stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחנת אלקטרוזאבודסקאיה

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  15 במאי 1944 
 אדריכל:  ולדימיר שצ'וקו, איגור רוז'ין, ולדימיר גלפרייך, Lyubov Shagurin 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°46′55″N 37°42′16″E﻿ / ﻿55.78188°N 37.70449°E﻿ / 55.78188; 37.70449
 תחנות סמוכות:  Semyonovskaya, תחנת באומנסקאיה 
 מידע על התחנה
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו ארבטסקו פוקרובסקאיה 
 קוד התחנה:  048 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת אלקטרוזאבודסקאיה(למפת מוסקבה רגילה) תחנת אלקטרוזאבודסקאיה
 
תחנת אלקטרוזאבודסקאיה (ברוסית: Электрозаводская) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו ארבטסקו פוקרובסקאיה.
התחנה ממוקמת ברובע סוקולינאיה גורה וקרויה על שם מפעל חשמל הממוקם בקרבה.
תחנת אלקטרוזאבודסקאיה נפתחה ב-15 במאי 1944 במהלך מלחמת העולם השנייה, והיא נחשבת לאתר מורשת של רוסיה.
אלקטרוזאבודסקאיה מקושרת במעבר עם תחנה בשם זהה בקו הטבעת הגדול.
גלריה

לובי התחנה
לובי התחנה ופסל בוניי המטרו
הערות שוליים

↑  http://proezdmetro.ru/60.html
ערך זה הוא קצרמרבנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלושת הבלשים

עטיפת הספר "שלושת הבלשים בתעלומת המומיה הלוחשת"
שלושת הבלשים (The Three Investigators) היא סדרת ספרי בלשות אמריקניים שפורסמה במקור כ"אלפרד היצ'קוק ושלושת הבלשים". היא נוצרה בידי הסופר רוברט ארתור והופצה על ידי רנדום האוס.
בישראל הסדרה הופצה על ידי הוצאת מ. מזרחי, בתרגומו של שרגא גפני תחת שם העט אבנר כרמלי.
שלושת הבלשים הם יופיטר ג'ונס, פיט קרנשאו ובוב אנדריוס. רוב התעלומות שעמדו בפניהם עירבו חקירות של אירועים בלתי מוסברים כדוגמת מומיה מצרית לוחשת, רוח רפאים ירוקה, ערפל המעורר אימה, הרוח הכחולה, וגולגולת אדם מדברת.
עלילה ראשית

יופיטר ג'ונס, פיט קרנשאו ובוב אנדריוס מתגוררים בעיירת חוף בדיונית בדרום קליפורניה בשם חוף-הסלע. בבעלות משפחתו של יופיטר חצר גרוטאות, שבו פועלת מפקדת שלושת הבלשים מתוך קרון מגורים ישן החבוי תחת ערימת גרוטאות ואשר הגישה אליו היא דרך כניסות סודיות שרק לשלושת הבלשים ידע וגישה אליו.
מבין הכניסות הסודיות למפקדת שלושת הבלשים דרך הגדר של חצר העתיקות של ג'ונס ניתן למנות את "נודד" השער האדום (ציור הכלב המביט בדליקה), שער ירוק מספר אחד (ציור דג המבצבץ מהמים והמביט על ספינה הנאבקת בגלים) ומנהרה מספר שתיים (צינור מתכת העוקף את חצר הגרוטאות). הציוד במפקדה כולל טלפון, חדר חושך, ארונית מסמכים וחדר מלאכה שבו יופיטר מרכיב את המצאותיו. כל הציוד שופץ מגרוטאות אשר בחצר הגרוטאות. לעיתים, הנערים צריכים לשלם עבור הציוד – כסף שאותו הם מרוויחים בעבודות עבור דודתו של יופיטר, הדודה מתילדה.
שלושת הבלשים פתרו תעלומות בכך שערכו מחקר (מומחיותו של בוב), תצפיות (מומחיותו של פיט) והסקת מסקנות מחוכמת (מומחיותו של יופיטר). לאחר שהוכיחו את אמונם, שלושת הבלשים זכו לכרטיס ביקור ירוק מטעם מפקד משטרת חוף-הסלע סמואל ריינולדס, דבר שזיהה אותם כאוכפי חוק צעירים המשתפים פעולה עם המשטרה.
סימן ההיכר של שלושת הבלשים היה בשלושת סימני השאלה שעיטרו את כרטיס הביקור שלהם. תשובתו של יופיטר לכל השואל לפשרם היה, כי סימן השאלה הוא הסימן הבינלאומי לדבר מה בלתי ידוע וכי שלושת הבלשים מוכנים לפתור כל חידה, שאלה או תעלומה שתובא לפניהם.
היסטוריה פרסומית

