stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
פוליטיקה > שלטון פדרלי

יוגוסלביה חולקה לשש ישויות פדרליות, שתוכננו בשנת 1944:
| שם | בירה | ישות יורשת | ישות יורשת |
| --- | --- | --- | --- |
| הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה הרפובליקה הסוציאליסטית של בוסניה והרצגובינה | סרייבו | בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה | בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה |
| הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה | זאגרב | קרואטיה קרואטיה | קרואטיה קרואטיה |
| מקדוניה (1946–1992) הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה | סקופיה | מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית | מקדוניה הצפונית מקדוניה הצפונית |
| הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו הרפובליקה הסוציאליסטית של מונטנגרו | פודגוריצה | סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו | מונטנגרו מונטנגרו |
| הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה הרפובליקה הסוציאליסטית של סרביה | בלגרד | סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו | סרביה סרביה |
| הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה הרפובליקה הסוציאליסטית של סלובניה | ליובליאנה | סלובניה סלובניה | סלובניה סלובניה |
פוליטיקה > מדיניות חוץ

תחת שלטונו של טיטו, יוגוסלביה נקטה מדיניות נייטרלית בכל הקשור למלחמה הקרה. יוגוסלביה פיתחה יחסים דיפלומטיים עם מדינות מתפתחות (לדוגמה, המדינות הבלתי-מזדהות), וכן שמרה על יחסים לבביים עם ארצות הברית ועם ארצות מערב אירופה. פתיחות זו כלפי המערב העיבה על היחסים בין המדינה לברית המועצות בהנהגת יוסיף סטלין. בשנת 1967 הייתה יוגוסלביה למדינה הקומוניסטית הראשונה שפתחה את גבולותיה למבקרים זרים וביטלה את דרישות הוויזה.
באותה שנה החל טיטו לפעול לקידום הסדר שלום הקשור לסכסוך הישראלי-ערבי. תוכניתו קראה למדינות ערב להכיר במדינת ישראל בתמורה להחזרת שטחים. מדינות ערב דחו את ההצעה.
דמוגרפיה

ביוגוסלביה חיו זה לצד זה לאומים רבים, והשלטון הכיר ב-26 קבוצות שונות. מבין המיעוטים הלאומיים הרבים, ניתן למנות את הבולגרים, טורקים, הונגרים ואלבנים.
השפות המרכזיות היו הסרבו-קרואטית, המקדונית והסלובנית. הסרבו-קרואטית דוברה בעיקר בסרביה, קרואטיה, מונטנגרו ובוסניה על ידי 12,390,000 איש בסוף שנות השמונים. הסלובנית דוברה על ידי 2,000,000 תושבי סלובניה והמקדונית דוברה על ידי 1,210,000 תושבי מקדוניה. בנוסף על כך, דוברו גם שפותיהם של המיעוטים (הונגרית לדוגמה). שלוש השפות המרכזיות הן מסוג שפות סלאביות דרומיות, ולכן הן דומות מאוד. אינטלקטואלים רבים הכירו את שלוש השפות.
ראו גם

כלכלת הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550341305171  GND: 4028966-7  ISNI: 0000 0001 2260 1075  LCCN: n79097346  SUDOC: 027256308  VIAF: 151848213   WorldCat (עם VIAF): 151848213
אנריק קאזאסס

| --- | --- |

 לידה:  9 במרץ 1951 (בן 73) ברצלונה, ספרד 
 מדינה:  ספרד 
 שפות היצירה:  קטלאנית, ספרדית 
 סוגה:  שירה 
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי לספרות (2012)  פרס הכבוד של הספרות הקטלאנית (2020)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
אנריק קאזאסס אי פיגרס (בקטלאנית: Enric Casasses i Figueres; נולד ב-9 במרץ 1951 בברצלונה) הוא משורר, מחזאי ומאייר קטלוני.
ביוגרפיה

