stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת בר-און חברון
רקע היסטורי > מינוי רוני בר-און

נתניהו עלה לשלטון על רקע טענה כי בארץ שולטות ”האליטות הישנות” - חוגי שמאל בעיקר, שהשתלטו על החיים הציבוריים, על אמצעי התקשורת, על האקדמיה ועל אכיפת החוק. עם סיום תפקידו של היועץ המשפטי, מיכאל בן יאיר, נראה כי בידו של נתניהו למנות למשרת היועץ המשפטי לממשלה, משרת מפתח בנוגע לאכיפת החוק, אדם שיבטא את רוחן של ”האליטות החדשות”, אלו שהעלו את נתניהו לשלטון. ואכן, ב-10 בינואר 1997, (ארבעה ימים לפני אישור הסכם חברון בממשלה) הודיע נתניהו במפתיע על מינויו של עורך דין פרטי מירושלים, רוני בר-און, למשרת היועץ המשפטי לממשלה. המינוי ספג ביקורת קשה. בר-און היה עורך דין בשוק הפרטי, מזוהה פוליטית (6 שנים לאחר מכן, בכנסת השש-עשרה נבחר כחבר הכנסת מטעם הליכוד), ללא כל הישגים אקדמיים יוצאי דופן, רחוק מרמתם של קודמיו לתפקיד כאהרן ברק או מאיר שמגר, וללא עבר בשירות הציבור במנגנוני התביעה הפלילית.
במהלך ישיבת הממשלה על אישור המינוי, שרי הממשלה העלו חשש מפני ביקורת ציבורית נוקבת על המינוי. מכך התריע במיוחד שר התשתיות הלאומיות, אריאל שרון. שר המדע
בני בגין היה היחיד שהתנגד למינוי. בגין טען כי אינו משוכנע שנעשה מאמץ לחפש מועמד בעל שיעור קומה, וכי נסיבות היכרותו האישית של צחי הנגבי עם בר-און מעוררות בעיה. גם שר האוצר דן מרידור (שנמנע בהצבעה) הציע לממשלה לתת לעובדת זהותו הפוליטית של בר-און "משקל ראוי". ראש הממשלה נתניהו אמר בדיון: "אני משוכנע שהאיש הזה הוא גם ראוי לתפקיד, וגם יוכיח את יכולתו ודאגתו למערכת החוק בישראל". בתשובה לשר בגין הוסיף, "כי לא הכיר את בר-און אישית קודם לכן".
אף שבר-און קיבל את המינוי, הביקורת החריפה הביאה אותו להודיע על התפטרותו כיומיים לאחר מכן, בטרם הספיק לשרת בתפקיד באופן ממשי. לדברי העיתונאי מוטי גילת, כמו גם משקיפים נוספים, בר-און נאלץ לפרוש משום שהתגלה כי הוא מכור להימורים. אחר כך נחשף שהתפטרותו של בר-און נעשתה בדרכו לריאיון בערוץ 2, בעקבות לחץ של הנגבי עקב חשש מחשיפת פרוטוקול ישיבת הממשלה, בה אמר לחברי הממשלה שנשיא בית המשפט העליון, אהרון ברק, נתן את הסכמתו למינוי אף על פי שהתנגד למינוי.
הידיעה של איילה חסון

ביום 22 בינואר 1997, 10 ימים לאחר התפטרות בר און, אמרה בשידור בערוץ הראשון כתבת הטלוויזיה איילה חסון כי מינויו של בר-און הוא חלק מקנוניה שיזם אריה דרעי, בתיווכו של הקבלן דוד אפל, עקב הערכתם של המעורבים כי בר-און יאפשר לדרעי להגיע לעסקת טיעון "נוחה" במשפט הפלילי שהתנהל כנגדו.
לטענת הכתבה, מינויו של רוני בר-און היווה תשלום של נתניהו לש"ס, שבתמורה אמורה הייתה להעניק את תמיכתה להסכם חברון ולאפשר את העברתו בכנסת.
הכתבה עוררה הדים. אף שתחילה התעלמו ממנה הגורמים הרשמיים, צבר העניין תאוצה, ובלחץ ציבורי הורתה מ"מ היועץ המשפטי ופרקליטת המדינה, עדנה ארבל, ביום 26 בינואר, על העברת הטיפול בפרשה לחקירת המשטרה.
חקירת המשטרה