הסדרה המקורית רצה בין השנים 1964 – 1987 וכללה 43 ספרים. ספרים 1-8 וכן 10 נכתבו בידי היוצר, רוברט ארתור, שגם הביא רעיונות לכמה מהסיפורים האחרים. ארתור היה העורך הראשי של אנתולוגיית הספרים, כאשר כל מבוא ואפילוג "כביכול" מוצגים בידי אלפרד היצ'קוק. רוברט ארתור האמין כי שימוש בדמות קולנועית ידועה כהיצ'קוק ימשוך תשומת לב.
הנערים נתקלו לעיתים קרובות במסתורין שדרש פתרון או שנתבקשו לכך בידי לקוח. הגורם שהיווה הצלחה לסדרה היה בעיקר הצורך בפיענוח רמזים ובעבודת צוות של שלושת הנערים, שלא כמו כל סדרה אחרת לאותה תקופה שבה הרמזים נתגלו במפתיע ובמקריות. החלק האחרון בכל ספר היה אפילוג שבו שלושת הבלשים ישבו עם היצ'קוק (ולאחריו הבלש הקטור סבסטיאן) וניתחו את התעלומה שעמדה בפניהם, תוך שהם פורסים בפניו את הדרכים שעזרו להם בפתרון התעלומה.
בשנת 1989, הוצאת הספרים Random House שכתבה מחדש את הסדרה, שכללה כעת יותר פעולה מלבד עבודת הבילוש. הסדרה נקראה “The 3 Investigators – Crimebusters Series”. הסדרה נפסקה בשנת 1990 לאחר שנתגלו חילוקי דעות בין יורשיו של רוברט ארתור להוצאת הספרים.
סדרת ספרי שלושת הבלשים הייתה מפורסמת מאוד בגרמניה, והם נודעו כ"שלושת סימני השאלה" (??? Die Drei), ומספר סופרים גרמניים הוסיפו לכתוב המשך לעלילותיהם, מוציאים שישה כרכים חדשים בכל שנה. תסכיתי רדיו של הנובלות הספרותיות היו פופולריים מאוד, ואצטדיונים שלמים התמלאו כאשר השחקנים (שדובבו את הסדרה מאז שנת 1979) היו בסיבוב הופעות ברחבי המדינה.
בשנת 2003, נודע כי יופק סרט קולנוע של שלושת הבלשים, שיהווה הראשון לסדרת סרטים. הסרט ייקרא "The secret of Skeleton Island" ויהיה מבוסס על הספר השישי בסדרה. הסרט השני ייקרא "The Secret of Terror Castle" ויהיה מבוסס על הספר הראשון, בעוד הסרט השלישי ייקרא "The Mystery of The Silver Spider" ויהיה מבוסס על הספר השביעי בסדרה. אליזבת' ארתור, ביתו של יוצר הסדרה רוברט ארתור, עמלה רבות כדי שהסדרה תצא לאקרנים. לאחר שניסתה את מזלה בארצות הברית ללא הועיל, מצאה הצלחה בגרמניה, וזאת משום פופולריותה שם. הסרט הראשון יצא לאקרנים ב-2007, והשני ב-2009.
היסטוריה פרסומית > דמויות ראשיות

יופיטר ג'ונס (Jupiter Jones) הוא החוקר הראשון. שחקן צעיר בעברו, הוא ילד כבד גוף אך חריף מוח ובעל זיכרון מעולה. יופיטר הוא יתום שגר עם דודו ודודתו, טיטוס ומתילדה ג'ונס.
פיט קרנשאו (Pete Crenshawo) הוא החוקר השני. צעיר אתלטי שאינו חובב סכנות במיוחד אך ללא ספק נחשב לאמין והפעלתני שבחבורה. אביו הוא איש אפקטים מיוחדים בקולנוע בהוליווד.
רוברט "בוב" אנדריוס (Robert “Bob” Andrews) אחראי לארכיב ותחקיר. בוב נראה מלומד, שקדן, ומרכיב משקפיים. הוא לעיתים זקוק לברכיות רגליים כתוצאה מתאונה שעבר לאחר שניסה לטפס לבדו על אחד מהרי סנטה מוניקה. בוב עובד במשרה חלקית כספרן, ובכך אוסף מידע.
היסטוריה פרסומית > דמויות משנה

