stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס שארף
ביוגרפיה

שארף נולד ב-16 בדצמבר 1907 בראסטנבורג, פרוסיה המזרחית (לימים קנטרן (אנ'), פולין) להנס הרמן שארף ואלזה שארף, והיה השני מתוך שלושה בנים. אביו של שארף, קצין מעוטר בצבא פרוסיה בעת מלחמת העולם הראשונה, נפטר ב-1917 בוויסבאדן עקב פציעותיו ביולי 1916 במהלך המלחמה בצרפת.
למשפחתו של שארף היה מפעל טקסטיל שנוהל בידי סבו של שארף, כריסטיאן יאהן. שארף החל ללמוד את מלאכת האריגה כמתבגר על מנת לעבוד במפעל כשיהיה בוגר. הוא למד מרצ'נדייזינג, סחר בינלאומי ושיווק. שארף נסע לעבוד ביוהנסבורג, דרום אפריקה במשרדי חברת המכוניות אדלר לשנה, הצליח מאוד בתפקידו וקודם וניהל את חטיבת החוץ של החברה במשך 10 שנים. במהלך שהותו בדרום אפריקה פגש שארף את מרגרט סטוקס, צעירה בריטית, והם נישאו.
בקיץ 1939 ביקר שארף בעיירה גרייץ, ונתקע בגרמניה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה. הוא מצא עבודה בברלין והתגורר שם עם אשתו ושלושת ילדיו, אך גויס לוורמאכט בתור פאנצרגרנדיר והוכשר במשך חודשיים בפוטסדאם. הוא היה אמור להישלח לחזית המזרחית, אך אשתו, שלא רצתה לאבד אותו, שכנעה את הקצינים לגייס אותו כחוקר עקב שליטתו בשפה האנגלית. הוא נלקח מיחידתו אל פלוגה VII בוויסבאדן, שם שימש כמתורגמן מאנגלית לגרמנית.
באביב 1943, לאחר פגישה מוצלחת עם מפקדו, הוחלט להעביר את שארף לאובראורסל, שבה שכנה מחלקת החקירות של הלופטוואפה. הוא גם הועלה בדרגה לדרגת האופט גפריטר. שארף מונה לעוזר של שני חוקרים, וילנד ושרודר, האחראים על חקירת טייסים אמריקאים מחילות האוויר של צבא ארצות הברית.
בעקבות תאונת מטוס שבה נהרג שרודר והטייס ווילנד נפצע קשות, קודם שארף לתפקיד קצין החקירות האחראי על טייסים אמריקאים מצבא ארצות הברית. בין הטייסים שחקר שארף נמצא פרנסיס "גאבי" גברסקי, אלוף הפלות אמריקאי במהלך מלחמת העולם השנייה ומלחמת קוריאה.
בשנת 1948 הגיע שארף לארצות הברית לראשונה, כדי להעיד במשפט נגד חייל אמריקאי שערק אל הנאצים ב-1944, ונחקר על ידו.
בעודו שוהה בארצות הברית, הרצה שארף בפני בכירי חיל האוויר של ארצות הברית ולימד אותם את שיטות החקירה שלו.
שארף החליט להשתקע בארצות הברית, והחל לעבוד ביצירת פסיפסים ומכירת רהיטים מעוטרים בפסיפס. עסקיו של שארף הצליחו, והוא הרחיב את תחומי המכירה ועבר ללוס אנג'לס. העסק החדש שלו בלוס אנג'לס, שנקרא "הנס שארף עיצובים", הצליח מאוד ורומם את שמו של שארף.
ב-1971 הזמין שארף את אשתו של בנו, מוניקה, ללמוד לעבוד בפסיפס במסגרת תוכנית הרחבת החברה שלו. שניהם יחד יצרו את חמשת פסיפסי הענק בטירת סינדרלה בדיסני וורלד, הפסיפס המספר את סיפורה של סינדרלה.
בין עבודותיו נמצאות רצפת הפסיפס של בית ממשלת קליפורניה, רצפת הפסיפס בכניסה לאפקוט, פסיפס קיר חיצוני במכללת דיקסי ביוטה, נשר הפסיפס באוניברסיטת דרום קליפורניה וכמות גדולה של בתים פרטיים, מלונות, בתי ספר, אוניברסיטאות, מרכזי קניות וכנסיות ברחבי העולם.
בשנות ה-80 הפך שארף את מוניקה לשותפה עסקית שלו, ושינה את שם החברה ל"שארף ושארף". השותפות נשארה פעילה עד מותו של הנס שארף ב-1992, ולאחר מותו המשיכה מוניקה לנהל את החברה. כיום החברה עדיין פעילה בניהולה של מוניקה.
שארף נפטר ב-10 בספטמבר 1992 בביתו שבקרן, קליפורניה.
ה'תק"ז

