stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנטל בולווארי
קורות חייו

מ-1945 שחה בקבוצת "מפעל הנייר נמני".
מ-1948 עד 1951 ב"לוקומוטיב בודפשט". מגיל 19 עד 1956 שיחק כדורמים בבודפשט הונווד. הוא חזר הביתה מהאולימפיאדה, אבל חזר לשם אחר ארוסתו. הוא שיחק בפרת' ובמלבורן באוסטרליה, אך חזר הביתה ב-1961. הוא שיחק בבודפשט ואשאש (BVSC) מ-1962, בספרטקוס מ-1963, וב-FTC מ-1964. הוא סיים ספורט פעיל ב-1969.
הישגיו

אלוף אולימפי פעמיים (1952, 1956)
אלוף אירופה (1954)
כמאמן

ב-1966 סיים את לימודיו במכון לניהול ואימון ספורט. הוא סיים את לימודיו במכללה לחינוך גופני ב-1976
ב-1969, לאחר שסיים את קריירת המשחק שלו הפך מיד למאמן ב"ספרטקוס בודפשט"
הוא הפך למאמן הראשי של הקבוצה ב-1970
מ-1971 הפך למאמן הנבחרת הצעירה עם מיהאי מאייר
ב-1980 הפך מיהאי מאייר למנהל הנבחרת הבוגרת, שביקש מבולווארי להיות עוזרו
מ-1979 עד 1982, הוא הפך למאמן הונווד בודפשט
אחר כך עבד שוב בספרטקוס עד 1992
ב-1988, בניהולו, הגיע ספרטקוס לגמר הגביע המרכז אירופי
פרסים והוקרה

ספורטאי מצטיין של הרפובליקה העממית ההונגרית (1954)
פרס הספורט של הרפובליקה של הונגריה (1992)
פרס מורשת הונגריה (2004)
לקריאה נוספת

Ki kicsoda a magyar sportéletben?: I. kötet (A–H). Szekszárd: Babits. 1994. 161. o. ISBN 963-495-008-6 (מיהו מי בחיי הספורט בהונגריה)
"A helsinki 5-ös". kataca.hu. 2002-05-07. אורכב מ-המקור ב-2011-10-12. נבדק ב-2010-09-05.
"Bolvári Antal". nssz.hu. 2009-05-06. אורכב מ-המקור ב-2020-08-20. נבדק ב-2010-09-05.
"Gyász: elhunyt Bolvári Antal olimpiai bajnok vízilabdázó". nemzetisport.hu. נבדק ב-2019-01-08. (אנטל בולווארי מת)
הערות שוליים

↑  "Bolvári Antal 76 éves!". mvlsz.hu. 2008-05-07. נבדק ב-2010-09-05.
אלפרידה לוזה-וכטלר

| --- | --- |

 לידה:  4 בדצמבר 1899 דרזדן, הקיסרות הגרמנית 
 נרצחה:  31 ביולי 1940 (בגיל 40) פירנה, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 שם לידה:  Elfriede Wächtler 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 בן או בת זוג:  Kurt Lohse (1921–?) 
 
אלפרידה לוֹזֶה-וכטלר (בגרמנית: Elfriede Lohse-Wächtler נולדה בשם; Anna Frieda Wächtler ‏ 4 בדצמבר 1899 – 31 ביולי 1940) הייתה ציירת אוונגרד גרמנייה, שעבודותיה הוגדרו כ"אמנות מנוונת", וחלקן הושמדו על ידי גרמניה הנאצית. היא נרצחה במוסד פסיכיאטרי לשעבר בטירת זוננשטיין בפירנה במסגרת תוכנית T4 - אותנסיה, תוכנית המתת חסד כפויה בגרמניה הנאצית. משנת 2000, מרכז ההנצחה לתוכנית האותנסיה בבית החולים מנציח את חייה ופועלה בתערוכת קבע.
ביוגרפיה

