stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם אוסלר
שמו של אוסלר במונחים רפואיים

מספר מונחים רפואיים הנהוגים עד היום נקראו על שמו של אוסלר:
סימן אוסלר (באנגלית: Osler's sign) הוא לחץ דם גבוה באופן מלאכותי הנגרם כתוצאה מהסתיידות עורקים.
קשריות אוסלר (באנגלית: Osler's nodes) הן קשריות (בליטות) כואבות על כריות האצבעות בידיים או ברגלים, המעוררות חשד לדלקת זיהומית תת-חריפה של פנים הלב (באנגלית: subacute bacterial endocarditis).
מחלת רנדו-אוסלר-ובר (אנגלית: Rendu-Osler-Weber disease) הוא סינדרום של עיוותי כלי דם עוריים, ברירית האף והפה, בריאות ובאתרי גוף נוספים (הידוע אף בשם תסמונת HHT- Hereditary Hemorrhagic Telangiectasia, מחלה תורשתית נדירה).
מחלת אוסלר-ואקז (אנגלית: Osler-Vaquez disease), הידועה אף בשם פוליציטמיה (polycythemia), ייצור מוגבר של כדוריות דם אדומות.
סינדרום אוסלר-ליבמן-זקס (אנגלית: Osler-Libman-Sacks syndrome) היא מחלה זיהומית לא חיידקית, בשלב הסופי של מחלת הזאבת.
פילריה ע"ש אוסלר (אנגלית: Osler's filaria) היא נמטודה טפילית.
תרגיל אוסלר (אנגלית: Osler's manoeuvre) הוא שיטת בדיקה לזיהוי סימן אוסלר.
סינדרום אוסלר הוא סינדרום של כאבי בטן חוזרים (קוליק), המקרינים לגב, עם צמרמורות, רעידות וחום, כתוצאה מאבן מרה אשר גדולה מכדי לצאת מדרכי המרה.
השלושה של אוסלר (Osler's triad) התרחשות בו זמנית של אנדוקרדיטיס, דלקת ריאות ודלקת קרום המוח.
לקריאה נוספת

Bliss, Michael. William Osler : a life in medicine, University of Toronto Press, c1999. ISBN 0-8020-4349-6
Celebrating the Contributions of William Osler. Alan Mason Chesney Medical Archives 1999. Johns Hopkins Medical Institutions.
Famous Canadian Physicians: Sir William Osler at Library and Archives Canada.
Osler, William. Bibliotheca Osleriana: A Catalogue of Books Illustrating the History of Medicine and Science. Revised Edition, McGill-Queen's University Press, 1969. ISBN 0-773590-50-1, ISBN 9780773590502.
Osler, William. The Quotable Osler, American College of Physicians, 2003. ISBN 1-930513-34-8
Osler, Sir William. Obituary in the British Medical Journal, 3 January 1920.
הערות שוליים

↑  David S. Crawford, The Medical Library Association of Great Britain and Ireland. Health Information and Libraries Journal, 2004;21:266-268
↑  William Osler, The Principles and Practice of Medicine: Designed for the Use of Practitioners and Students of Medicine. New York: D. Appleton & Co., 1892.
↑  Golden, Richard. A history of William Osler’s The principles and practice of medicine. Osler Library studies in the history of medicine No. 8. Montreal, McGill University, 2004. ISBN 0-7717-0615-4.
↑  Golden, Richard L. (1999). The Works of Egerton Yorrick Davis, MD: Sir William Osler's Alter Ego. Osler Library, McGill University. ISBN 07717-0548-4. A collection of writings by the fictitious surgical character, E.Y. Davis
↑  L.F. Altaffer III, Penis Captivus and the Mischievous Sir William Osler. Southern Medical Journal 1983;76:637.
↑  Harvey Cushing, The Life of Sir William Osler. Clarendon Press, Oxford, 1925
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266114605171  PLWABN: 9810592993605606  BIBSYS: 90352717  BNE: XX967572  BnF: cb12292131p (data)  CANTIC: a11527651  CiNii: DA0065543X  GND: 118787268  ICCU: IEIV035859  ISNI: 0000 0001 0889 7447  LCCN: n79081429  NDL: 00451887  NKC: nlk20000091304  NLA: 36134940  NLG: 249376  NTA: 068157495  RERO: 02-A003660448  SELIBR: 297885  SNAC: w6vm4bcc  SUDOC: 031767133  Trove: 1218055  VcBA: 495/189554  VIAF: 39441717   WorldCat (עם VIAF): 39441717 
אוסלר בתמונה משנת 1881
"ארבעה רופאים" ציור מאת ג'ון זינגר סרג'נט ובו ארבעת מייסדי בית החולים האוניברסיטאי ג'ונס הופקינס, משמאל לימין: ויליאם הנרי וולש, ויליאם סטיוארט הלסטד, ויליאם אוסלר והוארד קלי.
הקידמה האמריקאית

