stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאן גרבובסקי
הערות שוליים

1 2  Fellow Dr. Jan Grabowski, באתר של מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה
1 2   עופר אדרת, שכנים רעים: מעורבותה של האוכלוסייה הפולנית בהסגרה וברצח של היהודים שביקשו את עזרתם, באתר הארץ, 2 בפברואר 2017
↑  The Polish Embassy in Ottawa responds to Jan Grabowski, macleans.ca, September 30, 2016
1 2   עופר אדרת, בימ"ש בפולין חייב חוקרי שואה להתנצל על מחקר שבו טענו כי פולני הסגיר יהודים לנאצים, באתר הארץ, 9 בפברואר 2021
1 2   עופר אדרת, בקרב המר על האמת אודות חלקם בשואה, הרשויות בפולין איבדו את הצפון, באתר הארץ, 11 בפברואר 2021
↑   עופר אדרת, בוטלה פסיקה בפולין שחייבה חוקרים להתנצל על טענתם שפולני הסגיר יהודים לנאצים, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2021
↑   עופר אדרת, "יהודים סייעו לגרמנים מחמדנות": מחקר מתעד סילוף מכוון ושיטתי של השואה בוויקיפדיה, באתר הארץ, 9 בפברואר 2023
↑  Jan Grabowski Shira Klein, Wikipedia’s Intentional Distortion of the History of the Holocaust, The Journal of Holocaust Research, February 9, 2023
↑  Rescue for Money: Paid Helpers in Poland, 1939-1945, באתר "יד ושם"
↑  טקס הענקת הפרס הבין-לאומי של יד ושם לספר מחקר על השואה, באתר "יד ושם"
אבנר שפירא, פרס יד ושם לספר מחקר על השואה יוענק להיסטוריון פולני, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2014
↑   עופר אדרת, הם נחשבו לגיבורים לאומיים. הם גם רצחו יהודים בהמוניהם, באתר הארץ, 11 ביוני 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296488905171  PLWABN: 9810536210205606  BIBSYS: 5058058  BnF: cb150924307 (data)  GND: 13665908X  ISNI: 0000 0001 1695 8078  LCCN: n2008051757  NKC: xx0238235  NTA: 408468599  RERO: 02-A020002761  SUDOC: 121750388  VIAF: 106012534   WorldCat (עם VIAF): 106012534
טמינה סנוקה

| --- | --- |

טמינה, מרץ 2016
 לידה:  10 בינואר 1978 (בת 46) ונקובר, וושינגטון, ארצות הברית
 שם במה:  שרונה סנוקה טמינה טמינה סנוקה
 משקל:  93 ק"ג
 גובה:  1.75 מטר
 מקום מגורים:  טמפה, פלורידה, ארצות הברית
 לאום:  אמריקאי
 קריירה מקצוענית:  2009–הווה (כ־15 שנים)
 מאמנים:  ברט הארט
 ליגות:  WWE
שרונה מואנה-מארי רייהר סנוקה-פולמלו (באנגלית: Sarona Moana-Marie Reiher Snuka-Polamalu; נולדה ב-10 בינואר 1978) היא מתאבקת אמריקאית, המופיעה בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית הדגל Raw. היא מתאבקת דור שני, כאשר היא הבת של חבר היכל התהילה של ה-WWE, ג'ימי סנוקה.
חיים אישיים

לסנוקה שורשים מפיג'י ומסמואה. היא בתו של חבר היכל התהילה של ה-WWE, ג'ימי סנוקה. אחיה הוא המתאבק ג'יימס, הידוע יותר בשמות הבמה שלו ב-WWE, דיוס וסים סנוקה. סנוקה היא אמא לשתי בנות.
ב-2 בדצמבר 2016, אביה של סנוקה, ג'ימי, היה במקום אשפוז לחולים סופניים, כשנודע שנותרו לו כשישה חודשים לחיות עקב מחלה סופנית. הוא נפטר ב-15 בינואר 2017 בגיל 73 בפומפנו ביץ', פלורידה.
אליפויות והישגים

הישגים במגזין ההיאבקות Pro Wrestling Illustrated - PWI
PWI דירג אותה במקום ה-19 מתוך 100 המתאבקות הטובות ביותר לשנת 2012
הישגים במגזין הספורט Sports Illustrated
דורגה במקום ה-22 מתוך 30 המתאבקות הטובות ביותר של השנה (2018)
הישגים בארגון ההיאבקות World Wrestling Entertainment - WWE
אליפות זוגות הנשים של ה-WWE (פעם אחת)  - עם נטליה
אליפות 24/7 של ה-WWE‏ (3 פעמים)
הישגים במגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter - WON
הפיוד הגרוע של השנה (2015) - צוות PCB (פייג', שארלוט ובקי לינץ') מול צוות B.A.D (טמינה, נעמי וסשה בנקס) מול צוות בלה (אלישה פוקס, ברי בלה וניקי בלה)
הקרב הגרוע של השנה (2013)  - עם AJ לי, אקסנה, אלישה פוקס, קייטלין, רוזה מנדס, סאמר רה נגד ברי בלה, קמרון, איווה מארי, ג'וג'ו, נטליה וניקי בלה באירוע סדרת ההישרדות
הערות שוליים

