stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניות המערכה מסדרת בראונשווייג
היסטוריית שירות > לאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר המלחמה, כל הדרדנוטים העוצמתיות של גרמניה הוטבעו בסקפה פלו או נמסרו לבעלות הברית כשלל מלחמה, כך שאוניות הסדרה בראונשווייג נכנסו לשירות מחדש לרייכסמרינה שאורגן מחדש. הסכם ורסאי קבע במפורש בסעיף 181 כי הרייכסמרינה יורשה להחזיק שמונה אוניות מערכה מסדרות בראונשווייג או דויטשלנד, ששש מהם יכלו להישמר בשירות. שלוש מהאוניות - בראונשווייג, אלזס והסן — ראו שירות פעיל עם הצי בעוד שתי האוניות האחרות — פרוסן ולותרינגן במקום זאת, הוסבו לאניות אב לשולות מוקשים, מכיוון שגרמניה נדרשה על פי חוזה ורסאי לפנות את שדות המוקשים הנרחבים שהונחו בים הצפוני במהלך המלחמה. שתי האוניות הללו פורקו מנשקן ושונו כדי לשאת את שולי המוקשים, אבל פרוסן הוכחה ככבדה ביותר וראתה שימוש מועט בפועל. לותרינגן נשארה בשירות עד 1920, אז הסתיימה עבודת ניקוי המוקשים, והיא הוצבה במילואים.
בראונשווייג עברה מודרניזציה בשנים 1919–1920 ושירתה ברייכסמרינה בין השנים 1921 ל-1926, ואז היא הוצאה משירות פעיל. בתקופה זו שימשה כספינת הדגל של התחנה הימית של הים הצפוני ואחר כך בפלגת ספינות הקרב. אלזס גם נבנתה מחדש בתחילת שנות ה-20 ולאחר מכן פעלה בצי מ-1924 עד 25 בפברואר 1930, ואז היא הוצאה משירות פעיל. הסן חזרה לשירות בשנת 1925. לאורך שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 ערך הצי שגרת אימונים דומה לזו של התקופה שלפני המלחמה, כולל הפלגות לאוקיינוס האטלנטי בשנות ה-20. ב-31 במאי 1931, בראונשווייג, אלזס ולותרינגן נמחקו מרשימות הצי. שני כלי השיט הראשונים הוסבו לגושים בוילהלמסהאפן ולבסוף נגרטו, בעוד לותרינגן פשוט נגרטה מיד. הסן נשארה בשירות עד סוף 1934, עד אז החלה סדרת דויטשלנד החדשה של Panzerschiffe (ספינות משוריינות) להיכנס לשירות.
הסן הוסבה לאחר מכן לספינת מטרה. העבודה כללה חיתוך רוב המבנה העילי, הסרת החימוש והחלפת מכונות ההנעה הישנות בטורבינות קיטור. בנוסף, הותקן ציוד שיאפשר את הפעלת הספינה באמצעות בקרת רדיו. עבודת ההמרה נמשכה מ-31 במרץ 1935 עד 1 באפריל 1937, כאשר היא הופעלה מחדש כמטרה. היא שירתה בתפקיד זה עד 1945; במהלך מלחמת העולם השנייה, היא שימשה מדי פעם גם כשוברת קרח לפינוי נתיבים בים הבלטי. לאחר המלחמה היא נמסרה לברית המועצות ושמה שונה לטסל. הסובייטים השתמשו בספינה גם כמטרה ובסופו של דבר גרטו את הכלי בשנות ה-60. כשפרוסן פורקה בשנות ה-30 של המאה ה-20, לוח באורך של 63 מ' (207 רגל) של גוף האונייה שלה נשמר לשימוש כמטרה. הגוש זכה לכינוי "SMS Vierkant" ונשאר בשימוש במהלך מלחמת העולם השנייה עד שמפציצים של בעלות הברית תקפו והטביעו אותו באפריל 1945.
ליטוגרפיה של צרינגן מסדרת ויטלסבאך; שימו לב לסידור תותחי הסוללה הראשיים על גבי הסוללה המשנית
אחת מאוניות הסדרה בראונשווייג
הסן כספינת מטרה ב-1946
איילת גונדר-גושן

| --- | --- |

 לידה:  1982 (בת 42 בערך) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  יואב שוטן 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ואיש קוורטרלי-וינגייט (2017)  פרס ספיר 
 
איילת גונדר-גושן (נולדה ב-1982 בתל אביב) היא סופרת ותסריטאית ישראלית. זוכת פרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2012 על הרומן "לילה אחד, מרקוביץ'", וזוכת פרס וינגייט לשנת 2016 על הרומן "להעיר אריות".
ביוגרפיה

