stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בארי גיב

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1946 (בן 78) דאגלס, האי מאן 
 שם לידה:  Barry Alan Crompton Gibb 
 שם במה:  Johnny Hayes 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1955
 סוגה:  מוזיקת פופ, בארוק פופ, רוק פסיכדלי, דיסקו, קאנטרי 
 סוג קול:  טנור, קונטרה-טנור, בריטון 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  פולידור רקורדס, אטקו רקורדס, MCA רקורדס 
 צאצאים:  סטיב גיב 
 פרסים והוקרה:  מפקד במסדר האימפריה הבריטית (31 בדצמבר 2001)  Knight Bachelor (26 ביוני 2018)  ידיד כבוד של מסדר אוסטרליה (27 בינואר 2022)  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מנצ'סטר 
 www.barrygibb.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סר בארי אלן קרומפטון גיב (באנגלית: Sir Barry Alan Crompton Gibb;‏ נולד ב-1 בספטמבר 1946) הוא זמר, יוצר, כותב ומלחין בריטי. בארי מוכר כסולן של להקת בי ג'יז.
ביוגרפיה

גיב נולד באנגליה, והיו לו שלושה אחים ואחות. בשנותיו המוקדמות עבר לגור באוסטרליה לשנים אחדות. לאחר שחזר לאנגליה, הוציא ביחד עם אחיו רובין גיב, ומוריס גיב את תקליט הבכורה שלהם בשנת 1967, אשר החל את הקריירה המוזיקלית שלהם בלהקת הבי ג'יז.
להקת הבי ג'יז נחשבה ללהקה פופולרית ביותר בסוף שנות ה-70. בארי היה לסולן הלהקה אשר ביצע את רוב השירים והסולואים, ואחיו אשר ביצעו לרוב את קולות הרקע והפזמונים. הלהקה דורגה במקום ה-12 במגזין הרוק "רולינג סטון" בדירוג הלהקות הטובות בעולם. הלהקה מכרה למעלה מ-200 מיליון עותקים והיא נחשבת לאחת הלהקות המשפיעות ביותר בכל הזמנים.
גיב נשוי למיס אדינבורג לשעבר לינדה גריי משנת 1970. לזוג חמישה ילדים ושבעה נכדים. בנו הבכור סטיבן (1973) הוא גיטריסט, מנגן בעיקר הארד רוק.
בינואר שנת 2003 נפטר אחיו מוריס גיב באופן פתאומי, כתוצאה מדום לב בגיל 53. בארי ואחיו רובין המשיכו להופיע בנפרד, ורק כעבור שלוש שנים שבו להופיע יחד. הלהקה התפרקה לצמיתות כאשר רובין גיב נפטר כתוצאה ממחלת הסרטן בגיל 62, מה שהותיר את בארי כשריד האחרון מבין האחים, שכן גם אחיו אנדי גיב נפטר ב-1988 בגיל 30, כתוצאה ממנת יתר של סמים.
גם לאחר מותם של רובין ומוריס, ממשיכים שירי הלהקה להשפיע על המוזיקה העולמית.
תארים ופרסים

בשנת 2002 קיבל גיב תואר מפקד במסדר האימפריה הבריטית (CBE), על תרומתו לענפי המוזיקה והבידור.
בשנת 2004 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה למוזיקה במנצ'סטר.
בשנת 2018 קיבל תואר אבירות על תרומתו לתחום המוזיקה והצדקה.
הערות שוליים

↑  הלונדון גאזט, מספר 56430, עמוד 23, 31 בדצמבר 2001
↑  הלונדון גאזט, מספר 62150, עמוד N2‏, 30 בדצמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302973205171  PLWABN: 9810551432005606  BIBSYS: 46064  BNE: XX946856  BnF: cb138944346 (data)  CiNii: DA12199746  GND: 128676272  ISNI: 0000 0001 1494 4836  LCCN: n88618834  LNB: 000087918  MusicBrainz: b02e4ca5-312a-4d2e-b087-30db9d5ec579  NDL: 001167159  NKC: ola2002150887  NLA: 35922041  NLK: KAC201923884  NSK: 000067016  NTA: 070759588  RERO: 02-A011922467  SUDOC: 074331698  Trove: 584653  VIAF: 84962854   WorldCat (עם VIAF): 84962854
דגל נפאל

