stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרולד יוג'ין אדג'רטון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באפריל 1903 פרימונט, נברסקה, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בינואר 1990 (בגיל 86) קיימברידג', ארצות הברית 
 ענף מדעי:  הנדסת חשמל 
 מקום קבורה:  בית הקברות מאונט אובורן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת נברסקה-לינקולן (1925)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1927) 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 פרסים והוקרה:  המדליה הלאומית לטכנולוגיה וחדשנות (1988)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1986)  פרס יוג'ין מקדרמוט לאמנויות של MIT (1985)  פרס המייסדים של האקדמיה הלאומית להנדסה (1983)  מדליית הזהב של SPIE (1981)  המדליה הלאומית למדעים (1973)  מדליית הולי (1973)  מדליית אלברט מייקלסון (1969)  מדליית דייוויד ריצ'רדסון (1968)  מדליית התקדמות מטעם אגודת הצלמים המלכותית (1964)  מדליית הקדמה (1959)  מדליית התקדמות מטעם אגודת הצלמים של אמריקה (1955)  מדליית הווארד נ. פוטס (1941) 
 
הרולד יוג'ין אדג'רטון (באנגלית: Harold Eugene Edgerton, ‏6 באפריל 1903 - 4 בינואר 1990) היה פרופסור להנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. זכור במידה רבה עם הפיכתו של הסטרובוסקופ (מבזק) ממכשיר מעבדה לא מוכר למכשיר ידוע ונפוץ.
תולדות חייו > שנותיו הראשונות

אדג'רטון נולד בפרימונט, נברסקה ב-6 באפריל 1903, בנם של מרי נטי קו ופרנק יוג'ין. אדג'רטון, צאצא ישיר של ריצ'רד אדג'רטון, אחד מהמייסדים של נוריץ', וצאצא של המושל ויליאם ברדפורד (1590-1657) שהיה המושל של המושבה פלימות' ונוסע על סיפונה של ה"מייפלאואר". אביו של אדג'רטון היה עורך דין, עיתונאי, סופר ונואם ואף שירת כיועץ משפטי לממשלה בין השנים 1911-1915. הרולד גדל באורורה, נברסקה. הוא גם בילה חלק משנות הילדות שלו בוושינגטון הבירה ולינקולן, נברסקה.
תולדות חייו > חינוך

בשנת 1925 אדג'רטון קיבל תואר ראשון בהנדסת חשמל מאוניברסיטת נברסקה בלינקולן, שם הפך להיות חבר באחוות אקסיה (Acacia Fraternity). בשנת 1927 קיבל תואר מאסטר במדעים, בהנדסת חשמל מ-MIT. אדג'רטון השתמש במבזק (סטרובוסקופ) כדי ללמוד סנכרון מנועים עבור תיזת הדוקטורט שלו בהנדסת חשמל ב-MIT, אותה קיבל בשנת 1931. לזכותו נזקף הרעיון אשר הקיים אדג'רטון ציין את המדען והמהנדס צ'ארלס סטארק דראפר כמי שהעלה את הרעיון לצלם בעזרת המבזק חפצים יומיומיים. החפץ הראשון אותו צילם בעזרת מבזק היה זרם מים היוצא מן הברז.
תולדות חייו > קריירה

