stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איתן בן שטרית
ביוגרפיה > 2024 > שיא ישראלי והגעה למשחה גמר אולימפי

במשחקים האולימפיים עצמם הוא שחה במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשלב המוקדמות וסיים ביחד עם דניס לוקטב, בר סולובייצ'יק וגל כהן גרומי בשיא ישראלי חדש 7:08.43 דקות ועלה מהמקום השמיני ביחד עם נבחרת קוריאה הדרומית למשחה הגמר. כשחיין שלישי הוא שחה ב"זינוק שליחום" תוצאה של 1:48.01 דקות. הוא הוחלף במשחה הגמר, אך הרביעייה הישראלית שחתה לאט יותר בכשתי שניות.
באליפות ישראל שנערכה במכון וינגייט בתחילת אוגוסט 2024 זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:01.80 דקות, אחרי שמואל וייסבורג (2:01.74 דקות) ולפני אלכסיי גליבינסקי מהפועל ירושלים (2:03.95 דקות) ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:28.90 דקות, אחרי שמואל וייסבורג (4:22.92 דקות) ולפני יהב חלג מכבי קריית אונו (4:29.83 דקות). נוסף לכך, הוא סיים פעמיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.96 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 3:58.56 דקות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

100 מטר חופשי: 50.10 שניות (2024)
200 מטר חופשי: 1:47.67 דקות (2024)
400 מטר חופשי: 3:54.35 דקות (2024)
200 מטר מעורב אישי: 1:59.47 דקות (2023)
400 מטר מעורב אישי: 4:19.07 דקות (2022)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

200 מטר חופשי: 1:45.45 דקות (2021)
200 מטר מעורב אישי: 1:56.16 דקות (2022)
400 מטר מעורב אישי: 4:07.55 דקות (2021) - שיא ישראל לנוער
מוכה אהבה

| --- | --- |

 בימוי:  פול תומאס אנדרסון 
 הופק בידי:  פול תומאס אנדרסון 
 תסריט:  פול תומאס אנדרסון 
 עריכה:  לזלי ג'ונס 
 שחקנים ראשיים:  אדם סנדלר (Barry Egan) מרי לין רייסקוב דון מקמנוס לואיס גוזמן אמילי ווטסון פיליפ סימור הופמן רוברט סמיגל 
 מוזיקה:  ג'ון בריאון 
 צילום:  רוברט אלסוויט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה, Revolution Studios 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בנובמבר 2002 
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, דרמה קומית, סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס, הונולולו/וואייקיקי 
 הכנסות באתר מוג'ו:   punchdrunklove
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוכה אהבה (באנגלית: Punch-Drunk Love) הוא סרט דרמה-קומדיה רומנטית אמריקאי משנת 2002 שכתב וביים פול תומאס אנדרסון, ובכיכובם של אדם סנדלר, אמילי ווטסון, פיליפ סימור הופמן, לואיס גוזמן ומרי לין רייסקוב.
הסרט מביא את סיפורו של בארי איגן, יזם קטן בעל חרדה חברתית גדולה ופרצי זעם פתאומיים, אשר מתאהב בלנה לנרדס, חברה לעבודה של אחת משבע אחיותיו. במעבר בין פרקי העלילה השונים, משובצות בסרט יצירות וידאו ארט מאת האמן ג'רמי בלייק.
"מוכה אהבה" זכה בביקורות ליחס אוהד לרוב, ובעיקר הופעתו של סנדלר אשר זיכתה אותו בשבחים רבים. מן הפן המסחרי עם זאת, הסרט לא כיסה במכירות כרטיסים את עלות הפקתו שנאמדה ב-25 מיליון דולרים.
עלילה

