stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל-יום
היסטוריה

העיתון נוסד ביפו, באותו בניין ששימש לפני כיבוש יפו את העיתון "פלסטין", שחדל להתקיים. בראשית ימיו הציג עצמו "אליום" כהמשכו של "פלסטין". מבחינה רשמית, מו"ל העיתון הייתה עמותת אלת'קאפה (התרבות) ומשנת 1959 עמותת אליום, אבל בפועל מימנה את העיתון לשכת היועץ לעניינים ערבים במשרד ראש הממשלה. עד 1958 עורכו הראשי של העיתון היה חבר מערכת "דבר", המזרחן מיכאל אסף, שמשרדו שכן בבניין עיתון דבר, ובעיתון התפרסם חומר רב שלא היה אלא תרגום מאמרים מ"דבר". לצידו כיהן כמזכיר המערכת, טוביה שמוש. בראשית ימי המדינה היה אל-יום העיתון היומי היחיד בערבית בישראל.
לדברי החוקרים מוסטפא כבהא ודן כספי, מטרת העיתון הייתה לחבר את הציבור הערבי למדינת ישראל, להדריך אותו בדמוקרטיה ולנתק אותו מהתרבות הערבית של הארצות השכנות. העיתון הדגיש את היתרונות שבמצבם של ערביי ישראל לעומת אחיהם הנתונים תחת שלטון מוסלמי. בעיתון ניתן אמנם מקום גם למאמרי ביקורת ומכתבים למערכת, אך לצד כל מאמר ומכתב ביקורתי שנדפס פורסמה תגובה מערכתית-ממסדית. בשל נימתו הציונית, המהללת ללא ביקורת את הישגי המדינה וערביי ישראל, לא זכה העיתון לאמינות בקרב קהל היעד שלו. לכך נלוו גם ניהול כושל, ורמה נמוכה יחסית של כתיבה. תפוצתו בשנת 1958 עמדה על כ-700 גליונות.
בשנת 1958, במטרה להעלות את רמת העיתון, מונה נסים רג'ואן לעורך. בתקופתו עלתה תפוצת העיתון לכ-4000 גליונות. באוגוסט 1960 הוצהר רשמית על שותפות של ההסתדרות בהוצאת העיתון, ונעשו שינויים במערכת כדי להכניס יותר עובדים ערבים לעיתון. בין השאר מונה סגן עורך ערבי, סובחי יונס. השינויים נעשו לנוכח העובדה שהעיתון לא הצליח לחדור מספיק אל הקהל הערבי, ורבים מקוראיו היו יהודים. הצעת מפ"ם להרכיב מערכת שתשקף את כל הפלגים להסתדרות נדחתה על ידי מפא"י, בטענה שקודם על מפ"ם לסגור את ביטאונה העצמאי בערבית, אל-מרסד.
בקיץ 1966, לאחר ששמואל טולידאנו מונה ליועץ ראש הממשלה לענייני ערבים, הוחלט על סגירת העיתון. בהמשך הוחלט להסתפק בפיטורי רג'ואן, שההסתדרות רצתה במשך זמן רב להדיחו, ושטולידאנו נמנע מלתמוך בו בניגוד לקודמיו בתפקיד היועץ לענייני ערבים של ראש הממשלה. ובמקומו מונה טוביה שמוש. באפריל 1967 נשקל לסגור את העיתון ובמקומו להוציא שבועון, וההחלטה בעניין נדחתה.
לאחר מלחמת ששת הימים, על רקע פתיחת השוק הערבי-ישראלי לעיתונים משאר העולם הערבי, פריחת העיתונות המסחרית הלא-מפלגתית בעברית, ושקיעת העיתונות המפלגתית, נסגרו רוב העיתונים-מטעם. על אף מימון מפלגתי והסתדרותי, לא הצליח "אל-יום" להגיע לתפוצה סבירה, ובתחילת 1968 הוחלט על סגירתו החל מ-1 ביוני 1968. הסבסוד הממשלתי וההסתדרותי הועבר במקום זאת לעיתון אל-אנבא בעריכת יצחק בר-משה, שהוקם בשותפות עם הג'רוזלם פוסט.
תפוצת העיתון בשיאה הגיעה ל-4,000 גיליונות, אולם בתקופות רגילות נעה סביב 3,000-2,000 תוך תנודות חדות. עם סגירתו נמסר שתפוצתו בימי השבוע היה כ-2500 גליונות ובימי שישי כ-4000 גליונות.
לקריאה נוספת

בנימין נויברגר, ראובן אהרֹני, מוסטפא כבהא (עורכים), החברה הערבית בישראל כרך ג' - מפלגות ובחירות, מנהיגות, תקשורת - יחידה 9 תקשורת - חלק א' העיתונות המודפסת, האוניברסיטה הפתוחה, 2010.
הערות שוליים

