stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשיזם
היסטוריית השימוש במונח > הפלישה הרוסית לאוקראינה

היום אני מעוניין לפנות לכל העיתונאים שמתשמשים במונח "רשיזם", כיוון שזו תופעה חדשה בהיסטוריה העולמית שמר פוטין יצר במדינתו. אלה רשיסטים מודרניים, שלא שונים בהרבה מפשיסטים, ולמעשה התעלו עליהם. אסביר מדוע: בעבר לא הייתה מן הנמצא היכולת להשמיד ערים שלמות עם כמות כזו של פצצות וציוד צבאי; לא היה כוח כזה. בימינו מדובר ביכולות שונות לחלוטין, והם משתמשים בהן בצורה בלתי־הומנית.
ב-23 באפריל 2022 חזה נשיא אוקראינה, וולודימיר זלנסקי, כי המונח "רשיזם" יופיע בספרי ההיסטוריה:
למדינתו תהיה מילה שתופיע בספרי ההיסטוריה שלנו, שכולם חוזרים עליה באוקראינה ובאירופה – "רשיזם". זה לא מקרי שכולם אומרים שזה רשיזם. המילה חדשה, אך המעשים זהים לאלו שהתרחשו באירופה לפני 80 שנים. בכל אותן 80 שנים, אם תנתחו את היבשת שלנו, לא תמצאו דוגמה לברבריות כזאת. לכן, רשיזם הוא מונח שייכנס לספרי ההיסטוריה, הוא יופיע בויקיפדיה, הוא ייחקר בכיתות. ילדים קטנים ברחבי העולם יענו למוריהם מתי החל הרשיזם, באיזו מדינה, ומי ניצח בקרב על החירות כנגד המונח המזעזע הזה.
ב-2 במאי 2023 הכירה רשמית הראדה העליונה של אוקראינה ברשיזם כאידאולוגיה הממלכתית של רוסיה. על פי הגדרת הראדה, רשיזם הוא "מיליטריזם, פולחן אישיות וקידוש מוסדות המדינה, האדרה עצמית של הפדרציה הרוסית באמצעות דיכוי אלים ו/או הכחשת קיומם של עמים אחרים, כפיית השפה והתרבות הרוסית על עמים אחרים, תעמולה של 'דוקטרינת העולם הרוסי', הפרה מערכתית של נורמות ועקרונות של המשפט הבינלאומי, ריבונותן של מדינות אחרות, שלמותן הטריטוריאלית וגבולותיהן המוכרים בינלאומית".
באופן דומה, ב-22 במאי 2023 השתמשה האספה הפרלמנטרית של נאט"ו במונח רשיזם לתיאור את האידאולוגיה והפרקטיקות של הפדרציה הרוסית.
בנאום מצב האומה שנמסר ב-7 במרץ 2024 השווה הנשיא האמריקני ג'ו ביידן את רוסיה תחת שלטונו של ולדימיר פוטין לגרמניה של תקופת כיבושי אירופה תחת אדולף היטלר.
היסטוריה אידאולוגית > איוואן אילין

על פי ההיסטוריון טימותי סניידר מאוניברסיטת ייל, האידאולוגיה של פוטין ומשטרו הושפעה מהגותו של הפילוסוף הלאומני הרוסי איוואן אילין (1883–1954). מספר עבודות של אילין קידמו את רעיונות הפשיזם. אילין צוטט על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ונחשב בעיני כמה חוקרים להשראה אידאולוגית מרכזית עבור פוטין.
לדברי סניידר, אילין "סיפק הצדקה מטאפיזית ומוסרית לטוטליטריות פוליטית" בדמות מדינה פשיסטית, וכיום "רעיונותיו זכו לתחייה על ידי ולדימיר פוטין".
ספרו של אילין, "המשימות שלנו", הומלץ ב-2013 כקריאה חיונית לפקידי מדינה על ידי ממשלת רוסיה. על פי מגזין האקונומיסט, פוטין "קרא שוב ושוב" את ספרו של אילין – "המשמעות של פירוק רוסיה עבור העולם".
היסטוריה אידאולוגית > אלכסנדר דוגין

