stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
StarTram
היסטוריה

בשנות ה-60 של המאה ה-20 הגה ד"ר ג'יימס פאוול יחד עם עמיתו, ד"ר גורדון דנבי, את רעיון המגלב שנעה באמצעות מוליכי על, ממנו התפתח התכנון למגלב המודרני. בשנת 1997, ייסד ד"ר פאוול את חברת StarTram בע"מ יחד עם ג'ורג' מייס, מהנדס אווירונאוטיקה שעבד במעבדה הלאומית ברוקאוון בין השנים 1974 ל-1997 ורכש ידע משמעותי בנושאי התרמודינמיקה בעת החדירה לאטמוספירה ועיצוב כלי טיס על קוליים.
תכנון ועיצוב מערכת ה-StarTram הראשונה התפרסמה כטיוטה בשנת 2001 ונרשמה כפטנט בארצות הברית. בטיוטה זו הוזכר ה-MagLifter, מערכת נוספת שפותחה בשנת 1994 על ידי ג'ון ס. מנקינס שהיה מנהל מחלקת מחקרי קונספט מתקדמים בנאס"א. ה-MagLifter התבסס על טכנולוגיית המגלב להמראה ולפי הערכות והתכנונים היה אמור להיות בעל נצילות אנרגטית של 90%. הבסיס הרעיוני של ה-StarTram שונה במהותו ממערכת ה-MagLifter.
ראו גם

מגה-מבנה
הייפרלופ
מעלית חלל
הערות שוליים

↑  http://www.startram.com/resources
↑  http://www.startram.com/resources
↑  http://www.startram.com/startram-inventor
↑  http://www.angelfire.com/biz6/mythicprojects/PUR-19.pdf
↑  http://www.freepatentsonline.com/6311926.pdf
↑  http://www.spaceislandgroup.com/biz/John-C-Mankins.pdf
↑  http://citeseerx.ist.psu.edu/viewdoc/summary?doi=10.1.1.110.9317
↑  http://www.zhaintl.com/portfolio/projects/aerospace/aerosp5_visioning.htm
↑  http://science.ksc.nasa.gov/shuttle/nexgen/Nexgen_Downloads/Spaceport_Visioning_Final_Report.pdf
↑  http://www.maglev2000.com/apps/apps-08.html


הדמיה של מערכת מהדור השני
אשר רשף

| --- | --- |

 לידה:  2 ביולי 1926 אוטבוצק, רפובליקת פולין 
 פטירה:  2 בפברואר 2016 (בגיל 89) ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 תקופת הפעילות:  מ-1940
 
אשר רשף (2 ביולי 1926 – 2 בפברואר 2016) היה מזכיר הנהלת האוניברסיטה העברית בירושלים בשנות ה-50, ובהמשך עורך דין, יזם כלכלי והבעלים של חברת "ארלדן" וחברות בורסאיות נוספות. חי ופעל בירושלים.
ביוגרפיה

רשף נולד בעיר אוטבוצק בפולין, לחנה (לבית אטינגר) ויוחנן פרחודניק (שנמנה עם חסידות קרלין סטולין, ועסק בפולין בסחר בעצים). ב-1934, כשהיה בן שמונה, עלה עם משפחתו לירושלים והתגורר עם הוריו ושלושת אחיו: בצלאל (הבכור), ישראל ותמר, בשכונת מקור ברוך. למד בבית הספר תחכמוני (ירושלים).
בגיל 14 עזב את בית הספר כדי לעזור בפרנסת המשפחה, החל לעבוד כנער שליח באוניברסיטה העברית, ועבד שם בין השנים 1940–1960. במהלכן של 20 שנים אלו התקדם עד לתפקיד של מזכיר הנהלת האוניברסיטה. בשנות ה-50 היה רשף מעורב בין היתר, בתוקף תפקידו הבכיר באוניברסיטה, ביחסים בין האוניברסיטה העברית (שהייתה אז האוניברסיטה היחידה בארץ) לממשלה, בפוליטיקה האקדמית הפנים-אוניברסיטאית, במינויים של בכירים באוניברסיטה העברית, ובמאבקים שניהלו אז ראשי האוניברסיטה העברית נגד הקמתה של אוניברסיטה נוספת בתל אביב.
רשף למד, תוך כדי עבודתו באוניברסיטה, לימודי תיכון אקסטרניים ולאחר שסיים אותם, המשיך ללימודים אקדמיים במשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1949 התחתן רשף עם אווקה (חוה) לבית שפר, אותה הכיר בפעילותם המשותפת במפלגת הקומוניסטים העבריים. אז גם שינה את שמו מפרחודניק לרשף.
בשנת 1960, לאחר שעזב את תפקידו באוניברסיטה העברית, הצטרף כעורך דין לרעייתו, שפתחה כבר כמה חודשים קודם לכן משרד עורכי דין עצמאי, והמשרד היה קרוי "רשף את רשף". תוך זמן קצר הפך רשף את המשרד לאחד המשרדים הפעילים בתחומים עסקיים בירושלים. בין לקוחותיו היו חברות גדולות כחברת הבניה שיכון עובדים, חברת התרופות מעבדות רפא והמפעל לייצור תנורי-נפט, מקררים, ומוצרי חשמל ביתיים אחרים ש. פרידמן בע"מ. המשרד התאפיין בכך שלצד לקוחות עסקיים גדולים הוא גם נתן שירותים לצרכים היומיומיים של לקוחות פרטיים "מן השורה" בירושלים. המשרד, שעבר מספר גלגולים, קרוי כיום "רשף את שיף", וממוקם בשכונת טלביה ב"בית שלום", שהיה בעבר משכנו של עורך הדין שלום הורביץ.
ביוגרפיה > הקמת חברת ארלדן

