stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
על זאת
גרסאות השיר

כאמור, בגרסתו שבאוסף שירי הטור השביעי נוסף לשיר בית פותח, מעין הקדמה, המתאר את תגובת שר הביטחון לשיר.
הבדל נוסף נכלל בבית השישי של השיר. בנוסח המקורי נאמר בבית זה:
כִּי בָנִים וּבָנוֹת, וַאֲנַחְנוּ אִתָּם,

מִי בְּפֹעַל

וּמִי בִטְפִיחַת הַסְכָּמָה,

נִדְחָקִים, בְּמִלְמוּל שֶׁל "הֶכְרַח" וְ"נָקָם",

לִתְחוּמָם שֶׁל פּוֹשְׁעֵי מִלְחָמָה.
בנוסח המאוחר הוחלפה השורה הראשונה למילים ”כִּי חוֹגְרֵי כְלֵי לוֹחֵם, וַאֲנַחְנוּ אִתָּם”. פינקלשטיין מנמק שינוי זה: "נראה כי אלתרמן שינה את הנוסח כדי להבחין בין הלוחמים עצמם (”בְּפֹעַל”) לבין האזרחים המצדיקים (”בִטְפִיחַת הַסְכָּמָה”)". חנן חבר ייחס לשינוי משמעות חריפה יותר: "דרך השינוי הזה, על אף שהכריז כי”אֲנַחְנוּ אִתָּם” הוא ייחד את הפשע הקונקרטי לכוחות הלוחמים ולא לכלל הבנים והבנות, ובכך הסיט את האש מן הזיהוי הקונקרטי היחידני אל האשמה קולקטיבית מטושטשת".
שינוי נוסף הוא צמצום מספרם של סימני הקריאה הרבים שבשיר. בנוסח המקורי הכיל השיר 16 סימני קריאה. בנוסח המאוחר הוחלפו 5 סימני קריאה בנקודות.
שם השיר

שם השיר, "על זאת", מופיע בסוף הבית השלישי, בשתי שורות בעלות אופי ארס פואטי:
מִלְחַמְתֵּנוּ תוֹבַעַת בִּטּוּי וְשִׁירִים...

טוֹב! יוּשַׁר לָהּ, אִם-כֵּן, גַּם עַל זֹאת!
חוקרת הספרות זיוה שמיר עסקה במשמעותו של שם זה:
משמעות חברתית ופוליטית של השיר

הפצת השיר בקרב חיילי צה"ל זכתה לשבחים מפי הפילוסוף שמואל הוגו ברגמן, שראה בכך "תעודה נפלאה לחופש הוויכוח השורר אצלנו". חוקר הספרות ברוך קורצווייל ציין כי "העובדה ששיר זה הופיע על דפי עיתון רשמי למחצה בעת המלחמה, היא סימן מעודד ולתהילה היא לספרותנו".
קורצווייל ציין כי "בצדק עורר השיר בשעתו הד חזק. כולו הוא זעקת המצפון", והתייחס כך גם לסיפורו של ס. יזהר, "השבוי", שפורסם אף הוא באותה עת, ועסק אף הוא בחוסנו המוסרי של צה"ל. חוקר הספרות דב סדן ציין שסיפורו של יזהר הוא "אח בפרוזה" לשירו של אלתרמן.
בניגוד לתגובות אוהדות אלה, בסמוך לפרסום השיר, שראו בו שיר מוסר ותוכחה, פורסמה, כחמישים שנה לאחר פרסום השיר, פרשנות לפיה היו מניעים פוליטיים מאחורי כתיבת השיר, פרשנות הנובעת מאימוץ על ידי בן-גוריון, ותגובתו של אלתרמן, שהוסיף בפתח השיר בית על צעדו של בן-גוריון.
יצחק לאור העלה השערה: "אין להוציא מכלל אפשרות שהשיר הוזמן. מאז ומתמיד חילק השלטון, כל שלטון, את הפשעים לשניים: אלה שנעשו משמו - והם אינם פשעים, ומוטב, ליתר ביטחון, לא לדבר עליהם - ואלה שאינם נעשים משמו ואשר על כן יש להעמיד לדין את מבצעיהם, או לפחות לדרוש כזאת."
בעקבות לאור הלך מבקר השירה אלי הירש וכתב: "'על זאת' הוא שיר מתעתע. בניגוד למה שנדמה במבט ראשון, יש יסוד לסברה שאלתרמן לא פעל בשיר הזה רק כמוכיח בשער אלא גם כמשורר חצר המשרת את השלטון. מטרת השיר היא למתוח קו חד בין פשעי מלחמה שבוצעו כביכול על ידי פרטים תועים או עשבים שוטים בשולי הקרבות, לבין המדיניות הישראלית הכוללת בימי המלחמה."
חוקר הספרות חנן חבר טען כי "עיון מדוקדק בשיר מעלה שבניגוד למה שנראה בו על פניו כגינוי הטבח, אלתרמן דווקא מחזק בו את העמדה ההגמונית, שאפיינה את מלחמת 48' כמלחמה מוסרית" והוסיף שבצעדו "תיעל בן-גוריון את התגובה לפשע אל תוך מנגנוני המדינה, ולמעשה תרם להשתקת המחאה נגדו".
זיוה שמיר שללה בתוקף את הפרשנויות של לאור, הירש וחבר, באומרה: "אין כנראה גבול לסילופים, והנייר כנראה יכול לסבול כל דבר עוולה ואיוולת."
אינטרטקסטואליות

