stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השושלת הגונדרית
היסטוריה

ייסוד השושלת מיוחס לקיסר סוסניוס שהיה נינו של הקיסר דווית השני ונכדו של בנו יעקב אשר התחבא במערה בתקופת פלישת גארן כאשר המוסלמים רצו להכרית את השושלת הסולומונית. נינו השני של דווית השני ונכדו של בנו יעקב, ייסד את השושלת השאוונית.
סוסוניוס נלחם בקיסר שהיה בתקופתו יעקב אשר היה חצי יהודי, וזאת מכיוון שאמו הקיסרית הראגו אמלק הייתה אחותו של מלך ביתא ישראל משושלת הגדעונים, גדעון השביעי. יעקב שהיה היורש החוקי והיה יורש העצר היה בנו של הקיסר סרצה דנגל. ההסתה כנגד הקיסר החצי יהודי החלה בראשותו של הפטריארך הפורטוגזי-קתולי אפונסו מנדז אשר התנגד לשלטון הקיסר היהודי ואמו ה"יהודייה חדשה". ההסתה של הישועים הפורטוגזים אשר בתקופתם התרחשה גם האינקוויזיציה הפורטוגזית ואי הסבלנות ליהודים, גרמה להם לשנוא את הקיסר היהודי ואת קהילת יהודי אתיופיה, ביתא ישראל ולהסית את תושבי אתיופיה לפגוע ביהודים. בסופו של דבר סוסוניוס הצליח להוציא להורג את הקיסר יעקב ולכבוש את שטח הממלכה היהודית בין השנים 1624–1627. לאחריו עלה בנו פאסילידס שהיה ההפך הגמור מאביו הוא בישר תקופה חדשה (תקופת התחייה האתיופית) כאשר ייסד את עיר הבירה הקיסרית גונדר - ומכאן שם השושלת.
השושלת החדשה העמידה מספר קיסרים חשובים עד שהפכה לשושלת בובה כאשר ראס תיגראי מיכאל סהול רצח את הקיסר יואס הראשון והחל את תקופת השופטים האתיופית בה קיסרי שושלת זו היו בובות והשלטון בפועל נמצא בידי סגני הקיסרים. בייחוד באמצע התקופה ולקראת סיומה משרה זו נשלטה על ידי שושלת יג'ו המוסלמית. בסופו של דבר בשנת 1855 הקיסר האחרון של השושלת הגונדרית הודח על ידי קאסה היילו והשושלת באה אל קצה.
הערות שוליים

↑  האמהרים היוו את הבסיס ויותר מאוחר היו נשואים מעורבים עם בני האורומו ועם התגרים.
| השושלת הגונדרית |
| --- | --- | --- |
| תקופת התחייה | פאסילידס • יוהנס הראשון • ייאסו הראשון • יסחק ייאסו • ייאסו הראשון • תקלה היימנות הראשון • עמדה ציון • תקלה היימנות הראשון • טאוופלוס • נאבחנה יוהנס • טאוופלוס • יוסטוס (אינו מהשושלת) • דווית השלישי • בקפה • ייאסו השני • חאזקאיס • ייאסו השני • יואס הראשון |  |
| תקופת השופטים | יוהנס השני • תקלה היימנות השני • סוסניוס השני • סלומון השני • תקלה גיורגיס הראשון • ייאסו השלישי • תקלה גיורגיס הראשון • חאזקאיס • תקלה גיורגיס הראשון • באדה מריאם השני • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • יונס • תקלה גיורגיס הראשון • סלומון השלישי • דמטריוס תקלה גיורגיס הראשון • דמטריוס • אגוולה ציון • יואס השני • ג'יגר • באדה מריאם השלישי • ג'יגר • ייאסו הרביעי • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • גברה קראסטוס • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל • יוהנס השלישי • סהלה דנגל |  |
האימפריה האתיופית
| השושלת הסולומונית |
| --- | --- | --- |
| תור הזהב | יקונו אמלק • יאגבה ציון • סינפה ערד הרביעי • חיזבה אסגד • קידמה אסגד • ג'ין אסגד • סבא אסגד • וואדם ערד • עמדה ציון הראשון • ניואיה קראסטוס • ניואיה מריאם • דווית הראשון • תוודרוס הראשון • יסחק הראשון • אנדראיאס • תקלה מריאם • סארוו ייאסוס • עמדה ייאסוס • זרע יעקב • באדה מריאם הראשון • אסכנדר • עמדה ציון השני • נהואד |  |
| תקופת השפל | דווית השני • גלאוודיוס • מינאס • סרצה דנגל • יעקב • זה דנגל • יעקב |  |
| ענפים | השושלת הגונדרית • השושלת השאוונית • השושלת התיגראינית • השושלת הגוג'אמית |  |
האימפריה האתיופית
ויוויטאן

