stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביוליין

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בתל אביב
 סימול:  ביול
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־22 שנים) 
 מיקום המטה:  ירושלים 
 משרד ראשי:  מודיעין
 ענפי תעשייה:  פיתוח תרופות
 מוצרים עיקריים:  תרופות
 שווי שוק:  113 מיליון ש"ח (5 בינואר 2025)
 הכנסות:  4.80 מיליון דולר (2023)
 רווח תפעולי:  הפסד של 49.7 מיליון דולר (2023)
 רווח:  הפסד של 60.6 מיליון דולר (2023)
 הון עצמי:  13.2 מיליון דולר (2023)
 סך המאזן:  63.9 מיליון דולר (2023)
 יו"ר:  אהרון שוורץ
 מנכ"ל:  כנרת סויצקי
  
 www.biolinerx.com
 
ביוליין אר אקס בע"מ (.BioLine RX Ltd) היא חברה ישראלית העוסקת בפיתוח תרופות. מטרת החברה היא לגלות תרכובות שיסייעו לטיפול במגוון מחלות, ולפתח אותן למוצר שניתן לשיווק.
מניות החברה נסחרות בנאסד"ק ובבורסה לניירות ערך בתל אביב, שם היא כלולה במדד ת"א טק-עילית.
היסטוריה

ביוליין נוסדה בשנת 2003 כיוזמה משותפת של טבע, קבוצת גיזה, קבוצת פיטנגו, הדסית ביו-הולדינגס, והרשות לפיתוח ירושלים.
בשנת 2004 זכתה במכרז להקמת חממה לביוטכנולוגיה בתמיכת המדען הראשי במשרד התעשייה והמסחר. החממה משמשת מסגרת הן פיזית והן ארגונית ועסקית לפרויקטים של החברה, ונהנית מתמיכה ממשלתית.
בדצמבר 2011 חתמה ביוליין על הסכם שיתוף פעולה עם קומפיוג'ן לצורך פיתוח תרופות. לפי ההסכם, קומפיוג'ן תשתמש במערכות הממוחשבות שברשותה על מנת לאתר תרופות בעלות פוטנציאל, בעוד ביוליין תעביר תרופות אלו את תהליכי הפיתוח הקליניים ואת תהליכי השיווק.
בדצמבר 2014 נכנסה החברה לשותפות אסטרטגית עם חברת התרופות העולמית נוברטיס, במסגרתה ישתפו החברות פעולה בפיתוח ובשיווק תרופות. במסגרת ההסכם רכשה נוברטיס 12.8% ממניות החברה תמורת 10 מיליון דולר.
היסטוריה > הנפקות ומסחר בבורסה

בשנת 2007 ביצעה החברה הנפקה ראשונה לציבור בבורסה בתל אביב, בה גייסה סכום של 211.4 מיליון ש"ח - הסכום הגדול ביותר שהצליחה חברת ביוטק לגייס בהנפקה ראשונה עד לאותו זמן.
ביולי 2011 נרשמה החברה למסחר בנאסד"ק כמניה דואלית.
במרץ 2014 הנפיקה לראשונה מניות בנאסד"ק תמורת 24.1 מיליון דולר. במרץ 2015 ביצעה הנפקה נוספת בנאסד"ק, תמורת 28.75 מיליון דולר.
ביוני 2015 נכנסה החברה לראשונה למדד תל אביב טק-עילית.
פעילות החברה

החברה מפתחת תרופות למגוון רחב של סוגי מחלות. בין המחלות והתסמינים שהחברה פיתחה או מפתחת תרופות עבורם: כאב נוירופתי, פגיעה חריפה בכליות, מחלת מעי דלקתית, סוכרת מבוגרים, איבוד משקל בקרב חולי סרטן, זיהומים חיידקיים, דלקת מפרקים שגרונית, צליאק, פסוריאזיס, גידולים סרטניים מוצקים, אוטם שריר הלב, סכיזופרניה, סרטן הערמונית ועוד.
פעילות החברה > שיטת עבודה