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  ג'ון גאסט
 תאריך יצירה:  1872
 טכניקה וחומרים:  שמן על קנבס
 ממדים בס"מ
 רוחב:  40 ס״מ 
 גובה:  29.2 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  92.126.1 (Autry Museum of the American West) 
 מיקום:  מוזיאון המערב, לוס אנג'לס
 
הקידמה האמריקאית (באנגלית: American Progress) הוא ציור שמן מאת ג'ון גאסט (אנ') משנת 1872 המהווה הבעה אמנותית של רעיון הייעוד הגלוי, האמונה שהאמריקאים חייבים לכבוש את המערב במצוות האל.
תיאור התמונה

בתמונה נראית דמות-הענקים של קולומביה, האנשה אלגורית של הרוח האמריקאית (בתנוחה המזכירה את מריאן בציורו של אז'ן דלקרואה, "החירות מובילה את העם") הנעה ממזרח למערב כשעל מצחה "כוכב האימפריה", תוך שהיא נושאת את סמלי הקדמה.
בידה הימנית היא אוחזת ספר המייצג את ההשכלה והנאורות ובידה השנייה היא פורסת קו טלגרף באמצעות סליל התלוי על זרועה הימנית. לרגליה נראות רכבות וכרכרות-קרון של מתיישבים. ליד ברכה הימנית מצויר פרש של שירות הדואר "פוני אקספרס". מפניה נמלטים שבטי אינדיאנים וחיות פרא כדב ועדר ביזונים ובעקבותיה באים חקלאים וכורים על מנת ליישב את השממה. גם אור השמש הזורחת מאיר ממזרח ומגרש את ענני הבערות והפראות המחשיכים את המערב.
הרחק במזרח (סמוך לקצה הימני של התמונה, מעט מעל קו האמצע הרוחבי שלה) ניתן להבחין במתארו של גשר ברוקלין, שבנייתו אמנם החלה בתקופה בה צויר הציור, אך הוא הושלם רק ב-1882.
אין בתמונה כל רמז למלחמת האזרחים האמריקנית שאך הסתיימה או לדמויות אפרו-אמריקאים.
על הצייר

ג'ון גאסט (1842–1896) היה צייר שפעל בברוקלין, ניו יורק לאחר שהיגר לארצות הברית מפרוסיה.
לקריאה נוספת

משה רון, מבוא לספר הסיפור האמריקאי הקלאסי, עם עובד והמפעל לתרגום ספרות מופת, 2012, עמ' 8–9
הקורפוס ה-19 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943   1950 – 1945   1968
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
הקורפוס ה-19 (באנגלית: XIX Corps) היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > הקמת הקורפוס

ב-10 באוקטובר 1943 הוקם הקורפוס ה-19 על בסיס קורפוס השריון ה-3 שהוקם ב-7 ביולי 1942, ולמפקדו מונה ויליס קריטנברגר. בינואר 1944 מונה רוסקו וודרוף למפקד הקורפוס, ובמרץ אותה שנה החליפו צ'ארלס קורלט.
היסטוריה > צרפת וגרמניה

ב-10 ביוני 1944 נחת הקורפוס בנורמנדי, שם השתתף בקרבות הקשים שהתחוללו באזור. לאחר מכן השתתף הקורפוס במבצע קוברה ובקרב פאלז, וב-28 באוגוסט חצה את נהר הסן. לאחר מכן השתתף הקורפוס בשחרור בלגיה, וב-14 בספטמבר חדר אל גרמניה. הקורפוס השתתף בקרב על אאכן, וב-15 באוקטובר החליף ריימונד מק'ליין את קורלט בפיקוד על הקורפוס. בדצמבר השתתף הקורפוס בקרב על הבליטה, ולאחר מכן לחם בקרב על גרמניה כחלק מהארמייה התשיעית עד סוף המלחמה.
היסטוריה > לאחר המלחמה

