stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הר טיטאנו
שלוש המצודות > מצודת מונטאלה

מצודת מונטאלה (Montale), או "המגדל השלישי" (Terza Torre), מתאפיינת בצללית צרה בקצהו הדרומי של ההר. עד המאה ה-13 שכנו במקום ביצורים נפרדים, אשר חוברו לשתי המצודות האחרות בחומה היקפית בשנת 1320. המצודה כונתה במסמכים בשם "פלאטיום מונטאליס" (Palatium Montalis, מילולית "הארמון ההררי"), ותפקידה העיקרי היה להתריע על פעילות תוקפנית מצד אויביה של סן מרינו מצד דרום. כאשר איום זה נעלם בשנת 1479 איבדה המצודה את חשיבותה האסטרטגית ונינטשה.
ראו גם

היסטוריה של סן מרינו
הערות שוליים

↑  Torri San Marino
↑  San Marino Historical Origins and Legends
↑  Cenni storici
↑  Cenni storici
הנוף מקצהו הצפוני של הר טיטאנו לכיוון צפון-מזרח. העיירה בורגו מג'ורה נמצאת בקדמת התמונה, וברקע מישורי אמיליה-רומאניה והים האדריאטי
מבט מההר לכיוון צפון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4298637-0  VIAF: 246668501   WorldCat (עם VIAF): 246668501 
הר טיטאנו ושלוש המצודות
מראה מכיוון צפון-מזרח
מצודת גואיטה
מצודת צ'סטה
מצודת מונטאלה
חידאתו

לוח חידאתו ובו תחילת הפתרון
לוח חידאתו פתור
חידאתו (באנגלית: Hidato) היא חידה, בה יש למלא על לוח משובץ את המספרים החסרים. החידה הומצאה על ידי ד"ר גיורא בנדק, מתמטיקאי ישראלי.
על לוח החידה מסומנים בעיגול שני מספרים, הקטן ביותר והגדול ביותר שיופיעו עליו. כן מופיעים על הלוח מספרים נוספים, שמהווים חלק מהפתרון, ומבטיחים שלחידה פתרון יחיד. על פותר החידה לשבץ מספרים נוספים על הלוח, כך שתיווצר שרשרת של מספרים עוקבים. שני מספרים הם 'מספרים סמוכים בשרשרת', כאשר הם נמצאים על הלוח זה לצד זה, אנכית, אופקית או באלכסון. קיימת גם גרסה נוספת של המשחק שבה האריחים הם משושים משוכללים (במקום ריבועים), כך ששני מספרים הם 'מספרים סמוכים בשרשרת' כאשר הם חולקים צלע משותפת.
לחידאתו חמישה שלבים, מהקל ביותר שמוגדר ככוכב, לרמה הגבוהה ביותר שמסומנת על ידי חמישה כוכבים. כל כוכב מייצג רמה.
המשחק הומצא על ידי המתמטיקאי הישראלי ד"ר גיורא בנדק מקבוצת דובי צעצועים ומשחקים. ד"ר בנדק המציא ופיתח משחקים נוספים כמו: Lights-Out, Nim-X ו-I-top.
את המשחק ניתן לשחק גם באתרי משחקים פופולריים כגון shockwave.com. כמו כן המשחק מודפס במספר עיתונים יומיים עתירי תפוצה בעולם כמו ה-Daily Mail. בישראל חידאתו מודפס בעיתון ידיעות אחרונות.
חגבאים

| חגבאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חגבאים
שם מדעי
 Orthoptera ‏אוליבייה, 1789

חַגְבָאִים (שם מדעי: Orthoptera) היא סדרה של חרקים בעלי גלגול חסר. אלו חרקים בינוניים עד גדולים לרוב החיים בין הצמחייה הקרקעית ולעיתים מתחפרים באדמה. הם ידועים בעיקר במבנה רגליהם האחוריות העוזרות לרובם לנתר.
תיאור

החגבים הם בעלי חזה קדמי גדול, גוף מוארך בעל גפיים חזקות וארוכות ורגליהם האחוריות חזקות וגדולות ומיועדות לניתור. הם בעלי שני זוגות כנפיים אחוריות גדולות ועוד זוג קרומיות כנפיים קדמיות צרות וקשיחות. לחלק מבני הסדרה אין כנפיים או שכנפיהם קצרות והם אינם מעופפים. החגבאים הם לרוב בעלי איברי קול ואיברי שמע מפותחים והם בעלי עיניים גדולות ומורכבות ולסתות חיצוניות חזקות המתאימות ללעיסה מתמדת. בקצה בטנם ישנו צינור הטלת ביצים, אותם הם מחדירים לתוך צמחים.
החגבים הם מבין הגדולים והכבדים שבחרקים, כשהגדולים מביניהם הם חגבי וטה מהסוג Deinacrida, המגיעים לאורך 70 מ"מ ולמשקל 71 גרם.
מרבית החגבים הם צמחוניים או אוכלי רקב, בעוד חלקם אוכלי כל ואף טורפים. לעיתים חלק מהחגבים מתרבים בשיטפון הקרוי ארבה וגורמים לנזקים כבדים לסביבתם, בייחוד באזורים יבשים.
מיון