אנריק נולד לאנריק קאזאסס אי סימו, כימאי ומשורר ולפפיטה פיגרס אי קרוס כימאית, משוררת ומתרגמת מספרדית לקטלאנית.
קאזאסס גדל בעיקר בברצלונה ובאסקלה שבקטלוניה. בנערותו חי במשך כמה שנים בטנריפה יחד עם משפחתו. ב-1973, בתקופת שלטון פרנקו, נאלץ לגלות ממולדתו, זאת לאחר שנחשד בשותפות בפעילות לא חוקית ואנרכיסטית. הוא הגיע ראשית למונפלייה ומשם המשיך לנוטינגהאם. בשנות ה-90 חי במשך שלוש שנים בברלין. בשנת 1997, חזר לברצלונה בה מתגורר עד היום.
קאזאסס עבד כמתרגם עבור עיתונים שונים. ספריו הראשונים ראו אור בשנת 1970 ובתוך כמה שנים זכה לתהילה עבור עבודותיו בקטלאנית. שירתו של קאזאסס מאופיינת[דרוש מקור: על ידי מי?] כחצופה ובועטת, שוברת מוסכמות הנכתבת באופן בו המשורר משחק עם הצלילים, הגיות ועיצורים. לרוב שיריו מאופיינים בכתיבה על רעיון אחד קונקרטי ולאורך השיר הוא מפתח אותו.
הוא שואב השראה משירת ימי הביניים, סוריאליזם ומסגנון הברוק. קאזאסס מגדיר את עצמו כמעריץ של כמה סופרים, בהם ויקטור קאטאלה, מרסה רודורדה ופגס דה קלימנט.[דרוש מקור]
בשנת 1973 יצא לאור ספרו הראשון:[דרושה הבהרה] "la bragueta encallada". במהלך השנים הבאות המשיך קאזאסס לכתוב, אך רק בשנת 1991 פרסם את ספרו השני: "la cosa aquella" (בעברית: הדבר ששם"). ספר זה זכה בפרס קריטיקה סרה דה-אור.
בשנת 2012 הוא זכה בפרס ספרותי של ז'נרליטט דה קטלוניה.
בשנים 2006 וב-2010 הוא היה שותף להוצאת אלבום של פסקל קומלד (מלחין צרפתי ממוצא קטלוני).
הערות שוליים

↑  Oriol Rodriguez,Enric Casasses: "Nos tienen acojonados con la idea de que en toda revolución es inevitable que haya sangre", El Nacional, 31 de octubre de 2021 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810594480905606  BNE: XX1052141  BnF: cb15613947z (data)  CANTIC: a10400813  GND: 133549917  ISNI: 0000 0000 6636 7383  LCCN: n94079576  MusicBrainz: c731b554-5042-4af6-a335-32d42a7f013e  SELIBR: 402110  SUDOC: 067830455  VIAF: 45996437   WorldCat (עם VIAF): 45996437
ולרמן

"בקרוב הוולרמן תגיע" (באנגלית: Soon May the Wellerman Come), הידוע בשם "ולרמן" (Wellerman), הוא שיר עממי אשר נכתב בין השנים 1860–1870. השיר מתייחס אל "ולרמן", אוניית משא בבעלות האחים ולר שהיגרו מבריטניה לניו זילנד. תוכן השיר כבש במהרה את ליבם של הימאים בזכות המילים "היא תביא לנו סוכר, תה ורום" – מצרכים שהיו צורכים באופן קבוע באותם ימים.
בשנת 2020 ו-2021, עיבדה את השיר חבורת זמרים בריטים "דה לונגסט ג'ונס" (אנ') והמוזיקאי ניית'ן אבנס (אנ') ונהיו ויראלים ברשת החברתית "טיקטוק". הם הובילו "הפיכה מוזיקלית" בנושא השירים הימיים.
רקע היסטורי

