stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארז צוקרמן
ביוגרפיה

צוקרמן נולד בקיבוץ דן, הבכור מבין ארבעה אחים לאם שעלתה מצ'ילה ואב יליד ישראל. למד בבית הספר התיכון החקלאי פרדס חנה. מספר חודשים לפני גיוסו נהרג אביו בתאונת דרכים.
צוקרמן התגייס לצה"ל בשנת 1982, והחל מסלול לוחם בשייטת 13 של חיל הים. את הטירונות עשה, ככל לוחמי השייטת באותם ימים, בחטיבת הצנחנים, אבל את קורס המ"כים עם לוחמי חטיבת גולני וסיים אותו בהצטיינות. משם המשיך במסלול בשייטת במגמת פשיטה וצלילה. רק 12 מתוך 80 הלוחמים שהתחילו את המסלול, סיימו אותו. בהמשך עבר קורס קציני חי"ר. במהלך השנים ביצע את כל התפקידים הפיקודיים בשייטת, ממפקד צוות לוחמים ועד מפקד היחידה. המבצע הראשון שעליו פיקד כמפקד צוות היה מבצע חצב עדין, מארב לרכבי מחבלים בצידון. לאחר שכיהן כמפקד יחידת הפשיטה של השייטת יצא לחופשה של למעלה משנה מהצבא וכשחזר יצא לקורס חובלים, והתקדם במסלול זה עד לפיקוד על ספינת הטילים אח"י כידון (סער 4). ב-1993 חזר לשייטת ומונה למפקד פלגת לוחמים (מפל"ג), בדרגת סגן-אלוף. באותה שנה במהלך יומו הראשון של מבצע דין וחשבון הוביל צוקרמן כוח מן השייטת אשר פשט על בסיס מחבלים בטריפולי והרג שישה מחבלים. במהלך שירותו באותן שנים לקח צוקרמן חלק, לצד הפעולות הייעודיות של היחידה בלחימה ימית, בפעולות מיוחדות רבות ברצועת הביטחון, ובהן פעולות רבות במתווה לחימת החי"ר אותן ביצעו הסיירות של חטיבות החי"ר ויחידות מובחרות אחרות.
ביוגרפיה > מפקד יחידת "אגוז"

לקראת הקמתה של יחידה חדשה במסגרת חטיבת גולני, שיועדה להתמקצע בלוחמת גרילה נגד ארגון חזבאללה ברצועת הביטחון ובדרום לבנון. היה צוקרמן אחד ממגבשי דמותה העתידית. לאור הצלחותיה הרבות של השייטת במשימותיה במהלך הלחימה בלבנון, וחלקו של צוקרמן בכך, מונה על ידי הרמטכ"ל אמנון ליפקין-שחק בשנת 1995 למפקדה הראשון של היחידה החדשה שבהקמתה השתתף, היא "יחידת אגוז". מינויו של איש חיל-הים למפקד יחידה יבשתית לא היה אירוע שכיח, והדבר עומד כעדות לכבוד ולהערכה שרחשו בכירי פיקוד הצפון וצה"ל לאישיותו ופועלו של צוקרמן, שאף הוביל את לוחמי היחידה ברבות מן הפעולות הראשונות שביצעה, ובהן מבצע חובק עולם. על תקופת שירותו ביחידת אגוז עוטר צוקרמן בצל"ש אלוף פיקוד הצפון, עמירם לוין. כן פיקד צוקרמן על היחידה בעת מבצע ענבי זעם, ואף הוביל ארבע פעולות של היחידה בעומק לבנון במהלכו.
ביוגרפיה > מפקד שייטת 13 וחטיבת גולני

בתחילת 1997 סיים צוקרמן את תפקידו ב"אגוז", וחזר לחיל הים, שם התמנה לסגן מפקד שייטת 13. בשנת 1999 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד מינוי צוקרמן למפקד השייטת בשל העובדה כי הורה להרוג מחבל כפות בפעולה בעומק שטח לבנון. שופטי בג"ץ פסקו לטובת צוקרמן. באותה שנה מונה למפקד שייטת 13, בדרגת אלוף-משנה. בתקופת פיקודו על השייטת שיקם אותה לאחר "אסון השייטת" (ספטמבר 1997), שבו נהרגו 12 לוחמים ובהם חברו מימי תחילת שירותו, סא"ל יוסי קורקין, מפקד פלגת הלוחמים. צוקרמן דחף לשיתופה של השייטת בפעולות בשטחים בשנה הראשונה של הלחימה במסגרת האינתיפאדה השנייה, שינה את מסלול הכשרת הלוחם בשייטת תוך השמת דגש על המסגרת הצוותית ולא על צמד הלוחמים ויזם מבצעים התקפיים בכל גזרות הלחימה היבשתיות של צה"ל.
בשנת 2001 סיים את תפקידו כמפקד השייטת, ויצא לתקופת לימודים במכללת המלחמה של הצי האמריקאי, בניופורט שברוד איילנד. בנוסף ללימודים אלה יש לו תואר ראשון מאוניברסיטת חיפה. ב-2003 חזר לישראל וקיבל את הפיקוד על חטיבת גולני. בכך היה לאיש חיל הים הראשון שפיקד על חטיבת חי"ר בצה"ל. תחת פיקודו השתתפה החטיבה במבצע קשת בענן ובמבצע ימי תשובה ברצועת עזה. כן לקחה החטיבה בהובלתו חלק בתוכנית ההתנתקות בקיץ 2005.
ביוגרפיה > מפקד עוצבת "נתיב האש"

