stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לאט, לאט, לאט...
שירים

"שמלות" מתאר את אוסף השמלות של הדוברת, אשר כל אחת מהן מיוחדת וצבועה בצבעים שונים, ומייצגת זיכרונות וחוויות מהילדות. דרך השמלות והצבעים מתבטאת החגיגיות שבבגדים, המשלבת בין יופי לתחושת נוסטלגיה. "וגם כמה סנפירים" מציג את הפשטות והיופי שבחיים היומיים דרך תיאורים טבעיים: הרים, ים, עצים, וציפורים. הוא מסתיים באינטראקציה בין הדוברת לחתולה, שמדגישה את השגרה החמימה והמשפחתית המתרחשת בבית. "אישה באבטיח" מתאר אישה המתגוררת בתוך אבטיח, ומקימה בו חלל ביתי עם רהיטים וחתול. כשהעונת פריחתו מסתיימת, היא נאלצת לעבור לגזר קטן, ומגלה שעם הצפיפות החדשה, קשה לה להכיל את רהיטיה ואת עצמה.
"הלחם הזה" מבטא את הקשר העמוק בין האדם לטבע דרך הלחם היומיומי, המורכב מאלמנטים טבעיים – השמש, הגשם, הרוח והשדה. אכילת הלחם הופכת למעשה של חיבור, כאשר האדם "בולע" את מרכיבי הטבע לתוך גופו ונפשו, ודרכם חש את העולם שסביבו באופן מוחשי ואינטימי.. "שבע" יצא כאחד הסינגלים של האלבום, והגיע בשיאו למקום השישי במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. השיר מתאר את אהבתה של רחל אמנו לגדי שחור שטיפחה וליוותה, כאשר דאגתה אליו מסייעת לה לעבור את שבע שנות ההמתנה ליעקב.
"עננים" מתאר עננים כבעלי חיים מגושמים וחסרי נימוס המתנגשים זה בזה, כמו דובים שמנים. הדוברת כועסת על האנדרלמוסיה שהם יוצרים בשמיים ומציעה שאולי פשוט חסרות להם משקפיים. "בילי" מתאר קשר עמוק ורגשי בין הילדה לכלבה, בילי, שמסמל חבר אמיתי ותמיכה רגשית. הניגוד בין גישת האם, שמציגה את הכלב כיצור חסר ערך רגשי, לבין תחושות הילדה, שמדגישות את הקשר האישי והאהבה שלה לבילי, מציף את המתח שבין התבגרות ובין ההיגיון לרגש. "פרידה מתיבת נח" מתאר את הרגעים שלאחר המבול, כאשר בעלי חיים יורדים מהתיבה זוגות-זוגות, והחיים בטבע מוצגים בצורה צבעונית ודינמית. תחושת הפרידה מודגשת על ידי הקוף האחרון שנשאר לבדו, המייצג געגוע ובדידות.
רשימת רצועות

| לאט, לאט, לאט> ...מס' | לאט, לאט, לאט> ...שם | לאט, לאט, לאט> ...לחן | לאט, לאט, לאט> ...משך | לאט, לאט, לאט> ... | לאט, לאט, לאט> ... | לאט, לאט, לאט> ... | לאט, לאט, לאט> ... | לאט, לאט, לאט> ... | לאט, לאט, לאט> ... |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | שמלות  | מתי כספי | 2:56 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | וגם כמה סנפירים  | מישה סגל | 3:29 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | אישה באבטיח  | שלמה גרוניך | 2:56 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | לאט לאט לאט...  | שלמה גרוניך | 3:44 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | הלחם הזה  | שלמה גרוניך | 2:44 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | אמא שלי מנגנת וולס  | מישה סגל | 2:53 |  |  |  |  |  |  |
| 7. | שבע  | דני עמיהוד | 2:34 |  |  |  |  |  |  |
| 8. | לשפן הכסף  | עלי עדשי | 1:52 |  |  |  |  |  |  |
| 9. | עננים  | שלמה גרוניך | 2:35 |  |  |  |  |  |  |
| 10. | בילי  | מישה סגל | 2:54 |  |  |  |  |  |  |
| 11. | הפרידה מתיבת נוח  | מתי כספי | 3:11 |  |  |  |  |  |  |
| 12. | לי יש בקשה  | מישה סגל | 1:06 |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 32:57 |  |  |  |  |  |  |
ארבעת המופלאים
היסטוריה פרסומית > מ-1961 ו-70

