stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורצ'ה
היסטוריה

באזור העיר התגלו ממצאים ארכאולוגיים משלהי תקופת האבן החדשה, המעידים על נוכחות אנושית קבועה במקום מסביבות האלף הרביעי לפנה"ס. באזור הכפר קמניצה (Kamenica), כ-10 ק"מ דרומית לקורצ'ה, התגלו אתרי קבורה מהמאה ה-13 לפנה"ס ועד המאה השישית לפנה"ס. בהמשך, היה האזור בתפר שבין איליריה לבין מוקדון.
עיר בשם קוביצה מוזכרת במסמכים מ-1280, אך העדויות הראשונות לקיומה של העיר הנוכחית הן משלהי המאה ה-15. ב-1440 נכבש האזור בידי האימפריה העות'מאנית. הסולטאן מהמט השני החליט לתגמל את אחד מנאמניו, איליאז הוג'ה, שהיה ממפקדי צבאו בעת כיבוש קונסטנטינופול (1453). הוא נתן לו את התואר ביי, והעניק לו את הסנג'ק של מנסטיר, שכלל גם את אזור קורצ'ה. הוג'ה הקים את העיר, שנקראה אז גריצה Görice. התפתחותה של העיר הואצה לאחר כיבושה של העיר הוולאכית הסמוכה מוסקופולה בידי עלי פאשה ב-1788. חרף התאסלמותם של מרבית האלבנים בתקופת השלטון העות'מאנית, נותר בקורצ'ה קהילה יוונית-אורתודוקסית גדולה.
ב-1724 הוקם בעיר בית הספר הראשון, והלימודים בו היו בשפה היוונית. ב-1887 נפתח בעיר בית הספר הראשון באלבניה כולה שהלימודים בו היו בשפה האלבנית, וב-1891 נפתח בית הספר הראשון באלבניה לבנות.
לפי חוזה סן סטפנו מ-1878, הייתה אמורה קורצ'ה לעבור מהעות'מאנים לידי הבולגרים, אך החוזה בוטל עוד באותה שנה בקונגרס ברלין. ב-28 בנובמבר 1912 הכריזה אלבניה על עצמאותה, אך קורצ'ה נכבשה בידי יוון כבר ב-6 בדצמבר, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה. יוון שאפה לחזק את שליטתה באזורים שבהם הייתה אוכלוסייה יוונית-אורתודוקסית וראתה באזור חלק מהאימפריה היוונית ההיסטורית. ב-1914] כוננו היוונים בדרומה של אלבניה את הרפובליקה האוטונומית של צפון אפירוס, וקורצ'ה הייתה לחלק ממנה. ב-1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, השתלט כוח צרפתי-איטלקי על הרפובליקה האוטונומית. האזור חולק ביניהן, וקורצ'ה הייתה נתונה לשליטה צרפתית עד קביעת גבולותיה הסופיים של אלבניה ב-1920.
ב-1939 כבשה איטליה את אלבניה כולה, אך לאחר פרוץ מלחמת איטליה–יוון, כבשו היוונים את דרום המדינה, לרבות קורצ'ה (נובמבר 1940). גרמניה נחלצה לעזרתה של איטליה, והשליטה בעיר חזרה לאיטלקים באפריל 1941. עם כניעתה של איטליה לבעלות הברית ב-1943 השתלטו על העיר הגרמנים, והם החזיקו בה עד ה-24 באוקטובר 1944. במהלך הכיבוש האיטלקי והגרמני הייתה העיר לאחד מקני ההתנגדות לכיבוש, בהנהגת מפלגת העבודה האלבנית, מפלגה קומוניסטית שנוסדה בקורצ'ה ב-1941 ושלטה באלבניה בין 1946 ל-1991.
ב-1971 נפתחה בעיר אוניברסיטת פאן נולי. בתחילה כללה האוניברסיטה פקולטה לחקלאות בלבד, ובהמשך נפתחו גם פקולטות להוראה ולמנהל עסקים (1992), סיעוד (1994) ושלוחה בפוגרדץ ללימודי תיירות (2009).
כלכלה

במהלך המאה ה-20 התבססה קורצ'ה כמרכז תעשייתי, בעיקר לתעשיית הטקסטיל. באזורים החקלאיים שמסביב לעיר שדות חיטה וקני סוכר, ובקורצ'ה עצמה פועלות תעשיות נלוות - קמח, סוכר, וכן מותג בירה, בירה קורצ'ה. תעשייה נוספת מבוססת על כריית ליגניט.
תרבות

בקורצ'ה פועלים מספר מוזיאונים: המוזיאון הלאומי לאמנות ימי הביניים, המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה, המוזיאון הלאומי לחינוך (השוכן בבית בו פעל בית הספר הראשון באלבניה) ומוזיאון בראטקו לאמנות המזרח.
מועדון הכדורגל סקנדרבאו קורצ'ה משחק בליגת העל האלבנית. הוא זכה באליפות אחת, ב-1933.
לקורצ'ה עיר תאומה אחת, סלוניקי.
בית הספר הראשון, 1899
קיסר (תספורת)

