stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוקטרינת יעקב
הערות שוליים

↑  Teaching of Jacob Newly Baptized: English translation, andrewjacobs.org
ערך זה הוא קצרמרבנושא נצרות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שורש (חברה לציוד טיולים)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מייסדים:  יוקי גיל ודניאל בנוזיליו
 תקופת הפעילות:  1989–הווה (כ־35 שנים) 
 משרד ראשי:  טירת כרמל, ישראל
 בעלות:  יוקי גיל, דליה כהן ובראיין דלוגש
 מוצרים עיקריים:  סנדלים
 עובדים:  250+
  
 www.source-israel.co.il
 
סנדלי שורש
שורש היא חברה ישראלית שנוסדה בשנת 1989‏ המפתחת, מייצרת, משווקת ומוכרת ציוד טיולים, ומחנאות, אביזרי נסיעות וציוד צבאי. מוצר הדגל של החברה הם סנדלי הטיולים. החברה משווקת מחוץ לישראל תחת המותג Source.
הקמת החברה

בשנת 1982 לאחר מלחמת לבנון, הצטרף יוקי גיל למחקר בטכניון, מטעם משרד הביטחון לבחינת יסודית של נושא ציוד החיילים. המשרד יזם מחקר מיוחד על תרמילים, יחד עם המחלקה להנדסה ביו-רפואית בטכניון, בראשות פרופ' גדעון ישי. לאחר מכן הוא עבר לעבוד לצד ד"ר רוני בר, אשר המציא את השיטה לפיתוח מדרסים אישיים. בשנת 1987, פתחו יוקי גיל ודניאל בנוזיליו חברה לציוד לטיולים. המוצר הראשון היה תיק לכלי רחצה, ולאחר הצלחתו פתחו בני הזוג את המוצר כיסליק - חגורה לכסף מזומן המוסלקת מתחת לבגדי המטייל. בני הזוג הוסיפו למוצרים ריבוע בד ריק. על כל ריבוע הם כתבו בעט נובע "שרש" וכך קיבלה החברה שהקימו את שמה. בסוף שנת 1995, עברו מפעלי החברה לטירת כרמל. כיום מעסיקה החברה מעל ל-250 עובדים ב-7 מפעלים שונים.
סנדלי שורש

סנדלי שורש הוא שם המותג של סדרת הסנדלים שמייצרת החברה אשר כוללת עשרות דגמים שונים לגברים, לנשים וילדים. הסנדלים ידועים בעיקר בשל העובדה שסוליית הגומי שלהם אינה מחליקה גם בתנאי רטיבות. כל הדגמים מאופיינים ברצועות המצטלבות בצורת X וסוליה תלת שכבתית. כמו כן, לכל דגם יש תכונות המייחדות אותו, כגון בולמי זעזועים ברמות שונות, יכולות נידוף זיעה, רפידות בעלות חומר אנטי-בקטריאלי ועוד. כל הסנדלים של שורש מיוצרים באופן ידני, החל מעיבוד יריעות הגומי לכדי סולייה, דרך תפירת רצועות הסנדלים ועד להרכבה הסופית של כל סנדל וסנדל. נוסף על כך, מייצרת החברה גם כפכפים.
בשנת 1991 לאחר עבודה של שנתיים פיתחו בני הזוג את אב הטיפוס הראשון של סנדלי המטיילים, אותו אב טיפוס בראשיתי כלל את מערכת שלוש הרצועות המתכווננות, שלימים הפכה לפטנט הבינלאומי הראשון של חברת שורש, גיל ובנוזיליו אף פיתחו את שקית הסנדל שנועדה להחליף את קופסאות הנעליים, היא עשויה ריבוע בד אחד ועוצבה בהשראת אמנות האוריגמי היפנית, אליה נחשפו כשטיילו ביפן. שורש שיתפה פעולה עם החברה להגנת הטבע, לאחר שחנויות המטיילים הגדולות בארץ לא האמינו במוצר, ומדריכי החברה נעלו את הנעלים וחשפו את המותג לקהל הרחב. ההזמנות החלו לזרום והציבור החל להיחשף לסנדלי הטיולים דרך מדריכי החברה להגנת הטבע.
תוך זמן קצר, סנדלי שורש החלו להיות משווקים בכל חנויות המטיילים בארץ.
סנדלי שורש משווקים בעולם תחת המותג SOURCE, ב-45 מדינות בחו"ל בהן גרמניה, ארצות הברית, אוסטרליה והמזרח הרחוק.
המימיות של שורש (שלוקרים)

