stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולבי גריי
אקולוגיה

וולבי גריי היה אנדמי ליבשת אוסטרליה ולטריטוריות דרום-מערב ויקטוריה ודרום-מזרח אוסטרליה הדרומית. בעת תחילת ההתיישבות האירופאית הטווח שלו היה מוגבל לאזור מישורי פלינדרס שלחופי האוקיינוס ההודי (בין הרי החיץ הגדול להרי פלינדרס) באזור שבו מצוי השפך של נהר מארי לאוקיינוס. עם זאת, שרידי עצמות מצביעים על כך שבתקופות מוקדמות יותר הייתה לו הפצה רחבה יותר בחוף הדרומי - כולל באי הקנגורו ובטסמניה.
בית הגידול המועדף על וולביי גריי היה מורכב מאזורי מרעה-מישוריים וערבות-עשב קצרות בתחומי הביצות, וכן בערבות עשב גבוהות ופתוחות על קרקעות חימר שבין רכסי ההרים. אזורים אלה התאפיינו בעצי אקליפטוס ובכמות משקעים גבוהה למדי. הטמפרטורות בתחומי המחייה ההיסטוריים שלו מתאפיינים בטמפרטורה של 10–30 מעלות ובכמות משקעים ממוצעת של 250–500 מילימטר לשנה.
וולבי גריי היה ידוע כבעל חיים חברתי ונטה לחיות בקבוצות קטנות. לעיתים קרובות היה ניתן לראות מספר פרטים רועים או נחים יחדיו. באזורים עם סביבת מחיה העני במשאבים, וולבים אלו נטו להיות בודדים בדרך כלל. מעבר לכך אין שום מידע זמין על האקולוגיה וההרגלים של המין, וסביר להניח שנתוני הרבייה שלו דמו למיני וולבי אחרים.
הכחדה

החל מהגעת האירופאים ליבשת, אוכלוסיות וולבי גריי צומצמו במהירות. בין שלל האיומים שצצו באותה תקופה ניתן למנות את תרבות הציד של האירופאים לפרוותו היפה של הוולבי ולספורט, הבאתו של השועל האדום לאוסטרליה שצד את הוולבים בקלות יחסית, ובעיקר אובדן בית הגידול שהתבצע על ידי ייבוש המוני של ביצות וסילוק הצמחייה מאזור בית גידולו ההיסטורי בסביבות 1862. בעקבות כך וולביי טולאץ' נעלמו במהירות מרוב הטווח שלהם והוגבלו יותר ויותר לאזורים מבודדים.
בשנת 1920, נעשו מאמצי שימור כדי לנסות ולהציל את הוולבי שעמד על סף הכחדה. התוכנית הייתה ללכוד את הפרטים האחרונים ששרדו ולגדל אותם בשבי. מאמץ זה הסתיים באסון לאחר ש-10 פרטים מתוך 14 וולבים נהרגו בטעות בניסיון ללכוד אותם. 4 הפרטים הנותרים שרדו בשבי למשך תקופה מסוימת. ניסיון נוסף להעביר את הוולבים לאזור מוגן היטב באי הקנגורו לא נחל הצלחה. התצפיות האחרונות על וולביי גריי בטבע נרשמו בשנת 1924, והוולבי האחרון הידוע שרד בשבי עד שנת 1939. למרות זאת, מחקרים מקיפים שהתנהלו על ידי שירות הפארקים הלאומים של אוסטרליה באזור בית גידולו ההיסטורי, קיבלו מפי המקומיים דיווחים שנחשבים כאמינים על כך שהוולבים הללו היו חיים עדיין באזור בסביבות 1970.

מכיוון שחלפו 50 שנה ללא צפייה וודאית בפרט חי, ארגון השימור IUCN מסווג את וולבי גריי כבעל חיים ש"נכחד" (EX).
הערות שוליים

↑  וולבי גריי באתר הרשימה האדומה של IUCN
איור של וולביי גריי. נוצר על ידי חוקר הטבע האנגלי ג'ון גולד.
התזמורת הסימפונית האמריקאית

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1962 
 מייסד:  לאופולד סטוקובסקי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מיקום:  ניו יורק, ארצות הברית
 אולם קונצרטים:  מרכז ריצ'רד ב. פישר לאמנויות הבימה
 מנצח:  ליאון בוטשטיין
 www.americansymphony.org
 
התזמורת הסימפונית האמריקאית היא תזמורת אמריקאית שייסד ב-1962 המנצח לאופולד סטוקובסקי, שהיה אז בן 80.
תולדות התזמורת