דיוקן של הקיסר הרומי טיבריוס אשר על שמו נקראת התספורת, מוצגת במוזיאון המלכותי של אונטריו, טורונטו שבקנדה.
תספורת קיסר (באנגלית: Caesar cut) היא תסרוקת המיועדת בעיקר לגברים, המאופיינת בפוני קצר, בעוד שהשיער קצוץ בצידי הראש, ובעל נפח של שיער בחלק העליון של הראש. תספורת קיסר הייתה נפוצה ברחבי האימפריה הרומית והיא נקראת על שמו של הקיסר הרומי טיבריוס אשר בדיוקנותיו ניתן להבחין בתספורת זו.
התספורת הפכה פופולרית בקרב בני נוער בשנות התשעים של המאה העשרים, סגנון זה הפך פופולרי בעיקר משום שהדמות אותה גילם ג'ורג' קלוני בתוכנית הטלוויזיה המצליחה ER הייתה תספורת זו.
בין המפורסמים אשר היו בעלי תספורת קיסר ניתן למנות את השחקן האמריקאי ג'ורג' קלוני, השחקן הניו זילנדי ראסל קרואו, הראפר האמריקאי אמינם וכן גם מנכ"ל ומייסד פייסבוק, מארק צוקרברג אשר התבטא בעבר על הערצתו כלפי הקיסר טיבריוס.
גלריית תמונות

השחקן האמריקאי ג'ורג' קלוני בשנת 1995
הראפר האמריקאי אמינם בשנת 2005
מנכ"ל ומייסד פייסבוק, מארק צוקרברג בשנת 2008
השחקן הניו זילנדי ראסל קרואו בשנת 2017
ראו גם

אופנה במדינות המערב בשנות ה-90 של המאה ה-20
הערות שוליים

↑  תסרוקות מיוחדות ומעניינות לגברים | יופי, באתר | יופי | אתר היופי והלייף סטייל המוביל בישראל., ‏בנובמבר 2017
1 2 3  Nora Taylor, I Can’t Believe This Look Is Still Trending 2,000 Years Later, Repeller, ‏5 בפברואר 2019
1 2 3 4  The Best of Eminem's Caesar Cut Hairstyle [2022 – Cool Men's Hair], Cool Men's Hair, ‏בספטמבר 2018
↑  "George Clooney's Hair Evolution". נבדק ב-30 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  All You Need Know About: The Caesar Haircut - What Is It? How To Style?, Regal Gentleman (באנגלית)
↑  Áine Cain, Mark Zuckerberg has been fascinated by Augustus Caesar for years, and it raises some questions about the future of Facebook, Insider, ‏5 באוגוסט 2018
↑  Mary Meisenzahl, Mark Zuckerberg's fascination with Augustus Caesar might explain the Facebook CEO's haircut, which his wife Priscilla Chan is cutting during quarantine, Insider, ‏5 בספטמבר 2019
פרשוב (מחוז)

מחוז פרשוב (בסלובקית: Prešovský kraj) הוא אחד מ־8 מחוזותיה של סלובקיה. המחוז נוסד בשנת 1996 והוא המאוכלס ביותר מבין 8 המחוזות. עיר הבירה של המחוז היא פרשוב.
גאוגרפיה

המחוז משתרע בחלקה הצפון־מזרחי של סלובקיה, ושטחו 8,973 קמ"ר.
המחוז גובל ב־3 מתוך 7 מחוזותיה האחרים של המדינה: קושיצה (מחוז) גובל בו מדרום, מחוז ז'ילינה במערב ומחוז באנסקה ביסטריצה בדרום־מערב.
פני השטח הרריים בעיקרם, ועליהם משתרעים הרי הטטרה, בהם הפסגה הגבהה בסלובקיה, גרלחובסקי שטיט (2,654 מטרים מעל פני הים). במחוז זה זורמים מספר רב של נהרות ונחלים גדולים, ביניהם פופרד (נהר), הנשפך אל הים הבלטי, ודונייץ, שרובו זורם בפולין ואף הוא נשפך אל הים הבלטי.
הנקודה הגבוהה ביותר במחוז היא, כאמור, ההר הגבוה ביותר בסלובקיה, גרלחובסקי שטיט (2,654 מטרים מעל גובה פני הים). גובהה של הנקודה הנמוכה ביותר במחוז פרשוב הוא 105 מטרים מעל פני הים.
דמוגרפיה

במחוז פרשוב מתגוררים למעלה מ־800,000 תושבים, מה שמביא לצפיפות של 90.8 נפש לקמ"ר.
90.7% מתושבי המחוז הם סלובקים, 4% מהם בני רומה, והשאר מתחלקים למיעוטים קטנים אחרים, ביניהם אוקראינים, רוסים והונגרים.
פרשת קובלנץ