בשנת 1971 הקים רשף את חברת "ארלדן" בכסף שגייס ממשקיעים פרטיים, ובהם חבריו מימי עבודתו באוניברסיטה העברית. בשנים הראשונות עסקה החברה ברכישת קרקעות ובמכירה והשכרה של נדל"ן בירושלים, והייתה מעורבת בפרויקטים גדולים בשכונות ברחבי העיר. במהלך השנים התרחבה פעילות החברה הן על ידי רכישת נכסים נוספים, והן על ידי ייזום של פרויקטים למגורים, בין היתר, בשכונת גבעת אורנים, במרכז ירושלים, וביישוב מבשרת ציון. "ארלדן" רכשה קרקע ברחוב הנביאים בירושלים ועליה הקימה את "בית ארלדן", בניין משרדים, ששימש בחלקו את מטה החברה, עד שנת 2007.
בשנת 1981 הפכה ארלדן לחברה ציבורית והחלה להיסחר בבורסה בתל אביב. בשנת 2011 רכשו רשף, ובעלי השליטה האחרים בחברה, את מניות החברה שבידי הציבור, וארלדן חזרה להיות חברה פרטית.
בתחילת שנות ה-90 הרחיב רשף את הפעילויות של ארלדן לתחומים נוספים: החברה רכשה את כתר הוצאה לאור (שנשלטה על ידי ארלדן במשך קרוב לעשרים וחמש שנים ונמכרה בשנת 2016 לחברת ההוצאה לאור מודן). כמו כן רכשה ארלדן את חברת "טלסיס", העוסקת בייבוא ושיווק רכיבים ומכשור אלקטרוניים ופיתוח וייצור מודולים למחשבים, ועוד.
מטה חברת ארלדן ממוקם כיום גם הוא (לצד משרד עורכי הדין) ב"בית שלום" בירושלים.
מעורבותו בפוליטיקה ובעשייה חברתית

רשף ואשתו היו, כאמור, חברים במפלגת "הקומוניסטים העברים". את המפלגה, שהחלה לפעול בתקופת המנדט הבריטי, הנהיג שמואל אטינגר, לימים פרופסור בחוג להיסטוריה של עם ישראל באוניברסיטה העברית ובן דוד מדרגה שנייה של רשף. בין החברים הפעילים בקבוצה היו כאלו, שעימם המשיכו בני הזוג רשף להיות בקשרים חברתיים עוד שנים ארוכות, ובהם: פרופ' רינה אטינגר (פאני דולז'נסקי, בתו של ד"ר ליאוניד דולז'נסקי ורעייתו לעתיד של שמואל אטינגר), הפילוסוף פרופ' יוסף אגסי, הסוציולוגית יהודית בובר אגסי (רעייתו לעתיד), הכימאי פרופ' שלום בר (בנו של ההיסטוריון פרופ' יצחק בער), הכימאי פרופ' מיכאל ארדון (בנו של הצייר מרדכי ארדון), העיתונאי אהרון גבע (אביו של הצייר דודו גבע), ורעייתו לעתיד מיקה נשרי (בתו של צבי נשרי, ממייסדי החינוך הגופני העברי). רשף היה מרכז פעילות הנוער של המפלגה בשכונות.
בשלהי שנות ה-40 רשף וחבריו התפכחו ועזבו את הקומוניזם, והקבוצה כישות פוליטית - התפרקה.
רשף וקבוצת החברים מהמפלגה הקומוניסטית העברית ביחד עם חבריו הפרופסורים מהאוניברסיטה העברית המשיכו להיות פעילים ציבורית ופוליטית אף שלא מפלגתית. בין היתר הייתה החבורה מעורבת בהתנגדות להתנהלותו של ראש הממשלה דוד בן-גוריון בעניינים שונים. בתחילת שנות ה-60 בעקבות פרשת לבון, תמכו רשף ואשתו, בעמדותיה של קבוצת מן היסוד, שצידדה בפנחס לבון בעניין "העסק הביש" ("הפרשה"), למרות שלא היו בעצמם חברים בקבוצה.
בשנת 1978 עם הקמתה של תנועת שלום עכשיו תמכו רשף ואשתו, פוליטית וכלכלית, בפעילות התנועה.
גם כשהפך לאיש עסקים אמיד, שמר רשף על עמדותיו כאיש שמאל הן בתחום המדיני והן בתחום החברתי, והמשיך להגדיר עצמו כסוציאליסט. בראיון עיתונאי הצהיר רשף: "אני ממשיך לדגול... בשיפור השוויוניות. אני בהחלט חושב שיש להבטיח תנאי קיום הוגנים לשכבות העובדות. זה לא אומר שיש ניגוד כלשהו בין ההשקפות שלי לפעילות שלי במשק הקפיטליסטי...".
דוגמה למעורבותו בעשייה חברתית מובאת בספרו של ההיסטוריון ברנאי: בשנות ה-70 כאשר אטינגר כיהן כיו"ר הנהלת הארכיון המרכזי לתולדות העם היהודי, הוא ביקש סיוע מרשף בהקמת "אגודת ידידים" לארכיון. רשף רתם לפעילות באגודת הידידים פוליטיקאים ואנשי משק ממפלגת העבודה, ובהם אשר ידלין, אברהם עופר ואהרן אוזן. עופר, שהיה מנכ"ל חברת שיכון עובדים ושר השיכון איפשר לארכיון לקבל שני מחסנים בדירות בירושלים.
בהגיעו לגיל 70 הוענק לרשף עיטור ההוקרה יקיר ירושלים מתוך הכרה בתרומתו לבנייה ופיתוח כלכלי בירושלים באמצעות החברות השונות אותן ניהל, כולל ארלדן וכתר שמקום מושבה היה באזור התעשייה גבעת שאול בירושלים.
משפחתו

