stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרגרט צ'ייס סמית
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

לאחר סיום לימודיה בתיכון, החלה סמית לעבוד בתקשורת ובעסקים. ב-14 במאי 1930 נישאה צ'ייס לקלייד סמית, שהיה מבוגר ממנה ב-21 שנה. עד מהרה החלה להיות פעילה בפוליטיקה. בשנים 1930–1936 כיהנה בוועדה המרכזית של המפלגה הרפובליקנית במיין. בשנת 1936 בעלה של סמית נבחר לבית הנבחרים, ולכן הזוג עבר לוושינגטון די. סי., כשסמית שימשה כמזכירתו של בעלה. היא גם שימשה כגזברית מועדון נשותיהם של חברי קונגרס.
ביוגרפיה > בית הנבחרים

באביב 1940 קלייד סמית הפך לחולה מאוד, לאחר שקיבל התקף לב. לכן ביקש מאשתו להתמודד על מושבו בבית הנבחרים בבחירות העתידות להתקיים בספטמבר של אותה השנה. סמית הספיק לפרסם הודעה לתקשורת בה הכריז על תמיכה באשתו. הוא נפטר ב-8 באפריל. בבחירות המיוחדות שהתקיימו ב-3 ביוני סמית הצליחה להיבחר כיורשת מקומו של בעלה, לאחר שהמפלגה הדמוקרטית לא הספיקה להעמיד מולה שום מועמד. בכך היא הפכה לאישה הראשונה שנבחרה לקונגרס ממיין. כשלושה חודשים לאחר מכן התקיימו הבחירות הרגילות לבית הנבחרים, בהן סמית ניצחה בזכות עצמה ברוב של כ-65%.
במהלך כהונתה בבית הנבחרים, סמית עסקה רבות בעניינים הקשורים לביטחון לאומי והתמנתה לחברה בוועדת הצי. בחורף 1944 ערכה סיור של כ-25 אלף ק"מ בבסיסי הצי בדרום האוקיינוס השקט. היא גם הפכה לאזרחית הראשונה והיחידה שהפליגה בספינת חיל הים האמריקני במהלך מלחמת העולם השנייה. בנוסף על כך, סמית הצליחה לחוקק חוק המסדיר את מעמדן של נשים בצי. סמית נחשבה לרפובליקאית מתונה, אשר תמכה במדיניות הניו דיל של הנשיא הדמוקרטי פרנקלין דלאנו רוזוולט.
ביוגרפיה > הסנאט

באוגוסט 1947 הכריזה סמית על התמודדותה על מקום בסנאט. היא ניהלה קמפיין ללא הוצאות כספיות רבות, תחת הסיסמה "Don't change a record for a promise" ("אל תחליף ניסיון בהבטחה"). היא ניצחה ברוב גדול בבחירות שנערכו ב-13 בספטמבר 1948, ובכך הפכה לאישה הראשונה המייצגת את מיין בסנאט, ולאישה הראשונה בתולדות ארצות הברית אשר כיהנה בשתי בתי הקונגרס. היא הושבעה לסנאט ב-3 בינואר 1949. לאחר שנה בתפקיד, היא זכתה לתשומת לב לאומית כשהייתה לחברת הקונגרס הראשונה שגינתה את רדיפת הקומוניזם של שותפה הרפובליקני לסנאט, הסנאטור ג'וזף מקארתי מוויסקונסין. בתחילה סמית התרשמה לטובה מטיעוניו של מקארתי, אך שינתה את דעתה לאחר שמקארתי לא הצליח לספק ראיות כלשהן כדי לאמת את האשמותיו. ב-1 ביוני 1950 היא נאמה במשך רבע שעה נאום שכונה בהמשך "הצהרת המצפון". במהלך הנאום סירבה סמית להזכיר באופן ישיר את שמו של מקארתי, אך גינתה אותו באופן חריף מאוד. שישה רפובליקנים נוספים חתמו על הצהרתה. בתגובה לנאום, התייחס מקארתי לסמית ולששת הסנאטורים האחרים כאל "שלגיה וששת הגמדים". הוא סילק אותה מאחת מוועדות המשנה בה הייתה חברה. כתגובה, הצביעה סמית בעד הדחתו של מקארתי מהסנאט - הצעה שהתקבלה בסופו של דבר.
ב-17 ביולי 1950 הועלתה סמית לדרגת לוטננט קולונל במילואים, והיא שירתה עד 1958. לקראת הבחירות לנשיאות שנערכו בשנת 1952, הועלה שמה של סמית' כמועמדת פוטנציאלית לתפקיד סגן הנשיא תחת המועמד הרפובליקני דווייט אייזנהאואר. סמית עצמה הכחישה את שמועות אלו. באותה השנה נבחרה סמית להיות עמיתה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. בשנת 1959 סמית העזה להתנגד באופן מפורש לאייזנהאואר, כאשר מינה את לואיס סטראוס לתפקיד מזכיר המסחר.
בשנת 1960 התמודדה שוב לסנאט וניצחה את המועמדת הדמוקרטית לושה קורמייר (אנ'). זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות ארצות הברית שבה שתי נשים התמודדו זו מול זו על מקום בסנאט. במהלך כהונתו של הנשיא ג'ון קנדי, טענה סמית כי על ארצות הברית להשתמש בנשק גרעיני נגד ברית המועצות. כתוצאה מכך, מנהיג ברית המועצות ניקיטה חרושצ'וב כינה את סמית "שטן בתחפושת אישה". בבוקר שלאחר רצח הנשיא קנדי בנובמבר 1963, נכנסה סמית לחדר הסנאט לפני תחילת הישיבות, והניחה ורד על שולחנו של קנדי כסנטור. כחברה בוועדת הביטחון, תמכה סמית במלחמת וייטנאם. כסנאטורית, סמית תמכה נחרצות בתוכנית החלל האמריקאית. ג'יימס וב, מנהל נאס"א, טען כי ארצות הברית לעולם לא הייתה מציבה אדם על הירח אלמלא סמית.
ב-27 בינואר 1964 הודיעה סמית על מועמדותה לנשיאות ארצות הברית. בכך, הייתה סמית האישה הראשונה בהיסטוריה האמריקאית שהתמודדה על הנשיאות במסגרת אחת מהמפלגות הגדולות. מלכתחילה סיכוייה לזכות היו מועטים, והישגה היחיד היה זכייה ב-25% מהקולות באילינוי. בוועידה הרפובליקנית שנערכה ביולי, הגיעה למקום החמישי עם כ-2.06% מהקולות. היא אמנם סירבה למשוך את שמה מההצבעה האחרונה, אך הביעה תמיכה בבארי גולדווטר לאחר שנבחר למועמד המפלגתי.
בשנת 1972 הובסה בבחירות והפסידה את מקומה בסנאט בתוצאה של 53%-47% לטובת המועמד הדמוקרטי ויליאם האת'וויי. לאחר שעזבה את הסנאט, סמית לימדה בכמה מכללות ואוניברסיטאות כפרופסורית אורחת. ב-6 ביולי 1989 היא זכתה במדליית החירות הנשיאותית מידי הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. בשנת 1995 סמית נפטרה בגיל 97, לאחר שבץ מוחי. גופתה נשרפה, ואפרה מונח במחוז שלה במיין. ביוני 2007 הוציא שירות הדואר הפדרלי בול לזכרה.
פדרו נונו

