stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויל הייז
ראשית הקריירה

הייז נולד בסאליבן (Sullivan), אינדיאנה. הוא ניהל את מסע הבחירות המוצלח של וורן הרדינג לנשיאות ארצות הברית בבחירות 1920 ולאחר מכן מונה להמנהל הכללי של הדואר. לאחר שמילא שנה בתפקיד זה, הוא פרש ונבחר על ידי ראשי אולפני ההסרטה של הוליווד לנשיא הראשון של איגוד מפיקי ומפיצי הקולנוע של אמריקה (MPDDA), תפקיד שבו שימש בשנים 1922 עד 1945. לאחר מלחמת העולם השנייה שונה שם הארגון ל"איגוד הקולנוע של אמריקה" (MPAA).
הוראות קוד הייז

קוד ההפקה כלל את העקרונות הכלליים הבאים:
אף סרט לא יוריד את התקנים המוסריים של צופיו. הסימפתיה של הקהל לא תופנה לצדו של הפשע, החטא, או הרשע.
הסרטים יציגו תקנים מוסריים נכונים לחיים, הכפופים אך ורק לדרישות הדרמה והבידור.
החוק, חוק הטבע או חוק האדם, לא יוצג באופן מגוחך, ואהדת הקהל לא תופנה לאלו המפרים אותו.
הגבלות מיוחדות נבעו מ"עקרונות כלליים" אלו:
עירום וריקודים מפתים נאסרו.
לעג לדת נאסר. כהני כל דת לא יוצגו כדמויות קומיות או כנבלים.
לא יוצג שימוש בלתי חוקי בסמים, כמו גם שימוש במשקאות אלכוהוליים "כאשר אינו נדרש לצורכי העלילה או הצגת דמות באופן ראוי".
שיטות של פשיעה (כגון פיצוח כספות, הצתה, הברחה), לא יוצגו במפורש.
התייחסויות ל"סטיות מיניות", ומחלות מין נאסרו, כמו גם הצגתה של לידה.
נאסרו מילים וביטויים הנחשבים ל"פוגענים".
סצנות של רצח יוצגו באופן שיניא את הצופה מלחקותם בחיים, ורציחות אכזריות לא תוצגנה במפורש. אין להצדיק נקמת דם.
קדושת הנישואים וחיי המשפחה תישמר. "הסרטים לא יציגו כי הצורות הנחותות של חיי המין הן מקובלות". ניאוף ומין לא ראוי, אף על פי שהם דרושים לעיתים לצורכי העלילה, לא יוצגו במפורש או יוצדקו, ולא יוצגו כאופציה אטרקטיבית.
לא תוצג מערכת יחסים מינית בין אנשים מגזעים שונים.
"סצנות של תשוקה" לא יוצגו כשאינן הכרחיות לקידום העלילה. יש להימנע מ"נשיקות מוגזמות ומלאות תשוקה", כמו גם מכל הצגה שעלולה "לגרות את האלמנטים הנמוכים והבסיסיים ביותר".
דגל ארצות הברית יוצג רק באופן מכובד, כמו גם עמים זרים וההיסטוריה שלהם.
וולגריות, המוגדרת כ"נושאים נחותים, מגעילים, בלתי נעימים, אם כי לאו דווקא מרושעים" חייבת להיות מוצגת באופן התואם את הטעם הטוב. עונש מוות, עינויים, אכזריות לילדים ולבעלי חיים, זנות, וניתוחים יוצגו ברגישות הראויה.
מותו

לאחר שפרש מתפקידו, חזר ויל הייז לסאליבן, אינדיאנה, ושם מת ב-7 במרץ 1954.
לקריאה נוספת

Black, Gregory D. Hollywood Censored: Morality Codes, Catholics, and the Movies. New York: Cambridge University Press, 1994; ISBN 0-521-45299-6.
Hays, Will H. The Memoirs of Will H. Hays. Garden City, New York: Doubleday & Company, Inc., 1955.
Jarvie, Ian. Hollywood's Overseas Campaign: The North Atlantic Movie Trade, 1920–1950. New York: Cambridge University Press, 1992.
Trumpbour, John. Selling Hollywood to the World: U.S. and European Struggles for Mastery of the Global Film Industry, 1920–1950. New York: Cambridge University Press, 2002.
הערות שוליים