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל לאומי
 יחס אורך/גובה:  ~ 11:9
 הונף לראשונה:  כל אחד משני הניסים במאה ה-18,   הנס המאוחד במאה ה-19
 קבלת מעמד רשמי:  6 בדצמבר 1962
 מוטיבים עיצוביים:  שני משולשים אדומים, בעליון ירח וכוכב, ובתחתון שמש, ממוסגר בכחול
דגל נפאל הוא דגלה של הרפובליקה הפדרלית הדמוקרטית של נפאל. דגל זה הוא הדגל הלאומי הלא-מרובע היחיד בעולם. הדגל הוא שילוב מפושט של שני נסים מענפים שונים של השליטים הקודמים, שושלת ראנה.
הדגל אומץ, עם כינונה של ממשלה חוקתית חדשה, ב־6 בדצמבר 1962. הנסים, כל אחד בנפרד, היו בשימוש בשתי המאות האחרונות והנס הכפול מאז המאה ה-19. השפה הכחולה מסמלת שלום וצבע השני הוא הצבע הלאומי של נפאל. שני הסמלים המלכותיים הוכרזו כמסמלים את התקווה שנפאל תחזיק מעמד לפחות כמו הירח והשמש.
ראו גם

סמל נפאל
המנון נפאל
הערות שוליים

↑  הדגל הלא-מרובע השני הוא של מדינת אוהיו, שאינו דגל לאומי. חוץ מדגל נפאל, דגל קריית הוותיקן ודגל שווייץ, שמעוצבים בצורת ריבוע, כל הדגלים הלאומיים מלבניים.
| דגלי מדינות אסיה |
| --- | --- | --- |
| מדינות | אוזבקיסטן • אזרבייג'ן • איחוד האמירויות הערביות • אינדונזיה • איראן • אפגניסטן • ארמניה • בהוטן • בחריין • בנגלדש • ברוניי • גאורגיה • הודו • המלדיביים • הפיליפינים • הרפובליקה העממית של סין • וייטנאם • טג'יקיסטן • טורקיה • טורקמניסטן • יפן • ירדן • ישראל • כווית • לאוס • לבנון • מונגוליה • מזרח טימור • מיאנמר • מלזיה • מצרים • נפאל • סוריה • סינגפור • סרי לנקה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית • פקיסטן • קוריאה הדרומית • קוריאה הצפונית • קזחסטן • קטר • קירגיזסטן • קמבודיה • קפריסין • רוסיה • תאילנד • תימן |  |
| שטחים תלויים | אבחזיה • אג'ריה • אי חג המולד • איי קוקוס • דרום אוסטיה • הונג קונג • הטריטוריה הבריטית באוקיינוס ההודי • הרפובליקה הסינית • הרשות הפלסטינית • כורדיסטן • מקאו • צפון קפריסין |  |
אירופה • אפריקה • אסיה • אוקיאניה • אמריקה הצפונית • אמריקה הדרומית
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים ובנושא נפאל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פולה מוזס

| --- | --- |

פולה מוזס ב-1993
 לידה:  14 במאי 1923
 פטירה:  22 במרץ 1994 (בגיל 70)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  אשת תקשורת, מו"ל ידיעות אחרונות לתקופה קצרה אחרי מות בעלה
 בן או בת זוג:  נח מוזס 
 צאצאים:  ג'ודי שלום ניר מוזס, ארנון מוזס, תמי מוזס-בורוביץ' 
 
פולה מוזס (14 במאי 1923 – 22 במרץ 1994) הייתה אשת תקשורת, כיהנה כמו"ל ידיעות אחרונות לאחר מות בעלה.
ביוגרפיה

מוזס הייתה בתו של ר' נחמן הייפלר, שנרצח בשואה עם משפחתו. היא הייתה פרטיזנית בשנות ה-20 לחייה וניצלה בזכות שהותה ביערות, ומהיום שנמלטה לא ראתה את הוריה ואחיה שנרצחו.
פולה הייתה חברת ההגנה בתל אביב, והשתייכה לגדוד החברות::
הן היו ביחידות שונות בהגנה, אך רובן היו בתקופה זו או אחרת בגדוד החברות - הוא הגדוד המיוחד של תל אביב, עמוד התווך של חברות ההגנה. היה זה גדוד של חברות בלבד....
נח מוזס הוריש את חלק הארי בעיתון לבנו נוני (וחלקים קטנים יותר לבנותיו, ג'ודי ותמי). מרבית המניות היו בידי הצאצאים של ארבעת בני יהודה מוזס, נח ואחיו. לאחר מות בעלה, הייתה פולה בעלת מעט מניות בעיתון, היא השתתפה בישיבות של בעלי המניות (בשנים שעדיין לא היה דירקטוריון לעיתון), עם זאת, על פי עדי מרקוזה-הס, מחברת הספר "העיתון" על "ידיעות אחרונות", נראה, שהשפעתה המעשית של מוזס בעיתון, הייתה קטנה ולא הייתה לה שליטה.
מעורבות חברתית