שירתה בצה"ל ככתבת צבאית בביטאון חיל האוויר. בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ו-BA כללי באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות יתרה. במקביל ללימודיה עבדה כעיתונאית ועורכת חדשות ב"ידיעות אחרונות" ובמחלקת החינוך של האגודה לזכויות האזרח. השלימה תואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות ולמדה תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה.
היא מרצה בפקולטה לעיצוב במכון הטכנולוגי חולון, מפרסמת דעות בנושאי תרבות ב-BBC, ומאמרים בעיתונות האמריקאית, הבריטית והגרמנית. מתגוררת בתל אביב עם בן-זוגה יואב שוטן ושני ילדיהם.
ספריה ויצירתה

ספרים:
לילה אחד, מרקוביץ', כנרת, זמורה-ביתן, 2012. זכה בפרס ספיר לספר ביכורים לשנת 2012, ותורגם לתשע שפות. זכה בפרס ויצו איטליה 2016 יחד עם אתגר קרת. באותה שנה היה הרומן מועמד גם לפרס סינבד האיטלקי. בצרפת נכלל הרומן ברשימה הארוכה של פרס Elle Grand Prix. הרומן הומחז והועלה ב-2018 בתיאטרון בית לסין.
להעיר אריות, כנרת, זמורה-ביתן, 2014. רב מכר בישראל ובאירופה. הרומן תורגם ל-12 שפות, וזכה לשבחי הביקורת על כתיבת הספר זכתה גונדר-גושן בשנת 2016 בפרס וינגייט הבריטי, אותו חלקה עם הסופר פיליפ סאנדס. זכויות ההפקה של הרומן נרכשו בשנת 2016 על ידי רשת NBC האמריקאית וקשת אינטרנשיונל. במרץ 2017 נכלל הרומן ברשימה היוקרתית "בחירת העורכים של הניו-יורק טיימס", ובנובמבר אותה שנה בחר העיתון את הספר לאחד ממאה הספרים הטובים של השנה.
השקרנית והעיר, אחוזת בית ספרים, 2018. נמכר לתרגום ל-11 מדינות.
רילוקיישן, אחוזת בית ספרים, 2022.
סיפורים קצרים:
שקיעה, סיפור קצר, זיכה אותה בפרס במסגרת תחרות IEMED, ברצלונה (2012).
קידושין, סיפור קצר, פורסם בעיתון "ידיעות אחרונות" (2014).
מחוץ לחומות, סיפור קצר, פורסם ב-ynet ספרים (2014).
מאמר:
בדרך לאיקאה - השיבה לקראפט מזווית פסיכואנליטית. עם אסתר הלפרין-מימון, בתוך הספר: "מחשבות על קראפט", הוצאת בצלאל ורסלינג, 2015.
תסריט:
עיניים כאלה. הסרט, בבימוי רפאל בלולו, זכה בפרס הראשון בפסטיבל הסרטים הקצרים של ניו-יורק (2011) בקטגוריית סרטי סטודנטים.
באטמן במחסום. הסרט, בבימוי רפאל בלולו, זכה בפרס Berlin Today בפסטיבל ברלין (2012), והוקרן מאז ביותר משלושים פסטיבלים בינלאומיים.
כיפת ברזל (2017). סדרת דרמה ששודרה בקשת 12. מפיקה: דקלה ברקאי, במאי: אלון זינגמן.
באב א-ג'הנום (שער הגיהנום) - תסריט לסרט ישראלי באורך מלא (יחד עם יואב שוטן-גושן ועירד רובינשטיין). במאי: יבגני רומן (הסרט עתיד לצאת לאקרנים בשנת 2018).
הערות שוליים

