פסק דין פלאפון
הכרעה

בראשות ההרכב שדן בתיק ישבה נשיאת בית הדין הארצי לעבודה השופטת נילי ארד, ועימה דנו בו סגנה השופט יגאל פליטמן והשופט עמירם רבינוביץ'. עוד ישבו בהרכב נציג ציבור העובדים יצחק שילון ונציג ציבור המעסיקים יורם בליזובסק. פסק הדין בתיק ניתן ב-2 בינואר 2013.
פסק הדין קבע כי בנסיבות של התארגנות ראשונית, כל עוד אין במקום העבודה ארגון יציג לא מתקיים איזון כוחות בין הצדדים ליחסי העבודה, חזקה כי התבטאויות של המעסיק בקשר להתארגנות מהוות השפעה אסורה ולחץ בלתי הוגן על העובד מפני ההתארגנות - וזאת לאחור פערי הכוחות בין המעסיק לעובדיו ותלותם האינהרנטית בו. "מכוחה של חזקה זו, היקף ההגנה על התבטאות המעסיק בהתייחס להתארגנות עובדים והשלכותיה, יהא מצומצם ביותר, בשים לב לנסיבות המקרה הנדון".
השופטת ארד הבהירה כי ההחלטה האם להתארגן בארגון עובדים או לאו, ובאיזה ארגון להתארגן, "היא מעניינם של העובדים בינם לבין עצמם ושמורה להם בלבד".
לאור קביעות אלו, בית הדין דחה את טענת פלאפון כי יש לבחון את התבטאות המעסיק לפי מבחן 'הוודאות הקרובה' כי יפגע בהתארגנות העובדים, ואף דחה את חוות הדעת של לשכת התיאום וכוח לעובדים לפיהן צריך היה להוכיח כי בהתבטאויות אלו יש משום 'הפעלת לחץ ממשי על העובדים, כפיה או הפחדה בלבד'.
היא אף הבהירה כי הדברים נכונים גם במידה ונגישותו של ארגון העובדים לעובדים אינה פחותה מזו של המעסיק וגם במידה ומשאביו אינם פחותים מאלה של המעסיק. "זאת מן הטעם, שכל עוד לא הוכרה יציגות הארגון, תלותם האישית הפרטנית של העובדים במעסיק ומרותו עליהם ממשיכה להתקיים במלוא עצמתה. בתוך כך, התבטאות המעסיק בנוגע להתארגנות או השלכותיה,
במישרין או בעקיפין, במסר גלוי או סמוי, הופכת את ציבור העובדים, שלא בטובתו, ל'קהל שבוי' ועלולה להטות רצונו של העובד למימוש זכות ההתארגנות".
את קביעתה זו ואת הגבלת חופש הביטוי של המעסיק נמקה ארד בכך שהתבטאויות המעסיק המיועדות לסכל את ההתארגנות מנוגדות לזכויות יסוד חוקתיות ולתקנת הציבור, ולכן ניטלת מהתבטאויות אלו חשיבותן הציבורית. זאת, בעוד הגנה על ציבור העובדים בהתארגנות עובדים ראשונית מהווה 'כלי מהותי' העולה בקנה אחד עם תקנת הציבור. עוד קבעה כי האיזון בין הזכויות המעניק לזכות ההתארגנות בהתאגדות עובדים ראשונית משקל גבוה מחופש הביטוי של המעסיק עונה גם על שיקולי המידתיות שבפסקת ההגבלה לחוק יסוד: כבוד האדם, כיוון שהוא נעשה לתכלית ראויה ותחום בתקופה מוגבלת עד לכינונו של ועד עובדים יציג וסיום השלב הראשוני בהתארגנות.
פסק הדין מפרט גם שורה של פעולות אסורות נוספות, שנאסרו בפסיקות קודמות, המהוות פגיעה בהתאגדות עובדים, לרבות: החתמה או שכנוע של עובדים לחתום על טפסי ביטול חברות בארגון עובדים, הקמת ועד פנימי, מעקב אחר עובדים במהלך התארגנות וכו'.
לדבריה, בשלבים מתקדמים יותר של ההתארגנות, לאחר הכרת המעסיק בארגון העובדים כארגון יציג במקום העבודה, מתרחבת ההגנה על חופש הביטוי של המעסיק והוא רשאי להשמיע בפני העובדים את עמדותיו בכל הנוגע להשפעת דרישותיו של ארגון העובדים על האינטרסים של מקום העבודה והשלכותיהן - לרבות הצגת נתונים ומידע בנושא. זאת, ובלבד שההתבטאויות נעשות בתום לב, בהגינות, בשקיפות ומבלי לפגוע במימוש הזכות להתארגנות עובדים במישרין או בעקיפין.
בהתאם לקביעות אלו, הפך בית הדין הארצי חלק מפסיקותיו של בית הדין האזורי לעובדה, וקבע כי מסרים והתבטאויות של מנהלים בכירים בפלאפון כנגד ההתארגנות, לרבות איגרת המנכ"ל גיל שרון לעובדים, היוו פגיעה בהתארגנות. פסק הדין כלל צו המורה לפלאפון להימנע מפעולות כאלו כמו כן, הפכה הנשיאה ארד את החלטת בית הדין האזורי האוסרת על ההסתדרות להמשיך ולהחתים עובדים בחברה, כשהיא מבהירה כי אין למצוא פסול בדרכי התקשרות של ועד הפעולה עם העובדים בבתיהם, מחוץ לשעות העבודה, או בירידתם מן ההסעה טרם תחילת העבודה ואף לא בניסיונות התארגנות של ועד פעולה במקום העבודה עצמו. "זאת, בכפוף לחובות תום לב והגינות והתחשבות בצרכי העבודה השוטפת".