stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק ארוחה יומית לתלמיד
תפריט הארוחה והציוד הנלווה

לפי החוק, תפריט הארוחה חייב לכלול מנה עיקרית בשרית, תוספת פחמימה, ירקות מבושלים/קטניות, ירקות טריים, לחם ופרי.
בנוסף לארוחה, כל תלמיד יקבל ביחד עם הארוחה: מצעית להנחה על השולחן, מפית מנייר סופג דו-שכבתי, סכו"ם אישי חד-פעמי מפלסטיק קשיח.
ישנה אפשרות לקבל מנה צמחונית במקום המנה הבשרית, ולשם כך יש למלא שני הטפסים: טופס בקשת הורים לאספקת מנה צמחונית וטופס אישור בקשה למנה צמחונית.
אלרגנים

אם ידוע על רגישות או אלרגיה של תלמיד למזון, המצריך אספקת מנות מזון מיוחדות, על ההורה להביא למנהל מוסד החינוך אישור רפואי שבו מפורטות הרגישויות או האלרגיות וחומרתם. לאחר מכן, עליו להעביר למנהל מוסד החינוך מכתב בקשה לקבלת מנות מיוחדות.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  חוק ארוחה יומית לתלמיד, באתר כל זכות
1 2 3 4 5 6  ארוחה יומית לתלמיד, באתר כל זכות
ישראל הדני

| --- | --- |

ישראל הדני בסטודיו, 2020
 לידה:  1941 (בן 84 בערך) בית השיטה, ישראל
 מקום לימודים:  מכון אבני 
 תחום יצירה:  פיסול
 פרסים והוקרה:  פרס דן סנדל לפיסול (2012) 
 
ישראל הדני (נולד בשנת 1941) הוא פסל ישראלי.
קורות חיים

ישראל הדני נולד ב-1941 להוריו רחל ויחיאל בקיבוץ בית-השיטה. בשנים 1957–1959 למד ציור במכון אבני בתל אביב. בשנים 1965–1967 סיים לימודים מתקדמים בשילוב אמנות באדריכלות, בלונדון, ושב ארצה.
קריירה מקצועית

בשנת 1969 התחיל להורות עיצוב ופיסול באקדמיה בצלאל בירושלים, ובאותה שנה הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו 'הפסלים הגאומטריים' בגלריה מבט בתל אביב.
ב-1972 ייצג הדני את ישראל בביאנאלה ה-36 בוונציה.
בין השנים 1973–1974 יצר את סדרת פסלי המים שהוצגה בגלריה 'שרה גילת' בירושלים, בגלריה גולדמן בחיפה, וביריד הבינלאומי בבזל, שווייץ.
ב-1975 עבד עם משרד האדריכלים של ריקרדו בופיל בברצלונה.
ב-1978 הוקם בויליאמספורט פנסילבניה פסל הדרכים " הדני ארץ' ". הפסל עשוי פלדת קורטן ומתנשא לגובה של שלושים מטר, זה הפסל המונומנטלי ביותר שיצר האמן ואחד הגדולים בארצות הברית.
ב-1980 עסק הדני בנושא 'המבנים המדבריים', סדרת רעיונות לפסלים השואבים את השראתם מהמדבר. הפסלים הוצגו בשנת 1980 בבית האמנים בירושלים, וב־1981 ב'גלריה אסקולי' בתל אביב.
ב-1984 הוצגה בגלריה של סדנאות האמנים בירושלים "המערכת השחורה", קבוצת פסלים הקשורים ביניהם בקשר מערכתי, על-פי עקרונות 'תורת הארטונומיה', כפי שהוגדרו על ידי פרופ' ציון אביטל.
ב-1988 הוזמן כאמן אורח למרכז וירג'יניה לאמנות יוצרת.
ב-1995 ייצג את ישראל בחילופי תרבות הודו-ישראל.
בין השנים 1997–2002 עבד הדני על קבוצת הפסלים 'זיכרונות ויזואליים' שהוצגה בשנים 2003–2004, במוזיאונים הפתוחים: תפן ועומר.
בשנת 2010 הוצגה תערוכתו 'בחיפוש אחר הקדוש' בבית אבי חי בירושלים.
בשנת 2022 הוצב פסל-ספריית רחוב של הדני במרכז גן סוקולוב טלביה ירושלים. הפסל בעל מבנה עגול בהתאמה למבנה הגן, עשוי מחומרים העמידים לשינויי מזג האויר, ונתרם לזכרו של בנם היחיד אילן יוסף על ידי רנה וג'יי גרפינקל באמצעות הקרן לירושלים.
קריירה מקצועית > השתתפות באירועי אמנות בינלאומיים

הדני השתתף בסימפוזיונים בינלאומיים שונים ביניהם: ב-1983 הסימפוזיון הבינלאומי לפיסול חוצות ביורקשייר, אנגליה, ב-1989 הסימפוזיון לפיסול באבן, אורנסק, פולין, ב-2001 הסימפוזיון הבינלאומי ה-14 בקרארה, וב-2010 הסימפוזיון הבינלאומי לפיסול באבן שחורה בבוריאנג קוריאה הדרומית.
קריירה מקצועית > תכשיטנות

