stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניו-ג'ורנליזם

ניו-ג'ורנליזם (באנגלית: New Journalism (עיתונות חדשה)) הוא סגנון כתיבה ותפיסה עיתונאית המאופיין בכתיבה חופשית ואישית המעמידה את האובייקטיביות בספק ואת העיתונאי ועולמו במרכז כבעלי עמדה ותפקיד חברתי.
זהו זרם בעיתונות הרואה בדיווח יצירה סובייקטיבית, המפגינה מודעות עצמית לתהליכי הכתיבה העיתונאית. העיתונות החדשה נעזרת בסגנונות כתיבה ספרותיים ובדיוניים כדי להעביר את מסריה. זוהי תגובת נגד לסגנון השואף לאובייקטיביות, לנייטרליות ולנאמנות לעובדות, הדורש מן הכותב להעלים את נקודת מבטו האישית מן הכתיבה והדיווח. הניו-ג'ורנליזם ממקם את הכותב כגיבור הסצנה העיתונאית ומקנה לו תפקיד חשוב בתוך השיח הציבורי. נקודת המבט האישית, המקורית, הנרקיסיסיטית לעיתים, מחליפה את היומרה לדיווח שתוצאתו פענוח "האמת". הניו-ג'ורנליזם הוא כתיבה המתענגת על עצמה שערכה נשפט על-פי עוצמתה הרטורית.
תחילת הז'אנר

העיתונאי והסופר הנטר ס. תומפסון נחשב לאבי ז'אנר הניו-ג'ורנליזם (או, בשם שהוא נתן לו, "עיתונות הגונזו") בשורת כתבות שהתפרסמו במגזין "רולינג סטון" בסוף שנות השישים ותחילת שנות השבעים של המאה ה-20.
ספרו "פחד ותיעוב בלאס וגאס" (1972) נחשב לקלאסיקה של הז'אנר, והוא למעשה כינוס של סדרת כתבות שהתפרסמו קודם לכן בעיתונות (ב-1998 עיבד טרי גיליאם את הספר לסרט קולנוע). נקודת ציון נוספת בהגדרת הז'אנר היא פרסום מאמרו של הסופר טום וולף ב"ניו יורק מגזין" ב-1972 שעסק בכתיבה העיתונאית החדשה ובאפיונה. הז'אנר היה בתהילתו בעיתונות המגזינים האמריקאית בשנות השבעים, ועם כותביו מזוהים (בנוסף לתומפסון) העיתונאים ג'ו אסטרהאז וטרומן קפוטה.
מאפייני הניו-ג'ורנליזם

כגישה פוסט מודרנית מאופיין ז'אנר הניו-ג'ורנליזם בוויתור על הדיווח האובייקטיבי, לטובת עמדת הכותב הסובייקטיבית. הגישה דוגלת בכך שהעיתונאי אינו עוד דמות אובייקטיבית ובלתי תלויה, אלא אישיות שהיא חלק בלתי נפרד מההתרחשות. עיתונאי הניו-ג'ורנליזם הם הסיפור בעצמם, בצורה שבה הם חווים את האירועים, ובצורה שבה הם מספרים לקוראים על ההתרחשות מנקודת מבטם הסובייקטיבית במודע. הגישה מעודדת אותם להתערב בדברים שעליהם הם כותבים, לא לעמוד מהצד אלא לקחת חלק בהתרחשויות, בשל כך רבות מהכתבות הן למעשה תחקירים עיתונאיים בתחום החברתי.
הכתיבה הניו-ג'ורנליסטית שונה גם בסגנון הכתיבה. מאפייניו הם שפה משוחררת, קלילה ואסוציאטיבית יותר מקודם, תוך שימוש נרחב בסלנגים ובמונחים משפת הדיבור היומיומית. הכתיבה האישית מציגה את עולמו של הכותב, את האירועים שהוא חווה ואת שפתו וסגנונו שלו.
ניו-ג'ורנליזם בישראל

העיתונות הישראלית אימצה את הז'אנר החדש עם היווצרו, והוא היה נפוץ בכתיבה של שנות השבעים (על אף שאת ההשפעות הניו-ג'ורנליסטיות המשמעותיות בארץ ניתן לראות דווקא בכתיבת המקומונים בכלל והעיר בפרט בשנות התשעים). בין העורכים והכתבים שעודדו את הז'אנר בעיתונות הישראלית ניתן למנות את: עירית לינור (ב"כותרת ראשית" וב"חדשות"), גל אוחובסקי (ככותב וכעורך 'תרבות מעריב' והעיר), רינו צרור, רונאל פישר, אדם ברוך (בתחילת דרכו ככותב וכעורך מוניטין), אורי לוטן ורון מיברג.
הניו-ג'ורנליזם כיום