וורתינגטון (Warthington) הוא נהג משרתים בריטי שמסיע את שלושת הבלשים במכונית הרולס רויס בה יופיטר זכה כפרס בתחרות. עם חלוף הזמן, הוא הופך לאיש סודם של הנערים.
אלפרד היצ'קוק (Alfred Hitchcock) הוא הפטרון המקורי של שלושת הבלשים ש"הציג" את 30 חקירותיהם הראשונות. למען האמת, כל מבוא נכתב בידי הסופר עצמו, ואילו היצ'קוק קיבל תמלוגים רק על השימוש בשמו. לאחר מותו של ענק הקולנוע בשנת 1980, משפחתו רצתה יותר כסף והוצאת הספרים סירבה. אחרון הספרים בהם הוצג היצ'קוק היה "סוד שונית הכרישים". מעתה ואילך שלושת הבלשים הוצגו בידי בלש בדיוני-שנהפך-סופר בשם הקטור סבסטיאן.
הקטור סבסטיאן (Hector Sebastian) לקח את מקומו כפטרונם של שלושת הבלשים החל מספר 31. את שמו וצלליתו של היצ'קוק החליף כעת חור מפתח מסוגנן. מאוחר יותר, כל כרכיו של היצ'קוק שוכתבו עם חור המפתח והקדמות בידי הקטור סבסטיאן. יוצא מן הכלל היה הסיפור הראשון, "תעלומת טירת האימים", שבו הוצג רג'ינלד קלארק, מפיק קולנוע בדיוני. הדבר היה נחוץ שכן דמות המפיק הייתה חיונית לסיפור העלילה, והקטור סבסטיאן לא מילא את התפקיד.
סקינר "סקיני" נוריס (Skinner “Skinny” Norris) היה תלמיד באותו בית ספר בו למדו שלושת הבלשים, והגיע ממשפחה אמידה. הוא תמיד ניסה להשיג את שלושת הבלשים בכל צעד שעשו, בכך גורם להם צרות, אך ללא הועיל. ב"תעלומת הסוס חסר הראש", סקיני נשלח לפנימיה צבאית לאחר שביצע תעלול שגרם לשריפה.
הוגאנאי (Hugenay) הוא גנב אמנות צרפתי שחמק בחוכמה מהמשטרה והיה לו כבוד מקצועי רב ליופיטר ג'ונס.
רשימת הספרים המלאה, והספרים כפי שיצאו בהוצאת מ. מזרחי

1. שלושת הבלשים בתעלומת טירת האימים, מאת רוברט ארתור, תרגום: אבנר כרמלי, 1987 (במקור 1964)
2. שלושת הבלשים בתעלומת התוכי המגמגם, מאת רוברט ארתור, תרגום: אבנר כרמלי, 1987 (במקור 1964
3. שלושת הבלשים בתעלומת המומיה הלוחשת, מאת רוברט ארתור, תרגום: אבנר כרמלי, 1987 (במקור 1965)
4. שלושת הבלשים בתעלומת רוח-הרפאים הירוק, מאת רוברט ארתור, תרגום: אבנר כרמלי, 1988 (במקור 1965)
5. שלושת הבלשים בתעלומת האוצר הנעלם, מאת רוברט ארתור (לא תורגם)
6. שלושת הבלשים בתעלומת אי השלדים, מאת רוברט ארתור, תרגום: אריה חשביה, 1988 (במקור 1966)
7. שלושת הבלשים בתעלומת העין הלוהטת, מאת רוברט ארתור, תרגום: אבנר כרמלי, 1988 (במקור 1966)
8. שלושת הבלשים בתעלומת עכביש הכסף, מאת רוברט ארתור, תרגום: אבנר כרמלי, 1988 (במקור 1967)
9. שלושת הבלשים בתעלומת השעון הצווח, מאת רוברט ארתור, תרגום: אבנר כרמלי, 1989 (במקור 1968)
10. שלושת הבלשים בתעלומת המערה הנאנחת, מאת ויליאם ארדן, תרגום: אבנר כרמלי, 1990 (במקור 1968)
11. שלושת הבלשים בתעלומת הגולגולת המדברת, מאת רוברט ארתור, תרגום: אבנר כרמלי, 1992 (במקור 1969)
12. שלושת הבלשים בתעלומת הצל הצוחק, מאת ויליאם ארדן, תרגום: אבנר כרמלי, 1992 (במקור 1969)
13. שלושת הבלשים בתעלומת החתול העקום, מאת ויליאם ארדן, תרגום: אבנר כרמלי, 1992 (במקור 1970)
14. שלושת הבלשים בתעלומת הדרקון המתעטש, מאת ניק ווסט, תרגום: אבנר כרמלי, 1993 (במקור 1970)
15. שלושת הבלשים בתעלומת העקבות הלוהטים, מאת מ. ו. קארי, תרגום: אבנר כרמלי, 1993 (במקור 1971)
16. שלושת הבלשים בתעלומת האריה המעוצבן, מאת מ. ו. קארי, תרגום: אבנר כרמלי, 1994 (במקור 1971)
17. שלושת הבלשים בתעלומת הנחש המזמר, מאת מ. ו. קארי (לא תורגם)
18. שלושת הבלשים בתעלומת הבית המתכווץ, מאת ויליאם ארדן (לא תורגם)
19. שלושת הבלשים בתעלומת אגם הרוחות, מאת מ. ו. קארי, תרגום: אבנר כרמלי,1995 (במקור 1974)
20. שלושת הבלשים בתעלומת הר המפלצת, מאת ויליאם ארדן, תרגום: אבנר כרמלי, 1995 (במקור 1973)
21. שלושת הבלשים בתעלומת המראה המכושפת, מאת מ. ו. קארי, תרגום: אבנר כרמלי, 1995 (במקור 1974)
22. שלושת הבלשים בתעלומת כתב האוצר, מאת ויליאם ארדן, תרגום: אבנר כרמלי, 1995 (במקור 1974)
23. שלושת הבלשים בתעלומת הכלב הבלתי נראה, מאת מ. ו. קארי (לא תורגם)
24. שלושת הבלשים בתעלומת מכרה מלכודת המוות, מאת מ. ו. קארי (לא תורגם)
25. שלושת הבלשים בתעלומת השד המרקד, מאת ויליאם ארדן, תרגום: אבנר כרמלי, 1995 (במקור 1976)
26. שלושת הבלשים בתעלומת הסוס חסר הראש, מאת ויליאם ארדן (לא תורגם)
27. שלושת הבלשים בתעלומת המעגל המכושף, מאת מ. ו. קארי (לא תורגם)
28. שלושת הבלשים בתעלומת הכפיל ההרוג, מאת ויליאם ארדן (לא תורגם)
29. שלושת הבלשים בתעלומת הדחליל המרושע, מאת מ. ו. קארי (לא תורגם)
30. שלושת הבלשים בתעלומת שונית הכריש, מאת ויליאם ארדן (לא תורגם)
31. שלושת הבלשים בתעלומת האביון מצולק הפנים, מאת מ. ו. קארי (לא תורגם)
32. שלושת הבלשים בתעלומת הצוקים הבוערים, מאת מ. ו. קארי (לא תורגם)
33. שלושת הבלשים בתעלומת שודד הים הסגול, מאת ויליאם ארדן (לא תורגם)
34. שלושת הבלשים בתעלומת איש המערות הנודד, מאת מ. ו. קארי (לא תורגם)
35. שלושת הבלשים בתעלומת הלוויתן החטוף, מאת מארק בראנדל (לא תורגם)
פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תאוריאת

