stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אספת אזרחים
הזדמנויות > דיון

דמוקרטיה דיונית שואפת לרתום את היתרונות של דיון כדי לייצר הבנה ופתרון טוב יותר של סוגיות חשובות. אספות נועדו לעורר התלבטות, שבה המשתתפים יכולים פחות בקלות להתפתות לאינטרס ייחודי. תומך הסקרים הדיוניים פישקין טען כי דיון מקדם פתרון בעיות טוב יותר על ידי הוספת ידע למשתתפים ושיתוף פעולה פעיל שלהם. טוענים שהדיון מפחיתה את הפילוג על ידי הדגשת ההגעה לתוצאה על פני המפלגתיות. בנוסף, אזרחים שלא נבחרו נוטים לתפוס את אלו שנבחרו גם כמומחים טכניים וגם כאזרחים "רגילים" כמוהם. כפי שקרה בקולומביה הבריטית, תכונות אלה עודדו את נוחות הבוחרים עם פעולות האספה.
הזדמנויות > מייצג ומכיל

הגרלות אקראיות נבדקו כחלופות בחירות בטענה שהן מאפשרות ייצוג והכלה מדויקים יותר. קבוצה שנבחרה באופן אקראי באמת יכולה לגלם את "הבוחר החציוני". המשתתפים אמורים לייצג את האדם הפשוט. בחירה בהגרלה מתקנת את ההיבט האליטיסטי של הבחירות. כדי להיות מועמד פוליטי מצליח נדרשת בדרך כלל גישה לחינוך, כסף וקשרים. אף על פי שלמחוקקים הנבחרים יש בדרך כלל יותר ניסיון, הם צפויים להתמקד בתומכיהם ולא באוכלוסייה הגדולה יותר. דמוקרטיות ייצוגיות זכו לביקורת כלא מייצגות כלל. לעיתים קרובות מביאים כדוגמה את היעדר ייצוג נשים ומיעוטים בקונגרס האמריקני. אחרים מדגישים חשיבות המיתוג בבחירת מועמדים (עם שמות משפחה מוכרים, למשל, מתדלקים שושלות פוליטיות).
קיימת טענה שכסף הוא גורם מכריע בתוצאות הבחירות. לסיג טען שהבחירות נשלטות על ידי כסף. כאשר משתמשים בבחירה אקראית לצד ניתוח סטטיסטי, ניתן להשיג ייצוג מדויק. ניתן להשתמש במכסות מעל הבחירה האקראית הראשונית כדי לתקן הבדלים ביכולת/נכונות בין קבוצות שונות, ובכך לשפר את הייצוגיות.
הזדמנויות > מייצג ומכיל > גיוון קוגניטיבי

אספות מאפשרות גיוון קוגניטיבי מוגבר, שמשמעותו מגוון של שיטות פתרון בעיות או דרכים לפרש את העולם. בחירה אקראית אינה מסננת את המגוון הקוגניטיבי כפי שנטען כי בחירות עושות. באופן דומה, התהליך אינו מנסה לבחור את הסוכנים בעלי הביצועים הטובים ביותר או המיומנים ביותר.
מחקרים הראו שקבוצות מגוונות מבחינה קוגניטיבית מייצרות תוצאות טובות יותר מקבוצות הומוגניות. לו ופייג' טוענים שגיוון קוגניטיבי הוא בעל ערך לפתרון בעיות יעיל. הם בחרו שני צוותים לפתרון בעיות מתוך אוכלוסייה מגוונת של סוכנים אינטליגנטים: הצוות שנבחר באקראי עשה ביצועים טובים יותר מהצוות שהורכב מהסוכנים "בעלי הביצועים הטובים ביותר". נקודות מבט ופרשנויות ייחודיות בדרך כלל משפרות את הניתוח. תוצאות אלו מרמזות שייתכן וחשוב יותר למקסם את הגיוון הקוגניטיבי על פני יכולת הפרט. Landemore טען שבחירה אקראית מביאה להגברת היעילות, הגיוון וההכללה. מיל טען שאספות שלטון צריכות להיות "מדגם הוגן של כל דרגת אינטלקט בקרב העם" ולא "מבחר של המוחות הפוליטיים הגדולים ביותר".
הזדמנויות > חיסכון בזמן ובעלויות

במקום לבקש מכל האזרחים להתלבט לעומק בכל נושא בבחירות תכופות יותר (ועלולות להיות יקרות יותר), אספות/חבר מושבעים יכולים להיות הרבה יותר מייצגים מהצבעה תוך הפחתה משמעותית של העלויות הכוללות לממשלה ולאזרחיה.[דרוש מקור] הפוטנציאל הגדול ביותר לחיסכון בעלויות נובע מפתרון מהיר יותר של סוגיות קשות והפחתת ההוצאות המבוזבזות על ידי הסרת שחיתות וחוסר יעילות אחרות הקשורות להצבעה.[דרוש מקור]
דאגות שהובעו > לגיטימיות > ייצוגיות

