stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמהוי צגה-מרים גברו

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  12 בדצמבר 1923 אדיס אבבה, אתיופיה
 פטירה:  27 במרץ 2023 (בגיל 99) ירושלים 
 שם לידה:  יֵאוּבְּדָר גברו
 מוקד פעילות:  אתיופיה וישראל
 עיסוק:  פסנתרנית, מלחינה ונזירה
 סוגה:  קלאסי
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  הד ארצי, Buda Musique 
 העמותה על שם אמהוי צגה-מרים גברו 
 
אֵמָהוֹי צֵגֶה־מַרְיָם גֶבְּרוּ (באנגלית, Emahoy Tsegué-Maryam Guèbrou;‏ 12 בדצמבר 1923 – 27 במרץ 2023) הייתה פסנתרנית, מלחינה ונזירה, ילידת אתיופיה.
ביוגרפיה

גֶבְּרוּ נולדה בשנת 1923 באדיס אבבה בירת אתיופיה, בשם יֵאוּבְּדָר גברו, למשפחה משכילה ואמידה. אביה, קֶנְתִיבָּה גברו, היה נצר לשושלת הגונדרית. לאמה, קָסָיֶה יֵלֶמְטוּ, הייתה קרבה משפחתית לווזירו מנן, אשתו השנייה של הקיסר היילה סלאסי.
כאשר הייתה בת 6, נסעו אמהוי ואחותה, סֵנֵדוּ גברו, לפנימייה בשווייץ, על מנת לרכוש השכלה אירופאית בבית ספר לבנות. בשווייץ התגוררו האחיות בביתו של כומר פרוטסטנטי ידיד המשפחה. במהלך שהות זו בשווייץ, כאשר הייתה בת 8, נחשפה גברו לראשונה למוזיקה קלאסית. היא החלה לקחת שיעורים פרטיים בנגינה בכינור, ולימדה את עצמה נגינה בפסנתר.
בשנת 1933, בתום שהות של חמש שנים בפנימיה, חזרו האחיות לאתיופיה. אמהוי המשיכה את לימודיה בפנימיה של הקיסרית מנן, ואילו אחותה בחרה להקים את בית הספר הראשון לבנות באדיס אבבה.
ביוגרפיה > המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה

בשנת 1935 פרצה המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ומשפחות האצולה הוגלו או שנאלצו לברוח. גברו ובני משפחתה גורשו לאי אָסִינָרָה אשר ליד סרדיניה, איטליה, שם שהו במשך כשנה. למשך שנתיים וחצי נוספות הוחזקו כאסירים פוליטיים בעיר מֶרְקוֹלְיָאנוֹ הסמוכה לנאפולי. במשך כל תקופה זו בגלות, המשיכה גברו לנגן.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בתום המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה ועם תחילתה של מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, שבו בני המשפחה לאדיס אבבה, וגברו החלה לעבוד במשרד החוץ האתיופי כמזכירה ומתורגמנית, והייתה לאישה הראשונה שזכתה לעבודה במשרד ממשלתי אתיופי כלשהו.
במקביל לעבודתה, המשיכה לנגן והלחינה יצירות לפסנתר ולכינור.
שנתיים לאחר מכן, פנתה בבקשה לקיסר (באמצעות אביה), שזה יאפשר לה להתמקצע ולהתפתח בלימודי מוזיקה בחוץ לארץ. עם אישורו של הקיסר, נסעה גברו ללמוד אצל הכנר הפולני אלכסנדר קוֹנְטוֹרוֹבִיץ' (Alexander Kontorowicz) בקהיר, מצרים. בתקופת מגוריה בקהיר חוותה קושי בהתמודדות עם תנאי מזג האוויר הקשים אשר פגעו בנשימתה, ובעצת רופאיה, לאחר שנתיים של לימודים בקהיר, נאלצה לשוב לאדיס אבבה (בעקבותיה הגיעו לאתיופיה גם קונטורוביץ' ורעייתו, שם הוא קיבל את תפקיד מנצח התזמורת המלכותית).
ביוגרפיה > ההתקרבות לדת

