stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בופארד
היסטוריה > התקופה הפרוסית

בשנת 1815 הקונגרס של וינה הקצה את העיר יחד עם הגדה השמאלית של הריין עד במעלה הזרם עד Bingerbrück לממלכת פרוסיה . ב-1816 הוקמו מחוזות חדשים (Kreise) ובופרד שובץ למחוז סנט גואר, שפורק ב-1969. בזמן הוורמרץ, התעוררו מתחים פוליטיים גם בבופרד. אלה התלקחו במיוחד סביב ראש העיר הוותיק, מתיאס ג'ייקובס, שכנציג המעמדות הבינוניים והנמוכים הקתוליים המבוססים זה מכבר ניסה לגבור על המעמד הגבוה והליברלי העשיר בעיירה. רק בשנת המהפכה (1848) הצליחו יריביו לגרש אותו מתפקידו.
הרופא ד"ר הויסנר ואיש העסקים המקומי יעקב מלמן פתחו את ה-Mühlbad (מרחצאות) ב-Remigiusplatz (כיכר) ב-1841. תחת יורשו של ג'ייקוב, יוזף סירה, שבין 1848 ל-1892 היה ראש עיריית בופארד, התפתחה העיר למרכז תיירות וספא. תעשייה חדשה זו קודמה על ידי בניית מסילת הרכבת קובלנץ-בינרברוק ותחנת הרכבת ב-1859. גם תנועת ספינות הקיטור על הריין הובילה לעלייה בהון של העיירה כמרכז תיירותי. המעמדות הבינוניים והנמוכים הקתוליים והחדשים הליברליים מהמעמד הגבוה מצאו את עצמם לעיתים קרובות מסוכסכים זה עם זה, והדבר פרץ לעיניים ב-1872 עם מלחמת התרבות שנמשכה מספר שנים. בפרט, המרה של ראש העיר סירי וחסידיו הליברלים לקתוליות הישנה הביאה למערכה דמות דתית נוספת. כנציג המעמדות הבינוניים והנמוכים הקתוליים, הדיקן הוותיק ברגר, שגם זכה לתהילה מסוימת כמשורר, היה יריבו של ראש העיר.
במהלך המאה ה-19 גדלה אוכלוסיית בופארד מכ-3,000 בהתחלה לכ-5,000 עד 1875 בערך.
בערך בשנת 1903, החלו עבודות לקישור קו רכבת נוסף לתחנה, ה-Hunsrückbahn . מכיוון שהסוארלינגשטורם הישן, מגדל שהיה חלק מהביצורים של העיר מימי הביניים, עמד בדרכו, היה צורך לפרק אותו בשנים 1906–1908, ולאחר מכן הורכב מחדש - אם כי עם חומות דקות יותר - מצפון למיקומו הישן.
בשנת 1908 הושלם הקטע האחרון בקו זה ובאותה שנה הוא נפתח.
גם לאחר מלחמת העולם הראשונה, מחוז הריין, ובכך גם בופרד, השתייכו לפרוסיה. בין 1919 ל-1923 היו מאמצים ברחבי חבל הריין להיפרד מפרוסיה, אך הם לא צלחו.
בחירתם של הנציונל-סוציאליסטים לשלטון ב-1933 לא הביאה לבופארד שינויים תחילה, שכן מפלגת המרכז זכתה ב-50% מהקולות בבחירות של 1933. עם זאת, בליל הבדולח (9–10 בנובמבר 1938), הרסו הנאצים את בית הכנסת בסימטת בינגר, שנפתח ב-1867. יהודים רבים נתפסו, וחלקם נשלחו למחנות ריכוז.
בערך שני שלישים מתוך כמאה היהודים שחיו בבופר היגרו. אלה שנותרו גורשו ב-1942. ב-1940 נסגרו מנזר מרינברג ובית הספר הקשור אליו בלחץ המשטר. למרות שבופארד לא היה המטרה העיקרית של שום תקיפה אווירית, בכל זאת הוטלו פצצות על העיירה. החל מ-19 במרץ 1945, הגדה השמאלית של הריין נשלטה על ידי בעלות הברית שבנו גשר חירום מעל נהר הריין בתוך העיר.
מאז 1946, העיר הייתה חלק ממדינת ריינלנד-פאלץ שהוקמה לאחרונה. ב-1952 נוסד המרכז המרוחק של בופארד-בוכנאו. במהלך הארגון מחדש המנהלי בריין-לנד-פאלץ בשנות ה-60, מחוז סנט גואר פורק ובופרד אוגד למחוז החדש של ריין-הונסרוק-קרייס . גם גבולות העירייה עברו רפורמה. עבור בופארד, משמעות הדבר היא שהעיר מצאה את עצמה, יחד עם באד זלציג, בוכהולץ, הרשוויזן, הירזנאך, הולצפלד, אופנהאוזן, ריינביי, אודנהאוזן וויילר, יחד עם באד זלציג, בוכהולץ, ב-Verbandsgemeinde חדש. אולם זה לא החזיק מעמד. מאוחר יותר באותה שנה, עלה הרעיון למזג את בופארד עם תשע הרשויות האחרות הללו כדי ליצור בופרד מאוחדת גדולה.
פוליטיקה