ה'תק"ז (5,507) ובקיצור תק"ז – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-15 בספטמבר 1746, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 4 בספטמבר 1747.
המולד של תשרי חל ביום חמישי, 16 שעות ו-264 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג השא. איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 16 במחזור העיבור ה-290. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 19 (סימנה יטיהא) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,678 לחורבן הבית, ושנת 2,058 לשטרות.
אירועים

ע"פ עדותו, זכה הבעש"ט לעליית נשמה בה דיבר עם המשיח
נולדו

ט' בתמוז - מרכוס הרץ, רופא ופילוסוף יהודי-גרמני. (נפטר ה'תרס"ג)
נפטרו

כ"ו באייר - רבי משה חיים לוצאטו (הרמח"ל)
ג' בכסלו - רבי אליעזר סופינו
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג השא, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
ט"ו באדר חל בשבת, ולכן שושן פורים נחוג שלושה ימים - בערים שהיו מוקפות חומה - מיום שישי י"ד באדר ועד יום ראשון ט"ז באדר - זהו פורים משולש.
י"ד בניסן, ערב פסח, חל בשבת, ולכן חלים דיני ערב פסח שחל בשבת.
היסטוריה של עם ישראל
ה'תק"ה

.
ה'תק"ה (5,505) ובקיצור תק"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-7 בספטמבר 1744, והסתיימה ביום כ"ט באלול, 26 בספטמבר 1745.
המולד של תשרי חל ביום שני, 9 שעות ו-959 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג בשז. היא מעוברת, ואורכה 385 ימים.
זו שנה שלישית לשמיטה, ושנת 14 במחזור העיבור ה-290. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 17 (סימנה יזלגא) במחזור השמש ה-197.
שנה זו היא שנת 1,676 לחורבן הבית, ושנת 2,056 לשטרות.
אירועים

ד' בטבת – פרצו פרעות ביהודי פראג, שהואשמו בסיוע לכוחות פרוסיה לכבוש את העיר כמה חודשים קודם לכן, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית.
לאחר הפרעות, החליטה מריה תרזה על גירוש מיידי של כל יהודי פראג (הגירוש נועד לכלול את כל יהודי בוהמיה ומוראביה, אך לאחר שתדלנות בוטל חלק זה).
נולדו

ט"ז באדר א' - אלסנדרו וולטה, פיזיקאי איטלקי, מפתח הסוללה החשמלית הראשונה (נפטר ב-ה'תקפ"ז)
י"ח באלול - שניאור זלמן מלאדי, מייסדה של חסידות חב"ד (נפטר ה'תקע"ג)
החוזה מלובלין (רבי יעקב יוסף, נפטר ה'תקע"ה)
נפטרו

חשון – רבי אליעזר נחום, אב בית דין וראש ישיבה באדריאנופול ובקושטא, ולאחר מכן "הראשון לציון" בירושלים.
רבי שבתי מרשקוב, מקובל מאבות החסידות. הסידור שסידר על פי כוונות האר"י הפך לאחד ממקורותיו של נוסח ספרד.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשז, ובה 385 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
הנסיכויות הרומניות המאוחדות

הנסיכויות הרומניות המאוחדות הייתה ישות מדינית במחצית השנייה של המאה ה-19, שנוצרה מאוניה פרסונלית של נסיכות מולדובה ונסיכות ולאכיה תחת שלטונו של הדומניטור אלכסנדרו יואן קוזה.
ביום 5 בינואר 1859 נבחר אלכסנדרו יואן קוזה להיות שליט נסיכות מולדובה וכעבור 19 ימים, ב-24 בינואר, באותה שנה, בחרו אותו גם תושבי נסיכות ולאכיה להיות שליטם ובכך יצרו ישות מדינית חדשה, הנסיכויות הרומניות המאוחדות או בשם הרשמי "הנסיכויות המאוחדות של ולאכיה ומולדובה". בחירות אלה נועדו לעקוף החלטת המעצמות בעניין הנסיכויות, החלטה שרצתה להעמיד שושלת זרה בראשן. כעבור זמן לא רב התחרטו הרומנים, הדיחו את הדומניטור קוזה ובחרו לעצמם דומניטור חדש ממוצא זר, את מי שעתיד היה להיות קרול הראשון, מלך רומניה. והוא שלט בנסיכויות עד לקבלת עצמאות מהאימפריה העות'מאנית והפיכתן למונרכיה בשם ממלכת רומניה.
הנס שמידט-איסרשטדט

