stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאה ברלין
קורות חיים

לאה ברלין נולדה בעיירה לודניץ, לא רחוק מליאדי בפלך מוהילוב שברוסיה, (אז רוסיה הלבנה, כיום בבלארוס), למשפחת סוחרים חסידים אמידה. בראשית המאה ה-20 הייתה פעילה בחוגים מהפכניים רוסים, אך בתקופת לימודיה בברלין התחברה לחוגים יהודיים, ובהשפעתם ניצלה ביקור משפחתי בוורשה להברחת נשק למחתרת בברסט-ליטובסק שברוסיה. בהמשך עברה דרך ריגה ווילנה בדרכה חזרה לברלין, שם השתלמה בטכנאות שיניים. את מקצועה זה לימדה באוניברסיטת קייב, תוך שימוש בו כמסווה לפעילותה המהפכנית שם. בגלגוליה הרבים עברה בווינה ובפריז, שקסמה לה באופיהּ המיוחד ובהמוני הסטודנטים והמהפכנים, הבוהמיינים והפליטים הפוליטיים שפגשה שם. בין השאר התוודעה שם אל משפחת המשורר שלום אש.
הידיעה על כישלון עסקיו של אביה השיבה אותה לריגה, ובעצת המשפחה נסעו היא ואביה לארץ ישראל בדרכונים מזויפים.
במלחמת העולם הראשונה הייתה בין תושבי הארץ נתיני רוסיה, שהעות'מאנים הגלו למצרים, ושם פעלה כמיטב יכולתה לסייע לגולים במצבם הקשה. גם לאחר המלחמה והחזרה לארץ ישראל שבשלטון המנדט הבריטי – ארץ ענייה, שדודה ומורעבת – התגייסה לעבודה בקרב משפחות מצוקה בירושלים, שם הקימה מתפרה לספק תעסוקה ופרנסה לנשים חסרות-כול, בחסות ועד הצירים. באותו זמן, בשנת 1919, פגשה את המשוררת האמריקאית ישע סמפטר, שהגיעה לארץ עם משלחת של נשות "הדסה" ונשארה בה. לאה ברלין וישע סמפטר – שתי נשים שונות בכל המובנים, ברקע, במוצא, בדרך חיים ובהשקפות עולם – התיידדו, התקרבו ולתקופה מסוימת היו שותפות לדירה בירושלים, אם כי כל אחת המשיכה בדרך חייה הנפרדת ושמרה על חוג ידידים משלה. בהמשך נפרדו דרכיהן לכמה שנים, כשישע עברה לגור ברחובות ולאה נדדה בין מקומות עבודה (בין השאר, ניהול בית ההבראה "ארזה") וחיפשה את מקומה בקיבוצים שונים, אך בשנת 1933 נענתה לקריאתה של ישע ובאה לחיות עמה ועם בתה המאומצת במושבה רחובות, משם עברו כעבור שנה לגבעת ברנר, להקים שם את חזונה של ישע, בית הבראה צמחוני.. בניית בית ההבראה הסתיימה ב-1934 ונפתח לציבור ב-1935. סמפטר ניהלה אותו עד פטירתה ממחלה בשנת 1938. לאחר מכן ניהלה ברלין את בית ההבראה, שמרה על אופיו הצמחוני והחליטה על קריאת המוסד "בית ישע" לזכר המייסדת.
בעקבות ה"פילוג" בתחילת שנות ה-50 עברה ברלין לקיבוץ נצר סרני ובית  ההבראה איבד את אופיו הצמחוני.
את עשר שנות חייה האחרונות עשתה בנצר סרני. היא נפטרה בשנת 1962,  בהיותה בת שמונים, והובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוץ.
הסופר משה שמיר כתב את הטרילוגיה רחוק מפנינים (יונה מחצר זרה, הינומת כלה ועד הסוף) על האישה, שהכיר בסוף מלחמת העולם השנייה ועם הזמן היה לבן משפחתה, כשנשא לאישה את בת-אחותה צביה. שמה בטרילוגיה הוא לאה ברמן, וישע סמפטר, ששמיר לא הספיק להכיר וכתב עליה מסיפורי לאה, נקראת בספריו "שלי שטיינר". מהטרילוגיה, וממספר מאמרים אקדמיים שניתחו את חייהן המשותפים של ברלין וסמפטר עולה בבירור כי ליחסיהן היה גם מימד הומו-לסבי, שברוח התקופה לא דובר, אך גם לא היה מוסתר או הוכחש.
הערות שוליים

