stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עישון בקוריאה הצפונית
הערות שוליים

1 2  DPR Korea – Tobacco Atlas (באנגלית)
↑  Jeffrey Drope, Neil Schluger, Zachary Cahn, Jacqui Drope, The Tobacco Atlas, 6th, Atlanta: American Cancer Society and Vital Strategies, 2018, ISBN 978-1-60443-257-2
↑  בזמן שהמשטר נאבק בעישון: מנהיג צפון קוריאה תועד עם סיגריה ביד, באתר וואלה, 11 ביוני 2016
1 2  North Korea's halting anti-smoking efforts | NK News, NK News - North Korea News, ‏2015-12-04 (באנגלית)
↑  "STEPwise Approach to Chronic Disease Risk Factor Surveillance" (PDF). World Health Organization. 2007. p. 7.
1 2 3 4 5  Lee, Michelle (4 בדצמבר 2015). "North Korea's Halting Anti-smoking Efforts". NK News. נבדק ב-28 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Oppenheim, Maya (3 ביולי 2016). "A South Korean Spy Agency Claims They've Worked Out How Much Weight Kim Jong Un Has Put On". The Independent. נבדק ב-18 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Smoking in Pyongyang". chosonexchange.org. Choson Exchange. 30 ביוני 2016. נבדק ב-25 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  Macdonald, Hamish (6 ביולי 2016). "Mixed Messages on Smoking Restrictions in North Korea". NK News. נבדק ב-25 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Seol Song Ah (27 ביוני 2016). "Smoking Ban by Cigarette-loving Kim Riles Residents". Daily NK. נבדק ב-25 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Smokers' Paradise: North Korea is Now Urging People to Quit, though Kim Jong-un Sets a Poor Example". South China Morning Post. 6 ביולי 2016. נבדק ב-25 באוקטובר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "North Korea Travel Rules and Tips". New Korea Tours. 2014. אורכב מ-המקור ב-2016-09-02. נבדק ב-18 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Smoking's Death Toll". The Tobacco Atlas. World Lung Foundation. 2010. נבדק ב-31 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Country Fact Sheet: DPR Korea". The Tobacco Atlas. World Lung Foundation. 2015. נבדק ב-27 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
סיגריות מוצגות בחנות דיוטי פרי בנמל התעופה הבינלאומי סונאן
We Can Work It Out

"We Can Work It Out" הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס, שנכתב על ידי פול מקרטני וג'ון לנון. הוא פורסם לראשונה כסינגל ביחד עם "Day Tripper" בדצמבר 1965. השיר הוקלט במהלך העבודה על האלבום Rubber Soul. הסינגל היה מספר 1 בבריטניה (שם זכה בפרסי אייבור נובלו כ-A-side הנמכר ביותר של 1965). בבריטניה, זה היה הסינגל השביעי הכי נמכר בשנות ה-60.
"We Can Work It Out" הוא דוגמה נדירה יחסית לשיתוף פעולה של לנון-מקרטני מתקופה זו בקריירה של הביטלס, בדומה לשירי הלהקה משנת 1963. שיתופי פעולה נוספים מתקופה זו הם "A Day in the Life", "Baby, You're a Rich Man"‏ ו-"I've Got a Feeling". יש הטוענים שהשיר נכתב על ידי מקרטני בהשראת יחסיו עם ג'יין אשר. על אף שהפזמון מתייחס ליחסים בין שני חברים שיש ביניהם איזשהו מתח בעקבות ריב, כשלבסוף הם מגיעים למסקנה שהחיים קצרים מדי בשביל לריב ״Life is very short, and there’s no time for fussing and fighting, my friend”. משפט שנשמע שמתייחס ליחסים המורכבים של לנון-מקרטני עצמם.
בת זוגו של מקרטני, ג'יין אשר
אמנים רבים ביצעו גרסת כיסוי לשיר, ובהם: דיפ פרפל, סטיבי וונדר ארבע העונות, פטולה קלארק, דיון וורוויק, מלאני, צ'אקה קאן, מקסין בראון, ג'וני מאטיס, ג'ודי קולינס, פליין וייט טיז, טום ג'ונס, הת'ר נובה וריק ווייקמן.
מבצעים

לפי וולטר אוורט, מערך המוזיקאים בהקלטה של הביטלס היה כדלקמן:
פול מקרטני – שירה כפולה, גיטרה בס
ג'ון לנון – הרמוניה ווקאלית, גיטרה אקוסטית, הרמוניום
ג'ורג' האריסון – טמבורין
רינגו סטאר – תופים
הערות שוליים

