stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרנקולין מצויץ

| פרנקולין מצויץ |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: Dendroperdix 
מין:: פרנקולין מצויץ
שם מדעי
 Dendroperdix sephaena ‏סמית, 1836

פרנקולין מצויץ (שם מדעי: Dendroperdix sephaena) הוא מין דמוי-תרנגול ממשפחת הפסיוניים הקרוב לסוג פרנקולין ובעבר שייך אליו, אך כיום מהווה מין יחיד בסוגו. מצוי בטבע באפריקה שמדרום לסהרה.
מאפיינים

אורכו של הפרנקולין המצויץ 33-35 ס"מ ומשקלו 240-460 גרם. הוא בעל צוואר ארוך וגוף מעול עם כנפיים חומות, בטן בהירה וצוואר מנומר בכתמים שחורים. הראש בעל כיפה שחורה וישנו פס שחור בין העיניים למקור השחור.
מצוי באזורים שונים ברחבי הערבות והסוואנות האפריקניות והוא מסתגל גם לאזורים יבשים יותר. מזונו העיקרי הוא זרעים, ניצני עלים וחרקים. הוא מצוי מסודאן בצפון לדרום אפריקה בדרום.
תת-מינים

D. s. grantii
D. s. rovuma
D. s. spilogaster
D. s. zambesiae
D. s. sephaena
גלריה

ניזון מצואה בדרום אפריקה
הערות שוליים

↑  פרנקולין מצויץ באתר הרשימה האדומה של IUCN
פסארגאדה

מגדל "זנדאן-א סוליימאן"
פסארגאדה (בפרסית: پاسارگاد פאסארגאד; ביוונית: Πασαργάδες פאסרגאדס) הייתה בירתה הראשונה של הממלכה האחמנית לאחר שהייתה לשושלת. היא נוסדה בידי כורש במאה ה-6 לפנה"ס, ושמה הנוכחי הגיע מיוונית, אך ייתכן שמשמעותו המקורית היה "גן פרס". העיר שוכנת בעמק הנהר פולוואר, בפרובינציית פארס בדרום-מערבה של איראן, כ-70 ק"מ צפונית-מזרחית לעתיקות פרספוליס. ארמונותיה של העיר, גניה והמאוזולאום המיוחס לכורש, הם דוגמה טובה להתפתחות האומנויות והאדריכלות האחמניות, ומאז שנת 2004 מוכרזת פסארגאדה כאתר מורשת עולמית.
היסטוריה

המלך כורש בחר להקים את בירתו סמוך לאתר הקרב בו הביס את מדי בשנת 550 לפנה"ס, והעבודות להקמת העיר החלו בסביבות שנת 546 לפנה"ס. כאשר כורש נהרג בשנת 530 לפנה"ס נטמן לפי הסברה בפסארגאדה, והמאוזולאום שלו הוא השריד הידוע ביותר השוכן בה כיום. פסארגאדה שימשה כבירת הממלכה עד שדריווש הראשון, שמלך אחרי קָמְבּוגִ'יַה השני (כנבוזי) בנו של כורש, החליט להקים לו בירה חדשה בפרספוליס. עם זאת, פסארגאדה נותרה מרכז חשוב עד שהממלכה נכבשה בידי אלכסנדר מוקדון בשנת 330 לפנה"ס. לפי הרודוטוס ומספר היסטוריונים נוספים, ביקר אלכסנדר בקברו של כורש בעיר ושיפץ אותו.
המצודה במקום מכונה "תל-א תאחת" ("תל הכס") או "תל-אה תאחת-אה סוליימאן" ("תל כס שלמה"), והיא נותרה בשימוש גם בתקופה מאוחרת יותר; אך ארמונות העיר נינטשו וחומרי הבניין שלהם נוצלו למטרות אחרות. מאז המאה ה-7 נודע מבנה הקבר של כורש בכינוי "קבר אם שלמה" ("קבר-א מדאר-א סוליימאן"). לא ברור אם מדובר באמת או באגדה, אך לפי סיפור המעשה ביקשו הערבים הכובשים להרוס את מבנה הקבר, כיוון שעמד בניגוד לעקרונות האסלאם. תושבים מקומיים שכנעו אותם כי הקבר שייך למעשה לאימו של שלמה, ומכאן מקורה של האמונה כי זהו קברה. המקום היה לאתר עלייה לרגל, ומסגד קטן נבנה באתר במאה ה-10 תוך שימוש בעמודי הארמונות העתיקים. המסגד נותר בשימוש עד המאה ה-14, וכשהאתר שופץ בשנות ה-70 של המאה ה-20 הוא הועבר למקום אחר.
האתר > מבנה האתר

