stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תעודת לוחם

תעודת לוחם
תעודת לוחם חוד
תעודת לוחם היא תעודה המוענקת לחיילים לוחמים בצה"ל לאחר שירות בן פרק זמן מסוים, ומטרתה לייחד את הלוחמים מכלל החיילים הרגילים על ידי הענקת הטבות ייחודיות להם. התעודה נחשבת סמל סטטוס ללוחמים, היות שרבים מהסמלים האחרים האמורים לייחד את הלוחמים ניתנים להשגה קלה גם על ידי חיילים שאינם לוחמים. התעודה מחולקת ללוחמים החל מיום העצמאות ה-51 למדינת ישראל (21 באפריל 1999).
תעודת לוחם ניתנת לכל חייל שסיים בהצלחה הכשרה קרבית של 16 שבועות וששירת 17 חודשים לפחות בשירות חובה, בשירות קרבי (שבמהלכם קיבל "תוספת לחימה" – תוספת המוענקת החל מתחילת האימון המתקדם). חיילים במסלולים מיוחדים מקבלים את התעודה לאחר פרקי זמן קצרים יותר, כגון בני ישיבות הסדר המקבלים אותה לאחר שנה וארבעה חודשים (בתום פרק השירות הצבאי), וחיילות גרעיני נח"ל המקבלות אותה לאחר שנה וחצי. כמו כן ניתן לקבל אישור חריג לקבלת התעודה במידה וקיימת סיבה מיוחדת לעזיבת מסלול הלוחם בפרק זמן קצר מהדרוש (לדוגמה: פציעה).
תעודת לוחם חוד מחולקת ללוחמי החוד לאחר 18 חודשי שירות, מתוכן 14 חודשים בשירות קרבי, ומופיעה במראה שונה מהתעודה הרגילה, בצבע חאקי מנומר.
תעודה זו נוצרה בעקבות החלטת הרמטכ"ל גדי איזנקוט לערוך רפורמה בסטטוס הלוחם וליצור הגדרה חדשה ללוחמים המשרתים ביחידות הנלחמות בחזית. התעודה מחולקת ללוחמי החוד החל ממרץ 2018.
מעבר לזכויות המנויות בחוק קיימות זכויות שונות במסגרת פקודות הצבא, המאפשרות ללוחמים להשלים תעודת בגרות, ולעבור קורס הכנה לבחינה הפסיכומטרית על חשבון הצבא ובמסגרת השירות הצבאי הסדיר. בנוסף, קיימות עמותות שונות כגון קרן IMPACT אשר מעניקות מלגות לימודים נדיבות לחיילים משוחררים ששירתו כלוחמים בצבא.
התעודה מעניקה הטבות שונות, כגון הנחות בכניסה לאתרים שונים ובבתי קולנוע, וזכאויות למלגות שונות במוסדות אקדמיים ונסיעה חינם בתחבורה ציבורית, ללא צורך בלבישת מדים.
בשל היותה סמל סטטוס נחשק, עולות מדי פעם הצעות להעניק אותה גם לקבוצות שונות של תומכי לחימה כגון חובשי מפקדה, וחיילים שאינם לוחמים שבמקרה הצורך פועלים תחת אש.
בתחילת 2007, כל חיילי חיל הטנ"א אשר משתייכים לחוליות טכניות במסגרת פלוגות לוחמות (חט"פ), הוכרו כלוחמים והוענקו להם התעודות. ובנוסף החלו לקבל תוספת לחימה בשכר החודשי, גם במקרה שהכשרתם הצבאית היא של תומכי לחימה (רטרואקטיבי).
בתחילת 2012 הוחלט כי כל חייל במשטרה הצבאית, אשר משרת בתפקיד לוחם מעברים והשלים 20 חודשי שירות, יקבל תעודת לוחם.
ב-13 ביוני 2021 הושקה אפליקציית "הארנק הצה"לי", אשר נועדה להוות תחליף לתעודות פיזיות רבות המונפקות בצבא, בהן תעודת הלוחם. בעקבות הפעלת הארנק הדיגיטלי, הופסקה ההנפקה הכללית של תעודות הלוחם ולוחם החוד הפיזיות ב-7 ביולי 2021, והיא נמשכת באופן מצומצם רק לאוכלוסיות שאין ברשותם טלפונים חכמים.
ראו גם

הטבות למשרתים בצה"ל
הערות שוליים

↑  עודד קרייזל, ‏ראש אכ"א: יוארך שירות החובה של בנות בתפקידים קרביים מסוף 99', באתר גלובס, 19 באפריל 1999
↑  "תעודת לוחם" באתר צה"ל
↑   אילו הטבות תקבלו, ומה הזכויות שלכם? המדריך המלא ללוחמי החוד, באתר צה"ל
↑   רותם גנץ וניצן צור, "הדבר החשוב ביותר לצבא זה הכוח הלוחם", באתר צה"ל, 14 בספטמבר 2017
↑  צה"ל מציג: תעודה חדשה ללוחמי החוד, באתר ישראל היום, 7 במרץ 2018
↑  סהר אלמוג, במחנה, תעודות לוחם יוענקו לחיילי גדודי המעברים, באתר צה"ל, 5 בינואר 2012
↑   גל פלוק רוה, אלה 25 הכרטיסים שאתם יכולים לגזור, באתר צה"ל, 13 ביוני 2021
רוג'ר מילס

