stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוזהת קצב
פעילותה הציבורית

ב-1954 ערכה תוכנית ברדיו קול ישראל לנשים בשפה הערבית שנקראה "פינת האישה" שעסקה בנושאים חברתיים ומשפטיים. היא הרגישה שנוצר קשר הדוק בינה לבין המאזינות והמאזינים ועודדה אותם לפעול למען קידום החברה שבה הם חיים ולגאולתה מדעות קדומות השוררות בה.
כמו כן, ערכה והגישה בקול ישראל בעברית את התוכנית "אשנב לבת ערב" בנושא מעמד האישה בארצות ערב. במהלך עבודתה ברדיו שונה שמה מנזהת לנוזהת. באותה שנה, התנדבה מטעם התאחדות הסטודנטים והדריכה עולים חדשים, מרביתם יוצאי עיראק, בשכונת קטמון בירושלים. פעילותה הורחבה גם ללימוד השפה העברית את נשות הכפר בבית צפאפא, בבית ספרן בכפר. פעילותה הורחבה ללימוד ערבית ועברית לנשים שלא ידעו קרוא וכתוב. כדי ללמדן היה עליה לקבל את הסכמתם של הגברים בכפר, ולשם כך נפגשה עמם ופירטה בפניהם את מטרת הפעילות ואת חשיבות לימוד השפה הערבית והעברית. על כך כתבה: "התפלאתי על עצמי, מאין לי העוז הזה? נערה שברירית, בת פחות מעשרים, יושבת לבדה בקרב גברים כה רבים, אנשים שניחנו בחוכמת חיים, מכובדים, מנהיגי הכפר. סיפרתי להם שבאתי עם משפחתי מעיראק, שאחותי ג'ולט דרויש מלמדת בבית הספר בכפר, שהיו לנו שכנים ערבים וחיינו איתם ביחסים טובים, אם נערוך מפגשים חברתיים בין נשים ערביות ליהודיות, ייווצר גשר של שכנות טובה ואחווה".
פעילותה הציבורית > פעילותה בהסתדרות

בדצמבר 1954 כיהנה כמזכירת מדור מועצת הפועלות לנשים ערביות ודרוזיות. יחד עם מזכירת מועצת הפועלות בבה אידלסון הרחיבה את תוכנית הפעילות בקרב נשות המגזר הערבי.
בעבודתה זו ניסתה לשבור את המוסכמות המסורתיות באשר לעבודת נשים ולהשכלתן על ידי גיוס דמויות מפתח. היא התחילה לפעול בנצרת, כפר יאסיף ויפו. בפגישתה הראשונה בכפר יאסיף עם הנשים בכפר הן ביקשו לפתוח מועדון חברתי שתהיה בו פעילות תרבותית. בנצרת, בסיוע חבר הכנסת מטעם סיעת הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, סיף אלדין אל-זועבי ורעייתו אנעם זועבי נערכו מפגשי נשים משכילות לקביעת תוכנית הפעולה. במפגשים אלה הוחלט להקים מועדון נשים בנצרת, אשר נחנך ביוני 1955. עד סוף שנת הפעילות הראשונה נרשמו לזכותה הישגים רבים, ביניהם הוצאה לאור של גיליון בנושא מעמד האישה הערבייה, הקמת חוגים לנשים ערביות, הקמת מרכזים חברתיים והרחבת היקף ההדרכה במעברות.
שימשה כרכזת ההדרכה לנערות מטעם משרד ראש הממשלה בביקוריהן בכפרים הדרוזיים. עם השנים הורחבה פעילות המדור לנשים ערביות במועצת הפועלות. ההצלחה הובילה להתארגנות באופן עצמאי של נשים ערביות, למשל בכפר טמרה, אום אל-פחם, גוש חלב, יפו.
ב-1959 נבחרה למזכירת מועצת הפועלות וגם כחברת המזכירות המצומצמת עד 1970 ובמהלך שנים אלו התרחב המדור לנשים ערביות והיה למחלקה. בנוסף הייתה גם חברה בוועד הפועל של ההסתדרות.
ב-1964 ייסדה את הביטאון "דבר האישה" בשפה הערבית. ב-1967 במהלך מלחמת ששת הימים יצאה לסדרת פגישות עם נשים ממזרח ירושלים בהן יזמה פגישות בין נשים ממערב העיר למזרח העיר והקמת מרכז מקצועי חברתי.
בסוף שנות הששים ובראשית שנות השבעים הנחתה מטעם שירות בתי הסוהר מפגשים עם אסירים ביטחוניים, מפגשים אלה היו חלק מהליך שיקום האסירים. ב-1965, לאחר הבחירה למוסדות ההסתדרות, הובילה את מסגרת מועצת הפועלות וכיהנה בתפקידה ארבע שנים.
פעילותה הציבורית > פעילות במפלגה ובכנסת

