stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוד אנגל (היסטוריון)
פרסומיו > ספרים באנגלית

Zionism, Longman,  2009
The Holocaust: the third Reich and the Jews, Longman, 2000
Facing a Holocaust: The Polish Government-in-Exile and the Jews, 1943-1945
Historians of the Jews and the Holocaust, Stanford University Press, 2010
“Away from a Definition of Antisemitism: An Essay in the Semantics of Historical Description,” in Rethinking Modern Jewish History, ed. Jeremy Cohen and Moshe Rosman
“World War I and its Impact on the Problem of Security in Jewish History,” in World War I and the Jews, ed. Jonathan Karp and Marsha Rozenblit
הערות שוליים

↑  עיון - מקור, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2002
↑   דניאל בלטמן, טאוב, טראמפ ועוד איך מקדם אנטישמיות, באתר הארץ, 15 בנובמבר 2018
1 2   עופר אדרת, היסטוריון בכיר קורא להפסיק לדבר על "אנטישמיות": זה מושג עמום ופגום, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2020
↑   דינה פורת, אין קשר הכרחי בין כל ביטויי האנטישמיות? יש, בהחלט יש, באתר הארץ, 19 באוקטובר 2020
↑   שלמה זנד, אנטישמיות? עדיף לכנות זאת יודופוביה, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2020
↑   יהודה באואר, לא רוצים "אנטישמיות"? מצדי תשתמשו במלה "שטיח", באתר הארץ, 12 בנובמבר 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574172905171  PLWABN: 9810544326705606  BNE: XX1047595  GND: 132177803  ISNI: 0000 0001 1031 8336  LCCN: no2014050869  NKC: zmp2016923688  NTA: 073789666  SNAC: w6pd5g4n  SUDOC: 153159839  VIAF: 100912562   WorldCat (עם VIAF): 100912562
דגל ברמן

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  1691
 קבלת מעמד רשמי:  21 באוקטובר 1947
 מוטיבים עיצוביים:  שמונה פסים אופקיים אדום-לבן, 16 ריבועים אדום-לבן צמודים לתורן
 גרסאות נוספות:    מושחת בסמל ברמן מוקטן     המושחת בסמל ברמן מלא
דגל ברמן הוא דגלה של המדינה הגרמנית ברמן. עיצובו כולל שמונה פסים אופקיים הצבועים לסירוגין באדום ולבן ושישה עשר ריבועים אדומים לבנים הצמודים לתורן בדוגמת לוח שח-מט.
הצבע האדום משויך לברמן כבר משנת 1303, בדומה לשאר ערי ברית ההנזה, כצבעי הדגלים אשר הונפו על ספינות הברית. דגל הפסים הונף לראשונה בשנת 1691 כדגלה של ברמן.
ב-21 בנובמבר 1891 הוכר הדגל באופן רשמי כדגל ברמן בארבע גרסאות לשימוש. הגרסה הראשונה כללה את דגל הפסים החלק לשימוש האזרחים, השנייה כללה גרסה מוקטנת של סמל ברמן במרכז שדה לבן, השלישית כללה את הגרסה המלאה של הסמל (לשימושם של מוסדות המדינה) והרביעית הוסיפה עוגן כחול לקנטון הגרסה המדינית לשימוש צי הסוחר של ברמן.
עם סיומה של מלחמת העולם השנייה והקמתן המחודשת של המדינות הגרמניות, הוכר הדגל כדגל המדינה בחוקת ברמן תחת סעיף 68.
את הדגלים המושחתים בסמל ברמן רשאים להניף כל האזרחים אך בדרך כלל הם בשימוש רשמי של הרשויות המדיניות.
ראו גם

סמל ברמן
דגל ג'רזי

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  3:5
 הונף לראשונה:  12 ביוני 1979
 קבלת מעמד רשמי:  1 באפריל 1981
 מוטיבים עיצוביים:  צלב סאלטייר אדום על רקע לבן מעליו מגן ועליו שלושה אריות
דגל ג'רזי הוא הדגל הרשמי של נסיכות הכתר הבריטית ג'רזי. על גבי הדגל מתנוססים שני אלכסונים אדומים על רקע לבן ומעליהם מגן ועליו שלושה אריות. הדגל, במתכונתו הנוכחית, הוכרז רק בשנת 1981.
עיצוב

האלכסונים האדומים על הרקע הלבן בדגל מזכירים את דגל אנגליה והמסורת אומרת שתושבי ג'רזי, אשר שמרו תמיד על נייטרליות בזמן המלחמות התכופות בין אנגליה וצרפת, והמשיכו לסחור עם שתי המדינות כל העת, לקחו את הדגל האנגלי והיטו אותו ב-45 מעלות, כדי שאוניותיהם יוכלו לשוט בתעלה האנגלית בחופשיות. המגן עם שלושת אריות הזהב הוא אחד מסמליה של נורמנדי. למרות שניתן לראות את הדגל מונף באי, מקובל הרבה יותר להשתמש במגן בלבד.
ראו גם