ציד הלווייתנים בניו זילנד החל בשלהי המאה ה-18 ונמשך עד שנת 1965. בשנת 1831 ייסדו האחים האנגלים אדוורד, ג'ורג' וג'וזף ולר, אשר היגרו לסידני בשנת 1829, תחנת ציד באוטאקו (אנ') שליד העיר דנידין באי הדרומי של ניו זילנד כשבע עשרה שנים לפני ההתיישבות הראשונה של הבריטים בעיר דנידין. בנאום חגיגות המאה בשנת 1931, הזכיר המושל הכללי של ניו זילנד, הלורד בלדיסלאו, כיצד האחים ולר "הביאו את 'לוסי אן' (אונית משא) הרבה רום ואבק שרפה..." במסעם לניו זילנד.
משנת 1833 מכרו האחים ולר לווייתנים בניו זילנד מבסיסם באוטאקו, אותם כינו "אוטגו", בקירוב להגיית המאורים המקומית. עובדיהם נקראו "ולרמנים" (באנגלית: Wellermen). שלא כמו לווייתנים באוקיינוס האטלנטי ובצפון האוקיינוס השקט, עסקו ציידי לווייתנים בניו זילנד בציד בקרבת החוף, מה שדרש מהם לעבד את פגרי הלווייתנים ביבשה. התעשייה משכה מגוון ציידי לווייתנים לניו זילנד, מהאיים הבריטיים, את הילידים האמריקאים, תושבי האוקיינוס השקט, ואבוריג'ינים. הצלחת הצייד הייתה תלויה ביחסים טובים עם בני המאורים המקומיים. תעשיית ציד הלווייתנים שילבה את המאורים בכלכלה העולמית. התעשייה הביאה למאות נישואי תערובת בין ציידי לווייתנים למאורים המקומיים, כולל אחד האחים ולר, אדוארד ולר שנישא לנשים מאוריות מה שקישר אותו לאחת המשפחות המאוריות הבולטות ביותר, משפחת אליסון.
בשיא פריחתה בשנת 1834, ייצרה תחנת אוטאקו 310 טונות שמן לוויתן בשנה והפכה למרכז רשת שכללה שבע תחנות והקימה מפעל רווחי ביותר עבור האחים ולר. התחנה העסיקה עד 85 אנשים באוטקו בלבד. מבסיס אוטאקו הוולרים הסתעפו לתעשיות מגוונות כמו: עץ, פשתן, תפוחי אדמה, דגים מיובשים, חפצי אומנות ואפילו קעקועים, דברים אלה היו מבוקשים מאוד ורווחים מאוד בסידני. עם זאת, בתחשב בכך שמושבת ניו זילנד לא תוכרז עד 1840, התייחסו לוולרים כסוחרים זרים והושפעו ממכסיי יבוא בריטיים על שמן לוויתן. בשנת 1835, השנה בה מת ג'וזף ולר באוטקו, השתכנעו האחים בצורך לנטוש את התחנה גם כשהסתעפו ברכישות אדירות של אדמות בניו זילנד, שהסתכמו בכמעט 3,000,000 דונם עד 1840.
הצלחתם של האחים ולר בתעשיית צייד הלווייתנים הייתה חולפת. הם הוכרזו כפושטי רגל בשנת 1840 לאחר ניסיונות כושלים לרכישת קרקעות רחבות היקף בניו סאות' ויילס. תחנת אוטאקו נסגרה בשנת 1841. באותה שנה קבע בית המשפט לתביעות בניו סאות' ויילס כי רכישת הקרקעות בניו זילנד של האחים ולר אינה תקפה מבחינה חוקית. לאחר מכן האחים ולר "נעלמו כלא היו" מדפי ההיסטוריה הניו זילנדית. עם זאת, צייד הלווייתנים בניו זילנד נמשך עד שנות השישים של המאה העשרים.
תקציר השיר

מילות השיר מתארות ספינת ציד לווייתנים בשם "Billy o' Tea" והמצוד שלה אחר לווייתן מסוג אובלנה.
השיר מתאר כיצד צוות הספינה מקווה שה"וולרמן" תגיע ותביא להם אספקת מותרות, כאשר המקהלה תצהיר "בקרוב הוולרמן תגיע ותביא לנו סוכר, תה ורום".
העובדים בתחנות ציד הלווייתנים לא קיבלו שכר אלא שולמו במשקאות חריפים, טבק ובגדים. בתעשיית צייד הלווייתנים בניו זילנד של המאה ה-19, היו האחים ולר בעלים של ספינות שמכרו מזון לסירות צייד לווייתנים.
המקהלה ממשיכה את צוות הספינה כשהם שרים את תקוותם "יום אחד תגמר הלשון, נקח את עצמנו ונלך". המונח "תגמר הלשון" מתייחס למנהג חיתוך רצועות של סומק לוויתן והפיכתן לשמן.
השורות הבאות מפרטות את נחישותו של הקפטן להביא את הלוויתן המדובר, גם כאשר הזמן חולף וסירות ציד לווייתנים רבות הולכות לאיבוד בניסיון למצוא אותו.
בשורה האחרונה של השיר מתאר המספר כיצד ה-Billy o' Tea עדיין נמצאת במאבק מתמשך עם הלוויתן, כאשר "ולרמן" מבצע "שיחות עידוד" לקפטן והצוות.
היסטוריה