ב-2005, עם סיום תפקידו כמפקד החטיבה, הועלה צוקרמן לדרגת תת-אלוף ומונה למפקד עוצבת נתיב האש, אוגדת שריון במילואים הכפופה לפיקוד צפון. צוקרמן, ששירת ופיקד על יחידות חיל הים, חיל רגלים ויחידות מיוחדות בלבד, מונה לתפקיד ללא כל רקע, הכשרה או הסבה לפיקוד על יחידה משוריינת (כדוגמת קורס "הסבה לשריון" או קורס מפקדי אוגדות).
עם פרוץ מלחמת לבנון השנייה ביולי 2006 ובמהלכה, לא התכוון המטכ"ל לשתף את העוצבה שבפיקוד צוקרמן בלחימה. בימי הלחימה הראשונים השתתף צוקרמן בדיונים ובתכנונים של כמה ממהלכי הקרבות, והשתתף בהגיית מספר מבצעים מיוחדים, בהם "מבצע חד וחלק", שבמסגרתו פשטו לוחמי סיירת מטכ"ל ושלדג על העיירה בעלבכ, בליל 2 באוגוסט. צוקרמן היה מיועד בתחילה לפקד על המבצע המורכב, אולם הוחלט לבסוף להטיל את הפיקוד על ניצן אלון, למקרה שאוגדתו של צוקרמן תגויס.
צוקרמן זיהה שהגזרה המזרחית של זירת הפיקוד נותרה ללא פעילות צבאית, והפציר בפיקוד לשלב את אוגדתו במאמץ התקפי בגזרה זו. האוגדה גויסה לבסוף לקראת מבצע "שינוי כיוון 11", שנועד להיות המהלך המכריע של המלחמה (10–12 באוגוסט). האוגדה הועסקה בגזרה המזרחית, במרחב העיירות אל-ח'יאם ומרג' עיון, במשימה בלתי תלויה במשימותיהן של שְלוש האוגדות האחרות שהפעיל הפיקוד במלחמה.
אוגדת המילואים, בפיקודו של צוקרמן, הוטלה לקרבות כאשר כשירות יחידותיה נמוכה עקב מחסור באימונים, כשתרגיל האוגדה האחרון שביצעה נערך בשנת 2001, כאשר היא מיועדת להילחם בגזרת רמת הגולן, וכאשר מפקדה לא הוסמך לפקד על יחידה מסוגה. על לחימתה של האוגדה במלחמה נשמעה ביקורת רבה, ואף נכתב תחקיר צה"לי על ידי תא"ל במיל' מאיר גחטן, בעיקר בנוגע להפעלת כוחות באופן שאינו תואם את תורת הלחימה ולשינוי תכוף של התוכניות, לעיתים אף לאחר אישורן על ידי הפיקוד. בין השאר, הודח מפקד אחד מגדודי השריון לאחר שסירב לשוב ולהיכנס ללבנון, והוחלף בקודמו בתפקיד.
מנגד הייתה האוגדה הראשונה שפעלה במרחב מרג' עיון ואל-ח'יאם, פגעה בכמה עשרות מחבלים והשמידה אמל"ח ותשתיות חזבאללה בגזרתה. בפעולתה הפחיתה האוגדה את היקף הירי על קריית שמונה. שלושה מלוחמי האוגדה נהרגו בקרבות. בסוף המלחמה האוגדה הייתה רצוצה על אף שלא נתקלה באויב משמעותי, והישגיה לא השפיעו על לחימת חזבאללה או על היקף ירי הרקטות על כלל יישובי הצפון במהלך ימי-לחימתה. במאי 2007, כמעט שנה לאחר סוף המלחמה, התפטר צוקרמן מתפקידו כמפקד האוגדה ופרש משירות צבאי. הוא עשה כן לאחר שעבר הסבה לשריון והוביל את תהליך הפקת הלקחים והאימון באוגדה. הוא טען כי התכוון להתפטר עם סיום הקרבות לאחר שחש כי נכשל במילוי תפקידו, אולם החליט להמשיך בתפקיד עד שיסתיים תהליך הפקת הלקחים ושיקום האוגדה.
לקריאה נוספת

משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, תל אביב: מערכות - משרד הביטחון, 2005, מסת"ב 9650512969
עמיר רפפורט, אש על כוחותינו: כך הכשלנו את עצמנו במלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ספריית מעריב, 2007
עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824086
הערות שוליים

1 2 3  חן קוטס-בר, חיבוק של מח"ט, באתר nrg‏, 19 באוגוסט 2005
↑  אמיר אורן, "בארץ הארזים", הארץ, ‏ 12.06.1998.
↑  משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמודים 142-143.
↑  גל פרל פינקל, אתו ללבנון: ספר חדש על מלחמה שבחרנו (ואסור) לשכוח, באתר זמן ישראל, 17 בדצמבר 2019.
↑  חיים הר-זהב, "לבנון המלחמה האבודה", הוצאה עצמית, תל אביב, 2019, עמוד 39.
↑  איתן רבין, צה"ל חשף יחידה שכל יעודה ללחום בחזבאללה, הארץ, 05.12.1996, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  משה (צ'יקו) תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 145, "המבצע נערך ב-19 בספטמבר 1996. כבר בתחילת ההסתננות – כאשר עלו המפקדים לנקוד תצפית על אחד מגושי הסלע העצומים האופייניים לג'בל סוג'וד נתקל הכוח בפיקודו של ארז, במחבלים. במכת האש הראשונה נפגעו כמה מפקדים. הכוח נתפס במצב לא נוח – המפקדים נמצאו לפנים כשהם מנותקים מיתר הלוחמים. ארז התעשת במהירות, הציב חיפוי קטן ויצא מיד למרדף אחר המחבלים שהחלו לברוח באחת מהמחילות החצובות בסבך. בתום המרדף, שעל-פי התיאורים דמה יותר לטיהור תעלת לחימה ביעד מבוצר, חיסל הכוח שני מחבלים".
↑  סא"ל ארז צוקרמן, באתר הגבורה, מתוך אתר הגבורה, "סא"ל ארז צוקרמן שימש כמפקד יחידת אגוז. ב-9 ביולי נערכה פעולת צה"ל בסוג'וד בדרום לבנון. זה היה מבצע לטיהור קני מחבלים, ארז פיקד אישית על הכוח בתצפית המפקדים בשטח שהקים יחד עם סגן צור פרנס. נפתחה אש מטווח קצר. צור, שעמד ליד ארז, נהרג. בכל זאת הוא התעשת והוביל את הצוות למרדף באזור מאוד סבוך. הוא, אישית, הרג שם שלושה מחבלים, כיוון שלקצין האחר היה מעצור בנשק. בהיתקלות נהרג גם אחד הלוחמים, זוהר מינץ, ונפצעו עוד כמה לוחמים מהיחידה, ביניהם הרופא." על הפעולות הנועזות באגוז שעליהן פיקד אישית, עם דגש על האירוע בסוג'וד, קיבל ארז צל"ש מאלוף פיקוד הצפון דאז, עמירם לוין".
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמודים 357-358.
↑  עתירה לבג"ץ נגד מינוי מפקד חדש לקומנדו הימי, באתר גלובס, 13 ביוני 1999.
↑  עמוס הראל, לוחם מלידה הארץ, ‏ 11.06.1999, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  עמוס הראל, מחיר הבחירה של מפקדי השייטת, באתר הארץ, 7 ביולי 2004.
↑  יואב לימור, מה עובר על סיירת מטכ"ל, באתר ynet, 13 ביולי 2007.
↑  פליקס פריש, ‏צה"ל משתלט על רפיח; 17 פלשתינים חמושים נהרגו; מופז: אין הגבלת זמן, באתר גלובס, 18 במאי 2004.
↑  אמיר בוחבוט, ימי התשובה של צה"ל, באתר nrg‏, 12 באוקטובר 2005
אמיר בוחבוט, הצד האפל של הצלחת צה"ל, באתר nrg‏, 17 באוקטובר 2005
↑  עמוס הראל, קוראים לו "בוגד", אך מ"פ מהגוש מתעקש להשתתף בפינוי, באתר הארץ, 18 ביולי 2005.
↑  עמוס הראל, תא"ל ארז צוקרמן פורש מצה"ל: "לוקח אחריות אישית על כישלוני כמפקד במלחמה", באתר הארץ, 31 במאי 2007.
↑  עפר שלח ויואב לימור, "שבויים בלבנון, האמת על מלחמת לבנון השנייה", הוצאת ידיעות ספרים, 2007, עמוד 198, אורי שגיא: "אם ארז צוקרמן יכול לפקד על אוגדה משוריינת כנראה שהתפקיד הזה איבד כל משמעות".
↑  אמיר בוחבוט, אובדן המוסר של אולמרט, באתר nrg‏, 8 בדצמבר 2006.
↑  עמוס הראל, הכישלון מחלחל, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2006.
↑  מינוי תת-אלוף יעקב ברק למפקד עוצבת "עמוד האש", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט).
↑  עמוס הראל, רק עכשיו: מפקד האוגדה במלחמה עובר הסבה לשריון, באתר הארץ, 6 בפברואר 2007.
↑  מוריה בן-יוסף (2011-07-11). "הרמטכ"ל שהתפטר, האלוף שהמשיך הלאה והקמ"ן שהתאבד". ישראל דיפנס. אורכב מ-המקור ב-2018-04-28. נבדק ב-2023-08-18.
סריגי בראבה

