stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרדיננד דוויד

| --- | --- |

 לידה:  19 ביוני 1810 המבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  18 ביולי 1873 (בגיל 63) קלוסטרס, שווייץ 
 שם לידה:  Ferdinand Ernst Victor Carl David 
 מקום קבורה:  בית הקברות החדש יוהאניס בלייפציג 
 מוקד פעילות:  לייפציג 
 סוגה:  אופרה, מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 בן או בת זוג:  Sophie David 
 צאצאים:  פאול דוויד, Isabella Eckardt 
 
פרדיננד דויד (בגרמנית: Ferdinand David ‏ 19 ביוני 1810 – 18 ביולי 1873) היה כנר וירטואוז ומלחין גרמני.
ביוגרפיה

דויד נולד באותו בית בהמבורג שם נולד פליקס מנדלסון שנה קודם לכן. דויד גדל כיהודי אך בהמשך המיר את דתו לנצרות. אחותו לואיז (1811-1850) ניגנה בפסנתר והשניים נחשבו לילדי פלא. פרדיננד היה תלמידם של לואי שפור (כינור) ומוריץ האופטמן (תאוריה) בשנים 1823-4. בשנתיים שלאחר סיום לימודיו הופיעו הוא ולואיז בקופנהגן, לייפציג, דרזדן וברלין. בשנת 1826 היה לכנר בתיאטרון המלכותי של ברלין והתיידד עם מנדלסון והרבה לנגן מוזיקה קאמרית עמו ועם האחים ריץ, יוליוס ואדוארד.. ב-1829 היה לכנר הראשון ברביעיית מיתרים בדוֹרְפּאט שבאסטוניה ויצא למסעות קונצרטים בריגה, סנקט פטרבורג ומוסקבה. ב-1835 היה לקונצרטמייסטר בתזמורת הגוונדהאוס בלייפציג וב-1843 התמנה לפרופסור לכינור בקונסרבטוריון של לייפציג בניהולו של מנדלסון, משרה בה התמיד עד סוף חייו. במקביל גם ניצח על תזמורת התיאטרון העירוני ופיקח על המוזיקה הכנסייתית בלייפציג והיה לדמות חשובה בחוגי המוזיקה של העיר.
באביב 1839 יצא דויד לביקור באנגליה, שם הופיע ברסיטלים עם איגנץ מושלס וניגן את הקונצ'רטי לכינור שלו עצמו עם האגודה הפילהרמונית, ב-18 וב-22 במרץ. מושלס כתב עליו:
תלמיד ראוי זה של שפור ניגן את המוזיקה של מורו בסגנון הדור ואצילי, ביצע בווירטואוזיות ללא דופי את המוזיקה המזהירה שלו עצמו, ונגינתו ברביעייה בערְבּיוֹת של מוֹרי ובְּלאגרוֹב היסבה עונג לכל מי שניחן במידה כלשהי של טעם אמנותי אמיתי
ביקורו הבא באנגליה, כעבור שנתיים, לא היה מוצלח כקודמו.
אחרי שובו לגרמניה, ב-26-28 ביוני אותה שנה, ניגן דוויד בפסטיבל ליבק ולאחר זאת שב ללייפציג.
כשנפתח הקונסרבטוריון של לייפציג ב-27 במרץ 1843, התמנה דויד לראש מחלקת הכינור. בין תלמידיו הראשונים היה יוזף יואכים, שהגיע אליו בהמלצת מנדלסון. ב-13 במרץ 1864 ביצע לראשונה את הקונצ'רטו לכינור של מנדלסון. המלחין הקדיש לו את היצירה, שהערותיו ועצותיו תרמו לא מעט להצלחתה. לאחר מות מנדלסון הציע לו אחיו, פאול מנדלסון, לחבור למושלס, האופטמן ויוליוס ריץ בעריכת כתבי היד של המלחין.
דויד עבד גם כעורך יצירות לכינור, בהן יצירותיהם של פרנצ'סקו מריה וראצ'יני, פייטרו לוקטלי ויוהאן גוטליב גולדברג. הוא ערך את מכלול שלישיות הפסנתר של בטהובן להוצאת פיטרס. ב-1845 ערך את קובץ הסונאטות והפרטיטות של באך לכינור סולו.
פרדיננד דויד מת באופן פתאומי בשנת 1873, בגיל 63, כשהיה בטיול הררי עם ילדיו, סמוך לקלוסטרס שבאזור גראובינדן בשווייץ.
הערות שוליים

