stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארנסטס שטקוס
קריירת מועדונים

שטקוס התחיל את הקריירה שלו בז'לגיריס וילנה. בעונת 2009 חתם בטאוראס טאורגה ולאחר מכן חזר לז'לגיריס. באוגוסט 2010 חתם באולימפיאקוס ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית, וב-2 באוקטובר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, במשחק מול א.א.פ. פאפוס. בקיץ 2012 חתם בבוטב פלובדיב מליגת העל הבולגרית. ב-11 באוגוסט 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 0–3 על סלביה סופיה. ב-31 בינואר 2013 שוחרר מהקבוצה וכעבור כחודש חתם בהומל מליגת העל הבלארוסית.
ביולי 2013 שב לקפריסין וחתם בנאה סלמיס פמגוסטה. ביולי 2014 חתם בקרקירה, העולה החדשה לליגת העל היוונית. בקיץ 2015 חתם בסיוואספור הטורקית עמה ירד לליגה השנייה בסיום העונה. בקיץ 2016 חתם בדן האג מליגת העל ההולנדית, במדיה שיחק עונה אחת.
ב-12 ביולי 2017 חתם בהפועל חיפה. במחזור הפתיחה של עונת 2017/2018 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, בניצחון 1–3 על הפועל אשקלון. בתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה, לאחר ניצחון 3–1 על בית"ר ירושלים במשחק הגמר.
ב-7 בינואר 2019 חתם בבית"ר ירושלים לשנתיים החל מתחילת עונת 2019/2020, אך ב-20 ביוני 2019 חתם בהפועל באר שבע לשנתיים עם אופציה לעונה נוספת, בשכר של כ-250 אלף אירו לעונה. בתום העונה זכה עם הקבוצה בגביע המדינה השני שלו, אך לא שותף במשחק הגמר.
ב-22 ביולי 2020 חתם לשנתיים בהפועל תל אביב. ב-24 באוגוסט 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–4 למכבי פתח תקווה בגביע הטוטו, ובסיום אותה העונה העפיל עם הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה הפועל 1–2 למכבי תל אביב לאחר הארכה.
ב-6 בפברואר 2023 הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירת מועדונים > קריירה בינלאומית

שטקוס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליטא ב-25 במרץ 2011, בניצחון 0–2 על פולין. לאחר מינויו של אדגראס יאנקאוסקאס לאימון הנבחרת ביוני 2016, הפך לשוער הבכיר של הנבחרת.
תארים

גביע המדינה: 2017/2018
אלוף האלופים: 2018/2019
גביע המדינה: 2019/2020
הערות שוליים

↑  עינת הירש, ‏יש שוער: ארנסטס שטקוס חתם בהפועל חיפה, באתר ערוץ הספורט, 12 ביולי 2017
↑  מוטי פשכצקי, ‏יש שוער: ארנסטס שטקוס סיכם בהפועל ב"ש לשנתיים, באתר ערוץ הספורט, 20 ביולי 2020
↑  נדב צנציפר, שטקוס חתם בהפועל ת"א, טועמה מונה לעוזר מאמן, באתר ynet, 22 ביולי 2020
↑  ארנסטס שטקוס בפוסט פרישה: "זה ההישג הכי גדול שלי", באתר וואלה, 6 בפברואר 2023
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: ארבידאס נוביקובאס | הכדורגלן הליטאי של השנה  2019 | הבא: ארבידאס נוביקובאס |
ארמון למבת'

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, ארמון 
 מיקום:  למבת' 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1435
 תאריך פתיחה רשמי:  1435 
 סגנון אדריכלי:  אמנות גותית 
 מידות
 שטח:  3.98 הקטאר 
 קואורדינטות:  51°29′44″N 0°07′11″W﻿ / ﻿51.49556°N 0.11972°W﻿ / 51.49556; -0.11972
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסארמון למבת'(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסארמון למבת'(למפת למבת' רגילה) ארמון למבת'(למפת למבת' מוגדלת) ארמון למבת'
 
שער ארמון למבת'
ארמון למבת' (באנגלית: Lambeth Palace) הוא ארמון בלונדון, מקום מגוריו הרשמי של הארכיבישוף מקנטרברי. הארמון ממוקם בלמבת', על גדת נהר התמזה אל מול ארמון וסטמינסטר.
היסטוריה

