stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מקור-חסידה גזור
מורפולוגיה

מקור-חסידה הוא צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתי, גובהו 10 עד 15 ס"מ, לעיתים רחוקות 40 ס"מ.
הגבעולים רבים או מעטים, שרועים או מזדקפים ונושאים עלים רבים. בתחילת החורף הגבעולים קצרים ומרוכזים בשושנת בבסיס הצמח לאחר מכן הגבעולים מתארכים עד 40 ס"מ ומסתעפים בצורה מפוזרת.
הלוואים קרומיים, צורתם דמוית משולש-אזמל ואורכם 2 עד 6 מ"מ. הפטוטרת ארוכה מעל 5.5 ס"מ.
העלים מסורגים עד נגדיים, כל העלים גזורים-מנוצים פעמיים (בשונה ממקור-חסידה מצוי שעליו מנוצים פעם אחת) אורך הטרף עולה על רוחבו, אורכו 5 עד 18 ס"מ. הטרף בעל עירוק מנוצה, כלומר, הטרף בעל עורק מרכזי שלאורכו מסתעפים עורקים צדדיים דקים (בשונה מגרניון שהטרפים שלו בעלי עירוק דמוי כף יד, כלומר בעל עורקים בגודל דומה שמסתעפים מנקודה אחת אל האונות העיקריות של העלה)).
התפרחות יוצאות מחיק עלי הגבעול אורך עוקצי התפרחת עולה על אורך העלים החופים. החפים זעירים וקרומיים.
התפרחות דמויות סוכך בנות 3 עד 6 פרחים שאינם פורחים יחד.
הפרחים דו-מיניים, בעלי עטיף כפול, נכונים פחות או יותר. עלי העטיף והאבקנים עולים ישר ממצעית הפרח. אברי הפרח בכפולה של 5. עלי הגביע אינם נושרים לאחר הפריחה ואילו עלי הכותרת נושרים לאחר הפריחה.
הגביע בעל 5 עלים שווים ומפורדים (ניתן לתלוש את העלים אחד אחד). הגביע משתייר עם חניטת הפרי ועליו נפרשים אחורה. החוד (הפיטם) שבראש עלה הגביע מסתיים באחד או שני זיפים לבנים, שאורכם כאורך החוד או גדול ממנו. במקור–חסידה מצוי עלי הגביע מחודדים באופן פתאומי אבל אינם נושאים שערות מיוחדות. אורך הגביע כאורך הכותרת או קטן ממנו במקצת.
הכותרת בעלת 5 עלי כותרת מפורדים, לא תמיד שווים זה לזה והם ערוכים במסורג לצופנים והם נושרים לאחר הפריחה. צבע כל העלים ורוד באופן אחיד או שניים מהם מכוסים בכתם שחור בבסיסם.
האבקנים נושאי מאבקים 5 (בשונה מגרניון שלו 10 אבקנים נושאי מאבקים), ועוד 5 אבקנים עקרים שאינם נושאים מאבקים.
השחלה עילית, בת 5 עלי שחלה מאוחים לציר מרכזי ויוצרים עמוד מרכזי בהמשכה של מצעית הפרח. עמודי השחלה 5, מפורדים פחות או יותר; הצלקות חוטיות או כדוריות.
הפרי הוא מפרדת בעלת מקור שאורכה גדול מגוף הפרי ובעל גביע משתייר. הפרי נפרד בהבשלתו ל-5 פרודות שניתקות מהעמוד המרכזי, שהוא המשכה של מצעית הפרח. הפרודה היא יחידת התפוצה.
הפרודות אינן נפתחות והן בעלות אחד או שני זרעים ולכל אחת מהן מקור ארוך משלה. אורך הפרודות כ-5 מ"מ ואורך המקור הוא 2.5 עד 5 ס"מ. מקור הפרודות מפותל וגלול בדמות בורג (בשונה מגרניון שמקור הפרודות שלו נגלל כלפי מעלה בהבשלה בצורת סליל של שעון).
חלקו התחתון של המקור הארוך מתפתל בהתייבשו וחלקו העליון, לאורך צדו הפנימי, מכוסה זיפים פשוטים וארוכים, בודדים והדוקים, ואינו בעל שערות צפופות הערוכות כעין הנוצה (מנוצה).
מקור הפרודה מכוסה זיפים (אינו מנוצה) לאורך צדו הפנימי. בראש הפרודה יש 2 גומות קטנות, גומה אחת בכל צד של בסיס המקור (לפעמים הגומות חסרות) ומתחת כל אחת עוברת לרוחבה רק חריץ אחד. הגומות (שבראש הפרודה) והחריץ הרחב והעמוק שמתחת כל אחת בעלי שערות בלוטיות. הגומות שבראש הפרודה חסרות שערות בלוטיות.
מספר הזרעים בפרודה אחד או שניים.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר ועד תחילת יוני. הפריחה מסוף ינואר ועד תחילת יוני. פרי ירוק מסוף פברואר והפצת הזרעים מאמצע מרץ ועד אמצע יולי.
תמונות

