stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוקוק (יישוב עתיק)
האתר הארכאולוגי

האתר הארכאולוגי של חוקוק משתרע על שטח של 30-25 דונם. כשליש משטח האתר מכוסה בשרידי הכפר מהתקופה העות'מאנית יאקוק שנעזב בשנת 1948, נהרס בשנת 1968, ונמצאים מצפונו של האתר הארכאולוגי. למרגלות המדרון הצפון-מזרחי נמצא מעיין שסיפק מים לכפר, מעיין עין חוקוק. בתוך שרידי הכפר העותמאני נמצאו שרידי פריטים אדריכליים בשימוש משני.
החרסים שנמצאו בשטח האתר מעידים שבמקום הייתה התיישבות בתקופות ההלניסטית, רומית קדומה, עבאסית, פאטימית וממלוכית. מסביב לכפר נמצא בית קברות עתיק הכולל קברי ארגז, קברים חצובים ומאוזוליאום. בית קברות זה נסקר בשנת 2013 על ידי ד"ר מרדכי אביעם ודינה שלם מהמכון לארכאולוגיה גלילית. בנוסף לכך נמצאים באתר בית בד וגת ושני מקוואות.
החל משנת 2011 מתנהלות באתר חפירות ארכאולוגיות של משלחת משותפת של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל בראשותה של פרופ' ג'ודי מגנס ובשיתוף שועה קיסילביץ מרשות העתיקות.
בחפירות נחשף בית כנסת מפואר מתקופת התלמוד המאות ה-6-4 לספירה. בעונת החפירות של שנת 2012, נחשף קיר הבנוי אבני גזית ורצפת פסיפס באיכות גבוהה הכוללת את דמותו של שמשון המקראי וכן תיאור של שני זוגות שועלים כשלזנבם נקשר לפיד, וזאת בהתאמה לתיאור המופיע בספר שופטים טו. ברצפת הפסיפס נמצאה כתובת של שש שורות שחלקה נפגם הכוללת ברכה. המילים שזוהו בכתובת הם ”...בכל מצותכן יהא עמלכן...שלום”, משני צידי הכתובת נמצאו שני מדליונים קטנים הכוללים ראשי נשים
בעונת החפירות של שנת 2013 נמצאה מדרום לפסיפס הקודם, רצפת פסיפס שכללה תיאורים נוספים של שמשון הגיבור הנושא על כתפיו את שערי העיר עזה. חלקו התחתון של פסיפס זה שנמצא קטוע כלל את גופו של שמשון, סביב מותניו חגורה אדומה וחגורה אדומה מאחורי גבו. ליד שמשון דמות אחת או יותר של רוכבים על סוסים, שלהשערת החוקרים מייצגים את הפלשתים.
פסיפס נוסף שנמצא במעברו המזרחי של בית הכנסת כולל שלוש שורות אחת מעל השנייה וכל אחת מן מכילה סצנות ותיאורי דמויות. בשורה העליונה שלושה גברים הלבושים בטוניקות, ומימינם מופיע פיל עם מגן בצידו השמאלי. תיאור הלוחמים והפיל הוא לפי שעה חידתי. ניסו לקשרו לסיפור המכבים, אך אם תתקבל ההשערה יהיה בכך תקדים, שכן בבתי הכנסת העתיקים אין תיאורים המאוחרים לתקופת המקרא. בשורה מתחתיו שורה של גברים מתחת לקשתות. במרכז הדמויות דמות של קשיש יושב ובידו מחזיק משהו שנראה כמו מגילה. בשורה התחתונה נראה שור דקור על ידי חנית ודם פורץ מגופו.. בהמשך החפירות נתגלו גם סצנות תנכיות כדוגמת יונה בבטן הדג, מגדל בבל ותיבת נח, המרגלים, קריעת ים סוף. את בצד: קופידונים, מסיכות תיאטרון, ואלמנטים הלניסטיים.
באזור התעשייה של הכפר עתיק נחשפו ב-2017 מתקנים חצובים בסלע, ששימשו לעיבוד התוצרת החקלאית. בנתקנים כללו בורות שיקוע ובורות איגום.
במרץ 2024 הוכרז ש"נחשפה מערכת המסתור הגדולה ביותר שהתגלה עד כה בגליל". ישנם כשמונה חללי מסתור, המחוברים במנהרות המוצבות בזוויות ישרות כדי להאט את תנועת החיילים הרומאים ברדיפת המורדים היהודים. כרגע ישנן מחילות נוספות אשר עדיין חסומות. מערכת המסתור מתוארכת למרד הגדול (66-70 לספירה) ומרד בר כוכבא (132-136 לספירה), ויכלה לשמש רק להסתרה לטווח קצר מסיורים רומיים בשל גודלם הקטן של החדרים.
הממצאים הרבים מעידים על השימוש במערכת המסתור התת-קרקעית בתקופת המרד הראשון, ולמרות שעדיין אין הוכחה לכך שמרד בר כוכבא אכן התפשט לגליל, מספר קטן של חפצים שנמצאו במערכת זו מראים שהיא הייתה "מעורבת בהכנות" למרד. מערכת המסתור נחשפה באמצעות חפירות קהילתיות בהשתתפות תושבי המקום, סטודנטים הרשומים לארכאולוגיה ולימודי ארץ ישראל, מתנדבי מועדון המערות הישראלי וחיילים מיחידת יהלום בצה"ל.
היסטוריוגרפיה