פרשת קובלנץ היא השם שניתן לשערורייה שעוררו מספר שחקני נבחרת הנוער בכדורגל, בעת ששהו במחנה אימונים שנערך בעיר קובלנץ אשר בגרמניה, ב-1984.
ראשית הפרשה בהיעלמותה של קופת צדקה (או קופה לטיפים, לפי גרסה אחרת) בצורת בקבוק מחדר האוכל של המלון המקומי, העלמות שהתגלתה מספר שעות לפני יציאת סגל הנבחרת בדרכם חזרה לישראל. לאחר בירור קצר החזירו שחקני הנבחרת את הכסף הגנוב, 150 מארק גרמני. מנהלי הנבחרת עשו מאמץ להעלים את הפרשה, אולם היא נחשפה בכל זאת בכלי התקשורת שבועיים לאחר מכן.
שני שחקני הנבחרת אשר הודו בגנבה, מאיר חנוכה ואשר ששון, חשפו בתוך כך גם את מעשי חבריהם למשלחת, שכללו גנבת ציוד מחנויות ספורט, הימורים במשחקי קלפים ואף אירוח צעירה במשך יומיים באחד מחדרי המלון.
השחקנים המעורבים בפרשה נענשו בחומרה: חנוכה, ששון, חי קרייס, שמואל שמואל ועופר דגמי הורחקו לצמיתות מנבחרות ישראל ולמספר חודשים מקבוצותיהם; הקפטן קובי בלדב, מאיר קדוש ושחר בראל הורחקו לשנה; אלון נתן, לביא קוזניצקי וליאור רוזנטל הורחקו על תנאי לשנה. בעקבות הרחקתו מהנבחרת לצמיתות וממשחקי הליגה ל-6 חודשים, עקר מאיר חנוכה לדנמרק, שם התדרדר לשימוש בסמים. לאחר מספר שנים שב לישראל ופנה לגמילה.
מאמן נבחרת הנוער, דרור קשטן, הודח מתפקידו בגלל הפרשה.
הערות שוליים

↑   "סגר את עצמו בשירותים": מה קרה לריבלין לפני הזכייה הראשונה של בית"ר בגביע?, סרטון בערוץ "כאן | חדשות - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 11:56)
↑  גולן בר יוסף, אולימפית: גם משה סיני על הכוונת, באתר ynet, 20 בנובמבר 2000
קווין סמית' (שחקן)

ערך זה עוסק בשחקן, קווין טוד סמית'. אם התכוונתם לבמאי האמריקאי קווין פטריק סמית', ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 במרץ 1963 אוקלנד, ניו זילנד
 פטירה:  15 בפברואר 2002 (בגיל 38) בייג'ינג, סין
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  1987–2002 (כ־15 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קנטברי  תיכון טימרו לבנים 
 מספר צאצאים:  3 
 פרופיל ב-IMDb
 
קווין טוד סמית' (באנגלית: Kevin Tod Smith; ‏16 במרץ 1963 – 15 בפברואר 2002) היה שחקן קולנוע וטלוויזיה ניו זילנדי.
ביוגרפיה

סמית' נולד באוקלנד, ניו זילנד. אמו הייתה מטונגה, ואביו מקומי. כשהיה בן 7 עברה משפחתו לעיר טימרו. 
סמית' התעניין בדרמה, וב-1979, הצטרף למועדון הדרמה.
בתיכון הוא ניגן בלהקות רוק אנד רול. הוא גם אהב לצייר ולשחק רוגבי, והוא קיווה להצטרף לקבוצת הרוגבי המפורסמת "All Blacks".
בגיל 17 עבר סמית' לקרייסטצ'רץ' ועבד בכמה עבודות שונות לפני שנרשם לאוניברסיטת קאנטרבורי.
בגיל 20, ב-1986 הוא התחתן עם חברתו מהתיכון, סו. לזוג נולדו שלושה בנים: אוסקר, טיירון ווילארד.
הוא שיחק בסרטים וסדרות טלוויזיה רבות, אך התפקיד שהקנה לו פרסום כלל עולמי הוא דמותו של ארס - אל המלחמה המיתולוגי בסדרות "הרקולס: המסעות המופלאים" ו"זינה הנסיכה הלוחמת".
בשנת 1993 גילם את לורנס הייס בסרט הדרמה "תקנות נואשות" לצד קליף קרטיס ומייקל הרסט.
מותו

סמית' נהרג בתאונה טרגית בגיל 38, בשנת 2002 על סט הצילומים. בעת שהשתתף בצילומי הסרט "חיילי הצדק 2" בבייג'ינג שבסין, נפל סמית' נפל מגובה רב, נפגע קשות בראשו, ונפטר לאחר יום.
קווין סטיט

ג'ון קווין סטיט (באנגלית: John Kevin Stitt; נולד ב-28 בדצמבר 1972) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, אשר מכהן כמושל אוקלהומה ה-28 מאז ינואר 2019. איש עסקים בעברו. כבן לשבט הצ'רוקי, סטיט הוא האינדיאני הראשון המכהן כמושל בארצות הברית.
ביוגרפיה