↑  ג'ימי סנוקה במוסד לחולים סופניים, כשנשארו לו כשישה חודשים לחיות
↑  ג'ימי "סופרפליי" סנוקה נפטר בגיל 73
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 9278 8183  LCCN: no2012147691  VIAF: 286969454   WorldCat (עם VIAF): 286969454
יאן ד'אקוסטה

| --- | --- |

 לידה:  1665
 פטירה:  1740 (בגיל 75 בערך)
 מקום מגורים:  סלא באזור הנשלט על ידי שודדי ים ברברים, המבורג וערים נוספות באירופה, סנקט פטרבורג
 כינויים נוספים:  פיוטר דורופייביץ' (Пётр Дорофеевич) (בחצרו של פיוטר הגדול)
 ידוע בשל:  ליצן חצר של מספר שליטי רוסיה
 תקופת הפעילות:  1712 או 1713 – 1735
 מקצוע:  ברוקר, מורה לנימוסים, ליצן חצר
 תפקיד:  ליצן חצר
 תואר:  מלך סאמויידים (נוודים של צפון מזרח באימפריה הרוסית)
 השקפה דתית:  תחילה יהודי או ממשפחת אנוסים פורטוגזים בהמשך המיר את דתו לנצרות אורתודוקסית
 
יאן ד'אקוסטה (או יאן לקוסטה) (ברוסית: (Ян Лакоста (Ян д’Акоста;‏ 1665 סלא בשליטתם שודדי ים ברברים - 1740 סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית) היה ליצן חצר ממוצא יהודי שפעל ברוסיה בשירותם של הצארים פיוטר הגדול, אנה איוואנובנה ושל העוצר ארנסט בירון.
חייו

ד'אקוסטה, לפי מקורות שונים היה, ממשפחה יהודית או משפחת אנוסים שברחה מפורטוגל והשתקעה בסלא: עיר ליד רבאט אז בשליטת שודדי הים הברברים. בצעירותו, כנראה, התמקצע בים. בהמשך נדד יחד עם משפחת אביו באירופה עד שפתחו משרד ברוקרים בהמבורג. בהמשך התחיל לתת שיעורי נימוסים (אטיקט) עד שנפגש עם פטר הגדול שלקח אותו יחד עם משפחתו לחצרו. לפי מקורות אחדים המפגש הראשון עם הקיסר אירע במרחצאות באולונץ בחבל קרליה.
ד'אקוסטה ידע 6 שפות ושלט היטב בביבליה. ידוע כי קיבל מפיוטר תפקיד ליצן חצר ושם חדש - פיוטר דורופייביץ'. הוא עצמו קרא לפיוטר קום (ברוסית "הסנדק" או אישיות מאוד קרובה) ולפי חלק מן המקורות השתתף בגזירת זקנים וקצוות קפטנים של בויארים. ב-1717 המיר את דתו לנצרות האורתודוקסית.
פיוטר ערך איתו ויכוחים תאולוגיים ועל שירותו הנאמן העניק לו תואר "מלך סאמויידים" והעניק לרשותו את האי סומרס במפרץ הפיני או, לפי מקור אחר, את האי סורסארי הסמוך שעליו גם צויר בתמונתו היחידה על קריקטורה גרמנית ב 1736. בכל מקרה לאחר המתנה לקוסטה התחיל להופיע בארוחות חצר עם כתר מפח שתמיד היה מוזז לאחת מאוזניו.
הוגלה ב-1723 לכפר ווסקרסנסקויה בסיביר (כעת במחוז צ'ליאבינסק) על ידי אלכסנדר מנשיקוב שהאשימו בקשר עם פיוטר שפירוב שאז נשפט להוצאה להורג שהוחלפה בהגליה לסיביר. הוחזר לחצר על ידי הקיסרית אנה איוואנובנה.
נהיה לגיבור סיפורי חצר רבים.
צאצאיו

בנו יעקב כריסטיאן שירת ביחידות הארטילריה של הצבא הרוסי. הגיע לדרגת פודפורוצ'יק (לוטננט).
הנצחה

ב-1733 על שמו בגן הקיץ נוסדה מזרקה "לקוסטה".
דמותו במדיה האמנותית

ד'אקוסטה הוא גיבור ראשי ברומן ההיסטורי של דוד מרקיש "הליצנים".
מופיע כדמות משנית ברומנים של ולנטין פיקול.
חולד ארץ ישראלי

| חולד ארץ ישראלי |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
משפחה:: חולדיים
סוג:: חולד
תלוליות של חולד ארץ ישראלי ממזרח לגן לאומי אשכול בנגב המערבי
חולד ארץ ישראלי הוא שמם העממי של ארבעה מיני מכרסמים מהסוג חולד (Spalax) שבמשפחת החולדיים, החיים במחילות מתחת לפני האדמה ומצויים בישראל.
אטימולוגיה

