stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדוד קמצוץ

| --- | --- |
הדוד קמצוץ
הדוד קמצוץ
 הופעה ראשונה:  Christmas on Bear Mountain (דצמבר 1947)
 יוצרים:  קארל בארקס
 דיבוב:  דאלאס מקנון (1960–1967) ביל תומפסון (1967–1971)  ווילי ריאן (1971–1987)  אלן יאנג (1983–2016) דייוויד טננט (2017-הווה)
 דיבוב בשפה העברית:  עדי וייס (אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה) יהויכין פרידלנדר (אגדות ברווזים) שמחה ברבירו (סיפורים של ברווזים)
 מידע
 שם אמיתי:  סקרוג׳ מקדאק
 כינויים:  הדוד קמצוץ
 תאריך לידה:  1867
 מקום לידה:  סקוטלנד 
 גזע:  ברווז
 מין:  זכר
 מקצוע:  טייקון
 אזרחות:  סקוטלנד, ארצות הברית
 מקום מגורים:  דאקבורג 
 דמויות קשורות
 משפחה:  יואי, דואי ולואי, דונלד דאק, לודוויג פון דרייק.
 
הדוד קמצוץ (באנגלית Scrooge McDuck, "סקרוג' מקדאק") הוא דמות מצוירת שנוצרה ב-1947 על ידי קארל בארקס וחברת וולט דיסני.
הדוד קמצוץ (דודו של דונלד דאק מצד אמו) הוא ברווז לבן וזקן ממוצא סקוטי, הידוע בעושרו הרב. נכון לשנת 2013, הדוד קמצוץ הוא הדמות הבדיונית העשירה בעולם עם 65.4 מיליארד דולר.
הדוד קמצוץ נקרא על שם אבנעזר סקרוג' מספרו של צ'ארלס דיקנס, "מזמור חג המולד". בהופועתיו הראשונות הוא היה מאופיין כחמדן, קמצן ואנטי גיבור (בדומה לאבנעזר סקרוג') אך מאוחר יותר הוא מצטייר כחסכן, גיבור ונדבן. הוא נוצר במקור כדי להיות אנטגוניסט לדונלד דאק אך אחרי ההופעה הראשונה שלו ב-Christmas on Bear Mountain הוא נהיה פופולרי ונהפך לדמות קבועה של יקום הברווז של דיסני. בשנת 1952 יצאה סדרת קומיקס משלו בשם "הדוד קמצוץ" שמופקת עד היום.
חייו

הדוד קמצוץ נולד בגלאזגו שבסקוטלנד ב-1867 למשפחה ענייה. בתחילת דרכו עבד כמצחצח נעליים. בגיל 13 החליט לעבוד כנער סיפון בספינת בקר בשביל לחפש את מזלו באמריקה ולהגשים את החלום האמריקאי. אחרי שמצא גוש זהב גדול בקלונדייק, הוא הקים את אימפריה גדולה של כרייה שהפכה אותו לברווז העשיר בעולם.
אויביו של דוד קמצוץ הם:
פלינטהארט גולמגולד (Flintheart Glomgold) - היריב המושבע של דוד קמצוץ. משמש כדמות הנבל הראשית בסדרת הטלוויזיה. ברווז זקן ממוצא דרום אפריקאי ונחשב לברווז השני העשיר בעולם לאחר הדוד קמצוץ. זומם תמיד כיצד ירוויח יותר כסף או כיצד יצליח לגרום לדוד קמצוץ לאבד את הונו.
חבורת הביגלים (The Beagle Boys) - משפחת שודדים אשר מנסה כל הזמן לשדוד את הכספת של הדוד קמצוץ, לשדוד בנקים או לגנוב את שטר הקניין של תל-ברווז.
מג'יקה דה ספל (Magica De Spell) - מכשפה רבת עוצמה, אשר מנסה באופן תדיר להשיג את המטבע הראשון של הדוד קמצוץ, כדי ליצור ממנו קמיע שיעניק לה את מגע הזהב של מידאס.
ג'ון ד. רוקרדאק (John D. Rockerduck) - ברווז אמריקאי עשיר וקפיטליסט מיריביו של הדוד קמצוץ. ידוע בכך שהוא אוכל את כובעו אחרי שהוא מובס.
סדרת הקומיקס

הדוד קמצוץ (באנגלית: Uncle Scrooge) היא סדרת קומיקס אמריקאית המתמקדת בדמותו של הדוד קמצוץ. הסדרה מופקת משנת 1952 ועד היום.
70 החוברות הראשונות בסדרה אוירו ונכתבו על ידי המאייר ומחבר ספרי קומיקס קארל בארקס (יוצר דמותו של הדוד קמצוץ). עלילת החוברת ה-71 בסדרה נכתבה על ידי בארקס אך אוירה על ידי המאייר טוני סטרובל. בשנת 1986 עברה הבעלות לחברת גלאדסטון שהחלה להוציא לאור חוברות חדשות בסדרה אשר אוירו על ידי אמנים אמריקאים כגון דון רוזה, ג'ון לוסטיג, פאט מקרגריל, דייב רוסון, מייקל גילברט, ויליאם ואן הורן ועל ידי אמנים אירופאים כגון דן ג'יפס, פרד מילטון, רומנו סקארפה.
אגדות ברווזים

