stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בנדיקוט זהוב
תיאור

הבנדיקוט הזהוב הוא המין הקטן ביותר בסוגו, ודומה במבט שטחי לחולדה בשל גודלו הקטן, תנוחתו השפופה וזנבו הארוך יחסית. מבנה גופו קומפקטי ועגלגל, ראשו חרוטי וחוטמו קצר ומחודד. אוזניו קצרות ועגולות, עיניו ואפו קטנטנים וכהים וזנבו ארוך ודליל בשיער. הגפיים האחוריות גדולות ושריריות לעומת הגפיים הקדמיות. בכל רגל קדמית, יש טפרים שטוחים וחדים שמשמשים לחפירת חורים באדמה. ברגל האחורית יש טופר אחד גדול, אחד בינוני ושניים זעירים שיוצאים מתוך אצבע סינדקטילית ומשמשים לסירוק.
אורך ראשו וגופו של הבנדיקוט הזהוב 19–29 סנטימטרים, אורך זנבו 8–12 סנטימטרים ומשקלו נע בין 300 ל-670 גרם (תלוי בתת-המין). הזכרים גדולים וכבדים משמעותית מן הנקבות. הכיס של הנקבה מכיל 8 פטמות ונפתח אחורנית.
הפרווה של הבנדיקוט הזהוב קצרה וצפופה ומורכבת משיער נוקשה ומבריק. צבעו הכללי של הבנדיקוט חום-זהוב או חום צהבהב שהעניק לו את שמו, והוא שזור בשיער שחור או אדמוני בצלעות, בגב, במצח ובפלג הגוף האחורי. צדדי הגוף והפנים נוטים לצבע חלודה דהוי, הלחיים כתמתמות או צהבהבות והסנטר לבנבן. הבטן, המפשעה, החזה וכפות הרגליים בצבע לבן שמנת או צהבהב קרמי חיוור. הזנב בצבע כתמתם, חום כהה או שחרחר.
תפוצה וסביבת מחיה

הבנדיקוט הזהוב אנדמי לאוסטרליה; טווח התפוצה ההיסטורי שלו השתרע על מרבית צפון ומרכז אוסטרליה, וכלל את מרבית הטריטוריה הצפונית ואוסטרליה המערבית, ואפילו אזורים קטנים בגבולות ניו סאות' ויילס ואוסטרליה הדרומית. עד אמצע המאה ה-20, המין נעלם לחלוטין ממרכז היבשת, ושרד רק באזורים קטנים ברכס הארטיזאני ומישור מיטשל בקימברלי ואולי גם בקצה ארץ ארנהם; עיקר האוכלוסייה של המין נמצאת באיים הבאים לחופי היבשת: האי בארו, האי התיכון, איי ווסל, והאיים אוגסטוס, סטור, לקלן, איינס, הרמיט, ומרצ'ינבר. לחלק מהאיים הוא הובא על ידי האדם.
בית הגידול של הבנדיקוט הזהוב מגוון למדי וכולל סוואנה יבשה עם פסיפס של שיטה, אקליפטוס וכדורי ספיניפיקס, בתה חופית מנוקדת בשיחים וסבך גפניים, יער גשם טרופי, גבעות סלע ואבן חול, ערבת עשב מישורית, ובעבר גם בתי גידול צחיחים למחצה ואפילו מדבריות (מדבר גיבסון, מדבר החול הגדול, מדבר ויקטוריה הגדול ומדבר טאנאמי).
אקולוגיה > התנהגות ופעילות

הבנדיקוט הזהוב הוא יונק פעיל לילה שמבלה את שעות החשיכה בחפירת בורות חרוטיים באדמה במטרה לחשוף חסרי חוליות ושורשים; הוא מסתייע בחושיו המחודדים שלו כדי לגלות מקורות מזון תוך כדי חפירה (באמצעות ראייה, שמיעה או הרחה) ולנווט לעברם. במהלך היום, הבנדיקוט ישן בתוך קן עשוי מקלות, עלים ועשב שבנה לעצמו בתוך צמחייה צפופה, גזע חלול, מחילה או נקיק סלע, והוא עשוי להתחפר באדמה במהלך הלילה עם הטמפרטורה צונחת כדי לשמור על חום גופו.
הבנדיקוט הזהוב חי בבדידות רוב הזמן למעט עונת הרבייה. הוא יונק טריטוריאלי מאוד שתופס לעצמו שטח מחיה קבוע עד גודל 0.35 קילומטרים רבועים לזכר ו-0.12 קילומטרים רבועים לנקבה. הטריטוריה מתרחבת בעונה היבשה עקב הנדירות במקורות מזון, ומצטמקת חזרה בעונה הגשומה סביב אזורי הקינון בשל השפע במזון. טריטוריות הבנדיקוטים עשויות לחפוף זו לזו בשוליים, והם משתדלים להימנע מלפלוש לשטחו של בנדיקוט מאותו הזוויג.
אקולוגיה > תזונה ויחסי גומלין

