stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרחון קניון (אנטארקטיקה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית 
 קואורדינטות:  83°57′00″S 175°25′01″E﻿ / ﻿83.95°S 175.417°E﻿ / -83.95; 175.417
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קניון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיקרחון קניון
 
קניון קרחון (באנגלית: Canyon Glacier) הוא קרחון צר, באזור חוף דופק, בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה.
אורכו של הקרחון 65 קילומטרים.
הקרחון מנקז את מורדותיו הצפון-מערביים של הר וקלסר; וזורם לכיוון צפון, בקניון שקירותיו תלולים; קניון זה מפריד בין רכס ספריישן ורכס יוז.
הקרחון נשפך אך מדף הקרח רוס, בסמוך מצפון להדום הקרח ג'ובינקו.
היסטוריה > גילוי הקרחון

הקרחון נצפה לראשונה מהר פטריק, על ידי משלחת החקר האנטארקטית של המועדון האלפיני של ניו זילנד (אשר חקרה את אנטארקטיקה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1959–1960).
היסטוריה > מקור השם

משלחת החקר האלפינית של ניו זילנד נתנה לקרחון את שמו.
שמו של הקרחון תיאורי - והוא נקרא על שם הקניון העמוק בו הוא זורם.
קר דרווין

| --- | --- |

 מידות
 אורך:  170 מטר
 רוחב:  195 מטר
 שטח:  כ-3 הקטאר (30,000 מ"ר)
 היסטוריה
 תקופות:  תקופת הברונזה, תקופת הברזל, השלטון הרומאי
 נבנה:  סביב 500 לפנה"ס
 סוג:  מבצר גבעה
 מיקום
 מדינה:  ויילס, הממלכה המאוחדת
 מיקום:  עמק הדי, סמוך לקורוון
 קואורדינטות:  52°59′21″N 3°21′36″W﻿ / ﻿52.9892°N 3.3601°W﻿ / 52.9892; -3.3601
 he
  (למפת הממלכה המאוחדת מוגדלת) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים קר דרווין(למפת הממלכה המאוחדת רגילה) לונדון בלפסט אדינבורו ליברפול ברמינגהאם ניוקאסל מנצ'סטר לידס פורטסמות' קארדיף גלאזגו פלימות' האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני  תעלת למאנש  האוקיינוס האטלנטי  צרפת אירלנד איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים קר דרווין(למפת ויילס רגילה) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיקר דרווין(למפת ויילס מוגדלת) קארדיף סוונסי ניופורט רקסהאם בארי אנגליה הים האירי אנגלסיקר דרווין
 
קֶר דרֵווין (בוולשית: Caer Drewyn) הוא מבצר גבעה מתקופת הברזל המוקדמת הממוקם בין העיירה ל'אנגול'ן לקורוון בדנבישייר, צפון-מזרח ויילס.
המבצר הוקם בתקופת הברזל המוקדמת סביב 500 לפנה"ס על גבעה אסטרטגית החולשת על מפגש עמק הדי עם עמק קלוויד. מבצר קר דווין כלל חומות אבן בעובי של בין 5 ל-7 מטרים בגובה של כ-10 מטרים, המתחם הוקם בצורה מלבנית כאשר הפינה הצפון-מזרחית עוברת על שיא גובה הגבעה, המתחם משתרע על שטח של כ-30,000 מטר רבוע. למבצר שתי כניסות עיקריות, כאשר המרכזית בפינה הדרום-מזרחית כללה מבנה שער הגנתי, בשונה ממבצרי גבעה נפוצים באזור קר דרווין לא כלל חפירים הגנתיים סביב החומות. השימוש של המתחם אינו ברור לחלוטין אך ככל הנראה שימש יישוב קטן מאחורי החומות, ייתכן והמבצר המשיך להיות בשימוש עד לכיבוש הרומאי של צפון ויילס וייתכן שהמשיך להיות בשימוש או שהשתלב ביישוב הרומאי שהוקם בסמוך מדרום (כיום קורוון - Corwen).
על פי אגדה, מבצר קר דרווין שימש את אווין גלינדור כמצודה ומקום לריכוז צבאו במהלך המרד הוולשי בשנת 1400. אווין עצמו היה שליט אזורי שאחוזתו מספר קילומטרים בודדים מזרחית לקר דרווין.
התיאור הראשון של האתר היה בספרו של החוקר הוולשי אדוארד לוייד מסוף המאה ה-17, שתיאר את המתחם כמקום בו שומרים צאן בשעת מלחמה. בסקירה משנת 4–1993 של החזזית על אבני המבצר, נמצאו כ-60 מיני חזזית שונים חלקם נדירים מאוד באזור, מה שמצביע על אפשרות שאבני המבצר הועברו לאתר ממקום מרוחק.
האתר פתוח לציבור ללא תשלום וניתן להגיע עליו בעליה רגלית מהעיירה קורוון.
תמונות

