stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיסקו סאוור

| --- | --- |

 נתונים
 מרכיבים:  פיסקו, סירופ, חלבון הביצה, מיץ לימון, אנגוסטורה ביטרס 
 אופן ההכנה:  יש לנער את המרכיבים באופן נמרץ בשייקר עם קוביות קרח ולסנן, למזוג לכוס ולעטר בביטרס
 כוס:  כוס אולד פאשן
 
פִּיסְקוֹ סַאוֶור הוא קוקטייל אלכוהולי אשר מקורו בפרו, הוא אופייני למסעדות והברים של פרו וצ'ילה ונחשב כמשקה דרום אמריקאי קלאסי. מקור שם המשקה בתזקיק הברנדי שבבסיסו, פִּיסְקוֹ (אנ'). סאוור הוא מונח מתחום המשקאות, שמתייחס לתוספת מיץ פירות הדר (לימון או ליים), סוכר ומרכיב הקצפה כמו חלבון ביצה. המשקה נעשה בשני שלבים - שקשוק ראשון של המרכיבים הנזכרים להקצפה, ושקשוק שני בתוספת קרח לצינון.
בפיסקו סאואר הפרואני משקשקים תזקיק פיסקו תוצרת פרו יחד עם מיץ ליים סחוט טרי, סירופ פשוט (ממים וסוכר), קרח, חלבון ביצה. מעטרים בהגשה במספר טיפות אנגוסטורה ביטרס. בצ'ילה גרסה דומה לאותו קוקטייל, שם נעשה שימוש בתזקיק פיסקו צ'יליאני ובמקום לימון נעשה שימוש בליים. קיימות וריאציות נוספות למשקה, בהן נעשה שימוש במיצים אחרים, כולל אננס או עלי קוקה.
משקאות אלכוהוליים מעורבבים על בסיס תזקיק פיסקו הוכנו כבר במאה ה-18. הפיסקו סאוור מצדו נוצר בשנות ה-20 של המאה ה-20 בבר בתחנת רכבת בפרו, על ידי הברמן האמריקני ויקטור ווהן מוריס. מוריס עזב את ארצות הברית בשנת 1903 כדי לעבוד בסרו דה פסקו, עיר במרכז פרו. בשנת 1916, פתח מוריס בר בבירה לימה שזכה לפופולריות בקרב אצולת הממון המקומי והאוכלוסייה דוברת האנגלית. הקוקטייל זכה שם לפרסום ארצי. מתכון הפיסקו סאואר עבר מספר שינויים וגרסתו הנוכחתי מתבססת על זו שיצר הברמן הפרואני מריו ברוגה, שעבד במוריס בר והוסיף לתערובת המשקה חלבון ביצה ואנגוסטורה.
בצ'ילה, ייחס הסופר והפולקלוריסט אורסטה פלאת' את המצאת את המשקה לאליוט סטאב, הדייל הראשי של אניה בשם Sunshine, אשר בשנת 1872 ערבב על פי הסיפור מיץ ליים, סירופ וקוביות קרח כדי ליצור קוקטייל בבר עיר הנמל איקיקה, אשר הייתה אותה עת בשלטון פרו. אולם המקור לטענתו של פלאת' מייחס לסטאב את פיתוח המשקה ויסקי סאוור ולא פיסקו סאואר. המקור המתועד העתיק ביותר של פיסקו סאוור הוא מתוך ירחון משנת 1921, המייחס למוריס את פיתוח הקוקטייל וכן פרסומת לבר של מוריס, בעיתון בשנת 1924, בעיר הנמל ולפראיסו בצ'ילה.
צ'ילה ופרו יחד טוענות כי הפיסקו סאואר הוא המשקה הלאומי במדינתן, וכל אחת מהן טוענת לבעלות הליקר פיסקו המשמש בסיס לקוקטייל; כתוצאה מכך, פיסקו סאואר הפך לאחד מנושאי המחלוקת בתרבות העממית באמריקה הלטינית. שני הסוגים של ליקר פיסקו ושתי הגרסאות של הכנת פיסקו סאואר נבדלות באופן יצירתן וגם בטעמן. בפרו מציינים בחג לאומי את הקוקטייל בשבת הראשונה בחודש פברואר.
שם המשקה

המונח סאוור (חמוץ) מתייחס לקוקטיילים המכילים כבסיס משקה אלכוהולי (וויסקי בגרסה מסוימת), מיץ לימון או ליים, וממתיק. פיסקו מתייחס לסוג המשקה האלכוהולי בו נעשה שימוש בקוקטייל. משמעות המילה במשקה אלכוהולי מתייחסת לעיר הנמל פיסקו בפרו. בספרם "אמריקה הלטינית והאיים הקריביים", ההיסטוריון אולין בלו והגאוגרף המדיני בריאן בלו מתארים את ההתפתחות כרמי היין בראשית דרכה של פרו הקולוניאלית וכיצד, במחצית השנייה של המאה השש-עשרה, עלה הביקוש למשקאות אלכוהוליים עקב התרחבות יישובי הכורים בהרי האנדים. הביקוש למשקה אלכוהולי חזק יותר מיין הביא להקמת מיזקקות בערים פיסקו ואיקה כדי להפיק ברנדי מתוך יין, המוצר קיבל את שם הנמל שם זוקק וממנו יוצא.
היסטוריה

