stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בהירות נראית
סקאלת הבהירות

סקאלת הבהירות היא סקאלה לוגריתמית הפוכה, כך שערך הבהירות יורד ככל שמקור האור בהיר יותר. בעקבות הסקאלה של פוגסון (לעיל), הפרש של 5 יחידות בהירות מוגדר כהבדל של פי 100 בשטף האור, ולכן הבדל ביחידת בהירות אחת הוא הבדל של פי  {\sqrt[{5}]{100}}\approx 2.512 בשטף האור. הקשר בין שטף כוכב לבהירותו נתון בנוסחה:
ZP הוא קבוע שנקרא נקודת האפס של סולם הבהירות (ובאנגלית: Zero Point). מקורו של המקדם 2.5 בכך שבנוסחה נעשה שימוש בלוגריתם עם בסיס 10, כפי שמקובל בהנדסה. 2.5 הוא 5 מחולק ב-2, באשר מקורו של ה-5 בשורש החמישי שבו השתמש פוגסון; וה-2 הוא הריבוע של 10 כדי לקבל 100, שהוא גורם ההכפלה שהציע פוגסון.
כאמור לעיל, הכוכב וגה נבחר ככוכב שבהירותו 0, ובהירויות שאר הכוכבים כוילו לפיו. כיום, בעת ביצוע מדידות פוטומטריות, נהוג למדוד בהירויות ביחס לכוכבי-ייחוס, שבהירותם ידועה ומנוטרת באופן תדיר.
שני כוכבים שיוצרים כמויות שטף 1‏f, ‏2‏f בהתאמה, ייראו בבהירויות של 1‏m, ‏2‏m בסקאלה לוגריתמית, לפי הקשר:
או:
בנוסחאות שלעיל מופיע יחס בין שני גודלי שטף, ואין חשיבות ליחידות בהם הוא מבוטא. בצורה זו שינויים במערכת המדידה, גובה הכוכבים מעל האופק או מידת זיהום האור מאבדים מהשפעתם, כך שאין צורך לכייל את הסקאלה מחדש בעת מדידת בהירותו של עצם לא מוכר, וניתן להסתפק בהשוואת השטף שלו לשטף של כוכבים מוכרים, דבר המהווה יתרון גדול.
שטף האור המגיע לצופה על פני כדור הארץ מכוכב שבהירותו m=5 גדול פי 2.512 מהשטף של כוכב שבהירותו 6, או פי 2.5122 מכוכב שבהירותו 7. כאשר אומרים שכוכב מסוים נמצא בדרגת בהירות 1, מבלי לציין את הבהירות המדויקת, הכוונה היא שבהירותו הנראית היא בין 1.5 ל-0.5.
בהירות גבולית

בהירות גבולית היא הבהירות שמעבר לה עצם שמיימי חשוך מכדי להבחין בו. נהוג לומר שהבהירות הגבולית לעין בלתי מצוידת היא 6, אך מרבית האנשים שראייתם תקינה רואים מעל 6.5, וישנם שרואים יותר מכך.
שימוש בטלסקופ מעלה את ערך הבהירות הגבולית במידה ניכרת. לטלסקופ שרדיוס המראה/עדשה שלו הוא R (במילימטרים), הבהירות הגבולית ניתנת לחישוב על פי הנוסחה  \ 2+5\log _{10}(2R)
יש לזכור שזו נוסחה עבור רגישות עין ממוצעת, ובפועל ישנם הבדלים גדולים בין רגישות העיניים של אנשים שונים.
הבהירות הגבולית הגבוהה ביותר היא של טלסקופ החלל האבל, 31. הגעה לבהירות זו כרוכה בחשיפה ממושכת, כלומר צילום האובייקט לאורך זמן רב. בהירות גבוה מ-31 נבלעת ברעש הנגרם ממיכשור הטלסקופ.
שיטות פוטומטריות