↑  "Hays to Be Mogul In Silver Screen Realm", San Antonio Express, January 15, 1922, p 4
↑  "Will Hays, Who Is to Get $17 Hourly, to Make the Movies Behave Hereafter", Syracuse Herald, March 5, 1922, p33
↑  Current Biography 1943, p277
↑  Lewis, Jon (2000). Hollywood v. Hard Core: How the Struggle Over Censorship Created the Modern Film Industry. NYU Press. pp. 301–302. ISBN 978-0-8147-5142-8.
↑  דוגמה לפירוט הקוד: במקרה של סצנה חיונית לצורכי העלילה, בה נדרשת אינטימיות כדוגמת שהייה של גבר ואישה ביחד במיטה, או נשיקה, לא תימשך הסצנה יותר משלוש שניות.
↑  "Will H. Hays Dies; Former Movie 'Czar'". Associated Press. 8 במרץ 1954. נבדק ב-2008-07-03. Will H. Hays, 74, who left President Harding's Cabinet to clean up movie morals in the roaring 20s, died of a heart condition at his Sullivan home at noon today. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457256305171  BNC: 000043166  BnF: cb122934950 (data)  CiNii: DA10257397  GND: 119231735  ISNI: 0000 0000 8148 4385  LCCN: n86012004  NARA: 10568710  NTA: 202479315  PIC: 342074  SNAC: w6gm8shn  SUDOC: 070349274  VIAF: 68993211   WorldCat (עם VIAF): 68993211 
איור קומי משנת 1922 הממחיש את התפיסה שהייז נחלץ להצלת תעשיית הסרטים.
המכורים לזהב

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  צבע את עגלתך (מחזמר)
 בימוי:  ג'ושוע לוגאן 
 הופק בידי:  אלן ג'יי לרנר 
 תסריט:  פאדי צ'ייבסקי
 עריכה:  רוברט סי ג'ונסון 
 שחקנים ראשיים:  לי מרווין   קלינט איסטווד   ג'ין סיברג
 מוזיקה:  פרדריק לאו ואנדרה פרווין
 צילום:  ויליאם אי פראקר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  חברת מלפאסו והפקות אלן ג'יי פרקר
 חברה מפיצה:  סרטי פרמאונט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  15 באוקטובר 1969
 משך הקרנה:  158 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט מוזיקלי, מערבון 
 מקום התרחשות:  קליפורניה 
 תקציב:  18 מיליון דולר
 הכנסות:  31.7 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   paintyourwagon
 דף הסרט ב־IMDb
 
המכורים לזהב (השם המקורי באנגלית: Paint Your Wagon, בתרגום חופשי: "צבע את עגלתך") הוא סרט אמריקאי שיצא למסכים ב-1969. הסרט, ששילב את סוגות המחזמר והמערבון, הופק בתקציב גבוה מאוד לאותן שנים, כ-18 מיליון דולר. הסרט התבסס על מחזמר שהופק ב-1951 והוצג בתיאטראות ברודוויי, פרי עטם של הסופר ומחבר הפזמונים, אלן ג'יי לרנר והמלחין פרדריק לאו. את העיבוד לתסריט הקולנועי עשה פאדי צ'ייבסקי, ביים את הסרט ג'ושוע לוגאן וכיכבו בו לי מרווין, קלינט איסטווד וג'ין סיברג.
עלילה

במהלך מסע של שיירת עגלות למערב ארצות הברית, באמצע המאה ה-19, מתדרדרת אחת העגלות לתהום ובעליה נהרג. בשעה שהוא כורה את הקבר, מגלה אחד ממשתתפי המסע, בן (לי מרווין) סימני זהב והוא ואחיו הצעיר של ההרוג (קלינט איסטווד), הנקרא מעתה פַּרדְנֶר (שיבוש של Partner - שותף) הופכים לשותפים בבעלות על האדמה שתבטיח להם עושר. חיש מהר צומחים במקום אוהלים ובקתות של מחפשי זהב והמקום נקרא "עיר ללא שם". על הצלחת העיירה מעיבה נקודה אחת - אין שם אף אישה. בעיה זו באה על פתרונה החלקי כשמורמוני זקן מגיע לעיירה עם שתי נשותיו הצעירות ומשתכנע למכור אחת מהן במכירה פומבית. בן השיכור מצליח לקנות בסכום עתק את אליזבת (ג'ין סיברג), הם נישאים על פי "חוק הכורים" והיא עוברת להתגורר איתו ועם פרדנר, לא לפני שהיא מבהירה לו באיומי אקדח כי איננה מתכוונת להיות רכושו והיא דורשת שיתייחס אליה בכבוד וכי יבנה לה בקתת עץ. בן נענה לדרישותיה ואף מצווה על שאר הכורים לכבד אותה.
אולם, בן אינו מוצא מנוח מכך שכל גברי העיירה לוטשים עין אל אליזבת היפה ומחליט לחטוף קרון ובו שש פרוצות צרפתיות העושה את דרכו לעיירה השכנה. הוא סבור כי צעד זה יביא גם להמשך שגשוגה של העיירה שכן ימשוך לשם כורים ועסקים נוספים. בצאתו למשימה הוא מפקיד את אליזבת למשמרת בידיו של פרדנר והשניים מתאהבים. אליזבת טוענת כי היא אוהבת גם את בן ומשכנעת את שני הגברים כי כפי שגברים מורמונים חיים עם מספר נשים, כך אין מניעה שהיא תהיה נשואה לשני גברים.
העיירה אמנם משגשגת; מתיישבים חדשים מגיעים וסלונים ובהם הימורים, שתייה וזנות גם הם משגשגים. אל העיירה מגיע מטיף נוצרי המבטיח לתושביה כי במידה ולא ישפרו את דרכיהם החוטאות - יבלעו על ידי זעם האלוהים. בחורף המושלג ניצלת משפחת מתיישבים מהוגנת שתעתה בשלג באזור ומוזמנת להתארח בבית גיבורי הסרט, שבו מוצגים פרדנר ואליזבת כזוג נשוי בעוד שבן מוצג כנספח. בן המתוסכל מפתה את אחד מבניה התמימים של המשפחה המתארחת לשרך את דרכיו בסלונים של העיירה ואליזבת הנכעסת מגרשת את בן ופרדנר מהבית. בינתיים מתדלדל הזהב שבאדמת העיירה ובנהר הסמוך ובן מוצא שיטה חדשה: הוא חופר מתחת לסלונים מחילות ואוסף את אבקת הזהב שנפלה דרך החריצים שבין לוחות רצפת הסלון. בן ושותפיו החדשים חופרים תחת כל הסלונים בעיירה עד אשר בזמן תגרה המתפתחת באחד הסלונים מתמוטטת העיירה כולה אל תוך המחילות החפורות ובכך בא הקץ על העיירה ומתגשמת נבואתו של המטיף. בן שם את פניו לנדודים ולחיפוש זהב באתרים אחרים (ושר בתוך כך את הלהיט "כוכב נודד" (Wandering Star)) בעוד שפרדנר ואליזבת מחליטים להישאר במקום, להקים בית ולעסוק בחקלאות.
הפקה

