stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליאו ראיין
הנצחה

ב-1983, חמש שנים לאחר מותו של ראיין, הוענקה לו מדליית הזהב של הקונגרס. פארק עירוני הוקם על שמו בעיר פוסטר סיטי בקליפורניה. ב-1984 וב-2008 (לרגל 30 שנה להירצחו) נקראו על שמו שני בניינים פדרליים בקליפורניה. דמותו תוארה במספר סרטים תיעודיים ואחרים שהופקו אודות ההתאבדות בג'ונסטאון ואודות הרצח.
החל משנת 1981 מוענק בארצות הברית פרס על שמו לפעילים מצטיינים למען מטרות ציבוריות.
הנשף במולן דה לה גאלט

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פייר-אוגוסט רנואר
 תאריך יצירה:  1876
 טכניקה וחומרים:  צבעי שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  175 ס״מ 
 גובה:  131 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אימפרסיוניזם 
 מספר יצירה:  RF 2739 (מוזיאון ד'אורסה) 
 מיקום:  מוזיאון ד'אורסיי
 
הנשף במולן דה לה גאלט (בצרפתית: Bal au moulin de la Galette, Montmartre) הוא ציור שמן מעשה ידי הצייר הצרפתי פייר-אוגוסט רנואר משנת 1876. הציור מוצג כיום במוזיאון ד'אורסיי שבפריז. רנואר צייר העתק קטן יותר של יצירה זו, הנקראת באותו שם, והנמצאת כיום באוסף פרטי.
תיאור היצירה

יצירה זו הייתה המורכבת ביותר והשאפתנית ביותר שצייר רנואר עד אותה עת. היצירה מתארת נשף ריקודים של בני המעמד הבורגני, המתרחש במונמארטר בסמוך למולן דה לה גאלט, בשעות אחר הצהריים של יום ראשון. היצירה, בסגנון האימפרסיוניסטי כוללת מספר רב של דמויות, חלקן רוקדות, חלקן עומדות וחלקן ישובות תחת שולחנות. מעל הקבוצה עצים המסוככים עליהם, ומאפשרים מעבר קרני שמש מועטות המאירות על הדמויות, ומנקדות אותן בנקודות אור.
הדמויות בציור נקטעות, דבר היוצר אשליה של תמונה רגעית – חלק מאירוע גדול יותר המתרחש מחוץ לגבולות התמונה. הדמויות בתמונה מביטות לכיוונים שונים – ואף אל מחוץ לתמונה, ובכך מפנות את תשומת לבו של המתבונן לאירועים שונים בתמונה.
הבעלות על היצירה

הגדולה מבין שתי היצירות בשם זה מוצגת במוזיאון ד'אורסיי. הקטנה נמכרה ב-17 במאי 1990 על ידי הבעלים של היצירה, אלמנתו של ג'ון היי ויטני, באמצעות בית המכירות סות'ביז שבניו יורק בסכום של 78 מיליון דולר. בעת ביצוע המכירה הפומבית הייתה זו היצירה שנמכרה בסכום השני בגובהו מאז ומעולם. היצירה נרכשה על ידי רייאואי סאייטו, יושב ראש חברת דיישווה.
כרמית ויצמן

| --- | --- |

כרמית ויצמן, 2014
 לידה:  29 ביוני 1971 (בת 53) יסוד המעלה
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  רב-תחומי
 www.carmitweizman.com
"מיצב קו", עמודי ברזל וגוף תאורה במתחם בית החולים שיבא, 2014
"צהוב", ציור
"מוכתם", טכניקה מעורבת דיו וצבעי שמן על דובלקס
דמות מתוך סדרה, רישום על נייר
"פורטרט", ציור על מגש עץ ישן
כרמית ויצמן (נולדה ב-29 ביוני 1971) היא אמנית ישראלית רב-תחומית.
ביוגרפיה

כרמית ויצמן נולדה ביסוד המעלה.
היא אמנית ישראלית עכשווית, אשר עוסקת בנושאים של מצבים קיומיים, המסתוריות שבחיים ובמוות, קונפליקטים וחיבורים בנפש האדם ובמציאות בכללותה.
היא יוצרת במגוון רחב של חומרים ביניהם חומרי תעשייה ובמדיומים שונים - רישום, ציור, פיסול, מיצב ווידאו ארט. היא מציגה את עבודותיה בתערוכות בגלריות ובמוזאונים.
ויצמן למדה אמנות במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל.
ויצמן נשואה ואם לשלושה. חיה ועובדת בשדה ורבורג.
תערוכות > תערוכות יחיד