אספות דורשות מהמשתתפים להתאסף במקום אחד (או באופן וירטואלי) כדי לדון בנושא/ים הממוקדים. באופן בלתי נמנע, לא לכל אדם נבחר יש את הזמן והעניין להצטרף לאירועים אלה. אלו שמגיעים שונים באופן משמעותי מאלה שלא. [ צריך עדכון ]
במציאות, הנוכחות משתנה מאוד בהתאם לעלות/תועלת של נוכחות. במקרה של "פרויקט אירופה בחדר אחד" של פישקין רק 300 מתוך 869 נשאלים השתתפו בפגישות דיוניות. אלו שהשתתפו ואלה שלא השתתפו לא היו מאוד שונים. קבוצות מסוימות נוטות באופן משמעותי להשתתף במפגשים ציבוריים מאשר אחרות. באופן כללי, אלה שמשתתפים נוטים להיות בעלי מוטיבציה ודעתנות. זה בעייתי מכיוון שהדינמיקה והאישיות הקבוצתית של המשתתפים יכולים למלא תפקיד חשוב בהפקת תוצאות שונות של דיונים.
כמו כן, תהליכים הדורשים קונצנזוס עשויים להביא לתוצאות מדיניות שאינן משיגות הרבה כפי שהיינו מקווים,
דאגות שהובעו > לגיטימיות > השתתפות

בהשוואה לבחירות, אין באספות ייצוג המוני, שכן באספה מעורב מיעוט זעיר מהציבור. כשאנשים מצביעים, הם מקיימים אינטראקציה עם הממשלה ועם החוק. בחירות והצבעות הן מרכיב חשוב של ריבונות, גם אם ההצבעה לא גורמת שינוי. ביטול הבחירות מערער את תהליך ההתייעצות המאפשר לכולם להרגיש כמו אזרח מעורב בדמוקרטיה ייצוגית.
לפונט (אנ') למשל, טוענת כי אספות מערערות את הדיון. היא טוענת שהסיבה לכך היא שאספות המבקשות מהציבור לקבל את תוצאות הדיון שלהן דומות לדמוקרטיה של אליטות. היא אמנם מבהירה כי "מגוון זה שונה ממודל האליטה הסטנדרטי אם הוא אינו מבקש מאזרחים לסמוך באופן עיוור על דיונים של אליטה פוליטית מגובשת... [הוא] לסמוך באופן עיוור על דיונים של כמה אזרחים נבחרים (selected) .." פישקין טען שהמודל הזה אינו אליטיסטי משום שהוא משתמש באזרחים רגילים המייצגים את האוכלוסייה. לפונט דחתה את התיאור הזה בטענה שאנשים "כפופים למסנן של ניסיון דיוני" שהופך אותם "כבר לא למדגם מייצג של האזרחים בכלל".
לנדמור מגיבה ללפונט בטענה שאף על פי שדאגותיה תקפות, שיח בקנה מידה גדול הוא פשוט בלתי אפשרי, גם אם הוא עדיף. לנדמור ממליצה להפוך את האספות ל"פתוחות" לקהל הרחב ככל האפשר". לדוגמה, החלטותיהם יכולות לקבל תוקף באמצעות משאל עם.
פישקין מציין טרילמה בין הרעיונות של שוויון פוליטי, דיון והשתתפות. בגוף כמו אספה, שוויון פוליטי מושג באמצעות תהליך בחירה אקראי ומייצג באופן אידיאלי, בעוד שהדיון מושג בפעולות האספה. עם זאת, מכיוון שהגוף מורכב מתת-קבוצה של האוכלוסייה, הוא אינו משיג את מטרת ההשתתפות בקנה מידה רחב.
פישקין מנסה לפתור את הטרילמה שנוצרה כך על ידי התחשבות בחברה דיונית שלמה, שתהווה מאקרוקוסמוס דיוני. הוא רואה באספות ניסויים כיצד לממש דיון בקנה מידה מאקרו בהמשך.
דאגות שהובעו > לגיטימיות > מאיים על מבני כוח מכהנים

וורן וגסטיל טוענים, בתיק קולומביה הבריטית, שאזרחים אחרים היו צריכים להיות מסוגלים "להתייחס אליה כאל נאמן מסייע (מיופה כוח למידע והחלטה מהימן)." המשתתפים בעצם הפכו למומחים לא רשמיים, מה שמאפשר להם לפעול כהרחבה של הציבור הרחב.
האספה, לפי ג'ון פרקינסון, ערערה על האמון והכוח שצברו מפלגות פוליטיות וקבוצות הסברה של קולומביה הבריטית. היא גם עלולה "לערער את הפונקציות האפיסטמיות, האתיות והדמוקרטיות של הכלל".
דאגות שהובעו > לגיטימיות > תדרוך חומרים/אובייקטיביות מומחה

