stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיריאקוס הקדוש
חייו

על פי המסורת, הוא היה אציל רומי שהמיר את דתו לנצרות כמבוגר ותרם את כל רכושו לעניים. הוא מונה לדיאקון ואת שארית חייו העביר בסיוע וטיפול בעניים ובעבדים שבנו את מרחצאות דיוקלטיאנוס. בשנת 303, הוא עונה, נערף ונקבר בויה סלאריה. איתו הוצאו להורג עוד עשרים ושניים נוצרים נוספים.

מסופר עליו שגירש שדים משתי נערות, אחת מהן הייתה בתו של דיוקלטיאנוס, וכתוצאה מכך היא ואמה התנצרו.
השנייה הייתה בתו של מלך פרס ובעקבות ריפויה, התנצרו כל בני בית המלך.
לזכרו הוקדשו כנסייה במרחצאות דיוקלטיאנוס, שלאחר מכן נקראה על שמות קדושים אחרים. כמו כן, נקראו על שמו שני מנזרים בארץ ישראל, האחד במג'דל יאבא והשני בכפר פסאיל שליד יריחו. המנזרים נהרסו ושרידיהם מתוארכים לתקופה הביזנטית.
הערות שוליים

↑  בלוח הקדושים
↑  באתר לזכרו
| תאולוגיה נוצרית |
| --- | --- | --- |
| האלוהות | השילוש הקדוש • האל האב • ישו • רוח הקודש • קרדו • ומן הבן • אריאניות • הסבליאניות • המקדוניות | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| כריסטולוגיה | לוגוס • אינקרנציה • דיופיזיטיות • מונופיזיטיזם/מיאפיזיטיות • דונאטיזם • מונותליטיזם • נסטוריאניזם • לידת הבתולין • עליית ישו • הביאה השנייה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| האדם והאל | החטא הקדמון • כפרה • פלגיאניזם • חטא • שבעת החטאים • חסד • גאולה • פרדסטינציה • יוסטיפיקציה • קדוש (קדוש מגן) • הסקרמנטים • טרנסובסטנציאציה | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
| תאולוגים חשובים | טרטוליאנוס • אוריגנס • פוליקרפוס • אתנסיוס • בסיליוס הגדול • גרגוריוס מנזיאנזוס • הירונימוס • אמברוזיוס • אוגוסטינוס • יוחנן כריסוסטומוס • קירילוס האלכסנדרוני • ברנאר מקלרבו • תומאס אקווינס • אנסלם • לותר • צווינגלי • קלווין • וסלי | תומאס מאקווינס, מחשובי התאולוגים הנוצריים, ציור של קרלו קריוולי |
פורטל נצרות • מושגים בנצרות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130359726  NKC: xx0314395  VIAF: 33102988   WorldCat (עם VIAF): 33102988
סטיב ג'ונס (מדען)

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1944 (בן 80) אבריסווית', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  John Stephen Jones 
 ענף מדעי:  גנטיקה 
 מקום מגורים:  קמדן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אדינבורו  אוניברסיטת שיקגו  Wirral Grammar School for Boys 
 מנחה לדוקטורט:  בריאן קלארק 
 מוסדות:  יוניברסיטי קולג' לונדון 
 פרסים והוקרה:  חילוני השנה (2006)  עמית החברה המלומדת של ויילס (2011)  פרס ספר הטבע הבין-לאומי (1999)  עמית החברה המלכותית (2012)  פרס יובל השלוש מאות ללינאוס (2007)  עמית החברה המלכותית לספרות 
 בן או בת זוג:  נורמה פרסי (2004–?) 
 
סטיב ג'ונס (באנגלית: Steve Jones; נולד ב-24 במרץ 1944) הוא פרופסור לגנטיקה, כותב ספרי מדע פופולרי וכוכב טלוויזיה.
ג'ונס כיהן פעמיים (בין 1995 ל-1999 ובין 2008 ל-2010) כראש המחלקה לגנטיקה, אבולוציה וסביבה בקולג' האוניברסיטאי של לונדון. עבודתו המחקרית מבוצעת במעבדת גאלטון שבקולג'. בנוסף, הוא מנחה תוכניות טלוויזיה ומחבר ספרי מדע פופולרי בנושאי ביולוגיה, בעיקר אבולוציה שבהם בין היתר בולט גם חוש ההומור השחור שלו. ב-1996 זכה בעיטור החברה המלכותית על שם פאראדיי על מפעלו להנחלת המדע לציבור הרחב. הוא גם מפרסם טור מדעי ביומון הבריטי דיילי טלגרף.
ג'ונס הוא ולשי, נולד באברסתווית', שם למדו הוריו באוניברסיטה. לאחר סיום לימודיהם, המשפחה עברה לוויראל באנגליה לצורכי עבודה.
ג'ונס פעיל באגודה ההומניסטית הבריטית והוא מבקר חריף של הגישה הבריאתנית של הנוצרים הפונדמטליסטים.
ספריו שתורגמו לעברית

