stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדומה המחוזית של מוסקבה
הערות שוליים

↑  О Думе (ברוסית). Moscow Oblast Duma. נבדק ב-2017-10-03.
↑  "Election Results" (ברוסית). Electoral Commission the Russian Federation.
↑  "Жаров А.Е. (Московская область)", Ombu.ru/node/983, נבדק ב-17 בפברואר 2019 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Подмосковье", Kommersant.ru/doc/190833, 22 בינואר 1998, נבדק ב-17 בפברואר 2019 {{citation}}:  (עזרה)
↑  25 лет Московской областной Думе
| מחוז מוסקבה |
| --- | --- | --- |
| מרכז אדמיניסטרטיבי | קרסנוגורסק |   |
| יישובים | אודינצובו • אוזיורי • אורחובו-זויבו • איוואנטייבקה • איסטרה • אלקטרוגורסק • אלקטרוסטאל • אלקטרואוגלי • אפרילבקה • בארוויחה • בלאשיחה • ברוניצי • גוליצינו • דדובסק • דזרז'ינסקי • דמיטרוב • דולגופרודני • דומודדובו • דרזנה • דובנה • וריה • וידויה • וולוקולמסק • ווסקרסנסק • ויסוקובסק ז'וקובסקי • זראיסק • זווניגורוד • חימקי • חוטקובו • טלדום • יאחרומה • יגורייבסק • ליקינו-דוליובו • לובניה • לוסינו-פטרובסקי • לוחוביצי • ליטקארינו • ליוברצי • מוז'איסק • מיטישצ'י • נארו-פומינסק • נוגינסק • סרגייב פוסאד • סרפוחוב • סולנצ'נוגורסק • סטראיה קופאבנה • סטופינו • פאבלובסקי פוסאד • פרסווסט • פודולסק •  פריאזינו • פרוטווינו • פושקינו • פושצ'ינו • צ'רנוגולובקה • צ'כוב • קאשירה • קלין • קולומנה • קורוליוב • קוטלניקי • קרסנוארמייסק • קרסנוזאבודסק • קרסנוזנאמנסק • קובינקה • קורובסקויה • ראמנסקויה • ראוטוב • רושאל • רוזה •  שאטורה • שצ'לקובו |   |
| מושלים | אנטולי טיאג'לוב • בוריס גרומוב • סרגיי שויגו • אנדריי וורוביוב |   |
| שונות | סמל • דגל • חלוקה מנהלית • הדומה המחוזית • ממשלת המחוז • משטרת המחוז |   |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no95014913  VIAF: 143362951   WorldCat (עם VIAF): 143362951 
בית ממשלת מחוז מוסקבה והדומה המחוזית של מוסקבה
הבנק הלאומי של גרמניה המזרחית

מטה הבנק המרכזי של גרמניה המזרחית
הבנק הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (בגרמנית: Staatsbank der DDR) היה הבנק המרכזי של גרמניה המזרחית. הוא נוסד ב-1968 מה"דויטשה נוטנבאנק" ולקח על עצמו את המשימות והמטלות שלו.
הבנק הלאומי של גרמניה המזרחית היה אחראי לאדמיניסטרציה של הסדרי חשבונות בנק, מערכת הבנקאות, הייצור וההפצה של מטבעות ושטרות ומחזורי הכסף בתוך הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, ניהול הפיקוח על מטבע חוץ, רגולציה על חשבונות מטבע חוץ של ממשלות וחברות בין־לאומיות, ועוד. נוסף על כך, הבנק קנה ומכר איגרות חוב ופיקח על המכירה, הקנייה והאחזקה של מתכות יקרות ערך למטרות סחר חליפין.
יחס המרת מטבע החוץ

