stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יובל סמו

| --- | --- |

 לידה:  20 ביוני 1969 (בן 55) חיפה, ישראל 
 סוגה מועדפת:  קומדיה
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי
 בת זוג:  דנה סמו
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:  פרס הטלוויזיה לילדים ונוער על תפקידו בסדרה הקומית "אבא מטפלת".
 פרופיל ב-IMDb
 
יובל סמו (נולד ב-20 ביוני 1969) הוא קומיקאי, חקיין, שחקן וסטנדאפיסט ישראלי. זוכה פרס הטלוויזיה לילדים ונוער על תפקידו בסדרה "אבא מטפלת".
הוא התפרסם לראשונה בתוכנית המערכונים "דומינו" כחבר בהרכב הקומי "שלישיית פרוזאק", יחד עם שלומי קוריאט ואופיר לובל ולימים גם כאחד מחברי הקאסט של תוכנית הסאטירה הפופולרית "ארץ נהדרת".
ראשית חייו

סמו נולד וגדל בקריית אליעזר שבחיפה לדליה, מזכירה בבית ספר, ויוסי, יליד בולגריה, שהיה במקצועו מורה לנהיגה וטייס אזרחי.
אביו תרם משמעותית לקריירה שלו, בשלל סרטונים שיובל פרסם ברשתות החברתיות וגרפו מיליוני צפיות.
את שירותו בצה"ל עשה בחיל חימוש ושם הכיר את עמי סמולרצ'יק. לאחר שירותו הצבאי עבד כמחסנאי בחברת החשמל לישראל, וכעבור שנה החל לעבוד כנהג בחברת הקוסמטיקה לוריאל. בנוסף עבד בעבודות מזדמנות, ובכללן עבודה במוסך, בגינון, מלצר קייטרינג, מחלק עיתונים ופועל בניין. במקביל למד בבית הספר למשחק "בית צבי".
קריירה

הקריירה שלו החלה כחלק מההרכב הקומי "שלישיית פרוזאק", במסגרת העונות השלישית והרביעית של תוכנית המערכונים "דומינו".
בשנת 2000 גילם בהצגת הילדים "מתקן החלומות" את התפקיד הראשי של אלכס מתקן החלומות.
בין השנים 2001–2003 שיחק בתיאטרון בהצגה "תסתכלו עלי" ב"צוותא" (שם החליף את חנן לדרמן שחזר בתשובה באותה התקופה).
בשנת 2004 שיחק בסרט "אהבה קולומביאנית" ובסרט הטלוויזיה "לנצח עם מיקי ברקוביץ'".
בשנת 2006 שיחק בשני פרקים של הטלנובלה "השיר שלנו" בתפקיד כורכום.
מאז שנת 2007 משתתף בתוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת". בין הדמויות שגילם בתוכנית היו אהוד יערי, מוש בן ארי, מירי רגב, אבו מאזן, חסן נסראללה, מלכת אנגליה, בצלאל סמוטריץ', מנחם בגין, אורי אורבך ועוד. תפקיד בולט של סמו במסגרת ארץ נהדרת הוא עריכת ראיונות שטח (או התפרצות לראיונות כאלה שנערכים בידי ערוץ 2) עם עוברי אורח שאינם מודעים לכך שמדובר בשחקן, תחת תחפושות ודמויות שונות, כגון: "הישראלי היפה", "החרדי" [המגולם כדמות חרדי נמוך מאוד, מגמגם, טיפש, עם שיניים בולטות והיגיינה לקויה], נהג המונית אשר בן חורין, הזקן יצחק קרסנטי, ו"מני מלמן", כתב סאטירי המשוטט באירופה ומדבר עם נציגי קבוצות אנטי-ישראליות, כמו ה-BDS.
לאורך השנים השתתף סמו בתוכניות טלוויזיה רבות נוספות, הן כשחקן אורח והן כשחקן קבוע, וביניהן: "טירונות", "הרצועה", "החיים זה לא הכל", "שידורי המהפכה", "דומינו", "החברים של נאור", "שמונה דקות ביום", "הפיג'מות", "המופע של אדיר מילר", "כל שבת שנייה", "חדשות מפתיעות", "אולי הפעם", "הפרלמנט", "שחקן זר". במספר סדרות אף גילם את התפקיד הראשי: "זנזורי", "השוטר הטוב" ו"אלישע".
כמו כן, בשנות ה-2000 שיחק בתפקידי משנה במספר סרטים ישראלים, כדוגמת "בקרוב יקרה לך משהו טוב" ו"יוסי וג'אגר". ב-2010 שיחק בסרט הקומדיה של שחקני "ארץ נהדרת" – "זוהי סדום".
בחנוכה 2013 השתתף סמו במופע "X פסטיגל" בתפקיד זיק - ליצן המשמש כעוזרו של המנהל הרשע (מריאנו אידלמן) של "הקרקס המכושף". בשנת 2015 החל סמו לשחק בתפקיד הראשי את דמותו של אלישע בקומדיית מצבים לילדים "אלישע", וכן היה גם חלק מיוצרי הסדרה. על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
בשנת 2020 החל לשחק בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "אבא מטפלת", של ערוץ TeenNick. על תפקידו בסדרה זכה בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנת 2021 החל סמו לשחק בסדרה "שקופים".
באוקטובר 2023 השתתף בהקלטה המחודשת לשיר "יותר מזה אנחנו לא צריכים" של שלמה ארצי עם שאר משתתפי "ארץ נהדרת", לזכר הנרצחים ולמען החטופים והנעדרים במלחמת חרבות ברזל.
סמו הוא הפרזנטור של חברת האשראי "ישראכרט".
בשנת 2024 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "הסוכן" בערוץ TeenNick.
חיים אישיים