↑  ביקור במערכת העלון המפא"י בערבית, קול העם, 12 באוקטובר 1948
1 2 3 4  עמי שמיר, מדוע פוטר עורך אל יום, למרחב, 5 באוגוסט 1966; המשך
↑  "אל יום" העיתון הערבי היומי היחיד בישראל, הארץ, 14 בספטמבר 1949
↑  ההסתדרות משתתפת בהוצאת העתון היומי הערבי "אל־יום", דבר, 16 באוגוסט 1960
↑  שינויים בעתונים הערביים של ההסתדרות, מעריב, 11 באוגוסט 1960
↑  ישראל הרץ, ההסתדרות וערביי ישראל, על המשמר, 8 בדצמבר 1960
↑  העתון "אל־יום" עשוי להסגר, על המשמר, 17 במאי 1966
↑  ד"ר י. שמוש למנוחות, על המשמר, 26 בפברואר 1968
↑  שמואל שגב, היומון הערבי "אל יום" - ייסגר; במקומו ייצא לאור שבועון, מעריב, 5 באפריל 1967
↑  אין החלטה לסגור את היומון הערבי "אל יום", דבר, 6 באפריל 1967
↑  נחום ברנע, עתון חדש בערבית יחליף את "אל יום", דבר, 29 באפריל 1968
↑  ברוך מאירי, אל יום יפסיק הופעתו ב-1 ליוני, מעריב, 26 במאי 1968
↑  אורי שטנדל, ערביי  ישראל: בין הפטיש  לסדן. הוצאת אקדמון, 1992, עמ' 372
↑  ש. הן, "אל יום" מפסיק מחר הופעתו, ייצא בשותפות חדשה בירושלים, על המשמר, 30 במאי 1968
קבוצת מפלגת העם האירופית

| --- | --- |

 שם רשמי:  Group of the European People's Party (Christian Democrats) 
 מנהיגים:  מנפרד וובר 
 תקופת הפעילות:  23 ביוני 1953 – הווה (71 שנים) 
 אידאולוגיות:  שמרנות ליברלית, פרו־ארופאיות, דמוקרטיה נוצרית, נאו-ליברליזם 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-ימין 
 נציגויות בפרלמנטים
 חברי פרלמנט:  188 (הפרלמנט האירופי) 
 
 www.eppgroup.eu
 
קבוצת מפלגת העם האירופית (באנגלית: European People's Party group) היא סיעה בפרלמנט האירופי המורכבת מנציגים מהמפלגות החברות במפלגת העם האירופית (EPP). לעיתים הסיעה כוללת חברי פרלמנט עצמאיים ונציגים ממפלגות לאומיות שאינן קשורות למפלגת העם האירופית עצמה. קבוצת ה-EPP כוללת פוליטיקאים בעלי אוריינטציה נוצרית-דמוקרטית, שמרנית וליברלית-שמרנית.
מפלגת העם האירופית הוקמה רשמית כמפלגה פוליטית אירופית בשנת 1976. עם זאת, קבוצת מהמפלגתר בפרלמנט האירופי קיימת בצורה זו או אחרת מאז יוני 1953, מימי האספה המשותפת של קהילת הפחם והפלדה האירופית, מה שהופך אותה לאחת הקבוצות הפוליטיות הוותיקות ביבשת. זו הקבוצה הפוליטית הגדולה ביותר בפרלמנט האירופי מאז 1999 עם כ-186 נציגים מתוך 705.
היסטוריה

האספה המשותפת של קהילת הפחם והפלדה האירופית (שקדמה לפרלמנט האירופי של ימינו) התכנסה לראשונה ב-10 בספטמבר 1952 והקבוצה הנוצרית-דמוקרטית הראשונה הוקמה באופן רשמי למחרת, עם מאן סאסן כנשיא. הסיעה איישה 38 מתוך 78 המושבים, שניים פחות מהרוב המוחלט. ב-16 ביוני 1953 קיבלה האספה המשותפת החלטה המאפשרת הקמה רשמית של סיעות פוליטיות, וב-23 ביוני 1953 פורסמה ההכרזה על הקמת הסיעה באופן רשמי.
הסיעה הנוצרית-דמוקרטית הייתה הקבוצה הגדולה ביותר בפרלמנט, אך ככל שחלף הזמן איבדה תמיכה והייתה הקבוצה השנייה בגודלה עד לבחירות 1979. ככל שהקהילה האירופית התרחבה לכדי האיחוד האירופי, הסיעה החלה לייצג מפלגות שמרניות שאינן בהכרח נוצריות-דמוקרטיות.
בפרלמנט האירופי השביעי קבוצת EPP נותרה הקבוצה הפרלמנטרית הגדולה ביותר עם 275 חברי פרלמנט. כיום היא הסיעה הפוליטית היחידה בפרלמנט האירופי שמייצגת באופן מלא את המפלגה האירופית המקבילה שלה, קרי מפלגת העם האירופית.
לאחר ש-12 מפלגות החברות ב-EPP קראו לסילוק או השעיית מפלגת פידז מהונגריה, המפלגה אכן סולקה ממפלגת העם האירופית ב-20 במרץ 2019. ההשעיה חלה רק על מפלגת העם האירופית אך לא על סיעתה בפרלמנט.
הערות שוליים