↑  אלברט מל, מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין. מקורות רבים מציינים את תאריך הלידה של דוויד כ-19 בינואר, אבל סביר יותר, ש-19 ביוני הוא התאריך הנכון
↑  גרוב
↑  גרוב
↑  גרוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260374005171  PLWABN: 9810567114305606  BIBSYS: 3096202  BNC: 000109711  BNE: XX4773947  BnF: cb13893000j (data)  CANTIC: a11081211  CiNii: DA1024417X  GND: 102199191  ICCU: LO1V142675  ISNI: 0000 0001 1765 5757  LCCN: n84238461  LNB: 000041521  MusicBrainz: 81d88460-9470-41a7-af2c-0a6ff9a52121  NDL: 01077716  NKC: mzk2008443134  NLA: 36177781  NLG: 211030  NTA: 070002460  RERO: 02-A012313917  SNAC: w6p2764n  SUDOC: 122640918  Trove: 1224678  VcBA: 495/98303  VIAF: 59269150   WorldCat (עם VIAF): 59269150
פנציקלידין

| --- | --- |

 
 שם IUPAC
 1-(1-phenylcyclohexyl)piperidine
 נתונים כימיים
 כתיב כימי:  C17H25N 
 מסה מולרית:  243.387 גרם למול
 נתונים פרמוקוקינטיים
 זמן מחצית חיים:  7-46 שעות
 בטיחות
 מעמד חוקי:  בישראל נכלל בפקודת הסמים המסוכנים סימן ב'. בארצות הברית נכלל ב-Schedule II
 מזהים
 מספר CAS:  77-10-1
 PubChem:  6468
 ChemSpider:  6224
צורות שונות של הPCP, מומס במים, או טהור.
PCP או בשמו המדעי פנציקלידין - Phencyclidine (קיצור לשמו הארוך יותר: פנילציקלוהקסילפיפרידין - Phenylcyclohexylpiperidine), הידוע גם בכינויו "אבק מלאכים" (Angel Dust), הוא סם דיסוציאטיבי והלוצינוגני (גורם הזיות). שימושו הרפואי הוא בהרגעה והרדמה. נוסחתו הכימית של ה-PCP היא C17H25N ומסתו המולקולרית היא 243.4 גרם למול. סם זה גורם לתחושת ניתוק מהסביבה, לחוסר רגישות לכאב, בלבול, אובדן עכבות, ובמקרים חריגים התקפים פסיכוטיים, חלקם אלימים ומסוכנים וקואורדינציה נמוכה מאוד, עד בלתי אפשרית.
בשל תופעות אלו הוא מוגדר כסם מסוכן לשימוש. בארצות הברית נכלל הסם ב-Schedule II, ובישראל נכלל בפקודת הסמים המסוכנים כסם סימן ב'.
כימיה ורוקחות

ה-PCP הוא סם הרדמה והרגעה דיסוציאטיבי והלוצינוגני מקבוצת הסמים הכוללת גם קטמין וטילטמין.
מבחינה טוקסולוגית, PCP נחשב לנוירוטוקסין המזיק לתפקוד המוח. נזקי הסם ניכרים בחלקים שונים של מערכת העצבים כגון מערכות הקליטה.
היסטוריה

ה-PCP נוסה לראשונה אחרי מלחמת העולם הראשונה כסם מרדים בניתוחים. אך בגלל תופעות לוואי הוא נדחה משימוש רפואי עד שנות החמישים, עת נוסה מחדש בבני אדם תחת השם "סרניל" (Sernyl). עד מהרה נדחה הסם בשנית בשל תופעות הלוואי. לאחר מכן נעשה ניסיון למכרו כסם הרדמה וטרינרי בשם סרנילן, אך הוא נדחה. בשנות השבעים הוכנס החומר לרשימת החומרים המסוכנים האמריקנית. בשל זמן מחצית חיים ארוך בגוף האדם, ובשל תופעות הלוואי שלו הסם לא ראוי לשימוש רפואי. ה-PCP נספג ברקמות שומניות ומפורק במטבוליזם לחומרים אחרים הנקראים PCHP, PPC וPCAA. כאשר הסם נצרך על ידי עישון, הוא מתפרק בחלקו לחומרים PC ופיפרידין.
ראו גם

סם
קטמין
הערות שוליים

↑  http://www.nida.nih.gov/NIDA_Notes/NNVol15N2/Ketamine.html
↑  Neuroscience for Kids - PCP, faculty.washington.edu
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541281405171  BnF: cb135071201 (data)  GND: 4717590-4  LCCN: sh85100665  SUDOC: 050228498 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
תיאור תגובת פירוק הפאנציקלידין
פרדיננד ברוקנר

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1891 סופיה, נסיכות בולגריה 
 פטירה:  5 בדצמבר 1958 (בגיל 67) ברלין, גרמניה המזרחית 
 שם לידה:  Theodor Tagger 
 מדינה:  אוסטריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הירשטראסה 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 פרסים והוקרה:  פרס וינה לספרות (1957)  טבעת הכבוד של העיר וינה 
 
פרדיננד ברוקנר (במקור תיאודור טאגר, בגרמנית: Ferdinand Bruckner;‏ 26 באוגוסט 1891 – 5 בדצמבר 1958) היה סופר ומחזאי אוסטרי-גרמני ומנהל תיאטרון.
ביוגרפיה

