stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תחבורה בפריז
תחבורה ציבורית > סטטיסטיקה

ביום חול, הזמן הממוצע שמקדישים תושבי פריז לנסיעות בתחבורה הציבורית לעבודה ובחזרה עומד על 50 דקות. 51% מהנוסעים בתחבורה הציבורית בפריז נוסעים יותר משעתיים ביום. זמן ההמתנה הממוצע בתחנה עומד על 11 דקות, ו-32% מחכים למעלה מ-20 דקות מדי יום. בנוסף, המרחק הממוצע שעובר נוסע בנסיעה אחת הוא 9.9 ק"מ.
רכבת כבדה

תחנת הרכבת הכבדה הראשונה בפריז נחנכה ב-1837 כיעד לקו המקומי פריז-סן-ז'רמן. במהלך עשר השנים שלאחר מכן, רשת הרכבות המתפתחת בצרפת הביאה לבנייה של עוד חמש תחנות רכבת לאומיות בפריז (בהן גם סן לזאר) ושני קווים פרבריים. מ-1848 הפכה פריז למרכז של רשת קורי העכביש "הכוכב" (Étoile), שמגיעה לכל גבולות צרפת. דפוס תכנון זה עדיין נראה לעין במפת הרכבות המודרנית של צרפת.
בכל הנוגע ליעדים לאומיים ואירופיים, הנסיעה ברכבת החלה להשתוות לטיסות גם מבחינת הזמן וגם מבחינת היעילות. רשת ה-TGV שנפתחה ב-1981 שעדיין מתפתחת הביאה לזמן נסיעה של שלוש שעות בלבד בין מרסיי שבדרום צרפת לפריז. רכבת דומה ל-TGV, היורוסטאר שנפתחה ב-1994 חיברה את פריז ולונדון בזמן נסיעה של שעתיים ורבע, ובכיוון אחר ה-Thalys חיברה את פריז ובריסל בזמן נסיעה של שעה ו-22 דקות עם עד 26 רכבות ביום. יעדים נוספים שניתן להגיע אליהם מפריז ברכבת הם אמסטרדם (זמן נסיעה של שלוש שעות ו-18 דקות) עם 10 רכבות ביום, וקלן (שלוש שעות ו-14 דקות) עם 6 רכבות ביום.
הערות שוליים

↑  Transilien : Transports SNCF à Paris et en Île-de-France, www.transilien.com
↑  Page d'accueil, Île-de-France Mobilités (בצרפתית)
↑  Feargus O'Sullivan, Inside the New Plan to Make Paris ‘100% Cyclable’, בלומברג, ‏22 באוקטובר 2021
↑  Paris Public Transit Statistics, Moovit
| תחבורה בפריז |
| --- | --- | --- |
| מפעילים | RATP • SNCF |  |
| מערכות תחבורה מסילתיות | RER • הרכבת התחתית של פריז |  |
| תחנות רכבת מרכזיות | פריז-צפון • פריז-מזרח • תחנת סן לאזאר • תחנת אוסטרליץ • תחנת ליון • תחנת מונפרנאס • תחנת ברסי |  |
| נמלי תעופה | נמל התעופה שארל דה גול • נמל התעופה אורלי • נמל התעופה לה בורז'ה |  |
ציור של קאמי פיסארו המציג את תנועת ה-Fiacre בפריז, 1897
אומניבוס בפריז רתום לסוסים, 1828
חשמלית על מסילה רתומה לסוס בפריז, 1906
רכבת נוסעים בטבעת, לפני 1914
תחנה במטרו של פריז, 2022
רכבת RER אזורית, 2021
חשמלית בפריז, 2015
תחנת הרכבת פריז צפון, תחנת הרכבת העמוסה ביותר באירופה, 2014
דימונה

כתובת בכניסה לדימונה
"עידן המדע" (1969) מאת יגאל תומרקין בכניסה לדימונה
דימונה
כיכר הרצל
הכניסה לעיר
דימונה היא עיר במחוז הדרום בישראל, השוכנת בנגב, 35 ק"מ דרומית-מזרחית לבאר שבע ו-35 ק"מ מערבית לים המלח. גובהה מעל פני הים 550 מ'. סמוך לה נמצאת הקריה למחקר גרעיני.
שטח השיפוט של דימונה כולל שטחים לא-מיושבים נרחבים מסביבה, ועל כן באופן רשמי היא העיר הגדולה בישראל בשטחה (220 קמ"ר), אף שבפועל שטח העיר המיושב הוא קטן בהרבה.
היסטוריה

