stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיכון פקר
היסטוריה > היוזמה להקמת השיכון

היוזמה להקמת שיכון לניצולי השואה יוצאי נובוסליצה הועלתה על ידי חברת הכנסת דאז חנה למדן, שעלתה לארץ מנובוסליצה בשנת ה-20. במטרה לגייס תרומות לבניית השיכון, לסייע לעולים החדשים שהגיעו לארץ חסרי כל, ולסייע ליהודים יוצאי העיירה שנותרו בברית המועצות, הקימו יוצאי נובוסליצה בישראל ועד פעולה בשם "ארגון יוצאי נובוסליצה", והוחלט לצאת למסע גיוס תרומות מקרב יוצאי העיירה שהיגרו לארצות אמריקה לפני מלחמת העולם השנייה. 


בשנת 1952, נפגשה חנה למדן עם מרדכי (מקס) פקר, יוצא נובוסליצה תושב לימה שבפרו. פקר הביע את רצונו להנציח את בני משפחתו שנספו בשואה, והתחייב לתרום 50,000 דולר להקמת שיכון שיקרא על שם משפחתו.
נבחנו מספר חלופות למיקום השיכון, כולל הצעה להקימו בכפר סבא בשיתוף ועד יוצאי ליפקאני, אף היא עיירה בבסרביה. לבסוף אותר פרדס ברמת השרון, שבעליו, משה (מוריס) פורטנוי, מסר אותו כעיזבון לקרן הקיימת לישראל, והמועצה המקומית הועידה אותו לבנית שיכון לעולים חדשים.
היסטוריה > הקמת השיכון

טקס הנחת אבן הפינה לשיכון פקר נערך ב 12 במרץ 1953, במעמד ראש המועצה המקומית דאז צבי בנימיני. בהתאם למדיניות המועצה המקומית, צורפו למשתכנים גם מספר משפחות עולים שהתגוררו במעברת רמת השרון, שלא היו מיוצאי נובוסליצה. בסך הכל נבנו בשיכון 38 בתים דו-משפחתיים, בשטח של 47 מ"ר, ובסגנון אחיד - קומה אחת, גג בטון שטוח, שני חדרים ומטבח.

בקלף שהוכנס לאבן הפינה נכתב:
"בשנה החמישית למדינת ישראל, שתיים עשרה שנה מאז הושמדו יהודי נובוסליצה ונמחקה העיירה מעל פני האדמה. ביום ה' בשבוע, כ״ה לחודש אדר תשי״ג (12.3.53), במעמד יוצאי נובוסליצה, ראש מושבת רמת השרון ונציגיה, ירינו אבן הפינה לשיכון שרידי שארית הפליטה מגולת נובוסליצה שבבסארביה, ניצולי גיא ההריגה שבמחנות טרנסדניסטר, אשר מצאה מקלט במולדת, בונים אותה ומפרים את שממותיה. השיכון הזה ייבנה על אדמת הלאום, בעזרת תרומתו הנדיבה של בן עירנו, מר מרדכי פקר מלימה, פרו, לזיכרם של הוריו, וייקרא על שמם, שיכון יעקב פקר ורעיתו והאחיות יענטע ופרל ז״ל, אשר נספו בין יתר קדושי נובוסליצה. בתי הגאולים, המוקמים ביוזמת ועד יוצאי נובוסליצה, ישמשו סמל חי ועדות נאמנה להתגשמות חזונם של קדושי נובוסליצה. עדים כל הניצבים היום כאן על אדמת רמת השרון, המוקפת ישובים פורחים וצופה על כל עמק השרון והים, כי הנה כרתנו ברית עולם עם האדמה הזאת ועם אדמת המולדת כולה, למען אחינו הגאולים, ולמען כל בני עמנו הנידחים בתפוצות הגולה, אשר לא נשקוט ולא ננוח עד בוא יום הגאולה השלמה."
בית הכנסת "יד ושם לזכר קדושי נובוסליצה"

בשנת 1964 נחנך בשיכון פקר בית הכנסת "יד ושם לזכר קדושי נובוסליצה". בית הכנסת הוקם על ידי ארגון יוצאי נובוסליצה, באמצעות תרומות שהרימו יוצאי נובוסליצה בישראל ומחוצה לה. בין שלושת ספרי התורה הראשונים שהוכנסו לבית הכנסת, היה ספר תורה מקורי מנובוסליצה, שהועבר לפרו בשנים שלפני המלחמה. על קירותיו הפנימיים של בית הכנסת מונצחים שמותיהם של קורבנות השואה מנובוסליצה.
בשנת 1986 הוקמה בחצר בית הכנסת אנדרטה לזכרם של 37 הצעירים היהודים שהוצאו להורג על ידי הצבא הרומני ב 28 ביולי 1941, ערב גירוש יהודי נובוסליצה לטרנסניסטריה. האנדרטה הוקמה על ידי עטיה מליכזון, שנאסרה יחד עם 37 הצעירים אך שוחררה ברגע האחרון.
הרב חיים אדלשטיין, בנו של הרב יעקב אדלשטיין זצ"ל רבה של רמת השרון, משמש כיום כרב בית הכנסת.
קיר מורשת קהילת יהודי נובוסליצה וראשוני שיכון פקר

