stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברה לטיסות חסך
טיסות מוזלות בישראל

החברה הראשונה שהפעילה בישראל טיסות חסך הייתה חברת "לייקר" (Laker Airways) הבריטית ב-1979. "לייקר" הוקמה ב-1966 והייתה אחת החברות הראשונות בעולם שהציעו טיסות מוזלות לעומת חברת התעופה הסדירות. החברה פשטה את הרגל בשנת 1982. טיסות שכר לישראל במחיר מוזל החלו לפעול כבר בסוף שנות ה-60, אך היו חלק מחבילת נופש כוללת שרכש הלקוח.
כניסה ראשונית של חברת תעופה במחיר נמוך לישראל היה עם כניסת חברת איזי ג'ט לשוק בשנת 2009 בקו מנתב"ג לנמל התעופה לונדון לוטון. בתגובה, ניסתה אל על להתחרות באיזי ג'ט, על ידי מכירה של חלק מהמושבים בטיסותיה בפורמט לואו-קוסט. חברת ארקיע השיקה אף היא טיסות חסך בשנת 2008, והחל מ-2010 עברה להפעיל את רוב הטיסות הסדירות לאירופה כטיסות חסך.
בשנת 2014 הקימה חברת אל על את מותג UP על מנת להיכנס לתחום טיסות החסך, אך באוקטובר 2018 הוא בוטל ב-2019 חברות החסך תפסו נתח של 30% מהמושבים בקווים השונים מישראל מנתב"ג ומרמון. וחברת ויז אייר ההונגרית הייתה חברת החסך שטסה למספר היעדים הרב ביותר מישראל, בעיקר למזרח אירופה. בשנת 2022 חברות התעופה הזולות הסיעו כרבע מהנוסעים מנמל התעופה בן-גוריון. כאשר חברות התעופה המרכזיות הן ויז אייר (7.76% מהנוסעים) ריינאייר (6.8% מהנוסעים), איזיג'ט (4.17% מהנוסעים) פגאסוס (4.1% מהנוסעים) טראנסאוויה (2% מהנוסעים) ופליי דובאי (1.7% מהנוסעים).
חברות חסך שפועלות בישראל

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  איזי ג'ט  ויז אייר  טראנסאוויה |  נורוויג'ן אייר שאטל  בלו אייר  ריינאייר |  אייר בלטיק  סמארט וינגס  וולינג איירליינס |  |  |
ראו גם

חברה לטיסות שכר (טיסת צ'ארטר)
הערות שוליים

↑  משרד התיירות בקמפיין חדש להחזרת האירופאים לאילת, באתר פספורטניוז, ‏2015-04-20
1 2  European airlines: top 12 LCCs and non-LCCs ranked by 2023 passengers. LCCs outperform, CAPA - Centre for Aviation (באנגלית)
↑  BRUTALLY HONEST | 13 Hours in Basic Economy Class on SCOOT's Boeing 787-8 from BERLIN to SINGAPORE!, נבדק ב-2024-04-28
↑  BRUTALLY HONEST | Flying ZIPAIR from Los Angeles to Tokyo aboard their Boeing 787-8 in ECONOMY!, נבדק ב-2024-04-28
↑  היום הטיסה הראשונה של "לייקר" מלונדון לישראל, דבר, 6 בנובמבר 1979
↑  שאול צדקיה, הטייס שאיתר את הרכבת, דבר, 15 בפברואר 1982
,מקדונאלד' דאגלס' לעזרת ,לייקר', דבר, 28 בינואר 1982
↑  קבוצת תיירים ראשונה הגיעה אתמול בטיסת שכר, מעריב, 10 בנובמבר 1967
מאות צליינים יגיעו מאיטליה בטיסות־שכר, על המשמר, 1 בנובמבר 1967
↑  איזי ג'ט מגיעה לת"א: מחיר טיסה ללונדון יהיה כ-72 ליש"ט, באתר גלובס, 8 ביולי 2009
↑  אורלי פלג-מזרחי, ‏אל-על מכריזה על "חודש לונדון": תציע בנובמבר טיסות ללונדון ב-399 דולר, באתר גלובס, 3 בנובמבר 2009
↑  זוהר בלומנקרנץ, טיסות לפאריס של ארקיע  ב-149 דולר לכרטיס, באתר הארץ, 12 בפברואר 2008
↑  זוהר בלומנקרנץ, ארקיע תציע טיסות מוזלות לפאריס ואמסטרדם ב-198 דולר, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2010
יעל גרונטמן, ‏Low Cost: ארקיע מכרה 25 אלף כרטיסי טיסה ב-3 חודשים, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2010
↑   זוהר בלומנקרנץ, חברת אל על מרחיבה את פעילות הלואו קוסט UP, באתר TheMarker‏, 12 ביוני 2014
↑   רינה רוזנברג קנדל, אל על מחסלת את UP - ועוברת לכרטיסי טיסה מוזלים, באתר TheMarker‏, 3 בינואר 2018
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏תנועה הנוסעים בנתב"ג ממשיכה לגדול, וחברות הלואו קוסט ממשיכות להרוויח מזה, באתר גלובס, 9 בדצמבר 2019
↑  [file:///C:/Users/user/Downloads/202212.pdf דו"ח של נמל התעופה בן גוריון (באנגלית)]
| תעופה אזרחית  • תעופה • תעופה צבאית |
| --- | --- | --- |
| ארגוניםבין-לאומיים | הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית • יאט"א |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| נמל תעופה | טרמינל • עלייה למטוס • שער עלייה למטוס • גשר עלייה למטוס • מדרגות ניידות • טרקלין נייד • קרוסלת מטען • הנחיית כלי טיס על הקרקע • שירותי קרקע למטוס נוסעים • מִנחת |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| חברת תעופה | חברת דגל • חברה לטיסות חסך • חברה לטיסות שכר • מועדון הנוסע המתמיד • בסיס פעולה מרכזי • רשימת חברות תעופה |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| ברית חברותתעופה | סטאר אלייאנס • Oneworld • סקייטים • התאחדות חברות התעופה הערביות • קבוצת TUI • ונילה אליינס • LATAM |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| כרטוס | כרטיס טיסה • כרטיס טיסה אלקטרוני • בידוק ביטחוני • כרטיס עלייה למטוס • עמדה אחודה לבידוק עצמי • כרטיס מסביב לעולם • רישום לטיסה • מחלקת טיסה • שותפות קוד • היטל דלק |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| מטוס נוסעים | עלייה למטוס • הסעה • צוות אוויר • טייס • טייס אוטומטי • מהנדס טיסה • דייל אוויר • ארוחת טיסה • קופסה שחורה • בידור בטיסה • מושב מטוס • בטיחות בטיסה • רשימת מטוסי נוסעים |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| בקרה | פיקוח טיסה • אזור בקרה מרחבית • מרחב פיקוח תעופתי • נתיב אווירי • מגדל פיקוח |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| כללי | תעופה כללית • הסכם שמיים פתוחים |  לוח טיסות יוצאות מטוסי KLM |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7545448-8 
מטוס של חברת איזיג'ט
פוליסי