אלפריד לוזה-וכטלר גדלה במשפחה ממעמד הביניים, והחלה ללמוד בגיל 16 בבית הספר המלכותי לאמנויות בדרזדן בין השנים 1915 ל-1918. בתחילה למדה אופנה, ואז עברה ללמוד גרפיקה שימושית. מ-1916 עד 1919,  השתתפה גם בקורסי רישום וציור באקדמיה לאמנות של דרזדן. היא באה במגע עם קבוצת הזצסיון, שפעלה בדרזדן ב-1919 והפכה לחלק ממעגל אמנים שפעל סביב האמן אוטו דיקס בהם אוטו גריבל וקונרד פליקסמולר. היא שכרה חלק מהסטודיו של פליקסמולר ליד מרכז העיר דרזדן והתפרנסה בין היתר מאיור גלויות.
ביוני 1921 התחתנה עם הצייר וזמר האופרה קורט לוזה, ועברה בעקבותיו לגרליץ בשנת 1922 ובשנת 1925 עברו בני הזוג להמבורג. הנישואים היו קשים ובני הזוג נפרדו מספר פעמים בשנים שלאחר מכן. בשנת 1926 הצטרפה אלפריד לוזה-וכטלר לפדרציית הנשים האמניות וחובבות אמנות בהמבורג. היא השתתפה בכמה תערוכות של זרם האובייקטיביות החדשה שדיקס היה חלק ממנה.
ב-1929 סבלה מהתמוטטות עצבים בגלל קשיים כלכליים ואישיים ואושפזה במוסד פסיכיאטרי בהמבורג-פרידריכסברג. במהלך שהות של חודשיים במוסד היא ציירה כ-60 רישומים בעיפרון וצבעי פסטל. בעיקר ציירה דיוקנאות של חולים אחרים. תקופת יצירה פורייה במיוחד הייתה לאחר החלמתה ופרידה סופית מקורט לוזה ב-1926. היא ציירה ציורים רבים של נמל המבורג, סצנות מחיי פועלים, זונות, ודיוקנאות עצמיים חסרי רחמים. אבל למרות כמה תערוכות, היא חיה בעוני.
בשנת 1931 עקב בעיות כלכליות ובידוד חברתי הולך וגובר, היא חזרה לבית הוריה בדרזדן. כאשר מצבה הנפשי החמיר, אביה אישפז אותה בבית החולים הממלכתי בארנסדורף ב-1932, שם אובחנה אצלה סכיזופרניה. מ-1932 עד 1935 היא עדיין ציירה פורטרטים. לאחר שקורט לוזה התגרש ממנה במאי 1935 היא הייתה מושבתת מיצירה עקב "אי שפיות חשוכת מרפא".
לאחר שסירבה להסכים לעיקור, נשלל ממנה האישור לצאת מבית החולים. בדצמבר 1935 היא עברה עיקור כירורגי בכפייה בבית החולים לנשים בדרזדן-פרידריכשטדט על רקע המדיניות האאוגניסטית הנאצית. אחרי אירוע טראומטי זה היא לא שבה לצייר.
ב-1940 היא נשלחה למוסד הפסיכיאטרי לשעבר בפירנה-זונשטיין (שנמצא בטירת זוננשטיין בפירנה), שם, ב-31 ביולי, נרצחה יחד עם רוב המאושפזים האחרים במסגרת תוכנית "המתת החסד" הנאצית. סיבת המוות הרשמית הייתה "דלקת ריאות ואי ספיקת שריר הלב". בשנים 1940 ו-1941, הומתו בגז במוסד זה 13,720 מאושפזים.
התקופה היצירתית ביותר של  לוזה-וכטלר הייתה בזמן שהותה בהמבורג. משנת 1927 עד 1931, היא ציירה כמה מיצירותיה החשובות. הדיוקנאות של חולי נפש שציירה בהמבורג-פרידריכסברג (1929) ובארנסדורף (1932–1935) עוררו עניין רב. כחלק מקמפיין האמנות המנוונת של הנאצים, הוחרמו תשע מיצירותיה ממוזיאון האמנות בהמבורג וממוזיאון אלטונה, וככל הנראה הושמדו ב-1937, וכן חלק גדול מיצירותיה מארנסדורף.
הנצחה ומורשת

בבשנות ה-90 החלה התעניינות מחודשת ביצירותיה של לוזה-וכטלר. בשנת 1994 נוסדה עמותה לקידום יצירותיה (Förderkreis Elfriede Lohse-Wächtler ). ב-1996 התפרסמה מונוגרפיה ראשונה על יצירותיה, שנכתבה על ידי גיאורג ריינהרדט. ציוריה הוצגו בתערוכות בדרזדן, המבורג-אלטונה ואשפנבורג והביאו להתעניינות מחודשת ביצירתה.
בשנת 1999 הוקמה אסטלה לזכרה בבית החולים הסקסוני בארנסדורף ומחלקה בבית החולים נקראת על שמה. בשנת 2005 נקרא על שמה רחוב בפירנה-זוננשטיין ומ-2008 נושא את שמה רחוב בארנסדורף.
מבחר מיצירותיה

