stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיהול

מיהול (באנגלית: dilution) הוא מושג בכימיה המבטא פעולה של הוספת ממס לתמיסה.
מיהול כרוך בהגדלת נפח התמיסה ובהורדת ריכוז המומס.
חישוב ריכוז המומס לאחר הוספת ממס (לאחר מיהול)

יחידות המידה של חישוב הריכוז של המומס בתמיסה הם "ריכוז מולרי  (M)".
כאמור ריכוז מולרי מחושב בצורה הזאת:  {mol \over L}, כאשר ה - mol מייצג מספר חלקיקי המומס חלקי מספר אבוגדרו.
ו - L מיצג את נפח התמיסה בליטרים.
הוספת ממס לתמיסה (מיהול) אינו משנה את מסת המומס אלה רק את נפח התמיסה, הוספת ממס לתמיסה מגדיל את נפח התמיסה.
דוגמה לחישוב ריכוז מומס לאחר הוספת ממס: לתמיסה מימית של מלח בישול (NaCl) בריכוז 4 M ובנפח 500 ml נוסף עוד 500 ml מים.
נציב בנוסחה כדי לקבל את מס' המולים של מלח הבישול (המומס) : mol=M\cdot L
נציב את הנתונים לפני הוספת המים:
mol=4M\cdot 0.5L
mol = 2
המסה של המומס לא משתנה עקב הוספת ממס ולכן כמות המולים לא משתנה.
לחישוב ריכוז המומס לאחר המיהול נציב נתונים בנוסחה לחישוב הריכוז המולרי:
M={\frac {2mol}{500ml+500ml=1L}}={\frac {2mol}{1L}}=2M
כשמחשבים ריכוז מולרי של מומס בתמיסה יש קשר ישיר בין הנפח של התמיסה לבין ריכוז המומס. כשלא מוסיפים כמות נוספת של מומס, כמות המומס היא k   (קבוע = k ) לכן מה שמשפיע על ריכוז המומס כאשר נוסף ממס הוא המכנה במשוואה, כלומר נפח התמיסה.
ככל שמוסיפים נפח לתמיסה כך המכנה במשוואה גדל, וכלל שהמכנה גדול יותר כך כמות המומס הקבועה מתחלקת ליותר. מה שמביא להקטנת הריכוז.
מיהול תמיסות חומציות/בסיסיות

מיהול על ידי הוספת מים לתמיסות חומציות/בסיסיות גורם לשינוי ערך ה - pH של התמיסה, ומקרב אותו לערך pH=7 (ערך הpH של מים).
שינוי הpH נגרם משום שערכי הpH תלויים ונקבעים על ידי ריכוז יוני ההידרוניום המצויים בתמיסה. הוספת מים גורמת להגדלת נפח התמיסה ולכן מקטינה את הריכוז של יוני ההידרוניום/ההידרוקסיד בתמיסה.
מיהול תמיסות חומציות/בסיסיות > תמיסה חומצית

בתמיסה חומצית (pHᐸ7),ריכוז יוני ההידרוניום גדול מריכוז יוני ההידרוקסיד, הוספת מים מקטינה את ריכוזי היונים (היחס נשמר) ומשום שריכוז יוני ההידרוניום קטן, הpH עולה.
הpH יעלה עד לערך 7=pH ולא יעלה יותר לא משנה כמה מים יתווספו משום שהpH של מים = 7.
מיהול תמיסות חומציות/בסיסיות > תמיסה בסיסית

בתמיסה בסיסית (pHᑁ7), ריכוז יוני ההידרוקסיד גדול מריכוז יוני ההידרוניום, הוספת מים מקטינה את ריכוזי היונים (היחס נשמר) ומשום שריכוז יוני  ההידרוקסיד קטן, הpH יורד. 
הpH ירֶד עד לערך 7=pH ולא ירֶד יותר לא משנה כמה מים יתווספו משום שהpH של מים = 7.
דוגמאות > תרכיז מיץ פטל

דוגמה נפוצה למיהול היא הוספת מים לתרכיז פטל.
התרכיז מכיל סוכרים, רכז פרי יער, ורכיבים נוספים בכמות גבוהה ובריכוז גבוה. להכנת מיץ הפטל המתבקש, אנו שופכים כמות קטנה של תרכיז פטל מרוכז בעל נפח קטן לכוס.
הוספת מים תגדיל את נפח המשקה (התמיסה) ובכך תגרום להורדת ריכוז הרכיבים שהיו מצויים בתרכיז הפטל.
דוגמאות > שתן

כמו כן צבע השתן מעיד על מידת המיהול וריכוז הממס (מים) בתמיסת השתן. כאשר צבע השתן כהה (מרוכז מאוד) סימן שריכוז הרעלים גבוה מריכוז המים, המצב הזה דורש שתית מים משום שהוא מעיד על חוסר בנוזלים. שתית המים מוהלת את תמיסת השתן, מגדילה את נפחה וגורמת להורדת ריכוזי הרעלים בתוכה.
שימושים שונים

