אלכסנדר קדוגן
קורות חייו > תת-מזכיר מדינה קבוע

ב-1 בינואר 1938 החליף קדוגן את רוברט ונסיטארט בתפקיד תת-מזכיר המדינה הקבוע.
עמד במקביל בראש השירות הדיפלומטי של הוד מלכותו. (Head of HM diplomatic Service)
הוא סבר שסגנון קודמו היה רגשי ולא מסודר בהשוואה לגישתו התמציתית והיעילה. עם זאת לא היו הבדלים משמעותיים במדיניותם, על אף שסלידתו של ונסיטארט כלפי הדיקטטורים הייתה מן המפורסמות.
בימי משבר הסודטים היה קדוגן מודע לדבריו לחוסר מוכנותן של בריטניה וצרפת למלחמה ותמך במדיניות "הרגעתו" של היטלר.
ב-28-2928-29 באפריל 1938 כשאדואר דאלאדיה ניסה לשכנע את הבריטים להתנגד לדירושתיו של היטלר לגבי צ'כוסלובקיה, אם צריך גם בשיתוף ברית המועצות, הריך קדוגן את הבקשה הצרפתית כ"דוגמה נהדרת אך איומה של טמטום".

בשלהי שנת 1938 נתגלה על ידי ה-M15 ניסיונו של ראש הממשלה צ'מברלין לפתוח ערוץ קשר עם היטלר בלי ידיעת משרד החוץ הבריטי באמצעות, מזכיר העיתונות שלו, ג'ורג' סטוארד וד"ר פריץ הסה, יועץ תקשורת של שגרירות גרמניה בלונדון, שהיה קשור ללשכתו של יואכים פון ריבנטרופ. קדוגן שחשש לעתיד היציבות הפוליטית במקרה של התפטרות של שר החוץ, יידע אחרי היסוסים את הליפקס ושניהם הצתליחו לשים קץ לניסיון בלתי חוקתי זה של צ'מברלין לחתור על ידי צעדים נוספים ל"פיוסו" של היטלר.

עם זאת כשבוועידת מינכן נענו ראש הממשלה נוויל צ'מברלין ושר החוץ הלורד הליפקס לדרישות הפיהרר על חשבון שטח צ'כוסלובקיה, התנגד קדוגן וניסה לשכנע את צ'מברלין לשנות את החלטתו. אך צ'מברלין השתכנע מנימוקי הליפקס.
ב-29 במרץ 1939 הודיע קדוגן לשגריר צרפת בלונדון, שארל קורבן, שהממשלה הבריטית קוראת לממשלות צרפת, פולין וברית המועצות להצהיר ש"כל פעולה נגד עצמאותה של מדינה אירופית נחשבת לפגיעה בשלום אירופה כולה ובביטחונה והופכת עניין משותף" הנזקק להתיעצות מידית של ארבע הממשלות. פולין היססה להסכים להצהרה כזאת מחשש מפני ברית המועצות וכן מפני גרמניה מול העדר תוכנית ממשית שתלווה את ההצהרה. אז בריטניה ויצרה על הרעיון והבטיחה לפולין סיוע צבאי במקרה של תוקפנות גרמנית
בקיץ 1939 השתתף קדוגן בניסיונות המו"ם לשלום עם היטלר בתיווך הדיפלומט החובב השוודי בירגר דהלרוס. אולם לא קיבל את דעתו של השגריר הבריטי בברלין, נוויל הנדרסון שסבר שאפשר להוביל את היטלר בנקל.
אחרי פריצת מלחמת העולם השנייה התחזק מעמדו של קדוגן במשרד החוץ. גם הלורד הליפקס וכן אנטוני אידן כשחזר להיות שר החוץ בשנת 1940 הסכימו עם קו מחשבתו.
קדוגן כיהן בתפקיד בין השנים 1938–1946. ב-22 ביוני 1941 העדיף ראש הממשלה צ'רצ'יל שלא להראות מראש לשר החוץ אידן ולקדוגן את טקסט נאומו ברדיו שבו הבטיח לעזור לברית המועצות שהותקפה על ידי הנאצים.
באוגוסט 1942 ליווה את צ'רצ'יל בפגישה הראשונה עם סטלין ובאותה שנה גם לפגישה עם רוזוולט.
באוגוסט1941 לקח קדוגן חלק פעיל בהכנת האמנה האטלנטית שנחתמה על ידי צ'רצ'יל ונשיא ארצות הברית, רוזוולט.
מאוחר יותר, קודגן ייצג את בריטניה בוועידת דמברטון אוקס ב-1944, בה התוודע לאדוארד סטטיניוס ולאנדריי גרומיקו. עבודתו זיכתה אותו בהערכה. וינסטון צ'רצ'יל אמר בפרלמנט "ממשלת הוד מלכותו לא יכלה למצוא נציג מוכשר יותר מסר אלכסנדר קדוגן ואין כל ספק שהושלמה משימה חשובה ביותר". ביומנו האישי לא חסך קדוגן לעיתים הערות שליליות לגבי תפקודו של צ'רצ'יל בזמן המלחמה.
בהכנות לוועידת יאלטה עשה קדוגן מאמצים עילאים כדי לגרום ל"פולנים של לונדון" בראשות סטניסלב מיקולייצ'יק להשלים עם אבדן השטחים המזרחיים של פולין לטובת ברית המועצות. אחרי ש-22,000 קצינים ואקדמאים פולנים נטבחו ביריות על ידי הסובייטיים בקאטין, כתב קדוגן ביומנו ב-18 ביוני 1943 ש"שנים לפני קאטין נהגה הממשלה הסובייטית לטבוח ברבבות מאזרחיה, ואם יכולנו להשליך את עצמנו לזרועותיה ב-1941 אינני מוצא שקאטין הופך את עמדתנו לעדינה יותר. דמם של הרוסים זועק לשמיים בדיוק כמו זה של הפולנים. אבל זה מאוד מגעיל. איך יוכלו הפולנים לחיות אי פעם בידידות עם הרוסים ואיך נוכל לדון עם הרוסים על הוצאתם להורג של "פושעי מלחמה" גרמנים כשהתרגלנו עם כל זה?"
קדוגן היה מעורב גם בדיונים על הרכב הממשלות הזמניות ביוגוסלביה וביוון. הוא ליווה את ראש הממשלה צ'רצ'יל לוועידת קוויבק השנייה וכן לוועידת יאלטה ב-4–11 בפברואר 1945. דייוויד דילקס, עורך יומניו, ציין שבעיני קדוגן יאלטה הייתה דומה למינכן.
שני ההסכמים פגעו בצורה חמורה בזכויותיהן של מדינות שלא יכלו להתגונן מול שכניהם הגדולים והתוקפנים; שניהם שיקפו עובדות צבאיות וגאוגרפיות; אף אחד לא הייתה סיבה לגאווה או לחרטה עזה, מכיוון שלבריטניה לה היה בזמן אמיתי כוח מספיק לנהוג אחרת; שניהם נראו טובים יותר בזמן החתימה מאשר בכיבוי האורות.
בינואר 1944 כתב קדוגן ביומנו:"הם (הדיפלומטים הסובייטים) הם הקבוצה המסריחה והמצמררת ביותר של יהודים שנתקלתי בה מעודי"
בשנים 1944–1946 תמכו קדוגן לצד אידן, מקמילן והארווי בברית בין הממלכה המאוחדת לצרפת של דה גול, בה ראו את בעלת הברית העיקרית של בריטניה באירופה שלאחר המלחמה. זאת מול רתיעתו של צ'רצ'יל שדאג לא לפגוע באינטרסים של ארצות הברית.