בשלהי שנות ה-90 של המאה ה-20, החליט יוקי גיל לפנות לתחום מערכות השתייה (שלוקרים). לאחר מחקר ארוך, הוא פיתח יריעת PE תלת שכבתית ייחודית לשורש, השומרת על טעם המים ללא טעמי לוואי ומיוצרת בטכנולוגיית Glass-Like (פטנט בינ"ל נוסף של חברת שורש). טכנולוגיה זו מעניקה ליריעה חלקות פני שטח ברמה דומה לזכוכית, דבר התורם לעיכוב התפתחות חיידקים. בתחילת שנות 2000 הוקמה בשורש חטיבת מערכות המים, שהחלה לייצר שלוקרים במפעל מימיות הסמוך למפעל הסנדלים והוקם במיוחד למטרה זו. מימית ה-Widepac הייתה למערכת השתייה הראשונה שיוצרה בידי שורש. המימיה כוללת פתח רחב ונוח המאפשר מילוי, ריקון וניקוי קלים במיוחד. למימיה מחובר צינור שבקצהו שסתום נשיכה ייחודי בשם HELIX, גם הוא פרי פיתוחה של חברת שורש. באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 החלה חברת שורש לספק מערכות שתייה לצבאות שונים. בתחילה, הפכה שורש לספק מערכות השתייה של צה"ל (במהלך מלחמת לבנון השנייה, בשנת 2006) ולאחר מכן - החלה לספק מערכות שתייה גם לצבאות שונים ברחבי העולם, בהם צבא ארצות הברית.
מערכת הווירטוס של שורש

על אף שסיפקה מערכות שתייה לצבאות שונים ברחבי העולם, עד לשנת 2013 לא חדרה שורש לעולם הפיתוחים הצבאיים. דבר זה השתנה בשנת 2013 כשהצבא האנגלי פרסם מכרז עבור ספק שיהגה, ייצר ויספק מערכות חייל מתקדמות ללוחמי חי"ר. בשנת 2013 פיתחה חברת שורש מערכת חייל מתקדמת וחדשנית עבור לוחמי החי"ר הבריטיים. מערכת זו, "וירטוס", היא מערכת חייל מלאה המספקת מענה שלם לחייל החי"ר וכוללת קרוב ל-60 פריטים, בהם: מיגון אישי, מערכת נשיאה וחלוקת משקל, מיגון רך, מיגון קשיח, מיגון היקפי ומערכת מיגון ראש. בין היתר, מתאפיינת המערכת בטווח מידות רחב במיוחד הכולל 9 מידות שונות ומאפשר לכל חייל וחייל להתאים אותה לגופו באופן מלא. את מערכת הווירטוס ניתן להתאים בצורה מלאה לאיום איתו מתמודדים החיילים. בלבה של המערכת יושב רכיב ה-DWD (ראשי תיבות של: Dynamic Weight Distribution): מערכת העברת משקל דינמית, המדמה את עמוד השדרה האנושי ובזכותה מתאפשרת העברת נטל המשקל מהכתפיים לאגן, תוך כדי הליכה. מערכת ה-DWD מהווה פטנט ייחודי של שורש. בשנת 2015, הכריז הצבא הבריטי על זכייתה של שורש במכרז וירטוס. החברה זכתה בזכות לייצר ולספק את מערכות הלחימה ל-10 שנים. במרץ 2019 סיפקה שורש את הערכה ה-50,000 לצבא הבריטי.
מוצרים נוספים

החברה מפתחת ומוכרת גם תיקים גב כגון תיקי מים (הכוללים את מערכות השתייה של שורש) ומשמשים לסוגי ספורט שונים, תיקי טיולים המותאמים לטיולים וקמפינג בשטח ותיקי יום המתאימים ללימודים או לעבודה. משנת 2018 החלה החברה לייבא ולשווק מוצרי טיולים ונסיעות. עם מוצרים כגון: מנעולים לתיקים ומזוודות, כרית צוואר מתנפחת, תרמיל טיולים מתקפל וכן שקיות יבשות, כלי אוכל רב פעמיים לשטח וציוד טיולים עבור ילדים ומשפחות.
ציוני דרך בהיסטוריה של החברה

