stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היו לילות (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  רוני ניניו
 הופק בידי:  רוני ניניו איתן אבוט משה אדרי קרן הקולנוע הישראלי
 תסריט:  רוני ניניו מיכאל שוילי עדה בן נחום
 עריכה:  עדי שריג
 שחקנים ראשיים:  משה איבגי דאנה איבגי מאיה כהן יבגניה דודינה גדי יגיל
 מוזיקה:  שמואל נויפלד
 צילום:  עופר ינוב
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  אוקטובר 2009
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית רוסית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  3,516,000 ₪
 הכנסות:  12,500 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
היו לילות הוא סרט דרמה ישראלי בבימויו של רוני ניניו. הקרנת הבכורה של הסרט נערכה באוקטובר 2009, בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה.
התסריט שנכתב על ידי ניניו, מבוסס בחלקו על הביוגרפיה שלו ומשפחתו, על אביו, אברהם ניניו שהיה במאי מוערך ונידון למאסר על מעילה בכספים, על אמו חנה בן ארי שנפטרה מסרטן באותה תקופה ועל אנשי התיאטרון שהתנכרו לאביו בתקופה הקשה. בסוף הסרט מופיע צילום של שניהם עם הקדשה "לאבא ואמא שלי".
משה איבגי ודאנה איבגי משחקים בתפקידים הראשיים (בסרט ובחיים) כאב (יצחק בן שמואל) ובתו גוני. הם שרים במהלך הסרט את "היו לילות". שיר זה מושמע גם בעת הצגת הקרדיטים בסוף הסרט על ידי סמדר אקראי.
עלילת של הסרט "היו לילות" נעה בין שתי תקופות (כשגוני בת-7 וכשהיא בת -25) ואורגת בשתי וערב סיפור על אובדן ויתמות, תבוסה וניצחון, כאב וחסד.
פרסים

הסרט היה מועמד ל-10 פרסי אופיר: סרט, שחקנית ראשית - דאנה איבגי, שחקנית משנה - יבגניה דודינה, בימוי - רוני ניניו, צילום - עופר ינוב, עיצוב אמנותי - רחל זוסמן, תלבושות - לאורה שיים, מוזיקה - שמוליק נויפלד.
תקציר העלילה

יצחק בן שמואל (משה איבגי) מביים מחזמר בתיאטרון על שרלוק הולמס (אלי גורנשטיין) ועוזרו, ד"ר ווטסון המגולם על ידי אלכס (גדי יגיל).
בתו בת -7, גוני (מאיה כהן) ואשתו אורה (יבגניה דודינה) נוכחות באולם וגוני נותנת הערות על ההצגה וזוכה לחיבוק מאלכס שהוא גם שחקן ראשי וגם ידיד קרוב של המשפחה.
משפחתה של אורה עלתה מרוסיה ויצחק לא מסתדר עם חמותו (פירה קנטור) וחמיו (בוריס אחנוב) וגם יחסיו עם אשתו מלאים ויכוחים, מעלות ומורדות.
הכל מתנהל על מי מנוחות עד שיום אחד נכנס לבית חוקר משטרתי (ישי גולן), מורה על חיפוש בבית ולוקח את יצחק למעצר בגין מעילה בכספי התיאטרון.
יצחק נידון למאסר ובאותו זמן חולה אשתו בסרטן וזמן קצר לאחר שחרורו היא נפטרת. רוב שחקני ועובדי התיאטרון ובראשם אלכס לא מתגייסים למענו ואלכס תופס את מקומו כבמאי ראשי.
כעת גוני בת 25 (דאנה איבגי) גרה עם אביה מטפלת בו. היא עומדת לעבור לדירה שכורה אך אביה לוקה בהתקף לב ומאושפז בבית חולים.
גוני מטיחה בפני אלכס האשמות על שהפקיר את אביה שקידם אותו וגם לא נתן לו עבודה המתאימה לכישוריו לאחר שחרורו. אלכס מתנצל, מבקר את יצחק בבית החולים ונותן לו לביים קומדיה צרפתית מתורגמת עם שחקנים צעירים.
החזרה הראשונה עוברת יפה עם השחקנים הצעירים (ירון ברובינסקי וגאיה טראוב) אך יצחק לא מתמיד בעבודה.
לבסוף גוני נוסעת להתבודד בתאילנד ויצחק נפטר ערירי בדירתו.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
משה איבגי: יצחק
מאיה כהן: גוני (בת 7)
דאנה איבגי: גוני
יבגניה דודינה: אורה
גדי יגיל: אלכס
דימיטרי פריימן: דוד אריה
פירה קנטור: סבתא לינה
בוריס אחנוב: סבא סשה
אלי גורנשטיין: שחקן (שרלוק הולמס)
ירון ברובינסקי: שחקן צעיר
גאיה טראוב: שחקנית צעירה
ישי גולן: חוקר משטרה
נטע שפיגלמן: רופאה
מיכאל כורש: זלצר (תאורן)
הערות שוליים

