stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפיצול בחסידות גור
התגובות לפיצול > חסידות גור

לאחר הפיצול הוקמה בחסידות גור ועדה מיוחדת של רבני החצר (המכונה בחצר "הוועדה") לקביעת ההתנהלות מול הפורשים; הוועדה הוקמה בהוראתו הישירה של האדמו"ר, ואנשיה מונו על ידו. תומכי רבי שאול אלתר פוטרו וילדיהם סולקו ממוסדות הקהילה. כעבור כחודשיים, הכריזו בבתי המדרש של חסידות גור על הוראה לנתק כל קשר עם תלמידי רבי שאול. תומכי רבי שאול אלתר, בהם גם אחיו, סבלו גם מאלימות.
כשנתיים לאחר מכן בספטמבר 2021, הוקמו בחסידות גור הארגונים 'יאספני' לנערים ו'גיבורות כוח' לנערות, שנועדו באופן רשמי לתמוך בבני נוער שהוריהם פרשו לקהילת פני מנחם ונותרו בחסידות. עם זאת, הארגונים פועלים למעשה באופן אקטיבי לעודד את בני הנוער, בחלקם קטינים, שלא לקבל את החלטת הוריהם לעבור לקהילה החדשה, עד כדי עזיבת בית ההורים ומעבר למשפחות אומנה. בכך מופעל לחץ כבד על פורשים פוטנציאליים שלא לעזוב את החסידות מחשש לשלמות התא המשפחתי.
במאי 2022, בעת שהגיע הרב יעקב אלתר לאזכרה של חמותו בבית העלמין קריית שאול, הושמעה לעברו כריזה מוקלטת של צבי סנדיק, שפרש מחסידות גור ולטענתו בנותיו הופרדו ממנו על ידי "הוועדה", בבקשה שיורה ל"וועדה" להשיב לו את בנותיו. היות שהוא היה מצויד במערכת הגברה תוך שרחפן מתעד הכל מהאוויר, הדבר התפרש על ידי חסידי גור כפגיעה חמורה ו"ניסיון תקיפה" באדמו"ר וברעייתו שלא ניתן להבליג עליהם, וכתגובה, קיבלו חסידי גור הודעה טלפונית מאת הרב משה מנדלזון רבה של קוממיות בשם "הוועדה", כי "במצב עניינים זה בכל הנוגע למחאה ומניעת רדיפות, אין לנו שום יכולת לבקש שלא להתגונן ולמחות על פי הלכה בלבד", אמירות שהתפרשו כהוראה ממסדית לאלימות נגד הפורשים. באותו היום ולמחרת, 20 ו-21 במאי 2022, תקפו חסידי גור מהפלג המרכזי את חסידי רבי שאול אלתר בירושלים, בני ברק, אשדוד ובית שמש. מספר חסידים נזקקו לטיפול רפואי. הם אף פרצו לבית הכנסת המרכזי של הקהילה בירושלים, לבית הכנסת "ארי שבחבורה" (השייך לאחיו של רבי שאול, הרב דניאל חיים אלתר), ולבית הכנסת של הקהילה באשדוד וזרעו שם הרס רב. עשרות תלונות הוגשו במשטרה, אולם הן נסגרו בלא הגשת אף כתב אישום.
התגובות לפיצול > הציבור החרדי

מזה שנים רבות זוכה רבי שאול אלתר לכבוד רב בציבור החרדי, הן בשל למדנותו וגדלותו התורנית והן בשל ייחוסו המשפחתי [דרוש מקור].
בין הרב אלתר לציבור הליטאי שורר חיבור ארוך שנים, הוא עומד בקשרי ידידות עם גדולי תורה ליטאים כמו הרב דוד כהן ראש ישיבת חברון כנסת ישראל, והרב דוב לנדו ראש ישיבת סלבודקה, שהרב אלתר מחשיב אותו כ"רבו המובהק". הוא אף מוזמן לעיתים למסירת שיעורים למדניים ושיחות בישיבות ליטאיות ובבתי מדרש מרכזיים, כגון ישיבת נתיבות חכמה ובית הכנסת "יוצאי ישיבת פוניבז' - צעירים".
התגובות לפיצול > הציבור החרדי > לאחר הקמת קהילת פני מנחם

לאחר שהקים את קהילת פני מנחם קיבל הרב אלתר גיבוי ואהדה ציבורית למהלך. כשביקר אצל האדמו"ר מבעלז הרב ישכר דב רוקח בשנת 2021, כובד באופן שבו מקובל לנהוג רק באדמו"רים, כגון ישיבה בראש השולחן בסמיכות לאדמו"ר המארח, ולא בצד השולחן. כמו כן, ביוני 2021 יצא הרב אלתר בקמפיין מימון המונים שיעדו גיוס 36 מיליון ש"ח למוסדות הקהילה. בקמפיין נשבר שיא ישראלי בגיוס 50 מיליון ש"ח תוך יממה וחצי. בזמן הקמפיין, פתחו בחורי ישיבות ליטאים קבוצה ודף התרמה שהגיע למספר התורמים הגבוה ביותר לקבוצה – מעל 350. מחשש לפרטיותם של תורמים פותחה במיוחד למען מגבית זו אופציה לתרום באנונימיות.
במסע שערך הרב אלתר לארצות הברית באוקטובר 2021 השתתפו באירועים שערך למעלה מ-15 אלף חסידים ואוהדים[דרוש מקור].
הולנד במשחקים האולימפיים

