stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רייטינג (שבועון)
הערות שוליים

1 2 3  נטע הלפרין, עכבר העיר, כבר לא צהוב: פרידה מהמגזין רייטינג, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2011
↑  אביבה קרול, ‏תמי מוזס ועופר נמרודי משתפים פעולה ב"רייטינג", באתר גלובס, 22 ביוני 1999
↑  TheMarker digital, ירחון חדש ל"רייטינג מגזינים" - BIGTIME; יעסוק בסגנון החיים של האלפיון העליון בישראל, באתר TheMarker‏, 12 באפריל 2005
↑  בועז גריילסמר, מותק, המגזין עומד להיסגר, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2005
↑  עומר שרביט, יומיים לאחר שהושק: נדחה פרסום ירחון המוסיקה של מוזס-בורוביץ', באתר TheMarker‏, 1 באוגוסט 2005
↑  בועז גריילסמר, עסקת מכירת קבוצת רייטינג לעופר נמרודי מוערכת ב-10 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 7 בספטמבר 2005
↑  יעל גאוני, ‏נמשכים השינויים במגזין "רייטינג": מנכ"ל העיתון, דורון בן-שמחון, הוחלף ע"י רונן שקולניק, באתר גלובס, 1 בנובמבר 2005
↑  בועז גריילסמר, מני אבירם ימונה לעורך החדש של מגזין "רייטינג", באתר הארץ, 30 באוקטובר 2005
↑  אופיר בר-זהר, ירון טן ברינק עוזב את רייטינג: "אני לא יכול לעשות קיצוץ רביעי תוך שנה וחצי", באתר TheMarker‏, 25 באפריל 2010
↑  נתי טוקר, חודש וחצי לאחר ההשקה: שכר עובדי "ז'ורנל" של "מעריב" קוצץ ב-25%, באתר TheMarker‏, 13 בנובמבר 2011
↑  רוני קורן-דינר, מגזין "רייטינג" יוצא בפורמט חדש ובקמפיין פרסומי בהיקף של חצי מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 1 בינואר 2003
↑  יעל גאוני, ‏"מעריב" ישקיע השנה 2 מיליון ד' בפיתוח קבוצת "רייטינג", באתר גלובס, 6 בספטמבר 2005
| דגל ישראל שבועונים בישראל |
| --- | --- | --- |
| אקטואליה | מעריב סופהשבוע • זו הדרך • בראשית |  |
| בידור ופנאי | לאשה |  |
| המגזר החרדי | משפחה • בקהילה • שעה טובה • יום ליום • הדרך • העדה • כפר חב"ד • בית משיח • המחנה החרדי • החומה |  |
| התנועה הקיבוצית | הזמן הירוק • ידיעות הקיבוץ |  |
| המגזר הדתי-לאומי | בשבע • מקור ראשון (מוצש) • שביעי |  |
| ילדים ונוער | מעריב לנוער • מעריב לילדים • אותיות וילדים • זרקור |  |
| רשתות מקומונים | רשת שוקן • ידיעות תקשורת • קו עיתונות (דתי-חרדי) • השקמה |  |
| מקומונים | העיר • כל העיר (ירושלים ומודיעין) • Time Out תל אביב • כלבו – חיפה והצפון • ערב ערב באילת • השבוע באשדוד • צומת השרון • מלאבס – פתח תקווה |  |
| בערבית | כל אל-ערב • א-סנארה • אלמיתאק • אח'באר א-נקב • פנורמה • חדית' א-נאס |  |
| בשפות אחרות | נובוסטי נדלי (רוסית) • אוי קלט (הונגרית) |  |
| שבועונים מהעבר | הארץ שלנו • דבר השבוע • דבר לילדים • העולם הזה • הפועל הצעיר • להיטון • כולנו • משמר לילדים • עיתון מיוחד • פנים אל פנים • קונטרס • רימון  • שישי  • עולמו של דיסני • רייטינג • ראש אחד • במחנה • פנאי פלוס • צוהר |  |
רימון הלם

רימון הלם
רימון הלם צה"לי
רימון הלם (באנגלית: Stun Grenade או Flash Bangs) הוא רימון מסוג נשק אל-הרג שמתפוצץ ויוצר הבזק אור חזק ומסנוור וקול נפץ עז (גבוה מ-170 דציבלים) המסייעים לגרום לדיסאוריינטציה זמנית לחושי האויב. רימונים כאלה נפוצים בידי יחידות עילית ללוחמה בטרור וחיוניים למבצעי חילוץ בני ערובה.
רימון ההלם הומצא במקור בבריטניה והשימוש בו החל במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 כאשר שירות ה-SAS של הצבא הבריטי החל באותה העת להשתמש בו.
בעוד רימוני הלם נועדו להגביל את הפגיעה באנשים, רימון הלם שמתפוצץ קרוב מדי לאדם עלול לגרום לפציעות כגון אובדן שמיעה, כוויות ואף למוות. פציעות אלו יגרמו בדרך כלל כאשר רימון ההלם מתפוצץ קרוב מדי לאדם, או עקב שריפות שנגרמות כתוצאה מהפיצוץ של רימון ההלם.
רימון ההלם המצוי בידי צה"ל אינו גורם להבזק אלא רק לקול נפץ, וייעודו העיקרי הוא פיזור הפגנות.
הערות שוליים