סטיט נולד ב-28 בדצמבר 1972 בצפון מערב פלורידה. גדל בנורמן שמדרום לאוקלהומה סיטי, שם אביו עבד ככומר. סטיט למד חשבונאות באוניברסיטת המדינה של אוקלהומה. התחתן בשנת 1998 ונולדו לו שישה ילדים. בשנת 2000 החל לעבוד בשירותים פיננסיים.
הפריימריז הרפובליקניים לתפקיד מושל אוקלהומה נערכו בקיץ 2018. סטיט הגיע למקום השני עם כ-24.4% מהקולות, וניצח בסיבוב השני עם כ-54.5% מקולות הבוחרים. הוא ניצח באחוז דומה בבחירות הארציות וסטיט נכנס לתפקידו כמושל ב-14 בינואר 2019.
בעמדותיו, סטיט מתנגד להפלות ולהגבלת הזכות לשאת נשק.
הערות שוליים

↑  Tres Savage, Gov. Kevin Stitt inaugurated, lawmakers talk 'optimism', NonDoc, ‏14 בינואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1188354876  SNAC: w6fk37d4  VIAF: 2698156075619353980004   WorldCat (עם VIAF): 2698156075619353980004 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פרשיית הספינה קרוליין

הספינה קרוליין הייתה ספינת אספקה של המורדים הקנדיים בשלטון הבריטי ב-1837 שהוצתה על ידי הבריטים. מקרה זה שימש תקדים לפיו נקבע נוהג בינלאומי.
מנהיגי המורדים הקנדים (בראשות ראש עיריית טורונטו) שמרדו בשלטון הבריטי, הצליחו בדצמבר 1837 לגייס בבאפלו (ארצות הברית) את התמיכה של אמריקנים רבים. הכוח שנוצר ביסס את עצמו באי הצי (Navy Island – אי בשטח הקנדי של נהר הניאגרה) משם יצא לפשיטות לחופי קנדה ותקף אוניות בריטיות. הכוח קיבל אספקה על ידי האונייה האמריקאית "קרוליין". קרוליין הייתה ספינה קטנה ששייטה בנהר הניאגרה, בתחום הגבול שבין ארצות הברית וקנדה.
בליל 29 - 30 בדצמבר תפסה בריטניה את האונייה "קרוליין" שהייתה באותו הזמן בנמל האמריקאי שלוסר – בשטחה הטריטוריאלי של ארצות הברית, הציתה את האונייה באש ושלחה אותה לעבר מפלי ניאגרה. 2 אזרחים אמריקאיים נהרגו בהתקפה.
חוקיות המעשים של בריטניה נידונו בתכתובת בין מזכיר המדינה האמריקאי, דניאל ובסטר והלורד אשברטון, נציג בית המלוכה הבריטי, בין השנים 1841–1842 כאשר בריטניה ביקשה את השחרור של נתין בריטי, McLeod, שנעצר בארצות הברית באשמת ביצוע רצח והצתה במהלך התקרית.
מכתבו של מר ובסטר למר פוקס

מר ובסטר למר פוקס (24 באפריל 1841) – יהיה זה התפקיד של ממשלת הוד מעלתה להוכיח כי הצורך בהגנה עצמית מכריע, מידי, לא הייתה ברירה אחרת ולא היה פנאי לשקול אפשרויות אחרות. יהיה על הממשלה להוכיח, עוד, כי הרשויות המקומיות של קנדה, גם אם מניחים שהיה זה צורך השעה, אישרו להם להיכנס לשטח ארצות הברית בכלל, לעשות מעשה לא הגיוני או מוגזם. מעשה ההגנה העצמית צריך להיות מוגבל לצורך זה ולהישמר בבירור במסגרתו. הממשלה מוכרחה להראות שהתראה או מחאה לאנשים שעל סיפונה של קרוליין הייתה לא מעשית או חסרת תועלת. חייבים להוכיח כי לא ניתן היה להמתין לאור היום, שלא ניתן היה להפריד בין האשמים לחפים מפשע, שלא היה זה מספיק לתפוס ולעכב את כלי השיט, שהיה צורך, מידי ובלתי נמנע לתקוף אותה... צורך לכל זה – ממשלת ארצות הברית לא מאמינה שהיה קיים.
מכתבו של לורד אשבורטון למר ובסטר

לורד אשבורטון למר ובסטר (28 ביולי 1842) – זה משביע רצון שאנחנו מסכימים לחלוטין על הכללים העקרוניים של המשפט הבינלאומי החלים בתקרית המצערת. כבוד שאין לחלל אותו לטריטוריה של מדינות עצמאיות הוא הבסיס החשוב ביותר לעולם התרבותי.
המנהג הבינלאומי

