stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק ויסמן
ספרים שערך

Ottoman Reform and Islamic Regeneration. London: I.B. Tauris, 2005, 240pp. co-editor.
Islamic Myths and Memories: Mediators of Globalization. Farnham, Surrey: Ashgate, 2014, 263pp. co-editor.
סייד קוטב, מניפסט האסלאם הרדיקלי – ציוני הדרך. תל אביב: רסלינג, 2011 – עריכה מדעית והקדמה.
האסלאם: המרת דת, צופיות, תחייה ורפורמה. תל אביב: הקיבוץ המאוחד ומכון ון ליר בירושלים, 2012 – עורך משנה.
עבד אל-רחמן אל-כואכבי, יסודות האסלאם הסלפי: פרוטוקול ועידת התחייה האסלאמית באם הערים מכה, 1899. תל אביב: רסלינג, 2015 – עריכה מדעית והקדמה.
מאמרים נבחרים

סעיד חווא והאופוזיציה האסלאמית בסוריה בתקופת הבעת', המזרח החדש ל"ח (תשנ"ו, 1996), 104-83.
המורשת הפוליטית של אבן תימיה בראי הסלפיה המקורית, המזרח החדש מ"ב (תשס"א, 2001), 42-25.
הדרוישים הסוטים, הסופיות והאורתודוקסיה המוסלמית, ג'מאעה ט"ז (תשס"ח, 2008), 96-85.
דמוקרטיה במזרח התיכון: שיח של חרשים?, קתרסיס 14 (2010), 58-32.
מעבר לטראומה: היסטוריה וזהות בקרב המיעוט המוסלמי בהודו – מבט על הגותו של אבו אל-חסן עלי אל-נדוי, המזרח החדש נ"א (תשע"ב, 2012), 68-52.
בין האסלאם והמערב: המסורת הצופית לנוכח אתגרי הגלובליזציה, המזרח החדש נ"ב (תשע"ג, 2013), 180-157.
התחדשות ורפורמה נוכח פני המערב: תורתו הצופית של עבד אל-קאדר אל-ג'זאירי, בתוך אהרון ליש ואחרים (עורכים), האסלאם: המרת דת, צופיות, תחייה ורפורמה תל אביב: הקיבוץ המאוחד ומכון ון-ליר, 2012, 258-232.
פונדמנטליזם ודמוקרטיה בשיח של האחים המוסלמים בסוריה, בתוך מאיר חטינה ואורי קופפרשמידט (עורכים), האחים המוסלמים: חזון דתי במציאות משתנה. תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 2012, 146-125.
כפרי פוטיומקין

כפרֵי פּוֹטיוֹמקין (ברוסית: Потёмкинские деревни) הוא ביטוי שפירושו זיוף מרשים אך ריק מתוכן, תפאורת ראווה שנועדה ליצור רושם, אך אין מאחוריה דבר.
הביטוי מבוסס על סיפור היסטורי על אודות גנרל גריגורי פוטיומקין, מהאנשים החזקים ברוסיה של הצארינה יקטרינה הגדולה. לפי הסיפור המקובל, כאשר עמדה צארינה לבקר בקרים שבדרומה של רוסיה בשנת 1787, דאג פוטיומקין, שניהל מסע צבאי בקרים, להקים לאורך הגדות השוממות של נהר דנייפר כפרי דמה: חזיתות-בניינים ריקות, שנועדו להרשים את הצארינה ונוסעיה בחשיבות כיבושיו, ובכך להגדיל את ערכו בעיניה. מכאן, הפך הביטוי כינוי נרדף לאחיזת עיניים, תפאורה בלבד, שנועדה ליצור רושם בלי שיהיה מאחוריה תוכן.
היסטוריונים מודרניים שונים מפקפקים באמיתות הסיפור וסבורים שיש בו הגזמה רבה. פוטיומקין אכן השקיע מאמצים בפיתוח קרים וככל הנראה הורה לאיכרים לפתח את השטחים הקרובים לגדת הנהר כדי להרשים את פמליית הצארינה, אך קרוב לוודאי שלא הקים כפרי דמה שלמים לשם כך.
לצד כפרי פוטיומקין הקים פוטיומקין גם הרבה יישובים "אמיתיים", ובין היתר פיתח את העיר אודסה (כיום באוקראינה).
ראו גם

פאסאדיזם (אנ')
הערות שוליים

↑  שימוש בביטוי "כפרי פוטיומקין" במשפט אייכמן על ידי התביעה. עדותו של מרדכי אנסבכר, ישיבה 38, ע' 565
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כנפי מלאך

