stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נקר אדום-צווארון
בית גידול

נקר זה נפוץ ביערות, שפלות וגבעות ולעיתים גם באזורים פתוחים בקמבודיה, לאוס, וייטנאם וסין. למרות שנראה כי נקר זה סובלני לרמות מסוימות של אובדן בית גידול, מצב השימור שלו על פי הרשימה האדומה של IUCN הוא קרוב לסיכון עקב בירוא יערות. מין זה חי ביערות ירוקי עד, ירוקי עד למחצה, וביערות נשירים, בגובה 700 עד 1000 מטר. והוא נפוץ גם ביערות מופרעים, אם נותרו בהם עדיין עצים גדולים.
נקר זה תואר למדע ב-1898 על ידי החוקר אמיל אוסטל (אנ').
הערות שוליים

↑  סטיב פרקר ומרטין וולטרס, תרגום: אבי ארבל, העולם המופלא של בעלי החיים, אור יהודה: הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2004, עמ' 42
1 2 3  נקר אדום-צווארון, באתר העופות של העולם (באנגלית)
↑  נקר אדום-צווארון, באתר ebird (באנגלית)
↑  נקר אדום-צווארון, באתר הרשימה האדומה של IUCN
הבעל שם טוב

רבי ישראל בן אליעזר, הידוע כבעל שם טוב (בראשי תיבות: בעש"ט ולעיתים ריב"ש; בין ת"נ לת"ס, 1690 ל-1700 – ו' בסיוון ה'תק"ך, 21 במאי 1760) היה מקובל ומנהיג ציבור יהודי במזרח אירופה, הנחשב לאבי תנועת החסידות.
החל משנת ה'ת"ק (1740) התגורר במז'יבוז', שהייתה אז עיר ראשית במחוז פודוליה (כיום באוקראינה), ובה חי עד פטירתו. שם יצא לו מוניטין של בקיא בחכמת הנסתר שמשך אליו מעגל תלמידים. הוא הדגיש בתורתו מאפיינים כמו חשיבות הכוונה הנאותה בתפילה ובשמירת המצוות, קדושת האותיות המרכיבות את מילות הטקסטים, ועדיפות השמחה על פני הייסורים העצמיים כאמצעי לדבקות באל. תלמידיו ותלמידי תלמידיו, שהיוו את שדרת ההנהגה של החסידות ופיתחו את האידאולוגיה שלה, ייחסו לו את ייסוד התנועה.
ביוגרפיה > ילדותו

מעט ידוע על חייו של הבעל שם טוב, והמקור הישיר המפורסם ביותר הוא "שבחי הבעל שם טוב" – קובץ הגיוגרפי שהודפס בשנת ה'תקע"ה (1815). שמות הוריו שרה ואליעזר, ועל פי המסורת נולד להם בזקנותם. תאריך לידתו הוא נושא להשערות שונות. לפי מסורת מאוחרת של חב"ד הוא נולד בי"ח באלול ה'תנ"ח, וההיסטוריון שמעון דובנוב נקב בשנת ה'ת"ס כשנת הולדתו. לפי מסורת מרבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה (הראשון), נולד בשנת ה'ת"נ.
בכמה מקורות מצוין מקום הולדתו כעיירה אוקופ, שאותה זיהה משה רוסמן כאוקופי סווייטיי טרויצי (אנ') הסמוכה לקמניץ-פודולסקי. המיקום מדווח רבות, אך משה אידל ציין שאף כי הוא מוזכר כתושב העיירה, שום מקור מוקדם לא נוקב בה כמקום היוולדו. בהתבסס על ניתוח ספרות השבחים על אודותיו, טען אידל שנולד סמוך לשם, בסְפַר הצפוני של נסיכות מולדובה (שאליה, ולא לוולאכיה, הכוונה ב"במדינת וולחאי בסמוך לספר" הנזכרת ב'שבחי הבעל שם טוב'), מדרום לנהר פרוט. האזור היה הגבול בין מדינת-החסות העות'מאנית מולדובה לחבל פודוליה באיחוד הפולני-ליטאי. התקיימו בו השפעות רוחניות מגוונות: במערות שבקרפטים המזרחיים התבודדו הסיחאסטרים - נזירים אורתודוקסים מיסטיקנים, וקבוצות אתניות מיוחדות כמו הצ'אנגואים וההוצולים שימרו במקביל לדתם הנוצרית גם מסורות שמאניות עתיקות.
נשא אישה מבנות המקום באוקופ, והתמנה לשמש בבית המדרש העירוני. אחר זמן קצר נפטרה אשתו ולא הותירה ילדים. הוא שימש באותן שנים גם עוזר למלמדי תינוקות, ובתקופה מסוימת שימש כשוחט בעיירה קשילוביץ הסמוכה ליזלוביץ.
ביוגרפיה > נישואיו לחנה

