stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר לפין

| --- | --- |

 לידה:  1 בינואר 1964 (בן 61) קאזאן, ברה"מ 
 מדינה:  רוסיה 
 השכלה:  Kazan Higher Military Command School 
 השתייכות:  ברית המועצות, רוסיה
 דרגה:   גנרל-קולונל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צ'צ'ניה השנייה  המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה  מלחמת אוקראינה–רוסיה 
 עיטורים
 גיבור הפדרציה הרוסית (2022)  מדליית המערכה הצבאית בסוריה (2015)  מסדר גאורגיוס הקדוש, דרגה 4 (2017)  Medal for Participation in Victory Day Military Parade (2010)  Medal ‘For Merit in Combat’ (2003)  מדליית שחרור תדמור  Syrian-Russian Military Commonwealth medal  עיטור האומץ  מדליה להצטיינות בשירות הצבאי, דרגה 3  מדליה להצטיינות בשירות הצבאי, דרגה 2  מדליית הגבורה הצבאית, דרגה 2  medal "For excellent graduation from a higher military educational institution of the Ministry of Defense of the Russian Federation"  מדליה להצטיינות בשירות הצבאי, דרגה 1  מדליה לחיזוק אחוות הנשק  עיטור ההצטיינות למען המולדת, דרגה רביעית עם חרבות  מדליה על הישגים למען המולדת דרגה שנייה  מדליית הגבורה הצבאית  עיטור אלכסנדר נבסקי  מדליה על הישגים צבאיים  מדלייה להנצחת 300 שנה לצי הרוסי  מדליית הגבורה הצבאית, דרגה 1  מדליה להצטיינות בשירות הצבאי 
 
אלכסנדר פאבלוביץ' לפין (ברוסית: Алекса́ндр Па́влович Ла́пин; נולד ב-1 בינואר 1964 בקאזאן, טטרסטן) הוא קצין בכוחות היבשה הרוסיים, שירת שנים רבות בחיל השריון הרוסי ושימש כמפקד המחוז הצבאי המרכזי מאז 22 בנובמבר 2017 עד 3 בנובמבר 2022. מילא תפקיד מפתח במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה כשפיקד על המתקפה על מזרח אוקראינה ועל כיבוש העיר לסיצ'אנסק. עם זאת, גם נזקפת לחובתו האחריות לנסיגת הכוחות הרוסיים מהעיר לימאן שבמחוז דונייצק.
מינואר 2023 משמש כראש המטה הראשי של כוחות היבשה הרוסיים - סגן ראשון של מפקד כוחות היבשה הרוסיים.
קודם לכן שימש כסגן מטה במחוז הצבאי המערבי ופיקד על הכוחות הרוסיים בסוריה.
ביוגרפיה

הוא נולד ב-1 בינואר 1964 במשפחת פועלים. לאחר שסיים את לימודיו בתיכון, למד שנה אחת במכון לטכנולוגיה כימית בעיר קאזאן. בשנת 1982 גויס לשירות חובה בצבא הסובייטי, שירת בכוחות ההגנה האווירית. לאחר תום שירות החובה, התקבל ללימודים בבית הספר לקציני חיל שריון בקאזאן, אותו סיים ב-1988. הוא החל את שירותו כמפקד מחלקה ביחידת שריון במחוז הצבאי לנינגרד ובהמשך שירת כמפקד פלוגת טנקים ביחידת חיל הנחתים של הצי הצפוני.
בשנת 1997 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית לכוחות שריון על שם מלינובסקי. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה שירת בארמייה המשולבת 58 כמפקד גדוד שריון. משנת 1999 היה ראש מטה גדוד הרובאים הממונע הנפרד 429 של חטיבת הרובאים הממונעים ה-19. משנת 2001 עד 2003 היה ראש מטה גדוד משמר הרובאים הממונע ה-20.
בשנת 2009 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של המטה הכללי הרוסי. לאחר שסיים את לימודיו באקדמיה מונה לסגן מפקד ארמייה 58. מאפריל 2012 עד יולי 2014 היה מפקד צבא המשמר ה-20. ב-2014 מונה לסגן ראשון למפקד המחוז הצבאי המזרחי, עד 2017, אז מונה לראש המטה של הכוחות הרוסיים בסוריה, בימי המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה ובמקומו לרא המחוז מונה אלכסנדר ז'וראבליוב.
ב-22 בנובמבר 2017, ולדימיר פוטין מינה אותו למפקד הכוחות של המחוז הצבאי המרכזי. מאוקטובר 2018 עד ינואר 2019 שימש שוב כמפקד הכוחות הרוסיים בסוריה.
ביוגרפיה > תפקידו בפלישה הרוסית לאוקראינה

