stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהואש (סופר)
קורות חיים

נולד בוורשבלוב (כיום בליטא) שבפלך סובאלק, בפולין הקונגרסאית. אביו - כלב, נמנה עם חובבי ציון ואמו הייתה בעלת חנות לכלי בית. מגיל ארבע למד ב"חדר". בגיל 13 החל בלימודי שפות זרות וספרות. בצעירותו שימש כמורה פרטי לעברית.
ב-1890 היגר לארצות הברית והשתקע בניו יורק. במשך עשר שנים היה איש עסקים ובשנת 1900 התאשפז בסנטוריום בדנוור לצורך החלמה ממחלת השחפת. בתקופת שהותו שם עסק בכתיבה. תרגם יצירות משפות שונות ליידיש, ביניהם את שירת "היאותה" של המשורר האמריקני הנרי וודסוורת' לונגפלו. בשנת 1911 הוציא לאור, בשיתוף עם צ'ארלס (חיים) ספיבק, מנהל הסנטוריום, מילון של מילים מלשון הקודש המצויות ביידיש.
בינואר 1914 עלה עם משפחתו לארץ ישראל, והתיישב ברחובות. בתקופה זו השתלם בערבית ספרותית, ואפילו תרגם ליידיש קטעים מהקוראן ואגדות ערביות. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עזב את הארץ עם משפחתו, בשל החשש למצבם של נתינים זרים תחת שלטונם של העות'מאנים. את רשמי שהותו כתב והפיץ בשלושה כרכים בשם "מניו יורק ועד רחובות וחזרה". התקציר תורגם מאוחר יותר לאנגלית בשם "The Feet of the Messenger" והופיע ב-1923. יצירתו פורסמה בעשרה כרכים בשנים 1920–1921.
יהואש נפטר בפתאומיות בביתו.
אוסף על שמו שמור בספרייה הלאומית.
על שמו - רחובות בתל אביב וברחובות.
חיים אישיים

יהואש היה נשוי לפלורה. ולבני הזוג בת:
חוה - נישאה למו"ל בן דבורקין בניו יורק. השניים עלו לישראל ב-1967 והשתקעו ברחובות, ולבני הזוג נולד בן יחיד.
אחיותיו היו נשואות לשמואל ליב גורדון ולבן אביגדור.
"תרגום יהואש"

ב-1910, הוציא לאור תרגום יידישאי לישעיה, רות, איוב, דברי הימים ואיכה. התרגום, שנועד להיות מילולי ומדעי כאחד, היה למשימת חייו של יהואש.
באותה תקופה, קרא י"ל פרץ ליצור "תרגום ליידיש של כל נכסי התרבות של עברנו המוזהב, ומעל לכל של התנ"ך". פרץ הוביל באופן אישי את היוזמה לתרגם את החמש מגילות: מגילות אסתר, אֵיכָה, קהלת, רות ושיר השירים. תרגום שאר ספרי התנ"ך נעשתה על-ידי יהואש.
תקופת מגוריו בארץ ישראל השפיעה עליו ליצור תרגום חדש לתנ"ך; הוא נטש את תרגומיו הקודמים, והתחיל מחדש.
בתחילה, התרגום יצא בפרקים, והופיע ביומון היידשאי דער תעג (אנ'), החל משנת 1922, לפי סדר התורה, מבראשית. עד פטירתו הופיע התרגום רק לחמישה חומשי תורה. ב-1922 החל בהדפסת פרקים מתוך תרגומו לספר ירמיהו.
בין השנים 1926 ו-1936 יצא לאור התרגום המלא בשמונה כרכים, שנים מהם בחיי המחבר והשאר לאחר מותו ב-1927, ע"פ כתביו, הודות למאציהם של בתו, חוה, ובעלה, אברהם דוב בער דבורקין, שנודע כ"יידישיסט". בהמשך התנ"ך יצא בשני כרכים (תש"א), ובכרך אחד (תש"ח).
יצירתו שתורגמה לעברית

במארג (תרגם: שלמה שנהוד), ירושלים, 1957.
מניו יורק ועד רחובות וחזרה: רשמי מסע? (תרגמה: ציפורה בן אביגדור), הוצאת טברסקי, 1949.
על נהרות: אנתולוגיה של שירת יידיש, ובתוכה משירי יהואש (תרגם: שמשון מלצר), ירושלים, 1956.
שירים (תרגם: אידל פרסמן), מוסד ביאליק, 1957.
אזכורים בתרבות

סיפורו של דן צלקה, "יהואש ורוכבי המרכבה השמיימית" (1998), מספר על מפגש עם איש שתרגם את התנ"ך ליידיש.
לקריאה נוספת

סול (שלמה) ליפצין (אנ') (ס. ל.), "יהואש", האנציקלופדיה העברית (כרך יט), חברה להוצאת אנציקלופדיות, תשכ"ח, עמ' 167-165
הערות שוליים