סריגי בְּרָאבֶה הם מחלקות של סריגים, הממוינות לפי מידת הסימטריה של הסריג. למיון זה חשיבות רבה במיון של גבישים על-פי המבנה המרחבי שלהם, ובתחומים אחרים בפיזיקה של מצב מוצק. סריגי בראבה קרויים על שמו של הפיזיקאי הצרפתי אוגוסט בראבה (Auguste Bravais) שגילה אותם ב-1848.
הקדמה

סריג הוא אוסף אינסופי של נקודות, הנוצר באמצעות אוסף בדיד של פעולות הזזה, כך שמתקיימת התכונה:
הגדרה נוספת, ושקולה לקודמת, מראה כיצד ליצור בפועל סריג  n-ממדי: נבחר  n וקטורים בלתי תלויים ליניארית,  {\vec {e_{1}}},{\vec {e_{2}}},\cdots ,{\vec {e_{n}}}. (קבוצה זו נקראת "בסיס פרימיטיבי לסריג", או לפעמים "בסיס ראשוני"). הקבוצה
היא סריג. במילים אחרות, הסריג נפרש על ידי כל הצירופים הליניאריים במקדמים שלמים של וקטורי הבסיס הפרימיטיבי. צירופים אלו (כלומר, איברי  L), נקראים וקטורי סריג.
n הווקטורים בבסיס הפרימיטיבי מגדירים מקבילון, המכונה תא יחידה, שאיתו אפשר לרצף באופן מחזורי ושלם את המרחב.
סימטריה

כל הסריגים מקיימים מספר תכונות:
סימטריה ביחס להזזה בווקטור סריג: אם נזיז את כל נקודות הסריג בווקטור סריג, נקבל בחזרה את אותו סריג.
סימטריה לסיבוב ב-180° (או:  \pi  רדיאנים): אם נבחר נקודה במרחב, ונסובב סביבה את הסריג בחצי סיבוב, נקבל חזרה את אותו סריג.
סימטריה ביחס לשיקוף מלא: אם נחליף כל וקטור סריג בשיקוף שלו – כלומר  v\to -v – נקבל אותו סריג.
הסימטריות הנוספות שעשויות להיות לסריגים מחלקות אותם לקבוצות (מחלקות שקילות), תוך התעלמות מהגדלים הפיזיים של הסריג (פרמטרי הסריג) – קבוצות אלו הן סריגי בראבה.
סריגי בראבה דו־ממדיים

ב-0 ממדים ובממד אחד, יש רק סריג בראבה אחד.
בשני ממדים, ניתן להבחין בין חמישה סריגי בראבה, לפי מידת הסימטריה שיש לכל אחד מהם, בנוסף לסימטריות שיש לכל הסריגים:
לסריג כללי (oblique) אין סימטריות נוספות.
לסריג מלבני (rectangular) יש סימטריה לשיקוף ביחס לשני מישורים (קווים במרחב הדו-ממדי).
לסריג מלבני ממורכז (centered rectangular) יש אותן סימטריות סיבוב ושיקוף של סריג מלבני, אבל סימטריות הזזה שונות.
לסריג משושה (hexagonal) יש, בנוסף לסימטריה של סריג מלבני ממורכז, סימטריה לסיבוב בכפולות של 60° (או:  {\tfrac {\pi }{3}} רדיאנים).
לסריג ריבועי (square) יש, בנוסף לסימטריה של סריג מלבני, סימטריה לסיבוב ב-90° ( {\tfrac {\pi }{2}} רדיאנים), ולשיקוף ביחס ל"אלכסון" של הריבוע.
סריגי בראבה תלת־ממדיים