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 מייסדים:  בוריס קרסני
 תקופת הפעילות:  1988–הווה (כ־37 שנים)
 משרד ראשי:  תל אביב
 שליטה בחברה:  בוריס קרסני, אפי אושעיה
 ענפי תעשייה:  שדלנות
 מנכ"ל:  תמר אברמוביץ' וארז גילהר (משותפים)
  
 http://www.policy-one.co.il/
 
פוליסי בע"מ היא חברת לובינג ישראלית שהוקמה בשנת 1988 על ידי בוריס קרסני, אשר עומד בראשה עד היום. החברה, הנחשבת לאחת מחברות הלובינג המשפיעות בישראל, מייצגת חברות רבות במשק הישראלי.
היסטוריה

בשנת 1988, הקים קרסני את החברה, ביחד עם מנחם "ממי" גולן והפרסומאי והיועץ האסטרטגי משה תאומים, שעזב אחר החברה לאחר מספר חודשים. בתחילת דרכה פעלה פוליסי בעיקר במתן ייעוץ פוליטי, ובשנת 1991, החלה לפעול בתחום הלובינג אחרי שחברת הסיגריות "פיליפ מוריס" ביקשה מקרסני לפעול למניעת הגבלות על פרסום סיגריות מחו"ל וכדי שיקטין את המיסים על סיגריות מיובאות. במהלך השנים ייצגה החברה גופים מובילים במשק הישראלי, בהם אסם, תנובה, בנק הפועלים, הפניקס, ישראל היום, מפעל הפיס, נספרסו, חברת הדלק פז, חברת החשמל והתעשייה האווירית.
באוגוסט 2014, מונתה תמר אברמוביץ' למנכ"לית החברה, במשותף עם ארז גילהר. עם עובדי החברה, נמנים בין השאר חבר הכנסת לשעבר אפי אושעיה, שכיהן כמנכ"ל החברה ואחר כך כיו"ר החברה, רפי פלד, מפכ"ל המשטרה לשעבר, אלי יוסף, דובר משרד האוצר לשעבר, צבי קסלר, כתב ידיעות אחרונות לשעבר, ואביבה ברעם, אשתו של עוזי ברעם.
ביולי 2016, שכר תאגיד השידור הישראלי את חברת פוליסי, שבבעלות קרסני, לשם הובלת פעילות קשרי הממשל מול חברי כנסת בניסיון להיאבק בניסיונותיו של ראש הממשלה בנימין נתניהו לדחות את הקמת התאגיד.
בחודש יוני 2021 נעצר מנכ"ל החברה ארז גיל-הר בחשד למעורבות בפרשת שוחד, בה קיבלה חברת תנובה הקלות בסימון מוצריה כחלק מהרפורמה של משרד הבריאות. בעקבות זאת עזבו את פוליסי חברות בינלאומיות אחדות, בהן גוגל ופיליפ מוריס, שלפי כלליהן עליהן להתנתק מספק שנחשד בפלילים.
באוקטובר 2021 סיימה תמר אברמוביץ' את עבודתה בחברה.
בנובמבר 2021 הודיע קרסני על סיום פעילות החברה בתחום קשרי ממשל ולובינג.
הערות שוליים

