stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מומים מולדים של הכליה

ידועים מספר מומים מולדים של הכליה
כליית סיבוב לא תקין

מצב בו הכליה נמצאת בכיוון לא נכון, כלומר במקום שקיעורה יפנה אל קיעור הכליה השנייה הוא פונה קדימה או אחורה לדוגמה. במקרה זה, הבעיה אינה משמעותית, ולכן אין צורך בדר"כ בטיפול.
כליה דמוית פרסה

במצב זה קיימת כליה אחת המחוברת לשני השופכנים וצורתה דמוית פרסה. ברוב המקרים מצב זה אינו מזיק ואין צורך בהתערבות רפואית.
כליה ניידת/אקטופיה

מצב בו ישנן שתי כליות רגילות אבל אחת מהן אינה ממוקמת במקומה המתאים, אלא ליד שלפוחית השתן. לרוב, אין בעיה במצב זה אך כאשר משתנה סדר האיברים באגן נשקלת התערבות רפואית.
אגנזיה כלייתית > אגנזיה כלייתית דו צדדית

התסמונת מוכרת אף כתסמונת פוטר על שם אדית פוטר. במקרה זה אין כליות כלל וכלל כי עוד בשעת ההיריון הן לא התחילו לצמוח. במצב זה יש צורך מיידי בטיפול של דיאליזה, באמצעות מכונת דיאליזה המשמשת ככליה מלאכותית, או השתלת כליה.
אגנזיה כלייתית > אגנזיה כלייתית חד צדדית

מצב נפוץ יותר בו אחת הכליות לא התפתחה כלל.
הלוקים בתסמונת זו לרוב יכולים לחיות את חייהם ללא מגבלות גורפות אך הם נוטים ללקות ביתר קלות ביתר לחץ דם, ועומסים מוגברים על הכליה עלולים להביא לקריסתה. לכן לרוב מומלץ ללוקים במחלה זו להימנע מפעילות פיזית מאומצת. 
במקרים פתולוגיים הכליה הנותרת יכולה להגיע למצב של היפרפילטרציה והיפרטרופיה שתוביל במקרים מסוימים לאי ספיקת כליות.
הטיפול בפגיעה בכליה הבודדת יכול לנוע בין דיאליזה לבין השתלת כליה בהתאם לחומרת הפגיעה.
כליה לקויה

במצב זה אחד השופכנים נסתם ולכן מצומצמת כמות הדם המוזרמת לכליה מצומצמת וכמות השתן המיוצר בכליה. השתן המיוצר בכליה זו מצטבר מעל לסתימה, יוצר לחץ הידרוסטטי והוא מתרוקן לאט, מה שרק מגביר את הלחץ בכליה.
במקרה זה יש לטפל אך לא בדחיפות יתרה, כיוון שישנה עוד כליה שבגלל מצב זה עובדת אף יותר טוב מהרגיל.
כליה פוליציסטית (רב-כיסייתית)

מקרה זה הוא הפרעה תורשתית שבה ישנן ציסטות רבות מדי, ומצב זה גורם לכך שאף שהכליות גדלות רק חלק קטן מהן מתפקד. להפרעה שני היבטים:
דומיננטית - שבה האדם יורש גן דומיננטי אחד מהורה אחד, ואינו לוקה בתסמינים עד לבגרות
רצסיבית - שבה האדם יורש גן רצסיבי אחד מכל הורה, ולוקה בתסמינים גם בשלבי ילדות
כליה פוליציסטית (רב-כיסייתית) > תסמינים

תסמינים אצל ילדים: התסמין הנראה לעין הוא הבטן הנפוחה שהתנפחה כתוצאה מגדילת הכליות באופן קיצוני. רוב הילדים מתים זמן קצר לאחר הלידה מחוסר התפתחות הריאות, שנוצר מחוסר התפתחות הכליות. גם הכבד נפגע וילד הסובל מהפרעת כבד זו בגילאים 5 עד 10 נוטה לפתח לחץ דם בווריד השער ובסופו של דבר מתפתח כישלון כבד וכישלון כליות.
תסמינים אצל מבוגרים: בדרך כלל התסמינים מתחילים בשנות הבגרות ומתבטאים באי נוחות, כאבי גב, דם בשתן, זיהום, כאבים עקב האבנים שנוצרו בכליות, תשישות, בחילות, ייצור לא מספק של שתן ועוד תולדות של כישלון כלייתי. זיהום כרוני המתגלה לעיתים יכול להחמיר את הבעיה. כמחצית מהלוקים במום לוקים בלחץ דם גבוה בעת האבחנה. חשוב להזכיר שבחלק מהמקרים המום מתגלה רק בנתיחה שלאחר המוות.
הפתרון היחידי להצלת הלוקים במצב זה הוא על ידי דיאליזה או השתלת כליה ובמקביל טיפולים בזיהומי שתן ובלחץ דם גבוה יכולים להאריך את חיי הלוקים במחלה.
כליה ציסטית לשדית