ב-1987 מה שהחל כשעשוע, הפך לעניין מלהיב בתחום שבין הפיסול לתכשיטנות, מעבר מפיסול מונומנטלי, לפיסול זעיר בר שינוי הנישא על גוף האדם.
קריירה מקצועית > מעבודותיו עם אדריכלים בארץ

במהלך השנים עובד הדני בשיתוף פעולה הדוק עם אדריכלים שונים כמו: התחרות ל'גן-הזיכרון לנופלים באשדוד", עם אורי מילר וצבי דקל. תחרות 'תכנון המרכז הים-תיכוני בדרום צרפת, עם האדריכלים אריה וסלמה רחמימוב, ותכנון בנין "בצלאל' ההיסטורי, עם האדריכל פטר קינן.
ספרים וקטלוגים

Israel Hadany, Nouvel Objet II - 1997
ישראל הדני - 'זיכרונות ויזואליים', הוצאת המוזיאון הפתוח, גני התעשייה תפן ועומר.
ישראל הדני - 'בחיפוש אחר הקדוש', הוצאת בית אבי חי, ירושלים.
בשנת 2011 יצא לאור בהוצאת 'גוונים', ספר שיריו 'מחוזות געגוע'
ישראל הדני, תמי מיכאלי (ע), ישראל הדני: ביוגרפיה של עבודה, 2024–1965, ספרית יוצרי ישראל, 2024
פרסים עיטורים והוקרה

1970 פרס קולינר לאמן הצעיר על ידי מוזיאון ישראל
1971 פרס איקה בראון על ידי מוזיאון ישראל
1974 פרס ראשון ב'תחרות לעיצוב אחוזת הקבר לדוד ופולה בן-גוריון בשדה בוקר' על ידי רשות הגנים הלאומיים.
1980 חתן פרס ירושלים לאמנות' על ידי עיריית ירושלים
1992 פרס דיסקונט לאמן ישראלי על ידי מוזיאון ישראל
2000 פרס הוקרה על עליה לשלב הגמר בתחרות הבינלאומית ל'תכנון מצבת הזיכרון למרטין לותר קינג בוושינגטון' בשיתוף אד' פטר קינן
2002 פרס ע"ש האדריכל אריה אלחנני על שילוב אמנות באדריכלות
2005 תואר דוקטור לשם כבוד באמנות מאוניברסיטת מונמוס בניו ג'רזי
2007 פרס ראשון ב'תחרות להקמת פסל האנדרומדה בכניסה לנמל יפו על ידי החברה לפיתוח יפו העתיקה
2012 פרס דן סנדל לפיסול על ידי מוזיאון תל אביב
פסלים של ישראל הדני במרחב הציבורי

פסל דרכים, ויליאמספורט, פנסילבניה ארצות הברית. Hadany Arch,‏1978
'שלושה גלילים' הגן הבוטאני' אוניברסיטת פנסילבניה, פילדלפיה, ארצות הברית, 1979
קיר זיכרון, קיבוץ גת
פסל הזיכרון לארתור רובינשטיין, יער עמינדב, ליד ירושלים.
'בריכת שמים' גן הפסלים המוזיאון הפתוח תפן
'מגדל אור' מרכז וירג'יניה לאמנות יוצרת וירג'יניה, ארצות הברית
'שער הדעת' מכללת אורט, כרמיאל
מחווה לשמש ומים, קריית משה, רחובות
'שער אל המדבר' טיילת הפסלים, ארד, 1991
פסל ל'בית קליפורניה' תל אביב
'אואזיס' פסל סביבתי ב'פרק הדסה' במבואה הצפונית לבאר שבע
'את הנושאת את זיכרונות ימי העולם', פסל חוצות, פראג, הרפובליקה הצ'כית
'מלאך כחול' הפקולטה לחינוך, האוניברסיטה העברית, הר הצופים, ירושלים
'פה מונח צל היונה' קרארה, איטליה.
פסל לבניין ג'נרי, קירית הממשלה, ירושלים
פסל למכון הביולוגי, נס ציונה
'פסל מים' ככר חיים עוזר, פתח תקווה
'פסל מים' למרכז ללימודי המזרח התיכון, האוניברסיטה המורמונית, ירושלים
פסל זיכרון לויויאן ומוריס וואהל, המרכז הרפואי שערי צדק ירושלים
סינגפור M.B.S, פסל בכניסה למלון מואושן 2012
פסל "מחבר" בבית המשפט העליון
'מקדש העצים' סמוך לספרייה הלאומית בירושלים, 1998
'המפרשים' בכיכר המפרשים, אשדוד
'מחוה ספירלית' בכיכר גן העיר, אשדוד
מאמרים שנכתבו על ישראל הדני (רשימה חלקית)

קוביות החלל של ישראל הדני - ראובן ברמן, 'ידיעות אחרונות', 28/11/1969
מאיר רונן, ג'רוסלם פוסט, The building blocks of creativity‏ 5/7/1985
מאיר רונן, ג'רוסלם פוסט, Jewelry of sculpture ‏ 3/3/1989
ישראל הדני, מיצב – 'זמן טבע זמן דומם' כל - העיר, 7/9/1990
בלי אירוניה, 'זיכרונות ויזואליים' של ישראל הדני - סמדר שפי, הארץ, 13/2/2004
כמו אתר ארכאולוגי - גלעד מלצר, ידיעות אחרונות, 12/3/2004
חיים אישיים

