stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קווין+פול רודג'רס
Rock the Cosmos Tour

ב-27 ביוני 2008, קווין + פול רודג'רס הופיעו בהייד פארק בלונדון, לרגל חגיגות יום הולדתו ה-90 של נלסון מנדלה. ההופעה כללה חלק מהשירים כמו "One Vision", "Tie Your Mother Down", "Show Must Go On", "We Will Rock You", "We Are the Champions" ו-"All Right Now". בעקבות כך, הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות "The Cosmos Rocks", שנפתח ב-12 בספטמבר בנשף צדקה למען המועדות במחלת האיידס לעיניי קהל של למעלה מ-350,000 איש בחרקוב, אוקראינה. לאחר מכן עבר סיבוב ההופעות לרוסיה, לפני שהמשיך ברחבי אירופה. הקונצרט באוקראינה נעשה מאוחר יותר לסרט ליום האיידס העולמי ולאחר מכן ל־DVD בשם "Live in Ukraine". סיבוב ההופעות כלל ביצוע נדיר של Las Palabras de Amor, וביצוע ראשון אי פעם בהופעה חיה לשיר "Bijou".
הפירוק (2009)

במאי 2009, כשסיבוב הופעות קיץ יחד עם Bad Company בפתח, אמר רודג'רס לבילבורד ששיתוף הפעולה של קווין ופול רודג'רס הסתיים, למעשה, וללא טינה. "בנקודה הזו, אנחנו הולכים לסגת מזה." אמר רודג'רס, "ההסדר שלי עם (חברי להקת קווין בריאן מיי ורוג'ר טיילור) היה דומה לסידור שלי עם ג'ימי (פייג') בלהקת ה־The Firm בכך שהוא אף פעם לא נועד להיות סידור קבוע. אני חושב שעשינו מזה הצלחה אדירה. אנחנו עשינו שני סיבובי הופעות בעולם וכמה הקלטות חיות, ו...עשינו אלבום אולפן [...] שהיה די היסטורי עבור (חברי קווין בריאן מיי ורוג'ר טיילור) כי הם לא ממש הלכו לאולפן עם מישהו כדי להקליט משהו כזה במשך הרבה מאוד זמן. אז זה היה די הישג, אני חושב". עם זאת, רודג'רס אינו שולל את האפשרות לעבוד יחד שוב. "זה סוג של ספר פתוח, באמת. אם הם יפנו אלי לעשות משהו למען צדקה, למשל, או משהו כזה... אני מאוד ארצה לעשות את זה, בטוח."
איחוד אפשרי

במאי 2011, סולן הג'יינז אדיקשן, פרי פארל, ציין כי קווין גיששו אחר האפשרות לצרף את הבסיסט שלהם לשעבר והנוכחי כריס צ'אניי ללהקה. פארל אמר: "אני צריך להרחיק את כריס מקווין, שרוצה אותו, והיא לא הולכת לקבל אותו, אלא אם לא נעשה שום דבר בנדון. אז הם יוכלו לקבל אותו." באותו חודש, רודג'רס הצהיר שהוא עשוי להופיע עם קווין שוב בעתיד הקרוב, והצהיר שהוא נהנה משיתוף הפעולה ואולי יעבוד איתם שוב בקרוב. עם זאת, ב-3 ביוני, בריאן מיי הכחיש את השמועות על איחוד מחודש, ואמר: "אין דיבור על כך שזה יקרה." באפריל 2012, פול רודג'רס הציע שהם יעשו כמה הופעות בעתיד, למרות שבמהלך העשור הבא, שום דבר לא התממש.
במדיות אחרות

קווין + פול רודג'רס הופיעו ב־VH1 Rock Honors ב-2006 כשביצעו את The Show Must Go On, We Will Rock You (ביחד עם דייב גרוהל וטיילור הוקינס בתופים), We Are the Champions ו-Under Pressure. קווין+פול רודג'רס הופיעו בתוכנית האירוח "Al Murray's Happy Hour" באפריל 2008 כשביצעו את השיר "C-lebrity" בפעם הראשונה מתוך אלבום הבכורה שלהם The Cosmos Rocks.
גרסת הכיסוי של הלהקה לשיר "Reaching Out" מאת רוק ת'רפי מתוך אלבום ההופעה Return of the Champions סומפלה בשיר "Beautiful" מתוך האלבום Relapse של הראפר אמינם משנת 2009.
הוצאות לאור במדיה