חומרי התדרוך חייבים להיות מאוזנים, מגוונים ומדויקים. זה קשור לאותה בעיה שאספות מטפלות בה: איך להבטיח ייצוג מאוזן. גישה אחת היא לכנס ועדה מייעצת, שבתורה מתמודדת עם אותו נושא.
דאגות שהובעו > אחריות

אספות (בהתאם לעיצובן) עשויות שלא לשאת באחריות. האחריות חשובה כדי למנוע מחברים לעסוק בהתנהגות בלתי הולמת.
דאגות שהובעו > אזרחים גלויים

דינמיקה של שיחות חשובה להצלחת האספה. ההסתמכות על שיחה והצורך האולטימטיבי להגיע למסקנה, יכולים להסוות חילוקי דעות, במיוחד בקרב האנשים הפחות דברנים. לדוגמה, אזרחים דברנים יותר עשויים לשלוט בשיחה בהיעדר מנחה יעיל.
דאגות שהובעו > קיטוב קבוצתי

האפשרות של קיטוב קבוצתי היא דאגה נוספת. קאס סונשטיין טענה ב-1999 ש"דיון נוטה להזיז קבוצות, והפרטים המרכיבים אותן, לעבר נקודה קיצונית יותר בכיוון שתמכו בו לפני הדיון". גם לוועידות קונצנזוס יש פוטנציאל לגרום לאנשים להקצין בדעותיהם, כלומר אזרחים בעצם מתגייסים סביב דעותיהם שלהם בנוכחות דעות מנוגדות.
עם זאת, פישקין השיב כי הדבר תלוי באופן מבנה האספה. משאבים כגון חומרי תדרוך ועדויות מומחים נועדו למתן דעות קיצוניות על ידי אספקת מידע ותיקון מידע שגוי/אי הבנה.
דאגות שהובעו > יכולת של אדם ממוצע (בעיקר אינטליגנציה, מנהיגות)

גיל דלנוי ואוליבר דאולן טוענים ש"האזרח הממוצע" אינו מוכשר להנהיג, לאור האינטליגנציה והיכולת הממוצעים שלהם.
עם זאת, מחקר שהשווה את איכות הדיון של אספת אזרחים אירית וועדה פרלמנטרית אירית מצא שאזרחים הראו תפיסה קוגניטיבית עמוקה יותר של הנושא שעל הפרק (הפלה).
ראו גם

דמוקרטיה דיונית
דמוקרטיה ישירה
סורטיציה
דמוקרטיה השתתפותית
לי בראקט

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1915 לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 פטירה:  18 במרץ 1978 (בגיל 62) לנקסטר, ארצות הברית 
 שם לידה:  Leigh Douglass Brackett 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית העלמין קינזמן החדש 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני, אופרת חלל, מערבון, רומן פשע, רומן פלנטרי 
 יצירות בולטות:  אריק ג'ון סטארק 
 בן או בת זוג:  אדמונד המילטון (1946–1977) 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (2014)  פרס רטרו-הוגו לרומן הטוב ביותר (2020)  פרס הוגו להצגה הדרמטית (1981)  Poussière Prize (2023) 
 
לי דאגלס בראקט (באנגלית: ‏Leigh Douglas Brackett, מוכרת בשם לי בראקט; 7 בדצמבר 1915 - 18 במרץ 1978) הייתה סופרת מדע בדיוני אמריקאית. בראקט פעלה מתחילת שנות הארבעים עד מותה ב-1978. 
היא כתבה למעלה מ-50 סיפורים קצרים, רומנים ותסריטים. אהבתה הגדולה של לי הייתה מדע בדיוני, אך היא כתבה גם ספרי מסתורין ומערבונים. בראקט הייתה בין הסופרות היחידות בתקופתה שכתבו ספרי מדע בדיוני, ובזכות הצלחתה בתחום עזרה לשנות את האמונה שנשים לא אמורות להתעניין או לאהוב מדע בדיוני. היצירות הידועות שלה כוללות סדרת רומנים על הדמות אריק ג'ון סטארק (אנ'), ספר המסתורין "No good from a corpse" והרומן "The long tomorrow", שבעזרתו הצליחה להגיע לסבב הגמר בפרס הוגו. בנוסף, כתבה בראקט תסריטים ל-16 סרטים, ביניהם: אל דוראדו, ריו בראבו, הטארי! (אנ'), ומלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית. בראקט נפטרה בגיל 63 מסרטן.
ביוגרפיה

