stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסטין מטילסון
אליפויות והישגים

הישגים בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling - AEW
אליפות הזוגות של AEW (פעם אחת)  - ביחד עם ג'ונגל בוי
אליפות השלשות של AEW (פעם אחת) - ביחד עם כריסטיאן קייג' וניק וויין
הישגים בארגון ההיאבקות All-Star Wrestling - ASW
אליפות הזוגות של ASW (פעם אחת) - ביחד עם הרעם מג'אלדהאר
הישגים בארגון ההיאבקות DDT Pro-Wrestling
אליפות איירון מן במשקל הבי מטאל (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Lucha Underground
אליפות השלשות (פעם אחת) - ביחד עם דראגו ופינדר
הישגים בארגון ההיאבקות Millennium Pro Wrestling - MPW
אליפות MPW במשקל כבד (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות Pro Wrestling Blitz - PWB
אליפות הזוגות של PWB (פעם אחת) - ביחד עם סרפנטיקו
הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותו במקום ה-105 מתוך 500 מתאבקים הטובים ביותר לשנת 2020
פילמוגרפיה

2015 - Access Hollywood, בתפקיד עצמו
2015 - האח הגדול 17, בתפקיד עצמו
2016 - The Price Is Right, בתפקיד עצמו
2017 - האח הגדול 19, בתפקיד עצמו
איתן עזריה

איתן עזריה (נולד ב־12 במאי 1983) הוא כדורגלן, איש עסקים ומאמן מנטלי.
קריירה כשחקן

עזריה נולד וגדל במעלות-תרשיחא והחל את דרכו בעולם הכדורגל בשנת 1996, במחלקות הילדים והנוער של מכבי חיפה. בעונת 2002/2003 עלה לקבוצה הבוגרת והושאל להפועל רמת-גן גבעתיים, עמה זכה בגביע המדינה בכדורגל. בעונת 2003/2004 חזר למכבי חיפה, זכה עמה בשתי אליפויות רצופות ולקח חלק במשחקי הקבוצה במוקדמות גביע אופ"א. במהלך עונת 2004/2005 הושאל להפועל חיפה, עמה ירד לליגה הלאומית.
בעונת 2005/2006 עבר למכבי הרצליה מהליגה הלאומית, עמה עלה בעונתו הראשונה לליגת העל מהמקום הראשון. עזריה שיחק במכבי הרצליה במשך 3 עונות, שתיים מהן בליגת העל. בעונת 2006/2007 זכה עם הקבוצה בתואר הראשון והיחיד בתולדותיה, גביע הטוטו, כקפטן הקבוצה. בסיום עונת 2007/2008 ירד עם מכבי הרצליה לליגה הלאומית. בעונת 2008/2009 שיחק בקבוצת בני סכנין.
בעונת 2009/2010 עבר להפועל עכו. ב־20 ביולי 2009, במסגרת אחד ממשחקי ההכנה לעונה של הפועל עכו נגד עירוני קריית שמונה, קרע את גיד אכילס והתבשר בבית החולים שלא יוכל לשוב ולשחק כדורגל.
עזריה ערך 41 הופעות בנבחרות ישראל הצעירות.
תארים

גביע המדינה: 2002/2003
אליפות: 2003/2004, 2004/2005
גביע הטוטו: 2006/2007
קריירה כיועץ מנטלי

לאחר שפרש ממשחק פעיל בגין הפציעה בגיד אכילס, החל עזריה לשמש כיועץ מנטלי לספורטאים. בשנת 2012 הקים את חברת המנטאליסט, העוסקת באימון מנטלי ושיפור הביצועים הספורטיביים בקרב ספורטאים, כדורגלנים, מאמני כדורגל ומועדוני כדורגל. עזריה עובד לפי מודל המבוסס על מחקרים של פסיכולוגי ספורט ויועצים מנטליים בינלאומיים, כולל תוכניות עבודה שנבנו ביחד עם פרופסור מיכאל בר-אלי ועם ד"ר פטריק כהן, מומחים לפסיכולוגיית ספורט, לצורך מימוש הפוטנציאל האישי. התוכניות הותאמו למנטאליות של הספורטאי הישראלי.
בעונת 2013/2014 מונה ליועץ המנטלי של מועדון הכדורגל עירוני קריית שמונה וליווה את המועדון במשך שנתיים, במהלכן זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה בגביע המדינה, סיימה במקום השני בליגת העל והשתתפה במוקדמות הליגה האירופית. בעונת 2015/2016 מונה ליועץ המנטלי של הפועל באר שבע וליווה את המועדון במשך 4 עונות, במהלכן זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות רצופות, שני תוארי אלוף האלופים וגביע הטוטו, וכן העפילה פעמיים ברציפות לשלב 32 הגדולות של גביע אופ"א.
בשנת 2019 מונה לתפקיד היועץ המנטלי של הנבחרת הצעירה של ישראל בכדורגל לקראת טורניר מוקדמות אליפות אירופה. בנוסף, הוא אחד מאנשי המקצוע במערך המנטלי של פרויקט המצוינות "2022" מטעם ההתאחדות לכדורגל בישראל, לטיפוח הכישרונות של דור העתיד. ביולי 2020 מונה עזריה לתפקיד היועץ המנטלי של מכבי חיפה. כעבור פחות משנה זכתה הקבוצה באליפות המדינה הראשונה שלה בעשור האחרון.
לצד ליווי ספורטאים, עזריה מלווה ארגונים, משמש כמרצה וכראש חוג האימון המנטלי בבית הספר למנהלים של האוניברסיטה הפתוחה. בנוסף, הוא כתב 4 ספרים העוסקים באימון מנטלי.
לעזריה פודקאסט העוסק בתהליכים מנטליים שונים. שמו "הביולוגיה של הווינרים".
ספריו

