stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מפלגת העבודה (ליטא)

| --- | --- |

 מדינה:  ליטא 
 מייסד:  ויקטור אוספאסקיך 
 מנהיגים:  ויקטור אוספאסקיך 
 תקופת הפעילות:  2003–הווה (כ־21 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם חברתי, פופוליזם 
 מטה:  וילנה 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז (פוליטיקה) 
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הברית של ליברלים ודמוקרטים באירופה 
 נציגויות בפרלמנטים
 סיימאס:  2 / 141
 הפרלמנט האירופי:  1 / 75111 מושבים מוקצים לליטא
 www.darbopartija.lt
 
מפלגת העבודה (בליטאית: Darbo Partija), היא מפלגה בליטא שהוקמה בשנת 2003.
המפלגה הוקמה בשנת 2003 על ידי איש עסקים ליטאי ממוצא רוסי ויקטור אוספאסקיך. רעיונות המפלגה התבססו על הבטחות להורדת מיסים, הגדלת משכורות ומלחמה בשחיתות שלטונית.
ביוני 2004 בליטא לראשונה נערכו בחירות לפרלמנט האירופי ובאופן מפתיע המפלגה זכתה ב-5 מ-13 מושבים שהיו מכסה של ליטא. בין נציגי המפלגה שנכללו בפרלמנט האירופאי הייתה גם אונה יוקנביצ'ניה.
בבחירות לסיימאס שנערכו באוקטובר 2004, המפלגה זכתה ב-39 מושבים (מ-141) והייתה הסיעה הגדולה בפרלמנט. היא נכנסה לממשלה ובעקבות הסיכומים עם השותפים הקואליציוניים קיבלה ארבעה תיקים. ביוני 2005 ראש המפלגה ושר הכלכלה ויקטור אוספסקיך פוטר בעקבות ניגוד עניינים. בשנת 2006 נציג המפלגה שהיה מכהן כסגן יושב ראש הסיימאס הואשם באי-סדרים בניהול המשרד ונאלץ לעזוב את התפקיד.
בבחירות המוניציפליות של שנת 2012 המפלגה זכתה בכ-10% מהקולות, בוילנה היא זכתה ב-8 מושבים מ-51 וקובנו ב-4 מ-41.
בבחירות שנערו בשנת 2012 המפלגה זכתה ב-19 מושבים ונכנסה לממשלה.
בשנת 2014 נערכו בחירות לפרלמנט האירופי, המפלגה נכשלה וזכתה במושב בודד. גם בבחירות לסיימאס בשנת 2016 המפלגה לא הצליחה וזכתה ב-2 מושבים בלבד.
באפריל 2018 ויקטור אוספאסקיך חזר לתפקיד יושב ראש המפלגה.
מייקל פאר

| --- | --- |

 לידה:  1953 (בן 71 בערך) פריז
 מדינה:  בריטניה
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', בית הספר הארו 
 שפות היצירה:  צרפתית, אנגלית
 נושאי כתיבה:  טינטין והרז'ה
 מספר צאצאים:  1
 www.michaelfarr.uk
 
מייקל פאר (באנגלית: Michael Farr; נולד ב-1953) הוא עיתונאי וסופר בריטי, מומחה לסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" ומחברה, הרז'ה.
ביוגרפיה

מייקל פאר נולד בשנת 1953 בפריז. אביו, וולטר פאר, היה עיתונאי בריטי. פאר התחנך בבית הספר הארו. הוא למד לתואר ראשון בהיסטוריה, ולאחר מכן לתואר שני באמנות יפה, בטריניטי קולג', קיימברידג'.
לאחר שסיים את לימודיו החל פאר לעבוד כעיתונאי, בתחילה בסוכנות הידיעות רויטרס ולאחר מכן ככתב ראשי בדיילי טלגרף. בשנת 1978 פגש את הרז'ה, ומאז החל לחקור את קורות חייו ויצירתו. הוא היה הראשון שקיבל גישה מלאה לארכיון הרז'ה, לצורך כתיבת ספרו "טינטין: המדריך השלם". מאז כתב ספרים נוספים אודות טינטין והרז'ה, ותרגם עבודות בנושא לאנגלית. בשנת 2003 הופיע בסרט התיעודי "טינטין ואני".
כיום גר פאר בלונדון עם אשתו ובתו, שתיהן עיתונאיות.
ביבליוגרפיה > ספרים שכתב

.Tintin & Co
Tintin: The Complete Companion
Tintin, 60 years Of Adventure
Vanishing Borders
!Berlin! Berlin
ביבליוגרפיה > ספרים שתרגם

Tintin and the World of Hergé, מאת בנואה פיטרס
Hergé and Tintin, Reporters, מאת פיליפ גודין
The Adventures of Tintin at Sea, מאת איב מורו
The Art of Hergé, Inventor of Tintin, מאת פיליפ גודין (3 כרכים)
Tintin: Hergé's Masterpiece, מאת פייר שטרקס
Tintin: The Art of Hergé, מאת מישל דאובר
מיקלוש הרסטי