כיום נחשב הניו-ג'ורנליזם כז'אנר בדעיכה, אך רבות מהנורמות שעיצב משפיעות על עולם העיתונות והתקשורת הנוכחי: ברמת סובייקטיביות הדיווח וגם בסגנון הכתיבה האישי. תופעת העיתונאים-כוכבים (כדוגמת דנה ספקטור) נזקפת לזכות הניו-ג'ורנליזם שקידם את הכותב ועולמו והציב אותם במרכז הבמה הכתובה. בנוסף, צמחו סדרות רשת עיתונאיות המדווחות מהשטח תוך השתתפות בחוויה של מושא הסיקור, כגון דוקותיים של איתי אשר.
לקריאה נוספת

רוברט אלבין, כרוניקה של דלדול התבונה: אתיקה בפרקטיקה העיתונאית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2004.
מייק סאליבן

מייקל ג'ון סאליבן (באנגלית: Michael John Sullivan;‏ ‏נולד ב־22 בספטמבר 1939) הוא עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ויומינג ה-29 בשנים 1987–1995, וכשגריר ארצות הברית באירלנד בשנים 1998–2001.
סאליבן נולד באומהה, נברסקה כבן למשפחה מעורבת בפוליטיקה, שרבים מבניה כיהנו בבית המחוקקים של ויומינג, וגדל בעיר דאגלס שבוויומינג. הוא התחנך בבית הספר התיכון של מחוז קונברס, ולמד באוניברסיטת ויומינג. הוא עסק בעריכת דין, והיה מעורב בפוליטיקה המקומית במסגרת שירותו במועצת המנהלים של בית החולים נטרונה. הוא ניצח בבחירות למשרת המושל של 1986 ושל 1990 על אף שהוציא פחות כספים על מסעות הבחירות שלו בהשוואה ליריביו פט סימפסון ומרי מיד.
במהלך תקופת כהונתו כמושל היה סאליבן למושל הראשון בוויומינג שהחלטות הווטו שלו נעקפו. הוא מינה שלושה שופטים לבית המשפט העליון של ויומינג, בתקופתו בוצעו עונשי המוות האחרונים במדינה, הוא העביר את החוק לציון יום מרטין לותר קינג, והיה יושב ראש אגודת המושלים של המערב. בבחירות של 1994 הוא התמודד ללא הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית, וב-1998 מונה על ידי הנשיא ביל קלינטון כשגריר באירלנד. הוא היה המושל הראשון שהביע את תמיכתו בקלינטון בבבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית של הדמוקרטים ב-1992, והיה יושב ראש שותף למסע הבחירות של קלינטון בוויומינג בשתי מערכות הבחירות בהן התמודד לנשיאות.
ראשית חייו

מייק סאליבן נולד באומהה, נברסקה כבנם של מרגרט אליזבת סאליבן וג'וזף סאליבן הבן, שנבחר כפרקליט מחוז קונברס שבוויומינג מטעם המפלגה הדמוקרטית, ושימש כנשיא לשכת עורכי הדין של ויומינג. אחיו, דן סאליבן, כיהן כחבר הסנאט של ויומינג מטעם המפלגה הרפובליקנית. דודו, ג'ון סאליבן, וסבו, ג'וזף סאליבן, כיהנו בבית הנבחרים של ויומינג. סאליבן גדל בעיר דאגלס שבוויומינג על ברכי הנצרות הקתולית.
ב-1957 סיים סאליבן את לימודיו בבית הספר התיכון של מחוז קונברס, שבו הוא היה נשיא הכיתה פעם אחת וסיים כשני בכיתתו. ב-1961 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויומינג עם תואר בוגר במדעים בהנדסת נפט, וב-1964 סיים תואר במשפטים. בתקופת לימודיו הוא היה חבר באגודת הסטודנטים. ב-1961 נשא סאליבן לאישה את ג'יין מצלר, ולשניים נולדו שלושה ילדים. בשנים 1968–1986 הוא עבד כעורך דין במשרד עורכי הדין "בראון, דרו, מאסי וסאליבן".
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1974 עלה שמו של סאליבן כמועמד אפשרי למינוי כתובע הכללי של ויומינג על ידי המושל הנבחר אדגר הרשלר. במהלך שנות ה-70 הוא שימש כנשיא לשכת עורכי הדין של מחוז נטרונה.
ב-27 בינואר 1976 מונה סאליבן כחבר בוועדת הבנייה של קספר, וכחבר במועצת המנהלים של בית החולים נטרונה. במהלך תקופה זו הוא שימש כגזבר וכנשיא של מועצת המנהלים. הוא שימש כחבר במועצה עד לבחירתו כמושל.
מושל ויומינג > בחירות 1986