| --- | --- |

 מדינה / טריטוריה:  מרוקו
 חבל ארץ:  תאוריאת
 גובה:  835 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  321,876 (2021)
 קואורדינטות:  34°25′N 2°53′W﻿ / ﻿34.41°N 2.89°W﻿ / 34.41; -2.89 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרוקו מוגדלת) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתתאוריאת(למפת מרוקו רגילה) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתתאוריאת  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תאוריאת (בערבית מרוקאית: تاوريرت) היא עיר במחוז תאוריאת שבצפון מרוקו.
העיר הגדולה ביותר במרוקו מבחינת גידול ושיווק זיתים. יש בה כ-176 מפעלים. בעיר קיים שוק הגרוטאות הגדול ביותר במרוקו למכוניות ופלדה.
העיר חשובה גם כנקודת תחבורה מרכזית, היות שמסילת הרכבת הראשית ממזרח-מערב קזבלנקה, רבאט ופאס עוברת דרך העיר. כמו כן קווי אוטובוס הנוסעים מכמה ערים במחוז נאדור עוברים בעיר. הקו המסועף החדש של מסילות הברזל של מרוקו העובר מתאוריאת לנדור, נפתח בשנת 2009. קו זה עובר לצד הכביש הקיים, דרך ההרים, עד לנדור. [דרושים מקורות]
תאוריאת ידועה גם בגלל הטירה העתיקה (המכונה במרוקאית 'הקסבה') הנמצאת בעיר, שנבנתה לפני כשבע מאות שנה והיקפה יותר מ-800 מטרים.
הקסבה העתיקה בעיר תאוריאת
הקהילה היהודית

בעיר תאוריאת התקיימה קהילה יהודית לאורך מאות שנים, עד לעליית יהדות מרוקו לארץ ישראל. הקהילה התבססה בעיקר על תושבים שהיגרו מהעיר דבדו והיו ברובם כהנים ממשפחת כהן סקלי.
בשנת ה'תרע"ח התמנה לרב העיר הרב שמואל מרציאנו דלחימר. הוא פעל לבניית מקווה ציבורי, בשטח שבבעלות משותפת של רבי שלמה הכהן זאגורי שגר באוג'דא, ואחיו רבי יהודה.
ראו גם