ההערכה היא שהשיר נכתב בניו זילנד בסביבות 1860–1870.
על אף שלא ידוע מי המחבר של השיר, ייתכן שהוא נכתב על ידי מלח בגיל ההתבגרות או צייד לווייתנים אשר שירת בחוף. כמו כן ייתכן שהוא שימש כשיר "גזירת הלוויתן", אותו היו הציידים שרים כשהם שוחטים את הלוויתן.
במקור נאסף השיר בסביבות 1966 על ידי מורה למוזיקה מניו זילנד ומהדר שירי העם "נִיל קוֹלקהוּון" (באנגלית: Neil Colquhoun) כשהיה בשנות השמונים לחייו, שמע את השיר מדודו, כמו כן גם את השיר "ג'ון סמית' א.ב.". השיר הודפס בגיליון "העלון" בשנת 1904, שם הוא יוחס לאדם בשם ד"ה רוג'רס. ייתכן שרוג'רס היה דודו של וודס וכי רוג'רס עבד כמלח בגיל העשרה או כצייד לווייתנים בחוף באמצע המאה ה-19, והלחין את שני השירים בשנותיו המאוחרות ובסופו של דבר העביר אותם לאחיינו כשהזדקן.
בשנת 1973 נכלל "בקרוב הוולרמן תגיע" בספרו של ניל קולקהוון "שירי עם ניו זילנדים".
הקלטה

השיר בוצע והועתק לעיתים קרובות, עם למעלה מעשרה עיבודים שהוקלטו בין 1967 לבין 2005.
בשנת 1990 הקליטה להקת פולק מניו אינגלנד שכללה את גורדון בוק, אן מאיו מיור ואד טריקט קאבר לשיר, בשביל האלבום שלהם "And So Will We Yet".
בשנת 2013 הקליטה ה-Wellington Sea Shanty Society גרסה לשיר. ביצוע ידוע במיוחד לשיר בוצע על ידי להקת זמרים בריטים הקרויה The Longest Johns שבסיסה בבריסטול. הקאבר נכלל באלבומם "Between Wind and Water", שכלל גם את אוסף השירים הימיים שלהם, ויצא בשנת 2018. בעקבות ההתעוררות של השיר ברשת המדיה החברתית "טיקטוק" חבר ב-Wellington Sea Shanty Society העיר כי ההקלטה שלהם חוותה פרץ חדש של פופולריות.
ויליאם בויד (סופר)

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1952 (בן 72) אקרה, חוף הזהב 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  ג'יזס קולג', גורדונסטאון, אוניברסיטת ניס סופיה אנטיפוליס, אוניברסיטת גלאזגו, אוניברסיטת הריביירה הצרפתית 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 יצירות בולטות:  A Good Man in Africa 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 פרסים והוקרה:  מדליית בודלי (2017)  פרס סומרסט מוהם (1982)  פרס לזכר ג'יימס טיט בלק (1990)  הסופרים הבריטים הצעירים הטובים ביותר (1983)  עמית החברה המלכותית לספרות  פרס ג'ון לואלין ריס  מפקד במסדר האימפריה הבריטית 
 www.williamboyd.co.uk
 
ויליאם בויד (באנגלית: William Boyd; נולד ב-7 במרץ 1952), סופר ותסריטאי אנגלי.
ביוגרפיה

בויד נולד באקרה גאנה (מדינה במערב אפריקה). הוא חיבר מספר ספרים, ביניהם את "חוף בראזוויל" (Brazzaville Beach), ספר העוסק בדמותה של מדענית החוקרת את התנהגות השימפנזים באפריקה.
בויד זכה בפרס "Whitbread Book award" בשנת 1981, על ספרו "A Good Man in Africa" (אדם טוב באפריקה).
הוא היה מועמד לפרס "Booker Prize for Fiction" בשנת 1982 על ספרו מלחמת הגלידה, אשר זכה באותה השנה בפרס "John Llewellyn Rhys Prize".
בשנת 1988, בויד כתב ספר נוסף, ששמו הוא – Nat Tate. הספר עוסק באמן אמריקאי, שחי בין השנים 1928–1960. הספר מבוסס על סיפור חייו הטרגי של נט טייט, שלמעשה לא התקיים מעולם.
בשנת 1992 השתתף בכתיבת התסריט לסרט צ'פלין.
בשנת 1999 ביים את סרטו הקולנועי הראשון "השוחה" לו גם כתב את התסריט אודות הקרב על הסום במלחמת העולם הראשונה.
רמת סוסטרה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  77°53′00″S 85°28′00″W﻿ / ﻿77.8833°S 85.4667°W﻿ / -77.8833; -85.4667
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירמת סוסטרה(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומירמת סוסטרה
 
רמת סוֹסְטְרָה (באנגלית: Sostra Heights;בבולגרית: Состренски възвишения) היא רמה בצידו המזרחי של רכס סנטינל, בצפון הרי אלזוורת' שבאנטארקטיקה.
גאוגרפיה