פדרו נונו פרננדש פריירה (בפורטוגזית: Pedro Nuno Fernandes Ferreira; נולד ב-13 בינואר 1995 בבוארקוס שבפורטוגל) הוא כדורגלן פורטוגזי המשחק בעמדת קשר הכנף בסבאייל.
קריירת מועדונים

נונו גדל במחלקות הנוער של בוארקוס, נאבאל, בנפיקה ליסבון ואקדמיקה דה קוימברה. ב-16 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשנכנס כמחליף בתיקו 1-1 נגד ספורטינג ליסבון במסגרת ליגת העל הפורטוגלית. ב-23 במאי 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד 2–4 לוויטוריה דה גימארייש במסגרת המחזור האחרון בליגה.
בעונת 2015/2016 הבקיע נונו ארבעה שערים ב-12 הופעות ליגה בלבד, וקבוצתו ירדה לליגה הפורטוגלית השנייה לאחר 14 שנים בליגת העל הפורטוגלית. ב-28 בנובמבר 2016 הוא חתם על חוזה לארבע עונות וחצי בבנפיקה ליסבון, ותשעה ימים לאחר מכן הושאל לטונדלה.
ב-9 ביולי 2018 חתם נונו על חוזה לשלוש עונות במוריירנסה. הוא הבקיע חמישה שערים בעונת הבכורה שלו במועדון.
ב־7 ביוני 2021 חתם נונו על חוזה לשלוש עונות בבלננסש סאד מליגת העל הפורטוגלית. בעונתו הראשונה במועדון הבקיע שני שערים ב-30 הופעות ליגה, וקבוצתו ירדה לליגה הפורטוגלית השנייה לאחר שסיימה במקום האחרון בליגה.
ב-23 ביוני 2022 חתם נונו במכבי בני ריינה, העולה החדשה לליגת העל הישראלית, אך ב-31 ביולי 2022 שוחרר מהקבוצה. ב-2023 חתם באדנספור מהליגה הטורקית.בתום העונה חתם בסאבייל.
הערות שוליים