שטחו של האתר כ-160 הקטאר, אורכו 2.7 ק"מ ורוחבו כ-800 מטר. עם זאת העיר השתרעה על שטח גדול בהרבה ועיקרה טרם נחקר. בדרום האתר שוכן המאוזולאום של כורש, ובצפונו נישאת מצודת "תל-א תאחת-א סוליימאן" השוכנת על גבעה. במרכזה של העיר נמצא המתחם המלכותי ובו שרידי בניין השער, אולם השימוע, ארמון המגורים והגן המלכותי. צפונית לארמון ניצב מגדל "זנדאן-א סוליימאן" ("בית הכלא של שלמה") הנישא לגובה של 14 מטר ומועד הקמתו אינו ידוע במדויק. במזרח האתר נמצא מבנה קטן ורבוע שאורך כל אחת מצלעותיו הוא 16 מטר, ואשר זוהה כגשר. בשטח זה שוכנים גם חמישה כפרים המיושבים על ידי חקלאים.
האתר > המאוזולאום של כורש

המאוזולאום המיוחס לכורש עשוי מאבן גיר לבנה, והוא הוקם במהלך העשור שלפני מותו של כורש בשנת 530 לפנה"ס. השכבה התחתונה בבסיסו של המבנה היא באורך של 13.35 מטר וברוחב של 12.30 מטר, והוא עשוי משש שכבות שכל אחת מהן קטנה בממדיה מזו שעליה היא נחה. גובהה של השכבה הראשונה הוא 170 ס"מ, השנייה והשלישית נישאות לגובה של 103 ס"מ, וגובהן של שלוש הנותרות הוא 57.5 ס"מ. חדר הקבורה במאוזולאום שוכן מעל לשכבות הבסיס וצורתו כשל מבנה מלבני פשוט, הנושא גג משופע. במבנה קבוע פתח הפונה לכיוון מערב, ובימי הביניים נקבע בו גם מיחרב. על פי הרודוטוס הוצבה על הקבר כתובת בזו הלשון:
"פה נקבר כורש, המלך הגדול. אני מלכתי מהודו ועד כוש, אל תנטרו לי טינה על שלקחתי חלקה קטנה זו להניח עצמותי".
כיום שוב אין הכתובת קיימת, וגם בקרב ההיסטוריונים בעת העתיקה נגלעו מחלוקת באשר לנוסחה המדויק.
האתר > המצודה

מצודת תל-א תאחת בצפון העיר עשויה מאבני גיר גדולות שהונחו זו על זו בבנייה יבשה. (ללא שימוש במלט) צורתה היא כשל מקבילית באורך של 98 מטר וברוחב של 79 מטר, ושקעים קבועים בחומותיה בצידה הדרומי ובצידה הצפוני. גובהו של המבנה הגיע ל-15 מטר, ותחילת הקמתו בימיו של כורש, אולם זו נפסקה עם מותו. נכדו, דריווש הראשון, המשיך במלאכה במאה ה-5 לפנה"ס.
האתר > המתחם המלכותי

המתחם המלכותי כולל מספר ארמונות שניצבו בלב גנים. הארמונות הוקמו מאבנים שחורות ולבנות ועיקרם באולמות שנתמכו על ידי עמודים, ושלהם הוצמד פורטיקו. אולם השימוע (Palace S) הוקם בשנת 539 לפנה"ס לערך, והוא כלל שתי שורות שבכל אחת מהן ארבעה עמודים. בסיסי העמודים מרובעים ועשויים מאבן שחורה, והעמוד עצמו עגול ועשוי מאבן גיר לבנה. גובה הבסיסים הוא 1.04 מטר בעוד שהעמודים נישאו לגובה של 12.06 מטר. כותרות העמודים היו גם הן מאבן שחורה, ופורטיקו נקבע בשני צדדיו של הארמון.
ארמון המגורים (Palace P) הוקם בין השנים 535-530 לפנה"ס, ואולם העמודים שלו השתרע לאורך של 31.1 מטר ולרוחב של 22.1 מטר. העמודים סודרו בחמש שורות שבכל אחת מהן שישה עמודים, ובצידו הדרום-מזרחי הוקם פורטיקו.
מבנה השער שוכן ממזרח לארמון, וגם הוא בנוי כאולם עמודים מלבני באורך של 26.2 מטר וברוחב של 22.2 מטר. באחד ממשקופיו התגלה תבליט מפורסם של דמות מכונפת.
הערות שוליים

↑  צילומי ארמון פ' בפסארגדה אתר ארגון ליוויוס
"אני המלך כורש האחמני כתובת בשלוש שפות פרסית עתיקה, עילמית, ואכדית. ידוע ככתובת CMa החקוק על עמוד בארמון P פסרגדה. כתובת דומה על עמודים אחרים גרמה לבלבול לגבי התמונה המייצגת את דמות פניו.
המצודה
שרידי אולם השימוע
פרנסואה-מארי-ז'אק פוז'ר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 במאי 1881
 פטירה:  18 ביולי 1954 (בגיל 73)
 מדינה:  צרפת
 תקופת הפעילות:  20 ביוני 1933 – 26 במאי 1941 (8 שנים)
 דרגה:  גנרל
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
פרנסואה-מארי-ז'אק פוז'ר (באנגלית: François-Marie-Jacques Fougère;‏ 26 במאי 1881 – 18 ביולי 1954) היה גנרל צרפתי. הוא שירת בצבא הצרפתי בין השנים 1933 ל-1941, במהלך 1940 היה מחליף מקומו של אז'ן מיטלהאוזר. היה פעיל צבאי במערכה בסוריה ובלבנון במלחמת העולם השנייה.
פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית

פרס הרב טולידאנו לספרות תורנית הלכתית הוא פרס הניתן למחברי ספרי הלכה על ידי המועצה הדתית תל אביב-יפו החל משנת תשל"ח (1978), על שם הרב יעקב משה טולידאנו. הפרס ניתן לעוסקים בספרות תורנית הלכתית: ספרי פרשנות, ספרי פסקים ושאלות ותשובות.
מאז תשס"ח הפרס מוענק על ידי ועדה בראשות הרב ישראל מאיר לאו, ובשותפות הרבנים שלמה דיכובסקי, יוסף נדב, בן ציון נשר ומשה בר.
זוכי הפרס

| שנה | זוכי הפרס |
| --- | --- |
תשל"ח:  הרב עובדיה יוסף, על שו"ת יביע אומר
תשל"ט:  הרב אברהם חפוטא, על מהדורתו לספר ההשלמה  הרב יהושע מנחם אהרנברג, על הספר דברי יהושע  ד"ר אבנר חי שאקי, על הספר מיהו יהודי
תש"מ:  הרב שלום משאש, על שו"ת תבואות שמ"ש  הרב יששכר תמר, על פירושו לירושלמי עלי תמר
תשמ"א:  הרב אברהם אלמליח, על הספר בתוך עמי  הרב  מסעוד בן שמעון, על הספר מנחה טהורה  הרב קלמן כהנא, על הספר חקר ועיון – מסכת שביעית
תשמ"ב:  הרב יצחק ידידיה פרנקל, על הספר דרך ישרה  הרב חיים דוד הלוי, על שו"ת עשה לך רב  הרב אליעזר כהן, על הספר שיח כהן חלק ב
תשמ"ג:  הרב  יהושע מאמאן, על שו"ת עמק יהושע חלק א  הרב  ברוך רקובר, על הספר ברכת אליהו  הרב  אברהם מרדכי ספרין, על הספר הלכה אחרונה
תשמ"ד:  הרב יצחק ברדא, על שו"ת יצחק ירנן  הרב יוסף בר שלום, על הספר נצח יוסף
תשמ"ה:  הרב אליהו בקשי דורון, על שו"ת בנין אב  הרב חיים פרדס, על הספר אשד הנחלים
תשמ"ו:  הרב בן ציון נשר, על שו"ת שבי ציון  הרב דוד אברהם מנדלבוים, על מהדורתו לספר חלקת יואב  הרב יהודה ארליך, על הספר ארץ צבי  הרב צבי כהן, על הספר פסח וט' באב שחל בשבת
תשמ"ז:  הרב יעקב דוד אילן, על הספר כנסת ראשונים  הרב משה זאב פרידמן, על הספר קרבן משה  הרב שמואל בן הרוש, על הספר תומר דבורה  הרב יהודה מאיר אברמוביץ, על הספר "חזון ומעש באגודת ישראל" (חלק א).  הרב שאול רייכנברג, על הספר שביעית להלכה ולמעשה  הרב יצחק בן שושן, על הספר בפי ישרים
תשמ"ח:  הרב גרשון אריאלי, על הספר עיטורי ביכורים  הרב יוסף בא-גד, על הספר אוגדן הסוגיות ונחלי לימוד  הרב יצחק יוסף, על הספר איסור והיתר
תשמ"ט:  הרב יוסף גולדברג, על הספר הלכות מתווכים  הרב יונה מצגר, על שו"ת מים ההלכה  הרב אלימלך וינטר, על הספר מנחת אלימלך  הרב דוד כהן, על הספר עבודת המקדש
תש"נ:  הרב מנחם מנדל חכם, על הספר זהב מנחם  הרב שמואל דוד, על שו"ת מראש צורים  הרב הלל הלוי, על הספר קידוש כהלכתו  הרב חיים קלמנוביץ', על מהדורתו לספר קצות החושן הלכות דיינים  הרב א.ד. רבינוביץ', על הספר המצוה והמקרא
תשנ"א:  הרב יוסף צובירי, על סידור כנסת הגדולה חלק ב  הרב שמואל טרוביץ, על הספר מעדני שמואל חלק ב  הרב פנחס כץ, על הספר איש מבית לוי חלק ב  הרב איסר קליגר, על הספר פסוק ראשון של שמע וטיול בפרדס
תשנ"ב:  הרב דב בער אליעזרוב, על הספר שאלי ציון  הרב שלמה ניימן, על הספר בניין שלמה  הרב צבי יצחק הכהן אדלר, על הספר אבן בוחן
תשנ"ג:  הרב אברהם הלל גולדברג, על הספר מצוות הארץ כהלכתן  הרב ישעיהו פנחס רוטנברג, על הספר מנחת פרי
תשנ"ד:  הרב מיכאל ארליך, על הספר תורת הבגד  הרב אהוד אביצדק, על הספר דעת תפילה
תשנ"ה:  הרב שלמה משה עמאר, על שו"ת שמע שלמה  הרב משה רייס, על הספר להבין ולהשכיל
תשנ"ח:  הרב יועזר אריאל, על הספר תורת המשפט  הרב שניאור זלמן רווח, על הספר ביכורי שדה
תשנ"ט:  הרב שמעון אשר, על הספר שער אשר  הרב יונה פודור, על הספר נחפה בכסף
תשס"ח:  הרב אלון אבידר, על שו"ת אדני פז  הרב אברהם יעקב כהן, על הספר עמק המשפט – זכויות יוצרים
תשס"ט:  הרב יצחק אלמליח, על הספר אמרי משפט  הרב מרדכי פירר, על הספר מור הרים
תשע"א:  הרב איתמר מחפוד  הרב אלחנן פרינץ, על שו"ת אבני דרך
תשע"ב:  הרב זעליג לייב קלמן, על הגדה של פסח  הרב נדיב תורג'מן, על הספר עדות השבת
תשע"ד:  הרב אברהם דרעי, על הספר אוצר ברית אברהם  הרב יהודה זולדן, על הספר מגילה במוקפות חומה
תשע"ו:  הרב שמואל טל על הספר טל חיים בשר בחלב ותערובות  הרב אליהו פנחסי על הספר הכשרות למעשה
הרב שמואל טל מקבל את פרס הרב טולידאנו, מאת הרב ישראל מאיר לאו על הספר טל חיים - הלכות בשר וחלב ותערובות
פרובינקיה רומית