ב-1955 הצטרפה למפא"י והייתה חברת מרכז המפלגה. מתוקף תפקידיה הייתה חברת הוועדה לענייני ערבים, הקימה פורומים מפלגתיים לבני עדות המזרח וליוצאי עיראק.
עם הקמת מפלגת העבודה ב-1968 נבחרה לוועדה לקביעת נוהלי המפלגה. הייתה מועמדות בפני ועדת המינויים לקראת הבחירות לכנסת השביעית. בכתבה שהתפרסמה בעיתון דבר, נכתב כי ועדת המינויים של מפא"י לשעבר הייתה אמורה למנות 16 חברי כנסת חדשים לכנסת השביעית, ביניהם היא.
בעקבות לחצים פנים מפלגתיים שמה הוצא מרשימת המועמדים לכנסת. בשנת 1970 התקבלה כחברה הוועדה המרכזת והייתה האישה היחידה בגוף ההכרעה העליון של ההסתדרות. בתפקיד זה ייסדה גוף שריכז את נושא הצרכנות, הקימה מחלקה לטיפול בתלונות הפרט, וועדות לטיפול בצרכנות במגזר הערבי וסניפים מקומיים במסגרת מועצת הפועלים. הייתה ראשת הרשות המרכזית לצרכנות, חברה בוועדות כלכליות משותפות לממשלה ולהסתדרות, וכן בוועדות המשנה שפעלו בחסות הוועדה המרכזת. ב-29 בינואר 1973 יזמה כיו"ר הרשות המרכזית לצרכנות בהסתדרות את שביתת הקונים שמטרתה להחדיר את תודעת הצרכנות לקהל הרחב.
בתפקידים אלה שימשה עד שנבחרה לכנסת השמינית ב-1974, אז שובצה במקום ה-34 ברשימת המערך וכיהנה כחברת הכנסת מ-1974 עד 1977. הייתה חברה בוועדת הכספים ובוועדת הכלכלה. כמו כן מונתה לרכזת צוות הכלכלה המפלגתי ונבחרה להנהלת הסיעה בכנסת. בשנים 1975–1978 הייתה חברה בצוות "מעמד האישה בדיני עבודה" בוועדה הממלכתית למעמד האישה.
פעלה רבות למען קידום המגזר הערבי, רווחת הפרט, מעמד האישה, שילוב יוצאי ארצות ערב בחברה הישראלית. בתפקידה כיו"ר ועדת המשנה לשירותים צרכניים הובילה מאבקים בין היתר בנושא פיקוח מחירים ורישוי עסקים בענפי המזון. בתחום החקיקה הובילה את חוק המזון.
פעילותה הציבורית > פעילות ציבורית נוספת

אחרי שלא נבחרה לכנסת התשיעית חזרה לעיסוקיה בהסתדרות ועד שאישרו את מינויה למדה מינהל. ב-1978 שבה לעמוד בראש הרשות המרכזית לצרכנות במשך 16 שנה, במהלכן נפתחו מדורים חדשים בנושאים כמו התנדבות, המגזר הערבי, נושאים כלכליים ואחרים.
ב-1989 עמדה בראש "פורום ארגוני המתנדבים לאיכות הסביבה והחיים". לאחר שפרשה מההסתדרות התנדבה במקומות שונים. הייתה יושבת ראש ארגוני איכות הסביבה והחיים, יו"ר אגודת אח"י לעידוד המחקר, הספרות והאמנות מייסודם של יוצאי עיראק בישראל, יו"ר הוועדה המייעצת להענקת מגן השר לאיכות הסביבה (1996-2003) ומ-1986 יושבת ראש ארגון "אדם לאדם חבר" לעידוד דו קיום ואיכות חיים.
קיבלה את פרס הסובלנות על שם נשיא בית המשפט העליון המנוח השופט יצחק כהן, על פעילותה בראש הארגון "אדם לאדם חבר" ועל פעולות נוספות לאורך השנים. יקירת העיר רמת גן לשנת 1998.
חיים אישיים

נישאה לראובן קצב, אותו הכירה בחודש אפריל 1954, בעת עבודתם במעברות, שהיה מנהל המחלקה הערבית ברשות השידור. הוא נפטר ב-2013.
כתביה

