stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מניות בהלכה
הערות שוליים

↑  מהרי"א הלוי ח"ב סימנים קכד, נד
↑  שו"ת האלף לך שלמה אורח חיים סימן רלח; שו"ת מלמד להועיל ח"א סימן צא; חשב האפוד ח"א סימן סב בשם רבי דב בריש ווידנפלד.
1 2  הרב דוד שלמה שור, מאמר על קרנות נאמנות ומניות בהלכה אוצר המשפט ח"ב.
↑  מהר"ם שיק יו"ד סימן קנח.
↑  לבושי מרדכי יו"ד תניינא סימן ע"א; או"ח תניינא סימן קיד.
↑  ח"ב סימן כב.
↑  שו"ת צפנת פענח דפוס ניו יורק סימן קפד.
↑  דבר אברהם ח"ג סימן כב; רבי שאול ויינגורט, קובץ זיכרון 'יד שאול' עמוד מז; רבי אשר וייס שו"ת מנחת אשר ח"א סימנים קה, קו.
↑  אגרות משה אבן העזר ח"א סימן ז; וכן כבר כתב רבי שמחה זליג ריגר, קובץ קול התורה קובץ מ עמוד קג
↑  מנחת שלמה תניינא סימן ק; 'ועלהו לא יבול' פסקים והנהגות הגרש"ז ח"ב עמוד רז.
↑  ילקוט יוסף שבת ח"ב סימן שו סעיף ד ס"ק יז.
↑  קובץ תשובות ח"ג סימן קכד; נתיבות שלום סימן קעג סעיף ט ס"ק ל, מב.
↑  שו"ת איש מצליח ח"א סימן ל; שו"ת קנין תורה ח"ב סימן לג; שו"ת חשב האפוד ח"א סימן סב.
↑  שו"ת מנחת יצחק ח"ג סימן א.
↑  להרחבה בדעתו ראה מאמר על קרנות נאמנות ומניות בהלכה; אוצר המשפט ח"ב.
↑  ברית יהודה פרק ל הערה מד.
מירה בן ארי (פוליטיקאית)

מירה בן ארי (נולדה ב-1971) היא פוליטיקאית ישראלית, המכהנת כראש מועצה אזורית גן רווה. מייסדת ומקימת עמותת "בדרך אל – בית ספר בטב"ע" לחינוך ילדים בעלי צרכים מיוחדים.
ביוגרפיה

בן ארי נולדה בשנת 1971 לרוני בן ארי (הלפרן) (צלמת, אוצרת ואמנית) ולדני (אל"ם במיל' ובעל חברה להנדסה אזרחית - "אליקים בן ארי"). נקראת על שם סבתה, מירה בן ארי, שנהרגה בקרב ניצנים במלחמת העצמאות.
מירה גדלה והתחנכה במושב נטעים שבמועצה אזורית גן רווה. בשנת 1996 סיימה את לימודיה האקדמיים לתואר ראשון במשפטים. בשנת 1997, בתום תקופת ההתמחות הוסמכה לעריכת דין.
בשנת 1999 הצטרפה לפרקליטות מחוז תל אביב, שם עבדה בתפקידים שונים במשך עשור, בהם כנציגת שר המשפטים בוועדה המחוזית לתכנון ובנייה מחוז דרום, עוזרת פרקליט מחוז תל אביב (אזרחי) וחברת בית הדין המשמעתי בלשכת עורכי הדין בישראל.
בשנת 2009 פרשה מפרקליטות המדינה והקימה את עמותת "בטב"ע" – מסגרת חינוכית לילדים בעלי מוגבלויות. בשנת 2022 החלה לעבוד כעורכת דין בחברה המשפחתית "בן ארי".
פעילות ציבורית

במשך השנים פעלה בן ארי במגוון מסגרות לשילוב ילדים ובוגרים בעלי מוגבלויות באופן עצמאי בחברה.
בשנת 2009 הקימה את עמותת "בדרך אל – בית ספר בטב"ע" – מסגרת חינוכית משלבת לילדים בעלי מוגבלויות במושב בית עובד. בהמשך יזמה את תוכנית 'שילוב זרועות' לשילוב בעלי מוגבלויות במערכת הביטחון. התכנית מאפשרת לאנשים עם צרכים מיוחדים להתנדב בצה"ל במשך יום בשבוע, יחד עם חיילי היחידות. לתוכנית הוענק פרס הרמטכ"ל.
בהמשך הקימה מסגרת נוספת בשם "בטב"ע שלנו", תוכנית להעסקת אנשים בעלי מוגבלות בשוק העבודה, בדגש על מתן שכר הולם, תוך מתן תמיכה וליווי שיקומיים בבית העסק.
בשנת 2013 השתלבה בן ארי בפעילות פוליטית במועצה אזורית גן רווה ושימשה כחברת מליאת גן רווה וחברת ועדת חינוך, לצד אלה כיהנה כחברת ועדת ביקורת באגודת מושב נטעים.
בחודש מרץ 2023 הכריזה בן ארי על התמודדותה לראשות המועצה האזורית גן רווה והשיקה את הקמפיין "מנהיגה בדרך חדשה". בבחירות שנערכו בפברואר 2024 נבחרה לראשות המועצה.
חיים אישיים