האצטדיון האולימפי באמסטרדם, 1928
הולנד השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת פריז (1900). היא נעדרה מאולימפיאדת סנט לואיס (1904), ושבה והשתתפה באולימפיאדת לונדון (1908). מאז השתתפה בכל המשחקים, פרט לאולימפיאדת מלבורן (1956), אותה החרימה במחאה על דיכוי המרד ההונגרי בידי ברית המועצות (אם כי הספיקה להשתתף בתחרויות הרכיבה שנערכו בסטוקהולם קודם לכן).
במהלך השנים צברו הספורטאים ההולנדים 321 מדליות, מהן 95 מדליות זהב. הענפים בהם הושגו מירב המדליות הם שחייה (62 מדליות, מהן 22 מדליות זהב), רכיבת אופניים (61 מדליות, מהן 23 מדליות זהב) וחתירה (35 מדליות, מהן 7 מדליות זהב). נבחרות ההוקי שדה ההולנדיות זכו לאורך השנים ב-18 מדליות, יותר מכל נבחרת אחרת (אם כי נבחרת הודו צברה יותר מדליות זהב ממנה).
באולימפיאדות החורף משתתפת הולנד מאז אולימפיאדת סנט מוריץ (1928). היא נעדרה מאולימפיאדת לייק פלאסיד (1932), והשתתפה בכל המשחקים שנערכו מאז אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936). במשחקי החורף צברו הספורטאים ההולנדים 130 מדליות, מהן 45 מדליות זהב. כל המדליות פרט לארבע הושגו בהחלקה מהירה, ענף בו מדורגת הולנד במקום הראשון בטבלת המדליות של כל הזמנים.
ארובה, שהיא טריטוריה בריבונות הולנדית, שולחת למשחקים האולימפיים משלחת נפרדת. גם סורינאם החלה את דרכה במשחקים בהיותה מושבה הולנדית. עד אולימפיאדת בייג'ינג (2008) גם האנטילים ההולנדיים שלחו משחלחת נפרדת, ואולם ב-2011 בוטל המעמד האוטונומי שלהם. חלקם קיבלו מעמד של רשות מקומית בהולנד, וחלקם הפכו לחלק מממלכת ארצות השפלה. בשל שינוי זה הודיע הוועד האולימפי הבינלאומי כי לא יאפשר עוד את השתתפותה של משלחת מהאנטילים ההולנדיים במשחקים. עם זאת, התיר לספורטאים מהאיים להשתתף באולימפיאדת לונדון (2012) כעצמאים, תחת הדגל האולימפי.
אירוח המשחקים

המשחקים האולימפיים נערכו על אדמת הולנד פעם אחת, אולימפיאדת אמסטרדם (1928). אמסטרדם הועדפה אז על פני לוס אנג'לס. עוד קודם לכן הגישה את מועמדותה לאירוח המשחקים ב-1920 וב-1924, אז הפסידה לבודפשט ולפריז, בהתאמה. בהמשך הגישה את מועמדותה עוד פעמיים: ב-1952 (אז דורגה במקום הרביעי, אחרי הלסינקי, לוס אנג'לס ומיניאפוליס) וב-1992 (אז דורגה במקום השישי, אחרי ברצלונה, פריז, בריזביין, בלגרד ובירמינגהאם).
היסטוריה > עד מלחמת העולם הראשונה

29 ספורטאים הולנדים נטלו חלק באולימפיאדת פריז, הראשונה בה השתתפה הולנד. מועדון החתירה מינרווה אמסטרדם הגיע לכמה הישגים - מדליית זהב בתחרות הזוגות, מדליית כסף בתחרות הרביעיות ומדליית ארד בתחרות השמיניות. בנוסף, זכתה נבחרת הקליעה במדליית ארד, והשחיין יוהנס דרוסט הגיע להישג דומה במשחה ל-200 מ' בסגנון גב.
לאחר שנעדרה מאולימפיאדת סנט לואיס, שבה הולנד והשתתפה באולימפיאדת לונדון. אולימפיאדה זו הייתה החלשה ביותר בתולדות הולנד, לאחר שספורטאיה זכו בשתי מדליות ארד בלבד: רביעיית החותרים ונבחרת הכדורגל, לאחר שגברה על נבחרת שוודיה.
הישגיה של הולנד באולימפיאדת סטוקהולם (1912) לא היו גבוהים בהרבה - הם זכו ב-3 מדליות ארד: נבחרת הכדורגל שחזרה את הישגה מלונדון, לאחר שהובסה בחצי הגמר בידי נבחרת דנמרק 4-1, אך הביסה את נבחרת פינלנד במשחק על המקום השלישי בתוצאה 0-9. בשתי מדליות הארד הנוספות זכתה נבחרת הסיף, בתחרויות הקבוצתיות בדקר ובחרב.
היסטוריה > אולימפיאדת אנטוורפן (1920)