סמל ג'רזי
גאבאפנטין

| --- | --- |

 שם IUPAC
 2-[1-(aminomethyl)cyclohexyl]acetic acid
 שמות מסחריים בישראל
 גאבאפנטין־טבע, נאורונטין, גבפנטין, גבפנטין אינובמד
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C9H17NO2 
 מסה מולרית:  171.24 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמינות ביולוגית:  27%–60%
 מטבוליזם:  לא עובר חילוף חומרים משמעותי
 זמן מחצית חיים:  5-7 שעות
 הפרשה:  בשתן
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם, בישראל נכללת בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון B1 (אוסטרליה), קטגוריית סיכון C 
 סיכון לתלות:  נמוך
 דרכי מתן:  פומי
 מזהים
 קוד ATC:  N03AX12 
 מספר CAS:  60142-96-3
 PubChem:  3446
 ChemSpider:  3328
 
גאבאפנטין (באנגלית Gabapentin) היא תרופה נוגדת פרכוסים המיועדת לטיפול באפילפסיה במבוגרים ובמתבגרים מעל גיל 12 שנים. בנוסף, גאבאפנטין משמשת לטיפול בכאב נוירופתי במבוגרים מגיל 18 שנים ומעלה.
גאבאפנטין רשומה לטיפול באפילפסיה, בצורותיה השונות, כאשר הטיפול הנוכחי אינו מאפשר שליטה מלאה בתסמינים, וכטיפול בכאב נוירופתי, כאב כרוני הנובע מנזק עצבי, הנגרם לאחר הרפס או בעקבות סוכרת במבוגרים. סימנים אופיינים לכאב כזה מתוארים כתחושת חום, תחושת שריפה, כאב פועם, תחושת דקירה, כאב חד, התכווצויות, תחושת עקצוץ, חוסר תחושה ותחושת "סיכות ומחטים".
ייתרונה של גאבאפנטין על פני תרופות אחרות נוגדות פרכוסים הוא המיעוט היחסי בתגובות בין-תרופתיות.
שימוש רפואי

גאבאפנטין היא תרופה נוגדת פרכוסים המיועדת לטיפול באפילפסיה. במרבית המקרים, המינון מועלה בהדרגה. ביום הראשון לטיפול המינון הוא מנה אחת של 300 מיליגרם, ביום השני לטיפול המינון הוא 300 מיליגרם פעמיים ביום, ביום השלישי לטיפול המינון הוא 300 מיליגרם, 3 פעמים ביום. לאחר היום השלישי הרופא מחליט אם יש צורך להעלות פעם נוספת את המינון.
בקשישים הסובלים מאי־ספיקת כליות ומטופלי דיאליזה ייתכן שהרופא ימליץ על העלאה איטית יותר של מינוני התרופה.
טווח המינונים המרבי המקובל: 300 עד 1,200 מיליגרם, 3 פעמים ביום.
תגובות בין-תרופתיות

תרופות ממשפחת האופיואידים, כגון מורפין, עלולות להגביר את ההשפעה של גאבאפנטין. בנוסף, שילוב של גאבאפנטין ואופיואידים עלול לגרום לישנוניות, עייפות, סדציה, ירידה בקצב הנשימה, ואף במקרים חריגים מוות.
נטילה בו זמנית של גאבאפנטין וסותרי חומצה המכילים אלומיניום ומגנזיום עלולה לגרום לירידה בספיגת גאבאפנטין מהקיבה. לכן מומלץ ליטול גאבאפנטין לפחות שעתיים לאחר נטילת סותרי חומצה.
מנגנון פעולה

המנגנון שבאמצעותו מפעיל גאבאפנטין את פעולתו כמשכך כאבים וכנוגד פרכוסים אינו ידוע לגמרי. ידוע שגאבאפנטין הוא אנלוג של החומצה גאמא-אמינובוטירית ולמרות זהדמיון בשם, הוא אינו נקשר לקולטני GABA, אלא לתעלות יוני סידן קדם-סינפטיות, תלויות מתח, וכנראה משם פעילותו.
תופעות לוואי

תופעות לוואי מפורטים בעלון לצרכן שבאתר משרד הבריאות. תופעות הלוואי השכיחות הן זיהום ויראלי, הרגשת נמנום, סחרחורת, חוסר קואורדינציה, עייפות וחום.
תופעות הלוואי החמורות כוללות סיכון מוגבר לאובדנות, הזיות ודיכוי נשימתי.
תופעות לוואי > תגובה אלרגית חמורה