היה נשוי לאווקה (חוה) לבית שפר (גם היא עורכת דין במקצועה) עד למותה בשנת 2013.
אב לארבעה: עו"ד רון רשף (נפטר ב-2017), עו"ד צלי רשף (שממשיך את דרכו במשרד עורכי הדין ובניהול חברת ארלדן), איש התקשורת רפי רשף, ויעל רשף.
אחיו הבכור, בצלאל פרחודניק, נהרג ב-1948, במלחמת העצמאות, ביום שחרור חיפה, כאשר קפץ על רימון כדי למנוע פגיעה בחבריו מהפיצוץ. הביוגרפיה של צלינה, אלמנתו של פרחודניק (וגיסתו של רשף), יצאה לאור בשנת 2009 בהוצאת כתר.
צאלק פרחודניק (1916-1944), בן של בן דודו אשר פרחודניק (שהיה בעל שם כמו שלו), כתב יומן מחבוא במהלך מלחמת העולם השנייה בעת שהסתתר מן הנאצים. צאלק פרחודניק, לא שרד את השואה, אך יומנו נמצא, ובשנת 1993 דאג רשף שהיומן יפורסם בהוצאת כתר.
רשף התגורר מאז שנות ה-60 בשכונת רחביה, ובהמשך, בשכונת גבעת אורנים בירושלים.
לקריאה נוספת

כרמית גיא, חלום ושבר – סיפורם של הקומוניסטים העבריים 1949-1943, ירושלים, הוצאת כתר, 2019.
יעקב ברנאי, שמואל אטינגר: היסטוריון, מורה ואיש ציבור (ביוגרפיה), ירושלים: מרכז שזר, תשע"ב 2012.
אורי כהן, ההר והגבעה: האוניברסיטה העברית בירושלים בתקופת טרום העצמאות וראשית המדינה, תל אביב, עם עובד, 2006.
הערות שוליים

1 2  חברת ארלדן, באתר חברת ארלדן
↑  בספרו העוסק בתנועת שלום עכשיו, מסיים צלי רשף את הספר בסיפור קצר, ולפיו פנו חסידי קרלין-סטולין בשנת 1996 לאשר רשף בבקשת תרומה, מתוך ידיעתם על השתייכותו של אביו של רשף לחסידות זו (צלי רשף, שלום עכשיו, 1996, עמ' 224).
↑  על חנה ויוחנן פרחודניק ובנם אשר, ראו גם בספרו של חיים באר, צל ידו, תל אביב, עם עובד, 2021, עמ' 200-201.
↑  כרמית גיא, חלום ושבר: סיפורם של הקומוניסטים העברים 1943–1949, ירושלים: כתר, 2019, עמ' 28
↑  אורי כהן, ההר והגבעה: האוניברסיטה העברית בירושלים בתקופת טרום העצמאות וראשית המדינה, תל אביב: עם עובד, 2006, עמ' 172-173
↑  אורי כהן, ההר והגבעה: האוניברסיטה העברית בירושלים בתקופת טרום העצמאות וראשית המדינה, תל אביב: עם עובד, 2006, עמ' 177
↑  אורי כהן, ההר והגבעה: האוניברסיטה העברית בירושלים בתקופת טרום העצמאות וראשית המדינה, תל אביב: עם עובד, 2006, עמ' 208, 213, 217, 222
↑  בכל המקומות שבהם מזכיר כהן בספרו את רשף, הוא מסתמך על ראיון מוקלט שערך עם רשף לצורכי כתיבת הספר, בתאריך 17 בדצמבר 1990.
↑  דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים טלביה, קטמון והמושבה הגרמנית, ירושלים: כתר, 2002, עמ' 164
↑  איציק שוויקי, בית שלום, באתר מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, ‏2 בינואר 2018
↑  כרמית גיא, חלום ושבר: סיפורם של הקומוניסטים העברים 1943–1949, ירושלים: כתר, 2019, עמ' 280
↑  קובי שגב, מי זו טלסיס ומה ההסבר לשווי השוק הגבוה שלה?, באתר ביזפורטל, 3 במרץ 2021
↑  יעקב ברנאי, שמואל אטינגר: היסטוריון, מורה ואיש ציבור, ירושלים: מרכז זלמן שז"ר, 2012, עמ' 71
↑  כרמית גיא, חלום ושבר: סיפורם של הקומוניסטים העברים 1943–1949, ירושלים: כתר, 2019, עמ' 203
↑  כרמית גיא, חלום ושבר: סיפורם של הקומוניסטים העברים 1943–1949, ירושלים: כתר, 2019, עמ' 274
↑  צלי רשף, שלום עכשיו: ממכתב הקצינים ועד שלום עכשיו, ירושלים: כתר, 1996
↑  יואב קווה ויגאל מוסקו, הקומוניסט שהפך למיליונר, כל העיר (ירושלים), 15 במאי 1992
↑  שם הכתבה "נלקח" לכתבה מאוחרת יותר שנשאה אותו שם, והופיעה בעיתון הארץ במדור "אחרי מות" (עופר אדרת, "הקומוניסט שהפך למיליונר", הארץ, 23 במרץ 2016).
↑  יעקב ברנאי, שמואל אטינגר: היסטוריון, מורה ואיש ציבור, ירושלים: מרכז זלמן שז"ר, 2012, עמ' 117
↑  בצלאל-מאיר פרחודניק, באתר יזכור
↑  אסתי פילרסדורף, צלינה, ירושלים: כתר, 2009
↑  צאלק פרחודניק, תרגום: אורי אורלב (חלק א'), צופיה שיבר-פרופסורסקי (חלקים ב',ג'), התפקיד העצוב של התיעוד: יומן מחבוא, ירושלים: כתר, 1993
מטרופולין מנילה

