stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלנת שכר (הלכה)
פרטי הדין > "בל תשהה"

חז"ל הרחיבו את גבולות תחולת האיסור הפורמלי שחל מדאורייתא, בהסתמך על עקרון "בל תשהה". כך לדוגמה התלמוד מסביר כי מדאורייתא, אדם המלין שכר עובר פעם אחת בלבד על האיסור - ברגע שבו הוא חייב לשלם ואינו משלם, אך חז"ל הרחיבו וקבעו כי חל איסור גם על השהיית התשלום ולא רק על נקודת הזמן החד-פעמית בה הוא היה חייב לשלם ולא שילם; וכהגדרת התלמוד: "עובר בבל תשהה".
יישום נוסף העולה מדברי חז"ל, הוא באשר לאדם המעכב את התשלום עד ל"יום השוק", בו יצטבר בידיו מספיק כסף כדי לשלם. עיכוב זה כשלעצמו אינו אסור, שכן השכירים מודעים לכך שהמעסיק צובר מספיק כסף רק ביום השוק ועל דעת כך הם נשכרים מראש, אך עם זאת כאשר הוא ממשיך לעכב את התשלום לאחר "יום השוק", חל איסור ההשהיה מדרבנן.
לקריאה נוספת

בנימין בראון, "הלנת שכר בפסיקת החפץ חיים: לקראת מודרניזציה של דיני העבודה ההלכתיים?", תרביץ עה, חוברת ג-ד, תשס"ו (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
הערות שוליים

1 2  משנה, מסכת בבא מציעא, פרק ט', משנה י"ב.
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר משפטים, הלכות שכירות, פרק י"א, הלכה ב'
↑  ספר המצוות, עשה ר'
↑  שולחן ערוך, חושן משפט, סימן של"ט, סעיף ג'
1 2  משנה, מסכת בבא מציעא, פרק ט', משנה י"א.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"י, עמוד ב', וכך נפסק להלכה במשנה תורה לרמב"ם, ספר משפטים, הלכות שכירות, פרק י"א, הלכה ד', ובשולחן ערוך, חושן משפט, סימן של"ט, סעיף ז'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ק"י, עמוד ב', נפסק להלכה במשנה תורה לרמב"ם, ספר משפטים, הלכות שכירות, פרק י"א, הלכה ה'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף קי"א, עמוד א', נפסק להלכה בשולחן ערוך, חושן משפט, סימן של"ט, סעיף ט'. הרמב"ם אינו פוסק דין זה להלכה.
| ספר דברים |
| --- | --- | --- |
| פרשת דברים | ערבות מואב • חטא המרגלים • חטא המעפילים |  |
| פרשת ואתחנן | עשרת הדיברות • שמע ישראל • שמע ישראל (פרשיה) • תפילין |  |
| פרשת עקב | כוחי ועוצם ידי • תורת הגמול • חטא העגל • והיה אם שמוע • ברכת המזון • שבעת המינים • לא תערץ מפניהם |  |
| פרשת ראה | היתר אכילת בשר • נביא שקר • מסית • עיר הנידחת • סימני כשרות בבעלי חיים • תרומות ומעשרות • שמיטת כספים • עבד עברי • שלוש רגלים • עלייה לרגל |  |
| פרשת שופטים | משפט עברי • איסור שוחד • איסור עבודה זרה • זקן ממרא • מצוות מינוי מלך • זרוע, לחיים וקיבה • ראשית הגז • כישוף • אוב • ידעוני • חובר חבר • רוצח בשגגה • עיר מקלט • עדות שקר • עדים זוממים • לא תערוץ מפניהם • הלכות מלחמה • כהן משוח מלחמה • מצוות קריאה לשלום במלחמה • בל תשחית • עגלה ערופה |  |
| פרשת כי תצא | אשת יפת תואר • משפט הבכורה • בן סורר ומורה • תלייה • השבת אבידה • לא ילבש • מוציא שם רע • מפתה • איסור קדשה • גירושין • ייבום וחליצה • ממזר • מצוות טעינה • איסור ריבית • משכון • הלנת שכר • מתנות עניים • לא תחסום שור בדישו • כלאי הכרם • לא תחרוש בשור ובחמור יחדו • שעטנז • לא ילבש • השבת אבדה • איסור גנבת נפש • אתנן זונה ומחיר כלב • קבורת המת • שילוח הקן • מצוות מעקה • ציצית • נדרים • מלקות |  |
| פרשת כי תבוא | מקרא ביכורים • וידוי מעשרות • מעמד הר גריזים והר עיבל |  |
| פרשת נצבים | תשובה • קיבוץ גלויות |  |
| פרשת וילך | הקהל • הסמכת יהושע • כתיבת משה את התורה |  |
| פרשת האזינו | שירת האזינו |  |
| פרשת וזאת הברכה | ברכת משה • מות משה • הר נבו |  |
| דמויות מרכזיות | משה • יהושע בן נון |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
המניפסט השחור