תת-סדרה Ensifera
על-משפחה Grylloidea
על-משפחה Gryllotalpoidea
על-משפחה Hagloidea
משפחה Prophalangopsidae
על-משפחה Rhaphidophoroidea
משפחה Rhaphidophoridae
על-משפחה Schizodactyloidea
משפחה Schizodactylidae
על-משפחה Stenopelmatoidea
על-משפחה Tettigonioidea
משפחה חרגוליים (Tettigoniidae)
תת-סדרה Caelifera
על-משפחה Acridoidea
על-משפחה Eumastacoidea
על-משפחה Pneumoroidea
משפחה Pneumoridae
על-משפחה Pyrgomorphoidea
משפחה Pyrgomorphidae
על-משפחה Tanaoceroidea
משפחה Tanaoceridae
על-משפחה Tetrigoidea
משפחה Tetrigidae
על-משפחה Tridactyloidea
על-משפחה Trigonopterygoidea
חגבים כמזון

החגבים מהווים מקור עם אחוז חלבוני גבוה מאוד, סיבים תזונתיים, ויכולים לשמש כמשפרי טעם, ובתור קמח. היתרון הגדול של חגבים כמקור חלבוני הוא בטביעת רגל פחמנית ונזק אקולוגי במידה משמעותית פחותה לעומת בקר, שכן הם צורכים פחות שטח, מים ומשאבים (עקיפים וישירים לגידול) אחרים להפקת אותה כמות חלבון. מבחינת כשרותית החגבים מוגדרים ככשרים.
חגבים הם החרקים היחידים ואף השרצים היחידים המוגדרים ככשרים לאכילה ליהודים וחלאל למוסלמים. יש לציין שרק 4 סוגים של חגבים הותרו לאכילה ליהודים. נאמר בספר ויקרא (יא,כב): ""אַךְ אֶת־זֶה תֹּאכְלוּ, מִכֹּל שֶׁרֶץ הָעוֹף, הַהֹלֵךְ עַל־אַרְבַּע; אֲשֶׁר לו כְרָעַיִם מִמַּעַל לְרַגְלָיו, לְנַתֵּר בָּהֵן עַל־הָאָרֶץ׃  אֶת־אֵלֶּה מֵהֶם תֹּאכֵלוּ, אֶת־הָאַרְבֶּה לְמִינוֹ, וְאֶת־הַסָּלְעָם לְמִינֵהוּ; וְאֶת־הַחַרְגֹּל לְמִינֵהוּ, וְאֶת־הֶחָגָב לְמִינֵהוּ׃ וְכֹל שֶׁרֶץ הָעוֹף, אֲשֶׁר־לוֹ אַרְבַּע רַגְלָיִם; שֶׁקֶץ הוּא לָכֶם׃", וקיימת מסורת ארוכת שנים של אכילה שלהם בקרב קהילות יהודיות ומוסלמיות במזרח התיכון ובאפריקה אמנם, כשרות תלויה גם במסורת אכילה, ולכן יש על כך חולקים בימינו.
ראו גם

ארבה
חגביים
הערות שוליים

↑  חַגְבָאִים במילון בעלי חיים: סדרות החרקים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אורן ברזילי, ‏למה כולם מדברים על קמח חגבים?, באתר "Time Out ישראל", 26 בפברואר 2019
↑  יעל לאור‏, למה אתם חייבים לשלב חגבים בתזונה שלכם? (וכן, זה כשר), באתר וואלה, 25 במרץ 2022
↑  ד"ר נועה דהן, מכון דוידסון לחינוך מדעי, אם אין סטייקים, נאכל חגבים, באתר ynet, 28 ביולי 2017
↑  [https://www.toraland.org.il/מאמרים/כשרות-המזון/אקטואליה-בכשרות/גידול-חגבים-למאכל-אדם-אתגר-הלכתי-בעולם-משתנה/
↑  https://din.org.il/2011/03/12/כשרות-החגב/]
↑  למה לפי התימנים מותר לאכול חגבים?
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4153924-2  NDL: 00573651  NKC: ph165193 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וילה קפרה "לה רוטונדה"

וילה קפרה "לה רוטונדה" היא וילה אשר בנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלדיו במאה ה-16 ליד העיר ויצ'נצה שבחבל ונטו. שמו הרשמי של המבנה הוא "וילה אלמריקו-קפרה" (Villa Almerico-Capra) והוא ידוע גם כ"וילה רוטונדה" על שם הרוטונדה הנמצאת במרכזו. הווילה נחשבת ליצירת מופת של אדריכלות הרנסאנס והיא הידועה ביותר מבין הווילות הפלדיאניות בוונטו המוכרות כקבוצת אתרים לאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
היסטוריה

