stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ספרד–עיראק

| יחסי ספרד–עיראק |
| --- | --- |
ספרד: עיראק


ספרד: עיראק
שטח (בקילומטר רבוע)
505,370: 438,317
אוכלוסייה
47,905,341: 46,286,779
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,580,695: 250,843
תמ"ג לנפש (בדולרים)
32,996: 5,419
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

יחסי ספרד–עיראק הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד ועיראק.
היסטוריה של היחסים הדיפלומטיים

בשנת 1946 כוננו יחסים דיפלומטיים בין ספרד לממלכת עיראק ובשנת 1948 נפתחה הנציגות הספרדית בבגדאד, תחת שגרירות ספרד בקהיר, מצרים. ספרד שדרגה את רמת הייצוג שלה בעיראק לדרגת שגרירות בשנת 1955. בשנת 1952, יורש העצר הנסיך עבד אל-אילה בן עלי אלהאשמי ביקר בספרד, ומלך עיראק, פייסל השני, עשה זאת בשנת 1956. שינוי המשטר בשנת 1958 בקושי השפיע על היחסים הדו-צדדיים והשקפותיה של ספרד לגבי אישים פוליטיים עיראקיים מובילים היו תכופות בשני העשורים הבאים.
מלכי ספרד ביקרו בבגדאד בשנת 1978, באחד מביקוריהם הממלכתיים הראשונים במדינה ערבית. המדיניות הפעילה שפיתח המכון לתרבות היספאנו-ערבית בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 בנושא מלגות אפשרה לסטודנטים עיראקים רבים לגשת לאוניברסיטאות ספרדיות כדי לבצע לימודים גבוהים, במיוחד בשפה וספרות, רפואה והנדסה. חברות ספרדיות החלו להגיע לעיראק בסוף שנות השישים, שם הן פעלו, במיוחד בתחום הבנייה האזרחית והתשתיות. עיראק הייתה לקוחה חשובה של תעשיית בניית האוניות הספרדית, ונשמר נפח הולך וגדל של מסחר מסחרי, כשספרד הפכה לקונה גדולה של נפט עיראקי.
במהלך שנות ה-70 והמחצית הראשונה של שנות ה-80, ספרד הייתה אחת מהמדינות האירופאיות שקיימו יחסים טובים עם עיראק, ושמרה על טיסה ישירה של חברת הדגל עיראקי איירווייז בין מדריד לבגדאד מספר פעמים בשבוע. במהלך מלחמת איראן–עיראק (1980–1988), עוצמת היחסים הדו-צדדיים פחתה בשל עמדת הנייטרליות הספרדית מול הסכסוך.
הפלישה העיראקית לכווית באוגוסט 1990 הובילה את האו"ם לאימוץ ההחלטות 660 ו-678 ולהקמת קואליציה, בה הייתה שותפה ספרד, במטרה לשחרר את כווית ובכך להחזיר את החוקיות הבינלאומית. במבצע זה, שהתפתח למלחמת המפרץ, הייתה לספרד השתתפות של הצי וסיוע לוגיסטי.
במהלך שנות ה-90 ספרד הייתה חלק מתוכנית "נפט בעד מזון". לאחר סגירת שגרירות ספרד בבגדאד במשך כמה חודשים לאחר כיבוש כווית ושחרורה לאחר מכן, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות צומצמו לרמה של מנהל עסקים. רק בשנת 2005 מינתה ספרד מחדש שגריר בבגדאד.
ב-19 במרץ 2003 התערבותם של כוחות ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה ופולין בעיראק, שגרמה לנפילת משטר הבעת' בתוך 21 יום, אם כי המבצעים הסתיימו רשמית ב-1 במאי. סיוע הומניטרי ספרדי ראשון הגיע לעיראק באפריל 2003. בחודש יולי, המשימה שהוקצתה לכוח הספרדי הפכה ל"משימת שלום" והיא הפכה לחלק מדיוויזיה רב-לאומית בפיקוד פולני במטרה להבטיח סדר בחלק הדרומי-מרכזי של המדינה (השיעי) שבסיסה בא-דיוואניה ובכרבלא.
ב-15 באוקטובר 2003 אישר האו"ם את ההחלטה 1511, המאשרת את נוכחותו של כוח רב לאומי בעיראק. ב-18 באפריל 2004, הורתה ממשלת ספרד על הוצאת כוחות שהושלמה בסוף יוני 2004. הרשויות העיראקיות הנוכחיות הביעו מאז ומעולם את תודתן לספרד על התפקיד שמילאה בתמיכה במבצע שגרם לנפילת הדיקטטורה הבעת'יסטית, כמו גם למאמץ הכלכלי המשמעותי שנעשה בסיוע לשיקום עיראק בהתאם להתחייבויות שהתחייבה בוועידת התורמים במדריד, בעיקר באמצעות IRFFI, (קרן מימון השיקום הבינלאומי לעיראק).
בספטמבר 2013 התקיימה במדריד הוועדה המעורבת הספרדית-עיראקית העשירית, הראשונה מאז הפלישה בשנת 2003. הוועידה נועדה לחזק את היחסים הדו-צדדיים בשנים הקרובות, ולהשיב את היחסים של שתי מדינות ידידותיות עם קשרים היסטוריים חשובים ואינטרסים משותפים.
בפברואר 2015 ביקר שר ההגנה פדרו מורנס את החיילים הספרדים שנפרסו בבגדאד ובבסיס בסמאיה, צפונית לבירה. בנוסף, הוא קיים פגישה עם הגנרל זברי, ראש מטה ההגנה.
שיתוף פעולה