בשנת 1937 אדג'רטון החל שותפות ארוכת שנים עם הצלם ג'ון מילי, אשר השתמש בציוד עם מבזקים, בעיקר במספר ראשי מבזק אלקטרוני, איתם הפיק תצלומים יפים, שרבים מהם הופיעו במגזין לייף. בעת צילום בעזרת מספר מבזקים הם יכלו לשגר עד 120 הבזקות בשנייה. אדג'רטון היה חלוץ בצילום בעזרת הבזקות קצרות במיוחד, והוא השתמש בטכניקה הזו כדי ללכוד תמונות של תנועות מהירות ביותר, כגון שלבים שונים של בלונים במהלך ההתפוצצותם, קליע בשבריר השנייה בו הוא מפלח תפוח, או חובט גולף בפעולה, למשל.
הוא זכה במדליית ארד של האגודה המלכותית לצילום בשנת 1934, במדליה על שם הרווארד נ' פוטס, ממכון פרנקלין בשנת 1941, במדליה על שם אלברט א. מיכאלסון מאותה אוניברסיטה ב-1969, ובמדליה הלאומית למדע בשנת 1973.
אדג'רטון חבר לקנת' גרמשאוזן והרברט גרייר שהחלו לייעץ ללקוחות תעשייתיים, ובשנת 1947 הקימו את החברה אדג'רטו, גרמשאוזן וגרייר (חברת EG&G). חברת EG&G הייתה הקבלנית הראשית של הוועדה לאנרגיה אטומית והיה לה תפקיד מרכזי בצילום ובהקלטה של הניסויים הגרעיניים בארצות הברית במהלך שנות החמישים והשישים. עבור משימות אלו פיתח אדג'רטון את מצלמת הפעולה המהירה האלקטרונית (באנגלית: Rapatronic, קיצור של השם Rapid Action Electronic camera), אשר סופקה על ידי EG&G.
עבודתו סייעה לפיתוח טכנולוגיית הסונר הצדדי, אשר שמשה לסריקת קרקעית הים בחיפוש אחר סדקים. אדג'רטון עבד עם חוקר הים ז'אק קוסטו, מאבות הצילום התת-מימי, בכך שצייד אותו תחילה בציוד צילום תת-מימי שעוצב במיוחד וכלל מבזק אלקטרוני, ואחר כך על ידי שימוש בסונר כדי לגלות את האניה הטבוע בריטניק (ספינה אחות לטיטניק, שטובעה במהלך מלחמת העולם הראשונה). אדג'רטון סייע גם לגילויה של אוניית המלחמה האמריקאית USS Monitor שפעלה בזמן מלחמת האזרחים האמריקאית. בזמן שעבד עם קוסטו דבק בו הכינוי, המקובל עד היום בחוגי הצילום, "פאפא פלאש".
בנוסף לתרומותיו המדעיות וההנדסיות לשכלול ותפוצת הפלאש, אדג'רטון מוכר באותה מידה בזכות גישתו ותרומתו האסתטית: רבות מתמונותיו המרשימות מראות תופעות שאי אפשר לראות בעין בלתי מצוידת, והן נמצאות במוזיאונים לאומנות בכל רחבי העולם. בשנת 1940, סרטו הקצר Quicker'n a Wink ("מהר יותר מקריצה"), שצולם בעזרת מבזקים מהירים, הביא את אדג'רטון לזכות בפרס האוסקר לסרט קצר.
אדג'רטון התמנה לפרופסור מן המניין בהנדסת חשמל במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1948. בשנת 1956, אדג'רטון נבחר כחבר באקדמיה האמריקאית לאומנות ולמדעים. הוא היה במיוחד אהוב על ידי תלמידי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) בשל טוב ליבו והכוח הרצון שלו ללמד. "הטריק בהוראה," אמר, "הוא ללמד אנשים בדרך כזאת שהם לא מבינים שהם לומדים עד שזה מאוחר מידי". השיעור האחרון שלו, במהלך סמסטר הסתיו ב-1977, היה סמינר לתלמידים חדשים בנושא: "תצלומים של ציפורים וחרקים". אחד ממעונות הסטודנטים לתואר שני ב-MIT נקרא על שמו.
בשנת 1957, צילם אדג'רטון במעבדתו ב-MIT את אחת התמונות המפורסמות ביותר בכל הזמנים, כתר טיפת החלב, שבה הצליח לצלם, בעזרת שילוב של אורות מהבהבים ומצלמה עם מנועי צמצם, תמונה של טיפת חלב פוגעת בשולחן ויוצרת צורה הדומה לכתר. ב-2016 נכלל התצלום ברשימת 100 התמונות המשפיעות בכל הזמנים של טיים.
עבודתו של אדג'רטון הייתה מוצגת במאמר באוקטובר 1987 במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק תחת הכותרת: "דוק אדג'רטון, האיש שעצר את הזמן מלכת".
תולדות חייו > משפחה

בשנת 1928, לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת נברסקה בלינקולן, התחתן אדג'רטון עם אסתר מיי גארט. היא נולדה במחוז המילטון, נברסקה ב-8 בספטמבר 1903 ונפטרה ב-9 במארס 2002 בצ'ארלסטאון, דרום קרולינה. היא קיבלה תואר ראשון במוזיקה, מתמטיקה וחינוך מאוניברסיטת נברסקה לינקולן. היא הייתה פסנתרנית וזמרת מיומנת, לימדה בקונסרבטוריון ניו אנגלנד למוזיקה ולימדה בבתי הספר היסודיים אורורה, נברסקה, ובוסטון. במהלך נישואיהם נולדו להם שלושה ילדים: ויליאם, רוברט, ומרי-לו. הנכדים: נינה אדג'רטון, אריק אדג'רטון, סילביה אדג'רטון, ג'ניס דיקסון, ביל דוקסון, מרי אן דיקסון ואלן דיקסון. נינים: רבקה קיי, בריאן דיקסון, אמילי קיי, רוזמרי האברד, גארט דיקסון, ריצ'רד האברד, אליסון דיקסון, מלינה אדגרטון, טרוויס לאו, ג'נדי אדג'רטון, בנימין לאו, חנה האברד, קווין אדג'רטון וקיילי לאו.
אחותו, מרי אלן אדג'רטון, הייתה אשתו של ל' וולש פוג (1899-2003 ,Pogue) מחלוצי התעופה ויו"ר מועצת מינהל התעופה האזרחי הישן.
אחיינו, דוד פוג, הוא עיתונאי, פרשן טכנולוגי בניו יורק טיימס, מנחה בטלוויזיה.
אדג'רטון מת לפתע ב-4 בינואר 1990 בקיימברידג', מסצ'וסטס.
מורשת

