stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אביב מתעורר (מחזמר)

| --- | --- |

כרזת המחזמר
 מילות השירים:  סטיבן סיטר
 מבוסס על:  "האביב מתעורר" מאת פרנק ודקינד
 ליברטיסט:  סטיבן סיטר
 מוזיקה:  דאנקן שייק
 מקום ההתרחשות:  גרמניה
 תקופת ההתרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-19
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוגה:  מחזמר
 הצגת בכורה:  19 במאי 2006 (אוף ברודוויי) 10 בדצמבר 2006 (ברודוויי)
 מספר מערכות:  2
 שפה:  אנגלית
 פרסים:  8 פרסי טוני 4 פרסי אוליבייה, פרס גראמי
 http://www.springawakeningthemusical.com/
אביב מתעורר (באנגלית: Spring Awakening) הוא מחזמר-רוק עם מוזיקה מאת דאנקן שייק, מילים ומחזה מאת סטיבן סאטר. המחזמר מבוסס על המחזה הגרמני "האביב מתעורר" משנת 1891 מאת פרנק ודקינד. עלילת המחזמר, המתרחשת בגרמניה של סוף המאה ה-19, מספרת את סיפור התבגרותם המינית של קבוצת בני נוער, על רקע מוזיקת רוק ורוק אלטרנטיבי.
המחזמר הועלה לראשונה בברודוויי ב-10 בדצמבר 2006, לאחר שעבר גלגולים שונים, לרבות העלאה באוף ברודוויי, מאז נהגה לראשונה בסוף שנות ה-90. צוות השחקנים המקורי כלל את ג'ונתן גרוף, ליאה מישל, סקיילר אסטין, קרלה ביאנקו וג'ון גלאגר ג'וניור, בעוד הצוות הקריאטיבי של ההפקה כלל את הבמאי מיכאל מאייר ואת הכוריאוגרף ביל ט' ג'ונס. הפקת ברודוויי המקורית זכתה בשמונה פרסי טוני, לרבות המחזמר הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, המחזה הטוב ביותר, הלחן הטוב ביותר והשחקן הטוב ביותר. כמו כן, ההפקה זכתה בארבעה פרסי Drama Desk, ואלבום המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי זכה בפרס גראמי. בשנת 2015 עלתה בברודוויי הפקה מחודשת של המחזמר, שהייתה מועמדת בעצמה לשלושה פרסי טוני.
בעקבות ההצלחה של ההפקה בברודוויי הועלו הפקות נוספות ברחבי העולם, לרבות הפקה בווסט אנד של לונדון שזכתה בארבעה פרסי אוליבייה, בהם פרס המחזמר הטוב ביותר. בישראל עלה המחזמר בתיאטרון בית ליסין בשנת 2010 בכיכובם של עידו בר-טל בתפקיד מלכיור, נינט טייב בתפקיד וונדלה ועידו רוזנברג בתפקיד מוריץ.
תקציר העלילה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דמויות ושחקנים

| הדמות | הפקת ברודוויי המקורית | הפקת סיבוב ההופעות המקורי בארצות-הברית | הפקת לונדון המקורית | הפקת ישראל המקורית 2010 | הפקת ברודוויי המחודשת |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מלכיור | ג'ונתן גרוף | קייל ריאבקו | אניירין ברנרד | עדו ברטל | אוסטין פ. מקנזי |
| וונדלה | ליאה מישל | כריסטי אלטומאר | שרלוט ווייקפילד | נינט טייב | סנדרה מיי פרנק, קייטי בואק |
| מוריץ | ג'ון גלאגר ג'וניור | בלייק בשוף | איוואן רהון | עידו רוזנברג | דניאל נ' דורנט, אלכס בוניאלו |
| אילזה | לורן פריצ'רד (לולו) | סטפי דידומניקנטוניו (סטפי די) | לוסי מאי בארקר | הילה זיתון | קריסטה רודריגז |
| הנסכן | ג'ונתן ב. רייט | אנדי מיאנטוס | ג'יימי בלאקלי | אלון לוי/גלעד קמחי | אנדי מיאנטוס |
| מרתה | לילי קופר | שרה האנט | היילי גאליבן | דיקלה הדר | טרשל אדמונד קת'רין גלההר |
| ארנסט | גדעון גליק | בן מוס | הארי מקנטייר | עומר שיש | ג'ושוע קסטיל דניאל דייוויד סטיוארט |
| גבר מבוגר | סטיבן ספינלה | הנרי סטרם | ריצ'רד קורדרי | יוסי טולדו | ראסל הארווארד פטריק פייג' |
| אישה מבוגרת | כריסטין אסטברוק | אנג'לה ריד | סיאן תומאס | דנה שרייר | מרלי מטלין קמרין מנהיים |
| גאורג | סקיילר אסטין | מט שינגלדקר | ג'וס סלוביק | דניאל אפרת | אלכס וויז |
| אוטו | בריאן צ'ארלס ג'ונסון | אנתוני לי מדינה | אד ג'ודג' | יניב לוי | מיילס ברבה שון גרנדילו |
| אנה | פיבי סטרולה | גבריאל גרזה | נטשה בארנס | רויטל זלצמן | אלי סטוקר |
| תיאה | רמי זקן | קימיקו גלן | אוולין הוקינס | טל-יה יהלומי | אמליה הנסלי |
| מליטה |  |  |  |  | לורן לואיז |
| גרטה |  |  |  |  | אלכסנדרה וינטר |
שירים > מערכה ראשונה