את הווילה הזמין הכומר פאולו אלמריקו מפלדיו ב-1565 כבית כפרי חדש עבורו, לאחר שפרש משירות האפיפיור בוותיקן. הבנייה החלה שנה לאחר מכן על ידי אנדראה פלדיו. תוכניות הבניין מופיעות גם בסדרת ספריו של פלדיו (I Quattro Libri dell'Architettura) אשר פורסמו במהלך בניית הווילה, ובהם הוא מסביר את המשכיות האדריכלות הקלאסית בתקופת הרנסאנס, ומבסס את הסבריו על כתבי ויטרוביוס.
הווילה נקראת וילה קפרה על שם האחים קפרה, אשר השלימו את מלאכת הבנייה על בסיס תוכניותיו של פלדיו לאחר מותו ב-1580. האחים קפרה השלימו את הווילה עד 1591 בהתאם לתוכניות המקוריות, למעט הכיפה אשר נבנתה נמוך יותר מהמתוכנן.
המבנה

אתר המבנה הוא גבעה ירוקה מחוץ לעיירה ויצ'נצה, מקום הולדתו של אלמריקו. אלמריקו שאף לבנות וילה כפרית בסגנון ארקאדי שהיה אופנתי מאוד באותם ימים עבור אצילים, כבית מגורים מפואר, לאחר פרישתם לגמלאות.
תוכניתו של פלדיו שאבה השראה רבה ממבנה הפנתיאון ברומא, וכן מהפרתנון באתונה - באופן בו הוא מוצב על האקרופוליס. המבנה בנוי באופן סימטרי מושלם מכל כיווניו: בסיס התוכנית הוא ריבוע המחולק באופן מושלם סביב ארבעה צירי סימטריה, שניים בניצב למבנה ושניים לאורך אלכסון הריבוע. באופן כזה מתקבלות ארבע חזיתות זהות לחלוטין.
חלל הבית מסודר באופן שכלתני במיוחד סביב חלל עגול - הרוטונדה, הנמצאת במרכז הבית, ובראשה כיפה. בקומות התחתונות חדרי אירוח רשמיים ובקומה השנייה (הפיאנו נובילה - "קומת האצולה") חדרי השינה הפרטיים. בחלקה העליון של הכיפה נמצא אוקולוס, אשר בדומה לפנתיאון ברומא מחדיר אור טבעי לתוך הבית. דמיון נוסף לפנתיאון הוא האופן בו מחוברות הכניסות המפוארות, דמויות מקדש יווני, אל הריבוע המרכזי. בכל חזית ישנה אכסדרת כניסה אליה עולים במדרגות רחבות ועוברים תחת שישה עמודים איונים וגמלון ססגוני. כל חזית פונה לנוף מעט שונה הנראה דרך האכסדרה גם מתוך הבית. העמודים, וכל עיצוב מרפסות הכניסה, כמו "ממסגרים" את הנוף המרהיב הנראה מהגבעה ויוצרים את התמונה הפסטורלית, הנראית מן הבית.
על אף הסימטריה המושלמת, סביבת הבית נראית טבעית וא-סימטרית, ובכך מדגישה את יצירת האדם אל מול הטבע - ולהפך. גם בהיבט זה דומה הווילה להצבת הפרתנון על ההר הטבעי באתונה.
השפעה

כיאה לאבן דרך בתולדות האדריכלות, נחשבת וילה קפרה למבנה שהשפיע על אלפי אדריכלים, במשך דורות רבים, עד היום. על אף שהמבנה פשוט יחסית, הוא בעל איכות אסתטית הנובעת מפרופורציות מדויקות, סדר מופתי והתייחסות מעוררת השראה אל הנוף. מבנה זה הוא מהבולטים ביותר שהצמיח סגנון האדריכלות הפלדיאנית, אשר על פיו נבנו אחוזות, וילות ואף מבני ציבור רבים, מהמאה ה-16 ועד למאה ה-19. גם באדריכלות המודרנית שהתנגדה לסימטריה, ניכרת השפעת מבנה זה על אופן היחס שבין אדריכלות וטבע, במבנים כמו וילה סבואה של לה קורבוזיה, ובית חיים ויצמן של אריך מנדלסון - שתי וילות מודרניסטיות שנבנו במרכז גבעה ירוקה.
אחוזת מסרי

בראש הר גריזים, סמוך לשכם, ניצבת אחוזת אל-מסרי שבה העתק מדויק של הוילה האיטלקית.
וילה תיאנה

