stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בחור ושמו ג'ו

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ויקטור פלמינג
 הופק בידי:  אוורט ריסקין
 תסריט:  דלטון טרמבו
 עריכה:  פרנק סאליבן
 שחקנים ראשיים:  ספנסר טרייסי איירין דאן ואן ג'ונסון
 מוזיקה:  הרברט סטוטהרט
 צילום:  ג'ורג' פולסי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 בדצמבר 1943
 משך הקרנה:  122 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט דרמה, סרט מלחמה, סרט רומנטי 
 תקציב:  2,627,000 דולר
 הכנסות:  5,363,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
בחור ושמו ג'ו (באנגלית: A Guy Named Joe) הוא סרט מלחמה דמיוני אמריקאי בשחור-לבן משנת 1943 בבימויו של ויקטור פלמינג, עם ספנסר טרייסי, איירין דאן וואן ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי דלטון טרמבו והוא מבוסס על סיפור של צ'נדלר ספרגיו ודייוויד בוהם.
העלילה היא סיפור אהבה בין טייס לטייסת במלחמת העולם השנייה שנמשך גם לאחר שהטייס נופל בקרב, מופיע בדמות של רואה ובלתי נראה ומשפיע בדרך תת-הכרתית על האנשים החיים.
במהלך הצילומים נפגע ואן ג'ונסון בתאונת דרכים וספנסר ודאן דרשו להפסיק את הצילומים ולהמתין עד שישוב לאיתנו.
סטיבן ספילברג סיפר שראה את הסרט בילדותו וזה השפיע עליו לביים את הרימייק שלו בסרט "תמיד" ("Always") בשנת 1989 בכיכובם של ריצ'רד דרייפוס והולי האנטר שבו הופיעה גם אודרי הפבורן בפעם האחרונה בקולנוע.
בוהם וספרגיו היו מועמדים לפרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר. הסרט היה מועמד לסדרת 100 שנים... של מכון הסרטים האמריקאי - מאה שנים... מאה תשוקות ומאה שנים... מאה השראות.
הסרט הצליח מבחינה מסחרית והיה לריווחי ביותר בשנת 1943.
תקציר העלילה

פיט סנדיג' (ספנסר טרייסי) הוא טייס אמריקאי במפציץ B-25 מיטשל. הוא מטיס את המפציץ בניגוד להנחיות וננזף על ידי מפקדת הטייס קולונל "נייל" קירפטריק ששולח אותו לנוח כטייס סיור בסקוטלנד ביחד עם חברו אל יאקי (וורד בונד).
פיט נמצא בקשר רומנטי עם דורינדה דרסטון (איירין דאן) שמטיסה מטוסים אזרחיים בשירות חיל האוויר הבריטי. היא חרדה לחייו ודורשת ממנו לקבל את ההצעה לחזור אתה לארצות הברית כמדריך טייסים. פיט מתנגד לכך כי הוא רוצה להישאר קרבי אבל לאור האולטימטום שלה הווא מסכים. לפתע הוא מקבל משימה להפציץ נושאת מטוסים גרמנית. במשימה הוא נפגע ממטוסים גרמניים ומתרסק לים.
הוא עולה השמימה ונפגש שם עם חברו דיק ראמי (בארי נלסון) הם מתייצבים אצל הגנרל (ליונל ברימור) שפוקד עליהם לרדת בחזרה ארצה ולהדריך טייסים בבסיס של חיל האוויר באריזונה.
הם רואים ואינם נראים ופיט מתחבר לטייס הצעיר טד (ואן ג'ונסון), יושב אתו בתא הטייס ומדריך אותו באופן תת-הכרתי איך לשפר את הביצועים.
הטייסים מועברים לחזית היפנית לטייסת לוקהיד P-38 לייטנינג ופיט ודיק "מצטרפים" אליהם. למקום מגיעה גם דורינדה ומתפתח קשר רומנטי בינה לטד עד שטד מציע לה נישואין. דורינדה מסכימה אך לבסוף מגיעה למסקנה שהיא אוהבת עדיין את פיט המת ומבטלת את הסכמתה.
טד מקבל משימה מסוכנת להפציץ עמדת תותחים יפנית. דורינדה מפחדת שגם הוא ייהרג, מתגנבת למפציץ וממריאה למשימה כשפיט "יושב" לידה ו"מדריך" אותה. היא מבצעת את המשימה בדייקנות ואז פיט אומר לה שהוא משחרר אותה לאהבתו של טד. המטוס נוחת, טד מגיע והם מתחבקים כשפיט מתבונן בהם מרחוק.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ספנסר טרייסי | פיט סנדיג' | טייס |
| איירין דאן | דורינדה דרסטון | טייסת |
| ואן ג'ונסון | טד ראנדל | טייס |
| וורד בונד | אל יאקי | טייס |
| ג'יימס גליסון | בריגדיר קירפטריק | מפקד טייסת |
| ליונל ברימור | הגנרל | בשמים |
| בארי נלסון | דיק ראמי | טייס בשמיים |
| אסתר ויליאמס | אלן ברייט | מארחת במועדון חיילים |
בדד (שיר של שרית חדד)