משימה חשובה נוספת של הבנק הלאומי הייתה לנסות לשלוט בתפוצה של מטבע חוץ בתוך הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. זאת בעיקר בגלל דאגות על כך שתפוצה גבוהה של מטבע חוץ (ספציפית המארק הגרמני) תוכל להביא לייסוד של "מטבע מקביל" שיעודד את היווצרותו של שוק שחור, נוסף על פגיעה במארק המזרח גרמני ובכלכלה הפנימית, ותוריד את קרנו של המטבע המזרח גרמני במדינתו.
לפיכך, אזרחים של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית שהיה להם מטבע חוץ (בדרך כלל מארק גרמני שנשלח על ידי קרובים מהמערב, או מיעוט של אמנים שקיבלו תמלוגים מחו"ל) היו מחויבים להפקיד אותו בחשבון מטבע חוץ מיוחד בבנק. כדי לעודד ציות להוראה הזו, ובכך "לנקז" את תפוצת מטבע החוץ מהכלכלה, לחשבונות הללו הייתה ריבית של 1% מעל הריבית הקבועה של 3.25% לשנה שהייתה לפקדונות רגילים.
אף על פי שהריבית על הפקדונות הללו הייתה 4.25% לשנה, הגישה למטבע החוץ עצמו בחשבונות הללו לא הייתה קלה. מבחינה טכנית היה ניתן לממש פקדון למטבע חוץ רק דרך נסיעה חוקית למדינות מערביות, והייתה מוגבלת לסכום מסוים תלוי במדינה. מכיוון שגרמניה המזרחית נתנה ויזות יציאה למערב רק במקרים מאוד ספציפיים ומיוחדים לאלו שמתחת לגיל היציאה לגמלאות (כמו חתונות, הלוויות, מחלות חמורות של חברים קרובים, כנסים בין־לאומיים ומסחר), ולאחר מכן רק לתקופות קצרות מאוד. המהלך הזה באופן משמעותי "ניטרל" את מטבע החוץ שהוחזק בפקדונות של אנשים מתחת לגיל 65, והגביל את השימוש של כמויות גדולות לאנשים מבוגרים יותר.
צ'קים חלופיים, וחנויות אינטרשופ

הבנק המרכזי כן הרשה להמיר מטבע חוץ ל"צ'ק פורום" – צורה של מטבע פנימי שדומה למטבע חוץ והיה ניתן להשתמש בו בחנויות אינטרשופ. אלו היו רשת של חנויות מיוחדות שהציעו מוצרים מזרח־גרמניים באיכות גבוהה (כאלו שהיה קשה להשיג בצורה אחרת מבלי לעמוד בתור) במחירים סבירים וגם כמה מוצרים מערביים שלא היה ניתן להשיגם כלל וכלל. החנויות הללו שירתו רק תיירים זרים ומזרח־גרמנים שהיה להם את אותם הצ'קים. הצ'קים האלו נמכרו ביחס המרה לא ריאלי של 1 מארק מזרח גרמני ל-1 מארק מערב גרמני, בזמן שיחס ההמרה בשוק השחוק היה בין 5 ל-10 מארקים מזרחיים למערביים.
שליטה פוליטית על הבנק הלאומי

אף על פי שהבנק הלאומי היה תמיד פוליטית תחת ממשלת הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית, הוכרז על כך באופן בולט על ידי חוק שחוקק ב-19 בדצמבר 1974, שהגדיר את הבנק הלאומי כ"איבר של מועצת השרים של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית" ובכך, תפקיד נשיא הבנק הלאומי נהיה באופן רשמי חבר נוכח של מועצת השרים. זאת בזמן שהבנק המרכזי של גרמניה המערבית, הבונדסבנק היה עצמאי פוליטית, למרות זאת, באותה תקופה השליטה הפוליטית על בנק לאומי הייתה מאוד נפוצה, אבל לא באותה רמה של גרמניה המזרחית או מדינות אחרות בגוש המזרחי, שכן התפעול והמדיניות של הבנק המרכזי היו תחת שליטה מוחלטת של מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה השולטת.
נשיאי הבנק

וילי הון (1948–1950)
גרטה קוקהוף (1950–1958)
מרטין שמידט (1958–1961)
רולף וטצל (1961–1964)
הלמוט דיטריך (1964–1967)
מרגרט ויטקובסקי (1967–1974)
הורסט קמינסקי (1974–1990)
הערות שוליים

↑  Childs, David (2014). The fall of the GDR : Germany's road to unity. London: Routledge. p. 139. ISBN 978-1-315-84051-2. OCLC 1086440270.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n78068528  VIAF: 135551252   WorldCat (עם VIAF): 135551252 
שטר של 500 מארק גרמני משנת 1985, שהודפס על ידי הבנק המרכזי
האנטסוויל

| --- | --- |

קולאז' של האנטסוויל
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  אלבמה אלבמה
 מחוז:  מדיסון
 ראש העיר:  Tommy Battle
 תאריך ייסוד:  1811
 על שם:  John Hunt 
 שטח:  544.9 קמ"ר
 גובה:  193 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  215,006 (2020, 1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  417,593 (2010)
  ‑ צפיפות:  330 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  34°43′48″N 86°35′06″W﻿ / ﻿34.73000°N 86.58500°W﻿ / 34.73000; -86.58500
 אזור זמן:  UTC -6
 www.hsvcity.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה האנטסוויל(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה האנטסוויל(למפת אלבמה רגילה) מונטגומרי ברמינגהאם מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקוהאנטסוויל(למפת אלבמה מוגדלת) מונטגומרי ברמינגהאם מוביל טסקלוסה דיקייטר דותן מ י ס י ס י פ י  טנסי ג'ורג'יה פלורידה מפרץ מקסיקוהאנטסוויל  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
האנטסוויל (באנגלית: Huntsville) היא בירת מחוז מדיסון, והעיר הגדולה ביותר במדינת אלבמה בארצות הברית. העיר שוכנת מצפון לנהר טנסי בחלקה הצפוני של אלבמה. בעיר מתגוררים 180,105 תושבים (נכון ל-2010) ובמטרופולין שלה מתגוררים למעלה מ-415,000 תושבים (נכון ל-2010).
היסטוריה