כדורגלן חסר פחד: לשחק ללא מעצורים (2014). תרגום לאנגלית: Fearless Footballer, 2014
איתך גול הדרך! מדריך מעשי להורים של כדורגלנים (2015), מחבר משותף עם אדר רוזנברג
נולדת אלוף: איך לפתח ערך עצמי ללא תלות בתוצאות (2019)
הערות שוליים

↑  מכבי חיפה - איתן עזריה, ONE
↑  תומר גנור, מכבי הרצליה זכתה בגביע הטוטו, באתר ynet, 17 באפריל 2007
↑  איתן עזריה, ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  סער גיט, הכל בראש: המאמנים המנטליים מדברים. צפו, באתר ynet, 22 באוגוסט 2015
↑  אסי ממן, ‏בעקבות הקלטת: השותף של גרנט והעבודה בב"ש, באתר ONE‏, 28 בנובמבר 2015
↑  איתן עזריה: ההצלחה המנטלית מאחורי קריית -שמונה, גולר, 17.5.2014
↑  הליגה האירופית: קרית שמונה הפסידה 2:1 לדינמו מוסקבה, באתר וואלה, 7 באוגוסט 2014
↑  שי מוגילבסקי, סאות'המפטון, המהפך המנטלי: חלקו של איתן עזריה בהצלחה של ב"ש, באתר ynet, 7 בדצמבר 2016
↑  שמעון אלבז, הכוורת של ברק בכר הושלמה, באתר ynet, 22 ביולי 2020
↑  ‏"אחרי ק"ש הבנו שאנחנו צריכים את הצלקת הזו כדי לזכות לאליפות", באתר ספורט1, 1 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574929305171  VIAF: 260144782721085397386   WorldCat (עם VIAF): 260144782721085397386
אלברט פריס גיטרסלו

| --- | --- |

דיוקן של אלברט פריס גיטרסלו, מאת אגון שילה, 1918
 לידה:  5 בפברואר 1887 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  16 במאי 1973 (בגיל 86) באדן, אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות המרכזי בווינה 
 מקום לימודים:  Stiftsgymnasium Melk 
 תקופת הפעילות:  1906–1973 (כ־67 שנים) 
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסטריה לספרות (1961)  פרס וינה לאמנויות יפות (1948)  פרס וינה לספרות (1967)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1967)  טבעת הכבוד של העיר וינה 
 
אלברט פריס גיטרסלו (בגרמנית: Albert Paris Gütersloh; 5 בפברואר 1887 –  16 במאי 1973) היה צייר וסופר אוסטרי.
חייו

גיטרסלו נולד באוסטריה כאלברט קונרד קיטרייבר (Albert Conrad Kiehtreiber). הוא החל קריירה במשחק ואף היה שותף להפקות של מקס ריינהרדט ב"דויטשס תיאטר" בברלין. עקב סיבות בריאותיות עזב את עולם המשחק והחל בכתיבה ושימש ככתב בפריז, שם נהיה תלמידו של הצייר מוריס דניס בשנת 1912. הוא הצטרף לקבוצת אמנים בראשותו של גוסטב קלימט ויצירותיו הוצגו לראשונה בשנת 1918 בווינה במסגרת הזצסיון הווינאי.
בין השנים 1919–1921 התגורר במינכן. בין השנים 1929 ל-1938 היה פרופסור באוניברסיטה לאמנויות יישומיות בווינה (Universität für angewandte Kunst Wien). בשנת 1945 התמנה לפרופסור באקדמיה לאמנויות יפות בווינה ובשנת 1953 התמנה לרקטור האקדמיה.
הוא השפיע רבות על אמני אסכולת הריאליזם הפנטסטי בווינה, והיה למורה לאריק בראואר, וולפגנג הוטר (Wolfgang Hutter), ארנסט פוקס, גרהארד גלייך (Gerhard Gleich) ולאנטון למדן (Anton Lehmden).
איימוס ברן

| --- | --- |

 לידה:  31 בדצמבר 1848 האל, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  25 בנובמבר 1925 (בגיל 76) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 הישג בולט:  מספר 2 העולם בשנת 1876
 מד כושר מרבי:  2728 (אוקטובר 1900)
 מקצוע נוסף:  סופר שחמט
 מדינה:  בריטניה
 