רבי שמואל מריצאנו דלחימר
דבדו
הערות שוליים

↑  העיר תאוריאת, באתר הערבי הגדול בעולם, ‏19 באוקטובר 2016
↑  מחוז תאוריאת, באתר אל הקוואטי
↑  אליהו רפאל מרציאנו, דבדו עיר הכהנים, הוצאת הספרייה הספרדית, ירושלים ה'תשע"ב
↑  הרב שמואל מרציאנו, שו"ת ויען שמואל, סימן י"א, עמ' ז'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007413986305171  BnF: cb17886261c (data)  SUDOC: 189722444  VIAF: 70148570450624310164   WorldCat (עם VIAF): 70148570450624310164
תחנת אליפלט

תחנת אליפלט היא אחת מהתחנות של הקו האדום ברכבת הקלה בתל אביב. הכניסה הראשית לתחנה ממוקמת בקצהו הצפוני של רחוב אליפלט, בסמוך למתחם בו היה מוזיאון צה"ל (שעבר כולו ב-2019 למתחם בלטרון), וכן מתחם פארק המסילה, מתחם התחנה ומדרום מערב לנווה צדק.
אורך התחנה כ-200 מטר והיא נבנתה כתחנת "שמיים פתוחים" – היא נמצאת מתחת לפני הקרקע, אך היא פתוחה לשמים. תחנת אליפלט משרתת את כל מסלולי השירות בקו האדום ומשמשת כתחנת הקצה הדרומית ל"מסלול שירות R3" בקו שיסעו רק בחלקו התת-קרקעי (מסיבה זו התחנה מכילה מספר רציפים כפול מאשר רוב התחנות בקו האדום).
הקמת התחנה

התחנה נמצאת לאחר היציאה הדרומית מהמנהרה, בתוך מקטע הקו האדום המכונה "תוואי המסילה הטורקית" בתל אביב-יפו, שנמשך בין פיר הרצל במזרח ובין רחוב קויפמן במערב. המקטע קיבל את שמו משום שהוא עובר בתוואי של קו הרכבת מיפו לירושלים שהוקם בימי השלטון העות'מאני בארץ ישראל, בסוף המאה ה-19.
אורכו של המקטע הוא כקילומטר: מנהרה באורך כ-650 מ' ובעומק של עשרה עד עשרים מטרים, מערבה ממנה ממוקמת תחנת אליפלט שאורכה כ-200 מ' ומערבה ממנה – פורטל באורך כ-150 מטרים, שהוא המקום שממנו עוברות הרכבות בין מפלס הקרקע ותת הקרקע. חברת מנרב זכתה במכרז לביצוע הקמת המקטע, בשיטת חפור וכסה.
התחנה מכילה 4 מסילות, 2 רציפי איים, חדרים טכניים וקומת ביניים למעבר הולכי רגל ומשתרעת על כ-150 מ'.
בנוסף, קיימת מנהרה הבנויה בצורת "חפירה וכיסוי" באורך של כ-650 מ' מתחנת "אליפלט" ועד לפתח היציאה ברחוב הרצל.
ביולי 2022 הסתיימו העבודות על המפרש שהוקם על גג התחנה.
ב-18 באוגוסט 2023, עם השקת הקו האדום, נפתחה התחנה.
חפירת התחנה, יוני 2019.
מבט על רכבות ברציפים, אוגוסט 2023.
הערות שוליים

↑  רחוב אליפלט 33
↑  הפרויקט הגדול ביותר בישראל יוצא לדרך: השר כץ הנחה את נת"ע לפרסם מחר מכרז ענק בהיקף של מיליארדי שקלים לחפירת מנהרות הרכבת הקלה בתל אביב, (אורכב 23.03.2016 בארכיון Wayback Machine)
↑  תוואי המסילה הטורקית, באתר נת"ע - נתיבי תחבורה עירוניים
↑  קובי ישעיהו, ‏מנרב זכתה במכרז להקמת מקטע של הרכבת הקלה ב-224 מ' ש', באתר גלובס, 14 במאי 2017
↑  המסילה הטורקית, באתר איה
תומאס כריסטיאנסן

תומאס כריסטיאנסן טארין (בדנית: Thomas Christiansen Tarín, נולד ב-11 במרץ 1973 בהדסונד שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני-ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ, וכיום מאמן נבחרת פנמה.
כריסטיאנסן הוכתר כמלך השערים של הבונדסליגה לעונת 2002/03, ביחד עם ג'ובאני אלבר, לאחר שהבקיע באותה עונה 21 שערי ליגה.
קריירת מועדונים

