stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפלה לא בטוחה
סיכונים בריאותיים

הפלה לא בטוחה עלולה להוביל לסיכונים בריאותיים מסכני חיים, בהם זיהומים, דלקות, שטפי דם ופגיעה באיברים הפנימיים.
הפלה לא בטוחה היא גורם מרכזי לבעיות בריאותיות ולמוות בקרב נשים ברחבי העולם. על פי הערכת ארגון הבריאות העולמי, כ-25 מיליון הפלות לא בטוחות מתרחשות בעולם מדי שנה, ולפחות 7.9% ממקרי הפלה לא בטוחה מסתיימים במוות, בעיקר במדינות מתפתחות.
האפשרות לבצע הפלה מלאכותית באופן חוקי, על ידי צוות רפואי שהוכשר בהתאם, מפחיתה במידה ניכרת את שכיחותן של הפלות לא בטוחות.
דוגמאות

להלן מספר דוגמאות להשפעתן של הפלות לא בטוחות שהתרחשו במספר מדינות.
דוגמאות > רומניה

נשיא רומניה ניקולאה צ'אושסקו חתם בשנת 1967 על צו 770 (אנ'), האוסר על הפלות מלאכותיות ואמצעי מניעה, ונועד ליצור ריבוי טבעי גדול באוכלוסיית רומניה.
כתוצאה מצו זה נוצר שוק שחור של אמצעי מניעה, ונשים שילמו שוחד לרופאים כדי שיתנו חוות דעת המחייבת ביצוע הפלה. באזורים כפריים ובשכונות עוני היו מקרים רבים של הריונות לא-רצויים. נשים אלו נקטו בדרך כלל בשיטות הפלה לא בטוחה. כ-9,000 נשים מתו כתוצאה מהפלה לא בטוחה בתקופת שלטונו של צ'אושסקו, וזה היה שיעור התמותה הגבוה ביותר באירופה של נשים הרות. שיעור תמותת תינוקות ברומניה עלה ליותר מפי עשרה ביחס למדינות שכנות. ילדים רבים שנולדו בתקופה זו סבלו מתת-תזונה וממחלות קשות, שהובילו לעלייה בתמותת ילדים. תינוקות רבים ננטשו על ידי ההורים וגדלו בבתי יתומים.
הצו לא השיג את מטרתו. במשך שנתיים חל גידול במספר הלידות, אך לאחר מכן חלה ירידה שנמשכה זמן רב. הצו בוטל ב-26 בדצמבר 1989, זמן קצר לאחר המהפכה הרומנית. לאחר המהפכה התגלו ילדים רבים שנטטשו בבתי יתומים. המחקרים על ילדים אלה גילו כי גידול בבית יתומים מוביל לפגיעות קשות בילדים, במיוחד בגיל הרך. לפיכך הדבר הוביל ליוזמות לסגירת בתי יתומים במדינות רבות ומעבר למערכת אומנה.
דוגמאות > דרום אפריקה

חוק המאפשר הפלות מלאכותיות בדרום אפריקה שנחקק ב-1996 גרם לירידה של יותר מ-90% בסיבוכים הקשורים להפלות ומקרי מוות.
דוגמאות > אירלנד

הפלות היו בלתי-חוקיות באירלנד עד 2019, אך התמותה מהפלה לא בטוחה הייתה נמוכה יחסית. נשים שהיו מעוניינות לבצע הפלה יכלו לטוס לבריטניה, במחיר זול יחסית, ולבצע שם הפלה במרפאה ללא מטרות רווח המנוהלת על ידי ארגון צדקה. מרפאות אלה גם סיפקו הדרכה לגבי טיפול עצמי לאחר הפלה. אפשרות חלופית הייתה הזמנת גלולות להפלה תרופתית, שהיו בלתי-חוקיות באירלנד, באמצעות האינטרנט, וכן רכישת מיסופרוסטול (אנ') בבתי מרקחת. תרופה זו מיועדת לטפל בכיב קיבה, אך ידועה גם ביכולתה לעודד הפלה טבעית.
בסוף שנת 2018 בוטלו החוקים נגד הפלות באירלנד, ובתחילת 2019 נפתחו במדינה מרפאות הפלות כחלק משירותי הבריאות במדינה.
דוגמאות > ארצות הברית

בשנות ה-60 של המאה ה-20 מתו אלפי נשים כתוצאה מהפלה לא בטוחה במדינות בארצות הברית שאסרו על הפלה חוקית. בשנת 1963 דווחו 280 מקרי מוות, וב-1965 דווחו 235 מקרים. מקרים רבים אחרים כלל לא דווחו או לא סווגו כיאות.
בשנת 1972, לפני פסק דין רו נגד וייד, דווחו 35 מקרי מוות מהפלה לא בטוחה. בשנת 1973 דווחו 19 מקרים, ולאחר מכן חלה ירידה חדה במקרי מוות בארצות הברית כתוצאה מהפלה לא חוקית, ובכל שנה היו מקרי מוות בודדים, או אף מקרה כלל.
הערות שוליים