סמו נשוי לשחקנית דנה אברהם-סמו, ולזוג שלושה ילדים. הזוג מתגורר בגבעתיים.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1998 | טירונות | קמב"ץ | תפקיד אורח; עונה 1 פרק 5 |
| 2000–2001 | דומינו | גבי |  |
| 2002 | שידורי המהפכה | דמויות שונות | תפקיד קבוע |
| 2002–2003 | שמונה דקות ביום | דמויות שונות | תפקיד ראשי |
| 2004 | לנצח עם מיקי ברקוביץ' | שלומי | סרט טלוויזיה |
| 2004 | כל שבת שנייה | גורן |  |
| 2004–2006 | הרצועה | קפטן סלומוניקו ה-3 | תפקיד משני |
| 2006 | השיר שלנו | כורכום | 2 פרקים |
| 2006–2011; 2017 | החברים של נאור | אלדד (דדי) הראל | תפקיד ראשי (עונות 1–3); תפקיד אורח (עונה 4) |
| 2007–2008 | אולי הפעם | איל |  |
| 2007–הווה | ארץ נהדרת | דמויות שונות |  |
| 2012 | זנזורי | פנחס (פיני) זנזורי | תפקיד ראשי |
| 2012–2014 | הפרלמנט | אבי פרטוש | תפקיד ראשי; 2 עונות |
| 2015 | שחקן זר | פרדי מיוחס |  |
| 2015–2019 | אלישע | אלישע קיז | תפקיד ראשי; גם יוצר |
| 2015–2019 | השוטר הטוב | רס"ר דני קונפינו | תפקיד ראשי |
| 2020–2023 | אבא מטפלת | אייל מנסיני | תפקיד ראשי |
| 2021 | שקופים | דודי לושי |  |
| 2024–הווה | הסוכן | רזי רוזיליו | תפקיד ראשי |
|  | החיים זה לא הכל |  |  |
|  | הפיג'מות |  |  |
|  | המופע של אדיר מילר |  |  |
|  | חדשות מפתיעות |  |  |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2002 | יוסי וג'אגר | "פסיכו" | תפקיד משני |
| 2004 | אהבה קולומביאנית | סדרן בנתב"ג |  |
| 2006 | בקרוב יקרה לך משהו טוב | זוהר | תפקיד משני |
| 2010 | זוהי סדום | רפאל |  |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | פרויקט | תפקיד | תיאטרון | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2000 | מתקן החלומות | אלכס |  | תפקיד ראשי |
| 2001–2003 | תסתכלו עלי |  | צוותא |  |
פילמוגרפיה > פרויקטים שונים

| שנה | פרויקט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | X פסטיגל | זיק |  |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | פרויקט | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | פרס האקדמיה לטלוויזיה | השחקן הטוב ביותר בסדרה לילדים ונוער | אלישע | זכייה |
| 2021 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית | אבא מטפלת | זכייה |
| 2022 | פרסי נבחרי השנה של פרוגי | שחקן ראשי בסדרת נוער | אבא מטפלת | מועמדות |
| 2022 | פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער | השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית | אבא מטפלת | זכייה |
הערות שוליים

↑  רן בוקר, אביו של יובל סמו הלך לעולמו: "רוב הדמויות - השראה ממנו", באתר ynet, 5 בנובמבר 2023
↑  שגיא בן נון‏, "פאודה" היא הזוכה הגדולה בטקס פרסי הטלוויזיה 2018, באתר וואלה, 9 במרץ 2018
↑  שלמה ארצי וארץ נהדרת - יותר מזה אנחנו לא צריכים 2023, נבדק ב-2023-10-26
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: (פרס לא קיים) | פרס הטלוויזיה לילדים ולנוער – השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית   2021–2022: יובל סמו, אבא מטפלת  | הבא: (יפורסם בהמשך) |
| ארץ נהדרת |
| --- | --- | --- |
| כותבים ראשיים ויוצרים | דוד ליפשיץ • מולי שגב • אסף שלמון |  |
| משתתפים קבועים | מריאנו אידלמן • ליאור אשכנזי • גיה באר גורביץ' • רועי בר-נתן • ירון ברלד • ליאת הר לב • עלמה זק • ערן זרחוביץ' • שחר חסון • תום יער • שני כהן • אורי לייזרוביץ' • יובל סמו • אלי פיניש • איל קיציס • אסי כהן • תמיר בר • אוראל צברי |  |
| משתתפי עבר | אורנה בנאי • אודי כגן • מאור כהן • דב נבון • יעל פוליאקוב • אילן פלד • טל פרידמן |  |
| הפקות ספין-אוף | זוהי סדום • הפרלמנט • עוד כותרות |  |
| ראו גם | ארץ נהדרת - דמויות • מתוקה מהחיים • שאולי ומלחמת האזרחים • שאולי • ניר וגלי • ערוץ הכיבוד • רועי כפרי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 4075 9511  LCCN: no2011159553  VIAF: 186944801   WorldCat (עם VIAF): 186944801
ישעיהו גביש