בחזית חצר בית הכנסת ניצב קיר מורשת קהילת יהודי נובוסליצה וראשוני שיכון פקר. הקיר מציג את תולדות הקהילה היהודית בנובוסליצה, חורבנה בשואה ותקומתה במדינת ישראל, ומנציח את שמות ראשוני שיכון פקר.
קיר המורשת נחנך ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 2018, בטקס בהשתתפות ראש עיריית רמת השרון, ראשת העיר נובוסליצה, רב בית הכנסת, יוצאי נובוסליצה וצאצאיהם, ותושבי השיכון.
גבולות השיכון

שיכון פקר ההיסטורי כלל 40 מגרשים, בשטח כולל של כ-30 דונם. השיכון התפרש בסמטאות וברחובות החוצים את ציר הרחובות המרי ויעקב כהן, מרחוב המעפילים בצפון ועד רחוב קדושי סטרומה בדרום.
שמות הרחובות

שמות הרחובות בשיכון פקר קשורים בחלקם ליהדות בסרביה, וחלקם קשורים לתקופת ההעפלה והמרי בשלטון הבריטי:
רחוב המעפילים - עד שנת 1987 עמד ברחוב זה בית האריזה של פרדס פורטנוי. לפני קום המדינה שימש בניין זה לקליטה ראשונית של מעפילים, שהורדו בחוף הרצליה באישון לילה, וצעדו רגלית עד לנקודה זו. שם הרחוב מנציח חלק זה בהיסטוריה של רמת השרון. בשנת 1987 נהרס המבנה, וכיום על שטח זה ניצבת "גינת המפעילים".
רחוב המרי - על שם תנועת המרי העברי, שהייתה ארגון הגג של המחתרות העבריות בארץ ישראל בשנים 1945-1946 ותייאמה תיאם את פעולות ההתנגדות של היישוב לשלטון הבריטי.
רחוב האחיות - להנצחת זכרן של אחיותיו של הנדבן מרדכי (מקס) פקר, יענטע ופרל, שנספו בשואה. על פי סברה אחרת, שם הרחוב בא לציין את העובדה כי עם הקמת השיכון, שוכנו ברחוב זה, בארבעה בתים צמודים, שני זוגות של אחיות.
רחוב צירלסון - על שם הרב יהודה לייב צירלסון (1859 - 1941) אשר כיהן כרב הראשי של חבל בסרביה ושל העיר קישינב, ושימש גם כסנאטור בפרלמנט הרומני בין השנים 1926-1920.
רחוב ברנשטיין-כהן - על שם ד"ר יעקב ברנשטיין-כהן (1859 - 1929), יליד העיר קישינב בחבל בסרביה.
רחוב קדושי סטרומה - להנצחת זכרם של 769 הפליטים היהודים, שנמלטו מרומניה הפשיסטית על גבי אוניית המעפילים סטרומה, שהפליגה מנמל קונסטנצה ברומניה, וטובעה בים השחור על ידי צוללת סובייטית ב 24 בפברואר 1942, בדרכה לארץ ישראל.
רחוב יעקב כָהָן - על שם המשורר, חתן פרס ישראל, יעקב כָהָן (כהאן) (1881 – 1960), יליד סלוצק, שבבלארוס.
השיכון בהווה

כיום שיכון פקר מהווה חלק משכונת קריית יערים, השכונה הצפון מערבית של רמת השרון. חלק מבתי השיכון הורחבו עם השנים, וחלקם נהרסו לטובת קוטג'ים דו-משפחתיים מודרניים. כיום נותרו באזור רק בודדים מבתי השיכון המקוריים.
לקריאה נוספת

שלום דורנר (עורך), ספר נובוסליצה בסרביה, הוצאת ארגון יוצאי נובוסליצה, 1983.
י. כפרי (יוסף פיקר), ילקוט עיירת התאומים, נובוסליצה - פרקי זכרונות והווי, הוצאת שמיר, 1963.
קיר מורשת יהודי נובוסליצה וראשוני שיכון פקר ברמת השרון.
שקל

ערך זה עוסק במטבעות שקל שונים בהיסטוריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שֶׁקֶל (באכדית: šiqlu שיקלו) היא מידת משקל קדומה שלראשונה ידוע עליה ממסופוטמיה בעיקר של האלף השלישי לפנה"ס. לימים הפכה לשם מטבע.
בימי קדם > כיחידת משקל