בשנת 1997 פרסם ההוגה הרוסי אלכסנדר דוגין, הידוע בהשקפותיו הפשיסטיות, את "יסודות הגאופוליטיקה: העתיד הגאופוליטי של רוסיה", ספר שזכה להשפעה משמעותית בקרב האליטה הרוסית בצבא, במשטרה ובשירות החוץ. בספרו טען דוגין כי יש לספח את אוקראינה לרוסיה כיוון ש"לאוקראינה כמדינה אין משמעות גאופוליטית", "אין חשיבות תרבותית מיוחדת או משמעות אוניברסלית, אין ייחוד גאוגרפי, אין בלעדיות אתנית", וכי "[השאיפות הטריטוריאליות שלה] מהוות סכנה עצומה עבור אירואסיה כולה, ובלי לפתור את הבעיה האוקראינית, באופן כללי אין טעם לדבר על פוליטיקה". הוא טען כי אין לאפשר לאוקראינה להישאר עצמאית, אלא אם כן מדובר ב"קורדון סניטר (אנ')", מצב שלדידו יהיה "בלתי קביל". ייתכן שהספר השפיע על מדיניות החוץ של ולדימיר פוטין, שהובילה בסופו של דבר לפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
בשנת 1997 בירך דוגין את מה שראה כהגעתו של "פשיזם אמיתי, מהפכני ועקבי, פשיזם פשיסטי" לרוסיה, במאמר שכותרתו "פשיזם – חסר גבולות ואדום"; במאמר שפורסם קודם לכן ב-1992, הגן דוגין על ה"פשיזם" כאידאולוגיה שאינה קשורה ל"היבטים הגזעניים והשוביניסטיים של הנאציונל-סוציאליזם", וקבע כי "הפשיזם הרוסי הוא שילוב של שמרנות לאומית טבעית עם רצון נלהב לשינויים אמיתיים." ספר נוסף של דוגין, "התיאוריה הפוליטית הרביעית" (אנ'), שפורסם ב-2009, צוטט כהשראה למדיניות הרוסית באירועים כדוגמת המלחמה בדונבאס ולימין הקיצוני האירופי העכשווי בכלל.
למרות שקיימת מחלוקת על היקף היחסים האישיים בין דוגין לפוטין, השפעתו של דוגין מורגשת בחוגי הצבא והביטחון הרוסי. הוא הפך למרצה באקדמיה הצבאית של המטה הכללי של הכוחות המזוינים של רוסיה בשנות ה-90, וספרו "יסודות הגאופוליטיקה" נכנס לתוכנית הלימודים הרשמית בה, כמו גם בכמה אקדמיות צבא ומשטרה ומוסדות אחרים להשכלה גבוהה. לדברי החוקר ג'ון דנלופ ממכון הובר, "ייתכן ולא פורסם ספר נוסף ברוסיה בתקופה הפוסט-קומוניסטית שהשפיע על אליטות הצבא, המשטרה ומדיניות החוץ הרוסית באותה המידה כמו [...] 'יסודות הגאופוליטיקה'."
היסטוריה אידאולוגית > טימופיי סרגייצב

לפי אתר החדשות האירופאי Euractiv (אנ'), הפעיל הפוליטי הרוסי טימופיי סרגייצב הוא "אחד האידאולוגים הראשיים של הפשיזם הרוסי המודרני".
בתחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, כאשר נודע היקף הקורבנות בטבח שביצעו כוחות רוסים בעיר בוצ'ה שבאוקראינה, פרסם אתר האינטרנט של סוכנות הידיעות הרוסית RIA Novosti מאמר מאת סרגייצב שכותרתו "מה רוסיה צריכה לעשות באוקראינה" בו הצדיק את רצח העם האוקראיני וקרא לדיכוי אלים של אזרחי אוקראינה, השמדת התרבות האוקראינית, דה-אוקראיניזציה ודה-אירופיזציה של תושבי אוקראינה. לדברי סמואל רמני, מומחה לענייני רוסיה מאוניברסיטת אוקסופרד, המאמר "מייצג את המיינסטרים המחשבתי של הקרמלין". ראש משרד החוץ הלטבי, אדגארס רינקביצ'ס, כינה את המאמר "פשיזם טיפוסי". טימותי סניידר תיאר אותו כ"מדריך לרצח עם", וכ"אחד המסמכים הגלויים ביותר לרצח עם שראיתי מעודי".
רטוריקה דומה הופיעה במאמר של פיטר אקופוב שפורסם באותו האתר ב-26 בפברואר, שכותרתו "בואם של רוסיה ושל העולם החדש", בו שיבח את פוטין על "פתרון השאלה האוקראינית בזמן". המאמר הוסר מהאתר לאחר שלוש שעות.
היסטוריה אידאולוגית > הכנסייה האורתודוקסית הרוסית

עמדתה הרשמית של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית היא שהפלישה הרוסית לאוקראינה הינה בחזקת "מלחמת קודש". בפסגה בינלאומית שהתקיימה במרץ 2024 אישרה הכנסייה מסמך הקובע כי "מלחמת קודש" זו נועדה להגן על "רוסיה הקדושה" (אנ') ועל העולם כולו מפני גלובליזם וערכי המערב, שלדבריה "נפל קורבן לשטניזם". המסמך קבע עוד כי כל אוקראינה צריכה להיכלל באזור ההשפעה של רוסיה, וכי האוקראינים והבלארוסים "צריכים להיות מוכרים רק כקבוצות תת-אתניות של הרוסים". בתום הפסגה נשא הפטריארך קיריל תפילה לניצחון במלחמה.
בסוף 2022 ביצע שירות הביטחון האוקראיני חיפושים במוסדות הכנסייה האורתודוקסית האוקראינית (פטריארכיית מוסקבה) (אנ') במספר ערים ומחוזות באוקראינה. במסגרת החיפוש גילה השירות, בין היתר, מדריכים של הפטריארך קיריל להפצת תעמולה פרו-רוסית בקרב קהילת המאמינים, כמו גם ספרות פרו-רוסית מאת ההוגה הפשיסטי איוואן אילין.
היסטוריה אידאולוגית > ולדיסלב סורקוב