הבהירות של הגוף השמיימי נמדדת תוך שימוש במסנן המעביר אורכי גל מסוימים. הגדרת אוסף מסננים סטנדרטי נקראת שיטה פוטומטרית (Photometric system). השיטה הפוטומטרית הראשונה שהוגדרה הייתה שיטת UBV והיא משמשת עד היום לסיווג כוכבים. לפי שיטה זו מודדים את הבהירות בעזרת שלושה מסננים. המסנן הראשון מעביר את תחום האור הנראה (visual) והוא מדמה בקירוב את תגובת העין האנושית. הבהירות הנמדדת בעזרת מסנן זה, שאורך הגל המרכזי שלו נמצא ב-540 ננומטר, מסומנת כ-mV או כ-V. הבהירות הנמדדת בעזרת המסנן השני, שמרכזו ב-442 ננומטר, אורך גל המתאים לאור כחול (blue), מסומנת כ-mB או כ-B, והבהירות של המסנן השלישי שמרכזו ב-364 ננומטר, בתחום האור העל-סגול (UV), מסומנת כ-mU או כ-U.
ניתן ללמוד פרטים רבים על אופיו של כוכב על ידי מדידה עם מספר מסננים. לווגה, למשל, יש בהירות כמעט שווה כשהיא נמדדת בשלושת המסננים של שיטת UBV, ותחילה היא הוגדרה כ-0 בשלושתם. אולם, מצב כזה אינו טיפוסי ולרוב הכוכבים יש בהירות שונה כשהמדידה מתבצעת עם מסננים שונים. הטמפרטורה של הכוכב יכולה להיקבע בדיוק גבוה בעזרת חישוב ההפרש בין הבהירות באורכי גל שונים. כך למשל, ההפרש B-V שנקרא אינדקס צבע נותן אינדיקציה ישירה לצבע של הכוכב. קביעת הצבע מאפשרת לחשב את הטמפרטורה של פני השטח שלו, בהתאם לתכונות של פליטת גוף שחור.
כיום משמשות מספר שיטות פוטומטריות, ובהן כאלו שיש בהן יותר מסננים, המכסים תחומי תדרים נוספים, כמו אור תת-אדום. חלק מהמסננים מתאימים לאורכי גל שלא מסוגלים לחדור דרך אטמוספירת כדור הארץ, ולכן הם נמצאים בשימוש רק במדידות המתבצעות בעזרת לוויינים או כלי טיס אחרים שמגיעים לקצה האטמוספירה או יוצאים ממנה.
הקשר לבהירות המוחלטת

הבהירות תלויה במרחק של גרם השמים מכדור הארץ; וכן בבהירות המוחלטת (M) של גרם השמיים, שמושפעת מאופי פליטת האור שלו.
הבהירות הנראית גדלה עם העלייה בבהירות המוחלטת, והיא פוחתת בעבור מרחקים הולכים וגדלים מהמקור. הקשר בין הבהירות המוחלטת (M) לבהירות הנראית (m) נתון על ידי הנוסחה:
הגודל DL קרוי מרחק הבהירות, והוא שווה למרחק מהמקור ביחידות פרסק (כ-3.2616 שנות אור) עבור עצמים קרובים. כשמדובר במרחקים גדולים, יש לקחת בחשבון את השפעת עקמומיות המרחב, לפי תורת היחסות הכללית, ולהכניס תיקון לערכו של DL.
כמו בנוסחת הבהירות הלוגריתמית שלעיל, מקורו של הגורם 5 בשימוש בלוגריתם לפי בסיס 10, בתוספת גורם 2 שמקורו בריבוע המרחק.
המספר 1 שבתוך הסוגריים גורם לכך, שהבהירות הנראית של עצמים שמרחקם מהצופה 10 פרסק, שווה בגודלה לבהירות המוחלטת.
בהירות השוואתית של עצמים שונים

| בהירות | עצם |
| --- | --- |
26.73-: השמש (בהירות פי 449,000 יותר מירח מלא)
12.6-: ירח מלא
8.0-: בהירות מרבית של לוויין אירידיום
6.0-: בהירות מוערכת של הסופרנובה 1054 שנצפתה ב-4 ביולי 1054 על ידי הסינים
5.7-: בהירות מרבית של תחנת החלל הבינלאומית (בפריגיאה, 100% הארה)
4.7-: בהירות מרבית של נוגה
3.9-: גבול הבהירות (התחתון) של עצם בו ניתן לצפות במשך היום בעין בלתי מזוינת
3.0-: בהירות מרבית של מאדים
2.8-: בהירות מרבית של צדק
1.9-: בהירות מרבית של כוכב חמה
1.46-: סיריוס – הכוכב הבהיר ביותר
0.72-: קאנופוס – הכוכב השני בבהירותו
0.27-: אלפא קנטאורי – מערכת הכוכבים הקרובה ביותר למערכת השמש
0.24-: בהירות מרבית של שבתאי
0.04-: ארקטורוס – הכוכב הבהיר ביותר בשמי הצפון
0.03+: וגה – הכוכב שבמקור בהירותו נקבעה בתור בהירות אפס
0.08+: קאפלה
0.12+: ריג'ל
0.38+: פרוקיון
0.46+: אכרנר
0.5+: ביטלג'וז (כוכב משתנה)
3.0+: גבול הבהירות של עצם בו ניתן לצפות בסביבה עירונית. בהירות השיא של סופרנובה 1987A, בענן מגלן הגדול.
3.4+: הבהירות של גלקסיית אנדרומדה
4.6+: בהירות מרבית של גנימד, הירח בעל הבהירות הנראית הגבוהה ביותר במערכת השמש להוציא הירח של כדור הארץ
5.5+: בהירות מרבית של אורנוס
6.5+: גבול הבהירות של עצם בו ניתן לצפות בעין בלתי מזוינת בתנאים אופטימליים
6.7+: בהירות מרבית של כוכב הלכת הננסי קרס
7.7+: בהירות מרבית של נפטון
9.5+: גבול הבהירות של עצם בו ניתן לצפות במשקפת בעלת קוטר עדשה של 50 מ"מ
12.6+: הקוואזר הבהיר ביותר 3C 273 במרחק 2.4 מיליארד שנות אור
13.65+: בהירות מרבית של פלוטו (בהירות חלשה פי 1,148 מיכולת הצפייה בעין בלתי מזוינת)
18.7+: בהירות מרבית של כוכב הלכת הננסי אריס
23.0+: בהירות מרבית של ניקס והידרה, ירחי פלוטו הזעירים
27.0+: גבול הבהירות של עצם בו ניתן לצפות בטלסקופ קרקעי בקוטר 8 מטרים, בהירות של סטיקס (ירח)
31.5+: גבול הבהירות של עצם בו ניתן לצפות בטלסקופ החלל האבל
36.0+: גבול הבהירות של עצם בו ניתן לצפות בטלסקופ הקרקעי העתידי E-ELT
38.0+: גבול הבהירות הצפוי עבור הטלסקופ הקרקעי OWL בקוטר 100 מטרים, שבנייתו בוטלה בינתיים
ראו גם

