stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרעת אישיות סכיזואידית
קשרים ומערכות יחסים עם אחרים

אנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית נראים מרוחקים, מסוגרים, מסויגים, קרים ואדישים, ולעיתים מתקבל אף רושם של התנשאות וזלזול, היבטים הגורמים להם לבעיות חברתיות. עם זאת, אחדים מהם עשויים להצליח מאוד בתחומים כגון מתמטיקה, פיזיקה, פילוסופיה, שחמט וכיוצא בזה, בשל אינטליגנציה גבוהה וחשיבה מרוכזת, תאורטית ומופשטת. לרובם יש קושי לבנות מערכות יחסים אישיות או לבטא את רגשותיהם באופן מלא, והם עשויים לעיתים להישאר פאסיביים אל מול סיטואציות עוינות. התקשורת שלהם עם אנשים אחרים לעיתים יכולה להיות שוות נפש, תמציתית ותכליתית. בשל בעיות התקשורת הללו הם אינם יכולים לקבל משוב על עצמם ועל איך הם מסתדרים עם אחרים- משוב החשוב להגברת מודעותם לעצמם ולפעולותיהם בסביבה חברתית.
על פי גאנדרסון, אנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית "חשים אבודים" ללא האנשים שבדרך כלל מסביבם מכיוון שהם צריכים תחושה של ביטחון ויציבות. עם זאת, כאשר החלל האישי של האדם החי עם הפרעת אישיות סכיזואידית מחוּלָל הם חשים מחנק ומרגישים בצורך לשחרר עצמם ולהיות עצמאיים. הקשרים עם בני זוג הם בדרך כלל שטחיים בגלל הקושי בקרבה, אך אף על פי כן, ישנם המצליחים להתקשר בנישואין. במסגרת נישואין או קשר של קבע ייתכן כי בן/בת הזוג יתלונן על הסתגרות וחוסר מעורבות והתעניינות. ואכן, אנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית נינוחים יותר כאשר הם במערכת יחסים שבה הפרטנר מציב להם דרישות רגשיות ואינטימיות מועטות (למשל, שגם בן הזוג אינו צורך קרבה נפשית ורגשית יתרה). וחולק עימם בערך אותם רגשות שליליים וחיוביים, אינטימיות רגשית וחשיפה עצמית. פירושו של דבר שאדם החי עם הפרעת אישיות סכיזואידית יכול ליצור מערכת יחסים עם אחרים המבוססת על פעילויות אינטלקטואליות, פיזיות, משפחתיות, מקצועיות או בידוריות- כל עוד סגנון זה של יחסים לא ידרוש או יכפה דרישה לאינטימיות רגשית, שאותה אדם החי עם הפרעת אישיות סכיזואידית ידחה. דונלד ויניקוט, סיכם את הצורך הסכיזואידי למערכות יחסים מתאימות עם אחרים עם פרשנות לפיה אדם החי עם הפרעת אישיות סכיזואידית, "מעדיף ליצור יחסים על פי תנאיו שלו ולא על פי תנאיהם ודחפיהם של האחרים", ואם הדבר אינו אפשרי הם יעדיפו בדידות.
מיניות והפרעת אישיות סכיזואידית

אנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית לעיתים אדישים מינית, אך עם זאת, הם אינם סובלים מאי יכולת להגיע לאורגזמה. לאנשים רבים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית יש דחף מיני נורמלי, אך כמה מהם מעדיפים אוננות על פני התמודדות הכרוכה במציאת פרטנר מיני. לכן, הצורך שלהם במין נראה מועט ביחס לאלו שאינם חיים עם הפרעת אישיות זו. כאשר הוא מקיים יחסי מין הוא חש לעיתים קרובות שהמרחב האישי שלו מְחוּלָל, ולכן יהיו כאלה שירגישו כי אוננות או הינזרות ממין עדיפים מהקִרבה הרגשית שאותה הם צריכים לסבול כאשר הם מקיימים יחסי מין. תמונה זו מתרחבת בצורה משמעותית וחריגה באופן בולט לגבי אנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית המקיימים יחסי מין אקראיים ואפילו יחסי מין תדירים עם אחרים.
הארי גאנטריפ, מתאר את "הרומן המיני הסודי" שחדר לכמה נישואים סכיזואידים כניסיון להפחית את כמות האינטימיות הרגשית המרוכזת במערכת יחסים אחת. הדהוד סנטימנטלי לכך הובע על ידי קארן הורני לפיה: "יש שמתרחקים מסקס היות שהוא יותר מדי אינטימי ליחסים קבועים, ובמקום זאת הם מספקים את צורכיהם המיניים עם זר". באופן הפוך, ישנם אנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית שפחות או יותר מגבילים את היחסים אך ורק למגעים מיניים ולא חולקים עם הפרטנר המיני שום חוויה אחרת.
לאחרונה, ג'פרי סיינפלד (Jeffrey Seinfeld), פרופסור לעבודה סוציאלית מאוניברסיטת ניו-יורק, פרסם ספר על הפרעת אישיות סכיזואידית בו הוא מפרט דוגמאות על "הרעב הסכיזואידי" המוצג כהפקרות מינית. סיינפלד מספק דוגמה על אישה עם ההפרעה שפקדה בהיחבא בארים מגוונים כדי לפגוש גבר במטרה להשיג סיפוק מיני בלתי אישי, פעולה, טוען סיינפלד, המרגיעה את רגשות הרעב והריקנות.
סלמאן אקטאר, מסביר את הדינמיקה הזאת של פעולה ותגובה הדדית על ידי "מיניות גלויה מול מיניות סמויה. במקום לתאר את המיניות הסכיזואידית באופן צר כמינית או א-מינית, אקטאר מציע כי שני הכוחות כאחד נוכחים בסכיזואיד, למרות כיווניהם הסותרים". לכן, מבחינת אקטאר, תמונה קלינית מדויקת יותר של מיניות סכיזואידית חייבת לכלול הן את ההיבטים הגלויים והן את ההיבטים הסמויים. במישור הגלוי הסממנים הם א-מיניות לעיתים התנזרות, היעדר אינטרסים רומנטיים וסלידה מרכילות מינית ורמיזות מיניות. במישור הסמוי מציצנות ועניין בפורנוגרפיה, רגישות לארוטומניה, נטייה לאוננות כפייתית ולסטיות, אם כי אין הכרח שדבר מכל אלה יחול על כל האנשים החיים עם הפרעת אישיות סכיזואידית.
שיקום

אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות ומעלה על ידי המוסד לביטוח לאומי בגין הפרעה נפשית זכאי לקבל שירותי סל שיקום, ראה ערך מורחב להלן
אבי לרנר

| --- | --- |

 לידה:  13 באוקטובר 1947 (בן 77) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 פרופיל ב-IMDb
 
אבינועם (אבי) לרנר (נולד ב-13 באוקטובר 1947) הוא מפיק סרטי קולנוע ישראלי-אמריקאי, בעיקר סרטי פעולה הוליוודיים. הוא המייסד והמנכ"ל של חברת ההפקות Millennium Films.
חיים וקריירה

לרנר נולד בחיפה, כשנה לפני קום מדינת ישראל. הוא גדל והתחנך בעיר הולדתו ושירת בצה"ל במהלך מלחמת ששת הימים בצנחנים. בריאיון לפנאי פלוס ציין שהשתתף בקרב על רפיח לפני החדירה לתעלת סואץ. מאוחר יותר, בתור חייל מילואים, השתתף לרנר במלחמת יום כיפור. בראשית הקריירה שלו עבד באולמות קולנוע בתל אביב, אולם בגיל צעיר עבר לדרום אפריקה, שם הוא הפיק מספר סרטים והיה הבעלים של רשת בתי קולנוע. בראשית שנות התשעים לרנר עבר ללוס אנג'לס וב-1991 התמנה לנשיא חברת ההפקה וההפצה העצמאית Global Pictures.
הוא ייסד שם שתי חברות הפקה ביחד עם טרבר שורט, דני דימבורט ואחיו דני לרנר: Nu Image ו-Millennium Films. החברות מפיקות מגוון סרטים, אם כי רובם הם סרטי פעולה. הללו מופקים ומצולמים בבולגריה, שם יש לו סטודיו ששימש כמחסן בעידן הקומוניסטי. בבעלות חברות הסרטים שלו וגם האולפן First Look Pictures.
ללרנר 3 ילדים.
כוכבי הפעולה בסרטיו

בחלק הארי של סרטיו של לרנר הופיעו כוכבי פעולה שהיו בשיאם בשנות השמונים והתשעים: ז'אן-קלוד ואן דאם, סטיבן סיגל, וסלי סנייפס, דולף לונדגרן וצ'אק נוריס, והם בדרך כלל שווקו ישירות לווידאו. לרנר הפיק את "רמבו" בכיכובו של סילבסטר סטאלון ואת "רצח מוצדק" בכיכובם של רוברט דה נירו ואל פצ'ינו, אותם הפיקו החברות Millennium Films ו- Emmett Furla Films. 