| --- | --- |

ישעיהו גביש, אלוף פיקוד הדרום, יוני 1967
 לידה:  25 באוגוסט 1925 ה' באלול ה'תרפ"ה המנדט הבריטי תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  3 באוקטובר 2024 (בגיל 99) א' בתשרי ה'תשפ"ה ישראל רמת השרון, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  שייקה
 השתייכות:   פלמ"ח  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1943–1973 (כ־30 שנה)
 דרגה:    אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת כרמלי  ראש מחלקת מבצעים  עוזר ראש אג"ם  ראש מחלקת ההדרכה  אלוף פיקוד הדרום  מפקד מרחב שלמה
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים
 תפקידים אזרחיים
 מנכ"ל כור תעשיות
ישעיהו ("שייקה") גביש (שמו המקורי: ישעיהו שקליאר; ‏25 באוגוסט 1925, ה' באלול ה'תרפ"ה – 3 באוקטובר 2024, א' בתשרי ה'תשפ"ה) היה לוחם בפלמ"ח, אלוף ומפקד פיקוד הדרום במלחמת ששת הימים ומנכ"ל כור תעשיות.
הוא נולד בתל אביב ולמד בבית חינוך לילדי עובדים בעיר ובבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן שבקיבוץ גבעת השלושה. עם הגיעו לגיל 18 הצטרף לפלמ"ח והשתתף בפעולות שונות, כגון ליל הרכבות, ליל וינגייט וליל הגשרים. במהלך השבת השחורה נעצר על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הושם במחנה המעצר בלטרון ושוחרר ממנו לאחר חודש וחצי.
במהלך מלחמת העצמאות היה מפקד פלוגה ד', שלחמה כחלק מהגדוד הראשון של הפלמ"ח. בקרב מלכיה הראשון נפצע מפגז שנחת בתוך העמדה שלו. בתום המלחמה מונה למפקד הגדוד הראשון בחטיבת יפתח.
לאחר פירוק הפלמ"ח מונה לקצין המבצעים של חטיבה 7. בהמשך שימש כראש מחלקת מבצעים, עוזר ראש אג"ם, מפקד חטיבת כרמלי וראש מחלקת ההדרכה. בדצמבר 1965 מונה לאלוף פיקוד הדרום ובמהלך מלחמת ששת הימים פיקד על החזית המצרית ועל שלוש האוגדות (31, 38 ו-84) שכבשו את חצי האי סיני. בתום המלחמה פיקד על הקמת הביצורים בחצי האי. ב-1970 סיים את שירותו הצבאי. במלחמת יום הכיפורים ב-1973 עמד בראש פיקוד מרש"ל, כמשרת מילואים.
עם סיום שירותו הצבאי היה מנכ"ל "כור מתכת" וכור תעשיות. בנוסף היה ממקימי מוזיאון הפלמ"ח בתל אביב ושימש כיושב ראש עמותת דור הפלמ"ח עד למותו.
ביוגרפיה > משפחתו וילדותו

הוריו של גביש, אלחנן ובלה, נולדו בעיירה ריבנישקי שבלטביה. משפחת אביו הייתה משפחת שקליאר ומשפחת אימו הייתה משפחת רובין. ב-1923 נמלט אביו מלטביה לארץ ישראל, זמן קצר לפני גיוסו לצבא. כעבור שנה עלתה גם אימו לישראל. כעבור זמן קצר נישאו השניים. אביו עבד כעגלון ואימו הייתה עקרת בית.
ישעיהו (שייקה) גביש נולד בשנת 1925 בשם ישעיהו שקליאר בתל אביב, באוהל שבו התגוררו הוריו. בהמשך עברו לצריף בשכונת מחלול ואחר כך לבית שבנה אביו בשדרות קק"ל. בבית זה נולד אחיו הצעיר של ישעיהו, אברהם. תחילה למד ישעיהו בבית חינוך לילדי עובדים בצפון תל אביב ובהיותו בן 14 עבר ללמוד בבית הספר המחוזי ע"ש רוזה כהן אשר בקיבוץ גבעת השלושה (הישן). במהלך מלחמת העולם השנייה נפגעה חצר בית משפחתו כתוצאה מתקיפה אווירית של חיל האוויר האיטלקי, אך איש לא נפגע.
ביוגרפיה > בפלמ"ח

