stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סרגיי מליקוב

סרגיי אלימוביץ' מליקוב (ברוסית: Серге́й Али́мович Ме́ликов; נולד ב-12 בספטמבר 1965, אורחובו-זויבו, מחוז מוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות) הוא פוליטיקאי רוסי. משמש כממלא מקום ראש הרפובליקה של דאגסטן החל מ-5 באוקטובר 2020.
לאחר סיום בית הספר וסיום האקדמיה הצבאית החל בקריירה צבאית.
כיהן כסנטור של האספה הפדרלית של הפדרציה הרוסית מטעם חבל סטברופול בתאריכים 27 בספטמבר 2019 – 5 באוקטובר 2020. קודם לכן שימש כסגן המנהל הראשון של השירות הפדרלי של המשמר הלאומי של הפדרציה הרוסית, מ-28 ביולי 2016 – 27 בספטמבר 2019. היה נציגו של נשיא הפדרציה הרוסית במחוז הפדרלי של צפון הקווקז (12 במאי 2014 – 28 ביולי 2016).
הערות שוליים

↑  "Сергей Меликов назначен врио Главы Республики Дагестан". Президент России (ברוסית). נבדק ב-2020-10-05.
↑  "Меликов Сергей Алимович" (ברוסית). Совет Федерации Федерального Собрания Российской Федерации. נבדק ב-2019-09-27.
↑  "Меликов Сергей Алимович". Официальный сайт Федеральной службы войск национальной гвардии Российской Федерации. נבדק ב-2017-09-28.
↑  "Меликов Сергей Алимович". Совет Федерации. נבדק ב-2019-10-01.
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספרות ברהאמיניות

ספרות ברהאמיניות הן הספרות שעמדו בבסיס שיטת הספירה של הודו החל מהמאה ה-3 לפנה"ס. ספרות אלו הן המקור של הספרות ההודיות והספרות הערביות המודרניות, אך בניגוד לספרות המודרניות, לזאת לא היה סימון עבור אפס.
הספרות 2,1 ו3 הן ברורות - אפשר להבין איזו כמות הן מייצגות על פי מספר הקווים, בדומה לספרות הרומיות. הספרה 4 היא קצת יותר מורכבת, אך היא עדיין פשוטה יחסית - ניתן לראות 4 כיוונים שאליהם פונים הקווים המצטלבים. לא ברור אם נוצר כך בכוונה תחילה.
מעבר לכך, שאר הספרות הברהאמיניות אינן קשורות לכמות אותן הן מייצגות ויכולות להיראות כמו סימנים שרירותיים.
הספרות

ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סולביי קריי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במרץ 1963 (בת 61) נורווגיה אוסלו, נורווגיה
 מדינה:  נורווגיה 
 השכלה:  האקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה 
 השתייכות:   הצי המלכותי הנורווגי
 דרגה:   קומודור
 
סולביי קריי (בנורווגית: Solveig Krey;‏ נולדה ב-20 במרץ 1963) היא קומודור בצי המלכותי הנורווגי אשר מילאה תפקידים בכירים, והייתה האשה הראשונה בהיסטוריה שפיקדה על צוללת צבאית.
ביוגרפיה

קריי נולדה ב-20 במרץ 1963 ולמדה באקדמיה הימית המלכותית של נורווגיה. ב-11 בספטמבר 1995 קיבלה את הפיקוד על הצוללת "קובן" (Kobben) והפכה בכך לאשה הראשונה בהיסטוריה שפיקדה על צוללת. בהמשך הועברה לפקד על הצוללת "אורד" (Uredd). היא שרתה בחיל המשלוח הנורווגי באפגניסטן, כנציגת הצי הנורווגי בבסיס הצי הצרפתי בטולון, ובהמשך כמפקדת כוח הצוללות של הצי המלכותי הנורווגי.
כיום היא משמשת כראש מטה המבצעים של הצבא. בספטמבר 2020 הגישה מועמדות לתפקיד מפקדת הצי המלכותי.
הערות שוליים