אגדות ברווזים (באנגלית: DuckTales) היא סדרת אנימציה בת 100 פרקים שהופקה לטלוויזיה בין השנים 1987 ל-1990. הסדרה שודרה במקור בערוץ הראשון בסוף שנות השמונים ונקראה בעברית "מעשיות ברווזיות"; ולימים בערוץ 2 במסגרת התוכנית "זמן דיסני" באמצע שנות התשעים, אז נקראה הסדרה בעברית "אגדות ברווזים".
התוכנית מתמקדת בהרפתקאותיהם של הדוד קמצוץ והאחיינים של דונלד דאק. אף על פי שהאחיינים מתגוררים בדרך כלל יחד עם דונלד דאק, הם נוהגים לגור יחד עם הדוד קמצוץ כאשר דונלד נקרא לשרת בחיל הים.
הדוד קמצוץ הוא הברווז העשיר ביותר בעולם, והוא עדיין מחפש תמיד דרכים חדשות להגדיל את הונו. רבים מן הפרקים מתמקדים בניסיונות של הדוד קמצוץ למנוע מנבלים שונים לשדוד את כל הונו.
הונו לפי פורבס

כמעט בכל שנה עיתון פורבס מציג את 15 הדמויות הבדיוניות העשירות ביותר (Forbes Fictional 15). להלן דירוגו וכספו של הדוד קמצוץ:
2002 מקום 4. 8.2 מיליארד דולר
2005 מקום 6. 8.2 מיליארד דולר
2006 מקום 3. 10.9 מיליארד דולר
2007 מקום 1. 28.8 מיליארד דולר
2008 מקום 2. 29.1 מיליארד דולר
2010 מקום 2. 33.5 מיליארד דולר
2011 מקום 1. 44.1 מיליארד דולר
2013 מקום 1. 65.4 מיליארד דולר
Sous le ciel de Paris

| --- | --- |

איב מונטאן, אחד מהמבצעים הידועים של השיר
 שיר בביצוע Jean Bretonnière, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה
 יצא לאור:  1951
 סוגה:  שאנסון 
 שפה:  צרפתית
 אורך:  3:33 דקות
 כתיבה:  ז'אן דרז'ק (צר')
 לחן:  אובר גירו (צר')
 
"Sous le ciel de Paris" (בתרגום לעברית: "תחת שמי פריז") הוא שאנסון צרפתי שנכתב ב-1951 כשיר נושא לסרט בשם דומה (צר'). השיר, המתואר כשיר אהבה לפריז, הפך לפופולרי בצרפת ובעולם וזכה להיות מושר על ידי מספר זמרים ידועים בצרפת (כמו איב מונטאן, ז'ולייט גרקו ואדית פיאף) ולביצועים בשפות שונות ברחבי העולם.
ההיסטוריה של השיר

ב-1950 החלו ההכנות לצילום הסרט "תחת שמי פריז" (צר') בהובלת הבמאי ג'וליאן דוביביה (צר') והתסריטאי הנרי ג'ינסון (צר'). השניים חזו בתוכנית טלוויזיה מוזיקלית בה השתתף התמלילן ז'אן דרז'ק (צר') וחיברו אותו למלחין אובר גירו (צר') כדי שהשניים יכינו את שיר הנושא לסרט עליו עמלו.
ב-1951 הציגו השניים את השיר בפני דוביביה וג'ינסון שאישרו אותו וכללו אותו בסרט בביצועו של ז'אן ברטוניה (צר') (2001–1924) שהיה שחקן וזמר צרפתי.
הסרט בו נוגן השיר לא זכה להצלחה רבה מחוץ לגבולות צרפת אך השיר הפך פופולרי מאוד בצרפת ומחוצה לה.
מבנה השיר

השיר נחשב לשיר אהבה לפריז והתמלילן והמלחין שילבו בו אלמנטים מקומיים. כך למשל במילות השיר נעשה שימוש בצרפתית בניב פריזאי והמוזיקה מתבססת, בעיקר, על וולס צרפתי בסגנון רומנטי ובליווי כלי נגינה יוצאי דופן כמו אקורדיון וסוג של חמת חלילים.
כנגזר משם השיר "תחת שמי פריז" מנסה כותב השיר לגעת ברבים מסמליה הקלסיים של פריז שמתקיימים תחת אותם שמיים כמו קתדרלת נוטרדאם, גשר ברסי, נהר הסן, איל סן לואי, הזוגות האוהבים, הקלושרים, המוזיקאים שמנגנים ברחוב, מזג האוויר ההפכפך, הציפורים ועוד.
בניגוד לרוב השירים שנכתבים, שיר זה אינו בנוי מבתים ואין לו פזמון חוזר. עם זאת, יש לאורך השיר מספר שורות החוזרות על עצמן: "תחת שמי פריז" (5 פעמים) ו-"Hum, hum" (8 פעמים).
ביצועים

