stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גזעי כלבים

כלבים מגזעים שונים
תעודת יוחסין של כלב גזעי, המונפקת על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות
קיימים כיום בעולם מעל 500 גזעי כלבים שונים, אשר מוכרים במספר איגודי כלבנים בעולם. הגזעים מחולקים בדרך כלל על פי התפקיד והייעוד אשר לשמם נוצרו, אך גם לפי משפחות כלבים (מבחינה גנטית).
גזע הוא למעשה סוג מסוים של כלב אשר לו אופי ומבנה מסוימים, שהותאמו למילוי תפקיד ספציפי, שאותו מילא הכלב בעברו ולעיתים גם היום, כגון: ציד, עזרה בציד, נשיאת משאות, הצלה, שמירה, רעיית עדרים, לוויה, שעשוע ועוד. גזע כלבים מסוים יוליד צאצאים הדומים לו בצורה ובאופי.
השוני במאפיינים החיצוניים וההתנהגותיים נובע מהייעוד השונה של הכלב. על ידי הרבעות מכוונות הצליחו לבודד תכונות אופי ותכונות פיזיות שהיו הכרחיות לתפקוד יעיל של הכלב, לדוגמה: קבוצת כלבי הפוינטרים, אשר נועדו לעזרה בציד, הכרחי שיהיו בעלי חוש ריח מפותח, יצר רדיפה, ונתונים פיזיים של אתלטיות וכוח סיבולת.
בכלב גזעי, כבר בעת רכישת הגור ידועים פרטים רבים על אופיו, צרכיו, גודלו, פרוותו וצורתו המקלים על מציאת הכלב המתאים לבעליו.
חלק גדול מהגזעים כיום אינם עובדים בייעודם המקורי, ובמקום זה הם משמשים ככלבי לוויה כמו הבולדוג אנגלי שייעודו היה להילחם בשוורים וכיום הוא כלב משפחה בעל אופי ידידותי ביותר, ישנם גם גזעים שמשתמשים בהם ליעודים עכשוויים יותר, כמו הלברדור רטריבר והגולדן רטריבר שמתפקדים ככלבי נחיה לעיוורים .
לעומת זאת היו גזעים שנכחדו כמו הגרייהאונד האוסטרלי שהיה בעצם הרבעה מכוונת בין דינגו אוסטרלי לגרייהאונד אנגלי למטרת ציד קנגורו, ולאחר שנאסר ציד הקנגורו באוסטרליה, נעלם גם הגזע.
סיווג

הסיווג הראשון של גזעי כלבים נעשה במאה ה-18 על ידי זואולוגים צרפתים. וחולק תחילה לארבעה טיפוסים שונים של גזעי כלבים.
לכל גזע ישנו תקן גזע שכולל בתוכו תיאור מדויק על אופי וצורת הכלב לפרטי פרטים: גודל, משקל, מידות איברים, סוג פרווה, צבע פרווה, נשיאת הזנב, אוזניים וכו'. 
תקן הגזע נקבע על ידי ההתאחדות הכלבנית במדינה אשר נחשבת כמדינת המקור של הגזע. לדוגמה: תקן הגזע של הכלב הכנעני, נקבע על ידי ההתאחדות הישראלית לכלבנות.
הפדרציה הבינלאומית לכלבנות מחלקת את גזעי הכלבים לעשר קבוצות: כלבי בקר וצאן; פינצ'ר ושנאוצר, דמויי דוגה וכלבי הרים שווייצריים; טריירים; דאקלים; שפיץ וטיפוסים פרימיטיבים; ציידי ריח וקרוביהם; פוינטרים וסטרים; רטריברים, ספניאלים וכלבי מים; כלבי לוויה וזעירים; וכלבי רוח.
ראו גם

קבוצות הפדרציה הבינלאומית לכלבנות
סוגי כלבים
רשימה של גזעי כלבים
הערות שוליים

↑  בצד השני של התעודה – אילן יוחסין של הכלב, עד שלוש דורות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557939105171  BnF: cb11967853k (data)  GND: 4113973-2  LCCN: sh85038765
המלאכים הטובים של טבענו

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  סטיבן פינקר 
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת וייקניג 
 הוצאה בשפת המקור:  Viking Books
 תאריך הוצאה:  2011 
 מספר עמודים:  832
 סדרה
 ספר קודם:  The Stuff of Thought 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-0-670-02295-3
 