הבנדיקוט הזהוב הוא יונק אוכל-כל; התזונה שלו מורכבת בעיקר מחרקים דוגמת טרמיטים, נמליים, חיפושיות, זחלים ופרוקי רגליים אחרים, לצד ביצי זוחלים קטנים, זרעים, שורשים ופקעות. בדומה לבילבי הענק ולקרוביו הנכחדים בילבי זוטר ובנדיקוט מדברי, לבנדיקוט הזהוב מספר התאמות גופניות לחיים בסביבה מדברית. יש לו קצב חילוף חומרים נמוך שגורם לגוף לייצר פחות חום, מנגנון נשיפה יעיל שמקטין את אידוי הנוזלים, ויכולת לאפשר לטמפרטורת הגוף שלו לצנוח בהתאם לטמפרטורת הסביבה. בנוסף, הבנדיקוט אינו זקוק למים, ומקבל את מרבית הלחות הנדרשת מהשורשים. מכלול התכונות הללו מסייעות לו לשרוד בסביבה המדברית הצחיחה במרכז אוסטרליה.
טורפיו העיקריים של הבנדיקוט הזהוב, הם המינים הפולשים שהובאו על ידי האדם: שועל אדום וחתול הבית; הוא ניצוד גם לעיתים על ידי דורסי לילה, דינגו, נמיית כיס צפונית, כוח זנב-קוץ ופיתון, ובאופן חריג גם על ידי פוסום הסלע ופוסום זנב-קשקש. על מנת להימנע מטריפה, הבנדיקוט מסתייע בחושיו החדים כדי לאתר סכנה מבעוד מועד, ונמלט למחסה בסבך במקרה הצורך. הבנדיקוט הזהוב מתפקד כמווסת טבעי של אוכלוסיות החרקים, ומסייע גם להפצת זרעים דרך צואתו.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

הבנדיקוט הזהוב מתרבה לאורך השנה. הזכר והנקבה נפגשים לפרק זמן קצר לצורך רבייה, ולאחר מכן הזכר עוזב ואינו משתתף בגידול הצאצאים. ההיריון נמשך כשבועיים, ולאחריו הבנדיקוטית ממליטה 2–4 גורים. הגורים מבלים ביניקה 8 שבועות ולאחר מכן נגמלים. עם תום הגמילה, הבנדיקוטית יכולה להיכנס שוב להיריון. הגורים מגיעים לבגרות בסביבות גיל 3 חודשים. תוחלת החיים של הבנדיקוט הזהוב קצרה יחסית ונעה בין שנתיים לשלוש. הבנדיקוטים מתרבים ככל האפשר במהלך חייהם הקצרים, בפרט בעונה הגשומה שבה יש שפע במזון.
מצב שימור

בעבר, טווח התפוצה של הבנדיקוט הזהוב השתרע על חלקים גדולים מהיבשת, אולם האוכלוסייה חוותה ירידה דרסטית כתוצאה מהתפשטות חתול הבית והשועל האדום לצפון ומרכז היבשת, עד כדי כך שבשנת 2000 סברו שהוא נכחד ביבשת. שרידי האוכלוסיות ביבשת מאוימים כיום מצד טריפה על ידי חתולים, תחרות עם ארנבונים וארנבות על מקורות מזון ושינויים במשטרי אש שמובילים לצמצום כיסי הסבך שבהם המין מוצא מפלט מפני טורפיו. על האיים, הבנדיקוט סבל בעבר מטריפה על ידי כלבים משוטטים ותחרות על מקורות מזון עם החולדה השחורה, אולם אלה הושמדו מהאיים על ידי רשויות השימור האוסטרליות בין 1993 ל-2005, וכיום האוכלוסיות באיים משגשגות עקב היותם נקיים ממינים פולשים.
הבנדיקוט הזהוב מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), בשל טווח התפוצה המצומצם שלו שמוערך בכ-196 קילומטרים רבועים, אוכלוסייה מקוטעת, וירידה מתמשכת בבית גידול מתאים ובמספר הבנדיקוטים הבוגרים.
תוכנית ההתאוששות לבנדיקוט הזהוב וחולדת עץ זהובת-גב (Mesembriomys macrurus) הוקמה בשנת 2003, והתמקדה במעקב אחר מגמת האוכלוסייה, הכנסה של בנדיקוטים לאיי שימור שנוקו ממינים פולשים, שיתוף פעולה בין סוכנויות ממשלתיות שונות ובעלי קרקעות אבורג'ינים לצורך הקמת אזורי שימור ביבשת, חיפוש אוכלוסיות לא-ידועות של בנדיקוט, העלאת המודעות למצב המין, שילוב הקהילות המקומיות בניטור אחר מינים פולשים, ופיקוח הדוק על כניסה לאיים במטרה למנוע הכנסה פיראטית של חולדות, חתולים וכלבים. הפעולות הללו תרמו לשיפור במצב המין, ובפרט ההכנסה לאיי שימור. הפעולות ברכס הארטיזאני ביבשת מבוצעות על ידי הארגון לשמירת חיות הבר האוסטרליות, ובשאר היבשת והאיים על ידי המחלקה לשימור איכות הסביבה או תושבים אבוריג'ינים מקומיים. רשויות השימור מפקחות גם על פעילות קידוחי הנפט והגז סביב האיים והשפעתם על הסביבה.
האוכלוסייה העולמית מוערכת בכ-30,000 בנדיקוטים, מתוכם 20,000 באי בארו, 1,400 באי מרצ'ינבר, 1,000 באי התיכון, והיתר בשאר האיים וביבשת.
הערות שוליים