כריסטיאנסן נולד בדנמרק לאב דני ואם ספרדייה. והחל לשחק בגיל תשע במועדון הדני אבדורה. לאחר מספר שנים במועדונים שונים בדנמרק, ביניהם מועדון הפאר ברונדבי, החל כריסטיאנסן להתאמן עם ריאל מדריד, אך אמו אסרה עליו לעבור למועדון זה. מסיבה זו, חתם בשנת 1991 במועדון הדני בי 93, ובמשחק נוער הבקיע שישה שערים מול המועדון קופנהגן בולדקלוב. באותה שנה, חתם כריסטיאנסן בברצלונה, שם חלם לשחק בצוותא עם בן ארצו מיכאל לאודרופ, אותו העריץ.
כריסטיאנסן, עם חתימתו בברצלונה, החל לשחק מיד בברצלונה אתלטיק, והתאמן לעיתים קרובות עם שחקני הקבוצה הבכירה. כריסטיאנסן אף הסכים לסעיף בחוזהו המחייב אותו לקבל אזרחות ספרדית, על מנת שלא ייחשב כשחקן זר. כתוצאה מכך, שיחק בנבחרותיה של ספרד, ולא ייצג את מולדתו דנמרק. במהלך תקופתו בברצלונה ערך כריסטיאנסן 60 הופעות בברצלונה ב' במשך חמש שנים, בהן הבקיע 28 שערים. בפברואר 1993 ערך כריסטיאנסן את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה של ברצלונה, כאשר החליף בדקה ה-83 את חוליו סלינס במשחק הראשון של הסופר קאפ האירופי מול ורדר ברמן, שהסתיים בתוצאה 1-1. ברצלונה ניצחה בגומלין 1–2 וזכתה בתואר. כריסטיאנסן ערך הופעה נוספת ומלאה במשחק גביע המלך מול אתלטיקו מדריד, אך לא ערך בחמש שנותיו בברצלונה ולו הופעת ליגה אחת. כריסטיאנסן לא שיחק בברצלונה באופן רציף, ויצא לתקופות קצרות של השאלה בספורטינג חיחון, אוסאסונה וראסינג סנטנדר, אך סבל מפציעות רבות במהלך תקופות ההשאלה.
בפגרת החורף של עונת 1995/96, לאחר שלוש שנים בהשאלות שונות, ברצלונה ידעה כי חוקי אופ"א מחייבים אותה לפצות את כריסטיאנסן כספית במידה והקבוצה מסרבת להצעות עבורו. מסיבה זו, נמכר כריסטיאנסן תחילה למנצ'סטר סיטי, אך הוא רצה להישאר בספרד, ועבר לבסוף לריאל אוביידו תמורת 4.6 מיליון כתר דני. כריסטיאנסן החל את התקופה באוביידו בהצלחה יחסית ועד לתום העונה הבקיע חמישה שערים, אך בעונתו השנייה בקבוצה, 1996/97, לא הבקיע ולו שער אחד, על אף שערך 31 הופעות, ונמכר לבסוף לויאריאל מהליגה הספרדית השנייה בתחילת עונת 1997/98. בעונה זו, סייע כריסטיאנסן לוויאריאל להעפיל אל הלה ליגה, אך בעונה העוקבת, 1998/99, הבקיע שער אחד בלבד, והקבוצה נשרה בחזרה אל הליגה הספרדית השנייה. בתום עונה זו, לאחר שנשאר בלי קבוצה, כריסטיאנסן עבר לטראסה ששיחקה אז בליגה הספרדית השלישית, ובהמשך לפאניוניוס היוונית ולהרפולגה הדנית. בשלושת המועדונים הללו, כריסטיאנסן שיחק תקופה קצרה, אך בהרפולגה חזר להציג יכולת גבוהה, ואף הבקיע צמד מול ברונדבי שסיימה שנייה בליגת העל הדנית.
בינואר 2001 חתם כריסטיאנסן בבוכום מהבונדסליגה. בתום עונת 2000/01 נשרו כריסטיאנסן ובוכום אל הבונדסליגה השנייה. הקבוצה חזרה לבונדסליגה תוך עונה אחת בלבד, כשכריסטיאנסן הבקיע 17 שערים, תוך שיתוף פעולה התקפי עם ואחיד האשמיאן, דלרון באקלי, פאול פרייר ודריוש ווש. בעונת 2002/03 הפתיעה בוכום כשסיימה במקום התשיעי בבונדסליגה. כריסטיאנסן הבקיע 21 שערי ליגה בעונה זו, והוכתר כמלך השערים, בצוותא עם ג'ובאני אלבר מבאיירן מינכן שהבקיע כמות זהה. בתום עונה זו, עזב כריסטיאנסן את בוכום, וחתם בהנובר 96, במקומו של פרדי בוביץ' שעזב. בעונתו הראשונה בקבוצה, 2003/04, הבקיע כריסטיאנסן תשעה שערי ליגה, ושיתף פעולה בהתקפת הקבוצה עם תומאס ברדריץ' ומוהמדו אידריסו. האנובר סיימה עונה זו בתחתית הטבלה, אך נשארה בליגה. כריסטיאנסן נשאר בהאנובר שתי עונות נוספות, בהן הקבוצה הייתה במרכז הטבלה, אך לא הצליח לחזור ליכולתו הקודמת בגין פציעות רבות. בקיץ 2006 פרש כריסטיאנסן ממשחק פעיל בגיל 34, לאחר שהאנובר לא האריכה את חוזהו.
קריירה בינלאומית

