stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלקסיית העין השחורה

| --- | --- |
גלקסיית העין השחורה
גלקסיית העין השחורה
 נתוני תצפית
 קבוצת כוכבים:  שערות ברניקי
 שמות נוספים:  NGC 4826 ,M64
 מגלה:  אדוארד פייגוט
 תאריך גילוי:  23 במרץ 1779
 סוג:  גלקסיה ספירלית
 בהירות נראית:  8.5+
 סיווג מורפולוגי:  R)SA(rs)ab)
 עלייה ישרה:  12ʰ 56ᵐ 43.7ˢ
 נטייה:  ‏58″ ‏40′ ‏21°‏+
 מאפיינים פיזיים
 בהירות מוחלטת:  20.3-
 מרחק:  19,000,000  שנות אור 5,825,361.79  פארסק
 קוטר:  55,000 שנות אור
 מסה:  1011 ☉M
 הסחה לאדום:  3.9 ± 408.3 ק"מ/שנייה 0.001341±0.00004  z
גלקסיית העין השחורה (Black Eye Galaxy, נקראת גם M64 מ-Messier 64 וכן NGC 4826) היא גלקסיה ספירלית בקבוצת הכוכבים שערות ברניקי, שהתגלתה בכמה מקרים, על ידי שלושה אנשים שונים בנפרד. אדוארד פייגוט גילה אותה ב-23 במרץ 1779, יוהאן אלרט בודה גילה אותה ב-4 באפריל באותה שנה, מבלי שידע על גילויה חודש אחד קודם לכן, ושארל מסיה גילה אותה אחרי שנה ב-1 במרץ 1780 והוסיף אותה לקטלוג מסיה כמספר 64. הגילוי הראשון לא זכה לתשומת לב רבה ורק באפריל 2002 גילה ביירן ג'ונס מחדש את ממצאיו של פייגוט. המאפיין של האבק בצידה החיצוני התגלה כבר במאה ה-18, כש-M64 נצפתה פעמיים, ב-1785 וב-1789 על ידי ויליאם הרשל, שהשווה אותה כבר אז ל"עין שחורה".
מידע כללי

M64 מוכרת בעיקר לאסטרונומים חובבים מכוון שניתן לראות אותה גם בטלסקופים קטנים. הגלקסיה נמצאת מעט יותר מ-5 מעלות מצפון-מערב לכוכב α בשערות ברניקי וכ-7 מעלות מדרום-דרום-מערב לכוכב β בשערות ברניקי. כ-5 מעלות מדרום-מערב לה (מעט צפונית-מזרחית ל-α בשערות ברניקי) נמצא הצביר הכדורי M53.
גלקסיית העין השחורה מרוחקת כ-19 מיליון שנות אור (5.8 מיליון פארסק) מכדור הארץ. גודלה הזוויתי כ-10 דקות קשת שממרחק זה שקולות לקוטר של כ-55,000 שנות אור. סביב הגרעין הבהיר של הגלקסיה ישנו אזור עשיר באבק אשר בולע את האור המגיע אליו. מראה זה העניק לה את שמה גם בעברית וגם באנגלית - "גלקסיית העין השחורה" (Black eye) המכונה באנגלית לעיתים גם "עין רשעה" (Evil Eye). במקומות אחרים הוזכר גם כינוי פיוטי יותר, "גלקסיית היפהפייה הנרדמת" (Sleeping Beauty Galaxy).
במבט ראשון נראית M64 כמו גלקסיה ספירלית רגילה למדי. כמו ברוב הגלקסיות, הכוכבים ב-M64 מסתובבים באותו כיוון, אולם, מחקר תמונות מטלסקופ החלל האבל מראות שהגז הבין-כוכבי בחלקה החיצוני של M64 מסתובב בכיוון הפוך לזה שבו נעים הכוכבים והגז בחלק הפנימי. החלק הפנימי (אותו ניתן לראות בתמונה) בעל רדיוס של כ-3,000 שנות אור והחלק החיצוני משתרע עד לגבולותיה החיצוניים של הגלקסיה במרחק של 40,000 שנות אור ממרכזה. תנועה הפוכה זו היא ככל הנראה המקור ליצירת הכוכבים הצעירים הנראים באזור שבין החלקים השונים.
ההשערה המקובלת כיום היא שהסיבוב הנגדי של הגז בחלקה החיצוני של הגלקסיה נוצר כאשר M64 סיפחה גלקסיית לוויין, כנראה לפני יותר ממיליארד שנים. בתמונה של הגלקסיה ניתן להבחין בכוכבים צעירים, חמים, בצבע כחול שרק נוצרו, וכן בעננים ורודים של גז מימן - אזורי H II המאירים כערפיליות פליטה עקב קרינה על סגולה מכוכבים צעירים אלו. הגלקסיה הלווינית כבר הושמדה כמעט כולה, וחלק מכוכביה התמזגו בגלקסיה הראשית או התפזרו אל החלל, אך עדויות להתנגשות נותרים ברקע, בגלל התנועה השונה, ההפוכה למעשה, של הגזים בחלקה החיצוני של M64.
גלקסיית העין השחורה היא אחת מ-12 גלקסיות גדולות אשר מקיפות את הקבוצה המקומית ומכונות "מועצת הענקים", האחרות הן מאפיי 1, מאפיי 2‏, IC 342, גלקסיית המחוגה, גלקסיית הפסל, M81‏, M82‏, M83‏, M94‏, NGC 4945 וקנטאור A.
הערות שוליים