גברו קיבלה מלגה ללימודים באקדמיה הגבוהה למוזיקה בלונדון, אולם זו לא הייתה ניתנת למימוש עקב סירובו של משרד החוץ האתיופי להעניק לה אשרת יציאה מאתיופיה.
תאבונה של גברו נפגע והיא שקעה בדיכאון בעקבות הסירוב; היא אושפזה בבית החולים במצב קשה. במהלך אשפוזה ביקשה גברו, להשתתף בטקס הקומיוניון הדתי (communion), בו מקבלים את לחם הקודש, דבר המסמל קבלה לקהילה (אף על פי שלא ניהלה אורח חיים דתי לפני כן). בעקבות ההשתתפות בטקס השתפר מצבה הרגשי והפיזי.
בעקבות מאורע זה החלה גברו לפקוד את הכנסייה שבעירה לעיתים תכופות, ולהקשיב למוזיקת הכנסייה. היא חזרה לעבוד, הפעם במשרד שומרי הראש של הקיסר. במקביל לעבודתה בבקרים, הקדישה גברו את עצמה לתפילה ולדת, וזנחה את הנגינה.
כעבור שנתיים נסעו גברו ואמה לביקור במנזר גִישֶׁן מַרְיָם, אשר נמצא בצפון אתיופיה; על פי הנצרות, זהו המקום בו נמצא חלקו הימני של הצלב המקורי עליו נצלב ישו. המנזר והלכותיו מצאו חן בעיניה, והיא פנתה לאב המנזר בבקשה להתקבל למסדר כנזירה, אך אב המנזר סירב והציע שתמתין שנה ותשוב אם עדיין תרצה בכך. גברו שבה לאדיס אבבה, ולאחר שנה הצטרפה למנזר. גברו חיה במנזר במשך עשר שנים בתנאי מגורים ספרטניים. בתקופה זו הוחלף שמה מיֶאוּבְּדָר גברו לאֵמָהוֹי צֵגֶה־מַרְיָם גברו. בתקופה זו למדה גברו כתב ברייל, על מנת שתוכל לסייע לילדים יתומים עיוורים ללמוד לימודי שפה ודת.
ביוגרפיה > השיבה לאדיס אבבה והתפתחות הקריירה המוזיקלית

בתום שנות החמישים ולאחר מחלת ריאות קשה, חזרה גברו לבית הוריה, במטרה לשלב בין הדת למוזיקה על מנת לחוש בריאה בגופה ובנפשה. גברו החלה להלחין והקליטה אלבומים רבים בסגנון ייחודי. נכתבו עליה כתבות עיתונות וביקורות המשבחות את סגנונה, והיא הפכה לאחת המוזיקאיות הבולטות באתיופיה. במקביל השתמשה בכישוריה המוזיקליים לגיוס תרומות לילדים נזקקים ולמטרות צדקה שונות.
בסוף שנות השישים, האמונה והזיקה הדתית הובילו את גברו ואימה לביקור בן שלוש שנים בירושלים, שם הקליטה מספר אלבומים נוספים.
ביוגרפיה > הבריחה לירושלים

גברו שבה לאתיופיה ונשארה שם עד פרוץ המהפכה הקומוניסטית. בתקופה פוליטית סוערת זו התבקשה לכתוב מוזיקה בהזמנה, אך סירבה לעשות כן; בעקבות הסירוב, חששה להישאר באתיופיה, ובשנת 1984, לאחר מות אמה, חזרה לירושלים מבלי לספר לאיש. בירושלים השתכנה כנזירה מן המניין בכנסייה האתיופית קִידאנה מִהְרַת (כנסיית "ברית הרחמים"), אשר שוכנת בתוך מתחם דֶבְּרָה גֶנֶט ("הר גן העדן"), ברחוב אתיופיה.
בשל היותה דוברת שפות רבות ובעלת רקע בתחום הדיפלומטי והליכותיו, שימשה גברו כמתורגמנית עבור הפטריארך האתיופי בירושלים. היא התגוררה עד למותה בחדר קטן בכנסייה האתיופית ברחוב אתיופיה, ירושלים.
יצירתה המוזיקלית

גברו נולדה באתיופיה ובילתה בה את רוב שנותיה, אך השכלתה המוזיקלית הרשמית הייתה קלאסית, ללא הכשרה במוזיקה אתיופית מסורתית.
על אף זאת, צלילי המוזיקה האתיופית חדרו לנגינתה כמלחינה. המוזיקה של גברו נשענה על השילוב שבין המוזיקה הקלאסית האירופאית שלמדה בנעוריה, לבין צלילים אתיופיים מסורתיים אשר שמעה בילדותה.
גברו הפרידה בין היצירות שהתייחסו למולדתה, אתיופיה, לבין יצירות דתיות אשר עסקו במולדתו של ישו.
כאשר היא תיארה את משפחתה ומולדתה, היא עשתה זאת באמצעות שימוש בסולמות אתיופיים, סולמות פנטטוניים (בעלי חמישה צלילים), וכאשר היא הלחינה מוזיקה בסגנון דתי, היא פנתה לכיוון אירופאי-קלאסי.
גברו הלחינה לאורך שנותיה יותר מ-150 יצירות מוזיקליות מקוריות לפסנתר, עוגב, אופרה ולהרכבים קאמריים.
יצירתה המוזיקלית > הלחנה לסרטים

המוזיקה שלה הופיעה בסרט התיעודי המועמד לאוסקר Time ("שנים", 2020), ובסרט הדרמה של נטפליקס "חוצה את הקו".
הוקרה > קונצרט המחווה וספר התווים