הארמון נרכש על ידי הכנסייה בשנת 1200 לערך. בעת רכישתו היה אזור הארמון שטח ביצתי שנקרא בלקפריירס (אנ'). מקור השם למבת במילה "הית'" - "hithe", מקום נחיתה לסירות. באותה עת התנהלה התנועה לאורך התמזה בסירות, ועל כן היה המקום אידיאלי לבניית מקום מגורים.
חלקו העתיק ביותר של הארמון הקיים היום היא הקפלה שמקורה במאה ה-13. מגדל לולארד שנבנה בשנת 1440 שימש ככלא במאה ה-17. מבנה השער הבנוי בסגנון טיודור (אנ') נבנה על ידי הקרדינל ג'ון מורטון בשנת 1495.
במהלך מלחמת האזרחים האנגלית בזזו כוחותיו של קרומוול את האולם הגדול של הארמון. לאחר שיקום המלוכה נבנה האולם מחדש על ידי הארכיבישוף ויליאם ג'וקסון בשנת 1663 בסגנון גותי.
מגורי הארכיבישוף נמצאים כיום בחלק של הארמון שנבנה בשנת 1834 לפי תכנונו של אדוארד בלור, שבנה מאוחר יותר את ארמון בקינגהאם. חלק זה של הארמון נבנה בסגנון נאו-גותי.
הארמון נפגע במהלך הבליץ במלחמת העולם השנייה.
בארמון נמצאת הספרייה הרשמית של הארכיבישופות, שנוסדה כספרייה ציבורית ב-1610 על ידי הארכיבישוף ריצ'רד בנקרופט, על מנת להכיל את המסמכים הרשמיים של הכנסייה האנגליקנית. בספריה זו שמור גם אחד מהעותקים של ההיסטוריה של מלכי בריטניה מאת ג'פרי ממונמות'.
הארמון רשום בקטגוריה הגבוהה ביותר, דרגה I, הודות לארכיטקטורה שלו. בית השער הקדמי שלו גבוה ולו שיני חומה, והוא מזכיר את בית השער של המפטון קורט. בארמון יש דיוקנות של ארכיבישופים, שצוירו על ידי הנס הולביין, אנתוני ואן דייק, ויליאם הוגארת וסיר ג'ושוע ריינולדס.
בשנת 2008 הוצב מול הארמון פסל של המרגלת הבריטית ויולט סאבו.
ארנקה פודור

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1883 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בדצמבר 1931 (בגיל 48) גראץ, הרפובליקה האוסטרית הראשונה 
 מדינה:  הונגריה 
 בן או בת זוג:  בלה לנארד (1922–1931) 
 
פודור ארנקה (בשם נעוריה וייסמן, בהונגרית: Fodor Aranka; בודפשט, 3 במאי 1883 – גראץ, 19 בדצמבר 1931) הייתה זמרת אופרה (מצו-סופרן, אלט) יהודייה-הונגרייה בעלת הקול המיוחד.
ביוגרפיה

ארנקה וייסמן נולדה במשפחה יהודית כבתם של יוז'ף וייסמן, סוכן מניות, ושל ינקה קירשבאום (1845–1917). ב-19 באוקטובר 1906 הופיעה לראשונה בבית האופרה של בודפשט בתפקיד אמנריס (ורדי: אאידה). היא הוחתמה רק בינואר של השנה שלאחר מכן וביולי 1907 זכתה להצלחה גדולה ככוכבת אורחת בכרמן בבית האופרה המלכותי בברלין. ב-8 באוקטובר 1911 הופיעה בפעם האחרונה בבית האופרה המלכותי ההונגרי בתור אמריס. לאחר מכן ביטלה את החוזה שלה ונסעה ללונדון לחצי שנה. ב-1912 חזרה לחוזה שלה עם האופרה בבודפשט ונשארה חברה בלהקה עד ספטמבר 1919. היא פרשה לצמיתות ב-1927 ככל הנראה עקב מחלה.
ב-11 ביוני 1922 היא הפכה לאשתו של השחקן בלה לנארד (1892–1960) בבודפשט.
תפקידיה הגדולים

ז'ורז' ביזה: כרמן – תפקיד ראשי
כריסטוף ויליבלד גלוק: אורפיאו ואאורידיצ'ה – אורפיאוס
מוסורגסקי: בוריס גודונוב – המטפלת של קסניה
אופנבך: סיפורי הופמן – קולה של אמה של אנטוניה
סן-סנס: שמשון ודלילה – דלילה
ריכרד שטראוס: שלומית – הרודיאס
ריכרד שטראוס: אלקטרה – קליטמנסטרה
ורדי: הטרובדור – אזוצ'נה
ורדי: נשף מסכות – אולריקה
ורדי: אאידה – אמנריס
וגנר: טבעת הניבלונג – ארדה; פריקה
לקריאה נוספת

לקסיקון התיאטרון ההונגרי
גיליון נתונים של bmc
שבוע התיאטרון השנה הרביעית (1913)
PIM
K. J. Kutsch, Leo Riemens: Großes Sängerlexikon. Unveränderte Auflage. K. G. Saur, Bern, 1993, Erster Band A–L, S. 959, ISBN 3-907820-70-3
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a Pesti Izraelita Hitközség születési akv. 700/1883. folyószáma alatt".
↑  "Kirschbaum Janka halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 473/1917. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári házassági akv. 417/1922. folyószáma alatt".
בטרצ'יליים

| בטרצ'יליים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
משפחה:: בטרצ'יליים
שם מדעי
 Batrachylidae ‏Gallardo, 1965