ב-3 ביולי 1990, בניסיון להנציח את מאמציו של אדג'רטון, מספר חברי קהילות באורורה, נברסקה החליטו להקים מרכז מדע אשר יועד בשביל "מוזיאון הוראה", כדי לשמר את עבודתו של אדג'רטון וחפציו, וגם כלל "אזור אקספלורית" שבו אנשים מכל הגילים יכולים להגיע ולהשתתף בתערוכות מדעי החיים. אחרי חמש שנים של גיוס כספים פרטיים מהקהילה כולה, כמו כן גם השקעות פרטיות על ידי החברים של אדרג'טון, המרכז נחנך באופן רשמי ב-9 בספטמבר 1995.
ב-MIT, מרכז אדג'רטון שנוסד ב-1992, הוא מעבדה מלאת חומרים לכל תלמידי הקולג' וגם לתלמידי תיכון ולמורים.
ספרים

Flash! Seeing the Unseen by Ultra High-Speed Photography (1939, with James Rhyne Killian). Boston : Hale, Cushman & Flint.
Electronic Flash, Strobe (1970). New York : McGraw-Hill.
Moments of Vision (1979, with Mr. Killian). Cambridge, Mass. : MIT Press.
Sonar Images (1986, with Mr. Killian). Englewood Cliffs, N.J. : Prentice-Hall.
Stopping Time, a collection of his photographs, (1987). New York : H.N. Abrams.
לקריאה נוספת

Bruce, Roger R. (editor); Collins, Douglas, et al., Seeing the unseen : Dr. Harold E. Edgerton and the wonders of Strobe Alley, Rochester, N.Y. : Pub. Trust of George Eastman House ; Cambridge, Mass. : Distributed by MIT Press, 1994.
הערות שוליים

↑  אתר הגניאולוגיה של נברסקה: פרנק יוג'ן אדג'רטון
↑  רשימת חתני מדליית פוטס של מכון פרנקלין
↑  The President's National Medal of Science: Recipient Details
↑  See How One Man Revolutionzied High-Speed Photography, 100 Photographs | The Most Influential Images of All Time
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499166205171  PLWABN: 9810567418005606  BNE: XX4972552  BnF: cb14967103h (data)  CiNii: DA02990570  DSI: 6209  GND: 118846949  ISNI: 0000 0000 8175 8198  LCCN: n79029202  MusicBrainz: cc382bb3-003f-400f-8c13-573859f20a0e  NTA: 068886535  PIC: 1996  RKD: 270877  SELIBR: 184465  SNAC: w6df87j4  SUDOC: 032052243  ULAN: 500014767  VIAF: 110118827   WorldCat (עם VIAF): 110118827 
פיצוץ גרעיני בפחות ממליונית השנייה לאחר תחילתו, כפי שצולם בידי אדג'רטון עם מצלמת-הפעולה-המהירה-האלקטרונית שפיתח, במסגרת סדרת ניסויים גרעיניים (סדרת Tumbler-Snapper) בנבדה, 1952
יוליוס ברנשטיין

| --- | --- |

 לידה:  18 בדצמבר 1839 האלה, ממלכת פרוסיה 
 פטירה:  6 בפברואר 1917 (בגיל 77) האלה, הקיסרות הגרמנית 
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 השכלה:  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת ורוצלב 
 מעסיק:  אוניברסיטת היידלברג, אוניברסיטת האלה-ויטנברג 
 
יוליוס ברנשטיין (גרמנית: Julius Bernstein; ‏18 בדצמבר 1839 – 6 בפברואר 1917) היה פיזיולוג גרמני, יליד ברלין. אביו היה אהרון ברנשטיין (1812–1884), מייסד הרפורמה ביהדות הקהילה בברלין 1845; בנו היה פליקס ברנשטיין (1878–1956), מתמטיקאי.
קריירה אקדמית

ברנשטיין למד רפואה באוניברסיטת ברסלאו, ובהמשך באוניברסיטה של ברלין עם הפיזיולוג הגרמני Emil Du Bois-Reymond ‎(1818-1896). הוא קיבל תואר רופא בברלין בשנת 1862, ושנתיים לאחר מכן החל לעבוד במכון הפיזיולוגי באוניברסיטת היידלברג כעוזר של הרמן פון הלמהולץ (1821-1894). בשנת 1872 קבל את משרתו של פרידריך גולץ (1834-1902) בתור פרופסור לפיזיולוגיה באוניברסיטת האלה, שם ייסד בשנת 1881 את המכון לפיזיולוגיה.
מחקריו