מקרה זה הוא שילוב של כישלון כליות ושל התפתחות כיסים (ציסטות) מסוימים במעמקי הכליות. מצב זה נגרם עקב תורשה או ליקוי מולד.
כליה ציסטית לשדית > תסמינים

התסמינים מופיעים מעט לפני גיל עשרים אך אצל מעט אנשים התסמינים אינם מופיעים כלל אלא רק בשלב מאוחר יותר בחייהם.
ייצור והפרשת יתר של שתן שנוצר מכך שהכליות אינן מגיבות להורמון אנטידיאורטי שמאותת בדרך כלל לכליות לרכז שתן, מצב זה מוביל לאיבוד כמויות גדולות של נתרן ולצריכה רבה באותה המידה לנוזלים ומלח (יוני נתרן).
אצל ילדים יש גם עיכוב בגדילה וסימנים למחלת עצמות.
אצל רוב החולים, בעיות אלה מתפתחות באיטיות לאורך שנים, והגוף מפצה על כך בצורה כל כך טובה עד שהם אינם חשים בה עד שכישלון הכליות מגיע לשלב מתקדם.
בבדיקות מעבדה מגלים: תפקוד ירוד של הכליות, כליות קטנות, כיסים במעמקי הכליות.
כאשר שכישלון הכליות מגיע לשלב מתקדם, יש צורך דחוף בהשתלה או בדיאליזה.
מחלות נפרונים

כוללות שתי מחלות:
כאשר יש בשתן תאי דם וחלבונים, המשמעות היא שהנימים שמסביב לנפרונים מורכבים מתאים רופפים מדי, ולכן חלבונים ותאי דם מצליחים לעבור, הגוף מאבד חומרים חיוניים ובקנה מידה גדול יש לטפל בבעיה.
כאשר הנפרונים אינם מסננים את הדם יש לטפל במהירות כי בגוף ישנם חומרים מזיקים לצד חוסר בחומרים חיוניים.
ראו גם

מחלות כליה
אמבריולוגיה של הכליה
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
מוקדמות מונדיאל 2026 - אמריקה הצפונית

מוקדמות מונדיאל 2026 באמריקה הצפונית הוא טורניר המוקדמות, בהשתתפות 32 המדינות החברות ב־CONCACAF, מלבד קנדה, ארצות הברית ומקסיקו שנבחרו לארח את מונדיאל 2026 והעפילו אוטומטית. הנבחרות יתמודדו על 3 המקומות הישירים למונדיאל 2026 ועל שני מקומות בפלייאוף הביניבשתי.
מבנה המוקדמות:
סיבוב ראשון: 4 הנבחרות המדורגות 29–32 בהסתמך על הדירוג העולמי של פיפ"א בנובמבר 2023, ישחקו בשיטת בית וחוץ. שתי המנצחות יעלו לשלב הבא.
סיבוב שני: 2 העולות מהסיבוב הקודם ו־28 הנבחרות המדורגות 1–28 יחולקו ל־6 בתים של 5 נבחרות וישחקו סיבוב אחד ביניהן (2 משחקי חוץ ו־2 משחקי בית לכל אחת). שתי הנבחרות המדורגות ראשונות יעפילו לסיבוב הבא.
סיבוב שלישי: 12 העולות מהסיבוב השני יחולקו ל־3 בתים של 4 קבוצות ישחקו בשני סבבים, בית-חוץ. שלוש הנבחרות שסיימו במקום הראשון יעפילו למונדיאל, שתי הנבחרות הטובות ביותר מהמקום השני יעפילו לפלייאוף הבין יבשתי.
הגרלה

