stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרמן סמואל ריימרוס
לקריאה נוספת

Büttner, Wilhelm. Hermann Samuel Reimarus als Metaphysiker. Schöningh, Paderborn 1909 (Diss. Würzburg, 1908).
Fleischer, Dirk. "Reimarus, Hermann Samuel." In: Neue Deutsche Biographie (NDB). Vol. 21, Duncker & Humblot, Berlin 2003, ISBN 3-428-11202-4, S. 337 f. (digitized).
Groetsch, Ulrich. Hermann Samuel Reimarus (1694–1768): Classicist, Hebraist, Enlightenment Radical in Disguise. Brill, Leiden, 2015, ISBN 978-90-04-27299-6.
Wulf Kellerwessel. "Hermann Samuel Reimarus' Bibel- und Religionskritik." In Aufklärung und Kritik. Vol. 17 (2010), pp. 159–169.
Klein, Dietrich. Hermann Samuel Reimarus (1694–1768). Das theologische Werk. Mohr Siebeck, Tübingen 2009, ISBN 978-3-16-149912-8.
Mulsow, Martin (ed.). Between Philology and Radical Enlightenment: Hermann Samuel Reimarus (1694–1768). Leiden and New York, 2011,ISBN 978-9-00-420946-6.
Mulzer, Martin. "Reimarus, Hermann Samuel." In Michaela Bauks, Klaus Koenen, Stefan Alkier, eds. Das wissenschaftliche Bibellexikon im Internet (WiBiLex), Stuttgart 2006 ff.
Lachner, Raimund. "Hermann Samuel Reimarus." In Biographisch-Bibliographisches Kirchenlexikon. Vol. 7, Bautz, Herzberg 1994, ISBN 3-88309-048-4, pp. 1514–1520.
Overhoff, Jürgen. "Reimarus, Hermann Samuel." In Hamburgische Biografie, Vol. 4, Wallstein, Göttingen 2008, ISBN 978-3-8353-0229-7, pp. 278–280.
Raupp, Werner: Reimarus, Hermann Samuel (1694-1768). In: The Dictionary of Eighteenth-Century German Philosophers. General Editors Heiner F. Klemme, Manfred Kuehn, vol. 3, London/New York 2010 (ISBN 978-0-8264-1862-3), p. 923–928.
Schultze, Harald. Reimarus, Hermann Samuel. In Theologische Realenzyklopädie. Vol. 28 (1997): 470–473.
Steiger, Johann Anselm. "Bibliotheca Reimariana: Die Bibliothek des Hamburger Aufklärers und Gelehrten Hermann Samuel Reimarus (1694–1768)." In Wolfenbütteler Notizen zur Buchgeschichte. ISSN 0341-2253. Vol. 30 (2005): 145–154.
הערות שוליים

↑  Gilman, D. C.; Peck, H. T.; Colby, F. M., eds. (1905). "Reimarus, Hermann Samuel" . New International Encyclopedia (1st ed.). New York: Dodd, Mead.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Reimarus, Hermann Samuel, 1911 Encyclopædia Britannica
↑  Lessing, Gotthold Ephraim, 1911 Encyclopædia Britannica
↑  Handbook of Biblical Criticism, Atlanta 1981, pp. 166–7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267057705171  PLWABN: 9810584241605606  BIBSYS: 90278620  BNE: XX1743190  BnF: cb11930478h (data)  GND: 118599259  ICCU: SBLV098258  ISNI: 0000 0001 1576 4642  LCCN: n83069153  LNB: 000229542  NKC: js20020225027  NLG: 242940  NTA: 068689381  SELIBR: 335997  SUDOC: 027213935  Trove: 956035  VcBA: 495/138035  VIAF: 84211863   WorldCat (עם VIAF): 84211863
אור לומברוזו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1989 (בת 35 בערך)
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  שחקנית
 פרסים והוקרה:  זוכת השחקנית המבטיחה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2017
 פרופיל ב-IMDb
אור לומברוזו (נולדה ב-1989) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה וקריירה