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פרדריק פורסיית' 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מתח וריגול
 מקום התרחשות:  מוסקבה 
 הוצאה
 הוצאה:  Bantam
 תאריך הוצאה:  1996
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  נירם
 תאריך:  1997
 תרגום:  אריה חשביה
 מספר עמודים:  482
 סדרה
 הספר הבא:  הפנטום ממנהטן 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001733345
 
המניפסט השחור (באנגלית: Icon) הוא ספר מתח מאת פרדריק פורסיית'. בשנת 2005 עובד הספר לסרט קולנוע בבימויו של צ'ארלס מרטין סמית ובכיכובם של פטריק סווייזי, מייקל יורק ופטריק ברגין.
עלילה

נייג'ל אירוויין, ראש ה-SIS לשעבר מגייס את ג'ייסון מונק, סוכן חשאי ב-CIA במהלך המלחמה הקרה וקודם לכן סמל בחיל המודיעין של צבא ארצות הברית שלחם במלחמת וייטנאם, במטרה לסכל את השתלטותו של רודן על רוסיה. מונק עובר השתלמויות שנות בטירת פורבס בלב בריטניה במטרה לרענן את כישוריו. בין היתר הוא ובכלל זה בשימוש במחשבים ואימוני ירי באקדח מאת סמל בכיר ביחידת ה-SAS. בתום ההכשרה יוצא מונק לרוסיה, אולם לרודן מסייע אנאטולי גרישין, קולונל בדימוס ב־KGB שהוא יריבו המושבע של מונק.
הערות שוליים

↑   "המניפסט השחור", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  פרדריק פורסיית', "המניפסט השחור",הוצאת נירם, 1997, עמודים 34-36.
↑  פרדריק פורסיית', "המניפסט השחור",הוצאת נירם, 1997, עמודים 256-257.
המנטליסט (סדרת טלוויזיה, 2018)

| --- | --- |

כרזת הסדרה
 מבוסס על:  המנטליסט 
 סוגה:  דרמה משטרתית
 יוצרים:  ברונו הלר
 כותבים:  דמיטרי איוואנוב   ארקדי ויסוצקי
 בימוי:  אלכסיי מוראדוב
 שחקנים:  יחזקאל לזרוב   אנסטסיה מילקוצ'ינה  יליזבטה לוטובה  איליה איליניך  ולריה בורדוג'ה יורי צורילו
 ארץ מקור:  אוקראינה אוקראינה רוסיה רוסיה
 שפות:  רוסית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  16
 תוכנית מקור:  המנטליסט
 הפקה
 מפיק:  אלכסנדר סטאריקוב  ולדיסלב ריאשין
 חברת הפקה:  Star Media
 אתר צילומים:  מחוז מוסקבה ואודסה
 צלמים:  רוברט פילאטוב
 אורך פרק:  50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 1 ICTV
 פורמט (תמונה):  HDTV‏1080i
 פורמט (קול):  Dolby Digital
 תקופת שידור מקורית:  5 במרץ 2018 – 5 באפריל 2018
 קישורים חיצוניים
 http://www.starmediafilm.com/ru/serial/mentalist
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המנטליסט (ברוסית: Менталист; נקרא גם "קורא המחשבות", ברוסית: Тот, кто чита́ет мы́сли) היא סדרת דרמה משטרתית רוסית, משנת 2018 בהפקת חברת ההפקות האוקראינית Star Media עבור ערוץ ICTV האוקראיני והערוץ הראשון ברוסיה.
הסדרה עוקבת אחרי דנייל רומאנוב (יחזקאל לזרוב), מדיום לשעבר, המשמש כיועץ למחלקה הפלילית של משטרת רוסיה, תוך שימוש ביכולות תצפית מיוחדות בהם השתמש בעבר כדי "לקרוא" מחשבות כביכול.
הפקה

צילומי הסדרה נמשכו חמישה וחצי חודשים, מספטמבר 2016 ועד ינואר 2017 במוסקבה ובפרבריה ובאודסה. צולמו 16 פרקים, אורך כל אחד מהם 45 דקות.
הערות שוליים

↑  שודר במקביל בשני הערוצים
↑  Первый канал покажет российскую версию «Менталиста»
↑  קדימון הסדרה
1 2  שגיא בן נון, רוסיה‏, מרוסיה באהבה אסורה: יחזקאל לזרוב בדרך לכוכבות ברוסיה  בלי לדעת מילה ברוסית, באתר וואלה, 2 בפברואר 2017
המרכז הלאומי של העצמאים והאיכרים

| --- | --- |
 מדינה:  צרפת צרפת
 מייסד:  רנה קוטי
 מנהיגים:  Bruno North 
 תקופת הפעילות:  6 בינואר 1949 – הווה (75 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות, אגרריאניזם, מדינת לאום מדינתית, ליברליזם כלכלי, אירוסקפטיות 
 מטה:  rue Quentin-Bauchart 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 www.cnip.fr
 