קווין+פול רודג'רס הוציאו לאור סינגל לכבוד יום האיידס העולמי (1 בדצמבר) ב־2007. הרצועה, שנקראה "Say It's Not True", נכתבה על ידי רוג'ר טיילור, והפכה להיות זמינה קודם להורדה חופשית ב־30 בנובמבר, והוצאה לאחר מכן כסינגל תואם על דיסק ב־31 בדצמבר. קודם לכן, הוציאו קווין+פול רודג'רס דיסק של הופעות חיות שנקרא Return of the Champions ו־DVD באותו השם. שניהם כללו הקלטות מהקונצרט שלהם בהאלאם FM ארנה (Hallam FM Arena) בשפילד. סינגל שהציג את "Reaching Out" ביחד עם Tie Your Mother Down ו-Fat Bottomed Girls הוצא לאור גם כן. בנוסף, פרומו אמריקאי הכולל שני רצועות שנלקחו מהשלב האיטלקי של סיבוב ההופעות האירופי היה זמין עם כמה עותקים של Return of the Champions.
קיימות הקלטות לוח סאונד של כל המופעים האירופיים, מלבד אלו באירלנד ובשוודיה. הקונצרטים של שפילד, ליסבון, הייד פארק וכנראה גם של בודפשט צולמו בצורה מקצועית. ההופעה בטוקיו ב־26 באוקטובר 2005 צולמה ושודרה באופן מקצועי, ולאחר מכן שוחררה ב-DVD בלעדית ביפן באפריל 2006, בשם "Super Live in Japan". הקלטות לוח סאונד רבות של רצועות שוחררו להורדה באתר הרשמי של קווין, עם תקליטורי Q+PR ריקים לצריבת רצועות אלו אשר היו זמינים לרכישה.
ישנם גם בוטלגים רבים כמעט מכל הופעה של סיבוב ההופעות של 2005/2006 באודיו, וקצת בווידאו.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

| שם | שנה |
| --- | --- |
The Cosmos Rocks: 2008
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

| שם | שנה |
| --- | --- |
Return of the Champions: 2005
Live in Ukraine: 2009
דיסקוגרפיה > סינגלים

| שם | אלבום מקורי | שנה |
| --- | --- | --- |
| "Reaching Out / Tie Your Mother Down" | Return of the Champions | 2005 |
| "Say It's Not True" | The Cosmos Rocks | 2007 |
| "C-lebrity" | The Cosmos Rocks | 2008 |
דיסקוגרפיה > סינגלים > סינגלים שיווקיים

| שם | אלבום מקורי | שנה |
| --- | --- | --- |
| "Live from Italy" |  | 2005 |
| "We Will Rock You / We Are the Champions" | Return of the Champions | 2005 |
| "We Believe" | The Cosmos Rocks | 2008 |
| "Call Me" | The Cosmos Rocks | 2008 |
וידאוגרפיה

| שם | שנה |
| --- | --- |
Return of the Champions: 2005
Super Live in Japan: 2006
Live in Ukraine: 2009
חברי הלהקה

פול רודג'רס - קולות ראשיים, פסנתר, גיטרת קצב, מפוחית פה.
בריאן מיי - גיטריסט ראשי, קולות.
רוג'ר טיילור - תופים, כלי הקשה, קולות.
ספייק אדניי - קלידיים, קולות רקע.
ג'יימי מוזס - גיטרת קצב, קולות רקע.
דני מירנדה - גיטרה בס, קולות רקע.
נייל מוראיי - גיטרה בס (ל-2 הופעות).
Eat This Much

| --- | --- |
 מפתח:  לואי דמנטון
 מחזור חיים:  2012–הווה (כ־12 שנים)
 מערכת הפעלה:  iOS, Android
 קטגוריה:  דיאטה, תזונה וירידה במשקל
 
Eat This Much הם אפליקציית מובייל ואתר אינטרנט אשר מסייעים למשתמש לייצר תפריטים יומיים או שבועיים מותאמים אישית אשר מבוססים על מטרות ספציפיות. האפליקציה זמינה למכשירי אנדרואיד ו-iOS.
סקירה כללית

לאפליקציה ממשק ידידותי למשתמש המסייע למשתמשים ביצירת תפריטים אותם ניתן להתאים באופן אישי על מנת להשיג יעדים ספציפיים כגון ירידה במשקל, להעלות את מסת השרירים או על מנת לוודא שאוכלים לפי העדפות תזונתיות מסוימות. ניתן להשתמש באפליקציה גם על מנת לראות במדויק מה היא כמות הפחמימות, השומנים, החלבונים, הויטמינים והמינרלים שאוכלים מדי יום.
בהתבסס על ההעדפות שמוגדרים על ידי המשתמש כאשר יוצרים בתחילה פרופיל בתוכנית, ובפרט בהסתמך על היעד הקלורי היומי שהוגדר על ידי המשתמש, האפליקציה מסוגלת לספק באופן אוטומטי הצעות לתפריטים יומיים או שבועיים אשר מנסים להיות קרובים ככל הניתן לפרמטרים שצוינו.
האפליקציה מכילה גם מאגר גדול של מתכונים ופרטי מזון, אשר באמצעותה היא מייצרת את ההצעות לתפריטים השונים. ניתן גם להוסיף מתכונים חדשים ופרטי מזון שלא נמצאים במאגר. כל אחד מהמתכונים מכיל הוראות מפורטות ופשוטות.
האפליקציה מסוגלת גם לייצר רשימת מכולת על סמך התפריטים היומיים או השבועיים שנבחרו על ידי המשתמש.
הערות שוליים