↑  Police Assault Against a Photographer in Greece באתר מועצת אירופה
↑  גיא עזרא, ‏צפו: שוטרים השליכו רימון; ילדה נפצעה בפניה, באתר "סרוגים", 17 באפריל 2020
↑  SWAT officer killed when stun grenade detonates, באתר הסן דייגו יוניום טריביון, 26 בפברואר 2011
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמצעי לחימה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רבוטניצ'קי סקופיה

רבוטניצ'קי סקופיה (במקדונית: КК Работнички Скопје) היא קבוצת כדורסל מקדונית מהעיר סקופיה, המתמודדת בליגת העל המקדונית.
היסטוריה

המועדון הוקם בשנת 1946 והוא מועדון הכדורסל הוותיק ביותר במקדוניה. בשנים 1953–1991 השתתף בליגה היוגוסלבית, בה הגיע פעמיים לגמר הגביע והפסיד. משנת 1992, המועדון הוא המעוטר ביותר בליגה המקדונית עם 14 אליפויות ו-7 גביעים. בשנים 2001–2009 הספונסר הראשי היה חברת "פרספד" ומאז שנת 2009 נותר המועדון ללא ספונסר ראשי.
בעונת 2008/09 החל המועדון להשתתף בהליגה הבלקנית והגיע עד לגמר הפיינל פור, שם הפסיד לקבוצת רילסקי ספורטיסט. בעונת 2009/10 לא עבר את שלב הבתים ועזב את הליגה.
תארים והשגים

הליגה המקדונית :
אליפות (14): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001, 2003, 2004, 2005, 2006, 2009
מקום שני: 2000, 2007, 2011
חצי גמר: 2013
הגביע המקדוני :
זכייה (9): 1993, 1994, 1998, 2003, 2004, 2005, 2006, 2011, 2015
גמר: 2001
הגביע היוגוסלבי :
גמר: 1976, 1983
השתתפות באירופה

1993–1994: גביע ספורטה
1994–1995: גביע ספורטה
1995–1996: גביע ספורטה
1996–1997: גביע ספורטה
1998–1999: גביע ספורטה
1999–2000: גביע ספורטה
2000–2001: גביע קוראץ'
2003–2004: יורוצ'לנג'
2004–2005: יורוצ'לנג'
2008–2009: הליגה הבלקנית (גמר)
2009–2010: הליגה הבלקנית
רחוב שבי ציון

| --- | --- |

מפגש הרחוב עם רחוב הראשונים
 מידע כללי
 על שם:  שיבת ציון
 אורך:  0.8 ק"מ 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיר:  אשדוד
 רובע:  א'
 רחובות מסתעפים:  רחוב רוגוזין  רחוב הראשונים  שדרות הרצל
 אתרים:  אנדרטת הנר  מרכז קליטה בית קנדה
 קואורדינטות:  31°48′29″N 34°38′48″E﻿ / ﻿31.807946394042°N 34.646699924285°E﻿ / 31.807946394042; 34.646699924285
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אשדוד מוגדלת) רחוב שבי ציון(למפת אשדוד רגילה) רחוב שבי ציון(למפת השפלה רגילה) רחוב שבי ציון(למפת השפלה מוגדלת) רחוב שבי ציון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב שבי ציון הוא אחד מהרחובות הוותיקים בעיר אשדוד, השוכן במרכז רובע א'. שבי ציון היה אחד מהרחובות הראשיים של אשדוד, עקב מיקומו כמחבר בין רחוב רוגוזין (שהיה הרחוב הראשי) והמרכז המסחרי של רובע ב' ברחוב קיבוץ גלויות, אך עם דעיכתו של רוגוזין וצמיחת רובעי אשדוד הדרומיים – ירד גם הוא מהפופולריות שלו.
הרחוב נמתח ממזרח למערב – כאשר במזרחו נצמת בכיכר אלי כהן ברובע ב', בסמוך לספרייה העירונית, והוא מסתיים במערב בצומת עם רחוב רוגוזין בקצהו הצפוני, ובכיכר אנדרטת הנר בואכה גן אלישבע. הוא מסתעף בראשיתו גם אל רחוב הראשונים, המחבר אותו אל המרכז המסחרי של רובע א' (ברחוב המסחר), ובהמשך נצמת גם עם שדרות הרצל. ברחוב שוכן סניף ההסתדרות העירוני, מרכז מסחרי "פאן-לון" ומרכז קליטה בית קנדה.
תמונות