↑  SIMBAD: M64
↑  Hubblesite: Hubble's Infrared Galaxy Gallery
↑  V. C. Rubin, E. M. Burbidge, G. R. Burbidge & K. H.Prendergast: The Rotation and Mass of the Inner Parts of NGC 4826, Astrophysical Journal, vol. 141, p.885
↑  M. L. McCall: A Council of Giants, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 440, Iss. 1, p. 8 (2014)
| קטלוג מסיה |
| --- | --- | --- |
| צבירי כוכבים | M2 • M3 • M4 • M5 • M6 • M7 • M9 • M10 • M11 • M12 • M13 • M14 • M15 • M18 • M19 • M21 • M22 • M23 • M24 • M25 • M26 • M28 • M29 • M30 • M34 • M35 • M36 • M37 • M38 • M39 • M41 • M44 • M45 • M46 • M47 • M48 • M50 • M52 • M53 • M54 • M55 • M56 • M62 • M67 • M68 • M69 • M70 • M71 • M72 • M75 • M79 • M80 • M92 • M93 • M103 • M107 |  |
| גלקסיות | M31 • M32 • M33 • M49 • M51 • M58 • M59 • M60 • M61 • M63 • M64 • M65 • M66 • M74 • M77 • M81 • M82 • M83 • M84 • M85 • M86 • M87 • M88 • M89 • M90 • M91 • M94 • M95 • M96 • M98 • M99 • M100 • M101 • M102 • M104 • M105 • M106 • M108 • M109 • M110 |  |
| ערפיליות | M1 • M8 • M16 • M17 • M20 • M27 • M42 • M43 • M57 • M76 • M78 • M97 |  |
| אחרים | M40 • M73 |  |
שארל מסיה • קטלוג קלדוול • הקטלוג הכללי החדש
גלויות מלונדון

| --- | --- |

כרזת הסרט "גלויות מלונדון"
 בימוי:  סטיב מקלין 
 הופק בידי:  Soledad Gatti-Pascual 
 תסריט:  סטיב מקלין 
 שחקנים ראשיים:  האריס דיקינסון Ben Cura Leo Hatton ריצ'רד דורדן Giles New Reuben Johnson סטיבן בוקסר Jerome Holder ג'ונה האוור-קינג סיילס קרסון Alessandro Cimadamore Leonardo Salerni Trevor Cooper 
 צילום:  Annika Summerson 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  Peccadillo Pictures 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  13 בדצמבר 2018 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   postcardsfromlondon
 סרט קודם:  גלויות מאמריקה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
גלויות מלונדון (באנגלית: Postcards from London) הוא סרט דרמה להט"בי בריטי, בבימויו של סטיב מקלין.
סרט זה הוא סרט המשך של סרטו של מקלין משנת 1994, גלויות מאמריקה (באנגלית: Postcards from America), המבוסס על עבודתו של הצייר דייוויד ווינארוויץ'.
תקציר העלילה