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1945 (בן 79) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  הונגריה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1970) 
 מעסיק:  האומות המאוחדות 
 תפקיד:  חבר האסיפה הלאומית של הונגריה (2 במאי 1990–27 ביוני 1994)  OSCE Representative on Freedom of the Media (9 במרץ 2004–10 במרץ 2010)  UN Special Rapporteur on the situation of human rights in Belarus (1 בנובמבר 2012–1 בנובמבר 2018) 
 מפלגה:  ברית הדמוקרטים החופשיים 
 מספר צאצאים:  2 
 
מיקלוש הרסטי (בהונגרית: Haraszti Miklós; ירושלים, 2 בינואר 1945) הוא סופר, עיתונאי, פוליטיקאי יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

מיקלוש הרסטי נולד במשפחה יהודית, אביו היה שען בבודפשט ובשנת 1939 ברח לארץ ישראל מהונגריה כדי שלא יילקח לשרות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי). אמו הגיעה ממונקאץ' וגם היא ברחה לארץ ישראל מסכנת השואה ב-1941. הם שניהם היו ממייסדי המפלגה הקומוניסטית הישראלית (מק"י) בשנת 1948 (היורשת של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה). המשפחה חזרה להונגריה באותה השנה. משנות ה-50 ואילך כיהנו ההורים בתפקידים מפלגתיים שונים.
מיקלוש למד הונגרית ופילוסופיה באוניברסיטת אטווש לוראנד מ-1964 עד 1967 ולאחר מכן מ-1968 עד 1970. לפני כן, מ-1963 עד 1964 עבד כמחנך, ללא הכשרה פורמלית, בערים דונפלדוואר ופקש.
הרסטי החל לפרסם ב-1963: תחילה פרסם שירה, פזמונים ומאמרים בעיתונות הספרותית ותרגם את השיר Sixteen Tons להונגרית עבור "להקת גרילה". ב-1969 פרסם כרך תרגומים בשם "משוררים, שירים ומהפכות".
בין 1966 לבין 1970 הוא היה שותף בתנועת הסטודנטים השמאלית, מבקרת המשטר. בתפקיד זה היה בקשר עם שגרירות סין בבודפשט. הוא הועמד תחת פיקוח משטרתי ב-1966 ולאחר מכן ב-1970 ולא הצליח להשיג עבודה התואמת את כישוריו. בין 1970 לבין 1971 עבד ב-Ganz – MÁVAG (Ganz-MÁVAG היה מפעל של תעשייה כבדה בבודפשט, שפעל בין 1959 לבין 1988) ובמפעל הטרקטורים של הכוכב האדום כ"כרסם-חרט" ומניסיונו וחוויותיו כפועל כתב את ספרו "שכר חלקים" (Darabbér), שהיה הצעד הראשון לקראת היווצרות אופוזיציה מאורגנת בהונגריה. כתב היד של הספר נתפס על ידי המשטרה ב-1973 והרסטי נידון ל-8 חודשי מאסר באשמת הסתה נגד המדינה. הספר תורגם לאחת עשרה שפות ופורסם לראשונה באופן חוקי בהונגריה ב-1989.
בשנת 1977 הוא היה אחד המייסדים של תנועת הסאמיזדאט ומשנת 1981 עד 1989 היה העורך של המגזין הסאמיזדאט "הדברן" (Beszélő). בשנת 1985 השתתף הרסטי ב"מפגש מונור הראשון" של קבוצות האופוזיציה (ב-14–16 ביוני 1985 התקיים מפגש ביער מונור שבו, בנוסף לנציגי האופוזיציה הדמוקרטית המבודדת, השתתפו גם כלכלנים רפורמיסטים, היסטוריונים, סופרים ואמנים מתנגדי משטר קאדאר; בסך הכל ארבעים וחמישה משתתפים. המפגש היה אבן דרך בהיסטוריה של תנועת האופוזיציה ההונגרית ושל התנועה המרכז ומזרח אירופית אחרי 1956. בשנת 1988 הרסטי היה חבר מייסד של רשת היוזמות החופשיות ולאחר מכן של מפלגת "ברית הדמוקרטים החופשיים" (SZDSZ) והשתתף במשא ומתן של השולחן העגול של האופוזיציה. מ-1989 עד 1991, ובין 2000 לבין 2001 - בתקופת נשיאותו של גאבור דמסקי - היה חבר בחבר הנאמנים של המפלגה ומ-1991 היה חבר גם במועצה הלאומית במשך שנים רבות. בין 1990 לבין 1994 הוא היה חבר האספה הלאומית (פרלמנט), היה דובר סיעת SZDSZ. ב-13 ביולי 2009, יחד עם עוד כמה חברים מייסדים, עזב את המפלגה.
מ-1978 עד 1980 התגורר במערב. מ-1988 עד 1989 היה פרופסור אורח ב"בארד קולג'" בארצות הברית (ניו יורק) ואחר כך שוב מ-1996 עד 1997. בתקופת הביניים באוניברסיטת שיקגו מ-1994 עד 1995.
בין השנים 1997 לבין 2000 היה חבר בהנהלת הקרן הציבורית של הרדיו ההונגרי, ומשנת 2002 היה חבר בחבר הנאמנים של הקרן הציבורית של הטלוויזיה ההונגרית. מאז 10 במרץ 2004, הוא עובד עבור הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) כקצין חופש העיתונות בווינה. ב-8 במרץ 2007 הוארכה כהונתו בשלוש שנים נוספות, שהותירה אותו בתפקיד עד 2010. אשתו היא אנטוניה סנתה. יש להם שתי בנות.
יצירותיו

