased Fellows: Robert Gordon Menzies 1894–1978
↑  Robert Menzies, Australia's Prime Ministers, Before office, National Archives of Australia
↑  "Australia's Prime Ministers". Primeministers.naa.gov.au. Retrieved 4 November 2011.
↑  Nicholas Hasluck on writing about Kisch
↑  "MVM 1939 – Declaration of War". Menziesvirtualmuseum.org.au. 3 September 1939. Retrieved 4 November 2011.
↑  "Menzies Speech: Declaration of War (1939)". australianscreen. National Film and Sound Archive. Retrieved 19 April 2013.
↑  מנזיס עם חיילים אוסטרלים בירושלים, 3 בפברואר 1941
↑  "After office - William Morris Hughes - Australia's PMs". Primeministers.naa.gov.au. Retrieved 17 October 2012.
↑  "Before office - Arthur Fadden - Australia's PMs - Australia's Prime Ministers". Primeministers.naa.gov.au. Retrieved 17 October 2012.
↑  "Ministries and Cabinets". parliamentary Handbook. Parliament of Australia. Retrieved 17 September 2010. Page 519
↑  "In office - Robert Menzies - Australia's PMs". Primeministers.naa.gov.au. Retrieved 17 October 2012.
↑  Royal Commission, The Petrov Affair, Museum of Australian Democracy
↑  The London Gazette: no. 42964. p. 3155. 9 April 1963. Retrieved 30 October 2008.
↑  "We did but see her". Sydney Morning Herald. Fairfax Media. 7 February 2004. Retrieved 19 April 2013.
↑  Raymond Apple (2008). The Great Synagogue: A History of Sydney's Big Shule. UNSW Press. p. 217.
↑  "MENZIES Robert Gordon". Legal Opinions. Australian Government Solicitor. Retrieved 7 May 2014.
↑  "Former Office-Bearers". University Secretary's Department University Calendar. The University of Melbourne. Retrieved 7 May 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007272208705171  PLWABN: 9810637698405606  ADB: menzies-sir-robert-gordon-bob-11111  BIBSYS: 90841303  BnF: cb12167650r (data)  CiNii: DA09569111  GND: 11920794X  ISNI: 0000 0000 8139 7329  LCCN: n50037092  NARA: 10583138  NTA: 070779643  RERO: 02-A003584562  SELIBR: 231791  SNAC: w6cg01w4  SUDOC: 030213088  TePapa: 37617  Trove: 505426  VIAF: 59889298   WorldCat (עם VIAF): 59889298 
מנזיס בנאום בו הכריז על כניסתה של אוסטרליה למלחמת העולם השנייה
מנזיס עם צ'רצ'יל - 1941
מנזיס עם המלכה אליזבת השנייה בביקורה הראשון באוסטרליה - 1954
רן שגיב

רן שגיב
רן שגיב (נולד ב-25 במרץ 1997) הוא טריאתלט ישראלי. ייצג את ישראל באולימפיאדת טוקיו (2020). מאמנו האישי היה אורי זילברמן, המנהל המקצועי של נבחרת ישראל בטריאתלון. אחיו הוא הטריאתלט שחר שגיב.
ביוגרפיה

שגיב נולד בשנת 1997 בזכרון יעקב לד"ר שמי שגיב (שם טוב סבג), ספורטאי אולימפי בעצמו בריצת המרתון מאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). לפני טריאתלון, שגיב התאמן בכדורגל ובטניס.
בשנת 2019 שגיב זכה במדליית ארד באליפות העולם בטריאתלון עד גיל 23 שהתרחשה בלוזאן שבשווייץ. באותה השנה הוא מקום 4 בסבב גביע העולם בטריאתלון בקרלובי וארי שבצ'כיה, מקום 5 בסבב גביע העולם בטריאתלון בהואטולקו שבמקסיקו, מקום 7 בסבב גביע העולם בטריאתלון בוויהיי שבסין ומקום 8 בסבב גביע העולם בטריאתלון בלימה שבפרו.
שגיב ייצג את מדינת ישראל באולימפיאדת טוקיו, בה דורג במקום ה-35 בזמן של 1:49.04 שעות.
בחודש אוקטובר 2022 הודיע שגיב על פרישה מענף הטריאתלון ההישגי לאחר שהגיע למיצוי עצמי.
הערות שוליים