החוברת Fantastic Four #1 מנובמבר 1961 שבה הופיעו ארבעת המופלאים לראשונה הייתה הצלחה גדולה, לאחר הביקורות החיוביות וההצלחה של הקומיקס החליט סטן לי אשר היה קרוב לפרישה מתחום הקומיקס לא לפרוש. לאחר זמן החלו להישלח מכתבי מעריצים רבים של קוראי הקומיקס, בחוברת Fantastic Four #3 החל לי להדפיס את כמה ממכתבי המעריצים בסוף הקומיקס. גם בחוברת Fantastic Four #3 החל לי להשתמש בסיסמה ההיפרבולית "מגזין הקומיקס הגדול בעולם!", בהמשך שונתה הסיסמה ל"מגזין הקומיקס הגדול ביותר בעולם" וזו הופיעה על מספר רב של עטיפות חוברות בשנות ה-90. בחוברת Fantastic Four #5 הופיע לראשונה אויבם המושבע של ארבעת המופלאים, דוקטור דום. בחוברת Fantastic Four #16 מיולי 1963 החלו חוברות הקומיקס להיקרא בפשטות "ארבעת המופלאים".
החוברות המוקדמות של הקומיקס כללו סיפורים שלמים והופעות תכופות של אויביהם נאמור ודוקטור דום, אם כי בהמשך החלו לי וג'ק קירבי לכתוב סיפורים המשתרעים על כמה וכמה חוברות. הקומיקס הציג כמה וכמה דמויות אשר הפכו למשפיעות ומרכזיות ביקום מארוול בהמשך: הפנתר השחור, גיבור-על השחור הראשון בקומיקס; גזע החייזרים קרי וחוצני סקרול; ואדם וורלוק. שלושת חלקי קשת הסיפור "טרילוגית גלקטוס" ("Galactus Trilogy") שהתרחשו בחוברות Fantastic Four 48-50 מתעדים את הגעתו של גלקטוס לכדור הארץ ורצונו לטרוף את כדור הארץ, וגם את הגעתו של הגולש הכסוף לכדור הארץ ומעברו לצד גיבורי העל. תקופת פרסום חוברות הקומיקס של ארבעת המופלאים בשנות ה-70 הייתה התקופה הפורה ביותר של חוברות קומיקס חודשיות אצל מארוול קומיקס.
ב-1967 הגישה חברת מארוול קומיקס בקשה לסימן מסחר עבור הקומיקס וב-1970 אישר משרד ארצות הברית לפטנטים וסימני מסחר לתת לקומיקס סימן מסחר(הקישור אינו פעיל).
אזכור במדיות אחרות > הסרטים

בשנת 1994 צולם סרט לייב אקשן המבוסס על דמויותיהם של ארבעת המופלאים. הסרט נקרא "The Fantastic Four". סרט זה נוצר רק כדי להבטיח לאולפנים זכויות יוצרים על המותג ולכן מעולם לא הופץ באף מדיה. בשנים 2005 ו-2007 הופקו שני סרטי לייב אקשן המבוססים על סדרת הקומיקס בבימויו של טים סטורי ובכיכובם של יואן גריפית' כריד ריצ'רדס/מיסטר פנטסטיק, ג'סיקה אלבה כסו סטורם/האשה הבלתי נראית, כריס אוונס כג'וני סטורם/הלפיד האנושי, מייקל צ'יקליס כבן גרים/הדבר וג'וליאן מקמהון כוויקטור וון דום/דוקטור דום, אויבם המפורסם של הרביעייה. כמו בגרסת האולטימייט גם כאן דוקטור דום היה שותף לניסוי והסיבה להפיכתו לנבל היא פרישת חברת הענק שלו ונפילתה הכלכלית, בגלל אותה חללית שנקלעה לסופה הקוסמית והייתה אמורה להיות השלב הבא בטכנולוגיה אך התרסקה. ויקטור וון דום רואה את הארבעה כאשמים למעשה. לפי הסרט, ריד וסו ניסו לחזור לשגרה לאחר קבלת הכוחות ולהמשיך את חייהם כמדענים, ג'וני אהב את הכוחות שלו, ובן נותר בדיכאון. אך הארבעה הפכו לגיבורים לאחר שהצילו עשרות אנשים מהשמדתה של העיר בידי דום, והפכו לגיבורי העיר.
ב-2014 הושלמו צילומי סרט אתחול על "ארבעת המופלאים", בבימויו של ג'וש טראנק ובכיכובם של מיילס טלר כריד ריצ'רדס/מיסטר פנטסטיק, קייט מארה כסו סטורם\האשה הבלתי נראית, מייקל בי. ג'ורדן כג'וני סטורם/הלפיד האנושי, ג'יימי בל כבן גרים/הדבר וטובי קבל כוויקטור וון דום/דום. סרט שיצא לאקרנים באוגוסט 2015. סרט המשך הוכרז כצפוי לצאת לאקרנים ביולי 2017. אך בנובמבר 2015 הוא נדחה למועד בלתי ידוע.
בדצמבר 2020 אולפני מארוול פרסמו סמליל חדש לסרט מתוכנן על ארבעת המופלאים שיבויים על ידי ג'ון וואטס.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Heroes: #40 - Mister Fantastic
↑  Top 100 Comic Book Heroes: #66 - Invisible Woman
↑  Top 100 Comic Book Heroes: #46 - Human Torch
↑  Top 100 Comic Book Heroes: #18 - Thing
↑  Stephen Krensky, ‏Comic Book Century: The History of American Comic Books, עמ' 59‏Twenty-First Century Books, ‏2007; ISBN 978-0-8225-6654-0
↑  Tom DeFalco, ‏Marvel Chronicle A Year by Year History, עמ' 84, ‏Dorling Kindersley, ‏2008; ISBN 978-0756641238
↑  Les Daniels, ‏Marvel: Five Fabulous Decades of the World's Greatest Comics, עמ' 87‏Harry N. Abrams, ‏1993; ISBN 0-8109-8146-7
↑  Daniels, עמ' 88
↑  Brian Cronin, ‏A Year of Cool Comics – Day 262, באתר Comic Book Resources, ‏19 בספטמבר 2010
↑  DeFalco, עמ' 84
↑  DeFalco, עמ' 124
↑  Brian Cronin, ‏A Year of Cool Comics – Day 50, באתר Comic Book Resources, ‏19 בפברואר 2010
↑  Robert Greenberger, ‏100 Greatest Marvels of All Time, באתר English Wikipedia
↑  [Fantastic Four http://trademark.markify.com/trademarks/uspto/fantastic+four/72276841], באתר Markify
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561687805171  GND: 1243775920  LCCN: sh2005004857
מוריס איוון