דיוקן עצמי
דיוקן עצמי עם מעיל כחול
נוף בדרזדן
נמל המבורג
זוג אוהבים
דיוקן עצמי
היצירה "ליסי", מעשה ידי אלפרידה לוזר-וכטלר
מטופלת. אישה עם נוף., 1929.
אצברית ממאירה

| אצברית ממאירה |
| --- | --- |
 אצברית ממאירה על צבר מצוי, מודיעין-מכבים-רעות 2022
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
תת־סדרה:: כנימות
על־משפחה:: כנימות מגן
משפחה:: Dactylopiidae
סוג:: Dactylopius
מין:: אצברית ממאירה
שם מדעי
 Dactylopius opuntiae ‏קוקרל, 1929

אצברית ממאירה (שם מדעי: Dactylopius opuntiae) היא חרק ממשפחת Dactylopiidae, השייכת לעל-המשפחה כנימות מגן.
מאפיינים

הביצה בוקעת כשעה מההטלה והזחל עובר שני מחזורי התפתחות (נימפות) שמשכם הכולל כ-16 ימים הזכרים עוברים גם שלב גולם הנמשך כשמונה ימים. בסך הכל הזמן מההטלה לבגרות מינית הוא כ-16 ימים לנקבות ו-24 ימים לזכרים. בתנאי שפע מזון פוריות הנקבה היא כ-550 צאצאים.
הכנימה מופצת בסיוע ציפורים כאשר היא נצמדת לרגליהן וכך מגיעה בעזרתן לאזורים נרחבים.
בשנת 2013 זוהתה האצברית על שיחי צבר בצפון הארץ, בישראל האצברית היא מין פולש שייתכן שהגיע על קקטוס מיובא.
כיום נעשים ניסיונות לטפל בנזקי הכנימה על ידי הדברה ביולוגית באמצעות חיפושית טורפת בשם מושית.
הערות שוליים

↑  J. Antonio Palafox-Luna et al., Life cycle and fecundity of Dactylopius opuntiae (Hemiptera: Dactylopiidae) in Opuntia ficus-indica (Caryophyllales: Cactaceae), Agrociencia 52, 2018
1 2   ניר חסון, מבצע צבר: כך גייס חוקר ישראלי חיפושית ממקסיקו להצלת הסברס בארץ מהכחדה, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2024
↑  כנימה אלימה מאיימת על שיח הצבר הישראלי, באתר הפורטל לחקלאות טבע וסביבה, ‏12/11/2013
ערך זה הוא קצרמרבנושא פרוקי-רגליים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
משוכת צבר פגועה באצברית
אנדרס סגוביה

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1893 Linares, ספרד 
 פטירה:  3 ביוני 1987 (בגיל 94) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Andrés Segovia Torres 
 מוקד פעילות:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1908 
 מקום לימודים:  Real Conservatorio Superior de Música de Granada 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 כלי נגינה:  גיטרה קלאסית 
 בן או בת זוג:  Francesca Madriguera i Rodon 
 צאצאים:  Carlos Andrés Segovia 
 פרסים והוקרה:  הצלב הגדול של מסדר התועלת האזרחי (1970)  הצלב הגדול של מסדר אלפונסו העשירי החכם (1953)  Medal of Work Merit (1962)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת גרנדה (1981)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (1971)  פרס ארנסט פון סימנס (1985)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מדריד (1987)  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1986)  Medal of Work Merit (1967)  פרס גראמי למפעל חיים (1986)  פרס לאוני סונינג למוזיקה (1974)  הצלב הגדול במסדר איזבלה הקתולית  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת סנטיאגו דה קומפוסטלה  Dearest Son of Andalusia  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קדיס  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרס סגוביה, מרקיז דה סאלוברניה (בספרדית: Andrés Segovia, Marqués de Salobreña‏ 21 בפברואר 1893 – 3 ביוני 1987) היה גיטריסט קלאסי ספרדי שנחשב לאחד האבות המייסדים של הנגינה בגיטרה הקלאסית כפי שזו מוכרת כיום.
המוניטין של סגוביה מבוססים על הרפרטואר המודרני-רומנטי שלו, בעיקר באמצעות יצירות שהקדישו לו מלחינים בני-זמננו, אבל הוא גם יצר לו עיבודים משלו ליצירות קלאסיות, שנכתבו במקור לכלים אחרים. סגוביה זכור בנגינתו האקספרסיבית: הצליל האופייני לו הצטיין בקשת גוונים רחבה ואישיותו המוזיקלית הייחודית באה לביטוי בטון, בפיסוק ובסגנון בולטים וקלים לזיהוי.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

