stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הספרייה התורנית המרכזית

אין תמונה חופשית
הספרייה התורנית המרכזית על שם הרב רפאל חיים שמשון גולדשטיין הייתה ספרייה שהוקמה על ידי הרבנות הראשית לישראל ומשרד הדתות במטרה להיות הספרייה התורנית הגדולה בעולם. הספרייה נפתחה בשנת 1953, ועברה להיכל שלמה עם פתיחתו. עם עזיבת הרבנות הראשית את היכל שלמה נמכרו רוב הספרים של הספרייה לסוחרים ונשארו רק הספרים באולם העיון המרכזי של הספרייה. במקום בו שכנו מחסני הספרייה ב'היכל שלמה' שוכנת היום ספריית הקמפוס ללימודי תואר שני של מכללת הרצוג.
בראשית ימיה של מדינת ישראל, קיבל משרד הדתות אוספי ספרים מרחבי העולם וחילק אותם לספריות ובתי כנסת ברחבי ישראל. בשנת 1953 הופסקה החלוקה והוחל באיסוף הספרים בבניין סנט ג'ון באבו טור, לקראת הקמת הספרייה התורנית המרכזית בהיכל שלמה. בכ"א באייר תשי"ח (יולי 1953), ימים ספורים לאחר חנוכת בניין היכל שלמה, התקיים טקס פתיחה של הספרייה שיועדה להכיל 100,000 כרכים ולהיות הגדולה בעולם. החל מדצמבר 1953 נחשב חדר הקריאה של הספרייה בבית המדרש למורים של המזרחי גם לחדר קריאה זמני של הספרייה התורנית המרכזית. מנהל הספרייה היה צבי הרכבי והרב עקיבא ברוך פוזנר שהיה ספרן של הספרייה של בית המדרש למורים היה לספרן של הספרייה התורנית המרכזית. בחבר הנאמנים של הספרייה נמנו, בין השאר, זרח ורהפטיג, שלמה זלמן שרגאי, שמואל זנוויל כהנא ויהודה לייב ביאלר. טקס פתיחה חגיגי של אולם הקריאה התקיים במרץ 1954.
הספרייה הוציאה לאור כתב עת ביבליוגרפי בשם "הספר". כתב העת יצא לאור בשנים ה'תשי"ד-ה'תשכ"א בעריכת צבי הרכבי. הגיליון התשיעי והאחרון יצא בשם "קונטרס הספר התורני".
הספרייה קיבלה תרומות שונות של ספריות, בהם של סבו של הרמן ווק ושל הרב משה פסח מיוון. בתרומתו של אייזק וולפסון נרכשה ספרייתו של הרב נתן אדלר. כן קיבלה הספרייה את ארכיונו של בנימין מנשה לוין. הספרייה קיבלה מידי ייווא את הספרים הכפולים מספריית שטראשון. בשנת 1965 קיבלה הספרייה את ספרייתו הפרטית של הרב עקיבא ברוך פוזנר.
בשנות ה-60 נשאה קרן מוריס פולק בעיקר ההוצאות השוטפות של ניהול הספרייה.
הערות שוליים

↑  זרח ורהפטיג, משרד הדתות-תפקידיו ופעולותיו, הצופה, 21 ביוני 1953
↑  היום פתיחת הספרייה התורנית המרכזית, הצופה, 7 ביולי 1953
↑  ספרייה תורנית מרכזית מוקמת בירושלים, שערים, 23 בנובמבר 1953
↑  אולם קריאה לספרייה התורנית, הצופה, 21 בדצמבר 1953
↑  הרב ד"ר עק ב. פוזנר, עזבונו של אספן ספרים, הצופה, 28 באוקטובר 1955
↑  י. אבן חן, הספרייה התורנית בירושלים, הצופה, 6 בדצמבר 1953
↑  נפתח חגיגית אולם הקריאה של הספרייה התורנית המרכזית בירושלים, הצופה, 12 במרץ 1954
↑  דוד יוסיפון, הספר, הצופה, 20 ביולי 1956
↑  ספריית הרב לוין ז"ל - סבו של הרמן וואק - תמסר לספרייה התורנית בירושלים, הצופה, 30 באפריל 1957
↑  היום - הלווית הרב פסח ורעיתו בירושלים, חרות, 5 בפברואר 1957
↑  118 כתבי יד הגיעו מלונדון אל היכל שלמה, חרות, 7 בפברואר 1964
↑  שש שנות פעולה והישגים, הצופה, 6 בספטמבר 1964
↑  ארכיון בעל "אוצר הגאונים" לספרית היכל־שלמה, הצופה, 16 בדצמבר 1959
↑  בעניין שרידי ספריית שטראסון, חרות, 9 באוקטובר 1960
↑  א. צבי גבעון, ספרים מספרים, הצופה, 8 באוקטובר 1965
↑  הספרייה התורנית המרכזית, הצופה, 14 בספטמבר 1966
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007380225105171
הספרייה הציבורית של ברגן

| --- | --- |

 מיקום:  ברגן, נורווגיה
 תאריך ייסוד:  1872 
 קואורדינטות:  60°23′24″N 5°19′55″E﻿ / ﻿60.38986389°N 5.33184444°E﻿ / 60.38986389; 5.33184444
 http://bergenbibliotek.no
 he
 