בספר יהושע נאמר:
”לִבְנֵי נַפְתָּלִי יָצָא הַגּוֹרָל הַשִּׁשִּׁי לִבְנֵי נַפְתָּלִי לְמִשְׁפְּחֹתָם: וַיְהִי גְבוּלָם מֵחֵלֶף מֵאֵלוֹן בְּצַעֲנַנִּים וַאֲדָמִי הַנֶּקֶב וְיַבְנְאֵל עַד לַקּוּם וַיְהִי תֹצְאֹתָיו הַיַּרְדֵּן: וְשָׁב הַגְּבוּל יָמָּה אַזְנוֹת תָּבוֹר וְיָצָא מִשָּׁם חוּקֹקָה וּפָגַע בִּזְבֻלוּן מִנֶּגֶב וּבְאָשֵׁר פָּגַע מִיָּם וּבִיהוּדָה הַיַּרְדֵּן מִזְרַח הַשָּׁמֶשׁ”
בספר דברי הימים הוא אוזכר גם כעיר לוויים של מטה שבט אשר:
”וַיִּתְּנוּ בְנֵי יִשְׂרָאֵל לַלְוִיִּם אֶת הֶעָרִים וְאֶת מִגְרְשֵׁיהֶם: ... וְאֶת חוּקֹק וְאֶת מִגְרָשֶׁיהָ וְאֶת רְחֹב וְאֶת מִגְרָשֶׁיהָ:”
ייתכן כי חוקק ניתנה בשלב מאוחר ללוויים, כתחליף לעיר חֶלְקָת, שעליה דובר בתקופת יהושע; או שחלקת הוא שמה הקודם של חוקק, כפי שנכתב בספר יהושע:
”וַיְהִי לִבְנֵי אַהֲרֹן מִמִּשְׁפְּחוֹת הַקְּהָתִי מִבְּנֵי לֵוִי כִּי לָהֶם הָיָה הַגּוֹרָל רִיאשֹׁנָה: ... וּמִמַּטֵּה אָשֵׁר אֶת מִשְׁאָל וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ אֶת עַבְדּוֹן וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ: אֶת חֶלְקָת וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ וְאֶת רְחֹב וְאֶת מִגְרָשֶׁהָ עָרִים אַרְבַּע:”
בתקופת המשנה ותקופת התלמוד נקרא היישוב במקורות חוקק, חוקוק וגם חיקוק. בתלמוד הירושלמי מוזכרים שמות שונים של תנאים שעברו ביישוב, ביניהם ריש לקיש שחי בסוף המאה ה-3, רבי הונא, רבי פנחס ורבי חזקיהו שחיו במחצית הראשונה של המאה ה-4 והיו תלמידיו של רבי ירמיהו מטבריה. רבי יוחנן שכונה חיקוקיא ומכאן שהיה מחוקוק וחי במחצית השנייה של המאה ה-4. הבישוף של קיסריה אבסביוס שחי במאות ה-3 וה-4 לספירה, זיהה את חוקק שהופיעה במקרא עם היישוב חוקוק בת זמנו.
אשתורי הפרחי, בספרו כפתור ופרח, מזכיר את שרידי בית הכנסת של חוקוק בהם נתקל במסעו בשנת 1322: "ושם ראינו בית כנסת ברצפה ישן נושן".
על שם חוקק המקראית ומשום סמיכות היישובים נקרא קיבוץ חוקוק, אשר הוקם ב-1945 על ידי יוצאי הפלמ"ח ותנועות נוער של תנועת העבודה.
ראו גם

יאקוק
עין חוקוק
לקריאה נוספת

י. בן צבי, בעקבות היישוב היהודי המאוחר בחקוק-יקוק, ידיעות ו', תרצ"ט, עמ' 30-33
יגאל טפר, גיל דרעין ויותם טפר, "חורבת חוקוק", אזור נחל עמוד : פרקים על ההיאחזות היישובית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, שנת 2000, עמ' 82-72
יוחנן אהרוני, אטלס כרטא לתקופת המקרא, ירושלים: הוצאת כרטא, 1974, עמ' 72.
הערך: חוקק, חקק, לכסיקון מקראי, (עורכים: מנחם סוליאלי, משה ברכוז), א-ב, תל אביב: הוצאת דביר, תשכ"ה-1965, עמ' 274.
Jodi Magness, “Samson in the Synagogue,” Biblical Archaeology Review 39.1 (2013), pp. 32-39, 66-67.
הערות שוליים