ב-5 בספטמבר 1945 פורק הקורפוס, אולם חזר והוקם שוב ב-12 ביולי 1950, וב-1 באפריל 1968 פורק באופן סופי.
מפקדים

ויליס קריטנברגר (10 באוקטובר 1943 - ינואר 1944)
רוסקו וודרוף (ינואר 1943 - מרץ 1944)
צ'ארלס קורלט (מרץ 1944 - 15 באוקטובר 1944)
ריימונד מק'ליין (15 באוקטובר 1944 - 5 בספטמבר 1945)
ויליאם מקרייוון

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1955 (בן 68) סן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  ביל
 השכלה:  אוניברסיטת טקסס באוסטין  Theodore Roosevelt High School  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  Moody College of Communication 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:   הצי האמריקני
 תקופת הפעילות:  1976–2014 (כ־38 שנים)
 דרגה:   אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד צוות 3 בקומנדו הימי האמריקני (Navy SEALs) מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת המפרץ, מבצע חירות מתמשכת, מלחמת עיראק, מבצע חנית נפטון
 עיטורים
  כוכב הארד (2)  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (3)  לגיון ההצטיינות (2)
 
ויליאם מקרייוון (באנגלית: William H. McRaven; נולד ב-6 בנובמבר 1955) הוא אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים של הכוחות המזוינים של ארצות הברית וכמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים.
ביוגרפיה

מקרייוון נולד בסן אנטוניו, טקסס, ארצות הברית. בעודו סטודנט באוניברסיטת טקסס נרשם לקורס קציני מילואים של הצי האמריקני.
בשנת 1976 התגייס לצי האמריקני והתנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. מקרייוון היה מפקד צוות לוחמים בצוות 4 של היחידה, ולחם במלחמת המפרץ. בהמשך פיקד על פלגה בצוות 6 של היחידה (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים), על כוח משימה במלחמת המפרץ ולבסוף על צוות 3. הוא גם פיקד על הצוות שלכד בסופו של דבר את סדאם חוסיין בדצמבר 2003.
בתפקידו הקודם שימש ממונה על המבצעים המיוחדים בפיקוד אירופה של ארצות הברית. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים. במסגרת תפקידו, במאי 2011, היה מתכננו ומפקדו של מבצע חנית נפטון לחיסול הטרוריסט אוסאמה בן לאדן, מנהיג אל-קאעידה, במהלך מלחמת אפגניסטן. לאחר מכן שימש כמפקד פיקוד המבצעים המיוחדים. ב-2014 פרש לגמלאות.
לאחר פרישתו מונה לקנצלר של מערכת האוניברסיטאות בטקסס. בסוף 2017 הודיע על פרישתו מסיבות בריאותיות.
מקרייוון הוא בעל תואר ראשון מאוניברסיטת טקסס בעיתונאות ותואר שני מטעם בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, במונטרי קליפורניה. מקרייוון כתב ספר בנושא מבצעים מיוחדים בו ניתח שישה מבצעים מיוחדים שניתן ללמוד מהם רבות על הפעלת כוחות מיוחדים, ובהם מבצע אנטבה.
לקריאה נוספת

מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012.
ויליאם מקרייוון, סדר את המיטה שלך, מטאור, 2020.
רונן ברגמן, 24/03/2023. "קומנדו מקרייבן". ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 68-76.
הערות שוליים