בשנת 2013, פנתה גברו בת התשעים אל הפסנתרנית הישראלית מאיה דוניץ, בבקשה שזו תסייע לה לשמר את מורשתה המוזיקלית. פנייה זו הובילה לפרסום ספר תווים מקיף אשר לווה בספר מאמרים הכתוב בשלוש שפות: עברית, אנגלית ואמהרית; בנוסף הופק קונצרט לכבודה. שלושתם הופקו על ידי "עונת התרבות בירושלים" במסגרת הפסטיבל למוזיקה מקודשת באוגוסט 2013. בקונצרט המחווה לקחו חלק האמנים עמרי מור, אסתר רדא והיווט מקונן, דג'ן אשר ניגן על כלים אתיופים מסורתיים, מקהלת אנשי המנזר האתיופי אשר שרו מזמורי קודש בשפת הגעז, וכן מאיה דוניץ ואנסמבל סולני תל אביב אשר ביצעו מבחר מיצירותיה.
הוקרה > סרט תיעודי

The Honky Tonk Nun, סרט תיעודי על קורותיה של גברו, הועלה עבור BBC Radio Four על ידי העיתונאית והסופרת קייט מולסון.
חיים אישיים

ב-40 שנות חייה האחרונות התגוררה בכנסייה האתיופית בירושלים. נפטרה בגיל 99 ב-27 במרץ 2023.
דיסקוגרפיה

• 1963 – שני תקליטים הוקלטו בגרמניה. הראשון במימון הקיסר היילה סלאסי
והשני במימון גיסה, הגנרל קֵבֵּדֶה גֶבְּרֶה, שר ההגנה האתיופי.
1. TSEGE MARIAM GEBRU. Spielt Eigene Kompositionen
2. TSEGE MARIAM GEBRU. Der Sang des Meeres
• 1972 – הוציאה אלבום בקלן, גרמניה במטרה לממן בית יתומים שהקימה ליתומי מלחמה. האלבום מומן באמצעות אחותה, קברט וויזרו דסטה גברו.
3. EMAHOY TSEGUE-MARIAM GABRU. The Hymn of Jerusalem / The Jordan River Song
• 1972 – הוציאה בישראל תקליט עם יצירות ליטורגיות בהוצאת הד ארצי. באלבום זה ניגנה אמהוי צגה בעוגב בליווי מקהלת כמרים אתיופים.
4. Church of Kidane Mehret / Yet My King Is From Old – Ethiopian Church Music
• שנות השמונים – הוציאה אלבום נוסף בישראל, בעזרת הכנסייה, והתמלוגים מאלבום זה הם קודש לכנסיית השילוש הקדוש שליד נהר הירדן.
5. EMAHOY TSEGUE MARIAM GABROU / Plays Own Earlier Compositions
• 2006 – אוסף בעריכת פרנסיס פְלָסֵטוֹ ובו יצירות רבות מאלבומיה. יצא בחברת התקליטים הצרפתית בּוּדָה מוּזִיק כחלק מסדרת "אתיופיק".
6. Éthiopiques Volume 21: Ethiopia Song, Emahoy Tsegue-Mariam Gebrou
•2012 – הוציאה אלבום אוסף, עם כמה הקלטות חדשות, באולפן ההקלטות של אבי יפה בירושלים.
7. The Visionary/ EMAHOY TSEGUE-MARIAM GABRU
הערות שוליים

↑  מיטל עופר, אמהוי צגה מרים גברו, מתוך: אמהוי צגה-מרים גברו, הוצאת עונת התרבות בירושלים, ירושלים, 2013
↑  נדב בהר, תמיד חוזרת הביתה, על המוזיקה של אמהוי צגה מרים גברו, מתוך: אמהוי צגה-מרים גברו, הוצאת עונת התרבות בירושלים, ירושלים (2013)
↑  הופעה:  פסטיבל ישראל למוזיקה מקודשת: אמהוי צגה, 2013
1 2  המלחינה והפסנתרנית אמהוי צגה-מרים גברו הלכה לעולמה בגיל 99, באתר ynet, 28 במרץ 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509803305171  PLWABN: 9811717765205606  BIBSYS: 1669188157497  BnF: cb15047433f (data)  GND: 1104947765  ISNI: 0000 0000 7845 6498  LCCN: n2010029549  LNB: 000337360  MusicBrainz: 98fd0571-0ddb-4ee8-9e1b-19a9a7294554  SUDOC: 117809993  VIAF: 17508507   WorldCat (עם VIAF): 17508507
בדרום פופ

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  לו-פיי, פופ 80s
 תת-סוגות
 צ'ילוייב
 
אולפן ביתי ששימש להקלטת האלבום פנראריום (funerarium) מאת פרנק רידל
בדרום פופ או פופ חדר שינה (באנגלית: Bedroom pop) הוא ז'אנר מוזיקלי, שתכונתו היא הקלטת שירים ואלבומים בבית, ולא באולפני הקלטות. הוא מאופיין בשימוש כביכול בטכניקות נלמדות באופן עצמי, וצלילים שקטים וחולמניים. המונח בדרום פופ לעיתים קרובות מאוזכר באופן שגוי. הענף של בדרום פופ-צ'ילוייב מדגיש את האסתטיקה של הלו-פיי. פופ היפנוטי מאמצע שנות האלפיים עוקב אחר המסורות של בדרום פופ.
אמנים מפורסמים