אחרי שהתאלמן עבר לגור בברודי, ושימש שם כמלמד תינוקות ואף כבורר בסכסוכים. בברודי נישא לחנה בת אפרים, אחותו של רבי אברהם גרשון מקיטוב. אחרי נישואיו אלו עבר לגור סמוך לקיטוב, והתבודד שנים אחדות באזור ההררי שבין קיטוב לקוסוב, שבו נמצא כיום הפארק הלאומי הוצולשצ'ינה. גיסו רבי אברהם גרשון לא ראה את נישואיו לאחותו בעין יפה, משום שבאותה תקופה נראה רבי ישראל בור ועם הארץ, וגרם לעזיבתו את העיר. ישראל וחנה עברו לגור באזור הררי, והתפרנסו כחופרי טיט. לו ולחנה נולדו בן ובת: צבי ואדל.
במשך תקופה נדד בכמה מקומות והתפרנס בעיקר כעוזר למלמד, אחר כך עבר לטלוסט, וכשהיה בן שלושים ושש חשף את עצמו כבעל שם. על פי המסורת החסידית, אחיה השילוני הוא שלימדו את תורת הנסתר, והוא שדרש ממנו להתגלות לַעולם.
ביוגרפיה > פעילותו

הבעל שם טוב פעל בעיקר בפודוליה, אז מחוז בדרום ממלכת פולין (כיום מרכז אוקראינה). באותה תקופה פרח אצל יהודי מזרח אירופה העיסוק בקבלה. מקורות פריחה זו היו התסיסה המשיחית השבתאית ותורת האר"י שהגיעה למזרח אירופה.
בחייו כונה "רבי ישראל בעל שם", כינוי שהצביע על עיסוקו כבעל שם, היינו מרפא עממי הנעזר בשמות קדושים, בקבלה מעשית בהשבעות ובקמיעות. הוא נדד בין עיירות יהודיות. מסופר שפעל להציל את הציבור מסכנות שונות באמצעות כוחותיו הרוחניים.
בשנת ה'ת"ק (1740) עבר למז'יבוז', שהייתה אז עיר ראשית במחוז פודוליה, ובה התגורר עד פטירתו. עד לא מכבר היו חסרות הוכחות היסטוריות ביחס לבעש"ט, מעבר למצבתו וכתבי תלמידיו, אך בשנות השמונים של המאה ה-20 מצא משה רוסמן בארכיון העיירה מז'יבוז, את הכיתוב "בעל שם, דוקטור" כמי שפטור מתשלום מיסים, ועמו מופיעות דמויות נוספות הנזכרות ב"שבחי הבעל שם טוב". הוא נזכר ברצף עד 1760.
באותה תקופה החל ללמד תלמידים, שחלקם הפכו גם הם למורים חסידיים, כמו רבי יעקב יוסף מפולנאה; רבי דב בער, "המגיד ממזריטש", שלאחר פטירתו הפך לממשיכו העיקרי; רבי מאיר הגדול מפרמישלאן ורבי פנחס מקוריץ. באותה תקופה גם חודש הקשר עם גיסו, רבי אברהם גרשון, שהפך לתלמידו. בשלב מסוים רבי אברהם גרשון עבר למז'יבוז' כדי לשמש מורה ומחנך לצבי, בנו של הבעש"ט.
לבעל שם טוב היו מתנגדים. מבין מתנגדיו החריפים היה הנודע ביהודה.
בערוב ימיו פעלה באזורו, שהיה ספוג בהשפעה חזקה של השבתאות, גם תנועתו של יעקב פרנק. הבסיס הקבלי החזק שהיה משותף לו ולקבוצות אלה היה בין המניעים העיקריים של ההתנגדות לחסידות. במאמץ לבטל את הזיהוי יוחסה לו בדיעבד השתתפות בוויכוחים הפומביים עם הפרנקיסטים ב-1757 וב-1759, טענה הנדחית על ידי היסטוריונים. ב"שבחי הבעש"ט" נכתב שאמר על התקרית: ”השכינה מיללת ואומרת: כל זמן שהאיבר מחובר יש תקווה שיהיה לו איזה רפואה, וכשחותכין האיבר אין לו תקנה עולמית, כי כל אחד מישראל הוא איבר מהשכינה.”.
ביוגרפיה > פטירתו

הבעל שם טוב נפטר בחג השבועות ה'תק"ך (1760), ונקבר בבית הקברות היהודי במז'יבוז'. התאריך המקובל אצל רבים וד"ר יצחק אלפסי הביא לו ראיות מכתב יד שנכתב סמוך לפטירה, הוא שהיה זה ביום א' של חג השבועות (ו' בסיוון). לעומת זאת, ישנם הטוענים שפטירתו הייתה ביום ב' של חג השבועות (ז' בסיוון, יום טוב שני של גלויות).
נינו רבי נחמן מברסלב הביא כי הבעל שם טוב אמר "שנעשו לו שני נקבים בלבו על ידי המעשה של הש"צ (שבתאי צבי) ימ"ש (יימח שמו), ומזה נסתלק" (ליקוטי מוהר"ן ח"א רז). יהודה ליבס סבור כי הכוונה להמרת הדת ההמונית של יעקב פרנק ותלמידיו, חודשים מספר לפני פטירתו של הבעל שם טוב.
תורתו