| מס' | שם השיר במקור | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | Mama Who Bore Me | וונדלה |
| 2 | Mama Who Bore Me (Reprise) | הבנות |
| 3 | All That's Known | מלכיור |
| 4 | The Bitch of Living | הבנים |
| 5 | My Junk | הבנות והבנים (למעט אילזה) |
| 6 | Touch Me | הבנים והבנות |
| 7 | The Word of Your Body | וונדלה, מלכיור |
| 8 | The Dark I Know Well | מרתה, אילזה |
| 9 | And Then There Were None | מוריץ והבנים |
| 10 | The Mirror-Blue Night | מלכיור והבנים |
| 11 | I Believe | הבנים והבנות |
שירים > מערכה שנייה

| מס' | שם השיר במקור | ביצוע |
| --- | --- | --- |
| 1 | The Guilty Ones | וונדלה, מלכיור, הבנים הבנות |
| 2 | Don't Do Sadness/Blue Wind | מוריץ, אילזה |
| 3 | Left Behind | מלכיור, הבנים והבנות |
| 4 | Totally Fucked | מלכיור והלהקה (למעט מוריץ) |
| 5 | The Word of Your Body (Reprise) | הנסכן, ארנסט, הבנים והבנות |
| 6 | Whispering | וונדלה |
| 7 | Those You've Known | מוריץ, וונדלה, מלכיור |
| 8 | The Song of Purple Summer | אילזה והלהקה |
רקע

טרם עלייתו של המחזמר באוף ברודוויי, דאנקן שייק חיבר מספר הדגמות של שירים עבור הקונספט המקרי של אביב מתעורר. באותה תקופה, עלילת המחזמר הייתה נאמנה יותר לעלילת המחזה המקורי. סטיבן סטאר ודנקן שייק התכוונו במקור ששיר "I Believe" יסתיים בצרחה של וונדלה בזמן שמלכיאור אונס אותה, אבל החליטו לשנות את העלילה כי רצו שהסצנה תביע יותר אהבה בין שתי הדמויות. השיר "All That's Known" החליף שיר ששמו "All Numb", שהוחלט להסירו משום ששני השירים עסקו באותו נושא והבמאים היו צריכים לקצר את משך הזמן המופע.
שיר בשם "A Comet on Its Way" הוחלף על ידי השיר "The Bitch of Living". אף על פי ששני השירים עוסקים באותו נושא בסיסי, שייק חשב ש-"The Bitch of Living", בהיותו אופטימי יותר, מתאים יותר להצגה. השיר "Those You've Known" החליף שיר בשם "The Clouds Will Drift Away", שירד כי שייק רצה שהשיר המבוצע על ידי שלוש דמויות ראשיות יהיה דומו ברוחו לשיר "All That's Known". במקור, השיר "Mama Who Bore Me (Reprise)" היה אמור להיות מבוצע מיד לאחר השיר "Touch Me". שיר נוסף, ששמו "Great Sex" (שהיה אמור להתבצע אחרי "Mama Who Bore Me (Reprise)"), גם כן ירד מהמחזמר משום שהבמאים חשבו שהשיר עוסק בצורה מפורשת יותר מדי בנושא של ההצגה. השיר היה אמור להיות מבוצע במהלך סצנת האוננות של הנסכן, אבל השיר ירד והסצנה עברה להיות מבוצעת במהלך השיר "My Junk". כמו כן, בגרסה מוקדמת של המחזמר, השיר "The Dark I Know Well" היה אמור להיות מבוצע על ידי תיאה, אך בסופו של דבר הוא הפך לדואט בין מרתה לבין אילזה.
הפקות

בטרם ההפקה הגיע לברודוויי, אביב מתעורר פותח במסגרת מספר סדנאות, הוצג במספר קונצרטים ושוכתב מחדש במשך שבע שנים, לרבות סדנאות ב-La Jolla Playhouse בסן דייגו, Roundabout Theatre Company, וקונצרט במרכז לינקולן בפברואר 2005 בחסות השחקן/מפיק טום הולס. המחזמר הוצג לראשונה באוף ברודוויי ב-Atlantic Theater Company ב-19 במאי 2006 שם רץ עד ל-5 באוגוסט 2006.
הפקות > הפקת ברודוויי המקורית

המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי ב-Eugene O'Neill Theatre ב-10 בדצמבר 2006, שם הוצג עד ל-18 בינואר 2009, לאחר 859 הופעות ו-29 הצגות הרצה. את ההפקה ביים מייקל מאייר עם כוריאוגרפיה של ביל ט' ג'ונס, עיצוב תלבושות של סוזן הילפרטי, עיצוב תפאורה של כריסטין ג'ונס ועיצוב תאורה של קווין אדמס. המחזמר קיבל ביקורות חיוביות כמעט פה אחד, ובמהירות החזירה את ההשקעה הראשונית, בשווי 6 מיליון דולר, ב-27 באוגוסט 2007
חברת התקליטים Decca Broadway הוציאה לאור אלבום של הקלטת שירי המחזמר בביצוע צוות השחקנים המקורי ב-12 בדצמבר 2006, שזכה בפרס גראמי לאלבום המחזמר הטוב ביותר לשנת 2008. בשנת 2008, הגיטרה שבה דאנקן שייק הלחין את שירי המחזמר נכללה בתערוכה שהוצגה בספריית העיר ניו יורק תחת השם: "Writing to Character: Songwriters & the Tony Awards".
הפקות > הפקת לונדון המקורית

ההפקה הלונדונית החלה ב-23 בינואר 2009 ב-Lyric Hammersmith, משם הועברה ל-Novello Theatre ב-21 במרץ 2009, שם הוצגה עד ל-30 במאי 2009. הפקה זו זכתה בארבעה פרסי לורנס אוליבייה, לרבות עבור המחזמר החדש הטוב ביותר.
הפקות > הפקת ברודוויי המחודשת

בספטמבר 2014, הועלתה הפקה מחודשת של המחזמר ב-Rosenthal Theater על ידי Deaf West Theatre (תיאטרון בצפון הוליווד, לוס אנג'לס המעלה הפקות עבור בעלי לקויות שמיעה) בבימויו של מייקל ארדן. הרעיון הובא לראשונה לארדן על ידי הארוס שלו דאז, אנדי מיאנטוס, שגילם את דמותו של הנסכן בהפקת סיבוב ההופעות הראשון בארצות הברית של המחזמר. צוות השחקנים של הפקה זו כלל הן שחקנים חירשים והן שחקנים שומעים, שביצעו את ההצגה בשפה האנגלית ובשפת הסימנים באופן סימולטני. כאשר ההפקה הועברה למרכז ואליס אננברג לאמנויות הבמה שבבוורלי הילס באביב 2015, שם היא הוצגה החל מ-21 במאי 2015 ועד ל-14 ביוני 2015, מינטוס וקריסטה רודריגז הצטרפו להפקה, וגילמו את הנסכן ואילזה, בהתאמה.
ב-1 ביולי 2015 פורסם כי ההפקה תמשיך לברודוויי, שם תוצג ב-Brooks Atkinson Theatre בסתיו 2015 למשך תקופה מוגבלת. הפקה זו, אותה הפיקו קן דבנפורט, האנטר ארנולד וקודי לאסן, היא ההופעה המחודשת הראשונה של אביב מתעורר בברודוויי. כל צוות היוצרים הקריאטיביים של ההפקה בלוס אנג'לס עברו איתה לברודוויי, ואליהם נוספו מרלי מטלין, קמרין מנהיים, פטריק פייג' וראסל הארווארד שגילמו את דמויות המבוגרים, וכן רוברט אריזה, ליזי קואסטה, ואן יוז ורן כשחקני הלהקה. הצגות ההרצה של המחזמר החלו ב-8 בספטמבר 2015; ערב הבכורה הרשמי של ההפקה התקיים ב-27 בספטמבר 2015. ההפקה ירדה ב-24 בינואר 2016.
ההפקה זכתה לביקורות חיוביות פה-אחד. בסקירתו ב"ניו יורק טיימס", צ'ארלס אישרווד כתב שזוהי "הפקה מהמעלה הראשונה". סוכנות הידיעות AP כינתה את ההפקה "ניצחון טהור", והמגזין "ניו יורק" כינה אותה "מבריקה ויפה".
ההפקה המחודשת של אביב מתעורר התמקדה בהפיכת התיאטרון וברודוויי לנגישים לאנשים בעלי לקויות. בנוסף להשתתפות שחקנים חירשים, המחזמר כלל, לראשונה בתולדות ברודוויי, הופעה של שחקן בכיסא גלגלים – השחקנית אלי סטרוקר. אביב מתעורר הייתה גם ההפקה הראשונה של ברודוויי שהונגשה לחובבי תיאטרון עיוורים.
ב-15 בינואר 2016, המפיקים של אביב מתעורר, בשיתוף עם The Broadway League (איגוד אנשי תעשיית התיאטרון של ברודוויי), ערכו יום עיון בשם "כיצד להפוך את ברודוויי לנגישה יותר", בהשתתפות חברי קהילת בעלי לקויות. הדובר המרכזי באירוע זה היה טימותי שרייבר, יו"ר ספיישל אולימפיקס.
הפקות > הפקות נוספות