בוועידת התורמים שהתקיימה במדריד באוקטובר 2003 התחייבה ספרד 300 מיליון דולר, כולל תרומות והלוואות רכות לתקופה 2003–2007, מתוכם כ-160 מיליון לתקופה 2003–2004, מתוכם 55 יועברו ל-IRFFI (קרן מימון השיקום בינלאומי לעיראק) דרך הבנק העולמי, 170 מיליון בסיוע דו-צדדי שלא ניתן להחזר ו-75 מיליון בהלוואות רכות.
כדי להפוך את מאמץ שיתוף הפעולה של ספרד עם עיראק ליעיל יותר ולשמור על ההתחייבויות שניתנו בוועידת התורמים, בשנת 2006 שונה חלוקת הסיוע שאינו ניתן להחזר, והוענקה עדיפות ל"סיוע האומות המאוחדות" ב-IRFFI.
נציגויות דיפלומטיות

עיראק מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד וקונסוליית כבוד בארביל.
יוסף פרלמוטר

| --- | --- |

פרלמוטר בקיבוץ חולדה, 1982 (בערך)
 לידה:  17 ביוני 1922 צ'ורטקוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  26 באוגוסט 1988 (בגיל 66) מפלסים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  ממייסדי קיבוץ מפלסים
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
עדה ושלמה פרלמוטר עם יוסף ולאה. 1928
יוסף, שרה, ורדה ואדירה פרלמוטר. מפלסים 1961
יוסף פרלמוטר (Yosef Perlmutter)‏ (17 ביוני 1922 - 26 באוגוסט 1988) היה ממקימי קיבוץ מפלסים שבמועצה אזורית שער הנגב שבנגב הצפוני. בין השנים 1965-1974, ריכז את אגף הכלכלה של איחוד הקבוצות והקיבוצים ובשנים 1981-1985 כיהן בצוות הראשון של מזכירי התק"ם לצידו של אלי זמיר.
ביוגרפיה

ב-17 ביוני 1922 נולד פרלמוטר בעיירה צ'ורטקוב (Czortkow) שבמחוז טרנופול שבפולין, לעדה ולשלמה פרלמוטר. אמו עדה, בתם של שבח ולאה מורדרור, ואביו, שלמה, היו שניהם נצר למשפחות חסידים. בשנת 1928 היגר עם הוריו ואחותו לאה לארגנטינה.
באוגוסט 1944, סיים תואר רואה חשבון מוסמך בבואנוס איירס שבארגנטינה. הוא סבר כי עם קום המדינה, יש לעלות לישראל, ולכן ב-8 בספטמבר 1948, עלה לישראל במסגרת מח"ל. ב-12 ביוני 1949, היה בין מייסדי קיבוץ מפלסים, ושימש בתפקידים רבים בקיבוץ, בהם 14 שנים לסירוגין כמרכז משק.
בשנים 1956-1959, שימש כ"קצין פיתוח הנגב" במסגרת משרד החקלאות. בשנים 1965-1973 שימש בתפקיד בכיר במרכז-החקלאי בשיתוף פעולה הדוק עם אברהם הרצפלד. ריכז את אגף הכלכלה של איחוד הקבוצות והקיבוצים, בשנים 1965-1974 (בשנים אלו כיהנה סנטה יוספטל כמזכירת איחוד הקבוצות והקיבוצים).
בשנת 1981 החליף פרלמוטר את משה חריף כמזכיר מטעם איחוד הקבוצות והקיבוצים, לצידו של אלי זמיר, שנבחר מטעם הקיבוץ המאוחד, בצוות הראשון של מזכירי התק"ם, ושימש בתפקיד זה עד 1985.
בשנת 1988 סיים בהצטיינות תואר מוסמך במחשבת ישראל מטעם האוניברסיטה העברית בירושלים.
בתאריך 26 באוגוסט 1988 נפטר יוסף פרלמוטר, ונקבר בקיבוץ מפלסים.
משפחה