כללים אלו לשימוש בכוח, שסוכמו בין ארצות הברית לבריטניה היוו במשך שנים רבות את כללי המשפט המנהגי הבינלאומי לשימוש בכוח. בשנת 1945 נחתמה מגילת האומות המאוחדות ובמסגרתה סעיף 51 המעגן את הזכות להגנה עצמית. ישנה אי-בהירות ביחס למעמד הכללים המנהגיים הטרום מגילתיים, והנושא טרם הוכרע.
קופת חולים עממית

לוגו קופת חולים עממית
אחות במרפאה של קופת חולים עממית במוסד החינוכי לעליית הנוער במגדיאל, 1952
קופת חולים עממית הייתה קופת חולים  "בלתי מפלגתית" שנוסדה במטרה לספק שירותי רפואה להתאחדות האיכרים ולהתיישבות העובדת שלא נכללה בהסתדרות הכללית (כמו למשל משקי חבר החקלאים הלאומיים, האיחוד החקלאי ואיכרים עצמאיים במושבות). קופת החולים נוסדה בשנת 1931 על ידי הדסה ובשנת 1974 התאחדה עם קופת חולים של הציונים הכלליים, כך נוצרה קופת חולים מאוחדת.
הקמה

יוזמה להקמת קופת חולים עממית לבני המעמד הבינוני עלתה על ידי ד"ר ראובן כצנלסון והתאחדות המעמד הבינוני בשנת 1930 ואף החל רישום לקופה. אולם היוזמה נתקלה בקשיים ובספטמבר 1931 יצאה התאחדות המעמד הבינוני בקריאה לסיוע במימוש היוזמה.
במרץ 1931 קרא כצנלסון לייסד "קופת חולים עממית" בחסות הדסה, שתפעיל שירותי בריאות במושבות למי שאינם רוצים להיות חברים בקופת חולים כללית. ההצעה זכתה לתמיכתה המיידית של התאחדות האיכרים, ובנובמבר 1931 קיבלה קופת חולים עממית את אישור ועדת הבריאות ותחומי פעולתה הוגדרו.. כצנלסון נבחר למנהלה הראשון של הקופה החדשה, קופת חולים עממית.
קופת חולים עממית התארגנה לפעילות תחילה במושבות קטנות כמו יסוד המעלה, כפר תבור, יבנאל ובנימינה. קופת חולים עממית הגיעה לשיתוף פעולה עם קופת חולים כללית על מתן שירותי רופא משותפים לחברי שתי הקופות. במאי 1932 הוקם סניף של הקופה בכפר סבא וב-1 ביוני 1932 החל לפעול סניף של הקופה בחיפה. עם זאת, בנקודות היישוב הגדולות נתקלה הקופה בבעיה של השגת הסכמה עם הסתדרות הרופאים, על מחיר השירותים. ההסתדרות הרפואית דרשה תשלום יותר גבוה מזו שהקופה הסכימה לשלם, והתנגדה לכך שקופת חולים עממית כללה חברים בעלי נכסים.
בינואר 1934 התקיימה ועידה ארצית ראשונה של הקופה. באותה עת היו לקופה 13,600 חברים שקבלו שירות ב-43 סניפים. הקופה נהנתה מסיוע של ההסתדרות הציונית הדסה, שנומקה בעלויות הקמה ובכך שכ-4000 מחבריה הם נזקקים שאינם יכולים לשלם את מלוא המחיר של השירות.
3 שנים אחרי הקמת קופת חולים עממית, הוקמה קופת חולים לאומית. בשנים 1935 ו- 1937 נאבקה קופת חולים הכללית נגד העברת כספי הסוכנות היהודית לקופת חולים לאומית, תמורת טיפול רפואי לעולים החדשים, וכשהתברר לקופת חולים כללית שקופת חולים לאומית הגיעה לכלל הסכם סודי עם קופת חולים עממית, ולפיו תקבל "עממית" את האחריות הרשמית לטפול בעולים החדשים הלאומיים, כדי לקבל את הקצבת הסוכנות, יצאה הקופה למלחמת חורמה נגד שתי הקופות המתחרות גם יחד.
בשל ריבוי הרופאים שעלו לארץ ישראל, גדל גם כושר התחרות של הקופות "לאומית" ו"עממית", והן הרחיבו שירותיהן והציעו אותם בתעריפים זולים יותר משל קופת חולים כללית.
לקריאה נוספת