הבעש"ט לא כתב את תורתו. מעט מדברי תורתו והנהגותיו נרשמו על ידי תלמידיו ונדפסו בספריהם ובספרי תלמידי תלמידיו. תורות אלו מגוונות ולעיתים נראות כסותרות. יש התולים זאת בכך שהוא שינה את הדרכותיו עם השנים או שהנחה תלמידים שונים באופן שונה.
הבעש"ט ראה חשיבות רבה באותיות ובדיבור, ככלי להתגלות אלהית. הוא לימד את תלמידיו להתעמק באותיות המרכיבות כל מילה, במילה ("תיבה") עצמה, וכן באות א' המרכיבה לשיטתו כל הברה והברה, כדי לחשוף את האלוקות המתגלה בהן.
הדרכות אחרות שלו עוסקות ב"העלאת מחשבות זרות". לשיטתו, אין לדחות "מחשבות זרות" העולות לאדם בזמן התפילה או לימוד התורה, אלא לזהות את היסוד ("הניצוץ") החיובי, האלהי, החבוי בהם, ולהעלות אותו לשורשו.
עוד הדרכה מרכזית שלו היא ההתרחקות מסגפנות, ו"עבודה בגשמיות", דהיינו עבודת ה' בשיתוף הגוף. באיגרת שכתב לתלמידו, ר' יעקב יוסף מפולנאה, הוא דרש את הפסוק "ומבשרך לא תתעלם", שאסור לו לאדם להתעלם מגופו, אלא עליו להעלות גם את הגוף לעבודת ה'. "עבודה בגשמיות", כוללת גם עבודת ה' בתחום החולין - כגון בעת משא ומתן. חלק מהתורות המובאת בעניין בשמו מציגות את ה"עבודה בגשמיות" בדיעבד וחלקן כלכתחילה. עבודת ה' בגשמיות משתלבת עם העיקרון של "מלוא כל הארץ כבודו", שביקש הבעש"ט להנחיל לתלמידיו. תחת הסיגופים הנחה הבעש"ט להרבות בטבילה במקווה. את הטבילה ראה הבעש"ט לא כהכשרה לדבר מצווה, אלא כעניין מהותי ודרך לדבוק באל.
הדרכות אחרות שלו נוגעות לייחודים קבליים שונים אותם הוא ביקש להחיל גם על חיי החול - יחוד בדיבור (גם דיבורי חול), ייחודים המגינים מפני צרות, ועוד. הבעש"ט חיבר כמה כוונות בסגנון לוריאני, בהן מפורסמות כוונותיו לטבילה במקווה שנשמרו בסידור רבי שבתי מרשקוב.
עוד לימד הבעש"ט שקודם הגאולה הכללית, חייב אדם לגאול את עצמו. "הגאולה הפרטית" היא מן המצרים האישיים של כל אדם, צרותיו ופחדיו. אם ידע לזהות את הבורא בכל נקודות החושך של חייו - יגאל את עצמו ויתרום לגאולת הכלל. נאמר בשמו כי כל אדם צריך לבנות את "קומת משיח השייכת לנשמתו".
תורתו > אגרת לרבי גרשון מקיטוב

באיגרת שכתב הבעש"ט לגיסו, רבי גרשון מקיטוב, הוא מספר על עליית נשמה שזכה לה בראש השנה שנת ה'תק"ז (1746), ובה נכנס להיכלו של משיח. באיגרת נאמר: ”ושאלתי את פי משיח אימתי אתי מר? והשיב לי: בזאת תדע, בעת שיתפרסם לימודך בעולם, ויפוצו מעינותיך חוצה, מה שלמדתי אותך והשגת, ויוכלו גם המה לעשות יחודים ועליות כמוך ואז ייכלו כל הקליפות ויהיה עת רצון וישועה. ותמהתי על זה והי' לי צער גדול באריכות הזמן כל כך מתי זה אפשר להיות”.
תורתו > תלמידיו המפורסמים

בין תלמידיו המפורסמים:
"התולדות יעקב יוסף מפולנאה"
"המגיד ממזריטש" - ממשיכו בהנהגה
רבי שבתי מרשקוב תלמידו המובהק וספרו
רבי לייב שרה'ס
רבי דוד לייקס
רבי זאב וולף קיציס
"המוכיח מפולנאה"
"המגיד מזלוטשוב"
רבי מאיר הגדול מפרמישלאן
הסבא משפולי
רבי מנחם נחום מצ'רנוביל
רבי מנחם מנדל מוויטבסק
רבי חיים מקרסונה
רבי נחמן מהורדנקא
רבי פנחס מקוריץ
רבי ישראל ברוך פוזנר אביו של בעל התניא
רבי שמואל מקאמינקא
רבי יצחק מדרוהוביץ'
רבי מאיר מרגליות
רבי יעקב קופיל חסיד
רבי דוד מסטפין
כמו כן, למדו אצלו בנו צבי, ונכדיו (בניה של אדל) רבי משה חיים אפרים מסאדילקוב ורבי ברוך ממז'יבוז'. נינו, נכדהּ של אדל מבתה פייגה, היה רבי נחמן מברסלב.
חיבוריו