דאקטיילס (אנ')
פנדה בר (אנ')
אריאל פינק (אנ')
שוגו טוקומארו (אנ')
הוולווט אנדרגראונד
וושד אאוט (אנ')
יוט' לאגון (אנ')
קליירו
הערות שוליים

↑  "Meet Rubber Tracks Boston: The Studio That Lets Musicians Record For Free". UPROXX (באנגלית אמריקאית). 2015-07-01. נבדק ב-2017-02-11.
1 2  "Bedroom Pop is Dead: Listen to Mini Dresses' new 'Sad Eyes' EP, recorded by the duo in their kitchen". Vanyaland. 2016-09-12. נבדק ב-2017-02-11.
↑  "Stream: Soft Fangs' debut album The Light". Consequence of Sound (באנגלית אמריקאית). 2016-03-15. נבדק ב-2017-02-11.
1 2  "Week in Shows: Best Live Acts This Side of the Hudson and the Borough's Bleakest Show". Bedford + Bowery (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2017-02-11.
↑  "The DiS Class of 2015 - New Music Mixtape". DrownedInSound (באנגלית). נבדק ב-2017-02-11.
↑  "The Quietus | Features | Escape Velocity | Life, Leisure & Loads Of Reverb: An Interview With Washed Out". The Quietus. נבדק ב-2017-02-11.
↑  "The Quietus | Reviews | Mirage". The Quietus. נבדק ב-2017-02-11.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בבא בן בוטא

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה-1 לפנה"ס בערך
 פטירה:  המאה ה-1 בערך
 מקום פעילות:  ירושלים
 תקופת הפעילות:  סוף תקופת הזוגות – הדור הראשון לתנאים
 השתייכות:  חז"ל, הזוגות, בית הלל ובית שמאי, תנאים
 רבותיו:  שמאי הזקן והלל הזקן
 
בבא בן בוטא היה תנא בדור שבין תקופת הזוגות לתקופת התנאים, מגדולי החכמים בדורו. היה תלמידו של שמאי הזקן, אך למעשה קיבל לפעמים את דעת בית הלל, כמו במחלוקת על הסמיכה ביום טוב, שבה סייע לקביעת ההלכה כבית הלל. היה יועצו של המלך הורדוס, לפי התלמוד, אשר מזכיר אותו עוד בכמה מעשים, המלמדים על חוכמתו וענוותנותו.
מהמסופר עליו בתלמוד > העצה להורדוס

עם עלייתו לשלטון והריגת זרע החשמונאים, הרג הורדוס גם רבים מחכמי הפרושים. על־פי חז"ל, השאיר הורדוס את בבא בן בוטא חי, כדי להיוועץ בו, אבל ניקר את עיניו.
מסופר, שהורדוס ניגש אל בבא בן בוטא בלי להזדהות, ואמר לו: ראה מה עשה העבד הרע הזה (הורדוס)! בבא בן בוטא התחמק, והורדוס ניסה שוב ושוב לשכנע אותו לקלל את "העבד הרע". זהירותו של בבא מנעה ממנו לקלל את הורדוס, למרות ההפצרות. הורדוס הזדהה, הביע חרטה על הריגת החכמים וביקש מבבא בן בוטא עצה לכפרה על מעשיו. לפי התלמוד, בבא בן בוטא יעץ לו לבנות מחדש את בית המקדש ("עינו של עולם"), ואף סיפק לו עצה כיצד לעשות זאת בלי שהרומאים ימנעו זאת ממנו. וכך עשה הורדוס.
מהמסופר עליו בתלמוד > המחלוקת על הסמיכה

מחלוקת עתיקה הייתה בין חכמי ישראל בקשר לסמיכה על ראש קרבן של יחיד ביום טוב. בקרבנות יחיד ביום חול על מביא הקרבן להניח את ידיו על הקרבן, וחלקו חכמים אם סמיכה מותרת ביום טוב. הלל הזקן סבר שיש מצוות סמיכה ביום טוב, ואילו שמאי סבר שאין סומכים על הקרבן ביום טוב.
בבא בן בוטא, אף על פי שהיה מבית שמאי, סבר שההלכה כבית הלל. הוא ראה שהעם נוהג כבית שמאי ובימים טובים בית המקדש ריק מאדם ורק הכהנים נמצאים בו ועשה מעשה, וכך מסופר בתלמוד:
מהמסופר עליו בתלמוד > למען שלום בית

מפורסם המעשה המובא בתלמוד, שבו מסופר כיצד מחל בבא בן בוטא על כבודו למען השכנת שלום בין בני זוג שלא הבינו זו את זה:
מהמסופר עליו בתלמוד > אשם חסידים

המשנה מזכירה אותו בקשר לקרבן אשם תלוי, שהוא קרבן שבא על ספק אם עבר עבירה שחייבים עליה חטאת.
מהמסופר עליו בתלמוד > חוכמתו בענייני הטבע

