stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב מרס אל כביר
לאחר הקרב

באירועים שבאו לאחר מכן, ב-4 ביולי, הטביעה הצוללת הבריטית פנדורה את ספינת התותחים הצרפתית ריגולט דה גנוילי שהפליגה מאוראן. בליל 4 ביולי ביצעו מפציצים צרפתים פשיטת נקם על השייטת הבריטית בגיברלטר, אך ללא השפעה משמעותית. מאחר שהבריטים האמינו שהנזק שנגרם לדנקירק ולפרובנס אינו כה חמור, מטוס בריטי מנושאת המטוסים ארק רויאל התחיל בפשיטה אווירית על מרס אל כביר בבוקר 5 ביולי. טורפדו אחד פגע בדנקירק וגרם לה לנזק חמור. בכל הפעולה נגד מרס אל כביר נהרגו 1,297 מלחים צרפתים וכ-350 נפצעו. הפעולה גרמה למתח קשה ביחסי בריטניה וצרפת לזמן מה, והגרמנים ניצלו אותה למטרות תעמולה.
השפעת הפעולה

הפעולה הייתה רבת השפעה עבור הנהגת ארצות הברית, שהכינה בהדרגה את דעת הקהל לקראת מלחמה. בעקבות ההצלחה המהירה של הצבא הגרמני, רווחה תחושה בציבור כי בריטניה עשויה ליפול בקרוב. מרטין גילברט בביוגרפיה שלו על צ'רצ'יל כתב: "תוך ימים אחדים אוראן הפכה לסמל של חוסר הרחמים והנחישות הבריטית".
האדמירל הבריטי סמרוויל היה פחות נלהב מהפעולה ואמר שהייתה זו "השגיאה הפוליטית הגדולה ביותר של הזמנים המודרניים וזו תרגיז את העולם כולו נגדנו... כולנו מרגישים בושה עמוקה..."
הספינות הצרפתיות באלכסנדריה תחת פיקודו של אדמירל גודפרואה, בהן גם אוניית המערכה הישנה לורן וארבע סיירות, הושמו במצור בנמל על ידי הבריטים ב-3 ביולי וקיבלו את אותן הצעות כפי שניתנו במרס אל כביר. לאחר מגעים, הסכים האדמירל הצרפתי ב-7 ביולי לפירוז כוחותיו ולהישאר בנמל עד שוך המלחמה. הם נשארו שם עד שנת 1943, אז הצטרפו לכוחות צרפת החופשית.
השלב האחרון במבצע קטפולט היה ההתקפה ב-8 ביולי על ידי מטוס מנושאת המטוסים הרמס נגד אוניית המערכה הצרפתית המודרנית רישלייה, בדקר. טורפדו אחד פגע ברישלייה וגרם לה נזק.
ב-27 בנובמבר 1942 ניסו הגרמנים לתפוס את השייטת הצרפתית בטולון, אך הצרפתים הטביעו את רוב ספינותיהם, בהן גם דנקירק ושטרסבורג.
הערות שוליים

↑  http://www.militaryhistoryonline.com/wwii/articles/merselkebir.aspx
| הקרב על הים התיכון |
| --- | --- | --- |
| קרבות | קרב אספרו • השמדת השייטת הצרפתית במרס אל כביר • קרב קלבריה • קרב ספאדה • קרב כף פאסרו •  קרב טאראנטו • קרב מיצרי אוטרנטו • מבצע ווייט  • קרב כף ספארטיבנטו  • מבצע אקסס  • מבצע אבסטנשן  • הקרב על כרתים •  פלישת בעלות הברית לסיציליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565659105171  LCCN: sh85083886 
נושאת המטוסים ארק רויאל
קרב טולאגי וגווטו-טנמבוגו

קרב טולאגי וגווטו-טנמבוגו היה קרב יבשתי במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה. בקרב זה, שהתרחש בראשית אוגוסט 1942, התעמתו כוחות הצי הקיסרי היפני וכוחות בעלות הברית.
בקרב זה נחתו נחתים אמריקנים על האיים טולאגי, גווטו וטנמבוגו שבאיי נגלה, בהם הקימו היפנים בסיסי צי, וכבשו אותם לאחר קרב קשה בו העמידו המגינים היפנים התנגדות נחושה ונלחמו כמעט עד האדם האחרון.
במקביל לנחיתה בטולאגי, בגווטו ובטנמבוגו, ערך חיל הנחתים האמריקני נחיתה נוספת על האי גוודלקנל הסמוך במטרה לכבוש את שדה התעופה באי. בניגוד ללחימה הקשה בה נתקלו הנחתים באיי נגלה, לא נתקלה הנחיתה בגוודלקנל בהתנגדות. נחיתות אלה, בטולאגי ובגוודלקנל סימנו את פתיחתו של קרב גוודלקנל, שנמשך שישה חודשים וכלל סדרה של קרבות יבשתיים וימיים באזור איי שלמה.
הקרב > לפני הלחימה