שפרה שורץ (2003) פוליטיקה ובריאות: המהלכים לקראת הקמתו של מערך קופות חולים ביישוב היהודי בארץ ישראל בזמן המנדט  בתוך כלכלה וחברה בימי המנדט (עורכים: אבי בראלי ונחום קרלינסקי), קריית שדה בוקר:הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, עמ' 553 - 582.(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  יחיאל אלדמע, לשאלת הבטחון ההדדי כנגד מחלה, דואר היום, 26 ביולי 1931
↑  חידה בלי פתרונים, דואר היום, 20 באוגוסט 1930
↑  קופת חולים של המעמד הבינוני, דבר, 6 בינואר 1931
↑  קופת חולים עממית ע"י התאחדות המעמד הבינוני, דואר היום, 26 בפברואר 1931
↑  קופת חולים עממית, דואר היום, 23 בספטמבר 1931
↑  שפרה שורץ, "קופת-חולים הכללית" - עיצובה והתפתחותה כגורם המרכזי בשירותי הבריאות בארץ ישראל, פרק עשירי : "קופת-חולים וההסתדרות", פרק משנה :"קופת חולים ככלי פוליטי בידי ההסתדרות ומפא"י בשנות ה-30", סעיף : פוליטיקה והחברות בקופת-חולים, עמוד 168
↑  יהושע בן אריה, (עורך), "ירושלים בתקופת המנדט - העשייה והמורשת", פרק : התפתחות שירותי הרפואה בירושלים בתקופת השלטון הבריטי", (פרופ' שמואל ניסן), הוצאת יד בן צבי, 2003, עמוד 311
↑  שיתוף פעולה, דבר, 17 באפריל 1932
↑  דף קופת חולים עממית במושבות, דואר היום, 18 במאי 1932
↑  קופת חולים עממית, דואר היום, 19 במאי 1932
↑  עמדת הסתדרות הרופאים לשאלת קופת־חולים עממית, דואר היום, 5 בפברואר 1933
↑  מועידת הרופאים, דבר, 8 במאי 1933
↑  ועידת קופת חולים עממית, דואר היום, 31 בינואר 1934
ערך זה הוא קצרמרבנושא בריאות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קול הקהילות

קול הקהילות מכריז על מינוי ד"ר לאון בן זקן לשר הדואר של מרוקו, דצמבר 1955
קול הקהילות (צרפתית La Voix des communautés), היה ביטאון חודשי בשפה הצרפתית של מועצת הקהילות היהודיות במרוקו, שיצא לאור בין פברואר 1950 – 29 באוקטובר 1963. כותרת העיתון הוגשה בצרפתית אך בכותרת המשנה לעיתון הובא גם שמו בעברית; העמוד האחרון בו הוקדש למאמרים בערבית שהופנו לקובעי המדיניות המרוקנית, עמוד שפסק להופיע מגיליון 16 ביולי 1962 בגלל קשיים תקציביים. הירחון הביא בעיקר מאמרים בנושאי תרבות עברית וצרפתית.
מתקופת הוצאתו הראשונה ועד עצמאות מרוקו ב-1956, יצאו לאור 58 גיליונות שנערכו ברבאט, כאשר עד פברואר 1952 נוהל בידי ז'אק דהן ויצחק בן עבו, עם הצטרפותו של ז'אק רפאל, נציג בוגרי כל ישראל חברים (אליאנס) ואוהד התנועה הלאומית המרוקנית. ב-15 בפברואר 1961, יצא העיתון בגרסה חדשה בניהולו של דוד עמר ובעריכת אדמון סויסה, עם מרק סבח ככתב קבוע, ומגיליון 14 של אפריל 1962, ויקטור מלכא היה לעורך הראשי.
העיתון היווה ביטוי מרכזי לעמידה מול גילויים אנטי יהודיים בעיתונות המרוקנית, בעיקר לאחר אוגוסט 1961, בו הגיע מלך מרוקו חסן השני לכס השלטון וגל העלייה ההמונית לישראל, תחת הסכם חשאי עם המלך החדש, והתנגדות גורמים שונים במרוקו לתופעה זו. כמו כן ביטא את בעיות היהודים כמיעוט, בהבאת תופעת ניצול קטינות יהודיות, להתאסלמות ונישואין עם מוסלמי, ללא ידיעת הוריהן ובחסות השר לענייני אסלאם.
במרץ 1963 עברה מערכת העיתון מרבאט לקזבלנקה, והירחון פסק להופיע ללא הודעה מוקדמת ב-29 באוקטובר 1963, אחרי 29 גיליונות שיצאו החל מפברואר 1961 בגרסתו החדשה.
פרטיום

אזור פרטיום, במקרה זה כולל צפון מרכז וצפון באנאט, בצבע חום כהה ושאר נסיכות טרנסילבניה בשנת 1570
פרטיום או פרציום (מלטינית: Partium, בהונגרית גם Párcium; בהונגרית וברומנית: Partium מבטאים "פרציום", קיים גם התרגום להונגרית: Részek) הוא השם ממקור לטיני הניתן בהונגרית לאזורים הגובלים עם טרנסילבניה ממערב ומצפון, ממזרח לנהר טיסה. המושג נוצר במאה ה-16, אז אזורים אלה, "חלקים" (Partium Regni Hungariae) של ממלכת הונגריה, הוכללו, באישור הסולטאן העות'מאני, בתחום נסיכות טרנסילבניה. בשביל הרומנים, רוב שטחי פרטיום שקולים כנגד אזורי קרישאנה, מרמורש, מחוז סלאז' וצפון באנאט של ימינו.
רקע היסטורי ומקור השם