רפואה: בשיטת מיהול הליום משתמשים בעובדה שהליום הוא גז אציל ואינו מפעפע לנימי הדם. מחברים את הנבדק למכל שבו חמצן והליום בריכוז נתון, ולאחר כעשר נשימות רגילות והגעה לשוויון ריכוזים חדש בנפח הכולל את המכל המקורי ונפח הריאה בעת ההתחברות למכל, ניתן לחשב את נפח הריאה בעת ההתחברות למכל.
משק המים:
ב"מתקן מיהול מים מקורות" ישנה בריכה שנועדה למהול מים ממעיינות שונים בעלי רמות מליחות שונות כדי להשיג את רמת מליחות המים הממוצעת בה ניתן להשתמש לצרכים שונים.
מיהול מים באיכות נמוכה על ידי מים באיכות גבוהה מאפשרת להביא את המים הפחות איכותיים בעזרת כמויות קטנות יחסית של מים באיכות גבוהה לאיכות המתבקשת.
ביולוגיה: "ספירה חיה" זו שיטה לספירת חיידקים שבה נעשית זריעה ממיהולים שונים של תרחיף החיידקים על מצעים מוצקים, לאחר הדגרה נספרות מספר מושבות החיידקים שהתקבלו ואלו מוכפלות בפקטור המיהול של התמיסה.
אטימולוגיה

השורש מ.ה.ל מופיע באופן יחידני בספר ישעיהו פרק א', פסוק כ"ב: "כַּסְפֵּךְ הָיָה לְסִיגִים סָבְאֵךְ מָהוּל בַּמָּיִם׃"
ראו גם

תמיסה
ריכוז מולרי
כיל
הערות שוליים

↑  כאמור המשוואה לחישוב הpH היא:  pH=-log[H_{3}O^{+}]
 [H_{3}O^{+}]- מייצג את הריכוז של ההידרוניום.

והpH משתנה כאשר הריכוז משתנה והריכוז משתנה כשהנפח משתנה.

לכן שינוי בנפח מביא לשינוי בpH.
הסבר תהליך של מיהול
תמונה להמחשת צבע התמיסות כתלות בריכוזי המים, כשהתמיסה המהולה ביותר נמצאת בצד שמאל, והתמיסה המרוכזת ביותר נמצאת בצד ימין.
הרביעייה המוסקבאית

מתיאש ראקושי באמצע. מצדדיו לנין וסטלין
"הרביעייה המוסקבאית" או "הרביעייה השלטת" (בהונגרית: A Négyesfogat שמילולית פירושו כרכרה רתומה לרביעיית סוסים) הייתה כינוי לרבעיית המנהיגים הראשיים המפורסמת של הונגריה בתחילת דרכה כנשלטת על ידי המפלגה הקומוניסטית ההונגרית ששינתה את שמה למפלגת העובדים ההונגרית לאחר האיחוד שלה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בשנת 1948.
חברי הרביעייה

כול ארבעת המנהיגים הראשיים היו יהודים-הונגרים ולפי חשיבותם וכוחם בסדר יורד:
מתיאש ראקושי (מתתיהו רוזנפלד), המזכ"ל של המפלגה וראש הממשלה.
ארנה גרה (ארנה זינגר) הסגן של ראקושי לכלכלה, שר האוצר.
מיהאי פרקש (הרמן לוי) הסגן המארגן, ראש המשטרה והצבא ההונגרי, שר ההגנה.
יוז'ף רוואי (יוז'ף לדרר) הסגן האידאולוג הראשי. שר החינוך. העורך הראשי של עיתון המפלגה "העם החופשי" (Szabad Nép).
היה איש בכיר נוסף לארבעת הנ"ל, חמישי, יהודי אף הוא שהיה גם החמישי בחשיבותו ומעט סמוי מטבע עיסוקו:.
5. גאבור פטר (בנימין אייזנברגר), ראש המשטרה החשאית ההונגרית (ÁVO, ואחר כך ÁVH) בין השנים 1945 לבין 1952.
המוסקבאים