משנת 1999 ועד פברואר 2020 היה ולדיסלב סורקוב, פוליטיקאי רוסי רב השפעה המכונה 'הקרדינל האפור', האידאולוג הראשי של הקרמלין, ונחשב כראש המדיניות של פוטין ביחס לאוקראינה. בין השנים 1999-2011 כיהן כסגן ראש הסגל הנשיאותי הרוסי. מדצמבר 2011 עד מאי 2013 כיהן סורקוב כסגן ראש הממשלה של הפדרציה הרוסית. לאחר התפטרותו חזר ללשכה הנשיאותית והפך ליועץ אישי של פוטין ליחסים עם אבחזיה, דרום אוסטיה ואוקראינה. סורקוב סייע בהקמת מספר תנועות נוער פרו-ממשלתיות, כולל תנועת הנוער "נאשי", ונפגש עם מנהיגיהן ומשתתפיהן מספר פעמים. תנועת הנוער הוגדרה על ידי העיתונאי הבריטי אדוארד לוקאס כגרסה הפוטיניסטית לקומסומול מהתקופה הסובייטית. סורקוב הודח מתפקידיו במשרד ההנהלה הנשיאותי בצו נשיאותי בפברואר 2020.
ב-26 בפברואר 2020 העניק ראיון לעיתון "Aktualnyie kommentarii" בו הודה כי היה מעורב בנעשה בדונבאס ובאוקראינה, אך החליט לעזוב את תפקידו כיוון ש"הקונטקסט השתנה". במהלך אותו ראיון הצהיר סורקוב כי "אין אוקראינה; יש אוקראיניוּת [...] כלומר, זו הפרעה ספציפית של הנפש, תשוקה פתאומית לאתנוגרפיה, שנלקחה לקיצוניות שלה... ההיסטוריה המקומית שם כל כך עקובה מדם. זה בלאגן במקום מדינה... אין אומה. יש רק עלון תעמולה המתכנה 'אוקראינה', אבל אין אוקראינה. השאלה היחידה היא האם אוקראינה כבר נעלמה, או שעדיין לא... כפיית יחסי אחווה בכוח היא השיטה היחידה שהוכיחה את יעילותה ביחס לאוקראינים, אני לא חושב שתומצא שיטה אחרת".
היסטוריה אידאולוגית > דמיטרי מדבדב

דמיטרי מדבדב, סגן יו"ר המועצה לביטחון לאומי של רוסיה ונשיא רוסיה לשעבר, תואר כ"רשיסט" וכ"נאצי של הקרמלין" על ידי התקשורת האוקראינית והאמריקנית. בכתביו טען כי "אוקראינה איננה מדינה, אלא מקבץ שטחים שנאספו בצורה מלאכותית", וכן שהשפה האוקראינית "איננה שפה" אלא "ניב רוסי". בהתבטאות אחרת טען כי אוקראינה לא צריכה להתקיים בשום צורה וכי רוסיה תמשיך לנהל מלחמה נגד כל ישות אוקראינית עצמאית. לדברי מדבדב, "קיומה של אוקראינה מסוכן אנוּשות לאוקראינים; הם יבינו שחיים במדינה משותפת וגדולה עדיפים על מותם ומות יקיריהם. ככל שיקדימו האוקראינים להבין זאת, כן ייטב". ב-22 בפברואר 2024 תיאר מדבדב את תוכניותיה העתידיות של רוסיה בפלישה הרוסית לאוקראינה: הצבא הרוסי יפלוש לעומקה של אוקראינה, יכבוש את העיר הדרומית אודסה ויאיים מחדש על הבירה קייב. כנשאל היכן יעצרו ענה הכוחות הרוסים השיב: "אני לא יודע". מדבדב הוסיף כי בירת אוקראינה היא "עיר רוסית" וכי "מזמן רצינו את אודסה בפדרציה הרוסית. בזכות ההיסטוריה של העיר הזו, סוג האנשים שחיים בה, השפה שמדברים בה, זו היא העיר הרוסית שלנו".
בשנת 2023 איים מדבדב לספח את שטחי הרפובליקות הבלתי-מוכרות אבחזיה ודרום אוסטיה.
ב-4 במרץ 2024, במהלך פסטיבל בסוצ'י, הצהיר מדבדב כי "אחד המנהיגים לשעבר של אוקראינה אמר פעם שאוקראינה היא לא רוסיה. הרעיון הזה צריך להיעלם לנצח", והכריז כי "אוקראינה היא בהחלט רוסיה". במילותיו התייחס מדבדב לספרו משנת 2003 של נשיא אוקראינה לשעבר, ליאוניד קוצ'מה, בשם "אוקראינה היא לא רוסיה". בנובמבר 2023 פרסם קוצ'מה את ספרו החדש "אוקראינה היא לא רוסיה: 20 שנים לאחר מכן".
תגובות ברוסיה