בן ארי אם לשלושה ומתגוררת במושב נטעים.
הערות שוליים

↑  בעלי תפקידים, באתר בית ספר בטב"ע
↑  רותי קדוש, ‏בשם האם: בנה של מירה בן ארי חוזר לסיפורי הגבורה לקראת הסרט "תמונת הנצחון", באתר מעריב אונליין, 29 בדצמבר 2021
מציץ סורי

| מציץ סורי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: זיפניים
סוג:: מציץ
מין:: מציץ סורי
שם מדעי
 Podonosma orientalis ‏פיינברון-דותן, 1976
מָצִיץ סוּרִי (שם מדעי: Podonosma orientalis), הוא עשבוני רב שנתי, הצומח מקירות, סדקי סלעים ומצוקים.
מציץ סורי יוצר גוש מארך, אשר אורכו עד כ-40 סנטימטר. המציץ הסורי מכוסה כולו בשערות זיפניות. חודשי הצמיחה שלו זה מאפריל-נובמבר. צבע הכותרת עדין, והוא נע בין לבן צהבהב לתכלת. לעיתים אפשר לראות צמחים בודדים הפורחים משך כל השנה. משרעת התפוצה של המציץ הסורי היא מזרח ים-תיכונית, ומערב אירנו- טורנית. המציץ הסורי מצוי מאוד בקניונים במדבר יהודה, וניתן למצוא אותו גם בסדקים בכותל המערבי.
הצמח הוא מקור צוף לדבורים. הן מייצרות מן הצוף המתוק דבש.
לקריאה נוספת

החי והצומח של ארץ ישראל בעריכת עזריה אלון. הוצאת משרד הביטחון - ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע, 1983. כרך 11, עמוד 468.
נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל. הוצאת כנה ירושלים. 1991. עמוד 538. (הספר בקטלוג ULI)
מלכי אראגון

רשימת מלכי אראגון כוללת את שליטי ממלכת אראגון, כיום אזור בצפון-מזרח ספרד. הממלכה כללה את שטח הקהילה האוטונומית אראגון של ספרד של ימינו. מלכי אראגון מבית ברצלונה מלכו גם על נסיכות קטלוניה, ממלכת ולנסיה, ממלכת מיורקה, ממלכת סיציליה, ממלכת סרדיניה וקורסיקה ושטחים בדרום צרפת של ימינו, ובכללם העיר מונפלייה. מדינה נרחבת זו היא כתר אראגון, בניגוד ל"ממלכת אראגון" שכוללת רק את הממלכה.
מלכי אראגון > בית אראגון

לאחר מותו של סנצ'ו השלישי, מלך נווארה, ירש בנו רמירו את מחוז אראגון, והפך אותו למדינה עצמאית.
| תמונה | שם | שנות שלטונו | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- |
|  | רמירו הראשון | פברואר 1035 - 8 במאי 1063 |  |
|  | סנצ'ו רמירז | 6 במאי 1063 - 4 ביוני 1094 | משנת 1076 כיהן גם כמלך נווארה |
|  | פרו הראשון | 4 ביוני 1094 - 28 בספטמבר 1104 | בנו הבכור של סנצ'ו רמירז |
|  | אלפונסו הראשון | 28 בספטמבר 1104 - 8 בספטמבר 1134 | בנו האמצעי של סנצ'ו רמירז, מת בלי שהותיר צאצאים |
|  | רמירו השני (הנזיר) | עד 13 בנובמבר 1137 | בנו הצעיר של סנצ'ו רמירז |
|  | פרונלה, מלכת אראגון | עד 18 ביולי 1164 | בתו של רמירו השני, מלכה למעשה יחד עם בעלה (השליט בפועל), רמון ברנגר הרביעי, רוזן ברצלונה |
|  | אלפונסו השני | עד 25 באפריל 1196 |  |
|  | פרו השני | עד 12 בספטמבר 1213 |  |
|  | חיימה הראשון | עד 27 ביולי 1276 |  |
|  | פרו השלישי | עד 2 בנובמבר 1285 |  |
|  | אלפונסו השלישי | עד 18 ביוני 1291 |  |
|  | חיימה השני | עד 2 בנובמבר 1327 | אחיו של אליפונסו השלישי, בנו של פרו השלישי |
|  | אלפונסו הרביעי | עד 24 בינואר 1336 |  |
|  | פרו הרביעי | עד 5 בינואר 1387 |  |
|  | חואן הראשון | עד 19 במאי 1396 |  |
|  | מרטין הראשון | עד 31 במאי 1410 | מת בלי שהותיר יורשים; עד ה-24 ביוני 1412 אין מלך לאראגון. |
מלכי אראגון > בית טרסטמארה