התרופה עלולה לגרום לתגובה אלרגית עורית חמורה, התנפחות השפתיים והפנים, פריחה בעור ואדמומיות ונשירת שיער.
תופעת לוואי נוספת שדווחה לאחר שיווק התרופה ולא ידועה שכיחותה היא אנפילקסיס. זוהי תגובה אלרגית חמורה ומסכנת חיים הכוללת קשיי נשימה, נפיחות של השפתיים, הגרון והלשון, ולחץ דם נמוך המחייבים טיפול חירום.
תופעות לוואי > היריון והנקה

אין להשתמש בתרופה זו במהלך ההריון, אלא בהוראת רופא. נשים בגיל הפוריות חייבות להשתמש באמצעי מניעה יעילים בעת הטיפול בתרופה. בכניסה להריון, או תכנונו, אין להפסיק בפתאומיות את התרופה, מחשש להתפרצות פרכוסים מחודשת.
התרופה עוברת לחלב אם, השפעתה על התינוק לא ידועה ולכן מומלץ להיוועץ ברופא.
הערות שוליים

↑  גאבאפנטין- על תופעות הלוואי ודרכי השימוש, באתר Infomed
↑  עלון לצרכן- אנגלית
↑  עלון לצרכן- אינובמד
↑  Neurontin (FDA)
↑  עלון לצרכן- טבע
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
דוקסוגרפיה

דוֹקְסוגרפיה היא כתיבה על אודות תורותיהם של פילוסופים מהדורות שקדמו לכותב, בעיקר בהקשר של פילוסופיה יוונית.
את המונח דוקסוגרפיה טבע חוקר העת העתיקה הגרמני הרמן דילס (Hermann Alexander Diels). הוא התייחס בחיבורו "הדוקסוגרפים היוונים" רק לסופרים היוונים שעסקו בכתיבה על פילוסופים שעסקו במדעי הטבע - קוסמולוגיה, ביולוגיה, רפואה - אולם ספרים רבים שנכתבו בנושא אחרי דילס מייחסים את הכינוי "דוקסולוגיה" גם לפילוסופים שעסקו בשאלות של מוסר.
לפי דילס, ראשון הדוקסוגרפים היה תאופרסטוס, תלמידו של אריסטו, שכתב ספר עם סקירה של דעות של פילוסופים מהדורות הקודמים לפי העניינים ולא לפי סדר כרונולוגי, אם כי לפי חיבורי פילוסופים שאחרי דילס, גם לכתבי אריסטו עצמו היו מאפיינים של דוקסוגרפיה. חיבורים דוקסוגרפיים בולטים מהעת העתיקה הם "דעות הפילוסופים" (Placita philosophorum) המיוחס לפלוטרכוס, ו"אקלוגות פיזיות" (Eclogae physicae) מאת סטובאוס (Stobaeus), ששניהם כנראה מושפעים מחיבורי הדוקסוגרף היווני אאטיוס. כמו כן, חיבורים דוקסוגרפיים חשובים נכתבו על ידי דיוקלס ממאגנסיה ודיוגנס לארטיוס.
גם לכתבי אבות הכנסייה בנצרות היו מאפיינים של דוקסוגרפיה.
חלק מהספרות הדוקסוגרפית תורגמה לשפה הערבית והייתה לה השפעה על הפילוסופיה המוסלמית והיהודית בארצות ערב בימי הביניים. ספר "דעות הפילוסופים" מוכר בימינו רק בגרסתו הערבית.
במקרים רבים, חיבורים דוקסוגרפיים הם המקור היחיד שמוכר למדע המודרני על חייהם ועל תורותיהם של פילוסופים יווניים עתיקים, שכתביהם לא נשתמרו בשום צורה אחרת. חלק מהדוקסוגרפים הציגו טיעונים של פילוסופים עתיקים באופן שיטתי ומקיף ואחרים עשו זאת באופן בררני כך שהם ייתנו חיזוק לתורות שלהם.
ביבליוגרפיה

הערך דוכסוגרפים, מתוך האנציקלופדיה העברית
דהוכ

ערך זה עוסק במחוז בכורדיסטן העיראקית. אם התכוונתם לעיר בכורדיסטן העיראקית, בירת מחוז דהוכ, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  עיראק עיראק
 חבל ארץ:  כורדיסטן העיראקית כורדיסטן העיראקית
 בירת המחוז:  דהוכ
 שטח:  6,553 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  1,356,415 (2013)
 קואורדינטות:  37°03′N 43°09′E﻿ / ﻿37.05°N 43.15°E﻿ / 37.05; 43.15 
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.duhokgov.org
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה       נפות מחוז דהוכ, 2012 tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מחוז דהוכ (בערבית: محافظة دهوك; בכורדית: دھۆک, Dihok; בארמית חדשה: ܢܘܗܕܪܐ; שם היסטורי: נוהרדה, בעברית קיים גם הכתיב: דוהוק) הוא מחוז בעיראק הממוקם בצפון המדינה, ותופס חלק מהשטח המכונה כורדיסטן העיראקית. בירת המחוז היא העיר דהוכ. המחוז כולל גם את העיר זאכו, שבה נמצא מעבר הגבול הראשי בין טורקיה לעיראק.
בתוך כמה חודשים מתום מלחמת המפרץ ב-1991, ניתק המחוז, כמו כורדיסטן העיראקית כולה, מהשלטון המרכזי בבגדאד, והפך לחלק מהאוטונומיה הכורדית בצפון עיראק. עם נפילת סדאם חוסיין וקבלת החוקה העיראקית החדשה, שב המחוז להיות חלק מעיראק, על-פי התנאים החדשים שהוגדרו בחוקה.
בכפר בית תנורא שבתחום המחוז הייתה בעבר קהילה יהודית החל מתקופת המאה הראשונה או אף לפני זה.
דוד אנגל