↑  אלי אשכנזי, שרידי בית כנסת מפואר מתקופת התלמוד התגלו בגליל, באתר הארץ, 2 ביולי 2012
↑  אלחנן ריינר, דוד עמית, מה לשמשון בגליל, באתר הארץ, 2 באוקטובר 2012
↑  Scholar’s pdate: New Mosaics from the Huqoq Synagogues ג'ודי מגנס באתר BAS LIBRARY
↑  ערוץ 7, עוד סצנות תנך מרהיבות בפסיפס חוקוק
↑  רשות העתיקות, חוקוק שבגליל נחשף אזור תעשייה קדום, בחפירות ארכאולוגיות של תלמידים עם רשות העתיקות
1 2 3 4 5  GAVRIEL FISKE, Ancient Jewish revolt-era ‘safe rooms’ revealed in the Galilee, THE TIMES OF ISRAEL, ‏18 March 2024,
↑  ספר יהושע, פרק י"ט, פסוק ל"ב-לד.
↑  ספר דברי הימים א', פרק ו', פסוק מ"ט-ס.
↑  ספר יהושע, פרק כ"א, פסוק י'-לא.
↑  "חורבת חוקוק", אזור נחל עמוד : פרקים על ההיאחזות היישובית, עמ' 72
↑  ד"ר זאב וילנאי, מדריך ארץ ישראל, חיפה העמקים הגליל החרמון, עמ' 274
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007513168205171  GND: 1152848313  VIAF: 6154739882052992865   WorldCat (עם VIAF): 6154739882052992865
יהדות סוריה

| --- | --- |

חתונה יהודית בחַלַבּ, תמונה משנת 1914
 שפות
 סורית יהודית, סורית, ערבית, אנגלית, צרפתית
 דת
 יהדות
 קבוצות אתניות קשורות
 יהדות דמשק, יהדות חַלַבּ
 נוסח תפילה
 נוסח הספרדים
תצלום המציג משפחה יהודית בדמשק בתקופת האימפריה העות'מאנית בשנת 1901
כתובה מסוריה
יהדות סוריה הייתה אחת הקהילות הגדולות והחשובות בין קהילות היהודים במזרח התיכון. שתי הקהילות הגדולות והחשובות בסוריה היו קהילת דמשק, וקהילת חַלַבּ היא ארם צובא.
למרות גודלה בעבר, הקהילה נרדפה ונעלמה תחת ממשלת סוריה העצמאית. נכון ל־2024 ההערכות היו כי חיים במדינה כעשרים עד 30 יהודים.
קהילת חלב ("ארם צובא")

הקהילה היהודית הגדולה בסוריה מבחינה מספרית הייתה קהילת חלב, שכונתה בפי היהודים "ארם צובא".
פיזור ודמוגרפיה

הקהילות היהודיות בסוריה היו בעיקר בחלב ודמשק וכן בקמישלי שעל גבול סוריה-טורקיה.
ב-1917 היו בסוריה 32,000 יהודים.
לפי מפקד האוכלוסין שנעשה בשנת 1943, חיו בדמשק 11,000 יהודים, בחלב 17,000 יהודים ובקמישלי כ-2,000 יהודים.
ב-1947 היו בסוריה 19,000 יהודים; ב-1968 היו 3,000, וב-1996 היו 250.
נכון לשנת 2006 נותרה בסוריה קהילה מצומצמת ביותר של כמה עשרות יהודים בדמשק ובודדים בקמישלי.
עליית יהודי סוריה > עליית יהודים בשנות העשרים והשלושים

לאחר מלחמת העולם הראשונה, במיוחד משנת 1924, הוטלו הגבלות על הכניסה לארצות הברית בחוקי ההגירה נוקשים ובהתאמה, בעוד ארץ ישראל הפכה למקום מבוסס יותר כלכלית ומדינית וכתוצאה מכך יעד עלייה אטרקטיבי ליהודים רבים מסוריה.
בשנות העשרים הראשונות לא היו קשיים לעבור את הגבול בין ישראל לסוריה שכן שתיהן נכללו בגבולות האימפריה העות'מאנית, אך לאחר שהיא קרסה, התקשו יהודים לעבור את הגבול ונעזרו במבריחים מקצועיים. במחצית השנייה של שנות העשרים פחת הדחף לצאת מסוריה שכן היהודים זכו ליחס טוב מצד השלטונות. אומדן העולים בשנות העשרים הוערך בכ-760 יהודים.
החל משנת 1932 חלה עלייה במספר העולים מסוריה, לא בגלל הרעה במצבם המדיני, אלא משום שהמשבר הכלכלי פגע בסוריה והמריץ את היהודים לעלות לארץ ישראל שנחשבה למקום המתפתח מבחינה כלכלית, אך עם פרוץ מאורעות המרד הערבי בשנת 1936 חלה ירידה במספר העולים עקב החשש לפרנסת היהודים העולים. במהלך שנות השלושים עלו כ-3,100 יהודים.
רבים מהעולים בעשורים אלו התיישבו בתל אביב וסביבתה והקימו קהילות מאורגנות. רוב העולים התיישבו בשכונות דרום תל אביב - התקווה, נווה שאנן ושפירא.
עליית יהודי סוריה > "עליית האלף" ועליית יהודים עד קום המדינה