סטוקובסקי כיהן כמנהל מוזיקלי של התזמורת עד מאי 1972, אז חזר, בגיל 90, לאנגליה. ליאון בוטשטיין הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי. נוסף לסדרת המנויים הראשית שלה במרכז לינקולן בניו יורק, התזמורת מגישה גם סדרה של קונצרט/הרצאה בשיתוף הקהל, בשם "קלאסיקה בלתי מסווגת". התזמורת מופיעה גם כתזמורת הבית של "מרכז ריצ'רד ב. פישר לאמנויות הבימה" בבארד קולג' באנאנדייל על נהר הדסון, שם היא מגישה סדרת קונצרטים חורפית ומופיעה בפסטיבל המוזיקה של בארד בחודשי הקיץ. התזמורת הסימפונית האמריקאית יוצאת לסיורי קונצרטים ברחבי העולם ומרבה בהקלטות ושידורי רדיו.
בשנת 2007 הייתה התזמורת בין כ-530 מוסדות אמנות ושירותים חברתיים בעיר ניו יורק, שהיו שותפים למענק בן 20 מיליון דולר מתאגיד אנדרו קרנגי, שהתאפשר הודות לתרומת ראש עיריית ניו יורק מייקל בלומברג.
הערות שוליים

↑  "New York Times: City Groups Get Bloomberg Gift of $20 Million". Retrieved on September 4, 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459282605171  BnF: cb139015958 (data)  GND: 5131394-7  ISNI: 0000 0001 0943 5244  LCCN: n84005866  MusicBrainz: 90beafae-f155-464a-87ab-6bd2d67e3c10  NKC: xx0028342  VIAF: 143895101   WorldCat (עם VIAF): 143895101
המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר

המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר היא הגוף המאגד את ארגוני הסגל הבכיר של מרבית האוניברסיטאות בישראל (הטכניון, האוניברסיטה העברית בירושלים, מכון ויצמן למדע, אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה ואוניברסיטת בן-גוריון בנגב), וחברים בה יושבי הראש של ארגוני הסגל האקדמי הבכיר.
משנת 2014, יושב ראש המועצה המתאמת הוא פרופ' אלי וייץ מאוניברסיטת תל אביב. בין 2010 לשנת 2014 כיהן כיושב ראש פרופ' ניר שביב מהאוניברסיטה העברית, אשר החליף את פרופ' צבי הכהן מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בניגוד למרבית העובדים בישראל, המאוגדים בארגוני עובדים ארציים (ובראשם ההסתדרות הכללית, וכן ההסתדרות הרפואית, הסתדרות המורים וכדומה), חברי הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות מאורגנים בארגונים נפרדים, כל אוניברסיטה וארגון הסגל הבכיר שלה. עם זאת, בנושאים המשותפים לכלל חברי הסגל האקדמי הבכיר באוניברסיטאות, מתקיים שיתוף פעולה באמצעות המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר.
עם פתיחת שנת הלימודים באוניברסיטאות ב-2007 הכריזה המועצה על השבתת ההוראה הפרונטלית של הסגל הבכיר, במטרה להשיג פיצוי על שחיקת שכר, שנגרמה, לטענתם, במהלך העשור הקודם לשביתה. השביתה נמשכה 90 יום, לכל אורכו של סמסטר א', ובסיומה נחתם הסכם עם השובתים.
הערות שוליים

↑  על מעמדם העצמאי של ארגוני הסגל הבכיר ראו: דב"ע לג/7-4 אוניברסיטת תל אביב ואח' נ' ארגון הסגל האקדמי באוניברסיטת תל אביב ואח', ניתן ב-27.11.73.
| השכלה גבוהה |
| --- | --- | --- |
| סוגי מוסדות לימוד | אוניברסיטה (אוניברסיטה לאומית • אוניברסיטה פרטית • אוניברסיטה ציבורית) • מכללה (מכללה אקדמית • מכללה מקצועית) |  |
| תארים אקדמיים | תואר אקדמי • בוגר אוניברסיטה • תארים מתקדמים • מוסמך אוניברסיטה • דוקטור • פוסט-דוקטורט • דוקטור לשם כבוד |  |
| תפקידים ומקצועות | סטודנט • מרצה • סגל אקדמי • רקטור • נשיא • דקאן • פרופסור • מורה מן החוץ • עוזר הוראה ומתרגל • עוזר מחקר |  |
| פקולטות | אמנות • הנדסה • מדעי החברה • מדעי החיים • מדעי הטבע • מדעי הרוח • מדעים מדויקים • משפטים • ניהול • רפואה |  |
| מושגים נוספים | אגודת סטודנטים • אקדמיה • בית חרושת לתארים • חופש אקדמי • מעונות סטודנטים • סילבוס • סמינר • ספרייה אקדמית • עבודה אקדמית • קתדרה • קמפוס • שכר לימוד • תוכנית לימודים• תזה |  |
| מוסדות השכלה גבוהה בישראל | אוניברסיטאות בישראל • מכללות בישראל • מכללות אקדמיות בישראל • מכללות להכשרת מורים בישראל • מכללות מקצועיות בישראל |  |
| פיקוח על ההשכלה הגבוהה בישראל | המועצה להשכלה גבוהה • הוועדה לתכנון ולתקצוב • מרכז ארצי לבחינות ולהערכה • המועצה להשכלה גבוהה (יהודה ושומרון) (בעבר) |  |
| ארגונים אוניברסיטאיים בישראל | ועד ראשי האוניברסיטאות • המועצה המתאמת של הסגל האקדמי הבכיר • הפורום המתאם של ארגוני הסגל האקדמי הזוטר באוניברסיטאות • התאחדות הסטודנטים והסטודנטיות בישראל |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא חינוך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השבוע שלי עם מרילין