כיום הוא מפיק את הסרטים "ניתנים להקרבה" ו"אדגר אלן פו", שאת שניהם יביים סילבסטר סטאלון.
בנוסף לרנר הפיק את הסרטים "בלתי נשכחים" ו"בלתי נשכחים 2" שגם הם בבימוי של סטאלון ובכיכובם של כל כוכבי סרטי הפעולה [פרט לסטיבן סיגל בגלל סכסוך בינו לבין לרנר]. 
סרטים נוספים של לרנר הם: "סוף המשחק" בכיכובו של קובה גודינג ג'וניור וג'יימס וודס, "אדיסון" בכיכובם של מורגן פרימן, קווין ספייסי וג'סטין טימברלייק, "לוחמי החופש" בכיכובו של פיטר פונדה, וכן את הסרטים "16 רחובות"; "הדליה השחורה" ואיש הקש. ב-2014 הפיק את הסרט "אנשים טובים" בכיכובו של ג'יימס פרנקו, וסרט "לפני שינה" עם ניקול קידמן על פי ספר של ס. ג'. ווטסון. בשנת 2019 הוא הפיק את הסרט "רמבו 5: המשחק האחרון", החמישי בסדרת סרטי "רמבו".
בשנת 2020 הפיק את הסרט ״לכודים תחת אש״ המבוסס על סיפורם האמיתי של 54 חיילים אמריקאים שהותקפו על ידי מעל 400 לוחמי טאליבן (במאי רוד לוריא).
הערות שוליים

↑  Movie Reviews: 'Shrek the Third',
Studio Briefing, Imdb, 17 May 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810602594205606  BNE: XX1324349  GND: 1061776654  ISNI: 0000 0000 7824 7063  LCCN: no2011161654  NLK: KAC2020M6793  NTA: 384016324  RERO: 02-A013960894  SNAC: w6c08j6k  VIAF: 41295429   WorldCat (עם VIAF): 41295429
הכח וינה

מועדון הכדורגל הכח וינה, 1925
אנדרטה בכפר המכביה ברמת גן לספורטאי "הכח" שנספו בשואה
הכח וינה (בגרמנית: SC Hakoah Wien) היה מועדון הספורט היהודי המוביל עד למלחמת העולם השנייה, מהעיר וינה שבאוסטריה. המועדון כלל ספורטאים בענפי ספורט רבים ומגוונים. אך הקבוצות הבולטות ביותר של המועדון היו קבוצת הכדורגל, שהורכבה מכדורגלנים יהודים, שהגיעו מכל רחבי אירופה וקבוצת השחייה. הקבוצות זכו לפרסום רב בעיתונות של שנות ה-20 ושנות ה-30 של המאה ה-20.
נוסף לכך, ספורטאי הכח הצטיינו גם באתלטיקה, הוקי שדה, היאבקות, טיולים רגליים, טיפוס הרים, טניס שולחן, כדוריד, כדורמים, סיף, סקי ועוד וזכו בתארים לאומיים ובינלאומיים רבים, כולל אולימפיים (ניקולאוס הירשל).
במועדון הכח שהיווה מרכז תרבותי ולא רק ספורטיבי, נערכו פעילויות פנאי כמו שחמט, גם באופן מקצועי, מוזיקה וריקודים. למועדון הייתה אף תזמורת.
היסטוריה > קבוצת הכדורגל של הכח > שחקנים בולטים במחלקת הכדורגל

| --- | --- |
 יוזף אייזנהופר  צבי ארליך  וולטר ביר  בלה גוטמן  מקס גולד  מקס גרונוולד  יוזף גרונפלד  משה "מוריץ" האוזלר  "פוס" היינריך  לאיוש הס  יעקוב וואגנר  זיגפריד וורטמן  מקס וורטמן  נורברט כץ  דוד טלר:  אלכסנדר נמש-נויפלד  יוזף סטרוס  שנדור פביאן  סמואל פוזנר  אגון פולק  בנו פוזנר  ריכרד פריד  אוטו פישר  מקס שיוויר  יוחנן שאי  ארנו שוורץ  אלפרד שנפלד  היינריך שנפלד  דולפי פישר
היסטוריה > קבוצת הכדורגל של הכח > תוארי מועדון הכדורגל

אליפות אוסטריה
זכייה (1): 1924/1925
סגנית (1): 1921/1922
היסטוריה > קבוצת האתלטיקה של הכח

