stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיטות אנליטיות לחישוב אינטגרלים מסוימים
חישוב במסלול סגור במישור המרוכב > דוגמה נוספת

נחשב את האינטגרל  \int \limits _{0}^{\infty }{\frac {dx}{1+x^{n}}} עבור  n\geq 2, בעזרת בניית קונטור מתאים במישור המרוכב. נשים לב כי נקודות סינגולריות מתקבלות כאשר  x^{n}=-1 או  x=\exp \left({\tfrac {2k-1}{n}}\pi i\right), כאשר  k מספר טבעי. על מנת ליישם את משפט השאריות, נבנה קונטור בצורת גזרת מעגל המתאימה לזווית מרכזית  2\pi /n, אשר רדיוס אחד שלה הוא כל הישר הממשי והרדיוס השני שלה הוא הישר (האינסופי) העובר דרך ראשית הצירים ושורש היחידה ב- \exp \left({\tfrac {2\pi }{n}}i\right). הקונטור מכיל בתוכו נקודת סינגולריות אחת בלבד  z_{0}=\exp \left({\tfrac {\pi }{n}}i\right), ועל פי חישוב שאריות נקבל שהשארית של  {\frac {1}{1+x^{n}}} ב- z_{0} היא  {\frac {1}{nz_{0}^{n-1}}}=-{\frac {z_{0}}{n}}. לפיכך תוצאת האינטגרל הקווי לאורך הקונטור כולו היא  2\pi i\left(-{\tfrac {1}{n}}\exp \left({\tfrac {2\pi }{n}}i\right)\right).
כעת נשים לב לעובדות הבאות:
האינטגרל המסילתי מורכב משלושה מרכיבים: מרכיב הישר הממשי, שהוא למעשה האינטגרל אותו אנו רוצים לחשב, מרכיב של קשת מעגלית "באינסוף", ומרכיב ישר לאורך הקרן הנכנסת המקבילה ל- \exp \left({\tfrac {2\pi }{n}}i\right).
האינטגרנד מתנהג באינסוף כמו  {\frac {1}{|z|^{n}}}={\frac {1}{R^{n}}} כאשר  R הוא רדיוס הגזרה (שאותו משאיפים לאינסוף), ולפיכך, עבור  n\geq 2 המרכיב הקשתי של האינטגרל המסילתי מתנהג כמו  \lim _{R\to \infty }{\frac {1}{R^{n-1}}}=0, כלומר המרכיב הקשתי מתאפס.
עבור הקרן הנכנסת, ערך הפונקציה הוא  f(z)={\frac {1}{1+\left(|z|\exp \left({\tfrac {2\pi }{n}}i\right)\right)^{n}}}={\frac {1}{1+|z|^{n}}}, כלומר הוא זהה לזה של הישר הממשי. ההבדל היחידי בין הקרן הנכנסת לקרן היוצאת הוא בכך שהדיפרנציאל של המשתנה המרוכב  z מוכפל ב- -\exp \left({\tfrac {2\pi }{n}}i\right), ולפיכך ערך האינטגרל המסילתי על הקרן הנכנסת הוא:
כלומר קיבלנו לבסוף את הקשר:
ממנו ניתן לחלץ את  \int \limits _{0}^{\infty }{\frac {dx}{1+x^{n}}}. על ידי חילוק של מספרים מרוכבים ומעט טריגונומטריה, נקבל לבסוף:
מעבר למערכת קואורדינטות אחרת

כאשר לאינטגרל יש סימטריה כלשהי, ניתן לעבור למערכת קואורדינטות אחרת שבה הוא מופיע בצורה פשוטה יותר. מעבר כזה מהווה למעשה מקרה פרטי של שיטת ההצבה.
דוגמה – חישוב שטח עיגול (בעל רדיוס R):

עוברים ממערכת קואורדינטות קרטזיות למערכת קואורדינטות קוטביות ומקבלים אינטגרל פשוט הרבה יותר:
דוגמה נוספת:
חישוב האינטגרל  I=\int \limits _{-\infty }^{\infty }e^{-x^{2}}dx.
שימוש בהתמרות