ב-1943, עם סיום לימודיו בגבעת השלושה, התגייס לפלמ"ח בגיל 18, הגיע לקיבוץ תל יוסף ועבר אימונים שאורגנו על ידי "ההגנה" והצבא הבריטי, במסגרת הכנת היישוב למלחמה במידה והגרמנים יגיעו לארץ ישראל. תוכנית זו לא בוצעה בשל עצירת הנאצים בקרב אל-עלמיין ותמיכת הבריטים הופסקה. כיוון שכך, חיילי הפלמ"ח, ושקליאר בתוכם, עבדו חצי חודש במשק והתאמנו בחציו השני. בהמשך מונה שקליאר לשמש כטבח עבור המחלקה הגרמנית במשמר העמק. מקץ חצי שנה בתל יוסף עבר שקליאר לגבעת ברנר, ומשם יצא לקורס מ"כים בגבת. במהלך הקורס חלה בקדחת המערות, ששבה לתקוף אותו גם שנים לאחר מכן. עם סיום הקורס היה מדריך במחנה ההדרכה של הפלמ"ח בשפיים.
לאחר שנתיים בפלמ"ח התכוון ללמוד בטכניון. אלא שיצחק שדה ושאר מפקדיו הפצירו בו להמשיך והוא נעתר. בהתאם לכך יצא לקורס מפקדי מחלקות בג'וערה, וכשסיים אותו מונה למפקד מחלקת הכשרה מגויסת שהתבססה בנען. במהלך תקופה זו השתתף, בין היתר, בליל הרכבות ובליל וינגייט. בליל הגשרים השתתף בפיצוץ הגשר של כביש עזה–רפיח מעל נחל הבשור. במהלך השבת השחורה, ב-29 ביוני 1946, נעצר גביש על ידי שלטונות המנדט הבריטי, יחד עם כל חברי מחלקתו. גביש הושם במחנה המעצר בלטרון, שוחרר ממנו לאחר חודש וחצי ושב לנען.
בראשית 1947 מונה לתפקיד מ"פ בפלוגה ד' של הפלמ"ח בקיבוץ בית השיטה, במקומו של חיים בר-לב. הוא המשיך בתפקידו כמ"פ עם פרוץ מלחמת העצמאות, ופלוגתו לחמה כחלק מהגדוד הראשון של הפלמ"ח בעמקי הצפון. בין הקרבות הבולטים שהפלוגה לחמה בהם היו הדיפת התקפת צבא ההצלה על טירת צבי. כן נטלה הפלוגה חלק בקרבות משמר העמק, שם בלם את כוחותיו המשוריינים והעדיפים בהרבה של פאוזי קאוקג'י, באמצעות מארב שטמן לו מחוץ לקיבוץ, במורד גבעה. בהמשך לחם בקרב מלכיה הראשון ונפצע מפגז שנחת בתוך העמדה שלו. הוא אושפז במשך חודש בבית החולים בעפולה. בעודו מחלים מפציעתו מונה לקצין המבצעים של הגדוד השלישי של הפלמ"ח, והוא שימש בתפקיד זה במהלך כיבוש לוד (מבצע דני). במבצע יואב לחם כסגן מפקד גדוד העמק (הגדוד הראשון של הפלמ"ח). בתום המלחמה מונה למפקד הגדוד הראשון בחטיבת יפתח.
ישעיהו עברת את שם משפחתו מ"שקליאר" ל"גביש". זאת מאחר שפירוש השם "שקליאר" הוא "זכוכית" בשפה הרוסית.
ביוגרפיה > תחילת שירותו בצה"ל

לאחר פירוק הפלמ"ח מונה לקצין המבצעים של חטיבה 7, ששכנה אז בבסיס סנט ג'ין. בהמשך שירת כסגן מפקד החטיבה, סגן מפקד גייסות השריון וכקצין אג"ם פיקודי. ב-1952 מונה לראש ענף מבצעים בצה"ל והיה חבר בצוות ההקמה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה. גביש פיקד על בה"ד 3. ב-15 בנובמבר 1955 מונה למפקד חטיבת כרמלי ושימש בתפקיד זה במשך כשבעה חודשים. באותה השנה מונה לראש מחלקת מבצעים במטכ"ל והיה ממתכנני מבצע קדש. לאחר המלחמה השתלם ב-L'Ecole de Guerre בפריז. תחילה שהה שם שנה, אך בהמשך הוארכה שהותו בשנה נוספת. עם חזרתו ארצה, ב-1960, מונה למפקד הפו"ם. ב-1962 מונה לעוזר ראש אג"ם ואחר כך לראש מחלקת ההדרכה.
ביוגרפיה > אלוף פיקוד הדרום

