stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חופה (תעופה)
חמקנות והטעיה

קרינה אלקטרומגנטית המשודרת ממכשירי מכ"ם עוברת את החופה, בדרך כלל, ומחזירה הדים של תא הטייס עצמו. כדי להגביר את יכולת החמקנות של המטוס, מוסיפים לזכוכית האקרילית של חופות חדישות חומרים שונים, ובהם זהב ותרכובת בדיל ואינדיום. אלה מחזירות את קרני המכ"ם ומפזרות אותן, ואינן מאפשרות להן לחדור לתא הטייס, וכך קטן שטח חתך המכ"ם (שח"ם) של המטוס. במטוסי F-16 פייטינג פלקון שבהם הותקנו חופות כאלה קטן השח"ם בכ-15%.
בחילות אוויר מסוימים מנצלים את העובדה שבמטוסים מסוימים הצד התחתון של כלי הטיס נראה דומה לצידו העליון וצובעים צורה של החופה על גבי האזור מתחת לתא הטייס. במבט חטוף במהלך קרב אוויר החופה המדומה יכולה לבלבל את הטייס של המטוס העוין שיחשוב שהוא רואה את צידו העליון של כלי הטיס במקום את צידו התחתון, ועל ידי כך יעריך לא נכון את כיוון הפנייה של המטוס המתגונן ויפנה בעצמו לכיוון הלא נכון ועל ידי כך ייתן למטוס המתגונן הזדמנות להפוך את הקרב.
חופה של מטוס הוקר הוריקן, הנפתחת על ידי תנועה על מסילה לאחור
חופה של מטוס יורופייטר טייפון, הנפתחת למעלה
טייס של חיל הנחתים של ארצות הברית נכנס לתא טייס של מטוס מקדונל דאגלס AV-8B הרייר II. ניתן לראות על החופה המוסטת לאחור את פס חומר הנפץ, שנועד לשבור את החופה בעת נטישה
חופה מדומה צבועה על גחונו של מטוס CF-18 הורנט
חופה נפתחת לפנים במטוס ואן איירקראפט RV-7
משטרת העיר ניו יורק

.
| --- | --- |


 Fidelis ad mortem 
 מידע כללי
 מדינה:  מדינת ניו יורק מדינת ניו יורק, ארצות הברית
 תחום שיפוט:  ניו יורק ניו יורק, ארצות הברית
 סוכנות בת:  New York City Police Department Special Operations Bureau 
 תאריך הקמה:  23 במאי 1845 
 מנהל:  Terence Monahan 
 מטה מרכזי:  1 Police Plaza 
 עובדים:  55,304 
 תקציב:  5,600,000,000 דולר אמריקאי (נכון ל־2018) 
 אתר רשמי
 קואורדינטות:  40°42′43″N 74°00′07″W﻿ / ﻿40.712°N 74.002°W﻿ / 40.712; -74.002
 he
 
מחלקת המשטרה של העיר ניו יורק (באנגלית: New York City Police Department או בקיצור: NYPD) היא גוף אכיפת החוק והחקירה בתחומי העיר ניו יורק. המחלקה הוקמה בשנת 1844, והיא כיום מחלקת המשטרה המקומית הגדולה ביותר בארצות הברית. מטה המשטרה ממוקם בכיכר המשטרה 1 (1 Police Plaza), במנהטן תחתית.
היסטוריה

משטרת העיר ניו יורק הוקמה ב-1844 ובאותה עת אוכלוסיית העיר הייתה 320,000 תושבים. באותה עת פעלו משמרות פטרול ליליות וכמה קציני שיטור שלא אורגנו לכוח שיטור מוניציפלי. את המשימה להקים כוח שיטור כלל-עירוני, הטילו רשויות העיר על פיטר קופר. המשטרה הוקמה ככוח שיטור עירוני ב-7 במאי 1844 בתקופת ראש העיר ויליאם הוומייר (William Frederick Havemeyer).
ב-1857 נעשו רפורמות שהביאו לפירוק המשטרה המוניציפלית והקמת משטרת המטרופולין ובחלוף השנים הלך כוח השיטור והתרחב לאיטו, תוך מאבק בעלייה ברמת הפשיעה בעיר.
במאה ה-20, נאלצה משטרת העיר להיאבק בפשיעה הגוברת בשכונת הברונקס וסביבותיה, שרמת הפשיעה בה החלה לעלות לקראת אמצע שנות ה-40, עם העמקת ההפרדה הגזעית בארצות הברית בין השחורים ללבנים. במקביל לכך, התמודדה המשטרה גם עם בעיית השחיתות שהלכה וגאתה בכל זרועות השיטור כשקצינים פעלו לעיתים עבור אנשי המאפיה וקיבלו מהם שוחד.
בשנות ה-90, ביצע ראש העיר רודולף ג'וליאני רפורמה בשיטור העירוני תוך העמקת הענישה על פשעים קלים, תוך ניסיון להגביר את האכיפה בשכונות הבעייתיות של העיר. בנוסף ג'וליאני יצר מהפכה בתחום האכיפה והביא ביטחון לתושבי העיר בכך שהציב כמעט כל 10 מטר שוטר במקומות בעלי פשיעה גבוהה המוטו שעמד לנגד עיניו היה אפס סובלנות כנגד פשיעה קלה ולקראת סוף העשור הפכה משטרת העיר ניו יורק והייתה לאחת הטובות והמתקדמות בעולם. אחד הכלים שיושמו במשטרת ניו יורק בתקופה זו למיפוי האזורים הבעייתיים היה ה-COMPSTAT, שפותח בתקופת כהונתו הראשונה של נציב המשטרה ויליאם בראטון (1994-1996), על ידי מי שהיה אז סגנו ג'ק מייפל.
מבנה