↑  "Meal planning site 'Eat This Much' plays part of virtual nutritionist". Washington Post (באנגלית אמריקאית). 2023-05-17. נבדק ב-2024-02-11.
↑  "Eat This Much, the Free Automated Nutritionist Web App, Launches to Put Your Diet on Autopilot". Yahoo Finance. 22 באוגוסט 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Grotta, Sally Wiener; Underscored, C. N. N. (6 במרץ 2023). "Best meal planning apps in 2024, tested by our editors". CNN Underscored. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 6 Meal-Planning Apps That'll Take All the Brainwork Outta Making Dinner". Cosmopolitan. 9 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Henry, Alan (22 באוגוסט 2013). "Eat This Much Automatically Builds Meal Plans and Menus for Any Diet". Lifehacker. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "Eat This Much".
פרדריקה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג

פרדריקה, נסיכת שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג (בגרמנית: Herzog Friedrich von Schleswig-Holstein-Sonderburg-Glücksburg;‏ 9 באוקטובר 1811 – 10 ביולי 1902) הייתה אחותו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ואשתו של אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג.
ביוגרפיה

פרדריקה נולדה ב-9 באוקטובר 1811 בשלזוויג שבדוכסות שלזוויג, לפרידריך וילהלם, נסיך שלזוויג-הולשטיין-זודרבורג-בק וללואיזה קרולינה, נסיכת הסן-קאסל, בתם של קרל, נסיך הסן-קאסל ולואיזה, נסיכת דנמרק. בשנת 1816 מת סבה פרידריך קרל לודוויג, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-בק, ואביה ירש את תאריו ונחלותיו. בשנת 1825 שינה אביה את תוארו לדוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג, שלא היה בשימוש משנת 1779, שבה מת פרידריך היינריך וילהלם, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג. בשנת 1831 מת אביה בטירת גוטורפ, ואחיה קרל, דוכס שלזוויג-הולשטיין-זונדרבורג-גליקסבורג ירש את תאריו ונחלותיו.
ב-30 באוקטובר 1834 התחתנה פרדריקה עם אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג, אולם לא היו להם ילדים.
בנובמבר 1855 הוגבל בעלה לטירת הוים, בשל מחלת נפש מתקדמת (כמה מקורות טוענים כי סבל מסכיזופרניה). שם, אלכסנדר קרל בילה את שארית חייו תחת טיפול רפואי בחברת עוזרו, הצייר וילהלם פון קיגלגן.
בשל חוסר היכולת שלו, אשתו פרדריקה שלטה כעוצרת הדוכסות במקומו.
ב-19 באוגוסט 1863 מת בעלה אלכסנדר קרל בהוים, ומכיוון שלא היו להם ילדים ירש אותו קרוב משפחתו, ליאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו-קתן, אשר איחד את הדוכסויות ליצירת דוכסות אנהלט.
בנובמבר אותה שנה עלה אחיה כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק לשלטון בדנמרק. פרדריקה חיה את שארית חייה בארמונה בבאלנשטדט, ושם מתה ב-10 ביולי 1902.
אלי הללי