מקור הפיסקו סאוור בלימה בירת פרו. המשקה נוצר לראשונה על ידי הברמן ויקטור ווהן מוריס, אמריקני אשר הגיע לפרו בשנת 1904 כדי לעבוד בחברת הרכבות בסרו דה פסקו. מוריס עקר ללימה בשנת 1915 ושנה אחר כך פתח בעיר בר - הבר של מוריס - שהפך במהירות פופולרי בין בני המעמד העליון הפרוביאני וזרים דוברי אנגלית. מוריס עשה לעיתים קרובות ניסויים בערבוב משקאות שונים ופיתח את הפיסקו סאוור כגרסה מקומית של הויסקי סאוור.
קיימת מחלוקת בין חוקרים באשר לשנת פיתוח המשקה. מומחה המשקאות דייל דהגרוף טוען כי המשקה הומצא בשנת 1915, חוקרים אחרים טוענים כי המשקה הומצא בשנות ה-20 של המאה ה-20.
הכנה וגרסאות

לפיסקו סאוור שלוש שיטות הכנה. את הפיסקו סאוור הפרואני מכינים על ידי ערבוב פיסקו תוצרת פרו עם מיץ קי ליים, סירופ פשוט, חלבון ביצה, אנגוסטורה ביטרס (כעיטור) וקוביות קרח. פיסקו סאוור צ'יליאני נוצר מערבוב פיסקו מתוצרת צ'ילה עם מיץ ליים פיקה, אבקת סוכר וקוביות קרח. השיטה המוכתבת על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי, אשר כלל את המשקה ברשימת "המשקאות מן העידן החדש" דומה לשיטת ההכנה הפרואנית, אלא שבמקום מיץ ליים נעשה שימוש במיץ לימון ואין הבחנה בין פיסקו מתוצרת פרו לעומת פיסקו מתוצרת צ'ילה.
המשקה בתרבות

דוגן מקדונל מתאר את פיסקו סאואר כ"קוקטייל האלגנטי ביותר של אמריקה הלטינית, קצפי, מאוזן, בעל צבע עז ועדיין עשיר בטעם" והוסיף כי ברמנים רבים ברחבי צפון קליפורניה יעידו כי ניערו משקאות פיסקו סאואר רבים. "זהו הקוקטייל הנבחר בין אלה שבהם חלבון ביצה והוא בחירה אהובה על רבים." העיתונאי האוסטרלי קייט שניידר כתב כי פיסקו סאואר "הפך לכל כך מפורסם עד כי בעולם מציינים את יום החג לפיסקו סאואר בשבת הראשונה בחודש פברואר בכל שנה, כמו כן קיים דף פייסבוק עם יותר מ-600,000 לייקים". בשנת 2003 הכריזה פרו על היום הלאומי של פיסקו סאוור (בספרדית: Nacional del Día Pisco), יום חג לאומי המצוין בשבת הראשונה של פברואר.
במהלך ועידת APEC בשנת 2008 פרו קידמה את משקה הפיסקו סאוור אשר זכה להצלחה במהלך הכינוס. הקוקטייל היה על פי הדיווחים המשקה המועדף על המשתתפים, בעיקר בקרב מנהיגים, אנשי עסקים ונציגים לוועידה. השף האמריקני אנתוני בורדיין אף הוא תרם להעלאת מודעות הציבור לקוקטייל כאשר בפרק של התוכנית No Reservations הוא שתה פיסקו סאוור בעיר ולפראיסו, צ'ילה, ואמר: "זה טוב, אבל בפעם הבאה אשתה בירה." דווח כי בורדיין חשב שהמשקה היה משעמם וחסר ערך זאת לאחר שהגיע למקום מפרו, שם שתה מספר קוקטיילים ומצא כי הם טובים מן הגרסה הצ'יליאנית.
בשנת 2009, לאחר שהתפרסמה פרשה הריגול בין צ'ילה לפרו, בה הואשמו שני קציני צבא צ'יליאנים בניסיון לשחד קצין חיל אוויר של פרו במטרה לקבל ממנו מידע סודי, התבדח הקומיקאי המקסיקני אדאל רמונס ואמר כי המטרה האמיתית לריגול הצ'יליאני בפרו היה כדי ללמוד כיצד יוצרים פיסקו סאוור. (בספרדית: "¿Qué quieren espiar los chilenos? ¿Cómo hacer pisco sour?").
RTF

ערך זה עוסק בפורמט טקסט עשיר. אם התכוונתם לתחנת שידור צרפתית היסטורית, ראו .
Rich Text Format (פורמט טקסט עשיר), או בקצרה RTF, הוא פורמט של קובץ מסמך חוצה פלטפורמות, שפותח על ידי חברת מיקרוסופט בשנת 1987. רוב מעבדי התמלילים המודרניים מסוגלים לקרוא ולשמור מסמכים בפורמט RTF.
היסטוריה