ב-16 בינואר 1986 הכריז סאליבן על כוונתו להתמודד על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל ויומינג. חבר הסנאט המדינתי לשעבר ביל רקטור ציין ש"אני חושב שמייק [סאליבן] יהיה מועמד טוב" לאחר שהוא פרש מהבחירות המקדימות של הדמוקרטים. ב-20 במרץ, הכריז סאליבן במסיבת עיתונאים בביתו בקספר שהוא יתמודד על מועמדות הדמוקרטים.
טנו רונקליו, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, תמך בסאליבן, ונבחר לשמש כיושב ראש של כבוד של מסע הבחירות שלו. צ'ארלס בראון, מנהל תחנת הטלוויזיה מקספר KTWO-TV, נבחר כמנהל מטה הבחירות. ב-9 ביוני הגיש סאליבן את מועמדותו. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים ניצח סאליבן את פט מקגוויר, קית' גודאינף ואל המבורג, לאחר שבמסע הבחירות הוציא 102,219 דולר.
ב-3 בספטמבר, נבחר בריאן שארט, לשעבר מועמד לסנאט של ארצות הברית ב-1982, להחליף את בראון כמנהל מסע הבחירות של סאליבן לאחר שבראון מונה כמתאם התקשורת של מטה הבחירות. בבחירות הכלליות הביס סאליבן את מועמד המפלגה הרפובליקנית פט סימפסון, לאחר שהוציא על מסע הבחירות 192,917 דולר. לדבריו של ג'וזף מאייר לא ציפה סאליבן לנצח בבחירות. הוא היה האדם הראשון בקספר שניצח בבחירות למשרת המושל מאז ניצחונו של בראיינט באטלר ברוקס ב-1906.
מושל ויומינג > בחירות 1990

ב-7 בדצמבר 1989 נרשמו "אזרחים למען סאליבן" על ידי מרילין לייט ומרק גיפורד, שנפגשו עם סאליבן, אף על פי שהוא ציין שזו לא הכרזה על התמודדות בבחירות, זאת כדי לאפשר לתרומות הבחירות להישלח לסאליבן. הוא המתין עד לאחר העברת תקציב 1992-1991, שכן הוא ביקש שלא תיגרם פוליטיזציה של התקציב. ב-1 במאי 1990 הוא הכריז על התמודדותו לתקופת כהונה שנייה, ובבחירות המקדימות של הדמוקרטים הוא הביס את רון קלינגמן, לאחר שגייס 142,559 דולר והוציא 115,966 דולר. כמנהל מסע הבחירות שלו מונה ריצ'רד לינדסי.
הרפובליקנים תלו את האשמה בתבוסתם בבחירות של 1986 בבחירות המקדימות שבהן התמודדו שבעה מועמדים שפיצלו את הנאמנות למפלגה. הוועדה המרכזית של הרפובליקנים בוויומינג קיימה פגישה ב-1989 כדי לצמצם את מספר המתמודדים בבחירות המקדימות. מרי מיד ניצחה בבחירות המקדימות לאחר שכל המועמדים למעט ניילה מרפי פרשו מהמרוץ ותמכו בה. סאליבן השתתף בחמישה עימותי בחירות מול מיד. הוא הביס אותה, ויושב ראש המפלגה הרפובליקנית בוויומינג, מרק יוז, ציין שהיה זה ניצחון סוחף. הפרש הקולות בבחירות אלו היה הגדול ביותר בבחירות למשרת המושל עד אז. במהלך מערכת הבחירות הוציאה מיד 702,105 דולר מול 310,030 שהוציא סאליבן.
מושל ויומינג > כהונתו

