stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועידת השולחן העגול
פרישת נציגי היהודים (התעקשות הערבים נגד העלייה)

נציגי הערבים התעקשו שאין קשר בין המדינה הערבית לבין היהודים החיים בארץ ישראל, וכי הם מוכנים להכיר ביהודים שכבר נמצאים בארץ כמיעוט יהודי, אולם בשום פנים ואופן לא אישרו את המשך העלייה. נציגי היהודים התאכזבו קשות מביטול העלייה לחלוטין, ודרשו שהמדינה שתוקם לא תושתת על השתלטות של עם אחד על משנהו. הצעותיה של ממשלת בריטניה הביאו את המשלחת היהודית להחליט שאין טעם בהמשך ההשתתפות בוועידה, וב-27 בפברואר 1939 מסרו הכרזה המשתלחת בהתכחשותם של הבריטים מהתחייבויותיהם.
ב-15 במרץ הגישה ממשלת בריטניה את תוכניתה לשתי המשלחות. ויצמן לא נכח בישיבה הזו וגם בן-גוריון סירב להופיע בה. הם לא נכחו בישיבת הנעילה של הוועידה, לאחר שהתברר כי לאור הצעות ממשלת בריטניה, תגרע נוכחותם במקום מכבודם. למחרת נפרד ויצמן מהמשלחת היהודית ואמר: "כל מה שהתרחש כאן היה רק אפיזודה חולפת, עוד תהפוכה בשורת התהפוכות שידע עמנו. היו להם תקוות גדולות, והן נופצו בחלקן. הם ישובו ויבנו אותן מחדש. אלפי שנים המתינו: יבוססו בדרכם עוד חמש שנים". ב-17 במרץ שלח ויצמן מכתב קצר למלקולם מקדונלד, בו כתב: "המשלחת היהודית, לאחר ששקלה בעיון רב ההצעות שהוגשו לה על ידי ממשלת הוד מלכותו ב-15 במרץ 1939, מצטערת, שאין היא מוכשרת לקבלן כבסיס להסכם, ולכן החליטה להתפרק".
תוכנית ועידת השולחן העגול ופרסום הספר הלבן של מקדונלד

בלונדון נמשכו הדיונים גם לאחר עזיבת המשלחת היהודית, ולאחר שהבינה שאין ביכולתה לפשר בין שני הצדדים הניצים, הציגה את תוכניתה בפני שתי המשלחות ב-16 במרץ 1939. התוכנית דיברה בקווים כלליים על הקמת מדינה דו לאומית לאחר עשר שנות מעבר, כתלות בהצלחת השיתוף בין הערבים לבין היהודים במועצת הנהלה שתקום בזמן מדינת המעבר.
המדינה החדשה תידרש לכרות ברית עם בריטניה, ותהיה ערבה למיעוטים דוגמת המיעוט היהודי. כמו כן העלייה היהודית הוגבלה ל-75,000 איש במהלך חמש השנים הקרובות וקניית הקרקעות תוגבל ותיאסר באזורים רבים משטחי ארץ ישראל.
התוכנית אכן גובשה במרץ, אך פורסמה רק ב-17 במאי 1939 באופן רשמי, בשל המשברים באירופה. היא פורסמה כ"ספר הלבן השלישי" שכונה בפי היהודים "הספר השחור" או "ספר המעל".
התגובות לתוכנית שהוצעה

מסקנות הוועידה הגיעו לארץ עוד טרם הצגת התוכנית, והביאו את הערבים לפרוץ בהפגנות שמחה ובפעולות איבה כנגד היהודים, בחיפה ובירושלים. היישוב הערבי היה נכון לקבל את התוכנית תחת שלושת התנאים הבאים:
הפסקה מיידית של העלייה היהודית וקניית הקרקעות על ידי היהודים.
התחייבות שהיישוב היהודי לא יוכל לעכב את הקמת המדינה הערבית.
זמן מוגדר מראש לתקופת המעבר.
ביישוב היהודי לעומת זאת, התגובות היו הפוכות. האצ"ל פתח לאחר מחצית השנה של הבלגה, בשורה של מעשי רצח: עוברי אורח ערבים בתל אביב, פצצה בשוק חיפה ועוד. הוועד הלאומי קרא לכינוס שליחים מכל פינות היישוב, ואלו התריעו בקול קורא על כונתה של בריטניה לחסל את מדיניות הבית הלאומי. למעשה השותפות שבין המנדט הבריטי ליישוב היהודי בארץ ישראל הגיעה לקיצה והחלה תקופת המאבק והמרי.
מסקנות הוועידה