ב-15 בדצמבר 1965 החליף את האלוף צבי זמיר בתפקיד אלוף פיקוד הדרום. ב-10 במאי 1966 אמור היה לפקד על פעולת בית מירסים, אך באותה עת סבל מכאבי גב עזים ולא פיקד על הפעולה. לאחר כישלון הפעולה באו הרמטכ"ל יצחק רבין והאלוף אריאל שרון לבקרו בביתו שבבאר שבע. גביש לקח אחריות על הכישלון ואמר כי הוא רוצה להתפטר מתפקידו. רבין סירב וגביש נשאר בתפקידו. כעבור חצי שנה פיקד על פעולת סמוע, שנחלה הצלחה רבה.
ביוגרפיה > אלוף פיקוד הדרום > תקופת ההמתנה

ב-15 במאי 1967 חצו יחידות של הצבא המצרי את תעלת סואץ ונכנסו לתוך שטח סיני. כבר באותו ערב טלפן גביש לרבין וביקש לגייס שתי חטיבות שריון באופן מיידי. על אף הערכות אגף המודיעין שלא צפויה מלחמה באופק, החזיק גביש בדעה ההפוכה על סמך נאומיהם של מנהיגי ארצות ערב, שלפיהן הן יהיו מוכנות למלחמה נגד ישראל בעתיד הקרוב. למחרת, ב-16 במאי, הותר לגביש לגייס גם את חטיבה 520.
ב-17 במאי דרש נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר מהכוח הבין-לאומי של משקיפי האו"ם לצאת מסיני. לאחר מכן קיבל גביש אישור לגייס גם את חטיבה 200 בפיקודו של יששכר שדמי. רבין החזיק בדעה לפיה יש לכבוש את רצועת עזה כקלף מיקוח למען יישום משא ומתן עם מצרים על פתיחת מצרי טיראן. גביש התנגד לכך בתוקף ודרש לכלול את כיבוש אל-עריש בתוכניתו של רבין. האלופים חיים בר-לב וישראל טל תמכו בהצעה.
בעיצומה של תקופת ההמתנה, שקדמה למלחמת ששת הימים, הפעיל גביש את "יחידת ההונאה". היחידה, בפיקודו של שלמה אמבר, הייתה יחידה סודית ביותר ונועדה "לביים יחידה משוריינת פרושה בשטח, ובדרך זו להציג עוצמה ישראלית מוגברת". הייתה זו אחת מהחלטותיו המבצעיות הראשונות בעת מצב החירום ששרר בחצי האי סיני. היחידה פעלה בעת מבצע לשון אדומה, אשר נועד להטעות את המודיעין המצרי, ולייצר הערכת מודיעין לפיה המאמץ העיקרי הישראלי יתנהל בדרום סיני, ושמטרתו היא כיבוש שארם א-שייח' דרך כונתילה ונח'ל. רק בדיעבד, לאחר המלחמה, הבינו המצרים כי מדובר היה בהונאה.
עקב בעיות קואליציוניות, ביקש משה דיין להתמנות לאלוף פיקוד הדרום ונענה, וגביש התבקש להתמנות לסגנו. הוא זעם וביקש להתפטר, אך לבסוף מונה דיין לשר הביטחון וגביש המשיך בתפקידו.
ב-2 ביוני הציג את התוכנית הפיקודית למלחמה, "נחשונים 2", בפני הרמטכ"ל רבין ושר הביטחון דיין. התוכנית הייתה שונה מהתוכנית המטכ"לית, "קרדום 2", והתבססה על התקפה בציר הצפוני ובאבו עגילה על ידי אוגדה 31 ואוגדה 38 בהתאמה, החדרת חטיבה משוריינת של אוגדה 84 לציר חרידין, שאליה תצטרף חטיבת שריון נוספת בג'בל ליבני. דיין אישר את התוכנית, פרט לכיבוש רצועת עזה והגעה לתעלת סואץ. חיים בר-לב הציע שאוגדה 84 תילחם בציר הצפוני ושאוגדה 31 תבצע את המשימה בציר חרידין. רבין תמך בהצעותיו של בר-לב וגביש לא התנגד להן.
ביוגרפיה > אלוף פיקוד הדרום > מלחמת ההתשה