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1900 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  28 במאי 1973 (בגיל 73) הולם, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מוקד פעילות:  גרמניה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 חברת תקליטים:  דקה רקורדס, דויטשה גרמופון, פיליפס רקורדס 
 בן או בת זוג:  Helga Swedlund (1936–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
הנס שמידט-איסרשטדט (בגרמנית: Hans Schmidt-Isserstedt;‏ 5 במאי 1900, ברלין – 28 במאי 1973, הולם-הולשטיין, גרמניה) היה מנצח ומלחין גרמני. הוא למד מוזיקה בהיידלברג ובמינסטר. עוד למד הלחנה אצל פרנץ שרקר בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין וקיבל דוקטורט בשנת 1923. הוא היה מנצח חזרות באופרה של וופרטאל משנת 1923. בשנים 1928 ל-1931 ניצח על האופרה של רוסטוק ומשנת 1931 עד 1933 על האופרה של דרמשטאדט. שמידט-איסרשמידט החזיק במשרת המנצח הראשון באופרה של המבורג משנת 1935 עד 1943. בשנת 1944 התמנה למנהל מוזיקלי באופרה הממלכתית של ברלין.
ב-1945, אחרי תום מלחמת העולם השנייה, הזמין שלטונות הצבא הבריטי את שמידט-איסרשטדט לייסד תזמורת ברדיו צפון גרמניה בהמבורג. הוא ארגן תוך שישה חודשים את תזמורת רדיו צפון גרמניה וניצח על הקונצרט הראשון שלה בנובמבר 1945. מכאן המשיך כמנצח הראשי הראשון של התזמורת. משנת 1955 עד 1964 כיהן גם כמנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם.
הקלטות של שמידט-איסרשטדט לכל הסימפוניות של בטהובן זכו להערכה גבוהה. שמידט-איסרשטדט מוכר בגרמניה כתומך מושבע במוזיקה של מייקל טיפט. המוזיקה שלו עצמו כוללת שירים, אופרה אחת ויצירות לתזמורת. בנו היה מפיק התקליטים הבריטי אריק סמית'.
הערות שוליים

↑  E.,
"פוטס, ג'וזף, "תזמורות רדיו אירופאיות: גרמניה המערבית" (ספטמבר 1955).96 (1351): 473-475.
↑  הספד להנס שמידט-איסרשטדט, הטיימס המוזיקלי,114 (1566): 734.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007422391705171  PLWABN: 9810652011805606  BIBSYS: 3095197  BNE: XX861429  BnF: cb13899503d (data)  GND: 117510890  ISNI: 0000 0000 8352 626X  LCCN: n81046992  LNB: 000104744  MusicBrainz: 111e7b4e-a6c4-4192-8494-ee65161d1199  NKC: xx0085996  NTA: 073788406  SNAC: w6dv1hq5  SUDOC: 080494145  VIAF: 5118927   WorldCat (עם VIAF): 5118927
הפגזת קגושימה

הפגזת קגושימה, ידועה גם בשם מלחמת אנגלו-סצומה (ביפנית: 薩英戦争) התרחשה בין ה-15 באוגוסט ל-17 בו 1863, ביפן של תקופת אדו. היפנים ירו מסוללת תותחי חוף על שייטת של הצי המלכותי הבריטי שעגנה מול העיר קגושימה, ובתגובה הפגיזה השייטת את העיר. השייטת הבריטית נמצאה במקום בניסיון לאלץ את הדאימיו של האן סצומה לשלם את הפיצויים שהוטלו עליו בעקבות תקרית נממוגי מ-1862, בה תקפו סמוראים מההאן ארבעה נתינים בריטיים, והרגו אחד מהם.
רקע