↑  Ayelet Gundar-Goshen, Donald Trump’s Wall Is Already Built In America’s Mind, TIME, February 28, 2017
↑  Terror on our minds -Financial Times
↑  מיה סלע, הסופרת איילת גונדר-גושן רוצה לעצבן את סבתא, באתר הארץ, 27 ביולי 2012
↑  מיה סלע, שמעון אדף זכה בפרס ספיר, באתר הארץ, 17 בפברואר 2013
↑  מיה סלע, הצלחה בינלאומית לרומן "לילה אחד, מרקוביץ'". בקרוב הסרט, באתר הארץ, 5 במאי 2013
↑  מיה סלע, זמן קצר לאחר יציאתו לאור נמכרו זכויות התרגום של הרומן "להעיר אריות" לאנגלית, גרמנית ואיטלקית, באתר הארץ, 7 באפריל 2014
↑
יותם שוימר, "להעיר אריות": בין ההישרדותי, לספרותי, באתר ynet, 11 במרץ 2014
 עלית קרפ, הרומן הישראלי שמעמת את המערב עם העולם השלישי, באתר הארץ, 8 באפריל 2014
↑  Ruth Gilligan, Waking Lions by Ayelet Gundar-Goshen review - a restrained, serious story of secrets and extortion, The Guardian, March 30, 2016;
A Fatal Hit-And-Run Leads To A Collision Of Cultures In 'Waking Lions', NPR;
In This Thriller, an Israeli Doctor Can’t Escape His Irresponsibility, NYT;
Sam Sacks on the Best New Fiction, Wall Street Journal
↑  AYELET GUNDAR-GOSHEN, באתר The Bookseller
↑  חן חדד, אן־בי־סי תפתח סדרה על בסיס "להעיר אריות", ספרה של איילת גונדר־גושן, באתר הארץ, 3 באוגוסט 2016
↑  NYT Editors' choice
↑  איתמר זהר, דויד גרוסמן ואיילת גונדר־גושן ברשימת הספרים הטובים של השנה על פי "ניו יורק טיימס", באתר הארץ, 23 בנובמבר 2017.
↑   אסתי אדיבי שושן, רק שלא תבוא חלילה האמת, באתר הארץ, 23 בינואר 2018
↑   מיה סלע, "השקרנית והעיר": מעשיית מוסר שעולה על גדותיה ומתאימה בעיקר לנוער, באתר הארץ, 12 בפברואר 2018
↑   עמרי הרצוג, "רילוקיישן" של איילת גונדר-גושן: מוצר ספרותי רהוט שנפלט מפס ייצור, באתר הארץ, 9 בפברואר 2022
↑  איילת גונדר-גושן, סיפור: "הסירנות נשמעות חזק מאי פעם", באתר ynet, 2 באוגוסט 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291099105171  PLWABN: 9811244664805606  BnF: cb16743023d (data)  GND: 1041792050  ISNI: 0000 0003 7871 4356  LCCN: no2012133990  NKC: hka2017969757  NTA: 391778617  RERO: 02-A023653936  SUDOC: 195503945  VIAF: 257398016   WorldCat (עם VIAF): 257398016
איגור צ'יסלנקו

איגור לאונידוביץ' צ'יסלנקו (ברוסית: И́горь Леони́дович Числе́нко; ‏4 בינואר 1939 – 22 בספטמבר 1994) היה כדורגלן סובייטי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

צ'יסלנקו נולד במוסקבה שבברית המועצות בשנת 1939, ובמשך רוב הקריירה שיחק בדינמו מוסקבה. הוא ערך בה 228 הופעות בליגה הסובייטית וכבש 71 שערים. הוא זכה עמה בשתי אליפויות ובגביע אחד.
במדי נבחרת ברית המועצות עשה את הופעת הבכורה ב-3 באוקטובר 1959 נגד סין בבייג'ינג. שערו הראשון הגיעה ב-27 באוקטובר 1962 בניצחון 0–5 על אורוגוואי. צ'יסלנקו נבחר על ידי מאמן הנבחרת, גבריל קצ'לין, להשתתף במשחקי מונדיאל 1962 בצ'ילה. במהלך הטורניר כבש שני שערים נגד קולומביה בשלב הבתים ובהפסד 2–1 ברבע הגמר למארחת. במשחק נגד אורוגוואי כבש שער נוסף, אך קפטן הנבחרת איגור נטו ביקש לפסול אותו מכיוון ולא היה הוגן. הכדור נכנס לשער מהצד החיצוני שלו בעקבות חור ברשת.
גם ביורו 1964 צ'יסלנקו היה ושיחק בשני משחקי הטורניר, כולל בהפסד 2–1 בגמר למארחת ספרד. טורניר גדול הבא היה מונדיאל 1966 באנגליה בו צלח לכבוש שני שערים גם כן. לאחר שכבש נגד איטליה בשלב הבתים והונגריה ברבע הגמר. ברית המועצות נעצרה בחצי הגמר בהפסד 2–1 לגרמניה המערבית. הנבחרת הגיעה להישג השיא שלה בתחרות הכללית עם מקום רביעי.
צ'יסלנקו כבש את הצמד הראשון שלו ב-3 ביוני 1967 במשחק ידידות נגד צרפת, במהלך ניצחון 2–4 עליהם בפריז. הוא עשה זאת שוב, הפעם נגד אנגליה ב-6 בדצמבר ובסיום אותה שנה כבש 10 שערים ב-13 משחקים בלבד. ב-21 במאי 1968 כבש צ'יסלנקו את השער האחרון שלו נגד צ'כוסלובקיה, והופעתו האחרונה הייתה ב-1 ביוני נגד אותה הנבחרת. הטורניר האחרון בו נכלל היה יורו 1968 אך מצא את עצמו רק יושב על הספסל. בסך הכל ערך במדיה 53 הופעות וכבש 20 שערים.
תארים