חוקרים אחדים עמדו על הזיקה שבין הנאמר בבית הראשון של השיר
וּבָרְחוֹב הַמֻּדְבָּר

אִישׁ זָקֵן וְאִשָּׁה

נִלְחֲצוּ מִפָּנָיו אֶל הַקִּיר.
ובין הבלדה של שאול טשרניחובסקי, "קיר הפלא אשר בוורמייזה":
הַגְּדוּד הִנֵּהוּ – אַל חָמוֹל

 עַל אִשָּׁה יְהוּדִיָּה

נלְִחֲצָה הִיא בֵּין קִיר וָקִיר
אך בעוד בבלדה אירע נס והאישה היהודיה ניצלה, בשירו של אלתרמן לא זכה הזקן הערבי לנס, ”וְדָמוֹ אֶת הַכֹּתֶל כִּסָּה”.
זיוה שמיר מוצאת ששירו של אלתרמן מתכתב גם עם שירו המיליטריסטי של אורי אבנרי הצעיר, "שועלי שמשון" היא מציינת, בין השאר, כי:
לקריאה נוספת

דן לאור, אלתרמן, עם עובד 2013 עמ' 366–373
הערות שוליים

↑  למשל:

אלחנן אורן, בדרך אל העיר - "מבצע דני" הוצאת מערכות, 1976

יצחק לאור, אנו כותבים אותך מולדת - מסות על ספרות ישראלית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשנ"ה.

חנן חבר, "לא תחת גם מפני 'אל תגידו בגת' - הנכבה הפלסטינית בשירה העברית 1948 – 1958", בספר שבעריכתו אל תגידו בגת, הוצאת פרדס, 2010

מרדכי נאור, הטור השמיני, מסע היסטורי בעקבות הטורים האקטואליים של נתן אלתרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, אוניברסיטת תל אביב, 2006, עמ' 190–192.
1 2  מנחם פינקלשטיין, ‏"הטור השביעי" ו"טוהר הנשק" - נתן אלתרמן על ביטחון מוסר ומשפט, משפט וצבא 20, 2009, חלק שישי: "על זאת", עמ' 151
1 2 3 4 5  זיוה שמיר, משא התוכחה של נתן אלתרמן מנקודת תצפיתו של שופט, באתר נתן אלתרמן (פורסם לראשונה בכתב העת גג 25, חורף 2011)
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 311.
↑  למשל:

מרדכי נאור, הטור השמיני, מסע היסטורי בעקבות הטורים האקטואליים של נתן אלתרמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד, אוניברסיטת תל אביב, 2006, עמ' 190–192.

יוחאי אופנהיימר, הזכות הגדולה לומר לא - שירה פוליטית בישראל, הוצאת מאגנס, תשס"ד, עמ' 74-73.
1 2  חנן חבר, "לא תחת גם מפני 'אל תגידו בגת' - הנכבה הפלסטינית בשירה העברית 1948 – 1958", בספר שבעריכתו אל תגידו בגת, הוצאת פרדס, 2010
↑  תום שגב, 1949 – הישראלים הראשונים, הוצאת דומינו, עמ' 275
1 2  ברוך קורצווייל, "יסודות הומאניים בשירת ההווה", "הארץ", 4 בפברואר 1949
↑  דב סדן, על זאת, דבר, 18 במרץ 1949
↑  יצחק לאור, אנו כותבים אותך מולדת – מסות על ספרות ישראלית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1995, עמ' 124
↑  אלי הירש, אל תגידו בגת – הנכבה הפלסטינית בשירה העברית, "ידיעות אחרונות", 22 בינואר 2010
↑  מילות השיר "שועלי שמשון", באתר שירונט
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
A Night at the Opera Tour

A Night at the Opera Tour היה סיבוב ההופעות הרביעי של להקת הרוק הבריטית קווין, אשר החל בתיאטרון האימפריה, ליברפול, אנגליה ב-14 בנובמבר 1975 והסתיים בהיכל פסטיבל בריזבן, בריזבן, אוסטרליה ב-23 באפריל 1976. את הסיבוב קיימה הלהקה לאחר הצלחת אלבום האולפן הרביעי שהוציאה לאור, A Night at the Opera והסינגל השביעי שהוציאה לאור, "Bohemian Rhapsody". בסיבוב זה הופיעה לראשונה באוסטרליה בתור מופע מרכזי, ולא מופע חימום כמו בסיבוב ההופעות הראשון שלה, Queen I Tour. הופעת הלהקה בהאמרסמית' אודיאון, לונדון, אנגליה ב-24 בדצמבר 1975 הוקלטה והופצה בשנת 2015 כאלבום הופעה תחת השם A Night at the Odeon - Hammersmith 1975.
רשימת שירים