בטרצ'יליים (שם מדעי: Batrachylidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב. בני הקבוצה חיים באמריקה הדרומית, בעיקר בארגנטינה ובצ'ילה והוגדרו כקבוצה ב-1965 על ידי ג'וש מאריו גאלארדו.
למינים במשפחה רגליים חזקות וארוכות, לסתות קטנות ומסיכה על העיניים. הם חיים בעיקר ביבשה.
בעבר הם נכללו במשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae) ובהמשך עברו למשפחת צרטופרידיים (Ceratophryidae).
מיון

משפחה בטרצ'יליים (Batrachylidae)
סוג Atelognathus - בו 7 מינים
סוג Batrachyla - בו 5 מינים
סוג ומין יחיד Chaltenobatrachus grandisonae
סוג ומין יחיד Hylorina sylvatica
בלאדאד

פסלו של בלאדאד מעל המרחצאות בעיר באת'. מבנה המרחצאות הנוכחי נבנה בשנת 1699 אולם איורים מהתקופה מראים כי הפסל קדם לשנה זו, והיה מוצב במבנה קדום יותר באתר.
בלאדאד (באנגלית: Bladud בוולשית: Blaiddyd) היה מלך בריטניה על פי ספרו של ג'פרי ממונמות': "ההיסטוריה של מלכי בריטניה". אין כל תיעוד היסטורי למלכותו, והוא נחשב לאחד המלכים האגדיים של בריטניה.
ג'פרי מציין כי בלאדאד היה בנו של המלך ראד האד האדיבראס, והיה המלך העשירי מבין מלכי בריטניה מאז עלייתו לשלטון של ברוטוס מטרויה - ראשון המלכים שכבש, על פי ג'פרי, את האי מידי הענקים.
כותבים מאוחרים יותר הוסיפו תיאורים נוספים אודות מלכותו, ובהם שבלאדאד נשלח על ידי אביו לאתונה לרכוש השכלה, ולאחר מות אביו שב לבריטניה ועימו ארבעה פילוסופים וכי ייסד אוניברסיטה בסטמפורד שבלינקולנשייר, אשר פעלה עד שנסגרה על ידי אוגוסטינוס מקנטרברי בשל הכפירה שנלמדה בה.
תוך שימוש באירועים שמתאר ג'פרי, ניתן לתארך את מלכותו של בלאדאד, שנמשכה 20 שנה, לשנת 863 לפנה"ס או שנת 500 לפנה"ס. ג'פרי מציין כי בלאדאד ייסד את באת' - תוך שהוא יוצר את המעיינות החמים שבה באמצעות קסם, וכי הקדיש את העיר לאלה מהמיתולוגיה היוונית אתנה (או מינרווה מהמיתולוגיה הרומית). יצירת המרחצאות נועדה על מנת לרפא אותו מהצרעת בה נדבק בהיותו באתונה. על פי הסיפור, בשל הצרעת שלו הוא נכלא אולם נימלט והתחבא בסמוך לבאת', שם התחפש ועבד כרועה חזירים. בהיותו רועה הבחין שהחזירים המתכסים בבוץ החם אינם לוקים במחלות עור, וכאשר ניסה את הבוץ על עצמו הבריא מהצרעת בה לקה. כשהבריא יכול היה לשוב ולמלוך, ובעקבות הבראתו הקים את העיר באת' על מנת שחולים אחרים יוכלו להבריא כמוהו.
על פי האגדה, בלאדאד התקשר עם רוחות מתים אשר לימדו אותו ליצור לעצמו כנפיים באמצעותם הוא ניסה לעוף למקדש אפולו בטרינוואנטום (לונדון) אולם הוא נפל מגובה רב או התנגש בקיר ונפטר.
לאחר מותו עלה לשלטון בנו, ליר.
אסתר ברלי-יואל

| --- | --- |

 לידה:  2 במאי 1895 המבורג, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  7 במרץ 1972 (בגיל 76) חיפה, ישראל 
 שם לידה:  Esther Else Joel
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי שדה יהושע (כפר סמיר) 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  האוניברסיטה לאמנויות בברלין  האוניברסיטה לאמנות יפה בהמבורג 
 תחום יצירה:  ציור, עיצוב, גרפיקה 
 יצירות ידועות:  סמל העיר חיפה 
 
אסתר ברלי-יואל (ידועה גם כאסתר ברלין-יואל, 2 במאי 1895 – 7 במרץ 1972, כ"א באדר תשל"ב) הייתה אמנית וגרפיקאית. עיצבה את סמל העיר חיפה, וסמל העיר חולון.
ביוגרפיה