הבעל שם טוב לא חיבר ספרים, אך בידינו שלוש איגרות שכתב. בידינו גם סידור שהתפלל בו, ובו הערות בכתב ידו. תורות רבות מופיעות בשמו בספרי תלמידיו. המלקט הגדול של תורותיו הוא הרב יעקב יוסף מפולנאה, ששיבץ מאות רבות מאמרותיו בתוך ספריו "תולדות יעקב יוסף", "צפנת פענח" ועוד. מקורות אלו ואחרים לוקטו בספרים "כתר שם טוב" (נדפס לראשונה בזאלקווא תקנ"ד).
החיבור "צוואת הריב"ש", למרות שמו, לא נכתב בידי הבעש"ט. מקור החיבור, שראה אור בה'תקנ"ג (1794), בבית המדרש של תלמידו הבולט, המגיד ממזריטש.
בשנת תרצ"ח יצא בלודז' האוסף הגדול ביותר של האמרות המיוחסות לו, "בעל שם טוב" (לודז' ה'תרצ"ח; מאוחר יותר זכה לשם: "בעל שם טוב על התורה"). המחבר מונה שם מאתים ועשרה ספרים שמהם ליקט.
לקריאה נוספת

אליעזר שטיינמן, רבי ישראל בעל שם טוב, ירושלים: המחלקה לחינוך ולתרבות בגולה של ההסתדרות הציונית העולמית, ה'תש"ך (הספר בקטלוג ULI)
שמעון דובנוב, תולדות החסידות: על יסוד מקורות ראשונים, נדפסים וכתבי יד (הדפסה ג'), תל אביב: דביר, תשכ"ז(הספר בקטלוג ULI)
חנוך גליצנשטיין, ספר התולדות - הבעל שם טוב, קה"ת
גרשם שלום, "דמותו ההיסטורית של ר' ישראל בעל-שם-טוב", בתוך: הנ"ל, דברים בגו, תל אביב: עם עובד, 1975, עמ' 287–324(הספר בקטלוג ULI)
רחל אליאור, ר' יוסף קארו ור' ישראל בעל שם טוב: מטמורפוזה מיסטית, השראה קבלית והפנמה רוחנית תרביץ סה,ד (תשנ"ו) עמ' 671–709 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
עמנואל אטקס, תנועת החסידות בראשיתה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשנ"ח-1998 (הספר בקטלוג ULI)
עמנואל אטקס, בעל השם: הבעש"ט – מאגיה, מיסטיקה, הנהגה, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל, תש"ס-2000(הספר בקטלוג ULI)
משה רוסמן, הבעש"ט מחדש החסידות (תרגם מאנגלית: דוד לוביש), ירושלים: מרכז זלמן שזר, 1999 (הספר בקטלוג ULI)
אברהם חיים רובינשטיין, שבחי הבעש"ט (עורך הסדרה: עמית עסיס), הוצאת ראובן מס, 2005(הספר בקטלוג ULI)
נתנאל לדרברג, סוד הדעת – דמותו הרוחנית והנהגתו החברתית של רבי ישראל בעל שם טוב (עורך הסדרה: עמית עסיס), הוצאת ראובן מס, 2007(הספר בקטלוג ULI)
גדליה נגאל, הבעש"ט: אגדות, אפולוגטיקה ומציאות, ירושלים: המכון לחקר הספרות החסידית, תשס"ח(הספר בקטלוג ULI)
רחל אליאור, ישראל בעל שם טוב ובני דורו, מקובלים, שבתאים, חסידים ומתנגדים, א-ב, ירושלים: כרמל תשע"ד(הספר בקטלוג ULI)
רועי הורן (עורך), הבעל שם טוב, האיש שבא מן היער, הוצאת ידיעות ספרים, 2017 (הספר בקטלוג ULI)
רועי הורן, הבעל שם טוב וקבלת האר"י, רמת גן: הוצאת בר-אילן, תשפ"א
אסתר ליבס (עורכת), בעקבות הבעש"ט: מאתיים וחמישים שנה למותו של הבעש"ט, מאתיים שנה למות ר' נחמן מברסלב, ירושלים: הספרייה הלאומית, תש"ע
עוז דוד בלומן (עורך), שמעתי ממורי, ישראל: והקרן קיימת, תשע"ט
יונתן מאיר, דמותו המיתולוגית של הבעש"ט, ירושלים, מכון שוקן למחקר היהדות, תש"פ
שלמה אביש, ראש בני ישראל, ניו-יורק: מכון זיכרון בספר, תשע"ה
זאב קיציס, המורים הגדולים של החסידות, ידיעות ספרים 2023, עמ' 22–55
שמואל יהודה ארוואץ

| --- | --- |
 לידה:  1800
 פטירה:  1864 (בגיל 64 בערך)
 