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. הסיבה היא חסר השם המקורי של החיבורים.
משוררים, שירים, מהפכות (כרך תרגום, 1969)
שכר חלקים (הופעה ראשונה: ברלין, 1975 ; הופעה שנייה: פריז, 1980)
הבקרים של נותן הטון (המנהיג) הראשי. מיקלוש הרסטי מציג את יאנוש קנדי, 1982
L'Artist d'Etat (פריז, 1983)
אסתטיקה של הצנזורה (מהדורת Samizdat של AB Independent Publishing House, 1986 )
The Velvet Prison (ניו יורק, 1987 )
מבוא מאוחר למשטר יאנוש קאדאר (1980, פורסם ב-1990)
האסתטיקה של הצנזורה;1991. הוצאת Magvető
פרסים

הצלב האמצעי של מסדר ההצטיינות של הרפובליקה של הונגריה (2005) - ב-2016 החזיר את העיטור.
הערות שוליים

↑  Szabadka Katalin: Fejezetek a magyar-izraeli kapcsolatok történetéből Bp.-MS 2005 ELTE-BTK Asszirologiai-hebraisztikai kutatócsoport A 15591 34.o
↑  Az ítéletet 1992-ben a bíróság megsemmisítette.
↑  Lavina: tucatnyi alapító tag lépett ki a törpepártból
↑  Forrás: az EBESZ Sajtószabadság-központjának sajtóközleménye
↑  Forrás: Biográf Ki kicsoda 2004. Hermann Péter szerk., Budapest, 2003.
↑  Március 15. – kitüntetések – köztársasági érdemrend
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276611105171  PLWABN: 9810542532805606  BnF: cb11906875d (data)  GND: 123629071  ISNI: 0000 0001 2028 7537  LCCN: n83212830  NKC: uk2011391415  NLG: 95974  NTA: 069283494  SELIBR: 305626  SUDOC: 026914506  VIAF: 76301182   WorldCat (עם VIAF): 76301182
ממלכת מזרח אנגליה

ערך זה עוסק בממלכה היסטורית בדרומה של אנגליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ממלכת מזרח אנגליה (באנגלית עתיקה: Ēast Engla Rīce ובלטינית: Regnum Orientalium Anglorum) הייתה אחת משבע הממלכות שהתקיימו באנגליה בתקופת ההפטרכיה, בין סוף השלטון הרומאי במאה ה-5 ועד לאיחודה של הארץ לממלכה אחת תחת כתר אחד במאה ה-10. מזרח אנגליה שכנה לחופי הים הצפוני בחצי האי מזרח אנגליה. היא גבלה בממלכת מרסיה האנגלית במערב ובממלכת אסקס הסקסונית בדרום.
מזרח אנגליה הוקמה בשלהי המאה ה-6 על ידי האנגלים, אשר פלשו לאזור מצפון גרמניה במהלך המאה ה-5. במקור הייתה האוכלוסייה פגנית בעיקרה, אך התנצרה תחת מלכותו של ראדוולד, סביב שנת 604. לאחר כמה עשרות שנים של קיום ריבוני יציב יחסית, לאורך רוב שנות קיומה התקיימה מזרח אנגליה בצילה של מרסיה, שכנתה הגדולה ממערב. זאת, כאשר מפעם לפעם היא הפכה למדינת חסות שלה, תוך כדי ניסיונות חוזרים ונשנים של מזרח אנגליה להשתחרר ממצב זה. בשנת 869 נכבשה הממלכה על ידי ויקינגים דנים, אשר הקימו על חורבותיה של הממלכה את ממלכת מזרח אנגליה הדנית, אשר היוותה את חלקו הדרומי של אזור הכיבוש הדני באנגליה – הדיינלאו. כחמישים שנה מאוחר יותר, בשנת 918, נכבשה מזרח אנגליה על ידי ממלכת וסקס, אשר מיזגה את הממלכות אל ממלכת אנגליה.
גאוגרפיה

גבולותיה המדויקים של הממלכה אינם ידועים כיום. בשיאה של הממלכה, במהלך המאה השביעית, הייתה ממלכת מזרח אנגליה החזקה בממלכות ההפטרכיה, אולם לימים פחת כוחה וחלקים ממנה נתפסו על ידי ממלכת מרסיה. בשנת 870 נכבשה כולה על ידי הדנים, ובשנת 917 הפכה לחלק ממלכתו של אדוארד הזקן, מלך ממלכת וסקס, והפכה לחלק מממלכת אנגליה. כיום נותר שמה של הממלכה בשמו של חצי האי מזרח אנגליה, ובאזור מזרח אנגליה של ימינו, אולם אין חפיפה בין גבולות הממלכה לאזור כיום.
היסטוריה > הממלכה האנגלית