1 2 3  הוועד האולימפי | רן שגיב
↑  הישג שיא לישראלי: שחר שגיב סיים במקום ה-20 בתחרות הטריאתלון, באתר וואלה, 26 ביולי 2021
↑  ורד (ורדי) בכור, הטריאתלט האולימפי רן שגיב, פורש מענף הטריאתלון, Runpanel.co.il, 9 באוקטובר 2022
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת טוקיו (2020)  |
| --- | --- | --- |
|  אופניים | שלומי חיימי • עומר שפירא |  |
|  אתלטיקה | גירמה אמרה • סלאמוויט באיולין-טפרי • דיאנה ויסמן • מאור טיורי • מארו טפרי • אדוה כהן • איימרו עלמיה • לונה צ'מטאי-סלפטר • חנה קנייזבה-מיננקו |  |
|  בדמינטון | מישה זילברמן • קסניה פוליקרפובה |  |
|  בייסבול | נבחרת ישראל בבייסבול (ג'רמי בלייך • ג'ונתן דה-מארטה • ג'ואי ווגמן • בן וונגר • זאק וויס • ג'וש זייד • ג'ייק פישמן • אלכס כץ • אלון ליישמן • שלמה ליפץ • ג'ון מוסקוט • די ג'יי שרעבי • טל אראל • ריאן לברנוואי • ניק ריקלס • סקוט בורצ'ם • מיץ' גלסר • דני ולנסיה • זאק פנפראס • איאן קינסלר • טיי קלי • בלייק גיילן • אסף לוונגרט • רוב פולר) |  |
|  ג'ודו | גילי כהן • גילי שריר • טוהר בוטבול • רז הרשקו • ענבר לניר • שגיא מוקי •  תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • לי קוכמן • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • אורי ששון    נבחרת ישראל בג'ודו (גילי שריר • טוהר בוטבול • רז הרשקו • ענבר לניר • שגיא מוקי • תמנע נלסון-לוי • פיטר פלצ'יק • לי קוכמן • שירה ראשוני • ברוך שמאילוב • אורי ששון) |  |
|  גלישת גלים | ענת ליליאור |  |
|  הרמת משקולות | דוד ליטבינוב |  |
|  התעמלות אמנותית |  לינוי אשרם • ניקול זליקמן   נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (אופיר דיין, קארין וקסמן, יוליאנה טלגין, יאנה קרמרנקו, נטלי רייץ) |  |
|  התעמלות מכשירים |  ארטיום דולגופיאט • ליהיא רז • אלכס שטילוב |  |
|  טאקוונדו |  אבישג סמברג |  |
|  טריאתלון | רן שגיב • שחר שגיב |  |
|  ירי תחרותי | סרגיי ריכטר |  |
|  שחייה | אביב ברזלי • איתי גולדפדן • אנסטסיה גורבנקו • מירון חרותי • יעקב טומרקין • גל כהן גרומי • דניס לוקטב • מיכאל לייטרובסקי • אנדראה מורז • דניאל נמיר • רון פולונסקי • תומר פרנקל |  |
|  שחייה אומנותית | שלי בובריצקי • עדן בלכר |  |
|  שחייה במים פתוחים | מתן רודיטי |  |
|  קשתות | איתי שני |  |
|  רכיבה | אשלי בונד • דניאל גולדשטיין-וולדמן • אלברטו משען • טדי ולוק |  |
|  שיט | נויה בר עם • שחר טיבי • יואב כהן • קטי ספיצ'קוב • שי קקון |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספורטאים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רומני הכרך

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 שפת המקור:  הונגרית
 תורגם לשפות:  כן
 סוגה:  רומנים
 הוצאה
 הוצאה:  חברת ההוצאה לאור של רומני הכרך   Világvárosi Regények Kiadóvállalat
 תאריך הוצאה:  1932–1942
 הוצאה בעברית
 תרגום:  חלקית
 
סידרת רומני הכרך (בהונגרית: Világvárosi Regények) שיצא לאור בין 1932 לבין 1942, הייתה אחת מסדרות רומני הספרות זולה האיכותיות ביותר בהונגריה בין שתי מלחמות העולם. (כמו רומני ההרפתקאות של נובה, אוסף הרומנים הצבעוני של "העיתון הטרי", "רומנים באחד פנגה", ועוד ועוד) בסדרות אלה הופיעו ספרי הרפתקאות שונים (בעיקר בנושאי לגיון הזרים והמערב הפרוע), אך גם רומני פשע וריגול, אימה וסיפורים רומנטיים.
מאפייני הסדרה