↑  בנדיקוט זהוב באתר הרשימה האדומה של IUCN
נוף אופייני לבית גידולו של הבנדיקוט הזהוב.
פוחלץ של בנדיקוט זהוב.
Swallow the Sun

| --- | --- |

 מקום הקמה:  ייבסקילה 
 מוקד פעילות:  ייבסקילה, פינלנד
 תקופת הפעילות:  מ-2000
 סוגה:  דום-דת' מלודי, דת'-דום גותי
 חברת תקליטים:  Firebox Records, Spinefarm Records, Century Media Records
 www.swallowthesun.net
 חברים
 ג'והא ראיביאו מאטי הונקונן מיקו קוטאמאיקי יוסו ראטיקנן ג'והו ראיהא
 חברים לשעבר
 פאסי פסאנן קאי האטו אלכסי מונטר מרכוס ג'יימסן יאני פוהו
 
Swallow the Sun ("לבלוע את השמש" בתרגום לעברית; תעתיק: סוואלו דה סאן) היא להקת דום-דת' מטאל מלודי מפינלנד. סגנון הלהקה מדגיש מלודיה ואווירה, והלהקה מגדירה את עצמה כלהקת "מטאל מלנכולי".
רקע

הלהקה הוקמה באביב של שנת 2000 על ידי הגיטריסט ג'והא ראיביאו, ולאחר מכן הצטרף אליו המתופף פאסי פסאנן. ב-2001 הצטרף אליהם כגיטריסט שני מרקוס ג'יימסן, שאותו הם הכירו מהלהקות הקודמות שהיו בהן. באותה השנה הצטרף גם הסולן מיקו קוטמאיקי. הם ניגנו כמה שירים ואז החלו לחפש בסיסט וקלידן. החיפוש לא היה ארוך, ולאחר זמן קצר הצטרפו אליהם אלכסיי מונטר ומאטי הונקונן. ב-2002 הם התחילו לחפש חומרים לדמו, שהוקלט בשנת 2003.
כמה חודשים לאחר שחרור הדמו הם חתמו על הסכם עם פיירבוקס רקורדס. הלהקה נכנסה לאולפן הקלטה ביולי 2003, ובשלושה שבועות הקליטה את אלבום הבכורה שלה, The Morning Never Came.
בפברואר 2005 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, שנקרא Ghosts of Loss. הסינגל מהאלבום, "Forgive Her...‎", הגיע למקום הרביעי במצעדים הפיניים, והאלבום עצמו הגיע למקום השמיני.
בינואר 2007 הם הוציאו את אלבומם השלישי, Hope.
בנובמבר 2009 הלהקה הוציאה את אלבומה הרביעי, שנקרא New Moon. זה האלבום הראשון שלה עם המתופף קאי האטו, שהחליף בתחילת השנה את פאסי פסאנן.
בספטמבר 2011 הלהקה הודיעה על התחלת ההקלטות לקראת האלבום החמישי, שיצא בתחילת 2012, בשם "Emerald Forest and the Blackbird".
ב-3 בדצמבר 2014 הודיעו שהמתופף קאי האטו לא יתופף באלבום הבא מאחר שהוא מחליף את מקומו של מתופף להקת נייטוויש באלבומם החדש שיצא בשנת 2015 ובסיבוב ההופעות של הלהקה לאלבום זה. את מקומו לקח המתופף יוסו ראטיקינן.
ב-2015 הוציאה הלהקה את אלבומה השישי, אלבום משולש תחת השם "Songs from the North I, II & III". בתוכו הדיסק הראשון ("Gloom", "עגמומיות") מכיל את סגנון הדת'-דום המוכר של הלהקה, הדיסק השני ("Beauty", "יופי") מוזיקה אקוסטית, והדיסק השלישי ("Despair", "ייאוש") מוזיקת פיונרל דום כבדה ואיטית ביותר, עם ליריקה מלנכולית ואפלה מאוד.
ב-2019 הוציאה הלהקה את אלבומה השביעי, "When a Shadow Is Forced into the Light". האלבום עוסק ישירות במותה של בת הזוג של ג'והא ראיביאו, הזמרת עליאה סטנברידג', אבלו של ראיביאו וחייו מאז מותה. בראיון ל-Decibel (מגזין הבי מטאל חודשי), שעסק באופן שבו מותה של סטנברידג' השפיע על המוזיקה של When a Shadow is Forced into the Light, אמר ג'והא ראיביו: "כל מילה והערה שכתבתי, כתבתי עבור עליאה באלבום הזה ועל הקרב שלי [...]. שם האלבום הזה בא מהמילים של עליאה, 'כשצל נאלץ לתוך האור', וזה בדיוק מה שהייתי צריך לעשות. לדחוף את עצמי החוצה מהצללים, כיוון שהייתי פחות או יותר נזיר ביער במשך שנתיים וחצי, הייתי צריך לדחוף את האלבום הזה החוצה".
ב-2021 הוציאה הלהקה את אלבומה השמיני, "Moonflowers".
חברי ההרכב