נציב המשטרה: ג'יימס או'ניל (מ-16 בספטמבר 2016)
סגן ראשון: בנג'מין טאקר (מ-5 בנובמבר 2014)
מפקד המשטרה: קרלוס גומז (מ-16 בספטמבר 2016)
יחידת התעופה (Aviation Unit), שבראשה עומד קפטן ג'יימס קון. היחידה הוקמה ב-1928 וטוענת להיות ליחידה המשטרה האווירית הוותיקה בעולם. מטה היחידה ממוקם בברוקלין ומתוקף תפקידה מבצעת סיורים אוויריים ומענה מהיר במקרי חירום. מאז פיגועי 11 בספטמבר היחידה זכתה למימון רב והצטיידה במסוקים רבים.
יחידת שירותי החירום (New York City Police Department Emergency Service Unit) - היחידה אחראית לתיאום עבודות החילוץ וההצלה בין כוחות המשטרה ושירותי הכיבוי של העיר ניו יורק. הוקמה ב-1920.
הלשכה לשליטה בפשע המאורגן (NYPD Organized Crime Control Bureau) - יחידת אכיפה האחראית לחקירה ומניעת פשע מאורגן והסלמתו בעיר ניו יורק. היחידה מפעילה בלשים ומודיעים חשאיים בקרב משפחות הפשע הגדולות ביותר בעיר. בראש היחידה עומד אנתוני איזו. כוח המשימה המשולב ללוחמה בטרור של הלשכה משתף פעולה עם חטיבת השדה של ניו יורק מטעם ה-FBI במאבק נגד הפשע המאורגן. היחידה נאבקה באופן חזיתי מול המאפיה הרוסית בלונג איילנד, המאפיה הסינית, המאפיה האיטלקית ושאר ארגוני הפשיעה האתניים הפועלים בעיר.
לשכת הבילוש
אכיפת חוקי התעבורה
החטיבה לאבטחת בתי הספר
משטרת הסיוע
משטרת התנועה
יחידת הפרשים
לשכת השיכון
צוותי איסוף ראיות
יחידת זיהוי פלילי
יחידת הטלוויזיה וההסרטה
היחידה לתגובה וסיוע טכני
מרכז פשיעה בזמן אמת - אחראית על רשת המצלמות הפזורות ברחבי העיר
יחידת המוניות/לוחמה בפשיעה
חטיבת הקורבנות המיוחדת - עוסקת בחקירת ופענוח פשעי אונס והטרדה מינית
יחידת הנמל - אחראית לאבטחת נמל ניו יורק
בתרבות הפופולרית

משטרת העיר ניו יורק זכתה לסיקור והנצחה בספרות האמריקאית ובסרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה, להלן רשימה של מספר סרטים וסדרות טלוויזיה על משטרת העיר ניו יורק:
NYPD Blue
חוק וסדר
CSI: ניו יורק
מגדלי התאומים
כנופיות ניו יורק
קאסל
שוטרים בדם
אלמנטרי
ברוקלין תשע-תשע
חוק וסדר: מדור מיוחד
מניפסט
ראו גם