לראשונה חקרה המשטרה באזהרה את ראש הממשלה. כן נחקרו אישים נוספים במערכת הפוליטית, ובהם שר המשפטים צחי הנגבי, שבעברו היה מתמחה במשפטים במשרדו של בר-און. גם עורכי הדין דוד שמרון ויצחק מולכו מקורבי נתניהו מסרו עדות.
חקירת המשטרה, בפיקוד ניצב סנדו מזור, הביאה להמלצה להעמיד לדין את ראש הממשלה, בנימין נתניהו, את שר המשפטים, צחי הנגבי, את מנכ"ל משרד ראש הממשלה, אביגדור ליברמן, ואת ראש תנועת ש"ס אריה דרעי בעבירה של מרמה והפרת אמונים.
במהלך החקירה הועלו חשדות לפיהם הטעה שר המשפטים, לכאורה כחלק מאותה קנוניה, את שרי הממשלה כאשר הציג בפניהם את מינויו של בר-און.
עד המפתח בחקירה היה עורך דין דן אבי-יצחק, שהיה פרקליטו של אריה דרעי וחשף את מעורבותו בפרשה. דרעי הכחיש את טענות אבי-יצחק והאשים אותו שהוא שהדליף את המידע לאיילה חסון.
המלצת הפרקליטות

ביום 20 באפריל 1997, פרסמו היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין (שמונה על ידי הממשלה במקומו של בר-און), ופרקליטת המדינה עדנה ארבל את מסקנותיהם. הם קבעו כי אמנם מדובר בקשר פלילי להשתלט על משרת היועץ המשפטי לממשלה מתוך אינטרסים אישיים של גורמים פליליים, אך היחיד שהתנהגותו עולה כדי אפשרות להעמדה לדין הוא אריה דרעי. לדבריהם, נגד רוב המעורבים בפרשה, בהם ראש הממשלה נתניהו, אביגדור ליברמן ושר המשפטים הנגבי, אין להגיש כתבי אישום מחוסר ראיות; וכן נקבע כי נתניהו לא היה מודע לקשר בין דרעי לבר-און, על אף שמהתנהגותו ”עלו תמיהות”.
ההחלטה עוררה ביקורת, בין היתר משום שהייתה זו הפעם הראשונה שבה עשה רובינשטיין שימוש בכלי "הדו"ח הציבורי", שבו עוד יעשה שימוש נרחב בעניינים כגון "עניין המתנות" של נתניהו, או "עניין התרומות" של עזר ויצמן. כלומר, להסתפק בהגשת דו"ח סיכום החקירה, שיצביע על המעשים בפרשה, ולהשאיר את הטיפול בנושא לוועדת הכנסת, למבקר המדינה, ולבית המשפט העליון (במידה שיוגשו עתירות בנושא). המדובר בהנחה לפיה אם מבקר היועץ המשפטי איש ציבור שהתנהגותו נחקרה ולא יועמד לדין, וכותב אודותיו חוות דעת הנוקטת בביטויי ביקורת חריפים, תהיה לדבר משמעות ציבורית.
נתניהו מיהר להופיע בשני ערוצי הטלוויזיה שפעלו אז, כפר בהאשמות הפליליות שהועלו כנגדו אך הודה כי טעה, והצהיר כי בכוונתו לתקן את טעויותיו. גם בעדותו במשטרה אמר כי דרעי לא איים עליו ולא סחט אותו לגבי מינוי בר-און. גורמים רבים, כשר האוצר דן מרידור, שהצהירו על כוונתם לפרוש מן הממשלה אם תהיינה תוצאות חמורות לפרשה, לא מימשו את איומיהם, ולא היו כל שינויים פרסונליים בעקבות הפרשה.
בג"ץ, שבפניו הובא העניין, קבע כי החלטתו של היועץ המשפטי הייתה סבירה. עם זאת, השופט אליעזר גולדברג קבע "ניתן לחלוק על החלטת היועץ המשפטי לממשלה ופרקליטת המדינה, וניתן אף להגיע למסקנה אחרת". ישנם משפטנים, ובהם פרופ' מרדכי קרמניצר, הקוראים בפסק הדין בין השורות כי לו היה היועץ המשפטי הולך בנתיב המשפטי שסימן השופט גולדברג בפסק הדין היה מגיע למסקנה כי יש להעמיד לדין את ראש הממשלה. מכל מקום, פסק הדין איפשר לכל המעורבים בעניין להמשיך בתפקידם.
תוצאות הפרשה > מבחינה ציבורית

הפרשה הביאה להקמתה של ועדת שמגר שהמליצה על שינוי אופן מינויו של היועץ המשפטי לממשלה. ההמלצה יושמה ומאז ממונה היועץ המשפטי על ידי הממשלה, לאחר קבלת המלצה מוועדה בלתי תלויה בראשותו של שופט בית המשפט העליון לשעבר.
תוצאות הפרשה > מבחינה אישית