האזור היה מיושב על ידי שבטי אינדיאנים מאות שנים לפי בואם של האירופאים לאזור.
ב-1805 ו-1806 ממשלת ארצות הברית חתמה על הסכמים עם השבטים המקומיים שהעבירו את השטחים לידי הממשל. כעבור זמן מה לירוי פופ רכש את האדמות והחליט להקים עליהן עיר שתיקרא טוויקנהאם, על שם העיירה טוויקנהאם בבריטניה שהייתה עיר מגוריו של קרוב משפחתו הרחוק של פופ אלכסנדר פופ. עם זאת, באותן שנים שרר הלך רוח אנטי-בריטי והוחלט לשנות את שם העיירה להאנטסוויל (מילולית: "עיירתו של האנט") על שמו של ג'ון האנט, מקומי שלחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית. העיירה נוסדה באופן רשמי כמה שנים מאוחר יותר, ב-1811.
האנטסוויל החלה לגדול במהירות בשנים שלאחר מכן לתעשיית כותנה מתפתחת. בעלי מטעים רבים מג'ורג'יה, וירג'יניה, קרוליינה הדרומית וקרוליינה הצפונית עברו לאזור והתיישבו בו.
ב-1819 התכנסו נציגים מרחבי אלבמה בהאנטסוויל כדי לכתוב את חוקת אלבמה. כעבור זמן קצר האנטסוויל הוכרזה כבירת אלבמה, אך התואר הועבר כעבור זמן קצר לקהבה (Cahaba) וממנה כעבור כמה שנים לטסקלוסה. בהמשך התואר עבר לבירה הנוכחית מונטגומרי.
האנטסוויל התנגדה לפרישה של אלבמה מהאיחוד במסגרת מלחמת האזרחים האמריקנית, אך בפועל אנשים רבים מהעיירה הצטרפו לכוחות קונפדרציית המדינות של אמריקה. ב-11 באפריל 1862 חיילי צבא האיחוד החלו לצור על האנטסוויל במטרה לפגוע בתנועת הרכבות של הקונפדרציה שעברו בעיירה. הם אמנם נסוגו כעבור כמה חודשים, אך הם חזרו וכבשו את האנטסוויל ב-1863. בהמשך המלחמה האנטסוויל הפכה לבסיס של צבא האיחוד ולכן היא לא הוחרבה כמו מרבית הכפרים באזור.
לאחר המלחמה האנטסוויל הפכה למרכז ייצור טקסטיל מכותנה. בשנות ה-30 של המאה ה-20 התעשייה בהאנטסוויל הידרדרה עקב השפל הגדול.
עד מלחמת העולם השנייה האנטסוויל נותרה עיירה קטנה יחסית. המצב השתנה כשב-1941 הוקמו בקרבת העיר שלושה מפעלים לייצור תחמושת לנשק כימי, בהם רדסטון ארסנל, שהעסיקו כ-20,000 איש. לאחר המלחמה המפעלים נסגרו, אך רדסטון ארסנל הפך למרכז מחקר ופיתוח רקטות ומערכות קשורות והוא החליף את פורט בליס בטקסס. בין היתר פותח במתקן טיל הרדסטון.
לאחר מכן רדסטון ארסנל הפך למתקן בעל תפקיד מרכזי בתוכנית החלל האמריקאית. ב-1960 נפתח בו מרכז טיסות החלל מרשל, המרכז הגדול ביותר של נאס"א.
האנטסוויל, שכלכלתה הפכה בשנים אלו לתלויה מאוד ברדסטון ארסנל, כמעט קרסה מבחינה כלכלית בעקבות סגירת תוכנית אפולו בשנות ה-70 של המאה ה-20. עם זאת הכלכלה התאוששה הודות לעלייתן של מעבורות החלל והקמת תחנת החלל הבינלאומית בעשורים שלאחר מכן.
כלכלה

