stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראש גדול – דמויות
דמויות ראש גדול - ראש חדש > דמויות משניות

איתי לאופר (רועי ויינברג): בוגר תיכון "אביבים". פרסומאי עצמאי שעובד ביחד עם דניאל. נשכר בידי חברת "נבטים". תחילה מנסה להקים מחתרת נוער שתפיל את מוסקט, ובראשה עידו. אך דיתי משתלטת על התוכנית והוא מחליט לגייס את עידו למחתרת ללא ידיעתם של דיתי ודניאל. לבסוף דיתי חזרה לעבוד בחברת נבטים יחד עם איתי ודניאל, גילה שהמעסיקים שיקרו לו.
יעל שכטר (ספיר דרמון): לומדת משפטים באוניברסיטה ובוגרת תיכון "אביבים". בת דודה של אמילי ותום. האקסית של דניאל, אותו היא עדיין אוהבת ומקנאה במערכת היחסים שלו עם דיתי. עובדת בקונדיטוריה של דודתה המנוחה. יוצאת לדייט עם אלמוג. מרכזת את מגמת האומנות בתיכון אביבים. התנשקה עם אלמוג, מתקשה לקבל שדניאל ודיתי מאורסים. מאוהבת בדניאל, משלה את עצמה שהיא אוהבת את אלמוג. נפרדה מאלמוג לאחר שהבינה שהוא אוהב את יוליה, חזרה להיות בת זוגו של דניאל.
דניאל גנני (אלדר ברנטמן): בוגר תיכון "אביבים". במקור מרחובות. חזר מטיול בהודו יחד עם זוגתו החדשה דיתי, אך לבסוף היא נפרדת ממנו. עוזר לאיתי לשווק מותג. כאשר דיתי עוזבת את הדירה של איתי היא נפרדת מדניאל. מרכז את מגמת האומנות בתיכון אביבים. מקנא בקשר של יעל ואלמוג. לבסוף הציע לדיתי נישואין והיא הסכימה אך בפרק האחרון נפרד מדיתי וחוזר להיות בן זוגה של יעל
שחר לוין (תומר אופנר): בוגר תיכון "אביבים". ספורטאי עבר, היה בן זוגה של יעל בעונה הרביעית. חבר טוב של אלמוג. מנהל את מועדון ה-WWE הישראלי. התחרה באולימפיאדה.
דיתי אטיאס (יאנה יוסף): חברתו החדשה של דניאל, יצאה איתו לטיול בהודו. יעל מקנאה שדניאל ודיתי ביחד. חשדנית כלפי קשרם של דניאל ויעל. היא גנבה כסף מהמקדמה של נבטים וכתוצאה מכך עזבה את הדירה של איתי ונפרדה מדניאל, אך חזרה לעבוד עם איתי ודניאל בחברת נבטים, חזרה להיות בת זוגו של דניאל לאחר שהוא הציע לה נישואין, בפרק האחרון דניאל נפרד ממנה כי הוא אוהב את יעל.
יוליה קרונסקי (דניאל גל): מומחית למדעי המוח והאסיסטנטית של הנוירולוג המקצועי פרופסור דור. מטפלת בתכלת. חברה של דניאל ויעל מהצבא. תיעבה את אלמוג, אך בהמשך נישקה את אלמוג וסיפרה על כך ליעל, בסוף הפכה לבת זוגו של אלמוג.
תום גדות(קאי פקר): אח של אמילי, בן-דוד של יעל ואחיין של נורית. יתום. אוהב משחקי וידאו.
אילן מוסקט (מורדי גרשון): דוד של מוריה. אחיו של מוטי ושותף בחברתו, מפליל את מוטי בהרעלת המוצרים. הנבל הראשי בסדרה. לבסוף נעצר.
ההורים של אמילי ותום (מוזכרים): אמה של אמילי היא אחותה של נורית. היו בעלי הדירה והקונדיטוריה. כאשר אמילי הייתה בת 15 הוריה נהרגו בתאונות דרכים ובעקבות כך נורית לקחה אותה ואת אחיה, ורצתה למכור את הדירה והקונדיטוריה של הוריה. אמילי לא הסכימה ובכך היא מנהלת את הקונדיטוריה. ביום הולדתה ה־16 אמילי נזכרה בהוריה ובכתה.
אלמוג שם טוב (שלומי טפיארו): אחיהם הבכור של גילי וזהבית, עובד כשיפוצניק בעיר בה מתרחשת הסדרה, נותן עצות בנושאי זוגיות לאחיו, חבר של שחר מהצבא, ולכן הציע לאחיו להפוך למתאבק. יוליה נישקה אותו בסוף העונה. הפך לבן זוגה של יוליה.
יסמין (הילה אברמוביץ'): אחותו של יניב. אוהבת לרקוד. פוגשת במקרה את גילי כשיניב רב איתו ומונעת מיניב להרביץ לו. נישקה את גילי והתאהבה בו, אך הבינה שהוא מתאים לאמילי, אך בפרק האחרון גילי אמר לה שהוא אוהב אותה והם הפכו לזוג.
יניב (בן קיפריס): מתאמן ב-WWE הישראלי אצל שחר, אחיה של יסמין. שונא את גילי, ולא אוהב שהוא מסתובב עם יסמין באימונים.
עירית (הילה סורג'ון פישר): מנכ"לית חברת "נבטים". שותפתו של אמיר. משתפת פעולה עם אילן ומנצלת את איתי ודיתי.
אמיר (אמנון וולף): בכיר בחברת "נבטים". שותפה של עירית.
דמויות ראש גדול - ראש חדש > הורים (ראש גדול - ראש חדש)