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדנאות, מנה, מזון 
 מרכיבים עיקריים:  בצק 
 
כנפי מלאך (באנגלית: Angel wings) שמכונות במאות שמות בעשרות שפות הן מאפה פריך מתוק מסורתי העשוי מבצק שמעוצב לסרטים מעוותים דקים, שמטוגנים בשמן עמוק ומפזרים עליהם אבקת סוכר.
מאפיינים

המאפה המשותף למטבחים אירופיים רבים שולב במטבחים אזוריים אחרים (כגון המטבח האמריקאי) על ידי אוכלוסיות מהגרים. המאפה נאכל לרוב בתקופה שלפני התענית של הנצרות לרוב במהלך הקרנבל וביום ה"ז'ידי גרא" (Jeudi gras), ביום חמישי האחרון לפני התענית. אין להתבלבל עם ה"מרדי גרא" (Mardi Gras), יום לפני תחילת התענית (יום רביעי של האפר). יש מסורת במדינות מסוימות אצל הבעלים, לתת כנפי מלאך לנשותיהם ביום שישי ה-13, כדי למנוע מזל רע.
מרכיבים

המרכיבים המשמשים להכנת כנפי מלאך כוללים בדרך כלל קמח, מים, חלמון ביצה, אבקת סוכר, אלכוהול כלשהו על פי רוב רום, וניל ומלח.
שמות חלופיים

במטבחים הלאומיים השונים, כנפי מלאך מכונות במאות שמות שונים.
שמות חלופיים > בולגריה

בבולגריה, כנפי מלאך נקראות קוקוריני (Kukurini), ונמצאות רק בבנסקו, דרום מזרח בולגריה. בדרך כלל מפזרים עליהם אבקת סוכר.
שמות חלופיים > קרואטיה

קרושטולה (Kroštule) הוא מאפה מסורתי מדלמטיה ואיסטריה. הוא נעשה על ידי טיגון בצק בשמן עמוק.
שמות חלופיים > צרפת

בצרפת, המאפה המטוגן מיוצר במרכז מזרח צרפת, כולל ליון וסנט סנט אטיין, והם קשורים קשר הדוק לבנייה. באופן מסורתי, חנויות הבשר הקר (נקניקים וכדומה) בליון מכרו בנייה ממש לפני התענית, בשל תכולת השומן הגבוהה שלהן. הם מיוצרים גם בבית כדרך להשתמש בעודפי שומן לבישול, אשר היה מתבזבז במהלך התענית. לאחרונה, מאפיות מייצרות אותם, מכבדות פחות או יותר את מסורת התענית.
שמות חלופיים > הונגריה

הצ'רגה (Csöröge) ההונגרי עשוי מחלמון ביצה, קמח, חומר התפחה, סוכר, מלח וקוניאק או ברנדי. הם מטוגנים בשמן עמוק ומפזרים עליהם אבקת סוכר. הם מסורתיים בחתונות ולא קשורים לחגים הנוצריים.
שמות חלופיים > איטליה

קיאקיארה (בתרגום בערך: פטפטניות) נאכל בזמן הקרנבל. שמותיהם האזוריים השונים כוללים: frappe (שם משותף עם פינוקים דומים) ברומא ובלאציו, sfrappole באמיליה-רומאניה, בוג'יה (שקרים) בג'נובה ובפיימונטה. גלאני או קרוסטולי בונטו ובפריולי-ונציה ג'וליה. פְרִיטֶה וכן עוד שמות אזוריים רבים אחרים קיימים. וריאציות אזוריות במתכון כוללות פיזור גרידת הדרים, בדרך כלל תפוז או לימון, או שימוש ביין אניסט כבסיס אלכוהולי. מקובל מאוד במשפחות איטלקיות להכין אותם בבית.
שמות חלופיים > ליטא

"Žagarėliai" הן המקבילות של כנפי מלאך בליטא.
שמות חלופיים > פולין

Faworki ו-Chrusty הן צורות הרבים של המילים faworek ו־chrust בהתאמה. המילה הפולנית chrust פירושה "ענפים יבשים שנשברו מעצים" או "מטאטא זרדים".
שמות חלופיים > אוקראינה

Verhuny הן עוגיות מתוקות, מטוגנות בשומן חזיר, שיש להן צורה של רצועות מלבניות. Verhuny היא מוצר קונדיטוריה אוקראיני מבצק ללא שמרים, הכוללת קמח, חמאה, ביצים, סוכר ותוספים כמו אלכוהול (רום, ברנדי או הורילקה) או, במקרים קיצוניים, חומץ (חומץ לפעמים יחד עם אלכוהול).
שמות חלופיים > ישראל