בשנת 1999 סנדלי שורש נכנסים לקפסולת הזמן הישראלית
חברת שורש זכתה בפרס הגלובוס הירוק לשנת 2011 על היוזמה להקים תחנת כוח פולטוולטאית על גגות המפעל, וכי הרווחים ממכירת החשמל לחברת חשמל משמשים לרווחת הקהילה של טירת כרמל.
בשנת 2014 זכת חברת שורש באות הוקרה מהתאחדות התעשיינים על מובילות חברתית וסביבתית - האות ניתן על פעילות יוצאת דופן למען הקהילה והסביבה ועל התרומה של מפעל שורש לחברה הישראלית. על פי תקנון של החברה 5% מרווחיה מוקצים מדי שנה לטובת הקהילה. השכר הכי גבוה בשורש יכול להיות במונחי נטו מקסימום פי עשרה מהשכר הכי נמוך בשורש.
משנת 2018 החלה החברה לייבא ולשווק מוצרי טיולים ונסיעות. עם מוצרים כגון: מנעולים לתיקים ומזוודות, כרית צוואר מתנפחת, תרמיל טיולים מתקפל וכן שקיות יבשות, כלי אוכל רב פעמיים לשטח וציוד טיולים עבור ילדים ומשפחות. בשנת 2018 זכו סנדלי שורש בתואר "מוצר הצריכה הכי ישראלי" והוכתרו כאחת מ-70 ההמצאות הישראליות ששינו את העולם. בנוסף באותה שנה משרד הכלכלה הכריז על סנדלי שורש כאחת מההמצאות הישראליות הגדולות ביותר ובחר אותם במקום הראשון בקטגוריית מוצרי הצריכה.
במאי 2019 הודיע מייסד החברה יוקי גיל שעד סוף שנת 2019 תייצר שורש את החשמל שעל בסיסו עובד מפעל החברה בעצמה באמצעות אנרגיות חלופיות, וכי יהיה המפעל הראשונה בישראל ואחד הראשונים בעולם שיוריד את פליטות גזי החממה שלו כתוצאה מייצור, לאפס. כל הפסולת של המפעל תהפוך לאנרגיה במקום להתפנות להטמנה ואת האנרגיה שנדרשת למפעל נפיק מהשמש והמפעל ינותק מחברת חשמל. בחרה החליפה את צי הרכבים שלה לרכבים חשמליים והתקינה שדות סולריים ומתקן לאגירת אנרגיה. בשנת 2023 התקרבה החברה למצב של איפוס פחמני.
ראו גם

סנדלים
הערות שוליים

1 2  אתר חברת שורש
↑  "אני רוצה שניתן דוגמה לחברה הישראלית": סנדלי שורש חוגגים 30
1 2  אביב לביא, שנים לפני היעד הממשלתי, חברת שורש מתקרבת לאיפוס פחמני, באתר זמן ישראל, 14 במאי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 145891261   WorldCat (עם VIAF): 145891261 
סנדל שורש מדגם קלאסי
תיק של חברת שורש
פדאיון

9 באפריל 1956, שוטרים ישראליים לצד גופות חמישה פדאיון שנהרגו ליד ניר גלים
12 בדצמבר 1956, תוצאות התקפת פדאיון בתל מונד
הפֶדַאיון הפלסטיני (בערבית: الفدائيّون) הם קבוצות חמושות או לוחמי גרילה בעלי אוריינטציה לאומנית מקרב הפלסטינים. רוב הפלסטינים מחשיבים את הפדאיון כ"לוחמי חופש", בעוד שרוב הישראלים מחשיבים אותם כ"טרוריסטים".
הפדאיון נחשבים לסמלים של התנועה הלאומית הפלסטינית, ושאבו השראה מתנועות גרילה בווייטנאם, סין, אלג'יריה ואמריקה הלטינית. האידאולוגיה של הפדאיון הפלסטיני הייתה בעיקרה שמאלנית לאומנית, סוציאליסטית או קומוניסטית, ומטרתם המוצהרת הייתה להביס את הציונות ולכבוש את "פלסטין הגדולה".
באמצע שנות ה-50 החלו הפדאיון להפעיל מבצעים חוצי גבולות לישראל ממצרים וירדן. בניגוד להסתננויות כפריים שניסו לחזור לאדמות החקלאיות שאיבדו כתוצאה מהמלחמה,  הסתננויות הפדאיון היו למטרות טרור - תקיפת צבא ההגנה לישראל ומטרות אזרחיות. רצועת עזה, השטח היחיד של הפרוטקטורט הפלסטיני - מדינה פלסטינית שהוכרזה באוקטובר 1948 - הפכה למוקד של פעילות הפדיינים הפלסטינית. התקפות פדאיון כוונו לגבולות עזה וסיני עם ישראל, וכתוצאה מכך ישראל נקטה בפעולות תגמול אשר כוונו לפדאיון.
פעולות פדאיון צוינו על ידי ישראל כאחת הסיבות לפתיחת מלחמת סיני ב-1956. קבוצות פדאיון פלסטיניות אוחדו תחת המטריה ארגון שחרור פלסטין (אש"ף) לאחר תבוסת הצבאות הערביים במלחמת ששת הימים ב-1967, אם כי כל קבוצה שמרה על מנהיג משלה וכוחות מזוינים עצמאיים.
היסטוריה