בשנת 2014, השחקן הרוסי איבן אוקלוביסטין, המחזיק בדעות פרו-פוטיניסטיות, כינה את עצמו בפומבי "רשיסט" והתקעקע "כסימן לכך שאני רשיסט, לעד אחיה כרשיסט ואני אמות בתור רשיסט". בשנת 2015 הוציא סדרה של שעוני יד מעוטרים במונוגרמת כי רו, בטקסט "I am Rashist" (Russian </link>) על לוח השעון, כתוב בגופן גותי, ובסיסמה "לא רק קרים שלנו – הכל שלנו!" על גב השעון. המונח אומץ גם על ידי הלאומן הרוסי יגור חולמוגורוב שפרסם מאמר שכותרתו "רוסיזם. בחירה בפוטין", בו פירק את הרשיזם לשלושה רכיבים: "רוסיה היא מעל הכל. רוסיה היא מדינה של רוסים. אלוהים נמצא עם רוסיה והרוסים".
הכלכלן הרוסי יעקב מירקין מתנגד לשימוש במונח "רשיזם". לדעתו, המונח מייחס לכל האומה הרוסית "אידאולוגיה שמביאה צרות". הוא ציין כי מכיוון שהנאציזם מעולם לא כונה "גרמניזם" והפשיזם האיטלקי מעולם לא כונה "איטלקיזם", האידאולוגיה של פוטין צריכה להתכנות ב"כינויים האכזריים ביותר", אך לא "רשיזם".
היזם והאוליגרך הרוסי אולג טינקוב (אנ') הצהיר כי הוא מקווה שאחרים "ילכו בעקבות הדוגמה שלי ויפסיקו לפעול למען הפשיזם" לאחר שוויתר על אזרחותו הרוסית לאחר הפלישה ב-2022.
בשנת 2023 קבע אולג אורלוב, יו"ר מועצת מרכז זכויות האדם "ממוריאל", כי רוסיה תחת פוטין הדרדרה לפשיזם וכי הצבא מבצע "רצח המוני".
תגובות ברוסיה > תגובות ממשלת רוסיה והתקשורת הממלכתית

מגישת הטלוויזיה הרוסית טינה קנדלקי, שתומכת במלחמתה של רוסיה נגד אוקראינה, מתחה ביקורת בערוץ הטלגרם שלה על השימוש של ויקיפדיה במונח "רשיזם", האשימה את ויקיפדיה ב"פשיזם דיגיטלי" כנגד רוסים, וקראה לרוסים להפסיק להשתמש באתר.
על פי דיווחים בתקשורת, גוף הצנזורה הפדרלי של רוסיה, הרוסקומנדזור, הצנזורה הפדרלית של רוסיה, הורה ב-18 במאי 2022 לוויקיפדיה האנגלית להסיר את המאמרים "רשיזם" ו"הפלישה הרוסית לאוקראינה", בטענה שהם מכילים מידע כוזב על המלחמה, אותה ממשלת רוסיה מכנה "מבצע צבאי מיוחד". בעקבות סירובה של קרן ויקימדיה לעשות זאת הטיל עליה בית המשפט במוסקבה קנס בסך 88,000 דולר, החלטה שהקרן ערערה עליה.
מגיש הטלוויזיה ולדימיר סולוביוב וחבריו בפאנל תוכנית הערב שלו, המשודרת בטלוויזיה הרוסית הממלכתית, הגיבו בזעם לפרסום מאמרו של טימותי סניידר, "צריך להגיד את זה בבירור: רוסיה היא פשיסטית". סולוביוב תקף את סניידר, כינה אותו "פסאודו-פרופסור של פסאודו-אוניברסיטה" וכן "פשוט שקרן".
ביקורת

ההיסטוריון סטנלי ג'י פיין טוען כי רוסיה של פוטין "איננה שוות ערך למשטרים הפשיסטיים של מלחמת העולם השנייה, אבל היא מהווה את האנלוגיה הקרובה ביותר לפשיזם שצמח במדינה גדולה מאז אותה תקופה". לדבריו, רשיזם "איננו תוצר של שום תנועה או אידאולוגיה מהפכנית – פשיסטית או אחרת. הוא בעל מקבץ מאפיינים שכמה אנליסטים פוליטיים כינו 'מדינת מאפיה', אם כי כזו הנמצאת תחת דיקטטורה אישית ריכוזית". הוא מאמין שהמערכת הפוליטית ברוסיה היא "יותר תחייה של האמונה של הצאר ניקולאי הראשון במאה ה-18, שהדגישה את האורתודוקסיה, האוטוקרטיה והלאום, מאשר כזו שדומה למשטרים המהפכניים והמודרניים של היטלר ושל מוסוליני."
ההיסטוריון רוג'ר גריפין מציין שבניגוד לרודנים הפשיסטים שהעניקו לעצמם סמכות דיקטטורית מוחלטת, פוטין מעדיף לתמרן ב"נבכי השיטה הפרוטו-דמוקרטית", תוך התיימרות "להגן על ולהבטיח את החוקה הרוסית" ולבצע בה תיקונים במקום לדחות אותה לחלוטין. גריפין מעדיף להשוות את רוסיה ליפן האימפריאלית, ש"חיקתה את הפשיזם במובנים רבים, אך לא הייתה פשיסטית", כך לדבריו.
לדברי החוקרת מריה סנגובאיה, החברה הרוסית "פסיבית ואטומה במיוחד" ומקבלת בהכנעה את רעיונותיו של פוטין, אך אינה מאמצת אותם באופן אקטיבי. זאת, כיוון שרוסיה היא חברה פוסט-טוטליטרית בעלת "ניסיון רע מאוד עם התגייסות סביב רעיונות גדולים". עוד אמרה כי "[רוסיה של פוטין] חסרה חזון לעתיד. רוסיה מתלוננת על הסדר הבינלאומי הקיים ועל מקומה של רוסיה בו, אבל אין לה שום חזון חלופי".
ראו גם