תקריב 5 מאבקים
תקריב של פרחים
פרח עלה ופרי בעל מקור
הערות שוליים

↑  Erodium cicutarium, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  Erodium cicutarium, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏24-11-2023
1 2  מקור-חסידה גזור, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  מקור-חסידה, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Zohary, M., Flora Palaestina – Part Two, Jerusalem: The Israel Academy of Sciences and Humanities, 1987, עמ' 381-390
1 2 3  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 272-276
1 2 3  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, תל אביב: כנה, 1998, עמ' 381-385
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530050505171 
תקריב פרח של מקור-חסידה גזור
עלה גזור מנוצה פעמיים
מצוות אנשים מלומדה

מצוות אנשים מלומדה הוא ביטוי שמתייחס למעשים אשר נעשים מתוך הרגל באופן אוטומטי, שלא מתוך מחשבה או כוונה בעשיית המעשה.
מקור ופירוש הביטוי

כינוי זה מקורו על פי הפסוק בספר ישעיהו כאשר הנביא ישעיה מוכיח את עם ישראל שבעבור עוון זה תילקח מהם החכמה והבינה: ”וַיֹּאמֶר אֲדֹנָי יַעַן כִּי נִגַּשׁ הָעָם הַזֶּה בְּפִיו וּבִשְׂפָתָיו כִּבְּדוּנִי וְלִבּוֹ רִחַק מִמֶּנִּי וַתְּהִי יִרְאָתָם אֹתִי מִצְוַת אֲנָשִׁים מְלֻמָּדָה” (ספר ישעיהו, פרק כ"ט, פסוק י"ג.).
המילה 'מלומדה' נמצא גם בדברי הנביא: ”וְאֶפְרַיִם עֶגְלָה מְלֻמָּדָה אֹהַבְתִּי לָדוּשׁ” (הושע, י', י"א).
שם מסביר המלבי"ם כך:
רצה לומר כי יש יעשה המצות רק מצד שכן הורגל מנעוריו והונהג עליהם, מבלי כונה ומחשבה ובכל זאת יודע שהם מצות ה', אבל הם לא יעשום מפני שצום ה' כלל רק מפני שכן צוום הוריהם ואבותיהם, וגם זאת מבלי דעת איזה טעם להמצוה רק מצד הלימוד וההרגל. כי על ידי טענות כאלה יתפקרו להכחיש בכלל שיצוה ה' לאדם מצות וחקים, ושיוכל האדם לעמוד על כונת המצות וטעמיהם הישרים
מצוות צריכות כוונה

כאשר קיום המצווה מתבצע כאשר כך שבכל פעם מחדש מכוון המקיים את מחשבותיו להתאחדות עם השכינה מחד, ומקפיד על שמירת כל פרטי ודקדוקי המצווה מאידך, מונע ממנו שקיעה בתוך שיגרה, ולא להגיע למצב של מצוות אנשים מלומדה.
ברש"י הביא בשם מדרש תנחומא בביאורו על הפסוק מספר דברים: "הַיּוֹם הַזֶּה, ה' אֱלֹהֶיךָ מְצַוְּךָ לַעֲשׂוֹת אֶת-הַחֻקִּים הָאֵלֶּה--וְאֶת-הַמִּשְׁפָּטִים; וְשָׁמַרְתָּ וְעָשִׂיתָ אוֹתָם, בְּכָל-לְבָבְךָ וּבְכָל-נַפְשֶׁךָ" - בכל יום יהיו בעיניך חדשים, כאילו בו-ביום נצטוית עליהם.
ראו גם

כוונה (יהדות)
מצוות צריכות כוונה
לקריאה נוספת

קבע ההפך מתחנונים - מצוות אנשים מלומדה, הרב מינצברג באתר דעת
הערך "מצות אנשים מלומדה", באתר ויקישיבה
הערות שוליים

