stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרולד איקס
חיים אישיים

ב-1911 נשא איקס לאישה את אנה וילמרת' תומפסון. לזוג נולד בן אחד, ריימונד וילמרת' איקס. הוא גם היה אביהם החורג של שני ילדיה של אנה מנישואיה הקודמים, בנה הביולוגי וילמרת' תומפסון, ובתה המאומצת פרנסס תומפסון. איקס ותומפסון אימצו גם הם בן בשם רוברט הרולד איקס. אנה נהרגה בתאונת דרכים ב-31 באוגוסט 1935. בנו המאומץ בן ה-37 התאבד בבית המשפחה בפרברי שיקגו באותו תאריך שנה לאחר מכן. איקס סירב להגיב על התאבדות בנו.
ב-1938, בגיל 64, נישא איקס בשנית לג'יין דהלמן בת ה-25, אחותה הצעירה של רעיית בנו וילמרת, בטי. מנישואים אלו נולדו בתו אליזבת ג'יין ובנו הרולד מקאוון איקס, שהיה סגן ראש סגל הבית הלבן בממשלו של ביל קלינטון.
כאשר נשאל איקס כיצד יש להגות את שמו, הוא השיב: "אני חושב שתהיה קרוב ביותר להגיה הנכונה כאשר תבין שהשם מתחרז עם המילה sickness (מחלה), עם השמטת האות n. האות e נהגת בערך באמצע בין e ל-u". עם זאת, בנו, הרולד מקאוון איקיז, הוגה את שמו "איקיז". האיות הנכון של שמו האמצעי לא מוגדר עד סופו, וקיימות גרסאות כמו Le Clair, Le Claire או LeClare.
מותו והנצחתו

הרולד איקס נפטר ב-3 בפברואר 1952 בוושינגטון הבירה. הוא נטמן בבית הקברות בסנדי ספרינג, מרילנד.
בשנים 1954–1955 נבנה מיזם מגורים ציבורי בדרום שיקגו, שנקרא על שמו של איקס. בעשור השני של המאה ה-21 נהרסו אחרוני המבנים במיזם.
בשכונת רד הוק שבברוקלין, ניו יורק, קיים מגרש משחקים בשטח של 1.82 אקר (כ-7 דונם), הקרוי על שמו של איקס.
הר איקס, שבשטחי הפארק הלאומי קינגס קניון, נקרא על שמו ב-1964.
בתרבות הפופולרית

בסרט יאנקי דודל דנדי מ-1942, שר ג'יימס קאגני (בתפקיד ג'ורג' מ. קוהאן) שיר סאטירי על ממשל רוזוולט, שכולל התייחסות ל"מר איקס". בביצוע זה הוא מבטא את השם באופן בו הוגה אותו בנו של איקס, "איקיז".
במחזמר אנני מ-1977, דורש רוזוולט מאיקס לשיר את השיר "מחר" (Tomorrow) בחדר הסגלגל ומורה לו לשיר אותו בקול רם יותר. דמותו של איקס במחזמר הייתה דמות קומית באופן כללי, על אף שהוא היה בו גס רוח, המוני ויהיר. אנני מסייעת לו בשירה, ובאופן כלשהו עולה הדבר בידו. הוא מסיים את השיר כשהוא כורע על ברכיו, לתדהמתם של חברי הקבינט והנשיא.
בספרו של מייקל שייבון מ-2007, איגוד השוטרים היידים, דמותו של איקס מופיעה כדמות מפתח ברקע הסיפור.
וולף לאדז'ינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במרץ 1899 יקטרינופול, פלך קייב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  3 ביולי 1975 (בגיל 76) בית החולים של אניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, וושינגטון, ארצות הברית ארצות הברית
 שם לידה:  וולף יצחק לאדיז'ינסקי
 מדינה:  האימפריה הרוסית   רומניה   ארצות הברית
 מקום קבורה:  וושינגטון, ארצות הברית
 השכלה:  מוסמך אוניברסיטת קולומביה
 עיסוק:  ייעוץ לרפורמות בחקלאות
 מעסיק:  מחלקת החקלאות של ארצות הברית   מחלקת המדינה של ארצות הברית   קרן פורד   הבנק העולמי
 תקופת כהונה:  1935–1975
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  יהדות 
 פרסים והוקרה:  ספר של עבודותיו שהופק על ידי הבנק העולמי
 