↑  "The 1966 Ivor Novello Awards". theivors.com. אורכב מ-המקור ב-15 באוגוסט 2018. נבדק ב-18 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ken Dodd 'third best-selling artist of 1960s'". BBC News. 1 ביוני 2010. נבדק ב-7 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fontenot, Robert. "The Beatles Songs: 'We Can Work It Out' – The history of this classic Beatles song". oldies.about.com. אורכב מ-המקור ב-19 במרץ 2016. נבדק ב-9 באוקטובר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 095f636d-a439-319f-9e72-28ecdce38c5c
מסלמה בן עבד אל-מלכ

| --- | --- |
 לידה:  685 דמשק,סוריה
 פטירה:  24 בדצמבר 738 (בגיל 53 בערך) מקום לא ידוע
 מדינה:  בית אומיה, בית עבאס
 
מסלמה בן עבד אל-מלכ היה נסיך מבית אומיה ואחד המצביאים הערבים הבולטים בעשורים הראשונים של המאה ה-8, שהוביל מספר מסעות נגד האימפריה הביזנטית הוא זכה לתהילה במיוחד על שהוביל את המצור על קונסטנטינופול (717–718).
בתחילת הקריירה הצבאית שלו הוביל פשיטות קיץ שנתיות נגד הביזנטים באנטוליה. בשנת 709, הוא היה מושל קינאסרין (צפון סוריה), ג'זירה (מסופוטמיה העליונה), ארמניה, ואזרבייג'ן, ושלט על הגבול הצפוני של הח'ליפות. מעמדה זו, הוא פתח במשלחות ערביות ראשונות נגד הכוזרים ברחבי הקווקז. אחיו של מסלמה, הח'ליף סלימאן, מינה אותו להוביל את המערכה ללכידת קונסטנטינופול בשנת 715, אך היא הסתיימה באסון לערבים והוא קיבל הוראה לסגת על ידי יורשו של סולימאן, עומר השני בשנת 718.
לאחר עליית אחיו יזיד השני לשלטון, נשלח מסלמה לדכא את המרד של יזיד בן אל-מוהלב בעיראק. למרות הצלחתו בדיכוי המרד, הוחזר מסלמה בשנת 721, בשל חששותיו של הח'ליף לגבי כוחו הגובר של מסלמה בתור מושל עיראק. מסלמה הודר מקו הירושה מכיוון שאמו הייתה פילגש שפחה, אך הוא הבטיח את הצטרפותו של אחיו השני, תחת הישאם חידש מסלמה את המערכה נגד הביזנטים והכוזרים, עם תוצאות מעורבות. בשנת 732, הוא הוחלף על ידי בן דודו, הח'ליף לעתיד מרואן השני.
מסלמה קיבל אחוזות נרחבות מאחיו, והשקיעו סכומים נכבדים כדי להשיב ולפתח אדמות חקלאיות בבאליס, שם התגורר, בעמק באליך וביצות של דרום עיראק. האחוזות עברו בירושה לצאצאיו, אך בעיקר הוחרמו על ידי השושלת העבאסית לאחר שהן הפילו את אומיה בשנת 750. למרות זאת, מתוך כבוד למוניטין של מסלמה בשדה הקרב, ניצלו צאצאיו במידה רבה מהרדיפות רחבות ההיקף של העבאסים נגד משפחת אומיה.
רקע משפחתי

מסלמה היה בנו של הח'ליף האומי עבד אל-מאליק בן מרוואן ואח למחצה של הח'ליפים אל-ואליד הראשו] סלימאן, יזיד השני - הישאם (מסלמה עצמו הודר מקו הירושה מכיוון שאמו הייתה פילגש שפחה בסביבות 691, עבד אל-מלכ סידר את נישואיו של מסלמה עם אל-רבאב, בתו של ראש השבט קאיסי כחלק מההסדר לסיום המרד של צופר נגד האומיים.
קריירה צבאית מוקדמת