ג'והא ראיביאו - גיטרה (2000-היום)
מאטי הונקונן - גיטרה באס (2001-היום)
מיקו קוטאמאיקי - שירה (2001-היום)
יוסו ראטיקנן - תופים (2014-היום)
ג'והו ראיהא - גיטרה (2018-היום)
חברי ההרכב > חברים לשעבר

פאסי פסאנן – תופים (2000–2009)
קאי האטו – תופים (2014-2009)
אלכסי מונטר - קלידים (2016-2001)
מרכוס ג'יימסן - גיטרה (2018-2001)
יאני פוהו - קלידים, שירה (ליווי) (2021-2018)
דיסקוגרפיה

| אלבום | שנה |
| --- | --- |
Out of This Gloomy Light (דמו): 2003
The Morning Never Came: 2003
Ghosts of Loss: 2005
Hope: 2007
Plague of Butterflies (מיני אלבום): 2008
New Moon: 2009
Emerald Forest and the Blackbird: 2012
Songs from the North I, II & III: 2015
When a Shadow Is Forced into the Light: 2019
Moonflowers: 2021
Shining: 2024
הערות שוליים

↑  Swallow the Sun – 20 Years of Gloom, Beauty and Despair – Live in Helsinki: Album Review, At The Barrier, ‏28 ביולי 2021
1 2  Swallow the Sun - Songs from the North I, II & III - Encyclopaedia Metallum: The Metal Archives, www.metal-archives.com
↑  J. J. Koczan, SWALLOW THE SUN Reveal Details for 'Songs from the North I, II & III', The Obelisk, ‏2015-09-18
↑  Chris Dick, Q&A: Swallow The Sun's Juha Raivio Is Blinded By The Light, Decibel Magazine, ‏2019-06-03 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb170307011 (data)  ISNI: 0000 0004 6943 5627  LCCN: no2015057305  MusicBrainz: 0f6df3f2-01f5-4d9a-a047-a76c907d7b66  VIAF: 315944462   WorldCat (עם VIAF): 315944462
גן מדכא סרטן

גנים מדכאי סרטן, או אנטי-אונקוגנים (tumor suppressor genes), הם גנים אשר אחראים על עיכוב הגדילה התאית או לעידוד מוות תאי מתוכנן (אפופטוזה). בגידולים סרטניים רבים גנים אלה נעדרים או לא מבוטאים, ובשל כך מעוכבת הבקרה השלילית על התרבות התאים ומתאפשרת התרבות תאית מוגברת האופיינית לגידולים סרטניים. נראה, כי מוטציות במספר גנים מדכאי סרטן מהוות את השינויים המולקולריים הנפוצים ביותר המובילים להתפתחות גידולים סרטניים בבני אדם. הוצע, כי גנים מדכאי סרטן מתנהגים בהתאם להיפותזת "שתי הפגיעות" (Two-hits hypothesis), לפיה נדרשת פגיעה בשני האללים של גן ספציפי על מנת שייגרם שינוי פונקציונלי בתא, ברקמה וביצור השלם.
היסטוריה

הגן הראשון שזוהה כגן מדכא סרטן היה הגן RB, אשר פגם בו מקושר לסרטן תאי רשתית העין בילדים (רטינובלסטומה). למעשה, מרבית הידע הקיים כיום בנושא גנים מדכאי סרטן מקורו במחקרים הראשוניים שעסקו בסרטן זה. נמצא כי דפוסי הופעת רטינובלסטומה עשויים להיות הן תורשתיים והן ספוראדיים (שאינם תורשתיים). בשנת 1971, בהתבסס על ניתוחים של הופעת המחלה במשפחות, הרופא והגנטיקאי אלפרד ג. קנודסון הציע את היפותזת "שתי הפגיעות", לפיה ניתן להסביר את שני הדפוסים בכך שהתפתחות רטינובלסטומה מחייבת פגיעה בפעילות שני האללים של הגן RB. במקרים תורשתיים, מורש אלל אחד פגום של הגן RB, ומחלת הרטינובלסטומה תתפתח כתוצאה מהתרחשות מוטציה נוספת באלל השני בתאי הרשתית. מקרי מחלה שאינם משפחתיים נדירים יותר, שכן נדרשת התרחשות של שני אירועי מוטציה עצמאיים אשר יוליכו לפגיעה בפעילות שני האללים באותו תא.
בהתבסס על התצפיות הקשורות לגן RB והגדרתו כגן מדכא סרטן, נקבעו מאפיינים לגנים מדכאי סרטן קלאסיים נוספים התורמים להתפתחות גידולים סרטניים אנושיים שונים. ראשית, פגם בגנים מדכאי סרטן קלאסיים הוא בעל אופי רצסיבי ברמה התאית, שכן נדרשת פגיעה בפעילות של שני האללים. שנית, הורשה של אלל מוטנטי אחד מגבירה את הסיכוי להתפתחות גידולים סרטניים, כיוון שנדרש אירוע מוטציה יחיד נוסף לשם אובדן מלא של תפקוד הגן. בנוסף, על מנת שגן יוגדר כגן מדכא סרטן, עליו להימצא כפגום במקרים שונים של סרטן ספורדי.
סיווג הגנים מדכאי הסרטן על פי פעילות