אליפות ברית המועצות (2): 1959, 1963
הגביע הסובייטי: 1967
מקום רביעי בגביע העולם: 1966
סגנית אליפות אירופה: 1964
איקבין

פסיפס כתובת רחוב - בשורה ה-27 נזכרת "איקבין" כאחת העיירות היהודיות בתחום סבסטיה הפטורות ממעשרות.
איקבין היה יישוב יהודי בשומרון בתקופת המשנה והתלמוד, אשר נזכר בכתובת רחוב כאחת העיירות המותרות בתחום סבסטיה לעניין חובת קיום המצוות התלויות בארץ, בשל מגורי הכותים באזור.
העיירה איקבין נזכרת בשורה ה-27 בכתובת, לצד עיירות נוספות באזור צפון שומרון, ובהן ציר, דותן, שפירין, יצת, כפר יהודית, כפר כסדיה, פנטאקומוותה, שילתה, עננין ובלעם עלייתה.
הצעת הזיהוי המקובלת ליישוב הקדום היא בכפר עקאבה שבשוליה המזרחיים של בקעת סאנור, הסמוך לעיירות הנזכרות לצד איקבין בכתובת, ובהן ציר (הכפר ציר), שפירין (ח'רבת ספירין) וכפר כסדיה (ח'רבת כשדה).
לקריאה נוספת

אהרן דמסקי, העיירות המותרות שבתחום סבאסטי לפי הכתובת שברצפת הפסיפס של רחוב, קדמוניות, יא, תשל"ח, עמ' 3-2.
י' זוסמן, כתובת מבית הכנסת של רחוב בעמק בית שאן, קדמוניות, ח, תשל"ו, עמ' 128-123.
איקאוניס

איקאוניס (בלטינית: Dea Icaunis) היא אלה במיתולוגיה הקלטית ובדת הגאלית-רומית. איקאוניס היא אלת הנהר יון שבגאליה (במחוז יון, בבורגון שבצרפת של ימינו).
כתובת המוקדשת לאלה התגלה באוסר שבבורגון.
לקריאה נוספת

Taliesin Enion Vawr, Rhuddlwm Gawr, Merridden Gawr, The Word: Welsh Witchcraft, the Grail of Immortality and the Sacred Keys, iUniverse, 2002.
| המיתולוגיה הקלטית |
| --- | --- | --- |
| אלים כלל-אירופאיים | אוגמיוס • אווטה • אזוס • איאלונוס • אלאונוס • אליסאנוס • אנדארטה • אנקאסטה• אנקסטיומארוס • אפונה • ארטיו • ארקורה • בורוו • בלאטו-קאדרוס • בלנוס • בליסאמה • בריגנטיה • בריטניה • גראנוס • דאמונה • דיאה מטרונה • דיס פאטר • ויסוקיוס • וירוטוטיס • טאוטאטיס • טאראניס • לוגוס • ליטאוויס • לנוס • מאטרס • מאפונוס • מוגונס • נאנטוסואלטה • נמטונה • סגומו • סוקלוס • סירונה • קאמולוס • קונדאטיס • קיקולואיס • קיסוניוס • קרנונוס • רוזמרטה |  |
| אלים ייחודיים לבריטניה | אבנדינוס • איוגה  • אלייסיאגאה  • אנדרסטה • וטריס • ורביה  • לאטיס • נודנס • סאטיאדה • סנונה • סוליס • קוונטינה  • קוקידיוס • ריקאגומבדה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה אקוויטניה | אבליו  • פאגוס |  |
| אלים ייחודיים לגאליה בלגיקה | אבנובה • איוואנטוקארוס  •  אינטאראבוס • אינקיונה • איקוולאונה  • אנקאמנה • ארדואינה • ארוורנוס • ווסגוס • וינדונוס • וראודונוס  • קסולסיגיאה  • ריטונה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה קלטיקה | אטפומארוס • איקאוניס • בריקטה • טלו • לוקסוויוס • מוריטאסגוס • מולו • סוקונה • סמרטריוס • סקוואנה • רובור |  |
| אלים ייחודיים לגאליה נרבוננסיס | אמביסאגרוס • בוקסנוס • לרו • לרינה • נמאוסוס • קטובודואה • רודיאנוס |  |
| אלים ייחודיים לגרמאניה | אופאניה • גבריניוס • נהלניה |  |
איגור קוטיוח

| --- | --- |

 לידה:  22 במאי 1978 (בן 46) וורו, אסטוניה 
 מדינה:  אסטוניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טרטו 
 שפות היצירה:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  מסדר הכוכב הלבן, דרגה 5 
 