↑  Andreas Staab (2011). The European Union Explained, Second Edition: Institutions, Actors, Global Impact. Indiana University Press. p. 67. ISBN 978-0-253-00164-1. נבדק ב-5 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Robert Thomson (2011). Resolving Controversy in the European Union: Legislative Decision-Making Before and After Enlargement. Cambridge University Press. p. 103. ISBN 978-1-139-50517-8. נבדק ב-9 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Senem Aydin-Düzgit (2012). Constructions of European Identity: Debates and Discourses on Turkey and the EU. Palgrave Macmillan. p. 16. ISBN 978-1-137-28351-1.
↑  Tapio Raunio (2012). "Political Interests: the European Parliament's Party Groups".  In John Peterson; Michael Shackleton (eds.). The Institutions of the European Union. Oxford University Press. p. 340. ISBN 978-0-19-957498-8. נבדק ב-7 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Lluís Maria de Puig (2008). International Parliaments. Council of Europe. p. 61. ISBN 978-92-871-6450-6. נבדק ב-9 באוגוסט 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Lori Thorlakson (2013). "Federalism and the European party system".  In Alexander H. Trechsel (ed.). Towards a Federal Europe. Taylor & Francis. p. 72. ISBN 978-1-317-99818-1.
↑  "Composition of the Common Assembly (10–13 September 1952)". אורכב מ-המקור ב-8 בינואר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EPPED Chronology 02". Epp-ed.eu. אורכב מ-המקור ב-15 באוגוסט 2009. נבדק ב-17 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sassen, Emanuel Marie Joseph Anthony (1911–1995)". Translate.google.co.uk. נבדק ב-17 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Microsoft Word – 2006EN-3-DEF-CH.doc" (PDF). נבדק ב-17 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Statement of formation of the Christian-Democratic Group (Strasbourg, 23 June 1953)". אורכב מ-המקור ב-18 במרץ 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ""Shaping Europe – 25 years of the European People's Party" by Wilfried Martens, President of the European People's Party". Epp-ed.europarl.eu.int. אורכב מ-המקור ב-12 בדצמבר 2012. נבדק ב-17 ביוני 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Politics this week". The Economist. 23 במרץ 2019. p. 7. נבדק ב-24 במרץ 2019. The European People's Party, a grouping of centre-right parties at the European Parliament, voted to suspend Fidesz, Hungary's ruling party, as a protest against what many in the parliament believe are repeated attempts by the government to undermine the rule of law {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Fidesz MEPs remain in the EPP for now Retrieved 27 January 2020.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260663305171  GND: 1082837-0  LCCN: n79057244  NKC: kn20060710003  VIAF: 128991998   WorldCat (עם VIAF): 128991998
יערה שחורי

| --- | --- |
שחורי במרץ 2020
שחורי במרץ 2020
 לידה:  28 ביוני 1977 (בת 47) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  סיפורת ושירה
 בן או בת זוג:  גיא בן-נר 
 מספר צאצאים:  3
 פרסים והוקרה:   * פרסי שר התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית * פרס היצירה לסופרים עבריים על שם לוי אשכול (פרס ראש הממשלה) (עבור "שנות החלב", 2015) * פרס ברנשטיין (עבור "אקווריום, 2017) * הרשימה הקצרה של פרס ספיר (עבור "שנות העשרים", 2020) * פרס עגנון לאמנות הסיפור (2022)
 
יערה שחורי (נולדה ב-28 ביוני 1977) היא סופרת משוררת, עורכת ודוקטור לספרות עברית.
ביוגרפיה