↑  Pedro Nuno pode facilitar as contas באתר Record, ‏ 9 ביוני 2016 (בפורטוגזית)
↑  Pedro Nuno assina pelo Benfica por quatro épocas e meia באתר O Jogo, ‏ 28 בנובמבר 2016 (בפורטוגזית)
↑  Pedro Nuno é reforço CD Tondela באתר הרשמי של טונדלה, 7 בדצמבר 2016 (בפורטוגזית)
↑  Pedro Nuno abandona Benfica e assina por três épocas באתר A Bola, ‏ 9 ביולי 2018 (בפורטוגזית)
↑  OFICIAL: Pedro Nuno é reforço do Belenenses באתר Mais Futebol, ‏ 7 ביוני 2021 (בפורטוגזית)
↑  דורון בן דור, ‏הקשר הפורטוגלי פדרו נונו חתם בבני ריינה, באתר ONE‏, 23 ביוני 2022
↑  דורון בן דור, ‏פדרו נונו שוחרר מריינה, חלאילה לא ממהר להגיע, באתר ONE‏, 2 באוגוסט 2022
אביב וסרמן

| --- | --- |

 לידה:  24 בפברואר 1974 (בן 50)
 מדינה:  ישראל 
 תפקידים בולטים:  בין מייסדי ויו"ר הוועד המנהל המכללה החברתית-כלכלית  מייסד ומנכ"ל הקרן לפיתוח לוד  מנהל חטיבת זכויות האדם במרכז האקדמי למשפט ולעסקים  סגן ראש עיריית לוד
 בן או בת זוג:  רות וסרמן לנדה 
 
אביב וסרמן (נולד ב-24 בפברואר 1974) הוא יזם חברתי סדרתי, מורה, עורך דין ומנהל מוניציפלי. וסרמן כיהן בעבר כסגן ראש עיריית לוד. הקים את "הקרן לפיתוח לוד" ושימש כמנכ"ל הקרן במשך ארבע שנים וחצי. היה בין מייסדי המכללה החברתית-כלכלית ועמד בראשה כיו"ר הוועד המנהל במשך שלוש שנים. בשנת 2019 הקים את "סורגות קהילה", תנועה חברתית התנדבותית לחיזוק הסולידריות החברתית בתוך ובין יישובים, נכון לפברואר 2022 יש בתנועה אלפי חברות בלמעלה מ-250 יישובים ברחבי הארץ. בשנת 2022, אחרי שלוש שנות הוראה בתיכונים בעמק חפר, כפר יונה וחריש, החל להקים עם שותפיו, חתן פרס נובל, פרופ' דן שכטמן, אשתו הפרופ' לחינוך ציפי שכטמן, "הצ'ייסר" איתי הרמן ושותפים נוספים את בית הספר במטאברס הראשון בעולם.
ביוגרפיה

אביב וסרמן הוא בנם של רון וסרמן, מנהל היצור במפעל דובק וסימה, מורה לאומנות ואמנית, ממייסדות המדרחוב בנחלת בנימין, תל אביב. בגיל שש עבר עם הוריו לחולון שם למד בבית הספר ע"ש יעקב ניב ובתיכון חדש.
התגייס לחיל הנדסה והגיע עד לדרגת סרן. שימש כמפקד פלוגה, ובין השאר פיקד על גזרת נצרים ברצועת עזה, וסרמן קיבל תעודת הצטיינות כקצין מצטיין מנשיא המדינה דאז עזר ויצמן. לאחר שסיים את שירותו בצה"ל, למד לתואר ראשון במדעי המדינה, וסיים בהצטיינות גם LL.B במשפטים באוניברסיטת תל אביב.
וסרמן היה נשוי לרות וסרמן-לנדה, מרצה ודיפלומטית, מומחית למזרח התיכון ומשמשת כפרשנית בנושא המזרח התיכון בכלי תקשורת רבים בישראל ומחוצה לה. רות שימשה במצרים כסגנית השגריר בפועל בשנים 2003 - 2006. מכהנת כחברת הכנסת מטעם כחול לבן בכנסת העשרים וארבע. אביב ורות הורים לשתי בנות ובן ומתגוררים במושב גן יאשיה.
ביוגרפיה > מעורבות פוליטית

בשנת 2007, כשלמד לתואר שני ושלישי באוניברסיטת לונדון סקול אוף אקונומיקיס, נקרא על ידי אילן הררי, ראש הוועדה הקרואה, שעמדה באותה תקופה בלוד, להקים את הקרן לפיתוח לוד. הוא נענה, ובמשך ארבע שנים וחצי עמד בראש הקרן. במסגרת תפקידו, יזם את הקמת כפר הסטודנטים בלוד.
ב-2013 הכריז כי יתמודד לתפקיד ראש עיריית לוד בבחירות לרשויות המקומיות שיתקיימו ב-22 באוקטובר 2013. כשבוע לפני הבחירות הסיר את מועמדתו והודיע על תמיכה ביאיר רביבו. רשימתו של וסרמן זכתה במנדט אחד והוא מונה לתפקיד סגן ראש עיריית לוד ברוטציה. במהלך הקדנציה שלו עסק וסרמן בפניות ציבור רבות, בפיתוח אזורי התעסוקה של העיר, במיצוי זכויותיהם של ניצולי השואה, ילדים ומבוגרים עם מוגבלות ובפיתוח קשרי חוץ לעיר. עם סיום הקדנציה, החל לשמש כסמנכ"ל פיתוח עסקי בחברת הנדל"ן אשדר מקבוצת אשטרום, והיה פעיל זמן מה ביזמות נדל"ן חברתית בעיר לוד. במרץ 2017 התפטר וסרמן מתפקידו כחבר מועצה והוחלף על ידי שלמה אברמוביץ.
פעילות ציבורית ומשפטית