ג'ים (האריס דיקינסון), הוא נער צעיר מאסקס הכפרית הבורח אל לונדון האורבנית, שם הוא מוצא את עצמו בחברת צוות של נערי ליווי הומוסקסואליים הפעילים בקרב החברה הגבוהה של סוהו.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
האריס דיקינסון: ג'ים
בן קורה: קאראווג'ו
ג'ונה האוור-קינג: דייוויד
לאונרדו סלרני: מרסלו
רפאל דספרז: ויקטור
לימור מארט ג'וניור: פול
הפצה > פסטיבלי סרטים (רשימה חלקית)

הפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה - תל אביב, ישראל - 10 ביוני 2018‏
Outfest, לוס אנג'לס, ארצות הברית - אוקטובר 2018‏
עוד הוקרן הסרט בפסטיבלי סרטים בלונדון, מלבורן, מיאמי, טורינו, ציריך, סן פרנסיסקו ומינכן.
הערות שוליים

↑  "Gay drama Postcards From London will close LGBTQ film event BFI Flare". נבדק ב-2018-06-10.
↑  "Postcards from London". נבדק ב-2018-06-14.
↑  "The 'Beach Rats' star plays a teenager who gets mixed up in the world of male escorts". attitude.co.uk. נבדק ב-2018-06-10.
↑  "Postcards from London". TLVFest. נבדק ב-2018-06-10.
↑  "2018 Outfest Los Angeles LGBTQ Film Festival Announces Complete Lineup". 2018-06-12. נבדק ב-2018-06-14.
↑  Ide, Wendy. "'Postcards From London': BFI Flare Review". נבדק ב-2018-06-10.
↑  "Postcards from London". אורכב מ-המקור ב-2018-07-14. נבדק ב-2018-06-10.
↑  Lewis, David (2018-06-06). "A day of fun at the Frameline film festival". San Francisco Chronicle. נבדק ב-2018-06-10.
↑  "Postcards from London". Filmfest München. אורכב מ-המקור ב-2018-06-17. נבדק ב-2018-07-02.
גלעד שמואלי (מוזיקאי)

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  ישראל
 עיסוק:  מעבד, מפיק מוזיקלי
 שיתופי פעולה בולטים:  עידן רייכל, עברי לידר, גלעד שגב, רן דנקר ועילי בוטנר, ריטה, עידן רפאל חביב, אמיר דדון ונתן גושן
 חברים
 הפרויקט של עידן רייכל
גלעד שמואלי הוא מעבד, מפיק מוזיקלי ישראלי וחבר ההרכב המוזיקלי הפרויקט של עידן רייכל.
נגן

שמואלי התחיל את דרכו כמתופף להקת הרידינג ג' שהתפרסמה בשירה 'מנגנת באך' בשנת 1992. הוא ניגן עם להקת פאנקנשטיין באלבומם 'הלהקה' משנת 2005 ובאלבומים הבאים 'הרמה הבאה' ו-'פאנקי מישן'.
שמואלי ניגן בהרכב של עברי לידר, וכיום הוא משמש כמתופף בהרכב הפרויקט של עידן רייכל.
עיבוד מוזיקלי

במהלך השנים החל את דרכו כמעבד מוזיקלי. בתפקידו כמעבד עבד אמנים רבים ביניהם: עידן רייכל, עברי לידר, גלעד שגב, רן דנקר ועילי בוטנר, ריטה, עידן רפאל חביב, קרן פלס, אמיר דדון ונתן גושן. בשנת 2014 הפיק את אלבומו השישי של הזמר והיוצר אודי דוידי.
בחודש מאי 2019 הפיק מוזיקלית ועיבד עם אמיר דדון את השיר "הדלת תהיה פתוחה" של להקת שלווה.
הערות שוליים