"בדד" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שרית חדד, מתוך אלבומה ה-21, ימים של שמחה – חלק א'. השיר יצא לאור ב-14 באוגוסט 2013, כסינגל החמישי והאחרון מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום השישי במדיה פורסט.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי דיקלה, שכתבה גם את הסינגל הראשון מתוך האלבום "תחזרי", הולחן על ידי דיקלה ועידו אוחיון והופק על ידי תמיר צור. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, המשלב בתוכו גם את הסגנון הים-תיכוני.
בנוסף לכך, הביקורות שהופנו כלפיו אמרו בתוכן כי בניגוד ל-"בדד" של זוהר ארגוב שעוסק בבדידות ועצב, השיר הזה קצבי ומכיל בתוכו שמחה.
וידאו קליפ

טרם הוציאה את הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה שרית חדד לערוץ היוטיוב שלה אודיו של השיר, המציג את עטיפתו של האלבום ימים של שמחה – חלק א', ולא את עטיפתו של הסינגל. האודיו זכה להצלחה מתונה.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2013)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 6 |  |
בוריס הראשון, שליט בולגריה

.
בולגריה בתקופת שלטונו של בוריס הראשון
בוריס מיכאיל הראשון (בבולגרית: Борис Михаил) היה קניאז האימפריה הבולגרית הראשונה מ-852 ועד 889 וכן לתקופה קצרה ב-893. בתקופתו עברה ההגמוניה השלטונית משבטי הבולגרים הטורקים לבולגרים הסלאבים והממלכה אימצה את הנצרות. שינוי זה התבטא גם בתוארו של השליט שהפך מחאן לקניאז ובארגונה מחדש של הממלכה. במהלך שלטונו פיתחו האחים קירילוס ומתודיוס את האלפבית הגלגוליטי אשר מאוחר יותר הפך לכתב הקירילי. בסיפר ההיסטורי הבולגרי נחשב בוריס הראשון לאחד השליטים החשובים והמכוננים של בולגריה והכנסייה האורתודוקסית אף העניקה לו את התואר קדוש.
מהלך שלטונו

בוריס הראשון עלה לשלטון תחת אביו החאן פרסיאן הראשון בתקופה בה נחלשה החאנות הבולגרית. בין 839 ל-842 פלש פרסיאן לממלכת סרביה והמלחמה הסתיימה בתבוסה בולגרית תוך אבדות כבדות לצבא, עניין שהוביל לפגיעה בביטחונה ויציבותה של בולגריה. כבר בראשית תקופת שלטונו הסתבך בעימות צבאי עם צבאו של לודוויג הגרמני, מלך פרנקיה המזרחית והובס. הגרמנים פלשו לשטחי בולגריה וב-855 נאלץ בוריס הראשון לחתום על חוזה שלום בתנאיו של המלך לודוויג. כוחות גדולים של הצבא הבולגרי היו עסוקים בעימות נוסף מול הסרבים שהסתיים בניצחון הבולגרים וייצוב גבולם עם סרביה. מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית ניצל את חולשת הבולגרים וב-856 פלש צבאו לשטחי בולגריה וכבש בקלות יחסית את פלובדיב, שטחים באזור מחוז סטארה זאגורה של ימינו ובאזור בורגס.
מצבה העדין של בולגריה הוביל את בוריס לנסות ולקבל הכרה מהבישוף רומא והוא ניהל משא ומתן עם ניקולאוס הראשון על הטבלתו. לודוויג הגרמני, מלך פרנקיה המזרחית שלח כמרים לבולגריה לצורך ביצוע הטקס. הצעד הוביל להכרזת מלחמה על בולגריה מצידו של מיכאל השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית, על רקע העימות המתמשך בינו ובין ניקולאוס הראשון שהרבה להתערב בענייניה של הכנסייה במזרח. צבאו של בוריס הראשון לא היה ערוך להתמודדות עם הביזנטים וכך, ב-864 הוטבל בוריס הראשון על ידי כמרים מביזנטיון כאשר מיכאל השלישי משמש כסנדקו. לאחר ההטבלה הוסף השם מיכאל לשמו של בוריס והוא נודע כבוריס-מיכאל. הביזנטים הסכימו שיישא בתואר קניאז.
בין 864 ל-866 ובסיוע כמרים ביזנטיים הוטבלו נתיני בולגריה לנצרות. בוריס הראשון אשר קיווה לקבל הכרה דתית מהאפיפיור שלח 106 שאלות תאולוגיות לניקולאוס הראשון ונענה בפירוט. ניקולאוס הראשון שלח שני בישופים לבולגרים וביניהם הבישוף פורמוסוס. ניקולאוס הראשון דחה את בקשתו של בוריס למנות את פורמוסוס לארכיבישוף של בולגריה ובכך סירב גם למתן ההכרה הדתית לקניאז הבולגרי. ב-889 ויתר בוריס הראשון על השלטון לטובת בנו ולדימיר והפך לנזיר. ככל הנראה לא ויתר בוריס הראשון על תוארו קניאז. ולדימיר ביצע מהלכים להחזרת הפגניות לממלכה הבולגרית ו-893 חזר בוריס מפרישתו והוביל את המהלכים להדחת בנו ויורשו. לאחר הדחת ולדימיר הוכתר בנו השלישי של בוריס, סימאון הראשון לקניאז בולגריה. בוריס נותר בחצר המלוכה עד ל-895 וסייע לבנו לייצב את שלטונו וגבולותיה של בולגריה. ב-895 פרש שוב לחיי נזירות והלך לעולמו ב-907.
יהודי בולגריה