↑  אבי עמית, בוריס קרסני - איש הצללים החזק במשק: כך פועלת חברת השדלנות המשפיעה בישראל, באתר nana10, 11 במרץ 2017
↑  רותם שטרקמן וצבי זרחיה, הכירו את פוליסי: חברת הלובי החשאית ששולטת בחברי הכנסת, באתר TheMarker‏, 6 בינואר 2012
↑  אורנה רביב, מאחורי הקלעים של בוריס קרסני, באתר ynet, 21 באוקטובר 2003
↑  רוני זינגר, תמר אברמוביץ', מנכ"לית (במשותף) של משרד הלובינג פוליסי, באתר כלכליסט, 22 בספטמבר 2014
↑   חיים לוינסון, נתי טוקר וצבי זרחיה, תאגיד השידור שכר את שירותי הלובינג של בוריס קרסני, באתר TheMarker‏, 24 ביולי 2016
↑  לירן לוי, מירב כהן‏, החשד: עוזר השר ליצמן קידם אינטרסים של חברות במשק תמורת שוחד, באתר וואלה, 6 ביוני 2021
↑   שוקי שדה, הוא היה הלוביסט מספר 1 בישראל. זה מה שגרם לו לסגור את העסק, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2021
1 2  גולן חזני וצבי זרחיה, בוריס קרסני סוגר את פעילות קשרי הממשל והלובינג של חברת פוליסי, באתר כלכליסט, 4 בנובמבר 2021
מחלף אשדוד צפון

ערך זה עוסק במחלף שמחבר בין כביש 4 ליבנה. אם התכוונתם למסוף אוטובוסים באשדוד המכונה "המסוף הצפוני", ראו .
| --- | --- |

המחלף לכיוון אזור התעשייה הצפוני של אשדוד, יולי 2023
 כינוי:  מחלף יבנה דרום
 תאריך הקמה:  אפריל 2020
 מיקום:   יבנה,  אשדוד, בן זכאי
 כבישים במחלף:    כביש 4   כביש 4102
 מסילות במחלף:  מסילת תל אביב – פלשת
 אתרים סמוכים:  מחלף אשדוד, צומת פלשת
 קואורדינטות:  31°51′03″N 34°42′38″E﻿ / ﻿31.85082°N 34.71053°E﻿ / 31.85082; 34.71053
 
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) מחלף אשדוד צפון(למפת גוש דן רגילה) מחלף אשדוד צפון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף אשדוד צפון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מחלף אשדוד צפון  he מחלף אשדוד צפוןhe מחלף אשדוד צפוןמפת  __ אשדוד  __ גן יבנה [‌למפה דינמית של השפלה וסביבותיה‌]מצפון וממזרח: __ מועצה אזורית חבל יבנה ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית באר טוביה ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מחלף אשדוד צפון (נקרא גם לעיתים מחלף יבנה דרום) הוא מחלף שמחבר בין כביש 4 ליבנה (דרך כביש 4102) ובעתיד יתחבר לנמל אשדוד וישמש אף את נמל הדרום.
החברה לפיתוח אשדוד (חפ"א) אחראית על העבודות לחיבור המחלף לנמל אשדוד. עם זאת, ישנם חילוקי דעות בין משרד התחבורה, עיריית אשדוד וחברת נמלי ישראל לבין משרד הביטחון עקב קרבתו של תוואי הכביש המתוכנן לבסיס פלמחים. בעקבות זאת, לא ידוע מתי יתחדשו העבודות לחיבור המחלף עם הנמלים.
היסטוריה