↑  מתן שירם, ‏פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה מציג: 70 סרטים ישראליים חדשים, באתר גלובס, 6 בספטמבר 2009
↑  שי רינגל, עכבר העיר, המלצות לפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2009
↑  מתן שירם, ‏חברי האקדמיה הישראלית לקולנוע בחרו את המועמדים לפרסי "אופיר", באתר גלובס, 28 ביולי 2009
הרחק מהיעדרו (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן "הרחק מהיעדרו" של שז
 בימוי:  קרן ידעיה
 הופק בידי:  מרק רוזנבאום, מיכאל רוזנבאום, ז'רום בליתרק (צרפת), עמנואל אניורה (צרפת), מיכאל אקלט (גרמניה), שרה כהן
 תסריט:  קרן ידעיה
 עריכה:  אריק להב ליבוביץ
 שחקנים ראשיים:  צחי גראד מעיין תורג'מן יעל אבקסיס
 מוזיקה:  נחום היימן
 צילום:  לורן ברונה
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  21 באוגוסט 2014
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  3,191,161 ש"ח
 הכנסות:  3,274 צופים בישראל
 דף הסרט ב־IMDb
 
הרחק מהיעדרו הוא סרט קולנוע ישראלי, קופרודוקציה ישראלית-צרפתית-גרמנית משנת 2014 בבימויה של קרן ידעיה, עם מעיין תורג'מן, צחי גראד ויעל אבקסיס בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי קרן ידעיה והוא מבוסס על הרומן "הרחק מהיעדרו" של הסופרת הישראלית שז.
העלילה מתרכזת בגילוי עריות בן אב לבתו, הם חיים יחד במערכת יחסים אכזרית ואלימה.
הסרט התקבל לפסטיבל הקולנוע בקאן שם הוקרן במסגרת "מבט מסוים" (Un Certain Regard), קרן ידעיה הייתה מועמדת לפרס חג'אג לסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
לסרט אין פסקול מוזיקה מקורית. יש בו קטעים קשים לצפייה של יחסי מין בין אב ובתו ושל אונס קבוצתי.
תקציר העלילה

תמי (מעיין תורג'מן), היא בחורה בתחילת שנות העשרים שלה המתגוררת בדירה אחת ביחד עם אביה משה (צחי גראד) כבן 60.  הסרט מתחיל בתיאור חיי השגרה שלהם בבית. תמי מצחצחת שיניים, מורחת לק על הציפרנים, מנקה את הדירה ומכינה אוכל לאביה. השגרה נראית בהתחלה נורמלית אבל כעבור זמן קצר נחשפת האמת הקשה והחולנית. משה מקיים יחסי מין עם בתו. הוא כופה את עצמו עליה, מכה אותה ומתעלל בה פיזית, מילולית ומינית.
תמי משמשת לו כשפחת מין. היא שונאת אותו, חותכת בעורה את המילה "תמות" אך מצד שני היא כנועה ותלותית ומוכנה לספק לו את כל בקשותיו המיניות. היא אינה עובדת וסגורה כל היום בדירה.
למרות שנאתה לאביה היא מפתחת בו תלות וחווה משבר קשה כאשר משה מביא לליל הסדר את המאהבת שלו, איריס (טל בן בינה).
כשמשה ואיריס מתנים אהבים בורחת תמי והולכת לחוף תל אביב שם היא פוגשת בחבורת נערים שמקבלים אותה אליהם, נותנים לה לשתות אלכוהול וכשהיא שתויה ללא שליטה הם מקיימים אתה יחסי מין על החוף.
כשתמי מתעוררת היא מבחינה שתיקה עם הטלפון אבד. היא מסתובבת מיואשת בין האנשים בחוף ושואלת על התיק שלה אך ללא תועלת. לבסוף היא פוגשת בשוקי (יעל אבקסיס) שמרחמת עליה, לוקחת אותה לדירתה ומאפשרת לה להתאושש.
למרות הסבל שהיא חוותה מאביה, היא מתקשרת אליו ולאחר שהוא מודיע לה כי זרק את איריס היא מסכימה לחזור אליו, מוסרת לו את הכתובת והוא מגיע ומסיע אותה לדירתם.
למרות שאיריס כבר איננה, הוא ממשיך בהתעללות פיזית ומינית והיא בורחת שוב לשולי. היא מקיאה כל הזמן ושולי חושדת שהיא בהריון. תמי חולמת שמשה מקבל את הבשורה בהתלהבות, נולדת להם בת והם מקיימים חיי משפחה למופת.
היא חוזרת למציאות כשאביה מגיע שוב ומחזיר אותה לדירתם. הוא מתלהב מהעובדה שהיא בהיריון ומודיע כי יעברו ללוס אנג'לס ששם לא מכירים אותם ויקימו שם משפחה.
רק אז מתפכחת תמי, רצה לשולי ובסיום רואים את שולי מבקרת אותה בבית חולים לאחר הפלה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| צחי גראד | משה | אבא |
| מעיין תורג'מן | תמי | בת |
| יעל אבקסיס | שולי |  |
| טל בן בינה | איריס | מאהבת של משה |
| אור אדרי | אור | נער חוף |
| דור סרוגו | דור | נער חוף |
| אורי ידלין | אורי | נער חוף |
| ברק פרידמן | ברק | נער חוף |
| עדי שיר | שיר | נער חוף |
הפורצת