במסגרת פעילותו החברתית, חשף וסרמן דרך עמותת קו לעובד אתר בו הוחזקו כ-1,000 עובדים זרים בתנאים קשים. הוא הגיע למקום יחד עם אורלי וילנאי, שהייתה בזמנו כתבת ערוץ 1, והוביל לסגירתו. בעלי המקום הגישו נגדו תלונה על הסגת גבול, אך התיק נסגר תקופה קצרה לאחר מכן.
בשנת 2003 היה בין מייסדי ומקימי המכללה החברתית-כלכלית, ועמד בראשה כיו"ר הוועד המנהל במשך שלוש שנים עד לפרישתו לטובת לימודים בלונדון.
וסרמן עמד בראש המאבק נגד הפרטת בתי הסוהר, ובמסגרת המאבק הקים לובי בכנסת ובממשלה נגד המהלך. בשנת 2005 היה אחד מעורכי הדין שייצגו את העותרים בבג"ץ הפרטת בתי הסוהר. בעתירה טענו כי "הממשלה היא הרשות המבצעת של המדינה", והעברת סמכויות שלטוניות לידי גורמים פרטיים עומדת בסתירה לעיקרון זה, ועל כן יש להורות על בטלותה. בפסק הדין אסר בג"ץ, ב-19 בנובמבר 2009, את הקמתו של בית הסוהר הפרטי, וקבע כי לעובדי הזכיין נמסרו סמכויות הכרוכות בפגיעה קשה בזכויות האדם, ובהן הסמכות להחזיק אסיר בהפרדה, להשתמש בכוח לשם ביצוע חיפוש ולמנוע פגישה של אסיר עם עורך דינו. כאשר בית הסוהר מופעל בידי תאגיד פרטי, המונע בראש ובראשונה משיקולים כלכליים, שהם שיקולים זרים בכל הנוגע להגשמת מטרות הענישה, הדבר פוגע בלגיטימיות של הפעולות שהוא מבצע.
הערות שוליים

↑  בני ציפר, ציפרלנד - ביקור בלוד, רק 15 דקות מתל אביב, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2010
↑  שחר גולדברג, סורגות באהבה, באתר ynet, 25 בפברואר 2020
↑  אמנון ברזילי, ‏בזמן שישנו, ארץ אחרת 33, 31 במאי 2006
↑  יעל בן יפת, קזבלן בלוד, באתר "העוקץ", 13 בספטמבר 2012
↑  קובי בן-שמחון, המחאה החברתית - ילדי המהפכה, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2011
↑  אילן ליאור, תושבי לוד רוצים להשיב לעירם את הבחירות, באתר הארץ, 16 במרץ 2013
↑  חילופי גברי במועצת העיר לוד שלמה אברמוביץ החליף את אביב וסרמן, 14 במרץ 2017, באתר רמלוד נט באר יעקב.
↑  יולי חרומצ'נקו, בין התלמידים: פרופסור ממכון ויצמן ועובדת ניקיון, באתר הארץ, 2 במרץ 2005
↑  נתן שקרצ'י, מחר בבית המשפט העליון - סיבוב נוסף במאבק על הפרטת בתי הסוהר, באתר "העוקץ", 17 ביוני 2006
↑  יובל יועז, בג"ץ הורה למדינה לנמק בתוך חודש מדוע לא תבוטל ההפרטה בבתי הכלא, באתר TheMarker‏, 18 ביוני 2006
↑  תומר זרחין, בג"ץ ביטל את חוק הפרטת בתי הכלא: פגיעה חמורה בזכויות אדם, באתר הארץ, 20 בנובמבר 2009
יוסי דהאן, על הפרטה, תאגידים כלכליים וזכויות אדם, באתר "העוקץ", 21 בנובמבר 2009
סולי מארץ'

סולומון בנג'מין מארץ' (באנגלית: Solomon Benjamin March; נולד ב-20 ביולי 1994), הוא כדורגלן אנגלי המשחק כקיצוני בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
קריירת מועדונים