בשנת 2020 סיים את לימודיו בפקולטה להסבה והשתלמויות לקצינים בכירים באקדמיה הצבאית של המטה הכללי. מה שסלל את דרכו למילוי תפקיד מרכזי בפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022, כאשר שימש כמפקד המחוז הצבאי המרכזי. הוא הוביל את המתקפה על סומי וצ'רניגוב. ב-24 ביוני 2022 הודיע משרד ההגנה הרוסי כי הכוחות, שבפיקודו של לפין, השתתפו בלחימה באזור העיר ליסיצ'נסק, ולאחר השלמת כיבוש העיר ב-4 ביולי 2022, העניק ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, לליפין את התואר גיבור הפדרציה הרוסית.
ב-1 באוקטובר 2022, ראש רפובליקת צ'צ'ניה רמזן קדירוב האשים את לפין בנסיגת החיילים הרוסים מהעיר לימאן, לאחר שכותרו על ידי כוחות אוקראיניים. קדירוב הפנה אצבע מאשימה כלפי הקצין הרוסי ואמר כי היה מוריד את הקצין בדרגה בשל אחריותו לכשלונות הצבאיים של רוסיה, והוסיף שראשי המטה הכללי הרוסי מחפים עליו.
הערות שוליים

↑  Война Сто двадцать первый день. Онлайн «Медузы», Meduza (ברוסית)
↑  https://www.vesti.ru/article/2969123 Кадыров не стал молчать о произошедшем в Красном Лимане]‏, vesti.ru
לפין מעניק אותות הצטיינות לחיילים שהשתתפו בפלישה. אפריל 2022.
ימינה

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 מייסד:  איילת שקד, רפי פרץ, בצלאל סמוטריץ', נפתלי בנט
 מנהיגים:  איילת שקד, נפתלי בנט
 תקופת הפעילות:  29 ביולי 2019 – 27 ביולי 2022 (3 שנים)
 אפיון:  סיעת ימין
 אידאולוגיות:  ציונות   ארץ ישראל השלמה   לסה פר   ריסון שיפוטי
 כנסות:  22–24
 ממשלות:  34, 36
 אותיות:  טב, ב
 שיא כוחה:  7 מנדטים (2019 ו־2021)
 שפל כוחה:  3 מנדטים (2020)
 נוצרה מתוך:  הימין החדש (2019–2022) האיחוד הלאומי – תקומה (2019–2021)  הבית היהודי (2019–2020) מפלגת אח"י
 סיעות שהתפצלו:  הבית היהודי (2020) האיחוד הלאומי – תקומה (2021) המחנה הממלכתי (2022)
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 צבעים רשמיים:     תכלת, כחול וטורקיז
ימינה הייתה רשימה ימנית ישראלית וסיעה בכנסת בראשות נפתלי בנט ואיילת שקד. במקור הרשימה הוקמה מאיחודן של שלוש מפלגות: הימין החדש, הבית היהודי והאיחוד הלאומי – תקומה, אך מאז 2021 ועד פירוקה כללה רק את הימין החדש.
רשימת "ימינה" התמודדה לראשונה בבחירות לכנסת ה-22 (2019) בראשות איילת שקד, וקיבלה 7 מנדטים. לאחר הבחירות התפצלה לשתי סיעות: הבית היהודי – האיחוד הלאומי, והימין החדש.
בבחירות לכנסת העשרים ושלוש (2020) רצו שוב שלוש המפלגות יחד בראשות נפתלי בנט. כחודשיים לאחר הבחירות הסיעה החליטה לא להצטרף לקואליציה של ממשלת ישראל השלושים וחמש, בין השאר היות שהוצעו לה מעט תפקידים משפיעים לדעתה. רפי פרץ התפצל מימינה, כסיעת יחיד של הבית היהודי ומונה לשר ירושלים ומורשת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע (2021) החליטה מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה בראשות בצלאל סמוטריץ' לרוץ בנפרד, ולפיכך נותרה ברשימה רק הימין החדש בראשות נפתלי בנט. הבית היהודי פרשה מהמרוץ והודיעה על תמיכה בימינה. בבחירות קיבלה ימינה 7 מנדטים ונכנסה לכנסת העשרים וארבע. עם הקמת ממשלת ישראל השלושים ושש (בין 13 ביוני 2021 ל-30 ביוני 2022), הייתה ימינה מפלגת השלטון בישראל.
ב-27 ביולי 2022 הכריזו שקד ויועז הנדל מסיעת דרך ארץ על ריצה משותפת עם מפלגת הימין החדש במסגרת רשימת הרוח הציונית. ב-11 בספטמבר 2022 התפצלו שקד והנדל עקב אי הסכמה במקרה שבו אין היתכנות לממשלת אחדות. זמן קצר לאחר מכן, שקד חברה לבית היהודי בראשות יוסי ברודני לריצה משותפת. הרשימה לא עברה את אחוז החסימה בבחירות לכנסת ה-25.
עמדות פוליטיות