מידת השתתפות הנשים בישראל בחיים הפוליטיים, 1953.
נערות עובדות ולומדות חסרות מסגרת, ירושלים (מוציא לאור לא ידוע), 1972.
השתלבותם של יוצאי עיראק בחיים החברתיים, הכלכליים והפוליטיים, במסגרת ימי עיון על יהדות בבל, תולדותיה ויצירתה, ירושלים, מכון יד יצחק בן-צבי, 1973.
חינוך לצרכנות נבונה, תל אביב, אגף הרשות להגנת הצרכן של ההסתדרות הכללית של העובדים בישראל, 1990.
סנוניות השלום. עם הנשים הערביות והדרוזיות בישראל, ספרית מעריב, 1988.
לקריאה נוספת

שביט בן-אריה, "נוזהת קצב", חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תל אביב: מדיה 10, 2011.
הערות שוליים

↑  נוזהת קצב, סנוניות השלום, עם הנשים הערביות והדרוזיות, אור יהודה: מעריב, תשנ"ט. עמ' 11.
↑  שביט בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, תל אביב: מדיה 10, עמ' 339.
↑  קצב, סנוניות השלום, עמ' 20.
1 2  בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, עמ' 339.
↑  קצב, סנוניות השלום, עמ' 40.
↑  קצב, סנוניות השלום, עמ' 50.
1 2  בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, עמ' 340.
↑  "נערות ערביות השתלמו בעברית", דבר, ינואר 1962.
↑  בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל', עמ' 340.
1 2 3 4  בן-אריה, חברות הכנסת: נשים מובילות בישראל, עמ' 341.
↑  "ברשימת המערך יהיו כ-30 מועמדים חדשים", דבר, ספטמבר 1969
↑  אסף שטול-טראורינג, 29.01.1973 / שביתת קונים נגד גל עליות המחירים במשק, באתר הארץ, 29 בינואר 2012
↑  נוזהת קצב באתר הכנסת.
↑  קצב, סנוניות השלום, עמ' 166-165.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311134905171  ISNI: 0000 0001 0782 1723  LCCN: no99017616  VIAF: 58711319   WorldCat (עם VIAF): 58711319
תחנת בסיס

תורן אנטנות בתחנת בסיס לרשת תקשורת סלולרית.
תחנת בסיס מעוצבת כדקל בטוסון, אריזונה
אנטנה סלולרית משולבת בפיסול סביבתי בנתניה
אנטנת מוטורולה דור ראשון
תחנת בסיס היא מתקן לקליטה ו/או שידור של גלי רדיו. תחנת בסיס יכולה לשמש לכל סוג של תקשורת אלחוטית, אך השימוש הנפוץ במונח "תחנת בסיס" מתייחס לתקשורת סלולרית.
תחנת בסיס היא לרוב תחנת אחת מתוך מערכת תקשורת עם תחנות בסיס הפרוסות בשטח גאוגרפי נרחב ומספקת שירותי תקשורת.
הרכב ומבנה

אנטנות - משמשת לקליטה ו/או שידור של אותות, ומותקנת במיקום גבוה, על גבי תוואי טבעי או על גבי מגדל, על מנת לאפשר תנאי שידור/קליטה טובים. האנטנות יכולות להיות בצורות ובגדלים שונים, לדוגמה משתפלות או כמתקני גישה אלחוטיים.
חדר תקשורת - בו נמצאים אמצעים אלקטרוניים כגון ציוד תקשורת, מקלטים, משדרים, מגברים ועוד.
קווי תקשורת - המקשרים בין תחנת הבסיס לשאר המערכת (כגון תחנות בסיס אחרות, מרכזיית שיחות וכו')
מאפיינים

כיסוי - האזורים שתחנת הבסיס יכולה לתת להם כיסוי
קיבולת - כמות המנויים, קצב נתונים לתחנה, יכולת לקלוט מנויים מתחנות בסיס סמוכות שסובלות מתקלה
ארכיטקטורת רשת - היכולת לעבוד כחלק ממערכת תקשורת גדולה יותר, העצמאות לספק שירותים למנויים מקומיים גם כאשר תחנות בסיס אחרות לא תקינות, יכולת לתת שירות למנויים מרשת אחרת (נדידה).
שימושים נוספים > תקשורת מחשבים

תחנות בסיס יכולות לשמש כנקודה המאפשרת גישה אל רשתות של תקשורת מחשבים (כגון האינטרנט ורשתות אלחוטיות), עבור אמצעים אלקטרוניים שונים, כגון מחשבים ניידים, מחשבי כף יד ועוד.
שימושים נוספים > מיפוי וניווט