ב-20 בפברואר 1987 הטיל סאליבן את הווטו הראשון שלו כנגד חוק שקבע שהמושל יבחר מחליף בעת הצורך לסנאטור או לפקיד בכיר אחר מתוך רשימה של שלושה שמות שיוגשו לו על ידי המפלגה שמטעמה מכהן בעל התפקיד היוצא. ב-1988 הוא מתח ביקורת על הרפובליקנים בבית הנבחרים המדינתי על כך שמנעו מהנציגות ניילה מרפי ומרי אוד מלכהן כיושבות ראש של ועדות בשל העובדה שהן לא תמכו בניסיון לעקוף את אחת מהחלטות הווטו שלו. ב-1991 היה סאליבן למושל ויומינג הראשון שהחלטת וטו שלו נעקפה על ידי בית המחוקקים, חקיקה שאפשרה הטבות מס לקידוחי נפט, והווטו נעקף בזכות זה שהרפובליקנים השיגו תמיכה משני חברים דמוקרטים בסנאט המדינתי ושל חבר אחד בבית הנבחרים. לאחר הבחירות של 1992 כבר השיגו הרפובליקנים רוב בבית המחוקקים המדינתי.
המינוי הראשון של סאליבן של בעל תפקיד שיפוטי היה של ניקולס קלוקתיס למחוז השיפוטי הראשון של ויומינג ב-1987. הוא החליט על שלושה מינויים לבית המשפט העליון של ויומינג כאשר מינה את מייקל גולדן במקומו של צ'ארלס סטיוארס בראון ב-1988, את ויליאם א. טיילור במקומו של סטיב אורביגקיט ב-1992 ואת לארי להמן במקומו של ג. ג'וזף קרדין ב-1994. הוא ניסה למנות מחדש את קרול אוריסון למועצת השוויון של ויומינג, אך הסנאט המדינתי לא אישר את המינוי. ב-1987 מינה סאליבן את ג'וזף מאייר כתובע הכללי של המדינה. ב-1993 הוא פנה לנשיא ביל קלינטון שימנה איש ויומינג לבית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית.
ב-21 בינואר 1987 נבחר סאליבן להחליף את דייב פרוידנטל כיושב ראש מועצת הפיתוח הכלכלי והיציבות. הוא הוביל משלחת של 18 איש לאוסטרליה ולטאיוואן במשך 16 ימים ב-1987 במטרה להרחיב את שיתוף הפעולה החקלאי, העסקי, ההשקעות והתיירות בין המדינות, וב-1989 הקים לשכת סחר במרכז הסחר העולמי בטאיפיי. ב-1988 נבחר סאליבן לוועדה המנהלת של אגודת המושלים הלאומית. ב-1991 הוא היה סגן יושב ראש אגודת המושלים המערביים, ובהמשך החליף את מושל דקוטה הדרומית ג'ורג' ס. מייקלסון כיושב הראש של גוף זה. ב-1992 הוצע לו תפקיד הנשיא של מועצת ממשלות המדינות (Council of State Governments), אך הוא דחה את ההצעה באומרו שדי לו בתפקידים חיצוניים.
בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית של הדמוקרטים ב-1988 נותר סאליבן נייטרלי עד שב-6 במאי הביע את תמיכתו במייקל דוקאקיס ושימש כציר-על לוועידת המפלגה. הוא תמך בבריאן שארט בהתמודדותו באותה שנה על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית, ובג'ון ויניץ' בהתמודדותו בבחירות המיוחדות לבית הנבחרים שנה לאחר מכן. סאליבן תמך במינוי של דיק צ'ייני כמזכיר ההגנה של ארצות הברית. ב-1991 התארגן הסניף בוויומינג של מועצת המנהיגות הדמוקרטית (Democratic Leadership Council) כשסאליבן ומזכירת המדינה קאתי קרפן שימשו בו כיושבי ראש שותפים. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים ב-1992 תמך סאליבן בביל קלינטון, והיה המושל הראשון לעשות כן. יחד עם קרפן הוא שימש כיושב ראש שותף של מסע הבחירות של קלינטון בוויומינג, ונכח בוועידה הארצית של המפלגה כציר-על. בוועידות המפלגה הארציות של הדמוקרטים בשנים 1988 ו-1992 היה סאליבן יושב ראש המשלחות של ויומינג.
הבחירות לסנאט 1994

ב-11 באפריל 1994 הודיע סאליבן על כוונתו להתמודד על מועמדות הדמוקרטים לסנאט של ארצות הברית כדי להחליף את הסנאטור הרפובליקני מלקולם וולופ, וב-1 ביוני הגיש את מועמדותו. במהלך מערכת הבחירות, טען מועמד הרפובליקנים קרייג תומאס במכתב לגיוס תרומות, שהנשיא קלינטון התחייב לסיוע בהיקף של מיליון דולר למסע הבחירות של סאליבן. סאליבן דחה את ההאשמה, ודובר הבית הלבן הודיע שלא נעשתה שום התחייבות שכזו.
ב-20 ביולי השיב סאליבן תרומה של 1,350 דולר מחבר בית הנבחרים לורנס ג'. סמית' שנעשתה ב-17 ביוני באירוע גיוס כספים בפלורידה מטעם ועדת מסע הבחירות לסנאט של הדמוקרטים, לאחר שמטה הבחירות של תומאס שלח עותקים של התרומה ודיווחים על שימוש לרעה של סמית' בכספי מסע הבחירות עבור סאליבן. המפלגה הרפובליקנית בוויומינג עשתה שימוש במכתב שסאליבן וקרפן כתבו לציבור הבוחרים לתמוך בקלינטון כדי לתמוך עליהם ביקורת על ניסיון להבדיל את עצמם מקלינטון. בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לא התמודד אף מועמד מול סאליבן, אך בבחירות הכלליות הוא הובס על ידי תומאס.
שגריר באירלנד