המוסד לעלייה ב' פעל להבאת עולים דרך גבול הצפון, ועלייה זאת הגיעה לשיאה באביב ובקיץ של 1945. בחמשת החודשים הראשונים של 1946 הגיעו דרך גבול הצפון כ-119 עולים. שליחי המוסד לעלייה ב' שפעלו בתוך סוריה ולבנון הוחזרו ארצה בשלהי 1945 ובתחילת 1946. העלייה מסוריה לא פסקה אך נחלשה בשנים אלו עד 1947. ב-1946 יהודי סוריה ולבנון החלו לארגן לעצמם את ההעפלה ויותר מאלף מקרבם הגיעו ארצה בכוחות עצמם בשנים 1946–1947. הקהילה היהודית בסוריה ולבנון מנתה כ-27,000 יהודים, מתוכם 6,000 יהודים בלבנון והשאר בסוריה.
סך הכל עלו לארץ ישראל כ-10,000 יהודים מסוריה בתקופת המנדט הבריטי, קרוב לשליש מכלל הקהילה.
עליית יהודי סוריה > התיישבות היהודים במדינת ישראל

העולים מסוריה התפזרו במקומות יישוב רבים בארץ ישראל. קהילה גדולה הוקמה בחולון, שם שוכנו עולים מסוריה עם עלייתם, וכן בקריית טבעון המורכבת מכמה יישובים, ביניהם היישוב אלרואי שהוקם על ידי עולים מסוריה וטורקיה.
עליית יהודי סוריה > משנות ה-60

לאחר מלחמת ששת הימים החלו יהודים צעירים מסוריה לחפש באופן עצמאי דרכים לצאת מסוריה ולהגיע לישראל. המוסד פתח במבצע מלט למלט את היהודים מסוריה. במחצית הראשונה של שנות ה-70 הם הוברחו לביירות וממנה הועלו בדרך הים לישראל.
עליית יהודי סוריה > 2025

בתחילת 2025, נותרו רק 8 יהודים מבוגרים החיים בדמשק
עליית יהודי סוריה > ארגון יוצאי דמשק בישראל

ארגון יוצאי דמשק בישראל הוא עמותה רשומה אשר נוסדה בשנות ה-40 של המאה העשרים על ידי בני הקהילה שעלו ארצה שנים קודם לכן, מתוך מטרה לסייע לבני הקהילה בקליטת עליה ובתחומים רבים. ארגון יוצאי דמשק בישראל הוקם ומנוהל באופן התנדבותי על ידי חברים יוצאי דמשק, אשר רואים כמטרה מרכזית את קידום האינטרסים המשותפים לכל בני הקהילה בישראל ובעולם. על מנת לשמר את שורשיו, פועל הארגון להקמת בית מורשת בו תרוכז ההיסטוריה בת אלפי שנים של קהילת יוצאי דמשק. לשם כך שוקד הארגון על הרחבת המידע בנושאי תרבות, דברי קודש עתיקים, מוזיקה, נוסחי תפילות, חפצים בעלי ערך, סיפורים, מחקרים וכדומה, וכן הידוק הקשר עם בני הקהילה וצאצאיהם, והכל להשגת המטרות והיעדים לשימור ולטיפוח המורשת המפוארת והנחלתה. יו"ר הארגון כיום הוא יהושע קלש.
עליית יהודי סוריה > מוזיאון מורשת יהדות סוריה ולבנון

בעיר חולון, שיש בה ריכוז גבוה של יוצאי סוריה בישראל, הוקם מרכז מורשת ליהדות סוריה ולבנון בישראל.
שמות משפחה

לפי מנהג יהדות המזרח בקרב משפחות רבות שם האב שימש כשם המשפחה. כאשר החלו לעגן שמות משפחה התקבעו שמות פרטיים כשמות משפחה. כך גם בקרב יהדות סוריה שם שמות פרטיים משמשים כשמות משפחה: – אברהם, אהרון, אליהו, אלעזר, אריה וכו'.
יש הסוברים ששם המשפחה הוא התעתיק שכל משפחה בחרה בו מבלי להתייחס לכללי תעתיק מקובלים. לפיכך נוצרו בעיות אחידות לדוגמה:
החלפת א' בע' (היגוי דומה) – אבדו – עבדו, אבודי – עבודי, אג'מי – עג'מי
החלפת ק' בא' – אטאן – קטאן, קטן, אטש – קטש, אמעו – קמעו (ייתכן בשל השפעת הערבית המדוברת).
החלפת ט' בת' – טוויל – תוויל.
החלפת צ' בס' – עסיס - עציץ (בשל היגוי דומה).
תוספת "וו" במקום ו'.
תוספת "אל" שהיא "ה" בערבית – אל חמצי – חמצי, אל – נדיבו – אינדיבו.
ראו גם