המלאכים הטובים של טבענו: מדוע דועכת האלימות בהיסטוריה (באנגלית: The Better Angels of Our Nature: Why Violence Has Declined) הוא חיבור עיוני מאת הפסיכולוג הקוגניטיבי סטיבן פּינקר, שהתפרסם ב-2011. בספר מובאים נתונים רבים מתוך מאות מחקרים המעידים על ירידה ברמת האלימות הפיזית בין בני-אדם, גם בטווח הזמן הארוך בפרהיסטוריה ובהיסטוריה, וגם בטווח הזמן הקצר של עשרות השנים האחרונות, ואלה מובילים למסקנה שראשית המאה ה-21 היא התקופה השלווה בתולדות האנושות. דעיכת האלימות מתבטאת גם בירידה ברמות פשע אלים, כפי שמתבטא בשיעור מעשי רצח, וגם בהתבססות יחסי שלום בעיקר בין משטרים דמוקרטיים, ובהיעלמותן הכמעט-מוחלטת של מלחמות בין מדינות. בד בבד, המחבר מנסה לבאר כיצד ניתן להסביר דעיכה זו בגורמים היסטוריים, סוציולוגיים, ביולוגיים ופסיכולוגיים, מתוך הבנת שורשי האלימות בטבע האדם. הספר זכה לשבחים רבים.
שם ומבנה

את הביטוי "המלאכים הטובים של טבענו" שאל פינקר מנאום ההשבעה הראשון של אברהם לינקולן (אנ') ב-1861, שבו דיבר לינקולן על התקווה לשמירת הברית ולמניעת מלחמת האזרחים האמריקנית אל מול איומי הפרישה של מדינות הדרום. הביטוי האנגלי "המלאכים הטובים" קדם ללינקולן, ולפחות מאז סוף המאה ה-16 נהוג להשתמש בו כדי לדמות באופן פואטי את היסודות המוסריים והנעלים בנפש האדם, תכופות תוך הנגדתם ל"מלאכים הרעים" או ל"שדים", המייצגים את היסודות המרושעים. פינקר משתמש בדימוי זה לאורך ספרו, כאשר הוא מכנה את התהליכים שלדעתו מפחיתים את האלימות באנושות במונח "מלאכים", ואת התהליכים המעודדים אלימות במונח "שדים".
הספר במהדורתו האנגלית כולל למעלה מ-830 עמודים, שמתוכם למעלה ממאה עמודים מוקדשים להערות שוליים ופירוט מקורות לספרים, למאמרים מדעיים ולדוחות סטטיסטיים שפורסמו על ידי מוסדות שונים. כמו כן הספר כולל למעלה ממאה איורים, רובם הגדול גרפים המציגים נתוני סוגים שונים של אלימות לאורך השנים, ונתוני התפתחות של משתנים אחרים אשר עשויים להשפיע על אלימות. גרפים אלו גם הם מציינים את המקורות לנתונים המוצגים. ביקורות רבות של הספר, חיוביות ושליליות כאחת, ציינו את היקפו ויסודיותו בחקר היבטים שונים של אלימות.
תוכן > הקדמה

פינקר פותח את הספר בהצהרה על נושא הספר וחשיבותו: האלימות דועכת לאורך ההיסטוריה, וקרוב לוודאי שהיום אנו חיים בעידן השליו ביותר בתולדות האנושות. הדעיכה איננה חלקה, היא לא הורידה את רמת האלימות לאפס, ואין ערובה שתמשיך גם בעתיד. לדעיכת האלימות יש השפעה על כל היבט של החיים המודרניים: הם היו שונים מאוד לו היו אנשים צריכים לחשוש כל הזמן מרצח, אונס או שוד רכושם. פינקר יודע שמרבית קוראיו יתקשו להאמין בדעיכת האלימות, ומצהיר על כוונתו לבסס את אמיתותה בחלקו הראשון של הספר. בהמשך ההקדמה מסכם פינקר את עיקרי התזה של הספר.
פינקר מארגן את הספר סביב שש מגמות היסטוריות של דעיכה באלימות. הוא מזהה בטבע האנושי חמישה גורמים המעודדים אלימות, ה"שדים שבתוכנו", ומולם ארבעה גורמים מרסני אלימות, ה"מלאכים הטובים":
תוכן > הקדמה > שש המגמות

תהליך השכנת השלום: נטישת הכאוס של חברות שבטיות לטובת ממשל מרכזי ותרבות עירונית, תהליך שהחל במהפכה הנאוליתית לפני כחמשת אלפי שנים, והוריד את רמת האלימות הקטלנית פי חמישה לערך (פרק 2).
תהליך התירבות: לפני כחמש מאות שנים החלו חברות המערב לאמץ כללים נוקשים של שליטה עצמית, השמים מחסום בין אדם ליצריו בכלל, ובפרט ליצרים אלימים. כללים אלו הוטמעו בחברה ובנפש עד שהפכו לטבע שני (פרק 3).
המהפכה ההומניטרית: הוקעת צורות רבות ושונות של אלימות ממוסדת בעידן הנאורות, במאה ה-18 באירופה, והוצאתן מחוץ לחוק ולנורמות הציבוריות (פרק 4).
השלום הארוך: התמעטות חסרת תקדים של מלחמות בין מדינות בעולם כולו, ובעיקר בין מעצמות ובין מדינות מפותחות, מאז מלחמת העולם השנייה (פרק 5).
השלום החדש: ההפחתה במלחמות אזרחים ובמעשי רצח עם בעולם לאחר קריסת רוסיה הסובייטית בשנות ה-80 של המאה ה-20 (פרק 6).
מהפכות הזכויות: תהליך מתעצם של הקניית זכויות שבעבר היו נחלת האליטה השלטת לחלקים הולכים וגדלים באוכלוסייה (פרק 7).
תוכן > הקדמה > ארבעת המלאכים

