stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמותת החתול
פעילויות העמותה

פרויקט המלגות: העמותה מחלקת מלגות לבוגרי היחידה ללימוד פסיכומטרי, ללימודי תעודה, וללימודים גבוהים. המלגות ניתנות לפי קריטריונים כגון שירות צבאי ומצב סוציו-אקונומי, שנבחנים על ידי ועדה מלווה. חלק מהמלגות ניתנות בשיתוף עם עמותת "מטיילים בטוח" ע"ש אבנר ברדוגו, בוגר היחידה.
תוכנית המנטורינג: תוכנית המנטורינג של עמותת החתול נועדה להפגיש בוגרי יחידה ותיקים ובכירים במשק, עם בוגרי יחידה צעירים בתחילת דרכם האזרחית. משך הליווי הוא כשנה, ומבוצע בהנחיית אנשי מקצוע.
פרויקט הלב: מטרת הפרויקט היא העלאת המודעות להגשת עזרה ראשונה והחייאה בקרב הציבור הרחב. במסגרת הפרויקט העמותה מציעה מגוון קורסים העוסקים בהצלת חיים וכוללים בין היתר הקניית ידע תאורטי והתנסות מעשית בהחייאה, עצירת דימומים ושימוש בדפיברילטור. המדריכים הם בוגרי היחידה בעלי הכשרה רפואית בדרגות שונות, וניסיון הדרכתי ומבצעי.
סדנאות משתחררים: העמותה מקיימת סדנאות משתחררים תקופתיות שפונות לבוגרי היחידה שמסיימים את השירות הסדיר או הקבע, במטרה להקל על מעברם לעולם האזרחי.
הרצאות העשרה: העמותה מארגנת מפגשי העשרה לבוגריה עם מרצים במגוון תחומים, כגון מפקד חיל האוויר לשעבר אלוף במיל' אליעזר שקדי, חבר הכנסת עפר שלח והעיתונאי איתי אנגל.
שיתוף פעולה עם עמותות אחרות: עמותת החתול משתפת פעולה עם עמותות אחרות: כנסי תעסוקה משותפים לעמותות בוגרי יחידות צבאיות אחרות, התנדבויות בשיתוף עמותת רחשי לב, ושיתוף פעולה צמוד עם עמותת "מטיילים בטוח".
ראו גם

היחידה הטקטית לחילוץ מיוחד (669)
חיל האוויר הישראלי
לקריאה נוספת

איתי אילנאי, 669 - סיפורה של יחידה מיוחדת, כנרת זמורה ביתן, 2014
סרגיי רחמנינוב

| --- | --- |

 לידה:  1 באפריל 1873 לוח שנה לא מוגדר, ככל הנראה יוליאני Starorussky Uyezd, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  28 במרץ 1943 בוורלי הילס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Сергей Васильевич Рахманинов 
 מקום קבורה:  בית הקברות קנסיקו 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית, האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  מ-1892 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה, הקונסרבטריון של סנקט פטרבורג, האקדמיה הלאומית למוזיקה סנטה צ'צ'יליה 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופה הרומנטית 
 סוגה:  אופרה, סימפוניה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 בן או בת זוג:  נטליה סאטינה 
 צאצאים:  אירנה סרגייבנה רחמנינוב 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב של החברה הפילהרמונית המלכותית (1932) 
 www.rachmaninoff.org
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
סרגיי וסילייביץ' רחמנינוב (ברוסית: Сергей Васильевич Рахманинов; ‏1 באפריל 1873 – 28 במרץ 1943) היה מלחין, מנצח ופסנתרן רוסי. התיישב בשווייץ ובארצות הברית.
קורות חייו