סגוביה נולד בלינארס שבספרד. הוא החל לנגן בגיל צעיר כגיטריסט פלמנקו. הגיטרה הראשונה שלו הייתה לפני כן בבעלותו של פאקו דה לוסנה, שמת כשסגוביה היה בן חמש. בהמשך קיבל הדרכה מסוימת מאגסטיניו, נגן פלמנקו חובב, מחסידיו של פאקו דה לוסנה. עם זאת, סגוביה לא היה לנגן פלמנקו אלא העדיף מוזיקה אמנותית אקספרסיבית, כדוגמת זו של פדריקו מורנו טורובה (אנ') וחידש את העניין בכלי זה כאמצעי ביטוי לביצוע מוזיקה קלאסית.
סגוביה שאף להעלות את קרנה של הגיטרה למעמדם של הפסנתר והכינור. חלומו היה לראות את הגיטרה מנוגנת ונלמדת בכל ארץ ובכל אוניברסיטה בעולם ולהעביר את אהבתו לגיטרה לדורות הבאים.
כנער מתבגר, עבר סגוביה לגרנדה, שם למד לנגן בגיטרה וספג את אווירת העולם האחר של ארמון אלהמברה - שריד מורי החולש על העיר מעל גבעה נישאה, שהיווה עבורו מקור השראה רוחנית.
ביוגרפיה > קריירה

הופעתו הפומבית הראשונה של סגוביה הייתה בספרד, בגיל שש-עשרה. כמה שנים אחר כך קיים את הקונצרט המקצועי הראשון שלו במדריד, בנגינת עיבודים לגיטרה של פרנסיסקו טארגה וכמה יצירות משל יוהאן סבסטיאן באך, שעיבד בעצמו. אף כי משפחתו ריפתה את ידיו ורבים מתלמידי טארגה התייחסו אליו בזלזול, הוא המשיך בשלו. לימוד וחקר הגיטרה היה עניינו העיקרי כל ימי חייו.
סגוביה הופיע במדריד בשנת 1912, בקונסרבטואר של פריז בשנת 1915 ובברצלונה ב-1916. בשנת 1919 נחל הצלחה בסיור בדרום אמריקה. מעמדה של הגיטרה הקלאסית הידרדר בראשית המאה ה-20 ורק בברצלונה ובאזור ריו דה לה פלטה של דרום אמריקה אפשר היה לראותה ככלי נגינה משמעותי. כשסגוביה הופיע בזירה, היו ניצני שינוי במצב, במידה רבה הודות למאמציו של לובט. באווירת השינוי הזו הצליח סגוביה, בזכות השילוב של עוצמת אישיותו ואמנותו עם חידושי הטכנולוגיה - הקלטות, רדיו ומסעות בדרך האוויר - להשיב את הגיטרה לפופולריות שידעה בעבר.
בשנת 1916 פגש סגוביה בפריז את אלכסנדר טנסמן, שכתב בהמשך מספר יצירות לגיטרה לסגוביה, בהן קאוואטינה, שזכתה בפרס בתחרות ההלחנה הבינלאומית של סיינה בשנת 1952.
בגרנדה, בשנת 1922, היה סגוביה לחבר ב"קונקורסו דה קנטה חונדו", שקידם המלחין הספרדי מנואל דה פאיה. מטרת ה"קונקורסו" ב"קלאסיציזציה" שנקט הייתה לשמר את טוהר הפלמנקו מפני עיוות של מוזיקה פופולרית חדישה. הכיוון שנקט סגוביה בגיטרת הפלמנקו היה עכשיו קלאסי. בפתיחת ה"קונקורסו" באלהמברה ניגן סגוביה "הוקרה לדביסי עלי גיטרה" מאת פאיה.
ביוגרפיה > חידושים בטכניקת הנגינה ובמבנה הגיטרה