האתלטים גרדה גוטליב, ארפד בלודי, ולטר פרנקל, פריץ דויטשר ואלפרד קניג זכו באליפויות אוסטריה ובמדליות במכביות הראשונה (1932) והשנייה (1935). אלפרד קניג אף ייצג את אוסטריה באולימפיאדת ברלין (1936). הכח אף זכתה באליפות אוסטריה בריצת שליחים 4x100 מטר (1937) ובריצת שליחים 4x400 מטר (1929, 1934 ו-1937).
היסטוריה > קבוצת ההוקי שדה של הכח

קבוצת ההוקי שדה של הכח וינה נוסדה ביוני 1913.
4 משחקני ההוקי שדה של הכח וינה, קורט לרפלד(נו'), הנס רוזנפלד (נו'), פריץ שטיינר (נו'), הנס ואלד (נו'), היו חברים בנבחרת ההוקי של אוסטריה שהשתתפה באולימפיאדת אמסטרדם (1928) וסיימה במקום תשיעי בטורניר האולימפי.
היסטוריה > קבוצת ההיאבקות של הכח

המתאבק ניקולאוס הירשל היה אלוף אירופה (1932) אלוף המכביה הראשונה (1932), עשר פעמים אלוף אוסטריה ובעל שתי מדליות ארד אולימפיות (לוס אנג'לס 1932) במשקל כבד. הוא הצטיין גם באתלטיקה והיה שבע פעמים ברציפות אלוף אוסטריה בקרב חמש (1923 - 1930) ואלוף אוסטריה לנוער בהדיפת כדור ברזל ובזריקת דיסקוס.
מתאבקים אולימפיים נוספים: סידני ברגמן, אריך פינסוס(אנ'), לודוויג שלנגר(אנ')
היסטוריה > קבוצת הסיף של הכח

הנס ליון השתתף בשתי אולימפיאדות (אמסטרדם 1928 וברלין 1936), בתחרות הרומח אישי והקבוצתי. בברלין סיים במקום רביעי בתחרות הרומח הקבוצתי ושימש שופט בתחרויות הרומח.
היסטוריה > קבוצת השחייה של הכח

בשנות ה-20 של המאה ה-20 אימן זיגי ורטהיימר את השחיינים בהכח וינה. הוא הוביל את שחייניו לשיאים ואליפויות ארציות. בקבוצה זו שחו בהדרכתו של ורטהיימר פריצי לוי והדי ביננפלד שכל אחת מהן זכתה במדליית ארד באליפות אירופה בשחייה (400 מטר חופשי ו-200 מטר חזה בהתאמה). היו אלה המדליות היחידות שבהן זכתה אוסטריה באליפות אירופה בשחייה עד לשנת 2000. שתיהן ייצגו את אוסטריה במשחקים האולימפיים באמסטרדם (1928) וסיימו במקומות 11 ו-13 בהתאמה, ואף השתתפו בשתי המכביות הראשונות וזכו כל אחת ב-5 מדליות זהב ומדליית כסף. בין השחייניות המצטיינות נמנות גם אלופות ושיאניות אוסטריה יהודית דויטש-הספל, לוסי גולדנר ורות לנגר שסירבו להשתתף באולימפיאדת ברלין, במחאה על מדיניותו של אדולף היטלר.
שחיינים מצטיינים נוספים: אדמונד ברנהרדט, זאב ורדי, הנס גולדברגר, פריץ ליכטנשטיין, אלפרד גוט, הוברט נסאו ואידה כהן.
הנצחה והמשכיות

בשנת 1982 הונצח הכח וינה ביד לאיש הספורט היהודי במכון וינגייט, מוזיאון המנציח ספורטאים יהודים שהגיעו להישגים יוצאי דופן.
ב-2004 יצא לאקרנים סרט תיעודי בשם "הכח לשחות" (Watermarks), המספר את סיפורן של שחייניות הכח וינה.
בשנת 2008 נפתח המועדון מחדש בעיר וינה.
ראו גם

הכח עמידר רמת גן
הערות שוליים

↑  Österr. Leichtathletik Meister u. Staatsmeister (בגרמנית)
↑  לקראת באם של חברי 'הכח' בא"י, דואר היום, 2 בינואר 1924
ההתחרות בין "הכח" ומכבי יהודה בת"א, דואר היום, 9 בינואר 1924
↑  בעולם הספורטיבי - אוסטריה, עיתון הצפון, 30 באפריל 1926
↑  זיגי וארטהיימר, דבר, 19 באוקטובר 1936
↑  ד"ר משה הרניק, תור-הזהב לשחייני "הכוח" בווינה, אומר 1 ביולי 1939
↑  There was a time... , AJR JOURNAL
The Association of Jewish Refugees, VOLUME 22 NO.10 OCTOBER 2022 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303900505171  ISNI: 0000 0001 0705 5678  LCCN: n91042104  NKC: zmp20201077048  SELIBR: 243710  VIAF: 151407165   WorldCat (עם VIAF): 151407165 
קבוצת הכדורגל של הכח וינה בשנות ה-20
המאמן זיגו ורטהיימר עם השחייניות, משמאל: יהודית דויטש-הספל, הדי ביננפלד, פריצי לוי ולוסי גולדנר
רעל (שיר)