↑  "Experiences with Mixed Gender Submarine Crews"
↑  Disse seks vil bli sjef for Sjøforsvaret
סכר גורי

| --- | --- |

 מיקום:  בוליבר 
 סוג:  סכר הידרואלקטרי
 סוכר את:  נהר קרוני
 אורך:  7,426 מטרים
 גובה:  162 מטרים
 נפח סכר:  6,026,000 מ"ק
 ייצור חשמל:  10,235 מגה-ואט
 תקופת הבנייה:  1963–1969 (כ־6 שנים)
 מפעיל:  corporación venezolana de guayana
 קואורדינטות:  7°46′10″N 62°59′19″W﻿ / ﻿7.7694444444444°N 62.988611111111°W﻿ / 7.7694444444444; -62.988611111111
  (למפת ונצואלה מוגדלת) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריביסכר גורי(למפת ונצואלה רגילה) קראקס מרקאיבו ולנסיה ברקיסימטו סיודד גואיאנה מפל אנחל מרידהקולומביה ברזיל גיאנה הים הקריביסכר גורי
 
המתקן ההידרואלקטרי ע"ש סימון בוליבר הנקרא גם סכר גורי (בספרדית: Central Hidroeléctrica Simón Bolívar או Represa de Guri) הוא סכר הידרואלקטרי במדינת בוליבר שבוונצואלה, על גדות נהר קרוני, שנבנה במהלך השנים 1963-1969. אורכו 7,426 מטרים וגובהו 162 מטרים.
סכר גורי הוא אחד מהסכרים הגדולים בעולם, ובעבר היה תחנת הכוח ההידרואלקטרית הגדולה ביותר, עד שסכר איטייפו בברזיל עקף אותו.
היסטוריה

בניית הסכר החלה בשנת 1963 בקניון נקוימה, כמאה קילומטרים מזרם נהר קרוני. עד שנת 1969 נבנה סכר בגובה 106 מטרים ובאורך 690 מטרים בשם מרכז ההידרואלקטריקה על שם סימון בוליבר, עד שנת 2000, אז הוחלף השם. הסכר יצר את מאגר המים המתוקים הגדול ביותר בוונצואלה. גובה פני הים בו עמד על 215 מטרים. תחנת הכוח במקום החלה להפיק חשמל בקיבולת של 1,750 מגה-ואט עד שב-1978 הורחבה הקיבולת שלה ל-2,065 מגה-ואט.
מאחר שהביקוש לחשמל היה מצוי בעלייה מהירה, ב-1976 החלו לבנות את החלק השני: סכר כבידה באורך 1,300 מטרים, תעלה נוספת ותחנת חשמל שנייה בעלת 10 טורבינות אשר מפיקות בסך הכול 7,250 מגה-ואט. ההרחבה הגדילה את מידות הסכר לגובה של 162 מטרים ולאורך של 7,426 מטרים. לצד זאת, מאגר המים בצד הסכר גדל לקיבולת של 138 מיליארד מ"ק לאחסון מי שיטפונות. ההרחבה נחנכה ב-8 בנובמבר 1986.
מאז שנת 2000 מתקיים פרויקט שיפוץ מתמשך להארכת פעילות תחנת הכוח ב-30 שנה נוספות.
תאונות והפסקות חשמל > 2010

כחלק ממדיניות הממשלה משנות ה-60 לצמצם את ייצור החשמל מדלק מאובנים על מנת לייצא ככל הניתן, 74% מהחשמל בוונצואלה מופק באמצעות אנרגיה מתחדשת כמו אנרגיה הידרואלקטרית. החל משנת 2006 מספק סכר גורי לבדו למעלה משליש מהחשמל במדינה, זאת נוסף על חשמל שיוצא למדינות כמו קולומביה וברזיל. הסיכונים שבאסטרטגיה זו התגלו כאשר בשנת 2010, עקב בצורת מתמשכת מפלס המים היה נמוך מכדי לייצר חשמל בכמות הנדרשת. בשל כך בינואר 2010 הורתה ממשלת ונצואלה להפסיק את הפקת החשמל כדי להעלות את מפלס המים שאחרי הסכר.
תאונות והפסקות חשמל > 2016

באפריל 2016 שב מפלס המים להיות נמוך, ועקב כך הודיעה הממשלה על הפסקות חשמל של 4 שעות מדי יום למשך 40 יום או עד התייצבות מפלס המים, עובדי המדינה הונחו שלא להגיע לעבודה בימי שישי, הנשיא ניקולאס מדורו יצא בקריאה לנשים שלא להשתמש במייבשי שיער ונערכו הקצאות חשמל ל-15 קניונים. כמו כן נוספו שלושה ימים לחג הפסחא באותה שנה, דבר שאפשר השבתה של השירותים הציבוריים והפרטיים למשך שבוע ימים.
תאונות והפסקות חשמל > 2019