| דירוג 1 בסיבוב השני | דירוג 2 בסיבוב השני | דירוג 3 בסיבוב השני |
| --- | --- | --- |
|  פנמה (41)  קוסטה ריקה (52)  ג'מייקה (55)  הונדורס (76)  אל סלוודור (78)  האיטי (89) |  קוראסאו (90)  טרינידד וטובגו (96)  גואטמלה (108)  ניקרגואה (134)  אנטיגואה וברבודה (142)  סורינאם (143) |  סנט קיטס ונוויס (147)  הרפובליקה הדומיניקנית (151)  גיאנה (157)  פוארטו ריקו (160)  סנט לוסיה (167)  קובה (169) |
| דירוג 4 בסיבוב השני | דירוג 5 בסיבוב השני | מתמודדים בסיבוב הראשון |
|  ברמודה (171)  סנט וינסנט והגרנדינים (173)  גרנדה (174)  מונטסראט (176)  ברבדוס (178)  דומיניקה (180) |  בליז (182)  ארובה (193)  איי קיימן (197)  איי בהאמה (202) |  איי טרקס וקייקוס (206)  איי הבתולה הבריטיים (207)  איי הבתולה של ארצות הברית (208)  אנגווילה (209) |
סיבוב ראשון

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אנגווילה | 1–1 (4–3פ) |  איי טרקס וקייקוס | 0–0 | 1–1 |
|  איי הבתולה של ארצות הברית | 1–1 (2–4 פ) |  איי הבתולה הבריטיים | 1–1 | 0–0 |
סיבוב שני > בית א

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  הונדורס | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 9 | 2 | 7 |  | — | 3 – 1 | - | - | - |
|  קובה | 3 | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 | 3 | 1 |  | - | — | 3 – 0 | - | - |
|  איי קיימן | 3 | 2 | 1 | 0 | 1 | 1 | 3 | -2 |  | - | - | — | - | 1 – 0 |
|  ברמודה | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 2 | 7 | -5 |  | 1 – 6 | - | - | — | - |
|  אנטיגואה וברבודה | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 1 | 2 | -1 |  | - | - | - | 1 – 1 | — |
הערה: קובה זכו בניצחון טכני על איי קיימן בגלל בעיות ויזה של איי קיימן.
סיבוב שני > בית ב

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  קוסטה ריקה | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 7 | 0 | 7 |  | — | - | 4 – 0 | - | - |
|  טרינידד וטובגו | 4 | 2 | 1 | 1 | 0 | 9 | 3 | 6 |  | - | — | - | 2 – 2 | - |
|  סנט קיטס ונוויס | 3 | 2 | 1 | 0 | 1 | 1 | 4 | -3 |  | - | - | — | - | 1 – 0 |
|  גרנדה | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 2 | 5 | -3 |  | 0 – 3 | - | - | — | - |
|  איי בהאמה | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 1 | 8 | -7 |  | - | 1 – 7 | - | - | — |
סיבוב שני > בית ג

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  קוראסאו | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 6 | 1 | 5 |  | — | - | - | - | 4 – 1 |
|  האיטי | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 5 | 2 | 3 |  | - | — | 2 – 1 | - | - |
|  סנט לוסיה | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 3 | 4 | -1 |  | - | - | — | 2 – 2 | - |
|  ארובה | 1 | 2 | 0 | 1 | 1 | 2 | 4 | -2 |  | 0 – 2 | - | - | — | - |
|  ברבדוס | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 7 | -5 |  | - | 1 – 3 | - | - | — |
סיבוב שני > בית ד

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  ניקרגואה | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 8 | 1 | 7 |  | — | - | - | 4 – 1 | - |
|  פנמה | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 5 | 1 | 4 |  | - | — | 2 – 0 | - | - |
|  גיאנה | 3 | 2 | 1 | 0 | 1 | 3 | 2 | 1 |  | - | - | — | - | 3 – 0 |
|  מונטסראט | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 7 | -5 |  | - | 1 – 3 | - | — | - |
|  בליז | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 7 | -7 |  | 0 – 4 | - | - | - | — |
סיבוב שני > בית ה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  גואטמלה | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 9 | 0 | 9 |  | — | - | - | 6 – 0 | - |
|  ג'מייקה | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 4 | 2 | 2 |  | - | — | 1 – 0 | - | - |
|  הרפובליקה הדומיניקנית | 3 | 2 | 1 | 0 | 1 | 4 | 1 | 3 |  | - | - | — | - | 4 – 0 |
|  דומיניקה | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 9 | -7 |  | - | 2 – 3 | - | — | - |
|  איי הבתולה הבריטיים | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 7 | -7 |  | 0 – 3 | - | - | - | — |
סיבוב שני > בית ו