וולף אייזק לאדז'ינסקי (באנגלית: Wolf Isaac Ladejinsky‏ 15 במרץ 1899 – 3 ביולי 1975) היה כלכלן וחוקר חקלאי ג'ורג'יסט יהודי אמריקאי, שעבד תחילה במחלקת החקלאות של ארצות הברית, לאחר מכן בקרן פורד ולאחר מכן בבנק העולמי. הוא היה יועץ מרכזי לרפורמת קרקעות לממשלות של כמה מדינות אסיה, כולל יפן מ-1945 עד 1954 (במהלך הכיבוש) וכן סין ומאוחר יותר טאיוואן תחת צ'יאנג קאי שק, דרום וייטנאם מ-1955 עד 1961 תחת נו דין דיים ומדינות בדרום מזרח אסיה ובתת היבשת ההודית. עבודתו ביפן ובטאיוואן זכתה להצלחה מסחררת, אך ניסיונות מאוחרים יותר סוכלו.
ביוגרפיה

נולד במשפחה יהודית ביקטרינופול שבאימפריה הרוסית (כיום בצ'רקאסי של אוקראינה) בשנת 1899, כשאביו היה בעל טחנת קמח ועסק במסחר. לאחר לימודיו בחדר הלך לגימנסיה רוסית בזבניגורודקה.
לדג'ינסקי נמלט מאוקראינה הסובייטית בשנת 1921 לרומניה כפליט מהמהפכה הרוסית. תחילה גם שם עבד בטחנת קמח ואפייה אך בהמשך הצטרף לחברה שעזרה להגירה היהודית. הגיע לארצות הברית ב-1922 כמלווה לילדים יתומים שנשלחו לשם וסיים את לימודיו באוניברסיטת קולומביה שש שנים מאוחר יותר. ב-1928 קיבל אזרחות ארצות הברית. ב-1933 אחד מהפרופסורים שלו בקולומביה, רקספורד טוגוול, עזר לו להשיג תפקיד במחלקת החקלאות. שנתיים לאחר מכן הצטרף לשירות החקלאות החוץ של המחלקה, והתמחה בבעיות אסיה. בשנת 1945 הוא הוצב לצוות ה-SCAP של גנרל דאגלס מקארתור ביפן הכבושה, שם הוא מילא תפקיד מרכזי בפיתוח והחדרת תוכנית רפורמת הקרקע שפירקה מבנה כוח שנשלט על ידי בעלי אדמות עשירים. עם זאת, לאדז'ינסקי הצהיר כי האדריכל האמיתי של הרפורמה היה הסוציאליסט חירו ואדה, שר החקלאות היפני לשעבר. השפעתו על צ'יאנג קאי שק בטייוואן זוכה לזכותו בסיוע לנס טאיוואן.
בדצמבר 1954, בתקופת המקארתיזם בארצות הברית, היה לדמות המרכזית בתקרית פומבית מאוד שעוררה זעם בקרב הליברלים בקונגרס ונפתרה בהתערבות של הבית הלבן. לאדז'ינסקי, גם בהיותו דמוקרט ניו דיל אנטי-קומוניסטי, הוכנס לרשימה השחורה של מספר קבוצות שמרניות. בעת שעבד כנספח חקלאי בטוקיו, תפקידו הועבר ממשרד החוץ לתחום האחריות של משרד החקלאות. זמן קצר לאחר מכן נשלל הסיווג הביטחוני שלו, והוא פוטר על ידי שר החקלאות עזרא טאפט בנסון, שראה בו "סיכון ביטחוני" למרות שהודה בחוסר ראיות מוצקות נגדו. בהצהרה פומבית נטען כי בעבר לאדז'ינסקי "נדרש לאישור מהמפלגה הקומוניסטית" כדי לעבוד בחברת Amtorg Trading Corporation, עבורה שימש לתקופה קצרה כמתרגם ב-1930. באותה תקופה היו לו גם שלוש אחיות שחיו ברוסיה הסובייטית, מה שצוטט כמי שהופך אותו ל"נתון לכפייה". האשמה האחרונה הייתה שהוא היה חבר בשני ארגוני החזית הקומוניסטית, כולל ועדת וושינגטון לפעולה דמוקרטית.
התוצאה הייתה סערה ציבורית. חברי העיתונות שאלו שוב ושוב את הנשיא אייזנהאואר בנוגע למקרה לאדז'ינסקי במסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-12 בינואר 1955, במיוחד תוך התמקדות בעובדה שלדג'ינסקי נבחר כמעט מיד על ידי הרולד שטסן במינהל פעולות החוץ לנהל את תוכנית רפורמת הקרקעות בדרום וייטנאם, ניתן לו סיווג ביטחוני מלא על מנת למלא תפקיד רגיש אפילו יותר מהקודם שלו.
מ-1961 הוא עזב את השירות הממשלתי והצטרף לקרן פורד. שם במשך שנתיים הוא עסק בהמלצות לביצוע הרפורמה החקלאית בנפאל שכשלה.
מ-1964 הוא הועסק על ידי הבנק העולמי ששלח אותו תחילה להודו, ובהמשך למקסיקו ואירן. משם חזר לנהל את ענייני הבנק העולמי בהודו עד למותו ב-1975.
נפטר בוושינגטון. בעקבות צוואתו האוסף לאמנות המזרח שלו הועבר למוזיאון ישראל. ב-1977 הבנק העולמי פרסם אוסף העבודות המרוכז שלו.
ספרות