בנימין נתניהו וצחי הנגבי המשיכו במילוי תפקידם. הנגבי הצהיר כי הוא רואה בהחלטת היועץ המשפטי משום אישור לכך שנהג כחוק.
אריה דרעי לא הועמד לדין בעניין זה. לאחר ישיבתו בכלא בפרשת "התיק האישי" והרשעתו באחד מאישומי "התיק הציבורי" החליט היועץ המשפטי רובינשטיין, בשנת 2003 כי הנסיבות הפרסונליות שנוצרו לגבי דרעי אינן מצדיקות העמדתו לדין בעניין זה.
הקבלן דוד אפל תבע את הכתבת איילה חסון על הפרסום הנוגע לחלקו בפרשה. ב־1 ביוני 2004 החליט בית המשפט המחוזי כי לחסון עמדה הגנת "אמת דיברתי" וכי לא הייתה בכתבה לשון הרע כלפי אפל.
ראו גם

תיק 1270 - פרשת חפץ-גרסטל
לקריאה נוספת

דניאל פרידמן, קץ התמימות: משפט ושלטון בישראל, ידיעות ספרים, 2019, הפרק "ממשלת נתניהו הראשונה – פרשת בר־און–חברון", עמ' 520–525
הערות שוליים

1 2 3  משה גורלי, דרעי אמר לי שיש לו הקלטה מבר-און, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2003
↑  הישיבה השישים-ושתיים של הכנסת הארבע-עשרה (16 בינואר 1997), באתר הכנסת
↑  כתבי גלובס, ‏הממשלה מאשרת את הסכם חברון, באתר גלובס, 16 בינואר 1997
↑  שלום בדרך לאוצר?, באתר גלובס, 26 בינואר 1997
↑  הסטוריה - הכנסת הארבע-עשרה, באתר הכנסת
↑  הדס מגן, ‏בר-און: מועמד של נתניהו, לא של הנגבי, באתר גלובס, 13 בינואר 1997
1 2  יואב יצחק, ‏שרון, מרדכי ורפול דחקו בישיבת הממשלה בשרים להחליט בהצעה למינוי בראון, באתר גלובס, 3 במרץ 1997
↑  יואב יצחק, ‏חשיפה: הנשיא ברק בירך את בר-און בנימוס על מינויו לכהונת היועמ"ש והביע צער על התפטרותו, באתר גלובס, 26 בפברואר 1997
↑  עירית לינור: בר-און נוהג להמר באלפי דולרים בקזינו בלונדון, באתר גלובס, 13 בינואר 1997
↑  הדס מגן, ‏האם רוני בר-און באמת התפטר?, באתר גלובס, 22 בינואר 1997
1 2  יצחק דנון, ‏איילה חסון: אפל המליץ לדרעי על מינוי בר-און ליועץ המשפטי לממשלה, באתר גלובס, 29 ביוני 1997
↑  פרקליטת המדינה, עדנה ארבל, הורתה לחקור החשדות בנושא מינוי בר און, באתר גלובס, 27 בינואר 1997
↑  נתן רועי והדס מגן, ‏הנגבי נחקר תחת אזהרה בפרשת מינוי בר-און, באתר גלובס, 19 במרץ 1997
↑  יואב יצחק, ‏חוקרי פרשת בר-און מנסים לחשוף ראיות מפלילות לכאורה נגד נתניהו באמצעות עדותו של הנגבי, באתר גלובס, 25 במרץ 1997
↑  נתן רועי וסוכנויות הידיעות, ‏עורכי הדין רוני בר-און, דוד שימרון ויצחק מולכו מסרו עדות על מינוי היועץ, באתר גלובס, 29 בינואר 1997
1 2  יואב יצחק, הדס מגן ונתן רועי, ‏המשטרה: להעמיד לדין את הנגבי, דרעי וליברמן. הפרקליטות: לא להעמיד איש לדין, באתר גלובס, 16 באפריל 1997
יואב יצחק, ‏רובינשטיין וארבל מעריכים: התביעה תתקשה להוכיח כוונה פלילית של הנגבי, דרעי וליברמן, באתר גלובס, 17 באפריל 1997
↑  יואב יצחק, ‏המשטרה תחקור חשד לדיווח מטעה לכאורה של הנגבי לממשלה לקראת מינוי בר-און, באתר גלובס, 4 בפברואר 1997
יואב יצחק, ‏חוקרי פרשת בר-און בוחנים אפשרות לגבות מארבל עדות על הכנת תצהירו של הנגבי, באתר גלובס, 23 במרץ 1997
↑  יגאל מוסקו, העד המרכזי, באתר העין השביעית, 1 באפריל 1997
↑  יואב יצחק, ‏אבי-יצחק: העדויות, באתר גלובס, 12 בפברואר 1998
↑  יואב יצחק, ‏"לא הקלטתי את בר-און; ידעתי על המינוי, אך לא דנתי איתו על עיסקת טיעון", באתר גלובס, 23 באפריל 1997
1 2  20.4: אין כתב אישום נגד נתניהו והנגבי; דרעי יועמד לדין, באתר גלובס, 23 באפריל 1997
↑  יואב יצחק, ‏נתניהו למשטרה: דרעי לא איים עלי ולא סחט אותי בפרשת מינוי בר-און, באתר גלובס, 20 בפברואר 1997
↑  בג"ץ 2534/97 ח"כ יונה יהב ואחרים נ' פרקליטת המדינה ואחרים, ניתן ב־15 ביוני 1997
↑  מרדכי קרמניצר, ההחמצה הגדולה, באתר העין השביעית, 1 באוגוסט 1997
↑  שמואל דקלו, ‏בג"ץ דחה את העתירות שדרשו להעמיד לדין את נתניהו והנגבי בפרשת בר-און, באתר גלובס, 16 ביוני 1997
↑  שמואל דקלו, ‏ועדת שמגר הציעה להשאיר את שני התפקידים ביד אחת, באתר גלובס, 12 באפריל 2001
↑  צבי הראל, נדחתה תביעת הדיבה של אפל נגד רשות השידור, באתר הארץ, 1 ביוני 2004
מרגרט מוראו