ב-7 במרץ 2019, זמן קצר לפני השעה 17:00 לפי השעון המקומי, אירעה תקלה בתחנת הכוח שהותירה מרבית מ-32 מיליון אזרחי ונצואלה בעלטה. בימים שלאחר תחילת הפסקת החשמל בוצעו לפחות ארבעה ניסיונות להפעיל מחדש את תחנת הכוח San Gerónimo B המפיקה 80% מהחשמל במדינה, אך כולם נכשלו, ולא נקבע תאריך להפעלה מחודשת שלה. גורמים ממשלתיים האשימו כי ההאפלה הייתה תוצר של "מעשה חבלה" בעוד מומחים ייחסו לכישלון תשתיות מיושנות ואי-תחזוקה מספקת.
ראו גם

סכר אסואן
סכר איטייפו
סכר מוסול
הערות שוליים

↑  Guri Dam | dam, Venezuela, Encyclopedia Britannica (באנגלית)
↑  NATIONAL GEOGRAPHIC, 1992. (באנגלית)
↑  Mitteilungen aus dem Geologisch-Paläontologischen Institut der Universität Hamburg, Geol.-Paläont. Inst, Univ. Hamburg., 1992. (באנגלית)
↑  Encyclopaedia Britannica inc, The New Encyclopædia Britannica: Micropædia, Encyclopædia Britannica, 1993. (באנגלית)
↑  Latin America Report, [Executive Office of the President], Federal Broadcast Information Service, Joint Publications Research Service, 1981. (באנגלית)
↑  Venezuela Announces Daily 4-Hour Power Cuts Amid Drought, NPR.org (באנגלית)
↑  "Venezuela to ration malls, change clocks, to save power". Reuters (באנגלית). 2016-04-15. נבדק ב-2019-08-09.
↑    David Millward, ‏Venezuelan women urged to stop using hairdryers, The Telegraph, 9 April 2016
↑  President of Venezuela tells women to stop using hairdryers, The Independent, ‏2016-04-09 (באנגלית)
↑  President of Venezuela tells women to stop using hairdryers, The Independent, ‏2016-04-09 (באנגלית)
↑  Stefano Pozzebon and Bianca Britton CNN, Venezuela power outage leaves most of the country in darkness, CNN
↑  Kurmanaev, Anatoly; Herrera, Isayen (2019-03-11). "No End in Sight to Venezuela's Blackout, Experts Warn". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-08-09.
↑  "Venezuela power flickers after worst blackout in decades". Reuters (באנגלית). 2019-03-09. נבדק ב-2019-08-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566391705171  LCCN: sh2006005357  VIAF: 315163023   WorldCat (עם VIAF): 315163023
סן אנדרס ופרובידנסיה

סן אנדרס ופרובידנסיה (רשמית: ארכיפלג סן אנדרס, פרובידנסיה וסנטה קטלינה; בספרדית: Archipiélago de San Andrés, Providencia y Santa Catalina) הוא מחוז של קולומביה, המורכב מקבוצת איים בים הקריבי, כ-220 ק"מ מזרחה לחופי ניקרגואה וכ-775 ק"מ צפונית מערבית לחופי קולומביה.
סן אנדרס ופרובידנסיה הם שני האיים המרכזיים בקבוצה, ומלבדם נכללים בה מספר איונים הסמוכים אליהם וכן שמונה אטולים. השטח הכולל הוא כ-52 קמ"ר, והאוכלוסייה מונה כ-60,000 תושבים.
ניקרגואה תובעת בעלות על איי סן אנדרס ופרובידנסיה.
היסטוריה