משטרת הקפיטול של ארצות הברית
משטרת בית המשפט העליון של ארצות הברית
משטרת הפארקים של ארצות הברית
משטרת לוס אנג'לס
משטרת המטרופולין של מחוז קולומביה
אלימות משטרתית בארצות הברית
פשע בארצות הברית
מטה משטרת ניו יורק מאז 1979
ניידת משטרה טיפוסית
ספינת שיטור ימי
שוטרים חמושים ליד וול סטריט
רכב פיקוד ליד מטה האומות המאוחדות
קנזס (להקה)

| --- | --- |

חברי הלהקה בשנת 2008
 מקום הקמה:  טופיקה 
 מוקד פעילות:  טופיקה, קנזס, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1971
 סוגה:  ארט רוק רוק מתקדם
 חברת תקליטים:  קירשנר MCA Records Magna Carta Records
 פרסים והוקרה:  Kansas Music Hall of Fame (2005) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 פיל אהרט, בילי גריר, ריצ'רד וויליאמס, דייוויד רג'סדייל, דייוויד מניון, רוני פלאט
 חברים לשעבר
 ראו #חברי ההרכב לשעבר
 
קנזס (באנגלית: Kansas) היא להקת רוק מתקדם אמריקאית שנוסדה בתחילת שנות ה-70. הלהקה פעילה מעל 40 שנה. הלהקה התפרסמה בזכות להיטיה Dust in the Wind ו-Carry On Wayward Son, והפיקה שמונה אלבומי זהב, שלושה אלבומי פלטינה משושה ואלבום פלטינה חי אחד. שירי ואלבומי הלהקה הופיעו במשך 200 שבועות במצעדי מגזין בילבורד לאורך שנות ה-70 וה-80, והסינגל Carry On Wayward Son היה הסינגל השני המושמע ביותר ברדיו האמריקני בקטגוריית הרוק בשנת 1995, והראשון בקטגוריה זו בשנת 1997.
היסטוריה

קנזס התחילו כלהקת סופר גרופ, ועקב החדשנות המוזיקלית שלהם הם אט-אט תפסו תאוצה ובשנת 1974 התגלו על ידי צייד הכישרונות וולי גולד ואלבומם הראשון, הנקרא Kansas, על שם ההרכב, יצא לאור. לאחר מכן הוחתמו על ידי טייקון המוזיקה דון קירשנר לחברת ההפקות שלו והחלו להוציא אלבומים על בסיס שנתי ולקצור הצלחה לא מועטה בקרב הציבור שנדהם מהמוזיקה שלהם, שבאופן מפתיע שילבה כינור.
אם הצלחה נמדדת במכירות, אזי קנזס הצליחו באופן מסחרר. שלושה מאלבומיהם הגיעו לפלטינה משושה (6), אלבום הופעה שלהם הגיע לפלטינה וסינגל אחד לזהב, לאחר שנמכר במעל מיליון עותקים. קנזס גם שודרו ברדיו ללא הפסק. הסינגל Dust In The Wind (אבק ברוח), אחד משיריה הנודעים ביותר של הלהקה, שהה בטבלת ההשמעות כ-200 שבועות. הסינגל Carry On Wayward Son היה השני המושמע ביותר ברדיו בשנת 1995, ושנתיים לאחר מכן, ב-1997, היה המושמע ביותר.
קנזס פעילים משנת 1974 ועד היום, כבר מעל ל-40 שנה. עד היום הוציאה הלהקה 15 אלבומי אולפן (אריך-נגן), 5 אלבומים בגרסה מחודשת, 3 אלבומי הופעות ו-2 אלבומים באריזות מהודרות.
חברי ההרכב

פיל אהרט (תופים וכלי הקשה)
בילי גריר (גיטרה באס ושירה)
דייוויד רג'סדייל (כינור, גיטרה, שירה)
ריצ'רד וויליאמס (גיטרה אקוסטית ומובילה)
דייוויד מניון (קלידים, שירה)
רוני פלאט (קלידים, שירה)
חברי ההרכב לשעבר

סטיב וולש (קלידים, סינטיסייזר, כלי הקשה, שירה)
קרי ליווגרן (גיטרה, קלידים, סינטיסייזר ושירה)
דייב הופ (גיטרה באס ושירה)
רובי סטיינהארדט (כינור ושירה)
ג'ון אלפנטה (קלידים, כתיבת שירים ושירה)
סטיב מורס (גיטרה ושירה)
גרג רוברט (קלידים ושירה)
דיסקוגרפיה