| תמונה | שם | שנות שלטונו | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- |
|  | פרננדו הראשון | 24 ביוני 1412 - 2 באפריל 1416 |  |
|  | אלפונסו החמישי | 2 באפריל 1416 - 27 ביוני 1458 |  |
|  | חואן השני | 27 ביוני 1458 - 19 בינואר 1479 | בתקופת מלחמת האזרחית הקטלונית שלושה מלכים אחרים טענו לכתר אראגון במקומו של חואן (ר' למטה) |
|  | פרננדו השני | 19 בינואר 1479 - 23 בינואר 1516 | בתקופתו מגורשים יהודי ספרד, ר' גם המלכים הקתוליים |
|  | חואנה "המשוגעת" | 23 בינואר 1516 - 12 באפריל 1555 | אחרי 1516 שולט בית הבסבורג בפועל, מקסטיליה על אראגון |
מלכי אראגון > בית טרסטמארה > הטוענים לכתר בתקופת מלחמת האזרחים הקטלונית

בתקופת מלחמת האזרחים הקטלונית (1462–1472) טענו שלושה אישים לכתר אראגון במקומו של חואן השני:
| תמונה | שם | שנות שלטונו | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- |
|  | אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה | 1462 - 1463 | השתייך לבית טרסטמארה; |
|  | פדרו מקוימברה, קונדשטבל פורטוגל | 1463 - 1466 | השתייך לבית אביש |
|  | רנה מאנז'ו | 1466 - 1472 | השתייך לבית ולואה-אנז'ו |
מלכי אראגון > בית הבסבורג

חואנה הראשונה הייתה השליטה האחרונה לבית טרסטמארה. לאחר נישואיה לפליפה הראשון, מלך קסטיליה, עברה אראגון לידי בית הבסבורג. בגלל טענות בעלה ובניה של חואנה כי היא אינה יציבה בנפשה, בנה קרלוס שלט למעשה על אראגון ביחד איתה.
| תמונה | שם | שנות שלטונו | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- |
|  | קרלוס הראשון | 23 בינואר 1516 - 16 בינואר 1556 | באופן פורמלי, שלט במשותף עם אמו, חואנה הראשונה ("המשוגעת"), שבאופן מעשי נכלאה על ידו במנזר והייתה חסרת סמכויות; כיהן כקיסר האימפריה הרומית הקדושה, כ"קרל החמישי" |
|  | פליפה הראשון | 16 בינואר 1556 - 13 בספטמבר 1598 | כיהן כ"פליפה השני, מלך ספרד" |
|  | פליפה השני | 13 בספטמבר 1598 - 13 במרץ 1621 | כיהן כ"פליפה השלישי, מלך ספרד" |
|  | פליפה השלישי | 13 במרץ 1621 - 17 בספטמבר 1665 | כיהן כ"פליפה הרביעי, מלך ספרד" |
|  | קרלוס השני | 17 בספטמבר 1665 - 1 בנובמבר 1700 | מת בלי שהותיר יורשים, ולאחר מותו פרצה מלחמת הירושה הספרדית |
מלכי אראגון > תקופת מלחמת הירושה הספרדית: בית בורבון ובית הבסבורג

עם פרוץ מלחמת הקוצרים ומלחמת הירושה הספרדית, נותרה אראגון נאמנה לפליפה הרביעי, ועברה לידי בית בורבון
| תמונה | שם | שנות שלטונו | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- |
|  | פליפה הרביעי | 1 בנובמבר 1700 - 1705 |  |
| תמונה | שם | שנות שלטונו | מידע נוסף |
| --- | --- | --- | --- |
|  | קרלוס השלישי | 1705 - 1714 |  |
ב-1707, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, פורק כתר אראגון. חלק ממלכי ספרד עדיין השתמשו בתואר הרשמי "מלך אראגון" לאחר מכן.
מטויקים