האי פרובידנסיה יושב בשנת 1630 על ידי פוריטנים מאנגליה. הם הקימו במקום מושבת עבדים וגם נהלו פריבטיר, דבר שהביא לכיבוש האי על ידי הספרדים ב-1641. ניסיונות של אנגליה לכבוש חזרה את האי לא צלחו עד שלקראת סוף שנת 1665 הוביל הנרי מורגן כוח של פיראטים אנגלים שכבש את האי פרובידנסיה ביחד עם סנטה קטלינה. כוח הפיראטים הרס את רוב המבצרים הספרדים שנבנו באי והקים בפרובידנסיה עיירה פיראטית. פרובידנסיה חזרה במהרה לשליטה של הספרדים אולם נכבשה שוב על ידי הנרי מורגן ב-15 בדצמבר 1670 ונשארה בשליטה של הפיראטים האנגלים עד 1689 עת הועברה על ידי אנגליה לשליטה ספרדית. מאז, התושבים באיים היו בעיקר פרוטסטנטים וניסיונות להעביר אותם לקתוליות לא צלחו.
ב-4 ביולי 1818 נכבשה פרובידנסיה על ידי לואיס מישל אאורי הצרפתי, והוא השתמש באי כבסיס במהלכיו להביא לעצמאות של מרכז אמריקה. לאחר שהקולוניות הספרדיות במרכז אמריקה השיגו עצמאות, החליטו תושבי סן אנדרס ופרובידנסיה להצטרף מרצונם לרפובליקת קולומביה הגדולה. תביעות של הפרובינציות המאוחדות של מרכז אמריקה, ולאחר התפרקותה על ידי ניקרגואה, לשליטה באי לא צלחו והאיים נשארו בשליטת רפובליקת קולומביה הגדולה ולאחר התפרקותה בידי קולומביה. בקולומביה, הוכללו סן אנדרס ופרובידנסיה לסירוגין במדינות ריואצ'ה, מגדלנה ובוליבר. בשנת 1844 נעשה ניסיון להפוך את האיים לאזור מיוחד בשליטה פדרלית, אך הניסיון נדחה על ידי הקונגרס של קולומביה.
אך בין השנים 1866–1872 הם הועברו על ידי מדינת בוליבר אשר ביקשה להיפטר מהאיים שהיו אזור שומם ונטל על קופת המדינה, לידי השלטון הפדרלי.
בשנת 1928 נחתם הסכם בין ניקרגואה וקולומביה המשאיר את האיים בשליטת האחרונה.
גאוגרפיה > חי וצומח

בשנת 2000 הכריז ארגון אונסק"ו על שמורה ביוספרית "סיפלאוור" (Seaflower), הממוקמת בתחומי הארכיפלג.
הערות שוליים

↑  Jane M. Rausch, Colombia: territorial rule and the Llanos frontier, University Press of Florida, 1999, page 9
↑  Jane M. Rausch, Colombia: territorial rule and the Llanos frontier, University Press of Florida, 1999, page 10
↑  Jane M. Rausch, Colombia: territorial rule and the Llanos frontier, University Press of Florida, 1999, page 12
↑  UNESCO, MAB Biosphere Reserves Directory, Biosphere Reserve Information – Colombia, SEAFLOWER
| מחוזות קולומביה |
| --- | --- | --- |
| מחוז הבירה | בוגוטה |  |
| מחוזות | אטלאנטיקו • אמסונאס • אנטיוקיה • אראוקה • בויאקה • בוליבר • גואאיניה • גואביארה • ואופס • ואיה דל קאוקה • וילה • ויצ'דה • טולימה • לה גואחירה • מגדלנה • מטה • נורטה דה סנטנדר • נריניו • סוקרה • סן אנדרס ופרובידנסיה • סנטנדר • ססאר • פוטומאיו • צ'וקו • קאוקה • קונדינמרקה • קורדובה • קינדיו • קלדס • קסנרה • קקטה • ריסרלדה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559505405171  LCCN: n80007251  MusicBrainz: c4cf7ea1-9dad-4406-a0ac-b19fd67d5a13  VIAF: 130178718   WorldCat (עם VIAF): 130178718 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של קולומביה ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמור פטגוני

| סמור פטגוני |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: Lyncodon
מין:: סמור פטגוני
שם מדעי
 Lyncodon patagonicus ‏בלנוויל, 1842
תחום תפוצה


סמור פטגוני (שם מדעי: Lyncodon patagonicus) הוא מין יחיד בסוגו סמור קטן דרום אמריקאי ממשפחת הסמוריים. חי בערבות ואזורי סלעים בפמפס שבצ'ילה ובדרום ארגנטינה וכן בפטגוניה. 
אורכו של הסמור 300-350 מ"מ והזנב 60-90 מ"מ. פרוותו לבנה עם אזורים חומים או שחורים לאורכה. יש לו אוזניים קטנות אך רגליים וזנב ארוכים.
לא ידוע הרבה על הסמור. מצב שימורו הוא ללא חשש.
ראו גם