ויוויטאן (בהונגרית: Vilyvitány) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה גם אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה שנים רבות מ-370 תושבים בשנת 1990 עד ל-224 תושבים בלבד בשנת 2018 (ירידה של כ-39%).
במהלך השנים חיו בכפר מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 74 |  |
| 1880 | 85 | 1,098 |
| 1910 | 21 |  |
| 1920 | 16 |  |
| 1930 | 12 |  |
| 1941 | 6 | 1,025 |
השושלת האנטיפטרידית

| --- | --- |
 מדינה:  מוקדון
 מייסד:  אנטיפטרוס
 תקופת השושלת:  302 לפנה"ס – 294 לפנה"ס (כ־8 שנים)
 
השושלת האנטיפטרידית (ביוונית: Δυναστεία των Αντιπατριδών) הייתה שושלת של מלכים הלניסטיים ששלטה במוקדון במשך תקופה קצרה.
מייסד השושלת היה אנטיפטרוס, מצביא ידוע בצבאם של פיליפוס השני, מלך מוקדון ואלכסנדר הגדול. כשאלכסנדר יצא למסעותיו, הוא מינה את אנטיפטרוס כעוצר הממלכה. כאשר בשנת 323 לפנה"ס מת אלכסנדר, מונה אנטיפטרוס כעוצר עבור בנו הפעוט אלכסנדר הרביעי. אנטיפטרוס ביסס את שלטונו במוקדון במהלך מלחמות הדיאדוכים, ובשנת 319 לפנה"ס נפטר והוריש את השלטון לאחד מקציניו, פוליפרכון. עד מהרה איבד פוליפרכון את השלטון במוקדון לטובת בנו של אנטיפטרוס, קסנדרוס. קסנדרוס עד מהרה השמיד את הצאצאים האחרונים של השושלת הארגיאדית, והכתיר את עצמו כמלך מוקדון. עם זאת, זמן לא רב לאחר מותו פרצה מלחמת ירושה בין בניו, והם איבדו את השלטון לטובת דמטריוס פוליורקטס מהשושלת האנטיגונידית.
למרות שהשושלת האנטיפטרידית שלטה במוקדון אך זמן קצר, הרי שבניה נישאו למלכים ושליטים מכל רחבי העולם ההלניסטי, והמשיכו להשפיע על הפוליטיקה ההלניסטית עוד זמן רב לאחר מכן.
מלכי מוקדון בני השושלת

| שם | תקופת חיים | תקופת מלוכה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| קסנדרוס | 350 - 297 לפנה"ס | 305 - 297 לפנה"ס | דיאדוך בולט. בנו של אנטיפטרוס. רצח את שרידי השושלת הארגיאדית, והכתיר את עצמו כמלך מוקדון. |
| פיליפוס הרביעי |  ? - 297 לפנה"ס | תקופה קצרה במהלך שנת 297 לפנה"ס. | בנו של קסנדרוס. |
| אנטיפטרוס הראשון |  ? - 287 לפנה"ס | 297 - 294 לפנה"ס | אחיו של פיליפוס הרביעי. רצח את אמו כי התנגדה לשלטונו, ולאחר מכן הסתבך במלחמת אזרחים נגד אחיו אלכסנדר החמישי, שהסתיימה בניצחונו של אלכסנדר ובהדחתו של אנטיפטרוס. |
| אלכסנדר החמישי |  ? - 294 לפנה"ס | 297 - 294 לפנה"ס | אחיו של אנטיפטרוס הראשון. השיג את תמיכתו של פירוס, ותודות לו הצליח להשתלט על הכס. עם זאת, נרצח בידי דמטריוס פוליורקטס. |
בני משפחה בולטים נוספים

פילה (אנ') - בתו של אנטיפטרוס. נישאה לבאלקרוס (אנ'), ולאחר מכן לקרטרוס ולבסוף לדמטריוס פוליורקטס. הייתה אמו של אנטיגונוס השני גונאטס, מלך מוקדון.
אורידיקה - בתו של אנטיפטרוס. נישאה לתלמי הראשון מלך מצרים התלמיית. בין בניה המפורסמים נמנו: תלמי קראונוס, מלאגרוס וליסנדרה.
לקריאה נוספת

דוד גולן, תולדות העולם ההלניסטי, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשמ"ג (מהדורה ראשונה).
ולדיסלב בזבורודוב

ולדיסלב יורייביץ' בזבורודוב (ברוסית: Владисла́в Ю́рьевич Безборо́дов; נולד ב-15 בינואר 1973, לנינגרד, רוסיה, ברית המועצות) הוא שופט כדורגל רוסי. כדורגלן עבר.
ביוגרפיה

