stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסון הזיקוקין די-נור באנסחדה

| --- | --- |

 תאריך:  13 במאי 2000 
 מיקום:  רומבייק 
 גורם:  שריפה 
 קואורדינטות:  52°13′49″N 6°53′36″E﻿ / ﻿52.230277777778°N 6.8933333333333°E﻿ / 52.230277777778; 6.8933333333333
 הרוגים:  23 
 פצועים:  947 
 נזק:  1,000,000,000 גילדן הולנדי 
 he
 
אסון הזיקוקין די-נור באנסחדה (בהולנדית: Vuurwerkramp) התרחש ב-13 במאי 2000. שתי התפוצצויות במחסן של זיקוקין די-נור בעיר אנסחדה שבמזרח הולנד ושרפה שפרצה בעקבותיהן גרמו למותם של 23 אנשים, לפציעתם של 947, ולנזק כבד לרכוש.
ההתפוצצויות אירעו במחסן של חברת SE Fireworks, יבואנית גדולה של זיקוקין די-נור מסין, ששכן בלב שכונת המגורים רומבייק (Roombeek). ההתפוצצות הראשונה הייתה שקולה בעוצמתה להתפוצצות 800 טון של TNT, והשנייה – שנשמעה עד למרחק של 60 קילומטרים סביב – הייתה שקולה להתפוצצות 4,000 עד 5,000 טון TNT.
שטח של 400 דונם סביב מוקד הפיצוצים נחרב. 400 בניינים נהרסו ו-1,500 ניזוקו. 1,250 אנשים נותרו חסרי בית. עשרת אלפים איש פונו מבתיהם במהלך פעולות ההצלה. עלות הנזקים עקב האסון עלתה על 450 מיליון אירו.
האסון נחקר, אך הסיבה להתרחשותו נותרה בלתי ברורה. ככל הנראה פרצה אש בבניין המרכזי של מחסן החברה והתפשטה משם אל שתי מכולות מלאות בזיקוקין די-נור שהוחזקו בתנאים שהפרו את תקנות הבטיחות לחומרי נפץ. לפני האסון היה לחברה עבר בטיחותי תקין.
תושב אנסחדה הורשע בשנת 2002 בהצתת אש שהביאה להתפוצצויות ונידון ל-15 שנות מאסר, אך בית משפט לערעורים ביטל את הרשעתו ב-2003.
בשנת 2002 הורשעו שניים ממנהלי חברת SE בגרימת מוות ברשלנות ובהפרת תקנות הבטיחות ונידונו ל-15 חודשי מאסר.
בעקבות האסון הוחמרו בהולנד תקנות הבטיחות הנוגעות לאחסון זיקוקין די-נור.
הערות שוליים

↑  Enschede remembers deadly fireworks disaster, ‏13 במאי 2004.
אלכסנדר מורוזביץ'

| --- | --- |

 לידה:  18 ביולי 1977 (בן 47) מוסקבה, ברה"מ 
 הישג בולט:  מקום רביעי באליפות העולם 2005
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1993
 מד כושר מרבי:  2788 (יולי 2008)
 מד כושר נוכחי:  2655 ‏(אוקטובר 2024)
 מקצוע נוסף:  שחקן ברידג', שחקן גו 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה
 
אלכסנדר מורוזביץ' (ברוסית: Александр Морозевич ;‏ נולד ב-18 ביולי 1977, מוסקבה ברית המועצות) הוא שחמטאי רוסי בדרגת רב אמן. היה אלוף רוסיה בשחמט, התחרה באליפות העולם בשחמט.
נכון לפברואר 2020, מדורג במקום ה-18 ברוסיה וה-84 בעולם, לפי מד כושר.
ביוגרפיה

בשנת 1993 הוענק לו תואר רב אמן. באותה שנה בטילבורך לראשונה נערכה תחרות בשיטת נוקאאוט ומורוזביץ' ניצח בו את מייקל אדמס. בהמשך הוא ניצח במספר תחרויות.
בשנת 1995 יכולתו של מורוזביץ' ירדה ומד כושרו ירד ל-2590. אמנם לקראת שנת 1998 הוא התאושש והחל לנצח בתחרויות. בשנת 1998 הוא ניצח לראשונה באליפות רוסיה בשחמט.
בשנת 1999 הוא דורג במקום השלישי באליפות העולם, אך בסופו של דבר לא השתתף. בשנת 2000 הוא דורג במקום השני באליפות העולם אך הודח בסיבוב הרביעי. בשנת 2002 הוא דורג במקום השלישי באליפות העולם אך הודח בסיבוב הרביעי על ידי רוסלן פונומריוב, שזכה בתואר. בשנת 2004 הוא דורג במקום השני באליפות העולם, אך לא התייצב. באליפות העולם בשחמט 2007 הוא הגיע למוקם השישי.
בשנת 2005 הוא הגיע למקום הרביעי באליפות העולם. במהלך שנת 2008 הוא דורג שני בעולם לפי מד כושר.
ב-2007 הוא סיים במקום השני בתחרות השחמט לזכר טל (קטגוריה 20).
אלכסנדר מורוזביץ' באולימפיאדת השחמט