המחקר של ברנשטיין התמקד בתחומי הנוירוביולוגיה והביופיזיקה. הוא מוכר כיום בעיקר בשל "תאוריית קרום התא" העוסקת במקור של "מתח המנוחה" ו"פוטנציאל הפעולה" בתאי העצב. ברנשטיין הציע (1902, 1912) שתאים הניתנים לעירור כמו תאי עצב מוקפים קרום החדיר באופן סלקטיבי ליוני אשלגן במצב מנוחה, וכי במהלך עירור עולה חדירות הקרום גם ליונים אחרים. תאוריית קרום התא אכן מסבירה את מתח המנוחה של עצבים ושרירים, שכן מתח הדיפוזיה של האשלגן נגרם על ידי הנטייה של יוני אשלגן בעלי המטען החיובי לנוע מאזור הריכוז הגבוה שלהם בציטופלזמה אל הריכוז נמוך מחוץ לתא, בעוד שאר היונים אינם יכולים לנוע. החלק השני של התאוריה (שנשלל בהמשך על ידי הודג'קין והאקסלי) טען כי במהלך עירור, המתח השלילי יחסית בתוך התא נעלם באופן זמני כאשר מתפתחת תנועה של יונים אחרים דרך קרום התא, תנועה ה'מקצרת' את מתח הדיפוזיה של האשלגן. בספרות האנגלית, המילים "התמוטטות הקרום" (membrane breakdown) היו בשימוש כדי לתאר את המבט של ברנשטיין על עירור. (מתוך תעלות יונים של ממברנות אקסיטביליות, מהדורה שלישית, על ידי ברטיל Hille).
המחקר החלוצי של ברנשטיין הניח את היסודות לניסויים על הולכה של הדחף העצבי, ובסופו של דבר העברת המידע במערכת העצבים. הוא נחשב לממציא של ה"ראוטום הדיפרנציאלי", מכשיר המשמש כדי למדוד את מהירות ההתפשטות של זרמים ביו-חשמליים. כיום, יוזמות למחקר בחישוביות עצבית בגרמניה קרויות של שמו.
הערות שוליים

↑  O'Connor, John J.; Robertson, Edmund F. (eds.), "יוליוס ברנשטיין", MacTutor History of Mathematics archive, University of St Andrews
↑  Short biography, bibliography, and links on digitized sources in the Virtual Laboratory of the Max Planck Institute for the History of Science
↑  Geocities.com Short biography
↑  Seyfarth E-A. (2006), "Julius Bernstein (1839–1917): pioneer neurobiologist and biophysicist", Biological Cybernetics 94: 2–8 Biol Cybern (2006) 94: 2–8 DOI 10.1007/s00422-005-0031-y
↑  Why 'Bernstein'? at the NNCN web site
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529009805171  BIBSYS: 90581660  BnF: cb12563053v (data)  CANTIC: a11668076  GND: 11865652X  ISNI: 0000 0000 7834 5544  LCCN: n2012189708  NKC: nlk20000079584  NTA: 067876226  SUDOC: 034929975  VcBA: 495/130779  VIAF: 24718521   WorldCat (עם VIAF): 24718521 
ראוטום (rheotome) דיפרנציאלי, אשר שימש את ברנשטיין למדוד פוטנציאל פעולה.
וייטנאם

הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם (בווייטנאמית: Cộng hoà xã hội chủ nghĩa Việt Nam) היא מדינה בדרום-מזרח אסיה אשר גובלת ברפובליקה העממית של סין בצפון, בלאוס ובקמבודיה במערב, ובמפרץ טונקין במזרח ובדרום. הרפובליקה במתכונתה הנוכחית קיימת משנת 1976, לאחר תום מלחמת וייטנאם וכיבושה של דרום וייטנאם על ידי צפון וייטנאם.
פוליטיקה

בווייטנאם קיים משטר חד-מפלגתי בהנהגת המפלגה הקרויה "הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם".
חוקה חדשה התקבלה בשנת 1992, ותפסה את מקומה של זו שהייתה בשימוש משנת 1975. שלטונה המוחלט של המפלגה הקומוניסטית באספקטים של החברה, הממשלה והפוליטיקה - הוטמע מחדש עם כניסת החוקה לתוקף. רק למפלגות המאושרות על ידי המפלגה הקומוניסטית יש זכות להשתתף בבחירות. בין מפלגות אלה קיימת "חזית ארץ האבות הווייטנאמית", ואיגודי פועלים וסחר.
אף על פי שבאופן רשמי דוגלת המדינה בסוציאליזם, חלק מעקרונות שיטת הממשל הזו נזנחו החל משנות ה-90.
הנשיא הוא ראש המדינה ומפקד צבא וייטנאם. תפקידו במועצה הוא שר הביטחון והשר לביטחון פנים. ראש ממשלת וייטנאם הוא הממונה על הממשלה ומועצת השרים, בה מכהנים 3 סגנים שלו ועוד 26 שרים שונים.
האספה הלאומית בווייטנאם היא הרשות המחוקקת והיא הגוף היחיד במדינה שזהו תפקידו. במועצה יושבים 498 חברים. היא ממונה גם על הרשות השופטת והרשות המבצעת במדינה. כל חברי מועצת השרים מגיעים מתוך האספה הלאומית.
האספה ממונה גם על בית המשפט העליון, הערכאה הגבוהה ביותר במדינה לערעורים. תחתיו יש בתי משפט מחוזיים ובתי משפט מקומיים. בתי משפט צבאיים במדינה מחזיקים בסמכויות נרחבות למקרים בהם מדובר בביטחון הלאומי.
כל חלקי הממשלה הווייטנאמית נשלטים על ידי המפלגה הקומוניסטית. הרוב המכריע של הבכירים בממשלה הם חברי המפלגה.
מזכיר המפלגה הוא אחד האנשים החזקים ורבי ההשפעה במדינה בהיותו אחראי על הארגון הלאומי של המפלגה, מינויים מדיניים, וקביעת מדיניות המפלגה.
במדינה פועלים מספר פעילים להגדלת חופש המידע וזכויות האדם. בעקבות פעילותה בתחום זה, פעילת זכויות האדם פאם דואן צ'אן נעצרה באוקטובר 2020, ונידונה ל-9 שנות מאסר.
צבא