כול החמישייה היו "מוסקבאים", כלומר כאלה שברחו לברית המועצות מהונגריה וחיו שם שנים רבות בין שתי מלחמות העולם, בטרם חזרו להונגריה בסוף שנת 1944. היו מוסקבאים רבים נוספים, כגון: אימרה נוג', שהפך לראש ממשלת במרד ההונגרי של שנת 1956, ג'רג' לוקאץ', האסתטיקן והפילוסוף הגדול ביותר באותה תקופה, שר התרבות בממשלתו של נוג' ודיולה האי, הסופר והדמות מרכזית בייסוד אגודת הסופרים ההונגרית (החדשה) במשטר הקומוניסטי. מהגרים היו בהיסטוריה של כל אומה, חלקם חזרו למולדתם כשכבר יכלו, לתקופה קצרה או ארוכה יותר, לכן המוסקבאים לא היו שונים מהבחינה הזאת, אך הם היו שונים מכל בחינה אחרת.
תפקידם החברתי - ייעודם - ומשימתם היו אופייניים. המוסקבאי חזר עם משימה נחרצת ונחושה ולא רק כדי לחזור למולדתו. הוא לא היה סוכן בתשלום, מרגל או כסוכן של מעצמה זרה (ברית המועצות) אלא פטריוט שרצה לבנות עתיד יותר לעמו. אמינות הייתה תנאי ראשוני למנדט החשוב והסודי שניתן למי שחזר ממוסקבה, והם אכן היו בדרך כלל אנשים אמינים.
הערות שוליים

↑  הרביעייה השלטת. מנהיגי הונגריה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20
↑  מדמוקרטיה לדיקטטורה 1949-1945
↑  עידן ראקושי 1956-1949
↑  מתיאש ראקושי, בית התפוצות (באנגלית)
↑  הקומוניסטים ההונגרים ממוסקבה
| ברית המועצות (1955–1980) המלחמה הקרה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו | ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו |  |
| שנות ה-40 | מבצע מהדק נייר • ההתנגדות האנטי-קומוניסטית בפולין • שיטת הסלמי • משבר איראן • מלחמת האזרחים הסינית • מלחמת הודו-סין הראשונה • מלחמת האזרחים ביוון • מצב החירום המלאי • הפיצול היוגוסלבי-סובייטי • הסגר על ברלין • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית |  |
| שנות ה-50 | מלחמת קוריאה • בהלת הלבנדר • המרד המזרח גרמני • משפטי פראג • הפיצול האלבני–סובייטי • המרד ההונגרי • משבר סואץ • משבר הספוטניק • משבר ברלין השני • ויכוח המטבח • הפיצול הסיני-סובייטי • מלחמת וייטנאם |  |
| שנות ה-60 | משבר קונגו • משבר מטוס הריגול U-2 • מלחמת האזרחים בגואטמלה • הפלישה למפרץ החזירים • משבר הטילים בקובה • מלחמת האזרחים של צפון תימן • האביב של פראג • הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה |  |
| שנות ה-70 | ביקור ניקסון בסין • מלחמת יום הכיפורים • משבר האנרגיה העולמי • מבצע מוקינגברד • המהפכה האתיופית • מלחמת האזרחים באנגולה • מבצע קונדור • מבצע טוקאן • מלחמת האזרחים במוזמביק • מלחמת אוגדן • סכסוך לוב–צ'אד • מלחמת אפגניסטן |  |
| שנות ה-80 | החרם על אולימפיאדת מוסקבה • החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס • יוזמת ההגנה האסטרטגית • אייבל ארצ'ר 83 • תקרית הנגיחות בים השחור • אירועי כיכר טיין-אן-מן • סתיו העמים • נפילת חומת ברלין • מהפכת הקטיפה • המהפכה הרומנית • הפיקניק הפאן-אירופי |  |
| שנות ה-90 | איחוד גרמניה מחדש • איחוד תימן • התפרקות צ'כוסלובקיה • התפרקות ברית המועצות • התפרקות יוגוסלביה • תקרית הטיל הנורווגי |  |
| מושגי יסוד | הגוש המזרחי • הגוש המערבי • מסך הברזל • קומוניזם • קפיטליזם • מרוץ חימוש • המרוץ לחלל • מלחמה גרעינית • השמדה הדדית מובטחת • הקו החם מוסקבה-וושינגטון • המלחמה הקרה השנייה |  |
| מדיניות | דוקטרינת טרומן • תורת הבלימה • מקארתיזם • דוקטרינת אולבריכט • דוקטרינת הלשטיין • דוקטרינת ברז'נייב • דוקטרינת אייזנהאואר • דטאנט • אוסטפוליטיק • דוקטרינת רייגן • גלאסנוסט • פרסטרויקה • דוקטרינת סינטרה |  |
| דיפלומטיה | פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה • ועידת טהראן • ועידת יאלטה • ועידת פוטסדאם • הסכמי פריז ולונדון • הסכמי הלסינקי • סאל"ט • האמנה למניעת ניסויים גרעיניים • פסגת מלטה |  |
| כלכלה | תוכנית מרשל • קומקון • הנס הכלכלי בגרמניה • הקהילה הכלכלית האירופית |  |
| ארגונים | נאט"ו • ברית ורשה • CIA • ק.ג.ב. • שטאזי • ברית בגדאד • המדינות הבלתי-מזדהות • תנועת "סולידריות" בפולין |  |
| גרמניה | חומת ברלין • ברלין המערבית • ברלין המזרחית • הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית • צ'ק פוינט צ'ארלי • מחנה המעבר מריינפלדה • אני ברלינאי • מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! |  |
| רשימת ערכים מלאה | רשימת ערכים מלאה |  |
ארנה גרה
המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית (1788–1791)