↑  ע"פ הערך עליו ב-Encyclopaedia Judaica
↑  ארכיון אוסף יהואש, בספרייה הלאומית
↑  נקרא ביידיש: "אברהם דוב בער דווארקין", ע"פ ההקדמה בתנ"ך יהואש
1 2  צבי מאיר אורלינסקי (אנ'), Yehoash's Yiddish Translation of the Bible, Journal of Biblical Literature 60, מס' 2, ינואר 1941, עמ' 173-177‏, JSTOR 3262364
↑  הלל הלקין, מלחמת השפות הגדולה, באתר מידה, 21 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270276105171  PLWABN: 9810636937805606  BnF: cb12899974w (data)  CiNii: DA17168706  GND: 119010011  ISNI: 0000 0000 6678 7337  LCCN: n86001093  MusicBrainz: 1c15ba14-6429-4471-bf7d-cee60a91f124  NTA: 108300323  SELIBR: 103004  SNAC: w69p38j4  SUDOC: 176150749  VIAF: 4151151778217818130003   WorldCat (עם VIAF): 4151151778217818130003
אילן אוורבוך

| --- | --- |

נבל, ים והרוח החרישית, פארק צ'ארלס קלור, תל אביב
 לידה:  26 בדצמבר 1953 (בן 71) תל אביב-יפו, ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  קולג' וימבלדון לאמנויות 
 תחום יצירה:  פיסול, ציור
 זרם באמנות:  אמנות מופשטת 
 יצירות ידועות:  לחישות, ימים שקטים 
 www.ilanaverbuch.com
 
אילן אוורבוך (נולד ב-26 בדצמבר 1953), הוא פסל וצייר ישראלי.
ביוגרפיה

אוורבוך נולד וגדל בגבעתיים. הוא לחם במלחמת יום הכיפורים. בשנים 1977–1978 למד בבית הספר וימבלדון לאמנויות (אנ'), לונדון, אנגליה ובשנים 1979–1981 למד בבית הספר לאמנות חזותית (אנ'), ניו יורק וסיים תואר ראשון באמנות. בשנת 1980 עבר השתלמות בברלין ובשנים 1983–1984 למד במכללת האנטר, ניו יורק וסיים תואר שני באמנויות.
עבודותיו של אוורבוך הוצגו בעולם בתערוכות יחיד גדולות בארצות הברית, גרמניה, ישראל, צרפת, שווייץ, הולנד וקנדה. בשנים 1981, 1983, 1985 ו-1987 הציג בתערוכות יחיד בגלריית OK Harris (אנ') בניו יורק ובשנת 1986 הציג בגלריית DAAD בברלין, גרמניה.
בשנת 1997 הציג תערוכת יחיד במוזיאון הפתוח תפן שכללה 17 פסלים ועשרה רישומים גדולים. המוזיאון רכש שלושה פסלים מהם שהפכו לתצוגה קבועה שלו, עד לסגירתו. "ענבים והבטחות אחרות", "Deux ex Machina" ‏(1991) ו"הנהר". ענבים והבטחות אחרות (1994) מתאר אשכול ענבים המרמז לסיפורם של המרגלים ששלח יהושע לחקור את הארץ המובטחת. יצירה זו, הפכה עם הזמן לאחת היצירות המזוהות ביותר עם גן הפסלים של המוזיאון.
אוורבוך מתגורר ועובד בקווינס, ניו יורק.
עבודתו

במהלך ארבעים שנות הקריירה שלו, הפך אוורבוך לאחד הפסלים הציבוריים המצליחים ביותר במאה העשרים ואחת. עבודתו מופיעה ברחבי העולם בהודו, ישראל, פולין, גרמניה, שווייץ, קנדה וברחבי ארצות הברית. העבודות המונומנטליות הן בקנה מידה אדריכלי ונועדו להשתלב עם הסביבה במקום לשלוט בה.
עבודותיו עשויות מחומרים כמו אבן, עץ, פלדה, נחושת, עופרת, זכוכית ואלומיניום. הוא משתמש באבן שהוחזרה מכבישים וגשרים ישנים. החומרים מציגים את עקבות השימושים והיישומים הקודמים שבהם האמן מוסיף סימנים משלו. "Tappan Zee" ‏ (2000) מתארת שורה של שבע דמויות פלדה מופשטות הנושאות קאנו מאבן. הפסל נותן כבוד לשבט הילידים לנאפי ולהיסטוריה שלהם לאורך נהר ההדסון. "אבנים וצעדים" (2008) ממוקם בפארק גזר בליווד, קנזס. סולם אבן הממוקם בתוך בריכה, מגיע לשמים, ויוצר השתקפות במים הנמתחת כלפי מטה. "מגדל היונה ומדרגות לתחתית פירמידה"(2002), תופסת את המדשאה המרכזית באוניברסיטת קונטיקט. המתקן כולל מגדל הפוך בגובה 7 מטר המורכב מאבנים שטוחות גדולות. הוא ניצב מעל פירמידה הפוכה חפורה 3 מטרים מתחת לפני האדמה. הפירמידה מציעה מרחב שקט ומהורהר, בעוד המגדל הנוטה בצורה מעורפלת מעורר חשש. שלוש עבודות מותקנות בזירת גן ורדים בפורטלנד, אורגון ביניהן: "הנסיך הקטן" (1995) כתר נחושת ענק שנפל מתאר את חורבה של מלכות עתיקה ו-"Terra Incognita" ‏ (1995), שער עצום עשוי עץ וגושי אבן מסיביים.
היצירות הציבוריות הבינלאומיות שלו החלו באמצע שנות ה-80 בתל אביב. "נבל, הים והרוח השקטה" (1989), נבל מאבן, עץ ופלדה שהותקן בפארק צ'ארלס קלור. בשנת 1986, הוא מוזמן לברלין כדי לבנות פסל לציון 750 שנה לעיר. "החיטה בברלין" מעוררת את צלליות הדמויות הצועדות במורד פסי הרכבת, עשויה מסילות רכבת ממוחזרות ואבנים שנזרקו, שרידים מתוצאות מלחמת העולם השנייה. ב-1998 הוא מציג בהודו את "סולם כלכותה", סולם נחושת באורך 9 מטר, המותקן באולם פנימי של תאגיד בכלכותה.
עמוס קינן על אילן אוורבוך:

”בעיני, אילן אוורבוך הוא בן גדולי פסלי ישראל ואולי החשוב והמקורי מכולם”
פרסים

בשנת 1982 זכה בפרס הצטיינות רודוס לאמנויות, וקרן משפחת רודוס, ניו יורק
בשנת 1985 זכה בפרס D.A.A.D., ברלין
בשנת 1991 זכה בפרס, באמצע האוקיינוס האטלנטי ארצות אומנויות קרן, בולטימור, מרילנד
פסלים במרחב הציבורי

נבל, ים והרוח החרישית – פארק צ'ארלס קלור, תל אביב, 1985
חיטה בברלין – גן רמז, באר שבע, 1986
שיר של אהבה ושנאה – קווינס, ניו יורק, 1988
Deux ex Machina – המוזיאון הפתוח תפן, 1991
ציון דרך – תחנת המטרו של אזור פיניקס, אריזונה, ארצות הברית
כיפת ברלין – המוזיאון הפתוח עומר, עומר, 1994
ענבים והבטחות אחרות – המוזיאון הפתוח תפן, 1994
ספקות – מוזיאון הרצליה 1994
הנסיך הקטן (אנ') – פורטלנד, אורגון, ארצות הברית, 1995
ארץ לא ידועה (אנ') – גשר ברודוויי, פורטלנד, אורגון, ארצות הברית 1995
עולם מפוצל – לבון, 2000
מגדל היונה ומדרגות לתחתית פירמידה – אוניברסיטת קונטיקט, ארצות הברית, 2004
צעדים ואבנים – קנזס, ארצות הברית, 2008
הכתר – גן סיפור, חורשת היובל מערבית לשכונת קריית בן-גוריון, חולון
מים – אל פאסו, טקסס, ארצות הברית, 2013
ממותה – אוניברסיטת מרכז וושינגטון (אנ'), אלנסבורג (אנ'), וושינגטון, ארצות הברית, 2018
הבית בסירה הסירה בבית – הולצהאוזן, נייהיים, גרמניה, 2019
לחישות – שונטאל (אנ'), בוואריה, גרמניה
ים שקט – שונטאל, בוואריה, גרמניה
Tappan Zee – לאורך שביל גשר המושל מריו קואומו, ניו יורק, 2020
אילן, אילן – כיכר אילן גלאון, מגדל ספיר, בורסת היהלומים, רמת גן, 2020
גלריה

צעדים ואבנים, קנזס, ארצות הברית
ציון דרך, תחנת המטרו של אזור פיניקס, אריזונה, ארצות הברית
כיפת ברלין, המוזיאון הפתוח עומר, עומר
ספקות, מוזיאון הרצליה
אילן, אילן, כיכר אילן גלאון, מגדל ספיר, בורסת היהלומים, רמת גן
הבית בסירה הסירה בבית, הולצהאוזן, נייהיים, גרמניה
ממותה, אוניברסיטת מרכז וושינגטון, אלנסבורג, וושינגטון, ארצות הברית
מגדל היונה ומדרגות לתחתית פירמידה, אוניברסיטת קונטיקט, ארצות הברית
חיטה בברלין, גן רמז, באר שבע
לחישות, שונטאל, בווריה, גרמניה
ים שקט – שונטאל, בווריה, גרמניה
הנסיך הקטן (אנ'), פורטלנד, אורגון, ארצות הברית
הערות שוליים