איימוס ברן (אנגלית: Amos Burn; ‏31 בדצמבר 1848 – 25 בנובמבר 1925) היה שחמטאי וסופר בנושאי שחמט אנגלי מהמובילים בעולם בסוף המאה ה-19. ברן דורג בין עשרת הטובים בעולם בין השנים 1873‏-1901.
דוגמאות מתוך משחקיו > לבן: איימוס ברן - שחור: אז'ן זנוסקו-בורובסקי אוסטנד 1906

כדי לראות את המשחקים, יש לאפשר בדפדפן שלכם ג'אווהסקריפט.
[Event "Ostend"]
[Site "Ostend BEL"]
[Date "1906.06.25"]
[EventDate "1906.06.05"]
[Round "17"]
[Result "0-1"]
[White "Amos Burn"]
[Black "Eugene Aleksandrovich Znosko-Borovsky"]
[ECO "D32"]
[WhiteElo "?"]
[BlackElo "?"]
[PlyCount "78"]
1.d4 d5 2.c4 e6 3.Nc3 c5 4.cxd5 exd5 5.Nf3 Nc6 6.Bg5 Be7
7.Bxe7 Ngxe7 8. e3 cxd4 9.Nxd4 Qb6 10.Nb3 {עדיף היה 10. מהב-3. כעת השחור ינצל את ההזדמנות לפיתוח מהיר}
Be6 11.Bd3 O-O
12.O-O Rfd8 13.Na4 Qc7 14.Rc1 Qe5 15.Qe2 Rac8 16.f4 Qf6 17.f5
Bd7 18.Nac5 b6 19.Nxd7 Rxd7 20.g4 {מסע לא טוב. מחליש את עמדת המלך, מוסיף הגנה שאין בה צורך. עדיף היה 20. ח3 או רב5 או רא6}
Rcd8 21.Kh1 Rd6 22.Rg1 Qg5
23.Rcf1 d4 24.e4 {על הלבן היה להחליף רגלים 24. ה:ד4 פ:ד4 25. פ:ד4 צ:ד4 ולשחור יתרון קטן}
Ne5 25.Rg3 N7c6 26.Nd2 Nxd3 27. Rxd3 Ne5 {השחור לא מתקשה לסלק את הצריח הלבן מעמדתו, ולאפשר לרגלי להתקדם עוד צעד לעבר ההכתרה}
28.Rg3 d3 29.Qg2 Rc6 30.Nf3 Nxf3 31.Qxf3 Rc1 32.Rgg1 Rxf1
33. Rxf1 Qd2 34.Rb1 Qe2 35.Qg2 Qe3 36.Rd1 d2 37.h3 Qe1+ 38.Qg1
Qe2 39.e5 Rd3 0-1
החל מהמסע התשיעי לשחור יש רגלי מבודד שבתחילה עומד ב-ד5. רגלי מבודד נחשב לחולשה אך זנוסקו-בורובסקי מדגים בצורה מרשימה עד כמה מסוכן רגלי מבודד, בעיקר לאחר שהוא הופך לרגלי מעבר, וככל שהוא מתקדם והופך למסוכן יותר, כך יותר ויותר כלים של הלבן נחלצים לעכב אותו, עד שאין בכוחו של הלבן להמשיך ולהתמודד איתו.
לקריאה נוספת

Forster, Richard, Amos Burn: A Chess Biography, McFarland & Company, 2004.
ביוגרפיה בת 972 עמ' על האיש ופועלו.
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1911

חוסה ראול קפבלנקה מול איימוס ברן, 23.2.1911, One Does Not Simply Waste a Move Against Capablanca   San Sebastian (1911)
הערות שוליים

↑  Edo Ratings, Burn, A., www.edochess.ca
↑  Amos Burn vs Eugene Znosko-Borovsky (1906) Follow Your Znos, www.chessgames.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 12955846X  ISNI: 0000 0003 9185 8602  LCCN: n2003105503  NTA: 139341986  SNAC: w6q555fv  VIAF: 285740783   WorldCat (עם VIAF): 285740783
אלזי מוד טילני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 באוקטובר 1893 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 באוקטובר 1974 (בגיל 80) 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקצוע:  Protestant missionary 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (29 בספטמבר 2013) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אלזי מוד טילני
 
