stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסט-בופ

הפוסט-בופ (באנגלית: Post-bop) הוא הסגנון המרכזי של הג'אז בשנות ה-50 המאוחרות ושנות ה-60. הזרם צמח מתוך מורשתו של הסקסופוניסט צ'ארלי פארקר, הבי בופ, ומכאן שמו – פוסט-בופ (בעברית, אחרי או מעבר לבופ).
בשנות ה-50 התחושה בקרב עולם המוזיקה הייתה שהבי בופ של פארקר המבוסס לרוב על אותו מהלך הרמוני, מאלתורים המבוססים על אותם פראזות ריתמיות וצלילי מתח דומים, מוצה עד תומו. באותו זמן הבי בופ כבר היה בתהליך דעיכה עמוק, כאשר הסגנון השלט בג'אז היה ההארד בופ שאפשר לראותו כהמשך ישיר של הביבופ והוא משתמש באותם עקרונות הרמוניים ומלודיים בדרך כלל, בשילוב השפעות מגוספל ובלוז. מוזיקאים רבים, בהם מיילס דייוויס, ויין שורטר, ביל אוונס ועוד, ביקשו לנסות שילובים הרמוניים מורכבים יותר, והחלו מתייחסים לאלתור ממקום אחר לגמרי – במקום לשים דגש על צלילים מסוימים לדרגות מסוימות בסולם, החלו חושבים בצורה קווית יותר, מלודית, והעיזו לברוח מהצלילים "המתבקשים" שתבע הבי בופ.
עידן הפוסט בופ התברך גם במגוון עצום של מוזיקאים צעירים מוכשרים באופן יוצא דופן, בהם רון קרטר, קית' ג'ארט, הרבי הנקוק, ויין שורטר, צ'יק קוריאה, וכן מוזיקאים אירופאים – פלה דניאלסון, מישל פטרוצ'יאני ועוד.
הזרם החדש והמהפכני היווה פתיחת דלת ל"פורענות" מוזיקלית שלא הייתה מתאפשרת בלעדיו. ניסיונות מוזיקליים שהתפתחו לסגנונות של ממש – פרי ג'אז, פיוז'ן, פרוגרסיב ביג בנד, ג'אז אוונגארד ועוד.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פגסידה

| --- | --- |
 תפקיד:  נימפות מעיינות
 תרבות:  יוון העתיקה
 מקום מגורים:  מעיין היפוקרנה ומעיינות נוספים
 
במיתולוגיה היוונית, הפגסידות (ביוונית עתיקה: Πηγασίδες, ביחיד: Πηγασίς) היו נימפות הקשורות לבארות ומעיינות, במיוחד אלה שהסוס המיתולוגי פגסוס יצר בהכאה באדמה בפרסותיו.
רקע

על פי המסורת במיתולוגיה היוונית הסוס המכונף פגסוס היה בנו של פוסידון, אל הים והנהר של היוונים, המקביל לנפטון הרומי. הגיבור בלרופון נזקק לפגסוס הבלתי מאולף כדי לעזור לו להביס את המפלצת כימרה. לפיכך, בזמן שפגסוס שתה במעיין פירנה (אנ') בקורינתוס, בלרופון תפס אותו. פגסוס, נבהל, הכה בסלע בפרסתו, ויצר את המעיין היפוקרנה (אנ') על הר ההליקון.
הפגסידות

פירוש השם פגסידות (צורת רבים של שם התואר הנשי היווני פגסיס) פירושו המילולי "מקורו בפגסוס או קשור אליו". לפיכך, בשירה, המים והנחלים של היפוקרנה ומעיינות אחרים שנבעו מטביעות הפרסה של פגסוס נקראים פגסידות. המוזות נקראות גם פגסידות מכיוון שהמעיין היפוקרנה היה קדוש עבורן. נימפות באופן כללי, אם הן קשורות למעיינות ולפלגים, עשויות להיקרא פגסידות: לפיכך פגסיס, צורת היחיד, מיושמת על ידי המשורר הרומי אובידיוס כשם לוואי או תואר לנימפה אוינונה, בתו של אל הנהר קברנוס (אנ').
פגסיס משמש את הסופר היווני קווינטוס סמירניאוס (אנ') כשם של נימפה שקיימה יחסי מין עם הנסיך הטרויאני אמתיאון (אנ') וילדה לצד הנהר גרניקוס את אטימניוס (אנ'). האחרון נהרג בסופו של דבר על ידי אודיסאוס במלחמת טרויה.
גלריה