רוג'ר קווארלס מילס (באנגלית: Roger Quarles Mills‏; 30 במרץ 1832 – 2 בספטמבר 1911) היה עורך דין אמריקאי ופוליטיקאי דמוקרטי שייצג את טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1873 ל-1892 ובסנאט של ארצות הברית בין השנים 1892 ל-1899. הוא שירת כקצין בצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית.
בתור הדמוקרט המוביל בוועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים המשפיעה במהלך ממשלי גרובר קליבלנד ובנג'מין הריסון, מילס דגל בליברליזציה של סחר. למרות מאמציו, הוא לא הצליח להעביר חקיקה משמעותית להפחתת תעריפים. בנוסף, הוא לא הצליח לחסום את חקיקת המכס של מקינלי משנת 1890 לאחר שהרפובליקנים השיגו שליטה בבית הנבחרים והיו בעד מכס. מילס גם התמודד ליושב ראש לאחר שהדמוקרטים חזרו לשלוט בבית הנבחרים ב-1891 אך הובס על ידי צ'ארלס פ. קריספ.
ביוגרפיה > ראשית חייו

מילס, שנולד ב-30 במרץ 1832 במחוז טוד, קנטקי, למד בבתי ספר נפוצים לפני שעבר לטקסס ב-1849. שם, הוא המשיך ללימודי משפטים, עבר את מבחן עורך הדין והחל את עיסוקו בעריכת דין בקורסיקנה בגיל 20, בעקבות חריגה שעשה בית המחוקקים בטקסס לדרישת הגיל הרגילה. הוא כיהן כחבר בבית הנבחרים של טקסס מ-1859 עד 1860. מילס התגייס אז לצבא הקונפדרציה במהלך מלחמת האזרחים. לאורך הסכסוך, הוא השתתף בקרבות שונים, כולל שירות כטוראי בקרב וילסון קריק. מאוחר יותר, כקולונל, הוא פיקד על רגימנט הרגלים ה-10 של טקסס בארקנסו פוסט, צ'יקמוגה (שם הוביל את החטיבה של גנרל ג'יימס דשלר במהלך חלק מהקרב), רידג' מיסיונר ומערכת אטלנטה.
ביוגרפיה > חבר בית הנבחרים

לאחר מכן הוא נבחר כדמוקרט לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בין השנים 1873 ל-1892. בשנת 1891, מילס היה מועמד בוועידה הדמוקרטית ליושב יושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית, אך הוא הובס על ידי צ'ארלס פ. קריספ (1845–1896) מג'ורג'יה.
במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19, על רקע הגברת רגשות בעד היובש בטקסס, מילס סירב לעשות ויתורים פוליטיים כלשהם. באחד הנאום, על פי הדיווחים, הוא הכריז, "אם ברק היה מכה את כל השיכורים, לא הייתה מפלגת איסור חיה בטקסס". (מילס טען שצוטט בצורה שגויה ושהוא אמר ש"לא יישארו הרבה [חברי המפלגה]") במקומות אחרים, אמרו שהוא נשבע, "מנה טובה של ויסקי אורנים תשפר את המוסר של אמנת דאלאס והאיסור הממוצע". (מילס שוב הציע תיקון, והכחיש שהוא השתמש במילים "איסור ממוצע").
מילס הוכר במהירות כאחד המתדיינים המוכשרים, אם כי בעלי המזג החם ביותר, בצד הדמוקרטי של בית הנבחרים. נהוג להסכים שהוא אדם "בעל שד העבודה". הכתב פרנק ג'י קרפנטר תיאר אותו נחוש כפלדה ולא יומרני בלבוש: "הוא גבוה, ישר וחזה גדול", כתב ב-1888. "המרחק בין הכפתור העליון של האפוד הגבוה שלו לקטן של גבו ארוך מרוחב הכתפיים של הגבר הרגיל, ויש לו שריר ראשי שאם יוכנס לאימון, היה מפיל שור. הוא גם לוחם ונכנס למאבק הקונגרס הזה עם מוח מאומן ללוחמה... הוא אדם מצליח, ומי שמעורר אמון".
ביוגרפיה > חבר בית הנבחרים > ראש הוועדה לדרכים ואמצעים