ימיה הראשונים של העיר
כיום
מסחר ברחוב
בית ההסתדרות
מרכז קליטה בית קנדה
אנדרטת הנר
הירידה לרובע ב'
הערות שוליים

| אשדוד  |
| --- | --- | --- |
| ערכים ראשיים | אשדוד • רובעי העיר • אדריכלות • כיכרות |  |
| גנים ופארקים | פארק אשדוד-ים • פארק בן-גוריון • פארק אקולוגי מצודת-ים אשדוד • גן אלישבע • פארק לכיש • גבעת יונה • עד הלום |  |
| רחובות | רחוב רוגוזין • רחוב שבי ציון • מדרחוב הנביאים • שדרות בני ברית • שדרות הרצל • שדרות מנחם בגין • שדרות משה דיין |  |
| תחבורה | תחבורה ציבורית • מסוף ריביירה • מסוף בני ברית • מסוף ביג |  |
| מוסדות | מרכז כיוונים • המשכן לאמנויות הבמה • הארכיון לתולדות אשדוד • אוניברסיטת אשדוד (עתידי) • בית אריה קלנג • מוזיאון אשדוד לאמנות |  |
| תעשייה | נמל אשדוד • תחנת הכוח אשכול • נמל הדרום • אלתא מערכות |  |
| היסטוריה | אשדוד ים (העיר העתיקה) • תל אשדוד • תל מור • רצועת החוף |  |
| נושאים מרכזיים נוספים | העירייה ומועצת העירייה • סמל העיר • יקיר העיר אשדוד • חברת אשדוד • החברה לפיתוח אשדוד |  |
| קטגוריה ראשית | כל הערכים על העיר |  |
רחוב שער האריות

| --- | --- |

מבט אל הרחוב משער האריות
 מידע כללי
 על שם:  שער האריות 
 אורך:  1 ק"מ 
 מיקום
 עיר:  ירושלים 
 קואורדינטות:  31°46′50″N 35°14′07″E﻿ / ﻿31.780611111111°N 35.235361111111°E﻿ / 31.780611111111; 35.235361111111
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) רחוב שער האריות(למפת ירושלים העתיקה רגילה) רחוב שער האריות(למפת ירושלים רגילה) רחוב שער האריות(למפת ירושלים מוגדלת) רחוב שער האריות  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב שער האריות הוא רחוב רוחב ברובע המוסלמי בעיר העתיקה בירושלים. הרחוב חולף מצפון להר הבית.
רחוב שער האריות מתחיל בשער האריות, ומסתיים ברחוב ויה דולורוזה, סמוך לרחוב הגיא. הרחוב עובר במקביל לחומת הר הבית מצפון, ומוביל לכניסות הצפוניות של הר הבית. בתחילת הרחוב ניצבה ככל הנראה בתקופת בית שני מצודת אנטוניה. הוא חוצה את הרחובות: באב חוטא (בעברית: שער החיטה), בורג' לקלק, אנטוניה, המלך פייסל, שער הפרחים, הנזירות, ובנק הדם. ובפינת רחוב אנטוניה שוכן מתחם יהודי "בית האריות", שנקרא על שם הרחוב.
ברחוב בית ספר יסודי לבנים, ובאמצעו, במעבר המוביל לכניסה להר הבית, נמצאת עמדה קבועה של מג"ב.
היסטוריה

בתקופה הרומית והביזנטית נכלל תוואי הרחוב בדקומנוס המזרחי.
במהלך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים פרצו כוחות חטיבה 55 לעיר העתיקה משער האריות דרך רחוב זה, לאחר שהושלם כיתורה של העיר העתיקה מכל כיווניה. מהרחוב נעו חלק מהכוחות דרומה למתחם הר הבית והכותל המערבי, בעוד כוחות אחרים התפשטו בעיר העתיקה.
בשנת 1980 ערכה עיריית ירושלים שיפוץ מקיף ברחוב. בשיפוץ נחשפו קטעים מהריצוף הקדום של הרחוב, וחלקו הועלה לתוואי הרחוב הנוכחי.
ב-6 במאי 1998 דקרו ערבים למוות את חיים קרמן ברחוב, ובאתר אנדרטה לזכרו.
הערות שוליים

