stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלטה 1373 של מועצת הביטחון של האו"ם
לקריאה נוספת

אשד, ג׳. (2010). המאבק בטרור בזירת המימון. משפט ועסקים, יג׳, 253-290. אוחזר מתוך http://portal.idc.ac.il/he/lawreview/volumes/volume13/documents/eshed.pdf
בוסטן, י׳ ולוין א׳. (2008). שבע שנים ראשונות, המלחמה העולמית בטרור: תמונת מצב. סיקור ממוקד, לקראת דוקטרינה חדשה. אוחזר מתוך http://sikurmemukad.com/sevenyearsin/.
נועם, ג׳. (2009). ההתמודדות המשפטית בישראל עם תופעת מימון הטרור. מחקר מדיניות, 79, 36-45. המכון הישראלי לדמוקרטיה.https://www.idi.org.il/media/4515/pp_79.pdf
שני, י׳, כהן, ע׳ ומימרן ט׳. (2013). בית הדין האירופי לצדק הכריע בערעור שהוגש על ידי בריטניה והנציבות האירופית בפרשת קאדי. טרור ודמוקרטיה, 12. המכון הישראלי לדמוקרטיה.
Happold, M. (2003). Security Council resolution 1373 and the constitution of the United Nations. Leiden Journal of International Law, 16(3), 593-610.
Olivier, C. (2004). Human Rights Law and the International Fight Against Terrorism: How do Security Council Resolutions Impact on States' Obligations Under International Human Rights Law?(Revisiting Security Council Resolution 1373). Nordic Journal of International Law, 73(4), 399-419.
Rosand, E. (2003). Security council resolution 1373, the counter-terrorism committee, and the fight against terrorism. American Journal of International Law, 97(2), 333-341.
Rasand, E. (2004). The Security Council as Global Legislator: Ultra Vires or Ultra Innovative. Fordham Int'l LJ, 28, 542.
הערות שוליים

↑  הודיה קין ודפנה בן-פורת, הסדרי חקיקה שמטרתם מאבק במימון טרור - משפט משווה -, באתר הכנסת - מרכז מחקר ומידע, ‏2000
↑  שי לוי, תופת, אש ודם: פיגועי הטרור הגדולים בהיסטוריה, באתר http://www.mako.co.il, ‏08/09/2013
↑  Jane E. Stromseth, The Security Council's Counter-Terrorism Role: Continuity and Innovation. In Proceedings of the Annual Meeting (American Society of International Law), The American Society of International Law, 2003, עמ' 41-45
↑  גיל-עד נועם, ההתמודדות המשפטית בישראל עם תופעת מימון הטרור., מחקר מדיניות 79, המכון הישראלי לדמוקרטיה, עמ' 36-45
↑  האמנה הבינלאומית למניעת מימון טרור, כ״א 50, (1401) (נפתחה לחתימה ב-1999) (נכנסה לתוקף ב-2003), באתר https://www.nevo.co.il/law_html/Law09/AMANA-1401.pdf
↑  Walter Gehr, The Counter-Terrorism Committee and Security Council Resolution 1373 (2001), UM ON CRIME AND SOCIETY, 4 1, 2000, עמ' 101
↑  UN Doc, UNSC Res 1535(2004), undocs.org, ‏26 March 2004 (באנגלית)
↑  UN Doc, UNSC Res 1456 (2003), undocs.org, ‏20 January 2003 (באנגלית)
↑  UN Doc, UNSC Res 1566(2004), undocs.org, ‏8 October 2004 (באנגלית)
↑  UN Doc, UNSC Res 1624(2005), undocs.org, ‏14 September 2005 (באנגלית)
↑  חוק איסור מימון הטרור, התשס״ה-2005, באתר הכנסת
↑  חוק המאבק בטרור, התשע״ו-2016, באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007374290405171  GND: 7690062-9  LCCN: n2009080476  VIAF: 313239816   WorldCat (עם VIAF): 313239816
קתרין יקובסדוטיר

קתרין יקובסדוטיר (באיסלנדית: Katrín Jakobsdóttir;‏ נולדה ב-1 בפברואר 1976) היא פוליטיקאית איסלנדית שכיהנה כראש ממשלת איסלנד מנובמבר 2017 עד אפריל 2024. היא חברת האלת'ינגי (הפרלמנט האיסלנדי) מטעם מחוז הבחירה של צפון רייקיאוויק מאז 2007. קתרין נבחרה כסגנית יושב הראש של מפלגת השמאל-ירוקים (Vinstrihreyfingin – grænt framboð) ב-2003 ומאז 2013 היא מכהנת כיושבת ראש המפלגה. בין השנים 2009 – 2013 היא שימשה כשרת החינוך, המדע, התרבות ושיתוף הפעולה הנורדי.
שנותיה הראשונות