ב-20 ביוני 1948 נישא לשרה פרלמוטר(הקישור אינו פעיל) לבית גוטמן. נולדו להם שלושה ילדים: ורדה (1950), אדירה (1954) ושלמה (1962).
ורדה נשואה לבני שילה, פרופ' לגנטיקה במכון ויצמן למדע, ומתגוררת ברחובות. אדירה ובן זוגה, ישעיהו בן-אהרון, היו בגרעין המייסד של הקיבוץ האנטרופוסופי הרדוף שבגליל. בנו שלומי, ואשתו אפרת לבית מלט, חיים בירושלים. שלומי מלמד בבית מדרש אלול. בנו הבכור, שנולד בשנת 1992 קרוי על שם סבו: יוסף פרלמוטר.
לקריאה נוספת

אבי אהרונסון, הקמת התק"ם: מאיחוד קיבוצי להחמצה פוליטית, רמת אפעל: הוצאת יד טבנקין, תשס"ג.
י"ט באדר

י"ט באדר הוא היום התשעה עשר בחודש השישי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום התשעה עשר בחודש השנים עשר 
למניין החודשים מניסן.
חגים ומועדים

תענית ציבור קהילתית ביהדות פרנקפורט, לקראת פורים וינץ מחר (בשנה מעוברת באדר א').
אירועים היסטוריים

ה'תרפ"ו – פנחס רוטנברג מקבל זיכיון לשימוש במי הירדן והירמוך להפקת חשמל
ה'תש"ג (אדר א') – מוקם גטו סלוניקי
ה'תש"ו (אדר ב') – עבר הירדן מוכרזת כמדינה עצמאית, משוחררת משלטון בריטניה
ה'תש"ח (אדר ב') – מלחמת העצמאות – מבצע השמד של חטיבת גבעתי לתקיפת "צבא ההצלה" הערבי ביבנה
ה'תש"י – ברית המועצות מכריזה שיש לה פצצת אטום
ה'תשל"ג (אדר א') – חיל האוויר מפיל מטוס לובי שחדר לתחומי מדינת ישראל ולא הזדהה, 108 מ-113 נוסעי המטוס נהרגו
ה'תשס"ג (אדר ב') – במסגרת דיוני ועדת אור אחד העדים מותקף על ידי אביו של אחד מקורבנות אירועי אוקטובר 2000. הדיונים מופסקים לשבועיים ומתחדשים לאחר התקנת מחיצה משוריינת בין הקהל והעדים
נולדו

ה'תקס"ט – רבי מאיר ליבוש וייזר (מלבי"ם), מגדולי פרשני המקרא בתקופת האחרונים, פוסק, ורב בקמפן, בבוקרשט ובקניגסברג. (נפטר בא' בתשרי ה'תר"ם)
ה'תר"כ – הרב נפתלי יוסף פריינד, רב ופוסק בערים קאנדי ורוז'אן, ומחבר הספר שו"ת "פני לוי"
ה'תרל"ט – אלברט איינשטיין, פיזיקאי יהודי, ממפתחי תורת היחסות (נפטר ה'תשט"ו)
ה'תרנ"ט – זלמן ארן, שר החינוך והתרבות וחבר הכנסת מטעם מפא"י (נפטר ה'תש"ל)
ה'תש"ח – אהובה עוזרי, זמרת, יוצרת ומלחינה ישראלית (נפטרה ה'תשע"ז)
ה'תשט"ו – ידידיה צ' שטרן, פרופסור למשפטים וסגן נשיא המכון הישראלי לדמוקרטיה
ה'תשל"ה – מוקי (דני ניב), זמר ושחקן ישראלי
ה'תשל"ו (אדר ב') – ירון ברלד, שחקן וקומיקאי ישראלי
נפטרו