רשימת כוכבים בהירים
הערות שוליים

↑  מאיר מידב, נח ברוש, חגי נצר, צפונות היקום – אשנב לאסטרונומיה, האוניברסיטה הפתוחה, מהדורה ראשונה 1988, תשע"ג–2013, עמ' 145, הערה 3: "היוונים קראו לגודל הכוכב דרגה, ואילו הרמב"ם כינה את הגודל הזה כבוד".
↑  החישוב : (26.73-12.6)^2.512
↑  "ISS Information - Heavens-above.com". Heavens-above. נבדק ב-2007-12-22.
↑  ניתן לראותו בתנאים מיטביים https://www.space.com/uranus-brightest-of-2021-opposition
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4226162-4 
מיקומו של סיריוס, הכוכב הבהיר ביותר בשמים. בהירותו של סיריוס היא 1.46-
משה דריהם

| --- | --- |

 לידה:  12 בספטמבר 1906 ה'תרס"ו ג'רבה, תוניסיה
 פטירה:  31 במרץ 1966 (בגיל 59) ה'תשכ"ו 
 מקום קבורה:  טבריה 
 מדינה:  תוניסיה הצרפתית, תוניסיה 
 מקום פעילות:  ג'רבה בתוניסיה וטבריה בישראל
 תקופת הפעילות:  ? – 31 במרץ 1966 
 רבותיו:  מכלוף עידאן, יוסף בוכריץ 
 
הרב משה הכהן דריהם (13 בספטמבר 1906, כ"ב באלול ה'תרס"ו – 31 במרץ 1966, י' בניסן ה'תשכ"ו) היה דיין ופוסק, הרב הראשי של רובע דיג'ת - ה"חארה צגירה" באי ג'רבה שבתוניסיה, מגדולי רבני ג’רבה בדורו, חבר בית הדין הרבני האזורי בטבריה ומחבר ספרים רבים.
ביוגרפיה

נולד בג'רבה שבתוניסיה, למרים ולרב שמעון הכהן דריהם, לימים רב הערים ספקס ובנגרדאן. בצעירותו למד אצל הרב מכלוף עידאן והרב יוסף בוכריץ. בגיל 13 נסע לספקס כדי ללמוד מקצוע, אולם הרב עידאן נסע לשם והחזירו לג'רבה, והבטיח כי ידאג לצרכיו.
בשל נסיעתו של אביו לשמש כשוחט בספקס, התגורר בצעירותו בביתו של הרב אליהו הכהן, ולימים נישא לבתו.
שימש לצד רבו, הרב מכלוף עידאן, כחבר בית הדין בג'רבה, ולאחר פטירתו של האחרון בשנת 1946 (ה'תש"ז), מונה לשמש תחתיו כרב הראשי של ה"חארה צגירה" בג'רבה. בין היתר שימש כדיין וכמורה צדק בקהילה, ובמשך תקופת כהונתו הנהיג מנהג לפיו זוגות שנישאו בעיר עלו לארץ ישראל שבוע לאחר החתונה. כן העמיד תלמידים רבים שהפכו ברבות הימים לרבנים.
בשנת 1957 (ה'תשי"ז) עלה לישראל והשתכן בטבריה, שם מונה כשנה לאחר מכן לשמש כחבר בית הדין הרבני האזורי בעיר, לצד הרב רפאל קוק והרב מאיר ועקנין. בפעילותו הציבורית ייסד את "איחוד עולי תוניסיה וג'רבה", ופעל לייסד את בית הכנסת הראשון ליוצאי תוניסיה בעיר, שעד אז היו מתפללים בבתי כנסת שהנהיגו נוסח שונה משלהם.
נודע בפסיקתו המקלה בגיור, לפיה כוונת קבלת עול מצוות לא מהווה התחייבות לשמירת המצוות כולן, כך שאם גר מקבל עליו עול מצוות, אפילו אם בשעת הקבלה בדעתו לעבור בעתיד על חלקן, אין פגם בקבלתו, מכיוון שקיבל בדעתו שאם יעבור, ייענש.
ראה בתקומת מדינת ישראל אתחלתא דגאולה, והנהיג לומר הלל ולערוך סעודה ביום העצמאות.
בתקופה האחרונה לחייו סבל משיתוק בגופו, עד שהלך לעולמו ונקבר בטבריה.
בניית בית הכנסת הושלמה רק לאחר פטירתו, והוא נושא את השם "אוהל משה", על שמו. באמתחתו נמצאו כתבי יד רבים של רבני ג'רבה, ולאחר פטירתו הודפסו ויצאו לאור רבים מהם.
חיבוריו