כריסטיאנסן היה כאמור רשאי לבחור אם לייצג את מולדתו דנמרק, או את ספרד עקב מוצאה של אמו. כריסטיאנסן בחר לייצג את ספרד, בעיקר עקב התחייבותו החוזית לברצלונה שיקבל אזרחות ספרדית על מנת שלא ייחשב כשחקן זר. כריסטיאנסן ערך 11 הופעות והבקיע שלושה שערים במדי נבחרת ספרד בכדורגל עד גיל 21 בין השנים 1992 ו-1995. עם נבחרת זו, כריסטיאנסן השתתף באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 1994, בה הבקיע צמד בניצחון 2–4 על הנבחרת המקבילה של יוון ברבע הגמר. ספרד הגיעה בטורניר זה לחצי הגמר בו הפסידה לפורטוגל בתוצאה 0–2, ובמשחק על המקום השלישי ניצחה 1–2 את צרפת.
בינואר 1993 ערך כריסטיאנסן את הופעת הבכורה בנבחרת ספרד הבכירה, כאשר זומן על ידי המאמן חאבייר קלמנטה למשחק ידידות מול נבחרת מקסיקו. כעבור חודש, ערך כריסטיאנסן את ההופעה השנייה והאחרונה שלו במדי נבחרת ספרד הבוגרת, והבקיע את השער הרביעי בניצחון 0–5 על נבחרת ליטא במוקדמות מונדיאל 1994, עם זאת, כריסטיאנסן המשיך כאמור לשחק בנבחרת הצעירה.
קריירת אימון

בפברואר 2013 החל כריסטיאנסן בקריירת אימון, כאשר מונה כעוזרו של לואיס מייה באימון קבוצת אל ג'זירה קלאב מאיחוד האמירויות הערביות. באוקטובר באותה שנה פוטר מייה, וכריסטיאנסן עזב את תפקידו מיד. באפריל 2014 מונה כריסטיאנסן כמאמן א.א.ק. לרנקה מליגת העל הקפריסאית, בעצתו של חאבייר רוקה, שהיה המנהל הספורטיבי של הקבוצה, ושיחק עמו בברצלונה אתלטיק. כריסטיאנסן אימן בלרנקה בהצלחה יחסית במשך שנתיים.
בעקבות הצלחתו בלרנקה, חתם כריסטיאנסן במאי 2016 על חוזה לעונה אחת באפואל ניקוסיה הקפריסאית. כריסטיאנסן ואפואל הודחו בפלייאוף ההעפלה לליגת האלופות, אך המשיכו לשלב הבתים של הליגה האירופית לעונת 2016/17, אותו סיימו במקום הראשון. בשלב 32 הגדולות הדיחה הקבוצה את אתלטיק בילבאו, ובשמינית הגמר הודחה על ידי אנדרלכט. על אף זאת, עונה זו נחשבה לאחת הטובות ביותר בהיסטוריה של אפואל ניקוסיה באירופה. באותה עונה זכו כריסטיאנסן ואפואל ניקוסיה באליפות ליגת העל הקפריסאית, כשהקבוצה מציגה את ההגנה הטובה ביותר בליגה וסופגת שני שערים בלבד. הקבוצה הגיעה באותה עונה לגמר הגביע הקפריסאי, אך הפסידה לאפולון לימסול.
ביוני 2017 מונה כריסטיאנסן כמאמנה של לידס יונייטד. בפברואר 2018 פוטר כריסטיאנסן מלידס בעקבות רצף תוצאות חלשות.
ביולי 2019 מונה כריסטיאנסן למאמנה של רויאל אוניון סן-ז'ילואז, ושוחרר במאי 2020.
ב-23 ביולי 2020 מונה כריסטיאנסן למאמנה של נבחרת פנמה, כשהוא מחליף בתפקיד את אמריקו גאז'גו.
תארים

עם ברצלונה:
הסופר קאפ האירופי: 1992
אליפות הלה ליגה: 1992/93
הסופר קאפ הספרדי: 1992
תארים אישיים:
מלך השערים של הבונדסליגה: 2002/03
שלושת החזירונים