תקציבו הראשוני של הסרט היה 10 מיליון דולר ובפועל, התקציב כמעט והוכפל והגיע לכ-18 מיליון דולר. לי מרווין העדיף להשתתף ב"המכורים לזהב" על פני השתתפות ב"חבורת הפראים" של סם פקינפה. הוא קיבל שכר של מיליון דולר תמורת השתתפותו. קלינט איסטווד קיבל על השתתפותו 750 אלף דולר. פיי דאנאוויי דחתה הצעה לככב בסרט בתפקיד אליזבת. גם דיאנה ריג וג'ולי אנדרוז היו מועמדות לתפקיד זה שנמסר בסופו של דבר לג'ין סיברג. מרווין ואיסטווד שרו בסרט בקולם שלהם בעוד ששיריה של סיברג הוקלטו בדיבוב. חלק משירי המחזמר המקורי בברודוויי הושמטו ובה בשעה, נוספו לסרט שישה שירים שלא היו קיימים במחזמר ונכתבו על ידי לרנר (מילים) ואנדרה פרווין (לחן). חלק מהשירים שובצו בתזמון ובהקשר שונה מזה שהיה במחזה.
הסרט צולם ליד בייקר סיטי שבמזרח מדינת אורגון, ממאי ועד אוקטובר 1968. אתרי צילום נוספים היו באגם ביג בר (ליד סן ברנרדינו שבקליפורניה) וביער הלאומי של סן ברנרדינו. צילומי הסצנות הביתיות צולמו באולפני סרטי פרמאונט בהוליווד.
הסרט יצא למסכים באוקטובר 1969. באותן שנים ירדה קרנם של סרטי המחזמר, במיוחד בקרב הקהלים הצעירים. התקציב המנופח של הסרט ואורכו (קרוב ל-3 שעות) הודגשו בצורה שלילית באמצעי התקשורת האמריקאית. קלינט איסטווד היה מתוסכל מהעיכובים ומהתמשכות הצילומים ואמר לאחר שנים כי חוויה זו חיזקה בו את ההחלטה להפוך לבמאי. על פי היסטוריון הקולנוע, רוברט אוסבורן, הירבה לי מרווין לשתות במהלך הצילומים, דבר שתרם לגילום דמותו הקולנועית אך במקביל, הביא גם לדחיות רבות בצילומים.
על פי אתר Box Office Mojo, הכנסות הסרט בארצות הברית הגיעו לכ-14.5 מיליון דולר. על פי אתר Numbers הגיעו הכנסות הסרט בכל העולם ל-31.7 מיליון דולר.
ביקורת