Kansas – 1974, זכה באלבום זהב ב-12 בספטמבר 1995
Song for America – 1975, זכה באלבום זהב ב-20 ביוני 1980
Masque – 1975, זכה באלבום זהב ב-16 בדצמבר 1977
Leftoverture – 1976, זכה באלבום זהב ב-25 בינואר 1977, באלבום פלטינה ב-15 במרץ 1977, זכה באלבום פלטינה מרובע ב-24 במאי 1995
Point of Know Return – 1978, זכה באלבום זהב ב-11 באוקטובר 1977, באלבום פלטינה ב-29 בנובמבר 1977, זכה באלבום פלטינה מרובע ב-23 במאי 1990
Two For The Show – 1978, זכה באלבום זהב ב-16 בנובמבר 1978, זכה באלבום פלטינה ב-14 במרץ 1979
Monlith – 1979, זכה באלבום זהב ב-18 ביוני 1979
Audio Visions – 1980, זכה באלבום זהב ב-12 בדצמבר 1980
Vinyl Confessions – 1982
The Best of Kansas – 1984, זכה באלבום זהב ב-25 באוקטובר 1990, זכה באלבום פלטינה ב-25 באוקטובר 1990, זכה באלבום פלטינה כפול ב-12 בספטמבר 1995, זכה באלבום פלטינה משולש ב-29 בינואר 1997
Power – 1986
In The Spirit of Things – 1988
Kansas BOX SET – 1994
Freaks of Nature – 1995
Always Never The Same – 1998
King Biscuit Flower Hour Present Kansas – 1998
REMASTERED The Best of Kansas – 1999
Somewhere to Elsewhere – 2000
REMASTERED Masque – 2001
REMASTERED Leftoverture – 2001
REMASTERED Point of Know Return – 2002
Kansas Sail On BOX SET – 2004
Two For The Show – 2005
וידאוגרפיה

Live at the Whiskey – 1992
Kansas Enhanced Live – 2002
Kansas Sail On – 2004
מגילת הזכויות של ארצות הברית

| --- | --- |

 פרטי החוק
 שטחים שעליהם חל החוק:  ארצות הברית 
 
מגילת הזכויות (באנגלית: Bill of Rights) הוא השם שניתן לעשרת התיקונים הראשונים לחוקה האמריקאית, אשר אושררו יחדיו ומתייחסים כולם להגבלת יכולת השלטון הפדרלי להצר את צעדיהם של האזרחים. התוספות אושררו ב-15 בדצמבר 1791.
מגילת הזכויות מבטיחה בין השאר את חופש הביטוי, העיתונות, הדת וההתאספות וכן את הזכות למשפט בפני עמיתים (חבר מושבעים) ולא על ידי נציג שלטון (שופט ממונה). כמו כן, היא מכילה פסקה המבטיחה כי אין לפרש את המגילה כרשימה מקפת של כל הזכויות המצויות בידי האמריקאים, אלא רשימה של הזכויות העיקריות והחשובות ביותר.
כשהוגשה החוקה לאשרור בתי-המחוקקים של שלוש-עשרה המדינות, טענו הדמוקרטים-רפובליקאים (מתנגדי ממשל פדרלי מרכזי וחזק) כנגד החוקה שהיא עוסקת בעיקר בהסדרת היחסים בין הממשל הפדרלי למדינות, אך אין היא מגינה על האזרחים מפני השלטון הפדרלי. טענות אלו זכו לתמיכה רחבה והוחלט שמיד עם התכנסות הקונגרס, תוּכן מגילת זכויות שתגן על האזרחים. במהלך הוויכוח, היו בין מתנגדי החוקה שטענו שהחוקה היא מזימה אריסטוקרטית הבאה לפגוע בזכויותיהם של האזרחים. תומכי החוקה, שהיו ידועים כ"פדרליסטים", הבטיחו כי מגילת הזכויות תתווסף בזמן התכנסותו של הקונגרס הראשון.
המגילה המקורית מוצגת כיום לציבור הרחב בבניין הארכיון הלאומי שבוושינגטון הבירה.
אישור מגילת הזכויות