תחנות בסיס יכולות לשמש גם כחלק ממערכת ניווט לוויינית. מיקומן הגאוגרפי של תחנות אלו ידוע ברמת דיוק גבוהה מאוד והן מנטרות באופן קבוע את ההפרש בין מיקומן המדויק, לבין קריאת המיקום המתקבלת מהמערכת. התחנות שולחות את ההפרש אל מערכת הניווט, ותיקונים אלו נקלטים במכשירי הניווט ומאפשרים לתוכנות הניווט להציג את מיקום בצורה מדויקת יותר.
שימושים נוספים > מכשירי קשר

בדומה לאופן הפעולה ברשתות טלפון סלולריות, תחנות בסיס יכולות לשמש גם כחלק ממערכות קשר אלחוטיות. במערכות אלו, מכשירי הקשר הניידים יכולים לנוע ולהתרחק זה מזה. ברגע שהמכשירים יוצאים מטווח הקליטה שביניהם, הם יכולים לקבל שירות מתחנת בסיס אחת או יותר, שמקשרת ביניהם.
קרינה ובטיחות

הקרינה הנפלטת מטלפונים סלולריים ומתחנות בסיס היא קרינה אלקטרומגנטית בתחום תדרי המיקרוגל. קרינה זו היא קרינה בלתי מייננת וההשפעה הוודאית היחידה שלה על רקמות היא חימום.
ככל שהטלפון הסלולרי רחוק יותר מתחנת הבסיס, הוא נדרש לשדר בעוצמה גבוהה יותר - ופולט קרינה חזקה יותר. ככל שיש פריסה צפופה יותר של תחנות בסיס, יורד הסיכוי שהטלפון הסלולרי יהיה רחוק מתחנת בסיס. לעומת זאת, ככל שהפריסה צפופה יותר, ישנה צפיפות יותר של תחנות בסיס שפולטות קרינה באופן קבוע.
בשל היבטי הבטיחות והקרינה, וגם אסתטיקה ונוף - תחנות הבסיס הפכו להיות NIMBY.
ראו גם

תחנת ממסר
דבורה פלדמן

| --- | --- |

 לידה:  17 באוגוסט 1986 (בת 38) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 לאום:  יהודי
 מקום לימודים:  קולג' שרה לורנס 
 שפות היצירה:  יידיש, גרמנית, אנגלית אמריקאית, אנגלית 
 סוגה:  אוטוביוגרפיה, ספר זיכרונות 
 יצירות בולטות:  Unorthodox, המורדת: מחצר סאטמר אל החופש 
 מספר צאצאים:  1 
 www.deborahfeldman.de
 
דבורה פלדמן (באנגלית: Deborah Feldman; נולדה ב-17 באוגוסט 1986) היא סופרת יהודייה-אמריקאית-גרמנייה. היא ידועה בעיקר בזכות האוטוביוגרפיה שלה משנת 2012 "Unorthodox: The Scandalous Rejection of My Hasidic Roots" (בעברית: "המורדת: מחצר סאטמר אל החופש"), המספרת על התבגרותה בקהילת חסידות סאטמר החרדית בוויליאמסבורג, ועל יציאתה מקהילה זו. האוטוביוגרפיה עובדה למיני-סדרה שהתפרסמה בנטפליקס בשנת 2020.
דבורה פלדמן נולדה בארצות הברית וגדלה בקהילת חסידות סאטמר החרדית בשכונת ויליאמסבורג שבברוקלין, ניו יורק. היא גדלה אצל סבה וסבתה, ניצולי שואה, מאחר שאמה עזבה את החסידות, ואביה לקוי הנפש לא הצליח לגדל אותה בכוחות עצמו.
שפתה הראשונה הייתה יידיש, שכן השימוש באנגלית בקהילת סאטמר היה משני. כשהייתה פלדמן בת 13 ניסה בן-דודה לאנוס אותה. היא התנגדה והוא נמלט. היא נישאה בשידוך בגיל 17, והפכה לאם בגיל 19.
בשנת 2006 עזבו פלדמן ובעלה את ויליאמסבורג, והיא החלה ללמוד בסתר ספרות בשרה לורנס קולג'. בשנת 2009 לקחה פלדמן את בנה, עזבה את בעלה וניתקה את קשריה עם קהילת סאטמר. היא החלה לכתוב בלוג, ובשנת 2012 פרסמה את האוטוביוגרפיה שלה, "Unorthodox: The Scandalous Rejection of My Hasidic Roots", שהפכה לרב-מכר ונכנסה לרשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס. ספרה נמכר במיליוני עותקים וזכה לתהודה רבה בתקשורת העולמית.
בשנת 2014 פרסמה דבורה פלדמן את ספרה השני, "Exodus", המתאר את חייה של אם יהודייה חד-הורית בעולם לא יהודי. בשנת 2014 עברה לברלין, לשכונת נויקלן, והמשיכה את ייעודה כסופרת. בשנת 2016 תורגמה האוטוביוגרפיה שלה לגרמנית.
ב-26 במרץ 2020 פרסמה נטפליקס מיני-סדרה בכיכובה של שירה האס בשם Unorthodox ("המורדת"). הסדרה מבוססת על ספרה האוטוביוגרפי של פלדמן.
פלדמן היא מבקרת חריפה של מדינת ישראל ושל הציונות. היא השתתפה בהפגנות נגד מלחמת חרבות ברזל שמנהלת ישראל ברצועת עזה ומטיפה בתקשורת הגרמנית נגד יחסי גרמניה-ישראל. לטענתה יחסים אלה הם חד-צדדיים מדי ומוטים לטובת ישראל בשל תחושת האשמה של הגרמנים בעקבות השואה. על עמדותיה אלה ספגה ביקורת מהקהילה היהודית בגרמניה.
ספריה