קתרין יקובסדוטיר נולדה בבירת איסלנד, רייקיאוויק. ב-1999 היא סיימה את לימודיה באוניברסיטת איסלנד עם תואר ראשון בלימודי השפה האיסלנדית ובלימודי השפה הצרפתית. ב-2004 היא סיימה את לימודי התואר השני באותה אוניברסיטה בלימודי ספרות איסלנדית ונושא עבודת הגמר שלה היה על עבודתו של סופר המתח האיסלנדי, ארלנלדור אינדרידאסון (Arnaldur Indriðason).
קריירה מקצועית

בין השנים 1999 – 2003 היא עבדה במשרה חלקית כיועצת לשונית במחלקת החדשות של הטלוויזיה הציבורית האיסלנדית (RÚV). לאחר מכן היא עבדה כפרילנסרית עבור גופי תקשורת משודרת וכתבה עבור מגוון של אמצעי תקשורת כתובה בין השנים 2004 – 2006, וכן עבדה כמדריכה ללמידה לאורך החיים ולפנאי בבית הספר מימיר בין השנים 2004 – 2007. בין השנים 2005 – 2006 היא ביצעה עבודות עריכה עבור בית ההוצאה אדה ועבור המגזין JPV ושימשה כמרצה באוניברסיטת איסלנד, באוניברסיטת רייקיאוויק וב"קולג' הצעיר של רייקיאוויק" (Menntaskólinn í Reykjavík) בין השנים 2006 – 2007.
קריירה פוליטית

בין השנים 2002 – 2003 כיהנה קתרין כיושבת ראש תנועת השמאל-ירוקים הצעירה. בין השנים 2002 – 2006 היא כיהנה כסגנית ראש עיריית רייקיאוויק. באביב 2007 היא נבחרה לאלת'ינגי ובין השנים 2009 – 2013 היא כיהנה כשרת החינוך, המדע, התרבות ושיתוף הפעולה הנורדי. בין השנים 2003 – 2013 היא כיהנה כסגנית יושב הראש של מפלגת השמאל-ירוקים והחל מ-2013 היא מכהנת כיושבת הראש של מפלגה זו.
בספטמבר 2017 העיבה על עתידה של הממשלה ועל המשך כהונתו של ביארני בנדיקטסון כראש הממשלה העובדה ש"מפלגת העתיד הבהיר" פרשה מהקואליציה. צעדה של מפלגה זו היה על רקע הדיווחים ששרי הממשלה מטעם מפלגת העצמאות הסתירו את העובדה שאביו של בנדיקטסון, בנדיקט סוונסון, המליץ על מחיקת התיק הפלילי של הפושע הפדופילי המורשע, היילטי זיגוריון האוקסון.
שר המשפטים, זיגורדור אנדרסן, הודיע לבנדיקטסון על מעורבותו של אביו במכתב ההמלצה כבר ביולי וסירב לחשוף את זהות שולח המכתב עד שאולץ לעשות כן על ידי ועדה פרלמנטרית.
ראש ממשלת איסלנד