רחמנינוב נולד באחוזת אונייג ליד נובגורוד ברוסיה. בילדותו נשלח מבית אביו, אציל שירד מנכסיו, לחיות בבית מורו לפסנתר. בראשית הקריירה שלו במוסקבה נעזר בקרוב משפחתו, המנצח אלכסנדר זילוטי, ששלח אותו ללמוד אצל המוזיקאי זברב במוסקבה, ובהמשך בקונסרבטוריון של מוסקבה.
בשנת 1899 הופיע לראשונה בקונצרט באנגליה. בין 1906 ל-1917 יצא מרוסיה וחזר אליה לסירוגין - בשנת 1906 יצא עם משפחתו לדרזדן, ובשנת 1909 יצא לסיור קונצרטים ראשון בארצות הברית. בשנת 1910 חזר לרוסיה ושב ויצא ממנה בשנת 1913 לרומא ולברלין. בתקופת מלחמת העולם הראשונה שהה שוב ברוסיה, אך המהפכה הבולשביקית אילצה אותו לצאת לגלות לבלי שוב בדצמבר 1917. בשנותיו בגלות היסס אם לקבוע את מושבו באירופה או באמריקה, ואחרי שבנה לו וילה בלוצרן שבשווייץ, עזב אותה לקראת מלחמת העולם השנייה והיגר לארצות הברית.
הניתוק מן המולדת השפיע על רחמנינוב כמו על איגור סטרווינסקי בעיקור כוח היצירה שלו, אך במקרה שלו נמשכה ההשפעה שנים רבות יותר. כמו סטרווינסקי, פנה גם רחמנינוב אל הנאו-קלאסיציזם. בין 1917 ל-1931 הוציא רק יצירה חשובה אחת מתחת ידיו - הקונצ'רטו הרביעי לפסנתר בסול מינור, שטיוטות שלו כתב עוד ברוסיה. הקונצ'רטו בוצע לראשונה בפילדלפיה ב-18 במרץ 1927, אך הקהל האמריקאי לא קיבל אותו בעין יפה ורחמנינוב גנז אותו לצורך שינויים בעתיד.
הווריאציות לפסנתר על נושא מן הסונאטה מס' 12 של קורלי שברו את מחסום הכתיבה שלו, וביצוע הבכורה שלהן היה במונטריאול ב-12 באוקטובר 1931. קבלת הפנים ליצירה הייתה צוננת, אך ברוסיה שיבחו אותה, ורחמנינוב המשיך בתנופת היצירה, וכתב את "רפסודיה על נושא של פאגאניני", יצירה המשלבת את הקפריצ'ו בלה מינור של הכנר הווירטואוז עם נושא הדיאס אירה הרוסי בבבואת ראי מפתיעה ויוצרת דיאלוג מעניין בין תרבויות שונות ורחוקות. ביצוע הבכורה של היצירה היה בבולטימור ב-7 בנובמבר 1934. יצירתו האחרונה לתזמורת, "המחולות הסימפוניים", קודרת באופייה. יש בה רמזים ברורים לנושא הראשי בסימפוניה הראשונה שלו, שלא עלתה יפה, ולדיאס אירה.
בשנת 1942 עבר בעצת רופאיו להתגורר בקליפורניה בשל מזג האוויר הנאה השורר במדינה זו. נפטר לאחר כשנה מדלקת ריאות. השאיר אחריו אשה, נטליה אלכסנדרובה (שהייתה גם בת דודו), ושתי בנות, טטיאנה ואירינה.
סגנון

סגנונו של רחמנינוב הושפע מצ'ייקובסקי בתחילת דרכו. באמצע שנות התשעים של סוף המאה ה-19, החלו יצירותיו לקבל נופך יותר אישי ומקורי. הן מאופיינות במחוות אגרסיביות, ובסגנון מוזיקלי בעל עוצמה רבה, סגנון חסר תקדים בקרב מלחינים רוסיים. לאחר שהסימפוניה שלו לא התקבלה באהדה, המשיך סגנונו להתפתח לכיוון הרומנטי והלירי. רחמנינוב היה מלנכולי וקודרני מטבעו, אופי שהשתקף ביצירתו, אך עם זאת קשר יחסי ידידות עם פריץ קרייזלר, ולדימיר הורוביץ וארתור רובינשטיין. מפלט ומרגוע מן הנגינה הווירטואוזית מצא במוזיקה קאמרית עם חברים. בשנת 1893 חיבר טריו אלגי לצ'לו כינור ופסנתר, וב-1901 כתב סונאטה לירית לאותו הרכב.
המוזיקה שלו לפסנתר סולו נושאת אופי טרקליני בעיקר, ואת יצירותיו הקשות ביותר לביצוע עיצב על פי הדגם של שופן.[דרוש מקור][מפני ש...] כתב 24 פרלודים על כל אחד מ-24 הסולמות המז'וריים והמינוריים. שיא יצירתו לפסנתר היה בסונאטה השנייה בסי במול מינור, שאת תביעותיה מן המבצע פישט למען פסנתרנים, הנופלים ממנו בברק וזריזות אצבעות, אך הורוביץ השיב אותה לקדמותה בנגינתו הווירטואוזית. מבין היצירות לפסנתר ולתזמורת הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 נחשב לאחד מהקונצ'רטים הקשים לביצוע ברמה הטכנית וברמה המוזיקלית שלו. את הקונצ'רטו לפסנתר מס 2 כתב בהשראת ציוריו של הצייר היהודי יצחק לויתן כמו את הסימפוניה מס' 1 שלו.
רחמנינוב ניצח על התיאטרון האימפריאלי ועל תיאטרון בולשוי במוסקבה במשך עונות אחדות. הוא ניסה את כוחו בכתיבת אופרה, אך רק שלוש משמונה האופרות שכתב נחלו הצלחה. כתיבתו הווקאלית נאמנה למסורת הרוסית, והיא ניכרת ביותר ב"קנטטת הפעמונים", שבוצעה לראשונה בסנקט פטרבורג ב-13 בנובמבר 1913.
במהותו היה רחמנינוב אדם חושב ומופנם, אינטלקטואל שנמשך לרעיונות חדשים, דבק בהשקפה הומניסטית וליברלית, והאמין שהמוזיקה תברא עולם טוב יותר. יחד עם סקריאבין, פרוקופייב וסטרווינסקי השתייך לרנסאנס אמנותי יוצא דופן, שמלחמת העולם הראשונה והמהפכה שבאה בעקבותיה קטעו, עיוותו ופיזרו לכל עבר. יצירותיהם שימשו מקור למלחיני רוסיה שלאחר נפילת הקומוניזם, ביקשו להגדיר מחדש את זהותם העצמית.
רחמנינוב בתרבות הפופולרית