| --- | --- |

קריקטורה של איוון מ-1922 מאת שארל ז'יר
 לידה:  12 בפברואר 1891 הרובע השני של פריז, צרפת 
 פטירה:  27 ביולי 1965 (בגיל 74) סירן, צרפת 
 מקום קבורה:  Saint-Cloud cemetery 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 סוגה:  אופרטה 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  Gabrielle Ristori מרינה אוטין 
 פרופיל ב-IMDb
 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מוריס איוון (בצרפתית:Maurice Yvain, ‏ 12 בפברואר 1891 – 27 ביולי 1965) היה מלחין צרפתי של מוזיקה קלה שנודע כיוצר מוכשר של מנגינות וכנציג של "הרוח הפריזאית" באמצעות השנסונים והאופרטות שכתב החל משנות ה-1930-1920. כמה משיריו הוא הלחין עבור מיסטנגט שהייתה באותה תקופה אחת הבדרניות המפורסמות בעולם. איוון שילב ביצירותיו מקצבי ג'אז ובשנות ה-1940-1930 לחניו הצליחו מאוד גם בארצות הברית וכמה מיצירותיו בוצעו במופעי שיגיונות זיגפלד בברודוויי. איוון הלחין גם פסקולים עבור סרטים מאת במאים כמו אנטול ליטבק, ז'וליין דוביבייה ואנרי-ז'ורז' קלוזו.
קורות חייו

מוריס איוון נולד ב-1891 ברובע השני של פריז במשפחה של מוזיקאים. קיבל חינוך מוזיקלי מאביו שניגן בחצוצרה בתזמורת של האופרה-קומיק. החל מ-1903 הוא למד בקונסרבטואר של פריז אצל לואי דיאמר וקזבייה לרו.
התחיל את הקריירה שלו כמלחין מוזיקת קברט.
הצטיין בהתחלה בנגינה בפסנתר והופיע כפסנתרן מלווה בקזינו של
אוויאן אחר כך ניגן עם תזמורת הקזינו של מונטה קרלו בניצוחו של לואי גאן ובקברט הפריזאי "Quat'z'Arts".("ארבע אומנוית")
ב-1912 התכבד להחליף את המלחין ז'ול מאסנה שחלה, כדי ללוות בפסנתר את הזמרת לוסי ארבל בביצוע ה"expressions lyriques".
איוון שירת בצבא הצרפתי שירות שהתארך עד 1919 בגלל מלחמת העולם הראשונה
קורות חייו > שנסונים וג'אז

הזמר מוריס שבלייה שאותו הכיר בצבא, הציג אותו בפני הפזמונאי אלבר וילמץ שאיתו שיתף פעולה לאורך השנים ובני הזמרת מיסטנגט.