קיימות עדויות שניוניות על הימצאותם של יהודים בבולגריה בתקופת שלטונו של בוריס הראשון. מן העדויות עולה כי מדובר בקהילה קטנה ואוריינית, חלק מבניה רב לשוניים ומהם נמנו סוחרים. כאשר פיתחו קירילוס ומתודיוס את האלפבית הגלגוליטי, הם נועצו במלומדים ביזנטים ויהודים. ההיסטוריון שלמה אברהם רוזאניס ציין בכתביו, כי בעת פיתוח הכתב החדש שאלו האחים מספר אותיות מהכתב העברי הקדום.
הממלכה הבולגרית וממלכת הכוזרים ניהלו מערכת יחסים מורכבת שכללה מסחר ענף לצד עימותים. קשרים אלו הובילו להשפעה תרבותית ניכרת של הכוזרים בבולגריה. לאחר התנצרות בולגריה, שלחו שליחיו של בוריס הראשון 106 שאלות הלכתיות לאפיפיור ניקולאוס הראשון. השאלות אבדו, אך התשובות השתמרו בארכיון הוותיקן. התשובות הבליטו השפעה יהודית ניכרת בבולגריה ובין השאר עסקו בשמירת השבת, הבאת ביכורים, שמירת כשרות והלכות נידה. לעניין שמירת השבת ענה האפיפיור כי: "לאחר ביאת המשיח ישו אין עוד צורך להקפיד על שמירת השבת משום שבשמירתה יוחזרו חוקי היהדות".
הערות שוליים

↑  צבי קרן, תקציר ההיסטוריה של בולגריה ויהודיה, עמודים 4–6, באתר "כולנו בולגרים", אתר הבית של יהודי בולגריה .
↑  חיים קשלס, מתי באו ראשוני היהודים לבולגריה, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות - יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 30.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמודים 17-18.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: פרסיאן הראשון | שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה  889-852, 893 | הבא: ולדימיר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449094105171  GND: 119377616  ISNI: 0000 0000 7818 7873  LCCN: n82010577  NKC: js2013795799  NLA: 63539838  Trove: 1851724  VIAF: 88656641   WorldCat (עם VIAF): 88656641
בית אוסף קופפרמן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון לאמנות
 על שם:  משה קופפרמן 
 כתובת:  קיבוץ לוחמי הגטאות
 מיקום:  לוחמי הגטאות 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  אוסף קופפרמן (ע"ר)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 2003 (בקירוב)
 קואורדינטות:  32°57′37″N 35°05′48″E﻿ / ﻿32.960405°N 35.096587°E﻿ / 32.960405; 35.096587
 kupferman-collection.co.il
  (למפת הגליל המערבי מוגדלת) בית אוסף קופפרמן(למפת הגליל המערבי רגילה) בית אוסף קופפרמן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית אוסף קופפרמן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית אוסף קופפרמן
 