Unorthodox: The Scandalous Rejection of My Hasidic Roots",‏ 2012
תורגם לעברית בידי צילה אלעזר ופורסם ב-2013 בהוצאת כנרת זמורה ביתן תחת השם המורדת: מחצר סאטמר אל החופש.
Exodus, ‏2014
הערות שוליים

↑  Deborah Feldman: "Überbitten" - Suche nach einer neuen Identität, Deutschlandfunk (בגרמנית)
↑  Was ich an dieser Gesellschaft schätze, F.A.Z. Plus (בגרמנית)
↑  ami, דבורה פלדמן , המורדת מקהילת סאטמר,עדיין מחפשת את דרכה בחיים, באתר חיים של אחרים, ‏2017-12-11
↑  Philipp Peyman Engel, »Ich mag jüdische Ruhestörer«, Jüdische Allgemeine, ‏2017-06-19 (בגרמנית)
↑  Buch von Deborah Feldman: Unorthodox - Leben unter Fundamentalisten | STERN.de, mobil.stern.de
↑   יהודית רותם, המסע מחצר סאטמר אל החופש, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2013
↑  Löbbert, Raoul (2016-06-26). "Deborah Feldman: Willkommen in der Stadt der Freiheit". Die Zeit (בגרמנית). ISSN 0044-2070. נבדק ב-2020-03-25.
↑  Feldman, Deborah (2010-08-28). "Once upon a life: Deborah Feldman". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-03-25.
↑  Roberts, Sam (2012-02-10). "Embracing a Race and Rejecting a Sect". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2020-03-25.
↑  Florian Felix Weyh: Ultraorthodoxe Aussteigerin. Flucht vor religiösem Fanatismus. In: Deutschlandfunk. 25. April 2016, abgerufen am 1. August 2016.
↑  Literatur-Tipps: Ab in den Lesesommer! In: Zeit online. 7. Juli 2016, abgerufen am 1. August 2016.
↑  Neues Leben in Berlin. Deborah Feldman flieht aus ultraorthodoxer jüdischer Sekte. In: Berliner Zeitung. 29. Mai 2016, abgerufen am 1. August 2016.
↑  סקירות ספרים של דבורה פלדמן, באתר פרלמנט הספרים(הקישור אינו פעיל)
↑  Benyamin Reich, »In Berlin ist alles möglich«, Jüdische Allgemeine, ‏2015-03-23 (בגרמנית)
↑  Zentralrat der Juden in Deutschland K.d.ö.R, Netflix verfilmt Deborah Feldmans Leben, Jüdische Allgemeine, ‏2019-05-22 (בגרמנית)
↑   נטע אחיטוב, "גרמניה יצרה את הפשיזם היהודי. עלייתו בישראל מסמנת את תחייתו בגרמניה", באתר הארץ, 12 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518905805171  PLWABN: 9810541440505606  BIBSYS: 1585570378370  BnF: cb17939189b (data)  CANTIC: a20219295  GND: 1050233182  ISNI: 0000 0001 1389 5825  LCCN: n2011004122  NDL: 031329497  NKC: zmp20191037071  NTA: 41946817X  RERO: 02-A026065353  SUDOC: 254629067  VIAF: 166533975   WorldCat (עם VIAF): 166533975
גיור קטנים

גיור קטנים הוא הליך הגיור של ילד או ילדה שטרם הגיע לבגרות. כלומר טרם מלאו לו 13 או 12 שנים. אף כי מבחינה הלכתית קטן אינו נחשב בר דעת ואין תוקף הלכתי למעשיו, ישנה אפשרות של גיור קטנים באמצעות בית הדין. גיור זה מותנה בהחלטה סופית שתקבע על ידי הקטן בעת הגיעו לבגרות.
דיון הלכתי