↑  נדב שרגאי, הר המריבה, עמ' 213.
↑  "ארץ זוכרת יושביה"
| רחובות מרכזיים בעיר העתיקה  |
| --- | --- | --- |
| הרובע הארמני | רחוב הפטריארכיה הארמנית • רחוב סנט ג'יימס •  רחוב אררט • רחוב הארמנים |  |
| הרובע היהודי | רחוב היהודים • רחוב הקארדו • רחוב משגב לדך • רחוב תפארת ישראל • רחוב בתי מחסה • רחוב חב"ד |  |
| הרובע המוסלמי | רחוב הגיא • רחוב שער האריות •  רחוב שער הפרחים • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה  • מעלות המדרשה • רחוב בית הבד |  |
| הרובע הנוצרי | רחוב דוד • רחוב השער החדש • רחוב הבורסקאים • רחוב הפטריארכיה הלטינית • רחוב הנוצרים |  |
| אתרי הרובע המוסלמי |
| --- | --- | --- |
| שכונות | באב אל חוטה |  |
| רחובות ושערים | שער האריות • שער הפרחים • שער שכם • הקארדו (ירושלים) • רחוב השלשלת • ויה דולורוזה (רחוב) • רחוב הגיא • רחוב שער האריות • שער השלשלת • שער הכותנה • שער הברזל |  |
| אתרים ארכיאולגיים | מערת צדקיהו • בריכת הסטרותיון • קשת וילסון • מנהרות הכותל • שער וורן • בריכות הצאן |  |
| אתרים מוסלמיים | רבאט אל-מנצורי • מסגד הצריח האדום • רבאט אל-בציר • ספריית ח'אלדיה • ספריית אל-בודיירי • אל-מדרסה א-תנכיזיה |  |
| אתרים נוצריים | ויה דולורוזה • קפלת ההלקאה • קפלת ההרשעה וכפיית הצלב • מנזר האחיות ציון (העיר העתיקה) • כנסיית סנטה אנה • האכסניה האוסטרית • אכסניית סנט פאולוס • כנסיית גבירתנו הדואבת |  |
| אתרים יהודיים | הכותל הקטן • ישיבת עטרת ירושלים • בית המערבים • ישיבת אדרת אליהו • ישיבת שובו בנים • בית הכנסת ע"ש הרב גץ • בית הכנסת אוהל יצחק • ישיבת חיי עולם • ישיבת תורת חיים • בית הכנסת ציון המצוינת |  |
| מבני מגורים יהודיים | חצר רייסין • חצר גליציה • בית המערבים • מתחם שער הפרחים • בית ויטנברג • בית הצלם • חצר ראנד • בית חזון • בית דנון • חצר דיסקין |  |
| שונות | מוזיאון הכיכר הרומית • שוק הכותנה |  |
רינה קופר

רינה רחל קופר (1935 – 30 באוקטובר 1993) הייתה אמנית רב תחומית ישראלית. התמחתה באמנות הבטיק.
ביוגרפיה

נולדה וגדלה ברחובות. בתם של מרים וצבי. היא למדה בתיכון דה שליט. נעמי סמילנסקי ציירת ומורה לאומנות בחרה להציג ציורים של רינה בתערוכות בכיתה ובבית הספר ועודדה אותה ללמוד הוראת ציור במכללת אורנים. היא בוגרת המכללה מחזור 1955–1956. מרסל ינקו היה בין מוריה לציור וטכניקת הבטיק.
יצירתה האמנותית של קופר מגוונת וכוללת ציורי שמן אקוורל ורישומים. במקביל להיותה ציירת היא עשתה קריירה מרשימה בתחום האופנה שהתבססה על התמחותה בטכניקת הבטיק. רות דיין מייסדת משכית גילתה אותה וגייסה אותה לצוות מעצביה.
קופר השתמשה בטכניקת הבטיק על מגוון בדים: משי, קטיפה וכותנה, הללו עוצבו תחת ידיה של רינה והפכו לשטיחי קיר, תמונות, ואביזרי אופנה. עבודות הבטיק של רינה הצטיינו במקצועיות ובדמיון יצירתי ססגוני ומרהיב של צבעים וצורות.
יצירותיה של קופר בתחום הציור והרישום נעות בין הפיגורטיבי למופשט. דימוי האישה ביצירותיה נוטה לעבר אידיאל היופי הנשי, ולתנועותיה זרימה של ריקוד כמעט חלומי. ואכן, עולם המחול היה מושא אהבתה של רינה אליו נמשכה כל חייה. יצירותיה עמוסות בסמלים של ציפורים ובעלי חיים אחרים על משמעויותיהם הנסתרות והגלויות. ציורי הנוף נעים בין הפסטורלי לסוער.
גולדה מאיר העניקה לנשיא צרפת פרנסואה מיטראן שטיח קיר שלה, תמונת נוף ארץ ישראלית. לאה רבין ואופירה נבון לבשו בגדים שעצבה.
קופר הציגה את עבודותיה בגלריות באוטווה, וושינגטון, ומקסיקו, כמו גם בחנות יוקרתית היילס שבלונדון, שם הוקדשה קומה שלמה לעבודותיה. כשאחותה צלילה רוז באה לאסוף את התמונות נאמר לה שכולן נמכרו.
העשייה האמנותית המגוונת והעשירה של רינה נעשתה בצל מגבלות פיזיות קשות. בגיל ארבעה חודשים היא חלתה ומאז החלה להשמין באופן בלתי ניתן לשליטה. היא עברה אשפוזים רבים וטיפולים מורכבים. למרות זאת היא למדה לחיות עם מגבלותיה הבריאותיות וחייה היו מלאי יצירה, נתינה ואהבה לזולת.
נפטרה ברחובות בגיל 58.
עם חידושה של משכית על ידי המעצבת שרון טל זכו עבודותיה של קופר לחיים חדשים. צלילה רוז, יצרה קשר עם רות דיין. השתיים, טל ודיין הגיעו לביתה של רוז בירושלים ועשרות דגמים של שמלות, שטיחי קיר ואביזרי לבוש העתיקו את מקומם לסטודיו של משכית המחודשת במטרה להשתמש ביצירותיה של קופר בעיצובים העתידיים של משכית המחודשת.
יוזמתה של רוז הולידה גם תערוכה ממגוון יצירותיה של קופר באשכול פיס רחובות, העיר בה נולדה, יצרה ונפטרה. אוצרות התערוכה: אביטל אפל ואדריאנה וויטיניג סגל.
תערוכות יחיד