לאחר הבחירות הכלליות שהתקיימו באיסלנד ב-28 באוקטובר 2017, הטיל עליה נשיא איסלנד, גודני יוהאנסון את המשימה להרכיב ממשלה קואליציונית בהשתתפות מפלגת השמאל-ירוקים, המפלגה הפרוגרסיבית, הברית הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת הפיראטים. המשא ומתן הקואליציוני בין ארבע המפלגות החל רשמית ב-3 בנובמבר, אך הוא לא נחל הצלחה בשל דאגתה של המפלגה הפרוגרסיבית שהקואליציה תישען על רוב מצומצם מדי. כתוצאה מכך שאפה קתרין להוביל קואליציה של שלוש מפלגות יחד עם מפלגת העצמאות ועם המפלגה הפרוגרסיבית. לאחר סיום השיחות, העניק הנשיא לקתרין את המינוי הרשמי כראשת הממשלה, שהושבעה ב-30 בנובמבר. קתרין היא האישה השנייה בהיסטוריה של איסלנד המכהנת בתפקיד זה.
קתרין התנגדה לחברותה של איסלנד בנאט"ו, אך כחלק מהפשרה שבין מפלגתה, מפלגת השמאל-ירוקים, לבין שותפותיה לקואליציה, לא היה בכוונתה של ממשלת איסלנד לפרוש מנאט"ו או לקיים משאל עם על שאלת הפרישה. היא התנגדה גם להצטרפותה של איסלנד לאיחוד האירופי ולא היה בכוונת ממשלת הקואליציה לקיים משאל עם על המשך המשא והמתן עם הארגון.
לדברי פרשנים פוליטיים, ממשלתה של קתרין "שילבה דגשים של כלכלה מקובלת וחברתית, כלומר, תומכת בתחומי תעשייה מסורתית, תוך התנגדות להשתלבות באירופה". על אף היותה ממשלה קואליציונית שבה חברות מפלגת השמאל-ירוקים, מפלגת המרכז הפרוגרסיבית ומפלגת העצמאות הימנית, המשיכה הקואליציה להיות יציבה.
כראש הממשלה, יישמה קתרין מגוון של צעדי מדיניות שכוונו לשיפורים חברתיים. אלו כללו את הפיכת מערכת המיסוי לפרוגרסיבית יותר, השקעה בדיור חברתי, הארכת חופשת הלידה, ונקיטת צעדים להפחתת חוסר השוויון המגדרי בשכר. כדי לשמור על יציבות הקואליציה, היא התפשרה בתחומים מסוימים, כמו ויתור על הקמתו של פארק לאומי במרכז המדינה.
בספטמבר 2021, כמעט ארבע שנים לאחר תחילת כהונתה, מנהיגותה של קתרין במהלך מגפת הקורונה באיסלנד זכתה לשבחים. בעוד ששטחה ואוכלוסייתה הקטנים של איסלנד ובידודה הגאוגרפי תרמו לשיעורי התמותה הנמוכים יחסית בעת המגפה, צעדי ההגנה של המדינה מפני המגפה תחת ניהולה היוו אף הם גורם לכך. התיירות חזרה לממדיה בהדרגה, אף על פי שגם לאחר מכן חלו התפרצויות נוספות של המחלה.
בבחירות לאלת'ינגי של 2021, איבדה תנועת השמאל הירוק 3 מבין 11 המושבים שלה, אך הקואליציה החזיקה עדיין ברוב בבית. המשא ומתן בין מפלגות הקואליציה נמשך כתוצאה מכך כדי לחדש את הברית ביניהן. משאלי דעת קהל שנערכו לאחר הבחירות הראו שרוב משמעותי של האיסלנדיים תמכו בהמשך כהונתה של קתרין כראש הממשלה.
באוקטובר 2023 משכה קתרין תשומת לב בינלאומית בשל שביתת נשים מתמשכת שקראה לשוויון מגדרי בשכר ולנקיטת צעדים נגד אלימות על בסיס מגדרי. שביתה זו הייתה הראשונה בסוגה מאז 1975.
ב-5 באפריל 2024 הודיעה קתרין על התפטרותה מתפקיד ראש הממשלה ומהנהגת תנועת השמאל הירוק, מתוך כוונה להתמודד בבחירות הקרובות למשרת נשיא איסלנד.
חיים אישיים

קתרין נשואה לגונאר אורן סיגוולדסון והיא אם לשלושה בנים. היא בת למשפחה שממנה יצאו פוליטיקאים, אנשי אקדמיה וסופרים איסלנדים בולטים. היא אחותם של התאומים ארמן וסווריר יקובסון, ששניהם משמשים כפרופסורים באוניברסיטת איסלנד. היא נינתם של הפוליטיקאי והשופט סקולי תורודסן ושל המשורר תאודורה תורודסן ונכדתו של המהנדס וחבר האלת'ינגי, סיגורדור ס. תורדוסן. המשורר דאגור זיגורדרסון הוא דודה מצד אמה.
הערות שוליים