אלזי מוד טילני (באנגלית: Elsie Maude Tilney;‏ 3 באוקטובר 1893 – 1 באוקטובר 1974) הוכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם, לאחר שעזרה להציל יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה והשואה.
קורות חיים

אלזי טילני נולדה בנוריץ' בשנת 1893. אביה היה אלברט ג'וזף טילני (1866–1929) ואמה הייתה חנה רייצ'ל צ'פמן (1866–1916). לאלזי הייתה אחות אחת- אדית' רייצ'ל טילני (נולדה בשנת 1891), ושלושה אחים- אלברט ג'ורג' טילני (1891-197), פרידריך ויליאם טילני (1897–1977) ווילפרד ארנסט טילני (1900–1971).
טילני ומשפחתה התגוררו בשנת 1903 ברחוב יואנדן (Hughenden) מס' 23, נוריץ'.
טילני הצטרפה לקפלת סארי (Surrey Chapel, Norwich) בפברואר 1903 בעודה בת עשר. בשנת 1920, היא יצאה למשימה באלג'יריה ותוניסיה, שם עבדה במשך יותר מעשור. בתקופת שהותה בצפון אפריקה כתבה טילני על כך שביקרה בבתי יהודים, ועל נסיונותיה לקרב אותם אל ישו.
בשנות ה-30, היא החליטה להשקיע את מאמציה ברווחתם של יהודים, בכך שהצטרפה למשלחת המבוססת היטב Mildmay. היא התגוררה בג'רבה שבתוניסיה עד לאביב 1934, בו עברה לפריז על מנת "לעבוד יחד עם יהודים בפריז". ב - 1936, היא עברה לגור בבית המשימה הצפון אפריקאית שבפריז.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

ביולי 1939 נסעה טילני לתחנת הרכבת ווסטבנהוף (אנ') שבוינה, אוסטריה, במטרה לאסוף ילדה קטנה. שם, היא פגשה אישה יהודייה בשם ריטה, אשר מסרה לידיה את ילדתה בת השנה, רות בוכהולץ. בנה של רות, פיליפ סנדס (אנ'), ערך מחקר אודות המשפחה וחשף את מעשה ההצלה של טילני.
עד לכיבוש פריז על ידי גרמניה הנאצית (אנ') ביוני 1940, טילני המשיכה לעבוד בעיר, בשיתוף פעולה עם המשימה הצפון אפריקאית. במהלך שהותה שם, היא שמרה על קשר עם בני חסותה היהודים, ואף נפגשה עם חלקם כאשר עמדו להגר לארצות הברית.
כאשר כבשו הנאצים את פריז, היא נשלחה למחנה מעצר בויטל יחד עם מאות אזרחים זרים אחרים. במחנה זה תהיה טילני כלואה במשך ארבע שנים. המחנה היה ממוקם ליד העיירה ויטל באזור הווז' (Vosges) ליד ננסי (Nancy), בצפון מזרח צרפת. המחנה הוקם ב-1940 ונכלאו בו אזרחי מדינות אויב ומדינות נייטרליות, שתמורתם ביקשו הגרמנים לקבל אזרחים שלהם הכלואים במדינות שלחמו נגדם. שלא כשאר מחנות הנאצים, שהיו בנויים צריפים, היו במחנה ויטל מלונות פאר מיוחדים, בנויים בתוך פרק. שלוש שורות של גדר תיל הקיפו את הפרק, ומשמרות של גרמנים שמרו על המקום.
בפברואר 1942, הבריטים והגרמנים ניסו להסכים על חילוף אסירים, אך בסופו של דבר התוכנית לא יצאה לפועל. קפלת סארי שלחה לטילני שני פאונדים בשביל טיפול שיניים, ובתחילת שנת 1943 דיווחים אשר הגיעו לקפלה הצביעו על כך שהיא סובלת מתת-תזונה. 2,500 אנשים היו כלואים בעשרת בתי המלון שבמחנה. רוב הנשים היו מבריטניה, קנדה וארצות הברית, אך באפריל 1943 הגיעה קבוצה של 400 יהודים. רובם היו פולנים מגטו ורשה, אשר הורשו לצאת משום שהחזיקו דרכונים דרום אמריקאים. הם הביאו איתם סיפורים מזעזעים על רצח והרג המוני.
טילני, אשר עבדה במשרד הראשי, עם ארכיונים ופרוטוקולים, למדה שהורו לאדם אשר היה אחראי על המחנה, המפקד לאנדהאוזר (Landhäuser), לקבץ את כל היהודים במחנה לשם שליחתם מזרחה. נאמר כי הם אחזו בדרכונים מזויפים.
בינואר 1944, המפקד לאנדהאוזר העביר את כל היהודים למלון אחר, אשר היה מופרד משאר המחנה. מהלך זה גרם להמולה רבה בתוך המחנה. במרץ, קבוצה ראשונה של 169 יהודים מוורשה הועלו על רכבת שילוח לאושוויץ.
הגרמנים נתקלו בהתנגדות. חלק מהיהודים התאבדו, על ידי קפיצה מגג המלון או על ידי לקיחת רעל. יהודים אחרים ניסו לברוח, ביניהם פולני צעיר בשם סשה קראבץ (Sashe Krawec), אשר ביקש עזרה ממורתו לאנגלית, היא אלזי טילני. טילני החביאה את קראבץ במשך יותר משישה חודשים, עד ל-18 בספטמבר 1944, כאשר חיילים אמריקאים הגיעו.
לאחר המלחמה