במהלך הבחירות לנשיאות של 1992 פרסמו סאליבן וקרפן מכתב שקרא למצביעי ויומינג לתמוך בקלינטון ומתחו ביקורת על הנשיא ג'ורג' הרברט ווקר בוש. סאליבן תמך בבחירתו של קלינטון לתקופת נשיאות שנייה בבחירות של 1996 ושימש כיושב ראש שותף של מטע הבחירות של קלינטון בוויומינג לצד בוב שוסטר. שמו של סאליבן הועלה כמועמד לתפקיד כלשהו כשגריר, והוא נחשב למועמד להחלפתו של ריימונד פלין כשגריר ארצות הברית אל הכס הקדוש, אך לתפקיד מונתה בסופו של דבר לינדי בוגס.
ב-10 ביוני 1998 דיווח הוושינגטון פוסט שסאליבן הוא המועמד המוביל לתפקיד השגריר באירלנד, וסאליבן ציין שהוא היה בקשר עם פקידי הבית הלבן. ב-28 באוגוסט הודיע הנשיא קלינטון שסאליבן ימונה לתפקיד.. בכך הוא היה לתושב ויומינג העשירי שמונה למשרה דיפלומטית רמת דרג. ב-21 באוקטובר אושר המינוי על ידי הסנאט. ב-21 בינואר 1999 הגיש סאליבן את כתב האמנתו לנשיאת אירלנד מארי מקאליס.
שנותיו המאוחרות

הועלתה השערה שהנשיא ג'ורג' ווקר בוש התכוון למנות את סאליבן כמזכיר הפנים של ארצות הברית, אך בסופו של דבר מונתה לתפקיד גייל נורטון. ב-2002 הוא מונה כיושב ראש מועצת המנהלים של מכון הסביבה ומשאבי הטבע של אוניברסיטת ויומינג במקומו של ג'ון טרנר שהתפטר כדי לשמש כעוזר מזכיר המדינה של ארצות הברית לאוקיינוסים וענייני סביבה ומדע.
במערכת הבחירות של 2002 למושל ויומינג, תמך סאליבן בדייב פרוידנטל. בבחירות המקדימות לנשיאות של הדמוקרטים ב-2008 הוא תמך בהילרי קלינטון ומונה כחבר ועדת ההיגוי של מסע הבחירות שלה בוויומינג. ב-2022 נרשם סאליבן כחבר המפלגה הרפובליקנית כדי שיוכל להצביע עבור ליז צ'ייני בבחירות המקדימות של המפלגה לבית הנבחרים של ארצות הברית.
פטרת

| --- | --- |

 תחום:  מחלות זיהומיות 
 גורם:  פטריות 
 טיפול:  itraconazole  טרבינאפין  כלורהקסידין  amphotericin B  קלוטרימאזול  5-fluorocytosine  קטוקונאזול  natamycin  פלוקונאזול 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D009181
 סיווגים
 ICD-11:  1F2Z 
 
פטרת (Mycosis) היא מחלה הנגרמת על ידי פטרייה. ישנן כ-300,000 סוגי פטריות, מהן כ-150 ידועות כגורמות למחלות באדם.
הן יכולות לגרום ל:
פגיעה שטחית (Superficial Mycosis) - פטריות אשר פוגעות רק באפידרמיס ובדרמיס.
פגיעה עמוקה (Subcutaneous Mycosis) - פגיעה בתת-העור. נדירה יחסית בישראל.
פגיעה סיסטמית (Systemic Mycosis).
פטרת עור (דרמטופיטוזיס)

פטרת עור (דרמטומיקוזה) נגרמת על ידי דרמטופיטים - פטריות הצומחות באזור הקרני של העור, והורסות את החומר הקרני. ידועים 41 זני דרמטופיטים עם מבנה בסיס בצורת הייפות (hyphae). הזן השכיח ביותר (98% מהפטריות הדרמטופיטיות בישראל) הוא Trichophyton rubrum. כאשר הפטרייה פוגעת באזור מסוים היא נקראת tinea.
ישנם כמה סוגי פטרות עור:
פטרת הקרקפת (tinea capitis) - פטרייה נדירה ומדבקת, התוקפת בעיקר את עור הקרקפת. גורמת לשתי מחלות עיקריות - גזזת ויערת (Favus, לא קיימת בישראל כבר 20 שנה).
הפטרייה מתבטאת בטריאדה המורכבת מ-1. שיער קצוץ 2. שיער אפור לא מבריק 3. קשקשת.
פטרת ציפורניים (tinea unguium) - פטרת הפוגעת בעיקר בבהונות הרגליים, אך הזיהום עלול להתפשט גם לציפורני הידיים. היא גורמת להצהבת הציפורניים. הזיהום נקרא onychomycosis.
פטרת כף הרגל (tinea pedis) - פטרת נפוצה, שבדרך כלל מופיעה בין האצבעות בשלישית-הרביעית או בין הרביעית-חמישית. היא גורמת לעור להיות רטוב, אדום וקשקשי.
פטרת זקן (tinea barbe) - פגיעה בשיער הזקן. יכולה להתבטא כמחלה קלה ועד דלקת חריפה.
פטרת הפנים (tinea facie) - מתבטאת באזורים דלקתיים ללא גבול חד ועם קשקשת.
מכל הסוגים הנ"ל הפטרת שבין אצבעות כפות הרגליים היא השכיחה ביותר בישראל. החום והלחות הנוצרים בעיקר בין האצבעות הרביעית והחמישית של כפות הרגליים מהווים סביבה אידיאלית להתפתחות הפטריות. התרבותן גורמת לגרד, למסמוס של העור ובהמשך לסדקים כואבים המוכרים לרובינו. נעילה ממושכת של נעלי התעמלות בעלות סוליות גומי או נעלי צבא מגבירה את הסיכון ללקות בזיהום פטרייתי בכפות הרגליים. אם אין מטפלים בפטרת היא עלולה להתפשט לעור כף הרגל ולציפורני הרגליים.
פטרת עומק