| --- | --- |

 בימוי:  סיימון קרטיס 
 הופק בידי:  הארווי ווינסטיין
 תסריט:  אדריאן הודג' 
 שחקנים ראשיים:  מישל ויליאמס קנת בראנה אדי רדמיין  אמה ווטסון ג'ודי דנץ'
 מוזיקה:  אלכסנדר דספלה
 צילום:  בן סמית'רד 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  חברת ויינסטין, BBC Films 
 חברה מפיצה:  Entertainment Film Distributors, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 באוקטובר 2011
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה 
 תקציב:  $10,000,000
 הכנסות:  $34,556,085
 הכנסות באתר מוג'ו:   myweekwithmarilyn
 myweekwithmarilynmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
השבוע שלי עם מרילין (באנגלית: My Week with Marilyn) הוא סרט דרמה בריטי. הסרט מבוסס על שני הספרים של קולין קלארק המספרים על ההתרחשויות מאחורי הקלעים של הסרט "הנסיך ונערת השעשועים" משנת 1957 בכיכובם של מרילין מונרו ולורנס אוליבייה. ויליאמס זכתה בפרס גלובוס הזהב על משחקה בסרט ובנוסף הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
עלילת הסרט

הסרט מספר על קולין קלארק הצעיר אשר מחליט לפתח קריירה בתחום הקולנוע ולשם כך הוא נוסע ללונדון. לאחר קושי בלמצוא עבודה בתחום הוא נשכר בתור עוזר במאי שלישי לסרט חדש בכיכובם של מרילין מונרו ולורנס אוליבייה. קלארק שמח לבצע את המטלות הנחותות ביותר רק כדי להיות חלק מעולם הקולנוע. במהלך עבודתו בסרט הוא נחשף ליחסיהם של המפיקים למונרו אשר מנסה להצליח בתור שחקנית רצינית ולעומת זאת כל אנשי ההפקה רואים בה לא יותר מבלונדינית שטחית. הוא מתחבר למרילין ומצליח לעודד אותה במהלך הצילומים ולאחר שהוא שומע אותה ואת בעלה ארתור מילר, באמצע ריב.
הדמויות

מישל ויליאמס בתפקיד מרילין מונרו
אדי רדמיין בתפקיד קולין קלארק
קנת בראנה בתפקיד לורנס אוליבייה
אמה ווטסון בתפקיד לוסי
דאגריי סקוט בתפקיד ארתור מילר
דומיניק קופר בתפקיד מילטון גרין
ג'וליה אורמונד בתפקיד ויוויאן לי
דרק ג'קובי בתפקיד אוון מורשד
ג'ודי דנץ' בתפקיד דיים סיביל ת'ורנדייק
זואי ואנאמייקר בתפקיד פאולה סטרסברג
הערות שוליים

↑  http://boxofficemojo.com/movies/?id=myweekwithmarilyn.htm
הרמן מץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 ביוני 1878 קאסל, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 פטירה:  25 במאי 1959 (בגיל 80) ברלין, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 השתייכות:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1902–1944 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל הרגלים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הקורפוס ה-34
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל הרמן מץ (בגרמנית: Hermann Metz; 9 ביוני 1878 – 25 במאי 1959) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