1 2  Abortion, באתר ארגון הבריאות העולמי, ‏25 בנובמבר 2021 (באנגלית).
1 2  Facts on Investing in Family Planning and Maternal and Newborn Health, באתר United Nations Population Fund, ‏דצמבר 2009 (באנגלית).
↑  Unsafe abortion: the preventable pandemic, באתר לאנסט, ‏דצמבר 2006 (באנגלית).
↑   זוהר לדרמן ועומר מור, איסור על הפלות לא יעצור נשים, אבל הוא יסכן את חייהן, באתר הארץ, 8 במאי 2022.
↑  Unsafe Abortion: Unnecessary Maternal Mortality, בכתב העת Obstetrics & Gynecology, ‏אביב 2009 (באנגלית).
1 2  On abortion, we should study Romanian history, באתר הגרדיאן, ‏15 ביוני 2013 (באנגלית).
↑  The 1966 law concerning prohibition of abortion in Romania and its consequences.  The fate of one generation, ‏יוני 2001 (באנגלית).
↑  Dozier, Mary (1 June 2014). "Romania's Abandoned Children: Deprivation, Brain Development, and the Struggle for Recovery". American Journal of Psychiatry. 171 (6): 693–694. doi:10.1176/appi.ajp.2014.14030320. ISSN 0002-953X.
↑  What the data says about abortion in the U.S., באתר מרכז המחקר פיו, ‏27 ביוני 2022 (באנגלית).
נקסוס 10

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  דגם 
 יצרן:  סמסונג 
 תאריך הפצה:  13 בנובמבר 2012 
 סדרה:  גוגל נקסוס 
 הבא בסדרה:  נקסוס 9 
 מידע טכני
 מערכת הפעלה:  אנדרואיד ג'לי בין 
 מעבד:  סנאפדרגון 
 זיכרון:  2 גיגה-בית 
 סוללה:  9,000 מילי אמפ"ש 
 מידות
 רוחב:  177.6 מ"מ 
 גובה:  263.9 מ"מ 
 עובי:  8.9 מ"מ 
 משקל:  603 ג' 
 www.google.com/nexus/10/
 
נקסוס 10 (באנגלית: Nexus 10) הוא מחשב לוח שפותח בשיתוף גוגל וסמסונג. זהו מחשב הלוח השני בסדרת ה-גוגל נקסוס. בעקבות ההצלחה של מחשב הלוח נקסוס 7 בגרסת 2012 שוחרר המכשיר עם מסך בגודל 10.1 אינץ', ברזולוציית 1600X2560 שהיה הרזולוציה הגבוהה ביותר למחשב לוח בעת השקתו. הנקסוס 10 הוכרז ב-29 באוקטובר 2012, והפך לזמין לקנייה ב-13 בנובמבר 2012. המכשיר הוכרז יחד עם הטלפון החכם נקסוס 4 ומערכת ההפעלה אנדרואיד 4.2 ("Jelly Bean").
הוא מציע את התכונות החדשות הבאות: יצירת צילום בזווית של 360 מעלות; תפריט הגדרות מהיר; יישומונים במסך הנעילה; הקלדה בהחלקה (בגרסת 4.2 שמגיעה עם המכשיר, זמין באנגלית. מגרסת 4.4 kitkat שניתן לעדכן לה זמין גם בעברית); עדכון ל-Google Now שגוגל הציגה בגרסה קודם לכן 4.1; ויותר ממשתמש אחד במחשבי לוח. המכשיר תומך בעברית, אך לא נמכר בישראל בייבוא רשמי.
חומרה

המכשיר כולל גב מפלסטיק ומשקלו 503 גרם. המכשיר כולל את פלטפורמת Exynos 5250 כפולת הליבה, בתדר 1.7Ghz. המכשיר כולל מצלמה אחורית 5MP הכוללת פלאש LED, ומצלמה קדמית 1.9MP. כמו גם המצלמה האחורית יכולה לצלם וידאו באיכות HD 1080P והקדמית HD 720P. האחורית יכולה לצלם בזווית של 360 מעלות, שהוצג ביחד עם גרסה 4.2, המגיעה עם המכשיר. בנוסף, כולל המכשיר סוללה חשמלית בקיבולת 9000mAh. המכשיר זמין בשני נפחים של אחסון: 16GB ו-32GB, כאשר שניהם ללא קישוריות סלולרית.
דיור שיתופי

