stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צבועיים
הערות שוליים

↑  נעה פישר, מראם ועד עטלף: בעלי חיים שהוזכרו בתנ"ך, באתר ynet, 15 באפריל 2022
↑  להגנת הצבועים, באתר הידען, ‏2019-03-22
↑  מדרש תלפיות, אות ב', ענף ברדלס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563410405171  BnF: cb125368655 (data)  GND: 4137921-4  LCCN: sh93004306  NDL: 00562779  NKC: ph120978
יום פקודה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר עיון, מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2023
 מספר עמודים:  912
 עורך:  ד"ר גדעון אביטל-אפשטיין
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-201-722-2
יום פקודה: מלחמת יום הכיפורים – להביט לאמת בעיניים, הוא ספר שראה אור בספטמבר 2023, במלאת 50 שנה למלחמת יום הכיפורים והוא אסופת מאמרים, סקירות וטורים אישיים המופיעים לראשונה בספר זה. הספר נכתב כמיזם של המרכז למלחמת יום הכיפורים - עמותה שהוקמה על ידי בוגרי המלחמה, ששמו לעצמם מטרה לחקור את קורותיה, להנציח את חלליה, לתת כבוד ללוחמיה ולהנחיל לדורות הבאים את סיפורה ולקחיה.
ד"ר גדעון אביטל-אפשטיין יזם את הרעיון וערך את הספר, בעידוד ועדת התיעוד והמחקר של העמותה של המרכז למלחמת יום הכיפורים, בראשות פרופסור אורי בר-יוסף, בהוצאת ידיעות ספרים.
מבנה הספר > ראשית הספר

הקדמה שנכתבה על ידי רמי סווט, יו"ר העמותה של המרכז למלחמת יום הכיפורים, שלחם בקרבות רמת הגולן במלחמה.
מבוא שנכתב על ידי ד"ר גדעון אביטל-אפשטיין, שהיה קצין המודיעין של גדוד הצנחנים 890 בחטיבה 35 ולחם בקרב החווה הסינית
אירועים מרכזיים בציר הזמן הקשורים למלחמה מ-1970 עד יוני 1974.
מבנה הספר > לב הספר

לב הספר מחולק לשישה חלקים. בכל חלק 6–12 מאמרי דעה לצד טורים אישיים.
חלק ראשון: מגעים מדיניים, פוליטיקה ישראלית וממשלה במלחמה
חלק שני: דור המלחמה, זיכרון כואב ופוסט טראומה
חלק שלישי: לפני הכול, אחרי הכול ונשק יום הדין
חלק רביעי: מודיעין ואויב
חלק חמישי: ה"בור", החזית, האוויר והים
חלק שישי: צבא היבשה
מבנה הספר > לאחר המאמרים

מפתח מושגים, קיצורים ראשי תיבות וכן הערות.
מבנה הספר > כריכת הספר

הכריכה בחזית הספר בצבעי אות מלחמת יום הכפורים ובגב הספר פירוט על תוכנו של ספר זה.
הערות שוליים

↑  יום פקודה: 50 שנה למלחמת יום הכיפורים, (הוצאת ידיעות ספרים), 2023
↑  עמוד הבית, באתר המרכז למלחמת יום הכיפורים
↑  יואב לימור, היינו שלושה, באתר ישראל היום, 3 באוקטובר 2019
↑  אתר עברית, [הספר: יום פקודה יום פקודה]
יניב זוהר (צלם עיתונות)

ערך זה עוסק בצלם עיתונות. אם התכוונתם לתסריטאי, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1969
 נרצח:  7 באוקטובר 2023 (בגיל 54 בערך) נחל עוז
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  2005–2023 (כ־18 שנים)
 מעסיק:  ישראל היום, רשת 13
 
יניב זוהר (1969 – 7 באוקטובר 2023) היה צלם עיתונות ישראלי שעבד למען סוכנות הידיעות AP וישראל היום. זוהר עבד במחלקת ישראל של AP מ-2005 עד ל-2020. זוהר סיקר את תוכנית ההתנתקות (2005) ואת חטיפת גלעד שליט (2006).
זוהר נרצח על ידי מחבלי חמאס בטבח בנחל עוז במהלך טבח שבעה באוקטובר יחד עם שאר משפחתו, מלבד בנו אריאל.
ביוגרפיה

יניב זוהר נולד ב-1969. בסביבות גיל 36, נכנס למחלקת ישראל בסוכנות הידיעות הבין-לאומית AP, בה סיקר את תוכנית ההתנתקות שהתרחשה באותה השנה בה הצטרף, והיה בין הראשונים שהגיעו לזירת החטיפה של גלעד שליט ב-2006 וסיקר גם אותה ב-AP.
בהמשך כאשר פרש מ-AP המשיך להיות צלם בישראל היום וגם ברשת 13.
מותו