במסכת גיטין מסופר (בדף נ"ז, עמוד א'), שאדם רצה לגרש את אשתו, אולם כתובתה שהיה נאלץ לשלם הייתה גדולה מכפי יכולתו. העליל עליה שזינתה עם שושביניו; וכדי להפליל אותה, השקה אותם לשוכרה, והטיל לובן (חלבון הביצה) ביניהם, כדי שייראה כאילו נמצא בהם זרע. כשהובא המקרה בפני בבא בן בוטא, אמר: למדתי משמאי הזקן, שחלבון הביצה "סולד מן האור" (ומפרש רש"י: מתייבש ומגליד בחשיפה לאור), ואילו שכבת זרע "דוחה מן האור" (כלומר, נספגת בבגד ואינה מגלידה). ביצעו ניסוי באור, והתבררה התרמית. שפטו את הרמאי בבית הדין, ונידון למלקות, וגבו ממנו את כתובתה של האישה.
בבא-בוך

שער המהדורה המודפסת של 'בבא דאנטונא' ("בבא-בוך"), איסני, 1541, ועליו כיתוב מחורז ביידיש עתיקה: "בָּבָא דְאַנְטוֹנָא היישט דש בוך איין הופש גיטרעכֿט,
מן קענט וואל אליה בחורש גימעכֿט:
איז ווארדן גידרוקט צו אייזנה אין דער שטאט,
אונ' אֵלִיָה הַמְחַבֵּר איז גלייך דש פרט:" (בעברית: בּובאָ דְּאַנטוֹנָא
נקרא ספר זה
יצירה יפה
ניכר שהיא מעשה ידיו של
אֵלִיָּה בחור
הודפס באיזנה העיר בשנת אליה המחבר לפ"ק)
בָּבָא-בּוּך (נהגה "בּוֹבוֹ-בּוּך"; יידיש: 'ספרו של בּוֹבוֹ'; השתרש בשפה היידית כ"בּאָבּע-מעשה") הוא הכינוי המקובל כיום לאפוס אבירים אשר נכתב בידי אליהו בחור בין השנים 1507–1508, והיה לרומן האבירים הפופולרי ביותר בשפה היידית. הספר, שנדפס בשנת 1541 בעיירה איסני (אנ') שבמרכז האימפריה הרומית הקדושה (כיום בדרום-מזרח מדינת באדן-וירטמברג בגרמניה), היה לספר הלא-דתי הראשון שנדפס ביידיש. במשך חמש מאות שנה עבר הספר ארבעים עריכות לפחות. סול ליפצין מציין כי הספר "נחשב לאחד מן היצירות הפיוטיות המשובחות ביותר ביידיש עתיקה".
מבנה הסיפור וגלגולי שמו

הרומן בנוי מ-5,262 שורות, המחולקות ל-650 בתי אוטבה רימה, ובנוסף פרולוג, אפילוג וכן נספח – רשימת מונחים איטלקית-יידית. נראה כי הסיבה להוספת הנספח היא שבטקסט היידי משובצים מספר מונחים איטלקיים, ואליהו בחור ביקש שהסיפור יהיה קריא גם לדוברי-יידיש מחוץ לאיטליה.
נושא הסיפור, הכתוב בחרוזים ובהומור רב, לקוח מן הרומן האנגלו-נורמני "בוויס מהמפטון", דרך הגרסה האיטלקית – הפואמה Buovo d'Antona, אשר עברה בעצמהּ שלושים עריכות לפחות עד שהגיעה לידי אליהו בחור. הסיפור, שעלילתו נסובה סביב אהבתם של בָּבָא ודרוּזִיאַנֶה, משולל כל אחיזה במציאות החיים היהודיים; ואולם, בהשוואה לסיפורי אבירים אחרים, נראה כי הוא מצמצם את הופעתם של סממנים נוצריים ביחס למקור, וממיר אותם פה ושם במנהגים, בערכים ובמאפיינים יהודיים.
בתחילה היה שמו של הסיפור זהה לשמו האיטלקי – "בָּבָא דְאַנְטוֹנָא". בהמשך הוא נודע בעיקר בשם "בָּבָא-בּוּך", ובשלהי המאה ה-18 התגלגל שמו ל"בָּבָא-מעשה" (נהגה: "בּוֹבוֹ-מַיְיסֶה" או "בּוֹבְה-מַיְיסֶה"; יידיש: "סיפורו של בּוֹבוֹ"). שם זה, בתורו, עוּות, והשתרש בשפה היידית כ"בּאָבּע-מעשה" ("בּוֹבֶּה מַיְיסֶה") – סיפורי סבתא.
עלילת הסיפור