לי דאגלס בראקט נולדה ב– 7 בדצמבר 1915, בלוס אנג'לס, קליפורניה.  בת יחידה להוריה, פראנקלין ומרגרט בראקט. עוד בטרם מלאו לה שלוש שנים, אביה נפטר מהשפעת הספרדית, ובראקט ואימהּ עברו לגור עם סבה וסבתה של בראקט. כשהייתה בת שמונה קראה את הספר “The God of Mars" של אדגר רייס בוראוס. דרך הספר הזה נחשפה לעולם המדע הבדיוני והתאהבה בו. בגיל 13 החלה בראקט לכתוב סיפורים ולשלוח אותם לעורכים. לקח מעל עשר שנים עד שפורסמה אחת מהעבודות שלה. לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, הייתה לבראקט אפשרות ללמוד במכללה בעזרת מלגה, אך היא סירבה להצעה זו והחליטה להתחיל קריירה כסופרת, על אף התנגדות משפחתה. ב-1940 הכירה בראקט את אדמונד המילטון, שגם היה סופר מדע בדיוני, והשניים התחתנו ב-1946. יחד עברו לגור בקינסמן, אוהיו. לא נולדו להם ילדים. בראקט נפטרה מסרטן ב–18 במרץ 1978, בלנקסטר, קליפורניה, בגיל 63.
ביוגרפיה > דרכה הספרותית

ב־1939 הצטרפה בראקט לאגודת פנטזיית המדע של לוס אנג'לס (אנ'). שם הכירה מגוון סופרים כגון ריי ברדבורי ורוברט היינליין. רבים מהם הפכו ברבות הימים לחבריה טובים, איתם בילתה זמן רב במהלך חייה. כחברה בארגון החלה בראקט להתעמק יותר במדע בדיוני. היא החלה לשלוח סיפורים קצרים שכתבה למספר מגזינים שקראה בילדותה, אך סיפוריה נדחו על ידי המגזינים ולא פורסמו. בהמשך הכירה בראקט את הסופר הנרי קאטנר ואחר כך גם את בת זוגו, הסופרת סי. אל מור, והם יעצו לה והפעילו בעבורה קשרים בתחום המדע הבדיוני, היבטים שסייעו לכתיבתה ועזרו לקריירה שלה בתחום להתחיל. שנה לאחר הצטרפותה לארגון פרסמה בראקט שני סיפורים קצרים במגזין. אף שהתחילה לראות הצלחה כסופרת מדע בדיוני, נאלצה בראקט לכתוב גם ספרי מסתורין לפרנסתה. בראקט כתבה שבעה סיפורי מסתורין במהלך הקריירה שלה. את הראשון פרסמה ב-1942, סיפור קצר בשם ”Murder in the family". ב־1944 פרסמה את סיפור המסתורין ”No good from a corpse". סיפור זה תפש את תשומת הלב של הבמאי והמפיק ההוליוודי הווארד הוקס, וכך החלה בראקט קריירה נוספת כתסריטאית לסרטי קולנוע. בראקט כתבה עם ויליאם פוקנר תסריט לסרט התרדמה הגדולה שיצא בשנת 1946. היא המשיכה לעבוד עם הוקס במשך מספר שנים, במהלכן לקחה הפסקה מכתיבת סיפורי מדע בדיוני.  בשנות החמישים חזרה בראקט לכתוב סיפורי מדע בדיוני, החלה להתרכז בסיפורי אופרות חלל, ופרסמה רצף של רומנים בז'אנר, כגון: The big jump, The Starmen, ו-!Alpha centauri - Or die. אחד מסיפוריה, ”The Long Tomorrow", אפילו הגיע לגמר "רומן השנה" של פרסי הוגו, ובכך הייתה לאישה הראשונה שהצליחה לעשות זאת. לאחר 1955 חזרה בעיקר לכתוב תסריטים לסרטי מסתורין ומערבונים, אך המשיכה לכתוב ספרי מדע בדיוני. ב-1963 זכה מערבון שכתבה, "Follow the Free Wind", בפרס ספאר (אנ') ל״מערבון השנה״.
פעילות מקצועית