הספרייה הציבורית של ברגן (בנורווגית: Bergen Offentlige Bibliotek) היא ספרייה בברגן שבנורווגיה.
היסטוריה

בימי הביניים הערים ברגן וטרונדהיים היוו את מרכז הספרות של נורווגיה, מנזרים וכנסיות בערים אלו הכילו ספרים רבים, כנסיית סאנט מארי בעיר החזיקה אוסף ספרים אשר היה פתוח לקהל הרחב, ב-1766 הויקאר  דויד שונפלד תרם כמות גדולה של ספרים למקום, דבר שהוביל את הכנסייה לפתוח מבנה נפרד לספרייה.
ב-1869 ספרן האוניברסיטה פול בוטן-האנסן החליט להציע בסביבות 12,000 עותקי ספרים למכירה, בעקבות כך קמה אגודה שהחליטה להקים ספרייה ציבורית בעיר המבוססת על ספריו של בוטן-האנסן והאגודה הציעה לעירייה לרכוש את ספרים אלה ולעביר אותם לבעלותה, בניין הספרייה הראשון הוקם במבנה שבו שכנה בעבר מבשלת בירה.
ב-1876 הועברו אוספי ספריית הכנסייה לספרייה הציבורית של ברגן שם נשמרו עד שהועברו מאוחר יותר לספריית אוניברסיטת ברגן.
המבנה הנוכחי הוקם ב-1917 על ידי אולף נורדהגן.
הקרנה כפולה

כרזה של הקרנה כפולה משנת 1952: המערבון Wagons West (אנ') והקומדיה Blondie Takes a Vacation (אנ').
הקרנה כפולה (באנגלית: double feature) הייתה תופעה בתעשיית הקולנוע בה אולמות קולנוע נהגו להציג שני סרטים במחיר של סרט אחד. תופעה זו החליפה פורמט מוקדם יותר, במסגרתו הוצג סרט עלילתי אחד באורך מלא יחד עם הקרנת מספר סרטים קצרים.
רקע

בתי אופרה נהגו להציג שתי אופרות על במה אחת, על מנת לספק הופעות ארוכות יותר עבור קהל הצופים. נוהג זה היה מקובל בעיקר בהקשר של אופרות קצרות, הכוללות מערכה אחת או שתיים בלבד, והיה זה קשה, מבחינה מסחרית, להעלות אותן בהפקות נפרדות. דוגמה בולטת לכך היא ההעלאה של "ליצנים" (Pagliacci) יחד עם "אבירות כפרית" (Cavalleria rusticana), שהועלו יחד לראשונה ב-22 בדצמבר 1893 במטרופוליטן אופרה. מאז, שתי האופרות הוצגו לעיתים קרובות יחד, כהפקה אחת, שזכתה לכינוי "Cav and Pag".‏
מקורותיו וראשיתו של הפורמט

הקרנות כפולות החלו להיות מוצגות בשנות ה-30 של המאה ה-20. לפני כן, מודל ההצגה השכיח ביותר כלל את הדברים הבאים:
מופע חי (או מספר מופעים חיים)
סרט מצויר קצר
סרט קומדיה לייב אקשן קצר (או מספר סרטים קצרים שכאלו)
סרט לייב אקשן קצר (או מספר סרטים קצרים שכאלו)
יומן קולנוע
סרט עלילתי באורך מלא
עם השלמת דחיקתו של הקולנוע האילם על ידי הקולנוע המדבר בבתי הקולנוע האמריקאיים בשנת 1929, חדלו מציגים עצמאיים רבים מהקרנות במודל הנזכר לעיל, שהיה הדומיננטי ביותר באותה התקופה. בתי הקולנוע סבלו מירידה משמעותית בהכנסותיהם בשנים הראשונות של השפל הגדול.
בעלי האולמות החליטו שהם יכולים הן למשוך יותר לקוחות והן לחסוך בעלויות אם יציעו שני סרטים במחיר של אחד. הטקטיקה עבדה; הקהל סבר שמחיר הכרטיס משתלם לעומת התמורה - מספר שעות של בילוי אסקפיסטי - ופורמט הקרנה זה הפך לסטנדרט.
הקרנת קולנוע טיפוסית בשנות ה-30 החלה עם תוכנית מגוונת שכללה קדימונים, יומן קולנוע, סרט מצויר או סרט קצר. לאחר מכן הוקרן בי מובי (סרט דל-תקציב), הפסקה קצרה, ולבסוף - הסרט המרכזי (A Movie) - סרט שהופק בתקציב גבוה בהשתתפות כוכבי הקולנוע הגדולים ביותר של התקופה.
אולמות קולונוע שהקרינו "הקרנות כפולות" הפכו למצליחים יותר מאלו שהקרינו סרט עלילתי אחד בלבד. אולפני הוליווד הגדולים הבחינו בכך, והחלו להפיק בי מוביז המיועדים ספציפית להקרנות מסוג זו, בהשתתפות שחקנים לא מוכרים או כוכבי עבר. כמו כן, החלו בהפקות של סדרות סרטים הכוללות דמויות חוזרות (למשל: "פלאש גורדון").
אף על פי שהיו מפיקים שנפגעו בשיטת הקרנה זו (למשל: מפיקי סרטי קומדיה קצרים), היא הייתה מקור ההכנסה העיקרי של אולפנים הוליוודיים קטנים יותר, כגון Republic Pictures (אנ') ו-Monogram Pictures (אנ'), שהתמחו בהפקת בי מוביז.
דעיכתו של הפורמט