↑  כתבה על מקרייוון באתר "daily texan"
↑   צוות 6 של אריות הים: מכונת ציד האדם הגלובלית של ארה"ב, באתר הארץ, 8 ביוני 2015
↑  מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012, עמודים 23-25.
↑  "אריות הים" - יחידת העילית שחיסלה את בן לאדן, באתר ynet, 3 במאי 2011.
↑  רונן ברגמן, 24/03/2023. "קומנדו מקרייבן". ידיעות אחרונות, מוסף 7 ימים, עמ' 68-76.
↑  גל פרל פינקל, ‏לצבא האמריקני יש פתרון לכל בעיה, גם לאלו שהוא לא פותר, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 3 בפברואר 2017
↑  גל פרל פינקל, "אם תושפע מהסיכון שמישהו ימות בכל החלטה, תתקשה להיות יעיל", באתר זמן ישראל, 4 בינואר 2021.
↑  מרק בודן, בן לאדן - החיסול, אור יהודה: כנרת זמורה-ביתן, 2012, עמודים 213-225.
↑  אמיר אורן, "מי יפריע להכריע", באתר הארץ, 20 ביולי 2009.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604581205171  PLWABN: 9810702348705606  BIBSYS: 8078666  GND: 1189215985  ISNI: 0000 0003 7441 0830  LCCN: n94115874  NKC: xx0006163  NLG: 343024  NLK: KAC201800323  NTA: 239371917  SUDOC: 147769655  VIAF: 31234635   WorldCat (עם VIAF): 31234635
הקורפוס ה-18 (ורמאכט)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 באפריל 1938 – 1 בנובמבר 1940 (שנתיים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הקורפוס ה-18 (בגרמנית: XVIII. Armeekorps) היה קורפוס של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הקורפוס הוקם ב-1 באפריל 1938 בשם "הקורפוס ה-18", והועמד תחת פיקוד אויגן בייר. במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה ה-14 במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ובמהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A. ב-5 ביוני 1940 מונה הרמן פון שפק למפקד הקורפוס, וב-15 ביוני החליפו פרנץ במה.
ב-1 בנובמבר 1940 הוסב הקורפוס שבפיקודו לקורפוס הררי, ומחלק מיחידותיו הוקם הקורפוס ההררי ה-49.
מפקדים

אויגן בייר (1 באפריל 1938 - 5 ביוני 1940)
הרמן פון שפק (5 ביוני 1940 - 15 ביוני 1940)
פרנץ במה (15 ביוני 1940 - 1 בנובמבר 1940)
סדר הכוחות > המערכה בפולין

במהלך המערכה בפולין, כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית הפאנצר ה-2
הדיוויזיה הקלה ה-4
הדיוויזיה ההררית ה-3
סדר הכוחות > המערכה בצרפת

במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
הדיוויזיה ה-5
הדיוויזיה ה-21
הדיוויזיה ה-25
הדיוויזיה ההררית ה-1
ויליאם מקצ'סני מרטין

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1906 סנט לואיס, ארצות הברית 
 פטירה:  27 ביולי 1998 (בגיל 91) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מקום קבורה:  בית הקברות בלפונטיין 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה  אוניברסיטת ייל  Soldan International Studies High School 
 תפקיד:  יו"ר פדרל ריזרב (2 באפריל 1951–1 בפברואר 1970) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה הבינלאומי של הטניס 
 
ויליאם מקצ'סני מרטין (17 בדצמבר 1906 - 28 ביולי 1998) היה יו"ר מועצת הנגידים התשיעי של הבנק הפדרלי, כיהן בתפקיד יותר מכל אדם אחר, מ-2 באפריל 1951 עד 31 בינואר 1970, תחת חמישה נשיאים אמריקנים.
שנותיו הראשונות

מרטין נולד בסנט לואיס, מיזורי. החיבור של מרטין עם הבנק הפדרלי עוצב דרך המורשת המשפחתית. ב-1913 זומן אביו של מרטין על ידי הנשיא וודרו וילסון והסנאטור קרטר גלאס לסייע בכתיבת חוק הפדרל ריזרב אשר יכונן את מערכת הבנק הפדרלי ב-23 בדצמבר אותה השנה. אביו כיהן לאחר מכן כנגיד ובהמשך כנשיא הבנק הפדרלי של סנט לואיס.
מרטין למד באוניברסיטת ייל שם סיים תואר ראשון באנגלית ולטינית. עם זאת, על אף העובדה שלא רכש השכלה פורמלית בתחום הפיננסים, עדיין הפגין עניין רב בתחום העסקים, דרך עיסוקיו של אביו.
עבודתו הראשונה לאחר סיום לימודיו הייתה במשרד התיווך A. G. Edwards בסנט לואיס, שם הפך שותף מלא בתוך שנתיים בלבד. משם, נסיקתו המהירה של מרטין בעולם הפיננסים הביאה לו מושב בבורסה לניירות ערך בניו יורק כבר בשנת 1931, שנתיים בלבד לאחר קריסת הבורסה בניו יורק בתחילת השפל הגדול. מרטין המשיך ללימוד תואר שני בכלכלה באוניברסיטת קולומביה בשנים 1931 - 1937; עם זאת, מעולם לא סיים את התואר.
בחלקו הראשון של העשור, עבודתו של מרטין בכיוון של הגברת הרגולציה על שוק המניות הביאה לבחירתו לחבר הנאמנים של הבורסה ב-1935. שם עבד עם הוועדה לניירות ערך ולבורסות (ארצות הברית) (SEC) בשאיפה לשקם את האמון בשוק המניות ולפעול למניעת קריסות עתידיות. בסופו של דבר התמנה לנשיא הבורסה לניירות ערך של ניו יורק בגיל 31 מה שהביא את העיתונות בארצות הברית להכתיר אותו כ"ילד הפלא של וול סטריט". בדומה לתקופת כהונתו במועצת הנגידים, תקופת נשיאותו של מרטין התאפיינה בשיתוף פעולה עם ה-SEC במאמצים להגביר את הרגולציה של הבורסה.
במהלך מלחמת העולם השנייה גויס מרטין מעבודתו בבורסה לשירות בצבא ארצות הברית. שם פיקח על פינוי חומרי גלם במועצת הקצאת החימוש. הוא שימש גם כאיש הקשר בין הצבא לבין הקונגרס של ארצות הברית והמפקח על תוכנית השאל-החכר עם ברית המועצות.
ראש הבנק לייצוא ולייבוא