הזואולוג ישראל אהרוני מפרש את שמו: נקרא כך "מפני שמחליד את הקרקע ומעלה עפר תחוח". הוא נקרא גם אישות (אֵשות), על שהותו כל ימי חייו באפלה כמו באישון לילה.
תפוצה

המינים נחקרו מבחינה טקסונומית לראשונה ב-1898 על ידי אלפרד נרינג, שאסף דגימות חולדים באזור יפו. בנוסף לישראל תפוצתם היא בלוב, בסוריה, בירדן, בלבנון, במצרים, בעיראק ובאזור אנטוליה שבטורקיה. מרבית המחקרים על המין נעשו בישראל ובטורקיה. בישראל החולדים נפוצים מצפון הארץ ומרכזה עד לשטחי הנגב שבהם כמות המשקעים קטנה מ-100 מ"מ בשנה. הם מצויים בכל סוגי הקרקעות הניתנות לחפירה, למעט חולות נודדים, באזורים שמגובה פני הים עד 2,200 מטר מעל פני הים.
על פי מחקר שנעשה במכון לאבולוציה שבאוניברסיטת חיפה בסוף 2005, נמצאו עדויות גנטיות חזקות להימצאותם של ארבעה מינים בארץ ישראל:
חולד כרמלי (Spalax [ehrenbergi] carmeli)
חולד גולני (Spalax [ehrenbergi] golani)
חולד גלילי (Spalax [ehrenbergi] galili)
חולד יהודה (Spalax [ehrenbergi] judaei)
בנוסף ייתכן שקיים בישראל גם המין חולד מזרח-תיכוני (Spalax ehrenbergi).
מחקרים קודמים סברו כי קיימים הבדלים בין המינים ה"צפוניים" (golani-galili) לבין המינים ה"דרומיים" (carmeli-judaei). החולד התפתח באזור אנטוליה-אסיה הקטנה לפני 25–40 מיליון שנים, התפשט לארץ ישראל בתקופת הפליסטוקן והתבסס בצפון הארץ שהייתה בעלת אקלים דומה לאזור התפוצה המקורי. אולם חדירה לאזורים הדרומיים הייתה כרוכה בשינויים התנהגותיים רבים והתאמה לטמפרטורה גבוהה יותר וללחות תת-קרקעית ועל קרקעית נמוכה יותר. נמצא כי המינים הדרומיים "צעירים" גנטית מהמינים הצפוניים. המחקר הגנטי חשף כי מספר הכרומוזומים של הפריטים משתנה מאזור גאוגרפי אחד למשנהו: חולד גלילי (2n = 52), חולד גולני (2n = 54), חולד כרמלי (2n = 58), חולד יהודה (2n = 60), מה שהביא להכרה הוודאית כי מדובר במינים נפרדים. 
 לחוקרים התחוור כי השינוי האקלימי החד בין אזורי הארץ עם הרצון והאפשרות הטבעית לריבוי, הובילו להסתגלות אבולוציונית ולספציאציה של מיני החולד שמתבטאת בשינויים התנהגותיים ופיזיולוגיים.
תחום מחיה

החולד טריטוריאלי ביותר וחי ביחידות, במערכת מחילות תת-קרקעית שאותה הוא חופר בעצמו. שטחה הממוצע של המערכת כ-340 מטרים רבועים, והיא מורכבת ממחילות שקוטרן 5–10 ס"מ ומחדרים גדולים יותר המשמשים לאגירת מזון, מקום לעשיית צרכים וחדר שינה מרווח המרופד בקש. המערכת סגורה וחסרת יציאה אל פני הקרקע, תלוליות העפר מעל הקרקע משמשות לסילוק העפר, ונסתמות ברגע שהן רחוקות מחפירת החולד. מערכת המחילות חשוכה ומאופיינת בטמפרטורה ולחות קבועים, ובשינויים קיצוניים בהרכב הגזים בעתות גשם. חדר שנהרס או מתלכלך נסתם על ידי החולד ואחר נבנה במקומו. החולד פעיל במהלך היום, ובשעות הראשונות של הלילה.
תיאור תת-הסוג

גוף החולד מותאם באופן מעורר התפעלות לאורח חייו. גופו גלילי, מוארך ומכוסה בפרווה קצרה וצפופה. הוא נטול זנב ואיברים בולטים אחרים כאפרכסות אוזניים. העיניים שקועות תחת עור הגולגולת ומכוסות בקרום דק, אך החולד מסוגל להבחין בין אור לחושך. החולד מצויד בשיניים תחתונות ארוכות הבולטות מהפה, בעזרתן הוא מפורר את האדמה ומרחיב את מחילתו. בעזרת גפיו הקדמיות והאחוריות הוא מסלק את העפר לאחוריו, אז מסתובב ובעזרת ראשו השטוח דוחף אותו אל מחוץ למחילה. החלק העליון של ראשו משמש גם להידוק דפנות המחילה, כדי שלא יתמוטטו עליו בזמן תנועתו בתוכה.
התנהגות > תזונה