ניתן להראות שיש בסך הכול 14 סריגי בראבה תלת-ממדיים אפשריים. הללו מתבססים על 7 מקבילונים (7 מערכות גבישיות), עם 6 אפשרויות להוספת נקודות סריג נוספות במרכזי הפאות או הגוף.
שש האפשרויות להוספת נקודות ("מרכוז"; "centering") הן:
P – פשוט (Primitive centering) – ללא הוספת נקודות.
I – ממורכז גוף (Body centered; BC) – מוסיפים נקודת סריג אחת במרכז כל תא.
F – ממורכז פאה (Face centered; FC) - מוסיפים נקודת סריג אחת בכל פאה של תא היחידה.
C – מרכז חד-פאה (Base centered) - בוחרים זוג אחד מפאותיו של תא היחידה ומוסיפים להם נקודת סריג אחת לכל פאה (הוספת נקודת סריג בפאה השנייה מתחייבת מסימטריה ביחס להזזה בווקטור סריג). אלו 3 אפשרויות, שכן יש 3 אפשרויות לבחור את זוג הפאות שיתווספו להן נקודות סריג.
לכאורה, מהאמור לעיל אמורים להתקבל 42 מבני סריג אפשריים במרחב תלת-ממדי (7 מערכות גבישיות כפול 6 אפשרויות להוספת נקודות). אולם, כאשר מנסים לבנות אותם מגלים שחלק גדול מהמבנים האפשריים זהים למבנים אחרים. עם הפחתת הכפילויות מגלים שיש בסך הכול 14 סריגים תלת-ממדיים השונים זה מזה, והם מסוכמים בטבלה להלן:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
מערכות גבישים: סריג:
טריקליני (Triclinic): 
| מונוקליני (Monoclinic) | פשוט | ממורכז בסיס |  |  |
מונוקליני (Monoclinic): 
| אורתורומבי (Orthorhombic) | פשוט | ממורכז בסיס | ממורכז גוף | ממורכז פאה |
אורתורומבי (Orthorhombic): 
משושה (Hexagonal): 
טריגונלי (או: רומבוהדרלי) (Trigonal; Rhombohedral): 
| טטרגונלי (Tetragonal) | פשוט | ממורכז גוף |  |  |
טטרגונלי (Tetragonal): 
| קובייתי (Cubic) | פשוט | ממורכז גוף | ממורכז פאה |  |
קובייתי (Cubic): 
חבורות הסימטריות הנקודתיות של כל אחד מהסריגים האלו תלויות, במערכת הגבישית. בנוסף, כתלות במרכוז, יש לכל אחד מהסריגים חבורות סימטריות מרחביות.
דוגמה: סריג קובי פשוט

סריג קובי פשוט הוא סריג שכל צלעותיו זהות באורכן וניצבות זו לזו. ניתן לחשוב עליו כעל ריצוף כל המרחב התלת-ממדי בקוביות (באופן דומה לריצוף דף דו-ממדי במשבצות ריבועיות).
כדי לתאר סריג ספציפי לא מספיק לתאר את סריג בראבה שלו (קובי, בדוגמה זו), אלא גם פרמטרים נוספים (במקרה זה, אורך הצלע), הנקראים "פרמטרי סריג". אם ידוע שאורך הצלע הוא a, אז התיאור המתמטי שלו יהיה קבוצת הווקטורים שנפרשת (במקדמים שלמים) על ידי הבסיס הפרימיטיבי הבא:
במקרה זה, ניתן לבחור את תא היחידה הפרימיטיבי כקובייה שנפחה a3.
לסריג כזה יש שלושה צירי סימטריה לסיבוב ב-90°, ארבעה צירי סימטריה לסיבוב ב-120°, שישה צירי סימטריה לסיבוב ב-180°, תשעה מישורי סימטריה לשיקוף ומרכז סימטריה. לכן, משויכות לו 5 חבורות סימטריה נקודתיות, ו-15 חבורות סימטריה מרחביות.
ראו גם

פרמטר סריג
סריג הופכי
תא ויגנר-זייץ
גביש
קריסטלוגרפיה
הערות שוליים

↑  בנוסף על התנאי המפורש באיור, סריג זה מקיים את התנאי  2\mathbf {a} _{2}-\mathbf {a} _{1}\perp \mathbf {a} _{1}. תנאי זה גורם לכך שהסריג יהיה מלבני, אך גם מכריח  \varphi \neq 90^{\circ }.
↑  לפעמים מסומן ב-B.
↑  המשויכות גם לסריג הקובי ממורכז הגוף (BCC) וגם לסריג הקובי ממורכז הפאה (FCC): הטטרטואידלית, הדיפלואידלית, הגירודיאלית, ההקסטטרהדרלית וההקסאוקטהדרלית.