ערך זה עוסק באיש צבא ישראלי. אם התכוונתם להיסטוריון המתמחה בחקר השואה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  31 במאי 1952 (בן 72)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:  חיל הטכנולוגיה והאחזקה 
 תקופת הפעילות:  1971–2003 (כ־32 שנים)
 דרגה:  תת־אלוף 
 
דוד אנגל (נולד ב-31 במאי 1952) הוא תת-אלוף בצה"ל בדימוס, ששימש כראש מנת"ק – מנהלת המרכבה והרק"ם במשרד הביטחון בין השנים 1999–2003 ובהמשך מונה על ידי מנכ"ל משרד הביטחון לשמש כראש מטה ההשבחה של הטנק הטורקי.
הוביל בתקופת שירותו את פיתוח טנק מרכבה סימן 4 ודגם רק"מ האחזקה על בסיס תובת מרכבה.
בשנת 1987 קיבל את פרס קצין חימוש ראשי על פיתוח מקורי להעלאת הספק מנוע המגח מ-750 כ"ס ל־900 כ"ס עבור טנקי מגח 7 ממוגן.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

אנגל החל את שירותו בצה"ל בשנת 1971 כמכונאי טנקי מגח בגש"ח (גדוד שירותי חימוש) בסיס רפידים בסיני.
במלחמת יום כיפור תיקן ביחד עם חבריו ליחידה עשרות רבות של טנקי מגח פגועים ברפידים, בתעלת סואץ, ומעבר לה באזור איסמעיליה. לקראת סוף המלחמה עסק בחילוץ ופינוי טנקים וכלים אחרים שנפגעו בחווה הסינית, באזור התעלה.
לאחר המלחמה, נשלח לקורס קצינים, אותו סיים בהצטיינות, וחזר כסגן מפקד פלוגה לאותה פלוגת רק"מ בה שרת בגש"ח סיני רפידים. בהמשך ביצע שני תפקידי מפקד פלוגה, הן ברפידים והן במחנה טסה על ציר עכביש לכוון תעלת סואץ.
בשנת 1978, בתום שרות כולל של כשבע שנים בסיני כחייל וכקצין, נשלח ללימודי הנדסת מכונות בטכניון אותו סיים בהצטיינות. במהלך הלימודים, השתתף במלחמת לבנון הראשונה, בתפקיד ממלא מקום מפקד פלק"ד (פלוגה קדמית) אגד ארטילרי של תותחי רומח 175 מ"מ.
בשנת 1983 הוצב כרב-סרן במדור מגח במקחש"ר – מפקדת קצין חיל חימוש ראשי. במהלך שירותו כראש מדור מגח נחשב המדור לגדול וחשוב לאור סד"כ הכלים הגדול שבצה"ל. בתקופה זו היה אחראי על שדרוגים רבים בטנקי המגח והמרכזיים בהם:
מגח 6מ' עם מערכת "נחל עוז" (מערכת בקרת אש חדשה),
מגח 7 ממוגן עם חטיבת כוח 900 כ"ס ומיגון,
מגח 6ב' גל עם כוונת תותחן חדשה
טנק פרא.
במסגרת תפקידו כראש מדור מגח, קיבל את פרס קחש"ר על פיתוח מקורי להעלאת הספק מנוע המגח מ-750 כ"ס ל־900 כ"ס עבור טנקי מגח 7 ממוגן. בהמשך שירת ביחידת הניסויים של צה"ל, כראש מדור ניסויי רק"מ.
בשנת 1988 נקרא על ידי האלוף ישראל טל (טליק) אבי טנק המרכבה ועוזר שר הביטחון לשמש כראש ענף פתוח טנק המרכבה.
בשנת 1993 סיים את תפקידו כראש ענף פיתוח ויצא לשליחות בארצות הברית, כקצין קישור צה"ל ב-TACOM (אנ') – בסיס פיתוח הטנקים האמריקאי בדטרויט.
עם שובו לארץ, מונה לאלוף-משנה בתפקיד סגן ראש מנת"ק – מנהלת המרכבה והרק"ם בין השנים 1996–1999.
בסוף שנת 1999 מונה לראש מנת"ק עד לשחרורו מצה"ל בשנת 2003.
במסגרת שירותו הצבאי השלים אנגל תואר ראשון בטכניון בהנדסת מכונות (1982) ותואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (1998).
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