הקרנות כפולות הפכו לנפוצות, בין השאר, בשל רצונם של אולפני הוליווד הגדולים לבצע בלוק בוקינג (אנ'), כלומר: לדרוש מבעלי אולמות הקולנוע לרכוש מהם סרטים באיכות ירודה כאשר הם רוכשים את הסרטים המבוקשים ביותר עם הכוכבים הגדולים ביותר. אולם בשנת 1948, קבע בית המשפט העליון, בפסק הדין ארצות הברית נגד פרמאונט (אנ'), כי נוהג זה אינו חוקי עוד בארצות הברית. פסיקה זו תרמה לסיומה של שיטת האולפנים (אנ') שהייתה נהוגה בהוליווד עד לאותה העת.
ללא בלוק בוקינג (אנ'), לאולפנים הגדולים כבר לא היה תמריץ ליצור בי מוביז משלהם. עם זאת, קהל הצופים, בעיקר בבתי קולנוע שכונתיים ודרייב אין, עדיין ציפה להקרנות הכוללות שני סרטים. בשנת 1948, כמעט שני שלישים מבתי הקולנוע בארצות הברית הציגו "הקרנות כפולות".
בעקבות פסיקת בית המשפט העליון משנת 1948, המקורות לסרטים השניים של ההקרנות הכפולות השתנו. הסרט השני עשוי היה להיות:
הפצה מחודשת של סרט ישן בהפקת ובהפצת אולפן הוליוודי גדול.
הפצה מחודשת של סרט ישן בהפצת חברות המתמחות בכך (כמו Realart (אנ') או Astor  (אנ')).
סרט דל-תקציב בהפקת אולפני קולנוע קטנים יותר.
עד לאמצע שנות ה-60 של המאה ה-20, רוב אולמות הקולנוע חדלו מלהציג הקרנות כפולות, לטובת ההקרנות המקובלות עד היום - הצגה של סרט עלילתי אחד בלבד. עם זאת, מפעם לפעם ראשי האולפנים הגדולים היו מפיצים להקרנות כפולות סרטים שהופצו כבר בעבר בנפרד, למשל סרטי ג'יימס בונד ומערבוני הספגטי של "האיש ללא שם".
במקביל להפסקת ההקרנות הכפולות, אולמות הקולנוע חדלו משיטת הקרנה אחת - ההקרנה הרצופה, מדיניות על פיה אולם הקולנוע נפתח בשעה 10:30 או 11:00 בבוקר, והקרין מגוון של סרטים באורך מלא, סרטים קצרים, סרטים מצוירים ועוד, ללא הפסקה, עד לחצות. לקוח היה רוכש כרטיס, ויכול היה להיכנס אל אולם הקולנוע בכל עת במהלך ההקרנה.
בעוד שרוב בתי הקולנוע הפסיקו את ההקרנות הכפולות, לשיטת הקרנה זו נוצרה משיכה נוסטלגית. תיאטרון אסטור (אנ') בסנט קילדה, מלבורן, אוסטרליה, שהוקם ב-1936, ממשיך את המסורת של ההקרנות הכפולות עד לעצם היום הזה.
מדי פעם, סרטים קצרים מופקים במטרה להיות מוקרנים לפני סרטים באורך מלא (למשל, סרטי חברת פיקסאר באורך מלא, המוקרנים בבתי הקולנוע, כוללים גם סרטים קצרים), אבל באופן כללי - בארצות הברית אין מקרינים עוד סרטים חדשים, בהפצתם הראשונה, בפורמט של הקרנות כפולות.
בעקבות הצלחתו של הסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט", נוצרו שלושה סרטים מצוירים קצרים בכיכובו של רוג'ר רביט (אנ'), במטרה להיות מוקרנים בבתי הקולנוע כהקדמה לסרטי חברת דיסני אחרים, וזאת בניסיון להחיות את הצפייה בסרטים מצוירים קצרים לפני סרטים באורך מלא. התוכנית נכשלה, ורק שלושה סרטים קצרים שכאלו הופקו.
לאורך השנים, בתי קולנוע מסוימים (כגון: סינמטקים) המשיכו להציג שני סרטים במחיר של אחד, מעת לעת, בדרך כלל שני סרטים הקשורים זה לזה.
במהלך שנות ה-90, קלטות VHS רבות, שיועדו לצפייה ביתית, כללו שני סרטים על קלטת אחד (במקרים רבים, הסרט השני היה סרט המשך של הראשון).
במאה ה-21