נורית שכטר (לימור גולדשטיין): אימם של יעל ואיילה, גרושתו של איתן, דודתם של אמילי ותום. אמילי ותום גרים בביתה לאחר שהוריהם נפטרו. הייתה בעבר בת זוגו של אביב. היא אחותה של אמה של אמילי. בתה איילה טסה מחוץ לישראל מכיוון שנמאס לה מאמה.
מוטי מוסקט (אקי אבני): הבעלים של מוסקט. אחיו של אילן בעלה של כרמית, ואביה של מוריה. הוא ומוריה מסתתרים מכמית על מעשיו של אילן. הופלל על ידי אילן ונכנס לכלא. מתשחחר לאחר שאילן מתוודה על מעשיו.
כרמית מוסקט (עינת ויצמן): אמא של מוריה, אשת עסקים. מוטי ומוריה מסתירים ממנה את מעשיו של אילן.
קובי לוי (גילי ורנר): אביו של שמר, עורך דין ומגשר במקצועו אשר עזר לאמילי ונורית להפסיק את הסכסוך ביניהן בעניין הקונדיטוריה.
ציפי (נתי קלוגר): אמא של תכלת, מנסה לעזור לתכלת בקשיים שלה בעזרת טיפולים אמנותיים, מורים פרטיים ושיטותו ת חדשניות, אך ללא הצלחה.
שלמה ברגר (איצ'ו אביטל): אבא של עידו. אשר מנסה להתקרב אליו.
נועה ברגר(לירון וייסמן): אמא של עידו, אשר מנסה להתקרב אליו. נבחרה לוועד ההורים בבית ספרו של עידו.
תמיד איתי

"תמיד איתי" הוא סינגל שהוקלט על ידי צמד הזמרים הישראלים שירי מימון ושמעון בוסקילה. את השיר הוציאה ב-9 ביוני 2013 לאור חברת התקליטים עננה כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
על השיר

"תמיד איתי" נכתב על ידי סהר חגי ומיכאל וקנין ללחן שחיבר בוסקילה. על ההפקה המוזיקלית היה יעקב למאי אחראי. זהו שיר אהבה, המושר כבלדה ווקאלית. הוא שונה מאוד מהשירים המשותפים הקודמים של בוסקילה ומימון, כמו "גשם שיבוא", שמבוצע כשיר רוק. השיר מתאר אהבה עמוקה ומשמעותית, המורכבת מחיבור רגשי ופיזי בין הדוברים. השימוש במילים כמו "תמיד איתי" ו"כמו חלק מגופי" משדר תחושת נצחיות וקשר בלתי ניתן להפרדה. האווירה הרגשית בשיר מועברת דרך דימויים חזקים, דוגמת "שורשים באדמה" ו"ברוחות המלחמה", שמדגישים את המחויבות המוחלטת של האוהבים זה לזה.
השיר מאופיין בדיאלוג בין שתי דמויות אוהבות, אשר מלווה בתחושת הרמוניה ושוויון. על-אף ההתייחסות לאתגרים, מועבר מסר מרכזי בו האהבה מנצחת הכול. הנכונות להקריב, לתמוך, ולהיות נוכח באהבתם משקפת מסר אוניברסלי של אהבה טהורה ושלמות בזוגיות.
הוצאה לאור

בשנים 2010–2011 יצאו השניים לסיבוב הופעות ברחבי ישראל. אחד המופעים שלהם אף הוקלט, ויצא כאלבום הופעה בשם "המופע המשותף". מתוך אלבום ההופעה יצאו חמישה סינגלים: "גשם שיבוא", "שיר תקווה", "עד סוף העולם", "ימים מאושרים" ו"כמה אהבה". ההצלחה הייתה גדולה, ובשנת 2012 בחרה מימון להתמקד בחזרה בקריירת הסולו שלה, והוציאה את אלבומה השלישי "שלג בשרב". בשנת 2013 חזר הצמד לפעילות קצרה, והוציא את "תמיד איתי" לאור.
ביקורות

מבקר המוזיקה הישראלי יוסי חרסונסקי העניק לשיר שלושה וחצי כוכבים מתוך חמישה וכתב: ”בגדול, החבירה של מימון את בוסקליה לדואט מצליחה להזניק את השניים אל פסגות הרגש, ורגש, כידוע, רץ לפני המילים, הגם שהן יותר אינסטנט. רגש מאפשר העברת סיפור אמת או תובנה מיוחדת. ובמילים פשוטות – קולות הלב מנצחים. עוד להיט גדול לצמד”.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 4 |  |
|  ישראל | רדיו אמצע הדרך | 4 |  |
הערות שוליים