המלחמה ההבסבורגית-עות'מאנית, הייתה מלחמה שהתנהלה בין השנים 1788–1791 בין המונרכיה ההבסבורגית (אוסטריה) לבין האימפריה העות'מאנית, בד בבד עם המלחמה העות'מאנית-רוסית (1787–1792).
מטרות המלחמה

המלחמה החלה בעקבות הסכסוך הרוסי-טורקי. האימפריה הרוסית, בראשותה של יקטרינה הגדולה, כבר נלחמה במלחמות קודמות נגד העות'מאנים, ובאוגוסט 1787, לאחר פרובוקציות רוסיות רבות, הכריזה האימפריה העות'מאנית מלחמה על הרוסים. הקיסר האוסטרי יוזף השני כרת ברית עם הרוסים בשנת 1781, אשר הדגישה את "המחויבות לסייע לרוסים במלוא העוצמה....", ובעקבות כך וינה הרגישה שהיא חייבת לפעול במהירות כדי לא לעצבן את הקיסרית. מה גם שהקיסר יוזף רצה לוודא שאוסטריה לא תצא בידיים ריקות שוב, כמו במהלך סיפוח חצי האי קרים לאימפריה הרוסית.
למעשה, האיום הרציני שעמד מול האימפריה ההבסבורגית היה בבלגיה, וכן עמד בפניה הסכסוך רב השנים עם פרוסיה. והוכדלינגר חיווה את דעתו כי "המלחמה לא הייתה יכולה להגיע בזמן יותר גרוע".
אולם, הטורקים עשו טעות בכך שפתחו במלחמה, ובכך הקשתה על צרפת להמשיך את תפקידה המסורתי כמגן הסולטאן נגד חוצפה רוסית.
המלחמה

האוסטרים נכנסה למלחמה בפברואר 1788, אולם הם כבר איבדו את הסיכוי הטוב ביותר שהיה להם לניצחון קל. ההכנות האיטיות של רוסיה גרמו לריכוז עות'מאני בבלגרד. האוסטרים הסתמכו על תמיכה רוסית במולדובה, אולם הוא החל רק בסוף שנת 1788, ויוזף השני היסס להילחם נגד העות'מאנים. ביולי, העות'מאנים חצו את הדנובה ופרצו לבאנאט האוסטרי. מחסור בציוד פגע בשני הצדדים, בעוד שהמחלות עשו שמות בקרב החיילים האוסטריים. כ-50,000 פליטים סרבים נמלטו על פני הדנובה, וגרמו לבעיות לוגיסטיות קשות עבור האוסטרים. באמצע אוגוסט, יוזף השני שיגר 20,400 חיילים לתוך הבאנאט, ובנוסף הוקם שם קורפוס מתנדבים סרבי בן 5,000 חיילים, שהורכב מפליטים שנמלטו מסרביה, והיה מוכן להילחם על שחרורה של סרביה, ואיחודה תחת שלטון בית הבסבורג.
מאוחר יותר, האיר המזל את פניו לאוסטרים; הטורקים גורשו מן הבאנאט ומבוסניה, בלגרד נפלה לאחר מצור בן שלושה שבועות על ידי הפילדמרשל הזקן פון לאודון, והוקמה סרביה ההבסבורגית. בנוסף, הצבא האוסטרי השתתף בקרבות פוקשאן ורימניק תחת הפיקוד הכולל של סובורוב, ויוזיאס, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד כבש את בוקרשט.
מחלות

המחלות בחזית מילאו תפקיד מרכזי, ואלפי חיילים אוסטרים מתו כתוצאה מהן. גם הקיסר יוזף השני נדבק במחלה בעת שהותו בחזית וב-20 בפברואר 1790 הוא מת בווינה כתוצאה ממחלתו.
תוצאות המלחמה