ה'תל"ז (אדר א') – ברוך שפינוזה, פילוסוף יהודי-הולנדי (נולד ה'שצ"ג)
ה'תקפ"ו (אדר ב') – רבי יעקב כהנא, מתלמידי הגר"א, מחבר הספר "גאון יעקב" על מסכת עירובין
ה'תרפ"ז אדר ב' – יצחק ליפקין, סוחר ומקים שכונות בירושלים שכונת שערי ירושלים ושכונת אהל שלמה
ה'תר"ץ – ארתור בלפור, פוליטיקאי בריטי, נתן את הצהרת בלפור (נולד ה'תר"ח)
ה'תרצ"ב (אדר ב') – הרב יוסף חיים זוננפלד, מנהיג העדה החרדית בראשית המאה העשרים
ה'תש"ו (אדר א') – אברהם כהנא, חוקר מקרא ויהדות
ה'תשל"ו (אדר א') – רנה קאסן, משפטן יהודי-צרפתי, חתן פרס נובל לשלום (נולד ה'תרמ"ח)
ה'תשמ"א (אדר ב') – יונתן רטוש, משורר, מתרגם, ומקים תנועת העברים הצעירים ("הכנענים") (נולד ה'תרס"ט)
ה'תשמ"ח – הנריק שרינג, כנר יהודי-פולני-מקסיקני (נולד ה'תרע"ט)
ה'תשס"ד – נתן יונתן, משורר ישראלי (נולד ה'תרפ"ד)
י"ח באדר – כ' באדר
אדר
הרב יוסף חיים זוננפלד
י"ט בחשוון

י"ט בחשוון הוא היום התשעה עשר בחודש השני 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום התשעה עשר בחודש השמיני 
למניין החודשים מניסן. י"ט בחשוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שלישי, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא גהז".
פרשת בר המצוה של ילד שנולד בי"ט חשוון היא פרשת חיי שרה, אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בימים שני, שלישי או חמישי, או פרשת וירא אם בר המצוה חל בשנה המתחילה בשבת.
אירועים היסטוריים

ה'תשכ"ח – התקבלה החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם, הקובעת עקרונות לשלום במזרח התיכון
ה'תשס"ו – ראש ממשלת ישראל אריאל שרון עוזב את הליכוד ומקים את מפלגת  קדימה
נולדו

ה'ת"ר – הרב יצחק יעקב ריינס, מגדולי התורה ביהדות ליטא ורוסיה הלבנה, ומייסד תנועת "המזרחי" (נפטר ב-ה'תרע"ה)
ה'תרפ"ה – חיים בר-לב, הרמטכ"ל השמיני חבר הכנסת ושר (נפטר ב-ה'תשנ"ד)
ה'תשי"ב – דודו פישר, זמר, שחקן וחזן יהודי ישראלי
ה'תשי"ב – יוני רכטר, זמר ומוזיקאי ישראלי
נפטרו

ה'תרפ"ב – הרב דוד צבי הופמן, פרשן מקרא ופוסק, ראש בית המדרש לרבנים בברלין וממנהיגי "תורה עם דרך ארץ". (נולד בא' בכסלו ה'תר"ד)
ה'תשכ"ג – הרב שלמה זלקינד לנדרס, רב העיר הראשון של רמת גן
ה'תשע"ז – בן ציון שנקר, מגדולי המלחינים החסידיים מוזיקאי וזמר, חסיד מודז'יץ (נולד ב-ה'תרפ"ה)
ה'תשע"ח – הרב דב יפה, משגיח ישיבת כנסת חזקיהו, (נולד ב-ה'תרפ"ח)
ה'תשפ"א – הרב דוד פיינשטיין, חבר מועצת גדולי התורה בארצות הברית ופוסק
---
י"ח בחשוון – כ' בחשוון
חשוון
הערות שוליים

↑  כ-71.4% (בדיוק: 5 שביעיות) מכלל השנים.
↑  כ-28.6% (בדיוק: 2 שביעיות) מכלל השנים.
זינובי גרדט

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1916 (יוליאני) סבז', רוסיה 
 פטירה:  18 בנובמבר 1996 (בגיל 80) מוסקבה, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין קונצבסקויה 
 שם לידה:  זלמן חרפינוביץ'
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1938–1996 (כ־58 שנים) 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (11 באפריל 1969)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (16 בספטמבר 1996)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (9 במאי 1959)  אמן העם של ברית המועצות (9 ביולי 1990)  עיטור הכוכב האדום  מדליה להנצחת 50 שנים לניצחון במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 40 שנים לניצחון במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941־1945  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941-1945  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה דרגה ראשונה  אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות 
 פרופיל ב-IMDb
 
זינובי גרדט (ברוסית: Зиновий Гердт‏; 21 בספטמבר 1916 - 18 בנובמבר 1996) היה שחקן סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1990 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
קורות חיים