שחורי נולדה בתל אביב בשנת 1977 וגדלה בקיבוץ אפק. היא בעלת תואר דוקטור מהחוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים, בעבודת הדוקטורט שלה התמקדה בפן האימהי ביצירת חיים נחמן ביאליק. עבודת התזה שלה בתואר השני, שאותה כתבה בחוג לתורת הספרות באוניברסיטת תל אביב, עוסקת באינטרטקסטואליות בשירתה של דליה רביקוביץ'.
שחורי היא עורכת ספרי מקור בהוצאת כתר ספרים, שם גם החלה את דרכה המקצועית כעורכת תחום הקלאסיקה של ההוצאה בשנת 2007. בסדרת הקלאסיקה והקלאסיקה המודרנית שערכה ראו אור ספרים של טרומן קפוטה, סימון דה בובואר, וירג'יניה וולף, אלפרד דה מיסה, קייט שופן, מרגריט דיראס ועוד. בעבר הייתה גם עורכת הפרוזה במפעל קסת לספרות ביכורים השייך למרכז הספר והספריות.
שחורי הייתה בין יוזמי ועורכי "אדומה - אנתולוגיה לשירה מעמדית" ו"לצאת - אסופת שירה נגד המלחמה בעזה". שתי האסופות יצאו במסגרת המגזין הפוליטי "אתגר", שבו שימשה חברת מערכת. שחורי אחראית על גילוי שירים גנוזים של המשוררת יונה וולך, שנמצאו במחברותיה וביומניה. השירים התפרסמו בספר "זאת היונה - השירים, המחברות הגנוזות, הראיון" אשר ערכו הלית ישורון ויאיר קדר ויצא לאור בהוצאת מודן ב-2013. בספר הופיע גם מאמר פרי עטה על אותם שירים אחרונים של וולך.
לאורך השנים התפרסמו שיריה וסיפוריה בכתבי עת כ"הו!", "גרנטה","שבו", "אתגר", "מטעם", "המוסך" ועוד. בנוסף כתבה רשימות רבות של ביקורת ספרות ותרבות, אשר התפרסמו בבמות כעיתון הארץ, וואלה, nrg ועוד. ב-2010 התפרסם ספרה הראשון, "אצבע, שן, כנף", ספר שירה, בהוצאת עם עובד. ספר הפרוזה "שנות החלב", שבו שלוש נובלות וסיפור קצר אחד, התפרסם בהוצאת כתר ב-2013. הרומן "אקווריום" ראה אור במאי 2016, גם הוא בכתר. ב-2019 ראה אור ספרה "שנות העשרים" בהוצאת כתר. ב-2022 ראה אור ספרה ״שעת השקרנים״ בהוצאת כתר. בנובמבר 2024 ראה אור ספרה "הזמנים הרועדים שלנו" בהוצאת פרדס.
שחורי נשואה לאמן גיא בן נר ולשניים בת משותפת. מתגוררת בתל אביב.
הישגים בולטים

ספר הביכורים שלה "שנות החלב" עורר תשומת לב ביקורתית רבה וזיכה אותה בפרסים הבאים:
פרס שרת התרבות והספורט לסופרים בתחילת דרכם לשנת תשע"ה (2011) | מנימוקי השופטים: "בשלוש נובלות ובסיפור קצר אחד כותבת יערה שחורי עולם סוריאליסטי ופנטסטי שאינו מתחמק מן הנושאים הגדולים של מציאות חיינו. הסיפורים עתירי המצאה – הן ברמה התוכנית והן ברמה הלשונית, ומעידים על הכרות עשירה ועמוקה עם שדה הספרות".
אילן שיינפלד, יגאל סרנה, אלי הירש ושהרה בלאו הם בין הזוכים בפרס רה"מ לספרות עברית תשע"ה, באתר וואלה, 20 בינואר 2015
בשנת 2017 זכתה בפרס ברנשטיין לרומן עברי מקורי לשנת תשע"ז על ספרה "אקווריום". חבר השופטים כלל את פרופ' ניצה בן דב ופרופ' זיוה שמיר. מנימוקי השופטות: "לפנינו כעין רשומון המתעד את העולם מתוך זוויות ראייה ייחודיות ומתוך ריבוי של נקודות תצפית. ריבוי זה מעניק לספר את מורכבותו, ומעניק לקוראו עמדה של שופט-חוקר המשתתף בבניית המציאות המתוארת. יערה שחורי הצליחה לתאר בחרט אמן את עולמן של שתי הילדות המתבוננות בעולם בראייה ילדית, וגם אם אחד מחושיהן החשובים ניטל מהן, הן מפצות על אבדנו באמצעות חיזוקם של החושים האחרים."
כמו כן בשנת 2017 זכתה במלגה מטעם קרן פולברייט, קרן חינוך אמריקה-ישראל, לצורך השתתפות בתוכנית הכותבים הבינלאומית בבית הכותבים באיווה סיטי, איווה, ארצות הברית.
בנובמבר 2022 זכתה שחורי בפרס עגנון לאמנות הסיפור לשנת תשפ״ג. מנימוקי השופטים ענבל גזית, עמוס נוי ושלומית נעים נאור: ״יערה שחורי מתגלה כסופרת מרכזית, המשמיעה קולו של דור שלם. כתיבתה הבוטחת, עושרה הלשוני והיכרותה המעמיקה עם אבני היסוד של התרבות העברית והכללית ניכרות ביצירותיה השונות.... ספריה שופכים אור על חוויות יסוד ייחודיות ואנושיות המלמדת אותנו מהו להיות אדם, כאן בישראל״.
הערות שוליים