מעיין היפוקרנה, מקום מושבן של הפגסידות
הר הליקון, בו יצר פגסוס את המעיין היפוקרנה
פגסוס ובלרופון מאת גוסטב מורו
הערות שוליים

1 2  ג'ון למפרייר (אנ'); אנתון, C. (1825); ע. 530
↑  אובידיוס, טריסטיה (אנ') 3.7.15: "הנחל של פגסוס" בתרגום לאנגלית; מרטיאליס, אפיגרמות (אנ') 9.58.6
↑  אובידיוס, איגרות הגיבורות 15.27: "בנות פגסוס" בתרגום לאנגלית; פרופרטיוס, פואמות 3.1.19: "המוזות הפגסידות" בתרגום לאנגלית
↑  אובידיוס, איגרות הגיבורות 5.3: "נימפת המזרקה אוינונה" בתרגום לאנגלית; פגסיס אוינונה בטקסט הלטיני
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה ובנושא יוון העתיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פוסומים

| פוסומים |
| --- | --- |
 פוסום הסנאי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
שם מדעי
 Phalangeroidea ‏תומאס, 1888

פוסומים (באנגלית: possums) היא קבוצה לא-טקסונומית בתת-סדרת דמויי-קוסקוס שכוללת יונקי כיס החיים באוסטרליה ובגינאה החדשה. חלקם גם הפכו למינים פולשים בניו זילנד ובסין.
הפוסומים משויכים לאחת מהמשפחות הבאות בתת-סדרת דמויי הקוסקוס: פוסומים זנבות-טבעת, פוסומים ננסיים, פוסומים מנוצי-זנב, פוסומי דבש וקוסקוסיים; עם זאת, אחדים מהסוגים במשפחות הללו אינם שייכים לקבוצה. הפוסומים מגוונים בגודלם מהמין פוסום זנב-טבעת נחושתי שגודלו כחתול ועד למין פוסום ננסי זוטי שקטן מן העכבר. אורכם 5–12 ס"מ ומשקלם 10–50 גרם. הם בעלי פרווה צמרירית או חלקה וזנב ארוך שמשמש אותם לטיפוס ואחיזה.
אלו יצורים שוכני עצים ברובם והם יורדים לקרקע לעיתים רחוקות. הם ניזונים מצוף, פירות, עלים ובעלי חיים קטנים. רובם פעילי לילה.
סוגי הפוסומים

סוג: פוסום זנב-מברשת (Trichosurus)
סוג ומין יחיד: פוסום זנב-קשקש (Wyulda squamicaudata)
סוג: פוסום זנב-טבעת (Pseudocheirus)
סוג: פוסום זנב-טבעת דק (Pseudochirulus)
סוג: פוסום זנב-טבעת מדומה (Pseudochirops)
סוג ומין יחיד: פוסום למורי (Hemibelideus lemuroides)
סוג ומין יחיד: פוסום הסלע (Petropseudes dahli)
סוג: פוסום מפוספס Dactylopsila
סוג ומין יחיד: פוסום מפוספס ארך-אצבע (Dactylopsila palpator)
סוג ומין יחיד: פוסום הסנאי (Gymnobelideus leadbeateri)
סוג ומין יחיד: פוסום מנוצה-זנב (Distoechurus pennatus)
סוג: פוסום ננסי (Cercartetus)
סוג ומין יחיד: פוסום ננסי הררי (Burramys parvus)
סוג ומין יחיד: פוסום דבש (Tarsipes rostratus)
פול אלכסנדר

| --- | --- |

 לידה:  30 בינואר 1946 דאלאס, ארצות הברית 
 פטירה:  11 במרץ 2024 (בגיל 78) דאלאס, ארצות הברית 
 שם לידה:  פול ריצ'רד אלכסנדר
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Grove Hill Memorial Park 
 ידוע בשל:  ניצול פוליו ששרד עם ריאת ברזל לאורך זמן
 השכלה:  אוניברסיטת טקסס באוסטין
 מקצוע:  עורך דין
 
פול ריצ'רד אלכסנדר (באנגלית: Paul Richard Alexander; 30 בינואר 1946 - 11 במרץ 2024) אשר נודע בכינוי "פוליו פול" היה עורך דין אמריקאי ניצול פוליו. הוא שבר שיא גינס כאדם שחי הכי הרבה זמן בתוך ריאת ברזל ונפטר בגיל 78 לאחר שחלה בפוליו ב-1952 בגיל שש. אלכסנדר קיבל תואר ראשון ודוקטור למשפטים באוניברסיטת טקסס באוסטין. הוא הוציא לאור ספר זיכרונות ב-2020.
ביוגרפיה