יש מקרים בהם ניתן להציג את האינטגרל המסוים בעזרת התמרה מסוימת (למשל התמרת פורייה) ולהשתמש בתכונות שלה.
לדוגמה, נחשב את  \int \limits _{0}^{\infty }{\frac {\sin(x)}{x}}dx.
נגדיר פונקציה  f(t)={\frac {1}{\sin(t)}}-{\frac {1}{t}}. קל לבדוק כי  f בעלת נקודת אי-רציפות סליקה בנקודה 0, ולכן נוכל להתייחס אל  f כאל פונקציה הרציפה בקטע  \left[-{\frac {\pi }{2}},{\frac {\pi }{2}}\right].
לכן  g=f\left({\tfrac {t}{2}}\right) רציפה בקטע  [-\pi ,\pi ].
מהלמה של רימן-לבג אפשר לראות שמתקיים:
כאשר  {\hat {g}}(n)={\frac {1}{2\pi }}\int \limits _{-\pi }^{\pi }{g(t)e^{-nti}dt} מקדמי הפורייה של  g.
לכן
בפרט גם
ולכן
כי מנוסחת אוילר  \sin(t)={\frac {e^{ti}-e^{-ti}}{2i}}. כלומר
נחלק לשני אינטגרלים ונקבל:
האינטגרל השמאלי הוא אינטגרל של גרעין דיריכלה, ולכן שווה 1 לכל  n טבעי.
האינטגרל שנותר הוא של פונקציה זוגית, ולכן ניתן להחליף את התחום ב- [0,\pi ] ולהכפיל ב-2:
כלומר
על ידי הצבה  s=(n+0.5)t נקבל:
ומכיוון שהאינטגרל מתכנס (ממבחן דיריכלה), מתקיים:
ראו גם

שיטות אינטגרציה
שיטות למציאת אינטגרלים לא מסוימים
שיטות נומריות לחישוב אינטגרלים מסוימים
שמורת נחל עיון

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1968 
 נתונים ומידות
 שטח:  400 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מטולה, הגליל העליון
 קואורדינטות:  33°16′10″N 35°34′53″E﻿ / ﻿33.2695°N 35.5815°E﻿ / 33.2695; 35.5815
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) שמורת נחל עיון(למפת אצבע הגליל רגילה) שמורת נחל עיון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת נחל עיון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום שמורת נחל עיון
 
בריכת שכשוך בשמורה
מפל התנור בבול דואר אוויר משנת 1954
שְׁמוּרַת נַחַל עִיּוֹן היא שמורת טבע באזור מטולה בישראל. השמורה מקיפה חלק מנחל עיון ומסביבתו, וקרויה על שם העיר המקראית עִיוֹן.
היסטוריה

ב-1929 הקים תושב מטולה פרנץ ון דר הורן את "האגודה למען האשד" שחבריה עמלו לסלול שבילים בשמורה ולנטוע בה צפצפות על מנת להנגישה למטיילים.
בתחילת 1963 נכללה השמורה ברשימה של 93 שמורות־טבע מומלצות של ועדה שמונתה על ידי הקרן הקיימת ומשרד החקלאות. על פי ההמלצה, השמורה יועדה להיות בשטח של 100 דונם ולכלול את מפל התנור ואת מפל הטחנה. בסוף 1964 החל רשת שמורות הטבע בהכנת שביל גישה שיחבר את המפל העליון למפל התנור. המלצה להכרזה על השמורה בשטח של כ-350 דונם נתקבלה במועצת הגנים הלאומיים ושמורות הטבע באמצע 1965. הכרזה סופית על השמורה נעשתה ב-13 ביוני 1968. שטח השמורה עמד בעת הכרזתה על כ-405 דונם. השמורה תוכננה על ידי האדריכל צבי דקל.
גאוגרפיה