בכינוי זה מתאר פינקר מניעים מולדים הקיימים בכל התרבויות, ועל כן מופיעים ברשימת האוניברסלים האנושיים. התבטאותם של מניעים אלה מרסנת אלימות:
אמפתיה: היכולת הטבעית של אדם לחוש את מה שחש אדם אחר. פינקר מזהה תהליך מתעצם של הרחבת מעגל האמפתיה עם חלוף הדורות, כאשר אנשים מזדהים עם אנשים רחוקים מהם יותר ויותר. התרחבות זו הוא מסביר כשילוב של כמה מניעים ותהליכים.
שליטה עצמית: היכולת הטבעית של אדם לכבוש יצרים ותשוקות מתוך חשבון ארוך טווח.
חוש מוסר טבעי: פוסק מה הגון ומה מגונה. תחילתו בחשבונאות של פסיכולוגיה אבולוציונית והוא מתפתח הרבה מעבר לכך בתהליך החברות.
תבונה: יכולות האדם לחשוב ולבחון את חייו, מנהגיו ורצונותיו, ולהסיק מכך מסקנות מבוססות רציונלית, כמו הבנת העקרות של מעגלי נקמה.
תוכן > הקדמה > חמשת השדים

בקוטב הנגדי קיימים מניעים מולדים המעודדים אלימות:
"אלימות מכשירנית": אלימות המופעלת לצורך השגת מטרה חומרית כלשהי, נגד כל מי שעומד לה למכשול, אך ללא ניסיון לנקמנות, גרימת כאב או פגיעה נוספת מעבר לנדרש לצורך השגת המטרה.
אלימות לביסוס מעמד: אופיינית לבני-אדם ולבעלי-חיים חברתיים על פי הפסיכולוגיה האבולוציונית.
נקמה: מנגנון "יום-הדין" המבטיח תגמול של אלימות תמורת אלימות.
סאדיזם: הקלות והמהירות בה אדם הנחשף להתעללות באחרים לומד להפיק מכך עונג.
אידאולוגיה: הרצון לכפוף אחרים לרעיון סובייקטיבי בדבר הראוי, הנכון והצודק. המונח משמש את פינקר באופן רחב מעבר למובנו הרגיל, ומתאר כל דבר שנראה לאדם נכון ומוצדק עד כדי שישאף להפיצו לאחרים וימצא לנכון לנסות לכפות אותו בכוח.
תוכן > פרק 9: המלאכים הטובים

בפרק זה מונה פינקר את "המלאכים הטובים" – תכונות של טבע האדם אשר מונעות או מפחיתות אלימות, ועשויות להסביר את המגמה לדעיכת האלימות. פינקר מסכים שאמפתיה היא אחת מן המלאכים, אך סבור שאיננה היחידה, וכן הוא סבור ש"אמפתיה" הפכה בשנים האחרונות למילה אופנתית שקיבלה פרסום מוגזם.
אמפתיה : פינקר דן בפירושים שונים של מושג האמפתיה:
הזדהות (Projection) היא תחושה שאינה תלויה בהכרח בתחושות הזולת, למשל הסתכלות בגורד שחקים המעוררת במסתכל תחושת גדלות ועוצמה.
שינוי נקודת מבט (Perspective-taking) היא היכולת לדמיין כיצד עצמים נראים מנקודת מבטו של הזולת, יכולת שהפסיכולוג השווייצרי ז'אן פיאז'ה הראה שהיא מתפתחת אצל ילדים בגיל 6 שנים לערך.
תאוריה של הנפש (Theory of mind) היא היכולת לייחס לזולת כוונות ורגשות, אך לאו-דווקא להבין או להרגיש אותן. בני אדם תכופות חשים מצוקה לנוכח סבל הזולת, אך לא בהכרח מתוך אמפתיה אליו.
רגשות עשויים להיות "מדבקים", כגון תגובות צחוק או מחיאות כפיים בקהל.
שליטה עצמית: בהשראת תאוריית תהליך התירבות של אליאס (פרק 3) סבור פינקר שגורם מרכזי בדעיכת האלימות היה שיפור בנטיית בני-אדם לכבוש את יצרם ולהימנע מהתנהגות אלימה לנוכח פיתוי חומרי, התגרות או הזדמנות לנקמה.
אבולוציה ביולוגית המתרחשת לאחרונה: בסעיף זה בודק פינקר את האפשרות שהדעיכה באלימות במשך אלפי השנים האחרונות היא תוצאת שינוי גנטי באוכלוסיות האדם כתוצאה מברירה טבעית של בני-אדם פחות אלימים.
מוסריות וטאבו: להשקפת פינקר, למוסריות של בני-אדם יש השפעות מנוגדות באופן קוטבי על האלימות שלהם: מצד אחד, שיטות מוסר רבות משמשות להצדקת אלימות בקנה-מידה המוני נגד ציבורים שלמים, דוגמת "כופרים", "מכשפות", "אויבי המשטר" ו"אויבי המדינה", ובשל כך סיווג אותן פינקר כאחד ה"שדים שבתוכנו" (ראו סעיף "אידאולוגיה" בפרק 8). אך מצד שני, שיטות מוסר גם עומדות בבסיס המהפכה ההומניטרית (פרק 4) ומהפכות הזכויות (פרק 7) אשר ממתנות ומונעות אלימות. בסעיף זה מבקש פינקר להבין מתי מוסריות היא "שד" ומתי "מלאך", ומהן סיבות המגמה ההיסטורית למעבר מן הסוג הראשון לסוג השני.
לואיס פריי ריצ'רדסון
רודולף ראמל
פיטר סינגר
ג'יימס פלין
תבונה: הוגי עידן הנאורות ייחסו חשיבות עליונה לרציונליות של האדם, וליכולתה לגבור על בורות ועל אלימות, אך מאז התחזקו נטיות שונות בציבור, בפילוסופיה ובמדע לפקפק בחשיבות הרציונליות.
מלחמות ואלימות מאז פרסום הספר