↑  מידע מתוך אתר האלת'ינגי (באנגלית)
↑  Henley, Jon (September 15, 2017). "Row over sexual abuse letter brings down Iceland's government". The Guardian.
↑  "Iceland government collapses over paedophile furore". BBC News. September 15, 2017. Retrieved September 15, 2017.
↑  Thorsson, Elias (September 15, 2017). Evans, Catherine, ed. "Iceland may face new election after governing party quits over 'breach of trust'". Reuters.
↑  Fontaine, Paul (September 14, 2017). "PM's Father Endorsed "Restored Honour" For Convicted Paedophile". The Reykjavík Grapevine.
↑  "Katrín komin með umboðið". Morgunblaðið. 2 November 2017. Retrieved 2 November 2017. (באיסלנדית)
↑  Sigurður Bogi Sævarsson (3 November 2017). "Málefnunum skipt í tvennt". Morgunblaðið. Retrieved 3 November 2017 (באיסלנדית)
↑  "Iceland's leftist parties fail to form government". Yahoo/AFP. 2017-11-06. Retrieved 2017-11-13.
↑  "Iceland's Left-Green leader Jakobsdóttir becomes new PM". BBC News. 30 November 2017. Retrieved 30 November 2017.
↑  Martin Breum, Iceland is key to NATO — but Iceland’s prime minister worries about militarization in the North Atlantic, arctictoday.com, November 2, 2018
↑  Iceland: further from EU membership than ever, euobserver 11 December 2017
↑  Hardarson, Ólafur Th; Kristinsson, Gunnar Helgi. "Iceland: Political Developments and Data in 2018". European Journal of Political Research Political Data Yearbook.
↑  "Législatives en Islande: plus de 47 % de femmes parmi les nouveaux élus". Le Monde. 26 September 2021. (בצרפתית)
↑  "L'Islande aux urnes avec un casse-tête politique en vue". Ouest-France. 23 September 2021. (בצרפתית)
↑  Fontaine, Andie Sophia (13 October 2021). "Poll: Largest Share Of Those Polled Want Katrín Jakobsdóttir To Continue As Prime Minister". The Reykjavík Grapevine.
↑  "Iceland's first full-day women's strike in 48 years aims to close pay gap". The Guardian. 23 October 2023.
↑  Iceland prime minister resigns to run for president, Reuters, April 5, 2024.
| ראשי ממשלת איסלנד |
| --- | --- | --- |
| השר לענייני איסלנד | הנס הפסטין • ביורן יונסון • כריסטיאן יונסון • הנס הפסטין • זיגרדור אגרז • איינר ארנורסון |  |
| ממלכת איסלנד | יון מגנוססון • זיגרדור אגרז • יון מגנוססון • מגנוס גודמונדסון (בפועל) • יון תורלקסון • טריגווי תורהלסון • אאוסגייר אאוסגיירסון • הרמן יונסון • אולאפור תורס • ביורן תורדרסון |  |
| רפובליקת איסלנד | אולאפור תורס • סטפן יוהאן סטפנסון • אולאפור תורס • סטיינגרימור סטיינתורסון • אולאפור תורס • הרמן יונסון • אמיל יונסון • אולאפור תורס • ביארני בנדיקטסון (13) (בפועל) • אולאפור תורס • ביארני בנדיקטסון (13) • יוהאן הפסטין • אולאפור יוהאנסון • גייר הלגרימסון • אולאפור יוהאנסון • בנדיקט גרונדל • גונאר תורודסן • סטינגרימור הרמנסון • ת'ורסטיין פאלסון • סטינגרימור הרמנסון • דוד אודסון • הלדור אסגרימסון • גייר הארדה • יוהנה סיגורדרדוטיר • סיגמונדור דויד גונלאוגסון • סיגורדור אינגי יוהנסון • ביארני בנדיקטסון (27) • קתרין יקובסדוטיר • ביארני בנדיקטסון (27) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 1692594271117  GND: 1051926092  ISNI: 0000 0004 3482 3830  LCCN: n2002107035  VIAF: 309561613   WorldCat (עם VIAF): 309561613
רוזלי אבלה

| --- | --- |

 לידה:  1 ביולי 1946 (בת 78) שטוטגרט, גרמניה
 מדינה:  קנדה
 השכלה:  אוניברסיטת טורונטו
 תקופת כהונה:  2004–הווה (כ־21 שנים)
 תפקידים בולטים:  שופטת בבית המשפט העליון של קנדה
 בן או בת זוג:  אירווינג אבלה 
 פרסים והוקרה:  פרס גרובר לצדק (2003)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קונקורדיה (1991)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לאוול (2017)  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1 באוגוסט 2020)  עמית החברה המלכותית של קנדה (1997)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קולומביה הבריטית  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מניטובה 
 
רוזלי סילברמן אבלה (באנגלית: Rosalie Silberman Abella; נולדה ב-1 ביולי 1946) היא משפטנית יהודיה קנדית. היא מונתה ב-2004 לבית המשפט העליון של קנדה, ובכך הפכה לשופטת היהודייה הראשונה בתפקיד זה.
ראשית חייה

רוזלי סילברמן נולדה למשפחה יהודית במחנה עקורים בשטוטגרט, גרמניה, שם עבד אביה עורך-הדין כסנגור עבור עקורים בדרום-מערב גרמניה, בשטח הנתון לשליטת בעלות-הברית. משפחת סילברמן עברה לקנדה ב-1950, שם רכשה רוזלי השכלה תיכונית בעיר טורונטו, ומאוחר יותר תואר B.A. ב-1967 ותואר LL.B. ב-1970 מאוניברסיטת טורונטו.
קריירה