האשמות ברצח העם האוקראיני במלחמת רוסיה-אוקראינה
דיסאינפורמציה רוסית
על האחדות ההיסטורית של הרוסים והאוקראינים
Roman Candle

Roman Candle הוא אלבום הבכורה של הזמר-יוצר אליוט סמית'. האלבום הוקלט בשנת 1993 ויצא בשנת 1994.
הפקה

סמית' הקליט את האלבום כשעוד היה חבר בלהקת Heatmiser. האלבום הוקלט במרתף של J.J. Gonson, חברתו דאז של סמית' ומפיקת הלהקה והיא זו שדחפה אל סמית' לפרסם את האלבום. גונסון אף צילמה את תמונת העטיפה שבה מופיע חבר להקה אחר.
האלבום מתאפיין בצליל גולמי בסגנון לו-פיי. כמעט כל השירים מורכבים משירה וגיטרה וסמית' עצמו הוא שמנגן כמעט בכל הכלים. האלבום הוקלט על טייפ 4 ערוצים. השיר החמישי באלבום, 'No Name #3', הופיע בפסקול הסרט סיפורו של ויל האנטינג יחד עם שירים נוספים מאלבומו השלישי של סמית', Either/Or.
חרף העובדה שחלק מהמאזינים ראו בו חיקוי של סיימון וגרפונקל האלבום התקבל באהדה על ידי המבקרים.
בשנת 2010 יצא האלבום בגרסה מחודשת. בהוצאה המחודשת נעשה שימוש במיקסים המקוריים אולם במאסטרינג מחודש נוקו חלק מחריקות הגיטרה והצליל הפך למעט פחות גולמי ויותר נגיש.
רשימת השירים

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אליוט סמית' למעט 'no name #1' שנכתב על ידי סמית', J.J. Gonson.
(3:37) Roman Candle
(3:34) Condor Avenue
(3:03) No Name #1
(3:34) No Name #2
(3:13) No Name #3
(2:36) Drive all over Town
(2:30) No Name #4
(4:38) Last Call
(3:40) Kiwi Maddog 20/20
הערות שוליים

↑  Elliott Smith - Introduction
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 31e226a2-1359-356a-b39d-4ebcf9a87eec
מלחמת חרבות ברזל בספרות

מלחמת חרבות ברזל שפרצה בעקבות טבח שבעה באוקטובר השפיעה בהיבטים שונים על העורף בישראל, ובכלל זה על הספרות הישראלית ועל עולם הספרות בישראל.
ספרים שנכתבו בעקבות המלחמה