| --- | --- |

 מדינה:  הפיליפינים הפיליפינים
 בירת המחוז:  מנילה 
 תאריך ייסוד:  7 בנובמבר 1975 
 שטח:  611.39 קמ"ר
 גובה:  3.0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  13,484,462 (1 במאי 2020)
 קואורדינטות:  14°35′00″N 121°00′00″E﻿ / ﻿14.583333333333°N 121°E﻿ / 14.583333333333; 121 
 אזור זמן:  UTC+8
 https://mmda.gov.ph
  מפת מיקום  מפה מפורטת     (למפת מטרופולין מנילה מוגדלת) מטרופולין מנילה(למפת מטרופולין מנילה רגילה) מטרופולין מנילה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מטרופולין מנילה (באנגלית: Metro Manila; בטגלוג: Kalakhang Maynila) הוא המטרופולין המאוכלס ביותר בפיליפינים. נכון לשנת 2020 כלל המטרופולין כ-13,484,462 תושבים זהו אחד מהאזורים בפיליפינים עם צפיפות האוכלוסייה הגבוהה ביותר. מטרופולין מנילה מדורג במקום החמישי ברשימת האזורים העירוניים המאוכלסים ביותר בעולם. שטח של המטרופולין משתרע על פני כ-619.57 קילומטרים רבועים.
המטרופולין כולל 16 ערים שונות - בירת המדינה מנילה, קזון סיטי, קלואוקן, לאס פיניאס, מקאטי, מלבון, מנדלויונג, מריקינה, מונטינלופה, נבוטס, פרניאקה, פסאי, פסיג, סן חואן, טגיג, ולנזואלה - וכן את הרשות המקומית פאטרוס. המטרופולין הוא גם מחוז ששמו הרשמי הוא מחוז הבירה הלאומית (באנגלית: National Capital Region, בטגלוג: Pambansang Punong Rehiyon).
מטרופולין מנילה מהווה את המרכז התרבותי, הפוליטי והכלכלי של המדינה. באזור נמצאים מרכזי הפעילות של המוסדות הפיננסיים, משרדי הממשל, האוניברסיטאות והארגונים הבינלאומיים בפיליפינים. האזור מהווה גם יעד תיירותי מרכזי.
האזור ידוע גם לשמצה בשל עומסי התנועה שבו. בנוסף, העוני ואי השוויון באזור מטרופולין מנילה נותרו סוגיות מהותיות בחברה הפיליפינית, כאשר לתושבים רבים באזור זה יש גישה מוגבלת לשירותים בסיסיים כגון שירותי בריאות וחינוך.
ראו גם