השימוש הראשון במושג שקל ידוע ממסופוטמיה בערך ב-3000 לפנה"ס ושימש כיחידת משקל אכדית של כ-11 גרם שעורה. יחידת משקל זו שימשה כשער חליפין אחיד בין מוצרים ומנע את הצורך להכיר את שער החליפין הישיר בין כל שני מוצרים. על אף ששעורה הייתה יחידת כסף ממשית הייתה בעיה לשנע סכומי כסף גדולים למרחק מכיוון שהשעורה הייתה כבדה ועלולה להירקב לאורך זמן. לכן עברו האכדים להשתמש במתכת כסף (באכדית: kaspum) והוחלט באופן שרירותי שערך כסף שווה לשעורה באותה המשקל. לכן "שִקְלֻ כַסְפִם" היה למעשה גוש מתכת של כסף במשקל 11 גרם. המושג "שקל כסף" מוזכר בתנ"ך כמה פעמים, ברובן כמידת משקל למתכת הכסף, למשל: סיפור קניית מערת המכפלה (בראשית, כ"ג, ט"ו–ט"ז), סיפור חנוכת המשכן (במדבר, ז', י"ג והלאה), מצוות מחצית השקל, מצוות פדיון הבן, מחיר הקורבנות לכפרת חטאים (ויקרא, ה', ט"ו), ובמקומות נוספים). אולם השקל מוזכר גם כמידה לשקילת מזון: ”וּמַאֲכָלְךָ אֲשֶׁר תֹּאכְלֶנּוּ בְּמִשְׁקוֹל עֶשְׂרִים שֶׁקֶל לַיּוֹם” (ספר יחזקאל, ד', י'). שני שלישי השקל המקראי נקראים פים.
בימי קדם > כמטבע

בזכות השגשוג והמגעים עם יוון (שם גדל השימוש במטבעות במסחר), החלו הפיניקים בסוף המאה ה־5 לפנה"ס להטביע מטבעות, שהמפורסם מביניהם היה השקל הכפול הצידוני. בעולם ההלניסטי השקל היה שווה לארבע דרכמות (טטרדרכמה).
בעולם הפרסי נקרא ה"שקל"  סיגלוס (אנ').
בתקופה ההלניסטית, החל מ־126 לפנה"ס ועד כ־180 שנה לאחר מכן, המטבע החשוב ביותר והעיקרי בלבנט נטבע בצור ונקרא השקל הצורי. שהיה בימי בית שני המטבע הבלעדי לתשלום מס מחצית השקל לבבית המקדש  מבחינה צורנית, על צדו האחד של השקל הצורי הופיע ראש מלקרת־הרקלס, ועל צדו השני הופיעו הנשר התלמי-והסלאוקי שבין רגליו נוסף חרטום אניה המסמל את אופייה הימי של צור, אלת הרקלס (אנ') שהיתה מסמליו של הרקלס הפכה לסמל המיטבעה של צור, וכיתוב על מטבעות צור בתקופה ההלניסטית היה יווני. תחת שלטון התלמים שקלים מכסף נטבעו גם באשקלון ובערים נוספות. השקל הצורי הפסיק להטבע בימי הקיסר נרון שעה שקיסר זה החל בטביעה מאסיבית של טטרדרכמות רומיות פרובינקיאלות ברחבי האימפריה .
במהלך מלחמת היהודים ברומאים "המרד הגדול" טבעו המורדים בירושלים שקלים משלהם.  ואזי שולם מס מחצית השקל בשקלים הישראלים. משקלם ותכולת מתכתם שווים לשקל הצורי, ואף הכיתוב "ירושלים הקדושה" עליהם מקביל לכיתוב "צור הקדושה" ביוונית על מטבעות צור. שקלים אלה היוו סמל לעצמאות, כפי שמעידים, בין השאר, הסמלים שעליהם: הגביע, מִכְּלי הקודש במקדש, מוקף בכיתוב "שקל ישראל" (או "חצי השקל" במקרה של מטבעות מחצית השקל), ומעליו סימון מקוצר לשנת ההטבעה, ובצד השני ענף עם שלושה רימונים (עיטור יהודי מוכר, גם על כלי פולחן) ומסביבו כיתוב "ירושלים הקדושה". יש לציין שהמקורות ההיסטוריים לא מזכירים כלל הטבעת מטבעות במרד.
במשנה ובתלמוד מופיע השקל יחד עם שמות מטבעות אחרים (דינר, סלע) שהיו נהוגים באותה תקופה, למשל: "ר' דוסא אומר שמין להן מה שעתיד להעשות היה יפה שישה דינרים נותן להם שקל או יגמרו מלאכתן ויטלו שני סלעים" (תלמוד בבלי, מסכת בבא מציעא, דף ע"ו, עמוד ב'). השקל המקראי ("שקל הקודש") היה קרוב בערכו (5/6) לסלע המופיע במשנה ובתלמוד,[דרוש מקור] והשקל התלמודי היה בשווי חצי סלע, והכיל שני זוזים. במשנה מוזכר שהשקל המוזכר בתורה הוא שקל צורי.
בימי הביניים והעת החדשה > שקל דמיוני