גם כיום כלכלת האנטסוויל מתבססת על פיתוח טכנולוגיות צבאיות וחלליות ברדסטון ארסנל ובמתקנים שבתוכו כמו מרכז טיסות החלל מרשל. בהאנטסוויל נמצאים גם בסיסים של חברות טכנולוגיה מסחריות רבות כמו אינטרגרף.
גאוגרפיה

האנטסוויל משתרעת בעמק נהר הטנסי ועל פני מספר גבעות ורמות. העיר בנויה על אדמת קרסט של אבן גיר.
גאוגרפיה > אקלים

האנטסוויל נמצאת באזור בו שורר אקלים סובטרופי גשום עם קיצים חמים ולחים וחורפים מתונים. מרבית המשקעים יורדים בחורף ובאביב, וממוצע המשקעים השנתי עומד על 1,379 מילימטרים.
| אקלים בהאנטסוויל> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים בהאנטסוויל> ינואר.10.1.-0.6.124 | אקלים בהאנטסוויל> פברואר.12.7.1.5.122.7 | אקלים בהאנטסוויל> מרץ.17.7.5.3.132.1 | אקלים בהאנטסוויל> אפריל.22.6.9.6.109.5 | אקלים בהאנטסוויל> מאי.26.8.14.8.129.5 | אקלים בהאנטסוויל> יוני.30.7.19.1.109 | אקלים בהאנטסוויל> יולי.32.1.20.9.102.6 | אקלים בהאנטסוויל> אוגוסט.32.2.20.3.91.4 | אקלים בהאנטסוויל> ספטמבר.28.9.16.5.94.5 | אקלים בהאנטסוויל> אוקטובר.23.1.10.1.91.2 | אקלים בהאנטסוויל> נובמבר.17.1.5.125.5 | אקלים בהאנטסוויל> דצמבר.11.4.0.9.146.6 | אקלים בהאנטסוויל> שנה.22.1.10.3.1,379 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור: מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי
חינוך

בעיר נמצאות מספר אוניברסיטאות, בהן אוניברסיטת אלבמה בהאנטסוויל והאוניברסיטה החקלאית והמכנית של אלבמה.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה הבינלאומי האנטסוויל, הנמצא במרחק של כ-16 קילומטרים דרום-מערבית למרכז העיר.
ערים תאומות

טאיוואן טאינאן, טאיוואן
הערות שוליים

1 2  אתר American FactFinder של לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
1 2  אוכלוסייה במטרופולינים לפי מפקד 2010 והערכות אוכלוסייה ב-2011, לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית.
↑  מידע מקוון על מזג אוויר עבור האנטסוויל, אלבמה באתר מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי.
| דגל אלבמה מדינת אלבמה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | מונטגומרי |  |
| אזורים גאוגרפיים | פיימונטה • עמק טנסי • האזור המטרופוליטני פלורנס–מאסל שולס |  |
| היישובים הגדולים ביותר | ברמינגהאם • מונטגומרי • מוביל • האנטסוויל • טסקלוסה • הובר • דותן • דיקייטר • אובורן • מדיסון • פלורנס • גדסדן • וסטאביה הילס • פראטוויל • פניקס סיטי • אלבסטר • בסמר • אנטרפרייז • אופליקה • הומווד |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות אלבמה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564355905171  GND: 4297129-9  LCCN: n79063439  MusicBrainz: b6d574cd-df3f-41c5-9c70-11ffbde21726  NARA: 10045438  NKC: ge889529  VIAF: 129644878   WorldCat (עם VIAF): 129644878
ה'תקכ"ז

ה'תקכ"ז (5,527) ובקיצור תקכ"ז – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-4 בספטמבר 1766, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 23 בספטמבר 1767.
המולד של תשרי חל ביום חמישי, 17 שעות ו-655 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג השג. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה רביעית לשמיטה, ושנת 17 במחזור העיבור ה-291. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 11 (סימנה יאיבא) במחזור השמש ה-198.
שנה זו היא שנת 1,698 לחורבן הבית, ושנת 2,078 לשטרות.
אירועים

פרשת הגט מקליווא שהסעירה את רבני אירופה, הגיעה לסיומה עם החלטת החתן לחזור לביתו.
נולדו

רבי מנשה מאיליה, רב בליטא, תלמיד הגר"א, הוגה דעות וממציא (נפטר תקצ"א).
אדר א' – אמליה (מלכה) בר, אשת סלון יהודיה־גרמנית מברלין. אמו של המלחין ג'אקומו מאיירבר  (נפטרה ה'תרי"ד).
כ"ג אייר - הרב מימון בירדוגו (מבי"ן) דיין מקנס בראשית המאה התשע עשרה, ודרשן. בנו של רבי רפאל בירדוגו ומחבר הספרים "לב מבי"ן" ו"פני מבי"ן" (נפטר ה'תקפ"ז).
נפטרו