רשימת שירים זו מייצגת את הופעת הלהקה במרכז הבידור של פרת', פרת', אוסטרליה ב-11 באפריל 1976, וזו אינה מייצגת בהכרח הופעות אחרות שהתקיימו במסגרת סיבוב הופעות זה.
"Procession"
"Bohemian Rhapsody" (חלק הרוק)
"Ogre Battle"
"Sweet Lady"
"White Queen (As It Began)"
"Flick of the Wrist"
"Bohemian Rhapsody"
"Killer Queen"
"The March of the Black Queen"
"Bohemian Rhapsody" (רפריזה)
"Bring Back That Leroy Brown"
"Brighton Rock"
"Son and Daughter"
"The Prophet's Song"
"Stone Cold Crazy"
"Doing All Right"
"Lazing on a Sunday Afternoon"
"Keep Yourself Alive"
"Liar"
"In the Lap of the Gods... Revisited"
הדרן
"Now I'm Here"
"Big Spender"
"Jailhouse Rock"
"God Save the Queen"
שירים שבוצעו במהלך סיבוב ההופעות > שירי קווין

| אלבום | שיר | פעמים |
| --- | --- | --- |
| Queen (1973) | "Keep Yourself Alive" | 78 |
| Queen (1973) | "Doing All Right" | 77 |
| Queen (1973) | "Liar" | 78 |
| Queen (1973) | "Modern Times Rock 'n' Roll" | 9 |
| Queen (1973) | "Son and Daughter" | 78 |
| Queen II (1974) | "Procession" | 70 |
| Queen II (1974) | "Father to Son" | 2 |
| Queen II (1974) | "White Queen (As It Began)" | 78 |
| Queen II (1974) | "Ogre Battle" | 78 |
| Queen II (1974) | "The March of the Black Queen" | 72 |
| Queen II (1974) | "Seven Seas of Rhye" | 31 |
| Sheer Heart Attack (1974) | "Brighton Rock" | 65 |
| Sheer Heart Attack (1974) | "Killer Queen" | 78 |
| Sheer Heart Attack (1974) | "Flick of the Wrist" | 77 |
| Sheer Heart Attack (1974) | "Now I'm Here" | 74 |
| Sheer Heart Attack (1974) | "In the Lap of the Gods" | 1 |
| Sheer Heart Attack (1974) | "Stone Cold Crazy" | 72 |
| Sheer Heart Attack (1974) | "Bring Back That Leroy Brown" | 78 |
| Sheer Heart Attack (1974) | "In the Lap of the Gods... Revisited" | 78 |
| A Night at the Opera (1975) | "Lazing on a Sunday Afternoon" | 52 |
| A Night at the Opera (1975) | "Sweet Lady" | 77 |
| A Night at the Opera (1975) | "The Prophet's Song" | 77 |
| A Night at the Opera (1975) | "Bohemian Rhapsody" | 231 |
| A Night at the Opera (1975) | "God Save the Queen" | 76 |
| Queen I Collector's Edition (2024) | "Hangman" | 5 |
| - | "See What a Fool I've Been" | 4 |
שירים שבוצעו במהלך סיבוב ההופעות > שירים נוספים

| אמן | אלבום | שיר | פעמים |
| --- | --- | --- | --- |
| אלביס פרסלי | Jailhouse Rock (1957) | "Jailhouse Rock" | 84 |
| אלטון ג'ון | Goodbye Yellow Brick Road (1973) | "Saturday Night's Alright for Fighting" | 1 |
| ביג ג'ו טרנר | - | "Shake, Rattle and Roll" | 2 |
| ג'ין וינסנט והיז בלו קאפס | - | "Be-Bop-a-Lula" | 17 |
| פגי לי | Big $pender (1966) | "Big Spender" | 69 |
| קוני פרנסיס | - | "Stupid Cupid" | 3 |
| - | - | "God Save the Queen" | 76 |
משתתפים

פרדי מרקיורי - זמרה, פסנתר, קולות רקע
בריאן מיי - גיטרה, קולות רקע, זמרה
רוג'ר טיילור - תופים, כלי הקשה, קולות רקע, זמרה
ג'ון דיקון - בס, משולש, קולות רקע
סמיצ'קה