כמעט כמו לווייתן - מוצא המינים נכון לעכשיו בתרגומה של עדי מרקוזה-הס בהוצאת ידיעות אחרונות (2006).
הבטחת הנחש בתרגומו של ניר רצ'קובסקי בהוצאת ספרי עליית הגג (2018).
סטיב גטינג

סטיבן פול גטינג (אנגלית: Stephen Paul Gatting; נולד ב-29 במאי 1959 בלונדון) הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדות הקישור.
קריירה

גטינג החל את הקריירה שלו בארסנל, אליה הצטרף כשחקן חובב ביולי 1975. הוא חתם על חוזה מקצועני ב-1977, וערך את הופעת הבכורה שלו כשעלה כמחליף במשחק מול לוקומוטיב לייפציג בגביע אופ"א ב-13 בספטמבר 1978, שהסתיים בניצחון 3 - 0 לטובת ארסנל. הוא הפך לשחקן הרכב קבוע בארסנל, ובעונת 1978/1979 השתתף ב-30 משחקים בסך הכל, אך לא שותף בניצחון 3 - 2 על מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע ה-FA של אותה עונה.
הוא המשיך לשחק בארסנל גם בשתי העונות הבאות, אך היה שחקן משני בלבד בגלל יכולתו הגבוהה של בריאן טלבוט. בספטמבר 1981, לאחר 76 משחקים ושישה שערים, הוא עזב את ארסנל והצטרף למועדון ברייטון אנד הוב אלביון, ששילם תמורתו סכום של 200,000 לירות שטרלינג. הוא הוביל את מועדונו החדש לגמר גביע ה-FA ב-1983, שהסתיים בהפסד למנצ'סטר יונייטד לאחר משחק חוזר. הוא היה אחד השחקנים הבולטים בברייטון במשך תקופה של 10 שנים, וערך למעלה מ-300 הופעות במדי המועדון. בסופו של דבר הוא עזב את ברייטון, שיחק במשך שתי עונות בצ'רלטון אתלטיק, ולבסוף פרש מכדורגל ב-1993.
לאחר שפרש הוא החל לעבוד כמאמן. הוא אימן בבית ספר בשם Christ's Hospital במשך שבע שנים, וביולי 2007 הצטרף כמאמן לקבוצת הנוער של ארסנל תחת הדרכתו של שחקן העבר סטיב בולד. בעונת 2009/2010 הוא עתיד להדריך בעצמו את קבוצת הנערים עד גיל 16.
אחיו הוא שחקן הקריקט לשעבר מייק גטינג, ובנו ג'ו משחק עבור מועדון הקריקט סאסקס.
סיריוגה

| --- | --- |

 לידה:  8 באוקטובר 1976 (בן 48) הומל, ברה"מ 
 שם לידה:  סרגיי וסילביץ' פרקחומנקה (Серге́й Васи́льевич Пархо́менко)
 שם במה:  Серёга (2002—2012) 
 מוקד פעילות:  מוסקבה, רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 סוגה:  גנגסטה ראפ, היפ הופ
 שפה מועדפת:  רוסית 
 חברת תקליטים:  King Ring, Moon Records, BMG, Go-Records, Аггробабруйск
 פרופיל ב-IMDb
 
סרגיי וסילייביץ' פַּרְחומנקה (ברוסית: Серге́й Васи́льевич Пархо́менко; בבלארוסית: Cяргей Васільевіч Пархоменка; נולד ב-8 באוקטובר 1976 בהומל, בלארוס), הידוע בשם סיריוגה (Серёга), הוא ראפר רוסי ממוצא בלארוסי. סרגיי גדל בשכונת מצוקה. שיריו הם שילוב מיוחד של מוזיקת פולק רוסית עם ביטים מודרניים, ומושכים בעיקר בני נוער.
ביוגרפיה