↑  דברים, פרק כ"ו, פסוק ט"ז.
מרד אורלוב

קרב צ'סמה בין ציי טורקיה ורוסיה. ציור מאת איוואן איווזובסקי (1848).
מרד אורלוב (1770) היה מבשרה של מלחמת העצמאות היוונית, במהלכו התקוממו היוונים יושבי הפלופונסוס נגד השלטון הטורקי. את המרד הצית הרוזן אלכסיי אורלוב, מפקד הצי הרוסי במלחמת רוסיה-טורקיה (1774-1768). ביוון ידוע המרד בשם "אורלופיקה" (Ορλωφικά, "אירועי אורלוב").
הרוסים, שביקשו להחליש את האימפריה העות'מאנית ולהקים בבלקנים מדינה יוונית פרו-רוסית, שיגרו באמצע שנות השישים של המאה ה-18 שליחים אל חצי האי מאני, כדי לכרות ברית עם המנהיגים המקומיים שייצגו את הכוח הצבאי החזק ביותר ביוון באותה תקופה. ב-1769, במהלך מלחמת רוסיה-טורקיה, הפליג צי בן 14 אוניות מלחמה בפיקוד הרוזן אלכסיי גריגורוביץ' אורלוב (Orlov) מן הים הבלטי אל הים התיכון. הצי הגיע למאני בפברואר 1770, ועודד את המניאטים להניף את נס המרד. 50 חיילים רוסים נותרו במקום כדי לסייע ללחימה ביבשה, ואילו האוניות הפליגו אל הים האגאי.
בתחילה צלחה דרכו של הצבא היווני ובתוך זמן קצר הוא שחרר חלקים גדולים של הפלופונסוס, אך המרד לא התפשט לשאר חלקי יוון. בעזרת יושבי האיים היווניים הכה הצי הרוסי את הצי הטורקי בקרב צ'סמה (Çeşme), אך לא היה בכך כדי לסייע לצבא היווני בפלופונסוס, ועד מהרה דוכא המרד.
מנקודת מבטה של רוסיה, משימתו של הרוזן אורלוב הושגה, משום שהצליח לפגוע בצי הטורקי, להכריח את טורקיה להפנות חיילים דרומה ולתרום לניצחון שהוביל לחתימה על הסכם קוצ'וק קאינרג'ה (Küçük Kaynarca).
מנקודת ראותם של היוונים נחשב מרד אורלוב לכישלון, שעלה במחיר אבדות כבדות בנפש, הן בלחימה הן בפעולות הנקם של הטורקים שבאו לאחריו. היוונים נשכחו למעשה בהסכם קוצ'וק קאינרג'ה, וכתוצאה מכך הלכה וגברה חשדנותם כלפי רוסיה. קשרי היוונים עם הרוסים נותרו אמנם איתנים, חלקית משום ההשפעה של אישים יוונים חשובים ברוסיה, אך רבים מקרב הדור הצעיר של המנהיגות היוונית, כמו פטרוביי וקולוקוטרוניס, יפנו מבטם מערבה בחיפוש אחר בעלי ברית.
מפלגת השומר הצעיר

ערך זה עוסק במפלגה של חברי הקיבוץ הארצי. אם התכוונתם לערך אחר הקשור בתנועת השומר הצעיר או במפלגת ההמשך, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  היישוב היהודי בארץ ישראל
 מנהיגים:  מאיר יערי יעקב חזן
 תקופת הפעילות:  ?–1946
 אפיון:  מפלגת פועלים
 אידאולוגיות:  ציונות, מרקסיזם, ציונות סוציאליסטית, סוציאליזם, סוציאליזם מהפכני
 התמזגה לתוך:  מפלגת פועלים השומר הצעיר
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 
מפלגת השומר הצעיר הייתה מפלגת פועלים ציונית מרקסיסטית ביישוב בהנהגת מאיר יערי ויעקב חזן, שפעלה במסגרת הקיבוץ הארצי השומר הצעיר ובשיתוף מלא עם תנועת השומר הצעיר. בשנת 1946 התמזגה עם מפלגת הלוויין שלה הליגה הסוציאליסטית למפלגת פועלים השומר הצעיר.
יסודות המפלגה

מקורה של המפלגה היה בתנועת הנוער "השומר הצעיר", שממנה צמחה גם התנועה הקיבוצית, "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר". המפלגה הייתה התנועה הפוליטית של השומר הצעיר שכל חבריה השתייכו לקיבוץ הארצי של השומר הצעיר. מנהיגי המפלגה מאיר יערי ויעקב חזן, הו גם מנהיגי תנועת הנוער "השומר הצעיר" וגם מנהיגי הקיבוץ הארצי. מאחר, שבעקבות האידאולגיה שלה, הייתה המפלגה מורכבת על טהרת חברי הקיבוץ ומאחר שרצתה לחזק את כוחה הפוליטי ביישוב, הקימה בשנת 1936 מפלגת לוויין בשם הליגה הסוציאליסטית, אליה יכלו להצטרף תומכים שלא קיימו מסיבה זו או אחרת את חובת "ההגשמה" (ההצטרפות לקיבוץ).
האידאולוגיה הסוציאליסטית

האידאולוגיה של המפלגה, מכל הבחינות, פרט לנושא הציונות, הייתה זהה לזו של המפלגה הקומוניסטית, והיא תמכה ללא סייג (פרט לסייג הציוני) בברית המועצות ובמשטר הסטליניסטי. היא הייתה סבורה, שרק בנושא הציונות חלה טעות זמנית בתנועה הקומוניסטית, טעות שתתוקן עם הזמן. במקורה החזיקה התנועה בדעה כי הדרך היחידה להגשמת הציונות הסוציאליסטית היא במסגרת הקיבוץ (כמובן, הקיבוץ הארצי).
האידאולגיה המדינית