"בית אוסף קופפרמן" הוא מוזיאון בקיבוץ לוחמי הגטאות המוקדש לאמן משה קופפרמן, זוכה פרס ישראל, שהיה ממקימי הקיבוץ וחי בו עד לפטירתו.
המוזיאון ממוקם בחלל הסטודיו של הצייר, שנשמר כפי שהיה בחייו, כולל צנצנות הצבע הפתוחות וכלי העבודה השונים. לצד הסטודיו מוצגים ציורים של קופפרמן, והוא מלוּוה בתיעוד פועלו של קופפרמן.
באולמות ליד הסטודיו נערכות תערוכות מתחלפות הכוללות עבודות של קופפרמן ושל אמנים אחרים. באולם אחד מוצגות תערוכות מתחלפות המתייחסות ליצירתו של הצייר, ובאולם השני מוצגת תערוכת קבע, ובה עבודות נבחרות שלו.
במקום גם מוצגים סרטים על קופפרמן, וניתן לעיין בקטלוגים מתערוכותיו ובספריית האמנות שלו. בית אוסף קופפרמן נתמך על ידי משרד התרבות והספורט.
המקום מציע סיורים מודרכים (בתיאום מראש) המותאמים לכל הגילאים, ונכללים ב"סל תרבות ארצי" של משרד החינוך.
"בית אוסף קופפרמן" הוקם ב-2003, לאחר מותו של קופפרמן, בשאיפה לשמר ולהציג את יצירתו ולהפיץ את יצירותיו. המבנה כולו תוכנן בידי האדריכל אייל מינס, חבר הקיבוץ, על פי רצונו של קופפרמן.
הערות שוליים

↑  בית אוסף קופפרמן - קיבוץ לוחמי הגטאות, באתר אוסף קופפרמן
↑  דנה גילרמן, בעקבות אמנים: 7 מוזיאונים עם סיפור, באתר כלכליסט, 24 באוגוסט 2009
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בו נאש

בו נאש
בו נאש (אנגלית: Beau Nash‏; 18 באוקטובר 1674 - 3 בפברואר 1762) שנולד כריצ'רד נאש, היה דנדי ידוע ומוביל חברתי בתחום האופנה בבריטניה של המאה ה-18. זכור בעיקר כאדון הטקסים של עיר הספא באת', וכמי שהביא לפריחתה במאה ה-18.
חייו

נאש נולד בעיר סוונסי שבוויילס. הוא התחנך במכללה הישועית באוקספורד, שירת כקצין בצבא הבריטי והחל בלימודי ליטיגציה, אך לא התמיד בקריירות אלו. בזמן לימודי המשפטים שלו החל להתפרסם כבר-סמכא בנושאי לבוש, אטיקט וסגנון התנהגות. כשתלמידי אכסניות המשפט אירחו את המלך ויליאם השלישי, נאש התמנה למנהל התהלוכה במידל טמפל. ויליאם התרשם מאוד מכישוריו של נאש, והציע לו תואר אבירות. אולם, נאש היה מעוניין לקבל קצבה ביחד עם התואר, דרישה שלא הייתה מקובלת על המלך. נאש החל לעסוק בהימורים, וב-1704 הגיע לבאת', שם התמנה לאדון הטקסים, תפקיד בו החזיק עד יום מותו.
נאש התגורר בבית על סו קלוז (כיום בכניסה הראשית לתיאטרון המלכותי), וקיים מערכות יחסים עם שורה של פילגשים. הוא מילא תפקיד ראשי בהפיכת באת' לאחד מאתרי הנופש האופנתיים ביותר באנגליה במאה ה-18, והנהיג רפורמות חברתיות רבות. הוא ביטל את הנוהג שלפי גברים חויבו להופיע עם חרב באירועי בידור ציבוריים וביטל את מסורת הדו-קרב, הורה לגברים לבוא בנעליים ובגרביים ולא במגפיים לתהלוכות וכנסים, וכדומה.
הוא היה נפגש עם אנשים שזה עתה הגיעו לעיר, בחן האם הם מתאימים לעילית החברתית של באת', שידך בין גבירות לבני זוג ראויים לריקוד עבורן בכל נשף, שילם למוזיקאים באירועים מסוג זה, תיווך בנושאי נישואים, ליווה נשים שבעליהן לא ליוו אותן ופיקח על הימורים באמצעות הטלת מגבלות על מכורים או התראה בפני שחקנים על הימור מסוכן מדי. הוא נודע בכך שעודד את חוסר הרשמיות במנהגי הנימוסים המקומיים, ושבר את המחסומים החברתיים שהפרידו בין האצולה למעמד הביניים של באת' ולפשוטי העם.
ב-1745 חוקק הפרלמנט הבריטי חוק נגד הימורים, ששלל מנאש את אמצעי הקיום העיקרי שלו. אולם, הוא הצליח להתקיים עד יומו האחרון בזכות קצבה של מאות אלפי גינאות שקיבל מהעיר ומכירת קופסאות טבק ותכשיטים זולים. למרות שהנהלת העיר מימנה עבורו לוויה רבת משתתפים, הוא נקבר בקבר עניים לא מסומן. בכנסייה שבמנזר באת' יש אנדרטה לזכרו. מותו של נאש גרם לעניין רב באותה תקופה, והסופר הידוע אוליבר גולדסמית' כתב ב-1762 את הספר The Life of Richard Nash (חייו של ריצ'רד נאש).
לקריאה נוספת