המרכז העצמאי של העצמאים והאיכרים (בצרפתית - Centre National des Indépendants et Paysans ובראשי תיבות - CNI) היא מפלגת ימין ליברלית שמרנית בצרפת. המפלגה נוסדה ב-1949 מאיחודן של מספר מפלגות ליברליות שמרניות קטנות. בתקופת הרפובליקה הצרפתית הרביעית היו שניים מראשי הממשלה חברי המפלגה - אנטואן פינאי וז'וזף לניאל. גם נשיא צרפת רנה קוטי היה חבר המפלגה, והנשיא ואלרי ז'יסקר ד'אסטן החל את דרכו כחבר המפלגה.
המניע

| --- | --- |
 סוגה:  תעודה
 יוצרים:  טלי שמש, אסף סודרי
 בימוי:  טלי שמש, אסף סודרי
 פסקול:  אבי מזרחי
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  4
 הפקה
 הפצה:  נטפליקס 
 עורכים:  טלי שמש, אסף סודרי
 צלמים:  סלומון צ'קול, אסף סודרי
 שידור
 רשת שידור:  yes דוקו
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
המניע היא סדרה תיעודית העוסקת בפרשת הרצח בעין כרם שהופקה עבור ערוץ Yes דוקו ושודרה בו בשנת 2020.
הסדרה בת ארבעה פרקים. היא עוסקת בפרשת הרצח בעין כרם, שבה בשנת 1986 רצח נער בן 14 את משפחתו: אביו, אמו ושתי אחיותיו. מקור שם הסדרה הוא בניסיון למצוא מניע לרצח, שלא נמצא עד כה.
יוצרי הסדרה הם טלי שמש ואסף סודרי. בסדרה נכללו קטעים משוחזרים המגולמים על ידי שחקנים, קטעים שצולמו לאחר הרצח, וכן ראיונות עם חוקרי משטרה בדימוס שעסקו בפרשת הרצח, עורך הדין שייצג את הנער, הפסיכיאטר שחקר אותו ודמויות נוספות אשר היו מעורבות בפרשה או הכירו את המשפחה.
בינואר 2021 בעקבות הפרסום, הודיעה החברה שבה עבד הרוצח, כי "הוחלט לסיים את עבודתו באופן מיידי בהסכמה".
ראו גם

רצח ללא מניע
הערות שוליים

↑  איתי בלומנטל, הנער שרצח את כל בני משפחתו בעין כרם לפני 35 שנה פוטר מעבודתו הבכירה, באתר ynet, 12 בינואר 2021
המרכז הלאומי לתלבושות במה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  fashion museum 
 מיקום:  מולן 
 מדינה:  צרפת 
 מבקרים בשנה:  80,313 (נכון ל־2011)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2006
 תאריך פתיחה רשמי:  2006 
 קואורדינטות:  46°33′41″N 3°19′07″E﻿ / ﻿46.5613694°N 3.3186944°E﻿ / 46.5613694; 3.3186944
 www.cncs.fr
 he
 
המרכז הלאומי לתלבושות במה הוא מוזיאון במולן, שבצרפת, המוקדש לתלבושות (אנ'), שהוצגו על במות התיאטרון.
המוזיאון הוקם ב-2006 על ידי שר התרבות של צרפת, ראש עיריית מולן ומעצב האופנה כריסטיאן לקרואה.
הוא ממוקם באזור העתיק של מולן ומכיל בתוכו מבנה היסטורי שנהרס חלקית במלחמת העולם השנייה ושוחזר על ידי האדריכל פרנסואה וואנשט.
המוזיאון מכיל בתוכו אוסף של כ-10,000 תלבושות של תיאטרון, אופרה ובלט, הוא גם מכיל ציורים שהושאלו מהספרייה הלאומית של צרפת, מהקומדי פראנסז ומהאופרה הלאומית של פריז.
המוזיאון מחולק לארבע מחלקות: אזור השמורים, אולם התצוגה, הספרייה ומרכז ההדרכה, בנוסף ישנו במקום אודיטוריום וארכיון מסמכים.
מספר תיאטראות ובתי אופרה בצרפת שולחים את תלבושותיהם למקום לאחר ההופעה האחרונה, זאת במטרה לשמר ולהציג אותן, המקום גם מהווה מרכז לחוקרים וסטודנטים בתחום האופנה והתיאטרון.
המקום מכיל את אוסף התלבושות של רקדן הבלט רודולף נורייב, האוסף מכיל בין היתר את תלבושת הנסיך אותו שיחק בהפקה של אגם הברבורים.
במקום הוצגו בין היתר תערוכות של תאודור דה באנוויל, של האופרה הרוסית ושל המעצב ז'אן-פול גוטייה.
הדרבי של לוס אנג'לס (כדורסל)