בעקבות תקרית נממוגי ב-14 בספטמבר 1862, דרש הממונה על היחסים הבריטי, לוטננט-קולונל אדוארד ניל, משוגונות טוקוגאווה התנצלות ופיצויים בסך 440,000 לירה שטרלינג, שהיוו שליש מההכנסות השנתיות של השוגונות. לאחר שהשוגונות התחמקה מהתשלום איים ניל בהפגזת אדו. כמו כן, דרשה בריטניה מסצומה לעצור ולשפוט את התוקפים, ולשלם 25,000 לירה שטרלינג כפיצויים לשורדים ולמשפחתו של ההרוג. ממשלת השוגון, שרצתה להימנע מעימות אלים עם המעצמות הזרות, נשאה ונתנה עם צרפת ובריטניה ב-2 ביולי 1863, התנצלה ושילמה את הפיצויים.
האן סצומה סירב לשלם את הפיצויים, ואף לעצור או לשפוט את התוקפים, בטענה שחוסר הכבוד שהפגינו הבריטים כלפי הדאימיו הוא פשע שדינו מיתה מיידית. מבחינה משפטית, לא היה תוקף לטענתם מכיוון שנתיני המעצמות הזרות ביפן באותה עת נהנו מזכויות אקסטריטוריאליות. לפיכך, לא היה החוק היפני תקף לזרים. זאת ועוד, מבחינה פוליטית לא יכלה ממשלת סצומה להיכנע לדרישות הבריטים בתקופה של רגשות אנטי-קולוניאליים, בה עמד האן סצומה במרכז.
בריטניה, מבחינתה, רצתה להפוך את סצומה לדוגמה לכל מרכזי פעילות האנטי-זרים ביפן. תקיפות זרים התרחשו בכל רחבי יפן, וזכו לעידוד הקיסר קומיי, בפרסמו ב-1863 צו קיסרי שקרא לסילוק הזרים. המעצמות האירופאיות החליטו להגיב על תקיפות אלה בכוח צבאי: לפני כן ספגו ספינות הולנדיות, אמריקאיות וצרפתיות אש מתותחי ים בחולפן במצר שימונוסקי, והמעצמות איחדו כוחות בשייטת שהפגיזה את העיר, ושמה קץ להתקפות מהחוף.
רקע > מחאות השוגונות ויציאה

לאחר משא ומתן כושל שנמשך למעלה משנה, החליטו הבריטים לצאת לפעולה. לפי הוראות הממשלה, הורה ניל למפקד הצי הבריטי במזרח הרחוק ובסין (שעגן באותה עת ביוקוהמה) להפליג לקגושימה ולאלץ את היפנים לשלם. כששמעה על כך ממשלת השוגון היא שיגרה לניל בקשה לדחיית יציאת השייטת בטענה שההתקפה תבטל את כל ההישגים שהשיגו הבריטים עם השוגונות.
על אף המחאה מצד השוגונות, יצאה השייטת מיוקוהמה ב-6 באוגוסט. את השייטת הרכיבו אוניית הדגל הפריגטה אה"מ "יוריאלוס", "פרל", "פרסאוס", "ארגוס", "קוקט", "רייסהורס" ו"האבוק". השייטת הפליגה לקגושימה ועגנה במפרץ קינקו מול העיר ב-11 באוגוסט. נציגי סצומה עלו על אוניית הדגל והחליפו איגרות עם הבריטים, שדרשו את סיום התקרית בתוך עשרים וארבע שעות, אך הנציגים נמנעו מלתת תשובה.
הקרב

כשפג האולטימטום, פנתה הדיפלומטיה את מקומה לפעולה צבאית. הבריטים החליטו להפעיל לחץ על סצומה והשתלטו על שלוש ספינות סוחר אותן רכש ההאן ממדינות זרות, והתכוונו להשתמש בהן כערובה. בתגובה ירו חיילי סצומה על הספינות הבריטיות מתותחי החוף שלהם. בתגובה לכך בזזו הבריטים את הספינות של סצומה והעלו אותן באש. לאחר כשעתיים, שכן הם לא ציפו לחילופי אש עם סצומה, התארגנו הספינות הבריטיות במבנה התקפי והפליגו לאורך החוף תוך שהן מפגיזות את קגושימה. הספינה "האבוק" אף העלתה חמש ג'ונקות מאיי ריוקיו באש.
מכיוון שממשלת ההאן חזתה את התגובה הבריטית ניתנה הוראה לפנות את העיר מתושביה, ולפיכך גבתה ההפגזה את חייהם של חמישה אנשי סצומה. בצד השני נהרגו אחד-עשר בריטים, בהם מפקד אוניית הדגל וסגנו. הנזק לרכוש, לעומת זאת, היה רב: כחמש מאות בתי עץ בקגושימה נשרפו, שלוש ספינות סוחר טובעו וחמש ג'ונקות נשרפו. סיום האירוע איפשר ליפנים להציל את כבודם, ואף נחשב לניצחון, בהתחשב במניין ההרוגים.
מגעים אחרונים ופיוס

לאחר התקרית לוותה ממשלת סצומה 25,000 לירות שטרלינג ממשלת השוגון על מנת לשלם את הפיצויים. התוקפים מעולם לא עמדו למשפט, אך תשלום הפיצויים הספיק לבריטים על מנת לשכך את כעסם וסלל דרך לחתימת חוזה סחר בין סצומה לבריטניה, במסגרתו רכשה ממשלת סצומה ספינות מלחמה. תקרית זו סייעה למעשה להתחממות היחסים בין ההאן לבריטניה, שלאחר מכן, במלחמת בושין, הפכו לבעלות ברית.
לקריאה נוספת