בחסות מזג אוויר סוער, התקרבו כוחות הנחיתה של בעלות הברית לטולאגי ולגוודלקנל מבלי להראות לפנות בוקר 7 באוגוסט. כוח הנחיתה התחלק לשני חלקים: החלק הראשון נשלח לתקוף את גוודלקנל, והחלק השני נשלח לטולאגי ולאיים הסמוכים. בסביבות השעה 06:00 תקפה קבוצת תקיפה שכללה 16 מטוסי קרב מסוג F4F ויילדקט, 24 מפציצי צלילה מסוג SBD דונטלס, ומפציץ טורפדו אחד מסוג TBF אוונג'ר, שהמריאה מנושאות המטוסים האמריקניות אנטרפרייז ווואספ, את מתקני הצי של היפנים סמוך לטולאגי והשמידה חמישה עשר מטוסים ימיים מסוג קאוואנישי H8K שעמדו להמריא. לאחר מכן השמידו מטוסי הקרב גם שבעה מטוסי A6M זירו.
בשעה 06:10 החלו הסיירת סן חואן והמשחתות מונסן וביוקנן להפגיז את חופי הנחיתה בטולאגי ובאי פלורידה הסמוך. בשעה 07:40 (20 דקות לפני מועד הנחיתה המתוכנן) נחת גדוד 1 של רגימנט הנחתים השני באי פלורידה, שתפקידו היה לחפות על הנחיתות העיקריות בטולאגי. 252 הנחתים הגיעו לעמדותיהם בתוך 40 דקות מבלי להיתקל בחיילי אויב, תוך שהם מסתייעים במדריכים אוסטרלים שהכירו את האיים.
הקרב > טולאגי

בשעה 08:00 נחתו בחוף המערבי של טולאגי גדוד הפושטים הראשון, בפיקודו של לוטננט קולונל מריט אדסון, והגדוד השני של רגימנט הנחתים החמישי. שוניות האלמוגים מנעו מרכבי הנחיתה להגיע עד קו החוף והנחתים נאלצו לרדת למים, שלעיתים הגיעו לגובה הצוואר, ולעלות לחוף ברגל, מרחק 100 מטרים. אולם לא נצפתה כל התנגדות יפנית והנחתים עלו לחוף ללא קושי. באותה עת דיווח מפקד הכוחות היפניים בטולאגי, קפטן שיגטושי מיאזקי לרבאול על נחיתות בעלות הברית, ומפקד כוח הנחיתה השלישי של קורה, קומנדר מסאקי סוזוקי, שהיה אחראי על הגנת האיים, החל לפרוס את כוחותיו בעמדות ההגנה שהוכנו מראש.
עד השעה 11:10 איבטח גדוד הנחתים השני את החלק הצפון-מערבי של טולאגי, ואז חבר לגדוד הפושטים בהתקדמותו לכיוון דרום-מזרח. עד השעה 11:30 כבשו הנחתים את החצי המערבי של האי, אך מלבד כיסי התנגדות ספורים לאורך הדרך, נסוגו המגינים היפנים מזרחה, והתבצרו בגבעה 281 שבקצה הדרום מזרחי של האי. עם התקדמותם לכיוון גבעה 281 נתקלו הנחתים באש צלפים שהאטה את קצב התקדמותם. בערב יום הנחיתה הגיעו הנחתים עד מרגלות גבעה 281, לאחר שכבשו את שאר האי.
במהלך הלילה תקפו היפנים את קווי ההגנה של האמריקנים חמש פעמים, תוך שהם מסתננים בזחילה בין שוחות הנחתים, אך נהדפו לאחור פעם אחר פעם לאחר קרבות קשים. המגינים החזיקו מעמד לאורך הלילה, ובבוקר 8 באוגוסט הגיעה לגבעה הגדוד השני של רגימנט הנחתים השני כתגבורת. האמריקנים תקפו את הגבעה במהלך היום, תוך שהם עוקרים את המגינים היפנים מתוך מחילות שנחפרו בקירות אבן גיר, ועד שעות הערב כבשו את הגבעה, ובמהלך הימים הבאים טיהרו הנחתים כיסי התנגדות ספורים ברחבי האי.
הקרב > גווטו וטנמבוגו