השיר הפך לפופולרי מאוד בצרפת וכ-15 זמרים, זמרות ולהקות צרפתיות עיבדו והקליטו גרסאות בצרפתית של השיר. בין הידועים היו איב מונטאן, ז'ולייט גרקו, אדית פיאף, הקומפניון דה לה שנסון, לין רנו, מישל לגראן, אנריקו מסיאס, מיריי מאתיה, איזבל אוברה, איזבל בולאי ועוד.
השיר עובד לסגנון אופראי על ידי אנדרה ריו ההולנדי וכן בוצע על ידי שלושת הטנורים (פלאסידו דומינגו, חוסה קאררס ולוצ'אנו פבארוטי) בקונצרט שנתנו בפריז ב-1998.
השיר תורגם לאנגלית על ידי התמלילן קים גנון (אנ') שקרא לו "Under Paris Skies" ובוצע על ידי זמרים רבים וביניהם אנדי ויליאמס, פול אנקה ובינג קרוסבי. במקביל עובד השיר לביצוע בסגנון הג'אז על ידי דיוק אלינגטון, טוטס טילמנס וקולמן הוקינס.
השיר נוגן בטקס הסיום של אולימפיאדת פריז 2024.
ביאורים

↑  בין השאר שרה פיאף את השיר בהופעה שלה בקרנגי הול בניו יורק ב-1956
הערות שוליים

↑   ביצוע השיר "תחת שמי פריז" על ידי ז'אן ברטוניה בסרט "תחת שמי פריז", סרטון  באתר יוטיוב
↑   ביצוע של איב מונטאן לשיר "מתחת שמי פריז", סרטון  באתר יוטיוב
↑   ביצוע של ז'ולייט גרקו לשיר "מתחת שמי פריז", סרטון  באתר יוטיוב
↑   ביצוע של אדית פיאף לשיר "מתחת שמי פריז", סרטון  באתר יוטיוב
↑   ביצוע של לין רנו לשיר "מתחת שמי פריז", סרטון  באתר יוטיוב
↑   ביצוע של מיריי מאתיה לשיר "מתחת שמי פריז", סרטון  באתר יוטיוב
↑   ביצוע של אנדרה ריו לשיר "מתחת שמי פריז", סרטון  באתר יוטיוב
↑   ביצוע של שלושת הטנורים לשיר "מתחת שמי פריז", סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 10558337-94e4-30dd-9608-e5d38d1cc523
שלמה פפנהיים (ירושלים)

| --- | --- |

 לידה:  28 באפריל 1926 מינכן, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  30 באפריל 2017 (בגיל 91) 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 30 באפריל 2017 
 
שלמה פפנהיים (י"ד באייר ה'תרפ"ו - ד באייר ה'תשע"ז) (28 באפריל 1926 – 30 באפריל 2017) היה סגן יו"ר הנהלת העדה החרדית בירושלים ועסקן ירושלמי. הקים את בית היתומות "בית לפליטות" ואת בית החלמה ליולדות - טלז סטון בטלז סטון.
ביוגרפיה

נולד במינכן שבגרמניה לרב גבריאל חיים צבי ולחנה. גדל בעיר הלברשטאדט, ולאחר ליל הבדולח נמלט ביחד עם אחיו ללונדון שבאנגליה. כשנה לאחר מכן עלה לארץ ישראל והתחנך בישיבת תורה ויראה בשכונת מאה שערים בירושלים וכן בישיבת דושינסקיא. באותם ימים החל גם להתקרב לחצרו של הרב אהרן ראטה, מייסדה של שושלת שומרי אמונים - תולדות אהרן, וכן לחתנו הרב אברהם יצחק קאהן. בנוסף היה מקורב גם לרב יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק ולאדמו"רים מסקווירא ומסאטמאר.
נישא לבלומא, בת הרב יעקב אליעזר שטיין שנספה בשואה. לאחר נישואיו עבד בחנות ספרים ובמקביל סייע בהקמת מוסדות חסידות תולדות אהרן ונחשב לעסקן בולט בחסידות ובעדה החרדית.
בעצת רבו, האדמו"ר מתולדות אהרן, הקים בשכונת מאה שערים את בית היתומות "בית לפליטות". בהמשך הקים עם הרב נפתלי רוזנפלד בית החלמה ליולדות בקריית יערים. בנוסף היה ממקימי ומייסדי בתי החינוך לבנות של בני היישוב הישן "בנות ירושלים" ו"חינוך ירושלים".
במשך למעלה מ-60 שנה כיהן כסגן יו"ר וחבר הנהלת העדה החרדית, וכן היה ממייסדי ומקימי ועד הכשרות של הבד"ץ.
למרות השקפותיו והשתייכותו לעדה החרדית, דגל בדו קיום ובגישור על פערים. בנוסף, הוא קרא להפסיק לרכוש שטריימל מן החי, ולעבור לשטריימל סינתטי וקבע: "צריכים להפסיק עם המנהג הזה של פגיעה בחיות, יש כאן חילול השם".
נפטר בד' באייר ה'תשע"ז בגיל 91 ונטמן בהר המנוחות בירושלים.
ילדיו