בטבח שבעה באוקטובר הגיעו מחבלים לביתו של זוהר בקיבוץ נחל עוז, ורצחו אותו ביחד עם אשתו ושתי בנותיהם: קשת (21) ותכלת (18) בעת שהסתתרו בממ"ד בביתם. בנו אריאל, בן ה-13, רץ ריצת בוקר בקיבוץ, ובעת המתקפה הוא תפס מחסה בבית סמוך, והוא הניצול היחיד בקרב בני המשפחה.
הערות שוליים

↑  איליה יגורוב, יהי זכרם ברוך: צלם "ישראל היום" יניב זוהר נרצח יחד עם משפחתו על ידי מחבלים, באתר ישראל היום, 10 באוקטובר 2023
↑  צלם חדשות 13 יניב זוהר הובא למנוחות, באתר חדשות 13, 17 באוקטובר 2023
↑  ציפי רומן, מסקנות עצובות: שלוש חוקרות שהמחקר המרתק שלהן נגדע ב-7 באוקטובר, באתר ynet, 7 בדצמבר 2023
1 2   עידו דוד כהן, צלם "ישראל היום", יניב זוהר, נרצח עם אשתו ושתי בנותיהם, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2023
↑  גיל משעלי, ‏צלם "ישראל היום" יניב זוהר נרצח יחד עם אשתו ושתי בנותיו, באתר ‏מאקו‏, 10 באוקטובר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012803671805171  VIAF: 4578171976982318240001   WorldCat (עם VIAF): 4578171976982318240001
פי בטא קפא

| --- | --- |

"מפתח האחווה"
 תחום:  השכלה גבוהה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מטה הארגון:  וושינגטון די. סי. 
 מייסדים:  ג'ון הית' 
 תקופת הפעילות:  5 בדצמבר 1776 – הווה (248 שנים) 
 pbk.org
 קואורדינטות:  38°54′41″N 77°02′32″W﻿ / ﻿38.911472222222°N 77.042111111111°W﻿ / 38.911472222222; -77.042111111111
 he
 
אולם הזיכרון של האחווה, ויליאמסבורג, וירג'יניה
פי בטא קפא היא אחוות הסטודנטים הוותיקה ביותר בארצות הברית. היא נוסדה בשנת 1776 בקולג' ויליאם ומרי, בוויליאמסבורג, וירג'יניה עבור תלמידים מצטיינים. כ-10% מהסטודנטים לתואר בוגר במדעי הרוח, מדעי החברה ומדעים מדויקים במוסדות העילית של האקדמיה האמריקאית מוזמנים להיות חברים באחווה, ציון המהווה אות כבוד והערכה. הבוגרים ממשיכים לקיים ביניהם קשר במסגרת האחווה לאורך כל חייהם. נכון לשנת 2017 קיימים 286 סניפים (chapters) של האחווה המקבלים כ-19,000 חברים חדשים מדי שנה.
אטימולוגיה

השם פי בטא קפא (באנגלית: Phi Beta Kappa Society) מורכב משלוש אותיות ביוונית עתיקה: פי, בטא וקפא (ΦΒΚ). אלו ראשי התיבות של המוטו "Φιλοσοφία Βίου Κυβερνήτης", כלומר: "אהבת החוכמה היא הקברניט לחיים".
היסטוריה

האחווה נוסדה על ידי חמישה סטודנטים שנהגו להיפגש מחוץ לשעות הלימודים בפאב מחוץ לקמפוס קולג' ויליאם ומרי, בוויליאמסבורג, וירג'יניה ולדון באופן חופשי בנושאים שונים, חלקם קשורים ללימודיהם האקדמיים וחלקם לפוליטיקה, פילוסופיה וכדומה. כל הדיונים נערכו Sub rosa (כלומר תוך הסכמה וכבוד הדדי שדברים שנאמרו בפגישה לא יודלפו לאוזניים זרות). את התקנון הראשון של האחווה ערכו חמשת חבריה והמועמדים הראשונים מחוץ לקבוצה זו התקבלו אליה ב-1779. התקנון הדגיש את חירות הביטוי וחופשיות הדיון (בניגוד לסכולסטיקה האקדמית) בצד האיסור על הדלפת כל דבר שנאמר בפגישות. המטרה העליונה של הדיונים הוגדרה, ברוח הנאורות כ-"to dispel the clouds of falsehood by the radiant sunshine of truth" (כלומר: "לפזר את ענני השקר על ידי אור השמש הקורן של האמת"). האחווה דחתה כל יסוד זר, בפרט יסודות שמקורם בבריטניה ובאירופה וקשרה עצמה עם ערש תרבות יוון העתיקה, אותה שאפה לכונן מחדש באמריקה. לפיכך בחרה לעצמה, לראשונה, וצעד שישפיע על אחוות נוספות בהמשך, במוטו יווני ובשם יווני. תקנון האחווה הדגיש את ערך החברות, השלוב עם מוסר, עזרה הדדית והפריה תרבותית ורוחנית, לדברי התקנון נבנה בניין האחווה כמקדש יווני עם ידידות כמסד וחסד וספרות כעמודים ("friendship as its basis and benevolence and literature as its pillars").
ב-1781, על רקע כיבוש ויליאמסבורג על ידי הבריטים במלחמת העצמאות של ארצות הברית, הוקמו שני סניפים של האחווה באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת ייל. ב-1787 נוסד סניף רביעי בדארטמות' קולג'. עד מהרה התפרסה האחווה ויצרה סניפים בקולג'ים נוספים. על מנת לחבר את החברים לאגודה סולידרית, השתמשו מייסדי האחווה במאפיינים של אגודת סתרים כגון הצדעה מיוחדת שבאמצעותה יוכלו לזהות זה את זה, טקס קבלה למעמד חברות, שבועת נאמנות וסודיות וכדומה.
מאז ראשית המאה ה-19 והתפתחותן של אחוות נוספות, הפכה האחווה יותר לחברת-עילית, המקבלת את חבריה על סמך מצוינות אקדמית ואישית ושהחברות בה מהווה אות-הצטיינות.
ב-1875 קיבל סניף אוניברסיטת ורמונט לראשונה לשורותיו סטודנטית-אשה, שנתיים לאחר מכן קיבל אותו סניף לשורותיו את הסטודנט האפרו-אמריקאי הראשון. ב-1883, כאשר היו לאחווה 25 סניפים, נוסד ארגון הגג United Chapters of Phi Beta Kappa, המאחד את כל סניפי האחווה תחת מסגרת ארגונית אחת.
הסניף הראשון בכל מדינה נקרא "אלפא של המדינה", השני נקרא בטא של המדינה וכן הלאה. כך, סניף יוניון קולג' שהוקם ב-1817 נקרא "אלפא של ניו יורק", סניף אוניברסיטת ניו יורק (1858) נקרא "בטא של ניו יורק", סניף הסיטי קולג' של ניו יורק (1867) נקרא "גאמה של ניו יורק", סניף אוניברסיטת קולומביה (1869) נקרא "דלתא של ניו יורק" וכן הלאה. לאחר אומגה (האות ה-24), נמנים הסניפים כ"אלפא-אלפא", "אלפא-בטא" וכן הלאה.
קבלה לחברות