זינובי גרדט (זלמן חרפינוביץ') נולד בשנת 1916 בסבז' (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום בבלארוס למשפחה יהודית. אביו עסק במסחר. זלמן הצעיר למד בבית ספר יהודי בעירו. בגיל 13 הוא פרסם שירים ביידיש בעיתון ילדים. בשנת 1932 הוא עבר למוסקבה בה כבר התגורר אחיו והחל ללמוד בבית ספר מקצועי ליד מפעל. במקביל הוא התחיל לשחק בתיאטרון חובבים. בשנת 1934 הוא החל לעבוד בבניית הרכבת התחתית של מוסקבה. בשנת 1935 הוא עבר לתיאטרון מקצועי. תחילה הוא הופיע בשם משפחתו המקורי אך תוך זמן קצר החליף ל"גרדט". בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הוא החליף כול התעודות לשם משפחה "גרדט".
קצת לפני תחילת קרבות מלחמת העולם השנייה גרדט התחתן עם שחקנית תיאטרון. ביוני 1941 גרדט התנדב לשורות הצבא האדום. הוא נשלח לבית ספר של הנדסה קרבית ובדצמבר 1941 נשלח לחזית הלחימה עם דרגת קצין. בפברואר 1943 במהלך מבצע לפירוק מוקשים הוא נפצע קשה. הוא עבר מספר ניתוחים קשים ותהליך החלמה נמשך 4 שנים. הרופאים הצליחו להציל את רגלו אך אורכה היה קצר ב-8 ס"מ מהרגל השנייה. גרדט נותר נכה לכל החיים. בתקופה זו היה לו קשר הדוק עם אשתו אך בסוף התהליך הם נפרדו והתגרשו רשמית בשנת 1952.
גרדט החל לעבוד בתיאטרון בובות במוסקבה תחת סרגיי אוברזצוב. הוא עבד בתיאטרון זה עד לשנת 1982. גרדט היה בין השחקנים המרכזיים של התיאטרון. עם התיאטרון הוא השתתף בהופעות מחוץ לגבולות ברית המועצות. באחד הנסיעות הוא הכיר את אשתו השלישית. בשנת 1983 גרדט עזב תיאטרון בובות ועד לשנת 1992 שיחק בתיאטראות שונות במוסקבה.
גרדט שיחק רבות בסרטי קולנוע בעיקר בתפקידים משניים. בנוסף לכך הוא דיבב בסרטים רבים.
בשנים 1962–1966 גרדט היה מנחה של תוכנית טלוויזיה "קינופנורמה" על חדשות הקולנוע. עקב בעיות בתזמון לוח זמנים הוא עזב את התוכנית בשנת 1966 והוחלף על ידי אלכסיי קפלר.
על פעילותו בתחום הקולנוע גרדט קיבל עיטור בנוסף לעיטורים מתקופת שירותו בצבא. בשנת 1990 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות. בשת 1996 הוא זכה בפרס קינוטאבר על מפעל חיים.
גרדט נפטר בשנת 1996 במוסקבה ונטמן בבית העלמין קונצבסקויה.
על חייו ופעילתו נכתבו מספר ספרים. בשנת 2011 בעיר סבז' בו גרדט נולד נפתח פסל לזכרו.
הערות שוליים

↑  פסל לזכרו של גרדט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007315342505171  BnF: cb166527087 (data)  GND: 129361828  ISNI: 0000 0000 3872 9666  LCCN: n2002038906  NKC: jx20121003001  SUDOC: 140858423  VIAF: 52765924   WorldCat (עם VIAF): 52765924
זינובי שולמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוקטובר 1904 אודסה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1977 (בגיל 72 בערך) מוסקבה, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום לימודים:  האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  יידיש 
 
זינובי בורוקוביץ' שולמן (28 באוקטובר 1904, אודסה – 30 במרץ 1977, מוסקבה) היה זמר יידישאי סובייטי.
קורות חיים

שולמן גדל לבית מוזיקלי. אביו בורוך לייב שולמן (1870–1963), נינו של הסופר היהודי קלמן שולמן (1819–1899) היה חזן מפורסם. מיד לאחר שסיים את לימודיו בתיכון החל להתעמק בתחום וללמוד שירה אצל V. Selyavin בבית האופרה של אודסה.
שולמן החל להופיע באופן מאורגן מאז 1922. במרץ 1925 ערך את קונצרט הסולו הראשון שלו באודסה הכולל שירים יהודיים. בשנת 1934 הוא סיים לימודים באקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון במוסקבה.
משנת 1935 הקדיש את מירב חייו למפעל של איסוף, שימור וביצוע שירים יהודיים, אותן ביצע ביידיש. במהלך מלחמת העולם השנייה נהג להופיע בקו החזית ובבתי חולים.
בשנת 1948 גולדה מאיר השתתפה בקונצרט שלו במוסקבה. בשנה 1949 בעיר קיסלובודסק שולמן נעצר לאחר קונצרט. בדיון סגור בבית המשפט בקייב הוא נידון לעשר שנות מאסר באשמת "לאומנות יהודית". שולמן השתחרר ב-1956 ושב למוסקבה לעסוק במוזיקה. הוא השתתף במספר הופעות עד לשנות ה-60 של המאה ה-20.
פרסים והוכרה