Here we Art, בית אמנות שיתופי בשכונת הדר, חיפה
דיור שיתופי או דיור משותף (באנגלית: Co-living או common living) הוא מודל של מגורים קהילתיים בעיר בו הדיירים חולקים חללים משותפים מערכת של ערכים ואינטרסים ולעיתים מטרות משותפות. קיימים מודלים רבים של דיור שיתופי אשר נבדלים זה מזה ברמת השיתוף הפיזי, הכלכלי, משך המגורים ומידת המעורבות החברתית בין הדיירים ובינם לבין הסביבה. כל קהילה המתגוררת בדיור שיתופי מייצרת תמהיל ייחודי בין הפרטי למשותף בניהול המרחבי, תוך טשטוש ההבחנה ביניהם.
ניתן להתחקות אחר מקורות הדיור השיתופי החל מן המאה ה-19, אך צורתו המודרנית תפסה תאוצה במאה ה-21, בשל שילוב גורמים הכוללים תהליך של עיור מואץ, היעדר אפשרויות לדיור בר-השגה, צורך ורצון בקהילתיות ועניין גובר באורחות חיים שאינם תלויים בחוזים כלכליים ארוכי-טווח.
המגמה המרכזית המובילה לעלייה בביקוש לחיי הקהילה היא מגפת הבדידות, שזוהתה על ידי חוקרים במדינות שונות בעולם. מחקרים הראו כי "בדידות היא קטלנית בדיוק כמו עישון של 15 סיגריות ליום" ו"אנשים בודדים נוטים למות בטרם עת ב-50% יותר מאלה המקיימים יחסים חברתיים בריאים".
היסטוריה

המודלים המודרניים של הדיור השיתופי שואבים השראה ממקורות היסטוריים. תומאס מור, הוגה הדעות האנגלי שחי במאה ה-16 תיאר בספרו "אוטופיה" חברה מושלמת. חברה, אשר אין בה קניין פרטי ותושביה חיים ועובדים יחד וחולקים את ארוחותיהם בחדרי אוכל גדולים שיתופיים. במאה ה-19, המשיך את קו המחשבה הזה שארל פורייה, הוגה מזרם הסוציאליזם האוטופי, שהגה את רעיון ה"פאלאנסטר" (Phalanstère) - בתי מגורים ענקיים שאמורים לספק למשפחות החברות בהם את כל הצרכים: מגורים, מזון, חינוך ותרבות, תוך חיסכון בעלויות התפעול הנובעות מהשימוש בטכנולוגיות המתקדמות ביותר. כמו כן, להון המשותף תהיה גישה טובה יותר אליהן מאשר להון הפרטי.
גאורג זימל, סוציולוג ופילוסוף גרמני, עסק בעיר המודרנית ובאופן שבו היא משפיעה על תושביה. לדבריו החיים בעיר הגדולה מאפשרים ליחיד (אינדיבידואל) חירות רבה, אך מצד שני, הוא טוען כי חיי העיר עשויים ליצור בקרב רבים אדישות ותחושת בדידות עמוקה, כל זאת בניגוד לחיים בכפר או בעיר קטנה, אשר חונקים את מי שמחפש חופש, ייחודיות והגשמה עצמית.
היסטוריה > דיור שיתופי באירופה במאה ה-20

השינויים הפוליטיים והחברתיים במשך שתי מלחמות העולם הובילו לניסויים חברתיים בדיור באירופה, ובתוך כך לצורות שונות של דיור שיתופי.
היסטוריה > אוסטריה

בווינה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, סבלו אלפי בני אדם ממצוקת דיור חריפה. משפחות רבות נאלצו להסתפק בדירות קטנות, מחירי הדיור זינקו ורבים נותרו ללא קורת גג. בתגובה, אלפי פועלים שנאלצו לעבור לגור בשולי העיר התאגדו לתנועת "עזרה-עצמית" (self-help) והקימו מערך דיור שיתופי באזור מגוריהם - שולי העיר. הם בנו מבני מגורים הכוללים צרכים משותפים: גני ילדים, מכבסה, שטחים פתוחים, חנות שיתופית ועוד. תנועה זו למעשה, הניחה את היסודות הרעיוניים לרפורמת הדיור החברתי שהובילה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית באוסטריה בשנות ה-20. במסגרתה נבנו למעלה מ-60,000 דירות בלב העיר בצורת סופר-בלוקים של דיור ציבורי. דוגמה בולטת לבלוקים אלה הוא שיכון קרל-מרקס-הוף בווינה שנבנה בין השנים 1927–1930. השיכון כולל 1,300 יחידות דיור בנויות מסביב לחצר עם מגרשי משחק, מעונות יום, מכבסה, מרפאה, ספרייה, דואר וחנויות.
גרמניה והולנד אימצו גם הן מדיניות זו של "אדריכלות עממית" וקידמו בשנים אלה בנייה להמונים תחת הכוונה ציבורית על־ידי מחקר, חקיקה, מימון וניהול, בהובלת אדריכלים מתקדמים, שהזדהו עם המשימה החברתית.
היסטוריה > דנמרק