חזרתו של מרטין לפעילות אזרחית סימנה גם את שובו אל התחום הפיננסי, אך הפעם מצִדו של הממשל הפדרלי של ארצות הברית. עמיתו הדמוקרטי, הארי טרומן, מינה אותו לראש הבנק לייבוא ולייצוא בראשו עמד במשך שלוש שנים. במוסד הזה התגבש לראשונה דימויו כ"בנקאי קשוח". הוא עמד על כך שהלוואות תהיינה השקעות בטוחות ויציבות; מתוך עיקרון זה התנגד במקרים רבים למחלקת המדינה של ארצות הברית בביצוע הלוואות אותן ראה מרטין כמוּנעות ממניעים פוליטיים; ומטעמים אלו לא הירשה מרטין שייעשה שימוש בבנק לייצוא ולייבוא כקרן לסיוע בינלאומי.
מרטין סיים את הקריירה שלו בבנק כאשר נקרא למחלקת האוצר של ארצות הברית על מנת לשמש שם עוזר לעניינים מוניטריים. מרטין כיהן במחלקת האוצר במשך כשנתיים בהן הסכסוך שלה עם הבנק הפדרלי הגיע לשיאו. בתקופה שקדמה למשא ומתן הסופי עם הבנק הפדרלי, התאשפז מזכיר מחלקת האוצר ג'ון וסלי סניידר בבית חולים. בנסיבות אלו הפך מרטין לנושא ונותן הראשי מטעם משרד האוצר. מנקודת מבטה של מחלקת האוצר היה מרטין נציג רב ערך. הייתה לו הבנה מעמיקה של מערכת הבנק הפדרלי ושל השווקים הפיננסיים. יתר על כן, הוא נתפש כבעל ברית של טרומן, אשר התנגד נחרצות לעצמאות הבנק הפדרלי. במהלך המשא ומתן, מרטין כונן מחדש את התקשורת בין מחלקת האוצר לבין הבנק הפדרלי, תקשורת אשר נאסרה תחת הנהגתו של סניידר.
יו"ר הבנק הפדרלי