ניצחון הטורקים בקרב מוהאץ' (1526) ציין את סופה המתקרב של ממלכת הונגריה העצמאית. הממלכה שרדה עד לשנת 1541, כשהעות'מאנים כבשו את בירתה, בודה. הממלכה ההונגרית חולקה מאותו רגע לשלושה חלקים:
החלק המרכזי הפך לפשליק עו'תמאני (Hungaria turca) עם בירתו בבודין (בודה בטורקית);
החלק המערבי והצפוני בשליטה הבסבורגית הפך ל"ממלכת הונגריה" תחת חסות אוסטרית ("הונגריה המלכותית") עם הבירה בפוז'ון, השם ההונגרי של ברטיסלאבה;
והחלק המזרחי שהתארגן בחסות עות'מאנית, תחת שלטון אוטונומי של המלך ההונגרי האחרון, יאנוש זאפויאי, שליט טרנסילבניה לשעבר.
חלק אחרון זה, שבירתו הייתה אלבה יוליה (גיולאפהרוואר) כונה על ידי היסטוריונים הונגרים "ממלכת הונגריה המזרחית".
ב-29 בפברואר 1528 כרת זאפויאי ברית עם הסולטאן סולימאן המפואר שכבש את ארצו וקיבל ממנו ערבות כתובה לתמיכה.
החל משנת 1541–1542 האזור המכונה "פרטיום" נמצא בשליטת יאנוש סאפויאי. אחרי מותו של יאנוש, בנו יאנוש ז'יגמונד זאפויאי ויתר על טענתו לכתר הונגריה לטובת הקיסר ההבסבורגי מקסימיליאן השני שתבע אותו עוד מ-1563. לעומת זאת נשאר יאנוש השני ז'יגמנד נסיך טרנסילבניה בשנים 1571-1570.
בשנת 1571 בהתאם להסכם שפייר, הסכים יאנוש השני ז'יגמונד להתפטר מתפקידו כמלך הונגריה והומצאה בשבילו, בתור נסיך של האימפריה הרומית הקדושה, דוכסות חדשה שנקראה "חלקים מממלכת הונגריה" (Partium regni Hungariae), פרטיום, לפי נטיית המילה הלטינית "פארס" (חלק) ביחסת השייכות (גניטיב) רבים. (מן הביטוי dominus) Partium regni) (Hungariae, (שליט) של חלקים מממלכת הונגריה).
, serenissimi olim Joannis regis Hungariae, Dalmatiae, Croatiae etc. filius, Dei gratia princeps Transsylvaniae ac partium regni Hungariae
בדומה להסכם אוראדיה (נאגי וואראד) שקדם לו, הסכם שפייר תמך בעקרון אחדות הונגריה. פרטיום וטרנסילבניה נשמרו תחת שלטונו של יאנוש ז'יגמונד בתוקף תארו כאחד מנסיכי האימפריה. הפרטיום כבר נשלטו על ידי משפחת זאפויה עוד מקודם לכן אולם ההסכם נתן לאחיזתו של בית זאפויה גושפנקה נוספת, מול תביעות אפשריות של בית הבסבורג.
עקב התפטרותו של יאנוש ז'יגמונד הפסיקה "הממלכה ההונגרית המזרחית" להתקיים והיא הפכה לנסיכות טרנסילבניה.
נסיך טרנסילבניה שלט מכאן ואילך גם על אזור הקרוי "פרטיום".
ההיקף הגאוגרפי