אבלה עברה את מבחני הלשכה של אונטריו ב-1972. היא עסקה במשפט אזרחי ובדיני משפחה עד לשנת 1976, אז מונתה בגיל 29 לבית הדין לענייני משפחה באונטריו (כיום מהווה חלק מבית המשפט של אונטריו). בכך הפכה אבלה לשופטת הצעירה ביותר, וכן לראשונה שמונתה בהיותה בהריון, בהיסטוריה של קנדה. היא מונתה לבית המשפט לערעורים של אונטריו ב-1992. לצד זאת, כיהנה כיושבת הראש בוועדות שונות. היא נחשבת בקנדה כאחת המומחיות בתחום משפט זכויות האדם, ולימדה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת מקגיל במונטריאול.
ב-2004 מינה ראש הממשלה פול מרטין את אבלה כשופטת בית המשפט העליון של קנדה. בכך הפכה אבלה לשופטת היהודיה הראשונה בתפקיד זה. היא כיהנה כשופטת בית המשפט העליון עד ל-1 ביולי 2021 (אז מלאו לה 75 שנים).
ב-1983 מונתה אבלה כמפקחת על הוועדה המלכותית לשוויון בתעסוקה, ובתפקידה זה טבעה את המונח שוויון תעסוקתי, המציין אסטרטגיה להפחתת החסמים בתעסוקה העומדים בפני נשים ומיעוטים אחרים. המלצות ועדה זו אומצו על ידי מדינות נוספות מלבד קנדה, כמו ניו זילנד, דרום אפריקה וצפון אירלנד.
ב-1988 ניהלה אבלה את העימות בין המועמדים לראשות הממשלה.
פרסים וחיים אישיים

במהלך הקריירה זכתה אבלה לקבל 37 פרסי הוקרה, והיא מכהנת כחברה בחברה המלכותית של קנדה. היא זכתה במדליית חגיגות הזהב למלכותה של המלכה אליזבת השנייה (Queen Elizabeth II Golden Jubilee Medal) בשנת 2002. היא מונתה כחברת כבוד שאיננה אמריקאית באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-2007. במאי 2016 היא זכתה בתואר של כבוד מאוניברסיטת ייל בארצות הברית, ובכך הפכה לאישה הקנדית הראשונית לזכות בכבוד זה. היא מכהנת כשופטת בוועדת פרס גילר (פרס בתחום הספרות בקנדה). כמו כן, אבלה היא בוגרת הקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בפסנתר קלאסי.
בינואר 2017 זכתה אבלה בתואר משפטנית השנה בעולם לשנת 2016 מטעם בית ספר פריצקר למשפטים של אוניברסיטת Northwestern, בעבור מחויבותה רבת השנים לזכויות אדם ולמשפט פלילי בינלאומי. באפריל 2018 אבלה נבחרה כחברה בחברת הפילוסופיה האמריקאית.
אבלה הייתה נשואה להיסטוריון אירווינג אבלה עד למותו ב-2022, ויש לה שני בנים.
אבלה ויחסה לישראל

אבלה היהודייה ביקרה בישראל מספר פעמים, בפעם הראשונה ב-1965. היא מעידה על עצמה כתומכת נלהבת של ישראל ועל הערכה רבה לבית המשפט העליון הישראלי, ועושה שימוש בפסיקותיו בפסקי דינה, בעיקר בנושאי ביטחון וטרור.
במסגרת ביקורה בישראל במהלך מאי 2018 התבטאה אבלה, כי בית המשפט העליון הישראלי מצוי במצור ועובר תהליך של דה לגיטימציה ודמוניזציה והביעה את מוטרדותה מתהליכים העלולים לפגוע בעצמאותו
הערות שוליים

1 2  טובה צימוקי, בכירת שופטי קנדה: "בית המשפט העליון בישראל נתון תחת מצור", באתר ynet, 3 במאי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007433694705171  BnF: cb12083874k (data)  CiNii: DA02943956  GND: 1158101783  ISNI: 0000 0000 8083 9201  LCCN: n82249090  NTA: 340393971  RERO: 02-A002903954  SUDOC: 139841105  Trove: 1257281  VIAF: 4955795   WorldCat (עם VIAF): 4955795
רוברט ססיל (ויקונט)

אדגר אלגרנון רוברט גסקוין-ססיל (באנגלית: Edgar Algernon Robert Gascoyne-Cecil;‏ 14 בספטמבר 1864 – 24 בנובמבר 1958) היה עורך דין, פוליטיקאי ודיפלומט בריטי. אחד מאדריכלי ארגון חבר הלאומים. זוכה פרס נובל לשלום לשנת 1937. חבר שני בתי הפרלמנט הבריטי לשנים רבות.
היה חבר במסדרים רבים, ובהם המועצה המלכותית ומסדר עמיתי הכבוד.
ביוגרפיה