↑  Water Public Art Archive (באנגלית)
↑  Tappan Zee אילן אברבוך המאה ה-21 Arts and culture
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270193  NLI: 987007509736805171  GND: 119325195  ISNI: 0000 0001 2124 1012  LCCN: no00012468  RKD: 211378  SNAC: w6jx5n0v  SUDOC: 148772404  ULAN: 500198809  VIAF: 22948694   WorldCat (עם VIAF): 22948694
המנון אוגנדה

| --- | --- |
 מדינה:  אוגנדה אוגנדה
 שפה:  אנגלית
 מילים:  ג'ורג' ווילברפורס קקומה
 לחן:  ג'ורג' ווילברפורס קקומה
 תאריך מעמד רשמי:  1963
 ‏האזנהקובץ:Ugandan national anthem, performed by the U.S. Navy Band.ogg‏Ⓘ‏
 
הו אוגנדה, ארץ היופי (באנגלית: Oh Uganda, Land of Beauty) הוא ההמנון הלאומי של אוגנדה. ההמנון נכתב והולחן על ידי ג'ורג' ווילברפורס קקומה ואומץ בשנת 1962 .
מילות השיר

| תרגום לעברית | אנגלית |
| --- | --- |
הו אוגנדה! מי יתן ואלוהים יתמוך בך,  אנו מניחים את עתידנו בידך.  מאוחדים, חופשיים,  למען החופש,  יחד נעמוד תמיד.    הו אוגנדה! ארץ החופש.  את אהבתנו ועמלנו אנו נותנים,  ועם כל שכנינו  בעת קריאת ארצנו  ביחד נחיה בשלום וחברות.    הו אוגנדה! הארץ שמאכילה אותנו  בעזרת השמש וירק האדמה הפורייה.  למען ארצנו היקרה,  אנחנו נעמוד תמיד,  הפנינה שבכתר אפריקה.: Oh Uganda! may God uphold thee,  We lay our future in thy hand.  United, free,  For liberty  Together we'll always stand.    Oh Uganda! the land of freedom.  Our love and labour we give,  And with neighbours all  At our country's call  In peace and friendship we'll live.    Oh Uganda! the land that feeds us  By sun and fertile soil grown.  For our own dear land,  We'll always stand,  The Pearl of Africa's Crown.
ראו גם

דגל אוגנדה
סמל אוגנדה
בית רואן

| --- | --- |

סמל בית רואן
 
 מדינה:  ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 אתניות:  צרפתים
בית רוֹאַן (בצרפתית: Maison de Rohan) היא משפחת אצולה צרפתית בעלת השפעה משמעותית על ההיסטוריה של המדינה. זו הייתה - לצד בית קליסון (צר') ובית לאבל - המשפחה החזקה ביותר בברטאן.
בית רואן בימי הביניים והרנסאנס

משפחת רואן החזיקה בתואר זה עשרה דורות לפני שאלן דה רואן התשיעי (Alain IX de Rohan, מת ב-1462) קיבל בחזרה את מחוז פורואה כנכדו של אוליבייה דה קליסון החמישי (אנ'). עם זאת, ענף זה גווע עם נכדו ז'אק דה רואן הראשון ב-1527.
אולם במקביל, החלה עלייתם של צאצאיו של בן דודו של אלן התשיעי, אדון גמנה (אנ'), לואי דה רואן הראשון (מת ב-1457), צאצא מנישואיו השניים של סבם ז'אן דה רואן הראשון. עם בניו של לואי הראשון התחלק הענף הזה לשני שושלות, השושלת הראשונה רואן-ז'ייה (פייר דה רואן הראשון הפך לנסיך רואן ב-1485, צאצאו אנרי השני הפך לדוכס רואן ב-1603) והשושלת השנייה רואן-גמנה (1570, נסיך גמנה, 1594, דוכס מונבזון (Duc de Montbazon)).
התחלקות המשפחה > רואן-שאבו

בשנת 1604, העלה אנרי הרביעי, מלך צרפת את בן דודו, הנסיך אנרי דה רואן השני, לדרגת דוכס רואן (אנ'), ובכך הפך את ויקונוטות רואן לדוכסות. עם זאת, הדוכס החדש העביר את מושבו מרואן לטירת פונטיבי (צר'), שסבו ז'אן דה רואן השני בנה. הוא התחתן עם בתו של השר החזק סילי (אנ') ב-1605 והפך למנהיג הצבאי של ההוגנוטים בצרפת לאחר רצח המלך אנרי הרביעי ב-1610.
לאחר מותו ב-1638 עברה הירושה הגדולה שלו לבתו היחידה ששרדה, מרגריט דה רואן (אנ') (1616/17–1684). למרות מועמדים רבים לנישואין, שחלקם היו בעלי דם מלכותי, בשנת 1645 היא התחתנה מתוך אהבה עם האריסטוקרט הקתולי חסר הפרוטה אנרי שאבו (אנ') (1615–1655) מפואטו (אנ'). למרות ההתנגדות של שושלת רואן השנייה, היא הצליחה להבטיח שבעלה יהפוך לדוכס השני של רואן ושם משפחתה המהולל הועבר לילדיה, ויצרה את משפחת רואן-שאבו (השושלת הזכרית של שאבו). משפחה זו עדיין מבוססת היום בטירת ז'וסלן בברטאן, וענף שנישא בשאטו דה בונפונטיין (Château de Bonnefontaine) באנטראן (אנ'). גם טירת לה מוט-טיי (אנ') הייתה שייכת למשפחת רואן-שאבו במאה ה-20.
התחלקות המשפחה > רואן-גמנה-מונבזון-סוביז