"Review:Book Notes", The Journal of Economic History, 38 (3): 835–837, 1978, doi:10.1017/s0022050700083388.
Eisenhower, Dwight D. (1996), "To Ezra Taft Benson, January 10, 1955 (doc. 1238)",  in L. Galambos and D. van Ee (ed.), The Papers of Dwight David Eisenhower, Baltimore, MD: The Johns Hopkins University Press. World Wide Web facsimile by The Dwight D. Eisenhower Memorial Commission of the print edition.
Green, F. H. W. (1980), "Review of the book Agrarian Reform as Unfinished Business: The Selected Papers of Wolf Ladejinsky", The Geographical Journal, 146 (3): 438–439, doi:10.2307/634955, JSTOR 634955.
Manchester, William (1978), American Caesar: Douglas MacArthur 1880–1964, New York: Dell.
Ness, Gayl D. (1967), "Review of the book Social Origins of Dictatorship and Democracy: Lord and Peasant in the Making of the Modern World", American Sociological Review, 32 (5): 818–820, doi:10.2307/2092029, JSTOR 2092029.
Sachar, Howard M. (1992), A History of Jews in America, New York: Alfred A. Knopf, ISBN 0-394-57353-6.
Schrecker, Ellen (1998), Many Are the Crimes: McCarthyism in America, Boston: Little, Brown and Company, ISBN 0-316-77470-7.
"Back To Work", Time, 17 בינואר 1955, אורכב מ-המקור ב-21 באוקטובר 2012 {{citation}}:  (עזרה).
"Odd Man Out", Time, 3 ינו' 1955, אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2008 {{citation}}:  (עזרה).
Woolley, John T.; Peters, Gerhard (2007a), "Dwight D. Eisenhower: Letter to Secretary Dulles Regarding Transfer of the Affairs of the Foreign Operations Administration to the Department of State, April 17, 1955", The American Presidency Project [online], Santa Barbara, CA: University of California (hosted), נבדק ב-15 בנובמבר 2007 {{citation}}:  (עזרה). Gerhard Peters (database).
Woolley, John T.; Peters, Gerhard (2007b), "Dwight D. Eisenhower: The President's News Conference of January 12, 1955", The American Presidency Project [online], Santa Barbara, CA: University of California (hosted), נבדק ב-15 בנובמבר 2007 {{citation}}:  (עזרה). Gerhard Peters (database).
הערות שוליים

↑  Andelson, Robert V. "Land-Value Taxation around the World." The American Journal of Economics and Sociology 59, no. 5 (2000): I-490. Page 359.
↑  "Odd Man Out". Time. 3 בינואר 1955. אורכב מ-המקור ב-15 בדצמבר 2008. נבדק ב-5 באפריל 2008. Until recently the Americanization of Wolf Ladejinsky was a copybook success story. An immigrant, he won an education and renown as a U.S. agricultural expert who helped to stymie the Communists in the Far East. ... {{cite news}}:  (עזרה)
↑  https://www.nytimes.com/1975/07/04/archives/wolf-ladejinsky-land-reformer-dies-helped-to-break-feudal-system-in.html Wolf Ladejinsky, Land Reformer, Dies; Helped to Break Feudal System in Japan, New York Times', 4 ביולי 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007458529705171  BnF: cb124839945 (data)  CiNii: DA0083320X  GND: 173278191  ISNI: 0000 0003 7461 9108  LCCN: n50039074  NARA: 10582050  NDL: 00446642  NLA: 35776743  NTA: 071293647  RERO: 02-A003488270  SNAC: w6990grc  VIAF: 93358198   WorldCat (עם VIAF): 93358198 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וולף לאדז'ינסקי".
ויטוריו אמברוזיו

| --- | --- |
ויטוריו אמברוזיו
ויטוריו אמברוזיו
 לידה:  28 ביולי 1879 טורינו, ממלכת איטליה ממלכת איטליה
 פטירה:  19 בנובמבר 1958 (בגיל 79) אלאסיו, איטליה איטליה
 מדינה:  איטליה, ממלכת איטליה 
 השכלה:  Nunziatella military academy  Military Academy of Modena 
 השתייכות:   הצבא המלכותי האיטלקי
 תקופת הפעילות:  1896–1944 (כ־48 שנים)
 דרגה:   גנרלה ד'ארמטה
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים ה-2 מפקד חיל הפרשים מפקד חיל המצב בסיציליה מפקד הארמייה השנייה ראש מטה הצבא ראש מטה ההגנה
 פעולות ומבצעים
 המלחמה האיטלקית-עות'מאנית מלחמת העולם הראשונה מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 המסדר הצבאי של סבויה 
 