הרב נסים שמואל יהודה ארוואץ (מכונה: נשי"א; ה'תק"ס, 1800 - ה'תרכ"ד, 1864) היה שד"ר, דרשן, פוסק הלכה, ראש ישיבה ודיין בבית הדין הספרדי בירושלים.
קורותיו

נולד לאביו הרב רפאל בנימין בירושלים, בן למשפחה שמקורה מצפון אפריקה. התייתם מאביו בגיל צעיר, ורבי יצחק פרחי פרס עליו את חסותו, ולימים נשא את רבקה בתו. עמד בראשות ישיבה בירושלים, מבין תלמידיו נמנו הרב אהרן עזריאל והרב אברהם אשכנזי והרב מתתיה אברהם צורמאני, והרב רחמים שאלתיאל יעקב ניניו. בשנת תר"ט היה שד"ר בטורקיה. בבית הדין בירושלים ישב יחד עם הרב חיים נסים אבולעפיה, והרב חיים דוד חזן. נמנה עם מייסדי העדה המערבית בירושלים. יש הטוענים שהחל משנת ה'תר"ך כיהן כאב בית הדין ורבה של ירושלים.
קורותיו > משפחתו

ביתו רבקה נישאה לרב יוסף רפאל עוזיאל בזיווג ראשון, וחמשת הילדים שהולידה נפטרו בצעירותם.
חיבוריו

דרכי איש - דרשות, ירושלים תרל"ה.
כף זכות - דרשות (בתוך: 'זכות הרבים' לרב יצחק פרחי) קושטא תקפ"ט.
תשובות - מפוזרות בכתבי יד.
חידושי המקראות - מפוזר בכתבי יד.
הערות שוליים

↑  ראו הקדמה לספר כף זכות
↑  ראו כ"י הספרייה הבריטית 10256.
↑  פנקס שלוחי א"י באדריאנופולי, עמ' 209.
↑  ספר התקנות מהדורה ב דף מג ע"א. ראו גם: ירושלים בין החומות עמ' 317.
↑  ראו: יהודי המזרח בא"י חלק ב עמ' 119.
↑  ראו מן הגנזים יד, עמ' שמח; שער הספר 'דרכי איש'.
↑  ראו שבט ועם חלק ב עמ' 77.
ריפו

עסקת ריפו, הידועה גם כ-Repo (קיצור של Repurchase Agreement, או הסכם רכש חוזר), היא הסכם מכירה ורכישה חוזרת. עסקת ריפו מהווה מעין גיוס לטווח קצר לצורכי נזילות, כנגד ביטחונות איכותיים (בעיקר ניירות ערך ממשלתיים). הסוחר מוכר את ניירות הערך למשקיעים וקונה אותם בחזרה זמן קצר לאחר מכן, בדרך כלל למחרת, במחיר מעט גבוה יותר המשקף את הריבית בגין העסקה.
שוק הריפו מהווה מקור חשוב לנזילות עבור מוסדות פיננסיים גדולים בענף הבנקאות, שהם חוץ בנקאים, שצמח להתחרות בסקטור הבנקאות המסורתי בממדיו. משקיעים מוסדיים גדולים כגון קרנות נאמנות בשוק הכספים, מלווים כסף למוסדות פיננסיים כדוגמת בנקי השקעות, בין בתמורה לביטחונות (או מובטחים באמצעות), כמו אג"ח ממשלת ארצות הברית או ניירות ערך מגובי משכנתא (MBS) המוחזקים על ידי המוסדות הפיננסיים הלווים. היקף העסקאות בשוק הריפו בארצות הברית מוערך בטריליון דולר בשווי ביטחונות ליום.
בשנים 2007–2008, ההסתערות על שוק הריפו כשנגישות בנקי ההשקעות למימון היה נמוכה או בריביות גבוהות מאוד, הייתה גורם מרכזי במשבר משכנתאות הסאבפריים שהוביל למיתון הגדול של 2008 . במהלך סוף שנת 2019 החל הפדרל ריזרב להתערב בשוק הריפו בתפקיד המשקיע על מנת לספק נזילות, כאשר שערי ההלוואות ללילה אחד קפצו באופן משמעותי בגלל שורה של גורמים טכניים שהגבילו את היצע הכספים הזמינים.
מבנה העסקה