כרזה של אגודת לנינגרד המציינת את הברית בין העיר לכפר מאת בוריס קוסטודייב
סמיצ'קה (ברוסית: смычка) היה מונח פוליטי נפוץ בסוף שנות ה-20 של המאה ה-20/תחילת שנות ה-30 בברית המועצות, ומשמעו בתרגום חופשי הוא "שיתוף פעולה בחברה", "הצטרפות לשורות", "ברית" וכדומה. המילה נגזרת מהפועל ברוסית "сомкнуть" המתאר חיבור של שני דברים (לדוגמה, חיבור שתי מסילות ברזל שהתחילו בקצוות שונים).
הדוגמה הידועה ביותר לשימוש במונח זה הייתה המוטו "סמיצ'קה של העיר והכפר" ("смычка города и деревни"), ששימש לציון הברית בין הפרולטריון לאיכרים העניים.
הערות שוליים

↑  "Bukharin and the Bolshevik Revolution, by Stephen F. Cohen, p. 201
↑  "The Economic Organization of War Communism 1918-1921", by Silvana Malle, 2002, מסת"ב 0-521-52703-1, section 8.1: "Military Emergency and Smychka" p. 396
ערך זה הוא קצרמרבנושא ברית המועצות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כלנית (פגז)

פגז ה"כלנית" 120 מ"מ
פגז כלנית 120 מ"מ בקצה תרמיל המכיל חומר נפץ הודף. החתך בפגז חושף את המטענים בכחול.
כלנית או בשמה הרשמי 120mm APAM-MP-T, M329 Cartridge ‏ (APAM-MP-T - ראשי תיבות של Anti-Personnel Anti-Material Multi-Purpose Tracer) היא כדור טנק רב-תכליתי מתוצרת תעש שנועד לספק מענה למגוון האיומים בשדה הקרב המודרני. הכלנית נמצאת בשימוש בטנקים עם תותחים בקוטר 120 מ"מ כמו מרכבה סימן 3 ומרכבה סימן 4. גרסה נוספת של הפגז המכונה "רקפת", מותאמת לתותחי טנקים בקוטר 105 מ"מ כדוגמת מרכבה סימן 2 ופותחה לפני ה"כלנית". מאחר שה"כלנית" משמשת כתחמושת טנקים הרי שהיא מגיעה בתצורת כדור, כלומר בתצורה שבה פגז ה"כלנית" אחוד עם תרמיל מתכלה המכיל גרגרים של חומר נפץ הודף.
ייצור הפגז על ידי תעש החל בשנת 2005, את המרעומים שלו מייצרת חברת "רשף טכנולוגיות" מקבוצת ארית תעשיות.
על פיתוחו זכו מפתחי פגז ה"כלנית" ב-2011 בפרס ביטחון ישראל.
אופן הפעולה

הכלנית נועדה לשמש הן כפגז נ"א (נגד אדם) והן כפגז נפיץ, וזאת על מנת לחסוך בפגזים ובשטח אחסון בטנק.
הפגז מכיל 6 מטעני נפץ בצורת דסקיות, וניתן לירות ב-3 מצבי ירי, שאותם ניתן לכוונן באמצעות מנגנון הנמצא על קצה הראש הקרבי, בדומה לפלאשט. שלושת מצבי הירי הם:
נפיץ: כל 6 הדסקיות מתפוצצות עם הפגיעה במטרה. משמש כנגד מטרות רכות (ג'יפים, נגמ"שים וכו').
נגד אדם: הדסקיות מתפזרות מעל המטרה, מתפוצצות באוויר ומפזרות מסדרון רסס של כ-200 מטרים על חי"ר מחופר. פעולה זו מבטלת את חסרונו הבולט של הפלאשט – העובדה שחיציו נורים בצורה אופקית ומאפשרים הסתתרות על-מנת להימנע מפגיעה.
רסיק אוויר: לפגיעה בתוך מבנה, בחי"ר חשוף או מסוקים. הדסקיות מועפות קדימה מעבר לטווח שנקבע ויוצרות רסס קדימה.
בניגוד לפגז הרקפת שבו היה צריך להזין ידנית לפגז את מצב הפעולה, פגז הכלנית מקבל את סוג המטרה באופן אוטומטי ממערכת בקרת האש (בק"ש) ולפיה קובע את מצב הפעולה שלו.
פרס ביטחון ישראל

ב-2011 זכו צוות של משרד הביטחון/מנת"ק, התעשייה הצבאית, רשף טכנולוגיות, ומפקדת זרוע היבשה בפרס ביטחון ישראל על פיתוח הפגז והיישום המבצעי. בנימוקי הזכייה נאמר כי "המערכת מקנה לכוחות השריון יכולות מבצעיות חדשות ומביאה לידי ביטוי יכולות טכנולוגיות והנדסיות מתקדמות וכבר נעשה בה שימוש מבצעי. המערכת תורמת לביטחון המדינה. פגז הכלנית מהווה את חוד החנית של תחום חימוש הטנקים בעולם כולו, ויכול לשמש גם נגד אויב המסתתר בתוך בונקר או מבנה, רכבים משוריינים קלים ומסוקים וזאת על ידי שימוש משתנה במטען הנמצא בפגז. מבחינת לוחמי השריון מדובר בלחיצת כפתור אחת. פיתוח הכלנית מסייע להתאים את ייעודו של הטנק בשדה הקרב המודרני מכלי נשק מסורתי המיועד ללחימה נגד טנקים למערכת נשק עיקרית בקרבות היבשה וללוחמה בשטח בנוי".
שימוש מבצעי