בפוסט שפרסמה בפייסבוק ב-2019 פירטה איילת שקד את עקרונות רשימת ימינה, שלהם מחויבים כל החברים:
זהות יהודית: נפעל לחיזוק הזהות היהודית של מדינת ישראל, ולהגברת החיבור של תלמידי ישראל לתורת ישראל, ארץ ישראל ולמורשת ישראל.
לאום: יישום חוק-יסוד: ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי ומניעת כל פגיעה בו, תוך המשך הבטחת זכויות הפרט והשוויון לכל אזרחי ישראל.
שלמות הארץ: אנו הרשימה היחידה שמתנגדת להקמת מדינה פלסטינית ולנסיגה כלשהי משטחי ארץ ישראל. נפעל לפתח את ההתיישבות בכל רחבי הארץ.
ריבונות: החלת הריבונות הלאומית ושלטון החוק באופן מלא ושוויוני על כל אזרחי ישראל ותושביה, ובכלל זה סיום הממשל הצבאי והחלת ריבונות ישראל על חבלי יהודה, שומרון ובקעת הירדן.
מאבק נחוש בטרור: הכרעת הטרור בנחישות וללא פשרות, מגבול עזה ועד קיצבאות המחבלים. השבת נעדרי צה"ל תוך גביית מחיר מהחמאס והתנגדות מוחלטת לשחרור מחבלים. סיוע לנכי צה"ל ונפגעי פעולות האיבה.
עלייה והגירה: יישום מדיניות עלייה והגירה לאומית סדורה, שתקדם עלייה יהודית ותסיר חסמים מיותרים לקליטת עלייה, ושתמנע השתקעות בלתי-חוקית של מהגרי עבודה בארץ לצד ניצול לרעה של מדיניות איחוד משפחות.
תחרות וחירות: קידום תחרות למונופולים וקרטלים סטטוטוריים, פתיחת המשק לתחרות בינלאומית וצמצום התכנון המרכזי במשק. קידום תחרות בדיור, שחרור קרקעות לבנייה ומדיניות מיסוי שתתמרץ פיתוח. טיוב האסדרה, הפחתת הנטל על מעסיקים לעידוד תעסוקה ופריון ויצירת סביבה נוחה לכלכלה שיתופית וטכנולוגיה עילית.
הזכות לעבוד: דרישת רוב מוחלט ליציגות בעבודה, בוררות חובה בשירותים חיוניים, חובת שקיפות בארגוני עובדים.
משילות: חיזוק ערכי המשילות והדמוקרטיה, חיזוק מעמד הכנסת כרשות מחוקקת והחזרת האמון בבית המשפט כרשות השופטת בהתאם לחוק. חיזוק מעמד נבחרי הציבור אל מול הפקידות הבכירה.
אחריות חברתית: הגנה כלכלית ורפואית לנכים וקשישים, תוך שילוב אנשים עם מוגבלויות בחינוך, בחברה ובשוק העבודה.
פיתוח הגליל והנגב: חיזוק הגליל והנגב בתעסוקה, דיור, רפואה, תיירות, תרבות ותחבורה, עידוד השקעות הון ויוזמות פרטיות ועסקיות אשר יביאו לחיזוק ההון האנושי ולהשארת משפחות בגליל ובנגב. חיזוק החקלאות וההתיישבות העובדת.
נוער ימינה

"נוער ימינה" היא תנועת הנוער של מפלגת ימינה. התנועה הוקמה לאחר איחוד של מפלגות הבית היהודי, האיחוד הלאומי והימין החדש.
בראש התנועה עומדים האחים בן ומתן דרור, התנועה הוקמה על בסיס תנועת הנוער של הימין החדש. בתנועה פעילים בגילים 12–18 עם הנהגה בוגרת.
מנהיגים

| מס>  | דיוקן | שם | תחילת כהונה | סיום כהונה | ממשלות שעמד בראשן | כנסות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | איילת שקד (1976–) | 2019 | 2020 | - | 22 |
| 2 |  | נפתלי בנט (1972–) | 2020 | 2022 | השלושים ושש | 23–24 |
| (1) |  | איילת שקד (1976–) | 2022 | 2022 | - | 24 |
תוצאות בחירות

| בחירות | ראש הרשימה | קולות |  % | מושבים | +/- | הערות | קואליציה/אופוזיציה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ספטמבר 2019 | איילת שקד | 260,655 | 5.87% (#7) | 7 / 120 |  2 |  | בחירות בזק |
| 2020 | נפתלי בנט | 240,689 | 5.24% (#8) | 6 / 120 |  1 | הבית היהודי והאיחוד הלאומי-תקומה פרשו מהסיעה במהלך הקדנציה | אופוזיציה |
| 2021 | נפתלי בנט | 273,836 | 6.21% (#5) | 7 / 120 |  4 |  | קואליציה |
חברי הכנסת

