stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסי סיאס
קריירה > מיאמי

בספטמבר 2003, עזב את עבודתו ברשות השידור.
בחודש מאי 2004 עזב עם בני משפחתו למיאמי שבארצות הברית.
ב-2005 הוחתם על חוזה עבודה עם רדיו ללא הפסקה בה שידר עד סוף 2014, ומאז הוא הגיש ממיאמי את התוכנית "שיחות לילה".
יאדביגה וייס-מרצינקייביץ'

יאדביגה וייס-מרצ'ינקייביץ' (בפולנית: Jadwiga Wajs-Marcinkiewicz; ‏30 בינואר 1912 - 1 בפברואר 1990) הייתה אתלטית פולנייה. שיאנית עולם וסגנית אלופה אולימפית בזריקת דיסקוס. הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שזרקה דיסקוס מעבר ל-40 מטר.
ביוגרפיה

וייס-מרצ'ינקייביץ נולדה בפביאניצה Pabianice פרבר של לודז' (10 ק"מ דרומית-מערבית לעיר), כבת של ארתור וייס ושל פאולה לבית יאנובסקי. קיימת מחלוקת לגבי מוצאה. באנציקלופדיה יודאיקה ובמוזיאון השואה בוושינגטון שמה נכלל ברשימת הספורטאים הפולנים ממוצא יהודי. מצד שני, לפי עדויות על היוחסין של משפחת אביה, אבות משפחת וייס, שסמלה האצילי היה "ברבור", היו גרמנים שהגיעו במאה ה-13 מאזור וסטפאליה לליבוניה. בביוגרפיה שפורסמה באתר פולני בעיר הולדתה, פביאניצה, חולקים על הטענות שוייס-מרצינקייביץ' הייתה ממוצא יהודי. ואכן בפרטים הביוגרפיים אינן מצוינות עדויות התומכות ביהדותה. שמה אינו מוזכר בימינו ברשימת International Jewish Sports Hall of Fame.
יאדביגה וייס התחילה מגיל מוקדם לשאוף לקריירה אתלטית, אבל בהתחלה נתקלה להתנגדות הנהלת בית הספר ושל אביה לפעילותה הספורטיבית מחוץ לכותלי בית הספר. לבסוף, עם גיבוי מצד אמה, נרשמה לאגודה הספורטיבית "סוקול" בפביאניצה והתאמנה במסגרתה בשלושה תחומים: ריצה, קפיצות, וזריקת דיסקוס. במקביל לפעילותה הספורטיבית, סיימה בשנת 1931 את בית הספר התיכון למסחר בלודז'. בשנת 1939 התחתנה יאדביגה וייס עם הנהג פרנצישק גרנטקייביץ' ולבני הזוג נולדו שני בנים: אנדזיי' ומאציי. בשנות הכיבוש הגרמני, שהתה הספורטאית בהתחלה בלודז' ואחר כך בוורשה עצמה, ברובע ז'וליבוז'. בשנת 1943 היא ובעלה נעצרו ונחקרו חקירה קשה בכלא הגסטפו בשדרות שוך. אחרי דיכוי מרד ורשה בורשה בשנת 1944, חזרה לעירה, פביאניצה, ובתום המלחמה שבה לפעילותה הספורטיבית התחרותית במסגרת DJS לודז והמועדון המקומי Włókniarz. אחרי מות בעלה בשנת 1947, נישאה יאדביגה וייס לשחקן הכדורסל טדאוש מרצינקייביץ'. במרץ 1949 הוענקה לה מדליית הזהב "סוקול". אחרי שבשנת 1958 פרשה מהספורט התחרותי, הקדישה את עצמה לעבודה כמאמנת בלודז' ובפביאניצה. על פעילותה בתחום הספורט עם נוער בעל צרכים מיוחדים קיבלה את האות "יורדאן". בהמשך זכתה יאדביגה וייס למחוות כבוד בגין מפעל חייה מצד עירה פבנאיניצה (לרבות אזרחות כבוד של היישוב) ומצד ממשלת ארצה.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בעיר הולדתה פביאניצה ב-15 במאי 1932 קבעה וייס-מרצ'ינקייביץ' שיא עולם חדש של 40.345 מטר בזריקת דיסקוס, שיפור לשיא של בת ארצה הלינה קונופקה (39.62 מטר), שנקבע באולימפיאדת אמסטרדם (1928), ובכך הייתה לאישה הראשונה בהיסטוריה שזרקה דיסקוס מעבר ל-40 מטר. שיא זה החזיק מעמד חודש ימים ונשבר על ידי גרטה הובלן מגרמניה, 40.84 מטר. בתחרות שנערכה בלודז' באותו היום, היא החזירה לעצמה את השיא העולמי והעמידה אותו על 42.43 מטר.
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) זכתה וייס-מרצ'ינקייביץ' במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 38.74 מטר, אחרי ליליאן קופלנד, היהודיה מארצות הברית, שקבעה שיא אולימפי חדש של 40.58 מטר, ורות אוסבורן (40.12 מטר), אף היא מארצות הברית.
בתחרות שנערכה בחוז'וב, שבשלזיה בדרום פולין ביולי 1933, קבעה וייס-מרצ'ינקייביץ' שיא עולם חדש בזריקת דיסקוס של 43.08 מטר.
במשחקי העולם לנשים שנערכו בלונדון באוגוסט 1934, זכתה וייס-מרצ'ינקייביץ' במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא עולם חדש נוסף של 43.795 מטר, לפני גיזלה מאוורמאייר וקיתה קראוס, שתיהן מגרמניה. שיא זה נשבר ביוני 1935 על ידי מאוורמאייר בתוצאה של 44.34 מטר, שהחזיקה בשיא העולם עד שנת 1948.
באולימפיאדת ברלין (1936) זכתה וייס-מרצ'ינקייביץ' במדליית כסף בזריקת דיסקוס בשיא אישי של 46.22 מטר, אחרי שיאנית העולם מאוורמאייר, שקבעה שיא אולימפי חדש של 47.63 מטר, ולפני פאולה מולנאוור, אף היא מגרמניה (39.80 מטר).
באליפות אירופה שנערכה באוסלו, נורווגיה בשנת 1946, זכתה וייס-מרצ'ינקייביץ' במדליית ארד בזריקת דיסקוס בתוצאה של 39.37 מטר, אחרי נינה דומבדזה מברית המועצות (44.21 מטר) ואן ניזינק מהולנד (40.46 מטר). בנוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 11.65 מטר.
באולימפיאדת לונדון (1948) סיימה וייס-מרצ'ינקייביץ' במקום הרביעי בזריקת דיסקוס, בתוצאה של 39.30 מטר. במדליית זהב זכתה מישלין אוסטרמייה מצרפת (41.92 מטר).
שיאים אישיים