הטכניקה של סגוביה הייתה שונה מזו של טארגה וממשיכי דרכו, אמיליו פוחול. הן סגוביה והן מיגל לובט פרטו על המיתרים בשילוב של הציפורניים וקצות האצבעות וכך הפיקו צליל חד יותר מזה של בני זמנם. לובט נודע כמי שהשתמש בטכניקה זו הרבה לפני סגוביה. בטכניקה זו (אפויאנדו), שהמציא טארגה, אפשר היה ליצור מגוון רחב יותר של צלילים מאשר בשימוש בקצות האצבעות או בציפורניים בלבד. גיטריסטים קלאסיים חלוקים זה מכבר בשאלה, מהי הגישה הטובה ביותר, ואף כי רובם מנגנים כיום בטכניקה המשולבת, יש שמעדיפים עדיין את הנוחות והצליל הרך יותר של קצות האצבעות בלבד.
רבים מחשובי המוזיקאים סברו, שלגיטרה של סגוביה אין מקום בקהיליית המוזיקה הרצינית, משום שלא ראו את הגיטרה כמתאימה לנגינת מוזיקה קלאסית. אבל הטכניקה המצוינת של סגוביה והמגע הייחודי שלו הדהימו את מאזיניו. כתוצאה מכך חדלה הגיטרה מלהיחשב לכלי פופולרי מובהק והתקבלה ככלי שווה זכויות גם באולמות הקונצרטים. סגוביה אף טען, כי הודות לו מצאה הגיטרה את מקומה לא רק בקרב רקדני הפלמנקו והצוענים אלא גם ברפרטואר הקלאסי, המקצה לה מקום באולמות הקונצרטים.
ככל שסגוביה התקדם בקריירה שלו והופיע לפני קהל מאזינים גדל והולך, התברר לו, שהגיטרות הקיימות אינן עונות על דרישות הנגינה באולמות קונצרטים גדולים, משום שהווליום שלהן איננו מספיק. סגוביה פנה איפוא לחקור אפשרויות טכנולוגיות מתקדמות לשיפור יכולת ההגברה הטבעית של הגיטרה.
בעבודה משותפת עם בונה כלי קשת, עזר לעצב את מה שמוכר כיום כגיטרה הקלאסית, הבנויה מעץ משובח יותר וממיתרי ניילון. גם צורת הגיטרה השתנתה לשיפור האקוסטיקה. הגיטרה החדשה הזאת יכולה להפיק צלילים חזקים יותר מדגמי גיטרות קודמים, שהיו בשימוש בספרד ובמקומות אחרים בעולם. את העיצוב הבסיסי הזה פיתח טורז 50 שנה לפני הולדת סגוביה.
ביוגרפיה > מוניטין כווירטואוז וכמורה

אחרי מסע קונצרטים באמריקה בשנת 1928, התפרסם שמו כ"נגן הגיטרה", ומלחינים כמו הייטור וילה לובוס התחילו לכתוב יצירות לגיטרה עבורו. הוא גם עיבד מספר רב של יצירות קלאסיות בעצמו והחזיר לביצוע עיבודים של אחרים, כדוגמת טארגה. עם זאת, נגנים רבים בשתי האמריקות כבר ניגנו יצירות אלה עוד לפני בוא סגוביה.
לסגוביה היו תלמידים רבים במהלך הקריירה שלו, ביניהם כמה גיטריסטים מפורסמים כמו אבל קארלווארו, בן בולט, כריסטופר פארקנינג, פיליפ דה פרמרי, ג'ון ויליאמס, אליוט פיסק ואסטבן. התלמידים האלה, עם עוד רבים אחרים, ממשיכים בדרכו של סגוביה ועושים להגדלת נוכחותה של הגיטרה הקלאסית, להפצתה ולהרחבת הרפרטואר שלה.
כאות הוקרה על תרומתו העצומה לתרבות, ניתן לסגוביה תואר האצולה מרקיז דה סאלוברניה בשנת 1981.
אנדרס סגוביה המשיך להופיע עד גיל מתקדם וחי בפרישה למחצה בשנות ה-70 וה-80 לחייו בקוסטה דל סול. שני סרטים, שהם בבחינת ציוני דרך, נוצרו על חיי סגוביה ועבודתו - אחד כשהיה בן 75 והשני כשהיה בן 84. את הסרטים אפשר להשיג ב-DVD, בשם "אנדרס סגוביה - פורטרט".
סגוביה מת במדריד מהתקף לב בגיל 94, אחרי שהשיג את שאיפת חייו, לרומם את הגיטרה מכלי פופולרי-פולקלוריסטי לכלי נגינה קונצרטי, שאיננו נופל מן הפסנתר או הכינור.
לקריאה נוספת