מקרא:      הימין החדש,      הבית היהודי,      האיחוד הלאומי – תקומה.
חברי הכנסת > הכנסת ה-22

חברי הכנסת שנבחרו מטעם הרשימה לכנסת ה־22, כפי שהוגשה לוועדת הבחירות המרכזית ב-1 באוגוסט:
איילת שקד –יו"ר מפלגת הימין החדש.
רפי פרץ – שר החינוך ויו"ר מפלגת הבית היהודי.
בצלאל סמוטריץ' – שר התחבורה והבטיחות בדרכים ויו"ר מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה.
נפתלי בנט
מוטי יוגב – חבר כנסת.
אופיר סופר – חבר כנסת, מזכ"ל תקומה.
מתן כהנא
חברי הכנסת > הכנסת ה-23

חברי הכנסת שנבחרו מטעם הרשימה לכנסת ה־23:
נפתלי בנט – שר הביטחון ויו"ר מפלגת הימין החדש.
רפי פרץ – שר החינוך ויו"ר מפלגת הבית היהודי.
איילת שקד – לשעבר שרת המשפטים ויו"ר מפלגת הימין החדש.
בצלאל סמוטריץ' – שר התחבורה והבטיחות בדרכים ויו"ר מפלגת האיחוד הלאומי – תקומה. בהמשך פרש עם אופיר סופר לסיעה עצמאית.
מתן כהנא
אופיר סופר – בהמשך פרש עם בצלאל סמוטריץ' לסיעה עצמאית.
ב־14 ביולי 2020 התפלגה מהסיעה סיעת היחיד של הבית היהודי (רפי פרץ).
ב־20 בינואר 2021 התפלגה מהסיעה סיעת האיחוד הלאומי (בצלאל סמוטריץ' ואופיר סופר).
חברי הכנסת > הכנסת ה-24

חברי הכנסת שנבחרו מטעם הרשימה לכנסת ה-24:
נפתלי בנט – יו"ר מפלגת הימין החדש.
איילת שקד (התפטרה מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי)
מתן כהנא – (התפטר מהכנסת במסגרת החוק הנורווגי וחזר לכהן בה) התפצל מהסיעה לסיעת המחנה הממלכתי.
עמיחי שיקלי – פעיל חברתי ואיש חינוך, מייסד המכינה הקדם-צבאית תבור. הופרש מהמפלגה בסוף אפריל 2022, ומאוחר יותר באותה שנה התפטר מהכנסת.
ניר אורבך – לשעבר מזכ"ל הבית היהודי.
אביר קארה – מראשי תנועת אני שולמן. לקראת הבחירות התפצל לסיעת היחיד חופש כלכלי.
עידית סילמן – התפטרה מהכנסת ב-13 בספטמבר 2022.
שירלי פינטו – התפצלה מהסיעה לסיעת המחנה הממלכתי.
יום טוב כלפון
אורנה שטרקמן
אלון דוידי, שהוצב במקום שלישי ברשימה, הודיע ב-5 באפריל 2021, יום לפני השבעת הכנסת על התפטרותו מהרשימה כיוון שהעדיף להישאר ראש עריית שדרות. במקומו נכנסה עידית סילמן.
שי מימון, שהוצב במקום התשיעי ברשימה, התפטר ב-15 ביוני 2021 מהרשימה מאחר שלא התכוון לתמוך בממשלה שהקימו בנט ולפיד. במקומו נכנסה שירלי פינטו.
סטלה שנקל ויינשטיין, מנכ"לית ימינה עד להודעת בנט על פרישה מהפוליטיקה, שהוצבה במקום השתים עשרה ברשימה, התפטרה ב-3 באוגוסט 2022 מהרשימה. בבחירות לכנסת ה-25 התמודדה בראש מפלגת שלושים ארבעים.
רוני ססובר, שהוצבה במקום השלוש עשרה ברשימה, התפטרה ב-12 באוגוסט 2022 מהרשימה, זמן קצר לפני שהייתה אמורה להפוך לחברת כנסת במקום עידית סילמן. במקומה נכנסה לכנסת אורנה שטרקמן.
ביאורים