הדרבי של לוס אנג'לס, הקליפרס (בלבן) מארחים את הלייקרס (בסגול), 2009
הדרבי של לוס אנג'לס היא יריבות כדורסל ב-NBA בין לוס אנג'לס לייקרס ללוס אנג'לס קליפרס. שתי הקבוצות נמצאות בבית הפסיפי שבאזור המערבי, ומשחקות את משחקי הבית שלהן בקריפטו.קום ארנה בלוס אנג'לס, קליפורניה. הלייקרס מחזיקים ביתרון 104–64 במפגשים בין הקבוצות בכל הזמנים. שתי הקבוצות מעולם לא נפגשו בפלייאוף. הלייקרס עברו לעיר ממיניאפוליס ב-1960, ואילו הקליפרס עברו מסן דייגו ב-1984. האוהדים בלוס אנג'לס העדיפו באופן היסטורי את הלייקרס והקבוצה זכתה ב-12 מתוך 17 אליפויות ה-NBA שלה בעיר, העוד שהקליפרס הגיעו לפלייאוף רק 14 פעמים מאז 1984 ונחשבו זמן רב ל"בדיחה" של ה-NBA; עד 2021 הם לא עברו את הסיבוב השני של הפלייאוף. ב-2012/2013 ניצחו הקליפרס בפעם הראשונה מתוך שש רצופות את הלייקרס בסדרת העונה הסדירה ביניהן.
עצם קיומה של היריבות בין הקבוצות שנוי במחלוקת, בעיקר בשנים היותר מוקדמות שלה, בעיקר בשל חוסר ההצלחה של הקליפרס לעומת ההצלחה המסחררת של הלייקרס.
היסטוריה > 1970–1984: שנים מוקדמות

הקליפרס נוסדו ב-1970 כבאפלו ברייבס ושיחקו בבית האטלנטי. הם עברו לסן דייגו ב-1978/1979, שמם שונה לקליפרס והם הצטרפו ללייקרס בבית הפסיפי. סן דייגו ניצחה במשחק הראשון שלה מול הלייקרס, 124–113 ב-24 באוקטובר 1978.
היסטוריה > 1984: מעבר הקליפרס ללוס אנג'לס

הקליפרס עברו ללוס אנג'לס ב-1984 אחרי שש עונות בסן דייגו. הקבוצה התמקמה בלוס אנג'לס ממוריאל ספורטס ארנה (שהיה האולם הביתי של הלייקרס בשנים 1960–1967), כ-16 קילומטרים מהפורום באינגלווד, בו היה אז הבית של הלייקרס. במשחק הראשון בין הקבוצות אחרי המעבר של הקליפרס לעיר נכחו 14,991 אוהדים, מה שהיווה את שיא הקהל של הקליפרס אז. הלייקרס ניצחו 108–103.
היסטוריה > 1984–2013

עד 1986 הלייקרס עדיין היו בלתי מנוצחים מול הלוס אנג'לס קליפרס. אוהדי הלייקרס היו עולים על מספר אוהדי הקליפרס בספורטס ארנה במהלך המשחקים של הקבוצות במשך שנים עד 1992, העונה הראשונה מאז 1978/1979 שהקליפרס סיימו במאזן חיובי וההופעה הראשונה שלהם בפלייאוף מאז 1976. הלייקרס, לעומת זאת, נאבקו בשנים 1991/1992 עם פרישתו של מג'יק ג'ונסון לאחר שנמצא חיובי ל-HIV. באותה עונה הקליפרס שברו רצף של 27 הפסדים ללייקרס בפורום, וסיימו עם מאזן טוב יותר מהלייקרס. הם סיימו מעל הלייקרס גם בעונה שלאחר מכן, אז גם ניצחו בסדרת העונה הסדירה מול הלייקרס לראשונה מאז שעברו ללוס אנג'לס. זה היה גם הניצחון הראשון המועדון בסדרה מול הלייקרס מאז 1974/75, כשעדיין היו הבאפלו ברייבס. ב-1994 לראשונה החמיצו שתי הקבוצות החמיצו את הפלייאוף, מה שחזר על עצמו מאוחר יותר בעונת 2004/05.
מעונת 1994/95 עד 1998/99 שיחקו הקליפרס מספר משחקי בית בארווהד פונד שבאנהיים. באותן עונות שיחקו הקליפרס מול הלייקרס בפונד שלוש פעמים, וניצחו פעם אחת. עסקה להעברת הקליפרס באופן קבוע לאנהיים נדחתה על ידי הקבוצה ב-1996, והובילה להחלטה להצטרף ללייקרס בסטייפלס סנטר כאשר הוא נפתח ב-1999.
הקליפרס לא סיימו שוב מעל הלייקרס עד 2004/2005. כוכב הלייקרס קובי בראיינט כמעט הצטרף לקליפרס באותה עונה כשחקן חופשי לפני שחידש את חוזהו בלייקרס. ב-2005/2006 הקליפרס ניצחו 47 משחקים וסיימו שני משחקים לפני הלייקרס. בפלייאוף 2006 עלו הלייקרס ליתרון 3–1 בסדרת הסיבוב הראשון מול פיניקס סאנס לפני שהפסידו 3–4, מה שקלקל מפגש פוטנציאלי בין הקבוצות בסיבוב השני. נתוני המדרוג של ההפסד 3–4 של הקליפרס לסאנס בסיבוב השני בדרום קליפורניה היו יותר גבוהים מאלה של ההפסד של הלייקרס בסיבוב הראשון.
היסטוריה > 2019–הווה