מארץ' שיחק בקריסטל פאלאס בגילאי 11–13 ואז עבר למועדון לואיס ממזרח ססקס כשחקן נוער. ב-10 בספטמבר 2011, בגיל 17, ערך מארץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של לואיס, כשנכנס כמחליף בדקה ה-86 בניצחון 4 - 1 על אייבלי. בדצמבר 2011, חתם מארץ' על חוזה ל-3 שנים בברייטון.
בעונת 2013/2014, ערך מארץ' את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ברייטון, ובינואר 2014, הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1–3 על פורט וייל במסגרת הגביע האנגלי. באפריל אותה שנה חתם על חוזה חדש ל-4 שנים במועדון.
עונת 2014/2015, הייתה קשה עבור מארץ' עקב פציעות. הוא חזר לשחק רק בנובמבר ונפצע שוב בפברואר באופן שסיים עבורו את העונה. בעונת 2015/2016, חזר מארץ' להרכב הפותח של ברייטון, אך נפצע שוב בדצמבר והחמיץ את המשך העונה.
עונת 2016/2017, הייתה מוצלחת עבור מארץ'. הוא חזר לכושר מלא, הבקיע 3 שערים וסייע לברייטון להעפיל לפרמייר ליג. בעונת 2017/2018, כבש מארץ' את שער הפרמייר ליג הראשון שלו בהפסד 2 - 1 לבורנמות'. בהמשך הפך לשחקן הרכב קבוע ולאחד השחקנים החשובים של ברייטון בליגה הבכירה.
באוגוסט 2023, חתם מארץ' על חוזה חדש בברייטון עד יוני 2024. הוא צוין כאחד השחקנים המצטיינים של ברייטון בעונת 2022/2023, עם 8 שערי ליגה, וסייע למועדון להעפיל למפעלים האירופיים לראשונה בתולדותיו.
נבחרת לאומית

מרץ' שיחק בכל הנבחרות הצעירות של אנגליה, החל מנבחרת אנגליה עד גיל 16. במאי 2014 זומן על ידי המאמן גארת' סאות'גייט לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 למשחקי מוקדמות אליפות אירופה עד גיל 21 וטורניר טולון. זו הייתה זימונו הראשון לנבחרת אנגליה בכל הגילאים. ב-22 במאי, ערך מרץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרת עד גיל 20 בניצחון 3 - 0 על נבחרת קטר. ב-27 במרץ 2017, הבקיע מרץ' את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 0-4 על דנמרק עד גיל 21, בבעיטה חזקה מחוץ לרחבה.
הערות שוליים

↑  שער אדיר לאנסיסו ב-1:1 נגד מנצ'סטר סיטי, ברייטון בליגה האירופית, באתר וואלה, 25 במאי 2023
↑  ENGLAND U21 SQUAD FOR WALES AND TOULON NAMED, thefa
תומאס קונצ'ני

תומאס קוֹנֶצְ'נִי (בספרדית: Tomás Conechny; נולד ב-30 במרץ 1998) הוא כדורגלן ארגנטינאי המשחק בעמדות הקיצוני והקשר ההתקפי בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה.
קריירת מועדונים

נולד בקומודורו ריבדביה, והחל את הקריירה שלו בקבוצה המקומית, לפני שהצטרף לסן לורנסו בשנת 2014, בגיל 16. בתחילת השנה, הוא הוזמן על ידי ליברפול להשתתף במבחנים. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסן לורנסו ב-16 באוקטובר 2016, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בניצחון 3–1 על ארסנאל דה סרנדי. הוא ערך 14 הופעות עבור המועדון במהלך השנתיים הבאות לפני שהצטרף לפורטלנד טימברס בהשאלה בשנת 2018.
ב-17 ביולי 2018, קונצ'ני עבר לפורטלנד טימברס בהשאלה לעונה אחת. בעונה זו הוא רשם רק 72 דקות בארבע הופעות אך ההשאלה שלו הוארכה לעונה נוספת בסוף העונה. ב-22 ביולי 2019, קונצ'ני חתם על חוזה קבוע בפורטלנד.
ב-10 במרץ 2021, קונצ'ני ופורטלנד הסכימו באופן הדדי להתיר את החוזה שלו, וב-2 באפריל 2021, קונצ'ני חתם בדפורטיבו מלדונאדו.
בסוף דצמבר 2021, קונצ'ני חתם בקלאב אלמאגרו.
ב-5 ביולי 2024, קונצ'ני חתם על חוזה לארבע שנים בדפורטיבו אלאבס מהלה ליגה.
שי בלאיש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוקטובר 1974 (בן 50) ירושלים, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1993–2019 (כ־26 שנים)
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד "עוטף אילת"  מפקד גדוד שחר  מפקד גדוד הפיקוד בחטיבת החילוץ  מפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף  קצין אג"ם של פיקוד העורף
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
שי בלאיש (נולד ב-7 באוקטובר 1974) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה. שימש קצין אג"ם של פיקוד העורף ומפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף.
שירות צבאי

