stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסק דין בהליך מקוצר
תחומי שיפוט ספציפיים > אנגליה וויילס

באנגליה וויילס, מסדיר חלק 24 לכללי סדר הדין האזרחי (Civil Procedure Rules) את האופן שבו יש ליתן פסקי דין בהליך מקוצר. פסק דין בהליך מקוצר יכול שיינתן בכל פלוגתא ולחובת כל בעל דין, למעט המקרים הבאים – שבהם לא יינתן פסק דין בהליך מקוצר:
בהליכים נגד דייר מוגן המחזיק במושכר מעבר לתקופת השכירות המוסכמת או נגד נוטל משכנתא – ובלבד שהאחזקה בנכס מוגנת מכוח ה-Rent Act 1977 (חוק השכירות) או ה-Housing Act 1988 (חוק הדיור);
בהליכים לפי דיני המשפט הימי, המתייחסים לזכויות קנייניות (in rem).
תחומי שיפוט ספציפיים > קנדה

בקנדה, הורחבו בשנות השמונים של המאה העשרים סדרי הדין העוסקים במתן פסקי דין בהליך מקוצר. למעט מחוז קוויבק (שבו קיים מכשיר דיוני ייחודי המאפשר את סילוקם של הליכים בדרך מקוצרת), קיים בסדרי הדין של כל יתר המחוזות מנגנון למתן פסק דין בהליך מקוצר. כך, למשל, לאחר שנערך בו מחקר בנושא הגישה לערכאות, הונהגה במחוז אונטריו רפורמה בסדרי הדין האזרחיים הנוהגים בו, לפיה תינתן בידי שופטים היושבים בערכאות הדיוניות ובידי שופטים הדנים בבקשות ביניים הסמכות ליתן פסקי דין בהליך מקוצר – זאת לאחר שאמצעים דומים הונהגו גם במחוזות אלברטה וקולומביה הבריטית. בפסיקתו משנת 2014, עודד בית המשפט העליון של קנדה הרחבה של השימוש בכלי של מתן פסקי דין בהליך מקוצר בידי הערכאות המבררות (Hryniak v. Mauldin, 2014 SCC 7).
דמיון לדין הישראלי

בדין הישראלי לא קיים הליך מקביל ל-Summary judgment. עם זאת, קיימים מספר הסדרים בהם גלומים מאפיינים המזכירים, במידה זו או אחרת, הליך זה.
כך, למשל, מתירה תקנה 41 לתקנות סדר הדין האזרחי, תשע"ט-2018 (להלן: "תקנות סדר הדין האזרחי" או "תקנות סדר הדין אזרחי החדשות") לבית המשפט להורות על מחיקתו של כתב תביעה, בין היתר מחמת העדר עילה או מחמת היותה של התובענה טורדנית או קנטרנית. כמו כן, מאפשרת תקנה 43 לבית המשפט לדחות תביעה מחמת מעשה בית דין, מחמת התיישנות או מחמת כל נימוק אחר שלפיו הוא סבור כי ראוי ונכון לדחותה.
יתר על כן, בפסיקת בית המשפט העליון ב-רע"א 3312/04 אשורנס גנרל דה פרנס נ' הכונס הרשמי בתפקידו כמפרק בנק הצפון אמריקה בע"מ (להלן: "עניין אשורנס גנרל דה פרנס") נקבע כי לא יוכל נתבע בהליך אזרחי להעלות טענה מקבילה לטענה המוכרת במשפט הפלילי כטענת "אין להשיב לאשמה" (טענה שיכול נאשם במשפט פלילי להעלות לאחר הבאת ראיות התביעה, ומהותה היא שגם לו היו כל ראיות התביעה מהימנות, עדיין לא היה בהן כדי להוכיח את יסודות העבירה. קבלת הטענה, בהחלטת ביניים, תביא לזיכויו של הנאשם מאותם אישומים שלגביהם הועלתה) – אלא אם ויתר על הבאת ראיות מטעמו. הווה אומר, אם הסכים הנתבע לוותר על זכותו להביא ראיות, יוכל הוא לכאורה לטעון כי ראיות התביעה אינן מבססות את עילת התביעה, ואם תתקבל הטענה – תידחה התביעה. בהעלותו טענה זו, סותם אמנם הנתבע את הגולל על שלב ההוכחות במשפט, אך בד בבד נוטל הוא על עצמו סיכון משמעותי, שכן במקרה של דחיית הטענה – יינתן פסק הדין על יסוד ראיות התובע. יוער כי פסק הדין בעניין אשורנס גנרל דה פרנס ניתן בדן יחיד (השופט (כתוארו אז) א' גרוניס) ולפיכך לא ניתן לראות בו הלכה מחייבת (ככל שלא ניתנה פסיקה מאוחרת, בהרכב, המכריעה בסוגיה).
מן ההיבט ההיסטורי, עובר לכניסתן של תקנות סדר הדין האזרחי החדשות לתוקף, היו נוסחיהן של תקנות 100 ו-101 לתקנות סדר הדין האזרחי, תשע"ד-1984 (להלן: תקנות סדר הדין האזרחי הישנות) בעלי דמיון רב לנוסחיהן של תקנות 41 ו-43 לתקנות סדר הדין האזרחי החדשות, בהתאמה. כמו כן, אף התירה תקנה 191 לתקנות סדר הדין האזרחי הישנות לבית המשפט "[...] בכל שלב משלבי הדיון, להוציא פסק דין באחת התביעות שבתובענה או בחלק מתביעה, וליתן את הסעד הנתבע, כולו או מקצתו, לאותה תביעה או לחלקה, או לסרב לתיתו, כל אימת שנראה לבית המשפט שאין בהמשך הדיון כדי לשנות את הממצאים לגבי העובדות המהותיות או לגבי השאלות העומדות להכרעה לעניין התביעה או הסעד כאמור". לא זו בלבד, אלא שתובענות בסדר דין מקוצר (אין לבלבל עם פסק דין בהליך מקוצר מושא מאמר זה), שהיה מוסדר בעבר בתקנות 202–214 לתקנות סדר הדין האזרחי הישנות, יכולו להתנהל במקרים שבהם נתבעו סכומי כסף קצובים, שאינם שנויים לכאורה במחלוקת – כאשר בידי התובע ראשית ראיה בכתב המוכיחה את סכום החוב שנטען לו או כאשר קיימת לכך עילה מפורשת בחוק. המיוחד בסדר דין זה היה שאין קנויה לנתבע זכות אוטומטית להגיש כתב הגנה, ואם לא הגיש בקשת רשות להתגונן – קיבל בית המשפט את התביעה.
ההסדרים שתוארו לעיל, יש בהם דמיון, במידת זו או אחרת, להיבטים מסוימים של הליך ה-Summary judgment.
הערות שוליים