רוב סיפוריה של בראקט פורסמו במהלך הקריירה שלה במגזינים שונים ולא כספרים. בין השנים 1939 ל-1974 היא פרסמה מעל לחמישים סיפורים ורומנים ב־13 מגזינים, רבים מהם היו אופרות חלל ורומנטיקה פלנטרית. סיפוריה של בראקט עזרו לעצב ולשנות את הז'אנרים האלה. ניתן למצוא את השפעתה של בראקט בז'אנרים הללו גם שנים אחרי מותה. מעריציה של בראקט אפילו נתנו לה את הכינוי "מלכת אופרות החלל". ז'אנר זה נחשב לגברי, מפני שנשים לא היו אמורות לאהוב או להתעניין בטכנולוגיה, בחלל או בעתידנות. בראקט נלחמה נגד סטריאוטיפ זה, כתבה ופרסמה את סיפוריה, ועודדה נשים אחרות לעשות זאת גם. נוסף על כך, מפני שהז'אנר נשלט ברובו על ידי גברים, רב הדמויות הנשיות בסיפורי המדע הבדיוני של התקופה היו מאוד סטריאוטיפיות, ובדרך כלל הוצגו כפחדניות, חלשות, או מטומטמות. בראקט לא כתבה על נשים כאלה בסיפוריה. אף על פי שרוב הדמויות הראשיות בסיפוריה היו גברים, בראקט שילבה בסיפוריה נשים דומיננטיות וחזקות. עבודת הספרים המוכרת ביותר שלה הם סיפוריו של אריק ג'ון סטארק. דמותו מופיעה בשישה מהסיפורים של בראקט. את שני הסיפורים הראשונים עליו, "Enchantress of Venus" ו–"Queen of the Martian Catabombs", כתבה ב-1949, ואת ”Black Amazon of Mars" ב־1951. בשנות השבעים היא חזרה לכתוב עליו, והוציאה סדרה של שלושה רומנים בהם כיכב בשם "The book of skeith".  בסיכומו של דבר, הייתה לבראקט גם קריירה מוצלחת כתסריטאית. במהלך חייה היא כתבה תסריטים לסרטים רבים, ואת הגרסה הראשונה לתסריט הסרט מלחמת הכוכבים - פרק 5: האימפריה מכה שנית, אותו השלימה זמן קצר לפני שאושפזה בבית החולים בשל מחלת הסרטן, ממנה נפטרה כמה שבועות לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  לוס אנג'לס טיימס, Screewriter Leigh Brackett Succumbs to Cancer at 60, archive.today, ‏24 במרץ 1978 (באנגלית)
↑  Tanya Carelli, Brackett, Leigh (1915–1978), Encyclopedia.com, ‏לא צוין
↑  "פנטזיית מדע", באנגלית Science fantasy, היא סוגה המשלבת פנטזיה ומדע בדיוני.
↑  Andrew Liptak, Leigh Brackett's Planetary Romances, Kirkus Reviews, ‏28 למרץ, 2013
↑  לא צוין, Brackett, Leigh, The Encyclopedia of Science fiction, ‏לא צוין, אך העדכון האחרון של העמוד היה ב-12 בספטמבר, 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007432946105171  PLWABN: 9810666203705606  BIBSYS: 90127536  BNE: XX864644  BnF: cb11893735v (data)  CiNii: DA05377480  GND: 119209977  ISNI: 0000 0001 1029 0871  LCCN: n79065020  NDL: 00434116  NKC: mzk2007394909  NLK: KAC2020O2213  NSK: 000055487  NTA: 071024131  RERO: 02-A003035985  RSL: 000040600  SNAC: w62s9kj0  SUDOC: 026749300  VIAF: 71387903   WorldCat (עם VIAF): 71387903
הזכות לחיים

הזכות לחיים שנהגתה על ידי ג'ון לוק קובעת כי לכל אדם יש זכות להגנה על חייו. זכות זו נחשבת לזכות הבסיסית והראשונית ביותר של האדם. "לכל אדם יש את הזכות לחיים, לחירות ולביטחון אישי" (מתוך ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם, סעיף ג').
חובת כל מדינה להגן על חייהם וביטחונם של אזרחיה מפני גורמים עוינים בתוך המדינה ומחוץ לגבולותיה, לשם כך אם יתעורר צורך זכותה להפעיל את זרועות הביטחון שלה כגון: הצבא והמשטרה, זכות זו היא נגזרת של הזכות לחיים וביטחון ומכונה זכות המדינה להגנת אזרחיה.
הזכות לחיים במשפט הבינלאומי

ר"ההכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות אדם (1948): בסעיף 3 מצוינת הזכות לחיים וביטחון אישי.
ICCPR- האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדינות: הזכות לחיים מעוגנת בס'6 (א) המגדיר כי לכל אדם זכאי לזכות לחיים שאין לשלול אותה באופן שרירותי.
האמנה האירופאית לזכויות אדם: הזכות לחיים וביטחון מוגדרת בסעיף 2(1) המדינות מחויבות להגן על הזכות לחיים.
ACHR- האמנה האמריקאית לזכויות אדם: הזכות לחיים מעוגנת בס'4 לאמנה. בהזכות לחיים מוגדרת באמנה זו כזכות החלה מרגע ההתעברות.
האמנה האפריקאית לזכויות אדם וזכויות עמים (אמנת בנג'ול): במסגרת סעיף 4 נכללת הזכות לחיים.
סוגיות הנוגעות בזכות לחיים