מאז 1976 שוכנת הנהלת העיירה במנזר הכרמלית לשעבר. גם לשכת ראש העיר נמצאת כאן. עם זאת, ישיבות מועצת העיר עדיין מתקיימות בבית העירייה הישן, שנבנה לפי תוכניות של פול רוולד ב-1884 וב-1885 בסגנון תחיית הרנסאנס, בשוק.
פוליטיקה > מועצת העיר

מועצה העיר מורכבת מ-32 חברי מועצה הנבחרות בבחירות מקומיות. נכון ל-2008 חיים בעיר כ-15,403 תושבים.
פוליטיקה > ערים תאומות - ערים אחיות

Amboise, צרפת
Ōme, יפן
Truro, בריטניה, מחוז קרונוול
הערות שוליים

↑  Heinrich Gengler: Regesten und Urkunden zur Verfassungs- und Rechtsgeschichte der deutschen Städte im Mittelalter, Erlangen 1863, S. 255–261
↑  British Museum Collection
↑  Regionalgeschichte.net: Stadtbefestigung (אורכב 22.07.2011 בארכיון Wayback Machine); retrieved 9 April 2010
↑  Das Rathaus in Boppard (אורכב 22.07.2011 בארכיון Wayback Machine), retrieved 8 May 2010
↑  https://www.boppard.de/rathaus/buergerservice/einwohnermeldeamt/einwohnerzahlen-der-stadt-boppard-stand-31-12-2022/einwohnerzahlen-20221231.pdf?cid=ndp
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562324005171  BnF: cb13165494g (data)  GND: 4007708-1  LCCN: n85232383  MusicBrainz: 7f538ab2-432d-422f-89bd-4ba2ec9af652  NKC: xx0034805  VIAF: 126140360   WorldCat (עם VIAF): 126140360 
תמונה של חותם העיר במוזיאון הבריטי
סוארלינגשטורם
בליסריו בטנקור

בליסריו בטנקור קוארטס (בספרדית: Belisario Betancur Cuartas;‏ 4 בפברואר 1923 - 7 בדצמבר 2018) היה נשיא קולומביה החל מ-7 באוגוסט 1982 עד 7 באוגוסט 1986 מטעם המפלגה הקונסרבטיבית הקולומביאנית.
חייו ופועלו

בטנקור נולד בעיר אמגה שבמחוז אנטיוקיה. אביו, רוסנדו בטנקור, עבד במפעל טקסטיל Coltejer, ואמו, אנה אוטיליה קוארטס הייתה בעלת חנות קטנה בעיר. הוא למד בסמינר לכמרים בשם "Misiones de Yarumal" אך הורחק ממנו עקב חוסר משמעת, והתקבל לאוניברסיטת פונטיפיסיה בוליבריאנה בעיר מדיין. הוא למד משפטים וכלכלה וסיים את לימודיו בהצטיינות ב-1955.
בין 1945 ל-1947 היה בטנקור חבר הפרלמנט של מחוז אנטיוקיה. ב-1950 נבחר לבית הנבחרים של קולומביה, ובין 1953 ל-1957 היה חבר האספה המכוננת. ב-1962 מונה בטנקור לשר העבודה בממשלתו של גיירמו לאון ולנסיה, אך כיהן בתפקיד חודשים ספורים בלבד. בין 1975 ל-1977 כיהן כשגריר קולומביה בספרד.
ב-1978 התמודד בטנקור לראשונה על הנשיאות, אך הפסיד לחוליו ססאר טורבאי איילה. ב-1982 התמודד על התפקיד פעם נוספת. הוא קיבל 46.62% מהקולות, גבר על יריבו אלפונסו לופס מיקלסן, שקיבל 40.9% מהקולות, ונבחר לנשיא.
במהלך כהונתו יזם מהלכים לבניית דיור בר השגה, פתיחת אוניברסיטאות, במבצע לביעור האנאלפביתיות וכן ערך רפורמות מבניות בשלטון המקומי ובשיטת הבחירות ברשויות המקומיות. ממשלתו יזמה חיפוש וכרייה של פחם בצפון המדינה, והחלה בייצואו. בנוסף, החל במשא ומתן עם כמה מארגוני הגרילה שפעלו במדינה.
נפטר בבוגוטה ב-7 בדצמבר 2018.
באס-טר