אלי (אליהו) הללי (29 בדצמבר 1947 – 20 בפברואר 2004) היה ראש עיריית דימונה בין השנים 1983–1989. שירת כממלא מקום ראש העיר בקדנציה הקודמת לבחירתו בראשותו של ז'אק אמיר.
הללי, נולד בתוניסיה ליעקב ואנה אללי. בעקבות גילויי אנטישמיות החליטו הוריו לעלות לישראל. הללי עלה כשהיה בן שמונה והגיע למעברה בדימונה. שם גדל, והיה לבוגר מחזור א' בבית הספר התיכון בדימונה. אביו, יעקב היה אחד מחברי מועצת העיר דימונה עם הקמתה.
אחרי שירותו הצבאי התחיל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים שם עשה תואר במדעי המדינה, ושם גם הכיר את אשתו פנינה (פאולין), מתנדבת מאוסטרליה שהגיעה מיד אחרי מלחמת ששת הימים. במקביל ללימודיו עבד במשרד החוץ בירושלים. בשנת 1969 נישא לפנינה וכעבור שנה, ב-1970, נולדה בתם הבכורה ענת. חודשים ספורים אחרי לידת ענת, ב-1970, ובמהלך הלימודים קיבל הצעה ממשרד החוץ לצאת לשליחות מטעמו כצפן, ועקב כך הפסיק את לימודיו.
הללי יצא לשליחות לז'נבה והשתתף בשיחות השלום ב-1972, בשנה זו נולדה בתו השנייה טל. בהמשך שהייתו בז'נבה, ב-1975, נולד בנו עדי יעקב. בסוף 1977, אחרי שבע שנים בשווייץ, עזב את משרד החוץ במטרה לחזור לעירו דימונה ולשרת בה כראש העיר.
אחרי קדנציה בה היה ממלא מקום ראש העיר ז'אק אמיר, נבחר הללי לראש עיריית דימונה ושירת בכהונה זו במשך קדנציה אחת.
ב-1985 נולדה אביב, בתו הקטנה. במהלך הקדנציה, חולל שינויים רבים בפני העיר, בתדמיתה, בתעסוקה ובתרבות.
במהלך שנות שירותו כראש העיר נבנו בדימונה:
היכל התרבות (כיום על שם אלי הללי),
אמפיתיאטרון,
מרפאת שיניים עירונית,
ספרייה עירונית,
מרכז תקשורת,
אולם ספורט על שם ניסים גאון,
קונסרבטוריון חדש,
היכל הילד,
בית הכנסת החדש,
מפעל דייל.
תדמית העיר שינתה פניה, פרחים נשתלו בגנים ציבוריים, נבנו גני משחקים חדשים ונולדה הסיסמה: "פרח במדבר" ו"אני דימונאי גאה".
בנושא התרבות וחינוך שינה הללי את פני העיר: התקיימו ערבי נוער "מוזיקפה" במרכז הקהילתי, התקיימה מועצת נוער עירונית, "הבימה" קיימה סדרת מנויים בדימונה, נולדה ה"חוויה הדימונאית" - להקה בנויה מבני דימונה שהפיקה שני מופעים גדולים לרגל חגיגות 30 שנה לדימונה, להקת המחול "סופה במדבר" הגיעה להישגים רבים, נבנה מרכז מחול בבית צוקר בעיר, אנריקו מסיאס הגיע להופיע בהיכל התרבות, התזמורת העירונית ייצגה את דימונה באנדרנך, בגרמניה.
אחרי קדנציה, עת נכשל בבחירות הבאות, עבר הללי לניהול במחוזות שונים:
ניהל את חברת שיכון ובינוי בבאר שבע.
יצא לשליחות נוספת מטעם משרד האוצר כנציג הבונדס בליון שבצרפת.
אחרי שלוש שנות שליחות חזר, וניהל חברת כוח אדם (ס.ג. עובדים) ולאחריה הקים וייסד את בית אבות "אבות הנגב" של רשת משען בבאר שבע.
במהלך שבע שנות ניהול בית האבות בבאר שבע, חלה אלי הללי בסרטן, ואחרי שלוש שנים, בהן לא הפסיק את עבודתו ותרומתו לקהילה, נפטר ב-17 בפברואר 2004 2004.
הללי הותיר אישה - פנינה, וארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
ספר ברית דמשק

אחד מקטעי ברית דמשק 4Q271 (4QDf)
ספר ברית דמשק (או מגילת ברית דמשק או מגילת דמשק) הוא השם שניתן לספר המוכר לנו מגניזת קהיר וממגילות מדבר יהודה.
כתבי יד של הספר

כתבי יד של הספר נמצאו לראשונה בגניזת קהיר, בה נמצאו שני כתבי היד חלקיים של הספר. כתב היד הגדול משניהם הוא מהמאה ה-10 והשני מהמאה ה-12. במגילות מדבר יהודה ממערות קומראן נמצאו פרגמנטים מעותקים רבים של הספר, כולם קטנים יותר מהעותקים שנמצאו בגניזת קהיר.
שם

שם החיבור לקוח מהפעמים הרבות שמוזכרת בו דמשק, אליה נמלטו ובה כרתו ברית. ייתכן כי אין הכוונה לדמשק כשלעצמה, אלא כאלגוריה לבבל או אף לקומראן.
התוכן וזיקתו לחיבור סרך היחד