מקורה של ממלכת מזרח אנגליה בהתיישבות שבטים אנגליים באזור שהיה מיושב קודם לכן על ידי האיקני. במשך תקופה קצרה, בראשית המאה השביעית, הייתה ממלכת מזרח אנגליה החזקה בממלכות אנגליה, וככל הנראה שלטה בפועל על כל מזרח האי. בשנת 616 המלך ראדוולד הביס את אתלפירת' מלך ממלכת נורת'מבריה בקרב הנהר איידל, והושיב את אדווין ידידו על כס ממלכת נורת'מבריה. בשל עוצמתו הרבה מתאר אותו בדה ונרביליס כ-imperium - שליט עליון של ממלכות ההפטרכיה.
ראדוולד פגש את המיסיונרים הנוצרים שהגיעו אל האי, ואלה שכנעו אותו לטבול לנצרות, אולם הוא לא ויתר על אמונתו באלים הקלטים (דבר הזוכה לביקורת רבה של בדה, המתאר מזבח פגני לצד מזבח נוצרי באותו בניין תפילה).
יורשו, אאורפוואלד נותר נוצרי, אולם במותו עלה לשלטון ריקברט אשר שב אל הפגניות. שלוש שנים לאחר מכן עלה לשלטון אחיו של אאורפוואלד, זיגברט אשר שב אל הנצרות, ואף ויתר על כיסאו לטובת אחיו אקגריק על מנת שהוא עצמו יוכל להפוך לנזיר. בתקופת שלטונו של סיגברט הוקמה ההגמונות של מזרח אנגליה, שמושבה היה בדנוויץ' שבסאפוק.
עוצמתה של הממלכה לא ארכה זמן רב, ובתקופת יורשיו של ראדוולד עלה כוחו של פנדה, מלך ממלכת מרסיה. בשנת 640 הביס פנדה את אקגריק ואת סיגברט והרג את שניהם (סיגברט הוכר לאחר מכן כקדוש נוצרי). אנה, יורשו של אקגריק נהרג אף הוא בשנת 654, וממלכת מזרח אנגליה הפכה לממלכת חסות של מרסיה.
בשנת 655 המלך אתלהרה סייע לפנדה, מלך מלכת מרסיה במלחמה כנגד אוסווי, מלך נורת'מבריה, ובקרב וינוואד נחלו אתלהרה ופנדה תבוסה, ונהרגו שניהם.
במהלך המאה השביעית המשיכה ממלכת מזרח אנגליה להיות מדינת חסות של ממלכת מרסיה, עד שבשנת 794, אופה, מלך מרסיה הרג את אתלברט השני, מלך מזרח אנגליה ואיחד את שתי הממלכות. לאחר מותו של אופה, בשנת 796 זכתה הממלכה מחדש בעצמאותה למשך תקופה קצרה, בזמן שלטונו של אאדוולד, עד שניסיון עצמאות זה דוכא על ידי קואנוולף, מלך מרסיה.
בשנת 825 מרדו תושבי מזרח אנגליה בהנהגת אתלסטאן - ניסיון מרידה שניצל את תבוסת צבא מרסיה בקרב אלאנדון למול אגברט, מלך ממלכת וסקס. לאחר המרד ניסה באורנוולף, מלך מרסיה להשתלט על ממלכת מזרח אנגליה אולם הובס ונהרג בקרב. יורשו, לודקה ניסה אף הוא לכבוש מחדש את מזרח אנגליה ואף הוא הובס ונפל בקרב בשנת 827.
אתלסטאן, מלך מזרח אנגליה הכיר באגברט כשליט מעליו, ובכך זכתה באוטונומיה והמשיך לשלוט בממלכתו, בעד שיתר הממלכות הסמוכות נכבשו על ידי ממלכת וסקס.
היסטוריה > הממלכה הדנית