ריצ'רד ברודי, צ'ארלס סימוני ודייוויד לאוברט, חברי צוות הפיתוח של Microsoft Word, פיתחו את הפורמט באמצע שנות השמונים, עבור מעבד התמלילים Word 3.00, שהיה אז בשימוש במחשבי Mac. גרסאות הפורמט:
1987: RTF 1.0
ינואר 1994: RTF 1.3
אפריל 1997: RTF 1.5
מאי 1999: RTF 1.6
אוגוסט 2001: RTF 1.7
אפריל 2004: RTF 1.8
מרץ 2008: RTF 1.9.1
שימושים עיקריים

פורמט RTF משמש בעיקר להעברת קובצי טקסט מעוצבים, ממחשב למחשב, בפורמט חוצה פלטפורמות. משמעות הדבר שבכל מחשב ייראה המסמך בצורה אחידה וזהה (אם מותקנים במחשב הגופנים שבהם נעשה שימוש במסמך). בניגוד לפורמט DOC של Word, פורמט RTF אינו יכול להכיל קוד תוכנה של Visual Basic. חיסרון זה מהווה גם יתרון, למשל, ודאות שהמסמך לא יגיע עם וירוסים.
דוגמת קוד

להלן דוגמת קוד של RTF:
{\rtf1\ansi{\fonttbl\f0\fswiss Helvetica;}\f0\pard
This is some {\b bold} text.\par
}
קוד זה יוצג על ידי עורך RTF בצורה הבאה:
This is some bold text.
סוגריים מסולסלים {} מגדירים קבוצה, וקבוצות יכולות להיות מקוננות. לוכסן שמאלי (\) תו בקרה. קובץ RTF תקין הוא קבוצה המתחילה ב\rtf.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532774105171  LCCN: sh2003010133
רד נק

עובדים חקלאיים לבנים באלבמה, 1936
רֵד נֵק (באנגלית: Redneck, מילולית: "אדום-צוואר") הוא כינוי לאמריקאי כפרי לבן ממעמד סוציו-אקונומי נמוך, חסר השכלה, עובד-כפיים ממדינות דרום ארצות הברית. הכינוי מתקשר עם שמרנות, הומופוביה, גזענות (בפרט נגד אפרו-אמריקאים, היספנים ולעיתים גם יהודים), תמיכה בזכות האזרח לשאת נשק ויש מי שיטען שהרד נק מתנגדים לתקינות פוליטית. הכינוי נחשב למעליב, אף שתושבי הדרום משתמשים בכינוי על מנת לכנות זה את זה ואת עצמם בהומור. הכינוי מקביל במידה מסוימת ל"זבל לבן", אף שרד נק נושא פחות מטען ביקורתי ממנו. הכינוי מקביל גם ל"קראקר" (cracker, בן טקסס, צפון פלורידה או ג'ורג'יה) ו"הילבילי" (תושבי דרום רכס הרי האפלצ'ים והרי אוזארק. ״הילבילי" הוא כינוי לאדם המתגורר באזור ספר, עני, בור, חסר חינוך, ומטופל בילדים רבים.
היסטוריה של הביטוי

ב-1893 הופיע דיווח על חוואים לבנים בדרום העובדים קשה תחת כיפת השמיים ובעקבות כך ערפם אדום וצרוב-שמש. הביטוי הופיע כבר ב-1891 בתעמולת בחירות כביטוי לא-פוגעני, שקורא ל"רד נקס" לצאת ולהצביע עבור האינטרסים שלהם. בסביבות 1900 היה "רד נקס" כינוי לחברי המפלגה הדמוקרטית כפריים עניים מהדרום. קבוצה זו ניצבה בפרט נגד העשירים והמשכילים ממדינות ניו אינגלנד.
הערות שוליים

↑  לפעמים בתור גנאי, מצד אנשים שאינם לבנים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541623805171  BnF: cb169592260 (data)  LCCN: sh88003432  SUDOC: 185223311
כביש A5 (בריטניה)

| --- | --- |

הכביש בין שרוסברי לאוסווסטרי
הכביש בין שרוסברי לאוסווסטרי
 מידע כללי
 כינוי:  רחוב וטלינג
 סיווג:  כביש ארצי
 אורך:  420 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  הסיטי של וסטמינסטר, Isle of Anglesey, גוויניד', ווריקשייר, קמדן, הארו, ברנט, הרטפורדשייר, סטפורדשייר, לסטרשייר, בארנט, שרופשייר, בדפורדשייר, דנבישייר, בקינגהאמשייר, נורת'האמפטונשייר 
 נקודת התחלה:  מארבל ארץ', לונדון
 נקודת סיום:  אדמירליתי ארץ', הוליהד
 קואורדינטות:  52°41′04″N 2°04′27″W﻿ / ﻿52.6845°N 2.0743°W﻿ / 52.6845; -2.0743
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש A5 (באנגלית: A5 road) הוא כביש ראשי הממוקם באנגליה וויילס ומחבר בין מארבל ארץ' בלונדון להוליהד בצפון-מערב ויילס.
היסטוריה