שיטת הפעולה של החברה, כפי שהיא מתוארת בדוחותיה, היא כדלהלן:
החברה תחילה מחפשת תרופות פוטנציאליות שהתגלו על ידי מוסדות מחקר אקדמיים או על ידי חברות ביוטכנולוגיה. לאחר איתור התרופות, החברה בודקת אותן ומסננת אותן באמצעות מערכת ממוחשבת הנקראת MedMatrx. לאחר מכן בוחנת החברה את הפוטנציאל של התרופה, מבחינה מדעית, מבחינה עסקית ומבחינה משפטית (רישום פטנטים).
תרופות שהחברה החליטה שכדאי להשקיע בפיתוחן, עוברות לשלב הפיתוח, הכולל את השלבים הבאים:
שלב הפיתוח הפרה-קליני - שלב זה כולל ניסויים שאינם בבני אדם, שנועדו לבחון את מאפייניה של התרופה, השפעותיה האפשריות על בני אדם, ופיתוח תהליכי ייצור מבוקרים של התרופה. שלב זה הכרחי על מנת לקבל אישורים לביצוע ניסויים בבני אדם.
שלב הפיתוח הקליני - שלב זה כולל ניסויים ראשוניים מבוקרים בבני אדם.
שלב קליניקה מתקדם - שלב זה כולל ניסויים קליניים נרחבים בבני אדם. בתום שלב זה יכולה החברה לקבל אישורים לשיווק של התרופה.
לאחר תום שלבי הפיתוח והשגת האישורים, החברה פועלת לשיווק המוצר המוגמר.
את שלבי הניסויים הקליניים המתקדמים, ההתנהלות מול הגופים הבירוקרטיים להשגת האישורים הסופיים, וכן שיווק התרופה, מבצעת החברה בדרך כלל בשותפות עם חברות תרופות גדולות, אשר להן ידע וניסיון המתאימים לפעילויות אלו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  ביוליין אר אקס בע"מ: נתונים כספיים באתר מאי"ה.
1 2  תשקיף מיום 30.1.07. הנפקה לציבור, עמוד 70, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  ביוליין תפתח ותמסחר תרופות פפטידיות חדשות שהתגלו על ידי קמפג, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  שיתוף פעולה אסטרטגי עם נוברטיס, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  תוצאות הנפקה לציבור על פי תשקיף מיום 30.1.07, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  מניות החברה יחלו להיסחר בנאסד"ק באמצעות ADR, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  השלימה הנפקה לציבור בארצות הברית בסך 24.1 מיליון $, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  השלימה הנפקה ציבורית עם חיתום בארצות הברית בסך 28.75 מיליון $, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  מתווספות למדד ת"א טק-עילית, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  דוח תקופתי ושנתי לשנת 2010, עמוד 10, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  דוח תקופתי ושנתי לשנת 2007, עמוד 9, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
↑  דוח תקופתי ושנתי לשנת 2009, עמוד 16, באתר מאי"ה של הבורסה לניירות ערך
ענת סרגוסטי

| --- | --- |
ענת סרגוסטי בהולנד, 2008
ענת סרגוסטי בהולנד, 2008
 לידה:  8 ביולי 1953 (בת 71) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  התיכון ליד האוניברסיטה  המכללה האקדמית הדסה ירושלים  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  אות "הגיבור האלמוני" על שם מרטין לותר קינג
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  saragusti
 
ענת סרגוסטי (נולדה ב-8 ביולי 1953) היא עיתונאית, פובליציסטית, משפטנית ופעילת שלום וזכויות אדם, עורכת ספרים ויוצרת דוקומנטרית ומנהלת תחום חופש העיתונות בארגון העיתונאים בישראל. במסגרת תפקידיה כיהנה כמנכ"לית אג'נדה, עורכת וכתבת בחברת החדשות של ערוץ 2, צלמת וניהלה את ארגון "בצלם" בארצות הברית. סרגוסטי היא ממייסדות תא העיתונאיות ומרכז מדיה נשים באג'נדה. באוקטובר 2018, נבחרה ליושבת ראש עמותת כן לזקן.
ביוגרפיה

ענת סרגוסטי, נולדה ב-1953 בירושלים. בת למשפחת סרגוסטי, שהגיעו לישראל בסוף המאה ה-15 עם גירוש ספרד. שני הוריה גדלו בירושלים לפני מלחמת העצמאות. אביה, חיים, שירת בפלמ"ח בחטיבת הראל. אימה, רחל, בת למשפחה שעלתה ממרוקו בתחילת המאה ה-20 והתגוררה בעיר העתיקה בירושלים, הייתה פעילה בתנועת הנוער של מפ"ם. סרגוסטי גדלה בירושלים ולמדה בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה במחזור שסיים בשנת 1971. היא הצטרפה בגיל 17 לתנועת הפנתרים השחורים שם גיבשה את זהותה החברתית והמזרחית. סרגוסטי שירתה בצבא ברמת הגולן במלחמת יום הכיפורים. היא בעלת תואר ראשון בצילום ממכללת הדסה ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
בגיל 21 הכירה את אבי ברדוגו, אז סטודנט למשפטים ולימים עורך-דין מוכר, פעיל חברתי. בנם הוא שם ברדוגו, שהשתתף בעונה השמינית של "האח הגדול".
פעילות חברתית ופמיניסטית