וילה תיאנה (איטלקית: Villa Thiene) היא אחת הווילות הכפריות שבנה האדריכל האיטלקי אנדראה פלאדיו באזור ונטו שבצפון איטליה, בקווינטו (Quinto), המצויה בפאתיה המזרחים של העיר ויצ'נזה. הווילה תוכננה ונבנתה לפי הזמנתם של האחים מרק-אנטוניו ואדריאני תיאנה, להם בנה פלאדיו גם ארמון בתוך ויצ'נזה עצמה. הבנייה התבצעה בשנות חמישים של המאה השש-עשרה.
אדריכלות

תוכנית המבנה פורסמה על ידי פלאדיו בספרו "ארבעת הספרים על אודות האדריכלות", והיא שונה מאוד מן הבניין ששרד. מן התוכנית שבספר עולה שפלאדיו תכנן וילה כפולה, שבה שני בתים עם מבנים נספחים המסודרים זה מול זה משני צדדיה של חצר גדולה. כל אחד מן האגפים האלה מקושר עם חצרות נוספות באמצעות סטווי עמודים ומבני משק, וכך מצביעה התוכנית על מכלול רחב ידיים. דומה שסידור כפול זה תוכנן עבור שני האחים תיאנה, שכל אחד היה אמור לתפוס מחצית ממנו. קיימת תוכנית נוספת של וילה תיאנה, השמורה באוקספורד, שבה מופיע רק בניין בודד עם נספחיו. נראה שהשינוי נעשה לאחר שאחד האחים עזב לצרפת.
התאמת הבניין הקיים היום בשטח עם קטע מסוים בתוכניות אלה שנויה במחלוקת, משום שהבניין עבר שינויים מהותיים במאה התשע-עשרה. הוא משתייך, ככל הנראה, לאחד המבנים המשניים של הווילה. הבניין חשוף מן הטיח המקורי ומעבודות הכיור.
וילה תיאנה הוכרזה על ידי ארגון אונסק"ו כאתר מורשת עולמית בשנת 1997. המקום משמש כיום כבניין משרדים לרשות המקומית.
ראו גם

הווילות הפלדיאניות בוונטו
לקריאה נוספת

אנדראה פלאדיו, ארבעת הספרים על אודות האדריכלות, תרגם לעברית רוני רייך בצירוף מבוא, הערות ומפתחות, הוצאת זמורה-ביתן-דביר, 1999, עמ' 158.
Bruce Bucher, Andrea Paladio, The Architect in his Time, Abbeville Press, New-York, 1998, pp. 80-83.
הערות שוליים

↑  ספר שני, פרק 15, עמ' 84.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 240568015   WorldCat (עם VIAF): 240568015
וילה לה מאג'יה

הלונטה של הווילה שצייר ג'וסטו אוטנס ב-1599
הגן וחממת ההדרים
וילה לה מאג'יה (באיטלקית: Villa La Magia) היא וילה השוכנת בקומונה קווארטה (Quarrata) בנפת פיסטויה במחוז טוסקנה שבמרכז איטליה. הווילה היא אחת מה"ווילות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה", אתר מורשת עולמית שהוכרז על ידי ארגון אונסק"ו ב-2013. השם הוא כנראה נגזרת מהמילה maia, הצורה הנקבית של maius, כלומר "ראשי", תואר אותו יש להבין ככינוי לווילה הראשית באזור.
היסטוריה > מקור

הגרעין המקורי של הווילה נבנה במאה הארבע עשרה על ידי משפחת פנצ'אטיקי (Panciatichi) מפיסטויה, על עמק הנהר אומברונה במורדות הצפוניים של מונטה אלבנו (Monte Albano), סדרת גבעות המסמנת את גבולו הדרומי של המישור הכולל את פראטו, פיסטויה ופירנצה עצמה.
במקום בעל חשיבות אסטרטגית זה התקיימה פגישה היסטורית, לרגל מסע ציד, בין הדוכס אלסנדרו דה מדיצ'י לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1536.
היסטוריה > משפחת מדיצ'י