מץ נולד ב-9 ביוני 1878 בקאסל, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית. בשנת 1897 התגייס מץ לצבא האימפריה הגרמנית, והצטרף לרגימנט הגרנדירים של המשמר ה-8 (ברנדנבורג ה-1 - פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה). בשנת 1898 הועבר לרגימנט הרגלים ה-164 (הנובר ה-4), עמו לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה, וב-22 במרץ 1918 הועלה לדרגת מיור. על פעולותיו בקרבות קיבל מץ את עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף מץ לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. ב-1 באפריל 1923 הועלה מץ לדרגת אוברסט לויטננט, וב-1 במאי 1927 הועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1928 מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-7 (הפרוסי), וב-1 בפברואר 1931 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-1 באפריל 1931 פרש מץ לביתו, ובשנת 1935 מונה למורה להיסטוריה צבאית באקדמיה הצבאית בברלין.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה מונה מץ למפקד פיקוד משמר הגבול בקיסטרין, שהפך תחת פיקודו בסוף אוקטובר 1939 לקורפוס ה-34. ב-1 במרץ 1940 הועלה מץ לדרגת גנרל לויטננט, וב-1 בדצמבר 1940 הועלה לדרגת גנרל חיל הרגלים. במהלך מבצע ברברוסה לחם מץ עם הקורפוס שבפיקודו בגזרה הדרומית, כחלק מהארמייה השישית, והשתתף בקרב קייב ובקרב אומן, וב-23 בדצמבר 1941 פרש מץ מתפקידו. ב-11 בינואר 1942 קיבל מץ על פעולותיו את עיטור הצלב הגרמני בזהב, וב-31 בינואר 1943 פרש מץ מהצבא.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

לאחר שחרורו התגורר מץ בברלין, עד למותו ב-25 במאי 1959.
הערות שוליים

↑  ליתר דיוק - הפיקוד המיוחד הבכיר ה-34 (Höheres Kommando z.b.V. XXXIV)
השבועה (יאיר)

השבועה הוא שיר שכתב המשורר אברהם שטרן (יאיר) (לימים מייסד ומנהיג הלח"י), בשנת ה'תרצ"ד. השיר מבטא את המחויבות העמוקה לעם ישראל ואדמתו, תוך קידוש ערכיו וזהותו הלאומית המסורתית, וביטול של כל רצון ואינטרס אחר.
השיר פורסם לראשונה בגיליון הלח"י "למחתרת" בה' בשבט ה'תש"א
תוכן השיר

בתוכנו של השיר מתבטאת תפיסתו של יאיר לגבי מרכזיותם של הרעיון הלאומי והמאבק למען האומה וכבודה - ”וּשְׁמוֹ לְקַדֵּשׁ בַּגּוֹיִים. כֹּה יִתֵּן, כֹּה יוֹסִיף לִי שׁוֹמֵר-יִשׂרָאֵל!” דברים המתאימים לרשימה שכתב זמן מועט לפני מותו עבור גיליון הלח"י "למחתרת":
אין לך דבר שגיא יותר וקדוש יותר ממלחמה לאומית; מלחמת האומה על כבודה, חירותה וחייה. חיי אומה ללא כבוד וללא חירות, אינם חיים. לפיכך כל אומה הראויה לכבוד, כקטנה כגדולה, שמה נפשה בכפה ויוצאת למלחמה לאומית
.
השיר מדגיש את ההתמסרות הטוטאלית לעצם הרעיון, תוך השלכת כל הרצונות האישיים והתמקדות במשימה זו: ”נִשׁבָּע לְהַקרִיב הַמַּצפּוּן, הַחַיִּים, לְצַיֵּית, וְלִלחֹם, וְלָמוּת!”. גם דברים אלו מבוססים על הכרתו בהיות הרעיון כשלעצמו עיקר, ובחשיבות ההתמסרות המוחלטת אליו:
את מהלך המלחמה קובע שיעור נכונותה של האומה והחלטתה הנחושה להיאבק עד הסוף ויהי מה, – ליהרג ולא להיכנע. ואם כי לא תמיד קובעים הערכים ‘הבלתי נמדדים האלה’ את תוצאות המלחמה, הרי הם, הם הקובעים את גורלה ההיסטורי, היינו: את ערכה לעתיד האומה. תהיינה תוצאות המלחמה אשר תהיינה… לא הן קובעות את עתיד האומה לדורות, אלא המלחמה גופא, אופייה, ועמדת העם לנוכח הסכנה, למול האוייב…
ההדגשה החוזרת ונשנית של ערכי עם ישראל והיחס אליהם כ"קודש" - "על משמר הקדוש", "על אדמת ישראל״, ״על חיי ישראל״, ״ושמו לקדש בגויים״ - מאפיינת את תפיסתו של יאיר, הדוגלת בחיבור ליהדות המסורתית וערכיה. בניגוד לתנועת הכנעניות, שהתפארה בשבירת עול המסורת, בבוז ליהדות העתיקה וליהודי הגולה, יאיר מדגיש את הכבוד, החיבור, והמרכזיות לערכים אלו. הוא לא מתמקד בפיאור המלחמה והנקם, כי אם במחויבות להגנה על עם ישראל מתוך הזדהות עמוקה עם הלאום. עד כדי שבועה למסור למען עם ישראל ואדמתו את חייו ודמו.
הלחנה וביצוע