↑  יערה שחורי היא כלת פרס עגנון לאמנות הסיפור לשנת תשפ״ג, באתר פייסבוק
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300778505171  BnF: cb16567427x (data)  GND: 1120026393  ISNI: 0000 0001 0782 4561  LCCN: no2007115520  VIAF: 61332756   WorldCat (עם VIAF): 61332756
אלדר קושטה

אלדר ואנדר סוזה דה אזוודו א קושטה (בפורטוגזית: Hélder Wander Sousa de Azevedo e Costa; נולד ב-12 בינואר 1994) הוא כדורגלן פורטוגלי-אנגולי המשחק בעמדות הקשר ההתקפי ביונאן יוקון מליגת העל הסינית ובנבחרת אנגולה.
הוא החל לשחק בבנפיקה ליסבון, אך השתתף במשחק אחד בלבד בקבוצה הבוגרת, במסגרת גביע הליגה, ובילה את רוב הקריירה שלו במדי קבוצות מחוץ לארצו, דפורטיבו לה קורוניה מהלה ליגה ומונקו מליג 1, ולאחר מכן החל לשחק באנגליה, תחילה בוולברהמפטון וונדררס ולאחריה במדי לידס יונייטד, עמה זכה להעפיל בסוף עונת 2019/2020 לפרמייר ליג ולזכות באליפות הצ'מפיונשיפ.
קושטה השתתף בכל הנבחרות הצעירות של פורטוגל, החל מהנבחרת עד גיל 16, והגיע עד לנבחרת הבוגרת. מכיוון ששותף רק במשחק ידידות במדי פורטוגל היה קושטה יכול לעבור לייצג את ארץ הולדתו, אנגולה, וב-2021 הצטרף לסגל הנבחרת שלה.
קריירת מועדונים > בנפיקה ליסבון

ב-11 באוגוסט 2012 ערך קושטה את הופעת הבכורה שלו במדי בנפיקה ב', קבוצת המילואים של בנפיקה ליסבון, בליגה השנייה, במשחק נגד בראגה ב', במהלכו שיחק 72 דקות כשחקן כנף.
את שער הבכורה שלו הבקיע ב-23 באוגוסט 2013 בניצחון הביתי 0–3 על פורטימוננסה, הראשון מתוך שמונה בעונת 2013/2014, כולל שער בניצחון 3–4 על אוליביירנסה, בו אף הורחק בכרטיס אדום.
ב-25 בינואר 2014 שיחק לראשונה במדי הקבוצה הראשונה של בנפיקה, במשחק שנערך באצטדיון האור כנגד ז'יל ויסנטה, כאשר החליף את מיראלם סולימאני ב-13 הדקות האחרונות בניצחון 0–1 במסגרת הסיבוב השלישי של גביע הליגה. הוא לא שותף בהמשך המפעל, בו זכתה בנפיקה לבסוף, וב-5 בנובמבר אותה שנה הבקיע שלושער בניצחון הביתי של קבוצת המילואים של בנפיקה 1–5 על אולהאננסה, במסגרת הליגה השנייה.
קריירת מועדונים > בנפיקה ליסבון > השאלה לדפורטיבו לה קורוניה

ב-10 בינואר 2015 הושאל לקבוצת דפורטיבו לה קורוניה מליגת העל הספרדית עד לתום העונה. הוא לקח חלק בשישה משחקים במדי דפורטיבו, כאשר בכולם שותף כמחליף.
קריירת מועדונים > בנפיקה ליסבון > השאלה למונקו

ב-15 ביולי 2015 הצטרף למועדון הכדורגל של מונקו בהשאלה לעונה אחת, כאשר בקבוצה הוחתמו גם חבריו לבנפיקה, איוון קוואליארו וברנרדו סילבה. הוא הבקיע את שער הראשון במונקו ב-8 בנובמבר, במשחק החוץ שהסתיים בהפסד 3–1 לבורדו. הוא היה אחראי לבישול שער הבכורה של קיליאן מבאפה בליגה, במשחק בו ניצחה מונקו את טרואה בתוצאה 1–3 ב-26 בפברואר 2016, ובכך הפך לשחקן הצעיר ביותר שכבש שער בתולדות הקבוצה.
במהלך עונת 2015/2016 שיחק 26 משחקים והבקיע חמישה שערים בכל המסגרות עבור מונקו, כאשר הוא מתחרה על מקום בהרכב מול ברנרדו סילבה, תומא למאר וקיליאן מבאפה.
קריירת מועדונים > וולברהמפטון וונדררס