כבר לאחר מלחמת העולם הראשונה, בראשית השלטון הבריטי בארץ ישראל, נקראו חברי אגודות מחתרתיות טרוריסטיות ערביות בשם הכולל אל פדאיה, שמשמעו "המוכנים למסור את נפשם". חברי האגודות נקראו "פדאיון" ולעיתים כינו את עצמם בשמות כגון "אל-כף א-סודא" שמשמעו "היד השחורה".
הפדאיון החלו לפעול יחד עם תופעת ההסתננות לתחומי מדינת ישראל של פלסטינים שנטשו את הארץ במלחמת העצמאות. מטרות ההסתננות היו בתחילתה, בין היתר, ניסיונות לחזור לבתים שננטשו או על מנת להציל רכוש או יבול שנותר. הפעולות הראשונות החריפו במהלך המחצית הראשונה של 1950 וכללו גנבות ואף רצח של תושבים יהודים ישראלים באזורי הספר. ישראל הגיבה בפעולות התגמול נגד המסתננים ומחנות הפליטים שמהם הגיעו ונגד כוחות הביטחון של המדינות שמהן יצאו.
היסטוריה > מרצועת עזה

תנאי הסכם שביתת הנשק בין ישראל ומצרים הגבילו את היקף כוחות הצבא ברצועת עזה. הפתרון של ממשלת מצרים למגבלה זו היה להקים כוח משטרה פרה-צבאי פלסטיני. משטרת הגבולות הפלסטינית הוקמה בדצמבר 1952. משטרת הגבולות הייתה תחת פיקודו של עבד אל-מנאמי עבד אל-ראוף, לשעבר מפקד חטיבת האוויר המצרי, חבר האחים המוסלמים וחבר המועצה המהפכנית. 250 מתנדבים פלסטינים החלו לקחת חלק באימונים של משטרת הגבולות במרץ 1953, כאשר מתנדבים נוספים הגיעו לאימונים בחודשים מאי ודצמבר 1953.
מסוף שנת 1954 ואילך בוצעו פעולות פדאיון בקנה מידה גדול יותר משטחי מצרים. ממשלת מצרים פיקחה על הקמתן של קבוצות פדאיון רשמיות ברצועת עזה ובצפון-מזרח סיני. הגנרל מוסטפא חאפז, מפקד המודיעין המצרי בעזה, ציין שהוא הקים יחידות פידאין פלסטיניות "על מנת שיבצעו פשיטות טרור בגבול הדרומי של ישראל", כמעט תמיד נגד אזרחים ישראלים. בנאום שנשא ב-31 באוגוסט 1955 אמר נשיא מצרים נאצר: "מצרים החליטה לשלוח את גיבוריה, תלמידי פרעה ובני האסלאם והם ינקו את אדמת פלסטין... לא יהיה שלום בגבול ישראל משום שאנו דורשים נקמה, ונקמה היא השמדתה של ישראל."
יחידות הפדאיון שהקים נאצר באפריל 1955 הורכבו ממגויסים פלסטינים מרצועת עזה, תחילה לשם פעילות כנגד הבריטים ששלטו בתעלת סואץ, ולאחר מכן נגד ישראל, לאחר פעולת התגמול הישראלית "חץ שחור" ברצועת עזה, שנערכה בפברואר 1955 ובה נהרגו 37 חיילים מצרים.
לאחר התקפה של יחידות צה"ל על עמדה של הצבא המצרי מול מפלסים, יזמו המצרים את מסע הפדאיון ה"רשמי" הראשון.
בחודש אוגוסט 1955 יחידות פדאיון מרצועת עזה ביצעו סדרת פיגועים, שבה נרצחו ישראלים אחדים. ב-28 באוגוסט 1955 שיגרה מצרים חוליות פידאיון לשטח ישראל, שחדרו לעומק של 40 קילומטר והגיעו עד כפר מנחם ופרדסי נס ציונה. הם רצחו שישה אזרחים, תקפו מכוניות צבא וניסו לחבל במתקני רשות השידור. אחד מאנשי הפידאיון נפצע ונשבה, וכך נתגלו לראשונה פרטים על ארגונו ומשימותיו.
יחידות הפדאיון היו כפופות באופן מנהלי לדיוויזיה בעזה ומנו בסוף 1955 כ־600 איש בארבע פלוגות ויחידת גששים. האחראי הראשי לפעולותיהם היה הקולונל מוסטפא חאפז, מפקד המודיעין המצרי בעזה.
ב-29 באוקטובר 1956 פרצה מלחמת סיני בין ישראל ומצרים, וכעבור יומיים החלה ביוזמת מצרים מתקפת פדאיון נגד ישראל שהתחוללה בארבע חזיתות. כוחות צה"ל נכנסו לח'אן יונס אשר הייתה באזור רצועת עזה שהיה בשליטה מצרית וערכו חיפושים מבית לבית בחיפוש אחר לוחמי פדאיון וכלי נשק. במהלך המבצע נהרגו 275 פלסטינים. 111 פלסטינים נוספים נהרגו בפשיטות ישראליות במחנה הפליטים רפיח.
מלחמת סיני פתרה את בעיית הההסתננות הפלסטינית האלימה ואת בעיית הפדאיון, והביאה בעקבותיה עשור של שקט יחסי לאורך גבולות מדינת ישראל. מתקפת הפדאיון נגד ישראל במלחמה זו הייתה למעשה המתקפה הפדאית האחרונה נגד ישראל עד להקמת ארגון "פת"ח".
לקריאה נוספת

בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1949–1956: ההסתננות הערבית, פעולות הגמול והספירה לאחור למבצע קדש (תרגם מאנגלית: יעקב שרת), תל אביב: עם עובד, תשנ"ו 1996.
שאול ברטל, הפלסטינים מהנכבה לפדאאיון 1949–1956, כרמל, ירושלים, תש"ע 2009
הערות שוליים

↑  כף הרגל הענקית של חלחולי וסמואלי, באתר www.m-y-net.co.il
↑  חלק מהדיווחים על גנבות בקר מרפתות ביישובי הספר בידי פדאיון היו למעשה כיסוי להעלמת בשר מפקחי משרד האספקה והקיצוב, כדי למכרו בשוק השחור, ראו: ינון רויכמן, מי אמר שוק שחור?, באתר ynet, 21 בספטמבר 2006
↑  Martin Gilbert (2005). The Routledge Atlas of the Arab-Israeli Conflict. Routledge. ISBN 0-415-35901-5.
↑  Lela Gilbert (2007-10-23). "An 'infidel' in Israel". The Jerusalem Post. אורכב מ-המקור ב-2013-07-06.
↑  Kameel B. Nasr (1 בדצמבר 1996). Arab and Israeli Terrorism: The Causes and Effects of Political Violence, 1936-1993. McFarland. pp. 40–. ISBN 978-0-7864-3105-2. Fedayeen to attack...almost always against civilians {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Fedayeen". Jewish Virtual Library.
1 2 3  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך ג, פרק א, עמ' 1146–1147.
↑  חיה רגב, אביגיל אורן, "פעולות התגמול בראשית שנות החמישים", הקמת המדינה ושנותיה הראשונות, המרכז לטכנולוגיה חינוכית, 1995.
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל, 1949–1956, עמ' 108.
1 2  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1949–1956, עמ' 431.
↑  Baylis Thomas (1999). How Israel Was Won: A Concise History of the Arab-Israeli Conflict. Lexington Books. p. 107. ISBN 0-7391-0064-5.
↑  בני מוריס, מלחמות הגבול של ישראל 1949–1956, עמ' 450.
| היסטוריה של מדינת ישראל  |
| --- | --- | --- |
ביטחון • תעשייה • מדע וטכנלוגיה • חינוך • כלכלה • משפטים • דת • תרבות
| שנות ה-40 | הכרזת העצמאות • מלחמת העצמאות • אלטלנה • הסכמי שביתת הנשק • הממשל הצבאי על ערביי ישראל • מבצע על כנפי נשרים |  |
| שנות ה-50 | העלייה ההמונית • תקופת הצנע • המדיניות הכלכלית החדשה • הסכם השילומים • חינוך ממלכתי • העסק הביש • פעולות התגמול • ייבוש החולה • מלחמת סיני • אירועי ואדי סאליב |  |
| שנות ה-60 | הקמת המוביל הארצי • המלחמה על המים • משפט אייכמן • הקמת הקריה למחקר גרעיני - נגב • מיתון 1966 • תקופת ההמתנה • מלחמת ששת הימים • מלחמת ההתשה |  |
| שנות ה-70 | הפנתרים השחורים • מלחמת יום הכיפורים • הקמת גוש אמונים • מבצע יונתן • יום האדמה • המהפך • הקמת שלום עכשיו • מבצע ליטני • הסכם השלום עם מצרים |  |
| שנות ה-80 | מלחמת לבנון הראשונה • המערכה ברצועת הביטחון • פרשת קו 300 • האינפלציה • משבר מניות הבנקים • תוכנית הייצוב הכלכלית של 1985 • משבר הקיבוצים • האינתיפאדה הראשונה |  |
| שנות ה-90 | מלחמת המפרץ • העלייה מברית המועצות לשעבר • ועידת מדריד • הסכמי אוסלו • טבח מערת המכפלה • הסכם השלום עם ירדן • רצח יצחק רבין • המהפכה החוקתית • אסון המסוקים |  |
| עשור ראשון של המאה ה-21 | הנסיגה מרצועת הביטחון • אירועי אוקטובר 2000 • האינתיפאדה השנייה • מבצע חומת מגן • חומת מגן כלכלית • הקמת גדר ההפרדה • תוכנית ההתנתקות • מלחמת לבנון השנייה • מבצע עופרת יצוקה |  |
| עשור שני של המאה ה-21 | אסון הכרמל • המחאה החברתית • מבצע עמוד ענן • מבצע צוק איתן • הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת ישראל • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן • המשבר הפוליטי |  |
| עשור שלישי של המאה ה-21 | מגפת הקורונה בישראל • הסכמי אברהם • אסון הר מירון • מבצע שומר החומות • הרפורמה המשפטית • טבח שבעה באוקטובר ומלחמת חרבות ברזל |  |
פורטל ישראל • היסטוריה של עם ישראל • היסטוריה של ארץ ישראל • ציר הזמן של ההיסטוריה של ישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529146205171
אבי הכלה 2