Satow, Ernest. A Diplomat in Japan.Stone Bridge Press, Inc., 2007. ISBN 9781933330167.
Totman, Conrad D. The Collapse of the Tokugawa Bakufu, 1862-1868. University of Hawaii Press, 1980. ISBN 9780824806149.
הערות שוליים

↑  Totman, עמ' 69.
↑  על המדינות בו יאמר, המגיד, 1 ביולי 1863
↑  Satow, עמ' 86.
↑  תחלת דבר מלחמה ביאפאן, הכרמל, 13 בנובמבר 1863
↑  מכיוון שבעקבות רסטורציית מייג'י ב-1869 התמוטטה שוגונות טוקוגאווה, לא נדרש האן סצומה להחזיר את ההלוואה.
מעמד תשלום הפיצויים
הווילגיזציה באתיופיה

במהלך ההיסטוריה האתיופית היו תוכניות של התיישבות מחדש תמיד נחוצות, בשל הבצורות הפוקדות את המדינה לעיתים תכופות. חלוץ הרעיון היה הקיסר היילה סלאסי, אשר יזם תוכנית זו לראשונה באתיופיה בשנת 1958 במחוז סידאמו. וילגיזציה היא העברה כפויה של תושבים לכפרים ייעודיים, על ידי ממשלה או על ידי כוח צבאי.
תוכניות > תחת החונטה הצבאית

במהלך השנים 1972–1973 תקף את אתיופיה רעב בגלל הבצורת המתמשכת בצפון המדינה, בעיקר בוואלו ותיגראי. רעב זה גרם לכ-200,000 קורבנות, והיה בין האסונות הגדולים בהיסטוריה המודרנית של אתיופיה, ואחד המאורעות שגרמו לנפילת הקיסר היילה סלאסי ולעליית החונטה לשלטון.
מייד לאחר המהפכה האתיופית הכריזה החונטה הצבאית האתיופית על תוכנית להתיישבות מחדש, ובין השנים 1976–1977 החלה התיישבות מחדש של כ-40,000 בתי אב. תוכנית זו המשיכה בקצב משביע רצון וב-1982 הוקמו 112 יישובים חדשים ומתוכננים שהכילו יותר מ-120,000 תושבים. יישובים אלו הוקמו בעיקר במערב ובדרום מערב אתיופיה. בתחילת 1984 הכריזה ממשלת אתיופיה על תוכנית גרנדיוזית להעברת יותר מ-1.5 מיליון אזרחים מצפון אתיופיה לדרומה. לתוכנית זו התנגדו תושבים רבים שגרו בצפון והתנגדו לעבור לדרום בגלל התרבות השונה שם. ב-1986 נמשכה התוכנית ובעקבותיה התיישבו מחדש כ-600,000 אזרחים. במחוז וואלגה התיישבו מחדש כ-200,000, במחוז ילובור כ-150,000 וקצת יותר מ-120,000 באזור העיר פאווה. תוכנית היישוב הגדולה ביותר תוכננה עבור גוג'אם ומומנה על ידי ממשלת איטליה, בנוסף לכך 78,000 אזרחים יושבו גם במחוזות באגמדיר, שאווה ומחוז קאפה. למרות הצלחת התוכנית, הממשלה האתיופית הפסיקה את התוכנית באמצע 1986 בגלל הלחץ הבין-לאומי, המצב ביישובים החדשים לא היה טוב והאוכלוסייה הגיעה לשם בכוח צבאי ולא מרצונה. ההיסטוריון ריצ'רד פנקהרסט משווה את מרכזי ההתיישבות למחנות הריכוז של היטלר.
תוכניות > הרפובליקה העממית

בחודש ספטמבר 1987 הוכרזה הרפובליקה העממית הדמוקרטית של אתיופיה ולאחר חודשיים שוב חודשה התוכנית ויעדיה החדשים היו ליישב כ-7 מיליון תושבים מחדש. למרות הצהרות אלו ויעדים אלו, ב-1994 העריכה הממשלה הדמוקרטית של האיחדג שרק כ-1.5 מיליון תושבים יושבו מחדש. הכישלון בהשגת יעדי התוכנית היה בגלל תנועות ההתנגדות השונות שפעלו באתיופיה, בייחוד הוויאנה, יחאפה והשעביה. במהלך החודשים הבאים הרעיון הפך ללא-מעשי בגלל ההחרפה במלחמת האזרחים ובגלל בריחת מתיישבים מהיישובים החדשים שהוקמו. בתחילת שנת 1991 התוכנית ננטשה לחלוטין והממשל הכריז על כלכלת שוק חופשית והפסקת מרכוז האזרחים.
תוכניות > ההשפעה על היהודים