בסוף שנות ה-60, גבר ברחבי צפון אירופה שיח שערער על מגבלות יכולת התא המשפחתי לספק לאינדיבידואל מענה חברתי-קהילתי, והעלה את הצורך בצורות מגורים חדשות, אינטגרטיביות יותר. בשנות ה-70 גבר העניין בקרב איגודי דיור בדנמרק ומשרד השיכון הדני השיק תחרות לצורות מגורים אלטרנטיביות. תחרות זו באה בניגוד לתנופת הבנייה של רבי-קומות שתפסה תאוצה במדינה ותוארה על ידי התומכים בצורות הדיור האלטרנטיביות כ"שממה של פרברים משפחתיים". ב-1978 זכה בתחרות הפרויקט Tinggården שהציע מתחמי מגורים של בתים המקובצים סביב חצר משותפת, בנוסף למבנה שיתופי ובו מטבח ופעילויות משותפות נוספות. הפרויקט השפיע רבות על תכנון המגורים השיתופיים בדנמרק אשר רווחים במדינה עד היום.
היסטוריה > הולנד

הולנד היא אחת המדינות המובילות בעולם במודלים של דיור שיתופי. ב-1969 פרסמה ליז ואן-דן Lies van den) Donk-van Dooremaal) מודעה בעיתון הפונה וקוראת לאדריכלים לתכנן פרויקט מגורים, שיכיל מטבח וחדר אוכל מרכזיים, מכבסה, גן ילדים ומרחבים משותפים נוספים, אשר יהיו מוקפים בדירות קטנות. אף אדריכל לא ענה למודעה, אך רבים ברחבי הולנד גילו עניין ופנו אליה. בתקופה זו החלו לעלות בהולנד שאלות לגבי מעמדה של המשפחה הגרעינית, ורעיונות שיתופיים כמו קומונות סִקְרְנוּ רבים. העניין הרב שגילו תושבי הולנד ואנשי מקצוע במודעה הוביל בסופו של דבר ליצירת שלוש קהילות שיתופיות בהילברסום, דלפט ורוטרדם, שהחלו לקום מסוף שנות ה-70. היזמים והמארגנים של פרויקטים אלו ביקרו בפרויקטים דומים בגרמניה ודנמרק, שהיו בבעלות פרטית. המודל ההולנדי שאף להיות בעל אופי דמוקרטי יותר ופתוח גם לבעלי הכנסה נמוכה, ולכן הוקם על ידי איגודי דיור ובתמיכת הרשויות המקומיות והשלטון המרכזי. בשנות ה-80 החלו צורת מגורים זו לשמש גם את בני הגיל השלישי.
הרשויות המקומיות בהולנד לוקחות חלק במימון הקהילות הללו, מתוך הבנה שדרך מגורים זו תורמת לבריאות ורווחת הדיירים, וכתוצאה מכך פוחת העומס על המערכות הציבוריות.
ההיסטוריה של הדיור השיתופי בישראל

מקובל לראות בקיבוצים את פרויקט הדיור השיתופי הגדול בישראל, שעד היום מהווה דוגמה עולמית לחיי קהילה קואופרטיביים. למעשה, תנועת העבודה קידמה במאה ה-20 מודלים דומים גם בעיר ובמרכזם מעונות העובדים.
ההיסטוריה של הדיור השיתופי בישראל > מעונות העובדים

העלייה השלישית (1919–1923) הביאה לארץ את הרעיונות של חברה סוציאליסטית קואופרטיבית. מספר העולים הגדול הוביל בשנות ה-20 למצוקת דיור בתל אביב, ופועלים רבים חיו בתנאי מגורים ירודים וצפופים. למרות המאמצים הרבים שהושקעו בהתיישבות הסוציאליסטית החקלאית ולצידם שלילת חיי העיר הבורגניים, חיפשה תנועת העבודה פתרונות לשיכון הפועלים בעיר. כך החלו לקום ביוזמת ההסתדרות שכונות פועלים ומעונות עובדים בערים – בעיקר בתל אביב (כ-700 יחידות דיור) אך גם בחיפה (כ-500 יחידות דיור) וירושלים (90 יחידות דיור).
מעונות העובדים נבנו כבתים משותפים בהשראת הסופר-בלוקים בווינה, ושולבו בהם חנויות ׳תנובה׳, גני ילדים, מטבחים קואופרטיביים, מכבסות וחדרי תרבות וקריאה. הם הוקמו סביב גינה פנימית רחבת-ידיים, שסימלה את חיי החברה המשותפים כמו גם את חשיבות עבודת הגן והקשר לאדמה. האדריכלית ניצה מצגר-סמוק כתבה על כך: "התיישבות העירונית של הפועל בלטה בקונטקסט העירוני בהתארגנות החברתית של השכונות על־פי רעיון הקואופרציה. רעיון הקואופרציה הובא ארצה עוד בתחילת שנות ה־20 על־ידי העולים מברית־המועצות, ובעקבות בנייה אינטנסיבית של שיכוני פועלים בווינה בשנות ה־20. שיתוף הפעולה לא הסתיים בבנייה. המטרה הייתה לספק לדיירי השכונות שירותים תרבותיים ומסחריים, ולהשאיר את השטחים המשותפים, כגון הגג וגינת החצר, לשימוש כל הדיירים. שיתוף הפעולה היה מלא גם בתכנון השכונה, והוא נעשה בתיאום של המרכז עם נציגי הדיירים והמתכננים."
ההיסטוריה של הדיור השיתופי בישראל > בית משותף רב בנייני