מילס הפך את התעריף למחקר המיוחד שלו וכבר זמן רב הוכר כאחד הגורמים המובילים בצד הדמוקרטי. לאחר תבוסתו של יו"ר ועדת האמצעים והדרכים של בית הנבחרים, ויליאם מוריסון, בבחירות של 1886, מילס הפך ליו"ר הבא של ועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים של ארצות הברית כאשר הקונגרס ה-50 התכנס. בחירתו, לדברי אידה טרבל, היסטוריונית בנושא התעריף, "הייתה סמרטוט אדום לפרוטקציוניסטים הגבוהים, שכן מר מילס היה סוחר חופשי מובהק". הוויכוח על סוגיית המכסים הוטל על ארצות הברית על ידי הנשיא גרובר קליבלנד בהודעתו השנתית לקונגרס ב-6 בדצמבר 1887. הוא ביקש מהקונגרס להעביר הפחתה דרסטית של המכס על מוצרים מיוצרים רבים כדי לקדם סחר ולהפחית את יוקר המחיה של אזרחים רגילים. אכן, היו"ר מילס, תוך שימוש בתעריף ווקר של 1846 כקו מנחה, ניסח הצעת חוק מאז ספטמבר 1887 שתתייחס לכמה מההצעות שנכללו על ידי קליבלנד בהודעתו מדצמבר. כפי שהתברר, רוב עבודתו של מילס עלתה בתוהו, כפי שהסביר מאוחר יותר: "כשהגעתי לעבודה עם אחי על ההצעה, גיליתי שהיא לא תלך, ונאלצתי לנטוש את הצעת המחיר שלי בתעריף. מנהל בית הספר לא היה מספיק בסביבה כדי להחזיר את עמנו לעיקרון הדמוקרטי של מיסוי באשר לערך." הצעת החוק נודעה בשם "חוק התעריפים של מילס משנת 1888". הצעת חוק מילס דווחה מחוץ לוועדת הדרכים והאמצעים באפריל 1888.
הצעת החוק קבעה הפחתת המכסים על סוכר, חרס, כלי זכוכית, צלחות זכוכית, מוצרי צמר וחפצים אחרים; החלפת ערך מוסף עבור חובות ספציפיות במקרים רבים; והצבת עצים (מסוגים מסוימים), קנבוס, צמר, פשתן, בוראקס, צלחות פח, מלח ומוצרים אחרים ברשימה החופשית. נראה כי הצעת החוק תפצל את המפלגה הדמוקרטית. רק שנתיים קודם לכן, אגף התעריפים הגבוהים של המפלגה הדמוקרטית הצליח לגייס 35 קולות בבית הנבחרים. עם זאת, הצעת חוק מילס הפכה כעת כה מפלגתית עד שכאשר הצעת החוק התקבלה בבית הנבחרים הדמוקרטי ב-21 ביולי 1888, רק ארבעה נציגים דמוקרטיים הצביעו נגדו. אגף התעריפים הגבוהים של המפלגה הדמוקרטית נמחק ברובו על ידי אישור חוק מילס מ-1888.
ביוגרפיה > חבר בית הנבחרים > מועמדות ליו"ר בית הנבחרים 1891

מילס נודע כבעל שאיפות להיות יושב ראש בית הנבחרים לאחר פרישתו של ג'ון ג'י קרלייל. בסוף 1891, עם חזרת בית הנבחרים לשליטה דמוקרטית, נציג טקסס העמיד את עצמו לבחירה מול הנציג צ'ארלס קריספ מג'ורג'יה. לפני התכנסות השדולה, הבטיחו למילס 120 קולות, ואם כולם היו עומדים במילתם, הוא היה מנצח, אבל רק 105 עשו זאת בסבב הבחירות האחרון, השלושים, מול 119 של קריספ. הסיבה, ככל הנראה, הייתה שמילס סירב לעשות עסקאות.
כשני תריסר חברים רצו ערבות למטלות ספציפיות בוועדה בתמורה לתמיכתם, אבל למילס לא היה שום דבר מזה. על פי הדיווחים, הנציג ויליאם ספרינגר מאילינוי, שגם התמודד להיות דובר, הציע לוותר אם מילס ימנה אותו ליו"ר 'ועדת הדרכים והאמצעים', ונאמר לו בזעף להעלות את הצעתו על הכתב. כתוצאה מכך, בלילה שלפני הצבעת השדולה, ספרינגר פרש בשמו של קריספ, וקריספ הפך אותו ליו"ר ועדת הדרכים והאמצעים, לאחר מכן. בעיני הנציג טום ג'ונסון מקליבלנד, אחד התומכים הרציניים ביותר של מילס, ההתנהלות של נציג טקסס נראתה כמו טירוף פוליטי. "הלוואי שלא תהיה טיפש," הוא התפרץ; "תן לי שני יו"ר ועדות ואל תשאל אותי שאלות ואני אבחר בך בהצבעה הבאה". הוא קיבל רק ניעור ראש בתשובה.
הסיטואציה שבה איבד מילס את העשתונות גרמה לרבים מחבריו למפלגה לדאוג שחסרה לו השליטה העצמית הדרושה כדי להיות יו"ר. עבודתה של המפלגה תהיה קשה מספיק ללא מה שאחד העיתונים כינה "הסגנון הסוער" של מילס. בחירתו הייתה מסמנת שהאג'נדה העיקרית של המפלגה הדמוקרטית תהיה הורדת התעריף באופן דרסטי. קריספ היה קשור הרבה פחות לרפורמה בתעריפים מאשר למטבעת הכסף החופשי, שבעיני רוב הדמוקרטים הדרומיים היה הנושא הכי חשוב בסוף 1891. בקרב הדמוקרטים של הכסף, זה לא עזר למילס לקבל את תמיכתו של הנשיא לשעבר קליבלנד או, בין אלה שמצדדים במועמדותו לנשיאות של יריבו של קליבלנד, הסנאטור דייוויד בנט היל מניו יורק, שהיל הטיל את משקלו גם מאחורי מועמדותו של קריספ.
מילס התייחס קשות לדחייתו, פרסם מכתב שפורסם במהירות לפיו המפלגה הדמוקרטית נפגעה יותר ממנו מדחייתו, וכן איים כי "גורם גדול שהצביע איתנו ינטוש אותנו" בבחירות הקרובות, אלא אם אלה שהביסו אותו נתקלו בתוכחה מצד מפלגתם.
ביוגרפיה > סנאטור אמריקאי