החל משנות ה-80 לקחה ענת סרגוסטי חלק בהתארגנויות חברתיות רבות. ביחד עם ויקי שירן ואחרות הייתה חברה פעילה בקבוצת נשים מזרחיות, קבוצה שנפגשה באופן קבוע במשך שנים כדי לדון בנושאי זהות, מגדר, מזרחיות ובעיקר מקומן של הנשים המזרחיות בחברה הישראלית. בתקופה זו היא סייעה בהצלחה בניסוח הריבוד החברתי, שחל גם על נשים וההכרה בעובדה שאין דינן של נשים אשכנזיות כדינן של מזרחיות או ערביות וכו'.
סרגוסטי הייתה עורכת אורחת, ביחד עם ויקי שירן ודולי בן חביב, של כתב העת נגה, שנחשב "כלי הביטוי" של חלק מהתנועה הפמיניסטית. כעורכת הביאה לידי ביטוי את ההבדלים בין מזרחיות לאשכנזיות וכו'.
היא ערכה במשך שנה את עיתון "הפטיש", שהיה כלי ביטוי של אנשי השכונות. (יחד עם: בן דרור ימיני, חנה קים, בני תורתי, שאול ביבי, איריס עודד, יוסי יונה, יוסי דהאן, ועוד.)
ב-2005 יזמה סרגוסטי קורס תקשורת וטלוויזיה ליוצאי אתיופיה ע"ש ויקי שירן, במטרה להכשיר צעירים יוצאי אתיופיה להיות עיתונאים ולשלבם בכלי תקשורת מובילים. בזכותה היה שיתוף פעולה עם חדשות ערוץ 2 שפרשו את חסותם על הקורס. מבין בוגרי הקורס: ברהנו טגניה (כתב פלילים בחדשות 2) תמר דסטה (לשעבר כתבת בערוץ הכנסת), ח"כ פנינה תמנו-שאטה (לשעבר כתבת משפט בערוץ 1), אבי מספין (דובר אקי"ם), רוני מלקאי (דוברת משרד הרווחה), דני אדמסו (מנהל בכיר בקרן לידידות) ועוד.
לאור הצלחת הקורס סרגוסטי המשיכה לפעול בנושא שילוב יוצאי אתיופיה גם כשעברה לנהל את אג'נדה, ויזמה שני קורסים ליוצאי אתיופיה ממנה צמחו בוגרים שהובילו את מחאת הקהילה האתיופית בשנת 2011–2012 נגד הגזענות בקריית מלאכי ובמקומות אחרים. באותה תקופה ניהלה ופיקחה סרגוסטי בהתנדבות את הארכיון הראשון (אודיו ויז'ואל) של יוצאי אתיופיה בישראל.
במקביל פעלה סרגוסטי למען שילובם של בני קבוצות מיעוט נוספות בכלי התקשורת. בין השאר תיווכה ופעלה לשילובו של כתב ערבי נוסף בצוות הכתבים של חברת החדשות של ערוץ 2. בזכות המהלך הזה היו חדשות 2 גוף התקשורת היחיד שהעסיק שני כתבים ערבים ועוד כמה אנשי מערכת ערבים בכירים, בהם מפיק שטח בכיר ועורך משנה.
באג'נדה הובילה סרגוסטי גם שתי קבוצות של צעירים ערבים אזרחי ישראל ללימודי עיתונות ותקשורת ועשתה רבות כדי לשלבם כעיתונאים בכלי תקשורת שונים. בוגרי הקורס שולבו בכלי בהצלחה תקשורת שונים (ערוץ 10, גלובס, עיתונות מקומית, הטלוויזיה החברתית ועוד).
במסגרת פעילותה מרבה ענת סרגוסטי להתנדב. היא חברת הנהלת האגודה לזכויות האזרח (החל משנת 2006), ומרבה לייעץ לאגודה בנושאי תקשורת. בנוסף לפעילות זו היא משמשת כחברת ועד בארגונים נוספים לשינוי חברתי וזכויות אדם: קשב, המשפט האקדמי למשפט ועסקים.
סרגוסטי הייתה ממקימי עמותת "איתך מעכי- משפטניות למען צדק חברתי" ארגון העוסק בנשים ועוני מקדם מדיניות מול תקנות הביטוח הלאומי, תעסוקה של נשים, חממה לפרויקטים שמובילות נשים מנהיגות בקהילה, מקומן של נשים בדואיות, התמודדות עם פוליגמיה ועוד. במסגרת זאת יזמה לראשונה את פרויקט "בלי נשים אין ביטחון" על בסיס החלטה 1325. פעלה רבות לשילוב נשים במוקדי קבלת החלטות בנושאי שלום ותהליכי שלום על בסיס החלטה 1325.
במאי 2016 קיבלה את אות "הגיבור האלמוני" על שם מרטין לותר קינג (יחד עם עידן רייכל ופנינה תמנו-שטה) מידי בנו של לותר קינג, על פעילותה למען זכויות אדם, בדגש על פעילות למען עולי אתיופיה ולמען קירוב בין מגזרים בישראל.
משנת 2018 משמשת סרגוסטי כיו"ר ועדת השופטים של פרס שולמית אלוני, הניתן מדי שנה על קידום זכויות אדם, צדק חברתי וחיים משותפים של יהודים וערבים.
פעילות חברתית ופמיניסטית > קידום נשים בתקשורת