אסתר אלזה יואל נולדה בהמבורג, גרמניה ב-2 במאי 1895.
בין השנים 1915–1920 למדה בבית הספר הגבוה לאמנויות חזותיות של המבורג (אנ').
לאחר מכן עברה לברלין בשנת 1920 והשתלמה אצל אלכסנדר ארכיפנקו בזמן שהותו בברלין והצייר לודוויג מיידנר (Ludwig Meidner) בבית הספר הגבוה לאמנויות בברלין עד לשנת 1923.
בשנת 1922 התחתנה עם חיים ברלין, ובסוף 1923 נולד בנם, דן. בשנת 1925 עלו שלושתם ארצה. הזוג התגרש בשנת 1930.
בעקבות הרצון החברתי לעברת את שם המשפחה, שינתה את שמה לאחר הגירושים לברלי-יואל.
ברלי-יואל הייתה אמנית ומעצבת גרפית. היא עיצבה כרזות וסמלים, ולאורך השנים השתתפה בעשרות תערוכות כלליות וערכה 12 תערוכות יחיד. בשנת 1936 קיבלה פרס ראשון על אלבום ציורי חיפה.
נפטרה בכ"א באדר תשל"ב, 7 במרץ 1972, ונקברה בבית הקברות בחיפה.
מיצירותיה > עיצוב סמלי ערים והתאחדויות

בשנות ה-30 ברלי-יואל עיצבה מספר סמלים של ועדים והתאחדויות. בשנת 1930 היא עיצבה את סמל התאחדות בעלי התעשייה ואת סמל ועד הדר הכרמל. כמו כן הציעה הצעות לעיצוב סמל העיר ירושלים, ועיצבה את סמל העיר חיפה (1936) וסמל עיריית חולון (1946).
מיצירותיה > Haifa Coat of Arms > סמל העיר חיפה

בראשית 1934 החל ראש העיר חיפה, חסן שוכרי, בהליך לבחירת סמל רשמי לעירו. ביולי 1935 התכנסה ועדת הסמל לראשונה והחליטה על קיום תחרות לעיצוב הסמל וכן קבעה פרס של 15 לירות ארץ ישראליות למעצב הסמל הנבחר. בתחילת 1936 התכנסה ועדת הסמל בפורום רחב, שכלל שלושה אנשי מקצוע נוספים (מהנדס, אדריכל ואמן), לדון בהצעות שהתקבלו. הוועדה לא מצאה סמל הראוי לבחירתה, אך התרשמה מהצעה שהגישה האמנית אסתר ברלין-יואל, אשתו של הרופא חיים ברלין. התקבלה החלטה להטיל את מלאכת עיצוב הסמל על ברלין, וזאת על פי דגשים שייתנו חברי הוועדה ואנשי המקצוע. בהתאם לדגשים שקיבלה הכינה ברלין מספר תרשימים ובהם ניכר שילוב בין נוף ההר לים וכן ביטוי גרפי לשלום. ביטוי לטבעה העירוני של העיר באותם הימים נעדר מהתרשימים והושם דגש על האווירה בעיר, כפי שבאה לידי ביטוי בנמל חיפה, הר הכרמל והים התיכון.
ב-22 באפריל 1936 התכנסה הוועדה לישיבתה האחרונה כדי לדון בהצעותיה של ברלין. הסמל שהומלץ על ידי שלושת אנשי המקצוע שהנחו את ברלין אושר על ידי הוועדה וב-22 ביוני אושרר גם במועצת העירייה.
מיצירותיה > Haifa Coat of Arms > סמל העיר ירושלים

בשנת 1942 פנתה לראש העירייה מוסטפא אל-ח'אלידי, והציעה כמה הצעות לסמל עיריית ירושלים. העירייה אימצה את אחת ההצעות של אסתר יואל-ברלין ב-20 במאי 1943, אך הייתה זקוקה לאישור "מכון הסמלים הבריטי" (College of Arms), אישור שהתעכב בשל מלחמת העולם השנייה. ביולי 1946 פוזרה עיריית ירושלים בידי שלטונות המנדט עקב המשבר החמור ששרר בעיר בתום תקופת המנדט, כך שהאישור לא ניתן בסופו של דבר, והסמל נגנז.
מיצירותיה > תערוכות