ערך זה עוסק באי בגוואדלופ. אם התכוונתם לבירת סנט קיטס ונוויס, ראו .
| --- | --- |
סמל באס-טרסמל באס-טר
גוואדלופ מהחלל, האי באס-טר הוא החלק הדרום מערבי, ספטמבר 1994
גוואדלופ מהחלל, האי באס-טר הוא החלק הדרום מערבי, ספטמבר 1994
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  גוואדלופ גוואדלופ
 מחוז:  גוואדלופ גוואדלופ
 ראש העיר:  Marie-Luce Penchard
 תאריך ייסוד:  1643
 שטח:  5.78 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  9,779 (1 בינואר 2021)
  ‑ במטרופולין:  44,860 (1999)
  ‑ צפיפות:  2,206 נפש לקמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  15°59′45″N 61°43′45″W﻿ / ﻿15.9958°N 61.7292°W﻿ / 15.9958; -61.7292
 אזור זמן:  UTC-4
 http://ville-basseterre.fr
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוואדלופ מוגדלת) גראן-בור לז אבים סנט-רוז לה דזיראד פואנט-א-פיטר הים הקריביבאס-טר(למפת גוואדלופ רגילה) גראן-בור לז אבים סנט-רוז לה דזיראד פואנט-א-פיטר הים הקריביבאס-טר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
באס-טר (בצרפתית: Basse-Terre – "קרקע נמוכה") הוא המערבי מבין שני האיים הגדולים בגוואדלופ. באי מתגוררים כ- 175,000 תושבים.
גאוגרפיה

הגבוה בהרי האי הוא לה סופרייר (La Soufrière), שהוא הגבוה בהרי האנטילים הקטנים. זהו הר געש פעיל, שגובהו 1,467 מטרים.
העיר באס-טר

על האי באס-טר נמצאת העיר באס-טר, בירת המחוז מעבר לים של גוואדלופ. בעיר עצמה מתגוררים 12,410 תושבים ובעיר רבתי מתגוררים כ-44,860 תושבים 1999. העיר, שנוסדה בשנת 1643, שוכנת על החוף הדרומי-מערבי של האי בין הים לפסגה של 1,467 מ' של הר סופריאר, ובמרחק של 6 ק"מ מהקצה הדרומי של האי. באס-טר  הייתה המוקד המסחרי של גוואדלופ עד סוף המאה ה-18, אז הוחלפה על ידי העיירה פואנט-א-פיטר על האי הסמוך גרנדה-טרה.
העיר באס-טר > היסטוריה

העיר נוסדה בשנת 1643 בחלקו ההררי של האי. בעקבות המלחמות בין צרפת והממלכה המאוחדת נהרסה ונשרפה העיר מספר פעמים.
הערות שוליים

↑  Editors of Encyclopaedia Britannica, Basse-Terre, Guadeloupe, ENCYCLOPAEDIA BRITANNICA
| בירות מדינות איי הודו המערבית |
| --- | --- | --- |
| מדינות האיים הקריביים | אנטיגואה וברבודה: סנט ג'ונס • בהאמה: נסאו • ברבדוס: ברידג'טאון • גרנדה: סנט ג'ורג'ס • דומיניקה: רוזו • הרפובליקה הדומיניקנית: סנטו דומינגו • האיטי: פורט-או-פרנס • ג'מייקה: קינגסטון • טרינידד וטובגו: פורט אוף ספיין • סנט וינסנט והגרנדינים: קינגסטאון • סנט לוסיה: קסטריז • סנט קיטס ונוויס: באסטר • קובה: הוואנה |  |
| שטחים תלויים | איי הבתולה הבריטיים: רואוד טאון • איי הבתולה של ארצות הברית: שארלוט אמאלי • איי קיימן: ג'ורג' טאון • אנגווילה: הוואלי • ארובה: אורנייסטאד • גוואדלופ: באס-טר • איי טרקס וקייקוס: קוקבורן טאון • מרטיניק: פור-דה-פראנס • מונטסראט: פלימות' (בריידס) • סן ברתלמי: גוסטביה • סן מרטן: מריגו • סנט מארטן: פיליפסבורג • פוארטו ריקו: סן חואן  • קוראסאו: וילמסטאד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567014705171  BnF: cb118735216 (data)  GND: 4357513-4  LCCN: n85049967  MusicBrainz: e079c2c2-f3d6-48ab-82f5-36749719c3ed  SUDOC: 027296083  VIAF: 146286483   WorldCat (עם VIAF): 146286483
בני פרץ

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 57 בערך)
 עיסוק:  אמרגן
בני פרץ (נולד בשנת 1967) הוא יזם בתחום הנדל"ן והיה מנהלו האישי של אייל גולן.
ביוגרפיה