הזאב נושף על בית הקש. איור מתוך עיבוד לסיפור משנת 1904.
שלושת החזירונים (ידוע גם בשמות שלושת החזירים הקטנים ושלושת החזרזירים) היא מעשייה אודות שלושה חזירונים הבונים שלושה בתים מחומרים שונים. הזאב הרע נושף על שני הבתים הראשונים, העשויים מקש ומזרדים בהתאמה, והורס אותם, אך אינו מצליח למוטט את הבית של החזיר השלישי, העשוי מלבנים.
גרסאות מודפסות של המעשייה קיימות כבר משנות ה-40 של המאה ה-19, אך מקובל לחשוב שהוא קדום בהרבה. הגרסה הראשונה ביותר מתרחשת בדארטמור על שלושה פיקסים ושועל לפני שהגרסה הידועה ביותר למעשייה הופיעה ב"אגדות אנגליות" מאת ג'וזף ג'ייקובס בשנת 1890, כשג'ייקובס מציין את החוקר ג'יימס הליוול-פיליפס כמקור.
הביטויים שבסיפור, כמו גם מוסר ההשכל שלו, הוטמעו בתרבות המערב. הוא הופץ בספרונים מאוירים רבים ואף הוצג בפרקי סדרות טלוויזיה לילדים. גרסאות רבות של המעשייה שוחזרו ושונו במהלך השנים, ולפעמים אף הופכות את הזאב לדמות חביבה. הוא סווג כ־B124 בסיווג ארנה-תומפסון.
הגרסה המקורית

הסיפור נכלל בספר "The Nursery Rhymes of England" (לונדון וניו יורק, 1886 בערך), מאת ג'יימס הליוול-פיליפס. הסיפור, בצורתו הידועה ביותר, הופיע ככל הנראה ב"אגדות אנגליות" מאת ג'וזף ג'ייקובס, שפורסם לראשונה ב-19 ביוני 1890, ונותן קרדיט להליוול-פיליפס כמקור. הגרסה המוקדמת ביותר שפורסמה של הסיפור היא מדארטמור, דבון, אנגליה בשנת 1853, ויש בה שלושה פיקסים קטנים ושועל במקום שלושת החזירים והזאב.
הסיפור מתחיל בכך ששלושת החזירונים נשלחים לעולם הגדול על ידי אימם בכדי ללמוד לדאוג לעצמם. החזירון הראשון בונה בית מקש, אבל זאב נושף על הבית, הורס אותו וטורף את החזירון. החזירון השני בונה בית מעץ, שגם אותו הזאב ממוטט וגם החזירון השני נטרף. כל חילופי הדברים בין הזאב לחזירים כוללים ביטויים, כלומר:
"חזיר קטן, חזיר קטן, תן לי להיכנס" (Little pig, little pig, let me come in).
"אז אני אנשוף ואנשוף, ואמוטט את ביתך ארצה" (Then I'll huff, and I'll puff, and I'll blow your house in).
החזירון השלישי בונה בית מלבנים, אשר הזאב אינו מצליח להרוס. לאחר מכן הוא מנסה להערים את החזיר בכדי שייצא מהבית על ידי בקשה לפגוש אותו בכמה מקומות בזמנים ספציפיים, אבל החזיר מתחכם אותו בכך שהוא מגיע למקומות האלה מוקדם יותר מהזאב. לבסוף, הזאב הזועם מחליט לרדת דרך הארובה, והחזירון אשר בבעלותו בית הלבנים מדליק אש מתחת לסיר מים המונח על האח. הזאב נופל פנימה ומתבשל אנושות, וכך החזירון נוקם את מותם של אחיו.
גרסאות נוספות

בחלק מהגרסאות, החזיר הראשון והשני אינם נאכלים על ידי הזאב לאחר שהוא הורס את בתיהם, אלא בורחים לבית של החזיר השלישי. רוב הגרסאות משמיטות כל ניסיונות של הזאב לפגוש את החזיר השלישי מחוץ לביתו לאחר הניסיון הכושל שלו למוטט את בית הלבנים. לאחר שהזאב יורד מהארובה או שהוא מת כמו במקור או בורח ולא חוזר לעולם לאכול את שלושת החזירונים או, בגרסאות מסוימות, הזאב מתעלף לאחר ניסיונות הנשיפה שלו על ביתו של החזיר השלישי ובכך כל השלושה שורדים בכל מקרה.
הסיפור משתמש בכלל השלושה בכתיבה, המתבטא במקרה זה כ-"contrasting three" (שלישי מנוגד), שכן בית הלבנים של החזיר השלישי מתגלה כהיחיד שמצליח לעמוד בפני הזאב.