ויטוריו אמברוזיו (באיטלקית: Vittorio Ambrosio; 28 ביולי 1879 –19 בנובמבר 1958) היה גנרל איטלקי אשר שימש כראש מטה ההגנה של הצבא המלכותי האיטלקי במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

אמברוזיו נולד בטורינו ב-28 ביולי 1879. ב-1893 הוא החל ללמוד בבית הספר הצבאי נונציאטלה. ב-30 בספטמבר 1896 הוא התקבל לאקדמיה הצבאית של מודנה. ב-14 בספטמבר 1898 הוא התגייס כלוטננט משנה לחיל הפרשים. הוא הוצב ברגימנט הפרשים ה-20 ברומא, וב-15 באוגוסט 1907 הוא סיים קורס בבית הספר למלחמה והועלה לדרגת לוטננט. ב-1 בנובמבר של אותה שנה הוא הוצב בפיקוד רומא, וב-1 ביוני 1908 הועבר לדיוויזיה הטריטוריאלית של אלסנדריה.
בשנת 1909 הוא הועבר לקורפוס ה-7. ב-1911 הוא הועבר לרגימנט הפרשים לוקה, ומונה למפקד אסקדרון (גדוד). באותה שנה הוא נשלח ללוב והשתתף במלחמה נגד הטורקים. הוא חזר לאיטליה ב-1913 והוצב במטה דיוויזיית הפרשים ה-3 של לומברדיה במילאנו. במאי 1915, עם כניסתה של איטליה למלחמת העולם הראשונה, הוא הוצב בחזית האלפים היוליאניים, וב-1916 מונה למאיור בחיל הפרשים. ב-25 בפברואר 1917 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-6 בינואר 1918 הועלה לדרגת קולונל.
ב-13 בפברואר 1919 הוא מונה לראש המטה של דיוויזיית קטניה ה-26. ב-25 במאי של אותה שנה הוא מונה לראש מטה דיוויזיית הפרשים ה-3. ב-20 ביוני 1922 הוא מונה למפקד גדוד הפרשים של סבויה, ולאחר מכן, הפך לסגן המפקד של בית הספר לפרשים בפינירולו. ב-19 בדצמבר 1926, הוא הועלה לדרגת גנרל די בריגטה ומונה למפקד בית הספר פרשים.
בפברואר 1932 הועלה לדרגת גנרל די דיוויזיונו. ב-15 במרץ של אותה שנה הוא מונה למפקד דיוויזיית הפרשים השנייה "עמנואל פיליברטו טסטה די פרו". ב-19 באוקטובר 1933, הוא מונה למפקד חיל הפרשים. ב-30 באוקטובר 1935 הוא מונה למפקד חיל המצב בסיציליה. ב-30 בנובמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל די קורפו. ב-10 בדצמבר 1938 הוא הועלה לדרגת גנרל די ארמטה ומונה למפקד הארמייה השנייה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