בני פרץ הוא בנו של אברהם פרץ, מבעלי השליטה בחברת הנדל"ן "פרץ בוני התיכון". גם בני המשפחה הנוספים עוסקים בתחום הנדל"ן.
פרץ ניהל את "בוני התיכון פרויקטים", חברת הביצוע של "בוני התיכון" שהוקמה בתחילת 2007.
בשנת 2011 סייע פרץ לאייל גולן להתמודד עם עבירות מס הכנסה. בסוף התהליך נגזרו על גולן עבודות שירות. לאחר פעילות משותפת זו, בני פרץ נשאר בקשר עם גולן והפך למנהלו האישי.
בשנת 2012 הקים ביחד עם אייל גולן חברת נדל"ן בשם "ליאם שי", על שמות הבנים של שני השותפים. חברה זו היא חלק מחברת "ליאם הפקות" המנהלת את עסקי המוזיקה של אייל גולן.
באוקטובר 2017 חברת הנדל"ן של גולן ופרץ תכננה בניית 7 מבני מגורים בפתח תקווה, אך העסקה לא יצאה לפועל בגלל סכסוך עם אחד השותפים האחרים.
ביוני 2019 התגלעו חילוקי דעות עסקיים בין פרץ לגולן, אך אופירה אסייג השלימה ביניהם. בנובמבר 2019 הם חילקו ביניהם את הנדל"ן שבבעלותם, נכסים בשווי של למעלה מ-100 מיליון שקלים.
בני פרץ נחשד ונחקר בחשד ליחסי מין עם קטינות במסגרת פרשת משחקי חברה, אך הוטל צו איסור פרסום על חלקו בפרשה. בנובמבר 2019 הוסר צו איסור הפרסום.
במהלך הקריירה היה פרץ גם המנהל המוזיקלי של נסרין קדרי ואיתי לוי.
חיים אישיים

ביוני 2018 התחתן בני פרץ עם חן אילוז. אלה נישואיו השניים.
הערות שוליים

↑  מי האמרגן של אייל גולן?, ‏8 בדצמבר 2013.
↑  זהו האיש שמנהל את אייל גולן, באתר ‏מאקו‏, 24 באוקטובר 2014.
↑  שלומית צור, ‏חלומות הנדל"ן של אייל גולן עלו על שרטון, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2017.
↑  "משפחה לא מחליפים לעולם", באתר ‏מאקו‏, 18 ביוני 2019.
↑  רן בוקר, אייל גולן ובני פרץ מחלקים נכסים: "שווי של למעלה מ-100 מיליון שקל", באתר ynet, 5 בנובמבר 2019.
↑  יאיר אלטמן, הותר לפרסום: אמרגנו של אייל גולן נחקר בפרשת "משחקי חברה", באתר ישראל היום, 26 בנובמבר 2019.
↑  וואלה! סלבס‏, אייל גולן ונסרין קדרי יחגגו בחתונה סודית, באתר וואלה, 25 ביוני 2018.
↑  רן בוקר, הקרב על איתי לוי: בני פרץ התנגד להסכם השחרור - הבורר קבע שהכסף יישאר אצל אייל גולן, באתר ynet, 23 באוגוסט 2020
↑  הולכים להשתגע: בני פרץ ובת זוגו התחתנו, באתר ‏מאקו‏, 26 ביוני 2018.
ביסמילה חאן

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1916 Dumraon, הודו 
 פטירה:  21 באוגוסט 2006 (בגיל 90) ואראנסי, הודו 
 מוקד פעילות:  הראג' הבריטי, הודו 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית הינדוסטנית 
 שפה מועדפת:  הינדי 
 כלי נגינה:  shehnai 
 צאצאים:  Nazim Hussain, Zamin Hussain Khan 
 פרסים והוקרה:  פדמה ויבהושן  פאדמה שרי באמנויות  בהרט רטנה  פדמה באושן  Sangeet Natak Akademi Award 
 ustadbismillahkhan.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אוסתד ביסמילה חאן (Ustad Bismillah Khan Sahib‏; 21 במרץ 1916 - 21 באוגוסט 2006) מוזיקאי הודי, נגן וירטואוז בשהנאי (כלי נגינה דומה לאבוב). בתואר "אוסתד" או "פנדיט" בקשר למוזיקה הודית קלאסית משמעו "רב-אמן" או "גורו".
ביסמילה חאן היה המוזיקאי הקלאסי השלישי שקיבל את אות הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בהודו, הבהרט רטנה (בשנת 2001). עוד מייחדת אותו העובדה, שהוא בין האנשים הספורים, שקיבלו את כל ארבעת אותות הכבוד האזרחיים הגבוהים ביותר בהודו.
רקע

אבותיו היו מוזיקאי חצר בנסיכות דומראון במדינת ביהר, שבהודו. את השכלתו המוזיקלי קיבל מדודו, נגן שהנאי במקדש וישוואנאת ב-ואראנאסי. הוא ניגן במקדשים שונים ועל גדות הנהר גנגס בוואראנאסי.
קריירה מוזיקלית