בשטח השמורה זורם הנחל בערוץ עמוק המכיל ארבעה מפלי מים, "מפל עיון" שגובהו 9.2 מ'; "מפל הטחנה" שבו זורמים המים מגובה של 21 מטרים, (בעבר הייתה טחנת קמח למרגלות המפל, נותרו ממנה רק שרידים, ועל שמה נקרא המפל); "מפל אשד" שגובהו 9.5 מ' ומיד לאחריו מפל נוסף של כ-5 מטרים נוספים המפוצל לשנים כשסלע חוצה את המים; ו"מפל התנור" שבו זורמים המים מגובה של כ-30 מטרים.
בחורף, המים יוצרים זרימה חזקה ביותר ולפעמים הערוץ בלתי עביר למטיילים. בקיץ, הזרימה פחותה משמעותית, כיוון שהמים מוטים על מנת להשקות את החלקות החקלאיות בסמוך לשמורה. סמוך למפל הטחנה נובע מעיין נוסף ששמו עין סוכרה, בעבר נבנה במקום סכר ומשאבה שסיפקה לעיר מטולה הסמוכה את מי השתייה (עד שנת 1957) בנחל ובכל האזור הסמוך לו יורדים כ-900 מילמטרים של גשם בשנה.
חי וצומח

בשמורה ניתן להבחין בשני סוגי עצים עיקריים: אלה ארץ ישראלית ואשחר ארצישראלי. בנוסף, צומח גם אדר סורי, עץ הגדל בגליל במקומות מוצלים. כמו כן צומח שיח אחירותם החורש הפורח בצבע צהוב, ויערה איטלקית. ניתן למצוא כלניות, חצבים, חלמונית זעירה, רקפות, קוציץ סורי ועוד. בקיץ, סבכי הפטל מבשילים וניתן לראות את פירותיהם השחורים.
בחורף חולפים בשמורה ציפורי הנחליאלי הזנבתן. באופן נדיר בארץ ישראל, ניתן למצוא את הכותלי, אשר מצויה בדרך כלל באזור הרי האלפים, ניזונה מחרקים וצבעה אפור-אדום. בנוסף ניתן לראות גם להקות יונים, בז מצוי ושלדג לבן-החזה.
בתוך מי הנחל ניתן לראות מספר סוגי דגים, כגון דגי החפף, הבינון והעגלסת.
ראו גם

נחל עיון
הערות שוליים

↑  עזריה אלון, שמורות הטבע שלנו, למרחב, 22 במרץ 1963
עזריה אלון, שמורות הטבע בגליל, למרחב, 29 במרץ 1963
עזריה אלון, שמורות הטבע במרכז הארץ, למרחב, 5 באפריל 1963
↑  מנחם תלמי, מפל המים ליד מטולה, דבר, 29 בדצמבר 1964
↑  המלצה ל־9 שמורות־טבע חדשות, למרחב, 4 ביולי 1965
1 2  רשימת גנים לאומיים ושמורות הטבע בישראל באתר רשות הטבע והגנים
↑  מים נופלים בצפון, מעריב, 31 במרץ 1967
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
ऊ

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות ऊ
האות ऊ  היא האות ה-6 (לאחר उ) באלפבית הדוונאגרי.
צליל האות כמעט זהה לזו של उ אך מוארך יותר (בדומה לחילוק שבין अ ו-आ). המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא 
האות ו' מנוקדת בשורוק (תנועה גדולה). הבאה אחריה היא האות ऋ.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמורת סאיאנו-שושנסקי

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  17 במרץ 1976 
 נתונים ומידות
 שטח:  3,903.68 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  52°7′44″N 91°47′34″E﻿ / ﻿52.12889°N 91.79278°E﻿ / 52.12889; 91.79278
 http://www.sayanzapoved.ru
 he
 
נהר יניסיי בשמורה. שימו לב לגדות הנהר בה משתנה מפלס המים.
שמורת הטבע סאיאנו-שושנסקי (ברוסית: Саяно-Шушенский заповедник) היא שמורה אקולוגית באזור מרוחק של מערב הרי סייאן בדרום סיביר, על הגדה הדרומית של נהר יניסיי לאורך מאגר סאיאנו-שושנסקי. השמורה משתרעת על חלק גדול מהשטח המיוער וההררי מעל המאגר שנוצר על ידי סכר סאיאנו-שושנסקי, המהווה את תחנת הכוח הגדולה ביותר ברוסיה. הן השמורה והן הסכר הוקמו בשנת 1976 ומטרתה עיקרית של השמורה מלבד השימור היא לימוד ההשפעות האקולוגיות של מאגר גדול על האקולוגיה המקומית. השמורה משתרעת על שטח של 3.904,368 קמ"ר, במחוז שושנסקי שבחבל קרסנויארסק.
טופוגרפיה