מילס נבחר לסנאט האמריקאי מטקסס בשנת 1892 כדי למלא את מושבו הפנוי של ג'ון ה. רייגן והמשיך לכהן בתפקיד זה עד 1899.
בשנת 1893, כאשר הנשיא גרובר קליבלנד ביקש לבטל את חוק רכישת הכסף של שרמן, מילס העניק תמיכה נאמנה. מטבעות הכסף היו פופולריים בקרב שתי המפלגות בטקסס, ובפרט הדמוקרטים הרגישו שמילס בגד בהם. פעולתו כנראה עלתה לו בבחירה מחדש ב-1898.
גם חברים אחרים שמו לב לשינוי אצלו. עמיתו הוותיק ועמיתו לעבודה ברפורמה בתעריפים, הנציג לשעבר ויליאם ל. ווילסון מווירג'יניה המערבית, כתב ביומנו ב-1896, "מילס המסכן, איך נראה שהוא התפרק מאז התקופה שבה הוביל את רפורמת התעריפים בעוצמה בבית הנבחרים, ונואם מבורך וחזק על הנושא הגדול הזה בכל רחבי המדינה סימן את כל הוויכוח לא פחות מופרך היה דרכו בעניין הפיננסי כבר שנתיים.
ביוגרפיה > מוות ומורשת

הוא מת ב-2 בספטמבר 1911 בקורסיקנה, טקסס. מחוז רוג'ר מילס, אוקלהומה, נקרא על שמו.
כרייה במים עמוקים

הגלומר אקספלורר. נבנתה במקור לשליית צוללת סובייטית טבועה (פרויקט אזוריאן), והוסבה אחר-כך לכרייה במים עמוקים
כרייה במים עמוקים הוא תהליך חדש יחסית להפקת מינרלים מקרקעית הים. אתרי כרייה אפשריים באוקיינוסים מצויים בדרך כלל סביב אזור נרחבים של נודולות מנגן  או סביב נביעות הידרתרמיות פעילות או כבויות בעומק שבין 1,400 ל-3,700 מטרים מתחת לפני המים. הנביעות יוצרות מרבצי סולפידים, הכוללים מתכות יקרות כדוגמת כסף, זהב, נחושת, מנגן, קובלט ואבץ. את המחצבים כורים באמצעות משאבות הידראוליות או מערכות דלייה המעלות על פני השטח את העפרה על מנת לעבדה. פעילות זו, כמו כל פעילות כרייה, מעלה שאלות בסוגיית שמירת הסביבה.
היסטוריה קצרה

הרעיון לבצע כרייה במים עמוקים הועלה באמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 בספרו של ג'ון מרו (John L. Mero) "משאבי מינרלים בים". בספר טען מרו שניתן למצוא כמויות בלתי נדלות של קובלט, ניקל ומתכות אחרות ברחבי האוקיינוסים של כדור הארץ. מרו הצהיר שמתכות אלו מרוכזות במרבצים של נודולות מגנזיום, המופיעות כגושים של משקעים דחוסים על קרקעית הים בעומקים סביב ה-5,000 מטרים. כמה מדינות, כולל צרפת, גרמניה וארצות הברית שלחו ספינות מחקר בחיפוש אחרי מרבצי הנודולות. ממחקר זה התברר כי ההערכות הראשוניות של היישומיות של כרייה במים עמוקים היו מוגזמות מאוד. הערכת יתר זו והמחירים הנמוכים של המתכות הובילו לנטישת כריית הנודולות ב-1982. ההוצאה על ההשקעה במיזם בין שנות ה-60 ל-1984 מוערכת ב-650 מיליון דולר, כשההחזר על ההשקעה היה שולי או אפסי.
במהלך העשור האחרון החל שלב חדש בכרייה במים עמוקים. ביקוש גואה למתכות יקרות ביפן, סין, קוריאה הדרומית, והודו דחפו מדינות אלו לחפש מקורות חדשים. במקום להתמקד בנודולות המפוזרות על קרקעית הים הוסט מוקד העניין לאחרונה לנביעות הידרותרמיות כמקור למתכות. המגמה כיום בחברות המערביות של מעבר לתשתית תעבורה ומידע המבוססים על חשמל מגבירים עוד יותר את הדרישה למתכות יקרות. העניין המחודש הנוכחי בכריית נודולות זרחניות מקרקעית הים נובע מהצורך לייצר דשנים מלאכותיים מבוססי זרחן, שחשיבותם לייצור המזון בעולם משמעותית ביותר.
מיזם סולווארה 1 (Solwara 1 Project), האתר הפוטנציאלי הטוב ביותר כיום לכרייה במים עמוקים, ממוקם בים מול פפואה גינאה החדשה. האתר הוא מקור למרבצי נחושת וזהב בריכוז גבוה, והמקום הראשון בעולם שבו בוצע מחקר מקיף על סולפידים מסיביים שעל קרקעית הים (SMS ראשי תיבות של Seafloor Massive Sulphide). אתר הכרייה נמצא בעומק של 1,600 מטרים מתחת לפני הים בים ביסמרק. תוך שימוש בטכנולוגיה החדישה ביותר של רובוטים תת-מימיים תהיה החברה הקנדית "נאוטילוס מינרלס" (Nautilus Minerals) החברה הראשונה מסוגה להתחיל בכרייה תת-מימית מסחרית של מרבצי מינרלים. החברה תכננה להתחיל את ההפקה בתחילת 2013, אבל נכון לנובמבר 2014 הכרייה טרם החלה.
חוקים ותקנות