לאחר שמחנה ויטל שוחרר, טילני הייתה מהאחרונים לעזבו. היא עבדה עבור הצבא האמריקאי, ולאחר מכן חזרה לפריז. לאחר מכן נסעה לליסבון ועבדה יחד עם המשלחת השווייצרית בדרום אפריקה. לאחר מכן עברה לגור בפלורידה, ארצות הברית, בסמוך לאחיה פרדריק. היא נפטרה ב -1974.
הכרה והנצחה

מכתב שהוצג בעלון המשימה הצפון אפריקאית חשף את מעשיה של אלזי, ובו נכתב שהיא הסתירה במשך 16 שבועות יהודי צעיר שנידון להישלח למחנה השמדה בפולין. במכתב נוסף נכתב שכשהגרמנים נטשו את המחנה בספטמבר, היא שוב סיכנה את עצמה בכך שהסתירה את רישומי המחנה ואת הניירות, כי היא הייתה ארכיונאית המחנה.
בנה של רות בוכהולץ, שניצלה בזכות טילני, פרופ' פיליפ סנדרס, עו"ד מלונדון שחקר את תולדות משפחתו, גילה את סיפור ההצלה של אמו על ידי אלזי והחל לחפש קרובי משפחה של טילני בנוריץ'.
טילני הוכרה ב-29 בספטמבר 2013 כחסידת אומות העולם בטקס שהתקיים בלונדון ושמה נחקק בקיר הכבוד ביד ושם. בטקס, שגריר ישראל בבריטניה הוקיר מדליית הערכה לקרוב המשפחה הקרוב ביותר של טילני, ג'וזף שולץ (Joseph Schultz).
הערות שוליים

↑  Chris Hill, Can you help find the family of Norwich’s Holocaust heroine, Elsie Tilney?, Eastern Daily Press, ‏2.4.2013 (ארכיון)
1 2 3 4  Philippe Sands, East West Street, VINTAGE, 2017
↑  מתוך תיק יד ושם.
1 2 3  Chris Hill, Norwich’s unsung heroine of the Holocaust, given international honour by Yad Vashem, Eastern Daily Press, ‏20.1.2015 (ארכיון)
↑  מתוך אתר יד ושם.
אירופה והאנשים ללא היסטוריה

|  הוצאה |
| --- | --- |
 תאריך הוצאה:  1982 
 
אירופה והאנשים ללא היסטוריה הוא ספר מאת האנתרופולוג אריק וולף. הספר פורסם לראשונה בשנת 1982 ומתמקד בהתפשטות החברות האירופיות בעת החדשה. הספר עוסק בהיסטוריה הכתובה בקנה מידה עולמי, ועוקב אחר הקשרים בין קהילות, אזורים, עמים ואומות שלרוב מתייחסים אליהם כאל נושאים בדידים.
זהו ספר מרכזי באנתרופולוגיה ובהיסטוריה, המבקר את ההשקפה האירוצנטרית של ההיסטוריה העולמית, ומדגיש את הקשרים ההדדיים בין חברות בכל רחבי העולם. וולף מערער על הנרטיב המסורתי המציג את אירופה ככוח המרכזי בשינוי ההיסטורי ומציג חברות לא-אירופיות כפסיביות, סטטיות וחסרות היסטוריה.
היסטוריה עולמית