הפרובינקיות הרומיות לאחר 120 לספירה
הפרובינקיות בשנת 395 לספירה
פרובינקיה רומית (בלטינית: provincia) היה שמה של יחידה מנהלתית בתחום שלטון החוץ של הרפובליקה הרומית ולאחר מכן של הקיסרות הרומית. כל השטחים שהיו תחת שליטת המדינה הרומית מחוץ לחצי האי האפניני חולקו למספר פרובינקיות, בצורה שאפשרה לרומא לשלוט על שטחים נרחבים אלה. שמות הפרובינקיות, מספרן ושטחן השתנו לאורך ההיסטוריה של רומא, בייחוד לאחר המעבר משלטון הרפובליקה לשלטון הקיסרות.
בהוראתו המקורית שימש המונח "פרובינקיה" לציון מרחב סמכות של פקיד שלטון או מצביא. מרחב זה לא היה בהכרח מרחב גאוגרפי. ברבות הימים נעשה שימוש נפוץ יותר במונח לציון הוראתו הגאוגרפית-מנהלית.
בפרובינקיה משל בדרך כלל פוליטיקאי רומי בעל מעמד סנאטורי, כלומר קונסול או פראיטור לשעבר, שכיהן כנציב בפרובינקיה מתוקף היותו פרומגיסטראט.
בתקופת הרפובליקה הרומית מושלי הפרובינקיות מונו לתקופה של שנה אחת. בתחילתה של כל שנה חולקו הפרובינקיות השונות למושלים העתידיים על ידי הגרלה או מינוי ישיר של הסנאט הרומי. בדרך כלל הממשל בפרובינקיות הבעייתיות יותר, בהן הייתה סכנה למרידה פנימית או פלישה של כוח חיצוני, ניתן לקונסולים לשעבר, אישים בעלי ניסיון ויוקרה רבים. בהתאמה חולקו לגיונות הצבא הרומי בפרובינקיות השונות לפי מידת הסכנה הצבאית שהייתה טמונה בהם.
גודלן ומספרן של הפרובינקיות השתנה בהתאם למצב הפוליטי הפנימי של רומא. לדוגמה, בתקופת הקיסרות הרומית פוצלו פרובינקיות בהן הוצבו כוחות צבא גדולים על מנת למנוע ריכוז כוח אצל הנציב המקומי, כוח שיכול לשמש אותו נגד הקיסר.
עם ייסוד משטר הפרינקפס של אוגוסטוס ותחילת עידן הקיסרות הרומית, ריכז אוגוסטוס בידיו את הסמכויות למנות נציבים לפרובינקיות מסוימות. למעשה הפרובינקיות החשובות של האימפריה מבחינה אסטרטגית, אלו ששכנו בגבולות האימפריה, או היו בעלות חשיבות כלכלית כמו מצרים, הפכו לפרובינקיות קיסריות, שבהן לקיסר הייתה סמכות ניהולית וצבאית עליונה, דרך הנציב שמינה ששימש כבא כוחו. שאר הפרובינקיות זכו למעמד של פרובינקיות סנטוריות, פרובינקיות שבהם הסנאט הרומי היה בעל זכות למנות את הנציבים. חלוקה זו לא מנעה מהקיסר להתערב בענייני הפרובינקיות הסנאטוריות כשראה צורך בכך, אולם היא נתנה לסנאט מידה מסוימת של השפעה, או לפחות מראית עין של כזו.
מצרים עצמה הייתה פרובינקיה מיוחדת במעמדה בתקופת הקיסרות, פרובינקיה אשר הייתה למעשה רכושו הפרטי של אוגוסטוס ולאחר מכן יורשיו, ונשלטה על ידי נציב ממעמד הפרשים.
עם מהלך השנים הלך ופחת מספר הפרובינקיות שנשלטו על ידי אנשים ממעמד סנאטורי, והתפתחו מעמדות חדשים של נציבים שמונו על ידי הקיסר הרומי מקרב הצבא, מעמד הפרשים ומקורביו. במהלך ההיסטוריה של האימפריה הרומית ניצלו נציבים רבים את הכוח הצבאי שעמד לרשותם בניסיון למרוד בקיסר הרומי ולמלוך במקומו. אחת הדוגמאות הבולטות לניסיון מוצלח כזה הוא של אספסיאנוס, מדכא המרד הגדול ונציב סוריה, שניצל את משאביו הצבאיים והטלטלה שעברה על רומא כדי להשתלט עליה.
הפרובינקיה הרומית הראשונה הייתה סיקיליה (האי סיציליה) שסופחה לשטחה של הרפובליקה בשנת 241 לפנה"ס, לאחר שנכבשה מידי קרתגו במהלך המלחמה הפונית הראשונה. הפרובינקיה השנייה שנוסדה הייתה קורסיקה וסרדיניה בשנת 231 לפנה"ס.
בזמן עלייתו של יוליוס קיסר לשלטון היו קיימות בתחומה של הרפובליקה 14 פרובינקיות, 7 באירופה, חמש באסיה ושתיים באפריקה. קיסר ייסד בתקופת שלטונו עוד שלוש פרובינקיות חדשות. ב־120 לספירה היו קיימות באימפריה הרומית 49 פרובינקיות, מספר השיא של האימפריה. בימי הרפורמות של דיוקלטיאנוס בוטל הסדר הישן של הפרובינקיות ורוב הפרובינקיות עברו חלוקה מחדש לפרובינקיות קטנות יותר.
ראו גם