זריקת דיסקוס: 46.22 מטר
הדיפת כדור ברזל: 12.24 מטר
קפיצה לגובה: 1.48 מטר
קפיצה לרוחק מהמקום: 2.39 מטר
תארים והישגים

בסך הכל זכתה וייס-מרצ'ינקייביץ' ב-10 תוארי אליפות פולין בזריקת דיסקוס (1937-1932, 1948-1945), 6 תוארי אליפות פולין בהדיפת כדור ברזל (1937-1934, 1945, 1947), 3 תוארי אליפות פולין בקפיצה לגובה (1933, 1935, 1936) ו-2 תוארי אליפות פולין בקפיצה לרוחק מהמקום (1936, 1937).
ראו גם

התפתחות שיא העולם בזריקת דיסקוס (ויקיפדיה אנגלית)
כל המנצחות באליפות פולין בזריקת דיסקוס מוויקיפדיה (בפולנית)
כל המנצחות באליפות פולין בהדיפת כדור ברזל מוויקיפדיה (בפולנית)
כל המנצחות באליפות פולין בקפיצה לגובה מוויקיפדיה (בפולנית)
כל המנצחות באליפות פולין בקפיצה לרוחק מהמקום מוויקיפדיה (בפולנית)
הערות שוליים

↑  [אתר האיגוד של יוצאי פביאניצה ברשת zjednoczeniepabianickie]
↑  כל המנצחות במשחקי העולם לנשים מוויקיפדיה (בפולנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810648560805606  GND: 1252728255  ISNI: 0000 0003 7035 7374  VIAF: 249664091   WorldCat (עם VIAF): 249664091
יאמה

ערך זה עוסק בסינגל. אם התכוונתם לאל המתולוגיה ההודית, ראו .
| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
יאמה (מעוצב: יַאמַּהּ) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מרגלית צנעני. השיר יצא לאור ב-18 בדצמבר 2018, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברות תקליטים ביג בוס רקורדס ובנדי כתום.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד של כאן גימל.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי עמוס נוי, הולחן על ידי דודו טסה והופק על ידי טסה וניר מימון. השיר הוא מעין בלדה ים-תיכונית, בה מדובר על אישה שנפגעה מדברים רבים. שיר זה מתפקד כשיר הראשון של צנעני מאז "רחוק מכאן שיצא בשנת 2016.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר, והעניק לו ציון של שלושה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
וידאו קליפ

טרם הוציאה את הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה מרגלית צנעני לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של הסינגל ב-18 בדצמבר 2018. בנוסף לכך, עלה השיר לרשתות הזרמת המדיה ספוטיפיי ואפל מיוזיק.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018–2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018–2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018–2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2018–2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 6 |  |
|  ישראל | כאן גימל | 1 |  |
|  ישראל | מצעד השירים היומי | 1 |  |
|  ישראל | רדיו ארצי | 4 |  |
הערות שוליים