מנילה סאונד
הערות שוליים

↑  "Presidential Decree No. 824 November 7, 1975". lawphil.net. Arellano Law Foundation. ארכיון מ-12 במרץ 2016. נבדק ב-14 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Presidential Decree No. 824". chanrobles.com. Chan Robles Virtual Law Library. ארכיון מ-6 באוקטובר 2017. נבדק ב-14 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  [Census of Population (2020). "National Capital Region (NCR)". Total Population by Province, City, Municipality and Barangay. PSA. Retrieved July 8, 2021]
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557226405171  GND: 4737271-0  LCCN: n80112059  MusicBrainz: 71a9f5dc-6b9b-45ea-913b-84ee9268cf63  VIAF: 139555348   WorldCat (עם VIAF): 139555348 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הפיליפינים ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דרמה (ספר)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  ריינה טלגמאייר
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  Scholastic/Graphix
 תאריך הוצאה:  2012
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  כנרת
 תאריך:  2018
דרמה (באנגלית: Drama) הוא ספר מאת הסופרת ריינה טלגמאייר שבמרכזו סיפורה של קלי, תלמידת חטיבה וחובבת תיאטרון שעובדת בצוות במה של בית הספר שלה. אף על פי שהספר התפרסם מאוד הוא לא היה רב מכר כקודמו. ספר זה, שלא כמו שני הספרים הקודמים שהוציאה טלגמאייר ("חיוך" ו"אחיות"), לא עוסק בה ובמשפחתה.
עלילה

הדמות הראשית של דרמה היא קלי, תלמידת כיתה ח' בבית הספר התיכון אקליפטוס. בפרק הראשון היא הולכת הביתה עם חבריה גרג ומאט, שם היא מתוודה על רגשותיה כלפי גרג, אחד החברים הטובים ביותר שלה, והם חולקים נשיקה. גרג מגיב בצורה לא טובה מכיוון שרק לאחרונה נפרד מחברתו. זה מוביל למתחים בין השניים, ומשאיר לקלי לב שבור. בבית הספר, קלי מצטרפת לצוות הבמה לייצור את המחזמר "ירח מעל מיסיסיפי" כמעצבת הסטים, קלי נרגשת ליישם את תוכניותיה לסט. בהמשך, תוך כדי תלית כרזות למחזמר, פוגשת קלי את התאומים ג'סטין וג'ס. ג'סטין רוצה לנסות את המחזמר אבל ג'ס ביישן מדי.
למחרת, קלי הולכת לקניון עם ג'ס וג'סטין, שם היא מציגה להם ספר על עיצובים מוגדרים שמתאר את אהבתה להפקה בתיאטרון ואת חלומותיה לעתיד. בזמן שהם מחכים לאביהם של התאומים שיבואו ויאסוף אותם, ג'ס וג'סטין שרים את אחד השירים מהמחזמר. קלי נדהמת מהכישרון שלהם, ומציעה להם להצטרף למחזמר. ג'ס דוחה את ההצעה של קלי עם זאת, הוא מקבל את הצעה שלה לעבוד עם קלי  על צוות הבמה. למחרת בבית הספר, חברו של קלי  של מאט, איש צוות ואחראי  תאורה במחזמר ואחיו של גרג, מתעמת איתה בכעס, והיא מבולבלת בגלל התוקפנות הפתאומית שלו. לאחר מכן קלי ממשיכה לשבת עם ג'סטין במהלך ארוחת הצהריים, שם הוא משתף שהוא הומו, ואף על פי שקלי  המומה, היא בכל זאת תומכת בו.
לאחר מכן צופים קלי  וג'ס באודישנים ל "ירח מעל מיסיספי", שם התפקיד הראשי מוענק לווסט רדינג. קלי מתוודה על זה שהיא מחבבת את ג'ס בפני ליז, שמציעה לה להזמין אותו לריקוד בנשף סיום של בית הספר.
שני הלילות הראשונים של המחזמר זכו להצלחה, אך הלילה השלישי הושמע[דרושה הבהרה] לאחר שווסט נפרד מבוני, שמשחקת את התפקיד הראשי השני. לאחר מכן היא נועלת את עצמה בארון אספקה ומסרבת לצאת החוצה, מכריחה את צוות הבמה למצוא מחליף הם מוצאים את ג'ס. הוא מתפקד היטב ואפילו חולק נשיקה עם ווסט כמו שהתפקיד דורש. בעקבות הופעתו, ג'ס מבקש מקלי לרקוד אך יוצא לדבר לבד עם ווסט בחוץ. לקלי ולג'ס יש ויכוח על כך שהוא עוזב את קלי במהלך הריקוד, ובמהלכו ג'ס מרמז שהוא הומו ומעיר הערה על כך שקלי נופלת על כל בחור נחמד. היא מסתערת ובדרך אגב נתקלת בגרג והם יוצאים לטיול, כדי שתוכל לנקות את דעתה. במהלך ההליכה מנסה גרג לנשק את קלי, אך היא מסרבת עקב תגובתו בפעם האחרונה שהתנשקו. בהמשך, קלי נפגש עם ג'ס שם הוא מתנצל ומודה לה שעזרה לו לפרוץ את קליפתו. מאט, איש צוות התאורה, מתוודה לאחר מכן על חיבתו לקלי שהיה הגורם לכך שהוא השתלח אליה במהלך החזרות המוזיקליות. בסוף הרומן צוות הבמה חוגג את הצלחת המחזמר וקלי מונה כמנהלת צוות הבמה בשנה שלאחר מכן.
תרגומים לעברית

כנרת הוציאה ספר בשנת ההוצאהדד
הערות שוליים

↑  "Graphic Novels That Flew Under The Radar In 2012". NPR.org. נבדק ב-2018-12-04.
12 באפריל