2001 - גלריה מני H, תל אביב (אוצר: חגי שגב)
2002 - מוזיאון ינקו דאדא - "עבודת לילה" (אוצרת: רעיה זומר)
2006 - גלריה אבר ארט - תל אביב (אוצרת: נורית טנא)
2010 - סטודיו ארטורא "מוכתם" - תל אביב (אוצר: דורון פולק)
2012 - KLEIN'S – מתחם עיצוב - "כשאמנות ועיצוב נפגשים" - יפו, תל אביב (אוצרת: סיגל קשקש - אורבן גלרי)
2014 - Urban Gallery תל אביב – "קו החיבור" "Connection Line", (אוצרת: סיגל קשקש)
2015 - הגלריה העירונית גבעתיים ("מכון המים") – "צהוב" (אוצר: דורון פולק)
2015 - הצבת מיצב בבית החולים שיבא
2020 - אוצרות - תערוכה קבוצתית בגלריה העירונית גבעתיים – ("מכון המים") "בתהליך"/ "IN PROCESS"
2024 - "תדרים", מויזאון ינקו דאדא עין הוד, אוצרת: ליאת מולכו
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

100 שנה לדאדא – מוזיאון ינקו דאדא, "על הגחון" סדרת עבודות בנושא מקריות (אוצרת: אביטל כץ)
גלריה מני H, תל אביב
"מעבר לרעלה" – מוזיאון האמנים, ונציה (איטליה), פריז (צרפת) ופולין
2024 - "לראות מעבר", אוצרות תערוכה קבוצתית עם דורון פולק, גלריה ZOA, תל אביב
2024 - Heart to Heart קאטו גלרי, לונדון
לקריאה נוספת

גיל זוהר, "אקספרסיוניזם תעשייתי מופשט" (על תערוכתה של כרמית ויצמן), צומת השרון, 14 בינואר 2000
הערות שוליים

↑  קו החיבור, כרמית ויצמן באורבן גלרי, פתיחה 22.5- נעילה 8.6 - 2014, באתר מציצים אמנות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 274104  NLI: 987007269737405171  ISNI: 0000 0001 1978 0439  LCCN: nr2003008109  VIAF: 49168833   WorldCat (עם VIAF): 49168833
ליאו רוט

| --- | --- |

ליאו רוט, 1975
 לידה:  17 במאי 1914 טישמייניצה, גליציה
 פטירה:  25 בדצמבר 2002 (בגיל 88) אפיקים, ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תחום יצירה:  צייר
 זרם באמנות:  קוביזם, אקספרסיוניזם
 הושפע על ידי:  מרק שאגאל, שלום סבא, יצחק פרנקל, מקס בקמן
 השפיע על:  מנשה קדישמן
 
ליאו רוֹט (17 במאי 1914 - 25 בדצמבר 2002) היה צייר ישראלי, חבר קיבוץ אפיקים.
ביוגרפיה