רוברט ססיל נולד במרילבון, הסיטי של וסטמינסטר שבלונדון ב-14 בספטמבר 1864. אביו, רוברט גסקוין ססיל היה ראש ממשלת הממלכה המאוחדת. ססיל למד חלק מצעירותו בבית וחלק מן הזמן באיטון קולג'. לאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת אוקספורד. בשנים 1886–1888 כיהן בתפקיד פוליטי ראשון – מזכירו של אביו. ססיל התחתן בשנת 1889. בשנים 1887–1906 עסק ססיל במשפט אזרחי, כולל עבודות הנוגעות לשלטון ולפרלמנט הבריטי. ב-15 ביוני 1899 הוא מונה ליועץ למלכה ויקטוריה. בשנת 1910 מונה לחבר המועצה הכללית של לשכת עורכי הדין.
בשנת 1906 נבחר ססיל לראשונה לבית הנבחרים הבריטי מטעם אחד ממחוזות הבחירה בלונדון מטעם המפלגה השמרנית. בשנת 1910 לא נבחר שנית לפרלמנט אך נבחר בשנת 1911. במהלך מלחמת העולם הראשונה היה ססיל מבוגר מדי עבור גיוס לצבא, אך הוא בחר לעבוד עבור הצלב האדום. בשנת 1915 החל ססיל לכהן כמזכיר הפרלמנטרי לענייני חוץ תחת ראשי הממשלה הרברט הנרי אסקווית' ודייוויד לויד ג'ורג'. הוא כיהן בתפקיד זה עד שנת 1919. במסגרת תפקיד זה, ססיל ניסה להביא ללחץ כלכלי ומסחרי על מעצמות המרכז.
עוד בספטמבר 1916 הגה ססיל רעיון שבהמשך יהפוך לארגון חבר הלאומים. ססיל טען כי יישוב סכסוכים דיפלומטי הוא זה שיבטיח שלום, ולא הרס המיליטריזם הגרמני או הסדר המבוסס על הגדרה עצמית לטענתו. בנובמבר 1917 ססיל פנה לשר החוץ ארתור ג'יימס בלפור על מנת שייבחן את העניין. בינואר 1918 בלפור החליט להקים ועדה שאכן תבצע זאת. מסקנות הוועדה הוגשו לנשיא ארצות הברית וודרו וילסון במאי של אותה השנה. באוקטובר החל ססיל לפרסם מתווים קונקרטיים עבור הארגון שהחל לרקום עור וגידים. בשבועות שלאחר מכן ססיל מונה לאחראי על חבר הלאומים מטעם משרד החוץ הבריטי. בתקופה זו הביע ססיל התנגדות מסוימת לחוזה ורסאי לאור הסנקציות הרבות שהוטלו על גרמניה.
ססיל היה דובר אספרנטו, ובשנת 1921 הצהיר כי הוא תומך באימוץ שפה זו על ידי חבר הלאומים. במהלך השנים 1923–1927 היה ססיל הממונה על הפעילות הבריטית בחבר הלאומים. בשנת 1923 הוא קיים סיור בן חמישה שבועות בארצות הברית על מנת להסביר ולשווק את הארגון. בשנים 1920–1922 הוא ייצג את השלטון הבריטי בדרום אפריקה בארגון.
בתקופה זו ססיל גם התנגד רבות לממשלתו של לויד ג'ורג' וניסה להפילה באמצעות כוחות פוליטיים אנטי-סוציאליסטיים ובשביל להעלות לשלטון את אדוארד גריי. בשנת 1921 עזב ססיל את המפלגה השמרנית והתייאש מן הניסיון להקים מפלגת מרכז חדשה בראשות גריי, לאחר שהשני לא רצה להתמנות לראשות הממשלה. בשנת 1923 מונה ססיל לבית הלורדים ובשנה שלאחר מכן הוא מונה לצ'נסלור של דוכסות לנקסטר. באותן השנים ססיל החל להיות מודאג מהקשיים שעלו בעקבות התפתחות המכוניות. בשנת 1929 מונה ססיל לנשיא ארגון הולכי הרגל.
במהלך פעילותו בחבר הלאומים, ניסה ססיל לקדם פירוק מנשק, מדיניות שבוקרה רבות עם הפלישה היפנית למנצ'וריה בשנת 1931 ועלייתו של אדולף היטלר לשלטון בגרמניה הנאצית בינואר 1933. ביקורת זו לא שינתה את דעתו של ססיל, והוא המשיך לקדם את פירוק אירופה מנשק. החל משנת 1935 ססיל החל לראות את הנסיגה בתמיכת השלטון הבריטי בחבר הלאומים, וביקר את הממשלה שמפרקת את הארגון לטענתו. בשנת 1946 היה ממפרקי חבר הלאומים באופן רשמי ותמך בהקמת האומות המאוחדות.
במהלך חייו הוענקו לו תארים לשם כבוד ממוסדות אקדמיים רבים, ובהם אוניברסיטת קולומביה, אוניברסיטת ליברפול, אוניברסיטת אוקספורד, אוניברסיטת קיימברידג', אוניברסיטת אדינבורו, אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר, אוניברסיטת סנט אנדרוז, אוניברסיטת פרינסטון ואוניברסיטת אברדין.
ססיל נפטר ב-24 בנובמבר 1958 במחוז מזרח סאסקס שבאנגליה, ללא ילדים.
1961 בברית המועצות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1960   1959  1958 | דגל רוסיה | 1961  בברית המועצות |  »»»  1962   1963  1964 |
כל ערכי השנים בברית המועצות אירועים בולטים בעולם ב-1961 לוח שנה של שנת 1961
1961 בברית המועצות הייתה שנה בה נחגגה השנה ה-44 למהפכת אוקטובר.
הנהגה