זוכה בתחרות לביצוע מוזיקה אסטרדה (1939, מוסקבה).
הוקר כאסיר ציון (1997, ישראל) – לאחר פטירתו.
יום הצמחונות העולמי

הלוגו של אתר הצמחונות
יום הצמחונות העולמי (באנגלית: World vegetarian day) הוא מועד בינלאומי המצוין מדי שנה ב-1 באוקטובר, ומטרתו לקדם וללמד את היתרונות של תנועת הצמחונות.
רקע

יום הצמחונות הבינלאומי פותח את חודש אוקטובר, שהוא חודש מודעות לתנועה הצמחונית. חודש זה נגמר ב-1 בנובמבר שהוא גם ידוע בתור יום הטבעונות הבינלאומי.
יום זה נחגג לראשונה בשנת 1977 על ידי עמותה צפון אמריקאית, שנוסדה ב-1974, ואושר על ידי האיגוד הצמחוני הבין-לאומי ב-1978.
מטרת יום זה היא לשפר את בריאותינו ולהפחית את הפגיעה בסביבה.
המטרה של יום זה דומה לזו של יוזמי יום שני ללא בשר (באנגלית: meatless monday), הפועלים בכ-40 מדינות.
ראו גם

טבעונות
היסטוריה של הצמחונות
הערות שוליים

↑  VEGETARIAN AWARENESS MONTH
↑  יום שני ללא בשר, באתר יום שני ללא בשר
זינוביי אברמוביץ' קונצבוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 ביולי 1903 ניקופול, פלך יקטרינוסלב, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  5 בפברואר 1990 (בגיל 86) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות "חובאנסקויה"
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1920–1961 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור
 תפקידים בשירות
 חיל הנדסה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה  מלחמת העולם השנייה חזית קורסק  חזית סטלינגרד  חזית הדון  החזית המרכזית  חזית וורונז'  קרב דנייפר  החזית האוקראינית הראשונה  מבצע לבוב-סנדומייז'  החזית האוקראינית הרביעית  הקרב על פראג
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (מס' 1887; 17.10.1943)   עיטור כוכב הזהב  2 עיטור לנין (מס' 13628)  3 עיטור הדגל האדום (10.01.1944 ואחד על מספר השנים בשירות)   2 עיטורי קוטוזוב מדרגה שנייה (06.04.1945) עיטור הכוכב האדום (19.03.1943)   מדליית הניצחון על גרמניה במלחמת העולם השנייה עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה (04.03.1945)  מדליית העוז (1941)   מדליה על הגנת סטלינגרד (17.10.1943)   "20 שנים לצבא האדום"   ומדליות אחרות  
 תפקידים אזרחיים
 מתקן נעליים, מרצה
 הנצחה
 שמו טבוע היכל התהילה על הר ההשתחוות במוסקבה  שמו טבוע על יד זיכרון אמא מולדת בקייב
 
זִינוֹבִיִי אַבְּרָמוֹבִיץ' קוֹנְצֵבוֹי (ברוסית: Зиновий Абрамович Концевой; ‏25 ביולי 1903 - 5 בפברואר 1990) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו בניהול צליחת נהר דנייפר במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