↑  מערכת וואלה!‏, האזינו: שיר חדש לשירי מימון ושמעון בוסקילה, באתר וואלה, 11 ביוני 2013
↑   עכבר העיר, האזינו: שיר חדש לשירי מימון ושמעון בוסקילה, באתר הארץ, 11 ביוני 2013
↑  אסף נבו, ‏שירי מימון ושמעון בוסקילה: "אנחנו כמו משפחה, מתפקדים כזוג לכל דבר", באתר ‏מאקו‏, 11 ביוני 2013
↑   שירי מימון ושמעון בוסקילה - תמיד איתי, סרטון  באתר יוטיוב, 9 ביוני 2013
↑  שירי מימון ושמעון בוסקילה – תמיד איתי, באתר של יוסי חרסונסקי
ניסים כהן (כדורגלן)

ניסים כהן (נולד ב-7 באפריל 1955) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הקשר במספר קבוצות וכן בנבחרת ישראל. כהן התפרסם בכך ששיחק בליגת העל עד גיל 44 ועוד 3 שנים בליגה הלאומית ובליגה א'.
קריירה

כהן גדל במכבי הרצליה ובמדיה שיחק בקדנציה הראשונה עד שנת 1979. לאחר מכן שיחק 4 שנים במכבי פתח תקווה, ובין השנים 1983–1992 שיחק בבית"ר תל אביב, מלבד עונה אחת בה הושאל לבני יהודה תל אביב. בשנת 1991, תחת הדרכתו של יצחק שום, הוביל כהן את בית"ר תל אביב למקום השלישי בליגה, המקום הגבוה בתולדותיה, לצידם של הקשר ניסן כהן והחלוץ ירון כהן. לאחר מכן חזר לקדנציה נוספת בהרצליה, ושיחק גם בהפועל בת ים, במכבי יפו, בהפועל אשקלון ובמכבי רמת עמידר.
כהן שיחק בחוליית הקישור, ניחן בשליטה טובה בכדור והבקיע שערים רבים בבעיטות חופשיות. בסך הכל כהן השתתף ב-570 משחקים וכבש 90 שערים, כאשר בליגה הבכירה הוא הופיע ב-449 משחקים והבקיע 70 שערים.
במדי נבחרת ישראל ערך ניסים כהן 18 הופעות וכבש 2 שערים. ב-12 בנובמבר 1980 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982. את שערו הראשון בנבחרת כבש בניצחון 0–3 על נבחרת ניו זילנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1986. ב-8 באוקטובר 1986 ערך את הופעתו האחרונה בנבחרת ישראל, במשחק ידידות מול נבחרת רומניה, ובמשחק זה כבש את שערו השני במדי הנבחרת.
פופולרית (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  Régis Roinsard 
 הופק בידי:  אלין אטאל 
 תסריט:  Régis Roinsard 
 עריכה:  Laure Gardette, סופי רן 
 שחקנים ראשיים:  רומן דוריס Martin Loizillon Marius Colucci Nastassja Girard Philippe Beau שון בנסון Joan Mompart פאודור אטקין ברניס בז'ו דבורה פרנסואה פרדריק פיירו מיו-מיו Dominique Reymond Caroline Tillette Eddy Mitchell פאני סידני בפסקה זו 3 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 צילום:  גיום שיפמן 
 מדינה:  צרפת, בלגיה 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  27 ביוני 2013 
 משך הקרנה:  111 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית, אנגלית, גרמנית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 מקום התרחשות:  פריז 
 הכנסות באתר מוג'ו:   populaire
 www.populaire-lefilm.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
פופולרית (בצרפתית: Populaire) הוא סרט קולנוע צרפתי מסוגת דרמה קומית-רומנטית משנת 2012, בבימויו של רז'יס רוינסארד, שאף היה בין כותבי התסריט. הסרט הושק בצרפת ב-28 בנובמבר 2012. שם הסרט לקוח משמה של מכונת הכתיבה "ג'אפי פופולר" (Japy Populaire) המוזכרת בסרט. הסרט מספר את סיפורה של נערה כפרית בשם רוז פמפיל (דבורה פרנסואה), המפלסת את דרכה לתפקיד מזכירה ואף זוכה בתחרות בינלאומית להקלדה מהירה ב-1959 בניו יורק, לאחר שהמנהל שלה, לואי אקארד (רומן דוריס), מזהה את כשרונה הייחודי ואף מאמן אותה ודוחף אותה לתחרות ולהצלחה.
הפקה > ליהוק