בשנת 2007, סרטו של קוונטין טרנטינו "חסין מוות" וסרטו של רוברט רודריגז "פלאנט טרור" הופצו יחד, כהקרנה כפולה, תחת השם "גריינדהאוס" (אנ'), לאחר שנערכו יחד עם טריילרים פיקטיביים לסרטי ניצול בסגנון שנות ה-70, על מנת לשחזר את חוויית הצפייה בהקרנה כפולה. למרות שבחי הביקורות, "גרינדהאוס" היה כישלון כלכלי בקופות הכרטיסים בארצות הברית, ולאחר מכן שני הסרטים הופצו בנפרד, כאשר שווקו לקהל הבינלאומי, ובהמשך לצפייה ביתית ב-DVD.
בשנים האחרונות, מספר סרטים פופולריים, שהוקרנו כבר בעבר, זכו להפצה מחודשת בבתי הקולנוע בפורמט של הקרנה כפולה. כך הסרטים "צעצוע של סיפור" (1995) ו-"צעצוע של סיפור 2" (1999) הופצו מחדש יחד בשנת 2009, לקראת מועד יציאתו של הסרט הבא בזיכיון - "צעצוע של סיפור 3" (2010);‏ הסרטים "דמדומים" (2008) ו-"דמדומים 2: ירח חדש" (2009) הופצו מחדש יחד כהקרנה כפולה בשנת 2010, יום אחד בלבד לפני הבכורה של סרט ההמשך "דמדומים 3: ליקוי חמה".
הערות שוליים

↑  Phillips-Matz, Mary Jane (2006). Washington National Opera 1956–2006. Washington, D.C.: Washington National Opera. p. 196. ISBN 0-9777037-0-3.
↑  "In Praise of the Double Feature" New York TimesHoberman, J. (2016-08-16). "In Praise of the Double Feature". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-12-22. Hoberman, J.
↑  p.78 Schatz, Thomas History of the American
Cinema: American Cinema in the 1940s. Boom and Bust Volume 6 University of California Press
↑  Double Feature The Dark Crystal + Who Framed Roger Rabbit, September 10, 2009
↑  Hartford Informer 'Toy Story' Re-Release Provides Trip Down Memory Lane(הקישור אינו פעיל), October 22, 2009
↑  "Twilight/New Moon Combo (one-night-only)". Box Office Mojo. נבדק ב-2011-11-22.
הקרנבל של טרינידד וטובגו

נערה מחופשת במהלך הקרנבל
הקרנבל של טרינידד וטובגו נערך מדי שנה בימים שני ושלישי שלפני יום רביעי של האפר (בחודש פברואר או מרץ). זהו הקרנבל הגדול ביותר באיים הקריביים, והוא ידוע בתחפושות הססגוניות שהמשתתפים לובשים ושוקדים על הכנתן במשך חודשים. בימים שלפני הקרנבל נערכים אירועים שונים, כגון קרנבל הילדים (Junior Carnival) ותחרויות מוזיקה. בעבר היה מזוהה הקרנבל עם מוזיקת קליפסו, אך כיום מוזיקת הסוקה היא הדומיננטית.
היסטוריה

ב-1783 החליטה ספרד, ששלטה אז בטרינידד, להעניק קרקעות למתיישבים קתולים. עיקר הנענים להצעה זו היו מתיישבים צרפתים, שהביאו עמם עבדים, וכן עבדים משוחררים ומולאטים מהאיים הסמוכים, גוואדלופ, גרנדה, דומיניקה, מרטיניק וסנט וינסנט והגרנדינים. כתוצאה מכך שינתה טרינידד את פניה ללא הכר: ממושבה זניחה בת כ-1,400 תושבים ב-1777, זינק מספר התושבים בטרינידד לכ-15 אלף ב-1789. ב-1797 הייתה טרינידד למושבת כתר בריטית, שרוב תושביה הם צרפתים ועבדיהם.
הצרפתים הביאו עמם את המנהג שרווח באותה העת לקיים קרנבל הכולל נשף מסכות לפני תחילת התענית שבין יום רביעי של האפר לבין חג הפסחא. לעבדים לא הותר להשתתף באירועים אלה, ואולם כשב-1833 חוקקה בריטניה חוק לביטול העבדות החל מ-1840, החלו העבדים לערוך קרנבל משלהם בשם קָנְבּוּלֶה (Canboulay). מקור השם קנבולה הוא שיבוש של "cannes brulées", שפירושו בצרפתית "קנים שרופים", על שם קני הסוכר הבוערים שנשאו עמם בתהלוכות כחלק מהקרנבל. בתחילה התקיים הקנבולה ב-1 באוגוסט, הוא היום שבו נחקק החוק לביטול העבדות, אך מאוחר יותר השתלבו החגיגות בקרנבל הצרפתי. חגיגות הקנבולה היו לערש לידתה של מוזיקת הקליפסו.
ב-1838 בוטלה העבדות בטרינידד וטובגו. העבדים המשוחררים המשיכו לחגוג את הקנבולה, שאימצו גם את המנהג הצרפתי של חבישת מסכות, ופיתחו גם מנהגים נוספים, כגון הקמת אוהלים שבהם נוגנה מוזיקת קאיסו. השלטונות הבריטים התנגדו לקיום הקרנבל, בשל האווירה הכאוטית ששררה בזמן האירועים. לעיתים נאלצה המשטרה להתערב, כאשר חבורות שצעדו עם מקלות ולפידים התעמתו זו עם זו. ב-1868 אף אסרו הבריטים על קיומן של תהלוכות כאלה, מחשש להתפתחות תקריות אלימות, אך האיסור בדרך כלל לא נאכף. ב-1881 התעמתה המשטרה עם צועדים בפורט אוף ספיין על רקע זה, במה שנודע כמהומות הקנבולה. ב-1883 החמירו הבריטים את האיסורים, ואסרו גם על תיפוף. כתחליף לתופים, החלו החוגגים לנגן בטמבו-במבו - שני מקלות במבוק שהוכו זה בזה. ב-1884 שוב דוכאו חוגגים, בסן פרננדו ובפרינסס טאון, אך פרט לכך המדיניות הקשוחה של השלטונות הבריטים הביאה להפחתת אירועי האלימות. מנגד, ראו בכך התושבים דיכוי תרבותי, והעוינות שלהם כלפי השלטונות הבריטים גברה. מהומות הקנבולה נחשבות כיום לאחת מאבני הדרך בתהליך שהביא לעצמאות טרינידד וטובגו. רק ב-1937 בוטל האיסור על תיפוף. תזמורות המתופפים הראשונות תופפו במחבתות, פחי אשפה וחביות, מהם התפתחו מאוחר יותר תופי הפלדה גדולי ממדים.
אירועי הקרנבל

