stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הליכת ירח (ריקוד)
הערות שוליים

↑  "Remembering Michael, Jeffrey Daniel", Time, no. Michael Jackson 1958-2009. TIME looks back on the King of Pop's life and Career, p. 13, נבדק ב-1 בפברואר 2012, We first worked with him in 1980, but he did not do the moonwalk publicly until 1983 [on Motown's 25th-anniversary TV special]. {{citation}}:  (עזרה)
↑  Suddath, Claire.
↑  Thriller 25: The Book, ML Publishing Group Ltd, 2008.
↑  DiLorenzo, Kris (באפריל 1985). "The Arts. Dance: Michael Jackson did not invent the Moonwalk". The Crisis. 92 (4): 143. ISSN 0011-1422. Shoot ... We did that back in the '30s! Only it was called The Buzz back then. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Cab Calloway in 1932 film "The Big Broadcast". YouTube.
↑  "Under The Bamboo Tree - Judy Garland (Meet Me In St. Louis)". YouTube. 2010-07-06. נבדק ב-2014-06-18.
שוטוקאן

| --- | --- |
 
 ארץ מקור:  יפן יפן
 מייסד:  גיצ'ין פוּנאקוֹשי
 התפתחה מ:  ג'ו ג'וטסו וקראטה.
 אמנים מפורסמים:  ז'אן-קלוד ואן דאם
 ספורט אולימפי:  כן
שוטוקאן (ביפנית: 松涛館, בתרגום לאלפבית לטיני: Shotokan) הוא זרם באמנות הלחימה קראטה, שפיתח גיצ'ין פוּנאקוֹשי (1868–1957). שם העט של פונאקושי איתו חתם על שיריו היה "שוטו" שפרושו "גלי אורן" (התנועה של מחטי עץ האורן ברוח), בעוד משמעות המילה "קאן" היא "בית", השם "שוטוקאן" נכתב בידי תלמידיו על שלט מעל הכניסה למקום בו פונאקושי אימן את תלמידיו. פונאקושי הביא 'רשמית' את הקראטה מאוקינאווה ליפן עצמה, למרות שהיו מאמנים מאוקינאווה שלימדו קראטה ביפן לפניו.
סמל השוטוקאן, טיגריס חסום במעגל, מסמל את העוצמה האדירה והפראית בה מחזיק הלוחם (הטיגריס), עצמה המרוסנת ונמצאת בשליטה (המעגל), ומשוחררת אך ורק בעתות צרה.
מונחים מקובלים

על מנת להבין טוב יותר את הכתוב בערך זה, ניתן להיעזר ברשימת המונחים המקובלים שלהלן.
| מונח | אנגלית | קאנג'י | משמעות |
| --- | --- | --- | --- |
| קראטה | Karate | 空手 | אמנות לחימה יפנית (מילולית: יד ריקה) |
| קראטקא | KarateKa | 空手家 | אדם המתאמן בקראטה |
| דו | Do | 道 | דרך |
| דוג'ו | Dojo | 道場 | המכון בו מתאמנים (מילולית: המקום של הדרך) |
| שיהאן | Shihan | 師範 | מאמן בכיר |
| סנסיי | Sensei | 先生 | מאמן/מורה |
| סנפאי | Senpai | 先輩 | עוזר מאמן או תלמיד בכיר |
| גי | Gi | 衣 או 着 | תלבושת |
| קיו | Kyu | 級 | דרגות מתחת לחגורה שחורה, בספירה יורדת מקיו 9 (חגורה לבנה) לקיו 1 (חגורה חומה) |
| דאן | Dan | 段 | דרגות החל מחגורה שחורה ומעלה (חגורה שחורה שווה לדאן 1) |
| ריי | Rei | 礼 | קידה |
| אוס | Osu | 押忍 | הכרה (משמש כמעין הצדעה) |
| יוי | Yoi | 用意 | התכוננו (בציווי) |
| האג'ימה | Hajime | 始め | התחילו (בציווי) |
| יאמה | Yame | 止め | עצרו (בציווי) |
| מוואטה | Mawatte | 回って | הסתובבו (בציווי) |
| נראנדה | Narande | 並んで | הסתדרו בשורה (בציווי) |
| קיהון | Kihon | 基本 | בסיס |
| קאטה | Kata | 型 או 形 | סדרת תנועות ידועות מראש (בדרך כלל 20-40) המדמות קרב עם יריב דמיוני (בשוטוקאן יש 26 קאטות שונות כשעל מנת לקבל חגורה שחורה (דאן 1) יש להבחן על 14 קאטות) |
| קומיטה | Kumite | 組手 | קרב |
| זאנשין | Zanshin | 残心 | מוכנות נפשית |
| וואזה | Waza | 技 | טכניקה |
| אוצ'י | Uchi |  | מכה או מבפנים (החוצה) |
| אוקה | Uke | 受け | חסימה |
| גרי | Geri | 蹴 | בעיטה |
| צוקי | Tsuki | 突き | אגרוף |
| דאצ'י | Dachi | 立 | עמידה |
מאפיינים