ו' באייר -  רבי יצחק הלוי הורוביץ (ר' איציק'ל המבורגר), מרא דאתרא ואב"ד קהילות אה"ו, ברודי, וקהילות נוספות.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השג, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ג באדר ב' חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר ב'.
היסטוריה של עם ישראל
הדיוויזיה השביעית (ורמאכט)

| --- | --- |
סמל הדיוויזיה
סמל הדיוויזיה
 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:   ורמאכט
 סוג:  דיוויזיית חיל רגלים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1934 – 8 במאי 1945 (10 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
הדיוויזיה השביעית (בגרמנית: 7. Infanterie-Division) הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה. הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, ובקרבות החזית המזרחית, ובכלל זה בקרב קורסק.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1934 במינכן, והועמדה תחת פיקוד פרנץ האלדר. במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-11 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן נשארה בצפון צרפת כחיל כיבוש. במהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה הרביעית, ולחמה עמה בקרב ביאליסטוק-מינסק, בקרב סמולנסק ובמהלך הקרב על מוסקבה. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, כחלק מארמיות הפאנצר הרביעית, השלישית, והשנייה ומהארמייה הרביעית. בקרב קורסק לחמה הדיוויזיה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-46 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה השנייה. הדיוויזיה לחמה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ולאחר מכן השתתפה בקרבות בפרוסיה המזרחית, שם לחמה עד סוף המלחמה.
מפקדים

| שם | כהונה |
| --- | --- |
פרנץ האלדר: 1 באוקטובר 1934 - 12 בנובמבר 1936
אוטו הארטמן: 12 בנובמבר 1936 - 31 ביולי 1939
אויגן אוט: 1 באוגוסט 1939 - 30 בספטמבר 1939
אקארד פון גבלנץ: 1 בדצמבר 1939 - 13 בדצמבר 1941
הנס יורדן: 13 בדצמבר 1941 - 1 בנובמבר 1942
פריץ-גאורג פון רפארד: 1 בנובמבר 1942 - 2 באוקטובר 1943
קרל אנדרה: 2 באוקטובר 1943 - 30 בנובמבר 1943
גוסטב גיהר: 30 בנובמבר 1943 - 8 בדצמבר 1943
פריץ-גאורג פון רפארד: 8 בדצמבר 1943 - אוגוסט 1944
אלואיס ובר: אוגוסט 1944
פריץ-גאורג פון רפארד: אוגוסט 1944 - פברואר 1945
רודולף נואק: פברואר 1945 - 8 במאי 1945
הדומה העירונית של סנקט פטרבורג

בניין הדומה העירונית בשדרות נבסקי. 1890.
הדומה העירונית בשנת 1896.
הדומה העירונית של סנקט פטרבורג (ברוסית: Санкт-Петербургская Городская дума, או Петербургская городская дума) – היה גוף הניהול של השלטון המוניציפלי בסנקט פטרבורג, עיר הבירה של האימפריה הרוסית.
היסטוריה

הדומה העירונית הוקמה בשנת 1786 על פי החלטת יקתרינה השנייה. הדומה הייתה אחראית על הכלכלה של העיר, מיסים, מסחר, הענקת טיפול רפואי, חינוך, וכו'. החלטות הדומה העירונית אושרו לאחר מכן על ידי המושל הכללי, משנת 1871 – ראש העיר.
הדומה העירונית תפקדה הן כגוף מחוקק והם כגוף ניהול העיר. ב-1798, פאבל הראשון ביטל את הדומה העירונית והחליף אותה בעירייה. ברם, בשנת 1802, הדומה העירונית הושבה על כנה.
על פי תקנות העיר משנת 1846 הדומה הורכבה מ-12 חברים וחברי אחד "מן הכס" (נציג של המשפחה הקיסרית). בשנים 1863–1917 הדומה העירונית נהגה להוציא לאור כתב עת בשם "ידיעות הדומה העירונית של סנקט פטרבורג" (מ-1914 – "ידיעות הדומה העירונית של פטרוגרד").
על פי תקנות 1870 הדומה העירונית הייתה חסרת מעמדות. בשנת 1873, הגוף המנהל הפך למועצת העיר בראשות יו"ר הדומה העירונית. ב-1903 קטן כוחה של הדומה והעירייה הגדילה את כוחה ושלטה בה; מ-8 ביוני 1903 הוקם תפקיד יושב ראש הדומה העירונית – ואלה מי שכיהנו בתפקיד: פיוטר פאבלוביץ' דורנובו (1904–1905), מיכאיל קראסובסקי (1906), אלכסיי אלכסנדרוביץ' ברובינסקי (1907–1908), סרגיי אונקובסקי (1909–1911), דמיטרי קאזיצין (1912–1913), סרגיי איבנוב (1914–1916), סרגיי חודקוב. (1917).
אחרי מהפכת פברואר 1917, הדומה העירונית הוחלפה בדומה המרכזית. בנובמבר 1917, על פי צו הסובנארקום הדומה פורקה, הוכרזו בחירות חדשות. נבחר 200 חברים, מתוכם 188 בולשביקים. ליושב ראש נבחר מיכאיל קלינין.
באפריל 1918, מועצת העיר אימצה החלטה לפירוק הדומה העירונית. בספטמבר 1918, זו בוטלה, השלטון המקומי עבר לאחריות סובייט פטרוגרד.
מיקום