נולד בעיר ניקופול של האימפריה הרוסית במשפחתו של פקיד אבר (ה)ם ואשתו לאה עם עוד שישה אחים ואחיות. לאחר המלחמה וטיהורי סטלין נשארו לו שתי אחיות בלבד. סיים בית ספר. בהמשך עבד כמתקן נעליים בחרסון.
התגייס לצבא האדום במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה ב-1920, השתתף בלוחמה עם כוחותיו של פיוטר וראנגל. באותה השנה הצטרף למפלגה הקומוניסטית. ב-1926 סיים מכללה צבאית להנדסה ועד שנת 1930 פיקד על יחידות הנדסיות שונות. ב-1935 סיים אקדמיה צבאית להנדסה. בין השנים 1936–1940 שירת כמפקד הנדסת האוגדה באוגדת סיור.
עם תחילת המלחמה מונה למפקד מטה הארמייה הפולסת והשתתף בקרבות על מוסקבה ולנינגרד. ב-1942 מונה להיות מפקד מטה חיל ההנדסה בחזית הדון והחזית המרכזית. על פועלו בחזית הדון קיבל עיטור הכוכב האדום. נפצע קלות באוקטובר 1943במהלך קרבות על שחרור קייב. מ-1943 ועד 1945 נהיה למפקד חיל ההנדסה של הארמייה ה-60.
במהלך צליחת דנייפר במהלך קרב דנייפר הצליח לארגן אמצעי צליחה רבים, כמו רפסודות, דוברות ומעבורות. הוא עצמו פיקד על הקמת ארבעה גשרי צליחה מה שאיפשר העברה מהירה של כוחות צבא ולוגיסטיקה לאזורי הגדה הימנית בשליטת הצבא האדום (פלצדרמים). על כך קיבל עיטור "גיבור ברית המועצות", כוכב הזהב ועיטור לנין. בהמשך במהלך פעולות ליד מאלין הכוחות תחת פיקודו נטרלו כאלפיים מוקשים ובהמשך הציבו כ-15 גשרים ועל כך הוא עוטר בעיטור הדגל האדום.
במהלך מבצע ויסלה-אודר פעולותיו עזרו בכניסת הכוחות לקרקוב ועל כך עוטר בעיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה.
לאחר המלחמה המשיך את השירות בכוחות המזוינים של ברית המועצות. ב-1948 סיים את האקדמיה הצבאית של המטה הכללי. בין 1948 ל-1950 פיקד על חיל ההנדסה במחוז הצבאי של קובאן (שהתבסס על הארמייה ה-60). לפי הכתבה שפרסם יבגני רוז'קוב ב"ווסטוק רוסיי" ("Восток России"), עיתון של מגדן מאוקטובר 1992, השתתף בסוף שנות ה-40, תחילת שנות ה-50 בחלק ההנדסי של פריסת כוחות סובייטיים במפרץ פרווידנייה ובניית בסיסי טילים ליד אנאדיר.מ-1951 הרצה באקדמיה צבאית להנדסה. קיבל תואר דוקטור בנושא צבא. ב-1961 שוחרר מן השירות.
לאחר שחרורו עבד כמרצה במכון ערב כלל ארצי להנדסת בנייה. התגורר ועבד במוסקבה. נקבר בבית הקברות "חובאנסקויה".
הערות שוליים

1 2  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "זיכרון העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  12 ביולי 1903 לפי הלוח היוליאני
↑  1-אדה קולמן, "הזיכרון לא קפה" על מחברת יקטרינה קולמן, סטוקהולם, 19.11.2009 באתר "Literary-artistic and cultural magazine «Benefactor and World»", 2011(רוסית)
↑  א. פטייב, איגור אנצישקין, "13 גנרלים של ארץ ניקופול", בעיתון "רפורטיור", 2017 (רוסית)
↑  בסיס נתונים "הרגימנט האל-מותי" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  בסיס נתונים "הרגימנט האל-מותי" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  מידע מבסיס הנתונים "גבורת העם" (רוסית)
↑  "המלחמה הקרה" על גדות האוקיינוס השקט, באתר "מולדתי - מגדן" (רוסית)
↑  בסיס נתונים "הרגימנט האל-מותי" (רוסית)
יום הפליטים הבין-לאומי

יום הפליטים הבין-לאומי מצוין בכל שנה ב-20 ביוני. מטרתו של היום היא העלאת המודעות למצב הפליטים ברחבי העולם.
היסטוריה

ב-4 בדצמבר 2000 נקבע 20 ביוני כיום הפליט הבינלאומי בהחלטת האו"ם מס' 55/67. בהחלטה אוזכר כי 20 ביוני 2001 יציין 50 שנה לוועידת האו"ם בנושא מצבם של הפליטים, שבה אושרה אמנת הפליטים הבינלאומית.
יום הפליט האפריקני צוין באופן רשמי במספר ארצות עוד לפני שנת 2000. האו"ם ציין כי ארגון האיחוד האפריקאי הסכים שיום הפליט הבינלאומי יתאחד עם יום הפליט האפריקאי ב-20 ביוני.
בכנסייה הקתולית מצוין יום המהגרים והפליטים העולמי בינואר מדי שנה מאז שנקבע בשנת 1914 על ידי האפיפיור פיוס ה-10.
אירועים