12 באפריל הוא היום ה-102 בשנה (103 בשנה מעוברת), בשבוע ה-15 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 263 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1204 – הצלבנים כובשים את קונסטנטינופול
1798 – הרפובליקה ההלבטית, מקדימת דרכה של שווייץ, מכריזה על עצמאותה
1861 – כוחות צבא ארצות הברית בפורט סאמטר שבקרוליינה הדרומית מופגזים על ידי כוחות צבא הקונפדרציה. תחילתה של מלחמת האזרחים האמריקנית
1909 – כנס היסוד של ארגון השומר
1918 – נערך בברלין אירוע הדאדא הראשון של תנועת הדאדא בגרמניה
1945 – נשיא ארצות הברית פרנקלין דלאנו רוזוולט מת, וסגנו הארי טרומן מושבע במקומו
1961 – הקוסמונאוט הסובייטי יורי גגארין מבצע את הטיסה המאוישת הראשונה בחלל, ווסטוק 1
1981 – שיגור ראשון של מעבורת החלל קולומביה ממריאה למשימתה הראשונה STS-1
1985 – שיגור משימת מעבורת החלל דיסקברי STS-51-D לשיגור שני לוויני תקשורת ועוד ניסויים
2012 – ניסיון שיגור שני של המשגר הצפון קוריאני אונחה, לשיגור הלווין קוואנגמיונגסונג 3.  השיגור נכשל
1984 – פרשת קו 300: ארבעה טרוריסטים פלסטינים חוטפים אוטובוס ולוקחים את נוסעיו כבני ערובה
2002 – מהפכה כושלת בוונצואלה: הנשיא הוגו צ'אווס נאלץ להתפטר, אך חוזר לתפקידו כעבור יומיים
2002 – פיגוע התאבדות בשוק מחנה יהודה בירושלים
נולדו

811 – מוחמד א-תקי, אימאם השיעי התשיעי (נפטר ב-835)
1550 – אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד השבעה עשר (נפטר ב-1604)
1577 – כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק (נפטר ב-1648)
1748 – אנטואן-לורן דה ז'יסייה, בוטנאי צרפתי (נפטר ב-1836)
1872 – ניקולה מושאנוב, ראש ממשלת בולגריה ה-34 (נפטר ב-1951)
1883 – אימוג'ן קנינגהם, צלמת אמריקאית (נפטרה ב-1976)
1885 – רובר דלונה, צייר צרפתי (נפטר ב-1941)
1893 – רוברט הארון, שחקן קולנוע אמריקאי בתקופת הראינוע (נפטר ב-1920)
1907 – פליקס דה ולדון, פסל אוסטרי-אמריקאי (נפטר ב-2003)
1910 – מאיר זוהר, הפרקליט הצבאי הראשי (נפטר ב-1961)
1912 – הנדריקה חריטסן, חסידת אומות עולם הולנדית (נפטרה ב-1990)
1914 – גרטל ברגמן, אתלטית גרמניה-יהודיה (נפטרה ב-2017)
1916 – בוורלי קלירי, סופרת ילדים אמריקאית, זוכת מדליית ניוברי ופרס הספר הלאומי (נפטרה ב-2021)
1917 – אורסולה מלבין, פסלת ישראלית (נפטרה ב-2020)
1919 – בן-עמי שרפשטיין, פרופסור בחוג לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, חתן פרס ישראל (נפטר ב-2019)
1924 – סרג'יו נטרא, מלחין ישראלי (נפטר ב-2021)
1930 – אליהו ריקה, איש קהילת המודיעין הישראלית
1930 – ג'ון לאנדי, אצן ופוליטיקאי אוסטרלי (נפטר ב-2022)
1933 – מונסראט קאבאייה, זמרת סופרן אופראית ספרדייה (נפטרה ב-2018)
1939 – אילן חת, פרופסור מן המניין למיקרוביולוגיה ונשיאו התשיעי של מכון ויצמן למדע
1939 – לוי פסבקין, אתלט ישראלי
1939 – מוחמד מיעארי, חבר הכנסת מטעם הרשימה המתקדמת לשלום
1940 – הרבי הנקוק, מוזיקאי ג'אז
1942 – קרלוס ראוטמן, נהג מרוצים ארגנטינאי (נפטר ב-2021)
1943 – לותר קובלון, כדורגלן גרמני ששיחק בעיקר בקבוצת רוט-וייס אוברהאוזן (נפטר ב-2019)
1943 – רוברט דורסט, יורש נדל"ן אמריקאי, ששלושה סיפורי רציחות נקשרו בשמו (נפטר ב-2022)
1946 – אד אוניל, שחקן אמריקאי
1947 – טום קלנסי, סופר אמריקאי (נפטר ב-2013)
1947 – סולו יורמן, מנהל ויועץ אמנותי, מפיק ומנהל אישי ישראלי (נפטר ב-2020)
1947 – דייוויד לטרמן, מנחה טלוויזיה אמריקאי
1948 – יושקה פישר, שר החוץ הגרמני
1956 – אנדי גרסיה, שחקן קובני-אמריקאי
1965 – עינת ביקל, מפיקת קולנוע ישראלית
1971 – שאנן דוהרטי, שחקנית ובמאית אמריקאית (נפטרה ב-2024)
1971 – אייל גולן, זמר ישראלי
1971 – נעמי פרומוביץ', שחקנית ישראלית
1972 – גיל ססובר, שחקן וקומיקאי ישראלי
1975 – מריאן פטרסן, כדורגלנית נורווגית ששיחקה בעמדת החלוצה
1979 – ג'ניפר מוריסון, דוגמנית ושחקנית אמריקנית
1980 – יפתח אשכנזי, סופר ומבקר ספרות ישראלי
1981 – הראל מויאל, זמר ישראלי
1978 – גאי ברימן, בסיסט להקת קולדפליי
1983 – דווין סמית', כדורסלן אמריקאי
1987 – ברנדון יורי, מוזיקאי, סולן להקת פאניק! אט דה דיסקו
1990 – חן אהרוני, זמר ומנחה ישראלי
1990 – הדס ירון, שחקנית ישראלית
1994 – סירשה רונן, שחקנית קולנוע אירית-אמריקאית
1994 – יולי ברגן, זמרת-יוצרת נורווגית
1996 – מתאו ברטיני, טניסאי איטלקי
1997 – מארק חינאווי, שחיין ערבי-ישראלי
נפטרו