בין השנים 1994 ל-2008 השתתף אלכסנדר מורוזביץ' ב-7 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1994 | 1 | רוסיה - 2 | 2575 | 5.5 מ-10 | 3+ 5= 2- | 55.0 | 3 קבוצתי, 42 אישי |
|  1998 | 4 | רוסיה | 2625 | 8 מ-10 | 6+ 4= 0- | 80.0 | 1 קבוצתי, 3 אישי |
|  2000 | 2 | רוסיה | 2734 | 7.5 מ-10 | 5+ 5= 0- | 75.0 | 1 קבוצתי, 1 אישי |
|  2002 | 4 | רוסיה | 2707 | 7 מ-11 | 4+ 5= 2- | 63.6 | 1 קבוצתי, 17 אישי |
|  2004 | 1 | רוסיה | 2758 | 6.5 מ-11 | 4+ 5= 2- | 59.1 | 2 קבוצתי, 25 אישי |
|  2006 | 4 | רוסיה | 2730 | 6 מ-9 | 5+ 2= 2- | 66.7 | 6 קבוצתי, 17 אישי |
|  2008 | 4 | רוסיה | 2787 | 6 מ-9 | 4+ 4= 1- | 66.7 | 5 קבוצתי, 6 אישי |
הערות שוליים

↑  Morozevich, Alexander - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb156027756 (data)  GND: 13150889X  ISNI: 0000 0001 1675 9044  LCCN: no96007802  NTA: 301915113  VIAF: 76637987   WorldCat (עם VIAF): 76637987
אלכסנדר מחייה

אלכסנדר מחייה סאבאלסה (בספרדית: Alexander Mejía; נולד ב-11 ביולי 1988) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בקלוב ליברטד. לזכותו 25 הופעות בנבחרת קולומביה.
קריירה

מחייה החל את הקריירה המקצוענית שלו בדפורטס קינדייו מהליגה הקולומביאנית הראשונה בשנת 2005. הוא שיחק במועדון במשך שבע שנים, עד לשנת 2012, כשבתווך הושאל לאונסה קלדס בשנת 2011. ב-2012 עבר לאתלטיקו נסיונל עימה זכה בשני גביעים, ב-2012 וב-2013, בסופרליגה קולומביאנה ב-2012, ובשלוש אליפויות רצופות, מהאפרטורה ב-2013 ועד לאפרטורה של 2014. ב-14 בדצמבר 2014 חתם במונטריי המקסיקנית, ומיד הושאל בחזרה לנסיונאל.
קריירה > נבחרת קולומביה

ב-2012,  מחייה ערך את הופעת הבכורה שלו בקולומביה במשחק במוקדמות מונדיאל 2014 נגד פרו. הוא הפך לחלק קבוע מהרכב קולומביה בהמשך הקמפיין, בו רשם חמש הופעות בסך הכל. הוא שיחק במדי הנבחרת גם במונדיאל עצמו.
תארים

הגביע הקולומביאני: 2012, 2013, 2014
סופרליגה קולומביאנה: 2012
אליפות קולומביה: 2013 (אפרטורה), 2013 (קלאוסורה), 2014 (אפרטורה)
אלכסנדר מטבר

אלכסנדר מטבר (ברוסית: Александр Михайлович Тверской‏; 1301–1339) בנו של מיכאל מטבר היה נסיך ולדימיר, שבכל התקופה הקצרה של שלטונו ניהל מאבק נגד נסיכי מוסקבה.
הכהונה הראשונה

בשנת 1318 אביו מיכאל מטבר חילק את הנסיכות שלו בין האחים דמיטרי מטבר ואלכסנדר. לאחר הריגת אביו באורדת הזהב, אלכסנדר נסע לולדימיר והתפייס עם יורי, נסיך ולדימיר. למרות זאת, היריבות בין נסיכי טבר לבין יורי לא הסתיימה. בשנת 1326 דמיטרי מטבר הרג את יורי בחצר חאן אורדת הזהב ובהתאם להחלטת החאן הוצא להורג בעצמו. כתוצאה מכך, התמנה אלכסנדר לנסיך ולדימיר וחזר לטבר. תחילת כהונתו עברה בשקט יחסית, אך בסוף קיץ 1327 לטבר הגיעה משלחת גדולה מאורדת הזהב בראשות קרוב משפחה של החאן. הם התמקמו בארמון הנסיך ואז התפשטה שמועה שראש המשלחת מתכוון להתמנות לנסיך טבר ולאסלאם את תושבי העיר. תושבי העיר פנו לנסיך אך הוא הרגיע אותם. ב-15 באוגוסט 1327 החלה התקוממות עממית שבמהלכה כל אנשי המשלחת נהרגו. בהתאם לדעת ההיסטוריונים הנסיך לא יזם את ההתקוממות, אך גם לא פעל מספיק להרגעת הרוחות. החאן יזם פעולת תגמול ובראש הכוח עמד איוואן הראשון, נסיך מוסקבה (איוואן קליטא) שהובטח לו מינוי נסיך ולדימיר לאחר סיום המערכה. הנסיך ומשפחתו נמלטו לפסקוב וערי הנסיכות שנשארו ללא הגנה צבאית נכבשו בקלות. איוואן הראשון, נסיך מוסקבה התמנה לנסיך ולדימיר ואלכסנדר החל בחיי גלות.
שנות גלות