"הצבא העממי של וייטנאם" הוא שמם של כל הכוחות המזוינים במדינה. מבנה הצבא שואב השראה מצבא השחרור העממי של הרפובליקה העממית של סין. הצבא מתחלק ביתר פירוט לכוחות היבשה (הכוללים כוחות עורף אסטרטגיים ומשמר גבולות), הצי העממי, חיל האוויר העממי ומשמר חופים. מאז הקמת המדינה תרם הצבא לכלכלת וייטנאם הן בתחום הביטחון והן כחלק מכוח העבודה במדינה. הצבא מסייע בתחומים נרחבים הכוללים: תעשייה, חקלאות, יערנות, דיג ואמצעי תקשורת. לפי ההערכות, משרתים בצבא כ-500,000 קצינים וחיילים. הממשלה גם מארגנת מיליציות מקומיות בפרובינציות וכוחות משטרה מקומיים. מעורבות הכוחות החמושים בחיי החברה במדינה הצטמצמה בהדרגה החל משנות ה-80.
כלכלה

רוב כלכלתה של וייטנאם מתבססת על חקלאות, אם כי רק רבע משטח המדינה ראוי לעיבוד. הגידול העיקרי במדינה הוא אורז. וייטנאם היא ממגדלות האורז החשובות והגדולות בעולם, ואף שהיא צריכה לדאוג לאוכלוסייתה הגדולה, נשארים לה עודפי אורז ליצוא. בנוסף, מגדלים במדינה גם עצי גומי, תירס, קני סוכר, פלפל, תה, קפה, טבק ובטטות. בערי הצפון, כמו האנוי והייפונג, יש תעשייה כבדה, המבוססת על מרבצי הפחם והברזל באזור. כמו כן בצפון נמצאים מרבצי מתכות אחרות, אך כרייתם נמצאת רק בתחילת דרכה. וייטנאם הייתה אחת המדינות העניות בעולם, מלחמת האזרחים הארוכה בין סוף שנות השישים עד שנות השבעים הכבידה לחלוטין על כלכלתה. היא הייתה נתונה לחרם של ארצות הברית עד שנת 1994. בשנת 1987 חל שינוי בכלכלה של וייטנאם כאשר פתחה את שעריה בפני תיירים.
בשנת 2010 נאמד היקף התוצר המקומי גולמי של כלכלת וייטנאם בכ-104 מיליארד דולר, כאשר התוצר במונחי כוח קנייה נאמד בכ-275 מיליארד דולר. בשנים שקדמו למשבר העולמי, בין 2004–2007, צמחה וייטנאם בשיעור ריאלי שנתי ממוצע של למעלה מ-8%. בשנות המשבר (2008–2009) התמתנה הצמיחה בהשפעת הירידה החדה בהיקפי הסחר העולמי, לצמיחה של 6%, כאשר בשנים הבאות צפויה וייטנאם לשמור על גידול עקבי ויציב של קצת למעלה מ-7% צמיחה.
יבוא הסחורות הכולל של וייטנאם הסתכם בשנת 2010 ב-79 מיליארד דולר, עלייה של 26% בהשוואה לשנה שעברה. בשנים הבאות צפוי גידול של 14% בהיקפי היבוא, מתון מעט יותר מזה שנרשם השנה ובשנים שקדמו למשבר העולמי (גידול ממוצע של 26% בין השנים 2004–2007) היקף הסחר בסחורות בשנה החולפת הסתכם בכ־150 מיליארד דולר, עלייה של כ־23% לעומת שנת 2009. יצוא הסחורות הסתכם בכ-71 מיליארד דולר, עלייה של 25% בהשוואה לשנה הקודמת. בשנים האחרונות מתמקד הסחר של וייטנאם בעיקר בייצוא של מוצרי טקסטיל, לבוש והנעלה, נפט גולמי, דגה ומוצרי דגה וציוד אלקטרוני, וייבוא של מכונות וציוד חשמלי, מוצרי אנרגיה ופלדה. מדינות היצוא העיקריות (על פי סדר חשיבות) הן ארצות הברית, האיחוד האירופאי, מדינות ה-ASEAN, יפן וסין כשמדינות הייבוא העיקריות הן סין, מדינות ה-ASEAN, דרום-קוריאה, יפן והאיחוד האירופאי.
על פי נתוני 2022, סך כל היבוא של וייטנאם עומד על 359 מיליארד דולר והיצוא על 399 (מהם כ-30% מוצרי תקשורת ואלקטרוניקה), נתונים המעמידים את כלכלת וייטנאם במקום ה-20 בעולם.
גאוגרפיה