בשנים 1786–1918 הדומה העירונית שכנה בבניין הדומה העירונית שממוקם על נייבסקי פרוספקט 33/1 (הבניין נבנה בשנים 1784–1887 על ידי האדריכל. ד פרארי). בשנים 1799–1804 נבנה מגדל (בעיצובו של גא'קומו פרארי), אשר הפך לאחד מציוני הדרך האדריכליים בנייבסקי פרוספקט. המגדל שימש בשנים 1830–1850 כתחנה לטלגרף אופטי, בשנים 1850–1920 – שימש כתחנת כיבוי אש. בשנים 1847–1852, המבנה נבנה מחדש (בעיצוב האדריכלים נ. א. יפימוב, ול. ל. בונשטדט), בשנים 1913–1914 נוספו שתי קומות (בתכנון האדריכל א. ו. קנל).
ראו גם

מושל סנקט פטרבורג
האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג
מינהל העיר סנקט פטרבורג
האנטר טיילו

| --- | --- |

האנטר טיילו, 2008
 לידה:  3 ביולי 1962 (בת 62) פורט וורת' שבטקסס, ארצות הברית
 שם לידה:  Deborah Jo Hunter 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1980 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פורדהם 
 בן או בת זוג:  Michael Tylo (1987–2005) 
 מספר צאצאים:  4 
 http://www.huntertylo.ws/
 פרופיל ב-IMDb
 
האנטר טיילו (באנגלית: Hunter Tylo; נולדה ב-3 ביולי 1962) היא שחקנית טלוויזיה אמריקאית. ידועה בעיקר כד"ר טיילור פורסטר באופרת הסבון "היפים והאמיצים", אותה היא מגלמת מ-1990.
ביוגרפיה

נולדה בשם דבורה ג'ו האנטר (Deborah Jo Hunter) בפורט וורת' שבטקסס, בתם של אנה ומוריס ג'בז האנטר ולה אח ואחות. אמה היא ממוצא שבט הצ'רוקי. ב-1980 סיימה טיילו את לימודיה בתיכון ספירנגטאון שבטקסס. באותה שנה נישאה לטום מורהארט וילדה את בנם כריסטופר. השניים התגרשו ב-1984.
טיילו למדה קדם רפואה באוניברסיטת פורדהאם שבניו יורק.
קריירה

בצעירותה הייתה טיילו דוגמנית. ב-1984 הופיעה בתפקיד משני בסרט האימה "The Initiation" (גילמה את אליסון, קיבלה קרדיט כדבורה מורהארט, שמה באותה עת). ב-1985 החלה לגלם את דמותה של רובין מק'קול באופרת הסבון "כל ילדיי" ובעקבות נישואיה ב-1987, בחרה טיילו לפרוש מהתכנית. בשנים 1989–1990 גילמה את דמותה של מרינה טוסקנו באופרת הסבון "ימי חיינו".
קריירה > היפים והאמיצים

בשנת 1990 לוהקה לתפקיד ד"ר טיילור הייז באופרת הסבון "היפים והאמיצים" והייתה לאחת השחקניות הראשיות. היא שיחקה בסדרה עד שנת 2002, אז הסתיים החוזה שלה בשל מחלוקת עם ההפקה. ב-2004 שבה והצטלמה לשני פרקים בסדרה וב-2005 שבה באופן קבוע לגלם את דמותה של טיילור, אותה היא גילמה לסירוגין עד 2014. לאחר הפוגה של מספר שנים מהטלוויזיה, חזרה טיילו בשנת 2018 לשחק בסדרה. פרט לתפקיד זה איתו היא מזוהה הופיעה טיילו מספר מועט של פעמים בתפקידי משנה בסרטים וסדרות טלוויזיה שונות.
ב-1996 לוהקה טיילו לתפקיד טיילור מקברייד בסדרת הדרמה "מלרוז פלייס" ובחרה לעזוב את צוות "היפים והאמיצים". טיילו לא הצטלמה לאף פרק בסדרה - לאחר שבישרה למפיק אהרון ספלינג שהיא בהריון היא פוטרה. תפקידה ניתן לשחקנית ליסה רינה וטיילו שבה ל-"היפים והאמיצים". טיילו תבעה את ספלינג על פיטורים לא מוצדקים ואפליה בשל הריון וזכתה ב-4.89 מיליון דולר במשפט מושבעים בלוס אנג'לס, כמעט כפול מהסכום אותו תבעה.
חיים אישיים