החולד צמחוני וניזון בעיקר מפקעות, שורשים ובצלים שאותם הוא מוצא בשעת החפירה. הוא חומס גם מזון שמעל הקרקע, על ידי חפירה סביבו ומשיכתו בשלמות אל מתחת לאדמה. את מרבית מזונו הוא אוגר בתקופת החורף, כאשר האדמה רכה ונוחה לחפירה, וכדי להימנע מאיבוד נוזלים ומחפירה באדמה היבשה של הקיץ. החולד פוגע בחקלאות ובגינות הירק, לכן יש כאלה הרואים בו כמזיק וחלק מהחקלאים נוטים לגרש אותו.
התנהגות > רבייה

לאחר הגשמים הראשונים בונות הנקבות את תלי ההמלטה המתנשאים לעיתים לגובה של 15 סנטימטר מעל פני הקרקע. תלי ההמלטה נבנים באדמות כבדות בלבד, ומוקפים מערכת מחילות פשוטה. תא ההמלטה עצמו נמצא מתחת לאדמה. בעונת הרבייה פוקדים הזכרים את תאי ההמלטה בתדירות גוברת והולכת, תוך השמעת קולות חיזור המורכבים משריקות ולחישות. הנקבה בוחרת את הזכר שעימו תזדווג כ-60 פעמים רצופות, במשך שעה וחצי.
ההריון נמשך כ-4 שבועות (על סמך המלטות בשבי בלבד). הנקבה ממליטה 3–5 ולדות עירומים, המתכסים בשיער בגיל שבועיים. הם נגמלים מחלב אימם לאחר חודש וחצי לערך מהיוולדם, ומוכנים לעזוב את תלי אימם ולחפש טריטוריה עצמאית אותה יחפרו בעצמם כבר בגיל 3 חודשים. הבגרות המינית מגיעה בגיל שנה, אולם סיכויי ההישרדות של החולדים הצעירים הם נמוכים. בשבי מסוגל החולד לחיות עד 21 שנים.
התנהגות > תקשורת והתנהגות חברתית

החולד תוקפני ביותר כלפי בני מינו, בעיקר מחוץ לעונת הרבייה. פגישה בין פרטים תסתיים לרוב בפציעות ולעיתים אף במוות. השאלה המסקרנת שדנו בה חוקרים רבים, הייתה כיצד שני חולדים הנמצאים במערכת מחילות נפרדת מתקשרים אחד עם השני? איך מועברים המסרים שמדובר באויב פוטנציאלי או לחלופין בבן זוג פוטנציאלי? איך נוצרים מפגשים יצרניים ונמנעים מפגשים מיותרים? כל זאת, לאור העובדה שחושי השמיעה והריח של החולד אמנם מפותחים ביותר, אך אינם שימושיים למרחקים ארוכים.
החולד נוהג להקיש בחלק הקדמי העליון של ראשו על דפנות המערה, 1–12 הקשות מהירות הנמשכות 0.06–0.31 שניות. הקשות אלו יוצרות תנודות העוברות באדמה, במהירות רבה ולמרחק רב, עם הפחתה מעטה בעוצמת התנודות. כך, כנראה, מתקשרים החולדים ביניהם – ללא מגע וללא ראייה. התנהגות שתועדה באמצעות משדרי רדיו שהוצמדו לחולדים, היא שהמין מפטרל במחילתו, ובהגיעו לנקודות אסטרטגיות הקרובות למחילת חולד אחר, הוא מתחיל ב"הקשות הראש", זהו סימן מובהק להיותו מאוים.
מחקר נוסף הראה את חשיבות התקשורת ללא מגע. בניסוי שנערך הפגישו שני פרטים שלא מאותו מין, לאחר שהיו במחילות נפרדות ותקשרו ביניהם באמצעות "הקשות ראש" במשך 3 חודשים. התוצאה הראתה ירידה ניכרת באגרסיביות הפרטים ונכונותם להזדווג, להבדיל מחולדים שהופגשו לאחר ימים אחדים או שלא הייתה ביניהם אף אינטראקציה תקשורתית, והניסוי הסתיים במאבקים ובפציעות.
ב-2001 גילה צוות חוקרים כי לחולד צורת ניווט ייחודית ביותר בתוך האדמה. הוא משלב בין שתי שיטות ניווט ידועות ומוכרות אצל בעלי חיים אחרים, אולם החולד הוא היחיד שמשלב ובעשותו כך חוסך לעצמו אנרגיה רבה:
למרחקים קצרים הוא משתמש בניווט עיוור (dead reckoning) – משמע מציאת הדרך בחשכה, על ידי רישום תנועת הגוף (מפרקים ושרירים) במרחב (מהירות תנועה וכיוון). שיטה זו ידועה בשגיאותיה ומשיגה תוצאות טובות עד ל-10 מטרים בלבד.
למרחקים ארוכים הוא מסתמך על היכרותו את השדות המגנטיים התת-קרקעיים (גאו-מגנטיים). החולד אינו משתמש ביכולת קריאתו את השדה המגנטי בכל עת, מאחר שהדבר דורש ממנו פעילות עצבית מוגברת ומשאבים אנרגטיים רבים. על כן הוא משתמש בשיטה זו רק בשעת הצורך.
בנוסף קולט החולד גם גלים סייסמיים – גלים הנוצרים בעקבות רעידות אדמה ונרשמים בסייסמוגרף. יש הטוענים כי "הקשות הראש" שהוזכרו לעיל, פועלות על עיקרון זה, ובדומה לעטלפים השולחים גלי אקולוקציה ומתחמקים ממכשולים, כך באמצעות ההקשות שולח החולד גלי קול בתוך האדמה לאותה מטרה.
החולד והאדם > התמודדות והדברה