עוד לפני שחרורו מצה"ל, מנכ"ל משרד הביטחון האלוף במילואים עמוס ירון מינה את אנגל בשנת 2002, כראש המטה להשבחת טנקי M60 פטון של הצבא הטורקי במשרד הביטחון - פרויקט טנק ה"סברה". אנגל שימש ראש פרויקט ה"סברה" כ-10 שנים, עד סיומו בשנת 2010, במסגרתו היה אחראי לפיקוח ותיאום הפרויקט מול תע"ש, אלביט מערכות, משרד ההגנה הטורקי, גורמי משרד הביטחון השונים ותעשיות ביטחוניות נוספות.
במקביל לתפקידו כראש מטה השבחת הטנק הטורקי, הקים דוד אנגל מספר חברות ועמד בראשן, ביניהן חברת "מוביוס", שעסקה בפתוח וייצור מערכות סופגות אנרגיה בזמן פיצוץ ועליה על מטעני גחון של רק"מ, כמו כן ניהל עם חברה אמריקאית, עם חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות ועם רפ"ט – רשות פיתוח טנק, את פיתוח רכב גלגלי ממוגן ה"גולן". בנוסף, שימש גם כיועץ למפעלים וחברות ביטחוניות בישראל ומחוצה לה.
במרץ 2009 פרסם מבקר המדינה דו"ח ביקורת על אי-סדרים בהעסקת קצינים שפרשו מצה"ל בתעשיות הביטחוניות. המבקר ציין בין השאר את אנגל שהחל לעבוד בפרויקט הטנק הטורקי  "סברה" עוד לפני שפרש מצה"ל, קיבל שכר ופנסיה במקביל מהקופה הציבורית, למרות הוראת החוק בעניין זה. כדי לעקוף מגבלה זו הוגדר כיועץ לתע"ש ולא עובד מהמניין. בפועל, האישור ניתן על ידי היועץ המשפטי של נציבות שירות  המדינה, לבקשת מנכ"ל משרד הביטחון, זאת לאור חשיבות הפרויקט שלו חשיבות אסטרטגית למדינת ישראל[דרוש מקור]. בנוסף שימש אנגל יועץ לחברות בתחום השריון לחברות מתחרות במקביל לתפקידו בתע"ש תוך שקיבל אישור לכך מהראש של משרד הביטחון[דרוש מקור]. בהקשר לכך משרד מבקר המדינה העיר למשהב"ט כי לא בוצע פיקוח הולם על כך שאנגל אינו נמצא בניגוד עניינים.
משפחתו

אנגל נשוי ליפה ואב לשלושה ילדים. עינת שירתה ביחידה 8200 ומשמשת כרופאה בכירה בית החולים שיבא במחלקת שיקום נוירולוגי. בנו גיא שרת כקצין ביחידת אגוז ובעל חברה למדפסות תלת־ממד ובנו טל ששירת כלוחם ביחידת שלדג והוא בעל חווה חקלאית בקנדה. לאנגל 10 נכדים.
תפקידים בשירות

מפקד סדנה בגש"ח (גדוד שירותי חימוש) סיני
ראש מדור טנקי מגח במקחש"ר (מפקדת קצין חימוש ראשי)
ראש מדור ניסויי רק"מ בצה"ל
ראש ענף פתוח במנהלת טנק המרכבה
קצין קישור צה"ל בבסיס פיתוח הטנקים בארצות הברית TACOM
סגן ראש מנהלת תוכנית המרכבה והרק"ם (מנת"ק)
ראש מנהלת תוכנית המרכבה והרק"ם (מנת"ק)
לקריאה נוספת

בטאון השריון גיליון מס 16 – הכתבה: "פורצי הדרך" עמודים 17-18
עיתון במחנה מ-28 וני 2002 הכתבה: "בסמן הצלחה" עמודים 6-13
הערות שוליים