↑  יאמה, יוסי חרסונסקי
1 2  מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי, מרגלית צנעני - יאמה, נבדק ב-2019-01-14
↑  Media Forest, mediaforest-group.com
1 2  מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי, מרגלית צנעני - יאמה, נבדק ב-2019-01-14
↑  מלחין וכותב השיר "יאמה" באתר שירונט, באתר shironet.mako.co.il
↑  מרגלית צנעני - הערוץ הרשמי, מרגלית צנעני - רחוק מכאן, נבדק ב-2019-01-14
↑  מרגלית צנעני, יַאמַּהּ, באתר יוסמיוסיק, ‏2018-12-18
↑  יאמה (באנגלית), נבדק ב-2019-01-14
↑  Yamah - Single by Margalit Tzan'ani (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2019-01-14
| מרגלית צנעני |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | נערי שובה אלי • שמור אותי • אהבה אבודה • מנטה • חומות חימר • פגישה • מרגול • ארץ אש וארץ ים • חופשי • לעולם • גלה לי • דווקא היום |  |
| אלבומי אוסף | להיטי זהב • להיטי זהב חלק ב' • המיטב • המובחרים |  |
| מארזי תקליטורים | זמרת הנשמה מס' 1 |  |
| ערכים קשורים | אסף לביא צנעני • מרגול • ביג בוס |  |
| מרגלית צנעני – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| נערי שובה אלי | "נערי שובה אלי" • "רוברטו" |  |
| שמור אותי | "שמור אותי" • "כמו שאתה יודע" |  |
| אהבה אבודה | "אהבה אבודה" |  |
| מנטה | "כל כך מוכר" • "עוד יהיה לי" • "ירוק חום ותכלת" • "בחיים תמיד צריך מזל" • "מנטה" |  |
| חומות חימר | "שחור הוא הצבע" • "צל על פני העשב" • "חומות חימר" • "אנ'לא מכפר שמריהו" • "נראה אותך הגבר" |  |
| פגישה | "פגישה" • "ידועה בציבור" • "חלומות האתמול" |  |
| מרגול | "למה לקחת לי אותו" • "רגעים" • "מרגול" • "עמק השווה" |  |
| ארץ אש וארץ ים | "ארץ אש וארץ ים" |  |
| חופשי | "חופשי" • "ציפיות" • "קפה אלהמברה" • "גם אני" • "נוגעת בתהילה" |  |
| לעולם | "לעולם" • "אל תבוא היום" • "שמעתי בכי" |  |
| גלה לי | "השנים הכי יפות" • "אין לי כוח למשחקים" • "אז מה?!" • "זה הכל משמים" • "אל תגיד לי ביי" |  |
| דווקא היום | "אל תישברי" • "עץ ירוק מפלסטיק" • "סרט ישן" • "צועקת אליך" |  |
| סינגלים אחרים | "רוצים שלום" • "נסיכות שחורות" • "פסטיגלבי" • "בלוז ים המלח" • "פתח לי" • "ימי הרדיו" • "במעגל" • "אני בחלד" • "בואו נתערבב" • "התחנה המרכזית" • "המנון האגודה" • "ארץ אבודה" • "נערי שובה אלי 2012" • "מלך" • "הלילה" • "למחוק את הזמן" • "מקצב במרוקאית" • "ילד" • "ידיים לשמיים" • "טיפה של חום" • "רגשות מזויפים" • "כולי באורות" • "מה אתה רוצה?" • "קול העולם" • "הוא פגע בי אמא" • "אהבה גדולה" • "עלם חמודות" • "מי אתה בכלל" • "פה זה לא אירופה" • "עוד יום" • "רחוק מכאן" • "יאמה" • "על הספסל שבשכונה" |  |
טיגר II

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טנק כבד
 מדינה מייצרת:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 יצרן:  הנשל 
 משתמשים עיקריים:  גרמניה הנאצית ורמאכט
 שנת ייצור:  1943-1945
 תקופת השימוש:  1944–1945 (כשנה) 
 דגם קודם:  טיגר (פאנצר סימן 6)
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה (כל החזיתות)
 יחידות שיוצרו:  493 
 מידע טכני
 אורך:  7.62 מטרים, (10.28 מטר עם התותח מופנה קדימה)
 רוחב:  3.76 מטרים
 גובה:  3.09 מטרים
 משקל:  68 טון
 מהירות:  41 קמ"ש על כביש
 טווח פעולה:  110 ק"מ
 מנוע:  מנוע בנזין מייבאך 700 כ"ס
 שריון:  180-25 מילימטר
 צוות:  5
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 88 מ"מ KwK L/71
 חימוש משני:  שני מקלעים MG34 בקוטר 7.92 מ"מ
 
הטיגר (שמו המלא בגרמנית: II Panzerkampfwagen VI Ausf. B, וכינויו Königstiger בתרגום חופשי: טיגריס בנגלי) הידוע גם כ"קינג טייגר" היה טנק גרמני כבד במלחמת העולם השנייה. 492 טיגר II נבנו משנת 1943 עד 1945.
הטיגר II שילב בין שריון עבה מאוד לתקופה,  ותותח נ"ט עוצמתי בדמות תותח ה-88 מ"מ L/71. למרות שירש את ליקויי קודמו הטיגר 1 -  כמו בעיות מנוע, צריכת דלק גבוהה  וחוסר ניידות יחסי עקב משקלו הרב - היה הקינג טיגר יריב קשה לטנקי בעלות הברית. כמו כן, השלדה של הטיגר II שימשה לפיתוחו של משחית הטנקים היאגדטיגר.
פיתוח