↑   בן שלו, חצי אלוהים: איך נהפך המפיק למוזיקאי הכי חשוב בשטח, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2019
↑  קליפ השיר מנגנת באך באתר יוטיוב
↑  אודי דוידי מכין לנו אלבום שישי • סינגל | שלאגר.נט, באתר www.shlager.net
↑  יוסי חרסונסקי, עיון ביקורת, באתר יוסימיוסיק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300587005171  ISNI: 0000 0000 7047 7948  MusicBrainz: b0f59bd3-739d-46f4-be60-013484460c36  VIAF: 7283160667675403560008   WorldCat (עם VIAF): 7283160667675403560008 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גיליפוס

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־5 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־5 לפנה״ס כנראה 
 מדינה:  ספרטה 
 פעולות ומבצעים
 קרב נהר אסינרוס  המלחמה הפלופונסית  מסע המלחמה האתונאי לסיציליה 
 
גיליפוס (ביוונית: Γύλιππος; המאה ה-5 לפנה"ס) היה מצביא ספרטני, שהתבלט בזמן מסע המלחמה האתונאי לסיציליה.
ביוגרפיה

גיליפוס היה בנו של המצביא הספרטני קליאנדרידאס, שבתחילת המלחמה הפלופונסית הואשם בקבלת שוחד מפריקלס, הוא גורש מהעיר ונידון למוות שלא בפניו. הוא נמלט לעיר תוריי באיטליה, לפיכך גיליפוס לא היה ספרטני טהור, אלא מותאקס, גר תושב. גיליפוס קיבל אישור לחזור לספרטה, ככל הנראה לאחר שאביו מת.
המצביא האתונאי אלקיביאדס, הדליף לספרטה את תוכניות אתונה לתקוף את סירקוסאי. ספרטה חששה שהצלחה אתונאית תערער לחלוטין את מאזן הכוחות בסיציליה. ובעוד המצביאים האתונאים ניקיאס ולאמאכוס מטילים מצור על סירקוסאי, שלחו הספרטנים את גיליפוס בראש צבא לסיציליה. הוא התעכב וגייס כוחות נוספים מקורינתוס, ומערים נוספות שהיו חברות בליגה הפלופונסית. הוא הסתפק אם לשוט ישר אל סירקוסאי, או לנחות בהימרה ולהתקדם דרך היבשה וכך לגייס חיילים נוספים. הוא בחר באפשרות השנייה ונחת בהימרה בצפון סיציליה.
טימאוס טוען שהסיציליאנים לעגו לשערו הארוך ולגלימתו הספרטנית של גיליפוס. אולם בהמשך הצטרפו אליו מאה פרשים מהימרה, קלי זין ופרשים מסלינוס, וחיילים נוספים מערים אחרות, סך הכל 1,000 איש. גיליפוס גם העביר לצידו את ארכונידאס ראש שבט מקומי ובעל השפעה רבה. וכן 2,000 לוחמים ספרטנים וקורינתים, סך הכל בערך 3,000 איש. חלק מהקורינתים תחת פיקודו של גונגילוס הגיעו במהירות האפשרית אל סירקוסראי ועודדו את התושבים המדוכאים. גיליפוס חנה מול החומות של גבעת אפיפולי שהאתונאים היו באמצע בנייתן. הוא הכריז שהוא מוכן להניח לאתונאים אם תוך חמישה ימים יפנו את סיצילה, האתונאים לעגו לו והוא ניסה להתגרות בהם לקרב, אולם ניקיאס פשוט התבצר מאחורי החומה ולא יצא לקרב. כאשר פעם אחת כן יצא לקרב היה זה במקום שבו הפרשים המעולים של סירקוסאי לא יכלו להביא תועלת, והם נוצחו. גיליפוס נאם בפני חייליו והודה שהטעות היא שלו. הקרב הבא התנהל בשטח פתוח, גיליפוס ניצל היטב את פרשיו וניצח. הוא בנה חומה שהקיפה את החומה שאתונאים בנו. ערים רבות בסיציליה מיהרו לשלוח לו סיוע נוסף, וספינות קורינתיות עגנו בנמל סירקוסאי באין מפריע. ניקיאס שלח מכתב לאתונה בבקשת עזרה, האתונאים שלחו כוח נוסף תחת פיקודם של דמוסתנס, ואורימדון.
תגבורת זו לא עזרה, וגיליפוס המשיך לנחול ניצחונות. דמוסתנס החליט לנטוש את האי, הוא ניסה בתחילה דרך הים אולם ציו הובס. לאחר מכן ניסו דמוסתנס וניקיאס לסגת לקטאניה ומשם להפליג ליוון. אולם הסירקוסאים הקיפו אותם וגרמו לכניעתו של דמוסתנס ולקיחתם בשבי של חייליו. ניקיאס ניסה להאבק עוד כמה ימים, אולם כאשר הגיעו חייליו לחוף הנהר אסינרוס, החיילים היו צמאים מאוד ונעצרו לשתות. הסירקוסאים התנפלו עליהם ושחטו את רובם. דיודורוס טוען שגיליפוס שכנע את הסירקוסאים להוציא להורג את דמוסתנס וניקיאס. אולם פלוטרכוס ותוקידידס דווקא טוענים שניסה להגן עליהם, ככל הנראה כדי לקחתם בשבי בספרטה.
זמן קצר לאחר מכן הואשם גיליפוס במעילה. גורלו אינו ברור, אתנאיוס מביא מסורת לפיה הוא התאבד. אם כי דיודורוס טוען שהוא נידון למוות ונמלט מספרטה.
לקריאה נוספת