| --- | --- |

מוראו, 2009
 לידה:  25 באפריל 1977 (בת 47) ריברסייד, קליפורניה, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1991 
 מקום לימודים:  מכללת ואסר  תיכון ניו פורט הארבור 
 פרופיל ב-IMDb
 
מרגרט מוראו (באנגלית: Marguerite Moreau; נולדה ב-25 באפריל 1977) היא שחקנית אמריקאית. היא התפרסמה עקב הופעותיה בתפקיד קוני בסדרת סרטי "אלופים על הקרח" ("מייטי דאקס").
קורות חיים

מוראו נולדה ב-25 באפריל 1977 בריברסייד, קליפורניה. לאחר סיום לימודיה בתיכון ניו פורט הארבור (אנ') במחוז אורנג', קליפורניה, היא סיימה לימודי תואר ראשון במדעי המדינה בואסר קולג' ('אנ) בניו יורק, ב-1999.
קריירה

תפקידה הראשון כשחקנית היה בשנת 1991 כשחקנית אורחת בסדרה "שנות הקסם". פריצתה של מורו לתודעה התרחשה כשגילמה דמותה של מלאני בסדרה "בלוסום", בה שיחקה בשנים 1994–1995. ביצעה הופעות אורח בסדרות טלוויזיה כמו "ילד פוגש עולם" ו"מפגשים מהסוג האישי". כילדה, הופיעה בסדרת סרטי "מייטי דאקס", בתפקיד קוני מוראו.
בשנת 2001 כיכבה בסרט הפולחן "קיץ אמריקני חם ורטוב" גילמה דמותה של ג'סי בסרט המבוסס על ספריה של אן רייס, "מלכת הארורים", שיצא לאקרנים בשנת 2002. בשנת 2003 שיחקה במותחן הפשע אשר מבוסס על ספרו של ג'ון גרישם, "משחק המושבעים", בסרט הדרמה "יומיים לחיות" לצד פול ראד, ושיחקה בקומדיה העצמאית "איזי" לצד אמילי דשנל. ב-2004 שיחקה בדרמת הטלוויזיה של CBS "הלטר סקלטר", אותו חייו של צ'ארלס מנסון, ושיחקה בסרט "אוף דה ליפ" לצד אדם סקוט.
בשנת 2009 שיחקה בקומדיה "הברקה" לצד ג'רמי רנר, ובסרט "Wake" לצד איאן סומרהולדר.
בשנת 2011 גילמה את לינדה בסדרה "חסרי בושה", תפקיד זה עשתה עד לעונה השלישית ב-2013.
בשנת 2016 ביצעה תפקיד אורח בסדרת הטלוויזיה "סיפור פשע אמריקאי", בהפקתו של ראיין מרפי.
בשנת 2019 שיחקה לצד ריי רומנו בסרט "פאדלטון".
חיים אישיים