פרט להפקות בברודוויי ובלונדון, המחזמר הועלה בצורה מקצועית גם בסיבובי הופעות בארצות הברית ובממלכה המאוחדת, וכן על ידי הפקות מקומיות במדינות רבות נוספות ברחבי העולם, לרבות באוסטריה, אוסטרליה, ארגנטינה, ברזיל, הונגריה, הפיליפינים, יפן, ישראל, מלטה, סלובניה, פינלנד, צ'כיה ושוודיה.
במדיות אחרות

בסדרת הטלוויזיה "90210", מספר הפרקים הראשונים בסדרה מציגים את בית הספר וכמה מדמויות הסדרה בעודם מתכוננים, ובסופו של דבר מציגים את אביב מתעורר. בין השירים המבוצעים בתוכנית: "Mama Who Bore Me" ו-"The Bitch of Living". את התפקידים הראשים במחזמר מבצעים אנני וילסון (שניי גריימס) וטיי (אדם גרגורי).
בשנת 2008, במשך מספר פרקים של אופרת הסבון האוסטרלית "קרוב רחוק", המחזמר נכלל בסילבוס של תלמידי בית ספר התיכון של סאמר ביי, דבר המעורר מחלוקת.
בסמל של תוכנת המצגות Keynote של אפל נעשה שימוש במילות השיר "The Bitch of Living".
פרסים ומועמדויות > הפקת לונדון המקורית

| שנה | טקס הפרס | קטגוריה | מועמד/ת/ים | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2010 | פרס אוליבייה | המחזמר הטוב ביותר | המחזמר הטוב ביותר | זכייה |
| 2010 | פרס אוליבייה | השחקן הטוב ביותר במחזמר | אניירין ברנרד | זכייה |
| 2010 | פרס אוליבייה | השחקנית הטובה ביותר במחזמר | שרלוט וייקפילד | מועמדות |
| 2010 | פרס אוליבייה | שחקן המשנה הטוב ביותר במחזמר | איוואן רהון | זכייה |
| 2010 | פרס אוליבייה | הכוריאוגרפיה הטובה ביותר בתיאטרון | ביל ט. ג'ונס | מועמדות |
| 2010 | פרס אוליבייה | עיצוב תאורה הטוב ביותר | קווין אדמס | מועמדות |
| 2010 | פרס אוליבייה | עיצוב קול הטוב ביותר | בראיין רונאן | זכייה |
עיבוד קולנועי

בשנת 2010, כותב השירים/המחזאי סטיבן סאטר אמר ל-Playbill.com כי הפקת עיבוד קולנועי של "אביב מתעורר" עשויה להתחיל באירופה באביב 2013. בשנת 2012, דאנקן שייק אמר ל-Broadwayworld.com כי הסרט נמצא בשלבי פיתוח, אבל לא הכל היה במקום עדיין. במרץ 2014 הוכרז כי נבחרו מפיק ובמאי, עם Playtone כחברת ההפקה, והסרט יכלול שיר חדש, שלא הופיע קודם לכן במחזמר הבימתי. אאוליאי קרוולהו, אנזל אלגורט, מייזי וויליאמס וטום פטנר הוכרזו ב-15 בספטמבר 2019 בתפקידים של וונדלה, מלכיור, אילסה ומוריץ לסירוגין. חוץ מקרוולהו עוד לא הוכח רשמית שוויליאמס, אלגורט או פטנר יופיעו בסרט.
אולגה סריאבקינה

| --- | --- |

 לידה:  12 באפריל 1985 (בת 39) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  אולגה יוריאנה סריאבקינה
 שם במה:  Holy Molly • MOLLY
 מוקד פעילות:  רוסיה רוסיה
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 עיסוק:  זמרת, פזמונאית, רקדנית, שחקנית, מפיקה מוזיקלית, כוריאוגרפית
 סוגה:  פופ, דאנס, האוס
 שפה מועדפת:  רוסית, אנגלית, גרמנית 
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ, MALFA
 MOLLY.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
אולגה יורייבנה סריאבקינה (ברוסית: Ольга Юрьевна Серябкина; נולדה ב-12 באפריל 1985), הידועה בשם הבמה מולי (Molly), היא זמרת, רקדנית, פזמונאית ושחקנית רוסייה. החלה את הקריירה שלה בלהקת Serebro, שבה הייתה חברה כ-13 שנים עד פרישתה בשנת 2019 לטובת קריירת סולו.
הלהקה התפרסמה בהשתתפותה באירוויזיון 2007 עם השיר "Song #1", שהגיע למקום השלישי.
ביוגרפיה