כבר בסתיו 1942, ה-OKH הגרמני דרש מהמהנדסים הגרמניים לתכנן טנק כבד חדש שיחליף את הטיגר I (שנכנס לשירות רק באוגוסט 1942), ושיתעלה על קודמו מבחינת מיגון וכוח אש. בינואר 1943 דרש היטלר שהטיגר החדש יהיה בעל מיגון של 150 מ"מ בחזית ו-80 מ"מ בצדדיו, וישתמש בתותח נ"מ 88 Flak 41.
המטכ"ל הגרמני ביקש מהחברות הנשל ופורשה לבנות כל אחת דגם של הטיגר החדש. חברת קרופ, שהייתה אחראית על תכנון וייצור הצריחים לטנקים החדשים, לא חיבבה את הרעיון של התקנת תותח ה-Flak 41 של חברת ריינמטאל, שהייתה המתחרה הגדולה ביותר שלה על הצריחים שלה. ב-5 בפברואר 1943 קרופ ורייהמנטל התחרו ביניהן על בניית תותח נ"ט חדש המבוסס על ה-Flak 41. קרופ זכתה במכרז עם תותח ה-KwK 43 L/71 בקוטר 88 מ"מ.
בגלל העיכוב בפיתוח התותח החדש, חברת פורשה שהייתה בטוחה בניצחונה הספיקה לייצר כ-3 שלדות לטנק החדש והזמינה כ-50 צריחים מחברת קרופ. בעקבות מספר בעיות בדגם של פורשה החוזה לבניית הטיגר II ניתן לבסוף לחברת הנשל.
ייצור

ב-20 באוקטובר 1943, הוצג דגם עץ של ה-(VK4503(H, האבטיפוס של הטיגר II של חברת הנשל בפני היטלר במזרח פרוסיה. הדגם אושר ונכנס לייצור בדצמבר 1943. מאחר שקרופ בנתה כ-50 צריחים לפורשה, הוחלט להשתמש בהם על שלדת ההנשל כדי למנוע עיכובים נוספים בפיתוח הטנק. שאר הטנקים השתמשו בצריח שבנתה קרופ לחברת הנשל. כ-1,500 יחידות של הטיגר II הוזמנו אך הפצצות אוויר מסיביות של בעלות הברית על המפעל של הנשל בקאסל שבגרמניה גרמו לכך שנבנו רק כ-492 טנקים בפועל.
ייצור > טנקי פיקוד

שתי גרסאות של טנקי פיקוד (Befehlswagen) פותחו לקינג טיגר. שתיהן נשאו רק 63 פגזים כדי לפנות מקום לציוד רדיו. הגרסה הראשונה, ה-Sd.Kfz.267 השתמשה ברדיו מסוג FuG8 ואנטנה באורך 2 מטרים הותקנה על הצריח שלה ואילו הגרסה השנייה ה-Sd.Kfz.268, השתמשה ברדיו מסוג FuG7, ושתי אנטנות- אחת על הצריח והשנייה בירכתיים. כ-20 טנקים הוסבו לטנקי פיקוד מ-20 בנובמבר 1944
.
מאפיינים

המנוע של הטיגר II היה מנוע בנזין 700 כ"ס HL 230 P 30 של מאייבך, ששימש גם את טנק הפנתר והטיגר I. אף על פי שהמנוע נחשב לא מספיק חזק לטנק ששוקל כמעט 70 טונות, הוא אפשר לו להגיע למהירות מקסימלית של כ-41 קמ"ש בכביש ועד 20 קמ"ש בדרכים כפריות. צריכת הדלק של המנוע הייתה גבוהה מאוד, והיוותה בעיה מאחר שהגרמנים סבלו ממחסור חמור של דלק. המנוע צרך כ-500 ליטר לכל 100 קילומטר, והטיגר II נשא רק 860 ליטרים של דלק, שנתנו לו טווח פעולה של עד 110 ק"מ.
כל טנק נשא שני סוגים של זחלים: זחלים קרביים לפעולה וזחלים לשינוע הטנק. הזחלים הקרביים היו ברוחב של 800 מ"מ ושקלו כ-3.2 טונות כל אחד, ואילו הזחלים המשניים היו ברוחב של 600 מ"מ, ובהם השתמשו בזמן העברת הטנק על גבי רכבות.
בטיגר II פעלו חמישה אנשי צוות: מפקד, תותחן, טען, נהג ומפעיל רדיו. כולם מלבד הטען תקשרו בעזרת מערכת טלפון פנימית. רוב הטנקים צוידו ברדיו מסוג FuG5 וחלקם ב-FuG2.
מאפיינים > חימוש