מטויקים (ביוונית עתיקה: μέτοικος: הלחם של המילים - μετά, מילולית: שינוי, ו-οἶκος מילולית: מגורים) היו שכבה חברתית באתונה העתיקה, תושבי קבע זרים שמקורם במהגרים מערי מדינה אחרות ביוון שהתיישבו באתונה אך לא זכו להיות אזרחים של העיר. המטויקים מילאו תפקיד חשוב במערכת הכלכלית של אתונה ומנהיגי העיר-מדינה עודדו הגירה של אנשי מקצוע לאור תרומתם המשמעותית. מבחינה של ריבוד חברתי הם הצטרפו לקבוצות השונות שהרכיבו את אוכלוסיית אתונה ונהנו מחופש אישי וחופש פולחן אך היו חסרי זכויות פוליטיות והיו חייבים לשלם לאוצר אתונה מס שנתי ולהיות תחת חסותו של אזרח העיר. בני מעמד המטויקים תרמו רבות לכל תחומי החיים באתונה, חלקם שירתו בצבא היו בהם בעלי רכוש ובנקאים וכמה מהחשובים מבין האמנים, הרופאים הפילוסופים והנואמים של אתונה היו ממעמד המטויקים.
רקע > הרפורמות של סולון וקלייסתנס

ההיסטוריה של הגירה זרה לאתונה מתוארכת לתקופה הארכאית. ההשערה במחקרים מודרניים היא שסולון האתונאי, (638 לפנה"ס - 558 לפנה"ס) שהיה מדינאי וארכונט הזכור בעיקר בזכות כינון החוקה האתונאית, הציע אזרחות אתונאית לזרים שיעברו לאתונה כדי לעסוק במלאכה, בתקופה הנדונה מעמד המטיק לא היה קיים. חוקרים מודרניים חלוקים בשאלת הכרונולוגיה של התפתחות המעמד. במקביל הוא ערך תיקונים רפורמות שחוללו מהפכה של ממש במערכת השלטון של אתונה. שינויים מרחיקי לכת, שהיו הבסיס ואבן היסוד למשטר הדמוקרטי.
סולון חילק את אזרחי אתונה לארבעה מעמדות על פי רמת הכנסה ובכך קבע כי המפתח לריבוד החברתי הוא הבסיס כלכלי ולא המוצא או המקצוע. חלוקה זו קבעה מאידך כי לכל האזרחים יש חלק בשלטון הדמוקרטי אך בעלי הרכוש הרב ביותר קיבלו תפקידים בעלי משקל וחשיבות שהעניקו להם זכויות מיוחדות. רפורמה משלימה של סולון העניקה לכל האזרחים מכל המעמדות, מעמד וזכות שווים באספת העם.
יש המתארכים את הופעת המעמד החוקי של המטויקים לרפורמות של קלייסתנס בשנת 508 לפני הספירה סדרה של רפורמות מורכבות חידש את המבנה הפוליטי וחברתי של אתונה ויצק תוכן חדש לתוך המשטר הדמוקרטי. כבסיס לשינוי בנה קליסתנס מערך חברתי חדש לחלוטין באתונה, הוא פירק את המסגרות שהיו קיימות מקדמת דנה וששימשו בסיס לחברה האתונאית בימי סולון וקבע כי היחידה החברתית הבסיסית היא דֶּמוֹס (ברבים: דֶּמוֹי), המונח שלפני כן ציין מקום יישוב או יחידה אורבנית הפך בחלוקה מחודשת ליחידת בסיס במערך החברתי של אתונה. כל תושבי הדמוס, אצילים, דלת העם, זרים ועבדים משוחררים נרשמו במפקד מיוחד וקיבלו אזרחות אתונאית מלאה ומעתה זוהה כל אזרח בשמו הפרטי בצירוף שם הדמוס אליו השתייך. לאחר ביצוע הרישום נסגרו הפנקסים והחברות בדמוס עברה מבן לאב, כך שגם אם אדם היגר ממקום מושבו ועזב את תחומי הדמוס הוא נותר חלק ממנו. במפקד זה נרשמו כל האזרחים החופשיים, האצילים, העניים, המטויקים והעבדים המשוחררים.
חוקרים מודרניים מצביעים כי למקות הקיבוע של מעמדות קצב הגידול באוכלוסייה האתונאית בשנים שלאחר שנת 480 לפני הספירה מצביע על המשך ההגירה מערי יוון אל אתונה ועל כך שהמהגרים לאתונה עדיין יכולים להפוך לאזרחים אתונאים בשלב זה. שאלת התגבשות מעמד המטוייקים על חובותיו וזכויותיו נותר תחת סימן שאלה. רוב החוקרים המצביעים על התקופה שלאחר הפלישה הפרסית בשנים 480–479 לפנה"ס ועם חקיקת חוק האזרחות של פריקלס בחצי השני של המאה ה-5 לפנה"ס.
המונח המשפטי "מטוייקי" קשור באופן הדוק ביותר לאתונה הקלאסית. המעמד חל על שתי קבוצות עיקריות של אנשים - מהגרים ועבדים לשעבר. מכיוון שעבדים היו כמעט תמיד ממוצא זר, ניתן להתייחס אליהם כעל מהגרים בלתי רצוניים, שאובים כמעט אך ורק מאזורים שאינם דוברי יוונית, בעוד שמתיקים חופשיים היו בדרך כלל ממוצא יווני שתי קבוצות אלו הרכיבו כמחצית מהאוכלוסייה של הגברים החופשיים של אתונה. בניגוד למדיניות האתונאית שעודדה הגירה אל תחומיה ופעלה להסדיר את מעמדם, בערים יווניות אחרות התושבים הזרים היו מעטים. בניגוד המוחלט למדיניות האתונאית עמדו ספרטה וכרתים בהם זרים לא הורשו להישאר ולא זכו לכל מעמד תחת מדיניות שזכתה לשם קסנלסיה (Xenelasia).מעמדם של מהגרים וזרים בתסליה, סירקיוז ומקדוניה היוונית, נקבע על ידי השליט.
ראו גם

