stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אגודת חובבי הפרפרים בישראל
אתר ומאגר תצפיות הפרפרים - התכנית הלאומית לניטור פרפרים בישראל > מסלולי ניטור קבוע בישראל

נכון לשנת 2020 פועלים מעל 100 מסלולי ניטור קבועים ברחבי הארץ מן הגולן ועד אילת, אולם קיים עדיין חסר מהותי בכיסוי של הנגב והערבה. דוגמאות לאזורים פעילים:
בגליל ובגולן: סאסא, יער ברעם, ראש פינה, כפר חנניה, כנף, גמלא.
בכרמיאל בפארק ״אגם הפרפרים״ שני מסלולי ניטור
בכרמל וסביבתו: הכרמל עצמו, אורנים, קריית טבעון, אלוני אבא, עין אפק, רמת הנדיב.
אזור ירושלים: הגן הבוטני גבעת רם, הגן הבוטני בהר הצופים, התחנה לחקר ציפורי ירושלים, הקסטל, נעלה, מודיעין.
במישור החוף והמרכז: אילנות, הרצליה, הגן הבוטני בת"א, חולון וגדרות.
בדרום: אנדרטת הנגב, כפר עזה, עין גדי, שדה בוקר, אילת.
בנוסף מקיימים חברי האגודה ביחד ולחוד מסלולי ניטור אקראיים באתרים שונים בארץ:
בירושלים - גבעת מר אליאס (גבעת הארבעה, דרום ירושלים), עמק הצבאים, עמק הארזים, הר הטייסים.
בצפון: עין אפק, אכזיב, נחל סער, קלעת נמרוד, הר מירון.
בערבה: עין גדי, עינות צוקים (עין פשחה).
בדרום: באזור באר שבע - נחל פורצים, נחל סוללים, הר רמון, נחל אליאב, שמורת להב צפון, הר עמשא, יער יתיר, תל ערד, בורות לוץ, נחל אלות - ראש אלות, הר רומם.
אתר ומאגר תצפיות הפרפרים - התכנית הלאומית לניטור פרפרים בישראל > תצפית על פרפרים וצילום דיגיטלי

הכנסת המצלמות הדיגיטליות לשימוש נרחב במסגרת תצפיות על פרפרים הובילה לשינוי משמעותי בקרב חובבי הפרפרים - אין צורך לתפוס את הפרפר אם ניתן "לתפוס" אותו בצילום. המצלמות הדיגיטליות החדשות מאפשרות לצלם צילומי מאקרו באיכות גבוהה מאוד ובקלות יחסית, וחובבי הטבע יכולים לצור לעצמם גלריות צילומים מרהיבות של הפרפרים, לצלמם ממרחק ומבלי לפגוע בפרפרים בסביבתם הטבעית. הצילום מאפשר תיעוד הפרפר ובמצלמות החדשות גם ניתן לקבל מיקום מדויק על ידי הפעלת GPS והכנסת נקודת הציון לצילום עצמו.
ראו גם

גינת פרפרים
רשימת פרפרי ישראל
לקריאה נוספת

דובי בנימיני, מדריך הפרפרים בישראל, כתר, 2002, מהדורה שישית 2010
דובי בנימיני, גינת הפרפרים בישראל, כתר, 2009
רחלי שוורץ צחור (כתבה), טוביה קורץ (אייר), פרפרים ברמת הנדיב, הוצאת רמת הנדיב, 2009
יצחק איזנשטיין, פרפרי ארץ ישראל, הוצאת המחבר, 2003
יצחק איזנשטיין, על צמחים ופרפרים בירושלים, הוצאת הספרים של הסתדרות המורים בישראל
יצחק איזנשטיין, על פרפרים וצמחים בישראל, הוצאת משרד הביטחון
מדריך כיס לפרפרים, פרפרים, טבע ישראלי, 2008
מדריך כיס לזחלים של פרפרים נפוצים בישראל, זחלים, טבע ישראלי, 2014
הערות שוליים

↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 113-112
↑  ראו Sinai Baton Blue butterfly
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 164
↑  "זכרונות זואולוג עברי" מאת ישראל אהרוני, הוצאת "עם עובד", שנת תש"ג, עמ' 203-204
↑  נעה פישר, בצבעי הדגל: כחליל השברק הוכרז כ"הפרפר של ישראל", באתר ynet, 23 באפריל 2023
↑  הכנס הבינלאומי השני לפרפרי המזרח התיכון, 2013
↑  והזוכה הוא: פארק אגם הפרפרים של חברת "קליל", באתר ynet, 3 בנובמבר 2022
↑  מתנה לחג האביב: לראשונה הוכרזו פרפרים כערכי טבע מוגנים ב-8 באפריל 2009 באתר רשות הטבע והגנים
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 169-168
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 163-162
↑  "מדריך הפרפרים" מאת דובי בנימיני, הוצאת "כתר" הדפסה שישית מעודכנת, 2010 עמ' 131-130
↑  פרוטוקול לניטור לאומי בישראל
↑  אתר המרכז תצפיות פרפרים בישראל
↑  Citizen Science: Can Volunteers Do Real Research? http://bioscience.oxfordjournals.org/content/58/3/192.abstract
| החי בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| קבוצות טקסנומיות | יונקים • זוחלים • עופות • דו-חיים • פרפרים • רכיכות לא ימיות • דבורים |  |
| קבוצות לא טקסנומיות | החי בים התיכון • החי במפרץ אילת • החי בכנרת • חולייתנים בעלי דם קר של מים מתוקים • בעלי חיים שנכחדו • בעלי חיים אנדמיים • בעלי חיים פולשים • בעלי חיים בתנ"ך |  |
| אירועים ותופעות | חזירי הבר בחיפה • היעלים במצפה רמון • הכרישים בחדרה • אסון העטלפים בחדרה • רותי (צבועה) • חומיבבה (נמרה) |  |
| מוסדות ומפגש עם האדם | חקר החי • רשות הטבע והגנים • חי-בר • החברה להגנת הטבע • אגודת חובבי הפרפרים בישראל • בית החולים לחיות בר • למען חיות הבר • המרכז הארצי להצלת צבי ים • חוות בולוטין • עמותת ע.ט.ל.ף |  |
נימפית הקטלב (Charaxes jasius), צולם במהלך ניטור פרפרים אקראי בהר הטייסים
סמליל אגודת חובבי הפרפרים בישראל
כחליל השברק הפרפר הלאומי
כחליל ההרנוג צולם בנחל שיזף, 2013 (Epamera glaucus)
הספרית הנשרן (Thymelicus sylvestris), צולם במסגרת ניטור פרפרים בהר הצופים בירושלים
כחליל החומעה (Lycaena thersamon), צולם במסגרת ניטור פרפרים באזור הגבעה הצרפתית, 21 באפריל 2011
כחליל נבטי (Pseudophilotes abencerragus) בסיור האגודה לניטור פרפרים בנחל ניצנה, 13 באפריל 2013
כחליל הרקולס (Callophrys herculeane), המכונה בטעות כחליל ירוק, במהלך סיור האגודה לניטור פרפרים בחרמון, ה-1 יוני 2013
הספרית החרמון (Spialia phlomidis), צולם במהלך סיור האגודה לניטור פרפרים בחרמון, מאי 2013
שילגן חרמוני (Parnassius mnemosyne), צולם במסגרת סיור האגודה לניטור פרפרים בחרמון, 25 ביוני 2011
כחליל הקדד זכר (Tomares nesimachus) צולם במסגרת ניטור כחלילי קדד באזור רמות מנשה ליד דליה ב-21 בפברואר 2014
נקבת כחליל ניקול (Plebejus pylaon), סיור האגודה לניטור פרפרים בחרמון, 25 ביוני 2011
לימונית האשחר (Gonepteryx cleopatra) במורדות החרמון במסגרת הסיור השנתי לניטור פרפרי החרמון, 25 ביוני 2011
נימפית היערה (Limenitis reducta) במסגרת ניטור פרפרים בגן הבוטני האוניברסיטאי בירושלים, 4 ביולי 2012
כחליל הרימון (Deudorix livia) צולם במסגרת ניטור פרפרים בנחל סוללים, באר שבע אוקטובר 2010
כחליל הקרקש (lolana alfierii) בהזדווגות בנחל אליאב - אחד מ-14 מיני הפרפרים המוגנים בישראל, 5 באפריל 2014
אלכסנדר אבדולוב

| --- | --- |

 לידה:  29 במאי 1953 טובולסק, ברה"מ 
 פטירה:  3 בינואר 2008 (בגיל 54) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 שם לידה:  Aleksandr Gavrilovich Abdulov 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1973–2007 (כ־34 שנים) 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 בן או בת זוג:  אירינה אלפיורובה (1976–1993) 
 צאצאים:  קסניה אלפיורובה 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (25 באוגוסט 1997)  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית (11 ביולי 1996)  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (28 בנובמבר 1991)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (24 ביוני 1986)  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית (16 בספטמבר 2002)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (6 באוגוסט 2007)  פרס ניקה  פרס נשר הזהב  הקריסטל של טורנדוט  אמן הספורט של ברה"מ 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדר אבדולוב בשנות ה-80 של המאה ה-20
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אלכסנדר אבדולוב (ברוסית: Александр Абдулов; ‏ 29 במאי 1953 - 3 בינואר 2008) היה שחקן תיאטרון וקולנוע סובייטי, זוכה תואר אמן העם. לאלכסנדר אבדולוב הוענקו מספר עיטורים רוסים ופרסים בתחום התיאטרון.
חייו