סמור
סמור משויש
חורפן אמריקאי
הערות שוליים

↑  סמור פטגוני באתר הרשימה האדומה של IUCN
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סן אנטוניו דה פאלה

| --- | --- |
דגל סן אנטוניו דה פאלהדגל סן אנטוניו דה פאלה

סן אנטוניו דה פאלה
 מדינה:  גינאה המשוונית גינאה המשוונית
 מחוז:  אינסולר
 פרובינציה:  אנובון
 גובה:  0 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  3,492 (2012)
 קואורדינטות:  1°24′25″S 5°37′56″E﻿ / ﻿1.40694°S 5.63222°E﻿ / -1.40694; 5.63222
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גינאה המשוונית מוגדלת) מלאבו באטה אבביין סיודאד דה לה פאס גבון קמרון ניגריה סאו טומה ופרינסיפה  מפרץ גינאהסן אנטוניו דה פאלה(למפת גינאה המשוונית רגילה) מלאבו באטה אבביין סיודאד דה לה פאס גבון קמרון ניגריה סאו טומה ופרינסיפה  מפרץ גינאהסן אנטוניו דה פאלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
סן אנטוניו דה פאלה (בספרדית: San Antonio de Palé) היא בירת פרובינציית אנובון, בגינאה המשוונית. סן אנטוניו דה פאלה נמצאת בקצה הצפוני של האי אנובון (החופף לפרובינציה), שנמצא במפרץ גינאה.
היסטוריה

סן אנטוניו דה פאלה נוסדה על ידי חבורת פורטוגזים שהביאו לאנובון עבדים מיבשת אפריקה במאה ה-16.
לאחר חתימת חוזה סן אילדפונסו ב-1777 וחוזה אל פרדו ב-1778 בין פורטוגל וספרד, האי הועבר לשליטת האחרונה, ביחד עם עוד כמה שטחים של פורטוגל במפרץ גינאה.
הבריטים, שהספרדים התירו להם לעגון באי, הקימו בעיר ב-1801 מבצר קטן. הספרדים גם השכירו להם שטחים באי ב-1827 כדי להילחם בסחר העבדים.
כלכלה

תושבי האי סוחרים עם אנשי האי סאו טומה הסמוך דרך הדייגים של שני האיים.
תחבורה

את העיר משרת נמל התעופה אנובון, הנמצא בקרבת העיר.
סאקואני

| --- | --- |

 מדינה:  רומניה רומניה
 מושל:  Csaba Béres
 בירת העיירה:  Săcueni 
 שטח:  151.4 קמ"ר
 גובה:  130 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  10,720 (1 בדצמבר 2021)
 קואורדינטות:  47°21′09″N 22°05′29″E﻿ / ﻿47.3525°N 22.0914°E﻿ / 47.3525; 22.0914 
 אזור זמן:  UTC+2
 http://www.sacueni.ro/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רומניה מוגדלת) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור סאקואני(למפת רומניה רגילה) בוקרשט קלוז' נאפוקה טימישוארה יאשי קונסטנצה קראיובה גאלאץ בראשוב פלוישט אוראדיה אוקראינה מולדובה אוק. בולגריה סרביה הונגריה ס. הים השחור סאקואני  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סאקואני (ברומנית: Săcueni; בהונגרית: Székelyhíd, סקלהיד; ביידיש: סעקלהיד; בגרמנית: Zickelhid, ציקלהיד) היא עיירה במחוז ביחור שברומניה.
גאוגרפיה

העיירה ממוקמת 42 ק"מ צפונית-מזרחית לאורדיה, בקרבת הגבול ההונגרי. היא נמצאת במחוז ביחור (אנ') בקרישאנה שברומניה.
היסטוריה

שמה של העיר שימש בוודאות מאז שנת 1217.
בשנת 1417 זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, העניק לעיירה את הזכות לארגן יריד. זמן קצר לאחר מכן, הותר לה לקיים יריד מדי שבוע. ב-1514 היא נכבשה על ידי צבאו של גיירג' דוז'ה וב-1661 היא נכבשה על ידי צבא האימפריה העות'מאנית. ב-1665, כתנאי להסכם שלום ואשוואר (אנ'), הטירה של העיר נהרסה. משנת 1691 היא הייתה חלק מלוכת הבסבורג עד הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867. לאחר מכן היא הפכה לחלק ממלכת הונגריה בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר התפרקות האימפריה האוסטרית-הונגרית ב-1918, העיר הפכה לחלק מרומניה. בין 1940 ל-1945 היא חזרה להונגריה כחלק מתכתיב וינה. מאז 1945 היא חלק מרומניה.
אוכלוסייה