סריאבקינה נולדה בעיר מוסקבה כאשר הייתה בירת ברית המועצות. בגיל 6 החלה ללמוד ריקודים סלוניים. היא השתתפה בתחרויות בינלאומיות, ובגיל 17 זכתה בתואר "אמן כבוד בספורט" לריקודים סלוניים ברוסיה.
היא איבדה את אביה בגיל מוקדם מאוד, ושיתפה שהוא היה ביסקסואל.
היא למדה בבית הספר לאמנויות במחלקה לשירת הפופ ברוסיה. בנוסף למדה תרגום של השפות גרמנית ואנגלית. היא ידועה גם ככותבת שירים לזמרים רוסים.
בשנת 2020 נישאה בסתר לגיאורגי נחקביה, איש עסקים המתגורר בווינה שבאוסטריה, אשר בעברו עבד בחברת ההקלטות בה סריאבקינה הקליטה את שיריה. ב-20 בנובמבר 2021 ילדה את בנם.
קריירה > 2006–2019: תחילה ופריצה בלהקת Serebro

בשנת 2006 החליט מקסים פדייב להקים את להקת הנשים "Serebro", אשר כללה את מרינה ליזורקינה, ילנה טמניקובה ואת סריאבקינה. סריאבקינה הייתה כותבת השירים של הלהקה.
ב-12 במאי 2007 פרצה הלהקה בתחרות האירוויזיון בהלסינקי שבפינלנד עם השיר "Song #1" וזכתה במקום השלישי. סריאבקינה כתבה את הגרסה הראשונית של השיר "Song #1", אך בסופו של דבר המילים שונו למילים של דניל באבצ'ב.
ב-21 באפריל 2009 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה ברוסית שנקרא: "OpiumRoz". כעבור שנה הוציאו מיני-אלבום ראשון, שנקרא: "Избранное".
בשנת 2012 הוציאה הלהקה אלבום נוסף, לראשונה באנגלית, שנקרא: "Mama Lover", אשר השיג הצלחה בינלאומית. רוב השירים באלבום נכתבו על ידי סריאבקינה.
ב-27 במאי 2016 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי, שנקרא: "Сила трёх", וזכה להצלחה מסחרית. האלבום כלל את כל הסינגלים שפרסמו בין השנים 2013–2016. בשנת 2019, הוציאו מיני אלבום השני שלהם שנקרא: "Chico Loco".
באוקטובר 2018 הודיעה סריאבקינה שאחרי 13 שנה תעזוב את הלהקה סופית בתחילת חודש פברואר 2019, ותחל בקריירת סולו. לפני הפרישה סריאבקינה הוציאה עם הלהקה מספר סינגלים אשר לא נכללו בשום אלבום.
קריירה > 2014–2017: תחילת קריירת סולו

ב-18 בספטמבר 2014 הוציא הזמר .DJ M.E.G את הסינגל "Kill Me All Night Long", בשיתוף עם סריאבקינה, אשר הופיעה לראשונה בשם הבמה Holy Molly. הסינגל נכתב על ידיה.
ב-4 בפברואר 2015 הופיעה עם השיר "Мы мечтали о сцене", אשר נכתב עבור התוכנית "הבמה המרכזית" בערוץ הטלוויזיה רוסיה-1. במרץ הוציאה סינגל נוסף: "Holy Molly", ומאוחר יותר החליטה לשנות את שם הבמה שלה ל-Molly בלבד בהשקת סינגל הבכורה באנגלית "For Ma Ma".
ב-25 בדצמבר יצא הסרט "היום הטוב ביותר" בבתי הקולנוע ברוסיה ובארץ. סריאבקינה משחקת בסרט באחד התפקידים המרכזיים.
ב-7 ביוני 2016 יצא סינגל הבכורה הראשון שלה: "Я просто люблю тебя", אשר נכלל באלבום הבכורה שלה. הקליפ שלו יצא כעבור חודשים. ב-9 בנובמבר הוציאה את השיר "Style".
ב-3 באפריל 2017 יצא ספרה: "Тысяча М". הספר כלל אוסף של 54 משיריה, סיפורים אישיים, ותצלומים רבים מהארכיון האישי שלה.
ב-3 במרץ, השתתפה בדואט עם הזמר יגור קריד בסינגל: "Если ты меня не любишь", הסינגל נכלל באלבומו של הזמר והזמרת בנפרד. בהמשך השנה פורסמו הסינגלים: "Fire" ו-"Это не месячные" ו-"Мне нравится", אשר לא נכללו באלבומים.
ב-29 בספטמבר יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום: "Пьяная".
קריירה > 2018–הווה: אלבום הבכורה Косатка в небе