דימונה הוקמה בספטמבר 1955 כאשר הובאו למקום 23 משפחות של עולים מצפון אפריקה. בסוף שנות החמישים ובתחילת שנות השישים של המאה העשרים התיישבו בה גם עולים ממזרח אירופה.
הדעות חלוקות באשר לזהותו של הוגה הרעיון להקים את העיר דימונה. לדברי שר הפיתוח דב יוסף בשנת 1953, בעת ביקורו במפעלי ים המלח, בילה כמה לילות במחנה העובדים במקום. התנאים לא היו אידיאליים, סיפר יוסף, שביקש למצוא לעובדים מקום יבש יותר לישון בו. כך, לטענתו, בא לעולם הרעיון להקים את דימונה. עם זאת, בכתבה שהתפרסמה כמה שנים לאחר מכן נטען כי את הקמת העיר הגתה דווקא גולדה מאיר.
שמה של העיר דימונה לקוח מספר יהושע, פרק ט"ו, פסוקים כ"א–כ"ב: ”(כא) וַיִּהְיוּ הֶעָרִים מִקְצֵה לְמַטֵּה בְנֵי יְהוּדָה אֶל גְּבוּל אֱדוֹם בַּנֶּגְבָּה קַבְצְאֵל וְעֵדֶר וְיָגוּר.(כב) וְקִינָה וְדִימוֹנָה וְעַדְעָדָה....”
היו שהתייחסו בפסימיות, לאפשרות להקים עיר בלב המדבר, וכינו את היישוב "דמיונה" או "דמעונה".
העיר הוקמה בסמוך למפעלי ים המלח, שהחלו לפעול כבר ב-1952. בסוף שנת 1958 נפתח בעיר מפעל הטקסטיל "כיתן". דימונה הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1958 וכעיר בשנת 1969 - שנים של עלייה ניכרת מהודו, בעיקר מקהילת בני ישראל (הודו) לעיר.
לאחר צמצום הדרגתי של אוכלוסיית העיר, בשנות השבעים ובשנות התשעים התיישבו בה עולים מברית המועצות ומארצות אחרות.
בינואר 2014 פורסמה תוכנית להקמת מרכז תחבורתי חדש בעיר, ששטחו כ-2,500 מ"ר. התוכנית כללה גם העתקה של תחנת הרכבת דימונה לאזור הכניסה הדרומית לעיר כדי להקל על הגישה אליה.
בשנת 2016 חנכה קק"ל בעיר פארק המותאם לבעלי מוגבלויות ובו אגם מלאכותי בפארק בן-גוריון, הנקרא "אגם פרס" על-שם שמעון פרס במימון ידידי קק"ל הולנד.
באוגוסט 2019 אושרה תוכנית המתאר של העיר, במסגרתה יוקמו כ-23,000 יח"ד,כ-1.5 מיליון מ"ר לשטחי מסחר ותעסוקה לתושבי העיר והאזור, סלילת כביש כניסה צפוני חדש ושיפור שירותי התחבורה הציבורית בעיר.
אוכלוסייה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים בדימונה 39,894 תושבים, מתוכם 39,445 תושבי ישראל (מקום 59 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  שינוי בגודל האוכלוסייה ‎+1.7% בשנה‏.  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 86.1%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 10,269 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
להלן גרף התפתחות האוכלוסייה בדימונה, על פי נתוני הלמ"ס:
אוכלוסייה > קהילת העבריים

בדימונה מתגוררים למעלה מ-2,500 בני קהילת העבריים, המכונה חבר משה. זוהי הקהילה הגדולה ביותר שלהם בישראל. העבריים בדימונה מתגוררים במרכז קליטה לשעבר ומקיימים קהילה שיתופית ומאוחדת.
הקהילה הוקמה בשנת 1969 כאשר תושביה החזיקו רק אשרות של תיירים, ללא כל מעמד של קבע. בשנת 1990 קיבלו חברי הקהילה מעמד של תושבים ארעיים. מעמד זה התיר להם ישיבה חוקית בארץ, אך לא נתן להם מעמד של קבע וגם לא אזרחות ישראלית. בשנת 2003 קיבלו בני הקהילה מעמד של תושבי קבע.
קהילות נוספות של העבריים מתגוררות בערד ומצפה רמון הסמוכות וכן בטבריה.
כלכלה