"רעל" (מוכר כ-"Poison") הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית בטי פבלו. הוא יצא לאור במאי 2008 בהוצאת חברת התקליטים פליי רקורדס, כסינגל מתוך אלבום האולפן השלישי שלה, בין המילים (2008). את השיר כתבה והלחינה בטי והוא הופץ על גבי תקליטור בגרסת הרמיקס שיצאה לאחר מכן.
בהמשך שנת 2008 הוחלט על שיתוף פעולה בין הדי ג'יי עופר ניסים לבין בטי, במסגרתו הופק השיר מחדש על ידו בגרסה קצבת שהותאמה למועדונים. הרמיקס הפך ללהיט מועדונים ובעקבותיו שיתפו השניים פעולה גם ביצירת רמיקס לשיר "Gracias a la Vida" (הידוע מביצועה של הזמרת מרסדס סוסה), בביצועה הקולי של בטי, שיצא בשנת 2011.
רקע

אלבומה השלישי של בטי בין המילים פורסם במרץ 2009, ושמה הפרטי שונה מ"בתי" ל"בטי". באלבום זה שבה לשתף פעולה עם שמוליק דניאל כמפיק המוזיקלי. גם שירי אלבום זה נכתבו על ידי בטי. באלבום ישנן נגיעות מוזיקליות לטיניות לשורשים הלטינים של בטי הבאים לידי ביטוי בשני שירים המתורגמים מעברית לספרדית ("Nuestra Verdad", "Soledad"). שיר מהאלבום בספרדית זכה להשמעות בתחנות רדיו בבואנוס איירס בארגנטינה, ובעקבותיו הוזמנה בטי להתארח ולשיר דואט עם הזמרת המפורסמת מארגנטינה טרסה פרודי.
בשנה זו פנה אל בטי המפיק המוזיקלי עופר ניסים והציע להפיק גרסת רמיקס לשיר שלה "רעל" מאלבומה השלישי. השיר הפך ללהיט מועדונים ובעקבותיו שיתפו השניים פעולה גם ביצירת רמיקס לשיר "Gracias a la Vida" (הידוע מביצועה של הזמרת מרסדס סוסה), בביצועה הקולי של בטי, שיצא בשנת 2011.
ישנן שתי עטיפות לרמיקס של ניסים; האחת כוללת את הכיתוב "Offer Nissim Pres. Betty – Poison", בעוד שהשנייה כוללת את הכיתוב: "עופר ניסים מציג: בטי – רעל".
הצלחה

מעבר לכך שהשיר הפך ללהיט מועדונים, הוחלט בשנת 2023 להעמיד אותו כמועמד במצעד הלהיטים הגדולים של עופר ניסים.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של "רעל" בוים על ידי קובי פלשמן. הוא פורסם בערוץ היוטיוב של בטי ב-13 בינואר 2011, שלוש שנים מיציאתו המקורית.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2008)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | המצעד העברי השבועי של רשת ג' | הפינה לשיפוטכם |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 4 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי כל הזמנים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מצעד הלהיטים הגדולים של עופר ניסים | מועמדות |  |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| כלל העולם | מאי 2008 | תקליטור | פליי • IMP |  |
מצפה ימים

| --- | --- |

הר מצפה ימים בְרקע היישוב אמירים
 מידות
 שטח:  30×90 מטר
 גובה מעל פני הים:  734 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  פיניקים
 תקופות:  פרסית, הלניסטית
 נבנה:  פרסית
 ננטש:  אמצע המאה ה־2 לפנה"ס או אחרי, אולי בכיבוש החשמונאי
 סוג:  אתר מקודש (אנ')
 אתר ארכאולוגי
 התגלה:  1965
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  בקרבת אמירים
 קואורדינטות:  32°56′20″N 35°27′38″E﻿ / ﻿32.938833333333°N 35.460583333333°E﻿ / 32.938833333333; 35.460583333333
  (למפת צפת מוגדלת) מצפה ימים(למפת צפת רגילה) מצפה ימים(למפת הגליל העליון רגילה) מצפה ימים(למפת הגליל העליון מוגדלת) מצפה ימים
 