לאופולד השני יורשו של יוזף, היה מחויב לסיים את המלחמה בשל האיום של פרוסיה להתערב לטובת העות'מאנים. בגמר המשא ומתן נחתם הסכם סיסטובה ב-4 באוגוסט 1791, אולם הרווחים של אוסטריה היו זעומים: אוסטריה החזירה את כל הטריטוריות שכבשה, למעט העיירה הקטנה אורסובה, ורצועת קרקע בסמוך לגבול הבוסני-קרואטי.
בשנת 1791 עזב גריגורי פוטיומקין את החזית והפיקוד העליון הרוסי עבר לניקולאי רפנין. ניקולאי עבר את הדנובה והחל בהתקדמות מהירה דרומה. ב-28 ביוני הוא ניצח את העות'מאנים בקרב מצ'ין, ובעקבות כך העות'מאנים החלו בשיחות שלום, אולם הם ניהלו אותן בקשיחות יתרה. הפסד צורב נוסף בים, בקרב כף קאליאקרה גרם לשינוי הטקטיקה שלהם ולהאצה בשיחות.
הסכם השלום עם האימפריה הרוסית שנחתם בעיר יאש ב-9 בינואר 1792 קבע כי העות'מאנים יסיגו את כוחותיהם מחצי האי קרים ומאזור אוצ'קוב. נהר הדניסטר יהפוך לגבול בין המדינות באירופה והגבולות האסיאתיים באזור צפון הקווקז יוותרו כשהיו.
סרביה שהייתה תחת השלטון העות'מאני לפני המלחמה, חזרה לשלטון הטורקי בעקבות ההסכמים. בעקבות כך איבדו הסרבים את אמונתם כי אוסטריה תוכל להושיע אותם מידי הטורקים, והחלו להשליך את יהבם על הרוסים.
העורף באוסטריה

למלחמה היו השפעות שליליות מאוד על הכלכלה באוסטריה, הם קטעו את ההתקדמות ביצירת חברה אזרחית מודרנית, והעלו את חובות הקיסרות ל-400 מיליון דולר.
לקריאה נוספת

Ćirković, Sima (2004). The Serbs. Malden: Blackwell Publishing.
Jelavich, Barbara (1983). History of the Balkans: Eighteenth and Nineteenth Centuries. Vol. 1. Cambridge University Press.
Plamen Mitev (2010). Empires and Peninsulas: Southeastern Europe Between Karlowitz and the Peace of Adrianople, 1699–1829. LIT Verlag Münster. pp. 174–. ISBN 978-3-643-10611-7.
Braunbehrens, Volkmar (1990). Mozart in Vienna. New York: Grove Weidenfeld.
Calinger, Ronald (2003). "Reform absolutism of Joseph II in the Austrian monarchy in 1781", in George F. McLean, Robert R. Magliola, William Fox (eds.), Democracy: In the Throes of Liberalism and Totalitarianism. CRVP.
Hochedlinger, Michael (2003) Austria's wars of emergence: 1683–1797. London: Longman.
Hochedlinger, Michael (2013). Austria's Wars of Emergence: War, State and Society in the Habsburg Monarchy, 1683–1797. London & New York: Routledge.
Miller, W. (1901) "Europe and the Ottoman Power before the Nineteenth Century", The English Historical Review, Vol. 16, No. 63. (Jul., 1901), pp. 452–471.
Solomon, Maynard (1995) Mozart: A Life. Harper Perennial.
הערות שוליים

↑  Hochedlinger (2003:382)
↑  Virginia Aksan (14 בינואר 2014). Ottoman Wars, 1700–1870: An Empire Besieged. Routledge. pp. 163–. ISBN 978-1-317-88403-3. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Britannica, 11th edition
↑  Braunbehrens 1990, 311
↑  Virginia Aksan, Ottoman Wars: An Empire Besieged, (Taylor & Francis, 2007), 138.
↑  Jeremy Black, British Foreign Policy in an Age of Revolutions, 1783–1793, (Cambridge University Press, 1994), 263.
↑  Encyclopædia Britannica, 1988
↑  Charles W. Ingrao, The Habsburg Monarchy, 1618–1815, (Cambridge University Press, 2000), 210.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295744105171  LCCN: sh85009772
דוקטרינת גרסימוב

ראש המטה הכללי של הצבא הרוסי ולרי גרסימוב
דוקטרינת גרסימוב היא תוכנית למדיניות חוץ, שפיתוחה מיוחס במערב לראש המטה הכללי הרוסי ולרי גרסימוב.
הדוקטרינה מתווה תפיסה מודרנית של סכסוכים בין מדינות. כאשר מדינה מבקשת להשיג השגים בזירה הבין לאומית, אין היא חייבת לפעול רק בדרך של מלחמה, אלא היא יכולה לנקוט בשלל צעדים שפתוחים בפניה - פוליטיים, כלכליים, הומניטריים, ואחרים שאינם צבאיים.
הדוקטרינה נודעה לאחר פרסומה בפברואר 2013 והפעולות הבאות של רוסיה ביחס לאוקראינה, החופפות לחלוטין עם התיזות של דוקטרינה זו. על פי מספר חוקרים, מרכיבי המפתח של דוקטרינת גרסימוב נמצאים בבסיס המושג "מלחמת דור חדש". עם זאת, ישנן דעות כי "מלחמה היברידית" זרה לתיאוריה הצבאית הרוסית.
היסטוריה

