יחסי אפגניסטן – ארצות הברית
היסטוריה > מלחמת אפגניסטן

בעקבות פיגועי 11 בספטמבר בשנת 2001, שהעלו את אפגניסטן כחשודה העיקרית במתן בסיסים לאוסאמה בן לאדן ולארגון הטרור האסלאמיסטי אל-קאעידה פתחה ארצות הברית במלחמה במסגרתה נכבשה אפגניסטן והופל שלטון הטליבאן שעבר למלחמת גרילה נגד שלטון הכיבוש החדש, בעיקר מבסיסי פעולה שהקים במקומות שונים במדינה ובפקיסטן השכנה.
ארצות הברית קיבלה תמיכה וגיבוי בינלאומיים רחבים, ובין היתר הברית הצפון אטלנטית - נאט"ו - הפעילה לראשונה מאז הקמתה את סעיף מספר 5 באמנתה, לפיו תקיפה באחת המדינות החברות בברית משמעה פגיעה בכל המדינות החברות בה. בנוסף לכך, מדינות רבות כדוגמת סין, רוסיה, והודו הציעו שיתוף פעולה מודיעיני (ורוסיה אף שלחה כסיוע כוחות ספצנאז של השירות הפדרלי ללוחמה בסמים), או כדוגמת יפן וקוריאה הדרומית שהציעו שיתוף פעולה צבאי ורפואי. אחד הביטויים לתמיכה ולגיבוי הרחבים ניתן למצוא בקואליציית ה- ISAF (קיצור של International Security Assistance Force, כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי) שהוקם על ידי מועצת הביטחון של האו"ם ב-20 בדצמבר 2001 ומטרתו לשמור על הביטחון והפיתוח של אפגניסטן לאחר מפלת שלטון הטליבאן בה.
לאחר הפלת שלטון הטליבאן וכיבוש הבירה קאבול, הוקם שלטון חדש שהתבסס על הברית הצפונית (איגוד של ארגונים המתנגדים לטליבאן וששלטו באפגניסטן לפני שהארגון השתלט עליה). כיום הקואליציה בראשות ארצות הברית מנסה לייצב את המדינה על ידי ביסוס משטר דמוקרטי בה ועל ידי חיזוק צבאה כדי שיוכל להתמודד עם ארגוני הטרור. בנוסף לכך, הקואליציה עוסקת בפעולות ביטחון שוטף במדינה שכוללות לחימה במעוזי טליבאן החוזרים ומתגבשים במקומות שונים במדינה ובפקיסטן השכנה (הדבר נגרם עקב היעדר צבא חזק שישליט סדר במדינה).
ב-2 במאי 2012 ארצות הברית ואפגניסטן חתמו על הסכם שותפות אסטרטגית. הסכם זה נחתם לתקופה של 10 שנים ומדגים את המשך המחויבות של ארצות הברית לחיזוק ריבונותה של אפגניסטן, כמו גם ליציבותה ושגשוגה. שתי המדינות ימשיכו לשתף פעולה במאבק נגד אל-קאעידה והטליבאן. הסכם זה ממחיש גם את כוונתה של ארצות הברית לכלול את אפגניסטן ברשימת בעלות הברית העיקריות שלה מחוץ לנאט"ו.
הכוחות המזוינים האפגנים החלו למלא תפקיד מוביל בהבטחת הביטחון באזורים רבים במדינה: עד סוף 2014, הקואליציה הבינלאומית הוציאה את רוב כוחותיה מאפגניסטן. בדצמבר 2014 נערך טקס סמלי לסיום מעורבותן של ארצות הברית וכוחות נאט"ו בלחימה פעילה - שתעבור כעת לאחריות הצבא האפגני. במטה בקאבול הורדו הדגלים במעמד המציין את סיום המלחמה, אף ש-13,500 חיילים זרים יישארו על אדמת אפגניסטן, החל מ-1 בינואר 2015, 11,000 מהם אמריקנים, רובם בתפקידי הדרכה וייעוץ.
לאחר הסגת רוב כוחות הברית מהמדינה החל הטליבאן להתחזק וארצות הברית המשיכה להיות מעורבת בפעילות נגדו. ב-2018, לאחר שורה של מתקפות ופיגועים, החלה במדינה תנועה אזרחית שקראה לשלום, והנשיא ע'ני הציע לארגון הסכם שלום בתמורה להכרה מלאה בארגון כמפלגה פוליטית. ביולי 2018 החלה ארצות הברית, תחת ממשל דונלד טראמפ, במשא ומתן חשאי עם הטליבאן, ובמקביל התקיים משא ומתן בין הטליבאן לבין הממשלה האפגנית. סבבים נוספים של משא ומתן התקיימו בפברואר ודצמבר 2019.
בפברואר 2020 נחתם בדוחה הסכם בין הטליבאן לארצות הברית, שבמסגרתו התחייבה ארצות הברית לפנות את כוחותיה מהמדינה עד אפריל 2021. הטליבאן התחייב למנוע מקבוצות חמושות לפעול מהטריטוריה שבשליטת הארגון נגד ארצות הברית ובנות בריתה. הממשלה האפגנית התנגדה להסכם, ובמיוחד להסדר של שחרור אסירים.
ארצות הברית הודיעה כי תאריך היעד לנסיגת כוחותיה מהמדינה נדחה מאפריל לאוגוסט 2021. באפריל, לאחר שהגיע התאריך המיועד לפי ההסכם, פתח הטליבאן במתקפה רחבה בכל רחבי המדינה. הטליבאן השתלט על רוב שטחי המדינה וב-15 באוגוסט תפס גם את קאבול. באותו היום ברח נשיא אפגניסטן אשרף ע'ני אחמדזאי מהמדינה. ארצות הברית שמרה על השליטה בנמל התעופה הבין-לאומי קאבול בלבד וממנו ניהלה מבצע של פינוי כוחותיה וכוחות בנות בריתה. עד 25 באוגוסט פינתה ארצות הברית 122,000 אנשים. הטיסה האחרונה יצאה דקה לפני חצות ב-30 באוגוסט, ובכך הסתיימה המלחמה והנוכחות האמריקאית במדינה.
לאחר פינוי כוחותיה, הכירה ארצות הברית בכך שהטליבאן שולט במדינה באופן מעשי, אך נכון לאוגוסט 2022, ארצות הברית עוד לא החליטה האם להכיר רשמית בטליבאן או בכל גוף אחר כממשלה של אפגניסטן.