אלכסנדר התגורר בפסקוב כ-10 שנים. הוא נתמך על ידי נסיך ליטא ולא פעל לחזור לטבר.
מספר חודשים לאחר שהותו בפסקוב, הגיעו לעיר שליחים של נסיכי מוסקבה וסוזדל שניסו לשכנע את אלכסנדר לנסוע לחצר החאן. אצילי פסקוב שכנעו אותו שהדבר מסוכן וככל הנראה הוא לא יחזור משם בחיים. בלחץ איוואן קליטא, ראש הכנסייה הרוסית הכריז חרם על הנסיך ותושבי פסקוב. כתוצאה מכך, אלכסנדר עזב את פסקוב ונסע לליטא. לאחר כשנה וחצי הוא חזר לפסקוב והתמנה לנסיך. בשנת 1336 הוא שלח את בנו שלו פיודור לאורדת הזהב במטרה לגשש האם יש סיכוי להתפייסות עם החאן. בשנת 1337 הוא נסע בעצמו והופיע בחצר החאן. הוא אמר לחאן שמוכן לקבל כל החלטתו. חאן אורדת הזהב החליט לסלוח לאלכסנדר ואף החזיר לו נסיכות טבר.
הכהונה השנייה בטבר

עם החזרתו לטבר, גם כל משפחתו של הנסיך עברה מפסקוב לטבר. אומנם לא היה שקט בנסיכות. מספר נסיכי רוסיה פנו לאלכסנדר בבקשת עזרה נגד איוואן קאליטה, נסיך מוסקבה. לעומת זאת, מספר אצילי העיר שלא היו מרוצים בשלטון של הנסיך עברו למוסקבה והתלוננו נגד הנסיך.
איוואן קאליטה החליט לנצל את ההזדמנות ונסע לאורדת הזהב עם תלונות על אלכסנדר. כאשר החאן ביקש מנסיך לבוא לחצרו, הוא שלח תחילה את בנו. להזמנה השנייה הוא כבר לא היה יכול לסרב ונסע בראש משלחת גדולה. הוא שהה בחצר החאן מעל חודש באי-ודאות. עם הגעת בני איוואן קליטה החאן החליט להוציא להורג את אלכסנדר ובנו. גופותיהם הועברו לטבר ונקברו בעיר.
איוואן קליטה דאג לכך שבראש נסיכות טבר התמנה נסיך שנאמן לו ובכך קיבל שליטה מעשית על הנסיכות.
משפחתו

אשתו אנסטסיה נפטרה בשנת 1364.היו להם 8 ילדים:
לב (נפטר בגיל צעיר)
פיודור (הוצא להורג ביחד עם אביו)
מיכאל, נסיך טבר
וסבולוד, נסיך טבר (נפטר ב-1364)
ולדימיר (נפרט ב-1364)
אנדרי (נפרט ב-1364)
מריה, אשתו של סימאון, נסיך מוסקבה
אוליאנה, אשתו של אלגירדאס
אשתו ו-3 מילדיו נפטרו בשנת 1364 במהלך מגפה.
אנורה בראון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1899 רד דיר, קנדה 
 פטירה:  1987 (בגיל 88 בערך) דיפ קוב, קנדה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מכללת אונטריו לאמנות ועיצוב 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 הושפעה על ידי:  ארתור ליסמר, ג'יימס הארווי מקדונלד 
 
אנורה בראון  (באנגלית: Annora Brown‏; 1899–1987), הייתה אמנית חזותית קנדית שעבודתה כללה ציור ועיצוב גרפי. היא נודעה בעיקר בזכות התיאורים שלה של נופי טבע, פרחי בר וקהילות של האומות הראשונות בקנדה.
ביוגרפיה