מקורותיו של הכביש המודרני הם באיחוד אנגליה ואירלנד בשנת 1800, כאשר נולד הצורך לשפר את התנועה בין לונדון ודבלין. שלטונות הממלכה החלו ברכישה ובניה של חלקים שונים לאורך הציר המתוכנן, כאשר חלקים רבים מהכביש התבססו על דרך רומית עתיקה אשר חיברה את לונדון לוויילס (דרך ווטלינג). הכביש תוכנן באופן זה לחבר את לונדון והעיר הוליהד, אנגלסי שבצפון ויילס, מעיר נמל זו היה ניתן לקחת מעבורת ישירה לדבלין.
בשנת 1810 המשימה ההנדסית של הקמת הציר במלואו ניתנה לתומאס טלפורד. החצי הראשון של הכביש היה פשוט יחסית לבנייה משום שהתבסס על הציר הרומאי וחלקי כביש קיימים בין לונדון לשרוזברי. משום כך, בחלק זה של הכביש הוא מאופיין בקטעים יחסית ישרים. בניית הכביש בתוך ויילס דרשה תכנון רב יותר משום האופי ההררי של צפון ויילס. חלק זה של הכביש שזכה לכינוי "כביש הוליהד" הושלם לבסוף בשנות ה-30 של המאה ה-19, עם זאת מספר שנים לאחר מכן בשנת 1848, הפך הציר לפחות חשוב עם הופעת הרכבת והקמת קו צ'סטר - הוליהד.
הכביש הוא מהוותיקים בבריטניה והוא עדיין ממוקם ברובו לאורך הציר המקורי שבו נבנה. עם זאת, לאורך השנים ובמיוחד החל מהמחצית השנייה של המאה ה-20, בחלקים רבים מהציר נסללו כבישים מהירים חלופיים, העוקפים את הכביש המקורי ובמקומות אחרים הכביש עצמו שודרג והורחב. כיום רוב הציר בין לונדון להוליהד קיים גם כמערכת כבישים מהירים.
ה-A5 נבנה במיוחד כדי לאפשר כרכרות דואר ומסע. בחלקים רבים מהכביש בוויילס, נשתמרו המאפיינים ההיסטוריים שלו ומספר קטעים הוגדרו כדרך היסטורית לשימור. מאפיינים אלו כוללים בתי אגרה לצד הדרך, מבני אחסון לשימוש הובלת משאות לאורך הציר ואבני מיל ייחודיות בכל מיל לאורך הכביש.
נתיב ה-A5 > קטע לונדון - שרוסברי (אנגליה)

ה-A5 יוצא ממארבל ארץ' במרכז לונדון ועולה לכיוון צפון-מערב בציר ישר יחסית, המייחד אותו מרוב הכבישים בלונדון. בחלקו הראשון הכביש הוא חלק מדרך אג'וור הנקרא כך כי הוא נמצא על הדרך לאג'וור, לאחר שהכביש עובר את אג'וור המספור המקורי שלו A5 נעלם והציר המקורי נקרא A5183, אשר עובר דרך אלסטרי, סינט אלבנס ועד לצומת התשיעית של ה-M1, כאשר ה-A5 חוזר לשמו המקורי. משם הוא ממשיך צפונה ועובר דרך דונסטבל, הוקליף ובהמשך מתרחב לכביש דו-נתיבי העוקף את ליטל-בריקהיל.
לאחר מכן, הנתיב המקורי ממשיך בקו ישר ועוקף את מילטון קיינס, בשנת 1980 נפתח כביש רחב אשר נכנס ומתחבר עם מערכת הכבישים ממערב לעיר עצמה. ביציאה הצפונית מהעיר הכביש חוזר לנתיבו המקורי, הישר וחוזר לכביש חד-נתיבי וממשיך כך לטאוצ'סטר. כ-11 ק"מ צפונית משם הכביש עובר את העיירה וידון בק בצומת עם ה-A45 וכ-10 ק"מ צפונית משם בהמשך הכביש הוא עובר בגשר מעל הכביש המהיר ה-M45, בסמוך למחלף הכבישים M1 ו-M45.
משם הוא מבצע מעקף קל מנתיבו המקורי בסמוך לעיר ראגבי, מספר ק"מ לאחר מכן הוא עובר את נהר האבון וממשיך כשהוא עובר מתחת לגשר של הכביש המהיר ה-M6. משם הוא ממשיך ונפגש בצומת עם ה-A426, עובר את נהר הסוייפט ונפגש עם ה-A4303 ממזרח לעיירה לוטרוורף. כ-9 ק"מ במעלה הכביש הוא נפגש במחלף עם הכביש המהיר ה-M69, עובר בין היקלי לניונטן, עובר דרך את'רסטון ובהמשך הוא נפגש במחלף עם הכביש המהיר ה-M42.
לאחר מכן הנתיב המקורי ממשיך בקו ישר בתור ה-B5404, בעוד שה-A5 נכנס במעקף לחלק הדרומי של העיר טמוורת', הוא חוזר לנתיבו המקורי במחלף עם ה-A38 ולאחר כקילומטר וחצי מתחבר למחלף העולה לכביש המהיר ה-M6. שני הכבישים מקבילים אחד לשני במשך מספר קילומטרים כאשר במספר נקודות הם עוברים אחד את השני עד שהם מתחברים שוב במחלף בפרוורים הדרומיים של העיר קנוק ושוב מספר קילומטרים מערבית משם. לאחר המחלף, ה-A5 נפגש בצומת עם ה-A449 וממשיך בכביש חד-נתיבי לכיוון מערב, חוצה את תעלת שרופשייר, את כביש A41 ונכנס לטלפורד.
שם הוא נעלם למשך כ-5 קילומטרים כאשר בנתיבו המקורי נמצא כביש B-5061 אשר מתחבר ביציאה מהעיר עם הכביש המהיר M54, אשר מסתיים בנקודה זו והופך ל-A5. בהמשכו (לכיוון מערב) של ה-M54, ה-A5 ממשיך וכשהוא מגיע לעיר שרוסברי הוא עוקף אותה מדרום ומשם עולה לכיוון צפון-מערב, חוצה את נהר הסוורן. משם הוא ממשיך לכיוון אוסווסטרי, עוקף אותה מכיוון מזרח וממשיך לכיוון צפוני במקביל לגבול האנגלי-וולשי, באזור צ'ירק הוא חוצה את נהר הקריוג (שלוחה של נהר הדי) ובכך נכנס לתוך ויילס.
נתיב ה-A5 > קטע שרוסברי - הוליהד (ויילס)