מבחינת יחסי יהודים-ערבים, החזיקה המפלגה בדעות יוניות, התנגדה להקמת מדינה יהודית בארץ ישראל (או בחלקה), שאפה להקמת מדינה דו-לאומית בכל ארץ ישראל שבתחומי המנדט הבריטי (פלשתינה (א"י)). בוועידת בילטמור, שהתקיימה בשנת 1942, הצביעו נציגי תנועת השומר הצעיר נגד תוכנית החלוקה שהוצעה על ידי דוד בן-גוריון. בהתנגדותה לחלוקת ארץ ישראל הייתה המפלגה שותפה באופן פרדוקסלי למפלגות אחרות שהתנגדו לחלוקת הארץ (כמו התנועה לאחדות העבודה פועלי ציון בהנהגת יצחק טבנקין, הרוויזיוניסטים ואף התנועה הדתית המזרחי) מאחר שדרשו מדינה יהודית בכל שטחי ארץ ישראל המנדטורית.
סיום קיומה

בפברואר 1946 הוקמה מפלגת פועלים השומר הצעיר על ידי איחוד המפלגה עם מפלגת הלוויין העירונית שלה, הליגה הסוציאליסטית. אולם, למעשה, המשיכה גם המפלגה החדשה באותה דרך ועם אותה ההנהגה (יערי וחזן) של השומר הצעיר.
ראו גם

השומר הצעיר
הקיבוץ הארצי השומר הצעיר
מפלגת פועלים השומר הצעיר
מיילדות במצרים העתיקה

מיילדות במצרים העתיקה היו נשים מבוגרות ומנוסות, שהגישו סיוע פיזי ונפשי ליולדות במהלך כל שלבי הלידה וטיפול ראשוני לרך הנולד, תוך שימוש בשיטות רפואיות ובאמצעים מאגיים; הן זכו לכבוד והערכה בקרב המשפחה והחברה המצרית, ולתמורה חומרית עבור מלאכתן.
תפקידי המיילדות

פעילותן של המיילדות במצרים העתיקה באה לידי ביטוי בשלושה שלבים בתהליך הלידה.
תפקידי המיילדות > הכנות לקראת הלידה

אחד התפקידים החשובים בהכנת היולדת ללידה, היה עזרה בהתרת שיער ראשה, וקשרים נוספים אשר לגופה בבגדים או בחגורה וזאת על מנת להגן עליה מפני  שדים ומזיקים. המצרים האמינו שבתוך רשתות, קשרים, קפלי בגדים וחפצים אשר עשויים מחבלים מסתתרים שדים. לפיכך, תפקידן של המיילדות היה לשחרר את היולדת מכל דבר שיש בו קשרים.
התרת הקשרים, מטרתה למנוע התרחשות משברית לפני הלידה ובמהלכה.
תפקיד נוסף של המיילדת לפני הלידה היה אמירת לחשים כדי להקל על היולדת. השימוש בלחשים הוגדר במצרים הקדומה ככוח מגן והיה מקובל בעת מצוקה כגון מחלה, לידה, מסע מסוכן וכו'.
בטקסטים רבים נמצאו לחשים שנאמרו על ידי המיילדת כדי להקל על היולדת למשל: לחש לזירוז הלידה, עליו חזרה המיילדת ארבע פעמים "בואי וצאי שליה, בואי במהירות". לחש אחר נועד לעורר את מסח'נת, אלת הלידה המצרית לסייע ליולדת ולהבטיח את שלום היילוד. על פי הנוהג המקובל חזרה המיילדת מספר פעמים על לחש זה בעומדה מעל אבני הלידה. לחשים רבים קשורים בשמה של האלה חתחור שייחסו לה תחומים רבים וביניהם פריון, אימהות, שמחת חיים ולידה. הלחשים נאמרו לרוב על ידי המיילדות מעל דמותו של האל בס שנחשב לאל המגן על נשים בשעת לידתן, ועל הילודים מיד לאחר הלידה.
הלחשים היו כתובים בדרך כלל על סכינים קטנים דמויי סהר או חרמש שהיו מונחים כנראה על מיטת היולדת ועליהם היו מצוירות דמויות של אלים מגינים.
הלחשים שמטרתם הייתה להרחיק את השדים, כללו את שם היולדת או את שם הנולד (בהתאם למטרת הלחש) למשל: "באנו להרחיב את ההגנה על התינוק" או "חתוך את ראש האויב כשהוא נכנס לחדר הילדים אשר הגברת...ילדה..." וכאשר המיילדת חזרה על הלחש כדי להרחיק את השדים, היא ציינה את שם היולדת או הרך הנולד. על פי התפיסה המאגית המצרית, ככל שפרטי היולדת והוולד היו יותר מדויקים, כן היו תוצאות הלחישה יותר יעילות.
המיילדות השתמשו גם בתערובות צמחים שהכינו ליולדת כדי לזרז את הלידה למשל עלי ערער שעל פי המצרים היו בעלי סגולה להרחקת שדים ומזיקים יחד עם קורנית.
תפקידי המיילדות > מהלך הלידה