שמורת סאיאנו-שושנסקי מכסה שטח הררי על הרכס הצירי של הרי סיאן המערביים, כולל רכס חמצ'סקי (המדרון הצפוני) ורכס קנטגירסקי (המדרון המזרחי). השמורה תחומה בצפון על ידי נהר יניסיי. גובהה נע בין 500 ל-2,735 מטר.
אקלים וסביבה

סייאנו-שושנסקי ממוקמת ביערות עצי מחט של הרי סאיאן, אזור אגן החוף שנמצא ברמות הגובה האמצעיות של הרי סיאן, ההרים הגבוהים ביותר בסיביר. באזור מעבר בין הטייגה הסיבירית מצפון לרמה המונגולית מדרום. באזור הזה יש רמות גבוהות של מגוון ביולוגי עקב מפגש של אזורים אקולוגיים.
האקלים הוא תת-ארקטי, ללא עונה יבשה (לפי סיווג האקלים). אקלים זה מאופיין בקיצים קלים (1–3 חודשים בלבד מעל 10 מעלות צלזיוס) ובחורפים קרים ומושלגים (החודש הקר ביותר מתחת למינוס 3 מעלות צלזיוס). השמורה חווה לא רק הבדלי אקלים על בסיס גובה, אלא על פני הרמות: המדרון הצפוני רטוב (1000–1500 מ"מ משקעים בשנה), ואילו הצד הדרומי הדרומי כם ממוצע של 400 מ"מ בלבד לשנה. במדרון הצפוני ניתן לצפות ב-1.5 מטרים שלג ואילו במדרון הדרומי 0.3 מטרים בלבד.
חי וצומח

יערות השמורה משתנים בגובה ובקרבת המאגר. היערות האמצעיים ברובם הם בעיקר אשוח טאגה ואורן, עם אזורים מסוימים של יערות ליבנה. אזורי מדרגות ההרים מדורגים אפילו לשיחים - מדרגות ואדמות עשב. תנודות במפלס המים עקב פעולות הסכר יכולות להיות דרמטיות (עד 40 מטר). מה שמוביל לאזורי צמח המכילים מינים המשקפים את השפעתם של פעולות אנושיות והם מהווים מוקד עיקרי של מדעני השמורה. באזורים העליונים של המאגר, המים הנסוגים ייצרו שיטפונות נרחבים.
היונקים הנפוצים ביותר בשמורה הם אלה הנפוצים בסיביר: דלק סיבירי, סנאי, איילים, זאב, לינקס ואחרים. במפלסים העליונים של ההרים ישנם מינים ארקטיים טיפוסיים: חדפיים סיביריים ואיילים. באזור הערבה נמצאים מינים שמייצגים יותר את המונגולים: עז הרים סיבירית, חתול פאלאס, אוגר ארוך הזנב והמרמוט האפור. שם מספר קטן של נמרדי שלג בשמורה. למעלה ממאה מיני ציפורים נרשמו כאן. נציגי הטייגה הסיבירית כוללים את השומר האירופי, הזמיר הכחול, שרקן הזמיר, מפצח האגוזים, הקוקייה ההימלאית, והרעשן. המדרונות המיוערים אופייניים לאזורי המדרונות הסלעיים וציפורי טרף כמו בזים ונשרים נפוצים בכל רחבי השמורה. זוחלים כוללים נחשים; דו-חיים מיוצגים על ידי צפרדע הבור והקרפדה הנפוצה.
חינוך אקולוגי וגישה

כשמורת טבע קפדנית, שמורת סאיאנו-שושנסקי סגורה לרוב לקהל הרחב, אם כי מדענים ובעלי מטרות 'לחינוך סביבתי' יכולים לקבוע הסדרים עם הנהלת הפארק לביקורים. השמורה מחזיקה מוזיאון טבע הפתוח לקהל ויש שני מסלולים "אקולוגיים" דרך השטח הפתוחים לקהל, אך דורשים אישורים מראש. המשרד הראשי של השמורה נמצא בעיר שושנסקויה.
ראו גם