בארי איגן (אדם סנדלר) הוא רווק בעל חברה שמשווקת פומפות לחדרי שירותים ופריטים אחרים. לבארי שבע אחיות שעימן יש לו יחסים מתוחים, והוא מנהל חיי בדידות בצל חרדה חברתית וחוסר יציבות רגשית. חייו של בארי מקבלים תפנית לא צפויה כאשר בשחר של יום אחד הוא עד לתאונת דרכים בלתי מוסברת, לאחריה הוא אוסף אל משרדו הרמוניום שננטש ברחוב מרכב מסחרי חולף, ופוגש בלנה לאונרד (אמילי ווטסון), חברה לעבודה של אחותו אליזבת (מרי לין רייסקוב).
כאשר בארי הולך בהמשך למסיבת יום הולדת בבית אחת מאחיותיו, הוא מוקנט שם בנוגע למיניות שלו. בארי מגיב בהתקף כעס שבו הוא מנפץ לתדהמת הנוכחים דלתות הזזה מזכוכית. לאחר ההתפרצות, בארי שואל את גיסו רופא השיניים (רוברט סמיגל) אם יוכל לסייע לו במציאת טיפול נפשי. בשובו אל דירתו, במקום לפנות לסיוע נפשי, בארי מצלצל בבדידותו לקו סקס טלפוני. האישה מעברו השני של הקו מתגלה כחלק מתרגיל לסחיטת כספים. השיחה האירוטית במהרה מסבכת את בארי, ומאיימת להאפיל על שתי נקודות של אור שמפציעות בחייו: יחסיו החדשים עם לנה, ותוכניתו לצבור מיליוני מיילים לטיסות באמצעות ניצול פרצה שאיתר במבצע לשיווק פודינג.
כאשר לנה עוזבת להוואי לנסיעת עסקים, בארי מחליט לצאת בעקבותיה. לאחר שנעזר באחותו, הוא מאתר את לנה והיא מצידה שמחה על בואו. הזמן המשותף של הזוג בהוואי מביא לפריחתו של רומן, ודומה שבארי מתחיל לחוש הקלה עת הוא משיל מעליו את מעטה הבדידות.
עם חזרתם של בארי ולנה מהוואי, מכוניתם נפגעת מרכבם של ארבעה אחים בריונים ששלח האדם שעומד מאחורי תרגיל השיחות האירוטיות. לנה נפצעת, ובארי מגיב באומץ לב חדש שהוא מגלה למול האחים ומצליח להכניעם. בארי לוקח את לנה אל בית החולים, מתקשר לקו הסקס ומגלה שהעומד מאחוריו הוא בעלים של חנות מזרנים. בארי עושה את כל הדרך אל פרובו, יוטה, על מנת להתעמת עם בעלי הקו, דין טרומבל (פיליפ סימור הופמן), וזאת כשבידיו עוד מוחזקת שפופרת הטלפון שעקר בתום השיחה עימו מבית החולים. לאחר הכניסה הדרמטית, בארי מתעמת עם דין פנים אל פנים. הוא מספר כי יש לו אהבה בחייו, ושהיא הופכת אותו לחזק יותר מכל מה שדין יכול לדמיין.
בארי חוזר מיוטה אל לנה ששוחררה בינתיים לדירתה. הוא מסביר לה את הרקע לתאונה, מתחנן לסליחתה ומתחייב להיות נאמן לה ולהשתמש במיילים הנוסע המתמיד שצבר ברכישת פודינג בכדי ללוותה בכל נסיעות העסקים העתידיות שלה. לנה מתוודה שהייתה מוטרדת יותר מכך שננטשה בבית החולים, אך סולחת לו והזוג מתחבק. בסצנת הסיום של הסרט, לנה מתקרבת אל בארי ומחבקת אותו מאחור בזמן שהוא מנגן בהרמוניום המתוקן.
ליהוק

אדם סנדלר בתור בארי איגן, גבר רגיש, מופנם ובודד.
אמילי ווטסון בתור לנה לאונרד, מושא אהבתו של בארי, ועמיתתה של אחותו אליזבת לעבודה.
פיליפ סימור הופמן בתור דין טרומבל, "איש המזרן" הנכלולי.
מרי לין רייסקוב בתור אליזבת איגן, אחת משבע אחיותיו של בארי.
לואיס גוזמן בתור לאנס, עמיתו לעבודה של בארי.
רוברט סמיגל בתור וולטר, גיסו רופא השיניים של בארי.
הפקה

לאחר הצלחת סרטו "מגנוליה", הצהיר פול תומאס אנדרסון כי בכוונתו לעבוד עם אדם סנדלר ושהוא נחוש לעשות את סרטו הבא באורך תשעים דקות.
את עלילת המשנה שנוגעת לאיסוף נקודות הנוסע המתמיד על ידי איגן, ביסס אנדרסון על סיפורו האמיתי של דייוויד פיליפס, אשר צבר כך בהצלחה למעלה ממיליון מיילים.
ביקורות > קופות

"מוכה אהבה" יצא לאקרנים בהיקף מצומצם ב-11 באוקטובר 2002 כשהוא מכניס 118,539 דולר מחמישה בתי קולנוע. בהמשך, הכניס הסרט 17.8 מיליון דולר באולמות בארצות הברית, 6.8 מיליון דולר בשאר העולם, ובסך הכול 24.6 מיליון דולר.
ביקורות > ביקורות