באזור דימונה ממוקמים מספר מפעלי תעשייה גדולים, ובהם מפעלי ים המלח, רותם אמפרט נגב, פריקלאס ים המלח, הקריה למחקר גרעיני, חיפה כימיקלים ומפעל סיליקט. אזורי התעשייה בדימונה מסווגים כאזור פיתוח עם עדיפות לאומית גבוהה. בכניסה לעיר שוכן קניון פרץ סנטר המשתרע על פני שטח של 16,000 מ"ר,
עם הקמת העיר הוקמו בדימונה שתי תשלובות טקסטיל גדולות. חברת "סיבי דימונה" שהעסיקה בשיאה כ-1,750 עובדים, וחברת "כיתן דימונה" שהעסיקה בשיאה כ-2,000 עובדים. תשלובת "סיבי דימונה" נסגרה בתחילת 1997, ו"כיתן" נסגרה סופית ב-2012, לאחר שנותרו בו 80 עובדים בלבד.
בינואר 2007, נחנך קניון דימונה, שהוקם על חורבות מפעל "סיבי דימונה" (שנקרא "דימונה טקסטיל" בשנים האחרונות לקיומו).
בינואר 2018 החלו העבודות על הקמת מרכז מסחרי שנפתח בשנת 2021 ומאכלס מספר רב של חנויות.
תחבורה עירונית ובינעירונית מרוכזת בתחנה מרכזית דימונה שממוקמת במרכז העיר.
תרבות וקהילה

בעיר מספר מוסדות תרבות וקהילה:
מרכז קהילתי (מתנ"ס) הפועל מאז 1971.
מרכז תרבות וחינוך לקהל הרחב עם פעילויות לבעלי צרכים מיוחדים בספרייה העירונית.
פרויקט להב"ה, מרכז מחשוב המספק חוגים ופעילויות מחשב לילדים ולמבוגרים.
יעדים, מרכז הצעירים ופיתוח ההון האנושי בדימונה המקיים אירועי תרבות לצעירים.
מרכז תקשורת ובו מגמות תקשורת שונות ורדיו מקומי "רדיו דימונה".
סינמטק הממוקם במתנ"ס.
קונסרבטוריון עירוני, בניהולה של אורלי חרותי. לקונסרבטוריון תזמורת נוער המייצגת את דימונה בישראל ומחוצה לה.
שני כפרי סטודנטים של עמותת איילים המקיימים פעילויות העשרה ותמיכה בקהילה
תיאטרון דימונה, שהוקם בשנת 2009 (עבר למבנה חדש בשכונת כובשי אילת ב-2011), פועל בשם "מעבדת תרבות", והוקם למען עידוד היצירה בפריפריה.
מספר פסטיבלים ואירועי תרבות מתקיימים בדימונה מדי שנה:
פסטיבל דימונה לתקשורת ולקולנוע צעיר – אירוע לנוער הנמשך שלושה ימים.
כנס דימונה לתקשורת – כנס יומי המתקיים מדי שנה ומעלה לדיון נושאי תקשורת וחברה.
פסטיבל המחול והפולקלור הבינלאומי – פסטיבל ריקוד בינלאומי.
פסטיבל אורות המחול ע"ש מוטי אלפסי - פסטיבל מחול המתקיים בעיר דימונה מדי שנה בחג החנוכה החל משנת 2009.
פסטיבל העדות – מציג ביתני אוכל של עדות שונות ומופעי מוזיקה.
הפסטיבל לקולנוע צעיר ע"ש יוסי עזריאל - מתקיים מספר שנים בדימונה ומאפשר לכל בני הנוער היוצרים סרטים קצרים במגמות הקולנוע בתיכוניים בארץ להציג את יצירותיהם ולהתחרות על פרס האוסקר הצעיר.
גרעין בנות שירות מטעם הגרעין התורני, הפועלות בעיר בתקנים שונים ומקיימות פעילויות נרחבות בעיר לכלל התושבים.
עמותת מאירים פועלת בעיר- עמותה לילדים עם צרכים מיוחדים המבוססת על מתנדבים. בנוסף פועל בעיר מועדון עלמא לנוער עם צרכים מיוחדים.
ספורט

בענף הכדורגל מועדון ספורט דימונה (בעבר הפועל דימונה) מפעיל קבוצת בוגרים בליגה א' בנוסף למחלקת נוער. מועדון מכבי דימונה מפעיל קבוצת בוגרים בליגה ג'. משחקי הקבוצות נערכים באצטדיון דימונה.
בענף הכדורסל מועדון הפועל דימונה מפעיל קבוצת בוגרים בליגה א' דרום ומועדון מכבי דימונה מפעיל קבוצת בוגרים בליגה ב' ומחלקת נוער. משחקי הקבוצות נערכים באולם הספורט "גאון".
בענף הכדוריד מועדון מכבי דימונה משתתף בליגת העל בכדוריד החל משנת 2019 ומפעיל מחלקת נוער. משחקי הקבוצה נערכים באולם הפיס במתחם הקאנטרי.
בענף טניס שולחן מועדון הגברים והנשים של מכבי דימונה משתתף בכלל הליגות של איגוד טניס השולחן.
דת