מסלמה מוזכר לראשונה כמוביל, יחד עם אחיינו אל-עבאס בן אל-וואליד, את מסע הקיץ השנתי. נגד האימפריה הביזנטית בשנת 705. המערכה הגדולה הראשונה שלו הייתה המערכה 707–708 נגד העיר הביזנטית של טיאנה בדרום מזרח אסיה הקטנה, אשר הושקה כנקמה על תבוסתו ומותו של הגנרל המכובד מיימון המרדאי שנה קודם לכן. המצור נמשך עד החורף והצבא הערבי עמד בפני קשיים גדולים, אך לאחר שהערבים הביסו כוח סיוע ביזנטי באביב 708, נכנעה העיר. כמה חודשים לאחר מכן, בקיץ, הוביל מסלמה משלחת נוספת לאסיה הקטנה והביסה צבא ביזנטי ליד אמוריום, בעוד בשנת 709 הוא פשט על אזור אזוריה.
באותה שנה מונה מסלמה למושל הצבאי של ג'זירה, ארמניה ואזרבייג'ן, כמחליף של דודו. את זה הוא הוסיף לתפקיד המושל של ג'ונד קינאסרין בצפון סוריה, שבו החזיק כבר בתקופת שלטונו של אביו. המושל שלו בקינסרין לא תועד היטב על ידי כרוניקנים ערבים מוקדמים כמו שאר הפוסטים שלו. נתן לו שליטה מלאה על כל הגבול הצפון-מערבי של הח'ליפות. מעמדה זו הוא פתח בכמה מסעות נגד הביזנטים, הרס את גלטיה וביטל את אמאסיה ב-712, ולקח את Melitene ב-714. הוא גם היה הראשון שביסס את נוכחות הח'ליפות מצפון להקווקז], מה שהוביל לתחילתו של סכסוך ישיר עם הכוזרים (המלחמה הערבית-הכוזרית השנייה). בשנת 710, הוא צעד את שלו צבא עד באב אל-אבוואב ('שער השערים', השם הערבי של דרבנט), אותו לקח והרס במהלך משלחת שנייה בשנת 714.
המקורות המוסלמים המוקדמים בדרך כלל זוכים למסלמה שהוביל את העלייה לרגל חאג' למכה בשנת 713, אם כי גם בן דודו עבד אל-עזיז בן אל-וואליד מצוטט כמנהיג באותה שנה. הנהגת sawa'if והשנתית החאג' היו שניהם פקודות יוקרתיות, שתחת האומיים הוחזקו כמעט אך ורק על ידי חברים בולטים בשושלת.
מצור על קונסטנטינופול

משנת 715 היה מסלמה הגנרל המוביל בתוכניות של אחיו, הח'ליף סולימאן, לכבוש את הבירה הביזנטית, קונסטנטינופול, שכן סולימאן עצמו היה חולה מכדי להוביל את המערכה באופן אישי. מסלמה הוביל צבא ענק, שמקורות מדווחים כי מנה 120,000 איש ו-1,800 ספינות. בסוף 715, החלוץ הערבי חצה את הרי הטאורוס לשטח ביזנטי, ומסלמה בעקבות האביב 716 עם הצבא הראשי והצי. תוכניותיהם של הערבים נעזרו בהישנותם של סכסוכים אזרחיים, אשר פקדו את הביזנטים מאז 695; הקיסר אנסטסיוס השני הודח על ידי תאודוסיוס השלישי בשנת 715, אשר בתורו התנגד על ידי הstrategos של הנושא האנטולי, ליאו האיזאורי. מסלמה קיווה להשתמש במחלקות בין הביזנטים לטובתו ויזם מגעים עם ליאו, אך האחרון השתמש במשא ומתן כדי להערים על הגנרל הערבי וכבש לעצמו את העיר האסטרטגית אמוריום, שמסלמה התכוון להשתמש בה כבסיס החורף שלו. כתוצאה מכך, צעדה מסלמה עוד מערבה, אל אזורי החוף של הנושא התרקזי. שם בילה את החורף, בעוד ליאו צעד נגד תאודוסיוס בקונסטנטינופול, אליה נכנס במרץ 717.
בתחילת קיץ 717, מסלמה עם צבאו חצה מאסיה לאירופה על הדרדנלים, והמשיך במצור על קונסטנטינופול מהיבשה ומהים. הצי שלו, לעומת זאת, נוטרל במהרה על ידי שימוש באש יוונית, ומכיוון שצבאו לא הצליח להתגבר על ההגנה היבשתית של העיר, נמשך המצור אל תוך החורף, שהיה חמור במיוחד. באותה שנה, כששלג מכסה את הקרקע במשך שלושה חודשים. מסלמה הביא איתו אספקה רבה, אבל או שהם אזלו עד מהרה או שאבדו - חשבונות ערביים מראים הרבה מכך שליאו מרמה את הגנרל הערבי שוב במהלך המשא ומתן למסור או להשמיד חלק משמעותי מהאספקה שנאגרה שלו—והצבא החל לסבול מרעב ומחלות. באביב הגיעה תגבורת בדמות שני ציים גדולים ממצרים ואיפריקיה, אך חלק גדול מהצוותים שלהם, שהיו ברובם נוצרים מגויסים, עברו לביזאנטים, ואל ליאו. הצי הצליח להשמיד או לכבוש את הציים הערביים. הביזנטים הביסו גם צבא ערבי שצעד לסייע לנצורים דרך אסיה הקטנה, בעוד שאנשיו של מסלמה נאלצו להתמודד עם התקפות גם של בולגרים, שעלו להם בגברים רבים. המצור נכשל בבירור, והח'ליף החדש, עומר השני, הורה למסלמה לסגת. ב-15 באוגוסט 718, לאחר שלושה עשר חודשי מצור, עזבו הערבים.
מושלות בעיראק ובקווקז