פרדיננד ברוקנר נולד בסופיה שבבולגריה שם-"תיאודור טאגר". אביו של ברוקנר היה איש עסקים אוסטרי ואמו הייתה מתרגמת צרפתיה. ברוקנר בילה זמן רב בווינה, בפריז ובברלין בלימודי מוזיקה. בשנת 1916 עזב ברוקנר את נושא המוזיקה והתחיל לעסוק בשירה. במשך השנים הוציא כמה אוספי שירה. בשנת 1917 הקים את המגזין - "Marsyas", מגזין ספרותי שבו כתבו סופרים רבים וחשובים.
בשנת 1922 הקים ברוקנר את תיאטרון הרנסאנס בברלין ובשנת 1928 הוא העביר את האחריות על התיאטרון לגוסטב הרטונג.
בשנים 1929- 1930 הוא הוציא שלושה מחזות. את שלושת המחזות הוא הוציא תחת שם בדוי - "פרדיננד ברוקנר" אך לאחר שראה את הצלחת המחזות האלו הוא פרסם את שמו האמיתי ואף על פי כן ב-1946 הוא שינה את שמו לשם הבדוי. במשך השנים הוא הוציא לאור כמה וכמה מחזות נוספים.
בשנת 1933 הוא עבר לפריז, ומשם, ב-1936 עבר לארצות הברית, שם עבד ונחל הצלחה. ב-1953 חזר ברוקנר לברלין ועבד שם כיועץ בתיאטרון "שילר".
ברוקנר נפטר בברלין ב-1958.
המחזות שכתב

איש הערפילים, 1917.
מחלות של בני נוער, 1926.
הפושעים, 1929.
אליזבת מאנגליה, 1930.
הגזעים, 1933.
סימון בוליבר, 1945.
פירוס ואנדרומכה, 1951.
פטי הרסט

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1954 (בת 70) סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Patricia Campbell Hearst 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  בית הספר של קריסטל ספרינגס אפלנדס  קולג' מנלו  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  בית הספר סנטה קטלינה  Sacred Heart Preparatory 
 
תמונת מעצר של הרסט
פטרישה קמפבל הרסט (אנגלית: Patricia Campbell Hearst; נולדה ב-20 בפברואר 1954) היא אמריקאית שהייתה קורבן חטיפה, וזמן קצר לאחר מכן הפכה לפושעת בעצמה כששדדה בנק ונשלחה לכלא.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

הרסט היא בתם השלישית מתוך חמשת ילדיהם של רנדולף אפרסון הרסט וקתרין ווד קמפבל, ונכדתו של איל העיתונות ויליאם רנדולף הרסט. נולדה בסן פרנסיסקו שבקליפורניה. היא בילתה את שנות נעוריה בפרבר הילסבורו ולמדה בבית הספר לבנות "קריסטל ספרינגס" ובבית הספר "סנטה קטלינה" במונטריי.  היא למדה במכללת מנלו באתרטון, קליפורניה, לפני שעברה לאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
אביה היה רק אחד ממספר יורשיו של הרסט, ולא היה מעורב בעסקי המדיה של המשפחה, ולכן הוריה לא ראו צורך לנקוט באמצעים לביטחונם האישי של ילדיהם. בזמן חטיפתה, הרסט הייתה בשנת הלימודים השנייה בברקלי, שם למדה תולדות האמנות. היא גרה עם ארוסה, סטיבן וויד, בדירה בברקלי.
ביוגרפיה > החטיפה

הרסט נחטפה ב-4 בפברואר 1974 מדירתה שבברקלי על ידי קבוצה שמאלנית זעירה בשם צבא השחרור הסימביונזי (SLA). הארגון סירב להחליפה תמורת חבריו הכלואים ודרש מזון בשווי של 400 מיליון דולר עבור כל עניי קליפורניה. משפחתה תרמה מזון בשווי 6 מיליון דולר לעניי אזור מפרץ סן פרנסיסקו. גם לאחר מכן סירב הארגון לשחררה בטענה שהמזון היה באיכות נמוכה.
על פי עדותה המאוחרת של הרסט, היא הוחזקה במשך שבוע בארון, מכוסת עיניים ועם ידיה קשורות, ובמהלכה מייסד ומנהיג הארגון (דונלד דפריז) איים עליה שוב ושוב במוות. היא הוצאה מהארון לארוחות עם כיסוי העיניים, ובהמשך החלה להצטרף לדיונים הפוליטיים של הארגון. היא קיבלה פנס לקריאה ומסמכים פוליטיים של צבא השחרור הסימביונזי. הרסט הייתה כלואה בארון במשך שבועות ארוכים, ואחריה אמרה, "דפריז אמר לי שמועצת המלחמה החליטה או חושבת להרוג אותי או שאני אשאר איתם, וכדאי שאתחיל לחשוב על זה כאפשרות". הרסט גם אמרה כי הוצעה לה הבחירה להשתחרר או להצטרף לארגון.
כשנשאלה להחלטתה, הרסט אמרה שהיא רוצה להישאר ולהילחם עם צבא השחרור הסימביונזי. כיסוי העיניים הוסר, מה שאיפשר לה לראות את שוביה בפעם הראשונה. לאחר מכן קיבלה שיעורים יומיומיים על תפקידיה, במיוחד תרגילי נשק. אנג'לה אטווד אמרה להרסט כי האחרים חושבים שהיא צריכה לדעת מהו החופש המיני ביחידה; על פי עורך דינה, הרסט נאנסה על ידי ויליאם "ווילי" וולף ומאוחר יותר על ידי דפריז.
ב-3 באפריל 1974, חודשיים לאחר שנחטפה, הרסט הודיעה בקלטת אודיו כי הצטרפה לצבא השחרור הסימביונזי ולקחה את השם "טניה" (בהשראת הכינוי של תמרה בונקה, חברתו של צ'ה גווארה).
ביוגרפיה > שוד בנק היברניה