אבן מיל - אבני דרך לסימון הדרכים ומי שבנה אותן לאורך הדרכים הרומיות
גלריה

מרחצאות סימייה (סמלנום, Cemenelum) (צר') בירת אלפס מרטימה (אנ') באמצע שכונת סימייה (אנ') בניס
הארנה בסימייה בפרובינקיית אלפס מרטימה
פרס הרומן הערבי

| --- | --- |
 תיאור:  פרס לסופר ערבי שיצירתו תורגמה לצרפתית
 מדינה:  צרפת 
 סכום הזכייה:  15,000 אירו 
 תקופת הפרס:  2008–הווה (כ־16 שנים) 
 
פרס הרומן הערבי (בצרפתית: Prix du roman arabe) הוא פרס ספרותי אשר נוסד בשנת 2007 על ידי מועצת השגרירים הערבים בצרפת ומכון העולם הערבי שבפריז.
הוא מוענק מדי שנה ל"יצירה ספרותית בעלת ערך ספרותי גבוה ולסופר ממוצא ערבי, אשר נכתבה או תורגמה לצרפתית". עם הפרס מוענק סכום כספי של 15,000 יורו.
רשימת זוכים

2008: אליאס ח'ורי על ספרו Comme si elle dormait שתורגם על ידי ראניה סמארה.
2009: ג'מאל אלע'יטאני על ספרו Les Poussières de l'effacement שתורגם על ידי חאליד אוסמן.
2010: ראשיד בודג'ידרה על ספרו Les Figuiers de Barbarie
2011: חנאן אל-שייח' על ספרו Toute une histoire שתורגם על ידי סטפני דוג'ולס.
2012: בואלם סנסל על ספרו Rue Darwin מהוצאת גלימאר, הפרס הכספי בוטל, בשל ביקורו בפסטיבל הסופרים שנערך בישראל.
צ'ארלס ראמני סמסון

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1883 הממלכה המאוחדת מנצ'סטר, הממלכה המאוחדת
 פטירה:  5 בפברואר 1931 (בגיל 47) הממלכה המאוחדת סולסברי, הממלכה המאוחדת
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השתייכות:  הצי המלכותי (1898-1914)  שירות האוויר של הצי המלכותי (1914-1918)  חיל האוויר המלכותי (1918-1929)
 דרגה:   קומודור אוויר
 תפקידים בשירות
 מפקד האגף הימי של גיס התעופה המלכותי (1912-1914) מפקד כנף 3 (1914-1916) מפקד ספינה (1916-1917) מפקד להק (1918-1921) ראש מטה פיקוד המזרח התיכון של חיל האוויר המלכותי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
  אות השירות המצוין   מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש   צלב המלחמה הצרפתי   צלב חיל האוויר
 
קומודור צ'ארלס ראמני סמסון (באנגלית: Charles Rumney Samson; ‏ 8 ביולי 1883 - 5 בפברואר 1931) היה חלוץ תעופה ימית. האדם הראשון שהמריא מעל סיפון ספינה נעה ומפקד בשירות האוויר של הצי המלכותי ובחיל האוויר המלכותי.
עד מלחמת העולם הראשונה