בנם בכורם של דוד ורבקה, רוט נולד ב-1914 בעיירה טישמייניצה שבגליציה למשפחת סוחרים אמידה וציונית. ב-1920, לאחר המלחמה, היגר עם משפחתו לדואיסבורג שבגרמניה. מוריו הגרמנים התרשמו מנטיותיו האמנותיות, והציעו לו מלגות גבוהות להשתלמות בברלין. רוט עזב בגיל 16 את בית הספר בשל גילויי אנטישמיות והחל לעבוד כשוליה למעצב חלונות ראווה וללמוד ציור אצל יוזף דופלפלד. באותה תקופה החלו לנשב רוחות רעות ומאיימות ורוט החליט לעזוב הכל ולפתוח דף חדש בחייו. הוא עזב את גרמניה ואת בני משפחתו בידיעה שהם יגיעו אחריו, וב-1933 עלה לארץ ישראל. בהגיעו לנמל תל אביב-יפו חבר אל קבוצת יקים גרמנים והתפרנס מניקוי חלונות ראווה לתקופה קצרה. דודו, אליהו גורביץ, הגיע מעמק הירדן לקחת אותו לקבוצת כנרת. ב-1934 הצטרף לקיבוץ אפיקים, בו היה חבר עד מותו. באפיקים הכיר את מניה ויחד הקימו את משפחתם ונולדו ילדיהם דודו וזלי. יתר בני משפחתו, פרט לאביו, עלו מגרמניה, והצטרפו אליו בקיבוץ.
רוט הצניע את כישוריו האמנותיים כדי להשתלב טוב יותר בחברת הפועלים, מתוך רצון להיות חלוץ כמו כולם, אך הדחף לצייר, אף על פי שהודחק, הסתנן והחל לפרוץ החוצה. בשנותיו הראשונות בקיבוץ עבד ברעיית צאן, ובשנים מאוחרות יותר שילב עבודה בענפים שונים בקיבוץ במקביל לציור, וזכה לקבל סטודיו משלו – צריף שעמד מחוץ לגדר הקיבוץ – כדי שיוכל לצייר בשעות הפנאי. ב-1951, נסע לפריז ללמוד באקול נסיונל סופרייר דה בוזאר, שם התמחה במיוחד בעבודות פרסקו. בשנת 1953 הקים בית ספר לציור באפיקים, שבו למדו אמנים מכל רחבי התנועה הקיבוצית. בשנת 1959 זכה בפרס לציור מטעם עמק הירדן וריכז את אגודת הציירים והפסלים בתנועה הקיבוצית.
בשנת 1979 נפטר בנו הבכור, דודו רוט, שהיה אף הוא צייר והשתתף בעבודתו של אביו. במשך השנים בריאותו של רוט נפגעה והוא נזקק לניתוחים קשים. אשתו מניה נהרגה בתאונת דרכים ב-2002, ורוט נפטר בדצמבר באותה שנה, בגיל 88. מנשה קדישמן, שהיה תלמידו, אמר בדברי ההספד על קברו כי רוט "התחבא בקיבוץ וצייר" והיה אחד מחשובי הציירים הישראלים. עוד מתלמידיו: איקא ישראלי, אריק קורן, וכתריאל עפרוני.
עבודתו האמנותית

חלק מעבודותיו של רוט עסקו בנושאים אישיים, בעוד חלקן האחר הוקדש לנושאים לאומיים וחברתיים בהתאם לצרכיו התרבותיים של הקיבוץ. מרבית יצירותיו המוקדמות של רוט אבדו בתקרית בשנת 1947 בה נשרף הצריף שבו נהג לצייר. עבודות אלו כללו בעיקר דיוקנאות וציורי נוף בסגנון אימפרסיוניסטי, ומאוחר יותר גם בסגנונה של אסכולת פריס היהודית, אליה התוודע בעיקר באמצעות קשריו עם חיים אתר. כל שנותיו נאבק ליאו עם עצמו על השילוב בין "האני האמן" האישי, הפרטי, הייחודי, לבין "האני הקיבוצי", הקולקטיבי, המחויב אל הכלל.
החל מאמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 נטש רוט את ההשפעה האימפרסיוניסטית. מכאן ואילך עמדו במרכז ציוריו דמויות כבדות ומוצקות, בעלות קווי מתאר ברורים ומוגדרים היטב, זאת בהשפעת הציור הגרמני של שנות העשרים והשלושים ובפרט של תנועת "החפציות החדשה" (Neue Sachlichkeit). את יסודותיו של סגנון זה ספג בעיקר דרך היכרותו עם האמן שלום סבא, אותו פגש באמצעותו של מרדכי גומפל ועמו התיידד. הייתה זו גם תקופת תור הזהב של ציורי הקיר, פרסקאות בתנועה הקיבוצית ששימשו לעיטור מבנים ציבוריים. בציוריו מתואר הווי הקיבוץ ומוצגים חיי החלוצים מחד והעיירה היהודית מאידך וכך מקבלת ביטוי הטרנספורמציה שעברו המתיישבים החדשים בארץ ישראל. ברבים מציוריו גם ניכרת השפעת עבודותיו של האמן היהודי מרק שאגאל. ביצירותיו השונות של רוט הופיעו דמויות פועלים ורועי צאן, ששיקפו את התודעה הקיבוצית, אך בהשפעתו של שאגאל החלו בשלהי שנות ה-50 להופיע בציוריו מוטיבים יהודיים. אותם דימויים יהודיים הזכירו את מוצאם של חברי התנועה מעיירות מזרח אירופה. זאת על אף שסממנים גלותיים היו מוקצים מפאת ניסיון התנועה הציונית לשלילת הגלות, לטובת יצירת האדם החדש. הרכב התרבות החדשה צמח מתוך ערכים יהודיים, עבודת אדמה וחיי קהילה, אותם ביטא רוט ביצירותיו. אלו קיבלו מקום מכובד בקיבוץ שעיטר בציוריו של רוט את פנים חדר-האוכל, מקום בו התכנסו לחגוג חגים, אספות, ואירועי תרבות נוספים.
רוט הציג בישראל, בארצות הברית, במקסיקו, בספרד, בהולנד, בשוודיה, ובדנמרק.
ליאו רוט מופיע כדמות מרכזית בספרו של אסף ענברי "הביתה" (2009).
מבחר תערוכות יחיד