תותח ה-KwK L/71 הארוך של הקינג טיגר בעל מהירות לוע של עד כ-1,030 מטרים לשנייה, היה מסוגל להשמיד טנקים של בעלות הברית כמו השרמן האמריקאי הקרומוול הבריטי ואפילו ה-T34 הסובייטי ממרחק של עד 3.5 קילומטרים, הרבה מעבר לטווח האש של אותם טנקים. מרבית טנקי הטיגר II צוידו בכוונת טלסקופית TZF 9d שהוכחה כמדויקת מאוד.
שני מקלעים מסוג MG34 בקוטר 7.92 מ"מ עם 5,850 כדורים הורכבו בטנק, אחד מקביל ואחד בתובה.
מאפיינים > מיגון

מאחר שהקינג טיגר שילב בין הקונספט של השריון העבה (כמו של הטיגר I) והשריון המשופע (כמו של הפנתר) הוא היה כמעט בלתי חדיר לטנקים של בעלות הברית. מרבית התותחים של טנקי בעלות הברית כמו ה-75 מ"מ של השרמן או 76 המ"מ של ה-T34 לא יכלו לחדור את השריון של הטנק והפגזים פשוט ניתזו מעליו.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שלדה (חזית) | חלק עליון | 150 מ"מ | חלק תחתון | 100 מ"מ |
| שלדה (צד) | חלק עליון | 80 מ"מ | חלק תחתון | 80 מ"מ |
| שלדה (עורף) |  | 80 מ"מ |  |  |
| שלדה (חלק עליון) |  | 40 מ"מ |  |  |
| צריח (חזית) | הנשל | 180 מ"מ | פורשה | 110 מ"מ |
| צריח (צד) | הנשל | 80 מ"מ | פורשה | 80 מ"מ |
| צריח (עורף) | הנשל | 80 מ"מ | פורשה | 80 מ"מ |
| צריח (חלק עליון) | הנשל | 40 מ"מ | פורשה | 40 מ"מ |
היסטוריה קרבית

כל טנקי הטיגר II שירתו בגדודי פאנצר כבדים (schwere Panzer Abteilungen) של ה-ואפן אס אס ושל הורמאכט. כל גדוד כזה הורכב מ-45 טנקים כבדים. הואפן אס.אס קיבל 150 טיגר II והשאר צוותו לוורמאכט.
טבילת האש של הקינג טיגר הייתה ביולי 1944, בנורמנדי שבצרפת. שתי פלוגות מגדוד 503 של הוורמאכט מצוידות בקינג טיגר החדש השתתפו בלחימה. מרבית הטנקים הושמדו מאש התותחים של הצי ומהפצצות מהאוויר.
ב-12 באוגוסט 1944 הקינג טיגר השתתף בקרב הראשון שלו בחזית המזרחית, כשגדוד השריון הכבד 501 של הוורמאכט לקח חלק במגננה הגרמנית בגבול פולין אוקראינה. כ-14 טנקי טיגר II מהגדוד הושמדו בין ה-12 ל-13 באוגוסט כשנפלו למארבים של טנקי T-34/85 ו-IS-2 סובייטים.
ב-15 באוקטובר 1944 טנקי טיגר II מגדוד 503 שיתפו פעולה עם חייליו של אוטו סקורצני במבצע פנצרפאוסט - כיבושה מחדש של בודפשט בירת הונגריה שנועד להשיב את המדינה לצידן של מדינות הציר.
כמו כן גדוד ה-503 השתתף בקרב על דברצן. הגדוד נשאר בהונגריה כ-166 ימים, במהלכם השמיד לפחות 121 טנקים סובייטים, 244 תותחי נ"ט וארטילריה ורכבת, במחיר של 25 טנקי טיגר II; עשרה טנקים הושמדו על ידי חיילים סובייטים, שלושה עשר הושמדו על ידי צוותם כדי למנוע מהם ליפול בשבי האויב ושניים הוחזרו למפעל בווינה לתיקונים.
ב-30 במרץ 1945 נתקל כוח של טנקי קינג טיגר בטור של שרמנים זחל"מים ושלושה משחיתי טנקים אמריקאים. בקרב שהתפתח חוסלו שבעה-עשר שרמנים, שבעה-עשר זחל"מים, שלוש משאיות, שני ג'יפים ומשחית טנקים בתוך דקות. אחד השרמנים הצליח לפגוע בשריון הדק שמעל לתא המנוע של הטיגר II, וצוות של טיגר אחר שנפגע מפגז עשן זרחני לבן נחלץ מהטנק שלו משום שהיה משוכנע שהוא עולה באש.
טנקי הטיגר II לחמו גם במבצע מרקט גארדן בהולנד בספטמבר 1944, במתקפה בארדנים בדצמבר 1944 (כחלק מצוות קרב פייפר מהאס.אס) ובקרב על ברלין בסוף המלחמה.
במהלך מבצע מרקט גארדן, טנק שרמן ששהה מאחורי מבנה זוהה על ידי טנק טיגר II ונורה פגז מהטיגר לכיוון השרמן (בעודו שוהה מאחורי המבנה), הפגז לא סטה ממסלולו הבליסטי, חדר את השרמן והשמידו.
הצעות לשדרוגים