בשנת 1991, הוא שיחק במדי זניט, לאחר מכן נסע ללמוד בארצות הברית במשך שש שנים, שם קיבל את התואר הראשון בניהול ספורט ומנהל עסקים. הוא חידש את הקריירה שלו כשחקן ושיחק במדי דינמו סנקט פטרבורג, ושיחק גם בלטביה (ונטפילס) ובבלארוס (דינמו מינסק, שחטיור סליהורסק, טורפדו-סק"א מינסק)
בשנת 2000, במדי ונטספילס בשמינית גמר גביע לטביה נגד צסיס, הוא הבקיע 7 שערים.
הוא החל את הקריירה השיפוטית שלו בשנת 2001. הוא שופט בליגה הבכירה מאז 2007.
בשנת 2009 הוא תפס את המקום השלישי בתחרות עיתון ספורט אקספרס והוא נכלל ברשימת חמשת השופטים הראשונים על פי CFA. הוא שופט פיפ"א וכלול בקבוצה הראשונה של שופטי אופ"א.
הערות שוליים

↑  15 открытий сезона-2009 • Владислав Безбородов, «Спорт-Экспресс», 25.12.2009
↑  Валерий Карпушкин. "41:2 в пользу высшей лиги" (ברוסית). Час. אורכב מ-המקור ב-2013-01-19. נבדק ב-2012-06-30.
↑  "Лига премьера" (ברוסית). Новая газета - Novayagazeta.ru. 2008-10-02. נבדק ב-2019-11-17.
השושלת הבחרית

| --- | --- |


 
 ממשל
 משטר:  סולטנות
 שפה נפוצה:  ערבית, טורקית
 עיר בירה:  קהיר
 גאוגרפיה
 יבשת:  אפריקה, אסיה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך:  1250–1260
 פירוק:   
 תאריך:  1382
 ישות קודמת:  איובים
 ישות יורשת:  השושלת הבורג'ית
 
השושלת הבחרית (הממלוכים הבחרים או הממלוכים הקיפצ'אקים, בערבית: المماليك البحرية) הייתה שושלת של סולטאנים ממלוכים, רובם ממוצא טורקי-קיפצ'אקי, ששלטו במצרים ובחלקים נרחבים מהמזרח התיכון בין השנים 1250 ל-1382. במהלך שלטונם נלחמו הסולטאנים הבחרים נגד הצלבנים ונגד האימפריה המונגולית, ולאחר התפרקותה של האחרונה, גם כנגד האילח'אן.
רשימת הסולטאנים של השושלת הבחרית

| השם | תקופת השלטון |
| --- | --- |
שג’ר א-דר: 1250-1250
אל-מעז עז א-דין איבכ: 1250-1257
אל-מנצור נור א-דין עלי בן איבכ: 1257-1259
אל-מט’פר סיף א-דין קֻטז: 1259-1260
א-ט’אהר רֻכּן א-דין ביברס אל-בֻּנדֻקדארי: 1260-1277
א-סעיד נאצר א-דין מוחמד ברכת קאן בן א-ט’אהר ביברס: 1277-1279
אל-עאדל בדר א-דין סֻלאמש בן א-ט’אהר ביברס: 1279-1279
אל-מנצור סיף א-דין קלאוון: 1279-1290
ח'ליל בן קלאוון: 1290-1293
א-נאצר מוחמד בן קלאוון: 1293-1294
אל-עאדל זין א-דין כִתבֻּע’א: 1294-1296
אל-מנצור חסאם א-דין לאג’ין: 1296-1299
א-נאצר מוחמד בן קלאוון: 1298-1308
אל-מט’פר רֻכן א-דין ביברס אל-ג’אשנכיר: 1308-1309
א-נאצר מוחמד בן קלאוון: 1309-1340
אל-מנצור סיף א-דין אבו בכר בן א-נאצר מוחמד בן קלאוון: 1340-1341
אל-אשרף עלאא' א-דין כג’כ בן א-נאצר מוחמד: 1341-1342
א-נאצר שהאב א-דין אחמד בן אל-נאצר מוחמד: 1342-1342
א-צאלח עמאד א-דין אסמאעיל בן א-נאצר מוחמד: 1342-1345
סיף א-דין שעבאן בן א-נאצר מוחמד: 1345-1346
אל-מזפר זין א-דין חאג’י בן א-נאצר מוחמד: 1346-1347
א-נאצר בדר א-דין אבו אל-מעאלי אל-חסן בן א-נאצר מוחמד: 1347-1351
א-צאלח צלאח א-דין צאלח בן א-נאצר מוחמד: 1351-1354
א-נאצר בדר א-דין אבו אל-מעאלי אל-חסן בן א-נאצר מוחמד: 1354-1361
אל-מנצור צלאח א-דין מוחמד בן חאג’י בן קלאוון: 1361-1363
אל-אשרף זין א-דין שעבאן בן חסן בן מוחמד בן קלאוון: 1363-1376
אל-מנצור עלאא' א-דין עלי בן שעבאן: 1376-1381
א-צאלח זין א-דין חאג’י: 1381-1382
ראו גם