1950 – גלריה לאמנות כ"ץ, תל אביב.
1957 – מוזיאון "יד לבנים", פתח תקווה.
1960 – אפיקים.
2000 – "ליאו רוט – רועה געגועים" (תערוכה רטרוספקטיבית); אוצרות: גליה בר אור ודבורה ליס, המשכן לאמנות עין חרוד.
2015 - "ליאו רוט - בית", גלריה מונטיפיורי, 2015.
2018 - ״חתכי נעורים: ההדפסים המוקדמים של ליאו רוט״, גלריה חנינא, 2018, אוצר: יקיר שגב
2020 - ״חתכי נעורים: ההדפסים המוקדמים של ליאו רוט״, סדנת ההדפס, ירושלים, 2020, אוצר: יקיר שגב
לקריאה נוספת

ציור ופסול בישראל, חיים גמזו, הוצאת אשכול, תל אביב, 1951. מהדורה שנייה מורחבת: ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, 1957.
הגרפיקה הישראלית, צבי זהר, אויגן קולב, ספרית פועלים, 1960.
ל. רוט, מרסל וואן יולה, קיבוץ אפיקים בהוצאת ספרית פועלים, 1973.
סיפורה של אמנות ישראל, בנימין תמוז (עורך), דורית לויטה, גדעון עפרת, הוצאת מסדה, 1980.
ל. רוט - ציורים רישומים ותחריטים, אלעזר גלעד, הוצאת קיבוץ אפיקים, 1989.
עבודה עברית: אמנות ישראלית משנות ה-20 עד שנות ה-90, גליה בר אור (אוצרת), שבא סלהוב, משה צוקרמן, המשכן לאמנות עין חרוד, 1998.
ליאו רוט – רועה געגועים; אוצרות התערוכה: גליה בר אור ודבורה ליס, קריית ביאליק: אח, תש"ס 2000. (הספר ראה אור עם פתיחת התערוכה בשם זה במשכן לאמנות עין חרוד באפריל–יוני 2000; בספר גם מסתו של אסף ענברי, "החיים מגיעים אלי כאילו מבעד למחיצה", עמ' 41–60).
העשור הראשון: הגמוניה וריבוי, בתוך: 60 שנות אמנות בישראל, גליה בר אור וגדעון עפרת, המשכן לאמנות עין חרוד, 2008.
הביתה, אסף ענברי, ידיעות ספרים, 2009.
100 שנות אמנות ישראלית, יגאל צלמונה, מוזיאון ישראל, ירושלים, 2010.
ליאו רוט - בית, נועה אברון ברק, גלריה מונטיפיורי, 2015 (קטלוג תערוכה).
חתכי נעורים: ההדפסים המוקדמים של ליאו רוט, יקיר שגב, גלריה חנינא, 2018 (קטלוג התערוכה).
מגלים אוצרות / ראיון עם יקיר שגב על גילוי הנובלה הגרפית המוקדמת של ליאו רוט  מ-1932 ופרסומה מחדש, אתר פורטפוליו, 2018
הערות שוליים