↑  רע"א 4447/07 רמי מור נ' ברק אי.טי.סי (1995) החברה לשירותי בזק בינלאומיים בע"מ, פ"ד סג(3) 664, פסקה 22 סיפא לפסק דינו של המשנה לנשיאה (כתוארו אז) א' ריבלין, שם כונה כך ההליך, באוביטר דיקטום, בשפה העברית
↑  עוה"ד מאיר פוקס ואורי שורר, ‏כמו באמריקה, באתר גלובס, 3 בינואר 2016
↑  כלל 56 לכללי סדר הדין האזרחי הפדרליים (Federal Rules of Civil Procedure)
1 2 3  כלל 12 לכללי סדר הדין האזרחי הפדרליים (Federal Rules of Civil Procedure)
↑  (Celotex Corp v. Catrett, 477 U.S. 317 (1986
↑  (Anderson v. Liberty Lobby, Inc., 477 U.S. 242 (1986
↑  (Matsushita v. Zenith Radio Corp., 475 U.S. 574 (1986
↑  דו"ח המרכז הפדרלי לשיפוט בדבר הפרקטיקה של מתן פסקי דין בהליך מקוצר
↑  Hryniak v. Mauldin, 2014 SCC 7
↑  רע"א 3312/04 אשורנס גנרל דה פרנס נ' הכונס הרשמי בתפקידו כמפרק בנק הצפון אמריקה בע"מ
↑  רע"א 1924/16 אבו ג'אנם נ' נכסי רמלה 3 בע"מ, פסקה 13 סיפא לפסק הדין, שם קיימת התייחסות לכך שאין לראות בקביעות שניתנו בבית המשפט העליון בדן יחיד משום הלכה מחייבת כמשמעותה בסעיף 20(ב) לחוק יסוד: השפיטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007544367605171  LCCN: sh93000490
רוב מננדז

רוברט ג'ייקובסן מננדז ג'וניור (באנגלית: .Robert Jacobsen Menendez Jr; נולד ב-12 ביולי 1985) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השמיני של מדינת ניו ג'רזי החולש על אזורים בניוארק, ג'רזי סיטי ואליזבת, מאז ינואר 2023. מננדז, חבר המפלגה הדמוקרטית, שימש כנציב רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי, והוא בנו של הסנאטור לשעבר בוב מננדז.
ביוגרפיה