דוגמה נוספת למתחם מגורים עירוני הכולל אלמנט דומיננטי של שיתוף הם פרויקטים, שבמסגרתם הוקם ונרשם בית משותף מתוך כוונה עסקית־שיווקית לאגד את כלל הבניינים במתחם מסוים במסגרת חוזה. הרעיון הכלכלי היה ניצול היתרון לגודל כדי לספק לדיירי הפרויקט קניין בעלות סבירה, כמו גם שירותים יוצאי דופן בנוף הבתים המשותפים כגון בריכת שחיה, גינה מרכזית גדולה, חדרי כביסה וגגות פתוחים ומטופחים. ניהול ענייני הבית המשותף טופל על ידי ועד מאורגן.
מודלים לדיור שיתופי בישראל > דיור קואופרטיבי

דיור קואופרטיבי הוא התאגדות עצמאית של אנשים, המתאגדים מרצונם החופשי על מנת לספק את צורכיהם הכלכליים, החברתיים והתרבותיים באמצעות מיזם עסקי שהוא בבעלותם המשותפת ובשליטתם הדמוקרטית (על פי הגדרתם של ica-international cooperative alliance). דוגמאות בישראל: דיור מוגן קואופרטיבי לגיל השלישי, דיור שיתופי לאמהות יחידניות בעיר פרדס חנה, משפחות צעירות בעיר חריש ועוד.
מאפיינים כלכליים: קואופרטיב דיור הוא ישות משפטית המחזיקה בבעלות משותפת על נדל"ן, כאשר כל אחד מחברי הקואופרטיב מחזיק במניה, המקנה לו זכות על יחידת דיור אחת וקול אחד בתהליך קבלת ההחלטות הדמוקרטי של קואופרטיב הדיור. חברי הקואופרטיב יוצרים את הונו, לרוב ההון הראשוני המושקע אינו נושא ריבית. "הבית הוא לא בבעלות החבר ולא רשום בטאבו, אבל גם אין ישות אחרת שהיא הבעלים, אלא האנשים שגרים הם הבעלים. עיקר פעילות הקואופרטיב היא אחרי שנרכש הבניין. ממשיכים לגור ברכוש משותף לכולם ומנהלים אותו בצורה דמוקרטית. אם מישהו מחליט שהוא רוצה לעזוב, הוא יקבל את מה שהוא השקיע, לא בערך נדלני אלא לפי המדד, ובמקומו ייכנס חבר אחר." כך מעידה מרכזת תחום הקואופרציה בתנועה הקיבוצית.
פילוסופיה: בבסיס הדיור הקואופרטיבי עומדת תפיסה חברתית-כלכלית המבססת צורת ארגון לפיה מתבצע שיתוף באמצעי הייצור או בכח הקנייה של החברים המאוגדים בארגון. קואופרטיבים לדיור מרחיבים את שליטת החברים בהם על חיי וסביבות המגורים שלהם ושומרים את ההון בידי הדיירים על ידי התאגדות ובניית מנגנון שיתוף וריכוז המשאבים המשותפים. קואופרציה בדיור עשויה לספק מענה למגוון צרכים בתחום הדיור והקהילה, כגון ייצור מלאי דיור בר-השגה לאורך זמן, העצמת אוכלוסיות הנזקקות לדיור ציבורי, פלטפורמה לקהילתיות, הרחבת הפרקטיקה הדמוקרטית בחיי תושבים ודיירים ועוד.
מודלים כלכליים קיימים:
ללא בעלות/ללא הון - שיטה הפועלת בדומה לחוזה שכירות או חכירה. החברים רוכשים מניה על דירה ספציפית לפי "הסכם חזקה". החברים משלמים בכל חודש דמי חבר, שערכם נקבע על ידי החברים בהתאם לחובות שיש להחזיר ובהתאם למדיניות הקואופרטיב. במודל זה למעשה הדירה איננה רכוש בו ניתן לסחור.
כולל בעלות/כולל הון - רכישת מניה שהיא גם שטר המכר של דירה וערכה כמחיר השוק. במקרה זה המבנה הקואופרטיבי מעוגן בהסכמות משפטיות ובחוזה אל מול התאגיד.
קואופרטיב בהון מוגבל - בו קיימות הגבלות על מחיר הקנייה והמכירה של המניה. ערך המניה לרוב מאפיין שיעור סמלי של ערך הדירה.
מודלים לדיור שיתופי בישראל > מיזמים עסקיים של דיור שיתופי