בשנת 1581 עברה משפחת פנצ'אטיקי פשיטת רגל מסחרית, ושנתיים לאחר מכן, בשנת 1583, הועבר הנכס לבעלות משפחת מדיצ'י, בעקבות מסע רכישות של פרנצ'סקו הראשון דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, שביקש להגדיל בהדרגה את הנכסים של המשפחה בשטחה של הדוכסות הגדולה של טוסקנה. מיקומו של הנכס היה חשוב במיוחד מכיוון שאחוזת הציד גבלה באחוזות הציד האחרות של משפחת מדיצ'י של פוג'ו א קאיאנו, ארטימינו, אמברוג'אנה ומונטווטוליני, במערכת של וילות לוויין סביב מונטה אלבנו, בה התקיימה שמורת הציד המלכותית, "ברקו מדיצ'ו" (Barco Mediceo).
משנת 1584 שופצה הווילה על ידי ברנרדו בואונטלנטי, אדריכל החצר של המשפחה, עם מראה פשוט למדי בהשוואה לווילות אחרות. לבניין הבסיסי הייתה תוכנית מרובעת, עם שני אגפים בולטים בשתי פינות נגדות, ללא גן, אך מוקף בפארק גדול, שכיום נבלע בחלקו על ידי הגידול בעיירה קווארטה. בואונטלנטי הגביל את עצמו בשיפוץ האלמנטים שהיו קיימים לפני כן, כמו הלוג'יה הפנימית, שובך היונים שהוגבה והחצר שנסללה. העבודות הושלמו בשנת 1585.
אלמנט ייחודי של הווילה היה אגם רבוע התחום בחומות בצדדיו (המתמלא מאז בעפר) עם סככה, שתוכנן על ידי בואונטלנטי עצמו בסיועו של דווידה פורטיני (Davide Fortini) ומיועד לדיג וציד של עופות מים: אלמנט זה נראה בנוף שצויר על ידי ג'וסטו אוטנס בשנת 1599.
הדוכס הגדול אחריו פרדיננדו הראשון דה מדיצ'י הקצה אותו לדון אנטוניו דה מדיצ'י, בנם הבלתי חוקי של אחיו פרנצ'סקו וביאנקה קאפלו, ואילו פרדיננדו השני מכר אותו.
היסטוריה > משפחות אטאוונטי ואמאטי

הנכס נרכש בשנת 1645, על ידי פנדולפו אטאוונטי (Pandolfo Attavanti), שצאצאיו התחילו בשיפוץ החדרים הפנימיים והגן בין סוף המאה ה-17 לתחילת המאה ה-18. בולט במיוחד השיפוץ שביצע אמריגו אטאוונטי (Amerigo Attavanti) שיצר גן איטלקי של גדרות וערוגות פרחים עם מזרקה עגולה מרכזית, וקישט את פנים הווילה בציורי קיר ועיטורי סטוקו, שאותם הכינו ג'ובאני דומניקו פרטי (Giovanni Domenico Ferretti‏, 1715), תומאסו גררדיני (Tommaso Gherardini) וג'ובאני באניולי (Giovanni Bagnoli). העבודות הסתיימו בין 1723 ל-1724. התיאורים של אז מספרים על גידול פרי הדר בעציצים בשטח מול החומה הצפונית של הגן, עם ערוגות פרחים הכוללות מינים שונים של פרחים: ציפורן הקרנפול (Dianthus caryophyllus), יסמין, שושנת העמקים וסיגל.
בשנת 1752, כשבא הקץ למשפחת אטאוונטי, עברה הווילה בירושה למשפחת ריקאסולי, בפרט לבינדאצ'ו ולאון, ברוני רוקאגוויוצ'ארדה ודלה טרפולה. בשנת 1766 מכרו אותו אז לג'וליו ג'וזפה אמאטי, אציל מפיסטויה. הוא קידם את שחזור חממת ההדרים וסידור הפארק הרומנטי באזור שממזרח לווילה, שבו שבילים רציף מתפתלים דרך יערות אלון הגלעין (Quercus ilex), ברושים וחורשות ער אציל, עד לאגם מלאכותי עם מיני עצים שונים. הוא חידש את הקפלה בסגנון התחייה הגותית ואת הכניסה המונומנטלית בסגנון נאו-קלאסי, שעוצבה על ידי אנטוניו גמבראי (Antonio Gamberai).
היסטוריה > משפחת צ'לזי והמעבר לבעלות העיירה

בשנת 1863 נעלם ג'ובאני טומאסו, הצאצא האחרון למשפחת אמאטי, והשאיר את רכושו לג'וליו צ'לזי (Giulio Cellesi), השייך למשפחת אצילים עתיקה מפיסטויה הקשורה לאפיפיור קלמנס התשיעי, בתנאי שיקבל את שם המשפחה הכפול. משפחת אמאטי צ'לזי שמרה על הווילה עד שנת 2000, אז נרכשה על ידי עיריית קווארטה, שביצעה עבודות שיקום שהושלמו בשנת 2005. בפרט נרכשו יצירות אמנות עכשוויות שתוכננו במיוחד לשילוב בנוף הפארק. בפארק הוצבו יצירות של פבריציו קורנלי, אן ופטריק פויארייה, מרקו באניולי, הידטושי נגאסאווה, מאוריציו נאנוצ'י ודניאל בורן.
גלריה

גרם המדרגות דמוי המלקחיים
שער הכניסה
"קירות ומזרקות בשלושה צבעים למשושה", דניאל בורן
הקפלה
חדר היסטורי בקומת הקרקע
מבט על הווילה
לקריאה נוספת