1 2  אמנון ברזילי, אל הדור הבא, באתר הארץ, 26 ביולי 2001
↑  צילום: בטקס סיום קורס קציני חימוש חשף מפקד החיל, תת־אלוף ד"ר אליעזר ברק, את דרגות החניך המצטיין, סג"מ דוד אנגל., מעריב, 22 בינואר 1976
↑  דרור מרום, ‏צה"ל משפר את המיגון הבליסטי של טנקי המרכבה, באתר גלובס, 8 בפברואר 2000
↑  אמנון ברזילי, האוצר מזהיר מהפסד צפוי בעסקת השבחת הטנקים של תעש בטורקיה, באתר הארץ, 8 באוקטובר 2002
↑  מירב אנקורי, ‏עולם הפוך: ארדואן תוקף ישראל, תעש משביחה טנקים לטורקיה, באתר גלובס, 7 באפריל 2010
1 2  אנשיל פפר, דו"ח מבקר המדינה: אי-סדרים בהעסקת קצינים שפרשו מצה"ל בתעשיות הביטחוניות וכיועצים חיצוניים לצה"ל, באתר הארץ, 2 במרץ 2009
↑  הדס מגן, ‏מבקר המדינה: קצינים שפרשו מצה"ל עברו לתעשיות הביטחוניות מבלי שקצבת הגמלה הופחתה, באתר גלובס, 2 במרץ 2009
דיסנומיה (ירח)

| --- | --- |
צילום של אריס ודיסנומיה. אריס הוא העיגול הגדול הבוהק ודיסנומיה הוא הנקודה הקטנה האדומה שלידו
צילום של אריס ודיסנומיה. אריס הוא העיגול הגדול הבוהק ודיסנומיה הוא הנקודה הקטנה האדומה שלידו
 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  אריס
 תאריך גילוי:  10 בספטמבר 2005
 מגלה:  מייקל בראון, מרקוס ואן דם, א. בוצ'ז, ד. לה-מינו, ר. קמפל, ג'י. צ'ין, א. קונארד, ס. הארטמן, אי. ג'והנסון, ר. לאפון, דייוויד רבינוביץ, פ. סטומסקי, ד. סאמרס, צ'אד טרוחיו
 על שם:  דיסנומיה 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  ±140 37,350 ק"מ
 אקסצנטריות:  <0.013
 זמן הקפה:  15.774 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  0.172 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  142±3°
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  257±110.5 קילומטר
 ממדים:  684±50 ק"מ
 אלבדו:  0.192±0.03
 בהירות נראית:  23.1~
 בהירות מוחלטת:  5.6 
 מאפייני אטמוספירה
 לחץ אטמוספירי:  0 פסקל
 
דיסנומיה הוא הירח של כוכב הלכת הננסי, הטרנס-נפטוני, אריס. הוא התגלה בשנת 2005 על ידי מייקל בראון, ומגלי כוכב הלכת הננסי אריס. השם החלופי של דיסנומיה הוא "1 (S/2005 (2003 UB313". בהתחלה כונה "גבריאל" עד שקיבל את השם "דיסנומיה", על שם דיסנומיה, אלת חוסר הנאמנות, בתה של אריס במיתולוגיה היוונית.
גילוי

דיסנומיה התגלה על ידי מייקל בראון, עם צוות ההנדסה האופטית של מצפה הכוכבים קק ומגלי אריס בזמן שעשו תצפית על הפלוטואידים באזור חגורת קויפר (פלוטו, האומיה, מאקה-מאקה) ובדיסק המפוזר (אריס). התמונות של התצפיות שצולמו ב-10 בספטמבר חשפו שיש עצם סביב אריס. העצם הוגדר כירח סביב כוכב הלכת הננסי, וכונה בשמו הזמני גבריאל, על שם ידידתה של זינה (שכך כונה אריס בתקופה זו), בסדרה "זינה הנסיכה הלוחמת".
מאפיינים

קוטרו של דיסנומיה מוערך בכ-650 עד 700 ק"מ. הוא כנראה קטן מדי כדי להיות בצורה כמעט-כדורית. גילויו של דיסנומיה עזר לחשב את המסה של אריס (פי 1.27 משל פלוטו). רדיוס מסלולו של דיסנומיה סביב אריס הוא ±140 37,350 ק"מ. הוא מקיף את אריס כל 15.774±0.002 ימי ארץ.
היווצרות

סביר להניח, שהיווצרותו של דיסנומיה היה בדיוק כמו היווצרותו של הירח שלנו. הירח שלנו התנגש בכדור הארץ, וסביר להניח שאריס התנגש באחד ממיליוני הגופים בדסקה הפלנטרית שבו אריס נמצא, והחומר שהועף התגבש ויצר את דיסנומיה.
הערות שוליים

1 2 3  M. E. Brown, M. A. van Dam, A. H. Bouchez, D. Le Mignant, R. D. Campbell, J. C. Y. Chin, A. Conrad, S. K. Hartman, E. M. Johansson, R. E. Lafon, D. L. Rabinowitz, P. J. Stomski, Jr., D. M. Summers, C. A. Trujillo, and P. L. Wizinowich (2006). "Satellites of the Largest Kuiper Belt Objects" (PDF). Astrophysical Journal Letters. 639 (1): L43. arXiv:astro-ph/0510029. Bibcode:2006ApJ...639L..43B. doi:10.1086/501524. נבדק ב-2011-10-19.{{cite journal}}:  תחזוקה - ציטוט: שימוש בפרמטר authors (link)
↑  מייקל בראון, אמילי שאלר, The Mass of Dwarf Planet Eris, מגזיןscience כרך 316, גיליון 5831, עמ' 1585, DOI:10.1126/science.1139415
דגל ברנדנבורג