במאה ה-21 החלו להתפתח ברחבי העולם מיזמים עסקיים לדיור שיתופי, שמציעים מודל אלטרנטיבי של שכירות לרווקים, זוגות ומשפחות המחפשים לשלב בין החיים בעיר לתחושת קהילתיות. מיזמים אלה משווקים את עצמם כיוזמה קהילתית-עירונית (לרוב בשכונה או מתחמים מסוימים) המציעה הסכמי שכירות ארוכת טווח, מרחבים משותפים וחיי קהילה תוססים.
מודלים לדיור שיתופי בישראל > מיזמים עסקיים של דיור שיתופי > Venn

מיזם דיור שיתופי של חברת Venn שהתחיל בשכונת שפירא בתל אביב בשנת 2016, והתרחב לפרויקטים נוספים בשכונת בושוויק בברוקלין ופרידריכסהיין בברלין. מקימי החברה מגדירים את המיזם שלהם כ-NAS — Neighborhood As Service, שכונתיות כשירות.
מאפיינים פיזיים: הדיירים במתחם המגורים של Venn יכולים לבחור בין דירות שכורות בגדלים שונים המתאימים ליחידים, שותפים, זוגות ומשפחות. כמו כן הם נהנים ממרחבים משותפים לעבודה, יצירה, סלון קהילתי, חדר תנועה ומדיטציה ועוד. בנוסף, הפלטפורמה של Venn מספקת לחברי הקהילה גישה לאירועים ופעילויות, חיבור לעסקים מקומיים ומתן הנחה בהם, תמיכה וליווי ביוזמות ועוד. הכל דרך אפליקציה ייעודית שמפעילה החברה.
מאפיינים כלכליים: Venn למעשה מתווכת בין הדיירים לבין בעלי נכסים ברחבי השכונה, כאשר היא מתקשרת איתם בהסכמי ניהול נכסים ארוכי טווח של 10–20 שנה (עם עליות מחירים ידועות מראש), אחראית על שיפוץ וריהוט הדירות והחללים המשותפים ומנהלת את השכירות. במקביל שותפה החברה גם בהפעלת נכסים מסחריים של יזמים מהשכונה — כמו מסעדות ובתי קפה. בנוסף לדמי השכירות, משלמים הדיירים דמי ניהול בעלות של כמה מאות שקלים. דמי הניהול מכסים שירות דיירים הכולל טיפול בתקלות, סיוע בהתנהלות מול בעל הנכס והרשויות, וכן נגישות לכלל המרחבים המשותפים, השירותים והפעילויות המוצעים להם.
ביקורת: כניסת Venn לשכונת שפירא גרמה להשבחת הנדל"ן ועידוד תהליכי ג'נטריפיקציה. תושבי שכונת שפירא מדווחים כי מאז כניסת החברה לשכונה, מחירי השכירות עלו באופן משמעותי, ושהחברה מציעה לבעלי דירות סכומים גבוהים על מנת לשכור מהם את הנכסים שבבעלותם. גורם בשוק ההון מתאר את המודל של Venn כמודל להשבחת נדל"ן: רכישה או שכירת נכסים לטווח ארוך, שיפוצם, הוספת ערך מוסף בדמות שירותים קהילתיים ושיתוף משאבים לדיירים המשלמים דמי מנוי, ויציאה מהשכונה ברווח כעבור מספר שנים. בכך ניתן לראות את המהלך כשכלול ועידוד תהליכי ג'נטריפיקציה שהיו מתרחשים גם ללא Venn, אך זו כנראה מאיצה אותם. תושבים מהשכונה מתארים את התהליך כיצירת מונופול אורבני, מצב בו החברה צוברת כוח רב בשכונה ההופך אותה לגורם ביניים בין התושבים לעירייה, המנהל בפועל את המתרחש בשכונה מבחינת עליית מחירי הדיור, החברה היא זו שמחליטה אלו עסקים ייפתחו או ייסגרו בשכונה וכו'. ביקורת נוספת נוגעת למיסחור יוזמות קהילתיות עצמאיות: Venn שמה תג מחיר על התארגנויות ספונטניות של תושבים. בכך, מצד אחד היא מרוויחה עליהם ומצד שני מבטלת את כוחה הספונטני של הקהילתיות השכונתית. לדוגמה, לפני כניסת החברה לשכונה נהגו תושבים רבים לשתף ביניהם כלי עבודה דרך קבוצות וואטסאפ ופייסבוק. כאשר הגיעה Venn הקימה את החנות "משאלה" כפלטפורמה מתחרה, בתשלום או בחינם לחברי Venn.
ראו גם