רוינסארד תכנן מלכתכילה ללהק שחקנית לא מוכרת לתפקיד הראשי של רוז פמפיל, אך לבסוף בחר בשחקנית הבלגית דבורה פרנסואה לאחר שהרשימה אותו באודישן. לאחר שביקשה מאביה להשיג לה מכונת כתיבה, פרנסואה התאמנה בשבוע שלפני האודישן. היא סיפרה לג'ורג'יה דין מהדיילי טלגרף: "הייתי כל כך מהירה באודישן עד שכל מי שצפו באודישן שאלו אם עסקתי בהקלדה מזה זמן רב. כמובן שלא הודיתי בכך שהתאמנתי. אמרתי להם, 'יש לי מוטיבציה גבוהה, אני מאוד רוצה את התפקיד, אני מוכנה לתחרות'". פרנסואה חשה חיבור לדמותה של רוז ברגע שסיימה לקרוא את התסריט. היא אהבה את הגמלוניות של רוז וחשבה שהיא קצת דומה לה. פרנסואה עברה שישה חודשים של אימון הקלדה מקצועי לקראת תחילת הצילומים. היא התאמנה כשלוש שעות בכל יום. השחקנית הסבירה שהשאיפה הייתה שהכל ייראה אמיתי, שום דבר לא מואץ בסרט והידיים שלה עצמה מופיעות בכל סצנה.
רומיין דוריס לוהק לתפקיד לואי אקארד. דוריס היה מודאג בתחילה שמא התלבושות והסגנון ישתלטו על הסרט, ויהפכו אותו לסרט תקופתי. הוא אמר שהוא צריך שהסרט ירגיש חי ועכשוי. השחקן צפה במספר סרטים בכיכובם של קארי גרנט וג'יימס סטיוארט וכן בקלאסיקות צרפתיות בבימויו של מרסל קארנה וקלוד שברול כדי לראות את ההבדלים בין פריז לפרובאנס וכן ללמוד את הדרכים שבהן אנשים התנהגו ודיברו בשנות החמישים.
הפקה > עיצוב תלבושות

מעצבת התלבושות שרלוט דייוויד יצרה ועיצבה רבים מהבגדים לסרט. דייוויד יצרה בעבר תלבושות עבור הסרט OSS 117: Cairo, Nest of Spies, שאף הוא התרחש בצרפת בשנות החמישים. לור גווילבו מהמגזין Women's Wear Daily דיווחה שהמראה של פופולרית נוצר בהשראת הסרטים פנים מצחיקות וחטא על סף ביתך, וכן סרטי אלפרד היצ'קוק.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6    Georgia Dehn, ‏Déborah François interview for Populaire: 'Acting felt like a fantasy', The Telegraph, 27 May 2013
1 2  Mowe, Richard (9 בפברואר 2013). "Chic cheerful". The Herald. Newsquest. נבדק ב-1 ביוני 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Guilbault, Laure (27 בנובמבר 2012). "Mad Hommes: Behind the Scenes of 'Populaire'". Women's Wear Daily. Fairchild Fashion Media. נבדק ב-28 במאי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
השחקנית הבלגית דבורה פרנסואה מגלמת את רוז פמפיל.
הליכודניקים החדשים

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מייסד:  ליאור מאירי
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־13 שנים)
 אידאולוגיות:  ליברליזם, ליברליזם כלכלי, ממלכתיות
 
 https://www.newlikud.info/
 
הליכודניקים החדשים (בראשי תיבות: הל"ח) הוא שמה של קבוצה פוליטית הפועלת כסיעה פנים-מפלגתית ליברלית במפלגת הליכוד.
אידאולוגיה

הקבוצה דוגלת בערכים ליברלים-ציוניים בדגש על קידום מעמד הביניים, שמירה על דמוקרטיה ליברלית, התואמת את רוח מגילת העצמאות, חוקת הליכוד ואת דרכם של מנחם בגין וזאב ז'בוטינסקי ותמיכה בהקמת ממשלת מרכז ליברלית-ציונית.
עמדת הליכודניקים החדשים היא שחוקת הליכוד הוזנחה על ידי הנהגת המפלגה, בפרט הסעיפים העוסקים בשמירת ערכי המוסר וטוהר המידות, זכויות וחופש האדם, ערך השוויון וביסוס כלכלה ליברלית ומשק חופשי ותחרותי. בנוסף, האג'נדה של הקבוצה שמה דגש על הפרדת דת מהמדינה, הפחתת כוחם של ועדי העובדים במשק, שיטת חינוך שונה בישראל החותרת לערכים דמוקרטיים, כינון חוקה בישראל, שמירה על מעמדו של בית המשפט העליון והתנגדות לכל ניסיון לפגוע בכוחו ובסמכויותיו, תוך שיפור ותיקון תקלות במערכת המשפט. כמו כן מבקשת הקבוצה להילחם בהתנהלות שנתפסת בעיניהם כאנטי-דמוקרטית ופופוליסטית, ולהחליפה בהתנהלות יותר ליברלית וממלכתית. הקבוצה טוענת למונופול של הזרם האורתודוקסי ומבקשת להשוות את מעמדם הרשמי של הרפורמים והקונסרבטיבים ואת התקציבים הכספיים המוענקים להם.
הקבוצה אינה עוסקת בנושאים מדיניים כלל, זאת מתוך אמונה שהעיסוק בסוגיית הסכסוך הישראלי-פלסטיני ונושאים ביטחוניים גורמים לפילוג מיותר, גם כשיש הסכמה על נושאים אחרים. הקבוצה מאמינה שיש למצוא את המכנה המשותף בין המפלגות הציוניות ולהתמקד בנושאים חשובים אחרים כמו הכלכלה הישראלית. הקבוצה מצהירה כי "רק ממשלת מרכז ציונית-ליברלית תוכל להביא להסכמה לאומית רחבה שתאפשר להוציא פתרון בנושא אל הפועל".
מחלוקת > התנגדות