באפריל 1941 השתתף אמברוזיו עם הכוחות שתחת פיקודו בפלישה ליוגוסלביה במלחמת העולם השנייה. ב-20 בינואר 1942 הוא מונה לראש מטה צבא היבשה האיטלקי. ב-2 בפברואר 1943 הוא החליף את אוגו קאוואלרו כראש מטה ההגנה של הצבא המלכותי האיטלקי. מיד עם כניסתו לתפקיד, החל אמברוזיו במהלכים כדי להוציא את איטליה מהמלחמה. באמצעות יד ימינו הגנרל ג'וזפה קסטלאנו הוא ניהל מגעים חשאיים עם בעלות הברית על שביתת נשק. כשלב ראשון, אמברוזיו וקסטלאנו הבינו שישנו הכרח להחליף את ראש הממשלה בניטו מוסוליני. לשם כך, אמברוזיו ניהל מגעים עם המלך ויטוריו אמנואלה באמצעות הדוכס אקוארונה.
ב-24 ביולי 1943 כונסה המועצה הפאשיסטית העליונה, ולאחר ישיבה מרתונית שנמשכה כ-9 שעות, הצביעה על הדחתו של מוסוליני, בליל 25 ביולי. למחרת היום ביקש מוסוליני להתקבל לראיון אצל המלך. עם הגיעו לארמון המלוכה, נאמר לו כי הוחלף במרשל פייטרו באדוליו וכי הוא נתון במעצר. באדוליו ואמברוזיו האיצו את המגעים מול בעלות הברית וב-7 באוגוסט החליטה מועצת הכתר באופן חד צדדי על יציאה מהמלחמה. ב-3 בספטמבר חתם קסטלאנו על הסכם הכניעה. במקביל, הוציא אמברוזיו ללא ידיעתו של באדליו, הוראה לכל הכוחות האיטלקיים בחזית להתחיל לפעול כנגד הגרמנים. עם זאת, חוסר התיאום בין באדוליו לאמברוזיו גרם לאיבוד זמן יקר שבמהלכו יכלו בעלות הברית להשתלט על יעדים אסטרטגיים באיטליה.
ב-8 בספטמבר פורסמה הודעת הכניעה. יום למחרת ביטל אמברוזיו את הוראתו הקודמת והורה לצבא האיטלקי לא לפתוח באש על הגרמנים אלא אם כן אלו ירו ראשונים. תוך יום אחד השתלטו הגרמנים על כל צפון איטליה ואף על עיר הבירה רומא. בעלות הברית לעומת זאת, הצליחו להשתלט על דרום איטליה. אמברוזיו ובאדוליו נמלטו במהירות לברינדיזי. הגרמנים החליפו את אמברוזיו בג'ובאני מסה. אמברוזיו עצמו נותר בתפקיד, באופן רשמי, עד סיום המלחמה אז יצא לפנסיה באופן רשמי.
הוא נפטר בסלאסיו ב-19 בנובמבר 1958.
וולף וילנסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1919 ליטא קובנה, ליטא
 פטירה:  7 בינואר 1992  (בגיל 73 בערך) ישראל בת ים, ישראל
 תאריך עלייה:  1983
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אקדמיית פרונזה 
 השתייכות:  צבא ליטא   הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1939–1940, 1940 – 1972
 דרגה:   פולקובניק (אל"ם)
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד בדיוויזיית חיל רגלים ה-16  קצין העיר קובנה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
  גיבור ברית המועצות   עיטור לנין    2 עיטורי הדגל האדום    עיטור אלכסנדר נבסקי    המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה    2 עיטורי הכוכב האדום
 
וולף לייבוביץ' וילֶנסקי (ברוסית: Вольф Лейбович Виленский; בליטאית: וולפס וילנסקיס, Volfas (Vulfas) Vilenskis;‏ 1919 – 7 בינואר 1992) היה ישראלי שהיה בעברו קצין יהודי בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, גיבור ברית המועצות.
ספרו

תהפוכות גורל: סיפור-חיים של "גיבור ברית המועצות"; עריכה: לוי דרור; תרגמו מכתב-יד ברוסית: אהרן ברעם, שמעון מנסקי, תל אביב: מורשת, תשמ"ח 1988.
ראו גם

יהדות ברית המועצות
העלייה מברית המועצות בשנות ה-70
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90
וודרו

| --- | --- |

Woodrow
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Woodrow & Company
 שנות ייצור:  1913–1915
 הרכבה:  בריטניה בריטניה
 סיווג:  סייקלקאר
 אורך:  3,302 מ"מ
 רוחב:  1,524 מ"מ (דגם סטנדרטי)  1,219 מ"מ (דגם ספורט)
 בסיס גלגלים:  2,134-2,286 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  2V צילינדרים, 964 סמ"ק המפיק 8 כ"ס מתוצרת "J.A.P." (אנ') (שם רשמי: "JA Prestwich Industries Limited") (יוצר בין השנים 1913-1914)  2V צילינדרים, 1,090 סמ"ק המפיק 10 כ"ס מתוצרת "William Beardmore and Company" (אנ') (יוצר בין השנים 1913-1915)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
וודרו (באנגלית: Woodrow) היא מכונית פתוחה, 2 מושבים, מסוג סייקלקאר אשר יוצרה על ידי "Woodrow & Company"  בין השנים 1913–1915 באנגליה.
דגמים

דגם "וודרו".
דגם "וודרו ספורט".
דגמים > "וודרו"

דגמי "וודרו" יוצרו בעיר "Stockport" (אנ') במחוז מנצ'סטר רבתי בצפון-מערב אנגליה.
דגם פתוח לחלוטין ללא חלונות.
2 נוסעים.
מנוע קדמי.
מנוע בנזין.
מנועי 2V צילינדרים קירור אוויר.
מנועי 2V צילינדרים קירור מים.
מערכת היגוי - מימין.
4 גלגלים לא סימטריים (קוטר קטן יותר בגלגלים האחוריים).
2 פנסים קדמיים.
ראו גם