אוסתד ביסמילה חאן הוא אולי האחראי העיקרי, אם לא היה היחיד, להפיכת השהנאי לכלי קלאסי מפורסם. הוא הביא את השהנאי אל חזית המוזיקה ההודית בקונצרט בוועידת המוזיקה ההודית בקולקטה, בשנת 1937. חלקו לו את הכבוד הנדיר לנגן בחגיגות העצמאות של הודו בשנת 1947, כאשר דגל הודו הונף על המבצר האדום ההיסטורי בדלהי העתיקה. נגינתו בשהנאי הייתה לחלק בלתי נפרד מחגיגות העצמאות, ב-15 באוגוסט מדי שנה, לאחר נאום ראש הממשלה. מסורת זו נמשכה מאז ימיו של נהרו.
אוסטד ביסמילה ניגן באפגניסטן, איראן, עיראק, הונג קונג, יפן, בערים שונות באירופה, בקנדה, בארצות הברית, בברית המועצות ובמערב אפריקה.
על אף פרסומו הרב, שמר על אורח חיים פשוט וצנוע והקפיד על פרטיותו. דעתו הייתה, שמוזיקאים צריכים להישמע אך לא להיראות. עם היותו מוסלמי שיעי אדוק, האמין, כמוהו כמוזיקאים הודים רבים, בלי קשר לדתם, באם סאראסוואטי.
אוסתד חאן ייזכר כאחד מטובי הנגנים במוזיקה הקלאסית ההודית בתקופה שלאחר קבלת העצמאות וכמופת לאחדות הינדו-מוסלמית בהודו. בניגוד לשיטת המעמדות והכיתות הרווחת עד היום בהודו, נהג להביע את דעתו, כי "המוזיקה אינה יודעת כיתות".
אוסתד ביסמילה חאן נפטר ב-21 באוגוסט 2006, מאוטם שריר הלב. בן 90 היה במותו. השאיר אחריו חמישה בנים ושלוש בנות. ממשלת הודו הכריזה על יום אבל לאומי.
בית הכנסת יניקיי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  יניקיי 
 מדינה:  טורקיה 
 קואורדינטות:  41°07′06″N 29°03′59″E﻿ / ﻿41.1182°N 29.0663°E﻿ / 41.1182; 29.0663
  (למפת איסטנבול מוגדלת) בית הכנסת יניקיי(למפת איסטנבול רגילה) בית הכנסת יניקיי
 
תקריב לראש החזית של בית הכנסת יניקיי
בית הכנסת יניקיי הוא בית כנסת הממוקם לאורך החלק הצפוני של הבוספורוס בשכונת יניקיי באיסטנבול, טורקיה.
בית הכנסת, שנאמר כי נבנה על ידי אברהם קמונדו בסוף המאה ה-19, התחדש לאחרונה, לאחר שמשפחות יהודיות חזרו להתגורר באזור.
מתקיימות בו רק תפילות שבת.
ראו גם

יהדות טורקיה
רשימת בתי הכנסת בטורקיה
הערות שוליים

↑  ‏Synagogues - European side of the Bosphorus – North of the Golden Horn, באתר הרבנות הראשית לטורקיה
בית הכנסת יצחק חכים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  רח' פסיאן, שכונת זעפרניה
 מיקום:  טהראן
 מדינה:  איראן
 מייסדים:  משפחת חכים
 זרם:  יהדות איראן
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1965–1973 (כ־8 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1973
 מידות
 קומות:  2
 מידע טכני
 קיבולת:  400 מבקרים
 קואורדינטות:  35°48′07″N 51°24′50″E﻿ / ﻿35.801999°N 51.41386°E﻿ / 35.801999; 51.41386
 he
 
בית הכנסת יצחק חכים נבנה בין השנים 1965 – 1973 על ידי האב והאחים למשפחת חכים והוא בית הכנסת האחרון שנבנה בטהראן.
בית הכנסת נמצא ברחוב פסיאן בשכונת זעפרניה (Zafaraniyeh (אנ')), שכונה יוקרתית בצפון טהראן בה שגרירויות ומוסדות תרבות רבים. זהו בית הכנסת היחידי בשכונה.
מבנה בית הכנסת

בדומה לבתי כנסת אחרים שנבנו בתקופת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי, גם בית כנסת זה נבנה כבניין עצמאי בעל נוכחות סביבתית.
בית הכנסת נבנה על פי תכנונם ובפיקוחם של המהנדסים מנצור מכבי ואמיר שושן על חלקה ששטחה 25X40 מ"ר. השטח הבנוי הוא כ-650 מ"ר.
זהו מבנה מתומן בעל גג כיפתי מתומן המזכיר את האוהלים בהם שהו בני ישראל במדבר. סגנון הבנייה משלב בין האדריכלות הפרסית למוטיבים יהודיים. המבנה כולל חדר מפגשים, מטבח מאובזר וספרייה ובכך משמש גם כמרכז קהילתי.
הגובה הפנימי של אולם התפילה הוא 14 מטר. במרכז האולם המתומן נמצאת הבימה, סביבה מסודרים מושבי המטפללים בצורה מדורגת, כך שכל מתפלל יכול לראות ללא הפרעה את הבמה ואת ארון הקודש הנמצא מאחורי הבימה.
עזרת הנשים נמצאת ממזרח ומצפון לאולם המרכזי.
העיצוב הפנימי של בית הכנסת מאופק. על הריצפה נפרסים שטיחים פרסיים. החלונות מעוטרים בוויטרז'ים המציגים מוטיבים יהודיים כגון מנורה, כתר, מגן דוד ולוחות הברית.
הערות שוליים

↑  Narccis M.Sohrabi, Tehran synagogues: the socio-cultural topographies and architectural typologies
↑  7dorim_Admin, کنیسای حکیم ( اسحق حکیم), فرهنگ یهودیان ایران, ‏2020-11-11 (ב־)
בז'ז'ני