עליית הממלוכים
השושלת הבורג'ית
לקריאה נוספת

אליהו אשתור, תולדות היהודים במצרים ובסוריה תחת שלטון הממלוכים, כרך א
ויוויאן מרצ'נט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביולי 1929 מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 באוקטובר 1982 (בגיל 53) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בן או בת זוג:  הרולד פינטר (1956–1980) 
 צאצאים:  Daniel Brand 
 פרופיל ב-IMDb
 
ויוויאן מרצ'נט (באנגלית: Vivien Merchant; ‏22 ביולי 1929 - 3 באוקטובר 1982) הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אנגלייה שהייתה מועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 1966 על תפקידה בקומדיה "אלפי".
מרצ'נט הייתה אשתו של המחזאי והתסריטאי המפורסם הרולד פינטר.
ביוגרפיה

מרצ'נט נולדה בשם אדה תומפסון במנצ'סטר.
לקחה את שם הבמה שלה "ויוויאן" מכוכבת הקולנוע ויוויאן לי.
קריירת משחק

החלה את הקריירה שלה על בימות תיאטרון בשנת 1948 והתפרסמה בפעם הראשונה בקומדיה הרומנטית "אלפי".
על הופעתה בתפקיד לילי קיבלה את פרס באפט"א לשחקנית המבטיחה ביותר ומועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב.
בשנת 1964 קיבלה מרצ'נט את פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה.
הופיעה לאחר מכן בדרמות "תאונת דרכים" של ג'וזף לוסי בתפקיד רוזלינד אשתו של הפרופסור סטיבן (דירק בוגרד), "החקירה" של סידני לומט בתפקיד מאורין אשתו הבלש סרג'נט ג'ונסון (שון קונרי) ו-"A War of Children".
ב-1972 השתתפה בסרטו האחרון של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" בתור אשתו של מפקד המשטרה אוקספורד והייתה מועמדת לפרס באפט"א על הופעת המשנה שלה בסרט "הביתה".
חיים אישיים

למרצ'נט היה ילד אחד מנישואיה ההרסניים למחזאי והתסריטאי הרולד פינטר שהסתיימו בגירושין מתוקשרים, לאחר שפינטר החל לנהל רומן עם הסופרת אנטוניה פרייזר.
לאחר הגירושין שקעה בדיכאון עמוק ונפלה לאלכוהוליזם ממנו מתה בגיל 53 בשנת 1982.
השושנה המקועקעת (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט "השושנה המקועקעת"
כרזת הסרט "השושנה המקועקעת"
 בימוי:  דניאל מאן
 הופק בידי:  האל ואליס
 תסריט:  מחזה טנסי ויליאמס  תסריט טנסי ויליאמס, האל קאנטר
 עריכה:  וורן לאו
 שחקנים ראשיים:  אנה מניאני ברט לנקסטר מריסה פאוואן ג'ו ואן פליט
 מוזיקה:  אלכס נורת'
 צילום:  ג'יימס וונג הו
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  סרטי סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  12 בדצמבר 1955
 משך הקרנה:  117 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה קומית, סרט דרמה, סרט רומנטי 
 הכנסות:  4,000,000‏$
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר (אנה מניאני)  פרס מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקנית הטובה ביותר (אנה מניאני)  פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר (אנה מניאני)  פרס מועצת המבקרים הלאומית לשחקנית הטובה ביותר (אנה מניאני)  פרס אוסקר לסינמטוגרפיה הטובה ביותר, שחור-לבן (ג'יימס וונג האווי)  פרס אוסקר לארטדיירקשן הטוב ביותר, שחור-לבן (Hal Pereira, Tambi Larsen, Samuel M. Comer, Arthur Krams)  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
השושנה המקועקעת (באנגלית: The Rose Tattoo) הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1955 המבוסס על מחזה בשם זהה מאת טנסי ויליאמס שהשתתף בכתיבת התסריט.
בתפקידים הראשיים מככבים אנה מניאני וברט לנקסטר. זה היה סרטה הראשון של מניאני בהוליווד. היא הייתה מועמדת לשחק במחזה הזה בברודוויי אך דחתה את ההצעה בגלל חוסר שליטה טובה באנגלית.
העלילה מתרחשת בשכונה של מהגרים סיציליאנים קשיי יום בלואיזיאנה. התסריט האנגלי משובץ בהרבה מילים ומשפטים באיטלקית.
הסרט זכה בשלושה פרסי אוסקר:
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - אנה מניאני.
פרס אוסקר על העיצוב האמנותי.
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר: על העריכה, התלבושות, העריכה והפסקול. מריסה פאוואן הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר אך הפסידה לג'ו ואן פליט (המשחקת בסרט זה) על משחקה בקדמת עדן אך זכתה בקטגוריה זו בפרס באפטא.
אנה מניאני זכתה בפרס גלובוס הזהב ובפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר.
כדי לקדם את הפצת הסרט חובר השיר "השושנה המקועקעת" שלא מופיע בסרט. השיר הפך ללהיט בביצוע של פרי קומו.
תקציר העלילה

