הלימס של דאקיה
רקע

מהמאה השישית לפנה"ס והלאה הרחיבו הרפובליקה הרומית ואחריה האימפריה הרומית את הטריטוריה בשליטתם לרוחב אירופה וצפון אפריקה. האימפריה הרומית הייתה בשיאה במאה השנייה לספירה ואורך גבולותיה היה כ-7,500 קילומטרים כשלאורכן היא הקימה מגוון של מבני הגנה. קטעים שונים מגבולות אלו, שהמבנים בהם הוקמו בתקופות שונות, הוגדרו אתרי מורשת עולמית כדוגמת הלימס של גרמאניה אינפריור (כיום בגרמניה והולנד) והלימס של גרמאניה סופריור-רייטיה (גרמניה), כביטויים מוחשיים לשאיפותיה של האימפריה הרומית לשלוט בעולם הידוע, תוך יצירת אינטראקציות מורכבות של תרבויות. הלימס של דאקיה הוא קטע הגבול הארוך והמורכב ביותר באירופה ומייצג את הגבול של הפרובינקיה הרומית היחידה מצפון לדנובה. הלימס משתרע עד כ-500 קילומטרים צפונית לדנובה ומתווה את הגבולות המערביים, הצפוניים והמזרחיים של הפרובינקיה.
הדאקים (אנ'), תושביה הקדומים של דאקיה, היו עם הודו-אירופי. הם היוו איום משמעותי לרומאים. בשנת 87 הם הביסו כוחות רומאים בפיקודו של קורנליוס פוּסקוּס, והדאקים הוציאו אותו להורג בהוראתו של המלך דיוראפאנוס. לאחר ניצחון זה ויתר דיוראפאנוס על שלטונו לטובת המלך דקבלוס (שפירושו אולי "רב העוצמה"). שנה אחר־כך השיגו כוחות רומאים חדשים בפיקוד של טטיוס לולויאנוס יתרון סמלי, אך נאלצו לכרות עם הדאקים שלום עקב תבוסתו של דומיטיאנוס למרקומנים, כך שהדאקים נותרו עצמאיים. יותר מכך, דקבלוס קיבל את התואר "מלך לקוח של רומא" מה שאפשר קבלת הדרכה צבאית, אומנים ואף כסף מרומא.
כדי לשים קץ להסדר המביש מבחינת הרומאים, או שמא מתוך כוונה לשפר את מצבה הכלכלי של האימפריה הרומית, בעזרת השתלטות על האוצר הנודע של דקבלוס, החליט הקיסר טראיאנוס לכבוש את דאקיה ולהשתלט על מכרות הזהב של הדאקים בטרנסילבניה. בשנת 95 דקבלוס איחד את דאקיה תחת שלטונו, אך באיחוד זה לא צבר די כוח להתמודדות עם הצבא הרומי. טראיאנוס הטיל למערכה נגד הדאקים 13 או 14 לגיונות עם קרוב ל-150,000 חיילים. התוצאה של המערכה הראשונה (101–102) הייתה מצור על סרמיסגטוזה (אנ'), בירת דאקיה, וכיבוש חלק מהארץ. המערכה השנייה (105–106) הסתיימה בהתאבדותו של דקבלוס, וכיבוש השטחים שעתידים היו להיות הפרובינקיה הרומית דאקיה טראיאנה. טראיאנוס נקט במדיניות אכזרית בדיכוי המרד, חיסל את האליטה, הרס את המקדשים, הרג רבים מהתושבים, מכר רבים לעבדים, ויישב אוכלוסייה זרה במקומם. תיאור המלחמות הדאקיות מצוי בספריו של ההיסטוריון דיו קסיוס, אך הפרשנות הטובה ביותר למלחמה מצויה על עמוד טראיאנוס המפורסם ברומא. רומא שלטה על דאקיה משנת 106 ועד שנת 271. בתקופה זו בת 170 השנים היה מעבר מהיר מכיבוש צבאי לפרובינקיה. הגנתה דרשה כוח צבאי גדול כדי להרחיק את האיומים ה'ברברים' ולהבטיח גישה למשאבי טבע חשובים כמו זהב ומלח.
השליטה הרומית בדאקיה הייתה לא יציבה. נאמר אף כי הקיסר אדריאנוס שהיה מודע לקושי בשמירת הפרובינקיה, שקל לנטוש אותה ונסוג מהחלטה זו, רק בגלל ההתחשבות בביטחונם של האזרחים הרומים הרבים המצויים בשטחה.
בזמן שלטונו של גליאנוס (256) חצו הגותים את הרי הקרפטים וגירשו את הרומאים מדאקיה, למעט מספר מקומות מבוצרים בין הנהר טימיש והדנובה. האירוע אינו מונצח ברישומים מתקופה זו, וההפסקה הפתאומית בהופעתם של כתובות ומטבעות רומיות בדאקיה אחרי שנת 256, מהווה את התמיכה היחידה בהכרזה של רופיוס פסטוס כי "תחת הקיסר גליאנוס אבדה דאקיה".
הקיסר אורליאנוס (270-275) ניצב מול שורה של אבדות טריטוריאליות. גאליה והיספניה אבדו לאימפריה החל מ-260, הפרתים התקדמו באסיה, והקרפיאנים (אנ') והגותים ערכו מסעות חורבן במואסיה ואיליריה. לכן החליט אורליאנוס לנטוש את הפרובינקיה דאקיה, והורה על נסיגת כל הכוחות והתושבים הרומיים ממנה, כשהדנובה נקבעה כגבול הרומי החדש. על פי ההיסטוריון אוטרופיוס, האזרחים הרומיים מדאקיה יושבו מחדש בעומק מואסיה.
המתקנים הצבאיים והאתרים הנלווים ללימס של דאקיה נעלמו מהעין בימי הביניים והעת החדשה, ורוב האתרים שימשו כשדות מרעה, שדות חקלאיים או יערות, או שהוקמו מעליהם מבנים.