לחברות באחווה מוזמנים סטודנטים לתואר בוגר, לרוב בשנתם האחרונה לתואר, אם כי לפעמים גם סטודנטים בולטים במיוחד בסיום שנתם הראשונה, בכ-10% מהמוסדות האקדמיים המובילים בארצות הברית. לכל סניף תקנון משלו, אולם על הסטודנט הנבחר להיות, בנוסף למצטיין בלימודים באופן בולט (בעשירון העליון של כיתתו), גם בעל מוסר גבוה.
מפתח האחווה

לכל חבר אחווה מוענק סמל בצורת מפתח מוזהב. בצידו האחד מופיעות אותיות שם האחווה ושלושה כוכבים המציינים את שלושת עקרונות האחווה: חברות, מוסר והצטיינות בלימודים. בצידו השני מופיעות האותיות SP המציינות את המונח Societas Philosophiae ("חברה פילוסופית" בלטינית).
פעילויות ופרסומים

החברה מציעה לחבריה מלגות, תוכניות חילופי סטודנטים ופרסי הצטיינות אקדמיים. בין הפרסים המחולקים, פרס ראלף וולדו אמרסון עבור מסה (חיבור עיוני) מצטיינת במדעי הרוח ופרס פי בתא קאפא למדעי הטבע.
האחווה מוציאה לאור את רבעון האקדמי The American Scholar (נוסד ב-1932)‏
הערות שוליים

↑  Phi Beta Kappa Honor Society
↑  ספרות אנגלית ושפה וספרות בלשונות אחרות, בלשנות, פילוסופיה, לימודי דתות
↑  פסיכולוגיה, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה, כלכלה, גאוגרפיה, מדעי המדינה, היסטוריה, יחסים בינלאומיים
↑  מתמטיקה, פיזיקה, כימיה, ביולוגיה, מדעי כדור הארץ, אסטרונומיה
↑  אודות האחווה
↑  רשימת הזוכים בפרס ראלף וולדו אמרסון
↑  רשימת הזוכים בפרס פי בתא קאפא למדעי הטבע
↑  אתר כתב העת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007597085605171  PLWABN: 9810544154905606  BIBSYS: 90661545  CiNii: DA11388390  GND: 1008551-8  ISNI: 0000 0001 2186 106X  LCCN: n83001856  RERO: 02-A013582432  SUDOC: 118994611  VIAF: 151897150   WorldCat (עם VIAF): 151897150
עפר דרורי

| --- | --- |

עפר דרורי ב-2024
 לידה:  18 בנובמבר 1954 (בן 70) כ"ב בחשון תשט"ו ירושלים
 ענף מדעי:  מדעי המחשב, היסטוריה
 תרומות עיקריות
 מחקר ותיעוד גבורה ישראלית
עפר דרורי (נולד ב-18 בנובמבר 1954) הוא איש מחשבים וחוקר היסטוריה צבאית ישראלי; מייסד "אתר הגבורה" וקבוצת העניין לאחזור מידע ממוחשב בישראל.
ביוגרפיה