הדמוקרטיה האתונאית
החברה ביוון העתיקה
עבדות ביוון העתיקה
הערות שוליים

↑  משה עמית. תולדות יוון הקלאסית. הוצאת מאגנס 1984 עמוד 343
↑  משה עמית. תולדות יוון הקלאסית. הוצאת מאגנס 1984 עמוד 194
↑  The Cambridge Classical Journal, Volume 56, 2010, pp. 259 - 278 DOI: https://doi.org/10.1017/S1750270500000348
↑  משה עמית. תולדות יוון הקלאסית. הוצאת מאגנס 1984 עמוד 34
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529312105171
מנואל פרידריך

מנואל פרידריך (בגרמנית: Manuel Friedrich, נולד ב-13 בספטמבר 1979 בבאד קרויצנבך שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם. עיקר הצלחתו של פרידריך היה בקבוצות מיינץ 05 ובאייר לברקוזן, ולזכותו תשע הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים

פרידריך החל לשחק בנוער של מיינץ 05 כאשר היה בן 16, ובשנת 1998 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון. בפברואר 2000 ערך פרידריך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבכירה, ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, והשיגה ניצחון 1-0 על אנרגי קוטבוס. עד לסיום עונת 1999/00 ערך פרידריך חמש הופעות ליגה בקבוצה הבכירה. בשתי העונות הבאות פרידריך הפך לשחקן חשוב בקו ההגנה של מיינץ, והבקיע שמונה שערים, שעל אף היותו בלם, אף אחד מהם לא היה ממצב נייח. בעונת 2000/01 החמיצו פרידריך ומיינץ את העלייה לבונדסליגה על חודה של נקודה אחת. בקיץ 2002 חתם פרידריך בורדר ברמן מהבונדסליגה, אך סבל מחוסר מזל בקבוצה זו, כאשר קרע את הרצועה הצולבת וסבל מפציעות רבות, וערך הופעת ליגה אחת בלבד במשך עונה וחצי, ועוד 13 הופעות בקבוצת המילואים של המועדון. בינואר 2004 חזר פרידריך למיינץ, שעדיין שיחקה בבונדסליגה השנייה. פרידריך ערך 17 הופעות במיינץ עד לתום העונה, וסייע רבות להעפלתה לבונדסליגה, כאשר במשחק האחרון של העונה מול איינטרכט טרייר הבקיע פרידריך צמד, וסיים עם הקבוצה במקום השלישי, כשמיינץ עולה בזכות הפרש שערים עדיף משל הרביעית אנרגי קוטבוס. פרידריך שיחק במיינץ שלוש עונות נוספות בבונדסליגה, בכולן היה שחקן הרכב קבוע שמיעט מאוד להחמיץ משחקים. בעונת 2004/05 סיים עם הקבוצה במקום ה-11 בליגה, והעפיל לגביע אופ"א בזכות היותה של מיינץ הקבוצה ההוגנת בליגה. בעונת 2005/06 שוב סיימו פרידריך ומיינץ במקום ה-11 בבונדסליגה ושוב זכו בתואר הקבוצה ההוגנת, זכייה שהקנתה להם כרטיס לגביע אופ"א עונה שנייה ברציפות. בעונת 2006/07 סיימו פרידריך ומיינץ במקום ה-16 בבונדסליגה, ונשרו לבונדסליגה השנייה.
לאחר ירידת הליגה עם מיינץ, חתם פרידריך בבאייר לברקוזן. בשלוש עונותיו הראשונות במועדון, מיעט פרידריך להחמיץ משחקים, והבקיע עשרה שערים. בשתי העונות הראשונות פרידריך ולברקוזן סיימו במרכז הטבלה, כאשר בעונת 2008/09 הגיע פרידריך עם לברקוזן לגמר הגביע הגרמני, בו שיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לורדר ברמן. בעונת 2009/10 סיימו פרידריך ולברקוזן במקום הרביעי, כשהגנת הקבוצה כללה באותה תקופה גם את סימון רולפס, סמי הופייה, דניאל שוואב ולארס בנדר, כשמקדימה היו טוני קרוס וארתורו וידאל. בעונת 2010/11 פרידריך ולברקוזן סיימו את העונה במקום השני, מרחק שבע נקודות מאלופה בורוסיה דורטמונד, על אף שפרידריך ערך 19 הופעות ליגה בלבד בגין פציעה. את עונת 2011/12 החל פרידריך באיחור בגין פציעה, סיים עם הקבוצה במקום החמישי בבונדסליגה, ונטל חלק בקמפיין של הקבוצה בליגת האלופות. פרידריך הבקיע שער ניצחון בדקה ה-90 ב-2-1 על צ'לסי בשלב הבתים. בשמינית הגמר, פרידריך פתח בהרכב בהפסד הביתי 3-1 לברצלונה, אך נעדר מהגומלין בו הובסה הקבוצה 7-1. בעונת 2012/13 פחתה משמעותית כמות ההופעות של פרידריך, שערך 11 הופעות ליגה בלבד. בתום עונה זו הסתיים חוזהו בקבוצה והוא שוחרר ממנה.
בנובמבר 2013, לאחר שניסה את מזלו במחנה אימונים בתאילנד עם הקבוצה המקומית בנגקוק גלאס, חתם פרידריך כשחקן חופשי בבורוסיה דורטמונד, שסבלה ממצוקת בלמים לאחר פציעותיהם של מאטס הומלס ונבן סובוטיץ'. את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך כששיחק 90 דקות בתבוסה הביתית של בורוסיה דורטמונד 3-0 לבאיירן מינכן. את שערו היחיד בקבוצה הבקיע במשחק ליגה בו ניצחה בורוסיה דורטמונד 5-1 את ורדר ברמן. בתום עונה זו פרידריך סיים עם דורטמונד במקום השני, אך ערך 11 הופעות ליגה בלבד ולא הותיר חותם משמעותי. בסיום העונה חתם במומבאי סיטי מליגת העל ההודית, שם ערך 14 הופעות והבקיע שער אחד. בשלהי 2014 פרש פרידריך ממשחק פעיל בגיל 35.
קריירה בינלאומית