רוב מבקרי הקולנוע ביקרו את הסרט קשות עם יציאתו למסכים. מבקר העיתון שיקגו סאן טיימס, רוג'ר איברט, כתב בפתיחת הביקורת שלו כי הסרט איננו מעורר בו השראה לכתיבת ביקורת כלשהי - אפילו לא לכתיבת ביקורת קטלנית. הוא תלה את כישלון הסרט בבזבזנות היתר של ההפקה הראוותנית וטען שזו הורסת גם את הסצנות הקטנות והאישיות. גם מבקר הניו יורק טיימס, וינסנט קנבי, סבר כי ההפקה הגרנדיוזית מיותרת, אך ראה בו סרט שהוא בדרך כלל חביב. הוא טען כי מעלתו הגדולה היא גם חסרונו; שלושת כוכביו: מרווין, איסטווד וסיברג הם שחקנים דרמטיים וקומיים בעלי יכולת. אולם, יכולתם הקולית הדלה פוגעת בסרט שהוא גם מחזמר. נראה שעם השנים פחתה הביקורת כלפי הסרט, אך גם כיום איש אינו מדרג אותו כ"סרט קלאסי".
מפסקול הסרט התפרסם השיר "כוכב נודד" (Wandering Star) בביצועו של לי מרווין. קול הבס הסדוק והצרוד של מרווין הקנה לשיר נופך מיוחד והשיר הגיע לצמרת מצעדי הפזמונים במספר מדינות.
הערות שוליים

1 2  Paint Your Wagon, האתר של רוג'ר איברט, 31 באוקטובר 1969
↑  נתוני הכנסות באתר Numbers
1 2  Paint Your Wagon:Critics' Reviews, אתר msn מצטט את אתר Rovi
↑  Vincent Canby: “Paint Your Wagon” amiable and cool, צילום המאמר בניו יורק טיימס באתר Hot Splice
קהג'וראהו

מקדש טיפוסי בקהג'וראהו.
בחזית המקדש ישנם פיתוחים המציגים זוגות של ישויות אלוהיות.
מקדש לקשמנה
מקדש דווי ג'גדמבי
מקדש דולהדאו
קְהַג'וּרָאהוֹ (בהינדי: खजुराहो) היא עיר במדינת מאדהיה פרדש שבהודו, במחוז צְ'הַטַרְפּוּר (छतरपुर जिला), כ-620 קילומטרים דרום-מזרחית לניו דלהי. העיר מהווה את אחד האתרים המתוירים ביותר בהודו, על שום מצאי רחב של מקדשים הינדיים וג'ייניים המצויים בה מתקופת ימי הביניים, שנתפרסמו בשל הפסלים הארוטיים שבהם.
השם "קהג'וראהו" מקורו במילה העתיקה "קהרג'ורָוֵאהקה" (Kharjuravāhaka), שנוצרה מן המילים "קהרג'ורה" (kharjura, עץ תמרים) ו"ואהקה" (vāhaka, סוחב) בשפת הסנסקריט. במאה ה-19 הגיע לאזור המהנדס הבריטי ט.ס. ברט (T.S. Burt), ועמו הגנרל אלכסנדר קנינגהם (אנ'). קנינגהם חקר את האתר מטעם סוכנות הסקר הארכאולוגי של הודו, והפיץ את שמו למרחוק בתארו את המקום בתיאורים נלהבים. המונומנטים באזור הוכרו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית תחת השם "קבוצת המונומנטים בקהג'וראהו" (באנגלית: Khajuraho Group of Monuments), והמקום אף נחשב אחד מ"שבעת פלאי הודו".
היסטוריה

המונומנטים באזור קהג'וראהו נבנו בתקופת שיא פריחתה של אימפריית גורג'רה-פרטיהרה שבצפון הודו, שהתקיימה משנת 500 לספירה עד ל-1300 לספירה. האימפריה הייתה נתונה לשליטתם של בני הקלאן ברגוג'ר, שהתיישבו במרכז הודו ושלטו על האזור דהונדהר בצפון-מזרח ראג'סטאן. תחילה נקראו "דהונדהל" או "דהונדהלה" על שם האזור שבו שלטו, ולאחר מכן קראו לעצמם "צ'נדלה". הם בנו עוד כמה מבנים באזור, ובהם מבצרים ומקדשים.
קהג'וראהו הייתה עיר הבירה התרבותית של ממלכת הצ'נדלה, שהייתה לשושלת הינדית ששלטה באזור זה בהודו במאות ה-10 עד ה-12. הבירה דה פקטו והמרכז השלטוני של הצ'נדלה היה קלינג'ר. מקדשי קהג'וראהו נבנו במשך תקופה של 200 שנה, משנת 950 עד 1150. לאחר מכן הייתה מהובה לבירת הצ'נדלה, ובמשך תקופה מסוימת לאחר מכן המשיכה קהג'וראהו ליהנות משנים של שגשוג. בקהג'וראהו אין מבצרים, מאחר שהמלכים של צ'נדלה מעולם לא השתכנו בבירתם התרבותית.
האזור כולו מוקף בחומה ובה שמונה שערים, כשלצידו של כל שער שתולים שני עצי תמר. במקור היו במקום מעל 80 מקדשים הינדיים, אך רק 25 מתוכם נתונים במצב שימור סביר. המקדשים ניצבים בשטח כולל של כ-20 קמ"ר. הם מהווים דוגמה בולטת למבנים הודיים שהתפרסמו בשל תיאורי המין המפורשים שהם מציגים, הנוגעים לחיי המין בימי הביניים. במשך השנים השתדלו בני המקום לשמר מבנים אלו; אך בחלוף הזמן ניכרו במבנים נזקי הג'ונגל שמקיף את האזור, ובמאה ה-19, כאשר "התגלה" המקום לתרבות המערב, סבלו כבר חלק מהמונומנטים משחיקה משמעותית ומהרס.
במאה ה-21