עפר דרורי נולד וגדל בירושלים, להוריו יוסף ואהובה דרורי. יוסף היה מהנדס ציוד ורכב ארצי במע"צ ואהובה מזכירת החוג לספרות עברית באוניברסיטה העברית בירושלים. משפחתו מצד אביו השתתפה בהקמת המדינה כלוחמים בארגון ההגנה, בפלמ"ח וכקצינים בצה"ל, אביו יוסף כמג"ד בצה"ל וסבו מאיר, כחייל בגדוד נהגי הפרדות בקרב גליפולי. משפחתו מצד אימו – אהובה לבית סלומון, הייתה מראשי היישוב האשכנזי בירושלים, סב סבו הרב יואל משה סלומון היה ממייסדי השכונה נחלת שבעה בירושלים, ממייסדי העיר פתח תקווה, ממקימי העיתון העברי הראשון בארץ – "הלבנון". אימו אהובה שירתה כחובשת קרבית בצה"ל ולאחר מכן אחות בבית חולים במלחמת העצמאות.
עפר דרורי למד בבית הספר "מעלה" בירושלים. דרורי שירת בצבא בחרמ"ש. לאחר שרות של שנתיים בקבע כמפקד פלוגה בגדוד 430 שריון (בחטיבה 500 בסיני) ובגדוד 519 סיור. בשנת 1978 השתחרר בדרגת סגן. במילואים הצטרף לחטיבה 204 ולאחריה לחטיבה 5 בה שירת כמ"פ וסמג"ד במלחמת לבנון הראשונה וכמג"ד בפועל.
בשנת 2003 הגיע לדרגת סא"ל. בשנת 2011 מונה לחוקר בכיר ביחידת אית"ן בצה"ל. ממשיך בשירות מילואים.
דרורי בוגר האוניברסיטה הפתוחה במדעי החברה בדגש ניהול ומוסמך במדעי המידע מהאוניברסיטה העברית. נושא עבודת הגמר לתואר שני היה "(Hypertext) והשלכותיו על סביבות (Computer-aided software engineering)". הוא סיים את התואר בהצטיינות יתרה בשנת 1993.
לדרורי תואר שלישי בשני תחומים. נושאי עבודות הדוקטורט היו:
עידון תהליכי חיפוש במאגרי מידע ושיפור הצגתם למשתמש ככלי יעיל לקבלת החלטות – חיבור לשם קבלת תואר דוקטור בפילוסופיה (2000), באוניברסיטה העברית, בית הספר להנדסה ומדעי המחשב. מנחה פרופ' אליעזר לוזינסקי.
אותות הגבורה האבודים במלחמת העצמאות, חיבור לשם קבלת תואר דוקטור בפילוסופיה, באוניברסיטת חיפה, בחוג ללימודי ישראל העבודה אושרה בשנת 2023, ויצאה גם כספר. מנחים: פרופ' גור אלרואי ופרופ' יוסי בן ארצי.
ביוגרפיה > עיסוקים אזרחיים

בשנת 2007 ייסד דרורי את אתר הגבורה ומשמש מנהלו עד היום.
דרורי שימש מנהל אגף מודיעין וחקירות בשע"ם עד 2013 וסמנכ"ל מיסי הוצאה באותה היחידה עד שנת 2022.
במסגרת עבודתו וביוזמתו הוקם בשע"ם "מרשם לאומי" מרשם המרכז והמנרמל את כלל הישויות המשפטיות במדינה הכולל את הפרטים המזהים שלהם. לצידו הוקם מרשם חסרי ישות משפטית לגופים שאינם רשומים בחוק ייעודי, מרשם זה הצטרף למרשם הלאומי ובכך ניתן מענה לזיהוי חד חד ערכי לכלל הגופים במשק בכל מערכות המחשוב במדינה.
דרורי ייסד את הקבוצה לאחזור מידע וטקסט SIGTRS בשנת 1994 ומשמש כמנהלה עד היום. פיתח את מתודולוגיית "שילוב" (OODPM) לתכנון מערכות מידע בשנת 1994 ולאחר מספר שנים הוצאה לאור כמתודולוגיה פתוחה ברשת האינטרנט לטובת מוסדות אקדמיים וגופי פיתוח תוכנה.
דרורי משמש יו"ר של מספר ועדות תקינה בנושאי מחשוב במכון התקנים הישראלי. בהתנדבות בין השנים 1989 וממשיך גם היום (2024).
פרסים שקיבל