משפחת ספרא
הקהילה היהודית סורית בארצות הברית
לקריאה נוספת > ספרים

ירון הראל, ב"ספינות של אש" למערב – תמורות ביהדות סוריה בתקופת הרפורמות העת'מאניות 1840-1880, ירושלים: מרכז זלמן שזר, תשס"ג
לאה בורנשטיין-מקובצקי, עיר של חכמים וסוחרים: הקהילה היהודית בארם צובא 1492-1800, אוניברסיטת אריאל, תשע"ב
י' הראל, ספרי אר"ץ - הספרות התורנית של חכמי ארם צובה, ירושלים, תשנ"ז
רומן וילק, יהודי סוריה הסלווקית, עבודת גמר לקראת תואר ד"ר באוניברסיטת תל אביב, בהנחיית אריה כשר, 1987
בן-ציון לוריא, היהודים בסוריה בימי שיבת ציון, המשנה והתלמוד, ירושלים: החברה לחקר המקרא בישראל, 1957
י' הראל, בין תככים למהפכה: מינוי רבנים ראשיים והדחתם בקהילות בגדאד, דמשק וחלב, 1744 - 1914, ירושלים: מכון בן צבי, 2007
י' הראל (עורך), סוריה, בסדרת "קהילות ישראל במזרח במאות התשע עשרה והעשרים", ירושלים: מכון בן צבי, תשס"ט
ירון הראל, יום טוב עסיס, מרים פרנקל (עורכים), אר"ץ ומלואה: מחקרים בתולדות קהילת ארם צובה (חלב) ותרבותה, ב' כרכים, ירושלים: מכון בן צבי, תשס"ט - תשע"ג
ענת קידר, "מבריח היהודים מחאלב". על חיי היהודים בחלב בשנות ה-60 במאה ה-20. הוצאת חוט השני
יוסי צמח, הבריחה מסוריה, יהוד, 2014
ירון הראל, יהודי סוריה: היסטוריה, תרבות וזהות, בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2015. ניתן לקרוא מהדורה מקוונת של הספר בקישור הבא: יהודי סוריה
לקריאה נוספת > מאמרים

נפתלי (וו. פ.) זנר, ‏החיים הפנימיים של יהודי סוריה בשלהי התקופה העות'מאנית, פעמים 3 (סתיו תש"ם-1979), עמ' 45–58
צבי זוהר, ‏העפלה ועלייה ב' מסוריה בשנות הארבעים: תובנות והרהורים, פעמים 66 (חורף תשנ"ו), עמ' 43–69
מנחם בן-ששון, ‏ציר ארץ-ישראל-סוריה: ההיבט הפורמאלי, פעמים 66 (חורף תשנ"ו), עמ' 5–19
מרים פרנקל, ‏הנהגתה של קהילת חלב במאות הי"א-י"ב, פעמים 66 (חורף תשנ"ו, עמ' 20–41
ירון הראל, ‏"קידמה גדולה": ועד הצירים וקהילת דמשק, פעמים 67 (תשנ"ו), עמ' 57–95
ירון הראל, ‏היצירה התורנית בסוריה ולבנון בשנים 1750–1950, פעמים 86–87, (תשסא), עמ' 67–123
י' הראל, 'תעלומת רצח פולחני כחומר היסטורי', פעמים, 76 (תשנ"ח), עמ' 139–145
י' הראל, 'הדחתו של החכם באשי החלבי האחרון', פעמים, 44 (תש"ן), עמ' 110–131
י' הראל, 'תסיסה רוחנית במזרח - יסודה של קהילה רפורמית בחלב בשנת 1862',(HUCA, 63 (1992, עמ' י"ט-ל"ה
י' הראל, 'העלאת אם למקרא על המוקד', HUCA, 64 (1993), עמ' כז-לו
י' הראל, 'לטקיה - מושבה נשכחת מתקופת העלייה הראשונה', קתדרה, 74 (תשנ"ה),עמ' 62–85
י' הראל, 'מחורבן יפו נבנתה דמשק - המפגש בין גולי א"י לקהילת דמשק ותוצאותיו', ציון, ס"א (ב') (תשנ"ו), עמ' 183–207
י' הראל, 'מעמדם ותדמיתם של בני פיג'וטו בעיני המושבה הצרפתית בחלב 1784 – 1850', מיכאל, יד (תשנ"ז), עמ' קע"א-קפ"ו
י' הראל, 'השפעתם של הספרים "פני יצחק", "ישמח לב", ו"לב נשבר" על המאבק סביב משרת הרבנות בדמשק – תרל"ג-תרמ"ג', אסופות, י"א (תשנ"ח), עמ' רי"א-רמ"ג
י' הראל, 'מחלוקת והסכמה - ספרדים ומוסתערבים בחלב', לאדינאר, 1 (תשנ"ח), עמ' 119–138
י' הראל, 'קהילת דמשק ומנהגיה ברשימות של אליעזר ריבלין', פעמים, 74 (תשנ"ח), עמ' 131–155
י' הראל, 'שורשי המחלוקת בחלב על ירושת הרב אפרים לניאדו את הרבנות בחיי אביו', Jewish Political Studies (JPS), Review, 12 (2000 עמ' 13–30
י' הראל, 'על "המשוררות" "המנגנות" ו"המרננות" היהודיות בדמשק', בתוך ט' כהן וש' רגב (עורכים), "אשה במזרח - אשה ממזרח", ירושלים 2005, עמ' 109–127
Y. Harel, ‘Midhat Pasha and the Jewish Community of Damascus: Two New Documents’, Turcica, 28 (1996), pp. 339 - 345
‘Jewish-Christian Relations in Aleppo as Background for the Jewish Response to the Events of October 1850 Y. Harel, ’, International Journal of Middle East Studies (IJMES), 30.1 (1998), pp. 77-96
Y. Harel, ‘The First Jews from Aleppo in Manchester: New Documentary Evidence’, AJS Review, 23/2 (1998),pp. 191-202
Y. Harel, ‘The Controversy over Rabbi Ephraim Laniado’s Inheritance of the Rabbinate in Aleppo’, Jewish History 13 (1999), pp. 83-101
Y. Harel, ‘Le Consul de France et l'Affaire de Damas à la lumiére denouveaux documents’, Revue d’histoire diplomatique, No.2 (1999), pp. 143-170
The Maghreb Review, Vol. 28 (2003), pp. 294-305, Y. Harel, 'The Citizenship of the Algerian-Jewish Immigrants in Damascus'
Y. Harel, 'The Rise and Fall of the Jewish Consuls in Aleppo', Turcica, 38 (2006), pp 233–250
Y. Harel, 'Fighting Conversion to Christianity: The Syrian Case', Jewish Studies Quarterly, 17 (2010), pp 29–43
הערות שוליים