קהג'וראהו היא עיירה במדינת מאדהיה פרדש שבהודו, במחוז צ'הטרפור, כ-620 קילומטרים דרום-מזרחית לניו דלהי, בירת הודו. לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2001, מונה קהג'וראהו אוכלוסייה של 19,282 תושבים. הגברים מהווים 52% מהאוכלוסייה, ו-48% הן נשים. השיעור הממוצע של יודעי קרוא וכתוב הוא 53%, בנמוך מהממוצע הלאומי בהודו - 59.3%; בקרב הגברים שיעור יודעי הקרוא וכתוב הוא 62%, ובקרב הנשים 43%. בקהג'וראהו, גילה של 19% מהאוכלוסייה נמוך מגיל 6. העיירה נמצאת בגובה ממוצע של 283 מטרים.
בקהג'וראהו ישנו גם נמל תעופה, נמל התעופה קאהג'וראהו (קוד IATA:‏ HJR; קוד ICAO:‏ VAKJ). בנמל התעופה פועלות טיסות של חברת התעופה אייר אינדיה, שיוצאות לניו דלהי ולוורנאסי. בעבר פעלה בה גם חברת ג'ט איירווייז שפשטה רגל.
המקדשים > אדריכלות

מקדשי קהג'וראהו נבנו בעזרת אבן חול. בבניית המקדשים לא נעזרו במלט: האבנים חוברו האחת לשנייה בשיטת שגם ומגרעת, ונותרו במקומן בעזרת כוח הכבידה. שיטת בנייה זו מצריכה שהחלקים המחוברים יתאימו האחד לשני במידה גבוהה של דיוק. העמודים והארכיטרבים (החלקים שעל חלקו העליון של העמוד, מעל הכרכוב) נבנו בעזרת אבנים גדולות (מגליתים), שמשקלן הגיע עד ל-20 טון.
המקדשים > פסלים ותבליטים

מתחם מקדשי קהג'וראהו משובץ במגוון פסלים ארוטיים, המוצבים מחוץ למקדשים או ליד פסלי האלים. בנוסף, בכמה מן המקדשים שבהם יש קירות בשתי שכבות, מגולפים תבליטים ארוטיים קטנים בצדה החיצוני של שכבת הקיר הפנימית. פירושים שונים ניתנו לגילופים ארוטיים אלו. ייתכן, בין היתר, כי אלו מתארים מנהגים מיניים בחברה הטנטרית. התגליפים בחזית המקדשים, לעומת זאת, מתארים את האדם, את גוף האדם, שינויים שמתקיימים בגוף האנושי ועובדות על החיים. כ-10% מהתגליפים עוסקים בנושאים מיניים; על אף הסברה הנפוצה שהמדובר בתיאור של מנהגים מיניים של אלים, מאחר שהגילופים מצויים במקדשים דתיים, אין הם מתארים ישויות אלוהיות, כי אם את חיי המין של בני האדם. שאר הגילופים עוסקים בחיי היומיום של האדם ההודי הפשוט בתקופה שבה גולפו. למשל, הם מציגים נשים מתאפרות, מוזיקאים בנגינתם, קדרים בעבודתם, חקלאים ועוד. הסצנות העממיות-גשמיות הללו מגולפות כולן במרחק מה מתיאורי הישויות האלוהיות.
בספרו The Book of Love: The Story of the Kamasutra על ההיסטוריה של הקמה סוטרה, מתאר ג'יימס מקונצ'י (James McConnachie) את הפסלים הארוטיים שבקהג'וראהו כ"פסגת האמנות הארוטית":
המוטיבים הארוטיים בפסלי המתחם הקנו לו את הכינוי "מקדש הקמה סוטרה", אולם הפסלים בו אינם עוסקים בתנוחות המין המתוארות בקמה סוטרה. הפסלים גם אינם משקפים את תורתו של מחבר הקמה סוטרה - וטסיאיאנה - ואת הלך הרוח המובע באותו ספר.
לפי מקונצ'י, הפסלים מהווים "דוגמאות סמליות-נטועות־קסם" שמטרתן להפיג ולהרחיק רוחות רעות. העיצוב שלהם מבטא באופן מתוחכם עליונות אמנותית על הטבע; ייצוגים אמנותיים בעלי מיניות מרמזים על שליט גברי, ועל כן רב-עוצמה.
שליטי הצ'נדלה הקימו את המקדשים בקהג'וראהו בין השנים 950 ל-1150; באותו זמן סביר שמסורת הטנטרה הייתה כבר מקובלת. באותם ימים, שלפני מסעי הכיבוש של האימפריה המוגולית, חיו הנערים ההודים במשכנים מסוגרים, בשלב בחייהם הקרוי ברהמצ'ריה, שבו אימצו מעין אורח חיים נזירי, לפני תקופת בגרותם; נערי המקום למדו על העולם בין היתר מפסלי הארוטיקה במקדשים - הם בחנו דרכם את חוויות המין והחשק, ותאוות גשמיות.
המקדשים > מתחם המקדשים