בשנת 1988 הוענק לדרורי פרס ראשון מהלשכה לטכנולוגיות המידע בישראל על הקמת מערכות מידע מתקדמות.
בשנת 1993 הוענק לדרורי פרס ברנשטיין על הצטיינות בכתיבת עבודת גמר לתואר שני.
בשנת 2010 זכה דרורי בקרן מחקר ע"ש גולדמן באוניברסיטת תל אביב בתפקיד עמית בכיר בבית הספר למדיניות וממשל. במסגרת זו פורסם המחקר "כל ישראל מודיעין/ם זה לזה?"
בשנת 2013 הוענק לדרורי פרס פינקלר למידע מטעם חברת טלדן על פעילותו המחקרית באיסוף וארגון המידע על כלל העיטורים והצל"שים שהוענקו במדינת ישראל ועל הקמת אתר הגבורה המפיץ את המידע המחקרי לציבור.
מנימוקי הוועדה לפרס: "מפעל מידע ישראלי, פורץ דרך... מטרת האתר שימור המורשת של גיבורי ישראל... על ידי ד"ר עפר דרורי". "פרס פינקלר מוענק עבור הישג בולט באחד מהנושאים הבאים: מחקר ופיתוח בתחום מדע המידע, עיבוד וניתוח מידע, פיתוח יישום חדשני (תוכן או טכנולוגיה) ויישום שתורם לאספקת מידע לקהילה".
פרסומים

מחקר הגבורה הביא בעקבותיו ספרים העוסקים בגיבורים מקבלי עיטור הגבורה, מקבלי צל"ש האלוף, מקבלי צל"ש מפקד האוגדה, מקבלי צל"ש המח"ט וכן רשימה מלאה של כלל המומלצים לאותות הצטיינות במלחמת בעצמאות שנמנע מהם לקבל את האות עצמו בגלל החלטה של דוד בן-גוריון.
פרסומים > ספרים

אפיון וניהול מערכות מידע ממוחשבות, קרוננברג ספרות מקצועית 1999
תכנון מערכות מידע בשיטת OODPM, מדריך למשתמש גרסה 5, אקדמון, 2002,
פלוגה י' בסופה, 2005 לצד הספר נפתח גם אתר אינטרנט.
המלחמה שנשכחה, 2005
מדריך למשתמש בשיטת OODPM  לתכנון מערכות מידע, 2010,
כל ישראל מודיעין/ם זה לזה – האתגר שיפור שיתוף הפעולה המודיעיני בין רשויות במדינה, אוניברסיטת ת"א, פברואר 2011
גיבורי ישראל מקבלי עיטור הגבורה, דרור, 2014
גיבורי ישראל מקבלי ציון לשבח של מפקד החטיבה, 2014
גיבורי ישראל מקבלי ציון לשבח של מפקד האוגדה, 2016
שילוב מתודולוגיה לניהול מחזור חיים של מערכות מידע, 2016
גיבורי ישראל מקבלי ציון לשבח של האלוף, 2017
גיבורי ישראל מקבלי עיטור הגבורה, מהדורה שלישית, 2017
ואלה שמות הגיבורים, 2021
פלוגה י' שבלב, מהדורה שלישית (מורחבת), 2023
גיבורי תש"ח האלמונים – גם בחלוף הזמן הם ראויים להכרה, 2024
פרסומים > ספרים שערך

אחזור מידע, עריכה ותרגום של הספר Information Retrieval של Rijsbergen, התרגום העברי יצא לאור כעבודת צוות של סטודנטים ומרצים בתחום, דרור, 2006
אסופת מאמרים לציון חצי היובל של קבוצת העניין אחזור מידע וטקסט "SIGTRS, (יחד עם רות הנדזל ורות קריצ'מן), דרור, 2019
פרסומים > כתבי עת שערך

מידע וטקסט, משנת 1995 וממשיך עד היום (כ-60 חוברות)
מידע וספרנות, משנת 2006 ועד 2007
פרסומים > ראיונות

האם נכון להעניק צל"שים מאוחרים: ערב חדש 2014
מאריות גברו, 2015
חשוב לי שאם הצבא ניתן צל"ש, שלא ילך לאיבוד: מקור ראשון, 2019
שיח סופרים על מלחמת יום הכיפורים, 2021
גיבורי תש"ח האלמונים, 2024
צל"שים אחרי 7 באוקטובר? "מאז 73 לא ניתן פה עיטור הגבורה. זה חייב להשתנות": ישראל היום, 2024.
ביאורים

↑  שע"ם - שירות עיבודים ממוחשבים אבטחה ופרטיות - רשות המיסים
הערות שוליים

↑  https://www.chamber.org.il/media/151452/4186.pdf
↑  מרשם זה זכה להכרה של משרד המשפטים, בנק ישראל, החשב הכללי, משרדי ממשלה, רשויות מקומיות, מכון התקנים ועוד
↑  אתר קבוצת עניין אחזור מידע וטקסט – SIGTRS
↑  אתר פלוגה י' מגדוד 79
↑  אתר גדוד 79 – גדוד סופה
↑  תעודת פרס לשכת מנתחי מערכות מידע נקייה .jpg, באתר Google Docs
↑  DroriBLINT.pdf, Google Docs
↑  פרס פינקלר למידע 2013 לאתר הגבורה
↑  Facebook, www.facebook.com
↑  ספר מודפס וגם אלקטרוני
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260399605171  BnF: cb17015307s (data)  ISNI: 0000 0000 4950 0138  LCCN: nr2007005492  VIAF: 54115334   WorldCat (עם VIAF): 54115334
סיכולים ממוקדים במלחמת חרבות ברזל