האימון בדרך כלל מחולק לשלושה חלקים עיקריים: קיהון (בסיס), קומיטה (קרב) וקאטה (תבניות של תנועות). טכניקות השוטוקאן בקיהון מאופיינות בעומק ובעמידות עמוקות המעניקות יציבות, תנועות חזקות ומחזקות את הרגליים. בשוטוקאן לא משתמשים בכוח, כי אם ב"קימה", שהוא המשקל ומרכז הכובד של הגוף, מפני שתנועה הנובעת מהקימה, מנצל את כל משקל הגוף, והיא חזקה מתנועה הנובעת משרירי היד או הרגל בלבד. בקרבות משתמשים באותן עמידות בסיסיות הנלמדות בקיהון, אך עם הזמן נעשים יותר חופשים וגמישים. נאמר כי פונאקושי מצא כי אמנויות לחימה מסורתיות (כמו סומו, ג'ו ג'וטסו וקנג'וטסו) מתמקדות יותר מדי בקרב, והחליט לשים יותר דגש על בריאות, נשימה, שחרור אנרגיה ושליטה יוצאת דופן בגוף ובנפש. ניתן להתייחס לשוטוקאן כאמנות לחימה 'קשה' ו'מוחצנת'.
לפני שהקים את ה-JKA (התאגדות הקראטה של יפן), מאסטר פונאקושי הניח עשרים עקרונות של קראטה, שיוצרים את הבסיס של האומנות. בתוך העקרונות הללו, המבוססים על בושידו ועל זן, טמונה הפילוסופיה של השוטוקאן.
מאפיינים > עשרים העקרונות (בתרגום חופשי)

לעולם אין לשכוח: קראטה מתחיל בריי (קידה) ונגמר בריי (ריי משמעו גם כבוד ביפנית).
אין התקפה ראשונה בקראטה.
קראטה תומך בצדק.
תחילה יש להבין את עצמך, ואז להבין את האחרים.
האומנות של פיתוח המחשבה חשובה יותר מאשר האומנות של ביצוע הטכניקות.
המחשבה צריכה להיות משוחררת.
צרה - מקורה ברשלנות.
אל תחשוב כי קראטה משתייך רק לדוג'ו.
אימון קראטה דורש חיים שלמים.
הפוך כל דבר לקראטה, שם טמון הפלא.
קראטה אמיתי הוא כמו מים חמים, הוא מתקרר אם לא מקפידים לחמם אותו.
אל תחשוב על ניצחון, חשוב על לא להפסיד.
סגל את עצמך בהתאם ליריב.
תוצאת הקרב תלויה בשליטה אישית.
דמיין כי הידיים והרגליים הן חרבות.
ברגע שעוזבים את הביטחון שמעניק הבית, ישנם מיליון אויבים.
יציבות הן בשביל המתחיל, אחר כך הן תנוחות טבעיות.
בצעו את הקאטה נכונה, הקרב האמיתי הוא עניין אחר.
אל תשכח את הדינמיקה של העוצמה, האלסטיות של הגוף והמהירות של הטכניקה.
תמיד תהיה טוב ביישום של כל דבר שלמדת.
השפעה על שיטות אחרות

פונאקושי לימד את שיטת הקראטה שלו בדוג'ו שנקרא "שוטוקאן" (ומכאן שם השיטה). בתוך הדוג'ו נוצרה התאחדות שנקראה "שוֹטוֹקאי" ("שוטו" - שם העט של פונאקושי, "קאי" - קבוצה). לאחר מותו של מאסטר פונאקושי בשנת 1957 תלמידיו התפצלו לשתי קבוצות - שוטוקאן ושוטוקאי. עם הזמן השוטוקאי הפכה לשיטה בפני עצמה כאשר שיגרו אגאמי (1912-1981), שהיה תלמיד של פונאקושי והשתייך לשוטוקאי, שינה עקרונות מסוימים בקראטה שלמד מפונאקושי ואת דרכי התרגול שלו.
מאסוטאצו אויאמה (1923-1994), מייסד הקראטה קיוקושינקאי, היה תלמיד של מאסטר פונאקושי. הוא שאב מהשוטוקאן דברים רבים שעזרו לו בבוא העת לפתח שיטה משלו. אויאמה אף הכניס לקיוקושין מספר קאטות של שוטוקאן (עם שינויים קטנים), ביניהן סדרת הקאטות "היאן", שאת שמן החזיר לשם האוקינאווי - "פינאן", קאנקו (דאי) ועוד.
שוטוקאן כיום