אמו הצעירה של בּוֹבוֹ קושרת קשר להרוג את בעלהּ, המלך הזקן, כאשר הוא יוצא למסע ציד. המזימה עולה יפה, והיא נישׂאת לרוצח. הזוג חושש כי בּוֹבוֹ ינקום את מותו של אביו כאשר יגדל, ועל כן הם עושים ניסיון כושל להרעילו. בּוֹבוֹ הצעיר בורח מאַנְטוֹנָא, נחטף, ונלקח לפלנדריה לשמש כנער אורווה עבור המלך המקומי; שם מתאהבת בו בתו של המלך, דרוזיאנה.
מלך באבילונייה הפראי מגיע לחצר המלכות, מגובה בעשרת-אלפים לוחמים, דורש כי דרוזיאנה תינשׂא לבנו הכעור, לוציפר – ונענה בסירוב. במלחמה שמתחוללת כתוצאה מכך נשבה מלך פלנדריה. בּוֹבוֹ, רכוב על גבי סוס הקסמים רוּנדֶלֶה (רוּנדעלע), מביס את צבא מלך בבל, שוחט את לוציפר, מוציא לחופשי את מלך פלנדריה, וזוכה בהבטחה לשׂאת את דרוזיאנה; אך הוא מפוּתֶה להגיע לבבל, שם הוא נכלא וסובל במשך שנה, עד אשר עולה בידו לברוח. בינתיים, דרוזיאנה מאמינה כי בּוֹבוֹ כבר אינו בין החיים, ומסכימה להינשׂא לאביר מַאקַאבְּרוֹן.
ביום חתונתם של דרוזיאנה ומאקאברון מגיע לשם בּוֹבוֹ, מחופש לקבצן; הוא נמלט עם דרוזיאנה – בתחילה לארמון, ולאחר מכן ליער – מידיו של מאקאברון, הדולק אחריהם. בעומק היער יולדת דרוזיאנה תאומים.
בהמשך, מנסה בּוֹבוֹ לאתר דרך שתוביל אותם חזרה לפלנדריה; דרוזיאנה מגיעה למסקנה כי בּוֹבוֹ נפל טרף לאריה – מחליטה לצאת לדרכהּ-היא, מלוּוה בתאומים, ומגיעה בשלום לפלנדריה. בּוֹבוֹ שב למעונם ביער; לאחר שלא עולה בידו למצוא את דרוזיאנה או את התאומים, הוא מסיק בעצמו כי הם נפלו טרף לחיה רעה. בייאושו הוא מצטרף לצבא הצובא על אַנְטוֹנָא מכורתו; הוא הורג את אביו החורג, שולח את אמו למנזר, ותובע את הכתר המגיע לו בזכות. לבסוף, הוא מתאחד מחדש עם דרוזיאנה, אשר נעשית למלכתו.
מהדורה מודרנית

מאַקס ווײַנרײַך, 'די ערשטע אויגסגאַבע פֿון בבֿא־בוך און אירע זעצער, יִיוואָ בלעטער 2, 1931 עמ' 280–284 – על המהדורה השלמה הראשונה של הספר, שמצא ויינרייך בספרייה האוניברסיטאית המרכזית של ציריך באותהּ שנה (ביידיש)
יודא א. יאָפע [יהודה א' יפה], בבֿא דאנטונא: מהדורה מצולמת, ארבע מאות שנה למותו של המחבר, ניו יורק: 1949
אליה בחור, בבא-בוך: ראָמאַן אין פֿערזן (פון אלטיידיש: משה קנאַפּהייס [קנפהייס]), בואנוס איירס: פארלאג איל' ליט' בלעטער, 1970 (ביידיש)
Elia Levita Bachur's Bovo-Buch: A Translation of the Old Yiddish Edition of 1541 with Introduction and Notes by Elia Levita Bachur (translated and notes by Jerry C. Smith), Fenestra Books, 2003, ISBN 1-58736-160-4(באנגלית)
Claudia Rosenzweig, Bovo d’Antona by Elye Bokher. A Yiddish Romance. A Critical Edition with Commentary, Brill, Leiden - Boston 2015.
ראו גם

בוויס מהמפטון
מעשה בוך
דוכוס הורנט
לקריאה נוספת

חנא שמרוק, ספרות יידיש – פרקים לתולדותיה, תל אביב: מפעלים אוניברסיטאיים להוצאה לאור: המכון הישראלי לפואטיקה ולסמיוטיקה ע"ש פורטר, תשל"ח 1978.
Sol Liptzin, A History of Yiddish Literature, Middle Village, NY: Jonathan David Publishers, 1972. ISBN 0-8246-0124-6
הערות שוליים

↑  Liptzin, 1972, pp. 5, 7. במקור: "generally regarded as the most outstanding poetic work in Old Yiddish".
↑  Frakes, עמ' 2.
↑  Liptzin, pp. 6, 8
↑  ריצ'רד גוטהייל, פיטר ויירניק, ‏"בבא-בוך", במהדורת 1901–1906 של האנציקלופדיה היהודית (באנגלית)
↑  Liptzin, P. 7
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007356664505171  GND: 4281412-1 
עטיפת המהדורה החדשה של הסיפור, מתורגמת ומוערת בידי ג'רי סמית
אנטונובקה