אלכסנדר אבדולוב נולד בעיר טובולסק שבמחוז טיומן. אביו היה במאי בתיאטרון המקומי. בשנת 1956 המשפחה עברה לפרגנה (באוזבקיסטן של היום) ובעיר זו עברה ילדות של אבדולוב. בגיל חמש הוא לראשונה השתתף בהצגת תיאטרון. לאחר סיום בית הספר הוא נסע למוסקבה במטרה להתקבל לבית הספר למשחק אך נכשל במבחני קבלה. אבדולוב חזר לעירו ושנה למד במכון לספורט ובמקביל עבד כפועל במה בתיאטרון. כעבור שנה הוא נסע בפעם השנייה והפעם התקבל ללימודי משחק באקדמיה רוסית לאמנויות התיאטרון אצל יוסיף רייבסקי.
בשנת 1975 מארק זכארוב הזמין את השחקן הצעיר לתיאטרון לנקום. מייד עם הגעתו לאבדולוב ניתן תפקיד ראשי באחד ההצגות והוא קיבל פרס על גילום תפקיד זה. מאז כל הקריירה שלו הייתה קשורה לתיאטרון של זכארוב. במהלך הקריירה אבדולוב השתתף במספר רב של הצגות וקיבל מספר פרסים.
החל ממחצית שנות ה-70 אבדולוב הצטלם בסרטי קולנוע. ההצלחה הגדולה הגיע לשחקן הצעיר לאחר השתתפות בסרט "הנס הגדול" לפי בימוי של מארק זכארוב על פי המחזה של יבגני שוורץ. בשנת 1979 הוא הצטלם בסרט חדש לצד אשתו באותה תקופה אירינה אלפיורובה. בהמשך הוא הצטלם בסרטים רבים, כ"צוערי הצי, קדימה!" ועוד. בשנת 1994 השתתף בתפקיד ראשי בסרט ישראלי דובר רוסית "קפה עם לימון". בשנת 1997 אבדולוב אף כתב תסריט של אחד הסרטים. בשנת 2000 אבדולוב ביים סרט וגם שיחק בו באחד התפקידים.
אבדולוב פעל לחידוש פעילות של פסטיבל הסרטים הבינלאומי במוסקבה ומספר שנים היה מנהלו.
בפברואר 2007 אבדולוב סיים להצטלם בסרט "אנה קרנינה", הסרט יצא להקרנה כבר לאחר פטירת השחקן. באוגוסט 2007 אבדולוב נותח במהלך צילומי סרט חדש לאור בעיה חריפה של כיב פפטי. מספר שעות לאחר הניתוח החלו בעיות לב ולאחר שישה ימים בטיפול נמרץ הוא הוטס מסבסטופול למוסקבה. בתחילת ספטמבר אבדולוב הגיע למרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי ותוך זמן קצר הובחן אצלו סרטן הריאה. בינואר 2008 אבדולוב נפטר בהיותו בבית חולים במוסקבה.
אייר אלבניה

אייר אלבניה (באנגלית: Air Albania) היא חברת הדגל של אלבניה. בסיס החברה ומשרדיה שוכנים בנמל התעופה האם תרזה.
תולדות החברה

חברת אייר אלבניה הוקמה באופן רשמי ב-16 במאי 2018 על ידי טורקיש איירליינס, MDN השקעות ואלבקונטרול.
ב-11 בנובמבר 2011, ביטלה ממשלת אלבניה את רישיונה של חברת הדגל הקודמת של אלבניה – אלבניאן איירליינס והיא חדלה מלפעול.
ב-30 במרץ 2017, הודיע בריאיון לתקשורת ראש ממשלת אלבניה, אדי רמה, כי ממשלת אלבניה מתכננת להקים חברת תעופה בשיתוף עם טורקיש איירליינס ואטלס גלובל.
ב-8 במאי 2017, פרסמו רמה ואילקר איג'י – מנכ"ל טורקיש איירליינס בהודעה תקשורתית כי חברת תעופה אלבנית בתמיכתו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן נמצאת בשלבי הקמה. אייר אלבניה היא מיזם משותף בין חברת התעופה הטורקית, המחזיקה ב -49% מהחברה, בבעלותה של MDN השקעות שבבעלותה 41% ובקרן האוויר בבעלות המדינה, Albcontrol, בעלת נתח של 10%.
פעילות החברה