על אף ריבוי המקורות המצריים העוסקים בהריון ולידה, קשה לקבוע כיצד התרחשה הלידה במצרים, אך בכל זאת ניתן לשער את מהלכה על פי צורת הכתיבה של מונחים הקשורים ללידה וכן ממצאים טקסטואליים, אמנותיים וארכאולוגיים. בהירוגליפים המציינים את שם העצם לידה ואת שם הפועל ללדת, נראית אישה כורעת וראש וזרועות של תינוק מבצבצים תחתיה. לפיכך סוברים החוקרים שהלידה התבצעה בכריעה על הרצפה, כאשר מתחת לכל אחת מכפות רגליה של היולדת מונחת אבן לידה. דעה זו מסתמכת אף על הופעת שמה של מסח'נת אלת הילודה, על מצבה המוקדשת לאלה מרתסגר ועליה כתובת "...ישבתי על אבני לידה כמו אישה בשעת לידה..." ומכאן הפכו במצרים "אבני המסח'נת" ביטוי נרדף לאבני לידה והאלה מסח'נת מופיעה בספר המתים כלבנה עם ראש של אישה. בפפירוס ווסטכר המכיל חמישה סיפורי נסים שהתרחשו בחצר המלוכה ובהם טקסט המתאר את לידת מלכיבית רע במצרים, מסופר שמסח'נת – אחת מארבע האלות המגנות על היולדת, הופכת עצמה לאבן לידה, כדי להחיש את תהליך הלידה. הלחשים שעליהם חוזרות המיילדות מעל האבנים הללו הן בעצם ההמנון למסח'נת, והטקס מתרחש בחדר שדלתותיו וחלונותיו סגורים כדי ליצור אווירה מגנה על היולדת ולבודד את המקום משדים ורוחות.
עבודתן של המיילדות התאפיינה בשימוש משולב של אמצעים מאגיים ושיטות רפואיות שהיו נהוגות במצרים העתיקה. על פי פפירוסים רפואיים כגון פפירוס אברס ופפירוס לונדון הרפואי הכינו המיילדות  שיקויים מיוחדים עבור היולדת כדי להקל עליה כגון:
א. דבש שלפי התפיסה המצרית היה לו קשר משמעותי ללידה, כיוון שאכילתו סיפקה לגבר ולאישה אנרגיה ופוריות.
ב. חילבה.
ג. תערובת של דבש, שמן ובצל.
ד. מלחים בעלי הרכב מיוחד למשל מלח הנחושת.
ה. פתילות שהוכנו מתרכובות של לבונה, בירה וגללי זבובים.
תפקידי המיילדות > לאחר הלידה

המיילדות היו הראשונות שטיפלו ביולדת וברך הנולד מיד עם הגיחו לאוויר העולם.
תפקידי המיילדות > לאחר הלידה > הטיפול בחבל הטבור

על פי פפירוס ווסטכר רחצה המיילדת את התינוק ניתקה אותו מחבל הטבור, אז הניחה אותו על כרית בד. חבל הטבור זוהה על ידי המצרים עם נחש אפופיס שסימל עוינות וסכנה והיה אחראי על כוחות השאול. לפיכך היה הכרח להשמידו. ואכן על כמה ארונות קבורה מתקופת הממלכה התיכונה נמצאו תיאורים של אלים כגון האל רע בדמות חתול או האל בס אוחזים בסכין ונלחמים באפופיס. המצרים האמינו שלחבל הטבור יש כוחות מאגיים "אני הכא שאוכל את חבל הטבור שלי", ואכילתו סימלה הגנה מפני כוחות הרשע. חיתוך חבל הטבור הבטיח הסרת כל חולי מן היולדת ומתינוקה ככתוב בספר המתים "כל חלי שהיה עלי הוסר".
מכאן שהמיילדת שימשה בתפקיד מרכזי בהגנת היולדת והוולד באמצעות חיתוך חבל הטבור מיד לאחר הלידה.
תפקידי המיילדות > לאחר הלידה > הטיפול בשליה

תפקיד נוסף של המיילדות היה הטיפול בשליה שהמצרים יחסו לה חשיבות רבה. משמעות המונח המציין את השליה בשפה המצרית, הוא "אם האדם" – אם כל חי והוא קשור בתפיסת ה"כא" (ka). הכא הוא כח החיות של האדם, נולד עם האדם ומלווה אותו לאורך כל חייו. עדות לחשיבותה של השליה, היא הימצאותו של כהן שהיה ממונה על השליה במשפחת המלוכה, אף על פי שהטיפול בשליה נעשה על ידי המיילדות. המצרים האמינו שהשליה היא כפילו התאום של הנולד, או ילד נפל הקשור לוולד בחבל הטבור וייתכן שאמונה זו מבוססת על המיתוס שאל הירח ח'ונסו היה כביכול תאומו המת של המלך ולכן גם זוהתה השליה עם ח'ונסי.
תפקידי המיילדות > לאחר הלידה > ההודעה להורים