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  הגר בן-אשר
 תסריט:  הגר בן אשר
 עריכה:  נילי פלר
 שחקנים ראשיים:  ליהי קורנובסקי רונלד זרפלד
 מוזיקה:  פרנסואה אוד שאנפרו
 צילום:  אמיר יסעור
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2016
 משך הקרנה:  98 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפורצת הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2016 בבימויה וכתיבתה של הגר בן-אשר, עם ליהי קורנובסקי ורונלד זרפלד בתפקידים הראשיים. הסרט, שצולם בערד ובאזור ים המלח, עוקב אחר נערה שננטשה על ידי אמה ובעקבות פריצה לדירתה הופכת בעצמה להיות פורצת.
קורנובסקי הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר בטקס פרסי אופיר לשנת 2016. הגר בן אשר הייתה מועמדת ל"פרס הנמר" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדם.
תקציר העלילה

אלכס (ליהי קורנובסקי) היא נערה כבת 17 שגרה עם אמה מרי (סנדי בר) בדירה שכורה בערד. אלכס עוזרת בפרנסה בעבודה בבית מלון בחוף ים המלח. יום אחד היא חוזרת לדירה ומתברר לה שמרי נעלמה וגם לא עונה לה בטלפון הנייד.
בעל הדירה (יובל אברהמי) מאיים לזרוק אותה מהדירה מאחר שהן חייבות לו שכר דירה של ארבעה חודשים. אלכס נאלצת לשרוד לבד ומתקבלת לעבודה גם בחי בר שם עבדה אמה. שם היא נקשרת במיוחד לברדלס.
היא פוגשת בגאולוג גרמני בן 42 בשם מייקל (רונלד זרפלד) שעובד במחקר של תחזית רעידות אדמה במדבר. ומתפתחת ביניהם ידידות שגולשת למגע אינטימי למרות פער הגילים.
יום אחד פורצים אליה לדירה, גורמים הרס וגונבים חפצי ערך. בתגובה מתחילה אלכס לפרוץ לבתים בשיטות שהולכות ומשתכללות. בכסף שהיא צוברת היא נכנסת לבית מלון בו מתאכסן גם מייקל.
לבסוף מייקל עוזב אותה וחוזר לגרמניה וגם מרי חוזרת ומתנצלת על היעדרותה הבלתי צפויה על מנת לעבוד ולהחזיר חובות.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ליהי קורנובסקי | אלכס |  |
| רונלד זרפלד | מייקל |  |
| סנדי בר | מרי | אמא של אלכס |
| ולדימיר פרידמן | יורם |  |
| יובל אברהמי | בעל הדירה |  |
| מאיה מעוז |  | פקידת קבלה במלון |
התמהוני

| --- | --- |
כרזת התמהוני בפסטיבל קאן
כרזת התמהוני בפסטיבל קאן
 בימוי:  דן וולמן 
 הופק בידי:  עמי ארצי
 תסריט:  דן וולמן 
 עריכה:  בארי הרט פרינס
 שחקנים ראשיים:  טוביה טבי לאורה ריבלין ברטה ליטבינוב
 מוזיקה:  גרשון קינגסלי 
 צילום:  פול גליקמן
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  אולפני הרצליה 
 חברה מפיצה:  חברת קנון
 הקרנת בכורה:  1970 
 משך הקרנה:  85 דק' 
 שפת הסרט:  עברית יידיש
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  100,000‏$
 הכנסות:  19,900 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
התמהוני הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1970, שנכתב ובוים בידי דן וולמן, סרטו העלילתי הארוך הראשון. בתפקידים הראשיים טוביה טבי, לאורה ריבלין וברטה ליטבינוב. הסרט נכשל בישראל אך התקבל לפסטיבל קאן בשם The Dreamer והוקרן בניו יורק במשך יותר משלושה חודשים.
הסרט צולם בבית הסראייה בצפת ששימש אז כבית אבות של מלב"ן ובסמטאות צפת העתיקה.
העלילה היא על בחור תמהוני הנמשך (אפלטונית) לקשישה, עד להופעתה של נערה צעירה ומושכת. תפקיד הקשישה הוצע בתחילה לאידה קמינסקה אך היא לא יכלה להופיע והמליצה על ידידתה, ברטה ליטבינוב, בת 74.
תקציר העלילה