למדה משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, והיא בוגרת סדנאת אפמרווזציה מתקדמים בסטודיו למשחק ניסן נתיב בתל אביב. אחד ממוריה בסטודיו היה מיכאל גורביץ'. עוד לפני שסיימה את לימודיה בסטודיו היא עלתה את ההצגה "בדמי ימיה" על פי ש"י עגנון גילמה את תרצה, התפקיד זיכה אותה בפרס השחקנית המבטיחה בטקס פרסי התיאטרון לשנת 2017.
ב-2018 שיחקה בתפקיד משני בסרט "הבלתי רשמיים" גילמה את חלי. באותה השנה שיחקה בסדרת הרשת של צוות מנחוס "שלושה על ירושה". בנוסף באותה השנה שיחקה בסרט "רחוב דומינו" סרט קצר בבימוי של חיים ברבי.
ב-2019 שיחקה בסרט "עם התשוקות שלו" בתפקיד חנה.
בעבר שיחקה בסרט "דיוקן של איש ואישה", סרט סטודנטים של בית הספר לקולנוע ואומניות מעלה, בבימוי הלל רטה, שיחקה בתפקיד חנה.
בתיאטרון
בתיאטרון הקאמרי:
"רינגו" – ירון אדלשטיין, בתפקיד ענת, שירלי, אולגה ושרת התרבות. בימוי עמית אפטה
"שלום לך ארץ" – מוריה זרחיה, בתפקיד קרן ומורי. בימוי מוריה זרחיה.
בתיאטרון החאן:
"אנטיגונה"- סופוקלס, בתפקיד ראשי-אנטיגונה. בימוי אודי בן משה.
"בדמי ימיה" – שי עגנון, בתפקיד ראשי- תרצה. בימוי שיר גולדברג, עיבוד שחר פנקס.
"יתוש בראש" – זורז פדו, בתפקיד אז'ני. בימוי אודי בן משה.
"פונדק הרוחות" – נתן אלתרמן, בתפקיד ריבה ופלונית. בימוי שיר גולדברג, עיבוד שחר פנקס.
"חלום ליל קיץ" -וויליאם שיקספיר, בתפקיד נרסייה, פיה. בימוי שיר גולדברג, עיבוד שחר פנקס.
מחזות זמר:
פסטיגל גיבורי על 2005 ריקוד ומשחק.
טרזן וג'יין- בתפקיד קאלה, בימוי חנוך רוזן.
חיים אישיים

לומברוזו מתגוררת בתל אביב.
הערות שוליים

1 2  אור לומברוזו, באתר זוהר יעקבסון
1 2 3  קולנוע - אור לוּמברוֹזו: שחקנית רשמית, באתר www.habama.co.il
Harmful to Minors

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ג'ודית לוין 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  מסה, עיון 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  2002 
 
Harmful to Minors: The Perils of Protecting Children From Sex הוא ספר עיון מ-2002 שנכתב על ידי ג'ודית לוין (אנ'). ההקדמה של הספר נכתבה על ידי המנתחת הכללית של ארצות הברית, ג'וסלין אלדרס, שהתפטרה לאחר שהציעה כי אוננות הוא אמצעי למנוע מצעירים לעסוק בפעילות מינית מסוכנת יותר.
בהערות המחברת נכתב כי: ”מרבית המחקרים לספר זה, כללו ריאיונות, שנערכו בין 1996 לתחילת 2000, והסטטיסטיקה הרלוונטית [לספר] עודכנה ב-2001. שמותיהם של כל בעלי המקצוע הלא רשמיים היו בדיוניים, יחד עם מספר כרקטריסטיקות שזוהו.”
הספר דן על חוקים הנוגעים לפורנוגרפיית ילדים, אונס סטטוטורי והפלות לקטינים בארצות הברית, תוך כדי שימוש במגוון מחקרים וראיונות עם בני נוער ומבוגרים כאחד. לוין ניתחה גם חינוך מיני להימנעות בלבד (אנ'), אשר לוין רואה כסוג של חינוך מיני פרודוקטיבי ומסוכן.
הספר בחן גם את המונחים ש-"מזיקים לקטינים" וקשורים ל-"החצפה", שלוין רואה בהם כמילים נרדפות לצנזורה, וכן את מקרה דילן נ' הת'ר (Dylan v. Heather), ותוכנית התמיכה לילדים ריאקטיביים פוגעניים (SPARK) והתכנית לשירותי החינוך המיני (STEP).
בגלל אופיו השנוי במחלוקת ותוכנו, היה כמעט בלתי אפשרי עבור לוין למצוא מו"ל, כאשר אחד מהמו"לים הפוטנציאלים אפילו כינה את הספר כ-"רדיואקטיבי". בסופו של דבר, הספר יצא על ידי הוצאת אוניברסיטת מינסוטה (אנ'), אף על פי שהייתה אי-הסכמה לכך בהנהלת אוניברסיטת מינסוטה.
ב-2002, הספר זכה בפרס הספר שזכה לעניין של העיתון האמריקאי, לוס אנג'לס טיימס.
ב-2003, יצאה מהדורה בכריכה רכה של הספר על ידי Perseus Books Group (אנ'), שכלל גם את פירוטי התגובות הציבוריות שנאמרו על הספר.
ביקורת