מקדשי קהג'וראהו מצויים כיום במתחם הבנוי כפארק ציבורי. כאשר הייתה הודו למדינה עצמאית והשתחררה מהשליטה הבריטית, ב-1947, הייתה סביבת המקדשים סביבה זנוחה ומדברית. כיום המתחם מעוצב כפארק, ובו מדשאות, ערוגות ורדים ועצי נוי. עיצוב זה כשל פארק ציבורי מקורו בשיקולי נוחות למבקרים, אך עיצוב זה אינו נאמן לסביבה ההיסטורית שבה נבנו המקדשים.
בעקבות ההתפתחות של ענף הארכאולוגיה של הנוף כדיסציפלינה אקדמית, הוקדש מחקר לשאלה מה היה אופי הסביבה של המקדשים בראשית ימיהם, ומה היו יחסי הגומלין בין מתחם המקדשים לבין האזור שסביבו. אין ממצאים המלמדים מה היה אופיו של האזור בראשית ימיהם של המקדשים, אך ידוע כי המקדשים היו בשימוש של קהילה רחבה של נזירים ושבהודו במאה התשיעית גנים היו בעיקר מתחמי גן הנטועים בעצים. לא היו בהם מדשאות ופרחים עשבוניים.
מקדש קנדריה מהאדווה
מקדש צַ'טוּרְבְּהוּגָ'ה
מקדש לקשמנה
מקדש לקשמנה
מקדש לקשמנה
מקדש לקשמנה
מקדש לקשמנה
מקדש לקשמנה
פסל המציג סצנה ארוטית עם סוס (זואופיליה) - מקדש לקשמנה
תבליט המציג זוג המתנה אהבים כשלשני צדיהם גבר ואישה מאוננים.
אירועי תיירות במתחם

כיום מתחם המקדשים של קהג'וראהו הוא אתר תיירותי. בכל ערב נערכים במקום מופעים אור-קוליים, כאשר המופע הראשון הוא בשפה האנגלית, והשני בהינדי. אורכו של המופע כשעה, והוא עוסק בהיסטוריה, בפילוסופיה ובאמנות הפיסול של המקדשים. המופע מתקיים במדשאות הפתוחות במתחם המקדשים. כמו כן, בכל שנה, בשבוע הראשון של פברואר (1 עד 7 בפברואר), מתקיים במקום פסטיבל המחול של קהג'וראהו. הפסטיבל משלב הופעות מחול הודי קלאסי, שנערכות על רקע מקדשי צ'יטראגופטה ווישוואנת'.
לקריאה נוספת

Phani Kant Mishra, Khajuraho: With Latest Discoveries, Sundeep Prakashan (2001) ISBN 81-7574-101-5
Devangana Desai, The Religious Imagery of Khajuraho, Franco-Indian Research P. Ltd. (1996) ISBN 81-900184-1-8
Devangana Desai, Khajuraho, Oxford University Press Paperback (Sixth impression 2005) ISBN 978-0-19-565643-5
הערות שוליים

↑  "Khajuraho Nagar Panchayat City Population Census 2011-2021 | Madhya Pradesh". census2011.co.in. נבדק ב-24 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Census of India 2001: Data from the 2001 Census, including cities, villages and towns (Provisional)". Census Commission of India
↑  "Lost Worlds of the Kama Sutra", ערוץ ההיסטוריה
↑  "Khajuraho", liveindia.com
↑  במיתולוגיה ההינדית, התגלמות נשית של המים והעננים.
↑  McConnachie, James (2005). The Book of Love, the Story of the Kamasutra. Metropolitan Press. pp. 46–47.
↑  Khajuraho Dance Festival
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557398805171  BnF: cb119455128 (data)  GND: 4030430-9  LCCN: n83146668  NKC: ge1021621  VIAF: 154809042   WorldCat (עם VIAF): 154809042
Once More, with Feeling

| פרק מ"באפי ציידת הערפדים" |
| --- | --- |
כתובית הפתיחה הייחודית שהופיעה בתחילת הפרק
כתובית הפתיחה הייחודית שהופיעה בתחילת הפרק
 מספר פרק:  7
 מספר עונה:  6
 קוד הפקה:  6ABB07
 תאריך שידור מקורי:  6 בנובמבר 2001
 שפה:  אנגלית
 תסריט:  ג'וס וידון
 הפקה:  ג'וס וידון 
 בימוי:  ג'וס וידון
 כוכבים אורחים:  הינטון באטל (אנ')
 דף הפרק ב-IMDb
 