גם הלייקרס וגם הקליפרס ביצעו מהלכים משמעותיים לפני בעונת 2019/2020. הלייקרס רכשו את אנתוני דייוויס מניו אורלינס פליקנס, בעוד הקליפרס החתימו את השחקן החופשי קוואי לנארד והביאו בטרייד את פול ג'ורג' מאוקלהומה סיטי ת'אנדר. הלייקרס גם החתימו את פרנק ווגל במקום לוק וולטון כמאמנם. טיירון לו, שזכה בשתי אליפויות NBA כשחקן הלייקרס בשנים 2000 ו-2001 וזכה עם קליבלנד קאבלירס בתואר NBA עם ג'יימס ב-בעונת 2016, היה המועמד המוביל לאימון הלייקרס, אבל הוא רצה חוזה לטווח ארוך יותר ממה שהוצע לו. במקום זאת הוא הצטרף לקליפרס כעוזר.
הקליפרס הפכו לקבוצה בעלת סיכויים גבוהים לזכייה באליפות ה-NBA. התחזיות של שתי הקבוצות היו הגעה לגמר המערב. ה-NBA ערכה משחקים בין הקבוצות בערב הפתיחה וביום חג המולד, כשהקליפרס ניצחו בשניהם. במועד האחרון לטריידים בפברואר 2020, שתי הקבוצות התחרו על רכישת מרכוס מוריס מניו יורק ניקס, אך הקליפרס ניצחו מכיוון שללייקרס היו נכסים מוגבלים כתוצאה מעסקת דייוויס. הלייקרס רכשו את אחיו התאום, מרקיף מוריס, מאוחר יותר באותו החודש.
הלייקרס סיימו את העונה הסדירה עם המאזן הטוב ביותר במערב, בעוד הקליפרס סיימו במקום השני. הלייקרס עלו לגמר האזורי לאחר שהדחו את יוסטון 4–1, והם חיכו למנצחת בסדרת חצי הגמר האחרת, שבה הקליפרס עלו ליתרון 3–2 מול דנוור נאגטס. עם זאת, הקליפרס הודחו בתוצאה 3–4, ושמטו יתרון 3–1. הלייקרס עלו לגמר בפעם הראשונה מאז 2010, ניצחו את מיאמי היט 4–2 וזכו בתואר ה-NBA השבעה עשר שלהם, בשוויון עם הסלטיקס בפסגת טבלת התארים.
במהלך הפגרה, השחקן החופשי ששוחרר מהקליפרס, מונטרז הארל, שהיה השחקן השישי של העונה המכהן, חתם על חוזה לשנתיים והצטרף ללייקרס. הקליפרס החליפו את ריברס כמאמן ראשי בעוזרו, טיירון לו. אף על פי שאיבדו את לנארד בפלייאוף לאחר קרע חלקי ברצועה הצולבת הקדמית בברכו הימנית, הם עלו לגמר המערב בפעם הראשונה בתולדות המועדון. ב-בעונת 2021/2022, הלייקרס צירפו את ראסל וסטברוק לקבוצה עם ג'יימס ודייוויס, ושוב היו פייבוריטים לזכייה במערב, בעוד הקליפרס ציפו שלנארד ייעדר במשך רוב העונה לאחר ניתוח בברכו. הקליפרס ניצחו את המשחקים בעונה הסדירה מול הלייקרס והאריכו את רצף הניצחונות שלהם מולם לשבעה. הקליפרס הובילו 32–7 על הלייקרס מאז 2012/13. ב-20 באוקטובר 2022, במשחקם הראשון לעונת בעונת 2022/2023 ומשחק החזרה של לנארד, ניצחו הקליפרס את הלייקרס (שהפסידו לפני כן לגולדן סטייט ווריורס) 103–97. גם בדרבים הבאים באותה עונה ניצחו הקליפרס, בתוצאות 114–101 ו-133–115.
קריפטו. קום ארנה