בריפו, המשקיע / המלווה מספק מזומן ללווה, כאשר ההלוואה מובטחת בביטחונות של הלווה, בדרך כלל אג"ח. במקרה בו הלווה חדל פרעון, המלווה מקבל את הביטחונות. המשקיעים הם בדרך כלל ישויות פיננסיות כמו קרנות נאמנות בשוק הכסף, בעוד שהלווים הם מוסדות פיננסיים חוץ בנקאיים כמו בנקים להשקעות וקרנות גידור. המלווה גובה ריבית הנקראת "ריבית Repo", ומלווה X $ ומחזיר סכום גבוה יותר $ Y. יתר על כן, המלווה עשוי לדרוש ביטחונות בעלי ערך גבוה יותר מהסכום שהם נותנים. ההבדל הזה הוא "התספורת". מושגים אלה מאויירים בתרשים ובקטע המשוואות. כאשר המשקיעים מעריכים סיכונים גדולים יותר, הם עשויים לגבות שיעורי ריפו גבוהים יותר ולדרוש תספורות גדולות יותר. צד ג' עשוי להיות מעורב כדי להקל על העסקה; במקרה זה, המכונה העסקה היא "repo-tri-party".
היסטוריה

בארצות הברית נעשה שימוש בעסקאות אלו משנת 1917 כאשר מיסי מלחמה הפכו את ההלוואות הישנות לפחות אטרקטיביות. בתחילה, השימוש בריפו נעשה רק על ידי הפדרל ריזרב להלוואות לבנקים אחרים, אולם התרגיל התפשט במהרה למשתתפי שוק אחרים. השימוש בעסקאות מסוג זה שהתרחב בשנות העשרים, נפל במהלךהשפל הגדול ומלחמת העולם השנייה, ואז חזר להתרחב שוב בשנות החמישים, כשהוא נהנה מצמיחה מהירה בשנות השבעים והשמונים גם בגלל טכנולוגיית המחשוב.
לדברי הכלכלן גארי גורטון, מאוניברסיטת ייל, הריפו התפתח כדי לספק למוסדות פיננסיים חוץ בנקאיים גדולים שיטת הלוואות מאובטחת המקבילה לביטוח ההפקדות שמספקת הממשלה בבנקאות המסורתית, כאשר הביטחונות משמשים כערובה למשקיע.
בשנת 1982 פשיטת הרגל של חברת Drysdale Government Securities הוביל להפסד של 285 מיליון דולר לבנק צ'ייס מנהטן.. המקרה הביא לשינוי באופן חישוב הריבית הצבורה בשווי ניירות הערך בעסקאות הריפו. באותה שנה, חדלות הפרעון של חברת Lombard-Wall הביא לשינוי בחוקי פשיטת הרגל הפדרליים הנוגעים לעסקאות ריפו.   ההתרסקות של חברת ESM Government Securities בשנת 1985 הוביל לסגירתו של Home State Savings Bank מאוהיו ול'ריצה על בנק' על בנקים אחרים המבוטחים על ידי קרן ההתחייבות לפיקדונות באוהיו. חדלות הפרעון של חברות אלה ואחרות הוביל לחקיקת חוק ניירות ערך ממשלתיים משנת 1986.
בשנים 2007–2008, 'ריצה אל הבנק' בשוק הריפו, בה מימון לבנקים להשקעות לא היה זמין או בריביות גבוהות מאוד, הייתה אחד הגורמים למשבר משכנתאות הסאבפריים שהוביל למיתון הגדול של שנת 2008.
ביולי 2011 התעוררו חששות בקרב הבנקאים והעיתונות הכלכלית האם משבר תקרת החוב האמריקנית בשנת 2011 יוביל לחדלות פרעון, הדבר עלול לגרום לשיבוש ניכר בשוק הריפו. הסיבה לכך הייתה שאיגרות חוב ממשלתיות הן הביטחונות הנפוצים ביותר בשוק הריפו האמריקני, וחדלות פרעון של הממשל הייתה מקטינה את ערך האגרות. וזה בתורו יכול היה לגרום כי לווי הריפו יצטרכו להעמיד ביטחונות משמעותיים יותר.
במהלך ספטמבר 2019 בעקבות זינוק בריבית הריפו להלוואות Overnight בגלל שורה של גורמים טכניים שהגבילו את היצע הכספים הזמין, החל פדרל רזרב להתערב בשוקי הריפו ולהזרים נזילות .
היסטוריה > גודל שוק

העיתון ניו יורק טיימס דיווח בספטמבר 2019 כי מתבצעות עסקאות הריפו בארצות הברית בהיקף של טריליון דולר ביטחונות ליום. בנק הפדרל ריזרב בניו יורק מדווח על נפח ביטחונות ריפו מדי יום עבור הסדרים שונים של ריפו. נכון לתאריך 24 באוקטובר 2019, היקף המסחר היה: בריבית SOFR (מימון מאובטח בן לילה) 1,086 מיליארד דולר; BGCR - שיעור הביטחונות הכללי הרחב 453 מיליארד דולר, וב-TGCR שיעור הבטוחות הכללי לשלושה צדדים - 425 מיליארד דולר.
הפדרל רזרב בארצות הברית והמועצה האירופית לריפו וביטחונות (חלק מאיגוד שוק ההון הבינלאומי -International Capital Market Association) ניסו להעריך את גודל שוקי הריפו. בסוף 2004 הגיע שוק הריפו האמריקני ל-5 טריליון דולר. שוק הריפו התכווץ בשנת 2008 כתוצאה מהמשבר הפיננסי בארצות הברית במיוחד ובמידה פחותה באירופה. אולם, באמצע שנת 2010 השוק התאושש ברובו, לפחות באירופה, וצמח מעבר לשיאו שלפני המשבר.
סיכונים