בהתחלה, כלל פרטיום את המחוזות (רוזנויות) ההונגריים דאז מרמורוש, סולנוק האמצעי (Közep Szolnók), קרסנה (Krászna) וביהר או
ביהור, וכן את אזור קוואר (Kővár, ברומנית Chiuar)
כחלק מממלכת הונגריה שהועברה באישור הסולטאן לשליטת בית סאפויה, גם הבאנות סוורין (באנאט), בעיקר האזור קאראש (בהונגרית: קראשו) ומערב מחוז אראד ומזרח חבל זאראנד נחשבו כחלק מפרטיום.
שטחים אלה נשלטו על ידי נסיך טרנסילבניה, מבלי שיהיו במקור חלק מנסיכות טרנסילבניה.
את הגבול ביניהם ובין טרנסילבניה המקורית נהוג למקם במעבר "פאסול קראיולוי" ברומנית: Pasul Craiului, בהונגרית: קיראי-האגו Király-hágó), הנחשב על ידי ההונגרים ל"שער של טרנסילבניה" (Erdély kapuja), הנמצא בגובה 582 מ', בימינו במערב רומניה, ביישוב בוצ'ה.
בעיני ההיסטוריונים הרומנים בימינו, אזורי פרטיום שבשטח רומניה, נחשבים עוד מימי הביניים המוקדמים לחלק מטרנסילבניה.
לפי הסכם שפייר מ-16 באוגוסט 1570 המחוזות (רוזנויות) שהשתייכו לפרטיום היו:
מרמורש (בהונגרית - מרמורוש, עם הבירה במבצר חוסט)
ביהר (עם הבירה במבצר אוראדיה או בהונגרית, נאג'ווארד) (עד 1664 נכבש בחלק קטן בצפון ובמזרח)
סולנוק האמצעית, עם הבירה סילאג'צ'ה (צ'כול סילבאניי)
קרסנה
במהלך מאתיים השנים הבאות נסיכות טרנסילבניה, כולל פרטיום, היו בלי הפסקה תחת איום של כיבוש מצד העות'מאנים וההבסבורגים. בשנת 1660 פרטיום נכבש על ידי כוחות עות'מאנים, אך עד סוף המאה ה-17 חזרה לשליטה טרנסילבנית.
בשנת 1687 הוא סופח לאימפריה ההבסבורגית, סיפוח שהוכר רשמית על ידי הסכם קרלוביץ (1699).
בימי המרד של הנסיך פרנץ ראקוצי השני שוב היה פרטיום חלק מהנסיכות הטרנסילבנית.
בשנת 1718 לפי שלום פוז'ארוואץ (פאסארוביץ) הבאנות סוורין הופרדה ממנו, תחת השם באנאט.
אזורי אראד, ביהר ומרמורוש חזרו להיות חלק ממלכת הונגריה ההבסבורגית. אחרי 1733 אזורי קרסנה, קוורא, סולנוק אמצעית, העיר זלאו (בהונגרית:זילה) וזאראנד היוו "פרטיום" במובן צר של המושג, והיו כפופים בתחום המיסים לממלכת הונגריה ההבסבורגית, בעוד מבחינה מנהלית אוחדו בשנת 1765 עם טרנסילבניה.
בימי המהפכה ההונגרית ב-1848 נכנס פרטיום תחת שליטת הממשלה ההונגרית המהפכנית. בראש התהליך עמד במאי 1848 מיקלוש וסלני. אחרי דיכוי המהפכה השאירו האוסטרים את הפרטיום במובן הצר, מחובר לטרנסילבניה. ב-15 במרץ 1862 שוב הופרדו שטחים אלה מטרנסילבניה והועברו מנהלית להונגריה.
בשנת 1867, שנת הדואליזם האוסטרו-הונגרי (Ausgleich), שטחי פרטיום נכללו ל"טרנסליתניה", המרכיב הממלכתי ההונגרי של הקיסרות הדואלית.
בשנת 1876 בוצעה רפורמה מנהלית לפיה נוצר מחוז חדש בשם סילאג' על בסיס סולנוק האמצעי, קרסנה, העיר זלאו והמחוז הטרנסילבני דובוקה. הזאראנד חולק בין המחוזות הוניאד ואראד, והנפה קוואר חולקה בין המחוז החדש סולנוק-דובוקה ובין המחוז סטמאר.
בימינו

עם התפרקות האימפריה האוסטרו-הונגרית בסוף מלחמת העולם הראשונה, פרטיום פוצל גם הוא בהתאם להסכם השלום בטריאנון משנת 1920.- 60% ממנו עבר לרומניה, כ-20% - להונגריה ועוד כ-20%, זקרפטיה הידועה גם כרוטניה הסובקרפטית לצ'כוסלובקיה.
חלק אחרון זה עבר אחרי מלחמת העולם השנייה לאוקראינה.
החלק הרומני, שהוא הרוב, מורכב מחבל קרישאנה, מצפון באנאט, כמו כן מרבית שטחי מרמורש, והחלק המזרחי של המחוז סאטו מארה. החלק ההונגרי כולל את מחוז היידו-ביהר (מערב המחוז ביהר לשעבר) וחלקים קטנים מערביים מהמחוזות סבולץ'-סטמאר-ברג ובקש. החלק האוקראיני כולל את צפון מרמורש וחבל זקרפטיה
בימינו בשפה ההונגרית המושג "פרטיום" מתייחס בעיקר לאותם אזורי פרטיום הנמצאים ברומניה.
אישים

עם האישים שנולדו באזור פרטיום ניתן לציין את המשוררים ההונגרים אנדרה אדי ויאנוש אראן ואת המלחין ההונגרי בלה בארטוק,
שונות

אחרי נפילת המשטר הקומוניסטי ברומניה, ב-1995 הוקמה בעיר אוראדיה "האוניברסיטה הנוצרית של פארטיום" (Partiumi Keresztény Egyetem) בשפה ההונגרית, על בסיס מכללה קלוויניסטית מקומית.
לקריאה נוספת

Lukinich Imre: Erdély területi változásai a török hódítás korában 1541—1711. Budapest, 1918.
Mészáros Kálmán: A Partium közjogi helyzete a Rákóczi-szabadságharcban. In: Jubileumi Rákóczi Évek 3. 2003—2011. Istennel a hazáért és a szabadságért. Szerk. Dukrét Géza. H. n. [Nagyvárad], 2005. 162—171.
החלוקה המנהלית של טרנסילבניה בשנים 1300-1867.פרטיום במובן הרחב - בצבע ורוד וורוד כהה. במובן הצר - בצבע ורוד כהה -קוואר, סולנוק האמצעית, קרסנה וזאראנד