במרץ 2006 זומן פרידריך בפעם הראשונה לסגל נבחרת גרמניה, תחת המאמן יורגן קלינסמן, והיה השחקן הראשון שמשחק במיינץ 05 ומקבל באותו זמן זימון לנבחרת גרמניה. עם זאת, פרידריך לא שיחק במשחק האימון מול נבחרת ארצות הברית, וגם לא נכלל בסגל הגרמני הסופי למונדיאל 2006. את הופעת הבכורה במדים הלאומיים ערך פרידריך באוגוסט 2006 בניצחון 3-0 על נבחרת שוודיה במשחק ידידות, הפעם תחת המאמן יואכים לב. פרידריך ערך בנוסף עוד מספר הופעות במוקדמות יורו 2008, ואת שערו היחיד במדים הלאומיים הבקיע בניצחון הגרמני 13-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת זו, כאשר הבקיע את השער ה-12. ליורו 2008 עצמו פרידריך לא זומן, ובשנת 2008 ערך את הופעתו התשיעית והאחרונה בנבחרת.
מנואל פורטלה ולדרס

מנואל פורטלה ולדרס (Manuel Portela Valladares; ‏31 בינואר 1867 - 29 באפריל 1952) היה 
פוליטיקאי ספרדי ברפובליקה הספרדית השנייה, ראש הממשלה לתקופה קצרה עד לבחירות בפברואר 1936.
חייו