ברית דמשק מבטאת תקווה אסכטולוגית להשבת מלכות דוד, שעל פי התנ"ך התמשכה אל מעבר לדמשק. הקבוצה שהנרטיב שלה נכתב בטקסט מכונה "באי הברית החדשה בארץ דמשק", וראתה בעצמה את המשכו היחיד של עם ישראל, בעוד שכל שאר היהודים פשעו בברית עם האלוהים ולכן הופקעו ממנה. קיים דמיון רב מבחינת מינוח ומשפט בין ברית דמשק לבין סרך היחד, חיבור אחר שאף הוא נמצא במערות קומראן, כמו למשל המונח "בני אור". היחס בין שני החיבורים אינו ברור: יש שאומרים כי סרך היחד הוא הטקסט הראשוני, שהתפתח מאוחר יותר לברית דמשק, אחרים אומרים להפך, וקבוצה שלישית טוענת שסרך היחד נוצר כאידיאל אוטופי ולא כחלופה ממשית לברית דמשק. דעה נוספת היא שסרך היחד וברית דמשק נכתבו לשני סוגים שונים של קהילות, האחת פתוחה והאחרת סגורה יותר.
ברית דמשק כולל התייחסות ל"מורה הצדק", אליו חלק מהמגילות בקומראן מתייחסות כדמות מן העבר, אחרות כדמות בהווה, ואחרות – כאדם שיהיה בעתיד. מורה הצדק אינו מופיע כלל בסרך היחד, דבר המרמז כי נסיבות הכתיבה של שני חיבורים אלה היו שונות. ברית דמשק מתארת את הקבוצה שעבורה נוצר החיבור כחסרת־מנהיג למשך עשרים שנה, לפני ש"מורה הצדק" קיבל את ההנהגה. היסטוריונים בדרך כלל מתארכים את מורה הצדק לסביבות 150 לפנה"ס, למרות שהחיבור קובע שהוא הגיע 390 שנה לאחר גלות בבל שזה סביבות 200 לפנה"ס. לוח השנה של הקבוצה נוסד עוד לפני 250 לפנה"ס, כשלוש מאות שנה אחרי חורבן בית המקדש הראשון.
רוב החוקרים טוענים כי המגילות קשורות לקהילה איסיית שחיה שם סביב המאה הראשונה לפני הספירה.
לקריאה נוספת

חיים לשם, מגילת ברית דמשק, מחניים, סב, עמ' 74–79.
יהודה שיפמן ספר ברית דמשק ומגילת הסרכים מתוך מגילות קומראן מבואות ומחקרים בהוצאת יד בן צבי
ברוך קנאל, השבת והלכתה בספר ברית דמשק, אתר דעת
הפתיחה של ספר ברית דמשק בחלקו של ד"ר אוֹרי אמיתַי באתר אוניברסיטת חיפה (הקישור אינו פעיל)
על מגילת דמשק בדף הפייסבוק של רשות העתיקות
כמה עדות מנתה עדת קומראן מאמר של איל רגב לזכרו של חנן אשל.
ליאורה גולדמן, המחזיקים במצוות האל, מוסד ביאליק, ירושלים תשע"ט
הערות שוליים

↑  T-S 10 K6
↑  T-S 16.311
↑  עותק גניזת קהיר א' עמוד א': "ובקץ חרון שנים שלוש מאות ותשעים לתתו אותם ביד נבוכדנאצר מלך בבל פקדם".
↑  Roger T. Beckwith, Calendar and Chronology, Jewish and Christian 105-109.
↑  מגילה 4Q390.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258403605171  VIAF: 177007614   WorldCat (עם VIAF): 177007614
AH-1 קוברה

בל AH-1 קוברה (אנגלית: Bell AH-1 Cobra, כונה גם "יואיקוברה" או "סנייק", נחש. סימול החברה: דגם 209) הוא מסוק קרב דו-מושבי, חד מנועי, בעל רוטור דו-להבי, מתוצרת חברת "בל הליקופטר" מארצות הברית. תכנון המסוק מבוסס על מערכות ההנעה, התמסורת והרוטור של מסוק הסער בל UH-1 אירוקוי ("יואי"). חברת בל החלה בתכנון המסוק בשנת 1958 ובשנת 1965 המריא לראשונה.
המסוק היה עמוד השדרה של מערך מסוקי הקרב בצבא ארצות הברית, עד להחלפתו במסוק הקרב AH-64 אפאצ'י. גרסאות משודרגות של מסוקי הקוברה עודן מופעלות על ידי צבאות שונים ברחבי העולם, וגרסאות דו-מנועיות עוד משרתות בחיל הנחתים של ארצות הברית כמסוקי הקרב עיקריים של החיל. מסוקי קוברה מעודפי צבא ארצות הברית הוסבו לשמש כמסוקים לכיבוי אווירי.
בחיל האוויר הישראלי כונה המסוק צפע.
פיתוח

חברת בל החלה בפיתוח דגם 209 באופן עצמאי על בסיס דגם 204/205 מתוצרתה. דגם זה הופעל על ידי צבא ארצות הברית באופן נרחב במהלך מלחמת וייטנאם וכונה בל UH-1 אירוקוי, אם כי היה ידוע בעיקר בכינויו יואי (Huey). המסוק, שהוצג לראשונה בשנת 1956, הופעל במשימות תובלת סער במסגרתן הוטסו כוחות קטנים למוקדי לחימה משתנים. ה"יואי" נתן מענה ללוחמת הגרילה מול כוחות הוייטקונג וצבא צפון וייטנאם, אך חסרונו היה בכך שהיה פגיע לירי קרקעי, במיוחד כאשר נחתו המסוקים בשטח כדי לפרוק את הלוחמים שטסו בהם. כדי להגן על המסוקים ברגעים אלה, היה צורך בחיפוי ארטילרי או אווירי, אך חיפוי כזה לא תמיד היה זמין או אפשרי, וגם לא מדויק. האפשרות הטובה ביותר הייתה חיפוי על ידי מסוקים נוספים, שהיו יכולים ללוות את מסוקי הסער לאורך טיסתם אל היעד והיו יכולים לשהות מעל אזור ההנחתה עם התקדמות הקרב. כבר ב-1962, בשלביה הראשונים של המלחמה, הוסבו מספר מסוקי UH-1A לשמש כ"ספינות תותחים מוטסות" (Gunships), והורכבו עליהם מספר רב של מקלעים ומשגרי רקטות.
פיתוח > לוחם אירוקווי, דגם 207, סו סקאוט ו-AAFSS