בשנת 1975 חיבר אריק כרמן את השיר "All by myself", שנחל הצלחה רבה במצעדים. אריק כרמן התבסס על הקונצ'רטו לפסנתר מס' 2 (חלק שני - אדג'ו סוסטנוטו) של רחמנינוב מתוך מחשבה שהיצירה כבר איננה מוגנת בזכויות יוצרים. רק לאחר הפצתו של השיר התברר כי זכויות היוצרים עומדות בעינן ושייכות ליורשיו של רחמנינוב. כרמן הגיע להסכם חלוקת התמלוגים עם היורשים, והקרדיט שונה ל"אריק כרמן וסרגיי רחמנינוב". כרמן התבסס על סימפוניה מס' 2 של רחמנינוב גם בשירו "Never gonna fall in love again".
בסרט "ניצוצות", המבוסס על חייו של הפסנתרן דייוויד הלפגוט, חלומו של הלפגוט הצעיר הוא לנגן את הקונצ'רטו מספר 3 של רחמנינוב.
בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה הישראלית "הילדים מגבעת נפוליאון" מופיעה הדמות "סרגיי הורוביץ" (בגילומו של פיני טבגר), שלפי עלילת סדרה זו הוא נכדו של רחמנינוב.
רשימת יצירות נבחרות > לתזמורת

"הסלע", פנטזיה, אופ' 7 (1893)
קפריצ'ו צועני, אופ' 12 (1894)
סימפוניה מס' 1, אופ' 13 (1895)
סימפוניה מס' 2, אופ' 27 (1908)
אי המתים, אופ' 29 (1908)
סימפוניה מס' 3, אופ' 44 (1936)
מחולות סימפוניים, אופ' 45 (1940)
רשימת יצירות נבחרות > אופרה

אלקו (1892)
האביר הקמצן, אופ' 24 (1904)
פרנצ'סקה דה רימיני, אופ' 25 (1905)
רשימת יצירות נבחרות > לפסנתר ולתזמורת

קונצ'רטו לפסנתר מס' 1 בפה מינור, אופ' 1 (1891)
קונצ'רטו לפסנתר מס' 2 בדו מינור, אופ' 18 (1901)
קונצ'רטו לפסנתר מס' 3 ברה מינור, אופ' 30 (1909)
קונצ'רטו לפסנתר מס' 4 בסול מינור, אופ' 40 (1926)
רפסודיה בוהמית על נושאים של פגניני, אופ' 43 (1934)
רשימת יצירות נבחרות > לפסנתר

סונטה לפסנתר מס' 1, אופ' 28 (1908)
סונטה לפסנתר מס' 2, אופ' 36 (1913)
וריאציות על נושא של שופן, אופ' 22 (1903)
עשרה פרלודים, אופ' 23 (1903)
שלושה עשר פרלודים, אופ' 32 (1910)
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה בריטניקה, ביוגרפיה של רחנינוב
↑  אנציקלופדיה בריטניקה, ביוגרפיה של רחנינוב
↑  אוניברסיטת מישיגן, "סרגיי רחנינוב", ביוגרפיה
↑  אוניברסיטת מישיגן, ביוגרפיה של סרגיי רחנינוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266825605171  PLWABN: 9810662087405606  BIBSYS: 90345699  BNE: XX839280  BnF: cb138987658 (data)  CANTIC: a10873235  CiNii: DA04094323  GND: 118641832  ICCU: SBLV218545  ISNI: 0000 0001 2135 4017  LCCN: n50054908  LNB: 000036674  MusicBrainz: 44b16e44-da77-4580-b851-0d765904573e  NDL: 00694356  NKC: jn19990210516  NLG: 217441  NLK: KAC200404027  NTA: 069960399  SELIBR: 85739  SNAC: w6cr5s8t  SUDOC: 028906624  Trove: 952982  VIAF: 60326614   WorldCat (עם VIAF): 60326614 
סרגיי רחמנינוב, 1910
פובליוס ליקיניוס קראסוס דיבס

פובליוס ליקיניוס קראסוס דיבס (בלטינית: Publius Licinius Crassus Dives‏; 240 לפנה"ס - 183 לפנה"ס) היה מגיסטראט רומאי, וכיהן כקונסול בשנת 205 לפני הספירה.
ביוגרפיה