1976 - בית משכית
ראו גם

אמנות סיבים
הערות שוליים

↑  אתר "Billinograves"
↑  קופר רחל רינה, באתר חברה קדישא רחובות
רחוב רמב"ן

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  רמב"ן
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  ירושלים
 שכונה:  רחביה
 
רחוב רמב"ן, 1925 - 1937
גן מעלה צ'ארלס קלור
רחוב רמב"ן הוא אחד מן הרחובות המרכזיים שבשכונת רחביה בירושלים. הרחוב יוצא מכיכר צרפת במערב ומתמשך עד לכיכר ריבלין במזרח, שם הוא מתחבר לדרך רופין ולרחוב סעדיה גאון. הרחוב קרוי על שם רבי משה בן נחמן, ואורכו כ-700 מטרים.
ממאי 2020 ישנם שיפוצים לאורך כל הרחוב. השיפוצים כוללים את שיפוצי כיכר צרפת, הנגשת הפרקים ושינויים תחבורתיים.
ראש העיר משה ליאון מתגורר ברחוב, מה שהופך את הרחוב לעיתים למוקד עבור מחאות והפגנות. זאת בנוסף על כיכר צרפת, המהווה אף היא מוקד להפגנות לעיתים בשל הקרבה לבית ראש הממשלה.
אתרים בולטים ברחוב (ממזרח למערב)

כיכר צרפת – כיכר מרכזית במרכז ירושלים המפגישה את רחוב הרמב"ן עם רחוב קרן היסוד, רחוב המלך ג'ורג', שדרות בן מימון ורחוב אגרון.
מלון פרימה המלכים (בצמוד לכיכר) - מן המלונות הראשונים בירושלים, שנחנך ב-1956.
הטחנה (רמב"ן 8) – נבנה בשנות ה-70 של המאה ה-19 על ידי הכנסייה היוונית-אורתודוקסית. כיום הטחנה אמנם אינה פועלת, אך ישנו מרכז מסחרי במבנה. בעבר פעלה בטחנה קונסוליה הולנדית.
בית אליעזר ותלמה ילין (רמב"ן 14) – הבית הראשון שנבנה בשכונה. תוכנן על ידי אליעזר ילין ונחנך ב-1924.
בית בונם (רמב"ן 21) – נבנה בשנת 1935 עבור ד"ר בונם, רופא שעלה מגרמניה. כיום משמש כסניף בנק לאומי.
בית הכנסת "חורב" (הרמב"ן פינת אבן גבירול) – אחד מבתי הכנסת הבולטים בשכונה. תוכנן על ידי אליעזר ילין.
בית מולכו (רמב"ן 20) – מכונה גם "קפה רחביה" וכיום משמש בית מגורים. בעתיד המבנה אמור להיהפך למלון.
גן אליעזר ילין – גן שתוכנן על ידי ריכארד קאופמן.
בית גד פרומקין (רמב"ן 26 פינת אבן עזרא 22) – בנין שתוכנן בתחילה עבור השופט גד פרומקין. בשנת 1971 הרב ישראל זאב גוסטמן הקים במבנה את ישיבת "נצח ישראל".
בית ארתור רופין (רמב"ן 30) – בית שנבנה עבור ארתור רופין בשנים 1924–1925. רופין ואשתו חיו במבנה זה עד מותם.
בית מנחם אוסישקין (רמב"ן 32 פינת אוסישקין 7) – בית שבו מנחם אוסישקין התגורר ב-10 שנותיו האחרונות. מכונה גם "בית מחניים".
גן מעלה צ'ארלס קלור - בקצה המערבי של הרחוב
הערות שוליים