שקלים דמיוניים הם חיקויים של מטבעות השקל היהודי הקדום. אין מדובר בזיוף מטבעות לשם מרמה, כי אם במעין מדליה. יהודי אירופה השתמשו בהם כזכר למצוות מחצית השקל, לקיום מצוות מתנות לאביונים בחג פורים, לדמי חנוכה וכן בתור "חמישה סלעים" לפדיון הבן, והמטבעות גם נשמרו כסגולה. המטבעות עוצבו על פי תיאורים ספרותיים, ולא לפי דוגמת שקל עברי אמיתי. באורח מסורתי נטבעו עליהם המילים "שקל ישראל" מצד אחד ו"ירושלים הקדושה" מצד שני (בכתב מרובע, ולא בכתב עברי קדום), והדימויים המקובלים היו מטה אהרון הפורח מצד אחד, ומצד שני "צנצנת המן" (דימוי שפורש גם כגביע קטורת מעשֵׁן).
השקלים הדמיוניים הנודעים הם "שקלי גרליץ" (Görlitzer Schekel; Görlitzer) שהונפקו החל מן המאה ה-15 בגרמניה ושימשו כקמעות עבור נוצרים משום האמונה שהם העתקים של אחד משלושים השקלים שקיבל יהודה איש קריות מהרומאים תמורת הסגרת "אותו האיש". שקלי גרליץ נפוצו באירופה ויוצרו במקומות שונים, והכינוי "גרליצר" דבק גם בשקל הדמיוני היהודי.
ב-25 ביוני 2003, נפתחה במוזיאון ישראל בירושלים תערוכה בשם "שקל או שקר" בנושא המטבעות הללו.
בימי הביניים והעת החדשה > השקל הציוני

עם היווסדה של התנועה הציונית ועד הקמת המדינה שימש "שקל" או "שקל ציוני" לציון מס חבר שנתי. מי שרכש שקל, קנה את הזכות לבחור ולהיבחר לקונגרס הציוני. לפי מספר השקלים שנמכרו בכל מדינה נקבע מספר הצירים שהייתה זכאית לשגר לקונגרס. עם הקמת המדינה בוטל השקל הציוני.
בימי הביניים והעת החדשה > השקל כמטבע במדינת ישראל

ב-4 ביוני 1969 קיבלה הכנסת חוק של שניאור זלמן אברמוב הקובע כי שמו של המטבע הישראלי הוא "שקל". אולם מכיוון שבדיוק אז יצאה סדרה חדשה של שטרות עליהם התנוסס השם לירה, החוק קבע ששר האוצר יישם את החוק על פי שיקול דעתו, כשיחליט שבשלו התנאים לכך. המטבע שהיה נהוג אז בישראל נקרא "לירה ישראלית" והוא הוסיף לשמש עד ליישום החוק ב-24 בפברואר 1980. הלירה הישראלית הומרה בשקל לפי שער המרה של 10 לירות לשקל אחד. ב-4 בספטמבר 1985 החל תהליך החלפת השקל בשקל חדש, לפי שער המרה של 1,000 שקלים = שקל חדש אחד. הסיבה לשתי ההחלפות הייתה האינפלציה הגואה והניסיונות להקל על עריכת חשבונות לאור הירידה התלולה בערך המטבע.
בימי הביניים והעת החדשה > השקל בספרות

בספרו אלטנוילנד שנכתב בשנת 1902 כתב בנימין זאב הרצל את התיאור הבא:
דוד פנה אל הזבנית: "מה מחיר כפפותיהם של שני האדונים?"
"שישה שקלים"
קינגסקורט פתח עיניים משתאות:
"לכל השדים! מה זה?"
דוד חייך: "זה המטבע שלנו. הנהגנו מחדש את המטבע העתיק שלנו. השקל ערכו פרנק צרפתי."
ראו גם