ב-1 ביולי, שלושה שבועות בלבד לאחר תום המלחמה, נעשה ניסיון ראשון מצד המצרים לחצות את תעלת סואץ. התקרית נמשכה עד ליום המחרת. בהמשך התרחשו עוד שתי תקריות. באחרונה נהרגו חמישה חיילי צה"ל.
ב-21 באוקטובר טובעה המשחתת אילת. לאור האירוע הציע גביש לשר הביטחון דיין להפגיז את בתי הזיקוק בערי תעלת סואץ ואת מכלי הדלק בסואץ. הוא נענה בחיוב, וכעבור שלושה ימים יושמה הצעתו. בתי הזיקוק והמפעלים באזור ניזוקו קשות וכ-100 מכלי דלק עלו באש. פעולה זו נודעה בשם מבצע אבוקה.
המבצע גרם לשקט יחסי באזור, שנמשך עד ל-8 בספטמבר 1968, אז הפגיזו המצרים לאורך התעלה והרגו עשרה חיילי צה"ל. על אף פקודתו של גביש שלא להגיב על ההפגזה, התעלם מפקד חטיבה 401 אורי בר-און מהפקודה. חודש וחצי לאחר המתקפה עלה ג'יפ של החטיבה על מוקש מצרי. בר-און פרש פלוגת טנקים שתקפה טנקים מצריים במערב תעלת סואץ. המצרים השיבו בהפגזה ארטילרית כבדה. לאור זאת ביקש גביש להדיח את בר-און מתפקידו ונענה בחיוב, אך המהלך בוטל על ידי שר הביטחון.
ב-8 במרץ 1969 פתחו המצרים במתקפה רחבה ואינטנסיבית כנגד כוחות צה"ל בסיני. בעיני רבים, ביניהם גם גביש, מתקפה זו מסמלת את תחילתה של מלחמת ההתשה. למחרת ספג הצבא המצרי מפלה, לאחר שמפקד צבא מצרים עבד אל-מונעם ריאד נהרג מאש צה"ל.
עם התפתחות המלחמה החלה תופעת ה"נמרים", אנשי מילואים שהתנדבו לתגבר את המעוזים. בכל תקופת המלחמה היו כ-20 עד 30 "נמרים" במעוזים, מתוך 70 "נמרים".
ביוגרפיה > אלוף פיקוד הדרום > סיום שירותו בצה"ל

ב-24 בדצמבר 1969 סיים גביש את תפקידו והוחלף על ידי אריאל שרון.
ב-1970 תמך שר הביטחון דיין במינוי גביש לסגן רמטכ"ל וראש אג"ם, אך הממשלה החליטה למנות את דוד אלעזר לתפקיד. הרמטכ"ל חיים בר-לב, שבישר לו על ההחלטה, ביקש מגביש להמשיך את שירותו הסדיר בצה"ל ואף הציע לו את תפקיד ראש אגף כוח האדם (אכ"א). גביש סירב, ובינואר 1970 סיים את שירותו בצה"ל. לאחר סיום שירותו בצה"ל עבר לתפקידי ניהול אזרחיים.
ביומה השלישי של מלחמת יום הכיפורים, 8 באוקטובר 1973, גויס למילואים. למחרת, ב-9 באוקטובר, הופרד אזור מרחב שלמה מפיקוד הדרום והפך לפיקוד עצמאי, פיקוד מרש"ל, בפיקודו של גביש. הפיקוד עסק בבלימת ניסיונו של הצבא המצרי להתקדם לכיוון ראס סודר, ובמרדף אחר שלושה גדודי קומנדו מצריים שהונחתו בתחומו.
ביוגרפיה > קריירה אזרחית

ב-1970 מונה למנכ"ל "כור מתכת", חטיבת המתכת והפלדה בקונצרן כור וסמנכ"ל כור. באוגוסט 1982 מונה למנכ"ל כור.
גביש תכנן שורת שינויים ארגוניים ב"כור" (דוגמת שילובו בענף הביוטכנולוגיה), אולם כתוצאה מניהול שלא התאים למדיניות הכלכלית הליברלית שהנהיגה הממשלה אשר הפכה את השוק הישראלי לפתוח ותחרותי, כולל הכנסת עובדים בלתי-מאוגדים לעבודה במפעלים מתחרים והורדת מגבלות ייבוא, שהגנו על מפעלי כור, ירדו המכירות של מפעלי כור. הנהלת החברה החליטה להימנע עד כמה שניתן מפיטורי עובדים והעדיפה לשחוק את רווחיותה. בשנת 1988 נקלע התאגיד לפשיטת רגל וגביש התפטר מהתפקיד ומהחברה ב-1988.
באותה השנה הצטרף לעמותת דור הפלמ"ח, וב-1991 החל לעמוד בראשה, במקומו של נחום שריג. מאוחר יותר היה ממקימי מוזיאון הפלמ"ח בתל אביב.
בשנת 2016 יצא לאור ספרו האוטוביוגרפי, "סדין אדום", בהוצאת כנרת זמורה-ביתן.
בשנת 2018 הדליק את משואת צה"ל בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-70 של מדינת ישראל, יחד עם רועי לוי.
בשנת 2019 הוענק לו תואר יקיר העיר רמת השרון.
בשנת 2022 זכה, יחד עם האלוף עמוס חורב, בפרס חיים הרצוג על תרומה ייחודית למדינת ישראל.
חיים אישיים

גביש נישא לגיטה ב-1949, אותה הכיר ב-1946, בעת ששירת בפלמ"ח. את מוטות חופתם נשאו ארבעה מאלופי צה"ל: יגאל אלון, דן לנר, אסף שמחוני ומולה כהן. גיטה נפטרה ב-2023. לזוג שני בנים: עוזי וגיורא, נכדים ונינים.
ישעיהו גביש נפטר ב-3 באוקטובר 2024, ראש השנה ה'תשפ"ה, בגיל 99, והובא לקבורה בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
לקריאה נוספת > פרי עטו