↑  שיפוץ רחוב רמב"ן, באתר www.ginothair.org.il
↑  איך הפך רחוב רמב"ן למוקד הפגנות ומה חושבים על זה בלשכת ראש העיר?, באתר כל העיר ירושלים, ‏28 בנובמבר 2019
↑  רחביה שכונת העשירים בירושלים, באתר גילי שולץ - מורת דרך מוסמכת, ‏3 בנובמבר 2020
↑  שכונת רחביה בירושלים, באתר טיולי, ‏17 בספטמבר 2020
↑  ירושלים: המבנה המיתולוגי בשכונת רחביה מתוכנן להפוך למלון, באתר ynet, 26 באוקטובר 2020
| רמב"ן |
| --- | --- | --- |
| כתביו | פירוש הרמב"ן לתורה • חידושי הרמב"ן לתלמוד • מלחמות ה' • תורת האדם • השגות לספר המצוות לרמב"ם • דרשות הרמב"ן • איגרת הרמב"ן • אגרת הקודש • איגרת הרמב"ן לחכמי צרפת |  |
| אירועים בולטים | ויכוח ברצלונה (פבלו כריסטיאני • חיימה הראשון, מלך אראגון) • פולמוס הרמב"ם |  |
| רבותיו | רבי יהודה בר יקר • רבי נתן בן מאיר |  |
| חבריו | הרבנים עזרא ועזריאל בני שלמה • בן בלימה • רבי יונה גירונדי • משפחת רמב"ן |  |
| מתלמידיו | רא"ה • רשב"א • רבי שמואל הסרדי • רבי יצחק דמן עכו • רבי יצחק בן טודרוס • רבי ששת דסמרקדיל • רבי יצחק בן אברהם מנרבונה • רבי דוד בונפיד • רבי מאיר המעילי • רבי נתן בן יוסף • רבי משה דאשקולה גירונדי |  |
| חוקרי הרמב"ן | שרגא אברמסון • משה הלברטל • שלם יהלום • יהונתן יעקבס • עודד ישראלי • יעקב שלום ליכט • מרים סקלרץ • חביבה פדיה • עמוס פונקנשטיין • חיים דוב שעוועל • יצחק אונא |  |
| אתרים על שמו | בית כנסת הרמב"ן (הרובע היהודי) • בית כנסת הרמב"ן (קטמון) • קבר הרמב"ן • מערת הרמב"ן • רחוב רמב"ן |  |
רינה קנוקוגי

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  30 ביולי 1935 ברוקלין, ניו יורק
 פטירה:  21 בנובמבר 2009 (בגיל 74) ברוקלין, ניו יורק
 מידע כללי
 שם לידה:  Rena Glickman 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 בן או בת זוג:  Ryohei Kanokogi 
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 הישגים
 פרסים והוקרה:  מסדר השמש העולה, דרגה רביעית 
 
רינה "ראסטי" קנוקוגי (Rena "Rusty" Kanokogi;‏ 30 ביולי 1935 – 21 בנובמבר 2009) נחשבת ל"אמא של ג'ודו נשים", מומחית לג'ודו, יהודייה-אמריקאית מקוני איילנד ניו יורק. בשנת 1959 היא התחזתה לגבר וזכתה במדליה בתחרות לגברים בלבד ב-YMCA. לאחר שהתגלה שהיא אישה, נדרשה להחזיר את המדליה. קנוקוגי היגרה ליפן על מנת להמשיך ולהתאמן בג'ודו, והייתה האישה הראשונה שקיבלה את האישור להתאמן בקבוצת גברים ב-Kodokan Institute - המרכז העולמי של הג'ודו. היא ידועה כיוזמת הוספת ענף קרבות הנשים בג'ודו למשחקים האולימפיים.
שנותיה הראשונות

רינה קנוקוגי נולדה ב-1935 למשפחה קשת יום מקוני איילנד, ניו יורק. כבר בגיל שבע נאלצה לצאת לעבוד בעבודות מזדמנות. סביבת המגורים והעוני הובילו אותה בנעוריה להנהיג חבורת רחוב שנקראה "אפאצ'י". ב-1950 היא החלה להתאמן בהרמת משקולות, עם משקולות שהיו שייכות לאחיה, והתאמנה עם שק האיגרוף באולם ההתעמלות, פעילות שלא הייתה מקובלת לנשים בתקופה זו. באמצע שנות ה-50 היא התחתנה לראשונה וקבלה את שם משפחתו של בן זוגה, סטיוארט. לזוג נולד בן בשם כריס סטיוארט, שמאוחר יותר שינה את שם משפחתו לשם משפחתו של בעלה השני של רנה. היא התגרשה לאחר זמן קצר. באותה תקופה היא עבדה כמרכזנית במוקד.
בשנת 1955 ידיד שלה הראה לה מהלכים בג'ודו והיא מיד התאהבה באמנויות הלחימה. היא נמשכה לתורת לחימה זו מפני שהיא מצאה עיסוק זה מרגיע, ועוזר בפיתוח שליטה עצמית. היא למדה ג'ודו בסניף ימק״א המקומי וניסתה להתקבל לתחרויות, אך הדבר לא עלה בידה מפני שלא היו תחרויות לנשים או תחרויות מעורבות.
הקריירה בג'ודו