לאחר שה-A5 עובר את הגבול לתוך ויילס, הוא פונה שמאלה בצומת עם ה-A483 צפונית לצ'ירק וממשיך לכיוון מערב אל תוך עמק הדי, לצד נהר הדי. משם הוא ממשיך דרך ל'אנגול'ן וקורוון, שם הוא חוצה את נהר הדי וממשיך מערבה לאורך נהר האוון אלוון עד לקריגידרודיון, משם הוא ממשיך בכיוון צפון-מערב ולאחר כ-8 קילומטרים, עובר על גשר ווטרלו שהקים טלפורד ב-1815 מיד לפני שהכביש ממשיך דרך בטווס-אי-קוייד ונכנס לשמורת סנודוניה צפונית להרי סנודון. בתחום השמורה ממשיך הכביש בכיוון מערב לאורך נהר הקונווי, הוא עובר את בטווס-אי-קוייד, קפל קוריג ולאחר מכן עובר לצד אגם ל'ין אוגוון. משם הוא ממשיך לכיוון צפון, יוצא מתחום השמורה, עובר דרך בת'סדה ומתחבר במחלף עם ה-A55 (כביש האקספרס של צפון ויילס).
לאחר מכן הוא ממשיך, עובר את ל'אנדגאי ונכנס לתוך בנגור, שם הוא מתעקל לאורך מרכז העיר ועובר את מצר מנאי על גשר מנאי אל תוך האי אנגלסי. משם הוא ממשיך לכיוון דרום-מערב אל תוך העיירה ל'אנוויירפול'גוונגיל', מכאן הוא ממשיך וחוצה את האי אנגלסי לכיוון צפון-מערב במקביל ל-A55, עד ששני הכבישים נפגשים בסמוך לנמל הוליהד, לצד קשת האדמירלות.
ראו גם

דרך ווטלינג
כביש A1
כביש A2
כביש A3
כביש A4
כביש A55
אבן דרך לצד ה-A5 ("כביש הוליהד") בבטווס-אי-קוייד, צפון ויילס.
גשר מנאי, אשר הוקם בשנת 1826 וחצה את מצר מנאי כחלק ממיזם הקמת ה-A5.
יחזקאל הטרגיקן

| --- | --- |
 לידה:  אלסנדריה
 פטירה:  המאה ה־2 לפנה״ס 
 שפות היצירה:  יוונית עתיקה 
 יצירות בולטות:  יציאת מצרים 
 
יחזקאל הטרגיקן (ביוונית: Ἐζηκιῆλος, אזקיאלוס) היה מחזאי יהודי שחי באלכסנדריה במאה השנייה לפני הספירה. נראה שהיה מעורה בתרבות ההלניסטית אך שמר על יהדותו. מכל מחזותיו נשתמרה רק טרגדיה אחת, "יציאת מצרים" (Exagoge ביוונית), וגם זו ידועה לנו מקטעים (פרגמנטים) ספורים בלבד, שהובאו בכתביהם של סופרים נוצרים.
המחבר