לאחר כישלונו בקונסטנטינופול, מסלמה נשלח לעיראק כדי לדכא את החריג'יטים. לאחר מותו של עומר והצטרפות אחיו יזיד השני בשנת 720, הוטל עליו לדכא את המרד של יזיד בן אל-מוחלב, אותו הביס והרג באוגוסט 720. בתור מושל עיראק, רב-סרן משרד פרובינציאלי שסמכותו השתרע על החצי המזרחי של הח'ליפות, מסלמה דגל בקאיים בהסכסוך הסיעה שלהם עם ימאן, שהאינטרסים שלהם אבן אל-מוחלב ייצג. מסלמה פיטר את כל מושלי המשנה הימני של עיראק והמחוזות המזרחיים וביטל את כל הפקודות שהוציא אבן אל-מוחלב בזמן כהונתו. חסד עם הח'ליף, שהתרעם וחשש מכוחו כמושל עיראק, וכן מהתערבותו בירושה: מסלמה העדיף את אחיו הישאם על פני בנו של יזיד אל-וואליד. עד מהרה נזכר יזיד במסלמה מתפקידו, לכאורה משום שלא הצליח להעביר את גובה המס של המחוזות שלו לבירת הח'ליפלית, דמשק, והחליף אותו בחסותו של מסלמה, עומר בן חוביירה אל-פזארי.
לאחר מכן, מסלמה נעלמת מהמקורות ומתעוררת מחדש בשנת 725, זמן קצר לאחר מותו של יזיד והצטרפותו של הישאם, ששלח את מסלמה להחליף את אל-ג'ראח בן עבדאללה אל-חקאמי בחזית הקווקז נגד הכוזרים. אולם בתחילה הייתה מסלמה פעילה בעיקר בחזית הביזנטית, והמלחמה נגד הכוזרים הועברה לידי אל-חרית' בן עמר אל-תאי.  בחורף 725, הוביל מסלמה משלחת נגד אסיה הקטנה ממליטנה, שהגיעה לשיאה בחיסול קיסריה ב-13 בינואר 726. יחד עם הלכידה של גנגרה מאת עבדאללה אל-בטאל בשנת 727, זו הייתה אחת ההצלחות הגדולות של הנשק הערבי נגד הביזנטים בשנות ה-720. כמה חודשים לאחר מכן, הוא גם הוביל את משלחת הקיץ הצפונית שלא ראויה לציון לשטח ביזנטי. בשנים 727–728, תשומת לבו הופנתה על ידי התקפות כוזרים שהגיעו לעומק אדהרבייג'אן. למרות שמסלמה הצליח להסיע אותם בחזרה ולהחזיר את השליטה על דריאל פאס, מסע 728 שלו ברחבי הקווקז היה קשה, עקוב מדם וחסר החלטיות. על פי הדיווחים חייליו של מסלמה היו עסוקים בעד שלושים או ארבעים יום של לחימה מתמדת במזג אוויר אומלל, ולמרות שהוא טען לניצחון בקרב על הכוזאר חאגאן בעצמו, המשלחת לא השיגה תוצאות, וכן היה קרוב להבסה. אין ספק שזה לא עשה מעט כדי לעצור את התקפות הכוזרים מדרום לקווקז, שהתחדשו בשנת 729. מסלמה הודח מתפקידו באותה שנה, והוחלף על ידי אל-ג'ראח. לאחר מכן הוא מתועד על ידי הכרוניקן הביזנטי תיאופנס המתוודה כמי שהיה אחראי לפירוק מבצר כרסיאנון בסוף שנת 730, אבל מקורות ערביים מזכה את מועוויה בן הישאם על מעשה זה.
פרישה

לאחר מכן פרש מסלמה מהחיים הציבוריים, אולי לאחוזותיו הנרחבות בצפון סוריה. הוא תמך בניסיונותיו של הישאם להתקין את בנו, אבו שאקיר מסלמה, כיורשו, במקום היורש לכאורה, בנו של יזיד השני אל-וואליד. מסלמה מת ב-24 בדצמבר 738. עם מותו איבד הישאם תומך מרכזי לתוכניות הירושה שלו במשפחה האומיית. אל-וואליד הצטרף לאחר מותו של הישאם בשנת 743.
מורשת

מסלמה היה בין "הגנרלים המהוללים ביותר של בית אומיה", כדברי ההיסטוריונית פטרישיה קרון. כמפקד ההתקפה הגדולה על קונסטנטינופול ו "מייסד הדרבנט האיסלאמי", במשך למעלה מעשרים שנה בתחילת המאה ה-9, מסלמה היה "אחד מהאביזרים העיקריים של הכוח האומיי ושחקן מוביל על הבמה של המזרח", לפי ההיסטוריון דאגלס מ. דנלופ. תהילתו התפשטה למרחקים בהעולם המוסלמי, ומעלליו ואבירותו עבר לאגדה.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 3923 3232  LCCN: no92030572  VIAF: 66039287   WorldCat (עם VIAF): 66039287 
המתקפה הערבית על קונסטנטינופול, מתוך כרוניקה של מנאס
מסע הביגל (ספר)