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערים | שערים | שערים |  |   |   |   |   |   |
| נבחרת | נקודות | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | זכות | חובה | הפרש |  |   |   |   |   |   |
|  סורינאם | 6 | 2 | 2 | 0 | 0 | 8 | 1 | 7 |  | — | - | - | 4 – 1 | - |
|  פוארטו ריקו | 4 | 2 | 1 | 1 | 0 | 8 | 0 | 8 |  | - | — | - | - | 8 – 0 |
|  אל סלוודור | 4 | 2 | 1 | 1 | 0 | 3 | 1 | 2 |  | - | 0 – 0 | — | - | - |
|  סנט וינסנט והגרנדינים | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 2 | 7 | -5 |  | - | - | 1 – 3 | — | - |
|  אנגווילה | 0 | 2 | 0 | 0 | 2 | 0 | 12 | -12 |  | 0 – 4 | - | - | - | — |
הערות שוליים

↑  דירוג פיפ"א דצמבר 2023 מאתר פיפא
| גביע העולם בכדורגל |
| --- | --- | --- |
| טורנירי גמר | אורוגוואי 1930 • איטליה 1934 • צרפת 1938 • ברזיל 1950 • שווייץ 1954 • שוודיה 1958 • צ'ילה 1962 • אנגליה 1966 • מקסיקו 1970 • גרמניה המערבית 1974 • ארגנטינה 1978 • ספרד 1982 • מקסיקו 1986 • איטליה 1990 • ארצות הברית 1994 • צרפת 1998 • יפן וקוריאה הדרומית 2002 • גרמניה 2006 • דרום אפריקה 2010 • ברזיל 2014 • רוסיה 2018 • קטר 2022 • קנדה, מקסיקו וארצות הברית 2026 • ספרד, פורטוגל, מרוקו, ארגנטינה, אורוגוואי ופרגוואי 2030 • ערב הסעודית 2034 |  |
| משחקי גמר | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010 • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
| טורנירי מוקדמות | 1930 • 1934 • 1938 • 1950 • 1954 • 1958 • 1962 • 1966 • 1970 • 1974 • 1978 • 1982 • 1986 • 1990 • 1994 • 1998 • 2002 • 2006 • 2010  • 2014 • 2018 • 2022 • 2026 • 2030 • 2034 |  |
מצודת ישו במומבסה

מצודת ישו (באנגלית: Fort Jesus; בפורטוגזית: Forte Jesus) היא מצודה פורטוגזית השוכנת בעיר מומבסה שבדרום-מזרח קניה. המצודה הוקמה בין השנים 1596-1593 בהוראת מלך פורטוגל פליפה הראשון, על חופו המערבי של האי מומבסה, במטרה להגן על הנמל הישן של העיר. בשנת 2011 הוכרזה המצודה כאתר מורשת עולמית בזכות היותה אחת הדוגמאות המרשימות והשמורות לאדריכלות הצבאית הפורטוגזית במאה ה-16.
מומבסה בציור מ-1635; מתוך כתב היד של "ספר התוכניות של כל המצודות" (פור') השמור בספריית אבורה
היסטוריה

מומבסה נבזזה בידי הפורטוגזים בשנת 1500 והותקפה על ידיהם שוב ב-1528, אולם רק ב-1589 כבשו את העיר והפכו אותה למאחז צבאי ומסחרי לאורך הדרך הימית לדרום-מזרח אסיה. המצודה הוקמה בין השנים 1596-1593 לפי תוכניותיו של האדריכל האיטלקי ג'ובאני קאירטי (Giovanni Battista Cairati), שהתמחה באדריכלות צבאית ותכנן מספר מצודות עבור הפורטוגזים. עם זאת, קאירטי לא ביקר כלל במומבסה אלא שרטט את התוכניות ואלה נשלחו לאפריקה. עם השלמת המצודה היא הייתה למפקדה הפורטוגזית הראשית לאורך חופי מזרח אפריקה, והיא אוישה בחיל מצב בן כמאה חיילים.
בין השנים 1639-1634, בעקבות מרד מקומי, חוזקו קירות המצודה היבשתיים שבין הבאסטיונים (curtain walls), הוגבהו שלושה מהבאסטיונים וחוזקו יסודות החומה הפונה אל הים. עוד נבנו רחבות תותחים חדשות בשניים מהבאסטיונים, הכניסה הראשית אל האתר חוזקה בשער נוסף, ונבנו צריחים בחומת הים. החל בשנת 1652 החלו העומאנים מתקיפים את המאחזים הפורטוגזים במזרח אפריקה. בשנת 1696 הטילו העומאנים מצור על מצודת ישו, ובסופו גורשו ממנה הפורטוגזים. העומאנים שיפצו את הנזקים שנגרמו למצודה במהלך המצור וערכו בה מספר שינויים. הפורטוגזים ניסו להשיב לעצמם את השליטה במצודה במספר הזדמנויות, והצליחו בכך לבסוף בשנת 1728, אולם למשך שנה ומחצה בלבד. בשנת 1895 הפכו הבריטים את המצודה לבית כלא, והיא שימשה בתפקיד זה עד 1958, עת הוכרזה כגן לאומי. שנתיים לאחר מכן האתר שופץ.
האתר