התקנה הראויה ביותר לציון בנושא כרייה במים עמוקים היא אמנת האו"ם בנושא חוק הים (United Nations Convention on the Law of the Sea) שהדיונים בתוכנה התנהלו בין 1973 ל-1982 והיא התקבלה בהצבעה ב-1994. במסגרת האמנה הוקמה הרשות הבינלאומית לקרקעית הים (ISA - ראשי תיבות של International Seabed Authority), גוף בינלאומי שמושבו בג'מייקה שבו שותפים כל המדינות שחתמו על חוק הים, ונועד להסדיר ולפקח על מיזמי כרייה של מדינות במים עמוקים מחוץ לאזור הכלכלי הבלעדי (200 מייל ימי (כ-370.4 ק"מ) מחופה של מדינה) של המדינות. ה-ISA דורש ממדינות המעוניינות בביצוע כרייה כזו לחקור שני אתרי כרייה זהים ולהעביר אחד מהם ל-ISA, יחד עם הטכנולוגיה של הכרייה לתקופה שבין 10 ל-20 שנים. דרישה זו נראתה סבירה בתקופה שבה נחתם חוק הים בשל ההשערה המקובלת שכריית הנודולות תהיה רווחית ביותר. דרישות מחמירות אלו גרמו לכמה מהמדינות המתועשות לסרב לחתום על הגרסה הראשונה של האמנה ב-1982.
המחצבים המופקים בכרייה במים עמוקים

מחצבים רבים ושונים זמינים לכרייה במעמקי הים, כולל כסף, זהב, נחושת, מנגן, קובלט ואבץ. חומרי גלם אלו מצויים בצורות שונות על קרקעית הים, בדרך כלל בריכוזים גבוהים יותר מאשר במכרות ביבשה.
מינרלים ועומק בו הם מצויים
| סוג המינרל במרבץ | עומק ממוצע | המחצבים שנמצאו |
| --- | --- | --- |
| נודולות רב מתכתיות | 4,000 - 6,000 מטרים | ניקל, נחושת, קובלט ומנגן |
| קרומי המנגן (Manganese Crusts) | 800 - 2,400 מטרים | בעיקר קובלט, מעט ונדיום, מוליבדן ופלטינה |
| מרבצי סולפידים | 1,400 - 3,700 מטרים | נחושת, עופרת, אבץ מעט זהב וכסף |
שתי חברות מנסות כיום לנצל מחצבים אלו. חברת "נאוטילוס מינרלס" (Nautilus Minerals Inc) הקנדית, וחברת "נפטון מינרלס" (Neptune Minerals) מבריטניה. הראשונה מתכוונת כאמור לחפור מול חופי פפואה ניו גינאה, והשנייה מול חופי ניו זילנד. בנוסף, תאגיד דה בירס וחברות אחרות כורות יהלומים מקרקעית הים.
שיטות ההפקה