להופעת המונח "דוקטרינת גרסימוב" קדם נאומו של ראש המטה הכללי של הצבא הרוסיים ולרי גרסימוב באקדמיה למדעי הצבא בדו"ח על המלחמה ההיברידית בפברואר 2013 ופרסום התזות העיקריות של דו"ח זה במאמרו של גרסימוב "ערך המדע בראיית הנולד" בעיתון "השליח התעשייתי הצבאי". מאמר זה הודפס מחדש במגזין האנגלי Military Review ומאוחר יותר צוטט שוב ושוב על ידי העיתונות המערבית.
לדברי גרסימוב:
מלחמות כבר לא מוכרזות, אבל ברגע שהן מתחילות, הן כבר לא מקיימות את הדפוסים המוכרים לנו.
הדוקטרינה

ב-26 בפברואר 2013 פורסם במגזין הצבאי הרוסי VPK, תחת הכותרת "חשיבות המחקר לראיית הנולד". היה זה הפרסום הראשון של גרסימוב בתפקידו כראש המטה הכללי, תפקיד שאליו נכנס ארבעה חודשים קודם לכן, ובו הוא הניח את היסודות התאורטיים לתפיסה המכונה "דוקטרינת גרסימוב".
משנתו של גרסימוב היא תגובה לתורת "מהפכות הצבע", ובפרט לאירועי "האביב הערבי". על פי כמה מומחים, מרכיביה העיקריים מבוססים על שורשיה ההיסטוריים של הדוקטרינה הצבאית הרוסית הקודמת, והם דומים מאוד להוראות הדוקטרינה הסינית של "מלחמה בלתי מוגבלת" שפורסמה בשנת 1999. לדעת החוקרים ניתן להחשיב דוקטרינה זו כחשיבה מחודשת במציאות של המאה ה-21, על המושג הידוע של פעולות צבאיות בלתי מסורתיות, אשר במינוח הצבאי הרוסי המודרני מכונה "לא ליניארי". המטרה העיקרית של "לוחמה לא ליניארית" היא להשיג את התוצאות האסטרטגיות והגאופוליטיות הנדרשות, תוך שימוש במגוון רחב של שיטות ואמצעים לא צבאיים: דיפלומטיה גלויה וסודית, לחץ כלכלי, זכייה באהדת האוכלוסייה המקומית ועוד.
על פי הצבא האמריקני, "דוקטרינת גרסימוב" היא ההתגלמות המלאה ביותר של ההישגים האחרונים של המחשבה הצבאית הרוסית בסוג חדש של פעולות צבאיות, המדגימה שילוב חסר תקדים של כל אפשרויות ההשפעה הלאומית להשגת יתרונות אסטרטגיים. בהתבססה על דיסקרטיות של רעיון המלחמה, שהתבטא ברומן הקלאסי מלחמה ושלום מאת טולסטוי, "דוקטרינת גרסימוב" מטשטשת את הגבולות בין המדינות המקוטבות של "מלחמה" ו"שלום" תוך הצגת הקבלה מסוימת לרעיון המערבי של "רצף" או "אזור אפור". יתרה מזאת, אנליסטים אמריקאים מציינים כי השימוש בצבא הרוסי בהתפתחויות חדשות הופך באופן מפתיע כמה מהפרדיגמות הבסיסיות של עימות מזוין, שהונחו בעבודותיו של קרל פון קלוזביץ ונחשבו בלתי מעורערות במשך מאתיים שנה. למשל, ההגדרה של קלוזביץ למלחמה כ"המשך לפוליטיקה, אך באמצעים אחרים", מיושנת, וכיום אין להתייחס למלחמה כהמשכה של הפוליטיקה, אלא לראות את הפוליטיקה כהמשך המלחמה, תוך הדגשה שקביעת מדיניות אפקטיבית יכולה להשתמש בארסנל רחב יותר של אמצעים ושיטות לא צבאיות. "דוקטרינת גרסימוב" מניחה של לעדכן כמה הנחות יסוד נוספות, למשל ההבנה הצבאית-תאורטית של "מרכז הכובד" שהציג קלוזביץ כמעין נקודת מפתח ליישום המאמצים.
הדוקטרינה > ביקורת

מומחים מערביים היו מודאגים במיוחד מההתמקדות המפורשת של "דוקטרינת גרסימוב" הרוסית בניצול החוליות החלשות של העיקרון המערבי של קבלת החלטות ניהוליות, המבוססת על מערכת בקרות ואיזונים, המרמזת על ניתוח ממצה של המצב, דיון ציבורי ארוך ותיאום מפורט של מאמצי המחלקות השונות (מחלקת המדינה, מחלקת ההגנה ועוד). לעומת זאת, מודל הניהול הרוסי, המבוסס על רעיונותיו של גרסימוב, מאגד באופן אורגני את כל מוסדות השלטון, וכך הופך את התיאום ביניהם לקל ומהיר יותר. יתר על כן, תפקודם מוסתר מפני צופה חיצוני, וכך יכולים שלטונות רוסיה לפעול בצורה חדה, גמישה ומהירה מבלי להתחשב במוסכמות כגון חוקיות, לגיטימציה ועוד.
הדוקטרינה > פעילויות מלחמה