238 – גורדיאנוס הראשון, קיסר רומא (נולד ב-159)
352 – האפיפיור יוליוס הראשון ונוהלי קוצרו (תאריך לידה לא ידוע)
1167 – קרל השביעי, מלך שוודיה (נולד ב-1130)
1212 – וסבולוד הקן הגדול, נסיך ולדימיר בתקופת הזוהר שלה (נולד ב-1154)
1530 – חואנה, נסיכת קסטיליה (נולדה ב-1462)
1550 – קלוד, דוכס גיז, איש צבא צרפתי ומייסד בית גיז (נולד ב־1496)
1555 – חואנה הראשונה, מלכת קסטיליה (נולדה ב-1479)
1704 – ז'אק-בנין בוסואה, תאולוג ומטיף צרפתי (נולד ב-1627)
1817 – שארל מסיה, אסטרונום צרפתי (נולד ב-1730)
1909 – דב שוייגר, ממייסדי הארגונים בר גיורא והשומר (נולד ב-1887)
1912 – קלרה ברטון, אחות צבאית ומייסדת הצלב האדום האמריקאי (נולדה ב-1821)
1940 – משה ליפשיץ, משורר ומחזאי עברי (נולד ב-1894)
1945 – פרנקלין דלאנו רוזוולט, נשיא ארצות הברית (נולד ב-1882)
1971 – איגור תם, פיזיקאי רוסי, זוכה פרס נובל לפיזיקה (נולד ב-1895)
1975 – ג'וזפין בייקר, רקדנית, זמרת ושחקנית אפרו-אמריקאית, שעשתה את הקריירה שלה בצרפת בשל חוקי ההפרדה הגזעית בארצות הברית (נולדה ב-1906)
1981 – ג'ו לואיס, מתאגרף אמריקני (נולד ב-1914)
1981 – ישראל בנציוני, צייר ואיש חברה ישראלי, שנאשם בשורת פריצות לבתים וקיבל את הכינוי "הפורץ הנוצץ" (נולד ב-1915)
1989 – אבי הופמן, פעיל פוליטי אמריקני, זכור עקב מחאותיו נגד מלחמת וייטנאם (נולד ב-1936)
1989 – שוגר ריי רובינסון, מגדולי המתאגרפים בהיסטורית ארצות הברית (נולד ב-1921)
1997 – נחמה ליבוביץ, חוקרת תנ"ך, פרשנית ומורה ישראלית (נולדה ב-1905)
1997 – עלי דייויס, מנכ"ל ההסתדרות המדיצינית הדסה ומנהל בית החולים הדסה, פרופסור לרפואה באוניברסיטה העברית, רופא וחוקר (נולד ב-1908)
2003 – יוחנן בן יעקב, צייר ופסל ישראלי (נולד ב-1913)
2005 – אהוד מנור, פזמונאי ומתרגם ישראלי, זוכה פרס ישראל (נולד ב-1941)
2009 – שלמה ויתקין, צייר, מורה לציור ומנהל המדרשה לאמנות, מעצב במה ומשורר ישראלי (נולד ב-1923)
2014 – בן ציון פרידן, אל"ם, ממפקדי חטיבת אלכסנדרוני במלחמת העצמאות (נולד ב-1917)
2014 – אילנה שפיר, אמנית פסיפס ישראלית בעלת הכרה בינלאומית (נולדה ב-1924)
2017 – יהודה אפרוני, שחקן תיאטרון וקולנוע ומדבב ישראלי (נולד ב-1931)
2017 – צ'ארלי מרפי, שחקן, קומיקאי וסופר אמריקאי (נולד ב-1959)
2020 – סטירלינג מוס, נהג מרוצים בריטי (נולד ב-1929)
2020 – יונתן ברקאי, משורר, שחקן ומורה ישראלי (נולד ב-1937)
2020 – אליהו בקשי דורון, הרב הראשי לישראל והראשון לציון (נולד ב-1941)
2021 – שירלי ויליאמס, פוליטיקאית ואקדמאית בריטית שהנהיגה את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ואת המפלגה הליברל-דמוקרטית (נולדה ב-1930)
2021 – איזי ליבלר, איש עסקים, פובליציסט ופעיל ציבור יהודי ישראלי-אוסטרלי (נולד ב-1934)
2022 – גילברט גוטפריד, סטנדאפיסט, שחקן קולנוע ומדבב יהודי-אמריקאי (נולד ב-1955)
2023 – שאול נמרי, צייר ופסל ישראלי (נולד ב-1942)
חגים ואירועים החלים ביום זה