בשנת 2012 ייסדה יחד עם קבוצה של עיתונאיות את "תא העיתונאיות". כשנה לאחר מכן הניחה יסודות להקמת "מרכז מדיה נשים" באג'נדה-השדרה.
התא אשר מונה כ-300 עיתונאיות תומכות וגרעין פעיל יותר של כ-50 עיתונאיות נשים, פועל במגוון דרכים על מנת לשנות את אופן הסיקור העיתונאי ומקדם את ייצוג ומגוון הנשים בתקשורת. סרגוסטי ויתר חברות התא התפרסמו במיוחד באמצעות הקמפיין לשמירת ארגוני התקשורת נקיים מהטרדות מיניות. בעקבות כך, חברות התא הוזמנו לכנסת, לדיון מיוחד שהתקיים בנושא הטרדות מיניות בתקשורת. פעילות התא העלתה את הנושא למודעות, ועוררה דיון ציבורי ערני וחשוב.
סרגוסטי וחברות התא עוקבות אחרי תוכניות טלוויזיה ועיתונים שאינם משלבים נשים. בזכות פעילות זו כל מערכות התקשורת בארץ סיגלו מודעות גבוהה יותר לנושא, והן אף מדווחות באופן פומבי על התקדמותן בעניין.
הערות שוליים

↑  יום בחיי ענת סרגוסטי, עיתונאית, מנהלת בצלם ארה"ב, באתר 365 ימים - הבלוג של סיון קלינגבייל (ארכיון)
↑   נורית וורגפט, שחקנית רכש — על מינוי ענת סרגוסטי ליו"ר "כן לזקן", באתר הארץ, 15 באוקטובר 2018
↑  ורד לי, סיפורים שענת לא אוהבת במיוחד, באתר הארץ, 25 ביוני 2008
↑  הכירו את שם ברדוגו, באתר ‏מאקו‏, 18 בדצמבר 2016
↑  ענת סרגוסטי, מאיים על הסדר, באתר "העוקץ", 26 באוקטובר 2011
↑  ראיון עם ענת סרגוסטי על עיתונות במלחמה
↑  ד"ר רונה סלע, ענת סרגוסטי וה"צילום החדש"
↑  ורד לי, סיפורים שענת לא אוהבת במיוחד, באתר הארץ, 25 ביוני 2008
↑  ירון פריד, בלונדינית לוהטת וגיבורה טרגית, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2008
↑  הצעה לרכישת הסרט לזכויות (באנגלית) (ארכיון)
↑  Citizen Aloni (באנגלית) (ארכיון)
↑  ורד לי, ענת סרגוסטי פורשת מחדשות ערוץ 2, באתר TheMarker‏, 27 ביוני 2008
↑  ענת סרגוסטי ב"על השופטים": אתר פסטיבל הסרטים בחיפה
↑  ענת סרגוסטי, אופוזיציה זה לא עונש, באתר הארץ, 7 בנובמבר 2012
↑  ענת סרגוסטי, ‏מפלגת העבודה היא מותג שצריך לשמר, באתר ‏מאקו‏, 17 בינואר 2011
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏ארגון העיתונאים: מינויים חדשים למנכ"ל ולמנהלת תחום חופש העיתונות, באתר גלובס, 20 בינואר 2020
↑  ענת סרגוסטי, המגיש השחור הראשון (ארכיון)
↑  הזמנה להרצאה של ענת סרגוסטי באוניברסיטת סטנפורד על נשים ושלום
↑  אתר פרס שולמית אלוני
↑  מקרה עמנואל רוזן
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007443210705171  BnF: cb165418751 (data)  ISNI: 0000 0000 9367 7168  LCCN: no2010166597  VIAF: 137633675   WorldCat (עם VIAF): 137633675 
מרטין לותר קינג השלישי בביקור אצל ראובן ריבלין בבית נשיא מדינת ישראל מעניק אות הערכה לעידן רייכל, פנינה תמנו שטה וענת סרגוסטי על פעילותם למען זכויות אדם.
שירים מלילה גוב 2

שירים מלילה גוב 2 הוא אלבום משולש של גרסאות כיסוי של גידי גוב ועוד, שיצא לאור באוגוסט 1997.
הגרסאות הוקלטו במהלך תוכנית האירוח "לילה גוב" שהנחה גידי גוב, בין השנים 1995 ל-1997, וזהו למעשה אלבום המשך ל"שירים מלילה גוב" שיצא שנתיים לפני כן.
גוב היה מזמין אליו אורחים ובסוף כל תוכנית היה מארח אמן מוזיקה ושר איתו בדואט גרסת כיסוי לשיר הקשור לאומן או לגוב עצמו. להקת הליווי של התוכנית כונתה "התנינים" והיא זו שעיבדה את השירים וניגנה אותם בגרסאות אלו.
נגנים