איוון הלחין בהתחלה שנסוני קברט רבים, בין השאר עבור מיסטנגט ו מוריס שבלייה. איוון השתלב מהר באופנת הג'אז שהלהיבה את תושבי פריז. הלהיט המצליח הראשון שלו היה ב-1919 "Dansez-vous le foxtrot",(רקדו את הפוקטטרוט).
אחרי 1917 איוון הפך לאחד מעמודי התווך של צוות המיוזיק הול של קזינו דה פארי בהפקותיו של ז'אק-שארל.
אחד השנסונים הידועים ביותר שלו היה Mon homme (האיש שלי) (שנכתב יחד עם אלבר וילמץ וז'אק-שארל) ושבוצע על ידי מיסטנגט בבכורה בקזינה דה פארי. לשיר לא הייתה מנגינה יוצאת דופן, אבל סגנון ביצועה של מיסטנגט הפך אותו ללהיט. לימים הושר ב-1968 על ידי ברברה סטרייסנד בסרט מצחיקונת בגרסה באנגלית:My Man. מיסטנגט נודעה גם בביצועם של J'en ai marre, En douce, La Java, La Belote ושירי איוון אחרים.
קורות חייו > יוצר אופרטות

בעקבות הצלחותיו של אנרי כריסטינה, בשנות ה-1920 התמסר איוון לכתיבת אופרטות. הראשונה והידועה ביניהן הייתה Ta bouche (פיך) (1922). יצירה זו בשלוש מערכות מעלה על הבמה הרפתקאותיהם של שלושה זוגות:גבר מופקר, רוזנת מזויפת עם ילדיהם ומשרתיהם, לאורך מספר שנים בשלושה אתרי נופש על שפת הים. בתפקיד הבן שיחק ויקטור בושה, ובתפקיד המשרת - אז'ן גאבן, אביו של ז'אן גאבן. הפזמונים הפכו כל כך פופולריים שהקהל צויד בחוברות עם המלים כשי להצטרף בזמרה.
הלהיט הגדול היה הוואלס  של הילדים בסטיאן ואווה. 

אחרי ההצלחה של Ta bouche יחד עם הפזמונאי אנדרה בארד העלה איוון שתי אופרטות באותה רוח ! (Pas sur la bouche)(לא על הפה!)  (1925) וBouche á bouche (פה לפה) (1925).
ב-Pas sur la bouche  הצטיינה הרקדנית -הזמרת רז'ין פלורי, שהפכה לכוכב גם בלונדון. אופרטות אחרות מאמתחתו באותה תקופה היו  La dame en decolleté (הגברת עם מחשוף, 1923), Gosse de riche (בן של עשיר 1924) והמופע המצליח Là-Haut (שם למעלה 1923) על מלים של איב מיראנד ואלבר וילמץ, כשעלילתו נסבה על גבר החולם שהוא בגן עדן ויורד לאדמה כדי לגלות מה קורה עם אלמנתו.  בתפקיד הראשי שיחק ושר מוריס שבלייה כשעם להיטיו במופע נמנה הפוקסטרוט C'est Paris (זה פריז).
עם זאת בתפקיד המלאך השומר הופיע הקומיקאי דראנם שהפך למסמר המופע ועורר מחאות כפיים סוערות. שבלייה נעלב והפסיק את השתתפותו במופע יחד עם מאהבתו באותם הימים איבון ואלה. הוא לא חזר יותר להופיע באופרטות.
האופרטות של איוון התאפיינו בדיוק המקצבים (פוקסטרוט,One-Step, צ'ארלסטון, ז'אווה, פסודובלה ובוסטון) בדמיון המשוחרר שלהם ובגמישות המשפטים המוזיקליים. כמו כן הקפיד איוון בבחירת סולנים לא קונבנציונליים בז'אנר הזה כמו דראנם, שבלייה, פולין קרטון והסתיע רבות בכישרונו של הפזמונאי הצמוד שלו, אלבר וילמץ.
מאוחר יותר יצר איוון "אופרטות גדולות סנטימנטליות" כמו " Chanson gitane. (שיר צועני) (1946), עדיין פופולרית בצרפת, שהוזמנה בתיאטרון "Gaîté-Lyrique".
כיכב בו הטנור אנדרה דסארי בתפקיד של אציל שהתחתן עם צועניה (ג'יטנית) ועליו לבחור בינה לחברה הגבוהה אלגנטית. הלהיט הצועני  Sur la route qui va (על הדרך הולכת ולא נגמרת) התפרסם בהמשך בסרט עם הזמר טינו רוסי. להיטים אחרים באופרטה זו היו למשל Au pas du petit poney (בקצב של הפוני הקטן) ו Tant que le printemps (כל עוד האביב).
בשנות ה-1940-1930 הלחין מוזיקה לסרטים של כמה במאים צרפתיים מפורסמים - אנטול ליטבק, ז'וליאן דוביווייה ואנרי-ז'ורז' קלוזו.
ב-1960 הופיע איוון בסרט הקצר "Le Rondon" בבימוי אנדרה מרטומייה.
ה-1964 הלחין קומדיה מוזיקלית לטלוויזיה עבור סרט של אנרי ספאד,
Pierrot des alouettes.
איוון מת בסירן ב-1965 בגיל 74. הוא נקבר בבית הקברות סן קלו.
קורות חייו > חייו הפרטיים