Once More, with Feeling (בעברית: פעם נוספת, ברגש), הוא הפרק השביעי בעונה השישית בסדרת הטלוויזיה באפי ציידת הערפדים ששודרה בין השנים 1997–2003. זהו הפרק היחיד בסדרה שמוצג כמחזמר. את הפרק כתב וביים ג'וס וידון, יוצר הסדרה. הפרק שודר לראשונה ברשת UPN ב-6 בנובמבר 2001.
עלילת הסדרה סובבת סביב באפי סאמרס, נערה מתבגרת שנבחרה על ידי כוחות מיסטיים כקוטלת, וקיבלה כוחות על אנושיים במטרה להילחם בערפדים, שדים ושאר נציגים של כוחות דמוניים מרושעים בעיירה הבדיונית סאנידייל. באפי נעזרת בחבריה הקרובים ובבני משפחתה, המכנים את עצמם "הסקובי גאנג", או "הסקוביס". הפרק "Once More, with Feeling" בוחן שינויים במרקם היחסים של הדמויות השונות באמצעות כלי עלילתי בדמות שד המכונה "סוויט" (אם כי שמו לא מצוין בפרק), והגורם לתושבי סאנידייל להתפרץ בשירה וריקודים ברגעים בלתי צפויים תוך שהם חושפים אמיתות חבויות ורגשות מוסתרים. שם הפרק מגיע משורה ששר סוויט לאחר שהדמויות השונות חשפו את צפונות לבם ונשאו בתוצאות: "say you're happy now, once more, with feeling".
כל צוות השחקנים שר בחלק זה או אחר בפרק, אם כי שתיים מהדמויות קיבלו קטעי שירה מינימליים, לבקשת השחקנים שמגלמים אותן. "Once More, with Feeling" הוא הפרק המורכב ביותר בסדרה מבחינה טכנית. על מנת להפיקו נדרש צוות השחקנים ללמוד שירה וריקוד במקביל להפקת ארבעה מפרקי העונה. היה זה ניסיונו הראשון של וידון בכתיבת מוזיקה. המוזיקה בפרק מגוונת מאוד ונעה בין סגנונות שונים החל בקומדיות מצבים משנות ה-50, ועד לאופרות רוק. הסגנונות השונים מבטאים את רגשותיהם המודחקים של הדמויות. הפרק זכה לתשבחות הביקורת מיד עם שידורו, בעיקר לאור העובדה שהוא כולל אספקטים שמעריצי הסדרה התרגלו אליהם, כמו הומור ושנינות. הפורמט המוזיקלי איפשר לדמויות להישאר נאמנות לטבען בעוד הן נאבקות ברמאויות ובחוסר התקשורת, כחלק ממוטיב של התבגרות והתמודדות עם אתגרים בוגרים שאפיין את העונה השישית כולה.
הפרק הוא בין הפופולריים ביותר בסדרה, ואף הוצג מספר רב של פעמים הן בפורמט קולנועי והן בהפקות מעריצים שונות.
הקרנות ציבוריות והמחזות

לסדרה קהל מעריצים אדוק, שהמשיך לפעול גם לאחר סיום שידוריה. לאחר שהסדרה הסתיימה מעריצי הסדרה החלו לקיים הקרנות פומביות של הפרק, במסגרתן הגיעו הצופים בתחפושות קוספליי של הדמויות בסדרה, שרו יחד עם הדמויות, ולקיים אינטראקציה פעילה במהלך ההקרנה, בדומה להקרנות פעילות של "מופע הקולנוע של רוקי". קלינטון מקלנג, המפעיל הקרנות מסוג זה, קיבל את הרעיון לקיום הקרנות פעילות של הפרק לאחר שצפה בהקרנה פעילה של הסרט "צלילי המוזיקה" ב-2003. בשנה שלאחר מכן החל לקיים הקרנות פעילות של הפרק בבית קולנוע בבוסטון, אך אלה הצליחו כל כך, עד כי ההקרנות החלו לנדוד ברחבי המדינה. הצופים קיבלו אביזרים בהם יכלו להשתמש במהלך ההקרנות, כמו גם הוראות (למשל לצעוק לדון, אחותה הצעירה של באפי, לשתוק בסצנות מסוימות), וצוות שחקנים המחיז את הפרק לצד המסך שעליו הוקרן הפרק.
ההקרנות הפעילות קיבלו תשומת לב תקשורתית שהלכה וגדלה. ב-2007, במסגרת פסטיבל הסרטים של לוס אנג'לס, הוקרן הפרק בהקרנה פעילה במסגרתה השתתפו גם ג'וס וידון ומרטי נוקסון שהרצו לקהל. באוקטובר 2007, בעקבות ויכוח עם גילדת שחקני המסך על תמלוגים שלא שולמו, החליטה חברת פוקס לבטל את כל הרישיונות להקרנות פומביות של הפרק, מה שהביא לסיומן של ההקרנות הפומביות הרשמיות של הפרק. וידון כינה את ההחלטה "מדכאת מאוד" וניסה להשפיע על האולפנים להפוך אותה, אך ללא הצלחה.
גם קהילת מעריצי באפי הישראלית הציגה את המחזמר מספר פעמים במסגרת פסטיבלים כמו אייקון, הן במסגרות מועדוני מעריצים כמו שגרירות סאנידייל בישראל, והן במסגרות אחרות. בין היתר הומחז הפרק בתרגום מלא לעברית, כשמשפטים שונים עוברתו כך שיתאימו להווי הישראלי. כך למשל, בשיר שבו מתחננת אישה לפקח החניה שיוותר לה על הדו"ח שהוא כותב לה, מסתיים השיר במשפט "Hey, I'm not wearing underwear" שקיבל את התרגום העברי "היי, בעלי במילואים".
ביקורות ומורשת