קריפטו. קום ארנה (שנודע כסטייפלס סנטר בין השנים 1999 ל-2021) הוא האולם הביתי של שתי הקבוצות מאז 1999.
חדר ההלבשה של הקליפרס קטן יותר מזה של הלייקרס. המושבים של הארנה היו במקור בצבע סגול, המזוהה עם הלייקרס וזוהה בזמן הבנייה גם עם הלוס אנג'לס קינגס, קבוצת ה-NHL שחולקת גם היא את הסטייפלס סנטר עם הקבוצות. המושבים הוחלפו במושבים שחורים בשנת 2005. הקליפרס הם היחידים מבין ארבע הקבוצות שמשתמשות בסטייפלס (שלוש הקבוצות שהוזכרו לפני כן והלוס אנג'לס ספארקס) ללא כרזות תלויות להנצחת אליפויות או מספרים שהוצאו לגמלאות (הקבוצה בחרה להציב את כרזות אליפויות הבית שלה במתקן האימונים שלה).
החל מעונת 2013/14, במהלך משחקי הבית שלהם הקליפרס מכסים את הכרזות של הלייקרס. הרעיון הוצע על ידי מאמן הקליפרס, דוק ריברס. משחקי הלייקרס כוללים תאורה דרמטית המתאפשרת בזכות אורות נוספים שנרכשו על ידי הלייקרס. במהלך עונת 2013–14, אותה חוויה לא סופקה במהלך משחקי הקליפרס; עם זאת, נורות LED חדשות הותקנו עבור הקליפרס והקינגס לפני עונות 2014/15 שהפיקו אפקט דומה לתאורה של הלייקרס.
הלייקרס והקליפרס מרבים לשחק במשחקים כפולים בקריפטו. קום ארנה, לאחר ששיחקו באותו יום כמעט 60 פעמים נכון ל-2012. נדרשת כניסה נפרדת לכל משחק, כאשר כל קבוצה משחקת מול יריבה שונה. בין המשחקים, המגרש מורכב מחדש עם הרצפה של הקבוצה הביתית, אשר נבדלים רק בשיטת הצבע שלהם. הקליפרס, שיש להם רק עדיפות שלישית מאחורי הלייקרס והקינגס לתכנון הזירה, בדרך כלל משחקים את משחק היום הפחות עדיף בליגה שבה שחקנים ומאמנים מוכרים יותר לשחק בלילה. מחוץ ללוס אנג'לס, הפעם האחרונה שבה שוחקו שני משחקים באותו אולם ובאותו יום הייתה ב-1972.
חוזה השכירות של הקליפרס בקריפטו. קום ארנה מסתיים ב-2024. ביולי 2020, הקבוצה קיבל את אישור העירייה לאינטואיט דום שלהם, שנמצא כבר בתהליכי בנייה. חוזה השכירות של הלייקרס בארנה הוארך עד 2041.
שחקנים ששיחקו בשתי הקבוצות

מאט בארנס
ברנדון באס
בנויט בנג'מין
מריו בנט
פטריק בוורלי
סטיב בלייק
אייברי בראדלי
טוני בראון
רג'י בולוק
קארון באטלר
דאג כריסטי
דארן קוליסון
לסטר קונר
בריאן קוק
לארי דרו
ג'ארד דאדלי
ג'יימס אדוארדס
ג'ורדן פארמר
וניין גבריאל
רון הרפר
מונטרז הארל
אנטוניו הארווי
אנטון ג'מיסון
וסלי ג'ונסון
דיאנדרה ג'ורדן
כריס קיימן
דריוס מוריס
נורם ניקסון
למאר אודום
סמוש פארקר
רובן פטרסון
ג'וש פאוול
ולדימיר ראדמנוביץ'
גלן רייס
דייוויד ריברס
ראז'ון רונדו
שון רוקס
כרים ראש
מייק סמרק
לאנס סטיבנסון
דרק סטרונג
רוני טוריאף
סאשה וויאצ'יץ'
ג'מאל וילקס
לו ויליאמס
וון ואפר
ניק יאנג
איביצה זובאץ
המנצחים (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אלירן פלד
 הופק בידי:  חיליק מיכאלי אברהם פרחי שלום אייזנבך אלדי פאי טי אל וי
 תסריט:  אלירן פלד יונתן בלומנפלד
 עריכה:  נוי ברק
 שחקנים ראשיים:  דניאל ליטמן עמית פרקש ידין גלמן יעל שטולמן דור הררי יואב רוטמן אורנה כץ יותם קושניר נועם שנהב גיל וייס יון תומרקין שרון אלכסנדר יפה לוי ספיר יוסף אודי קנבל רותם קינן
 מוזיקה:  רן שם טוב דניאל מרקוביץ' בן זיידמן
 צילום:  סער מזרחי
 מדינה:  ישראל, אוקראינה
 שיטת הפצה:  הפצה בבתי קולנוע
 הקרנת בכורה:  8 בפברואר 2024
 משך הקרנה:  116 דקות
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי סרט דרמה סרט תקופתי
 דף הסרט ב־IMDb
 
המנצחים (באנגלית: Victory) הוא סרט דרמה מוזיקלי ישראלי שיצא לאקרנים בפברואר 2024. את הסרט ביים אלירן פלד, ומככבים בו יעל שטולמן, דניאל ליטמן, עמית פרקש, ידין גלמן, יואב רוטמן ודור הררי.
עלילה