↑  משה שמיר, יונה מחצר זרה: רומן, תל אביב: עם עובד, תשל"ד--1973, עמ' 152–153.
↑  משה שמיר, שם, עמ' 47–106.
יאיר דורי (מפיק)

| --- | --- |

דורי ויפה ירקוני, דצמבר 1971
 לידה:  11 בינואר 1947 (בן 77) בואנוס איירס, ארגנטינה 
 שם לידה:  Víctor Norberto Botvinovski 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יאיר דורי (נולד ב-11 בינואר 1947) הוא איש עסקים, אמרגן ומפיק ארגנטיני-ישראלי, המייסד ובעלים של דורי מדיה גרופ, אשר נודע כמי שייבא לישראל ולעשרות מדינות נוספות את הטלנובלות וכונה "מלך הטלנובלות".
דורי נפצע קשה, איבד את ידו הימנית ואת הראייה בעינו השמאלית ונפל בשבי המצרי במארב המצרי במאי 1970, בעת שירותו הצבאי בצנחנים.
ביוגרפיה > משפחתו וילדותו

דורי נולד בשם ויקטור נורברטו בוטבינובסקי ב-11 בינואר 1947 בבואנוס איירס למשפחה יהודית ארגנטינית. אביו, הרמן (ארמנדו), יליד בואנוס איירס, היה בנקאי ששימש מנכ"ל הבנק היהודי הגדול בארגנטינה; משפחת אביו, איסאק, היגרה לארגנטינה מטולנה שבהונגריה בשנת 1908, ומשפחת אימו, פאולינה לבית ברוורמן, היגרה לארגנטינה מרומניה. אימו, רוסה, הייתה בתם של לאון ואנה, זוג יהודים אוקראינים מאזור אודסה; אביה היה חייל בצבא האימפריה הרוסית במלחמת העולם הראשונה ונפל בשבי הגרמני במלחמה. לאחר המלחמה ברחו השניים מהפוגרומים וב-1923 התיישבו בארגנטינה.
דורי היה בנם השני של הרמן ורוסה, ולו אחות גדולה ותאום בשם דניאל. הוא גדל בבואנוס איירס. כשהיה בן 13 הותקף על ידי קבוצת נערים ממניעים אנטישמיים. בנובמבר 1962, כשהיה בן 15, נעצר לאחר שהשתתף בקטטה אלימה עם פעילי ארגון טקוארה(אנ') הפשיסטי-פרוניסטי בעת הפגנה. בעקבות מקרים אלו החל להתאמן בהיאבקות, ובשנת 1966 זכה באליפות ארגנטינה בהיאבקות במשקל נוצה. עם סיום לימודיו התיכוניים נרשם ללימודי משפטים באוניברסיטת לה פלאטה והחל להשתתף בהרצאות של חטיבת הסטודנטים על שם מרדכי אנילביץ' של השומר הצעיר. בתחילת 1967 אובחן אביו כחולה בלוקמיה, וב-7 במאי 1967 נפטר. בעקבות פטירת אביו החליט דורי לעזוב את לימודיו ולטוס לישראל כדי להתנדב בקיבוץ. ב-23 ביוני 1967, פחות משבועיים לאחר תום מלחמת ששת הימים, הגיע דורי כמתנדב לקיבוץ להבות הבשן ועברת את שמו. דורי סיים את התנדבותו בפברואר 1968 ושב לארגנטינה, אך החליט לעלות ולהתגייס לצה"ל. כיוון שהחוק הארגנטיני באותה עת קבע גיוס חובה רק לתאום אחד, הסכים אחיו דניאל להתגייס לכוחות המזוינים של ארגנטינה כדי לשחררו מחובה זו. במאי 1968 עלה דורי לישראל.
ביוגרפיה > השירות הצבאי והנפילה בשבי