כתב העת The Library Quarterly פרסם מאמר של אליזה טי. דרזנג, שסיווג את הספר "Not in Front of the Children", כמסה יעילה בנושא הצנזורה לילדים, כמו ספר זה. במאמר שפורסם בכתב העת Journal of Sex & Marital Therapy (אנ'), הפרופסורית ללימודי נשים במידלברי קולג', דבורה גרנט, השוותה את הספר Not in Front of the Children עם ספר זה‏. גרנט אפיינה את שני הספרים כעבודות משמעותיות המדגישות את החשיבות של מתן אפשרות לבני הנוער לגשת למשאבים חינוכיים אינפורמטיביים.
הערות שוליים

↑  Duffy, Michael (19 בדצמבר 1994). "Getting Out the Wrecking Ball". Time Magazine. ארכיון מ-2013-08-12. נבדק ב-2007-07-22. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Archived copy". אורכב מ-המקור ב-2014-01-04. נבדק ב-2014-03-25. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dresang, Eliza T. (באפריל 2006). "Intellectual Freedom and Libraries: Complexity and Change in the Twenty‐First‐Century Digital Environment". The Library Quarterly: Information, Community, Policy. 76 (2): 169–192. doi:10.1086/506576. JSTOR 506576. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Grant, Deborah (בינואר 2003). "Book Reviews – Not in Front of the Children: 'Indecency,' Censorship, and the Innocence of Youth/Harmful to Minors: The Perils of Protecting Children from Sex". Journal of Sex & Marital Therapy. 29 (1): 79–83. ISSN 0092-623X. {{cite journal}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא ספרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיאמה נירנשטיין

פיאמה נירנשטיין (באיטלקית: Fiamma Nirenstein; נולדה ב-18 בדצמבר 1945 בפירנצה), עיתונאית, בעלת טור, סופרת ופוליטיקאית יהודייה-איטלקייה. הייתה חברת הפרלמנט האיטלקי וסגנית יו"ר ועדת החוץ של הפרלמנט מטעם מפלגת הימין של סילביו ברלוסקוני. עמדה בראש הוועדה לחקר האנטישמיות של הפרלמנט האיטלקי. יו"ר המועצה הבינלאומית של חברי פרלמנט יהודים (אנ'). העיתון "ג'רוזלם פוסט" הכתיר אותה ביוני 2011 כאחת מ-50 היהודים המשפיעים ביותר בעולם. עלתה לישראל במאי 2013.
קורות חיים ומשפחה

נירנשטיין נולדה בפירנצה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה להורים אינטלקטואלים קומוניסטים, פעילי שמאל אקטיביסטים. אביה, אהרון נירנשטיין, הגיע מישראל לאיטליה במהלך מלחמת העולם השנייה, כחייל בבריגדה היהודית והשתקע בפירנצה, שם פגש את אמה, עיתונאית, שלחמה אז כפרטיזנית נגד השלטון הפאשיסטי והנאצי. לאחר המלחמה היה במשך שנים כתב "על המשמר" ברומא. לזוג נולדו באיטליה שלוש בנות. אחת מאחיותיה של נירנשטיין, אף היא עיתונאית, פעילה באיטליה עד היום. פירוש שמה האיטלקי פיאמה - להבה.
בשנת 1998 יצא לאור ספר המתאר את קורות המשפחה.
נירנשטיין פגשה את בעלה, עופר, צלם עיתונות, לראשונה בירושלים. יש לה שני בנים, בנה הבכור משרת בשירותים החשאיים של איטליה.
קריירה