עוד ב־2014 סירב ראש עיריית יבנה, צבי גוב-ארי לחתום על הסכם גג לעיר וטען כי הדבר נובע מהפרת ההבטחות של ממשלת ישראל להקים את מחלף אשדוד צפון שישמש את אזור התעשייה הצפוני של אשדוד, נמל אשדוד וכן שכונות דרום יבנה.
בינואר 2017 פורסם המכרז להקמת המחלף, עיריית יבנה התחייבה לבצע את עבודות הפיתוח שבאחריותה על מנת לאפשר את הקמת של שכונת נאות שמיר שסמוכה למחלף, מלבד המרכז פורסמו גם נתונים אודות תהליך הקמת המחלף פורסם שיכללו בין היתר, עבודות חפירה וחציבה בהיקף של כ־70,000 מ"ק וכן עבודות סלילה בהיקף של כ־210,000 מ"ר וכן התקנת מערכות ניקוז מים וביוב.
במאי 2018 נפגש שר התחבורה, ישראל כ"ץ עם ראש עיריית אשדוד, יחיאל לסרי. בפגישה דובר על התקדמות פרויקטים בתחום התחבורה באזור העיר אשדוד, מלבד מחלף אשדוד צפון דובר כי יוקמו מספר מחלפים שישמשו את העיר, בהם מחלף צומת הנמל בסמוך לנמל אשדוד, מחלף אמונים וכן מחלף ניר גלים.
בדצמבר 2018 החלו העבודות להקמת המחלף, על פי הערכות עלות הקמתו של המחלף היא כ־370 מיליון שקל.
ביולי 2019 התפרסם בתקשורת כי דרך הרצל ג' שעתידה לחבר את העיר אשדוד למחלף אשדוד צפון עדיין לא אושרה ברמה תכנונית, מלבד הגישה למחלף לדרך הרצל יש חשיבות רבה למערך התחבורה של אשדוד, הכביש עתיד לחבר בין תשתיות רבות באזור התעשייה הצפוני של אשדוד ויעבור בסמוך למתקן ההתפלה בצפון העיר, בתי הזיקוק ועורף הנמלים ואף יוקמו בשבילו כ־2 מחלפונים חדשים, "מחלפון הסיפון" וכן "מחלפון הנפט" ואף ישמש את פארק נמלי ישראל שהוא פארק תעשייה ולוגיסטיקה שמשמש את 2 הנמלים של אשדוד ומשתרע על שטח של כ־680 דונם.
בפברואר 2020 פורסם על כך שהעבודות להקמת המחלף בשלבי סיום, עם זאת צוין כי בהתחלה המחלף יתחבר רק לשכונות יבנה דרום לאור שהכביש לכיוון נמל אשדוד עדיין לא נסלל וזאת לאחר חילוקי דעות בין משרד התחבורה, עיריית אשדוד וחברת נמלי ישראל לבין משרד הביטחון, משרד הביטחון דרש שתוואי הכביש יוסט מעט דרומה לאור קרובתו לבסיס פלמחים. דברים אלו גררו ביקורת רבה וזאת בעקבות העובדה שאשדוד מתפקדת כעיר שינה ומרבית תושביה הם יוֹמְמִים שמגבירים את העומס בכניסות והיציאות לעיר בשעות העומס ובכלל.
במרץ 2020 נפתח שלב א' של המחלף שכלל את הקמת כביש הגישה למחלף שישמש את תושבי שכונת נאות שמיר (שנקראת על שם ראש ממשלת ישראל לשעבר, יצחק שמיר) שנמצאת בשלבי הקמה מתקדמים.
באפריל 2020 נפתח שלב ב' של המחלף שכלל כניסה ליבנה מכיוון הדרומי של כביש 4.
ב-28 במאי 2024, נפתחה הגישה מהמחלף לעיר אשדוד, לאחר עיכובים משמעותיים.
גלריה

המחלף עם פתיחתו, דצמבר 2020
המחלף לכיוון אזור התעשייה הצפוני של אשדוד, יולי 2023
מבט לכיוון מזרח, יבנה ברקע, יולי 2023
מבט לכיוון צפון, יולי 2023
מבט מעל, יולי 2023
המחלף וברקע צומת פלשת המסילתי, יולי 2023
הערות שוליים