טיסת ההשקה של החברה אירעה ב-14 בספטמבר 2018.
ב-27 באפריל 2019 הודיעה אייר אלבניה, כי היא מתכננת להוסיף טיסות ליעדים חדשים לאירופה ולצפון אמריקה.
באוקטובר 2018, הטיסה החברה את קבוצת הכדורגל של נבחרת אלבניה לישראל במסגרת משחקי ליגת האומות 2018/2019.
צי המטוסים

נכון לספטמבר 2018, מונה החברה את המטוסים הבאים:
| מטוס | בשירות | הזמנות | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 1 | — | — | 160 | 160 | מוחכר מטורקיש איירליינס עם צבעי אייר אלבניה תחת רישום כלי טיס טורקי |
| איירבוס A320-200 | — | 2 | טרם הוכרז | טרם הוכרז | טרם הוכרז | תוכננה הזמנה |
| סך הכול | 1 | 2 |  |  |  |  |
יעדים

נכון לאפריל 2019 מפעילה החברה טיסות ליעדים הבאים:
| מדינה | עיר | נמל תעופה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אלבניה אלבניה | טירנה | נמל התעופה האם תרזה | בסיס פעולה מרכזי |
| טורקיה טורקיה | איסטנבול | נמל התעופה איסטנבול |  |
הערות שוליים

↑  Air Albania: la Nouvelle et Obscure Compagnie Europeenne, TourMag, ‏19-9-2018
↑  bne IntelliNews, bne INTELLINEWS, Newly founded Air Albania to add new destinations in Europe and North America
אלכסנדר פרוקופצ'וק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1961 (בן 62) הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  Faculty of Romance and Germanic Philology, Kyiv University (1983)  האוניברסיטה לפיננסים של ממשלת הפדרציה הרוסית 
 
אלכסנדר ואסילייביץ' פרוקופצ'וק (רוסית: Александр Васильевич Прокопчук; נולד ב-18 בנובמבר 1961,) הוא מדינאי רוסי. ראש הלשכה המרכזית הלאומית של האינטרפול במשרד הפנים של הפדרציה הרוסית מאז 14 ביוני 2011, היה סגן נשיא האינטרפול מאז 10 בנובמבר 2016 ועד לשנת 2019. מייג'ור גנרל במשטרה הרוסית (2003), בעל דוקטורט בכלכלה.
ביוגרפיה

פרוקופצ'וק נולד בעיירה בקורוסטן, ז'יטומיר, אוקראינה, ברית המועצות. אמו - אלה אפאנסייבה, מורה לגרמנית. אביו עבד כמהנדס עיצוב במפעל Khimmash. סיים את לימודיו באוניברסיטת קייב עם תואר בשפות וספרות רומנו-גרמניות בשנת 1983. דובר אנגלית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, פולנית.
הוא החל את הקריירה שלו בארגוני הקומסומול של אוקראינה, עבד בוועדה המחוזית ז'יטומיר של הקומסומול.
בשנת 1986 הוא עבר למוסקבה יחד עם המזכיר הראשון שמונה לוועד המרכזי של הקומסומול ויקטור מירוננקו.
מאז תחילת שנות ה-90, הוא עבד במחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של הוועדה הממלכתית של הפדרציה הרוסית להשכלה גבוהה, בשנים 1993–1995 היה עוזר ליו"ר ועדת המדינה של הפדרציה הרוסית להשכלה גבוהה ולדימיר קינלב, סגן ראש המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי של משרד החינוך הכללי והמקצועי של הפדרציה הרוסית; עסק בארגון תוכניות חילופי סטודנטים וסטודנטים אקדמיים בינלאומיים.
מאז 1996 שירת ברשויות המס ואכיפת החוק. הוא מילא תפקידים כראש מחלקת מדיניות כוח אדם, ראש המחלקה לביטחון פנים והגנת מידע של המשרד הממשלתי למיסים וחובות, סגן ראשון לראש המנהלת הראשית לביטחון ולמניעת שחיתות, ראש מחלקת המידע ויחסי הציבור של שירות משטרת המס הפדרלית של הפדרציה הרוסית.
בשנת 2000 הוא סיים את לימודיו באקדמיה הרוסית למיסוי עם תואר במשפטים והוא בעל דוקטורט בכלכלה.
משנת 2003 הוא משרת בגופי משרד הפנים הרוסי. הוא מילא את תפקידי ראש השירות הפדרלי לפשעים כלכליים ומיסוי של משרד הפנים של רוסיה; ראש המחלקה לרגולציה משפטית וארגון שיתוף פעולה בינלאומי של המחלקה לביטחון כלכלי של משרד הפנים של רוסיה.
ב-28 באוגוסט 2003, בצו של נשיא רוסיה, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ב-12 במאי 2006 מונה פרוקופצ'וק לסגן ראש הלשכה המרכזית הלאומית של האינטרפול תחת משרד הפנים של רוסיה וראש נקודת הקשר הלאומית הרוסית לשיתוף פעולה עם יורופול.
ב-14 ביוני 2011, על פי צו של נשיא רוסיה, הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. על פי אותו צו, הוא מונה לראש הלשכה המרכזית הלאומית של האינטרפול של משרד הפנים של הפדרציה הרוסית.
ב-10 בנובמבר 2016, באספה הכללית ה-85 של האינטרפול, אלכסנדר פרוקופצ'וק, נבחר ברוב קולות לתפקיד סגן נשיא האינטרפול מאירופה. פרוקופצ'וק הפך לאזרח הרוסי הראשון שמחזיק בתפקיד מנהיגותי בכיר באינטרפול מאז הצטרפותה לארגון זה.
פרוקופצ'וק היה מועמד לתפקיד נשיא האינטרפול בבחירות ב-21 בנובמבר 2018, לאחר שראש הארגון הקודם, מנג הונגווי, נעלם בסין בתחילת אוקטובר. לפי הטיימס, פרוקופצ'וק היה ה"פייבוריט" במאבק על תפקיד זה. עם זאת, נציג דרום קוריאה, קים ג'ונג יאנג, נבחר לבסוף לכהונה בת 5 שנים.
האח הצעיר איגור פרוקופצ'וק (Ігор Прокопчук; יליד 1968) הוא דיפלומט אוקראיני, נציג קבע של אוקראינה לארגונים בינלאומיים בווינה (2010–2019).
הערות שוליים