הרמה מגיעה לגובה של 2,460 מטרים מעל פני הים (בהר מאלואון).
אורכה של הרמה 22 קילומטרים (בכיוון צפון-מערב דרום-מזרח) ורוחבה של הרמה 16.5 קילומטרים (כיוון צפון-דרום).
קרחון אמברי גובל ברמה מדרום, קרחון סאבאזיוס גובל בה ממערב, קרחון ניוקאמר גובל ברמה מצפון, וזרם הקרח ראטפורד גובל ברמה ממזרח.
מעבר רובינסון מפריד בין הרמה להר דאלרימפל שנמצא מזרחית לה ברכס סנטינל.
הרמה מנוקזת על ידי קרחון אנצ'יאלוס, ומדף הקרח ויט.
גאוגרפיה > אתרים ברכס

ברכס מצויים:
קרחון אנצ'יאלוס
פסגת בלינה
פסגת בראקן
הר לאנינג
הר מאלואון
הר מקקאון
קרחון ניוקאמר
מעבר רובינסון
קרחון סאבאזיוס
קרחון סקאקליה
מדף הקרח ויט
קרחון זנדה
היסטוריה > מקור השם

הרמה נקראת על שם המבצר הרומי סוסטרה שבצפון בולגריה.
היסטוריה > גילוי הרמה

המפה מופתה לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית בשנת 1961.
לקריאה נוספת

הגאזט האנטארקטי של בולגריה (בבולגרית)
הערות שוליים

↑  גאזט ועדת השמות האנטארקטיים של בולגריה
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי
מייקל לואיס (היסטוריון)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בינואר 1890 Freeland, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  27 בפברואר 1970 (בגיל 80) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  טריניטי קולג'  בית הספר אפינגהאם 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה ההיסטורית המלכותית  עמית אגודת חוקרי העתיקות של לונדון 
 
מייקל ארתור לואיס (באנגלית: Michael Arthur Lewis;‏ 3 בינואר 1890 - 27 בפברואר 1970) היה היסטוריון ימי בריטי וסופר שכתב פרוזה ושירה. לואיס כיהן כפרופסור להיסטוריה ואנגלית בקולג' הימי המלכותי בגריניץ' בין השנים 1934 ו-1955.
ראשית דרכו

לואיס היה בנם השני של הכומר ויקטור ארתור ניקולאס לואיס ושל מארי אן קלייטון לואיס. לואיס התחנך בבית הספר אפינגהאם. לאחר מכן החל ללמוד בטריניטי קולג' שבקיימברידג', וסיים את לימודי התואר הראשון ב-1912 בהצטיינות, ואת לימודי התואר השני ב-1924.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לואיס שירת בחיל הנחתים המלכותי, והגיע עד לדרגת לוטננט. ב-5 באוגוסט 1933 הוא התחתן עם מיוריאל דוריס קרוקשנק ולזוג נולדו בן ובת.
קריירה אקדמית

לואיס שהה בכל 42 שנות הקריירה שלו במכללות ימיות אנגליות. ב-1913 הוא מונה לעוזר מאסטר בקולג' הימי המלכותי בבית אוסבורן ושהה שם עד 1920, כאשר הועבר לקולג' המקביל בדארטמות', וב-1922 מונה לתפקיד עוזר ראש המחלקה להיסטוריה ואנגלית. זמן קצר לאחר נישואיו הוא התמנה לתפקיד פרופסור להיסטוריה ואנגלית בקולג' הימי המלכותי בגריניץ', והחזיק במשרה זו עד לפרישתו ב-1955. במהלך כהונתו הוא שימש כמנהל הקורס הכללי לסג"מים. בנוסף, הוא היה מרצה לאנגלית בקולג' לאנשי הצי המלכותי בין 1943 ל-1957, היסטוריה של הצי בין 1945 ל-1953, ומרצה להיסטוריה של הצי בקורס קציני הצי הקרביים בין 1947 ל-1953.
לואיס היה חבר פעיל בחברת התיעודים של הצי, ובמסגרת חברותו כיהן כסגן הנשיא (מ-1939), חבר ועדת הפרסומים וחבר המועצה הכללית החל מ-1938. לואיס היה פעיל בחברה למחקרים ימיים, וכיהן בחבר המועצה הכללית שלה החל מ-1935, כסגן הנשיא ב-1946, כיושב ראש המועצה הכללית בין 1951 ל-1960, וכנשיא החברה החל מ-1960. בנוסף, היה חבר ועדת הייעוץ הטכנית לאונייה HMS ויקטורי החל מ-1955.
לואיס שימש כמגיש הבריטי בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית האמריקנית Victory at Sea בין 1952 ל-1953. הסדרה עסקה בציי מלחמת העולם השנייה ובמסגרתה שודרו 26 פרקים באורך שעה וחצי כל אחד.
פרסומיו