↑  עופר אשטוקר, מתי יחובר אזור התעשיה הצפוני למחלף אשדוד צפון, באתר אשדוד נט
↑  אביטל להב, יבנה נגד הסכמי גג: "לא נבנה בלי מחלף", באתר ynet, 25 במאי 2014
↑  התפתחות: פורסם מכרז למחלף הדרומי, באתר פורטל יבנה שלי, ‏1 בינואר 2017
↑  ישראל אוחיון, קידום ארבעת המחלפים בכניסות לאשדוד מתקדם בצעדי ענק, ‏24 במאי 2018
↑  עופר אשטוקר, החלו העבודות להקמת מחלף אשדוד צפון וכניסה נוספת לעיר, באתר אשדודנט, ‏18 בדצמבר 2018
↑  דור גפני, מחלף אשדוד צפון יוצא לדרך, באתר SchokenGroup, ‏17 בדצמבר 2018
↑  כרמל ליבמן, ‏היציאה הבאה - לשום מקום: האבסורד במחלף שעלה 370 מיליון שקל, באתר ‏מאקו‏, 5 במאי 2021
↑  דור גפני, פרסום ראשון: כביש הכניסה הצפוני – תקוע, ‏25 ביולי 2019
↑   יואל צפריר תוכן מקודם, לוגיסטיקה עוטפת נמל, באתר TheMarker‏, 14 במאי 2020
↑  דור גפני, מחלף "אשדוד צפון" יחובר בינתיים רק לעיר יבנה – האשדודים ייאלצו לחכות, ‏28 בפברואר 2020
↑  דור גפני, מחלף "אשדוד צפון" יחובר בינתיים רק לעיר יבנה – האשדודים ייאלצו לחכות, באתר SchokenGroup, ‏28 בפברואר 2020
↑  צוות העיתון אשדוד היום, מדוע לא בונים מחלף כניסה ויציאה נוסף לאשדוד, בעוד ביבנה ובאשקלון כן?, באתר אשדוד היום, ‏8 ביוני 2020(הקישור אינו פעיל)
↑  ראש העיר מכריז: "מחלף יבנה-דרום פתוח!", באתר פורטל יבנה שלי, ‏22 במרץ 2020
↑  מחלף יבנה דרום: שלב ב' הסתיים, ‏24 באפריל 2020
↑  370 מיליון שקל והפקקים יפחתו: נפתח לתנועה מחלף אשדוד צפון, באתר News1 מחלקה ראשונה, 28 במאי 2024
↑  עופר אשטוקר, בשעה טובה נפתח רשמית החיבור של מחלף אשדוד צפון לאזור התעשיה הצפוני, באתר אשדוד נט, ‏28 במאי 2024
↑  משרד התחבורה פותח במלואו את מחלף אשדוד צפון - אשדוד אונליין, באתר אשדוד אונליין, ‏28 במאי 2024
↑  קובי ברקת, כניסה נוספת לאשדוד: המחלף החדש שיקל משמעותית על הפקקים, באתר בחדרי חרדים, 28 במאי 2024
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מחלף אשדוד | מחלפים בכביש 4 | הבא: מחלף יבנה |
דני מגן

| --- | --- |

 לידה:  1919 ארץ ישראל
 פטירה:  12 אוגוסט 1996 (בגיל 77 בערך) כ"ז באב תשנ"ו כפר שמריהו, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:  ההגנה נוטרות הבריגדה היהודית  צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1935–1951 (כ־16 שנים)
 דרגה:    סגן-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין המשטרה הצבאית הראשי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה   מלחמת העצמאות   מלחמת ששת הימים
 
דניאל מגן (1919 – 12 באוגוסט 1996; כ"ז באב תשנ"ו) היה קצין המשטרה הצבאית הראשי (קַמצָ"ר) הראשון של צה"ל (1948–1950).
ביוגרפיה

דני מגן (ליפשיץ) נולד בשנת 1919, דור שלישי בארץ; סבו, דניאל (דנה) ליפשיץ, היה ממייסדי פתח תקווה. בגיל 16, בהיותו תלמיד תיכון, הצטרף לארגון ההגנה. גויס לנוטרות ושירת בראש העין.
התנדב לצבא הבריטי (1941) ושירת כקצין. נפצע בעת שירותו ולאחר שלושה חודשי אשפוז, השתחרר מבית החולים, כדי להצטרף לבריגדה היהודית, שהייתה בשלבי התארגנות במצרים כמפקד פלוגת המשטרה הצבאית (בצבא הבריטי היה נהוג להעביר קצינים שנפצעו לחיל המשטרה הצבאית).
עם שחרורו מהבריגדה בשנת 1945 הצטרף למנגנון הקבע של ההגנה ושירת כקצין הקשר לענייני ביטחון בין מוסדות הביטחון לשלטונות המנדט, ישב בטבריה והכינוי המחתרתי שלו היה "גלעד". היה אחראי על הנוטרים בצפון. בשנת 1947 (בגיל 28) נקרא מגן למטה ההגנה והתבקש להקים את המשטרה הצבאית. חוברת ההדרכה שחיבר, הייתה הראשונה שחוברה בצה"ל.
מגן פרש מהמשטרה הצבאית בסוף 1950 . סיים קורס מג"דים (מחזור ג'). בשנת 1951 פשט את מדיו. במלחמת ששת הימים נקרא לשמש כמושל חברון.
לאחר מספר שנים בדרום אפריקה (1951-3) דני מגן חזר ארצה למד הנדסת ייצור והיה למומחה ייעול שקיצץ בשכבות השומן בגופים גדולים כגון אל על, צים, הסוכנות היהודית ועוד. מגן היה סמנכ"ל מפעלי "כימיקלים ופוספטים" בנגב ובהמשך סמנכ"ל משרד הפיתוח תחת השר יוסף אלמוגי ואחראי על רשימת חברות ממשלתיות בהן מפעלי תובלה, כימיקלים, מכרות נחושת תמנע ועוד.
בסוף שנות ה-70 מגן רכש את "מבריק תעשייה כימית ישראלית" - מפעל שייצר משחות נעליים וחומרי הברקה וניקוי, פיתח את המפעל והעבירו למישור אדומים כמפעל מאושר תחת השם "מבריק תעשיות".
מגן נפטר בשנת 1996 בביתו בכפר שמריהו.
לקריאה נוספת