לפי המפקד האחרון משנת 2011 התגוררו בעיר 11,113 תושבים.
לפי המפקד: 77.49% הם מדיארים, 15.7% הם צוענים, 6.62% רומנים ו-0.17% אחרים.
הקהילה היהודית

ראשית ההתיישבות היהודית במקום במהלך המאה ה-19. הקהילה צמחה בהדרגה: ב-1880 נמנו במקום 305 יהודים, ב-1900 409, ב-1910 488 וערב השואה גודל הקהילה עמד על 605 נפשות, כ-10% מכלל האוכלוסייה. במהלך המאה ה-19 הוקמו בית קברות יהודי, בית כנסת וישיבה שהונהגה על ידי הרב יהודה סגל רוזנר.
במאי 1944, במהלך הכיבוש ההונגרי, היהודים הועברו לגטו אוראדיה ומשם נשלחו כעבור מספר שבועות למחנה ההשמדה אושוויץ.
מונומנטים היסטוריים

מבט קדמי על טירת שטונבברג
כנסייה קתולית
הכנסייה הרפורמית (חזית)
הכנסייה הרפורמית (צד)
הערות שוליים

↑  Romanian 2002 Census
↑  סקלהיד בתוך מספר האוכלוסייה היהודית לפי יישוב 1840–1941, בודפשט: משרד הסטטיסטיקה המרכזי (הונגריה) (אנ')‏, 1993 (בהונגרית) ISBN 9632150066.
1 2 3  קהילת יהודי סקואן, באתר "אנו – מוזיאון העם היהודי"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4762490-5  VIAF: 234352309   WorldCat (עם VIAF): 234352309
סרגיי מראדונז'

| --- | --- |

 לידה:  3 במאי 1314 ורניצה, על יד רוסטוב, מחוז ירוסלסבל, רוסיה 
 פטירה:  25 בספטמבר 1392 (בגיל 78) סרגייב פוסאד, רוסיה 
 שם לידה:  ורפולומיי
 תפקיד:  אב מנזר 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 
אנדרטת סרגיי מראדונז' בלאוורת השילוש-סרגייב
סרגיי מראדונז' (ברוסית: Сергий Радонежский‏; 3 במאי 1314 – 25 בספטמבר 1392) היה נזיר רוסי, אחד הקדושים הרוסים הנודעים והמוערכים ביותר בכנסייה האורתודוקסית המזרחית. הוא נחשב לגדול הנזירים הסגפנים (פודביז'ניק) (רו') של רוסיה. הוא מכונה "האיגומן של רוסיה" ("אב המנזר של רוסיה").
סרגיי מראדונז' הוא מייסדם של מספר מנזרים, ביניהם לאוורת השילוש-סרגייב. ידוע גם כנציגו של ההסיכאזם הפעיל, מייסד מסורת ה"סטרצים" (אנ') הרוסים וכמחייה מסורת קהילות הנזירים, שמקורה באנתוני (אנ') ופאודוסי (אנ') מפצ'רסק.
סרגיי מראדונז' נחשב גם כן למאחד הרוחני של העם הרוסי  ולאבי התרבות הדתית הרוסית . הוא לא השאיר מורשת כתובה, אבל הוראותיו הרוחניות נשמרו על ידי הכנסייה.
בשנת 1940, האפיפיור פיוס השנים עשר הכיר בקדוש סרגיי כקדוש של הכנסייה הקתולית המזרחית, לפי עקרונות הכינוס של פרארה ופרינצה,  בעיקר עבור הכנסיות הידועות כ"יווניות-קתוליות" או "מאוחדות עם רומא" . מאז 1969, בפקודת האפיפיור פאולוס השישי, שמו של סרגיי מראדונז' נכלל בלוח השנה הליטורגי של הכנסייה הרומית-קתולית.
נחשב לפטרון הקדוש של הלומדים.
הנצחה

ימי הנצחתו עבור הנוצרים האורתודוקסים, הנוצרים האורתודוקסים לפי האמונה הישנה ועבור הכנסיות  המזרחיות המאוחרות עם רומא ("יווניות-קתוליות") הם:
יום מותו - 25 בספטמבר (לפי לוח השנה הגרגוריאני - 8 באוקטובר)
יום העברת שרידיו - 5 ביולי (לפי לוח השנה היוליאני - 18 ביולי)
המכון "סן סרז'" בפריז נושא את שמו
הערות שוליים