פורטלה ולדרס היה חבר במפלגה הליברלית וכיהן כמושל האזרחי של ברצלונה בשנת 1910, ושוב מ-28 ביוני 1923. ב-3 בספטמבר 1923 נתמנה לשר הפיתוח בממשלה של פרייטו שנסתה להגיע לפשרה עם הצבא. באוקטובר 1934 נתמנה לשר הפנים בממשלתו של אלחנדרו לרו, וכיהן בתפקיד עד שלרו התפטר בספטמבר 1935 והוחלף על ידי חואקין צ'אפאפרייטה. כשר הפנים, הממונה על המשטרה, הוא הנהיג קו נוקשה של חוק וסדר, אולם עשה כמיטב יכולתו לאפשר חופש פוליטי למפלגות השונות, כולל לשמאל, בצעדים שלא מצאו חן בעיני חיל רובלס ומפלגתו ה-CEDA. בספטמבר 1935, ממשלתו של צ'אפאפרייטה הכילה רק תשעה שרים במקום שלושה עשר, ופורטלה הוחלף במשרד הפנים על ידי חבר המפלגה הרדיקלית, יואכין דה פאבלו בלאנקו, בגלל הצמצום ו/או בגלל השפעה של ה-CEDA.
בסוף 1935 לאחר משבר ממשלתי נוסף, החליט הנשיא שלא לתת את ראשות הממשלה לידי חיל רובלס ומינה במקום זאת ממשלת מרכז בלתי תלויה בפרלמנט בראשות פורטלה, שכלל לא היה חבר פרלמנט, תוך ניצול העובדה שהפרלמנט היה בפגרה. ממשלתו של פורטלה, שנכנסה לתפקיד ב-14 בדצמבר, כללה שני עריקים מהמפלגה הרדיקלית, שני נציגים מהצבא וכמה חברי מפלגות קטנות. התוכנית של פורטלה והנשיא אלקלה סאמורה הייתה לייצר מפלגת מרכז חזקה שתוכל להתמודד בבחירות שיוכרזו עם נפילת ממשלת פורטלה. עם כניסתו לתפקיד, החל פורטלה למנות מושלים אזרחיים מהמרכז הפוליטי באזורים שונים כתשתית למפלגת המרכז שלו. ב-30 בדצמבר פיטר פורטלה את שריו והקים בו ביום ממשלה חדשה של אנשי המרכז הפוליטי. ב-6 בינואר 1936, יום לפני כינוס מיוחד של ועדה של הפרלמנט לדיון בהתנהגות בלתי חוקית של הממשלה המתעלמת מהפרלמנט, פיזר הנשיא את הפרלמנט וקבע את הבחירות ל-16 בפברואר 1936.
מיד לאחר הבחירות בהם זכה השמאל התפטר פורטלה מבלי לחכות לכינוס הפרלמנט החדש. בכך הוא נמנע מלמלא את בקשותיהם של חיל רובלס ופרנסיסקו פרנקו להכריז על משטר צבאי כדי למנוע את המהומות ברחובות. בנוסף, הוא לא נשאר בתפקיד עד לאחר סיום ספירת הקולות ובכך אפשר לשמאל שניצח בבחירות לנהל את קביעת התוצאות הסופיות. ביולי 1936 הוא נמלט מספרד ושלושה ימים לאחר פרוץ מלחמת האזרחים הספרדית כתב ולדרס מכתב תמיכה לפרנקו. אולם בסתיו 1937 עבר לתמוך במחנה הרפובליקני והגיע לפגישות הפרלמנט בולנסיה. בתחילת 1938 הביע פורטלה את דעתו שהרפובלקנים ינצחו במלחמת האזרחים. שם הוא סיפר שחיל רובלס והגנרל פרנקו הציעו לו לא רק להכריז על משטר צבאי זמני אלא לבצע הפיכה צבאית ושהוא יעמוד בראש המדינה כדיקטטור.
לאחר ניצחון הלאומנים במלחמת האזרחים, נפתח נגד פורטלה ולדרס ב-26 באוגוסט 1939 חקירה בהתאם לחוק להענשת תומכי הרפובליקה והמסייעים לה. הבקורת על פורטלה כללה גם את עצם העברת השלטון לידי השמאל בפברואר 1936, מכיוון שלטענת הלאומנים הבחירות זויפו.
הערות שוליים

↑  Carolyn P. Boyd, Praetorian Politics in Liberal Spain, chapter 11
↑  Paul Preston, The Coming of the Spanish Civil War, Routledge, 1994, page 196
↑  Stanley G. Payne, The Collapse of the Spanish Republic, 1933-1936: Origins of the Civil War, pages 133-143
↑  Revolution and Counter Revolution in Spain, Fellix Morrow, פרק 12, כותב שהמכתב היה מתאריך 8 באוקטובר 1936 ופורטלה הציע בו את שרותיו לפרנקו. העתק של המכתב פורסם בבטאון של הפשיסטים ב-8 באוקטובר 1937 לאחר שפורטלה הזדהה עם הרפובליקנים
↑  The Spanish Labyrinth: An Account of the Social and Political Background of the Spanish Civil War, Gerald Brenan, עמוד 300; 
popular front, section 18, אתר ספרטקוס
↑  Julius Ruiz, Franco's Justice: Repression in Madrid After the Spanish Civil War, Oxford University Press, 2005, pages 139, 140 and 149
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX823462  BnF: cb178092278 (data)  GND: 118860348  ISNI: 0000 0000 8144 9184  LCCN: n88234167  SUDOC: 110109066  VIAF: 64805020   WorldCat (עם VIAF): 64805020
מנהל בטיחות חומרים מסוכנים וצינורות הנפט הפדרלי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  מחלקת התחבורה של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  1 ביולי 2004
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 עובדים:  500 (נכון לנובמבר 2017)
 תקציב:  244.5 מיליון דולרים (נכון ל-2015)
 האתר הרשמי של הסוכנות
 