↑  דף הנצחה לליאו רוט, באתר קיבוץ אפיקים
↑  דף הנצחה לדוד (דודו) רוט, דף הנצחה באתר קיבוץ אפיקים.
↑  נפתרה תעלומת ציור הקיר בקיבוץ אפיקים, באתר "ציוני דרך", 29 בנובמבר 2016
↑  זאב רב-נוף, כתריאל עפרוני – צייר בין פגזים, דבר, טור 2, 23 ביוני 1970.
↑  ליאו רוט במרכז מידע לאמנות ישראלית |, באתר מוזיאון ישראל, ירושלים
↑  חיים גמזו, ציור ופיסול בישראל, הוצאת דביר, 1957, עמ' 50.
↑  גליה בר אור, "בתים ניצבו כטוטפות", בתוך: ליאו רוט - רועה געגועים, (עין חרוד וקרית ביאליק: משכן לאמנות והוצאת אח, 2000), עמודים 29-26.
↑  קרקוצקין, אמנון רז, גלות בתוך ריבונות – לביקורת "שלילת הגלות" בתרבות הישראלית, תיאוריה וביקורת 4, 1993, עמ' 23-55
↑  דרור, יובל (עורך), קיבוץ ויהדות, יד טבנקין ומוסד ביאליק, 2017
↑  אלעזר גלעד, ל.רוט ציורים, רישומים ותחריטים, אפיקים: הוצאת קיבוץ אפיקים, 1989
↑  ליאו רוט, מבצע קדש, 1956, גואש על עץ, בתערוכה "תותח וקלשון"; אוצרת: סיגל קהת-קרינסקי, באתר מוזיאון פתח תקווה לאמנות.
↑  אריה לרנר, תערוכות | ליאו רוט באפיקים, דבר, 27 במאי 1960.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277657  NLI: 987007267093305171  GND: 110569514X  ISNI: 0000 0001 1462 7953  LCCN: no2001057425  VIAF: 98164607   WorldCat (עם VIAF): 98164607
לריסה (מיתולוגיה)

| --- | --- |

 תרבות:  דת יוון העתיקה 
 אב:  Pelasgus 
 בן או בת זוג:  פוסידון 
 צאצאים:  פלסגוס, אצ'אאוס, פתיוס 
 
לריסה (ביוונית: Λάρισσα) הייתה נימפה במיתולוגיה היוונית אשר אהבה אהבת נפש את פוסידון, אל הים.
כל פעם שפוסידון היה מתקרב אל החוף שבצפון יוון, לריסה הייתה בונה לכבודו עיר יפהפייה, אך כאשר פוסידון לא השיב לה אהבה, היא הייתה הורסת את העיר ובונה אותה מחדש יפה עוד יותר. בצפון יוון ישנה עיר ציורית הבנויה על צוק, ונקראת לריסה.
על שמה של לריסה קרוי גם הירח לריסה, אחד מירחיו של כוכב הלכת נפטון, שהוא עצמו נקרא בשמו של אל הים הרומי נפטון, מקבילו של פוסידון היווני.
הערות שוליים

ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לאונור ווטלינג

| --- | --- |

 לידה:  28 ביולי 1975 (בת 49) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Leonor Elizabeth Ceballos Watling 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 בן או בת זוג:  חורחה דרקסלר 
 פרופיל ב-IMDb
 
לאונור ווטלינג בהופעה
לאונור סבאיוס ווטלינג (באנגלית: Leonor Ceballos Watling; נולדה ב-28 ביולי 1975) היא שחקנית קולנוע וזמרת ספרדייה.
ביוגרפיה

ווטלינג נולדה במדריד, ספרד, והיא בת לאם בריטית. היא החלה את הקריירה שלה בתיאטרון והחלה להופיע בסרטים כבר בגיל 15, ומאז הופיעה בסרטים ובתוכניות בטלוויזיה הספרדית. בשנים 1998 ו-2002 הייתה ווטלינג מועמדת לפרס גויה, המקבילה הספרדית לפרס אוסקר, על תפקידיה הראשיים בסרטים "שעת האמיצים" (בספרדית "La hora de los valientes", ‏1998) ו-"אמא שלי אוהבת נשים" (בספרדית "A mi madre le gustan las mujeres", ‏2002).
ווטלינג השתתפה בסרט זוכה האוסקר "דבר אליה", של פדרו אלמודובר (2002), בתפקיד אליסיה.
ב-2005 דיבבה ווטלינג את כיפה אדומה בגרסה הספרדית של סרט האנימציה "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי".
בשנת 2007 שיחקה בסרט הביוגרפי "Teresa, el cuerpo de Cristo" בבימויו של ריי לוריגה. בשנת 2008 השתתפה בסרט המותחן הבריטי "רציחות באוקספורד".
בשנת 2018 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "רשות לחיות", דרמת פשע על ברון סמים שעומד לפרוש, וסגנו זומם לגזול מהיורש אחריו את האימפריה.
בשנת 2020 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת הקומדיה "Nasdrovia" של רשת הטלוויזיה Movistar Plus+ לצד השחקן הישראלי מארק איווניר.
בשנת 2021 שיחקה במיני-סדרה "Besos Al Aire", אשר עוקבת אחר מספר סיפורי אהבה במהלך הסגר בעקבות התפרצות נגיף הקורונה. בהמשך השנה שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הדרמה הרומנטית "הכרמים של לה טמפלאנזה" ברשת פריים וידאו. באותה שנה לוהקה לדמות ראשית בסרט הספרדי-בלגי "No mires a los ojos" המבוסס על הרומן "Cerbero son las sombras" מאת הסופר הספרדי חואן חוסה מייאס.
בנוסף לעבודתה כשחקנית, חברה ווטלינג בלהקה הנקראת "Marl'ango".
הר הייבן (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר ברכס בריטניה שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  המסתור הבטוח שהיווה למשלחת חקר קרחון דרווין
 גובה:  2,470 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס בריטניה 
 קואורדינטות:  80°02′00″S 155°12′00″E﻿ / ﻿80.0333°S 155.2°E﻿ / -80.0333; 155.2
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר הייבן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר הייבן
 