הספר יצא לאור בשנת 2011, ומרבית הנתונים שהוא מראה עדכניים עד שנים מוקדמות יותר. בשנים שלאחר יציאת הספר לאור נרשמה עלייה במספר העימותים האלימים בעולם לרמה שאפיינה את ראשית שנות ה-90, אך עם מספר הרוגים כללי נמוך יותר. מלחמות בין מדינות ריבוניות כמעט ולא פרצו, עד הפלישה הרוסית לאוקראינה בשנת 2022. המלחמות הקטלניות ביותר שנרשמו היו מלחמת האזרחים בסוריה (שקטלה כמעט מחצית ממספר החללים העולמי ממלחמות בתקופתה), בעיראק ובאפגניסטן. בשנת 2014 תיעד המכון לחקר השלום באוסלו (אנ') 131,000 הרוגים במלחמות, שהם קא"ש (קצב אבדות שנתי ל-100,000 נפש) של 1.5, עלייה מן הקא"ש העולמי של פחות מ-1 אשר אפיין את מרבית העשור הראשון של המאה ה-21. ואולם המכון דיווח על ירידה עקבית במספר ההרוגים בשנים הבאות, ל-119,000 בשנת 2015, ל-102,000 בשנת 2016, ל-90,000 בשנת 2017, ל-76,000 בשנת 2018 ול-75,600 בשנת 2019, ועלה מעט ל-80,100 בשנת 2020. מספרים אלו נמוכים מן האומדנים המתפרסמים לעיתים קרובות בתקשורת מכיוון שהם כוללים רק הרוגים מתועדים במעשי איבה, הגבלה חיונית לצורך השוואה אמינה עם ההיסטוריה. למרות העלייה, הקא"ש העולמי של הרוגים במלחמות מאז פרסום הספר עדיין נמוך מזה של כל עשור לפני שנות ה-90.
מאז שנת 2011 דווח בייחוד על עלייה חזקה במספר ההרוגים בטרור עולמי, שעל פי ה-Global Terrorism Database הגיע לשיא של כמעט 45,000 בשנת 2014, וירד מעט בשנים 2015 ו-2016. לפחות חלק מהרוגים אלו נכללים במספרי ההרוגים ממלחמות, בייחוד מלחמות האזרחים בעיראק, בניגריה, בסוריה ובאפגניסטן. למרות העלייה, יחסית לאוכלוסיית העולם שכבר עלתה על 7 מיליארד, אפילו השיא של שנת 2014 עדיין מייצג קא"ש קטן משמעותית מ-1.
שיעור הרצח בעולם כולו המשיך לרדת בעקביות מאז פרסום הספר, מקא"ש של 5.87 בשנת 2011 ל-5.37 בשנת 2019. השוואת המספרים למעלה מלמדת שלמרות העלייה במלחמות ובטרור, מספרם של הרוגי מלחמות וטרור בעולם עדיין קטן פי שלושה לערך ממספר ההרוגים במעשי רצח פליליים (ראו פרק 5).
שיעור הרצח בארצות הברית, שהיה 5.53 בשנת 2011, עלה וירד מאז מספר פעמים, לקא"ש של 5.40 בשנת 2019, אך תמיד נמוך מזה שאפיין את כל העשורים הקודמים בארצות הברית מאז שנות ה-60. כמו כן, בשנים 2011 עד 2019 נרשמה בישראל ירידה בקא"ש כתוצאה מרצח מ-2.44 ל-1.98, בבריטניה ירידה מ-0.61 ל-0.51, בסין ירידה מ-1.28 ל-0.84, בהודו ירידה מ-3.37 ל-2.94, ברוסיה ירידה מ-19.82 ל-15.19, במקסיקו עלייה מ-20.08 ל-24.55, ובדרום אפריקה ירידה מ-39.63 ל-34.40.
השפעות