שושלת רואן השנייה הועלתה לדרגת נסיך גמנה (אנ') מאז 1570, דוכס מונבזון (Duc de Montbazon) ופאירי של צרפת (אנ') מאז 1594, ולנסיך דה סוביז (Prince de Soubise) מאז 1667. ארבעה נסיכים-בישופים של שטרסבורג היו משושלת זו. אולם לאחר פשיטת רגל ב-1783, זמן קצר לפני המהפכה הצרפתית, היגרו בני המשפחה לבוהמיה ולאוסטריה, שם המשפחה משגשגת עד היום.
טירת פונטיבי, המטה של הדוכסים מרואן משנת 1604
אוטל דה רואן בפריז
הגנים של אוטל דה רואן
טירת ז'וסלן
"הנסיכים הזרים"

מהמאה ה-17 ואילך, השתמשו בני רואן במוצאם המלכותי כביכול הברטוני לא רק כדי לעלות לדרגה נסיכים, אלא גם כדי להשיג דרגת אצולה של "נסיכים זרים (אנ')" שעלתה על זו של דוכסים ופאירי של צרפת. מטרתם הייתה, מצד אחד, להוכיח את ריבונותם של מלכי ברטון הוותיקים, ומצד שני, להדגים את מוצאם הישיר מהם - ומכאן השימוש בשם הפרטי מריאדק (Mériadec) במשפחה.
שתי האמירות אינן מובנות מאליהן ואף שנויות במחלוקת. בני משפחת רואן ניסו לבסס את טענתם בנושא באמצעות גנאלוגים כמו פייר-יאסנת מוריס דה בובואה (Pierre-Hyacinthe Morice de Beaubois) ממסדר המאוריסטים (אנ'), המכונה "דום מוריס" (Dom Morice), אך גם לאכוף אותה פשוט באמצעות כוחם ועושרם, כלומר לעוות את ההיסטוריה לטובתם - נוהג מקובל במשפחות במשטר הישן. בני משפחת רואן הבטיחו את תביעתם ואת עמדתם באמצעות:
בריתות נישואים עם שאר "משפחות הנסיכים הזרים" (מלורן (בית שאטנואה), דוכסות בויון (אנ') (לה טור ד'אוברנייה (אנ')), בית קונדה).
שדרוג מעמד אחזקותיהם באדמות לנסיכויות (גמנה (אנ'), סוביז (אנ'), פיי דה לאון (צר')), וכן מינוי לבישופים של שטרסבורג ולפיכך נסיכים קיסריים.
קרבתם למלכים לואי ה-14 (הפילגש מאדאם דה סוביז (אנ')), לואי ה-15 (המרשל והשר שארל, נסיך סוביז (אנ')) ולואי ה-16 (מאדאם דה מרסן, אחותו של המרשל והאומנת אחיות המלך, ומאדאם דה גמנה (אנ'), האומנת של ילדיו של לואי ה-16).
הנסיכים-בישופים של שטרסבורג

במאה ה-18, ארבעה קרדינלים ממשפחת רואן ירשו זה את זה כנסיכים-בישופים של שטרסבורג:
ארמן גסטון מקסימילאן דה רואן (אנ') (1674–1749), בישוף שטרסבורג ב-1704, גבאי הצדקה הראשי של צרפת (אנ') ב-1713
ארמן השני פרנסואה אוגיסט דה רואן-סוביז (גר') (1717–1756)
לואי סזאר קונסטנטן דה רואן-גמנה (אנ') (1697–1779)
לואי-רנה דה רואן (לואי-רנה אדואר דה רואן-גמנה, 1734–1803), גבאי הצדקה הראשי של צרפת ב-1777
ארמן גסטון מקסימילאן דה רואן (1674–1749)
ארמן השני פרנסואה אוגיסט דה רואן-סוביז (1717–1756)
לואי סזאר קונסטנטן דה רואן-גמנה (1697–1779)
לואי-רנה דה רואן (1734–1803)
נסיכי כנסייה חשובים נוספים מהמשפחה היו:
ארמן ז'יל דה רואן-גמנה (אנ') (1695–1762), הארכיבישוף של ריימס, שהכתיר את לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
פרדינן מקסימיליאן מריאדק דה רואן (אנ') (1738–1813) הארכיבישוף של בורדו (1769–1781), הכומר האישי של הקיסריות ז'וזפין דה בוארנה ומארי לואיז, דוכסית פארמה.
ארמון רואן (שטרסבורג) (אנ') של הנסיך-בישוף
טירת רואן (אנ') של הנסיך-בישוף (סאברן באלזס)
טירת הנסיך-בישוף במיטזיג (אנ')
פשיטת רגל והגירה לאוסטריה ולבוהמיה