בשנת 865 פלש לממלכה הצבא הוויקינגי הגדול - כפי שכונו אז הוויקינגים הדנים. הצבא בזז את סוסי הממלכה והמשיך בדרכו לנורת'מבריה. הדנים שבו אל הממלכה בשנת 870, הביסו את אדמונד, מלך מזרח אנגליה בקרב והרגו אותו (ולכן הוא הוכר מאוחר יותר כקדוש נוצרי).
בעקבות כיבוש הממלכה הקים הדנים בממלכה ממשלת בובות אשר מלכה בשמם. צבא דני נוסף נחת בממלכה בשנת 871, על מנת לסייע לדנים במלחמתם בממלכת מרסיה ובנורת'מבריה. בשנת 878 הובסו הדנים על ידי המלך אלפרד הגדול, מלך ממלכת וסקס, ונחתם הסכם שלום בינו לבינם.
בשנת 879 שבו הדנים לממלכת מזרח אנגליה בהנהגת גות'רום, והתיישבו בממלכה. הסכם שלום שנחתם בין אלפרד לבין גותרם בשנת 885 בעקבות כיבוש העיר לונדון על ידי אלפרד, הסדיר את הגבולות ביניהם, ולמעשה קיימברידג', הנטינגדון, בדפורד, נורת'האמפטון, לסטר, סטמפורד, לינקולן, נוטינגהאם ודרבי הפכו לחלק משטח בשליטת הדנים שכונה דיינלו.
בראשית המאה ה-10 ניסה אדוארד הזקן, מלך וסקס להשתלט על הממלכה. אחיינו אתלוולד מווסקס אשר הוגלה בשנת 902 בשל ניסיון לתפוס את השלטון הגיע לאסקס אחרי ששהה בנורת'מבריה. בשנת 903 יצא יחד עם אאוהריק, מלך מזרח אנגליה לקרב כנגד אדוארד, אולם הם נחלו תבוסה, ונפלו בקרב.
בשנת 917 נחלו הדנים תבוסה בקרבות רבים, ותגבורת שהגיעה מאירופה לא סייעה. צבאו של אדוארד כבש את הממלכה והפך אותה לחלק מממלכת אנגליה. נורפוק וסאפוק הפכו למחוזות שייר, והוקם בהם ממשל מקומי הכפוף לשלטון המרכזי. שליטי האזור קיבלו את התואר רוזני מזרח אנגליה ולא נחשבו עוד כמלכים.
ראו גם

מלכי מזרח אנגליה
מכונת הצפנה

מכונת הצפנה היא מכונה המשמשת להצפנה או לפיענוח של מסר שיש לשמור על סודיותו.
מכונות הצפנה מכניות מסוגים שונים שימשו קודם להתרחבות השימוש במחשבים. בתקשורת המודרנית משמשת בדרך כלל תוכנה לביצוע ההצפנה.
מכונות הצפנה מבוססות רוטור

בראשית המאה ה-20, עם התפתחות הטכנולוגיה, בעיקר המצאת הרדיו והטלפון, גבר הצורך באמצעי אבטחה קריפטוגרפיים מתקדמים יותר, בשל הקלות שביירוט שדר אלחוטי. אז החלו להופיע לראשונה מכונות הצפנה מבוססות רוטור. רעיון הרוטור החל במה שקרוי "גליל ג'פרסון" על שם ממציאו תומאס ג'פרסון. זהו גליל שהיקפו מחולק ל-26 חלקים בהם מוטבעות האותיות A-Z בסדר מסוים. הגליל מורכב למעשה על גבי ציר יחד עם מספר גלילים נוספים המסוגלים לנוע בחופשיות ללא תלות זה בזה. כל גליל מכיל סדר שונה של אותיות. הגליל יכול לשמש מכונת כתיבה שמדפיסה את הצופן על פי סדר האותיות שהוטבעו בה. גליל ג'פרסון הוא למעשה צופן החלפה רב-אלפביתי. לאחר מכן החלו להופיע מכונות הצפנה מורכבות יותר, בהן הורכבו גלילים בהיקפים שונים ובסדר שונה והוספו מנגנונים אלקטרוניים שונים, כדי להתאימם לתקשורת אלחוטית. הדוגמה הקלאסית היא מכונת האניגמה הגרמנית, ששימשה את הנאצים במלחמת העולם השנייה.
למכונות ההצפנה מבוססות הרוטור היה משקל מכריע בתוצאות מלחמות העולם הראשונה והשנייה. המכונות שימשו בעיקר לתקשורת מאובטחת בין כוחות הצבא לבין המפקדות. רוב מכונות ההצפנה פוצחו על ידי מנתחי הצפנים של כוחות המודיעין. יחידת המודיעין הסודית של הבריטים בבלצ'לי פארק הצליחה בזמן המלחמה ליירט ולפענח שדרים מוצפנים של הצבא הגרמני, ששודרו באמצעות מכונות הצפנה מסוג זה. אלן טיורינג, שהניח את היסודות להמצאת המחשב המודרני, היה בראש צוות מנתחי הצפנים הבריטים שפיצח את האניגמה. הודות לכך, השיגו בעלות הברית יתרון משמעותי במלחמה. גם בעלות הברית עשו שימוש במכונות הצפנה שונות כמו ה-TypeX הבריטית וה-SIGABA האמריקאית (שככל הידוע לא פוצחה בעודה בשירות פעיל).
גליל ג'פרסון (אנ'), שרטוט מכונת הצפנה פרימיטיבית המיישמת צופן החלפה רב-אלפביתי. הומצאה על ידי תומאס ג'פרסון בסוף המאה ה-18
מכונת ההצפנה אניגמה שימשה את הצבא הגרמני בזמן מלחמת העולם השנייה להצפנת תקשורת רגישה. פיצוח המכונה ופענוח התשדורות, על ידי המודיעין הפולני והבריטי השפיע על תוצאות המלחמה.
מייקל פולאני

| --- | --- |

מייקל פולאני, 1933
 לידה:  11 במרץ 1891 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בפברואר 1976 (בגיל 84) נורת'האמפטון, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Pollacsek Mihály 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1914)  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1917) 
 מנחה לדוקטורט:  גוסטב בוצ'בוק 
 מוסדות:  אוניברסיטת מנצ'סטר 
 תלמידי דוקטורט:  יוג'ין ויגנר, דן אליי, הנס אקשטיין 
 צאצאים:  ג'ון פולני 
 