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  3:5
 הונף לראשונה:  1989
 קבלת מעמד רשמי:  30 בינואר 1991
 מוטיבים עיצוביים:  ביקולור אדום-לבן מוטען בסמל ברנדנבורג
 דגלים היסטוריים   :     דגל ברנדנבורג (1945 - 1952)
דגל ברנדנבורג הוא דגלה של המדינה הגרמנית ברנדנבורג. עיצובו של הדגל הוא עיצוב ביקולור אדום-לבן המוטען במרכזו בסמל ברנדנבורג.
עיצובו של הדגל מעוגן בחוק מדיני מ-30 בינואר 1991. הקובע את צורתו של הדגל, צבעיו, יחסיו והשימוש בו.
עם תבוסת גרמניה הנאצית בסופה של מלחמת העולם השנייה, הניפה ברנדנבורג דגל טריבנד אדום-לבן-אדום (ביחס של 2-1-2) אשר הוטען בסמל המדינה דאז. אולם, עם הקמתה של גרמניה המזרחית וביטול החלוקה למדינות בוטל גם דגל זה. נפילתה של חומת ברלין ואיחוד גרמניה הובילו להקמתה מחדש של המדינה. הדגל הנוכחי הונף באופן לא רשמי משנת 1989 ועד לאימוצו החוקי.
ראו גם

סמל ברנדנבורג
הערות שוליים

↑  ממשלת ברנדנבורג - חוק בדבר הסמלים הלאומיים של ברנדנבורג (30 בינואר 1991) (בגרמנית)
↑  מדינת ברנדנבורג (1945 - 1952) באתר דגלי העולם (באנגלית)
| דגלי גרמניה |
| --- | --- | --- |
| הדגל הלאומי | הדגל הלאומי |  |
| דגלי המדינות | באדן-וירטמברג • בוואריה • ברלין • ברנדנבורג • ברמן • המבורג • הסן • חבל הסאר • מקלנבורג-מערב פומרניה • נורדריין-וסטפאליה •  סקסוניה • סקסוניה-אנהלט • סקסוניה התחתונה • ריינלנד-פאלץ • שלזוויג-הולשטיין • תורינגיה |  |
| דגלים נוספים | דגל הצי הגרמני • נס הנשיא |  |
| דגלים היסטוריים | דגל באדן • דגל פרוסיה • דגל גרמניה המזרחית • דגל המלחמה של הרייך |  |
דוד אנדייל

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1857 קונסנטמארטון, הונגריה 
 פטירה:  18 בדצמבר 1943 (בגיל 86) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Engel Dávid 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מעסיק:  Közlemények Szepes Vármegye Múltjából 
 
דוד אנדייל (במקור עד 1880 אנגל, בהונגרית: Angyal Dávid; קונסנטמארטון, 30 בנובמבר 1857 – בודפשט, 18 בדצמבר 1943) היה יהודי-הונגרי, אחד ההיסטוריונים הדומיננטיים, הליברלים - השמרנים, הפוזיטיביסטים בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, היסטוריון הספרות, מבקר, פרופסור באוניברסיטה, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים ומזכיר האקדמיה.
ביוגרפיה