בין התערוכות שהציגה בהם:
תערוכת יחיד בהמבורג (1925)
תערוכה משותפת עם מליטה שיפר, בית הקרנות, רחוב הרצל, חיפה (1941)
תערוכת אמני ישראל, מוזיאון תל אביב (1951)
התערוכה הכללית של אמני ארץ ישראל, מוזיאון תל אביב (1954)
התערוכה כללית של אמני ישראל תשט"ו, ביתן הציירים והפסלים, תל אביב (1955)
התערוכה הכללית של אמני ישראל לרגל שנת היובל החמישים לעיר העברית תל אביב, מוזיאון תל אביב (1959)
התערוכה הכללית של אמני ישראל, מוזיאון תל אביב (1960)
התערוכה הכללית של אמני ישראל, מוזיאון תל אביב (1961)
התערוכה הכללית של אמני ישראל, מוזיאון תל אביב (1963)
"התערוכה הכללית השנתית", בית האמנים ע"ש שאגאל, חיפה (1963)
"התערוכה הכללית, אמני ישראל תשכ"ה", מוזיאון תל אביב (1965)
"אמני ישראל למען הביטחון" מוזיאון תל אביב לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב (1967)
מוזיאון חיפה לאמנות, חיפה (1976)
מיצירותיה > פרסומים ואוסף אלבומים

ברלי-יואל הוציאה מספר אוספים של יצירותיה: בשנת 1955 (תשט"ז) פרסמה קובץ ליטוגרפיות בשם:"דמויות".
בנוסף פרסמה אלבומים מיצירותיה על הנושאים: פועלים בארץ, ו-ילדים בארץ.
מיצירותיה > כרזות

ללויד ימי ארץ-ישראלי בע"מ Palestine Maritime Lloyd Ltd, בטכניקה של הדפס אבן (1930)
יריד המזרח, בטכניקה של חיתוך-עץ (1932)
התאחדות בעלי התעשייה, ארץ-ישראל, בטכניקה של הדפס-אבן (1935)
"הגנה, יצירה, קליטה" מפלגת פועלי ארץ-ישראל, בטכניקה של הדפס-אבן, נמצא באוסף, בית ברל (1935)
פליטים, בטכניקה של חיתוך עץ, נמצא באוסף, המוזיאון הימי בחיפה (1938)
"ציון הלא תשאלי לשלום מעפיליך?" בטכניקה של חיתוך-עץ (1938)
פדיון שבויים, בטכניקה של חיתוך-עץ. (1939) נמצא באוסף, ציונות 2000 (רוני דואק)
עזרה סוציאלית, בטכניקה של חיתוך-עץ. (1940) נמצא באוסף, ציונות 2000 (רוני דואק)
ארגון אמהות עובדות, מועצת פועלי חיפה, בטכניקה של חיתוך עץ, (1949) נמצא באוסף המכון לחקר תנועת העבודה ע"ש פנחס לבון
שוק ארגון אמהות עובדות, מועצת פועלי חיפה, בטכניקה של הדפס-אבן, (1952) נמצא באוסף המכון לחקר תנועת העבודה ע"ש פנחס לבון
מיצירותיה > עטיפות ספרים וכתבי-עת

1928- שער המגזין-Palestine and Near East Economic Magazine,Vol. IV, Nos. 4-5. טכניקת חיתוך-עץ
1930- עמוד השער של סמבטיון, חוברת הומוריסטית. חיפה. טכניקת חיתוך-עץ. מכירות פומביות בן-עמי 18.12.11
1969- פרנקל-איצוך, רבקה. חוליות רופפות מספורי עובדת סוציאלית. תל אביב: הוצאת בצלאל צ'ריקובר. טכניקת חיתוך-עץ
לקריאה נוספת

אילן, אלון. 2006. "מבט נוסף על סמל העיר חיפה" בתוך: "חיפה" - ביטאון העמותה לתולדות חיפה. גיליון מס' 4, נובמבר.
גורן, תמיר. 2004. "סמל העיר חיפה - מקורו ועיצובו" בתוך: "חיפה" - ביטאון העמותה לתולדות חיפה. גיליון מס' 1, ינואר.
דונר, בתיה. 2017. עיצוב גרפי בישראל בין רעיון לצורה. רמת גן: הוצאת שנקר בית הספר גבוה להנדסה ועיצוב.
מישורי, אליק. 2000. שורו הביטו וראו. תל אביב: הוצאת עם עובד. עמודים: 225-224.
עופרת, גדעון. 2010."והספינה שטה? והספינה טובעת?" בתוך: האמנות כדימוי וכסמל, הגג והבור, ציור ציוני- המחסן של גדעון עופרת, דצמבר.
הערות שוליים