הרב יעקב אליעזר, ראש כולל להוראה של כולל שומרי החומות, בנו הוא העסקן שמואל חיים פפנהיים.
הרב גבריאל חיים צבי, יו"ר ועד הכשרות של בד"ץ העדה החרדית וממלא מקום אביו בהנהלת בית לפליטות ובית ההחלמה בטלז סטון.
הרב אברהם, מנהל רשת שיעורי תורה.
חתנו הרב יעקב מנדל יורוביץ, חבר בד"ץ העדה החרדית ומרבני חסידות תולדות אהרן.
חתנו הרב מרדכי סימון, מרבני כולל שומרי החומות.
חתנו הרב יוסף צבי הלוי שישא, ראש ישיבת הרמ"א ומחבר ספר "זיכרון מטמוניות".
הערות שוליים

↑  Avihay Bitton, חוקר והוגה דעות יהודי מקורי שאהב קולנוע, באתר www.mazav.co.il
↑  אברהם הלוי, עסקני העדה למפכ"ל: "גם אנחנו מתנ.., באתר כיכר השבת, ‏2009-09-16
↑    ריקי רט, ‏יו"ר גשר היוצא משוכנע שקצת סבלנות תוביל לחיבורים, בעיתון מקור ראשון, 4 ביוני 2019
↑  קובי רוזן, הרב שלמה פפנהיים נגד שטריימל מן .., באתר כיכר השבת, ‏2013-08-21
↑  הרבנים למען זכויות בעלי חיים, באתר www.israelhayom.co.il
דגם של בית החלמה ליולדות, טלז סטון (קריית יערים), 1984
שומר החומות (שיר)

"שומר החומות" הוא פזמון עברי שכתב דן אלמגור, הלחין בני נגרי ובוצע לראשונה ב-1977 על ידי צוות הווי פיקוד המרכז עם הסולן יואל לרנר. במאי 2021, על רקע מבצע שומר החומות, הוסיף אלמגור בית חדש לשיר.
הופעת השיר

השיר יצא לאור בשנת 1977 במסגרת התוכנית "שירי ירושלים" של צוות הווי פיקוד מרכז. הוא יצא כתקליט שדרים נוסף על שני שירים נוספים שהוציא הצוות, אך לא נכלל בתקליט. (כשנה לאחר מכן פורק הצוות בשל החלטתו של הרמטכ"ל רפאל איתן לפרק את הלהקות הצבאיות).
צוות הווי פיקוד מרכז ביצע את השיר בתוכנית הטלוויזיה "עוד להיט" בערוץ הראשון. בשניות הראשונות של הסרטון נראה מגיש התוכנית דורי בן זאב עולה על סולם לבוש במדי צה"ל, מזיז את שפתיו ושר, כאשר ברקע נשמע קולו של הסולן יואל לרנר. לאחר מספר שניות מוסטת המצלמה לעבר הזמר. בין זמרות הליווי בשיר הייתה מזי כהן.
הכרה וגרסאות כיסוי

השיר צעד במצעדי הפזמונים של גלי בצה"ל במשך 27 שבועות מתוכן שבועיים במקום ראשון והוא הגיע למקום השני במצעד הפזמונים השנתי לשנת תשל"ח של גלי צה"ל[דרוש מקור].
בשנת 2016 הוציא הזמר ליאור פרחי גרסת כיסוי לשיר, במסגרת אלבום שכלל חידושים לקלאסיקות ישראליות.
ב-12 במאי 2021, על רקע מבצע שומר החומות שערך צה"ל ברצועת עזה וירי הרקטות מעזה לעבר ישראל, חיבר אלמגור בשבתו במקלט בית נוסף לשיר.
תוכן השיר

השיר מדבר על חייל השומר על חומות העיר העתיקה בירושלים במסגרת שירותו הצבאי. החייל מציין שכאשר היה בבית הספר דקלם את הפסוק מספר ישעיהו "על חומותיך ירושלים הפקדתי שומרים" (ספר ישעיהו, פרק ס"ב, פסוק ו').
בשיר הרמז נוסף מספר ישעיהו: "שומר מלילה מה מליל" (ספר ישעיהו, פרק כ"א, פסוק י"א).
בשיר תיאורים מהסביבה: השוק, קולות רוכלים ועגלות, וכן קולות של מואזין הנשמע ברקע. בשיר מביע החייל שאיפה ליום שיגיע השלום ובו "לא נזדקק עוד לשומרים".
הערות שוליים