בשנות השישים של המאה ה-20 הייתה נירנשטיין פעילה בחוגי השמאל באיטליה. היא ביקרה בישראל בפעם הראשונה ב-1967, חודשיים לפני מלחמת ששת הימים, כששלחו אותה הוריה לקיבוץ נאות מרדכי, למרגלות רמת הגולן. שם היא חוותה את כל תקופת ההמתנה ואת המלחמה עצמה. החוויה הזו עצמה לא שינתה עדיין את השקפותיה, אולם כשחזרה לאיטליה לאחר המלחמה הותקפה מילולית על ידי חבריה הקומוניסטים, שכינוה "פשיסטית לא מודעת" וההסתכלות עליה כאחרת היא שגרמה לכך שגם היא החלה לראות עצמה ככזו והחלה במסעה הפוליטי ימינה ולכיוון הפרו ישראלי.
לאחר חזרתה לאיטליה למדה וסיימה תואר ראשון בהיסטוריה מודרנית באוניברסיטת פירנצה והיא עוסקת בעיתונאות מאז שנת 1977. את מרבית שנותיה כעיתונאית היא העבירה בסיקור הקונפליקט הישראלי-ערבי עבור עיתונים שונים באיטליה ופרסמה ספרים רבים בנושא.
בשנת 1993 עברה נירנשטיין להתגורר בישראל כנספחת דיפלומטית של השגרירות האיטלקית וניהלה במשך כשנתיים את המכון האיטלקי לתרבות בתל אביב. בהמשך, התגוררה בירושלים ושימשה ככתבת לענייני ישראל והמזרח-התיכון של העיתונים האיטלקיים La Stampa, Panorama ו-Il Giornale.
יום למחרת פיגועי 11 בספטמבר 2001 במגדלי התאומים בארצות הברית ציטט ה"וול סטריט ג'ורנל" באריכות רבה את מאמרה שפורסם ב"קומנטרי" על הטרור, כדי לנסות להסביר את מה שאירע.
בשנת 2005 הגישה בטלוויזיה האיטלקית תוכנית אקטואליה בינלאומית יומית ובמהלך שנת 2006 השתתפה שם בתוכנית הטלוויזיה "אוריינט אקספרס". לנירנשטיין פינה שבועית קבועה בתוכנית הרדיו של מאסימו בורדין בנושא המזרח התיכון והיא כתבה גם עבור העיתונים Paesa sera, L'Europeo, L'Espresso ו-Epoca באיטליה ועבור ה-ניו יורק סאן וה-קומנטרי האמריקאיים. בעלת טור קבוע, פוליטי, פרו ישראלי בעיתון "IL GIORNALE", הנקרא "אש ולהבה".
נירנשטיין מלמדת היסטוריה של המזרח התיכון באוניברסיטת Luiss ברומא והיא חברה במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה ובמכון הדסון בוושינגטון. היא פרסמה תשעה ספרים, רובם בנושאי ישראל, אנטישמיות והטרור האסלאמי.
במערכת הבחירות של שנת 2008 באיטליה נבחרה נירנשטיין לפרלמנט האיטלקי מטעם מפלגתו של סילביו ברלוסקוני Il popolo della Libertà ("מפלגת העם החופשי"), כמועמדת בעלת צביון פרו-ישראלי מובהק המטיפה לפעילות אקטיבית של מדיניות החוץ של איטליה בנושא. בעקבות בחירתה עזבה את שכונת גילה בירושלים, שם התגוררה, וחזרה לרומא.
הקריירה העיתונאית של נירנשטיין כוללת ראיונות עם רג'יב גנדי, דנג שיאופינג ודמויות ציבוריות רבות מהפוליטיקה המזרח-תיכונית כגון אריאל שרון, יאסר ערפאת ואחרים. תרגמה וערכה ספרים פרי עטם של ברנרד לואיס, נתן שרנסקי ורותי בלום.
נירנשטיין היא גם פעילה פמיניסטית. היא אף ייסדה בשעתו את הביטאון הפמיניסטי הראשון באיטליה.
ב-29 ביוני 2011 נבחרה נירנשטיין ליו"ר ארגון "המועצה הבינלאומית של פרלמנטרים יהודים בעולם" (ICJP).
במאי 2013 עלתה לישראל. באוגוסט 2015 נמסר שראש הממשלה בנימין נתניהו בתפקידו כשר החוץ ימנה אותה לתפקיד שגרירת ישראל באיטליה. ההודעה על מינויה הצפוי כשגרירה עוררה הסתייגות קשה בקהילה היהודית באיטליה בשל חשש מטענות על נאמנות כפולה של יהודי איטליה. במאי 2016, חודשים אחדים טרם הייתה אמורה לצאת לתפקידה באיטליה, החליטה נירנשטיין לוותר על התפקיד. לטענתה, עשתה זאת מסיבות אישיות.
ביוני 2024 שר החוץ ישראל כ"ץ מינה את גב' פיאמה נירנשטיין ליועצת מיוחדת למאבק באנטישמיות מטעם משרד החוץ.
פעילותה הפרו-ישראלית