מעט מאוד ידוע לנו קורות חייו. החוקרים מעריכים שהוא חי במאה הראשונה או השנייה לפני הספירה. רובם מעריכים שהוא פעל באלכסנדריה אשר במצרים. אין הוכחה מוחלטת על היותו מעיר זו אך היות שאלכסנדריה בתקופתו הייתה מרכז התרבות ההלניסטית וגם מרכז יהודי, ולאור הידע של יחזקאל בתרבות היוונית, ההשערה של היותו מאלכסנדריה אינה מופרכת.
ברור שהיה אדם משכיל שידע עברית ויוונית והכיר את מבנה וטכניקת הכתיבה של הטרגדיה היוונית. ביצירתו ניתן למצוא השפעות של סופרים יוונים רבים ובעיקר השפעתו של אויריפידס. כמו משכילים יהודים אחרים מאלכסנדריה הוא היה אדם מאמין המעורה בתרבות זמנו. דבר זה אפשר לו להעלות מחזה יהודי על במה (דבר לא מקובל ביהדות), על נושא מהתורה, ואף לעלות לבמה את קולו של אלוהים עצמו. ברורה מאוד גם ידענותו בטקסט המקראי ובמדרשים שכבר היו קיימים בזמנו.
"יציאת מצרים"

כנראה שיחזקאל כתב כמה מחזות, היות שאאוסביוס מכנה אותו בספרו – "מחבר הטרגדיות היהודיות", אולם אף אחד מהם לא שרד עד ימינו. על מחזהו "יציאת מצרים" אנו יודעים היות שחלק ניכר ממנו מצוטט בכתביהם של הסופר ההלניסטי אלכסנדר פוליהיסטור (המאה ה-1 לפנה"ס) בספרו "על היהודים" ובספר החשוב "הכנה לבשורה" (תחילת המאה ה-4) של אב הכנסייה אאוסביוס. דרכם הגיעו לידינו 269 שורות של המחזה, המאוגדות במספר פרגמנטים. כמות גדולה זו של שורות מאפשרת לבנות את השלד העיקרי של המחזה ולשער גם חלק גדול מהקטעים החסרים. המחזה חובר ביוונית וסגנונו נעשה על פי מתווה הטרגדיה היוונית המקובלת. ישנו ויכוח בין החוקרים לגבי מהות הקהל לו נועדה טרגדיה זו ומטרת הכתיבה. הדעות נחלקות:
יש הסוברים שהמחזה נכתב עבור קהל יווני ומטרתו הייתה תעמולתית – להכיר להם חלק מההיסטוריה היהודית הקדומה ולהראות להם את גדולתה של הדת היהודית ואת גבורתו של העם ומנהיגיו.
יש הסוברים שהמחזה נכתב לקהל יהודי במטרה דידקטית, כדי להזכיר היסטוריה מפוארת מהעבר וגם כדי לצאת נגד הסכנה של משיכה אל הדתות הפגניות.
אחרים טוענים שהמחזה נועד לקהל מעורב ועל כן יחזקאל נמנע מחלקים מסוימים מתולדות משה העלולות להעליב קהל יווני ומצרי וגם קהל יהודי.
המחזה מתאר את יציאתם של בני ישראל מעבדות לחירות באופן נאמן למסופר במקרא, בליווי תוספות בדבר ציפור פלא המופיעה במדבר ותיאור חלום שפקד את משה רבנו.
עד כה לא ידועים מלבדו מחזות נוספים שחוברו על ידי יהודים בעת העתיקה, אולם ניתן לראות אותו כחלק מחיבורים רבים שכתבו יהודים באותה תקופה, למשל כתבי פילון האלכסנדרוני, וחזיונות הסיבילות.
בשנת 1948 תורגם המחזה לעברית על ידי שלמה שפאן, תרגום מחורז, נאמן למקור.
לקריאה נוספת

ההיסטוריה של עם ישראל, כרך: הפזורה היהודית בעולם ההלניסטי-רומי, מנחם שטרן (עורך), עם עובד, תשמ"ג, פרק יב (כתב: מנחם שטרן), ד. יחזקאל הטרגיקן, עמ' 218–220.
יהושע גוטמן, הספרות היהודית-ההלניסטית, ירושלים: מוסד ביאליק, תשכ"ג, כרך ב, עמודים 66–69.
ד"ר תמר קדרי, עיצובו של מנהיג: חינוכו של משה, מכון שכטר למדעי היהדות.
יאיר זקוביץ ואביגדור שנאן, גם כך לא כתוב בתנ"ך. תל אביב: ידיעות ספרים 2004. פרק טז: 'אבי נתן אותי לאישה לזר הזה': קורות משה ויציאת מצרים במחזה יציאת מצרים ליחזקאל הטראגיקן, עמ' 182–191.
Jacobson, Howard (1983). The Exagoge of Ezekiel (באנגלית). Cambridge University Press. ISBN 9780521122436.
אנדראה ונדראמין

דיוקנו של אנדראה ונדראמין.
אנדראה ונדראמין (באיטלקית: Andrea Vendramin;‏ 1393 – 5 במאי 1478) היה הדוכס ה-71 של ונציה. ונדראמין כיהן כדוג'ה מאז מינויו, בשנת 1476, ועד פטירתו.
חייו