השביל המוביל למתחם
חומת האבן הצפונית
הפינה הצפון-מזרחית
חומות המתחם לכיוון דרום ועמק הדי
ראו גם

טירת דינס בראן - מבצר גבעה סמוך ממזרח
קקטה

ערך זה עוסק במחוז בקולומביה. אם התכוונתם לנהר בקולומביה ובברזיל, ראו .
קקטה (בספרדית: Caquetá) הוא אחד מ-32 המחוזות של קולומביה. המחוז נמצא בדרום קולומביה והוא גובל במחוזות מטה וגואביארה בצפון, בוואופס במזרח, באמסונאס ובפוטומאיו בדרום, בקאוקה במערב ובווילה בצפון-מערב.
המחוז משתרע על שטח של 88,965 קמ"ר. במחוז מתגוררים כ-490,000 תושבים (הערכה ל-2017). בירת המחוז היא פלורנסיה.
היסטוריה

בתקופה הפרה-קולומביאנית האזור היה מיושב על ידי שבטי ילידים שונים, בהם שבטי האנדקי, הקריחונה והוויטוטו.
בתקופת השלטון של האימפריה הספרדית החל מהמאה ה-16 לא היו ניסיונות רבים ליצור מושבת באזור בעקבות תנאי המחיה הקשים של יערות הגשם. חלק גדול הניסיונות המעטים שכן נעשו נכשלו בדרך כלל.
לאחר קבלת העצמאות של רפובליקת קולומביה הגדולה בתחילת המאה ה-19 האזור נכלל תחילה בפרובינציית פופאיאן אך כעבור שנים ספורות נכלל במחוז בויאקה. לאחר פיצול הרפובליקה ב-1830 האזור נכלל ברפובליקת גרנדה החדשה והשתייך לטריטוריית קקטה, שבירתה הייתה מוקואה (במחוז פוטומאיו המודרני) ושכללה את כל דרום-מזרח קולומביה המודרנית. ב-1857 הרפובליקה הפכה לפדרלית והטריטוריה נכללה במדינת קאוקה. ב-1863 הרפובליקה הפכה לארצות הברית של קולומביה והמדינות המקוריות המשיכו להתקיים. ב-1886 ארצות הברית של קולומביה הפכה לרפובליקת קולומביה הלא-פדרלית והאזור נכלל במחוז קאוקה.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 החלה להתפתח באזור תעשייה של הפקת גומי, דבר שתרם להיווסדן של התיישבויות קבע כמו פוארטו ריקו, סן ויסנטה דל קגואן ופלורנסיה. ב-1905 נוסדה האינטנדנסיה (יחידה דומה למחוז אך במעמד פחות יותר ותחת שליטה הדוקה יותר של השלטון המרכזי) של קקטה בשטחי המחוז העתידי עם פלורנסיה כבירתה. כעבור שנה האינטנדסיה בוטלה והוחזרה למחוז קאוקה, אך ב-1909 היא הוקמה מחדש. כעבור שנים ספורות שונה מעמדה למעמד דומה יחסית של קומיסריה.
בעשורים שלאחר מכן האזור המשיך להתפתח ביחד עם תעשיית הפקת הגומי ונוסדו בו מספר יישובים חדשים. ב-1950 שונה מעמד הקומיסריה בחזרה לאינטנדנסיה. ב-15 בדצמבר 1981 שודרג מעמד הקומיסריה למחוז.
בסוף המאה ה-20 המחוז הפך לאחד המוקדים של מלחמת האזרחים בקולומביה בין ארגוני גרילה כמו FARC לבין הממשלה הקולומביאנית, וכמו כן צמח בו הסחר בסמים. במסגרת שיחות שלום בשנות ה-90 של המאה ה-20 בהנהגת נשיא קולומביה אנדרס פאסטראנה אראנגו הוחלט ב-1999 להקים אזור מפורז שכלל את הרשות המקומית של סן ויסנטה דל קגואן ביחד עם עוד מספר רשויות מקומיות במחוז מטה. לאחר כישלון השיחות ב-2002 האזור המפורז בוטל. ב-2009 מושל המחוז לואיס פרנסיסקו קואיאר נחטף ונרצח על ידי FARC.
בשנת 2023 התרחשה התרסקות מטוס הססנה 206 בג'ונגל, לאחר חיפושים שנמשכו 40 ימים נמצאו ילדים ששרדו את ההתרסקות.
כלכלה

כלכלת המחוז מסתמכת בעיקר על גידול מקנה ועל חקלאות, הכוללת בין היתר גידול אורז, בננה, מניהוט, קקאו וקנה סוכר. בנוסף ישנם מצבורי זהב בגדות נהר ז'פורה העובר במחוז שנחצבים באופן לא חוקי על ידי FARC כדי לממן את הארגון. כמו כן המחוז הוא אחד המוקדים העיקריים בקולומביה לגידול צמח הקוקה שממנו מופק הסם קוקאין.
הערות שוליים