מצודת ישו שוכנת בקצה הדרומי של העיר העתיקה במומבסה, על חופו המערבי של האי מומבסה. פתח המצודה פונה צפונה אל רחובה הראשי של העיר העתיקה. למצודה צורה כללית של גוף אדם, תוצר של השפעת התאוריות האדריכליות האנתרופומורפיות שפותחו במהלך הרנסאנס במאה ה-15, ובהשפעת מסדר הצלוב הפורטוגזי (Ordem Militar de Cristo), כאזכור לדמותו של ישו. המצודה נבנתה מאבן גיר, חול, חרסית וחלקי אלמוגים, וקירותיה טויחו באוכרה צהובה.
המצודה ערוכה סביב חצר מרכזית שממנה בולטים ארבעה באסטיונים, ובצד הפונה אל הים הוקמה מרפסת מלבנית. שני הבאסטיונים המערביים, הפונים אל היבשה - סאו פיליפה (São Filipe) וסאו אלברטו (São Alberto) - משולשים בצורתם; בעוד ששני המזרחיים, הפונים אל הים - סאו מטיאש (São Matias) וסאו מטאוש (São Mateus) - רבועים. בעבר שכן גשר עץ מעל החפיר הצפוני ואיפשר את הכניסה אל המצודה, ולידו ניצב בית השער בן שתי הקומות (כיום החפיר סתום בעפר). שני שערים נוספים חיברו את המצודה אל חוף הים ושימשו כנתיב אספקת סחורה שהגיעה באוניות. מעבר משופע וגרם מדרגות חיברו שערים אלה אל החצר המרכזית. בצידה הדרומי ובצידה הצפוני של המצודה שכנו הקסרקטינים, ונחפרו בה באר ומאגר מים. עוד שכנו באתר קפלה, חדר משמר ומגורי המפקד. עובי קירות המצודה בצד היבשתי עמד על 4.27 מטרים וחפיר יבש בעומק של חמישה מטרים הקיף אותה משלושת צדדיה היבשתיים. גובה החומה מבסיס החפיר הגיע ל-17 מטרים.
מירוסלב קרלז'ה

| --- | --- |
צילום מ-1929
 לידה:  7 ביולי 1893 זאגרב, ממלכת קרואטיה-סלבוניה 
 פטירה:  29 בדצמבר 1981 (בגיל 88) זאגרב, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מדינה:  ממלכת הונגריה, יוגוסלביה הדמוקרטית-פדרלית, ממלכת יוגוסלביה, הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה 
 מקום קבורה:  בית הקברות מירוגוי 
 מקום לימודים:  האקדמיה הצבאית לודוויקה 
 שפות היצירה:  קרואטית, סרבו-קרואטית 
 זרם ספרותי:  מודרניזם, אוונגרד 
 יצירות בולטות:  Messrs. Glembay, The Return of Philip Latinowicz, Ballads of Petrica Kerempuh, Croatian God Mars, Flags 
 תקופת הפעילות:  מ-1915 
 בן או בת זוג:  Bela Krleža 
 פרסים והוקרה:  star on Croatian Walk of Fame (2005)  זר הזהב (1979)  פרס הרדר (1968)  פרס נין (1962)  פרס בוטיוב הבינלאומי (1981)  פרס אוסטריה לספרות אירופית (1975)  מסדר הכוכב היוגוסלבי הגדול  המסדר הגדול של המלך דמיטאר זבונימיר  מסדר האחווה והאיחוד  Vladimir Nazor Award  מסדר גיבור העמל הסוציאליסטי  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
מירוסלב קרלז'ה (בקרואטית: Miroslav Krleža;‏ 7 ביולי 1893 – 29 בדצמבר 1981) היה סופר קרואטי שחי ופעל רוב חייו ביוגוסלביה, מחבר רומנים, נובלות, דרמות, פואמות ומסות. קרלז'ה נחשב לסופר הקרואטי החשוב ביותר במאה ה-20.
יצירתו הושפעה תחילה על ידי איבסן וסטרינדברג, ומאוחר יותר על ידי קרל קראוס, רילקה, דוסטויבסקי ופרוסט. עם ספריו הידועים ביותר נמנים "שובו של פיליפ לטינוביץ", "אינני משחק יותר" או "הלווייה בתרזינבורג"[דרושה הבהרה].
הוא ייסד את המכון הלקסיקוגרפי בזאגרב, הנושא בימינו את שמו. נודע ביזימת מספר אנציקלופדיות ולקסיקונים ובעריכתם, לרבות "האנציקלופדיה היוגוסלבית". קרלז'ה כיהן כסגן יושב ראש האקדמיה היוגוסלבית למדעים ולאמנויות וכמזכיר הכללי שלה.
חייו > שנות ילדותו וצעירותו