מרי אנורה בראון נולדה ליד רד דיר, אלברטה, קנדה בשנת 1899, בתם של אדמונד פורסטר בראון מהמשטרה הרכובת בצפון-מערב ואליזבת אתל קודי. היא גדלה בפורט מקלאוד, אלברטה. ההיכרות עם האמנות הגיעה מאמה, אשר בתורה למדה לצייר אצל פלורנס קרלייל. בראון המשיכה ללמוד במכללת אונטריו לאמנות בין השנים 1925–1929. שניים מהמדריכים שלה היו חברים בולטים ב״קבוצה של השבעה: ארתור ליסמר וג'יימס הרווי מקדונלד. אמנים אלו היו מעוניינים לפתח סגנון מודרניסטי של אמנות קנדית שיכול לתרום לבניית זהות קנדית, אך עודדו אותה לפתח סגנון משלה.
לאחר מכן לימדה בראון במאונט רויאל קולג' בקלגרי, אלברטה בין השנים 1929 עד 1931. עם שובה לפורט מקלאוד ב-1931, היא השלימה את עבודתה עבור הרחבת האמנות באוניברסיטת אלברטה, בנושא עבודות יד. היא המשיכה לייצר יצירות אמנות בסטודיו שלה, ובמקביל עבדה כמאיירת ומעצבת, טיפלה בהוריה ועסקה בנטורליזם חובבני. היא הפכה מחויבת להכנסת בתי ספר לאמנות באזור והייתה אחת מכמה אמנים שהתחייבו להרחיב את החינוך לאמנות בשנות ה-30 וה-40. בין השנים 1945–1950 לימדה בבית הספר לאמנויות באנף. היא הציגה והפכה לחברה בארגונים אמנותיים שונים לאורך הקריירה שלה, והיא הייתה החברה הראשונה של אגודת האמנים של אלברטה.
ב-1965 עברה בראון לקולומביה הבריטית, בתחילה לסידני, ולאחר מכן לדיפ קוב, שם המשיכה ליצור אמנות. ב-1971 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת לטברידג'.
בראון מתה בדיפ קוב ב-1987.
ביוגרפיה > פרסומים

במהלך שנות ה-30 החלה בראון לאסוף מידע הנוגע להיסטוריה ולידע על פרחי בר בדרום אלברטה, שלימים יהפוך לפרסום הגדול הראשון שלה: ״גן האיש הזקן״. הוא פורסם ב-1954 על ידי J.M. Dent & Sons, המו"ל שעבורו השלימה בעבר איורי ספרים. הספר משלב ידע מעשי וידע מקהילות האינדיאנים של דרום אלברטה, עם מידע מדעי והיסטורי שנלקח מדיווחיהם של חוקרי בוטניקה אירופאים. הוא פורסם מחדש בשנת 1970 על ידי Evergreen Press.
לאחר שפרשה לדיפ קוב, החלה בראון לעבוד על האוטוביוגרפיה שלה, שפורסמה בשם Sketches from Life, ב-1981.
ביוגרפיה > אומנות

בראון הייתה אמנית רב תחומית ועבדה במדיומים שונים, כולל ציור שמן, צבעי מים, עיצוב גרפי ועוד. היא נודעה בעיקר בזכות ציורי נופי טבע, פרחי בר וקהילות הילידים של קנדה, תוך מיקוד עבודתה בדימויים ובנושאים של מערב קנדה.
עבודתה של בראון, שתיארה חפצים ונופים שנחשבו שגרתיים באותה תקופה (כגון ערימות תבואה ונופי ערבות), נתפסה כרדיקלית על ידי סוחרי שוק האמנות המקומי. היא הייתה מהאמנים הראשונים שתיארו נושא אזורי בניסיון להגדיר את הזהות האזורית. היא דחתה את השמרנות של האמנות של תחילת המאה ה-20, במקום זאת אימצה השפעה מקהילות מקומיות, צמחים מקומיים ומהנוף האזורי. עבודתה והפילוסופיות שלה תרמו לחקירה ולגיבוש הזהות המקומית. אף שהיא מוכרת היטב באזור פורט מקלאוד, היא נעלמה בדיונים רחבים יותר על ההיסטוריה של האמנות הקנדית.
היא נשכרה, ב-1958, על ידי קרן גלנבו כדי ליצור 200 ציורים של פרחי בר של אלברטה. על מנת למצוא דגימות לציור, בראון נסעה לאזורי טבע שונים במחוז כמו הפארק הלאומי ווטרטון לייקס ולפארק באנף. היא השלימה את ההזמנה בשנת 1960. חלק מהפרחים שציירה נכחדו כעת, והציורים, שנעשו בצבעי מים, נמצאים כעת באוסף האמנות של גלנבו.
בראון הציגה נטיות מודרניסטיות בשימוש שלה בצבעים עזים, והושפעה מהמדריכה שלה לורן האריס בהצגת חללים טבעיים באמצעות צורות מופשטות וגאומטריות לעבודותיה יש אופי דקורטיבי, המשקף את ניסיונה בעיצוב, רקמה וייצור של אמנות טקסטיל.
הערות שוליים

1 2  Evenden, Kristen (2001). "A Sense of Place in Alberta: The Art and Life of Annora Brown". In Cook, Sharon Anne; McLean, Lorna R.; O'Rourke, Kate (eds.). Framing our past Canadian women's history in the twentieth century. Montreal: McGill-Queen's University Press. pp. 48–51
1 2  Brown, Annora". Canadian Women Artists History Initiative.
↑  Brown, Annora (1954). Old Man's Garden. Toronto, Ontario: J.M. Dent & Sons
↑  Brown, Annora (1981). Sketches from Life. Edmonton, Alberta: Hurtig.
↑  Annora Brown – Noted artist was trained by Lismer". The Globe and Mail. 28 February 1987. p. D8.
↑  Hunt, J. Doris (1944–45). "The art of Annora Brown A.O.C.A.". Canadian Review of Music and Art 3 11–12: 27–29, 31.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810642269905606  ISNI: 0000 0001 0983 1634  LCCN: n82263542  NLA: 36544504  NTA: 069122954  SUDOC: 076167887  VIAF: 67831850   WorldCat (עם VIAF): 67831850 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אנורה בראון".
אסאפה פאוול