הפזואלוס שנאפו לפורים על ידי יהדות ספרד (כמו אוזני ההמן האשכנזים) דומה, אך לא זהה בצורה לכנפי מלאך.
לקריאה נוספת

Maejap-gwa, מאפה קוריאני בעל צורה דומה
רשימת מזונות מבצק מטוגן
הערות שוליים

↑  "Krostule". Carmen Cuisine. אורכב מ-המקור ב-4 במרץ 2016. נבדק ב-9 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  chrust (אורכב 14.02.2009 בארכיון Wayback Machine) Polish online dictionary (Polish). Retrieved November 25, 2009.
בנייה באזור דופינה צרפת מטוגן בשמן עמוק לקרנבל במרדי גרא בפברואר
קיאקיארה (בתרגום בערך: פטפטניות) תוצרת בית
ליטקה

ערך זה עוסק בכפר בהונגריה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת אנץ'
 שטח:  6.66 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  33 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°27′20″N 21°03′30″E﻿ / ﻿48.455519444444°N 21.058411111111°E﻿ / 48.455519444444; 21.058411111111 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ליטקה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.ליטקה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ליטקה (בהונגרית: Litka) הוא כפר זעיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בליטקה חיו מעט יהודים ובמקום אף קיים בית קברות יהודי.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 7 |  |
| 1880 | 26 | 313 |
| 1910 | 6 |  |
| 1920 | 5 |  |
| 1930 | 4 |  |
| 1941 | 4 | 248 |
ליטערארישע בלעטער

שער כתב העת ליטערארישע בלעטער, גיליון 66, ורשה, יום ו', 7 באוגוסט 1925
ליטעראַרישע בלעטער ("לִיטֵרָרִישֶה בְּלֶטֶר"; יידיש: 'כתב עת ספרותי') היה כתב עת לענייני ספרות, תיאטרון ואמנות ביידיש שיצא בוורשה בתקופה שבין מלחמות העולם, בין 1924 ל-1939.
במסגרת כתב העת ראו אור 730 גיליונות, כשבכל גיליון שנים-עשר עמודים הכוללים דברי ספרות, ביקורת על ספרות ואמנות.
עם  יציאתו היו לעיתון היו כאלפיים מנויים, אבל תוך כשנה הוכפל מספר המנויים, ועל פי ההערכה קראו אותו כ-20,000 איש בקביעות.
המודל של מייסד כתב העת היה כתב העת הספרותי הפולני החשוב Wiadomości Literackie, שהופיע גם כן בין 1924 עד 1939, אבל בתוכן ובאידאולוגיה היה שונה לגמרי – בנייה ופיתוח של אומת יידיש.
העורכים הראשונים של כתב העת היו ישראל יהושע זינגר, פרץ מרקיש, נחמן מייזיל ומלך ראוויטש, אך מאוחר יותר העורך היחיד היה נחמן מייזיל.
עורכי כתב העת בחרו לא להיצמד לקו פוליטי מסוים, והודות לכך משך אליו כותבים מכל הזרמים שהיו אז ביהדות פולין.
בכתב העת פרסמו סופרים חשובים כמו יצחק בשביס-זינגר, יוסף אופטושו, יעקב גלאטשטיין, חיים גראדה, ה. לייוויק ועוד רבים מטובי ספרות יידיש
למרות ההצלחה נקלע כתב העת לקשיים כלכליים וב-1925 הוא נעשה חלק מבית ההוצאה של בוריס קלצקין.
לקריאה נוספת

נתן כהן, ספר, סופר ועיתון: מרכז התרבות היהודית בוורשה, 1918–1942, ירושלים: הוצאת ספרים על שם י"ל מאגנס, תשס"ג-2003.
הערות שוליים

1 2  Nathan Cohen, Literarishe Bleter, The YIVO Encyclopedia of 
Jews in Eastern Europe, ‏January 31 2018
לייזר דופלר ויברומטר

לייזר דופלר ויברומטר (LDV)
לייזר דופלר ויברומטר (laser Doppler vibrometer -  LDV) הוא מכשיר מדידה המשמש למדוד תנודות של משטח ללא מגע על פי אפקט דופלר. אלומת קרן הלייזר מה-LDV ניצבת למשטח הנמדד, והאמפליטודה והתדירות של התנודות נמדדות מהקרן המוחזרת מהמשטח (על פי אפקט דופלר – הזזה בתדר של הקרן המוחזרת).	מוצא ה-LDV  יהיה בדרך כלל מתח אנלוגי הפרופורציונלי לשינוי האמפליטודה והתדר של המשטח.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פיזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוח השנה המהפכני בצרפת