צבי הראל, המשטרה הצבאית, כרך 16 של צה"ל בחילו: אנציקלופדיה לצבא ולביטחון; עורכים: יעקב ארז, אילן כפיר; עורך אחראי: יהודה שיף, תל אביב: רביבים, 1982, עמ' 5716
דני אשר, אדום כחול סיפורו של חיל, משהב"ט, 2008, עמ' 18–29.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
סינדי שרמן

| --- | --- |

 לידה:  19 בינואר 1954 (בת 70) גלן רידג', ארצות הברית 
 מקום לימודים:  באפלו סטייט קולג' 
 תחום יצירה:  צילום 
 זרם באמנות:  אמנות פמיניסטית, אמנות דוחה 
 יצירות ידועות:  Untitled 96, Untitled 153 
 פרסים והוקרה:  טיים 100 (2022)  פרס וולף לאמנויות (2020)  פרימיום אימפריאל (2016)  פרס הסלבלד (1999)  טבעת הקיסר של גוסלאר  מלגת גוגנהיים  עמיתי מקארתור 
 
סינדי שרמן (באנגלית: Cynthia Morris Sherman; נולדה ב-19 בינואר 1954) היא צלמת ואמנית יהודיה-אמריקאית, הידועה בעיקר בשל הפורטרטים הקונספטואליים שלה העוסקים בדימויים ובאופן בו אנו מציגים את עצמנו בפני העולם.
הסדרה הידועה ביותר שלה היא "Untitled Film Stills", הכוללת 70 צילומי שחור-לבן העוסקים בדימויים נשיים בסרטים ובתרבות. ב-1995 זכתה שרמן במלגת מקארתור, וב-2013 הוענק לה דוקטורט לשם כבוד מטעם המכללה המלכותית לאמנות שבלונדון. היא כלת פרס וולף לאמנות לשנת 2020 על "שהגדירה מחדש את תפיסת האמנות הנוצרת באמצעות מצלמה".
קורות חיים

סינתיה (סינדי) מוריס שרמן נולדה למשפחה יהודייה בגלן רידג', ניו ג'רזי. היא הייתה הקטנה בחמשת ילדיהם של דורותי וצ'ארלס שרמן. אביה היה מהנדס ואמה הייתה מורה לקריאה. זמן קצר לאחר הולדתה עברה משפחתה להאנטינגטון שבלונג איילנד. סינדי נולדה בשלב מאוחר יחסית בחייהם של הוריה, וכשהייתה בכיתה ה' פרש אביה מעבודתו.
שרמן לא התעניינה באומנות בגיל צעיר. אף על פי שהוריה לא גילו שום נטיות אמנותיות, הם תמכו בסינדי כשבחרה להתחיל ללמוד אומנות לאחר סיום התיכון, אם כי אמה הפצירה בה לנסות ללמוד הוראה, "ליתר ביטחון".
היא התחילה ללמוד ציור ב-Buffalo State College. תוך זמן קצר הרגישה מתוסכלת ממה שכינתה "המגבלות של המדיום" (ציור) ואמרה מאוחר יותר כי הרגישה שאין שם שום דבר לחדש. במקום ציור, היא החלה ללמוד צילום.
"בציור העתקתי בקפדנות אומנות של אחרים, והבנתי שדרך המצלמה אני יכולה ליישם רעיונות מקוריים שלי". אמרה.
עד סיום הקולג' היא התרכזה בלימודי הצילום, ואף על פי כן, היא נכשלה במבחנים. היא חזרה על הקורס שנית, הפעם בליוויה של ברברה ג'ו רוולה והצליחה לעבור. במהלך שנותיה בקולג' פגשה ברוברט לונגו ואמנים נוספים, והקימה איתם את מרכז התרבות Hallwalls.
חלק מצילומיה הופיעו בתערוכות קבוצתיות משותפות עם פלוריה סיגיסמונדי.
קריירת הצילום

בעבודותיה, מציגה שרמן צילומים שבהם מופיעה דמותה, אך הם אינם פורטרטים עצמיים במובן המקובל. שרמן יוצרת סדרות של צילומים בהן היא מופיעה כשהיא מחופשת, או מוצבת בתוך סיטואציה מבוימת. בצורה זו היא חוקרת סטריאוטיפים נשיים, ומעלה שאלות בדבר האופן שבו המבט לוכד וממלכד את דמות האישה. בצילומיה היותר מאוחרים, היא אף משתמשת בבובות כדי לייצג את הדמות שלה.
מרבית מצילומיה של סינדי נתפסים כמסתוריים מאוד, ומאד מטרידים. בריאיון להניו יורק טיימס ב-1990 אמרה:
"אני מרגישה אנונימית בתמונותיי. כשאני מתבוננת בתמונות, אני לעולם לא רואה את עצמי. התמונות אינן דיוקנאות עצמיים. לעיתים אני נעלמת כליל מהתמונות."
בין סדרות הצילומים שהציגה