מננדז גדל בעיר יוניון סיטי, ניו ג'רזי, בנם של רוברט "בוב" מננדז, עורך דין מניו ג'רזי וכיום סנאטור אמריקאי מטעם מדינת ניו ג'רזי, ולג'יין ג'ייקובסן, מורה בבית ספר ציבורי. הוא קובני-אמריקאי דרך סבו וסבתו מצד אביו שהגיעו לארצות הברית ב-1953, כשברחו מהמשטר של פולחנסיו בטיסטה. מננדז למד בבתי ספר ציבוריים ביוניון סיטי עד כיתה ח' ובבית הספר הדסון בהובוקן, ניו ג'רזי, בתיכון. הוא סיים את לימודיו ב-2003. הוא קיבל תואר ראשון באמנויות במדעי המדינה מאוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל ודוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים רוטגרס, שבמהלכו היה נשיא לשכת עורכי הדין של הסטודנטים, שימש כעורך הערות עבור Rutgers Race and the Law Review, קיבל את פרס הבוגרים הבכיר, ונבחר כעמית מנהל של המושל במכון איגלטון לפוליטיקה.
קריירה

מננדז עבד כעורך דין בחברת לוונשטיין סנדלר LLP. בלוונשטיין סנדלר שימש כיועץ חיצוני למגוון רחב של חברות פיננסיות וטכנולוגיה, ולעיתים קרובות עבד עם מייסדים ומנהלים בעלי רקע חסר ייצוג מסורתי. הוא גם עבד עם מרכז לוונשטיין סנדלר למען האינטרס הציבורי במגוון רחב של עניינים כדי לשרת קהילות ולקוחות הזקוקים לייצוג פרו בונו.
ב-15 באפריל 2021 היה מננדז מועמד להיות נציב רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי על ידי המושל פיל מרפי. מינויו אושר פה אחד על ידי הסנאט של מדינת ניו ג'רזי ב-3 ביוני 2021, והושבע לתפקידו יום למחרת. מינויו של מננדז סימן את הפעם הראשונה שבה כיהן בדירקטוריון לטיני אמריקאי מניו ג'רזי. במהלך כהונתו עמד מננדז בראש ועדת הממשל והאתיקה והיה חבר בוועדת הכספים, המפקחת על התקציב השנתי של רשות הנמלים בהיקף של מיליארדי דולרים. הוא התפטר מתפקיד הנציב ב-2 בינואר 2023, יום לפני הצטרפותו לקונגרס.
כחבר במפלגה הדמוקרטית, מננדז הכריז על התמודדתו לייצוג ממחוז הקונגרס ה-8 של ניו ג'רזי בבית הנבחרים של ארצות הברית עם הודעת הפרישה של הנציג המכהן אלביו סיריס, אשר לאחר מכן גם תמך במננדז. אזור זה יוצג על ידי אביו של מננדז לפני סירס משנת 1993 עד 2006, כאשר הוא הוגדר כמחוז הקונגרס ה-13 של המדינה.
מננדז פעל על מנת לתת מענה לצרכים של משפחות עובדים ומעמד הביניים ולאתגרים הקשורים בעליות של צרכים בסיסיים כמו דיור, שירותי בריאות, חינוך וטיפול במשפחה. הוא דיבר לעיתים קרובות על השקעות בתשתיות, בקרת נשק ובחירת רבייה. בעודו רץ במרוץ משלו, מננדז גייס ותרם 100,000 דולר לוועדת הקמפיין של המפלגה הדמוקרטית, כשהכספים הופנו לבעלי תפקידים ומתמודדים דמוקרטיים שרצים במחוזות אחרים, שרובם נבחרו מחדש, עם התמקדות בנשים, להט"ב, ועוד מועמדים מגוונים.
בבחירות המקדימות ניצח מננדז שני מתמודדים, דייוויד אוקמפו גריילס ואנה רוזבורו-אברהרד, עם 83.6% מהקולות מול 11.3% של גריילס ו-5.1% של רוזבורו-אברהרד. בבחירות הכלליות ניצח מננדס את המועמד הרפובליקני מרקוס ארויו, 73.6% ל-23.4%. הוא הושבע לתפקידו בראשית ינואר 2023.
מננדז חבר בוועידה ההיספנית של הקונגרס, המשמשת כחלק מהמעמד הגדול ביותר של דמוקרטים לטינים בקונגרס. מננדז ביקר בגבול ארצות הברית-מקסיקו בפברואר 2023 עם קבוצה של דמוקרטים מבית הנבחרים, למשלחת הקונגרס הראשונה שלו לאחר שנכנס לתפקידו. מננדז גם נסע לישראל ולירדן בסוף אפריל ובתחילת מאי 2023, כחבר במשלחת דו-מפלגתית בת 17 חברים. בסוף יוני ובתחילת יולי 2023, נסע מננדז להולנד, אסטוניה ובריטניה כחבר ב-CODEL דו-מפלגתית. הנסיעה התמקדה בחיזוק שיתוף הפעולה הבינלאומי בנושא אבטחת סייבר ותשתיות.
מננדז מתגורר בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי. הוא התחתן עם אלכס בנפיץ' מננדז בשנת 2017, ויש להם שני ילדים.
הערות שוליים