סדין אדום, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2016.
אפי שושני

אפי שושני (נולד ב-14 בפברואר 1967) הוא מלחין, מעבד, מפיק, מנהל מוזיקלי, מרצה ויזם ישראלי.
ביוגרפיה

אפי שושני נולד וגדל בגבעתיים למלכה ונתן שושני, מהנדס חשמל ומנהלת חשבונות. כשהיה בן 15 נפטר אביו. מכיתה א' ועד גיל שמונה עשרה למד נגינה (חלילית, מנדולינה, פסנתר) אך התמקד בעיקר בלימודי הלחנה ועיבוד בקונסרבטוריון "אנזאגי" ברמת-גן ובמסלול זה גם סיים לימודיו. בצה"ל שירת בחיל האוויר.
מאז שחרורו מהצבא ב-1989/90, עוסק אפי שושני בהלחנה, עיבוד והפקה מוזיקלית
הוא כותב בסגנונות שונים: מוזיקה קלאסית, רוק כבד, פסיכדלי, פופ, אתני ועוד.
עד היום הלחין מוזיקה ללמעלה מ-400 מחזות ומחזות זמר שהוצגו בתיאטראות הבימה, באר שבע, תיאטרון בית ליסין, חיפה, הספרייה, הקאמרי, הסימטה, הקיבוץ, מופע ובית צבי.
הלחין להצגות שעלו בפסטיבלים כמו פסטיבל עכו, ופסטיבל חיפה להצגות ילדים.
הלחין מוזיקה להצגות ילדים רבות. הלחין מוזיקה לסרטי קולנוע, תוכניות טלוויזיה וסדרות טלוויזיה.
ניהל מוזיקלית אירועים מסחריים ושיווקיים.
הלחין מוזיקה לסדרות הנפשה בערוץ הטלוויזיה האמריקאי BFTV.
עם שחרורו מהצבא הצטרף כקלידן ומעבד להרכב "איך זה עובד באמת", בהפקת עמירם גרוס, בו היו חברים יוסי פרץ, גדי פור ומודי בראון.
בשנת 1990 עבד כקלידן ומעבד מוזיקלי וליווה את הצמד אורנה ומשה דץ בסיבובי הופעותיהם בארץ.
פרסים

1991 - פסטיבל עכו - פרס ציון לשבח עבור המוזיקה להצגה "השד האחרון".
1994 - פסטיבל חיפה להצגות ילדים - פרס המוזיקאי המצטיין עבור המוזיקה להצגה "דון קישוט".
2011\2012 - פרס הבמה לילדים ונוער למלחין הטוב ביותר עבור המוזיקה להצגה "האוצר שבהר".
קולנוע וטלוויזיה

בין עבודותיו בתחום:
סרט הקולנוע ״הבולשת חוקרת״ (בימוי - מרק רוזנבאום).
סרט הקולנוע "כולם מחכים רק לי" (בימוי - אקי אבני).
סרט התעודה ״פרלה יקירתי״ (בימוי - איילת הלר).
סדרת הדוקו "24 שעות" (בימוי - רוני קובן).
סדרת הדוקו "אמיר פרישר גוטמן - חייו ומותו של כוכב פופ" (YES דוקו -- בימוי ציפי ביידר)
סרט הדוקו "ריקי גל - נערת רוק" (קסטינה תקשורת - HOT 8 - בימוי ציפי ביידר)
סרט הדוקו "מיום כיפור שעבר" (בימוי - נועם דמסקי)
סדרת הטלוויזיה ״כאן גרים בכיף״ (בימוי - רועי פלורנטין)
סדרת הטלוויזיה ״החברים של נאור״ (בימוי - נאור ציון) .
סרט הדוקו "המספרה של מימי" (בימוי - רחלי שוורץ).
סרט דוקו "קצינת נפגעים גולני" (בימוי - ציפי ביידר)
סרט התעודה ״דקל שפל צמרת״ (בימוי - איילת הלר).
סדרת הטלוויזיה ״שולחן לשישה״ (בימוי - אייל סלע).
סרט התעודה ״חבורת היתומים״ (בימוי - נועם דמסקי)
סרט התעודה ״הגבורה״ (בימוי - ציפי ביידר) .
סדרת הטלוויזיה ״תקומה״ (במאים שונים)
סרט טלוויזיה "ראס פינה" (בימוי - איילת ברגור)
סרט הדוקו ״מכורים לשחור ״ (בימוי - איילת הלר)
סרט הדוקו "המגשרות" (בימוי - נועם דמסקי. מורדי קרשנר)
ועוד ...
הערות שוליים