אנדראה ונדראמין היה היחיד מבין משפחת ונדראמין העשירה אשר כיהן כדוג'ה. אימו הייתה מריה מיקלה, והוא נישא לרגינה גראדניגו - שתיהן בנות למשפחות אצולה ונציאניות אשר רבים מבניהן כיהנו כדוג'ים.
בצעירותו עסק אנדראה במסחר, ויחד עם אחיו לוקה יבא סחורות מאלכסנדריה שבמצרים. קודם מינויו כיהן אנדראה ונדראמין כפרוקורטור ברומא.
במהלך הבחירות למינויו התחלקו קולות המועצה הבוחרת בין שני מועמדים, וביקורת רבה הוטחה בבחירה. נטען כנגד ונדראמין כי השיא את שש בנותיו תוך מתן נדוניה גדולה לשש משפחות אצולה, על מנת לרכוש השפעה במועצה ולהביא לבחירתו.
במהלך מרבית שנות כהונתו התנהלה בין ונציה לבין האימפריה העות'מאנית מלחמה על השליטה במזרח הים התיכון.
ונדרמין נפטר מהמגפה השחורה. קברו נחשב לקבר המפואר ביותר בסגנון הרנסאנס המצוי בוונציה. הקבר ממוקם בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו שבעיר. הקבר נבנה ברובו על ידי טוליו לומברדו ואת העבודה סיים אנדרה דל ורוקיו.
לאחר מותו של אנדראה, נישאה אלמנתו לאחיו, לוקה.
כדורי שינה

כדורי שינה המשמשים עבור נדודי שינה חמורים.
כדורי שינה או תרופות מרדימות הן סוג של תרופות פסיכואקטיביות שתפקידן העיקרי הוא לגרום לשינה ולטפל בנדודי שינה.
קבוצה זו של תרופות קשורה לתרופות הרגעה. בעוד שהמונח סם הרגעה מתאר תרופות המשמשות להרגיע או להפיג חרדה, המונח כדורי שינה (תרופות היפנוטיות) מתאר בדרך כלל תרופות שמטרתן העיקרית היא ליזום, לקיים או להאריך שינה. מכיוון שתרופות בקבוצה זו מייצרות בדרך כלל השפעות תלויות מינון (החל מהפחתת חרדה ועד ערפול וחוסר הכרה), לעיתים קרובות הן מכונות ביחד כתרופות הרגעה-היפנוטיות.
תרופות מרדימות נרשמות באופן קבוע עבור נדודי שינה והפרעות שינה אחרות. במדינות מסוימות רבים מהסובלים מנדודי שינה מופנים לקבלת היפנוזה. תרופות היפנוטיות רבות יוצרות סבילות ובשל כך יעילותן פוחתת עם הזמן. כמו כן, כדורי שינה מסוימים, בעיקר בנזודיאזפינים ותרופות המשתייכות למשפחה הנקראת אגוניסטים לא-בנזודיאזפיניים (ראה Z-drugs, אנג'), עשויים לגרום להשפעות לא רצויות על מבנה השינה ואיכותה, על אף היותן תרופות המקלות על ההירדמות עצמה. בין ההשפעות הידועות ניתן למנות את צמצום שלבי השינה העמוקה (ידועים גם בשם Slow Wave Sleep, אנג'), דבר הפוגע בערנות ובתפקוד הקוגניטיבי, צמצום שנת REM וכן דום נשימה בשינה אצל פציינטים מבוגרים. בעקבות הפרעות אלו בדפוסי השינה של האדם עשוי הרופא להמליץ על שינויים בסביבה לפני ובמהלך השינה (היגיינת שינה טובה יותר) בטרם מתנסים בנטילת כדורי שינה. שינויים אלו כוללים הימנעות מקפאין ואלכוהול או חומרים מעוררים אחרים, הרגלי שינה קבועים, שינוי שעות הפעילות הגופנית, תאורה ותנאי שינה ראויים, התאמות תזונתיות, וכן התערבויות התנהגותיות כגון טיפול קוגניטיבי התנהגותי.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  יש לתרגם את הפרק מוויקיפדיות אחרות או לכתוב בצורה ידנית.
הערות שוליים