↑  קקטה באתר האגודה הגאוגרפית של קולומביה (בספרדית).
↑  "Kidnapped Colombian governor found dead". BBC. 2009-12-22. נבדק ב-2017-04-21.
↑  Kalmanovitz, Salomón (23 בדצמבר 2012). "La minería del oro en el río Caquetá". El Espectador (בספרדית). {{cite web}}:  (עזרה)
↑  קולומביה - ניטור גידולי קוקה 2013, ממשלת קולומביה ומשרד האו"ם לסמים ולפשיעה (UNODC) (בספרדית).
| מחוזות קולומביה |
| --- | --- | --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה |  |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564508705171  GND: 4319877-6  LCCN: n82134476  SUDOC: 027549607  VIAF: 151296424   WorldCat (עם VIAF): 151296424
קלוד דביסי

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1862 סן-ז'רמן-אן-לה, סן ואואז, הקיסרות השנייה 
 פטירה:  25 במרץ 1918 (בגיל 55) הרובע השישה-עשר של פריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית 
 שם לידה:  Claude Achille Debussy 
 מקום קבורה:  בית הקברות פאסי 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1884–1918 (כ־34 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של פריז 
 זרם:  מוזיקה אימפרסיוניסטית, סימבוליזם 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית, impressionist music 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  Emma Bardac (20 בינואר 1908–1918) Marie-Rosalie Texier (19 באוקטובר 1899–2 באוקטובר 1905) 
 צאצאים:  קלוד-אמה דביסי 
 פרסים והוקרה:  אביר בלגיון הכבוד (13 בינואר 1903)  פרס רומא (1884) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
דביסי ב-1908
קלוד אשיל דביסי (בצרפתית: Claude Achille Debussy;‏ 22 באוגוסט 1862 – 25 במרץ 1918; מוכר גם כדביוסי) היה מלחין צרפתי.
דביסי השתייך לזרם האימפרסיוניסטי במוזיקה, לצדם של מלחינים כמו מוריס ראוול וצ'ארלס גריפס, אם כי התנגד התנגדות נמרצת לכינוי "אימפרסיוניזם" בהקשר מוזיקלי. הוא הנציג המובהק ביותר של זרם זה במוזיקה, ונחשב כמייסדו. דביסי ראה בעצמו מחיה המסורת המוזיקלית הצרפתית, והצליח להגדיר מחדש את מושג הצרפתיות במוזיקה, כריאקציה לגרמניות הווגנריאנית שהייתה הגורם המשפיע ביותר במוזיקה של זמנו.
ביוגרפיה

קלוד דביסי נולד ב-22 באוגוסט 1862 בסן ז'רמן אן-לֶה, סמוך לפריז, והיה הבכור למשפחה בת חמש נפשות. משנולד, החליט אביו, מנואל אשיל דביסי, כי עבודתו בחנות לכלי קרמיקה וחרסינה שהייתה ברשותו לא תוכל לפרנס את המשפחה המורחבת ועל כן עברה המשפחה לקלישי, ומשנולדו יתר הילדים נדדה לפריז. בפריז כל אחיו ואחיותיו עברו לגור אצל דודתם ואילו קלוד נותר בחברת אמו. היא לימדה אותו קרוא וכתוב וממנה רכש את ידיעותיו הראשונות משום שלא ביקר בבית הספר באופן מסודר.
בגיל 7, בעת ביקור בבית דודתו בעיר קאן, המליצה הדודה שילמד מוזיקה, ודביסי החל ללמוד לנגן בפסנתר. שנה אחת לאחר מכן נזדמנה אחת מתלמידותיו של פרדריק שופן להאזין לנגינתו, התלהבה מיכולתו והחליטה לסייע לתלמיד הצעיר בשיעורי המוזיקה. היא אף הפצירה שישלחוהו לקונסרבטואר של פריז, שם החל ללמוד בשנת 1874 לימודי נגינה בפסנתר אצל אנטואן מרמונטל וכן הרמוניה ופיתוח חוש השמיעה. הוא חיבר מנגינות לשיריו של תיאודור דה בנביל, וכשהיה בן 18 זכה בתחרות לקריאת תווים מהירה. כפרס על כך נתקבל כתלמיד הלחנה בקונסרבטוריון. באותה שנה המליץ אחד ממוריו להפגישו עם נדז'דה פון מק, האלמנה הרוסייה העשירה שהייתה קודם לכן פטרוניתו של צ'ייקובסקי. היא הזמינה אותו לשמש מורה לפסנתר לילדיה, ועמה הגיע לשווייץ, לאיטליה ולרוסיה.
בשנת 1884 זכה ב"פרס רומא" מטעם הקונסרבטוריון של פריז. הפרס זיכה אותו בשלוש שנות השתלמות ברומא, אולם הוא התגעגע לפריז, ושב אליה עם תום השנה השנייה. בתקופת שהותו באיטליה ביקר את ורדי באחוזתו ואף פגש בליסט, וכמו צ'ייקובסקי, שנחשף ליצירתו של דביסי, גם הם לא הבינו את מכלול השלמות בעבודותיו של המלחין הצעיר.
בפריז החל להלחין והיה גם מורה לפסנתר ומבקר מוזיקה בעיתונות של פריז. בגיל 25 יצא לבקר את ברהמס בווינה, שם הלכו יחדיו להתבונן בקבריהם של בטהובן ושוברט.
בשנת 1893 החל את חיבור האופרה "פֶּלֶאָס ומליסאנד", אותה סיים רק כעבור תשע שנים. היא הוצגה לראשונה ב-30 באפריל 1902 ועוררה התרגשות רבה בקרב חובבי המוזיקה בצרפת. ב-1905 נולדה בתו, קלוד-אמה דביסי (נפטרה בגיל 13) שהמוזיקה אשר הלחין לה אביה, "פינת הילדים", זכתה לפופולריות רבה בקרב פסנתרנים ומאזינים.
כשגברה ההכרה וההערכה לעבודתו, החל דביסי לקבל הזמנות לערים שונות ואף הגיע ללונדון לנצח שם על יצירותיו. בשנת 1909 חלה בסרטן, ולאחר סבל רב, מת בפריז, ב-25 במרץ 1918, בטרם מלאו לו 56 שנים. לאחר מותו, ומותו של ראוול, דעכה התנועה האימפרסיוניסטית, אם כי השפעתה ניכרת ביצירותיהם של מלחינים רבים, בהם סטרווינסקי וצ'ארלס אייבס.
סגנונו המוזיקלי של דביסי