John Eglin, The Imaginary Autocrat: Beau Nash and the invention of Bath, Profile 2005 ISBN 1-86197-302-0
בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי

| --- | --- |
 סינגל בביצוע אלון אולארצ'יק
 מתוך האלבום שעשועי כאילו
 יצא לאור:  1987
 שפה:  עברית
 חברת תקליטים:  NMC
 כתיבה:  אלון אולארצ'יק
 הפקה:  אלון אולארצ'יק
בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אלון אולארצ'יק. את השיר הוציאה לאור בשנת 1987 חברת התקליטים NMC, והוא נכלל כרצועה השנייה באלבום האולפן השני של אולארצ'יק, "שעשועי כאילו".
על השיר

את השיר כתב, הלחין והפיק אולארצ'יק. הוא הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב-22 בדצמבר 1987. בשבוע לאחר מכן דורג במקום ה-13. ב-19 בינואר עלה למקום התשיעי – המיקום הגבוה ביותר אליו הגיע. ב-16 בפברואר יצא מהדירוג השבועי לאחר שצעד בו במשך שבעה שבועות רצופים.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (1988)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | רשת ג' | 9 |  |
הערות שוליים

↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 22 בדצמבר 1987, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 29 בדצמבר 1987, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 19 בינואר 1988, פזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' מתאריך 16 בפברואר 1988, פזמונט
| אלון אולארצ'יק |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | אולארצ'יק • שעשועי כאילו • תגיד לי מה אתה מרגיש • בואי נגיד שאני שלך • אולארצ'יק בשקט • פעם בגליל - מבט מוזיקלי • רוק & רוך • אולארצ'יק סטייל • יום אחד • תה בשניים • אולארצ'יק. עכשיו |  |
| מיני-אלבומים | מתקרבים הכוכבים |  |
| אלבומי הופעה | אולארצ'יק ג'אז • נפגשנו Live • אולארצ'יק הלהקה ואני LIVE |  |
| אלבומי אוסף | האוסף • המיטב |  |
| סינגלים | "בא לשכונה בחור חדש" • "מאיר ואלון" • "היא הולכת בדרכים" • "גלים גלים" • "או שאתה שר או שלוקחים אותך מפה" • "כולם כולם" • "שלום סלאם" • "בחור אנלוגי בעולם דיגיטלי" • "בן בסט" • "החיים קשים" • "בואי נגיד (משחק המונופול)" • "נערה במשקפיים" • "בואי נתחבק" • "מסטיק" • "מחפש אותך" |  |
| השתתפות בסינגלים | "אני לא רוקד כשעצוב" • "מוכר הפרחים" • "מאחורי השער" • "בתוך עינייך" |  |
בדה ונרביליס

| --- | --- |
בדה ונרביליס כותב, פרט מתוך איור לקודקס מהמאה ה-12
בדה ונרביליס כותב, פרט מתוך איור לקודקס מהמאה ה-12
 לידה:  672? ממלכת נורת'מבריה טיין אנד ויר, נורת'מבריה 
 פטירה:  735 (בגיל 63 בערך) ממלכת נורת'מבריה ג'ארוו (אנ'), נורת'מבריה 
 קדוש עבור:  הכנסייה הקתולית, הכנסייה הלותרנית, הכנסייה האורתודוקסית, השיתוף האנגליקני
 תארים:  מורה הכנסייה
 קאנוניזציה:  1899, רומא על ידי לאו ה-13
 מקום פולחן עיקרי:  הממלכה המאוחדת קתדרלת דרהאם, הממלכה המאוחדת
 חג:  25 במאי (הכנסייה הקתולית, הכנסייה הלותרנית, השיתוף האנגליקני) 27 במאי (הכנסייה האורתודוקסית)
 
בֶּדָה וֶנֶרַבִּילִיס (מלטינית: Beda Venerabilis, באנגלית: Bede), הידוע כבִּיד המכובד או הקדוש ביד (לערך 672 – 25 במאי 735) היה נזיר נורתמברי במנזר הקדוש פטרוס בוֶרמוּת ומנזר הקדוש פאולוס ביָארוּ (Jarrow). ידוע כסופר ומשכיל, אשר עבודתו המפורסמת ביותר, "Historia ecclesiastica gentis Anglorum" ("תולדות הכנסייה של האומה האנגלית") (אנ'), הקנתה לו את התואר "אבי ההיסטוריה האנגלית". עבודותיו השפיעו גם מחוץ לאנגליה ותרמו להפצת הנצרות באירופה.
האיש