| --- | --- |

 מבוסס על:  סרט משנת 1951 בשם "Father's Little Dividend", מאת פרנסיס גודריץ' ואלברט האקט
 בימוי:  צ'ארלס שייר 
 הופק בידי:  ננסי מאיירס
 תסריט:  ננסי מאיירס, צ'ארלס שייר 
 עריכה:  אדם ברנרדי סטפן א. רוטר
 שחקנים ראשיים:  סטיב מרטין דיאן קיטון קימברלי ויליאמס מרטין שורט
 מוזיקה:  אלן סילבסטרי
 צילום:  ויליאם אי פראקר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון 
 חברה מפיצה:  Touchstone Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 8 בדצמבר 1995
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 הכנסות:  $76,594,107
 הכנסות באתר מוג'ו:   fatherofthebridepart2
 סרט קודם:  אבי הכלה
 סרט הבא:  מועמד לפרס גלובוס הזהב
 דף הסרט ב־IMDb
 
אֲבִי הַכַּלָּה 2 (באנגלית: Father of the Bride Part II) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1995 בבימויו של צ'ארלס שייר ובכיכובם של סטיב מרטין, דיאן קיטון, קימברלי ויליאמס ומרטין שורט. זהו רימייק לסרט "Father's Little Dividend" משנת 1951, ומהווה סרט המשך לסרט "אבי הכלה" שיצא בשנת 1991.
על הופעתו בסרט זה, היה מועמד סטיב מרטין לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקן הטוב ביותר, אולם את הפרס הפסיד לטובת ג'ון טרבולטה ("תפוס את שורטי").
תקציר העלילה

ג'ורג' בנקס (סטיב מרטין) חייב לקבל את המציאות כי בתו אנני (קימברלי ויליאמס), אשר הפכה מלהיות "בתו של" ל"אשתו של", עומדת להפוך להיות "אמו של" - שכן היא בהיריון. כתוצאה מכך, ג'ורג' נאלץ להרהר על מקומו-שלו בחייו, ומשבר אמצע החיים עבורו הוא בלתי נמנע. במסעו להחזיר את נעוריו, ג'ורג' מכניס את אשתו נינה (דיאן קיטון) להיריון בלתי צפוי. כעת, ג'ורג' צריך להתמודד לא רק עם מעמדו החדש כסבא, אלא גם לחזור להיות הורה לילד קטן, בדיוק בזמן שתכנן לצאת לפנסיה ולהנות בשלווה משנות הזהב, ביחד עם נינה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סטיב מרטין | ג'ורג' בנקס | אבי הכלה |
| דיאן קיטון | נינה בנקס | אשתו של ג'ורג' |
| קימברלי ויליאמס | אנני בנקס-מקנזי | הכלה |
מרטין שורט:
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות שליליות ולציון 47% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 19 ביקורות.
הערות שוליים

↑  "Father of the Bride Part II‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
המושבה הגרמנית (חיפה)

ערך זה עוסק במושבה הגרמנית בחיפה. אם התכוונתם למושבה הגרמנית במקומות אחרים, ראו .
| --- | --- |