על פי דו"ח הספרייה לאומית, נכון למאי 2024 יצאו מעל ל-80 ספרים העוסקים בנושאים שונים בהקשר למלחמה, במגוון סיגנונות - הגות, עיון, סיפורת, אמונה, עדות וספרות ילדים.
בין הספרים שיצאו בעקבות המלחמה:
מה הקשר – על המסע בתוך עזה של קצין קשר חננאל זילברברג.
היום השמיני – ישראל שאחרי השבעה באוקטובר – מיכה גודמן. הוצאת הקיפוד והשועל.
מספר אישי 7.10.23 – אלקנה כהן. הוצאת סלע מאיר.
אוגדת עזה נכבשה – אילן כפיר. הוצאת ידיעות ספרים.
חזק ונתחזק – הרב נתנאל אלישיב. הוצאת ספרי נגה.
הלכות מלחמה ושלום – הרב שמואל אליהו.
יום המחר – יחזקאל דרור. הוצאת ידיעות ספרים.
וכארי יתנשא – יאיר אנסבכר. הוצאת דני ספרים.
דור המדבר – רז פרץ. הוצאת ePublish.
אבא של אלון הולך לצבא – ניצן וייס. הוצאת אוריון.
חיים במלחמה – דב תמרי. הוצאת ידיעות ספרים.
ילד האור – אורית מרק אטינגר. הוצאת ידיעות ספרים (לזכר אחיה פדיה מרק שנפל במלחמה).
הדר המלחמה והניצחון – הרב איתן שנדורפי.
מלחמה לאור ההלכה – אנציקלופדיה תלמודית.
תובנות נחמה – אביתר נאמן (בנו של איתן מנחם נאמן שנפל במלחמה).
בין שני חדרי הלב – חגי לובר (אביו של יונתן לובר שנפל במלחמה)
אמרתי לכם זה ג'יהאד – צבי יחזקאלי
עזה מאז ולתמיד: תולדות יהדות עזה – ישראל שפירא.
שיחה / חצי שיחה - אייל קמינקא, (אביו של ינאי קמינקא שנפל בקרב על בסיס זיקים) - הוצאת ספרי עתון 77, 2024.
טיפות במדבר - חילי טרופר, הוצאת ידיעות ספרים.
במהלך טבח שבעה באוקטובר, אזרחים וחיילים רבים הגיעו באופן עצמי לשטחי הלחימה, וגילו אומץ לב במעשי גבורה. בעקבות כך, נכתבו ספרים רבים על סיפורי גבורה של אזרחים וחיילים, ביניהם:
מלחמה של גיבורים – הדסה בן ארי. הוצאת ידיעות ספרים.
גיבורים ללא מדים – אמילי עמרוסי ודב קלמנוביץ'. הוצאת ידיעות ספרים.
רוח הגבורה – רחלי לביא.
ארץ הגבורה – יוסי לונדין.
גיבורים. לבד מול החמאס – יואב לימור. הוצאת כנרת זמורה דביר.
כבדו שערי עזה – יעל דרזניק. הוצאת ידיעות ספרים.
שבת שבעה באוקטובר – עדוית שנערכו על יד רון דהן ומעיין אבידן. הוצאת כנרת זמורה דביר.
יום אחד באוקטובר – יאיר אגמון ואוריה מבורך. הוצאת מגיד.
אנחנו בדרך – נחום אבניאל. הוצאת סלע מאיר.
אור אינסוף – הוצאת דני ספרים.
השבעה באוקטובר – טל צייקה. הוצאת ליאור שרף.
מלאכים בכתום - נחמן סלצר, סלע מאיר 2024
כתבי עת

כתבי עת רבים בישראל פרסמו קולות קוראים ופרסמו גיליונות בנושא המלחמה והשפעתה על העורף הישראלי.
גיליון 433 של כתב העת עתון 77, עוסק ברובו בענייני המלחמה. בין היתר, מאמר של המשורר אילן ברקוביץ' שעוסק בשיר שכתב המשורר גלעד מאירי על קרוב משפחתו רועי מונדר שנהרג בניר עוז.
עמותת משיב הרוח, בשיתוף חיל החינוך והנוער, פרסמו אסופות שירה שעוסקים במלחמה, בעריכתו של המשורר אליעז כהן. שירים שנכתבו על ידי אזרחים, חיילים בשירות סדיר, וחיילים בשירות מילואים. האסופות פורסמו באתר חיל החינוך והנוער.
גליונות אוקטובר ונובמבר של כתב העת האינטרנטי המוסך, עוסקים בענייני המלחמה. בגליונות פורסמו שירים של משוררים שונים, וביניהם טל ניצן ובכל סרלואי, וגם שירה, פרוזה ואמנות חזותית של אמנים תושבי עוטף עזה.
מאמר המערכת של גיליון 12 של כתב העת לביקורת מעלה, בעריכתה של המשוררת והעורכת נועה שקרג'י, עוסק בחטופים.
כתב העת פנס הוציא אסופת מסות בשם "כל הפתאום הזה - מסות מימי מלחמה". בגיליון מופיעים מסות של כותבים שונים, בין היתר של יעקב צ' מאיר, שמעון אדף, לי ממן, שרי שביט ומוטי פוגל.
בכתב העת האינטרנטי סלונט, פורסמו שירים וסיפורים שנכתבו בעקבות המלחמה. בין היתר של הרצל חקק ואורציון ברתנא.
גיליון 107 של כתב העת מוטיב נקרא "חיי מלחמה" ועוסק בענייני המלחמה.
כתבי העת עירובין והליקון פרסמו קולות קוראים לפרסום גליונות שיעסקו בענייני המלחמה.
אירועים ספרותיים

בעקבות המתקפה ובמהלך המלחמה נערכו אירועים ספרותיים שונים.
עמותת משיב הרוח ערכה סדרת מפגשי סדנאות קריאה וכתיבה בזום במהלך המלחמה בהנחיית סופרים ומשוררים רבים. בין היתר העבירו סדנאות אלחנן ניר, נדב הלפרין ושלומי חתוכה. מלבד הסדנאות, העמותה הפיקה מפגשים שונים בתקופה המלחמה.
הסניף החיפאי של עמותת הספרות מקום לשירה, הפיקה סדרת מפגשי קריאה וכתיבה בהנחיית אנשי ספרות שונים. בין היתר העבירו סדנאות קרן קוך ועילי ראונר.
אגודת הסופרות והסופרים העברים בישראל קיימו מספר אירועי ספרות בזמן המלחמה. סדנאות כתיבה ושיח פתוח של סופרים ומשוררים בהנחיית צביקה ניר ובהשתתפות אנשי ספרות רבים. בנוסף, קיימו אירוע ספרותי נקודתי בנושא 'פגיעה מגדרית בזמן המלחמה'.
הערות שוליים