ב-23 ביולי 2018 יצא הסינגל באנגלית: "Under My Skin".
ב-17 באוקטובר, הוציא מקסים פדייב סינגל בשיתוף סריאבקינה שנקרא: "Рассыпая серебро", (בתרגום חופשי "לפזר [את] כסף (סרברו)") כרמז לפירוק הלהקה. בקליפ הופיעו כל בנות הלהקה אשר היו בה במהלך כל השנים.
ב-15 בינואר 2019 יצא הסינגל "Потому что любовь". כעבור חודש יצא סינגל נוסף מתוך האלבום: "Не плачу".
ב-29 במרץ יצא סינגל נוסף: "Красивый мальчик".
ב-4 באפריל יצא אלבומה הראשון של סריאבקינה שנקרא: "Косатка в небе", אשר כולו בשפה הרוסית.
ב-5 בפברואר 2020 הוציאה סריאבקינה את השיר "что же ты наделал". ב-18 בדצמבר הוציאה את השיר "ZODIAC".
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2019: Косатка в небе
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2020: Причины
פילמוגרפיה

2015: "היום הטוב ביותר"
ספרים

2017: "Тысяча М"
הערות שוליים

↑  סריאבקינה מסבירה מדוע עוזבת, אוקטובר 2018
↑  סריאבקינה מסבירה על הכתיבה, 2006
↑  האלבום מיני Chico Loco, ינואר 2019
↑  הסינגל - For Ma Ma, יוני 2015
↑  היום הטוב ביותר - טריילר (2015), 25 בדצמבר 2015
↑  הקליפ לסינגל - Я ПРОСТО ЛЮБЛЮ ТЕБЯ, ספטמבר 2016
↑  הספר שלה למכירה, אפריל 2017
↑  הקליפ לסינגל - FIRE, יוני 2017
↑  הסינגל - Это не месячные, אוגוסט 2017
↑  הקליפ לסינגל - Мне нравится, אוגוסט 2017
↑  הקליפ לסינגל - Пьяная, אוקטובר 2017
↑  קליפ לסינגל Under My Skin, יולי 2018
↑  קליפ פרידה של הלהקה Рассыпая серебро, אוקטובר 2018
↑  קליפ לסינגל ПОТОМУ ЧТО ЛЮБОВЬ, ינואר 2019
↑  מילים לסינגל Не плачу, מרץ 2019
↑  מילים לסינגל Красивый мальчик, מרץ 2019
↑  האלבום Косатка в небе, אפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1140872613  MusicBrainz: b8983979-4c56-47e8-88c4-a62edabd2c46  VIAF: 7685150749024716420002   WorldCat (עם VIAF): 7685150749024716420002
אימפיריאל ג'פניז איירווייז

אימפיריאל ג'פניז איירווייז (ביפנית: 大日本航空株式会社) הייתה חברת התעופה הלאומית של האימפריה היפנית במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

עם תחילת מלחמת סין–יפן השנייה, היה צורך גדול ביכולת ההובלה האווירית של הצבא היפני, שגייס באופן מסורתי את משאביו של חברת התעופה הלאומית, תאגיד התעבורה האווירית של יפן (אנ'). עם זאת, התעוררו עימותים רבים בין הצבא היפני הקיסרי והצי הקיסרי היפני על תעדוף והממשלה החלה לראות צורך ביצירת מונופול בתחום התעופה הלאומי של יפן. הממשלה רכשה כ-50% מתאגיד התעבורה האווירית של יפן ובדצמבר 1938 שינתה את שמה ל"דאי ניפון קוקו".
בסוף שנות השלושים הפעילה החברה רשת בינלאומית ענפה של טיסות עם מטוסים יפנים ומטוסים זרים. חברת התעופה עבדה באופן צמוד עם מנצ'וקו נשיונל איירווייז (אנ') שטסה ליעדים במדינת הבובות של האימפריה היפנית, מנצ'וקוו וליעדים נוספים בשטחים שיפן כבש בסין. החברה גם הפעילה כמה טיסות שכר ארוכות יותר, בהם טיסות לאיראן ואיטליה כבר ב-1939.
לאחר תחילת המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט בדצמבר 1941, החברה הפכה לחברה בבעלות ממשלתית מלאה ולמעשה פעלה כשתי יחידות נפרדות, אחת על ידי הצבא היפני ואחת על ידי הצי היפני. עד 1943 הפעילה החברה מסלול שירות צבאי מעגלי שעובר מטאיוואן דרך הפיליפינים, תאילנד, סינגפור, אינדונזיה ודרום סין.
לאחר כניעת האימפריה היפנית באוגוסט 1945 הופסקו הטיסות המבצעיות בפרט והטיסות של החברה בלל, חודש לאחר מכן בעלות הברית כבשו את נמל הבית של החברה, נמל התעופה האנדה על ידי בעלות הברית כבר חודש לאחר הכניעה. באוקטובר 1945 החברה פרוקה באופן רשמי.
במהלך הכיבוש האמריקאי של יפן הוחרמו כלי טיס בכל רחבי יפן ותעופה אזרחית ביפן נאסרה עד להקמת ג'פאן איירליינס ב-1951.
הערות שוליים