המושבה הגרמנית למרגלות הגנים הבהאיים. מימין בקדמת קו המים בולט מבנה ממגורות דגון, שנחנך בשנת 1955, בתווך עוברות שדרות בן-גוריון ומשמאלן, במבנה טמפלרי גדול, מרכז הקניות "סיטי סנטר", שנחנך ב-1999.
 מידע
 עיר:  חיפה
 מדינה:  ישראל
 תאריך ייסוד:  1868
 מייסדים:  גרמנים טמפלרים
 שטח:  0.39 קמ"ר (2007)
 אוכלוסייה:  3,810 (2007)
 צפיפות:  9,789 נפש/קמ"ר (2007)
 קואורדינטות:  32°49′11″N 34°59′26″E﻿ / ﻿32.81966667°N 34.99055278°E﻿ / 32.81966667; 34.99055278
 שכונות נוספות בחיפה
  (למפת המושבה הגרמנית בחיפה מוגדלת) מקדש הבאב בית העם הטמפלריהמושבה הגרמנית(למפת המושבה הגרמנית בחיפה רגילה) מקדש הבאב בית העם הטמפלריהמושבה הגרמנית
 
המושבה הגרמנית והנמל בלילה, צילום מהכרמל
נוף ברחוב הפרסים
"דרך עריידי ואיזקסון" ברחוב סט. לוקאס, ובה שלטים עם שיריהם של מירון ח. איזקסון ונעים עריידי
המושבה הגרמנית היא שכונה במערב העיר התחתית בחיפה.
המושבה נבנתה על ידי גרמנים חברי כת הטמפלרים בשנת 1868 והייתה הראשונה בגל השני של ההתיישבות הטמפלרית בארץ ישראל. גבולות השכונה הם דרך העצמאות וחוף הים בצפון, שדרות הציונות – עין-דור ותחנת הרכבת חיפה מרכז במזרח, רחוב הגפן והגנים הבהאיים בדרום ורחוב יצחק שדה במערב. מרכז המושבה בשדרות בן-גוריון. שדות המושבה השתרעו עד קריית אליעזר של היום.
היסטוריה > בית העלמין

בבית העלמין השוכן בצדו הצפוני של רחוב יפו טמונות מספר דמויות מפתח מחיי המושבה הגרמנית ההיסטורית. במרכזו קבוע אובליסק שמציין את קורבנם של הגרמנים - תושבי המושבה, אך לא רק הם - במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה > חוף הרחצה

הטמפלרים הביאו איתם מגרמניה תרבות ספורט וכחלק ממנה הכשירו למרגלות השכונה פיסת חוף לרחצה בים. לחוף, שנקרא "החוף הגרמני" (בערבית אל-בונד אל-אלמאני) הותרה כניסה רק ללובשי בגד ים מלא (גם גברים נדרשו להסתיר את פלג גופם העליון) והותרה בו רחצה מעורבת.
כאשר ביקר הקייזר וילהלם השני ב-1898 בארץ ישראל, הקימה הקהילה הטמפלרית מזח בחוף, על פי תכנונו של האדריכל גוטליב שומאכר, ואליו נקשרה הסירה שהביאה את הקייזר מאונייתו בהגיעו לארץ.
עם תום הביקור נזנח המזח היות שבחיפה היו כבר שני מזחים פעילים, והחוף שב לשמש כחוף רחצה עד שהחלה בנייתו של נמל חיפה בתחילת שנות ה-30. כתוצאה מבניית הנמל נאלצו הטמפלרים להעתיק את חוף הרחצה שלהם ל"חוף השקט" בבת גלים.
מבנה המושבה

המושבה הגרמנית הייתה הדוגמה הראשונה של תכנון אורבני בארץ ישראל. מבנה המושבה תוכנן מראש, כאשר במרכזה הרחוב הראשי - שדרות הכרמל, כיום שדרות בן-גוריון, רחוב זה נמתח מצפון לדרום, כשבקצהו הצפוני היה המעגן (כיום, מבנה ממגורות דגון). הרחוב תוכנן ברוחב של לא פחות מ-30 מטר, ומשני צדיו נסללו שני רחובות מקבילים צרים (כיום: רחוב הגנים ורחוב מאיר רוטנברג), ורחובות אנכיים - ממערב למזרח - חצו אותם (דרך יפו ורחוב אלנבי).
בקצה הדרומי של המושבה, על צלע הר הכרמל, גדלו כרמי המושבה, ומכאן שם הרחוב החוצה אותם – רחוב הגפן. כרמים אלה השתרעו הלאה במעלה ההר, במקום שבו נמצאים כיום הגנים הבהאיים.
בית העם הטמפלרי, וכן בית הספר של המושבה (כיום: מוזיאון העיר חיפה), שכנו בחלקו הצפון-מזרחי של הרחוב, ומזרחה להם שכן מכון הרדג.
המושבה נבנתה כך שסביב כל מבנה מגורים הייתה גינת נוי, ולאורך הרחוב נשתלו עצים במטרה להצל על העוברים והשבים.
המבנים הראשונים נבנו בסגנון טמפלרי אופייני. בתקופת המנדט הבריטי החלה ניכרת השפעת הסגנון הבינלאומי על הבנייה הטמפלרית.
מבנה המושבה > מבני המושבה

