stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוניברסיטת אוסטרליה המערבית
חיים סטודנטיאליים

אגודת הסטודנטים של אוניברסיטת אוסטרליה המערבית (אנ') הוקמה בשנת 1913 לייצוג האינטרסים של הסטודנטים כלפי האוניברסיטה, הממשלה והקהילה הרחבה וכן מתן שירותים לסטודנטים. האגודה קשורה להתאחדות הסטודנטים הלאומי באוסטרליה (אנ') והיא מנוהלת על ידי מועצת נציגי הסטודנטים שנבחרים לתקופה של שנה בבחירות שנתיות. האגודה מספקת מגוון שירותים לסטודנטים החל מקייטרינג ועד לייעוץ פיננסי תוך שמירת מודעות סביבתית וחברתית. ישנם גם למעלה ממאה מועדונים וחברות הממומנות על ידי האגודה. האגודה מפרסמת את עיתון הסטודנטים, ה"פליקן" (בעברית: שקנאי (סוג), המהווה חלק מסמל האוניברסיטה), כמו גם כמה פרסומים אחרים.
אירועים באוניברסיטה; גולת הכותרת של השנה החברתית נחשבת, על ידי חלק מהסטודנטים, אירוע עירוני הנקרא "פרוש" (אנ'). האירוע מתקים באפריל בו הסטודנטים מתלבשים בתחפושות וצועדים ברחובות העיר ומוכרים עיתונים סאטיריים מפוארים למטרות צדקה שונות. אירוע צדקה שקים משנת 1936 הנקרא, "קמפינג לילדים בע"מ", היא העמותה הרשומה הוותיקה ביותר בוושינגטון. במשך 70 השנים האחרונות סיפקו סיעודי סטודנטים לילדים מעוטי יכולת במערב אוסטרליה במהלך מחנות שבועיים בינואר ופיקניקי יום במהלך כל השנה. אירוע משחקי הספורט של האוניברסיטאות סביב האוקיינוס ההודי ואסיה, שבו השתתפו יותר ממאה קבוצות המייצגות 23 אוניברסיטאות משמונה מדינות, התקים בנובמבר ועד דצמבר בשנת 2005.
ספורט; בקמפוס המרכזי של האוניברסיטה יש מיתקנים רבים של ענף הספורט; מתחם ספורט מים, מכון כושר, חנות ספורט ופיזיותרפיה. מחוץ לקמפוס הם מפעילים את פארק הספורט המכיל אתלטיקה, בייסבול, קריקט, כדורגל, הוקי שדה, רוגבי, כדורגל ושדות פריזבי אולטימטיביים. מרכז טניס הצמוד לאצטדיון האתגר ולפארק הספורט. פארק הבילוי שנטון כולל מתחם כושר, אולם ספורט מקורה, מגרשי טניס ומגרש הוקי. מתקימות תחרויות ספורט במערב אוסטרליה בין האוניברסיטאות במדינה במסגרת סדרת משחקי האוניברסיטה המערבית (אנ'). התחרויות מתקימות בין חמש האוניברסיטאות במדינת אוסטרליה המערבית: אוניברסיטת קרטין, אוניברסיטת אדית קוואן (אנ'), אוניברסיטת מרדוק (אנ') ואוניברסיטת נוטרדאם אוסטרליה (אנ'). בנוסף לכך, מתקימות תחרויות בענפים שונים במסגרת משחקי האוניברסיטה האוסטרלית השנתיים (אנ').
בוגרים בולטים

רבים מבוגריה הבולטים של אוניברסיטת מערב אוסטרליה הצטיינו במקצועות שונים, בפרט בפוליטיקה ובממשל. להלן רשימה חלקית בלבד:
כרמן לורנס כיהנה כראשת המדינה הראשונה
בוב הוק ראש ממשלת אוסטרליה
בארי מרשל זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 2005
טים מינצ'ין שחקן ומוזיקאי
גלריית תמונות

להלן תמונות של המבנים הוותיקים בקמפוס קרולי:
מבט מכיוון מערב לאולם וינטרופ
בניין וינטרופ והשער
בריכת השתקפות בחזית אולם וינטרופ. נבנתה על ידי סטודנטים מתנדבים בשנת 1932
מבואת אולם וינטרופ
פסל סוקרטס ליד אולם וינטרופ
מרפסת מגדל השעון באולם וינטרופ
פסיפס השער הגדול עם דימוי "חמש מנורות הידע"
מבט מהמדשאות של בניין וינטרופ
פסל סוקרטס ובריכת ההשתקפות
כניסה צפונית לבניין הגאולוגיה
בנין המינהלה
קשתות אבן גיר לאורך מסלולי הליכה ותיקים
קולג' סנט ג'ורג'
שעון שמש ב"הגן השקוע"
בניין הגאולוגיה במבט דרך החורשה
מזרקה המעוצבת משני אלמנטים: סלע גרניט אורביקולרי (אנ') טבעי ומעליו כדור גרניט אורביקולרי של הפסל פיצ'רו ויליאמסון.
מבנים חדשים שנבנו במאה ה-21 בקמפוס האוניברסיטה (רשימה חלקית):
בנייני המרכז הרפואי
מרכז מוטורולה לתוכנה
בניין מדעים כימיים ומולקולריים-מבט פנים כלפי גרם המדרגות
אולם פורסט (חדרי אירוח לסגל חיצוני)
הערות שוליים