המתות חסד אל מול הזכות לחיים – מדובר בחולים סופניים אשר מבקשים למות כדי לקצר את סבלם. מחד, מדובר על הזכות של האדם להחליט על גופו, זכותו של האדם לבחור להימנע מסבל ומאידך הזכות לחיים נפגעת גם אם בהחלטת האדם עצמו. יתרה מזו, המתת חסד תבוצע על ידי אדם אחר (רופא) אשר יפגע בזכות לחיים של מטופליו גם אם הם מבקשים זאת. שכן, הזכות לחיים לא מכתיבה את איכות החיים אשר לפיה יש לחיות אלא רק מדגישה את הזכות לחיות.
הפלות – בנושא זה ישנה שאלה האם עובר נחשב ליצור אנושי הזכאי לזכויות ואם כך הדברים אז הפלת העובר תפגע בזכות לחיים שלו. מנגד, יש הטוענים שהעובר מתפתח בגופה של האישה ולה זכות ההחלטה על גופה. כמו כן, יש הסבורים כי בשלבים מוקדמים של ההיריון לעובר אין מודעות ולכן הסוגיה נתונה להחלטתה של האישה אך בשלבים מתקדמים כאשר איבריו התפתחו יש לראות בו בן אנוש הזכאי לזכות לחיים.
עונש מוות – עונש מוות הוא גזר הדין הקשה ביותר שמערכת המשפט יכולה לגזור על נאשם. עונש מוות כולל בתוכו קונפליקט בין הזכות לחיים לבין עצמה. מחד, האדם שנשפט למוות ביצע פשע נורא וככל הנראה לקח חיים של אנשים אחרים, שלל להם את הזכות לחיים. מנגד, המדינה שוללת את הזכות לחיים של אותו פושע. השאלה הנשאלת אצל מי מהצדדים הזכות חשובה יותר. התומכים בעונש יטענו כי הוצאה להורג מונעת מהפושע לחזור לפשע ומרתיע פושעים אחרים ובכך נשמרת הזכות לחיים של אזרחי המדינה. ומנגד, המתנגדים יטענו שכל בני האדם שווים ואומנם הנאשם אינו פטור מריצוי העונש אך ניתן לפסוק עונש חמור לא פחות כמו מאסר עולם ולא שלילת הזכות שלו לחיים שכן מדובר בזלזול בחיי אדם מצד המדינה.
הזכות לחיים בדיני הלחימה – המלחמה היא המצב האלים ביותר אשר החברה יכלה להיקלע אליו. מחד, ישנה זכות למדינה להגן על עצמה. מאידך, צריך לשמור על זכויות האדם של האוכלוסייה. לכן, נדרשת הבחנה בין מטרה צבאית לגיטימית וחיילים לבין אוכלוסייה אזרחית שאינה לוקחת חלק בפעולות האיבה. בשום מקרה אזרחים אינם יכולים להוות מטרה צבאית לגיטימית ויש לשמור על זכויותיהם הטבעיות ביניהן גם על הזכות לחיים. (סעיף 3 באמנת ז'נבה).
הזכות לחיים במשפט הישראלי

במדינת ישראל מעוגנת הזכות לחיים בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, הקובע:
סעיף 2: "אין פוגעים בחייו, בגופו, או בכבודו של אדם באשר הוא אדם".
סעיף 4: "כל אדם זכאי להגנה על חייו, על גופו ועל כבודו".
ראו גם

פרו-לייף
לוקוס של תכונה כמותית

לוקוס של תכונה כמותית (באנגלית: Quantitative Trait Locus, QTL) הוא אתר בגנום המכיל גן או מספר גנים, אשר מעורבים בבסיס המולקולרי של המאפיין הכמותי של תכונה מסוימת (לדוגמה: גובה, אורך אצבעות). אתרי QTL נתגלו במחקרי אסוציאציה המאפשרים למצוא קשר בין פנוטיפים מורכבים לאתרים ספציפיים בגנום, מתוך מטרה לאתר גנים הפועלים במנגנון הקובע את הפנוטיפ. כיוון שמספר גנים יכולים להיות מעורבים בבסיס המולקולרי של פנוטיפ כמותי, מספר QTL - ים יכולים להיות באסוציאציה עם אותו הפנוטיפ.
היסטוריה