נולד במנצ'סטר והחל את שירותו בצי המלכותי הבריטי כשוחר (קאדט) על סיפונה של אה"מ בריטניה ב-1897 לפני שהתקבל כאיש צוות, שנתיים מאוחר יותר. ב-1902, בהיותו ב-19 קיבל דרגת קצין זוטר וב-1904 קודם לדרגת לוטננט. סמסון המשיך לשרת בצי המפרץ הפרסי וסומלילנד ובמערך ההכשרה וההדרכה של הצי.
ב-1911 היה אחד מארבעה קציני צי שנבחרו לקבל הכשרה בתחום הטיס. הוא הוכשר בבסיס הצי באיסטצ'רץ', קנט, והוצב בו עם תום הכשרתו. עם הקמת גיס התעופה המלכותי ב-1912 היה סמסון למפקד האגף הימי שלו (שיהפוך שנתיים לאחר מכן לשירות האוויר של הצי המלכותי) בדרגת קומנדר ולמפקד בית הספר לטיס באיסטצ'רץ'. בנוסף, מונה סמסון על ידי הלורד הראשון של האדמירליות, וינסטון צ'רצ'יל, למנהל פרויקט מחקר ופיתוח להמראת מטוס מעל סיפונה של ספינה. סמסון היה מעורב גם בפיתוח אמצעי ניווט, זיהוי, ואמצעים להפצצה אווירית מדויקת.
ב-9 במאי 1912 המריא סמסון במטוס שורט S.27 מעל סיפון אוניית המערכה אה"מ היברניה, כאשר האונייה הפליגה במהירות 10.5 קשר (19.4 קמ"ש) ובכך היה לאדם הראשון שהמריא מעל סיפון ספינה נעה. באפריל 1914 הופרד האגף הימי מגיס התעופה המלכותי והוכפף למחלקת התעופה באדמירליות. סמסון מונה למפקד טייסת 3 שתהפוך בהמשך לכנף ועסק בגיוס טייסים מבין קציני הצי שהיו מעוניינים בכך, על מנת להגדיל את הכוח.
מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה יצא סמסון בראש הטייסת שלו לגבול צרפת-בלגיה למשימות מגוונות של סיוע, סיור ותקיפה. בנוסף, יצר כוח שמנה בראשיתו שתי שריוניות קרקעיות למטרות סיור ואיסוף טייסים שנטשו. השריוניות היו למעשה מכוניות שצוידו במיגון לוחות מתכת ובמקלע. בהמשך צויד הכוח בשריונית רולס-רויס וצוותו לו חיילי חיל הנחתים המלכותי במסגרת מחלקת השריוניות של שרות האוויר של הצי (RNAS Armoured Car Section) שפעלה בצרפת מנובמבר 1914 ועד קיץ 1915. עם התייצבות החזית המערבית, הוביל סמסון תקיפות בסיסי צפלין גרמניים בקלן ודיסלדורף ועמדות תותחים. על שירותו בחזית המערבית הוענק לו אות השירות המצוין.
במרץ 1915 הועברה הכנף של סמסון, שכללה מטוסי B.E.2 ואחרים, לחזית הדרדנלים, במסגרת מערכת גליפולי. בסיסה נקבע באי טנדוס והיא סיפקה את הכיסוי האווירי לכוחות הקרקע, יחד עם הספינה ארק רויאל (HMS Ark Royal), הספינה הראשונה בעולם שתוכננה ונבנתה כנושאת מטוסים. סמסון עצמו, כמפקד, יצא למשימות רבות, בהן משימות תקיפה כסיוע לנחיתת הכוחות הבריטיים בכף הלס, טיבוע צוללת גרמנית ועוד. כן הדגיש סמסון את העלאת המורל של חיילי הרגלים באמצעות מעוף מעליהם ועידודם. באוגוסט 1915 צורפה כנף 3 של סמסון לכנף 2 במפיקודו של פרדריק סייקס בבסיס אימברוס, תוך ביטולה למעשה של כנף 3. סמסון המשיך לשרת תחת סייקס וסמכויותיו כמפקד נשללו ממנו.
במאי 1916 התמנה סמסון למפקד הספינה HMS Ben-my-Chree שהוסבה לספינת-בסיס ("דפו") למטוסים ימיים. בסיס הספינה היה בפורט סעיד והיא סיירה לאורך חופי ארץ ישראל וסוריה, תוך הוצאת גיחות הפצצה של עמדות הצבא העות'מאני, שחלקן בוצעו על ידיו באופן אישי. ביוני 1916 הוביל מסע דרך תעלת סואץ להפצצת עמדות עות'מאניות לאורך חופי ערב הסעודית ונמלי האי פרים (אי), ג'דה ועדן במסגרת הסיוע הבריטי למרד הערבי הנהגתו של השריף חוסיין בן עלי. בינואר 1917 השתתפה ספינתו בהגנה האנגלית-צרפתית על קסטלוריזו, ב-11 בינואר טובעה הספינה באש תותחים עות'מאניים. סמסון הועמד למשפט בפני בית דין צבאי שמצא אותו אשם באובדן הספינה. סמסון שב לפקד על פעולות סיור בזירת האוקיינוס ההודי.
מנובמבר 1917 ועד תום המלחמה הוצב סמסון כמפקד הטייסות בבסיס הצי בגרייט יארמות', נורפוק, כאחראי על פעילות נגד צפלינים ונגד צוללות בים הצפוני. באוקטובר 1918 הפך הכוח עליו פיקד סמסון לכנף 73 של להק 4 של חיל האוויר המלכותי החדש שנוצר. בתוך כך ויתר סמסון על דרגות הצי שלו ומונה למפקד להק (Group captain) בחיל האוויר המלכותי.
לאחר המלחמה