בשנת 1959 השתתפה קנוקוגי באליפות הג'ודו של ימק״א ביוטיקה, ניו יורק, שם התחזתה לגבר. לא היה איסור מפורש על נשים להשתתף בתחרות, אך אף אישה לא ביקשה להתחרות לפני כן. היא קיצצה את שערה והשטיחה את החזה על מנת ליצור לעצמה מראה גברי. תפקידה בנבחרת היה מחליפה, במקרה של פציעה או פסילה של חבר נבחרת אחר. כך מצאה עצמה משתתפת בתחרות, ובמהלך האליפות ניצחה את היריב שלה והביאה ניצחון לנבחרת. בסיום התחרות התברר למארגנים שקנוקוגי היא אישה והמדליה נלקחה ממנה.
מאחר שלא היו לה אפשרויות להתפתח בג'ודו בארצות הברית, בחרה קנוקוגי בשנת 1962 לנסוע להתאמן ב-מכון קודוקאן, בית הספר והמרכז החשוב לג'ודו בעולם בטוקיו, יפן. בקודוקאן התאמנו נשים בג'ודו מאז 1926, אך בקבוצות נפרדות מהגברים. לאחר שגברה בקלות על התלמידות האחרות שהיו איתה בכיתה, הייתה לאישה הראשונה שהתאמנה עם קבוצת גברים במוסד. במהלך שהותה ביפן הועלתה לדרגת דאן 2. בקודוקאן היא הכירה את מי שלימים הפך לבעלה השני, Ryohei Kanokogi שהיה בעל חגורה שחורה (דאן 5) בג'ודו ובקראטה וחבר נבחרת אוניברסיטת ניהון. הזוג התחתן ב-1964 בניו יורק.
עם חזרתה לארצות הברית הובילה קנוקוגי פעילויות מגוונות לחיזוק הג'ודו בניו יורק ובארצות הברית תוך התמקדות בפעולות שיעודדו נשים לבחור להתמקצע כג'ודוקא. היא ארגנה את טורניר הג'ודו הראשון לילדים, תחרויות מקצועיות לנשים ועוד. ב-1976 אימנה קנוקוגי את נבחרת הנשים הלאומית בג'ודו של ארצות הברית. בשנת 1980 ארגנה ומימנה מכספה הפרטי את התחרות ג'ודו העולמית הראשונה לנשים במדיסון סקוור גרדן.
קנוקוגי הייתה הכח המניע שהוביל לשילוב תחרויות ג'ודו נשים באולימפיאדת סיאול בקיץ 1988. ג'ודו הנשים שולב אז במעמד של ענף הדגמה, לאחר שקנוקוגי איימה לתבוע את הוועד האולימפי. היא גם אימנה את נבחרת הנשים לאולימפיאדה זו.
בשנת 1991 היא צורפה להיכל התהילה הבינלאומי של הספורטאיות וב-2011 להיכל התהילה של הספורטאים היהודים. קנוקוגי הייתה האישה הראשונה שהועלתה לדרגת דן 7 בג'ודו.
שנותיה המאוחרות

קנוקוגי שימשה כפרשנית של רשת NBC בתחום הג'ודו באולימפיאדת אתונה בשנת 2004.
בשנת 2008 היא קיבלה את עיטור מסדר השמש העולה, דרגה רביעית. זהו אחד מאותות ההצטיינות האזרחית הגבוהים ביותר ביפן. באוגוסט 2009, כ-50 שנים לאחר שנלקחה ממנה המדליה בתחרות ימק״א, היא חזרה וקיבלה את המדליה כהוקרה למפעל חיים בתחום הג'ודו·
בנובמבר 2009 נפטרה רינה קנוקוגי ממיאלומה נפוצה. היא הותירה אחריה בעל, שני ילדים, ושני נכדים. מאז מותה, מחלקת קרן הספורט לנשים מענקים על שמה של קנוקוגי לג'ודוקא מצטיינות.
הערות שוליים

1 2 3  JOSHUA ROBINSON, Rusty Kanokogi, Fiery Advocate for Women’s Judo, Dies at 74, ‏22.9.2009
↑  Wendy Lewellen, Rusty Kanokogi, 1935 - 2009
1 2  KEITH THURSBY, Rena 'Rusty' Kanokogi dies at 74; U.S. women's judo pioneer, ‏24.11.2009
↑  Neil Ohlenkamp, KODOKAN JUDO
1 2 3  Ernestine Miller, Making her mark: Firsts and milestones in women's sports, New York: McGraw-Hill, 2002, עמ' 170(הקישור אינו פעיל)
↑  Kanokogi, 74, dies; got judo into Games, ESPN, ‏11/23/2009
↑  International Women's Sports Hall of Fame (ארכיון)
↑  Rena ‘Rusty’ Kanokogi, “Mother of Women’s Judo”, is Honored, ‏11.2008
↑  JEFF WILKINS , CHRISTINA BOYLE, Woman who posed as man to become judo champ finally gets gold - 50 years after being stripped of it
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011511276305171  ISNI: 0000 0003 9981 8437  LCCN: no2020074506  NDL: 001107825  VIAF: 295223524   WorldCat (עם VIAF): 295223524
רעד (נ"ט)

|  מידע בסיסי |
| --- | --- |
 ייעוד:  טיל נ"ט
 ארץ ייצור:  איראן איראן
 יצרן:  התעשיות הביטחוניות של איראן
 פעילות מבצעית:  מלחמת לבנון השנייה
 מלחמות ומבצעים:  מלחמת לבנון השנייה 
 תקופת השירות:  1997–הווה (כ־27 שנים) 
 מאפיינים כלליים
 משקל:  11.78 ק"ג
 ממדים
 אורך:  982 מ"מ
 ביצועים
 מהירות:  120 מטר לשנייה
 טווח:  בין 400  ל-3,000 מטר
 ראש קרב והנחיה
 הנחיה:  MCLOS
 