הר הייבן (באנגלית: Haven Mountain; מילולית: "הר המסתור הבטוח" או "הר המחסה") הוא הר נישא בצפון מערב רכס בריטניה שבאנטארקטיקה.
גובהו של הרכס 2,470 מטרים מעל פני הים. ההר מכוסה שכבת שלג עבה, ממנה בולט מצוק חד ושחור.
הר הייבן נמצא 4 קילומטרים צפונית מזרחית לשלושת הנונאטאקים.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת חקר קרחון דרווין, שהייתה חלק מהמשלחת הטראנס-אנטארקטית של חבר העמים הבריטי, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1958–1956.
המשלחת הסתתרה חמישה ימים באזור נטול השלג מתחת לצדו הצפוני של רכס הפסגה, ומקום שמו של ההר "הר המסתור הבטוח".
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
| אתרים ברכס בריטניה |
| --- | --- | --- |
| הרים | אדמס • אולדריץ' • אופרוס • אסקין • ביל • באנה • בורווזקי • ג'ייקובס • דארטמות' • דגאלאן • דול • דריק • הייבן • הנדרסון • וורד • טרנסטייל • לוסיה • מקלינטוק • סאבורו • סטרנברג • פריצ'רד • קאסאטלי • קריסק • ראמג' • רנד |  |
| רכסי הרים | אונום • אייסנהאואר • באנה • דאנום • דאסקי (רכס) • מגניס • נברסקה • סברינה • פונטס |  |
| מצוקים | בנסון • דאסקי (מדף סלע) • כהן • פורבס |  |
| עמקים | אבוס • אונום • איטונה • איסקה • ביברה • בלום • דובריס • טאמארוס • טיסוביס • לינדום • למאניס • מגניס • מטאריס • סברינה |  |
| מישורים | מישור ואנטייג' • וולדריפ • וורברטון • ונטה |  |
| קרחונים | הוריהאן • יאנסי • מקרו • סנט • פקהאם • ראגוצקי |  |
| נונאטאקים | דארנל • וסטהייבן • טאייק • מארטי • שלושת הנונאטאקים |  |
| מפלי קרח | ברייר • ראגוצקי |  |
הפלס (ירחון)

| --- | --- |

 תדירות:  ירחון
 עורך ראשי:  הרב אליהו עקיבא רבינוביץ
 תאריכי הופעה:  אוקטובר 1900 – ספטמבר 1905 (כ־4 שנים)
 
הפלס היה ירחון בעברית שיצא לאור בעיר פולטבה באימפריה הרוסית, בין השנים 1900–1905. עורך ראשי ומו"ל כתב העת היה הרב אליהו עקיבא רבינוביץ.
הקמת כתב העת

במהלך המאה ה-19, יצאו לאור כתבי עת יהודיים רבים, אך רובם היו מזוהים עם חוגי המשכילים. במזרח אירופה הופיעו באותה עת הכרמל, המליץ והצפירה, ובעוד בארץ ישראל ובגרמניה, הוציאו האורתודוקסים כתבי עת כמו הלבנון, ודער איזראעליט, או מחזיקי הדת שיצא בגליציה, הרי בכל רוסיה ופולין לא היה קיים כתב עת אורתודוקסי-שמרני מובהק.
מטרתו של הרב רבינוביץ בהוצאת הירחון הייתה, לקרב לב ישראל לאביהם שבשמים, לתורה ולמסורת, ולהגן עליהם מפני הרוחות הרעות.
הפלס יצא לאור מתשרי תרס"א (אוקטובר 1900), במשך חמש שנים עד סוף שנת תרס"ה (ספטמבר 1905).
לשם "הפלס" נועדה כפל משמעות. מלבד היותו פלס לשקול על ידו מה לקרב ומה לרחק, עוד גם יפלס נתיב בלב בני העם.
אופיו של הפלס