דוד אנגל נולד במשפחה יהודית של סוחרי תבואה. אביו היה מארטון אנגל ממחוז ניטרה ואמו, פאני קמני, שגדלה בעיר סנטש. עם זאת, עסקו של אביו פשט רגל במהרה והמשפחה הגדולה עברה לסנטש. דוד אנדייל סיים את בית הספר התיכון בסנטש, בעיר סגד ובבודפשט. בין השנים 1875–1879 למד בחוג להונגרית-גרמנית בפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה ההונגרית המלכותית בבודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד). בסיום לימודיו באוניברסיטה השתתף כחייל במערכה של 1878 שהובילה לכיבוש בוסניה והרצגובינה וגם ענתה לדרישות השירות הצבאי ההתנדבותי. רק אחרי שחרורו סיים את הדוקטורט שלו בשנת 1879. מאוחר יותר עבר את בחינת ההסמכה לתעודת הוראה והפך למורה בתיכון.
בשנת 1878 המליץ עליו מור קרמן למשפחתו של קארוי קוהנר, סיטונאי יהודי, כמחנך לילדיו. הוא נסע עם תלמידיו באוקטובר 1882 לברלין ובשנת הלימודים 1882/1883 הייתה לו אפשרות להאזין להרצאות ולהשתתף בעבודות סמינריוניות של אוניברסיטת ברלין. זו הייתה בשנת לימודים זו אולי האוניברסיטה הטובה בעולם.
כשאנדייל חזר מברלין, קיבל עבודה כמחנך במשפחתו של הנריק בריל, יזם גדול יהודי. רק מאוחר יותר הפך לעובד מדינה. הוא הפך לפקיד בספריית אוניברסיטת בודפשט ועבד כספרן (1885–1890). לאחר קבלת ההסמכה של מורה בבית ספר תיכון, תחילה הועסק בבית הספר התיכון הממלכתי הריאלי הראשי ברחוב מרקו ברובע 5 בבודפשט (1890–1897), ולאחר מכן ברובע 7 בתיכון הראשי ברחוב ברצ'אי. בשנת 1885 עזב את הדת היהודית.
בשנת 1896 זכה בתואר פרופסור חבר באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח של האוניברסיטה המלכותית ההונגרית בבודפשט. בשנת 1909 הוא הפך לפרופסור מן המניין באוניברסיטה. תחילה לימד היסטוריה הונגרית מודרנית (1909– 1925), אחר כך פעל כפרופסור להיסטוריה עולמית מודרנית (בשנים 1925- 1929). שנות ה-1918 / 1919 וה-1919 / 1920 כאשר נבחר כדקאן הפקולטה של האוניברסיטה. בשנה הראשונה לכהונתו של כדקאן, בנובמבר 1918, נציב הממשל של האוניברסיטה, אוסקר יאסי, השעה אותו מיד מתפקידו. הוא מינה דקאן חדש ואף אסר עליו ללמד. לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, הוא נבחר מחדש לדקאן הפקולטה והחזיר לעצמו את הזכויות להרצות באוניברסיטה. מקיץ 1929 ועד דצמבר 1930 היה המורה של אוטו, נסיך הכתר של אוסטריה ונסיך המלכותי ההונגרי, יורש העצר, לימד אותו היסטוריה הונגרית.
אחרי פרישתו מהאוניברסיטה היה מנהל המכון ההיסטורי ההונגרי בווינה עד 1935. הוא חזר לבודפשט ב-28 ביוני 1938 בשל מגבלות האנשלוס (בשל יהדותו). את שנותיו האחרונות העביר בפנסיה. הוא כתב את זיכרונותיו, ניהל יומן לאירועי קורות חייו. בחודשים האחרונים לחייו הוא ביטא תחושת רדיפה מאיימת במחשבותיו, "העתיד עצוב, כי ההווה עצוב".
האקדמיה ההונגרית למדעים

חבר נספח 1902
חבר רגיל 1917
מזכיר 1936
חבריות (מבחר)

אגודת קישפלודי (1910)
איגוד הספרנים והארכיונאים ההונגרים
החברה ההיסטורית ההונגרית
החברה המדעית אישטוואן טיסה
פרסים והוקרה

זר קורווין (1930)
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1880. évi 44362. sz. rendelete. Névváltoztatási kimutatások 1880. év 2. oldal 14. sor.
↑  Angyal Dávid. Magyar Életrajzi Index. Petőfi Irodalmi Múzeum.
↑  Angyal Dávid és a szentesi gyermekévek
↑  1872-ben nyílt meg a VII. kerületi Terézvárosi királyi főreáltanoda. 1871-ben Pest városa felajánlotta a mai Markó utca 18–20. számú házhely telkét iskolaépítés céljára. 1884. szeptember 15-én kezdődött meg a tanítás a Hausmann Alajos tervei alapján felépített Markó utcai Főreálban. Az iskola neve: Budapest V. Kerületi Magyar Királyi Állami Főreáliskola. A középiskolák – központi utasítás alapján – 1921-től új nevet kaptak. Ekkor lett a Markó utcai Főreálból Bolyai Reáliskola. 1941-ben a Bolyait összevonták a Berzsenyi Gimnáziummal, Berzsenyi néven, a Bolyai épületében. 1943 őszén a gimnázium visszaköltözött az utca túloldalára, s a Markó utca 18–20. szám alatti épületet –, mivel az 1935-ös középiskolai törvény rendelkezései szerint már nem volt reáliskola-típusú középiskola – a volt-Főreál épületét, egy textilipari iskola vette birtokába. Az iskola a századfordulótól a második világháborúig a főváros egyik legszínvonalasabb oktatási intézménye volt. – Ma, a Xántus János Két Tanítási Nyelvű Gyakorló Gimnázium, Idegenforgalmi Szakközépiskola és Szakképző Iskola található az épületben. Ez az iskola jogelődjének tartja a Főreál iskolát.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308342705171  BnF: cb12036959n (data)  GND: 143841378  ISNI: 0000 0001 1827 6476  LCCN: no2003099113  NKC: jx20090306003  NSK: 000065207  NTA: 069914907  SUDOC: 028557530  VcBA: 495/84510  VIAF: 76332843   WorldCat (עם VIAF): 76332843