לואיס תרם את הביוגרפיה של סר ג'פרי קאלנדר למילון הביוגרפיות הלאומיות ואת המאמר "Armed Forces and the Art of War, 1830-1870" ל-New Cambridge Modern History. כמו כן, לואיס כתב עבור מספר מגזינים ובהם הפאנץ' (1918–1931), ניו סטייטסמן, הטיימס, Seafarers, פרוסידינגס, Mariner's Mirror וה-The Listener.
פרסומיו > היסטוריה

England's sea-officers: the story of the naval profession. London Allen & Unwin, 1939, 1948.
British ships and British seamen. London: British Council, 1940; Translated as Britiske skip og britiske sjømenn , 1943;  Britische schefen en Britische zeelieden, door Michael Lewis ... Vertaald door A. J. Staal. Geïllustreerde uitgave. (Herzien, 1943, 1945; Reprinted as The ships and seamen of Britain.  London and New York: Pub. for the British Council by Longmans, Green, & Co., 1946.
The navy of Britain: a historical portrait. London: G. Allen and Unwin, 1948.
Nelson's letters from the Leeward Islands and other original documents in the Public Record Office and the British Museum, edited by Geoffrey Rawson with annotation by Michael Lewis. London: Golden Cockerel Press, 1953. Limited edition of 300 copies.
A narrative of my professional adventures (1790-1839), by Sir William Henry Dillon, edited by Michael Lewis. Two volumes. Greenwich: Navy Records Society, 1953-1956.
The history of the British navy. Harmondsworth: Penguin, 1957.
The Spanish Armada. London: B. T. Batsford, 1960; Pan, 1966; Crowell, 1968.
Armada guns, a comparative study of English and Spanish armaments. London, Allen & Unwin [1961].
Napoleon and his British captives. London: Allen & Unwin, 1962.
The Navy in transition, 1814-1864; a social history. London: Hodder and Stoughton, 1965.
Ancestors; a personal exploration into the past. London, Hodder & Stoughton [1966].
The Hawkins dynasty: three generations of a Tudor family. London, Allen & Unwin, 1969.
Spithead; an informal history. London, Allen & Unwin, 1972.
פרסומיו > פרוזה ושירה

Afloat & Ashore (שירה), 1921
Beg o’ the Upland (רומן). 1922.
The Brand of the Beast,‏ 1924.
Fleeting follies (שירה), 1924.
The Island of disaster (רומן), 1926.
Roman Gold (רומן), 1927.
The Three Amateurs (רומן), 1929.
The Crime of Herbert Wratislaus,‏ 1931.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293128505171  PLWABN: 9810642580605606  BnF: cb12223128k (data)  GND: 131339427  ICCU: LO1V434429  ISNI: 0000 0001 1462 885X  LCCN: no99047624  NTA: 07359654X  SELIBR: 341902  SUDOC: 030909880  Trove: 1238362  VIAF: 100966757   WorldCat (עם VIAF): 100966757
אוצר אגם קאבאן

| --- | --- |
 בימוי:  דמיטרי קורובקין 
 שחקנים ראשיים:  אלכסיי ורוביוב 
 מדינה:  רוסיה 
 הקרנת בכורה:  2013 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט הרפתקאות 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אוצר אגם קאבאן (ברוסית: Сокровища озера Кабан, או Сокровища О. К.) הוא סרט קומדיה והרפתקאות העוסק בחיפוש אחר אוצר החאן בקאזאן במאה ה-21. הסרט צולם בשנת 2012 על ידי הבמאי דמיטרי קורובקין ומככבים בו אלכסיי וורוביוב, מריה קוז'בניקובה ואלווירה איברגימובה.
הצילומים התקיימו במוסקבה, קאזאן, קרים, ובוולדיווסטוק. הסרט הוקרן לראשונה ב-1 במאי 2013.
עלילה

במהלך המצור של קאזאן על ידי איוואן האיום, סיימביקה היפהפייה פוקדת להסתיר את עושרה העצום באגם קאבאן ולשמור על סוד האגם. האוצר נותר מוחבא במשך 500 שנה. האוצר מתגלה בימינו בפני המוזיקאי המקסים וכובש הנשים קיריל, הוא ממהר לחפש אחר האוצר היקר. בנוסף לו, אנשים בלתי צפויים לגמרי ממהרים למצוא את האוצר עם מטרות שונות. בדרך למציאת האוצר, קיריל פוגשת את גוליה הטטארית היפהפייה, שבכלל לא נופלת בקסמו של ההרפתקן. אבל הרפתקאות משותפות והסכנה הרודפת כל הזמן מאלצות את צעירים להסתכל אחד על השני בצורה חדשה. ועכשיו רק האוצר יכול להפוך לגמול העיקרי להרפתקאות מסוכנות...
שחקנים ודמויות