↑  UWA, UWA 2030.
↑  UWA, About UWA, History of the University.
↑  UWA, About UWA, The University of Western Australia, The University, Reputation, Highlights, Partnerships.
↑  UWA, Global Engagement, International Networks.
↑  UWA, About UWA, The University of Western Australia, The University, Reputation, Highlights, Top in rankings.
↑  UWA, Governance.
↑  UWA Home, The University of Western Australia, The University, Campuses.
↑  UWA, Campus Management, Campus planning, Campus Plan 2010.
↑  UWA, The University, Campuses, UWA Virtual Universe.
↑  UWA, The University, Campuses, the campus map.
↑  UWA Home, Faculties, Faculty of Arts, Business, Law and Education.
↑  UWA Home, Faculty of Engineering and Mathematical Sciences.
↑  UWA Home, Faculties, Faculty of Science.
↑  UWA Home, Faculties, Faculty of Health and Medical Sciences.
↑  UWA Home, School of Indigenous Studies.
↑  UWA Home, Graduate Research School.
↑  UWA Home, The University of Western Australia, The University, Research Institutes and Centers, Energy and Minerals Institute.
↑  UWA Home, The University of Western Australia, The University, Research Institutes and Centers, The UWA Institute of Agriculture.
↑  UWA Home, The University of Western Australia, The University, Research Institutes and Centers, UWA Oceans Institute.
↑  UWA Home, The University of Western Australia, The University, Research Institutes and Centers, UWA Research Institutes and Centres.
| קבוצת השמונה (אוניברסיטאות באוסטרליה) |
| --- | --- | --- |
|  | אוניברסיטת אדלייד • אוניברסיטת אוסטרליה המערבית • אוניברסיטת מונש • אוניברסיטת מלבורן • אוניברסיטת ניו סאות' ויילס • אוניברסיטת סידני • אוניברסיטת קווינסלנד • האוניברסיטה הלאומית של אוסטרליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269384405171  BnF: cb12123361s (data)  GND: 25271-2  ICCU: CFIV098880  ISNI: 0000 0004 1936 7910  LCCN: n79089340  MusicBrainz: ae2ac278-883a-4998-b4d4-dc7659451bb8  NKC: ko2003184580  SUDOC: 029654726  Trove: 464686  ULAN: 500312872  VIAF: 146292670   WorldCat (עם VIAF): 146292670 
המבנה ההיסטורי ברחוב ארווין, פרת'
אולם וינטרופ
מעבר הקשתות בגב אולם וינטרופ
הפינה הדרומית-מערבית של בניין הגלריות על שם לורנס וילסון
מרכז אלבני.
איסאאקיוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית

איסאאקיוס השני אנגלוס (ביוונית: Ἰσαάκιος Κομνηνός Ἄγγελος;‏ ספטמבר 1156 – ינואר 1204) היה קיסר האימפריה הביזנטית במשך כעשור בין השנים 1185–1195 ולמשך כשישה חודשים נוספים בשנים 1203–1204, אז חלק את השלטון יחד עם בנו אלכסיוס הרביעי. שלטונו עמד ברקע שורה של מרידות פנימיות, כמה מלחמות עם מדינות שכנות ושני מסעות צלב.
קורות חייו > ראשית חייו ועלייתו לשלטון

