היריון מרובה עוברים
התנהלות בזמן היריון מרובה

מנוחה במיטה לא נמצא כגורם שמשפיע על התוצאה, ולכן במחקרים, לא נמצא כמומלץ.
הפחתה סלקטיבית
דילול עוברים, זוהי שיטה בה מפחיתים את מספר העוברים בהיריון מרובה.
הפרוצדורה בדרך כלל לוקחת כיומיים: ביום הראשון בודקים מיהו העובר שאותו ידללו, וביום השני מבצעים את הפרוצדורה עצמה. בפרוצדורה אשלגן כלורי מוזרק אל תוך לב העובר, בעזרת שימוש בצילום אולטרה סאונד. הסיכונים בפרוצדורה זו כוללים דימום הדורש עירוי, קרע של הרחם, *שמר על השליה retained placenta,, זיהום, הפלה, prelabor rupture of membranes. כל אחד מהסיכונים הללו נחשב לנדיר.
פרוצורת דילול ההיריון, התפתחה לראשונה באמצע שנות ה-80 של המאה ה-20, כאשר אנשים החלו להבין, בעזרת הטכנולוגיה שהתפתחה, את הסיכונים הכרוכים בהיריון מרובה, לאם ולעובר.
טיפול בהיריון
נשים בהיריון מרובה, נוטות לבקר יותר אצל הרופאים מאשר נשים עם היריון יחיד, מפני שקיים סיכון גבוה יותר לסיבוכים. למרות זאת, כרגע אין שום עדות לכך שיש טיפול לפני הלידה שיכול להועיל יותר לאמהות או לתינוקות, בהיריון מרובה מאשר בהיריון עובר יחיד .
תזונה
לידה מוקדמת נמנית עם הסיכונים לנשים עם הריונות מרובים, ולכן מומלץ לעודד אותם לעשות דיאטה עטורת קלוריות, על מנת לעלות את משקל התינוק שיולד. לא מורים על הנשים לעשות זאת, מכיוון שעדין לא הובאו הוכחות מבוססות מספיק לשיטה זו, וזה בגלל האפקט הארוך טווח שיש לאמא, לאחר שעשתה דיאטה מרובה קלוריות בהיריון, גם אחרי הלידה.
ניתוח קיסרי או לידה נרתיקית
במחקר שנעשה בשנת 2013, ב-106 מכוני לידה, ב-25 מדינות שונות, הגיע למסקנה, שבמקרה של נשים עם היריון תאומים בשבוע ה-32 עד ה-38 ושישה ימים, להיריון, והתאום הראשון נמצא עם הראש כלפי תעלת הלידה, ביצוע ניתוח קיסרי, בהשוואה ללידה רגילה, לא מעלה משמעותית או מוריד את הסיכונים למוות בלידה, או פגע רציני בתינוק שיכול לגרום לנכויות. במחקר זה, 44% מהנשים שתוכננו ללדת בלידה רגילה, נאלצו ללדת בניתוח קיסרי מסיבות לא מתוכננות, כמו סיבוכים בהיריון. בהשוואה אליהם, בארצות הברית בשנת 2008, מוערך כי 75% מהריונות תאומים נודלו בניתוח קיסרי. בנוסף, השיעור של ניתוח קיסרי בכל ההריונות באוכלוסייה הכללית, נע בין 40% ו-14%.
התנוחה העוברית (התנוחה בה התינוק נמצא ברחם) בדרך כלל יקבע אם העוברי ייוולדו בלידה רגילה או בניתוח קיסרי. הביקורת של מחקר שנערך ברמה גבוהה, בנושא זה, מצא כי אם התאום שנולד ראשון (כלומר זה שהיה נמצא נמוך יותר ברחם* הראש שלו כלפי מטה, זה לא מספיק על מנת לקבוע אם הניתוח קיסרי יהיה בטוח יותר, בשביל האמא והתינוק, מלידה רגילה.
תאומים זהים (Monoamniotic twins, לאחר פיצול הביצה המופרית, חולקים עדיין את אותו שק מי השפיר) נמצאים בסיכון גבוה יותר לסיבוכים מאשר תאומים אחים (לא זהים, כל אחד בשק מי השפיר שלו). כמו כן, השאלה האם לבצע ניתוח קיסרי מוקדם יחסית, או לחכות שהלידה תתחיל בטבעיות תוך כדי מעקב צמוד אחר התינוקות, עדין לא נקבע מאחר שאין מספיק עדויות בנושא. לכן, לידה מסוג זה של תאומים, צריכה להשקל היטב על ידי האמא, משפחתה תוך כדי לקיחה בחשבון את הצורך בטיפולים לפני הלידה.
לידה קיסרית הכרחית כאשר התאום הראשון לא נמצא עם הראש כלפי תעלת הלידה (cephalic presentation) או בהיריון של תאומים זהים (monoamniotic twin).
טיפול אינטסיבי בילוד
לידות מרובות של תינוקות, בדרך כלל דורשות טיפול אינטנסיבי בילוד (Neonatal intensive care) מיד לאחר הלידה. העדויות לכל ההתנהלויות והלידות של הריונות שלישייה, בין השנים 1992–1996 נסקרו על מנת לראות את הסטטיסטיקה בילודים. קאופמן (Kaufman) מצא מסקירה אחר מחקרים אלו, שבמהלך תקופה של חמש שנים, 55 הריונות שלישייה, כלומר 165 תינוקות, נולדו. מתוך ה-165 תינוקות, 149 קבלו טיפול אינטנסיבי לאחר הלידה.