↑  Matthew Kassel, The senator’s son striving to be a Congress man, Jewish Insider, ‏15 באפריל 2022 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Menendez's Son Prepares to Run for His Father's Old House Seat (Published 2021)" (באנגלית). 2021-12-22. נבדק ב-2023-08-16.
↑  Attorneys Directory - Legal Services | Lowenstein Sandler LLP, www.lowenstein.com (באנגלית)
↑  ROI-NJ Staff, Martinotti, Menendez, Richardson sworn in as new members of Port Authority board, ROI-NJ, ‏4 ביוני 2021 (באנגלית אמריקאית)
↑  David Wildstein, Rob Menendez raising big money for House Democrats in tight races - New Jersey Globe, newjerseyglobe.com, ‏4 באוקטובר 2022 (באנגלית אמריקאית)
↑  "New Jersey Eighth Congressional District Election Results". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 2022-11-08. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2023-08-16.
↑  Congressman Rob Menendez Returns From Bipartisan Congressional Delegation to Israel and Jordan, Insider NJ, ‏3 במאי 2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  Congressman Rob Menendez Returns From Bipartisan Congressional Delegation to the Netherlands, Estonia, and the United Kingdom, Insider NJ, ‏5 ביולי 2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  https://twitter.com/robmenendez4nj/status/1576978351541010432, Twitter
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1303840537  US Congress: M001226  VIAF: 7654169639252196580003   WorldCat (עם VIAF): 7654169639252196580003
רוברט ברנוול

רוברט גיבס ברנוול (באנגלית: Robert Gibbes Barnwell‏; 21 בדצמבר 1761 – 24 באוקטובר 1814) היה בעל עבדים בקרוליינה הדרומית, מהפכן ומדינאי שהיה ציר בקונגרס הקונפדרציה וחבר בית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > ראשית חייו

ברנוול נולד ב-21 בדצמבר 1761 בביופורט, פרובינציית קרוליינה הדרומית. הוא חונך על ידי מורה פרטי לאחר שמיצה את המשאבים של בית הספר הציבורי בביופורט, אולם הוא קטע את לימודיו והתגייס בגיל 16 כטוראי במיליציה להילחם במלחמת העצמאות של ארצות הברית. בתמרון לאחר קרב מעבורת סטונו, הפלוגה שלו חנתה באי ג'ונס בסוף יוני 1779. מתקפת פתע בריטית בלילה פגעה בהם קשות בפעולה הידועה בשם קרב מטעי מתיוס. ברנוול בן ה-16 נפצע באורח קשה עד כדי כך שהם פשטו את הציוד שלו והשאירו אותו למוות. הוא נמצא בשדה על ידי שפחה ונלקח אל דודתו (גב' שרה גיבס) במטע הסמוך לשדה הקרב. היא ובתה טיפלו בו במסירות עד שהחלים.
ביוגרפיה > מלחמת העצמאות האמריקאית

הוא חזר לשירות, והצטרף שוב למיליציה באביב הבא כלוטננט. מיד לאחר שחזר לשירות הוא נפל בשבי כאשר הגנרל בנג'מין לינקולן נכנע בצ'ארלסטון ב-12 במאי 1780. הוא נכלא על אוניית התובלה Pack Horse עד לחילופי שבויים ביוני 1781. הוא חזר לשירות במיליציה, ועד סוף המלחמה עלה לדרגת לוטננט קולונל.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

לאחר שובו לביופורט, ברנוול נבחר לבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית לשנים 1787–1788. הוא כיהן כציר שייצג את קרוליינה הדרומית בקונגרס הקונפדרציה בשנים 1788 ו-1789. הוא הוחזר לבית הנבחרים של המדינה בשנים 1790–1791, ו-1794–1801, וב-1795 כיהן כיושב ראש בית הנבחרים. באביב 1788, רוברט כיהן כציר לוועידה של קרוליינה הדרומית שאשררה את חוקת ארצות הברית. הוא נבחר לכהונה אחת בבית הנבחרים האמריקני (1791–1793) מטעם מחוז הקונגרס השני של קרוליינה הדרומית אך סירב להתמודד לכהונה נוספת. החל משנת 1795, הוא היה יושב ראש מועצת הנאמנים של מכללת ביופורט החדשה ושימש בתפקיד זה שנים רבות. הוא נבחר לסנאט של המדינה לשנים 1805–1806 והיה נשיא גוף זה ב-1805.
ברנוול מת ב-24 באוקטובר 1814 בביופורט ונקבר שם בחצר הכנסייה של הכנסייה האפיסקופלית של סנט הלנה. בנו, רוברט וודוורד ברנוול, היה סנאטור הן בסנאט של ארצות הברית והן בסנאט של הקונפדרציה.
הערות שוליים