"Untitled Film Stills" - שנות ה-70
"Rear-Screen Projections", "centerfold", "Disasters and Fairy Tales", "History Portraits" - שנות ה-80
"Sex Pictures" - שנות ה-90. בסדרה זו שרמן עושה שימוש בחלקי בובות ופרוטזות, ואינה מופיעה בצילומים.
בשנת 1997 ביימה שרמן את הסרט "Office Killer".
הערות שוליים

↑  Sherman, Cindy. "MacArthur Fellows Program". MacArthur Foundation. John D. and Catherine T. MacArthur Foundation. נבדק ב-21 במרץ 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סינדי שרמן, באתר קרן וולף
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268031005171  PLWABN: 9810705544705606  BIBSYS: 90096217  BNE: XX1493222  BnF: cb13482556d (data)  CiNii: DA05405564  DAAO: cindy-sherman  GND: 118613812  ISNI: 0000 0001 0927 6335  KulturNav: b0cbd7fc-8962-4faf-b979-36d40194e033  LCCN: n83152180  LNB: 000219324  NDL: 00474987  NGV: 9661  NKC: js20040107019  NLA: 35906659  NSK: 000457084  NTA: 070998191  PIC: 2187  RERO: 02-A026583680  RKD: 72323  SELIBR: 351931  SNAC: w6dv35f6  SUDOC: 02775006X  Trove: 1140380  ULAN: 500104869  VIAF: 96462178   WorldCat (עם VIAF): 96462178
ג'יימס ויליאם פולברייט

ג'יימס ויליאם פולברייט (באנגלית: James William Fulbright‏; 9 באפריל 1905 – 9 בפברואר 1995) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת ארקנסו מינואר 1945 ועד להתפטרותו בדצמבר 1974. פולברייט הוא יושב הראש שמילא את תקופת הכהונה הארוכה ביותר בתולדות ועדת החוץ של הסנאט. כדמוקרט דרומי ומולטיטרלי נלהב, פולברייט תמך בייסוד האומות המאוחדות והיה חתום על המניפסט הדרומי. הוא התנגד למקארתיזם ולעבודת ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית, ומאוחר יותר נודע בהתנגדותו למעורבות אמריקאית במלחמת וייטנאם. מאמציו להקים תוכנית חילופי סטודנטים בינלאומית הביאו בסופו של דבר ליצירת תוכנית מלגות הנושאת את שמו, תוכנית פולברייט.
ביוגרפיה > תחילת דרכו והשכלה

פולברייט נולד בסאמנר שבמיזורי, בנם של רוברטה פולברייט (לבית וו) וג'יי פולברייט. בשנת 1906 עברה משפחת פולברייט לפאייטוויל שבארקנסו. אמו הייתה אשת עסקים, שאיגדה את המפעלים העסקיים של בעלה והפכה למוציאה לאור, עורכת עיתונים ועיתונאית רבת-השפעה. הוריו של פולברייט רשמו אותו למכללת החינוך של אוניברסיטת ארקנסו במסגרת לימודי ניסיון, שם השלים את לימודיו התיכוניים. אחותו, שגם שמה היה רוברטה, נישאה לגילברט סוואנסון, ראש קונגלומרט המזון הקפוא "סוואנסון", והייתה סבתו מצד אמו של העיתונאי טאקר קרלסון.
בשנת 1925 השלים פולברייט לימודי תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת ארקנסו, שם הפך לחבר באחוות סיגמא כי. הוא נבחר לנשיא התאחדות הסטודנטים באוניברסיטה, ובשנים 1921–1924 שיחק ב"ארקנסו רייזורבאקס", נבחרת הפוטבול של אוניברסיטת ארקנסו. מאוחר יותר למד פולברייט באוניברסיטת אוקספורד על בסיס מלגת רודס, וסיים את לימודיו בשנת 1928. היותו של פולברייט סטודנט באוקספורד הפכה אותו לאנגלופיל לכל חייו, ותמיד היו לו "זיכרונות חמים, מהממלכה המאוחדת. פולברייט העביר זמנו באוקספורד בהרחבת אופקיו כאשר למד רבות על העולם שמעבר לארצות הברית וייחס לרוברט ביוקנן מקאלום (R. B. McCallum), מרצה וחברו, את חשיבתו כי העולם הוא ישות מקושרת, בה ההתפתחויות מתרחשות כאחד.
מקאלום היה מעריץ גדול של וודרו וילסון, תומך חבר הלאומים, והאמין שארגונים בינלאומיים הם הדרך הטובה ביותר לשמור על שלום עולמי. פולברייט נותר קרוב למקאלום במשך כל חייו והשניים החליפו מכתבים באופן קבוע עד למותו של מקאלום ב-1973. באוקספורד, הוא שיחק בקבוצות הרוגבי והלקרוס, ובכל קיץ נסע פולברייט לצרפת לכאורה כדי לשפר את הצרפתית שלו, אם כי רצה ליהנות מאורח החיים הצרפתי. אידאולוגיית "העולם האחד" של פולברייט, אשר טופחה בידיו של מקאלום, גרמה לו להטיל ספק גדול בתורת ההתבדלות של ממשל וורן הרדינג. בשנת 1934 השלים פולברייט לימודי משפטים באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, ובעקבות זאת התקבל ללשכת עורכי הדין של וושינגטון הבירה. שם החל עבודתו כעורך דין באגף ההגבלים העסקיים של מחלקת המשפטים של ארצות הברית.
ביוגרפיה > קריירה אקדמאית