ב-1921 מונה סמסון למפקד כוחות האוויר הבריטיים במזרח הים התיכון, שבסיסו במלטה. ב-1922 קיבלת דרגת קומודור והועבר לבסיס חיל האוויר המלכותי קנלי בלונדון. ב-1926 מונה לראש מטה פיקוד המזרח התיכון של חיל האוויר המלכותי. ב-21 באפריל 1927 נחת לאחר שהוביל טיסה חוצת-אפריקה של ארבעה מטוסי פיירי III מבסיסו בקהיר לקייפטאון שארכה 22 יום.
ב-1929 פרש משירות עקב מצבו הרפואי. סמסון נפטר בביתו בסולסברי ב-1931 כתוצאה מהלם לבבי.
עיטורים ואותות כבוד

1914 - אות השירות המצוין על פעילותו בחזית המערבית, ובפר סיועו לאבטחת דנקרק
1914 - צלב המלחמה הצרפתי (Croix de guerre)
1915 - אביר לגיון הכבוד הצרפתי
1916 - ציון לשבח על תפקודו במערכת גליפולי
1917 - פס נוסף על עיטור אות השירות המצוין (שכמוהו כזכייה שנייה), על אבירות כקצין אווירי
1919 - צלב חיל האוויר; עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש על שירות יוצא מן הכלל במלחמה
הערות שוליים

1 2  היסטוריה של הצי, מרץ 1911
↑  The Naval Review and the Aviators, Flight 18 May 1912
↑  היסטוריה של הצי, 18 בינואר 1917
↑  "The Service African Flights". Flight: 647. 28 April 1927
↑  אותות הצטיינות, הלונדון גאזט, מס' 28948, 20 באוקטובר 1914 עמ' 8501]
↑  ציונים לשבח במערכת גליפולי, הלונדון גאזט מס' 29507, 14 במרץ 1916 עמ' 2868
↑  אותות הצטיינות, הלונדון גאזט מס' 29913, 23 בינואר 1917 עמ' 843
↑  ציונים לשבח במערכת גליפולי, הלונדון גאזט מס' 31378, 30 במאי 1919 עמ' 7026
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310959405171  BnF: cb14979246r (data)  ISNI: 0000 0001 2283 3589  LCCN: no2011106151  SUDOC: 154009202  VIAF: 98508519   WorldCat (עם VIAF): 98508519 
המראתו ההיסטורית של סמסון מעל סיפונה של ה"היברניה"
פרס הרברנד

| --- | --- |
 תיאור:  פרס בתחום מדעי המחשב
 הגוף המעניק:  Conference on Automated Deduction 
 תקופת הפרס:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 נקרא על שם:  Jacques Herbrand 
 cadeinc.org/Herbrand-Award
 
פרס הרברנד עבור תרומה ייחודית לחשיבה אוטומטית (באנגלית: Herbrand Award) הוא פרס המוענק על ידי ‏Conference on Automated Deduction ‏(.CADE inc). הפרס ניתן לאדם או קבוצה עבור תרומה חשובה להוכחת משפט אוטומטיות. הפרס נקרא על שם המדען הצרפתי ז'אק הרברנד ומוענק בכנס CADE או IJCAR. גובה הפרס המוענק הוא כאלף דולרים אמריקנים. הפרס מוענק לאחר הצבעה של נאמני CADE וזוכי העבר.
זוכי הפרס

1992: לארי ווס
1994: וודי בלדסו
1996: ג'ון אלן רובינסון
1997: וו ונג'ון
1998: ג'רארד היוט
1999: רוברט אס. בוייר וג'יי. סטרות'ר מור
2000: ויליאם מקיואן
2001: דונלד לאבלנד
2002: מארק סטיקל
2003: פיטר אנדרוס
2004: הארלד גנזינגר
2005: מרטין דייוויס
2006: וולפגנג ביבל
2007: אלאן באנדי
2008: אדמונד קלארק
2009: דיפאק קאפור
2010: דייוויד פלאיסטד
2011: נחום דרשוביץ
2012: מלווין פיטינג
2013: גרג נלסון
2014: רוברט קונסטבל
2015: אנדריי וורונקוב
2016: זהר מנה וריצ'רד וולדינגר
2017: לורנס פאולסון
2018: ברונו בוכברגר
2019: ניקולאי ביורנר ולאונרדו דה מורה
2020: פרנץ באדר
2021: טוביאס ניפקאו
2022: נטראג'אן שנקר
צ'ארלס קרמייקל מונרו