בציבור הרחב, האמירה כי "אנו חיים בעידן השלו ביותר בהיסטוריה" מזוהה בעיקר עם נשיא ארצות הברית לשעבר ברק אובמה. בתקופת כהונתו השנייה בעיקר הדגיש אובמה בנאומיו ש"העולם כיום הוא פחות אלים משהיה אי-פעם" וש"עברו עשורים מאז המלחמה האחרונה בין מעצמות". תומכים ומבקרים כאחד העירו על הדמיון הרב בין לשון הצהרותיו של אובמה ללשון ספרו של פינקר, אשר יצא לאור מספר שנים לפני כן, אף כי לא ציטטו הסתמכות מפורשת של הראשון על השני, וטענו שהאופטימיות של מדיניות החוץ של אובמה התבססה על הכרה בדעיכת האלימות. פינקר עצמו נמנע בספרו באופן מפורש מלהביע תמיכה במדיניות חוץ וביטחון כלשהי.
ההיסטוריון והסופר הישראלי יובל נח הררי אף הוא הדגיש מספר פעמים את היעלמותן הכמעט מוחלטת של מלחמות בין מדינות ריבוניות, ובעיקר מלחמות בין מעצמות, בעשרות השנים האחרונות, למשל במאמר משנת 2012 ובפרק הפתיחה של ספרו ההיסטוריה של המחר שיצא בשנת 2015, שם הסתמך על ספרו של פינקר ונימק את ההעלמות בסיבות דומות לאלו שהציע פינקר.
נורברט אליאס (מימין, בגיל 90, מקבל מדליה משר החינוך של הולנד)
סטיבן פינקר
נאסים טאלב
יובל נח הררי
ספרו של פינקר לא היה הראשון להציע את דעיכת האלימות לאורך ההיסטוריה, אך הוא יוצא דופן בהיקף התופעות והתחומים השונים של אלימות בהם עסק. בין החוקרים הקודמים שהציעו דעיכה בתחומים מסוימים, עליהם מסתמך פינקר, היו הסוציולוג נורברט אליאס בספרו "תהליך התירבות" (פרק 3), ההיסטוריון הצבאי האמריקאי ג'ון גאדיס (אנ') שטבע את הביטוי "השלום הארוך" בספרו משנת 1987, הארכאולוג הפרהיסטורי לורנס קילי בספרו משנת 1996 "מלחמה לפני הציליביזציה" (פרק 2), וההיסטוריון הצבאי הישראלי עזר גת בספרו משנת 2006 "מלחמה בחברה האנושית" (פרק 2). בו-זמנית עם יציאת ספרו של פינקר לאור בשנת 2011 יצא לאור באופן בלתי-תלוי ספר נוסף, מצומצם בהרבה בהיקפו, בשם "מנצחים את המלחמה נגד המלחמה" מאת הסופר האמריקאי ג'ושוע גולדסטיין. לפי חוקרי הפרויקט לביטחון אנושי באוניברסיטת סיימון פרייזר יש קונצנזוס מדעי בקהילת חוקרי העימותים על דעיכת מלחמות בין מדינות בעשרות השנים האחרונות לפחות מאז ספרו משנת 1990 של מדען המדינה האמריקאי ג'ון מולר (אנ'), אף כי הסכמה זו עדיין מעוררת מפעם לפעם תגובות הפתעה וספקנות מצד בלתי-מומחים, ואין מחלוקת מדעית ממשית גם על עובדת הירידה בשיעורי הרצח במאות השנים האחרונות, בעולם המערבי לפחות. פינקר וחוקרים אחרים הטוענים לדעיכה כללית באלימות לעיתים מכונים לאחרונה בדיונים אקדמיים ופופולרים בכינוי הגג הבלתי-רשמי "דעיכנים" (אנגלית: declinists).
רבים מנושאי הספר פותחו על ידי פינקר בספר המשך: Enlightenment Now: The Case for Reason, Science, Humanism, and Progress שיצא לאור בפברואר 2018. בספר זה טוען פינקר למגמת עלייה עולמית לא רק בשלום ובאי-אלימות, אלא גם בבריאות, בשגשוג כלכלי, בבטיחות ובאושר, ומסביר את סיבותיה של מגמה זו באימוץ נרחב יותר ויותר של ערכי הנאורות: רציונליות, מדע והומניזם.
בפברואר 2023, מנוע החיפוש האקדמי גוגל סקולר מנה 991 ציטוטים של הספר בספרי עיון ובמאמרים מדעיים.
ביאורים