אף שהקרנבל כולל אירועים מאורגנים ומוסדרים, אופיו הכללי הוא עממי, וככזה הוא מתרחש באופן חופשי, ולעיתים אף כאוטי. ימי הקרנבל נתפסים כימים שבהם אפשר להתנהג באופן משוחרר ונטול עכבות (והרום הרב שנמכר במהלכו מסייע בכך).
אירועי הקרנבל > הקרנבל עצמו

הקרנבל נפתח ביום שני, לפני עלות השחר, באירוע המכונה ז'ובר (J'ouvert; מצרפתית: "אני פותח"). בראשית דרכו של הקרנבל, רבים מהעבדים והעבדים המשוחררים היו עניים מכדי לרכוש מסכות, וכתחליף לכך היו מכסים את פניהם בבוץ או באפר. עם השנים, נזנח השימוש בבוץ או באפר, ותחת זאת, החל שימוש בצבע. במהלך הז'ובר, שמתחיל בשעות החושך ונמשך עד שעות הבוקר, צועדות ברחובות הערים להקות (Bands) המלוות במשאיות שרובן מנגנות מוזיקת סוקה ועל מקצתן להקות של תופי פלדה. הצועדים רוקדים לצלילי המוזיקה, שרים, שותים רום ומתיזים זה על זה צבע.
בשעות הצהריים מתחילות לצעוד בעיר הלהקות המחופשות, בצעדה חופשית. להקות אלה ישתתפו ביום שלישי במצעד הלהקות (Parade of the Bands) התחרותי, והצעדה ביום שני פחות רשמית ומסודרת. בניגוד לקרנבל הברזילאי, שבו הצועדים הם מתחרים מבתי הספר לסמבה, הקרנבל בטרינידד פתוח לכל, וכל אחד יכול להצטרף ללהקה, לרכוש תחפושת ולצעוד עמה אף בחלק התחרותי. מדי שנה מגיעים לטרינידד תיירים למטרה זו.
ביום שלישי נערך מצעד הלהקות. הלהקות צועדות במסלול קבוע בפורט אוף ספיין, שלאורכו נקודות שיפוט. נקודת השיפוט המרכזית נמצאת בקווינס פארק סוואנה, והיא גם נקודת הסיום של המצעד. הלהקות מתחרות בקטגוריות שונות בהתאם לגודלן ולאופיין. הלהקות המסורתיות יותר כוללות דמויות קבועות, שחלקן מבוססות על המסורת הצרפתית. להקות נוספות כוללות תחפושות בנושא מסוים, ואחרות כוללות צועדים בלבוש מזערי המבוסס על נוצות ופאייטים. בהגיען לנקודת השיפוט בקווינס פארק סוואנה, הלהקות רוקדות לצלילי שיר אחד, שנבחר לשם כך מראש, ומכונה "Carnival Road March".
צעיר מכוסה צבע במהלך הז'ובר
אירועי הקרנבל > אירועים נלווים

פרט לאירועי הקרנבל עצמו, התפתחו עם השנים מסורות שונות של אירועים המתרחשים בסמוך לו, וחלקם אף מתחילים כבר לאחר חג המולד, חודש וחצי עד חודשיים וחצי לפני הקרנבל עצמו. עם אירועים אלה נמנים:
שחזור של מהומות הקנבולה.
תהלוכת הילדים (Junior Parade); תהלוכת תחפושות במתכונת דומה למצעד הלהקות, שבו הלהקות השונות מורכבות מילדים ובני נוער.
מלך ההומור (Humor Monarch); תחרות קומיקאים.
כמו כן נערכות בשבועות שלפני הקרנבל מסיבות רבות המזוהות עמו.
אירועי הקרנבל > אירועים נלווים > תחרויות מוזיקה