"Cyclecar" (אנ')
הערות שוליים

↑  Georgano, N. (2000). Beaulieu Encyclopedia of the Automobile. London: HMSO. ISBN 1-57958-293-1.
↑  Culshaw, David & Horrobin, Peter: The Complete Catalogue of British Cars 1895-1975, Veloce Publishing plc., Dorchester (1997), ISBN 1-874105-93-6
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "וודרו".
חבל הסאר במשחקים האולימפיים

משלחת המייצגת את חבל הסאר השתתפה באולימפיאדת הלסינקי ב-1952, והייתה זו הפעם היחידה בהיסטוריה שבה החבל יוצג במשחקים האולימפיים בנפרד מגרמניה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הופרד חבל הסאר מהרפובליקה הפדרלית של גרמניה שהוקמה במאי 1949, ומנגד הוא לא סופח לצרפת בגלל התנגדות בעלות הברית ומספר סעיפים באמנה האטלנטית. האוכלוסייה המקומית התנגדה לצירוף החבל לצרפת, וכתוצאה מכך הוקמו גופי ספורט לאומיים נפרדים כגון נבחרת כדורגל. הוועד האולימפי של החבל הוקם באביב 1950.
הוועד האולימפי של החבל לא שלח ספורטאים למשחקי החורף האולימפיים באוסלו ב-1952, כיוון שלא היו מספיק ספורטאים שהתמחו בענפים הנדרשים.
בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים בהלסינקי צעדה משלחת חבל הסאר לפני המשלחת הגרמנית. המשלחת מנתה 36 מתחרים בסך הכל, ואיש מהם לא הצליח לזכות במדליה. ההישג הבולט של משלחת החבל היה המקום התשיעי בו זכתה הקיאקיסטית תרזה צנץ.
במשאל עם שנערך באוקטובר 1955 נדחתה האפשרות שהחבל יזכה לעצמאות, ובאמנת סאר בין גרמניה לצרפת, שנחתמה באוקטובר 1956, נקבע כי החבל ישוב לריבונות גרמנית החל מ-1 בינואר 1957. משלחת חבל הסאר לא השתתפה באולימפיאדת 1956, על אף שמבחינה טכנית הדבר היה אפשרי. הספורטאים מהחבל הורשו להצטרף למשלחת הכללית שייצגה את שלוש המדינות הגרמניות. הוועד האולימפי של החבל פורק רשמית בפברואר 1957, וחלק מחבריו הצטרף לוועד הגרמני המקביל. צנץ התחרתה מטעם המשלחת הכלל-גרמנית בשתי האולימפיות הבאות, וזכתה בהן במדליות.
ראו גם

גרמניה במשחקים האולימפיים
גרמניה המערבית במשחקים האולימפיים
המשלחת הכלל-גרמנית
הראלד קויאט

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1942 (בן 82) מילקה, ורתגאו, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  NATO Defense College  המכללה לקציני מטה של הבונדסוור 
 מספר צאצאים:  3 
 השתייכות:   לופטוואפה
 תקופת הפעילות:  1959–2005 (כ־46 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 המפקח הכללי של הבונדסוור יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו
 עיטורים
 לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  צלב הכבוד של הבונדסוור בזהב  צלב המפקד של מסדר המצוינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
הראלד קויאט (בגרמנית: Harald Kujat; נולד ב-1 במרץ 1942) הוא גנרל גרמני בדימוס אשר שימש כמפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל) של הבונדסוור (צבא גרמניה) בין השנים 2000–2002. לאחר מכן שימש כיושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו עד 2005.
ביוגרפיה

קויאט נולד ב-1 במרץ 1942 בכפר מילקה שהשתייך אז לגרמניה הנאצית וכיום נמצא בתחומי פולין. אביו היה איכר אשר שרת בוורמאכט ונהרג במהלך מלחמת העולם השנייה. עם סיום המלחמה נמלטה משפחתו מאימת הצבא האדום אל העיר קיל. ב-1959 הוא התגייס ללופטוואפה. ב-1965 הוא הועלה לדרגת לויטננט. בין השנים 1972–1975 הוא שימש כקצין מטהו של שר ההגנה גאורג לבר. בין 1975–1977 הוא למד במכללת המטה הכללי בהמבורג. לאחר מכן שימש לתקופה קצרה כקצין מטהו של שר ההגנה הנס אפל. בשנים הבאות הוא מילא תפקידים מנהליים במשרד ההגנה ובמשרד הקנצלר בבון, וב-1985 מונה למפקד גדוד הלופטוואפה ה-2.
ב-1988 הוא למד במכללת ההגנה של נאט"ו ברומא והועלה לדרגת אוברסט. ב-1989 הוא מונה לנציג גרמניה בוועדה הצבאית של נאט"ו בבריסל. ב-1996 הוא נשלח לבוסניה והרצגובינה כחלק מכוח האכיפה של נאט"ו. בהמשך אותה שנה הוא חזר לבלגיה ומונה לסגן ראש המטה הצבאי הבינלאומי של נאט"ו. ב-1998 הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט, חזר לברלין ומונה ליועצו של שר ההגנה רודולף שרפינג. ב-1 ביוני 2000 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקח הכללי (מקביל לתפקיד הרמטכ"ל). ב-1 ביולי 2002 הוא פרש מתפקידו והתמנה לתפקיד יושב ראש הוועדה הצבאית של נאט"ו. ב-17 ביוני 2005 הוא פרש מהצבא.
מאז יולי 2016 חבר קויאט במכון המחקר "דיאלוג הציוויליזציות" בברלין. מכון הממומן בידי ולדימיר יאקונין - מקורבו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין. במהלך השנים ספג קויאט ביקורת רבה בשל עמדותיו הפרו-רוסיות ותמיכתו בנשיא פוטין. שגריר ארצות הברית בגרמניה ג'ון קורנבלום כינה אותו "גנרל סובייטי".
הערות שוליים