השיר הולחן בשנת 2019 כאשר אליסף פיניש קרא את שיריו של שטרן, וחש חיבור עז לשירו זה והחליט להלחינו. בתוך שעה הוא סיים להלחינו ולהקליטו.
הערות שוליים

1 2  איבינסקי,לח"י: צבת ראשונה, עיונים בנפתולי תקופה ודרך, כרך א, תל אביב תשס"ג. עמ' 313–314
↑  כסלו תש"ב
↑  אברהם שטרן - "יאיר", חייו, פועלו ומותו
↑  לח"י - העמותה להנצחת מורשת לוחמי חרות ישראל
| אברהם שטרן (יאיר) |
| --- | --- | --- |
| פעילות | אצ"ל • לח"י |  |
| שיריו | חיילים אלמונים • השבועה • הרי את מקודשת לי • חיים אנחנו במחתרת |  |
| הנצחתו | חוות יאיר • כוכב יאיר צור יגאל • נווה יאיר • מוזיאון הלח"י |  |
| הגותו | עיקרי התחיה |  |
הקרב על בלגיה

חיילים בריטים צרפתים ובלגים, נחים בצדי הדרך
ההפצצות על ערי בלגיה
אזרחים בלגים נמלטים מפני הצבא הגרמני המתקדם
הקרב על בלגיה נמשך מ-10 במאי עד 28 במאי 1940, בין כוחות בעלות הברית לבין גרמניה הנאצית, והיה חלק מהמערכה על צרפת ועל ארצות השפלה במלחמת העולם השנייה. הקרב הסתיים בניצחון גרמני בעקבות כניעתה של בלגיה. עד היום הקרב זכור בבלגיה גם בשם מבצע שמונה עשר הימים (בצרפתית: Campagne des 18 jours בהולנדית: Achttiendaagse Veldtocht).
הקרב > הפלישה הגרמנית - 10 במאי

ב-9 במאי 1940 רמז הציר הבלגי בברלין לממונים עליו כי נראה שהגרמנים יפתחו בהתקפה למחרת היום. ב-10 במאי בשעה 00:10 התגלו ראשוני החיילים הגרמניים על הגבול הבלגי. בשעה 01:30 הוכרז על מצב חירום במדינה, וכוחות הצבא הבלגיים מיהרו להתפרס בעמדותיהם. תגובת הפיקוד הצרפתי הייתה מיידית. שעה לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית הורה הרמטכ"ל הצרפתי מוריס גמלאן למפקד החזית הצפונית ז'וזף ז'ורז' להורות לקבוצת הארמיות הראשונה לנוע צפונה בהתאם לתוכנית דייל, בטענה שהממשלה הבלגית ביקשה סיוע להדיפת הפלישה לשטחה. תנועה זו כללה את מיטב הכוחות הצרפתים הניידים ואת חיל המשלוח הבריטי. לאופולד השלישי, מלך הבלגים עודכן במתרחש, ומיהר אל המטה שלו ליד אנטוורפן.
הלופטוואפה (חיל האוויר הגרמני) לקח את היוזמה לידיו מיד עם תחילת המערכה בארצות השפלה. המטרה הראשונית הייתה חיסול של חיל האוויר הבלגי, שהיה עדיין על הקרקע. למרות שהגרמנים נהנו מעדיפות מספרית מכרעת באוויר, הרי שהצלחותיהם ביום הפלישה הראשון היו מוגבלות יחסית ליכולותיהם. בשעה 04:00 בערך נפתחו ההתקפות הראשונות נגד שדות תעופה ומרכזי תקשורת בלגיים. חיל האוויר הבלגי הושמד למעשה, והלופטוואפה השיג עליונות אווירית מוחלטת בשמי בלגיה. חילות האוויר של צרפת ובריטניה, שהיו יכולים לסייע לבלגים ולהולנדים הוגבלו לגיחות "מטוסי קרב וסיור", ונמנעו מלפגוע בטורי השריון הגרמנים המתקדמים באזורים בנויים, עקב חששו של הפיקוד הצרפתי כי המלחמה תהפוך ל"מלחמת הפצצות" שתפגע באוכלוסייה האזרחית.
הקרב > הקרב על מצודת אבן אמאל