ב-15 באפריל 1974 צולמה הרסט מנופפת ברובה סער במהלך שוד סניף סאנסט של בנק היברניה. מסרים שהגיעו ממנה מאוחר יותר הבהירו שהיא שינתה את שמה ל"טניה", והפכה נאמנה למטרות ה-SLA. הוצא צו למעצרה והיא אכן נעצרה ב-18 בספטמבר 1975 בדירה יחד עם חברים נוספים של הארגון. בינתיים הותקף ונשרף מטה נוסף של הארגון על ידי 500 שוטרים. במהלך אותה פשיטה נהרגו רוב חברי הארגון.
במשפטה, שהחל ב-20 במרץ 1976, טענה הרסט שהיא נכלאה בארון ועיניה כוסו, חוותה התעללות פיזית ומינית, וכתוצאה מכך נאלצה להצטרף ל-SLA. נטען שהיה מדובר במקרה חמור של תסמונת סטוקהולם, שבו חטופים מגלים סימפתיה לחוטפיהם. הרסט טענה עוד שהיא הוכרחה לבצע את חלקה בשוד באיומים.
ההגנה במשפטה לא הצליחה לזכותה והיא הורשעה בשוד בנק. עונשה הופחת לאחר 22 חודשים על ידי הנשיא ג'ימי קרטר. הרסט השתחררה מהכלא ב-1 בפברואר 1979. הנשיא קלינטון העניק לה חנינה בחודש ינואר 2001, במהלך השבועות האחרונים של כהונתו.
ביוגרפיה > לאחר השחרור מהכלא

חודשיים לאחר שחרורה מהכלא התחתנה הרסט עם ברנרד לי שו (1945–2013), שוטר שהיה חלק מהצוות ששמר עליה בזמן ששוחררה בערבות. נולדו להם שני ילדים, גיליאן ולידיה הרסט-שו. הרסט השתתפה בקרן המסייעת לילדים עם איידס, והיא פעילה בפעולות צדקה אחרות ופעילויות גיוס כספים.
הרסט פרסמה את ספר הזיכרונות "כל דבר חשאי", שנכתב יחד עם אלווין מוסקבה, בשנת 1981. אחר כך הפיקה עבור ערוץ הנסיעות סרט תיעודי שכותרתו "סודות סן סימאון עם פטרישיה הרסט", בו הציגה את אחוזת טירת הרסט של סבה.
הרסט לוהקה למספר סרטים, ביניהם סרטיו של הבמאי ג'ון ווטרס: "נער שוליים", "אמא סדרתית", "פקר" ו"ססיל בי. דמנטד". האחרון שברשימה עוסק, למרבה העניין בכוכבת הוליוודית בשם האני וויטלוק (מלאני גריפית) שנחטפת על ידי קבוצת טרוריסטים קולנועיים השואפת להופכה לשחקנית הראשית בסרט הגרילה שלהם. במהלך הסרט עוברת וויטלוק מהפך מפנים יפות ומפונקות לכדי אידאולוגית מהפכנית המוכנה גם להפר את החוק למען המטרה. עם זאת בסיפור זה, המקביל לסיפורה של הרסט, משחקת פטי הרסט עצמה דווקא את האם המודאגת של פידג'ט, הצעיר בקבוצת המהפכנים. במסגרת תפקידה היא קוראת לבנה שוב ושוב לנתק עצמו מהגרילה התרבותית ולשוב סוף סוף הביתה.
הערות שוליים