סרפינה דלה רוזה (אנה מניאני) היא תופרת הגרה עם בעלה רוזריו ובתה רוזה (מריסה פאוואן) בשכונת מהגרים איטלקיים מסיציליה. בעלה עובד כנהג משאית המעביר מטעני בננות שמתחתם סחורה אסורה (סמים?). סרפינה מעריצה את בעלה שיש על עור חזהו קעקוע של שושנה (ליתר דיוק - ורד). היא לא יודעת שיש לו מאהבת בהסתר. באחד הלילות הוא פורץ מחסום משטרתי, נורה ונשרף במשאית. סרפינה מבקשת לשרוף את גופתו החרוכה בניגוד לעמדת הכומר, ושמה את כד האפר בחדרה.
סרפינה נכנסת למצב של אבל פתולוגי, מזניחה את עצמה ובגדיה ומתעמתת באופן קבוע עם בתה המתבגרת רוזה. כשרוזה מציגה בפניה את חברה ג'ק האנטר המשרת כמלח בצי היא מכריחה אותו להישבע לפני פסל המדונה שלא חילל את תומתה ורק אז היא מרשה לו לנשק את ידה.
המצב משתנה כאשר נכנסת לביתה לקוחה בשם בייסי (ג'ו ואן פליט) ובלהט הוויכוח שמתפתח ביניהן היא מטיחה בה שלבעלה הייתה מאהבת וכי רבים יודעים מזה. סרפינה ההמומה מתקשה להאמין שבעלה המנוח בגד בה. היא ממהרת לכומר ומבקשת שייגלה לה אם בעלה התוודה בפניו על כך. הכומר מסרב לגלות לה והיא מתנפלת עליו. נשות השכונה מתנפלות עליה וגבר בשם אלוורו (ברט לנקסטר) מחלץ אותה ומביאה לביתה.
אלוורו הוא נהג משאית רווק, הוא מנסה לחזר אחרי סרפינה אבל היא מסרבת מתוך כבוד לבעלה המנוח. הוא מבקש להרשים אותה על ידי קעקוע של שושנה על חזהו אבל סרפינה נרתעת מזה. הוא לוקח אותה למועדון בו נהג בעלה לבלות והיא מתעמתת עם המאהבת שלו. כשהמאהבת חושפת את חזה ומראה שגם לה יש קעקוע של שושנה כאות אהבתה לרוזריו מתנפלת עליה סרפינה ואלוורו מפריד ביניהן.
אלוורו מחזיר אותה הביתה שם היא מנפצת את כד האפר של בעלה. היא קובעת עם אלוורו שיבוא אליה בהסתר בלילה. אלוורו מגיע שיכור ולא מסוגל לעשות דבר אלא לישון. למחרת הוא קם מטושטש, מגיע למיטתה של רוזה שהוא מזהה כסרפינה. לקול צעקותיה של רוזה מגיעה סרפינה ומגרשת אותו.
רוזה מחליטה להתחתן עם ג'ק לפני שיחזור לצי. הם עוזבים את הבית, רק אז מקבלת סרפינה את אלוורו לביתה.
ויטנברג

.
ויטנברג (בגרמנית: Wittenberg; רשמית: Lutherstadt Wittenberg לאמור עירו של מרטין לותר), היא עיר במדינת סקסוניה-אנהלט שבגרמניה, על נהר אלבה. העיר מונה כ-50,000 נפש.
חשיבותה ההיסטורית והתרבותית של העיר נובעת מכך שהייתה מקום מושבו של הנסיך הבוחר של סקסוניה ומכך שבאוניברסיטת ויטנברג לימד מרטין לותר, אבי הרפורמציה הפרוטסטנטית, עובדה שהפכה את האוניברסיטה והעיר למרכז הרפורמציה בגרמניה. משנת 1996, מספר אתרים הקשורים בלותר וברפורמציה מהווים אתר מורשת עולמית.
פסלו של מרטין לותר בכיכר השוק, הפסל, הכיכר והמבנים סביבה הם אתר מורשת עולמית
היסטוריה