אחרי שנתיים של לימודים באחת המכללות במינסק (בירת בלארוס), נסע סרגיי פרחומנקו לגרמניה, שם למד חמש שנים מדעי החברה וכלכלה והתיידד עם הרבה אוהדי ראפ ומפיקים. סרגיי חזר לבלארוס עם רצון להתחיל בקריירת ראפ.
בשנת 2002 הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו: Погубили Лялю ("הרסו את חייה של ליאליה").
בשנת 2004 הוא נחל הצלחה עם יציאת הקליפ לסינגל Чёрный Бумер ("ב.מ.וו. שחורה") שצולם בקייב (בירת אוקראינה) על ידי ולדימיר יקימינקו. הקרנת הבכורה של הקליפ הייתה ב-15 בספטמבר 2004 בערוץ הטלוויזיה האוקראיני M-1. השיר והקליפ זכו להצלחה רבה, וקיבלו מועמדות לפרסי MTV ולפרסי Russian Music Awards בקטגוריות "שיר השנה" ו"קליפ השנה". בשנת 2004 השיר Чёрный Бумер, עלה למקום הראשון במצעדי הפזמונים של MTV RUSSIA, Муз-ТВ והערוץ הראשון של הטלוויזיה הרוסית (אפיק 181 ב-yes) וגם בתחנות הרדיו המובילות במדינה.
בשנת 2006, יצא הקליפ של סיריוגה "גיר הגורל או שירת טמרלן" (Мел Судьбы или песня Тамерлана) שהיה לפסקול של הסרט "משמר היום" (Дневной дозор).
בשנת 2007 סיריוגה הופיע בתוכנית "שרים עם כוכבים" (Две звезды). בתוכנית הוא שר יחד עם הפוליטיקאי השנוי במחלוקת, ראש המפלגה הליברלית וסגן יו"ר הפרלמנט, ולדימיר ז'ירינובסקי (Владимир Жириновский) שלא ידע לשיר כלל. לאור העובדה הזאת רוב העבודה בשירה הייתה על כתפיו של סיריוגה. והוא הוכיח שהוא שולט הייטב לא רק בראפ, אלא גם בסגנונות אחרים כגון: שירי ילדים (שיר הפיראטים מהסרט המצויר "אי המטמון"), שירה עממית ("רכבת, תעצרי"), פריטי פופ ("השיר המזרחי"), שירי מולדת ("החוף שלי") וכו'.
בשנת 2016 הוא הוציא וידאו קליפ על בו שר ביחד עם ביאנקה. השיר היה מועמד לקבלת פרס של MusicBox.
עוד שירים שכבשו את מצעדי הפזמונים בערוץ הראשון, MTV ו-Russian Music Box הם:
מיליון דולר ארצות הברית (Миллион Долларов США)
ליד ביתך (Возле Дома Твоего)
מסתובבים (Кружим)
King Ring

קינג רינג היא חברת תקליטים המתמאצת בראפ (כמו חברת תאקט של סאבלימינל). הם מקדמים בשוק שלושה מותגים: סיריוגה (Серёга), מקס לורנס (Макс Лоренс) וסאצורה (Сацура).
דיסקוגרפיה

2004 - Moy Dvor - (ברוסית: "השכונה שלי")
2005 - Discomaleria - (ברוסית: "דיסקומלריה")
2007 - Ne Dlya Prodazhi - (ברוסית: "לא למכירה")
סיכון מחושב

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון סמית' 
 הופק בידי:  דון סימפסון
 תסריט:  רונאלדו באס 
 עריכה:  טום רולף 
 שחקנים ראשיים:  מישל פייפר
 מוזיקה:  וונדי וליסה
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Hollywood Pictures 
 חברה מפיצה:  Hollywood Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 באוגוסט 1995
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט נעורים, סרט דרמה, הוד פילם, סרט ביוגרפי 
 תקציב:  29,000,000‏$
 הכנסות:  179,519,401‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   dangerousminds
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיכון מחושב (באנגלית: Dangerous Minds) הוא סרט דרמה משנת 1995 בבימויו של ג'ון סמית' ובכיכובה של מישל פייפר.
תקציר העלילה