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  צ'ארלס דרווין 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספרות מסעות
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1839 
 
רפרודוקציה של חזית מאת רוברט טיילור פריצ'ט מהמהדורה המאוירת הראשונה של מארי, 1890: הביגל במצר מגלן במונטה סרמיינטו בצ'ילה.
מסע הביגל (באנגלית: The Voyage of the Beagle) הוא הספר שכתב צ'ארלס דרווין ושפורסם ב-1839 בתור יומנו והערותיו, והביא לו תהילה וכבוד. זה היה הכרך השלישי של סיפור מסעותיהן של ספינות הוד מלכותה "אדוונצ'ר" ו"ביגל", ששאר כרכיו נכתבו או נערכו על ידי מפקדי הספינות. הספר "יומן והערות" מתאר את חלקו של דרווין במסע הסקר השני של הספינה אה"מ ביגל. בשל הפופולריות של הדו"ח של דרווין, המוציא לאור הוציא אותו מחדש שוב ב-1839 כ"יומן מחקריו של דרווין", והמהדורה השנייה המתוקנת שפורסמה ב-1845 השתמשה בכותר זה. פרסום מחדש של הספר בשנת 1905 הציג את הכותרת מסע הביגל, שבה הוא מוכר כיום.
ביגל הפליגה מפלימות' סאונד ב-27 בדצמבר 1831 בפיקודו של קפטן רוברט פיצרוי. המשלחת תוכננה להימשך שנתיים אך נמשכה כמעט חמש – עד 2 באוקטובר 1836. דרווין בילה את רוב הזמן בחיפושים ביבשה (שלוש שנים ושלושה חודשים ביבשה; 18 חודשים בים). הספר הוא ספר זיכרונות מסע כמו גם כתב עת מדעי מפורט המכסה ביולוגיה, גאולוגיה ואנתרופולוגיה, ומדגים את יכולות ההתבוננות של דרווין, שכתב בתקופה שבה מערב אירופה חקרה ומיפתה את העולם. דרווין ביקר מחדש בכמה אזורים במהלך המשלחת, אך למען הבהירות, פרקי הספר מסודרים לפי מקומות ומיקומים ולא לפי תאריך.
במהלך המסע כתב דרווין גם הערות המרמזות על השקפותיו המשתנות על קביעות (אי השתנות) המינים. בשובו, כתב ספר על סמך הערות אלה, בתקופה בה פיתח לראשונה את תיאורית האבולוציה הכוללת מוצא משותף וברירה טבעית. הספר כולל הצעות לרעיונותיו, במיוחד המהדורה השנייה של 1845.
הקשר

במאי 1826 עזבו שתי ספינות את פלימות' כדי לסקור את החופים הדרומיים של דרום אמריקה. הקצין הבכיר של המשלחת היה פיליפ פארקר קינג, מפקד ומודד של אדוונצ'ר (HMS Adventure), ותחת פקודותיו היה פרינגל סטוקס מפקד ומודד של הביגל. באוגוסט 1828 ירה סטוקס בעצמו. בדצמבר קיבל רוברט פיצרוי את הפיקוד על הספינה והמשיך בסקר. בינואר 1830 ציין פיצרוי ביומנו את הצורך במומחיות במינרלוגיה או בגאולוגיה, ורשם שבמשלחת עתידית "ישתדל להביא אדם המוסמך לבחון את הארץ; בעוד הקצינים ואני נטפל בהידרוגרפיה." שתי הספינות חזרו לפלימות' באוגוסט 1830. קינג היה במצב בריאותי ירוד ופרש מהצי. הוא חזר לביתו באוסטרליה ב-1832.
באוגוסט 1831, בזמן שהכינו את ביגל, הועלתה הצעתו של פיצרוי למקום על הספינה עבור חוקר טבע במימון עצמי עם פרופסורים מאוניברסיטת קיימברידג'. הנסלו הציע לו את דרווין שהיה כשיר והתלהב מקריאת הנרטיב האישי של הומבולדט. דרווין היה בסיור לימודי קצר עם הגאולוג אדם סדג'וויק לקראת ביקור מתוכנן עם חברים בטנריפה. דרווין קרא את המכתבים כשהגיע הביתה, והיה להוט להצטרף למסע.
הקשר > היומן / כתב העת של דרווין