↑  מבצע שומר החומות, דן אלמגור כתב בית חדש לשיר, באתר "סרוגים", 12 במאי 2021
↑  עופר גביש, שומר החומות (אני עומד על החומה), באתר עופר גביש אירועי זמר
↑  שומר החומות: ליאור פרחי מחדש קלאסיקות ישראליות, באתר מעריב אונליין, 31 במרץ 2016
↑  ישי שנרב, על המזרן בתוך מקלט: דן אלמגור, מחבר השיר שומר החומות, בבית חדש, באתר גלי צה"ל 
  ציוץ של ישי שנרב ברשת החברתית אקס (טוויטר), 12 במאי 2021 
 דוד אסף‏, 'שומר החומות' החדש, בבלוג "עונג שבת", 12 במאי 2021
יהונתן בריק

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1968 
 פטירה:  31 באוקטובר 2020 (בגיל 52) 
 מקום קבורה:  בית העלמין ירקון 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  ויולה, כינור 
 
יהונתן בריק (באנגלית: Yehonatan Berick;‏ 30 באוגוסט 1968 – 31 באוקטובר 2020) היה כנר, ויולן ומורה לכינור וויולה ישראלי שפעל בצפון אמריקה.
ביוגרפיה

בריק נולד בישראל והחל את לימודי המוזיקה בגיל שש. מוריו העיקריים לכינור היו אילונה פהר, הנרי מאייר ודורותי דיליי. בריק למד תאוריה של המוזיקה אצל סרג'יו נטרא והשתתף בכיתות אמן בהדרכת אייזק שטרן, הנריק שרינג, מקס רוסטאל וג'וזף גינגולד. בשנת 1993 זכה בפרס בתחרות הכינור הבינלאומית על שם וולטר ו. נאומבורג, ובשנת 1997 זכה ב"פרס אופוס" של קוויבק שבקנדה.
בריק הופיע כסולן בקונצרטים, ניגן ברסיטלים רבים והשתתף בהופעות מוזיקה קאמרית עם אמנים בעלי פרסום בינלאומי. כן השתתף בפסטיבלי מוזיקה מן המובילים בעולם, ביניהם פסטיבל מרלבורו ופסטיבל רוויניה, והופיע בסיורי קונצרטים במרכזי המוזיקה החשובים בעולם. 
הוא הקליט מוזיקה לחברות סאמיט, גספארו, אקומה, JMC והליקון.
בריק היה פרופסור לכינור בבית הספר למוזיקה, לתיאטרון ולמחול באוניברסיטת מישיגן באן ארבור ולימד גם באוניברסיטת מקגיל במונטריאול ובבית הספר איסטמן למוזיקה ברוצ'סטר שבניו יורק.
נפטר מסרטן ב-31 באוקטובר 2020.
הערות שוליים

↑  https://slippedisc.com/2020/11/outstanding-israeli-violinist-dies-at-52/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007288434405171  GND: 1017241473  ISNI: 0000 0003 5909 6492  LCCN: n98080271  NKC: xx0168660  VIAF: 216956456   WorldCat (עם VIAF): 216956456
חיים אברהם

| --- | --- |

 לידה:  1949 עיראק 
 פטירה:  5 ביולי 2014 (בגיל 65 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 סוגה:  ספרות ילדים 
 
חיים אברהם (1949 – 5 ביולי 2014) היה סופר ילדים ומשורר ישראלי, אביו של החייל החטוף בני אברהם.
ביוגרפיה

אברהם נולד בעיראק ועלה לארץ ב-1951. גדל במושב יגל שליד לוד, ובפרדס כץ. שירת במערך הטכני של חיל האוויר בתפקידי פיקוד והדרכה, עד לדרגת רס"ב.
לאחר שחרורו מהצבא, הצטרף חיים להסתדרות העובדים וכיהן כמזכיר איגוד מקצועי, סייע לעובדים שזכויותיהם נפגעו וכן סייע לקבוצות עובדים רבות להתאגד. כמו כן, היה חבר במפלגת העבודה וחבר מטעמה בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית.
אברהם כתב את סדרת הספרים "עלילות יופ יופ" בהוצאת דני ספרים, וכן את ספרי השירה "אבא יצאנו מלבנון" בהוצאת גוונים, "השיבה הביתה" בהוצאה עצמית ו"ננעץ בנדנוד" בהוצאת עמדה. שיריו של חיים אברהם עסקו לרוב בכאב השכול של הורה שאיבד את בנו ונאבק להשיבו. בנוסף, כתב אברהם רבות אודות התנהלותה של הנהגת מדינת ישראל.
בשנת 1973, שכל אברהם את אחיו, בנימין אברהם, שנהרג במלחמת יום הכיפורים בקרב בחווה הסינית. בנימין הוכרז כנעדר במשך חודשים ארוכים, במהלכם חיים ומשפחתו תרו אחריו בבתי חולים ובסרטי שבויים, עד למפגש עם חייל אשר שירת עם אחיו של חיים, וסיפר לו שבנימין נהרג בקרב. חיים איתר תצ"א של הקרב בחווה הסינית ובסיוע של הלוחם הם איתרו את גופתו של בנימין, לאחר כשמונה חודשים הובא בנימין לקבורה בחלקה הצבאית בקרית שאול בתל אביב.
בנו של חיים, בני אברהם, נחטף בשנת 2000, כחלק מאירוע חטיפת חיילי צה"ל בהר דב, ב-7 באוקטובר 2000, אשר במהלכו ארב ארגון החזבאללה לסיור מבצעי לאורך גדר המערכת, והפעיל עליו מטען קלימגור. באירוע נהרגו שלושת חיילי הסיור: בני אברהם, עדי אביטן ועומר סועאד. לוחמי החזבאללה, מחופשים לחיילי או"מ, חטפו את גופותיהם וברחו ללבנון. באוקטובר 2001 הכריז צה"ל על החיילים כחללי צה"ל שנהרגו במהלך אירוע החטיפה. גופות החיילים הושבו לקבורה בעסקת חילופי שבויים ב-29 בינואר 2004. שמו של בני אברהם הונצח ברחוב בשכונת פרדס כץ, מקום מגוריו בעת ההיא.
השיר בני