חברי להקת "התנינים":
אלון הלל - תופים וכלי הקשה
יוראי אורון - בס
אלכס פולק - גיטרות
עדי רנרט - קלידים
קרדיטים

הוקלט בהופעה חיה בתוכנית "לילה גוב" של ערוץ 2, טלעד, נ.נ. אולפני ישראל - 1995–1997
שידור חי והקלטות המוזיקה: ליאור טבת
מיקסים - עמי איילי - אולפני "המון" ואולפני "גל-קול", יולי-אוגוסט 1997
"חוזה לך ברח ו"אין כמו יפו בלילות" - מיקס: ליאור טבת
"סתיו", "ליפא עגלון", "מטריה בשניים" - מיקס: מרק רוטוול
עוזרי טכנאי - שמוליק משאלי, יואב עצמון, גלעד כהן, טל אופק
מאסטרינג ועריכה דיגיטלית - אולפני S.D.L חן נובקוביץ'
עיצוב - פיליפ בולקייה, מיכל סודאי
איורים - איה גורדון נוי
הפקת דפוס - מתי אלחנתי
עריכת האוסף - אתי אנטה וגידי גוב
מפיקה בפועל - לבנה אלון
ניהול הפקה - רותי טוויל
עוזרת הפקה - שרונה היין
יחסי ציבור - מירי בן-יוסף
מפיקים - אתי אנטה, מיכאל תפוח, "המון הפקות" בע"מ
רק בן אדם

רק בן אדם הוא אלבום כפול של הזמר שלום חנוך שיצא במרץ 1988.
האלבום נכשל מבחינה מסחרית בשל שתי סיבות: סגנונו המוזיקלי הכבד ותזמון הוצאתו לאור בצל המצב בישראל (ימי האינתיפאדה הראשונה). הכישלון הגדול, לדברי חנוך עצמו, נבע מכך שהפלייבקים הוקלטו בחו"ל והשירה בישראל, מה שיצר ניתוק בין חלקיו. למרות זאת מספר שירים מהאלבום: "נגד הרוח", "רק בן אדם", "בסוף אמצא אותך" ו"כדי לחיות", זכו להיות להיטי רדיו.
הפקה

על מנת ליצור את הצליל הכבד הובאו מחו"ל נגני רוק מקצועיים: הגיטריסט רוני פיטרסון (שניגן עם חנוך לאורך כל הקריירה שלו), אחיו, הבסיסט ריי פיטרסון והמתופף רוי מרטין. איתם וביחד עם  משה לוי על הקלידים וירוסלב יעקובוביץ' על הסקסופון, הקליט חנוך את האלבום וגם יצא לסיבוב הופעות לפני ואחרי הוצאת האלבום. ייבוא הנגנים מחו"ל עורר על חנוך ומפיקו, יהודה טלית, זעם מצד הנגנים הישראליים שאף שקלו לפנות בעניין לבג"ץ.
לאלבום קדם מופע באותו השם שכלל שירים מוכרים לצד שירי האלבום שבדרך, ולאחר יציאתו, בשנת 1988, סיבוב הופעות שכלל הופעות גדולות באמפיתיאטרון צמח. ההופעות תועדו בסרט הדוקומנטרי "רומן אמיתי" שביימה גרושתו של חנוך, ליהי. הסרט הציג את הופעותיו של חנוך עם שירי האלבום על רקע המצב בארץ בזמן האינתיפאדה הראשונה. שנה לאחר מכן ב-1989 יצא אלבום ההופעה "שלום חנוך בהופעה - רומן אמיתי" אשר שימש גם כפסקול לסרט.
על עטיפת האלבום פורטרט של שלום חנוך מאת הצייר אורי ליפשיץ.
רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי שלום חנוך.
| רק בן אדם> מס' | רק בן אדם> שם | רק בן אדם> משך | רק בן אדם>  | רק בן אדם>  | רק בן אדם>  | רק בן אדם>  | רק בן אדם>  | רק בן אדם>  | רק בן אדם>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | נגד הרוח  | 5:44 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | רק בן אדם  | 6:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | בסוף אמצא אותך  | 5:56 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | היא אמרה  | 4:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | אין קשר  | 6:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אתה לא מכיר  | 6:25 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | שנינו  | 5:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | עד כאן  | 4:37 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | נהמת הדממה  | 6:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | כדי לחיות  | 6:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | לאן שכולם הולכים  | 7:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | על שפת הנחל הזורם  | 3:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 1:08:34 |  |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

שלום חנוך - שירה גיטרה, עיבודים
ירוסלב יעקובוביץ' - סקסופונים.
משה לוי - קלידים, עיבודים, הפקה מוזיקלית.
רוני פיטרסון - גיטרה.
ריי פיטרסון - בס.
רוי מרטין - תופים.
ג'ון מקסוויט - טכנאי הקלטה ומיקס
שחר צרפתי, עודד פרח, מרטין בראס - עוזרי טכנאי
הוקלט באולפני "טריטון"
מיקס באולפני Red Bus לונדון
חיתוך תקליט - טים יאנג
יהודה טלית - מפיק בפועל
שמוליק בורנשטיין - מפיק
אורי ליפשיץ - איור עטיפה
הערות שוליים