הרתעה אסטרטגית צבאית
פריסה אסטרטגית
ניהול פעולות איבה
פעולות שמירת שלום
הדוקטרינה > פעולות לא צבאיות

הקמת קואליציות ובריתות
לחץ פוליטי ודיפלומטי
סנקציות כלכליות
חסימה כלכלית
ניתוק היחסים הדיפלומטיים
גיבוש אופוזיציה פוליטית
פעולה של כוחות האופוזיציה
העמדת כלכלת המדינה המתנגדת לרוסיה על בסיס מלחמה
מציאת דרכים לפתור את הסכסוך
שינוי ההנהגה הפוליטית של המדינה המתנגדת לרוסיה
יישום מערך צעדים להפחתת המתחים ביחסים לאחר שינוי בהנהגה הפוליטית
בנוסף, הדוקטרינה מניחה "לוחמת מידע" מבלי לציין אם צעדים אלה הם צבאיים או לא צבאיים.
יישום הדוקטרינה

בהתחשב במועד פרסום דו"ח גרסימוב ובמעשיה הבאים של רוסיה, מומחים רבים נוטים לקשר בין אירועים אלה ולהצביע ישירות על יישום הדוקטרינה על ידי רוסיה ביחס לאוקראינה ולארצות הברית.
ביקורת

ישנם מומחים הסבורים כי גרסימוב לא הצהיר דבר חדש, ומפקפקים בקיומה של דוקטרינה כזו. לדוגמה, רוג'ר מקדרמוט, מומחה לכוחות המזוינים של מדינות ברית המועצות לשעבר, מציין במאמר בכתב העת המתמחה Parameters, שגרסימוב מתעלם בכוונה מהגורמים המאחדים רעיונית בין מלחמות שונות ועימותים מזוינים, ומדגיש כי לכל אחד מהם היסטוריה משלו ודרך התפתחות ייחודית. לפי מקדרמוט, המיתוסים על הופעתה של הדוקטרינה הרוסית האחרונה והקטלנית של מלחמה היברידית, הם אחד ההיבטים המסוכנים ביותר בעימות בין רוסיה לנאט"ו.
המדען הפוליטי מארק גלאוטי במאמר עבור Foreign Policy קבע כי "דוקטרינת גרסימוב" המפורסמת, שמובנת במערב כ"תיאוריה מורחבת של המלחמה המודרנית" או אפילו "חזון המלחמה המוחלטת", אינה קיימת באמת, וכי הוא עצמו המציא מונח זה.
לקריאה נוספת

תורגם על ידי סא"ל י', מפקד קורס קמ"נים, הגנרל גרסימוב הוא ראש המטה הכללי הרוסי., "חשיבות המחקר בראיית הנולד" או "דוקטרינת גרסימוב" – תרגום מאמרו של ראש המטה הכללי הרוסי - הגנרל גרסימוב, באתר צה"ל, 25 באפריל 2022
Chivvis C., Understanding Russian "Hybrid Warfare". And What Can Be Done About it, RAND Corporation. 2017
Henry Foy, Valery Gerasimov, the general with a doctrine for Russia, Financial Times, 2017
Bartles, Charles K. Getting Gerasimov Right (אורכב 05.02.2019 בארכיון Wayback Machine) // Military Review. 96.1 (2016): 30—37.(באנגלית)
Future Warfare: The Rise of Hybrid Wars Proceedings, United States Naval Institute, Frank G; Mattis, James N. 2005
Monaghan A., The 'War' in Rusian's 'Hybrid Warfare', Parameters. 2015—2016
הערות שוליים