אלכסיי וורוביוב – קיריל ניקולייב, מוזיקאי שאפתן
מריה קוז'בניקובה – דיאנה ג'ונס
אלווירה איברגימובה – גולנרה
גושה קוצנקו – איוואן האיום / מטפל במגדל סיימביקה
אנורה חלמטובה – סיימביקה
ויקטור ורז'ביצקי – קולונל מורקובניקוב, קומיסר צבאי
לב לשצ'נקו – הופעת קמע
באיבולאט באטולין – רוסטם
סרגיי שאקורוב – סבו של עזים, שומר האוצר
סרגיי ניקוננקו – סבא איוואן, קשת הצבא של איוון האיום
סבטלנה צ'ויקינה – ליובאסיק
דניס יאסיק – אלברט
אולגה וולקובה – אוצרת מוזיאון
חלימה איסקנדרובה – אוצר מוזיאון
מיכאיל וודזומי – לי הסיני
יוליה ברזיקובה – אלזה
אולסיה קובלנקו – שורה
רמיל טוכווטולין – נהג מונית / חוקר
ולדימיר ואסילייב – חתן
אלינה גיימן – שחקנית
הערות שוליים

↑  Никита Третьяков (2012-09-11). "Россияне искали в Крыму сокровища озера Кабан". Крым 24. ארכיון מ-2013-06-05. נבדק ב-2013-06-05.
צבי פרנקל (שופט)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 תפקיד:  שופט (2012) 
 
צבי פרנקל (נולד בשנת 1973) הוא נשיא בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע.
בשנים 1991–1993 שירת בצה"ל. בשנת 1998 סיים לימודי הוראה באוניבריסטת בן-גוריון ובשנים 1996–2000 עבד כמורה לאזרחות בבית ספר תיכון. בשנת 2001 סיים לימודי תואר ראשון במשפטים במכללת שערי משפט והתמחה בפרקליטות מחוז הדרום. בשנת 2003 הוסמך כעורך דין והחל לעבוד כיועץ משפטי במינהל מקרקעי ישראל (מחוז דרום). בשנת 2008 סיים לימודי דוקטורט במדעי הניהול באוניברסיטת בן-גוריון.
בשנת 2003 סיים לימודי תואר שני במינהל ציבורי באוניברסיטת בן-גוריון וב-2004 תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית. בשנים 2001–2010 לימד דיני עבודה ומינהל ציבורי באוניברסיטת בן-גוריון, במכללת אחווה ובפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן. במקביל, בשנים 2003–2008 שימש כתובע במילואים בבית המשפט הצבאי ובבית המשפט הצבאי לערעורים.
החל משנת 2008 מונה לשופט צבאי במילואים בדרגת סא"ל במיל'. באפריל 2010 מונה לרשם בבית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע. באפריל 2012 מונה לשופט בבית הדין, ובנובמבר 2017 לסגנו של נשיא בית הדין שמואל טננבוים. עם פרישתו של טננבוים במרץ 2023 מונה פרנקל לכהונת נשיא בית הדין האזורי לעבודה באר-שבע.
ביולי 2014 פסק כי למערכת עיתון ישנה הזכות להכתיב את קו הסיקור של העיתון. בית הדין הארצי לעבודה הותיר את הפסיקה על כנה, בהסכמת הצדדים שמשכו עתירותיהם, וקבע כי על מערכת עיתון ליידע את העיתונאים והעורכים בקו המערכתי מראש. עם זאת, חידד כי זכות העיתון להכתיב את קו הסיקור אינה גוברת על חובת האתיקה העיתונאית באמצעות מחיקת שתי פסקאות מפסק הדין.
פרנקל חבר מועדון שחמט באר שבע, שחמטאי בדרגה רביעית ובעל דירוג שיפוט שחמט של שופט לאומי.
מאמרים

"המוציא ממעסיקו עליו הראיה?" משפט ועסקים (תשפ"ב - 2022)
"דיני עבודה ביהודה ושומרון" בספר משפט מסחרי ביהודה ושומרון" (התש"ף-2020)
"ידיעה שיפוטית ומן המפורסמות בבתי המשפט הכלליים ובערכאות בעלות סמכויות ייחודיות", קרית המשפט י"א (התשע"ח-2018).
"פיצויים ללא הוכחת נזק של ממון ופיצויים לדוגמה בחוקי העבודה בישראל", בספר 'סטיב אדלר (התשע"ו-2016)
ספרים