בשנת 1987 נישאה לשחקן מייקל טיילו, אותו פגשה על הסרט של "כל ילדיי". לזוג נולדו שלושה ילדים: מייקל הבן, איזבלה גבריאל וקטיה אריאל. ב-1998 התגלה כי בתם קטיה אריאל שזה עתה נולדה חולה בסרטן מסוג רטינובלסטומה בעינה הימנית. הרופאים הסירו את עינה. גידול התגלה גם בעינה השמאלית, אך זו החלימה. ב-2007 מת בנם מייקל לאחר שטבע בבריכת השחייה שבביתם בנבדה, ככל הנראה כתוצאה של התקף אפילפטי (אפילפסיה), מחלה בה לקה. ב-2005 הסתיימו הנישואים של השניים.
טיילו נבחרה פעמיים לרשימת 50 האנשים היפים בעולם של המגזין "פיפל" (1993 ו-1998). ב-2001 פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "Making a Miracle".
הערות שוליים

↑  בתרגום חופשי מאנגלית: "טקס החניכה"
↑  בתרגום חופשי מאנגלית: "עושים נס"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15521833j (data)  ISNI: 0000 0001 1369 9955  SNAC: w6m051vx  SUDOC: 243038968  VIAF: 48879930   WorldCat (עם VIAF): 48879930
הבנק הישראלי לתעשייה

הבנק הישראלי לתעשייה נוסד בשנת 1933 על ידי התאחדות התעשיינים בישראל ביוזמת נשיאה הראשון, אריה שנקר, כדי לספק אשראי לפיתוח תעשייה בארץ ישראל. בשנות ה-70 אוחד הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי הראשון.
היסטוריה > רקע

הכנות להקמת בנק לתעשייה בארץ ישראל התקיימו עוד בשנת 1918. ביוני 1923 החליטו אנשי קבוצת ברנדייס על הקמת בנק לתעשייה בארץ ישראל. ביוני 1923 הוצגה בפני ההנהלה הציונית תוכנית להקמת בנק תעשייה שמחציתה תהיה בבעלות ההסתדרות הציונית ומחציתה השנייה של משקיעים פרטיים.
הקונגרס הציוני העולמי ה-13 החליט להקציב 8,000 לא"י לצורך פיתוח התעשייה בארץ ישראל והקונגרס הציוני העולמי ה-14 החליט על הקצבת 25,000 לא"י להקמת בנק לתעשייה.
היסטוריה > הקמת הבנק

במאי 1932 התכנסה ביוזמתם של מאיר דיזנגוף ואריה שנקר ישיבה לבחינת דרכים להקמת בנק לתעשייה, שהקימה ועד זמני שהחל בהחתמה על מכירת מניות של הבנק. הבנק נפתח רשמית ב-2 באפריל 1933 בשם "הבנק הארצישראלי לתעשייה" בטקס בו נאמו מאיר דיזנגוף, אריה שנקר, יהושע סופרסקי ואליעזר הופיין.
בשנת 1938 הוגדל הונו של הבנק כאשר בנק אנגלו-פלשתינה השקיע בבנק 12,500 לא"י והבנק הועמד על בסיס כלכלי איתן.
היסטוריה > במדינת ישראל

לאחר הקמת מדינת ישראל שונה שם הבנק ל"הבנק הישראלי לתעשייה" או בקיצור "בנק התעשייה". בשנת 1959 מכרה התאחדות התעשיינים לבנק לאומי 51% ממניות הבנק, בתקווה שהדבר יקדם את עסקי הבנק. אולם לאחר שלוש שנים בקשו בהתאחדות התעשיינים לבחון את הדרך לקדם את הבנק, לאחר שמצב הבנק לא השתפר לשביעות רצונם.
בשנת 1967 הוגדל ההון העצמי של הבנק על ידי מכירת מניות מוספים לתעשיינים תמורת אגרות מלווה של המדינה ובכך דוללה הבעלות של בנק לאומי. בתחילת 1970 הוא ניהל משא ומתן לרכישת בנק קופת עם. בשנת 1970 היו לבנק חמישה סניפים: בירושלים, תל אביב, חיפה, מפרץ חיפה ורמת גן. בשנת 1972 נפתחו שני סניפים נוספים. בתחילת שנות ה-70 הוצע לבעלי בנק התעשייה להצטרף להקמת הבנק הבינלאומי, אולם הם דחו את ההצעה. במקום זאת, עלה הרעיון למכור את הבנק לפ.י.ב.י. אחזקות, הבעלים של הבנק הבינלאומי, תוך שהבנק פועל באופן עצמאי.
בשנת 1976 אוחד הבנק אל תוך הבנק הבינלאומי.
אישים בולטים