אולימפיאדת אנטוורפן (1920) הייתה מוצלחת מקודמותיה עבור הנבחרת ההולנדית, שסיימה את המשחקים עם 11 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ודורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות.
השייטים ההולנדים זכו בשתי מדליות זהב ובמדליית כסף אחת, אם כי בתחרות בדגם דינגי באורך 12 רגל התחרו רק שני צוותים, שניהם הולנדים, ומטבע הדברים חלקו במקומות הראשונים. תחרות זו נערכה במשך יומיים, אך השיוט ביום השני נפסל מאחר שאחד המצופים זז ממקומו. המארגנים הבלגים לא היו ערוכים לקיום שיוטים נוספים, ומאחר ששני הצוותים היו הולנדים, נערכו שני השיוטים האחרון בהולנד עצמה. הצוות שזכה במדליית הזהב כלל את קורנליס הין ובניו פרנס ויוהאן. פרנס בן ה-14 לא יכול היה לנסוע לבלגיה מאחר שהיה עליו ללכת לבית הספר, ואחיו הגדול יוהאן נסע במקומו. בשיוטים שנערכו בהולנד השתתף פרנס, והיה לזוכה הצעיר ביותר במדליית זהב המשחקים אלה. גם מדליית הזהב השנייה של הולנד בענף השיט, בדגם 6 וחצי מטר, הושגה בקלות, מאחר שפרט לצוות ההולנדי התחרה רק עוד צוות אחד מצרפת, שסיים במקום השני.
רוכב האופניים מוריס פטרס זכה במדליית הזהב במרוץ ל-1,000 מטר, ועמיתו פיט איקלאר זכה בשתי מדליות ארד: האחת במרוץ ל-50 ק"מ, והשנייה במרוץ אופני הטנדם ל-2,000 מטר, יחד עם פרנס דה פרנג. במדליית הזהב הרביעית זכתה נבחרת הקשתות. נבחרת משיכת החבל זכתה במדליית הכסף, לאחר שהפסידה לנבחרת בריטניה בשלב הגמר, וגברה על נבחרת בלגיה במאבק על המקום השני. הסייף אריה דה יונג זכה במדליית ארד בתחרות החרב, והיה שותף לזכייתה של הנבחרת כולה בהישג דומה. נבחרת הכדורגל זכתה במדליית ארד שלישית ברציפות, לאחר שהפסידה לנבחרת בלגיה בחצי הגמר, ולנבחרת ספרד בשלב הגמר של בית הניחומים.
היסטוריה > אולימפיאדת פריז (1924)

באולימפיאדת פריז (1924) צברו ההולנדים 10 מדליות, מהן 4 מדליות זהב, ושוב דורגו במקום התשיעי בטבלת המדליות.
בענף הרכיבה זכו ההולנדים בשתי מדליות זהב: אדולף ואן דר וורט זכה בתחרות האישית, והיה שותף גם לזכייה בתחרות הקבוצתית. ברכיבת אופניים זכו ההולנדים בשלוש מדליות: קו וילמס זכה במדליית הזהב במרוץ ל-50 ק"מ, יאפ מייר זכה במדליית כסף במרוץ ל-1,000 מ', ומוריס פטרס, שזכה במקום הראשון במרוץ זה באנטוורפן, לא הצליח להעפיל אף לשלב חצי הגמר, אך זכה במדליית הארד במרוץ אופני הטנדם ל-2,000 מ', יחד עם חרארד בוש ואן דרקסטיין. במדליית הזהב הרביעית זכו החותרים וילי רסינג וטן ביינן.
נבחרת השליחים ב-100X4 מטרים שברה את שיא העולם בשלב רבע הגמר (42.0 שניות), אך בשלב הגמר השיגה תוצאה נמוכה יותר, וזכתה במדליית הארד, שהייתה הראשונה של הולנד בענף האתלטיקה. קיאה באומן הייתה לאישה ההולנדית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, לאחר שזכתה במקום השלישי בטורניר הטניס לזוגות המעורבים, עם בן זוגה הנק טימר. מדליות נוספות הושגו בסיף ובשיט.
נבחרת הכדורגל הפסידה בחצי הגמר לנבחרת אורוגוואי, ומצאה עצמה מתמודדת על מדליית הארד בפעם הרביעית ברציפות. בניגוד לפעמים הקודמות, הפסידה הפעם במעמד זה לנבחרת שוודיה, וסיימה במקום הרביעי.
היסטוריה > אולימפיאדת אמסטרדם (1928)