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בדימונה ישנם כשבעים בתי כנסת, וארבעה מקוואות. רבני העיר הם הרב יצחק אלפנט (הרב האשכנזי) והרב דוד תורג'מן -ראש הישיבה בעיר- מ"מ רב העיר (הרב הספרדי)
בדימונה פועל גרעין תורני שהוקם על ידי הרב דוד תורג'מן (העומד בראשו) ומונה למעלה מ-100 משפחות המתגוררות ברחבי בעיר ומעורבים בעשייה חברתית ודתית בתחומים שונים בעיר.
בדימונה פועלת מסוף שנות ה-80 עמותת 'שלהבת הדרום' בראשות הרב יעקב חמד המפעילה מוסדות מגוונים לציבור הרחב ביניהם גני ילדים ומעונות יום, בתי ספר לבנים ולבנות, ישיבות לבחורים, סמינרים לבנות, כוללים לאברכים ולבעלי תשובה, מדרשיות נוער לצעירים, כמו כן דואגת העמותה לכשרות מהודרת, וכן שירותי רווחה לקהילה וסיוע לנזקקים. בשנת 2014 חנכה העמותה מרכז רוחני גדול 'משכן שאול' המכיל בתוכו מס' בתי כנסת ובתי מדרש אולם שמחות מקווה טהרה ועוד. עשרה מתוך 36 נכסי מקרקעין שהוקצו על ידי עיריית דימונה הוקצו לפעילויות העמותה.
בדימונה קיימות מספר ישיבות: ישיבה תיכונית "צביה" בראשותו של הרב יעקב דודי, ישיבת הסדר בראשות הרב דוד תורג'מן.
בעיר פועלים כעשרה בתי חב"ד בראשות השליח הראשי הרב ישראל גליס.
ראשי המועצה והעירייה

| שנים | ראש המועצה/עירייה | הערות |
| --- | --- | --- |
| 1956–1959 | אליעזר מילרוד | ראש המועצה הראשון. ב-1956 נשלח על ידי משרד הפנים והסוכנות היהודית להקים את  המועצה המקומית בדימונה. ב-1959 התקיימו הבחירות הראשונות לראשות מועצת דימונה,  בסופן עזב אותה חזרה לביתו שבכפר ביל"ו |
| 1959–1966 | ערמון (עמרם) לרדו | ראש המועצה הנבחר הראשון, מטעם מפא"י |
| 1966–1969 | גבי סבג | מפא"י |
| 1969–1971 | ישראל נבון | מפד"ל |
| 1971–1974 | יצחק פרץ | רפ"י |
| 1974–1978 | ערמון (עמרם) לרדו | מפא"י |
| 1978–1983 | יעקב ז'אק אמיר | המערך |
| 1983–1989 | אלי (אליהו) הללי | המערך |
| 1989–2003 | גבי ללוש | הליכוד |
| 2003–2013 | מאיר כהן | ישראל ביתנו |
| 2013 | אלי ברונשטיין | החליף את מאיר כהן, שעזב את ראשות העירייה לטובת התמודדות לכנסת ברשימת יש עתיד |
| 2013–הווה | בני ביטון | הליכוד |
ערים תאומות

גרמניה אנדרנאך, גרמניה (מ־1975)
רומניה סינאיה, רומניה (מ־1957)
הרפובליקה העממית של סין אווי, הרפובליקה העממית של סין (מ־2010)
הרפובליקה העממית של סין וונז'ו, הרפובליקה העממית של סין (מ־2019)
ראו גם