חברת בל עסקה בבחינת רעיון המסוקים החמושים עוד בסוף שנות ה-50 של המאה ה-20. בחברה נבנה דגם קונספט שסומל D-255 וכונה "לוחם אירוקווי" (Iroquois Warrior). הדגם הוצג לנציגי צבא ארצות הברית ביוני 1962, בתקווה לשכנע אותם להקציב משאבים להמשך הפיתוח. ה-D-255 פותח על בסיסי מרכיבי ה-UH-1, עם גוף צר ותא טייס דו מושבי בתצורת טנדם, ומשימתו המוגדרת הייתה תקיפה. חימוש המסוק כלל מטול רימונים בצריח בחרטום המסוק, תותח בקוטר 20 מ"מ בגחון וכנפיים קצרות לנשיאת רקטות או טילים נגד טנקים מדגם SS-10.
הצבא גילה עניין בפרויקט ובדצמבר 1962 העניק לחברת בל חוזה להוכחת הקונספט. חברת בל התאימה מסוק בל 47 והפכה אותו לדגם ניסיוני שכונה בל 207, שכונה "סו סקאוט" (Sioux Scout). המסוק טס לראשונה בשנת 1963. לדגם היו את כל המאפיינים של מסוק קרב מודרני: תא טייסים בתצורת טנדם, כנפיים קצרות לתליית חימוש, תותח בצריח בחרטום המסוק ופרופיל רוחב צר. בחינת הדגם החדש בתחילת 1964 לא הרשימה את נציגי הצבא, הם חשו שהמסוק קטן מדי, חלש מדי וככלל שאינו מותאם לשימוש מעשי.
הפתרון לחסרונות שנמצאו בדגם 207 היה פתיחת תחרות AAFSS, (מערכת סיוע באש אווירית מתקדמת, Advanced Aerial Fire Support System). הדרישות שהציב הצבא בתחרות הביאו לפיתוחו של הלוקהיד AH-56 שאיין, מסוק תקיפה כבד בעל מהירות גבוהה. לאחר עשר שנות פיתוח הסתבר כי פרויקט השאיין שאפתני מדי ולא בר ביצוע, והפרויקט בוטל. צבא ארצות הברית החל שוב באיתור מסוק תקיפה קונבנציונלי יותר בעל שרידות גבוהה יותר.
פיתוח > מודל 209

אף על פי שהצעתה של חברת בל לתחרות ה-AAFSS לא התקבלה המשיכה החברה בפיתוח הקונספט שלה למסוק חמוש קל וקטן יותר. בינואר 1965 השקיעה חברת בל מיליון דולר בדגם חדש. דגם זה היה למעשה שילוב של דגם 207, סו סקאוט, עם מרכיבים של דגם UH-1 - התמסורת, הרוטור שחוזק על ידי תוספת מערכת בקרת יציבות ומנוע הטורבו-ציר דגם T53. הדגם החדש קיבל את הסימול 209, ודמה לדגם 207.
במקביל ליוזמה הפרטית של חברת בל החלו המאורעות בווייטנאם להתפתח בדרך שהייתה לטובת דגם 209. ההתקפות על הכוחות האמריקאיים הלכו ורבו, עד סוף שנת 1965 כבר היו בווייטנאם 50,000 חיילים של צבא ארצות הברית (וזרועות נוספות). שנת 1965 הייתה אמורה להיות שנת סיום פרויקט AAFSS אך הפרויקט דשדש עקב בעיות טכניות ופוליטיות. צבא ארצות הברית היה זקוק למסוק חמוש לתקופת ביניים, עד להשלמת פיתוחו של מסוק התקיפה המיועד, ופנה לחמש חברות בבקשת הצעות לפתרון מהיר. חברת בואינג ורטול (אנ') הציעה דגם חמוש של ה-CH-47 צ'יינוק (שסומל ACH-47A). חברת קאמאן (אנ') הציעה גרסה של מסוק ה-SH-2 סיספרייט (אנ'), שסומלה HH-2C טומהוק; חברת פיאסצ'קי (אנ') הציעה גרסה חמושה של דגם 16H פאת'פיינדר (אנ') מתוצרתה, חברת סיקורסקי הציעה את הסיקורסקי S-61 (אנ'), וחברת בל הציעה את דגם 209.
ב-3 בספטמבר 1965 הציגה חברת בל לראשונה את מודל 209 המוגמר, וארבעה ימים מאוחר יותר, ב-7 בספטמבר, ביצע המסוק את טיסת הבכורה שלו, שמונה חודשים בלבד לאחר האור הירוק שניתן לפיתוחו. באפריל 1966 זכה המסוק של חברת בל במבחני ההערכה של הצבא וחוזה ראשון לייצור 110 מסוקים נחתם באפריל 1966. בל הוסיפה את השם "קוברה" לכינוי "יואי", והמסוק החדש נקרא בהתאם "יואיקוברה". הצבא הוסיף את השם קוברה לסימול AH-1G שניתן למסוק. דגם 209 שימש בשש השנים הבאות לניסויי חימוש והתאמת ציוד. בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הוסב הדגם לסטנדרט של מסוקי הייצור מדגם AH-1, אך לאחר שיצא משירות הוחזר בקירוב לתצורה המקורית, ומוצג במוזיאון המנהיגות על שם ג'ורג' פאטון (אנ') בפורט נוקס, קנטקי.
פיתוח > כניסה לייצור סדרתי