איוון היה נשוי חמש פעמים והתגרש ארבע פעמים.
ב-1920-1914 היה נשוי לז'אן קולומברון, בין 1931-1924
לאנה רואיס אי מיארס (Ruiz y Miyares) (ילידת 1884), גרושתו של הזמר דראנם שבשנות ה-1930 נעצרה בחשד לסחר בסמים, אחר כך עם שחקנית הקולנוע גבריאל ריסטורי (1899 - 1988) ב-1947-1934; ב-1959-1947 - השחקנית וזמרת הסופרן ממוצא רוסי מרינה הוטין (Hotine) ‏ (2010-1924) ובין 1965-1959 להלן אשור
יצירתו > שנסונים

בביצועה של מיסטנגט
En douce (1920) (בשושו) (מלים מאת ז'אק-שארל)
Mon homme (1920) (האיש שלי - מלים מאת ז'אק-שארל ואלבר וילמץ) - בכורה ב"קזינו דה פארי".
La Java (1922) (הז'אווה)
(מלים מאת אלבר וילמץ וז'אק שארל)
J'en ai marre (1922) (נמאס) (מלים מאת ז'אק-שארל)
La Belote (1924) - ז'אווה, מלים מאת אלבר וילמץ וקרפנטייה
בביצועו של מוריס שבלייה
(1923) La-Haut - (שם למעלה) מתוך האופרטה בעלת אותו השם
Dites-moi ma mère, dites-moi (1927) (תגידי לי, אמא) (מלים מאת אבלר וילמץ)
בביצועו של ז'ורז' מילטון
Je t'emmène à la campagne (1928) - (אביא אותך לכפר) מתוך האופרטה Un bon garçon
Pouet!Pouet! (1929) מלים מאת אנדרה בארד, מתוך האופרטה " Elle est à vous"
בביצועו של par דריאן
Si tu ne veux pas payer d'impôts (1920)
(אם אתה לא רוצה לשלם מיסים)
(מלים מאת אלבר וילמץ - Cache ton piano (תסתיר את הפסנתר שלך...)
בביצועו של ז'אן גאבן
(1936) Quand on se promène au bord de l' eau (מלים:ז'וליאן דוביבייה) מתוך הסרט של דוביבייה - Belle Equipe
בביצועה של מריאן אוזוואלד
Le jeu de massacre (1934) (מלים:אנרי-ז'ורז' קלוזו)
בביצועה של דניאל דארייה
Les fleurs sont des mots d'amour (הפרחים הם מילות אהבה) (מלים מאת לואי פוטרא)
יצירתו > אופרטות