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  רובנו
 מחוז משנה:  קוסטופיל
 חבל ארץ:  ווהלין
 תאריך ייסוד:  1833
 סיבת נטישה:  השואה
 תאריך נטישה:  1942
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב:  647 (1897)
 קואורדינטות:  50°48′N 26°30′E﻿ / ﻿50.8°N 26.5°E﻿ / 50.8; 26.5 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםאנטונובקה(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםאנטונובקה(למפת מחוז רובנו רגילה) רובנו ורש דובנו קוסטופיל סארני זדולבונוב אוסטרוה בלארוס ז'יטומיר חמלניצקי טרנופול לבוב ווהליןאנטונובקה(למפת מחוז רובנו מוגדלת) רובנו ורש דובנו קוסטופיל סארני זדולבונוב אוסטרוה בלארוס ז'יטומיר חמלניצקי טרנופול לבוב ווהליןאנטונובקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אנטונובקה (בפולנית: Antonówka; ביידיש: אַנטעניווקע; באוקראינית: Антонівка, אנטוניבקה) הייתה מושבה חקלאית יהודית באמצע הדרך בין קוסטופיל וטוצ'ין, בשטח שנמצא כיום במחוז משנה קוסטופיל במחוז רובנו בחבל ווהלין באוקראינה. ערב מלחמת העולם השנייה המושבה הייתה חלק מהגמינה של טוצ'ין במחוז רובנו בפרובינציית ווהלין של הרפובליקה הפולנית השנייה. המושבה ננטשה בעקבות השואה.
היסטוריה

היישוב הוקם ב-1833 לאחר ש-27 משפחות יהודיות קנו את הקרקעות במקום, בדומה לעוד מספר מושבות יהודיות שהוקמו באותה תקופה באזור כמו טרוכנברוד. כדי שהיישוב יצליח להתקיים, השלטון של האימפריה הרוסית העניק ליישוב פטור של 25 שנים ממס ופטור של 50 שנים מגיוס תושביו לצבא האימפריה הרוסית.
היישוב גדל עם השנים, ובמפקד אוכלוסין ב-1897 נמנו בו 620 יהודים מתוך 647 תושבים. בשנים שלאחר מכן חלק מהיהודים עזבו את המקום, בין היתר בגלל מצוקה כלכלית בימי מלחמת העולם הראשונה, וב-1921 נמנו בו 482 יהודים, שעדיין היו יותר מ-90% מהאוכלוסייה.
בעקבות הסכם ריבנטרופ–מולוטוב עברה אנטונובקה לשליטת ברית המועצות ב-1939.
היסטוריה > השואה

הגרמנים כבשו את המקום ב-3 ביולי 1941, והיהודים חויבו לשאת טלאי צהוב ולסמן את בתיהם. תוך זמן חודשים ספורים הגרמנים הקימו גטו פתוח והתירו ליהודים להמשיך לעבד את האדמה בפיקוח שוטרים אוקראינים, מצב שהמשיך עד קיץ 1942.
יש שתי גרסאות באשר למה שקרה ליהודי המקום לאחר מכן: לפי גרסה אחת, בקיץ 1942 הגיעו למקום סוכני אס דה וכוחות של משטרת הסדר ומשטרת העזר האוקראינית והובילו את יהודי המקום לאזור קוסטופול, שם היהודים נרצחו בשני בורות הריגה ביחד עם יהודים נוספים מקוסטופול והסביבה; ולפי גרסה שנייה, לאחר שהיהודים אספו את יבוליהם הגרמנים העבירו אותם לגטו טוצ'ין, שרוב ככל יושביו לא שרדו.
המיעוט הפולני שנותר באנטונובקה נמלט לרובנו ב-1943 בעקבות התקפה של צבא ההתקוממות האוקראיני, ארגון פרטיזני אוקראיני לאומני.
הערות שוליים

1 2  אנטונובקה ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית).
↑  אנטונובקה באתר האיגוד העולמי של יוצאי ווהלין בישראל.
1 2 3  היסטוריה של הקהילה היהודית של אנטונובקה באתר השטעטל הווירטואלי (בפולנית).
↑  אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), קוסטופול, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1388), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
↑  אנטונובקה (Antonówka), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם.
↑  אלכסנדר קרוגלוב (רו') ומרטין דין (אנ'), טוצ'ין, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך II, חלק B, עמ' 1485), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
אנטונוב An-148

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Antonov Serial Production Plant, מפעל המטוסים של וורונז' 
 תקופת שירות:  2 ביוני 2009 – הווה (15 שנים) 
 יחידות שיוצרו:  49 
 