באולימפיאדה אותה אירחה, התעלתה הנבחרת ההולנדית לשיאים חדשים - 19 מדליות, מהן 6 מדליות זהב, שהקנו לה את המקום השמיני בטבלת המדליות.
גם במשחקים אלה, היו הענפים הבולטים רכיבה ואופניים. צ'ארלס פאהוד דה מונטנגס, שהיה שותף לזכייה בתחרות הרכיבה הקבוצתית בפריז, זכה במדליית הזהב בתחרות האישית, והיה שותף לזכייה שנייה ברציפות במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית. עמיתו לנבחרת, חרארד דה קרויף, זכה במדליית הכסף בתחרות האישית, ונבחרת הרכיבה האומנותית זכתה במדליית הארד. רוכבי הטנדם ברנהרד לנה ודן ואן דייק זכו במדליית הזהב במרוץ ל-2,000 מטר, ולזכייתו נוספו שלוש מדליות כסף נוספות בענף זה, אחת מהן של ואן דרקסטיין, במרוץ ל-1,000 מטר.
נבחרת הנשים בהתעמלות זכתה במדליית הזהב בתחרות הקבוצתית. מאמן הנבחרת, חריט קלירקופר היה יהודי, כמו גם חמש מחברות הנבחרת. כולם, פרט לאלקה דה לוי נספו בשואה; קלירקופר, הלנה קלוט-נורדהיים, אנה דרזדן-פולק ויודיק טיימנס-סימונס נרצחו בסוביבור, וסטלה בליץ-אחסטריבה נרצחה באושוויץ.
השחיינית מריה בראון זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר בסגנון גב ובמדליית הכסף במשחה ל-400 מטר בסגנון חופשי. שחיינית נוספת, מיטייה ברון, זכתה במדליית הכסף במשחה ל-200 מטר בסגנון חזה. במדליית הזהב השישית זכה המתאגרף בפ ואן קלאפרן.
נבחרת ההוקי שדה זכתה במדליית הכסף, לאחר שהפסידה לנבחרת הודו במשחק הגמר. נבחרת הכדורגל הודחה כבר בסיבוב הראשון, לאחר הפסד לנבחרת אורוגוואי. ענפים נוספים בהם זכו ספורטאים הולנדים במדליות כללו שיט, אתלטיקה והרמת משקולות.
היסטוריה > אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932)

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) ירדו הישגיה של הולנד לכדי 7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. דה מונטנגס שמר על תוארו בתחרויות הרכיבה, והיה שותף לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. רוכב האופניים ז'אק ואן אגמונד זכה במדליית הזהב במרוץ ל-1,000 מטר ובמדליית הכסף במרוץ נגד השעון ל-1,000 מטר. מדליות נוספות הושגו בשחייה ובשיט.
היסטוריה > אולימפיאדת ברלין (1936)

באולימפיאדת ברלין (1936) שוב בלטו הספורטאים ההולנדים, עם 17 מדליות, בהן 6 מדליות זהב, שהקנו להולנד את המקום התשיעי בטבלת המדליות.
הענף הבולט ביותר היה השחייה. השחייניות ההולנדיות זכו ב-5 מדליות, בהן 4 מתוך 5 מדליות הזהב האפשריות. ריי מסטנברוק הייתה השחיינית הבולטת ביותר בבריכת השחייה, לאחר שזכתה במדליות זהב במשחים ל-100 ול-400 מטר בסגנון חופשי. במשחה ל-100 מטר חופשי שברה שלוש פעמים את השיא האולימפי, והעמידה אותו בסופו של דבר על 1:05.9 דק'. גם במשחה ל-400 מטר קבעה שיא אולימפי חדש, 5:26.4 דק'. במשחה ל-100 מטר גב הסתפקה מסטנברוק במדליית הכסף, בעוד בת ארצה נידה סנף זוכה במדליית הזהב. גם סנף קבעה שיא אולימפי חדש, 1:16.6 דק'. בנוסף, זכתה נבחרת השליחות ל-100X4 מ' בסגנון חופשי, בשורותיה התחרתה גם מסטנברוק, במדליית הזהב. גם הנבחרת קבעה שיא אולימפי חדש, 4:36.0 דק'.
רוכב האופניים ארי דה פליט זכה במדליית הזהב במרוץ נגד השעון ל-1,000 מ', ובמדליית הכסף במרוץ ל-1,000 מ'. ברנהרד לנה, שזכה במדליית הזהב באופני טנדם באמסטרדם, זכה הפעם במדליית הכסף, יחד עם שותפו הנדריק אומס. במדליית הזהב השישית זכה השייט דן קגכלנד, בדגם מונוטייפ. האתלט טינוס אוסנדרפ זכה בשתי מדליות ארד, בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר. נבחרת ההוקי שדה זכתה במדליית הארד, לאחר שהפסידה לנבחרת גרמניה בחצי הגמר, וגברה על נבחרת צרפת במשחק על המקום השלישי. מדליות נוספות הושגו ברכיבה ובקיאקים.
היסטוריה > אולימפיאדת לונדון (1948)