נירנשטיין מתמחה בכתיבה בנושאי טרור, אנטישמיות והסכסוך הישראלי-ערבי. היא מרבה להדגיש את הקשר בין אנטי-ישראליות לאנטישמיות וכתבה ספרים רבים בנושא. בספרה "Israele Siamo Noi" ("ישראל היא אנחנו") טוענת נירנשטיין שכמדינה דמוקרטית המנהלת מלחמה יומיומית מול הטרור, משמשת למעשה ישראל כחיל החלוץ של העולם המערבי ומזהירה מפני פייסנות כלפי האסלאם הקיצוני. נירנשטיין מוצאת קשר הדוק בין הטרור האסלאמי העולמי והסכסוך הישראלי-פלסטיני ושוללת דיאלוג עם ארגוני טרור כדוגמת החמאס.
נירנשטיין פעילה בארגונים פרו-ישראליים רבים. היא חברה בפורום הבינלאומי נגד אנטישמיות מיסודו של נתן שרנסקי ומרבה לשאת דברים בכנסים בנושא האנטישמיות. היא חברה גם בארגון "ידידי ישראל באירופה" (EFI) ונמנית עם מייסדי "יוזמת ידידי ישראל" שהקים חוסה מריה אסנאר ב-2010. באפריל 2011 קיבלה בניו יורק, ביחד עם אסנאר וג'ון בולטון, את פרס "CAMERA", בגין פעילותה למען ישראל (Emet Award).
פעילותה האינטנסיבית למען ישראל וסגנונה הישיר והאגרסיבי בכיוון זה הקימו עליה מבקרים ומתנגדים רבים ברחבי אירופה והיא מרבה להתעמת בשידורי טלוויזיה ברשתות האיטלקיות והאירופיות עם פוליטיקאים ופובליציסטים מחוגי השמאל. שמה אף הופיע ב'רשימות שחורות' שפרסמו פעילים אנטי-ישראליים הקוראים להחרים את כתביה ופועלה.
ספריה

Israele Siamo Noi (2007)
La Sabbia di Gaza (2006)
Terror: The New Anti-Semitism and the War Against the West (2005)
Gli Antisemiti Progressisti (2004)
Islam, la guerra e la speranza (2003)
L'Abbandono, come l'Occidente ha tradito gli ebrei (2002)
Un solo Dio, tre verità (2001)
Come le cinque dita di una mano – una famiglia di ebrei da Firenze a Gerusalemme (1998)
Israele: una pace in guerra (1996)
Il Razzista Democratico (1990)
פרסים

XIII Premio Internazionale di saggistica “Salvatore Valitutti”, 2006
Premio Ischia Internazionale di Giornalismo – Premio Giornalista dell’Anno per la Carta Stampata, 2006
Premio Firenze Donna, 2006
Spilla d’Oro Wizo, 2003
Diplome de Livre d’Or, Keren Kayemet le-Israel, 2003
Premio Informazione Corretta, 2004
Premio Irina Alberti – per il libro “L’Abbandono”, 2002
Premio Fregene 24° ed. – Riconoscimento per il Giornalismo con il libro “L’Abbandono”, 2002
Premio Ornella Geraldini, “Donne per il Giornalismo” – Premio alla Carriera, 2002
Premio Letterario Casentino – Premio d’Onore al Giornalismo, 2002
XXXVI Premio Iglesias – Saggistica, 2002
Premio Capalbio – Politica Internazionale, 2002
Premio Lau Silesu, 2002
Premio Giornalistico Europa – Giornalista del Mese, La Stampa, 1995
ראו גם

מאיר חביב
הערות שוליים

↑  אהרון נירנשטיין, הכפר האיטלקי מתמרד, משמר, 9 במאי 1947
↑  Come le cinque dita di una mano – una famiglia di ebrei da Firenze a Gerusalemme, Rizzoli, 1998
↑  "ישראל היום", 4 בנובמבר 2011
1 2  מירון רפופורט, פיאמה נירנשטיין עושה היסטוריה, באתר הארץ, 17 באפריל 2008
↑  יאיר קראוס, נתניהו מינה שגרירה ישראלית באיטליה, באתר nrg‏, 10 באוגוסט 2015
↑  ברק רביד, בכירים יהודים באיטליה: מינוי השגרירה נירנשטיין עלול לפגוע בנו, נואשם בנאמנות כפולה
↑   ברק רביד, אחרי פרסום התבטאויותיה נגד שרה נתניהו: השגרירה המיועדת לרומא הסירה את מועמדותה, באתר הארץ, 10 במאי 2016
↑  Israele siamo noi, Rizzoli, 2007
↑  symposium of the Vidal Sassoon International Center for the Study of Antisemitism, יוני 2006; the Boston Conference, אוקטובר 2004; OCSE Berlin forum on Anti-Semitism
↑  האתר של "יוזמת ידידי ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265913705171  BnF: cb12295991g (data)  ICCU: CFIV110931  ISNI: 0000 0000 3118 3269  LCCN: n95054586  SUDOC: 144430096  VIAF: 41904626   WorldCat (עם VIAF): 41904626
Fuck tha Police

| --- | --- |

 שיר בביצוע N.W.A
 מתוך האלבום Straight Outta Compton
 יצא לאור:  1988 
 סוגה:  שיר מחאה 
 שפה:  אנגלית 
 חברת תקליטים:  פריוריטי רקורדס, רות'לס רקורדס 
 כתיבה:  אייס קיוב, The D.O.C., MC Ren 
 לחן:  ד"ר דרה 
 הפקה:  ד"ר דרה 
 