הסרט מציג את מדינת ישראל בשנת 1967, כשהיא שרויה באופוריה שלאחר הניצחון במלחמת ששת הימים. הוא מביא את סיפורם של שני זוגות חברים מקיבוץ נצר סרני שהמלחמה והניצחון בה תשנה את חייהם ללא היכר. ובמרכז סיפורה נטע אגמון, שחקנית שעולה לתהילה בימי חגיגות הניצחון, אשר מקבלת מן המלחמה בעל אחר מזה ששלחה אליה. בימים בהם איש לא יודע מה מלחמה יכולה לעשות לנפשו של אדם, נלחמת נטע באויב בלתי נראה המשנה את התנהגותו וזהותו של בעלה. נטע מיטלטלת בין הקריירה הנוסקת שלה לבין בעלה הדועך ומדינה שבחסות האופוריה הופכת למיוזיקל.
שחקנים

יעל שטולמן - נטע אגמון
דניאל ליטמן - עמוס אגמון
עמית פרקש - יעל חרל"פ
ידין גלמן - שלמה חרל"פ
יואב רוטמן - אילן רחבעם
אורנה כץ - רחל שפיגל
נועם שנהב - לאה שני
יותם קושניר - מנשה
שרון אלכסנדר - יעקב אגמון
ספיר יוסף - עדנה שביט
דור הררי - מייק בורשטיין
רותם קינן - רמי לביא
גיל וייס - יואל
יון תומרקין - אמנון
יפה לוי - ג'ורג'ט
הפקה > רקע

הסרט נכתב על ידי אלירן פלד ויונתן בלומנפלד. המוזיקה נכתבה על ידי רן שם טוב בחלקה, ובחלקה על ידי הצמד בן זיידמן ודניאל מרקוביץ. במהלך הסרט משולבים כ-14 שירים מקוריים שנכתבו עבור הסרט, המבוצעים על ידי כוכבי הסרט ומקהלה. הפסקול של הסרט הוקלט עם תזמורת בווינה, לצד תוספת של עשרות נגנים בישראל. הכוריאוגרף של הסרט הוא אביחי חכם.
הפקה > צילומים

הסרט צולם בישראל ומחוצה לה, בין יוני 2021 לדצמבר אותה שנה. הוא הופק על ידי "אפיקים מאוחדים סרטים", שלום אייזנבך סרטים וחברת "אלדי פאי". הסרט נתמך על ידי קרן רבינוביץ לאמנויות, קרן כדר, רשת 13, משרד התרבות האוקראיני ומשקיעים פרטיים. הוא מופץ בישראל על ידי חברת יונייטד קינג.
הפקה > מוזיקה

באפריל 2023 פורסם הסינגל "מעולם לא היית כאן" מתוך הסרט, בביצועה של עמית פרקש.
בינואר 2024 פורסם הסינגל "איזה גבר אני", בביצועם של יותם קושניר, יעל שטולמן ועמית פרקש.
פרסים

הסרט היה מועמד ל-4 פרסי אופיר, וזכה בפרס אופיר למוזיקה המקורית הטובה ביותר. הבכורה הישראלית של הסרט התקיימה באוקטובר 2023, במסגרת התחרות הרשמית בפסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה. הסרט היה עתיד לצאת לאקרנים כחודש אחר כך, אך פעילות זאת נדחתה עקב פרוץ מלחמת חרבות ברזל והתקיימה לבסוף ב-8 בפברואר 2024.
הערות שוליים

↑  עמית פרקש - מעולם לא היית כאן | מתוך פסקול הסרט "המנצחים", נבדק ב-2024-02-06
↑  יעל שטולמן, עמית פרקש ויותם קושניר - איזה גבר אני (מתוך פסקול הסרט: המנצחים), נבדק ב-2024-02-06
המצור על קורינת'

המצור על קורינת' היה קרב שהתחולל בזירה המערבית של מלחמת האזרחים האמריקנית, בין 29 באפריל ל-30 במאי 1862, בקורינת', מיסיסיפי.
רקע

בעקבות הניצחון של צבא הצפון בקרב שילה, נעו כוחות האיחוד תחת פיקודו של מייג'ור גנרל הנרי האלק - ארמיית טנסי, ארמיית אוהיו וארמיית המיסיסיפי, לעבר צומת הרכבות המרכזי בקורינת'. בעקבות האבדות הכבדות שספג בשילה, החל האלק בתכנון קפדני של ההתקדמות, תוך הקמת ביצורים לאחר כל עצירה. במשך שלושה שבועות התקדמו הכוחות כחמישה מייל בלבד, וב-25 במאי 1862 הגיע האלק לעמדה ממנה היה יכול להטיל מצור על העיר.
קרב