מוזס הייתה חברת המועצה לישראל יפה, ואף זכתה להוקרה על פועלה בארגון. היא ארגנה תצוגות אופנה ועוד.
מוזס ובעלה היו מעורבים חברתית. בין היתר הם אירחו בביתם את אייבי נתן לאחר שחרורו מהכלא. בני הזוג נהגו להזמין לביתם את עובדי המערכת בשבתות ודאגו לתת להם הרגשה משפחתית, שכללה מתן הלוואות בשעת משבר, טיפול רפואי אצל מיטב המומחים ועוד.
נכדה, נמרוד ניר פרסם, שסבתו פולה הייתה מודל: "כשסבתא התעוררה ומצאה פורץ בבית, היא נעלה את הדלת, ישבה עם הפורץ כמה שעות ומצאה לו עבודה בעיתון. פעם חזרתי גמור ממסיבת טראנס בגיל 15, בחמש בבוקר. בכניסה הרגשתי יד כבדה. זה היה איש משאית זבל. הוא אומר לי שמע, סבתא שלך פולה שכבר מתה, בכל שבוע הייתה קמה בחמש בבוקר, מכינה לנו קפה ומקשיבה לצרות".
חיים אישיים

מוזס נישאה לנח מוזס בשנת 1948.
בנם, גלעד, יליד שנת 1950, נהרג מפגיעת אוטובוס בגיל שמונה.
ארנון "נוני" מוזס - יליד 1953, ירש את הבעלות על עיתון "ידיעות אחרונות" לאחר מות אביו והוא הבעלים העיקרי, המוציא לאור והעורך האחראי של העיתון ידיעות אחרונות.
ג'ודי שלום ניר מוזס - השלישית מבין ילדי המשפחה, ילידת 1958. היא אשת תקשורת, מנחת טלוויזיה, שדרנית רדיו ועיתונאית ישראלית. נקראת על שם סבה יהודה מוזס. בעלה הראשון, ממנו התאלמנה, היה עמירם ניר, ובעלה השני, ממנו התגרשה, הוא סילבן שלום, אשר היה ח"כ ושר.
תמי מוזס - בת הזקונים, ילידת 1960. תמי היא אשת עסקים ישראלית, בעלת שליטה ובעלת עניין בחברות ישראליות, בפרט בתחום תקשורת ההמונים.
בעלה, נח מוזס, נהרג ב־7 באוקטובר 1985, מפגיעת אוטובוס כשחצה את הכביש מול בית ידיעות אחרונות.
מוזס נפטרה ממחלת הסרטן ב-22 במרץ 1994.
הוקרה והנצחה

ב-1994, זכתה מוזס בפרס יקיר ישראל היפה
מיזם תחרות הסיפור הקצר ע"ש פולה מוזס, הושק בשנת 2017, ומתקיים אחת לשנה.
התוכנית לכתיבה יוצרת על שם פולה ונח מוזס, אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לספרות
לקריאה נוספת

חיה עירוני-אברהמי, אלמוניות בחאקי, 1989, בהוצאת מלוא בע"מ
הערות שוליים

↑  MyHeritage
↑  ג'ודי ניר מוזס: "אני לא מתכוונת לעמוד בצפירה", באתר וואלה, 12 באפריל 2018
↑  אלמוניות בחאקי מאת חיה עירוני-אברהמי, מילוא (הוצאת ספרים), 1990, ע' 9, 255
↑  עדי מרקוזה-הס, הקריסה של קלאבמרקט, מאבקי הירושה של משפחת מוזס, באתר העין השביעית, 22 ביוני 2020
↑  חלקה בפעילות המועצה לישראל יפה
↑  גוטקס בשפופרת
↑  אייבי נתן בביתה של פולה מוזס לאחר שחרורו מהכלא
↑  רני רהב: 25 שנה בלי פולה מוזס ז"ל (כולל תמונתה)
↑  הבן של סילבן שלום וגודי ניר מוזס הצביע בבחירות האחרונות לרשימה המשותפת - חדשות רוטר, באתר Rotter.net
↑  אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך 9 עמ' 3341
↑  ילד נפצע קשה בתאונת דרכים, דבר, 12 במרץ 1959
↑  נהג אגד נאשם במותו של גלעד מוזס, חרות, 7 באפריל 1959
↑  נח מוזס נהרג בתאונת דרכים
↑  פרס יקיר ישראל יפה, באתר www.israel-yafa.org.il
↑  עברית ספרים, באתר www.e-vrit.co.il
↑  התוכנית לכתיבה יוצרת ע"ש פולה ונח מוזס, באתר humanities1.tau.ac.il
גדוד החברות של ההגנה. טקס הענקת אות ההגנה, 1958, ניוטה הלפרין בראש
ולדימיר שקליארוב