ב-29 ביולי 2016 עבר בהשאלה לעונה אחת לוולברהמפטון וונדררס מהצ'מפיונשיפ, שם ערך את הופעת הבכורה כמחליף ב-6 באוגוסט בתיקו 2-2 מול רות'רהאם יונייטד. הוא הבקיע את שער הבכורה שלו עבור המועדון ובישל את השער השני בניצחון 1–2 במסגרת גביע הליגה ב-23 באוגוסט מול קיימברידג' יונייטד. הוא הבקיע את שער הליגה הראשון שלו בניצחון 0–2 מול ניוקאסל יונייטד במשחק שהתקיים בסנט ג'יימס פארק ב-17 בספטמבר, לפני שהבקיע שוב בתיקו 1-1 בדרבי של המידלנדס מול אסטון וילה שהתקיים ב-15 באוקטובר בווילה פארק. הוא זכה לשבחים גם על הופעתו מול ליברפול במסגרת הגביע האנגלי, כאשר וולברהמפטון חוללו הפתעה כשניצחו 1–2 באנפילד, כשקושטה אחראי לבישול שני השערים לקבוצתו.
ב-30 בינואר 2017 חתם על חוזה קבוע לארבע וחצי שנים בוולברהמפטון, לאחר שנרכש מבנפיקה תמורת 13 מיליון ליש"ט, סכום שהיווה את שיא ההעברות של וולברהמפטון בכל הזמנים. לאחר שהבקיע 12 שערים ובישל שמונה בכל המסגרות בעונתו הראשונה במועדון, זכה קושטה בתואר שחקן העונה של המועדון לעונת 17–2016, וזכה בנוסף בתואר שחקן השנה על פי בחירת השחקנים, ובשער הניצחון של העונה עבור המיומנות שהפגין בשער שכבש מול קארדיף סיטי.
קושטה הבקיע את שערו הראשון לעונת 18–2017 בניצחון 1–4 מול לידס יונייטד ב-22 בנובמבר 2017. בתום העונה העפילה וולברהמפטון לפרמייר ליג כשקושטה תורם במהלכה חמישה שערים ושישה בישולים.
הוא ערך את הופעת הבכורה בפרמייר ליג ב-11 באוגוסט 2018 במשחק פתיחת העונה של וולברהמפטון שהסתיים בתיקו 2-2 מול אברטון, והבקיע את שערו הראשון ב-28 באוגוסט בניצחון 0–2 מול שפילד ונסדיי במסגרת גביע הליגה. הוא הבקיע את שערו הראשון בליגה בניצחון קבוצתו 1–3 מול טוטנהאם במשחק שנערך באצטדיון ומבלי ב-29 בדצמבר. הוא ערך 31 הופעות עבור וולברהמפטון בכל המסגרות בעונת 19–2018 כשהוא מסייע לקבוצתו לסיים את העונה במקום השביעי שהקנה לה השתתפות בליגה האירופית.
קריירת מועדונים > לידס יונייטד

ב-3 ביולי 2019 עבר בהשאלה ללידס יונייטד מהצ'מפיונשיפ לעונת 2019/2020. העסקה הייתה עתידה להפוך לקבועה ביולי 2020 עם חוזה לארבע עונות עבור סכום מוערך של 15 מיליון פאונד. קושטה קיבל את החולצה מספר 17, והפך לשחקן הראשון בלידס מאז 2014 שלובש מספר זה לאחר שהבעלים הקודמים של המועדון, מאסימו צ'לינו האיטלקי, אסר על השימוש בו בשל אמונה תפלה שלו הנוגעת למספר זה. הוא ערך את הופעת הבכורה במועדון ב-4 באוגוסט במשחק פתיחת העונה בו ניצחה לידס 1–3 את בריסטול סיטי, ופתח לראשונה בהרכב ב-13 באוגוסט במסגרת גביע הליגה מול סלפורד סיטי, במהלכו בישל פעמיים.
קושטה הבקיע את שערו הראשון עבור המועדון ב-27 באוגוסט במשחקה של לידס בגביע הליגה מול סטוק סיטי. שער השוויון שהבקיע שלח את המשחק לבעיטות עונשין לאחר שהסתיים בתיקו 2-2. הוא כבש גם את בעיטת העונשין כשבסיום הפסידה לידס בתוצאה 4–5. קושטה הבקיע את שער הליגה הראשון שלו במדי לידס ב-30 בנובמבר, בניצחון 0–4 על מידלסבורו.
ב-7 ביולי 2020 חתם על חוזה לארבע שנים בלידס. לאחר שליגות הכדורגל באנגליה הופסקו במרץ 2020 עקב התפרצות נגיף הקורונה, חודשה העונה במהלך חודש יוני באופן מוצלח עבור לידס, וקושטה העפיל עם המועדון לפרמייר ליג, כשהקבוצה זוכה בנוסף בתואר אלופת הצ'מפיונשיפ לעונת 20–2019.
ב-6 באוקטובר 2023, לאחר שלא נכלל בסגל לעונת 2023/2024, שוחרר מהקבוצה.
קריירת מועדונים > לידס יונייטד > השאלה לוולנסיה