הלילה של יורי
יום הקוסמונאוטיקה
11 באפריל – 13 באפריל
אפריל
לוח אירועים שנתי
הרבי הנקוק
פרנקלין דלאנו רוזוולט
חיים נפתלי ויסבלום

| --- | --- |

 לידה:  1932 ה'תרצ"ב איוואנו-פרנקיבסק, הרפובליקה הפולנית השנייה
 פטירה:  26 בספטמבר 2015 (בגיל 83 בערך) י"ד בתשרי תשע"ו ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים
 מדינה:  ישראל
 השכלה:  ישיבת פוניבז'
 תקופת הפעילות:  ? – 26 בספטמבר 2015
 
הרב חיים נפתלי ויסבלום עם בנו הרב ד"ר משה ויסבלום 2015
הרב חיים נפתלי ויסבלום (תרצ"ב (1932-י"ד בתשרי תשע"ו, 26 בספטמבר 2015) כיהן כרבה של שכונת נוה שאנן בחיפה במשך למעלה מיובל שנים, ולפני כן כיהן כרבו של מושב שדה יעקב וראש ישיבת בני עקיבא תקוות יעקב במושב.
תולדותיו

נולד בסטניסלב שבגליציה לרב יעקב יצחק ויסבלום, רבה של שכונת הדר הכרמל, ולחנה שושנה (אייזן) נכדת האדמו"ר מסטרטין ואחות האדמו"ר רבי משה פינחס אייזן מברודי. למד בבית הספר "יבנה - נצח ישראל" בחיפה ואחר כך בישיבת פוניבז'. בתום לימודיו בישיבת פוניבז' הוסמך לרבנות על ידי הרבנים הראשיים לישראל, הרב איסר יהודה אונטרמן והרב יצחק נסים.
לפני נישואיו כיהן כרבו של מושב שדה יעקב במשך מספר שנים, ובו היה ממייסדי ההישיבה התיכונית "תקות יעקב". בשנותיה הראשונות כיהן בה כר"מ ולאחר מכן עמד בראשה למספר שנים. בתשכ"ד מונה לרבה של שכונת נוה שאנן בחיפה ושימש במשרה זו במשך למעלה מ-51 שנים עד פטירתו. בתקופת כהונתו ייסד בתי כנסת ומוסדות תורניים.
במקביל לרבנותו היה ממונה על תחום העירוב בצפון הארץ מטעם הרבנות הראשית. יסד והקים את מקווה הטהרה בשכונת נוה שאנן. לימד גמרא, הלכה ותורה שבעל פה באולפנת סגולה, במכללת שאנן ובישיבת ההסדר מעלות, ושימש ראש כולל ההלכה בישיבה. כן ערך ספרים בתחום ההגות וההלכה, כמו "יד רא"ם" ו"סוגיות בקדשים".
נפטר בערב חג הסוכות, תשע"ו ונקבר בבית הקברות היהודי בהר הזיתים.
משפחתו

למשפחת ויסבלום שורשים בחסידות זידיטשוב וחסידות סטרטין. מצד אביו היה דור שביעי בן אחר בן לרבי אלימלך ויסבלום מליז'נסק ונכד האדמו"ר ר' צבי הירש מזידיטשוב בעל ה"עטרת צבי". אחיו הרב יהודה צבי היה משגיח בישיבת "קרלין" בבני ברק. אחיו הרב אורי וייסבלום הוא משגיח ישיבת נחלת הלויים. אחותו פנינה נישאה לרב משה שלמה סלונים, שהיה ראש רשת החינוך של מוסדות חב"ד בישראל. אחותו מרים רבקה נשואה לרבי יצחק מנחם וינברג, האדמו"ר מטולנה.
בנו הרב ד"ר משה הוא רב בית הכנסת הגדול באנאפוליס, מרילנד, ומחבר ספרים. בנו הרב אורי הוא חתנו של האדמו"ר רבי שמואל ברזובסקי, ראש הישיבה הקטנה לבחורים "נתיבות שלום" בביתר של חסידות סלונים. חתניו הם הרב דוד אברהם מנדלבוים, שכתב וערך מאות ספרים; הרב מרדכי זילברשטיין, מגיד שיעור בישיבת גור באשדוד; הרב נחמן יוסף וילהלם, משגיח הישיבה הקטנה "חזון נחום" בבני ברק; הרב ברוך וינגוט, מגיד שיעור בישיבת גור בירושלים; והרב צבי גינזבורג, דיין וראש ישיבה באשדוד.