מצודת אבן אמאל, הייתה מצודה תת-קרקעית שהייתה אמורה להגן על גבולה המזרחי של בלגיה מפלישה, והיא על הדרך האסטרטגית ללייז'. האסטרטגים של גרמניה הבינו היטב שכדי להשלים את כיבוש בלגיה, שומה עליהם לכבוש את מצודת אבן אמאל. הגרמנים ביצעו לשם כך תוכניות מדויקות ומושקעות, וכבשו את המצודה בקלות רבה. קרב זה היה הראשון מסוגו שבו הופעלו כוחות מוצנחים (פאלשירמייגר). בתחילה נחת כוח משימה ראשוני בדאונים על "גג" המצודה, ופוצץ את כיפות הבטון באמצעות מטענים חלולים, בהם השתמשו כדי להשמיד או לנטרל את ה"כיפות" בהן הותקנו תותחים. אל מול עמדות המקלעים השתמשו הצנחנים בלהביורים. הבלגים הצליחו להשמיד את אחד הגשרים, ובכך מנעו את מעבר הכוחות הגרמנים, אך גם מעבר תגבורות להגנת המצודה. למחרת הצטרפה אל הצנחנים תגבורת של רגימנט הרגלים ה-151, שהיה חלק מהארמייה השישית, דבר שהביא לכניעתה בצהרי 11 במאי.
הקרב > מרכז בלגיה

אל מול הפריצה המהירה של מערך הביצורים שלהם, שהיה אמור לגרום עיכוב משמעותי לכוח הגרמני התוקף, עמדו הבלגים חסרי אונים. בערבו של 11 במאי, לאחר כיום וחצי של לחימה, הורה הפיקוד העליון הבלגי לצבאו לסגת לעמדות על נהר הדייל, שם הוא היה אמור לחבור עם כוחות בעלות הברית בהתאם לתוכנית דייל, הוראה שפירושה היה הפקרת כל בלגיה שמצפון ללייז'. על פי התוכנית הצרפתית המקורית, הכוחות הצרפתיים והבריטיים העיקריים היו אמורים להגיע לקו נהר דייל רק חמישה ימים לאחר פתיחת המתקפה הגרמנית, ומהירות ההתקדמות הגרמנית הפתיעה אותם. ההתקדמות הגרמנית לעומק בלגיה נראתה כמאשרת את הערכת הפיקוד הצרפתי כי לשם יופנה המאמץ הגרמני העיקרי. שתי דיוויזיות ממוכנות מהארמייה הראשונה של בלאנשאר, הקדימו להגיע לאזור, וסייעו להציל את הצבא הבלגי הנסוג. תנועה מזורזת זו לא הייתה חלק מתוכנית דייל, ושיבשה את מה שנותר ממנה.
ב-12 במאי נפגש במונס המלך לאופולד עם הגנרלים הצרפתים ז'ורז' וגסטון ביוט, וכן עם הגנרל הבריטי הנרי פאונול (ראש מטהו של הלורד גורט). הוסכם כי הצבא הבלגי ימשיך לנסות ולהגן על אנטוורפן, בעוד כוחות בעלות הברית ינסו להגן על הצפון הקיצוני של המדינה. הבלגים נסוגו מלייז' כדי להימנע מאיגוף, ורק רגימנט אחד הושאר כדי לשבש את התקשורת הגרמנית. בסיוע הדיוויזיות הצרפתיות הם ניהלו קרבות מגננה עיקשים בנאמור, ועיכבו את הגרמנים מספיק עד שכוחות בעלות הברית הספיקו להגיע לאזור ולהשתלט על קו אנטוורפן-נאמור. בלחצם של הבלגים, ניסו בעלות הברית לבצע הפצצות על הגשרים שבידי הגרמנים, אולם נכשלו בכך כישלון חרוץ לנוכח העליונות הגרמנית באוויר.
בין 12 ל-14 במאי נערך קרב אנו בין יחידות שריון צרפתיות ליחידות שריון גרמניות. בקרב זה השתתפו כאלף כלים משוריינים מכל צד, והוא נחשב לקרב השריון הגדול ביותר בהיסטוריה עד שהקרבות במערכה באפריקה ובחזית המזרחית עלו עליו. אבדות הגרמנים היו כבדות, אולם אבדות הצרפתים אף יותר. עם זאת, הקרב השיג את מטרתו מבחינת בעלות הברית, והעניק לארמייה הצרפתית הראשונה די זמן כדי להתבצר בנהר הדייל, ולכוחות הבלגיים די זמן כדי לסגת אליו. ב-15 במאי ניסו הגרמנים לפרוץ את הקו, אולם כשלו בכך.
הקרב > נסיגת בעלות הברית