אלי (טוביה טבי) עובד כסניטר בבית אבות ("בית זקנים") בצפת. הוא מגיש אוכל לקשישים, מאכיל ורוחץ אותם, מטפל בגינה ואחראי על התחזוקה בבניין תחת עינו של מנהל הבית הקשוח שטיין (שלמה בר-שביט). בזמנו החופשי הוא מצייר דיוקנאות של הקשישים ומנסה למכור אותם בגלריה סמוכה אך אין קונים לרישומים שלו. הוא כמעט אינו מדבר ונראה כתמהוני וכאשר הוא צועד מבית האבות לחדרו בעיר, מסתכלים עליו הילדים כתמהוני ובלתי שפוי.
מכל הקשישים הוא נמשך דווקא לרחל (ברטה ליטבינוב), קשישה מקייב שמשוחחת איתו בעברית שגויה. שאר הקשישים מרכלים ביידיש על הקשר בין אלי לרחל. רחל מחבבת את אלי ורוצה לעזור לו. היא מתלבשת כתיירת, הולכת לגלריה וקונה את רישומיו של אלי. הוא שמח אמוד כי מישהו קנה את רישומיו ורחל מעודדת אותו שמצפה לו עתיד גדול.
אחד מהקשישים נפטר ולבית האבות מגיעים שלושת בני משפחתו כדי לטפל בסידורי הקבורה. הנכדה היא צעירה יפה ומושכת (לאורה רבלין) שמגיעה ביחד עם אביה (נתן כוגן) ואימה (דבורה קידר).
אלי מחליף מבטים עם הנערה ומתפתח קשר ביניהם המתהדק ומגיע ליחסים אינטימיים. בבית האבות מרכלים על כך הקשישים ורחל שומעת זאת ורואה את הנערה. היא מנתקת את הקשרים עם אלי וכאשר הוא דופק על דלת חדרה היא אינה פותחת לו.
לבסוף חוזרת הנערה לתל אביב עם הוריה, רחל סולחת לאלי ובסוף הם מתהלכים ביחד בסמטאות צפת אלי מצייר ורחל משחקת עם הילדים הקטנים בגינת שעשועים.
שחקנים

טוביה טבי - אלי
לאורה ריבלין - הנערה
ברטה ליטבינוב - רחל
שלמה בר-שביט - מנהל בית זקנים
נתן כוגן - אבא
דבורה קידר - אמא
ישראל סגל - מלצר במלון
נתן וולפוביץ' - אינסטלטור
אביבה אהובתי

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  שמי זרחין
 הופק בידי:  איתן אבן
 תסריט:  שמי זרחין
 עריכה:  עינת גלזר-זרחין 
 שחקנים ראשיים:  אסי לוי   רותם אבוהב   דרור קרן   ששון גבאי
 מוזיקה:  יונתן בר גיורא   מירי מסיקה (מבצעת - שיר נושא)
 צילום:  איציק פורטל
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי   רשת   Yes הטלוויזיה בלוויין
 הקרנת בכורה:  11 ביולי 2006
 משך הקרנה:  107 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  שני פרסי וולג'ין  6 פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
אביבה אהובתי הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של שמי זרחין, שיצא לאקרנים בשנת 2006. הסרט עוסק בחייה ובמשפחתה של טבחית בבית מלון בטבריה, החולמת להיות סופרת אך אינה מעזה לפרסם את סיפוריה. בסרט צפו כ-300 אלף צופים בבתי הקולנוע.
הסרט זכה ב-6 פרסי אופיר, בהם: בפרס השחקנית הטובה ביותר לאסי לוי ובקטגוריית הסרט הטוב ביותר (שחלק את הפרס יחד עם הסרט "אדמה משוגעת"). הסרט זכה גם בשני "פרסי וולג'ין", ב"פרס פסטיבל שיקגו" וב"פרס פסטיבל שנגחאי".
תקציר העלילה