| --- | --- |

צ'ארלס קרמייקל מונרו
 לידה:  15 ביוני 1860 בלב ים על ספינת הוד מלכותה "Maid of Judah" הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  7 בדצמבר 1929 (בגיל 69) וסטמינסטר, לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  בית הקברות ברומפטון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בית הספר שרבורן  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט 
 בן או בת זוג:  Mary Caroline O'Hagan (1 באוקטובר 1912–?) 
 השתייכות:  הצבא הבריטי 
 תקופת הפעילות:  1878–1920 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-47   מפקד הדיוויזיה ה-2   מפקד הקורפוס ה-1   מפקד הארמייה השלישית   מפקד הכוחות הבריטים בגליפולי   מפקד הקורפוס ה-16   מפקד הארמייה הראשונה   מפקד הצבא הבריטי בהודו
 פעולות ומבצעים
 מלחמת הבורים השנייה   מלחמת העולם הראשונה   המלחמה האפגאנית-בריטית השלישית
 עיטורים
 אביר הצלב הגדול של מסדר האמבט.   אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.   אביר המפקד העליון של מסדר כוכב הודו.   תואר ברון.
 תפקידים אזרחיים
 מושל גיברלטר.
 
סר צ'ארלס קרמייקל מונרו (באנגלית: Charles Carmichael Monro; ‏15 ביוני 1860 – 7 בדצמבר 1929), היה גנרל בריטי, שכיהן כמפקד הכוח הבריטי במערכת גליפולי במלחמת העולם הראשונה ובהמשך הועבר עם כוחותיו לחזית המקדונית. במהלך שנות ה-20 כיהן מונרו בתפקיד מושל גיברלטר.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

מונרו למד בבית הספר הפרטי שרבורן שבדורסט ובהמשך במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט אשר בברקשייר. ב-1879 הוסמך כקצין רגלים והוצב בגדוד הרגלים ה-2, אשר בהמשך לחם תחת פיקודו של מונרו במלחמת הבורים השנייה. בין 1901 – 1907 פיקד מונרו על בית הספר הצבאי לרובאים. ב-1903 הועלה לדרגת קולונל וב-1907 הועלה לדרגת מייג'ור-גנרל, מונה לפקד על חטיבת הרגלים ה-13 הבריטית והוצב במפקדת הצבא בדבלין. ב-1912 מונה למפקד הדיוויזיה ה-47.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה מונרו למפקד הדיוויזיה ה-2 שהייתה חלק מהקורפוס ה-1 בפיקודו של דאגלס הייג. הדיוויזיה נשלחה לצרפת והשתתפה בקרב מונס ובקרב איפר הראשון במסגרת החזית המערבית. ב-27 בדצמבר 1914 מונה למפקד הקורפוס ה-1, וב-15 ביולי 1915 הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הארמייה השלישית. באוקטובר 1915 הודח הגנרל יאן המילטון מהפיקוד על חיל המשלוח לים התיכון שלחם בגליפולי ומונרו מונה תחתיו. מונרו לחץ לפינוי כוחות מדינות ההסכמה מחצי האי כדי להביא אל סיומה את המערכה הכושלת והצליח לשכנע בכך את הפיקוד הבריטי העליון. באוקטובר הועבר מרבית הכוח הבריטי בבהילות לחזית המקדונית, הונחת בסלוניקי ונשלח לגבול סרביה כדי להציל את הממלכה מקריסה. הכוחות הגיעו באיחור כאשר צבאות מעצמות המרכז היו בשלבי סיום כיבוש המדינה והצבא הסרבי נסוג לכוון אלבניה. הבריטים נסוגו במהירות לכוון סלוניקי וייצבו קו הגנה סביב העיר. בנובמבר החליף הגנרל בריאן מהון את מונרו וקיבל פיקוד על הקורפוס ה-16 הבריטי. בינואר 1916 מונה מונרו למפקד הארמייה הראשונה, הוצב בצרפת וכיהן בתפקידו עד סוף ספטמבר.
ביוגרפיה > שלהי הקריירה ואחריתו

בין ה-1 באוקטובר 1916 ועד ה-21 בנובמבר 1920 כיהן מונרו כמפקד כוחות הצבא הבריטי בהודו, אשר לחמו בעת כהונתו במלחמה האפגאנית-בריטית השלישית. ב-26 במאי 1923 מונה לתפקיד מושל גיברלטר וכיהן בתפקידו עד ה-13 באוגוסט 1928. לאחר פרישתו כיהן בחבר הנאמנים של מוזיאון המלחמה האימפריאלי. מונרו הלך לעולמו ב-7 בדצמבר 1929 והוא בן 69 שנים.
ראו גם

מערכת גליפולי