רעד (בפרסית: رعد; בעברית: רעם) הוא טיל נגד טנקים מתוצרת משרד ההגנה האיראני המבוסס על טיל הסאגר הסובייטי (9K11 Malyutka).
התעשיות הביטחוניות של איראן החלו בתכנון הטיל בשנת 1994 תוך שיתוף פעולה עם סין וקוריאה הצפונית. הייצור החל בשנת 1995, והטיל הוצג לציבור באופן רשמי בשנת 1997. בין 1996 ל-2004 ייצרה איראן כ-2,250 טילי רעד.
כמה טילים כאלה נתפסו על ידי צה"ל בשנת 2002 על סיפונה של הקארין איי שהייתה בדרכה מאיראן אל הרשות הפלסטינית. טילים מסוג זה נמסרו גם לחזבאללה ושימשו את הארגון בפעילותו נגד צה"ל במלחמת לבנון השנייה.
הערות שוליים

↑  Weapons Found on 'Karine-A' and 'Santorini'
↑  Arab States Eye Better Spec Ops, Missiles
ראיסה מאריטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 בספטמבר 1883 רוסטוב על הדון, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  4 בנובמבר 1960 (בגיל 77) הרובע השביעי של פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Kolbsheim 
 השכלה:  הפקולטה למדעים של פריז 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 בן או בת זוג:  ז'אק מאריטן (1904–?) 
 
קברה של מריטן
ראיסה מאריטן (לבית אומנצוף) (12 בספטמבר 1883 ברוסטוב על הדון – 4 בנובמבר 1960 בפריז) הייתה משוררת ופילוסופית צרפתייה. היא הייתה אשתו של ז'אק מאריטן, איתו עבדה ושבחברתו הייתה במשך יותר מחמישים שנה, במרכז מעגל של אינטלקטואלים קתולים צרפתים. ספר הזיכרונות שלה, Les Grandes Amitiés, מתאר זאת. ספר זה זכה בפרס הצרפתי להתחדשות. ז'אק מאריטן, ראיסה ואחותה ורה (1886–1959) יקראו בהמשך "שלושת המאריטאנים".
ביוגרפיה

ראיסה נולדה ב-12 בספטמבר 1883 באימפריה הרוסית ברוסטוב-על-הדון, למשפחה יהודית. הוריה היו איליה (יהודה) אומנצוף (אומנצוב) (25 בינואר 1859 בפאבלוהראד – 21 בפברואר 1912 בפריז) והיסייה (גיסיה) ברוזגול (29 בדצמבר 1859 ברוסטוב-על-דון – 21 במאי 1932 בצרפת).
הוריה באו ממשפחות חסידיות אדוקות אשר שמרו מצוות. אביה ניהל מתפרה, ואילו אימה ביצעה מגוון מטלות בית. כאשר ראיסה הייתה בת שנתיים, עברה משפחתה למריופול (כיום באוקראינה).
היא עוצבה עמוקות על ידי האדיקות והמסורות של משפחתה שומרת המצוות, במיוחד על ידי הדוגמה של סבה מצד אמה – סולומון (זלמן) ברוזגול (1830 – 11 במרץ 1896 ברוסטוב על הדון).
מאוחר יותר, בשירים, במאמריה וביומנה של ראיסה היא חושפת גישה טהורה מאוד, מיסטית, שאת מקורה תיארה: "סבי מצד אמי היה חסיד, וסבי מצד אבי היה חכם סגפן גדול. זו הירושה שלי".
סבתה מצד אמה הייתה גנסיה (נסיה) ברוזגול (לבית רוזנבלום) (1832 – 19 במאי 1899 ברוסטוב על הדון).
במריופול, אחותה וורה נולדה ב-1886. בשלב מוקדם מאוד, ראיסה גילתה רצון גדול ללמוד. בגיל 7 היא התקבלה לתיכון למרות המכסות המצומצמות מאוד ליהודים. היא התפעלה מכל מה שקשור לבית הספר ולידע; היא הצליחה מאוד בלימודים.
בשנת 1893, כשהייתה בת עשר, החליטו הוריה להגר. הם רצו להבטיח את עתידן של שתי בנותיהם, ראיסה וורה, שנראה היה שקשה להן לחיות ברוסיה בגלל האפליה האנטישמית. התוכנית הראשונית של אביהם הייתה להגר לניו יורק, אבל חבר שכנע אותו להתיישב בפריז; המשפחה היגרה לצרפת, שם המשיכה ראיסה את לימודיה בבית ספר קהילתי בפסאז' דה לה בון גריין (Passage de la Bonne Graine). תוך שבועיים היא למדה צרפתית מספיק טוב כדי להבין את השיעורים ולהיות מדורגת במקום השני בכיתה. שנתיים לאחר מכן, היא עברה בית ספר והתכוננה להיכנס לאוניברסיטה.