ראש הממשלה – ניקיטה חרושצ'וב.
יושב ראש הסובייט העליון של ברית המועצות – ליאוניד ברז'נייב
המזכיר הראשון של המפלגה הקומוניסטית – ניקיטה חרושצ'וב.
אירועים בולטים > ללא מועד

סיום עבודות הקמת תחנת כוח הידרואלקטרית ליד וולגוגרד. עד היום זו תחנת כוח הידרואלקטרית הגדולה באירופה.
לבירת טג'יקיסטן הוחזר השם המקורי דושנבה (במקום "סטלינבד")
אירועים בולטים > אירועי תרבות

החל משנת 1957 הירחון הפופולרי "האקרן הסובייטי" ערך סקר להענקת תואר סרט השנה. בשנה זו הזוכים היו:
סרט השנה: "שמיים נקיים" (של גרגורי צ'וכראי),
מקבלי פרס לנין בתחום התרבות:
אלכסנדר פרוקופייב עבור ספר
מיכאיל סטלמך עבור סדרת ספרים
אלכסנדר טברדובסקי עבור פואמה חדשה
יוהנס סמול עבור סדרת כתבות על המסע שלו לאנטארקטיקה
גרגורי צ'וכראי וצוותו עבור סרט "בלדה על חייל"
ורה פשנאיה עבור משחק שלה במספר הצגות תיאטרון
יבגני מראווינסקי עבור הישגיו במוזיקה
סביאטוסלב ריכטר עבור הישגיו במוזיקה
מיכאיל פרורוקוב עבור סדרת ציורים
מרטירוס סריאן עבור סדרת ציורים
נולדו

5 בינואר – ילנה יאקובלבה – שחקית סובייטית ורוסית
6 בפברואר – יורי אונופריינקו, קוסמונאוט רוסי
12 באפריל – אנדריי חומוטוב, ספורטאי רוסי שזכה ב-3 מדליות זהב אולימפיות
22 בדצמבר – יורי מלנצ'נקו, קוסמונאוט רוסי
נפטרו

2 בפברואר – יוסף אורבלי, מדען סובייטי ממוצא ארמני (נולד ב-1888)
13 באוקטובר – מאיה דרן, במאית, רקדנית, כוריאוגרפית, משוררת, סופרת וצלמת ממוצא רוסי (נולדה ב-1917)
3 ביוני: פגישת ניקיטה חרושצ'וב וג'ון קנדי בווינה.
13 באוגוסט: בתאום עם ברית המועצות שלטונות גרמניה המזרחית החלו בבניית חומת ברלין.
ג'וליוס קרוג

ג'וליוס אלברט קרוג (באנגלית: Julius Albert Krug;‏ 23 בנובמבר 1907 –  26 במרץ 1970) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר הפנים של ארצות הברית בממשלו של הנשיא הארי טרומן בשנים 1946–1949.
ראשית חייו

ג'וליוס קרוג נולד במדיסון, ויסקונסין כבנם של ג'וליוס ג'. קרוג ושל אמה מ. קורפמאכר. ב-1929 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
עבודותיו הבולטות הראשונות היו ברשות עמק טנסי, שם הוא החל לעבוד ב-1938 כמהנדס תחנות כוח, וב-1940 כמנהל מערך תחנות הכוח. ב-1941 קודם קרוג לתפקיד מנהל החשמל של משרד ניהול הייצור. לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה הפך משרד זה למועצת הייצור המלחמתית. ב-1943 קודם קרוג לתפקיד מנהל משרד התשתיות המלחמתיות. באפריל 1944 הוא התגייס לצי ארצות הברית. באוגוסט אותה שנה הוא נבחר מחדש כיושב ראש מועצת הייצור המלחמתית, תפקיד בו הוא שימש עד פירוק המועצה בנובמבר 1945.
מזכיר הפנים של ארצות הברית