↑  Krieg in Syrien: Russland-Lob von Ex-Bundeswehrgeneral irritiert Berlin. I
↑  כתבה בבילד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122532252  ISNI: 0000 0000 4390 1862  LCCN: no89007371  NTA: 133026264  VIAF: 45185580   WorldCat (עם VIAF): 45185580
ויגאן (הפיליפינים)

ויגאן (באילוקאנית: Ciudad ti Vigan) היא עיר בפיליפינים המשתרעת על שטח של 11 קמ"ר, והיא משמשת כבירת פרובינציית אילוקוס סור שבמחוז אילוקוס. העיר שוכנת במערב האי לוזון, לחוף ים סין הדרומי. היא נוסדה בשנת 1572, והוכרזה כעיר ב-22 בינואר 2001. העיר נבחרה על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית ב-1999, כיוון שהיא דוגמה שמורה היטב של עיר מתקופת היישוב הספרדי באסיה, והשפעת תקופה זו עדיין ניכרת בה. ויגאן גם ידועה בריצוף המעוגל שברחובותיה ובאדריכלות ייחודית שמשלבת בין סגנון העיצוב האסייתי והאדריכלות האירופית הקולוניאלית. לפי מפקד אוכלוסין משנת 2007, התגוררו בעיר 47,246 איש.
ויגאן הוכרזה על ידי תאגיד שווייצרי כאחת משבע הערים המופלאות של העולם ב-2014.
בית מסורתי בעיר
היסטוריה

לפני הגעת הספרדים, שכן במקום יישוב קטן של בתי חיזרן שניצב אותה עת על אי. העיר נוסדה על ידי הקונקיסטאדור חואן דה סלסדו (Juan de Salcedo) ב-1572. כאשר הגיע למקום, הוא הבחין בצמחייה הגדלה על גדת הנהר מסטיסו (Mestizo). הוא שאל לשם הצמחים, ומשמם - "Biga'a" - הוא גזר את שם העיר, ויגאן. שמה הרשמי של העיר היה "וילה פרדיננדינה" (Villa Ferdinandina) לכבוד בנו הבכור של פליפה השני, מלך ספרד, והיא הייתה היישוב הצפוני ביותר שהקימו הספרדים בפיליפינים. היא הפכה לבירה האזורית, ונועדה לשמש כמרכז מסחרי, ולא כמצודה. בסוף המאה ה-17, נוצר בעיר סגנון אדריכלי חדש, ששילב בין הבנייה המסורתית המקומית לבין שיטות הבניין באבן, בלבנים ובעץ שהביאו הספרדים. ב-1758 נקבע מקום מושבו של ארכיבישוף בעיר, והיא הייתה למרכז תרבותי אזורי. בשל התפתחותו של היישוב, היא זכתה לשם "סיודאד פרדיננדינה דה ויגאן" (Ciudad Fernandina de Vigan - "העיר פרדיננדינה של ויגאן") ב-1778. נהר מסטיסו הסמוך, ששימש כעורק תחבורה ימי בין המאה ה-16 למאה ה-19, נסתם עם השנים, והאי שעליו שכנה העיר התחבר ליבשה. ויגאן עמדה בקשרי מסחר עם סין במערב, ועם המושבות הספרדיות במקסיקו במזרח. בשל כך שררה בעיר אווירה רב-תרבותית.
העיר