שקל צורי
מחצית השקל
מטבעות ארץ ישראל
הערות שוליים

1 2  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 23
↑  אריה ל. בן-אלי, יוסף רינגל ויעקב משורר, אניות וחלקי אניות על מטבעות עתיקים א, קרן המוזיאון הימי הלאומי, 1975, עמ' 62
1 2  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 28
↑  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 29
↑  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 39
↑  R. Deutsch, Jewish Coinage During The First Revolt Against Rome 66-73 CE, Jerusalem 2017.
↑  יעקב משורר,, אוצר מטבעות היהודים, ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1997, עמ' 69 ואילך
↑  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 42–43
↑  יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 43
↑  מסכת בכורות, דף נ', עמוד ב', מסכת קידושין, דף י"א, עמוד א', ראו יעקב משורר, מטבעות עתיקים, כתר, 1979, עמ' 28
↑  מרדכי נרקיס טבע את המונח "שקל דמיוני" במאמרו משנת 1928, "מטבעות עבריות דמיוניות" (פורסם בכתב העת מזרח ומערב, תרפ"ח, כרך שני, חוב' ב', עמ' 103–114)
↑  תצלומי שקלים דמיוניים מאוסף מוזיאון ישראל – 1, 2, 3; תצלום שקל גרליץ באתר מכירות
↑  על אודות התערוכה "שקל או שקר"
↑  יהושע ביצור, הצעת חוק בכנסת: להפוך הלירה לשקל, מעריב, 23 במאי 1968
שקל כפול צידוני; בצדו האחד מרכבה, ובשני אניה אלגנטית
מחצית שקל צורי משנת 102/101 לפנה"ס, על צדו האחד ראש האל מלקרת־הרקלס, על השני נשר על חרטום אניית משוטים, לידו אלה המסמלת את מלקרת, ומסביב כיתוב "לצור הקדושה ועיר מקלט"
מטבע שקל מימי המרד הגדול. הכיתוב - מצד אחד האותיות "שג" שפירושם "השנה השלישית למרד" (כלומר שנת 68). מצד שני - "ירושלים הקדושה" ומסביב לשוליים כיתוב "שקל ישראל"
שקל "גרליצר", גרמניה, המאה ה-18
סמל השקל הישן 85–1980
מטבעות ישראליים מודרניים שעיצובם מבוסס על מטבעות שקל קדומים. למעלה - שקל אחד משנת 1980, למטה - לירה ישראלית אחת משנת 1967
אמילי וייס

| --- | --- |

וייס, 2017
 לידה:  22 במרץ 1985 (בת 39)
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק
 עיסוק:  מייסדת ומנכ"לית Glossier
 בן זוג:  וויל גייבריק
אמילי וייס (באנגלית: Emily Weiss; נולדה ב-22 במרץ 1985) היא אשת עסקים יהודיה-אמריקאית. היא מייסדת ומנכ"לית חברת הקוסמטיקה Glossier.
קורות חיים

אמילי וייס גדלה בווילטון, קונטיקט במשפחה יהודית. אביה עבד כמנהל בחברת הטכנולוגיה האמריקאית פיטני באווס ואמה הייתה עקרת בית. בתיכון התמחתה וייס אצל ראלף לורן במשך שני קיצים ותחזקה זמן קצר קריירת דוגמנות. בזמן שעבדה כמתמחה במגזין האמריקאי טין ווג כשהייתה בקולג', היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה הוליווד הילס במשך כ-3 פרקים לצד לורן קונרד. וייס סיימה את לימודיה באוניברסיטת ניו יורק בשנת 2007 עם תואר בעיצוב סטודיו. היא הייתה עוזרת אופנה במגזין W ועוזרת סטיילינג במגזין ווג.
וייס הקימה את הבלוג Into the Gloss שכלל ראיונות עם נשים בחודש ספטמבר 2010. היא נשארה בעבודה שלה בווג ועבדה ב-Into the Gloss בבקרים בין השעות 4 ל-8 בבוקר. עד תחילת 2012 היו באתר יותר מ-200,000 מבקרים בחודש. עד מאי 2016 צבר האתר 1.3 מיליון מבקרים. אחרי שוייס הגיעה ל -10 מיליון צפיות בחודש, היא עזבה את עבודתה בווג כדי להתמקד במיזמים העסקיים שלה במשרה מלאה.
בשנת 2014, וייס התחילה לפנות לבעלי קרנות הון סיכון עם רעיונות להרחבת הפלטפורמה למסחר אלקטרוני. וייס השתמשה בהשקעה ראשונית של 2 מיליון דולר כדי לשכור צוות קטן ולהשיק את האתר Glossier.com.
באוקטובר 2014, וייס הציגה את ארבעת המוצרים הראשונים של Glossier בבלוג Into the Gloss והכריזה על השקת Glossier.com.
בשנים 2018–2019 חברתה עשתה מספר הנפקות כאשר צוין שבשנת 2018 היא הוסיפה כמיליון לקוחות ובשנת 2019 הונפקה לפי שווי של 1.2 מיליארד $. הנפקות אלו הביאו לכך שמספר דמויות בולטות כמו נטלי מאסנה השקיעו בחברה.
פרסים ומועמדויות