גיור קטנים מבוסס על דברי התלמוד במסכת כתובות הדנים בדברי המשנה על ילדה שהתגיירה לפני הגיעה לגיל 3. התלמוד מביא שתי אפשרויות לביצוע גיור של קטן:
"אמר רב הונא: גר קטן מטבילין אותו על דעת בית דין. מאי קמ"ל? דזכות הוא לו וזכין לאדם שלא בפניו".
"בגר שנתגיירו בניו ובנותיו עמו דניחא להו במאי דעביד אבוהון" (=שנוח להם במה שעושה אביהם)
בעקבות זאת, ההלכה מבדילה בין קטן שאביו בא לגייר אותו לבין קטן המתגייר לבד, ללא אביו. כך פוסק השולחן ערוך:
"עובד כוכבים קטן, אם יש לו אב – יכול לגייר (אותו). ואם אין לו אב ובא להתגייר, או אמו מביאתו להתגייר – בית דין מגיירין אותו, שזכות הוא לו וזכין לאדם שלא בפניו".
הדיעות חלוקות לגבי משמעות ההבדל בין קטן שיש לו אב לבין קטן שאין לו אב. לפי רוב הדעות, גם קטן שיש לו אב צריך גיור על דעת בית הדין שצריך לקבוע שלא מדובר בנזק לקטן להתגייר. אך היו שטענו שקטן שיש לו אב בית הדין צריך לגיירו ללא קשר להערכה האם הוא זכות לקטן והאם ישמור מצוות, בעוד קטן שאין לו אב בית הדין צריכים להעריך האם מדובר על זכות לגיירו. בנוסף, הדעות חלוקות בשאלה מי הוא ה"אב". ישנם הקובעים שמדובר רק באב המתגייר יחד עם בנו. אחרים טוענים שגם אב יהודי המבקש לגייר את בנו נחשב אב וישנם המרחיבים גם לאב מאמץ.
הראשונים חלוקים האם גיור קטנים היא בעלת תוקף מדאורייתא או מדרבנן.
גיור קטן הגדל בסביבה לא דתית

הדעות חלוקות האם בית הדין יכול לגייר קטנים הגדלים בסביבה שאינה שומרת מצוות והאם ראוי לנהוג כך. הרב קוק, והרב יצחק אלחנן ספקטור הרב שאול ישראלי, הרב יוסף שלום אלישיב מוזכרים כמי שסברו שגיור קטן במקרה כזה אינה זכות לו, אלא נזק מכיוון שגורמים לקטן לעבור עבירות ולכן כתבו הרב קוק ואחרים שגיור זה אינו חל אפילו בדיעבד. לעומת זאת, הרב יצחק שמלקיש, הרב חיים עוזר גרודזנסקי הרב מאיר דן פלוצקי הרב יהודה לייב גרויברט והרב משה פיינשטיין מוזכרים כמי שסוברים שהגירות היא בגדר "זכות" גם במקרה של קטן הגדל בבית שאינו שומר תורה ומצוות.
הרב מאיר דן פלוצקי כתב על הזכות שיש בגיור קטנים אף שלא ישמרו מצוות:
"מה שכתב לצדד דהיום אינו זכות משום דאינו מתנהגים על פי דרכי היהדות אחר כך אם אמנם כבר העירו בזה בתשובות האחרונים ועיין... מכל מקום לדעתי כיון דברא מזכי אבא ואם נבוא לדת ישראל יוכל להיות דנפיק מניה זרעא מעליא, ולכן תמיד הוי בגדר זכות שיבוא לבית ישראל, ובפרט שאם ילוה אל בית ישראל יוכל לקנות עולמו בשעה אחת על ידי מצוה אחת"
בישראל

במדינת ישראל, בשונה מגיור של מבוגרים, גיור קטינים אינו דורש מהקטין לימוד או הכנה כלשהי. המדינה דורשת אישור של שני ההורים לתהליך הגיור. הרבנות דורשת ממשפחה המבקשת לגייר את הקטין שלא לנסוע בשבת, שתשמור על דיני הכשרות, שתהיה שייכת לבית כנסת אורתודוקסי, ושתשלח את הקטין לבית ספר דתי. על כן השירות למען הילד מתעדף למסור לאימוץ ילדים לא יהודיים למשפחות דתיות. כנגד החלטה זאת תלויה ועומדת עתירה לבג"ץ שהוגשה בשנת 2003. בעקבות זאת ישנם הפונים לגיור קונסרבטיבי או רפורמי אשר אינו מעלה דרישות אלו. על פי ההערכה ישנם בישראל אלפי ילדים, שנולדו כלא יהודים, אומצו על ידי הורים יהודיים ולא עברו גיור אורתודוקסי.
בישראל > פונדקאות מחוץ לישראל