איונים אלה הם למעשה גבעות אלמוגים המחוברות בכביש, והיפנים הקימו בהם בסיס מטוסים ימיים. על גווטו הגנו 248 אנשי צוות אוויר, חיילי כוח הנחיתה המיוחד ופועלים יפנים וקוריאנים, והם התבצרו בגבעה 148. על טנמבוגו הגנו 240 חיילים שהתבצרו בגבעה 121. שתי גבעות אלה היו גבעות גיר בהם חפרו מערכת תעלות הגנה, בדומה לטולאגי. בנוסף, בשל קרבתם של האיים, יכלו הכוחות בכל אי לחפות על הכוח באי השני.
בשעה 12:00 ב-7 באוגוסט נחת גדוד הצנחנים הראשון של חיל הנחתים, שמנה 396 לוחמים, בגווטו. הנחיתה נקבעה לשעת הצהריים מכיוון שלא היו בנמצא מספיק מטוסים לחיפוי אווירי לנחיתות עבור כל חופי הנחיתה. הגל הראשון נחת ותוך זמן קצר נתקל באש כבדה וספג נפגעים רבים. הגל השני נחת דקה וחצי לאחר מכן וגם הוא נקלע לאש כבדה משני האיונים. 
הנחתים הצליחו לפנות את חופי הנחיתה ופרסו מקלעי M1919 בראונינג ששיתקו את גבעה 148 ואיפשרו לנחתים נוספים לעזוב את חופי הנחיתה ולהתקדם לפנים האי. עם זאת, האש מטנמבוגו נמשכה והסבה לנחתים אבדות נוספות, ורק סיוע של מטוסי קרב מנושאות מטוסים הפחיתו את יעילות האש של המגינים. בשעה 14:00 הגיעו הנחתים לגבעה 148 והחלו לטהר אותה באמצעות מטעני נפץ ורימוני יד.
בשל האבדות הרבות שספג הגדוד, ביקש מפקדו מרופרטוס תגבורת לפני שינסו לכבוש את טנמבוגו, ורופרטוס, שחשב שעל האי נמצאים רק צלפים ספורים, שלח רק פלוגה אחת מהגדוד הראשון של הרגימנט השני כדי לסייע. למעשה הגנו על האי 240 חיילים יפנים. הנחיתה בטנמבוגו החלה בשעות הערב ב-7 באוגוסט. הפגזת אוניות המלחמה במהלך היום הציתה מתקני דלק בחוף והשריפות האירו את חופי הנחיתה וכך אבדה לנחתים ההפתעה. רכבי הנחיתה ספגו אש כבדה בהתקרבם לחוף, ונאלצו לסגת.
בבוקר 8 באוגוסט נשלחה הגדוד השלישי של רגימנט הנחתים השני לגווטו כתגבורת. הגדוד נחת באי בשעה 10:00 והחל לסייע בטיהור האי, שהסתיים בשעה 12:00. לאחר מכן התכונן הגדוד לתקיפת טנמבוגו, ולפני ההתקפה הפגיזה את האי הסיירת סן חואן. בשעה 16:15 החלו הנחתים לנחות בטנמבוגו, ובסיוע שני טנקים קלים מדגם M3 סטיוארט וחיפוי מגווטו, הצליחו להתקדם מעט לפני האי. אחד מהטנקים נתקע בין שני עצים, והיפנים העלו אותו באש והרגו שניים מאנשי הצוות, בעוד שניים אחרים הצליחו להימלט.
במהלך היום טיהרו הנחתים את עמדות ההגנה היפניות בגבעה 121 באופן שיטתי ותוך שימוש במטעני חבלה ורימונים, ועד שעות הערב איבטחו אותה. שורדים בודדים ערכו מתקפות בנזאי במהלך הלילה, אך ההתנגדות הסתיימה למעשה, ובשעות הצהריים ב-9 באוגוסט איבטחו האמריקנים את טנמבוגו.
הקרב > הנחיתות בגוודלקנל

בניגוד להתנגדות שהעמידו היפנים בטולאגי, בגווטו ובטנמבוגו, נתקלו הנחתים בגוודלקנל בהתנגדות מועטה בלבד. בשעה 09:10 ב-7 באוגוסט נחתו 11,000 נחתים אמריקנים בגוודלקנל והתקדמו לכיוון שדה התעופה לאורך היום ללא התנגדות. ביום המחרת המשיכו הנחתים בהתקדמותם ועד שעות הצהריים כבשו את שדה התעופה. הכוחות היפנים נסוגו לפנים האי תוך שהם מותירים מאחוריהם אספקה, ציוד רפואי וציוד מכני לבניית שדה התעופה.
תוצאות הקרב

במהלך הקרב נמלטו כ-80 יפנים מטולאגי ומגווטו-טנמבוגו לאי הסמוך פלורידה בשחייה. אולם בחודשיים שלאחר מכן הם נלכדו על ידי התושבים המקומיים או על ידי כוחות בעלות הברית.
בעלות הברית הקימו בטולאגי בסיס ימי ותחנת תדלוק, שהיה חיוני ביותר במהלך קרב גוודלקנל והמערכה באיי שלמה. בנוסף, המעגן בטולאגי שימש גם כמקום מפלט לאוניות המלחמה של בעלות הברית שנפגעו במהלך הקרבות הימיים שנערכו במהלך קרב גוודלקנל. מאוחר יותר גם הוקם בטולאגי בסיס ספינות טורפדו שמטרתו הייתה תקיפת שיירות האספקה והחיילים ששלחו היפנים לגוודלקנל, וכן בסיס מטוסים ימיים.
על אף חשיבותו של האי, מרבית הכוחות שנשלחו לכבוש אותו ואת גווטו וטנמבוגו נשלחו לאחר מכן לגוודלקנל כדי לסייע בהגנת שדה התעופה שבו, ושם למעשה נערכה הלחימה העיקרית בחודשים הבאים.
לקריאה נוספת