1 2  אסתר ברלי יואל באתר Billion Graves
1 2  אודות סמל העיר חולון, אתר עיריית חולון
↑  אסתר ברלי-יואל באתר מוזיאון ישראל
↑  סמל התאחדות בעלי התעשייה, ארץ-ישראל -Palestine and Near East Economic Magazine
↑  סמל ועד הדר הכרמל – אגודה שיתופית בע"מ, נמצא בארכיון עיריית חיפה
↑  רשימת תערוכות של אסתר ברלי יואל באתר מוזיאון ישראל, מרכז מידע לאומנות
↑  תערוכה א. ברלין-יואל, מליטה שיפר, 1941, אתר הספרייה הלאומית
↑  כרזה לתערוכת תמונות של א.ברלין יואל בהדר חיפה
↑  אסתר- ברלי - יואל: דמויות באתר למכירה פומבית, עם דף שער
↑  פרסומת לחברת "לויד" – ליטוגרפיה צבעונית מאת אסתר ברלין-יואל – חיפה, 1930 במכירה פומבית באתר קדם
↑  כרזת יריד המזרח, א. ברלי-יואל, באתר Palestine Poster Project Archives
↑  הגנה, יצירה, קליטה, א. ברלי-יואל, באתר Palestine Poster Project Archives
↑  ציון הלא תשאלי לשלום מעפיליך? אסתר ברלין-יואל באתר Palestine Poster Project Archives
↑  הכרזה באתר הספרייה הלאומית
↑  כרזת ארגון אמהות עובדות, אסתר ברלי-יואל, תערוכת 1948–1952 במוזיאון העיר חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 272124  NLI: 987007517106605171  GND: 1169762980  ISNI: 0000 0004 0249 8981  LCCN: no2017095393  VIAF: 308267693   WorldCat (עם VIAF): 308267693 
סמל העיר חולון
סמל העיר חיפה
אחת מההצעות לסמל העיר חיפה
אחת מההצעות של אסתר ברלין לקראת עיצוב צורתו הסופית של הסמל
ארמון מויקה

| --- | --- |
מבט על ארמון משפחת יוסופוב מעבר לנהר מויקה
מבט על ארמון משפחת יוסופוב מעבר לנהר מויקה
 מידע כללי
 סוג:  ארמון, אטרקציה תיירותית, מורשת תרבותית 
 שימוש:  מגורים
 כתובת:  סנקט פטרבורג
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 בעלים:  House of Yusupov 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1770
 תאריך פתיחה רשמי:  1770 
 אדריכל:  ז'אן-בטיסט ולן דה לה מוט
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-קלאסית, נאו-קלאסיציזם 
 קואורדינטות:  59°55′46″N 30°17′56″E﻿ / ﻿59.929329°N 30.298832°E﻿ / 59.929329; 30.298832
 www.yusupov-palace.ru
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) ארמון מויקה(למפת סנקט פטרבורג רגילה) ארמון מויקה
 
אולם התיאטרון בארמון
סאפפו ופאון, ציור של ז'אק-לואי דויד, אוסף יוסופוב מארמון מויקה
ארמון מויקה (ברוסית: Дворец Юсуповых на Мойке – מילולית: "ארמון בני משפחת יוסופוב על המויקה"), או ארמון יוסופוב, היה בעבר משכנם העיקרי של בני משפחת יוסופוב בסנקט פטרבורג ברוסיה. המבנה הוא האתר שבו נרצח גריגורי רספוטין ב-1916. הארמון שוכן על נהר המויקה.
היסטוריה