ראס ג'ראבה
גלריה

שיכון בדימונה, 1961
מרכז מסחרי בדימונה, 1961
בני קהילת העבריים בעיר
שדרת החנויות המקורה במרכז העיר
רחוב הנשיא בעיר
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ענת קורל גורדון, מה העיר הכי גדולה בישראל?, באתר עמוד כאן 11 ביוטיוב, ‏17.4.24
↑  ה. בן-עדי, דימונה נולדה בסערה, מעריב, 21 בספטמבר 1955.
↑  אגם פרס בפארק בן-גוריון בדימונה
↑  יובל ניסני, אושרה תוכנית המתאר בדימונה: 23 אלף יח"ד ושטחי תעסוקה נרחבים, באתר מרכז הנדל"ן
↑  פרופיל דימונה באתר הלמ"ס
↑  אבן פינה בדימונה למפעל שני לטכסטיל, דבר, 3 בינואר 1960
↑  1750 עובדים ־ בתשלובת הטקסטיל הגדולה בארץ, על המשמר, 22 באוקטובר 1968
↑  ידיעות אחרונות, ‏עובדי "דימונה טקסטיל" איימו לשרוף את המפעל, באתר גלובס, 1 בינואר 1997
↑  יובל אזולאי, ‏המפעל נסגר: כיתן מפסיקה את הייצור בדימונה, באתר גלובס, 2 בדצמבר 2012
↑  גיא ימין, ‏חנוכת קניון: על חורבות מפעל "דימונה טקסטיל" המיתולוגי קם בדימונה קניון חדש, באתר גלובס, 16 בינואר 2007
↑  שחר של עתיד חדש, באתר ynet, 28 בדצמבר 2019[דרוש מקור: מקור זה מכיל תוכן שיווקי. עדיף להחליפו במקור אחר.]
↑  רשימת המקרקעין שהוקצו על ידי העיריה, באתר עירית דימונה
| דגל ישראל מחוז הדרום |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת אשקלון • נפת באר שבע | מפת מחוז הדרום |
| ערים | אופקים • אילת • אשדוד • אשקלון • באר שבע • דימונה • נתיבות • ערד • קריית גת • קריית מלאכי • רהט • שדרות | מפת מחוז הדרום |
| מועצות מקומיות | חורה • ירוחם • כסייפה • להבים • לקייה • מיתר • מצפה רמון • עומר • ערערה בנגב • שגב שלום • תל שבע | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר | מפת מחוז הדרום |
| מועצה מקומית תעשייתית | נאות חובב | מפת מחוז הדרום |
| מועצות אזוריות שבוטלו | אבו בסמה | מפת מחוז הדרום |
| יישובים לשעבר | כרמון • נוה יאיר • אשלים | מפת מחוז הדרום |
| יישובים עתידיים | דניאל • דרור • נווה תמרים • כסיף • עבדה • מעלה אהרן • שפיר | מפת מחוז הדרום |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566808805171  LCCN: n82062402  MusicBrainz: ead3ff87-fda1-4456-b850-8c1fcb1c5ea8  VIAF: 5961162301492120270006   WorldCat (עם VIAF): 5961162301492120270006 
האצטדיון העירוני דימונה
הכניסה לאולם הספורט גאון
פילוג ממלכת ישראל המאוחדת

ערך זה עוסק בפילוג ממלכת ישראל לאחר מות שלמה. אם התכוונתם לפילוג הממלכה לאחר מות שאול, ראו .
פילוג ממלכת ישראל המאוחדת הוא אירוע שהתרחש על פי ספר מלכים וספר דברי הימים לאחר מותו של שלמה המלך (לפי היסטוריונים מודרניים בשנת 928 לפנה"ס, ולפי הכרונולוגיה המסורתית היהודית בשנת ב'תתקס"ד (798 לפנה"ס)). באירוע זה התפצלה ממלכת ישראל המאוחדת המקראית לשתי ממלכות, הממלכה הדרומית – ממלכת יהודה, והממלכה הצפונית – ממלכת ישראל.
ממלכת ישראל בירוק כהה, ממלכת יהודה בירוק בהיר
רקע > יהודה ושבטי ישראל

לפי התנ"ך, התיישבו שנים עשר שבטי ישראל בכנען והקימו בה התיישבות, שהפכה בהמשך לממלכה. 
עוד לפני הקמת הממלכה, כבר החל שבט יהודה להתנתק מעט משאר שבטי ישראל, למעט שמעון ובנימין. אחד הגורמים לפיצול נבע מהניתוק הגאוגרפי - משבטי עבר הירדן בשל ים המלח והמדבר, ומשבטי הצפון בשל ההתיישבות הישראלית הדלילה בהרי השומרון (בניגוד להרי יהודה והגליל). דלילות היישוב נבעה בשל העצים והצמחייה העבותה שהיו על כל ההרים והקשו על יישובם או, לפי הנחתם של מספר חוקרים, כיוון שבמקום נשארו התושבים המקוריים שהשתלבו בעם ישראל, כפי שמסתבר מהעדרן של ערי האזור מתיאורי הכיבוש ביהושע.
הניתוק היחסי של שבט יהודה בא לידי ביטוי בתקופת השופטים, כאשר שבטי הצפון והדרום נאבקו כל אחד בנפרד נגד יריביו. בסופו של דבר, התאחד העם כולו סביב מלכותו של שאול, אך הבקיעים נותרו. לפי הגרסה התנכ"ית, לאחר שניצח דוד את גולית הפלישתי ולאחר מיקוח דרישה נוספת מצד שאול נתן שאול לדוד את ידה של בתו מיכל כפי שהתחייב, אך אחר כך רדפו וניסה להורגו. דוד נמלט ובתקופה מסוימת אף חבר לפלשתים, אויביו המרים ביותר של שאול.
לאחר מות שאול בקרב מול הפלשתים בגלבוע ועמו בניו המובילים בתור לירושה, הלכו שבטי ישראל אחרי בנו הנותר- איש בושת שהומלך ביזמת אבנר בן נר, שר הצבא הדומיננטי של שאול: ואילו שבט יהודה המליך את דוד כשליטו. פילוג ומלחמת אחים זוטא זו ארכו כשבע שנים, בסופן נרצח אבנר בידי אנשי דויד. איש בושת מאבד את התמיכה ודוד מומלך על כל העם. אך סימני הקרע לא נעלמו לאורך כל ימי דוד, שלאחר ביסוס מלוכתו מוציא להורג, בעילות שונות ובאופן הדרגתי, את שאריות בני בית שאול, וכולא את בתו בארמון. בכך מבטיח כי לבית זה לא יהיה המשך.
ייתכן גם שבהמשך המלוכה חשו שבטי ישראל כי שבט יהודה מנכס את דוד לעצמו, כפי שמתבטא למשל לאחר שהוכנע מרד אבשלום, כשבאו אנשי יהודה להביא את דוד לירושלים "והנה כל איש ישראל באים אל המלך ויאמרו אל המלך מדוע גנבוך אחינו איש יהודה". בעקבות זה הכריז שבע בן בכרי "אין לנו חלק בדוד ולא נחלה לנו בבן ישי", והוביל חלק מהעם למרד בדוד, שנכשל במהרה.
שלמה כיוון את פעולותיו כדי לאחד את השבטים בממלכה, וכך למשל חילק אותה ל-12 נציבויות בגבולות שונים משל השבטים. למרות נסיונותיו, הניתוק הפנימי נשאר, אם כי לא התפרץ בימיו.
רקע > מלכות שלמה