דרישותיהם של ערביי ארץ-ישראל להקמת מדינה ערבית עצמאית היו גדולות עד כדי ביטול כל חזון להקמת בית לאומי יהודי בארץ-ישראל.
אין הערבים מוכנים לקיים משא ומתן עם היהודים, שהרי כל ניסיון קודם כשל.
הנציגות היהודית אינה מוכנה לשבת בחיבוק ידיים כאשר הערבים חותרים לביטול הקמת מדינה יהודית.
מסיבות אלו הגיעו הבריטים למסקנה שלא יוכלו למצוא פתרון לסכסוך מתמשך זה בשל חוסר יוזמה ורצון הנובע משני צידי המפה, ויש לקרוא להקמת מדינה דו-לאומית.
מסקנות אלו מופיעות כאמור בספר הלבן.
ראו גם

המרד הערבי הגדול
ועדות חקירה לארץ ישראל
ועדת וודהד
לקריאה נוספת

יהודה סלוצקי, ספר תולדות ההגנה: כרך שני - מהגנה למאבק, הוצאת מערכות, 1964.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  יהושע פורת, ממהומות למרידה: התנועה הלאומית הערבית הפלסטינית 1939-1929, עמ' 337-333.
↑  אילן פפה, אצולת הארץ: משפחת אל-חוסייני, עמודים 324–326
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק יט, עמ' 387.
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק יט, עמ' 386.
↑  דוד בן-גוריון, במערכה ב', עמ' 100 וכן משה שרת, יומן מדיני ב' עמ' 56-57.
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק יט, עמ' 394.
↑  נורמן רוז, חיים ויצמן, פרק טז, עמ' 218–219.
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק יט, עמ' 395.
חיים ויצמן
ג'מאל אל-חוסייני
צ'ארלס ויידמן

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1901 לינקולן, נברסקה, ארצות הברית 
 פטירה:  15 ביולי 1975 (בגיל 73) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסיקו 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1947) 
 
צ'ארלס ויידמן (באנגלית: Charles Weidman;‏ 22 ביולי 1901 – 15 ביולי 1975) היה כוריאוגרף, רקדן מודרני ומורה אמריקאי למחול. הוא ידוע כאחד מחלוצי המחול המודרני בארצות הברית. הוא שאף להשתחרר מהתנועות המסורתיות של צורות המחול הפופולריות בתקופתו כדי ליצור סגנון תנועה אמריקאי ייחודי. הוא פעל ככוריאוגרף משנות ה־20 ועד מותו ב־1975. הוא ידוע בעיקר הודות לעבודתו עם דוריס האמפרי, אך על אף זאת יצר לא מעט יצירות בעצמו. יצירתו העניקה השראה לממשיכים רבים, ועזרה ליצור סוגה שלמה של מחול שממשיכה להתפתח, עשורים אחרי מותו.
קריירה

צ'ארלס ויידמן החל ליצור כוריאוגרפיה בתקופה של שינוי גדול בתרבות האמריקאית. הוא החל את דרכו כרקדן בלהקת דנישון, אך עד מהרה החליט להשתחרר מסגנון התנועה האקזוטי שלה וליצור סגנון חדש שיהיה ייחודי לאמריקה. הוא הקים את להקת האמפרי־ויידמן עם דוריס האמפרי ב־1927, ממש בעיצומה של תקופת שנות העשרים הסוערות. במהלך אותו עשור פרחו ושגשגו החברה, האמנות, והתרבות. מוזיקת הג'אז החלה לפרוח, המחול הפך לפעילות פופולרית, הטכנולוגיה פרחה, וארצות הברית נהנתה מתחושה כללית של התפתחות כלכלית. לדברי ויידמן, "זו הייתה תקופה חיובית, כזו שאמרה כן לערכים אנושיים, תקופה מלאת חיוניות; היה צורך דחוף להתבטא אבל גם לבטא את התקופה שבה חיינו. הייתה אמונה בעתיד". על רקע זה, של שינויים מהירים ושל אהבת החדש, עסק ויידמר בחידוש עולם המחול. ובעוד שהתחיל בתקופה רבת תהפוכות, המשיך ליצור במשך ארבעה עשורים רצופים – כולל בזמן השפל הגדול, הניו דיל ומלחמת העולם השנייה. על אף שיצירתו אינה פוליטית במיוחד, הנושאים והרעיונות שלו נועדו לגלם את התרבות האמריקאית.
תפיסותיו לגבי מחול

צ'ארלס ויידמן ביקש לפתח סגנון תנועה אמריקאי ייחודי, שלא יתבסס על תנועתן של חיות או על סיפורי אגדות, כמו הנושאים הנפוצים בבלט קלאסי. בנוסף רצה להשתחרר מהרעיונות של תקופתו במחול המודרני, שהכיר מלהקת דנישון (שהיה חבר בה). הוא רצה "לרקוד גבר ואישה באמריקה היום". עם דוריס האמפרי, שאותה הכיר כשרקדו בלהקת דנישון (של טד שון ורות סנט דניס), החליט ליצור להקת מחול שבנתה "סגנון מחול שצמח מאדמה אמריקאית". יצירתו של ויידמן הייתה חדשה לחלוטין בעולם המחול, כי הוא ניסה להתנתק מאופיו של הבלט, המתריס נגד כוח המשיכה, ובמקום זאת יצר ויידמן סגנון מחול שמתמסר ל"משיכה הטבעית של כוח המשיכה".
טכניקה