פונדקאות מחוץ לישראל שבה כמעט ואין פונדקאיות יהודיות, בעייתית להורים המעוניינים שילדם יהיה יהודי, אך אינם עומדים בדרישות של גיור קטנים, מכיוון שלפחות על פי חלק מהדעות ילד לאם פונדקאית שאינה יהודייה, אינו נחשב ליהודי. עם זאת, ישנם מספר אפשרויות להורים מיועדים לכייר את ילדם. האפשרות הרווחת היא לפתוח תיק בבית הדין לגיור קטינים, ולעבור הליך מזורז, הכולל ברית מילה לבנים וטבילה במקווה. במסגרת הליך זה, יהיה על ההורים המיועדים להצהיר כי ירשמו את הקטין ללימודים במוסדות החינוך הדתיים ולשמור על השבת. זוג גברים שהופכים להורים באמצעות תהליך פונדקאות מחוץ לארץ לא יוכלו לגייר את ילדם ולרשום אותו במשרד הפנים כיהודי.
הערות שוליים

1 2  שולחן ערוך, יורה דעה, סימן רס"ח, סעיף ז'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף י"א, עמוד א'
↑  הרב יהודה הרצל הנקין, בני בנים, חלק ב', סימן לו, עמוד לו, באתר היברובוקס
↑  הרב רא"ם הכהן, גיור קטין, שבת בשבתו, גיליון 42, פרשת חקת תשס"ח, אתר ישיבת עתניאל
↑  מרדכי הלוי הורביץ, מטה לוי, חלק ב', סימן נ"ה, פרנקפורט דמיין, תרנ"א, באתר היברובוקס
↑  קובץ תשובות ב, קג.
↑  הרב יצחק שמלקיש, בית יצחק, אבן העזר, סימן כ"ט ח', פרמישלה, תרל"ה, באתר היברובוקס
↑  שו"ת אחיעזר, כרך ג, סימן כח
↑  הרב מאיר דן פולצקי, מפתחות והוספות, חמדת ישראל, עמ' יט
↑  שו"ת חבלים בנעימים חלק ג', סימן ל
↑  נריה גוטל, גיור כממלכה, מקור ראשון, מוסף "שבת", 5 ביוני 2011, 3 ביוני 2011
↑  מדריך למתגייר (הקישור אינו פעיל, 15באוגוסט 2017), פורטל השירותים והמידע הממשלתי
↑  יובל יועז, האומנם טובת הילד המאומץ מחייבת גיור אורתודוקסי?, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2003
יהונתן ליס, הממשלה תדון היום בביטול חוק המאלץ הורים מאמצים לשמור מצוות, באתר הארץ, 17 ביוני 2012
↑  בג"ץ 5336/03 המרכז לפלורליזם יהודי - התנועה ליהדות מתקדמת נ' משרד הרווחה - השירות למען הילד, ניתן ב־24 ביולי 2011
↑  בג"ץ 5070/95 נעמת - תנועת נשים עובדות ומתנדבות נ' שר הפנים, ניתן ב־20 בפברואר 2002
↑  גיור והזכות לאזרחות, אתר סנונית
↑  עדה ומינה, גיור קטינים שנולדו בהליכי פונדקאות - המרכז להורות, באתר המרכז להורות באמצעות פונדקאות, ‏2020-07-23
↑  הליך פונדקאות בישראל: העובדות שאת צריכה להכיר לפני ההליך
דזירה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אנמרי סלינקו
 שפת המקור:  גרמנית
 סוגה:  רומן היסטורי
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת עמיחי הוצאת עידית
 הוצאה בשפת המקור:  Allert de Lange
 תאריך הוצאה:  1951
דזירה (Désirée) הוא רומן היסטורי מאת הסופרת האוסטרית אנמרי סלינקו, העוסק בחייה של דזירה קלארי, מי שהייתה ארוסתו של נפוליאון בונפרטה ובהמשך נישאה למצביא ז'אן בפטיסט ברנדוט, שהיה מאוחר יותר לקרל הארבעה עשר, מלך שוודיה. את הספר היא הקדישה לאחותה ליזולטה שנרצחה בימי הנאצים בימי מלחמת העולם השנייה. הספר היה לרב מכר ולספר המפורסם ביותר של סלינקו. הוא תורגם ל-24 שפות (ביניהן עברית), וב-1954 עובד בהוליווד לסרט באותו שם בכיכובם של מרלון ברנדו (כנפוליאון) וג'ין סימונס (כדזירה).
גרשון ג'ייקובסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1934 מוסקבה, ברה"מ 
 פטירה:  29 במאי 2005 (בגיל 70) ברוקלין, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות מונטיפיורי 
 מדינה:  קנדה קנדה
 השכלה:  אוניברסיטת טורונטו  אוניברסיטת קולומביה 
 מעסיק:  דער מארגען זשורנאל
 