Fuck tha Police (מאנגלית: זין על המשטרה) הוא שיר מחאה של להקת הגנגסטה ראפ N.W.A, המופיע באלבומה השני “Straight Outta Compton”. השיר דורג במקום ה-425 ברשימת 500 השירים הגדולים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
השיר, שיצא בשנת 1989, מוחה על אלימות משטרתית ואפיון גזעי, ומילותיו מעודדות אלימות כנגד המשטרה. האמרה המרכזית בשיר "Fuck the Police" נטבעה בלשון הדיבור האמריקאי ונפוצה גם היום.
כתגובה לשיר, שלחה סוכנות ה-FBI האמריקאית מכתב ללהקה, שבו נטען כי הוא מעודד אלימות כנגד המשטרה.
רקע

"Fuck tha Police" נכתב כתגובה להתקלות של חברי הלהקה, ד"ר דרה ואיזי אי, עם המשטרה, לאחר שביצעו סדרת יריות מרובי פיינטבול תוך כדי נסיעה. במהלך המעצר, השוטרים השכיבו את שני חברי הלהקה על הכביש וכיוונו אליהם אקדחים. לאחר מכן, לפי דבריי דרה, "חשבנו שזה היה בולשיט. אז הלכנו לסטודיו ויצרנו את השיר".
צנזורה

השיר לא נוגן באף תחנת רדיו בעולם, למעט תחנת הרדיו "טריפל ג'יי" (Triple J) האוסטרלית. השיר הופיע בתחנה לתקופה של כששה חודשים, לפני שצונזר גם משם – על ידי תאגיד השידור האוסטרלי. כתגובה, התחנה ניגנה שיר נוסף של N.W.A מאותו אלבום, Express Yourself (מאנגלית: הבע את עצמך) באופן רצוף במשך ה-24 השעות הבאות.
ב-2011, נעצר מוזיקאי מניו זילנד על ידי המשטרה לאחר שניגן את השיר במועדון, בטענה שהשיר עלול לעודד אלימות.
הערות שוליים

↑  The Rolling Stones Greatest Songs of all Time
↑  Fck tha Police
↑  The FBI as Music Critic
↑  DR Dre Paintball Drive-By Arrest Inspired Rap Classic
↑  Tiki-Taane Arrested after Chanting F the Police at Gig
↑  Tiki Taane Case Adjourned
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 33b40a2d-eb2a-33a2-828b-96a498aa8d3f
פורינט אוסטרו-הונגרי

| --- | --- |

 משתמשים:  האימפריה האוסטרית, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 בנק מרכזי
 בנק מרכזי:  Austrian-Hungarian Bank 
 כתר אוסטרי ← 
 
פורינט הונגרי מהמאה ה-19
הפורינט האוסטרו-הונגרי (בהונגרית: Osztrák–magyar forint, בגרמנית: Österreichisch–ungarische Gulden) היה ההילך החוקי, מבוסס-הכסף לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 של האימפריה האוסטרו-הונגרית, אשר הוחלף בשנת 1892 על ידי הכתר מבוסס הזהב. מטבעיה הוטבעו על ידי אוסטריה (פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה) וכן (פרנץ יוזף כמלך הונגריה), ושטרות הנייר שלהם הונפקו על ידי הבנק האוסטרו-הונגרי (שטרות) מצד אחד ועל ידי האוצר המרכזי האימפריאלי והמלכותי (שטרות המדינה) מאידך. המטבע הקטן שלו הייתה הקרייצר בהונגרית (קרויצר בגרמנית: Kreuzer). אחד פורינט היה שווה מאה קרויצר.
שם

בצד השפה הונגרית של השטרות ועל המטבעות שהוטבעו בהונגריה, הופיע השם פורינט, שמקורו היה מהעיר שהטביעה מטבעות פורינט זהב לראשונה, העיר פירנצה (בלטינית: Florentia) שבסמלה הופיע פרח השושן (בלטינית: florentinus=פרחוני). מקור השם פלורין על מטבעות שהוטבעו באוסטריה עם כתובות לטיניות, דומה. בצד השפה הגרמנית של שטרות הנייר השתמשו בשם גולדן שמקורו מהולנדית ופירושו "מִזהב", כלומר עשוי מזהב.
היסטוריה