ב-1783 פשט ז'יל ארקיל מריאדק דה רואן, הנסיך דה גמנה (אנ'), את הרגל, שערורייה שגדולה ממנה התרחשה ב-1785, מעורבותו של אחיו, הקרדינל לואי, קרדינל רואן, בפרשת מחרוזת היהלומים (אנ'). משפחתו של פושט הרגל היגרה לאוסטריה, שם התאזרחה עד מהרה. בשנת 1816, נכדו שארל אלן דה רואן (אנ') זכה בתואר הישן דוכס בויון (אנ') בקונגרס וינה בשל יחסיו עם משפחת לה טור ד'אוברנייה (אנ'). ב-1820 קנה שארל אלן דה רואן, את השליטה באחוזות בסיכרוב (אנ'), סביאני (אנ'), צ'סקי דוב (אנ') וטורנוב בבוהמיה. שריד לכך ניתן לראות ברוהאנשטיין (בצ'כית: Rohanský kámen), אנדרטה שהצביעה על גבול הנחלה של משפחת רואן על ההר ישטד (אנ') ליד ליברץ. ב-1 בינואר 1834 הוא רכש מאיגנאץ פאלגה הבן את אחוזת לומניצה (אנ') ואחוזת צ'יסטה (אנ').
כשהשושלת גוועה ב-1846, הסניף הצעיר יותר של רואן-גמנה, נסיכי רושפור, ירש את תארים של נסיך רואן, נסיך גמנה, דוכס מונבזון ודוכס בויון וכו', כמו גם את האחוזות הבוהמיות שהם רכשו ב-1945 במהלך צווי בנש (אנ'), אבל הפסידו שוב.
ארמון רואן בווינה
טירת סיכרוב (אנ')
טירת סביאני
טירת צ'סקי דוב
טירת לומניצה
רואן-גייה דה ל'איל ורואן-פולדו

ענף רואן-גייה דה ל'איל (Rohan-Gué de l'Isle) הופיע בסביבות 1270 עם בנו הצעיר של אלן דה רואן השישי, ונקרא על שם היישוב סן-אטיין-דו-גייה-דה-ל'איל (אנ'). הענף גווע בשנת 1554. הענף שכמעט לא מוכר של רואן-פולדו (Rohan-Poldu) התנתק ממנו ונקרא על שמו של היישוב פולדו ליד פונטיבי (אנ'), אשר שייך היום לסן-ז'אן-ברוולי (אנ'). החבר המפורסם ביותר במשפחה זו היה אמנואל דה רואן-פולדוק (אנ'), גראנד מאסטר במסדר ההוספיטלרים מ-1775 עד 1797. הוא נפטר בשנת 1800.
ביאורים

↑  בצרפתית Pairie de France, כבוד יוצא דופן שניתן רק למספר קטן של דוכסים, רוזנים ונסיכים של הכנסייה הקתולית בצרפת.
↑  בצרפתית: Prince étranger, דרגת אצולה גבוהה, אם כי מעט מעורפלת, בחצר המלוכה הצרפתית של המשטר הישן.
1 2  בצרפתית: Grand aumônier de France, היה תפקיד בחצר המלוכה הצרפתית וחבר ב-Maison du Roi ("בית המלך") בתקופת המשטר הישן. הוא ניהל את הענף הדתי של בית המלוכה. מקור השם בכינוי לצדקה לעניים (באנגלית alms).
אנרי דה רואן השני
שלט האצולה של רואן-שאבו
אליוט סמית'

| --- | --- |

אליוט סמית' בהופעה, ינואר 2003
 לידה:  6 באוגוסט 1969 אומהה, נברסקה
 התאבד:  21 באוקטובר 2003 (בגיל 34) אקו פארק, ארצות הברית 
 שם לידה:  סטיבן פול סמית'
 שם במה:  Elliott Smith 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1991–2003 (כ־12 שנים)
 מקום לימודים:  קולג' המפשייר, תיכון לינקולן 
 סוגה:  אינדי רוק, לו-פיי
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, זמרה, קלידים, קלרינט, גיטרה בס, מפוחית פה, תופים
 חברת תקליטים:  Virgin Records, Cavity Search, Kill Rock Stars, Suicide Squeeze, DreamWorks, ANTI-, Epitaph, Domino Records
 שיתופי פעולה בולטים:  Heatmiser, Quasi, Mary Lou Lord, Pete Krebs, No. 2
 www.sweetadeline.net
 פרופיל ב-IMDb
 
סטיבן פול סמית' (באנגלית: Elliott Smith‏; 6 באוגוסט 1969 - 21 באוקטובר 2003), ידוע גם בשם אליוט סמית', היה זמר-יוצר ומוזיקאי אמריקאי.
ביוגרפיה