הר מצפה ימים הוא שלוחה דרומית של הר מירון, ועליה אתר ארכאולוגי מקודש פיניקי. האתר הארכאולוגי התגלה לראשונה ב־1965, עת פורסם כי זוהתה בראש ההר מצודה ישראלית, כנראה תוך שגיאה בזיהוי התקופה. מאוחר יותר, בסקר ארכאולוגי באתר נמצאו ארבעה חפצי ברונזה. בעקבות הגילויים נערך באתר סקר מפורט וחפירה.
תיאור מבני

האתר מוקף בקיר או חומה בצורה כללית מלבנית בגודל 30×90 מטרים. במערבו נחשף מכלול מבנים מרובע, 28×27 מטרים גודלו. הוא כולל חצר במזרח, מבנה במערב וביניהם מבואה העוברת ממזרח ומדרום למבנה המערבי. ליד הקיר המערבי של החצר נמצאו שרידי מתקן, כנראה במה. המבנה המערבי עצמו בנוי בצורה סימטרית, וככל הנראה מולא באדמה כדי לשמש להגבהה, אלא שלא נותר שריד מהמבנה שנבנה מעל. אחד מאותם חללים לא מולא אלא שימש מרתף.
בחלק המערבי של הקיר הדרומי של האתר נמצא מקדש. הוא בנוי משני חדרים, העיקרי 14×6 מטרים (הצלע הארוכה מחוברת לקיר האתר החיצוני), וממזרח לו החדר השני בגודל 5×4 מטרים. הכניסה לחדר הראשי, האולם, היא מהקיר הצפוני; היו בו שלושה בסיסי עמודים בציר האמצעי של האולם, במרחקי 3.50 מטר אחד מהשני. לאורך כל הקירות מלבד המערבי נבנו ספסלי אבן. בין הספסל הדרומי לרווח בין שני העמודים המערביים וכן בפינה הצפון־מערבית היו במות. לפי שוני בצורת בנייתם הקירות מגובה מסוים, נדמה שלמקדש היו שני שלבי שימוש, הראשון כמתחם סגור והשני כמתחם לא מקורה. עדות לכך נמצאה גם בשיפוץ של הבמה הצפון־מערבית, לפיו כנראה שימשה בשלב הראשון להגשת מנחות ובשני להקרבת קרבנות.
תיאור מבני > אופי האתר

בניית האתר התרחשה ללא ספק בתקופה הפרסית (539–332 לפנה"ס), והפעילות בו המשיכה, תוך הפיכתו למתחם לא מקורה, לפחות עד אמצע המאה ה־2 לפנה"ס. הפסקת הפולחן באתר קשורה אולי לכיבוש הגליל על־ידי החשמונאים, כפי שאולי מעידים גם הפסלים המנותצים בו. מממצאי האתר עולה כי ככל הנראה לא מדובר במצודה עם מקדש אלא במתחם קודש שלם; המכלול המערבי היה מבוא לאתר, והיווה מסד לחצר, בדומה ל"החצר החיצונה" ו"החצר הפנימי" ביחזקאל, מ' וההפרדות ל"עזרות" בשני בתי המקדש.
המקדש מגלה קשר הדוק לעולם הפיניקי, ולפי הכתובת שנמצאה בו קשור אולי לעשתרת, ואף מוקדש לה. ייתכן שהמאפיינים הביצוריים של האתר המקודש הם זכר לאופייה הלוחמני של עשתרת, שהיה ידוע בעיקר (אך לא רק) בתקופת הברונזה. סביר מאוד שהאזור כולו היה נתון באותה תקופה תחת השפעת הערים הפיניקיות (בעיקר צור וצידון), שהיו בעלות מעמד מיוחד בממלכה האחמנית; אם כן, מדובר היה במקדש־גבול לתחום שליטתן. ממצאי מטבעות מצור וכלי חרס שמוצאם מהחוף הפיניקי מזהים את האתר כצורי (אף שנמצאו גם כלים שמוצאם מעמק יזרעאל וממישור החוף, דבר המלמד על היחסים עם אותם אזורים). הימצאותם של פסלי אלים מצריים, שכנראה מקורם במצרים, לא מהווה עדות לפולחנם באתר, שכן מדובר במנחות.
ממצאים מועטים מעידים על פעילות מאוחרת יותר באתר: ליד המזבח הדרומי נמצא בור מהתקופה הרומית, ובשאר האתר נמצא מטבע ביזנטי ושברי חרס ממלוכיים.
ממצאים > הסיטולה