↑  "Congress slaveowners", The Washington Post, 2022-01-19, נבדק ב-2022-01-24
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2003031099  SNAC: w6ht5p55  US Congress: B000167  VIAF: 44245057   WorldCat (עם VIAF): 44245057
ריצ'רד וין

ריצ'רד וין (באנגלית: Richard Winn‏; 1750 – 19 בדצמבר 1818) היה פוליטיקאי, מודד קרקעות, סוחר ובעל עבדים אמריקאי מקרוליינה הדרומית.
ביוגרפיה

וין נולד בשנת 1750 במחוז פאקווייר, מושבת וירג'יניה. במהלך מלחמת העצמאות האמריקנית הוא היה קצין ברגימנט השלישי של קרוליינה הדרומית. לאחר שהרגימנט נלכד בצ'ארלסטון, הוא שירת ביחידת פרטיזנים של המיליציה תחת פיקודו של תומאס סאמטר. לאחר המלחמה מונה לגנרל במיליציה של קרוליינה הדרומית.
הוא ייצג את קרוליינה הדרומית בבית הנבחרים של ארצות הברית מ-1793 עד 1797 ומ-1803 עד 1813. הוא מת ב-19 בדצמבר 1818 במחוז מארי, טנסי.
הערות שוליים

↑  Weil, Julie Zauzmer; Blanco, Adrian; Dominguez, Leo. "More than 1,800 congressmen once enslaved Black people. This is who they were, and how they shaped the nation". Washington Post (באנגלית). נבדק ב-2023-02-20.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n2001058769  SNAC: w63n34nm  US Congress: W000637  VIAF: 65816669   WorldCat (עם VIAF): 65816669
משה איבגי

| --- | --- |

איבגי במחזה "הבן הבכור", תיאטרון גשר, 2009
 לידה:  29 בנובמבר 1953 (בן 71) קזבלנקה, מרוקו 
 סוגה מועדפת:  דרמה 
 מדינה:  ישראל
 תקופת הפעילות:  1978–2016 (כ־38 שנים)
 עיסוק:  שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון, תסריטאי, במאי קולנוע
 צאצאים:  דאנה איבגי
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר (1990, 1995, 2004) פרס פסטיבל הקולנוע לסטודנטים בלונדון פרס פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין פרס וולג'ין (1991) פרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה (2009)
 פרופיל ב-IMDb
 
משה איבגי, הלנה ירלובה וח'ליפה נאטור בהצגה "אנשים קשים" מאת יוסף בר-יוסף, בבימויו של משה נאור, תיאטרון חיפה, 2012
משה איבגי (נולד ב-29 בנובמבר 1953) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומנחה טלוויזיה ישראלי. פעילותו בתחומים אלה נמשכה 38 שנים וכללה הופעות רבות בתיאטרון, הופעות בסדרות טלוויזיה, ובכלל זה תפקיד ראשי בסדרה "הבורר", וכן ב-60 סרטי קולנוע. במהלך הקריירה שלו זכה בפרסים רבים, בהם שלושה פרסי אופיר.
בשנת 2016 התלוננו מספר נשים שאיבגי הטריד אותן מינית, ובהמשך הוא הורשע בעבירות של מעשה מגונה והטרדה מינית ונידון ל-11 חודשי מאסר בפועל, מתוכם ריצה חמישה חודשים וחצי ושוחרר במרץ 2022.
ראשית חייו

איבגי נולד בקזבלנקה שבמרוקו, בן אמצעי בין שבעה אחים ואחיות, בהם השחקנית רונית איבגי. כשהיה בן שנה וחצי עלתה משפחתו עמו לישראל, והתגוררו כשנה במעברת שומרות. לאחר מכן עברה להתגורר במגדל העמק. אמו עבדה בקק"ל ואביו עבד כפועל בניין. בגיל 11 עבר ללמוד בישיבה בטבריה. לאחר כמספר שנים בישיבה עבר ללמוד בפנימייה דתית חקלאית.
בצה"ל שירת בחיל התותחנים בגדוד 55 והשתחרר בדרגת סמל.
לאחר שחרורו החל ללמוד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב שבתל אביב-יפו.
קריירה > קריירת התיאטרון