ב-31 באוגוסט 2021 הושאל לוולנסיה מהלה ליגה עד לסיום עונת 2021/2022. ב-19 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כאשר נכנס כמחליף בדקה ה-79 במשחק ההפסד 1–2 לריאל מדריד.
קריירת מועדונים > לידס יונייטד > השאלה לאל-איתיחאד

ב-7 באוגוסט 2022 עבר בהשאלה לקבוצת אל-איתיחאד מליגת העל הסעודית עד לסיום העונה.
קריירת מועדונים > אשטוריל

ב-1 באוגוסט 2024 חתם על חוזה לעונה אחת באשטוריל מליגת העל הפורטוגלית.
קריירת מועדונים > יונאן יוקון

ב-23 בינואר 2025 חתם לעונה אחת ביונאן יוקון מליגת העל הסינית.
קריירה בינלאומית

יליד אנגולה, קושטה ייצג את פורטוגל ברמה הבינלאומית. הוא שיחק עבורה בטורניר אליפות אירופה 2013 מתחת לגיל 19 שנערך בליטא, ועל אף העובדה שלא הבקיע עבור הנבחרת שהגיעה לחצי הגמר הוא נכלל בנבחרת הטורניר[דרוש מקור].
קושטה ייצג את פורטוגל גם בטורניר טולון, לנבחרות עד גיל 23, שהתקיים ב-2014.
קושטה זומן לראשונה לסגל נבחרת פורטוגל לפני טורניר ליגת האומות 2018/2019 באוקטובר 2018. הוא ערך את הופעת הבכורה בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול נבחרת סקוטלנד שהתקיים בהאמפדן פארק ב-14 באוקטובר 2018, משחק בו ניצחה נבחרת פורטוגל 1–3 כאשר קושטה כובש את השער הראשון. נבחרת פורטוגל זכתה בטורניר ליגת האומות 2018/2019 כשניצחה בגמר את נבחרת הולנד. קושטה לא שותף במשחקי חצי הגמר והגמר.
ב-16 במרץ 2021 זומן לסגל נבחרת אנגולה לקראת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021. ב-12 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה וגם הבקיע את שערו הראשון בנבחרת אנגולה בתיקו הביתי 2-2 מול מצרים, במסגרת משחקי מוקדמות מונדיאל 2022.
סגנון משחק

קושטה יכול לשחק בעמדת שחקן כנף בשני צדי המגרש, וכמו כן יכול לשמש כחלוץ. הוא ידוע בשל כישורי המשחק שלו, קצב משחקו, ערמומיות ויצירתיות.
סטטיסטיקה