במאי 2010 נישאה לשחקן כריסטופר רידמן; ביולי 2015 נולד בנם הבכור.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1992 | אלופים על הקרח | קוני מוראו |  |
| 1994 | אלופים על הקרח 2 | קוני מוראו |  |
| 1995 | לשחרר את ווילי 2: המסע הביתה | ג'ולי |  |
| 1996 | אלופים על הקרח 3 | קוני מוראו |  |
| 1997 | לכשכש בכלב | מתבגרת באודישן |  |
| 1998 | סופר ג'ו יאנג | נערת קבריולה |  |
| 2001 | קיץ אמריקני חם ורטוב | קייטי פינרטי |  |
| 2001 | Rave Macbeth | הלנה |  |
| 2002 | מלכת הארורים (אנ') | ג'סי ריבס |  |
| 2003 | Two Days | ג'ניפר |  |
| 2003 | Easy | ג'יימי האריס |  |
| 2003 | משחק המושבעים | אמנדה מונרו |  |
| 2004 | Off the Lip | קאט |  |
| 2008 | The Uninvited | לי |  |
| 2008 | הצ'יוואווה מבוורלי הילס | בלייר |  |
| 2009 | הברקה | סינדה |  |
| 2009 | Wake | לילה |  |
| 2009 | Easier with Practice | סמנת'ה |  |
| 2010 | Douchebag | סטף |  |
| 2011 | מה שקורה בחיים | פאולינה |  |
| 2013 | Caroline and Jackie | קרוליין |  |
| 2013 | Stress Position | מרגרט | גם מפיקה-שותפה ודיאלוגים |
| 2016 | Moments of Clarity | מריאנה |  |
| 2016 | Inconceivable | ג'ס |  |
| 2017 | June, Adrift | מורה |  |
| 2017 | Newly Single | צ'ארלי |  |
| 2018 | You Can't Say No | אלכס |  |
| 2019 | פאדלטון | קירסטן |  |
| 2019 | Into the Ashes | טרה ברנר |  |
| 2020 | Monuments | לורה דניאלס |  |
| 2022 | Without Ward | סולסברי גאלט |  |
| 2022 | Low Life | וויילס |  |
| 2024 | Feeling Randy |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1991 | שנות הקסם | ג'ולי | פרק: "The Candidate" |
| 1991 | גשר ברוקלין | מארי מרגרט | 2 פרקים |
| 1993 | Almost Home | קימברלי | פרק: "Dueling Birthdays" |
| 1994 | ילד פוגש עולם | גייל / רבקה | 2 פרקים |
| 1994–1998 | עולמה הסודי של אלכס | ליבי | 2 פרקים |
| 1994–1995 | בלוסום | מלאני | 3 פרקים |
| 1995 | Amazing Grace | ג'ני מילר | תפקיד ראשי; 5 פרקים |
| 1996 | Second Noah | מייגן רובינסון | פרק: "Dreamboat" |
| 1998 | מפגשים מהסוג האישי | טינה | פרק: "Auto Eurodicka" |
| 1998 | My Husband's Secret Life | איילין סאליבן | סרט טלוויזיה של USA Network |
| 2002 | יורקת האש 2: השיבה לחיים | שרלין מק'גי | מיני-סדרה |
| 2002 | סמולוויל | קארי קאסל | פרק: "Drone" |
| 2002 | The Locket | פיי מורו | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2004 | הלטר סקלטר | סוזן אטקינס | סרט טלוויזיה של CBS |
| 2004 | Sucker Free City | ג'סיקה אפשטיין | סרט טלוויזיה של שואוטיים |
| 2004–2005 | Life as We Know It | מוניקה יאנג | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2005 | The O.C. | ריד קרלסון | 4 פרקים |
| 2005 | Killer Instinct | הבלשית אווה ליפורד | פרק: "Pilot" |
| 2005 | אבודים | סטארלה | פרק: "Everybody Hates Hugo" |
| 2006 | מה עובר על בריאן | סוזן | 6 פרקים |
| 2007 | הלוחשת לרוחות | ליסה בריסטו | פרק: "Dead to Rights" |
| 2008 | מד מן | ויקי | פרק: "Three Sundays" |
| 2008 | חף מפשע | בטסי בארנס | פרק: "The Business of Miracles" |
| 2009 | Cupid | מדלין | פרק: "Pilot" |
| 2009 | הות'ורן | פיי | פרק: "Night Moves" |
| 2009 | מונק | אמנדה קאסל | פרק: "Mr. Monk and the Dog" |
| 2009 | CSI: ניו יורק | לואיז דיוקס | פרק: "Cuckoo's Nest" |
| 2009 | מרפאה פרטית | לין ג'רוויס | פרק: "Sins of the Father" |