החולד גורם נזקים הן בשטחים חקלאיים והן בגינות נוי. קיימות שיטות שונות להתמודדות עם המפגע:
הדברה: ישנם רעלים שמשמשים לקטילת החולד, בדרך כלל בשילוב עם פתיון. פתרון זה גורם נזקים סביבתיים משניים: בעלי חיים המשתמשים במנהרות החולד לאחר מותו, כמו גם טורפים ואוכלי נבלות שניזונים מגופת חולד שהורעל נפגעים.
הרחקה בשימוש בדחלילים פשוטים: בשיטה זו נועצים לעומק חצי מטר עד מטר מוט מתכת או עץ באדמה בסמוך למנהרות החולד, ועל המוט מניחים פחית, כך שהרוח תגרום לפחית להקיש במוט. יעילותה של שיטה זו נמוכה, ויש להשתמש בדחלילים רבים יחסית. על אף היעילות הנמוכה שיטה זו זולה וקלה ביותר למימוש.
הרחקה על ידי אקונומיקה: בשיטה זו מטפטפים כ-10–20 סמ"ק של אקונומיקה לכל פתח של מנהרות החולד, או שתוחבים לכל פתח סמרטוט טבול בחומר. יעילות השיטה בינונית, ועל פי רוב החולד ינטוש את מערכת המנהרות לאחר שבועיים או שלושה של הטיפול, אך הוא עשוי לפתוח מערכת מנהרות חדשה ממש בסמוך.
הרחקה על ידי "דחליל" אולטרא סוני: בשיטה זו משתמשים במוצרים מסחריים המפיק דפקים שמתפרשים על ידי החולד כהמצאות חולדים רבים אחרים באזור. לרוב ינטוש החולד את הסביבה הרועשת תוך שבוע או שבועיים.
השמדה או לכידה על ידי מלכודות ייעודיות, כאלו הזהות לאלו שמשמשות להדברת חפרפרות במדינות אחרות. המלכודת מונחת על פתח המאורה, לאחר שנחשף פתחה וסולקה ממנה תלולית העפר. החולד ממהר לסגור פתחים חשופים שכאלו ונלכד על נקלה.
החולד והאדם > החולד במקורות השונים