איגור קוטיוח (באסטונית: Igor Kotjuh; נולד בשנת 1978) הוא משורר ומתרגם אסטוני.
קורות חיים

קוטיוח נולד במחוז וורו (מחוז) שבדרום-מזרח אסטוניה, להורים ששפת האם שלהם רוסית. הוא למד באוניברסיטת טרטו שבמזרח ארצו שפה וספרות אסטונית. כמו כן השתלם בלימודי תרגום ומתורגמנות באוניברסיטת טאלין. כיום עיתותיו מוקדשות רובן ככולן לכתיבה, לתרגום ולפרסום: הוא כותב הן ברוסית והן באסטונית, עוסק במו"לות ומתרגם שירה, מסות וספרות ילדים גם מרוסית לאסטונית וגם מאסטונית לרוסית.
קוטיוח פרסם לפי שעה את ששת ספרי השירה: "מתי יבוא המחר?" (2005), "בשפה האחרת" (2007), "ניסיון לשותפות" (2008), "קו האמון" (2010), "עיצוב אסטוני" (2013) ו"אירוע מיוחד בהחלט" (2017). על יצירותיו זכה בכמה וכמה פרסים ספרותיים יוקרתיים. שבעה משיריו התפרסמו בתרגום לעברית בספר כובעים וכפפות, אסופה לשירה אסטונית שערך ותרגם רמי סערי. אנתולוגיה זאת ראתה אור בהוצאת כרמל בשנת 2021.
עבודותיו

Raduga sulgemine kui eestivene kirjanduse lugu, Sirp, 21. aprill 2006
Kuidas tuulelohe lendu läks? Vikerkaar 2007, nr 9, lk 50–66
Teises keeles (Tuum 2007; ISBN 9789985980613)
Usaldusliin (Kite 2010; ISBN 9789949189069)
EESTI VENEKEELNE KIRJANDUS: KAS OSA EESTI VÕI VENE KIRJANDUSEST?, Keel ja Kirjandus nr 2/2012
Kellele kuulub Eesti venekeelne kirjandus?, Delfi, 3. mai 2013
לקריאה נוספת

רמי סערי (עורך ומתרגם), כובעים וכפפות – אסופת משוררים אסטונים צעירים, הוצאת כרמל, 2021, עמודים 49–57.
איזבל מארי גוזה

איזבל מארי גוזה (בגרמנית: Isabel Marie Gose; נולדה ב-9 במאי 2002) היא שחיינית גרמנייה, זוכת מדליית ארד אולימפית (פריז 2024) במשחה ל-1500 מטר חופשי, סגנית אלופת העולם (דוחה 2024) במשחה ל-800 מטר חופשי, זוכת שתי מדליות ארד באליפות העולם (דוחה 2024) במשחים ל-400 מטר חופשי ול-1500 מטר חופשי ואלופת אירופה (רומא 2022) במשחה ל-400 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 2021

באולימפיאדת טוקיו שנערכה בסוף יולי היא סיימה במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.98 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 4:03.21 דקות, במקום תשיעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:21.79 דקות ובמקום 11 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.07 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 1:56.80 דקות ועלתה מהמקום התשיעי למשחה חצי הגמר. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:53.89 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:58.63 דקות.
ביוגרפיה > 2022 > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה ברומא, איטליה באוגוסט היא זכתה ב-3 מדליות, אחת מכל סוג. מדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.13 דקות, לפני סימונה קואדרלה מאיטליה (4:04.77 דקות) ואינה קשלי מהונגריה (4:08.00 דקות), מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:22.01 דקות, אחרי סימונה קואדרלה (8:20.54 דקות) ולפני מרב טונסל מטורקיה (8:24.33 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.09 דקות, אחרי מריט סטיינברכן מהולנד (1:56.36 דקות) ופריה אנדרסון מהממלכה המאוחדת (1:56.52 דקות).
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:17.95 דקות, במקום שישי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:54.58 דקות	ובמקום שביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.27 דקות, בשלב המוקדמות היא קבעה שיא לאומי חדש של 4:03.02 דקות ועלתה מהמקום הרביעי למשחה הגמר.
ביוגרפיה > 2024 > סגנית אלופת עולם