בְּזֵ'זַ'נִי (Brzeżany, זו ההגייה הפולנית הנהוגה גם בעברית הישראלית; באוקראינית Бережани, נהגה בֶּרֶזַ'אנִי; ביידיש ברעזשאַן, נהגה בְּרֶזַ'אן) היא עיר במחוז טרנופול שבמערב אוקראינה, המשמשת כמרכז האדמיניסטרטיבי של מחוז ברזנסקי.
העיר שוכנת כמאה קילומטרים ממזרח ללבוב, וכ־50 קילומטרים מדרום־מערב לטרנופול. אוכלוסייתה מונה כ־17,300 איש, וגובהה כ־300 מטרים מעל פני הים.
בימי השואה חלק מיהודי העיר נרצחו בגולגים שבסיביר, ולאחר הכיבוש הגרמני המקום שימש כגטו גם ליהודים מהעיירות הסמוכות, וביניהם רוהטין וסטרטין. רוב יהודי העיר נרצחו.
תולדות העיר

העיר נזכרת לראשונה בשנת 1374, ובשנת 1530 הוענקו לה זכויות עיר בידי זיגמונט הראשון, מלך פולין. משך כמאתיים שנה הייתה העיר בבעלות משפחת האצולה הפולנית סייניאבסקי.
מצודה שנבנתה בעיר במאה ה-17 הצליחה להדוף מהעיר את פשיטות הטטרים והקוזקים, אך לא את גייסותיהם של חמלניצקי ושל השוודים.
בשנת 1772 סופחה העיר לאוסטריה, ובשנת 1867 לאוסטרו הונגריה, ובתקופה זו התפתחה במהירות, עד מלחמת העולם הראשונה, אז עבר בעיר קו החזית, והיא נשרפה פעמיים.
יהודי בז'ז'ני