Alexander, Joseph H.Edson's Raiders: The 1st Marine Raider Battalion in World War II. Naval Institute Press, 2000. ISBN 9781557500205.
Frank, Richard. Guadalcanal: The Definitive Account of the Landmark Battle. Random House, 1990. ISBN 9780394588759.
Jersey, Stanley C. Hell's Islands: The Untold Story of Guadalcanal. Texas A&M University Press, 2008. ISBN 9781585446162.
Lundstrom, John B. First Team and the Guadalcanal Campaign: Naval Fighter Combat from August to November 1942. Naval Institute Press, 2005. ISBN 9781591144724.
Samuel Eliot Morison, The Struggle for Guadalcanal, August 1942 – February 1943, vol. 5 of History of United States Naval Operations in World War II. Boston: Little, Brown and Company., 1955
Murray, Williamson and Allan Reed Millett. A War To Be Won. Harvard University Press, 2001. ISBN 9780674006805.
הערות שוליים

↑  310 בטולאגי; 248 בגווטו; 240 בטנמבוגו; 92 חיילים באיי אחרים בסביבה.
↑  Jersey, עמ' 408–412
↑  Bullard, עמ' 122
↑  Jersey, עמ' 77–78
↑  Zimmerman, עמ' 26–27
↑  Jersey, עמ' 79–80
↑  Jersey, עמ' 161
| קרב גוודלקנל |
| --- | --- | --- |
| קרבות קרקעיים | טולאגי • גוודלקנל • טנרו • רכס אדסון • הקרבות במטניקאו • שדה הנדרסון • מתקפת המטניקאו • קולי פוינט • הסיור של קרלסון • הר אוסטן  |  |
| קרבות ימיים | סאבו • איי שלמה המזרחיים • כף אספרנס • איי סנטה קרוז • הימי על גוודלקנל • טספרונגה • קה • רנל |  |
קציני כוח נחיתה המיוחד השלישי של קורה. כמעט כל המצולמים נהרגו בקרב
הנחיתות והלחימה בטולאגי
הנחיתות והלחימה בטולאגי
קריסה

.
ניסוי קריסה של עמודים הרתומים בצורות שונות
אורך הקריסה במוטות לפי צורת הריתום
שרידי קריסת קיר אבנים בגבעת נשר בעיר נשר בעקבות סערת גשמים בינואר 2024
קריסה היא כשל במבנה של הגוף כתוצאה מכוח לחיצה הפועל עליו.
בעת תכן הנדסי בדיקה של תופעת הקריסה חשובה מכיוון שבחלק מהמקרים קריסה מתרחשת לפני תופעת הכניעה, שבה החומר עובר מהשלב האלסטי לשלב הפלסטי שלו (Pcr < σyp).
הכוח הגורם לקריסה קטן משמעותית מכוח הלחיצה שהיה גורם כשל לאלמנט של מבנה שאיננו גבוה. התופעה נקראת לפעמים גם אי יציבות אלסטית.
כוח הקריסה

כוח הקריסה, הכוח הקריטי הגורם לקריסת העמוד נתון על ידי הנוסחה שפותחה על ידי לאונרד אוילר במאה ה-18. הנוסחה מתאימה לעמוד אידיאלי: ישר, הומוגני, ללא מאמץ התחלתי. נוסחת אוילר:
או
כאשר:
1/4 - צד אחד רתום, צד שני חופשי לגמרי
1 - פרקים החופשיים להסתובב בשני צידי העמוד
4 - שני הקצוות רתומים
2 - צד אחד רתום, צד שני חופשי לגמרי
1 - פרקים החופשיים להסתובב בשני צידי העמוד
0.67 - צד אחד רתום, צד שני פרק חופשי להסתובב
1/2 - שני הקצוות רתומים
מאמץ הקריסה

כאשר:
\ F/A - מאמץ הקריסה: כוח הקריסה מחולק בשטח החתך של העמוד.
\ l/r - הגבהות של העמוד, מסומנת בדרך כלל על ידי האות: lambda - λ
\ r - רדיוס האינרציה של חתך העמוד
\ l - אורך הקריסה התלוי בצורת התמיכות
צורות שונות של קריסה

קריסה של מעטפת החומר כמו קריסה של מכל כתוצאה מתת לחץ.
קריסה מקומית של חלק מבנה כמו קריסה של דופן קורה.
קריסה תוך כדי פעולת פיתול.
לקריאה נוספת

Timoshenko S., Strength of Materials, 3rd edition, Krieger Publishing Company, 1976. ISBN 0882754203
McGraw-Hill Encyclopedia of Engineering, Sybil P. Parker Editor in Chieh. McGraw Hill Book Company 1983, ISBN 0070454868
Timoshenko & Gere, Theory of Elastic Stability, 2nd Ed. International Student Edition 1961
קרב מרקן