דוד א' פרנקל וצבי פרנקל, דיני שותפות בישראל, מהדורה שלישית התש"ף-2020
דוד א' פרנקל וצבי פרנקל, דיני עמותות בישראל, מהדורה שלישית, התשפ"א-2021
ד' צ'רניחובסקי, ש' מזרחי וצ' פרנקל, ניהולן הציבורי של קופות החולים בישראל. מרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל, 2008.
הערות שוליים

1 2  צבי פרנקל באתר הרשות השופטת
↑  ניצן צבי כהן, ‏השופט צבי פרנקל מונה לנשיא בית הדין האזורי לעבודה בבאר שבע, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 6 במרץ 2023
↑  אורן פרסיקו, הפררוגטיבה הניהולית לאו דווקא גוברת על האתיקה העיתונאית, באתר העין השביעית, 23 במאי 2018
↑  פרטי השחקן של פרנקל באתר האיגוד הישראלי לשח מט
היפרגמיה

היפרגמיה הוא מונח המשמש במדעי החברה לתיאור מעשה או פרקטיקה של אדם שמתחתן עם בן/בת זוג ממעמד חברתי או כלכלי גבוה יותר.
המונח משמש בעיקר כאשר מתייחסים לנטייה הקיימת במגוון רחב של תרבויות בקרב נשים הבוחרות לרוב להתחתן עם הגברים האמידים יותר או המיוחסים יותר ביחס לאישה עצמה.
בתרבויות בהן קיימת העדפה בולטת להיפרגמיה, כאשר גברים הבוחרים נשים מאותו המעמד או ממעמד נמוך יותר וכאשר ונשים בוחרות גברים מאותו המעמד או ממעמד גבוה יותר, הדבר גורם לכך שבסופו של דבר הגברים מהמעמד הנמוך והנשים מהמעמד הגבוה מתקשים במיוחד למצוא חתנים/כלות.
המונח "היפוגמיה" מתייחסת למצב ההפוך בו אדם מתחתן עם אדם ממעמד חברתי או כלכלי נמוך יותר.
המונח הוטבע בתת-היבשת ההודית במהלך המאה ה-19 כדי לתאר את הנוהג שהיה קיים אז בתת-היבשת ההודית בו האבות נהגו לחתן את בנותיהם רק עם גברים בעלי מעמד חברתי גבוה יותר.
שכיחות

היפרגמיה הייתה שכיחה בתרבויות שונות לאורך ההיסטוריה, כולל בתרבויות של תת-היבשת ההודית, בסין הקיסרית, ביוון העתיקה, באימפריה העות'מאנית, ובאירופה הפיאודלית.
כיום, רוב האנשים נוטים להתחתן עם אנשים מאותו המעמד החברתי/כלכלי ובחלקים מסוימים בעולם הנטייה להיפרגמיה נמצאת במגמת ירידה. במחקר שנערך בשנת 2016 אשר בדק את ההבדלים בהכנסות בין זוגות בשנים 1980 ו-2012 התגלה שהנטייה של נשים להתחתן עם גברים עם הכנסה גבוהה יותר מזו של עצמן עדיין ממשיכה בעידן המודרני.
ראו גם

הון ארוטי
פסיכולוגיה אבולוציונית
אקסוגמיה
ברירה זוויגית
פסיכולוגיה חברתית
סטטוס חברתי
תועלתנות
הערות שוליים

↑  Abgarian, Almara (21 אוק' 2018). "What is hypergamy and are some people prone to it?". metro.co.uk. נבדק ב-2 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Yue Qian (2016). "Gender Asymmetry in Educational and Income Assortative Marriage". Journal of Marriage and Family. 79, issue 2: 318–336. doi:10.1111/jomf.12372.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החברה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
החזית המזרחית במלחמת האזרחים ברוסיה

החזית המזרחית במלחמת האזרחים ברוסיה - קרבות במזרח רוסיה, אורל וסיביר שהחלו במהלך 1918 בעקבות מרד הלגיון הצ'כי והסתיימו בשנת 1920.
לאחר מהפכת אוקטובר השלטון הסובייטי הוקם בכל מזרח רוסיה, ערי הסיביר והרי אורל. בהתאם לכך הייתה הסכמה בין הממשלה הסובייטי לבין ראשי הלגיון הצ'כוסלובקי על העברת חיילי הלגיון דרך הרכבת הטרנס-סיבירית לולדיווסטוק. הממשל הסובייטי לא עמד בהבטחותיו ובעקבות כך התרחש מרד הלגיון וכתאוצה מכך הופל המשטר הסובייטי ברוב ערי מזרח רוסיה.