בלאיש נולד בירושלים וגדל באשקלון. התגייס לצה"ל במרץ 1993, ושובץ בגדוד רותם בחטיבת גבעתי. עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לגדוד רותם ושימש כמפקד מחלקה. לאחר מכן מונה למפקד צוות בבה"ד 1. בהמשך שירת כקצין המבצעים של גדוד רותם, בין היתר בזמן מהומות מנהרת הכותל. במהלך המהומות נפצע קשה מפגיעת קליע בראשו. לאחר החלמתו מונה למפקד פלוגת מסלול, ולקח חלק בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון. לאחר מכן מונה למפקד פלוגה רובאית. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד. לאחר מכן מונה לקצין אג"ם של חטיבת גבעתי, ולקח חלק בלחימה בטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה.
בשנת 2006 הועלה לדרגת סא"ל והקים את גדוד "עוטף אילת", גדוד מרחבי בגבול עם מצרים באזור אילת, ושימש כמפקד הגדוד עד שנת 2008. בשנת 2008 הקים את גדוד שחר בפיקוד העורף, ושימש כמפקד הגדוד עד שנת 2010, במהלך תפקידו הוביל את הגדוד בין היתר במבצע עופרת יצוקה. בהמשך שימש כסגן מפקד מחוז בפיקוד העורף בין השנים 2010–2011. לאחר מכן מונה למפקד גדוד הפיקוד בפיקוד העורף בין השנים 2011–2013.
בשנת 2013 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד מחוז ירושלים בפיקוד העורף, ושימש בתפקיד עד שנת 2016. לאחר מכן היה חניך במכללה לביטחון לאומי במחזור מ"ד (2017-2016). באוגוסט 2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד העורף, ושירת בתפקיד זה עד אוגוסט 2019. בסיום תפקידו פרש מצה"ל.
בלאיש מתגורר באשקלון, נשוי לקרן ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, "עולים ללבנון", הארץ, 10 בפברואר 1998
↑  שחר חי, שח"ר חדש – גדוד סדיר ראשון לפיקוד העורף, אתר צה"ל, 4 בספטמבר 2008
↑  חנן גרינברג, פיקוד העורף משיק: גדוד "שחר" לחילוץ והצלה, באתר ynet, 4 בספטמבר 2008
↑  עילי זוזובסקי, במחנה, ‏"לא ירינו על אמבולנסים גם אם נסעו בהם מחבלים", באתר ‏מאקו‏, 26 בדצמבר 2013
↑  אלעד הלפרין, אתר צה"ל, מפקד מחוז ירושלים בפקע"ר: "חיילינו יסייעו בכל משימה לצורך הגנת הבירה", באתר צה"ל (דרך ארכיון האינטרנט), 26 בפברואר 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המערכה במרחב וורונז'-וורושילובגרד

המערכה במרחב וורונז'-וורושילובגרד הייתה סדרה של קרבות בין הצבא הגרמני והצבא האדום, שהתנהלו באזור במהלך קיץ 1942. מבחינה גרמנית הם היו חלק של מתקפת הקיץ. הקרבות הסתיימו בניצחון גרמני, אבדות קשות לצבא האדום ופתיחת דרך לורמאכט לסטלינגרד והרי הקווקז.
המערכה כללה שתי תת-מערכות:
קרב הגנתי של החזית הדרום-מערבית וחזית בריאנסק - 28 ביוני - 6 ביולי
קרב הגנתי של החזית הדרום-מערבית והחזית הדרומית באזור נהר דון - 7 ביולי - 24 ביולי
הצדדים היריבים > הצבא הגרמני

לקראת קיץ 1942 הפיקוד העליון של הוורמאכט עיבד את "תוכנית בלאו" שמטרתה היה לתקוף בחלק הדרומי של החזית על ידי כוחות של קבוצת ארמיות דרום בפיקוד פדור פון בוק. הכוחות התוקפים כללו את:
ארמיית הפאנצר הרביעית בפיקוד הרמן הות
ארמיית הפאנצר הראשונה בפיקוד אוואלד פון קלייסט
הארמייה השנייה בפיקוד מקסימיליאן פון וייכס
הארמייה השישית בפיקוד פרידריך פאולוס
הארמייה ההונגרית השנייה בפיקוד גוסטב יאני
הצדדים היריבים > הצבא האדום

מהצד הסובייטי של החזית הכוחות היו תחת פיקוד של מספר חזיתות:
חזית בריאנסק בפיקוד של פיליפ גוליקוב (הועבר מתפקידו ב-7 ביולי) כללה את :
הארמייה השלישית
הארמייה ה-13
הארמייה ה-40
הארמייה ה-48
ארמיית הטנקים החמישית
החזית הדרום-מערבית בפיקוד של סמיון טימושנקו (הועבר מתפקידו ב-12 ביולי והחזית פורקה) שכללה את :
הארמייה התשיעית (בהמשך הועברה לחזית הדרומית)
הארמייה ה-28 (בהמשך הועברה לחזית הדרומית)
הארמייה ה-29 (בהמשך הועברה לחזית הדרומית)
הארמייה ה-57 (בהמשך הועברה לחזית הדרומית)
הארמייה ה-21 (בהמשך הועברה לחזית סטלינגרד)
החזית הדרומית בפיקוד רודיון מלינובסקי (הועבר מתפקידו ב-25 ביולי והחזית פורקה) שכללה את :
הארמייה התשיעית
הארמייה ה-21 (צורפה מהחזית הדרום-מערבית)
הארמייה ה-24
הארמייה ה-28 (צורפה מהחזית הדרום-מערבית)
הארמייה ה-29 (צורפה מהחזית הדרום-מערבית)
הארמייה ה-38
הארמייה ה-57 (צורפה מהחזית הדרום-מערבית)
הארמייה ה-63
מהלך הקרבות > מבצע הגנתי של חזית בריאנסק וחזית הדרום-מערבית (28 ביוני-6 ביולי)