לאחר אשרור חוקת ארצות הברית, התכנס הקונגרס האמריקאי הראשון בהיכל הפדרלי, ניו יורק. רוב הצירים הסכימו על הצורך במגילת הזכויות והמטלה של עריכת גרסה ראשונית של מגילת הזכויות נפלה בידיו של ג'יימס מדיסון, שביסס עבודתו על כתבו המוקדם יותר של ג'ורג' מייסון, הצהרת הזכויות של וירג'יניה. עוד בשלב מוקדם, הוחלט כי מגילת הזכויות תתווסף לחוקה בתור "תוספות" (רשימת הזכויות לא נכללה בחוקה מהחשש כי השינוי בטקסט של המסמך ידרוש תהליך מייגע למדי של אשרור-מחדש של החוקה).
שנים-עשר תיקונים הוצעו במקור ב־1789, אך שניים שלא התייחסו לזכויות האזרחים – אלא לפעילות הקונגרס – לא עברו את תהליך האשרור ביחד עם השאר. התיקון הראשון בהצעה התייחס למספר הנציגים בבית הנבחרים של ארצות הברית. התיקון השני בהצעה הגביל את יכולתם של חברי הקונגרס לשנות את המשכורת שלהם, ואושר סופית ב־1992, כ־203 שנה לאחר שהוגש לאשרור, ונכנס לחוקה כתיקון ה-27. היו אישי ציבור, ביניהם ג'יימס מדיסון ושופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ג'וזף סטורי, אשר התייחסו לתיקונים במגילת הזכויות לפי המספור של הטיוטה הראשונה ובכך גרמו לבלבול לגבי התיקון אליו הם התייחסו.
מגילת הזכויות עברה בקלות בבית-הנבחרים ב־1789. כשהועברה הלאה לסנאט, הוסר תיקון שאסר על המדינות מלהתערב בזכויותיהם של התושבים. מכיוון שרישומים של ישיבות של הסנאט אינן זמינות לציבור, אין לומר לבטח מדוע הוסר התיקון (מאוחר יותר, ב־1868, נחקק התיקון הארבעה-עשר לחוקה, האוסר על המדינות להתערב בזכויות שניתנו לאמריקאים על ידי הממשלה הפדרלית).
ב־20 בנובמבר של אותה שנה, הייתה ניו ג'רזי למדינה הראשונה שאשררה את עשרת התיקונים הללו. עוד מדינות באו אחריה, ועשרת התיקונים האחרונים – שכעת נקראים התיקון הראשון עד העשירי – הפכו לחוק ב־15 בדצמבר 1791, כאשר אושררו על ידי בית המחוקקים של וירג'יניה. עשרת התיקונים הללו נודעו במהרה כ"מגילת הזכויות".
הטקסט המקורי של מגילת הזכויות, המכיל את כל שנים-עשר התיקונים המוצעים, ניתן לצפייה בגנזכים הלאומיים בוושינגטון הבירה.
מחלוקת סביב המגילה

במקור, הרעיון של הוספת מגילת זכויות לחוקה היה שנוי במחלוקת. הרעיון היה שהחוקה האמריקאית, במתכונתה הנוכחית, לא פירטה או הגנה על זכויות של האנשים, וככזו חסרה תוספת שתבטיח זכויות אלו. למרות זאת, אמריקאים רבים באותו הזמן התנגדו למגילת הזכויות: אם תתווסף מגילה כזו, חששו רבים, היא תתפרש יותר מאוחר כרשימה של כל הזכויות שהובטחו לאנשים. במילים אחרות, הזכויות שיפורטו במגילה יהיו הזכויות היחידות מהן יהנו תושבי ארצות הברית, ואם זו תתפרש במובן צר יותר, הימצאותה של מגילה כזו תגביל, למעשה, את חירותם של האנשים, במקום להבטיחה.
תומכי המגילה טענו כי המגילה לא צריכה להתפרש וגם לא תתפרש כרשימה הממצה של זכויות התושבים; כלומר, המגילה תציב דוגמה על מנת להראות אילו זכויות חשובות היו בידי האנשים, אך גם שלאנשים היו זכויות אחרות. המשתייכים לזרם זה היו בטוחים שמערכת המשפט תפרש זכויות אלה במובנן הרחב יותר.
תוצאתו של ויכוח זה בתיקון התשיעי, אשר נכלל במגילת הזכויות.
מחלוקת סביב המגילה > תאוריות לשילוב מגילת הזכויות בשיפוט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בעוד מגילת הזכויות המקורית הייתה תקפה רק לממשל הפדרלי, ולא למדינות, החל בית המשפט העליון של ארצות הברית במגמה של שילוב הזכויות המובטחות במגילה גם ברמה של המדינה; תחילה בהדרגתיות, באמצע המאה ה-19, ולאחר מכן בצורה מוחלטת, החל משנות החמישים של המאה ה-20. כל זאת בעיקר בהסתמך על התיקון הארבעה-עשר, הדורש מן המדינות במפורש שלא להפר את זכויות התושבים.
התיקונים