ב-8 באוגוסט 1968 התגייס דורי לחטיבת הצנחנים ושובץ לגדוד 202.
בבוקר ה-30 במאי 1970 יצאה שיירה שכללה מחלקת טנקים בפיקוד סגן אריאל אנג'ל ושלושה זחל"מים בפיקוד סגן משנה אברהם גורן, מפקד המחלקה של דורי, לפתיחת ציר האספקה למוצבי קו בר-לב. לקראת הצהריים נתקלה השיירה במארב שביצע כוח קומנדו מצרי. דורי נפצע בידו השמאלית מפיצוץ רימון יד. כוח החילוץ, בראשות מפקד גדוד 202 יעקב חסדאי, פינה את דורי למוצב הסמוך. בעת שהייתם במוצב ביקש דורי שיתועדף הפינוי המוסק של הפצועים קשה ממנו על גבי פינויו. בהמשך אותו יום יצא זחל"ם בודד לפנות את דורי, אך הזחל"ם נתקל במארב נוסף וכל החיילים ששהו בו נהרגו למעט דורי, שנפצע קשה מאוד ונשבה.
תחילה הוחזק דורי בבית החולים אל-מעאדי בקהיר, שם טופלו פציעותיו הקשות. ידו הימנית נקטעה מתחת למרפק, בטנו ורגליו היו מרוטשות מרסיסים, וראייתו בעין השמאלית אבדה. במקביל לטיפול בו נחקר בעינויים על ידי אנשי המודיעין המצרי. ב-4 ביולי, לאחר חמישה שבועות בשבי, ניסה להתאבד באמצעות סדין. שלושה ימים לאחר מכן, ב-7 ביולי, קיבל לראשונה מאנשי הצלב האדום מכתבים - אחד מאימו ושניים מאביו המאמץ בקיבוץ.
בסוף אוגוסט הועבר דורי מבית החולים לכלא עבאסייה, שם שוכן עם שבויים ישראלים אחרים, בהם דן אבידן, עמוס לויטוב ואבינועם קלדס (ממתרגמי תרגום הטייסים). באוקטובר ביצעו חבריו ניתוח מאולתר בתאם, בו הוציאו רסיס שהזדהם מבית החזה של דורי. ב-5 בדצמבר הגיעו לכלא גם רמי הרפז ויצחק פיר. במהלך שהותם בכלא שימש דורי כמאמן קבוצת השבויים.
במהלך השבי חלה הידרדרות בראייתו של דורי; לאחר שמידע זה הועבר לממשלת ישראל על ידי הצלב האדום, החלו ראש ממשלת ישראל גולדה מאיר ושר הביטחון משה דיין במשא ומתן מול מצרים במטרה להביא את דורי לקבלת טיפול רפואי הולם ולמניעת עיוורון מלא. לאחר שהמצרים סירבו להטיס את דורי לטיפול בשווייץ, הודיעה ישראל על נכונותה לשחרר את סגן מוחמד חסאן סלאמה, קצין מצרי שנשבה בפשיטה על האי שדואן, בתמורה לשחרורו של דורי. ב-28 במרץ 1971 בוצעו חילופי השבויים באסמאעיליה, ודורי שוחרר מהשבי לאחר 302 ימים. בישראל קיבל את פניו ראש אגף כוח האדם, שלמה להט, ובתל השומר פגש את אימו ואת ראש המטה הכללי חיים בר-לב.
ביוגרפיה > לאחר השבי

אחרי ששוחרר מהשבי אושפז דורי בבית החולים תל השומר ועינו טופלה. במהלך אשפוזו נמסר לו כי הוריה של סוזי, עמה יצא בנעוריו, מתו לאחר שהורעלו באמצעות תליום. גם סוזי הורעלה אך דבר הרעלתה נתגלה וחייה ניצלו. בעקבות זאת נסע לבקרה בבואנוס איירס, והשניים שבו לזוגיות. באוקטובר 1971, בעידודו של שמחה הולצברג, אבי הפצועים, התארסו השניים. חתונתם התקיימה ב-3 בפברואר 1972. את החופה והקידושין ערך הרב שלמה גורן ובחתונה נכחו אנשי ציבור רבים, בהם משה דיין, מנחם בגין, דוד אלעזר, חיים בר-לב, מרדכי הוד, רפאל איתן, חנה מרון ואחרים.
בספטמבר 1971 החל דורי ללמוד פילוסופיה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב. בינואר 1973 יצא לאור הספר "יאיר דורי: סיפורו של צנחן בשבי המצרי" שנכתב על ידי דורי ואהרון דולב.
דורי השתתף במלחמת יום הכיפורים ולאחריה שב לשירות צבאי עד שנת 1975, ושימש קצין החינוך של חטיבת הצנחנים. בשנת 1978 הצטרף דורי לפמליית ראש הממשלה, מנחם בגין, בביקורו הראשון בקהיר.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