↑  במקור האנגלי Instrumental Aggression, מונח מקצועי נדיר בפסיכופתולוגיה לתיאור פתולוגיה התנהגותית נדירה לא פחות, שבה אדם "חסר רגש" פועל "בדם קר" לסיפוק רצונותיו, בלי להתחשב בשום מכשול העומד בדרכו, ובכלל זה שלומו או חייו של כל אדם אחר שינסה לעצור אותו
↑  נראה שפינקר מגדיר בסעיף זה מעין ברירת מחדל של אלימות לצרכים רציונלים כביכול, אולי דווקא ע"מ להדגיש את הניגוד לארבעת סוגי האלימות האחרים, שכולם מונעים על-ידי איזשהו רגש חזק ו/או מנגנון פסיכואבולוציוני כלשהו. אך יש להדגיש שגם לשיטת פינקר, אלימות מכשירנית איננה אסטרטגיה רציונלית לטווח ארוך, משום שכל מי שישרוד את ההתקפה הראשונה עליו צפוי להגיב בפעולות תגמול שעלולה לגרום נזק קשה. לעתים קרובות מוטב להשיג מידע מוקדם, ולהעריך עם מי כדאי לשתף פעולה להשגת המטרות, נגד מי עדיף להתגונן, ונגד מי מוטב לתקוף ראשון
↑  על-מנת שלא תוכל להעיד נגדם, אבל היא כותבת את שמותיהם בחול באמצעות מקל שהיא מחזיקה בפיה.
ארזי הבירה

מגרש משחקים בשכונה
ארזי הבירה היא שכונה חרדית בצפון ירושלים, הממוקמת בסמוך לשכונות מעלות דפנה, שמואל הנביא, סנהדריה ותל ארזה. השכונה הוקמה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 כחלק מהרחבת הבנייה לציבור החרדי בעיר, היא מוגדרת כשכונת בת ושכונת תחתית למעלות דפנה.
היסטוריה והתפתחות

שכונת ארזי הבירה הוקמה כחלק מתנופת הפיתוח של שכונות חדשות בירושלים, במטרה לספק דיור לציבור החרדי. השכונה משכה אליה משפחות צעירות בשל המחירים הנוחים של הדירות והקרבה למוסדות דת וחינוך. עם השנים, הפכה השכונה למוקד מרכזי עבור קהילות חרדיות שונות.
מאפיינים חברתיים

האוכלוסייה בשכונה מורכבת מקהילות חרדיות מגוונות, כולל קהילות חסידיות, ליטאיות ויוצאי עדות המזרח.
רחובות השכונה

בשכונה מספר רחובות קטן, 15 רחובות. רחוב ארזי הבירה, רחוב יקים, רחוב אלישיב, רחוב פתחיה, רחוב שמריה, רחוב גמול, רחוב יהויריב, רחוב ארץ חפץ (מתחבר חלקו לארזי הבירה), רחוב דוד תדהר, רחוב משה זקס, כיכר הרב צדקה (על שם ראש הישיבה הרב יהודה יהושע חיים צדקה ראש ישיבת פורת יוסף), כיכר הרב מתתיה ג'רג'י (בפינת הרחובות; רחוב יחזקאל, רחוב פיתוחי חותם, רחוב שמעון הצדיק, רחוב שמואל הנביא, הכיכר על שם רבי מתתיה ג'רג'י רב ופרנס ועסקן פעיל למען עולי יהדות אפגניסטן בישראל נפטר בשנת תרע"ח), רחוב פיתוחי חותם, רחוב שמעון הצדיק, רחוב שמואל הנביא (מתחבר חלקו לארזי הבירה).
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טונג'לי

| --- | --- |

מראה כללי
 מדינה:  טורקיה טורקיה
 מחוז:  מזרח אנטוליה
 נפה:  טונג'לי
 ראש העיר:  פתיח מהמט מאצ'ואולו (המפלגה הקומוניסטית של טורקיה (אנ'))
 שטח:  1,111 קמ"ר
 גובה:  940 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  41,389 (2023)
  ‑ צפיפות:  37.25 נפש לקמ"ר (2023)
 קואורדינטות:  39°06′N 39°33′E﻿ / ﻿39.1°N 39.55°E﻿ / 39.1; 39.55
 אזור זמן:  UTC +3
 http://www.tunceli.bel.tr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורטונג'לי(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורטונג'לי(למפת מזרח אנטוליה רגילה) ארזורום ואן קארס מלטיה בינגל ארדהאן מוש הים השחור מרכז אנטוליה  י. ת. דרום-מזרח אנטוליה סוריה עיראק איראן ארמניה גאורגיה הים השחור י. ואןטונג'לי(למפת מזרח אנטוליה מוגדלת) ארזורום ואן קארס מלטיה בינגל ארדהאן מוש הים השחור מרכז אנטוליה  י. ת. דרום-מזרח אנטוליה סוריה עיראק איראן ארמניה גאורגיה הים השחור י. ואןטונג'לי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טונג'לי (בטורקית: Tunceli; בכורדית: Mamekî/مامەکی - מאמכי) היא עיר בכורדיסטן הטורקית ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז מזרח אנטוליה. העיר מרוחקת 581 ק"מ דרום-מזרחית לאנקרה בירת טורקיה ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 41,389 בני אדם, רובם כורדים. העיר הייתה אתר טבח דרסים.
היסטוריה