↑  "Dorlands Medical Dictionary:hypnotic". Mercksource.com. אורכב מ-המקור ב-2008-12-11.
↑  Brunton LL, Parker K, Lazo KL, Buxton I, Blumenthal D (2006). "17: Hypnotics and Sedatives". Goodman & Gilman's The Pharmacological Basis of Therapeutics (11th ed.). The McGraw-Hill Companies, Inc. ISBN 978-0-07-146804-6. נבדק ב-2014-02-06.
↑  National Prescribing Service (2 בפברואר 2010). "NPS News 67: Addressing hypnotic medicines use in primary care". אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2011. נבדק ב-19 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Felipe M. R. de Mendonça, Giulia Paulo Rossi Ribeiro de Mendonça, Laura C. Souza, Lucas Pequeno Galvão, Henrique Soares Paiva, Cintia de Azevedo Marques Périco, Julio Torales, Antonio Ventriglio, João Maurício Castaldelli-Maia, Anderson Sousa Martins Silva, Benzodiazepines and Sleep Architecture: A Systematic Review, CNS & Neurological Disorders - Drug Targets- CNS & Neurological Disorders) 22, 2023-02-01, עמ' 172–179 doi: 10.2174/1871527320666210618103344
↑  T Roth, F Zorick, J Sicklesteel, E Stepanski, Effects of benzodiazepines on sleep and wakefulness., British Journal of Clinical Pharmacology 11, 1981-02 doi: 10.1111/j.1365-2125.1981.tb01836.x
↑  Dieter Riemann, Lukas B. Krone, Katharina Wulff, Christoph Nissen, Sleep, insomnia, and depression, Neuropsychopharmacology 45, 2020-01, עמ' 74–89 doi: 10.1038/s41386-019-0411-y
↑  A. Belyavin, A. N. Nicholson, Rapid eye movement sleep in man: Modulation by benzodiazepines, Neuropharmacology 26, 1987-05-01, עמ' 485–491 doi: 10.1016/0028-3908(87)90032-3
↑  Christian Guilleminault, Benzodiazepines, breathing, and sleep, The American Journal of Medicine 88, 1990-03-02, עמ' S25–S28 doi: 10.1016/0002-9343(90)90282-I
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007535999505171  BnF: cb11978112h (data)  GND: 4052583-1  LCCN: sh85063749  NDL: 00570012
לודוויג הצעיר

| --- | --- |

 לידה:  835
 פטירה:  20 בינואר 882 (בגיל 47 בערך) פרנקפורט, האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  מנזר לורש 
 בן או בת זוג:  Liutgard of Saxony 
 
 
לודוויג הצעיר (830/835 – 20 בינואר 882), לפעמים לודוויג השלישי, היה השני מבין שלושת בניהם של לודוויג הגרמני ואמה מאלטדורף.  הוא ירש את אביו כמלך סקסוניה ב-28 באוגוסט 876 ואחיו הבכור קרלומן כמלך בוואריה בשנים 880–882. הוא נפטר בשנת 882 והוחלף בכל שטחיו, שהקיפו את רוב פרנקיה המזרחית, על ידי אחיו הצעיר, קרל השמן, שהיה כבר מלך איטליה וקיסר.
נעורים בשירות צבאי

בצעירותו, לודוויג נפרס בפעולות צבאיות נגד האבודריטים ממזרח בשנים 858 ו-862. בשנת 854, בהזמנת האצילים של אקיטן שהתנגדו לקרל הקירח ופפין השני, ושכנעו את אביו ובן דודו קרל, הארכיבישוף ממיינץ, הוא חצה לגאליה בראש צבא, מתוך כוונה לקבל את כתר אקיטן. הוא צעד עד לימוז' לפני שפנה לאחור.
בביתו, לודוויג קשר קשרים הדוקים עם האצילים של מזרח פרנקיה והפך לעצמאי יותר ויותר מאביו. הוא התארס עם בתו של הרוזן אדאלארד, ובשנת 865 הוא ואחיו קרל הצטרפו למרד נגד אביהם. אולם הפלירטוט הזה עם המרד היה קצר ולודוויג, קרל ואביהם השלימו מאוחר יותר באותה שנה, אף על פי שלודוויג הזקן נאלץ לחלק את שאר שטחיו בין שני בניו. קרלומן קיבל כבר את תת-הרגולציה של בוואריה בשנת 864, כעת קיבל לודוויג את סקסוניה, תורינגיה ופרנקוניה וקרל את אלמאניה ורייטיה.
בשנת 869 התחתן לודוויג עם ליוטגארד מסקסוניה, בתו של ליודולף, דוכס סקסוניה, באשפנבורג. ליוטגארד הייתה אישה בעלת רצון חזק ושאפתנית מבחינה פוליטית ובהמשך עודדה את בעלה להמשיך ביעדים שאפתניים. התאמה זו הגבירה את המתחים בין אב ובנו ובשנים 871 ו-873 מרד לודוויג, אך בכל הזדמנות הוא השלים מאוחר יותר עם אביו.
שלטון בסקסוניה

עם מות אביו בשנת 876, ירש לודוויג במלואן את תת-הממלכות שלו, כשהוא נושא את התואר "רקס פרנקורום" ("מלך הפרנקים"). לודוויג הצעיר ראה עצמו כיורשו האמיתי של לודוויג הגרמני וכאשר אביו נפטר בשנת 876, קבר אותו לודוויג במנזר לורש, בשטחיו שלו, כדי להדגיש את עדיפותו לאחיו. לודוויג שמר גם על יועצו הראשי של אביו, ליוטברט, הארכיבישוף של מיינץ. הוא ואחיו שלטו בממלכותיהם באופן עצמאי אך בשיתוף פעולה ולעולם לא במלחמה.