כיום השוטוקאן עודנו סגנון פופולרי, ונלמד באלפי מכונים ברחבי העולם. את השוטוקאן כיום ניתן לאפיין בעזרת המאסטרים הבכירים ביותר שעומדים בראשו.
מאסטר פונאקושי נתן רשות ישירה לצוטומו אושימה להקמת ארגון קראטה בארצות הברית. ארגון ה-SKA (ר"ת: Shotokan Karate of America) אינו ארגון למטרות רווחים, ובמכוניו נלמד קראטה-דו מסורתי בארצות הברית מאז 1955. SKA עדיין מנוהל על ידי אושימה. אושימה מוכר כמאמן הבכיר של הרבה ארגוני אחות של SKA ברחבי העולם, כולל ארגון שוטוקאן קראטה-דו בישראל. כנציגו בישראל מינה אושימה את אלי כהן.
הירוקאזו קאנאזווה (נולד ב-1931) היה הראשון שהקים בית ספר משלו הנקרא SKI (ר"ת: Shotokan Karate Internatioal). הוא למד תחת מאסאטושי נקאיאמה (1913-1987) והידטאקה נישיאמה (נולד ב-1928), שניהם תלמידים של גיצ'ין פונאקושי. הקבוצה שהקים קאנאזווה מזכירה אלמנטים מטאי צ'י צ'ואן, בעיקר בעניין הזרימה, שיווי המשקל ובקראטה מסורתי יותר. קאנאזווה זכה באליפות טוקיו ב-1957, על אף שנלחם עם יד שבורה. כיום קאנאזווה מכהן בראש ארגון השוטוקאן הגדול בעולם, ה-SKIF (ר"ת: Shotokan Karate International Federation) והוא בעל דרגה של דאן 10.
טאיג'י קאסה (1929-2004) הקים גם הוא קבוצה משלו הנקראת WSKA (ר"ת: World Shotokan Karate Academy). קאסה למד אמנויות לחימה מאביו (מדריך ג'ודו), כמו גם מגיצ'ין פונאקושי ומבנו יושיטאקה פונאקושי. הוא עזב את יפן ב-1964 כדי ללמד קראטה ברחבי העולם, אבל התחיל ללמד סגנון שוטוקאן משלו כדי להימנע ממאבקי כוח בתוך האומנות. הארגון שהקים מיועד לבעלי דרגת דאן 3 ומעלה כחברים עצמאיים (ולא כקבוצות). ארגון זה אינו נרשם לארגונים לאומיים ומשימתו המוגדרת היא לשפר טכנית את החברים בו.
הידטאקה נישיאמה (נולד בטוקיו בשנת 1928) החל להתאמן בקנדו בגיל 5 ובג'ודו בגיל 10. בשנת 1943 החל את אימוני השוטוקאן אצל מאסטר גיצ'ין פונאקושי. שלוש שנים מאוחר יותר קיבל את חגורתו השחורה (דאן 1), ובשנת 1948 כבר היה נידאן (דאן 2). ב-1951 היה בין המייסדים של JKA (ר"ת: Japan Karate Association), ונבחר למועצת המנהלים של הארגון. נישיאמה, כיום דאן 10, היה בין בכירי השוטוקאן בעולם עד שנפטר ב-7 בנובמבר 2008.
מיקיו יאהארא (נולד בשנת 1947) הוא המורה הראשי של KWF (ר"ת: Karatenomichi World Federation), סיים את לימודיו באוניברסיטת קוקושיקאן והפך למורה בהתאחדות הקראטה של יפן (JKA) בתקופת השיא שלה בשנות ה-70 וה-80 (של המאה ה-20). ביותר מעשור של התחרות, יאהארא יצר לעצמו מוניטין מכובד כלוחם, אך בתור אלוף העולם בקאטה, הוא ככל הנראה נודע במיוחד בשל ביצועו את הקאטות אונסו ואנפי.
דוג'ו

הדוג'ו (道場) הוא המקום בו מתאמנים בקראטה. המונח "דוג'ו" מורכב משתי אותיות ופירושו המילולי "הוא המקום של הדרך". בסגנונות רבים ניקיון הדוג'ו בסוף כל אימון נחשב למסורת.
הדוג'ו קון הוא תקנון הדוג'ו, הכללים לפיהם מתנהגים התלמידים. על פי כללים אלה אמורים המתאמנים לנהוג גם מחוץ לדוג'ו, בחיי היום-יום. נהוג לומר את הדוג'ו קון בקול במהלך קידת סוף האימון. להלן הנוסח הנפוץ בעולם:
1. Hitotsu. Jinkaku Kansei ni Tsutomuro Koto

כלל מס' 1 - רדוף אחר שלמות האופי.
2. Hitotsu. Makoto no Michi wo Mamoru Koto

כלל מס' 1 - הגן על נתיב האמת.
3. Hitotsu. Doryoku no Seishin o Yashinau Koto

כלל מס' 1 - השקע מאמץ מרבי.
4. Hitotsu. Reigi o Omonzuru Koto

כלל מס' 1 - כבד את כללי האתיקה.
5. Hitotsu. Kekki no Yu o Imashimuru Koto

כלל מס' 1 - הישמר מפני אומץ לב נמהר.
החזרה על המונח "כלל מס' 1" אינה טעות, ומסמלת את החשיבות האחידה והעליונה הניתנת לכל אחד מצוי הדוג'ו קון.
שיטת הדירוג