מרכיבי מגילת הזכויות הם:
התיקון הראשון – הפרדת הדת מהמדינה; חופש הדת; חופש הביטוי והעיתונות; חופש ההתאספות; החופש לפנות לממשלה בדרישה לתיקון עוולות.
התיקון השני – הזכות להחזיק ולשאת נשק.
התיקון השלישי – הגנה משיכון חיילים בביתו של אדם.
התיקון הרביעי – הגנה מחיפוש ואחזקה (מעבר לגבולות הסביר) של אדם.
התיקון החמישי – העמדה לדין מול חבר מושבעים גדול; איסור להאשים אדם פעמיים על אותו פשע; הזכות להימנע מהפללה עצמית; אי-שלילת חיים, חירות ורכוש אלא רק בהליך נאות; הגבלות על הפקעות רכוש בידי המדינה (דרישה לשילום פיצויים נאותים).
התיקון השישי – הזכות למשפט פלילי מהיר ופומבי; הזכות למשפט פלילי בידי חבר מושבעים; זכות הנאשם להיות מיודע על האישומים נגדו; זכות הנאשם להתעמת עם עדים נגדו ולהביא עדים לטובתו; זכות הנאשם להיוועץ בעורך דין.
התיקון השביעי – משפט אזרחי בידי חבר מושבעים.
התיקון השמיני – איסור על קביעת ערבות מופרזת לשחרור אדם; איסור על קנסות מופרזים; איסור על ענישה "אכזרית ובלתי רגילה".
התיקון התשיעי – הבהרה כי מניית חלק מהזכויות אינה מונעת קיומן של אחרות השמורות בידי העם.
התיקון העשירי – הבהרה כי הסמכויות שאינן מוקנות לממשל הפדרלי בחוקה, שמורות למדינות ארצות הברית או לעם.
ראו גם

כתב הזכויות והחירויות הקנדי
התנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח
אגדת לבו

אגדת לַבּוּ, היא אגדה עתיקת יומין שככל הנראה מקורה מהתקופה הבבלית הקדומה. ייתכן שהסיפור נכתב באזור נהר דיאלא בעיר אשנונה, שכן גרסה מאוחרת של הסיפור מציגה את האל תִשְׁפַּךּ כגיבור הראשי, והאל תִשְׁפַּךּ החליף את האל השומרי נינזו כאל הראשי של בני אשנונה בתקופה הבבלית הקדומה. ייתכן שאגדה זו הייתה מקור של המיתוס אנומה אליש, שם לַבּוּ, "לביא", היה האב טיפוס של תיאמת וסיפור מלחמת אל הסער בים.
תקציר האגדה

אגדת לַבּוּ נמצאה בעותק מקוטע מאוד מספריית אשורבניפל, והלוח שבור במקומות רבים. אגדת לבו עוסקת בסיפורו של מפלצת, כנראה נחש-אריה, מפלצת באורך חמישים בֶּרוּ ("bēru", כ-11 ק"מ).
לפי גרסה אחת, הים, תָּמתּוּ (tāmtu), הוליד את הנחש ואנליל עיצב את צורתו - ”הים [יצר] את הנחש, אֶנְלִל בשמים עיצב [...]”. יש חוקרים שהסבירו שאנליל עיצב את המפלצת כדי למחוק את האנושות שרעשה והפריעה לו, כמתואר באתרחסיס.
בהמשך נכתב כי האלים נחרדו - ”כל אלי השמים [פחדו(?)], האלים בשמים כרעו לפנֵי [...], ו[פני(?)] הירח חשכו בקצותיהם.”. ואף שאלו מי יהרוג את המפלצת - ”מי ילך ו[יהרוג] את לַבּוּ, יצ[יל ...] את הארץ הרחבה, ויעשה מלוכה [...]?”. האלים מציעים שהאל תִשְׁפַּךּ ילך להילחם במפלצת, אך הוא מתנגד. לבסוף, לאחר רצף שורות חסרות, אל שלא מוזכר שמו (אך כנראה מדובר באל תִשְׁפַּךּ) מקבל עצה מאל אחר, מחולל סערה והורג את לַבּוּ.
יש הטוענים שהטקסט נכתב באשנונה ונועד לרומם את תִשְׁפַּךּ ולהסביר מדוע הוא המלך ולא נינזו (האל הראשי של אשנונה לפני תִשְׁפַּךּ).
אגדת לַבּוּ נקראת גם אולי אגדת כַּלבּוּ (כלב), בהתאם לקריאת התו הראשון בשם המפלצת. בתחילה המפלצת מתוארת באמצעות הסימן muš שפירושו "נחש", אך בהמשך היא נקראת KAL-bu. לרוב "KAL" נהגה כlab, אך ניתן לקרוא את השם גם כַּלבּוּ, רִיבּוּ או תַּנבּוּ. הקריאה כlab השתרשה במחקר ולפיכך האגדה נקראת כיום "אגדת לַבּוּ".
לקריאה נוספת

נגה איילי-דרשן, תפוצתו של סיפור מלחמת אל הסער בים במזרח קרוב הקדום: מקורות, מסורות והיסטוריה, האוניברסיטה העברית, 2002.
הערות שוליים

1 2  נגה איילי-דרשן, ודורך על במתי ים, ירושלים: מוסד ביאליק, תשע"ו, עמ' 197-198
↑  לא מוזכר שמו. ייתכן שהכוונה לאֵאַה, במקביל לאגדת אנזו, עלילות בעל ושירת אֻלִכֻּמִי.
↑  נגה איילי-דרשן, תפוצתו של סיפור מלחמת אל הסער בים במזרח קרוב הקדום: מקורות, מסורות והיסטוריה, האוניברסיטה העברית, 2002, עמ' 273–274 וההפניות שם.
מדעי ההתנהגות