פיתוחים טכנולוגיים מהתקופה האחרונה אפשרו שימוש ברובוטים תת-מימיים (ROV - ראשי תיבות של Remotely Operated underwater Vehicle – "כלי רכב תת-מימי המופעל בשליטה מרחוק") לאסוף דגימות של מינרלים מאתרי כרייה פוטנציאליים. תוך שימוש במקדחים ומכשירים חותכים אחרים משיג הרובוט התת-ימי דגימות על מנת שיאובחנו אחר-כך האם יש בהם חומרים יקרי ערך. ברגע שאותר מקום כזה תעגון במקום ספינה שתכרה את המחצבים.
קיימות שתי שיטות עיקריות להפקת המינרלים בקנה מידה נרחב. מערכת דלייה רציפה (CLB - ראשי תיבות של continuous-line bucket system), ומערכת שאיבה הידראולית. מערכת הדלייה היא השיטה העדיפה לאיסוף נודולות. היא פועלת בדומה לסרט נע המוביל בין קרקעית הים לפני הים, שם ספינה או פלטפורמה קבועה ממצה את המינרלים המבוקשים, ומחזירה את הסייגים לאוקיינוס. בשיטת השאיבה ההידראולית מורד צינור לקרקעית הים שמעביר את הנודולות לספינת הכרייה. צינור אחר מהספינה לקרקעית האוקיינוס מחזיר את הסייגים לאתר הכרייה.
אזורי הכרייה התת-מימית המבטיחים ביותר שהתגלו הם באגן מנוס (Manus Basin) המרכזי והמזרחי סביב פפואה גינאה החדשה, והלוע הגעשי של הר המצולה החרוטי ממזרח. באתרים אלו נתגלו כמויות מבטיחות של זהב במרבצי הסולפידים של האזור (ממוצע של 26 חלקים למיליון). המים הרדודים יחסית, עומק של 1,050 מטרים, יחד עם הקרבה למפעל עיבוד הזהב הסמוך הפכו מקום זה לאתר כרייה מצוין.
פגיעה אפשרית בסביבה

מכלול התוצאות של פעולות כרייה בקנה מידה גדול אינו נהיר מכיוון שכרייה במים עמוקים היא תחום חדש יחסית. עם זאת, מומחים בטוחים כי סילוק חלקים מקרקעית הים תגרום להפרעות לאזור הבנתוני (benthic zone – השכבה בים הצמוד לקרקעית), ויגביר את הרעילות של עמוד המים (מונח המתאר את שכבות המים מהקרקעית עד פני מים). סילוק חלקים מקרקעית הים פוגעת בבית הגידול של אורגניזמים בנתונים, וייתכן, תלוי בשיטת הכרייה ובמיקומה, תוך גרימת נזק בלתי הפיך. הנביעות ההידרותרמיות מהוות בית גידול ליצורים מיוחדים שרק בשנים האחרונות החלו להכירם, והכרייה במים עמוקים עלולה להכחידם כליל. מלבד הפגיעה הישירה של כרייה באזור, עלולים דליפות של דלק, ושיתוך לשנות את ההרכב הכימי של המים באזור הכרייה.
בין ההשפעות השליליות של כרייה במים עמוקים יש לתימרות המשקעים את ההשפעה הגדולה ביותר. תימרות נוצרות כאשר סייגים מהכרייה (בדרך כלל חלקיקים דקי גרגיר) מושלכים בחזרה לאוקיינוס תוך יצירת ענן של חלקיקים הצפים במים. בתהליך נוצרים שני סוגים של תימרות: תימרות בסמוך לקרקעית ותימרות בסמוך לפני המים. תימרות בסמוך לקרקעית מתרחשות כאשר הסייגים נשאבים בחזרה לאתר הכרייה. החלקיקים הצפים מגבירים את העכירות של המים תוך סתימת מנגנוני ההזנה בסינון של היצורים הבנתונים. תימרות שעל פני השטח גורמים בעיות חמורות יותר. כתלות בגודל החלקיקים וזרמי המים יכולים התימרות להתפשט על פני שטחים נרחבים. התימרות עלולות לפגוע בזואופלנקטון ובעומק אליו חודר אור השמש, ובכך להשפיע על שרשרת המזון של האזור.
ב-2013 התגלתה תגלית מפתיעה. הנודולות שעל קרקעית הים מייצרות חמצן. ההסבר שניתן לתופעה הוא שנודולות המתכת מתפקדות כמו סוללה חשמלית ומבצעות אלקטרוליזה של מי הים, תהליך שמפרק את מולקלת המים לחמצן ומימן. החמצן המשתחרר בתהליך זה זכה לכינוי "חמצן אפל (אנ')", משום שהחמצן נוצר בחשכה מוחלטת בהשוואה לתהליך היחיד הוודאי הידוע של יצירת חמצן, פוטוסינתזה המתרחשת רק באור. קיימת מחלוקת בין המדענים האם התופעה אמיתית או, כפי שטוענים מדענים מטעם חברות הכרייה, שמדובר בטעות בניסויים והבועות של הגז שנצפו בהם נוצרו על ידי מכשירי הבדיקה. אם הקהילה המדעית תאשר את התופעה זה יגביר את ההתנגדות לכרייה.
פגיעה תרבותית

ארגונים הפעילים למען צדק סביבתי מצביעים על כך שתרבויות רבות, בהן תרבויות קדומות שנוצרו באיים, מתייחסות בחרדת קודש למשאבי המים, וכרייה במים מסמלת עבורם פגיעה במקומות קדושים ובקשרים תרבותיים. לדוגמה, נציג העמים הילידים של הוואי אמר שהם "חולקים אהבה וכבוד לאוקיינוס" וקרא להימנע מכרייה במים עמוקים.
ראו גם