קרב מרקן היה קרב בין ממלכת אוסטריה לממלכת צרפת במהלך מלחמת הקואליציה הראשונה. הקרב התרחש ב-29 באפריל 1792 והסתיים בתבוסה צרפתית.
רקע

בתחילת 1792, כשהמהפכה הצרפתית הסלימה בהדרגה, החל הארגון המלוכה השמרני "Armées des Émigrés" לגבש צבא מסודר ממש מעבר לגבולות בערים כמו קובלנץ - עם התכנון לפלוש לצרפת. עקב זה, עלתה המתיחות בין צרפת למדינות אחרות באירופה בנוגע לעתידה כמלוכה ועתיד המהפכה. הרוב הז'ירונדיני באספה המחוקקת העדיף מלחמה, במיוחד עם אוסטריה, כדי להפגין את כוחה של המהפכה ולהגן על הישגיה (כגון הצהרת זכויות האדם והאזרח משנת 1789 והתחלתה של דמוקרטיה הפרלמנטרית בצרפת) נגד חזרה אפשרית למשטר עתיק ואבסולוטי . עם זאת, היה סיכון ממשי שצרפת לובס על ידי כוחות חזקים ממנה אם תקום קואליציה אנטי-צרפתית גדולה (דבר שיקרה בהמשך).
הגנרל שארל פרנסואה דומורייה (אנ') מונה לשר החוץ במרץ 1792, ועד אמצע אפריל הצליח להשיג שקט מהמעצמות הגדולות באירופה מלבד אוסטריה ופרוסיה באמצעות דיפלומטיה ערמומית. בינתיים, הוא ארגן תוכניות להסית למרד בהולנד האוסטרית על ידי שיתוף פעולה עם בלגים והולנדים ומורדים אחרים, שייצגו שרידים של צבאות המורדים שנוצרו במהפכת ברבנט (אנגלית) האנטי-אוסטרית שנכשלה לאחרונה ומהפכת ליאז' (אנגלית) שהתרחשה באוגוסט 1789 ונגמרה בינואר 1791).
הפלישה

לבסוף, צרפת הכריזה מלחמה על אוסטריה ב-20 באפריל 1792. שר המלחמה דומורייה תכנן להביס את הצבא האוסטרי תוך 15 ימים כדי להשיג ניצחון מהיר מוצלח. מדנקרק ועד שטרסבורג, הגבול הצפוני של הצבא הצרפתי כלל 164,000 חיילים, בהנהגתם של גנרל לאפייט (מטרותיו היו נאמור ולייז'), המרשל לוקנר (יעדים: ערים בבלגיה כמו מנן וקורטרייק) והמרשל רושאמבו (יעדים: קווייביין, מונס ובריסל). הגנרל הכפוף לרושאמבאו, בירון (אנגלית), יוביל את הפלישה. הצבא הצרפתי היה שרוי בצרות: גם לאפייט וגם רושאמבו היו מלוכנים הדוקים, והיו להם ספקות לגבי כוונותיו של השר, החיילים היו מצוידים בצורה גרועה, רבים מהם מתנדבים לא מאומנים, וללא אמון בקצינים האריסטוקרטיים שלהם, ולבסוף, המלכה מארי אנטואנט (בעצמה אוסטרית, וחוששת בצדק שהקצנה נוספת תעלה בחייה) העבירה בחשאי תוכניות מלחמה זו ומאוחר יותר לממשלת אוסטריה בבריסל, באישור בעלה, המלך לואי .
במהלך ניסיונותיו של גנרל בירון לכבוש את קווייביין ומונס, דילון עשה הטעיה לעבר טורנאי ; כוחו נועד כפתיון להסיח את דעתם של האוסטרים. לאחר שעזב את ליל עם שישה גדודים ושישה תותחים, הוא פגש את האלוף האוסטרי לואי-פרנסואה דה סיבלאר, שחנה עם 3,000 איש בגבהים מעל מרקן. לוחמי גרילה אוסטרים תקפו את הצרפתים כה בכבדות, והצרפתים הבינו שסיבלאר רוצה להפעיל קרב מוחץ, בעוד שדילון קיבל פקודות להימנע מכך.
הקרב

כשראה דילון את האויב יורד לקראתו ואינו בטוח בכוחותיו שלו (שלעיתים קרובות לא היו התעלמו מהוראותיו), ציית לפקודותיו ונסוג. מעת ההבנה על הנסיגה הצרפתית, האוסטרים ירו ברוביהם מספר פעמים למרות שהיו מחוץ לטווח האש, מתוך הטעיה והבהלה, זה עבד והחיילים והפרשים שחיפו על הנסיגה נכנסו לפאניקה. כששמעו את ירי הרובים, הפרשים נסו לתוך חיל הרגלים בצעקות "!Sauve qui peut, nous sommes trahis" ("כל אדם לעצמו, נבגדנו!"). זה הפיץ בלבול בכוח הצרפתי, שנמלט בפאניקה מוחלטת לכיוון ליל, והשאיר מאחוריו את המטען, התחמושת וכל התותחים שלו מלבד שניים. דילון ניסה לגייס את חייליו הנסוגים לפני שהאויב יוכל באמת לתקוף אך הוא נורה למוות על ידי אחד מחייליו.
הכוח התגבש מחדש עם תערובת של חיילים מגדודים שונים שיצרו חיל מצב. המפקד השני של דילון, קולונל פייר-פרנסואה ברטהואה, נעצר על ידי החיילים, נקשר ונורה, אך לא מת. גופתו נקשרה לעגלה ונגררה ברחובות עד הגעתם למקום הרצוי, שם, העלו אותו על המוקד.
סוף דבר