סמית' נולד בשנת 1969 באומהה, נברסקה בארצות הברית בשם סטיבן פול סמית'. הוריו התגרשו כשהיה בן חצי שנה והוא גדל במשמורתה של אימו באני, זמרת לשעבר ואביו החורג צ'ארלי בטקסס. בשלב מאוחר יותר בחייו, סמית' טען שעבר התעללות מצד אביו החורג. הוא שיקף את החוויות מהתקופה הזו בשיר Some Song:
"Charlie beat you up week after week, and when you grow up your'e going to be a freak"
בילדותו תואר כרזה מאוד, שברירי וחסר ביטחון עצמי. בגיל 9 החל לנגן בפסנתר, בגיל 10 קיבל מאביו את הגיטרה הראשונה שלו והחל לנגן גם בכלי זה. בגיל 14 עבר לגור עם אביו, הפסיכיאטר, בפורטלנד, אורגון. בשלב זה של חייו התחיל סמית' להשתמש בסמים ואלכוהול, והחל להקליט מוזיקה באופן עצמאי.
לאחר סיום התיכון, החל לקרוא לעצמו 'אליוט', כיוון שסבר שהשם 'סטיב' נשמע כמו סטריאוטיפ של אתלט אמריקני, ושהשם סטיבן נשמע 'חנוני' מדי. הביוגרף של סמית' טוען שהשם אליוט נלקח משם הרחוב שסמית' התגורר בו בזמן שגר בפורטלנד, או שהשם הוצע על ידי חברתו מתקופת התיכון.
בשנת 1991 סיים את לימודיו בחוג למדעי החברה ופילוסופיה בקולג' המספייר שבמסצ'וסטס. לאחר סיום הלימודים עבד תקופה במאפייה.
בשנת 1992 שב לפורטנלד שם ייסד ביחד עם חבריו לקולג' - טוני לאש, ניל גאסט, וסאם קומס את להקת "Heatmiser". במקביל לפעילותו בלהקה החל להופיע עצמאית בברים ובמועדונים והקליט שירים במרתף החזרות של חבריו. הלהקה הוציאה שני אלבומים: (1994) 'Dead Air' (1993), 'Cop and Speeder ואי-פי אחד (Yellow no.5). הלהקה זכתה לחשיפה מסוימת והוחתמה על ידי חברת התקליטים וירג'ין רקורדס, ובה הוציאו אלבום נוסף: 'Mic City Sons'. הלהקה התפרקה לבסוף בשנת 1996 וחבריה פנו איש איש לקריירת סולו.
בשנת 1997 זכה סמית' להצלחה המסחרית הראשונה שלו כאשר השיר Miss Misery, שתרם לפסקול הסרט "סיפורו של ויל האנטינג", הועמד לזכייה בפרס אוסקר.
בשנת 1998 הוציא את האלבום "XO" שהגיע למעמד "תקליט כסף" בבריטניה והשיר "Waltz 2 (XO)" מאלבום זה הגיע למקום ה-52 במצעד הפזמונים הבריטי.
מאוחר יותר, ליווה שירו Needle in the Hay ניסיון התאבדות בסרט משפחת טננבאום (2001).
סמית' הוציא חמישה אלבומים במהלך חייו. עיקר פרסומו בא מהיותו יוצר עצמאי, הכותב ומלחין שירים אישיים וכנים. במשך שנים ארוכות התמודד סמית' עם דיכאון והתמכרות לאלכוהול וסמים. בשנת 2002 ניסה להיגמל במרכז גמילה, אבל רק לאחר יום הולדתו ה-34 הגשים סופית את משאלתו "להתנקות" - מסמים, מסוכר לבן ומבשר אדום. בבדיקה טוקסיקולוגית שנערכה לאחר מותו לא נמצאו חומרים אסורים בדמו מלבד מינון סביר של תרופות נגד דיכאון והפרעת קשב וריכוז.
אליוט שם קץ לחייו ב-21 באוקטובר 2003 בשתי דקירות סכין לליבו - בעת ויכוח עם חברתו, ג'ניפר צ'יבה.
דיסקוגרפיה

Roman Candle‏ (1994)
Elliott Smith‏ (1995)
Either/Or‏ (1997)
XO‏ (1998)
Figure 8 ‏(2000)
From a Basement on the Hill ‏(2004)
הערות שוליים

↑  Elliott Smith: ‘Mr. Misery’ Revisited, 10 Years After the Singer-Songwriter’s Controversial Death | SPIN, web.archive.org, ‏2015-05-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 7014251  BnF: cb140153944 (data)  GND: 130384542  ICCU: BCTV006813  ISNI: 0000 0000 5515 9917  LCCN: no2002022340  MusicBrainz: 03ad1736-b7c9-412a-b442-82536d63a5c4  NKC: js20071109004  NTA: 322488761  RERO: 02-A003839148  SUDOC: 158167333  VIAF: 12503735   WorldCat (עם VIAF): 12503735
מודל TLK