את השיר בני כתב חיים כחצי שנה לפני חטיפת החיילים, בעת שבני היה בקורס קצינים. זהו שיר של אב גאה. מעריץ את בנו שהולך בדרכו, ומצד שני מכיר את כאב השכול, מבקש מבנו היחיד לשוב הביתה בשלום.
החזרה על המילה בני - בני שלי - מחזקת את הקשר בין האח לבן. האח בני שנהרג במלחמת כיפור, והבן המשרת בצבא שנקרא על שמו
.
בְּנִי, בְּנִי
בֶּנִי שֶׁלִּי.
בֵּן יְקַר יָחִיד שֶׁלִּי.
גָּדַלְתָּ וְאַתָּה יָפֶה,
תָּמִיד עָנָיו וְצָנוּעַ.
יָפָה כְּמוֹ פֶּרַח הַשָּׂדֶה,
שֶׁקֶט וּבָטוּחַ.
וְאַתָּה
כָּל מָה שֶׁאֲנִי
רָצִיתִי לִהְיוֹת.
וַאֲנִי לֹא יָשָׁן בַּלֵּילוֹת,
מַזִּיל דִּמְעָה מִגַּעְגּוּעַ.
מִתְפַּלֵּל וּמְיַחֵל
יֶלֶד בּוֹא הַבָּיְתָה
בְּנִי, בְּנִי
בֶּן יְקָר
יָחִיד שֶׁלִּי
ספריו

אבא, יצאנו מלבנון (תל אביב : גוונים, תשס"ב 2002)
עלילות יופ-יופ (קריית גת : דני ספרים, 2003)
עלילות יופ-יופ באמזונס ואוצר אונקיטו (קריית גת : דני ספרים, 2004)
עלילות יופ-יופ במנהרות הר הבית (קריית גת : דני ספרים, 2004)
עלילות יופ-יופ במסע לחוף השנהב (קריית גת : דני ספרים, 2006)
עלילות יופ-יופ ומלחמתו במחבלים (קריית גת : דני ספרים, 2006)
השיבה הביתה (פתח תקווה : חיים אברהם, 2006)
עלילות יופ-יופ במלחמת לבנון השנייה (קריית גת : דני ספרים, 2007)
עלילות יופ יופ במדבר יהודה (קריית גת : דני ספרים, 2008)
ננעץ בנדנוד : שירים (תל אביב : עמדה, 2010)
עלילות יופ יופ - יומנו של טייס (קריית גת : דני ספרים, 2010)
עלילות יופ יופ והפורצים מחבורת חמדני (קריית גת : דני ספרים, תשע"ד 2014)
הערות שוליים

↑  אטילה שומפלבי, חיים אברהם שוקל ללכת לפוליטיקה, באתר ynet, 31 בינואר 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304461205171  ISNI: 0000 0000 6693 4050  LCCN: no2004013682  VIAF: 73558474   WorldCat (עם VIAF): 73558474 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים ישראלים ובנושא משוררים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בצלאל נרקיס

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  14 בדצמבר 1926 ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  30 ביוני 2008 (בגיל 81) 
 ענף מדעי:  היסטוריה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת לונדון  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1999) 
 תרומות עיקריות
 חקר תולדות האמנות
 