אוצר המילים התנועתי של ויידמן התבסס על כוח המשיכה. בהתרכז ביסוד זה, "הנפילה נתגלתה מחדש". הרעיון היה לחקור כיצד התמסרות לכוח הכבידה גורמת ליפול, בעוד שגם איזון הגוף כנגד כוח הכבידה יכול ליצור תנועה. בנוסף, הדגיש ויידמן את התנועות שהתרחשו לפני ואחרי הנפילה. מרעיונות אלה באה ההיתלוּת, או "ההתנגדות של הגוף לכוח המשיכה"; ורצף, או "התגלות שלב־אחר־שלב של הגוף כדחף שזורם ממפרק למפרק". זה יצר רפרטואר חדש לגמרי של תנועות, שכלל הרבה עבודה על הרצפה, קפיצות, ונפילות. בנוסף לאופי התנועה החדש והייחודי שלו, הביא ויידמן אלמנט אישי לעולם הריקוד: היכולות הדרמטיות שלו. "יש שיאמרו שלאף אחד אין מיומנות דרמטית טובה משל ויידמן". הכוריאוגרפיה שלו הייתה אקספרסיבית ובדרך כלל מאוד רגשית. הרגשות של עבודתו נעו בין קומדיה לרצינות – אך הביטוי תמיד חשוב ונוכח תמיד בכוריאוגרפיה שלו.
נושאים כוראוגרפיים

ויידמן היה ידוע גם בשל מגוון הסגנונות הכוריאוגרפיים שבהם עבד. הוא עבד בכמה תחומים שונים, כולל יצירה דתית, קומית, הומאז'ית, ורצינית. אולי יצירתו המפורסמת ביותר, Flickers, הייתה מעין מערכון קומי של סרטים אילמים, מלא ב"תנועות קופצניות ומצבים נדושים". היצירה מחולקת לארבעה סלילים סרט שונים, שהם ארבעה סיפורים או סצנות שונות. הקטעים מאוד תיאטרליים וקומיים, עם הרבה הבעות פנים מוגזמות. סטריאוטיפים גזעיים ומיניים מוגזמים עד כדי גיחוך.
בניגוד גמור לכך, יצר ויידמן גם סדרת כוריאוגרפיה בשם Atavisms, שהורכבה משלוש יצירות: Lynch Town, תיאור כוריאוגרפי של המון תאוותני וצמא דם שמתנהג כמו נשרים שעומדים לטרוף את טרפם, Bargain Counter, ו־Stock Exchange. גם יצירתו של ויידמן This Passion, סוויטת מחולות המתארת מקרי רצח פופולריים, זכתה למוניטין.
עוד אחת מיצירותיו המרכזיות של ויידמן הייתה Brahms Waltzes, שהוקדשה לדוריס האמפרי "מכיוון שזה היה סוג התנועה שהיא אהבה ויכלה לרקוד כל כך יפה". ובניגוד ליצירה זו הייתה סדרת יצירות מחול שנקראה On My Mother's Side, שנוצרה כמחווה לצד אמו במשפחה; היא הציגה רצף של מחולות המבוססים על בני משפחה שונים מצד אמו.
יצירתו המאוחרת כוללת את ה־Oratorios שלו, שבמרכזן נושאים דתיים, ועליהן כתב דניאל קליי: "זו יצירה מפוארת בהיקפה ובעוצמתה, והיא ללא ספק יצירת המופת של מר ויידמן".
מורשת

השפעתו ותרומתו לתחום המחול זכתה להכרה כאשר קיבל את פרס המורשת (Heritage Award) ב־1970. אחד מרקדניו לשעבר אמר "כל הרקדנים הגברים נטלו מושגים מצ'ארלס". בלהקתו הכשיר כוריאוגרפים מפורסמים כמו חוסה לימון, בוב פוסי, ולואיס פאלקו. צ'ארלס ויידמן יצר סגנון ריקוד חדש כאשר דחה את הבלט ואימץ את ההתמסרות לכוח המשיכה. הוא עזר להניח את היסודות למחול המודרני, ורבים מרעיונותיו הם עד היום הבסיס למחול המודרני.
לא נותר הרבה מיצירתו עצמה, משום שמעט מאוד ממנה הוקלט, ורק חלק ממנה שמור בצורת ניתוח תנועה בשיטת לאבאן. לכן, את רוב יצירותיו רק רקדניו לשעבר יכלו לשחזר מהזיכרון. עם זאת, לתשוקה, להוראה, ולרעיונות שלו הייתה השפעה חשובה על הדרך שבה לומדים ויוצרים תנועה מאז.
בשנת 1987 צורף ויידמן ל"היכל התהילה" של המוזיאון הלאומי למחול בארצות הברית.
הערות שוליים