במלחמת חרבות ברזל ביצעו כוחות הביטחון של ישראל, בהובלת צה"ל והשב"כ, סיכולים ממוקדים רבים בכל הגזרות. צה"ל חזר לדוקטרינת הסיכולים הממוקדים עם פרוץ המלחמה, והחל בסדרת תקיפות אוויריות בביצוע מטוסי קרב, מסוקי קרב וכלי טיס בלתי מאוישים, נגד מחבלים בכירים מכל הדרגים, לצד התמרון הקרקעי ברצועת עזה. בעקבות הצטרפות חזבאללה ללחימה בחזית הצפונית וההסלמה ההדרגתית שלו בפעולות טרור נגד ישראל, החל צה"ל בסיכולים ממוקדים גם נגד מחבלי חזבאללה – בהתחלה נגד חוליות נ"ט ומשגרי רקטות, ובהמשך גם נגד מפקדי שטח ואף נגד בכירים. סוכלו טרוריסטים בכירים לצד מפקדים בדרגי השטח בארגוני הטרור חמאס, חזבאללה, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, משמרות המהפכה האסלאמית, אמל, ועדות ההתנגדות העממית, גדודי חללי אל-אקצא, החזית העממית לשחרור פלסטין, אל-ג'מאעה אל-אסלאמיה, החזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, גדודי חזבאללה, חטיבת האימאם חוסיין, תנועת החירות הפלסטינית וארגונים נוספים.
רשימת המחבלים שנהרגו > לאחר מבצע חיצי הצפון (27 בנובמבר 2024 – 19 בינואר 2025)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| חזבאללהסוריה סלמאן נימר ג'ומעה | שליח חזבאללה בצבא סוריה. | 3 בדצמבר 2024 | נהרג בתקיפת כלי טיס של חיל האוויר בדמשק, בירת סוריה, 6 ימים לאחר תחילת הפסקת האש בין ישראל לחזבאללה. |
|  נידאל (נצ'אל) א-נג'אר | ראש המערך האווירי של חמאס בעיר עזה. מחליפו של מוראד אבו מוראד שנהרג באוקטובר 2023. | 3 בדצמבר 2024 | נהרג בתקיפה ממוקדת של חיל האוויר בעיר עזה. |
|  אוסאמה ע'נים | בכיר במערך ביטחון הפנים של ארגון הטרור חמאס. דמות מרכזית בשיטת ההפללה של הארגון נגד תושבים עזתים. | 4 בדצמבר 2024 | נהרג בתקיפה אווירית של חיל האוויר הישראלי במחנה הפליטים אל-מוואסי בח'אן יונס שבדרום רצועת עזה. |
|  פהמי סלמי | מפקד פלוגת הנוח'בה בגדוד זיתון של חמאס שהוביל את הפשיטה בקרב מוצב פגה. | 11 בדצמבר 2024 | נהרג בתקיפה ממוקדת של חיל האוויר על מבנה ששימש בעבר כבית ספר. |
|  עימאד ג'רו | ראש עיריית דיר אל-בלח ויושב ראש ועדת החירום הממשלתית של ארגון חמאס במחנות מרכז רצועת עזה, שימש כפעיל בגדודי עז א-דין אל-קסאם של חמאס. | 14 בדצמבר 2024 | נהרג בתקיפת חיל האוויר על בניין עיריית דיר אל-בלח, מרכז רצועת עזה. |
|  טארק א-דוש | מפקד הזרוע הצבאית של גדודי חללי אל-אקצא בטולכרם. מחליפו של מוחמד אבו עבדו שנהרג ביולי 2024. | 19 בדצמבר 2024 | נהרג בתקיפת חיל האוויר בטולכרם, יחד עם 3 מחבלים נוספים. |
|  ת'רות מוחמד אחמד אל-ביכ | ראש מנהלת הביטחון במנגנון הביטחון הכללי של חמאס. | 23 בדצמבר 2024 | נהרג בתקיפת חיל האוויר בבית ספר בדרג' תופאח, צפון רצועת עזה. |
|  עבד אל-האדי סבאח | מפקד פלוגת הנוח'בה בגדוד מערב ח'אן יונס של חמאס שהיה ממובילי הפשיטה בטבח ניר עוז. | בין 25 ל-31 בדצמבר 2024 | נהרג בתקיפה ממוקדת של חיל האוויר באזור ההומניטרי בח'אן יונס לאחר שהמחבל פעל שם. |
|  מחמוד סלאח | מפקד משטרת חמאס ברצועת עזה. | 2 בינואר 2025 | נהרגו בתקיפת חיל האוויר באל-מוואסי, האזור ההומניטרי בח'אן יונס. ישראל קיבלה אחריות על הריגתו של שהוואן, אך לא של סלאח. |