| 2010 | אחים ואחיות | ג'יני לופורד | 2 פרקים |
| 2010 | הורים במשרה מלאה (אנ') | קייטי | 4 פרקים |
| 2011 | שומרת סוד | סיסי | פרק: "I'm a Liver not a Fighter" |
| 2011–2013 | חסרי בושה | לינדה | 6 פרקים |
| 2012 | Playdate | אמילי ולנטיין | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2013–2014 | האנטומיה של גריי | ד"ר אמה מרלינג | 7 פרקים |
| 2015 | קיץ אמריקני חם ורטוב: היום הראשון במחנה (אנ') | קייטי פינרטי | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2016 | אמריקה נגד או. ג'יי. סימפסון: סיפור פשע אמריקאי | לורה מק'יני | פרק: "Manna from Heaven" |
| 2016 | Love Always, Santa | סיליה בנקס | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2017 | קיץ אמריקני חם ורטוב: כעבור עשר שנים | קייטי פינרטי | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2017 | Ex-Wife Killer | ג'וזי | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2018 | Overexposed | שיילה פרסקוט | סרט טלוויזיה |
| 2018 | A Night to Regret | בוורלי בילסון | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2018 | Tell Me a Story | אבי פאוול | פרק: "Chapter 8: Truth" |
| 2018 | American Woman | סנדי | פרק: "The Party" |
| 2019 | The Birch | רייצ'ל בושאר | סדרת רשת; 6 פרקים |
| 2019 | The Unsettling | פיה וורנר | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2021 | The Mighty Ducks: Game Changers | קוני מוראו | פרק: "Spirit of the Ducks" |
8 מ"מ (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט "8 מ"מ
 בימוי:  ג'ואל שומאכר 
 הופק בידי:  גאווין פולון, ג'ודי הופלנד 
 תסריט:  אנדרו קווין ווקר 
 עריכה:  מארק סטיבנס 
 שחקנים ראשיים:  ניקולס קייג' (Tom Welles) Myra Carter נורמן רידוס איימי מורטון Luis Saguar טורסטן וורגס ג'ק בטס קתרין קינר Anthony Heald חואקין פיניקס כריס באואר ג'יימס גנדולפיני פיטר סטורמר סוזי נקמורה 
 מוזיקה:  מייקל דאנה 
 צילום:  רוברט אלסוויט 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 בפברואר 1999 
 משך הקרנה:  123 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פשע, סרט מתח, סרט בלשי, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 הכנסות באתר מוג'ו:   8mm
 סרט הבא:  8mm 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
8 מ"מ (באנגלית: 8mm)  הוא סרט קולנוע אמריקאי-גרמני משנת 1999, בבימויו של  ג'ואל שומאכר על פי תסריט מאת אנדרו קווין ווקר. בסרט מככב ניקולס קייג'. בתפקיד טום וולז, חוקר פרטי אשר מושך לעולם הסודי והאפל של סרטי פורנוגרפיה קשים לצפייה לאחר שהוא מועסק על ידי אלמנה עשירה לחקור אם סרט סנאף שצולם על סרט שמונה מילימטרים שנמצא בבעלות המשפחה הוא סרט רצח אמיתי. במהלך החקירה, וולז נקלע לעולם של אלימות, פשע והתעוורות מוסרית, כאשר הוא מנסה לחשוף את האמת מאחורי הסרט. לצידו של קייג' מככבים גם חואקין פיניקס, ג'יימס גנדולפיני, פיטר סטורמאר ואנתוני הילד. "8 מ"מ" זכה בעיקר לביקורות שליליות, אך היה סרט רווחי.
על אף הביקורות המעורבות, הסרט זכה להערכה בקרב חובבי קולנוע על הדרך בה הוא טיפל בנושאים כה כבדים ומורכבים. הסרט מתאר באופן חזק את המסע המוסרי והנפשי שעובר הדמות הראשית, טום וולז, המתמודד עם התגליות המזעזעות במהלך חקירתו.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 40 מיליון דולרים, גרף מעל ל-96 מיליון דולרים ברחבי העולם.
אוולין הגואל