לקראת המעבר לייצור סדרתי בוצעו כמה התאמות בדגם 209. המגלשיים המתכנסים הוסבו למגלשיים קבועים, להבי הרוטור הוחלפו בלהבים רחבים יותר וחופת תא הטייס שהייתה עשויה מזכוכית משוריינת בדגם 209 וכובדה גרע מביצועי המסוק הוחלפה בחופה מפלקסיגלס. גם לאחר הכניסה לשירות בוצעו שינויים שונים, שהעיקרי בהם היה העברת רוטור הזנב מצידו השמאלי של המסוק לצידו הימני, כדי לשפר את ביצועיו.
חיל הנחתים של ארצות הברית גילה עניין במסוק והזמין גרסה משופרת, דו-מנועית, שסומלה AH-1J. גרסה זו הובילה לגרסאות דו-מנועיות נוספות. ב-1972 ביקש הצבא להוסיף למסוק יכולת לוחמה נגד טנקים, ולצורך השגת מטרה זו נבנתה תוכנית ICAP, תוכנית חימוש קוברה משופרת (Improved Cobra Armament Program). במסגרת התוכנית חומש המסוק בשמונה טילים נגד טנקים מדגם BGM-71 טאו וניסויי המסוק החמוש החלו באוקטובר 1973. לאחר הוכחת כשירות זכתה חברת בל בחוזה לשדרוג 101 מסוקים מגרסה AH-1G לגרסה AH-1Q בעלת יכולת לשגר טילי נ"ט. גרסה Q שופרה החל מ-1976 על ידי הוספת מנוע חזק יותר ותמסורת משופרת, והתוצאה הייתה גרסה S. גם גרסה זו עברה שיפורים שונים, שהביאו ליצירת גרסה F.
שירות מבצעי > צבא ארצות הברית