מייקל פולאני (בהונגרית: Polányi Mihály;‏ 11 במרץ 1891, בודפשט – 2 בפברואר 1976, נורת'האמפטון, אנגליה) היה רופא ומדען רב-תחומי הונגרי יהודי, שהתנצר. הוא פעל  מספר שנים בגרמניה  ואחר כך באנגליה ומחקריו והגותו היו בתחומי הכימיה הפיזיקלית, הכלכלה והפילוסופיה. הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר.
קורות חיים

פולאני נולד למשפחה יהודית בבודפשט (משפחת פולאני). אביו היה מהנדס ויזם מסילות ברזל. אמו ניהלה סלון ספרותי שהיה ידוע בחוגים האינטלקטואליים של בודפשט. אחיו קרל פולאני היה כלכלן פוליטי ידוע.
פולאני סיים לימודי רפואה באוניברסיטת בודפשט ב-1913. לאחר מכן החל בלימודי כימיה באוניברסיטה הטכנית של קרלסרוהה. לימודים אלו הופסקו עם גיוסו כרופא צבאי בצבא האוסטרו-הונגרי במהלך מלחמת העולם הראשונה. עם שחרורו המשיך את לימודיו באוניברסיטת בודפשט; תיזת הדוקטורט, שאותה סיים ב-1917, הייתה בכימיה פיזיקלית.
לאחר תקופת הוראה בבודפשט חזר לקרלסרוהה. ב-1920 עבר לברלין, שם קיבל את ניהול המחלקה לכימיה של סיבים במכון המחקר על שם הקיסר וילהלם (Kaiser Wilhelm Institut). ב-1923 עבר למכון למחקר הכימיה הפיזיקלית ואלקטרוכימיה על שם הקיסר וילהלם.
בשנת 1933, בעקבות עליית הנאצים לשלטון, היגר פולאני לאנגליה. הוא הוזמן על ידי אוניברסיטת מנצ'סטר לכהן כראש המחלקה לכימיה פיזיקלית, תפקיד בו כיהן עד 1948. במהלך השנים שינה פולני את תחומי התעניינותו מכימיה לכלכלה ולפילוסופיה, ולכן בשנת 1948 הקימה אוניברסיטת מנצ'סטר, במיוחד למענו, קתדרה למדעי החברה, בה כיהן עד 1958. בשנת 1958 הוא פרסם ספר פילוסופי תוך שיתוף פעולה עם מרג'ורי גרנה
ב-1921 נישא למגדה קמני, כימאית הונגרייה. הנישואין היו בטקס נוצרי-קתולי, לאחר שפולאני הוטבל לדת הקתולית. לזוג נולדו שני בנים: ג'ורג' (יליד 1922), כלכלן, וג'ון (יליד 1929), חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1986.
פולאני הוא דודה של אמנית הקרמיקה אווה צייזל.
פרסים וכיבודים

1944 - חבר בחברה המלכותית של לונדון
1958 - חבר כבוד של קולג' מרטון באוקספורד (Honorary Fellow of Merton College-Oxford)
1962 - חבר כבוד של האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  "Michael Polanyi and Jewish Identity", ספטמבר 2005
↑  "John Polanyi Biography"
↑  https://www.nytimes.com/2009/03/29/science/29grene.html?partner=rss&emc=rss
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302205805171  PLWABN: 9810542440805606  BNE: XX956433  BnF: cb12021728d (data)  CiNii: DA00211571  GND: 118741349  ICCU: CFIV112223  ISNI: 0000 0001 2282 0235  LCCN: n50020446  LNB: 000002579  MGP: 79750  NDL: 00453026  NKC: jx20070711016  NLA: 35247151  NLK: KAC201507015  NTA: 068223552  SELIBR: 249776  SNAC: w6bz6dd6  SUDOC: 028367391  Trove: 880932  VIAF: 76329237   WorldCat (עם VIAF): 76329237
מיליטריזם