איסאאקיוס נולד בשנת 1156 בקונסטנטינופול למשפחת אצולה שהייתה קשורה בקשרי חיתון עם שושלת קומננוס ששלטה באימפריה באותה העת. אביו, אנדרוניקוס אנגלוס (אנ'), היה גנרל ודיפלומט שעבד בשירות בן דודו הקיסר מנואל הראשון. אימו, אופרוסינה קאסטמוניטיסה (אנ'), הייתה אשת אצולה אף היא. בעקבות מות הקיסר מנואל בשנת 1180 והכתרת בנו אלכסיוס כקיסר כשהוא בן שלוש עשרה בלבד, פרץ מאבק על השליטה בחצר הקיסרית בין אנדרוניקוס אנגלוס לאנדרוניקוס קומננוס, בן דוד אחר של הקיסר המנוח מנואל. המאבק הסתיים בניצחון זה האחרון. בשנת 1183 הוא הוציא להורג את הקיסר אלכסיוס הצעיר והכתיר עצמו תחתיו. מאחר שאנדרוניקוס, הקיסר החדש, מיהר לרדוף את מתנגדיו, נאלצה משפחת אנגלוס להימלט ולמצוא מקלט בממלכת ירושלים.
חודשים אחדים מאוחר יותר באותה השנה, לאחר מות אב המשפחה אנדרוניקוס אנגלוס, יחד עם תאודורוס אחיו, שב איסאאקיוס לאימפריה במטרה לתפוס את השלטון. האחים עוררו מרד במערב אנטוליה, שם נעזרו בשכירי חרב טורקיים וחברו לתומכי המשפחה שנותרו באימפריה. עד מהרה, יצא הקיסר אנדרוניקוס בראש צבאו לדכא את המרד, ובאביב 1184 הוא הטיל מצור על מעוזי המורדים בניקאה ובפורסה. כעבור זמן מה, משלא עמדו עוד כוחותיו של איסאאקיוס במצור, הוא נעתר להצעת הקיסר ונכנע בעבור חסינות. במקביל, תפסו כוחות הקיסר את פורסה, שבו את האח תאודורוס ועיוורו אותו.
לאחר כישלון המרד כיבד הקיסר אנדרוניקוס את ההתחייבויות שלו, ואיסאאקיוס ישב בקונסטנטינופול. ברקע סדרת פלישות ומרידות, בקיץ 1185 הורה הקיסר אנדרוניקוס לעצור את איסאאקיוס. בעימות שהמתפתח בין הצדדים הניצים הרג איסאאקיוס את אחד מאנשי הקיסר שבא לעוצרו. לאחר מכן, הוא נמלט אל האגיה סופיה, שם התרכזו תומכיו שהכתירו אותו כקיסר. בפקודתו, אנדרוניקוס המודח נתפס, עונה והוצא להורג.
קורות חייו > המאסר והשיבה לשלטון

בדומה לקודמו בתפקיד, שלטונו של הקיסר אלכסיוס השלישי היה רצוף אתגרים. מרידות פרצו בכל רחבי האימפריה והמצב הכלכלי היה בכי רע. אם לא די בכך, בנו של איסאאקיוס המודח, אלכסיוס שמו אף הוא, הצליח בשנת 1201 להימלט מקונסטנטינופול ולתפוס מחסה בחצרו של גיסו פיליפ משוואביה. בשנים הבאות פעל אלכסיוס הבן על-מנת לשכנע את הצלבנים לכבוש קונסטנטינופול ולהשיב את איסאאקיוס אביו לשלטון. בתמורה, הוא הבטיח לשלם סכומי כסף גדולים לכל מי שיעזור לו לעשות זאת. במסגרת מאמציו, הוא התיידד עם בוניפאס ממונפראט (אנ'), שעתיד היה להוביל את מסע הצלב הרביעי, ובשנת 1202 אף נפגש עם האפיפיור במטרה לזכות בתמיכתו. לבסוף, השתכנעו הצלבנים בהצעה, בה גם תמך שליט ונציה אנריקו דאנדולו.
כשעל סיפונו אלכסיוס, בנו של איסאאקיוס המודח, יצא בראשית 1203 הצי הצלבני-ונציאני לעבר קונסטנטינופול וביוני אותה השנה הוא הגיע אל העיר. תוך זמן קצר חומות העיר נפרצו והקיסר אלכסיוס נמלט. לאחר שמונה שנות מאסר, שוחרר איסאאקיוס העיוור מכלאו והתאחד מחדש עם בנו. בתמיכת הצלבנים, ביולי הוכתרו השניים יחד כקיסרים. בפועל, עיקר נטל התפקיד היה אצל אלכסיוס שהיה אז בן עשרים ואחת בלבד. באופן לא מפתיע, מצוקות האימפריה המשיכו לעמוד בעוכרם של שני הקיסרים. ואם לא די בכך, עתה חנו כוחות זרים בלב הבירה והמדינה נאלצה לשלם סכומי כסף גדולים לכוחות האלו, בהתאם להתחייבויות הקודמות של אלכסיוס. בהסכמת איסאאקיוס, פעל אלכסיוס לגיוס הכספים שהבטיח, בין השאר באמצעות הפקעת רכוש הכנסיות והטלת מסים חדשים. כתוצאה מכך גברה התרעומת בבירה. מאחר שהקיסרים התקשו לגייס את סכומי הכסף הדרושים הסירו הצלבנים את התמיכה בשלטונם. כעבור שבועות אחדים, בחורף 1204, בעלה של בת הקיסר המודח – אלכסיוס שמו גם כן – ביצע הפיכה תוך שהוא רוכב על ההתנגדות לתשלומים לצלבנים. הוא תפס את השלטון והכתיר את עצמו בתור כקיסר אלכסיוס החמישי. אלכסיוס השלישי נרצח מיד ואיסאאקיוס מת ימים אחדים לאחר מכן.
גיזלה אגנס מאנהלט-קתן

| --- | --- |

 לידה:  21 בספטמבר 1722 קתן, אנהלט-קתן 
 פטירה:  20 באפריל 1751 (בגיל 28) דסאו, אנהלט-דסאו 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  דסאו-רוסלאו 
 בן או בת זוג:  לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו (1737–?) 
 