סריג קובי פשוט
סגן נשיא ארצות הברית

סגן הנשיא של ארצות הברית (באנגלית: Vice President of the United States ובקיצור VPOTUS) הוא השני במעלתו בממשל ארצות הברית, והראשון בסדר הירושה של נשיא ארצות הברית. במהלך השנים שמונה סגני נשיאים החליפו את הנשיא הנבחר כתוצאה ממוות, ואחד – כתוצאה מפרישה.
החוקה קובעת כי סגן נשיא ארצות הברית הוא נשיא הסנאט של ארצות הברית (אנ') ובסמכותו להכריע הצבעות שמסתיימות בשוויון בסנאט.
קיומו של מוסד סגנות הנשיאות בשיטה האמריקנית מסייע ליציבותה של הרשות המבצעת. סגן הנשיא שואב את סמכותו מהעם ומחליף את הנשיא במידת הצורך להשלמת תקופת כהונה של ארבע שנים – זאת בניגוד לשיטות השלטון הפרלמנטריות בהן ממשלות מתחלפות, לעיתים קרובות, לפני השלמת תקופת הכהונה המתוכננת.
ג'יי. די. ואנס הוא סגן נשיא ארצות הברית ה-50 והסגן העכשווי. הוא נכנס לתפקידו ב-20 בינואר 2025.
סגן הנשיא בחוקה האמריקאית > בחירה

החוקה מציבה בפני מי שרוצה להיות סגן הנשיא של ארצות הברית אותן הדרישות שהיא מציבה בפני המועמד לנשיאות: על המועמד להיות בן יותר מ-35 שנים, להיות אזרח ארצות הברית מלידה ולשבת בה ישיבת קבע במשך 14 שנים לפחות.
עד שחוקק התיקון ה-12 לחוקת ארצות הברית, האלקטורים הצביעו, על פי האמור בפרק השני לחוקה, לשני מועמדים, מבלי להבחין בין מועמדם לנשיאות לבין מועמדם לסגנות הנשיא, ולתפקיד סגן הנשיא נבחר מי שזכה במספר הקולות השני בהצבעה. במקרה של תיקו בין שני מועמדים או יותר, ובמקרה שבו אף מועמד לא זכה בלפחות מחצית מקולות האלקטורים, בית הנבחרים הכריע בין המועמדים. במקרה של שוויון במקום השני, הסנאט בחר בסגן הנשיא. אולם לאחר הבחירות של שנת 1800 והפיאסקו החוקתי שאירע בהן, תוקנה החוקה בתיקון המוזכר לעיל, בשנת 1804. כיום נבחר סגן הנשיא על ידי אותה מועצת אלקטורים שבוחרת את הנשיא, בבחירות נפרדות מהנשיא. כל אלקטור רושם בנפרד את מי הוא בוחר לנשיא ואת מי הוא בוחר לסגן הנשיא.
סגן הנשיא נכנס לתפקידו מיד לפני הנשיא הנבחר, ובטקס ההשבעה הוא נושא את השבועה שנשבעים חברי הסנאט ובית הנבחרים (בחוקה לא פורטה שבועה מיוחדת לסגן הנשיא).
סגן הנשיא בחוקה האמריקאית > תפקידיו

מעבר לתפקידו הייצוגי, החובה היחידה הנדרשת מסגן הנשיא על-פי חוקת ארצות הברית היא תפקיד נשיא הסנאט להלכה – למעשה, בראש הסנאט יושב "הנשיא הזמני" (president pro tempore), הנבחר על ידי הסנאט עצמו. כמו כן סגן הנשיא רשאי, על תקן היותו היושב ראש הרשמי של הסנאט, להשתתף בהצבעה בסנאט אך רק לצורך "שבירת שוויון" בהצבעות להן נדרש רוב רגיל בלבד. כמו כן, בתור יו"ר הסנאט, סגן הנשיא יושב בראשו בעת ספירת קולות האלקטורים בבחירת הנשיא וסגן הנשיא הבאים. ארבעה סגני נשיאים במהלך ההיסטוריה האמריקאית זכו להכריז על עצמם כעל נשיאיה הבאים של ארצות הברית – ג'ון אדמס, תומאס ג'פרסון, מרטין ואן ביורן וג'ורג' בוש האב.
סגן הנשיא בחוקה האמריקאית > ירושת התפקיד

מאז הגדרת התפקיד, שאלת הירושה במקרה שכהונתו של סגן הנשיא פגה (עקב פטירה, התפטרות וכו'), נותרה עלומה. לצורך ביאור הסוגיה נחקק בשנת 1967 התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, אשר קבע כי אם פגה כהונתו של סגן הנשיא לפני זמנה, הנשיא ימנה, באישור ברוב הנציגים בשני בתי הקונגרס, סגן נשיא חדש. סגן הנשיא הראשון אשר מונה לתפקיד תחת הוראות אלה היה ג'רלד פורד, אשר מונה על ידי ריצ'רד ניקסון בשנת 1974 לאחר התפטרותו של סגן הנשיא הקודם ספירו אגניו.
כמו כן, על-פי סעיף 3 של התיקון ה-25, סגן הנשיא משמש כנשיא בפועל (Acting President) אם הנשיא אינו יכול, דרך ארעי, למלא את תפקידו. מאז התקבל התיקון, רק שני נשיאים העבירו את סמכויותיהם באופן זמני לסגן הנשיא בעקבות ניתוחים שעברו תחת הרדמה: ב-13 ביולי 1985 היה ג'ורג' בוש האב לנשיא בפועל במקום רייגן וב-29 ביוני 2002 היה דיק צ'ייני לנשיא בפועל במקום ג'ורג' בוש הבן.
סגן הנשיא למעשה