2015: פורבס 30Under30: קמעונאות ומסחר אלקטרוני
2019: טיים 100 נקסט
הערות שוליים

1 2 3 4  Jacobs, Alexandra (2015-03-10). "Emily Weiss: the Beauty Guru for Millennials". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331.
↑  Emily Weiss: This is about beauty, The Jerusalem Post | JPost.com (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4 5 6 7 8  Giacobbe, Alyssa (2017-08-15). "How Glossier Hacked Social Media to Build A Cult-Like Following". Entrepreneur (באנגלית).
↑  "Fashion Stars You Completely Forgot Cameoed In 'The Hills'". Harper's BAZAAR (באנגלית).
↑  Meltzer, Marisa. "How Emily Weiss's Glossier Grew From Millennial Catnip to Billion-Dollar Juggernaut". Vanity Fair (באנגלית).
↑  https://www.forbes.com/sites/monicahaider/2021/08/05/how-this-woman-is-helping-to-bridge-the-gap-between-bipoc-communities-and-healthcare-communication/?sh=2514e07a7db5
↑  Emily Weiss, Forbes (באנגלית)
↑  "TIME 100 Next 2019: Emily Weiss" (באנגלית אמריקאית).
ניק האנאוור

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בן 66 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום מגורים:  שורליין, וושינגטון, ארצות הברית
 ידוע בשל:  יזם, ומבקר של הקפיטליזם
 השכלה:  תואר בפילוסופיה מאוניברסיטת וושינגטון,
 תקופת הפעילות:  מ-1980
 מקצוע:  יזם תעשייתי, מנהל
 www.nick-hanauer.com
 
ניק האנאוור (באנגלית: Nick Hanauer; נולד ב-1959) הוא יזם, מנהל חברות, משקיע, יועץ עסקי ופעיל חברתי יהודי אמריקאי. הוא ידוע בעיקר כאחד מראשוני המשקיעים בחברת אמזון, שם עשה חלק מהונו, ובפעילות החברתית שלו כמבקר חריף של השיטה הקפיטליסטית בארצות הברית ובעולם.
קריירה עסקית

ניק האנאוור נולד בעיר ניו יורק ב-1959 במשפחה ממוצא יהודי גרמני שבבעלותה חברה לייצור שמיכות וכריות. בני המשפחה עבדו בחברה, וכשנקלעה לקשיים רכשו אותה והפכו אותה לחברה מובילה בתחומה ולמותג ידוע. ניק ואחיו הצטרפו לעבודה בחברה. ניק למד לתואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת וושינגטון, ולאחר מכן חזר לעבוד בחברה המשפחתית, והוא מכהן שם עד היום כמנכ"ל, וכיו"ר משותף ביחד עם אביו.
בשנת 1992 חל מפנה בקריירה שלו, כאשר פנה להשקיע בחברות הפועלות באינטרנט. בעצת חברו ג'ף בזוס השקיע בחברת אמזון, שהייתה בין הראשונות שמכרו מוצרים באינטרנט בלבד. הוא שימש כיועץ למועצת המנהלים של החברה עד שנת 2000, אז הקים קרן הון סיכון בשם Second Avenue Partners. במסגרת הקרן הוא השקיע ומכר כ-30 חברות, וביניהן: aQuantive (נמכרה למיקרוסופט), Insitu (נמכרה לחברת בואינג), ברווח כולל של עשרות מיליארדים של דולרים.
פעילות חברתית

האנאוור הקים את "רשת הפטריוט האמיתי", ארגון בלתי-מפלגתי, המבוסס על רעיונות שהציג בספרו המשותף עם אריק לו, "הפטריוט האמיתי". האנאוור מנהל ביחד עם רעייתו לסלי את "הקרן של ניק ולסלי האנאוור", שמטרתה לתמוך במיזמים ציבוריים, חינוכיים וסביבתיים בעלי מגמה ליברלית. כמו כן הוא פעיל קהילתי באזור העיר סיאטל, הנחשבת מעוז של המחנה הפוליטי הליברלי בארצות הברית, ומעורב במערכת החינוך הציבורית שם. הוא מייסד-שותף של "הליגה של המשפיעים בחינוך (LEV)", ארגון פוליטי בלתי-מפלגתי לשיפור החינוך הציבורי במדינת וושינגטון. הוא חבר במועצת המנהלים של Forterra, ארגון לשימור סביבתי. הוא הופיע בסרט התיעודי "אי-שוויון לכל", 2013.
בשנת 2014 טען האנאוור בטור שכתב במגזין המקוון "פוליטיקו", כי צפויה מהפכה אלימה כנגד האלפיון העליון, אם לא תיפתר בעיית אי-השוויון בחלוקת העושר, כהגדרתו. לטענתו, אי-השוויון מוביל להריסה של מעמד הביניים, ובעקבות כך תקרה מהפכה שתפגע אנושות במעמד העשיר. הוא השווה את המצב הנוכחי (ב-2014) לאקלים הפוליטי והחברתי ערב המהפכה הצרפתית.
פרשת ההרצאה בכנס TED