↑  Преподобный Сергий Радонежский / Патриархия.ru, Патриархия.ru (ברוסית)
↑  Сергий Радонежский был богословом в самом высшем смысле этого слова — Владимир Легойда – Православный журнал «Фома», ‏2014-07-23 (ב־)
↑  Р. И. А. Новости, Сергия Радонежского почитают не только православные, но и католики, РИА Новости, ‏20140718T1253 (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267977605171  PLWABN: 9810694910105606  GND: 118764721  ISNI: 0000 0003 9898 2411  LCCN: n87867127  NKC: jn20030113002  NLG: 45182  NTA: 340213752  SUDOC: 033366675  VcBA: 495/63739  VIAF: 77842106   WorldCat (עם VIAF): 77842106
סרגיי מיכייב

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1967 (בן 57) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  המחלקה לפילוסופיה באוניברסיטת מוסקבה (1999) 
 תקופת הפעילות:  מ-1987 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 miheev-politolog.ru
 
סרגיי אלכסנדרוביץ' מיכייב (ברוסית: Сергей Александрович Михеев; נולד ב-28 במאי 1967 במוסקבה) הוא פוליטולוג, פוליטיקאי, מגיש רדיו וטלוויזיה רוסי. חבר במועצה המרכזית של מפלגת רוסיה הוגנת – למען האמת מאז 2021.
ביוגרפיה

סרגיי מיכייב נולד ב-28 במאי 1967 במוסקבה. בשנים 1985–1987 עשה שירות צבאי בשורות הכוחות המזוינים של ברית המועצות.
בשנת 1999 סיים את לימודיו בפקולטה לפילוסופיה (המחלקה למדעי המדינה) של אוניברסיטת מוסקבה. במקביל ללימודיו, שיתף פעולה עם מספר ארגונים פוליטיים, ביניהם קונגרס הקהילות הרוסיות.
בסתיו 2014, הוא הוכרז כפרסונה נון גרטה (אישיות בלתי רצויה) באיחוד האירופי ביוזמת ליטא, כפי שהוא עצמו טוען, בגלל עמדתו בעניין המשבר האוקראיני.
משתתף כמומחה בתוכניות אירוח פוליטיות-חברתיות "ערב עם ולדימיר סולוביוב" ו"ערב ראשון עם ולדימיר סולוביוב".
מ-21 בינואר עד 2 באוגוסט 2019 - יוצר ומנחה תוכנית "מי נגד?" בערוץ הטלוויזיה "רוסיה-1" (בשיתוף עם ולדימיר סולוביוב).
הערות שוליים

↑  https://24smi.org/celebrity/3521-sergei-mikheev.html
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סמור צהוב-בטן

| סמור צהוב-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי כלב
משפחה:: סמוריים
סוג:: סמור
מין:: סמור צהוב-בטן
שם מדעי
 Mustela kathiah ‏הודג'סון, 1835
תחום תפוצה


סמור צהוב-בטן (שם מדעי: Mustela kathiah) הוא מין טורף בסוג סמור, שכשמו הוא בעל פרווה צהובה על בטנו והוא חי בטבע בדרום-מזרח אסיה ביערות אורנים בסין, בהוטן, הודו, לאוס, מיאנמר, נפאל, תאילנד ווייאטנאם.
מאפיינים

זהו סמור נפוץ בעל פרווה חומה בהירה עם בטן צהובה ורגליים קצרות. אורכו הממוצע 25–27 ס"מ ומשקלו עד 1.5 ק"ג. הוא מזכיר מאוד את ההרמין, וייתכן שיש קרבה ביניהם.
הסמור נפוץ ביערות ומחפש בהם טרף קטן כמו עכברים, עופות, חרקים וזוחלים קטנים. הוא מסתתר ביום במאורה ויוצא בעיקר בלילות לציד שאותו הוא מנהל בין ענפי העצים ולעיתים גם על האדמה. כמו רוב בני המשפחה הוא אומנם קטן אך טורף נועז ואמיץ מאוד.
הוא עצמו עלול להיטרף על ידי עופות דורסים, נמרים, זאבים וטיגריסים.
תת-מינים