הפארקים הלאומיים של רוסיה
הערות שוליים

↑  "Sayano-Shushenski Zapovednik (Official Site)" (ברוסית). Ministry of Natural Resources and Environment (Russia). נבדק ב-21 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Sayano-Shushenski Zapovednik" (ברוסית). Ministry of Natural Resources and Environment (Russia). נבדק ב-21 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Map of Ecoregions 2017" (באנגלית). Resolve, using WWF data. נבדק ב-14 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kottek, M., J. Grieser, C. Beck, B. Rudolf, and F. Rubel, 2006. "World Map of Koppen-Geiger Climate Classification Updated" (PDF) (באנגלית). Gebrüder Borntraeger 2006. נבדק ב-14 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  "Dataset - Koppen climate classifications" (באנגלית). World Bank. נבדק ב-14 בספטמבר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Sayano-Shushenski Zapovednik" (ברוסית). Ministry of Natural Resources and Environment (Russia). נבדק ב-11 במרץ 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Sayano-Shushenski Zapovednik (Official Site)" (ברוסית). Ministry of Natural Resources and Environment (Russia). נבדק ב-21 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
उ

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות उ
האות उ היא האות ה-5 (אחרי ई) באלפבית הדוונאגרי. המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא אות ו' מנוקדת בשורוק. האות הבאה היא האות ऊ.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
औ

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות औ
האות ה-11 באלפבית הדוונאגרי औ (באה לאחר ओ) היא תנועת דיפתונג המורכבת מהתנועות a ו-u ביחד. הסימן הדיאקריטי (מאטרה) מעל האות ौ מורה על צליל דיפתונג המורכב מהאותיות a ו-u.
לאחריה באה האות העיצורית क.
ערך זה הוא קצרמרבנושא בלשנות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
क

|  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

אלפבית דוונאגרי
תנועות
| अ | आ | इ | ई | उ | ऊ | ऋ |  |
| ए | ऐ | ओ | औ |  |  |  |  |
עיצורים
| क | ख | ग | घ | ङ | च | छ |  |
| ज | झ | ञ‌ | ट | ठ | ड | ढ |  |
| ण | त | थ | द | ध | न | प |  |
| फ | ब | भ | म | य | र | ल |  |
| व | श | ष | स | ह |  |  |  |
הגיית האות क
क היא האות ה-12 (לאחר औ) באלפבית הדוונאגרי. אות עיצורית זו היא הראשונה מבין סדרת אותיות העיצור. המקבילה הקרובה ביותר לאות עברית היא כּ' דגושה (k). האות הבאה היא ख.
תומאש רוסיצקי

תומאש רוסיצקי (בצ'כית: Tomáš Rosický; נולד ב-4 באוקטובר 1980) הוא כדורגלן עבר צ'כי ששיחק בעמדת הקיצוני.
נבחרת צ'כיה

רוסיצקי ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'כיה במשחק מול נבחרת אירלנד בשנת 2000. הוא שיחק ביורו 2000 וביורו 2004, ובמוקדמות מונדיאל 2006 הבקיע שבעה שערים. אחד מהם במשחק הפלייאוף השני מול נבחרת נורווגיה, ובזכות שער זה הבטיחה צ'כיה את העפלתה למונדיאל.
במונדיאל 2006 הבקיע רוסיצקי שני שערים בניצחון 0:3 על נבחרת ארצות הברית. צ'כיה הודחה מהמונדיאל בסיום שלב הבתים, כאשר רוסיצקי נאלץ לעבור לשחק בעמדת התקפה במקומם של החלוצים יאן קולר ומילאן בארוש.
בתחילת עונת 2006/2007 מונה רוסיצקי לקפטן הנבחרת, והחליף את פאבל נדבד שפרש מהנבחרת. רוסיצקי הוביל את צ'כיה להעפלה ליורו 2008, אך את הטורניר עצמו החמיץ בגלל פציעה. ביורו 2012 היה רוסיצקי בסגל הנבחרת, ובמהלך הטורניר נפצע ונעדר מהמגרשים לתקופה ממושכת.
שרית לארי

| --- | --- |

 לידה:  12 באוקטובר 1971 (בת 52) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  סטודיו למשחק ניסן נתיב 
 פרופיל ב-IMDb
 
שרית לארי (נולדה ב-12 באוקטובר 1971) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

לארי נולדה לאם ממוצא רומני ואב ממוצא פרסי, היא למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב.
קריירת משחק