אלכסנדר חלה בפוליו בגיל שש והיה משותק כל חייו, מסוגל להזיז רק את ראשו, צווארו ופיו.
בתחילת שנות ה-50, תקופה שבה נרשמה התפרצות גדולה של פוליו בארצות הברית, מאות ילדים מדאלאס, טקסס, נלקחו לטיפול בבית החולים פארקלנד. בין המטופלים היה אלכסנדר, אשר הועבר למחלקת ריאות הברזל לאחר שכמעט איבד את חייו עקב אי זיהוי מוקדם של מצבו הרפואי החמור. החל מ-1954, אלכסנדר פיתח שיטת נשימה גלוסו-לועית, המאפשרת לו לשהות מחוץ למכשיר הריאות הברזל לתקופות הולכות ומתארכות. אלכסנדר נהיה אחד מהתלמידים החלוצים במחוז בית הספר העצמאי של דאלאס שקיבלו חינוך ביתי, תוך שינון במקום כתיבת סיכומים. בשנת 1967, בגיל 21, הוא סיים את לימודיו בתיכון, והיה לאדם הראשון בדאלאס שהשלים את לימודיו התיכוניים ללא השתתפות פיזית בכיתות.
אלכסנדר קיבל מלגה לאוניברסיטת סאות'רן מתודיסטית. הוא עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין, שם קיבל תואר ראשון ב-1978, ותואר משפטי נוסף ב-1984. הוא קיבל עבודה בהוראת טרמינולוגיה משפטית לסטנוגרפים בבית המשפט בבית ספר למסחר באוסטין לפני שהתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1986.
אלכסנדר שבר שיא גינס כאדם שבילה את פרק הזמן הארוך ביותר בחייו בריאת ברזל.
הוא מת מזיהום שנגרם על ידי COVID-19 ב-11 במרץ 2024, בגיל 78.
ספרו

אלכסנדר פרסם בעצמו את ספר הזיכרונות שלו, Three Minutes for a Dog: My Life in an Iron Lung, באפריל 2020. לפי "הגרדיאן", "לקח לו יותר משמונה שנים לכתוב את זה, באמצעות מקל הפלסטיק והעט כדי להקיש את הסיפור שלו על המקלדת, או להכתיב את המילים לחברו".
הערות שוליים

1 2  האיש שחי בתוך ריאת ברזל במשך עשרות שנים מת בגיל 78, באתר ynet, 13 במרץ 2024
1 2 3  McRobbie, Linda Rodriguez (26 במאי 2020). "The man in the iron lung". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. ארכיון מ-9 בספטמבר 2021. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Hoffman, Barry (1 בדצמבר 2014). "The Man in the Iron Lung". Consumer Health News (באנגלית). ארכיון מ-22 במאי 2023. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Marchildon, Jackie (23 בנובמבר 2017). "Meet One of the Last Polio Survivors To Subscribe to Invincible Craft". Global Citizen. ארכיון מ-3 במאי 2023. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Adams, Phillip (16 ביוני 2020). "Man in an iron lung". ABC Radio National (בAustralian English). ארכיון מ-10 באוגוסט 2023. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Panicker, Jobin (27 בפברואר 2018). "Polio survivors from Parkland reunite six decades late". WFAA (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-22 במאי 2023. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mr. Paul R. Alexander". Martindale-Hubbell. ארכיון מ-3 במאי 2023. נבדק ב-11 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ramirez, Marc (5 ביולי 2018). "Dallas lawyer has lived most of his life in an iron lung". Star Tribune. ארכיון מ-1 במאי 2023. נבדק ב-11 במאי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Longest iron lung patient". Guinness World Records. ארכיון מ-4 בדצמבר 2022. נבדק ב-4 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Langer atem". Süddeutsche Zeitung Magazin. Süddeutsche Zeitung Magazin. 12 במרץ 2024. נבדק ב-12 במרץ 2024. Paul Alexander, um den es in diesem Text geht, ist am 11. März 2024 gestorben....Letztlich war es kein Defekt der Eisernen Lunge, sondern eine Corona-Infektion, die zu seinem Tod führte. Er starb friedlich im Beisein seines Bruders. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 7422 507X  LCCN: n85176760  NLA: 35970358  Trove: 1167995  VIAF: 43279145   WorldCat (עם VIAF): 43279145
עדי ביכמן