דרש משה - חידושי תנ"ך ודרושים, ה'תשל"ד
אוהל משה - שו"ת וחידושים על שולחן ערוך, ה'תשל"ט
והשיב משה - שו"ת על ארבעה חלקי שולחן ערוך, הודפס על ידי הרב רפאל כדיר צבאן בשנת ה'תשכ"ח
ויגד משה - פירוש על הגדה של פסח, ג'רבה ה'תרצ"ט
ידי משה - חידושים על הש"ס
ידי משה - פירוש לחומש בראשית, ג'רבה ה'תש"ג
אוהל צדיקים - סיפורי צדיקים
חלק מחיבוריו עדיין נמצאים בכתב יד, ואחרים נשרפו כשהגיע למחנה העלייה הסמוך לעכו. כן הדפיס בג'רבה את הספרים "עמר נקא" (ה'תש"ט) ו"מנחת ערב" (ה'תשי"א) של רבו הרב עידאן (בסיוע הרב חיים חורי).
לקריאה נוספת

שולמית נועם, והאיש משה - קווים לדמותו של הרב משה הכהן דריהם, 2001
הערות שוליים

↑  ראו אודותיו - חכם שמעון דריהם הכהן באתר החכם היומי
↑  שו"ת והשיב משה, סימן נ"א
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310306005171  ISNI: 0000 0000 4805 3911  LCCN: nr93027253  VIAF: 292541599   WorldCat (עם VIAF): 292541599
אצטדיון האצטקה

| --- | --- |

האצטדיון ממבט על
 מיקום:  מקסיקו סיטי, מקסיקו
 קואורדינטות:  19°18′11″N 99°09′02″W﻿ / ﻿19.303055555556°N 99.150555555556°W﻿ / 19.303055555556; -99.150555555556
 אבן יסוד:  1961
 תקופת הפעילות:  29 במאי 1966 – הווה (58 שנים)
 שופץ:  1985
 בעלים:  טלוויסה
 מפעיל:  קלוב אמריקה
 משטח:  דשא
 אדריכל:  פדרו רמירס ואסקס, רפאל מיחרס 
 קבוצות:  נבחרת מקסיקו בכדורגל קלוב אמריקה
 מושבים:  83,264
 ממדי משטח:  אורך: 105 מ' רוחב: 68 מ'
 www.estadioazteca.com.mx
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מקסיקו סיטי מוגדלת) מדינת מקסיקו מורלוסאצטדיון האצטקה(למפת מקסיקו סיטי רגילה) מדינת מקסיקו מורלוסאצטדיון האצטקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון האצטקה (בספרדית: Estadio Azteca, הגייה: אסטדיו אסטקה) הוא אצטדיון כדורגל בעיר מקסיקו סיטי שבמדינת מקסיקו. תכולת האצטדיון הנוכחית היא 83,264 מקומות ישיבה.
האצטדיון הוא אצטדיונן הביתי של קבוצת הכדורגל קלוב אמריקה וקרוס אסול, והיה בעבר האצטדיון הביתי של קבוצות הכדורגל אטלנטה ונקקסה. כמו כן, משמש האצטדיון גם כאצטדיונה הביתי של נבחרת מקסיקו. בסמוך לאצטדיון עוברת רכבת קלה, המשרתת את הצופים אשר מגיעים לאצטדיון.
היסטוריה