עם הגילוי מחדש של חוקי מנדל בתחילת המאה ה-20, גנטיקאים החלו בניסיונות לחבר בין חוקים אלה לבין תאוריית התורשה שתוארה בספר "מוצא המינים" של צ'ארלס דרווין. למרות שדרווין לא היה גנטיקאי, הוא תיאר מצב בו מגדלי יונים זיווגו פרטים בעלי מאפיינים מסוימים על מנת שצאצאיהם יירשו את אותם המאפיינים - תיאור שהיה דומה לתיאור התורשה על פי חוקי מנדל.
באותה התקופה ניסה ויליאם ארנסט קאסל (אנ') (William Ernest Castle, 1867–1962) לאחד את העקרונות שנבעו מחוקי התורשה של מנדל ותאוריית התורשה של דרווין (תוך כדי שינוי) והגיע למסקנה כי יש מעורבות של מספר גורמים מורשים בתכונה מורכבת, כמו צבע פרווה בעכברים ובסוסים.
למרות שקאסל היה בין הראשונים לבצע ניסוי מעבדה לברירה מלאכותית של מאפיין כמותי, חשוב לציין שמנהג זה היה נפוץ בחקלאות מאז ומתמיד. בעלי חיים וצמחים תמיד עברו ברירה מלאכותית לטובת מאפיינים כמותיים רצויים כמו גודל גוף או כמות יבול. כמו כן, מספר חוקרים הגיעו למסקנות העוסקות בתחום לפני או באותה התקופה בה התפרסם סיפרו של קאסל. מחקרים אלה עסקו בדרך כלל בצמחים. ווילהלם לודוויג ג'והנסון (אנ') גילה שהתפלגות גודל זרעים בשעועית היא התפלגות נורמלית אפילו באוכלוסיות הומוזיגוטיות, אם כי השונות הפנוטיפית בכל זן שבודד הייתה קטנה באופן משמעותי בהשוואה לשונות האוכלוסייתית הכללית.
בשנת 1931, כמעט שלושים שנה לאחר פרסום ספרו של קאסל, תלמידו של קאסל, (Sewal Wrigh) סואל רייט (אנ') הציע מסגרת תאורטית לאבולוציה של פנוטיפים מורכבים. הוא סיכם את נקודת המבט של אותה התקופה על הבסיס הגנטי של מאפיינים כמותיים: "עם התקדמות המחקר הגנטי, אפילו השינויים הקטנים (בפנוטיפ) נמצאו כבעלי תורשה מנדלית, וכל מאפיין אשר נבדק באופן מספק, התגלה כמושפע מגורמים רבים". משמעות הדבר, היא שהבסיס המולקולרי של תכונה כמותית נשען על שילוב בין תוצרי גנים מרובים שלכל אחד מהם אללים באוכלוסייה בעלי דגם תורשה מנדלית, וכל אחד מהם תורם רק חלקית לפנוטיפ הסופי.
גנטיקה של תכונות כמותיות

תכונה פנוטיפית כמותית יכולה להיות מושפעת משני גנים או יותר, מהאינטראקציה ביניהם (אפיסטאזיס) ומהאינטראקציה בין הגורמים הגנטיים לגורמים הסביבתיים (כגון שינויי אקלים, תזונה, מעמד סוציואקונומי, וכדומה). על כן, סוג זה של התורשה נקרא תורשה רבת-גורמים (Multifactorial inheritance). בניגוד לפנוטיפים שבבסיסם עומד גן יחיד (פנוטיפים מונוגנים), פנוטיפים שבבסיסם מעורבים מספר גנים (תכונות פוליגניות) מתנהגים באופן דומה לדפוסי התורשה המנדלית, אבל האללים של כל אחד מהגנים המעורבים בתכונה אינם בהכרח בעלי אפקט פנוטיפי מובחן אלא תורמים באופן כמותי לפנוטיפ הסופי, מה שגורם לפנוטיפ באוכלוסייה להיות בעל פיזור רציף. הגנטיקאי (Herman Nilsson Ehle) הרמן נילסון אהלה (אנ')) הצליח להראות זאת לראשונה בתחילת המאה ה-20, בהכלאות שביצע בחיטה. הוא הראה, כי תכונות כגון צבע הגרעין בחיטה יכולות להיקבע על ידי מספר גדול של גנים, ושהאללים בכל אחד מהם תורם באופן כמותי לעוצמת הצבע.
דוגמה נוספת לתורשה פוליגנית היא גובה בבני אדם. חוקרים זיהו מאות גנים אשר מעורבים בקביעת הגובה באדם, חלקם בצורה מועטת וחלק בצורה רבה יותר. לדוגמה, ישנם מספר גנים אשר ליקויים בהם יוחסו להפרעות גדילה חמורות כמו הגנים FGFR3, FBN1, EVC, ו-GPC3.
מיפוי QTL-ים בגנום