מעודכן ל-23 בינואר 2025
| מועדון | עונה | ליגה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | גביע> הופעות | גביע> שערים | גביע הליגה> הופעות | גביע הליגה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בנפיקה ליסבון ב' | 2012/2013 | הליגה הפורטוגלית השנייה | 12 | 0 | — | — | — | — | — | — | 12 | 0 |
| בנפיקה ליסבון ב' | 2013/2014 | הליגה הפורטוגלית השנייה | 37 | 8 | — | — | — | — | — | — | 37 | 8 |
| בנפיקה ליסבון ב' | 2014/2015 | הליגה הפורטוגלית השנייה | 23 | 7 | — | — | — | — | — | — | 23 | 7 |
| בנפיקה ליסבון ב' | סה"כ | סה"כ | 72 | 15 | — | — | — | — | — | — | 72 | 15 |
| בנפיקה ליסבון | 2013/2014 | ליגת העל הפורטוגלית | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 |
| דפורטיבו לה קורוניה (השאלה) | 2014/2015 | לה ליגה | 6 | 0 | — | — | — | — | — | — | 6 | 0 |
| מונקו (השאלה) | 2015/2016 | ליגת העל הצרפתית | 25 | 3 | 3 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 28 | 5 |
| וולברהמפטון וונדררס (השאלה) | 2016/2017 | צ'מפיונשיפ | 35 | 10 | 3 | 1 | 2 | 1 | — | — | 40 | 12 |
| וולברהמפטון וונדררס | 2017/2018 | צ'מפיונשיפ | 36 | 5 | 2 | 0 | 1 | 0 | — | — | 39 | 5 |
| וולברהמפטון וונדררס | 2018/2019 | פרמייר ליג | 25 | 1 | 4 | 0 | 1 | 1 | — | — | 30 | 2 |
| וולברהמפטון וונדררס | סה"כ | סה"כ | 96 | 16 | 9 | 1 | 4 | 2 | — | — | 109 | 19 |
| לידס יונייטד (השאלה) | 2019/2020 | צ'מפיונשיפ | 43 | 4 | 1 | 0 | 2 | 1 | — | — | 46 | 5 |
| לידס יונייטד | 2020/2021 | פרמייר ליג | 22 | 3 | 1 | 0 | 1 | 0 | — | — | 24 | 3 |
| לידס יונייטד | 2021/2022 | פרמייר ליג | 1 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | — | — | 2 | 0 |
| ולנסיה (השאלה) | 2021/2022 | לה ליגה | 22 | 0 | 5 | 0 | — | — | — | — | 27 | 0 |
| אל-איתיחאד (השאלה) | 2022/2023 | ליגת העל הסעודית | 18 | 3 | 2 | 0 | — | — | — | — | 20 | 3 |
| אשטוריל | 2024/2025 | ליגת העל הפורטוגלית | 13 | 1 | 0 | 0 | — | — | — | — | 13 | 1 |
| יונאן יוקון | 2025 | ליגת העל הסינית | 0 | 0 | 0 | 0 | — | — | — | — | 0 | 0 |
| סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | סה"כ בקריירה | 312 | 44 | 21 | 3 | 9 | 3 | 0 | 0 | 342 | 50 |
תארים > קבוצתיים

גביע הליגה הפורטוגלית (1): 2013/2014
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ (1): 2017/2018
פוטבול ליג צ'מפיונשיפ (1): 2019/2020
תארים > אישיים

נבחרת טורניר אליפות אירופה עד גיל 19: 2013
שחקן השנה של וולברהמפטון וונדררס: 2016/2017
השחקן המצטיין - בחירת השחקנים - של וולברהמפטון וונדררס: 2016/2017
שער העונה של וולברהמפטון וונדררס: 2016/2017
יהושע שמר

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1947 (בן 77) חולון, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 כינוי:  שוקי
 השכלה:  דוקטור לרפואה מבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה ירושלים. פרופ' מן המניין (אמריטוס) לרפואה פנימית, הפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב. מומחה לרפואה פנימית ולמינהל רפואי, מטעם המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית ומשרד הבריאות.
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1973–1997 (כ־24 שנים)
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 קצין רפואה גדודי בשריון בסיני 1973-1974  קצין רופא חטיבתי בסיני – 1974-1975  קצין רופא אוגדת 252 בסיני – 1978-1979  קצין רפואה אוגדתי במנמ"ש – 1979-1982  ראש ענף רפואת אב"כ, מפקדת קצין הרפואה הראשי – 1982-1984  מפקד רפואה פיקוד צפון – 1987-1989  סגן קצין הרפואה הראשי – 1989-1991  קצין רפואה ראשי, צה"ל – 1994-1997
 פעולות ומבצעים
 מלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה, מלחמת יום הכיפורים, מלחמת לבנון הראשונה, המערכה ברצועת הביטחון, מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 משנה מנכ"ל משרד הבריאות – 1992-1994 מנכ"ל משרד הבריאות – 1999-2000 מנכ"ל מכבי שירותי בריאות – 2001-2007 יו"ר אסותא מרכזים רפואיים – 2005 - הווה יו"ר אסותא אשדוד הציבורי – 2011-2019 יו"ר המועצה המנהלית בנק ישראל – 2017 - הווה חברות בדירקטוריונים: מכבי שירותי בריאות: 2001 - הווה מכבידנט – 2004 - הווה  בית בלב – 2001 - הווה
פרופ' יהושע (שוקי) שמר (נולד ב-7 בדצמבר 1947) הוא רופא ומנהל רפואי ישראלי, המכהן כיושב ראש מועצת המנהלים של חברת אסותא מרכזים רפואיים בע"מ. עומד בראש המועצה המינהלית של בנק ישראל. בעבר שימש בין היתר כקצין רפואה ראשי של צה"ל בדרגת תת-אלוף, כמנכ"ל מכבי שירותי בריאות וכמנכ"ל משרד הבריאות. פרופסור מן המניין (אמריטוס) לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וחבר הוועדה לתכנון ולתקצוב.
חיים אישיים

שמר נשוי ואב לחמישה ילדים. מתגורר עם משפחתו בתל אביב.