1 2 3  Martin N. Murphy. Understanding Russia’s Concept for Total War in Europe // The Heritage Foundation, 12.09.2016.(באנגלית)
↑  Max Fisher. In D.N.C. Hack, Echoes of Russia’s New Approach to Power // The New York Times, 25.07.2016
1 2  Molly K. McKew The Gerasimov Doctrine // Politico Magazine, September/October 2017.(באנגלית)
↑  Donald M. Bishop Tony Selhorst on the role of information in the Gerasimov doctrine (אורכב 21.10.2016 בארכיון Wayback Machine) / The Public Diplomacy Council, 25.06.2016
↑  Sam Jones. Ukraine: Russia’s new art of war // Financial Times, 28.08.2014.(באנגלית)
↑  Can Kasapoglu. Rissia’s Renewed Military Thinking: Non-Linear Warfare and Reflexife Control // Research Division — Nato Defence Colledge, Rome. № 121, P. 3, November 2015.(באנגלית)
↑  Yuri Drazdow Modern hybrid war, by Russia’s rules / The Minsk Herald, 03.11.2014.(באנגלית)
↑  Tony Selhorst Russia’s Perception Warfare / Militaire Spectator 22.04.2016(באנגלית)
1 2  Chambers J. (2016-10-18). "Countering Gray-Zone Hybrid Threats. An Analysis of Russia's 'New Generation Warfare' and implications for the US Army" (PDF) (באנגלית). Modern War Institute at West Point. נבדק ב-2017-03-16.
↑  Герасимов В. В. Ценность науки в предвидении // Военно-промышленный курьер. 2013. № 8(476)
↑  Герасимов В. В., Ценность науки в предвидении, 2013
↑  הגנרל גרסימוב, תורגם על ידי סא"ל י', מפקד קורס קמ"נים בצה"ל, "חשיבות המחקר בראיית הנולד" או "דוקטרינת גרסימוב" - תרגום מאמרו של ראש המטה הכללי הרוסי - הגנרל גרסימוב, בין הקטבים גיליון הלוחמות החדשות
↑  Eerik-Niiles Kross. Putin’s war of smoke and mirrors // Politico, 09.04.2016.(באנגלית)
↑  Герасимов В. В. Ценность науки в предвидении // Военно-промышленный курьер. 2013. № 8(476). 27 февр.
↑  Sam Jones. Ukraine: Russia’s new art of war // Financial Times, 28.08.2014.תבנית:Ref-en
↑  Кофман Майкл. Гибридная война, которой нет // Ведомости, 20.04.2016.
↑  Плеханов И. «Доктрина Герасимова» и пугало «гибридной войны» России // РИА Новости, 28.06.2017.
↑  "Британский политолог: прошу прощения за создание «доктрины Герасимова» — ИноТВ". ИноТВ. נבדק ב-2018-03-06.
↑  "I'm Sorry for Creating the 'Gerasimov Doctrine'" (באנגלית). Foreign Policy. נבדק ב-2018-03-06.
חייל ללא סימנים מזהים בימים הראשונים של סיפוח קרים לרוסיה, מרץ 2014.
גנרל הצבא ולרי גרסימוב.
מיצובישי לנסר

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מיצובישי מוטורס
 שנות ייצור:  1973–2017
 מודל קודם:  מיצובישי מיראז'
 סיווג:  משפחתית קומפקטית (2000–הווה)
 מרכב:  סדאן
מיצובישי לנסר היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת המכוניות היפנית מיצובישי מוטורס משנת 1973 עד אוגוסט 2017. החברה מכרה עד כה בסביבות 6 מיליון יחידות.
בשנת 1993 יצא במקביל דגם הסופר לנסר בעל מנוע ה-1600 סמ"ק ו-113 כוח סוס 4g92 אבל ייצורו נמשך עד 1997. מ-1998 נמכר (בישראל) בגרסת הסטיישן עד שנת 2000 ובחלק מהשווקים באסיה עד שנת 2000 ובשנת 2000 יצא הלנסר סדיה שהייתה רק לשווקים באסיה ובאמריקה עם מנוע ה-1600 סמ"ק ו-120 כוח סוס ב-2004 יצא הלנסר החדשה לימים קראו לה לנסר קלסיק גם הוא בעל מנוע 1600 סמ"ק ו-98 כוח סוס 4g18 שהיה שדרוג של ה-4g92 בנוסף הלנסר קלאסיק הגיעה גם בגרסת ספורט ידנית בעלת מנוע 2000 סמ"ק המפיק 135 כוח סוס 4g63. וב-2008 יצא דור חדש בעל מנועי 1500 סמ"ק (4a91) ו-1800 סמ"ק (4b10) ודגם ה״לנסר ספורטבק״ שהיא בעצם הלנסר במרכב האצבק וצוידה במנוע 1800 סמ"ק. בשנת 2012 עברה מיצובישי לנסר מתיחת פנים. מנוע ה-1500 סמ"ק הוחלף ל-1600 סמ"ק, חיצונית הדגם השתנה וזכה לשם ״Jet-Fighter".
מיצובישי לנסר מודל 2008 עם מנוע 1.8 ליטר (1800 סמ"ק) הפיקה 140 כוחות סוס ונחשבה למכונית משפחתית חזקה. קיבולת מכל הדלק הייתה 59 ליטר.
הדגמים המשפחתיים פרוטון ווירה (2003–2009) ו-פרוטון אינספירה (2010–2015) מתוצרת יצרנית הרכב המלזית "PROTON Holdings" (אנ') התבססו על דגם "מיצובישי לנסר".
בישראל

ייבוא המיצובישי לנסר לישראל החל בשנת 1989, עם מנוע (4g15) בנפח 1500 סמ"ק ו-8 שסתומים. ב-1991 החל שיווק של מכוניות עם מנועים בעלי 12 שסתומים. הלנסר נמכרה בישראל עד 2017.