נכון ל-2022, באתר Rotten Tomatoes, "מוכה אהבה" מחזיק בדירוג חיובי של 79% על סמך 197 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.40/10. באתר נכתב שישנה הסכמה רחבה כי הסרט: "מוזר, נוגע וייחודי, "מוכה אהבה" הוא גם מצחיק להפליא, תוך שימוש בפרסונה הקומית של אדם סנדלר כדי לחקור את חייו של בחור בודד שמוצא אהבה." ב-Metacritic, לסרט ציון ממוצע משוקלל של 78 מתוך 100, המבוסס על 37 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל". קהלים שנשאלו על ידי CinemaScore, העניקו לסרט ציון ממוצע של "D+" בסולם A+ עד F.
מבקר הסרטים רוג'ר איברט העניק ל"מוכה אהבה" שלושה וחצי כוכבים מתוך ארבעה. הוא שיבח את הופעתו של סנדלר בביקורת עבור העיתון שיקגו סאן-טיימס, והצהיר: "סנדלר, משוחרר ממגבלות נוסחה, חושף עומקים בלתי צפויים כשחקן. בצפייה בסרט הזה, אתה יכול לדמיין אותו בתפקידים של דניס הופר. יש לו אפלה, אובססיה וכוח. הוא לא יכול להמשיך לעשות את הקומדיות האידיוטיות ההן לנצח, הלוא כן?".
על הופעתו בסרט, סנדלר זכה בשחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של חיחון, והיה מועמד גם לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי. אנדרסון זכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע בקאן 2002, והסרט היה מועמד לפרס דקל הזהב. כמו כן היה "מוכה אהבה" מועמד לגראנד פרי של הסינדיקט הבלגי למבקרי קולנוע, והגיע למקום ה-33 ב"50 הסרטים המובילים של שנות ה-2000" של The AV Club.
יוצרי הקולנוע לי אונקריץ', ג'אד אפאטאו, קלבר מנדונסה, מירנדה ג'וליי, בונג ג'ון-הו, גיירמו דל טורו, בארי ג'נקינס וטאיקה ואיטיטי, והשחקנים ביל ניי, אוון וילסון וטימותי שאלאמה ציינו את "מוכה אהבה" כאחד מהסרטים האהובים עליהם.
מדיה ביתית

"מוכה אהבה" יצא בקלטות VHS וב-DVD על ידי Columbia TriStar Home Entertainment ב-24 ביוני 2003.
The Criterion Collection הוציא את הסרט בפורמט -Blu-ray בנובמבר 2016 בגרסת HD משוחזרת – הפעם הראשונה שהחברה עשתה זאת עבור אנדרסון וסנדלר. גרסה זו כוללת קטעים מאחורי הקלעים מתוך תהליך הקלטות הפסקול לסרט, מסיבת עיתונאים בפסטיבל קאן וסצנות שנמחקו מהנוסח הסופי המקורי של הסרט.
פסקול

את פסקול הסרט הלחין ג'ון בריאון. כפי שעשו קודם לכן עם הסרט "מגנוליה", גם ב"מוכה אהבה" בריאון ואנדרסון שיתפו פעולה באדיקות להפקת פסקול הסרט. עם זאת, במקום ליצור את הפסקול לאחר שכבר עמדו לרשותו צילומי הסרט, בריון יצר קומפוזיציות עבור "מוכה אהבה" זמן שהיה בהסרטה. בתוך תהליך ההלחנה, בריון התנסה עם טונים וצלילים, ורשם בקפדנות את תגובותיו של אנדרסון אליהם. אנדרסון עצמו היה יוצר את הקצבים הקוליים שבחזונו הקולנועי והשתמש בהם על הסט, אפילו עד כדי מתן השראה לקצב ההופעה של סנדלר.
פסקול הסרט עושה שימוש משמעותי בהרמוניום. בריאון השתמש בכלי הנגינה גם בסרטו הקודם של אנדרסון, מגנוליה, וסצנות רבות בין דמותו של סנדלר לכלי נוצרו בהשראת בריאון.
הערות שוליים

↑  Guardian Staff, Magnolia maniac, the Guardian, ‏2000-03-10 (באנגלית)
↑  Puig, Claudia (7 באוקטובר 2002). "The proof of 'Punch-Drunk Love' is in the pudding". USA Today. ארכיון מ-2012-03-09. נבדק ב-2011-02-26. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Punch-Drunk Love". Rotten Tomatoes. ארכיון מ-2010-02-16. נבדק ב-2009-12-03.
↑  "Punch-Drunk Love". Metacritic. ארכיון מ-2014-09-05. נבדק ב-2014-08-18.
↑  "'Drunk' is an odd kind of film classic: Critics adore, fans abhor". Chicago Tribune. 26 בנובמבר 2002. ארכיון מ-10 באפריל 2021. נבדק ב-18 באוגוסט 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ebert, Roger (18 באוקטובר 2002). "Punch-Drunk Love". Chicago Sun-Times. ארכיון מ-3 ביוני 2013. נבדק ב-5 בפברואר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Festival de Cannes: Punch-Drunk Love". Cannes Film Festival. ארכיון מ-9 במרץ 2012. נבדק ב-25 באוקטובר 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Murray, Noel; Phipps, Keith; Rabin, Nathan; Robinson, Tasha; Tobias, Scott. "The best films of the 00's". The A.V. Club. ארכיון מ-16 בינואר 2010. נבדק ב-17 בינואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Goodsell, Luke (15 ביוני 2010). "Five Favorite Films With Toy Story 3 Director Lee Unkrich". Rotten Tomatoes. ארכיון מ-7 בספטמבר 2010. נבדק ב-4 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Viera, Lauren (31 ביולי 2009). "Judd Apatow, king of the Funny People". Chicago Tribune. ארכיון מ-29 בספטמבר 2013. נבדק ב-13 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ordona, Michael (12 בנובמבר 2009). "Bill Nighy pretty much lived this role". Los Angeles Times. ארכיון מ-28 בספטמבר 2013. נבדק ב-13 ביולי 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Punch-Drunk Love". The Criterion Collection. ארכיון מ-2018-10-11. נבדק ב-2018-10-11.
(משמאל לימין) אדם סנדלר, פול תומאס אנדרסון, אמילי ווטסון ופיליפ סימור הופמן בפסטיבל קאן 2002
שנות הירח