מנהל בטיחות חומרים מסוכנים וצינורות הנפט הפדרלי (באנגלית: The Pipeline and Hazardous Materials Safety Administration) היא סוכנות במחלקת התחבורה של ארצות הברית שהוקמה ב-2004.
הסוכנות האחראית על פיתוח ואכיפה של תקנות להפעלת בטוחה, אמינה וטובה של צינורות המתפרסים על אורך כולל של כ-4.1 מיליון קילומטרים וכן על כמעט 1 מיליון קילוגרמים משולחים יומיים של חומרים מסוכנים מהאווייר, הים והיבשה.
הסוכנות הוקמה במסגרת חוק שיזם מזכיר התחבורה של ארצות הברית, נורמן מינטה ב-2004.
היסטוריה

לפני 2005, לא הייתה למחלקת התחבורה האמריקאית גוף מחקר שפועל באופן ממוקד ובלעדי בתחום בטיחות צינורות וחומרים מסוכנים ברחבי ארצות הרתי. החוק שיזם מזכיר התחבורה של ארצות הברית, נורמן מינטה בתקופת ממשלו של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש הקים את מנהל בטיחות חומרים מסוכנים וצינורות הנפט הפדרלי, שפועל עד היום. עד הקמת הסוכנות, הגוף שטיפל בבעיות שכיום מטפלת הסוכנות היה מינהל המחקר והתוכנוית המיוחדות של מחלקת התחבורה.
מפרץ אוסקה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Ōsaka 
 מיקום:  הים הפנימי סטו 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  Yodo River, Ashiya River, Kanzaki River, Minato River, Ishiya River, Sumoto River, Tempōzan Canal, Aji River, Shōrenji River, Kizu River, Sumiyoshi River, Yamato River, Kyū-Yodo River, Muko River, Kizugawa-unga, Shukugawa River, Shirinashi River, בפסקה זו 13 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 מדינות באגן הניקוז:  יפן 
 קואורדינטות:  34°30′N 135°18′E﻿ / ﻿34.5°N 135.3°E﻿ / 34.5; 135.3
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מפרץ אוסקה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט מפרץ אוסקה
 
מפרץ אוסקה (ביפנית: 大阪湾) הוא מפרץ בחופו הדרומי של האי הונשו ביפן. המפרץ מהווה את חלקו המזרחי של הים הפנימי סטו, וסביבו שוכן אזור מטרופולין חבל קנסאי, הכולל את הערים אוסקה וקובה.
המפרץ תחום על ידי חבל קנסאי מצדדיו הצפוני והמזרחי, וממערב לו שוכן האי אוואג'י. תעלת קיי מפרידה בין המפרץ לבין האוקיינוס השקט, ומצר אקשי מפריד בינו לבין חלקו המערבי של הים הפנימי. לחופי המפרץ מצויים נמלים מרכזיים של יפן ובהם אוסקה, קובה, נישינומיה, סאקאי, אמגסקי והנן.
חלקים מהמפרץ יובשו, והוקמו בו איים מלאכותיים שעל אחד מהם נבנה נמל התעופה הבינלאומי של קנסאי. אי מלאכותי נוסף הוא האי רוקו.
האיים בדרום המפרץ מהווים חלק מהפארק הלאומי הים הפנימי סטו.
תצלום פנורמי של מפרץ אוסקה בשעת לילה
מפרץ אוויה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  הים האגאי 
 סוג:  מפרץ 
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  יוון 
 קואורדינטות:  38°33′N 23°30′E﻿ / ﻿38.55°N 23.5°E﻿ / 38.55; 23.5
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמפרץ אוויה(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמפרץ אוויה
 
מפרץ אוויה (ביוונית: Ευβοϊκός Κόλπος) הוא מפרץ בים האגאי בין האי אוויה (קו החוף הצפון מזרחי) לבין יוון (קו החוף הדרום-מערבי). אורכו של חלקו הצפוני של המפרץ הוא כ-80 ק"מ ורוחבו המרבי הוא 24 ק"מ, ואילו חלקו הדרומי אורכו כ-48 ק"מ, ורוחבו המרבי הוא 9 ק"מ.
מנואל פריירה

מנואל פריירה (בספרדית: Manuel Ferreira;‏ 22 באוקטובר 1905 – 29 ביולי 1983) היה כדורגלן ומאמן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ. היה הקפטן של נבחרת ארגנטינה בסוף שנות העשרים של המאה ה-20 ובמונדיאל 1930.