תחרויות המוזיקה כוללות שלבים מוקדמים שנערכים בשבועות שלפני הקרנבל. שלבי הגמר מתקיימים בסמוך לו. מלבד התהילה, הפרסים לזוכים בעשור השני של המאה ה-21 נעו סביב 2 מיליון דולר טרינידדי (כ-300 אלף דולר אמריקאי).
מלך הקליפסו (Calypso Monarch). תחרויות שירה נערכו כחלק מהקרנבל מאז 1911, ומאז 1939 נערכת תחרות מלך הקליפסו (למעט הפסקה במהלך מלחמת העולם השנייה, בין 1942 ל-1945, ובאופן רצוף מאז 1953). מלך הקליפסו הראשון היה נוויל מרקאנו. זוכים בולטים נוספים כללו את מייטי ספוילר (3 זכיות בין 1948 ל-1955), לורד מלודי (3 זכיות, בין 1949 ל-1954), מייטי ספארו (8 זכיות בין 1956 ל-1992), מייטי דיוק (4 זכיות רצופות בין 1968 ל-1971), צ'וקדאסט (8 זכיות בין 1976 ל-2009) ובלאק סטלין (5 זכיות בין 1979 ל-1995). ב-2014 וב-2015 ניצח רודריק גורדון. מלכת הקליפסו הראשונה הייתה קליפסו רוז, שזכתה בתואר ב-1978.
פנורמה (Panorama). מאז 1963 (למעט ב-1979), נערכות גם תחרויות של תזמורת תופי פלדה (באנגלית: "Steel pan", ומכאן שמה של התחרות). התזמורת הראשונה שניצחה הייתה נורת' סטארז, שניצחה גם ב-1964. להקות בולטות נוספות כוללות את דגספרדוס (10 זכיות בין 1966 ל-2000), הרמונייטס (4 זכיות בין 1968 ל-1974), טרינידד אול סטארז (9 זכיות בין 1973 ל-2015), רנגיידס (9 זכיות בין 1982 ל-1997), פייז 2 פאן גרוב (7 זכיות בין 1987 ל-2014) ואקסודוס (4 זכיות בין 1992 ל-2004).
מלך הסוקה הבינלאומי (International Soca Monarch). תחרות זו נערכת מאז 1993, ובניגוד לקודמותיה פתוחה למשתתפים מחוץ לטרינידד וטובגו, אם כי נכון ל-2015, כל הזוכים עד כה היו טרינידדים. מלך הסוקה הראשון היה סופרבלו, שזכה ב-5 מתוך 6 התחרויות הראשונות, ובסך הכל הוכתר 7 פעמים למלך הסוקה. זוכים בולטים נוספים כוללים את באנג'י גארלין (4 זכיות בין 2002 ל-2008) ומאשל מונטנו (5 זכיות רצופות בין 2011 ל-2015). מלכת הסוקה הראשונה, והיחידה עד כה, הייתה פיי-אן ליונס, בתו של סופרבלו, שניצחה ב-2009.
הקרנבל בשנות ה-50
זוג רוקד על הבמה מול נקודת השיפוט המרכזית
נער מחופש לטווס בתהלוכת הילדים
מאשל מונטנו, מלך הסוקה בין 2011 ל-2015
הפרעות רקע (מכ"ם)

הפרעות רקע (באנגלית: clutter) הן מונח לתיאור הדים לא רצויים במערכות אלקטרוניות, במיוחד בהתייחס למערכות מכ"ם. הדים לא רצויים כאלו יכולים להיות החזרים מהקרקע, פני הים, גשם, בעלי חיים/חרקים, מוץ מתכתי וטורבולנציות אטמוספיריות, ועשויים לגרום לבעיות ביצועיות רציניות במערכות מכ"ם.
מקדם הפיזור

מה שנחשב למכשול בעיני משתמש אחד עשוי להיות מטרה בעיני משתמש אחר. בדרך כלל מטרות נחשבות למפזרים נקודתיים ומכשול כמורחב, המכסה תאי טווח, זווית, ותאי דופלר רבים. המכשול עשוי למלא נפח (גשם) או להיות תחום במשטח (אדמה). בעקרון כל מה שדרוש כדי להעריך את החזרה (פיזור לאחור) הוא ידע של הנפח או השטח שמואר וההד ליחידת נפח η, או ליחידת שטח, σ°, (מקדם הפיזור).
הפרעות רקע עקב מכשול נפחי