המיילדות ידעו לזהות את גם את מינו של העובר כבר בשלביה המוקדמים של הלידה ואף יכלו לקבוע את מספר העוברים העומדים להיוולד. כן הן ידעו להודיע להורי הרך הנולד אם יחיה או ימות.
לפי פפירוס אברס מתברר שהמיילדת הייתה מסוגלת לדעת אם הוולד יחיה או ימות מיד עם לידתו, וזאת על פי סימנים מוסכמים כגון: הצורה בה החזיק הוולד את ראשו, הקול שהשמיע בעת בכיו הראשון והרפלקסים שלו מיד עם הגיחו לאוויר העולם.
דרך נוספת של המיילדת לבדוק את הדבר הייתה הכנת שיקוי מחתיכת שליה מרוסקת בתוך חלב. אם התינוק הצליח לבלוע סימן שיחיה, ואם הקיא סימן שימות.
תפקידי המיילדות > הכשרת המיילדות

רוב המיילדות במצרים העתיקה לא זכו להכשרה מקצועית מסודרת. אף על פי שקיימים מקורות המזכירים את "בית החיים" כבית הספר הגבוה אשר בו למדו קרוא וכתוב, גאוגרפיה, אסטרונומיה, מתמטיקה, פשר חלומות, רפואה ואף סופרים קבלו שם את הכשרתם המקצועית, הרי שלא נזכר שהמיילדות קבלו שם הכשרה כלשהי.
בכתובות שנמצאו על אוסטרקאות בדיר אל מדינה מופיע המונח "נשים יודעות". הנשים הללו היו בעלות ידע רחב וכוח מיוחד ושימשו כמרפאות, מיילדות, ואף ידעו לחזות את העתיד ולהסביר "גילויים של האל".
תפקידי המיילדות > שכרן ומעמדן של המיילדות

במצרים היה מקובל לשלם למיילדות שכר עבור עבודתן. התשלום נעשה באמצעות מצרכי מזון או כל טובין אחרים.
בפפירוס ווסטכר מתואר רעוסר בעלה של היולדת המצפה בהתרגשות ובקוצר רוח לבשורת הלידה והוא זה שישלם למיילדות בתום הלידה.
השכר שקבלו המיילדות עבור עבודתן היה שק של שעורה אותו השאירו בחדר סגור עד סיום עבודתן.
הפפירוסים הרפואיים, הלחשים המאגיים, הטקסטים הספרותיים והתיאורים האומנותיים מלמדים על הכמיהה הגדולה לפרי בטן בחברה המצרית. הם אף משקפים יחס של כבוד והערכה למיילדות. ולתיגמולן באמצעות שכר הולם. המצרים הטילו יהבם על מיומנותן המקצועית של המיילדות, כישוריהן וניסיונן והפקידו בידיהן את האחריות על שלום היולדת והרך הנולד.
ניתן ללמוד על מעמדן וחשיבותן של המיילדות במצריים העתיקה אף מסיפור שפרה ופועה המיילדות העבריות (שמות א', ט"ו–ט"ז), אשר בו בא לידי ביטוי יחסו המיוחד של פרעה למיילדות העבריות. המיילדות נהנו ממעמד חברתי מכובד בזכות מקצועיותן והמלך פנה אליהן באופן ישיר כדי לומר להן את דבריו.
לקריאה נוספת

W.Beneson Harer, "Obstetrics in Ancient Egypt", KMT 24(2017), P. 46–72
הערות שוליים