חלק מהמבנים במושבה הגרמנית הם מבנים לשימור, והמבנים הוכרזו על ידי המועצה לשימור אתרים כאתרי מורשת:
בית משפחת קלר - שד' בן-גוריון 1, שימש בעבר את משפחתו של פרידריך קלר שהיה סגן הקונסול של גרמניה, לאחר מכן שימש כבית משרדים של חברת מע"צ
בית משפחת שטרובה - שד' בן-גוריון 2–4. המשפחה עסקה בייצור שמן זית וסבון. בית החרושת שכן בדרך העצמאות 148 / דרך יפו 100.
מלון קרפט - שד' בן-גוריון 5. היה המלון המודרני הראשון בחיפה. שימש למגורי המושל הצבאי הבריטי ומגורי מושל מחוז חיפה.
בית דיק - שד' בן-גוריון 8. המשפחה עסקה במכירת ציוד חקלאי. בחזית הבית חלונות גדולים ששימשו לתצוגת הציוד.
בית שומאכר - שד' בן-גוריון 12.
בית ד"ר שמידט - שד' בן-גוריון 15, ביתו של רופא המושבה[דרוש מקור], היה גם סגן הקונסול של בריטניה. במבנה קומת מרתף גדולה, המבנה שופץ ובכניסה הונחה רצפת זכוכית המאפשרת לראות חלק מקומת המרתף. במבנה שכנה בעבר המסעדה "השמורה 1872".
בית אוליפנט - שד' בן-גוריון 16. הבית שוכן ממול לבית בשד' בן-גוריון 15.
ראו גם

אדריכלות טמפלרית
התיישבות נתיני המעצמות בחיפה
בית החולים האיטלקי (חיפה)
לקריאה נוספת

יוסי בן-ארצי, מגרמניה לארץ הקודש - התיישבות הטמפלרים בארץ-ישראל, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1996.
הערות שוליים

1 2 3  חיפה מאפיינים לפי אזורים, עמ' 111-112
↑  אלי לירן, כיכר חמרה כבבואה להתפתחות התחבורה הציבורית בחיפה בשנים 1920–1950, חיפה - ביטאון העמותה לתולדות חיפה, גיליון 6, אוקטובר 2008, עמ' 17.
↑  סייד קשוע, חיפה, עיר הבוהמה, באתר הארץ, 19 במאי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496034805171 
בתי המושבה הגרמנית, מבט צפונה מכיוון הגנים הבהאיים
שלושה גברים ותינוקת

| --- | --- |

 מבוסס על:  Trois hommes et un couffin
 בימוי:  לאונרד נימוי
 הופק בידי:  טד פילד, רוברט קורט 
 תסריט:  ג'יימס אור, ג'ים קרואיקשנק 
 עריכה:  מייקל סטיבנסון 
 שחקנים ראשיים:  טום סלק סטיב גוטנברג טד דנסון ננסי טרוויס סלסט הולם סינתיה האריס
 מוזיקה:  מרווין האמליש 
 צילום:  אדם גרינברג 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרטי טאצ'סטון
 חברה מפיצה:  טאצ'סטון
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  25 בנובמבר 1987
 משך הקרנה:  102 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט חבר'ה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, טורקיה 
 תקציב:  11 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   threemenandababy
 סרט הבא:  שלושה גברים וליידי קטנה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שלושה גברים ותינוקת (באנגלית: Three Men and a Baby) הוא סרט קומדיה אמריקאי שיצא בשנת 1987 בבימויו של לאונרד נימוי, ובכיכובם של טום סלק, סטיב גוטנברג, טד דנסון וננסי טרוויס. הסרט מתאר את חוויותיהם של שלושה גברים שמנסים להסתגל לאבהות-כביכול של תינוקת של אחד מהם. התסריט מבוסס על סרט צרפתי עם עלילה דומה משנת 1985, "Trois hommes et un couffin" (שלושה גברים ועריסה).
הסרט הפך לשובר הקופות האמריקאי המצליח ביותר בשנה בה יצא, עם הכנסות של 167 מיליון דולר בארצות הברית. הסרט זה בפרסי בחירת הקהל של שנת 1988 בפרס הקומדיה הנבחרת.