במשך זמן רב תפקיד סגן הנשיא היה תפקיד מינורי ולא חשוב, וליורשו של הנשיא המכהן במפלגה נחשב דווקא מזכיר המדינה. ג'ון אדמס, סגן הנשיא הראשון של ארצות הברית בין השנים 1789–1797 אף הרחיק לכת ואמר בסרקזם: "ארצי תכננה עבורי את התפקיד חסר החשיבות ביותר שהאדם אי פעם המציא או אף העלה בדעתו". תומאס מרשל, סגנו של וודרו וילסון, אמר, ש"פעם היו שני אחים. אחד ירד בים והשני נבחר להיות סגן הנשיא, ואף אחד לא שמע על שניהם מאז".
תפקיד סגן הנשיא היה מינורי זמן רב לא רק בדעת הקהל, אלא גם למעשה. משנת 1791 ועד לשנת 1918 סגן הנשיא אף לא היה נוכח בישיבות הקבינט של הנשיא. וגם לאחר מכן, הנשיאים קולידג' והובר לא הזמינו את סגניהם לישיבות הקבינט שלהם.
העלייה במעמדו של סגן הנשיא באה רק בימיו של פרנקלין דלאנו רוזוולט, אשר החיה את המנהג של להזמין את סגן הנשיא לישיבות הקבינט, ומנהג זה נשמר מאז ועד היום. מאידך גיסא, רוזוולט לא סיפר לסגנו האחרון, טרומן, את הכל: כך, למשל, הוא לא סיפר לו על "פרויקט מנהטן". עם זאת, חשיבותו של סגן הנשיא בתודעת הציבור עלתה, ובשנת 1949 הקונגרס של ארצות הברית הפך בחוק את סגן הנשיא לאחד מארבעת החברים הקבועים במועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית.
הנשיא אייזנהאואר הדגיש את היות סגן הנשיא האיש השני אחרי הנשיא לא רק בתואר אלא גם בפועל, בכך שהורה לסגנו ריצ'רד ניקסון להחליפו בניהול ישיבות הקבינט בהיעדרו. עובדה נוספת אשר מדגישה את חשיבותו של סגן הנשיא כיום היא, שכיום סגני נשיאים רבים מתמודדים על תפקיד הנשיאות לאחר פרישת מי שכיהן כנשיא מעליהם (אם כי הם לא תמיד מצליחים בכך); לפני כן, כאמור, ל"מקפצה" לנשיאות ארצות הברית נחשבה משרת מזכיר המדינה.
בתקופה של דיק צ'ייני כסגן הנשיא, היקף המטה והפעילות גדלו מאוד לעומת המקובל בעבר. הדבר גרם לביקורת ורעיונות לביטול המשרה מצד חלק מהממסד המשפטי (למשל ברוס אקרמן).
כיום תפקידיו של סגן הנשיא הם, בנוסף לכך, לשמש כדובר של הממשל, לייעץ לנשיא ולייצג את ארצות הברית. פעמים רבות מי שמייצג את ארצות הברית באירועים בינלאומיים הוא דווקא סגן הנשיא ולא הנשיא.
סגן הנשיא ומשפחתו מתגוררים במעון רשמי מעגל מצפה הכוכבים מס' 1 בעיר הבירה וושינגטון די.סי.
סגן הנשיא ובני משפחתו מאובטחים בכל עת על ידי סוכני השירות החשאי.
המטוס הרשמי של סגן הנשיא המשמש אותו לטיסותיו בתוך תחומי ארצות הברית וכן בטיסות בינלאומיות הוא אייר פורס 2.
הערות שוליים

↑  Facebook,  Twitter, Show more sharing options,  Facebook,  Twitter,  LinkedIn,  Email, Copy Link URLCopied!,  Print, Abolish the vice presidency, Los Angeles Times, ‏2008-10-02 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0683 723X  NARA: 10643101  VIAF: 127905883   WorldCat (עם VIAF): 127905883
גבעות הולמס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ארתור הולמס 
 גובה:  1,700 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  72°08′00″S 63°25′00″W﻿ / ﻿72.1333°S 63.4167°W﻿ / -72.1333; -63.4167
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעות הולמס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעות הולמס
 