העיר שוכנת במישור שלאורף החוף, בדלתת הנהר אברה (Abra), בסמוך לקצהו הצפוני של האי לוזון. שטחה 27 קמ"ר, והיא מחולקת לתשעה רבעים עירוניים (Poblaciones) ול-30 רבעים כפריים (Barangays). כמעט מחצית משטח העיר משמש לגידולים חקלאיים. המרכז ההיסטורי של ויגאן משתרע על שטח של 175 דונם על גדותיהם של הנהרות מסטיסו וגובאנטס (Govantes).
הכיכר המרכזית הספרדית ניצבת במרכזה של העיר ההיסטורית ונחלקת לשני חלקים - "פלאסה סלסדו" (Plaza Salcedo) שבה שוכנים בית העירייה ובית הנבחרים של הפרובינציה, ו"פלאסה בורגוס" (Plaza Burgos) שבה ניצבת הקתדרלה. תוכנית המתאר של העיר הוכתבה על ידי כללי האדריכלות שחייבו ברנסאנס את כל הערים החדשות באימפריה הספרדית, ואשר נודעו כ"חוק (ארצות) הודו" (Ley de la Indias), אולם ברובע מסטיסו ההיסטורי קיימת חריגה מכללים אלה, ובמקומם מורגשת השפעה סינית ומקומית. הרובע, כפי שעולה משמו, יושב במשפחות אמידות ממוצא מעורב (מסטיסו) סיני-אילוקאני. חומרי הבניין ששמשו לבניית העיר היו טרקוטה, עץ, אבן ואבן גיר, והבתים הוקמו בהשפעת סגנון הבנייה המסורתי. הבתים המסורתיים היו מוגבהים על עמודים כדי לאפשר אוורור והגנה מפני גשמי המונסון, הם היו עשויים מחומרי בניין קלים, כמו עץ, חזרן וענפים יבשים, וכללו חדר בודד. בתים כאלה שוב אינם בנמצא בעיר, אך השפעתם עדיין ניכרת במבני אבן מאוחרים. הבתים הנוכחיים עשויים מקומת אבן תחתונה ומעליה קומה נוספת מעץ וגג רעפים מחודד. רוב מבני העיר הקיימים הוקמו במאה ה-18 ובמאה ה-19, וחלק קטן מהם שמרו על ייעודם כפי שהיה בטרם ירדה העיר מגדולתה. באותה תקופה מיקמו הסוחרים הסיניים את משרדיהם ומחסניהם בקומה הראשונה והתגוררו בזו שמעליה.
על המבנים החשובים בעיר נמנים קתדרלת פאולוס הקדוש (1790-1800), ארמון הארכיבישוף (1783), קולג' פאולוס הקדוש (1892) ובית הנבחרים בסגנון נאו-קלאסי מתחילת המאה ה-20.
ערים תאומות

מרוקו אגאדיר, מרוקו
ארצות הברית הונולולו, הוואי, ארצות הברית
מלזיה מלאקה, מלזיה
ארגנטינה מאר דל פלאטה, ארגנטינה
ראו גם

גן החיות בלוארטה
הערות שוליים

↑  הסינים הביאו אתם סגנון בנייה זה, המכונה shophouse, למקומות שונים באסיה. דוגמאות נוספות לסגנון זה מצויות במלאקה ובפנאנג שבמלזיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007499044705171  LCCN: no2003124362  VIAF: 153954077   WorldCat (עם VIAF): 153954077
ווד (נהר, אורגון)

| --- | --- |
הנהר ווד
הנהר ווד
 מידע כללי
 אורך:  29 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  9 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  570 קמ"ר
 מוצא:  אגן הניקוז של קרייטר לייק באורגון
 גובה מוצא הנהר:  1,284 מטרים
 שפך:  אגם אג'נסי (אנ') באורגון
 קואורדינטות שפך:  42°34′13″N 121°56′14″W﻿ / ﻿42.5703437°N 121.93725155°W﻿ / 42.5703437; -121.93725155
 מדינות באגן הניקוז:  אורגון בארצות הברית
 
 מפה המציגה את מהלך הנהר ווד ויובליו
עמק הנהר ווד
הנהר ווד (באנגלית: Wood River) הוא נהר קצר הזורם בדרום-מרכז אורגון בארצות הברית, חלק מאגן הניקוז של הנהר קלאמת. הנהר, באורך 29 קילומטרים, זורם דרך היער הלאומי פרימונט-וינמה, שטחים בבעלות לשכת ניהול הקרקעות של ארצות הברית ושטחים בבעלות פרטית בדרום אורגון. אגן הניקוז של הנהר משתרע על כ-570 קילומטרים רבועים של יער מחטנאים, שטחי מרעה כפריים וביצות. הנהר מספק בית גידול למינים רבים של חיות בר, כולל אוכלוסיות נודדות ואוכלוסיות קבועות של טרוטת הפס האדום של האגן הגדול.