איוון הלחין 18 אופרטות.
1922 - Ta bouche (פיך), פזמונים:אלבר וילמץ, בכורה בתיאטר דונו (Théâtre Daunou) בבימויו של אדמון רוז
כוללת את השנסון Ta bouche (מלים:איב מיראנד ואלבר וילמץ)
1923 - Là-haut (שם למעלה), לברית:איב מיראנד וגוסטב קנסון, פזמונים:אלבר וילמץ - בכורה בתיאטר דה בוף פריזיאן (Théâtre des Bouffes Parisiens), מוריס שבלייה בתפקיד הראשי.
1924 - La Dame en décolleté (הגברת עם מחשוף), לברית:איב מיראנד ולוסיין בואייה בכורה בתיאטר דה בוף פריזיאן
1924 - Gosse de riche,קומדיה מוזיקלית, (בן עשירים), לברית מאת ז'אק בוסקה ואנרי פאלק, בכורה בתיאטר דונו
1925 - Pas sur la bouche (לא על הפה), לברית:אנדרה בארד, בכורה: תיאטר אפולו,
לימים אלן רנה הפיק לפי אופרטה זו את הסרט Pas sur la bouche
1925 - Bouche à bouche (פה לפה), לברית:אנדרה בארד, בכורהבתיאטר אפולו
1925 - Un bon garçon (בחור על הכיפאק), לברית מאת אנדרה בארד, פזמונים מאת מוריס איוון, בכורה בתיאטר דה נובוטה (Théâtre des Nouveautés)
1928 - Yes "יס", לברית מאת פייר סולן ורנה פוז'ול, בכורה בתיאטר דה קפוסין
(Théâtre des Capucines)
1929 - Elle est à vous (היא שלך), לברית מאת אנדרה בארד, בכורה בתיאטר דה נובוטה
1929 - Jean V (ז'אן החמישי), לברית מאת ז'אק בוסקה ואנרי פאלק
1929 - Kadubec קדובק, לברית מאת אדנרה בארד, בתיאטר דה נובוטה - הוצגה 225 פעמים
1930 - Pépé (פפה) - קומדיה, לברית מאת אנדרה בארד - בכורה:תיאטר דונו
1931 - Un deux trois (אחת, שתיים שלוש), לברית ופזמונים מאת רנה ביזה וז'אן בארר (Barreyre) בכורה ב"מולן דה לה שנסון"
1932 - Encore cinquante centimes (עוד חמישים גרושים) בשיתוף פעולה עם המלחין אנרי כריסטינה, ליברית מאת אנדרה בארד, בכורה בתיאטר דה נובוטה - מבצע השנסון בעל אותו השם היה דראנם.
1933 - Oh ! Papa - או, אבא! - לברית מאת אנדרה בארד, בכורה בתיאטר דה נובוטה
1934 - La Belle Histoire (זה סיפור), לברית מאת אנרי-ז'ורז' קלוזו, בכורה בתיאטר דה לה מדלן (Théâtre de la Madeleine)
1934 - Vacances (חופשה), לברית מאת אנרי דוברנואה ואנדרה בארד, תיאטר דה נובוטה
1935 - Un coup de veine, לברית מאת אנדרה מואזי-אאון ואלבר וילמץ, בתיאטר דה לה פורט סן מרטן
1935 - Au soleil du Mexique (תחת השמש של מקסיקו) בשיתוף פעולה עם רובר גראנוויל, לברית מאת אנדרה מואזי - אאון ואלבר וילמץ, תיאטר דו שאטלה Théâtre du Châtelet
1942 - Son excellence (הוד מעלתו), לברית מאת לואי פוטרא (Poterat) ודניאל מרגו, בתיאטר דה ואריאטה (Théâtre des Variétés)
1946 - Monseigneur, תיאטר דונו
1946 - Chanson gitane (שיר צועני), לברית מאת אנדרה מואזי-אאון, פזמונים מאת לואי פוטרא, בכורה: תיאטר דה לה גטה-ליריק (Théâtre de la Gaîté-Lyrique)
1950 אוקטובר - La Revue de l'Empire - "מופע האימפריה" - מוזיקה מאת פול בונו, מוריס איוון, פרנסיס לופז, אנרי בורטר, מלים מאת אלבר וילמץ, דד איזל, אנדרה רוסן, בימוי מאת מוריס להמן, לאון דויטש, בתיאטר דה ל'אמפיר
1958 - Le Corsaire noir (הפיראט השחור)
יצירתו > בלטים

1937 - Vent (רוח)
1951 Blanche Neige (שלגיה) - כורגרפיה מאת סרז' ליפר  בכורה באופרה הלאומית של פריז
יצירתו > מוזיקת קולנוע

Paris Béguin - 1931 - בבימויו של אאוגוסטו ג'נינה
1932 - La Belle Marinière (הימאית היפה), בבימוי הרי לכמן
1932 - Cœur de lilas בבימוי אנטול ליטבק
1933 - Nu comme un ver (עירום כמו תולע) בבימוי לאון מאטו
1933 - L'Enfant de ma sœur (הילד של אחותי) בבימוי אנרי וולשלגר
1934 - Prince de minuit (נסיך החצות) בבימוי רנה גיסאר (Guissart)
1935 - Vogue, mon cœur - בבימוי ז'אק דרואה
1936 - La Belle Équipe - (הצוות היפה) בבימוי ז'וליאן דוביבייה
עם ז'אן גאבן השר את השיר Quand on se promène au bord de l' eau (על מלים מאת הבמאי ז'וליאן דוביבייה)
1937 - La Loupiote בבימוי ז'אן קם וז'אן-לואי בוקה
1942 - La Fausse Maîtresse בבימוי אנדרה קאיאט
1942 - Cartacalha, reine des gitans (קרטקליה, מלכת הצוענים) בבימוי לאון מאטו
1942 - Forte Tête בבימוי לאון מאטו
1942 - L'assassin habite au 21 (הרוצח גר בדירה 21) בבימוי אנרי-ז'ורז' קלוזו
1946 - Miroir (ראי) בבימוי רמון לאמי (Raymond Lamy)
1964 - הקומדיה המוזיקלית Pierrot des alouettes עבור סרט ולוויזיה של אנרי ספאד.
ספרים אוטוביוגרפיים

Ma belle operette 1962
לקריאה נוספת

Chantal Brunschwig, Louis-Jean Calvet,Jean-Claude Klein - Cent ans de chanson française 1880-1980. Editions du Seuil, Paris, 1981
Andrew Lamb - 150 Years of Popular Musical Theatre Yale University Press,  New Haven and London 2000
Pierre Saka, Yann Plougastel La Chanson française et francophone, Larousse, Radio France, Paris 1999
הערות שוליים