↑  לאחר התפצלות האיחוד הלאומי – תקומה
↑  מפלגת אח"י הצטרפה לרשימת ימינה לקראת הבחירות לכנסת ה-23, אך שרה ב"ק המועמדת מטעמם לא נכנסה לכנסת, עקב מיקומה ברשימה.
↑  נציג הבית היהודי הרב רפי פרץ, שפרש מימינה לסיעת יחיד, היה בקואליציה ובממשלה.
↑  אחד מחברי הכנסת מהמפלגה, עמיחי שיקלי, לא הצטרף לקואליציה, ולא פרש מהמפלגה (אך הופרש ממנה בערך שנה לאחר הבחירות). חברת מפלגה אחרת, עידית סילמן, הצטרפה לקואליציה, אך פרשה מהקואליציה ב-6 באפריל 2022, ולא פרשה מהמפלגה. בדומה לסילמן, גם ניר אורבך פרש מהקואליציה אך לא מהמפלגה.
שלומי קונפורטי

| --- | --- |
 לידה:  15 בספטמבר 1973 (בן 51) ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  אוניברסיטת חיפה 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 דרגה:   תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש ענף מערכות כלי טיס במחלקת הנדסת כלי טיס  ראש ענף הנעה במחלקת מטוסים  ראש מחלקת כטמ"ם מודיעין ול"א  ראש מחלקת מטוסים  ראש להק הציוד
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון השנייה  מלחמת חרבות ברזל
 
שלומי קונפורטי (נולד ב-15 בספטמבר 1973) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש להק הציוד במטה חיל האוויר הישראלי מאוגוסט 2022.
ביוגרפיה

קונפורטי התגייס לצה"ל ב-1991 במסגרת העתודה האקדמית וב-1996 סיים לימודי הנדסה בטכניון. הוא בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה וחלל מהטכניון, תואר שני במנהל עסקים, בהנדסת מכונות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב ותואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה. הוא בוגר המכללה לביטחון לאומי.
קריירה צבאית

קונפורטי שירת במגוון תפקידים במערך הטכני של חיל האוויר. תחילה שירת כקצין מנועי מסוקים ובהמשך שימש כראש מדור מנועי מסוקים במחלקת מטוסים. שימש מפקד גף מנועים בבסיס פלמחים.
יצא לשליחות בארצות הברית כקצין קישור לחיל האוויר האמריקאי ועם חזרתו שימש כראש מדור קרב ג' ובהמשך שימש כראש ענף מערכות כלי טיס במחלקה הנדסת כלי טיס וכראש ענף הנעה במחלקת מטוסים במטה הטכנולוגי של חיל האוויר. בדרגת אל"ם שימש כראש מחלקת כטמ"ם מודיעין ול"א וכראש מחלקת מטוסים.
ביולי 2022 קודם לדרגת תת-אלוף וב-2 באוגוסט 2022 קיבל את הפיקוד על המערך הטכני של חיל האוויר בתפקיד ראש להק הציוד. פיקד על להק הציוד במהלך מלחמת חרבות ברזל, שבה לחם חיל האוויר באינטנסיביות רבה.
חיים אישיים

נשוי לל' להם ארבעה ילדים. מתגורר באזור השרון.
תנועת פארק משטוטס

תנועת פארק משטוטס (בארמנית: Մաշտոցի պուրակի շարժում), הידועה גם בהאשטאגז #SaveMashtotsPark ו-OccupyMashtots החלה כמחאה ב-11 בפברואר 2012 בפארק משטוטס, שבירוואן. את ההפגנה ערכה יוזמת "העיר הזאת שייכת לנו", יוזמה אזרחית אשר צמחה והפכה לתנועת מחאה בקנה מידה רחב. הסוגיות העיקריות בהן עסקה התנועה היו בנייה לא חוקית, או בנייה אשר אינה עומדת בסטנדרטים, והרס של עצים ואזורים ירוקים בירוואן. כשהתנועה התרחבה, היא הפכה לתנועה העוסקת בזכות האזרחים להגדרה עצמית, מלחמה נגד שחיתות ונגד האוליגרכיה, והתעדוף של אינטרסים ציבוריים על אינטרסים פרטיים. בעת שתנועת ה-Occupy בארצות הברית – אשר שמשה כהשראה לתנועת פארק משטוטס – פעלה נגד המערכת הבירוקרטית אשר גרמה לאי שוויון כלכלי וחברתי, תנועת פארק משטוטס הגדירה עצמה באופן חברתי-כלכלי שונה במעט, בשל ההקשר של האוליגרכיה הארמנית, שלדבריה מאפשרת לקבוצה ספציפית של אנשים לחיות מעל החוק – אלו שיש להם המשאבים הכלכליים והפוליטיים, וכך האינטרסים שלהם מתועדפים על פני אלו של העם.
תחילת התנועה > רקע