↑  "В МВД подтвердили назначение россиянина вице-президентом Интерпола". РИА Новости. נבדק ב-2016-11-10.
↑  Мэр Коростеня о братьях Прокопчуках: «Теперь они по разные стороны баррикад. Печальное явление...» / КП в Украине, 20 ноября 2018
↑  Прокопчук Александр Васильевич
↑  "Александр Васильевич Прокопчук. Биографическая справка". РИА Новости. נבדק ב-2016-11-10.
↑  МВД России
↑  The Times назвала россиянина фаворитом в борьбе за пост главы Интерпола :: Общество :: РБК
אל-ח'יסאס

| --- | --- |

בית באל-ח'יסאס שנהרס על ידי הפלמ"ח. 18 בדצמבר 1947
 מדינה / טריטוריה:  פלשתינה (א"י) פלשתינה
 קואורדינטות:  33°13′31″N 35°37′10″E﻿ / ﻿33.225164°N 35.619444°E﻿ / 33.225164; 35.619444 
 he
אל-ח'יסאס (בערבית: الخصاص, בתעתיק מדויק: אלח'צאץ) היה כפר ערבי בצפון עמק החולה. הכפר חרב ב-1949, כאשר תושביו המוסלמים והנוצרים ברחו ממנו בסוף מבצע יפתח. קיבוץ הגושרים התרחב אל שטחי הכפר, ועל חלק משטחיו הוקם הגן הלאומי חורשת טל.
תולדות הכפר

הכפר אל-ח'יסאס נמצא על תל ארכאולוגי הקרוי תל צץ, ובו שרידים מהתקופות הנאוליתית, הברונזה, ההלינסטית והערבית הקדומה.
הגאוגרף הערבי מהמאה השלוש עשרה יאקות אל-חמאווי, הזכיר את אל-ח'יסאס בכתביו.
כלכלת הכפר התבססה בעיקר על חקלאות. תושבי הכפר גידלו עצי פרי לאורך החצבני, ועצי זית בשטחים מרוחקים יותר[דרוש מקור]. אדמות הכפר השתרעו על 4,795 דונם.
במפקד של המנדט הבריטי ב-1931 מנה הכפר 386 תושבים שגרו ב-73 בתים. ב-1945 חיו בכפר 400 מוסלמים ו-70 נוצרים. על פי הערכה, בשנת 1948, לפני פרוץ מלחמת העצמאות, חיו בכפר כ־545 תושבים.
ב-18 בדצמבר 1947 פשטו אנשי ההגנה על הכפר בחסות החשיכה ותקפו אותו. מספר בתים פוצצו וכעשרה אזרחים, כולל ארבעה ילדים, נהרגו. בעיתונות בארצות הברית פורסם כי ההתקפה באה כנקמה על הריגת שני גברים מכוח השיטור היהודי באזור הגליל העליון. ההיסטוריון בני מוריס טוען שכמה קציני מודיעין מההגנה ולצידם מנהיגים אזרחיים מקומיים התנגדו בתחילה לפעולת התגמול המתוכננת, אך זו אושרה בידי מפקד הפלמ"ח, יגאל אלון.
בסוף מבצע יפתח, ב-25 במאי 1948, תושבי הכפר ברחו ממנו, אך מאוחר יותר חלקם חזרו לבתיהם. שנה לאחר מכן, ב-5 ביוני 1949, סולקו תושבים אלו מהכפר בכוח על-ידי חיילים ישראלים. בחצות הלילה הוקף הכפר במשאיות, עליהן הועלו התושבים, ונכפה עליהם להרוס את בתיהם במו ידיהם. המשפחות הועברו לשטח בסמוך לכפר עכברה, לצד תושבי הכפרים קדיתא ואל-ג'אעונה, שגורשו באותן נסיבות.
קיבוץ הגושרים התרחב אל שטח הכפר שחרב. ב-1963 הוקם על חלק משטח הכפר הגן הלאומי חורשת טל.
ראו גם