משנת 1978, לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר למשחק "ניסן נתיב", החל לשחק במחזות ב"תיאטרון החאן הירושלמי", "התיאטרון הקאמרי" ו"תיאטרון חיפה" במגוון רחב של תפקידים. ב-1986 כיכב במחזה "מזמור לדוד" מאת תמיר גרינברג, בבימוי של ג'ק מסינג'ר, תמונות מחיי הומוסקסואלים בגן העצמאות, שהוצג בפסטיבל עכו וזכה בציון לשבח. בין היתר שיחק כ"יוחנן צינגרבאי" במחזה "סוחרי גומי" מאת חנוך לוין, במחזה "הדוד וניה" על פי אנטון צ'כוב, כ"ג'ורג'" במחזה "על עכברים ואנשים" של ג'ון סטיינבק שהועלה בשנת 1998 בתיאטרון בית ליסין ועוד. בשנים 2001–2002 הופיע במופע יחיד שנקרא "חשבונית הנפש". החל מפברואר 2007 הופיע בהצגה של תיאטרון גשר, "הבן הבכור", ולשם תפקיד זה נדרש ללמוד רוסית. בזכות תפקיד זה קיבל את פרס "איש השנה בתיאטרון 2007".
משנת 2011 הופיע בהצגת היחיד של תיאטרון גשר, "סונאטת קרויצר" – על פי לב טולסטוי, מונודרמה בשילוב מולטימדיה, בבימויו של יבגני אריה.
ב"תיאטרון גשר" ביים איבגי שתי הצגות "הנסיכה איבון" מאת ויטולד גומברוביץ' בה כיכבה בתו דאנה איבגי כאיבון ו"הארווי" מאת מרי צ'ייס.
משנת 2013 שיחק בהצגה "דפוקים", דרמה חברתית קומית מאת צדוק צמח, בתיאטרון חיפה.
קריירה > קריירה טלוויזיונית

ב-1981 שיחק בדרמת הטלוויזיה "אינדיאני בשמש", אותה ביים הבמאי זוכה פרס ישראל רם לוי על פי סיפור מאת אדם ברוך. בדרמה זו שיחק לצד רמי דנון. ב-1982 שב לשחק בתפקיד דומה בדרמת הטלוויזיה "גבי בן יקר" שביים אורי ברבש העוסקת בצעיר ממשפחת מצוקה המנסה למצוא את עצמו במהלך שירותו הצבאי. בדרמות אלה גילם לראשונה את הדמות שהפכה למזוהה עמו של הישראלי המזרחי, אך הוא הוסיף לדמות זו ממד אנושי ואיכותי שלא נמצא לה עד אז בתרבות הישראלית, מעבר לקריקטורה של "סאלח שבתי" וסרטי הבורקס.
ב-1983 עד 1984 הופיע בתוכנית הטלוויזיה ההומוריסטית "זהו זה!" כאחד מצוות המנחים הקבוע.
בשנת 1986 שיחק בדרמה הטלוויזיונית "לחם", לצידם של רמי דנון, אתי אנקרי, עמוס לביא ואחרים.
ב-1999 שיחק ב"סיבת המוות - רצח" (1999), וב"דו"ח איבגי - סוויסה" (1999) שהייתה מעין יומן תרבות בו יצאו איבגי ומאיר סוויסה למקומות מעניינים וסיקרו את שמצאו בדרכם. ב-1999 זכה הסרט בו כיכב איבגי, "חובו של אהרון כהן", ב-Banff Rockie Award בקטגוריית סרטים לטלוויזיה, במסגרת פסטיבל הסרטים בטורונטו.
השתתף גם בסדרות כ"פרנקו וספקטור" (2003), בה שיחק לצד רונית אלקבץ. בשנת 2005 השתתף בסדרה "משפחת קמיצ'לי" – תוכנית אירוח, על פי פורמט בריטי בשם "משפחת קומאר", שבה שיחק בתפקיד אב משפחה מזרחית המארח אורחים בביתו.
בשנת 2005 החל להופיע בסדרה של פרסומות לחברת ביטוח בטלוויזיה וברדיו בהן שיחק דמות עממית בשם "דוד הכי טוב", המהווה מעין פרפרזה על הדמויות ששיחק במהלך השנים בקולנוע. בשנת 2007 השתתף בסדרה "הבורר" בתפקיד הראשי – הבורר ברוך אסולין. הסדרה עוסקת בעולם הפשע הישראלי ובנוסף, בקשר בין הבורר למשפחתו. בשנת 2008 השתתף בסדרת הדרמה "לאהוב את אנה" בתפקיד הראשי.
בשנת 2012 הגיש את הסדרה התיעודית "יומנים", העוסקת בסיפורים שגוללו ביומני גבע. בסדרה, ששודרה בערוץ הראשון, הוא משוטט בארץ ומתחקה אחר גיבורי אותם יומנים.
בשנת 2014 השתתף בסדרת הדרמה "זגורי אימפריה" בתור אלברט, אב המשפחה.
בשנת 2015 השתתף בעונה הראשונה של הסדרה הקומית "השוטר הטוב" בתור יזהר קונפינו, אביו הקומבינטור של דני (בגילומו של יובל סמו).
קריירה > קריירה קולנועית

איבגי כיכב בסרטי קולנוע רבים והיה נחשב לאחד משחקני הקולנוע המובילים בישראל. הוא זכה בשלושה פרסי אופיר.
קריירה > קריירה קולנועית > שנות השמונים