נודולות מנגן
נביעה הידרותרמית
ביאורים

↑  תרכיזים של מתכות (בעיקר מנגן, אבל גם ברזל וניקל) שהתגבשו במשך מיליוני שנים על קרקעית הים בגושים בגודל ממוצע שבין 5 ל-10 ס"מ.
↑  נביעות של מים חמים בקרקעית האוקיינוס ממגע של מים בבזלת לוהטת. המים החמים מכילים חומרים שהומסו במגע עם הבזלת ושוקעים סביב הנביעות לאחר שהם מתקררים
↑  שלמה שובאל מגדיר אותם כ"יצורים המתקיימים על קרקעית הים, בסביבה הבנתונית. חלקם מתקיימים על הקרקעית, כמו מיני צדפות וחלזונות, חלקם צמודים אל הסלע, כמו מיני ספוגים, וחלקם מתחפרים בקרקעית, כמו תולעים ומיני קיפודי ים. הם נפוצים בעיקר באזור הרדוד באוקיינוס, כלומר בחוף הים ובחלקו הרדוד של אדן היבשה." – מילון מונחים במדעי כדור הארץ באוניברסיטה הפתוחה
הערות שוליים

↑  John L. Mero, Mineral Resources of the Sea הוצאת Elsevier,‏ ISBN 0444403949
↑  Deep Sea Mining?‎
↑  Solwara 1 Project – High Grade Copper and Gold
1 2  Treasure on the ocean floor האקונומיסט נובמבר 2006
↑  Nautilus says could start undersea mining in 2013 אתר Mining Weekly
↑  Nautilus Minerals announces Financial Results for Q3 2014
↑  אתר הרשות הבינלאומית לקרקעית הים
↑  Deep-Sea Mining and Exploration באתר InfoMine
↑  Undersea mining – the new threat אתר ארגון גרינפיס
↑  Oxygen discovery defies knowledge of the deep ocean
↑  'Dark oxygen' mission takes aim at other worlds
↑  Harm done to the ocean is a direct attack on our way of life, באתר Environmental Justice Foundation, ‏25 בפברואר 2024 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540993705171  GND: 4133357-3  LCCN: sh85093895
קתרין ברשיניאק

| --- | --- |

 לידה:  12 ביוני 1946 (בת 78) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Catherine Teillac 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  אוניברסיטת פריז XI: פארי-סוד (1977)  École normale supérieure de Fontenay-aux-Roses  סורבון 
 מעסיק:  המרכז הלאומי למחקר מדעי 
 תפקיד:  נשיאה (2006–2010)  מנכ"ל (1997–2000)  Perpetual Secretary (2011–2018) 
 בן או בת זוג:  Philippe Bréchignac 
 פרסים והוקרה:  מפקדת במסדר ההצטיינות הלאומי (11 בנובמבר 2010)  קצין בכיר בלגיון הכבוד (13 ביולי 2018)  פרס ויצמן לנשים במדע (2011)  פרס רוברוואל (2008)  Associated Member of the Hassan II Academy of Sciences and Technologies (2014)  מדליית כסף של CNRS (1994)  פרס הולווק (2003)  תואר דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה החופשית של ברלין  דוקטור לשם כבוד של אקול פוליטכניק פדרל בלוזאן 
 
קתרין ברשיניאק (בצרפתית: Catherine Bréchignac(‏האזנהקובץ:Fr-Catherine Bréchignac.ogg‏Ⓘ‏); 12 ביוני 1946) היא פיזיקאית צרפתייה. מחקרה העיקרי עוסק בצברי אטומים, קבוצות קטנות של אטומים, ותכונותיהן המשתנות לפי גודל. עבור הישגיה המדעיים בתחום הוענקו לה מספר פרסים, בין היתר פרס של האקדמיה הצרפתית למדעים ב-1991 ומדליית כסף של המרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) ב-1994. היא הייתה מנכל"ית CNRS בין השנים 1997–2000 ונשיאתו בין השנים 2006–2010. כיהנה כנשיאת המועצה הבינלאומית למדע (ICSU) בין השנים 2008–2011 וכנשיאת המועצה העליונה לביוטכנולוגיה (HBC) בין השנים 2009–2010. מונתה כמזכירה קבועה של האקדמיה הצרפתית למדעים בין השנים 2011–2018.
קורות חיים

ברשיניאק נולדה בשנת 1946 בפריז, כאחות בכורה לשני אחים. הוריה, אנדרה וג'ין טיילק (Jean Teillac), היו אקדמאים ופרופסורים באוניברסיטת פריז. אביה היה פיזיקאי גרעיני, מנהל המחלקה הפיזיקלית והכימאית ב"מכון קירי" והנציב העליון במרכז לאנרגיה אטומית בצרפת (CEA) (אנ'). אמא של ברשיניאק הייתה פיזיקאית.
במקור היא התעניינה במתמטיקה וספרות צרפתית, ואת לימודיה היא התחילה במתמטיקה. לאחר מכן שינתה את מסלול לימודיה לפיזיקה. את ההחלטה לשנות את מסלול לימודיה היא עשתה בעיקר כי חברת הסטודנטים לפיזיקה מצאה חן בעיניה.
קתרין נישאה בשנת 1969 לפיליפ ברשיניאק, גם הוא פיזיקאי, אותו היא הכירה בזמן לימודיה ב"אקול נורמל סופרייר" בפריז. לזוג שלושה ילדים. בנה הבכור הוא מהנדס, בנה השני הוא שחקן גולף מקצועי בצרפת ובתה היא מורה לספרות.
השכלה