מלחמת העצמאות
לקריאה נוספת

בני מוריס, לידתה של בעיית הפלסטינים 1947-1949. הוצאת עם עובד.
הערות שוליים

↑  מנחם מרקוס, אנציקלופדיה מפה, כרך 6, תל-אביב: הוצאת מפה, 2000, עמ' 202
↑  חיו בכפר 545 תושבים ב-1948 Salman Abu Sitta, 1948, 2000, 58, The Palestinian Nakba, לונדון: Palestinian Return Centre, 2000, עמ' 58
1 2  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947 - 1949, ישראל: עם עובד, עמ' 91-2
↑   משה גלעד, עם סיום שיקומה של חורשת טל, לאן נעלמה "הבריכה היפה בארץ"?, באתר הארץ, 3 ביולי 2023
אינרה שטאדט

אינרה שטאדט (בגרמנית: Innere Stadt, נהגה אינֶרֶה שְׁטאט; משמעות השם הוא "העיר הפנימית") הוא רובע 1 (בגרמנית: Bezirk .‏1) והמרכז ההיסטורי של העיר וינה, בירת אוסטריה. זהו האזור העתיק ביותר של וינה, והמאוכלס פחות מכל רבעי העיר. זהו החלק המתויר ביותר בעיר ומהווה את מרכז המסחר העיקרי שלה.
עד 1850 אזור האינרה שטאדט היה מוקף בחומה ומחולק לארבעה רבעים, אשר נקראו על שם שערי העיר - "Stubenviertel" בחלק הצפון מזרחי, "Kärntner Viertel" בחלק הדרום מזרחי, "Widmerviertel" בחלק הדרום מערבי, ו-"Schottenviertel" בחלק הצפון מערבי.
שדרת הרינגשטראסה מקיפה את אזור האינרה שטאדט באותו התוואי בו עברו חומות העיר. בשנת 2017 נכנס המרכז ההיסטורי של וינה לרשימת אתרי המורשת העולמית בסיכון.
מוקדי עניין מרכזיים

מוזיאון אלברטינה
בורגתיאטר
ארמון הופבורג
המוזיאון לתולדות האמנות
בית העירייה של וינה (הראטהאוס)
קתדרלת סטפנוס הקדוש
האופרה של וינה
הספרייה הלאומית של אוסטריה
המוזיאון היהודי בווינה
מוזיאון הטבע
מוזיאון אוטו וגנר
מוזיאון הקולנוע האוסטרי
מוזיאון השעונים
מוזיאון התיאטרון האוסטרי
המוזיאון היהודי ביודנפלאץ
בית מוצרט
בניין הפרלמנט
הערות שוליים

↑  אתר הסטטיסטיקות האוסטרי הרשמי
↑  מרכז וינה ההיסטורי, באתר אונסק"ו
↑  עמית קוטלר, טבעת הקסם: וינה חוגגת 150 לרינגשטראסה, באתר ynet, 29 בדצמבר 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533295605171  GND: 4302711-8  LCCN: no94037555  MusicBrainz: 4711f148-abe0-46d1-8d50-7a4e55729927  NKC: ge422546  VIAF: 132819562   WorldCat (עם VIAF): 132819562
אלכסנדר פרוכורוב