האצטדיון נבנה בשנת 1966 במטרה לקחת חלק באירוח טורניר הכדורגל של אולימפיאדת מקסיקו סיטי, שנערכה בעיר בשנת 1968. משחק החניכה של האצטדיון התקיים ב-7 ביולי 1968 בו גברה נבחרת ברזיל על מקסיקו בתוצאה 2-0. במשחק זה נכחו 119,853 צופים, נתון שיא למשחק כדורגל באצטדיון.
משחק הכדורגל הידוע ביותר שנערך באצטדיון זה, היה משחק רבע הגמר בין נבחרות אנגליה וארגנטינה במסגרת מונדיאל 1986.
במשחק זה נכבשו שניים מהשערים המוכרים בהיסטוריה של הכדורגל: השער שכבש דייגו ארמאנדו מאראדונה בעזרת ידו, דבר שלא הבחין בו שופט המשחק שאישר את השער. השער כונה על ידי מאראדונה עצמו בכינוי "שער יד האלוהים", כינוי שדבק בו עד היום. השער השני של ארגנטינה, שגם אותו כבש מאראדונה לאחר שכידרר לאורך חצי המגרש של האנגלים, תוך שהוא עובר בדרך כמה שחקני הגנה אנגלים בדרך לכיבוש השער. לזכר השער המרהיב נבנתה אנדרטה מחוץ לאצטדיון. כמו כן, זכה השער בתואר שער המאה, בתחרות שבה נבחר השער על ידי פיפ"א, כשער היפה ביותר שהובקע במשחקי גביע העולם בכדורגל.
ב-20 בפברואר 1993 נערך באצטדיון קרב אגרוף בין חוליו ססאר צ'אבס לבין הוגאן, בו נכחו 132,247 צופים, נתון שיא למספר צופים באצטדיון.
האצטדיון בגביע העולמי

גמר הגביע העולמי באצטדיון האצטקה
למעלה: פלה חוגג את זכיית ברזיל במונדיאל 1970. למטה: דייגו מרדונה חוגג את זכיית ארגנטינה במונדיאל 1986.
אצטדיון האצטקה אירח משחקים במסגרת הגביע העולמי בשני טורנירים (ב-1970 ו-1986), בהם אירח תשעה עשרה משחקים בסך הכול. במונדיאל 1970 הוא אירח עשרה משחקים, ביניהם משחק הגמר. במונדיאל 1986 אירח האצטדיון תשעה משחקים, ביניהם משחק הגמר, ובכך הפך לאצטדיון הראשון והיחיד עד כה שאירח פעמיים את משחק הגמר. האצטדיון צפוי לקחת חלק באירוח משחקי מונדיאל 2026, בו הוא מיועד לארח חמישה משחקים, ובכך יהפוך לאצטדיון הראשון שאירח משחקים בשלושה טורנירים בגביע העולמי.
האצטדיון בגביע העולמי > מונדיאל 1970

| תאריך | שעה (UTC−6) | נבחרת 1 | תוצאה | נבחרת 2 | שלב | צופים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 במאי 1970 | 12:00 |  מקסיקו | 0–0 |  ברית המועצות | בית א' | 107,160 |
| 3 ביוני 1970 | 16:00 |  בלגיה | 3–0 |  אל סלוודור | בית א' | 92,205 |
| 6 ביוני 1970 | 16:00 |  ברית המועצות | 4–1 |  בלגיה | בית א' | 95,261 |
| 7 ביוני 1970 | 12:00 |  מקסיקו | 4–0 |  אל סלוודור | בית א' | 103,058 |
| 10 ביוני 1970 | 16:00 |  ברית המועצות | 2–0 |  אל סלוודור | בית א' | 89,979 |
| 11 ביוני 1970 | 16:00 |  מקסיקו | 1–0 |  בלגיה | בית א' | 108,192 |
| 14 ביוני 1970 | 12:00 |  ברית המועצות | 0–1 |  אורוגוואי | רבע הגמר | 26,085 |
| 17 ביוני 1970 | 16:00 |  איטליה | 4–3 |  גרמניה המערבית | חצי הגמר | 102,444 |
| 20 ביוני 1970 | 16:00 |  אורוגוואי | 0–1 |  גרמניה המערבית | המשחק על המקום השלישי | 104,403 |
| 21 ביוני 1970 | 12:00 |  ברזיל | 4–1 |  איטליה | גמר | 107,412 |
האצטדיון בגביע העולמי > מונדיאל 1986