1 2 3  Weidman, Charles. Charles Weidman, On His Own. Prod. Janet Mendelshon and Virginia Brooks. Dance Horizons Video. 1990.
1 2 3  Nikolais, Alwin. Charles Weidman, On His Own. Prod. Janet Mendelshon and Virginia Brooks. DanceHorizons Video. 1990.
1 2  Daniel, Clay. "Reconstructing Weidman: A Dancer's Perspective." Dance Research Journal. 39,2 (Winter, 2007): 83-98.
↑  Anderson, Jack (7 ביולי 1985). "Dance: Works by Charles Weidman". The New York Times. נבדק ב-2015-10-07. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Chopra, Swati, ed. (31 במאי 2011). "Charles Weidman". Encyclopædia Britannica. נבדק ב-2015-10-07. {{cite encyclopedia}}:  (עזרה)
↑  Program from Charles Weidman and Members of the Theatre Dance Company, Expression of Two Arts Theatre, 1971
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430296505171  BIBSYS: 4002601  GND: 133228967  ISNI: 0000 0003 8266 1680  LCCN: n83161724  SNAC: w66974x6  SUDOC: 086196308  VIAF: 265773998   WorldCat (עם VIAF): 265773998
גביע הפדרציה 1984

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  15 ביולי 1984 – 22 ביולי 1984 (8 ימים)
 מספר תחרות:  22 
 מספר משחקים:  53
 מדינות משתתפות:  36
 עיר מארחת:  סאו פאולו, ברזיל ברזיל
 זוכה:  צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה (3)
 
 → 1983 1985 ← 
 
גביע הפדרציה 1984 הייתה התחרות ה-22 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי מועדון הספורט בסאו פאולו. התחרות נערכה בחסות של NEC.
התחרות החלה ב-15 ביולי בהשתתפות 36 נבחרות והסתיימה ב-22 ביולי 1984.
נבחרת צ'כוסלובקיה ניצחה במשחק הגמר את נבחרת גרמניה המערבית וזכתה בגביע בפעם השלישית בתולדות הנבחרת.
מהלך התחרות > משחק הגמר

| אוסטרליה   אוסטרליה   1 | אוסטרליה   אוסטרליה   1 | ברזיל, סאו פאולו   22 ביולי 1984  משטח חימר | ברזיל, סאו פאולו   22 ביולי 1984  משטח חימר | צ'כוסלובקיה   צ'כוסלובקיה   2 | צ'כוסלובקיה   צ'כוסלובקיה   2 | צ'כוסלובקיה   צ'כוסלובקיה   2 | צ'כוסלובקיה   צ'כוסלובקיה   2 | צ'כוסלובקיה   צ'כוסלובקיה   2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 |  |  |
| 1 | אוסטרליה | אן מינטר   |  | 7 | 7 |  |  |  |
| 1 | צ'כוסלובקיה | הלנה סוקובה |  | 5 | 5 |  |  |  |
| 2 | אוסטרליה | אליזבת סיירס |  | 1 | 0 |  |  |  |
| 2 | צ'כוסלובקיה | האנה מנדליקובה  |  | 6   | 6 |  |  |  |
| 3 | אוסטרליה | אליזבת סיירס/ונדי טרנבול |  | 2 | 2 | 1 |  |  |
| 3 | צ'כוסלובקיה | האנה מנדליקובה/הלנה סוקובה |  | 6 | 6 |  |  |  |
ישראל בתחרות

בנבחרת ישראל השתתפו רכפת בניימיני, שגית דורון ואורלי ביאלוסטוצקי. בסיבוב הראשון הן נפגשו עם פרו והפסידו 0:3.
גביע הפדרציה 1977

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  13 ביוני 1977 – 18 ביוני 1977 (6 ימים)
 מספר תחרות:  15 
 מספר משחקים:  52
 מדינות משתתפות:  32
 עיר מארחת:  איסטבורן, בריטניה בריטניה
 זוכה:  ארצות הברית ארצות הברית (6)
 