בתקופת האימפריה העות'מאנית, טונג'לי (שנודעה אז כקלאן) הייתה חלק מהאזור שנקרא דרסים. בשנת 1847 הוכרזה דרסים כסנג'ק. בירת הסנג'ק הייתה הוזאט. במהלך התקופה הרפובליקנית, מחוז טונג'לי הוקם בשנת 1935. בשנת 1946 שונה שמה של העיר לטונג'לי והיא הוכרזה כעיר הבירה של המחוז.
טונג'לי נעשתה למטרה העיקרית של פקידים טורקים לאחר הקמת הרפובליקה הטורקית ב-1923. העיר מילאה תפקיד מרכזי בטבח דרסים.
הפעילות הכלכלית העיקרית בעיר היא גידול בעלי חיים. חיטה היא המוצר החקלאי הבולט היחיד.
הערות שוליים

↑  Turkey: Administrative Division (Provinces and Districts) - Population Statistics, Charts and Map, citypopulation.de
↑  TUNCELİ - Ekonomik Faaliyetler, www.cografya.gen.tr
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564642205171  GND: 4243388-5  LCCN: n85022144  VIAF: 126727825   WorldCat (עם VIAF): 126727825 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בטורקיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ארד ברנסטיין

ג'ארד ברנסטיין (באנגלית: Jared Bernstein; נולד ב-26 בדצמבר 1955) הוא כלכלן אמריקאי-יהודי, שכיהן כיושב ראש מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית וכחבר הקבינט של ארצות הברית תחת נשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן. טרם כהונתו בממשל ביידן היה יועצו הכלכלי של ביידן בעת כהונתו כסגן הנשיא.
ביוגרפיה

ברנסטיין, יליד 1955, נולד למשפחה יהודית-אמריקאית. הוא בעל תואר ראשון במוזיקה מבית הספר מנהטן למוזיקה, שם למד קונטרבס אצל המוזיקאית אורין או'בריאן. לאחר מכן השלים במכללת האנטר לימודי תואר שני בעבודה סוציאלית ולימודי דוקטורט ברווחה סוציאלית באוניברסיטת קולומביה. הוא לימד באוניברסיטת הווארד, באוניברסיטת ניו יורק, ובאוניברסיטת קולומביה. תחומי העניין שלו כוללים מדיניות כלכלית פדרלית, מדינתית ובין-לאומית ובמיוחד מצוקת מעמד הביניים; אי-שוויון וניידות בהכנסה, מגמות בתעסוקה וברווחים, שוקי עבודה בשכר נמוך, עוני והשוואות בין-לאומיות. הוא ידוע כמבקר תכוף של הסכמי סחר חופשי, כגון הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה.
בשנת 1992 החל ברנסטיין לעבוד כפקיד בכיר ב"מכון למדיניות כלכלית", קבוצת חשיבה ליברלית המתמקדת בנושאים המשפיעים על עובדים בעלי הכנסה נמוכה ובינונית. מ-1995 עד 1996 עבד במחלקת העבודה של ארצות הברית כסגן הכלכלן הראשי של המחלקה. לאחר מכן חזר למכון למדיניות כלכלית ככלכלן בכיר וכמנהל תוכנית רמת חיים. לאחר הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008 הצטרף לצוותו של סגן נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן. תפקידו הייעודי בסגל של ביידן נוצר במיוחד עבורו למען מתן ייעוץ כלכלי. עם מינויו, טענו עיתונאים אחדים כי החלטתו של ביידן הייתה מנוגדת במיוחד לעמדותיהם של רבים מהיועצים הכלכליים של נשיא ארצות הברית הנבחר ברק אובמה.
ב-5 בספטמבר 2020, לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020, הוכרז כי ברנסטיין יהיה חבר במועצה המייעצת של צוות המעבר השלטוני של ג'ו ביידן. לאחר מכן נבחר כחבר במועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית בינואר 2021.
בפברואר 2023 הכריז ביידן על מינויו של ברנסטיין ליושב ראש מועצת היועצים הכלכליים. ב-11 במאי אותה שנה אישרה ועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים של הסנאט של ארצות הברית את הבאת מינויו להצבעה בפני מליאת הסנאט, וב-13 ביוני אישר הסנאט של ארצות הברית את מינויו ברוב של 50 קולות. ב-10 ביולי ברנסטיין הושבע לתפקידו בידי סגנית הנשיא קמלה האריס. סיים את תפקידו ב-20 בינואר 2025.
הערות שוליים