כאשר שני הכפופים לו דילון ובירון כשלו במשימותיהם, התפטר רושאמבו בלית ברירה. ב-30 באפריל, לאפייט שמע על התבוסות ועל התפטרותו של רושאמבו וביטל את התקפתו גם על נאמור וליאז' והמתין לפקודות חדשות מפריז. המורדים הרגישו נבגדים, בטענה שלפאייט היה יכול בקלות לכבוש את שתי הערים בקלות.
הכישלון המוחלט של הפלישה לבלגיה היווה השפלה גדולה עבור חברי האספה המחוקקת, שם האשימו היעקובינים את הז'ירונדינים ושניהם האשימו את משפחת המלוכה בקשירת קשר עם האויב האוסטרי, דבר שהתברר כנכון. זה חיזק עוד יותר את הדעות הרדיקליות שבני המלוכה רצו להשמיד את המהפכה, ושרק הרפובליקניות יכולה להציל אותה.
לקריאה נוספת

Victoires, conquêtes, désastres, revers et guerres civiles des Français, כרך 7
הערות שוליים

↑  Howe, Patricia Chastain (2008). Foreign Policy and the French Revolution: Charles-François Dumouriez, Pierre LeBrun, and the Belgian Plan, 1789–1793. New York: Palgrave Macmillan. pp. 73–77. ISBN 9780230616882.
מרשל רושאמבאו .
החיילים אוחזים בגנרל שלהם לאחר תבוסתם בטורניי
רוד האנדלי

| --- | --- |

האנדלי במדי לוס אנג'לס לייקרס
 לידה:  26 באוקטובר 1934 צ'ארלסטון, וירג'יניה המערבית, ארצות הברית
 פטירה:  27 במרץ 2015 (בגיל 80) פיניקס, אריזונה, ארצות הברית
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.93 מטרים
 מספר:  33
 מכללה:  אוניברסיטת וירג'יניה המערבית
 דראפט:  בחירה ראשונה, 1957 סינסינטי רויאלס
 קבוצות כשחקן
 1957–1963:  מיניאפוליס/לוס אנג'לס לייקרס
 הישגים כשחקן
 2 בחירות למשחק האולסטאר (1960, 1961)
רודני קלארק "הוט רוד" האנדלי (באנגלית: Rodney Clark "Hot Rod" Hundley; ‏26 באוקטובר 1934 – 27 במרץ 2015) היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בקבוצת מיניאפוליס/לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA בין השנים 1957–1963. בעונות 1960 ו-1961 נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, וממוצעיו הכוללים לאורך 6 עונותיו בליגה הם 8.4 נקודות, 3.3 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1974–2009 שימש כשדרן של משחקי ניו אורלינס/יוטה ג'אז. כמחוות כבוד, בינואר 2010 העלתה הקבוצה לתקרת אולמה הביתי "גופייה" עם שמו של האנדלי והמספר '3051', המסמל את מספר משחקי הקבוצה אותם שידר.
קריירת מכללות

האנדלי נולד וגדל בעיר צ'ארלסטון אשר בווירג'יניה המערבית, ובין השנים 1954–1957 למד באוניברסיטת וירג'יניה המערבית. ב-3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה הוביל אותה ל-3 העפלותיה הראשונות לטורניר אליפות המכללות, עם ממוצעים של 24.5 נקודות ו-10.6 ריבאונדים למשחק. בסיום עונתו האחרונה, 1956/1957, נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות ("First-team All-American"). בשנת 2016 הוצב פסל בדמותו מחוץ לאולם הכדורסל של הקבוצה, לצד פסלו של ג'רי וסט – כוכב הקבוצה בשנים 1957–1960.
קריירת משחק

בדראפט ה-NBA‏ 1957 נבחר האנדלי בבחירה הראשונה על ידי סינסינטי רויאלס, אשר מיד שלחה אותו בטרייד למיניאפוליס לייקרס, יחד עם ארבעה שחקנים נוספים, בתמורה לקלייד לאבלט. בעונתו השלישית במיניאפוליס רשם שיאי קריירה של 12.8 נקודות, 5.3 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA לצד חבריו לקבוצה אלג'ין ביילור ודיק גרמייקר. בעונה העוקבת עברה הקבוצה לשחק בלוס אנג'לס, ומינתה כמאמן את פרד שאוס, אשר אימן את האנדלי בליגת המכללות. במהלך עונת 1962/1963 סבל האנדלי מפציעה קשה בברכו אשר אילצה אותו לפרוש בסיום העונה, בגיל 28 בלבד.
בעונות 1959, 1962 ו-1963 העפיל עם הלייקרס לגמר ה-NBA, אך בכל שלוש הסדרות הפסידה קבוצתו מול בוסטון סלטיקס.
קריירת שידור