חולד מוזכר בתנ"ך כאחד משמונה שרצי האדמה שנבלתם מטמאה במגע, אך משערים כי החולד המקראי הוא בעצם החולדה.
"וזה לכם הטמא בשרץ השורץ על הארץ החולד והעכבר והצב למינהו..."
על פי הפרשנות התלמודית לתנ"ך, ואחריה פרשנות ימי הביניים ובראשם רש"י החולד המקראי זוהה כסמור שנדחק מארץ ישראל על ידי הדלק. אם כי רש"י פירש שחלד הוא "מושטילא" ועל פי אחד הפירושים על רש"י זה בעצם קיפוד.
בסוף הרשימה מוזכר מין שגם מופיע בשמו ברשימת שרצי העוף: ”והאנקה והכח והלטאה והחומט והתנשמת”. ההסבר של רש"י לכפילות של התנשמת הוא שמדובר במין שמופיע עם כנפיים וגם בלי - עטלף וחלד (או חפרפרת).
לעומת זאת החולד של ימינו נקרא במשנה "אישות" - מלשון איש קטן על פי פסוקים בתהלים ובאיוב, ובמסכת שקלים, בה דנים בהכנות לקראת האביב, מוסבר איך להכין מלכודת לחיה זו - מכיוון שנחשב מזיק ליבול. ישנו מדרש הקושר את האישות לחולדים.
מקור השם חולד - כמו גם שמה של החולדה (המופיעה לרוב בתלמוד) בשורש ח.ל.ד. שמשמעותו אדמה או הצבע החום, צבע האדמה: והוא גם צבע החלודה מאותו השורש.
על החולד (ה"אשת") נאמר באותו מדרש: "שלשה בריות משונות משאר בריות: האישות ונחש וצפרדע. האישות - אלמלא רואה אור, אין כל בריה יכולין לעמוד לפניו!" - כלומר למרות עוורונו הוא גורם לנזק עצום, ואילו היה יכול גם לראות, אין לתאר את הנזק שהיה עושה.
החולד, הנקרא "חלונד" בערבית, נזכר בשתי אגדות עם של הערבים בגרסאות שונות. בשתיהן מוסברת היותו עיוור. באגדה אחת נשאל מה היה עושה לו היה רואה, ותשובתו היא שהיה מחבר ים לים. ענו לו: אם כך, עדיף שתישאר עיוור כי להציף את העולם אתה מבקש. באגדה השנייה באות החיות להתלונן אצל שלמה המלך על מגרעותיהן, ולאחר שהתלונן החולד על עיוורונו הציע לו המלך לבוא לארמונו עם יתר החיות. השכם בבוקר החל החולד לחפור מנהרה והגיע לפני כל החיות. שאל אותו שלמה המלך: מה היית עושה לו היו לך עיניים? והשאיר אותו עיוור לכל חייו.
חקר חסינותו של החולד בפני מחלת הסרטן

החולד העיוור (הארץ ישראלי) והחולד העירום (Heterocephalus glaber), הקרוב אליו, הם שני בעלי חיים שמשך חייהם ידוע כארוך מהמקובל אצל מכרסמים בגודלם וגם תופעות ההזדקנות ה"רגילות" נדירות אצלם. החולד העיוור חי עד גיל 21 שנים לפחות. החולד העירום – עד 31 שנים. מחקרים שונים הראו כי שני חולדים מאריכי חיים אלה הם בנוסף לכך, גם חסינים בפני סרטן. החולד העירום נלחם בסרטן בדרך דומה לדרכו של האדם למשל, על ידי התאבדות מתוכננת של תאים סרטניים (אפופטוזה). המנגנון הלוחם בסרטן אצל החולד העיוור (הארץ ישראלי) הוא ככל הנראה מנגנון שונה לחלוטין, הקרוי נקרוזה, פיצוץ עצמי של תאים שהפכו לסרטניים. נקרוזה היא מנגנון שבדרך כלל, אצל שאר בעלי החיים, איננו מנגנון מתוכנן, אולם במקרה של החולד העיוור, הוא מתוכנן ומסתבר שהוא אף מוצלח ביותר, בהדיפתה של מחלת הסרטן.
נבדקו תאים פיברובלסטים של שני מיני חולד ארץ ישראלי – Spalax judaei ו-Spalax golani, ובשניהם נמצא כי משהתרבתה אוכלוסיית התאים וגדלה צפיפותם, במצב המדמה סרטן, החלו התאים להפריש אינטרפרון B, ולהתפוצץ. המחקר באשר לגורם לאותה הפרשת אינטרפרון וכיצד הוא פועל רק על תאים ספציפיים ולא על אחרים, נמשך.
במחקר אחר טופלו חולדים, חולדות ועכברים, במקביל, בחומרים מסרטנים. כל החולדות והעכברים חלו כצפוי בסרטן, אך לא כל החולדים, אף כי חלקם אמנם סבלו מגידולים שפירים.
בדיקת עמידותם של תאי בני אדם חולי תסמונת לרון, שגם הם הוכחו כעמידים כמעט לחלוטין בפני סרטן (ראה הורמון גדילה והזדקנות), הראתה אף היא כי מקור העמידות הזו דומה – גם שם, התאים הפגועים מתאבדים בטרם הפכו לסרטניים ובמותם הם מגינים על הגוף כולו מפני המחלה.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא בתרא, דף י"ט, עמוד ב'
↑  אוצר השורשים, שורש חֹלד - "יש מפרשים מין חפרפר, ובתלמוד נקבתו החולדה"
↑  רש"י חי בתקופת מסע הצלב הראשון. הוא סיכם וליקט את פירושיו מספרות סוף ימי בית שני ומהתלמוד, בין 700 ל-1200 שנה לפניו
↑  ייתכן שהפרט של חיה זו נקרא "אישה" או "אשת", ובציטוט במשנה: "צדין את האישות" הכוונה לריבוי בלשון נקבה של חיה זו
↑  בגמרא על משנה זו יש דיון על זיהוי האישות: "מאי אישות? אמר רב יהודה: בריה (כלומר יצור) שאין לה עיניים". רש"י מוסיף: "וחופר בקרקע"
↑  "על הפסוק בתהלים: "...נֵפֶל אֵשֶׁת - בַּל חָזוּ שָׁמֶשׁ" - נופלין אתם כאישות הללו שאינן רואין את השמש, אלא חולדין בקרקע ויושבין שם. (מדרש שוחר טוב, על תהלים נ"ח רמז ד'
↑  בתהלים נכתב: "שמעו נא כל העמים! האזינו כל יושבי חלד!" שמשמעותו כל יושבי האדמה. וכך מופיע בתלמוד הירושלמי, בפירוש על המשנה בפרק שמונה שרצים: "חד אמר: למה הוא מושל כל באי העולם בחולדה?" (כלומר: מדוע נקרא היקום חלד, מאותו שורש של חולדה?) "...אלא, לפי שכל מה שיש ביבשה יש בים, - הרבה מינים בים מה שאין ביבשה: ואין חולדה בים." בילקוט שמעוני בתשובה לאותה שאלה נרשם: "...שפניהם של רשעים מעלים חלודה בגיהנם לעתיד..."
↑  בגרסה אחרת כעס שלמה המלך (או אליהו הנביא) על החולד שהקדים אותו בתחרות, והכה אותו בסנוורים. ר' מאמרו של בודנהיימר, ממלכת החיות, אגדות וסיפורי עם בדווים על בעלי חיים (באתר סנונית - מאגר בנושא הבדווים) המביא מקורות שונים לגרסאות הערביות, כמו ל"אימרה הערבית" בעניין החולד שעלול לראות אור, בלי להביא את המקורות העבריים הקדומים לכך.
↑  HAGR
↑  Cancer cells self-destruct in blind mole rats, דצמבר 2012, ScienceNews(הקישור אינו פעיל, 27.3.2020)
↑  Cancer resistance in the blind mole rat is mediated by concerted necrotic cell death mechanism, נמסר לראשונה לביקורת - 28 באוגוסט 2012
↑  גלילאו, 9 בדצמבר 2012
↑  חן פונדק, הכירו את היצור היחיד שחסין לסרטן, באתר כלכליסט, 18 בדצמבר 2012
↑   נרי ליבנה, האם הפתרון לסרטן עשוי להימצא אצל החולד העיוור, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2013 (הקישור אינו פעיל, 27.3.2020)
תלוליות עפר של חולד ארץ ישראלי בשדה בכרכור
איור של חולד
טמיסטוקלה סולרה