גיזלה אגנס מאנהלט-קתן (בגרמנית: Gisela Agnes von Anhalt-Köthen;‏ 21 בספטמבר 1722 - 20 באפריל 1751) הייתה נסיכה גרמנייה, ואשתו של לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו.
ביוגרפיה

גיזלה אגנס נולדה ב-21 בספטמבר 1722 בקתן, ללאופולד, נסיך אנהלט-קתן ולפרדריקה הנרייטה מאנהלט-ברנבורג, בתם של קרל פרידריך, נסיך אנהלט-ברנבורג וסופיה אלברטינה מזולמס-זוננוואלדה.
בשנת 1728 מת אביה בלא להותיר יורש זכר, ודודה אוגוסט לודוויג, נסיך אנהלט-קתן ירש את הנסיכות. עם זאת, גיזלה אגנס טענה לזכותה בירושה ובנחלות, והופיעה עם טענתה בפני בית המשפט הקיסרי. בתיווך יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט הושגה פשרה, שבה גיזלה תוגמלה עם סכום של 100,000 טלר, ובנוסף היא קיבלה פנסיה שנתית עד נישואיה. כמו כן היא גם קיבלה את האוסף של אביה, שכלל רובים, מטבעות ועוד 32,000 טלר על עיזבונות בפרוסיג, קלפציג וקתן.
ב-25 במאי 1737 התחתנה גיזלה אגנס בברנבורג עם בן דודה, לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו, ממנו נולדו לה 7 ילדים. הנישואים היו מאוד מאושרים, ובשל כך לאחר מותה של גיזלה אגנס ב-20 באפריל 1751 בדסאו, לקח זאת לאופולד באופן קשה, והוא מת כעבור 8 חודשים.
משפחתה

ב-25 במאי 1737 התחתנה גיזלה אגנס עם לאופולד השני, נסיך אנהלט-דסאו, ממנו היו לה 7 ילדים:
לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו (1740–1817).
לואיזה (1742–1743).
הנרייטה קתרינה אגנס, נסיכת אנהלט-דסאו (1744–1799), התחתנה עם יוהאן יוסטוס, הברון מלואן.
מריה לאופולדינה, נסיכת אנהלט-דסאו (1746–1769), התחתנה עם זימון אוגוסט, רוזן ליפה-דטמולד.
יוהאן גאורג מאנהלט-דסאו (1748–1811).
קזימירה, נסיכת אנהלט-דסאו (1749–1778), התחתנה עם זימון אוגוסט, רוזן ליפה-דטמולד.
אלברט פרידריך מאנהלט-דסאו (1750–1811), התחתן עם הנרייטה מליפה-וייסנפלד.
לאימדוטה סטראויומה

לאימדוטה סטראויומה (בלטבית: Laimdota Straujuma; נולדה ב-24 בפברואר 1951) היא כלכלנית לטבית אשר כיהנה בתור ראש הממשלה של לטביה החל מ-2014 עד פברואר 2016. היא האישה הראשונה שכיהנה כראש הממשלה בלטביה.
ביוגרפיה

לאחר סיום בית הספר למדה מתמטיקה באוניברסיטת לטביה בריגה וסיימה אותה בשנת 1973. היא עבדה במוסדות הממשל והתמחה בתחום הכלכלה. בשנת 1992 סיימה את עבודת הדוקטורט בתחום זה.
מ-2000 עד 2006 היא כיהנה כמזכירת המדינה של המשרד לחקלאות, ומ-2007 עד 2010 כיהנה כמזכירת המדינה של המשרד לפיתוח אזורי. לפני היבחרה לראש הממשלה כיהנה כשרת החקלאות מ-2011 עד 2014.
בשנת 2014 הייתה סטראויומה מועמדת מפלגת "האיחוד" לראשות הממשלה, עקב התפטרותו של ואלדיס דומברובסקיס (שהיה ראש הממשלה הקודם). היא זכתה עקב תמיכה של מפלגת "הרפורמה", מפלגת "הברית הלאומית" ומפלגת "איחוד הירוקים והחקלאים".
ב-7 בדצמבר 2015 התפטרה מתפקידה כראש ממשלת לטביה.
יש אלוהים?