פגז הכלנית נכנס לשימוש בצה"ל במהלך שנת 2009. פגז הכלנית השמיד בהצלחה נגמ"ש פהאד מצרי שחדר לישראל במתקפת הטרור במפגש הגבולות ישראל–מצרים–רצועת עזה ב-5 באוגוסט 2012. הפעילות המלחמתית הגדולה הראשונה של ה"כלנית" הייתה במבצע צוק איתן ביולי-אוגוסט 2014: במהלך המבצע ירו טנקי מרכבה של חיל השריון מספר משמעותי של פגזי "כלנית" ופגזי "חצב" כנגד מחבלים ומטרות טרור. הפגזים שימשו לצד ה"חלולן" הישן שנורה בכמויות הרבה יותר גדולות, והם היו יעילים ממנו.[דרוש מקור]
בשל מחירה היקר של ה"כלנית", כ-30,000 ש"ח לפגז, החליט חיל השריון להצטייד גם בפגז חצב 120 מ"מ, שמהווה שנמוך של הכלנית, אך עולה כמחצית ממחיר הכלנית.
משתמשים

ישראל פגז הכלנית נכנס לשימוש במהלך שנת 2010 בחיל השריון הישראלי בטנקי המרכבה סימן 3 וסימן 4 המצוידים בתותח תע"ש 120 מ"מ.
ארצות הברית צבא ארצות הברית בוחן את הפגז תחת השם XM329.‏
ראו גם

רקפת (פגז)
חצב (פגז)
הערות שוליים

↑  למרות שתחמושת הטנק היא אחודה, ולכן על-פי מונחי צה"ל נקראת כדור (תחמושת), בקרב הציבור הרחב השתרש המונח פגז לתחמושת טנקים.
↑  TheMarker digital, עסקה נוספת לתעשייה הצבאית: תספק פגזי כלנית למשרד הביטחון בעסקה שהיקפה כ-250 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 25 באוגוסט 2005
רון שטיין, ‏עיסקה גדולה נוספת לתע"ש: תמכור פגזי כלנית לצה"ל ב-250 מיליון שקלים, באתר גלובס, 25 באוגוסט 2005
↑  TheMarker digital, ארית תעשיות תספק מרעומים לפגזי כלנית למשרד הביטחון בהיקף של כ-42 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 25 באוגוסט 2005
↑  פרס ביטחון ישראל לאלוף (מיל') עמוס חורב ולמפתחי פגז ה"כלנית", באתר "IsraelDefense‏", 19 במאי 2011
↑  מירב אנקורי, ‏פגז הכלנית של התעשייה הצבאית ייכנס לשימוש מבצעי בצה"ל, באתר גלובס, 28 ביולי 2009
1 2  אמיר בוחבוט, קצין השריון הראשי כבר לא סומך רק על הטנק, וואלה ויד לשריון, יולי 2013.
↑  יובל אזולאי, ‏נא להכיר: מערכות ההגנה המתקדמות ביותר של צה"ל, באתר גלובס, 7 באוגוסט 2014
↑  ניר סגל, ‏חיל השריון הרג בצוק איתן למעלה מ-500 מחבלים, באתר ‏מאקו‏, 28 באוגוסט 2014
↑  יובל אזולאי, ‏תעש מציגה: פגז טנק שחודר קירות - ומתפוצץ בתוך המבנה, באתר גלובס, 18 באפריל 2012
↑  ניר קוסטי וגילי כהן, "פגז ה"כלנית" נכנס לשימוש", במחנה 30 (3000), משרד הביטחון - הוצאה לאור, תשס"ט.
↑  Microsoft PowerPoint - Schirding Presentation.ppt
מילה מנחה

מילה מנחה (בגרמנית: Leitwort) היא מילה או שורש לשוני שמופעיהם המרובים בטקסט עשויים לרמז על משמעות נוספת החבויה בטקסט. כמו כן מילה מנחה עשויה לעזור בתיחום היחידה הספרותית ולהוכיח את אחדות הפרשיה.
שיטת "המילה המנחה" בחקר התנ"ך