| --- | --- |

 לידה:  25 בדצמבר 1815 פרארה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  21 באפריל 1878 (בגיל 62) מילאנו, ממלכת איטליה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הגדול במילאנו 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פאביה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 פרופיל ב-IMDb
 
טמיסטוקלה סולרה (באיטלקית: Temistocle Solera, ‏25 בדצמבר 1815 - 21 באפריל 1878) היה מלחין אופרה ולבריתן. הוא כתב מספר ליבריות עבור ג'וזפה ורדי, בהן הליברית לאופרה "נבוקו".
רשימת יצירותיו > כמלחין

Ildegonda משנת 1840
Il contadino d'Agleiate, משנת 1841 (עובדה מחדש בשם La fanciulla di Castelguelfo בשנת 1842)
Genio e sventura, משנת 1843
La hermana de palayo משנת 1843
רשימת יצירותיו > כלבריתן

"אוברטו, המרקיז מסן בוניפצ'ו" (ג'וזפה ורדי 1839)
"גליאוטו מנפרדי" (הרמן; 1842)
נבוקו (ורדי, 1842)
"הלומברדים" (ורדי, 1843)
"ג'ובאנה ד'ארקו" ("ז'אן ד'ארק") (ורדי, 1845)
"אטילה" (ורדי, 1846)
"כיבוש גראנאטה" (אריאטה, אמילין, 1850)
"הנערה מאסטוריה" (ב. זקי, 1856)
"סורדלו" (א. בוצי, 1856)
"פרגולזה" (סטאפנו רונקטי-מונטוורדי, 1857)
"וסקונצ'לו" (א. וילאניס, 1858)
"ליל חג" (א. וילאניס, 1859)
ל'אספירציונה" (אקילה פרי, 1861)
"זיליה" (גספאר וילאטה, 1877)
ראו גם

נון סולו ורדי
אופרה איטלקית
טוני ויסקונטי

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1944 (בן 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Anthony Edward Visconti 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  תיכון ניו אוטרכט 
 סוגה:  רוק, רוק מתקדם, פולק רוק, ארט רוק, הארד רוק, גלאם רוק, פופ רוק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, גיטרה בס 
 בן או בת זוג:  מיי פנג (1989–2000) מרי הופקין (1971–1981) 
 צאצאים:  ג'סיקה לי מורגן 
 www.tonyvisconti.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אנתוני אדוארד ויסקונטי (באנגלית: Anthony Edward Visconti; נולד ב-14 באפריל 1944) הוא מפיק מוזיקלי, נגן וזמר אמריקאי.
ביוגרפיה

