מרוץ התותח
מרוץ ארצות הברית אקספרס > אירועים שלאחר ארצות הברית-אקספרס > מרוץ C2C Express

ה"C2C-אקספרס" (C2C Express) היה אירוע מאורגן שנוצר על ידי בן ווילסון מניו זילנד ואריק פרוסט ממישיגן. האירוע נועד להיות מוגבל למכוניות שיוצרו לפני 1980, שעלותן מתחת ל-3,000 דולר. מהלך זה נועד לשמור על עלות נוחה וברוח המרוץ המקורי של שנות ה-70. האירוע נמשך בין השנים 2015–2019.
המרוץ דמה למסלול התותח המסורתי ממוסך רד בול במנהטן לפונדק פורטופינו בחוף רדונדו, קליפורניה. באירוע המקורי היו רק שלושה מתחרים, בהם וילסון שניצח עם מכונית הקדילק שלו, בזמן של קצת פחות מ-40 שעות. במהלך 3 השנים הבאות האירוע גדל עד כדי כך שהמרוץ האחרון מחוף לחוף, הגיע ליותר מ-40 נרשמים. גודל האירוע נתן לווילסון ולפרוסט את הרעיון לקיים את האירוע האחרון שלהם מחוף מדריאן, קונטיקט ועד פונדק פורטופינו הממוקם בלוס אנג'לס. מסלול זה היה כמו מסלול "מרוץ התותח 1979", והפך למחווה של 40 שנה לאירוע. למעלה מ-40 קבוצות נרשמו לאירוע, 33 התחרו ו-24 סיימו. בין אירועי הגמר היה צוות של שוטרים ב-פונטיאק 49, אמבולנס נהוג בידי ג'ון פיקארה, לקסוס בה נהג השיאן אד בוליאן, ושברולט מונטה קרלו וינטג' נהוגה בידי בעלי השיאים הנוכחיים דאג טאבוט וארן טומן. וילסון ופרופסט התחרו גם כן, ווילסון נהג בפורד ואן ופרופסט ב'כתר ויקטוריה'. זמן הניצחון היה 31 שעות ו-47 דקות.
ב-15 בספטמבר 2019, שיא המרוצים ב"מסלול מרוץ כדור התותח" שעמד על 32 שעות ו-5 דקות, שנקבע על ידי אד בוליאן ב-2015, נשבר במהלך מרוץ ה-C2C Express ב-2019. פרד אשמור ג'וניור מהאנקוק, מיין, וטרוויס הילטון מקולג' סטיישן, טקסס, עם ארתור אשמור מ-Lamoine, מיין, קבעו שיא "מרוץ התותח" חדש של 31 שעות ו-47 דקות. באמצעות מסלול "מרוץ התותח" הארוך יותר משנת 1979 (מדריאן לפונדק פורטופינו), הצליח הצוות לכסות את 2,872 המיילים (2,622 קילומטרים) במוסטנג מ-1979, מדויקת ומאובזרת בצורה מינימלית. השיג זה הפך אותם לקבוצה השנייה שאי פעם האפילה על רף ה-32 שעות ושבע דקות, במסלול "מרוץ התותח", באירוע של יותר מ-36 שנים.
"ראלי ארבעת הכדורים" היה מרוץ כמעט חוקי מבוסטון לסן דייגו. הוא התנהל בין 1981 ל-1984, והוא מהווה את אחרון מרוצי הכביש התחרותיים האמיתיים בין יבשות שהתקיימו במאה העשרים. השם הרשמי של העצרת היה "ראלי ארבעת הכדורים לזכר מייקל א. פרסטון" (Michael A. Preston Memorial Four Ball Rally), לזכר מייסדה, שמת לפני האירוע הראשון. ה-FBR נתפס כמרוץ המרחק המעשי הארוך ביותר בין שתי ערים מרכזיות ביבשת ארצות הברית. למרוץ היו מספר מסלולים אפשריים שנקבעו בזמן אמת על ידי צוותי הנהיגה, ובדרך כלל עלו על 3,100 מיילים (4,988.92 קילומטרים). בממוצע, המרוץ היה ארוך יותר ב-250 עד 300 קילומטרים מאשר "מרוצי התותח" המקוריים של שנות ה-70. עד 50 מועמדים, כולל צוותים בינלאומיים, נבחרו להשתתף. האירוע היה "בהזמנה בלבד", ובדרך כלל הוגבל לנהגים מקצועיים ואחרים עם ניסיון נהיגה מתועד.
ב-3 ביוני 1984, הצוות של אדוארד מ' רהיל מברינגטון איליאן, וטימותי מונטגומרי מפרמונט אוהיו, בעלי כישורי נהיגה בביצועים וטווח, שיפרו את רכב ה-Pontiac Trans Am שלהם, וניצחו את המרוץ בזמן שיא של 35 שעות ו-46 דקות. למרות מספר שעות של עיכובים עקב שני מעצרים ובעיות מכניות במהלך המרוץ. הזמן הזה עדיין עומד היום בתור הזמן המתועד המהיר ביותר למרוץ שחוצה את יבשת ארצות הברית בין בוסטון לסן דייגו. התייחסות נקודתית משמעותית הייתה שרהיל ומונטגומרי האמינו שהם מחוץ למרוץ לאחר שני המעצרים שלהם והתקלה מכנית באילינוי. שיאי המרוץ הצביעו על כך שהצוות הצליח להגיע למהירות ממוצעת בין סנט לואיס לסן דייגו, כולל עצירות, העולה על 104 מייל לשעה (167 קמ"ש).
"מרוץ ארבעת הכדורים" של 1984, זכה לסיקור ממקורות חדשות לאומיים ובינלאומיים כגון AP, UPI, ניו יורק טיימס, שיקגו סאן טיימס, השידור של פול הארווי ב-5 ביוני 1984 ו-73 ארגוני עיתונים נוספים שהתקיימו ב-4 וב-5 ביוני. רמת האכיפה המשטרתית הייתה אינטנסיבית ביותר, מתוך עשרים ושבע המכוניות שתכננו לצאת מבוסטון באותו יום, רק אחת עשרה עמדו לסיים בפועל. משטרת מדינת ניו יורק לבדה עצרה שבעה משתתפים. רמת המאמץ המשטרתי הלאומי המתואם לעצור את המרוץ הייתה חסרת תקדים בהיסטוריה האמריקאית והובילה להפסקתו, שכן העלייה בפרסום הלאומי ותוספת תשומת הלב מצד רשויות החוק הפכו את ניהול האירוע לבלתי נסבל.