בשנת 1973 הקים יחד עם אחיו, דניאל, בר בסגנון אמריקאי שהתמחה במילקשייקים, אולם עזב את העסק תוך זמן קצר. בשנת 1977 הקים, יחד עם מרדכי גלעד ויוסף מגן, חברה בשם "חגים" אשר עסקה בפיתוח מוצרים לפרסום וקידום חברות כדוגמת עטים, ספלים, יומנים ועוד. בשנת 1989 מעלו שותפיו של דורי בכספי החברה וברחו, תוך שהם מותירים את דורי והחברה בחובות גדולים. בשל החובות עוקל הרבה מרכושו. בסיוע משרד הביטחון הקים דורי חברה שעסקה בצילום טקסים ואירועים צבאיים לטובת המשפחות.
ב-1987, במקביל לעבודתו בחברת "חגים" החל לעסוק, יחד עם אחיו דניאל, ביבוא של תכנים תרבותיים מארגנטינה לישראל. תחילה יבאו קלטות שמע עם מוזיקה לטינו-אמריקאית, אך עם כניסת הטלוויזיה בכבלים לשוק הטלוויזיה בישראל, החלו האחים דורי לייבא תוכן וידאו. הם החלו בתחום הספורט, ועברו משידור חוזר של רגעי שיא ממשחקי כדורגל לשידור חי של גמר הקופה אמריקה וגביע ליברטדורס. במקביל יבאו תוכן כדוגמת סרטי קולנוע ארגנטינים קלאסיים, וב-1990 הביאו לישראל את הטלנובלה "האישה המסתורית", שהייתה הטלנובלה הראשונה ששודרה בישראל, ומכרו אותה לחברת "מתב". ב-1992 רכש את הזכויות ל-165 הפרקים של הטלנובלה "אנטונלה", שזכתה להצלחה רבה. ב-1994 יזם את הגעתה לישראל של כוכבת הסדרה, אנדריאה דל בוקה. במקביל, החל להביא לישראל אנשי תרבות וספורט דרום אמריקאים; בשנת 1994 יזם את הגעתן של נבחרת ארגנטינה ונבחרת ברזיל בכדורגל לישראל, ובשנים הבאות הביא לישראל אנשי תרבות רבים בהם לאון חייקו, מרסדס סוסה, שושה ואחרים.
בשנת 1996 הקים יחד עם אחיו את יאיר דורי אינטרנשיונל (לימים דורי מדיה גרופ), וב-1998 החלו בהקמת ערוץ הטלוויזיה ויוה, אשר החל את שידוריו ב-25 באפריל 1999. החברה התפתחה ועסקה במכירת טלנובלות ותכנים באופן בינלאומי, וכן בהפקת סדרות, בהן קטנטנות והמורדים. הייתה זו אסטרטגיה עסקית ייחודית, שכללה בעלות ושליטה בכל מחזור חיי המוצר, החל מהפקה, דרך שידור וכלה במרצ'נדייזינג ומכירת זכויות השידור. ב-2005 הנפיק את מניות החברה בבורסת AIM.
ב-2008 עזב דורי את תפקידו כמנהל החברה, וב-2010 התפטר מחברת דורי מדיה גרופ. בשנת 2012 והקים חברה חדשה הנושאת את שמו, "יאיר דורי", אשר עוסקת ביצירת הפקות באיכות גבוהה והפצתן. בשנת 2013 התפרסמה בספרדית האוטוביוגרפיה של דורי, ותרגומה לעברית יצא לאור בשנת 2022.
ביוגרפיה > חיים אישיים

דורי נשוי לסוזי, ולהם שלוש בנות. הם מתגוררים בתל אביב. בשנת 1991 התגלה כי דורי הוא נשא הפטיטיס C, גנוטיפ 4, בו נדבק ככל הנראה בעת שקיבל עירוי בשבי המצרי. דורי מתמודד עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית כתוצאה מתקופתו בשבי המצרי. בשנת 2005 נותחה עינו השמאלית ויכולתו לראות בה שבה.
לקריאה נוספת

יאיר דורי, תרגום: עינת טלמון, האופל והזוהר, אזור: צמרת הוצאה לאור, 2022
אהרון דולב ויאיר דורי, יאיר דורי: סיפורו של צנחן ישראלי בשבי המצרי, מהדורה ראשונה, תל אביב: בוסתן, 1973
הערות שוליים