| --- | --- |
 סוגה:  דרמה אוטוביוגרפית מוזיקלית
 יוצרים:  אביב גפן
 כותבים:  אביב גפן
 בימוי:  אוהד פרח
 שחקנים:  נח אנגלהרד ניר לוי אסנת פישמן גילי איצקוביץ' אלישבע וייל עונג אפרון
 ארץ מקור:  ישראלישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 מפיק:  יואב חיון
 מפיקים בפועל:  ירון ליכטנשטיין
 חברת הפקה:  סוכנות ADD
 צלמים:  דניאל מילר
 מוזיקה:  אביב גפן
 אורך פרק:  36 - 38 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  HOT NEXT TV
 תקופת שידור בישראל:  10 במרץ 2022 – 21 באפריל 2022
 
שנות הירח היא סדרת דרמה אוטוביוגרפית מוזיקלית ישראלית שיצר אביב גפן וביים אוהד פרח. הסדרה עלתה לאוויר ב-10 במרץ 2022 בחברת התקשורת והכבלים "HOT", אך מוקדם יותר ב-8 במרץ 2022 עלו שני פרקי הבכורה של הסדרה ל-HOT VOD ו-NEXT TV וליוטיוב הועלה פרק הבכורה.
עלילה

הסדרה מסופרת מנקודת מבטו של אביב גפן הצעיר בגילומו של נח אנגלהרד. כל האירועים המוצגים בה מבוססים על הביוגרפיה האישית של גפן, והם מגיעים לשיאם עם הופעתו בעצרת השלום, כשבסיומה נרצח ראש הממשלה יצחק רבין. העלילה של העונה הראשונה נעה על ציר זמן ומתרחשת משנת 1991 ועד שנת 1995.
הפקה

בשנת 2018 הצהיר גפן כי הוא מחפש שחקן אשר יגלם את דמותו בסדרה. בשנת 2020 החלו צילומי הסדרה. בנשף רוק 9, אשר אירע ב-3 ביולי 2021 בלייב פארק בראשון לציון, הוקרן פרומו ראשון לסדרה. בראיון עם גפן הוא סיפר כי הוא שוקל לכתוב עונה שנייה לסדרה.
ביקורות

עידו ישעיהו מוואלה! ציין כי הסדרה לא חפה מטעויות: "היא עמוסה בהרבה יותר מדי ניימדרופינג - שמות של כוכבים שמושלכים כלאחר יד בחלק מהשיחות. [...] יש לה פה ושם רגעים שנראים כמו מלודרמה חבוטה, ודווקא בזמנים שאמורים להיות הכי מרגשים, כמו הטלפון הנופל בהילוך איטי בפרק השני [...] כמה מהבחירות היצירתיות תמוהות או מיותרות, כמו המסך החצוי בין אביב וחברו כשהם משוחחים במיטה, או תמונות ממלחמת יום כיפור שמבליחות פתאום מאחורי אביו מבעד לחלון המונית." עם זאת, ישעיהו ציין "כי [הסדרה] בבסיסה, גם בלי קשר לקורות חייו של אביב גפן, לסיפור על מוזיקאי על סף פריצה או לתקופה ספציפית בהיסטוריה הישראלית - מדובר בדרמת התבגרות מתוקה עם אקורדים מתחנפים ועגולים".
גפי אמיר מהארץ טענה כי "ליהוק מבריק וצוות שחקנים מצוין ומאופק, מצליחים לחפות במעט על החולשה, הרדידות ומגבלות המנייריזם". בין היתר אמיר מציינת את השימוש התכוף בקריינות אשר "מטיח בצופה מונולוגים גדושי פאזות דרמטיות, פתוס, קורבנות ודימויים בשקל" וכי בזמן הקריינות "הסצנות מתערפלות בקלישאות תאורה ומניירות שחוקות כגון לילה, עננים, צללים, ירח מוגדל פתאומי או גשם שניתך היישר מתקרת החדר." לצד שבחים לשחקן הראשי נח אנגלהרד, שבגילומו את הדמות של גפן "נשען על אינטראקציות ויזואליות יותר ממילוליות ושימוש נרחב בשפת גוף ומימיקה", אמיר מציינת לשלילה את עיצוב הדמות הראשית. לדעתה, גפן התסריטאי "מאוהב ומתרפק על דמותו המעוצבת כנשגבת, ולכן רדודה ומוגבלת. התוצאה קרובה יותר לסוגת הקולונוסקופיה מאשר לדרמה טלוויזיונית".
סמדר שילוני מ-ynet כתבה כי "הסדרה החדשה שכתב אביב גפן על עצמו מלאת קלישאות ודיאלוגים ילדותיים - ולמרות שאת הסיפור הזה כבר שמענו, הוא מספק את יצר המציצנות שלנו עם כניסה לארון הפצעים המשפחתיים." עוד הוסיפה כי "ההאדרה העצמית של גפן מחבלת ביכולת להעמיד יצירה ראויה, אך אי אפשר להתעלם גם מהצדדים היפים בה".
שי רגב ממעריב שיבחה את הסדרה, אולם הוסיפה כי "על אף הבימוי הסוחף של אוהד פרח, הצילום המדויק והמוזיקה המשובחת – ששידרו לי שזו הולכת להיות ההתמכרות הבאה שלי, משהו שם לא לגמרי עבד. דווקא נסחפתי עם העלילה, נשארתי צמודה למסך, ועדיין, הפרק הראשון לא הצליח לעורר בי רגשות עזים. ה"חיקויים" של הדמויות הראשיות בסדרה, כמו למשל דמותו של חמי רודנר שקיבל את תפקיד האויב המושבע של גפן, הזכירו לי פרק של "ארץ נהדרת" והשחקנים בעצם רק התחפשו לכוכבים המקוריים."
מידת הדיוק ההיסטורי