↑  Cindy McCain Joins Biden-Harris Transition Team’s Advisory Board, מאורכב מאתר הנשיא הנבחר ביידן, 28 בספטמבר 2020 (באנגלית)
↑  קת'רין ווטסון, Biden announces reshaped economic team, naming 2 new top advisers, באתר CBS News‏, 14 בפברואר 2023 (באנגלית)
↑  Vice President Harris Swearing-in Ceremony for Council of Economic Advisers Chair, באתר C-SAPN‏, 10 ביולי 2023 (באנגלית)
| הקבינט של ארצות הברית בממשל ג'ו ביידן ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| בעלי תפקידים על פי חוק | בעלי תפקידים על פי חוק |  |
| סגנית הנשיא | קמלה האריס (2021–2025) |  |
| מזכיר המדינה | אנתוני בלינקן (2021–2025) |  |
| מזכירת האוצר | ג'נט ילן (2021–2025) |  |
| מזכיר ההגנה | לויד אוסטין (2021–2025) |  |
| התובע הכללי | מריק גרלנד (2021–2025) |  |
| מזכירת הפנים | דב האלנד (2021–2025) |  |
| מזכיר החקלאות | טום וילסאק (2021–2025) |  |
| מזכירת המסחר | ג'ינה ריימונדו (2021–2025) |  |
| מזכיר העבודה | מרטי וולש (2021–2023) |  |
| מזכיר הבריאות ושירותי האנוש | חוויאר ביסרה (2021–2025) |  |
| מזכירת השיכון והפיתוח העירוני | מרשה פאדג' (2021–2024) |  |
| מזכיר התחבורה | פיט בוטיג'ג' (2021–2025) |  |
| מזכירת האנרגיה | ג'ניפר גרנהולם (2021–2025) |  |
| מזכיר החינוך | מיגל קרדונה (2021–2025) |  |
| המזכיר לענייני חיילים משוחררים | דניס מקדאנה (2021–2025) |  |
| מזכיר ביטחון המולדת | אלחנדרו מיורקס (2021–2025) |  |
| בעלי תפקידים ברמת קבינט | בעלי תפקידים ברמת קבינט |  |
| מנהל הסוכנות להגנת הסביבה | מייקל רייגן (2021–2025) |  |
| מנהלת משרד הניהול והתקציב | שאלנדה יאנג (2021–2025) |  |
| ראש המודיעין הלאומי | אווריל היינס (2021–2025) |  |
| ראש ה-CIA | ויליאם ברנס (2021–2025) |  |
| נציבת הסחר של ארצות הברית | קתרין טאי (2021–2025) |  |
| שגרירת ארצות הברית באומות המאוחדות | לינדה תומאס-גרינפילד (2021–2025) |  |
| היועץ המדעי לנשיא ארצות הברית | אריק לנדר (2021–2023) • אראטי פרבהאקר (2023–2025) |  |
| יו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית | ססיליה ראוס (2021–2025) • ג'ארד ברנסטיין (2021–2025) |  |
| מנהלת הסוכנות לעסקים קטנים של ארצות הברית | איזבלה קסיאס גוזמן (2021–2025) |  |
| ראש סגל הבית הלבן | רון א. קליין (2021–2023) • ג'ף זיינטס (2023–2025) |  |
| הערה |  ↑  רשימה זו אינה כוללת מזכירים שכיהנו בפועל  ↑  ג'ולי סו כיהנה כמזכירת העבודה בפועל במשך כשנתיים.  |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449643705171  BnF: cb12553051z (data)  CiNii: DA18763501  GND: 171124707  ISNI: 0000 0001 0912 4980  LCCN: nr93049125  NTA: 15870861X  SUDOC: 034817018  VIAF: 69045016   WorldCat (עם VIAF): 69045016
אראטי פרבהאקר

אראטי פרבהאקר (באנגלית: Arati Prabhakar; נולדה ב-2 בפברואר 1959) היא מהנדסת אמריקאית אשר שימשה כיועצת המדעית לנשיא ארצות הברית וכמנהלת ה-12 של משרד המדע ומדיניות הטכנולוגיה תחת הנשיא ארצות הברית לשעבר ג'ו ביידן. בעבר הייתה מנהלת DARPA – הסוכנות הצבאית לפרויקטים מחקריים מתקדמים של ארצות הברית, תפקיד בו כיהנה מיולי 2012 עד 20 בינואר 2017. כמו כן, בשנים 1993–1997 עמדה בראש המכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה, האישה הראשונה בתפקיד זה.