הוא היה נצר למשפחת הליקיניי, והשם "דיבס" בא לו בשל עושרו הרב. פרידריך מינצר מעריך שהוא נולד באזור שנת 240 לפנה"ס, משום שידוע שהוא מת בשנת 183 לפנה"ס, ופלוטרכוס מצטט את אחד מצאצאיו שאמר שאף בן למשפחת קראסוס לא האריך ימים יותר משישים שנה.
הוא שימש כפונטיפקס מקסימוס בשנת 212 לפנה"ס לאחר שניצח את טיטוס מאנליוס טורקוואטוס. ומאוחר יותר נבחר לאיידיל בשנת 211 לפנה"ס בקירוב. בשנת 210 לפנה"ס נבחר לתפקיד הקנסור, אולם נאלץ להתפטר משום שעמיתו מת. מאוחר יותר באותה שנה מונה כמגיסטר אקוויטום (מפקד הפרשים), בידי הדיקטטור קווינטוס פולביוס פלאקוס. בשנת 208 לפנה"ס שימש כפראיטור. בשנת 206 לפנה"ס הוא התפרסם כאשר ציווה להלקות בתולה וסטלית אשר התרשלה והניחה לאש התמיד לכבות.
בשנת 205 לפנה"ס נבחר לתפקיד הקונסול יחד עם פובליוס קורנליוס סקיפיו הצעיר. סקיפיו תכנן לפלוש לצפון אפריקה, וכך להכריח את חניבעל לסגת מאיטליה. לפיכך בילה סקיפיו את רוב השנה בסיציליה במטרה להתכונן לפלישה, קראסוס, בשל תפקידו כפונטיפקס מקסימוס, לא יכול היה לעזוב את איטליה ולכן לא יכול להצטרף אל עמיתו. הוא פלש לברוטיום שהייתה המעוז האחרון שנותר לחניבעל, אולם אז פרצה מגפה קשה במחנהו של חניבעל, והמגפה פגעה קשות גם ברומאים. קראסוס נאלץ לעצור למנוחה ואפילו לא יכול היה לבוא לרומא ולהיות נוכח בקונסולאט של השנה הבאה.
בהוראתו, מונה דיקטטור שארגן את הבחירות במקומו. כקונסולים של שנת 204 לפנה"ס נבחרו מרקוס קורנליוס קאתאגוס ופובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס. סמפרוניוס קיבל את הפיקוד על חלק מהלגיונות בברוטיום, בעוד קראסוס פיקד על השאר כפרוקונסול. בקיץ של אותה שנה ניצח חניבעל את סמפרוניוס בקרב קטן ליד עיר הנמל קרוטון. סמפרוניוס נמלט למחנהו, וחניבעל לא העז לתקוף אותו. סמפרוניוס, נחוש להשיב את כבודו העצמי הרמוס, התאחד עם צבאו של קראסוס, ובכוחות מתוגברים צעד אל שערי קרוטון. חניבעל יצא נגדו, אולם לא היה יכול לצבא המאוחד ונסוג אל קרוטון כשהוא מותיר מאחוריו 4,000 הרוגים. סמפרוניוס לא ניצל את ניצחונו כדי להטיל מצור על קרוטון, והסתפק בכיבוש כמה עיירות בסביבה.
הוא נזכר שוב (אם כי לא בשמו אלא רק בתואר פונטיפקס מקסימוס), כמי שארגן את הקורבנות לכבוש הניצחון הרומי במלחמה המוקדונית השנייה, וכמי שרשם את נדרו של סקיפיו אסייתיקוס לארגן חגיגות דתיות אם ינצח במלחמת אנטיוכוס. על פי טיטוס ליוויוס, הוא מת בשנת 183 לפנה"ס, ונקבר בהלוויה מפוארת.
נכד נכדו היה מרקוס ליקיניוס קראסוס, אשר היה הצלע השלישית בטריומווירט הראשון, לצד פומפיוס ויוליוס קיסר.
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, "חיי קיקרו", 25.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושבעה, 5.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושמונה, 11.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר עשרים ושמונה, 46.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ואחד, 9.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ושישה, 2.
↑  טיטוס ליוויוס, ספר שלושים ותשעה, 46.
פארק וימבלדון

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  וימבלדון 
 נתונים ומידות
 שטח:  27 הקטאר
 מיקום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 מיקום:  מרטון 
 קואורדינטות:  51°26′10″N 0°12′27″W﻿ / ﻿51.4361°N 0.2074°W﻿ / 51.4361; -0.2074
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקספארק וימבלדון(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקספארק וימבלדון(למפת רובע מרטון רגילה) פארק וימבלדון(למפת רובע מרטון מוגדלת) פארק וימבלדון
 
פארק וימבלדון (באנגלית: Wimbledon Park) הוא פארק באזור וימבלדון שברובע מרטון בעיר לונדון שבאנגליה.
הפארק קרוי על שם האזור, והוא הפארק השני בגודלו ברובע מרטון.
היסטוריה