הידיעה הראשונה על ישיבת יהודים בעיר היא משנת 1563. בשנת 1638 נעשתה הקהילה בעיר לעצמאית, ואף פרשה חסותה על קהילות נרייב ופרמישלן. בשנת 1718 הוקם בעיר בית כנסת מפואר, ולצדו בית מדרש.
החל משנת 1880 היגרו רבים מיהודי העיר לארצות הברית. בשנה זו התמנה לרב הקהילה שלום מרדכי הכהן שבדרון.
בשנת 1893 הוקמה בעיר אגודה ציונית בשם "בני ציון", ובשנת 1907 נוסד בעיר בית ספר עברי מרשת שפה ברורה. במהלך הכיבוש הרוסי במלחמת העולם הראשונה נשרפו בידי הרוסים בתים רבים של יהודים בעיר, ובקיץ 1918 פגעה בעיר שרפה נוספת. בשנת 1920 סבלו יהודי העיר מהתעללות מצד חיילי הצבא הכחול.
בין מלחמות העולם פעלו בעיר המפלגות הציוניות השונות, וכן תנועות נוער ציוניות, ובהן השומר הצעיר, הנוער הציוני, עקיבא, בית"ר ובני עקיבא.
בשנות השלושים התרבו מעשי האנטישמיות בעיר ובסביבתה, ובמקרה אחד נרצחה משפחה יהודית באחד הכפרים הסמוכים. בתקופה זו נמנו בעיר כ-3,670 יהודים, מתוך כ-10,000 תושבים.
בין רבני העיר נודעו: הרב צבי ב"ר חיים מקולומיאה, הרב יחיאל מיכל היילפרין (מחותנו של ה"פני יהושע"), והרב שלום מרדכי שבדרון "המהרש"ם מברז'אן".
יהודי בז'ז'ני > בשואה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה נכנס לעיר הצבא האדום, ועד מהרה נאסרה פעילות הארגונים היהודיים בעיר, וחנויות רבות של יהודים נסגרו. פליטים יהודים שהגיעו לעיר ממערב פולין זכו לעזרה חשאית מצד ועד הקהילה, לאחר שהוגדרו על ידי השלטונות הסובייטיים כגורם בלתי רצוי בעיר.
ביום 7 ביולי 1941, לאחר פרוץ מבצע ברברוסה, נכבשה העיר בידי הגרמנים לאחר הפצצה כבדה, בעיקר של הרובע היהודי. בימים הראשונים לכיבוש נרצחו כמה עשרות מיהודי העיר בידי גרמנים ואוקראינים. חלקם נורו בפארק העירוני, וחלקם, לרבות נשים, נרצחו בגרזנים בבית הקברות הנוצרי. בד בבד, החלו איכרים אוקראינים לערוך פוגרום ביהודים שהתגוררו בפרברי העיר, תוך שוד דירותיהם. עד מהרה הוטלו על יהודי העיר הגבלות תנועה, והם חויבו לענוד סרט עם מגן דוד על הזרוע.
בראשות היודנרט שהוקם בעיר מונה שמעון קלארר, והוא מנה 24 חברים. על היודנרט הוטל תשלום קנס בסך 300,000 זלוטי, והוא נצטווה לספק לגרמנים דברי ערך, ריהוט ודירות, וכן עובדים יהודים לעבודות כפייה.
ב-1 באוקטובר 1941, יום כיפור תש"ב, צוו כל הגברים היהודים בעיר להתייצב בכיכר העיר לשם רישום לכאורה. במקום זה נערכה בהם סלקציה, במסגרתה הועברו כ-500 עד 700 יהודים לבית הסוהר העירוני, וממנו הועברו במשאיות למחצבות הסמוכות לעיר, שם צוו להתפשט, נורו באש מקלעים, וגופותיהם הושלכו לבורות המחצבה.
באמצע דצמבר 1941, בזמן חנוכה, רוכזו כ-1,200 מיהודי העיר לשם מעבר מגורים לפודהייצה לכאורה. בעת שהובלו בדרך, בסמוך ליער ליטיאטין, נצטוו היהודים להתפשט, נורו במקלעים, ונקברו בקבר אחים. באותה עת ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד אחר צעירים יהודים בעיר לשם שילוחם למחנות עבודה. בחורף 1942-1941 צוו יהודי העיר למסור את פרוותיהם, באיום עונש מוות, ותוך לקיחת בני ערובה להבטחת הדבר. כמו כן, בתקופה זו רצחו הגרמנים מעת לעת את חולי הטיפוס שאושפזו בבית החולים היהודי בעיר.
באביב 1942 הובאו לעיר יהודים מכפרי הסביבה, ומחשש לאקציה נוספת, יהודים רבים ניסו להימלט מהעיר או להכין בה מקומות מסתור. ביום 22 בספטמבר 1942, יום כיפור תש"ג, נכנסו לעיר כוחות משטרה גרמניים ואוקראיניים, והחלו לרכז את יהודי העיר באלימות רבה, תוך רצח מאות יהודים בדירות עצמן. כ-1,000 עד 1,500 היהודים שרוכזו צוו לשבת בכיכר שלפני בית היודנרט ללא מזון או מים משך כל שעות היום, ובלילה הובלו לתחנת הרכבת, ממנה שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. לאחר אקציה זו, במסגרתה נרצחו גם אנשי היודנרט, הוקם בעיר גטו, אשר אליו הובאו יהודים נוספים מהסביבה, ועד מהרה התפתחו בו תנאי צפיפות ורעב קשים. בתקופה זו המשיכה חטיפת יהודים לעבודות כפייה. בראש היודנרט החדש שהוקם בגטו מונה בנימין מיטלמן.
אקציה נוספת התקיימה בעיר בתחילת דצמבר 1942, בימי חנוכה, תוך שילוח מאות יהודים מהגטו לבלז'ץ. בד בבד המשיכו השילוחים למחנות עבודה, ונמשכו הוצאת להורג של יהודים חולים ושל יהודים שנתפסו מחוץ לגטו או סוחרים במזון. במרץ 1943 נורו למוות 12 נשים יהודיות שנתפסו רוכשות מזון מחוץ לגטו.
מ-30 במרץ 1943 ועד 2 באפריל 1943 נערכה בעיר אקציה נוספת, במסגרתה נתפסו כ-300 יהודים, והועברו לבית הסוהר העירוני, ויהודים אחרים נרצחו בדירותיהם. מבין האסורים 89 גברים הועברו למחנה בקאמיונקה, והנשים והילדים נורו בבית העלמין היהודי.
ב-12 ביוני 1943, ערב חג שבועות, נערכה האקציה האחרונה בגטו, וכ-1760 יושביו נורו למוות. בו ביום הוכרזה העיר רשמית כ"נקייה מיהודים".
ילידי בז'ז'ני שעלו ארצה לפני השואה, וניצולי העיירה הספורים שהגיעו לישראל לאחריה, מתכנסים אחת לשנה לאזכרה במועד האקציה האחרונה שנערכה בעיר.
ילידי המקום

אדוורד רידז-שמיגלי (בפולנית: Edward Rydz-Śmigły; 11 במרץ 1886 – 2 בדצמבר 1941) היה פוליטיקאי, איש צבא, משורר וצייר פולני.
יעקב לרנר (תרל"ט, 1879, ברז'אן – ב' בתמוז תרע"ח, 12 ביוני 1918, יקטרינוסלב) היה משורר ומתרגם עברי ומחנך יהודי פולני-רוסי
שמואל צבי מרגליות (Samuel Hirsch Margulies;‏ 1858–1922), הוא היה רב פירנצה בין השנים 1890-1922.
דב קנוהל (ספטמבר 1911 - יולי 1988) היה מראשוני קבוצת אברהם וממקימי כפר עציון. היה מלוחמי הבריגדיה וכפר עציון במלחמת העצמאות. עסק בתיעוד ושימור מורשת כפר עציון והבריגדיה.
אקלים