אביבה כהן (אסי לוי) היא טבחית קשת-יום בבית מלון בטבריה, אשר חלומה, להיות סופרת, הוצנע במשך שנים. את הרעיונות לסיפוריה היא שואבת מחייה: היא נושאת פנקס קטן, שבכל הזדמנות היא כותבת בו אירועים קטנים הפוקדים אותה, ואת אלה שוזרת בהמשך בסיפוריה. בעזרת אחותה, אניטה (רותם אבוהב), המתגוררת בשכנותה, מגיעה אביבה אל עודד זר (ששון גבאי), סופר נודע המתגורר בתל אביב, שקורא את כתביה ומבטיח לעזור לה לקדם את חלומה. הדרך להגשמת החלום מושפעת מחייה עם משפחתה – בעלה המובטל, מוני (דרור קרן), שלושת ילדיה המתבגרים - אושרת החיילת (דאנה איבגי), אלון (איתי תורג'מן) ואופק (דקל עדין), אמה המעורערת בנפשה, ויולט (לבנה פינקלשטיין) ואחותה אניטה – ומטלטל את עולמה בניסיון לגבש זהות משל עצמה, דרך עקובת רצונות, פחדים וחלומות.
במצבה הכספי הקשה, עודד זר מציע לה עסקה שהיא לא ממש מבינה את השפעותיה על חייה. אך במקביל גם בעל המסעדה במלון, מציע לה לשוב לעבודתה כטבחית. אחותה אניטה מתערבת בחייה, עד לרגע שאביבה עדה במקרה לקשר הנרקם בין אחותה למוני, והדבר פוגע בה עמוקות. כל האנשים סביבה דואגים לה, משום שהשאירה את יצירותיה אצל הסופר, העומד לצאת לחו"ל. אביבה חייבת לקבל החלטות מה עדיף לה, הכסף או היצירה האמנותית.
הפקה

חלק ניכר מעלילת הסרט צולם בטבריה, שנופיה נראים היטב בסרט. הקרנת הבכורה של הסרט תוכננה להיערך בטבריה, ואכן התקיימה בה, אך כיוון שבמועד שתוכנן לכך הייתה טבריה נתונה לאיום רקטות במלחמת לבנון השנייה, נערכה ההקרנה במקלט סמוך לבית ילדותו של זרחין. מבקר הקולנוע יאיר רוה העיר על כך: "האין זה מושלם, על פי שפתו הקולנועית-האירונית של הסרט, שבכורתו הטבריינית של הסרט, הרגע החגיגי והנוצץ ביותר שלו, התקיימה במקלט, מתחת לפני האדמה? זה כמובן טרגי, אבל פתאום, בעת כתיבת שורות אלה, זה נראה כמו סיום פיוטי, מהסוג המריר-מתוק שבטח אביבה בעצמה הייתה כותבת."
פרסים

פרסי וולג'ין בקטגוריות השחקנית (אסי לוי) והתסריט (שמי זרחין) בפסטיבל הקולנוע ירושלים. הסרט היה מועמד ב-13 קטגוריו בפרסי אופיר לשנת 2006, וזכה ב-6, כולל פרס הסרט הטוב ביותר לאותה שנה, אשר חלק יחד עם הסרט "אדמה משוגעת" ו-5 פרסים נוספים, בהם פרס הבמאי והתסריט לשמי זרחין, פרס השחקנית הראשית הטובה ביותר לאסי לוי ופרס שחקנית המשנה הטובה ביותר לרותם אבוהב. באותה שנה זכה הסרט בשני פסטיבלים בינלאומיים חשובים בפרס התסריט המצטיין: פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-42 בשיקגו ופסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-10 בשאנגחאי.
פרשנות > הזיקה בין הבמאי לסרטו

התסריטאי והבמאי של הסרט, שמי זרחין, הוא, בדומה לסופר עודד זר שבסרט, בן טבריה המתגורר בתל אביב. מבקר הקולנוע שמוליק דובדבני לומד מכך שזר הוא בן דמותו של זרחין עצמו, ומחזק השערה זאת בשם "זר", שהוא תחילת השם "זרחין". הוא מוסיף ומציין: "באופן זה הופך 'אביבה' למעין דיאלוג מתוחכם שבין התסריטאי-במאי והגיבורה שלו, שבין כל תסריטאי לבין כל גיבור/ה – הוא מעניק להם "חיים", אבל הוא זה שגם חי, לפחות באופן מטפורי, בזכותם".
בהקרנת הבכורה של הסרט, שנערכה בטבריה, הציגה המחנכת של זרחין זיקה בינו ובין דמות אחרת בסרט: "שמי הוא כמו פלובר שכתב את מאדאם בובארי ובסיום אמר 'מאדאם בובארי זה אני'. הוא היה אביבה".
פרשנות > אביבה

אביבה היא הדמות הראשית בסרט, שאף קרוי על שמה. מבקר הקולנוע מאיר שניצר עמד על מאפיין של דמותה:
מבקר הקולנוע יאיר רוה מציג אף הוא דואליות זו בחייה של אביבה, בתארו אותו כמי "שמנסה לכדרר בין ניהול המשברים של חיי המשפחה שלה ובין חלומה להיות סופרת". רוה מוסיף ומתאר את אביבה:
פסקול הסרט