אסאפה פאוול (מוביל) באליפות העולם באתלטיקה לשנת 2007 שנערכה באוסקה
אסאפה פאוול (באנגלית: Asafa Powell; ‏נולד ב־23 בנובמבר 1982) הוא אצן ג'מייקני. אלוף אולימפי, אלוף עולם, אלוף חבר העמים הבריטי ושיאן עולם.
פאוול החזיק בשיא העולם בריצת 100 מטר מיוני 2005 ועד מאי 2008, בתחילה בתוצאה של 9.77 שניות ואחר כך בתוצאה של 9.74 שניות.
קריירה

פאוול היה מועמד מוביל לזכות בריצת 100 מטר באולימפיאדת אתונה 2004, אבל סיים במקום החמישי בלבד.
ב-14 ביוני 2005 בתחרות באתונה, באותו אצטדיון בו נכשל באולימפיאדה, שבר פאוול את שיא העולם בריצת 100 מטר. הוא קבע זמן של 9.77 שניות ובכך שיפר את השיא הקודם בריצה זו של טים מונטגומרי ב-0.01 שניות.
ב-11 ביוני 2006, בתחרות בגייטסהד, בריטניה, הישווה פאוול את השיא העולמי בריצת 100 מטר, זאת לאחר שחודש קודם לכן ג'סטין גטלין הצטרף אליו כמחזיק השיא העולמי.
ב-25 באוגוסט 2006, בתחרות ליגת הזהב בציריך, השווה אספה פאוול את שיאו העולמי בפעם השלישית, כשרץ 9.77 שניות, התחרות הייתה אחת האיכותיות באותה תקופה, שבה ארבעה רצים ירדו מתחת ל-10 שניות, ושניים מתחת ל-9.90 שניות.
בשנת 2006 זכה בתואר אתלט השנה בעולם.
ב-26 באוגוסט 2007 זכה פאוול במדליית הארד בריצת 100 מטר באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן, כאשר עבר את המרחק בתוך 9.96 שניות. זהו התואר הגדול הראשון בו זכה פאוול, אך הייתה זו אכזבה גדולה בשבילו, שכן קיווה לזכות במדליית הזהב. באותה אליפות זכה במדליית הכסף בריצת 4X100 מטר שליחים יחד עם יוסיין בולט, מרויין אנדרסון ונסטה קרטר שסיימו בתוצאה 37.89 שניות, שהיוותה שיא לאומי חדש.
ב-9 בספטמבר 2007 שבר פאוול את שיא העולם בתחרות שנערכה באיטליה, והעמיד אותו על 9.74 שניות. שיא העולם הזה החזיק מעמד עד שנשבר ב-1 ביוני 2008 על ידי יוסיין בולט.
לאולימפיאדת בייג'ינג 2008 שוב הגיע פאוול כאחד מהמועמדים לזכייה במדליית הזהב בריצה ל-100 מטר, אך כמו באולימפיאדת אתונה סיים רק חמישי. הוא שותף בנבחרת ג'מייקה שזכתה במדליית זהב וקבעה שיא עולם במירוץ השליחים 4X100 מטר. ב-2017 נשללה ממנו מדליית הזהב בה זכה במירוץ השליחים, לאחר שחברו לנבחרת, נסטה קרטר, הורשע באימרוץ.
ב-2 בספטמבר 2008 שבר פאוול את שיאו האישי בגרנד פרי בלוזאן והעמידו על 9.72 שניות. ב-30 ביוני 2011 שבר את השיא השנתי (של 2011) בלוזאן עם תוצאה של 9.78 שניות, אך נפצע לפני אליפות העולם באתלטיקה, בה תוצאתו לא נשברה.
קריירה > אמרוץ

ב-14 ביולי 2013 נמצא פאוול חיובי בבדיקת סמים. באותו היום, התברר שגם יריבו מארצות הברית טייסון גיי וחברו לנבחרת השליחים נסטה קרטר, נמצאו חיוביים באימרוץ.
חיים אישיים

בשנת 2019 פאוול התחתן עם הדוגמנית הקנדית אלישיה מילר.
הערות שוליים

↑  הודעת הוועד האולימפי, 25 בינואר 2017
↑  אורן אהרוני, הלם בעולם האתלטיקה: טייסון גיי נתפס על סמים, באתר ynet, 14 ביולי 2013
↑  Fans thrilled as Asafa Powell weds Canadian model, jamaica-gleaner.com, ‏2019-02-19 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  World Athletics: 14202176
אנה כרומי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 ביולי 1940 צ'סקי קרומלוב, צ'כוסלובקיה
 פטירה:  18 בספטמבר 2021 (בגיל 81) מונקו 
 לאום:  צ'כית
 מקום לימודים:  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 תחום יצירה:  ציור ופיסול
 זרם באמנות:  סוריאליזם
 הושפעה על ידי:  סלבדור דאלי י.מ.וו. טרנר (J. M. W. Turner),  בית הספר הווינאי של ריאליזם פנטסטי
 יצירות ידועות:  גלימת המצפון, רוח האולימפוס, אירופה, יוליסס, סיזיפוס
 www.annachromy.com
 