סגנון יצירותיו המוקדמות של דביסי עדיין מושפע עמוקות מן המוזיקה הגרמנית של זמנו, ובעיקר מווגנר וברהמס. אך ככל שהתפתח מבחינה מוזיקלית, נטש את הסגנון הגרמני לטובת אידיומטיקה אישית מובהקת, שהושפעה ממוזיקת גמלאן מן המזרח הרחוק, אשר היה תחת כיבוש צרפתי. הוא חולל מהפכה בנורמות ההרמוניות של זמנו, והתרחק מן ההרמוניה הפונקציונלית, ובמידת מה מן הטונאליות. במקומן הוא נדרש ל"הרמוניה של צבעים", בה דיסוננסים וצלילים זרים אינם "נפתרים" לקונסוננסים אלא משמשים ליצירת גוונים מוזיקליים. עם זאת, בניגוד למלחינים המרכז-אירופיים של זמנו לא נטש את ההרמוניה הטרציאלית (המבוססת על טרצות) לטובת הקוורטלית (המבוססת על קוורטות). דביסי השתמש בכתיבתו גם ב"סולמות סינתטיים" – סולם טונים שלמים וסולם פנטטוני, שהיה מקובל בפולקלור של עמים שונים, בייחוד במוזיקה הסינית.
הכתיבה שלו לפסנתר, שהגיעה לשיאה בשני ספרי הפרלודים, מתאפיינת בשימוש ב"אשכולות צלילים" ("קלאסטרס", אקורדים דיסוננסיים המורכבים מסקונדות), שוב לצורך מתן "צבע", ובכתיבה שקופה עם שימוש מועט בפדאל (דביסי לא כתב סימני פדאל, ועל הפסנתרן להבין מתוך התווים היכן יש בו צורך כדי לבצע את המוזיקה ככתבה). חלק מיצירותיו לפסנתר וירטואוזיות מאוד, רמז לעובדה כי דביסי היה לא רק מלחין אלא גם פסנתרן מחונן.
הכתיבה התזמורתית שלו מאופיינת בתזמור לא שגרתי לגבי זמנו, ושימוש במרקמים שקופים ופעמוניים. דביסי הרחיב את מגוון הצבעים של התזמורת בהוסיפו לה כלים לא שגרתיים כמו אבוב ד'אמורה או מקהלת נשים השרה ללא מילים (ככלי תזמורתי), וכן תפקידי נבל מורכבים. בזמנו עלו טענות כאילו הוא ומוריס ראוול פיתחו את סגנונם התזמורתי בהשראת המלחין המבריק והשכוח ארנסט פנלי, אך הללו הכחישו את הדבר בתוקף.
דביסי דחה מעליו את הצורות הקלאסיות, ומיעט מאוד לכתוב בצורת הסונאטה, שהייתה הצורה השלטת בזמנו. הוא נמנע כמעט לחלוטין מפוליפוניה ומכתיבה חיקויית. על כך זכה לעיתים קרובות לביקורת מצד מבקרים בני זמנו, שטענו כי המוזיקה שלו נשמעת כחסרת מבנה מוזיקלי ברור באופן בולט.
הנצחה