חלק מהאירועים המתוארים בסדרה לא מתארים בצורה מדויקת את האירועים כפי שהתקיימו במציאות. הריאיון הפרובוקטיבי של אביב גפן ל"ידיעות אחרונות", המוצג בסדרה שהתרחש בקיץ 1993, קרה שנה וחצי לפני בחורף 1992. כך גם לגבי ההופעה הראשונה של גפן בטלוויזיה שבסדרה מתוארת שהתרחשה ב-1992 למרות שפועל התרחשה ב-1991. האלבום זמן סוכר של להקת איפה הילד? יצא רק בינואר 1993 בעוד שבסדרה חברי הלהקה מוזמנים למשרדי חברת התקליטים כדי לקבל את פרס אלבום הזהב ביוני 1992.
שחקנים

| שם | דמות |
| --- | --- |
נח אנגלהרד: אביב גפן
ניר לוי: יהונתן גפן
אסנת פישמן: נורית גפן
אלישבע וייל: שירה גפן
גילי איצקוביץ': אילנה ברקוביץ'
עונג אפרון: רן בר לב
צחי גראד: בועז בן ציון
גפן גנני: איגי וקסמן
אייל שכטר: חיים שמש
שחר טבוך: ערן מיטלמן
יחיעם ברקו: חמי רודנר
מאור כהן: שלום חנוך
ליאור דיין: אסי דיין
שושיק שני: גאולה מקובר
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | מועמדות | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2023 | פרסי האקדמיה לטלוויזיה | אפקטים ויזואליים | ירון ישנסקי | מועמדות |  |
הערות שוליים

1 2  מאת מערכת טיים אאוט, מה רואים הלילה: הסיפור שאביב גפן רוצה לספר לכם, באתר טיים אאוט, ‏2022-03-08
↑  שנות הירח - פרק 1 המלא!, נבדק ב-2022-03-08
↑  רועי אבן, ‏"שנות הירח": הצצה ראשונה לסדרה של אביב גפן, באתר ‏מאקו‏, 4 ביולי 2021
↑  קיץ ברבנר, ‏אביב גפן על התקופה הקשה: "במקום וויסקי לפני הופעות קיבלתי התקפי חרדה נוראיים", באתר מעריב אונליין, 7 במרץ 2022
1 2  יובל אראל‏, שנות הירח של אביב גפן, בבלוג של יובל אראל, מגזין מוזיקה ותרבות, 18 באוגוסט 2020
↑  חדש בטלוויזיה: סדרות וסרטים שמגיעים ל-HOT במרץ 2022, באתר www.gadgety.co.il, ‏2022-02-26
↑  מי יגלם את אביב גפן בסדרה על שנות ה-90?, נבדק ב-2022-03-08
↑  נועם כהן, ‏אביב גפן הוכיח אמש שוב - הרוק הישראלי עדיין רלוונטי, באתר ‏מאקו‏, 4 ביולי 2021
↑  מופע הקסמים של רוקי: נשף הרוק הגדול של אביב גפן בלייב פארק, באתר www.israelhayom.co.il
↑  אלונה קדם וגיא דיבון‏, אביב גפן מכין אותנו ל"שנות הירח", באתר וואלה, 7 במרץ 2022
↑  עידו ישעיהו‏, הילדים מתעופפים: "שנות הירח" היא כמו שיר של אביב גפן שהפך לסדרה, באתר וואלה, 10 במרץ 2022
↑   גפי אמיר, "שנות הירח": אביב גפן מציג את עצמו כמוצרט צעיר בסדרה מלאת קלישאות, באתר הארץ, 11 במרץ 2022
↑  סמדר שילוני, "שנות הירח": את הסיפור הזה אנחנו מכירים בעל פה, ועדיין נמשיך לצפות, באתר ynet, 11 במרץ 2022
↑  שי רגב, ‏הדור הזה באמת מזוין: "שנות הירח" היא כמו תאונת דרכים, אי אפשר להפסיק להסתכל, באתר מעריב אונליין, 11 במרץ 2022
↑  פְרָסֵי הַטֵלֵוִיזְיָה 2022 – תָכְנִּיַת הַגְמָר, באתר האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה
מדידה אקוסטית