עד סוף המאה ה-19 היה אזור הפארק חלק מאחוזת וימבלדון, אחת מהאחוזות של משפחת ספנסר. במהלך המאה ה-18 עוצב הגן על ידי מעצב הגנים קייפאביליטי בראון אשר על פי תכנונו נחפר האגם המצוי בלב הפארק.
בשנת 1846 מכרה משפחת ספנסר את האחוזה לג'ון אגוסטוס בומונט שבנה על חלק משטחי האחוזה שכונת מגורים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה רכשה מנהלת רובע וימבלדון את השטח הנותר של גני האחוזה, הכוללים את האגם (שטח הקטן בהרבה משטח הפארק המקורי) והפכה אותו לשטח ציבורי.
עורב (אלבום)

עורב הוא האלבום השני של יובל גורביץ'. האלבום יצא בשנת 2007 בהוצאת הלייבל אירסיי מבית האוזן השלישית ובהפקתו המוזיקלית של ספי אפרתי.
באלבום עשרה שירים ורצועת בונוס. הטקסטים והלחנים של רוב השירים נכתבו על ידי יובל גורביץ', השיר "חול" נכתב על ידי חן קליין ורצועת הבונוס "פעם ב", הולחנה והוקלטה על ידי יגאל כרמל. השיר "חולף עובר" יצא כסינגל והוא מושמע בתחנות הרדיו השונות.
בדיסק ניגנו חברי "המדור לחיפוש קרובים: אסף אנגל (תופים), דרור גלוברמן (קלידים ושירה), טל מרקוס (באס ושירה) ורועי צעדי (גיטרה חשמלית), וכן דודי כהן ורון בונקר (שהיו חברים בו בעבר) ודני אברג'ל (חבר להקת טיפקס), ששימש כטכנאי הקלטה. השיר "לוטו" הוקלט על ידי שלום ויינשטיין.
עמותת בורג' א-לקלק

| --- | --- |
 מדינה:  הרשות הפלסטינית 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  1990–הווה (כ־34 שנים) 
 www.burjalluqluq.org/home/
 
עמותת בורג' א־לקלק, (בערבית: برج اللقلق, בעברית: מגדל החסידות). היא עמותה העוסקת בחיזוק הזהות הלאומנית הפלסטינית במזרח ירושלים ובשטחי C. מקור שם העמותה הוא בשמו הממלוכי של מגדל החסידות, השוכן בקצה הצפון־מזרחי של חומת העיר העתיקה. נוסדה ב-1991.
חיזוק הזהות הפלסטינית

העמותה פועלת בעיר העתיקה בשכונת באב חוטה, משמשת כמרכז קהילתי פלסטיני. מפעילה פעילות חברתית חינוכית ולאומנית. העמותה רואה עצמה כגוף פלסטיני המחזק את הזהות הפלסטינית בירושלים. אנשי העמותה ופעילותה מקושרים לפעילות חתרנית נגד מדינת ישראל וריבונותה בירושלים. ובשטחי C.
תמיכה

העמותה נשענת על תמיכות מגופים אירופיים, פלסטינים וטורקיים. למרות זאת, העמותה ויתרה על תרומה של 4 מיליון אירו מהאיחוד האירופי, מאחר שנדרשה להימנע משיתוף פעולה עם ארגוני טרור. העמותה מקבלת מימון מהארגון הטורקי "ווקת אל־קיראאה" ("זמן לקרוא").
פריוקטים

פרויקט "טביעת אצבע שכונתית 2"הוא פרויקט תמיכה בשכונות אל-קודס (ירושלים), בהובלת עמותת בורג' א-לקלק, בסיוען ובמימונן של שוודיה, נורווגיה, אוסטריה ופינלנד במסגרת תוכנית לחיזוק העמידה האיתנה ופיתוח החברה בשטחי C ובמזרח העיר (CRDP) כחלק מתוכנית האו"ם לפיתוח (UNDP Palestinian).
לקריאה נוספת

ניר חסון, בהוראת ארדן, המשטרה פיזרה טורניר כדורגל של משפחות במזרח ירושלים, באתר הארץ, 20 באוגוסט 2019
הערות שוליים

↑  היכנס/י לפייסבוק, באתר Facebook
1 2 3  שיתוף פעולה עם גורמי טרור בחסות עמותה חינוכית, באתר מקור ראשון, ‏2021-07-07
↑  העמותה ה"חינוכית" סירבה להתנתק מגורמי טרור גם במחיר תרומה של מיליונים – חדשות JDN, באתר JDN – חדשות, המגזר החרדי, כלכלה, דעות – עדכונים שוטפים מהארץ ומהעולם, ‏2021-07-06
↑  היכנס/י לפייסבוק, באתר Facebook
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פארק היורה 3: בניית פארק

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  אוגוסט 2001
 סוגה:  סימולציות ניהול ובנייה
 פיתוח:  Konami
 הוצאה לאור:  Konami 
 ארץ מקור:  יפן 
 שפות:  אנגלית 
 סדרה:  פארק היורה
 דרישות תוכנה
 מצבי משחק:  שחקן יחיד
 פלטפורמות:  Game Boy Advance
 אתר רשמי
 