מסוק ה-AH-1G יואיקוברה הסדרתי הראשון סופק ביוני 1967. בשנים הראשונות להפעלתו נחשב המסוק כגרסה של דגם UH-1D יואי, והסימול הראשון למסוק היה בהתאם UH-1H. בתוך זמן קצר שונה הסימול ל-AH-1, לסימול דגם לתקיפה (Attack). עם כניסתה של הגרסה המשופרת של דגם UH-1D, גרסה UH-1H, שונה הסימול של היואיקוברה ל-AH-1G.
מסוקי קוברה הופעלו על ידי צבא ארצות הברית במהלך מתקפת טט ב-1968 ועד לסיומה של מלחמת וייטנאם. המסוקים סיפקו לכוחות הקרקע סיוע באש, ליוו מסוקי סער וביצעו משימות נוספות. בין השאר הרכיבו מסוקי קוברה שני גדודי ארטילריה רקטית כחלק משתי הדיוויזיות המוטסות. המסוקים הופעלו בצוותי "צייד/קטלן" (hunter killer), יחד עם מסוקי סיור מדגם יוז OH-6 קאיוז. מסוקי OH-6 היו טסים במהירות נמוכה ובגובה נמוך, וכאשר הייתה נפתחת עליהם אש היו מסוקי הקוברה תוקפים את האויב שנחשף. ב-12 בספטמבר 1968 חילץ מסוק קוברה טייס שנטש מטוס קרב מדגם נורת' אמריקן F-100 סופר סייבר. הטייס, קפטן רונלד פוגלמן (לימים גנרל), נאחז בדלתות פנל התותח של המסוק ונחלץ בשלום.
בסך הכל בנתה חברת בל 1,116 מסוקים מדגם AH-1G בין השנים 1967 ל-1973. בשיא פעילותם היו 1,081 מסוקים בשירות פעיל, שצברו מעל מיליון שעות טיסה מבצעיות בווייטנאם. 300 מסוקים אבדו כתוצאה מתאונות ופגיעות בקרב. חיל הנחתים של ארצות הברית הפעיל גם הוא מסוקי AH-1G בווייטנאם לתקופה קצרה עד שרכש מסוקי קוברה דו-מנועיים מדגם AH-1J.
מסוקי AH-1T קוברה הופעלו במבצע זעם דחוף, פלישת ארצות הברית לאיי גרנדה בשנת 1983. במהלך המבצע שימשו המסוקים במשימות סיוע קרוב וליווי מסוקי סער. שני מסוקים הופלו באש נגד מטוסים במהלך התקיפה ביום הראשון למבצע. מסוקי קוברה הופעלו גם במבצע "מטרה צודקת", הפלישה האמריקאית לפנמה, בדצמבר 1989 - ינואר 1990. המסוקים לקחו חלק נכבד במבצע "סופה במדבר", מלחמת המפרץ הראשונה (אוגוסט 1990 - פברואר 1991), בעיקר במשימות סיוע. חיל הנחתים של ארצות הברית הפעיל במהלך המלחמה 91 מסוקי AH-1W סופר קוברה, וצבא ארצות הברית הפעיל כ-140 מסוקי קוברה מסוגים שונים. המסוקים הופעלו מבסיסים קדמיים במדבר. במהלך המלחמה השמידו המסוקים כלים משוריינים רבים ומטרות נוספות; אף מסוק לא הופל בקרב, אם כי שלושה מסוקים אבדו בתאונות במהלך המלחמה ולאחריה.
מסוקי קוברה שימשו במשימות סיוע במבצעים הומניטריים של ארצות הברית, ובהם מבצע "השב תקווה" (Restore Hope) בסומליה, ב-1993. מסוקי קוברה השתתפו בפלישה האמריקאית להאיטי ב-1994, ובמבצעים נוספים במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20.
צבא ארצות הברית החל להוציא את מסוקי הקוברה משירות בשנות ה-90. המסוק האחרון יצא משירות פעיל במרץ 1999 ומהעתודה בספטמבר 2001. המסוקים שיצאו משירות הוצעו לבעלות בריתה של ארצות הברית בנאט"ו ולשירות היערות של ארצות הברית. חיל הנחתים של ארצות הברית ממשיך להפעיל מסוקי AH-1W סופר קוברה דו-מנועיים ומסוקי בל AH-1Z וייפר.
שירות מבצעי > יפן

תאגיד סובארו היפני ייצר 89 מסוקי AH-1S ברישיון בין השנים 1984–2000. זרוע היבשה של כוחות ההגנה של יפן מפעילה את המסוקים, המקבילים בערך לדגם AH-1F של צבא ארצות הברית. מנועי המסוקים הם מדגם T53-K-703 והם מיוצרים ברישיון על ידי תאגיד תעשיות כבדות קווסאקי.
שירות מבצעי > ירדן

חיל האוויר המלכותי הירדני קיבל 24 מסוקים מגרסה F בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 ותשעה נוספים בשנת 2001. ב-2015 העבירה ישראל לירדן 16 מסוקים, ששופצו על ידי ארצות הברית, לצורך לחימה בארגון דאעש בסוריה ובעיראק.
שירות מבצעי > טורקיה

צבא טורקיה רכש עשרה מסוקים מגרסה AH-1W בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. עליהם נוספו עוד 32 מסוקים מעודפי צבא ארצות הברית ובהם מסוקי אימון מדגם TAH-1P. שאר המסוקים שהתקבלו מהצבא היו מגרסה AH-1F. מסוקי הקוברה הטורקיים הופעלו במבצעים נגד המורדים הכורדים ליד הגבול עם עיראק.
בקיץ 2000 שקל צבא טורקיה לרכוש גרסה מותאמת של דגם AH-1Z, שכונה "קינג קוברה". הצבא התכוון לרכוש 50 מסוקים מדגם זה, אך העסקה לא יצאה אל הפועל בגלל סכסוך בין חברת בל לממשלת טורקיה. במקום זאת רכש הצבא הטורקי גרסה של האגוסטה A129 מנגוסטה, שיוצרה ברישיון בטורקיה.
גרסאות > דגמים חד-מנועיים

בל 209
AH-1G יואיקוברה
JAH-1G יואיקוברה
TH-1G יואיקוברה
Z.14 יואיקוברה
YAH-1Q
AH-1Q יואיקוברה
AH-1R
YAH-1S
AH-1S
QAH-1S
AH-1P
AH-1E
AH-1F
דגם 249
בל 309 קינג קוברה (אנ')
גרסאות > דגמים דו-מנועיים

לפירוט הגרסאות הדו-מנועיות, כמו  AH-1W ו-AH-1J ראו בל AH-1 סופר קוברה.
לגרסה AH-1Z ראו בל AH-1Z וייפר (אנ').