ב-1999 גילמה את טלי בעונה השנייה של הסדרה "20 פלוס". באותה השנה היא שיחקה בסרטים "זמן אוויר" של הבמאי יצחק צפל ישורון, וב"המכתב שהגיע בזמן".
בין השנים 1998- 1999 גילמה את אפרת הקצינת ת"ש בסדרה "טירונות".
היא שיחקה בסדרה "מיי פירסט סוני" ששודרה בערוץ 2.
ב-2014 שיחקה בסרט "הגננת" בתפקיד הראשי.
עיסוקים אחרים

בשנים 2013–2014 עבדה בעמותת גישה - מרכז לשמירה על הזכות לנוע. משמשת מנכ"לית שותפה בעמותת מהפך-תע'ייר.
קיבלה תואר דוקטור לפילוסופיה מבוסטון קולג'. כותרת הדיסרטציה שלה: "Trigger Narrative A Perspective on Radical Political Transformations".
לימדה בסמינר הקיבוצים, הקריה האקדמית אונו, מכללת ספיר ובוסטון קולג'.
שלטון איזבלה השנייה

שלטונה של איזבלה השנייה במשך יותר משלושה עשורים, נתפס כחיוני להיסטוריה המודרנית של ספרד. ממותו של פרננדו השביעי, מלך ספרד בשנת 1833 ועד המהפכה המהוללת הספרדית של 1868, אשר אילצה את איזבלה השנייה, מלכת ספרד לצאת לגלות והקימה מדינה ליברלית בספרד.
לאחר מותו של פרננדו השביעי ב-29 בספטמבר 1833, אשתו מריה כריסטינה דה בורבון-דוס סיציליאס קיבלה את העוצרות בתמיכת הליברלים, בשם בתם, איזבלה השנייה. סכסוך עם גיסה, קרלוס מריה איסידרו דה בורבון, ששאף לכס המלכות מכוח החוק הסאלי התקף כביכול - שכבר בוטל על ידי קרלוס הרביעי ופרננדו השביעי בעצמו - הוביל את המדינה למלחמה הקרליסטית הראשונה.
לאחר שלטון העוצרות הקצר של אספרטרו, שירש את העוצרות של מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, הוכרזה איזבלה השנייה כבגירה בגיל שלוש עשרה על פי החלטת הקורטס חנרלס ב-1843. כך החל שלטונה האפקטיבי של איזבלה השנייה, המחולק בדרך כלל לארבע תקופות: העשור המתון (1844–1854); הביניום הפרוגרסיבי (1854–1856); תקופת ממשלות האיחוד הליברלי (1856–1863) והמשבר האחרון (1863–1868).
שלטונה של איזבלה השנייה התאפיין בניסיון למודרניזציה של ספרד, אשר הכיל, במתיחות הפנימית של הליברלים, את הלחץ שהמשיך להיות מופעל על ידי תומכי האבסולוטיזם המתון פחות או יותר, הממשלות שהושפעו לחלוטין מהממסד הצבאי. והכישלון האחרון לנוכח הקשיים הכלכליים ודעיכתו של האיחוד הליברלי שהוביל את ספרד לתקופת שש השנים הדמוקרטיות. שלטונה הושפע מאוד מאישיותה של המלכה איזבלה, שלא היו לה כישרונות למשול והייתה תחת לחץ מתמיד מצד בית המלוכה, במיוחד מאמה, וגם מהגנרלים רמון מריה נרוואס, בלדומרו אספרטרו ולאופולדו אודונל, אשר מנעו את איחוד המעבר מהמשטר הישן למדינה הליברלית, וספרד הגיעה לשליש האחרון של המאה ה-19 בתנאים לא נוחים בהשוואה למעצמות אירופיות אחרות.
שלטונה של איזבלה השנייה התחלק לשני שלבים עיקריים:
שלטון המיעוט שלה (1833–1843), במהלכו קיבלה את שלטון השלטון של ספרד תחילה על ידי אמה מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות ולאחר מכן על ידי הגנרל באלדומרו אספרטרו. עם מותו של פרננדו השביעי ב-29 בספטמבר 1833, אשתו, מריה כריסטינה, נסיכת שתי הסיציליות, קיבלה את העוצרות בתמיכת הליברלים, בשם בתה והמלכה לעתיד, איזבלה השנייה. הסכסוך עם גיסה, האינפנטה קרלוס, רוזן מולינה, ששאף לכס המלכות מתוקפו המשוער של החוק הסאלי - שבוטל על ידי קרלוס הרביעי והתעלם ממנו פרננדו השביעי - גרר את האומה לתוך המלחמה הקרליסטית הראשונה.
שלטונה האמיתי (1843–1868), שהחל בהכרזת הקורטס חנרלס כי היא מוכרזת כבגירה כשהייתה בת שלוש עשרה. ניתן לחלק תקופה זו גם לתקופות הבאות:
איזבלה השנייה
1844–1854: העשור המתון (Decada moderada), תקופה של התנתקות שמרנית תחת המפלגה המתונה לאחר העברת החוקה הפרוגרסיבית של 1837.
1854–1856: השנתיים הפרוגרסיביות (Bienio progresista), בעקבות התסיסה של ויקאלוורדה, כאשר המפלגה הפרוגרסיבית ניסתה ליישם את המניפסט הרפורמיסטי של Manzanares.
1856–1868: תקופת האיחוד הליברלי, כאשר ממשלת האיחוד הליברלי, קואליציה מרכזית, ניסתה לשמור על איזון בין שתי העמדות
1868: המשבר (לה גלוריוסה) ונפילתה של המלכה איזבלה, הובילו לגלותה לצרפת.
העוצרות של מריה כריסטינה ואספרטרו