| --- | --- |

 לידה:  27 בינואר 1961 (בת 64) מרוקו קזבלנקה, מרוקו
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1995
 עיסוק:  שחקנית
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר  פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוולין הגואל (נולדה ב-27 בינואר 1961) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון מרוקאית ישראלית, זוכת שני פרסי אופיר.
ביוגרפיה

נולדה בשם אוולין כהן בקזבלנקה שבמרוקו, עלתה לישראל בגיל שמונה וגדלה בפתח תקווה. היא שירתה בחיל האוויר כפקידה בטייסת, ושירתה שנה בשירות קבע כראש לשכת מפקד בסיס חיל האוויר לוד.
חיים אישיים

הגואל הייתה נשואה למשה הגואל ממנו נולד לה בן. לאחר פטירתו של משה, עבר הבן לאימוץ אצל משפחתו של משה בארצות הברית.
משלהי שנות התשעים עד תחילת שנות האלפיים הייתה בזוגיות עם השחקן עמוס לביא. לשניים בת משותפת, אלה לביא, שהשתתפה ב"כוכב הבא 2021".
הערות שוליים

↑  אייל גולדמן, ריצ' ביצ', באתר nrg
↑
אורי קליין, אוולין הגואל לא מעכלת את מקומה בקולנוע הישראלי, באתר הארץ, 7 באוקטובר 2011
↑  החלו החזרות ל"פרח השכונות", באתר "הבמה"
↑  יפעת הללי, אוולין, אל תלכי, באתר nrg‏, 21 באוגוסט 2006
↑  אייל גולדמן, ריצ' ביצ', באתר nrg
↑  אבישי מתיה, ‏הבלבול הגואל, באתר גלובס, 17 בספטמבר 2009
| פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | ריטה זוהר (1990) • דפנה רכטר (1991) • ענת וקסמן (1992) • חגית דסברג (1993) • רונית אלקבץ (1994) • חנה אזולאי-הספרי (1995) • לוסי דובינצ'יק (1996) • אסתי זקהיים (1997) • דפנה רכטר (1998) • אוולין קפלון (1999) • טינקרבל (2000) • רונית אלקבץ (2001) • אורלי זילברשץ (2002) • איילת זורר (2003) • דאנה איבגי (2004) • סיגלית פוקס (2005) • אסי לוי (2006) • רונית אלקבץ (2007) • היאם עבאס (2008) • עירית קפלן (2009) • מיה דגן (2010) |  |
| 2011 ואילך | אוולין הגואל (2011) • הדס ירון (2012) • סיון לוי (2013) • דאנה איבגי (2014) • מורן רוזנבלט (2015) • נועה קולר (2016) • שאדן קנבורה (2017) • שרה אדלר (2018) • לירון בן-שלוש (2019) • אלונה איב (2020) • ג'ונא סולימאן (2021) • ריטה שוקרון (2022) • ריימונד אמסלם (2023) • ליה אללוף (2024) |  |
| פרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–1999 | מילי אביטל (1991) • אביטל דיקר (1992) • דבורה קידר (1993) • אורלי זילברשץ (1994) • אסתי זקהיים (1995) • דנה רז (1996) • אורלי פרל (1997) • אסי לוי (1998) • דליה פרידלנד (1999) |  |
| 2000–2009 | דלית קהן (2000) • לילי קוסאשווילי (2001) • מאיה מרון (2002) • ענת וקסמן (2003) • רונית אלקבץ (2004) • רבקה מיכאלי (2005) • רותם אבוהב (2006) • ענת וקסמן (2006) • אוולין הגואל (2008) • לבנה פינקלשטיין (2009) |  |
| 2010–2019 | רוזינה קמבוס (2010) • ריימונד אמסלם (2011) • עירית שלג (2012) • לאורה ריבלין (2013) • דאנה איבגי (2014) • דבורה קידר (2015) • רובא בלאל-עספור (2016) • מונא חוא (2017) • שירה האס (2018) • הדס בן ארויה (2019) |  |
| 2020 ואילך | שירה האס (2020) • ריימונד אמסלם (2021) • ג'ואנה סעיד (2022) • תיקי דיין (2023) • בת אל מוסרי (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341889605171  ISNI: 0000 0004 1867 4417  LCCN: no2013094074  VIAF: 305209113   WorldCat (עם VIAF): 305209113
ניק סירסי

| --- | --- |

סירסי, 2013
 לידה:  7 במרץ 1959 (בן 66) קולוהי, קרוליינה הצפונית, ארצות הברית
 שם לידה:  ניקולס אלן סירסי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל  בית הספר לאמנויות של אוניברסיטת צפון קרולינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1990
 תחום יצירה:  שחקן
 בת זוג:  לסלי ריילי
 מספר צאצאים:  2
 
ניקולס אלן סירסי (באנגלית: Nicholas Alan Searcy; נולד ב-7 במרץ 1959) הוא שחקן אופי אמריקאי הידוע בעיקר בזכות גילום סמפכ"ל המרשל של ארצות הברית ארט מולן בסדרה "צדק פרטי" של רשת FX. היה לו גם תפקיד מרכזי במיני-סדרה בהפקתו של טום הנקס "מכדור הארץ לירח" בתור דיק סלייטון וגם בסרט המערבון "אימה בערבה". בנוסף ביים את "משפטו של הרוצח הסדרתי הכי גדול באמריקה", סרט שיצא בשנת 2018.
ביוגרפיה וקריירה