רמת דביסי באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה נקראת על שמו של קלוד דביסי.
יצירותיו הידועות

לתזמורת:
שלושת הנוקטורנים – עננים, חגיגות, סירנות
סקיצה סימפונית – הים
תמונות – ג'יגים, איבריה, רונדים של האביב
סוויטה סימפונית – אביב
פרלוד ל"אחר הצהריים של פאון"
לפסנתר:
שתי ארבסקות
פינת הילדים
פרלודים – ספר ראשון וספר שני (בהם "הנערה בעלת שיער הפשתן" [La fille aux cheveux de lin], "פסיעות בשלג" ו"הקתדרלה השקועה")
סוויטה ברגמסקית (כולל הקטע "אור ירח" [Clair de lune])
סוויטה קטנה (ל-4 ידיים)
מראות
בשחור ולבן (ל-4 ידיים)
pour le piano
חלום בהקיץ (Reverie)
האי העליז (L'Isle Joyeuse)
להרכב קאמרי:
רביעיית מיתרים בסול מינור
שלוש סונאטות (מתוך שש מתוכננות):
סונאטה לפסנתר וכינור
סונאטה לפסנתר וצ'לו
סונאטה לחליל, ויולה ונבל
"סירינקס" לחליל
אופרה:
פליאס ומליסאנד
מוזיקה אינצידנטלית:
מות הקדושים של סבסטיאן הקדוש (למחזה מאת גבריאלה ד'אנונציו)
לקריאה נוספת

צבי צרי, דביסי – מצייר בצלילים, נהר ספרים, 2015.
הערות שוליים

1 2 3  הערך "קלוד דביסי" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  רמת דביסי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260232705171  PLWABN: 9810587894005606  BIBSYS: 90079353  BNC: 000054648  BNE: XX993492  BnF: cb13893072d (data)  CANTIC: a10442777  CiNii: DA02201910  GND: 118524186  ICCU: CFIV057468  ISNI: 0000 0001 2119 0614  LCCN: n79132137  LNB: 000005744  Léonore: 103611  MusicBrainz: be50643c-0377-4968-b48c-47e06b2e2a3b  NDL: 00437533  NKC: jn19990001672  NLA: 35034487  NLG: 71711  NLK: KAC199606793  NSK: 000054609  NTA: 068442734  RERO: 02-A000048924  SELIBR: 183573  SNAC: w65z2zxg  SUDOC: 026816105  Trove: 806965  ULAN: 500335877  VcBA: 495/136884  VIAF: 6219636   WorldCat (עם VIAF): 6219636
קרלוס אלוסן

קרלוס אלוסן אראונדו (בספרדית: Carlos Alocén Arrondo; נולד ב-20 בדצמבר 2000 בסרגוסה, ספרד) הוא כדורסלן ספרדי, המשחק בעמדות הרכז בריאל מדריד.
קריירה

אלוסן גדל במחלקת הנוער של קבוצת סרגוסה באסקט, ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 15 שנים ו-10 חודשים במשחק ליגה מול ריאל מדריד, בסיום אותה עונה חתם אלוסן בריאל מדריד ומיד הושאל לעונה נוספת בקבוצת סרגוסה. ב-15 ביולי 2020 הצטרף לריאל מדריד.
בשנת 2016 הוביל את נבחרת הנוער של ספרד לזכייה באליפות אירופה עד גיל 16 שנבחר לשחקן המצטיין של הטורניר. בשנת 2019 השתתף באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2019 והוביל את נבחרתו למקום השני בטורניר לאחר הפסד במשחק הגמר לנבחרת נבחרת העתודה של ישראל בכדורסל. הוא נבחר לחמישיית הטורניר. באותה שנה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של נבחרת ספרד בכדורסל.
קוקוטה דפורטיבו

קוקוטה דפורטיבו פוטבול קלוב (בספרדית: Cúcuta Deportivo Fútbol Club) היא קבוצת כדורגל מהעיר קוקוטה שבקולומביה. משחקת את משחקיה הביתיים באצטדיון חנרל סנטנדר ומדי הקבוצה הם אדום-שחור, מה שזיכה אותם בכינוי Los Rojinegros (האדומים-שחורים). הקבוצה נחשבת לאחת ההיסטוריות בקולומביה והוקמה ב-10 בספטמבר 1924. הישגה הגדול ביותר היה תואר האליפות בו זכתה בטורניר הקלאוסורה 2006. משחק הדרבי (ספורט) של המועדון הוא מול קבוצת אתלטיקו בוקרמנגה, הדרבי של מחוז סנטנדר (קולומביה) שנקרא גם הדרבי של מזרח קולומביה. בתחילת דרכם שיחקו בקבוצה שחקנים שבעתיד הפכו לשחקנים בולטים במדינה כמו פאוסטינו אספרייה, ארנולדו איגוארן ואלביירו אוסוריאגה.
בעקבות קשיים כלכליים אדירים וחובות כבדים לשחקניה, נשלל מהקבוצה הרישיון שלה וב-25 בנובמבר 2020 החליטה הדימאיור ברוב של 31 קולות מתוך 35 שפעילותה של הקבוצה תופסק לאלתר.
היסטוריה