פראג - אנה כרומי
אנה כרומי (בצ'כית: Anna Chromý;‏ 18 ביולי 1940 – 18 בספטמבר 2021) הייתה ציירת ופסלת. כרומי נולדה בצ'סקי קרומלוב שבאזור בוהמיה בצ'כוסלובקיה, גדלה באוסטריה, חיה בצרפת ועבדה באיטליה.
בשלהי מלחמת העולם השנייה, עברה כרומי עם משפחתה מבוהמיה לווינה. הוריה לא יכלו לממן את לימודי האומנות שלה, ולכן רק אחרי שנישאה ועברה להתגורר בפריז החלה ללמוד בבית-הספר לאמנויות אקול נסיונל סופרייר דה בוזאר. שם היא התפרסמה בזכות תוכנן הסוריאליסטי של יצירותיה.
בשנת 1992 נפצעה כרומי בתאונה קשה שסיכנה את חייה. התאונה פגעה במשך שמונה שנים ביכולתה לצייר, ולכן היא החלה לפסל בארד ובשיש.
פרסים

בשנת 2008 זכתה כרומי בפרס פרמיו מיכלאנג'לו (Premio Michelangelo), שהוא הפרס הגבוה ביותר שניתן לפסל באיטליה.
סטודיו

לכרומי היה סטודיו בעיירה פייטרה-סנטה, הנמצאת במערבו של מחוז טוסקנה. לשם יצירת יצירותיה כרומי השתמשה בבתי יציקה לארד: פונדריה ארטיסטיקה מאריאני (Fonderia Artistica Mariani) ומאסימו דל קיארו (Massimo Del Chiaro). בעיר פייטרה-סנטה, אנה פיסלה את פסלי השיש שלה בסטודיו של מאסימו גאלני (Massimo Galleni). ואילו בעיר קרארה, היא פיסלה בסטודיו מיכלאנג'לו שבבעלות פרנקו באראטיני (Franko Barattini).
אומנות המצפון

היצירה המפורסמת ביותר של כרומי היא יצירה בשם "גלימת המצפון" הנראית כמעיל ריק ואותה יצרה במספר העתקים. היצירה הוצבה בחזית תיאטרון האחוזות בפראג, שם זכתה לכינוי "מפקד". העתק נוסף של היצירה, המזכיר דמות פייטה, נמצא בקתדרלה של זלצבורג. "גלימת המצפון" הוצבה אף ליד "המוזיאון הארכאולוגי הלאומי של אתונה" בעיר אתונה ובמקומות נוספים.
כרומי יצרה גרסת ענק ליצירתה "הגלימה" המיועדת להיות קפלה בגובה של למעלה מארבעה מטרים, זאת מתוך גוש שיש במשקל 200 טון שנמצא במערת מיכלאנג'לו במחצבות קרארה. בחודש יוני 2010 היא הודיעה כי היצירה נמצאת מרחק חודשים מהשלמתה.
עבודות חשובות נוספות הן "הרוח של אולימפוס", אשר תוצב ליד החזית של הספריה החדשה בשאנגחאי; ו"אירופה", שהיא פרשנות חדשה למיתוס הישן, אשר תוצב ליד המוסדות האירופיים.
בשנת 2009 נתן אלבר השני, נסיך מונקו את היצירה שלה "אוליבייה ד 'אור" (Olivier d’Or) במתנה לחתן פרס נובל לשלום, אלי ויזל. בשנת 2008 נתנה כרומי דגם של היצירה שלה, גלימת המצפון, לאפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בכנסיית סיינט פיטרס שבעיר רומא לרגל הקמת מכון המצפון .
כרומי שאבה את ההשראה האומנותית שלה משמיעת מוזיקה, ובמיוחד משמיעת יצירות אופרה; ממחול קלאסי; ומהמיתולוגיה העתיקה. ציוריה הביעו הערצה לסלבדור דאלי וציירים סוריאליסטים נוספים, והם כללו הפניות לבית הספר הווינאי של ריאליזם פנטסטי (Vienna School of Fantastic Realism) ולאומנים נוספים ממרכז אירופה. הצבעים שלה, שבהם היא לפעמים השתמשה גם בפיסולים שלה, הזכירו את האומנות של י.מ.וו. טרנר (J. M. W. Turner).
כרומי נפטרה ב-18 בספטמבר 2021.
תצוגות

אירופה של אנה כרומי בארמון וונדום, פריז Place Vendôme, Paris
דון ג'ובני וקול הארד (2000) בפראג (צ'כיה)
השיר של אורפיאוס (2004) פייטרה-סנטה (איטליה)
אירופה (2005) ארמון וונדום, פריז (צרפת)
עיון מחודש במיתולוגיה (2007), המוזיאון הארכיולוגי הלאומי של אתונה, אתונה (יוון)
חלום המזרח (2009), בייג'ינג (סין)
הערות שוליים