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פעילותם של הליכודניקים החדשים עלתה לכותרות על רקע טענות שהם משתייכים לאגף השמאלי במפה הפוליטית, וכי למרות התפקדותם למפלגת הליכוד, הם אינם מזדהים עם ערכיה הלאומיים של תנועת הליכוד וחלקם מצביעים למפלגות שמאל בבחירות לכנסת. טענות אלו הועלו בין היתר על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו וחברי הכנסת נאוה בוקר, אורן חזן, תמר זנדברג והשרה מירי רגב, שהגדירה את הליכודניקים החדשים כ"סוסים טרויאנים".
באוגוסט 2017 פרסמו הליכודניקים החדשים התנגדות לכנס תמיכה בראש הממשלה בנימין נתניהו, כנס שנערך על רקע חקירות שמתנהלות נגדו בתיק 1000 ותיק 2000, והאשימו אותו בעבירה על טוהר המידות. בעקבות זאת, פעילים בתנועת הליכוד עתרו לבית הדין של המפלגה בדרישה לפסול את חברותם של כלל המתפקדים מטעם הליכודניקים החדשים. כדי להקשות על המשך התפקדותם של הליכודניקים החדשים לתנועה, הוחלט בליכוד על ביטול ההתפקדות באמצעות אתר האינטרנט. (מבקר הליכוד סבר כי צעד זה נעשה בחריגה מסמכות) בנוסף הוצהר על ידי דוד ביטן, יו"ר סיעת הליכוד, כי מתפקדים חדשים למפלגה יידרשו לעבור ועדות קבלה. כמו כן הודיע הליכוד על פסילתם של מתפקדים כפולים בתנועה, ביניהם להערכת בכירים בליכוד כ-2500 מתפקדים מטעם הליכודניקים החדשים. בהמשך פורסם כי יוגשו עתירות אישיות לביטול חברותם בליכוד של בין ארבעה לשישה מנהיגים בליכודניקים החדשים, ביניהם ליאור מאירי וירון בן נון, עקב התבטאויות נגד הליכוד והשתתפות בהפגנות בפתח תקווה בהנהגת אלדד יניב ומני נפתלי נגד ראש הממשלה, מול ביתו של היועץ המשפטי לממשלה. פעילים בליכוד שלחו מכתב לכל הח"כים והשרים במפלגה ובו הזהירו אותם כי אם הם לא יתנערו בפומבי מהליכודניקים החדשים, או שאף ייפגשו איתם או יתמכו בהם, הפעילים לא יתמכו באותם מועמדים בפריימריז הבאים. באוגוסט 2017 כתב חבר הכנסת יואב קיש כי הליכודניקים החדשים מהווים התארגנות שאינה לגיטימית, שלל את הטענה שהם הכניסו אותו לכנסת, וכתב כי יש לפעול בכל האמצעים כדי למנוע את התופעה הלא מוסרית של התפקדות אנשי שמאל לליכוד, זאת לאחר שבעבר הביע את תמיכתו בתנועה.
היועץ המשפטי של הליכוד פרסם חוות דעת בעניינם של הליכודניקים החדשים ולפיה: "לליכוד זכות לנקוט בכל האמצעים הנדרשים, כדי למנוע התפקדות מניפולטיבית לתנועה של מתפקדים חדשים, שאינם מזדהים עם מטרות הליכוד. התפקדות מניפולטיבית מהווה עבירה על דיני המפלגות, על חוק העונשין והיא סותרת את חוקת הליכוד. מדובר במניפולציה שבאמצעותה המתפקדים מבקשים לקבל במירמה את הזכות לבחור ולהיבחר למוסדות הליכוד ולבחור את מועמדי הליכוד לכנסת ובדרך זאת לנסות להשתלט על הליכוד שלא כדין".
ב-24 באוגוסט 2017 אמר ראש הממשלה בנימין נתניהו בריאיון לערוץ 20 (לימים ערוץ עכשיו 14) כי "הליכודניקים החדשים הם לא-ליכודניקים והם לא-חדשים. הם אנשי שמאל ישנים והם רוצים להיכנס לליכוד ולהשתלט. להשתמש בדמוקרטיה של הליכוד, כדי להרוס את הליכוד ואת כל מה שהוא מסמל. אנחנו יכולים להתגונן נגד זה, כמו שהתגוננו נגד ניסיון ההשתלטות של פייגלין באמצעים חוקיים".
בינואר 2019 פסל בית הדין של הליכוד לאחר שימוע את חברותם של מנהיגי הקבוצה ושל כאלף מתפקדי הקבוצה שהתפקדו באמצעות אתר הליכודניקים החדשים. בפברואר 2019 בית המשפט העליון דחה את הערעור שהגישו חברי הקבוצה על ההחלטה, וקבע כי ההחלטה להדיח כשירה.
מחלוקת > תמיכה