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ריצ'רד דוקינס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  מדע, פילוסופיה, דת 
 נושא:  ביקורת על הדת, אתאיזם 
 הוצאה
 הוצאה:  Bantam Press, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 תאריך הוצאה:  2006 (ארצות הברית) 2008 (ישראל)
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  ספרי עליית הגג
 תרגום:  עדי מרקוזה-הס
 סדרה
 ספר קודם:  סיפור האבות 
 הספר הבא:  ההצגה הגדולה בתבל 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002624684
 
"יש אלוהים? האשליה הגדולה של הדת" (באנגלית: The God Delusion; מילולית: אשליית האל) הוא ספר מאת הביולוג הבריטי ריצ'רד דוקינס, שיצא לאור באנגלית בשנת 2006 והיה לרב-מכר.
בספר טוען דוקינס שהאמונה באלוהים ובקיומו של אלוהים, ישות על טבעית שבראה את העולם, היא כמעט בוודאות אמונת שווא, וכי האמונה באל אישי מתערב זהה להזיה, המוגדרת על ידו כאמונת שווא חסרת בסיס ועיקשת, לנוכח ראיות חזקות לסתירתה.
נכון לינואר 2010, הגרסה האנגלית של "יש אלוהים?" נמכרה ביותר מ-2 מיליון עותקים ותורגמה ל-31 שפות, בהן עברית. המהדורה העברית לספר, בתרגומה של עדי מרקוזה-הס יצאה לאור בשנת 2008 בהוצאת "ידיעות ספרים" ו"ספרי עליית הגג".
רקע

בספריו הקודמים, שעסקו במגוון נושאים הקשורים באבולוציה, טען דוקינס כנגד כל הסברי הבריאתנים להיווצרות החיים. בין היתר הסביר, בספרו "השען העיוור", כי לדעתו יכולה האבולוציה להסביר בצורה המיטבית את מה שעלול להיתפס על ידי אנשים כ"תכנון תבוני". ב"יש אלוהים?" מתמקד דוקינס במגוון רחב יותר של טיעונים התומכים בקיומו של האל, או שוללים אותו, ובמהותה של הדת.
דוקינס הסביר כי זה שנים אחדות רצה לכתוב ספר המבקר באופן גלוי את הדת, אבל המו"ל שלו נחרד מהרעיון, וידידים בארצות הברית יעצו לו כנגד כתיבת הספר, בטיעון כי בארצות הברית לא ניתן לבקר את הדת. בשנת 2006 השתנתה דעתו של המו"ל, שינוי אותו מייחס דוקינס ל"ארבע שנות בוש".
עד לאותו הזמן, כותבים אחדים, ובהם סם הריס וכריסטופר היצ'נס, שתויגו במשותף עם דוקינס כ"שילוש הלא קדוש" על ידי רוברט וייצל, החלו בכתיבת ספרים התוקפים באופן גלוי את הדת.
ספרים אלו זכו להצלחה ברשימות רבי המכר החשובות, והביאו לגל של תגובות נגד מצד סופרים התומכים בדת.
תקציר

הספר מכיל עשרה פרקים. הפרקים הראשונים מציגים באופן מובנה את הטיעונים הגורסים שכמעט באופן ודאי אין אלוהים, בעוד שהאחרים דנים בדת ובמוסר באופן כללי יותר. הספר מוקדש לזכרו של חברו הטוב של דוקינס, הסופר דאגלס אדמס, ומלווה בהקדשה בדמות ציטוט מספרו של אדמס "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה": "האם לא די בכך שנראה כי גן פרחים הוא יפה בלי שנצטרך להאמין שיש גם פיות בתוכו?"
דוקינס כותב ש"יש אלוהים?" מכיל ארבעה מסרים שיש להביא לתודעת הציבור:
אתאיסטים יכולים להיות אנשים שמחים, מאוזנים, מוסריים ומסופקים אינטלקטואלית.
הברירה הטבעית ותאוריות מדעיות דומות הם הסברים ראויים יותר, ועולים בחוזקם ובאמינותם על הטענה כי ישות על-טבעית בראה את העולם, ובתיאור העולם והיקום.
אין לקטלג ילדים באופן אוטומטי בהתאם לדת הוריהם. מונחים כמו "ילד קתולי" או "ילדים מוסלמים" צריכים לגרום לאנשים להתכווץ בחוסר נעימות, ויש להחליפם במונחים כגון: "ילד להורים יהודים", או "ילד להורים נוצרים פרוטסטנטים".
אתאיסטים רשאים להיות גאים, ולא להתנצל על היותם אתאיסטים באופן תדיר, מכיוון שאתאיזם הוא הוכחה לקיומו של מוח בריא ועצמאי.
ההנחה בדבר קיומו של אלוהים