מירוסלב קרלז'ה נולד בזאגרב, אז "ממלכת קרואטיה-סלבוניה" במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית, למשפחה מן המעמד הבינוני. למשפחתו היו אבות בעלי מוצא אצילי בצפון קרואטיה. אחרי שסיים חטיבת ביניים בבית ספר תיכון בזאגרב, בשנת 1908 נרשם לבית הספר לפרחי קצונה בעיר ההונגרית פץ'. החל משנת 1911 המשיך את הלימודים באקדמיה הצבאית לוביצאום בבודפשט.
בימי מלחמת הבלקן הראשונה של מדינות הבלקן נגד האימפריה העות'מאנית ניסה להגיע לבלגרד דרך פריז וסלוניקי בכוונה להתנדב לצבא הסרבי. אולם הסרבים דחו את בקשתו מתוך חשד שהוא מרגל וגירשו אותו חזרה לשטח אוסטרו-הונגריה. שם נחשב לעריק, וכעונש הורדה לו הדרגה ונאסר עליו ללמוד במוסדות להשכלה גבוהה. בתקופה זו עבד בהוצאה לאור ופרסם יצירות ספרותיות ראשונות. אחרי פרוץ מלחמת העולם הראשונה בסוף שנת 1915 גויס כחייל מן השורה לצבא האוסטרו-הונגרי ובשנת 1916 נשלח לחזית המזרחית בגליציה. בגלל מחלה שוחרר בסופו של דבר מהשירות הצבאי הקרבי ובסוף 1917 חזר לזאגרב. פרסם מאמרים על המצב העניינים בחזיתות המלחמה ופרסם ספרים. 
יחד עם מספר חברים מאוכזבים ממצוקת ארצם ומהישגי התנועה הסוציאל-דמוקרטית, השתתף בהקמת מסגרות ראשונות של התנועה הקומוניסטית בקרואטיה.
חייו > פעילותו הספרותית, העיתונאית והפוליטית

אחרי המלחמה עסק בכתיבה ספרותית, עבד כעיתונאי וכעורך בהוצאות לאור. בלט כאחד הנציגים החשובים של המודרניזם בספרות עמי הבלקן, תוך פיתוח מסורות מן המחזאות הסקנדינבית מסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, מן הסימבוליזם הצרפתי והאקספרסיוניזם האוסטרי והגרמני.
בשנת 1919 יחד עם אוגוסט צסארץ, קרלז'ה ייסד וערך את העיתון האוונגרדי "פאלמן" (להבה) שהטיף לרעיונות מהפכניים שמאליים ודחה את המיתוסים של התרבות השלטת בקרב הקרואטים והסרבים (כולל "תסביך וידובדאן"). שמו היה קשור גם לכתבי עת נוספים של השמאל הפוליטי והתרבותי הקרואטי – "קניז'בנה רפובליקה" (הרפובליקה הספרותית) (1923–1927), "דאנאס" (היום) (1934), ו"פצ'אט" (חותם) (1939–1940). 
בשנים 1918–1939 היה קרלז'ה חבר במפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית.
בשנת 1939 אחרי פולמוס ממושך בנושאים ספרותיים ופוליטיים (פולמוס שנודע בשם "הסכסוך בשמאל הספרותי") עם עמיתים רבים למקצוע, שבראשם עמד מילובאן ג'ילאס, סולק משורות המפלגה בגלל השקפותיו הלא אורתודוקסיות ששללו את הריאליזם הסוציאליסטי ולא יכלו להתפשר עם הטיהורים הגדולים הסטליניסטים בברית המועצות. מי שניסה באותה תקופה לתווך מטעם המפלגה בין קרלז'ה ובין יריביו היה ה"קומיסר" יוסיפ ברוז טיטו.
במלחמת העולם השנייה שהה קרלז'ה בזאגרב, במדינה העצמאית של קרואטיה. הוא סירב לשתף פעולה עם ממשלת האוסטאשה הפשיסטית של אנטה פאבליץ', לא פרסם דבר ולא יצא להופעות פומביות. אחרי שנודע לו גורל חברו אוגוסט צסרץ שהוצא להורג בבית הכלא קרסטינץ, החליט שלא להצטרף לצבא הפרטיזנים בראשות טיטו.
אחרי המלחמה, הקרע בשנת 1948 בין המשטר של טיטו ובין ברית המועצות איפשר החזרת השפעתו של קרלז'ה בזירה התרבותית של יוגוסלביה המחודשת. אף שמילובן ג'ילס המשיך לראות בו "רוויזיוניסט", טיטו העניק לו את תמיכתו. בשנת 1947 קרלז'ה נבחר לסגן יושב ראש האקדמיה למדעים ולאמנויות של יוגוסלביה ובשנים 1958–1961 כיהן כיושב ראש איגוד הסופרים של יוגוסלביה. בשנת 1951 קרלז'ה ייסד את המכון הלקסיקוגרפי בזאגרב שפרסם שורה של אנציקלופדיות ולקסיקונים.
פרסים ואותות כבוד