בסקירת האתר נמצאה בסמוך לפינה הצפון־מערבית של המקדש סיטולה (אנ'), כלי נסך מצרי, ועליה כתובת פיניקית. הסיטולה כללה בבסיסה דימוי לוטוס ומעליו שלוש שורות של דמויות. מעל השורה העליונה חרותה תחילת הכתובת הפיניקית, והמשכה חרות בכיוון אנכי בשורה האמצעית. תוכנה הוא:
לעכבו . בן . בד . אשמן . אפעל . לעשתרת . כשמע . קל
הכתובת מהווה נוסח מקוצר של כתובות נדר. את השם יש לתקן, כנראה, ל"עכבר". שם האב, בד־אשמן, הוא שם נפוץ שמשמעו "בְּיד אשמון". תארוך הכתובת הוא למאות ה־6–5 לפנה"ס.
הסיטולה גם כללה כתובות קצרות במצרית קדומה, המזכירות אלים מצריים שונים.
ממצאים > פסלונים

כאמור, באתר נמצאו ארבעה חפצי ברונזה בסקירה הראשונית: האחד הוא הסיטולה, והשלושה האחרים הם צלמית הפר חיפו, צלמית גור אריה וצלמית איִיל רובץ, כולם בסמוך לפינה הצפון־מערבית של המקדש. מקורם בתקופה הפרסית, והנחתם שם נעשתה כנראה בשלב האחרון של הפולחן באתר. פסל האייל מבטא תנוחת רביצה המוכרת מאמנות מסופוטמיה, מתקופות קדומות ביותר. פסלוני חיות רובצות שימשו משקולות בתקופה הפרסית, וסביר להניח שזה היה שימושו של פסלון האייל. לפסלון האריה אין רעמה או אברי מין, אך סביר בכל זאת שמדובר בזכר; על גבו יש נקב העובר באלכסון דרך כל הפסלון, ועל כן משערים שהוא היה מחובר לחפץ אחר, ואולי שימש ידית לכלי קיבול. מראהו של האריה מצביע על גיל 3–5 חודשים, ונראה כי האמן ראה מול עיניו גור אריה חי.
בחפירה עצמה נמצאו שני פסלונים נוספים; האחד מברונזה, המתאר את אוסיר, נמצא במבואת המכלול המערבי, והשני מצפחה, המתאר את אוסיר באמצע, לימינו האל חור ולשמאלו חתחור, נמצא ממזרח לבמה הצפון־מערבית במקדש. לעומת חפצי הברונזה נמצא פסלון הצפחה שבור ובלוי מאוד, והוא נופץ במתכוון (כפי שנעשה, כנראה, גם לפסלון הפר) כאשר חלקים ממנו נמצאו במרחקים גדולים. ייתכן שהשחתת שני הפסלונים קשורה להפסקת הפולחן באתר, אולי בעקבות כיבושי החשמונאים.
ממצאים > ממצאי חרס

באתר נמצאה מין מצקת חרס בעלת אופי פולחני, וכלי מנחה רבים בצורת כלי קיבול, ביניהם עשרות פכיות, ארבעה בקבוקים וספל. בכלים אלה הובאו רוב המנחות, ובניגוד לרוב כלי החרס מהאתר, כלי המנחות ברובם מוכרים מאתרים אחרים וכנראה הובאו ממרחק. הכלים נמצאו בעיקר על רצפת המקדש וספסליו.
נוסף על כלי החרס הפולחניים נמצאו באתר גם כלי חרס יום־יומיים. הכלים המקומיים היו ברובם קדרות וכלים בעלי עיטורים בולטים כמו עיטור חבל, עיטור זיזים המחקים מסמרים וטביעות משולשות. באתר נמצאו גם כלים שמקורם באתרים אחרים. כל הכלים מתוארכים לתקופה הפרסית וההלניסטית; הכלים באזור המקדש מתוארכים בעיקר לתקופה הפרסית.
ממצאים > עצמות

באתר נמצאו עצמות רבות, רובן נשברו לשברים זעירים; מספר שברי העצמות שנמצא הוא כ־20,000 ומשקלן הכולל קצת יותר מ־30 ק"ג. רוב העצמות נמצאו בשטח הטרשים ממזרח למקדש, אף שהוא כ־10% משטח החפירה. 94% מהעצמות הן עצמות צאן, והשאר בקר. באזור המקדש נמצאו אף גולגולות של חיות מסוגים אלה. עצמות בודדות בלבד של חזיר ואווז נמצאו בסביבת הבמה הצפון־מערבית.
ממצאים > ממצאים נוספים