הפילוסוף והסופר מרטין בובר, שסיגל את המושג מתורתם של אמיל ארמטינגר (Emil Ermatinger) ואוסקר ולצל (Oskar Walzel), היה הראשון שהשתמש במילים מנחות כדי לנתח טקסטים בתנ"ך. בתרגומו של התנ"ך לגרמנית (יחד עם פרנץ רוזנצוייג) הקפיד בובר לשמור על חזרת המילים המנחות.
במאמרו "סגנון המלה-המַנחה בסיפורי התורה" כתב בובר:
בשם 'מלה-מנחה' מציינים אנו מלה או שורש לשוני, החוזרים בתוך טקסט או רצף-טקסטים או מסכת-טקסטים חזרה רבת-משמעות: המתחקה על חזרות אלה - משמעות אחת של הטקסטים מתפענחת או מתבהרת לפניו או, מכל מקום, מתגלית לו ביתר שאת. חזרה זו, כאמור, אינה מחויבת דווקא להיות של אותה מלה ממש, אלא גם של שורש-המלה החוזר ונשנה; אדרבה, עצם השוני של המלים עשוי לעתים קרובות להגביר את כלל הפעולה הדינאמית של החזרה. 'דינאמית' אני קורא לה, כי בין צירופי-הגאים המתייחסים אהדדי בזה האופן נמשכת ועוברת כעין תנועה, כביכול. המשווה לנגד עיניו את כלל הטקסט כולו חש כיצד גלים מהלכים ביניהם רצוא-ושוב. החזרה המדוּדה התואמת את המיקצב הפנימי של הטקסט, ואם תמצא לומר, המפכּה ממנו, היא בכלל החזק שבאמצעים להודיע משמעות מבלי להביעה.
בובר טען שסגנון המילה המנחה הוא סגנון ספרותי מיוחד להבעת משמעות בסיפור המקראי. החוקר הרמן גונקל הצביע על החזרה על מילות מפתח כחלק מן השיטה של הסיפור התנ"כי, אך ייחס את הסגנון לדלות ולאיכות הפרימיטיבית של הסופר השמי העתיק ביחס לשיקולים אמנותיים.
בדרך כלל, בניגוד לסגנון שלנו, הביטוי חוזר על עצמו עם חזרת הרעיון, ואותה המילה חוזרת על עצמה במשך הסיפור כחוט השני... בלי ספק שימוש זה נבע מדלות השפה. סופרי הסיפורים שבידנו  בחרו בסגנון זה כי כך הם יכולים לשכנע אותנו באחדותו של הסיפור.
יש הקושרים את המילה המנחה עם המושג מספר טיפולוגי, ומראים כי המילה המנחה בטקסט חוזרת על עצמה מספר טיפולוגי של פעמים, לרוב שבע או כפולות של שבע.[דרוש מקור]
דוגמה

להלן דוגמה למילה ולשורש מנחים בפרשת ביכורים (ספר דברים, פרק כ"ו, פסוקים א'–י"א): המילה נתן (החוזרת 7 פעמים) והשורש בו"א (5 פעמים):
א ”וְהָיָה כִי תָבוא אֶל הָאָרֶץ אֲשֶר ה' אֱלהֶיךָ נתֵן לְךָ...”

ב ”וְלָקַחְתָ מֵרֵאשִית כָל פְרִי הָאֲדָמָה אֲשֶׁר תָבִיא מֵאַרְצְךָ אֲשֶׁר ה' אֱלהֶיךָ נתֵן לָךְ...”

ג ”... כִּי בָאתִי אֶל הָאָרֶץ אֲשֶׁר נִשְׁבַע ה' לַאֲבתֵינו לָתֶת לָנו”

ו ”וירֵעו אתָנו הַמִצְרִים וַיְעַנונו וַיִתְנו עָלֵינו עֲבֹדָה קָשָה”

ט ”וַיְבִאֵנו אֶל הַמָקום הַזֶה וַיִתֶן לָנו אֶת הָאָרֶץ הַזאת”

י ”וְעַתָה הִנה הֵבֵאתִי אֶת רֵאשִית פְרִי הָאֲדָמָה אֲשֶר נָתַתָה לִי”

יא ”וְשָמַחְתָ בְכָל-הַטוֹב אֲשֶׁר נָתַן לְךָ ה'...”
בנוגע למילה המנחה "נתן" כתב בובר:
בשלוש הפעמים הראשונות ובשלוש האחרונות מכוונת המילה למתנת אלוהים לישראל, ואילו בין אלה לאלה נמצא נת"ן מוזר, ודאי לא כדי להשלים את מספר השבע בלבד, אלא קודם כול כדי להמחיש ביותר את הרקע השלילי שמאחורי הנתינה האלוהית; המצרים הם ש'נתנו עלינו עבודה קשה'. מסוג זה היא ה'נתינה' ההיסטורית של עולם הגויים לישראל. נתינת אלוהים משחררת אותו ממנה.
בנוגע לפועל "הביא" כתב בובר:
ה'הבאה' הזאת של הביכורים וה'הבאה' ההיא אל הארץ ניתנות בתפילה עצמה בהקבלה מוטעמת (ט-י): "ויבִאֵנו אל המקום הזה... ועתה הנה הבאתי את ראשית פרי האדמה...". המובע כאן הוא ההדדיות בין אלוהים לבני עמו. הובאתי על ידו אל ארץ פורייה זו, אומר האיכר, ועתה אני מביא לו מפרייה. דבר זה יש בו יותר מתודה בלבד. כל הארץ מסורה לעם מיד האלוהים; גם היבול שהאדם המובא (- לארץ) מוציא אותו מן האדמה, בא מברכת אלוהים ופעולותיו; אי אפשר ליתן לו משהו מזה; אבל אפשר להביא לו משהו, מבחר הראשית לסמל ולקידוש.
מילים מנחות בניתוח מודרני של סיפורים מקראיים