תוקידידס. תולדות מלחמת פילופוניס. תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. הקדים מבוא א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט (1959).
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת מאגנס, תשס"ב (הספר בקטלוג ULI)
פלוטארכוס, תולדות גדולי יון ורומא; תרגם: י"ל ברוך, 2 כרכים, תל אביב: אמנות, תרצ"ב. (התוכן: כרך 1: גדולי יון; ספר 1: תזאוס, ליקורג, סולון, תמיסטוקלס; ספר 2: אריסטידס, קימון, פריקלס, ניקיאס) (הספר במאגר הספרים הסרוקים של הספרייה הלאומית)
Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
הערות שוליים

↑  פלוטרכוס, "חיי פריקלס", 22
↑  ביוגרפיה על חיי גיליפוס באתר ליוויוס
↑  משה עמית, "תולדות יוון הקלאסית", עמ' 383.
↑  תוקידידס, ספר שביעי, 1.
↑  מצוטט אצל פלוטרכוס, "חיי ניקיאס", 19.
↑  תוקידידס, ספר שביעי, 2.
↑  תוקידידס, ספר שביעי, 3.
↑  תוקידידס, ספר שביעי, 5.
↑  תוקידידס, ספר שביעי, 6.
↑  תוקידידס, ספר שביעי, 7.
↑  הנוסח המלא של המכתב נמצא אצל תוקידידס ספר שביעי סעיפים 11 עד 15.
↑  תוקידידס, ספר שביעי, 16.
↑  עמית עמ' 384
↑  עמית עמ' 384
↑  עמית עמ' 384
↑  דיודורוס, ספר 13, 28.
↑  פלוטרכוס, "חיי ניקיאס", 28
↑  תוקידידס, ספר שביעי, 86.
ג'ש (גוש חלב)

ג'ש (בערבית: الجش אַ-גִ'ש, בסורית: ܓܫ; נודע גם בשם גוש חלב, כשם היישוב היהודי העתיק) היא מועצה מקומית בגליל העליון. היישוב נמצא בגובה בין 700 ל-840 מטר מעל פני הים, מצפון-מערב לצפת, על כביש 89.
ג'ש הוא היישוב היחיד בישראל שרוב תושביו הם נוצרים־מרונים, לצד מיעוטים של מוסלמים ונוצרים־מלכיתים.
היסטוריה