מלכות שלמה נפתחה בתקווה גדולה עם כינון יחסי מסחר בינלאומיים, ובמיוחד בניית בית המקדש. אך המקרא מספר כי בסוף ימיו, הנשים הנוכריות שנשא "הטו את לבבו" והוא אפשר להן להקים בירושלים מקומות פולחן לאלים שונים. בעקבות זאת, ה' מחליט "לקרוע את הממלכה" מזרעו לאחר שימות, אם כי שבט אחד יישאר "למען דוד עבדי ולמען ירושלים אשר בחרתי".
עוד בחיי שלמה, בא הנביא אחיה השילוני לירבעם בן נבט, קורע בגד ל-12 חלקים ונותן לירבעם עשרה מהם. אחרי ההדגמה הוא אומר לירבעם בפירוש שממלכה תתחלק והוא ימלוך על עשרה שבטים, לעומת בן שלמה שימלוך על שבט אחד (כנראה בנוסף ליהודה). הנביא אף מבטיח לו - אם יתנהג כראוי, יזכה להמשך שושלתך, כמו שושלת בית דוד. לאחר נבואה זו  ניסה שלמה להמית את ירבעם, אך זה מוצא מפלט במצרים.
גורמים

הגורם הישיר לפילוג היה הסירוב להקלה במיסים הכבדים שהושתו על שבטי ישראל. תחילת תהליך המיסוי הייתה עוד בתקופת המלך דוד, כאשר דוד ציווה על יואב לפקוד את כל ישראל. המפקד נועד לצורכי קביעת מיסים - בתוצרת חקלאית, במס עובד, בגיוס לצבא ועוד. כתוצאה מהמפקד נהרגו שבעים אלף איש במגפה שהוטלה על העם כעונש אלוהי. בספר דברי הימים מסופר כי שני שבטים לא נפקדו - שבט לוי (שהיה להם פטור ממס בגלל שירותם בקודש) ושבט בנימין (שבית המקדש היה בגבול נחלתו) (דברי הימים א כא, ו). יורשו של דוד, המלך שלמה, המשיך להטיל מיסים כבדים מאוד על העם על מנת לממן את מפעלי הבניה הגדולים שיזם. וכבר בתקופתו פרץ מרד, בראשותו של ירבעם בן נבט, שהיה ממונה על כל 'סבל' 'בית יוסף' (כלומר, על גביית המיסים משבטי מנשה ואפרים), אך המרד הזה נבלם וירבעם ברח מצרימה. ייתכן כי שבט יהודה היה פטור ממסים היות שברשימת הניצבים של שלמה, שהיו ממונים על גביית המיסים, לא נזכר נציב לשבט יהודה. רחבעם, בנו של שלמה, סירב להפחית את עול המיסים כבקשת העם וכתוצאה מכך פרץ מרד נוסף, שהתחיל עם רצח אדנירם (אֲדֹנִירָם בֶּן-עַבְדָּא), השר שהיה ממונה על גביית המיסים מטעם בית המלוכה עוד מזמנם של דוד(שמואל ב כ, כד) ושלמה. מרד זה הביא לפילוג הממלכה.
הפילוג