1 2  Diego Melamed, The King of telenovelas, The Jerusalem Post, 29 April 2014
↑  דולב ודורי, עמ' 48.
↑  דורי, עמ' 35.
↑  דורי, עמ' 16-22.
↑  דולב ודורי, עמ' 46-47.
↑  דולב ודורי, עמ' 58-60.
↑  דולב ודורי, עמ' 57.
↑  דורי, עמ' 47.
↑  דורי, עמ' 31-33.
↑  דורי, עמ' 48-50.
↑  דורי, עמ' 57-58.
↑  דורי, עמ' 59.
↑  דורי, עמ' 66.
↑  דורי, עמ' 82.
↑  דולב ודורי, עמ' 27-35.
↑  דולב ודורי, עמ' 48-53.
↑  דולב ודורי, עמ' 54.
דורי, עמ' 88.
↑  דולב ודורי, עמ' 62–64, 79.
↑  דולב ודורי, עמ' 83-85.
↑  דולב ודורי, עמ' 102-103.
↑  דולב ודורי, 116-117.
↑  דולב ודורי, עמ' 174.
↑  דולב ודורי, עמ' 180-182.
↑  סמל יאיר דורי הוחזר אתמול מהשבי, על המשמר, 29 במרץ 1971
↑  דורי, עמ' 115-120.
↑  דורי, עמ' 125.
↑  דורי, עמ' 124.
↑  אברהם רותם (עיתונאי), יאיר דורי התחתן, מעריב, 4 בפברואר 1972
↑  דורי, עמ' 122.
↑  הופיע הספר "יאיר דורי - סיפורו של צנחן בשבי, על המשמר, 11 בינואר 1973
1 2 3  אריה אפלטוני, שבי, עסקים ווידיאו-טייפ, מעריב, 19 בנובמבר 1991
↑  דורי, עמ' 133-134.
↑  דורי, עמ' 135-136.
↑  דורי, עמ' 144.
↑  דורי, עמ' 149-152.
↑  מפרק זמני לדפי תפוז, מעריב, 21 בינואר 1990
↑  דורי, עמ' 153-154.
1 2  דודי פטימר, ‏יאיר דורי, האיש שהביא את הטלנובלות לארץ, משיק ספר על חייו, באתר מעריב אונליין, 24 בדצמבר 2022
↑  דורי, עמ' 158-159.
↑  דורי, עמ' 159-160.
↑  דורי, עמ' 160-161.
↑  Sharon Shahaf (2016). "Decentring Innovation: The Israeli Television Industry and the Format-driven Transnational Turn in Content Development".  In Karina Aveyard (ed.). New Patterns in Global Television Formats. Bristol: Intellect. p. 253. ISBN 9781783207121.
↑  אפרת נוימן, יאיר דורי ותמי מוזס-בורוביץ גייסו 6 מיליון דולר בלונדון; דורי מדיה גייסה לפי שווי של 41 מ' ד', באתר הארץ, 22 במרץ 2005
↑  דורי, עמ' 194-195.
↑  דורי, עמ' 137–142, 200.
↑  דורי, עמ' 13-15.
↑  דורי, עמ' 184-186.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007311005005171  ISNI: 0000 0004 5703 0518  LCCN: n2016009518  VIAF: 298925051   WorldCat (עם VIAF): 298925051 
דורי (ימין) ודוד לוי על הזחל"ם בבוקר המארב, 30 במאי 1970
דורי ביום נישואיו יחד עם ראש המטה הכללי דוד אלעזר ושמחה הולצברג
דורי וסוזי ביום חתונתם, 3 בפברואר 1972.
הלנה רוסנדל באך

הלנה רוסנדהל באך (בדנית: Helena Rosendahl Bach; נולדה ב-12 ביוני 2000) היא שחיינית דנית, סגנית אלופת עולם (דוחה 2024), אלופת אירופה (בלגרד 2024) ופעמיים סגנית אלופת אירופה בבריכת 25 מטר (קאזאן 2021 ואוטופן 2023) במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה > 2017

באליפות אירופה בשחייה בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר בקופנהגן שבדנמרק סיימה במקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:40.14 דקות, ובמקום 17 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:12.18 דקות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט בגלאזגו שבממלכה המאוחדת סיימה במקום 12 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:42.46 דקות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:13.14 דקות, במקום עשירי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:48.05 דקות, ובמקום 12 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:15.71 דקות. בנוסף, סיימה במקום שביעי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:04.43 דקות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר בגלאזגו שבממלכה המאוחדת סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:06.12 דקות, במקום עשירי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:56.34 דקות, במקום עשירי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.77 דקות, ובמקום 14 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:27.39 דקות.
ביוגרפיה > 2021

באליפות אירופה שנערכה במאי בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.89 דקות, ובמקום תשיעי במשחה ל-400 מטר פרפר בתוצאה של 4:11.79 דקות. בנוסף, סיימה במקום חמישי במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:01.33 דקות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה ביולי סיימה במקום 12 במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:10.05 דקות, ובמקום 25 במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:29.56 דקות.
ביוגרפיה > 2021 > סגנית אלופת אירופה בבריכת 25 מטר במשחה ל-200 מטר פרפר בפעם הראשונה

באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בנובמבר בקאזאן שברוסיה זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:05.02 דקות. בנוסף, סיימה במקום שמיני במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.56 דקות, ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.81 שניות.
ביוגרפיה > 2022

באליפות העולם שנערכה ביוני בבודפשט שבהונגריה סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:08.12 דקות, ובמקום 21 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.36 דקות.
ביוגרפיה > 2022 > סגנית אלופת אירופה במשחה ל-200 מטר פרפר

באליפות אירופה שנערכה באוגוסט ברומא שבאיטליה זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא דנמרק חדש של 2:07.30 דקות, אחרי לאנה פודר מבוסניה והרצגובינה (2:06.81 דקות) ולפני אילריה קוזינאטו מאיטליה (2:07.77 דקות). בנוסף, סיימה במקום 12 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.80 שניות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר במלבורן שבאוסטרליה סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.41 דקות, במקום עשירי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.59 דקות, במקום 12 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:55.79 דקות, ובמקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.21 שניות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות העולם שנערכה ביולי בפוקואוקה שביפן סיימה במקום חמישי במשחה ל-200 מטר פרפר כשהיא משווה את שיא דנמרק שעמד על 2:07.15	דקות, אותו קבעה בעצמה בשלב חצי הגמר של המשחה. בנוסף, סיימה במקום 16 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.54 שניות. כמו כן, סיימה במקום 14 במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:41.21	דקות, ובמקום 14 במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:03.33 דקות.
ביוגרפיה > 2023 > סגנית אלופת אירופה בבריכת 25 מטר במשחה ל-200 מטר פרפר בפעם השנייה