עדי ביכמן במשחק הגמר של אליפות ישראל בכדורמים נשים, 2011
עדי מאיה ביכמן (נולדה ב-5 בפברואר 1983) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל (1999–2021) במשחה ל-1500 מטר חופשי (בריכת 25 מטר), השתתפה באולימפיאדת סידני במדי נבחרת ישראל. שיאנית ישראל במשך כ-11 שנים (עד 2020) והשחיינית הישראלית הראשונה ששחתה 800 מטר חופשי מתחת ל-9 דקות (בריכה אולימפית). בעלת שתי מדליות ארד באליפות אירופה בשחייה לנוער (מוסקבה 1999). נוסף לכך, הייתה שחקנית נבחרת ישראל בכדורמים נשים.
ביכמן מנהלת את תחום הספורט בקריה האקדמית אונו.
ביוגרפיה

עדי ביכמן נולדה בקריית אונו. החלה לשחות בגיל חמש וחצי. מאמניה הראשונים היו אורי קליינמן וחיים פיינגולד בקבוצת השחייה של מכבי קריית אונו. אחר כך שחתה כשנה אצל רובי שלו בקבוצת השחייה של הפועל גבעתיים. ובגיל 11, התאמנה בהדרכתו של המאמן הלאומי לאוניד קאופמן באקדמיה למחוננים בספורט שבמכון ווינגייט.
ביכמן היא חברת הנהלת מכבי ישראל (מ-2020) וחברת הנהלת איגוד השחייה בישראל (מ-2020). היא גם חברת הנהלת הוועד האולימפי בישראל ויו"ר הוועדה המקצועית של הוועד האולימפי (מ-2021) וחברת הוועדה השל הוועד האולימפי האירופאי (EOC) לפסטיבל האולימפי האירופאי לנוער (EYOF) (מ-2021).
ביוגרפיה > 1995 > אלופת ישראל בגיל 12

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1995 בגיל 12 בלבד, זכתה ביכמן בשתי מדליות זהב ובתואר הבוגרות הראשון שלה. במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:18.00 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:50.23 דקות.
ביוגרפיה > 1997

בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך בליסבון, פורטוגל שנערך ביולי 1997 זכתה ביכמן בשתי מדליות, כסף, וארד. מדליית כסף, במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:01:60 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2.25.16 דקות
ביוגרפיה > 1998

בשנת 1998 זכתה ביכמן במדליית כסף ו-3 מדליות ארד במשחקים האירופיים לנוער שנערכו במוסקבה, רוסיה. כאשר כל קפיצה למים היוותה שיא ישראלי חדש.
באליפות אירופה בשחייה לנוער שנערכה באנטוורפן בסוף יולי אותה שנה סיימה ביכמן במקום הרביעי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:58.85 דקות ובמקום ה-10 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:58.30 דקות.
בתחרות שחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בדצמבר אותה שנה קבעה ביכמן במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 4:50.96 דקות, שיפור משמעותי לשיא של טימאה טוט שניקבע 7 שנים קודם לכן (4:58.16 דקות).
ביוגרפיה > 1999

באליפות החורף של ישראל בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה במשגב עם בינואר 1999 קבעה במשחה ל-1500 מטר חופשי שיא ישראלי חדש של 17:10.29 דקות. נכון לפברואר 2022 שיא זה עדיין לא נשבר.
באליפות אירופה לנוער בשחייה שנערכה במוסקבה, ביולי אותה שנה זכתה ביכמן בשתי מדליות ארד, במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש בתוצאה של 8:49.72 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש נוסף של 4:53.67 דקות.
באליפות אירופה בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה בליסבון, בדצמבר אותה שנה סיימה ביכמן במקום ה-21 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בשיא ישראלי חדש בתוצאה של 4:50.75 דקות ובמקום ה-24 במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:18.54 דקות.
ביוגרפיה > 2000