ההקדמה למערכת המוניטרית האוסטרו-הונגרית שלאחר הפשרה הייתה מטבע עשרים הפורינט שהוכנס במלוכת ההבסבורג בתקופת שלטונה של מריה תרזה, ונקראה מטבע קונבנציונלי מאז 1753. במטבע כסף זה נקבעה תכולת הכסף של פורינט אחד לפי החלק העשרים של "המרק של קלן" (כלומר 11.6928 גרם כסף טהור בפורנט אחד), שכונה מאותו הזמן הפורנט הקונבנציונלי, כלומר המקובל. הפורינט המקובל היה שווה ל-60 קרויצר.
ב-24 בינואר בשנת 1857, עם כריתת האמנה המוניטרית של וינה (האמנה המוניטרית של וינה בגרמנית: Wiener Münzvertrag) להטבעת מטבעות אחידות ומשותפות בין רוב מדינות צפון ודרום גרמניה, ליכטנשטיין והאימפריה האוסטרית. המטרה הייתה להכניס מטבע אחיד ויחיד ומעבר של אוסטריה למטבע של הפורינט האוסטרי שהיה קל במקצת מ"הפורנט המקובל" הקודם (תכולת הכסף הטהורה של הפורינט ירדה ב-4.975%). במקביל, המערכת המוניטרית האוסטרית עברה לעשרונית: פורינט אוסטרי היה שווה מאז ל-100 קרויצר (הקרויצר החדש).
לאחר הפשרה נותרה בסיס הכסף על פי ההסכם המוניטרי של וינה, אך מטבעות הונגריים ואוסטריים עוצבו מחדש והוטבעו מחדש והיו שונים מעט מאלה שלפני 1867. למנפיק שטרי הכסף הפך הבנק האוסטרו-הונגרי המשותף, והשטרות הממלכתיים הונפקו על ידי הבנק המרכזי המשותף. הפורינט האוסטרי נותר בשם פורינט הכסף, אך המונח פנגהפורינט (pengőforint) שימש גם כדי להבדיל אותו מכסף הנייר. הפורינט האוסטרי-הונגרי נותר מטבע מבוסס כסף לכל אורכו. המעבר לבסיס הזהב הושלם בסופו של דבר עם יצירת ערך ה"כתר" בשנת 1892, אך לא היה פירוש הדבר נסיגה מיידית של פורינט הכסף. שטרות ומטבעות פורינט נותרו רשמיים עד תחילת המאה ה-20.
הערות שוליים

↑  Lane, R.D. (2010). Encyclopedia Small Silver Coins. Roger deWardt Lane. p. 278. ISBN 978-0-615-24479-2. נבדק ב-4 ביולי 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
מרכז סליקה בנקאי

ערך זה עוסק בשירות סליקה בין בנקאי ישראלי. אם התכוונתם לחברה המספקת שירותי סליקת תשלומים, ראו .
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 תקופת הפעילות:  1982–הווה (כ־42 שנים)
 מיקום המטה:  חולון 
 משרד ראשי:  חולון
 ענפי תעשייה:  בנקאות
 יו"ר:  אמיר שפירא
 מנכ"ל:  אודליה משה אוסטרובסקי
  
 www.masav.co.il
 
מרכז סליקה בנקאי בע"מ (מס"ב) מפעילה את התשתית הלאומית להעברות תשלומים במשק הישראלי. חוק מערכות תשלומים, התשס"ח-2008 מסדיר את הבקרה על מערכת תשלומים זו המספקת שירותים לכלל הבנקים וללקוחותיהם.
נפח הפעילות במס"ב וייחודיות שירותיה הופכים אותה לציר מרכזי בפעילות הפיננסית בישראל. בשנת 2019 החלה מס"ב בהפעלת תשתית להעברות תשלומים מיידיות מחשבון לחשבון ומאפליקציה לאפליקציה.
תחומי פעילות

העברה ממוכנת של תשלומים מחשבון לחשבון, כגון תשלומי שכר, ספקים, ופנסיה. התשלומים מועברים מחשבון הבנק של הארגון ישירות לחשבונות הבנק של העובדים והספקים.
תשתית להעברת תשלומים מידיים בין חשבונות ובין אפליקציות תשלומים.
גביית חיובים על פי הרשאה מחשבונות הבנק של לקוחות לחשבון הבנק של ספק שירות (כגון: חשמל, ארנונה, שכר לימוד וכו').
העברת מידע על תשלומים, גישה למאגרי מידע (כגון: חיסכון לכל ילד, רשות האוכלוסין במשרד הפנים ועוד).
היסטוריה