בבז'ז'ני הטמפרטורות נמוכות במשך כל ימות שנה, אך הן עלולות להגיע ל־30 מעלות צלזיוס באמצע השנה. בשנה ממועצת יורדים כ־615 מילימטרים של משקעים.
| אקלים בבז'ז'ני> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בבז'ז'ני> ינואר.- 0.1.- 6.30 | אקלים בבז'ז'ני> פברואר.1.4.- 5.2.35.3 | אקלים בבז'ז'ני> מרץ.6.2.- 1.6.37.3 | אקלים בבז'ז'ני> אפריל.13.8.3.7.42.2 | אקלים בבז'ז'ני> מאי.19.8.8.5.67.9 | אקלים בבז'ז'ני> יוני.22.3.11.7.80.5 | אקלים בבז'ז'ני> יולי.24.3.13.5.80.8 | אקלים בבז'ז'ני> אוגוסט.23.9.12.8.71.7 | אקלים בבז'ז'ני> ספטמבר.18.7.8.7.54.1 | אקלים בבז'ז'ני> אוקטובר.13.1.4.2.41.9 | אקלים בבז'ז'ני> נובמבר.5.9.- 0.3.36 | אקלים בבז'ז'ני> דצמבר.0.8.- 4.6.37.5 | אקלים בבז'ז'ני> שנה.12.5.3.8.615.4 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
לקריאה נוספת

שמעון רדליך, יחד ולחוד בבז'ז'ני: פולנים, יהודים ואוקראינים, 1945-1919; תרגום מאנגלית: איילת סקסטין. באר שבע: הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ה 2005.
הערות שוליים

↑  הספר בז'ז'ני נרייב והסביבה - תולדות קהילות שנחרבו (הוצאה פרטית של ארגון יוצאי בז'ז'ני נריוב והסביבה בישראל ובארצות הברית, שנת תשל"ח, אפריל 1978) מכיל סיפורים אישיים של הדור הראשון של ילידי העיירות האלו שהגיעו לישראל לפני או אחרי השואה. את הספר ערך האדריכל מנחם כץ, שנפטר בחיפה בשנת 2009. רבים מכותבי הזיכרונות בספר כבר אינם בין החיים. כיום בני הדור השני נערכים להעלאת סיפורי זיכרונות על בני הדור הראשון ותרומתם להקמת מדינת ישראל. שמעון רדליך אחד מניצולי העיירה הוציא ספר בשם "יחד ולחוד בבז'ז'ני, פולנים, יהודים ואוקראינים, 1945-1919" על תולדות העיירה.
↑  "World Meteorological Organization Climate Normals for 1981–2010". World Meteorological Organization. אורכב מ-המקור ב-17 ביולי 2021. נבדק ב-17 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557201105171  BnF: cb15029112q (data)  GND: 4418656-3  LCCN: n81043007  NKC: ge314775  SUDOC: 084074434  VIAF: 123163317   WorldCat (עם VIAF): 123163317 
אנדרטה לזכר יהודי בז'ז'ני ונרייב שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
בלאק פריידיי (חגיגות)

ערך זה עוסק ביום שישי האחרון לפני חג המולד, בו נערכות חגיגות בבריטניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 שמות נוספים:  מד פריידיי (Mad Friday), פרנטיק פריידיי (Frantic Friday), בלאק איי פריידיי (Black Eye Friday)
 מדינה:  בריטניה הגדולה 
 סוג:  חגיגות
 חוגגים:  תושבי הממלכה המאוחדת
 מתקשר עם:  נצרות
 מועד
 תאריך:  יום שישי האחרון לפני חג המולד
 
בלאק פריידיי (באנגלית: Black Friday), המוכר גם כמד פריידיי (Mad Friday), פרנטיק פריידיי (Frantic Friday) ובלאק איי פריידיי (Black Eye Friday) הוא כינוי ליום שישי האחרון לפני חג המולד בבריטניה הגדולה.
זהו הלילה הפופולרי ביותר לעריכת מסיבות חג מולד במפעלים ובמשרדים, וכתוצאה מכך הוא אחד הלילות העמוסים ביותר בשנה עבור שירותי העזרה הראשונה והמשטרה.
שם

המונח Black Friday נוצר כעגה של שירות הבריאות הלאומי והמשטרה, ונכנס ללקסיקון הפופולרי. מאז 2013, החלה העיתונות להשתמש במונח Mad Friday, על מנת למנוע בלבול עם בלאק פריידיי האמריקאי בנובמבר, שהפך ליותר ויותר פופולרי בבריטניה, עקב שיווק על ידי קמעונאים אמריקאים.
בחלקים מסוימים של בריטניה מוכר גם השם Black Eye Friday, בשל המספר הגבוה מהרגיל של קטטות שפורצות בברים, פאבים ומועדונים באזור.
לעיתים הוא נקרא Builders' Friday, כאשר הוא יום העבודה האחרון עבור עובדי בנייה רבים.
בכמה עיירות, בעיקר במחוז דבון, הוא מוכר גם בשם Factory Friday, כאשר הוא יום העבודה האחרון עבור עובדי מפעל רבים, שמסיימים את עבודתם בצוהרי אותו יום, ומבלים את שארית היום בבילוי בפאבים.