מודל TLK (מאנגלית: Terrace-Ledge-Kink) או מודל TSK (מאנגלית: Terrace-Step-Kink) הוא מודל תאורטי המתאר את פני השטח של גבישים, ומשמש לחקר התופעות המתרחשות על פניהם. המודל פותח בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי הפיזיקאי הגרמני וולתר קוֹסֶל (אנ') והכימאי הפיזיקלי יליד בולגריה איבן סְטְרָנְסֶקִי (אנ'). המודל מניח שהאנרגיה של אטום על פני השטח של הגביש קשורה לכמות הקשרים הכימיים בין האטום הזה והאטומים השכנים לו. לכן, כדי להעריך את האנרגיה הקשורה בשינוי כלשהו בפני השטח של הגביש יש לספור את כמות הקשרים הכימיים שנשברים, ואת הכמות של קשרים שנוצרים במהלך השינוי הזה.
האנרגטיקה של תנועת אטומים על פני השטח לפי מודל TLK

כמות הקשרים הכימיים הפתוחים של אטום על פני השטח של הגביש תלויה באתרו: על הטרסה, במדרגה או בנקודת הברך. טבלה 1 מפרטת את כמות הקשרים לאטומים השכנים הקרובים ביותר, ואת כמות הקשרים הפתוחים, שיש לאטומים באתרים השונים על פני השטח של גביש קוסל על פי מודל TLK.
| האטום והאתר | כמות קשרים | כמות קשרים פתוחים |
| --- | --- | --- |
| אדאטום מדרגה (terrace adatom) | 1 | 5 |
| אדאטום שפה (ledge adatom) | 2 | 4 |
אדאטום ברך (kink adatom): 3
| אטום שפה (ledge atom) | 4 | 2 |
| אטום מדרגה (terrace atom) | 5 | 1 |
| אטום צׂבֶר (bulk atom) | 6 | 0 |
כדי להעביר אטום מאתר לאתר על פני השטח, יש להשקיע אנרגיה בשבירת הקשרים של האטום לשכניו הקרובים ביותר, אך מרוויחים אנרגיה ביצירת הקשרים החדשים. למשל, לאטום על פני המדרגה יש אנרגיה של קשר קושר אחד (ראו טבלה 1). בהזזת אטום זה אל שפת המדרגה יש לשבור קשר זה, אך בהצטרפותו למדרגה נוצרים שני קשרים חדשים. לכן בהזזה זו נוצר רווח של קשר אחד. בצורה דומה, בהזזת אטום משפת המדרגה לנקודת ברך מרוויחים שוב אנרגיה של קשר אחד.
האנרגטיקה של תנועת אטומים על פני השטח לפי מודל TLK > חשיבות הקינקים

לאתר הקינק חשיבות מיוחדת בהערכת האנרגיות של מגוון תופעות על פני השטח כמו ספיחה, דיפוזיה על פני השטח והמראה (סובלימציה). אתר זה מכונה גם "עמדת חצי-גביש" ("half-crystal position"), מפני שללא קשר לסוג הסריג של הגביש, האטום בעמדת קינק קשור למחצית ממספר האטומים השכנים שיש לאטום בנפח הגביש. אנרגיית ההיווצרות של אדאטום - תוך התעלמות מהרפיה (רלקסציה) של פני השטח של הגביש - מחושבת על ידי הפחתת האנרגיה של אדאטום מהאנרגיה של אטום באתר קינק:
\Delta {G}_{f-adatom}=\epsilon _{kink}-\epsilon _{adatom}
כדי לעזוב את אתר הקינק האטום צריך לנתק את שלושת קשריו לגביש (ראו בטבלה 1), וכדי להסתפח לפני השטח, ולהיהפך לאדאטום, עליו להקשר בקשר אחד לטרסה. אם אנרגיית הקשר בגביש קוסל היא  w, אז אנרגיית ההיווצרות של אדאטום תינתן על ידי:
\Delta {G}_{f-adatom}=\epsilon _{kink}-\epsilon _{adatom}=3{w}-w=2w.
ניתן לחשב בצורה דומה את האנרגיה של מצבים אחרים על פני השטח. למשל ליצירת זוג של אדאטום והיעדרות (vacancy) על גבי הטרסה. במקרה זה מוציאים אטום שנמצא בפני הגביש (וקשור בחמישה קשרים לשכניו הקרובים - טבלה 1) וסופחים אותו לפני השטח, כך שהוא קשור רק לשכן אחד (זה שמתחתיו על פני השטח):
\Delta {G}_{f-adatom-vacancy-pair}=5w-1w=4w.
אנרגיית הסובלימציה בגביש קוסל היא אנרגיית הקשר ( w) כפול מספר הקשרים לאטום (6, טבלה 1) מחולקבמספר האטומים לקשר (2). כלומר:  \Delta {G}_{sublimation}{}=3w. זו האנרגיה הנדרשת כדי להסיר אטום מאתר הקינק.  לפיכך, ניתן לתאר את הסובלימציה כהתפרקות פני השטח של הגביש טרסה אחת בכל פעם על ידי הסרת אטומים מהקינקים שבשפת המדרגה.