| --- | --- |
ולדימיר שקליארוב, 2013
ולדימיר שקליארוב, 2013
 לידה:  9 בפברואר 1985 סנקט פטרבורג, ברה"מ 
 פטירה:  16 בנובמבר 2024 (בגיל 39) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 מקום לימודים:  אקדמיית וגנובה של הבלט הרוסי 
 פרסים והוקרה:  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית 
 בן או בת זוג:  מריה שירינקינה 
 מספר צאצאים:  2 
 
ולדימיר אנדרייביץ' שקליארוב (ברוסית: Владимир Андреевич Шкляров;‏ 9 בפברואר 1985 – 16 בנובמבר 2024) היה רקדן בלט רוסי, שכיהן כרקדן ראשי בבלט מריאינסקי, להקת הבלט של תיאטרון מריאינסקי בסנקט פטרבורג. הוא הופיע גם כרקדן ראשי אורח בבלט המדינה הבווארי (אנ') במינכן ובבלט המלכותי בלונדון.
ביוגרפיה

נולד בלנינגרד (כיום סנקט פטרבורג) ב-9 בפברואר 1985. הוא התחנך באקדמיית ואגאנובה לבלט רוסי, בית הספר לבלט קלאסי המסונף לבלט מריאינסקי, וסיים את לימודיו ב-2003 בכיתתו של ויטלי אפנסקוב (Виталия Афанаскова). באותה שנה הצטרף לבלט מריאינסקי וקודם לדרגת רקדן ראשי ב-2011.
בספטמבר 2016, שקליארוב ואשתו לקחו חופשה בת שנה מהמריאינסקי והצטרפו לבלט המדינה הבווארי במינכן כרקדנים ראשיים אורחים, בהזמנתו של איגור זלנסקי (אנ'), המנהל האמנותי החדש של התיאטרון. הם חזרו לסנקט פטרבורג ב-2017, אך המשיכו להופיע כאורחים במינכן.
ב-2017 הצטרף שקליארוב לבלט המלכותי בלונדון כרקדן ראשי אורח, לאחר שהחליף את סרגיי פולונין, שפרש ברגע האחרון, בבלט "מרגריט וארמן" (אנ') מאת פרדריק אשטון.
חיים אישיים ומותו

שקליארוב היה נשוי למריה שירינקינה (אנ'), רקדנית ראשונה בבלט מריאינסקי. לבני הזוג היו בן ובת משותפים.
ב-16 בנובמבר 2024 שקליארוב נפטר בהיותו בן 39. לפי כלי תקשורת מקומיים שקליארוב נפל ממרפסת דירתו בקומה החמישית, תחת השפעת משככי כאבים אותם נטל לקראת ניתוח מתוכנן.
הערות שוליים

↑  Willis, Margaret (5 במאי 2013). "Mariinsky Ballet – Giselle (Shirinkina and Shklyarov) – St. Petersburg". Dance Tabs. נבדק ב-25 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mao, Frances (18 בנובמבר 2024). "Vladimir Shklyarov: Russian ballet star Vladimir Shklyarov dies at 39". BBC Home. נבדק ב-18 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Titayeva, Tatiana (16 בנובמבר 2024). "Премьер Мариинского театра Владимир Шкляров трагически погиб". Kommersant (ברוסית). Moscow. ISSN 1563-6380. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Vladimir Shklyarov". Saint Petersburg: Mariinsky Theatre. נבדק ב-16 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Edwards, Christian (2024-11-18). "Russian ballet star Vladimir Shklyarov dies after falling from building". CNN (באנגלית). נבדק ב-2024-11-18.
↑  Федорова, Анна (16 בנובמבר 2024). "Найден мёртвым под окнами ЖК: страшный финал «принца русского балета» Шклярова". 78.ru (ברוסית). נבדק ב-18 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16729531f (data)  GND: 1165273195  ISNI: 0000 0004 0166 4095  LCCN: no2013015287  VIAF: 296543678   WorldCat (עם VIAF): 296543678
חואט ואן חאנג