ממצאים נוספים מהאתר, שאינם בהרכח קשורים לפולחן, כוללים סיכות רכיסה ממתכת, תכשיטים, ראשי חץ מטיפוס "איראנו־סקיתי", ומשקולת דמוית כיפה שמשקלה תואם את השקל בממלכת יהודה בתקופת הברזל, וייתכן שמקורה פיניקי. עוד נמצאו באתר ארבעה מטבעות, שניים מהם עוזרים בתארוך האתר והבנייה בו: אחד צורי מסוף התקופה הפרסית שנמצא במילוי ששימש לשיפוץ הבמה הצפון־מערבית, והשני הוא מטבע צורי מימי אנטיוכוס הרביעי או החמישי (המאה ה-2 לפנה"ס) בסמיכות לכלי הברונזה מהסקירה הראשונית באתר. שני המטבעות הנוספים הם מטבע צורי ומטבע של אנסטסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית בשנים 491–518.
באתר נמצאו גם מעט חרסים מתקופת הברזל II, אך אופי היישוב מאותה תקופה לא הוברר.
לקריאה נוספת

רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 46–53
רפאל פרנקל, הר מצפה ימים – 1988–1989, חדשות ארכיאולוגיות צ"ה, 1990, עמ' 13–15
Andrea M. Berlin, Rafael Frankel, The Sanctuary at Mizpe Yammim: Phoenician Cult and Territory in the Upper Galilee during the Persian Period, Bulletin of the American Schools of Oriental Research 366, 2012, עמ' 25–78‏, JSTOR 1357423
Rafael Frankel, Raphael Ventura, The Miṣpe Yamim Bronzes, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 1998, עמ' 39–55 doi: 10.2307/1357423
Samuel R. Wolff, Archaeology in Israel, American Journal of Archaeology 97, 1993, עמ' 135–163 doi: 10.2307/505843
Jens Kamlah, Zwei nordpalästinische „Heiligtümer” der persischen Zeit und ihre epigraphischen Funde, Zeitschrift des Deutschen Palästina-Vereins 115, 1999, עמ' 163–190
Manfred Weippert, Eine phönizische Inschrift aus Galiläa, Zeitschrift des Deutschen Palästina-Vereins 115, 1999, עמ' 191–200
Julien Aliquot, Aegyptiaca et Isiaca de la Phénicie et du Liban aux époques hellénistique et romaine, Syria 81, 2004, עמ' 201–228‏, JSTOR 4199475
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 46
↑  מצד ישראלי במצפה ימים, חדשות ארכיאולוגיות י"ד, 1965, עמ' 3
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 53
1 2 3  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 47
1 2 3 4  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 48
1 2  רפאל פרנקל, הר מצפה ימים – 1988–1989, חדשות ארכיאולוגיות צ"ה, 1990, עמ' 13
↑  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 52–53
↑  Elizabeth Bloch-Smith, "Archaeological and Inscriptional Evidence for Phoenician Astarte", in: D. Sugimoto (ed.), Transformation of a Goddess, Vandenhoeck & Ruprecht, 2014, p. 178
↑  Elizabeth Bloch-Smith, "Archaeological and Inscriptional Evidence for Phoenician Astarte", in: D. Sugimoto (ed.), Transformation of a Goddess, Vandenhoeck & Ruprecht, 2014, p. 179
↑  Rüdiger Schmitt, Astarte, Mistress of Horses, Lady of the Chariot: The Warrior Aspect of Astarte, Die Welt des Orients 43, 2013, עמ' 213
↑  רפאל פרנקל, הר מצפה ימים – 1988–1989, חדשות ארכיאולוגיות צ"ה, 1990, עמ' 14
1 2 3 4  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 49
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 50
↑  Rafael Frankel, Raphael Ventura, The Miṣpe Yamim Bronzes, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 1998, עמ' 46 doi: 10.2307/1357423
↑  Rafael Frankel, Raphael Ventura, The Miṣpe Yamim Bronzes, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 1998, עמ' 44–45 doi: 10.2307/1357423
↑  Rafael Frankel, Raphael Ventura, The Miṣpe Yamim Bronzes, Bulletin of the American Schools of Oriental Research, 1998, עמ' 51 doi: 10.2307/1357423
1 2 3 4 5 6 7 8  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 51
1 2 3 4 5 6  רפאל פרנקל, המקדש מן התקופה הפרסית בהר מצפה־ימים, קדמוניות ל', 1997, עמ' 52
| --- | --- |
ערך טוב: 
ערוץ נחל עמוד ומאחוריו הרים, ביניהם מצפה ימים
הסיטולה עם הכתובת הפיניקית ופסלוני הברונזה שנמצאו במצפה ימים