ב-1 במרץ 2011 נשא האנוואר הרצאה בועידת TED, ובה שטח את משנתו החברתית. הוא טען כנגד המוסכמה הרווחת בקפיטליזם הקלסי, לפיה מעמד העשירים הוא "יוצר משרות" בעבור כל האוכלוסייה, ועל כן עושרם "מחלחל" בסופו של דבר לכולם. לדבריו בהרצאה, מעמד הביניים הוא יוצר המשרות האמיתי של המערכת הכלכלית, והשיטה הנוכחית הורסת אותו. כדי לחזק את מעמד הביניים ולהועיל לחברה כולה, על הממשלה להעלות את שכר המינימום שיבטיח הכנסה למעמדות הנמוכים, דבר שיגדיל את כוח הקניה שלהם - גם במחיר של פגיעה מסוימת במעמד העשיר. במקום זאת, הממשלה מקטינה את תשלומי המס ומחזקת את העשירים בלבד. אילו השיטה הייתה עובדת, טען האנאוור, "היינו טובעים במשרות פנויות" במקום לראות את המספר יורד.
ארגון TED החליט לגנוז את ההרצאה, ועל כך ספג ביקורת ציבורית. ההרצאה פורסמה ב-YouTube, וזכתה ליותר ממיליון צפיות. האוצר של ארגון TED, כריס אנדרסון, הצדיק את הגניזה בכך שההרצאה הביעה דעות פוליטיות שנויות במחלוקת. בתגובה, טענו המבקרים שהרצאות קודמות ב-TED, למשל מפי אל גור ודייוויד קמרון, עסקו בנושאים פוליטיים שבמחלוקת.
האנאוור עצמו הגן באופן חלקי על החלטתו של אנדרסון, באומרו שהארגון הוא פרטי ושזכותו לצנזר הרצאות הפוגעות במגזר העסקי, ושהביקורת על ההחלטה הייתה מוגזמת. ב-12 באוגוסט 2014, נשא האנאוור הרצאה נוספת בכנס TedSalon, בשם: "היזהרו, חבריי הפלוטוקרטים, כי הקילשונים באים!" אנדרסון פרסם הסבר לפרשה בבלוג של TED, והצטלם עם האנאוור כשהם "קוברים את הגרזן".
הערות שוליים

↑  לא ברור אם ה"הגנה" של האנאוור על TED נאמרה באירוניה.
↑  ביטוי אינדיאני שפירושו: הפסיקו את המלחמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810601476205606  GND: 1062756657  ISNI: 0000 0000 6221 6246  LCCN: no2009097464  VIAF: 90577421   WorldCat (עם VIAF): 90577421
ג'ייניזם

| --- | --- |

סמל הג'ייניזם
 שורשים, סיווג והנהגה
 זרם:  דתות דהרמיות
 מקור השם:  Arihant 
 תאריך ייסוד:  המאה ה-6 לפנה"ס
 מייסד:  מאהאווירה 
 הושפע מ:  סרמאנה, Brahmanism 
 מספר מאמינים:  בין 4 ל-12 מיליון
 תאולוגיה, טקסטים וטקסים
 מאפיינים:  אהימסה, צמחונות, מדיטציה, פוליתאיזם, דואליזם גוף-נפש, אפריגרהא, סיגוף, אנקנטוואדה, נזיר 
 ארגונים ופעילות
 מיקום:  בעיקר הודו
 
הג'ייניזם היא דת דהרמית שהתפתחה במאה השישית לפנה"ס, המוכרת כחלק מתרבותה של יבשת דרום-אסיה (באזור הודו של ימינו), באותה מאה בה נוסד הבודהיזם. היא נחשבת אחת מדתות הדהרמה, לצד הבודהיזם וההינדואיזם. מאמיני הג'ייניזם מכונים ג'יינים.
חשיבות הדת