תוך שיתוף פעולה עם רוברט ראוס, וודליף תומאס ווינפילד ריפלר מטעם הבנק הפדרלי, קידם מרטין את השגת ההסכם עם מחלקת האוצר של ארצות הברית, אשר השיב לבנק הפדרלי את עצמאותו ב-1951. הוועדה הפדרלית לשווקים פתוחים (The Federal Open Market Committee - FOMC) ומזכיר מחלקת האוצר, סניידר, קיבלו את ההסכם והפשרות שלו והוא אושר על ידי שני המוסדות. יו"ר חבר הנאמנים בעת האשרור היה תומאס מקייב, אשר התפטר רשמית מתפקידו שישה ימים בלבד לאחר פרסום ההצהרה על ההסכם. ממשל טרומן ראה את התפטרותו של מקייב כהזדמנות מושלמת לכבוש מחדש את הבנק הפדרלי, כמעט מיד לאחר שהבנק הפדרלי התנתק לכאורה. טרומן בחר במרטין לתפקיד היו"ר הבא של חבר הנאמנים, והסנאט של ארצות הברית אישר את המינוי ב-21 במרץ 1951.
עם זאת, בניגוד לציפיותיו של טרומן, מרטין הגן על עצמאות הבנק הפדרלי, לא רק בתקופת ממשלו של טרומן, אלא גם בתקופותיהם של ארבעת הממשלים שלאחר טרומן. כיום, תקופת כהונתו של מרטין כיו"ר הבנק הפדרלי היא הקדנציה הרצופה ביותר אי פעם במוסד זה. במהלך כמעט שני עשורים זכה מרטין להכרה עולמית כבנקאי מרכזי. הוא הצליח לנהל מדיניות מוניטרית עצמאית, תוך מתן תשומת לב לסיפוק רצונותיהם של הממשלים השונים. למרות העובדה שמטרותיו המוניטריות של מרטין היו השגת אינפלציה נמוכה ויציבות כלכלית, הוא דחה את הרעיון כי על הבנק הפדרלי להתמיד בהשגת יעדיו באמצעות התמקדות באינדיקטור כלכלי יחיד ובמקום זאת קיבל החלטות מדיניוּת על ידי בחינת מגוון עשיר של נתונים כלכליים. כיו"ר, מרטין מיסד את הגישה הזאת בהתנהלותה של הוועדה הפדרלית לשווקים פתוחים כאשר הוא אוסף חוות דעת מכל הנגידים והנשיאים בתוך המערכת לפני קבלת החלטות. כתוצאה מכך, רבות מהחלטותיו התקבלו פה אחד בוועדה הפדרלית לשווקים פתוחים. מרטין צוטט כאומר ש"תפקידו של הבנק הפדרלי הוא לקחת את קערת הפונץ' כשהמסיבה מתחממת" - כלומר, להעלות את הריבית בדיוק כאשר הכלכלה מגיעה לשיא הפעילות לאחר המיתון.
ב-1958 נבחר מרטין לכהן במינוי חירום כמנהל סוכנות החירום לייצוב (Emergency Stabilization Agency) על ידי נשיא ארצות הברית דווייט אייזנהאואר, במקרה של מצב חירום לאומי, קבוצה שנודעה בכינויה "the Eisenhower Ten".
לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1960 האשים מועמד המפלגה הרפובליקנית, ריצ'רד ניקסון את מרטין בתבוסתו, בשל מדיניות "היד הקפוצה" בה נקט.
כלפי חוץ נתפש מרטין כמקבל ההחלטות הדומיננטי של הבנק הפדרלי. במשך כל שנות כהונתו הוא הגן על זכותו של הבנק הפדרלי לנקוט בפעולות שלפעמים מתנגשות עם שאיפות הנשיא. הוא טען באופן קבוע כי הבנק הפדרלי אחראי בפני הקונגרס של ארצות הברית ולא בפני הבית הלבן.
מרטין סיים את מדיניותו כיו"ר הבנק הפדרלי ב-30 בינואר 1970. באותו היום הסתיימה הקריירה שלו בשירות הציבורי אך הוא המשיך לעבוד כשהוא ממלא תפקידי דירקטור בתאגידים ובמוסדות ללא כוונת רווח כגון קרן האחים רוקפלר.
הוא הלך לעולמו בביתו שבוושינגטון די. סי. ב-28 ביולי 1998 כשהוא בן 91.
וסיקה פיסקיס

וסיקה פיסקיס כחיתוך של שני מעגלים בעלי אותו רדיוס
וסיקה פיסקיס (מלטינית: Vesica Piscis - שלפוחית השתן של הדג) היא צורה גאומטרית המתקבלת מחיתוך שני מעגלים בעלי אותו רדיוס, שהמרכז של כל אחד מהם נמצא על היקפו של האחר. שם אחר לצורה זו הוא מנדורלה (Mandorle) מהמילה שקד באיטלקית (mandorla).
במתמטיקה

מבחינה מתמטית הצורה היא מקרה פרטי של עדשה - הצורה המתקבלת מחיתוך של שני מעגלים.
הצורה מופיעה במשפט הראשון שבספר "יסודות" של אוקלידס, כאשר הוא בונה משולש שווה-צלעות באמצעות סרגל ומחוגה.
קודקודיו של המשולש הם שני מרכזי המעגלים ואחת מנקודות החיתוך של היקפי שני המעגלים.
שני מרכזי המעגלים ושתי נקודות החיתוך ביניהם (כלומר הפינות החדות) הם קודקדיו של מעוין החסום בווסיקה פיסקיס. המעוין מורכב משני משולשים שווי צלעות.
במתמטיקה > יחס  {\sqrt {3}} בין גובה לרוחב הצורה