את וייטנאם ניתן לחלק לשלוש יחידות גאוגרפיות מובחנות:
דלתת הנהר האדום ורכס הפנסיפן (צפון וייטנאם).
חוף ים סין הדרומי (מרכז וייטנאם).
דלתת המקונג (דרום וייטנאם).
דלתת המקונג מאופיינת בקרקעות סחף כבדות ופוריות. המקונג, אשר זורם מפסגות ההימלאיה לאורך למעלה מ-4,000 ק"מ הסיע במשך מיליוני שנים מיליוני קוב של סחף עשיר במינרלים. במרכז הדלתא הקדומה ממוקמת העיר הו צ'י מין סיטי. האזור מפורץ במאות פלגי מים וקילומטרים רבים של שדות אורז.
דלתת הנהר האדום דומה במאפייניה הגאוגרפים לדלתת המקונג, אך קטנה בצורה משמעותית, כמו כן, מלבד הגיל הגאולוגי הצעיר של הדלתא, גם הנהר האדום שונה - הוא מקבל את מימיו ממרחק של פחות מ 2,000 ק"מ ויש לו תורם מרכזי בשם הנהר השחור.
את אגן ההיקוות של שני הנהרות תוחמים רכסי הרים גבוהים ובהם הר פנסיפן - הגבוה ביותר בווייטנאם. האזור ההררי מאופיין במסלע וולקני מותמר ובאזורים הקשים לגישה ושלא נפגעו מהפצצות ארצות הברית, ניתן עדיין למצוא יערות מפותחים.
פרובינציות

בווייטנאם יש 59 פרובינציות. כמו כן יש בה 5 רשויות מקומיות בשלטון מרכזי הנמצאות באותו דרג ניהולי כמו הפרובינציות.
הפרובינציות מתחלקות לרשויות מקומיות פרובינציאליות, מרכזי ערים ומחוזות.
הדרג הבא בסולם הוא ערים. הרשויות המקומיות בעלות השלטון המרכזי מתחלקות למחוזות מנהליים ולמחוזות.
דמוגרפיה

בווייטנאם חיים 54 מיעוטים אתניים. הקבוצה האתנית העיקרית במדינה היא וייט המהווה 86.2% מהאוכלוסייה (לפי מפקד האוכלוסין ב-1999).
קבוצות אתניות משמעותיות אחרות במדינה מורכבות משבט-על המונג, המונה את השבטים פלואר מונג, רד מונג, בלאק מונג, וואיט מונג. שבט-על טאי המונה את השבטים בלק טאי, וואיט טאי ושבטים שונים מקבוצת המון-קמר, שבטים ממוצא סיני ושבטים טיבטים אשר היגרו לווייטנאם רק במאות האחרונות.
השפה המדוברת היא וייטנאמית והכתיב המקובל היום הוא כתיב לטיני. בהיסטוריה המוקדמת הכתיב הסיני היה בשימוש. במאה ה-13 פותח כתיב מקומי, צ'ו נומ, שהיה בשימוש במשך יותר מ-300 שנים. בזמן השלטון הצרפתי בווייטנאם פותח כתיב לטיני לשפה המקומית במהלך המאה ה-17.
עם הטמעת הכתיב הלטיני הגיעה האוריינות להמונים. נכון לשנת 2004 94% מהתושבים במדינה יודעים קרוא וכתוב. הצרפתית נמצאת עדיין בשימוש אצל התושבים המבוגרים יותר במדינה כשפה שנייה, אך היא מאבדת את הפופולריות שלה בקצב מהיר.
על פי סטטיסטיקות משנת 2014 80% מתושבי וייטנאם מגדירים עצמם חסרי דת או שייכים לדת העממית המקומית. 9.6% מגדירים עצמם בודהיסטים מזרם המהאיאנה, וספציפית קהילה גדולה של מתרגלי זן (הנקרא תיאֵן בווייטנאמית). 7.7% מגדירים עצמם נוצרים.
תוחלת החיים בווייטנאם היא 70.35 שנים בממוצע. לפי מדד הפוריות לכל אישה יש בממוצע 1.89 ילדים. היחס בין נשים לגברים הוא 0.98 גברים לכל אישה.
תחבורה ציבורית