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר היא זכתה ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד. מדליית כסף במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 8:17.53 דקות, אחרי סימונה קואדרלה מאיטליה ולפני אריקה פיירוות'ר מניו זילנד (8:22.26 דקות). מדליות ארד במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:02.39 דקות, אחרי אריקה פיירוות'ר (3:59.44 דקות) ולי בינגג'יה מהרפובליקה העממית של סין (4:01.62 דקות) ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 15:57.55 דקות, אחרי סימונה קואדרלה (15:46.99 דקות) ולי בינגג'יה (15:56.62 דקות).
ביוגרפיה > 2024 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת פריז שנערכה בסוף יולי תחילת אוגוסט היא זכתה במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 15:41.16 דקות, אחרי קייטי לדקי מארצות הברית שקבעה שיא אולימפי חדש של 15:30.02 דקות ואנסטסיה קירפיצ'ניקובה מצרפת שאף היא קבעה שיא לאומי חדש של 15:40.35 דקות. נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום חמישי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 4:02.14 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:17.82 דקות ובמקום עשירי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:55.57 דקות, כשחיינית ראשונה היא קבעה תוצאה של 1:58.63 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

200 מטר חופשי: 1:56.80 דקות (2021)
400 מטר חופשי: 4:02.14 דקות (2024), שיא גרמניה
800 מטר חופשי: 8:17.53 דקות (2024)
1500 מטר חופשי: 15:41.16 דקות (2024), שיא גרמניה
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

200 מטר חופשי: 1:54.64 דקות (2019)
400 מטר חופשי: 3:58.91 דקות (2019)
800 מטר חופשי: 8:08.26 דקות (2021)
1500 מטר חופשי: 15:25.50 דקות (2023)
איגנץ שוגאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 במאי 1860 מישקולץ, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  3 בספטמבר 1917 (בגיל 57) מישקולץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1883)  אוניברסיטת פרנץ יוזף בקולוז'וואר (קלוז') (1918-1872) (1903) 
 
איגנץ שוגאר (במקור יצחק שוגאר, בהונגרית: Sugár Ignác; מישקולץ, 12 במאי 1860 – מישקולץ, 3 בספטמבר 1917) היה דוקטור למשפטים יהודי-הונגרי, מזכיר לשכת המסחר והתעשייה של העיר מישקולץ (עיר של מעל 150,000 תושבים).
ביוגרפיה

איגנץ שוגאר נולד במשפחה יהודית כבנם של ליפוט שוגאר (Schugar) ושל חני פרידלנדר. הוא סיים את לימודיו בבית הספר התיכון בחלקו בנירג'האזה בגימנסיה הלותרנית, ובחלקו בגימנסיה הקלוויניסטית במישקולץ. בחינות הבגרות שלו הסתיימו בשנת 1879. את התואר האקדמי קיבל בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט (היום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד) ביולי 1883. מיוני 1885 הצטרף לחברת "הרכבת הממלכתית ההונגרית המלכותית", שם פעל במשך חמש שנים. מ-1 בספטמבר 1890 מונה למזכיר השני של לשכת המסחר והתעשייה של מישקולץ. בינתיים עבד גם כמורה חוץ בבית הספר התיכון העליון למסחר של מישקולץ ולימד את תחומי המסחר והמשפט. הוא נבחר למזכיר הראשון בשנת 1903 ובאותו זמן התפטר כמורה. שוגאר היה המנהל, המזכיר וחבר הכבוד של כמה איגודי תעשייה ומסחר מקומיים. בשנת 1903 קיבל תואר גם במדע המדינה באוניברסיטת פרנץ יוזף המלכותית בקולוז'וואר. שנתיים לאחר מכן זכה במלגה מטעם לשכת המסחר לביקור במספר מדינות מערב אירופה. מותו נגרם כתוצאה מסרטן המעי.
משפחתו

אשתו הייתה בורבאלה (ברברה) שוורץ (1867–1924).
פרסומיו

הוא היה חבר מערכת בכמה עיתונים וכתבי עת מקומיים ומטרופוליטנים. כתב מאמרים בעיתונים וכתבי עת אלה:
ענייני תעשייה (Iparügyek)
סקירה כלכלית (Közgazdasági Szemle)
עיתון היערנות (Erdészeti Lapok)
החקלאי הלאומי ההונגרי (Magyar Nemzetgazda)
עיתון הסוחרים ההונגרים (Magyar Kereskedők Lapja)
התעשייה ההונגרית (Magyar Ipar)
העיתון הפיננסי ההונגרי (Magyar Pénzügy)
העלון המשפטי (Jogtudományi Közlöny)
הלמוד וההכשרה המסחרית (Kereskedelmi Szakoktatás)
ב-5 בספטמבר 1917 הובא למנוחות בבית הקברות היהודי במישקולץ, שם ספד לו הרב שלמה שפירא.
עבודותיו