↑  חן לב, "שיחה עם יוצר – שירים מכאן, שירים משם", בעיתון זמן חיפה, 29 באפריל 2011, עמ' 28
↑  "שפת אם – פרויקט מוזיקת עולם ייחודי", באתר חברת התקליטים "הליקון"
↑  הפרויקט "שפת אם", באתר של אפי שושני(הקישור אינו פעיל, 6.6.2020)
↑  הפרויקט "שפת אם", באתר yosmusic.com של יוסי חרסונסקי(הקישור אינו פעיל, 6.6.2020)
↑  הפרויקט "שפת אם", באתר linkton.co.il
↑  המופע הניסיוני עם חניכי בית הספר "הדרך"
↑  ביצוע השיר במסגרת המופע
↑  הראיון ברדיו כאן 88
↑  המופע ביד ושם
↑  כתבה על הפרויקט (בצ'כית)
↑  השיר בערוץ יד ושם ביוטיוב
↑  ראיון ברשת ב' עם ליאת רגב על הקליפ והפרויקט
↑  "אני עוד חיה": השיר של אווה, באתר ynet, 20 באפריל 2020
↑  כתבה ב"סרוגים" על הקליפ והפרויקט
↑  ראיון ב"כאן תרבות" על הקליפ והפרויקט
↑  שיער Hair, באתר בית צבי
↑  "שיער (תלמידים מול בוגרים) / הספרייה בשיתוף בית צבי" – ביקורת, באתר פרשן, 13 בפברואר 2009
↑  קטעים לצפייה מתוך "מיקה שלי" באתר YouTube: ‏קטע ראשון; קטע שני.
↑  שי בר-יעקב, "מיקה שלי": דם, אש וקיטש, באתר ynet, 5 באפריל 2004
↑  אביחי בקר, "דם, דמעות ויאיר רוזנבלום", באתר הארץ, 10 בספטמבר 2003
↑  "מי שחלם – מחזמר", באתר הבמה
↑  על "ירושלים של זהב", בקהילות ynet(הקישור אינו פעיל, 6.6.2020)
↑  קטעים לצפייה מתוך "אנני": קטע ראשון; קטע שני; קטע שלישי; קטע רביעי.
↑  אנני – Annie, באתר תיאטרון הספרייה, 2009
↑  קטע מתוך "הבית שלנו", באתר יו טיוב
↑  הבית שלנו Our House, באתר בית הספר בית צבי, 2010
↑  ידיעה - בית צבי במחזמר "הבית שלנו", באתר הבמה, 5 במאי 2010
↑  קטע ראשון לצפייה מתוך "רנט"; קטע שני.
↑  צבי גורן, ביקורת - רנט – ובחרת בחיים, באתר הבמה, 21 במרץ 2010
↑  האוצר שבהר, באתר עכבר העיר(הקישור אינו פעיל, 6.6.2020)
↑  קטע לצפייה על דרך יצירת המוזיקה בהצגה
↑  קטע ראשון לצפייה מתוך "איש חסיד היה"; קטע שני.
↑  צבי גורן, ביקורת: איש חסיד היה - הישג בימתי, באתר הבמה, 21 במרץ 2011
↑  איציק גיני,
איש חסיד היה / בית צבי, באתר פרשן, 14 במרץ 2011
↑  בית ליסין - זרעים של מסטיק, באתר הבמה
↑   קטעים לצפייה מתוך "זרעים רעים": קטע ראשון; קטע שני; קטע שלישי; קטע רביעי; קטע חמישי.
↑  חג המחזמר, באתר mynet.co.il(הקישור אינו פעיל, 6.6.2020)
↑  מרב יודילוביץ', חג המחזמר, באתר ynet, 5 בדצמבר 2013
↑  חג המחזמר הראשון יוצא לדרך, באתר "מפיק", 31 באוקטובר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: bce40c65-fc08-4d56-bdcd-ffb8bd24b7bb
תסמונת שיהאן

| --- | --- |
 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 גורם:  סיבוך של היריון, לידה ומשכב לידה, דימום, הלם היפוולמי 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  124526 
 
תסמונת שיהאן היא תופעה המתבטאת בירידה בהפרשת הורמוני בלוטת יותרת המוח (hipopituitarism), הנגרמת בעקבות נמק בבלוטה, כתוצאה מלחץ דם נמוך או מהלם תת-נפחי, משניים לדימום כבד שהתרחש בלידה או מעט אחריה.
תסמונת שיהאן היא סיבה שכיחה במדינות המתפתחות לתת פעילות של בלוטת יותרת המוח בקרב נשים, אשר חוו דימום מסיבי בלידה או מיד אחריה. המאפיינים הקליניים של התסמונת בדרך כלל אינם בולטים, ועד שהאבחנה נעשית יכולות לעבור שנים. סימנים חשובים לאבחנה מבדלת של תסמונת שיהאן הם: דימום לאחר הלידה, חוסר בחלב אם והפסקת הווסת. נחוצים אבחון מוקדם וטיפול מתאים על מנת להפחית את התחלואה והתמותה של החולות בתסמונת שיהאן.