חידושי תורה והלכה תפסו חלק מעמודי "הפלס". אך רובו הכיל מאמרי הגות ופובליציסטיקה, כאשר חלק ניכר מהמאמרים נכתבו על ידי הרב רבינוביץ עצמו. גם הרב קוק והרב יהודה לייב צירלסון כמו רבנים רבים אחרים פרסמו שם מאמרים פעם בפעם. הפלס הרבה להתפלמס עם החילונים, ובפרט עם התנועה הציונית, ולדברי העורך הפלס גם סבל מהתנכלויות מידי הציונים.
הפסקת הופעת הפלס

בשנת תרס"ו (סוף 1905), חדל הפלס להופיע. אף שבגיליון האחרון מתלונן העורך על הקשיים הכלכליים הגדולים בהם שרוי הירחון, לדבריו סיבת הסגירה לא הייתה כלכלית, אלא בעקבות כך שהוטלו עליו מגבלות קשות בתכנים, ככל הנראה בעקבות מהפכת 1905, והפוגרומים שחלו באותו זמן.
עיתונים מאוחרים שהשתמשו בשם "הפלס"

בשנת תשל"א (1971) הוציא הרב יהודה אריה לייב לוין עורך המודיע, מגזין בשם הפלס על שם הירחון של הרב רבינוביץ שהוציא גם כן עיתון בשם המודיע. העיתון יצא במשך כשנה והתפרסמו בו זכרונותיו של אביו הרב יצחק מאיר לוין.
בשנת תשע"ב (2012) החלו להוציא אנשי הרב שמואל אוירבך יומון בשם הפלס, בעקבות המחלוקת בציבור הליטאי.
הערות שוליים

↑  הפלס, שנה א גיליון 1, עמ' 2
1 2  הגיליון האחרון של הפלס, אלול תרס"ה
↑  הרב אליהו עקיבא רבינוביץ, אל הקוראים והסופרים, המודיע, 6 באפריל 1910 (התאריך לפי הלוח היוליאני), באתר עיתונות יהודית היסטורית
לאסלו צ'ה

ערך זה עוסק בשחיין הונגרי. אם התכוונתם לכדורגלן עבר הונגרי, ראו .
לאסלו צ'ה (בהונגרית: Cseh László; נולד ב-3 בדצמבר 1985) הוא שחיין הונגרי. הוא סגן אלוף אולימפי, בעל 6 מדליות אולימפיות, מהן 4 מדליות כסף ב-4 משחים שונים, אלוף עולם במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (מונטריאול 2005) ובמשחה ל-200 מטר פרפר (קאזאן 2015), בעל 13 מדליות מאליפות העולם ואלוף אירופה, בעל 23 מדליות אירופיות מהן 14 זהב.
צ'ה היה השחיין הראשון בהיסטוריה שירד מגבול 4 דקות במשחה ל-400 מטר מעורב אישי (בריכת 25 מטר).
ביוגרפיה

לאסלו צ'ה נולד בבודפשט, הונגריה. אביו, לאסלו צ'ה סניור, השתתף בתחרויות השחייה במשחקים האולימפיים שנערכו במקסיקו סיטי ובמינכן. הוא מתאמן תחת הדרכתם של טורי גיורגי ונמש זולטן.
ביוגרפיה > 2003 > סגן אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה בברצלונה, ספרד בשנת 2003 זכה צ'ה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:10.79 דקות, אחרי מייקל פלפס מארצות הברית שקבע שיא עולם חדש של 4:09.09 דקות, ולפני אוסאמה מלולי מתוניסיה (4:15.36 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום שביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.95 שניות, ובמקום ה-13 במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 1:59.45 דקות.
ביוגרפיה > 2004 > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת אתונה (2004) זכה צ'ה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:12.15 דקות, אחרי השחיינים מארצות הברית פלפס שקבע שיא עולם חדש (4:08.26 דקות) ואריק ונדט (4:11.81 דקות). במשחה ל-200 מטר מעורב אישי הוא סיים במקום הרביעי בתוצאה של 1:58.84 דקות, לאחר מאבק צמוד שבו ריאן לוכטה מארצות הברית סיים שני (1:58.78 דקות) וג'ורג' בובל מטרינידד וטובגו סיים שלישי (1:58.80 דקות). במקום הראשון באותו משחה סיים פלפס בשיא אולימפי חדש (1:57.14 דקות). בנוסף, צ'ה סיים במקום ה-6 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.61 שניות, כאשר ראשון היה ארון פירסול מארצות הברית (54.06 שניות), ובמקום ה-7 במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (3:37.46 דקות), ראשונים היו שחייני ארצות הברית שקבעו שיא עולם חדש (3:30.68 דקות).
ביוגרפיה > 2005 > שיאן עולם (בריכת 25 מטר)

באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בטריאסטה, איטליה בחודש דצמבר 2005 קבע צ'ה שני שיאי עולם חדשים, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:53.46 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:00.37 דקות.
ביוגרפיה > 2005 > אלוף עולם

באליפות העולם שנערכה במונטריאול, קנדה ביולי אותה שנה זכה צ'ה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:09.63 דקות, לפני לוקה מארין מאיטליה (4:11.67 דקות) ומלולי (4:13.47 דקות), מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.61 דקות, אחרי פלפס (1:56.68 דקות) ולפני לוכטה (1:57.79 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.27 שניות, אחרי פירסול (53.62 שניות) ורנדל באל מארצות הברית (54.02 שניות).
ביוגרפיה > 2007

באליפות העולם שנערכה במלבורן 2007 זכה צ'ה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.61 דקות, אחרי פלפס שקבע שיא עולם חדש (1:54.98 דקות) ולוכטה (1:56.19 דקות). הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:14.76 דקות, ראשון סיים פלפס בשיא עולם חדש (4:06.22 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום ה-15 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:48.89 דקות.
באליפות אירופה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדברצן, הונגריה בדצמבר 2007 קבע צ'ה פעם נוספת שני שיאי עולם חדשים, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:52.99 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 3:59.33 דקות ובכך היה לשחיין הראשון בהיסטוריה ששחה משחה זה מתחת ל-4 דקות.
ביוגרפיה > 2008 > 3 פעמים סגן אלוף אולימפי אחרי גדול השחיינים בהיסטוריה מייקל פלפס

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) זכה צ'ה בשלוש מדליות כסף, בכל פעם אחרי השחיין מייקל פלפס שקבע באותם שלושה משחים, שיאי עולם חדשים. צ'ה עצמו קבע בכל שלושת המשחים הללו, שיאי אירופה חדשים. במשחה ל-200 מטר פרפר קבע צ'ה תוצאה של 1:52.70 דקות, אחרי פלפס (1:52.03 דקות) ולפני טאקאשי מאצודה מיפן (1:52.97 דקות), במשחה ל-200 מטר מעורב אישי הוא שחה זמן של 1:56.52 דקות, אחרי פלפס (1:54.23 דקות) ומאית השנייה לפני לוכטה (1:56.53 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי הוא שחה זמן של 4:06.16 דקות, אחרי פלפס (4:03.84 דקות) ושוב לפני לוכטה (4:08.09 דקות).
ביוגרפיה > 2009

באליפות העולם שנערכה ברומא בשנת 2009 זכה צ'ה בשתי מדליות. מדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:55.24 דקות, אחרי המנצח לוכטה שקבע שיא עולם חדש (1:54.10 דקות) ולפני אריק שנטו אף הוא מארצות הברית (1:55.36 דקות) ובמדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:07.37 דקות, אחרי המנצחים מארצות הברית לוכטה (4:07.01 דקות) וטיילר קלארי (4:07.31 דקות). בנוסף, הוא סיים במקום ה-9 במשחה שליחים 4x200 חופשי בשיא לאומי חדש בתוצאה של 7:08.24 דקות. כשחיין ראשון במשחה השליחים קבע צ'ה שיא לאומי חדש במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:45.78 דקות.
ביוגרפיה > 2010 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בבודפשט, באוגוסט 2010 זכה צ'ה בשתי מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.73 דקות, לפני מרקוס רוגן מאוסטריה (1:58.03 דקות) וג'ו רובק מבריטניה (1:59.46 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:10.95 דקות, לפני בן ארצו דוד ורסטו (4:12.96 דקות) וגל נבו מישראל (4:15.10 דקות).
ביוגרפיה > 2011

באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכה צ'ה במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:57.69 דקות, אחרי יריביו המושבעים ראיין לוכטה שקבע שיא עולם חדש של 1:54.00 דקות ומייקל פלפס שאף הוא שיפר את שיאו העולמי (1:54.16 דקות). נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר (52.18 שניות) ובמקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר (1:56.32 דקות).