↑  The Cloak Just Months From Completion
'להיות או לא להיות', 1982 
 100 סמ' על 100 סמ'
'אהבה נצחית', 1979 
 90 סמ' על 115 סמ'
גלימת המצפון 
בגובה של 4.572 מטר
גלימת המצפון 
שוקל 70 טון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12303366f (data)  GND: 119026422  ISNI: 0000 0000 7832 5287  LCCN: no97044590  NKC: mzk2013746068  RERO: 02-A013902850  SNAC: w6vx1131  SUDOC: 031906583  VIAF: 59149505   WorldCat (עם VIAF): 59149505
אסאנטה קוטוקו

קומאסי אסאנטה קוטוקו היא קבוצת כדורגל מהעיר קומאסי, שבגאנה. הקבוצה, היא הקבוצה המעוטרת ביותר בגאנה עם 24 אליפויות של הפרמייר ליג הגאנאי. לקבוצה יש בנוסף 9 גביעי מדינה בגאנה, 3 תוארי סופר קאפ גנאי, וכן תואר אלופת אפריקה בעונות 1970 ו-1983 כאשר בנוסף היא הגיעה עד המקום השני חמש פעמים, המספר הרב ביותר בתולדות המפעל האפריקאי. היריבה הגדולה ביותר של הקבוצה מאז הקמתה ועד היום היא הארטס אוף אוק שהייתה יריבתה הכמעט יחידה על תוארי האליפות השונים בגאנה לאורך השנים.
ב-9 במאי 2001, במהלך משחק בין הארטס אוף אוק לאסאנטה קוטוקו, שבמהלכו מחו אוהדי אסאנטה על גול לא חוקי לטענתם החלה מהומה גדולה שגרמה להתקפה של כוחות המשטרה במגרש על אוהדי אסאנטה, אירועים שגרמו בסופו של דבר למותם של 126 מאוהדי אסאנטה, האירוע הקשה ביותר בתולדות הכדורגל האפריקאי כולו.
במשך שנים לקבוצה הייתה גם יריבה עירונית - קבוצת קינג פייסל בייבס, אך בעונת 2010/2011 היא ירדה לליגה השנייה.
שמה של הקבוצה גזור משם שבט האשנטי, שבט אפריקאי שנהג לשבת באזור גאנה, בה נמצאת הקבוצה.
הופעות באפריקה

הקבוצה זכתה פעמיים בליגת האלופות האפריקאית והגיעה חמש פעמים לסגנות המפעל, הקבוצה בעלת מספר הסגנויות הגבוה ביותר במפעל מאז הקמתו.
הקבוצה הגיעה לגמר הראשון שלה במפעל זה בעונת 1967, אז פגשה בגמר את קבוצת טויט פסאנט מזאמבה מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אז הפסידה אסאנטה בשל הפרש שערי חוץ פחות טוב, שכן במשחק שנערך ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, סיימו הקבוצות בתיקו 1-1 ובמשחק שנערך בגאנה סיימו הקבוצות בתיקו 2-2, דבר שגרם לזכייתה של מזאמבה בשל הפרש שערי חוץ.
הגמר השני של הקבוצה הגיע שלוש שנים מאוחר יותר, אז נגד אותה הקבוצה הבדיוק כמו בגמר לפני שלוש שנים, אז סיימו הקבוצות בתיקו 1-1 בגאנה אך בגומלין ניצחה אסאנטה 2-1 וזכתה בגביע היוקרתי. בעונה שלאחר מכן הגיעה הקבוצה בפעם שנייה לגמר ובו פגשה בקבוצת קאנון יאונדה מקמרון. אסאנטה הפסידה בסופו של דבר בסיכום המשחקים וקאנון יאונדה זכתה בתואר.
שנתיים מאוחר יותר חזרה אסאנטה לגמר, אז נגד קבוצת ויטה קלאב מזאיר שזכתה בתואר בסיכום המשחקים. תשע עונות מאוחר יותר, בעונת 1982, הגיעה הקבוצה לגמר, בו פגשה בקבוצת הפאר המצרית אל-אהלי, קבוצה שבסופו של דבר גברה על אסאנטה והשאירה אותה ללא תואר גם במפגש גמר זה. עונה אחת מאוחר יותר נפגשו שתי הקבוצות בשחזור הגמר של העונה שלפני כן. הפעם יצאה אסאנטה מצמד המשחקים כשידה על העליונה וזכתה בתואר אליפות אפריקה האחרון בתולדותיה. עשר שנים מאוחר יותר, בעונת 1993, חזרה הקבוצה לגמר המפעל ופגשה ביריבתה המושבעת של אל-אהלי - א-זמאלכ. בצמד המשחקים זכתה לבסוף זמאלק. משחק זה הוא האחרון עד היום בו הגיעה אסאנטה לגמר המפעל.
תארים > בגאנה