| תאריך | שעה (UTC−6) | נבחרת 1 | תוצאה | נבחרת 2 | שלב | נוכחות קהל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 במאי 1986 | 12:00 |  בולגריה | 1–1 |  איטליה | בית א' | 96,000 |
| 3 ביוני 1986 | 12:00 |  בלגיה | 1–2 |  מקסיקו | בית ב' | 110,000 |
| 7 ביוני 1986 | 12:00 |  מקסיקו | 1–1 |  פרגוואי | בית ב' | 114,600 |
| 11 ביוני 1986 | 12:00 |  עיראק | 0–1 |  מקסיקו | בית ב' | 103,763 |
| 15 ביוני 1986 | 12:00 |  מקסיקו | 2–0 |  בולגריה | שמינית הגמר | 114,560 |
| 18 ביוני 1986 | 12:00 |  אנגליה | 3–0 |  פרגוואי | שמינית הגמר | 98,728 |
| 22 ביוני 1986 | 12:00 |  ארגנטינה | 2–1 |  אנגליה | רבע הגמר | 114,580 |
| 25 ביוני 1986 | 16:00 |  ארגנטינה | 2–0 |  בלגיה | חצי הגמר | 114,500 |
| 29 ביוני 1986 | 12:00 |  ארגנטינה | 3–2 |  גרמניה המערבית | גמר | 114,600 |
האצטדיון בגביע העולמי > מונדיאל 2026

| תאריך | שעה (UTC−6) | נבחרת 1 | תוצאה | נבחרת 2 | שלב | נוכחות קהל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 ביוני 2026 | --:-- |  מקסיקו | – | A2 | בית א' |  |
| 17 ביוני 2026 | --:-- | TBD | – | TBD | בית י"א |  |
| 24 ביוני 2026 | --:-- | A4 | – |  מקסיקו | בית א' |  |
| 30 ביוני 2026 | --:-- | מנצחת בית א' | – | מקום 3 בבית ג'/ה'/ו'/ח'/ט' | שלב 32 האחרונות |  |
| 5 ביולי 2026 | --:-- | מנצחת משחק 79 | – | מנצחת משחק 80 | שמינית הגמר |  |
גלריה

חזית האצטדיון
פנים האצטדיון
פנים האצטדיון
פנים האצטדיון
הערות שוליים

1 2  Ficha Técnica - Estadio Azteca, Estadio Azteca, ‏28 ביולי 2019
↑  Mario Guerrero, Joe Brennan, Estadio Azteca will undergo only a partial renovation to prepare for the 2026 World Cup, AS USA, ‏2023-08-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Mexico v Brazil, 07 July 1968, 11v11.com
↑  The 10 Biggest Soccer Stadiums In The World, Jobs In Football (באנגלית)
↑  Estadio Azteca (Coloso de Santa Úrsula) – StadiumDB.com, stadiumdb.com
↑  Greg Haugen Recalls His Epic With Julio Cesar Chavez: “To This Day I Kick Myself In The A** Over That Fight! (באנגלית אמריקאית)
↑  Classic Stadium: - FIFA.com, web.archive.org, ‏2014-07-16
↑  במונדיאל 1950 לא נערך משחק גמר, אולם לעתים נהוג להכליל את המשחק המכריע בטורניר כמשחק גמר, ובמקרה כזה גם אצטדיון המרקנה אירח שני משחקי גמר, לאחר שאירח גם את גמר מונדיאל 2014
| אצטדיוני מונדיאל 2026 |
| --- | --- | --- |
| קנדה | בימו פילד (טורונטו) • בי סי פלייס (ונקובר) |  |
| מקסיקו | אצטדיון אקרון (גוודלחרה) • אצטדיון האצטקה (מקסיקו סיטי) • אצטדיון BBVA (מונטריי) |  |
| ארצות הברית | אצטדיון מרצדס-בנץ (אטלנטה) • אצטדיון ג'ילט (בוסטון) • AT&T אצטדיון (דאלאס) • אצטדיון NRG (יוסטון) • אצטדיון ארוהאד (קנזס סיטי) • אצטדיון סופיי (לוס אנג'לס) • אצטדיון הארד רוק קפה (מיאמי) • אצטדיון מטלייף (ניו ג'רזי) • לינקולן פייננשל פילד (פילדלפיה) • אצטדיון ליווייס (אזור מפרץ סן פרנסיסקו) • לומן פילד (סיאטל) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286213405171  LCCN: sh2006002592
עיטם לבן-ראש

| עיטם לבן-ראש |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: דורסי יום
משפחה:: נציים
סוג:: עיטם
מין:: עיטם לבן-ראש
שם מדעי
 Haliaeetus leucocephalus ‏ליניאוס, 1766
תחום תפוצה