בשנת 1924 החליטו בקוקוטה על הקמת קבוצת כדורגל שתייצג את מחוז נורטה דה סנטנדר וב-10 בספטמבר 1924 קמה הקבוצה בשם "קוקוטה פוטבול קלוב" שתלבושתה הייתה בצבע לבן. הקבוצה שיחקה משחקים לאומיים ומקומיים, אך עדיין לא נחשבה למקצוענית. בשנת 1926 ערכה את המסע הראשון שלה מחוץ לקולומביה, כשהתמודדה מול נבחרת ונצואלה. ב-1928 התכוננה הקבוצה למשחקים האולימפיים הלאומיים בקאלי שמעה על הירצחו של רוכב האופניים, צירו קוגויו, יליד קוקוטה, שהיה דמות נערצת בעיר. כאשר ראו השחקנים ששאר הקבוצות מגיעות עם דגלים לטקס הפתיחה של המשחקים, החליטו להגיע עם דגל משל עצמם בצבעי אדום-שחור לזכרו של קוגויו, ובכך הפך הדגל לדגלה הרשמי של קוקוטה והצבעים הפכו לצבעי המועדון עד היום.
הקבוצה הצטרפה לליגה המקצוענית ב-1950 ורשמה את ניצחון הבכורה שלה על קבוצת ספורטינג דה ברנקייה 1–2. לפי עיתונאים שסיקרו את המשחקים באותה התקופה, קרוב ל-10,000 אוהדים היו באצטדיון ובאו לראות את הכוכבים הגדולים שהחתימה הקבוצה, רובם מאורוגוואי. יש לזכור שאז לא הוגבלה הליגה בחוקי פיפ"א ולכן יכלו להחתים שחקנים ללא הגבלה. כעבור שנה אף החתימו שני שמות מאורוגוואי הגדולה שזכתה במונדיאל 1950, שוברט גמבטה ואאוסביו טחרה. באותה שנה סיימה במקום השלישי מתוך 18 קבוצות. הקבוצה אף הוזמנה לטורניר לכבוד פתיחת אצטדיון אטאהואלפה שבקיטו, טורניר שבו סיימה כזוכה. ב-1952 ו-1953 חוותה משבר כלכלי גדול, שמנע מהקבוצה להשתתף בטורניר של 1954. ב-1955 חזרה לליגה וסיימה במקום השמיני. הישגה הטוב ביותר באותם ימים היה ב-1964, כאשר סיימה כסגנית האלופה, עם נקודה אחת פחות ממיונאריוס.
היסטוריה > ירידת ליגה וזכייה באליפות היסטורית

החל משנת 1985 למעט עונה אחת ב-1988, קוקוטה נאבקה מדי עונה בתחתית והצליחה להחלץ מירידה פעם אחר פעם, עד שבשנת 1995 ירדה לבסוף לליגה השנייה. לאחר עונה אחת, זכתה באליפות הליגה השנייה וחזרה לליגה הבכירה, אך בסוף עונת 1997 שוב ירדה ליגה. ב-1998 הייתה קרובה לרדת לליגה השלישית, כשסיימה עם אותו מספר נקודות כמו ריאל פלורידבלנקה, שירדה בסוף עקב יחס שערים גרוע יותר. בשנת 1999 רשמה את עונתה הגרועה בהיסטוריה שכללה שני ניצחונות ו-13 הפסדים ב-20 משחקים, כולל הפסד של 1–9 לדפורטיבו ריונגרו. הקבוצה סיימה אחרונה והייתה אמורה לרדת לליגה השלישית, ליגת החובבנים, אך מכיוון שהייתה חברה בדימאיור, נשארה בליגה.
ב-2005 תחת הדרכתו של המאמן אלברו דה חסוס גומס, זכתה קוקוטה באליפות הליגה השנייה וחזרה שוב לליגה הראשונה.
החזרה של קוקוטה לליגה הבכירה הייתה טובה מעל המצופה וכבר בטורניר האפרטורה סיימה במקום השני בטבלה הרגילה ובמקום השני בטבלת הפלייאוף אחרי דפורטיבו פאסטו כדי להחמיץ את ההעפלה לגמר במעט. בטורניר הפינאליססיון סיימה קוקוטה במקום השישי את הטבלה הסדירה והעפילה לפלייאוף לבית שכלל את אינדפנדיינטה מדיין, מיונאריוס ואתלטיקו וילה. קוקוטה הגיעה למחזור האחרון ביתרון נקודה על מיונאריוס וביתרון 3 על מדיין שהתמודדו ביניהם. בעוד קוקוטה לא הצליחה לנצח בביתה את אתלטיקו וילה וסיימה בתיקו 0-0, למזלה מיונאריוס הובסה 0–4 באצטדיון אטנאסיו חירארדוט ובעצם נתנה לקוקוטה את האפשרות להעפיל לגמר ראשון בתולדותיה מול דפורטס טולימה. ב-17 בדצמבר ניצחה קוקוטה 0–1 באצטדיון חנרל סנטנדר משער של רודריגו סראס וכעבור שלושה ימים באצטדיון מנואל מוריו טורו הסתיים המשחק בתיקו 1-1 כאשר מקנלי טורס משווה בדקה ה-77 ונותן את התואר לעולה החדשה. את הקבוצה אימן חורחה לואיס פינטו ובין השמות הבולטים היו מקנלי טורס, רובינסון ספאטה, בלאס פרס, צ'ארלס קסטרו ורוברטו בובאדייה.
היסטוריה > הגעה לחצי גמר הקופה ליברטדורס