הארמון נבנה לראשונה בסביבות שנת 1770 על ידי האדריכל הצרפתי ז'אן-בטיסט ולן דה לה מוט (Jean-Baptiste Vallin de la Mothe). במהלך השנים עבדו על המבנה מספר אדריכלים, והוא תוצר תערובת של סגנונות אדריכליים. המבנה קיבל את צורתו הנוכחית כאשר אנדריי מיכאילוב (Михайлов) בנה את הבניין מחדש בשנות ה-30 של המאה ה-19, לאחר שמשפחת יוסופוב רכשה את המבנה.
בין 1830 ל-1917 היה הארמון שייך לבני משפחת יוסופוב, משפחת אצולה עשירה מאוד, שנודעה בנדבנותה ובאוספי האמנות שלה. משום כך כונה הארמון בתקופה הצארית "ארמון יוסופוב".
חדרי הארמון לא נפלו בפארם ובעושרם מהארמונות המלכותיים. יותר מ-40,000 עבודות אמנות, כולל יצירות של רמברנדט, עבודות צורפות ועבודות פיסול, נשמרו בארמון. האוסף של משפחת יוסופוב הולאם והועבר למוזיאון הארמיטאז' ולמוזיאונים אחרים. ארנסט פרידריך פון ליפהרט (Ernst Friedrich von Liphart), שהיה האוצר של הציורים בארמיטאז', צייר קודם לכן את המסך והתקרה של התיאטרון בארמון.
עם זאת, הארמון התפרסם בשל מעשיו של הנסיך האחרון פליקס יוסופוב, שהיה עשיר כמו הצאר. ברוסיה לבד היה יוסופוב בעליהם של 57 ארמונות, כולל ארבעה בסנקט פטרבורג. הארמון על המויקה היה משכן המגורים המועדף על הנסיך בעת שהותו בבירה.
המאורעות המדויקים סביב מותו של רספוטין שנויים במחלוקת. השתלשלות העניינים, לדברי יוסופוב, הייתה שבליל 16 בדצמבר 1916, הוא, יחד עם הדוכס הגדול דמיטרי פבלוביץ' מבית רומנוב, הזמינו את גריגורי רספוטין לארמון מויקה. הם הגישו לרספוטין עוגות ויין אדום שבהם מסכו ציאניד – לכאורה, כמות רעל שהיה בה די כדי להרוג חמישה אנשים. לאחר שנראה כאילו הרעל לא משפיע על רספוטין, שלף יוסופוב רובה וירה בגבו של רספוטין. בהנחה שרספוטין מת, החבורה התכוננה להתפזר. יוסופוב חזר זמן קצר אחר כך וגילה שרספוטין עדיין בחיים. הוא והקושרים האחרים ירו ברספוטין שלוש פעמים נוספות, אך רספוטין ניסה עדיין לעמוד ולהימלט. נואשים הכו הקושרים את רספוטין במוט ברזל על ראשו שוב ושוב, עטפו אותו בשמיכה, סחבו אותו אל מחוץ לארמון והשליכו אותו לנהר המויקה. ניתוח לאחר המוות גילה שסיבת המוות לא הייתה הרעלה, פצעי הירי המרובים או מכות מוט הברזל על ראשו – רספוטין מת מהיפותרמיה. מרבית תיאורו של האירוע על ידי יוסופוב נשמעת כיום בלתי סבירה.
המהפכה הרוסית התרחשה זמן לא רב לאחר הירצחו של רספוטין, וכאשר הסובייטים עלו לשלטון, הם החרימו את רכושם של בני האצולה. ב-1925 הועבר הארמון לקומיסריון החינוך. בעוד מרבית הארמונות של בני האצולה הוסבו לשימושים שגרתיים, החליט קומיסריון החינוך לשמר את בית האחוזה כמוזיאון ציבורי. כיום משמש הארמון כ"בית התרבות של עובדי מערכת החינוך", והוא פועל גם כמוזיאון לרצח רספוטין. החצר שאליה ניסה רספוטין להימלט מרוצחיו היא כיום מגרש משחקים של גן הילדים הצמוד לארמון.
הערות שוליים

↑  Yusupov Palace
↑  אתר האינטרנט של הארמון (ברוסית)
↑  Yusupov Palace
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11974884b (data)  GND: 7858633-1  LCCN: no2004110350  MusicBrainz: 3bf1d952-746b-416b-98b8-a0790d948d84  SUDOC: 027779637  VIAF: 131705699   WorldCat (עם VIAF): 131705699
ארון גורדון

ארון אדיסון גורדון (באנגלית: Aaron Addison Gordon; נולד ב-16 בספטמבר 1995) הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסמול פורוורד בקבוצת דנוור נאגטס מליגת ה-NBA.
נעורים וקריירת מכללות

גורדון נולד בסן חוזה שבקליפורניה והצטיין בכדורסל במדי נבחרת התיכון שלו. בכיתה י"א נבחר ל"מר כדורסל של התיכונים" במדינת קליפורניה וחזר על הישג זה גם שנה אחר כך. ב-2013 השתתף במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן, הוא נבחר ל-MVP של המשחק בו קלע 24 נקודות ולקח 8 ריבאונדים.
ב-2011 היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 16 שזכתה באליפות האמריקות, הוא השיג באליפות ממוצע של 17 נקודות, 11.2 ריבאונדים ו-4.6 אסיסטים למשחק. ב-2013 היה חבר בסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 19 שזכתה באליפות העולם בכדורסל, שהתקיימה בפראג שבצ'כיה. באליפות השיג ממוצעים של 12.6 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים למשחק ונבחר ל-MVP של הטורניר.
גורדון שיחק כדורסל במשך שנה אחת באוניברסיטת אריזונה, בה קלע 12.4 נקודות ולקח 8 ריבאונדים בממוצע למשחק. הוא נבחר לחמישיית העונה בליגת ה-PAC-12 ולפרשמן של העונה. לאחר עונה זו גורדון בחר להעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA של 2014.
קריירה ב-NBA > אורלנדו מג'יק

הוא נבחר במקום הרביעי בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA‏ 2014, על ידי אורלנדו מג'יק. לאחר 11 משחקים בעונתו הראשונה ב-NBA סבל משבר בכף רגלו ונאלץ להחמיץ 32 משחקים רצופים בטרם חזר לשחק. את העונה סיים עם ממוצע של 5.2 נקודות ו-3.6 ריבאונדים למשחק. בעונתו השנייה שולב יותר בחמישייה הפותחת והשיג ממוצע של 9.2 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק. במהלך סוף-שבוע האולסטאר ב-NBA של עונת 2015/2016 השתתף בתחרות ההטבעות והפסיד בגמר לזאק לאבין, בתחרות שהוגדרה כאחת הטובות בכל הזמנים.
במשחק השני של עונת 2017/2018 קלע גורדון שיא קריירה של 41 נקודות, בניצחון קבוצתו מול ברוקלין נטס, ועד לסיום אותה עונה הציג יכולת טובה עם שיאי קריירה של 17.6 נקודות ו-7.9 ריבאונדים בממוצע למשחק. ביולי 2018 חתם על הארכת חוזה באורלנדו לארבע עונות נוספות, עבור כ-84 מיליון דולר. ב-6 ביולי 2020 השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה שלו, לאחר שקלע 17 נקודות, אסף 11 ריבאונדים ומסר 12 אסיסטים במשחק מול מינסוטה טימברוולבס.
קריירה ב-NBA > דנבר נאגטס