באליפות אירופה בבריכת 25 מטר שנערכה בדצמבר באוטופן שברומניה זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 2:03.86 דקות. 
בנוסף, סיימה במקום רביעי במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:02.97 דקות, ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 57.56 שניות.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם שנערכה בדוחה שבקטר בפברואר זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.44 דקות, אחרי לורה סטיבנס מהממלכה המאוחדת (2:07.35 דקות) ולפני לאנה פודר (2:07.92 דקות). בנוסף, סיימה במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.15 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בבלגרד זכתה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:07.88 דקות ובמשחה 100 מטר פרפר סיימה במקום רביעי בתוצאה של 58.27 שניות.
באולימפיאדת פריז סיימה במקום רביעי במשחה ל-200 מטר פרפרפ בתוצאה של 2:07:11 דקות, בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא לאומי חדש של 2:06.65 דקות. נוסף לכך, היא סיימה במקום 20 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 58.45 שניות.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט סיימה במקום שביעי במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:04.08 דקות ובמקום 16 במשחה 100 מטר פרפר בתוצאה של 57.27 שניות.
שיאים אישיים > בריכה אולימפית

50 מטר חופשי: 28.07	שניות (2021)
100 מטר חופשי: 56.96 שניות (2020)
200 מטר חופשי: 1:58.74 דקות (2021)
400 מטר חופשי: 4:11.79 דקות (2021)
800 מטר חופשי: 8:40.98 דקות (2021)
1500 מטר חופשי: 16:26.63 דקות (2021)
50 מטר פרפר: 27.18 שניות (2023)
100 מטר פרפר: 58.15 שניות (2024)
200 מטר פרפר: 2:06.65 דקות (2024)
שיאים אישיים > בריכת 25 מטר

50 מטר חופשי: 26.80	שניות (2021)
100 מטר חופשי: 55.06 שניות (2021)
200 מטר חופשי: 1:55.79 דקות (2022)
400 מטר חופשי: 4:02.97 דקות (2023)
800 מטר חופשי: 8:24.86 דקות (2019)
1500 מטר חופשי: 16:15.39 דקות (2022)
50 מטר פרפר: 27.33 שניות (2022)
100 מטר פרפר: 57.15 שניות (2022)
200 מטר פרפר: 2:03.86 דקות (2023)
מריאן שפיכאלסקי

| --- | --- |

מריאן שפיכאלסקי במדי מרשל של פולין בשנת 1965
 לידה:  6 בדצמבר 1906 לודז', האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  7 ביוני 1980 (בגיל 73) ורשה, הרפובליקה העממית הפולנית פולין
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי פובונזקי 
 מדינה:  פולין 
 השכלה:  הפקולטה לאדריכלות אוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה 
 השתייכות:  פולין הרפובליקה העממית הפולנית
 תקופת הפעילות:  1942–1968 (כ־26 שנים)
 דרגה:   מרשל פולין
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 עיטור לנין  מדליית ארד "הכוחות המזוינים בשירות המולדת"  מדליית כסף "הכוחות המזוינים בשירות המולדת"  מסדר צלב גרונוולד, דרגה 2  Medal for fighting for Berlin  מדליית הניצחון והחירות 1945  מדליית המלחמה 1939-1945  מדליית זהב "הכוחות המזוינים בשירות המולדת"  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  צלב האבירים של וירטוטי מיליטארי  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 30 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מסדר נס העבודה, דרגה ראשונה  מדליית ארד להצטיינות בהגנה הלאומית  מדליית כסף להצטיינות בהגנה הלאומית  מסדר הוורד הלבן של פינלנד  מפקד עם כוכב של מסדר פולוניה רסטיטוטה  מדליית יום העצמאות ה-10 של פולין העממית  מדליית הניצחון על גרמניה במלחמה הפטריוטית הגדולה 1941–1945  הצלב הגדול של אות הכתר הבלגי  מדליית זהב להצטיינות בהגנה הלאומית  וירטוטי מיליטארי  מסדר הבונים של הרפובליקה העממית הפולנית  Honorary badge "For Merits for Warsaw"  מסדר הדגל היוגוסלבי  Medal "For Oder, Nysa and the Baltic"  צלב הפרטיזנים של פולין  מפקד במסדר פולוניה רסטיטוטה 
 