ב-28 ביוני כוחות הורמאכט בפיקוד גנרל מקסימיליאן פון וייכס שכללו את הארמייה השנייה, ארמיית הפאנצר הרביעית והארמייה ההונגרית השנייה החלו במתקפה נגד הכנף השמאלי של חזית בריאנסק בפיקוד של פיליפ גוליקוב. המתקפה התרכזה בקו ההגנה של הארמייה ה-13 והארמייה ה-40 הסובייטיות. חיפוי אווירי של כוחות וורמאכט בוצע על ידי קורפוס האוויר השמיני בפיקוד וולפרם פון ריכטהופן. לקראת סוף היום הגרמנים הצליחו לפרוץ את קו ההגנה הסובייטי ולהתקדם בעומק של 8–15 ק"מ.
כבר בערב 28 ביוני, החליטה הסטבקה על העברת תגבורות לאזור הלחימה. לטובת חזית בריאנסק הועברו מספר קורפוסי שריון שהיו תחת פיקוד של החזית הדרום-מערבית ובעתודה. מפקד חזית בריאנסק פיליפ גוליקוב החליט לפעול לעצירת המתקפה הגרמנית בקו ההגנה לאורך נהר קשן.
במהלך 29 ביוני כוחות שריון גרמני הצליחו לפרוץ את קו ההגנה השני של הארמייה ה-40 הסובייטית. מספר טנקים גרמנים נצפו בקרבת מטה הארמייה. מפקד הארמייה ה-40 מיכאיל פרסגוב נכנס ללחץ, פינה את המטה ולמעשה איבד את הפיקוד על יחידותיו. ב-3 ביולי הוא פוטר מתפקידו ולא שותף יותר בלחימה נגד הורמאכט.
טנקים של ארמיית הפאנצר הרביעית שפרצו את קו ההגנה הסובייטי התקדמו כבר לעומק של 35–40 ק"מ אך הדבר לא היווה סכנה של ממש עקב הערכות של קורפוסי שריון סובייטים למתקפת נגד. עם זאת, פיליפ גוליקוב החליט לאפשר ליחידות הארמייה ה-40 לסגת לקו הביצורים המשני. הסטבקה לא הסכימה עם החלטתו. בפניית הסטבקה צוין שאם הוא לא יצליח להגיע ליצירת קשר מתמיד עם הארמייה ה-40 וקורפוסי השריון הוא לא יהיה מסוגל להבין נכון את המצב בחזית הלחימה.
במטרה לארגן מתקפת נגד על ידי כוחות השריון לאזור נשלח מפקד המטה הכללי אלכסנדר ואסילבסקי. כמו כן הוקמה יחידה מבצעית מיוחדת בפיקוד מפקד חיל השריון שכללה 3 קורפוסי טנקים. הכוונה הייתה למתקפת שריון מתואמת תוך שימוש בכוח שריון גדול במיוחד. אומנם עקב בעיות בהעברות כוחות שריון לאזור, הגייסות לא החלו את המתקפה בו-זמנית. הקורפוס ה-4 החל את המתקפה ב-30 ביוני והקורפוסים ה-17 וה-24 רק ב-2 ביולי. בנוסף לכך, דיוויזיית גרוסדויטשלנד הגרמנית הייתה מצוידת ברק"מ שטוג סימן 3 שהיה יעיל מאוד נגד הטנקים הסובייטים.
נקודת מפנה במתקפת הנגד הסובייטית התרחשה כאשר החלה המתקפה של הארמייה השישית הגרמנית בפיקוד פרידריך פאולוס. תוך זמן קצר היא פרצה את הקו הסובייטי בתפר בין הארמייה ה-21 לבין הארמייה ה-28. כתוצאה מכך במהלך ערב 2 ביולי יחידות רבות של הארמייה ה-40 הסובייטית כותרו. במטרה לשפר את המצב במרחב הלחימה נשלחו קורפוס הטנקים ה-18 ולראשונה ארמיית הטנקים החמישית שהוקמה רק עתה. למרות זאת, השטח המכותר הורחב ונכללו בו גם יחידות הארמייה ה-21 הסובייטית. ב-4 ביולי החלו קרבות בפרברי וורוניז'. תוך זמן קצר העיר נכבשה וקרבות בתוכה הסתיימו ב-7 ביולי. בכך הפיקוד הגרמני ראה בסיום המשימה והוחלט להעביר את ארמיית הפאנצר הרביעית דרומה.
במקביל החלו להגיע למרחב הלחימה יחידות של ארמיית הטנקים החמישית הסובייטית. אומנם הכנסת יחידותיה לקרבות נפרסה למספר ימים, הקורפוס ה-7 החל את הלחימה ב-6 ביולי והקורפוס ה-2 רק ב-10 ביולי. הטנקים הסובייטים היו צריכים לעמוד באש גרמנית חזקה ולא היו יכולים לשנות את המצב חוץ מלעצור את המתקפה הגרמנית ולעכב החלפת יחידות שריון גרמניות ביחידות חיל רגלים.
מהלך הקרבות > סיכום השלב הראשון