ישראל הדני חי ויוצר בירושלים.
גלריה

"מפרשים", כיכר המפרשים, אשדוד
"מחווה ספירלית" כיכר הספירלה, אשדוד
פסל הזיכרון לארתור רובינשטיין, יער עמינדב, ליד ירושלים
"את הנושאת את זיכרונות ימי העולם", פסל חוצות, פראג, צ'כיה
"יעקב והמלאך", הר הצופים, ירושלים
פסל בגן הפעמון,ירושלים
"המערכת הכחולה", הר החוצבים, ירושלים
הערות שוליים

↑  פינה בי-ם, תושבי טלביה צפו בהשתאות, באתר פינה בי-ם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 273522  NLI: 987007262379905171  GND: 1161487816  ISNI: 0000 0000 7912 4436  LCCN: nr2004036662  VIAF: 97878856   WorldCat (עם VIAF): 97878856 
פסל כחול (1988) של ישראל הדני בתל אביב
מבנה (1993) של ישראל הדני בתל אביב
חוק איסור אפיית לילה

| --- | --- |

 פרטי החוק
 תאריך חקיקה:  8 במרץ 1951
 תאריך חקיקה עברי:  ל' באדר א' תשי"א
 גוף מחוקק:  הכנסת הראשונה
 חוברת פרסום:  ספר החוקים 69, עמ' 61
 הצעת חוק:  ממשלתית
 משרד ממונה:  משרד העבודה
 מספר תיקונים:  3
 נוסח מלא:  חוק איסור אפיית לילה, תשי״א–1951
 תאריך פקיעה:  16 ביולי 1998
 
חוק איסור אפיית לילה, תשי״א–1951 נכלל בספר החוקים של מדינת ישראל משנת 1951 עד 1998 במסגרת דיני העבודה בישראל, ואסר אפייה מסחרית בשעות הלילה, משעה 22:00 ועד שעה 6:00, בנימוק שאפייה בלילה מזיקה לבריאות העובד, ויש לה השפעה רעה על כל אורח החיים של העובד. לא הייתה הקפדה על קיומו של החוק, והוא בוטל.
רקע

ההתנגדות לאפייה בלילה הייתה, יחד עם הדרישה שלא לעבוד ביום ראשון, יעד מרכזי של ארגוני אופים במקומות שונים בעולם במהלך המאה ה-19. ביוני 1925 אימץ ארגון העבודה הבינלאומי את אמנת עבודת לילה (מאפיות), 1925, שנכנס לתוקף במאי 1928.
בשנות ה-30 עמדה הדרישה לחוק שיאסור עבודה בלילה במאפיות במרכז פעילות אגודת פועלי האפייה בארץ ישראל. בין הדוברים נגד אפיית לילה היה ד"ר אביגדור מנדלברג, שהתריע על הנזקים שבעבודה בלילה. במהלך מלחמת העולם השנייה הושגה הסכמה בין המאפיות הגדולות על ביטול אפיית הלילה, אולם היו מאפיות קטנות שניצלו את ההזדמנות להרחבת עסקיהן. בשנת 1945 כונסה ועדה יהודית-ערבית לדון בחקיקת איסור אפייה בלילה, אולם הנציג הערבי התנגד לחוק כזה בטענה שהוא יפגע ביכולת התחרות של הפועל הערבי, ועל כן איסור אפייה בלילה לא נחקק. לאחר הקמת המדינה הושגו הסכמים למניעת אפייה בלילה.
חקיקת החוק

הצעת חוק איסור אפיית לילה הוצגה בידי שר העבודה בפני מועצת המדינה הזמנית בדצמבר 1948. החוק התקבל בקריאה ראשונה בכנסת בנובמבר 1950, ללא התנגדות. החוק נתקבל בקריאה שנייה וסופית בפברואר 1951, זמן קצר לפני פיזור הכנסת הראשונה, שוב ללא מתנגדים. הדיונים העיקריים סביב החוק בעת ההצבעה היו לגבי הכינוי למעסיק ("מעביד" כמופיע בחוק או "נותן עבודה" כדרישת יעקב גיל) ולגבי ייצוג העובדים בידי ארגון העובדים הגדול ביותר כלשון החוק, בלא מתן ייצוג לארגונים אחרים. החוק היה חוק העבודה הראשון שחוקק על ידי הכנסת.
באוגוסט 1954 אישרה הממשלה תיקון לחוק המתיר גם במאפיות קטנות לשני אנשים לבצע עבודות הכנה במהלך הלילה. התיקון עבר בקריאה ראשונה בדצמבר 1954 ושוב בכנסת השלישית באוקטובר 1955. התיקון נתקבל לבסוף בסוף 1957 וכלל בנוסף להתרת עבודת שני אנשים בהכנות בלילה גם הסמכת השר להתיר אפייה מ-5:00 בבוקר והגדלת הקנס על הפרת החוק. ביולי 1973 תוקן החוק שוב באופן שהתיר לשר העבודה, בהסכמת ארגון העובדים להתיר אפייה מ-4:00 בבוקר.
ביולי 1998 בוטל החוק. בדברי ההסבר לביטול החוק נכתב שמוצע לבטל את החוק בגלל התקדמות החקיקה הסוציאלית והסתירה בין החוק לחוק יסוד חופש העיסוק.
פסיקה