Alberto López Poveda: Andrés Segovia - Vida y Obra (אורכב 06.04.2010 בארכיון Wayback Machine) (2010; Tome1: 864 pages; Tome2: 408 pages) (1, 2), 2009
Alfredo Escande: Don Andrés y Paquita - La vida de Segovia en Montevideo
The Segovia-Ponce Letters
Andrés Segovia. Un secolo di storia nella musica del grande chitarrista spagnolo (2005)
Graham Wade: Traditions of the Classical Guitar(John Calder, London, 1980)
Graham Wade: Segovia - A Celebration of the Man and his Music (Allison & Busby, London, 1983)
Graham Wade: Maestro Segovia (Robson, London, 1986)
Graham Wade and Gerard Garno: A New Look at Segovia, His Life, His Music, Volumes 1 & 2 (Mel Bay Publications Inc., Pacific, Missouri, 1997)
Graham Wade: A Concise History of the Classic Guitar (Mel Bay Publications Inc., Pacific, Missouri,2001)
Machilis, Joseph. The Enjoyment of Music: An Introduction to Perceptive Listening. New York: W.W Norton and Company, 1977, Pages 107-109
אנגלית אמריקאית

| --- | --- |

תפוצת דוברי אנגלית אמריקאית בארצות הברית. גוון כהה יותר מייצג דוברים רבים יותר
 מדינות:  ארצות הברית 
 אזורים:  ארצות הברית 
 דוברים:  300,000,000 
 כתב:  אלפבית לטיני 
 קוד שפה:  en-us 
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
ניבי האנגלית האמריקאית
אנגלית אמריקאית או אנגלית אמריקנית (באנגלית: American English, U.S. English) היא ניב נפוץ של השפה האנגלית המדוברת, נקרא ונכתב בעיקר בארצות הברית. נכון לסטטיסטיקות משנת 1990, 97% מתושבי ארצות הברית מדברים אנגלית "טובה" או "טובה מאוד", ובסטטיסטיקות מ-2004 נקבע כי יותר משני שלישים מהם משתמשים בניב האמריקני.
בבתי הספר במדינת ישראל מלומדת האנגלית האמריקאית, אולם מלמדים גם את ההבדלים בין הניבים של השפה האנגלית.
הבדלים בין אנגלית אמריקאית לאנגלית בריטית

בין שני הניבים יש הבדלים הן באיות, הן בדקדוק והן במבטא, אם כי אלה אינם מונעים הבנה הדדית, והדבר נכון גם לגבי שאר ניבי האנגלית. האנגלית האמריקאית התפתחה מהבריטית, תוך כדי ניסיון לעשות אותה "הגיונית" יותר. בניגוד לשינויים ורפורמות שנעשו בשפות אחרות במהלך המאה ה-20 (למשל השינוי באלפבית הטורקי, והרפורמה באיות השפה הנורווגית), שנעשו על ידי הממשלות או מוסדות ללשון, שינויי האיות באנגלית האמריקאית התפתחו בצורה טבעית ותועדו על ידי סופרים וכותבי מילונים.
המילון האמריקאי הראשון חובר על ידי נואה ובסטר, ב-1828. באותה תקופה, ארצות הברית הייתה מדינה צעירה יחסית, והתרומה של ובסטר הייתה בעיקר כדי להציג את העובדה שניב האנגלית בארצות הברית שונה מזה שבבריטניה. מילון ובסטר הכיל שינויים רבים באיות של מילים, ורבים משינויים אלה נכנסו לשפה היומיומית.
בנוסף לכך, ובסטר ביקש לפשט את השפה, ושינויים רבים שלו התקבלו בצורה חלקית. התוצאה הייתה בלבול וסיבוך רב יותר של השפה משהיה קודם.
מילים רבות באנגלית אמריקאית הן קצרות ופשוטות יותר מהאנגלית הבריטית, למשל "center" האמריקאית לעומת "centre" הבריטית או "pajamas" האמריקאית ו-"pyjamas" הבריטית. עם זאת, קיימות גם מילים מסובכות יותר, כמו "transportation" באנגלית אמריקאית לעומת "transport" באנגלית בריטית, או "elevator" באנגלית אמריקאית ו- "lift" באנגלית בריטית.
מלבד שינויים אלה, האנגלית האמריקאית אף שואלת מילים משפות מגוונות יותר מאשר האנגלית הבריטית. באוצר המילים האמריקאי ישנן גם מילים משפות אפריקאיות, גרמנית, צרפתית, שפות של ילידי אמריקה, ספרדית, יידיש ועוד.
ראו גם

דיאלקטים של דרום ארצות הברית
אנגלית בריטית
אנגלית קנדית
אנגלית אוסטרלית
אקווה ג'וגינג