שעון בן 10 שעות במקום 24 שעות יומיות
שעון בן 10 שעות, שבכל שעה 100 דקות עשרוניות. בחלקו העליון של השעון הגדול, ניתן לראות שעון קטן שגרתי יותר עם 24 שעות ביממה ו-60 דקות בכל שעה.
לוח השנה המהפכני בצרפת או לוח השנה של הרפובליקה הצרפתית הוא לוח שנה שהונהג בזמן המהפכה הצרפתית על ידי הממשלה הצרפתית והחזיק מעמד 12 שנים, החל מסוף 1793 ועד שנת 1805. הלוח החדש נוסד בין השאר כדי להסיר את כל ההשפעות הדתיות והמלוכניות מלוח השנה, והיה חלק ממספר ניסיונות ליישום השיטה העשרונית בצרפת. לוח השנה המהפכני בוטל על ידי נפוליאון, בחלקו כדי לרצות את הכנסייה הקתולית, אשר התנגדה ללוח כיוון שהוא ביטל את היום הראשון בשבוע ואת כל שאר הימים המקודשים לנצרות.
את הלוח המציא שארל ז'ילבר רום אף על פי שבדרך כלל הוא מיוחס לפבר ד'אגלטין, שהמציא את שמות החודשים בלוח. השנים נכתבו בספרות רומיות (בדרך כלל), ונספרו מ"תקופת המהפכה", החל מ־22 בספטמבר 1792 (היום בו הוכרזה הרפובליקה הצרפתית הראשונה, יום אחרי שבוטלה המונרכיה). כתוצאה מכך נוצר מצב בו לוח השנה התבסס על תאריך של אירוע שקרה שנה אחת לפני שהוא אומץ בפועל (גם ספירת הנוצרים החלה רק בשנת 525). בלוח היו 12 חודשים שכל אחד מהם חולק לשלושה שבועות בני 10 ימים שנקראו, "דקאדות", "עשורים" (décades). כל יום חולק ל־10 שעות, כל שעה חולקה ל־100 דקות עשרוניות, וכל דקה ל־100 שניות עשרוניות. לפיכך שעה עשרונית היא בת 144 דקות רגילות (240% משעה רגילה), דקה עשרונית היא בת 86.4 שניות רגילות (144% מדקה רגילה) ושנייה עשרונית שוה ל-0.864 שניות רגילות (כ-85% משנייה רגילה).
הלוח התקבל על ידי האספה הלאומית של צרפת ב-24 באוקטובר 1793. ברחבי צרפת יוצרו שעונים שהראו זמנים עשרוניים במהלך היום, אולם הדבר לא התקבל באוכלוסייה והרעיון נזנח ב־1795. לבסוף, נפוליאון ביטל את השימוש בלוח השנה ב־1 בינואר 1806, שלוש עשרה שנים אחרי שהתקבל. במהלך שלטון הקומונה הפריזאית ב־1871 (שנת LXXIX) נעשה בו שוב שימוש לתקופה קצרה. (6–23 במאי 1871)
חודשים

לוח השנה המהפכני הורכב מ־12 חודשים בעלי 30 יום כל אחד. כל חודש קיבל שם שונה בהתאם לעונה שלו.
סתיו :
ונדמייר - (Vendémiaire - חודש הבציר) - החל ב־22, 23 או 24 בספטמבר
בּרויּמֶר (Brumaire - חודש הערפל) - החל ב־22, 23 או 24 באוקטובר
פרִימֶר (Frimaire - חודש הכפור) - החל ב־21, 22 או 23 בנובמבר
חורף :
ניבוז (Nivôse - חודש השלג) - החל ב־21, 22 או 23 בדצמבר
פּלויּביוז (Pluviôse - חודש הגשם) - החל ב־20, 21 או 22 בינואר
ונטוז (Ventôse - חודש הרוח) - החל ב־19, 20 או 21 בפברואר
אביב :
ז'רמינאל (Germinal - חודש הזריעה) - החל ב־20 או 21 במרץ
פלוראל (Floréal - חודש הפריחה) - החל ב־20 או 21 באפריל
פּרריאל (Prairial - חודש המרעה) - החל ב־20 או 21 במאי
קיץ :
מסידור (Messidor - חודש הקציר) - החל ב־19 או 20 ביוני
תרמידור (Thermidor - חודש החום) - החל ב־19 או 20 ביולי
פרוקטידור (Fructidor - חודש הפירות) - החל ב־18 או 19 באוגוסט
ימות השבוע