קיים מגוון רחב של גנים מדכאי סרטן, וניתן לסווגם לשלוש קבוצות:
גנים שומרי סף (gatekeepers), אשר מעורבים בבקרת החלוקה התאית, המוות התאי ומשך חיי התא.
גנים מתחזקים (caretakers), אשר מעורבים בשימור היציבות הגנומית.
גנים מעצבי סביבה (landscapers), אשר מעורבים ביצירת סביבה תאית המגבילה את גדילת התא.
השתקה של גנים שומרי סף מאפשרת גדילה בלתי מבוקרת, דרך מגוון מנגנונים, האופיינית לתאים סרטניים. תוצריהם של גנים שומרי סף (חלבונים במרבית המקרים) לרוב משתתפים בבקרה על מחזור התא, או במסלולי הולכת אותות המבקרים את הגדילה והחלוקה התאית. מוטציות בגנים מסוג זה עשויות להוביל להתמרה ממאירה.
תוצריהם של גנים האחראיים ליציבות הגנום, משתתפים לרוב במסלולי תיקון נזקי DNA או במסלולים המשמרים את יציבות מבנה הכרומוזום. השתקה של גנים מסוג זה תגרום לעלייה בקצב צבירת המוטציות הגנטיות באופן כללי, כולל מוטציות בגנים שומרי הסף ברקמות הגוף. על כן, מוטציות בגנים אלו עשויות להוליך גם הן, באופן עקיף, להתמרה ממאירה.
השתקה של גנים מעצבי סביבה תביא להיווצרות תנאים סביבתיים, מחוץ לתא וסמוך לו, המסייעים להתרבות תאית לא מבוקרת. תוצריהם של גנים מעצבי סביבה תורמים ליצירת סביבה תאית המגבילה את גדילת התאים. על כן, מוטציות בגנים אלו עשויות לתרום לגדילה התאית המוגברת האופיינית לתאים סרטניים.
הבסיס הביולוגי לדיכוי התהליך הסרטני

באופן תקין גדילת התאים ביונקים מעודדת או מוגבלת באמצעות מסלולי הולכת אותות, המתווכים על ידי אינטראקציות בין ליגנד לרצפטור על פני שטח התא. תוצריהם של חלק מהגנים מדכאי הסרטן, המשתייכים לשומרי הסף, משתתפים ברגולציית מסלולים אלה. השתקה של גנים אלה עשויה להוביל להתרבות תאית מוגברת ולהתהוות גידולים סרטניים.
בנוסף, גנים מדכאי סרטן רבים המשתייכים לשומרי הסף מהווים בקרים חשובים להתקדמות מחזור התא. בגידולים רבים באדם ניכרת מעורבות של היעדר בקרה על המעבר משלב G1 לשלב S במחזור התא. במצב תקין, סדרה מורכבת של אינטראקציות מעכבות מונעת התקדמות לא רצויה משלב G1 לשלב S, ובכך נמנעת חלוקת תאים שאינם תקינים. ההערכה היא, שביותר מ־80% מהגידולים האנושיים מסלול זה עובר השתקה עקב מוטציות בגנים מדכאי סרטן.
כמו כן, השמדתם של תאים בעלי פעילות חריגה, או גנום פגוע מושגת באמצעות מנגנוני מוות תאי מתוכנן (אפופטוזה), אשר הוצאתם לפועל נשלטת על ידי תוצריהם של מספר גנים מדכאי סרטן המשתייכים לקבוצת שומרי הסף. השתקה של גנים אלה מונעת או מעכבת אפופטוזה, ומאריכה את הישרדותם של תאים לא תקינים אשר עלולים להתחלק ולהוות מקור להתפתחות גידולים.
לתאים אנושיים תקינים אורך חיים ומספר חלוקות סופיים. גנים מדכאי סרטן רבים המשתייכים לשומרי הסף משתתפים בהשראת תהליך ההזדקנות התאית המובילה להפסקת חלוקת התא. השתקה של גנים אלה מסירה בקרה הכרחית המונעת התרבות תאית בלתי מוגבלת, ובהיעדרה נוצרים תאים סרטניים.
כפי שהוזכר מעלה, גנים האחראים לזיהוי ותיקון נזקי DNA שמקורם בתהליכים תאיים (כגון שכפול) או בגורמים חיצוניים (כגון קרינת UV), מהווים קבוצה עקרונית במשפחת הגנים מדכאי ההתמרה הסרטנית. פגיעה בגנים אלה עלולה להוביל לעלייה בתדירות המוטציות בגנום כולו וכך לסיכוי מוגבר להתפתחות גידולים סרטניים. ניתן לכלול בקבוצה זו גם גנים שתוצריהם משתתפים במנגנונים שאחראיים להיפרדות שוויונית של הכרומוזומים בין תאי הבת במהלך המיטוזה, שכן פגם בגנים אלה יגרום לעודפים או חסרים בחומר גנטי בין תאי הבת ולהתמרה סרטנית.
גנים מדכאי סרטן המשתייכים לקבוצת מעצבי סביבה מעורבים במנגנונים בקרתיים התורמים ליצירת סביבה תאית המגבילה את גדילת התא, כגון בתגובה לשינויים מטבוליים, לחסר בחמצן (היפוקסיה) ועוד. מנגנונים אלו כוללים בקרה ישירה או עקיפה של חלבונים במרחב החוץ תאי, פעילות חלבונים על פני שטח התא, מולקולות תקשורת קירבה (אדהזיה) בין תאים ופקטורי גדילה. השתקה של גנים מסוג זה עלולה להוביל להיווצרות סביבה רקמתית המעודדת התמרה סרטנית של תאים, במיוחד בתאי אפיתל.
גנים מדכאי סרטן מעורבים בנתיבים תאיים רבים, אשר פגם בפעילותם קשור להתמרה סרטנית. על כן, ייחוס דיכוי הסרטן לתפקוד ביולוגי יחיד של הגן המוטנט יהיה פשטני מדי.
דוגמאות