בעת העתיקה ג'יש נודעה בשם "גוש חלב", והתקיים בה ישוב יהודי החל מימי הבית השני ועד ראשית התקופה העות'מאנית. במהלך המרד הגדול, גוש חלב שימשה בשנת 67 כמרכז חשוב של המורדים היהודים ברומאים, שהונהגו על ידי בן העיר, יוחנן. גוש חלב היא העיר היהודית האחרונה שנפלה לידי הרומאים בגליל. בכתבי יוסף בן מתתיהו המקום מופיע בשם "גיסקלה" (Giscala), שהיה כנראה הגרסה היוונית לשם העברי.
בתקופה האיסלמית נקרא היישוב ג'וש או ג'יש. מקורות היסטוריים שונים מן המאות ה-10 עד ה-15 מציינים את גוש חלב ככפר יהודי גדול. במאה ה-17 חיו ביישוב דרוזים שעזבו את הכפר בשלב מאוחר יותר.
הכפר יושב בראשית המאה ה-18 על ידי נוצרים מרונים וקתולים, לצד מספר משפחות מוסלמיות. הוא משמר את השם הקדום של הכפר כמו יישובים נוספים בני ימינו באזור, הנושאים את שמותיהם של יישובים יהודיים קדומים כגון מושב מירון על שם מירון הקדומה, מושב סִפְסוּפָה על שם הכפר סִפְסוּפָא המוזכר בתלמוד, קיבוץ ברעם על שם כפר ברעם, קיבוץ סאסא על שם סאסא המוזכרת במשנה ועוד. על-פי יצחק בן-צבי, המרונים היגרו לגוש חלב בעקבות קרב עין דארה בשנת 1711, אז הביסו שבטי קייס את שבטי ימן והניסו רבים מהם מהר הלבנון. בן-צבי תיעד מסורת מקומית, לפיה שתי משפחות בכפר קדמו להגירה המרונית; אחת המשפחות הללו, משפחת האשול, נחשבת לותיקה ביותר בכפר. משפחה זו, לפי אותה המסורת, הנה ממוצא יהודי ונודעה במקור בשם שאול.
בשנת 1837 הרסה רעידת האדמה בצפת את רוב מבני הכפר וכ-200 תושבים נהרגו. לאחר הרעש חודשה ההתיישבות בכפר והוא התרחב לכיוון דרום.
סביב שנת 1870, ביקר בכפר המטייל והחוקר הצרפתי ויקטור גרן וכתב: ”הכפר בשם זה יושב על המדרון המערבי של הגבעה, והוא נחלק לשני רבעים: בצד מערב הרובע המוסלמי, ובו שלוש מאות תושב; ובמזרח, הרובע הנוצרי, שיושבים בו מאתיים יוונים אוניאטים ושבעים מארונים”. הוא ציין כי כמה שנים קודם לכן, עוד ניתן היה לראות את שרידי חומותיה העתיקה של החקרא של גוש חלב, אך עד זמן ביקורו היא נהרסה כמעט כליל, והאבנים שנעקרו ממנה שימשו לבניית הכנסייה היוונית. בנוסף, הוא הבחין בשיפולי הגבעה במערות קבורה רבות.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל התגוררו בכפר 1,090 תושבים ושטחו השתרע על 12,602 דונמים (מתוכם 148 דונם שטחים ציבוריים ו-24 בבעלות יהודים).
עד שנת 1948 הייתה רוב האוכלוסייה מוסלמית, ואלו היוו 55% מאוכלוסיית הכפר.
הכפר נכבש על ידי צה"ל ב-29 באוקטובר 1948, במהלך מבצע חירם.
לאחר מלחמת העצמאות עזבו רוב התושבים המוסלמים את הכפר, ופליטים נוצרים הגיעו אליו מכפרי הסביבה שנהרסו, בהם רוב תושבי הכפר בירעם, מרונים גם הם. כתוצאה מכך עלה אחוז הנוצרים-מרונים בכפר ל-85% מאוכלוסייתו. בדצמבר 1949 הוכנה תוכנית לגירוש אנשי הכפר, יחד עם יישובים ערביים נוספים, אך היא לא יצאה לפועל עקב התנגדותם של משה שרת ואליעזר קפלן. ב-1952 נכשל ניסיון של קק"ל לעודד תושבים מאל ג'יש להגר לארגנטינה ("מבצע יוחנן"). בשנת 1963 הוכר היישוב כמועצה מקומית.
בכפר נמצאו שרידי בית כנסת עתיק ובית קבורה (מאוזוליאום), המהווה חלק מבית הקברות של גוש חלב היהודית הקדומה. יש בכפר קברים המיוחסים לשמעיה ולאבטליון, מחכמי הסנהדרין הגדולה בירושלים.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף יולי 2024 (אומדן), מתגוררים בג'ש 3,247 תושבים (מקום 246 בדירוג רשויות מקומיות בישראל). האוכלוסייה גדלה בקצב גידול שנתי של ‎0.2%‏.   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 94.3%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,401 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
אוכלוסייה > זהות, שפה ודת