כמעט כל מה שידוע אודות בדה נידלה מהערה שהוסיף ליצירתו הראשית. בהערה זאת סיפר כי הוא שוּכן במנזר ורמות בגיל שבע, הפך לדיאקון (הדרגה מתחת לכומר) בשנתו ה-19 וכומר בשנה ה-30, תואר שנשא עד מותו. לא ברור אם היה בן למעמד האצולה. מוריו היו ראשי המנזרים בנדיקטוס ביסקופ וקאולפריד, אחרי האחרון, כנראה, התלווה למנזר יארו בשנת 682. שם בילה את מרבית חייו בלמידה, הוראה או כתיבה, והיה להוט בביצוע חובות הנזירות.
בדה קיבל את התואר ה"מכובד", שהיה נהוג לכמרים בתקופה ההיא, סמוך למותו, אולם לא הוכרז לקדוש. למדנותו וחשיבותו לקתוליות הוכרו בשנת 1899, כאשר הוא הוכרז כאחד מ"מורי הכנסייה" (תאולוג, שכתביו תרמו להתפתחות הכנסייה הקתולית), והוא האנגלי היחיד שזכה בתואר. הוא גם האנגלי היחיד המוזכר בספרו של דאנטה, "גן עדן".
כתביו

כתביו מעידים כי הונחו לפניו כל מקורות המידע של זמנו. מקובל כי ספריית ורמות-יארו מנתה בין 300 ל-500 ספרים, דבר שהפכה לאחת הגדולות באנגליה. ביסקופ עמל רבות כדי לרכוש ספרים במסעותיו שהובילו אותו מחוץ לאנגליה ולתוך אירופה. בדה היה הראשון שהתייחס להירונימוס, אוגוסטינוס, גרגוריוס הראשון, ואמברוזיוס, כארבעת אבות הכנסייה. היה בקי בספרות אבות הכנסייה, והשתמש בציטוטים מתוך פליניוס הצעיר, ורגיליוס, לוקרטיוס, אובידיוס, הורציוס וסופרים קלאסיים אחרים, אך במורת-רוח קלה. הלטינית שכתב הייתה בהירה ושוטפת, שלא כמו יצירות אחרות בנות זמנו, שאנשי המאות הבאות מתקשים לקרוא שכן היא טבועה בחותם תקופתם. הוא היה מספר־סיפורים מוכשר. אולם בהתייחסותו לתנ"ך נעשה סגנונו מעורפל.
בדה הרבה להשתמש בפירושים אלגוריים בכתיבתו, ונקט בגישה ביקורתית כלפי האירועים שתיאר. הוא נחשב היסטוריון אמין, שקול וביקורתי באופן כללי, אך עם זאת, כתיבתו מכילה תיאורים רבים ולא ביקורתיים של הנסי והעל־טבעי.
גילויי הסימפתיה שלו, נדיבותו, אהבתו את האמת והצדק, אדיקותו, ומסירותו לשירות הזולת הפכו אותו לדמות מרתקת.
בדה לא הגביל עצמו לכתיבה תאולוגית, ובין עבודותיו ישנם כתבים מדעיים והיסטוריים. המדעיים כוללים מסות על דקדוק (שנכתבו בעבור תלמידיו), כתב אחד אודות תופעות טבע כמו גאות ושפל ("De rerum natura") ועוד שניים בנושא הכרונולוגיה ("De temporibus" ו"De temporum ratione"). כתבים אלה תרמו רבות לרנסאנס הקרולינגי בכך שסייעו להנגיש את הידע שלו ממקורות לטיניים ויווניים לעמיתיו האנגלו-סקסונים. בכתיבתו הוא אימץ את שיטת ספירת הנוצרים אשר הומצאה על ידי דיוניסיוס אקסיגואוס, ואשר קבעה חלוקת השנים ל"לפני הספירה" ו"לספירה". עד ימיו של בדה היו נהוגות מספר שיטות למניית השנים, ובזכות כתיבתו הונהג השימוש המוכר בספירת הנוצרים.
בדה טרח רבות להשיג מקורות מגוונים ככל הניתן, כולל עדויות שלא מהכתובים, למשל משיחות שניהל עם אחרים. הוא ציין את כל מקורותיו, ודאג לאמינותם. נהוג ליחס לו את המצאת הערות השוליים. אחת מהערות אלו הייתה ציטוט בנוגע לגיל כדור הארץ, שנגד את הכרונולוגיה המקובלת בכנסייה, עניין שהביא להאשמתו בכפירה. הוא כתב גם כי כדור הארץ הוא עגול כ"כדור מגרש-משחקים".
ספרו "תולדות הכנסייה"