RB – הגן RB מקודד לחלבון pRB אשר באופן תקין מתפקד לעיכוב התקדמות לא רצויה של תאים משלב G1 לשלב S במחזור התא. pRB נקשר לפקטור השעתוק E2F, המוליך לעיכוב תיעתוק של גנים ההכרחיים לשכפול DNA. עיכוב פעילות זו מוביל לעצירת מחזור התא ולמניעה של חלוקת תאים אשר זוהו כחריגים. RB היה הגן הראשון שזוהה כגן מדכא סרטן, ופגם בו מקושר לסרטן תאי רשתית העין בילדים (רטינובלסטומה).
TP53 –הגן TP53 מקודד לחלבון p53, אשר מכונה 'שומר הגנום'. בתאים תקינים החלבון p53 מצוי בכמות קטנה ובמצב פעילות נמוך. בעקבות נזק ל-DNA משופעל החלבון p53 ורמת ביטויו עולה, חלבון זה מעורב בוויסות פעילותם של גנים רבים בתא. אם הנזק ל-DNA בר תיקון, p53 יתפקד להשהיית התקדמות מחזור התא ולהפעלת מנגנוני תיקון DNA. אם תיקון הנזק אינו אפשרי, p53 יביא להפעלת מנגנוני אפופטוזה או לאובדן מוחלט של יכולת ההתרבות בשילוב מאפיינים של תהליך ההזדקנות התאית. שינויים בגן זה נצפו בקרוב למחצית מכלל מקרי הסרטן באדם.
PTEN –הגן PTEN מקודד לחלבון PTEN אשר מעורב בבקרה שלילית על אינטראקציות בין התא לתווך החוץ תאי. PTEN מעכב את מסלול העברת האותות המערב את הגנים PI3/AKT, מסלול הכרחי לתהליכי גדילה תאית, התקדמות מחזור התא ואפופטוזה. כמו כן, החלבון PTEN מעורב בוויסות נדידה תאית, אדהזיה, יצירת קשר לצינורות הדם (אנגיוגנזה). בנוסף, חלבון זה מתפקד בשמירה על יציבות הגנום, דרך אינטראקציות עם מולקולות מרכזיות בתהליכי שכפול DNA, תיקון DNA והיפרדות כרומוזומים. השתקת פעילותו של גן זה נתגלתה בחולי סרטן מוח, סרטן ערמונית וסרטן שד.
BRCA –הגנים BRCA1 ו- BRCA2 מקודדים לחלבונים המהווים בקרי תיעתוק של מספר גנים בתא וכן מעורבים בתיקון שברים דו-גדיליים ב-DNA דרך מסלול הרקומבינציה ההומולוגית. בהיעדר חלבונים אלו המעורבים בתיקון נזקי DNA, מחזור התא יתקדם ליצירת תאי בת המכילים חומר גנטי פגום או מוטנטי ותתערער היציבות הגנומית. מוטציות בגנים BRCA1 ו- BRCA2 מקושרות לנטייה תורשתית לפיתוח סרטן שד וסרטן שחלה. נשאיות של מוטציות בגנים אלו מצויות בסיכון של עד 80% להתפתחות סרטן שד, ושל עד 50% להתפתחות סרטן שחלה. כמו כן, מוטציות בגנים אלו מעלות את הסיכון להתפתחות סרטן הערמונית וגידולים אחרים.
Msh2 –תוצר הגן Msh2 בתיקון של חוסר התאמה בזיווג בסיסי DNA (mismatch repair), השתקת הפעילות של גן זה מעלה את תדירות המוטציות בגנום כולו ומתאפיינת באי יציבות של מיקרוסטליטים. מוטציות בגן זה מסבירות כרבע ממקרי תסמונת לינץ', המהווה את הגורם השכיח ביותר לסרטן מעי גס תורשתי ומתאפיינת גם בסיכון מוגבר להתפתחות גידולים אחרים.
APC –הגן APC מקודד לחלבון APC אשר מעכב את מסלול Wnt להולכת אותות, המוביל לתיעתוק גנים הנחוצים לחלוקה תאית. בכך, פעילות חלבון זה מונעת חלוקת תאים מוגברת ושומרת על מסת תאים הנחוצה לפעילות תקינה של הרקמה. בנוסף, גן זה מקושר לשמירה על יציבות צינורות ההולכה התוך תאיים (המיקרוטובולי), ובמעורבות ביציבות הכרומוזומלית. מוטציות בגן זה עלולות להוביל לתסמונת פוליפוזיס אדנומטוטית משפחתית (Familial adenomatous polyposis), אשר מאופיינת בריבוי פוליפים בקיבה, בתריסריון ובעיקר במעי הגס, ועל כן בסיכון מוגבר להתמרה ממארת באיברים אלו.
הערות שוליים