פרשנית המקרא נחמה לייבוביץ הרבתה לצטט מרעיונותיו של בובר בגיליונותיה על פרשת השבוע. הרב אלחנן סמט ממשיך בדרכם של בובר ולייבוביץ בנושא זה. גם בציבור הלא דתי, בשנים האחרונות, אורי (רוברט) אלטר ומאיר שטרנברג החיו את רעיונותיו של בובר והמשיכו אותם.
שמעון בר-אפרת מציין שלא כל מילה או שורש החוזרים בתוך טקסט יכולים להיחשב כמילה מנחה. יש לשים לב לשכיחותה של המילה החוזרת במקרא, למידת השכיחות של המילה החוזרת בתוך הטקסט או בתוך רצף הטקסטים, ולמידת הקרבה של המילים החוזרות זו לזו מבחינת מקומן בטקסט. ככל שהמילה החוזרת שכיחה יותר במקרא, היא חייבת להופיע בטקסט בצפיפות רבה יותר, וככל שהיא נדירה יותר, יכולות הופעותיה להיות דלילות יותר בטקסט.
ראו גם

סצנת דפוס
מספר טיפולוגי
לקריאה נוספת

מרטין בובר, דרכו של מקרא : עיונים בדפוסי-סגנון בתנ"ך, מוסד ביאליק, 1978.
Robert Alter, The Art of Biblical Narrative, ISBN 0-465-00427-X
Robert Alter, The Art of Biblical Poetry, ISBN 0-465-00431-8
M. Sternberg, The Poetics of Biblical Narrative: Ideological Literature and the Drama of Reading, Bloomington, Indianan University Press, 1985
Y. Amit, "The Multi-Purpose 'Leading Word' and the Problems of its usage", Prooftexts 9 (1989) 99-114.
הערות שוליים

↑  לדיון במילה מנחה ראו פרנק פולק, הסיפור במקרא, מוסד ביאליק, 1994, עמ' 93-91 ולפי המפתח.
↑  מתוך: מרטין בובר, דרכו של מקרא: עיונים בדפוסי-סגנון בתנ"ך, מוסד ביאליק, 1978, עמ' 284. המקור (בגרמנית) התפרסם בשנת 1936.
↑  מתוך: H. Gunkel, Genesis, Macon Ga. Mercer University Press, 1997. המקור הגרמני פורסם בשנת 1910 (הוצאה שלישית).
↑  "ביכורים" (בין עם לארצו עמ' 15-7; דרכו של מקרא עמ' 87-82).
↑  שמעון בר-אפרת, העיצוב האמנותי של הסיפור במקרא, ספרית פועלים, תש"ם, עמ' 23.
פדרה

| --- | --- |

 תפקיד:  נסיכת כרתים
 תרבות:  מיתולוגיה יוונית 
 אב:  מינוס 
 אם:  פסיפאה 
 אחים:  אריאדנה, קטראוס, Eurymedon, דיאוקליון 
 בן או בת זוג:  תסאוס 
 צאצאים:  אקמאס 
 
ערך זה עוסק בדמות במיתולוגיה היוונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
פדרה (ביוונית עתיקה: Φαίδρα, פַיידרה) היא דמות במיתולוגיה היוונית של נסיכה מהאי כרתים. שמה נגזר מהמילה היוונית φαιδρός (פאידרוס), שמשמעותה "בהיר".
גרסאות לסיפורה של פדרה

לסיפורה של פדרה מספר גרסאות:
גרסאות לסיפורה של פדרה > שקר האונס

פדרה הייתה בתו של מינוס, רעייתו של תזאוס ואמם של דמופון מאתונה ואקמאס. פדרה מתאהבת בבנה החורג היפוליטוס (בנם של תזאוס ושל מלכת האמזונות, היפוליטה). היא מנסה לשדל אותו לאהוב אותה, אולם הוא סירב. כנקמה, פדרה משקרת לתזאוס שהיפוליטוס אנס אותה. כנקמה הוא קילל את בנו שסוסיו ייקחו אותו לים, למותו, וכך היה, לאחר שראו מפלצת ים מפחידה של פוסידון.
גרסאות לסיפורה של פדרה > התאבדותה של פדרה