במקום נמצא יישוב פלמי מן המאה ה-12. ב-1260 הפך המקום למקום מושבם של הדוכסים מבית סקסה-ויטנברג. ב-1293 הוכר היישוב כעיר ובמשך מאות השנים שחלפו הייתה למרכז מסחרי חשוב.
בסוף המאה ה-15 הפך פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה ("פרידריך החכם") את העיר למקום מושבו, דבר שגרר התרחבות של העיר, הקמת גשר על האלבה וחיזוק מבצר העיר. לפי האידאולוגיה של פיליפ מלנכתון הקים פרידריך ב-1502 את האוניברסיטה בעיר. בשנת 1508 היה מרטין לותר לפרופסור לתאולוגיה באוניברסיטה.
ב-31 באוקטובר 1517 תלה לותר על דלתות כנסיית הטירה את "95 התזות" שלו, צעד שהחל את הרפורמציה הפרוטסטנטית. עקב מלחמות הדת שפרצו נאלץ יוהאן פרידריך מסקסוניה לוותר על מקומו בעיר לטובת בית וטין.
ב-1760 נכבשה העיר על ידי פרוסיה והופגזה קשות במלחמת שבע השנים על ידי אוסטריה. ב-1806 נכבשה העיר על ידי נפולאון, בוצרה על ידו ב-1813 (אז גם נסגרה האוניברסיטה שלה) ונכבשה מחדש על ידי פרוסיה ב-1814.
במלחמת העולם השנייה הסכימו צבאות בעלות הברית שלא להפציץ את המרכז ההיסטורי של העיר. עם זאת מפעל המטוסים Arado Flugzeugwerke ששכן בפאתי העיר, העסיק עובדי כפייה וסיפק מטוסים ללופטוואפה הופצץ על ידי בעלות הברית.
בסוף המלחמה נכנס הצבא האדום לעיר והיא הפכה לחלק ממזרח גרמניה ב-1949.
יהודים

בעיר הייתה קהילה יהודית קטנה. עם זאת, על קיר הכנסייה העירונית מצוי תבליט אנטישמי של "חזירת יהודים". ליד הכנסייה יש רחוב בשם Judenstrasse (רחוב היהודים).
ערב מלחמת העולם השנייה מנתה אוכלוסיית העיר היהודית כ-70 נפש בלבד.
ערים תאומות

הערים התאומות של ויטנברג הן:
גרמניה גטינגן, גרמניה
גרמניה ברטן, גרמניה
ארצות הברית ספרינגפילד, אוהיו, ארצות הברית
הונגריה בקשצ'בה, הונגריה
דנמרק הדרסלב, דנמרק
הערות שוליים

↑  דף באתר איתור הקהילות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554947205171  GND: 4066640-2  HDS: 006610  LCCN: n79127824  MusicBrainz: 2b9446e2-7484-44db-8ed1-13075c4586eb  NKC: ge763197  VIAF: 161102973   WorldCat (עם VIAF): 161102973
ויל הארד

ויל הארד (באנגלית: Will Hurd; נולד ב-19 באוגוסט 1977) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית. כיהן כנציג מחוז 23 של מדינת טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