ניקולס אלן סירסי נולד בעיירה קולוהי שבקרוליינה הצפונית. הוא בוגר בית הספר תיכון של קולוהי. לאחר מכן למד לזמן קצר בבית הספר לאומנות של קרוליינה הצפונית וסיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל עם תואר באנגלית בקיץ 1982.
מ-1982 עד 1989, סירסי התגורר בניו יורק, שם עשה מחזות אוף ברודוויי. חלקם כללו "ברנשים וחתיכות", "קברט" ו"ישו כוכב עליון". כשחזר לקרוליינה הצפונית, הוא החל לשחק בסרטים שצולמו במקום. תפקידים קטנים ב"ימי הרעם" (1990) וב"נסיך הגאות והשפל" (1991) הובילו לתפקידים של פרנק הבעל המרושע ב"עגבניות ירוקות מטוגנות" (1991) וסגן השריף החביב ב"נל" (1994).
סירסי הופיע במספר סדרות טלוויזיה. היה לו תפקיד חוזר ב-"Thunder Alley", תפקיד קבוע ב"אימה בטריניטי" ותפקיד אורח ב"רצח מדרגה ראשונה" וב"נאש ברידג'ס" בכיכוב דון ג'ונסון. הוא היה דמות קבועה בסדרת של רשת UPN "שבעה ימים" משנת 1998 עד 2001, וגילם את בארי מרטין בסדרה של ABC, "רודני", משנת 2004 עד 2006. הוא גם שיחק במספר סרטי טלוויזיה. בשנת 2014 הופיע בדרמה של CBS "אינטליג'נס" בכיכובו של ג'וש הולווי.
בקיץ 1996, סירסי הפיק, ביים ושיחק בסרט הקולנוע העצמאי שלו "Paradise Falls", שנכתב על ידי שון ברידג'רס, עליו הם זכו בפרסים בפסטיבל הסרטים של אטלנטה ובפסטיבל הסרטים של הוליווד. מאז, הוא הופיע בסרטים כמו "להתחיל מחדש" (2000), "לחיות בתמונות" (2002), "משחק המושבעים" (2003), "מלכודת לנשיא" (2004), "האמת המכוערת" (2009), "גדול מהחיים" (2016), "שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי" (2017) ו"צורת המים" (2017).
בשנת 2011, סירסי הופיע בפרסומת לקמפיין של הרמן קיין "Yellow Flowers" ביוטיוב.
בשנת 2015, סירסי נבחר לביים את הסרט "משפטו של הרוצח הסדרתי הכי גדול באמריקה", דרמת פשע אמיתי המבוססת על רוצח התינוקות המורשע קרמיט גוסנל.
ב-27 בדצמבר 2017, סירסי התארח בתוכנית של ראש לימבו, "המופע של ראש לימבו".
בשנת 2022 הופיע בסרט המערבון של The Daily Wire "אימה בערבה" בכיכובה של ג'ינה קראנו.
חיים אישיים

סירסי מתגורר בדרום קליפורניה עם אשתו, השחקנית לסלי ריילי, ושני ילדיהם, קלואי ועומאר.
חיים אישיים > פעילות ברשתות חברתיות

סירסי הוא שמרן גלוי; ההתנהגות הפוליטית והבין-אישית שלו במדיה החברתית, כמו טוויטר, בלטה במספר כלי חדשות. סירסי הצהיר, "אני יודע שלאנשים יש רגשות. זו הסיבה שאני מנסה לפגוע בהם".
בשנת 2013, סירסי לעג לדעותיו הפוליטיות של שון פן על מותו של הדיקטטור הוגו צ'אווס, אשר פן הביע הערצה כלפיו. מאוחר יותר באותה שנה, הוא הגיב להערותיו של המתאבק המקצועי קווין נאש על חוק הגנת החולה בכך שכינה אותו "ממלכתי מנשק תחת". בשנת 2014, סירסי הגיב למספר אנשים בדיון על נישואים חד-מיניים וגילוי עריות, במהלכו לעג לאנשים ולעיתונאים על בסיס משקלם, לאחר שכינו אותו ואת רפובליקנים אחרים "גזעני". סירסי גם לעג לאנשים באופן שגרתי בגלל משקלם בשנת 2015, שוב כתגובה להאשמות כי אלו שמתנגדים למדיניות הדמוקרטית הם "גזענים". סירסי גם ציין את הביקורת שלו על דונלד טראמפ בשנת 2016, ודיווח שחברים כועסים עליו בגלל בדיחות שאמר על המועמד לנשיאות באותה תקופה. סירסי הצהיר, "יש לי בעיה למצוא את הבחירות האלו משהו אחר מלבד מגוחך". בשנת 2017, הוא הביע אי ודאות אם הוא איבד את עבודתו בשל דעותיו הפוליטיות.