Isabella Lapi Ballerini, Le ville medicee. Guida Completa, Giunti, Firenze 2003.
Daniela Mignani, Le Ville Medicee di Giusto Utens, Arnaud, 1993.
Chetti Barni, Villa la Magia. Una dimora signorile nel contado pistoiese (secc. XIV-XIX), Firenze, Casa Editrice Edam, 1999
וולפי טראוב

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  6 בספטמבר 1927 לייפאיה, לטביה לטביה
 פטירה:  10 באוקטובר 2013 (בגיל 86) רחובות, ישראל ישראל
 עיסוק:  ביוכימאי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייפטאון  אוניברסיטת לונדון
 מנחה לדוקטורט:  ג'ון דזמונד ברנל
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה  מכון ויצמן למדע
 תלמידי דוקטורט:  עדה יונת 
 תרומות עיקריות
 קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן עבור מבנים חלבוניים
 
וולפי טראוב (6 בספטמבר 1927 – 10 באוקטובר 2013) היה ביוכימאי ישראלי ופרופסור בפקולטה לכימיה במכון ויצמן למדע, חלוץ בתחום הקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. מנחה הדוקטורט של עדה יונת, כלת פרס נובל לכימיה לשנת 2009.
ביוגרפיה

וולפי טראוב נולד בלייפאיה שבלטביה, בן לצדוק (חודיק) טראוב וסוניה (שרה ביילה) לבית בנימינוביץ. בגיל 6 היגר לדרום אפריקה עם משפחתו, והיה ידיד נעוריו של אהרון קלוג, לימים חתן פרס נובל לכימיה.
את לימודי התואר הראשון והשני בכימיה עשה באוניברסיטת קייפטאון, ולאחר מכן עבר לקולג' בירקבק באוניברסיטת לונדון, לצורך לימודי התואר השלישי בהנחיית פרופ' ג'ון דזמונד ברנל. עבודת הדוקטורט שלו, שעסקה בקריסטלוגרפיה, הוגשה בשנת 1955.
טראוב שימש מספר שנים כחוקר במחלקה לביוכימיה באוניברסיטת קולומביה ובתחילת שנות ה-60 עלה עם משפחתו לישראל בעידודו של פרופ' גרהרד שמידט והצטרף לשורות מכון ויצמן למדע במחלקה לכימיה מבנית (כיום כימיה ביולוגית), זאת בחסות מלגת יד ויצמן. לאחר תקופה הפך לחבר סגל, ב-1966 קודם לדרגת פרופסור חבר ובהמשך לפרופסור מן המניין. בשנים 1988–1989 כיהן כראש המחלקה.
טראוב היה נשוי לגלדיס (לבית זיגמן), ממנה התאלמן ב-1986. לאחר פטירתה חי עם בת זוג, אן בלוך.
לוולפי וגלדיס טראוב נולדו שני ילדים, ליסה (שילוח-עוזרד; לימים מנכ"לית קרן הקולנוע הישראלי) ומייקל. התגורר ברחובות, שם גם נטמן עם פטירתו בשנת 2013.
מחקר

טראוב היה חלוץ בתחום הפענוח המבני של סיבי חלבון באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. בראשית עבודתו במכון ויצמן הוא קבע את המבנה של מספר הומו-פולימרים, והדגים את נטייתם להתארגן באופן דומה לסיבי קולגן. לאחר מכן הצליח לקבוע לראשונה, ברזולוציה גבוהה, את מבנה סיבי הקולגן – החלבון הנפוץ ביותר בממלכת החי, והחלבון הבלתי-מסיס העיקרי בחומר הבין-תאי וברקמות חיבור.
באותם ימים מוקדמים נחשב הקולגן לחלבון חוץ-תאי בלתי מעניין ברובו, והגישה המדעית הרווחת הייתה שאין למצוא משמעות רבה בשונות הקטנה המופיעה ברצפי חומצות האמינו שלו. למרות זאת זיהה טראוב בסיבי הקולגן היבטים מבניים של זיהוי והתארגנות עצמית. הוא יצר חזון ראשוני לגבי אחד התחומים העיקריים בביוכימיה: כיצד קובע רצף חומצות האמינו של חלבון מסוים את המבנה המקופל שלו, אשר מקנה לו את תפקודו הביולוגי. פרס נובל בכימיה לשנת 2013, שהוענק יום לפני מותו, ניתן גם הוא בתחום זה.
ברבות השנים הנחה טראוב מספר תלמידים שהפכו לחוקרים בולטים, בהם כלת פרס נובל פרופ' עדה יונת ממכון ויצמן ופרופ' אורי שמואלי מאוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