|  חוסאם שהוואן | ראש מנגנון ביטחון הפנים של חמאס בדרום רצועת עזה, היה ממונה על מערך החקירות של חמאס במשטרה. | 2 בינואר 2025 | נהרגו בתקיפת חיל האוויר באל-מוואסי, האזור ההומניטרי בח'אן יונס. ישראל קיבלה אחריות על הריגתו של שהוואן, אך לא של סלאח. |
|  עלי מוגרבי | מחבל שהשתתף בתכנון פיגוע ההתאבדות במדרחוב בראשון לציון בחודש מאי 2002, שבו נרצחו שני ישראלים. שוחרר בעסקת שליט. | 16 בינואר 2025 | חמאס הודיע שנהרג בתקיפות צה"ל ברצועה. |
רשימת המחבלים שנהרגו > לאחר תחילת הפסקת האש ברצועת עזה (19 בינואר 2025 – הווה)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  איהאב אבו עטיווי | ראש הזרוע הצבאית של חמאס בטולכרם. מחליפו של זאהי עופי שנהרג באוקטובר 2024. היה מעורב במספר רב של פיגועי ירי, בהם בפיגוע הירי בצומת ראמין ב-16 ביולי 2024, שבו נפצעו שלושה אזרחים ישראלים. | 27 בינואר 2025 | נהרג בתקיפת כלי טיס של חיל האוויר בטולכרם כחלק ממבצע חומת ברזל. איתו נהרג מחבל נוסף. |
|  עומר בשאראת | מפקד הג'יהאד האסלאמי בטמון. היה מעורב בפיצוץ המטען ב-20 בינואר 2025 בו נפל רב-סמל אביתר בן יהודה, ובפיגועי ירי ומטען נוספים. | 29 בינואר 2025 | נהרג בתקיפת כלי טיס של חיל האוויר בטמון כחלק ממבצע חומת ברזל. איתו נהרגו 9 מחבלים נוספים. |
| חזבאללה עבאס אחמד חמוד | בכיר ביחידה האווירית של חזבאללה. אחראי על שיגורי כטב"מים לעבר ישראל לאחר החתימה על הסכם הפסקת האש בין ישראל לחזבאללה. | 15 בפברואר 2025 | נהרג בתקיפה של חיל האוויר בכפר ג'רג'וע, דרום לבנון. |
|  מוחמד שאהין | ראש מחלקת המבצעים של חמאס בלבנון. עסק בקידום מתווי טרור שונים ובפרט בירי רקטי מלבנון לעבר העורף הישראלי במהלך מלחמת חרבות ברזל ולאחר החתימה על הסכם הפסקת האש בין ישראל לחזבאללה. | 17 בפברואר 2025 | נהרג בתקיפה ממוקדת של חיל האוויר באזור צידון, דרום לבנון. |
| חזבאללה מהראן עלי נאסר א-דין | מחבל מרכזי ביחידת הברחת האמל"ח של חזבאללה, היה מעורב בתחום העברות אמצעי הלחימה במהלך מלחמת חרבות ברזל ולאחר החתימה על הסכם הפסקת האש, ונהרג בעודו מתכנן העברות נוספות. | 26 בפברואר 2025 | נהרג בתקיפה של חיל האוויר בכפר אל-קסר (ער'), בגבול לבנון–סוריה. |
| חזבאללה מוחמד מהדי עלי שאהין | מחבל מרכזי ביחידת חיידר של חזבאללה, אחראי על ביצוע עסקאות טרור של רכש אמצעי לחימה עבור הארגון ותיווך בין הגעת המשלוחים לחלוקתם ליחידות השונות למען המשך התבססותו מחדש של חזבאללה לאחר הסכם הפסקת האש. | 27 בפברואר 2025 | נהרג בתקיפה של חיל האוויר במרחב העיר אל-הרמל בבקעת הלבנון. |
| חזבאללה ח'דר האשם | מפקד היחידה הימית בכוח רדואן של חזבאללה. פעיל בארגון כשני עשורים, לקח חלק נרחב בהעברות אמצעי לחימה בצירים ימיים לחזבאללה ובתכנון ביצוע פעולות טרור של הארגון במרחב הימי נגד מדינת ישראל ואזרחיה, גם במהלך הפסקת האש. | 4 במרץ 2025 | נהרג בתקיפה של חיל האוויר בכפר קאנא בדרום לבנון. |
| חזבאללה חסן עבאס עז אל-דין | אחראי מערך ההגנה האווירית ביחידת בדר של חזבאללה. הוביל את נסיונות שיקום המערך שנפגע משמעותית במהלך הלחימה, וקידם לאחר הפסקת האש ניסיונות של המערך להצטיידות באמצעי לחימה חדשים, אשר מהווים איום ישיר על כלי טיס ישראלים. | 11 במרץ 2025 | נהרג בתקיפה של חיל האוויר במרחב א-נבטיה בדרום לבנון. |
ביאורים