גבעות הולמס (באנגלית: Holmes Hills) הם קבוצה של רכסים ונונאטאקים שגובהם מגיע לגובה של 1,700 מטרים מעל פני הים, הממוקמים בין קרחון רנקורן וקרחון בומונט, בדרום מרכז ארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
הגבעות מצויות מצפון מזרח לנונטאקי ברנק.
היסטוריה ומקור השם

הגבעות מופו לראשונה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, באמצעות תצלומי אוויר שנעשו על ידי צי ארצות הברית בין השנים 1966–1969. הגבעות נסקרו ומופו על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי (שנערך בין השנים 1972–1973). שמן של הגבעות ניתן להם על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים בשנת 1978, והם קרויות על שם הגאולוג הסקוטי ארתור הולמס, שהיה פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת אדינבורו בין השנים 1943-1956.
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי
אמרלד (נהר)

| --- | --- |
שפך אגם אמרלד לנהר אמרלד. על גדת הנהר ניתן לראות את אכסניית אמרלד
שפך אגם אמרלד לנהר אמרלד. על גדת הנהר ניתן לראות את אכסניית אמרלד
 מידע כללי
 אורך:  6.5 ק"מ
 מוצא:  אגם אמרלד
 גובה מוצא הנהר:  1,288 מטרים
 שפך:  נהר קיקינג הורס 
 מדינות באגן הניקוז:  קולומביה הבריטית שבקנדה
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אמרלד(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי אמרלד(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט אמרלד(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט אמרלד
 
נהר אמרלד (באנגלית: Emerald River - מילולית "נהר הברקת") הוא נהר קצר בפארק הלאומי יוהו, בהרי הרוקי הקנדיים בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה. אורכו של הנהר כ-6.5 ק"מ והוא מנקז את מימיו של אגם אמרלד ונשפך אל נהר קיקינג הורס.
גאוגרפיה

הנהר יוצא מקצהו הדרומי של אגם אמרלד, בגובה 1,288 מטרים מעל פני הים. הנהר זורם בכיוון דרום, בדרכו נשפכים אליו שלושה נחלים: המילטון, ראסל וקנדל, ואז מתאחד נהר אמרלד עם נהר אמיסקווי והם נשפכים אל נהר קיקינג הורס, בגובה 1,171 מטרים מעל פני הים.
היסטוריה

הנהר נקרא על שם האגם אותו הוא מנקז. שמו של האגם ניתן לו על ידי הוועדה הגאוגרפית של קולומביה הבריטית, בדו"ח החמישי של הוועדה, מיום 30 ביוני 1904.
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של הנהר באתר ממשלת קולומביה הבריטית
דוב הקינמון

| דוב הקינמון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: דוביים
סוג:: דוב
מין:: דוב שחור אמריקני
תת־מין:: דוב הקינמון
שם מדעי
 Ursus americanus cinnamumum ‏אודובון ובקמן, 1854

דוב הקינמון (שם מדעי: Ursus americanus cinnamumum) הוא תת-מין של הדוב השחור האמריקני, שהיה נפוץ באזורים מרכזיים ומערביים של ארצות הברית וקנדה. כיום אוכלוסיות מבוססות נמצאות בקולורדו, ניו מקסיקו, יוטה, איידהו, מונטנה, וושינגטון, מינסוטה, ויסקונסין, ויומינג, קליפורניה, אלברטה, קולומביה הבריטית, ונראו גם בפנסילבניה ובניו יורק. המאפיין הבולט ביותר של דוב הקינמון הוא פרוותו החומה או האדומה-חומה, המזכירה קינמון (ומכאן שמו), המבדילה אותו משאר בני מינו.
תיאור

כמו תת-מינים אחרים של הדוב השחור האמריקני, דובי קינמון הם אוכלי כל. התזונה שלהם כוללת פירות, צמחים, אגוזים, דבש, ולעיתים חרקים ובשר, תזונתם שונה מתת-מינים אחרים בגלל הבדלי אזורי המחיה.
משקל גורי הדוב הוא כ-230 גרם בלידה, כאשר מבוגרים שוקלים בין 92 ל-270 ק"ג, ואורך החיים של דוב זה הוא מקסימום 30 שנה.
דובי קינמון הם מטפסים מעולה, רצים טובים ושחיינים חזקים. הם לרוב ליליים, אם כי לפעמים הם פעילים בשעות היום. לעיתים קרובות הצבעים משתנים במשפחה, כך שלנקבה אחת יהיו גורים בכל שלושת הצבעים שחור, חום וחום-אדמדם.
תרדמת חורף

הדובים ישנים בדרך כלל במהלך חודשי החורף, מסוף אוקטובר או נובמבר עד מרץ או אפריל, בהתאם לתנאי האקלים.
דוב הקינמון בפארק הלאומי ילוסטון