↑  יענקי פרבר, הכתבת ציינה שיש יהודים בסוריה. בשגרירות איחלו בהצלחה בחיפושים, באתר בחדרי חרדים, 13 בדצמבר 2024
↑  ע"ע חלב - לפיו המסורת מדברת על כיבוש העיר עוד בימי יואב בן צרויה, ויישובה בימי בית ראשון, מעבר לאזכור ביקורי נביאים שונים בארם. וע"ע ארמית
↑  יוסף בן מתתיהו, מלחמת היהודים, ספר שני, פרק 18, פסקה ה, סעיף 479.
↑  Ancient City of Apamea, Syria, מצוטט ב: diarna
↑  Naomi E. Pasachoff, Robert J. Littman, A Concise History of the Jewish People, Rowman & Littlefield, 2005, עמ' 68
↑  זאב וילנאי, אפאמיה, אריאל, אנציקלופדיה לידיעת א"י, 1976, עמ' 267
↑  לדוגמה ראש הגולה רבי דוד מדמשק מחרים יהודים בעכו. חלק מהקהילות הסוריות שימרו את שפת הארמית, וממשיכים לדבר בה עד ימינו.
1 2 3  קהילת יהודי דמשק, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
↑  ד"ר הגר הלל, "המיעוט היהודי בארצות המזרח התיכון 1920–1945 – אוריינטציה ורה-אוריינטציה", בתוך: המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ה, עמ' 414.
↑  שנתון 60, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה
↑  "הלאומיות בישראל ובעמים - בונים מדינה במזרח התיכון" אייל נווה, נעמי ורד, דוד שחר - הוצאת רכס פרויקטים חינוכים בע"מ - ירושלים - 2009. עמוד 192
↑  זקי קצב, באתר הנצחה להרוגי מלכות
↑  קהילות יהודי סוריה, באתר "המיליון שנשכח".
↑  רצח האם היהודייה ושני ילדיה בסוריה, דיון באתר הכנסת, ‏4 בינואר 1984
1 2  ד"ר הגר הלל, "המיעוט היהודי בארצות המזרח התיכון 1920–1945 – אוריינטציה ורה-אוריינטציה", בתוך: המזרח התיכון בין מלחמות העולם, האוניברסיטה הפתוחה, ספר ה, עמ' 421
↑  ראו: אברהם לוי (לבית ג'מל), שכונת "נווה שאנן" בתל אביב - שכונת ילדותי, באתר misham
↑  ירון צור, 'העלייה מארצות האסלאם' בתוך: העשור הראשון: תש"ח - תשי"ח, צבי צמרת וחנה יבלונקה (עורכים) ירושלים: הוצאת מכון בן צבי, 1997, עמ' 61
↑  איתמר אייכנר, סוריה: נפטרה יהודייה בת 92 שהתגוררה בדמשק, באתר ynet, 12 בינואר 2025
ב-2 במרץ 1974, משטרת הגבולות גילתה את גופותיהם של (משמאל למעלה, בכיוון השעון): פארה זייבאק, מזל זייבאק, אווה סעד ולולו זייבאק, במערה בהרי זבדאני.
מחאה בישראל על רצח זקי קצב, 1973
מבנה בית הכנסת "שבת אחים" (צולם 2012)
שלט בית הכנסת קהילת "שבת אחים" ברחוב יסוד המעלה בתל אביב
דינאמו הארגמן