לאחר פרישתו ממשחק שימש האנדלי כשדרן של משחקי פיניקס סאנס במשך 4 שנים, ולאחר מכן כשדרן של משחקי הלייקרס במשך 4 שנים נוספות. באותה תקופה החל לשדר את משחקי אולסטאר ה-NBA ברשת הטלוויזיה CBS.
בשנת 1974 מונה לשדר הקבוע של משחקי ניו אורלינס ג'אז, לקראת עונת הבכורה של המועדון, ונשאר בתפקיד זה במשך 35 שנים. בשנת 1979 עברה הקבוצה לשחק בסולט לייק סיטי, ושינתה את שמה ל"יוטה ג'אז". ב-31 השנים הראשונות שידר את המשחקים בטלוויזיה וברדיו במקביל, עד שנת 2005 בה עבר לשדר ברדיו בלבד. ב-14 באפריל 2009 הודיע האנדלי כי יפרוש מתפקידו בסיום עונת 2008/2009.
ב-27 במרץ 2015 נפטר האנדלי בביתו שבפיניקס, אריזונה, בגיל 80.
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של האנדלי ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  הישגים ושיאים של יוטה ג'אז, באתר הקבוצה
↑  סטטיסטיקות המכללות של האנדלי, באתר sports-reference.com
↑  פסלו של האנדלי הוצג באוניברסיטת וירג'יניה המערבית, באתר bluegoldsports.com,‏ 21 בפברואר 2016
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1957, באתר basketball-reference.com
1 2  ההודעה על פטירתו של האנדלי, באתר הניו יורק טיימס, 29 במרץ 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2015153140  VIAF: 31145003602361340301   WorldCat (עם VIAF): 31145003602361340301
רוקסלייד

| --- | --- |

רוקסלייד, כפי שהוא מופיע על עטיפת New X-Men Vol.2 #34 ממרץ 2007, אמנות מאת פאקו מדינה וחואן ולסקו.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  New Mutants Vol.2 #3 (ספטמבר 2003)
 הופעה אחרונה:  X of Swords: Creation #1 (ספטמבר 2020)
 יוצרים:  נונזיו דה פיליפיס, כריסטינה וייר, קרון גראנט
 מידע
 שם אמיתי:  סאנטו ואקארו
 כינויים:  סאנטו
 סטטוס:  לא פעיל
 כוחות:  כוח-על וסיבולת גבוהה, אפשרות ליצור צורת "גולם" על ידי הטמעת אדמה סלעית מהסביבה כמגן אנושי, ותוך כך לאמץ את תכונות החומר המוטמע. יכול לפוצץ את השריון הקליפתי ולהתאחד מחדש כרצונו.
 חבר לשעבר בקבוצה:  אקס-מן, אקס-מן החדשים, אקס-מן הצעירים, יחידת הליונס, הכיתה המיוחדת
 אזרחות:  ארצות הברית 
 דמויות קשורות
 אויבים:  Nimrod 
 
רוקסלייד (באנגלית: Rockslide, באופן מילולי: מפולת סלעים) הוא דמות בדיונית של גיבור-על מוטאנט המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת New Mutants Vol.2 #3 מספטמבר 2003, ונוצרה על ידי צמד הכותבים נונזיו דה פיליפיס וכריסטינה וייר והמאייר קרון גראנט.
רוקסלייד הוא האלטר אגו של סאנטו ואקארו, תלמיד מוטאנט ממוצא אמריקאי-איטלקי באחוזת אקסבייר בעל חוזק על-אנושי והיכולת ליצור לעצמו מגן אנושי על ידי הטמעת אדמה סלעית לגופו. חזותו מכוסה בגרניט, בצורה שדומה לחבר ארבעת המופלאים הדבר. חבר לשעבר של יחידת הליונס. לאחר אירועי "בית אם", רוקסלייד הוא מבין היחידים ששמר על כוחותיו. חבר טוב של ג'וליאן קלר וססילי קינקייד. למרות חזות סטראוטיפית מוקדמת של בריון, ואקארו הפך עד מהרה לחבר קרוב ושומר טוב לב.
קרסול (תרכובת אורגנית)