כל חודש חולק ל־3 שבועות (שנקראו "עשורים"), וכל שבוע הורכב מ־10 ימים. לימים קראו בפשטות:
יום ראשון (primidi)
יום שני (duodi)
יום שלישי (tridi)
יום רביעי (quartidi)
יום חמישי (quintidi)
יום שישי (sextidi)
יום שביעי (septidi)
יום שמיני (octidi)
יום תשיעי (nonidi)
יום עשירי (décadi)
עיבור השנה

בעקבות זאת שבחודש אחד יש 30 יום, בשנה אחת יש 360 יום בלבד (30 כפול 12), זאת אף על פי שבשנה טרופית יש כ־365.25 יום. לכן, הוחלט לקיים בכל שנה חמישה ימים של חג לאומי:
יום המידה הטובה (fête de la vertu)
יום הכישרון (fête du génie)
יום העבודה (fête du travail)
יום הדעה (fête de l’opinion)
יום ההצטיינות (fête des récompenses)
אחת לארבע שנים נוסף עוד יום:
יום המהפכה (fête de la Révolution)
שנה = 12 חודשים; חודש = 3 שבועות; שבוע = 10 ימים; יום = 10 שעות; שעה = 100 דקות
לוח השנה המהפכני בצרפת
מאסטר-קומנדנט

מאסטר-קומנדנט (באנגלית: master commandant), "רב חובלים ומפקד", הייתה דרגה קצונה בצי של ארצות הברית בשנותיו הראשונות, בין לוטננט לקפטן. נושאי דרגה זו פיקדו בדרך כלל על אוניות מלחמה שהיו קטנות מכדי שיצדיקו את מסירתן לידי קפטן, כמו סְלוּפ או בְּרִיג. הדרגה הונהגה רשמית ב-1806. ב-1838 קוצר השם לקומנדר (אנ').
תולדות הדרגה

בימיו הראשונים של הצי האמריקני היו נהוגות שלוש דרגות לקצינים שפיקדו על אוניות מלחמה: קפטן, מאסטר-קומנדנט ולוטננט-מפקד (lieutenant, commanding), שלא הייתה דרגה של ממש אלא תוארו של לוטננט מן השורה שפיקד על כלי שיט. שלוש דרגות אלו נהוגות, בשינויים קלים, גם בצי האמריקני של ימינו: קפטן, קומנדר ולוטננט-קומנדר (אנ').
דרגת מאסטר-קומנדנט הקבילה לדרגת "מאסטר אֶנד קומנדר" (master and commander) של הצי המלכותי הבריטי, שקוצרה ב-1794 ל"קומנדר". כאשר פנו אל מאסטר-קומנדנט בעת פיקודו על אונייה קראו לו "קפטן".
בציורים מאותה תקופה ניתן לראות כי ההבדל היחיד בין מדיו של מאסטר קומנדנט לאלו של קפטן היה מספר הכותפות: קפטן ענד שתי כותפות, ואילו מאסטר-קומנדנט כותפה אחת בצד ימין. לוטננט ענד את הכותפה על כתף שמאל.
גיבור הצי האמריקני סטיבן דיקייטר (אנ') לא נשא מעולם דרגת מאסטר-קומנדנט. לאחר הפשיטה הנועזת על הפריגטה "פילדלפיה" בנמל טריפולי ב-1804, שב לאמריקה כגיבור לאומי וקודם ישירות מלוטננט לקפטן.
מאסטר-קומנדנט מפורסם אחר הוא ריצ'רד סאמרז (אנ'), שפיקד על ספינת ההבערה "אינטרפיד" (אנ') בעת ההתקפה על הקורסארים הברברים בנמל טריפולי ב-1804.
לקריאה נוספת

Colimore, Edward. "Effort under way to bring back U.S. sailors buried in Libya." The Philadelphia Inquirer. October, 25, 2011
Perrenot, Preston B. (2010). Grade Insignia of the US Navy 1776–1852. United States of America, Department of the Navy.
Toll, Ian W. (2006). Six Frigates: The Epic History of the Founding of the U.S. Navy. W.W. Norton.
הערות שוליים

↑  "The History of Navy Rank: The Officer Corps". United States Navy. 2019-11-01. Archived from the original on 2019-12-15.
↑  Perrenot (2010), pp. 13, 14, 20, 26, 34.
↑  "All That Glitters: The US Navy Uniform Regulations of 1802". US Constitution Museum. 2014-09-18. Archived from the original on 2016-07-21. Retrieved 2019-12-22.
↑  Colimore (2011).
כפיות (שיר)

| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
"כפיות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עדן חסון. השיר יצא לאור ב-25 בפברואר 2020, כסינגל ה-8 מתוך אלבום הבכורה של חסון, שמישהו יעצור אותי, על ידי חברת התקליטים Mobile1 Music.
רקע וכתיבה