בשנת 1956 פסק בית המשפט המחוזי כי שקילת בצק בלילה מותרת. לעומת זאת, קבע בית המשפט העליון שחלוקת בצק לגושים קטנים אסורה.
הפעלת החוק

החוק נכנס לתוקף ב-1 באפריל 1951 ובעקבות זאת פורסם שהלחם יסופק רק החל משעה 9:00 בבוקר יום ראשון. מיד עם כניסת החוק לתוקפו קבעה שרת העבודה שעבודות הכנה, כהסקת התנור והכנת הבצק יותרו מ-4 בבוקר ובמוצאי שבתות וחגים מ-3 בבוקר. במקביל נתנו היתרי עבודה זמניים במקרים מסוימים לצורך אספקת לחם לצבא ולמעברות. אולם לא תמיד הסכימו העובדים לעבוד בלילה ועל כן הלחם שסופק לחיילים היה ישן. באותה שנה התירה שרת העבודה אפיית לילה לפני ראש השנה ולאחריו. כן הותרה אפיית לילה בגלל יום העצמאות ויום הבחירות.
בשנים הראשונות לכניסת החוק לתוקף נעשו ביקורות במאפיות ונתנו התראות למפירי החוק. בהמשך הוטלו קנסות על מאפיות שהפרו את החוק. אולם הקנסות היו נמוכים והפרות החוק היו נפוצות. היו מאפיות שנקנסו שוב ושוב ואף מי שנידון למאסר לאחר עבירות חוזרות. בעוד בשיווק הלחם הונהגה חלוקה של השוק בין המאפיות, בתחום הלחמניות והכעכים הייתה תחרות חופשית ועל כן המאפיות אפו בלילה כדי להקדים להביא את תוצרתם לשוק. בסוף שנות ה-60 עלו תלונות שבאזורים מסוימים החוק אינו נאכף כלל.
דרישות לשינוי החוק

בסוף 1955 החלו להישמע קולות להתרת אפיית לילה על מנת להוזיל את מחיר הלחם, אולם החוק לא בוטל. בתחילת 1957 הפגינו אופים בדרישה לתיקון החוק כך שיותר להתחיל באפיית לחמניות כבר מ-5 בבוקר, כפי שנהוג בפועל. דרישות לביטול החוק, שהופר בקביעות, חזרו שוב ושוב במהלך השנים, אך נתקלו בהתנגדות ההסתדרות.
בתחילת 1977 ביקש שר המסחר והתעשייה, חיים בר-לב, משר העבודה, משה ברעם להסכים לביטול החוק.
הערות שוליים

↑  Convention concerning night work in bakeries, International Labour Conventions and Recommendations, Volume 1, By International Labour Organisation, pages 88-90
↑  הבו מנוחת לילה לפועלי האפייה, דבר, 6 בינואר 1935
↑  חגיגת עשור לפועלי האפיה, דבר, 16 במרץ 1931
1 2  ל שיפרין, נדבכים לתחיקת העבודה, על המשמר, 29 בדצמבר 1948
↑  אפיית הלילה בוטלה לחלוטין, מעריב, 2 ביולי 1950
↑  הכנסת קיבלה בקריאה ראשונה שני חוקי עבודה, דבר, 29 בנובמבר 1950; המשך
↑  הכנסת אישרה את חוק מילווה העצמאות, על המשמר, 28 בפברואר 1951
↑  הממשלה אישרה הצעות חוקים, הצופה, 16 באוגוסט 1954
↑  חוק איסור אפיית לילה נידון בכנסת, הצופה, 15 בדצמבר 1954
↑  נתקבל תיקון לחוק איסור אפיית לילה, על המשמר, 26 באוקטובר 1955
↑  חוק איסור אפיית לילה (תיקון), אתר הכנסת
↑  חוק איסור אפיית לילה (תיקון מס'2),תשל"ג­
↑  הצעת חוק איסור אפיית לילה (ביטול החוק), התשנ"ח-1998, ה"ח 2712 מ-24 במרץ 1998
↑  מותר לשקול בצק, דבר, 24 במאי 1956
1 2  פס"ד עקרוני בדבר אפיית לילה, חרות, 24 ביוני 1956
↑  חלוקת מנות, חרות, 29 במרץ 1951
↑  עבודות הכנה במאפיות משעה 4 בבוקר, חרות, 1 באפריל 1951
↑  מתי מותרת עבודת לילה במאפיות?, דבר, 6 ביולי 1951
↑  עורכים ניסוי בנעל אחידה לאנשי חילות היבשה בצה"ל, מעריב, 8 במאי 1958
↑  הותרה אפיית לילה לפני החגים, דבר, 7 בספטמבר 1951
היתר אפיית לילה לקראת החג, הצופה, 17 בספטמבר 1952
↑  נמשך המחסור בלחם וחלה, מעריב, 5 באוקטובר 1951
הותרה אפיית לילה לקראת החג, חרות, 23 בספטמבר 1957
↑  הותרה אפיית לילה, חרות, 1 בנובמבר 1959
↑  נקנסו על עבודת אפייה לילה, דבר, 7 בספטמבר 1951
פסק דין ראשון על הפרעה, הצופה, 16 במרץ 1953
שתי מאפיות נקנסו, דבר, 20 ביוני 1954
בעלי מאפיות נקנסו על אפייה בלילה, הצופה, 8 באוקטובר 1954
מאסר שבועיים על תנאי, דבר, 25 במרץ 1955
נקנסו על עבירות על חוק איסור אפיית לילה, הצופה, 9 באפריל 1956
נקנסו על עבירה על חוק, הצופה, 28 ביוני 1956
נקנסו על עבירות על חוקי עבודה, דבר, 13 באוגוסט 1958
↑  נקנס על אפית לילה, חרות, 10 בפברואר 1955
קנס למאפייה על אפיית לילה, מעריב, 9 באוגוסט 1966
↑  עונש מאסר על אפיית לילה, חרות, 26 בנובמבר 1964
↑  בעלי המאפיות עוברים על איסור אפיית לילה, על המשמר, 8 ביולי 1953
בעלי המאפיות מפירים את חוק איסור אפיית לילה, דבר, 18 בנובמבר 1954249 תביעות הוגשו ב-1957 על פגיעות בחוקי עבודה, דבר, 27 בפברואר 1958
↑  נחלש הפיקוח על אפיית לילה במאפיות באר שבע, דבר, 24 באוקטובר 1965
משולם עד, אופים בלילה, דבר, 11 בנובמבר 1968
↑  דנים באשראי נוסף לאופים, דבר, 18 בנובמבר 1955
הציעו להעלות מחיר לחם לבן, מעריב, 9 באפריל 1956
↑  האופים מפגינים ותובעים תיקון, חרות, 14 במרץ 1957
אין להתיר אפיית לילה, דבר, 28 במרץ 1957
↑  מתנגדים לשינוי חוק אפיית לילה, דבר, 2 ביוני 1971
↑  ההסת' תבקש משרי מסו"ת ועבודה לעכב התרת אפיית לחם בלילה, דבר, 26 בינואר 1977
סיירת מטכ"ל