דירת שותפים
דירה קהילתית
הערות שוליים

↑  Sam(Sam H. ) Pepper, Aaron Manji, Co-living as an emerging market : an assessment of co-living's long-term resiliency, 2019
1 2 3  אמנון להבי, קהילות מגורים חדשות בישראל - בין הפרטה להפרדה, דין ודברים ב, תשס"ו, עמ' 63-140
↑  Neil Howe, Millennials And The Loneliness Epidemic, Forbes, ‏2019 (באנגלית)
↑  Amy Morin, Loneliness Is as Lethal As Smoking 15 Cigarettes Per Day. Here's What You Can Do About It, Inc.com, ‏2018-06-18 (באנגלית)
↑  Julianne Holt-Lunstad, Timothy B. Smith, J. Bradley Layton, Social Relationships and Mortality Risk: A Meta-analytic Review, PLoS Medicine 7, 2010-07-27, עמ' e1000316 doi: 10.1371/journal.pmed.1000316
↑  Dick Urban Vestbro, Liisa Horelli, Design for Gender Equality: The History of Co-Housing Ideas and Realities, Built Environment 38, 2012-07-01, עמ' 315–335 doi: 10.2148/benv.38.3.315
↑  גיאורג זימל, "העיר הגדולה וחיי הנפש", אורבניזם: הסוציולוגיה של העיר המודרנית, הוצאת רסלינג, 2004
↑  Andreas Rumpfhuber in Vienna, Story of cities #18: Vienna's 'wild settlers' kickstart a social housing revolution, the Guardian, ‏2016-04-08 (באנגלית)
↑  בלוק בניינים גדול המורכב מכמה בניינים קטנים. לפי התוכנית לתוך הרחובות הקטנים של הסופר בלוק יכולים להיכנס הולכי רגל, רכבי שרות והצלה, אופניים. אוטובוסים ורכבי דיירי הסופר-בלוק מוגבלים למהירות נמוכה. כלי רכב אחר שלא מתושבי הסופר-בלוק יהיה חייב לעשות עיקוף.
↑  יונתן רוזין, ‏תל אביב, למה את לא ברצלונה: איפה אנחנו ואיפה הסופר-בלוק, באתר "Time Out ישראל", 24 ביוני 2022
1 2 3 4  ניצה מצגר-סמוק, בתים מן החול: אדריכלות הסגנון הבינלאומי בתל-אביב: 1931-1948, תל אביב: קרן תל-אביב לפיתוח, 1994
↑  Tinggården - Communal building, vandkunsten.com
↑  John Killock, Is cohousing a suitable housing typology for an ageing population within the UK?, Housing For The Aged Action Group, ‏2019-01-15 (באנגלית)
1 2 3  מנור, אודי. (1998). קיבוץ בעיר/עירוני. בתוך: לקסיקון הקיבוץ. הוצאת יד טבנקין.
1 2  הקמה, ליווי וצירוף קיבוצים עירוניים לתנועה הקיבוצית, באתר התנועה הקיבוצית, ‏נובמבר 2018
1 2  נמרוד בוסו, מקומונה ועד כפר סטודנטים - כך חיים האידיאליסטים, באתר TheMarker‏, 27 בדצמבר 2012
↑  גליה גוטמן, קיבוצים עירוניים, באתר מסע אחר
↑  קרן שח"ף, קהילות משימתיות, באתר קרן שח"ף
1 2 3 4  צאלה קוטלר, ‏מודל המגורים המשותפים צובר תאוצה בעולם ומגיע גם לישראל, באתר גלובס, 24 בספטמבר 2017
1 2   גילי מלניצקי ועירד עצמון שמאייר, נכנסים לשכונה, משנים את פניה - ומרוויחים לא רע: הכירו את הסטארט-אפ Venn, באתר TheMarker‏, 30 באוגוסט 2019
↑  תומר מיכלזון, מסילת עשירים: האם פרויקט Venn מזיק למרקם החיים בשכונת שפירא?, באתר טיים אאוט, ‏2018-11-29
מידג' דקטר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביולי 1927 סיינט פול, ארצות הברית 
 פטירה:  9 במאי 2022 (בגיל 94) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  St. Paul Central High School 
 בן או בת זוג:  נורמן פודהורץ (1956–?) 
 צאצאים:  רייצ'ל אברמס 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2003) 
 
מידג' דקטר (באנגלית: Midge Decter;‏ 25 ביולי 1927 – 9 במאי 2022) הייתה סופרת, פובליציסטית, עורכת עיתונות ועיתונאית יהודיה-אמריקאית נאו קונסרבטיבית, אנטי פמיניסטית.
קורות חיים