 → 1976 1978 ← 
 
גביע הפדרציה 1977 הייתה התחרות ה-15 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי מועדון הטניס באיסטבורן. התחרות נערכה בחסות של קולגייט והייתה פתוחה לכל נבחרת שתרשם.
התחרות החלה ב-13 ביוני בהשתתפות 32 נבחרות והסתיימה ב-18 ביוני 1977.
המנצחת של התחרות הייתה ארצות הברית שניצחה במשחק הגמר את נבחרת אוסטרליה וזכתה בגביע בפעם השישית והשנייה ברציפות.
מהלך התחרות > משחק הגמר

| אוסטרליה   אוסטרליה   1 | אוסטרליה   אוסטרליה   1 | בריטניה, איסטבורן   18 ביוני 1977  דשא | בריטניה, איסטבורן   18 ביוני 1977  דשא | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 | ארצות הברית   ארצות הברית   2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 |  |  |
| 1 | אוסטרליה | דיאן פרומהולץ |  | 1 | 6 | 2 |  |  |
| 1 | ארצות הברית | בילי ג'ין קינג |  | 6 | 2 | 6    |  |  |
| 2 | אוסטרליה | קרי רייד |  | 5 | 3 |  |  |  |
| 2 | ארצות הברית | כריס אוורט  |  | 7   | 6 |  |  |  |
| 3 | אוסטרליה | קרי רייד/ונדי טרנבול |  | 6 | 6 |  |  |  |
| 3 | ארצות הברית | רוזמרי קזאלס/כריס אוורט |  | 3 | 3 |  |  |  |
ישראל בתחרות

בנבחרת ישראל השתתפו פאולינה פלד וחגית צוברי. בסיבוב הראשון הן זכו בניצחון טכני על הודו. בסיבוב השני הן הפסידו להולנד 0:3.
בסבב תנחומים נבחרת ישראל השתתפה מהסיבוב השני בו היא ניצחה את לוקסמבורג 3:0. בהמשך היה ניצחון על פינלנד 2:1. בחצי גמר תנחומים הנבחרת הפסידה ליפן 2:0.
גביע הפדרציה 1979

| --- | --- |
 ענף:  טניס 
 ארגון מפעיל:  הפדרציה הבין-לאומית לטניס 
 תקופת התחרות:  30 באפריל 1979 – 6 במאי 1979 (7 ימים)
 מספר תחרות:  17 
 מספר משחקים:  44
 מדינות משתתפות:  32
 עיר מארחת:  מדריד, ספרד ספרד
 זוכה:  ארצות הברית ארצות הברית (8)
 
 → 1978 1980 ← 
 
גביע הפדרציה 1979 הייתה התחרות ה-17 לנבחרות טניס נשים. היא אורגנה על ידי פדרציית הטניס הבינלאומית.
התחרות נערכה במגרשי מועדון טניס במדריד. התחרות נערכה בחסות של קולגייט.
התחרות החלה ב-30 באפריל בהשתתפות 32 נבחרות והסתיימה ב-6 במאי 1979.
המנצחת של התחרות הייתה ארצות הברית שניצחה במשחק הגמר את נבחרת אוסטרליה וזכתה בגביע בפעם השמינית והרביעית ברציפות.
מהלך התחרות > משחק הגמר

| אוסטרליה   אוסטרליה   0 | אוסטרליה   אוסטרליה   0 | ספרד, מדריד   6 במאי 1979  משטח חימר | ספרד, מדריד   6 במאי 1979  משטח חימר | ארצות הברית   ארצות הברית   3 | ארצות הברית   ארצות הברית   3 | ארצות הברית   ארצות הברית   3 | ארצות הברית   ארצות הברית   3 | ארצות הברית   ארצות הברית   3 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| . | . | . | . | 1 | 2 | 3 |  |  |
| 1 | אוסטרליה | קרי רייד |  | 3 | 3 |  |  |  |
| 1 | ארצות הברית | טרייסי אוסטין |  | 6 | 6  |  |  |  |
| 2 | אוסטרליה | דיאן פרומהולץ |  | 6  | 3 | 6 |  |  |
| 2 | ארצות הברית | כריס אוורט  |  | 2 | 6 | 8   |  |  |
| 3 | אוסטרליה | ונדי טרנבול/קרי רייד |  | 6 | 3 | 6 |  |  |
| 3 | ארצות הברית | רוזמרי קזאלס/בילי ג'ין קינג |  | 3 | 6 | '8        |  |  |
ישראל בתחרות

בנבחרת ישראל השתתפו פאולינה פלד וחגית צוברי. בסיבוב הראשון הן נפגשו עם שוודיה והפסידו 0:3.
בסבב תנחומים ישראל הפסידה למקסיקו 2:1.
פול טרגאט

פול קיבי טרגאט (באנגלית: Paul Kibii Tergat; נולד ב-17 ביוני 1969) הוא אתלט ורץ למרחקים ארוכים לשעבר. טרגאט החזיק בשיא עולם בריצת מרתון משנת 2003 עד 2007, עם זמן של 2:04:55, ונחשב לאחד מרצי המרחקים הארוכים ההישגיים של כל הזמנים.
לקראת סוף הקריירה שלו, התמקד טרגאט בעיקר בריצת מרתון. הוא זכה להתפרסם בכותרות וקבע מספר שיאי עולם על המסלול בקרוס קאנטרי (cross country) ובריצת כביש. כיום הוא חי באלדורת, קניה (Eldoret, Kenia).
ראשית חייו