1947 – סגן יושב ראש האקדמיה למדעים ולאמנויות של יוגוסלביה
1958–1961 – יושב ראש איגוד הסופרים של יוגוסלביה
1960 – יקיר העיר זאגרב
1979 – הפרס "עטרת הזהב" של הפסטיבל לשירה בסטרוגה, מקדוניה
עיטור מסדר הכוכב הגדול של יוגוסלביה הסוציאליסטית
תואר של גיבור העמל הסוציאליסטי של יוגוסלביה
עיטור המסדר "אחווה ואחדות" של יוגוסלביה הסוציאליסטית
עיטור המסדר על שם דמיטר זבונימיר של הרפובליקה הקרואטית (אחרי מותו)
הנצחה

1986 הוקם פרס יוגוסלבי לספרות על שם מירוסלב קרלז'ה
המכון הלקסיקוגרפי הקרואטי בזאגרב קיבל את שמו
יצירות > שירים

(Lirika (1918 (ליריקה)
Knjiga Lirike (1932) (ספר ליריקה)
Balade Petrice Kerempuha (1936) (בלדה של פטריצה קרמפוך)
יצירות > נובלות

Hrvatski bog Mars (1922) (האל הקרואטי מארס) מחוזר אנטי-מלחמתי
Novele (1937) (נובלות)
יצירות > רומנים

Povratak Filipa Latinovicza (1932) (שובו של פיליפ לטינוביץ')
Na rubu pameti (1938) (על קצה השפיות)
Banket u Blitvi (1939) (משתה בבליטבה)
Zastave (1969) (דגלים)
יצירות > מחזות

(1914) Legenda (אגדה) דרמה – feerie
(1914) Maskarad
(Kristofor Kolumbo (1917 (כריסטופור קולומבו)
(1918) Kralevo
Michelangelo Buonarroti (1918) (מיכלאנג'לו בואונרוטי)
Golgota (1922) (גולגולתא)
Gospoda Glembajevi (1928) גברת גלמבאי
U agoniji (1928) בגסיסה
Leda (1930) (לדה)
הערות שוליים

↑  פגישה עם מ. קרלז'ה, על המשמר, 5 באפריל 1963
צילום מ-1953
פסל של הסופר בזאגרב
קברם של מירוסלב קרלז'ה ואשתו בלה במירוגוי, זאגרב
המכון הלקסיקוגרפי על שם "מירוסלב קרלז'ה" בזאגרב
מפלגת הפיראטים של שוודיה

| --- | --- |

 מדינה:  שוודיה 
 מייסד:  ריקארד פאלקווינגה 
 מנהיגים:  Magnus Andersson 
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 2006 – הווה (18 שנים) 
 אידאולוגיות:  מפלגת הפיראטים, green liberalism 
 מטה:  סטוקהולם 
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים 
 www.piratpartiet.se
 
מפלגת הפיראטים (בשוודית: Piratpartiet) היא מפלגה שוודית הדוגלת במדיניות מתירנית כלפי שיתוף קבצים, בביטול זכויות יוצרים ופטנטים, ובהגברת השקיפות השלטונית, חופש המידע והגנת הפרטיות. המפלגה אינה רואה את עצמה חלק מהקשת הפוליטית המסורתית של ימין ושמאל.
היסטוריה