יהודי ביתא ישראל היו נטולי אדמות מאז גזירת הפלאשים, אך כאשר החונטה עלתה לשלטון היא הכריזה על שוויון בין כל הדתות באתיופיה. למרות זאת הדת היהודית הקשורה גם בלאום היוותה קושי עצום ביחס של החונטה ליהודים בייחוד לאחר שזאת הדגישה את הפרדת הדת מהמדינה. היהודים לא נרדפו בשל דתם אלא בשל הלאומיות הציונית שתפסה מקום רחב אצל ביתא ישראל, ובממשל נתפסה כאנטי-מהפכנית. המהלך הראשון שהיטיב עם היהודים ושלא נעשה על ידי שליטי אתיופיה מאז המאה ה-15 הוא לבטל את גזירת איסור קניית האדמות בידי יהודים. הדבר אשר לא היטיב עם יהודי אתיופיה הוא ההתיישבות שלהם בכפרים נוצריים שגרמה להתבוללות ולנישואי תערובת. עם זאת, רבים מהם נשארו בכפרי הולדתם, הצטרפו לאגודות ולמחתרות המקומיות וחלק גם צעדו לסודאן כדי לעלות לישראל, מצב שהחונטה ניצלה במה שנקרא "יהודים תמורת נשק".
תוכניות > המאה ה-21

רעיון ההתיישבות מחדש והקמת יישובים מתוכננים לא ננטש תחת שלטון האיחדג אך השוני הוא שהממשל הפדרלי הקים יישובים ועודד תושבים לעבור אליהם בייחוד מסומלי ועפר אך לא בכוח כפי שקרה בתקופת הדרג.
הערות שוליים

↑  Thomas P. Ofcansky and LaVerle Berry, A Country Study: Ethiopia, page 183.
↑  Richard Pankhurst, Politics and the Ethiopian Famine, 1984-1975.
↑  הגזירה שנתנה את הכינוי פלאשים ליהודי אתיופיה.
↑  יוסי וגליה פרידמן, השינויים בקרב יהודי אתיופיה 1974 - 1983, עמוד 132.
| החונטה הצבאית האתיופית |
| --- | --- | --- |
| אירועים | המהפכה • הסוציאליזם • הטיהורים • הטרור הלבן • הטרור האדום • הרעב הגדול • מיזם הווילגיזציה • מפלגת הפועלים • חוקת הרפובליקה • הרפובליקה העממית |  |
| מלחמות ומאבקים צבאיים | מלחמת אריתריאה • מלחמת האזרחים • הפלישה הסומלית |  |
הנס שלמר

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1893 נסלוואנג, הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  26 ביוני 1973 (בגיל 80) באד קרויצנאך, גרמניה המערבית גרמניה המערבית 
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  הקיסרות  הגרמנית הקיסרות  הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1909–1945 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל הכוחות ההרריים (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-134   מפקד הקורפוס ה-75
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
הנס שלמר (בגרמנית: Johannes "Hans" Schlemmer;‏ 18 בינואר 1893 – 26 ביוני 1973) היה גנרל גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

שלמר נולד בנסלוואנג בבוואריה ב-18 בינואר 1893, שהשתייכה לקיסרות הגרמנית, והיה בנו של קצין מכס ראשי. אחיו ארנסט פתח אף הוא בקריירה צבאית והגיע לדרגת גנרל-לויטננט. שלמר עצמו התחתן עם אגנס הופמן ב-1920. בשנת 1913 הוא הצטרף לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לגדוד ההנדסה הבווארי ה-2. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה עבר שלמר לרגימנט הארטילריה הבווארי ה-5, ושירת בו כמפקד מחלקה וסוללה במהלך המלחמה. על פעולותיו במלחמה הוענקו לו עיטורי צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, מסדר ההצטיינות הצבאי של בוואריה עם חרבות וכתר ואות הפציעה בשחור.
לאחר המלחמה הצטרף שלמר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1934 הועלה שלמר לדרגת מיור, ובשנת 1935 הוא הוצב במשרד המלחמה של הרייך כראש אגף במשרד הנשק של הצבא. ב-16 במרץ 1937 הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט, ולאחר פרשת בלומברג-פריטש ב-1938, הוא מונה לקצין מטה בפיקוד העליון של הצבא. ב-10 בנובמבר 1938 מונה למפקד הגדוד ה-3 ברגימנט הארטילריה ההריית ה-111 באינסברוק, וב-27 באוגוסט 1939 הועלה לדרגת אוברסט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