↑  נדחה ערעורה של פטי הרסט, דבר, 25 באפריל 1978
↑  פטי הרסט תצטרך כנראה לרצות מאסרה, מעריב, 25 באפריל 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007447110205171  PLWABN: 9810605635705606  BnF: cb11907081c (data)  GND: 134020278  ISNI: 0000 0000 7975 1085  LCCN: n86025780  NARA: 10571331  NLA: 35182947  NTA: 069319405  RERO: 02-A011159707  SELIBR: 335140  SNAC: w6vd86nr  SUDOC: 02760263X  Trove: 855350  VIAF: 50432593   WorldCat (עם VIAF): 50432593 
הרסט במהלך השוד בבנק היברניה
פרדיננד בול

| --- | --- |

 לידה:  יוני 1616? דורדרכט, הרפובליקה ההולנדית 
 פטירה:  יולי 1680? (בגיל 64) אמסטרדם, הרפובליקה ההולנדית 
 תקופת הפעילות:  1635–1680 (כ־45 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, הדפס 
 זרם באמנות:  בארוק 
 הושפע על ידי:  רמברנדט, Jacob Gerritsz. Cuyp, Abraham Bloemaert 
 יצירות ידועות:  Quirinus Stercke 
 חתימה:   
 
פרדיננד בול (בהולנדית: Ferdinand Bol‏; 24 ביוני 1616 – 24 באוגוסט[דרושה הבהרה] 1680) היה צייר, תחריטאי הולנדי. עבודתו ששרדה היא נדירה, היא מראה את השפעתו של רמברנדט עליו, כמוהו, פרדיננד בול העדיף נושאים היסטוריים, דיוקנאות, דיוקנאות עצמיים רבים ודמויות בודדות בסגנון אקזוטי.
ביוגרפיה

פרדיננד נולד בדורדרכט כבן למנתח בלתאסאר בול. פרדיננד בול היה תחילה חניך של ג'ייקוב קויפ בעיר הולדתו או של אברהם בלומרט באוטרכט. לאחר 1630 למד אצל רמברנדט, התגורר בביתו בסנט אנטוניסברסטראט, אז רחוב אופנתי ואזור של ציירים, תכשיטנים, אדריכלים ומהגרים פלמיים ויהודים רבים. בשנת 1641 התחיל בול לעבוד בסטודיו משלו.
בשנת 1653 התחתן עם אליזבת דל, שאביה מילא תפקידים באדמירליות של אמסטרדם וגילדת סוחרי היין, שניהם מוסדות שנתנו עבודות לאמן. בתוך כמה שנים (1655) הוא הפך לראש הגילדה וקיבל עבודות בעיצוב קמינים לחדרים בבית העירייה החדש שתוכנן על ידי יאקוב ואן קמפן, וארבעה נוספים עבור האדמירליות של אמסטרדם.
בערך בתקופה זו, בול היה צייר פופולרי ומצליח. לוח הצבעים שלו התבהר, דמויותיו היו בעלות אלגנטיות רבה יותר, ובאמצע העשור הוא קיבל עבודות רשמיות יותר מכל אמן אחר באמסטרדם. גודפרי נלר היה תלמידו. בול העביר ארבעה ציורים לשתי האחוזות של האחים טריפ, גם הם במקור מדרדרכט.
אשתו הראשונה של בול נפטרה בשנת 1660. בשנת 1669 נישא בול בפעם השנייה לאנה ואן ארקל, אלמנתו של גזבר האדמירליות, וכנראה פרש מציור בשלב זה בחייו. בשנת 1672 עברו בני הזוג לחלק חדש של העיר שנבנה באותם ימים, ובהווה נמצא בו מוזיאון ואן לון. בול שימש כמנהל בית מצורעים. בול נפטר כמה שבועות אחרי אשתו, בהרנגראכט, שם התגורר בנו, עורך דין.
ככל הנראה הציור הידוע ביותר שלו הוא דיוקנה של אליזבת בס, אשתו של קצין חיל הים יואכים סוורנהונדט, ובעל פונדק ליד כיכר דאם. הציור הזה ורבים אחרים מציוריו יוחסו בטעות לרמברנדט במאה ה-19.
גלריה

בכחוס ואריאדנה
מנהלי גילדת היין
אליזבת באס
אליהו והמלאך
אייגינה (אנ') ממתינה לבואו של זאוס
דיוקן אשה
יהודה ותמר
ונוס ואדוניס
הערות שוליים

↑  Ferdinand Bol (Dutch, 1616 - 1680) (Getty Museum), The J. Paul Getty in Los Angeles (באנגלית)
↑  Ferdinand Bol - Artists - Explore the collection - Rijksmuseum, web.archive.org, ‏2016-04-25
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281404905171  PLWABN: 9810688226905606  AAG: 1569  AGSA: 2868  BNE: XX1533038  BnF: cb14959707t (data)  BPN: 01804960  GND: 118659278  ISNI: 0000 0001 1946 7207  KulturNav: 0a41b308-c02a-43b3-90eb-04c723b15c63  LCCN: n96089084  NGV: 4988  NTA: 069110360  RKD: 10080  SNAC: w6f48fpm  SUDOC: 050534998  TePapa: 242  ULAN: 500013764  VIAF: 12575331   WorldCat (עם VIAF): 12575331
פונקציה ממעלה שלישית