מאחר שקיימות מספר הנחות תאיסטיות בנוגע לטיבו של אלוהים, דוקינס מגדיר את המושג "אלוהים" באופן אליו הוא הולך להתייחס, בשלב מוקדם בספר. הוא טובע את הביטוי "דת איינשטיינית", בהתייחסו לשימוש שעשה איינשטיין במושג "אלוהים", כמטאפורה לטבע ולמסתורי היקום. בכך, הוא מעוניין להבדיל בין "דת איינשטיינית" זו, והמושג התיאיסטי הרווח, שתופס את אלוהים כבורא העולם שיש לסגוד לו. נושא זה הופך מרכזי לכל אורך הספר, ואותו הוא מכנה "ההנחה בדבר קיומו של אלוהים". הוא גורס שהנחה זו היא היפותזה הניתנת לבדיקה, מאחר שאמורות להיות לה השלכות ומופעים בעולם הפיזיקלי, ולכן ניתן גם להפריכה. בכך דוחה דוקינס את ההנחה הרווחת שלדת ולמדע תפקידים נפרדים, והתפיסה שהמדע בודק את ה"איך?", בעוד הדת עונה על השאלה "למה?". לטענתו, השאלה "למה", כאשר היא נשאלת מתוך כוונה לחפש איזו משמעות קוסמית לקיומנו, יכולה להופיע רק בעולם בו קיים אל מתערב. הוא טוען שהדת מנסה להסביר את המציאות ולתאר עובדות הניתנות לבדיקה, וככזו, יש לבדוק את אמינותה כמו כל תאוריה אחרת.
למעשה דוקינס מכיר בעובדה שאין ראיה מדעית כלשהי לשלילת קיומו של אלוהים אבל טוען "שלעולם לא תהיה לנו אפשרות להוכיח את אי קיומו של דבר כלשהו" בדיוק כפי שלא ניתן להוכיח את אי קיומה של ישות כמו פיית השיניים, ולכן הנושא הוא האם יש סבירות וצורך בקיום אלוהים בעולם וזה לטענתו ודאי עניין מדעי.
דוקינס סוקר בקצרה את הטיעונים העיקריים בעד קיומו של אלוהים. מתוך הרעיונות הפילוסופים השונים בהם הוא דן, הוא בוחר להתמקד ולהרחיב ביתר שאת בנוגע לטיעון המשמש כיום בריאתנים ברחבי העולם, הגורס שהטבע נראה כאילו עוצב על ידי מתכנן תבוני. בספרו מגיע דוקינס למסקנה שאבולוציה וברירה טבעית מהווים הסבר מבוסס וחזק לקיומו של מה שנתפס על ידי אנשים כ"עיצוב בטבע".
הוא מרחיב ואומר שאחד האתגרים הגדולים ביותר לתבונה האנושית היה להסביר "איך העיצוב המורכב והבלתי סביר ביקום נוצר", ומציע שישנם שני הסברים נגדיים לכך:
תאוריה המכילה בורא לעולם, משמע, ישות מורכבת שתסביר את העולם המורכב שבו אנו חיים.
תאוריה המסבירה כיצד, מתוך מקורות ועקרונות פשוטים, יכול לצמוח משהו מורכב בהרבה.
זוהי הגדרת הבסיס לטיעונו כנגד קיומו של אלוהים כפי שהוא מתואר בדוגמת "בואינג 747", כאשר דוקינס מפרט שהטיעון הראשון הוא הקשה לוגית שגויה המזינה את עצמה, בעוד הגישה השנייה היא הצורה הנכונה בה יש לבחון את העולם.
בסוף פרק 4, הנקרא "מדוע כמעט ודאי אין אלוהים", דוקינס מסכם את טיעוניו. "הפיתוי (לייחס את העיצוב למראית עין לעיצוב אמיתי) הוא טעות, כיוון שהנחה שיש מעצב לטבע מעלה באופן אוטומטי את הבעיה הגדולה אף יותר של 'מי עיצב את המעצב'. הבעיה שהתחלנו אתה מלכתחילה הייתה הניסיון להסביר משהו שהוא לא מסתבר סטטיסטית. לכן זה לא הגיוני לשער משהו אפילו עוד יותר בלתי סביר כדי להסביר זאת".
דוקינס כאמור אינו טוען שניתן להפריך את קיומו של אלוהים בוודאות גמורה. במקום זאת, הוא מציע את העיקרון הכללי שהסברים פשוטים עדיפים (ראו תערו של אוקאם) ושאל יודע-כל חייב להיות ישות מורכבת ביותר בפני עצמה. ככזאת, הוא טוען שהטיעון בדבר יקום נטול אלוהים, עדיף על התאוריה של יקום המכיל אלוהים.
דת ומוסר