החברה והחברה האחות שירותי בנק אוטומטיים (שב"א) פועלות משנת 1982 בבעלות הבנקים לאומי, פועלים, דיסקונט, מזרחי-טפחות והבינלאומי. מנכ"ל החברה הראשון, בשלושים שנותיה הראשונות היה גדעון מילויצקי. החל משנת 2014 ועד שנת 2021 ניהל את החברה משה וולף. בשנת 2021 הופרדו מס"ב ושב"א, ואודליה משה אוסטרובסקי מונתה למנכ"לית מס"ב.
ראו גם

מערכת זה"ב
אסון התצוגה האווירית ברמשטיין

| --- | --- |
 תאריך:  28 באוגוסט 1988
 מיקום:  בסיס רמשטיין, גרמניה
 גורם:  טעות אנוש
 קואורדינטות:  49°26′18″N 7°36′13″E﻿ / ﻿49.438333333333°N 7.6036111111111°E﻿ / 49.438333333333; 7.6036111111111
 הרוגים:  70
 פצועים:  450
 ניצולים:  0 
 המעורבים באסון

 כלי טיס:  אארמקי MB-339
 מפעיל:  חיל האוויר האיטלקי
  (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניאסון התצוגה האווירית ברמשטיין(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניאסון התצוגה האווירית ברמשטיין(למפת ריינלנד-פפאלץ רגילה) מיינץ קובלנץ טריר קייזרסלאוטרן וורמס נויוויד נוישטט שפייר פרנקנטל נורדריין-וסטפאליה הסן באדן וירטמברג  חבל הסאר  צרפת לוקס. בלגיהאסון התצוגה האווירית ברמשטיין(למפת ריינלנד-פפאלץ מוגדלת) מיינץ קובלנץ טריר קייזרסלאוטרן וורמס נויוויד נוישטט שפייר פרנקנטל נורדריין-וסטפאליה הסן באדן וירטמברג  חבל הסאר  צרפת לוקס. בלגיהאסון התצוגה האווירית ברמשטיין
 
אסון התצוגה האווירית ברמשטיין הוא אחד מאסונות האירובטיקה הגדולים בכל הזמנים. התאונה האווירית התרחשה ב-28 באוגוסט 1988, 300,000 איש התאספו לצפות במופע הראווה (Flugtag '88) של מטוסים בבסיס חיל האוויר האמריקני רמשטיין במערב גרמניה. שלושה מטוסי סילון המשמשים לתצוגות אירובטיקות מסוג אארמקי MB-339 המשרתים בחיל האוויר האיטלקי התנגשו זה בזה בעת פעלול ראווה מסוכן, ואחד מהם התרסק אל תוך הקהל. שלושת הטייסים ו-67 מהצופים נהרגו באסון, ועוד מאות רבות נפצעו כתוצאה מהתפוצצות.
רקע

עשרה מטוסי חיל האוויר האיטלקי מסוג אארמקי MB-339 של קבוצת התצוגה Frecce Tricolori של חיל האוויר האיטלקי ביצעו את תרגיל 'הלב המחורר' (איטלקית: Cardioid, גרמנית: Durchstoßenes herz) שלהם. בתרגיל זה שתי קבוצות של מטוסים יוצרים צורה של לב מול הקהל, אשר עמד לאורך המסלול. בסיום פינתו הנמוכה של הלב, שתי קבוצות המטוסים חולפות אחת ליד השנייה במקביל למסלול ההמראה. בשלב זה הלב נחדר על ידי מטוס בודד בכיוונו של הקהל.
ההתנגשות

התאונה אירעה כאשר שתי קבוצות אשר יצרו יחד צורת לב חלפו זו לצד זו, ומטוס אשר היה אמור לחדור את הלב התנגש בהם. המטוס החודר התרסק על מסלול ההמראה והתפוצץ תוך שהוא פוגע ברכב קירור שחילק גלידה חינם לקהל רב שהתגודד סביבו ביום הקיץ החם. באותו זמן, אחד המטוסים יוצרי-הלב שנפגע התרסק לתוך מסוק UH-60 בלק הוק שנועד לפינוי נפגעים. כתוצאה מההתנגשות נהרג הטייס, והמכונאי המוטס נפצע קשה ומת מפצעיו מאוחר יותר.
טייס המטוס שפגע במסוק הפינוי היה היחיד שפלט, אך גם הוא נהרג לאחר שהמצנח שלו לא נפתח. לאחר ההתנגשות נחתו המטוסים שלא נפגעו בבסיס האווירי Sembach.
מתוך 31 האנשים שנהרגו במקום, 28 נפגעו מרסיסים. 16 מן ההרוגים נפטרו ימים ושבועות לאחר האירוע, עקב כוויות קשות. האחרון שנהרג היה המכונאי המוטס של מסוק פינוי הפצועים. מעל 500 איש פונו לטיפול רפואי בעקבות האירוע.