השיר נכתב והולחן על ידי עדן חסון והופק על ידי חסון ויעקב למאי. השיר הוא בסגנון הפופ אשר משלב בתוכו גם את סגנון הים-תיכוני.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי אשר נתן לשיר ביקורת מעורבת והעניק לו שני כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי וצבר מעל ל-3 מיליון השמעות.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הנלווה לשיר הועלה לערוץ היוטיוב של חסון ב-12 במרץ 2019, בסמוך לצאת הסינגל.
נכון לפברואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-17.8 מיליון.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 10 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 3 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 6 |  |
|  ישראל | כאן גימל | 18 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010–2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 54 |  |
הערות שוליים

↑  עדן חסון, כפיות, באתר יוסמיוסיק, ‏13 במרץ 2019
↑  כפיות, נבדק ב-2020-02-26
1 2   כפיות, בביצוע עדן חסון, סרטון  באתר יוטיוב
↑  המצעד השנתי הישראלי תשע"ט, מתוך ארכיון המצעדים באתר גלגלצ
↑  מערכת כאן, המצעד השנתי תשע"ט 2019, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 בספטמבר 2019
| עדן חסון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שמישהו יעצור אותי • אלבום 2 |  |
| עדן חסון - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שמישהו יעצור אותי | "שמישהו יעצור אותי" • "ילדים כאלה" • "שיכורים" • "מתפוצץ לי הראש" • "אני מבולבל" • "היי DJ" • "כפיות" • "איך את אוהבת" • "עיניים" |  |
| אלבום 2 | "כשנגמרת הסופה" • "שמפניה" • "מה עבר עליי" • "את חסרה לי" • "איתך" • "אל תשברי לי את הלב" • "שבועיים" • "סיבובים" • "שקיעות אדומות" • "גדל לי קצת זקן" • "נוריד ת'חולצה" • "שימי פס" • "מבטיח" • "מדליקה לי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "לא מרגיש טוב" • "מה פספסתי" • "כולם רוצים אהבה" • "ככה כל יום" • "בואי נישן על זה" • "עושה לי צרות" • "מטפסים על הקירות" • "עד שתבואי עד אליי" • "שוב" • "אז מה עכשיו" • "חישגוזים" • "החיים לפניי" • "לא תראה אותי בוכה" • "ישיבות" • "לא שותה לא מעשן" • "שניפגש רק בשמחות" • "אנחנו זה גורל" • "אהובה שלי" • "צוחקת ובוכה" • "אין אותי" • "שיבולים" • "מה עשית לי" • "חורף באילת" • "לב שביר" • "אין מרחק בינינו" |  |
| שירים אחרים | "אין יותר מועדונים" |  |
כפתור (ארץ)

תבליט שבוי ממקדש רעמסס השני באבידוס, ומתחתיו הכיתוב kftjw (כפתור)
כפתור (באכדית: kaptara, באוגריתית: 𐎋𐎔𐎚𐎗 – כפתר) היא ארץ המוזכרת בטקסטים מהמזרח התיכון הקדום, ככל הנראה כרתים.
כַפְתַרַ מוזכר בטקסטים באכדית מהמחצית הראשונה של האלף ה־2 לפנה"ס; טקסטים ממָרי מזכירים חפצים שונים בתואר כַפְתַרֻ וכַפְתַרִתֻם (כפתורי וכפתורית). בלוח אשורי המתאר כנראה את מלכותו של סרגון מאכד או סרגון השני מוזכר כַפְתַרַ כאחת הארצות שהעלו לו מס, מעבר לַ"ים העליון" (הים התיכון).
בשירה האוגריתית מוזכר "כפתר" כמעון המרוחק של האל כושר וחסיס; בעלילות בעל וענת מופיע יחד עם "חכפת" (כנראה מצרים, ואולי ביתר דיוק נוף), ובלחש עלילת האלים הנאבקים בנחש מוזכר כפתר לבדו כמעון כושר וחסיס.
רוב החוקרים מזהים את kftjw (כפתיו/כפתאו) מכתובות מצריות מהשושלת ה־18 כמתייחס לכרתים (מיעוט חוקרים סובר שהשם התייחס לחופי אסיה הקטנה).
האזכוריים הקדומים מזוהים עם "כפתור" המוזכר במקרא כאי, מקור הפלשתים. האי מזוהה עם כרתים, שבאלף השני לפנה"ס התקיימה בו התרבות המינואית וקיימה קשרים עם הסהר הפורה, ובעקבות נדידת עמים מצפון לאי נדחקו ממנו יושביו לסהר הפורה והיו לגויי ים.
ראו גם