אקווה ג'וגינג (ריצה במים עמוקים) היא פעילות טיפולית במים שמטרתה לחזק את השרירים הפושטים והכופפים של מפרקי הרגל (ירך, ברך וקרסול) במטרה לשקם תפקוד הליכה אצל פגועי רצועות (במיוחד צולבות) בברכיים, ואצל נפגעי מחלות ראומטיות.
הפעילות נעשית על ידי תרגילי הליכה שונים שמתבצעים במים עמוקים (בסיוע מאזן ציפה) ובמים רדודים.
טיפול באקווה ג'וגינג עשוי להמשך מספר שבועות עד חודשים, במהלכם תוכנית הטיפול נבנית באופן הדרגתי ומבוקרת על ידי יכולת ההליכה מחוץ למים.
הפעילות מתחילה עם ירידתו של המשתקם מהמיטה (לאחר תקופת שכיבה ומנוחה מוחלטת), וממשיכה עד לשיקום מרבי של תפקוד ההליכה. בראשית הפעילות המשתקם ילך במים עמוקים בלבד. לאחר שבועות אחדים הוא יעבור לפעילות במים רדודים עם נשיאת משקל רבה יותר, בד בבד עם תרגול ההליכה ביבשה.
את הפעילות יש להתחיל ולסיים עם תרגילי התעמלות במים שיכללו בעיקר מתיחות של הרגלים והגו.
במשך כל הפעילות יש להקפיד הקפדה רבה על ביצוע כל התרגילים על-פי התוכנית, תוך זהירות רבה שלא להפעיל כוחות על הברך במישור החזיתי, אלא כמידת האפשר במישור החיצי (מאחורה, קדימה, ולהפך) בלבד.
הפעילות מאמצת למדי את מערכת הלב-ריאה, וניתן להגיע בנקל לדופק עבודה גבוה ברמות שבין 170-220 פעימות לדקה. על כן יש להיזהר בייחוד עם אוכלוסייה מבוגרת ולשלול, על ידי בדיקה רפואית מתאימה, קיומם של ליקויים במערכת הלב-ריאה.
אנוור פאשה

| --- | --- |
אנוור פאשה
אנוור פאשה
 לידה:  22 בנובמבר 1881 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 נהרג:  4 באוגוסט 1922 (בגיל 40) אבו דרייה ליד דושנבה, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבוכרית 
 מקום קבורה:  Monument of Liberty, Istanbul 
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית 
 השכלה:  הקולג' הצבאי העות'מאני 
 בן או בת זוג:  Emine Naciye Sultan 
 צאצאים:  Mahpeyker Hanımsultan, Türkan Hanımsultan, Sultanzade Ali Bey 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:  צבא האימפריה העות'מאנית
 דרגה:  גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הארמייה השלישית
 פעולות ומבצעים
 המלחמה האיטלקית-עות'מאנית  מלחמת הבלקן הראשונה  מלחמת הבלקן השנייה  מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט  1st class, Order of the Medjidie  מפקד במסדר המג'ידיה  כוכב גליפולי  מסדר אוסמאני  צלב הברזל, דרגה שנייה  מסדר המג'ידיה  צלב הברזל, דרגה ראשונה  צלב ההצטיינות הצבאית 
 תפקידים אזרחיים
 שר המלחמה
 
איסמעיל אנוור פאשה (בטורקית עות'מאנית: اسماعیل انور پاشا, טורקית: İsmail Enver Paşa; ‏22 בנובמבר 1881 - 4 באוגוסט 1922) היה קצין בצבא העות'מאני, אחד ממנהיגי מהפכת הטורקים הצעירים. שימש כשר המלחמה העות'מאני בזמן מלחמת העולם הראשונה, אחד מחברי הטריומווירט העות'מאני ("שלושת הפאשות") אשר שלט על האימפריה במהלך המלחמה. נחשב לאחד ממתכנני רצח העם הארמני.
קורות חייו > שנותיו הראשונות

לפי ההיסטוריון הבריטי מארק מאזוור (Mark Mazower), אביו של אנוור היה שומר-גשר טורקי ואמו הייתה כפרית אלבנית. בגיל 6 עברה משפחתו לעיר מונאסטיר אשר במקדוניה (שהייתה אז חלק מהאימפריה העות'מאנית). במונאסטיר השתלם בכמה תארים בבית ספר צבאי וסיים את לימודיו ב-1903. לאחר מכן שובץ לתפקידו כמייג'ור בארמייה ה-3 שהייתה מוצבת בסלוניקי. במהלך שירותו שם הצטרף למועצת האיחוד והקידמה, שהייתה חלק מתנועת הטורקים הצעירים וייסד את סניף המועצה במונאסטיר.
קורות חייו > עלייתו לגדולה