| --- | --- |
 
סמל ודגל סיירת מטכ"ל
 "המעז מנצח"
 פרטים
 כינוי:  "היחידה"
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צבא הגנה לישראל
 סוג:  יחידת עלית, קומנדו וסיור;   יחידת השתלטות
 בסיס האם:  בסיס בדרום הארץ
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1957–הווה (כ־68 שנים)
 מקים היחידה:  אברהם ארנן
 מלחמות:    מלחמת ששת הימים    מלחמת ההתשה    מלחמת יום הכיפורים    מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון    מלחמת לבנון השנייה    מבצע צוק איתן  מבצע שומר החומות  מלחמת חרבות ברזל
 נתוני היחידה
 ייעוד:  קומנדו ומשימות מיוחדות וחשאיות, סיור וסיור מיוחד בעומק האויב, איסוף מודיעין צבאי, לוחמה בטרור וחילוץ בני ערובה
 ציוד עיקרי:  נשק קל ואמצעים מיוחדים
 פיקוד
 יחידת אם:   אגף המודיעין מערך המבצעים המיוחדים
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקדים:  רשימה בהמשך
 עיטורים
   צל"ש הרמטכ"ל (×7)   אות הערכה מטעם הרמטכ"ל
סיירת מטכ"ל ("יחידה 767"; בעבר "יחידה 269" או "יחידה 262") היא יחידת עילית של אגף המודיעין בכוחות המיוחדים של צה"ל, ומהווה אחת מיחידות העילית של צה"ל. היחידה מאומנת בכל סוגי הלחימה, ומתמחה בסיור מיוחד, לוחמה בטרור, ואף מוסמכת גם כיחידת השתלטות. מבחינה ארגונית, היחידה כפופה למערך המבצעים המיוחדים, באגף המודיעין.
ייעודה של היחידה

ייעודה המרכזי של הסיירת הוא, איסוף מודיעין מעבר לקווי האויב בעומק החזית, וגם פעילות מבצעית במדינות שוחרות שלום. גאוגרפית, ייעוד זה בא לידי ביטוי בעיקר בזירת המזרח התיכון, ובאמצעות הטמנת מכשירים לאיסוף מודיעין אותות, ולוחמה מיקרו-זעירה שקטה המתבצעת במהלכו של סיור מיוחד. לפיכך, בהתאם לייעודה, לוחמי 'היחידה' מאומנים ומיומנים בכל סוגי וזירות הלחימה: ביבשה, באוויר ובים.
במשך שנים רבות הייתה סיירת מטכ"ל יחידת ההשתלטות הבכירה של מדינת ישראל כחלק מרכזי מייעודה, ומעצם כך תפקידה היה להגיב על אירועי טרור ופיגועי מיקוח באופן מיידי. בעקבות זאת, סיירת מטכ"ל זכתה לתהילה בין-לאומית בזכות פעולת החילוץ באנטבה ופעולות אחרות. על אף זאת, מאוחר יותר, ירדה בכורתה בתחום זה, בעקבות כישלון החילוץ בפיגוע במעלות, וחוסר הצלחה באירועי השתלטות נוספים בהמשך. לאור זאת, עברה הבכורה לימ"מ, כיחידת ההשתלטות המיוחדת של משטרת ישראל, שהוקמה ב-1974 במיוחד לתפקיד זה.
בסיס קבע