כרתים
כושר וחסיס
פלשתים
הערות שוליים

1 2 3  בנימין מזר, אנציקלופדיה מקראית כרך ד', מוסד ביאליק, 1962, ערך "כפתור, כפתר", עמ' 236
↑  Association Assyrophile de France, kaptara, Akkadian Dictionary
1 2 3  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 45
↑  צבי ושפרה רין, עלילות האלים, ענבל, 1996, עמ' 694
↑  בנימין מזר, אנציקלופדיה מקראית כרך ד', מוסד ביאליק, 1962, ערך "כפתור, כפתר", עמ' 236–237
1 2  Raymond O. Faulkner, A Concise Dictionary of Middle Egyptian, Griffith Institute, 2017, עמ' 350
1 2  בנימין מזר, אנציקלופדיה מקראית כרך ד', מוסד ביאליק, 1962, ערך "כפתור, כפתר", עמ' 237
| אלים במיתולוגיה הכנענית |
| --- | --- | --- |
| מפחרת האלים | אל • אשרה • בעל־הדד • ענת • עשתרת • דגן • אדון • בעלת גבל • בוהו • מוֹת • בעל פעור • ים • שמש • ירח  • כושר וחסיס • כושרות • רשף • חורון • קדש • אשמון • עשתר • כמוש • מלך • קוס • יהוה • שחר • שלם • צד • נכל ואב • שכמן ושנם • לויתן • תנין (אנ') • מלקרת • תנת • בעל חמון • פמי (אנ') • סכן • צדק (אנ') • מישור (אנ') • שלמן • גד |  |
| אתרים מקודשים | מרום צפון • חכפת • כפתר • עשתרות • תותול |  |
| ספרוּת | שירה אוגריתית: עלילות בעל וענת ‧ עלילת אקהת ‧ עלילת כרת ‧ הולדת שחר ושלם ‧ חתונת ירח ונכל ‧ לחש עלילת האלים הנאבקים בנחש • כתבי סכניתן |  |
| פולחן | במות • מרזח • פסלים מצבות • מצבות נדר • בית אל • כס עשתרת • מקדש מגדול • תרפים • נסך וקטורת • מזבחות אבן ונחושת • קורבנות, זבחים, מנחות, זבח חלב, שלמים, כליל ועולות • העלאה באוב |  |
לאה אתגר

| --- | --- |

 לידה:  3 באוגוסט 1945 (בת 79) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  ידיעות אחרונות, מעריב 
 
לאה אתגר (נולדה ב-3 באוגוסט 1945) היא עיתונאית, סופרת, בעלת טורים חברתיים בעיתונים הגדולים של ישראל משנת 1970 ועד שנת 1999. משנת 2001 היא עורכת ראשית ובעלים של אתר האינטרנט "נוצץ".
ביוגרפיה