↑  יהודה קליין, ‏שבוע הספר העברי: מעל ל-80 ספרים על השבעה באוקטובר והמלחמה בעזה, באתר "סרוגים", 19 ביוני 2024
↑  צבי יחזקאלי משיק ספר ילדים וגם פרויקט ספרותי נוסף, באתר ישראל היום, 10 ביולי 2024
↑  אסף מגידו, ‏ספר חדש: "עזה מאז ולתמיד" - אוצר בלום של היסטוריה יהודית ברצועת עזה, באתר כיכר השבת
↑  עתון 77, גליון 433
↑   אסופות ״הנני״, באתר צה"ל
↑  גליון אוקטובר 2023, באתר המוסך
↑  גליון נובמבר, באתר המוסך
↑  נועה שקרג'י, מאמר המערכת, מעלה 12, עמ' עמוד שער
אינדוצטוס

| אינדוצטוס |
| --- | --- |

תקופה
אאוקן, 48.6–40.4 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: דמויי היפופוטם
משפחה:: פרוטוצטיים
סוג:: אינדוצטוס
שם מדעי
 Indocetus ‏מישרה & סאני, 1975

אינדוצטוס (שם מדעי: Indocetus) הוא סוג של לווייתן נכחד ממשפחת הפרוטוצטיים אשר חי באאוקן שלפני 48.6-40.4 מיליון שנה. ידוע מכמה שרידים בשני חלקים של גולגולת אשר התגלתה ב-1975 בפקיסטן, שם התגלו מיני לווייתנים קדומים רבים.
מאפיינים

לווייתן זה היה קרוב משפחתם של הרודהוצטוס, הגאורגיאצטוס (Georgiacetus) והפרוטוצטוס (Protocetus) והיה בעל התאמה לחיי ים גדולה מהפקיצטוס עם רגליים קצרות, זנב דו-אונתי ולסתות כבדות בעלות שיניים מחודדות וקטנות. ככל הנראה הוא היה בעל צוואר ארוך יותר מהרודהוצטוס. הוא היה בעל שרידי אוזניים קטנים וחוליות רחבות לאורך החזה, אשר נועדו לתמוך בגופו.
למרות מבנהו הימי הוא עדיין היה איטי יחסית והיה בעל גפיים קצרות עם קרומי שחייה ששימשו לעזור לו לעלות לחוף. הוא היה צייד דגים בעל שיניים חדות ועמוקות ואולי היה מאבות הבסילוזאורוס הגדול.
בתרבות

לוויתן זה הופיע בסדרה פלאווורלד.
יהודה גזבר-פניגשטיין

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1989 (בן 35) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  יהודי
 מקום לימודים:  ישיבת אור עציון, המכללה האקדמית הרצוג, ישיבת שיח יצחק, תלמוד תורה מורשה, ישיבת ירושלים לצעירים, מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות 
 שפות היצירה:  עברית
 הושפע מ:  הרב יאיר דרייפוס, הרב נעם סמט, הרב אלחנן ניר
 בת זוג:  מרב פניגשטיין־גזבר
 
יהודה גזבר־פניגשטיין (נולד ב-25 במרץ 1989) הוא סופר, מחזאי, משורר ומנחה סדנאות כתיבה ישראלי.
ביוגרפיה