1 2  Cooper GM. Tumor Suppressor Genes. The Cell: A Molecular Approach. 2nd edition. Sunderland (MA): Sinauer Associates. 2000.
1 2  Knudson AG Jr. Mutation and cancer: statistical study of retinoblastoma. Proc Natl Acad Sci U S A. 1971.
↑  Lipsick J. A History of Cancer Research: Tumor Suppressor Genes. Cold Spring Harb Perspect Biol. 2020.
1 2 3 4  Joyce C, Kasi A. Cancer, Tumor-Suppressor Genes. StatPearls. Treasure Island (FL): StatPearls Publishing. 2020.
1 2  Ashworth A, Lord CJ, Reis-Filho JS. Genetic interactions in cancer progression and treatment. Cell. 2011.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Caldas C, Venkitaraman A.R. Tumor Suppressor Genes. Encyclopedia of Genetics, Academic Press, Eds. Brenner S, Miller JH. 2001.
↑  Macleod K. Tumor suppressor genes. Current Opinion in Genetics & Development. 2000.
↑  p53: מגן טבעי מפני מחלת הסרטן. איגרת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, גיליון 29. 2007.
1 2  Romano C, Schepis C. PTEN gene: a model for genetic diseases in dermatology. ScientificWorldJournal. 2012.
↑  Hou SQ, Ouyang M, Brandmaier A, Hao H, Shen WH. PTEN in the maintenance of genome integrity: From DNA replication to chromosome segregation. Bioessays. 2017.
↑  Ford D, Easton DF, Stratton M, et al. Genetic heterogeneity and penetrance analysis of the BRCA1 and BRCA2 genes in breast cancer families. The Breast Cancer Linkage Consortium. Am J Hum Genet. 1998.
↑  Antoniou A, Pharoah PD, Narod S, et al. Average risks of breast and ovarian cancer associated with BRCA1 or BRCA2 mutations detected in case Series unselected for family history: a combined analysis of 22 studies. Am J Hum Genet. 2003.
↑  Agalliu I, Gern R, Leanza S, Burk RD. Associations of high-grade prostate cancer with BRCA1 and BRCA2 founder mutations. Clin Cancer Res. 2009.
↑  Mersch J, Jackson MA, Park M, et al. Cancers associated with BRCA1 and BRCA2 mutations other than breast and ovarian. Cancer. 2015.
1 2  גנטיקה וסרטן, האגודה למלחמה בסרטן. 2016.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph574515
דב מעייני

| --- | --- |

 לידה:  1903 ה'תרס"ג פולין
 פטירה:  1952 (בגיל 49 בערך) ה'תשי"ב
 מקום קבורה:  בית הקברות במגדיאל
 מקום פעילות:  מגדיאל
 תקופת הפעילות:  ?–1952 
 השתייכות:  חרדי-ליטאי
 רבותיו:  הסבא מסלבודקא הרב אברהם אליהו קפלן
הרב דב מעייני (תרס"ג, 1903 – תמוז תשי"ב, 1952) היה רבה של מגדיאל.
תולדותיו