פארק היורה 3: בניית פארק (באנגלית: Jurassic Park III: Park Builder) הוא משחק סימולציות ניהול ובנייה מסדרת סרטי "פארק היורה" המבוסס על הסרט השלישי. הוא יצא באוגוסט 2001, לצד יציאת הסרט בקולנוע ובהמשך היו גרסאות נוספות שלו בספטמבר ואוקטובר של אותה שנה. הוא מיועד לשימוש ב-Game Boy Advance, ודומה בצורתו למשחק "Jurassic Park: Operation Genesis".
המשחק קיבל ביקורת בינונית, כשאתר "Metacritic" נתן לו ציון 65 מתוך 100 נקודות, וביקר את המוזיקה הנלווית, המסכים הרבים ואת המחסור בהדרכה לשחקן.
משחקיות

משחק זה הוא לשחקן בודד ובו השחקן צריך לבנות פארק שעשועים תוך השקעת כסף ומשאבים ביצירה.
לצורך כך השחקן שולח שמונה צוותי חפירה ברחבי האי ומחפש ענברי יתושים, המכילים ד.נ.א של דינוזאורים. לאחר מכן נוצרים מהם דינוזאורים וכך נוצר פארק חי שיש להתאים אותו להגעת אורחים וכן לפרסם את קיומו. הוא בונה להם מלונות, מסעדות וחנויות שונות כדי להרוויח וכן אוטובוסים הצופים בדינוזאורים בסביבתם. באי ישנם הוריקנים ורעידות אדמה שיכולות לגרום לנזק. כמו כן, החיות יכולות להיות חולות ורעבות ויש צורך לדאוג לכל צרכיהן.
במשחק זה מעל 140 סוגי דינוזאורים ויצורים דומים, הנחלקים לטורפים ולאוכלי עשב (ומחולקים בתוך הקטגוריה לשלוש רמות בהתאם לרמת הטיפול והסיכון שלהם), וכן לכמה פטרוזאורים המצויים בכלובים ומינים ימיים, אותם משכנים לאורך החוף.
פאראטה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  לחם
 מטבח:  הודי, פקיסטני וסרי לנקי
 מוצא:  הודו הודו
 מרכיבים עיקריים:  קמח חיטה מלא, גהי, חמאה
פאראטה (בהינדי: परांठा; באנגלית: Paratha) הוא לחם שטוח ועגול העשוי מקמח חיטה מלא ונפוץ במדינות תת-היבשת ההודית.
בצק הפאראטה עשוי לרוב מקמח חיטה מלא בשם אטה שאותו מרדדים עם מים ומלח, מקפלים את הבצק משמנים עם גהי או שמן וממלאים בפירה, פניר וירקות או בשר.
הפאראטה נחשב למנה ראשונה. בדרך כלל אוכלים אותו לצד חביתה, חמאה, צ'אטני, חמוצים, קטשופ, יוגורט או ראיטה.
השם "פאראטה" נגזר מצמד המילים פאראט (Parat) ואטה (Atta), שפירושם שכבות של בצק מבושל בשפת הסנסקריט.
היסטוריה

הלחם מוזכר לראשונה באנציקלופדיה בסנסקריט שנכתבה על ידי סומשווארה השלישי במאה ה-12.
המקורות המדויקים של הפאראטה אינם ברורים, שכן היא התפתחה עם הזמן מלחם שטוח פשוט יותר. עם זאת, לחמים שטוחים היו חלק מהמסורת הקולינרית של תת-היבשת ההודית במשך אלפי שנים.
גרסאות

ללחם הפאראטה גרסאות שונות ומלבד הגרסה הבסיסית קיימות גם גרסאות נוספות:
אלו פאראטה (Aloo Paratha): לחם פיקנטי, ממולא בתפוח אדמה מבושל ובצל.
צ'ילי פאראטה (Chili Parotha): לחם חריף הממולא בצ'ילי.
גובי פאראטה (Gobi Paratha): לחם ממולא בכרובית וירקות.
מוגלאי פאראטה (Mughlai Paratha): לחם ממולא המטוגן בשמן עמוק במילוי ביצה ובשר טחון, גרסה זו נפוצה בבנגלדש.
מורטל פאראטה (Murthal Paratha): לחם ממולא הנפוץ באזור דלהי.
פאראטה רוטי (Paratha Roti): לחם שנמרח בחמאה מזוקקת (גהי) ולאחר מכן מבושל על מחבת טאווה.
הערות שוליים