וייטנאם מכילה כמה אופציות לתחבורה, רובן לא מודרניות כמו המערב. ההתניידות הממונעת העצמית של התושבים היא לרוב באמצעות אופנועים שהם כלי הרכב הנפוץ ביותר. מלבד התחבורה הממונעת, מרבית התושבים המתגוררים בכפרים, כדוגמת העיר סאפה בצפון המדינה, מתניידים בעיקר בהליכה רגלית מכיוון שאינם מחזיקים כלי רכב או מכיוון שבתיהם בנויים על גבי גבעות שהגישה אליהן היא רגלית בלבד.
תחבורה ציבורית > רכבת

בווייטנאם הרכבת מיושנת מאוד ולא מודרנית כמו הרכבות במערב. לאור זאת, התניידות ברכבת היא איטית ויקרה יותר מהחלופות האחרות. ברכבת ישנם קרונות שונים שמחיר הכרטיס לישיבה בהם משתנה לפי דרגתם: Hard seat (בתרגום חופשי: מושב קשה) הוא קרון שמורכב מספסלי עץ קשים, בשל המחיר היקר של הרכבת, הרוב המוחלט של המקומיים נוסעים בקרון זה. Soft seat (בתרגום חופשי: מושב רך) הוא קרון שמורכב מספסלים מרופדים, נוחים יותר מספסלי העץ. בנסיעות ליליות או ארוכות ניתן לרכוש מושבים גם בקרון Hard Sleeper (בתרגום חופשי: שינה קשה) שמכיל שש מיטות בשלוש קומות, כאשר הגבוהה היא הזולה יותר והנמוכה היא היקרה יותר. כמו כן קיים קרון Soft Sleeper (בתרגום חופשי: שינה רכה) שבו קיימות ארבע מיטות וניתן לסגור את הדלת אם רוצים פרטיות.
תחבורה ציבורית > אוטובוס שינה

בשל צורת המדינה המוארכת, צורת התניידות נפוצה ומקובלת היא אוטובוסים שנקראים Sleeping Bus (בתרגום חופשי: אוטובוס שינה) ומותאמים לשינת הנוסעים בשל זמן הנסיעה הארוך מיעד ליעד. האוטובוסים מכילים שלושה טורים של מיטות קומתיים צרות וקטנות כשלרוב בכל מיטה יש כרית קטנה ושמיכה, בייחוד אם הנסיעה נמשכת לאורך הלילה. ישנם אוטובוסי שינה המופעלים לנסיעות של 14–15 שעות, כשבאוטובוס יש גם תא שירותים יחיד. אוטובוסי שינה שמופעלים לנסיעה של פחות מ-10 שעות לא תמיד יכילו תאי שירותים, אך ככל הנראה יעצרו בדרך במקומות שבהם ניתן להתפנות. בכניסה לאוטובוס השינה, הנוסעים מתבקשים להוריד את נעליהם ומקבלים מנהג האוטובוס שקית ייעודית בשל כך. חלק מהחברות שמפעילות את אוטובוסי השינה אף מציידות את הנוסעים בבקבוק מים ובשקית חטיפים קטנה.
יחסים וסחר עם ישראל

בשנת 1977, לאחר איחוד המדינה, נימשו כמה עשרות פליטים שספינתם נסחפה בלב ים, על ידי אוניית משא ישראלית ששייטה באזור וייטנאם, ונקלטו במדינת ישראל בהוראת מנחם בגין, אולם רק מיעוט מהם נותר בישראל.
על פי נתוני מכון היצוא היקף הסחר של וייטנאם וישראל גדל משמעותית בשנים האחרונות. בעשור האחרון זינקו היקפי היצוא של ישראל לווייטנאם פי עשרה, כשמאז 2003 לא נרשמה שנה אחת של קיטון בהיקפי היצוא, לרבות 2009, שנת המשבר העולמי הגדול ולמרות הירידה בהיקפי היבוא של וייטנאם בשנה זו. היקף הסחר עם ישראל גדל בשנת 2010 בשיעור של 10% והסתכם בכ-209 מיליון דולר. יצוא הסחורות גדל ב-9% והסתכם בסכום של כ-130 מיליון דולר. ישראל מייצאת בעיקר מוצרי טכנולוגיה עילית מתחומי תעשיות הכימיה, מוצרים רפואיים, מוצרי אופטיקה ומכונות. ישראל מייבאת מהמדינה בעיקר מוצרי חקלאות, מוצרי מזון מעובדים, מחצבים ומעט טקסטיל.
היקף הסחר בין המדינות, נכון ל-2011 הוא כ-250 מיליון דולר (יצוא ויבוא). סכום זה הוא רק כחמישית האחוז (0.2%) מהיקף הסחר הכולל של ישראל שהוא כ-117 מיליארד דולר. בנובמבר 2011, ביקר במדינה נשיא מדינת ישראל שמעון פרס, בראש משלחת כלכלית ודיפלומטית בהשתתפות אנשי עסקים רבים, לצורך קידום היחסים שבין המדינות. לדעתו של שרגא ברוש, כמו בשווקים אחרים במזרח אסיה, קיימים בווייטנאם פערים תרבותיים עמוקים מול התרבות העסקית המערבית. לעיתים קרובות חייבים אנשי עסקים להיעזר בגורמי צד שלישי, פרטיים או ממלכתיים, כדי לגשר על פערים אלו או "לשבור את הקרח" וליצור יחסי מסחר, מפאת היותו של הממשל בווייטנאם ריכוזי ובעל סממנים קומוניסטיים והדרך שבה מנהלת המדינה את עסקיה.
יהדות וייטנאם