פטרת מסוכנת יותר מפטרת העור, אך מוגבלת לאזורים הטרופיים. פטריות מסוג זה עלולות לפגוע בעור תחילה, ואחר כך הן חודרות לאיברים פנימיים וגורמות בהם זיהום. ישנם כמה סוגים של פטרות עומק:
פטרת הנבט (בלסטומיקוזה): פטרייה המתפשטת על עור הפנים, הידיים והרגליים. בהתחלה עולה בעור פצעון זעיר ששוליו מוגבהים ונוקשים, וכעבור זמן הוא מתפשט בחלקים נרחבים של העור.
קנדידה (קנדידה אלביקנס): פטרייה נפוצה, הגורמת פטרות ברירית הפה, רירית הנרתיק, ורירית פי הטבעת.
טיפול במחלה

פטרת הרגליים - בשלביה הראשונים מומלץ להשרות את כפות הרגליים כל ערב ל-15 דקות בקערת מים חמים עם תמיסה של סבון חיטוי המכיל יוד (למשל פוליספט). לאחר מכן יש למרוח בין האצבעות ועל עור כף הרגל משחה נגד פטריות. יש להתמיד בטיפול כשבועיים או שלושה לאחר שסימני הפטרייה נעלמים מהעור. כדי למנוע זיהום חוזר מומלץ לאוורר את כפות הרגליים ככל שניתן, להעדיף גריבת גרבי כותנה על גרביים מחומרים סינתטיים, לנעול סנדלים או נעליים עם סוליית עור שבהם מזיעים פחות, לרחוץ את כפות הרגליים לעיתים קרובות ולהשתמש בטלק לספיגת הזיעה.
טיפול במחלה > משחות לטיפול בפטריות

למיזיל (Terbinafine)
Clotrimaderm
Cycloderm
Bifonazole
Agispor
Goosebumps

"Goosebumps" הוא סינגל של הראפר האמריקאי טראוויס סקוט, בהשתתפות הראפר האמריקאי קנדריק לאמאר, אשר יצא לאור ב-13 בדצמבר 2016, כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן השני של סקוט, Birds in the Trap Sing McKnight, באמצעות חברות התקליטים גראנד האסטל רקורדס ואפיק רקורדס.
ב-12 באוקטובר 2018, הפסקול של סרט הקולנוע "השנאה שאתה נותן" (אנ') כלל את השיר. לאחר הוצאת השיר "The Scotts", יחד עם הראפר האמריקאי והשפעתו המוזיקלית של סקוט קיד קאדי באפריל 2020, השיר, ביחד עם "Sicko Mode", מתוך אלבום האולפן השלישי שלו, Astroworld, חוו התחדשות בהשמעות בסטרימינג ובמכירות, והשיגו הופעות בכורה או מיקומי שיא חדשים במספר מדינות, בהן אוסטרליה, צרפת, גרמניה, איטליה ושווייץ.
רקע

כשסקוט התראיין למגזין הבילבורד על אלבומו השני וכיצד נוצר החיבור בינו לבין לאמאר ב-"Goosebumps", אמר:
פגשתי אותו בטקס פרסי המוזיקה של MTV והוא ניגש אלי ואמר, 'יו, בנאדם, אני אוהב את המוזיקה שלך. זה סופר מגניב ומעורר השראה.' אמרתי משהו כמו, וואו, זה הראפר הטוב ביותר העולם - הוא אוהב את המוזיקה שלי! זה אחד הדברים שגרמו לי לרצות להמשיך לעבוד על המוזיקה שלי ולנסות להמשיך בזה כי אני לא הכי 'rappity rap ass nigga'. זה לא אני אבל אני מאוד אוהב את המוזיקה של קנדריק. אני מאוד אוהב את המוזיקה של אנדרה. אני באמת אוהב את החרא של יה. אני אוהב ראפרים. זה פשוט מגניב שהחבר'ה האלה הגיעו לעולמו של 'לה פליים' כדי לעלות על כמה ביטים חולים.
המקור באנגלית
I met him at the MTV Video Music Awards one year and he came up to me and was just like, "Yo, man, I fuck with your music. It's super dope and inspirational." I was like, whoa, this is the best rapper in the globe – he fucks with my music! That's one of the things that made me want to keep working on my music and try to keep it going 'cause I'm not the most rappity rap ass nigga. That's not me but I really love Kendrick's music. I really love André's music. I really love 'Ye's shit. I really love Jay's shit. I like rappers. It's just dope that these dudes came to La Flame's world to get down on some ill beats.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ של השיר פורסם ב-3 באפריל 2017 באופן בלעדי באפל מיוזיק. הקליפ בוים על ידי BRTHR, שביים קליפ דומה באופיו לשירו של הזמר דה ויקנד, "Party Monster".
הצלחה מסחרית