מהקמתה של היחידה ועד שנת 2021, בסיס הקבע של היחידה היה מחנה סירקין בפתח תקווה. ב-31 במאי 2021, התקיים אירוע פרידה של סיירת מטכ"ל מבסיסה הוותיק, ובאותה שנה, היא עברה לבסיס קבע בדרום ישראל.
היסטוריה > רקע

סיירת מטכ"ל הוקמה בשנת 1957, ביוזמתו של רב-סרן אברהם ארנן ובתמיכתו של אלוף-משנה דוד אלעזר (לימים הרמטכ"ל), שהיה חבר קרוב של ארנן וסגן מפקד גייסות השריון באותה עת. היחידה הלכה למעשה, נבנתה בהשראתה המבצעית של יחידה 101 הישראלית, ויחידת הקומנדו הבריטית SAS. בשנים הראשונות של היחידה, השתלבו בה מסתערבים יוצאי הפלמ"ח, ותיקי חיל המודיעין, יוצאי יחידה 101 ויחידות שונות של חטיבת הצנחנים. בהם ניתן למנות את יצחק שושן, יאיר הררי, אלי גיל ("דאוד"), סמי נחמיאס, שארל לוי ("סאלם"), משה לוין (קוקלה), שמואל בן צבי (שמיל), יצחק ג'יבלי ("הקטן"), יחיאל אמסלם אשר תפקד כמפקד הצוות הראשון ביחידה, מאיר הר-ציון, אבשלום אדם, אהרון אשל, מיכה קפוסטה, רמי כפכפי וצעירים רבים נוספים בני ההתיישבות העובדת, אשר פרסומם אסור.
תחילה פעלה הסיירת כפלוגה ה' של יחידה 154, ובאוגוסט 1958 הוכרזה כיחידה עצמאית תחת המספר 269. עד סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, עצם קיומה לא אושר רשמית. זאת ועוד, המידור מהווה חלק מרכזי בשייכות ליחידה, לפיכך יכולותיה ופעולותיה מעצם תפקידה, נחשבות סודיות ביותר עד היום, הפרה של אלו פוגעת בביטחון לאומי.
הספר, "מפקד הרפאים", המספר על מפקד יחידת ה-SAS, דייוויד סטירלינג, השפיע עמוקות על ארנן ועל חזונו לגבי אופיה המבצעי של היחידה. כך גם היה עבור מפקדים אחרים ביחידה אשר הושפעו מן הספר מאוד, ובהם אהוד ברק ועוזי דיין, וכן יוני נתניהו שעליו סופר כי ידע את הספר בעל-פה. בעקבות השפעה והשראה זו על ארנן ומקורביו ביחידה, הסיסמה של היחידה היא "המעז מנצח", השאולה מיחידה זו, ומכאן גם הדמיון של הסיירת להיותה היחידה המקבילה ליחידת העילית בצבא הבריטי, SAS. בהמשך לכך, בעקבות השראת הספר, הוחלט כי הספר יחולק ללוחמי היחידה, עם סיום מסלול הלוחם ופרק ההכשרה. ולמעשה, כך נוצרה מסורת יחידתית עקבית בת שנים רבות, המציינת את הספר כסמל בקרב לוחמי הסיירת.
היסטוריה > פעילות מבצעית