ביצוע מדידות אקוסטיות וניתוחן ממלא תפקיד חשוב במשימות הנדסיות שונות, כמו תכנון מוצר, בדיקת ייצור, ביצועי מכונה ובקרת תהליכים. ובנוסף, במשרדים, בקלינקות, בבתים פרטיים, במפעלים, באולפני הקלטות, בחדרי חזרות ועוד.
מדידות אקוסטיות מספקות מידע חשוב ורב ערך לגבי: מידת ההד וזמן ההדהוד המתמשך הקיים בחדר, רמת לחץ הקול בכל התדרים, אחוז עיוות כללי של גלי הקול, גלים עומדים, פזה ועוד. במהלך מדידה זו יבדקו את כל הנתונים האקוסטיים של החלל לצורכי בקרת איכות ותכנון.
במדידת רעש לעומת זאת מודדים, בין השאר, את עצמת הרעש הזולג אל החלל או מחוצה לו, מקורות זליגת הרעש, האם מדובר על רעש הולם או רעש נישא באוויר.
מדידות מדויקות אלו, מאפשרות לתכנן פתרון אידיאלי, לבחור חומרים מתאימים בהתאם לעוצמות הרעש ומקור הזליגה, גודל ומבנה החלל, ובהתאם לנתונים האקוסטיים שנמדדו.
לדוגמה, עיצוב מוצר יכול לדרוש שינוי ברמת הקול או הרעש לצורך עמידה בתקנים של ANSI, IEC ו-ISO. לצורך הדוגמה, מעצבי מטוסים משתמשים במכשירים אקוסטיים וטכנולוגיות שונות להפחתת הרעש שנוצר בהמראה ונחיתה. או אולפני הקלטות וחדרי חזרות אשר נעזרים במדידות אקוסטיות לצורכי תכנון, ביצוע ובקרה של הקמת האולפן על מנת להשיג את אופי הסאונד הרצוי בסטודיו ההקלטה ובחדר הבקרה.
קיימות עוד דוגמאות נוספות ושונות ומועילות לביצוע מדידות אקוסטיות בתחומים שונים. דוגמה נוספת תהיה בדיקת רעש לדירה לפני קנייה, בידוד אקוסטי במרפאות הדורשות חיסיון רפואי, רעשים בין שכנים ועוד רבים אחרים.
המיכשור איתו מתבצעות המדידות נע ממד רעש ידני, ועד לרמקולים, מיקרופונים ייחודיים, ממירי קול ותוכנות שונות.
מכשור

ניתן לחלק את רוב מערכות המדידה והמכשור האקוסטיות לשלושה רכיבים: חיישנים, רכישת נתונים וניתוח הנתונים.
מכשור > חיישנים

החיישן הנפוץ ביותר המשמש למדידה אקוסטית הוא המיקרופון. מיקרופון למדידה אקוסטית הוא מיקרופון ייעודי וכל-כיווני (omnidirectional).
חיישנים אחרים כוללים הידרופונים למדידת צליל במים או מדי תאוצה למדידת רעידות הגורמות לקול.
מיקרופון המשמש למדידות אקוסטיות
מכשור > רכישת נתונים

חומרת רכישת נתונים למדידות אקוסטיות משתמשת בדרך כלל בממירים אנלוגיים לדיגיטליים של 24 סיביות (ADC), מסננים, ומעבדי קול נוספים. שיקול נוסף הוא טווח התדרים של המכשור. טווח זה צריך להיות רחב מספיק כדי לכסות את טווח התדרים של מקור הרעש, תוך התחשבות בטווח התדרים של החיישן.
טווח דינמי הוא דרך נפוצה להשוות ביצועים ממכשיר למכשיר אחר. טווח דינמי הוא מדד לכמה קטן ניתן למדוד אות ביחס לאות הקלט המרבי שהמכשיר יכול למדוד.
בנוסף, בקטגוריה זאת יכנס גם המחשב, התוכנות והמחשבונים איתם מבצעים את המדידות האקוסטיות.
על מנת לרכוש את הנתונים בצורה שקופה ומדויקת יש לדאוג לסינכרון מושלם בין כל המערכות לרכישת רכישת הנתונים.
מכשור > ניתוח