השיר הופיע לראשונה במקום ה-92 במצעד הבילבורד הוט 100, בשבוע של התאריך 24 בספטמבר 2016. לאחר מכן, נכנס השיר בשנית למצעד מספר פעמים והגיע בשיאו למקום ה-32 במצעד, ובכך הפך לשיר השלישי של סקוט שהגיע ל-40 הראשונים במצעד. בינואר 2017 הוענק לשיר תואר הזהב על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי, על מכירות של למעלה מ-500,000 יחידות שקולות בארצות הברית. ב-28 במרץ 2017 השיר זכה בתואר הפלטינה.
הופעות חיות

ב-21 בינואר 2017, טראוויס סקוט הופיע עם השיר בתוכנית "ג'ימי קימל לייב".
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016–2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016–2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016–2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2016–2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  עולמי | בילבורד גלובל 200 | 102 |  |
|  עולמי | בילבורד גלובל ללא ארצות הברית | 119 |  |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 39 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 45 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 12 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 65 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 32 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי ה-R&B\היפ הופ | 21 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים הקצביים | 1 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 54 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 58 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 65 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 79 |  |
|  ליטא | AGATA | 39 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 51 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 13 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 26 |  |
|  צרפת | SNEP | 23 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 56 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 46 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 32 |  |
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית (RIAA) | 16× פלטינה | 16,000,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 16,000,000 |
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברות תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 13 בדצמבר 2016 | רדיו קצבי עכשווי | גראנד האסטל • אפיק |  |
| ארצות הברית | 24 בינואר 2017 | רדיו להיטים עכשוויים | גראנד האסטל • אפיק |  |
גרסות כיסוי

הזמרת האמריקאית סקיילר גריי הוציאה גרסת כיסוי לשיר עם מקצב מחודש ב-29 במאי 2020.
טופ גיר

| --- | --- |

 סוגה:  ספורט מוטורי והומור
 יוצרים:  BBC
 מנחים:  בעבר: ג'רמי קלארקסון (2002–2015) ריצ'רד האמונד (2002–2015) ג'יימס מיי (2003–2015) אדי ג'ורדן (2016–2018) כריס אוונס (2016) מאט לה-בלאנק (2016–2019) סבינה שמיץ (2016–2019) רורי רייד (2016–2019) כיום: כריס האריס (2016–הווה) אנדרו פלינטוף (2019–הווה) פאדי מקגינס (2019–הווה) 
 ארץ מקור:  בריטניה
 שפות:  אנגלית 
 מספר עונות:  33
 מספר פרקים:  240 – כולל 13 פרקי ספיישל (נכון ל-2023)
 הפקה
 מפיק:  אנדי וילמן 
 מפיקים בפועל:  אנדי וילמן 
 חברת הפקה:  BBC 
 הפצה:  BBC Worldwide, נטפליקס 
 אתר צילומים:  מסלול הניסויים טופ גיר, גילדפורד, Dunsfold, שדה תעופה דאנספולד, סארי 
 מוזיקה:  דיקי בטס 
 אורך פרק:  שעה
 שידור
 רשת שידור:  BBC2 (בריטניה) ערוץ אגו (ישראל) BBC Prime (ישראל)
 תקופת שידור מקורית:  20 באוקטובר 2002 – 18 בדצמבר 2022 
 קישורים חיצוניים
 www.topgear.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
טופ גיר (באנגלית: Top Gear) היא תוכנית טלוויזיה בריטית מבית ה-BBC על כלי רכב מנועיים, ובפרט מכוניות. התוכנית הומוריסטית באופייה.
טופ גיר שמשודרת החל משנת 2002, היא גרסה חדשה של סדרה באותו שם ששודרה החל משנת 1977 עד שנת 2001.
טופ גיר הונחתה ב-22 עונותיה הראשונות על ידי ג'רמי קלארקסון, ריצ'רד האמונד וג'יימס מיי, ומציגה את הסטיג, נהג מרוצים אנונימי. התוכנית פרובוקטיבית, מצחיקה ועליזה. בתוכנית יש סקירה על מכוניות שונות, ובפרט על מכוניות על כגון בוגאטי ויירון, פגאני זונדה או פרארי 430 אשר מסוגלות להגיע למהירויות של למעלה מ-300 קמ"ש. בתוכנית מתקיימים מדי שבוע שני מרוצים: Power Lap – בו הסטיג בוחן ביצועי רכב נבחר במסלול של התוכנית, ו"כוכב במכונית במחיר סביר" (Star In a Reasonably-Priced Car), קונספט בו נבחנים מדי שבוע ידוענים תוך כמה זמן יקיפו את המסלול במכונית פשוטה ויחסית זולה (סוזוקי ליאנה שהוחלפה בעונה התשיעית לשברולט אופטרה. ובעונה ה-15 בקיה סיד).
בצילומי הפרק הראשון של העונה התשיעית עבר המגיש ריצ'רד האמונד תאונה קשה במהלך נסיעה ברכב מיוחד בעל מנוע סילון. האמונד נסע במהירות של 450 קמ"ש ונפצע קשה, אך החלים לחלוטין. העונה החלה ב-28 בינואר 2007, אחרי שהיא נדחתה מאוקטובר 2006. האמונד חזר להשתתף בפרק הראשון של העונה בו שודרו צילומים מהתאונה.
התוכנית משודרת בישראל בערוצים אגו ו-BBC Prime.
בצילומי העונה ה-22 הכה קלארקסון את אחד המפיקים והושעה מן התוכנית. יחד איתו פרשו גם מיי והאמונד והתוכנית הושעתה. באמצע 2015 הודיע ה-BBC כי הוא מתכוון להמשיך לשדר תוכנית בפורמט טופ גיר, אך עם מגישים אחרים.
באמצע 2015 פורסם ששלושת המגישים המקוריים יפיקו תוכנית דומה בשם "המסע הגדול" (The Grand Tour) עבור שירותי הווידאו של חברת אמזון.
במשחק הווידאו פורזה הוריזון 4 (Forza Horizon 4) קיימת משימה המבוססת על התוכנית.
פורמט התוכנית > מרוצים > מרוצים כנגד אמצעי תחבורה אחר