השורשים של תנועת פארק משטוטס הם בתנועות הסביבתניות של שנות ה-2000 המאוחרות בארמניה, כאשר יוזמות אזרחיות קמו כדי להגן על מספר בהיבטים של הטבע הארמני אשר היו פתאום בסכנת הכחדה – ביניהם, יער טגהוט, מפל טרצ'קן, קג'אראן, ועוד; יוזמות עירוניות בירוואן נלחמו על שימור גנים, אנדרטאות, מבנים היסטוריים ואזוריים ירוקים. אחת ממייסדות ומנהיגות הקבוצה "העיר הזאת שייכת לנו", סופיה מנוקיאן, סיפרה לתקשורת שהאזור של פארק משטוטס היה מוזנח כבר הרבה זמן. שרק חלק ממנו הצליח לפעול כפארק, והשאר היה מלא זבל, ולא טופל על ידי העירייה. היא ראתה את ההזנחה של העירייה כתירוץ להחרבת הפארק, וטענה שהאחריות של העירייה הייתה דווקא לשקם את הירוק, ולא להחריבו למען רווחים אישיים של בעלי חברות נדל"ן.
תחילת התנועה > פיצוי לקיוסקים ברחוב אבוביאן

ב-18 בינואר 2011, הרשויות של עיריית ירוואן החלו לפרק קיוסקים במרכז העיר, ברחוב אבוביאן. דווח אז בתקשורת, שמכיוון שבעלי הקיוסקים פעלו על פי חוזי שכירות ולא היו הפרות, העירייה הגיעה להסכם עמם לתנאים של פירוק – ספציפית, שהם יפוצו על הקיוסקים הקיימים, ויקבלו חדשים במיקום חדש. המטרה הייתה לפתח את השדרה ולהפכה לאזור מסחרי בנוי.
בעוד האדריכל הראשי של עיריית ירוואן, נארק סרקזיאן, הכחיש את השמועות שהקיוסקים יעברו לרחוב אראם, העירייה אישרה את הידיעה ב-30 בינואר 2011. הפעילים פתחו במחאה נגד ההרס של האזור הירוק (שמאוחר יותר נקרא בשם "פארק Missak Manouchian") יום קודם לכן. ההפגנה נערכה בהצטלבות של שדרת משטוטס ורחוב אראם במרכז ירוואן, מחוץ למחלקת היולדות של בית החולים מרגאריאן הסמוך. צילומים מהאירוע מראים כי הקיוסקים כבר פורקו באותה העת, אז נציג העירייה הכחיש את קיום התוכנינת.
תחילת התנועה > תגובת הפעילים

תנועת פארק משטוטס ביקשה למנוע את בנייתו של מרכז מסחרי במקום הפארק הירוק. השם, "פארק משטוטס" לא היה השם הרשמי של האזור, אך מאז אירועים אלה הוא עדיין ידוע בשם זה בפי תושבי העיר. החל מ-11 בפברואר 2012, כאשר הפעילים עתרו לעירייה לקבל הסבר משפטי לבנייה המרחשת ונדחו, החלו עשרות מחאות, הפגנות ועצרות במטרה לעצור את בנייה, להציל את הפארק.
קבוצה של רופאים ממוסדות רפואיים סמוכים, ביניהם האוניברסיטה הרפואית הלאומית, הזהירו נגד השלכותיה של הבנייה על הבריאות של העיר. הפעילים הגישו עצומה לראש עיר טארון מרגריאן, עליה חתמו כ-10,000 אזרחים.
הסלמה