זהו שם וייטנאמי; שם המשפחה הוא . על פי הנוהג המקומי, יש להתייחס לאדם זה בשמו הפרטי, חאנג.
חואט ואן חאנג (בווייטנאמית: Khuất Văn Khang; נולד ב-11 במאי 2003 בהאנוי שבווייטנאם) הוא כדורגלן וייטנאמי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת וייטל מליגת העל הווייטנאמית ובנבחרת וייטנאם.
קריירת מועדונים

ואן חאנג גדל במחלקת הנוער של וייטל. בשנת 2022 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הווייטנאמית.
קריירה בינלאומית

ב-21 בספטמבר 2022 ערך ואן חאנג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת וייטנאם, בניצחון 0–4 על נבחרת סינגפור במשחק ידידות. במשחק זה הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת.
נכלל בסגל נבחרת וייטנאם לטורניר גביע אסיה 2023.
הערות שוליים

↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת וייטנאם – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 נווין פיליפ •  2 דו דוי מאן •  3 וו מין טרונג •  4 הו טאן טאי •  5 גיאפ טואן דואונג •  6 נווין תאן בין •  7 פאם שואן מאן •  8 דו הונג דונג •  9 נווין ואן טואן •  10 פאם טואן האי •   11 נווין טואן אן •  12 פאן טואן טאי • 13 טרואונג טיין אן •  14 נווין הואנג דוק • 15 נווין דין באק • 16 נווין תאי סון • 17 וו ואן טאן • 18 נווין האי לונג • 19 נווין קואנג האי • 20 בוי הואנג וייט אן • 21 נווין דין טריו • 22 חואט ואן חאנג • 23 נווין ואן וייט • 24 נווין ואן טונג • 25 לה פאם טאן לונג • 26 טריו וייט הונג • מאמן: טרוסייה |  1 נווין פיליפ •  2 דו דוי מאן •  3 וו מין טרונג •  4 הו טאן טאי •  5 גיאפ טואן דואונג •  6 נווין תאן בין •  7 פאם שואן מאן •  8 דו הונג דונג •  9 נווין ואן טואן •  10 פאם טואן האי •   11 נווין טואן אן •  12 פאן טואן טאי • 13 טרואונג טיין אן •  14 נווין הואנג דוק • 15 נווין דין באק • 16 נווין תאי סון • 17 וו ואן טאן • 18 נווין האי לונג • 19 נווין קואנג האי • 20 בוי הואנג וייט אן • 21 נווין דין טריו • 22 חואט ואן חאנג • 23 נווין ואן וייט • 24 נווין ואן טונג • 25 לה פאם טאן לונג • 26 טריו וייט הונג • מאמן: טרוסייה | וייטנאם |
מאסטרו (כדורגלן)

אנטוניו סימאו מואנזה (בפורטוגזית: António Simão Muanza; נולד ב-4 באוגוסט 2003 בלואנדה שבאנגולה), הידוע בכינוי מאסטרו (בפורטוגזית: Maestro), הוא כדורגלן אנגולי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אדנה דמירספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת אנגולה.
קריירת מועדונים

מאסטרו גדל במחלקות הנוער של גואלסון FC ואקדמיה דה פוטבול דה אנגולה באנגולה. בחודש ינואר 2022 הצטרף לאסטרלה דה אמדורה מהליגה הפורטוגלית השנייה, במדיה ערך תשע הופעות ליגה.
ב-21 ביולי 2022 חתם על חוזה לארבע שנים בבנפיקה ליסבון, והחל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון במסגרת הליגה הפורטוגלית השנייה. הוא שיחק בקבוצה במשך עונה וחצי, במהלכן ערך 26 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-9 בפברואר 2024 חתם על חוזה לשנתיים וחצי באדנה דמירספור מליגת העל הטורקית. ב-18 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 3-3 נגד אלניהספור במסגרת המחזור ה-26 בליגה לעונת 2023/2024.
קריירה בינלאומית

ב-12 בספטמבר 2023 ערך מאסטרו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגולה, בהפסד 0–4 לנבחרת איראן במשחק ידידות.
הערות שוליים