בעוד שהריפו הקלאסי כולל בדרך כלל ני"ע או מכשירים בסיכון אשראי נמוך כדוגמת איגרות חוב ממשלתיות, ישנם עדיין סיכוני אשראי שנותרו. אף על פי שמדובר למעשה בעסקה עם ביטחונות, המוכר עלול להיכשל ברכישה חוזרת של ניירות הערך שנמכרו במועד הפירעון. בכלומר, מוכר הריפו עלול לא לשלם את חובו. במקרה כזה, הצד הקונה רשאי לשמור על נייר הערך המובטח או לממש אותו לצורך השבת ההלוואה. עם זאת, ייתכן שהניירות ערך איבדו ערך מאז תחילת העסקה, מכיוון שהניירות ערך מושפעים מתנועות השוק. כדי להקטין את הסיכון הזה, לעיתים קרובות החזר כספי מובטח בביטחונות יתר, ובנוסף גם מתומחר לפי מחיר השוק (כלומר, אם הביטחונות נופלים בערכם, ניתן להפעיל דרישת מרג'ין המבקשת מהלווה לשעבד ביטחונות נוספים). לעומת זאת, אם שווי נייר הערך עולה, קיים סיכון אשראי עבור הלווה בכך שהנושה רשאי שלא למכור אותם בחזרה. אם זה נחשב לסיכון, הלווה רשאי לנהל משא ומתן על ריפו שהוא עם ביטחונות נמוכים.
שוק הריפו בישראל

עסקאות בהן רוכש בנק ישראל באמצעות מכרז איגרות חוב ממשלתיות ומק"ם מתאגידים בנקאיים וגופים מוסדיים לשם הספקת נזילות, ומוכר אותם בחזרה לאחר שבוע במחיר שנקבע. הפער ביום מחיר הקניה למחיר המכירה הוא הריבית של הנייר. שוק הריפו בארץ הוסדר וניתן לקיים עסקאות דרך הבורסה באמצעות המסלקה המרכזית או בעסקאות מעבר לדלפק OTC. כיום בנק ישראל לא מקיים מכרזי ריפו מכיוון וישנם עודפי נזילות במערכת הפיננסית בארץ.
הערות שוליים

↑  משבר הנזילות בשוק הריפו | תועלת שולית
1 2 3 4 5  Matt Phillips (18 בספטמבר 2019). "Wall Street is Buzzing About Repo Rates". The New York Times. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Treasury Repo Reference Rates". Federal Reserve. נבדק ב-2019-10-26.
1 2 3 4 5  Gary Gorton (באוגוסט 2009). "Securitized banking and the run on repo". NBER. נבדק ב-2019-10-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Statement Regarding Monetary Policy Implementation". Federal Reserve. 11 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kenneth D. Garbade (2006-05-01). "The Evolution of Repo Contracting Conventions in the 1980s" (PDF). New York Fed. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2010-04-11. נבדק ב-2010-09-24.
↑  Wall St. Securities Firm Files For Bankruptcy New York Times August 13, 1982
↑  The Evolution of Repo Contracting Conventions in the 1980s FRBNY Economic Policy Review; May 2006
↑  The Government Securities Market: In the Wake of ESM Santa Clara Law Review January 1, 1987
↑  Darrell Duffie and Anil K Kashyap (2011-07-27). "US default would spell turmoil for the repo market". Financial Times. נבדק ב-2011-07-29.
↑   משבר שוק הריפו: אשמת הבנקים הגדולים וקרנות הגידור, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2019
↑  Gillian Tett (2010-09-23). "Repo needs a backstop to avoid future crises". The Financial Times. נבדק ב-2010-09-24.
↑  בנק ישראל - כלים מוניטריים - מכרזי ריפו, באתר www.boi.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000355537 
דוגמה לעסקת "Repo". בשלב הראשון, המשקיע מספק 80 דולר במזומן ומקבל 100 דולר של ביטחונות, בדרך כלל איגרות חוב ממשלתיות. בשלב שני, הלווה קונה את הבטוחות, ומשלם למשקיע את הסכום הראשוני בתוספת ריבית. "שער ה-repo" הוא הריבית שקיבל המשקיע, במקרה זה (88-80) / 80 = 10%, ואילו "התספורת" היא יחס של הלוואת המזומן לביטחונות (100-80) / 100 = 20%.
הרכב ריבית ה-SOFR
שיעור מימון מובטח לילי או SOFR, פרוקסי לשיעור הריבית של הלילה repo. במהלך ספטמבר 2019, ה- SOFR עלה באופן משמעותי, והתוצאה הייתה התערבות של הבנק הפדרלי רזרב.
המפלגה הלאומית היהודית

| --- | --- |
 מדינה:  אוסטריה
 מנהיגים:  רוברט שטריקר
 תקופת הפעילות:  1892–הווה (כ־133 שנים) 
 אידאולוגיות:  ציונות 
 ארגונים בינלאומיים:  הקונגרס הציוני העולמי
 