נוצות העיטם לבן-הראש לפי סוגיהן
עֵיטָם לְבֶן-רֹאשׁ (שם מדעי: Haliaeetus leucocephalus; ידוע גם בתור "עיט קירח", "עיט קירח אמריקאי" או בשמו השגוי "הנשר האמריקאי") הוא מין מסוג עיטם, שתפוצתו באמריקה הצפונית. הוא נחשב לציפור הלאומית של ארצות הברית ומופיע בסמלה הלאומי. מין זה היה על סף הכחדה בארצות הברית בסוף המאה ה-20, אולם כעת מצבו יציב והוא הוסר מרשימת המינים בסכנת הכחדה של הממשל הפדרלי של ארצות הברית. עיט זה הוא עוף דורס הנמנה עם סדרת דורסי היום. שמו המדעי מתאר אותו היטב: Haliaeetus פירושו "עיט ים", כלומר עיטם, ו-leucocephalus פירושו "ראש לבן". שם נוסף לעיטם זה הוא "עיטם קירח", שם שמקורו בשמו האנגלי של העיטם: Bald Eagle. שמות אלו שגויים, שכן לעיטם יש נוצות לבנות על ראשו, על צווארו ועל זנבו. מקור שם זה הוא במילה האנגלית העתיקה "Piebald" שמתייחסת לנוצות הראש והזנב הלבנות.
אנטומיה ומאפיינים כלליים

גובהו של העיטם לבן-הראש הוא מטר אחד בקירוב. נקבות בוגרות הן בעלות מוטת כנפיים של 2.1 מטרים לערך, בעוד המוטה המקבילה אצל הזכרים היא שני מטרים. משקלן הממוצע של הנקבות הוא 5.8 ק"ג, ושל הזכרים – 4.1 ק"ג. העיטמים לבני-הראש הקטנים ביותר נמצאים בפלורידה, שם המשקל של מרביתם אינו עולה על 2.3 ק"ג ומוטת הכנפיים על 1.8 מטרים. לעומתם, העיטמים לבני-הראש הגדולים ביותר נמצאים באלסקה, שם ניתן לצפות בנקבות גדולות שמשקלן עשוי לעלות על שבעה ק"ג ומוטת כנפיהן עשויה להגיע ל-2.4 מטרים. גודל המוח של העיטמים הוא בערך 16 ס"מ מעוקבים.
בניגוד לרושם שמתקבל באשר לעיטם בשל גודלו ומראהו, עצמותיו חלולות. עובדה זו מביאה לכך שמשקלו היחסי של שלד העיטם מהווה רק כחמישה עד שישה אחוזים ממשקל גופו (כרבע ק"ג). מקורו, טפריו ונוצותיו של העיטם עשויים מקרטין. כנפיו ארוכות ורחבות, ומכאן שהן מתאימות לדאייה.
בסך הכול, העיטם מכוסה בלמעלה מ-7,100 נוצות לערך. נוצות גופו חומות ומנוקדות, בעוד הנוצות הלבנות המבדילות את ראשו וזנבו מתחילות לגדול רק שנתיים עד שלוש שנים לאחר מכן, לפני ההגעה לבגרות המינית. את צבעיו המיוחדים, הכוללים ניגוד חריף בין צבע הראש והזנב לצבע הגוף, משיג העיטם רק בגיל ארבע עד חמש שנים לערך. ניתן להבחין בינו לבין העיט הזהוב בכך שנוצותיו של העיט הזהוב מכסות חלק מרגליו, בעוד שעל רגליו של העיטם לבן-הראש לא צומחות נוצות. בנוסף, העיטם לבן-הראש הצעיר הוא בעל נוצות בהירות יותר באזור הזרוע העליונה, ובייחוד באזור בית-השחי. נוצותיו קלות משקל ועם זאת הן חזקות וגמישות למדי. תפקידן לגונן על העיטם מפני חום וקור; האוויר הכלוא בין שכבות הנוצות מתפקד כמבודד. תפקיד נוסף של הנוצות הוא בטקס החיזור.
מקורו של העיטם מכופף בקצהו, ולכן הוא מתאים לקריעת בשר מטרפו. לסתו העליונה חופפת במעט את זו התחתונה, ובכך הן יוצרות אפקט הדומה לזה של מספריים. מבנה זה מאפשר לעיטם לחתוך עור עבה במיוחד. מקורו של העיטם לבן-הראש משמש אותו ככלי "נשק" חזק, אולם הוא משתמש בו גם לפעולות הדורשות עדינות – טיפוח נוצותיו של בן זוגו והעברת כמויות קטנות של מזון לגוזל, לפני שהוא מסוגל להאכיל את עצמו.
מכיוון שבין הזכרים והנקבות לא קיימים הבדלים בצבעי הנוצות, קביעת הזוויג של פרט מסוים נעשית על פי גודלו, או על פי בדיקת לפרוסקופיה. נתונים שעובדו על ידי מארק סטולמאסטר הצביעו על כך שההבדלים הברורים ביותר בין הזכר והנקבה מתבטאים בשני מאפיינים: עומק המקור (D) ואורך הטפרים (L). נתונים אלו עובדו לכדי נוסחה, שעל ידי הצבת הנתונים לעיל במילימטרים ניתן לקבוע את זוויג הפרט (S):  \ S=(D\cdot 0.392)+(L\cdot 0.34)-27.694. אם התוצאה של חישוב זה חיובית, העיטם הוא ממין נקבה, ואם שלילית – זכר.
תת-מינים

