רות בנדיקט
Patterns of Culture

ספרה של בנדיקט Patterns of Culture, שראה אור ב-1934, תורגם לארבע עשרה שפות ופורסם במהדורות רבות כקריאת יסוד לקורסים באנתרופולוגיה באוניברסיטאות בארצות הברית במשך שנים רבות.
תמצית רעיון הספר, בהתאם למבוא אותו כתבה מרגרט מיד, "השקפתה על תרבויות אנושיות כעל "צו אישיותי מורחב". בנדיקט הסבירה כי כל תרבות בוחרת מתוך "הקשת הרחבה של הפוטנציאל האנושי", רק מאפיינים מעטים נהפכים להיות תכונת האופי המובילות של אנשים החיים בתרבות. תכונות אלו מהוות את הצירוף של התלות אסתטיקה וערכים בכל תרבות, שמסתכמים יחד לתבנית ייחודית. היא מתארת דרך משל את הדגש שהושם על ההבלגה בתרבויות הפואבלו בדרום-מערב אמריקה והדגש על התרת הרסן בתרבויות האמריקאיות הילידיות של הערבות הגדולות. היא השתמשה בניגוד הניטשיאני של "אפולוני" ודיוניסי" כאבן שואבת לרעיונותיה בדבר התרבויות הילידיות הללו באמריקה. היא מתארת כיצד ביוון העתיקה מדגישים מעריצי דיוניסוס, אל היין, את הפראות, ההפקרות והשחרור, זאת בדומה לדפוס הרווח בין ילידים אמריקנים. היא מתארת בפרוטרוט את הניגוד שבין טקסים, אמונות, העדפות אישיות בין אנשים מתרבויות שונות, על מנת להדגים כיצד לכל תרבות ישנה "אישיות" השוכנת בקרבו של כל אינדיבידואל.
אנתרופולוגים אחרים מן האסכולה של "תרבות ואישיות" טיפחו אף הם רעיונות אלו, הבולטת שבהם היא מרגרט מיד בספרה Coming of Age in Samoa (שפורסם לפני Patterns of Culture) ו-Sex and Temprament in Three Primitive Societies (שפורסם מיד אחרי שספרה של בנדיקט ראה אור).
בנדיקט הייתה תלמידתו הבכירה של פרנץ בועז, בזמן שמיד החלה ללמוד עמם, והן הושפעו רבות זו מזו. אברם קרדינר הושפע אף הוא מרעיונות אלו, בזמן שרעיון "תבנית האישיות" נולד: מקבץ קווי האופי השכיח ביותר שנצפה באנשים מכל תרבות נתונה.
ב-Pattetrns of Culture מביעה בנדיקט את אמונתה ביחסיות תרבותית. היא שואפת להראות שלכל תרבות יש את הצווים המוסריים שניתן להבינם רק אם מישהו יחקור את התרבות כמכלול. היא חשה כי תהיה זו טעות להמעיט בערכם של המנהגים או הערכים מתרבות השונה מזו של הבוחן אותה. למנהגים אלו משמעות לאנשים המקיימים אותם ואל לנו לפוטרם כלאחר יד או לקחתם כמובן מאליו. אסור לנו להעריך אנשים לפי הסטנדרטים שלנו בלבד. היא טוענת כי המוסר יחסי לערכי התרבות שבה האדם פועל.
היא תיארה את ה-Kwakiuts של החוף הצפון-מערבי (בהתבסס על עבודת השדה של המנטור שלה פרנץ בועז), הפואבלוס של ניו מקסיקו (שבקרבם היא חיה לצורך מחקרה), העמים של הערבות הגדולות, ותרבות ה-Pobu של גינאה החדשה (בהקשר להם היא נסמכה על עבודת השדה של מיד). היא הבחינה שערכיהם, אפילו כשהם נדמו מוזרים, נקל להבינם במונחים של העקביות של המערכות התרבותיות שלהם ויש להבינם ולכבדם.
מבקריה של בנדיקט הביעו התנגדות לרמת ההפשטה וההכללה הטבועה בגישת "תרבות ואישיות". כמה מהם טענו שהתבניות הייחודיות שהיא מצאה הן רק חלק ממערכת או תת-מערכת של התרבות בכללותה. לדוגמה דייוויד פרנד אברל כתב שייתכן שהפואבלו הם רגועים, עדינים ונוהגים בטקסיות כשהם נתונים למצב רוח מסוים ובנסיבות מסוימות, אך הם עלולים להיות חשדנים, נקמנים ומחרחרי ריב בהינתן נסיבות אחרות. אף על פי כן, תאוריה האלגנטיים של בנדיקט הם תוססים, קריאים ונגישים. דורות חדשים של תלמידים ממשיכים לגלות עניין רב במחקריה, אפילו שאנתרופולוגים נטשו ככלל את אסכולת "תרבות ואישיות".
ב-1936 היא מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטת קולומביה. בנדיקט הייתה בין האנתרופולוגים החברתיים המובילים שגייסה ממשלת ארצות הברית למחקר ולייעוץ הקשורים למלחמה, לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
אחת מעבודותיה הפחות ידועות היא עלון בשם The Races of Mankind, אותו חיברה ביחד ג'ין וולטפיש, עמיתה מהמחלקה לאנתרופולוגיה של אוניברסיטת קולומביה. עלון זה יועד לחיילי צבא ארצות הברית והוא נכתב בשפה פשוטה ואויר בקריקטורות, על מנת להביע טיעון מדעי כנגד האמונה הגזענית.