בבוקר של ה-16 בפברואר, היום השישי של המחאה בפארק (בה ישבו המוחים על המדשאה ונשארו שם 24 שעות ביום), המפגינים כיסו בפלסטיק את אחד השלדים של הקיוסקים, כדי להגן על עצמם מפני השלג הכבד. ניגשו אליהם שלושה גברים בלבוש אזרחי, ככל הנראה – קשורים לפרויקט הבנייה, ודרשו מהם להסיר את הכיסוי. המוחים התנגדו, ואמרו שאין הם מפרים כל חוק. אך הגברים קראו למשטרה, ואלו גם דברו את הסרת היריעה, ואמרו שאם ברצונם הישאר, שיעמדו בשלג. המפגינים החלו להתקשר לחברי פרלמנט שונים, ולמשרד נציב תלונות הציבור, והודיעו להם שהם מנהלים הפגנה בלתי אלימה, ושמנסים למנוע מהם את זכויותיהם האזרחיות.
בתיווך נציב תלונות הציבור, המפגינים הותרו לשמר את הכיסוי שלהם.
כעבר זמן קצר, נכנסה לפארק משטוטס משאית ערבוב-בטון כדי לספק בטון לאתר הבנייה. כ-40 פעילים חסמו את הדרך כדי למנוע מהמשאית להגיע ליעדה, והמשאית הייתה צריכה לפנות חזרה, כי העיכוב גרם לבטון להתקלקל.
המשטרה איימה לפזר את ההפגנה על הפרת הסדר הציבורי, ואילו נציב תלונות הציבור של ארמניה שוב התערב וקבע כי מחאה שקטה לא מפרה את הסדר הציבורי.
למחרת המשטרה ניסתה לפזר את ההפגנה בכוח, על ידי פינוי המפגינים מהקיוסק שבמחלוקת. המשטרה אז הקיפה את אתר הבנייה, וחסמה את הגישה של המפגינים ושל העיתונות אליו.
משאית הבטון חזרה מאוחר יותר – והפעם עמדו בפניה כ-100 מפגינים. חק מהם נשכבו בפני המשאית כדי לחסום את מעברה.
סגן מפקד משטרת ירוואן, רוברט מלקוניאן, אז הודיע לפעילים שבשעה 16:00 יגיע נציג מן העירייה לנהן עמם משא ומתן.
בשעה שנקבע לא הגיע אף נציג מן העירייה. במקום זאת, הגיע המנהל האמנותי של קולנוע ירוואן, עארה ירנג'קיאן, שהיה חבר במועצת הזקנים של ירוואן. הוא לא היה נציג רשמי של העירייה, אך הפעילים פתחו עמו בדיאלוג.
ירנג'קיאן טען שלא מדובר ב"הרס" מכיוון שכל המבנים בפארק הם מבנים זמניים ממילא, ובתשובה, המפגינים הראו לו את יסודות הבטון והלבנים עליהם עמדו, וענו שמבנים זמניים אינם קבועים בקרקע ואינם בנויים מחומרים אלה. הם גם הצביעו על הקונסטרוקציה של המבנים, שנועדה להתאים לאופי של הפארק, כמו בוטיק אשר נבנה סביב עץ עם חור בגג, עבור החלק העליון של העץ.
חבר הפרלמנט מטעם מפלגת המורשת, אנהיט בחשיאן, גם הגיע לפארק, והצהיר כי הבנייה היא נדל"ן ולא ניתנת להעברה, וכהוכחה, ציין שהעבודה מבוצעת על ידי רשות הגנים, אשר אמונה על טיפול בעצים וצמחייה, ולא על בנייה. ממשרד ראש העיר יצאה ההצהרה שהמתנגדים רשאיים לפנות לבית משפט עם טענותיהם, ועל כך ענה בחשיאן, "עד שנפנה, יסיימו את הבנייה."
המשך המחאה

המחאה לא נפסקה עם התערבות ראשונה זו של המשטרה. התקשורת עסקה רבות במתרחש, והאירוע התלקח בקרב הציבור, ועוד קבוצות הצטרפו למפגינים. כעת, המחאה כבר לא הייתה רק בעד העצים ואזורים ירוקים, אלא באופן מוצהר נגד השימוש במשאבים ציבוריים למען רווחים של היחידים בעלי הכוח, ונגד שחיתות בממשלה. ההשתלטות האזרחית על המקום נמשכה שלושה חודשים.
באפריל, משתתפים וארגונים בעיר ערכו אירוע ציבורי בכותרת "אזרח בעל הכרה-עצמית קובר אוליגרך". באירוע, נערכה לוויה עבור בובה המייצגת אוליגרך.
אך עד מאי, המחאה החלה להיחלש. לא היה ברור מה עוד יכולים האזרחים לעשות: הפעולות של העירייה לא נעשו בכל מסגרת חוקית או משפטית שהיה מאפשר פתרון באמצעות בתי המשפט, והממשלה פשוט התעלמה מהנושא. בתחילת מאי הגיע לפארק נשיא ארמניה, סרז' סרקזיאן, בליווי ראש העיר ירוואן, טארון מרגריאן, לא אמר באופן פומבי: "טארון, עשית הכל נכון. עיריית ירוואן עובדת באופן אפקטיבי. אבל תראה, המקום הזה מכוער". ובכך, למעשה, הוכרע העניין. האמירה "תראה, זה מכוער" הפכה לססמה המייצגת את הפוליטיקה הארמנית, במקום חוק או משפט, בעיני הפעילים האזרחיים.
סיום

ביום שלאחר ביקור הנשיא, עובדי חברת הבנייה הפרטית "קנטרון-קנצ'פטום" פירקו את החנויות בפארק. העירייה הוציאה הודעה בשם ראש העיר, שהוא "ימשיך לפעול לשיפור הפארק". ארגונים חוץ-ממשלתיים שהתנגדו לפעולות העירייה, פרסמו הצהרות לפיהן ראש העיר היה אחראי על המצב מתחילתו, בשל הזנחת הפארק, אישור בנייה קלוקלת ובלתי חוקית של בתי עסק בו, ואז החלטה בלתי מבוקרת לפרקם ולשנות את אופי האתר במרכז העיר. הם הצהירו שגורל האתר צריך להיות בידי האזרחים, ולא בעלי עסקים עם אינטרסים בנדל"ן העירוני.
נכון ל-2018, האזור שבצד המזרחי של שדרת משטוטס הוכרזה כפארק מיסאק מנושיאן, בעוד בצד המערבי, המרחב נותר חצי-בנוי. עדיין מתקיימות שם אספות אזרחיות ומחאות.
השפעה