דקטר נולדה בסיינט פול, מינסוטה, ב-1927, אחת משלוש בנותיו של זוג יהודי - הארי רוזנטל ורוז (לבית קלמנסון). אביה היה סוחר במוצרי ספורט. כבר בעת לימודיה בתיכון עבדה, וכתבה למגזין הספרותי של בית הספר. למדה כשנה, אך לא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת מינסוטה. בת 19 עברה לניו יורק, ולמדה כשנתיים בבית המדרש לרבנים באמריקה, השייך לזרם יהדות קונסרבטיבית.
ב-1947, כשהייתה בת 20, ותוך כדי לימודיה נישאה למשה דקטר (אנ') (1921–2007), לימים עורך עיתונות ופעיל יהודי ידוע למען היתרי יציאה ליהודי ברית המועצות. מנישואין אלה נולדו לה שתי בנות, אחת מהן רייצ'ל אברמס (אנ') (1951–2013), סופרת, פובליציסטית ואמנית ידועה בזכות עצמה. כעבור שבע שנים השניים התגרשו.
למדה זמן קצר באוניברסיטת ניו יורק וב-1949 החלה לעבוד כמזכירתו של רוברט וורשו (אנ') (1917–1955), אחד העורכים של הקומנטרי, שהוקם ארבע שנים קודם לכן כירחון ליברלי של הקהילה היהודית האמריקאית. דקטר הפכה לחלק מהחוג האינטלקטואלי הליברלי היהודי שהיווה את מערכת הירחון וכשהחלה לכתוב בעצמה, הן ב"קומנטרי" והן מעל במות אחרות ובמשך למעלה מעשור, הביעה דעות ליברליות.
באמצע שנות החמישים הגיע לקומנטרי נורמן פודהורץ, שהיה החל מ-1956 לבעלה השני וממנו נולדו לה שני ילדים, ג'ון פודהורץ והעיתונאית ובעלת הטור רותי בלום (אנ'). ב-1960 נורמן פודהורץ מונה לעורכו של הירחון והפך אותו בהדרגה לשמרני יותר ויותר. בתקופה זו החלה גם כתיבתה של דקטר, לנטות יותר ויותר לכיוון השמרני ובעיקר לניציות מבחינה מדינית-ביטחונית כנגד ברית המועצות. מאמריה הופיעו בשורה ארוכה של מגזינים ובהם: Commentary ,First Things ,Atlantic ,National Review ,New Republic ,Weekly Standard ,American Spectator ועוד.
במקביל לכתיבה ובמשך למעלה מעשרים שנה עבדה כעורכת עיתונות במגזינים Midstream (אנ'), קומנטרי‏ (Managing Editor), הארפר'ס, Saturday Review (אנ')‏ (Managing Editor) וכן במכון הדסון. עוד במקביל עבדה דקטר גם כעורכת ספרותית במספר הוצאות ספרים, האחרונה שבהן Basic Books (אנ').
ארגונים ופרסים

ב-1981 ייסדה דקטר, יחד עם דונלד ראמספלד את הוועד למען העולם החופשי (אנ'). ועד זה היה מרכז חשיבה נאו קונסרבטיבי ידוע, ובו לקחו חלק רבים מראשי הנאו קונסרבטיבים של אותה תקופה, בהם ג'ין קירקפטריק, לשק קולקובסקי, אירווינג קריסטול, סימור מרטין ליפסט, טום סטופארד, ג'ורג' ויל, אליוט אברמס, מייקל לדין, ריצ'רד פרל, פול וולפוביץ' ועוד. במשך כעשור, עד נפילת חומת ברלין ובעקבותיה התפרקות ברית המועצות הייתה דקטר יו"ר משותפת של גוף זה יחד עם רמספלד.
דקטר הייתה גם, יחד עם זביגנייב בז'זינסקי, דיק צ'ייני, ג'ון מקיין, הסופר טום קלנסי ועוד, בין ראשי "קרן ג'יימסטאון" (אנ'), שהוקמה במטרה לסייע לעריקים מברית המועצות. במקביל כיהנה גם בחבר המנהלים של Nicaraguan Freedom Fund,‏, Jewish Policy Center (אנ'), ועוד שורת ארגונים שמרניים או ניציים נוספים.
עם נפילת ברית המועצות וסגירתו של "הוועד למען העולם החופשי" העבירה דקטר את מרכז הכובד של פעילותה יותר לתחום החברתי ופחות לתחום המדיני. בתקופה זו היא הצטרפה ל"מכון לענייני דת וחיים ציבוריים" (Institute of Religion and Public Life), בו הייתה עמיתה בכירה בשנים 1990–1995 וכן כיהנה כחברת מועצת המנהלים או הנאמנים של הארגונים השמרניים Softer Voices‏, Philadelphia Society (אנ'),‏ Independent Women's Forum(אנ'), קרן הריטאדג' ועוד וכחברה במכון הובר, מכון הדסון ועוד.
ב-1997 הייתה בין מייסדי מרכז החשיבה הנאו שמרני החדש של ויליאם קריסטול ורוברט קגן, פרויקט המאה האמריקאית החדשה (אנ'), יחד עם שורה ארוכה של חוקרים ופובליציסטים נאו קונסרבטיבים אחרים. לא פחות מעשרה מהמייסדים (אף כי לא דקטר עצמה) הצטרפו בהמשך לממשל הנשיא ג'ורג' בוש (הבן).
ב-2003 זכתה במדליית מדעי הרוח האמריקאית ובמשך השנים גם בפרסים נוספים, בהם פרס סידני הוק (אנ') ופרס American Liberty Award, שניהם ב-2013, פרס Clare Boothe Luce Award, ב-2012 ועוד.
נפטרה ב-9 במאי 2022.