שלמר פיקד על גדודו במהלך הפלישה לפולין, וב-25 בספטמבר 1939 מונה למפקד רגימנט הארטילריה ה-7, שהיה חלק מהדיוויזיה ה-7, אותו הוביל במהלך המערכה על צרפת. במרץ 1941 הוא מונה למפקד פיקוד הארטילריה ה-148, אותו הוביל במהלך מבצע ברברוסה. מאמצע דצמבר 1941 פיקד על דיוויזיית הרגלים ה-134 בחזית המזרחית באזור מוסקבה וב-23 בינואר 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב.
בפברואר 1942 הועלה לדרגת גנרל-מיור, וב-21 באפריל 1942 הוענק לו עיטור צלב האבירים של צלב הברזל. בתחילת 1943, שלמר הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, וב-18 בינואר 1944 הוא קיבל תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. באפריל 1944 הוא מונה למפקד הקורפוס ה-75 באיטליה, אשר לחם לצד מרשל רודולפו גרציאני כחלק מפלגת הארמייה פון צנגן. בנובמבר אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל הכוחות ההרריים, בתום המלחמה הוא נפל בשבי צבא ארצות הברית.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

שלמר שוחרר מהשבי ב-17 ביוני 1947, וב-3 באפריל 1950 התגרש מאשתו. לאחר מכן התגורר בבאד קרויצנאך, עד מותו ב-26 ביוני 1973.
המונומנט הלאומי שכבות הלבה

| --- | --- |
צינור לבה שהתמוטט יוצר כניסה למערה
צינור לבה שהתמוטט יוצר כניסה למערה
 מידע כללי
 תאריך הקמה:  21 בנובמבר 1925
 מבקרים בשנה:  135,286 (נכון ל־2017)
 גוף מנהל:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 נתונים ומידות
 שטח:  188.96 קמ"ר
 מיקום
 מדינה:  קליפורניה בארצות הברית
 מיקום:  מחוז סיסקיו, מחוז מודק 
 קואורדינטות:  41°42′51″N 121°30′35″W﻿ / ﻿41.714271°N 121.509679°W﻿ / 41.714271; -121.509679
 https://www.nps.gov/labe/index.htm
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה המונומנט הלאומי שכבות הלבה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה המונומנט הלאומי שכבות הלבה(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהמונומנט הלאומי שכבות הלבה(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטהמונומנט הלאומי שכבות הלבה
 
המונומנט הלאומי שכבות הלבה (באנגלית: Lava Beds National Monument) הוא אתר טבע מוגן מהסוג מונומנט לאומי של ארצות הברית במחוזות סיסקיו ומודק של קליפורניה. המונומנט שוכן על המדרון הצפון-מזרחי של הר הגעש מדיסין לייק (אנ'), והוא כולל את השטח הגדול ביותר המכוסה על ידי הר געש ברכס קסקייד.
האזור במונומנט הלאומי שכבות הלבה ובסביבתו נמצא בצומת הפרובינציות הפיזיוגרפיות (אנ') של סיירה-קלאמת, קסקייד והאגן הגדול. המונומנט הוקם כמונומנט לאומי ב-21 בנובמבר 1925 והוא משתרע על 188.96 קילומטרים רבועים.
המונומנט הלאומי שכבות הלבה כולל צינורות לבה רבים, כאשר ל-27 מתוכם יש כניסות מסומנות ושבילים מפותחים לגישה לציבור ולמחקר. המונומנט כולל גם שבילים דרך הנוף המדברי של האגן הגדול הגבוה והשדות הגעשיים. בשנים 1872 ו-1873, היה האזור המקום שבו התקיימה מלחמת מודק (אנ'), בה הייתה מעורבת קבוצת לוחמים משבט מודק בראשות קינטפואש (אנ') (הידוע גם כקפטן ג'ק) כנגד צבא ארצות הברית. "המעוז של קפטן ג'ק (אנ')" הוא אזור במונומנט הקרוי על שמו.
תצורות גאולוגיות

המונומנט הלאומי שכבות הלבה משמעותי מבחינה גאולוגית בגלל המגוון הרחב של תצורות געשיות, כולל צינורות לבה, פומרולות, חרוטי אפר, מכתשי שקיעה, הורניטו (אנ'), מארים, קילוחי לבה ושדות געשיים.
התפרצויות געשיות בהר הגעש מדיסין לייק (אנ') יצרו נוף טרשי ובו פזורות הצורות הגעשיות הרבות הללו.
תצורות גאולוגיות > חרוטים