| --- | --- |

 לידה:  11 ביולי 1916 את'רטון, אוסטרליה 
 פטירה:  8 בינואר 2002 (בגיל 85) מוסקבה, רוסיה 
 ענף מדעי:  פיזיקה, לייזר, אלקטרוניקה קוונטית, מייזר 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לפיזיקה באוני' סנט פטרבורג (1939)  מכון לבדב לפיזיקה  אוניברסיטת סנקט פטרבורג 
 מנחה לדוקטורט:  ולדימיר מיגולין, סרגיי רייטוב 
 מוסדות:  מכון לבדב לפיזיקה (1946–1982)  Prokhorov General Physics Institute (1982)  SINP MSU (1954–1961)  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה  אוניברסיטת מוסקבה  Laser Physics 
 תלמידי דוקטורט:  ניקולאי באסוב, Leonid Kornienko, ראדיק מרטירוסיאן, ניקולאי קרלוב, Evgeny Velikhov 
 פרסים והוקרה:  פרס ברית המועצות (1980)  עיטור לנין (17 בספטמבר 1975)  עיטור לנין (11 במאי 1981)  מדליית הפטיש והמגל (13 במרץ 1969)  פרס דמידוב (2001)  עיטור לנין (13 במרץ 1969)  פרס מועצת השרים של ברית המועצות (1988)  עיטור לנין (10 ביולי 1986)  מדליית הפטיש והמגל (10 ביולי 1986)  פרס מועצת השרים של ברית המועצות (1989)  גיבור העמל הסוציאליסטי (10 ביולי 1986)  פרס הפדרציה הרוסית (1998)  מסדר קירילוס ומתודיוס (1979)  מדליית פרדריק אייבס (2000)  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה (2003)  מדליית הלמהולץ (1987)  פרס נובל לפיזיקה (1964)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (7 ביוני 1996)  גיבור העמל הסוציאליסטי (13 במרץ 1969)  עיטור לנין (27 באפריל 1967)  פרס לנין (1959)  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה (11 במרץ 1985)  תעודת הוקרה נשיאותית של הפדרציה הרוסית (2 במרץ 2000)  מדליית הזהב של לומונוסוב (1987)  מדליית העוז (13 באפריל 1945)  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 800 שנים לייסוד מוסקבה  מדליית ותיק העמל 
 בן או בת זוג:  Galina Shelepina 
 
אלכסנדר פרוכורוב (ברוסית: Александр Михайлович Прохоров; ‏11 ביולי 1916 - 8 בינואר 2002), היה פיזיקאי סובייטי, חתן פרס נובל לפיזיקה בשנת 1964 עבור מגוון עבודות בתחום פיתוח לייזרים. על הפעילות המדעית הוענק לו פרס לנין (1959) ועיטורים רבים של ברית המועצות כולל פעמיים תואר גיבור העמל הסוציאליסטי ו-5 פעמים עיטור לנין.
חייו

אלכסנדר פרוכורוב נולד בעיר את'רטון קווינסלנד, אוסטרליה למשפחת מהפכנים רוסים שנמלטו מרדיפות השלטון. בשנת 1923 המשפחה חזרה לברית המועצות. בשנת 1939 פרוכורוב סיים את לימודיו באוניברסיטת סנקט פטרבורג בהצטיינות יתרה והחל ללמוד לתואר דוקטור במכון לבדב לפיזיקה במוסקבה. עם תחילת מלחמת העולם השנייה גויס ולחם בחיל הרגלים. לאחר פציעה קשה שוחרר וחזר למכון לפיזיקה להמשך לימודי תואר שלישי.
פרוכורוב עבד במכון לבדב לפיזיקה משנת 1946 ועד לשנת 1982. בשנת 1954 מונה למנהל מעבדת תנודות ובשנת 1968 לסגן מנהל המכון. בשנת 1982 מונה למנהל מכון לפיזיקה כללית שהוקם באותה שנה והיה מנהלו עד לשנת 1998.
במקביל לימד באוניברסיטת מוסקבה ובשנת 1959 מונה לפרופסור. בנוסף לימד במכון לפיזיקה טכנית במוסקבה.
בשנת 1960 נבחר לחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של ברית המועצות ובשנת 1964 לחבר מן המניין.
בשנת 1969 מונה לעורך ראשי של האנציקלופדיה הסובייטית הגדולה והוציא לאור את המהדורה השלישית שלה.
בשנת 1983 ביחד עם עוד שלושה חברי האקדמיה חתם על פניה גלויה בגנות אנדריי סחרוב שפורסמה בעיתונות הסובייטית.
פרוכורוב נפטר בשנת 2002 במוסקבה ונטמן בבית העלמין נובודוויצ'יה.
פעילות מדעית