ויסקונטי החל לפעול בסוף שנות ה-60 כנגן וכמפיק מוזיקלי. תרומתו החשובה ביותר למוזיקה היא שיתוף הפעולה עם המוזיקאי הבריטי דייוויד בואי במהלך המחצית הראשונה של שנות ה-70 (ויסקונטי עבד עם בואי גם על האלבומים Lodger ו-Scary Monsters (and Super Creeps) בשנת 1979 ו-1980, ושוב מאז שנת 2002). ב-2013 חזר ויסקונטי לשתף פעולה עם בואי. באותה שנה הפיק את The Next Day אלבומו ה-24 של בואי, לאחר שזה האחרון פרש מעסקי המוזיקה למשך עשור, וב-2016 יצא אלבומו של בואי Blackstar. בנוסף, עבד ויסקונטי עם מודי בלוז, מארק בולאן וטי רקס, ג'נטל ג'ייאנט, מאניק סטריט פריצ'רס, לה ריטה מיצוקו ומוריסיי.
בשנים 1971-1981 היה נשוי לזמרת מרי הופקין (הזמרת הראשונה שלהקת הביטלס הפיקה) וכיום הוא נשוי למיי פנג (בת הזוג של ג'ון לנון).
טופולב Tu-160

טופולב Tu-160 בשנת 2007
טופולב Tu-160  (ברוסית: Туполев Ту-160), המכונה גם "הברבור הלבן", וכינוי נאט"ו "בלאק ג'ק" הוא מפציץ אסטרטגי כבד, על קולי, בעל כנף בעלת משיכה משתנה, מתוצרת ברית המועצות. טו-160 נכנס לשירות מבצעי בשנת 1987 ומאז נחשב למטוס הקרב הכבד והגדול ביותר, המפציץ המהיר ביותר שעדיין בשרות, וכלי הטיס הגדול ביותר עם כנף בעלת גאומטריה משתנה שנבנה אי פעם.
היסטוריה

בשנת 1967 הוכרזה בברית המועצות תחרות לתכנון מפציץ אסטרטגי כבד. הדרישה העיקרית של המכרז הייתה למהירות שיוט של מאך 3. בשנת 1972 הציגה חברת טופולב את אב הטיפוס מתוצרתה: מפציץ רב משימתי, על קולי, בעל גאומטריית כנפיים משתנה, ובעל מהירות מקסימלית של מאך 2.3, אשר הוצב כמתחרה למפציץ האסטרטגי האמריקני B-1. דרישת המהירות המקסימלית המקורית הופחתה לאחר שהתבררו העלויות הכספיות הגבוהות במיוחד שידרשו לצורך ישומה. כשנה לאחר מכן נבחרה כזוכה והחלה בפיתוח המטוס המבצעי.
הטיסה הראשונה של המטוס בוצעה ב-18 בדצמבר 1981 והיצור להזמנה בת 100 מטוסים החל ב-1984, אם כי בסופו של דבר יוצרו כ-35 מטוסים בלבד.
המטוס הוצג לראשונה לציבור ב-1989 אולם פעילותו המבצעית החלה כבר באפריל 1987. בשנים 1989–1990 קבע 44 שיאי מהירות למטוסים מסוגו. בשנת 1992 החליט נשיא רוסיה, בוריס ילצין, להפסיק את יצור המטוס. 19 מתוך 35 המטוסים שיוצרו נשארו בשטח ובבעלות אוקראינה. בשנת 1999 הוחזרו 8 מהם לרוסיה במסגרת הסכם להסדרת החובות בין שתי המדינות. אוקראינה השמידה את יתר המטוסים כחלק ממדיניות הוויתור על נשק גרעיני שישמה, פרט למטוס אחד שנותר לתצוגה.
בשנת 2007 הכריז נשיא רוסיה ולדימיר פוטין על חידוש טיסות הסיור האסטרטגיות של המפציצים הכבדים אשר הופסקו מאז 1991.
מאז התרחשו מספר עימותים ללא אש מעל צפון האוקיינוס האטלנטי והים הצפוני בין מטוסי טו-160 למטוסים בריטיים, דניים, ונורווגיים. באפריל 2008 נבנה וצורף מטוס חדש לחיל האוויר הרוסי ומספר המטוסים המבצעיים מדגם טו-160 שהועמדו לרשותו הגיע ל-16. המטרה המוצהרת היא לבנות מטוס חדש מדי שנה או שנתיים ולהעמיד את הצי הזמין לפעילות על כ-30 מטוסים עד לשנים 2025–2030.
ב-16 בנובמבר 2014, הודיעה יצרנית המטוס על טיסת ניסוי ראשונה של דגם שעבר "השבחה מקיפה" של המכ"ם והאוויוניקה. מהלך זה הוא, ככל הנראה, חלק מהמאמץ הרוסי לרענון כלל האמצעים נושאי הנשק הגרעיני שברשותה, כולל מטוסים, צוללות, טילים בליסטיים וטילי שיוט.