לואן ג'ונסון (מישל פייפר) היא חיילת מארינס לשעבר אשר עשתה הסבה להוראה, ומעוניינת לעבוד כמורה מחליפה. להפתעתה היא מתקבלת לעבודה כמורה במשרה מלאה בתוכנית "אקדמיה" לתלמידים מרקע חברתי וכלכלי קשה. היא מגיעה חדורת מוטיבציה לתפקיד, על אף הקושי שכיתה מסוג זה טומנת בחובה. עם הגעתה לכיתה היא אינה מצליחה להשתלט על התלמידים שעושים הכל על מנת לשבור את רוחה, כשם שעשו עם קודמותיה לתפקיד. במקום להישבר, היא קוראת ספרים בניסיון למצוא בהן דרכים להתגבר על הבעיה. היא משתמשת בשיטות בלתי מקובלות בהוראה על מנת למשוך את תשומת לבם של התלמידים: חלוקת ממתקים למשיבים תשובות נכונות, קיום תחרות דילן-דילן, שיעור קרטה, הבטחה לביקור בלונה פארק במקרה של הצלחה בלימודים, ביקורים אישיים בבתי התלמידים וכדומה, וכך היא זוכה באמונם. חרף גינוי מנהל בית הספר את שיטות הוראתה, לואן מתעלמת מהנהלים הרשמיים וממשיכה בדרכה. היא מלמדת אותם ספרות ושירה, ומלמדת אותם לאהוב זאת ואף ללכת לספריה ולקרוא באופן עצמאי. היא מעודדת אותם להאמין בעצמם בעקביות, והיא מדגישה בפניהם שציון "A" כבר ניתן להם ועליהם רק לשמור עליו.
לצד הצלחתה נתקלת לואן גם בקשיים. אמם של שני אחים בכיתתה אוסרת עליהם לבוא לבית הספר מכיוון שהחלו להשקיע בלימודיהם במקום לעזור בתשלום חשבונות הבית; תלמידה נוספת נכנסת להריון ומכוונת על ידי ההנהלה לעזוב לבית ספר לאמהות, על אף שהיא מבריקה לטענתה של לואן; והיא נאלצת להתמודד עם אמיליו, אחד התלמידים המשפיעים ביותר בכיתה, שהתחיל לצאת עם תלמידה מהכיתה שלא מזמן נפרדה מאסיר שהשתחרר זה עתה מהכלא ובא לנקום בו על כך שלקח לו אותה. כשנודע ללואן שאסון בפתח, היא לוקחת את אמיליו אליה הביתה ומשכנעת אותו לפנות למנהל ובכך "להציל אותו מהחיים של עצמו" וממה שתכנן- להרוג אותו לפני שהוא יעשה זאת לפניו. אמיליו משתכנע, נכנס לחדר המנהל, שמסלק אותו מכיוון שלא דפק קודם בדלת. אמיליו נרצח ולואן נשברת. היא מחליטה לעזוב, כי לא מצליחה להתגבר על רצף האירועים. התלמידים מתחננים בפניה שתישאר ומדגישים בפניה שהיא האור שלהם ושהם צריכים אותה ולבסוף היא משתכנעת ונשארת.
פסקול

שיר הנושא מהסרט, "Gangsta's Paradise" ("גן עדן של גנגסטרים") של Coolio, זכה בפרס גראמי בקטגוריית שירי ראפ.
נרג'ס

| --- | --- |

 לידה:  854? קונסטנטינופול
 פטירה:  873? (בגיל 19 בערך) סאמרא
 מדינה:  האימפריה הביזנטית 
 מקום קבורה:  מסגד אל-עסכריה
 כינויים נוספים:  מליכא, ריחאנה, סוסן
 ידועה בשל:  אימו של האמאם הנעלם
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן זוג:  חסן אל-עסכרי
 
נַרְגִ'ס (בערבית: نرجس) הייתה אשתו של האימאם חסן אל-עסכרי, ואמו של מוחמד אל-מהדי, האמאם האחרון לפי השיעה התריסרית. בחיבורים שונים היא ידועה גם בשמות מליכה בת ישועא, פאטמה, ריחאנה, צקיל וסוסן. מקורת אחדים תיארו אותה כשפחה נובית, אך מקורות נוספים תיארו אותה כ"נסיכה רומאית (כלומר, ביזנטית)" שהעמידה פנים שהיא שפחה כדי שתוכל לנסוע מממלכתה אל
חצי האי ערב.
תולדות חייה

משערים כי נרג'ס נולדה בקונסטנטינופול, בירת האימפריה הביזנטית לפני שנת 854 (240 להג'רה).
אל-מסעודי היה הראשון שחשף מידע על אודות נרג'ס כאמו של האמאם השנים-עשר; לדבריו היא הייתה שפחה רומית. אבן באבוויה היה הראשון שדן בסוגיית הלאום שלה; על פי אבן באבוויה ואל-מג'לסי, היא הייתה נוצרייה ונכדתו של קיסר רומאי שהיה צאצא של שמעון הקנאי.
המסורת מספרת כי מרים, אם ישו, ופאטמה, בתו של מוחמד, נגלו לנרג'ס בחלומותיה לפני שנפלה בשבי וביקשו ממנה להתאסלם וליפול בשבי מרצון, שכן צפוי לה עתיד מזהיר. החוקר מוחמד-עלי אמיר-מועזי טוען כי הסיפור הזה הוא בעל מאפיינים אגדיים והגיוגרפיים.
לידתו של מוחמד אל-מהדי

לדברי מלומדים מוסלמים, חכימה, בתו של מוחמד אל-ג'וואד, האימאם התשיעי ודודתו של חסן אל-עסכרי, נהגה להתפלל שתזכה לראות את בנו של חסן אל-עסכרי. בערב של ה-14 בחודש שעבאן בשנת 255 להג'רה, היא פגשה את חסן אל-עסכרי. כאשר רצתה לחזור לביתה, ביקש ממנה האמאם להישאר איתם כדי שתהיה עדה ללידתו של הילד שאותו ייחלה לראות. חכימה סיפרה כי כאשר עלה השחר, נרג'ס הרגישה פתאום צביטה של כאב. אחרי כמה רגעים, נרג'ס ילדה את הילד. חכימה חיבקה את הילד והביאה אותו אל אביו. הוא לקח את הילד בזרועותיו, וליטף את גבו ואת עיניו.
הריונה של נרג'ס לא ניכר לעין. חכימה סיפרה כי "ההריון של נרג'ס היה כמו ההריון של משה וישו: ללא כל סימנים [חיצוניים], כדי להגן על הילד". זאת מכיוון שהעבאסים החליטו להרוג את התינוק הצפוי, אשר היה ידוע בתור המושיע. אחרי הלידה, חסן אל-עסכרי חשף את בנו בפני ארבעים חסידים קרובים ואז הסתיר אותו.
מותה