השר לשעבר דן מרידור אמר בראיון שהוא "מאחל לתנועה בהצלחה בניסיון להחזיר את הליכוד לימי העבר" והוסיף כי "אני עדיין חבר ליכוד, אך מרגיש שאני לא יכול לתמוך בליכוד". חברת הכנסת גילה גמליאל אמרה בראיון כי הליכודניקים החדשים הם התארגנות אותנטית ובליכוד יש מקום למגוון רחב של דעות כל עוד מבינים את הבסיס לתנועת הליכוד.
השר צחי הנגבי הביע את תמיכתו בליכודניקים החדשים, כתגובה לדבריו של ראש הממשלה על הקבוצה, ואמר כי לא מדובר באנשי שמאל ולא בהשתלטות עוינת. לדבריו "יש כמה מהם שמנסים לנצל את הדמוקרטיה שלנו לרעה. מקומם של אלה אינו עמנו. הם בודדים, מתי מעט, והחוקה שלנו מאפשרת למנוע מהם לעשות זאת. אבל הרוב המוחלט של הליכודניקים החדשים אינו כזה. הם התפקדו בתום לב, וצריך לקבל את פניהם בחיבוק רחב". להערכת הנגבי, 90% ממתפקדי הליכודניקים החדשים הם ליכודניקים שפועלים לתיקון הליכוד.
בתגובה לצעדי הליכוד נגד הליכודניקים החדשים, כתב חבר הכנסת יהודה גליק כי הדבר האחרון שהליכוד צריך זה מעשים אנטי-דמוקרטיים פנימיים. השאיפה היא אמנם להרחיב את מספר חברי הליכוד ולא לצמצם אותו והמצב החדש שבו ניתן להתפקד רק במפקדי ארגזים גרוע לליכוד. לגבי "הליכודניקים החדשים" כתב גליק כי חלק גדול ממתפקדיהם מחזיקים בדעות לגיטימיות ליברליות בצד המתון של הליכוד, וכי ניתן לנקוט סנקציות נגד אנשים ספציפיים אם יודעים שמטרתם "לקעקע" את הליכוד מבפנים.
חברת-הכנסת שרן השכל אמרה בראיון כי היא מברכת את הליכודניקים החדשים. לדבריה הם כוח של מצביעים חופשיים שלא באו להסתכל על אינטרסים צרים ואישיים אלא על טובת המדינה, ומי שמקדם את טובת המדינה ועושה למען המדינה, הם יצביעו לו. עם פיצול התנועה באוקטובר 2019 הודיעה השכל על תמיכתה בתנועת "הליכודניקים החדשים – הקבוצה הדמוקרטית" שהתפצלה מהתנועה.
ראו גם

הליכודניקים החדשים – הקבוצה הדמוקרטית
מיקי בראל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1957 (בן 67 בערך) תל אביב
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1976–2005 (כ־29 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד המשטרה הצבאית בשארם א-שייח'  ראש מדור עבירות במקמצ"ר  מפקד כלא 4  ראש ענף שיטור ומבצעים במקמצ"ר  מפקד מצ"ח  קצין המשטרה הצבאית הראשי
 תפקידים אזרחיים
 דירקטור בנמל אשדוד  מנכ"ל חברת High Tower
 
מיקי בראל (נולד בשנת 1957) הוא תא"ל במיל', בתפקידו האחרון שימש קצין המשטרה הצבאית הראשי.
ביוגרפיה