↑  Timetable and route map, 1939 20th century timetable museum
↑  Flight schedule, 1943 20th century timetable museum
↑  Routes development history etc. JCAL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA03859163  NDL: 00313298  VIAF: 259900306   WorldCat (עם VIAF): 259900306 
לוח שנה שהוציאה החברה
אומגה (יצרנית שעונים)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  לואי ברנט
 תקופת הפעילות:  1848–הווה (כ־176 שנים)
 חברת אם:  סווטש
 מיקום המטה:  ביל/ביין 
 ענפי תעשייה:  שעון 
 מוצרים עיקריים:  שעונים
  
 www.omegawatches.com
 
אומגה (Omega SA) הוא יצרן שעוני יוקרה שבסיסה בשווייץ. החברה, המתמחה בשעוני יד, היא אחת מיצרניות שעוני היוקרה המוכרות והמפורסמות ביותר בעולם. בעת הנחיתה על הירח ענדו האסטרונאוטים שעוני אומגה. בנוסף, זהו שעונו של ג'יימס בונד בסרטיו מאז הסרט "גולדן-איי" משנת 1995. אומגה אחראית על מדידות הזמנים בשנים האחרונות ברוב האולימפיאדות. אומגה היא חלק מתאגיד סווטש, הכולל את יצרני השעונים סווטש, טיסו‏, Certina,‏ Rado ורבים אחרים.
היסטוריה > יסוד

תחילתה של אומגה בשנת 1848 בעיירה לָה-שוֹ-דֶה-פוֹן, כאשר לואי ברנט, אז בן 23, החל להרכיב שעוני כיס מחלקים שיוצרו על ידי בעלי מלאכה מקומיים. ברנט מכר את שעוניו מאיטליה ועד סקנדינביה ובמיוחד באנגליה, שהייתה לשוק העיקרי שלו. עם מותו, שני בניו, שהוטרדו מהאספקה הבלתי סדירה של חלקים, סגרו את הסדנה לטובת ייצור עצמי ושליטה על כל שלבי הייצור.
היסטוריה > התחלה חדשה

עם המעבר לסדנה חדשה בעיר ביין שבשוויץ, בינואר 1880, נוצרו תנאים חדשים וטובים לייצור: הועסקו יותר פועלים ואספקת החלקים הפכה סדירה. בדצמבר של אותה שנה רכשו האחים את כל המבנה. שנתיים לאחר מכן עברה החברה למבנה גדול יותר בסביבה, שם נמצאים משרדיה עד היום.
היסטוריה > מיזוגים

שני בניו של ברנט מתו בשנת 1903, והותירו בראש החברה ארבעה אנשים כאשר פול אמיל ברנט, רק בן 24, עומד בראשם. אומגה הייתה אז יצרנית השעונים הגדולה בשווייץ, עם 800 עובדים ו-240,000 שעונים המיוצרים כל שנה.
ברנט הוביל את החברה, ודמותו השפיעה עליה כחצי מאה. מצב כלכלי קשה שהחל בעת מלחמת העולם הראשונה, הוביל את החברה לדיונים על מיזוג עם Tissot בשנת 1925, שיצא לפועל בשנת 1930 וליצירת קונצרן SSIH. קונצרן זה המשיך לגדול, ובשנות ה-70 של המאה העשרים, היה ליצרן השעונים הגדול בשווייץ והשלישי בגודלו בעולם. לאחר המשבר הכלכלי והמיתון בשנים 1975 - 1980 ושורה של מיזוגים, נמצאת היום החברה תחת קבוצת סווטש, המאגדת מספר רב של יצרני שעונים.
אומגה וחקר החלל