אלכסנדר מאכט (שהוכתר כאלוף ליטא בשחמט) ניהל את הבנק משנת 1936 במשך למעלה מרבע מאה. 
אחד מהפקידים הבכירים בבנק היה סשה ארגוב, שבמהלך שני העשורים שבהם עבד בבנק הפך את הבנק למוקד עלייה לרגל של רבים מחשובי הכותבים כמו חיים גורי וחיים חפר, שהביאו את כתביהם להלחנתו. לצידו של ארגוב עבד כפקיד בבנק במשך שנים רבות גם הפזמונאי אברהם ברושי, מהבולטים בכותבי "השירים הסלוניים" של התקופה. בעידודו של מאכט יצאו מבין כותלי הבנק רבים מנכסי צאן ברזל בזמר העברי בשנות ה-40 וה-50.
משנת 1967 ניהל את הבנק אהרן דב קמחי.
מבנה הבנק

הבנק שכן בתחילה ברחוב יהודה הלוי 30. 
בהמשך עבר לרחוב מונטיפיורי 13.
בנין הבנק ברחוב מונטיפיורי נודע כאחד הבניינים הראשונים בתל אביב שבהם הייתה מעלית.
הערות שוליים

↑  מכתבים מרוסיה, הארץ, 6 בספטמבר 1918
↑  ידיעות אחרונות, הארץ, 15 ביוני 1923
↑  תכנית בנק לתעשיה בא"י, העולם, 29 ביוני 1923
↑  החלטות הקונגרס בדבר קנית קרקעות, הארץ, 11 בספטמבר 1925
↑  האדישות האדיבה לתעשייה, הַבֹּקֶר, 14 ביוני 1938
↑  לקראת עליה חדשה על יסוד בנק לתעשיה, דואר היום, 31 במאי 1932
↑  פתיחת הבנק הא"י לתעשיה בע"מ, הארץ, 7 באפריל 1933
↑  בנקים וקופות מלווה, ידיעות עיריית תל אביב, 16 באפריל 1933
↑  תביעות התעשיה מאת הקונגרס הציוני, הַבֹּקֶר, 14 באוגוסט 1939
↑  בנק לתעשיה, הַבֹּקֶר, 31 במרץ 1939
↑  הונו של בנק התעשיה הוכפל השנה, דבר, 8 ביולי 1935
↑  רוכשים % 51 ממניות בנק לתעשייה, הארץ, 2 ביולי 1959
↑  דן מרגלית, "בנק לאומי" סירב למכור את הלקו ב בנק התעשיה" להתאחדות בעלי התעשיה, חרות, 9 ביוני 1963
בנק ישראלי לתעשיה לא החליט לפנות לבל"ל, הַבֹּקֶר, 11 ביוני 1963
↑  "בנק לתעשייה" יכפיל הונו, דבר, 14 בפברואר 1968
↑  רווחי "בנק ישראל לתעשיה" גדלו ביותר מכפליים, מעריב, 18 בפברואר 1969
↑  בנק ישראלי לתעשיה מנהל מו"מ לרכישת בנק קופת עם, דבר, 27 בינואר 1970
↑  בנק ישראלי לתעשייה, החזית, 16 באוקטובר 1970
↑  נמשך העיכוב בהעברת השליטה ב"בנק לתעשיה", מעריב, 26 בפברואר 1973
↑  הבנק לתעשייה לא ישתתף בהקמת הבנק להון חוזר, על המשמר, 6 במרץ 1972
↑  יובל אליצור, סר חינה של החברה לישראל, מעריב, 5 בינואר 1973
↑  "עיכובים במיזוג בנק ישראלי לתעשיה" ו"הבנק הבינלאומי הראשון", דבר, 30 בדצמבר 1975
↑  בנק ישראל לתעשייה לא יפעל כבנק מסחרי, מעריב, 24 במרץ 1976
↑  אסיפת בנק לתעשיה, דבר, 2 ביוני 1936