נולד בפולין, בנו של משה יצחק קריקסטינסקי. למד בישיבת מיר, ישיבת כנסת ישראל (סלבודקה), בישיבת גרודנה ובישיבת טלז. בשנת 1925 עלה לארץ ישראל ולמד בישיבת חברון בחברון והיה מתלמידי הסבא מסלבודקה. בפרעות תרפ"ט, שבהן נהרגו עשרות מתלמידי ישיבת חברון, שהה בירושלים וכך ניצל. לאחר הפרעות שב לחו"ל ולמד בישיבת ראדין.
לפני נישואיו כיהן זמן קצר כרב של העיירה ילובקה בפולין.
נישא לפריידל, בתו של הרב יואל ברנצ'יק, מייסד רשת החינוך "תורה ודרך וארץ" בריגה. סבה היה הרב בצלאל סמרניק, שעלה בסוף ימיו לארץ ישראל והתיישב בחברון, ונרצח במאורעות תרפ"ט.
בשנת 1932 עלה בשנית לארץ ישראל והתיישב בפתח תקווה. היה מראשוני ישיבת היכל התלמוד, שהוקמה על ידי תלמידי הסבא מסלבודקה. לאחר מכן היה מגרעין המייסדים של בית מדרש לתורת ארץ ישראל בפתח תקווה. אשתו עבדה כמורה למקצועות תנ"ך ויהדות בפתח תקווה.
בשנת 1934 נפטר רבה הראשון של המושבה מגדיאל, שהוקמה עשור לפני כן, ותושבי המקום בחרו ברב מעייני לרב המושבה. הוא עברת את שמו ל"מעייני". היה מקורב לחזון איש ופעל בשליחותו. הקים תלמוד תורה במגדיאל והיה פעיל מאוד בנושאי דת וחינוך תורני ביישוב החדש. היה חבר המועצה של מרכז חינוך התורה בארץ ישראל שפעל בתל אביב ואיגד את מוסדות החינוך הדתיים בארץ ישראל. סייע למרכז הארצי לטהרת המשפחה שייסד הרב אפרים זלמן הלפרין. נסע לשליחויות ציבוריות לחו"ל. בשנת 1937 היה ציר בכנסייה הגדולה השלישית מטעם אגודת ישראל בארץ ישראל. בסוף שנות השלושים שהה בריגה בשליחות לטובת ענייני הדת בארץ ישראל. בעקבות חילול יריעות של ספרי תורה בקיבוץ הבחרות הסוציאליסטית פעל הרב מעייני להוצאתן מן הקיבוץ ולהבאתן לקבורה.
בתקופת מלחמת העצמאות שהה בארצות הברית בשליחות ציבורית. בעקבות המצב הביטחוני במגדיאל עזבו בני משפחתו את המושבה למשך תקופה ושהו בבני ברק בביתו של השופט ד"ר יצחק קיסטר.
הרב מעייני ניחן בחוש מוזיקלי. הוא הלחין מספר לחנים, שלימים יצאו בדיסק, כשהם מושרים על ידי בנו הרב בצלאל מעייני.
נפטר בשנת 1952, בגיל 49. נקבר באוהל בבית הקברות במגדיאל. לאחר פטירתו נקרא על שמו רחוב במגדיאל, בו התגורר ממלא מקומו ברבנות, הרב פרץ אריאל.
חיים אישיים

בנו, הרב בצלאל מעייני, כיהן כרבה של מגדיאל-הוד השרון.
בתו היא הבמאית והמחזאית רבקה מנוביץ (אמו של הרב יואל מנוביץ).
לקריאה נוספת

הרב בצלאל מעייני, אל תירא, מאמר ביוגרפי-פיוטי על תולדות חייו של הרב דב מעייני
רבקה מנוביץ-מעייני, אעברה נא: סיפורו העלום של הרב דב מעיני, כולל נספח דיגיטלי "ההר הטוב" - אגרות ומאמרים תורניים, וקובץ מוזיקלי "אל תירא". תחקיר היסטורי: שלמה טיקוצינסקי. הוצאת מוסד הרב קוק, 2015
80,000 שעות

| --- | --- |

 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  לונדון 
 מייסדים:  ויליאם מקאסקיל, בנג'מין ג'. טוד
 תקופת הפעילות:  אוקטובר 2011 – הווה (כ־13 שנים)
 https://80000hours.org/
 
80,000 שעות היא ארגון ללא מטרות רווח שבסיסו בלונדון. הארגון עורך מחקר על טיוב אפיקי קריירה. מטרתו היא "לעודד אנשים למקסם את הקריירה שלהם מבחינת עריכת אפקט חיובי חברתי בהתבסס על המחקר של הארגון". הארגון מספק ייעוץ באתר אינטרנטי, בפודקאסט, ובפגישות פרטניות. הארגון הוא חלק מהמרכז לאלטרואיזם אפקטיבי, שמקושר לפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטת אוקספורד. שמו של הארגון מתייחס לפרק הזמן האופייני הכולל בו אדם צפוי לעבוד למשך כל הקריירה. הארגון נוסד על ידי האקסלרטור Y Combinator בשנת 2015.