| --- | --- |

דינאמו הארגמן (גנאדי גברילוב), כפי שנראה על עטיפת החוברת Crimson Dynamo #1 מאוקטובר 2003, אמנות מאת סטיב אליס.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  אנטון ואנקו: Tales of Suspense #46 (אוקטובר 1963) בוריס טורגנוב: Tales of Suspense #52 (אפריל 1964) אלכסנדר נבסקי: Iron Man #15 (יולי 1969) יורי בזוכוב: Champions #7 (אוגוסט 1976) דמיטרי בוכרין: Iron Man #109 (אפריל 1978) ולנטין שטלוב: Iron Man #255 (אפריל 1990) גנאדי גברילוב: Crimson Dynamo #1 (אוקטובר 2003) בוריס ואדים: Hulk Vol.2 #1 (מרץ 2008) גלינה נמירובסקי: Hulk: Winter Guard #1 (פברואר 2010) דינאמו הארגמן ה-13: Domino Annual #1 (ספטמבר 2018)
 יוצרים:  סטן לי דון הק
 מידע
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  חליפת שריון שמעניקה כוח וסיבולת-על, פרצי אנרגיה ויכולת תעופה.
 חברוּת בקבוצה:  KGB
 חברוּּת לשעבר בקבוצה:  "תעשיות סטארק" (ואנקו) "תעשיות קורד" (נבסקי) חיילי-העל הסובייטים, סופרים סובייטס (בוכרין) רמונט-4 (שטלוב) משמר החורף, קוד אדום (ואדים)
 דמויות קשורות
 אויבים:  איירון מן 
 
דינאמו הארגמן (באנגלית: Crimson Dynamo) הוא שמן של מספר דמויות המופיעות בחוברות הקומיקס איירון מן ביקום מארוול קומיקס, רובן של נבלי-על. דינאמו הארגמן הראשון הופיע לראשונה בחוברת Tales of Suspense #46 מאוקטובר 1963 ונוצר על ידי הכותב סטן לי והמאייר דון הק.
עד כה חלקו בזהותו של דינאמו הארגמן 13 אנשים. את אנטון ואנקו גילם בסרט הלייב אקשן "איירון מן 2" השחקן מיקי רורק, כאשר מספר אלמנטים נלקחו הן מדינאמו הארגמן והן מנבל-על נוסף מחוברות הקומיקס איירון מן, העונה לשם ויפלאש.
באחת הסצנות בסרט "האלמנה השחורה", ילנה בלובה (בגילומה של פלורנס פיו) מכנה את אלכסיי שוסטקוב (בגילומו של דייוויד הארבור) בכינוי "דינאמו הארגמן", על אף שהאלטר אגו שלו בסרט הוא "השומר האדום".
ביוגרפיה בדיונית > אנטון ואנקו

דינאמו הארגמן הראשון היה גם יוצר השריון - פרופסור אנטון ואנקו. ואנקו היה מדען סובייטי ממוצא ארמני בעל דוקטורט בפיזיקה ומומחה בעל שם עולמי בהנדסת חשמל. לבקשת הממשלה הסובייטית הוא בנה שלד חיצוני שמסוגל להגיע להישגים כבירים על ידי הפקת חשמל ושליטה בו. בכך, השריון היה יכול לירות מטחי אנרגיה הרסניים ולעופף הודות למערכת הינע אלקטרומגנטית.
כדינאמו הארגמן, ואנקו קיבל פקודה מממשלת ברית המועצות להביס את איירון מן - מקבילו האמריקני - בקרב. לאחר שהובס בידי איירון מן, ואנקו ערק לארצות הברית מתוך פחד שהממונים עליו יהרגו אותו על כישלונו. ואנקו החל לעבוד ב"תעשיות סטארק" כאחד המדענים שלו, ועד מהרה השניים הפכו לחברים, וואנקו למד להתגאות ולהעריך את ביתו החדש.
לרוע המזל, הסובייטים היו בעקבותיו של ואנקו, כמו שהוא חזה. ה-KGB שלח שניים מסוכניו הטובים ביותר אחריו - את האלמנה השחורה ואת בוריס טורגנוב, שגנב מואנקו את השריון והפך לדינאמו הארגמן השני.
ואנקו מת כאשר הציל את איירון מן בכך שירה לייזר ניסיוני בטורגנוב, שהרג אותו תוך כדי.
ביוגרפיה בדיונית > בוריס טורגנוב

לדינאמו הארגמן השני, בוריס טורגנוב, הייתה קריירה קצרה מאוד כנבל-על. בהופעתו הראשונה והיחידה, טורגנוב הגיע לארצות הברית יחד עם האלמנה השחורה כדי להרוג את אנטון ואנקו, את טוני סטארק ואת איירון מן (שאותו חשב הציבור לאחד משומרי ראשו של סטארק). טורגנוב כמעט והצליח במשימתו וכמעט שהביס את איירון מן בעזרת חליפת דינאמו הארגמן אותה גנב, אולם הוא נהרג בידי ואנקו, שהקריב את חייו למען השלום וירה בו באקדח לייזר ניסיוני ובלתי יציב.
גם הקרבתו של ואנקו וגם מותו של טורגנוב שוכתבו מחדש במיני-סדרה Enter the Mandarin, שבה בנו של מנדרין, טמוג'ין, היה עד לנעשה.
ביוגרפיה בדיונית > אלכסנדר נבסקי