מחוז בורשוד והעיר מישקולץ. מישקולץ, 1895. (מהדורה שנייה. מישקולץ, 1899)
כלכלה לאומית לבתי ספר למסחר. מישקולץ, 1895.
על מצב ערי השדה שלנו. מישקולץ (הדפסה מיוחדת מ"הסקירה הכלכלית")
תורת הכלכלה. מישקולץ, 1896
גורלה של התעשייה הזעירה. בודפשט, 1901
איסוף הזמנות (סעיף XX של שנת 1900) מישקולץ 1901
הקמת אזור סחר חופשי. בודפשט, 1905
לשכת המסחר והתעשייה. מישקולץ, 1905
לקריאה נוספת

"ד"ר איגנץ שוגאר". תעשייה הונגרית. 38 (36): 561–562. 1917-09-09.
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. 1908
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. איגנץ שוגאר
הודעת אבל
יוז'ף פלטינוס: חטאי הבנייה החופשית. מהדורה רביעית בודפשט, 1938–1939
הערות שוליים

↑  Másképp Schugar
↑  "Születési bejegyzése a miskolci izraelita hitközség születési akv. 81/1860. folyószáma alatt".
↑  "Születési bejegyzése a miskolci izraelita hitközség születési akv. 81/1860. folyószáma alatt (2.)".
↑  Halálesete bejegyezve a miskolci állami halotti akv. 1140/1917. folyószáma alatt.
↑  "A miskolczi kereskedelmi kamara uj titkára". Budapesti Napló. 1903-01-09.
↑  "Sugár Ignácné halotti bejegyzése a Budapest VI. kerületi polgári halotti akv. 70/1924. folyószáma alatt".
↑  "Sugár Ignác halála". Egyenlőség. 1917-10-13. p. 13.
אלון גרבוז

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 בספטמבר 1948 (בן 76)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מנהל סינמטק תל אביב
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר על מפעל חיים (2015) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלון גרבוז (נולד ב-9 בספטמבר 1948) הוא איש תרבות ישראלי.
גרבוז ניהל את סינמטק תל אביב משך 40 שנה, כמעט מאז הקמתו ב-1973 ועד לפרישתו בספטמבר 2015 ערב יום הולדתו ה-67.
אחיו הם הצייר הסופר והפובליציסט יאיר גרבוז וחבר הכנסת אהרן הראל.
גרבוז נודע בתמיכתו הבלתי מסויגת בחופש הביטוי ובמיזמים קולנועיים שנויים במחלוקת. ב-2003 הקרין את הסרט מעורר המחלוקת "ג'נין ג'נין". ב-2008 הקרין את הסרט "שיטת השקשוקה", חרף איומים משפטיים מצד האחים עופר. ב-2015 הקרין את הסרט "אל סף הפחד", העוסק ביגאל עמיר.
ב-2011 זכה באות אביר מסדר האמנויות והספרות הצרפתי
בשנת 2017 הוענק לו פרס למפעל חיים מטעם הפורום הדוקומנטרי בישראל.
ראיון עם א.גרבוז ברדיו ביולי 2024:
https://youtu.be/xOtTajmCdPE?si=84fnzhBxQlngSNM9
הערות שוליים

↑  הזוכים באות מסדר האמנויות והספרות, אתר הבמה, 14 ביוני 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305960305171  ISNI: 0000 0004 0187 1430  VIAF: 297251061   WorldCat (עם VIAF): 297251061 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלון דומניס

| --- | --- |

דומניס, אפריל 2022
 לידה:  19 במאי 1950 (בן 74) ישראל תל אביב-יפו, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  הגימנסיה העברית "הרצליה"  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1972–2000 (כ־28 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש להק הציוד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל חממה טכנולוגית, דירקטור בחברות
 
אלון דומניס (נולד ב-19 במאי 1950) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, כיהן כראש להק ציוד בחיל האוויר הישראלי. מכהן כמנכ"ל דוקור ויו"ר חממה טכנולוגית ון ליר וכפרופסור בעזריאלי - מכללה אקדמית להנדסה ירושלים. מכהן כיו"ר עמותת איל"ן בהתנדבות.
ביוגרפיה