| איזומרים של קרסול | איזומרים של קרסול | איזומרים של קרסול | איזומרים של קרסול |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
נוסחת שלד (אנ'): 
דגם כדור-מקל: 
| כללי | כללי | כללי | כללי |  |
| שם מקובל | o-cresol | m-cresol | p-cresol |  |
| שם מומלץ על פי מונחון IUPAC | 2-methylphenol | 3-methylphenol | 4-methylphenol |  |
| שם סיסטמטי | 2-methylbenzenol | 3-methylbenzenol | 4-methylbenzenol |  |
| שמות אחרים | ortho-Cresol 2-Hydroxytoluene | meta-Cresol 3-Hydroxytoluene | para-Cresol 4-Hydroxytoluene |  |
כתיב כימי: C7H8O
| סמיילס | Oc1c(C)cccc1 | Oc1cc(C)ccc1 | Oc1ccc(C)cc1 |  |
מסה מולרית: g/mol‏ 108.14
| הופעה בטמפרטורת ולחץ החדר | גבישים חסרי צבע | נוזל סמיך יותר | מוצק במראה שמנוני |  |
| מספר CAS | [95-48-7] | [108-39-4] | [106-44-5] |  |
| מספר CAS | תערובת של קרסולים (טריקרסול): [1319-77-3] | תערובת של קרסולים (טריקרסול): [1319-77-3] | תערובת של קרסולים (טריקרסול): [1319-77-3] |  |
| תכונות | תכונות | תכונות | תכונות |  |
| צפיפות ומצב צבירה | g/cm3‏ 1.05, מוצק | g/cm3‏ 1.03, נוזל | g/cm3‏ 1.02, נוזל |  |
| מסיסות במים טהורים  ב-C°‏ 20−25 | g/100 ml ‏ 2.5 | g/100 ml ‏ 2.4 | g/100 ml ‏ 1.9 |  |
| מסיס במים אלקליים מאוד | מסיס במים אלקליים מאוד | מסיס במים אלקליים מאוד | מסיס במים אלקליים מאוד |  |
| נקודת התכה | C°‏ 29.8‏ (K‏ 303.0) | C°‏ 11.8 (K‏ 285.0) | C°‏ 35.5 (K‏ 309.7) |  |
| נקודת רתיחה | C°‏ 191.0 (K‏ 464.2) | C°‏ 202.0 (K‏ 475.2) | C°‏ 201.9 (K‏ 475.1) |  |
| חומציות (pKa) | 10.287 | 10.09 | 10.26 |  |
| צמיגות | מוצק ב-C°‏ 25 | cP ב-C°‏ 25 | מוצק ב-C°‏ 25 |  |
| מבנה | מבנה | מבנה | מבנה |  |
| מומנט דיפול | D‏ 1.35 | D‏ 1.61 | D‏ 1.58 |  |
| סכנות | סכנות | סכנות | סכנות |  |
גיליון בטיחות חומרים: 
סכנות עיקריות: דליקים, סכנת רעילות בבליעה ובשאיפה
| נקודת הבזק | C°‏ 81 | C°‏ 86 | C°‏ 86 |  |
סמלי התרעה:  
| מספר RTECS (אנ') | GO6300000 | GO6125000 | GO6475000 |  |
| תרכובות קשורות | תרכובות קשורות | תרכובות קשורות | תרכובות קשורות |  |
| פנולים קשורים | קסילנולים (אנ') | קסילנולים (אנ') | קסילנולים (אנ') |  |
| תרכובות קשורות | ירוק ברומוקרסול (אנ'), אדום קרסול (אנ') | ירוק ברומוקרסול (אנ'), אדום קרסול (אנ') | ירוק ברומוקרסול (אנ'), אדום קרסול (אנ') |  |
| אלא אם צוין אחרת, הנתונים ניתנים עבור חומרים במצבם הסטנדרטי (ב-C°‏ 25, kPa‏ 100) | אלא אם צוין אחרת, הנתונים ניתנים עבור חומרים במצבם הסטנדרטי (ב-C°‏ 25, kPa‏ 100) | אלא אם צוין אחרת, הנתונים ניתנים עבור חומרים במצבם הסטנדרטי (ב-C°‏ 25, kPa‏ 100) | אלא אם צוין אחרת, הנתונים ניתנים עבור חומרים במצבם הסטנדרטי (ב-C°‏ 25, kPa‏ 100) |  |

קְרֶסוֹלִים (הידועים גם בשם הידרוקסיטולואן, טולואנול, בנזול או חומצה קרסילית) הם קבוצה של תרכובות אורגניות ארומטיות. הם פנולים (מתילפנולים) נפוצים שעשויים להיות טבעיים או מיוצרים. קרסולים מופיעים בדרך כלל כמוצקים או נוזלים מכיוון שנקודות ההתכה שלהם בדרך כלל קרובות לטמפרטורת החדר. בדומה לסוגים אחרים של פנולים, הם מתחמצנים באיטיות על ידי חשיפה לאוויר, והזיהומים הנוצרים לעיתים קרובות נותנים לדגימות גוון אדום צהוב עד חום. לקרסולים יש ריח אופייני לזה של פנולים פשוטים אחרים, המזכיר בחלקם ריח של "זפת פחם (אנ')". השם "קרסול" הוא הלחם של המילה פנול והמקור המסורתי של הקרסולים, קראוסוט (אנ').