גרשון בער ג'ייקובסון (נכתב פעמים: יעקובסון; ט"ו בסיוון תרצ"ד, 30 במאי 1934 – כ' באייר תשס"ה, 29 במאי 2005) היה עיתונאי אמריקאי חסיד חב"ד, מייסד ועורך העיתון אלגעמיינער זשורנאל.
ביוגרפיה

נולד במוסקבה לפריידא ולסימון יעקובשווילי. מוצא משפחת יעקובאשוילי הוא מהעיר כוטאיסי שבגאורגיה כילד נאסר אביו על ידי הק.ג.ב. והוגלה לסיביר, בילדותו נשלח ללמוד בבית ספר הקומוניסטי מחשש השלטונות, אך בשעות הצהריים היה לומד עם מורה פרטי לימודי יהדות. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ברח עם אמו ואחיו ללנינגרד, ומשם לסמרקנד משם עברו את הגבול לאזור בשליטת רוסיה. לאחר המלחמה שוחרר אביו ויצאו מרוסיה עם קבוצה גדולה של חסידי חב"ד לצרפת שם הקימו את ישיבת תומכי תמימים בברינואה, והחל ללמוד שם.
בשנת תשי"ב עברו המשפחה לטורונטו, שם נפטרו הוריו, שם קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת טורונטו ותואר שני מבית הספר לעיתונאות לתארים מתקדמים באוניברסיטת קולומביה. לאחר זמן עבר עם אחיו ללמוד בישיבת תומכי תמימים המרכזית 770.
בשנת תשט"ו נישא לצביה ליפסקר, לאחר החתונה הוצעה לו משרה בעיתון כתב בעיתון "מארגן זשורנאל" ולאחר קבלת ברכת רבו החל לעבוד בעיתון, באותו תקופה יצא בארצות הברית שני עיתונים בשפת היידיש "מארגן זשורנאל" ו"טאג", בשלב מסוים הם התמזגו יחדיו ונקרא "טאג מארגן זשורנאל", ב-1971 עיתון טאג מארגן זשורנאל נסגר, והוא החל להוציא את העיתון אלגעמיינער זשורנאל שהחל לצאת בשפת ביידיש כשהוא משמש כעורך ראשי. בתחילת שנות ה-60 הצטרף לעיתון ידיעות אחרונות ככתב בניו יורק במקומו של הסופר אלי ויזל ששימש עד אז כעיתונאי מטעמם.
בשנת תשכ"ח (1968) לאחר מלחמת ששת הימים הוא נסע כעיתונאי לביקור במצרים.
כעורך ראשי באחד העיתונים החשובים ביותר של יהדות ארצות הברית היה מוזמן לאסיפות רבות.
נפטר בשנת תשס"ה, ונקבר בניו יורק בבית הקברות מונטיפיורי, ולו שלושה בנים ושתי בנות. בנו הרב סימון ג'ייקובסון הוא המנהל והמוציא לאור ובנו הרב יוסף יצחק ג'ייקובסון עורך את העיתון בשפת היידיש.
לקריאה נוספת

"פעם התביישו, היום לא מתביישים", בעיתון בית משיח מס' 232 עמ' 32–37
הערות שוליים

↑  גרשון ג'ייקובסון, 70, מייסד ועורך כתב העת היידיש, מת באתר הניו יורק טיימס (באנגלית)
↑  שלוש עצות באתר צעירי חב"ד
↑  שלמה שמיר, מת גרשון יעקבסון, מהבולטים בעיתונות היידית, באתר הארץ, 1 ביוני 2005
דוד אסאו

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1914 ה'תרע"ד איסטנבול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  2002  (בגיל 88 בערך) ה' באב ה'תשס"ב איסטנבול
 מקום קבורה:  איסטנבול
 מדינה:  טורקיה 
 מקום פעילות:  טורקיה
 תקופת הפעילות:  1961 – 14 ביולי 2002 (כ־41 שנים) 
 תחומי עיסוק:  רבנות, דיינות והוראה
 תפקידים נוספים:  מורה לעברית ויהדות, ודיין
 
הרב דוד אסֵאו (1914–2002) היה חכם באשי ורבה הראשי של טורקיה.