הספר מתחיל בשנת 1400 בתיאור נתיבי הסחר בהם יכול היה להתקל מטייל בעולם, האנשים והחברות שהם חיברו והתהליכים הציוויליזציוניים המנסים לשלב אותם. מכאן עוקב וולף אחר הופעתה של אירופה כמעצמה גלובלית ואחר הארגון מחדש של אזורי עולם מסוימים לייצור סחורות המיועדות כעת לצריכה גלובלית. וולף נבדל מתורת מערכות העולם (world-systems theory) בכך שהוא רואה את צמיחתה של אירופה עד סוף המאה השמונה עשרה כפועלת במסגרת מיסוי ולא במסגרת קפיטליסטית: במקום להתמקד ישירות בהפקת רווחים ממסחר וייצור כמו בשיטה הקפיטליסטית הקלאסית, שלטונות קולוניאליים רבים ביססו את כוחם על גביית מיסים מהאוכלוסיות המקומיות. כך, באמצעות מיסוי כפוי, השלטון הקולוניאלי הצליח לשמור על שליטה פוליטית וכלכלית באזורים נכבשים.
וולף בוחן את הדרך שבה נוצרו מבנים של מדינה קולוניאלית נוצרו כדי להגן על אוכלוסיות המבוססות על מיסוי של הקולוניה המעורבות בסחר בכסף, בפרווה ובעבדים. "שבטים" חדשים לגמרי נוצרו כשהם שולבו במעגלים של הצטברות הסחר.
החלק האחרון של הספר עוסק בטרנספורמציה ברשתות גלובליות אלו כתוצאה מצמיחת הקפיטליזם עם המהפכה התעשייתית. ייצור מפעל של טקסטיל באנגליה, למשל שינה את ייצור הכותנה בדרום אמריקה ובמצרים וחיסל את ייצור הטקסטיל בהודו. כל התמורות הללו קשורות בשינוי מבני אחד. כל אחד מאזורי העולם נבחן במונחים של הסחורה שהם ייצרו בחלוקת העבודה העולמית, כמו גם התגייסות והגירה של אוכלוסיות שלמות (כמו עבדים אפריקאים) לייצור סחורות אלו. וולף משתמש בפילוח שוק העבודה כדי לספק תיאור היסטורי של יצירת פילוח אתני.
במקום שבו לתאוריית מערכות העולם היה מעט מה לומר על הפריפריה, הדגש של וולף הוא על האנשים "בלי היסטוריה" (כלומר שלא ניתן להם קול בהיסטוריה של המערב) ועל האופן שבו הם היו משתתפים פעילים ביצירת צורות תרבותיות וחברתיות חדשות שצצו ב ההקשר של האימפריה המסחרית.
ניתוח של אופני הייצור

וולף מבחין בין שלושה אופני ייצור: קפיטליסטי, של קשרי משפחה ושל מס-עובד. וולף אינו רואה בהם רצף אבולוציוני. הוא מתחיל בקפיטליזם כי הוא טוען שההבנה שלנו לגבי האופנים האחרים נצבעת על ידי הבנתנו את הקפיטליזם. הוא טוען שהם אינם מבשרי קפיטליזם בתהליך אבולוציוני אלא הם תוצר של המפגש בין המערב לשאר העולם. בשיטתמס-העובד, ליצרנים ישירים יש אמצעי ייצור משלהם, אך עודפי הייצור שלהם נלקחים מהם באמצעים כלכליים נוספים. ניכוס זה מתקיים בדרך כלל על ידי צורה כלשהי של מדינה חזקה או חלשה.
בשיטת הייצור המבוססת על קשרי משפחה, העבודה החברתית מגויסת באמצעות יחסי קרובים (כגון שושלות), אם כי תיאורו הופך את יחסיה המדויקים עם שתי השיטות האחרות לבלתי ברורים. שיטת קשרי המשפחה עברה תאורטיזציה נוספת על-ידי המרקסיסטים הסטרוקטורליסטים הצרפתים במונחים של 'אופני ייצור מפורקים'. מצב הסדר המשפחתי נבדל שוב מהניסוח של סהלינס של אופן הייצור המקומי.
הערות שוליים

↑  Roseberry, William (1989). "European History and the Construction of Anthropological Subjects" in Anthropologies and Histories: essay in culture, history and political economy. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press. p. 125.
↑  Roseberry, William (1989). "European History and the Construction of Anthropological Subjects" in Anthropologies and Histories: essay in culture, history and political economy. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press. pp. 127–9.
↑  Roseberry, William (1989). "European History and the Construction of Anthropological Subjects" in Anthropologies and Histories: essay in culture, history and political economy. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press. p. 130.
↑  Roseberry, William (1989). "European History and the Construction of Anthropological Subjects" in Anthropologies and Histories: essay in culture, history and political economy. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press. pp. 131–2.
↑  Roseberry, William (1989). "European History and the Construction of Anthropological Subjects" in Anthropologies and Histories: essay in culture, history and political economy. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press. p. 135.
אלברט קאלנד

| --- | --- |

 לידה:  1952 קולומבוס, ארצות הברית 
 פטירה:  2023 (בגיל 71 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר על שם דווייט אייזנהאואר לביטחון לאומי ואסטרטגיית משאבים  האקדמיה הימית של ארצות הברית 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1974–2007 (כ־33 שנים)
 דרגה:   תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד צוות 1 מפקד צוות 6 מפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית מפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי סגן מנהל ה-CIA
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של הצי   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  לגיון ההצטיינות  כוכב הארד
 