↑  Benfica hires Angolan midfielder Maestro, VerAngola, ‏2022-07-22 (באנגלית)
↑  OFICIAL: Adana Demirspor contrata Maestro ao Benfica, CNN Portugal (בפורטוגזית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "מאסטרו (כדורגלן)".
מעגל שירה

מעגלי שירה הוא ז'אנר חדש יחסית של שירה בציבור, בו שרים ומנגנים יחד קהל אנשים אשר יושבים בצורה מעגלית.
מעגלי השירה התפתחו בשנים האחרונות והם חלק מתנועה של התחדשות רוחנית בתקופת הניו-אייג'. מקורות מעגלי השירה בתנועת הריינבו בארצות הברית.
השירים המושרים במעגלים הם בעיקר שירי שירה מקודשת במגוון שפות, עם כלי נגינה אתניים וזמרים ומובילי מעגל היושבים בראש המעגל. נפוץ לשים במרכז המעגל קטורת או נרות, ולפעמים המעגל סביב מדורה.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ראו גם

שירה מקודשת
להקת אורות
גומי

ערך זה עוסק בחומר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רצועות גומי
הפקת צֶמֶג (לטקס) מעץ הגומי
צמג גומי טבעי בדוכן כביש במיאנמר
גומי הוא פולימר אלסטי המורכב מתת יחידות של איזופרן ומכיל גם כמות קטנה של חלבונים, שומנים, סוכרים ומינרלים. גומי טבעי מיוצר משרף של עצים טרופיים שונים ומספר צמחים נוספים. ראיות ראשונות לשימוש בגומי טבעי נמצאו בחפירות ארכאולוגיות במרכז אמריקה ודרום מקסיקו ומתוארכות לתקופה של 1500 לפנה"ס. לגומי טבעי שימושים רבים בתחום תעשיית הרכב, המכשור הרפואי, תעשיות איטום ובידוד ותעשיות רבות נוספות, והוא מהווה חומר גלם חשוב ביותר. גומי טבעי הוא בין מוצרי היצוא של תאילנד, ניגריה, אינדונזיה, קמרון ומקומות שונים על גדות האמזונאס. הגומי מסמל גמישות והשימוש במונח גומי מתייחס גם לאדם גמיש (איש גומי, נערת גומי) בגלל גמישותו.
גומי טבעי

גומי טבעי מיוצר בכ-7,500 מיני צמחים המשתייכים לכ-300 סוגים ושמונה משפחות. המוהל החלבי הנובע מפצעים בצמחים ממשפחת החלבלוביים, התותיים, ההרדופיים, המורכבים, האסקלפיים והפרגיים הוא למעשה צֶמֶג (לטקס) – תרחיף של חלקיקי גומי בתמיסה מימית. התפקיד הביולוגי של צמג בצמח אינו לגמרי ברור, אך חוקרים סבורים שהוא משמש כחומר קרישה בפצעים כדי למנוע חדירה של חרקים אל תוך רקמת השיפה של הצמח. מתוך מגוון הצמחים המייצרים צמג רק מעטים שימשו במהלך ההיסטוריה להפקה של גומי טבעי, כאשר המקור העיקרי להפקת גומי מהמאה התשע עשרה ואילך הוא עץ הגומי הוואה ברזילאית Hevea brasiliens. מקורות נוספים להפקת גומי הם העץ פיקוס הגומי Ficus elastica, עץ הגוטה-פרצ'ה, צמח הַוּוַאיוּלִי Parthenium argentatum וצמח השינן הרוסי Taraxacum koksaghyz.
גומי בתקופה הפרה-קולומביאנית