מספר הצעות לשדרוג הטיגר II עלו, ביניהם שדרוג לתותח 105 מ"מ KwK L/68, שינויים בשלדה וצריח (כמו הוספת כוונת למדידה של מרחק), אך רובם לא יושמו מעולם בגלל סיומה המתקרב של המלחמה.
רק"מ מבוסס על הקינג טיגר

גריל 17: תומ"ת מבוסס על השלדה של הטיגר II עם תותח 170 מ"מ. אבטיפוס אחד כמעט והושלם לקראת סוף המלחמה.
גריל 42/30/21: שלוש גרסאות מבוססות על הגריל 17, עם מרגמות בקוטר 420/305/210 מ"מ.
יאגדטיגר: משחית טנקים כבד עם תותח 128 מ"מ PaK שהשתמש בשלדה של הטיגר II.
הערות שוליים

1 2 3  Panzerkampfwagen VI Ausf. B Tiger II, באתר Panzer World (כ-489 טנקים מבצעיים ו-3 אבטיפוסים)
1 2 3 4 5 6 7  achtungpanzer
1 2 3 4  ArmorSite
↑  WW2Vehicles
↑  טנקי T-34 משופרים עם תותח בקוטר 85 מ"מ.
↑  הייסטינגס, מקס. ארמגדון, הקרב על גרמניה 1945-1944, הוצאת דביר, 2007. עמ' 502.
| רק"מ של גרמניה הנאצית מימי מלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| טנקים קלים | פאנצר 35(t) • פאנצר 38(t) • פאנצר סימן 1 • פאנצר סימן 2 |  |
| טנקים בינוניים | פאנצר סימן 3 • פאנצר סימן 4 • פנתר |  |
| טנקים כבדים | טיגר 1 • טיגר 2 (קינגסטיגר) |  |
| משחיתי טנקים | פנצרייגר 1 • מארדר 1 • מארדר 2 • מארדר 3 • יאגדפנצר 38(t) הצר • נאזהורן • יאגדפנצר 4 • יאגדפנתר • אלפנט • יאגדטיגר • RSO |  |
| תותחי סער | שטוג סימן 3 • שטוג סימן 4 • שטורמהוביץ 42 • ביסון  • שטוג 33B • ברומבר • שטורמטיגר |  |
| ארטילריה מתנייעת | וספה • הומל • קרל גרט • לוריין 37L • גריל • פאנצר 1 siG33 • פאנצר 2 siG33 • פאנצרוורפר |  |
| רק"ם נגד מטוסים | פלאקפאנצר 38(t) • פלאקפאנצר 1 • פלאקפאנצר 4 |  |
| כלי רכב משוריינים | רק"ם סיור קל: Sd.Kfz. 223 • Sd.Kfz. 222 • Sd.Kfz. 221   רק"ם סיור כבד:  Sd.Kfz. 231 • 232 • 233 • 234 • 263 • 247 • M35 ADGZ |  |
| זחל"מים | Sd.Kfz. 2 • 4 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • Sd.Kfz. 250 • 251  • 252 • 253 • 254 • SWS |  |
| רק"ם ניסיוני | פאנצר סימן 7 • פאנצר סימן 8 • נויבאופארצויג • שטורר אמיל • הוישרק 10 • פנתר 2 • פרויקט טנקי ה-E • ראט P.1000 • לנדקרוזר P.1500 • קוגלפנצר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568262405171  LCCN: sh2011003520 
הצריח שבנתה קרופ לפורשה, בו השתמשו 50 הטיגר II הראשונים.
מבט אל הצריח של הנשל. התמונה צולמה באוקטובר 1944 בבודפשט בירת הונגריה.
קינג טיגר עם צריח פורשה ותותח ה-L71 הארוך, במוזיאון בבלגיה.
קינג טיגר מגדוד השריון הכבד ה-503 נוסע ברחובות בודפשט, אוקטובר 1944.
קינג טיגר מושבת לאחר שטנק שרמן בריטי התנגש בו. למרות שהשרמן שוקל רק 40 טונות, 30 פחות מהקינג טיגר, מפקד השרמן הצליח להשבית את הטנק ולשבות את צוותו. התמונה צולמה ב-18 ביולי 1944 בנורמנדי שבצרפת.
טייגר II במוזיאון בובינגטון שבאנגליה.
יאמה ספיקה

| --- | --- |

Yema Spica, שנת 2018
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Yema M70
 יצרן:  Yema Auto (אנ') (שם רשמי: Sichuan Yema Automobile Co., Ltd)
 שנות ייצור:  2015 – היום
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 אורך:  4,580 מ"מ
 רוחב:  1,730 מ"מ
 גובה:  1,850 מ"מ
 משקל:  1,435 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,800 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 1.5 ליטר המפיק 112 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
"יאמה ספיקה"
יאמה ספיקה (באנגלית: Yema Spica, קרוי גם: Yema M70) הוא מיניוואן מתוצרת יצרנית כלי הרכב הסינית Yema Auto (אנ') (שם רשמי: Sichuan Yema Automobile Co., Ltd) אשר מיוצר משנת 2015 בסין.
"יאמה ספיקה"