↑  פנינה גלפז פלר, יציאת מצרים – מציאות או דמיון, (שמות א– ט"ו), שוקן, תשס"ג, 2002, עמ' 143–144
↑  Rosalind M. Janssen and Jac. J. Janssen, Growing Up in Ancient Egypt, London, 1990, p. 6
↑  Geraldine A. Pinch, Magic in Ancient Egypt. Univ. of Texas Press, 1995, p. 105
↑  פנינה גלפז פלר, שם, עמ'143
↑  שלומית ישראלי, המיתולוגיה המצרית, ת"א, תשס"ה, 2005, עמ' 79
↑  Janssen, שם, עמ' 10
↑  Janssen, שם, עמ' 9
↑  Alan Gardiner, Egyptian Grammar. London, 1963, p. 448, 607
↑  אבני הלידה מכונות במקרא אובניים, שמות א' 16. משה, דוד, קאסוטו, "אבנים", אנציקלופדיה מקראית, כרך א', עמ' 471–474
↑  Miriam Lichtheim, Ancient Egyptian Literature: A Book of Readings, vol 2, Berkeley, 1976, p. 108
↑  יהושע מאיר גרינץ, ספורים, מזמורים ומשלים מספרות מצרים העתיקה, ירושלים תשל"ה, עמ' 75 ואילך, תרגום פפירוס וסטכר לעברית
↑  Pinch, שם, עמ' 128
↑  Lichtheim, שם, עמ' 153
↑  נילי,שופק, אין אדם שנולד חכם, מוסד ביאליק תשע"ו, עמ'317.
↑  כתבי ארונות, לחש 322, גלפז, עמ' 144.
↑  John Francis Nunn, Ancient Egyptian Medicine. Univ. of Oklahoma Press, 1996, p. 149
↑  דב ארליך, שמות, עולם התנ"ך, 1999, עמ' 24
↑  ,E. Feucht, "Birth", in: The Oxford Encyclopedia of Ancient Egypt, Redford D.B, (ed)., vol. 1, Oxford, 2001, pp. 192–193
↑  Ian Shaw and Paul Nicholson (eds.). The Dictionary of Ancient Egypt. New York: Abrams, 1995, p.134
↑  פייר, מונטה, חיי יום יום במצרים, עם הספר, ת"א, 1963 עמ' 226–227
↑  Jaana Toivari-Viitala, Women at Deir el-Medina: A Study of the Status and Roles of the Female Inhabitants in the Workmen's Community during the Ramesside Period. Leiden: Peeters Publishers, 2001, pp. 228–231
↑  Barbara S. Lesko, "The Role of Women in Ancient Egypt". K.M.T 10/2, 1999, p. 17
↑  גלפז-פלר, שם, עמ' 146
↑  Janssen, שם, עמ' 11
↑  ארליך, שם, עמ' 24
תיאור לידה, מקדש קום אומבו, אסואן, מצריים
הכלים הרפואיים חרותים על קיר מקדש קום אומבו ושתי אלות כורעות בתנוחת לידה על כיסא לידה
כיסא לידה נמצא בחפירות אל-עמארנה במצרים
מקור

ערך זה עוסק באיבר בעופות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
איור המציג עופות בעלי סוגי מקור שונים
מַקּוֹר הוא איבר חיצוני וגרמי המשמש כפה אצל מספר בעלי חיים, בעיקר במחלקת העופות. המקור הקשיח משמש מלבד לאכילה, גם לאגירת מזון, להריגת הטרף, לתפיסת חפצים, לחיזור ולניקיון.
אנטומיה

המקור מורכב מלסת עליונה (מקסילה) ומלסת תחתונה (מנדיבולה). הלסת היא עצם חלולה ובשל כך אין משקלה מפריע לעופות בעת מעופם. חלקו החיצוני של המקור מצופה בשכבת קרטין קשה, אשר בינה לבין העצם נמצאים כלי הדם וקצות העצבים של המקור.
במקור שני חורים דמויי נחיריים המרכיבים חלק ממערכת הנשימה. אצל מספר עופות (בעיקר עופות דורסים), נמצא הנחיר על גבי שכבת בשר בקדמת המקור.
אצל עופות המשתמשים במקורם כ"כלי עבודה" לפיצוח אגוזים ולשבירת עצמות, מורכב קצה המקור מרקמת תאים מתה וקשה. אצל ציפורים אחרות, כמו הברווזיים, קצה המקור הוא איבר חישה רגיש המלא בקצות עצבים. בגלל השימוש הרב במקור, איבר קרני זה נשחק ומתחדש תדיר במהלך חיי העוף.
מגוון צורות המקור

גודלו וצורתו של המקור משתנה מעוף לעוף, וממין למין. השוני במאפיינים אלה נובע מהשוני בשימוש שנעשה במקור. הפרושים הרבים של איי גלאפגוס, שעיקר שונותם היא בצורת מקורם המשמש ללכידת ואכילת מזונות שונים, היוו בסיס לתורת האבולוציה של צ'ארלס דרווין.
דוגמאות לעופות בעלי מקורים מיוחדים: פלמינגו, כפן (בצורת כף), חופמאים שונים (מקור ארוך ודק), קלאונאים (מקור עבה וארוך עם "קסדה" מעליו), תוכי ים (עבה וצבעוני), צלוב-מקור (לפיצוח איצטרובלים), קוליברי והצופית (דק וחרמשי) וברווז מהמין מרגון גדול (משונן לשם תאחיזה טובה בדגים).
מקור בבעלי חיים אחרים

לא רק העופות מצוידים במקור. גם מיני דינוזאורים רבים מסדרת בעלי אגן דמוי עוף היו בעלי מקור. בעוד להדרוזאוריים היה מקור שטוח דמוי מקור ברווז לצרטופסים היה מקור חד יותר, דמוי מקור תוכי (וכך למשל, אחד מהצרטופסים הקדומים ביותר נקרא פסיטקוזאורוס "לטאת תוכי" על שם המקור דמוי התוכי שלו). המקור נועד לתלוש צמחייה ואילו הלעיסה נעשתה בחלק האחורי של הפה.
יצורים חיים בעלי לסת דמוית מקור כוללים דגים רבים (כמו הקרנוניים, הנפוחיתיים והתוכינוניים) אשר חלק מהם מכונים "דגי-מקור", הסירניים, מיני הצבים ויונקים כמו הברווזן או לווייתני השיניים. כמו כן ישנו מקור גם לבני קבוצת הסילוניות הכוללת תמנונאים ודיונונים.
גלריה