חרוטי אפר נוצרים כאשר מאגמה שרויה תחת לחץ גדול. היא משתחררת כמזרקה של לבה, ומועפת לאוויר מלוע מרכזי. הלבה מתקררת כשהיא נופלת, ויוצרת גושים שנערמים מסביב ללוע. כאשר הלחץ מוקל, זורמת שארית הלבה מבסיס החרוט. חרוטי אפר מתפרצים בדרך כלל פעם אחת בלבד.
חרוטי האפר של היפו ביוט (Hippo Butte), שלוש אחיות (Three Sisters), ג'וניפר ביוט (Juniper Butte) וקרסנט ביוט (Crescent Butte) כולם עתיקים יותר מקילוחי ממותה (Mammoth) ולוע מודק (Modoc Crater), בני יותר מ-30,000–40,000 שנים. איגל נסט ביוט (Eagle Nest Butte) וברפאו ביוט (Bearpaw Butte) הם בני 114,000 שנים. חרוט האפר שצ'ונצין ביוט והקילוח האנדזיטי מבסיסו נוצרו לפני כ-62,000 שנה. הקילוח שיצר את מערת ולנטיין (Valentine Cave) פרץ לפני 10,850 שנה. התפרצות שיצרה את הקסלס (The Castles) צעירה יותר מזרימת לוע הממותה. צעירות עוד יותר היו התפרצויות מארובת פלינר (Fleener Chimney), כמו קילוח דווילס הומסטד (Devil's Homestead), לפני 10,500 שנה, והלוע השחור (Black Crater) לפני 3,025 שנים. לפני כ-1,110 שנים, פלוס מינוס 60 שנה, קילוח קלהאן (Callahan) נוצר בהתפרצות מסינדר ביוט (Cinder Butte). אף על פי שסינדר ביוט נמצא ממש מחוץ לגבול המונומנט, קילוח קלהאן נמצא בשכבות הלבה והוא הקילוח הצעיר ביותר במונומנט.
חרוטי התזה (Spatter cones) בנויים מלבה עבה יותר. הלבה נזרקת מחוץ לפתח ובונה, שכבה אחר שכבה, ארובה המקיפה את הפתח. ארובת פלינר (Fleener Chimney) והלוע השחור (Black Crater) הם דוגמאות לחרוטי התזה.
תצורות גאולוגיות > קילוחי לבה

כתשעים אחוז מהלבה במונומנט הלאומי שכבות הלבה היא בזלתית. ישנם בעיקר שני סוגים של קילוחי לבה בזלתיים: "לבת מקלעות" (פַּהוֹיהוֹי, בהוואיית: Pāhoehoe – "דומה לחבל"), ולבת טרשים, אַאַ (בהוואיית: a'a'). הפַּהוֹיהוֹי חלקה, לעיתים קרובות דמוית חבל והיא הסוג הנפוץ ביותר של לבה בשכבות הלבה. לבת טרשים נוצרת כאשר פַּהוֹיהוֹי מתקררת ומאבדת חלק מהגזים שלה. האַאַ מחוספסת, חדה ומשוננת; דוגמה מצוינת היא קילוח הלבה של דווילס הומסטד (Devil's Homestead), שמקורה בארובת פלינר (Fleener Chimney). רוב שאר הלבה במונומנט הוא אנדזיטי. פומיס, סוג של לבה ריוליטית, נמצא גם הוא מכסה את המונומנט; הוא הומטר לפני כ-900 שנה במהלך התפרצות הר הזכוכית (Glass Mountain).
הקילוחים מלועות ממותה ומודק מהווים כשני שלישים מהלבה במונומנט. גילם של מעל 30 קילוחי לבה נפרדים הקיימים בשטח הפארק נע מ-2,000,000 שנים לפני זמננו עד ל-1,110 שנים לפני זמננו. חלק מקילוחי הלבה העיקריים בתוך המונומנט הלאומי שכבות הלבה כוללים את קילוח קלאהן, קילוח שצ'ונצ'ין, קילוח לוע ממותה, קילוח לוע מודק וקילוח הלבה של דווילס הומסטד.
תצורות גאולוגיות > שדות לבה

גילם בלאף (Gillem Bluff), מתלול העתקים, נוצר כשהאזור נמתח וגוש אדמה צנח לאורך העתק זה (ראו פרובינציית אגן ורכס). שכבת הטוף על גבי גילם בלאף היא בת 2,000,000 שנים, מה שמצביע על כך ששכבות הסלע שמתחתיה עתיקות עוד יותר. קילוח הלבה העתיק ביותר מהר הגעש מדיסין לייק בתוך המונומנט הוא הבזלת של הוביי פוינט (Hovey Point), ליד "המעוז של קפטן ג'ק (אנ')" שהיא בת 450,000 שנה. פטרוגליף פוינט (Petroglyph Point) נוצר לפני כ-275,000 שנה כשהתפרץ אפר דרך המים הרדודים של אגם טולי; פיצוצים עזים של אפר וקיטור יצרו שכבות על גבי שכבות של טוף.
סביר להניח שהקלדרה של הר הגעש מדיסין לייק נוצרה בשקיעה, שבמהלכה התפרצו בזלת ואנדזיט במורדות.