בין 18 ו-20 ביוני בכל שנה מציינת סוכנות הפליטים של האו"ם (UNHCR) את יום הפליט הבינלאומי בוושינגטון. זאת על-מנת למשוך את דעת הקהל העולמית למיליוני הפליטים שאולצו לברוח מבתיהם ולאפשר התייחסות ודיון במצבם. בכל שנה בוחרת סוכנות הפליטים נושא ליום זה, ומקיימת סביבו אירועים ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  החלטת עצרת האו"ם מ-4 בדצמבר 2000, החלטה 76, ישיבה מס' 55 (באנגלית)
זינוביי סמואילוביץ' גורליק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 בנובמבר 1904 אסיפוביצ'י, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  14 בדצמבר 1968 (בגיל 64) סימפרופול, ברית המועצות ברית המועצות
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  Vystrel course 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1926–1928 1941 – 1945
 דרגה:   סטרשי לייטננט (סגן)
 תפקידים בשירות
 מפקד מחלקת סיור ברגימנט הסיור מס' 568 באוגדת הסיור מס' 149 של הארמייה ה-65
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה החזית הדרומית  קרב סטלינגרד  קרב דנייפר
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות (30 באוקטובר 1943; מס' 1538)   עיטור כוכב הזהב  עיטור לנין
 תפקידים אזרחיים
 פקיד במועצת המחוז
 
זינוביי (זלמן) סמואילוביץ' גורליק (ברוסית: Семён (Зальман) Самуилович Горелик; ‏1904 – 1968) היה יהודי סובייטי, שעוטר בעיטור גיבור ברית המועצות במלחמת העולם השנייה, מפקד פלוגת סיור של גדוד סיור מס' 568 באוגדת סיור מס' 149 בארמייה ה-65 של החזית המרכזית בדרגת סטרשי לייטננט (מקבילה לסגן בצה"ל).
קורות חיים

נולד במשפחתו של פועל. סיים את לימודיו בבית ספר ומוסד להשכלה גבוהה בסימפרופול. עבד בוועדה המחוזית של המפלגה הקומוניסטית בעיר סימפרופול. נהיה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות ב-1927.
שירת בצבא האדום בשנים 1926–1928 ומאז יוני 1941. בשנת 1943 סיים קורסים קצינים מזורז.
בקרבות מגננה סמוך לעיר סטלינו נפצע קשה. שוחרר מבית החולים רק בקיץ 1942 ונשלח כמפקד מחלקת סיור לסטלינגרד. מחלקתו הגנה על אזור מפעל הטרקטורים ושמר על עמדתיה במאמץ רב. על פעולות צבאיות מוצלחות בקרב סטלינגרד הוענק לו עיטור המלחמה הפטריוטית בדרגה ראשונה.
ב-16 באוקטובר 1943, בראש פלוגה רובאית צלח גורליק את נהר הדנייפר ליד הכפר ש'יטצי, נפת לויאו, מחוז גומל ברפובליקה הבלארוסית. הפלוגה חטפה אש תופת, כל קציני הפלוגה, מלבד גורליק נהרגו. רבים מהחיילים נפצעו. הוא אישית תפעל מקלע והצליח להשמיד עמדות מקלעים של האויב. בהמשך הוביל את פלוגתו להתקפת נגד. הגרמנים נאלצו לסגת, תוך שהם נוטשים שני תותחים. חייליו של גורליק סובבו את התותחים ופתחו מהם באש על הכפר ש'יטצי. בתוך הכפר היו עמדות מבוצרות של הגרמנים, מהן הם שלטו על הגדה של הנהר. אש הפגזים הכריחה את הגרמנים לסגת מהכפר מערבה. חייליו של גורליק נכנסו לכפר והשתלטו עליו.
בקרב הזה נפצע זלמן גורליק. למרות הפציעה התעקש להמשיך להילחם יחד עם אנשיו. למחרת, בקרב על הרחבת ראש הגשר שנתפס, נפצע שוב באופן קשה יותר ונשלח לבית החולים. שם קיבל על פעולותיו עיטור גיבור ברית המועצות מידי גנרל החזית קונסטנטין רוקוסובסקי עצמו.
בשנת 1945 פרש גורליק מן השירות הצבאי. הוא התיישב בעיר סימפרופול ועבד בה עד מותו.
הערות שוליים

↑  לפי הלוח היוליאני
↑  דף הענקת העיטור ותיאור מעשה הגבורה בבסיס הנתונים "גבורת העם" (ברוסית)
↑  דף על שמו באתר "גיבורי המדינה" (ברוסית)
יוסף פרנס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1901 לבוב אוקראינה 
 נרצח:  1941 (בגיל 40 בערך) גטו לבוב 
 
יוסף פרנס (ברוסית: Джозеф Фернс;‏ 1901 – אוקטובר 1941) היה יהודי, משפטן ועורך דין במקצועו, שחי בעיר לבוב. שימש כראש היודנראט בגטו לבוב מיולי 1941 עד שנרצח על ידי הנאצים באוקטובר 1941 לאחר שסירב למסור לידיהם יהודים לעבודה במחנה העבודה..
קורות חיים

בן למשפחה נכבדה בגליציה וקצין לשעבר בצבא האוסטרי. למד משפטים והיה עורך דין.