על סיפון הספינה, דרווין החל תיעוד יום-יומי של פעילויות ביומן, אליו התייחס בכינוי "הז'ורנל שלי". מונח זה קשור לספר שפרסם. תעתיקי כתב היד המקורי כוללים את "יומנו של צ'ארלס דרווין על מסע הביגל" (עורכת – נורה בארלו) ו"יומן הביגל של צ'ארלס דרווין" (עורך – ריצ'רד קיינס). דרווין כתב ערכים בדיו, בעודו בספינה או כששהה בבית על החוף. כשטייל ביבשה, השאיר את כתב היד על הספינה ורשם רשימות בעיפרון בספרי כיס כדי לתעד פרטים על טיוליו יחד עם הערות השטח שלו על גאולוגיה והיסטוריה של הטבע. לאחר מכן רשם את רשומותיו ביומן מהרשימות הללו או מהזיכרון, לפעמים מספר שבועות לאחר האירוע.
עמודים 1 ו-2 מ-16 בדצמבר 1831, מתארים אירועים מרגע הגעתו של דרווין הביתה ב-29 באוגוסט ועד הגעתו לדבונפורט ב-24 באוקטובר. מעמוד 3 ואילך הוא מאמץ פריסה עקבית, עם חודש, שנה ומקום בכותרת בראש, מספר עמוד בפינה העליונה, ויום בחודש בשוליים בכל ערך. לאחר עיכובים ויציאות שבוטלו בגלל מזג האוויר, הם יצאו לדרך ב-27 בדצמבר. דרווין סבל ממחלת ים, והערך שלו מתאריך זה מתחיל במילים "אני כותב כעת, ב-5 בינואר, את מזכרי האומללות שלי לשבוע האחרון".
באפריל, חודש לאחר שהגיע לדרום אמריקה, כתב לאחותו קרוליין שהוא מתקשה לכתוב מכתבים, בין השאר בגלל "כתיבת הכל ביומן שלי". כמה שבועות לאחר מכן בבוטאפוגו, עייף וללא פנאי, שלח לה "בחבילה, את היומן הרגיל שלי. קיבלתי ממנו התקף מיאוס ואני רוצה להוציא אותו מנגד עיני. כל אחד מכם שירצה, יכול לקרוא אותו. הרבה ממנו הוא בסגנון ילדותי: זכרו זאת, שהוא נכתב אך ורק כדי לגרום לי לזכור את המסע הזה, ושזה לא תיעוד של עובדות אלא של מחשבותיי". הוא הזמין ביקורת. אחותו קתרין שיבחה את התיאורים "המעניינים והמשעשעים" שלו, "סוזן קראה את היומן בקול בפני אבא, שהתעניין ואהב אותו מאוד". קרובי משפחתו לבית ודג'ווד ביקשו לראות אותו באולם מר (Maer). דרווין השאיר זאת "לגמרי בידיים שלך. אני חושד שהחלק הראשון הוא ילדותי ומגעיל, אם כן אל תשלח אותו ל[אולם] מר. כמו כן, אל תשלח אותו בכרכרה (זה עשוי להיראות לך מגוחך) אבל הייתי רוצה להעלות על הכתב במהרה חלק מזיכרוני כפי שהוא. אני מרגיש שזה משפיע כל כך על שמירה על זיכרון נכון [מדויק] של המקומות השונים שאנו מבקרים בהם."
עד 14 ביולי 1833 דרווין שלח עוד מיומנו. ב-28 באוקטובר נתנה קרוליין את ההערכה הביקורתית המבוקשת – בחלק הראשון דרווין "כנראה מתוך קריאת כל כך הרבה מהומבולדט, קיבל את הביטויים שלו ומדי פעם השתמש בסוג הביטויים הצרפתיים הפרחוניים שבהם הוא משתמש, במקום הסגנון הפשוט שלך, שהוא סגנון נעים הרבה יותר. אין לי ספק שבלא ששמת לב, אתה מגלם את הרעיונות שלך בשפתו השירית, אבל מכיוון שהוא זר זה לא נשמע לא טבעי אצלו". עם זאת, "את רוב דבריך אהבתי מאוד ולא יכולתי למצוא שום פגם". ביולי 1834 הסכים דרווין שנקודות אלו היו "צודקות לחלוטין", והמשיך לעדכן את יומנו בקפידה.
בעוד ביגל פונה הביתה באפריל 1836, דרווין כתב לקרוליין שגם פיצרוי עסוק בכתיבת "סיפור המסע". ה"ספר" הזה עשוי להיות "די מפוזר", אבל חוץ מזה טוב: "הסגנון שלו מאוד פשוט ומצוין. הוא הציע לי להצטרף אליו בפרסום הדו"ח, כלומר יהיה ברשותי היומן שלי והוא יערבב אותו עם שלו. כמובן שאמרתי שאני מוכן לחלוטין, אם הוא רוצה חומרים; או שהוא חושב שהפרטים היום-יומיים שכתבתי ביומן שלי שווים פרסום. הוא קרא את החלק שיש לי על הסיפון, ואהב את זה." דרווין שאל את משפחתו לגבי רעיון זה, אך היה מודע למנהג הצי לפיו לקפטן יש זכות שימוש ראשון במסמכים.
הקשר > יומן והערות