הידוע והחשוב שבכתבי בדה הוא "תולדות הכנסייה של האומה האנגלית"(אנ'), אורכו כ-400 עמודים והוא משתרע על פני חמישה כרכים, המתארים את ההיסטוריה הכנסייתית והפוליטית מימי קיסר ועד להשלמת הספר בשנת (731).
הכרך הראשון עוסק בפלישתו של יוליוס קיסר לבריטניה ובנצרות באי בימיו, ועד לתקופתו של הקדוש אוגוסטין(אנ'), שליח האפיפיור אשר הביא את בשורת הנצרות לאנגלו-סקסונים והיה הארכיבישוף הראשן של קנטרברי. כתבים אלה התבססו על מקורות עתיקים יותר כדוגמת אורוסיוס, גילדאס, פרוספר טירו ומכתבי האפיפיור גרגוריוס הראשון, יחד עם אגדות ומסורות.
הכרך השני והשלישי עוסקים בהמשך התקבלותה של הנצרות באי הבריטי, כולל קרבות חשובים בין מלכים שקיבלו עליהם את הנצרות למלכים שנשארו פגניים. שיאו של הכרך השלישי הוא סינוד ויטבי, אשר בו קיבל עליו מלך נורתמבריה לסור למשמעת האפיפיור, אירוע שמקובל לראותו כנקודת מפנה היסטורית בתולדות אנגליה.
הכרך הרביעי והחמישי עוסקים בהמשך התקבלות הנצרות האי הבריטי עד לימיו של בדה, ובמחלוקת החריפה שהתגלעה אודות המועד הנכון לחוג את חג הפסחא. עניין זה היה חשוב מאוד עבור בדה והוא עסק בו רבות גם בכתבים נוספים.
בספרו הוא חותר להציג תמונה של התקדמות לעבר ביסוס הנצרות באי הבריטי ושל אחדות דעים בין הממלכות השונות. הוא יוצא כנגד הבריטונים, אשר נשארו אמנם נוצרים עם עזיבתם של הרומאים, אולם לא פעלו להבאת הבשורה הנוצרית לשאר הממלכות באי.
עבודות נוספות

בדה ערך מחדש את הוולגטה הלטינית. גרסתו של התנ"ך הייתה בשימוש הנצרות המערבית עד לימי הרפורמציה, ובשימוש בכנסייה הקתולית עד לשנת 1966. במקום להעתיק ממקור אחד, אסף בדה את התוכן לתנ"ך ממספר מקורות ששילב ליצירת תנ"ך חד־כרכי, להבדיל מתנ"כי תקופתו, שנכתבו בכרכים נפרדים. יש טוענים כי לעבודה זאת הייתה השפעה מקיפה וחשובה יותר משאר כתביו. בדה עמל על תרגום חלקים מהתנ"ך לאנגלית עתיקה, אך אלו לא שרדו לימינו.
בכתביו הנוספים נכללים חיי אבות מנזרי יארו וורמות, וחיי הקדוש קותברט בפרוזה. מרבית כתביו תאולוגיים, ומורכבים מהערות על הברית החדשה והישנה, דרשות ומסות על חלקים מופרדים מכתבי הקודש. עבודתו האחרונה, שהושלמה על ערש דווי, הייתה תרגום חזון יוחנן לאנגלית עתיקה.
הוא זכה להערכה גם מחוץ לאנגליה, בעיקר באמצעות מאמציהם של בוניפיציוס הקדוש בגרמניה, ואלקוין, בחצרו של קרל הגדול, אשר השתמשו בכתביו ופרושיו לכתבי הקודש. מקצת פירושיו והערותיו זכו להיכלל גם בגלוסה אורדינריה, פרשנות הביבליה הנוצרית החשובה והמקיפה ביותר בימי הביניים.
De natura rerum, 1529
בוריס הולבן

| --- | --- |

צילום אחרי מלחמת העולם השנייה בצרפת
 לידה:  20 באפריל 1908 אוטאץ', ממלכת רומניה 
 פטירה:  27 ביוני 2004 (בגיל 96) אטאמפ, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות באנייה 
 מדינה:  צרפת, רומניה 
 דרגה:  גנרל 
 עיטורים
 אביר בלגיון הכבוד (8 במאי 1994)  מדליית הרזיסטנס (31 במרץ 1947)  צלב המלחמה 1939-1945 
 