דגם "יאמה ספיקה" הוצג לראשונה בספטמבר 2015 בתערוכת הרכב הבינלאומית בעיר צ'נגדו בירת מחוז סצ'ואן שבמרכז הרפובליקה העממית של סין.
7 נוסעים בתצורת ישיבה: 2+2+3.
5 דלתות, 2 דלתות צד אחוריות - דלתות הזזה.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
3 רמות גימור.
קיבולת מכל דלק - 50 ליטר
מחיר היחידה נע בין 59,800 – 75,800 רנמינבי (ספטמבר 2015, בסין).
מכירות (מנובמבר 2017 - אוקטובר 2019)

787 יחידות (נובמבר–דצמבר 2017).
9,200 יחידות (2018).
2,041 יחידות (ינואר–אוקטובר 2019).
ראו גם

יאמה T70
יאמה T80
הערות שוליים

↑  "יאמה ספיקה" chinamobil.ru/eng/yema/spica
↑  "יאמה ספיקה" mekanika.com.my/memperkenalkan-alphard-china-yema-spica
↑  "יאמה ספיקה" carnewschina.com/2015/09/06/yema-m302-mpv-hits-the-2015-chengdu-auto-show-in-china
↑  "יאמה ספיקה" - תמונות chinacarforums.com/forum/showthread.php
↑  "יאמה ספיקה" - תמונות olx.com.pe/item/yema-spica-2020-minivan-7
↑  "יאמה ספיקה" כולל תמונות chinacarforums.com/forum/showthread
↑  "יאמה ספיקה" (בסינית) car.autohome.com.cn/config/series
↑  "יאמה ספיקה" carsalesbase.com/china-car-sales-data/yema/yema-spica
יהודה בייליס

עטיפת הספר "יודקה"
יהודה בייליס (19 בפברואר 1927 – 28 בפברואר 2022) היה יהודי שעבר את השואה כנער בגטו קובנה. פרסם את קורותיו בקובנה לפני הכיבוש הנאצי ולאחריו, בגטו קובנה, במסתור ובמחנה הריכוז דכאו בספר בשם "יודקה" שיצא לאור בשנת 2003 בהוצאת אחוה. הספר נכתב על ידי הרב שמואל ברוך גנוט על בסיס יומניו של בייליס שנכתבו לאחר השואה ועל סמך ראיונות שערך עם בייליס. בשנת 2020 היה בין מדליקי המשואות בטקס יום הזיכרון לשואה ולגבורה ב"יד ושם".
קורות חיים

בייליס נולד ב-19 בפברואר 1927 בעיר קובנה שבליטא. אמו חנה נולדה בוורשה בירת פולין. היא למדה רפואת שיניים ועם בואה לקובנה, פתחה בה מרפאת שיניים. אביו אליעזר (בן דודו של מנחם מנדל בייליס) למד רפואה, ובפרוץ מלחמת העצמאות של ליטא (1918–1920) התנדב לצבא וזכה לעיטור גבורה עקב כך שהגן בגופו על מפקד גדוד ליטאי.
כתוצאה מהסכם ריבנטרופ–מולוטוב, עברה ליטא לידי הרוסים. בייליס היה בן 13 בזמן שנכנס הצבא האדום לליטא, והשליט בה, החל מיוני 1940, משטר סובייטי נוקשה. כתוצאה מהמהפך השלטוני, משפחתו האמידה נאלצה לוותר על כל רכושה, והוריו נהיו עובדי מדינה. בתקופה זו נתקל יהודה לראשונה בחייו בגילויי אנטישמיות בוטים מצד הליטאים ואף במקרי רצח. האנטישמיות הליטאית תהפוך בשנים מאוחרות יותר כלי שרת של מדיניות "הפתרון הסופי לבעיה היהודית", בליטא, בדומה למה שיתרחש בכלל אירופה. מצד שני, הוא מתאר בספרו כי ילדותו המשיכה להיות באותה עת ילדות רגילה ומאושרת.
ניצול ומציל בשואת יהודי ליטא