מאז שידורו, נחשב הפרק לפורץ דרך ומשפיע במיוחד, וכזה שהביא למגמה לפיה סדרות שאינן מוזיקליות משלבות פרקי מחזמר, והוא מדורג תכופות כאחד מפרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בהיסטוריה. בדרוג 100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים של ה-TV Guide משנת 2009, דורג הפרק במקום ה-14. בשנת 2018 דירגו כתבי האתר The Ringer רשימה של 100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר של המאה ה-21, עד כה. בסקירה זו, שבה דורג מכל סדרה פרק אחד בלבד, דורג הפרק במקום ה-25, וכונה "מרהיב וקאמפי". בסקירה שנערכה בשנת 2021 באתר Stacker.com, דורג הפרק במקום ה-40 ברשימת 100 פרקי הטלוויזיה הטובים ביותר בכל הזמנים.
האתר Cinema Blend פרסם סדרת כתבות במסגרתה נסקר בכל כתבה הפרק הטוב ביותר בסדרת טלוויזיה נבחרת. הכתבה השנייה שפורסמה עסקה בסדרה באפי, והכתב ציין שלמרות מתחרים כמו הפרק "Hush" או הפרק הכפול "Becoming" שסיים את העונה השנייה, הרי שהזוכה היה ברור. לדבריו הפרק ממצה את כל הפוטנציאל הן של צוות השחקנים והן של הצוות היצירתי שמאחורי הסדרה, ושבפרק זה הצליח ג'וס וידון להרים את הסדרה לפסגתה הגבוהה ביותר.
באתר Movieweb קיבל הפרק את המקום הראשון מבין הסדרות הדרמטיות ששידרו פרקי מחזות זמר, ואת את המקום הרביעי ברשימת פרקי הסדרה הטובים ביותר, וצוין בו שבניגוד לפרקי מחזמר אחרים הרי שהפרק הפך את השירה למכשיר עלילתי שקידם את העלילה משמעותית, והביא להתפתחות עלילתית שאת תוצאותיה ניתן היה לראות בכל המשך הסדרה. גם האתר 25 Years Later ציין לטובה את הנקודות הללו, והוסיף שהחוויה מהצפייה בפרק היא כזו שנשארת עם הצופה לאורך כל חייו.
בכתבה שפורסמה בלוס אנג'לס טיימס לרגל 20 שנה לשידורו של הפרק ציינו צוות המבקרים שסקרו את הפרק שנכון למועד פרסום הכתבה, 20 שנה לאחר צאת הפרק, מדובר עדיין בפרק המוזיקלי הטוב ביותר שנעשה אי פעם בטלוויזיה. המבקרים ציינו לטובה את העובדה שבניגוד לפרקי מחזמר רבים שבאו בעקבותיו, הרי שבפרק הזה השירה היא חלק משמעותי בעלילה, מוסברת באופן הגיוני, בעלת מודעות עצמית, ומובילה את העונה קדימה בעזרת אקספוזיציות וגילויים שהיא מוציאה מהדמויות. המבקרים ציינו לטובה גם את העובדה שהפרק מציג סצנת אהבה לסבית בימים שבהם ייצוג להט"בי מסוג זה לא היה קיים כמעט בטלוויזיה. המבקרים ציינו עוד שהשפעת הפרק ניכרת עד היום בפרקים רבים של סדרות שונות, בין אם הוגדרו כמחזמר ובין אם לא, באופן שלא היה קיים לפני כן.
בכתבה דומה שפורסמה לרגל עשרים שנה לפרק באתר Bloody Disgusting ציין הכותב שוידון הצליח ליצור מחזמר משובח ומופק היטב, מהטובים בהיסטוריה של מחזות הזמר, שעומד בשורה הראשונה של מחזות הזמר יחד עם קלאסיקות כמו "חנות קטנה ומטריפה". הוא ציין לטובה את העיסוק של הפרק עם התמודדות עם הפרעות נפש, ושכל אחד משירי המחזמר הוא בעל זכות קיום בפני עצמו.