פול טרגאט נולד בריוו, מחוז בארינגו (Riwo, Baringo District) הנמצא בעמק הריפט שבקניה (Rift Valley Province) ומשתייך לבני הקלנג'ין. פול למד בבית ספר היסודי בריוו, ומאוחר יותר הצטרף לבית הספר התיכון "בני קפקאווה" (Kapkawa Boys High School). משונה מאתלטים רבים, טרגאט גילה את כישרונו רק לאחר שסיים את בית הספר התיכון.
קריירה

טרגאט ניצח בחמש אליפויות עולם של ארגון IAAF בקרוס קאנטרי (IAAF World Cross Country Championships) ברצף, מ-1995 עד 1999, דבר שאף אתלט לא עשה לפניו. זוהי תחרות ריצה למרחקים ארוכים במסלולים בשטח פתוח ברחבי המדינה. טרגאט: "קרוס קאנטרי זוהי התחרות שתמיד הכי אהבתי. זה היה עולמי, התשוקה שלי. לפני שארגון ה־IAAF הציג את המסלול הקצר ב-1998, כל הספורטאים העולמיים שעסקו בריצת 1500 מטר עד לריצת מרתון היו באותו מרוץ".
טרגאט זכה בתחרות חצי המרתון של ליסבון בשנת 2000, וקבע שיא מסלול חדש, שגם היה הטוב ביותר שלו, בזמן של 59 דקות ושש שניות. הוא זכה באותו מרוץ שוב בשנת 2005, בזמן של 59 דקות ועשר שניות. הישגיו של טרגאט כללו גם חמישה ניצחונות במירוץ הכביש סילבסטר הקדוש (Saint Silvester Road Race) המסורתי, האירוע החשוב ביותר במרוצי הרחוב של אמריקה הלטינית. הוא מחזיק את השיא הנוכחי בריצה למרחק 15 ק"מ, שקבע בשנת 1995. ביצועיו במירוץ סילבסטר הקדוש העניקו לו פרסום רב בברזיל.
טרגאט היה ביריבות מתמדת עם חברו היילה גבריסלאסי (Haile Gebrselassie) מאתיופיה. בגמר המשחקים האולימפיים במקצה ריצת 10,000 מטר, בשנת 1996 באטלנטה וגם בשנת 2000 באולימפיאדת סידני, פול נוצח על ידי גבריסלאסי בהפרש זעיר. בשנת 2000, הפרש הניצחון היה רק תשע מאיות השנייה.
טרגאט שבר את שיא העולם של גבריסלאסי בריצת 10,000 מטר ב-22 באוגוסט 1997 בבריסל שבבלגיה, עם זמן של 26:27.85 דקות. שיא זה נשבר שוב על ידי גבריסלאסי בשנת 1998, אך שיאו של טרגאט נשאר השיא הקנייתי עד לשנת 2014.
טרגאט שבר את שיא העולם בריצת חצי מרתון ב-4 באפריל 1998 במילאנו, עם זמן של 59 דקות ו־17 שניות. השיא הקודם, 59:47 דקות, נקבע על ידי מוזס טאנוי ב-1993. שיא עולם זה של טרגאט נשבר בשנת 2005 על ידי סמואל וונג'ירו הקנייתי.
כאשר טרגאט וגבריסלאסי התחרו במרתון לונדון בשנת 2002, היה זה טרגאט שגבר על גבריסלאסי. טרגאט סיים במקום השני אחרי מחזיק שיא העולם ח'אלד חאנוצ'י (Khalid Khannouchi). שלושת הרצים התחרו זה מול זה שוב בשנת 2007, כאשר טרגאט היה היחיד מבניהם שסיים את הריצה.
בספטמבר 2013, טרגאט הפך לחבר להוועד האולימפי הבין-לאומי (IOC), בכנס ה-125 לוועדה בבואנוס איירס.
קריירה > קריירת מרתון