1 2  משפחת טראוב, באתר geni
1 2  וולפי טראוב, באתר הגנאלוגיה בכימיה
↑  חמישה מדענים מארה"ב - ברחובות, באתר הארץ, ‏26 בדצמבר 1960
↑  מינויים והעלאות במכון ויצמן, באתר הצופה, ‏13 ביוני 1966
1 2  ד"ר חנה גולדרינג, פרופ' וולפי טראוב ופרופ' קורט רוזנהק הלכו באחרונה לעולמם, באתר מסע הקסם המדעי, ‏26 בנובמבר 2013
↑  מודעת אבל על פטירתו של וולפי טראוב, באתר אבלים, ‏13 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011288889505171  VIAF: 113187151   WorldCat (עם VIAF): 113187151
חידה מכנית

חידה מכנית (או פאזל מכני) היא חידה שבה יש לפתור בעיה מכנית, כגון פירוק של חפץ מסוים או סידורו באופן מיוחד. בחידה מכנית על הפותר להפעיל לא רק את מוחו, אלא גם את ידיו. המהות הפיזית של החידה המכנית מוסיפה רכיבים נוספים של חשיבה לפתרון, כגון חשיבה מרחבית ותכנון מראש.
"חידת ה-15" הפתורה
חוק יסוד: הצבא

| --- | --- |


 פרטי החוק
 מדינה:  ישראל 
 סוג:  חוק יסוד
 תאריך חקיקה עברי:  כ"ט באדר ב' ה'תשל"ו
 גוף מחוקק:  הכנסת השמינית
 עיקרי החוק:  כפיפותו של צה"ל והרמטכ"ל לממשלה.  קביעת ההיררכיה הפיקודית.  החובה לשרת בצבא.
 נוסח מלא:  חוק יסוד: הצבא
 
חוק יסוד: הצבא הוא חוק יסוד הקובע את כפיפותם של צה"ל והרמטכ"ל לממשלה. החוק התקבל על ידי הכנסת השמינית ב-31 במרץ 1976, כ"ט באדר ב' ה'תשל"ו, בעקבות מסקנות ועדת אגרנט שחקרה את נסיבות פריצתה של מלחמת יום הכיפורים.
היסטוריה חקיקתית

דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את הרקע לחקיקתו:
חוק יסוד זה לא עבר כל שינוי מאז שנחקק.
החוק

החוק הוא קצר ותמציתי, בעל 6 סעיפים, ו-9 משפטים בלבד:
מהות: צבא-הגנה-לישראל הוא צבאה של המדינה.
כפיפות למרות האזרחית:
הצבא נתון למרות הממשלה.
השר הממונה מטעם הממשלה על הצבא הוא שר הביטחון.
הדרג הפיקודי העליון בצבא הוא ראש המטה הכללי.
ראש המטה הכללי נתון למרות הממשלה וכפוף לשר הביטחון.
ראש המטה הכללי יתמנה בידי הממשלה לפי המלצת שר הביטחון.
החובה לשרת בצבא והגיוס לצבא יהיו כפי שנקבע בחוק או מכוחו.
הסמכות להוציא הוראות ופקודות המחייבות בצבא תיקבע בחוק או מכוחו.
אין להקים או לקיים כוח מזוין מחוץ לצבא-הגנה לישראל אלא על פי חוק.
הסבר

הסמכות להפעלת צה"ל, מצויה בידי כל הממשלה.
לראש הממשלה אין מעמד מיוחד להפעיל את צה"ל כמו שקיים במדינות אחרות כמו בארצות הברית למשל,
ושר הביטחון צריך להפעיל את הצבא על פי החלטות הממשלה.
לקריאה נוספת

מרדכי קרמניצר, אריאל בנדור, פירוש לחוקי-היסוד - חוק-יסוד: הצבא, האוניברסיטה העברית בירושלים, תש"ס
אורי זילברשייד, שוויון חברתי? לא בחוקתנו, הוצאת שוקן, 2015, עמ' 283–287.
הערות שוליים

↑  פרוטוקול הישיבה המאתיים­ ושמונים­ וארבע של הכנסת השמינית, יום רביעי, כ"ט אדר ב' תשל"ו (31 מארס 1976), דברי הכנסת
↑  הצעת חוק יסוד: הצבא, ה"ח 1197 מ-9 ביולי 1975
| ישראל חוקי־יסוד |
| --- | --- | --- |
| חוקי־יסוד משוריינים | הממשלה • חופש העיסוק • ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי • משאל עם |  |
| חוקי־יסוד משוריינים־חלקית | הכנסת • משק המדינה • מקרקעי ישראל • ירושלים בירת ישראל |  |
| חוקי־יסוד לא־משוריינים | נשיא המדינה • הצבא • השפיטה • מבקר המדינה • כבוד האדם וחירותו |  |
חופמי שלווי

| חופמי שלווי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: טורניקיים
סוג:: חופמי שלווי
מין:: חופמי שלווי
שם מדעי
 Ortyxelos meiffrenii ‏וייו, 1819