אלברט מ. קאלנד השלישי (באנגלית: Albert M. Calland III‏; נולד ב-1952) הוא תת-אדמירל בצי האמריקאי בדימוס אשר שימש כמפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי וכסגן מנהל ה-CIA.
קריירה

בשנת 1974 השלים קאלנד את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית. בסיום לימודיו הוסמך כקצין בצי ארצות הברית. ב-1982 התנדב ליחידת הקומנדו הימי האמריקני, "אריות הים" (Navy SEALs), שם שימש כלוחם ומפקד. קאלנד שימש במגוון תפקידי מטה ופיקוד בצוותי הקומנדו הימי. בשנים 1992–1995 פיקד על צוות 1 ובשנים 1997–1999 שימש כמפקד צוות 6 (צוות הלוחמה בטרור הנחשב למעולה שבצוותים). ביולי 2000 מונה למפקד המבצעים המיוחדים בפיקוד מרכז של ארצות הברית ומילא תפקיד זה במהלך השלבים הראשונים של מלחמת אפגניסטן. באוגוסט 2002 מונה למפקד פיקוד הלוחמה המיוחדת של הצי ושירת בתפקיד עד מרץ 2004 כאשר במקומו מונה ג'וזף מגווייר. לאחר מכן שימש כסגן מנהל ה-CIA, והיה אמון על התחום הצבאי של מבצעי הסוכנות. בשנת 2006 פרש מן הסוכנות ועבר למרכז הלאומי ללוחמה בטרור שם שימש כסגן מנהל לתכנון מבצעי אסטרטגי. בשנת 2007  פרש לגמלאות.
הערות שוליים

↑  Douglas Jehl, Bush Selects Admiral for No. 2 Post at C.I.A., The New York Times, July 5, 2005
↑  שון ניילור "יום שלא טוב למות בו", תל אביב: המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה - המכון - לחקר הטקטיקה, הוצאת משרד הביטחון, 2007, עמוד 42
אירופה תחילה

אירופה תחילה (ידוע גם בשם גרמניה תחילה) היה הרעיון שעמד בבסיס כל המאקרו-אסטרטגיה במהלך מלחמת העולם השנייה. לפי רעיון זה, שהוסכם על ארצות הברית והממלכה המאוחדת, לפי רעיון זה, בריטניה וארצות הברית התמקדו בהכנעת גרמניה הנאצית, תוך ניהול קרבות בלימה נגד האימפריה היפנית באוקיינוס השקט ובניצול משאבים פחותים. לאחר תבוסת גרמניה – בכפוף לכך שהאיום המרכזי על בריטניה יוסר – יופנו כל משאבי בעלות הברית למלחמה נגד יפן.
בדצמבר 1941, זמן קצר אחרי שארצות הברית הצטרפה למלחמה, החליטו נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט וראש ממשלת בריטניה וינסטון צ'רצ'יל על המדיניות של "אירופה תחילה". עם זאת, מחקרים מראים שארצות הברית השקיעה בשלבים הראשונים של המלחמה משאבים רבים יותר בעצירת ההתקדמות של יפן באוקיינוס הפסיפי, כך שעד שנת 1944 לא הייתה עדיפות ברורה לכוחות שהוקצו לטובת הניצחון על גרמניה הנאצית.
האסטרטגיה