בראל נולד בשנת 1957 בישראל, גדל בתל אביב. בשנת 1976 התגייס לצה"ל ושובץ לחיל המשטרה הצבאית. עבר טירונות וקורס מדריכי כלואים בבית הספר למשטרה צבאית בה"ד 13 ובסיום ההכשרה שובץ כמד"כ בכלא מגידו. לאחר קורס קצינים שובץ כמ"מ עבודות חוץ בג'בל מע'רה בכלא שבע (רפידים, סיני). בהמשך שימש כסמ"פ בכלא ארבע.
בשנת 1978 מונה למפקד בסיס מ"צ יואב ולאחר מכן כיהן כמפקד המשטרה הצבאית בשארם א-שייח' (עד לפינויה והחזרתה למצרים בשנת 1982). בהמשך שימש כמ"פ בכלא 4, ראש מדור עבירות במפקדת קצין חיל המשטרה הצבאית הראשי, סגן מפקד בה"ד 13 וסגן מפקד המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז. בתקופה זו סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, קורס קציני מ"צ בצבא אנגליה וקורס במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה.
בשנת 1989 מונה למפקד כלא 4. בשנת 1992 מונה לממצ"פ מרכז (בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בתקופה זו התרחשו: הטבח במערת המכפלה, חטיפת נחשון וקסמן ואירועים נוספים סביב הסכמי אוסלו). בשנת 1995 מונה לראש ענף שיטור ומבצעים במקמצ"ר וב-1996 למד במב"ל. עם סיום הלימודים הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מצ"ח. בפיקודו על היחידה ביצע בה שינויים רבים ובהם: הקמת ענף מודיעין, הקמת מגזר הבילוש, הגברת שיתוף הפעולה עם משטרת ישראל ושירות הביטחון הכללי ועוד.
בשנת 2002 מונה לקמצ"ר. בתקופת פיקודו על החיל נערכו בו שינויים ארגוניים משמעותיים בהם: הקמת מערך הבידוק במעברי גדר ההפרדה והעברת מתקני הכליאה של עצורי השטחים לשירות בתי הסוהר. לצד הפעילות הארגונית, השתתף החיל בתקופה זו במבצעים ואירועים לאומיים רבים ובהם: מבצע תכלת ולבן להחזרת גופות 3 החללים שנחטפו בהר דב, מבצע משק כנפיים לשחרור עזאם עזאם ותוכנית ההתנתקות. בתקופתו אושרו: תג-שמי לכל ש"צ, סיכה ללוחמי סחלב וסיכה לבוגרי קורס הסמלים החילי. הוקמה יחידה מרכזית (ימ"ר) של מצ"ח בפקמ"ז והוקם בסיס מצ"ח באיו"ש, שהתמקד בטיפול בתלונות של תושבי האזור כנגד חיילי צה"ל והוקם מפלג הונאה ביחידה המרכזית לחקירות מיוחדות של מצ"ח (הימל"ם), שמטרתו להתמודד עם פשיעה מתוחכמת בתחום זה.
בראל הוא בעל תואר שני בכלכלה ומנהל עסקים ותואר שני בביטחון לאומי.
לאחר שחרורו מצה"ל

לאחר שחרורו, שימש בראל כדירקטור בנמל אשדוד וכסגן יו"ר הוועדה שהוקמה לבדיקת נסיבות הבריחה של האסיר בני סלע.
משמש כיום כמנכ"ל "מגדל משה אביב" ויו"ר עמותת ידידי חמ"ץ.
לקריאה נוספת

דני אשר, אדום כחול: סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 130-121
הערות שוליים

↑  אבי בר-אלי, עוד גנרל לענף התחבורה: תא"ל במילואים מיקי בראל מונה לדירקטור בנמל אשדוד, באתר TheMarker‏, 21 בנובמבר 2007
↑  אתר חברת "High Tower"
↑  גיל איל, תא"ל מיקי בראל מונה לתפקיד קצין המשטרה הצבאית הראשי, באתר News1 מחלקה ראשונה, 1 באוקטובר 2002
הדיוויזיה הכחולה

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  המדינה הספרדית המדינה הספרדית
 שיוך:  ורמאכט ורמאכט אס אס ואפן אס אס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  יולי 1941 – 17 בנובמבר 1943 (כשנתיים) 
 מלחמות:  Tikhvin defensive operation, Battle of Krasny Bor, Operation Polar Star, Tikhvin offensive, החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  18,000 חיילים (1941) 47,000 חיילים (סה"כ, בין 1941 ל-1944)
 פיקוד
 מפקד נוכחי:  Agustín Muñoz Grandes 
 
סמל הדיוויזיה
דיוויזיית חי"ר מספר 250 (בספרדית: 250. Infanterie-Division) הידועה בכינוי הדיוויזיה הכחולה (División Azul) הייתה יחידה התנדבותית של חיילים ספרדים ששירתו בצבא גרמניה הנאצית בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
מקור