גשם, שלג, ברד ומוץ הם דוגמאות למכשול נפחי. מטרה מוטסת, בטווח R, נמצאת בתוך סערת גשמים. מה האפקט על יכולת הגילוי של המכ"ם?
ראשית נמצא את הגודל של ההחזר מהמכשול. נניח שהמכשול ממלא את התא שמכיל את המטרה, שהמפזרים בתוך המכשול מפזרים את הקרינה באופן בלתי תלוי סטטיסטית ושכמות המפזרים מתפלגת באופן אחיד בתוך הנפח. נפח המכשול שמואר על ידי פולס ניתן לחישוב מרוחבי האלומה ואורך הפולס, כפי שמוראה באיור 1. אם c היא מהירות האור ו־ \tau  הוא האורך הזמני של הפולס המשודר אז החזרה מהמטרה היא בעלת רוחב פיזי של c \tau , וכך גם החזרה מכל אלמנט של המכשול. הרוחב הזוויתי האזימוטלי וההגבההתי של האלומה, במרחק R, הם  \theta /2 ו־ \phi /2 בהתאמה, כאשר מניחים שהתא המואר הוא בעל חתך רוחב אליפטי (חתך חרוט).
הנפח של התא המואר הוא לכן:
\ V_{m}=\pi R\tan(\theta /2)R\tan(\phi /2)(c\tau /2)
ובעבור זוויות קטנות הביטוי מתפשט ל:
\ V_{m}\approx {\frac {\pi }{4}}(R\theta )(R\phi )(c\tau /2)
המכשול מונח כמורכב ממספר גדול של מפזרים בלתי תלויים שממלאים את התא המכיל את המטרה באופן אחיד. ההחזר מהמכשול מחושב באמצעות משוואת המכ"ם הרגילה אבל שטח חתך המכ"ם מוחלף במכפלה של מקדם הפיזור הנפחי,  \eta , בנפח של תא המכשול כפי שחושב לעיל. ההחזר מהמכשול הוא:
כאשר:
P_{t} = ההספק המשודר
G_{t} = השבח של האנטנה המשדרת.
A_{r} = שטח מפתח האנטנה האפקטיבי של האנטנה הקולטת
R = מרחק המכ"ם למטרה.
מספר הצבות מפשטות יכולות להיעשות. מפתח האנטנה הקולטת קשור לשבח שלה לפי:
ושבח האנטנה קשור לשני רוחבי האלומה שלה לפי:
באותה אנטנה נעשה שימוש גם בשידור וגם בקליטה ולכן ההספק המתקבל מהמכשול:
ממשוואת המכ"ם החזרה מהמטרה עצמה תהיה:
והתוצאה עבור הביטוי ליחס האות למכשול היא:
הפרעות רקע עקב מכשול משטחי

ההחזר ממכשול משטחי תלוי באופי המשטח, מידת חספוסו, זווית הפגיעה, התדירות והקיטוב. האות המוחזר הוא הסכום הפאזי של חזרות אינדיודואליות ממגוון של מקורות, כמה מהם מסוגלים לנוע (עלים, טיפות גשם, אדוות), וכמה מהם נייחים (עמודי חשמל, מבנים, שדרות עצים). דגימות אינדיבידואליות נבדלות זו מזו מתא רזולוציה אחד לאחר (שינוי מרחבי), ומשתנות בזמן בתוך תא רזולוציה נתון (שינוי זמני).
הפרעות רקע עקב מכשול משטחי > זווית פגיעת האלומה

עבור מטרה קרובה מספיק לפני כדור הארץ כך שפני הארץ והמטרה הם באותו תא רזולוציה שני מקרים אפשריים. המקרה השכיח יותר הוא זה שבו השטח המואר בכל רגע נתון הוא רק חלק מסך השטח שמואר על ידי האלומה (סך השטח = חלק המשטח שהאלומה חותכת), כפי שמוראה באיור 2.
הפרעות רקע עקב מכשול משטחי > מקרה אורך הפולס המוגבל

עבור מקרה פולס המוגבל באורכו השטח שמואר תלוי ברוחב האזימוטלי של האלומה ואורך הפולס, הנמדד לאורך המשטח. לכתם פס המואר יש רוחב באזימוט של:
האורך שנמדד לאורך המשטח הוא:
השטח שמואר על ידי המכ"ם נתון על ידי:
עבור רוחבי אלומה 'קטנים' ניתן לקרב זאת ל:
ההחזר מהמכשול הוא אז:
נציב את הביטוי לשטח המואר  A ונקבל:
כאשר  \sigma ^{o} הוא מקדם הפיזור של המכשול.
המרת  \theta  למעלות והצבת ערכים מספריים נותנת:
הביטוי לחזרה מהמטרה נשאר לא שינוי ולכן יחס האות למכשול הוא:
זה מתפשט ל:
במקרה של מכשול משטחי יחס האות למכשול משתנה ביחס הפוך ל־R. חציית המרחק גורמת רק להכפלת היחס.
הפרעות רקע עקב מכשול משטחי > מקרה שני

החישוב דומה לזה שבדוגמאות הקודמות. במקרה זה השטח המואר הוא:
עבור רוחבי אלומות קטנים זה מתפשט ל:
ההחזר מהמכשול הוא כמו מקודם:
הצבת השטח המואר  A נותנת:
זה ניתן לפישוט כ:
המרת  \theta  למעלות נותנת:
ההחזר מהמטרה נותר ללא שינוי לכן:
\ {\frac {S}{C}}={\frac {4^{4}R^{2}}{P_{t}G^{2}\lambda ^{2}}}(180/\theta ^{o})^{2}{\frac {1}{\sigma ^{o}}}{\frac {P_{t}G^{2}\lambda ^{2}}{(4\pi )^{3}R^{4}}}\sigma
זה מתפשט ל:
\ {\frac {S}{C}}=5.25\times 10^{4}{\frac {1}{\theta ^{o2}R^{2}}}{\frac {\sigma }{\sigma ^{o}}}
כמו במקרה של מכשול נפחי היחס אות למכשול מקיים חוק היפוך ריבועי.
Anti-Cluttering