רוחבה של הווסיקה פיסקיס שווה מההגדרה לרדיוס כל אחד מהמעגלים ולמרחק בין מרכזיהם.
גובה הווסיקה פיסקיס (המרחק בין שתי נקודות החיתוך של המעגלים) הוא פעמיים הגובה במשולש שווה-צלעות (ראו שרטוט תחתון). ניתן לחשב את הגובה גם לפי הנוסחה הכללית לחיתוך בין שני מעגלים: הגובה גדול פי השורש הריבועי של 3 מהרדיוס, כלומר היחס בין גובה הווסיקה פיסקיס לרוחבה (שניהם עוברים דרך המרכז של הווסיקה פיסקיס), הוא מספר אי-רציונלי שמתחיל ב ...1.7320508. היחסים 265:153 = ...1.7320261 ו 1351:780 = ...1.7320513 הם הקירוב הטוב ביותר לשורש זה, כלומר אין מספרים שלמים קטנים מהם שמשיגים קירוב טוב יותר. ארכימדס משתמש בשברים אלה כחסמים עליון ותחתון לשורש 3 בחיבורו "על המדידה של המעגל".
{\tfrac {1351}{780}}>{\sqrt {3}}>{\tfrac {265}{153}}\,
במתמטיקה > חישוב השטח

שטח הווסיקה פיסקיס מורכב משני משולשים שווי-צלעות (אורך צלע r) וארבעה מקטעים (מקטע הוא חלק העיגול הכלוא בין מיתר לקשת המתאימה לו). בשרטוט משמאל מוצגים בכחול משולש אחד ומקטע אחד.
מקטע אחד עם משולש אחד מהווים יחד גזרה (פרוסת עוגה) בגודל 60 מעלות, כלומר שישית מהעיגול. שטח הגזרה הוא אם כן:
 {\frac {1}{6}}\pi r^{2}
שטח משולש שווה-צלעות עם צלע r הוא :  {\frac {\sqrt {3}}{4}}r^{2}.
שטח מקטע אחד הוא ההפרש בין שטח הגזרה לשטח המשולש:
 {\frac {1}{6}}\pi r^{2}-{\frac {\sqrt {3}}{4}}r^{2}
שטח הווסיקה פיסקיס: שני משולשים + ארבעה מקטעים יהיה :
{\frac {1}{6}}(4\pi -3{\sqrt {3}})r^{2}=1.22837...r^{2}
ניתן לחשב את השטח גם לפי הנוסחה הכללית לחיתוך בין שני מעגלים.
במתמטיקה > חישוב ההיקף

היקף הווסיקה פיסקיס הוא שתי קשתות של 120 מעלות (שתי פרוסות עוגה בשרטוט או פעמיים זווית משולש שווה-צלעות שהיא 60 מעלות). כל קשת אם כן היא שליש מהמעגל ולכן היקף הצורה הוא:
 {\frac {4}{3}}\pi r
באמנות ובאדריכלות

באמנות הנוצרית למספר הילות של קדושים נוצרים הייתה צורת וסיקה פיסקיס אנכית, וחותמות של ארגוני דת הוטבעו פעמים רבות בתוך צורה זו במקום במעגל.
באדריכלות הגותית שימשה הצורה למדידת יחס. הארכיטקט והצייר האיטלקי צ'זארה צ'זאריאנו קרא לה "כלל הארכיטקטים הגרמנים" בספרו מ-1521, המתבסס על זה של ויטרוביוס "על אודות האדריכלות".
הצורה מופיעה במספר מפות של רכבת תחתית כדוגמת קהיר, ליל, מילאנו ורוטרדאם.
במיסטיקה