הראיות הקדומות ביותר לשימוש בגומי נמצאו בחפירות ארכאולוגיות במרכז אמריקה. באזור דרום מקסיקו של היום נמצאו הממצאים הראשונים המתוארכים לתקופת תרבות האולמק (Olmec), תרבות ששגשגה בין השנים 1500–400 לפנה"ס. בני האולמק הפיקו גומי טבעי מעץ הגומי באמצעות ביצוע חתכים חוזרים ונשנים בקליפת העץ בגרזן אבן, והצמג שטפטף מן הפצע בקליפה נאסף בכלים מחרס או בעלים שהוצמדו לגזע. יש לציין שבאזור מרכז אמריקה ודרום מקסיקו גומי הטבעי הופק בתחילה מעץ הגומי המקסיקני Castilla elastica ממשפחת התותיים, היות שהתפוצה הטבעית של הסוג Hevea מוגבלת לאגן האמזונאס.
לגומי הטבעי היו שימושים רבים בקרב התרבויות העתיקות של ארצות מרכז אמריקה: הגומי הטבעי היווה חומר בסיס לתמיסות ומשחות רפואיות, שימש כחומר בערה בדומה לשומן מן החי באירופה ושימש כמנחה בטקסים דתיים. על מנת להקנות לגומי עמידות רבה יותר הוסף לגומי לאחר הפקתו מהעץ מוהל מצמח מטפס ממשפחת החבלבליים (Morning glory), ולאחר תהליך ייצוב זה הגומי שימש גם לעיצוב פסלונים. עם זאת השימוש החשוב ביותר של גומי טבעי היה בייצור כדורי גומי למשחק הכדור הטקסי טלאצ'טלי. למשחק הכדור היה מעמד מקודש בתרבות בני האולמק וארכאולוגים סבורים כי הוא שימש חלק מפולחן אל הגשם. זירות משחק הכדור מוקמו באזורים פוריים ושופעי מים, בהם נמצאו גם עצמותיהם של קורבנות לאל הגשם ומנחות טקסיות שונות. בקרקעית ביצה באזור El Manati שבדרום מקסיקו נמצאו מנחות המתוארכות לשנים 1700–1500 לפנה"ס המכילות עצמות ילדים, גרזני אבן, חרוזים וגם כדורי גומי בקוטר 15 ס"מ. באופן רגיל גומי טבעי מתפרק במהירות לאחר חשיפה לאוויר, אך התנאים האנאירובים בקרקעית הביצה סייעו לשימורו במשך אלפי שנים.
הגעת הגומי לאירופה

במשך 250 שנה לאחר גילוי אמריקה על ידי כריסטופר קולומבוס, הגומי נודע באירופה בתור קוריוז ותו לא. אמנם כבר בשנת 1531 לספירה הובאו ילידים מקסיקנים אצטקים לחצר המלוכה הספרדית על מנת להדגים את משחק הכדור ולשעשע את האצולה, אך הפוטנציאל הגלום בחומר האלסטי לא מומש עד המאה השמונה עשרה. השימוש הראשון באירופה עבור הגומי הטבעי התגלה בשנת 1770 על ידי הכימאי האנגלי ג'וזף פריסטלי, שמצא שפיסות גומי קטנות יכולות למחוק סימני עפרון כאשר משפשפים אותן על הנייר . עד היום, למרות אין ספור שימושים נוספים וחשובים לעין ערוך, המינוח בשפה האנגלית עבור גומי הוא Rubber על שם אותם מחקי גומי. בשפות גרמנית וצרפתית המינוח עבור גומי הוא תעתיק של ההגייה הילידית לשם עץ הגומי קאוצ'וק, ואילו בפורטוגזית המינוח הוא Borracha או "שיכורה" – כינוי שקיבלו מטילי הגומי שהגיעו מברזיל בגלל צורתם הדומה לבקבוק יין.
לקראת סוף המאה השמונה עשרה ותחילת המאה התשע עשרה התווספו עוד כמה שימושים לגומי טבעי. האחים ז'וזף מישל וז'ק אטיין מונגולפייה (Montgolfier) ערכו בשנת 1783 בוורסאי את ניסיונות התעופה הראשונים המתועדים באמצעות כדור פורח העשוי מבד משי מצופה בגומי טבעי. גומי טבעי שימש גם לראשונה ליצירת בדים אלסטיים והחליף באופן חלקי את מחוכי עצמות הלווייתן שהיו אופנתיים בפריז של המאה השמונה עשרה ותחילת המאה התשע עשרה. שימוש נוסף לגומי היה ייצור נעליים גמישות ורכות: נעלי כותנה נשלחו לברזיל, שם צופו בצמג נוזלי ונשלחו חזרה לאירופה . עם זאת מספר בעיות הגבילו מאוד את השימוש בגומי טבעי באותה תקופה. גומי טבעי לא מעובד נוטה להיות נוקשה ושביר בטמפרטורות נמוכות ודביק מאוד בטמפרטורות גבוהות. תכונות אלו גרמו לכך שנעליים ובדים שהכילו גומי נטו להידבק אל הגוף במזג אוויר חם או בחשיפה לשמש, וסחורות גומי שאוחסנו באזורים בעלי אקלים חם מדי נהרסו לחלוטין. בעיה נוספת היא שגומי טבעי מתחיל להתפרק ימים ספורים לאחר חשיפה לחמצן ומדיף ריח חריף בתהליך, דבר המהווה בעיה בייחוד בתחום ההלבשה.
גילוי תהליך הגיפור (וולקניזציה)