המחצית השנייה של הספר מתחילה בחקר שורשי הדת, והחיפוש אחר ההסבר להופעה החוזרת שלה בקרב חברות אנושיות מרובות. דוקינס מתאר את הדת כ"תוצר נלווה של משהו מועיל". דוקינס מציע שתאוריית הממים (שאותה יצר בשנת 1976 בספרו "הגן האנוכיי"), ורגישותם של בני אדם לממים דתיים, יכולים להסביר כיצד דתות מתפשטות בצורה של "וירוס תודעתי" בין חברות.
לאחר מכן פונה דוקינס לנושא המוסר, וחוזר ומסביר שאיננו זקוקים לדת על מנת להיות טובים. במקום זאת, למוסר שלנו יש הסבר דרוויניסטי: גנים אלטרואיסטים, שנבררו במהלך תהליך האבולוציה, מעניקים לבני אדם יכולת אמפתית טבעית. הוא שואל, "האם היית יכול לקיים רצח, אונס או שוד, לוּ ידעת שאלוהים אינו קיים?" הוא טוען כי מעט מאוד אנשים היו עונים "כן" לשאלה זו, ומפריך את הטענה שאנו זקוקים לדת על מנת להתנהג באופן מוסרי. כדי לתמוך בטענתו הוא סוקר את ההיסטוריה של המוסר האנושי, וטוען שישנו סולם ערכים שמתפתח באופן תדיר בתוך חברה. ככל שהוא מתפתח, מוסר זה משפיע על האופן בו מנהיגים דתיים מפרשים את כתבי הקודש שלהם. לכן, אומר דוקינס, המוסר אינו נובע מן התנ"ך, אלא מהתקדמות מוסרית המאפשרת לנו לדעת אילו חלקים אנו מאמצים מתוך כתבי הקודש, ואת אילו אנו זונחים.
"יש אלוהים?" אינו מסתפק רק בהגנה על אתאיזם, אלא יוצא למתקפה כנגד הדת הממוסדת. דוקינס רואה את הדת כחותרת תחת המדע, מקדמת פנאטיות ודעות קדומות כנגד הומוסקסואלים, ומשפיעה לרעה על החברה בדרכים רבות. בהקשר זה הוא מזכיר את מחקרו של ד"ר טמרין על השפעת הוראת התנ"ך על גיבוש עמדות שוביניסטיות וגזעניות. מחקר זה עורר בשנות ה-60' את "פרשת טמרין". הוא מציין בפרט את ההמרה האוטומטית של ילדים לדת הוריהם, ומתייחס להטמעה זו הנעשית על ידי ההורים או מוסדות הדת כסוג של התעללות נפשית. דוקינס רואה את התוויות "ילד מוסלמי", או "ילד קתולי" לא הגיוניות ממש כהגדרות "ילד מרקסיסט" או "ילד אתאיסט". לטענת דוקינס, ילדים הם צעירים מדי מכדי לגבש תובנות שכאלה על היקום שסובב אותם ועל מיקום האנושות בו.
הספר מסתיים עם השאלה מדוע דת, למרות חסרונותיה הרבים, ממלאת "חסר בסיסי", ומעניקה נחמה והשראה לאנשים שזקוקים לה. לדברי דוקינס, צרכים אלה ממולאים בצורה טובה יותר בדרכים לא דתיות כגון פילוסופיה או מדע. הוא טוען שהשקפת עולם אתאיסטית היא מלאה, מעניקה משמעות, ומרוממת נפש יותר מכל דת, על כלל "תשובותיה" הבלתי מתקבלות על הדעת למסתורי החיים.
ביקורת על הספר