↑  Warszawski 2004
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Du Temps des Cerises
↑  1999 P.Saka et al עמ' 347
↑  Brunschwig et al 1981 עמ' 84
1 2  P.Saka et al 1999 עמ' 20
1 2  Lamb עמ' 198
↑  Lamb 2000 עמ' 199
↑  Lamb 2000 עמ' 199-198
1 2  Lamb עמ' 233
1 2  Le compositeur Maurice Yvain est mort Le Monde ‏ 29 ביולי 1965
↑  Variety" january 1930"
↑  geneanet
↑  באתר celebsagewiki
↑  Brunschwig et al 1981 עמ' 210
↑  Brunschwig et al 1981 עמ' 270
↑  Brunschwig et al 1981 עמ' 47
↑  P.Saka et al 1999 עמ' 22
↑  P.Saka et al 1999 עמ' 25
1 2  P.Saka et al 1999 עמ' 32
↑  P.Saka et al 1999 עמ' 354
↑  Brunschwig et al 1981 עמ' 97-96
↑  P.Saka et al 1999 עמ' 438
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286986105171  PLWABN: 9810697314005606  BIBSYS: 5091127  BNE: XX1108443  BnF: cb13901365s (data)  CiNii: DA12966630  GND: 121444554  ICCU: LO1V206897  ISNI: 0000 0000 8393 0326  LCCN: no89003794  LNB: 000297678  MusicBrainz: 5622a060-c54d-4622-98f2-d20a9c94bfbd  NKC: mzk2010594835  NTA: 277298725  SNAC: w63r1w5q  SUDOC: 084279265  Trove: 1528549  VIAF: 71579815   WorldCat (עם VIAF): 71579815
מאונט ורנון (ניו יורק)

| --- | --- |
דגל מאונט ורנוןדגל מאונט ורנון

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו יורק (מדינה) ניו יורק
 מחוז:  וסטצ'סטר
 ראש העיר:  שווין פאטרסון-הווארד (נכון ל-2023)
 תאריך ייסוד:  1892
 שטח:  11.4 קמ"ר
 גובה:  33 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  73,893 (1 באפריל 2020)
  ‑ צפיפות:  5,902.8 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  40°54′51″N 73°49′50″W﻿ / ﻿40.91417°N 73.83056°W﻿ / 40.91417; -73.83056
 אזור זמן:  UTC -5
 cmvny.com
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מאונט ורנון(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה מאונט ורנון(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהמאונט ורנון(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהמאונט ורנון    מיקום מאונט ורנון במחוז ווסטצ'סטר ובמדינת ניו יורק tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מאונט ורנון (באנגלית: Mount Vernon) היא עיר במדינת ניו יורק, בארצות הברית. העיר נמצאת במחוז ווסטצ'סטר. היא גובלת ברובע ברונקס של העיר ניו יורק.
דמוגרפיה

על פי מפקד האוכלוסין האמריקני של 2010 אוכלוסיית העיר באותה העת מנתה 67,292 תושבים (הישוב ה-8 בגודלו במדינת ניו יורק) וצפיפות האוכלוסין בעיר הייתה 5,902.8 תושבים לקמ"ר. 59.58% מהתושבים הם אפרו-אמריקאים, 28.63% לבנים, 0.32% אינדיאנים, 2.12% אסייתים, 4.85% מגזע אחר ו-4.44% משני גזעים או יותר.
חינוך

בעיר פועלים שלושה בתי ספר תיכוניים (Mount Vernon High School, Nellie A. Thornton High, ו-Nelson Mandela Alternative High School), שלוש חטיבות ביניים (לונגפלו, א.ב. דייוויס, ופרנקו), ו-11 בתי ספר יסודיים (טראפהאגן, פנינגטון, גריימס, לונגפלו, גרהם, לינקולן, קולומבוס, פארקר, אדוארד וויליאמס, המילטון, והולמס).
לעיר יש את הספרייה הציבורית הגדולה ביותר במחוז ווסטצ'סטר והשישית בגודלה במדינת ניו יורק.
תחבורה

לשירות רכבות הנוסעים הפרבריות Metro-North Railroad שלוש תחנות רכבות במאונט ורנון: מאונט ורנון מערב, מאונט ורנון מזרח, ופליטווד.
חברת האוטובוסים "בי ליין" מפעילי בעיר את קווי האוטובוסים 7, 40, 41, 42, 52, 53, 54, 55, ו-91.
הן לקו 2 של הרכבת התחתית של ניו יורק (קו מהיר ברודוויי-השדרה השביעית) והן לקו 5 של הרכבת התחתית של ניו יורק (קו מהיר שדרת לקסינגטון) ישנם מסופים מעט דרומית לגבול הדרומי של העיר.
תושבים נודעים ממאונט ורנון