דינאמו הארגמן השלישי, אלכסנדר נבסקי, היה בן טיפוחיו של אנטון ואנקו, והוא העריך רבות את רמת גאונותו המדעית של ואנקו. אולם, ממשלת ברית המועצות הכתימה את שמו של ואנקו מיד לאחר עריקתו למערב, והקריירה המבטיחה של נבסקי נעצרה בחטף. נבסקי נשלח לגלות בחשד למעורבות עם הבוגד, ועם הזמן, הוא למד לשנוא את ברית המועצות ואת איירון מן, שפופולריותו גברה על זו של ואנקו. נבסקי חיפש גם לנקום בטוני סטארק, שלדעתו ניצל את ואנקו דרך המערכת האמריקנית הקפיטליסטית, ללא כל ידיעה שאיירון מן וסטארק אחד הם. מחופש כמדען מבריק בתעשיות קורד, נבסקי רצה לעזור לחברה המתחרה לנצח את "תעשיות סטארק" בשוק. הוא רדף אחר איירון מן בעזרת חליפת שריון משודרגת של דינאמו הארגמן. נוסף על כך, הוא חתר תחת סטארק בתחום הרומנטי, כאשר התחיל עם חברתו דאז ג'ניס קורד, בתו של מנכ"ל תעשיות קורד.
לאחר שנבסקי עטה על עצמו את שריון דינאמו הארגמן בפומבי, ממשלת ברית המועצות שלחה אחריו את איש הטיטניום במטרה להורגו. כאשר איש הטיטניום הרג את ג'ניס, נבסקי האשים את סטארק במותה ונשבע לנקום בו על כך. אף על פי שהחזיק באיש הטיטניום כאשם באותה מידה, הוא נאלץ לשתף עמו ועם האיש הרדיואקטיבי פעולה בווייטנאם ולהקים יחדיו את "שלושת הטיטאנים". לאחר שערק לווייטנאם, נבסקי עשה ניסיון אחרון להביס את איירון מן, אולם נכשל בשנית. כתגובה לכך, ה-KGB מצאו את נבסקי והרגו אותו וכן החרימו את חליפת השריון שברשותו לשימושם הזדוני.
ביוגרפיה בדיונית > יורי בזוכוב

דינאמו הארגמן הרביעי, יורי בזוכוב, היה בנו של איבן פטרוביץ' - חבר קרוב של האלמנה השחורה, שכעת עברה לצד הטובים. כאשר סוכנים מהמערב נכשלו בניסיון לשכנע את איבן לערוק, הם התנקשו בחייה של אשתו. בתוהו שנוצר, איבן האמין שבנו יורי מת, ולהפך. יורי נלקח למערב וסוכנים סובייטים החדירו בו את שנאתו העזה למערב. כאשר האלמנה השחורה ואיבן ערקו למערב, הסובייטים "הצילו" כביכול את יורי, החזירו אותו לרוסיה ואימנו אותו כמתנקש עבור ה-KGB. ניתנה לו חליפת השריון של דינאמו הארגמן והוא נשלח להרוג את האלמנה השחורה ואת אביו. יורי ובני בריתו לחמו באלמנה השחורה ובחבריה לקבוצת "האלופים". כאשר יורי למד את האמת אודות לוכדיו ה"מערביים", הוא יצא למסע הרס. הוא הובס, נלקח בחזרה לרוסיה, נמצא אשם בידי ממשלת ברית המועצות, ונשלח למחנות העבודה בסיביר.
ביוגרפיה בדיונית > דמיטרי בוכרין

לדמיטרי בוכרין, דינאמו הארגמן החמישי, ניתן השריון של דינאמו הארגמן בידי הבוסים של יורי פטרוביץ' בק.ג.ב. הוא הצטרף לקבוצת "חיילי-העל הסובייטים", אך גורש מתוכה לאחר שחבריה החליטו לנתק קשרים עם ממשלת ברית המועצות. לאחר מכן, בוכרין קיבל חליפת שריון חדשה והצטרף ל"סופרים סובייטס", קבוצת על-אנושיים שהיו נאמנים לממשלת ברית המועצות, והייתה למגנת העם לאחר שברית המועצות התפרקה. כאשר הממשלה החדשה החרימה את השריון שלו, ניתנה לו חליפה חדשה ושם קוד חדש בשם "איירסטרייק" ("מתקפת אוויר"). אולם, במאורעות "שלטון אפל", בוכרין חזר לזהות דינאמו הארגמן, אם כי הפעם כבן ברית לאיירון מן מאשר אויב.
זמנו של בוכרין כדינאמו הארגמן - מאפריל 1978 ועד אפריל 1990 - היה הארוך ביותר בתולדות הדמות, והוא נכח בקשתות סיפור כ"שד בבקבוק", "דוּם קווסט" ו"מלחמות השריון". אי לכך, הדינאמו של בוכרין נחשב לגרסה הדומיננטית של הדמות.