דרך אחת להימנע מהמגבלות שה־clutter יוצר על זיהוי מטרות היא זכירת המפה האחרונה שנוצרה בסריקה והשוואה עם המפה החדשה. רק מטרות שהוזזו משמעותית מוצגות כעת על תצוגת המכ"ם. שיטה זו מסננת משמעותית את כמות ה־clutter המופיע על התצוגה. דרך נוספת היא סינון מטרות באמצעות אפקט דופלר; ההסחה בתדר מאפשרת לקבוע את מהירות המטרות ולהשוות למהירויות אופיינית של clutter (כמו למשל עננים על גבי רוחות גבוהות, להקות ציפורים, לרוב אלו מטרות נייחות) ובכך להוסיף פונקציית סינון של clutter למכ"ם.
איור 1. המחשה של תא גשם מואר
איור 2. המחשה של זווית הארה נמוכה וגבוהה של מכשול משטחי
הרסוולג

במיתולוגיה הנורדית, הְרֵסוֶולג (בנורדית עתיקה: Hræsvelgr "בולע גופות") הוא ענק בעל דמות נשר. הרסוולג מוזכר באדה הפואטית ובאדה הפרוזאית, אשר מתארות אותו כמקור של הרוח.
אזכורים באדות > אדה פואטית

באדה הפואטית, הרסוולג מוזכר בשיר "הבלדה של ואפת'רודניר", שנכתב במקור לפני התנצרות סקנדינביה ואיסלנד במאה ה-10. בשיר, האל אודין והענק ואפת'רודניר בוחנים כל אחד את חכמת השני באמצעות שאלת שאלות. תשע השאלות הראשונות של אודין מתעסקות בהיווצרות היקום. שאלתו התשיעית היא:
המקור בנורדית עתיקה
Seg þú þat it níunda,
alls þik svinnan kveða,
ok þú, Vafþrúðnir, vitir,
hvaðan vindr of kemr,
svá at ferr vág yfir;
æ menn han sjalfan of sjá
ואפת'רודניר משיב לו:
המקור בנורדית עתיקה
Hræsvelgr heitir,
er sitr á himins enda,
jötunn í arnar ham;
af hans vængjum
kvæða vind koma
alla menn yfir
אזכורים באדות > אדה פרוזאית

באדה הפרוזאית, שנכתבה במאה ה-13 על ידי סנורי סטורלוסון, הרסוולג מופיע בפרק "ההטעיה של גילבי", כאשר גילבי (שמכנה את עצמו בשם גאנגלרי), שואל את האר ("גבוה") מהיכן באה הרוח. גאנגלרי מוסיף שהרוח היא כזו חזקה שהיא מניעה ימים גדולים ומעוררת שרפות, אך למרות עצמתה היא בלתי נראית. הוא מסיק מכך שהיא נוצרת באורח פלא. האר משיב לו: "אני יכול לענות לך על זה בקלות. בקצה הצפוני של הרקיע יושב ענק בשם הרסוולג. יש לו צורה של נשר. וכשהוא מתחיל לעופף רוחות מופיעות תחת כנפיו." האר מצטט שירה אשר זהה לתשובתו של ואפת'רודניר לאודין באדה הפואטית.
סנורי, שחי שנים רבות לאחר התנצרות עמו, הכיר את "הבלדה של ואפת'רודניר", וציטט את השיר, ומשם מקור הבית אשר האר מצטט ב"הטעיה של גילבי".
הערות שוליים

1 2 3  ג'ון לינדו, Norse Mythology: A Guide to Gods, Heroes, Rituals, and Beliefs, אוניברסיטת אוקספורד, 2002, עמ' 181-182, 304-307
1 2  קרולינה לרינגטון, VAFTHRUDNIR’S SAYINGS, The Poetic Edda, Revised edition, אוקספורד, 2014, ISBN 978-0-19-967534-0. (באנגלית)
↑  סנורי סטורלוסון, תרגום: אנתוני פולקס, גילבוגינינג, Edda, [Reprint edition], לונדון: Everyman Paperbacks, 1995, עמ' 20, ISBN 0-460-87616-3
בלה רייקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 בפברואר 1909 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  20 ביולי 2000 (בגיל 91) בודפשט, הונגריה 
 מידע כללי
 מדינה:  הונגריה 
 ספורט
 ענף ספורט:  כדורמים, שחייה תחרותית 
 הישגים
 פרסים והוקרה:  פרס המורשת ההונגרית (1998) 
 
בלה רייקי (במקור רייך, בהונגרית: Rajki Béla; בודפשט, 2 בפברואר 1909 – בודפשט, 20 ביולי 2000) היה שחיין יהודי-הונגרי, שחקן כדורמים, מאמן רב אמן, מנהל ספורט.