לפי אבן באבוויה, נרג'ס נפטרה לפני חסן אל-עסכרי ב-873/4 (260 להג'רה), אבל לדברי המלומד השיעי א-נג'אשי היא נשארה בחיים לאחר מכן והתחבאה בביתו של מוחמד אבן עלי אבן חמזה, אחד מחסידיו הקרובים של חסן אל-עסכרי.
קברה של נרג'ס ממוקם במסגד אל-עסכריה בסאמרא שבעיראק. הוא סמוך לקבר של חסן אל-עסכרי. עלי אל-האדי וחכימה ח'אתון קבורים גם הם באתר זה.
בתרבות הפופולרית

הנסיכה של רומא (ערבית: اميرة الروم) הוא סרט אנימציה על אודות נרג'ס, אמו של מוחמד אל-מהדי.
הסרט מספר כי היא הייתה נכדתו של הקיסר הרומי והגיעה לסאמרא אחרי הרפתקאות רבות ולבסוף נישאה לחסן אל-עסכרי. את הסרט ביים האדי מוחמדיאן. הנסיכה של רומא הוקרן בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי פג'ר ה-33 בפברואר 2015 בטהראן וזכה לבקורות חיוביות.
ראו גם

חסן אל-עסכרי
מהדי
לקריאה נוספת

מוחמד כאט'ם קזוויני, אל-אמאם אל-מהדי: מן אל-מהד אלא א-ט'הור, מאססת אל-ופא 1985 (محمد کاظم قزوینی. «الامام المهدی علیه السلام من المهد الی الظهور»، مؤسسة الوفاء 1985).
מרתצ'א אל-חסיני א-שיראזי, א-סידה נרג'ס ע"ס מדרסת אל-אג'יאל, בירות: מרכז א-רסול אל-אעט'ם לל-תחקיק וא-נשר, 1997 (مرتضى الحسيني الشيرازي, السيدة نرجس عليها السلام مدرسة الاجيال, مركز الرسول الاعظم صلى الله عليه واله للتحقيق والنشر 1997).
הערות שוליים

↑  Abdulaziz Sachedina, Islamic Messianism: The Idea of Mahdi in Twelver Shi'ism, State University of New York Press, 1981, pp. 72-74, 87.
↑  Mohammad-Ali Amir-Moezzi, ISLAM IN IRAN vii. THE CONCEPT OF MAHDI IN TWELVER SHIʿISM, Encyclopedia Iranica, s.v.
↑  Mohammad-Ali Amir-Moezzi, ISLAM IN IRAN vii. THE CONCEPT OF MAHDI IN TWELVER SHIʿISM, Encyclopedia Iranica, s.v.
↑  אבן באבוויה, כמאל א-דין ותמאם א-נעמה, מֻאַססת א-נשר אל-אסלאמי, כרך 1, עמ' 422.
↑  Mohammad Ali Amir-Moezzi, The Divine Guide in Early Shi'ism: The Sources of Esotericism in Islam, SUNY Press 1994, pp. 108-109.
↑  Muhammad Baqir Majlisi, Bihar al-anwar, kitab al-ghayba, chapter 4 (HIS BIRTH AND THE STORY OF HIS MOTHER).
↑  Mohamed Raza Dungersi, A Brief Biography of Imam Muhammad bin Hasan al-Mahdi, Dar al-Salam 2012, pp. 8-11.
↑  Ibn Babawahy, Kamaaluddin wa Tamaamun Ni’ma, Translated by:
Sayyid Athar Husain S.H. Rizvi, vol. 2, p. 101.
↑  Marqad al-Imamayn, archnet.
↑  "קבר אמו של האמאם ה-12" (כולל תמונות; בפרסית), אתר משרק.
↑  דף הסרט באתר IMDb.
↑  ‘Princess of Rome’ released, IRNA.
מסגד אל-עסכריה
סטיב גנדרסון

סטיבן קרייג גנדרסון (באנגלית: Steven Craig Gunderson; נולד ב-10 במאי 1951) הוא איש ציבור אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת ויסקונסין בשנים 1981–1997. בעבר היה הנשיא והמנכ"ל של "מועצת הקרנות" (Council on Foundations). הוא חבר הקונגרס הרפובליקני ההומוסקסואל הראשון שנבחר מחדש לבית הנבחרים אחרי שהוצא מהארון.
ביוגרפיה