את תארה הראשון השלימה ברשיניאק באקול נורמל סופרייר (École normale supérieure) את תארה השני סיימה בפקולטה למדעים באורסיי בשנת 1971, ואת הדוקטורט שלה סיימה בשנת 1977 באוניברסיטת פריס סוד (Paris-Sud University). את הפוסט דוקטורט שלה עשתה בקנדה בין השנים 1979–1980.
קריירה

היא החלה את עבודתה במעבדת "אמה קוטון" (Aimé Cotton laboratory) באורסיי (אנ') בשנת 1971. בשנת 1985 מונתה למנהלת המחקר במעבדה ובשנת 1989, היא הפכה למנהלת המעבדה עד 1996. ברשיניאק הייתה מנהלת מדעית של המחלקה לפיזיקה ומתמטיקה של CNRS (מכון המחקר המדעי הגדול ביותר בצרפת ובאירופה) משנת 1995 ועד 1997 ומנכ"לית CNRS בין השנים 1997 ו-2000. בזמן כהונתה שם, עשתה ברשיניאק שינויים רציניים בארגון. משימתה החשובה ביותר הייתה להפוך את הארגון לרשת פתוחה ולהגביר את התקשורת שלו עם האוניברסיטאות והתעשייה.
כמנכ"לית ה-CNRS, היא הייתה אחראית על 25 אלף עובדים, 12 אלף מתוכם חוקרים, ותקציב של 2.42 מיליארד אירו. לדברי ברשיניאק, אחת הסיבות למינויה למנכ"לית CNRS הייתה עצם היותה אישה. "אחרי שנבחרתי, פשוט הייתי צריכה להוכיח שאני יכולה לעשות את העבודה יותר טוב מכל אחד אחר, גברים ונשים כאחד", אמרה ברשיניאק.
ברשיניאק נבחרה כחברת כבוד לאקדמיה למדעים בשנת 1997 וכחברה מן המניין בשנת 2005. היא הייתה נשיאת "המכון לאופטיקה תאורטית ומעשית" (Institut d'optique théorique et appliquée) ב-2003 עד 2006 ו"ארמון התגלית" (Palais de la découverte) ב-2004 עד 2009.בשנת 2005 היא נבחרה כנשיאה העתידית של המועצה הבינלאומית למדע (ICSU), וכיהנה בתפקיד זה בין השנים 2008–2011. היא האישה השנייה, אחרי ג'יין לובצ'נקו, שנבחרה לכהן בתפקיד זה.
ברשיניאק מונתה להיות נשיאת CNRS מ-11 בינואר 2006 עד 2010, בהתאם להמלצתו של פרנסואה גולאר (François Goulard), שר החינוך והמחקר בצרפת. היא סיימה את הכהונה בשנת 2010 ובמקומה מונה אלן פוקס. ב-2011, היא מונתה לחברת דירקטוריון בחברת ECO-EMBALLAGES (Eco-Emballages), חברה סביבתית העוסקת בניהול מערכת המחזור הלאומית בצרפת ולחברת דירקטוריון בחברת "פלמל טכנולוגיות" (Flamel technologies), חברת תרופות (2011).
בין השנים 2013–2016 הייתה חברת המועצה הגבוהה להנצחה לאומית (Le Haut Comité aux Commémorations nationales).
ברשיניאק נבחרה כנשיאה של המועצה הגבוהה לביוטכנולוגיה (Haut Conseil des biotechnologies) בשנת 2009, ועזבה תפקיד זה כאשר נבחרה למזכירה הקבועה (Secrétaire perpétuel) של האקדמיה למדעים, המחלקה למדעים מתמטיים ופיזיקליים, בשנת 2010. היא כיהנה בתפקיד זה עד 2018 ולאחר מכן נהייתה מזכירת כבוד.
תחום מחקר

ברשיניאק היא מומחית בתחום הננו-פיזיקה של צבירי אטומים, קבוצה קטנה של אטומים המכילה בין שלושה למיליוני אטומים של אותו יסוד. בגלל גודלם הקטן, תכונותיהם של צברי האטומים שונים ממצב מוצק ומשתנים לפי גודלם. צברי אטומים מגשרים בין מצב צבירה גז ומצב צבירה מוצק. מחקרה העיקרי של ברשיניאק עסק בחקר צברי מתכת.
לפי המועצה הבינלאומית למדע, ברשיניאק עזרה לייסד את התחום של צברי אטומים. היא פרסמה מעל 150 מאמרים מדעיים.