גזבר נולד ב-25 במרץ 1989 בירושלים, בנם השני של הרב יאיר גזבר ולאה, בתו של הרב שמואל יניב. גדל בקריית משה ובהר נוף. בילדותו למד בתלמוד תורה מורשה ולאחר מכן בישיבת ירושלים לצעירים.
בשנת 2008 החל ללמוד בישיבת ההסדר אור עציון, ולאחר שלוש שנים החל לשרת בחיל השריון. אחרי הפרק הצבאי עבר ללמוד בישיבת שיח יצחק. הוא בעל תואר ראשון בחינוך מהמכללה האקדמית הרצוג ותעודת תסריטאות ממעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה.
גזבר החל לפרסם את כתיבתו בפורומי כתיבה מקוונים, דוגמת במה חדשה וביכורים. בנוסף פרסם סיפורים וביקורת ספרות בעלון עולם קטן. בשנת 2011 החל לפרסם דברים שכתב בפוסטים בפייסבוק, שם צבר קהל קוראים רחב. בראיון לישראל היום, סיפר גזבר כי הגיע לפייסבוק בעקבות עוזי וייל:
עקבתי אחרי עוזי וייל, שפרסם קטעים שלו מ'השער האחורי' בעיתון 'העיר' [...] גיליתי את וייל כי הוא כתב הקדמות לספרים של יורם קניוק. הייתי בשוק, פלטפורמה שמיועדת לעדכן אנשים מה שלומי יכולה בעצם להיות כמו 'במה חדשה'. שאמרתי: פאק איט, למה שלא אכתוב מה שארצה לכתוב? מי שרוצה לקרוא אותי - יגיע. וזה מה שעשיתי.
במקביל לכתיבה בפייסבוק החל גזבר לפרסם בבלוג אישי בשם "הכריכה האחורית".
בפברואר 2020 יצא לאור ספרו הראשון, "ופלים לימון", אסופה של 21 סיפורים קצרים ונובלה אחת. את הספר ערך אסף שור, והוא יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים. בביקורת בעיתון "הארץ" כתבה תמר רותם כי הספר ”מציג קול רענן, שפותח צוהר לחברה הדתית כפי שלא הכרנו בספרות הישראלית”, אך ציינה כי ”נראה שריבוי הסיפורים אינו מיטיב עם הספר והיה מקום לנפות חלק מהם, שלפעמים חוזרים לאותם נושאים”.
בדצמבר 2021 החל לכתוב טור זוגי עם רעייתו, מרב פניגשטיין־גזבר, בירחון "נשים". בשנת 2022 פרסם שני סיפורים בהמשכים בשם "כל המשפחות המאושרות" ו"ימי מילואים" באתר האינטרנט של מקור ראשון.
במרץ 2022 יצא לאור ספרו השני, "סיפור; הגדה", אשר כולל שילוב בין קטעי פרוזה לבין הגדה של פסח וקטעי עיון. את הספר עיצב דוב אברמסון, והוא יצא לאור בהוצאת ידיעות אחרונות. אריאל פייגלין מערוץ 7 כתב כי ”'סיפור; הגדה' הוא לא סתם ספר שקוראים ומניחים בצד, הוא תהליך, שילוב בין טקסט וטקס שכולנו מכירים בעל פה לסיפור שלמעשה הוא הסיפור של כולנו”. יצחק טסלר מ-ynet כתב כי ”הפירושים של גזבר מקוריים, כי הם מייצגים שילוב מרתק בין דתיות לישראליות”. בביקורת בעיתון מקור ראשון כתב צור ארליך:
יהודה גזבר עם ההגדה, רוקם סביבה סיפור טיפוסי של גזבר. כורך יחד את סיפור ההגדה עם סיפור משפחה ועם דברי פרשנות המדביקים ביניהם כחרוסת, ומאכילנו. [...] למרבה השמחה יש תוחלת. זה עובד וזה אמיתי. [...] לא הייתי מציע להסתפק בהגדה הזאת. תפיסת ליל הסדר כמטפורה לשינוי בחיים האישיים עשויה להיות מתנה תרפויטית נאה בפני עצמה, אך לא כאן עיקרו של לילה. אבל מי שזקוק לחוליה של חיבור אישי לחג, וגם מי שמחובר לממדים הגבוהים יותר של פסח אך מבקש לו עוד תבלין, ייצאו נשכרים מהעיון בה.
בינואר 2025 העלה אנסמבל התיאו־טרון מחזה שכתב, בשם "דיברת אלי?".
כתיבתו

בכתיבתו עוסק גזבר בסוגיות שונות כמו זוגיות ורווקות, מיניות, שמירת מצוות, הורות, חינוך ונושאים נוספים. בראיון לכתב העת "גרנטה" תיאר גזבר בהרחבה את תהליך הכתיבה שלו, ואמר כי הוא מתחיל ”ממשהו אמיתי, משהו שראיתי ברחוב או שלפחות יש לי תחושה שאני מכיר [...] אני מנסה להבין מה אני רואה, לאן החוויה הזאת יכולה ללכת. אין לי עניין בפתיחות”. בהמשך הראיון אמר כי ”כשמשהו נרגע בדברים אני פשוט עוצר. הדמויות הולכות לישון או יוצאות מהבית, ומבחינתי הסיפור נגמר. [...] אני אוהב משפטי סיום שהם כמו דעיכה שקטה.” המבקר צור ארליך כינה את סגנון הכתיבה שלו "גזבריזם", וכתב כי ”הגזבריזם גורס את גובה העיניים בלשון כמו במהות. גיבורו, ומופת לשונו, הוא האדם הקטן עם פרטי החיים של היומיום”. בכתיבתו הוא מרבה לעשות שימוש בז'רגון המזוהה עם המגזר הדתי לאומי, וכן מתייחס לספרות התורנית.
חיים אישיים

גזבר נשוי למרב פניגשטיין־גזבר, מעצבת פנים, ולהם שלשה ילדים. הם גרים בירושלים. בנוסף ליצירתו הספרותית, גזבר־פניגשטיין עוסק בשיווק ובעריכה.
ספריו

ופלים לימון , ידיעות ספרים, 2020, מסת"ב 978-965-201-125-1
אהרון פוגש בחורה ושוגה באהבתה תמיד, גרנטה 5, דצמבר 2017
"ופלים לימון" מאת יהודה גזבר: פרק לקריאה, באתר הארץ, 3 בספטמבר 2020
סיפור; הגדה, ידיעות ספרים, 2022, מסת"ב 978-965-201-498-6