| --- | --- |
לבן: 
חום: 
שחור: 
פונאקושי שאל את שיטת הדירוג, כמו גם את הלבוש, ממייסד הג'ודו, ג'יגורו קאנו. ואכן, עד היום בשוטוקאן המסורתי מדרגים את המתאמנים בשיטת דירוג זו:
קיו 9 - קיו 4 : חגורה לבנה
קיו 3 - קיו 1 : חגורה חומה
דאן 1 - דאן 5 : חגורה שחורה
| --- | --- |
לבן: 
צהוב: 
כתום: 
ירוק: 
כחול: 
סגול/כחול: 
חום: 
שחור: 
בארגונים רבים אחרים, שאינם נמנים עם ארגון הקראטה המסורתי של אויאמה, שיטת הדירוג היא צבעונית יותר. אמנם מארגון לארגון וממכון למכון שיטת הדירוג משתנה, אחת השיטות המקובלות ביותר היא:
קיו 9 : חגורה לבנה
קיו 8 : חגורה צהובה
קיו 7 : חגורה כתומה
קיו 6 : חגורה ירוקה
קיו 5 : חגורה כחולה
קיו 4 : חגורה כחולה שנייה / חגורה סגולה
קיו 3 - קיו 1 : חגורה חומה
דאן 1 - 8 : חגורה שחורה
דאן 9 : חגורה אדומה (על אף שהצבע הרשמי הוא אדום הרבה גראנדמאסטרים בוחרים בחגורה שחורה עם שמם בכיתוב אדום או בחגורה אדומה לבנה)
החל מהמחצית השנייה של שנות ה-90, הופיעו בחלק מן המועדונים שלבי ביניים בין חגורות, המיוצגים על ידי חגורות בעלות שני צבעים (לדוגמה צהוב-לבן) או פסים צבעוניים בקצה החגורה. שלבי הביניים נועדו לתת תחושה של "התקדמות" לתלמידים הצעירים אשר אינם מרבים להיבחן.
קיהון

אחד משלושת סוגי התרגולים הנפוצים ביותר בקראטה, וככל הנראה הנפוץ ביותר, הוא הקיהון (בסיס, יסוד). הקיהון הוא שם כולל לתרגול תנועות, צעדים ותרגילים על פי הוראות והדרכת המאמן. למעשה, ניתן לסווג כל מה שאינו קאטה או קומיטה (קרבות) כקיהון.
לרוב תרגול הקיהון נעשה באופן קבוצתי, ללא תוקף או נתקף, כאשר המאמן מדגים את התרגיל ולאחר מכן מורה על החניכים להתחיל בתרגול. בתרגול הקיהון לומד הקראטקא כיצד לבצע נכונה את התנועות שעומדות בבסיס השיטה: חסימות, גריפות, אגרופים, בעיטות, עמידות ואף קפיצות. בניגוד לקאטה, הקיהון מהווה שם כולל לאימון יסודות ואינו כולל סדרות קבועות מראש. בכל קיהון המאמן בוחר את התרגילים והדגשים במה הוא מעדיף להתרכז. עם זאת, בארגונים רבים קיימות סדרות "קיהון" מקובלות קבועות, אותן מבצע המתאמן בעת המבחן לחגורה הבאה.
מאסטר פונאקושי נהג ללמד את תלמידיו כי שלושת מרכיבי הקראטה אינם "קיהון, קאטה וקומיטה", אלא "קיהון, קיהון וקיהון", זאת על מנת להדגיש את חשיבותם העילאית של יסודות הקראטה, המהווים בסיס הן לקאטה והן לקומיטה (קרבות).
באמצעות תרגול הקיהון יכול הקראטקא לבנות לעצמו בסיס טכני איתן, שכן הוא לומד כיצד לבצע את התנועות הנדרשות בצורה נכונה, מהירה וחזקה (בסדר חשיבות זה). התרגול מפתח את הדיוק, הקוארדינציה ואת הכושר הגופני, מסגל למתרגל דרכי נשימה נכונות ואף דורש ברמות מתקדמות ריכוז מרבי. לעיתים, משמש אימון הקיהון לתרגול ושינון תרגילי קרבות בטרם התרגול המעשי בזוגות ("קומיטה"). תרגיל קיהון יכול לכלול תנועה אחת בלבד, לדוגמה אגרוף בהתקדמות (אוי צוקי), ויכול להכיל שרשרת ארוכה של תנועות רבות הכוללות התקדמויות, נסיגות ושינויי זוויות.
דוגמה לסוג קיהון נפוץ הוא ה"שִיהוֹ" (Shi - ארבע, Ho - רוחות, "ארבע הרוחות"). בתרגול מסוג זה נדרשים המתאמנים לבצע רצף תנועות, לרוב אחת עד חמש, למספר כיוונים שונים באמצעות סיבובים ושינויי זווית. כך למשל, בתרגיל "שיהו-גרי", נדרש המתאמן לבצע ארבע בעיטות שונות לארבעה כיוונים שונים, תוך הקפדה על טכניקה נכונה ויציבות.
קיהון > המאקיווארה