יועץ האקוסטיקה מקבל את פלט הנתונים, מנתח, ומספק המלצות בהתאם לדרישות.
ניתוח הנתונים כולל: ניתוח שברי-אוקטבה, זמני תהודה, טווח היענות התדרים, גלים עומדים, פאזה, ספקטרום כוח, רמת דיסטורשיין, כושר בידוד של חומרים שונים, מעברי רעש ממקום למקום ועוד.
התוצאות מוצגות בגרפים שונים, תצוגות מפלים, גרפי אוקטבה ועוד.
מדידה אקוסטית גרף כח
מדידה אקוסטית גרף מפל
מדידה אקוסטית גרף הדהוד
מדידה אקוסטית גרף היענות תדרים + פאזה
קנת מקמילן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בדצמבר 1929 דנפרמליין, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  29 באוקטובר 1992 (בגיל 62) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  Great Yarmouth High School  בית הספר המלכותי לבלט 
 תחום יצירה:  תיאטרון, בלט 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה  פרס מיוחד של אגודת התאטרון של לונדון  Knight Bachelor  Queen Elizabeth II Coronation Award 
 בן או בת זוג:  דבורה מקמילאן 
 kennethmacmillan.com
 
סר קנת מקמילן (באנגלית: Sir Kenneth MacMillan;‏ 11 בדצמבר 1929 - 29 באוקטובר 1992) היה רקדן בלט וכוריאוגרף בריטי, שכיהן כמנהל האמנותי של הבלט המלכותי בלונדון בין 1970 ל-1977, וככוריאוגרף הראשי שלו מ-1977 עד מותו. לפני כו כיהן כמנהל הבלט של דויטשה אופר ברלין. כמו כן היה מנהל-שותף של תיאטרון הבלט האמריקאי מ-1984 עד 1989, וכמנהל אמנותי שלא מן המנין של בלט יוסטון מ-1989 עד 1992.
ביוגרפיה

מקמילן, שגדל במשפחה ללא רקע בבלט או מוזיקה, היה נחרץ בשעתו מגיל צעיר להיות לרקדן. מנהלת בלט סדלר'ס ולס נינט דה ולואה, קיבלה אותו כתלמיד ובהמשך כחבר בלהקתה. בסוף שנות ה-40' בנה לו מקמילן קריירה מצליחה כרקדן, אבל בשל פחד הבמה שנתקף בו, ויתר עליה כבר בשנות העשרים לחייו. מאז ואילך עבד אך ורק ככוריאוגרף; הוא יצר עשרה בלטים באורך מלא ויותר מחמישים יצירות בנות מערכה אחת. נוסף לעבודתו בלהקות בלט, היה פעיל בטלוויזיה, במחזות זמר, דרמה שאינה מוזיקלית ואופרה.
אף על פי שמקמילן נקשר בעיקר עם הבלט המלכותי, הוא ראה את עצמו שם לעיתים קרובות כמי שעומד מחוץ לחוג הפנימי, והרגיש נדחף לעבוד עם להקות אחרות לכל אורך הקריירה שלו ככוריאוגרף. הבלטים שיצר לבלט שטוטגרט ולבלט הדויטשה אופר כוללים כמה מיצירותיו, החוזרות בתכיפות הגדולה ביותר לרפרטואר.
ביוגרפיה > ילדות ונעורים

מקמילן נולד בדונפרמליין, סקוטלנד, הצעיר בארבעה ילדים (ילד חמישי מת בינקותו). אביו שירת בצבא במלחמת העולם הראשונה וסבל מפגיעה גופנית ונפשית תמידית. בחיפושיו אחר עבודה עבר עם משפחתו לעיר הולדתה של אשתו, גרייט ירמות' בנורפוק. מקמילן למד במלגה בבית הספר התיכון בירמות', אך במלחמת העולם השנייה הייתה ירמות' מטרה להפצצות חיל האוויר הגרמני ובית הספר פונה לרטפורד בנוטינגהאמשייר.
ברטפורד, התוודע מקמנילן לבלט באמצעות מורה מקמית למחול, ג'ין תומאס. הוא קיבל כבר שיעורים בריקודים סקוטיים בעיר הולדתו ובריקוד טאפ בגרייט יארמות', וגילה קרבה מיידית לבלט. ב-1942 מתה אמו, ואובדנה הביא עליו מצוקה קשה וממושכת. אביו היה מרוחק וקשרי משפחה קרובים היו לו רק עם אחות בכורה. מחבר ההספד שלו בטיימס העלה סברה, לפיה שורשי תחושת הניכור, הבולטת ברבים מן הבלטים של מקמילן, נעוצים בילדותו.
כששבית הספר חזר לגרייט ירמות' ב-1944, מצא מקמילן מורה חדשה לבלט, פיליס אדמס. בעזרתה התקבל מקמילו בן ה-15 לבית הספר לבלט סדלר'ס ולס (בהמשך בית הספר של הבלט המלכותי. הוא ראה את הצגות הבלט הראשונות שלו, בביצוע להקת סדלר'ס ולס של נינט דה ולואה, בתיאטרון נואל קווארד בלונדון.
ביוגרפיה > ברלין