כרכי רומני הכרך פורסמו עם תמונות בשחור-לבן בדמויות מונטאז', הדפסה בשני צבעים (עם דומיננטיות אדומה) על 64 עמודים בגודל 15 על 11 ס"מ. את כותרת הסדרה ניתן היה למצוא כסמל בצורת הטבעה הדומה לחותם, עם המחיר של 10 פילרים באמצע (עשירית של פנגו הונגרי).
העורך והמוציא לאור בפועל של הסדרה היה העיתונאי היהודי הידוע של עיתוני אשט, מיקלוש פראגו (במקור גולדמן) (1884-1972) שעלה לישראל בשנת 1946. עם זאת, מסיבות פוליטיות (גם, אך לא רק בשל יהדותו), חברת ההוצאה לאור "רצה" על שם ד"ר קובאץ' כשותף שקט. (פאראגו חשף את עצמו במקצת במהלך הרפובליקה הסובייטית ההונגרית: הוא היה חבר ב"מנהלת העיתונות").
בהתחלה, שם המוציא לאור היה פשוט "חברת ההוצאה לאור של רומני הכרך" (Világvárosi Regények Kiadóvállalat). בשנת 1935, שמו שונה ל-Literária Kiadóvállalat. המטה שלה היה בדרך Vilmos kaszár (היום בייצ'י-ז'לינסקי) 34, במטה של דפוס הונגריה, שם היה משרד המערכת גם של "אשטי קוריר" (Esti Kurír). כמה מעובדי הקוריר עבדו גם עבור המו"ל (לדוגמה, Márton Lovászy).
סדרת רומני הכרך פרסמה יצירות, כמעט אך ורק, של סופרים הונגרים. ומה שחשוב, או יוצא דופן בפרקטיקה של סדרות הספרות הזולה העכשוויות שמלבד הכרכים הראשונים, כולם היו מקוריות בהונגרית. ייתכן שמחברים של פרסום אחד או שניים מוקדמים מכסים סופרים זרים אמיתיים. בין הידועים יותר היו ינה רייטה במקור רייך ופאל קיראיהדי (שניהם יהודים. הראשון ניספה בשואה והשני שרד באושוויץ).
לאחר כניסת החוקים ה (אנטי)יהודיים לתוקף בממלכת הונגריה, (במיוחד החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) יותר ויותר אנשים (יהודים) עבדו כפי שכונו "כושים" (הסתתרו מאחורי שמות בדויים). כך מחברים כמו מרתה גרגיי, פטר הלאס או לאסלו טבי (האחרון מספר פעמים תחת השם הבדוי Simon Zoltán או János Follinus). טיבור דרי כתב שמונה רומנים קצרים לסדרה, שפורסמו תחת הכינויים טיבור דניאל ופאל ורדש.
רוב הרומנים בסדרה (81) פורסמו על ידי בלה ללסי. רב מכר פופולריים נוספים של התקופה היו של פאל פורו 75, מיקלוש אקוש 57, לאסלו גרג 53, מרתה גרגיי 52, לאסלו טאבי 45, ינה רייטה 20. אבל גם סופרים ידועים נוספים כתבו רומנים קצרים לסדרה, כמו אנדור נמט או ז'וז'ה טורי ואחרים. מספר היצירות שהתפרסמו על בסיס שבועי הגיע לכמעט אלף. מהשבוע השני של ספטמבר 1934 הופיעו כבר פעמיים בשבוע, עם ספר חדש בימי שישי בנוסף לימי שני. הספר האחרון, מספר 952, פורסם ב-17 ביולי 1942, באותו יום שנכנס לתוקף הצו של מה שנקרא "תקנות הספרות הזולה" (Ponyvarendelet).
לאחר המלחמה השתקע פראגו בישראל. הסדרה החלה שוב בתל אביב בהונגרית לאחר המלחמה, ולזמן קצר כמה עשרות ספרות יצאו לאור בשווייץ בשנות ה-50 (המוציא לאור אולשוויל). עטיפות הסדרה שהתפרסמה בישראל הייתה גרפיקה פשוטה, צבעונית, גאומטרית. השווייצרים דומים יותר לפרסומים המקוריים, אבל עם ציורים במקום תצלומים. בעמודי השער צוין כי זוהי המהדורה השנייה של הרומנים, אולם הכרכים פורסמו בסדר שונה מזה של פרסומי הסדרה הראשונה בבודפשט. מאוחר יותר תורגמו לעברית גם מספר סיפורים קצרים נוספים של רומני הכרך, אך תמונות הכריכה והעיצוב שלהם הזכירו כבר את הכריכות של בודפשט של המהדורה הראשונה.
יצירות שפורסמו בסדרה

הרומן הקצר של לאיוש יאנושקה יוהאס "מרוויח כסף" פורסם פעמיים בסדרה, פשע אבות, בית ספר לקנאה, גיבור השערוריות, חטיפת העלמה וסערה על הדנובה פורסמו גם הם פעמיים, אך על ידי מחברים שונים באותו שם ספר.
באינטרנט: ניתן לקרוא ולהוריד (להאזין) עותקים בספרייה האלקטרונית (MEK) של הספרייה הלאומית על שם סצ'ני (OSZK) על ידי לחיצה על הקישור של הסימנים:
EK - E-Books טקסט דיגיטלי מהגיליון המקורי של רומני הכרך בפורמטים שונים (בדרך כלל גם צילום של הדפים המקוריים).
EK (עם סימן קריאה) – הטקסט של הרומן, רומן קצר, סיפור קצר ממקור או מהדורה אחרת.
HK - ספר שמע
(במקרה של האחרונים, סביר, אבל לא לגמרי בטוח, שהטקסט שלהם זהה לחלוטין לטקסט שפורסם בסדרה).