על אף שפרנסיסקו פרנקו לא הצטרף למלחמה לצד גרמניה הנאצית, הוא איפשר למתנדבים ספרדים להצטרף ליחידה ספרדית שהוקמה במסגרת הוורמאכט ויועדה להילחם בבולשביזם בחזית המזרחית. בדרך זו יכול היה לשמור על הנייטרליות של ספרד ובאותה עת לגמול לאדולף היטלר על תמיכתו בו במהלך מלחמת האזרחים הספרדית. שר החוץ הספרדי (שהיה גם גיסו של פרנקו) רמון סרנו סונייר היה זה שהציע להקים כוחות מתנדבים, ובתחילת מבצע ברברוסה, שלח פרנקו הצעת סיוע רשמית לברלין.
היטלר אישר לצרף את המתנדבים הספרדים ב-24 ביוני 1941. מתנדבים נהרו אל לשכות הגיוס בכל הערים בספרד. צוערים מבתי הספר לקצינים בסרגוסה התנדבו במספרים גדולים. בתחילה הייתה הממשלה הספרדית מוכנה לשלוח 4,000 גברים, אך במהרה הבינה כי ישנם יותר מתנדבים ממה שצריך על מנת להקים חטיבה צבאית: 18,104 גברים, מהם 2,612 קצינים ו-15,492 חיילים.
חמישים אחוז מהקצינים והמפקדים שאינם קצינים היו חיילים מקצועיים, רבים מהם ותיקי מלחמת האזרחים. רבים אחרים היו חברים במפלגת הפלנחה הספרדית. אחרים התנדבו בעקבות הלחץ ובעקבות קשרים מן העבר לרפובליקה או כדי לסייע לקרוביהם אשר ישבו בבתי הכלא של פרנקו.
הגנרל אוגוסטין מונייז גרנדס מונה להוביל את המתנדבים. מדיהם הרשמיים שילבו אלמנטים של מדי הצבא הספרדי, כגון כומתה אדומה, מכנסי חאקי אשר היו בשימוש הלגיונות הספרדיים וחולצות כחולות של חברי מפלגת הפלנגה שהעניקו ליחידה את שמה, "הדיוויזיה הכחולה". מדים אלו היו בשימוש רק בחופשה בספרד; בשדה הקרב, לבשו החיילים מדי ורמאכט אפורים עם סמל בחלקו העליון של השרוול הימני שנושא את המילה "España" (ספרד) והצבעים הלאומיים הספרדיים.
פריסה ופעילות > גרמניה: אימון וארגון הדיוויזיה

ב-13 ביולי 1941, עזבה הרכבת הראשונה את מדריד אל גרפנווהר, בוואריה לחמישה שבועות של אימון מתקדם. שם חולקו המתנדבים לראשונה לארבע חטיבות חיל רגלים. אחת החטיבות פוזרה בין האחרות, אשר נקראו על שם שלוש הערים הגדולות אשר מהן הגיעו רוב המתנדבים - ברצלונה, ולנסיה וסביליה. כל חטיבה הייתה מורכבת משלושה גדודים של ארבע פלוגות, וכמו כן הוקמה חטיבת תותחנים של שלוש סוללות של תותחי 150 מ"מ וסוללת תותחים כבדים אחת. טייסים מתנדבים הקימו את "הטייסת הכחולה" (בספרדית: Escuadrilla Azul), אשר השתמשה במטוסי Bf 109 ו-Fw 190, והפילה 156 מטוסים סובייטים.
פריסה ופעילות > אל החזית הרוסית (אוגוסט-אוקטובר 1941)

אחרי טקס ההשבעה שנערך ב-20 באוגוסט, נשלחה הדיוויזיה הכחולה למשימות לחימה בחזית המזרחית כחלק מקבוצת ארמיות מרכז. הדיוויזיה הועברה לסובאלק, פולין, ברכבת ב-28 באוגוסט, ומשם המשיכה ברגל כ-900 ק"מ. מסלולה המקורי היה לנוע מגרודנו (בלארוס), לידא (בלארוס), וילנה (ליטא), מולודצ'נו (בלארוס), מינסק (בלארוס), אורשה (בלארוס), דרך סמולנסק ומשם לחזית מוסקבה. במהלך הצעידה לעבר חזית סמולנסק ב-26 בספטמבר, קיבלו המתנדבים הספרדיים הוראה לשנות את הכיוון מוויטבסק וסופחו לארמייה ה-16 הגרמנית של קבוצת ארמיות צפון שצר על סנקט פטרבורג.
פריסה ופעילות > וולחוב (אוקטובר 1941 - אוגוסט 1942)

תחילה נפרסה הדיוויזיה בחזית וולחוב, ומפקדתה מוקמה בגריגורובו, בפאתי העיר נובגורוד. המתנדבים הספרדיים היו אחראים על אזור של כ-50 ק"מ בחזית הצפונית והדרומית של נובגרוד, לאורך גדות נהר הוולחוב ואגם אילמן.
פריסה ופעילות > לנינגרד (אוגוסט 1942 - אוקטובר 1943)

באוגוסט 1942 הועברה הדיוויזיה צפונה לאגף הדרומי של סנקט פטרבורג, דרומית לנבה ליד העיר פושקין, קולפינו וקרסני בור באזור נהר האזורה.
הדיוויזיה הכחולה נשארה בחזית לנינגרד בה היא ספגה אבדות כבדות הן בעקבות הקור והן בשל פעולות הצבא האדום. פרנקו העביר עוד כוחות, אשר הפעם כללו גיוס בנוסף למתנדבים. סה"כ שירתו כ-45,000 חיילים ספרדים בחזית המזרחית. החיילים זכו בעיטורים ספרדיים וגרמניים, והיו הדיוויזיה היחידה שהייתה בעלת מדליה דיוויזיונית, שיצירתה אושרה על ידי היטלר.
בעקבות קריסת החזית הגרמנית לאחר קרב סטלינגרד, המצב השתנה ויותר חיילים גרמנים נפרסו דרומה יותר. באותו זמן הגנרל אמיליו אסטבן אינפנטס לקח פיקוד.