מריאן שפיכאלסקי (בפולנית: Marian Spychalski, כינויו המחתרתי: מארק; 6 בדצמבר 1906 – 7 ביוני 1980) היה פוליטיקאי בתקופת הרפובליקה העממית של פולין, שר ההגנה של פולין בשנים 1956–1968, יושב ראש מועצת המדינה ב־1968–1970, מרשל פולין.
ביוגרפיה

נולד בלודז' (אז בתחומי האימפריה הרוסית, כיום בפולין) במשפחתו של יוזף שפיכאלסקי, עובד במפעל טקסטיל בלודז' ופעיל מפלגה סוציאליסטית. מריאן הלך בעקבות אביו, בשנת 1929 הצטרף אל המפלגה הקומוניסטית של פולין. בשנת 1931 סיים לימודי אדריכלות באוניברסיטת ורשה לטכנולוגיה. עבד כאדריכל בוורשה ובפוזנן, בשנת 1935 התמנה לראש מחלקה באגף לתכנון ערים בעיריית ורשה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה וכיבוש פולין על ידי הנאצים, הצטרף לתנועת ההתנגדות לכיבוש הנאצי. במחתרת התחבר עם ולדיסלב גומולקה והפך לאחד מחבריו הקרובים. בשנת 1942 היה בין מייסדי "גוורדיה לודובה" (לאחר מכן "ארמייה לודובה"), ארגון צבאי מחתרתי של המפלגה הקומוניסטית הפולנית. בעת פעילותו במחתרת היה ידוע בכינויו המחתרתי - מארק. בשנת 1943] מונה לראש המטה שך ארמייה לודובה. בתחילת יולי 1944 עזב את ורשה מזרחה ועבר לשטח שהיה בשליטת הצבא האדום. הוא קיבל תפקיד במטה הצבא הפולני העממי (צבאה של פולין הקומוניסטית) והועלה לדרגת קולונל (אף על פי שמעולם לא קיבל שום הכשרה צבאית). בנובמבר 1944 הוא מונה לראש עיריית ורשה (אף על פי שרוב העיר הייתה עדיין בידי הצבא הגרמני ורק חלק מהשכונות בגדה המזרחית של נהר ויסלה היו בשליטת הצבא האדום וצבא פולין הקומוניסטית). בינואר 1945, לאחר שחרור כל העיר, הפך למעשה לראש העירייה בפועל. בפברואר 1945 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל.
לאחר המלחמה המשיך מונה שפיכאלסקי לתפקיד סגן שר ההגנה של פולין והועלה לדרגת מייג'ור גנרל. בשנת 1949, במסגרת מאבקי כוח במפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית, הועבר שפיכאלסקי לתפקיד סגן שר הבינוי. ולאחר מכן פוטר גם ממשרד הבינוי. הוא החל לעבוד כארכיטקט בעיריית פוזנן. בתחילת 1950 נעצר שפיכאלסקי (יחד עם חברו ולדיסלב גומולקה) בפקודת הנשיא בולסלאב ביירוט. הוא הוחזק במאסר במשך שש שנים, מבלי שהוגש נגדו כתב אישום. הוא נחקר ועונה קשות. רק לאחר מות הנשיא ביירוט במרץ 1956 שוחרר מהכלא. שמו טוהר והוא שב להיות חבר בכיר בהנהגת פולין.
בנובמבר 1956, לפי דרישתו של ולדיסלב גומולקה, פוטר מתפקידו שר ההגנה של פולין, מרשל קונסטנטין רוקוסובסקי. מריאן שפיכאלסקי מונה במקומו. בשנת 1959 הפך שפיכאלסקי גם לחבר בפוליטביורו של מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית. בשנת 1963 הועלה שפיכאלסקי לדרגת מרשל פולין. באפריל 1968, בעקבות המשבר הפוליטי בפולין, הועבר שפיכאלסקי מתפקידו והוחלף בוויצ'ך ירוזלסקי. שפיכאלסקי מונה ליושב ראש מועצת המדינה. בנובמבר 1970, בעקבות הדחתו של ולדיסלב גומולקה מתפקיד מפלגת הפועלים המאוחדת הפולנית, פוטר שפיכאלסקי מכל תפקידיו בצמרת המדינה והוצא לגמלאות.
מריאן שפיכאלסקי נפטר בוורשה ב-7 ביוני 1980, נטמן בבית הקברות הצבאי פובונזקי. הוא זכה להלוויה ממלכתית, בה השתתפה כל צמרת מדינית וצבאית של פולין.
היה נשוי לברברה מטילדה שפיכאלסקי (1910 - 1988) ואב לשלושה ילדים: אנה (1938 - 2024), מלגוז'טה (נולדה ב־1942) ומארק (1946 - 1947).
אנדרו בארת' פלדמן

| --- | --- |

 לידה:  7 במאי 2002 (בן 22) מנהסט, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2018
 עיסוק:  זמר ‏•‏‏ שחקן
 מקום לימודים:  Lawrence Woodmere Academy  אוניברסיטת הרווארד 
 https://www.andrewbfeldman.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
אנדרו בארת פלדמן (באנגלית: Andrew Barth Feldman; נולד ב-7 במאי 2002) הוא שחקן וזמר אמריקאי-יהודי.
ביוגרפיה