היהודים הראשונים הגיעו לווייטנאם בימי השלטון הצרפתי במאה ה-19. מספר היהודים ב"הודו-סין הצרפתית" נאמד ב-1,000. בשנת 1954 עם הכרזת העצמאות למדינה, רוב היהודים עזבו את המדינה.
ריכוז גדול של יהודים היה בעת הנוכחות של צבא ארצות הברית בווייטנאם.
הקהילה היהודית הנוכחית מורכבת מבעלי עסקים ומבעלי מקצועות חופשיים, אשר הגיעו מאירופה, ארצות הברית, אוסטרליה ומישראל. הצמיחה המוגברת של כלכלת המדינה משכה אותם להתיישב בבירת המדינה.
עיקר הפעילות של הקהילה הוא מסביב לבית חב"ד שבהו צ'י מין סיטי בראשות השליח הרב מנחם הרטמן. "בית חב"ד" מפעילה מסעדה כשרה, בית ספר משלים ללימודי יהדות, בו 15 ילדים ובשנת 2012 הקים את המקווה הראשון בווייטנאם. על תהליך קליטתו של שליח חב"ד בעיר נעשה הסרט גוט שאבעס וייטנאם.
בווייטנאם היהדות אינה דת מוכרת ולכן לבית חב"ד אין אפשרות לפעול בקרב התושבים המקומיים, אלא עבור בעלי אזרחות חוץ בלבד. כך למשל האנוי היא אחת מערי הבירה הבודדות בעולם שבית החב"ד הפועל בה לא מדליק בה חנוכיית ענק בימי חג החנוכה. כדוגמה נוספת ניתן למנות את העובדה שהמקווה הראשון שנבנה בהאנוי ניזום על ידי סגן השגריר הישראלי.
הערות שוליים

↑  דירוג שטח יבשתי - מתוך אתר Worldometer, כפי שפורסם ב-28 במאי 2021
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: UN_PPP2024_Output_PopTot.xlsx, שם החוצץ: Median - מתוך אתר האו"ם
↑  טבלאת אוכלוסייה שם הקובץ: WPP2024_POP_F01_1_POPULATION _SINGLE_AGE_BOTH_SEXES.xlsx, שם החוצץ: Medium variant - מתוך אתר האו"ם, הערכה 1 ביולי 2024
↑  דירוג תמ"ג - מתוך אתר הבנק העולמי, כפי שפורסם ב-2 באוגוסט 2023
↑  מדד הפיתוח האנושי לשנת 2022 בדו"ח שפורסם ב-2024 על ידי אתר מינהל הפיתוח (UNDP) של האומות המאוחדות
↑  SAMUEL C. Y. KU, The Political Economy of Taiwan's Relations with Vietnam, ‏1999
↑  וייטנאם באתר OEC (אנ').
↑  שרגא ברוש, דיפלומטיה כלכלית, באתר nrg‏, 30 בנובמבר 2011
1 2  הרב אליהו בירנבוים, יהודי וייטנאם, מקור ראשון, 30 בינואר 2009
↑  היסטוריה בווייטנאם: מקווה הטהרה הראשון, אתר בית חב"ד.
↑  גוט שאבעס וייטנאם(הקישור אינו פעיל)
↑  כגון גיור ולימודי יהדות עם הווייטנאמים.
↑  להיות יהודי בווייטנאם הקומוניסטית, כיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559661405171  BNE: XX450945  BnF: cb118686235 (data)  GND: 4063514-4  HDS: 003430  ISNI: 0000 0001 2243 3868  KulturNav: 8135f763-e572-4109-bb94-efd7ff817bdf  LCCN: n79032186  MusicBrainz: 0158e991-c3c6-374a-9b9d-024bbaff6980  NARA: 10035814  NDL: 00560635  NKC: ge131295  NLA: 35581821  RERO: 02-A005427536  SELIBR: 162420  SUDOC: 02643878X  UKPARL: 0aHrciyv  VIAF: 155871049   WorldCat (עם VIAF): 155871049 
מרכז הכנסים הלאומי בווייטנאם
נערה מהקבוצה האתנית "ה'מונג"
מפרץ הא לונג, אתר מורשת עולמית.
סבתא, בת ונכד משבט בלאק מונג, אחד מהשבטים החיים בצפון וייטנאם. ביום ראשון יום שוק בעיר סאפה בצפון וייטנאם על גבול סין
ילדים בצפון וייטנאם