רוב תושבי ג'ש הם נוצרים מהעדה המרונית - זרם בנצרות המזרחית הקתולית - שמקורו בלבנון. לפני מלחמת העצמאות היה בגליל העליון כפר נוצרי-מרוני נוסף, הכפר בירעם, אשר תושביו פונו ממנו ולא הורשו לחזור לאחר סיום הלחימה. רוב תושבי הכפר בירעם עברו להתגורר בג'ש, ובני משפחותיהם עדיין מתגוררים במקום.
תושבי ג'ש, רובם ככולם, הם דוברי ערבית כשפת אם, ויודעים גם את השפה העברית, שהיא לשון המדינה; מקצתם דוברים גם ארמית חדשה ("סורית") בבית. על כן, כולם דו-לשוניים או תלת-לשוניים. ההוראה בבתי הספר היא בערבית.
התפלגות אוכלוסיית הכפר לפי דתות:
נוצרים-קתולים - 65%
מרונים - 55%
מלכיתים - 10%
מוסלמים-סונים - 35%
חלק מתושבי ג'ש המרונים מזהים עצמם כארמים (ולא כערבים), והם הובילו את המאבק להכרה רשמית בזהות הארמית בישראל, עד שהוכרו בכנסת בשנת 2014. הילד יעקב חלול הוא האדם הראשון שנרשם בתעודת הזהות שלו כארמי. במאה העשרים ואחת יש מהם הפועלים להחייאת השפה הארמית ביישוב, ואף הקימו גן ילדים דובר ארמית.[דרוש מקור]
ראשי מועצה בעבר

זכי ג'ובראן: 1963–1993
אליאס אליאס: 1993–2003
הנרי עלם: 2003–2008
אליאס אליאס: 2008–2024
שריף ניג'ם: 2024–הווה
ראו גם

גוש חלב - על היישוב היהודי העתיק
לקריאה נוספת

אהרון אבן חן, החרזן מגוש חלב, בתוך: חתונה בצידון, הוצאת מסדה, 1972
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  גוש חלב, באתר של רשות העתיקות
↑  מקור: צבי אילן, 78 טיולים ברחבי ישראל, הוצאת עם עובד - תרבות וחינוך - תל אביב, 1977
↑  בן-צבי, יצחק (1966). שאר ישוב (שנייה ed.). ירושלים: יד בן צבי. pp. 103–104.
↑  ויקטור גרן, תרגום: חיים בן־עמרם, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ ישראל, כרך ז': הגליל (ב), ירושלים: יד יצחק בן־צבי, תשמ"ז, עמ' 51-52
↑  נתונים מסקר הכפרים (1945), שהוצגו מחדש בספר Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970, ומהספר נסרקו לאתר PalestineRemembered.com.
↑  חורפיש הייתה בתכנית המגורשים מישראל, באתר "פורטל הכרמל והצפון", ‏9 באוקטובר 2017
↑  פרופיל ג'ש באתר הלמ"ס
↑   "בכפר גרים שלוש עדות נוצרים מרונים (55%), נוצרים קתולים (10%) ומוסלמים (35%)"
↑  עדי חשמונאי‏, לראשונה בישראל: בן שנתיים נרשם כבן הלאום הארמי, באתר וואלה, 21 באוקטובר 2014
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007567503805171  GND: 4285910-4  LCCN: n90687560  VIAF: 147879322   WorldCat (עם VIAF): 147879322
גזה השני, מלך הונגריה