גנדרסון גדל ליד וייטהול (Whitehall) שבוויסקונסין. לאחר שלמד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, המשיך ללמוד בבית הספר לשידור ע"ש בראון שבמיניאפוליס במינסוטה.
בין השנים 1975–1979 כיהן גנדרסון באספה המדינתית של ויסקונסין, הבית התחתון בבית המחוקקים המדינתי. בשנת 1980 נבחר אל בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השלישי של ויסקונסין. הוא הושבע לתפקידו עם התכנסות הקונגרס ה-97, ומילא שמונה תקופות כהונה בבית הנבחרים שעד שפרש מהקונגרס לקראת בחירות האמצע ב-1996.
בראשית מאי 1994 גנדרסון הוצא מהארון כהומוסקסואל במליאת בית הנבחרים על ידי חבר הקונגרס בוב דורנן (אנ') מקליפורניה, במהלך דיון בנושא מימון פדרלי לתוכניות לימוד גיי פרנדליות. בכך נהפך לאחד מחברי הקונגרס ההומואים הגלויים הראשונים והרפובליקני ההומו הראשון בבית הנבחרים. בשנת 1996 היה גנדרסון הרפובליקני היחיד בקונגרס שהצביע נגד "חוק הגנת הנישואין", ונודע כתומך בולט בזכויות להט"ב בארצות הברית אחרי עזיבתו את החיים הפוליטיים. בתקופתו בבית הנבחרים היה גנדרסון אחד משני הרפובליקנים היחידים שהיו הומוסקסואלים גלויים, לצד ג'ים קולבה (אנ') מאריזונה.
גנדרסון דגל בזכויות הגירה מורחבות לבני ההמונג, שהיו בעלי ברית של הכוחות המזוינים של ארצות הברית במהלך מלחמת וייטנאם, ומאוחר יותר התמודדו עם רדיפות תחת השלטון הקומוניסטי בלאוס. בינואר 2010 מונה גנדרסון בידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לחבר ב"וועדת הנשיא לעמיתי הבית הלבן".
הערות שוליים

↑  כריס בול, The Out House: Congressional Debate over an Education Bill Gets Personal and Nasty, מכתב העת אדבוקט, 3 במאי 1994 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119517426  ISNI: 0000 0000 6679 3374  LCCN: n96036517  SNAC: w6rn5xkw  US Congress: G000524  VIAF: 92726262   WorldCat (עם VIAF): 92726262
סולטנות אוסה

| --- | --- |
דגל

 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 ראש המדינה:  סולטאן
 שפה נפוצה:  עפרית   ערבית
 עיר בירה:  אוסה
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  1734
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  1936
 ישות קודמת:  אימייט של אוסה
 ישות יורשת:  מזרח אפריקה האיטלקית
 שליטים בולטים:  קאדהאפו (1734-1749)
 דמוגרפיה
 דת:  אסלאם סוני
 
סולטנות אוסה הייתה מדינה בצפון מזרחה של אתיופיה, מדינה זו הייתה מדינתם של העפרים וגבלה בצפונה באריתריאה, ובמערבה ודרומה בשאר אתיופיה.
היסטוריה

הסולטנות הייתה היורשת של אימאת אוסה, שהתפרקה בשנת 1577 כאשר מוחמד ג'אסה העביר את בירתו מהעיר הרר לעיר אוסה, מוחמד ג'אסה מת בשנת 1672 והאימאם עומר דין בן אדם ירש אותו. בפועל הסולטנות הוקמה על ידי הסולטאן קאדהאפו בשנת 1734. הסמל הראשי של הסולטאן היה שרביט כסף, שהיה בעל תכונות קסומות.
הסולטאן מוחמד אבן האנפאדה הביס והרג את וורנר מונזינגאר ב-1875 כאשר הוביל את צבא מצרים לתוך אתיופיה. ב-1865 איטליה שאוחדה לא מזמן קנתה את העיר עסב מהסולטאן מוחמד (שנהפכה למושבת אריתריאה בשנת 1890), והוליכה את הסולטאן מוחמד לחתום על כמה אמנות עם איטליה. כתוצאה מכך, הקיסר האתיופי מנליק השני הציב חייל מצב ליד העיר אוסה "על מנת לוודא שסולטאן אוסה לא יכבד את הסכמיו עם איטליה" במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה.
במשך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, הסולטאן מוחמד יאייו הסכים לשתף פעולה עם הפולשים האיטלקיים. כתוצאה מכך ב-1943 הממשלה האתיופית החדשה שלחה את הצבא שלכד את הסולטאן מוחמד, והכריזה על סולטאן אחר מבני משפחתו. בעקבות שלטון הדרג באתיופיה בשנת 1975 הסולטאן עלי מיראה האנפאדה גורש לערב הסעודית אך חזר לאחר הפלת משטר זה בשנת 1991, והמשיך את שלטונו בין 1995 עד 1996. כיום סולטנות זו הפכה למחוז עפר המודרני שהוא דמוקרטי, שושלת הסולטאנים ששלטה באזור ירדה מהשלטון בשנת 1996, מושל עפר הנוכחי הוא ישמעאל עלי סירו.
הערות שוליים