מקור של ברבור מצוי
מקור של קוניור זהוב. לתוכים מקור חזק וקשיח העוזר להם לפצח זרעים ואגוזים.
מקור של קרקרה מפוספסת הבנוי לשיסוע בשר
מקור של צב נשכן מצוי
שיני משור על שפת המקור של מרגון גדול מונע מדגים להחליק
גולגולת של תנשמת לבנה מדגימה את המבנה החלול של המקור
מצוות הלוואה

| --- | --- |
 מקרא:  שמות, כ"ב, כ"ד
 תלמוד בבלי:  מסכת כתובות, דף ס"ז, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר משפטים, הלכות מלווה ולווה, פרק א'
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה קצ"ז ספר החינוך, מצווה ס"ו
 
מצוות הלוואה, או מצוות הלוואה לעני, היא מצווה שמהותה להלוות כסף לעני לפי צורכו ולפי יכולתו של המלווה.
מקור המצווה

המכילתא דורשת  מהפסוק "אם כסף תלוה את עמי" שחובה להלוות לעני כסף. המכילתא מביאה לימוד זה על המילה "אם" שבפסוק ומציינת שבמקום זה (ובשני מקומות נוספים בתורה) המילה "אם" באה לציין חובה. מצווה זו חוזרת בצורות שונות פעמים מספר בתורה כגון "לא תקפוץ את ידך מאחיך האביון... העבט תעביטנו די מחסורו". בגמרא מובאת מחלוקת על הפסוק הנ"ל כאשר דעת רב יהודה היא שמלשון הפסוק לומדים שמצווה להלוות כסף לעני שלא רוצה להתפרנס מצדקה, וחכמים סוברים שמצווה להלוות כסף לעני גם כאשר הוא מוכן לקבל צדקה.
דיני המצווה

המצווה להלוות חלה לא רק על הלוואת כסף אלא מצווה להלוות גם חפצים וכלים השייכים לאדם. כמו כן מצווה להלוות לא רק לעני אלא גם לעשיר, כאשר יש קדימות לעני ואם אינך יכול להלוות לשניהם עדיף שתלווה לעני. 
מצוות הלוואה חלה רק כאשר ההלוואה מגובה על ידי עדים או בשטר. כאשר דבר זה לא מתקיים אין חובה ואף אסור להלוות. ללווה אסור לקחת הלוואה למטרה שאינה נצרכת, כגון דברי מותרות, מחשש שמא הוא לא יוכל להחזיר את ההלוואה. 
השאלה הקשה ביותר בדיני המצווה היא איזה אחוז מכספו האדם צריך להלוות. דבר זה לא נקבע בבירור וכל אדם צריך לעשות חישוב עם עצמו כמה כסף הוא יכול להרשות לעצמו להלוות.
ראו גם

איסור ריבית
גמ"ח הלוואות
שמיטת כספים
לקריאה נוספת

הרב שלמה גאנצפריד, קיצור שולחן ערוך, סימן קעט
החפץ חיים, אהבת חסד, אהבת חסד, ה' אלפים תש"ך
אליעזר מלמד פניני הלכה - ליקוטים ב, מכון הר ברכה, 1993
הערות שוליים

↑  ספר שמות, פרק כ"ב, פסוק כ"ד
↑  ספר דברים, פרק ט"ו, פסוקים ז'–ח'
↑  תלמוד בבלי, מסכת כתובות, דף ס"ז, עמוד ב'
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
מקרונריה

| מקרונריה |
| --- | --- |

תקופה
יורה עליון-קרטיקון עליון 174–66 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
קבוצה:: מקרונריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
אינפרא־סדרה:: זאורופודה
שם מדעי
 Macronaria

מינים מקרונזים שונים. משמאל: קמרזאורוס, ברכיוזאורוס, ג'ירפטיטאן ואאולופוס.
זאוריפוסידון, הגבוה שבכל הדינוזאורים מעולם.
מקרונריה (שם מדעי: Macronaria) היא קבוצה גדולה של דינוזאורים זאורופודים גדולים שחיו בין היורה העליון לסוף הקרטיקון לפני 174 עד 66 מיליון שנה והכילו את גדולי הדינוזאורים. הם ידועים בעיקר בזכות קבוצת הדינוזאורים הענקיים טיטאנוזאורים אשר התפתחו במהלך הקרטיקון. הם קשורים מעט לדמויי דיפלודוקיים שהיו ארוכי צוואר מהם.
רבים מהם כמו בני המשפחות אנטארקטוזאוריים, ברכיוזאוריים וסלטזאוריים היו ענקיים, לעיתים עד למשקל 100 טון ובעלי צוואר גבוה וארוך והם הותאמו לאכילת עלי עצים. מבנה ראשם היה דמוי-כיפה עם נחיריים גדולים ושיניים דמויי כפיות. ככל הנראה הם חיו שנים רבות בבגרותם.