באולימפיאדת לונדון (1948) זכו ההולנדים ב-16 מדליות, מהן 5 מדליות זהב, בכל החמש זכו נשים.
הספורטאית ההולנדית הבולטת במשחקים הייתה האתלטית פאני בלנקרס-קואן, שזכתה ב-4 מדליות זהב, בכל תחרויות הריצה למרחקים קצרים: ריצת 100 מטר, ריצת 200 מטר, ריצת 80 מטר משוכות ויחד עם חברותיה למשלחת במרוץ השליחות ל-100X4 מטרים. במדליית הזהב החמישית זכתה השחיינית נל ואן פליט, במשחה ל-200 מטר חזה.
ספורטאי הולנדי בולט נוסף במשחקים אלה היה וים סליקהויס, שזכה במדליות הארד בריצת 1500 מטר ובריצת 5000 מטר. נבחרת ההוקי שוב זכתה במדליית הארד, ולהישג דומה הגיעה גם נבחרת הכדורמים. מדליות נוספות הושגו בקיאקים, רכיבת אופניים, הרמת משקולות ושיט.
היסטוריה > אולימפיאדת הלסינקי (1952)

באולימפיאדת הלסינקי (1952) הצליחו ההולנדים לזכות בחמש מדליות בלבד, ולראשונה מזה 40 שנה אף ספורטאי הולנדי לא זכה במדליית זהב, וכל המדליות היו מדליות כסף. שלוש מהן הושגו בשחייה: נבחרת השליחות ב-100X4 מטר חופשי, האני טרמולן ב-100 מטר חופשי וחרטיה וילמה ב-100 מטר גב. פוק ברוור זכתה במדליית כסף בריצת 200 מטר, ולהישג דומה הגיע נבחרת ההוקי, לאחר שגברה על נבחרת פקיסטן בחצי הגמר, והפסידה לנבחרת הודו בשלב הגמר. נבחרת הכדורמים סיימה במקום החמישי.
היסטוריה > אולימפיאדת מלבורן (1956)

עקב פלישתה של ברית המועצות להונגריה לשם דיכוי המרד ההונגרי ערב אולימפיאדת מלבורן, הודיעה הולנד, בדומה לספרד ולשווייץ, כי תחרים את המשחקים בשל השתתפותה של ברית המועצות בהם. מאחר שתחרויות הרכיבה נערכו בסטוקהולם עוד לפני תחילת המשחקים במלבורן, ספורטאי הולנדי אחד, אלכסיס פנצ'וליצב, הספיק להשתתף בתחרויות הרכיבה האומנותית. הוא סיים במקום ה-28.
היסטוריה > אולימפיאדת רומא (1960)

111 ספורטאים הולנדים השתתפו באולימפיאדת רומא (1960), אך הישגיהם היו נמוכים מבעבר. הם זכו בשלוש מדליות בלבד, אף אחת מהן לא מדליית זהב. השחיינית מריאנה המסקרק הגיעה להישג הטוב ביותר, מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר. ויגר מנסונידס זכה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר חזה, וטינקה לגרברג הגיעה להישג זהה במשחה ל-400 מטר חופשי.
היסטוריה > אולימפיאדת טוקיו (1964)

באולימפיאדת טוקיו (1964), בה השתתפו 125 ספורטאים הולנדים, זכתה הולנד בהישגים גבוהים יותר - 10 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
במשחקים אלה, שנערכו ביפן, הוכנס לראשונה ענף הג'ודו למשחקים. הג'ודוקא אנטון חיסינק גבר על יריבו אקיו קמינגה וזכה במדליית הזהב בקטגוריית המשקל הפתוח. הוא היה הזוכה היחיד בענף הג'ודו שאינו יפני. במדליית הזהב השנייה זכו רביעיית רוכבי האופניים במרוץ הכביש הקבוצתי. השחיינית אדה קוק זכתה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר, והייתה שותפה לזכיית נבחרת השליחות ההולנדית במדליית כסף במשחה ל-100X4 מטר מעורב. במשחה המקביל בסגנון חופשי זכתה הולנד במדליית ארד. ענפים נוספים בהם זכו ספורטאים הולנדים במדליות כללו חתירה וקיאקים.
היסטוריה > אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ירד מספר המשתתפים ההולנדים ל-107. הם זכו ב-7 מדליות, מהן 3 מדליות זהב: השחיינית אדה קוק במשחה ל-200 מטר פרפר, החותר יאן וינסה ורביעיית רוכבי האופניים במרוץ הקבוצתי נגד השעון ל-100 ק"מ. מדליות נוספות הושגו גם כן בחתירה וברכיבת אופניים, וכן באתלטיקה.
היסטוריה > אולימפיאדת מינכן (1972)