מדעי ההתנהגות הם אוסף של תחומי דעת אשר בוחנים את התנהגותם של בני האדם.
הפיזיולוגיה בודקת את האיברים והתאים המעורבים בפעילות של יצורים חיים. בין היתר היא גם עוסקת בהיבטים הביולוגים של ההתנהגות האנושית.
בהקשר של מדעי החברה, מדעי ההתנהגות משלבים בין שלושה תחומי דעת עיקריים: סוציולוגיה, אנתרופולוגיה ופסיכולוגיה, כאשר כל אחד ממקצועות אלו עוסק בתחום אחר הקשור לאדם ולנפש האדם. הפסיכולוגיה עוסקת באדם עצמו ובהתנהגותו, בעוד שמדעי החברה חוקרים אומות וקיבוצים אנושיים. למשל, אנתרופולוגיה עוסקת בחקר התרבויות אשר בונות את החברה, בעוד שסוציולוגיה מתמקדת בחקר יחסי הגומלין של האדם עם הסביבה הקרובה והרחוקה לו.
ראו גם

לימודי מדעי ההתנהגות
הערות שוליים

1 2 3  רוברט ס. וודוורת (1965). פסיכולוגיה. תל אביב: מסדה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00566109 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קיסרי רומא

ערך זה עוסק ברשימת הקיסרים. אם התכוונתם לעבודתו של קיסר רומא, ראו .
הקיסרות הרומית או האימפריה הרומית (בלטינית: Imperium Romanum) הייתה הממלכה הרומית שהתקיימה באגן הים התיכון מימי אוגוסטוס קיסר (המאה ה-1 לפני הספירה) ועד לנפילתה בשנת 476 לספירה. הקיסרות הרומית קמה כתוצאה מהחלפת השלטון הרפובליקני ברומא העתיקה, והיא היוותה את השלב השלישי והאחרון בהתפתחות הציוויליזציה של רומא העתיקה. קדמו לאימפריה: שלב הרפובליקה הרומית (בין 509 לפנה"ס עד למאה ה-1 לפנה"ס), והשלב הקדום ביותר: המלוכה הרומית העתיקה (מהמאה ה-8 לפנה"ס ועד שנת 509 לפנה"ס).
הקיסרות הרומית התאפיינה בצורת ממשל אוטוקרטית, ושלטה על שטחים רחבי הידיים אותם כבשה באירופה ובמזרח התיכון, למעשה סביב כל אגן הים התיכון (שהרומאים קראו לו "הים שלנו", Mare Nostrum).
בראש האימפריה עמד קיסר (Imperator). המילה העברית "קיסר" (כמו גם בשפות אחרות) באה משמו של יוליוס קיסר, שהכריז על עצמו כשליט יחיד ברומא העתיקה. תוארו של יוליוס קיסר היה בעצם דיקטטור, ורק יורשו אוגוסטוס, שאומץ על ידיו כבן וצירף לשמו את השם "קיסר", נחשב לקיסר הראשון של הקיסרות הרומית. תואר תפקידם של הקיסרים במאות הראשונות של הקיסרות היה פרינקפס ("ראשון האזרחים"). בתקופת הטטררכיה ("שלטון הארבעה", כעבור שנים רבות) שימש התואר את שני הזוטרים בשליטי האימפריה, שהיו כפופים לשני האוגוסטוסים – השליטים הבכירים. על פי הסדר הזה נוהלה האימפריה על ידי ארבעה אנשים: שני שליטים ראשיים שנשאו בתואר 'אוגוסטוס', כשלכל אחד מהם כפוף סגן – 'קיסר'.
הקיסרות הרומית המערבית

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
הקיסרות הרומית המערבית
| תמונה | שם הקיסר | תקופת חיים | שנות שלטון | שושלת | הערות |
|  | הונוריוס | 384–423 | 395–423 | תאודוסיוס | שלט ביחד עם קונסטנטיוס השלישי בשנת 421 |
|  | ולנטיניאנוס השלישי | 419–455 | 424–455 | תאודוסיוס | נלחם נגד אטילה ההוני |
|  | פטרוניוס מקסימוס | 396–455 | כמה חודשים בשנת 455 |  | רומא נכבשת ונבזזת |
|  | אוויטוס | 395–456 | 455–456 |  |  |
|  | מיוריאנוס | 420–461 | 457–461 |  |  |
|  | ליביוס סוורוס |  | 461–465 |  |  |
|  | אנתמיוס | 420–472 | 467–472 |  | הוצא להורג |
|  | אוליבריוס |  | שלושה חודשים וחצי ב-472 |  |  |
|  | גליקריוס | 420–480 | 473–474 |  | שלט שמונה חודשים |
|  | יוליוס נפוס | 420–480 | 474–475 |  | שלט רשמית עד 480 |
|  | רומולוס אוגוסטולוס |  | 475–476 |  | הקיסר הרומי האחרון |
ראו גם