העוצרות של מריה כריסטינה דה בורבון התאפיינה במלחמת האזרחים שנבעה ממחלוקת הירושה בין תומכיה של איזבל השנייה או "איזבלינוס" (או "כריסטינוס" על שם העוצרת) לבין אלו של קרלוס מריה איסידרו או "קרליסטים". פרנסיסקו צ'ה ברמודס, שהיה קרוב מאוד לתזות האבסולוטיות של פרננדו השביעי המנוח, היה הנשיא הראשון של מועצת השרים. היעדר הישגים ליברליים אילץ את עזיבתו של צ'אה והגעתו של מרטינס דה לה רוסה, ששכנע את העוצרת לחוקק את החוק המלכותי של 1834, אמנה שלא הכירה בריבונות לאומית, מה שהיה צעד אחורה, בהשוואה לחוקה של קדיס משנת 1812, אשר הוענקה על ידי פרננדו השביעי.
הכישלון של הליברלים השמרנים או ה"מתונים" העלה את הליברלים הפרוגרסיביים לשלטון בקיץ 1835. הדמות הבולטת ביותר בתקופה זו היה חואן אלווארס מנדיסאבל, פוליטיקאי ואיש כספים בעל יוקרה רבה אשר מיסד את "החונטות המהפכניות" שצמחו במהלך המרידות הליברליות של הקיץ ויזם מספר רפורמות כלכליות ופוליטיות, כולל החרמת הרכוש. מהמסדרים הקבועים של הכנסייה הקתולית. במהלך הממשלה הפרוגרסיבית השנייה בראשות חוסה מריה קלטראווה ועם מנדיסאבל כאיש החזק בתיק האוצר, אושרה החוקה החדשה של 1837 בניסיון לשלב את רוחה של חוקת קדיס ולהשיג קונצנזוס בין שתי המפלגות הליברליות העיקריות, מתונים ומתקדמים.
המלחמה הקרליסטית גרמה לבעיות כלכליות ופוליטיות חמורות. המאבק נגד צבאו של הקרליסט תומאס דה זומאלאקארגי, שאחז בנשק מאז 1833, אילץ את העוצרת לשים את מבטחה בצבא הנוצרי, שזכה למוניטין רב בקרב האוכלוסייה. אחד מאלו היה הגנרל אספרטרו, שהיה אחראי על אישור הניצחון הסופי בהסכם אונאטה, הידוע יותר בשם אברסו דה ורגרה (החיבוק של ורגרה).
ב-1840, מריה כריסטינה, שהייתה מודעת לחולשתה, ניסתה להגיע להסכם עם אספרטרו, אך הוא התייצב לצד הפרוגרסיביים כאשר "מהפכת 1840" פרצה במדריד ב-1 בספטמבר. מריה כריסטינה נאלצה בעקבות כך לעזוב את ספרד ולהשאיר את העוצרות בידיו של אספרטרו ב-12 באוקטובר 1840.
בתקופת עוצרותו של אספרטרו, הגנרל לא ידע להקיף את עצמו ברוח הליברלית שהעלתה אותו לשלטון והעדיף להפקיד את העניינים החשובים והטרנסצנדנטליים ביותר בידי קציני צבא בעלי דעות דומות, המכונים איאקוצ'וס בגלל האמונה הכוזבת שאספרטרו היה בקרב איאקוצ'ו. למעשה, הגנרל אספרטרו הואשם בהחזקת העוצרות בצורה של דיקטטורה.
מצדם, השמרנים המיוצגים על ידי אודונל ונרוואס לא חדלו מהתבטאויותיהם. ב-1843 החמירה ההידרדרות הפוליטית ואפילו הליברלים שתמכו בו שלוש שנים קודם לכן קשרו נגדו קשר. ב-11 ביוני 1843 נתמך המרד של המתונים גם על ידי אנשי אספרטרו המהימנים, כמו חואקין מריה לופס וסלוסטיאנו אולוסגה, אשר אילצו את הגנרל לנטוש את השלטון ולצאת לגלות בלונדון.
הביניום המתון וממשלות האיחוד הליברלי (1856–1863)