מספר המשתתפים ההולנדים באולימפיאדת מינכן (1972) עלה ל-134, אך מספר המדליות בהן זכו ירד ל-5, מהן 3 מדליות זהב. הג'ודוקא וילם רוסקה זכה בשתי מדליות זהב, הן בקטגוריית המשקל הכבד והן בקטגוריית המשקל הפתוח. הני קויפר ניצח במרוץ אופני הכביש, מיקה יאפיס זכתה במדליית הכסף בתחרות הקיאקים ל-500 מ', ואילו רואל לויננבורג ורוד סטוקפיס זכו במדליית הארד בתחרות החתירה לזוגות ללא הגאי.
נבחרת ההוקי סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי הגמר לנבחרת גרמניה המערבית ובמשחק על המקום השלישי לנבחרת הודו. בנוסף, העפילו מספר שחייניות הולנדיות לשלבי הגמר במשחים בהן השתתפו, אך לא זכו במדליות.
כמה מהספורטאים ההולנדים עזבו את מינכן בעקבות טבח הספורטאים. בריאיון למגזין ספורטס אילוסטרייטד ציין אחד מהם, האתלט יוס הרמנס, כי "אם אתה מגיע למסיבה, ומישהו נהרג במסיבה, אינך רוצה להמשיך לחגוג. אני הולך הביתה".
היסטוריה > אולימפיאדת מונטריאול (1976)

גם באולימפיאדת מונטריאול (1976) צברו ההולנדים חמש מדליות, אלא שהפעם, איש מבין 109 המשתתפים לא זכה במדליית זהב.
במדליות הכסף זכו רוכב האופניים הרמן פונסטן (במרוץ ל-4,000 מטר) והקלע אריק סווינקלס. השחיינית אניט בריגיטה זכתה במדליות הארד במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי, וכך גם נבחרת הכדורמים. נבחרת ההוקי סיימה את שלב המוקדמות ללא הפסד, אך הודחה בחצי הגמר בידי נבחרת ניו זילנד, והפסידה לפקיסטן במשחק על המקום השלישי.
היסטוריה > אולימפיאדת מוסקבה (1980)

מדינות רבות החרימו את אולימפיאדת מוסקבה (1980), במחאה על הפלישה הסובייטית לאפגניסטן. הולנד, בדומה ל-15 מדינות מערביות נוספות, בחרה להביע את מחאתה בכך שספורטאיה לא התחרו תחת דגלהּ, אלא תחת הדגל האולימפי. 90 הספורטאים ההולנדים שהשתתפו במשחקים גם לא נטלו חלק בטקס הפתיחה. לו היו ההולנדים זוכים במדליות זהב, לא היה מושמע המנון הולנד, כי אם ההמנון האולימפי.
מבחינה ספורטיבית, הייתה אולימפיאדת מוסקבה מהחלשות בתולדות הולנד. להישג הגבוה ביותר הגיע חרארד נייבור, שזכה במדליית הכסף בריצת המרתון. הג'ודוקא האנק נומן זכה במדליית ארד בקטגוריית המשקל החצי-כבד, וכך גם רביעיית השליחות במשחה ל-100X4 מ' בסגנון חופשי.
היסטוריה > אולימפיאדת לוס אנג'לס (1984)

באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) השתפרו משמעותית הישגיה של הולנד. 136 הספורטאים ההולנדים זכו ב-13 מדליות, מהן 5 מדליות זהב. כל המדליות פרט לשתיים הושגו בידי נשים.
הענף בו בלטה הולנד במיוחד היה השחייה (6 מדליות, מהן 2 מדליות זהב). יולנדה דה רובר זכתה במדליית הזהב במשחה ל-200 מטר גב ובמדליית הארד במשחה ל-100 מטר גב. עמיתתה, פטרה ואן סטברן, זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חזה, ואף קבעה שיא אולימפי חדש (1:09.88 דק'). השליחות ל-100X4 מטר בסגנון חופשי זכו במדליית הכסף, ואילו אנמארי ורסטאפן, שהייתה שותפה להישג זה, זכתה גם בשתי מדליות ארד במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי.
נבחרת הנשים בהוקי שדה זכתה בתואר האולימפי הראשון בתולדותיה לאחר שסיימה את משחקיה ללא הפסד, ריה סטלמן זכתה במקום הראשון בזריקת דיסקוס, והגבר ההולנדי היחיד שזכה במדליית זהב אולימפית היה גולש הרוח סטפן ואן דן ברג. מדליות נוספות הושגו בחתירה, אגרוף וקיאקים.
היסטוריה > אולימפיאדת סיאול (1988)

147 ספורטאים ייצגו את הולנד באולימפיאדת סיאול (1988), והם זכו ב-9 מדליות, בהן שתי מדליות זהב.
במדליות הזהב זכו החותרים ניקו רינקס ורונלד פלורין, וכן רוכבת האופניים מוניק קנול, במרוץ אופני כביש. שתי נבחרות ההוקי זכו במדליות ארד: הגברים לאחר שגברו על נבחרת אוסטרליה, והנשים לאחר ניצחון על נבחרת בריטניה. מדליות נוספות הושגו בשחייה, אגרוף, ג'ודו וקיאקים.
היסטוריה > אולימפיאדת ברצלונה (1992)