פלדמן נולד במנהסט, ניו יורק, לדייוויד אן. פלדמן וברברה בארת. הוא גדל עם אחות גדולה. הוא ומשפחתו יהודים. פלדמן הפך לחובב של מחזות זמר בגיל צעיר מאוד לאחר שצפה בהפקה של "היפה והחיה" בגיל שלוש. הוא המשיך לככב בהפקות מקומיות שונות, כולל "אנני", "גריז" ו"רנט". הוא פתח ערוץ יוטיוב בתיכון כדי לעשות פרויקטים לבית הספר.
הוא הקים את להקת חברת הזמר שלו בחטיבת הביניים, "הפקות זניפרוק", כחלק מפרויקט בר המצווה שלו לגיוס כספים לחקר אוטיזם. הוא וחבר כתבו וביימו מחזמר פארודי של "מלחמת הכוכבים" לחברה, שיעלה מאוחר יותר עם שחקנים מקצועיים. הוא למד באקדמיית לורנס וודמיר (אנ'), שם עבדה אמו כמנהלת לפני מותה באוגוסט 2019.
לאחר שלקח חופש מהתיכון כדי לככב במופע "אוון הנסן היקר", פלדמן החליט בתחילה ללמוד באוניברסיטת הרווארד בסתיו 2020, אך הוא דחה את ההרשמה לשנה לשנת 2021 בגלל מגפת הקורונה. בשנת 2022, הוא נאלץ לקחת סמסטר חופש מהרווארד שלוהק לתפקיד הראשי בסרט "לא לוקחים קשה" לצד ג'ניפר לורנס.
קריירה > קריירת משחק

בשנת 2018, בשנתו השנייה בתיכון, גילם פלדמן את פרנק אבגנייל בהפקה של התיכון שלו של המחזמר "תפוס אותי אם תוכל". לאחר שזכה בטקס פרסים אזורי על הופעה זו, הוא הוזמן להופיע בטקס פרסי ג'ימי, שם זכה בפרס השחקן הטוב ביותר. סטייסי מינדיך, המפיקה הראשית של "אוון הנסן היקר", הבחינה בהופעתו וביקשה ממנו להיבחן לתפקיד אוון הנסן בברודוויי. בינואר 2019, בגיל 16, פלדמן קיבל את התפקיד של אוון הנסן. הופעתו זכתה לשבחים, כששרה בהר מה"ניו יורק טיימס" כתבה, ”אנדרו בארת פלדמן גרם לי לשכוח היכן הייתי, מי אני, שהייתי משהו מלבד חלק מהעולם על הבמה... אני די בטוחה שלא נשמתי כל המערכה הראשונה”. הוא עזב את התפקיד בינואר 2020, ולאחר מכן ג'ורדן פישר קיבל את התפקיד.
פלדמן החל בגיוס תרומות עבור קרן השחקנים בשם "Broadway Jackbox" במרץ 2020. גיוס התרומות הזה זרם ב-Twitch, עם שחקני ברודוויי וסרטים מפורסמים מדי שבוע. בנוסף הוא יצר סדרת תעלומת רצח בשם "Broadway Whodunit", שבה מככבים שחקני ברודוויי ותיאטרון.
בדצמבר 2020, הוכרז שפלדמן יככב בתור לינגוויני במופע צדקה של "רטטוי", תופעת אינטרנט שמקורו בטיקטוק, בהשראת הסרט של דיסני/פיקסאר משנת 2007. המופע שודר באופן בלעדי ב-"TodayTix" בינואר 2021.
בפברואר 2021, הוכרז שפלדמן יערוך את הופעת הבכורה שלו במשחק בטלוויזיה בתוכנית של דיסני+, "היי סקול מיוזיקל: המחזמר: הסדרה", בתפקיד חוזר בעונה השנייה, שם גילם את אנטואן, תלמיד צרפתי בחילופי סטודנטים.
פלדמן עשה את הופעת הבכורה שלו בסרט עלילתי באפריל 2023 בסרט נטפליקס, "טיול מודרך לאהבה". הוא כיכב לצד ג'ניפר לורנס ב"לא לוקחים קשה" ביוני 2023.
בשנת 2024, פלדמן נכלל ברשימת פורבס 30Under30.