טרגאט סיים במקום השני בשלוש ריצות המרתון הראשונות שלו: מרתון לונדון בשנים 2001, 2002 ומרתון שיקגו בשנת 2001. הוא המשיך את רצף ריצות המרתון וסיים פעמיים במקום הרביעי, בשיקגו בשנת 2002 ובלונדון בשנת 2003.
טרגאט קבע את שיא העולם של 2:04:55 בריצת מרתון ב-28 בספטמבר 2003 במרתון ברלין. זהו קצב ממוצע של 20.3 קילומטר לשעה. במירוץ זה, כף רגלו של טרגאט נשחקה קשות. מאוחר יותר הוא אמר שהרגיש כמו שסוליית הנעל שלו נפלה מרגלו. שיאו של טרגאט נשבר בשנת 2007 על ידי היילה גבריסלאסי מאתיופיה, אך עדיין נשאר השיא הקנייתי לריצה זו עד לשנת 2009, כאשר המנצח דונקן קיבט (Duncan Kibet) והזוכה במקום השני ג'יימס קוואמביי (James Kwambai) שניהם סיימו בזמן של 2:04:27 במרתון רוטרדם.
טרגאט זכה במרתון ניו יורק ב-6 בנובמבר 2005 בסנטרל פארק, כשגבר על האלוף הקודם הנדריק רמאלה (Hendrick Ramaala).
ב 30 בספטמבר 2007, הרץ האתיופי היילה גבריסלאסי שבר את שיאו של טרגאט בריצת מרתון. רגעים לאחר שעבר את קו הסיום, גבריסלאסי התנצל בפני טרגאט על כך ששבר את שיאו בשיחת טלפון. גבריסלאסי הסביר לאחר מכן, "אני מצטער-השיא הזה שייך לפול טרגאט".
בשנת 2009, טרגאט זכה במרתון אגם ביווה (Lake Biwa Marathon) ביפן, בזמן של 2:10:22. באוקטובר באותה שנה, הוא היה אורח הכבוד בהשקה המחודשת של המירוץ ההיסטורי של בלגרד (Belgrade Race Through History).
טרגאט הוכתר על ידי ארגון הרצים של ניו יורק (New York Road Runners) כמקבל פרס "אבבה ביקילה" (Abebe Bikila Award) לשנת 2010 כהוקרה על הישגיו בתחום הריצות הארוכות, דבר שהפך את טרגאט לזוכה הקנייתי הראשון. כשקיבל את הפרס אמר, "ההיסטוריה של ריצות המרתון איננה שלמה ללא החותם הבלעדי של ארגון אבבה ביקילה, ואני כל כך גאה להיות חלק ממנו".
שיאים אישיים

| מרחק | תוצאה | תאריך | מיקום |
| --- | --- | --- | --- |
| 3000 מטר | 7:28.70 | 10 באוגוסט 1996 | מונקו מונקו |
| 5000 מטר | 12:49.87 | 13 באוגוסט 1997 | שווייץ ציריך |
| 10,000 מטר | 26:27.85 | 22 באוגוסט 1997 | בלגיה בריסל |
| 10 ק"מ (שטח) | 27:45 | 26 במרץ 2006 | פורטוגל ליסבון |
| 15 ק"מ (שטח) | 42:04 | 4 באפריל 1998 | איטליה מילאנו |
| 10 מייל (שטח) | 45:12 | 4 באפריל 1998 | איטליה מילאנו |
| 20 ק"מ (שטח) | 56:18 | 4 באפריל 1998 | איטליה מילאנו |
| חצי מרתון | 59:06 | 26 במרץ 2000 | פורטוגל ליסבון |
| 30 ק"מ (שטח) | 1:29:00 | 14 באפריל 2002 | הממלכה המאוחדת לונדון |
| מרתון | 2:04:55 | 28 בספטמבר 2003 | גרמניה ברלין |
תחרויות בינלאומיות > 1995

מדליית זהב, אליפות העולם בקרוס קאנטרי של IAAF לשנת 1995
מדליית ארד, אליפות העולם באתלטיקה בריצת 10,000 מטר לשנת 1995
תחרויות בינלאומיות > 1996

מדליית כסף, אולימפיאדת 1996, ריצת 10,000 מטר
מדליית זהב, אליפות העולם בקרוס קאנטרי של IAAF לשנת 1996
תחרויות בינלאומיות > 1997

מדליית זהב, אליפות העולם בקרוס קאנטרי של IAAF לשנת 1997
מדליית כסף, אליפות העולם באתלטיקה בריצת 10,000 מטר לשנת 1997
תחרויות בינלאומיות > 1998

מדליית זהב, אליפות העולם בקרוס קאנטרי של IAAF לשנת 1998
מדליית זהב, אליפות העולם בחצי מרתון של IAAF לשנת 1998
תחרויות בינלאומיות > 1999

מדליית זהב, אליפות העולם בקרוס קאנטרי של IAAF לשנת 1999
מדליית כסף, אליפות העולם באתלטיקה בריצת 10,000 מטר לשנת 1999
מדליית זהב, אליפות העולם בחצי מרתון של IAAF לשנת 1999
תחרויות בינלאומיות > 2000

מדליית ארד, אליפות העולם בקרוס קאנטרי של IAAF לשנת 2000
מדליית כסף, אולימפיאדת 2000 בריצת 10,000 מטר
מדליית זהב, אליפות העולם בחצי מרתון של IAAF לשנת 2000
תחרויות בינלאומיות > 2004