זמן קצר לאחר שובו הניה דרווין במסיבה שערכו פאני והנסלי וודג'ווד עבור קרוביהם ב-4 בדצמבר 1836. הם עיינו ביומן שלו. הרופא וכותב הנסיעות הנרי הולנד הסתכל בכמה עמודים ו"חשב שלא כדאי לפרסם אותו לבדו, מכיוון שהוא דן בנושאים דומים לאלה שדן בהם הקפטן", והותיר את דרווין "במבוכה רבה יותר" אך "נוטה לתוכנית לערבב קטעים ארוכים עם אלה של פיצרוי." הוא "ימשיך עם הגאולוגיה ויעזוב את כתביו כפי שהם", ועליהם להתפרסם בפני עצמם, לא "להתערבב עם אלה של קפטן פיצרוי". פאני והנסלי מצאו את "כתב העת כל כך מעניין, שדי קשה לעצור בקריאה כדי לבקר". אף על פי ש"אין זו מקראה טובה של מסעות באופן כללי", אך הנסלי "לא מצא חלק משל [דרווין] מייגע". השניים "קראו גם הרבה מאוד ממנו בקול רם" כמבחן חמור יותר, והגיעו למסקנה שיש לו "מגוון רב יותר ומספר גדול יותר של מנות מעניינות" מאשר ספרי טיולים אחרים, "ככל שזה פחות מתערבב עם היומן של הקברניט [פיצרוי], כך טוב יותר."
לאחר עצה מברודריפ, כתב פיצרוי ב-30 בדצמבר כי "כרך אחד עשוי להיות עבור המלך – אחר עבורך – ושלישי עבורי. הרווחים אם יהיו, יחולקו לשלוש מנות שוות – מה דעתך על תוכנית כזו?" דרווין הסכים, והחל לעבוד על הכרך שלו. במרץ 1937 אמר לפוקס "עכשיו אני עובד קשה ומוותר על כל דבר אחר בשביל זה. התוכנית שלנו היא כדלקמן. סרן פיצרוי כותב שני כרכים, מתוך החומרים שנאספו במהלך ההפלגה האחרונה תחת קפטן קינג עד טיירה דל פואגו ובמהלך ההקפה שלנו. יהיה לי הכרך השלישי, שבו אני מתכוון לתת מעין יומן של חוקר טבע, לא תמיד לפי סדר הזמן, אלא לפי סדר המיקום. תיאור ההרגלים של בעלי החיים יתפוס חלק גדול, סקיצות של גאולוגיה, מראה הארץ ופרטים אישיים ישלימו את המרקחת הזו. אחר כך אכתוב דין וחשבון על הגאולוגיה בפירוט, ואכין כמה מאמרים זואולוגיים. כדי שתהיה לי הרבה עבודה, לשנה-שנתיים הקרובות, ועד שזה ייגמר לא יהיו לי חופשות."
פרסום הנרטיב של פיצרוי וספרו של דרווין