יחידות השריון הסובייטיות ספגו מכה קשה, למרות עדיפות מספרית. ב-15 ביולי ארמיית הטנקים החמישית פוזרה. ב-25 ביולי מפקדה נכנס לטנק והחל במתקפה שבמהלך הטנק שלו נפגע והוא נהרג.
ב-7 ביולי הוקמה חזית וורונז' בפיקוד של ניקולאי ואטוטין. מפקד חזית בריאנסק פיודור גוליקוב מונה לסגנו. משימתו היה לעצור את הוורמאכט מהתקדמות לכיוון טמבוב. בראש חזית בריאנסק הועמד קונסטנטין רוקוסובסקי. משימת החזית היה להגן על מוסקבה מדרום.
גם בצד הגרמני בוצעו שינויים ארגוניים. ב-7 ביולי קבוצת ארמיות דרום פוצלה לקבוצת ארמיות A וקבוצת ארמיות B.
מהלך הקרבות > מבצע הגנתי של החזית הדרום מערבית והחזית הדרומית (7 ביולי-25 ביולי)

ב-6 ביולי הסטבקה פקדה על החזית הדרום-מערבית ועל הכנף הימנית (הצפוני) של החזית הדרומית לסגת מזרחה ולהתבסס על קו ביצורים חדש. בגדה השמאלית של נהר הדון התמקמה הארמייה ה-63. לאזור וולגוגרד הועברה הארמייה השביעית בנוסף לארמייה הראשונה שכבר הייתה בסביבות העיר. מפקד חזית צפון-קווקז סמיון בודיוני קיבל הנחיה למקם את הארמייה ה-51 בגדת הדון צפונית לים אזוב.
הפיקוד הגרמני החליט לבצע את המתקפה בעזרת ארמיית הפאנצר הרביעית וארמייה השישית שהיו תחת פיקוד של קבוצת ארמיות B וארמיית הפאנצר הראשונה תחת פיקוד קבוצת ארמיות A. מטרת המתקפה היה לכתר את רוב הכוחות של החזית הדרום-מערבית.
אף על פי שארמיית הפאנצר הרביעית התעכבה בעקבות המשך הקרבות בסביבות וורונז', יחידות של הארמייה השישית בפיקוד פרידריך פאולוס החלו במתקפה מוצלחת נגד הצבא האדום שיחידותיה לא הספיקו להתכונן למתקפה. תוך מספר ימים הגרמנים התקדמו מזרחה, יחידות רבות של החזית הדרום-מערבית לחמו נגד הגרמנים ללא קשר של ממש עם מטה החזית. מכיוון שיחידות הארמייה ה-57, ה-28 ה-38 ה-9 התנתקו ממטה החזית, הם הועברו תחת פיקוד החזית הדרומית. יתר יחידות של החזית הדרומית המשיכו בנסיגה מתוכננת מזרחה בכוונה ליישר את הקו עם יחידות החזית הדרום-מערבית שהובסו ונסוגו. אומנם, כמו ביולי 1941 גם השנה נוצר נתק בין הכנף הימני של החזית הדרומית לבין הכנף השמאלי של החזית הדרום-מערבית. בנתק זה שרוחבו היה כמה עשרות קילומטרים נכנסו כוחות שריון גרמנים. במטרה לשפר את התאום ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר הרביעית רוכזו תחת פיקוד של קבוצת ארמיות A. במהלך המחצית השנייה של יולי רוב יחידות הארמיות ה-9 וה-38 הסובייטיות הצליחו לצאת מהכיתור, אך דיוויזיות רבות נותרו בכיתור ובסופו של דבר חוסלו.
לאור כך שמספר ארמיות של החזית הדרום-מערבית נותקו ממנו והועברו תחת פיקוד החזית הדרומית הוחלט לשנות את שמה לחזית סטלינגרד ולהרכיב אותה מהארמייה ה-21 (שהייתה שייכת לחזית זו במקור) ומהארמיות ה-62, ה-63 וה-64 החדשות. תוך זמן קצר, סמיון טימושנקו הועבר מתפקידו ופיקוד על החזית החדשה הועבר לויקטור גורדוב.
במחצית יולי 1942 מצב בחזית סטלינגרד התייצב לאור כך שהפיקוד הגרמני החליט לרכז יחידות שריון נגד החזית הדרומית. בהחזית הדרומית לעומת זאת הורגש חוסר משמעותי של יחידות שריון שהועברו צפונה בשלב הראשון של המערכה. כתוצאה מכך, להגנת רוסטוב על דון היה ניתן להקצות יחידות חיל רגלים בלבד. יחידות שריון של ורמאכט לא נתנו לצבא האדום להתארגן להגנת העיר רוסטוב על דון והיא נכבשה תוך מספר ימים בסוף יולי.