באופן כללי בעלות הברית יכלו לרשום לעצמם הצלחה יחסית. למרות שלא כל כוחותיהם השתתפו בקרבות במרכז בלגיה, הרי שהם נסוגו בהצלחה, באבדות מועטות יחסית, אל קו דייל. עם זאת, המתקפה הגרמנית בבלגיה לא הייתה אלא הסחת דעת, שנועדה לשכנע את הצרפתים שהגרמנים חוזרים על תוכנית שליפן מימי מלחמת העולם הראשונה. בו בזמן שהתבצעה המתקפה על קו דייל, נעה "קבוצת הפאנצר קלייסט" דרך הארדנים, והצליחה להבקיע את קווי ההגנה הצרפתיים שם, והחלה בתנועה מהירה אל חוף תעלת למאנש, במטרה לכתר את הכוחות הבריטיים-צרפתיים-בלגיים במערב בלגיה. תודות ליוזמות עצמאיות של מפקדים מוכשרים כמו גודריאן ורומל, הייתה ההתקדמות הגרמנית אף מהירה מהצפוי.
הצרפתים הבינו זאת באיחור מה, ולאחר מכן הורו על נסיגה כללית מבלגיה כדי להינצל מהאיגוף. הנסיגה תוכננה להתבצע בשלושה שלבים: בין 16 ל-17 במאי אל נהר סן, בין 17 ל-18 במאי אל נהר דאנדאר (Dender), ובין 18 ל-19 במאי על הסכלדה. הפיקוד העליון הבלגי לא שש להפקיר את הביצורים בין בריסל ללוון, במיוחד לנוכח העובדה שכאמור קו דייל התגונן היטב. הבלגים השתעשעו בתקווה שיוכלו לעצור את הגרמנים, אולם לנוכח נסיגת הארמייה הצרפתית השנייה מסדאן, הם החלו לסגת. הכוחות הבריטיים והצרפתים פינו את קו הביצורים החזק אנטוורפן-נאמור, לטובת מערך ביצורים מאולתר מאחורי הסכלדה. הארמייה השביעית הצרפתית פינתה את הולנד המתפרקת והגיעה אל אנטוורפן כשהיא עצמה מפורקת לגזרים וחסרת יכולת לארגן התנגדות ממשית. במרכז בלגיה ספג הצבא הבלגי שתוגבר בכוחות בריטיים לחץ חלש יחסית והצליח לסגת בבטחה. ההתנגדות הממשית היחידה הייתה באזור לוון מצד חיל המשלוח הבריטי.
הבלגים סירבו לוותר על אנטוורפן, והפעילו כוח של ארבע דיוויזיות כדי להגן עליה. אנטוורפן נכבשה סופית רק בין 18 ל-19 במאי, לאחר התגוננות בלגית אמיצה. ב-17 במאי נטשה הממשלה הבלגית את עיר הבירה בריסל, ונמלטה אל אוסטנדה. סוראליי (Suarlee) נפלה ב-19 במאי, מאלונה (Malonne) ב-21 במאי, וערים רבות נוספות ב-23 במאי. הלורד גורט, מפקד חיל המשלוח הבריטי, הציע לנטוש לחלוטין את בלגיה, ולבצע נסיגה אסטרטגית אל צרפת. במטכ"ל הבריטי סירבו לאשר לו נסיגה כזו, והורו לו לבצע מתקפה ולחבור אל הכוחות הצרפתיים בדרום בלגיה בכל מחיר. הבלגים התנגדו למתקפה כזו, שלטענתם תוביל לפירור מה שנותר מהצבא הבלגי. בסופו של דבר המתקפה יצאה לפועל ב-21 במאי, ולמרות שזכתה בהתחלה להצלחות טקטיות ראשוניות, הרי שבקרב אראס נבלמה, ולא השיגה את מטרתה (הבקעת הקווים הגרמניים וחבירה אל הכוחות הצרפתיים בדרום).
הקרב > סוף דבר