לאחר נפילת צרפת בקיץ 1940, הייתה גרמניה, בסיועה של איטליה, האיום המרכזי על בריטניה, שנאלצה להתמודד עם מצב שבו שתי מדינות הציר כבשו את רוב אירופה המערבית. לאחר נפילת צרפת, נעשה ניסיון מצד גרמניה לפלוש לבריטניה (מבצע ארי הים) שנכשל לאחר שגרמניה לא הצליחה לבסס עליונות אווירית בשמי בריטניה, וכן בשל נחיתות הצי שלה לעומת הצי המלכותי הבריטי. במקביל, מלחמת עם יפן במזרח הלכה והפכה לאפשרות סבירה יותר ויותר. על אף שארצות הברית עדיין לא הייתה חלק מהמלחמה, היא נפגשה עם בריטניה במספר מקרים, תוך ניסיון לגבש אסטרטגיות משותפות. ב-29 במרץ 1941, דווח במהלך ABC-1 כי ארצות הברית ובריטניה הסכימו בנושאים הבאים: (1) "הבסתה המוקדמת של גרמניה כחברה הדומיננטית בברית מדינות הציר יעמוד במרכז המאמץ הצבאי של ארצות הברית באזור האטלנטי והאירופי" וכן (2) "הגנה אסטרטגית במזרח הרחוק".
לפיכך, האמריקאים שיתפו פעולה עם הבריטים באסטרטגיה של "אירופה תחילה" ובביצוע מבצעים צבאיים במהלך המלחמה. הדבר לווה בחשש בריטי שבהיעדר התמקדות באירופה, ארצות הברית תסיט את מאמציה לאוקיינוס השקט, ובחסות מהלך זה היטלר ינצח את ברית המועצות וכך יהפוך למעשה לבלתי מנוצח. מתקפת הפתע שהונחתה על ארצות הברית בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 לא הביאה לשינוי במדיניות ארצות הברית. זמן קצר לאחר המתקפה ביקר וינסטון צ'רצ'יל בוושינגטון מתוך מטרה למנוע מהאמריקאים להרהר בדבר קיום המדיניות של אירופה תחילה. שתי המדינות אשררו את המדיניות: "על אף כניסת יפן למלחמה, השקפתו נותרת בעינה והיא שגרמניה היא עודנה האויב המרכזי ושתבוסתה היא המפתח לניצחון. כאשר גרמניה תובס, התמוטטות איטליה ותבוסת יפן יבואו בהכרח אחריה".
התנגדות

דעת הקהל האמריקאית נטתה לטובת פעולה נגד יפן. באחד מסקרי דעת הקהל המעטים שנערכו במהלך המלחמה בפברואר 1943, בחרו 53% מהאמריקאים ביפן כ"אויב הראשי", בהשוואה ל-34% שבחרו בגרמניה. סקר מאוחר יותר הראה כי 82% מהאמריקאים האמינו שהיפנים "יותר אכזריים בלבם" מאשר הגרמנים.
למרות המדיניות, כתוצאה מהאיום המידי והצורך לבלום את התקדמותה של יפן באוקיינוס השקט, הוקצו משאבים רבים יותר להבסתה של יפן לעומת גרמניה. בששת החודשים הראשונים שבהם ארצות הברית הייתה חלק מהמלחמה, הציב הצבא האמריקאי 300 אלף חיילים בחזית הפסיפית, לעומת 100 אלף חיילים שנשלחו לאירופה. המתקפה הגדולה הראשונה של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה הייתה גם היא באסיה, במהלך הקרב הימי על גוודלקנל.
ניתוח

שלוש אוגדות צבא אמריקאיות נפרסו באוסטרליה ובניו זילנד בפברואר ובמרץ 1942 לבקשת ראש ממשלת בריטניה צ'רצ'יל, על מנת שהאוגדות שנשלחו מאותן מדינות יוכלו להמשיך להילחם במזרח התיכון. באמצעות פריסה זו בחזית היפנית, סייעה ארצות הברית לקידום האסטרטגיה אירופה תחילה בעקיפין, כך שאפשרה לאוגדות להמשיך ולהילחם באירופה.
בשנים 1944 ו-1945, עברו רוב המשאבים האמריקאים לאירופה, והפכו את "אירופה תחילה" למציאות. בסוף המלחמה באירופה היו לארצות הברית 47 אוגדות באירופה ו-21 אוגדות בחזית היפנית. 78% ממשאבי חיל האוויר והצבא הופנו נגד גרמניה לעומת 22% נגד יפן. לפי תוכניות הפלישה ליפן, 15 אוגדות תוכננו לעבור מאירופה למזרח אסיה.
הערות שוליים

↑  The United States in World War II: A Documentary History, נערך על ידי Mark Stoler, Molly Michelmore, עמ' 63
אליעזר מרום

ערך זה עוסק בדיפלומט ישראלי ואיש המוסד. אם התכוונתם למפקד חיל הים הישראלי, ראו .
אליעזר מרום בשנת 1957
מרום במסיבה לשרת החוץ גולדה מאיר במלון שרתון ניו יורק, אוקטובר 1959
אליעזר מרום (15 בפברואר 1925 - 28 בנובמבר 1979) היה איש מערכת הביטחון בישראל, דיפלומט בשירות מדינת ישראל ומנהל עסקים בישראל וברחבי העולם. מרום כיהן כקונסול ישראל בקפריסין (שהייתה מושבה בריטית) בשנת 1952 וכמזכיר ראשון במשלחת ישראל לאו"ם בניו יורק בשנת 1958.