עם מותו של שלמה, בנו רחבעם בא לשכם כדי שיומלך על כל העם, ובמקביל קראו לירבעם בן נבט לחזור. במקום להמליך את רחבעם, העם בא וירבעם בראשו, ודורשים שישלוט ביד רכה יותר מאשר שלמה אביו, שהעביד את העם קשה לצורך מפעלי בנייה נרחבים. רחבעם המופתע פרש לשלושה ימי התייעצות כדי להחליט, ובסופו של דבר, במקום לנהוג כעצת יועצי אביו הזקנים, שטענו כי "אם היום תהיה עבד לעם הזה... והיו לך עבדים כל הימים" הוא נשמע לעצת חבריו שהמליצו לו להיות קשוח עם העם ולהכריז שהוא יהיה אף קשוח מאביו. בעצתם הוא אמר: "אָבִי הִכְבִּיד אֶת עֻלְּכֶם, וַאֲנִי אֹסִיף עַל עֻלְּכֶם; אָבִי יִסַּר אֶתְכֶם בַּשּׁוֹטִים, וַאֲנִי אֲיַסֵּר אֶתְכֶם בָּעַקְרַבִּים" ועורר את זעם העם שהכריז "מַה לָּנוּ חֵלֶק בְּדָוִד וְלֹא נַחֲלָה בְּבֶן יִשַׁי, לְאֹהָלֶיךָ יִשְׂרָאֵל". רחבעם שלח אליהם את השר אדרם על המס אבל העם רגם אותו למוות ומרד בבית דוד באופן סופי.
השמועה על שובו של ירבעם התפשטה בעם וכל עם ישראל המליך אותו עליו, למעט שבט יהודה שנשאר נאמן. עם זאת, במלחמה שרחבעם יוצא אליה מיד כדי להשיב לעצמו את השלטון בצפון, גם שבט בנימין מתייצב לצידו. לפי הפסוקים הצליח רחבעם להוציא למלחמה משני השבטים 180,000 איש, אך בעקבות הופעתו של הנביא שמעיה המכריז כי הפילוג נעשה על ידי ה', העם חוזר למקומותיו.
לאחר הפילוג > הרפורמה של ירבעם

כדי למנוע מהעם להתאחד בעתיד עם יהודה, פועל ירבעם לשינוי התפיסה הדתית של ממלכת הצפון ומקים עגלי זהב בבית אל ובדן, בגבול הדרומי ובגבול הצפוני של ישראל. יתר על כן, כדי למנוע כל אפשרות של קשר בין הממלכות, ירבעם משנה את לוח חגי השנה וקובע חג "בחודש אשר בדא מלבו".
לאחר הפילוג > ישראל ויהודה

בשנים הראשונות הייתה יריבות גדולה בין שתי המדינות והן נלחמו זו בזו פעמים רבות, בדרך כלל ללא שינויים של ממש. אולם כבר בימי אחאב (כ-60 שנה לאחר הפילוג) המדינות מתיידדות והוא משיא את בתו למלך יהודה. גם בהמשך, בדרך כלל היו יחסים טובים בין ישראל ויהודה בהשוואה ליחסים עם המדינות הסובבות האחרות, אך לא תמיד.
ראו גם

הכרונולוגיה של מלכי יהודה וישראל
ממלכת יהודה
ממלכת ישראל
הערות שוליים

↑  ספר שמואל ב', פרק י"ט, פסוק מ"ב.
↑  ספר שמואל ב', פרק כ', פסוק א'.
↑  ספר מלכים א', פרק י"א, פסוק ד'.
↑  ספר מלכים א', פרק י"א, פסוק י"ג.
↑  ספר שמואל א', פרק כ"ד, פסוק ט"ו.
↑  ספר מלכים א', פרק י"א, פסוקים כ"ו–מ'.
↑  ספר מלכים א', פרק ד'.
↑  ספר מלכים א', פרק י"ב, פסוק י"ח.
↑  ספר שמואל ב', פרק כ', פסוק כ"ד.
↑  ספר מלכים א', פרק ד', פסוק ו'.
↑  ספר מלכים א', פרק י"ב, פסוק ז'.
↑  ספר מלכים א', פרק י"ב, פסוק ט"ז.
↑  ספר מלכים א', פרק י"ב, פסוק ל"ג.
אתר הפולחן בתל דן
יוסף זוסמנוביץ

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1895 תרנ"ה 
 פטירה:  1941 (בגיל 46 בערך) אב תש"א 
 מקום פעילות:  ירושלים, קובנה, וילקומיר
 תקופת הפעילות:  ?–1941 
 השתייכות:  יהדות ליטא
 תחומי עיסוק:  תלמוד והלכה
 רבותיו:  רבי יצחק יעקב רבינוביץ רבי משה מרדכי אפשטיין
 חיבוריו:  חלקו של יוסף תרועת מלך
 
רבי יוסף זוסמנוביץ (ביידיש: זוסמאנאוויץ; תרנ"ה (1895), מינסק - אב תש"א (1941), וילקומיר) היה רב ליטאי, שימש כרב בסלובודקה וכרבה של וילקומיר.
משפחתו