בשנת 1980 שיחק בסרט "כוכב השחר". בשנת 1982 הופיע איבגי לצד אורי גבריאל בסרט "מתחת לאף", בבימויו של ינקול גולדווסר. הסרט עסק בסיפורם האמיתי של פושעים שגנבו כספת מתחנת משטרה. הסרט זכה לאהדת הקהל והביקורות והשתתף בפסטיבל הקולנוע בצרפת. באותה שנה, החל איבגי להשתתף גם בסרטי בורקס, גילם את הפקח דנינו בסרט "אדון ליאון" לצד זאב רווח, שגם ביים את הסרט. שנה לאחר מכן, בסרט "קוני למל בקהיר" לצד מייק בורשטיין.
מאמצע שנות השמונים החל להשתתף בהפקות הוליוודיות ובין-לאומיות, בהן: "השגריר" (1985) בבימויו של ג'יי לי תומפסון, לצידם של רוברט מיצ'ם ורוק הדסון, בסרט הקצר "סרט לילה" (1986), (על משחקו בסרט זה זכה בפרס "השחקן הטוב ביותר" בפסטיבל בין-לאומי לסרטי סטודנטים בבריטניה), "עד לאזור לחימה" (1987) לצד כריסטופר ווקן, "אהבה גנובה" 1987 לצד טום הנקס וסרטים אחרים. באותה שנה שיחק בסרט הישראלי "הקרב על הוועד" בתפקיד הגנן הערבי של הבניין.
בשנת 1990 שיחק לצד קרן מור, בסרט הקולנוע "שורו", של הבמאי שבי גביזון. בספטמבר אותה שנה נערך טקס פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע הראשון ועל משחקו ב"שורו" זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר ובכך היה לשחקן הראשון שזכה ב"פרס אופיר", לצד הסרט עצמו שזכה בפרס הסרט הטוב ביותר.
קריירה > קריירה קולנועית > שנות התשעים

בשנת 1991 שיחק בסרטו של ערן ריקליס, "גמר גביע", בתפקיד השבוי הישראלי בידי אש"ף במלחמת לבנון הראשונה המוצא שפה משותפת עם שוביו, על רקע רצונו לראות את משחק הגמר במונדיאל 1982, לצד מוחמד בכרי, בסאם זועמוט ואחרים. על משחקו זכה בתואר "השחקן הראשי הטוב ביותר" בפסטיבל ירושלים.
בשנת 1993 השתתף בסרט האימה ההוליוודי "The Mummy Lives" בבימויו של גרי אוהרה ולצידם של טוני קרטיס, מוסקו אלקלעי ואחרים.
בשנת 1995 השתתף בסרט "חולה אהבה בשיכון ג'" בו גילם דמות של בעל תחנת טלוויזיה פיראטית, שאהבתו לצעירה יפה המגיעה לשכונה מביאה אותו עד לאשפוז פסיכיאטרי. על תפקידו זכה בפרס אופיר כ"שחקן הראשי הטוב ביותר" ובפרס ב"פסטיבל הקולנוע של גרמניה".
קריירה > קריירה קולנועית > המאה ה-21

בשנת 2002 עבר לארצות הברית והשתתף בסרטו של דייוויד מאמט "ספרטן". עם שובו לארץ בשנת 2004 השתתף בסרט "מטאליק בלוז" עליו זכה בפרס אופיר שלישי, לשחקן משנה. בשנת 2005 גילם את איש "המוסד" מייק הררי בסרט "מינכן".
בשנת 2008 שיחק בסרטם של שלומי ורונית אלקבץ, "שבעה". בשנת 2011 שיחק בסרטו של מרקו כרמל, "אחותי היפה", בתפקיד רוברט. בשנת 2012 שיחק בתפקיד פרופסור פסטל בסרטו של שמי זרחין "העולם מצחיק".
באפריל 2011 יצא לבתי הקולנוע הסרט "וביום השלישי", סרט הקולנוע הראשון אותו ביים איבגי.
שיחק בסרטו של רשף לוי, "לצוד פילים", שעלה לאקרנים בשנת 2013.
באותה שנה שיחק בסרטים "הנוער" בבימויו של תום שובל, ו"מנתק המים" בבימויו של עידן הובל.
בשנת 2016 שיחק בסרטו של אייל חלפון, "מלחמת 90 הדקות" לצד נורמן עיסא. על תפקידו בסרט היה מועמד לפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר לשנת 2015. ב-2017 שיחק בתפקיד קטן של חוקר משטרתי בסרט "אמור" של רפאל רביבו.
כיהן כחבר המועצה הישראלית לתרבות ואמנות.
באוקטובר 2016 הוענק לו, במסגרת פסטיבל הסרטים בחיפה, פרס השחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "מלחמת 90 הדקות".
עם שחרורו של איבגי ממאסר במרץ 2022, הודיע משה אדרי, מבעלי סרטי יונייטד קינג, כי בכוונתו להפיץ את הסרט "התיק", מותחן שאיבגי כתב וביים והשתתף בו טרם כניסתו לכלא.
עבירות מין