פונקציה ממעלה שלישית היא פונקציה ממשית (בדרך כלל), המתוארת על ידי משוואה מהצורה  \ y=f(x), כאשר  f הוא פולינום ממעלה שלישית;
דהיינו:
\ f(x)=ax^{3}+bx^{2}+cx+d
נקודות הקיצון של הגרף נמצאות בפתרונות של המשוואה (התאפסות נגזרת הפונקציה):  \ f'(x)=3ax^{2}+2bx+c=0. לכן, יש נקודות קיצון אם ורק אם  \ b^{2}>3ac. לגרף יש נקודת פיתול אחת, בנקודה  \ x=-{\frac {b}{3a}}; נקודות הקיצון, אם הן קיימות, נמצאות במרחק שווה משני צידיה של נקודת הפיתול. גם  העקמומיות של הגרף שווה בשתי נקודות הקיצון, וערכה  \ 2{\sqrt {b^{2}-3ac}}. את נקודות החיתוך עם ציר ה-x אפשר למצוא על ידי פתרון משוואה ממעלה שלישית:  \ f(x)=0.
צורתו הסכימטית של גרף הפונקציה תלויה בשני גורמים: הסימן של המקדם המוביל  a, וקיומן או היעדרן של נקודות קיצון. על ידי החלפת משתנים ליניארית של  x ושל  y (כלומר הצבת ביטוי מהצורה  \ Ax+B במקום  x וביטוי מהצורה  \ Cy+D במקום  y), אפשר להביא (מעל הממשיים) כל פונקציה ממעלה שלישית לאחת הצורות  y=x^{3}+x (אין נקודות קיצון),  y=x^{3}-x (שתי נקודות קיצון) ו־ y=x^{3} (נקודת קיצון אחת, המתלכדת עם נקודת הפיתול).
ראו גם

משוואה ממעלה שלישית
עקום אליפטי (מתקבל מן המשוואה:  \ f^{2}(x)=ax^{3}+bx^{2}+cx+d; כלומר, השורש של פונקציה ממעלה שלישית)
פרדיננד דרייפוס

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1849 פריז, צרפת 
 פטירה:  15 ביולי 1915 (בגיל 66) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 תפקיד:  חבר האספה הלאומית הצרפתית (14 במרץ 1880–14 באוקטובר 1881)  סנטור ברפובליקה הצרפתית השלישית (3 בינואר 1909–15 ביולי 1915)  Conseiller général de Seine-et-Oise (1877–1881)  חבר האספה הלאומית הצרפתית (14 באוקטובר 1881–14 באוקטובר 1885) 
 פרסים והוקרה:  פרס מונטיון (1893)  Prix Fabien (1901)  פרס מונטיון (1904) 
 
פרדיננד דרייפוס (בצרפתית: Ferdinand Dreyfus;‏ 5 במאי 1849 – 15 ביולי 1915) היה משפטן, עורך, היסטוריון ופילנתרופ יהודי-צרפתי. בין השנים 1909–1915 כיהן כסנטור.
ביוגרפיה

נולד בפריז למשפחה יהודית. אחרי לימודיו עסק בעריכת דין. לאחר מכן היה עורך העיתון "Le Siècle" ("המאה"). ב־14 במרץ 1880 נבחר לפרלמנט בבחירות מקדימות לקנטון של רמבוייה (Rambouillet). בשנת 1881 הצטרף למפלגת "האיחוד הרפובליקני". היה ידיד אישי של לאון גמבטה. בשנת 1885 הוא התמודד ברשימה הרפובליקנית, אך לא נבחר.
דרייפוס היה בעל הון ובבעלותו היו מספר אחוזות בצרפת. הוא התמנה לקונסול כללי של Seine-et-Oise שבקנטון רמבוייה, וכיהן בו כמזכיר המועצה.
דרייפוס היה היסטוריון וחיבר יצירות ומחקרים היסטוריים שונים, חלקם זכו בפרסים. בשנים 1907–1908 הרצה בסורבון בנושאי מחקריו.
בין השנים 1900–1908 היה נשיא "האגודה ההיסטורית של מהפכת 1848".
בשנת 1906 התמודד דרייפוס בבחירות לסנאט הצרפתי, אך לא נבחר. בינואר 1909 נבחר דרייפוס לסנאטור מטעם Seine-et-Oise. הוא הצטרף ל"איחוד הרפובליקני". היה סגן הנשיא של מועצת בתי הכלא וחבר המועצה העליונה של החינוך הציבורי.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה הוצע לו תפקיד מיניסטריאלי, אך הוא דחה אותו.
הוא נפטר בשנת 1915 בפריז, בגיל שישים ושש. הותיר שני בנים, ז'אק וצ'ארלס פרדיננד-דרייפוס.
פרסומיו