בצלאל נרקיס (14 בדצמבר 1926 – 27 ביוני 2008) היה חוקר והיסטוריון אמנות ישראלי, מגדולי המומחים לתולדות האמנות היהודית ותולדות איורי כתבי היד העבריים. חתן פרס ישראל.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לנסיה ולמרדכי נרקיס, שהיה מנהל בית הנכות בצלאל.
למד באוניברסיטה העברית היסטוריה יהודית וכללית וספרות עברית. במהלך מלחמת העצמאות, שירת בפלמ"ח במערכה על ירושלים, ונפצע פעמיים. היה חבר באיגוד הקומוניסטים העבריים, בראשו עמד שמואל אטינגר (לימים פרופסור להיסטוריה יהודית). בשנת 1949, נשלח על ידי האיגוד להשתתף בשוד בנק פועלי אגודת ישראל בירושלים ונתפס לאחר מספר חודשים, אך נדון לשנת מאסר אחת בלבד תוך המלצה לחנינה, בשל גילו הצעיר ועברו במלחמת העצמאות. הנשיא חיים ויצמן השתמש בסמכותו לראשונה, וקיצר את מאסרו לארבעה חודשים.
המשיך את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת לונדון, בתולדות האמנות. היה מרצה לתולדות האמנות באוניברסיטה העברית בשנים 1964–1972, אחר כך כיהן כראש החוג לאמנות. בשנת 1979 הקים את המרכז לאמנות יהודית באוניברסיטה העברית בירושלים, ועמד בראשו משנת 1979 עד שנת 1990. כמו כן עמד שנים רבות בראש הקתדרה לאמנות באוניברסיטה העברית.
משנת 1975 שימש כיועץ לאמנות למוזיאון בית התפוצות בתל אביב, היה חבר הנהלת מוזיאון ישראל וראש המדור לאמנויות פלסטיות ואיכות הסביבה במועצה הציבורית לתרבות ואמנות שליד משרד החינוך. ערך את Journal of Jewish Art.
בשנת 1999 זכה בפרס ישראל על מפעל חייו בחקר האמנות בכלל והיהודית בפרט.
נפטר ב-2008 בירושלים, עד יומו האחרון שקד על כתביו ועל מחקר חייו.
משפחתו

נישא להללה והשתקע בירושלים. לזוג נולדו שני ילדים, ולהם ארבע נכדות. עוזי נרקיס הוא דודנו.
מפרסומיו של בצלאל נרקיס

סדר הגדה של פסח ונציה שס"ט, מעוטרת בחיתוכי עץ מעשי אמן, בלשון הקודש ופתרונו בלשון איטליאנו, מבוא מאת בצלאל נרקיס, ירושלים, 1974.
סדר הגדה של פסח, אמשטרדם תע"ב, עם פירוש וציורים מהאותות והמופתים, ונוסף על זה כל המסעות במדבר עד חלוקת הארץ לכל שבטיה ישראל וצורת בית המקדש, חרות על לוחות נחושת על ידי אומן, מבוא מאת בצלאל נרקיס, ירושלים, 1972.
מרדכי נרקיס ז"ל, כתבי מרדכי נרקיס, רשימה ביבליוגרפית, מאת בצלאל נרקיס, ירושלים, 1960.
כתבי-יד עבריים מצוירים, מאת בצלאל נרקיס, מבוא מאת ססיל רות, עברית - דליה שחק, ירושלים, 1984.
איורי תנ"ך עבריים מלנינגרד, מוסד ביאליק, ירושלים, 1989.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
↑  ומה עם המוזיאון?, באתר הארץ, 15 בינואר 2007
↑  נרקיס נדון לשנה מאסר, עם ניכוי תקופת מעצרו, חרות, 15 במאי 1949
↑  הנשיא הפחית עונשו של נרקיס, חרות, 7 ביולי 1949
↑  עמירם ברקת, לוחות הברית הונחו במשתנה, באתר הארץ, 14 בספטמבר 2004
| זוכי פרס ישראל בתחומי האמנות החזותית |
| --- | --- | --- |
| פיסול | זאב בן-צבי (1953) • יצחק דנציגר (1968) • אריה ארוך (1971) • ראובן רובין (1973) • דני קרוון (1977) • בתיה לישנסקי, יחיאל שמי (1986) • מנשה קדישמן (1995) • יגאל תומרקין (2004) • מיכה אולמן (2008) |  |
| ציור | יוסף זריצקי (1959) • מרדכי ארדון (1963) • מרסל ינקו (1967) • יוסל ברגנר, אנה טיכו, פנחס ליטבינובסקי (1980) • יחזקאל שטרייכמן (1990) • לאה ניקל (1995) • משה קופפרמן (2000) • פנחס כהן גן (2008) |  |
| ציור ופיסול | זהרה שץ • (1955) בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1958) • מיכאל גרוס (2000) |  |
| אדריכלות | דב כרמי (1957) • אריה שרון (1962) • דורה גד, אלפרד מנספלד (1966) • בנימין אידלסון (1968) • יעקב רכטר (1972) • אריה אלחנני (1973) • אברהם יסקי (1982) • דוד רזניק (1995) • ליפא יהלום, דן צור (1998) • רם כרמי (2002) • יעקב יער, עדה כרמי-מלמד (2007) • אדם מזור (אדריכלות ועיצוב; 2013) |  |
| עיצוב | יונה פישר, אלישבע כהן (1977) • דן ריזינגר (1998) • דוד טרטקובר (2001) • ירום ורדימון (2007) |  |
| תולדות האמנות | בצלאל נרקיס (1999) • זיוה עמישי-מייזלש (2004) |  |
| צילום | דוד רובינגר (תקשורת; 1997) • מיכה בר-עם (2000) • אלכס ליבק (2005) • פטר מירום (2010) |  |
| אמנות פלסטית | יעקב דורצ'ין (2011) • מיכל נאמן (2014) • שרה ברייטברג-סמל (2020) • מיכל רובנר (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265697705171  PLWABN: 9810687895605606  BIBSYS: 90334024  BNE: XX1015159  BnF: cb11917417k (data)  GND: 121302687  ISNI: 0000 0001 1026 6329  LCCN: n80030610  LNB: 000218591  NKC: zmp2013748116  NTA: 067549454  SUDOC: 027044726  VcBA: 495/188013  VIAF: 265644758   WorldCat (עם VIAF): 265644758
1985 בספרות