מיפוי QTL-ים בגנום מהווה אחד הצעדים הראשונים לחקר הבסיס המולקולרי של תכונות כמותיות. לדוגמה, ניתן לבחון האם פנוטיפ נתון מושפע מגן אשר פועל באופן עצמאי באינטראקציה עם גורמים סביבתיים, או האם הפנוטיפ נקבע גם על ידי אינטראקציה בין מספר גנים באותו הלוקוס או גנים ממספר לוקוסים בגנום.
על מנת למפות QTLי-ם בגנום ניתן להשתמש במחקרי אסוציאציה כלל גנומיים. במסגרת מחקרים אלה נמדד הפנוטיפ הנחקר באופן כמותי (כגון גובה, משקל) במספר פרטים גדול באוכלוסייה ונערכת השוואה סטטיסטית בתדירות אללים פולימורפיים ו\או האפלוטיפים בין בעלי הפנוטיפ בערכי הקיצון שלו לשאר האוכלוסייה, תוך תיקון עבור ריבוי מבחנים סטטיסטיים. לדוגמה, ניתן לזהות את התרומה הגנטית לתכונת הגובה בבני אדם אם תיערך השוואה בין גנוטיפים של פרטים גבוהים במיוחד לשאר האוכלוסייה.
ניתוח שונות פנוטיפית בין בעלי אללים מסוימים לעומת אחרים בלוקוסים בכל רחבי הגנום יכול להיעשות תוך שימוש במבחן סטטיסטי כגון מבחני פישר או אנובה (Anova), אשר מאוד פופולארים בסוגי אנליזה זו. לשימוש ב-ANOVA למיפוי QTLי-ם יש מספר חולשות. ראשית, מידת ההשפעה של QTL נתון על המאפיין הפנוטיפי לא ניתן למדידה בשיטה זו. שנית, בשל טבע המבחן ומכיוון שבסוג אנליזה זו אנחנו משתמשים בממוצע המאפיין בין פרטים שונים, אנחנו נבחין רק בלוקוסים בהם השינוי היה קיצוני מאוד ולא נבחין באתרים אשר משפיעים באופן מתון יותר על הפנוטיפ.
מיפוי QTL-ים בגנום > מיפוי מרווחים (Interval mapping)

מיפוי מרווחים הוא שיטה אשר פותחה על ידי אריק לנדר ודייוויד בוטשטיין בשנת 1989 אשר מפצה על החסרונות שקיימים בANOVA. כיום זו שיטה מאוד נפוצה למיפוי QTLי-ם. שיטה זו משתמשת במפה גנטית של אתרים פולימורפיים קיימים לאורך הגנום של אורגניזם מסוים. אתרים כאלה יכולים להכיל אללים של שינוי נוקלאוטיד אחד או אללים של שינוי במספר רצפים חוזרים בלוקוס נתון.
במבחן זה התרומה של כל אתר לפנוטיפ נבחנת באופן פרטני ונמדד בו ערך LOD (LOD - Logarithm of the odds ratio) - מבחן סטטיסטי הבודק האם אסוציאציה בין האתר הפולימורפי לפנוטיפ הכמותי שונה מהסיכוי לקשר כזה באופן מקרי.
בניגוד לניתוח שונות, בו בוחנים אם קיים QTL במיקום מסוים בגנום, מיפוי אינטרבלי מנסה לבחון האם QTL נמצא לאו דווקא בלוקוס מסוים, אלא הוא נמצא בתאחיזה לאתרים פולימורפיים באזור.
לוקוס המשפיע בצורה כמותית על ביטוי גנים - eQTL

לוקוס המשפיע על ביטוי גנים (באנגלית: expression Quantitative Trait Locus, eQTL) הוא אתר בגנום המסביר שונות ברמות הביטוי של RNA מסוים, או רמות ביטוי RNA המקודד במספר גנים. למעשה, אנו מתייחסים לכמות תעתיק הmRNA בדגימה נתונה כמאפיין פנוטיפי כמותי במחקר אסוציאציה במטרה לאתר את הרצף בגנום המשפיע על בקרת RNA זה. כאשר הeQTL ממוקם בקרבת גן הוא מכונה cis-eQTL וכאשר הוא ממוקם הרחק מהגן הוא מכונה trans-eQTL. באופן תדיר, נמצאו במחקרי אסוציאציה כי eQTLs נוטים להיות באזורי DNA שאינם מקודדים לגנים וכנראה מעורבים בבקרת ביטוי גנים. במחקר שנעשה על השפעת eQTLs על ביטוי גנים במהלך ההתמיינות של תאי הדם בעכבר (המערכת ההמטופוייטית ) נתגלה כי חלק מה eQTL משפיעים על ביטוי גנים במספר סוגי תאים וחלק משפיעים על ביטוי גנים ספציפי לסוג תא.
מיפוי eQTLים מתבצע באותן השיטות בהן מבצעים מיפוי QTLי-ם, אך ההבדל המרכזי הוא שבמחקרי eQTL מעורבים מיליון או יותר ביטויים של מיקרו מאפיינים. בנוסף לכך, באנליזת הלוקוסים במחקרי eQTL ישנו קושי נוסף בזיהוי הגן האחראי, שכן קיימים trans eQTL שנמצאים לפעמים הרחק מהגן ולכן קשים במיוחד לזיהוי.
קריאה נוספת

Is height determined by genetics?, MedlinePlus. Bethesda (MD): National Library of Medicine (US)