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: מובא באנגלית, אף ששפת המקור היא צרפתית. ראו רשימת הפרסומים בצרפתית כאן.
Vauban, economist,Leon Foucher prize, 1886
Studies and Speeches 1887
International Arbitration, 1888
Social Missions and historical studies, Fabien prize, 1890
A former philanthropist: La Rochefoucauld-Liancourt 1901
The republican school and feminine patronage, 1902
Assistance on the Legislative Assembly and the Convention, 1905
Assistance on the Republic from 1848 to 1907 Municipal Public Library, 1907
פורת נוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1986 (בן 38 בערך)
 מוקד פעילות:  ישראל
 סוגה:  מוזיקה יהודית
 שפה מועדפת:  עברית
 כלי נגינה:  גיטרה תופים
 שיתופי פעולה בולטים:  בנימין לנדאו סיני תור יוסף קרדונר
 
פורת מישאל נוב (נולד ב-1986) הוא זמר ומלחין, בז'אנר מוזיקה יהודית.
ביוגרפיה

פורת גדל בבת עין, לאילן נוב, תסריטאי וסופר, ולדבורה, העוסקת במחול נשי ותרפיה באמנות. הוא למד בבתי ספר בגוש עציון, אך לאחר מספר שנים יצא לעבוד בתחום הבניין ועוסק בכך לפרנסתו. את דרכו המוזיקלית התחיל בגיל 8 כשהחל ללמוד תופים, ובגיל 13 למד לנגן על גיטרה ולהלחין שירים.
דיסקוגרפיה > אגדלך

בדצמבר 2011 הוציא את הדיסק 'אגדלך'. בדיסק השתתפו חבריו ביני לנדאו, יוני שרון, סיני תור, שיבי קלר, יובל סלע, משה לוי ומרדכי יצהר בוימל, ואביו אילן נוב. האלבום מחבר את לחניו של נוב עם פיוטים של רבי שלום שבזי, רבי אברהם אבן עזרא, רבי זכריה אלצהרי ועוד. מאלבום זה התפרסם בעיקר השיר קריהשזכה למספר גרסאות כיסוי והאלבום זכה לשבחים בקרב חובבי הז'אנר.
דיסקוגרפיה > הנה עתה

בשנת 2018 הוציא את הסינגל לפיוט מעוז צור. מתוך אלבומו השני שעתיד לצאת. בשנת 2019 הוציא את אלבומו השני 'הנה עתה', באלבום זה נוב מחדש את השיר 'התשמע קולי' של רחל המשוררת. גם בו משתתפים אמנים שונים מחבריו כדוגמת מרדכי יצהר בוימל, יוסף קרדונר, ומשה שבתאי. את האלבום הפיק מוזיקלית דוד ליפשיץ.
דיסקוגרפיה > סינגלים

בשנת 2014 הוציא את הסינגל 'ממך עד אליך' שאת מילותיו כתב הרב הלל צייטלין,
בשנת 2020 הוציא את הסינגל 'לב יהודי' יחד עם הזמר משה לוי, מילות השיר מבוססות על אימרותיו של רבי פנחס מקוריץ.
בשנת 2023 הוציא את הסינגל 'השקיפה'.
בשנת 2024 הוציא את הסינגל 'בנה ביתך, עם הזמר הראל טל.
הערות שוליים

↑  אגדלך: פורת נוב מתפלל עם החברים. אלבום פיוטים חדש, באתר "סרוגים", 13 בדצמבר 2011
↑  הראל טל (2024-04-01), בנה ביתך - הראל טל ופורת נוב | Bene Beitcha - Harel Tal & Porat Nov, נבדק ב-2024-07-27
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: fc19693e-fcc9-4ccd-a645-9cb9b488e117
פלוראוביס

| פלוראוביס |
| --- | --- |

תקופה
פליוקן - הולוקן, כ-2,500,000–4,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: פרים
סוג:: פלוראוביס
מינים
 †Pelorovis antiquus Duvernoy, 1851  †Pelorovis howelli Hadjouis & Sahnouni, 2005  †Pelorovis oldowayensis Reck, 1928  †Pelorovis turkanensis Harris, 1991
שם מדעי
 Pelorovis ‏רק, 1925