תרגול הקיהון נעשה לרוב באוויר ללא מטרה ממשית, אך ניתן לתרגל קיהון על מטרות כמו שקי אגרוף. התרגול המסורתי כולל אימון עם מאקיווארה (Makiwara).
במקור המאקיווארה נבנתה על ידי שקי אורז מלופפים סביב עמוד שננעץ עמוק באדמה או נתלה מהתקרה, אך כיום קיימות גרסאות מודרניות יותר המכילות קפיצים ועשויות ממשטחים מסוגים שונים שאפשר גם לתלות על קיר חזק. בעזרת המאקיווארה ניתן להתאמן על כל התקפות הקיהון, אגרופים, בעיטות, מכות מרפקים, ברכיות ועוד. העבודה עם מאקיווארה מחשלת את האזור הפוגע, ועוזרת לקראטקא לתעל בצורה נכונה את כל הכוח והמשקל שלו כדי ליצור את המכה הכי עוצמתית שלו.
קיהון > תנועות קיהון לדוגמה

אגרופים (Tsuki waza)
אוי צוקי (אגרוף בהתקדמות)
גיאקו צוקי (אגרוף מנוגד)
אוּרה צוקי (אגרוף הפוך, "אפרקאט")
טאטה צוקי (אגרוף אנכי)
בעיטות (Keri waza)
מאי גרי (בעיטה קדמית)
יוקו גרי קיאגה (בעיטה צדדית מצליפה)
יוקו גרי קקומי (בעיטה צדדית נועצת)
אושירו גרי (בעיטה אחורית)
היזה גרי (ברכיה)
מוואשי גרי (בעיטת מגל)
טובי גרי (בעיטת קפיצה)
נידאן גרי (בעיטת מאי גרי כפולה)
מיקאזוקי גרי (בעיטת ירח, מכה עם כריות כף הרגל)
פומיקומי (בעיטת דריכה, מכה עם העקב)
חסימות (Uke waza)
אגה אוקה (חסימה עליונה)
שוטו אוקה (יד חרב, חסימה מבפנים החוצה)
גדאן בראי (חסימת גריפה)
ג'וג'י אוקה (חסימה מוצלבת)
אודו אוקה (חסימה מאוגרפת פנימית)
מורטה אודו אוקה (חסימה מאוגרפת פנימית עם יד תומכת להדיפת יריב או חסימה כנגד בעיטה)
טהצ'ואי (הגנת פטיש חיצונית)
סותו אוקה (חסימה כלפי פנימה)
אוצ'י אוקה (חסימה פנימית)
עמידות (Dachi Waza)
זנקוצו דאצ'י (עמידה קדמית)
קוקוצו דאצ'י (עמידה אחורית)
קיבא דאצ'י (עמידת פָּרָש)
נקו אשי דאצ'י (עמידת חתול)
יוי (עמידת מוצא בסיסית)
מהלומות (Uchi Waza)
אוראקן אוצ'י (מכה עם גב האגרוף)
אודה אוצ'י (מכה עם האמה)
שוטו אוצ'י (מכת חרב)
אמפי (מכה עם המרפק)
נוקיטה (יד חנית, מכה עם קצות ארבע האצבעות)
קאטה