ב-1908 פרצה מהפכת הטורקים הצעירים בסלוניקי ואנוור הפך במהרה לאחד ממנהיגיה הצבאיים. מהלכים שהובילו לפרוץ המרד אנוור נתן את הפקודה להתנקש בחייו של נאזים ביי, קצין שנשלח לסלוניקי לחסל את התנועה, אף על פי שהם היו קרובי משפחה. בעקבות חשד שאנוור פעיל בתנועת המרד הגיעה עבורו פקודה להתייצב באיסטנבול, כביכול על מנת לקבל העלאה בדרגה. אנוור סירב לפקודה ובמקום ברח להרים וירד למחתרת. קצין נוסף בשם ניאזי ביי הצטרף אליו והביא איתו את כל היחידה שלו ובכך ניתן האות לתחילת המרד. במהרה יחידות רבות בצבא העות'מאנית הצטרפו אל המורדים ולמשטר באיסטנבול לא הייתה ברירה אלא להכיר בתבוסה. כתוצאה מכך ב-23 ביולי 1908 הסולטאן עבדול חמיד השני חידש את החוקה אשר העבירה את השליטה באימפריה לידי הפרלמנט והווזירות הגדולה. מכיוון שניאזי ביי לא התעניין בקריירה פוליטית, אנוור הפך לגיבור הצבאי הראשי של המהפכה ומזמן זה החלה הקריירה שלו לנסוק.
במאבקים הפנימיים שפילגו את התנועה השתייך אנוור לזרם הלאומני ולקח חלק בדיכוי מהפכת הנגד שבוצעה מטעמו של הסולטאן ב-1909. לאחר מכן נשלח כנספח צבאי לברלין, שם למד להעריץ את תרבות הצבא הגרמני. הוא חיזק את הקשר בין הצבא הגרמני והצבא העות'מאני, והזמין קצינים גרמנים לשפר את הצבא העות'מאני.
ב-1911 פלשו כוחות איטלקיים ללוב ופרצה המלחמה האיטלקית-עות'מאנית. אנוור החליט לעזוב את ברלין ולסייע למדינתו. הוא מונה למפקד הכוחות בלוב, וחילק בינו לבין מוסטפא כמאל (שלימים ייקרא אטאטורק) את הכוחות הטורקיים והסנוסיים במלחמתם באיטלקים. במהלך המלחמה כבשה איטליה את לוב אך כוחותיו של אנוור הצליחו לבלום את התקדמותם בחזית בנגאזי. העות'מאניים הציגו לחימה עיקשת ואנוור זכה לפרסום רב בעקבות גבורתו במלחמה, הועלה לדרגת לויטננט קולונל ומונה כמושל של בנגאזי.
באוקטובר 1912 פרצה מלחמת הבלקן הראשונה, בה ספגו העות'מאנים מפלות מידי הליגה הבלקנית. בעקבות המלחמה כרתה טורקיה חוזה שלום עם איטליה, ואנוור שב לאיסטנבול שם הוא מונה לראש המטה של הארמייה העשירית. אנוור ניסה לשכנע את הסולטאן ואת הווזירות בנחיצות המשך המלחמה בבלקן, ובצורך לכבוש מחדש את השטחים שאבדו, אך ללא הצלחה. בעקבות כך ב-23 בינואר 1913, יחד עם קבוצה של חברי מועצת האיחוד והקידמה פשט אנוור על השער הנשגב (מקום מושבה של הווזירות העות'מאנית), והחליף את השלטון. שר המלחמה נאזים פאשה נורה במהלך הפשיטה. נציג של מועצת האחדות והקדמה, מחמוד סבקט פאשה הפך לווזיר הגדול, וטלעת ביי, אשר אנוור היה בן טיפוחיו מונה כשר הפנים. המשך פעולות האיבה בבלקן הובילו לעוד הפסדים של העות'מאנים והם נאלצו לוותר על אדירנה לטובת בולגריה ועל סלוניקי לטובת יוון. הסכם לונדון שבא בעקבות מלחמת הבלקן, הרע עוד יותר את מצב האימפריה כשהיא הוכרחה לוותר על שטחים בתראקיה ובמקדוניה. ביוני 1913 פרצה המלחמה הבלקנית השנייה בה מיהר אנוור לנצל את חולשת בולגריה, הכניס את צבאו לתראקיה המזרחית וכבש בחזרה את אדירנה. לאחר ניצחון זה, הוכתר אנוור כפאשה.
ב-1914 עלתה מועצת האיחוד והקידמה לשלטון, והנהגת המדינה הייתה בידי אנוור, יחד עם שר הפנים מהמט טלעת פאשה ושר הימייה אחמד ג'מאל פאשה שהנהיגו דיקטטורה צבאית. באותה שנה נשא לאישה את בתו של הנסיך סולימאן וכך חיזק את מעמדו כמקושר למשפחת המלוכה.