מפקד כוחות הקונפרדרציה, פ.ג.ט. בורגארד, הצליח להציל את צבאו בזכות תרמית. חלק מהאנשים קיבלו מנות קרב לשלושה ימים וצוו להתכונן להתקפה. כצפוי, כמה מהם העבירו את המידע לצפון. הפגזת התותחים המקדימה החלה, וכוחות הצפון התקדמו כדי לתפוס עמדות. במהלך הלילה של ה-29 במאי נסוג צבא הקונפדרציה, תוך שאנשיו עושים שימוש בתוואי מסילת הרכבת של מובייל ואוהיו כדי להעביר את הפצועים והחולים, הארטילריה הכבדה וטונות של אספקה. כשהרכבת הגיעה הריעו לקראתה החיילים כאילו הגיעה תגבורת, והציבו לאורך סוללות המגן תותחי דמה. האש במדורות במחנה נשמרה, ומתופפים ומחצצרים המשיכו להשמיע תרועות קרב. יתר הכוחות הצליחו לחמוק מבלי שהתגלו עד לטופלו, מיסיסיפי. כאשר נכנסו כוחות הצפון לקורינת' ב-30 במאי, הם גילו כי כוחות הדרום נעלמו.
לאחר הקרב

בזכרונותיו מציין ג'ון פופ כי מהלכיו הזהירים של האלק לא השכילו לנצל את מערך הכוחות של קציניו המוכשרים, ביניהם גרנט, שרמן, שרידן, תומאס, מקפרסון, לוגאן, ביואל, רוזקרנס, מורטימר לגט ואחרים. בחודש אוקטובר 1862 ניסה כוח של צבא הדרום בפיקודו של מייג'ור גנרל ארל ון דורן לכבוש מחדש את העיר בקרב קורינת' השני, אך הובס בידי כוחותיו של מייג'ור גנרל ויליאם רוזקרנס.
המינבר במסגד אל-אקצא

מראה המינבר בשנות ה-30 של המאה ה-20.
המינבר במסגד אל-אקצא, המכונה גם מינבר צלאח א-דין, היה מינבר (דוכן תפילה) היסטורי שהותקן במסגד אל-אקצא בירושלים. הוא הוזמן במקור על ידי נור א-דין בשנת 1168 או 1169 עבור מסגד בחלב, סוריה, אך בשנת 1187 הוא הועבר לירושלים, לאחר שזו נכבשה על ידי צלאח א-דין, והוא נותר שם עד 1969. המינבר נחשב בזמנו לאחד המינברים החשובים ביותר בתולדות העולם המוסלמי, וליצירת מופת של אמנות האסלאם בימי הביניים.
בשנת 1969 הוצת מסגד אל-אקצא והמינבר נהרס כמעט לגמרי. בשנת 2007 הותקן במקומו שחזור של המינבר שנבנה על ידי צוות מומחים בינלאומי בירדן .
רקע היסטורי

נור א-דין היה נסיך הכתר של שבט אוע'וזים ששלט בחלב משנת 1146. לאחר ההשתלטות על חלב כבשו האוע'וזים את דמשק ודרום סוריה, ומנעו את כניסתם של כוחות הצלבנים לאזורים אלה. נור א-דין הבטיח להתקין מינבר מפואר במסגד אל-אקצא לאחר שהמוסלמים יצליחו לכבוש את ירושלים מידי הצלבנים, ובשנת 1168 או 1169 הזמין את בניית המינבר. להבטחה זו הייתה משמעות דתית ופוליטית, והיא הציבה את נור א-דין כמנהיג המוסלמים במאבקם בצלבנים. גם המינבר עצמו היה בעל משמעות חשובה. הוא היה מקום מושבו של האימאם במסגד, ושימש כבמה לדרשות דת בימי שישי, שנשאו לעיתים גם אופי פוליטי.
המינבר יוצר בחלב, והוצב במסגד הגדול של חלב עד שיתאפשר להעבירו למקומו המיועד בירושלים. הנוסע אבן ג'ובייר (אנ') ראה אותו בחלב בשנת 1182, ושיבח את יופיו בכתביו. נור א-דין הזמין מינברים נוספים שהוצבו ברחבי ממלכתו, למשל המינבר שהוזמן למסגד שהקים בחמה בשנת 1163 ונקרא כיום מסגד נור א-דין (אנ').
נור א-דין מת בשנת 1174 מבלי שהצליח לכבוש את ירושלים. אחיינו, צלאח א-דין, מונה במקומו לסולטאן. בשנת 1187 הטיל צלאח א-דין מצור על ירושלים, שהוביל לכיבוש העיר מידי הצלבנים. בתוך זמן קצר הוא העביר את המינבר מחלב למסגד אל-אקצא, שם הוא נשאר עד אמצע המאה ה-20.
המינבר הוא אחד משלושת דוכני התפילה שנתרמו על ידי צלאח א-דין. האחרים מוצבים במכה ובמערת המכפלה.