תושבים נודעים בולטים אשר נולדו או גדלו במאונט ורנון כוללים את:
ארט קרני (נולד ב-1918) – שחקן קולנוע אמריקאי. נולד במאונט ורנון.
רוברט מוסבכר (נולד ב-1927) – איש עסקים ופוליטיקאי אמריקני. נולד במאונט ורנון.
דיק קלארק (נולד ב-1929) – מנחה טלוויזיה ורדיו אמריקני נודע. נולד במאונט ורנון.
רוז קלי (נולדה ב-1943) – שחקנית אמריקאית. נולדה במאונט ורנון.
דייוויד צ'ייס (נולד ב-1945) – תסריטאי, מפיק ובמאי סדרות טלוויזיה אמריקאי. נולד במאונט ורנון.
רובין מורגן (נולדה ב-1949) – שחקנית ילדה שהייתה בבגרותה לפעילה פמיניסטית רדיקלית אמריקאית, סופרת, משוררת. גדלה במאונט ורנון.
דנזל וושינגטון (נולד ב-1954) – שחקן קולנוע אמריקאי. נולד במאונט ורנון.
מייקל או'קיף (נולד ב-1955) – שחקן קולנוע אמריקאי. נולד במאונט ורנון.
סת גודין (נולד ב-1960) – סופר, מרצה ואיש שיווק אמריקאי. נולד במאונט ורנון.
מייקל אימפריולי (נולד ב-1966) – שחקן אמריקאי. נולד במאונט ורנון.
פאף דאדי (נולד ב-1969) – ראפר, זמר, מפיק מוזיקלי, שחקן ויזם אמריקאי. גדל במאונט ורנון.
DMX (נולד ב-1970) – זמר ראפ אמריקני. נולד במאונט ורנון.
פיט רוק (נולד ב-1970) – ראפר, מפיק מוזיקלי ודי ג'יי אמריקאי. גדל במאונט ורנון.
אנדרה דראמונד (נולד ב-1993) – כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר בקבוצת דטרויט פיסטונס מליגת ה-NBA. נולד במאונט ורנון.
מירי פביאן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 באוגוסט 1943 (בת 81) צ'כוסלובקיה 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרסים והוקרה:  פרס כינור דוד (1984) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מירי פביאן (נולדה ב-30 באוגוסט 1943) היא שחקנית ישראלית.
ביוגרפיה

פביאן נולדה בצ'כוסלובקיה וכשהייתה בת שש עלתה לישראל וגדלה בראש פינה. למדה משחק בבית צבי.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

פביאן החלה את הקריירה בתיאטרון, עוד בזמן לימודיה בבית צבי במאי 1966, כשהוזמנה להשתתף במחזה "מי יציל את הפלאח" בקבוצת התיאטרון "במת השחקנים" כשחקנית מחליפה. המחזה מאת פרנק ד. גילרוי (אנ'), בתרגום תרצה אתר (במקור "?Who'll Save the Plowboy"), עסק בחקלאי אמריקאי הפוגש לאחר חמש עשרה שנים בחבר שהציל אותו בזמן מלחמת העולם השנייה. בגרסה העברית השניים נפגשים חמש עשרה שנים לאחר מלחמת העצמאות. אחר כך השתתפה ב"במת השחקנים" במחזה "אהבה מיוחדת במינה", שלושה מערכונים מאת טנסי ויליאמס בבימוי אמנון מסקין.
ב-1967 השתתפה במחזה "ימים בין העצים" מאת מרגריט דיראס, בבימוי דוד לוין, ב"תיאטרון פרסה" באולם "צוותא".
ב-1969 שיחקה במחזה "אלפי" בו כיכב אלכס אנסקי, ב"במת השחקנים", בבימוי עודד קוטלר. בתחילת 1970 שיחקה במחזה האחרון שהעלתה "במת השחקנים", "קי. די. דאפורד" (K.D. Dufford).
ב-1971 שיחקה פביאן בשני מחזות של יוסף מונדי, "זה מסתובב" ו"שבעים וחמש", בנוסף השתתפה במופע אוונגרד פרובוקטיבי שמונדי העלה במוזיאון ישראל בירושלים. בשנים 1976–1977 שיחקה במחזה "יומן נוכחות" של מונדי ב"צוותא".
ב-1979 הופיעה בתיאטרון לילדים ונוער בהצגה "אל עצמי" המבוססת על הספר של גלילה רון פדר.
ב-1984 שיחקה במחזה "יורדים העירה", מאת סטיבן פוליאקוב, הפקה עצמאית שהעלתה יחד עם שמואל וילוז'ני בתיאטרון הספרייה. באותה שנה שיחקה גם במחזה 'האספן', מאת דייוויד פארקר, ב'התיאטרון הפשוט'.
ב-1987 שיחקה בפסטיבל עכו במחזה "אלמנות", על־פי רומן מאת אריאל דורפמן, בעיבוד ובימוי של גדי ענבר.
ב-1990 שיחקה במחזה "המתלבט" מאת חנוך לוין, שהועלה בתיאטרון הקאמרי.