גוטליב פון יאגו
ביוגרפיה > ניהול מדיניות חוץ בזמן מלחמה

ב-2 באוגוסט דרשה גרמניה מבלגיה להעניק מעבר חופשי לצבא הגרמני בשטחה בטענה שצרפת מתעתדת לחלל את הנייטרליות הבלגית.
הביורוקרטיה הזוטרה הייתה אופטימית וסברה שהעליונות הגרמנית תנצח. כשהאימפריה העות'מאנית הכריזה מלחמה על מדינות ההסכמה בנובמבר 1914, יאגו הנחה את ליאו פרובניוס לנסות לשכנע את ממשלת אתיופיה להצטרף גם היא למעצמות המרכז. הטריפוליטנה כפי שהייתה ידועה בניהולם של האחים מנסמן נקבעה על ידי ה"ריאל-פוליטיק" הכלכלי "לשתף פעולה עם טורקיה על ידי משיכת סודאן למרד". התעוררות מרידות שלטה במדיניות החוץ הגרמנית במזרח; במרכזו עמד הדיאלוג של יאגו למען "שחרור פולין". תת-המזכיר ארתור צימרמן, אחד מתומכיו הממשלתיים של בתמן, היה מי שניהל את הסוכן פרבוס בקונסטנטינופול: המטרה הייתה "הרס מוחלט של הצאריזם ופירוק רוסיה למדינות קטנות יותר". אף על פי כן, יאגו היה זהיר מטבעו וספקן במיוחד לגבי המחויבות של הטורקים לברית. עם זאת, במקביל, הוא הבטיח בהצלחה זכויות ריבוניות טורקיות על הדרדנלים ב-18 באפריל 1915. עם זאת, נחוש להמשיך במאבק בגליציה, כאשר יאגו קיבל את הצעתו של הנשיא וילסון למשא ומתן בקונגרס השלום הבינלאומי, הגישור האמריקאי סורב על הסף. הוא קרא לזה schwarmerei; אבל ככל שהמלחמה נמשכה הוא נחלש בשל יומרותיו של צימרמן לקנצלר. ההצלחות ברוסיה עודדו אותו להשאיר את אוסטריה-הונגריה במלחמה על ידי עידון של כל התקרבות אפשרית לצארים.
יאגו הצטרף לאסכולת המחשבה שיש להדוף את רוסיה לאחור עמוק אל האזור העורפי שלה, ותמך במתן עצמאות חלקית של הממלכה הפולנית. הוא אמר לברון בוריאן שהמדינה חייבת להיות נשלטת על ידי דואליזם ו"אוטונומיה נרחבת מאוד" אוסטרית. עם זאת, כמו בבלגיה הוא חיפש "פאן-גרמניזציה", ואזור מכס מאוסטריה-הונגריה, השומר על היצוא הגרמני. מרושעת יותר הייתה תוכנית לטיהור אתני של פולנים ויהודים המותנית בברית צבאית אוסטרו-גרמנית. יאגו עצמו העדיף את המדיניות האחרונה של סיפוח וגרמניזציה. הוא שלח מזכר ב-11 בספטמבר לפאלקנהיין, שדחה כל אפשרות לברית עם צבא אוסטריה ה"מרושל". עד 30 באוקטובר יאגו פיתח את הרעיון שיש לספח את קורלנד וליטא בתמורה לכך שפולין אוסטרית "תכבול" את גורלה של המונרכיה הכפולה לגורל גרמניה. כדיפלומט מוכשר ומיומן, הוא שכנע את המטה הכללי לבטל התנגדויות להצעה הפוליטית לכפות את מיטלורופה על וינה. האיום במוחו של יאגו היה הלאומיות הסלאבית.
עוזרו של וילסון, קולונל האוס, הרגיע את יאגו שמדיניות ארצות הברית ב-1916 לא נועדה להאשים את הפוליטיקאים האזרחיים אלא רק את הצבא: לפי פרידריך כץ, יאגו היה התומך העיקרי של תוכנית כושלת שנועדה לערב את ארצות הברית במלחמה עם מקסיקו. באותה תקופה המהפכה המקסיקנית יצרה מתחים גוברים בין שתי המדינות. כתוצאה מכך ציפה יאגו שארצות הברית לא תיכנס למלחמת העולם הראשונה אם היא תהיה מעורבת בלחימה עם מקסיקו. אף על פי כן, יאגו היה אחראי לתוכנית לונגווי-בריי לכבוש את הרמה שהשקיפה על העיר ורדן שהתאפשרה בעקבות ביקורו של הברון רומברג בברלין, אולם היא היוותה רק עילה להרחבה חדשה של האסטרטגיה הגרמנית עמוק יותר לתוך צרפת עצמה.
יאגו נשאר אנטי-רוסי איתן, במידה שהוא פיטר את הצוות כדי לכונן ברית משוערת עם אושידה, שגריר יפן. קשריו עם אושידה בסנקט פטרבורג גרמו לו 'להשליך' ניסיון שלום נפרד עם רוסיה מטעם גרמניה; הוא אפילו הודה ב-17 במאי 1916 ש"ההונאה כולה מפסיקה להיות חשובה". כל התקרבות דיפלומטית נותקה מכיוון שלא הייתה מתוכננת, כאשר רוסיה פתחה במתקפת ברוסילוב באותו הקיץ. מדיניותו של יאגו נכשלה בצער: הוא תכנן להקים דוכסות גדולה של פולין, כאשר גרמניה קשרה קשר לחלק את המדינה לשניים ואימצה את רעיון המדיניות של פלקנהיין של ממלכה גרמנו-פולנית אשר הוכרזה ב-5 בנובמבר 1916. הוא זיהה שהתבוסה של אוסטריה הקריסה את החזית לרעת גרמניה. אבל גרמניה התעלמה מהמדיניות הקודמת של יאגו של 'מלחמת מניעה' שהוכפשה כעת; מאחר שהיה צריך לעשות משהו ש"מבטיח את עתידנו". האלטרנטיבה החדשה של לודנדורף תהפוך את פולין ל"תלויה בה לחלוטין מבחינה כלכלית".
יאגו פרש לגמלאות בנובמבר 1916. אדם שקט, צנוע ולומד, הוא היה אחד הדוברים הגרועים ברייכסטאג. ג'יימס וו. ג'רארד, שגריר ארצות הברית בגרמניה באותה תקופה, בספרו "ארבע השנים שלי בגרמניה", אמר שיאגו נאלץ לעזוב את תפקידו על ידי תסיסה נגדו בגלל חוסר כוחו בהגנה על מדיניות הממשלה ברייכסטאג.
יאגוב כתב הגנה על המדיניות הגרמנית בשם Ursachen und Ausbruch des Weltkrieges ("סיבות ופרוץ מלחמת העולם"), שפורסמה ב-1919. הוא מת בפוטסדאם ב-11 בינואר 1935.