את המוזיקה המקורית לסרט כתב יונתן בר גיורא, שהלחין גם את סרטו הקודם של שמי זרחין: "הכוכבים של שלומי". ביצעו אותה יענקל'ה סגל, - עוד, ניצן-חן רזאל - כינור, אורן פריד - כלי הקשה, אבי בן דב - גיטרות, יונתן בר גיורא פסנתר וקלידים ובמאי הסרט זרחין - קאנון סינטי וקולות בשיר הנושא. את שיר הנושא של הסרט, "האביב שלי יגיע" (מילים - שמי זרחין, לחן - יונתן בר גיורא), מבצעת מירי מסיקה. פעם אחת בגרסה מהורהרת במהלך הסרט, ופעם שנייה על כותרות הסיום בגרסה המלאה. עוד משתתפת הזמרת לימור עובד, שתרמה את קולה לשלוש ווקאליזות ללא מילים המשולבות בפסקול. עם צאת הסרט לאקרנים בקיץ 2006 יצא שיר הנושא לרדיו במיקס שונה מגרסת הסרט, ועם תוספת של נגנים (דודו טסה בגיטרות, אשר פדי בתופים אורי זך בקלידים ויניב טייכמן בעוד וסאז). במרץ 2020 יצא בחברת הליקון (חברה) אלבום פסקול הסרט, המכיל לצד קטעים ששולבו בפסקול המקורי גם רמיקסים וטראקים שמעולם לא יצאו לפני כן.
דמויות ושחקנים

אביבה כהן (אסי לוי): טבחית בבית מלון החולמת להפוך לסופרת
אניטה לוי (רותם אבוהב): אחותה של אביבה, חולמת להרות ולהפוך לשחקנית
עודד זר (ששון גבאי): סופר ומרצה לספרות המציע עזרתו לאביבה
ויולט (לבנה פינקלשטיין): אמן של אביבה ואניטה
מוני כהן (דרור קרן): בעלה של אביבה, מובטל
אריה לוי (נתן רביץ): בעלה של אניטה, נהג מונית
אושרת כהן (דאנה איבגי): בתם הבכורה של אביבה ומוני, חיילת
אלון כהן (איתי תורג'מן): בנם השני של אביבה ומוני, צעיר לפני גיוס
אופק כהן (דקל עדין): בנם הצעיר של אביבה ומוני
אופיר (ציון ברוך): טבח זוטר העובד עם אביבה
ראובן (ראובן דיין): אביהם של אביבה ואניטה
ד"ר זהריר (ז'אק כהן): רופא השיניים
מרסדס (רבקה בכר): שכנה של הוריה של אביבה
אבנר (יונתן צ'רצ'י): המנהל לשעבר של מוני במוסך
בן עמי (אלברט אילוז): המנהל של אביבה בבית המלון
אבי (רונן יפרח): מפיק טלוויזיה, חבר לשעבר של אניטה
עיבוד תיאטרוני

בשנת 2023 עלתה ההצגה המבוססת על הסרט בתיאטרון הבימה בשיתוף עם תיאטרון באר שבע את העיבוד כתב ארז דריגס, וביים משה קפטן
הצגת הבכורה עלתה ב-30 באפריל 2023
עיבוד תיאטרוני > שחקנים ודמויות

אביבה כהן (ענת מגן-שבו/רונה-לי שמעון): טבחית בבית מלון החולמת להפוך לסופרת
אניטה לוי (הילה סעדה/שיפי אלוני): אחותה של אביבה, חולמת להרות ולהפוך לשחקנית
עודד זר (אודי רוטשילד/ירון ברובינסקי): סופר ומרצה לספרות המציע עזרתו לאביבה
ויולט (רובי פורת-שובל/מירב גרובר/ליאת גורן): אמן של אביבה ואניטה
מוני כהן (מולי שולמן): בעלה של אביבה, מובטל
אריה לוי (אורן כהן/זוהר שטראוס): בעלה של אניטה, נהג מונית
אושרת כהן (נופר סלמאן/עדי קורן): בתם הבכורה של אביבה ומוני, חיילת
אלון כהן (שפי מרציאנו/נדב ארטשיק): בנם השני של אביבה ומוני, צעיר לפני גיוס
מרסדס (תקווה עזיז): שכנה של הוריה של אביבה
יונה (עמית זיתון/ספיר אזולאי): הדמות שאביבה כותבת.
לקריאה נוספת

פבלו אוטין, קרחונים בארץ החמסינים - הקולנוע הישראלי החדש - שיחות עם במאים, רסלינג, 2008, הפרק "'אביבה אהובתי' - שיחה עם שמי זרחין", עמ' 285–309
הערות שוליים