לאה אתגר נולדה בירושלים וגדלה באשקלון. בת למשפחת חיים דב חיימסון יליד חברון מענף משפחת ריבלין לדורותיה, צאצאי שושנה רייזל מירושלים ונפתלי חיימסון יליד חברון. אתגר למדה לתואר ראשון בספרות עברית ומקרא באוניברסיטה העברית בירושלים. בתום לימודיה קיבלה מלגה שבאמצעותה השלימה בהצטיינות לימודי תואר שני במחלקה למזרח תיכון באוניברסיטת קליפורניה בברקלי. במהלך לימודיה פרסמה ב"ידיעות אחרונות" טורים שנקראו "צילומי בזק מקליפורניה ארצות הברית", שבהם תיעדה את מרד הסטודנטים וההיפים של שנות השבעים.
היא המשיכה לעבוד ב"ידיעות אחרונות" גם לאחר שובה לישראל בשנת 1982. בכתיבתה ב"ידיעות אחרונות", ולאחר מכן בעיתון "מעריב", עסקה אתגר בתיעוד החברה הישראלית הצומחת תוך התמקדות ב"חברה הגבוהה" ובחיי הזוהר של עשירים ומפורסמים. בין היתר הייתה ממקימי המגזין הכלכלי "השקל שלך". כתיבתה עסקה באפיוני החברה, בתיאור של שכבת אצולת הממון הישראלית הצומחת, ובתיעוד צמיחת הפערים בין עוני לעושר שאפיינו את אותה תקופה בחברה הישראלית. היא תיעדה את עשירי ישראל בצמיחתם, וליוותה אותם גם במפלתם. כן תיעדה את הצד החברתי של ביקורי אח"מים בישראל, ביניהם ג'ימי קרטר, ג'קי קנדי, הנרי קיסינג'ר, אנואר סאדאת ואחרים.
ב-1989 עברה אתגר ל"מעריב", שהיה אז בבעלותו של רוברט מקסוול. הטור של אתגר ב"מעריב" נקרא "תשאל את לאה אתגר" ובו תיעדה דמויות, אופנות, סטייל, מעמדות, מקומות חדשים. ב-1999 פוטרה מעבודתה במעריב, פיטורים שלאחריהם התקשתה להשתלב בכלי תקשורת מרכזיים אחרים וחוותה משבר אישי קשה שלווה בירידה ברמת החיים ובמעמדה החברתי. היא עברה לאילת כדי לחיות לצד בן-זוגה באותה תקופה, שם השתלבה בתקשורת המקומית עם תוכנית רדיו שבועית ב"קול הים האדום" וטור חברתי במקומון "ערב ערב". לאחר תקופה קצרה באילת נפרדה מבן זוגה המקומי ושבה למרכז הארץ.
במאי 2001 פתחה אתגר את אתר האינטרנט "נוצץ", ובו סיקרה מסיבות, מועדונים, ידוענים, חיי לילה ועוד. האתר אינו מתחדש מאז 2019.
בשנים האחרונות עוסקת בכתיבת ספרים. חמישה מספריה יצאו לאור.
כיום אתגר מתגוררת בזכרון יעקב ובתל אביב. היא גרושתו של פרופ' מיכאל אתגר. היא אם לשלושה: נטע אתגר דוידי (נפטרה ב-2023), אדריכלית במקצועה; איריס אתגר קבלר, עורכת דין; וחיים אתגר, כתב ומגיש טלוויזיה בקשת 12.
ספריה

פרפרים בבטן הוצאת סקאלה (1984), רומן. 17 סיפורים קצרים על גברים ונשים שיש להם הכל ומחפשים קורטוב של משהו נוסף.
עיר על הים הוצאת ספרית מעריב, (1996), רומן העוסק בקורותיה של העיר אשקלון והקמת שכונת אפרידר, ומבוסס על התיישבותו של אביה באפרידר ובניית מוטל מודרני ראשון בעיר. העיר אשקלון כיבדה את זכרו של חיים דב חיימסון בקריאת כיכר מרכזית על שמו.
אמריקה זה כאן הוצאת קוראים, (2006), רומן העוסק בקורות היישוב הישן בירושלים, ההגירה הראשונה לאמריקה, ומבוסס על קורות משפחתה. הספר הוכנס למצעד הספרים של משרד החינוך והתרבות. (הספר בקטלוג ULI)
הר הרוחות והצבים הוצאת קוראים, (2008), רומן העוסק בשינוי בחייה של אשה שבנתה לעצמה בית חדש בראש הר פרא בכרמל, הגיעה להשלמה עם ילדיה והסביבה וגם מצאה אהבה.
הפרדס האחרון ספרי צמרת, (2014), הוא סיפרה החמישי של לאה אתגר. הספר עוסק בפרדסני ארץ ישראל ובאורחות חייהם. כשאדמות הפרדסים הופכות לאדמות בנייה והעושר הגדול עומד בפתח חל משבר ערכים במשפחות הפרדסנים, מלחמות ממון וירושה ועימן פרדסים שהתייבשו. אבי המשפחה מגלה שאין לו דור המשך.
הערות שוליים

↑  ארי שביט, דב יודקובסקי: עולם בלי עיתונים הוא עולם עני, באתר הארץ, 18 ביוני 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310217905171  GND: 108970531X  ISNI: 0000 0000 6692 0361  LCCN: n86066040  VIAF: 3951952   WorldCat (עם VIAF): 3951952
כריסטוף אריבר

| --- | --- |

 לידה:  24 במאי 1971 (בן 53) גרנובל, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר ההצטיינות הלאומי (29 בנובמבר 2023) 
 www.christophearibert.com
 
כריסטוף אריבר (בצרפתית: Christophe Aribert; נולד ב-25 באפריל 1971 בגרנובל, צרפת) הוא שף צרפתי בעל שני כוכבים במדריך מישלן האדום וארבע מצנפות במדריך גו מיו. הוא שף המסעדה גראנד-אוטל "לה טראס" באוריאז'-לה-בן.