המפלגה הלאומית היהודית (בגרמנית: Jüdischnationale Partei) הייתה מפלגה פוליטית אוסטרית של המיעוט היהודי.
היסטוריה

המפלגה נוסדה ב-1892 בלבוב, אז עיר הבירה של הממלכה של גליציה ולודומריה, כחלק מהתנועה הציונית באימפריה האוסטרו-הונגרית. היא לקחה חלק בבחירות בדיאט של גליציה ולודומריה ובבחירות למועצה הקיסרית של אוסטריה ב-1907, שם הם זכו בארבעה מושבים:
בנו שטראוכר
אדולף שטנד
ארתור מאהלר
היינריך גבל
רק שטראוכר נבחר שוב בבחירות למועצה ב-1911.
המפלגה הלאומית היהודית לקחה חלק בבחירות שנערכו ב-16 בפברואר 1919 וקיבלה 7,760 קולות (0.26%). נבחרה היחידי היה רוברט שטריקר חבר מועצת קהילת הישראליטים בווינה ('ישראליטים' היה מושג-נרדף ל'יהודים' ובמאה ה-19 הוא הועדף על ידי יהודים ולא-יהודים תומכי אמנציפציה, כדי להבחין בינו לבין 'יהודים' שנשא קונוטציה של ימי הביניים). בבחירות הבאות ב-17 באוקטובר 1920 שינוי בחוק הבחירות העלה את אחוז החסימה ופעל נגד המפלגות הקטנות בפרלמנט, כולל "המפלגה הלאומית היהודית" שלא קיבלה מספיק קולות. גם בבחירות הבאות ב-23 באוקטובר 1923 מפלגות יהודיות חדשות נוספות לא הצליחו לקבל ייצוג בפרלמנט.
הערות שוליים

↑  ראו למשל בשמו של ארגון הסיוע היהודי הבינלאומי הראשון, 'כל ישראל חברים', אשר שמו בצרפתית הוא alliance israelite universelle
↑  ש. שווארץ, הבחירות באוסטריה והיהודים, הארץ, 18 באוקטובר 1920
↑  מכתבים מרינדה, הארץ, 19 בנובמבר 1920
אביעזרי זליג אוירבך

ערך זה עוסק ברב גרמני נאו-אורתודוקסי בן המאה ה-19. אם התכוונתם לסבו, רבה של בוכסווילר, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  דצמבר 1840 ה'תר"א דרמשטאדט, הדוכסות הגדולה של הסן
 פטירה:  ספטמבר 1901  (בגיל 60) ט' בתשרי ה'תרס"ב הלברשטאדט, הקיסרות הגרמנית
 מקום קבורה:  הלברשטאדט
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית
 מקום פעילות:  פיורדא, הלברשטאדט
 תקופת הפעילות:  ? – 21 בספטמבר 1901 
 תחומי עיסוק:  רב העיר הלברשטאדט
 רבותיו:  רבי צבי בנימין אוירבך, רבי מיכאל זקש, רבי יצחק אלחנן ספקטור
 תלמידיו:  הרב פינחס וולף, הרב נחמיה אנטון נובל
 בני דורו:  רבי עזריאל הילדסהיימר, רבי מרדכי הורוויץ, רבי שלמה זלמן ברויאר
 אב:  רבי צבי בנימין אוירבך
 צאצאים:  רבי משה אוירבך
 מספר צאצאים:  12
 חתנים:  רבי פינחס וולף
 
 תפקידים נוספים:  מנהל בית ספר תיכון יהודי בפיורדא, חבר הנהלת בית המדרש לרבנים בברלין
הרב אביעזרי זליג אוֹיֶרבַּך (בכתיב שנהג בזמנו: אויערבך; בגרמנית: Sigmund Auerbach; חנוכה ה'תר"א, דצמבר 1840 – ט' בתשרי ה'תרס"ב, 22 בספטמבר 1901) היה רב ומחנך אורתודוקסי יהודי-גרמני. רבה של הלברשטאדט, חבר הנהלת בית המדרש לרבנים בברלין, חבר הנהלת "איגוד הרבנים הכללי בגרמניה" (גר'), ויו"ר ועד ההלכה של "התאחדות הרבנים נאמני התורה והמסורת בגרמניה".