דרווין ארגן מחדש את יומנו, גזר חלקים ושילב חומר מדעי מהערות השטח שלו. הוא העביר את כתיבתו למו"ל הנרי קולבורן, ובאוגוסט 1837 קיבל את ההגהות הראשונות מהמדפיס. הנסלו עזר לבדוק אותן; ב-4 בנובמבר, דרווין כתב לו כי "גם אם אחיה עד גיל שמונים, לא אפסיק להתפעל מלמצוא עצמי כסופר". חלק ממנו הודפס. "לנייר החלק והסוג השקוף יש מראה מקסים, ולמחרת ישבתי והתבוננתי בהתפעלות אילמת בעמוד הראשון של הכרך שלי, כשקיבלתי אותו ממכונות הדפוס!"
פיצרוי נאלץ לערוך את התיאור של קינג על המסע הראשון, להוסיף קטעים מהיומן של הקפטן הקודם של ביגל ויומנו שלו כאשר החל בכהונתו, וכן לכתוב את התיאור שלו על המסע השני. באמצע נובמבר 1837, נעלב מכך שהקדמה של דרווין לכרך ג' (והקדמה דומה לחלק הראשון של "הזואולוגיה") חסרה, לדעתו, מספיק הכרה בעזרה שנתנו פיצרוי וקצינים אחרים; הבעיה גברה. עד סוף פברואר 1838 הודפסו סיפור מאת קינג (כרך א') וכתב העת של דרווין (כרך שלישי), אך פיצרוי עדיין עבד קשה על כרך ב'.
"הנרטיב" הושלם ופורסם כארבעה כרכים במאי 1839, כ"נרטיב מסעות המדידה של ספינות הוד מלכותו אדוונצ'ר וביגל", "המתאר את בדיקתם על החופים הדרומיים של דרום אמריקה, והקפת הביגל של הגלובוס, בשלושה כרכים". שם הספר הארוך היה במקור, כמקובל בתקופה הזו. כרך ראשון תיאר את המסע הראשון תחת המפקד פיליפ פרקר קינג, בכרך שני תיאר פיצרוי את המסע השני. "כתב העת וההערות של דרווין, 1832–1835" הוא הכרך השלישי, והכרך הרביעי הוא נספח ארוך. הפרסום נבדק על ידי באזיל הול (Basil Hall) בגיליון יולי 1839 של Edinburgh Review.
כרך שני כולל את "דבריו של פיצרוי בהתייחס למבול" שבו חזר בו מהתעניינותו הקודמת בכתבים הגאולוגיים של צ'ארלס לייל ואת הערותיו לדרווין במהלך המשלחת כי מאפייני משקע שראו "לעולם לא היו יכולים להיגרם על ידי שיטפון של ארבעים יום", המצהיר על מחויבותו המחודשת לקריאה מילולית של התנ"ך. הוא התחתן בשובה של הספינה, ואשתו הייתה מאוד דתייה.
תרומתו של דרווין התגלתה פופולרית להפליא והמוציא לאור, הנרי קולברן מלונדון, הכריז ב-15 באוגוסט על כרך נפרד של הטקסט של דרווין, שפורסם עם שער חדש כ"כתב עת של מחקרים בגאולוגיה והיסטוריה של הטבע של המדינות השונות שביקרה בהן אה"מ הביגל". "חוזר המוציאים לאור" מ-2 בספטמבר נשא פרסומת לכרך זה, כמו גם פרסומת נפרדת עבור הכרכים האחרים, כפי שמופיע במאמרו של ויליאם ברודריפ ב-Quarterly Review. הדבר נעשה ככל הנראה מבלי לבקש את רשותו של דרווין או לשלם לו על הפרסום.
פרסום הנרטיב של פיצרוי וספרו של דרווין > מהדורה שנייה: רעיונות משתנים על אבולוציה

המהדורה השנייה של 1845 שילבה תיקונים נרחבים שנעשו לאור הפרשנות של אוספי השטח ופיתוח רעיונות על אבולוציה. מהדורה זו הוזמנה על ידי המוציא לאור ג'ון מארי, ששילם לדרווין שכר טרחה של 150 פאונד עבור זכויות היוצרים. הכותרת המלאה שונתה ל"כתב עת למחקרים בהיסטוריה של הטבע ובגאולוגיה של המדינות בהן ביקרה במסעה אה"מ ביגל מסביב לעולם".
במהדורה הראשונה, דרווין מעיר ביחס לדמיון של חיות הבר בגלאפגוס לאלו ביבשת דרום אמריקה. "הנסיבות יוסברו, על פי דעותיהם של כמה מחברים, באמירה שהכוח היצירתי פעל על פי אותו חוק על תחום רחב". דבר זה נכתב בהתייחסות לרעיונותיו של צ'ארלס לייל לגבי "מרכזי הבריאה". דרווין ציין את ההדרגתיות בגודל המקור של מיני חוחיות, וחשד שמינים "מוגבלים לאיים שונים", "אבל אין מקום בעבודה הזו להיכנס לנושא המוזר הזה."
מהדורות מאוחרות מרמזות על רעיונותיו החדשים על אבולוציה:
בהתחשב בגודלם הקטן של האיים הללו, אנו מרגישים נדהמים יותר ממספר היצורים האבוריג'ינים [הילידיים, המקומיים] שלהם, ומהטווח המצומצם שלהם... בתוך תקופה גאולוגית לאחרונה האוקיינוס הבלתי מחולק היה פרוש כאן. לפיכך, הן במרחב והן בזמן, נראה שהתקרבנו מעט לאותה עובדה גדולה – אותה תעלומת מסתורין – ההופעה הראשונה של יצורים חדשים על פני כדור הארץ הזה.
לגבי החוחיות וההדרגתיות בהתפתחות גודל המקור שלהן, כתב: "אפשר באמת לתהות על כך שממיעוט של ציפורים בארכיפלג הזה, מין אחד נלקח ועבר שינוי למטרות שונות".
בשנת 1890 פרסם ג'ון מארי מהדורה מאוירת של הספר, לפי הצעתו של האמן רוברט טיילור פריצ'ט, שכבר היה ידוע בליווי מסעות של הספינות RYS Wanderer ו-Sunbeam, ובהפקת תמונות המשמשות בספרים שתיארו הפלגות אלו. בהקדמה למהדורה זו של "כתב עת ומחקרים" מאת דרווין, אמר מארי כי רוב "ההשקפות שבעבודה זו הן מסקיצות שנעשו במקום על ידי מר פריצ'ט, עם ספרו של מר דרווין לצידו", והאיורים "נבחרו ואומתו במירב הזהירות ותשומת הלב".