בוריס הולבן (בצרפתית: Boris Holban;‏ 20 באפריל 1908 – 27 ביוני 2004) היה חייל יהודי רומני, פעיל קומוניסטי מראשי תנועת ההתנגדות הצרפתית בימי מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה שירת בכוחות המזוינים של רומניה והגיע לדרגת גנרל.
קורות חיים

נולד בשם ברוך ברוכמן בעיירה אוטאץ' במזרח בסרביה (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום במולדובה), למשפחה יהודית מהמעמד העובד. ב-1923 הותר גם ליהודים לקבל אזרחות וכך, בין היהודים שהפכו לאזרחי רומניה היה גם הולבן, בן ה-15.
ב-1929 התגייס למפלגה הקומוניסטית הרומנית שנאלצה לפעול במחתרת ולכן אימץ לעצמו את הכינוי "בוריס הולבן", שהפך לימים לשמו הרשמי. שנה אחר כך אף נאסר לתקופה קצרה בשל פעילותו הפוליטית הבלתי חוקית הזו. הוא השתחרר מהכלא וגויס לצבא הרומני כנגד רצונו, ערק מהשירות וב-1932 נאסר שוב, הפעם בשל עריקה.
ב-1936 ברח לצ'כוסלובקיה מפני השלטונות הרומניים, שהמשיכו לרדוף אחריו בשל פעילותו הפוליטית. במשך השנתיים בערך, בהן שהה במדינה זו, הוא למד הנדסת טקסטיל, מקצוע שעוד ישרת אותו בהמשך חייו.
ביולי 1938 עבר לצרפת והצטרף למפלגה הקומוניסטית הצרפתית, מתוך כוונה להצטרף אל הבריגדות הבינלאומיות שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, אך זה כבר היה קרוב לסיומה של אותה מלחמה והוא לא השתתף בה בסופו של דבר.
במלחמת העולם השנייה

בפרוץ מלחמת העולם השנייה התנדב לצבא צרפת. השתתף בקרבות עם הגרמנים ובמאי 1940 נפל בשבי. הוא נמלט מהשבי בעזרת המחתרת הצרפתית, ואז שב לפריז והצטרף לקבוצת לוחמי מחתרת, חברי המפלגה הקומוניסטית.
במרץ 1942 הולבן הצליח לאחד קבוצות שונות של הרזיסטנס, מורכבות מאזרחים זרים תושבי צרפת בני לאומים שונים ובהם יהודים, למחתרת אחת שנקראה F.T.P-M.O.I. בוריס הולבן הפך למפקד הצבאי הראשון של הסקציה הפריזאית בארגון. הקבוצה בפיקודו ביצעה מעל 90 פעולות חבלה וחיסול נגד חיילים גרמנים ומשתפי פעולה צרפתים. באוגוסט 1943 הוא הודח מהפיקוד והוחלף על ידי מיסאק מאנושיאן כיוון שסירב להגביר קצב הפעולות מחשש שהדבר יביא לחשיפתם. לאחר עזיבתו את הקבוצה בפיקודו של מאנושיאן, היא אכן נתפסה על ידי הגסטפו בנובמבר 1943 וכל חבריה הוצאו להורג.
הולבן המשיך ללחום בגרמנים בקבוצה מחתרתית אחרת.
לאחר שחרור פריז על ידי בעלות הברית, הוא הצטרף לצבא צרפת ובמסגרתו נלחם בגרמנים עד סוף המלחמה.
אחרי המלחמה

ב-1946 חזר הולבן לרומניה והצטרף לשורות הצבא הרומני, שנבנה בחסות הצבא האדום ששהה על אדמת רומניה כחיל כיבוש. הוא שירת כקצין פוליטי. במהלך שירותו הגיע לדרגת גנרל. בתחילת שנות ה-50, במסגרת "טיהור", סולק מן הצבא יחד עם כל הקצינים היהודים. לאחר פרישתו הכפויה מהצבא עבד כמהנדס במפעל טקסטיל עד פרישתו לנמלאות בשנת 1970.
בשנת 1979 הצליח לקבל אשרת יציאה מרומניה לצרפת כתייר, כדי להשתתף בחגיגות 35 שנה לשחרור פריז. מאז לא שב לרומניה ונשאר בצרפת. ב-1984 קיבל אזרחות צרפתית, וב-1994 העניק לו נשיא צרפת פרנסואה מיטראן את אות לגיון הכבוד על פועלו כלוחם רזיסטנס בימי מלחמת העולם השנייה.
בוריס הולבן נפטר ב-27 ביוני 2004.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007293169705171  BnF: cb121139392 (data)  ISNI: 0000 0000 7932 7153  LCCN: nr90012050  SUDOC: 029532663  VIAF: 61577726   WorldCat (עם VIAF): 61577726