ב-25 במרץ 2021 הועבר גורדון בטרייד לדנוור נאגטס. בתמורה קיבלו המג'יק את גארי האריס, אר. ג'יי. המפטון ובחירת סיבוב ראשון עתידית בדראפט. בסיום עונת 2022/2023 זכה עם קבוצתו באליפות ה-NBA.
סטטיסטיקות הקריירה > בליגת ה-NCAA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהשלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014/2013 | אריזונה | 38 | 38 | 31.2 | 0.495 | 0.356 | 0.422 | 8.0 | 2.0 | 1.0 | 0.9 | 12.4 |
| קריירה | קריירה | 38 | 38 | 31.2 | 0.495 | 0.356 | 0.422 | 8.0 | 2.0 | 1.0 | 0.9 | 12.4 |
סטטיסטיקות הקריירה > בעונה הסדירה של ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014/2015 | אורלנדו | 47 | 8 | 17.0 | 0.447 | 0.271 | 0.721 | 3.6 | 0.7 | 0.4 | 0.5 | 5.2 |
| 2015/2016 | אורלנדו | 78 | 37 | 23.9 | 0.473 | 0.296 | 0.668 | 6.5 | 1.6 | 0.8 | 0.7 | 9.2 |
| 2016/2017 | אורלנדו | 80 | 72 | 28.7 | 0.454 | 0.288 | 0.719 | 5.1 | 1.9 | 0.8 | 0.5 | 12.7 |
| 2017/2018 | אורלנדו | 58 | 57 | 32.9 | 0.434 | 0.336 | 0.698 | 7.9 | 2.3 | 1.0 | 0.8 | 17.6 |
| 2018/2019 | אורלנדו | 78 | 78 | 33.8 | 0.449 | 0.349 | 0.731 | 7.4 | 3.7 | 0.7 | 0.7 | 16.0 |
| 2019/2020 | אורלנדו | 62 | 62 | 32.5 | 0.437 | 0.308 | 0.674 | 7.7 | 3.7 | 0.8 | 0.6 | 14.4 |
| 2020/2021 | אורלנדו | 25 | 25 | 29.4 | 0.437 | 0.375 | 0.629 | 6.6 | 4.2 | 0.6 | 0.8 | 14.6 |
| 2020/2021 | דנוור | 25 | 25 | 25.9 | 0.500 | 0.266 | 0.705 | 4.7 | 2.2 | 0.7 | 0.6 | 10.2 |
| 2021/2022 | דנוור | 75 | 75 | 31.7 | 0.520 | 0.335 | 0.743 | 5.9 | 2.5 | 0.6 | 0.6 | 15.0 |
| 2022/2023 | דנוור | 68 | 68 | 30.2 | 0.564 | 0.347 | 0.608 | 6.6 | 3.0 | 0.8 | 0.8 | 16.3 |
| קריירה |  | 596 | 507 | 29.1 | 0.472 | 0.325 | 0.686 | 6.3 | 2.5 | 0.7 | 0.6 | 13.4 |
סטטיסטיקות הקריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות |  % מהשדה |  % משלוש |  % מהעונשין | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2018/2019 | אורלנדו | 5 | 5 | 32.8 | 0.468 | 0.400 | 0.526 | 7.2 | 3.6 | 1.2 | 0.2 | 15.2 |
| 2020/2021 | דנוור | 10 | 10 | 29.9 | 0.434 | 0.391 | 0.640 | 5.4 | 2.0 | 0.5 | 0.3 | 11.1 |
| 2021/2022 | דנוור | 5 | 5 | 32.0 | 0.426 | 0.200 | 0.714 | 7.2 | 2.6 | 0.4 | 1.2 | 13.8 |
| 2022/2023 | דנוור | 20 | 20 | 35.7 | 0.518 | 0.391 | 0.652 | 6.0 | 2.6 | 0.6 | 0.7 | 13.3 |
| קריירה |  | 40 | 40 | 33.4 | 0.478 | 0.365 | 0.645 | 6.2 | 2.6 | 0.6 | 0.6 | 13.0 |
חיים אישיים

אחיו, הכדורסלן דרו גורדון, נהרג בתאונת אופנוע ביוני 2024.