↑   ביוגרפיה של שלום חנוך - החלק: הכי גבוה, הכי מהר, הכי חזק... לא הכי מצליח, בארכיון האינטרנט (מאתר MOOMA - המוזיקה של ישראל)
↑  אדר אבישר, האם יפנה איגוד הנגנים לבג"ץ בעניין שלום חנוך, מעריב, 4 באוגוסט 1987
↑  יוסי חרסונסקי, אמש בבידור | רוקנרול כחול לבן, מעריב, 10 ביולי 1988
| שלום חנוך |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | Shalom‏ (1971) • אדם בתוך עצמו (1977) • חתונה לבנה (1981) • על פני האדמה (1983) • מחכים למשיח (1985) • רק בן אדם (1988) • בגלגול הזה (1991) • א-לי-מות (1994) • ערב ערב (1997) • אור ישראלי (2003) • שלום חנוך (2009) • המקרה והטעות (2015) • זום (2016) • הרצל לילנבלום (2021) |  |
| עם אריק איינשטיין | שבלול (1970) • פלסטלינה (1970) • מוסקט (1999) • מחוברים: שבלול ופלסטלינה (2011) |  |
| עם השלושרים | השלושרים (1969) • היושבת בשורה הראשונה / פגישה לאין קץ (1970) • זה לא יכול להיות / תסתכל אלוהים ותראה  (1970) |  |
| עם תמוז | סוף עונת התפוזים (1976) |  |
| אלבומי הופעה | בהופעה חיה (1978) • אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) • שלום חנוך בהופעה - רומן אמיתי (1989) • יציאה (עם משה לוי) (2004) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • 4 תחנות (2011) • יציאה 2 (עם משה לוי) (2012) |  |
| אוספים ומארזים | לא יכול לישון עכשיו (1992) • משירי שלום חנוך (1995) הקופסה (2004) • המיטב (2006) • האלבומים המקוריים (2013) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 83c77d1f-1207-401e-933d-c74c5a3cfb31
הכתרת ג'ורג' השלישי ושרלוט

| --- | --- |
ג'ורג'שרלוט
הכתרת ג'ורג' השלישי ושרלוט
 מידע כללי
 סוג:  הכתרה 
 מדינה:  ממלכת בריטניה הגדולה 
 מיקום:  מנזר וסטמינסטר 
 משתתפים:  ג'ורג' השלישי, שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ 
 תאריך:  22 בספטמבר 1761 
 
הכתרתם של ג'ורג' השלישי ואשתו שרלוט למלך ומלכת בריטניה הגדולה ואירלנד התקיימה במנזר וסטמינסטר, לונדון, ביום שלישי, 22 בספטמבר 1761, כשבועיים לאחר שנישאו בקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס. ההכתרה כללה תהלוכה לפני הטקס מארמון וסטמינסטר אל המנזר, לאחר מכן טקס הכתרה בן שש שעות ולאחר מכן משתה שהסתיים לבסוף בשעה עשר בלילה.
רקע

מיד לאחר מות סבו, ג'ורג' השני, עלה ג'ורג' לכס המלכות ב-25 באוקטובר 1760 בגיל 22. המלך הצעיר עדיין לא היה נשוי, ולכן הוא שאל את לורד בוט על נסיכות גרמניות פרוטסטנטיות מתאימות להיות אשתו. ביולי 1761, הוחלט שהמלך יתחתן עם הנסיכה שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ בת ה-17, שלשמחתו של ג'ורג' לא הראתה עניין בתחומים פוליטיים. ב-8 בספטמבר 1761 הגיעה שארלוט לארמון סנט ג'יימס מלווה באחיה, הדוכס אדולפוס פרידריך, כדי לפגוש את המלך, והם נישאו בקפלה המלכותית בארמון סנט ג'יימס באותו היום. הם נישאו בדיוק בזמן לטקס ההכתרה שנערך שבועיים לאחר מכן.
רקע > הכנות