בעקבות האכזבה מקובנט גארדן, נענה מקמילן להזמנה מן הדויטש אופר ברלין לנהל את להקת הבלט שלה. פארי מתאר תקופה זאת כחוויה אומללה. אף כי בקובנט גארדן נחשד לעיתים ובסטר בהעדפת האופרה על פני הבלט, הרי בברלין לא היה ספק בכך, שהבלט הוצב בדרגה נמוכה בבירור, כפי שהתחוור למקמילן. הוא לא דיבר גרמנית, עובדה שפגמה בהנאתו מצפייה בסרטי קולנוע (שמקמילן נטה להם חיבה רבה) ומן התיאטרון, והגביל אותו באופן כללי בחיי היום-יום. אף כי הביא עמו מספר עמיתים, בהם סימור, רבים מהם עברו הלאה במהלך קרוב לארבע השנים שעשה בתפקידו, ומקמילן נעשה מבודד יותר ויותר. הייתה זו לו הפעם הראשונה למלא תפקיד ניהולי בנוסף לעבודתו כיוצר, והנטל השפיע על בריאותו הגופנית והנפשית. הוא הרבה לעשן ולשתות וסבל מאירוע מוחי קל.
ללהקה הברלינאית, יצר מקמילו שבעה בלטים: "ולסים אצילים וסנטימנטליים", "קונצ'רטו", "אנסטסיה" (גרסה בת מערכה אחת), "היפהפייה הנרדמת", "אולימפיה", "קין והבל" ו"אגם הברבורים". המבקר ג'יימס סימפסון סבור, שכמה ממיטב יצירותיו של מקמילן נוצרו לברלין ושטוטגרט.
ביוגרפיה > הבלט המלכותי: מנהל 1970–1977

בשנת 1970 פרש אשטון, שהיה המנהל האמנותי של הבלט המלכותי מאז שדה ולואה פרשה מתפקידה ב-1963, אם גם באי-רצון מסוים. ובסטר פרש באותה שנה ורצה לחולל שינוי מלא בהנהלה במקביל ליציאתו הוא מניהול הלהקה.
בשביל האופרה הסדיר ניהול משותף של קולין דייוויס ופיטר הול, ולבלט סגר עם מקמילן ועם ג'ון פילד כמנהלים-שותפים. בשני המקרים, כשלו ההנהלות המשותפות. הול לא נכנס לתפקידו ועבר תחת זאת לניהול התיאטרון המלכותי הלאומי, ופילד, שניהל את הלהקה הצעירה של הבלט המלכותי בתקופת דה ולואה ואשטון, מצא שהניהול המפוצל איננו ניתן לביצוע ועזב תוך חודשים ספורים להתמנות למנהל הבלט בלה סקאלה, מילאנו.
מקמילן מצא עצמו בעמדה לא-נוחה. הייתה זו עובדה ידועה, שאשטון נדחק החוצה בניגוד לרצונו, ורבים ראו זאת בעין רעה. המוראל בלהקה היה בשפל המדרגה עקב הודעה, שמקמילן ופילד היו שותפים לה, ששתי להקות הבלט יתמזגו, עם מספר רב של פיטורים. הצד הניהולי של המשרה לא היה לרוחו של מקמילן יותר משהיה בברלין, והיו שסברו, כי עבודתו היוצרת סבלה במהלך שבע השנים של עבודתו כמנהל. הרחבת "אנסטסיה" לגרסה בת שלוש מערכות (1971) והיצירה השנייה באורך מלא מתקופה זו, "סיפורה של מאנון" (1974), התקבלו בדעות חלוקות, בביקורות שליליות בעליל לצד אחרות, עתירות שבחים. בלט ג'ופלין "סינקופות עלית" (1974) ן"רקוויאם" (1976) זכו להצלחה מיידית וחזרו לבמה בהפקות תדירות. ו ה"רקוויאם" הוקדש לזכרו של קרנקו, שמת במפתיע ב-1973. הבלט הוצג בבכורה בשטוטגרט, משום שכמו במקרה השיר על הארץ, מועצת המנהלים של בית האופרה המלכותית סברה, שהמוזיקה הנבחרת - הרקוויאם של גבריאל פורה - איננה מתאימה לבלט. היצירה לא הוצגה בקובנט גארדן עד 1983.
בגיל 42, מקמילן, שלא נישא קודם ושמר על סודיות לגבי חייו האישיים, התחתן עם הציירת האוסטרלית דבורה ויליאמס. הסופר ג'ון פרסיבל מציין, שנישואיו של מקמילן "הצילו אותו, הן גופנית והן נפשית, נתנו לו יציבות בחייו הפרטיים ונראה שפתרו את המיניות הלא-ברורה שלו". מנישואים אלה נולדה בת אחת.