גזה השני (בהונגרית: II. Géza magyar király או Második Géza, בקרואטית: Gejza Drugi ‏ 1130 – 31 במאי 1162) היה מלך הונגריה ומלך קרואטיה מפברואר 1141 עד מותו במאי 1162. גזה השני היה בנם הבכור של בלה העיוור ואשתו, ילנה מראשקה. במות אביו, היה גזה עדיין ילד וכמלך קטין הושם תחת אפוטרופסותם של אמו ושל אחיה, בלוש. בתחילת שנת 1146 נכבשה ברטיסלבה (אז פוז'ון) על ידי טוען לכתר ותיק (עוד מזמנו של בלה העיוור), בשם בוריס קאלאמאנוס, שנעזר בשכירי חרב גרמנים. כתגמול, פלש גזה באותה שנה לאוסטריה והביס את המרקגרף של אוסטריה, היינריך יאזומירגוט בקרב פישה.
על אף המתחים המתמשכים בין הונגריה לגרמנים, ביוני 1147 כשצלבנים גרמנים חצו את הונגריה, לא פרצו עימותים חשובים. כעבור חודשיים, הגיעו להונגריה גם המלך לואי השביעי מצרפת בראש צבא נוסף של צלבנים. יחד איתם הגיע גם בוריס קאלאמאנוס, שניצל את ההזדמנות הזאת כדי לשוב להונגריה.
לואי דחה את בקשתו של גזה להסגיר לו את בוריס, אולם מנע מהטוען לכתר ליצור מגע עם תומכיו המקומיים ולקח אותו איתו לקונסטנטינופול. גזה הצטרף לקואליציה שהקימו לואי השביעי ורוג'רו השני, מלך סיציליה נגד קונרד השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונגד הקיסר הביזנטי מנואל הראשון קומננוס.
בימי גזה השני הגיעו לממלכת הונגריה המתיישבים הגרמנים הראשונים שהיו אבות הסקסונים הטרנסילבנים. באותה תקופה התיישבו בהונגריה גם אבירים ממערב אירופה ולוחמים מוסלמים שבאו מהערבות הפונטיות. גזה השני הרשה לחייליו המוסלמים לקחת פילגשים.
בשנים 1155-1148 התערב גזה השני שש פעמים בשטחי רוס של קייב במאבקים על קייב, כשהוא תמך בנסיך איזיאסלב השני. הוא עשה זאת באמצעות שיגור כוחות או הגיע לשם בעצמו בראש צבאו. יחד עם בני בריתו, כולל הסרבים מראשקה, הוא נאבק בביזנטים, אך לא הצליח למנוע מהם לכפות שוב על הסרבים את חסותם.
בסופו של דבר פרצו סכסוכים בין גזה לשני אחיו, אישטוואן הרביעי ולאסלו השני שנמלטו מהונגריה אל חצר הקיסר בקונסטנטינופול. בשנים 1160-1158 תמך גזה השני צבאית בפרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה במלחמתו נגד הליגה הלומברדית
אחרי שהקרדינלים המקורבים לקיסר פרידריך בחרו באנטי-אפיפיור ויקטור הרביעי.
גזה השני הכיר בלגיטימיות של האנטי-אפיפיור. אולם, כעבור שנה הוא שינה כיוון וחתם על הסכם עם האפיפיור מרומא, אלכסנדר השלישי
לפני מותו העניק גזה השני דוכסות מיוחדת לבלה, בנו הצעיר, לימים המלך בלה השלישי.