הקאטה מתוארת לרוב כסדרת תרגילים קבועים מראש המדמים קרב כנגד יריבים דמיוניים. קאטות משלבות בתוכן אגרופים, בעיטות, גריפות, חסימות, הטלות ועוד. מטרת הקאטה היא לפתח את יכולתו של הלוחם ולתרגל מגוון טכניקות.
קאטה לא אמורה להיות הופעה, אלא כלי בשביל הקראטה לתרגל טכניקות במלוא העוצמה. יש לבצע את הקאטה בגישה הנכונה, ובהבנה מלאה של כל תנועה ותנועה בקאטה. על המתרגל לדמיין בעיני נפשו את יריבו הדמיוני, ולבצע כל צעד במהירות, הכוח והכוונה הנדרשים, כאילו חייו תלויים בכך.
זאת ועוד, קיימות אפליקציות קרביות של קאטות הנקראות "אויו-קאטה" או "בונקאי". האפליקציה הקרבית מתרגמת את תנועות הקאטה לתרגילים קרביים המיועדים לתרגול עצמאי או בזוגות (ואף קבוצות). האפליקציה הקרבית מפרשת, הלכה למעשה, את תרגילי הקאטה, ומאפשרת למתרגל להבין את משמעות תנועותיו.
לקאטה מיוחסים היבטים בריאותיים רבים, שכן היא תורמת לכושר הגופני, לנשימה נכונה, לשמירה על גמישות ועוד. לעיתים מבוצעות הקאטות בצורה איטית ושליווה לצורך הרפיה ומדיטציה.
בספרו "Karate-Do Kyohan", הבחין פונאקושי בין שתי קבוצות של הקאטות המסורתיות - קאטות מסגנון השוריי-ריו וקאטות מסגנון השורין-ריו. הוא הסביר כי בקאטות של שוריי-ריו, הדגש מושם בעיקר על פיתוח הכוח, והן מרשימות בכוחניותן. שלוש קאטות הטקי, כמו גם ג'יטה, הנגטסו וג'יון הן חלק מהקאטות השייכות לקבוצה זו. לעומת זאת, הקאטות של שורין-ריו הן קלילות ומהירות ומאופיינות בתנועות זריזות קדימה ואחורה. בקבוצה זו ניתן למצוא בין היתר את סדרת קאטות ההיאן, בסאי (דאי), קאנקו (דאי), אנפי וגנקאקו.
בשוטוקאן המסורתי ישנן 19 קאטות, אך ברוב מכוני השוטוקאן נלמדות בפועל 26 קאטות.
| בעברית | באנגלית | קאנג'י | משמעות |
| --- | --- | --- | --- |
| טייקיוקו שודאן | Taikyoku shodan | 太極初段 | צעד התחלתי אולטימטיבי ונהדר |
| היאן שודאן | Heian shodan | 平安初段 | מחשבה שלווה - צעד התחלתי |
| היאן נידאן | Heian nidan | 平安二段 | מחשבה שלווה - צעד שני |
| היאן סאנדאן | Heian sandan | 平安三段 | מחשבה שלווה - צעד שלישי |
| היאן יונדאן | Heian yondan | 平安四段 | מחשבה שלווה - צעד רביעי |
| היאן גודאן | Heian godan | 平安五段 | מחשבה שלווה - צעד חמישי |
| טקי שודאן | Tekki shodan | 鉄騎初段 | רכיבה על סוס - צעד התחלתי |
| בסאי (דאי) | Bassai dai | 披塞大 | לחדור למבצר (גדול) |
| ג'יון | Jion | 慈恩 | טוב לב ואדיבות\על שם מקדש בודהיסטי |
| אנפי | Enpi | 燕飛 | מעוף הסנונית |
| קאנקו (דאי) | Kanku dai | 観空大 | להביט אל השמיים (גדול) |
| הנגטסו | Hangetsu | 半月 | חצי ירח |
| ג'יטה | Jitte | 十手 | עשר ידיים |
| גנקאקו | Gankaku | 岩鶴 | עגור על סלע |
| טקי נידאן | Tekki nidan | 鉄騎二段 | רכיבה על סוס - צעד שני |
| טקי סנדאן | Tekki sandan | 鉄騎三段 | רכיבה על סוס - צעד שלישי |
| ניג'ושיהו | Nijushiho | 二十四步 | עשרים וארבעה צעדים |
| ג'ין | jiin | 珍手 | אהבת אמת |
| סוצ'ין | Sochin | 壯鎭 | כוח שליו |
| מייקיו | Meikyo | 明鏡 | מראה בוהקת |
| אונסו | Unsu | 雲手 | ידיים בעננים |
| בסאי שו | Bassai sho | 披塞小 | לחדור למבצר (קטן) |
| צ'ינטה | Chinte | 珍手 | ידיים נדירות (או מבולבלות או משוגעות) |
| קאנקו שו | Kanku sho | 観空小 | להביט אל השמיים (קטן) |
| וואנקאן | Wankan | 王冠 | כתר המלך |
| גוג'ושיהו שו | Gojushiho sho | 五十四歩小 | חמישים וארבעה צעדים (קטן) |
| גוג'ושיהו דאי | Gojushiho dai | 五十四歩大 | חמישים וארבעה צעדים (גדול) |
לקריאה נוספת

קרטה: דרך חיים/ גיצ'ין פונקושי; עברית - שרה הניג. ירושלים: כתר, 1988.
גיצ'ין פונאקושי, Karate Jutsu.
גיצ'ין פונאקושי (1973), Karate-Do Kyohan, הוצאת קודאנשה אינטרנשיונל בע"מ, טוקיו.
גיצ'ין פונאקושי (1981), Karate-Do: My Way of Life, הוצאת קודאנשה אינטרנשיונל בע"מ, טוקיו.
הירוקאזו קאנאזווה, Shotokan Karate International Kata, שני כרכים.
הירוקאזו קאנאזווה, Karate My Life.
מאסאטושי נאקאיאמה, Best Karate, אחד עשר כרכים.
פטריק מקארת'י, Bubishi, The Bible of Karate.
מאסטר פונאקושי מתאמן על מאקיווארה
תרשים של יוקו אוראקן אוצ'י
מאסטר פונאקושי בקאטה קאנקו (דאי)
מחול אקספרסיוניסטי