מיליטריזם או צְבָאָנוּת היא אידאולוגיה, אשר מדגישה את חשיבותו של הכוח הצבאי, אף בלי קשר לצורכי הביטחון, ורואה באלמנט הצבאי מטרה ויעד שעליו מתבקשת החברה האזרחית להסתמך. בעוד הכנות מיליטריסטיות, יכולות להתפרש כהכרח פרקטי הקשור להגנה על המדינה, מיליטריזם הוא מושג רחב יותר, והוא דוקטרינה, הרומזת על כך שיש לשאוף לעליונות צבאית (בצד השאיפה לרגיעה ביטחונית), אף אם הדבר לא יביא שלום. מדינות מיליטריסטיות הן מדינות בהן הצבא הוא מרכזי וסביבו סובבת החברה. בנוסף, האלמנט הצבאי הוא סוג של זרוע אסטרטגית גם ביחסי החוץ של מדינות מיליטריסטיות עם שכנותיהן.
מיליטריזם נאמד במידה שבה מלחמה והכנות למלחמה נתפסות כפעולות חברתיות נורמליות, אפילו רצויות. מיליטריזציה של החברה נותנת לגיטימציה לנטל הכבד, אשר ההכנות למלחמה (ובמיוחד ביצועה בפועל) מטילים על החברה.
מיליטריזם מצביע על מגוון רחב של התנהגויות: נטייתו של הצבא להתערב בפוליטיקה, גיוס החברה לצרכים צבאיים עד כדי בזבוז משאביה החומריים והאנושיים, התערבות הצבא בחיים האזרחיים, העלאה על נס של ערכים כגון כוחניות, אומץ לב, הקרבה עצמית, כבוד ותהילה ועוד.
קלאוזוביץ ציין כי מיליטריזם הוא מצב לפיו המלחמה או הפתרון הצבאי הופכים למדיניות עצמה, וזאת בניגוד לעמדה ההפוכה ממיליטריזם, הפציפיזם.
אולם, לא כל שימוש בכוח צבאי ולא כל יציאה למלחמה מעידים על קיומו של מיליטריזם, ועל קיומה של פוליטיקה מיליטריסטית, מיליטריזם מתקיים רק כאשר השימוש בכוח הצבאי נתפס כערך וכמעלה, מוצג כנכון ורצוי, ולעיתים הוא תולדה של מצב של "אין ברירה".
מיליטריזציה היא תהליך הדגשתם של ערכים צבאיים, מדיניות צבאית וכוננות צבאית מתוך העברה תכופה של פונקציות אזרחיות לידי הרשות הצבאית. מיליטריזציה מניחה שכשחברה נמצאת במשבר או כשהיא מאוימת, הדרך הטובה ביותר להתגבר על המשבר או על האיום היא לחזק את הצבא. שני סממנים חשובים של מיליטריזציה הם הוצאות ציבוריות לצורכי ביטחון, ובעיקר אחוז ההוצאות המופנות לתכליות צבאיות, והדיון על נקיטת אמצעים צבאיים או נקיטתם בפועל כפתרון לבעיות ועימותים פוליטיים או כלכליים ביסודם.
מלבד ההוצאות הכספיות צבאיות על חשבון הוצאות אזרחיות, דרך נוספת שבה ניתן לבחון את רמת המיליטריזציה של החברה, היא נטיית השליט או המנהיג של החברה להסתובב במדים צבאיים מעוטרי אותות צבאיים, לקבל עיטורים צבאיים רבים, לשאת את הדרגה הצבאית הגבוהה ביותר, להיות מתועד בצילום או בפיסול בעודו במדים מחזיק בנשק. ונטייתו להסתובב בחוגים צבאיים עם מפקדי הצבא (למשל ביסמרק, סטלין, פרנקו, היטלר, מוסוליני, קאסטרו, נפוליאון, וילהלם השני, הירוהיטו, פול פוט, אידי אמין, צ'אושסקו ,פתח סיסי אסד, סאדאם חוסיין, מועמר קדאפי, יאסר ערפאת, ,קים ג'ונג איל, ושל מדינות ככלל הרפובליקה הסינית, קוראיה הצפונית, רוסיה, פקיסטן ,מצרים, אלג'יריה, טורקיה, כמו גם מדינות בעבר כמו האימפריה הע'ותומנית, שושלת רומנוב, ברית המועצות, בית הבסבורג, ממלכת צרפת, ממלכת אנגליה, האימפריה הבריטית, האימפריה היפנית, ממלכת פרוסיה, הקיסרות הגרמנית, האימפריה הספרדית, האימפריה הרומית, האימפריה המונגולית, האימפריה המוסלמית, האימפריה האצטקית, ממלכת הזולו ובעיר המדינה ספרטה).
מרכיביו וממדיו של המיליטריזם