האימפריה הרומית
קיסרי ביזנטיון
האימפריה הביזנטית
הקיסרות הרומית המערבית
חמשת הקיסרים הטובים
לקריאה נוספת

סווטוניוס, שנים עשר הקיסרים.
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית.
ו.א. קולדוואל, א.ה. מאריל, עריכה: מיכאל זיו, תרגם: דניאל שר, קורות העולם-תולדות האנושות מראשיתה ועד ימינו, הוצאת מסדה, תשי"ז, חלק שלישי, "הציוויליזציה של הרומאים", פרק 8 : "הרומאים בתקופת הקיסרות", עמוד 193–220.
בארי שטראוס, עשרה קיסרים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2022
שדה החמניות

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ויטוריו דה סיקה
 הופק בידי:  ארתור כהן   ג'וזף א. לוין   קרלו פונטי
 תסריט:  טונינו גרה   גיורגי מידיבאני   צ'זארה זאוואטיני
 שחקנים ראשיים:  מרצ'לו מסטרויאני   סופיה לורן   לודמילה סאבלייבה
 מוזיקה:  הנרי מנציני
 צילום:  ג'וזפה רוטונו
 מדינה:  צרפת, איטליה, ברית המועצות 
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  Euro International Film, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  14 במרץ 1970
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית   רוסית
 סוגה:  סרט דרמה, מלודרמה, מלודרמה 
 מקום התרחשות:  איטליה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החמניה (באיטלקית: I Girasoli) הוא סרט דרמה איטלקי בבימויו של ויטוריו דה סיקה ובכיכובם של מרצ'לו מסטרויאני וסופיה לורן. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1970, והיה לסרט המערבי הראשון שצולם בברית המועצות.
פסקול הסרט נכתב על ידי המוזיקאי הנרי מנציני, וזיכה אותו במועמדות לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
הסרט מגולל את סיפורם של אנטוניו, חייל איטלקי הנעדר עם סיומה של מלחמת העולם השנייה, ואשתו ג'ובאנה, שיוצאת כנגד כל הסיכויים למסע בברית המועצות בעקבות בעלה.
פרסים

סופיה לורן זכתה על תפקידה בסרט בפרס דויד די דונאטלו (האוסקר האיטלקי) לשחקנית הטובה ביותר.
הפסקול, שהולחן על ידי הנרי מנציני, היה מועמד לפרס אוסקר לפסקול המקורי הטוב ביותר.
דמטריוס השני איטוליקוס, מלך מוקדון

דמטריוס השני (ביוונית עתיקה: Δημήτριος Β΄΄; ‏275 לפנה"ס - 229 לפנה"ס) אשר כונה "איטוליקוס" (ο Αιτωλικός - "האיטולי") היה מלך מוקדון בין שנת 239 לפנה"ס ל-229 לפנה"ס. הוא היה בנו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון ואביו של פיליפוס החמישי, מלך מוקדון. הכינוי "איטוליקוס" בא לו בשל ניצחונותיו על הליגה האיטולית.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

דמטריוס נולד באזור שנת 275 לפנה"ס. הוא היה בנו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון. סביו מצד האבא היה דמטריוס פוליורקטס, וסבתו הייתה פילה בת אנטיפטרוס. אמו הייתה נסיכה אחרת בשם פילה, שהייתה בתו של סלאוקוס הראשון מייסד האימפריה הסלאוקית, ושל סטרטוניקה מסוריה, שהייתה אחות אביו.
הוא התבלט לראשונה במהלך המלחמה הכרמונידית. אלכסנדר השני, מלך אפירוס פלש למוקדון דרך מעלה הנהר אאוס (aoos), ואביו לא יכל לטפל בפלישה בעצמו (המלחמה התנהלה במקביל באטיקה ובפלופונסוס), ולפיכך הפקיד כוח גדול בפיקודו של דמטריוס כדי שיהדוף אותה עבורו. דמטריוס הנחיל לאלכסנדר מפלה מוחצת, והוא ביקש הסכם שלום. לא ידוע טיבם המדויק של יחסיו עם אביו, אולם נראה שכמקובל בחצרות המלוכה דאז, אביו העביר לו עוד בחייו חלק מסמכויות שלטונו.