עם צאתו לאור הספר עורר תגובה מיידית, חיובית ושלילית כאחד, הן ממקורות דתיים והן ממקורות אתאיסטיים. הספר קיבל בעת פרסומו תמיכה ממדענים כגון ג'יימס ווטסון, שזכה בפרס נובל על עבודתו בגילוי מבנה הדנ"א, והפסיכולוג סטיבן פינקר, אך קיבל תגובות מעורבות ממבקריו. כתב העת "London Review of Books" מתח ביקורת על דוקינס על כך שלא עשה מחקר ראוי על נושא ספרו, הדת, והעמיד איש קש כדי לבסס את טיעוניו כנגד התיאיזם. הספר הועמד לתואר הספר הטוב של השנה בבריטניה.
התאולוג אליסטר מקגארת', שכתב את הספרים "אשליית הדוקינס" ו"האלוהים של דוקינס", טוען שדוקינס הוא בור בכל הנוגע לתאולוגיה נוצרית, ועל כן הוא איננו יכול לעסוק בנושאי דת ואמונה בצורה אינטליגנטית. בתגובה שאל דוקינס: "האם קראת על לפריקונולוגיה לפני שפסלת את האמונה בלפריקונים?". הפילוסוף הנוצרי קיית' וארד בספרו "האם הדת מסוכנת?" טוען כנגד אמירתו של דוקינס שהדת מסוכנת לחברה, ופילוסופית המוסר מרגרט סאמרוויל ציינה שדוקינס מגזים בהתקפה שלו על הדת, במיוחד בתיאורו את תפקידה של הדת בעימותים אנושיים ופוליטיים.
הרב ד"ר מיכאל אברהם מתייחס בספרו "אלוהים משחק בקוביות" בהרחבה לספרו של דוקינס, וסוקר את טיעוניו כנגד התאיזם ואת השגיאות הלוגיות שהוא מוצא בהם. כמו דוקינס, הוא איננו בא לעסוק באל או דת מסוימת, אלא להראות את הסבירות לקיומה של ישות אלוהית. טענתו העיקרית היא שההתקפה מהמדע על הדת בכלל, והתקפתו של דוקינס את הדת על ידי האבולוציה בפרט, נובעת מפרשנות שגויה של המדע וכשלים הנובעים מבלבול בין המישור הפילוסופי לזה המדעי. הוא כותב שדוקינס הוא אכן ביולוג מוכשר, אך חסר את המיומנות הפילוסופית הדרושה לטיפול בטיעונים הלוגיים בהם הוא עוסק. לטענתו אין כל ספק שהאבולוציה כעובדה מדעית אכן קרתה, אך הטענה שקיומה של האבולוציה מפחית את הסבירות לקיומו של אלוהים, שהיא טענה פילוסופית, היא טענה שגויה, ודווקא ההפך הוא הנכון. מיכאל אברהם מביא בספרו את מה שהוא מכנה "ההוכחה מן האבולוציה לקיומו של אלוהים", ואומר שעובדת היותו של התהליך האבולוציוני כמעט בלתי אפשרי מבחינה סטטיסטית לא מצביעה על כך שהוא לא קרה, שהרי, לדבריו, אנחנו הראיה החיה לכך, אלא שהעובדה שדבר כה בלתי סביר קרה היא שאמורה להצביע על קיומה של יד מכוונת.
ראו גם

אלוהים אינו גדול - ספרו של כריסטופר היצ'נס
מהומת אלוהים
הערות שוליים

↑  רוברט וייצל היצ'נס, דוקינס, הריס: השילוש הלא קדוש... תודה לאל!, באתר Atlantic Free Press
↑  רנדנסון ג'יימס, (13 במאי 2008), אמונות ילדותיות – מכתבו של איינשטיין מתאר את השקפתו על הדת בבהירות, באתר הגארדיאן. "במכתבו הוא רושם: "המילה אלוהים עבורי אינה יותר מדרך הביטוי והתוצר של החולשה האנושית. התנ"ך, אסופת אגדות ראויה להערכה, אך עדיין פרימיטיבית, ולמרות הכול ילדותית למדי. שום פירוש, מעודן ככל שיהיה לא יכול לשנות זאת עבורי."
↑  פירוש זה של הטיעון מבוסס על סקירות מאת דניאל דנט ופ.ז מאיירס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7575995-0  MusicBrainz work: 525b2163-59a1-42e0-9b79-f47ff243bc8e
גמה אוגוסטיאה

הגמה אוגוסטאה במוזיאון לתולדות האומנות, וינה.
הגמה אוגוסטיאה (בלטינית: Gemma Augustea, אבן חן, או התכשיט של אוגוסטוס) היא תכשיט רומי עתיק עשוי מאבן שוהם ערבית.
הגמה אוגוסטיאה שייכת לקבוצת תכשיטים ייחודיים שמקורם ככל הנראה בחוג החצר הפנימי של אוגוסטוס קיסר, וכוללים נושאים הקשורים איקונוגרפית אליו ולמשפחה הקיסרית הרחבה יותר. על קבוצה זו נמנות אבנים נוספות כמו גמה קלאודיה (אנ') (שבה נראים הקיסר קלאודיוס ואחיו עם נשותיהם) והקמיאו הגדול של צרפת (אנ').
ערכה של הגמה אוגוסטיאה (כמו גם האבנים הנוספות בסדרה) נובע הן מהיותה יצירת אמנות ייחודית מימי אוגוסטוס, הן מעושר הדמויות, החפצים והסמלים שבה, שמאפשרים ללמוד רבות על התקופה והניבו עשרות מחקרים אודותיה, והן מכך שהייתה שייכת לחוג הקיסרי של רומא, והמחזיקים בה במערב ראו בה חוליה מקשרת בינם לבין האימפריה הרומית.