באולימפיאדת ברצלונה (1992) עלה מספר המשתתפים ההולנדים ל-220, ומספר המדליות עלה ל-15, אם כי רק שתיים מהן היו מדליות זהב.
זוכי מדליות הזהב היו אלן ואן לנכן, שניצחה בריצת 800 מטר ושלישיית רוכבי הסוסים בתחרות הקפיצה הקבוצתית. אחד מהם, פיט ריימקרס, זכה גם במדליית כסף בתחרות הקפיצה האישית. שניים מהאלופים האולימפיים מסיאול התחרו גם בברצלונה, אך הסתפקו הפעם במדליית ארד - החותר ניקו רינקס, שהתחרה במשחקים אלה לצידו של הנק יאן זוולה, ורוכבת האופניים מוניק קנול. בנוסף על קנול, זכו עוד שלושה רוכבי אופניים הולנדים במדליות. נבחרת הכדורעף, שהעפילה לשלב רבע הגמר מהמקום הרביעי בבית בו התמודדה, הצליחה לגבור על יריבותיה בהמשך הדרך, ונעצרה רק בשלב הגמר, בו הפסידה לנבחרת ברזיל. לעומתה, נבחרת ההוקי סיימה במקום הרביעי, לאחר שהפסידה לנבחרת פקיסטן במשחק על המקום השלישי. מדליות הוספות הושגו באגרוף, ג'ודו ושיט.
היסטוריה > אולימפיאדת אטלנטה (1996)

235 ספורטאים הולנדים השתתפו באולימפיאדת אטלנטה (1996). הם צברו 19 מדליות, המספר הגבוה ביותר מאז אירחו את המשחקים ב-1928, מתוכן 4 מדליות זהב.
רוכבי האופניים זכו בשלוש מדליות: בארט ברנטיינס זכה במדליית הזהב באופני הרים, ואילו אינגריד הרינגה זכתה במדליית כסף במרוץ הנקודות ובמדליית ארד במרוץ הספרינט. גם החותרים זכו בשלוש מדליות: שמיניית החותרים - שכללה גם את רינקס, זוולה ופלורין שהתחרו בעבר בזוגות - זכתה במדליית הזהב, מרטן ון דן לינדן ופפין אדווין זכו במדליית כסף בתחרות לזוגות, ואילו אירנה אייס ואקה ואן נס זכו במדליית הארד בתחרות המקבילה לנשים. ענף נוסף בו זכו ההולנדים ב-3 מדליות הוא רכיבה. בתחרות הרכיבה האומנותית זכתה אנקי ואן גרונסוון במדליית הכסף, וסוון רוטנברגר זכה במדליית הארד. השניים היו שותפים גם לזכייה במדליית הכסף בתחרות הרכיבה האומנותית הקבוצתית. ענף רביעי בו הושגו שלוש מדליות הוא הג'ודו - מארק הויזינחה, ג'ני גל וקלאודיה זווירס זכו כולם במדליות ארד.
בענפי הכדור זכו ההולנדים להצלחה רבה. נבחרת הכדורעף זכתה במדליית הזהב לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת איטליה. נבחרת הנשים סיימה במקום החמישי. גם בהוקי שדה זכתה נבחרת הגברים בתואר האולימפי, לאחר ניצחון על נבחרת ספרד. נבחרת הנשים זכתה במדליית הארד לאחר שגברה על נבחרת בריטניה במשחק על המקום השלישי, לאחר הארכה.
ענפים נוספים בהם זכו הספורטאים ההולנדים במדליות היו שיט ושחייה. השייטת מרגריט מאטיסה זכתה במדליית הכסף בדגם יורופ, ורוי היינר זכה במדליית הזהב בדגם פין. השחיינית קירסטן פליחהויס זכתה בשתי מדליות ארד, במשחים ל-400 ול-800 מטר בסגנון חופשי. במשחקים אלה סימנו את פריצתו של פיטר ואן דן הוחנבאנד בן ה-18, שסיים במקום הרביעי במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי.
היסטוריה > אולימפיאדת סידני (2000)