למיליטריזם המודרני יש 3 מרכיבים:
מרכיב השיח התרבותי - חדירתם של סמלים צבאיים-כוחניים לשיח הפוליטי.
מרכיב ההכנות למלחמה - המידה שבה החברה מגויסת למאמץ הצבאי, שיעורי הגיוס ביחס לגודל האוכלוסייה והצריכה הביטחונית באופן יחסי לתוצר המקומי הגולמי.
המרכיב המעשי - יכולתה של המדינה, ועקב כך, נטייתה להעדיף פתרונות צבאיים בזירה הבינלאומית, ככל שזירה זו מאפשרת ברירת העדפות, מתוך דחיקה של פתרונות לא צבאיים.
לפי ברוך קימרלינג למיליטריזם 3 ממדים עיקריים:
המימד הכוחני - כאשר לאורך זמן, מתקיים שלטון צבאי ישיר או עקיף באמצעות קולונלים וגנרלים. מפקדי הצבא הם מקבלי ההחלטות, הם אלה שקובעים את סדר היום הציבורי ואת הקצאתם של המשאבים לטובת הצבא עצמו או לקבוצה אתנית, לאומית מסוימת. הפוליטיקאים-אזרחים, נתפסים כ"נחותים" מבחינה מוסרית, מבחינת יעילותם ויכולתם לנהל מדינה ובכושרם לייצג את ה"האינטרס האמיתי" של האזרחים והאומה. כאשר ההתייחסות אל המשטר הצבאי הופכת ל"מובנת מאליה", ויחס זה חודר אל תוך המפה הקוגניטיבית של הקולקטיב, חודר המיליטריזם עמוק יותר לתוך החברה, אך בליטתו כמשטר צבאי יורדת.
המימד התרבותי - מיליטריזם של אזרחים - כאשר המיליטריזם מתבטא בעיקר במימד התרבותי והוא נטול ביטויים גלויים של כוחנות צבאית כלפי פנים. הצבא לא שולט בהחלטות הפוליטיות. המיליטריזם התרבותי מוצא ביטויו במרכזיות של הצבא בחוויה ובזהות הקולקטיבית, בהיותו אחד מהסמלים המרכזיים של הקולקטיב. החוויה הציבורית בנויה סביב הצבא ואנשיו - המלחמות נתפסות כחלק מהותי מהחוויה הקולקטיבית, הניצחונות מונצחים בשירה, אומנות, סרטי קולנוע ואלבומים. אנדרטאות לזכר הלוחמים הנופלים, ימי זיכרון וטקסי הענקת אותות גבורה מקבלים הבלטה ציבורית. חלק חשוב מהשיח הפרטי והציבורי הוא "שיח לוחמים". החינוך, התעשייה, הטכנולוגיה, המדע וכל תחום אחר נתפסים כמגויסים לצורכי "המולדת", אשר הצבא נתפס כמגלם המובהק והטהור ביותר שלה
המימד הקוגניטיבי-מיליטריזם אזרחי - חדירה מבחינה תרבותית לתוך הלך הרוח הקולקטיבי, כאשר מנהיגים ומונהגים אזרחיים מקבלים מצב זה כמובן מאליו, ובדרך כלל מבלי להיות מודעים לכך, הנחות יסוד מהתחום הצבאי וההאסטרטגי. כלל המערכת מכוונת הן מבחינה מוסדית והן מבחינה מנטלית, להתכוננות מתמדת לקראת מלחמה כאל מצבו הטבעי של העולם.
מיליטריזם בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השאלה האם ישראל היא מדינה מיליטריסטית נתונה לוויכוח[דרוש מקור], במיוחד כיוון שבעיות הביטחון הרבות של ישראל, מאז קום המדינה, הובילו להכפפה של החברה האזרחית בישראל לצורכי ביטחון אלו. על פי הקריטריונים של מכון BICC הגרמני, נכון ל-2021 ישראל היא המדינה המיליטריסטית ביותר בעולם. הדומיננטיות של אירועי הביטחון במדינה, הובילו גם לכך שרבים מהפוליטיקאים הבכירים בישראל, היו בעלי דרגות בכירות בצבא. אישים וגופים כדוגמת תנועת פרופיל חדש, טוענים כי אישי ציבור אלה נוטים לראות את צורכי המדינה מבעד לכוונות הנשק בלבד, והם אינם מסוגלים להשתחרר מהתפיסה הצבאית. לפי ניתוחו של קובי מיכאל, למרות שצה"ל כפוף לדרג המדיני האזרחי, בתנאי עימות ממושך בעצימות נמוכה, יתרון המומחיות (epistemic authority) של הדרג הצבאי מערער למעשה את ההבחנה הזו, והצבא באמצעות שליטתו בפרשנות המציאות, קובע את המדיניות בפועל. בנוסף, היוקרה הרבה של הצבא בחברה הישראלית, גורמת לכך שהציבור רואה בהערכות הצבא מקור מוסמך להבנת המציאות, כלומר התודעה האזרחית נקבעת על ידי הצבא. ברמה התרבותית, שירות קרבי נחשב לשיאה של "אזרחות טובה", ומידת ההשתתפות במאמץ הצבאי משמשת לדירוג קבוצות אוכלוסייה כתורמות יותר או פחות למדינה. מערכת החינוך בישראל, מדגישה את הקשר לצבא באמצעות ביקורים בתערוכות צה"ל, הרצאות של קצינים בבתי ספר וסיורים במחנות צבא. באופן זה, על פי חגית גור במערכת החינוך הישראלית "מרכזיות המלחמה והצבא נתפסת כחלק בלתי נפרד מהחיים, וההתחיילות כחלק ממהלך חיים תקין" כך שתהליכי החיברות, מכשירים ילדים ובני נוער יהודים לקבל את המלחמה כמצב נורמלי ומאפשר את הנכונות הרגשית להעדפת פתרונות של כוח ואלימות לקונפליקטים.