אחיו, יעקב צבי די ליאון, נפטר בצעירותו; לימים, בתו של יעקב צבי, רבקה, נישאה לרב יוסף בא-גד. אחותו, פועה מרים, נישאה לרב דוד יונגרייז שלימים היה רבה של העדה החרדית בירושלים. אחותו שרה נישאה לרב מרדכי גימפל בארג שהיה מנהלה הרוחני של ישיבת שער השמים, אחות נוספת נישאה למאיר הורביץ, בנו של הרב יוסף גרשון הורביץ רבה של שכונת מאה שערים.
גיסיו מצד אשתו היו ראשי ישיבת חברון: רבי משה פינקל, רבי אהרן כהן, רבי יחזקאל סרנא ורבי משה חברוני.
ספריו

חלקו של יוסף, קיידאן, תרפ"ו
זרע חיים, נדפס יחד עם הספר "זרע יצחק" של רבי חיים יצחק שילמן מיאנובה, קיידאן תרצ"ד
תרועת מלך, קיידאן, תרצ"ז
דברי חיים
משפט ירושת משרה, בדיני ירושת משרה ורבנות, קובנה תרפ"ה
לקריאה נוספת

'זוסמנוביץ, ר' יוסף ב"ר אשר־דב („הירושלמי”)', בתוך: דב ליפץ (מרכז המערכת), נתן גורן [ואחרים] (מערכת), יהדות ליטא, כרך ג, ספר א: "אישים", תל אביב: עם הספר, תשכ"ז, עמ' 48 (ספר יזכור לקהילת ליטא, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 1246).
בן-ציון קליבנסקי, כצור חלמיש: תור הזהב של הישיבות הליטאיות במזרח אירופה, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשע"ד, עמ' 343–353.
בן-ציון קליבנסקי, '"במקום שיש חילול השם אין חולקין כבוד לרב': מעמדה של אגודת הרבנים בליטא', ציון, עה (תש"ע), עמ' 327–346.
הגאב"ד דסלבודקה: לדמותו של מרן שר התורה, גאון ישראל, רבי יוסף זוסמנוביץ' הי"ד, רב ור"מ בסלבודקה ווילקומיר. [אלעד] : מכון יד הרב זריהן, [תשפ"ד 2024].
הערות שוליים

↑  כך לפי הרב אפרים אשרי, שו"ת "ממעמקים" ח"א, עמ' ריא. לעומתו, משה צינוביץ, אישים וקהילות, תל אביב תש"ן, עמ' 403 כותב שהוא היה יליד צפת. ואילו יצחק אלפסי, דורשי ציון בפועל, ירושלים תשס"ו, בערכו (עמ' 447), כותב שנולד בירושלים.
↑  פנחס גרייבסקי, פרסי פרסיץ, ירושלים תרצ"ג. עמ' 10–11.
↑  דוד אברהם מנדלבוים, ישיבת חכמי לובלין ח"ב, בני ברק, תשנ"ד, עמ' תכט-תל, מפי בוגר הישיבה, הרב יצחק פלקסר, ראש ישיבת שפת אמת. הוא מוסיף כי בשבועות הקצרים שעשה הרב זוסמנוביץ בישיבת חכמי לובלין הספיק ללמוד את הספר "אבני נזר" שלא הכירו קודם לכן, וגילה בו שליטה.
↑  הקדמתו לספרו "תרועת מלך".
↑  מצוטט אצל אלפסי, דורשי ציון בפועל, ירושלים תשס"ו, בערכו (עמ' 447).
↑  מועמד אחר למשרה זו היה הרב יעקב קמנצקי, אז רבה של ציטביאן שבגלל קשיי פרנסה חשק במשרה. בשל זכייתו של הרב זוסמנוביץ בתפקיד, נאלץ להגר לארצות הברית, ונהג לציין לימים את העובדה שלמעשה ניצל בבחירות אלו ממוות בשואה. יונתן רוזנבלום, מאנגלית: נתן קמנצקי (בנו), רבי יעקב, ירושלים תשנ"ז. עמ' 145.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: הרב משה מרדכי אפשטיין | רבני סלובודקה  1933-1935 | הבא: - |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438441705171  ISNI: 0000 0000 7067 5469  LCCN: nr94012789  VIAF: 68810441   WorldCat (עם VIAF): 68810441
כדורגל באנגליה

הכדורגל באנגליה הוא אחד מענפי הספורט החשובים ביותר עבור הציבור האנגלי, ויש לו חלק משמעותי בתרבות ובחיי הפנאי של האנגלים.
משחקי הכדור הראשונים באנגליה מתוארכים לימי הביניים, וקיימות התייחסויות למשחקים דמויי-כדורגל גם במאות השנים שלאחר מכן. רוב מאפייני הכדורגל המודרני נוצרו באנגליה לראשונה, ולכן היא נחשבת למולדת הכדורגל המודרני.