פלוראוביס (שם מדעי: Pelorovis, "כבש מפלצתי") הוא סוג של פר אפריקאי שנכחד. הפלוראוביס הופיע בפליוקן, כ-2.5 מיליון שנה לפני זמננו ונכחד בפליסטוקן לפני כ-12,000 שנה או בהולוקן לפני כ-4,000 שנה.
מחקר שנערך בשנים האחרונות מערער על תקופות של הסוג וטוען שהוא אינו מונופילטי ובעצם 4 מיניו שייכים לשני סוגים: אחד הקרוב לשור הבר והשני לתאו אפריקאי.
גולגולת של P. oldowayensis
איור של המינים (משמאל לימין) Pelorovis antiquus, P. turkanensis & P. oldowayensis
ציורי מערות של "פר גדול" מלוב, שייתכן ותיאר את P. antiquus
הפלוראוביס דמה לתאו אפריקאי אך היה גדול יותר ובעל קרניים ארוכות ומעוקלות בהרבה. הוא שקל כ-1,200 ק"ג בממוצע אך הגדולים שבזכרים הגיעו גם למשקל של 2 טון (2,000 ק"ג). הפלוראוביס היה אחד הפריים הגדולים ביותר שחיו אי-פעם בסדר גודל של ביזון גדול-קרניים (Bison latifrons). הפלוראוביס מהמין Pelorovis oldowayensis היה בערך בגודלו של תאו אפריקאי אך עם רגליים יותר ארוכות וראש מוארך. הפלוראוביס מהמין Pelorovis antiquus היה בגודל דומה אך מוצק וחסון יותר.
ליבות הקרן העשויות עצם היו באורך של מטר אחד, וכאשר היו מכוסות בקרטין (בעת שהייצור היה חי, שכן קרטין לא שורד תהליכי התאבנות) אורכן יכל להגיע אף ל-2 מטר. הקרניים פנו הרחק מהראש והתעקלו החוצה, במינים מסוימים (Pelorovis oldowayensis ו- Pelorovis turkanensis) אף יצרו עיקול בצורת חצי מעגל. הקרניים של Pelorovis antiquus היו גם הן מרשימות, אך דמו יותר לאלו של תאו מים אסייתי, דבר שבהתחלה הוביל לסווגו תחת הסוג Bubalus.
המין Pelorovis antiquus נכחד בערך לפני 12,000 שנה מדרום ומזרח אפריקה. מאובנים וראיות ארכאוזאולוגיות מראות שהוא חי בצפון אפריקה עד לפני 4,000 שנה - אז נכחד. המין Pelorovis oldowaywensis חי באפריקה שמתחת לסהרה ונכחד לפני 800,000 שנה.
המאובנים השלמים ביותר של Pelorovis oldowayensis נמצאו בערוץ אולדובאי בטנזניה. שלד שלם של Pelorovis antiquus נמצא ליד דג'לפה באלג'יריה.
ראו גם

לפטובוס - סוג פר מהפליסטוקן
אוגנדקס - אחד הפרים הקדומים ביותר
הערות שוליים

1 2  Alan Turner & Mauricio Anton: Evolving Eden, An Illustrated Guide to the Evolution of the African Large-Mammal Fauna. Columbia University Press, New York 2004 ISBN 0-231-11944-5 (pp. 159-167)
1 2  Ronald M. Nowak: Walker's Mammals of the World. Johns Hopkins University Press, 1999 ISBN 0-8018-5789-9
↑  Palmer, D., ed. (1999). The Marshall Illustrated Encyclopedia of Dinosaurs and Prehistoric Animals. London: Marshall Editions. p. 281. ISBN 1-84028-152-9.
פנצרייגר 1

| --- | --- |

פנצרייגר 1 בצפון אפריקה
 מידע בסיסי
 ייעוד:  דגם רכב קרבי 
 ארץ ייצור:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 יצרן:  אלקט (Altmärkische Kettenwerk)
 פיתוח:  KHD Humboldt Wedag
 שימוש ראשון:  מרץ 1940
 מלחמות ומבצעים:  מבצע ברברוסה, מבצע צלבן, המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה, קרב גזאלה, קרב אל-עלמיין השני
 תקופת השירות:  מרץ 1940 – 1943 מדיה וקבצים בנושא פנצרייגר 1 בוויקישיתוף
 משתמשים:  ורמאכט ורמאכט (גדודים: 521, 529, 616, 643, 670)
 מאפיינים כלליים
 משקל:  6,350 ק"ג (7 טון)
 ממדים
 אורך:  4.42 מטר
 קוטר:  2.06 מטר
 ביצועים
 מהירות:  מקסימום 40 קמ"ש
 תקרת גובה:  2.14 מטר
 
פנצרייגר 1 (בגרמנית: Panzerjäger I) היה אמצעי לחימה נגד טנקים מסוג משחית טנקים שייצרה גרמניה הנאצית. אמצעי לחימה זה היה גרסה ראשונה של הפנצרייגר, והוא היה בשימוש במלחמת העולם השנייה. כלי הלחימה עוצב על ידי אלקט (בגרמנית: Altmärkische Kettenwerk, בקיצור: Alkett) מ-1939 עד 1940, ונוצרו 202 יחידות של הנשק ממרץ 1940 עד פברואר 1941.
הפנצרייגר 1 היה בשימוש עד 1943.
היסטוריה

הנשק "פנצרייגר 1" הוא פנצרייגר, אחד משני טיפוסים של משחיתי טנקים אשר יוצרו בגרמניה הנאצית. הפנצרייגרים היו בשימוש בידי הוורמאכט, שמו הרשמי של צבא גרמניה הנאצית בשנים 1935–1945. נשקים אלו עוצבו על ידי חברת אלקט ויוצרו על ידי חברת ההנדסה הגרמנית KHD Humboldt Wedag. לפנצרייגר 1 היה מגן ב-5 צדדיו.