בתוכנית הופיעו מספר מרוצים בהם נהג קלארקסון במכונית על מסוימת (כגון הבוגאטי ויירון או מרצדס SLR) כנגד אמצעי תחבורה אחר שאינו מכונית, בו עושים שימוש המגישים הנותרים – מיי והמונד. בכולם קלארקסון ניצח, לעיתים אף בהפרשים של כמה דקות, קלארקסון מעוניין להוכיח שמכונית פרטית היא תמיד יותר יעילה מאמצעי תחבורה אחר. בתוכנית טוענים כי המרוצים אינם מבוימים והכול מתרחש בדיוק כפי שהדברים מוצגים, ואת צילומי הרכב מצלמים לאחר המרוץ, בדרך חזרה.
אסטון מרטין DB9 נגד תחבורה באמצעות רכבות מבריטניה למונטה קרלו. (עונה 4, פרק 1)
פרארי 612 סקאלייטי נגד מטוס נוסעים מבריטניה להרים האלפים. (עונה 5, פרק 8)
מרצדס-בנץ SLR מקלארן נגד מעבורת וסירת מרוצים מבריטניה לאוסלו. (עונה 6, פרק 6)
בוגאטי ויירון נגד מטוס פרטי (מדגם ססנה 182) אותו הטיס מיי וכונה על ידי המונד כ"מכונת כביסה מעופפת" מאיטליה ללונדון. במרוץ, אותו ניצח קלארקסון בהפרש של דקות ספורות, 'מטרת המסע' של המתמודדים הייתה לקחת שתי פטריות כמהין מצפון איטליה למסעדה בלונדון. קלארקסון לאחר מכן כינה את הניצחון ניצחון חלול, מפני שהוא צריך להעביר את שארית חייו בידיעה שהוא לעולם לא ינהג במכונית הזאת פעם נוספת. לאחר מכן העלו המגישים השערות לפיהן לעולם לא תיוצר מכונית ביצור סדרתי מהירה כמו זו, בגלל גורמים כמו התחממות כדור הארץ וכו' והמשילו את המכונית למטוס הקונקורד. (עונה 7, פרק 5)
בוגאטי ויירון נגד יורופייטר טייפון במרוץ הלוך-חזור בקו ישר לאורך 1600 מטרים (מיל 1). מטוס הקרב הסילוני ניצח.
ניסאן GT-R נגד תחבורה ציבורית לרוחב יפן: כולל רכבת רגילה ורכבת מהירה (320 קמ"ש) ומעבורת. קלארקסון, שנהג במכונית, ניצח בדקות ספורות אחרי שכיבה בטעות את מערכת ה-GPS. (עונה 11, פרק 4)