חופמי שלווי (שם מדעי: Ortyxelos meiffrenii) הוא מין של עוף ממשפחת הטורניקיים שבסדרת החופמאים. מין זה הוא היחיד במשפחתו שאינו שייך לסוג טורניק אלא לסוג יחידי.
מאפיינים

אורכו של חופמי שלווי 10-13 ס"מ ומשקלו 15-19 גרם. הוא מזכיר מאוד את רץ המדבר, אך קטן ממנו. הנוצות בהירות עם פסים חומים על הראש וכן בין העיניים. החזה חום עם נקודות לבנות, הבטן בהירה והכנפיים חומות עם פסים דקים לבנים עליהן. הרגליים דקות ואפורות. המקור קצר ועוזר לחופמי ללקט יצורים קטנים כמו חרקים וכן זרעים מהקרקע. הוא מותאם לתנאים מדבריים ויכול להסתדר ללא שתייה.
החופמי חי במדינות מזרח ומרכז אפריקה בבנין, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, אתיופיה, גאנה, קניה, מאלי, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סודאן, טנזניה, טוגו ואוגנדה. הוא מצוי הן בסוואנות הטרופיות והן באזורים מדבריים.
הוא נפוץ מאוד באזורי חיותו ומצב השימור שלו מוגדר ללא חשש.
הערות שוליים

↑  חופמי שלווי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ויליאם מייוויל

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1955 (בן 69) 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית 
 השתייכות:  צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1982–2018 (כ־36 שנים)
 דרגה:   לוטננט גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת הצנחנים ה-173  מפקד דיוויזיית החי"ר הראשונה  קצין אג"ם המטות המשולבים  מנהל המטה המשותף  סגן מפקד  פיקוד הסייבר של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות (2)   כוכב הארד (3, כולל עיטור עם אות V)
 
ויליאם מייוויל (באנגלית: .William C. Mayville, Jr) הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית. כיהן כסגן מפקד פיקוד הסייבר של ארצות הברית.
ביוגרפיה

מייוויל סיים ב-1982 את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית והתגייס לצבא.
שירת כמפקד מחלקת סיוע, מפקד מחלקה רובאית וסגן מפקד פלוגה בגדוד הראשון של רגימנט הריינג'רס ה-75. לאחר שסיים קורס קציני חי"ר מתקדם שירת כמפקד פלוגה בגדוד הממוכן הראשון ברגימנט החי"ר השביעי של דיוויזיית החי"ר השלישית. שימש שלישי בחטיבה השלישית של הדיוויזיה המוטסת ה-82, וקצין מבצעים של הגדוד השלישי ברגימנט החי"ר המוצנח ה-505 השייך לדיוויזיה. שירת כקצין לוגיסטיקה וסגן מפקד רגימנט הריינג'רס ה-75. פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט החי"ר המוצנח ה-504 ולאחר מכן שירת כראש ענף תכנון ואימונים במטה פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים.
ביוני 2002 מונה למפקד חטיבת הצנחנים ה-173 ופיקד עליה במהלך מלחמת עיראק בה ביצעה צניחה מבצעית בצפון עיראק במרץ 2003 והשתתפה בכיבוש כירכוכ. על פועלו עוטר בכוכב הארד עם אות V לאומץ לב. בתפקידו הבא שירת כראש מטה פיקוד דרום אירופה של הצבא, ושל כוח המשימה המשותף 76 במהלך מלחמת אפגניסטן.
שימש סגן מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82 וסגן מפקד כוח המשימה המשותף 82 במהלך הצבתה באפגניסטן, שימש קצין אג"ם של כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי במדינה. שירת כסגן קצין אג"ם וראש ענף תכנון בפיקוד אירופה של ארצות הברית.
בשנים 2011–2013 פיקד על דיוויזיית החי"ר הראשונה. בתקופת פיקודו הוצבה הדיוויזיה באפגניסטן והופקדה על הגזרה המזרחית האחראית על 14 ממחוזות אפגניסטן.
ב-2014 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים. ב-2015 מונה למנהל המטות המשולבים ושירת בתפקיד עד יולי 2017. בינואר 2018 מונה לסגן מפקד לענייני מבצעים של פיקוד הסייבר של ארצות הברית. בתום השנה פרש מהשירות הצבאי.
לאחר שחרורו הצטרף לחברת הייעוץ "Korn Ferry".
מייוויל בוגר המכללה לפיקוד ומטה של הכוחות המזוינים, בעל תואר שני ממכללת המלחמה של הצי ותואר שני מהמכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה. הוא נשוי לשאנד והם הורים לשני בנים ובת. שני הבנים משרתים אף הם כקצינים בצבא.
הערות שוליים

↑  'The family business': Division's first lady offers advice to mothers of deployed Soldiers, אתר צבא ארצות הברית, 8 בנובמבר 2011