ב-22 ביוני 1941 כבשו הגרמנים את ליטא ומאז הותר דמם של היהודים. הגרמנים התחילו מיד בבידוד האוכלוסייה היהודית, כשהליטאים, כולל הפרטיזנים שיתפו עמם פעולה בתהליך כליאת היהודים בגטאות, בפעולות השיטור וכן במעשי הרצח בפורט התשיעי, של עשרות אלפים מיהודי העיר וקבורתם בקברי אחים.
בספר מתוארים צעדי ההשפלה, ההגבלות ופעולות הרג שעשו הן הגרמנים והן הליטאים בתקופת התחלת הכיבוש הגרמני. מתוארות הרציחות, בהתחלה של חולי הנפש, הנכים, החולים ואנשים משולי החברה, ולאחר מכן של קבוצות יהודים, הן בפורט השביעי והן בפורט התשיעי.
ב-11 ביולי 1941 התפרסם צו המורה לכל יהודי קובנה, כי עליהם לעבור לגטו שהוקם ברובע וילאמפולה (גטו קובנה שכונה "סלובודקה" ביידיש). בספר מתואר תהליך בחירתו של ד"ר אלחנן אלקס לתפקיד "ראש היהודים" ב"מועצת הזקנים" (אלטסטנראט), מתוארים חיי הנוער שהתרכזו סביב תנועות הנוער.
בספר מופיעה עדות ממקור ראשון על הסלקציה הגדולה ב-28 באוקטובר 1941, שכללה גם את יהודה ומשפחתו שהובלו באותו יום לבורות הירי של הפורט התשיעי. יהודה איבד שם את הוריו ועל אף שנורה והושלך לבור גם הוא, הצליח לחלץ את עצמו פצוע מתוך הבור. יהודה התגנב חזרה לגטו ולמד לשרוד, אולם מאחר שהיה לבדו וללא נותן חסות ברח, ומצא מחסה בבית איכרים בכפר סמוך בעזרתה של חסידת אומות העולם גניה פרמנסקאיטה (1927–1996). בכפר הוא בנה לעצמו מסתור מאולתר מאחורי התנור שבמטבח.
במאי 1943 חזר לגטו, בעקבות געגועיו והקושי של המשפחה להסתירו, אולם הוא הצליח לצאת ולהיכנס לצורך מסחר בשוק השחור. תכונה זו משכה את תשומת לבם של אנשי המחתרת, והם השתמשו בו להצלת 22 תינוקות יהודים. בייליס מתאר בספרו כיצד, בסיועו של חסיד אומות העולם, הכומר יעקובאוסקאס סטניסלובס, הצליח להבריח 22 תינוקות יהודים מהגטו למנזר בצד החופשי. על פעולה זו, קיבל יהודה שנים לאחר מכן את "עיטור ההצלה" מידיו של נשיא ליטא.
ביוני 1944 נשלח בייליס למחנה הריכוז דכאו בגרמניה. הוא הצליח לשרוד גם את מחנה העבודה לנדסברג 1 ומחנה הריכוז קאופרינג 4, שהיו מסונפים למחנה הריכוז דכאו.
בארץ ישראל

בתום המלחמה נותר יהודה בייליס יחיד מכל משפחתו. הוא עלה לארץ ישראל באוניית המעפילים אח"י וג'ווד, הצטרף לאצ"ל, השתתף בקרבות מלחמת העצמאות בגדוד 21 של חטיבת כרמלי, נפצע באחד הקרבות והמשיך לשרת בהתנדבות במילואים עד וכולל מלחמת לבנון הראשונה. יהודה עבד בחברת "סולל בונה" עד צאתו לגמלאות.
ספרו האוטוביוגרפי תורגם לליטאית, לאנגלית ולגרמנית. על בסיס הספר בעברית כתב בייליס ספר נוסף בליטאית המיועד לבני נוער ליטאים הרחוקים מיהדות ומהשואה, בו ההקדמה ההיסטורית ארוכה יותר, נוספו צילומי תעודות ומסמכים בליטאית והתווספו פרקים על יהדות. הוא ליווה משלחות נוער לפולין כאיש עדות והוזמן במשך שנים לליטא להופיע בפני תלמידים ולספר את סיפורו.
בייליס נפטר ב-28 בפברואר 2022. הותיר אחריו שתי בנות, נכדים ונינים.
הערות שוליים

↑  על הצלתו של בייליס על ידי גניה פרמנסקאיטה, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  על הסתייעותו של בייליס בסטניסלובס, באתר יד ושם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007385410205171  VIAF: 1130151965235900470000   WorldCat (עם VIAF): 1130151965235900470000
יובל קרניאל

| --- | --- |

 לידה:  1963 (בן 61 בערך) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 מפלגה:  מפלגת ישר
 
יובל קרניאל (יליד 1963) הוא משפטן ישראלי וחוקר תרבות תקשורת ואינטרנט, מרצה באוניברסיטת רייכמן. לשעבר הרקטור והמשנה לנשיא בבצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים. עורך דין המתמחה בדיני תקשורת ואינטרנט ופעיל בנושאי חופש הביטוי וזכות הציבור לדעת. כותב ומפרסם מאמרים באופן קבוע בעיתונים "גלובס" ו"הארץ". מומחה ויועץ בנושאי אתיקה מקצועית, אחריות תאגידית וניהול משברים בתקשורת וברשתות חברתיות.