↑  Mordechai Abir, The era of the princes: the challenge of Islam and the re-unification of the Christian empire, 1769-1855 (London: Longmans, 1968), p. 23. ISBN 0582645174
↑  Abir, pp. 23-26.
↑  J. Spencer Trimingham, Islam in Ethiopia (Oxford: Geoffrey Cumberlege for the University Press, 1952), p. 262. ISBN 9780415446730
↑  Edward Ullendorff, The Ethiopians: An Introduction to Country and People, second edition (London: Oxford University Press, 1965), p. 90. ISBN 0-19-285061-X
↑  Chris Proutky, Empress Taytu and Menilek II (Trenton: The Red Sea Press, 1986), p. 143. ISBN 0-932415-11-3
↑  Anthony Mockler, Haile Selassie's War (Brooklyn: Olive Branch Press, 2003), p. 111. ISBN 9781566564731
↑  Trimingham, p. 172.
סוציולוגיה פוליטית

סוציולוגיה פוליטית היא תחום מחקרי המתמקד בהיבטים של כוח ודיכוי ברמות ניתוח (אנ') שונות, וכיצד הם פועלים בחברה. הסוציולוגיה הפוליטית מתעסקת באופן בו חלוקת הכוח מתבצעת, סדר העדיפויות שלה והשלכותיה לאורך זמן על החברה. היא יכולה להתמקד במגוון חברות סוציולוגיות, ממשפחות ועד למדינות.
מבוא

סוציולוגיה פוליטית נתפסת כתת-תחום של סוציולוגיה ופוליטיקה. בתחילת שנות השלושים ולאור השיבושים החברתיים והפוליטיים שהתרחשו עם עליית הקומוניזם, הפשיזם ומלחמת העולם השנייה צמח תחום זה. פילוסופים רבים כגון אלכסיס דה טוקוויל, ג'יימס ברייס, רוברט מיכלס, מקס ובר, אמיל דורקהיים וקרל מרקס הבינו כי המוקד המרכזי בתחום זה הוא אלמנט הכוח.
ההגדרה שהעניקו סוציולוגים פוליטיים ל'כוח' משתנה על פי הגישות והמסגרת הרעיונית המשמשת במחקרם. אולם ההגדרה הבסיסית של 'כוח' היא היכולת להשפיע או לשלוט באנשים או בתהליכים אחרים בספירה החברתית.
סוציולוגים פוליטיים מציעים שכדי להבין כוח, יש ללמוד חברה ופוליטיקה יחדיו ואין להתייחס אליהם כאל תחומים נפרדים.
מקור

התפתחות הסוציולוגיה הפוליטית משנות השלושים ואילך התרחשה כאשר אנשים בעלי תחומי ידע משותפים לסוציולוגיה ולפוליטיקה ניסו לבחון אפשרות לחבר בין שני תחומי המחקר. ניתן לראות את הסוציולוגיה כניתוח רחב של החברה האנושית ואת יחסי הגומלין בין החברות השונות בה. ההתמקדות היא בעיקר ביחסים שבין ההתנהגות האנושית של הפרט מול החברה. מדע המדינה או פוליטיקה כתחום מחקר ממוקם בתוך הגדרה זו של סוציולוגיה ולעיתים נחשב כתת-תחום מפותח של הסוציולוגיה, אך הוא נתפס כתחום מחקרי עצמאי בשל היקף היריעה המדעית הנעשית בו. הפוליטיקה מציעה הגדרה מורכבת ויש לציין כי המשמעות של המילה 'פוליטיקה' סובייקטיבית וכפופה לפרשנותו של המחבר ולהקשר. החל מחקר מוסדות השלטון, מדיניות ציבורית, כלכלה ביחסי כוח.
סוציולוגיה פוליטית זכתה להכרה בקרב דמויות כגון ממוסקה לפארטו, אשר הבינו שפוליטיקאים ופוליטיקה אינם פועלים בריק החברתי, והחברה פועלת מחוץ לפוליטיקה. זו הנקודה בה סוציולוגיה פוליטית מתחילה להתמקד ביחסים בין החברה והפוליטיקה.
עבודות רבות מראות היבטים של סוציולוגיה פוליטית, החל מעבודותיהם של קונט וספנסר ועד דמויות אחרות כגון דורקהיים. בנוסף לכך, גוף עבודתם של קרל מרקס ומקס וובר נחשבים תשתית רעיונית של תחום זה.
ראו גם