הראשונים להעריך צורה זו באופן מיסטי היו כנראה הפיתגוראים שראו בה צורה מקודשת. היחס בין הרוחב לאורך היה 265:153 שהוא קירוב טוב לשורש 3.
המספר 153 מופיע בבשורה על-פי יוחנן (פרק כ"א:11) כמספר הדגים שישו העלה בנס הדגים.
הצורה מופיעה גם בסמל הדג איכטוס (מיוונית ἰχθύς) ששימש יוונים ורומאים פגנים כמו גם נוצרים.
אצל הבונים החופשיים בימי הביניים לחותמות הייתה צורה זו ששימשה מקור לסמלים וסימנים נוספים.
כותבים של העידן החדש פירשו את הצורה כיוני – סמל לאברי המין הנשיים.
בקבלה נמצאת הצורה בפרח החיים.
דוגמאות נוספות
מתוך כתב-יד מימי הביניים
פרח החיים (בקבלה)
סמל גואם
כיסוי באר הגביע למרגלות גלסטונברי טור
פילסטר - תבליט עמוד 400–700 לספירה
הצורה במפות רכבת תחתית
הערות שוליים

1 2  וסיקה פיסקיס, באתר MathWorld (באנגלית)
↑  http://academialodge.org/article_vesica_piscis.php מאמר על וסיקה פיסקיס אצל הבונים החופשיים
הבנייה בספרו של אוקלידס
השטחים הצבועים בכחול - משולש שווה-צלעות ומקטע מהווים יחד גזרה בגודל 60 מעלות, כלומר שישית מהעיגול.
מסִפרו של צ'זארה צ'זאריאנו "אודות האדריכלות" -"האדם הוויטרובי"
וילמה מורטו

וילמה אנה הלנה מורטו (בפינית: Wilma Anna Helena Murto; נולדה ב-11 ביוני 1998) היא אתלטית פינית, זוכת מדליית ארד באליפות עולם (בודפשט 2023), אלופת אירופה (מינכן 2022) ואלופת אירופה באתלטיקה באולם (איסטנבול 2023) בקפיצה במוט.
ביוגרפיה

מורטו נולד בקוסיוקי שבפינלנד.
ביוגרפיה > 2016

באליפות אירופה שנערכה ביולי באמסטרדם שבהולנד סיימה במקום שביעי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.45 מטר.
ביוגרפיה > 2016 > מדליית ארד באליפות עולם עד גיל 20

באליפות העולם עד גיל 20 שנערכה ביולי בבידגושץ' שבפולין זכתה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.40 מטר.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה באוגוסט סיימה במקום 24 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.30 מטר.
ביוגרפיה > 2017

באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה סיימה במקום שמיני בקפיצה במוט בתוצאה של 4.40 מטר.
ביוגרפיה > 2017 > מדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 20

באליפות אירופה עד גיל 20 שנערכה ביולי בגרוסטו שבאיטליה זכתה במדליית ארד בקפיצה במוט בתוצאה של 4.15 מטר.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בברלין שבגרמניה סיימה במקום 17 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.35 מטר.
ביוגרפיה > 2019

באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בגלאזגו שבממלכה המאוחדת סיימה במקום 18 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.10 מטר.
באליפות העולם שנערכה באוקטובר בדוחה שבקטר סיימה במקום 22 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.35 מטר.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בטורון שבפולין סיימה במקום שישי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.55 מטר.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיימה במקום חמישי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.50 מטר.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, סיימה במקום שישי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.60 מטר.
ביוגרפיה > 2022 > אלופת אירופה

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא אליפות ושיא פינלנד חדשים של 4.85 מטר, לפני קטרינה סטפנידי מיוון (4.75 מטר) וטינה שוטיי מסלובניה (4.75 מטר).
ביוגרפיה > 2023 > אלופת אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ באיסטנבול שבטורקיה זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בשיא פינלנד חדש של 4.80 מטר, לפני טינה שוטיי (4.75 מטר) ואמאלי שבאביקובה מצ'כיה (4.70 מטר).
ביוגרפיה > 2023 > אלופת המשחקים האירופיים

במשחקים האירופיים שנערכו ביוני בקרקוב שבפולין זכתה במדליית זהב בקפיצה במוט בתוצאה של 4.71 מטר, לפני טינה שוטיי (4.70 מטר) ואנגליקה מוזר משווייץ (4.60 מטר).
ביוגרפיה > 2023 > מדליית ארד באליפות עולם

באליפות העולם שנערכה באוגוסט בבודפשט שבהונגריה זכתה במדליית ארד בתוצאה של 4.80 מטר, אחרי נינה קנדי מאוסטרליה (4.90 מטר) וקייטי מון מארצות הברית (4.90 מטר).
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בגלאזגו סיימה במקום תשיעי בקפיצה במוט בתוצאה של 4.55 מטר.