המין עיטם לבן-ראש נחלק לשני תת-מינים: H. l. washingtoniensis ו-H. l. leucocephalus. תפוצתו של התת-מין הראשון צפונית מזו של התת-מין השני. הגבול בין תפוצותיהם עובר בערך בקו הרוחב 38° צפון, כלומר בסביבות קו הרוחב של סן פרנסיסקו. עם זאת, העיטם הצפוני גולש דרומה מתחום תפוצתו, בהופיעו מעט דרומה מכף האטראס (Cape Hatteras). התת-מין הצפוני נקרא על שמו של ג'ורג' וושינגטון, והוא גדול יותר מהתת-מין הדרומי. למעשה, כאשר התגלה התת-מין הצפוני על ידי חוקר הטבע ג'ון ג'יימס אודובון, הוא מצא פרט גדול יותר מאלו שקיימים כיום בארצות הברית, והוא כנראה היה דומה יותר לפרטים שחיים באלסקה. אף על פי כן, ההבדלים ביניהם הם כנראה תוצאה של האזור הגאוגרפי שבו הם חיים, והם עוקבים אחר כלל ברגמן. מסיבה זאת, יש המפקפקים בחלוקה המוזכרת לשני תת-מינים, ומטילים ספק בקיומו של בסיס ביולוגי לחלוקה זו.
העיטם לבן-הראש והעיטם לבן-הזנב האירואסיאתי הם מינים מונופילטיים שכנראה התפצלו מעיטמים אחרים בתחילת תקופת המיוקן לכל המאוחר. ההבדלים המורפולוגיים ביניהם קלים – מין אחד הוא בעל ראש לבן והשני בעל ראש מעט כהה יותר. הפיצול בין המינים התרחש כנראה בצפון האוקיינוס השקט, ומשם התפשט האחד מערבה לכיוון אירואסיה והשני מזרחה לכיוון צפון אמריקה. בדומה למין הצפוני השלישי, העיטם הענק, שני מינים אלו הם בעלי טפרים, מקור ועיניים צהובים בבגרותם.
התנהגות

בסביבה טבעית, תוחלת החיים של עיטמים לבני ראש נעה בין 20 ל-25 שנים. העיטם המבוגר ביותר שנצפה בטבע היה בן 28 שנים, בעוד שמשך החיים המרבי שנצפה בשבי היה 36 שנים. העיטמים לרוב מצייצים, וקריאותיהם צווחניות. חוש הראייה שלהם חזק יותר משל האדם, והם מסוגלים לראות בחדות הגדולה פי ארבעה עד שישה מהחדות שבה רואה האדם, יתרון משמעותי לעוף המחפש טרף. טיב חוש השמיעה שלהם דומה לזה של האדם, אך חושי הטעם והריח שלהם מפותחים במידה מועטה. בזמן תעופה רגילה, העיטם לבן-הראש מגיע למהירות הנעה בין 30 ל-90 קילומטרים בשעה. עם זאת, בפעמים המעטות שבהן הוא צולל, הוא עשוי להגיע למהירות גבוהה יותר. העיטמים לבני-הראש יודעים לשחות – הם מניעים את כנפיהם בתנועה הדומה לשחיית פרפר.
העיטם הוא בעל חיים טריטוריאלי, והוא יגן על הטריטוריה שלו באגרסיביות ברדיוס של שני קילומטרים לערך מהקן, במיוחד במהלך עונת הרבייה. על מנת להגן על הטריטוריה שלו, העיטם עשוי לפצוח במספר התנהגויות, שהעיקריות שבהן הן השמעת קולות וניהול מרדף אחר העופות הפולשים לתחומו. במקרה שהפולש הוא עיטם לבן-ראש אחר, נמצא כי הזכרים רודפים אחרי הפולשים וכי הנקבות רודפות אחרי הפולשות. במהלך הדגירה על הביצים, אחד מההורים תמיד ידגור עליהן, והשני יהיה בקרבת האזור וישגיח כי לא נכנסים פולשים.
החל משנות ה-70 של המאה ה-20 מספר העיטמים גדל באופן משמעותי, וכך לעיטמים קשה יותר למצוא טריטוריה שקטה משלהם. בשל כך, נצפו קרבות אוויריים רבים יותר בין עיטמים שהתחרו על טריטוריה. קרבות אלו מסתיימים לא פעם בפציעה של אחד העיטמים, וב-2006 נמדד גידול במספר העיטמים המגיעים פצועים למרכזי טיפול מיוחדים בעקבות קרבות בשל תחרות על טריטוריה. עם זאת, מומחים מעריכים כי העיטמים לבני-הראש לא מיצו את הטריטוריות האפשריות לקינון ברחבי ארצות הברית, וכי כעת הם נלחמים על טריטוריות "סוג א'".