הארד נולד וגדל בסן אנטוניו שבטקסס. אביו בוב הוא אפרו-אמריקאי שעבד כסוכן נסיעות ואמו מרי אליס לבנה. בשנת 2000 סיים לימודי תואר ראשון במדעי המחשב באוניברסיטת טקסס A&M. בתקופת הלימודים עמד בראש אגודת הסטודנטים. הוא זכה לתשומת לב ציבורית, כשהוביל את שיקום הקמפוס והסטודנטים האבלים בעקבות אסון בו נהרגו 12 סטודנטים ועשרות נפצעו, במהלך אירוע באוניברסיטה ב-1999.
בהמלצת רוברט גייטס התקבל ועבר הכשרה ב-CIA. בעקבות פיגועי 11 בספטמבר 2001, הועבר ליחידה מיוחדת ללוחמה בטרור שהוקמה במטרה לאסוף מודיעין באפגניסטן. למד אורדו ועבד במשך כעשור כקצין מבצעים וסוכן חשאי ב-CIA. בין השאר שירת במזרח התיכון ובדרום אסיה והיה אחראי על הסוכנים החשאיים של ה-CIA באפגניסטן. כמו כן סייע במאמצים הומניטריים בהודו בעקבות רעידת האדמה והצונמי באוקיינוס ההודי, ובפקיסטן לאחר רעידת האדמה בקשמיר. לאחר שירותו שימש יועץ בכיר לחברת ביטחון סייבר ויועץ אסטרטגי לעסקים בתחום הכניסה לשווקים גלובליים.
הארד ציין כי החליט להיכנס לחיים הפוליטיים לאחר שנחשף לבורות של פוליטיקאים בתדריכים שנתן להם במהלך שירותו ב-CIA. ב-2010 התמודד ללא הצלחה בבחירות המקדימות של המפלגה הרפובליקנית למושב המחוז ה-23 בבית הנבחרים של ארצות הברית. ב-2014 זכה בבחירות לאחר שגבר ברוב דחוק על המועמד המכהן מהמפלגה הדמוקרטית פיט גאלגו. בחירתו נחשבה כהפתעה על רקע היותו רפובליקני וממוצא אמריקאי אפריקאי במחוז המאוכלס ברובו באוכלוסייה היספנית. ב-2016 נבחר לתקופת כהונה נוספת וב-2018 לתקופת כהונה שלישית. ביולי 2019 הודיע שאין בכוונתו להתמודד בבחירות 2020.
במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 גינה את דונלד טראמפ על אמירותיו בגנות מהגרים ממקסיקו והוא מהמתנגדים הבולטים לתוכניתו של טראמפ לבנות חומה לאורך הגבול עם מקסיקו, בטענה שהיא לא תמנע מסתננים, תפגע בסחר ותשדר מסר שלילי.
הוא אב לשני בנים ובת.
הערות שוליים

1 2 3  Will Hurd Is the Future of the GOP, פוליטיקו, 5 במאי 2017
1 2  In Congress, Hurd will be the spy who came in from the shadows, יוסטון כרוניקל, 14 בנובמבר 2014
1 2  Texan Will Hurd defies the odds for House Republicans. Can he last?, וושינגטון פוסט, 5 במרץ 2015
↑  U.S. rep-elect comes through town
↑  The spy who infiltrated Congress: Meet Rep.-Elect Will Hurd, אתר Yahoo!, ‏18 בנובמבר 2014
↑  ראסל ברמן, The 2020 Congressional-Retirement Tracker, באתר The Atlantic‏, 12 בדצמבר 2019 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1299197272  ISNI: 0000 0000 4074 2675  SNAC: w6gg1js9  US Congress: H001073  VIAF: 31472081   WorldCat (עם VIAF): 31472081
ויוויאנו קודאצי

| --- | --- |
 לידה:  סביב 1604 ברגמו, הרפובליקה של ונציה 
 פטירה:  5 בנובמבר 1670 רומא, מדינת האפיפיור 
 צאצאים:  Niccolò Codazzi 
 
ויוויאנו קודאצי ויאן מיל, קשת טיטוס עם רוכב על סוס, 1648–1657
ויוויאנו קודאצי (באיטלקית: Viviano Codazzi; ‏סביב 1604 – 5 בנובמבר 1670) היה צייר אדריכלות איטלקי, שהיה פעיל בתקופת הבארוק. הוא ידוע בציוריו האדריכליים וקומפוזיציות עם חורבות. הוא עבד בנאפולי וברומא. הוא ידוע במקורות ישנים יותר בשם ויוויאנו קודגורה או איל קודגורה.
ביוגרפיה