פעילות חוצת הגבול הראשונה של היחידה, התקיימה ב-5 בינואר 1959 ברמת הגולן. כוח בראשותו של משה לוין (קוקלה) נשלח לסיור מקדים בין המוצבים הסורים לקראת אפשרות של חטיפת קצין סורי לצורכי מיקוח. הפעילות השנייה הייתה חדירה לשם סיור של כוח בפיקודו של מיכה בן ארי (קפוסטה), לאזור הכפר חרבתא בנפת רמאללה.
בחורף 1960 בוצעה חדירת סיור באזור ג'נין בפיקודו של שמיל בן צבי. בסוף קיץ 1960 הוביל אהרון אשל (ארול) סיור בירדן באזור הערבה. במאי 1962 צוות בפיקודו של יעקב טל (טבול) השלים בהצלחה משימה ייעודית בלבנון, יעד שנחשב זירה קלה. הצלחת משימה זו סללה את הדרך למבצע השני, והוא התקיים כעבור חמישה חודשים בסוריה, בפיקודו של אהוד ברק. בנובמבר 1966 השתתפה היחידה, שמנתה אז כ-40 לוחמים, בפעולת סמוע.
בזמני מלחמה, בפרספקטיבה היסטורית, התקשתה היחידה למצוא את מקומה. לפיכך, רוב פעילותה של היחידה בזמן שלום הוא איסוף מודיעין, או תגובה לפעולות טרור נקודתיות. לדוגמה, במלחמת ששת הימים "רדפה" היחידה אחר המלחמה, וכמעט בכל מקום שהגיעה אליו הושגה כבר הכרעה. במלחמת יום הכיפורים נלחמה היחידה בעיקר בסיני ובחרמון, אזורים הדורשים מומחיות רבה בזמן לחימה (מפאת מאפייניהם הטופוגרפיים-אקלימיים: הרריות, מדבריות ומזג-אוויר). שנים אחדות לפני אותה מלחמה, התקין כוח של היחידה את "האמצעים המיוחדים" לאיסוף מודיעין אותות בעומק מצרים. במלחמת לבנון הראשונה התעקש מפקדה, שי אביטל, שהיחידה תהיה יחידת חי"ר לכל דבר, וכך היה.
בשנים 1987–1989 פיקד על היחידה אלוף-משנה משה יעלון, לימים הרמטכ"ל ה-17 ושר הביטחון. תקופת כהונתו של יעלון כמפקד סיירת מטכ"ל נחשבת לתקופת שיא של הישגים ליחידה, והוא עצמו מחשיב אותה כתקופה היפה בשירותו הצבאי. במהלך כהונתו פיקד על מבצע הצגת תכלית, ובמהלכו התנקשו בתוניס לוחמי היחידה באבו ג'יהאד, ראש הזרוע הצבאית של אש"ף. פעולה אחרת הייתה מבצע בן-בליעל להבאת "קלפי מיקוח" לשחרורו של רון ארד, ובה נחטף בין השאר ג'ואד אל קצפי.
במלחמת לבנון השנייה בשיתוף פעולה עם יחידות עילית נוספות, ערכה היחידה פשיטות בעומק לבנון, ובמהלך אחת מהן נהרג סא"ל עמנואל מורנו ששימש קצין בכיר ביחידה.
בקרבות הבלימה בטבח שבעה באוקטובר נהרגו תשעה מלוחמי היחידה, בין השאר בקרב שחרור קיבוץ בארי.
מבנה ארגוני > רקע ארגוני

מייסד היחידה אברהם ארנן שאב השראה ארגונית בעיקר מהכוחות המיוחדים הבריטים, דוגמת שירות האוויר המיוחד. לפיכך, על פי השקפתו הארגונית של ארנן, לוחם ביחידה מוסמך בסוף מסלול בלבד, בשלב זה הוא הופך לחייל מבצעי מיוחד (Special Operator), נמנה עם מצבת הלוחמים וכשיר לפעילות מבצעית על פי ייעודה של היחידה. קו הסיום של ההכשרה, של כל לוחם בסיירת, כולל תשתית רחבה של לחימת קומנדו וסיור מיוחד. בהתאם לכך ארגון הלוחמים בסיירת נעשה בתחילה בצוותים אורגניים לאורך כל השירות הסדיר, ולעיתים קרובות גם לאורך כל שנות המילואים. במקרים רבים צוותים פעלו עם אותו מפקד צוות לאורך שנות השירות הסדיר והמילואים.
מאוחר יותר, מסוף שנות ה-60, עם התמסדותה של היחידה בצה"ל, בנוסף לצוותים, היחידה אורגנה בפלגות ייעודיות. החל מסוף שנות ה-70, המבנה הלוחם של היחידה לאחר סוף מסלול התייצב והוא מורכב מחוליות, צוותים ופלגות. במקרים נדירים ישנה אף פעילות מבצעית של בודדים. מבנה ארגוני זה מאופיין במידור מחמיר בין באי היחידה, כאשר חל איסור מוחלט בשיתוף מידע מבצעי בין הלוחמים. לוחמים המפרים דממה מבצעית זאת, נענשים עד כדי הדחה מהיחידה, מטעמים של ביטחון המדינה וגם מטעמים ערכיים המדגישים את השתיקה והצניעות באשר לפועלה של היחידה.
מבנה ארגוני > אסטרטגיה וטקטיקה ארגונית

אסטרטגית, הנחות היסוד של המבנה הארגוני הלוחם ביחידה מושתתות על פרופיל הלחימה בעומק החזית, ומדגישות את השאיפה לעצמאות מבצעית מלאה, כמו-גם בידול מבני בין הצוותים השונים (דיפרנציאציה אנושית). זאת, בהתאם למשימה המרכזית של סיירת מטכ"ל, סיור מיוחד. דהיינו, על פי הנחת עבודה זו, היחידה פועלת כמיקרוקוסמוס ובאופן אוטונומי, לפיכך היכולות המבצעיות כולן הן פנימיות, והיחידה חפה מכל סוג של תלות מבצעית חיצונית. אשר-על-כן, באשר לאי-תלות, על כוח הלחימה בסיירת לבצע את המשימה באופן בלעדי ובאלמוניות, בצורה עצמאית, ללא שום עזרה מכוחות צבאיים חיצוניים. לשם-כך, הכוח המבצע, אמור להיות מיומן בהתאם לאופי המשימה כדבעי.
כפועל יוצא מכך, באשר לבידול המבני, החותר לפונקציונליות ארגונית, הצוותים הלוחמים לאחר סיום המסלול, מיועדים טקטית לאופי משימות מגוונות בעלות מאפיינים ייחודיים, גאוגרפיים וטופוגרפיים שונים, ומפתחים את המיומנויות לכך בהתאם. לדוגמה: צוות לוחמים שמשימתו איסוף מודיעין חזותי באזור הררי צחיח; צוות לוט"ר שמשימתו השתלטות על גופים עוינים בסביבה ימית; צוות ניוד מבצעי העוסק באיסוף נתונים ספציפי בעזרת לוחמה אלקטרונית בזירות אויב מרוחקות. בנוסף לכך, צוותים אלו רוכשים מיומנויות ייחודיות למשימה, כגון: צלילה מבצעית, צניחה טקטית, יכולת ארטילרית אד הוק, חבלה וסילוק פצצות, התמודדות עם לחימת גרילה, ופיתוח רגישות תרבותית התנהגותית כלפי קבוצות שונות בזירת הקרב.
מבנה ארגוני > שיתוף פעולה ארגוני