פינטו אומנם לא נשאר ואת מקומו תפס המאמן חורחה לואיס ברנל, אבל הבסיס ברובו נשאר וקוקוטה העפילה לקופה ליברטדורס. היא שובצה לבית 3 הקשה שכלל את דפורטס טולימה, גרמיו וסרו פורטניו. הסיבוב הראשון לא היה מוצלח וקוקוטה סיימה פעמיים בתיקו 0-0 מול טולימה בבית ומול גרמיו בחוץ וסיימה בתיקו 1-1 מול סרו שוב באצטדיון חנרל סנטנדר. כשהקבוצה נלחמת על ההעפלה, הגיע סיבוב שני שהתחיל עם הפסד חוץ בפרגוואי לסרו 1-2, המשיך עם ניצחון ביתי על גרמיו 1-3 ובמחזור האחרון ניצחון חוץ הירואי 3–4 על טולימה. בשמינית הגמר היא הפכה לקבוצה הקולומביאנית הראשונה שמדיחה קבוצה מקסיקנית בליברטדורס, אחרי ניצחון 3–5 בסיכום שני המשחקים על טולוקה. ניצחון 1–5 בבית והפסד 0–2 במקסיקו העלו את קוקוטה לרבע הגמר, שם חיכתה נסיונל. במשחק הראשון בבית ניצחה קוקוטה 0–2 משערים של מקנלי טורס ובלאס פרס ובמשחק הגומלין סיימה בתיקו 2-2 משערים של רובן דריו בוסטוס ולאונרד פאחוי. המשוכה בחצי הגמר כבר הייתה קשה מאוד, בוקה ג'וניורס. למרות זאת, קוקוטה הדהימה את היבשת כאשר ניצחה באצטדיון חנרל סנטנדר 1-3 במשחק הראשון שני משערים של פרס ועוד אחד ל בוסטוס, אבל במשחק הגומלין ששוחק תחת ערפל כבד, הביסה בוקה את הקולומביאנים 0–3 והעפילה לחצי הגמר.
זו הייתה שנה מצוינת לקוקוטה שהגיעה באפרטורה ובפינליססיון לשלב הפלייאוף, שם הודחה, אבל לאורך כל השנה שמרה על הביתיות שלה כשלא הפסידה וא פעם אחת.
היסטוריה > עשור של חוסר יציבות