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1985  בספרות |  |
< · 1983 · 1984 — 1985 — 1986 · 1987 · >
כל ערכי השנים בספרות במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספרות במאה ה-21 · פורטל הספרות
בערך זה מצוינים אירועים בולטים שהתרחשו במהלך שנת 1985 ונוגעים לתחום הספרות.
אירועים בולטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים נבחרים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ספרים חדשים נבחרים > סיפורת

מרגרט אטווד – מעשה השפחה
ג'נט וינטרסון – תפוזים הם לא הפרי היחיד
אייזק אסימוב – רובוטים ואימפריה
אורסון סקוט קארד – המשחק של אנדר
גבריאל גרסיה מארקֶס – אהבה בימי כולרה
פרנק הרברט – בית הלשכה חולית
ג'ון אירווינג – תקנות בית השיכר
לארי מק'מרטרי – יונה בודדה
קרל סייגן – מגע
פטריק זיסקינד – הבושם
קורט וונגוט – גלפגוס
הרוקי מורקמי – ארץ פלאות קשוחה וסוף העולם
ספרים חדשים נבחרים > ספרי ילדים ונוער

רואלד דאל – הג'ירף, השקנאי ואני
פטרישיה מקלקלן – שרה פשוטה וגבוהה
ספרים חדשים נבחרים > ספרי עיון

אלן קאר – הדרך הקלה להפסיק לעשן
ארנסט המינגוויי – קיץ מסוכן
פריסילה בולייה פרסלי – אלביס ואני
אוליבר סאקס – האיש שחשב שאשתו היא כובע
נפטרו

4 באפריל – קייט רוברטס, סופרת וולשית (נולדה ב-1891)
25 באפריל – אוקו מסינג, אתנולוג, תאולוג, משורר ובלשן אסטוני וחסיד אומות העולם (נולד ב-1909)
16 ביולי – היינריך בל, סופר גרמני חתן פרס נובל (נולד ב-1917)
30 באוגוסט – טיילור קולדוול, סופרת אמריקאית ילידת אנגליה (נולדה ב-1900)
1 בספטמבר – סונדרס לואיס, סופר וולשי (נולד ב-1893)
1 באוקטובר – אלוין ברוקס וייט, סופר אמריקאי למבוגרים ולילדים (נולד ב-1899)
24 באוקטובר – לאסלו יוז'ף בירו, עיתונאי וממציא יהודי-הונגרי (נולד ב-1899)
25 בנובמבר – אלזה מורנטה, סופרת איטלקית (נולדה ב-1912)
27 בנובמבר – פרנאן ברודל, היסטוריון צרפתי (נולד ב-1902)
2 בדצמבר – פיליפ לרקין, משורר וסופר אנגלי (נולד ב-1922)
7 בדצמבר – רוברט גרייבס, משורר, סופר וחוקר המיתולוגיה היוונית אנגלי (נולד ב-1895)
פרסים

פרס נובל לספרות: קלוד סימון
פרס בוקר: קרי הולמה, "The Bone People"
רכבת הדואר התת-קרקעית בלונדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 עיר:  לונדון רבתי 
 מפעיל:  הדואר המלכותי הבריטי 
 מידע על ההקמה
 פתיחת הקו:  3 בדצמבר 1927 
 מידע על הקו
 אורך הקו:  10.5 ק"מ 
 רוחב המסילה:  two-foot gauge 
 מתח חשמלי:  440V DC railway electrification 
 www.mailrail.co.uk
 
רכבת הדואר התת-קרקעית בלונדון הוקמה בתחילת המאה ה-20 על ידי הדואר המלכותי הבריטי במטרה לייעל את העברת דברי הדואר בין בתי המיון הגדולים בלונדון. הרכבת, שפעלה ללא נהג, נסעה על מסילה צרה ברוחב של 61 ס"מ בתוך מנהרה תת-קרקעית שנחפרה לאורך 10.5 ק"מ תחת רחובותיה העמוסים של לונדון. בשיאה עצרה הרכבת בשמונה תחנות לאורך הקו, והובילה מדי יום בין מרכזי המיון כארבעה מיליון דברי דואר. שינויים טכנולוגיים וארגוניים שהתרחשו עם הזמן הובילו בשנת 2003 להוצאתה של רכבת הדואר משירות. חלק מקו רכבת הדואר התת-קרקעית משמש אטרקציה לתיירים, ומהווה חלק ממוזיאון הדואר הבריטי.