↑  Myanmar (Burma)., Lonely Planet Publications, 2000, ISBN 978-0-86442-703-8. (באנגלית)
↑  Chitrita Banerji, Eating India: An Odyssey into the Food and Culture of the Land of Spices, Bloomsbury Publishing USA, 10 בדצמבר 2008, ISBN 978-1-59691-712-5. (באנגלית)
↑  רות אוליבר, פראטה, באתר השולחן, ‏12 באוגוסט 2019
↑  מתכון: פראטה תפוחי אדמה וגבינה עם ראיטה וצ'אטני, באתר mako
↑  Neera Verma, Mughlai Cook Book, Diamond Pocket Books (P) Ltd., ISBN 978-81-7182-547-9. (באנגלית)
↑  A dictionary of Urdu, classical Hindi, and English, web.archive.org, ‏9 ביוני 2020
↑  K. T. Achaya, The Story of Our Food, Universities Press, נובמבר 2003, ISBN 978-81-7371-293-7. (באנגלית)
↑  Dassana Amit, Classic Aloo Paratha Recipe | Punjabi Aloo ka Paratha, Dassana's Veg Recipes, ‏1 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  magazine.shufersal.co.il, אלו פראטה - לחם הודי מסורתי, באתר magazine.shufersal.co.il
↑  Hebbars Kitchen, chilli parotta recipe | chilli paratha recipe | chilli kothu parotta, Hebbar's Kitchen, ‏4 בנובמבר 2019 (באנגלית)
↑  Dassana Amit, Gobi Paratha (Cauliflower Stuffed Flatbread), Dassana's Veg Recipes, ‏9 ביוני 2021 (באנגלית)
↑  Ken Albala, Food Cultures of the World Encyclopedia [4 volumes: [Four Volumes]], ABC-CLIO, 25 במאי 2011, ISBN 978-0-313-37627-6. (באנגלית)
עונת 1989/1990 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  2 בספטמבר 1989 – 6 במאי 1990 (247 ימים)
 מספר משתתפות:  20
 הזוכה:  ריאל מדריד
 מספר משחקים:  380
 מספר שערים:  921 (2.42 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  מקסיקו הוגו סאנצ'ס, ריאל מדריד   (38 שערים)
 → 1988/19891990/1991 ←
 
עונת 1989/1990 הייתה העונה ה-59 של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-2 בספטמבר 1989 והסתיימה ב-6 במאי 1990.
הליגה כללה 20 קבוצות. שתי הקבוצות האחרונות ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. הקבוצות שזכו במקומות 17-18 השתתפו במשחקי המבחן עם קבוצות מליגת המשנה.
מליגת המשנה עלו ראיו ואיקאנו, אלצ'ה, קאסטיון ומיורקה.
ריאל מדריד זכתה בתואר וזאת בפעם ה-25 בתולדות המועדון וזאת הייתה הזכייה החמישית ברציפות. היא הצליחה לזכות בהסופר קאפ הספרדי תוך ניצחון על ברצלונה בסיכום מפגש כפול - 1:0, 4:1. זאת בפעם השלישית ברציפות.
סלטה ויגו וראיו ואיקאנו ירדו לליגת המשנה בסוף העונה. טנריפה ומאלגה השתתפו במשחקי המבחן. כתוצאה מהם מאלגה ירדה ליגה.
כדורגלנים מצטיינים