דומניס נולד בתל אביב, בגיל שנה לקה במחלת שיתוק ילדים ונותר נכה 100%. בוגר גימנסיית הרצליה. למד הנדסת אווירונאוטיקה בטכניון וכיהן כנשיא מועצת הסטודנטים. במשך השנים הוא נלחם על האפשרות להתגייס לשירות צבאי עד שבקשתו אושרה ב-1972. סיים קורס קצינים בהצטיינות ושירת בענף תיכון אווירונאוטי בחיל האוויר. במלחמת יום הכיפורים שירת ביחידת האחזקה האווירית. הקים את מדור התעייפות מבנים בחיל. לאחר שובו מלימודי דוקטורט בתחום בארצות הברית, מונה למהנדס האווירונאוטי הראשי של מינהלת פרויקט הלביא. ב-1986 מונה לראש ענף מבנה מטוס בלהק ציוד ובספטמבר 1996 מונה לראש להק הציוד, תפקיד בו כיהן עד יולי 2000.
לאחר שחרורו עסק במיזמים בתחום ההיי-טק. מכהן כמנכ"ל דוקור-ון ליר, קרן ההשקעות בישראל של משפחת ון-ליר ההולנדית. במסגרת זו מכהן כיו"ר חממה טכנולוגית ון-ליר ושותפות קסניה-ון ליר, יו"ר אפוסנס (חברה ציבורית העוסקת בפיתוח תרופות), יו"ר די.אן.אר - מערכות הדמיה, יו"ר מפעלי קרור וקרח קריית גת, יו"ר Xsight systems ויו"ר Softlib. דירקטור נובה מכשירי מדידה, יומנייז טכנולוגיות, ארליסנס, קולפלנט, סלריס, אייסקיור מדיקל, מקרוקיור, פורייה מערכות, Omative systems Ltd, צ'ק קאפ אל אל סי. בשנים 2001-2004 כיהן כדירקטור באל על.
דומניס בעל תואר ראשון ושני בהנדסת אווירונאוטיקה מהטכניון, תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב ודוקטורט בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת פרדו.
איגי - ארגון נוער גאה

| --- | --- |
לוגו נוכחי  לוגו בשנים 2001-2024 

איגי – ארגון נוער גאה במצעד הגאווה בחיפה יוני 2023
 פעילות:  תמיכה ומסגרת חברתית לנוער להט"ב
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יניב ויצמן, גל אוחובסקי
 מנכ"ל:  יוני אביטן, רום אוחיון
 תקופת הפעילות:  2001 (העמותה נרשמה ב-2004) – הווה
 http://www.igy.org.il
 
אִיגִי – ארגון נוער גאה הוא ארגון התנדבותי של בני נוער הומוסקסואלים, לסביות, ביסקסואלים, א-מיניים, פאנסקסואלים טרנסג'נדרים, קוויר, מתלבטים בנוגע לזהותם המינית, וזהותם המגדרית.
יו"ר הוועד המנהל של איגי היא חן אריאלי, והמנכ"לים הם יוני אביטן ורום אוחיון. מטה הארגון שוכן במרחב החברתי בתל אביב-יפו.
היסטוריה

איגי הוקם בשנת 2001 על ידי יניב ויצמן כחלק מאגודת הלהט"ב, ובשנת 2004, הפך לארגון עצמאי בהנהלת עמותת "כמוני כמוך" (אשר שינתה את שמה ל"עמותת איגי"). קבוצת הנוער הראשונה של הארגון הוקמה בעיר כפר סבא.[דרוש מקור][מפני ש...]
ארגון הנוער הגאה מספק מסגרת חברתית למפגש ולהיכרות עם בני נוער בעלי חוויות דומות ופועל לקידום מעמד הנוער הלהט"בי בישראל.
איגי נתמך על ידי משרד החינוך ועובד בשיתוף פעולה עם השירות הפסיכולוגי ייעוצי (שפ"י). בשנת 2010 הכיר משרד החינוך בהתנדבות נוער באיגי כחלק מתוכנית "מחויבות אישית" המונהגת בבתי ספר תיכוניים.
נכון לשנת 2019 פועלות באיגי יותר מ-80 קבוצות ברחבי הארץ, וחברים בו יותר מ-3000 חניכות וחניכים המשתתפות בפעולות.
בשנת 2022 התקיים הערב "מחווה לדנה אינטרנשיונל" לרגל ציון 20 שנה לאיגי ולקריירה המוזיקלית של הזמרת-יוצרת הישראלית דנה אינטרנשיונל.
בשנת 2024 הושק לוגו חדש לארגון ביום ההבנ״ה הבינלאומי למאבק בלהט״בופוביה.