בשנים 1936–1939 עבד פולברייט כמרצה למשפטים באוניברסיטת ארקנסו. הוא מונה לנשיא בית הספר למשפטים בשנת 1939, ובכך נהפך לנשיא הצעיר ביותר בתולדות האוניברסיטה. הוא מילא תפקיד זה עד 1941. בית הספר לאמנויות ומדעים באוניברסיטת ארקנסו נקרא על שמו, והוא נבחר לאחוות פי בטא קפא. הוא היה חבר במועצה המייסדת של המכון האמריקאי רות'רמיר באוניברסיטת אוקספורד. בספטמבר 1939, ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה, פרסם פולברייט כנשיא האוניברסיטה, הצהרה פומבית בה הביע את אהדתו לבעלות הברית וקרא לארצות הברית לשמור על מעמדה כמדינה נייטרלית לטובת בעלות הברית. בקיץ 1940 פולברייט נמלך בדעתו, והכריז כי זהו "האינטרס החיוני" של אמריקה להיכנס למלחמה לצד בעלות הברית והזהיר כי ניצחון של גרמניה הנאצית יביא את העולם לתקופה אפלה. באותה שנה הצטרף פולברייט אל "הוועדה להגנת אמריקה תוך סיוע לבעלות הברית" (CDAAA).
ביוני 1941 פוטר פולברייט בהפתעה מאוניברסית ארקנסו בידי המושל הומר מרטין אדקינס. בדיעבד נודע כי הגורם לפיטוריו הוא שאדקינס נעלב מכך שעיתון בבעלות אמו של פולברייט תמך ביריבו במהלך הבחירות המקדימות ב-1940, והפיטורים היו ביטוי לנקמנותו של המושל. מבולבל מהדרך בה גחמה של המושל הביאה לידי גמר את הקריירה שלו בעולם האקדמיה, פולברייט החל להתעניין בפוליטיקה של ארצות הברית ולפתח שאיפות פוליטיות.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בבית הנבחרים האמריקאי

בבחירות אמצע הכהונה ב-1942, נבחר פולברייט אל בית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השלישי של ארקנסו, לכהונה בודדת בת שנתיים. בתקופה זו הוא נתמנה לחבר בוועדת החוץ של בית הנבחרים. בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, היה פולמוס עמוק בחברה האמריקאית בדבר הדרך היעילה ביותר להביא לשלום לאחר שדומה היה כי ניצחון בעלות הברית היה ודאי, ורבים דחקו בארצות הברית לדחות את אידאולוגיית ההתבדלות. בית הנבחרים אימץ את "החלטת פולברייט", שתמכה ביוזמות שמירת-שלום בינלאומיות ועודדה את ארצות הברית להשתתף בבניין האומות המאוחדות בספטמבר 1943. מעורבותו של פולברייט בניסיונות להשפיע על מדיניות החוץ של ארצות הברית, זיכתה אותו בתשומת לב לאומית.
בשנת 1943, ניתוח מידע חסוי מאת ישעיה ברלין של ועדות החוץ של בית הנבחרים והסנאט עבור משרד החוץ וחבר העמים, קבע כי פולברייט הוא "דמות מפתח חדשה ומכובדת בבית הנבחרים". בניתוח נכתב על פולברייט:
צעיר (בן 38) אמיד ומלומד על בסיס מלגת רודס, שניסיונו העיקרי עד כה היה בחקלאות ובעסקים. הוא כבר הפגין יכולת וכשירות מגוונות בעסקים כעורך דין מיוחד באגף ההגבלים העסקיים של מחלקת המשפטים, וכנשיא אוניברסיטת ארקנסו. הוא חבר אינטליגנטי ודרוך בוועדת החוץ שערכה לאחרונה השוואה בין הנוהג הבריטי למתן מענקים עבור בעלות בריתה, לבין הנוהג האמריקאי למתן הלוואות בתנאים פיננסיים קבועים במהלך המלחמה, כדי להוכיח שאמריקה היא זו שחרגה מהנוהג הבינלאומי הכללי בנדון. פולברייט היה רוצה שארצות הברית תשיג ממדיניות השאל-החכר הטבות לא-חומריות גרידא, כלומר התחייבויות פוליטיות של המדינות שנהנו מהמדיניות, מה שיאפשר להקים מערך קולקטיבי של ביטחון בין-לאומי לאחר המלחמה.