ההכתרה תוקצבה ב-9,430 ליש"ט. לפי המסורת, ההכנות הטקסיות היו אמורות להתבצע על ידי הרוזן אדוארד הווארד, הדוכס ה-9 מנורפוק. אך בעקבות קתוליותו של הרוזן התפקיד הועבר לקרוב משפחתו הרחוק, תומאס הווארד, הרוזן השני מאפינגהם. הטקסטים של טקס ההכתרה היו באחריות הארכיבישוף מקנטרברי, תומאס סקר, שערך שינויים מזעריים בלבד מהטקס הקודם, בעיקר כדי להתאים את ההכתרה לבת הזוג ולשקף את העובדה שבריטניה הייתה נתונה במלחמת שבע השנים עם צרפת.
בבניין המנזר נבנו מספר רב של גלריות עץ שהוקמו עבור חברי פרלמנט, שגרירים ומוזיקאים, בעוד שבחלל המרכזי נבנו שלוש קומות של גלריות לציבור. כרטיסים למושב קדמי עלו 10 גינאות כל אחד, בעוד שישבה בנושב גבוה יותר עלתה 50 גינאות. הבנאים התפארו בכך שפגעו ב"לגיון שלם של מלאכים" במהלך עבודות הבנייה.
אולם וסטמינסטר עבר גם הוא שינוי, מכיוון שהוא חולק בדרך כלל על ידי מחיצות עץ לאולמות משפט שונים. באולם הותקנה רצפת עץ לצד שלוש קומות של גלריות לצופים. הגבוהה שבהן הוצמדה לקורות הגג, ואילו הנמוכה ביותר הייתה מצוידת בפתח "לקבלת הפרשות שתן". מעל הדלת הצפונית הוקמה קשת ניצחון בעיצובו של ויליאם אורם, עליה מרפסת לנגנים ועוגב. תאורה סופקה על ידי עשרים וחמש נברשות ענקיות. בחוץ, עמדות זמניות הנותנות תצפית על התהלוכה בין האולם למנזר הוקמו חלקם כללו עד 1,500 מושבים, בעוד שכירת בית שהשקיף על המקום לאותו היום, הייתה עשויה לעלות עד 1,000 פאונד.
כרכרת הזהב, כרכרה סגורה רתומה לשמונה סוסים, הוזמנה תמורת 7,562 ליש"ט (3.54 מיליון ליש"ט = 4.188 מיליון דולר ב-2022, מותאם לאינפלציה)  עבור ההכתרה ב-1760 על ידי פרנסיס רודון הייסטינגס, המרקיז הראשון של הייסטינגס, ועוצבה על ידי סר וויליאם צ'יימברס. היא נבנתה בבתי המלאכה בלונדון של סמואל באטלר. הכרכרה לא הושלמה עד 1762, ושימשה להכתרת כל מלכי בריטניה מוויליאם הרביעי ב-1831.
תהלוכה

ההכתרה הייתה אירוע שעורר ציפייה רבה. באותו בוקר הרחובות המו בני אדם שהמתינו להופעתם של המלך והמלכה החדשים. בסביבות השעה 9:00 בבוקר, ג'ורג' ושרלוט יצאו מארמון סנט ג'יימס, כל אחד על גבי אפיריון לאולם וסטמינסטר, שם התאספו בני אצולה מוזמנים, פקידי ממשל ובני בית המלוכה.
בעקבות מסורת עתיקה, המשתתפים שנאספו באולם חיכו לבואה של תהלוכת בכירי הדת מהמנזר הנושאים את הכתרים. לאחר מכן חולקו אלה לבעלי הזכות לשאת אותם בתהלוכה הראשית מהאולם למנזר. בהזדמנות זו, היה עיכוב ממושך כי סגן הרוזן מרשל שכח כמה דברים חשובים; לא סופקו כיסאות למלך ולמלכה, לא הייתה חרב מדינה, והיה צריך לשאול אחת מהלורד ראש העיר של לונדון, ולא הייתה חופה שמתחתיה היו אמורים המלך והמלכה ללכת לכן גם זו אולתרה.
התהלוכה הקצרה ברגל בין וסטמינסטר הול למנזר וסטמינסטר הייתה החלק היחיד בטקס שהיה גלוי לקהל הרחב וקהל עצום מילא לא רק את המדרכות אלא גם את החלונות והגגות של הבתים שמסביב, ביחד עם טריבונות עץ שנבנו במיוחד. המסלול עבר מניו פאלאס יארד, לאורך רחוב הפרלמנט, רחוב ברידג' ורחוב קינג עד לדלת המערבית של המנזר, שלאורכה נבנה שביל עץ זמני רחב כך שניתן יהיה לראות את המשתתפים ביתר קלות. עם זאת, 2,800 החיילים שעמדו משני הצדדים חסמו את הנוף והם נאלצו לדחוף לאחור את ההמונים הנלהבים עם הצד השטוח של חרבותיהם ובקתות רובי המוסקטים שלהם. המלך והמלכה נכנסו למנזר מעט אחרי 13:30 כאשר "תשומת הלב והכבוד ששניהם הקדישו לטקס" זכו להתייחסות חיובית. התהלוכה והטקס היו כל כך ארוכים שהמלך לא הוכתר עד 15:30 באותו אחר הצהריים.
הטקס