מרי ויגמן (במרכז), חלוצת המחול האקספרסיוניסטי, עם סטודנטים בסטודיו שלה למחול בברלין, 1959.
לואי פולר 1902.
רות סנט דניס, המצרייה העתיקה, 1910.
איזדורה דאנקן בחזית הים 1915.
הילדה הולגר 1926.
תלמידי מחול מבית הספר לריקוד של רודולף פון לאבאן 1930.
אמי טאוסי (טאוסיג) ואוולין איפן, בלט בודנוייזר בסנטניאל פארק בסידני, אוסטרליה, בערך 1939.
מחול אקספרסיבי (בגרמנית: Ausdruckstanz) הוא צורת ריקוד אמנותית שבמרכזה ההצגה האישית והאמנותית של רגשות. הוא הופיע כתנועת נגד לבלט הקלאסי בתחילת המאה ה־20 באירופה. הבלט המסורתי נתפס כמחמיר, מכני, וכבול לצורות קבועות ושגרתיות. לעיתים מכנים אותו גם "מחול מודרני" או (במיוחד בהקשר של תולדות המחול) "מחול חופשי", "מחול אקספרסיוניסטי" או "מחול אמנותי חדש", ובארצות דוברות אנגלית גם "מחול גרמני". בשנת 2014, הוסיפה גרמניה את המחול המודרני, עם צורותיו הסגנוניות וצורות התיווך של תנועות ריקוד קצביות ואקספרסיביות, לרשימת "המורשת התרבותית הבלתי־מוחשית הגרמנית" כפי שהוגדר על ידי אמנת אונסק"ו לשמירה על מורשת תרבותית בלתי מוחשית. הריקוד האקספרסיוניסטי הגרמני קשור לתיאטרון מחול.
היסטוריה

המחול האקספרסיוניסטי נוצר והתפתח על רקע מודרניזם, ויטליזם, אקספרסיוניזם, אוונגרד, ומחאה כללית נגד הקיפאון האמנותי והחברה הישנה. הבלט הקלאסי נתפס כבידור שטחי. המחול החדש נועד להיות אמנות, להבדיל מבידור, ולהיות יצירה אישית ואמנותית כאחד. הוא תואר כ"אמנות התנועה".
מחול זה עלה בצורת מהפכה מתנגדת: בניגוד לבלט, הדגש במחול האקספרסיוניסטי הוא על הפגנת רגש ורוח, ופחות על וירטואוזיות טכנית. הוא עושה יותר שימוש באלתור, והוא יותר נועז ופחות עצור. נשים תפסו את מרכז הבמה. מרכזית ביניהן הייתה איזדורה דאנקן, שבסביבות שנת 1900 נטשה את טכניקת ואת תלבושות המחול הקלאסי. אף את נעלי הריקוד המיוחדות הסירה, באומרה "אין מנגנים בפסנתר בכפפות". היא שאפה לאחד את הגוף והנפש באמצעות אמנות, ולצד אולגה דזמונד חיפשה השראה באמנות יוון ומצרים העתיקות, בתקופה שבה האוריינטליזם היה נפוץ.
מהפכת המחול בלטה ביותר בגרמניה ובארצות הברית, שתי מדינות ללא מסורת בלט ארוכה. על החלוצות באירופה נמנו קלוטילדה פון דרפ, הרטה פייסט, הילדה הולגר, לואי פולר, ג'ו מיהאלי ובמיוחד מרי ויגמן.
בהוראת מחול אקספרסיוניסטי היו תפיסות ודגשים מיוחדים בריקוד, כגון טבעיות התנועה, נשימה, מתח לעומת הרפיה, ועוד. לעיתים קרובות המחול היה קשור למגע ברצפה, ל"משקל" של תנועות ריקוד, ולניסויים במוזיקה. הגוף והגופניות הודגשו מאוד. רודולף פון לאבאן היה תאורטיקן בולט של המחול החדש, ושילב בו רעיונות מטפיזיים. בשנים 1913–1918 ניהל פון לאבאן בית ספר לאמנות במושבה מונטה וריטה באסקונה, שווייץ, שהפך למרכז הוראה למחול החדש. בין תלמידיו היו קורט יוס ומרי ויגמן.
מרי ויגמן השפיעה מאוד כרקדנית, ככוריאוגרפית וכמורה. בבית הספר שלה בדרזדן (שנפתח ב־1920) לימדה ויגמן את הרקדניות הצעירות המובילות באירופה: גרט פאלוקה, האראלד קרויצברג, ג'ינה פאלק, דורה הוייר, איבון גאורגי. הניה הולם הביאה איתה את התיאוריות של ויגמן לארצות הברית, ואילו בירגיט אוקסון המשיכה בדרך משלה במחקר מחול.
בארצות הברית, יסדו רות סנט דניס וטד שון בשנת 1915 את בית הספר למחול "דנישון", שעל תלמידיו נמנו מרתה גרהם ודוריס האמפרי. הריקוד העצמאי והחלוצי של אותו בית ספר הפך לעמוד השדרה של המחול המודרני, שענפיו הרבים משתרגים עד היום.
השפעה על מחול עכשווי

תיאטרון המחול היפני בוטו שואב השראה מהמחול האקספרסיוניסטי הגרמני של שנות ה־50.
הרקדן ההודי פַּטרוּני סַסְטְרי פיתח סגנון כוראוגרפי שהוא מכנה "אקספרסיוניזם הודי", שבמרכזו זכויות קוויריות ונושאים חברתיים אחרים.
ראו גם