ב-25 במאי פתחו בעלות הברית ב"מבצע דינמו" - הסגת כוחותיהם מצרפת וארצות השפלה. הבלגים לחמו באומץ ובעקשנות מלחמה חסרת תקווה, אולם בהדרגה הגרמנים כבשו את מה שנותר מבלגיה. ההפצצות הגרמניות שהתבצעו יום וליל הפכו את החיים לבלתי נסבלים, שרר מחסור חמור במזון, והצבא הבלגי היה למעשה מפורר כבר. הבריטים מצדם הפגינו חוסר אכפתיות כלפי בעלי בריתם, והטילו עליהם משימות שמעבר ליכולתם. כאשר נשאל המפקד הבריטי בזירה האם גם הכוחות הבלגיים יפונו, הוא השיב בזעם "זה לא מעניינו קשקשן מה שיקרה עם הבלגים". ב-28 במאי, נכנע המלך לאופולד בפני הגרמנים, בלי לתאם את הכניעה קודם לכן עם הצרפתים והבריטים.
בניגוד לבית המלוכה של הולנד שיצא כולו לגלות, מלך בלגיה ומשפחתו בחרו להישאר בארצם ולימים נתפסו כמשתפי פעולה עם הגרמנים. כניעת המלך לא הייתה מקובלת על רבים מחברי הממשלה הבלגית, לרבות ראש הממשלה איבר פיירלו, שהכריז שכניעת המלך הייתה לא חוקית. פיירלו שנמלט בתחילה לפריז ולאחר מכן ללונדון, ועמד שם בראש הממשלה הבלגית הגולה. "צבא בלגיה החופשית" הוקם, ולחם לצד בעלות הברית לאורך המלחמה. בלגיה נכבשה בידי הגרמנים, ושוחררה בידי בעלות הברית רק בסתיו 1944.
ראו גם

בלגיה במלחמת העולם השנייה
היסטוריה של בלגיה
לקריאה נוספת

אליסטר הורן, "כך נפלה צרפת", הוצאת מערכות, 1987.
אנטוני ביוור, "מלחמת העולם השנייה", הוצאת ידיעות אחרונות, 2014.
אנדרו רוברטס, "סערת המלחמה", הוצאת דביר, 2011.
מקס הייסטינגס, "נפתחו שערי הגיהנום", הוצאת מודן, 2015.
ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972.
מיכאל הרסגור, אהוד פוקס, "רגעים היסטוריים ורגעים היסטריים: החלטות בתנאי משבר", הוצאת דביר, 2010.
הערות שוליים

↑  אליסטר הורן, "כך נפלה צרפת", הוצאת מערכות, 1971. עמ' 132.
↑  ג'ון גאלבין, "היורדים לקרב", הוצאת מערכות, 1972, עמודים 37-40.
↑  אליסטר הורן, "כך נפלה צרפת", הוצאת מערכות, 1987, עמודים 126-128.
↑  בפועל מרבית הכוחות הצרפתיים היו בצפון
↑  קרב שנמשך בין 24 ל-28 במאי, והיה הקרב הגדול האחרון במהלך הקרב על בלגיה
| זירות ומערכות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | המערכה בפולין • מתקפת הסאר • המלחמה המדומה • המערכה בנורווגיה • המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה • הקרב על בריטניה • המערכה בבלקן • מבצע ברברוסה • החזית המזרחית • הזירה האיטלקית • החזית המערבית |  |
| המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט | מלחמת סין–יפן השנייה • המערכה באוקיינוס השקט • המערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט • הזירה הדרום-מזרח אסייתית • מבצע סערת אוגוסט |  |
| הים התיכון, המזרח התיכון וצפון אפריקה | הקרב על הים התיכון • המערכה בצפון אפריקה • המערכה במזרח התיכון • המערכה במזרח אפריקה • המלחמה האנגלו–עיראקית • הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן |  |
| זירות ומערכות אחרות | המערכה באוקיינוס האטלנטי |  |
| מערכות שלא יצאו אל הפועל | מבצע טננבאום: כוונות לכיבוש שווייץ וליכטנשטיין • מבצע ארי-הים: כוונות לכיבוש בריטניה • מבצע איקרוס: כוונות לכיבוש איסלנד • כוונות לכיבוש היישוב היהודי בארץ ישראל (התוכנית לארץ ישראל שלאחר כיבוש • תוכנית המבצר האחרון) • מבצע גרין: כוונות לכיבוש אירלנד • מבצע הרקולס: כוונות לכיבוש מלטה • מבצע פליקס: כוונות לכיבוש ספרד וגיברלטר • מבצע נפילה: כוונות לכיבוש יפן |  |
וולבי ארנבי ממושקף

| וולבי ארנבי ממושקף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קנגורו
משפחה:: קנגוריים
סוג:: וולבי ארנבי
מין:: וולבי ארנבי ממושקף
שם מדעי
 Lagorchestes conspicillatus ‏גולד, 1842
תחום תפוצה


וולבי ארנבי ממושקף (שם מדעי: Lagorchestes conspicillatus) הוא מין של וולבי קטן בסוג וולבי ארנבי, המצוי בצפון יבשת אוסטרליה ובאי גינאה החדשה. הוא תואר מדעית בשנת 1841 על ידי הזואולוג ג'ון גולד, ומחולק ל-2 תת-מינים: של היבשת ושל האי בארו. הוולבי הממושקף הוא המין הגדול והנפוץ בסוגו.