תהליך הגיפור נתגלה לראשונה בשנת 1839, אז ערך הממציא האמריקני צ'ארלס גודייר סדרת ניסיונות שמטרתם הייתה שיפור תכונות הגומי הטבעי באמצעות הוספת חומרים כימיים שונים. במהלך אחד הניסויים נשכחה תערובת של גומי טבעי וגופרית בכבשן למשך הלילה ולמחרת בבוקר החומר שנמצא היה עמיד בטמפרטורות גבוהות, עמיד באור ובעל אורך חיים ממושך בהרבה מגומי לא מעובד. גודייר ערך ניסויים נוספים בכיוון זה עד שהושג תהליך תעשייתי – הוולקניזציה. התהליך נקרא וולקניזציה על שם הנפח ואל האש במיתולוגיה הרומית וולקן בזכות החום הרב שהוא דורש. לאחר תהליך הוולקניזציה גומי נשאר מקובע בצורה בה הוא נתון וניתן לעצב אותו רק באמצעות חיתוך או שיוף. גילוי תהליך הוולקניזציה גרם לתנופת מחקר ופיתוח של שימושים חדשים לגומי כאשר ביניהם המצאת הצמיג והבידוד החשמלי שחוללו מהפכה של ממש בתחום התחבורה והתעשייה העולמית.
מעבר לייצור תעשייתי של גומי

עד ראשית המאה העשרים, גומי נאסף ברובו מעצים שגדלו באופן טבעי ביערות הגשם בברזיל ובדרום מקסיקו, ולא נעשו ניסיונות מוצלחים לגדל אותו במטעים. בשנת 1876 נשלח איש העסקים הבריטי-ברזילאי הנרי וויקהאם (Henry Wickham) מטעם הממשלה הבריטית להשיג זרעים מעץ הגומי על מנת להתחיל לפתח גידול תרבותי של עץ הגומי מחוץ לאגן האמזונס. וויקהאם חכר ספינת משא בריטית והצליח לאסוף כ-70,000 זרעים של Hevea brasiliensis, כולם מעצים בריאים המניבים כמות גדולה של גומי, מאזור הנמצא במעלה נהר הטפז'וס שבברזיל. על מנת להימנע מעיכובים ביורוקרטים הנוגעים להוצאה של צמחים מברזיל, וויקהאם טען בפני מושל המחוז שמטען הספינה הוא צמחים אקזוטיים המיועדים לגני קיו שבלונדון, וכך הצליח להבריח את הזרעים אל מחוץ לברזיל. מתוך אותם 70,000 זרעים שנאספו ונשלחו לגני קיו בלונדון, 2,700 נבטו ונשלחו לסינגפור, מלזיה, אינדונזיה, דרום הודו ומספר אתרים נוספים בעלי אקלים טרופי במזרח אסיה.
במקביל לנטיעת מטעי עץ הגומי בארצות מזרח אסיה פותחו שיטות חדשות ויעילות יותר להפקת הגומי מהעץ שהעלו את התפוקה מכל עץ והאריכו משמעותית את חיי העצים. בראשית המאה העשרים היו גם מספר ניסיונות כושלים לנטיעה של מטעי עץ הגומי באגן האמזונס. הסיבה העיקרית לכישלון הייתה התפרצות של מחלת כמשון העלים הדרום אמריקאית (South American Leaf Blight – SALB) שהשמידה את כל היבול במטעים. כל הזרעים שוויקהאם העביר לגני קיו לא הכילו נבגים של הפטריה Microcyclus ulei גורמת המחלה, וכך תפוצת המחלה נשארה בגבולות דרום ומרכז אמריקה. בזכות שיטת הגידול המרוכז ושיטות ההפקה היעילות יותר עלה במהירות ייצור הגומי במטעי המזרח הרחוק, בעוד שכמות הגומי שנאספה מעצי בר באגן האמזונס נשארה זהה. בשנת 1913 עלה לראשונה ייצור הגומי במטעים על הכמות שנאספה באגן האמזונס בברזיל, עובדה שציינה את תחילת השקיעה של ברזיל כאימפריית הגומי העולמית.