בשנת 2013 המועדון היה בקריסה שגם גרמה למספר שחקני מפתח לעזוב. קוקוטה חוותה שנה קשה ואף על פי שנאבקה בתחתית, הצליחה להמלט מהמקום המוביל לליגה השנייה בזכות ניצחון במחזור האחרון 0–1 על אתלטיקו נסיונל וקיבלה הזדמנות במשחקי ההישרדות מול פורטלסה. במשחק הראשון בחוץ הפסידה 0–2 ובגומלין ניצחה 0–1, מה שכאמור לא הספיק לה להישאר בליגה. בשנת 2014 רשמה עונה טובה בליגת המשנה, אך לא הצליחה להעפיל לליגה הבכירה כאלופה באחד הטורנירים. מאחר שהדימאיור החליטה להגדיל את מספר הקבוצות מ-18 ל-20 בליגה הבכירה, שוחק טורניר מיוחד עם "הקבוצות ההיסטוריות" בקולומביה (קבוצות שלהן מסורת ארוכה בליגה הבכירה) וקוקוטה קיבלה הזדמנות נוספת. היא שובצה לבית שכלל את דפורטס קינדיו, אתלטיקו בוקרמנגה וריאל קרטחנה. שני ניצחונות על קרטחנה (0-3) ובוקרמנגה (0-2) הביא את הקבוצה למשחק שלישי ומכריע מול קינדיו, שגם לה היו 6 נקודות אך יחס שערים פחות טוב. המשחק הסתיים בתיקו 3-3 וקוקוטה חגגה העפלה לליגה הראשונה ביחד עם קורטולואה.
2015 לא הייתה שנה מוצלחת מבחינתה של הקבוצה בליגה הבכירה. קוקוטה סיימה במקום ה-18 את טורניר האפרטורה עם שני ניצחונות ב-20 משחקים וידעה שמצבה לקראת טורניר הפינליססיון גרוע ביותר. למרות שינויים בעמדת המאמנים והשחקנים, הטורניר השני של השנה לא היה טוב יותר והיא סיימה במקום 19 עם 3 ניצחונות ב-20 משחקים. בסופו של דבר סיימה אחרונה בטבלה המשוקללת וירדה לליגה השנייה ביחד עם אוניאוטונומה.
בתחילת 2016 היה חשש שהקבוצה תיאלץ לעזוב את קוקוטה עקב יחסים רעים בין ראש העיר לבין הבעלים של הקבוצה, אבל בסופו של דבר הנהלת הדימאיור הצליחה לפשר בין שני הצדדים. העונה עצמה הייתה בינונית וקוקוטה לא הצליחה להעפיל לפלייאוף כשסיימה רק במקום ה-10.
ב-2018 שוב חזרה הקבוצה לליגה הראשונה אחרי עונה מצוינת שבה הפסידה רק פעמיים ב-35 משחקים. את הקבוצה אימן הארגנטינאי, לוקס פוסינרי בתפקידו הראשון אי פעם כמאמן של קבוצה מקצוענית ותחתיו הגיעה הקבוצה לגמר, שם התמודדה מול אוניון מגדלנה. קוקוטה ניצחה בשני המפגשים, הוכרזה כאלופת הליגה השנייה והעפילה לליגה הבכירה ביחד עם מגדלנה.
הפסקת פעילותה

בעקבות משבר הקורונה נקלעה הקבוצה לחובות כלכליים כבדים מאוד, מה שגרם לכך שמשרד הספורט הקולומביאני שלל ממנה את הרישיון. משחקיה של להקבוצה הופסקו כאשר נותרו שני מחזורים לסיום עונת 2020 ויריבותה זכו בניצחונות טכניים. בישיבה שקיימה מנהלת הליגה ב-25 בנובמבר החליטו 31 מתוך 35 הנציגים להצביע על הפסקת פעילותו של המועדון וסילוקו משתי הליגות המקצועניות במדינה.
הסמל

הסמל של הקבוצה לא שונה יותר מדי פעמים מאז שהוקמה ב-1924. ברוב השנים מדובר בסמל שצורתו יין-יאנג בצבעים אדום-שחור עם האותיות C ו-D המרכיבים את שם המועדון. ב-2006 כאשר זכה המועדון באליפות הראשונה שלו, שונתה צורת הסמל לגמרי ונוסף כוכב מעליו לכבוד התואר. למרות זאת, הסמל החדש החזיק מעמד שנתיים עד שהמועדון חזר לסמל הרגיל רק עם כוכב מעליו, מ-2009 ועד 2015. החל מה-2016 ועד היום, הקו העקום המפריד בין האותיות C ו-D הפך לקו ישר, ועם קו חיצוני המקיף את העיגול וכן כוכב מעליו.
אצטדיון

הקבוצה משחקת באצטדיון חנרל סנטנדר שנקרא על שמו של הגנרל פרנסיסקו דה פאולה סנטנדר, שהיה איש צבא שנלחם לצד סימון בוליבר לשחרורה ועצמאותה של קולומביה. האצטדיון נבנה ב-1948, כשנה לפני שהמועדון הפך למקצועני. בשנת 2007 הורחבה תכולת האצטדיון מ-21,000 מקומות ל-42,000. בשנת 2017 לא שיחקה הקבוצה באצטדיון עקב חילוקי דעות בין ראשי הקבוצה לראשי המחוז.
תארים

קטגוריה פרימרה A
קטגוריה פרימרה B
הערות שוליים

↑  20.12.06 Caracol.com Cúcuta Deportivo campeón del fútbol colombiano
↑  1.6.07, El Tiempo CÚCUTA DERROTÓ A BOCA Y ESTÁ A 90 MINUTOS DE LA FINAL DE LA LIBERTADORES ¡Triplemente glorioso!: 3-1
↑  25.11.20 deportes.canalrcn.com Cúcuta Deportivo queda desafiliado de la Dimayor y el FPC ahora tiene 35 clubes
סמל הקבוצה עד שנת 2015
אצטדיון חנרל סנטנדר