↑  עכבר העיר, 300 אלף צפו ב"אביבה אהובתי", באתר הארץ, 5 בדצמבר 2006
תמר גלזרמן, ‏אביבה אהובתי חוגגת בגדול, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2006
1 2  קרן נתנזון, טבריה אהובתו, באתר ynet, 20 ביולי 2006
1 2 3  יאיר רוה, עיר מקלט, באתר ynet, 26 ביולי 2006
↑  פבלו אוטין, ‏רשימת מכולת, באתר גלובס, 16 באוגוסט 2006
↑  עכבר העיר, שני סרטים זכו בפרס אופיר, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2006
↑  נירית אנדרמן, "אביבה אהובתי" זכה בפרס התסריט בפסטיבל שנחאי, באתר הארץ, 25 ביוני 2007
↑  שמוליק דובדבני, לפי הספר, באתר ynet, 28 ביולי 2006
↑  מאיר שניצר, הכוכבים של שמי: מחשבות על העולם הקולנועי של שמי זרחין, באתר nrg‏, 17 ביוני 2012
↑  פסקול הסרט אביבה אהובתי
| פרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות התשעים של המאה העשרים | שורו (1990) • מעבר לים (1991) • החיים על פי אגפא (1992) • נקמתו של איציק פינקלשטיין (1993) • שחור (1994) • חולה אהבה בשיכון ג' (1995) • קלרה הקדושה (1996) • עפולה אקספרס (1997) • קרקס פלשתינה (1998) • החברים של יאנה (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה העשרים ואחת | ההסדר (2000) • חתונה מאוחרת (2001) • כנפיים שבורות (2002) • האסונות של נינה (2003) • מדורת השבט (2004) • איזה מקום נפלא (2005) • אביבה אהובתי/אדמה משוגעת (2006) • ביקור התזמורת (2007) • ואלס עם באשיר (2008) • עג'מי (2009) |  |
| העשור השני של המאה העשרים ואחת | שליחותו של הממונה על משאבי אנוש (2010) •  הערת שוליים (2011) • למלא את החלל (2012) • בית לחם (2013) • גט - המשפט של ויויאן אמסלם (2014) • באבא ג'ון (2015) • סופת חול (2016) • פוקסטרוט (2017) • האופה מברלין (2018) • ימים נוראים (2019) |  |
| שנות העשרים של המאה העשרים ואחת | אסיה (2020) • ויהי בוקר (2021) • סינמה סבאיא (2022) • שבע ברכות (2023) • קרוב אלי (2024) |  |
התגנבות יחידים (סרט קולנוע)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  התגנבות יחידים של יהושע קנז
 בימוי:  דובר קוסשווילי
 הופק בידי:  סופי דולאק הפקות, טרנספקס הפקות
 תסריט:  דובר קוסשווילי, ראובן הקר
 עריכה:  יעל פרלוב
 שחקנים ראשיים:  עוז זהבי גיא אדלר מיכאל אלוני בני אלדר ליאל דניר אריאל וולף רוי מילר אסף בן שמעון
 מוזיקה:  יוסף ברנדשווילי
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  4 בנובמבר 2010
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  7,065,000 דולר
 הכנסות:  23,432 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
התגנבות יחידים הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2010 בבימוי של דובר קוסשווילי שגם כתב את התסריט בשיתוף עם ראובן הקר המבוסס על הספר התגנבות יחידים של יהושע קנז משנת 1986.
עלילת הסרט מתרחשת בשנת 1956 במחלקה 3 בבה"ד 4 בטירונות כלל צהלי"ת של טירונים בעלי כושר קרבי לקוי (כ"ל) בעלי מוצא, השכלה ורקע שונה שמפקדיהם לא מתחשבים במיגבלותיהם ושואפים להפוך אותם לחיילים קרביים.
הצלם אמנון סלומון זכה בפרס אופיר על הצילום. כן היה הסרט מועמד לפרס אופיר על הבימוי, המוזיקה, התלבושות (רונה דורון), שחקן משנה (מיכאל אלוני) ושחקן משנה (אסף בן שמעון). הסרט זכה במקום ראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בוורשה.
תקציר העלילה