↑  הוביל את גדוד שג'אעייה במבצע צוק איתן שבמהלכו הוא פיקד על המחבלים בקרבות שהתרחשו בשכונה ביניהם אסון הנגמ"ש, שכתוצאה ממנו נהרגו 6 חיילי צה"ל ונחטף סמל-ראשון אורון שאול. הוא לקח חלק בין היתר בתכנון טבח שבעה באוקטובר ושילח את מחבלי הנוח'בה באותו היום לקיבוץ ומוצב נחל עוז. כמו כן הוא היה ממאכווני הפיגוע במכינה הקדם-צבאית בעצמונה בשנת 2002, שבו נרצחו 5 ישראלים, ובנוסף הוא היה ממאכווני פיגוע ירי הנ"ט לעבר האוטובוס בנחל עוז בשנת 2011, שכתוצאה ממנו נהרג ילד ישראלי.
גדעון אביטל-אפשטיין

| --- | --- |

 לידה:  1952 (בן 73 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  רמת השרון 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מקצוע:  היסטוריון, חוקר תרבות, סופר, מרצה, עורך דין
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס יצחק שדה (2018) 
 
גדעון אביטל (משמאל) עם נשיא המדינה ראובן ריבלין
גדעון אביטל-אפשטיין (נולד ב-7 במרץ 1952) הוא היסטוריון, חוקר תרבות, סופר, מרצה ועורך דין.
מחבר הספרים: "1973, הקרב על הזיכרון" (הוצאת שוקן, 2013), "פלא פה נס" (הוצאת כרמל 2017), "67', ירושלים, מלחמה" (הוצאת מטר, 2017), "67 - Jerusalem at war" (הוצאת BooxAi, 2023).
הגה וערך את הספר: "יום פקודה: מלחמת יום הכיפורים – להביט לאמת בעיניים" (הוצאת ידיעות אחרונות, ספרי חמד, 2023).
ביוגרפיה

גדעון אביטל-אפשטיין נולד בחיפה לבלה לבית קובלר וליהודה (אויגן) אפשטיין.
מתגורר ברמת השרון. נשוי לענת ואב לשניים. הוא התגייס לצה"ל באוגוסט 1970, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים וקורס קציני חי"ר בהצטיינות . במלחמת יום הכיפורים היה קצין המודיעין של גדוד הצנחנים 890 בחטיבה 35 ולחם בקרב החווה הסינית.
לאחר שחרורו משירות סדיר שירת במילואים כקצין מודיעין חטיבתי וכקצין מודיעין ביחידה לאיתור נעדרים.
לאחר סיום שירותו הצבאי פנה ללימודים אקדמיים וסיים לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב. במקביל ללימודיו עבד בחברת חילן.
היה פעיל במפלגת שינוי שקמה בעקבות מלחמת יום הכיפורים ושימש כדובר המפלגה.
בשנים 1987-1984 כיהן כיועץ שר התקשורת, פרופ' אמנון רובינשטיין והוביל מטעמו מספר רפורמות, בהן חוק רשות הדואר, חוק הערוץ השני, פרויקט הטלוויזיה בכבלים ועיצוב הרגולציה לגבי חברת "בזק" ושירותיה לציבור.
היה מייסד ושותף של משרד עורכי דין אביטל-דרומי ושות' שתחומי התמחותו: משפט חוקתי, רגולציה, משפט מסחרי, תקשורת, מדיה, תאגידים. הוא פעל כעורך דין במשרד בשנים 1986 עד 2002. במסגרת עבודתו זאת עסק בין היתר, ברפורמה במשק החשמל במסגרת ועדת צ'מנסקי ובייזום מודל השינוי המבני בקיבוצים, הכולל תיאגוד פעילות כלכלית של הקיבוץ ושיוך נכסים, דירות ופנסיות לחברי הקיבוץ.
בשנת 2002 ויתר על עיסוקו המשפטי לטובת לימודי היסטוריה באוניברסיטת תל אביב, בה סיים תואר ראשון ושני בהצטיינות יתרה, בבית-ספר להיסטוריה.
בשנים 2006–2009 כתב עבודה לתואר דוקטור בבית-ספר למדעי התרבות באוניברסיטת תל אביב. עבודתו על "מקומה של מלחמת יום הכיפורים בזיכרון הישראלי" זכתה בציון לשבח מטעם המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS).
גדעון אביטל-אפשטיין עסק גם בהוראה. במכללת סמינר הקיבוצים לימד בתוכנית רג"ב למצטיינים וביחידה להכשרת מנהלים היסטוריה, אזרחות, רגולציה ואתיקה בחינוך. הקים וריכז תוכנית הסבת אקדמאים להוראת אזרחות, ללימודי תואר שני.
בשנים 2006–2012 לימד במרכז למחוננים ומצטיינים (כיום המרכז למצוינות) באשקלון ובמועצה אזורית חוף אשקלון.
כיועץ היסטורי, חוקר ומראיין השתתף ביצירת סדרת הטלוויזיה "לא תשקוט הארץ" על מלחמת יום הכיפורים וזכה בשנת 2014 בפרס התחקיר מטעם איגוד היוצרים הדוקומנטריים.
עוסק בחקר חיי יהודים בספרד ובגרמניה בימי הביניים ובעת החדשה ומשלים רומן היסטורי "אלף ואחת" על קורות משפחה יהודית באלף השני לספירה. כמו כן, הוא מנחה ערבי עיון ושיח סופרים בנושאים הקשורים למלחמת ששת הימים ומלחמת יום הכיפורים אותן חקר לעומק לפני פרסום ספריו.