ב-3 בפברואר 2016 פורסם כי עובדת לשעבר בתיאטרון חיפה הגישה התראה לפני תביעה נגד התיאטרון על כך שאיבגי הטריד אותה מינית כשנתיים קודם לכן, באירוע שהתרחש בתיאטרון. בעקבות כך פורסמו בכלי התקשורת עדויות של יותר מעשר נשים שטענו כי איבגי הטריד אותן. איבגי הכחיש את הטענות נגדו ואמר כי "לא ניסה לפגוע באיש". לאחר כמה ימים הודיע שהוא לוקח פסק זמן מהמשחק. ב-29 במרץ נחקר במשטרה, ובהמשך הודיעה המשטרה שהחקירה ביססה את החשד לביצוע עבירות של מעשה מגונה והטרדה מינית על ידי איבגי כלפי שלוש נשים. באפריל 2018 הוגש נגדו כתב אישום על מעשים מגונים והטרדה מינית של ארבע נשים, שלוש שעמן עבד ואישה נוספת שפגש באקראי.
ב-9 בינואר 2020 הורשע איבגי בביצוע מעשה מגונה בשחקנית שעבדה עימו במסגרת צילומים, וזוכה מחמת הספק משני אישומים נוספים בגין מעשים מגונים והטרדות מיניות. נגזרו עליו 6 חודשי עבודות שירות, 6 חודשי מאסר על תנאי ופיצוי למתלוננת בסך 10,000 ש"ח. המדינה ערערה על הזיכוי מחמת הספק, וערעורה התקבל, כך שאיבגי הורשע בחמישה סעיפים של מעשים מגונים והטרדה מינית כלפי ארבע נשים.
ב-27 במאי 2021 שודר פרק בתוכנית "עובדה" בקשת 12, המציג עדויות מפי נשים שעבדו לצדו לאורך השנים. ב-8 ביוני שודר בתוכנית "המקור" ברשת 13, ריאיון עם איבגי על מעשיו אלה.
ב-12 ביולי 2021, לאחר שערעור המדינה התקבל, גזר בית משפט השלום בחיפה על איבגי 11 חודשי מאסר בפועל, שישה חודשי מאסר על תנאי ותשלום פיצוי של 30 אלף ש"ח לנפגעות.
ב-29 בספטמבר החל איבגי לרצות את עונשו בכלא חרמון. ב-14 במרץ 2022 השתחרר מהכלא לאחר תום כשני-שלישים ממאסרו, לאחר שוועדת השחרורים קיבלה את בקשתו לקיצור שליש, מתוך סברה כי התהליך השיקומי שעבר בכלא מאפשר את שחרורו המקוצר של איבגי.
חיים אישיים

איבגי הכיר את עירית שלג בעת לימודיהם ב"ניסן נתיב", ומזוגיות זו נולדה בתם המשותפת, השחקנית דאנה איבגי, שלצידה אף שיחק במספר סרטים. הוא נשוי כיום לאורית סיילס, ואב לשתי בנות מנישואים אלה. הם מתגוררים בזכרון יעקב.
אחותו של איבגי הייתה הבמאית והשחקנית רונית איבגי, מקימת "קבוצת התיאטרון המרוקאי" המעלה בישראל הצגות קלאסיות (כ"הקמצן" מאת מולייר) ו"משרתם של שני אדונים" בשפה המרוקאית. שיחקה לצד אחיה משה בפרסומות "דוד הכי טוב", וכן זכורה בעיקר כאמו של נאור ציון בסדרה הקומית "החברים של נאור".
איבגי התנסה בסיינטולוגיה, נטש את העיסוק בדת זו והיה מהבודדים שבנוטשים אותה שאף העזו לבקר אותה בפומבי:
"אחת הסיבות שעזבתי היא הכספים שהם גובים. זה עסק כלכלי מטורף. זה מין משהו לעשירים: או שגומרים עליך או שאתה צריך להיות מספיק עשיר כדי לבזבז על הסיינטולוגיה הזאת. בן אדם יכול להתרושש, להגיע לפשיטת רגל, כדי להבין את הסיינטולוגיה. הם שם למעלה עושים מיליארדים והוא על הפנים; יכול למצוא את עצמו מוכר את הבית שלו".
אחרי סדרת מפגשים עם הרב מיכאל לייטמן, ובהשפעתו, גיבש איבגי לעצמו אידאולוגיה "ירוקה" והחליט להצטרף לפוליטיקה המקומית במקום מגוריו באותה עת, זכרון יעקב. בבחירות שנערכו ב-2008 נבחר כחבר מועצה, אולם בינואר 2010 הודיע על פרישה בשל מצוקת זמן.