אלון (עוז זהבי) הוא קיבוצניק ששואף להיות בצנחנים וטוען שהביאו אותו לטירונות מוגבלים בטעות. לאחר שבעת אימוני לילה ירה לעבר צל חשוד, מתעלל בו המפקד בני (מיכאל אלוני), לוקח ממנו את הרובה הצ'כי ומצמיד אותו למקל.
אבנר גבאי (גיא אדלר) הוא ממוצא מזרחי וגם הוא עובר התעללות על ידי המפקדים לאחר שנמצא ישן בשמירה.
רסלר (אריאל וולף) הוא האשכנזי האינטלקטואל במחלקה. הוא מייצג את הצד האליטיסטי, האשכנזי והמעט מנוכר.
בחופשה הוא מזמין את אבנר למסיבה בביתו שם הוא מנגן בכינור. אבנר חש בפער החברתי ומנסה להתחבר עם זיוה (ליאל דניר) אך היא דוחה אותו ובוחרת ברסלר.
אפס אפס (בני אלדר) הוא הנשוי במחלקה ומצפה ללידת אשתו. הוא קצת פרימיטיבי בהתנהגותו ו"זוכה" להתעללות המפקדים.
בן חמו (אסף בן שמעון) הוא הליצן במחלקה ונתון להתעללות המפקדים וחבריו.
מילר (רוי מילר) הוא עולה חדש מדבר עברית בקושי, לא חברותי וכולם מנסים להתרחק ממנו. הוא סובל מאפילפסיה ומת במהלך האימונים.
סמי (גל לב) הוא סוחר סמים ומצליח להעלים את הסמים שלו בעת בדיקת המשטרה הצבאית.
בעת האימון האחרון של התגנבות יחידים אל ראש הגבעה משם ממטירים עליהם המפקדים כדורי עץ, מצליח אלון להגיע לראש הגבעה ולהפתיע את המפקדים. הוא אומר לבני כי החליט להסתפק בקורס מ"כים ולא בצנחנים ומבקש מבני שיעזור לו בכך.
בסוף הטירונות מתבשר אלון ששובץ לקורס משטרה צבאית. בשביל אלון שלא יכול לראות את עצמו חוזר לקיבוץ במדי שוטר צבאי זה עלבון גדול שאינו יכול לסבול והוא יורה בעצמו.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
עוז זהבי: אלון
גיא אדלר: אבנר
מיכאל אלוני: המפקד בני
שי קדימי: המפקד מועלם
בני אלדר: אפס אפס
ליאל דניר: זיוה
אריאל וולף: רסלר
רוי מילר: מילר
אסף בן שמעון: בן חמו
אור בן מלך: זכי
גל לב: סמי
יהונתן מגון: "מלבס"
טקס פרסי נשר הזהב הרוסי ה-16

| --- | --- |
 תאריך:  26 בינואר 2018
 מיקום:  מוספילם, מוסקבה, רוסיה
 מנחים:  דמיטרי גוברנייב
 רשת שידור:  רוסיה-1
 אורך הטקס:  שעתיים וחצי
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  סאליוט-7
 סדרת דרמה:  האופטימיים
 מיני-סדרה/סרט טלוויזיה:  אנה קארנינה
 הבמאי הטוב ביותר:  אנדריי זוויאגינצב
 זכייה במספר הפרסים הרב:  מעבר לכוכבים (4)
 מספר המועמדויות הרב:  בולשוי, אריתמיה (7)
 אתר האינטרנט הרשמי
 →15 17← פרס נשר הזהב
 
טקס פרסי נשר הזהב ה-16 (ברוסית: Шестнацатая церемония вручения наград премии Золотой орёл) הוא טקס להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה הרוסית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2017 שנערך בהיכל הראשון של מוספילם במוסקבה, ב-26 בינואר 2018.
המועמדים בקטגוריות השונות הוכרזו כבר ב-28 בדצמבר 2017.
רשימת מועמדויות וזכיות > פרסים מיוחדים

אלכסנדר זוויאגינצב — פרס על תרומה יוצאת דופן למבט חסר פשרות על ההיסטוריה. (הוענק על ידי אנטון זלאטופולסקי).
אלכסנדר קליאגין — על תרומתו לקולנוע הרוסי. (הוענק על ידי סבטלנה דרוז'ינינה).
הערות שוליים

↑  «Аритмия» и «Большой» лидируют в номинациях на премию «Золотой орел»
| פרס נשר הזהב |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023 • 2024  |  |
| אחר | האקדמיה הלאומית למדעי ואמנויות הקולנוע |  |
אלכסנדר קליאגין
פרס סטלייט לסרט הטוב ביותר

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפרס:  1996–הווה (כ־29 שנים)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  אלכסנדר פיין (3)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  סטיבן ספילברג (6)
 
פרס סטלייט לסרט הטוב ביותר (באנגלית: Satellite Award for Best Motion Picture) הוא אחד הפרסים המרכזיים המוענקים מדי שנה על ידי האקדמיה הבינלאומית לעיתונאים. הפרס מחולק מאז 1996 והוא נועד להכיר בהישגים קולנועיים מצטיינים.
הפרס מחולק לשתי קטגוריות מרכזיות: הסרט הטוב ביותר – דרמה והסרט הטוב ביותר – קומדיה או מחזמר, דומה לזו של פרסי גלובוס הזהב.
הזוכים והמתמודדים נבחרים על ידי חברי האקדמיה הבינלאומית לעיתונאים. המועמדים מוכרזים בדרך כלל בנובמבר או דצמבר, והזוכים מוכרזים בטקס הנערך בתחילת השנה העוקבת.
ראו גם

פרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי
פרס באפט"א לסרט הטוב ביותר
פרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לסרט הטוב ביותר