אליפות הפרמייר ליג הגאנאי
הגביע הגאנאי
תארים > באפריקה

ליגת האלופות האפריקאית
סגנות ליגת האלופות
סגנות גביע הקונפדרציה האפריקאי
סגנות גביע אפריקה למחזיקות גביע
שחקנים מפורסמים ושחקנים ששיחקו בישראל

עיסה אחמד
ארתור מויסס
איליאסו שילה
טוני יבואה
יוסיף' צ'יפסה
צ'ארלס אסאמפונג טיילור
ניי אודרטי לאמפתי
פרינס פולי
טוגו פרנק אטסו
אוודו איסאקה
אלכס ניירקו
אייזק בואקייה
עזיז אנסאה
קארים עבדול ראזאק
מאמנים מפורסמים

ברזיל קרלוס אלברטו פריירה
גרמניה ארנסט מידנדורף
טורקיה טאלט אוזום
אסון הדבשה של בוסטון

| --- | --- |
צילום מאסון הדבשה של בוסטון, 15 בינואר 1919
צילום מאסון הדבשה של בוסטון, 15 בינואר 1919
 תאריך:  15 בינואר 1919
 מיקום:  השכונות הצפוניות של בוסטון שבמסצ'וסטס
 גורם:  פיצוץ במכל פלדה בו זוקקה הדבשה ושלא נבנה בהתאם לתקנות
 קואורדינטות:  42°22′07″N 71°03′21″W﻿ / ﻿42.3685°N 71.055833333333°W﻿ / 42.3685; -71.055833333333
 הרוגים:  21 
 פצועים:  150 
 נזק:  מיליון דולר דאז (מאה מיליון דולר במחירי 2020)
  (למפת בוסטון מוגדלת) אסון הדבשה של בוסטון(למפת בוסטון רגילה) אסון הדבשה של בוסטוןhe
 
אסון הדבשה של בוסטון התרחש בשכונות הצפוניות של בוסטון שבמסצ'וסטס, במזקקה של Purity Distilling Company, ב-15 בינואר 1919. באותו זמן, דבשה (מולאסה) הייתה הממתיק העיקרי בארצות הברית, והשתמשו בה כמרכיב בדברי מתיקה, כמו גם להכנת רום.
מכל דבשה בגובה 15 מ', שהכיל 9.5 מיליון ליטר של דבשה, התפוצץ. הפיצוץ היה חזק עד כדי כך שהקורות של מסילת ברזל מוגבהת סמוכה נקרעו ורכבת שעברה על גב מסילת הברזל, נפלה ממנה. מספר בניינים באזור קרסו, עקב הפיצוץ. הדבשה זרמה מהמכל ההרוס בגל בגובה שבין 2.5 ל-4.5 מטר ובמהירות של 56 קמ"ש. 21 אנשים נהרגו ו-150 נפצעו תחת גל הדבשה שמחץ וחנק רבים מהנפגעים עד מוות. עבודות הניקיון נמשכו שבועיים והשתתפו בהן מעל 300 איש, שקרצפו את הדבשה מאבני הרחוב, מהתיאטראות, מהעסקים, מהמכוניות ומן הבתים. נמל בוסטון היה צבוע חום עד הקיץ. המזקקה שילמה 640,000 דולר דמי נזיקין (מקביל לכ-10 מיליון דולר כיום), כעשירית מן הנזק שנגרם, באחת מן התביעות היצוגיות הראשונות במסצ'וסטס.
סיבת התאונה לא התבררה עד היום. אחת ההשערות היא שהמכל מולא מעבר לקיבולתו בשל הבהילות לייצר דבשה עבור משקאות חריפים לפני אישור חוק היובש. השערה אחרת היא שהמכל התפוצץ עקב תסיסה בתוכו. השערה נוספת היא שהמכל הושפע מעליית הטמפרטורות החריגה באותו יום – הטמפרטורה עלתה מ-17° מתחת לאפס ל-4°, בפרק זמן קצר.
בתחילת שנות האלפיים נעשה שימוש במודלים הנדסיים מודרניים כדי לבדוק את הסיבה לפיצוץ, ונמצא שמכל הפלדה לא נבנה בהתאם לתקנות, הוא נבנה במהירות והיה במחצית העובי הנדרש. כמו כן אחוז המנגן בפלדה היה נמוך בהרבה מהתקן, ולכן היא נסדקה בקלות.
האסון הפך לחלק מהמורשת התרבותית של בוסטון, לא רק בגלל הנזק שנגרם, אלא גם בגלל הריח המתוק שמילא את השכונות הצפוניות במשך עשרות שנים לאחר האסון. על פי אחד הדיווחים העיתונאיים, "ריח המולסה נשאר במשך עשרות שנים והיה לחלק מהאווירה הייחודית של בוסטון."
ראו גם

שיטפון הבירה של לונדון
הערות שוליים

↑  The Great Boston Molasses Flood of 1919 killed 21 after 2 million gallon tank erupted, באתר NBC, ‏15 בינואר 2019 (באנגלית).
↑  Emily Sohn, Why the Great Molasses Flood Was So Deadly, HISTORY (באנגלית)