את טקס ההכתרה ערך הארכיבישוף סקר. החלק הראשון של הטקס, ההכרה והשבועה, חייבו את הקהילה לתת את הסכמתה בקריאה "אלוהים ישמור את המלך ג'ורג'", ולאחר מכן נשבע המלך וחתם על שבועת ההכתרה. בשלב זה ניתנה דרשה קצרה בת 15 דקות על ידי הבישוף של סולסברי, רוברט היי דראמונד (כמה מקורות קובעים בטעות שהיא ניתנה על ידי הארכיבישוף).[דרוש מקור] לאחר מכן החלה המשיחה בשמן קדוש ובשיאו של הטקס, הוכתר מלך בריטניה ואירלנד על ידי הארכיבישוף. חלק זה של הטקס לווה בתרועות חצוצרה במנזר ואדם שישב גבוה על הגג נתן אות לירי של תותח בגרין פארק ובצד השני של העיר במצודת לונדון. לאחר מכן, הוצעה הכתרה קצרה יותר של המלכה ולבסוף קיבלו המלך והמלכה את האוכריסטיה. לאחר שהחליפו את הגלימות הטקסיות שלהם, המלך, המלכה האצילים והבישופים חזרו לאולם וסטמינסטר באותו סדר שבו הגיעו; הטקס נמשך שש שעות והיה חושך כשהם עזבו את המנזר.
הטקס > מוזיקה

1761 היא ההכתרה היחידה הידועה שבה כמעט כל המוזיקה נכתבה על ידי אותו מלחין, ויליאם בויס, שהיה המאסטר של המוזיקה של המלך. בויס האמין, כנראה בטעות, שהוא הוזמן לכתוב הגדרות מוזיקליות חדשות לכל טקסטי ההכתרה המסורתיים. למרות שהשלים שמונה קטעי מקהלה לטקס, הוא כתב לארכיבישוף סקר מכתב בו סירב לשכתב את הלחן להמנון "צדוק הכהן" מכיוון ש"אי אפשר לקבע אותה בצורה נכונה יותר ממה שכבר נעשה על ידי מר הנדל" (הנדל כתב ארבעה מההמנונים בהכתרה הקודמת). הארכיבישוף כתב בחזרה ואמר שהמלך מסכים, ומאז נעשה שימוש בהמנון "צדוק הכהן" של הנדל בכל הכתרה.
סעודה

הטקס הסתיים במשתה הכתרה, הלורד סטיוארד, הלורד הקונסטבל העליון וסגן הרוזן מרשל הגיעו על גבי סוס. הסועדים הנכבדים נאלצו לשבת בחושך עד שבכניסתם של המלך והמלכה, כל 3,000 הנרות הודלקו כמעט בבת אחת באמצעות רשת של יריעות פשתן שאמנם היו מרהיבות, אך הרעיפו על האורחים פתיתים של אֵפֶר.
כאן שוב התגלה ארגון לקוי כיוון שלא סופקו שולחנות לברונים של נמלי סינק ולראשי המועצות של העיר לונדון, שהיו צריכים לקבל קומות מכובדים. ראשי המועצות קיבלו את השולחן של מסדר האמבט אשר בתורם תפסו את מקומם של קציני המדינה הבכירים. הברונים של סינק פורט הושתקו רק על ידי לורד טלבוט (אנ') שאתגר אותם לדו-קרב. טלבוט אימן בקפידה את סוסו ללכת אחורה הרחק מכיסאות המלכות, אולם לא ניתן היה למנוע מהסוס להיכנס שוב ושוב לאולם בהליכה לאחור כשאחוריו לעבר המלך, מה שגרם לשמחה רבה בקרב המתבוננים.
המשתה הסתיים לבסוף בשעה 22:00 כשהמלך והמלכה יצאו בכיסאות האפיריון שלהם; כפי שדרשה המסורת, דלתות האולם נפתחו אז לציבור, שלקח את כל מה שנשאר מאחור, לרבות צלחות, סכו"ם ומפות שולחן.
חגיגות אחרות

בלונדון חגג קהל רב ברחובות. למרות שהמועצה אסרה על הדלקת מדורות בליל ההכתרה מטעמי בטיחות, נראה שהדבר זכה להתעלמות רחבה, זאת למרות חיילי הפרשים שסיירו בעיר. ראש הממשלה, הדוכס מניוקאסל, הדליק אחת מחוץ לביתו בלונדון ונתן בירה להמונים, בעוד אחרים האירו את בתיהם בפנסים. במקומות אחרים, יום ההכתרה צוין על ידי שירותי הודיה בכנסיות, נשפים אזרחיים, זיקוקי דינור ומשתה שנערכו לעניים על ידי נדיבים עשירים. בשבועות שלאחר מכן הציגו התיאטראות בווסט אנד של לונדון שחזורים של ההכתרה; ההצגה בתיאטרון דרורי ליין הסתיימה עם "מדורה אמיתית ואספסוף אמיתי" על הבמה, בעוד ההפקה בתיאטרון רויאל, קובנט גארדן כללה את המקהלה האמיתית של מנזר ווסטמינסטר.