ספקטרום פוליטי
סוציולוגיה
הערות שוליים

↑  political sociology, Oxford Reference (באנגלית)
1 2 3  Lewis A. Coser, Political sociology; selected essays, New York, Harper & Row, 1967, ISBN 978-0-06-131293-9
↑  Reinhard Bendix, Seymour M. Lipset, Political Sociology: An essay with special reference to the development of research in the United States of America and Western Europe, Current Sociology 6, 1957-06-01, עמ' 79–99 doi: 10.1177/001139215700600201
↑  Ann P. Kryzanek, Sociological Approaches: Old and New in Political Sociology, New York: Palgrave Macmillan US, 2010, עמ' 81–96, ISBN 978-0-230-11261-2. (באנגלית)
↑  Michael Rush, An introduction to political sociology, London : Nelson, 1971, ISBN 978-0-17-138035-4
1 2 3  Elisabeth Stephanie Clemens, What is political sociology?, 2016, ISBN 978-0-7456-9160-2. (בenglish)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563273105171  BNE: XX4576354  BnF: cb133184172 (data)  GND: 4046558-5  LCCN: sh85104457  NDL: 00570505  NKC: ph124239
סיכון ללא חוזה

| --- | --- |
 בימוי:  Igor Murugov 
 תסריט:  וסילי שליקוב 
 שחקנים ראשיים:  וסילי שליקוב Lydia Velezheva Evgeny Dvorzhetsky Vitaly Zikora 
 מוזיקה:  Boris Rychkov 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הקרנת בכורה:  1992 
 משך הקרנה:  72 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט פשע 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סיכון ללא חוזה (ברוסית: Риск без контракта) הוא סרט דרמה קרימינלית רוסית משנת 1992.
תקציר העלילה

מכר מציע לפעלולן סרגיי גרומוב להרוויח כסף נוסף - להביא אוטו מהעיר טוליאטי. ההובלה עוברת באופן חלק ולסרגיי מוצעת שוב עבודה - הפעם להביא מכונית יפנית מוולדיווסטוק...
על הסרט

זהו הסרט היחיד שביים איגור מורוגוב, את התפקיד הראשי שיחק וסילי שליקוב - פעלולן מקצועי, הוא גם שימש כתסריטאי ובמאי פעלולים.
למרות שעל פי העלילה גיבור הסרט מגיע לוולדיווסטוק לקחת את הרכב, הצילומים לא בוצעו שם, צוות הקולנוע עבד בחברובסק.
המכונית בסרט היא מכונית סדאן Toyota Celica Camry, זהו דגם מעבר נדיר - הדור הראשון של דגם טויוטה קאמרי שנוצר על בסיס Toyota Celica.
הערות שוליים

↑  http://www.cultin.ru/films-risk-bez-kontrakta
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטיב ג'נטר

רוברט סטיבן "סטיב" ג'נטר (באנגלית: Robert Steven "Steve" Genter; נולד ב-4 בינואר 1951) הוא שחיין אמריקאי בעבר. אלוף אולימפי בעל 3 מדליות, מהן 1 זהב ושיאן עולם.
כינויו של ג'נטר היה "Curly" (מתולתל), בשל גילוח שער ראשו במלואו.
ביוגרפיה

ג'נטר נולד בארטזיה, קליפורניה. הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה קאלי, קולומביה בשנת 1971 זכה ג'נטר ב-2 מדליות זהב, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי.
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית

מספר ימים לפני המשחים שלו באולימפיאדת מינכן (1972), חלה ג'נטר וסבל מחזה אוויר של הריאה (פנאומות'ורקס) ולמרות עצת רופאיו והמגבלה שלו, הוא בחר להשתתף בתחרות וזכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף. מדליית זהב במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי ביחד עם ג'ון קינסלה, פרד טיילר וכוכב המשחקים מארק ספיץ בשיא עולם חדש של 7:35.78 דקות, לפני מערב גרמניה (7:41.69 דקות) וברית המועצות (7:45.76 דקות), כשחיין שלישי הוא קבע ב"זינוק שלחים" תוצאה של 1:52.72 דקות. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:53.73 דקות, אחרי מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 1:52.78 דקות ולפני ורנר למפה ממערב גרמניה (1:53.99 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:01.94 דקות, אחרי בראד קופר מאוסטרליה (4:00.27 דקות) ולפני בן ארצו טום מקברין (4:02.64 דקות), לאחר פסילתו של בן ארצו ריק דמונט שניצח במשחה בתוצאה של 4:00.26 דקות, מאית השנייה לפני קופר וזאת בשל שימוש בתרופות אסורות (אפדרין) שנטל בעקבות מחלת האסתמה ממנה סבל.