היחידה מאז הקמתה, על-אף החתירה המלאה שלה להיות אוטונומית ארגונית בצה"ל, בקהילת המודיעין ובמערכת הביטחון, שיתפה פעולה בעבר ומשתפת פעולה בהווה עם יחידות שונות בצה"ל, מערכת הביטחון וצבאות זרים. זאת מסיבות ארגוניות מבצעיות שונות, ובעיקר מכיוון שהמודל של Self-Help, הואו בגדר טיפוס אידיאלי וקשה למימוש ויישום באופן מלא. ובמיוחד, מפני שפעילויות מבצעיות רבות דורשות כוח אדם גדול במעגלים שונים של המודל המבצעי, שכן בסיירת מטכ"ל הכוח הלוחם קטן ומוגבל. שיתוף הפעולה בא לידי ביטוי עם היחידות הבאות לדוגמה: שייטת 13, יחידת שלדג, יחידת הניוד המטכ"לית, סיירות הח"יר, יחידת 669, יחידות חטיבת המרום, יהל"ם, יחידות חטיבת עוז, הימ"מ, שירות הביטחון הכללי והמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים.
ציונים לשבח

ב-2010, הוענק ליחידה צל"ש הרמטכ"ל על ביצוע פעילות מבצעית מורכבת. ב-2014, הוענק ליחידה צל"ש הרמטכ"ל על ביצוע פעולות אשר "הובילו לתרומה משמעותית לביטחון המדינה תוך סיכון חיי אדם". ב-2015, הוענק לסיירת מטכ"ל צל"ש הרמטכ"ל על פעילותה במבצע צוק איתן.
ב-2016, קיבלה היחידה את צל"ש הרמטכ"ל פעמיים. במרץ, על "פעולות מבצעיות, חשאיות ונועזות אותן ביצעה היחידה בשנתיים האחרונות". ובנובמבר, על "יצירתיות תבונה ותעוזה". במרץ 2018, קיבלה היחידה צל"ש רמטכ"ל נוסף, בשל "יכולת יוצאת דופן ברמה טקטית ואסטרטגית". ב-25 בנובמבר 2021, הוענק ליחידה אות הערכה מבצעי על מבצע מסווג. ב-2 ביולי 2023, הוענק ליחידה צל"ש מאת הרמטכ"ל הרצי הלוי על פעילות מבצעית משותפת עם שייטת 13.
פעולות היחידה אשר זכו לפרסום לאורך שנות קיומה > המאה ה-20 > שנות ה-60

מבצע חלוץ – 11-10 באוגוסט 1963: מבצע משותף של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר. המבצע התקיים במצרים, והוא היה מבצע "יבש" לפני מבצע שרקרק ואיסוף מודיעין;
מבצע שרקרק – 5-4 במרץ 1964: מבצע משולב של חיל האוויר ושל סיירת מטכ"ל, ומטרתו הייתה איסוף מודיעין במצרים;
מבצע שלדג – 14-13 בנובמבר 1964: מבצע משותף של חיל האוויר ושל סיירת מטכ"ל, ומטרתו הייתה איסוף מודיעין במצרים;
מבצע יבין – 25 בינואר 1965: מבצע קרקעי של סיירת מטכ"ל לאיסוף מודיעין בסוריה;
מבצע כחל – 2-1 בדצמבר 1965: מבצע של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר לאיסוף מודיעין במצרים;
מבצע נקר – 2-1 במרץ 1966: מבצע משולב של סיירת מטכ"ל ושל חיל האוויר על מנת לבצע פעילות מודיעינית במצרים;
מבצע ירגזי – 21-20 בפברואר 1967: מבצע משולב של סיירת מטכ"ל וחיל האוויר. כמו במבצעים קודמים הטיסה קבוצת מסוקים את לוחמי היחידה אל מצרים לביצוע פעילות מודיעינית;
מבצע תשורה – 28 בדצמבר 1968: פשיטה על שדה התעופה הבין-לאומי בביירות;
מבצע בולמוס 3 – 11 במאי 1969: בזמן מלחמת ההתשה צוותים של סיירת מטכ"ל ושייטת 13 צלחו את תעלת סואץ צליחה שקטה בלי מנועים. עם הגיעם לחוף ארבו לרכב של הצבא המצרי, פתחו עליו באש ופגעו בו. הם הרגו שני חיילים מצרים ושבו לגדה המזרחית;
הפשיטה על האי גרין במלחמת ההתשה (1969);