ויוויאנו קודאצי נולד בוולסאסינה ליד ברגמו. משפחתו עברה לרומא בשנת 1605.
ויוויאנו התאמן ככל הנראה ברומא. בשנת 1633 הוא עבר לנאפולי, שם עבד במשימות בארמון סרטוסה סן מרטינו כתוצאה מקשריו עם חברו האדריכל קוזימו פנזגו. משימה ראשונה בנאפולי הייתה סדרה של ארבעה בדים גדולים המייצגים סצנות רומיות עתיקות (כולל אחת המתארת קרב גלדיאטורים בקולוסיאום) עבור בואן רטירו במדריד, עם דמויות של הצייר דומניקו גרג'יולו. קודאצי היה צייר אדריכלות והדמויות בקומפוזיציות שלו תמיד נצבעו על ידי ציירי דמויות מומחים. בנאפולי השותף העיקרי שלו לצביעת הדמויות היה גרג'יולו.
האמן התחתן ב-3 במאי 1636 עם קנדידה מירנדה, מנאפולי. לזוג נולדו שבעה ילדים שניים מהם הפכו לציירים.
לאחר שעבר לרומא בעקבות מרד מסניאלו בשנת 1647, הוא שיתף פעולה עם אמנים מחוג הציירים ההולנדים והפלמיים שפעלו ברומא שהיו ידועים בשם הבמבוצ'אנטי. משתפי הפעולה הנפוצים ביותר איתו היו מיכלאנג'לו צ'רקואוצי ויאן מיל. עוד שיתף פעולה עם פיליפו לורי, וויסנטה גינר. דוגמה לשיתוף פעולה כזה היא "בת שבע" במוזיאון קולומבוס לאמנות.
לקודאצי היו כמה ממשיכים קרובים, בהם אסקאניו לוצ'יאנו ואנדראה די מישלה בנאפולי, בנו ניקולו קודאצי (1642–1693), ודומניקו רוברטי ואחרים. בנו של ויוויאנו, ניקולו, היה צייר ציורים ארכיטקטוניים כמו אביו. בן נוסף בשם אנטוניו היה גם צייר אך עבודתו אינה ידועה.
למרות פעילותו האמנותית הנמרצת ויוויאנו קודאצי תועד כעני בשנת 1657. הוא התגורר ברומא למעט היעדרויות קצרות (בסביבות 1653 ואולי בין 1659 ל-1666) עד מותו ברומא ב-5 בנובמבר 1670.
יצירתו

מרבית ציוריו של קודאצי הם ציורים אדריכליים בגודל בינוני, או ציורי חורבות ואדריכלות אידיאלית בתוך נוף. סוג הציורים האדריכליים הדקורטיביים שיצר קודאצי מייצג צורה שהפכה לפופולרית באמצע המאה ה-17 ברומא. היסטוריונים לאמנות מפרשים את הפופולריות הגוברת של ציורי האדריכלות באיטליה של המאה ה-17 כתוצאה של מעבר של חסות מציור בהזמנה לציור בשוק החופשי. ציורים ארכיטקטוניים התקבלו בברכה במיוחד בתוך הטעם הדקורטיבי של המאה ה-17, שם חיפו קירות בציורים מסוגים וגדלים שונים. היצירה האדריכלית התאימה למגוון הרכבים כאלה על ידי הצגת הכיוונים האנכי והאופקי החזקים בנושאים שלה.
שורשי הנושא האדריכלי בציור נמצאים בציור של המאה ה-16, ובמיוחד בתמונות האדריכליות שנצבעו במסגרת ציורי קיר גדולים וקישוטי תקרה המכונים 'ריבוע'. אלמנטים אדריכליים אלה זכו להתבלט באמנות של המאה ה-17 והפכו לנושאים עצמיים של ציורים.
מספר אמנים התפתחו בז'אנר זה. אלסנדרו סלוצ'י (אנ') היה אמן חשוב בז'אנר שיצירתו הושפעה על ידי ויוויאנו קודאצי. הנופים של קודאצי היו בדרך כלל מציאותיים יותר מאלו של סלוצ'י שהפגין יצירתיות וחירות מעט יותר גדולים על ידי סידור מחדש של אנדרטאות רומיות כדי לשרת את מטרת היצירות שלו. קודאצי גם דבק בתכתיבי הטופוגרפיה והארכאולוגיה. בעבודותיו נראה כי חיפש אחר עיבודים אדריכליים המעוררים הרמוניה אסתטית. קודאצי זכה לשבחים בקרב ציירי המאה ה-17 של נוף אדריכלי, כקרוב לאדריכל ויטרוביוס (מהמאה הראשונה לפני הספירה). הכרה זו על ידי בני דורו מעידה על שליטתו בפרספקטיבה ליניארית והבנת הטעם העתיק.
הציור של קודאצי של "בזיליקת פטרוס הקדוש" מתאריך 1636[דרושה הבהרה] הוא ציור מפורט ומדויק ופחות ציור עם אלמנטים דמיוניים בסגנון קפריצ'ו (אנ'). הוא צייר את הבזיליקה בזמן שהיה בנאפולי ומראה שם את הכניסה הישנה לארמון הוותיקן, כניסה שנהרסה כאשר הוקמה הסקאלה רג'ה (אנ') והעמודים של ברניני, וכן שני מגדלי פעמונים (קמפאנילי) על בסיס חריטה של מרטינו פרבוסקו (אנ') שתוכננו אך לא נבנו.
אחד מציוריו הידועים ביותר הוא תיאור של מרד מסניאלו בפיאצה דל מרקטו (איט') בנאפולי בו צוירו הדמויות על ידי מיכלאנג'לו צ'רקואוצי. העבודה נעשתה בשנת 1648 בהזמנה של הקרדינל ברנדינו ספאדה (אנ') ונמצאת כעת בגלריית ספאדה ברומא.