"פרס פיצ'צ'י" למלך השערים של העונה הוענק:  הוגו סאנצ'ס (מקסיקו מקסיקו), ריאל מדריד, שכבש 38 שערים ב-35 משחקים. הוא זכה בתואר בפעם החמישית בקריירה. זאת הייתה הפעם הראשונה מאז עונת 1959/1960 כאשר פרנץ פושקש כבש מעל לשער בממוצע במהלך העונה. בסיום העונה הוא גם זכה בנעל הזהב האירופית.
"פרס זאמורה" לשוער הטוב ביותר הוענק:  חואן קרלוס אלבנדו (ספרד ספרד), ספורטינג חיחון, שספג 31 שערים ב-35 משחקים. הוא זכה בתואר בפעם השלישית בקריירה.
פרס דון בלון הוענק על ידי העיתון דון בלון:
הספרדי המצטיין: רפאל מרטין ואסקס (ספרד ספרד)
הזר המצטיין: הוגו סאנצ'ס (מקסיקו מקסיקו)
מאמן העונה: ג'ון טושאק (ויילס ויילס)
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ריאל מדריד (אלופה) | 38 | 26 | 10 | 2 | 107 | 38 | 69 | 62 | העפלה לגביע האלופות |
| 2 | ולנסיה | 38 | 20 | 13 | 5 | 67 | 42 | 25 | 53 | העפלה לגביע אופ"א |
| 3 | ברצלונה | 38 | 23 | 5 | 10 | 83 | 39 | 44 | 51 | זכייה בגביע המלך הספרדי  העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע |
| 4 | אתלטיקו מדריד | 38 | 20 | 10 | 8 | 55 | 35 | 20 | 50 | העפלה לגביע אופ"א |
| 5 | ריאל סוסיאדד | 38 | 15 | 14 | 9 | 43 | 35 | 8 | 44 | העפלה לגביע אופ"א |
| 6 | סביליה | 38 | 18 | 7 | 13 | 64 | 46 | 18 | 43 | העפלה לגביע אופ"א |
| 7 | לוגרונייס | 38 | 18 | 5 | 15 | 47 | 51 | 4- | 41 |  |
| 8 | אוססונה | 38 | 14 | 12 | 12 | 42 | 42 | 0 | 40 |  |
| 9 | ריאל סרגוסה | 38 | 16 | 8 | 14 | 52 | 52 | 0 | 40 |  |
| 10 | מיורקה | 38 | 11 | 17 | 10 | 36 | 34 | 2 | 39 |  |
| 11 | ריאל אוביידו | 38 | 12 | 15 | 11 | 41 | 46 | 5- | 39 |  |
| 12 | אתלטיק בילבאו | 38 | 11 | 15 | 12 | 37 | 39 | 2- | 37 |  |
| 13 | ספורטינג חיחון | 38 | 12 | 10 | 16 | 37 | 34 | 3 | 34 |  |
| 14 | קאסטיון | 38 | 9 | 14 | 15 | 30 | 48 | 18- | 32 |  |
| 15 | קדיס | 38 | 12 | 6 | 20 | 28 | 63 | 35- | 30 |  |
| 16 | ריאל ואיאדוליד | 38 | 8 | 14 | 16 | 31 | 41 | 10- | 30 |  |
| 17 | מאלגה | 38 | 9 | 10 | 19 | 23 | 50 | 27- | 28 | משחקי המבחן, ירדה ליגה |
| 18 | טנריפה | 38 | 8 | 10 | 20 | 42 | 60 | 18- | 26 | משחקי המבחן |
| 19 | סלטה ויגו | 38 | 5 | 12 | 21 | 24 | 51 | 27- | 22 | ירדה ליגה |
| 20 | ראיו ואיקאנו | 38 | 6 | 7 | 25 | 32 | 75 | 43- | 19 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מקסיקו הוגו סאנצ'ס | ריאל מדריד | 38 |
| 2 | אוסטריה טוני פולסטר | סביליה | 33 |
| 3 | ברזיל בלטזר | אתלטיקו מדריד | 18 |
| 4 | אירלנד ג'ון אולדרידג' | ריאל סוסיאדד | 16 |
| 5 | ספרד חוליו סלינאס | ברצלונה | 15 |
פאראטקסט

פאראטקסט הוא מושג בפרשנות ספרותית. גוף הטקסט של סופרים (למשל סיפור, תיאור עיוני, שירים וכדומה) מוקף לרוב בחומרים אחרים שמספקים המחברים, העורכים, המדפיסים והמו"לים, הידוע כ"פאראטקסט". אלמנטים אלה מהווים מסגרת לטקסט הראשי, ויכולים לשנות את הקבלה של הטקסט בידי הציבור, או את הפרשנות שלו. לרוב מצורפים פאראטקסטים לספרים, מכיוון שהם בדרך כלל כוללים כריכה (עם אמנות עליה), כותרת, דפים נלווים הבאים בספר לפני דפי התוכן שלו ואינם חלק מהמספור השוטף (הקדשה, הקדמה), דפים שמופיעים בסוף הספר (הערות שוליים, קולופון) וחומרים רבים אחרים שלא המחבר יצר. החלטות עריכה אחרות יכולות גם הן להיחשב "פאראטקסט", כמו עיצוב או טיפוגרפיה.
מושג ה"פאראטקסט" קשור קשר הדוק למושג ההיפוטקסט (אנ'), שהוא טקסט קודם שמשמש מקור לטקסט הנוכחי. למשל, ב"אודיסיאה" של הומרוס ניתן לראות היפוטקסט של "יוליסס" מאת ג'יימס ג'ויס.
חוקר הספרות ז'ראר ז'נט (אנ') מגדיר את הפאראטקסט כדברים שמלווים את הטקסט של יצירה שפורסמה, כמו שם המחבר, הכותרת, הקדמה או המבוא, או איורים. זהו לא גבול בלתי עביר, לדבריו, אלא מעין "מפתן של דלת", שמאפשר לקורא להמשיך הלאה או לסוב על עקביו. זהו "אזור שבין טקסט ללא-טקסט", בעל השפעה על הציבור, שיכולה לאפשר קבלת-פנים טובה יותר לטקסט וקריאה רלוונטית יותר בו. במילים אחרות, לדבריו, אלו "שולי הטקסט המודפס, שלמעשה שולטים כל תהליך הקריאה של האדם". לדבריו, ניתן לחלק את הפאראטסקט לשני חלקים: החלק הראשון, פֶּריטקסט (peritext), הוא חלק מהמסמך הכתוב. הוא כולל את שם הטקסט, שמות הפרקים, את ההקדמה, איורים וכיתוביהם, הערות שוליים, הקדשות, איורים; ואֶפּיטקסט (epitext), הכולל מסרים שנמצאים מחוץ לטקסט, כגון ראיונות, הודעות של יח"צ וביקורות בעיתונות.
ראו גם

אינטרטקסטואליות
טרנסטקסטואליות