המפלגה הוקמה ב-1 בינואר 2006, ובראשה עומד ריקארד פאלקווינגה. בבחירות שנערכו לפרלמנט השוודי באותה שנה קיבלה המפלגה 0.63% מקולות הבוחרים, ולא עברה את אחוז החסימה, שעומד בשוודיה על 4%. ביוני 2006 פשטה משטרת שוודיה על משרדי אתר ההורדות הלא חוקי The Pirate Bay, בעקבות הפשיטה וניסיון הסגירה של האתר זינק מספר הפעילים והתומכים של המפלגה.
בבחירות לפרלמנט האירופי שנערכו בשנת 2009 קיבלה 7.1% מקולות הבוחרים, וקיבלה בתחילה מושב אחד בפרלמנט, אותו אייש סגן יושב ראש המפלגה, כריסטיאן אנגסטרם. לאחר אשרור אמנת ליסבון והעלאת מספר הנציגים השוודים בפרלמנט האירופי מ-18 ל-20, החלה לכהן נציגה שנייה מטעם המפלגה. לאחר בחירות שנערכו בשנת 2014 המפלגה איבדה את ייצוגה בפרלמנט האירופי.
בשנים הראשונות לפעילותה היא צברה פופולריות רבה, ובמחצית 2009 נרשמו בה כ-49 אלף חברים. המפלגה הפעילה גם תנועת נוער, "הפיראט הצעיר" (Ung Pirat), שבה היו חברים, נכון לשנת 2009, 20,700 חברים, מה שהופך אותה באותה עת לתנועת הנוער הפוליטית הגדולה בשוודיה.
המפלגה היוותה השראה למפלגת הפיראטים של גרמניה, ואחר כך מפלגות פיראטים בכל רחבי העולם, כולל בישראל.
המפלגה כשלה בבחירות לפרלמנט השוודי בארבע הפעמים בהם התמודדה (2006, 2010, 2014, 2018), וקיבלה פחות מאחוז מהקולות. בבחירות לפרלמנט האירופי ב-2014 וב-2019 לא עברה את אחוז החסימה.
לאחר שהגיעה לשיא של כ-50,000 חברי מפלגה בסוף 2009, מספר החברים ירד בהתמדה לכ-2,500 חברי מפלגה בתחילת 2020.
ראו גם

האינטרנציונל של מפלגות הפיראטים
הערות שוליים

↑  אוראל תמרי, משטרת שוודיה פשטה על thepiratebay.org, באתר הארץ, 1 ביוני 2006
↑  עודד ירון, מפלגת הפיראטים נכנסה לפרלמנט האירופי, באתר הארץ, 8 ביוני 2009
↑  הלן פיד, הגרדיאן, הפיראטים של אירופה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2011
↑  יהונתן ליס, הפיראטים מאיימים להשתלט על הכנסת, באתר הארץ, 25 ביולי 2012
רועי גולדנברג, ‏"אמרו שאנחנו הזויים, אבל נקים מפלגת פיראטים בישראל", באתר גלובס, 23 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453255105171  GND: 1041414587  LCCN: nb2010030676  SELIBR: 362392  VIAF: 160278147   WorldCat (עם VIAF): 160278147
מרדכי שלמה זילבר

הרב מרדכי שלמה זילבר, 1910
הרב מרדכי שלמה זילבר (בכתיב יידי: זילבער; באנגלית: Solomon Silber; ה'תרכ"ד, 1864 - כ"א באדר ה'תרפ"ה, 17 במרץ 1925) היה רב אמריקאי אורתודוקסי, מחשובי הרבנים האורתודקסים בארצות הברית, בין השנים 1902–1925 כיהן כגאב"ד מיניאפוליס ורב קהילת כנסת ישראל בעיר.
מעט מחידושי תורתו הודפסו בחייו בכתבי העת התורניים שיצאו לאור בארצות הברית, כמו "יגדיל תורה" בעריכת הרב משה בנימין טומשוב. חידושי הלכה שלו משוקעים בספרי השו"ת של בני דורו.
בתפקידו כרב קהילת כנסת ישראל, שימש גם כמקשר בין הקהילה בארצות הברית ובין מוסדות חסד ועזרה הדדית בארץ ישראל, כמו ישיבת חיי עולם ובית היתומים הכללי בירושלים, ושכונת כנסת ישראל.
לאחר פטירתו בשנת 1925 התמנה במקומו הרב שלמה יצחק לוין. הוא נקבר בבית הקברות היהודי במיניאפוליס.
לקריאה נוספת

חדשות: הרב מרדכי שלמה זילבער... אפריון, סיון תרפ"ה, עמ' 221. - ידיעה על פטירתו