אולימפיאדת סידני (2000) הייתה המוצלחת בתולדות הולנד. 243 הספורטאים ההולנדים שהשתתפו במשחקים זכו ב-25 מדליות, מהן 12 מדליות זהב, ובסיומם דורגה הולנד במקום השמיני בטבלת המדליות.
השחייה היה הענף הבולט ביותר, עם 8 מדליות, מהן 5 מדליות זהב. אינגה דה ברוין זכתה ב-3 מדליות זהב, לאחר שניצחה במשחים ל-50 ול-100 מטר חופשי ול-100 מטר פרפר. בשני המשחים האחרונים קבעה שיאי עולם חדשים: 53.77 שניות ו-56.61 שניות, בהתאמה. בנוסף הייתה שותפה לזכייתה של נבחרת השליחות ההולנדית במדליית הכסף במשחה ל-100X4 מטר בסגנון חופשי. פיטר ואן דן הוחנבאנד ניצח במשחים ל-100 ול-200 מטר חופשי, באחרון קבע אף הוא שיא עולם חדש (1:45.35 דק'), תוך שהוא גובר על יריבו האוסטרלי איאן ת'ורפ על אדמת אוסטרליה. בנוסף, זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי, והיה שותף לזכייתה של נבחרת השליחים במדליית האחד במשחה ל-200X4 מטרים חופשי.
ספורטאית הולנדית בולטת נוספת הייתה רוכבת האופניים לאונטין ואן מורסל, שזכתה ב-3 מדליות זהב, במרוץ מרדף, במרוץ אופני כביש ובמרוץ נגד השעון. במרוץ הנקודות זכתה ואן מורסל במדליית הכסף. אנקי ואן גרונסוון זכתה במדליית הזהב ברכיבה אומנותית, והייתה שותפה לזכייה הקבוצתית במדליית הכסף. בתחרות הקפיצות זכה ירון דובלדאם במדליית הזהב ובן ארצו אלברט וורן זכה במדליית הכסף. הג'ודוקא מארק הויזינחה, שזכה במדליית הארד באטלנטה, זכה במדליית הזהב בסידני. השייטת מרגריט מאטיסה זכתה בפעם השנייה ברציפות במדליית הכסף בדגם יורופ.
שתי נבחרות ההוקי שמרו על הישגיהן מאטלנטה. נבחרת הגברים זכתה במקום הראשון, לאחר שגברה במשחק הגמר על נבחרת קוריאה הדרומית, ונבחרת הנשים זכתה במדליית הארד, לאחר שגברה על נבחרת ספרד במשחק על המקום השלישי. לעומתן, לא הצליחה נבחרת הכדורעף לשמור על תוארה, והיא הודחה כבר בשלב רבע הגמר בידי נבחרת יוגוסלביה. במשחקים אלה נערך גם טורניר הכדורמים הראשון לנשים, ונבחרת הולנד סיימה במקום הרביעי לאחר שהפסידה לנבחרת רוסיה במשחק על מדליית הארד.
בנוסף להישגים אלה, ספורטאים הולנדים זכו במדליות גם בחתירה, טניס וקשתות.
היסטוריה > אולימפיאדת אתונה (2004)

לאולימפיאדת אתונה (2004) שלחה הולנד 216 ספורטאים. הם זכו ב-22 מדליות, מהן 4 מדליות זהב. הולנדי נוסף שהגיע לאתונה הוא התקליטן טייסטו, שניגן את המוזיקה בעת שהמשלחות צעדו באצטדיון האולימפי בטקס הפתיחה של המשחקים.
גם במשחקים אלה הייתה השחייה הענף הבולט ביותר, עם 7 מדליות, מהן שתי מדליות זהב. אינגה דה ברוין שמרה רק על תואר אחד, ב-50 מטר חופשי. במשחה ל-100 מטר חופשי סיימה במקום השני, ובמשחה ל-100 מטר פרפר במקום השלישי. גם פיטר ואן דן הוחנבאנד שמר רק על אחד מתואריו, ב-100 מטר חופשי. במשחה ל-200 מטר חופשי הגיע למקום השני, אחרי איאן ת'ורפ ולפני מייקל פלפס. נבחרת השליחים ל-100X4 מטרים חופשי זכתה במדליית הכסף ונבחרת השליחות זכתה במדליית הארד במשחה המקביל.
גם רוכבת האופניים לאונטין ואן מורסל שמרה רק על אחד מתואריה, במרוץ נגד השעון. במרוץ המרדף זכתה במדליית הארד. תיאו בוס זכה במדליית הכסף במרוץ הספרינט ל-200 מ', ובארט ברנטיינס, האלוף האולימפי באופני הרים מאטלנטה, זכה במדליית ארד. אנקי ואן גרונסוון שמרה על תוארה ברכיבה אומנותית, אך הנבחרת סיימה בתחרות הקבוצתית רק במקום הרביעי. ספורטאי הולנדי נוסף שאיבד את תוארו הוא הג'ודוקא מארק הויזינחה, שזכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל של עד 90 ק"ג. אדית בוש זכתה במדליית הכסף בקטגוריית המשקל של עד 70 ק"ג, דבורה גרוונסטין זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל של עד 57 ק"ג, ודניס ואן דר חיסט הגיע להישג דומה בקטגוריית המשקל של 100 ק"ג ומעלה.
נבחרות ההוקי זכו שתיהן במדליות כסף. שתיהן סיימו את שלב הבתים ללא הפסד, אך הפסידו במשחקי הגמר לנבחרות אוסטרליה וגרמניה, בהתאמה. ספורטאים הולנדים נוספים זכו במדליות בחתירה, ולראשונה גם בבדמינטון.