Mustela kathiah caporiaccoi
Mustela kathiah kathiah
הערות שוליים

↑  סמור צהוב-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| סמוריים |
| --- | --- | --- |
| סמורים | סמורים |  |
| סמור | הרמין • חמוס השלגים • חמוס מבאיש • חמוס סיבירי • סמור האמזונאס • סמור הררי • חמוס ערבות • סמור קולומביאני • סמור ארך-זנב • סמור יפני • סמור צהוב-בטן • חורפן אירופאי • סמור הרים אינדונזי • חמוס שחור-רגל • סמור מלאי • סמור מפוספס-גב • סמור מצרי |      |
| חורפן (סוג ומין יחיד) | חורפן אמריקאי |      |
| סמור פטגוני (סוג ומין יחיד) | סמור פטגוני |      |
| גריזונים | גריזונים |      |
| גריזון | גריזון גדול • גריזון קטן |      |
| סמור משויש (סוג ומין יחיד) | סמור משויש |      |
| חמוס מפוספס | חמוס מפוספס סהרי • בואש אפריקני |      |
| סמור אפריקאי (סוג ומין יחיד) | סמור אפריקאי |      |
| דלקים | דלקים |      |
| דלק | דלק הסלעים • דלק אמריקאי • דלק צהוב-גרון • דלק נילגירי • דלק אירופי • דלק יפני • דלק דייג • דלק סיבירי |      |
| גרגרן (סוג ומין יחיד) | גרגרן |      |
| טאירה (סוג ומין יחיד) | טאירה |      |
| גיריות | גיריות |      |
| גירית | גירית מצויה • גירית קוואקזית • גירית אסייתית • גירית יפנית |  |
| גירית דובית (סוג ומין יחיד) | גירית דובית |  |
| גירית סמורית | גירית סמורית בורנאית • גירית סמורית סינית • גירית סמורית ג'אווה • גירית סמורית בורמזית • גירית סמורית וייטנאמית |  |
| גיריות דבש | גיריות דבש |  |
| גירית דבש (סוג ומין יחיד) | גירית הדבש |  |
| גיריות אמריקאיות | גיריות אמריקאיות |  |
| גירית אמריקאית (סוג ומין יחיד) | גירית אמריקאית |  |
| לוטרות | לוטרות |  |
ספרות בלגית

המונח ספרות בלגית מתייחס לספרות אשר נוצרה בבלגיה, מדינה בה קיימות שלוש לשונות רשמיות: צרפתית (ובכלל זאת השפה הולונית), הולנדית (הקרויה בבלגיה פלמית) וגרמנית. לפיכך, גם הספרות במדינה זו נכתבת בשלוש לשונות אלו, ובמיוחד בצרפתית ובהולנדית/פלמית.
ספרות בשפה הצרפתית בבלגיה

במאה ה-14 נשלטה בלגיה באופן דומיננטי על ידי הוולונים. תושבי הצפון הפלמי היו ברובם לא משכילים וחסרי השפעה תרבותית. חצר המלוכה גם היא הייתה דוברת צרפתית. בתקופת מלחמות הדת באירופה והרפורמציה תחת רדיפותיהם של קרל החמישי ופיליפה השני ברחו אינטלקטואלים דוברי פלמית להולנד השכנה. האליטה נותרה דוברת צרפתית.
החל מסוף המאה ה-19 חלה תנופה בספרות בשפה הצרפתית בבלגיה, עם סופרים כדוגמת שארל דה קוסטר, ז'ורז' רודנבאך, אמיל ורהרן ומוריס מטרלינק, שאף זכה בפרס נובל לספרות. בתקופה זו, שבין 1813 ו-1917 המגמה בספרות הבלגית הייתה להבליט את האופי הייחודי הבלגי של השפה, תוך שימוש במונחים אשר אינם בשימוש בצרפת.
במהלך המאה ה-20 בלטו בכתיבתם מרגריט יורסנאר, ז'ורז' סימנון, או לאחרונה גם אמילי נותומב. בתחום הקומיקס בולטת הספרות הבלגית בשפה הצרפתית, ובין הבולטים שבמחברי ספרי הקומיקס, יש להזכיר את יוצר טינטין, הרז'ה, וכן יוצר הדרדסים, פיו. לאחר מלחמת העולם הראשונה המגמה בספרות הבלגית בשפה הצרפתית הייתה לכתוב בצרפתית תקנית ולמעט באותם מונחים ייחודיים לבלגיה; החל משנות ה-60 של המאה ה-20, חלה חזרה מסוימת לשימוש במונחים ייחודיים לבלגיה ותיאור נופים בלגיים.