ג'ייניזם היא דת קטנה יחסית: היא מונה בין 4 ל-12 מיליון מאמינים, והם אינם מהווים רוב דמוגרפי בשום ארץ. אולם השפעתה של הדת גדולה מהיקפה המספרי, בשל העובדה שהמאמינים בה נמנים בדרך כלל עם שכבות אמידות יותר בחברה ההודית, ובשל העובדה שרבים מעקרונותיה המוסריים השפיעו על הוגים וכותבים הודים שאינם ג'יינים. מהאטמה גנדי הושפע מאוד מהדגש של הג'ייניזם על דרך חיים של שלום ואי-אלימות, והיא הפכה לחלק חשוב מתפיסת עולמו ומדרכו הפוליטית.
לפי מפקד האוכלוסין ההודי בשנת 2011 (אנ'), בהודו מתגוררים 4,451,753 ג'יינים, מתוכן המדינות עם הנוכחות הג'יינית הגדולה ביותר הן מהאראשטרה (1,400,349 ג'יינים), ראג'סטאן (622,023), גוג'ראט (579,654) ומאדהיה פרדש (567,028). לפני חלוקת הודו ג'יינים רבים התגוררו בפקיסטן של ימינו, בעיקר באזור פנג'אב, אך בעקבות החלוקה רובם ככולם עקרו להודו, והיום אין ג'יינים בפקיסטן. מחוץ להודו ישנן קהילות גדולות בארצות הברית, הממלכה המאוחדת, קנדה ואפריקה.
היסטוריה אוניברסלית וקוסמוגניית הג'יין

לפי אמונת הג'יין, היקום מעולם לא נוצר, והוא לעולם לא יפסיק להתקיים. הוא נצחי אך לא בלתי משתנה, מכיוון שהוא עובר סדרה אינסופית של שינויים או עליות וירידות. כל אחת מהעליות או הירידות הללו מחולקות לשש תקופות עולם (יוּגה). התקופה הנוכחית היא התקופה החמישית של אחת מהתנועות המחזוריות האלה, והפעם בירידה. תקופות או תנועות אלה ידועות כ"אארו". התקופה האחרונה היא "צ'אתו אארו" או התקופה השישית. לכל אחת מן התקופות יש אורך קבוע של כמה אלפי שנים.
כשהירידה תושלם, אפילו הג'ייניזם עצמו יאבד. אז, במהלך העלייה הבאה, דת הג'ייניזם תתגלה מחדש על ידי מנהיגים חדשים הקרויים טירתנקרות (מילולית, "מוצאי המעברים"), אך תיעלם שוב בירידה הבאה, וכן הלאה.
בכל שש תקופות יש תמיד 24 טירתנקרות. בתקופה שאנו נמצאים בה עכשיו, הטירתנקרא העשרים ושלוש היה פרשבה, נזיר ומורה, שהמסורת מתארכת ל-877–777 לפנה"ס, 250 שנה לפני שמת הטירתנקר האחרון, מאהאווירה ב-527 לפנה"ס, גם הוא נזיר ומורה. הג'יינים מחשיבים אותו ואת כל הטירתנקרא כמהפכן שקרא לשיבה לאמונות ולמנהגים המתאימים לפילוסופיה האוניברסלית עליה מבוססת האמונה.
עקרונות האמונה

האמונה של הג'ייניזם היא שישנם שישה מרכיבים אשר מהם מורכב היקום:
ג'יב (נשמה)
פוד-גל (עצם-העניין)
דהארם (אמצעי התנועה)
אדהארם (מדיום המנוחה)
אקש (מרחב) – למשל הספרייה האקשית היא הספרייה של המרחב, של כל הידע של ה-צ'י אשר יש לו מודעות.
קאל (זמן)
הפוד-גל הוא עצם-העניין הכולל את כל מרכיבי היקום.
עקרונות האמונה > הגופים העדינים

על פי הג'ייניזם, עקב החיבור של הקארמה אל הנשמה, היא משתלבת ורוכשת את כיסויה דרך הגופים-העדינים אשר דרכם היא ממשיכה את פעילותה, משחררת קארמה ישנה ומגיעה לדרגה גבוה יותר בדרך התהליך הזה.
בפרק על קארמה, מדובר על הגופים העדינים המקשרים גוף וקארמה – Sharir Naam Karma.
גופי קרמה אלו הם מחמישה סוגים וכתוצאה מכך הנפש רוכשת חמישה סוגים של גופים:
הגוף-הגופני אודאריק שריר (Audarik Sharir)
הוויקרייה, טרנספורמציה (Vaikriya)
האארארקה, טרנס-לוקשיין (Aharaka)
הטייג'ה, הלוהט (Fiery)
הקרמנה, הקרמטי (Karmic).
הגופים העדינים הם חשובים ורלוונטיים בג'יין מטאפיזיקה כמו גם בחוויה היום יומית.
יש לציין שהגופים נמצאים רק עם נשמות בלתי-קשורות או ארציות, נשמות המשוחררות או המוקטה נקיות מגופים מכל סוג והן מכונות גם "אשרירי" או ללא גוף.