המשמעות ארוכת הטווח של המחאה לא הייתה בקיום או פירוק הקיוסקים בפארק, אלא בהולדת תנועה אזרחית שרואה בעצמה בעלת הזכויות הלאומיות בארמניה, הצהירה ארמין אישקיאן, פרופסור בלונדון סקול אוף אקונומיקס. לדבריה, התנועות האזרחיות הארמניות אינן חלק מתנועות בינלאומיות, ושארמניה מבודדת פוליטית. אך עם זאת, אין ההשפעות העולמיות פוסחות עליה, ומדיניות הנאו-ליברלית של הממשלה מולידה תנועות מקבילות ומושפעות מ-Occupy Wallstreet ודומותיה.
היבט נוסף של מחאה זו הוא שזו הייתה הפעם הראשונה בהיסטוריה של רפובליקת ארמניה בה הייתה נוכחות משמעותית של נשים, הן בכינון התנועה, והן בהפגנות עצמן. על אף אלימות מינית מופגנת מצד המשטרה בהתייחסות למפגינות (בתמונה אחת מפורסמת, שוטר נישק את צווארה של מפגינה אותה עצר), נשים המשיכו להוביל מחאות מאז אותה מחאה היסטורית. ב-2013, נשים התגייסו למחאה הגדולה נגד עלייה בתעריפי התחבורה הציבורית, והציעו הסעות לאזרחים, וב-2015, היו במרכז המחאות נגד העלייה במחירי החשמל. הן גם יצאו לרחובות באירועים נגד הממשלה שהוצתו כאשר קבוצת חמושים השתלטה על תחנת משטרה בירוואן. ג'אנה אלכסניאן, יו"ר הארגון "עיתונאים לזכויות אדם", כתבה שעם השתתפות מוגברת זו, גם גברה האלימות נגדן.
הערות שוליים

↑  "Protest continues at Mashtots Park". A1+. 2 במרץ 2012. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Experts: Armenian oligarchy's fate at stake in Mashtots Park". ArmeniaNow. 2 באפריל 2012. אורכב מ-המקור ב-2018-06-12. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Copper Mine Menaces Armenia's Teghut Forest". Environment News Service. 11 ביולי 2007. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Trchkan: Waterfall conservation saga ends in rare victory for Armenian environmentalists". ArmeniaNow. 4 בנובמבר 2011. אורכב מ-המקור ב-2018-07-06. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Protests Continue Over Mining Expansion in Kajaran". Asbarez.com. 29 בדצמבר 2011. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Battle over Mashtots Park: Protesters Block City Plan to Build on Yerevan ‘Green Land’, Nanore Barsoumian, The Armenian Weekly, February 29, 2012
↑  "Yerevan authorities begin dismantling kiosks on Abovyan street". ARKA News Agency. 19 בדצמבר 2011. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dismantled Abovyan St. Stores Offered Space in Mashtots Park". Hetq.am. 30 בדצמבר 2011. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Doctors disapprove of construction at Mashtots Park". A1+. 12 במרץ 2012. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mashtots Park activists plan a protest in front of the Government building". Lurer.com. 15 במרץ 2012. נבדק ב-24 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Մաշտոցի այգին այսօր էլ փրկվեց (վիդեո)". Hetq.am. 16 בפברואר 2012. נבדק ב-25 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Activists resume protests on Mashtots avenue to hinder builders' work". ArmeniaNow. 16 בפברואר 2012. אורכב מ-המקור ב-2018-06-12. נבדק ב-25 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Protestors Block Construction Truck at Mashtots Park". Hetq.am. 17 בפברואר 2012. נבדק ב-25 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Protesters lie in front of vehicle to ban its move". A1+. 17 בפברואר 2012. נבדק ב-25 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Mashtots Park upstages Comedy Club: construction is carried out by Gardening CJSC". ArmeniaNow. 17 בפברואר 2012. אורכב מ-המקור ב-2013-07-30. נבדק ב-25 באפריל 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Depoliticising protests in Armenia, Gohar Saroyan, oDR, 6 June 2016
↑  Stalls dismantled in Mashtots park of Yerevan, Armine Martirosyan, Caucasian Knot, 03 May 2012,
↑  Self-determined citizens? A new wave of civic activism in Armenia, Ishkanian A., Open Democracy / ISA RC-47: Open Movements, 16 June
↑  Armenia: Daring to Protest While Female, Ani Hakobyan, Chai Khana, 09/07/2017