אנטונוב 148 בסלון האווירי בלה בורז'ה, פריז. 18 ביוני 2007.
אנטונוב 148 בשירות נשיא רוסיה. 2010.
אנטונוב An-148 הוא מטוס נוסעים אוקראיני צר-גוף, שתוכנן על ידי חברת אנטונוב ומיוצר במפעלי AVIANT בקייב ובמפעלי חברת VASO (מפעל המטוסים בעיר וורונז') ברוסיה. המטוס מסוגל לשאת עד 85 נוסעים בגרסותיו הרגילות, ועד 99 נוסעים בגרסת An-158.
ה-An-148 נועד להחליף את מטוסי האנטונוב An-74 והאנטונוב An-72 וייצורו החל כבר בתחילת שנות ה-90. אב טיפוס ראשון הושלם בשנת 2001 ומבחני הטיסה שלו החלו ב-17 בדצמבר 2004. בשנת 2007 הושלם רישוי המטוס.
המטוס ביצע את טיסתו המסחרית הראשונה, בשירות חברת התעופה האוקראינית אארוסוויט ב-2 ביוני 2009 במסלול קייב-חרקוב. ב-13 בדצמבר 2009 המטוס ביצע את הטיסה הבינלאומית הראשונה שלו במסלול אודסה-מוסקבה. על פי הערכות שונות, המטוס נחשב למתחרם של אמבראר E-190 ושל מטוס דומה של חברת בומברדיה. עלות ההרכבה של המטוס מגיעה לכ-25 מיליון דולר.
גרסאות

An-148-100A: גרסה עבור 70 - 80 נוסעים, לטווח של עד 3,000 ק"מ.
An-148-100B: גרסת עבור 70 - 80 נוסעים, לטווח של עד 3,600 ק"מ.
An-148-100E: גרסת עבור 70 - 80 נוסעים, לטווח של עד 5,000 ק"מ.
An-148-100E1: גרסת מטוס מנהלים עבור 40 - 55 נוסעים, לטווח של עד 7,000 ק"מ.
An-148-200: גרסה מוארכת של המטוס המשווקת כדגם An-158.
An-168: גרסת מטוס מנהלים עבור 8 - 40 נוסעים, לטווח של עד 7,000 ק"מ.
An-168MP: גרסה של מטוס סיור.
An-178: מטוס מטען המבוסס על דגם An-158.
תאונות

ב-11 בפברואר 2018 התרסק מטוס נוסעים מדגם זה, שהיה בשירות חברת התעופה סראטוב איירליינס. המטוס המריא מנמל התעופה דומודדובו שבמוסקבה רוסיה. יעד הטיסה היה נמל התעופה אורסק (אנ') בעיר אורסק שבמחוז אורנבורג ברוסיה. המטוס נעלם מהמכ"ם דקות ספורות לאחר המראתו כשעל סיפונו 71 נוסעים ואנשי צוות. המטוס התרסק דרומית מזרחית למוסקבה. איש מהנוסעים לא שרד את ההתרסקות.
הזמנות

החל משנת 2009 סופקו 12 מטוסים לחברות תעופה רוסיות ואוקראיניות, בהן חברת אירוסוויט האוקראינית וחברת התעופה הממלכתית "רוסיה" המשמשת את בכירי הממשל הרוסי ואת נשיא רוסיה, שאף מתעתדת להפוך את מטוס ה-An-148 למטוס העיקרי בצי המטוסים הנשיאותיים ברוסיה.
אקסית במצור

| --- | --- |

 בימוי:  אנדי טנאנט 
 הופק בידי:  ניל ה. מוריץ
 תסריט:  שרה ת'ורפ
 עריכה:  טרוי טאקאקי
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר אניסטון ג'רארד באטלר ג'ייסון סודייקיס קת'י מוריארטי קרול קיין כריסטין ברנסקי
 מוזיקה:  ג'ורג' פנטון 
 צילום:  אוליבר בוקלברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Original Film, רלטיביטי מדיה 
 חברה מפיצה:  Columbia Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית19 במרץ 2010 ישראל25 במרץ 2010
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, פעולה
 תקציב:  $40,000,000
 הכנסות:  $136,333,522
 הכנסות באתר מוג'ו:   bountyhunter
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אקסית במצור (באנגלית: The Bounty Hunter) הוא סרט אמריקאי מסוגת קומדיית פעולה רומנטית משנת 2010, בכיכובם של ג'ניפר אניסטון והשחקן הסקוטי ג'רארד באטלר. את הסרט ביים הבמאי אנדי טנאנט ("מותק, הילדות התחלפו", "אין כמו אלבמה", "היצ'", "המרוץ לזהב"), והפקתו נעשתה על ידי ניל ה. מוריץ ("אני יודע מה עשית בקיץ האחרון", "מהיר ועצבני", "קליק", "אני אגדה", "שמונה צדדים לאמת"). העלילה מתמקדת בצייד ראשים חסר מזל בשם מיילו בויד (ג'רארד באטלר) שזוכה לקבל את ג'וב חלומותיו: לאתר ולהסגיר את גרושתו, העיתונאית ניקול הארלי (ג'ניפר אניסטון), לאחר שזו לא הופיעה לדיון בבית המשפט לגבי הסדר תשלום ערבות בגין תקיפת שוטר.