מחול מודרני
הערות שוליים

↑  "Trove". trove.nla.gov.au.
1 2  Preston-Dunlop, Valerie (1995). Dance Words (באנגלית). Amsterdam: Hardwood Aacademic Publishers. p. 18. ISBN 978-3-7186-5605-9.
↑  Müller, Hedwig (21 באוגוסט 2012). "Expressionism? 'Ausdruckstanz' and the New Dance Theatre in Germany".  In Climenhaga, Royd (ed.). The Pina Bausch Sourcebook: The Making of Tanztheater. Routledge. pp. 19–30. ISBN 978-1-136-44920-8. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  Savrami, Katia (2019). Tracing the Landscape of Dance in Greece (באנגלית). Newcastle upon Tyne: Cambridge Scholars Publishing. pp. 26–27. ISBN 978-1-5275-4333-1.
↑  Tompkins Sec, Mark (2016). Mark Tompkins Sec Song and Dance (באנגלית). New York. ISBN 978-1-365-35579-0.
↑  Borah, Prabalika M. (30 אפר' 2019). "Dance towards positive thoughts: Patruni Chidananda Sastry" – via www.thehindu.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Patruni Chidananda Sastry on expressionist form of dance, and how it can give a voice to communities - Living News, Firstpost". Firstpost. 27 אוג' 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Das, Tanushree (10 יולי 2019). "Dance can depict just about anything!". www.thehansindia.com. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4134757-2
נטליה דייר

| --- | --- |

דייר בכנס קומיק-קון, סן דייגו בשנת 2017
 לידה:  13 בינואר 1995 (בת 30) ארצות הברית נאשוויל, טנסי, ארצות הברית
 שם לידה:  Natalia Danielle Dyer 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  בית הספר לאומנויות של נאשוויל 
 בן או בת זוג:  צ'ארלי איטון (2016–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
נטליה דניאל דייר (באנגלית: Natalia Daniel Dyer; נולדה ב-13 בינואר 1995) היא שחקנית אמריקאית המוכרת בעיקר בשל גילום דמותה של ננסי וילר בסדרת המדע בדיוני "דברים מוזרים" בנטפליקס.
ביוגרפיה

דייר היא הצעירה מתוך שלוש אחיות, היא גדלה למשפחה נוצרית בנאשוויל, טנסי, וסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון לאמנויות הבמה של נאשוויל. לאחר מכן היא עברה לניו יורק ונרשמה לאוניברסיטת ניו יורק, ולמדה שם בבית ספר גאלאטין ללימודים אינדיבידואליים.
קריירה

דייר הופיעה לראשונה על המסך בדמותה של קלריסה גריינג'ר, מעריצה של האנה מונטנה בסרט "האנה מונטנה: הסרט", בשנת 2009. בשנת 2011, היא הופיעה בסרט "החיוך של ויטני בראון". בגיל שש עשרה הצטלמה דייר לסרט העצמאי "אני מאמינה בחדי-קרן", שיצא לאקרנים רק שלוש שנים לאחר מכן במהלך פסטיבל SXSW ‏2014.
בשנת 2016, דייר לוהקה לדמותה של ננסי וילר בסדרת המקור של נטפליקס, "דברים מוזרים". בשנת 2019, דייר כיכבה בדמותה של קוקו בסרט האימה המקורי של נטפליקס "מסור חשמלי מקטיפה".
בשנת 2021 שיחקה בסרט המתח והאימה "דברים ששמענו וראינו" בדמותה של ויליס האוול; הסרט מספר על אישה צעירה (אמנדה סייפריד) שעוברת ממנהטן לכפר קטן עם בעלה ומגלה שם סודות אפלים.
בינואר 2022, דייר לוהקה לסרט האימה "All Fun and Games" לצד אייסה באטרפילד.
חיים אישיים

מאז שנת 2016, דייר מנהלת זוגיות עם השחקן האנגלי צ'ארלי היטון, המשחק לצידה בסדרה "דברים מוזרים".
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | האנה מונטנה: הסרט | קלריסה גריינג'ר |  |
| 2011 | The Greening of Whitney Brown | לילי |  |
| 2012 | Blue Like Jazz | גרייס |  |
| 2013 | Don't Let Me Go | בנשי |  |
| 2014 | I Believe in Unicorns | דווינה |  |
| 2016 | Long Nights Short Mornings | מארי |  |
| 2018 | Mountain Rest | קלרה |  |
| 2019 | After Darkness | קלרה בייטי |  |
| 2019 | מסור חשמלי מקטיפה | קוקו |  |
| 2019 | Yes, God, Yes | אליס |  |
| 2019 | The Nearest Human Being | מוניק |  |
| 2019 | Tuscaloosa | וירג'יניה |  |
| 2021 | United States vs. Reality Winner | זוכת ריאליטי | דיבוב; סרט דוקומנטרי |
| 2021 | דברים ששמענו וראינו | ויליס האוול |  |
| 2023 | All Fun and Games | בילי פלטשר |  |
| 2023 | Chestnut | אנני |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2016–הווה | דברים מוזרים | ננסי וילר | תפקיד ראשי (4 עונות); 34 פרקים |
| 2020 | Acting for a Cause | ג'יין אייר | פרק: "Jane Eyre" |
| 2023 | מבוסס על סיפור אמיתי (אנ') | קלואי לייק | 2 פרקים |
פילמוגרפיה > קליפים

| שנה | כותרת | מבצע | הערה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2018 | Wild Love | ג'יימס ביי |  |