גרסה אחרת אומרת שתזאוס הרג אותו במו ידיו, ושפדרה התאבדה מרוב אשמה.
גרסאות לסיפורה של פדרה > שורו של דיוניסוס

גרסה שלישית טוענת שהיה זה דיוניסוס שגרם למותו בכך שהפחיד את סוסיו בשור אימתני.
גרסאות לסיפורה של פדרה > נאמנות לאלה

גרסה נוספת טוענת שהיפוליטוס היה נאמן לאפרודיטה,  ובהעבירו את נאמנותו לארטמיס, גרמה לאירועים האלה.
גרסאות לסיפורה של פדרה > אחותה של פדרה

גרסה חמישית טוענת שהסיפור כלל לא היה טרגי: אחותה של פדרה סיפרה להיפוליטוס שהיא מאוהבת בו, והוא לא סיפר לה על כך שהוא יודע.
מחזות על פי סיפורה

דמותה של פדרה מופיעה במספר מקורות שהידועים ביניהם הם המחזה היווני מהמאה החמישית לפנה"ס "היפוליטוס", מאת אוריפידס, המחזה הרומאי מהמאה הראשונה לספירה "פדרה" מאת סנקה, המחזה הצרפתי מהמאה ה-17 הקרוי גם הוא "פדרה" מאת ז'אן רסין, והמחזה הבריטי מסוף שנות ה-20 "פדרה מאוהבת" מאת שרה קיין.
ראו גם

Some Velvet Morning
מהפיל

המהפיל באולם התפילה של מסגד סלימייה באדירנה, המהפיל במרכז התמונה
מהפיל (בטורקית: Mahfil) הוא מעין מרפסת מוגבהת השוכנת בתוך אולם התפילה במסגד, המשמשת את המואזין.
המהפיל נישא לגובה של עד שלושה מטרים, הוא ניצב על-גבי עמודי שיש או עץ ומוקף מעקה. המהפיל ניצב במרכז אולם התפילה או בצידו הימני, מול המינבר (שלימין המחראב). המואזין קורא לתפילה – אד'אן או איקמה – כאשר הוא ניצב במהפיל, ובעת התפילה הוא עונה אחרי האימאם המנהל אותה מהמינבר.
המהפיל משמש במסגדים גדולים בהם קשה למתפללים לשמוע ללא הגברה את האימאם שהוא מוביל התפילה. כאשר המואזין עונה לאימאם בתפילתו הנוכחים יודעים את המיקום בתפילה.
רג'ינלד רובינסון לי

| --- | --- |

 לידה:  19 במאי 1870 הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד אוקספורדשייר, בריטניה
 פטירה:  6 באוגוסט 1913 (בגיל 43) הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד סאות'המפטון, בריטניה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד
רג'ינלד רובינסון לי (באנגלית: Reginald Robinson Lee;‏ 19 במאי 1870 – 6 באוגוסט 1913) היה ספן בריטי כתצפיתן באונייה טיטניק באפריל 1912. הוא ניצב בקן הצופה יחד עם פרדריק פליט בעת שהאונייה התנגשה בקרחון בשעה 23:40, בליל 14 באפריל 1912. לי ופליט ניצלו מטביעת האונייה.
ביוגרפיה

לי נולד באוקספורדשייר ושירת בצי המלכותי הבריטי עד ל-1 בפברואר 1900.
הוא הצטרף לצוות הטיטניק ב-6 באפריל 1912 לאחר שהועבר מאוניית האחות שלה, האולימפיק. ב-14 באפריל, בשעה 22:00 בלילה, שהה לי בקן הצופה של האונייה ותצפת על האזור. התצפיתנים לא נעזרו במשקפת, כיוון שהמפתחות לתיקים, שבו הן היו נעולות, לא היו על סיפון האונייה, מה שאילץ את התצפיתנים להסתמך על ראייתם בלבד; אולם ספק אם שימוש במשקפת היה מסייע באיתור הקרחון.
כשהחלה הטיטאניק לשקוע קיבל לי הוראה לאייש את סירת ההצלה מספר 13, אשר שוגרה מצידה הימני של הספינה בשעה 01:30. כתוצאה מכך, לי שרד את הטביעה יחד עם פליט והעיד בפני ועדת החקירה של מועצת הסחר הבריטית (אנ'), שחקרה את נסיבות האסון.
לאחר האירוע שב לי לשירותו הצבאי אך באוגוסט 1913 מת מדלקת ריאות בסאות'המפטון.
הערות שוליים

↑  No. 27160, The London Gazette
1 2  רג'ינלד רובינסון לי, באתר Encyclopedia Titanica
נא"פ

ערך זה עוסק בהיסטוריה של ברית המועצות. אם התכוונתם לעיקרון פילוסופי ליברלי, ראו .
נא"פ (НЭП — ראשי תיבות ברוסית של Новая Экономическая Политика) — "המדיניות הכלכלית החדשה".