מקום עשירי, אולימפיאדת 2004 בריצת מרתון
פעילויות אחרות

בינואר 2004, טרגאט כונה על ידי תוכנית המזון העולמית של האו"ם בשם "שגריר כנגד הרעב". בילדותו, משפחתו של טרגאט הייתה ענייה מכדי לשלוח לו אוכל לבית הספר. טרגאט טוען שלא היה מקבל השכלה מלאה אלמלא תוכנית המזון העולמית שסיפקה לו ארוחת צהריים לבית הספר.
בשנת 2005, טרגאט הקים את "קרן פול טרגאט", שנועדה לסייע לספורטאים קנייתים חסרי אמצעים.
כמו אתלטים קנייתים רבים אחרים, טרגאט גויס לזרועות הביטחון. הוא הוצב בבסיס האווירי "מוי" בניירובי.
הערות שוליים

↑  "Paul Tergat Breaks World Record at 2003 Real Berlin Marathon". 28 September 2003. Retrieved 7 September 2008.
↑  Lisbon Half Marathon winners
↑  2000 Sydney Olympics YouTube video men's 10000m finish
↑  IOC Session elects nine new members
↑  Marathoninfo profile
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14591832h (data)  GND: 130140791  World Athletics: 14209893  ISNI: 0000 0000 7844 178X  VIAF: 27313523   WorldCat (עם VIAF): 27313523 
טרגאט קובע שיא עולם חדש במרתון ברלין, 2003
באדן-וירטמברג

ערך זה עוסק במדינה בגרמניה של ימינו. אם התכוונתם למדינה היסטורית בגרמניה המערבית, ראו .
טיבינגן
חלוקת באדן-וירטמברג לשלוש מדינות בין 1945 ל-1952
היידלברג
אולם
חלוקת המושבים בלנדטאג של באדן-וירטמברג ב-2006
המינסטר של אולם - הכנסייה נבנתה במקור ככנסייה קתולית אך עם הרפורמציה הפכה להיות פרוטסטנטית
באדן-וִירְטֵמְבֶּרְג (בגרמנית: Baden-Württemberg) היא אחת מ-16 המדינות בפדרציית גרמניה. זו המדינה השלישית בגודלה בגרמניה בשטחה ובאוכלוסייתה כאחד: 11.069 מיליון תושביה (2018) מתגוררים על שטח של 35,751 קמ"ר.
אוכלוסייה

בירת המדינה והעיר הגדולה בה (והעיר השישית בגודלה בגרמניה) היא שטוטגרט.
בבאדן-וירטמברג תשע "ערים גדולות" (בגרמנית: Großstadt) רשמיות, בעלות למעלה מ-100,000 תושבים. רק ארבע מהן נמצאות ברשימת 50 הערים הגדולות בגרמניה (ראו: דמוגרפיה של גרמניה). בסך הכל יש בבאדן-וירטמברג 1,109 רשויות מקומיות.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| # | עיר | תושבים (נכון לשנת 2014) |
| 1 | שטוטגרט | 613,392 |
| 2 | מנהיים | 314,931 |
| 3 | קרלסרוהה | 297,488 |
| 4 | פרייבורג | 229,144 |
| 5 | היידלברג | 149,633 |
| 6 | היילברון | 124,257 |
| 7 | אולם | 123,672 |
| 8 | פפורצהיים | 120,709 |
| 9 | רויטלינגן | 112,735 |
| 10 | אסלינגן | 92,629 |

עם הערים החשובות הנוספות בבאדן-וירטמברג נמנות טיבינגן, קונסטנץ, זיגמרינגן, לאופהיים ובאדן-באדן.
אוכלוסיית המדינה גדלה בקצב הגדול ביותר מכל מדינות גרמניה (ברובן האוכלוסייה מתכווצת), בעיקר כתוצאה מהגירה אליה. בהתאם לרמת החיים הגבוהה, כך גם יוקר המחיה; שכר הדירה הממוצע בשטוטגרט, למשל, כפול מזה שבברלין ונמוך רק מזה של מינכן, העיר היקרה בגרמניה.
בבאדן-וירטמברג נמצא רוב אזור שוואביה (בגרמנית: Schwaben, באנגלית: Swabia. חלק קטן מהאזור משתייך לבוואריה), המתאפיין במנהגים, במסורות ובמאכלים מקומיים ובשפה משלו, שוואבית (Schwäbisch). ססמתה הרשמית (וההיתולית במקצת) של באדן-וירטמברג שואבת את השראתה מהשוואבית והיא "Wir können alles. Außer Hochdeutsch" ("אנחנו יכולים הכל. חוץ מלדבר גרמנית תקנית").