ב-26 בפברואר 1946 מינה הנשיא הארי טרומן את קרוג כמזכיר הפנים של ארצות הברית, וב-18 במרץ הוא החל לכהן בתפקיד. כמזכיר הפנים התנגד קרוג למאמציהן של חברות עץ להשיג זכויות כריתה ביערות הענק של מדינת וושינגטון, והתנגד לבניית סכרים מיותרים. כמי שבתחום אחריותו היו מכרות הפחם בארצות הברית, הוא ניהל משא ומתן כושל בין ג'ון ל. לואיס, נשיא איגוד עובדי המכרות, ובין בעלי המכרות לסיום השביתה הארצית בענף.
ב-1948 חתם קרוג על חוזה על פיו השבט האינדיאני שחי בשמורת האינדיאנים פורט ברתולד בדקוטה הצפונית אולץ למכור 155,000 אקר (627 קמ"ר) של אדמותיו לצורך בניית מאגר המים של סכר גריסון בניו טאון, דקוטה הצפונית. מימי המאגר הציפו רבע משטח השמורה, החריבו את המרכז של השבט, את בית החולים ו-154,000 אקרים של אדמה פורייה. ג'ורג' ג'ילט, מנהיג שבטי האינדיאנים באזור הגיב על כך ב-1948, ”נחתום על ההסכם בלב כבד. בכמה שירבוטי עט אנו נמכור את החלק הטוב ביותר של השמורה שלנו. כרגע נראה שהעתיד לא מאיר לנו פנים”.
באוגוסט 1949 ישב קרוג בראש ועדה של 19 חברים שהשתתפו בוועידה מדעית של האומות המאוחדות לשימור ולניצול של משאבים, שהתקיימה בלייק סקסס. בין שאר החברים בוועדה היו הרברט הובר, תומאס ווטסון, אדוארד בבקוק ורנדולף גרין פק.
שנותיו האחרונות

קרוג התפטר מתפקידו כמזכיר הפנים ב-1 בדצמבר 1949, ועבר למגזר התעשייתי הפרטי כיועץ לענייני תשתיות בוושינגטון.
ג'וליוס קרוג נפטר ב-26 במרץ 1970 בנוקסוויל, טנסי, בגיל 62. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. הותיר אחריו את רעייתו מרגרט קתרין דין, בן ובת.
הערות שוליים

1 2  "Julius Krug, HST's Interior Boss, Dies". The Tennessean. March 28, 1970. p. 5.
↑  "1953: Dam floods hospital, one-quarter of reservation - Timeline - Native Voices". www.nlm.nih.gov. U.S. National Library of Medicine.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810666171005606  BnF: cb16770008d (data)  GND: 1260395650  ISNI: 0000 0000 4240 8275  LCCN: n93122952  NARA: 10573193  SNAC: w6xw4p56  SUDOC: 095138935  VIAF: 1691011   WorldCat (עם VIAF): 1691011
קן רובינסון

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1950 ליברפול, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  21 באוגוסט 2020 (בגיל 70) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Kenneth Robinson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 כינויים נוספים:  קן
 ידוע בשל:  השקפתו על הדיכוי של כישורי התלמיד בידי בתי הספר
 השכלה:  אוניברסיטת לידס  Wade Deacon High School  Liverpool Collegiate School  אוניברסיטת לונדון  קולג' ברטון הול 
 מקצוע:  מחנך, מרצה, יועץ והוגה חינוכי
 מעסיק:  אוניברסיטת ווריק, Hong Kong Academy for Performing Arts, Government of Singapore 
 פרסים והוקרה:  מדליית בנג'מין פרנקלין (2008)  מדליית ג'ורג' פיבודי (2008)  Knight Bachelor 
 http://sirkenrobinson.com
 
סר קנת (קן) רובינסון (באנגלית: Ken Robinson;‏ 4 במרץ 1950 – 21 באוגוסט 2020) היה מחנך, מרצה פופולרי, סופר, ויועץ בינלאומי בנושאי חינוך, לשורה של גופים ציבוריים ובהם: ממשלות, מוסדות חינוך ואמנות, וארגונים ללא כוונת רווח. כיהן כפרופסור לחינוך באמנות באוניברסיטת ווריק באנגליה. רובינסון נודע בעיקר בהשקפתו החינוכית-ליברלית, הגורסת שכל אדם ניחן בכישרון כלשהו, הניתן לטיפוח ולשימוש כעיסוק עיקרי בחייו, ושמערכות החינוך המסורתיות מדכאות, בלי כוונה, את כישרונותיהם של מרבית התלמידים. רובינסון פועל לקדם את רעיונותיו בנושא תיקון מערכת החינוך, כך שתטפח יצירתיות, מחשבה מקורית, וכישרונות ייחודיים של כל חניך וחניכה. רובינסון נפטר בגיל 70, אחרי מאבק קצר במחלת הסרטן.