לאחר שמונה לנשיא מועצת השרים, אודונל החזיר את חוקת 1845 עם חוק נוסף שבאמצעותו ניסה למשוך מגזרים ליברליים. המאבקים בין הפלגים המתונים והליברלים השונים, ובינם לבין עצמם, נמשכו למרות הכל. לאחר אירועי יולי, חולשתו של אודונל הובילה את המלכה להחליף שוב ממשלה עם נרוואס ב-12 באוקטובר 1856. חוסר היציבות נמשך והמלכה הציעה את הנשיאות לבראבו מורילו, שסירב והגנרל פרנסיסקו ארמרו השתלט על התפקיד למשך פחות משלושה חודשים. ב-14 בינואר 1858 ירש אותו פרנסיסקו חאבייר איסטוריס.
חזרתו של אודונל תהיה תחילתה של התקופה הארוכה של ממשלות האיחוד הליברלי. ב-30 ביוני 1858, אודונל הקים ממשלה שבה שמר לעצמו את משרד המלחמה. הקבינט החזיק מעמד ארבע שנים וחצי, עד 17 בינואר 1863, והיה הממשלה היציבה ביותר של התקופה. למרות שהיו שינויים מדי פעם, היו בה לא יותר מתריסר שרים. חברי המפתח של ההנהלה החדשה היו שר האוצר, פדרו סלבריה, שהיה אחראי על שימור ההתאוששות הכלכלית, ושר הפנים, חוסה דה פוסדה הררה, ששלט בצורה מופתית ומיומנת ברשימות הבחירות ובכל התנהגות לא נכונה של חברי מפלגת האיחוד הליברלי החדש.
חוקת 1845 כוננה מחדש והבחירות לקורטס ב-20 בספטמבר 1858 העניקו לאיחוד הליברלי שליטה מוחלטת ברשות המחוקקת. הפעולות החשובות ביותר היו ההשקעות הגדולות בעבודות ציבוריות, לרבות אישור זיכויים יוצאי דופן, שאפשרו את פיתוח מסילות הברזל ושיפור הצבא; מדיניות ההחרמה נמשכה, למרות שהמדינה מסרה חוב ציבורי לכנסייה בתמורה והחזירה את הקונקורדט של 1851; התקבלו חוקים שונים שלימים יהיו המפתח ושתוקפם נמשך עד המאה ה-20: חוק המשכנתאות (1861), רפורמה מינהלית פנימית במינהל המרכזי והעיריות ותוכנית הדרכים הראשונה. לרעתה, הממשלה לא הצליחה לגרש את השחיתות הפוליטית והכלכלית שהגיעה לכל דרגות הכוח, לא אישרה את חוק העיתונות שהוכרז ומשנת 1861 ואילך ראתה את תמיכתה הפרלמנטרית דעכה.