שעוני אומגה נבחרו על ידי נאס"א להיות שעון היד של האסטרוטנאוטים, לאחר תחרות עם שעוני בולובה. נאס"א לא ידעה כיצד יפעלו בחלל שעונים בעלי מנגנון אוטומטי, ולכן נבחרו שעונים בעלי סוללה. כל האסטרונאוטים של תוכנית אפולו ענדו את שעון אומגה ספידמאסטר. שעונו של באז אלדרין, השעון הראשון על הירח, אבד ומעריכים כי נגנב. בשנת 2007 הוציאה אומגה מהדורה מיוחדת של שעון הספידמאסטר, שכללה 5975 יחידות, לציון 50 שנים לתוכנית החלל.
ג'יימס בונד

בשנת 1995, רצתה הפקת הסרט גולדן איי, לשוות מראה יוקרתי, אירופי ומתוחכם יותר, לדמותו של מרגל העל, ג'יימס בונד. לפיכך הופסק השימוש בשעוני רולקס שהיו בעלי אופי תעשייתי ומסחרי יותר, ופירס ברוסנן, שגילם את הדמות, ענד את דגם הסימאסטר קוורץ ובסרטים הבאים את הדגם האוטומטי..
בשנת 2002, במלאת 40 שנים לדמות, הנפיקה החברה 10,007 שעוני בונד מיוחדים, שמספרו וסמל האקדח שלו חרוטים עליהם. דניאל קרייג, ממשיכו של ברוסנן, עונד גם הוא את אותו השעון.
חסויות לאירועי ספורט

אומגה נבחרה כחברה שתספק את מדידות הזמן במשחקים האולימפיים מספר פעמים: אולימפיאדת לוס אנג'לס (1932), אולימפיאדת טורינו (2006), אולימפיאדת בייג'ינג (2008), אולימפיאדת ונקובר (2010),אולימפיאדת לונדון (2012) ואולימפיאדת טוקיו 2020 (שנערכה בפועל בשנת 2021 עקב מגפת הקורונה) ואולימפיאדת פריז (2024).
אומגה היא מודדת הזמנים הרשמית של פדרציית השחייה הבינלאומית ושל הליגה האירופית לשחייה: לוח המגע המוצב בקצה מסלול השחייה, האמון על מדידת הזמנים בשחייה תחרותית, הוא מתוצרתה.
בנוסף, אומגה נותנת חסות למספר טורנירי גולף.
הערות שוליים

↑  James Bond's Choice: The Omega Seamaster, Commander Bond.net
↑  Lara Magzan, The business of Bond...James Bond, CNN. November 25, 2002
↑  Making a Splash in Aquatic Sports Timekeeping, Omega Watches.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4355772-7  HDS: 041991  ISNI: 0000 0001 1503 5386  LCCN: n96051617  VIAF: 134419014   WorldCat (עם VIAF): 134419014 
שעון אומגה מדגם סימאסטר, הדגם שנענד על ידי ג'יימס בונד. הכפתור הנוסף, (בשעה 10) הוא מנגנון לשחרור הליום, המצטבר לאחר צלילה בעומק רב. בסרטי ג'יימס בונד מוחלף הכפתור בגאדג'ט אחר.
אייריש מיסט

| --- | --- |

 סוג:  ליקר דבש
 אחוז אלכוהול:  35 
 יצרן:  Irish Mist Liqueur Company Ltd
 מפיץ:  קבוצת קמפרי 
 מוצא:  אירלנד 
 מועד הכנה ראשוני:  1947 
 צבע:  זהב 
 
אייריש מיסט (באנגלית: Irish Mist) הוא ליקר אירי העשוי מדבש ומעשבי תיבול כגון אברש ותלתן, על בסיס ויסקי אירי. בספטמבר 2010 המותג נרכש בידי קבוצת קמפרי. הליקר מיוצר מוויסקי אירי מיושן, ונטען כי המתכון הוא בן 1000 שנים. אייריש מיסט נמכר ביותר מ-40 מדינות.
שינויים בליקר

בעבר יוצר האייריש מיסט בחוזק של 40% אלכוהול בנפח וכיום הוא מכיל 35% אלכוהול בנפח.
גם צורתו של הבקבוק השתנתה מצורה המזכירה דקנטר לבקבוק אירי מסורתי.
תולדות האייריש מיסט המקורי

אייריש מיסט הוא הליקר הראשון שיוצר בצורה מסחרית באירלנד. הייצור החל במזקקות טולמור דיו בשנת 1947 בטולמור, שם גרה משפחת ויליאמס, שהייתה הבעלים הראשונים של האייריש מיסט. המזקקה המקורית הוקמה בשנת 1829, אז זיקקו בה ויסקי אירי. באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20 החל דזמונד א. ויליאמס לחפש משקה חלופי הקרוב לוויסקי. הוא גילה את המתכון העתיק וייצור האייריש מיסט החל.
ראו גם

גלייבה
דרמבוי