אלכסנדר פרוכורוב פעל בתחום הרדיופיזיקה, פיזיקת מאיצים, רדיוספקטרוסקופיה אלקטרוניקה קוונטית ואופטיקה לא ליניארית. עבודות הראשונות שלו עסקו בהתפשטות גלי רדיו על פני שטח כדור הארץ ובמיוחד ביונוספירה. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא סיים את עבודת הדוקטורט שלו בתחום גלי רדיו.
בשנת 1953 ביחד עם ניקולאי באסוב ניתח חוקים של פליטה מאולצת. על בסיס עבודה זו הם בנו את המייזר הראשון בשנת 1954. בשנת 1955 פרוכורוב ניתח את תהליך היפוך האוכלוסייה שמהווה בסיס לבניית לייזר. במשך מספר שנים עסק במחקרים בתחום הפאראמגנטיות.
על העבודות שהביאו לפיתוח הלייזר קיבל פרס לנין בשנת 1959 ופרס נובל לפיזיקה בשנת 1964.
במהלך שנות ה-60 צוות בראשותו בנה כמה לייזרים בטכנולוגיות שונות.
אינקסקייפ

| --- | --- |


Inkscape 1.1 על Arch Linux
 מפתח:  The Inkscape Team
 מחזור חיים:  12 בדצמבר 2003 – הווה (20 שנה)
 גרסה אחרונה:  1.3.2 (25 בנובמבר 2023) 
 מערכת הפעלה:  חוצה-פלטפורמות
 נכתבה בשפות:  C++ עם gtkmm ופייתון
 סוג רישיון:  הרישיון הציבורי הכללי של גנו
 קוד מקור:  https://gitlab.com/inkscape/inkscape 
 קטגוריה:  עורכי גרפיקה וקטורית
 www.inkscape.org
 
אינקסקייפ (באנגלית: Inkscape) היא תוכנה חופשית, המיועדת לעיבוד גרפיקה וקטורית, בעיקר בקובצי SVG. ניתן לייבא ולייצא גם סוגי קבצים אחרים.
אינקסקייפ מופצת תחת הרישיון הציבורי הכללי של GNU.
מטרת המיזם היא להוות כלי רב־עוצמה עם תאימות מלאה בתקנים SVG, XML ו־CSS.
אינקסקייפ היא תוכנה חוצה־פלטפורמות שרצה על Mac OS X, מערכות דמויות יוניקס (Unix-like) ו־Microsoft Windows.
תוכנה זו התפצלה בשנת 2003 מתוכנת סודיפודי (Sodipodi) שבה היה הדגש על יצירת עורך גרפיקה וקטורית למטרות כלליות, כאשר הרצון באינקסקייפ הוא התמקדות בפיתוח יישום תקן SVG מלא. מאז הפיצול התוכנה שוכתבה מחדש והועברה משפת C לשפת C++, אימוץ של GTK+. אף שיש שיפור בתקני SVG, עדיין אין תמיכה מלאה בתקנים SVG ו-CSS.
התוכנה תורגמה לעברית במלואה בתחילת שנת 2008 לקראת יציאת הגרסה היציבה 0.46.
נכון ל־2021, אינקסקייפ נמצאת בפיתוח פעיל.
היסטוריה

אינקסקייפ התחילה בשנת 2003 בתור פיצול ממיזם סודיפודי (Sodipodi). פיתוחו של מיזם סודיפודי התחיל בשנת 1999, וגם הוא, בתור פיצול – מ־Gill (ר״ת של יישום האיור של GNOME; GNOME Illustration Application) שיצר ראף לוִוין. אחת מהמטרות העיקריות של המיזם הייתה אחידות ממשק המשתמש ושמישות, לפי הנחיות עיצוב ממשקי המשתמש של GNOME.
לפי עמוד השאלות הנפוצות של אינקסקייפ, שם המיזם הוא הלחם של המילים ink (אינק, דיו) ו־scape (סקייפ, נוף).
ארבעה מפתחים לשעבר של סודיפודי (טד גוּלד, ברייס הרינגטון, נתן הרסט ו־MenTaLguY) הובילו את הפיצול, וציינו הבדלים ביעדי המיזם, פתיחות לתרומות צד שלישי, ומחלוקות טכניות.
הערות שוליים

↑  Inkscape Features, Inkscape.org, ‏13 בינואר 2020
1 2 3  FAQ | Inkscape, inkscape.org, ‏2020-05-05
↑  Linux.com, Linux.com Interviews Lauris Kaplinski, ‏2001-09-24
↑  Inkscape Project, What does 'Inkscape' mean?, ‏2016-02-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381873105171  GND: 7537017-7  LCCN: n2009038613  NKC: ph800850  VIAF: 178795656   WorldCat (עם VIAF): 178795656 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תוכנה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסנדר פראס

אלכסנדר פראס (בגרמנית: Alexander Prass; נולד ב-26 במאי 2001 בהלמונשודט שבאוסטריה) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק בהופנהיים ובנבחרת אוסטריה בעמדות המגן השמאלי והקשר המרכזי.