בסבב הגביע העולמי בשחייה מס' 11 (בריכת 25 מטר) שנערך בפריז, צרפת בפברואר 2000 סיימה ביכמן במקום החמישי בשיא ישראלי חדש במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:42.38 דקות.
באליפות העולם בשחייה (בריכת 25 מטר) שנערכה באתונה, יוון במרץ אותה שנה סיימה ביכמן במקום 11 במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:43.77 דקות ובמקום 21 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:19.19 דקות.
באליפות אירופה בשחייה שנערכה הלסינקי, פינלנד בתחילת חודש יולי אותה שנה קבעה ביכמן שיא ישראלי חדש בתוצאה של 8:47.98 דקות וסיימה במקום החמישי ובכך איפשרה את השתתפותה במשחקים האולימפיים, לאחר שקבעה את הקריטריון האולימפי. ראשונה סיימה פלביה ריגמונטי משווייץ (8:29.16 דקות). שיא זה נשבר ביוני 2011.
באולימפיאדת סידני שנערכה בשנת 2000 הייתה ביכמן לספורטאית הראשונה מישראל שהשתתפה בתחרויות. היא לא הצליחה לשפר את הישגיה וסיימה במקום ה-38 במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:27.33 דקות, במקום ה-25 בתוצאה של 9:01.90 דקות במשחה ל-800 מטר חופשי ובמקום ה-26 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 5:06.72 דקות.
ביוגרפיה > 2003

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 2003 זכתה ביכמן במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בשיא ישראלי חדש של 17:19.22 דקות, לפני תמר שושן שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 15–16 של 17:28.29 דקות ומאשה בליזניוק (18:08.53 דקות)
ביוגרפיה > 2004

באליפות ישראל שנערכה ביולי 2004 זכתה ביכמן במדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 17:26:02 דקות, לפני תמר שושן.
חייה האישיים

לאחר פרישתה מהנבחרת, שימשה ביכמן מנהלת פרויקטים באתנה - המועצה הציבורית לקידום נערות ונשים בספורט ברשויות מקומיות ובאגודות ספורט. ב-2015 נכנסה לתפקידה כמנהלת מחלקת הספורט במועצה המקומית סביון, והיום היא מנהלת תחום ספורט בקריה האקדמית אונו.
ביכמן מתנדבת כמאמנת בקבוצת השחיה של צה"ל וחברת ועדת הנדלר האמונה לקביעת אמות המידה לחלוקת ההקצבות בספורט.
היא אחת מ-25 ספורטאיות עילית בתוכנית המנטוריות הבינלאומית של Women Athletes Business Network בשיתוף ארנסט & יאנג. מי שהייתה המנטורית של עדי היא מרי דייוויס, נשיאת Special Olympics באירופה ואסיה, שהייתה מועמדת לנשיאות אירלנד.
נוסף לכך, אימנה ביכמן בקבוצת מכבי פארק המים רעות את קבוצות העתודה והקבוצה התחרותית, ומאמנת גם היום במכבי שוהם את קבוצת המאסטרס.
הישגים ותארים בספורט

במהלך הקריירה שלה זכתה ביכמן ב-9 מדליות זהב ומדליית כסף אחת במשחקי הים התיכון לקדטים.
ביכמן זכתה שלוש פעמים באליפות ישראל בכדורמים לנשים.
הישגים ותארים אקדמאיים

M.A בניהול ארגוני ספורט// תואר משותף של תוכנית MEMOS הוועד האולימפי הבינלאומי עם אוניברסיטת Catholique De Louvain, בלגיה
M.A בלימודי מגדר// אוניברסיטת ת”א
B.A בפסיכולוגיה ובניהול ספורט// Rice University, טקסס, ארה”ב
B.sc מדעי המחשב // המכללה האקדמית תל אביב יפו
בוגרת קורס מאמנים וקורס מדריכי שחייה// בית ספר למאמנים ומדריכים ע”ש נט הולמן, מכון וינגייט
הערות שוליים

↑  משחקי הנוער האירופאיים באתר ONE
↑  רמי היפש‏, אליפות ישראל בשחיה: שיא ישראלי לביכמן, באתר וואלה, 6 באוגוסט 2003
↑  שיא לשילו איילון בפתיחת אליפות ישראל בשחיה, באתר וואלה, 26 ביולי 2004
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת סידני (2000)  |
| --- | --- | --- |
|  אתלטיקה | אלכס אברבוך • כפיר גולן • גדעון יבלונקה • טומי כפרי • קונסטנטין מטוסביץ' • רוגל נחום • אלכסנדר פורחומובסקי • דני קרסנוב |  |
|  ג'ודו | אורית בראון • אריק זאבי • גיל עופר |  |
|  היאבקות | מיכאל ביילין • יורי יבסייצ'יק • גוצ'ה ציציאשווילי |  |
|  התעמלות אמנותית | אור טוקייב |  |
|  סיף | איילת אוחיון |  |
|  קליעה | אלכסנדר דנילוב • גיא סטריק |  |
|  קיאק | רועי ילין • ליאור כרמי • לריסה פסחוביץ' • רמי צור •  מיכאל קולגנוב |  |
|  שחייה | אורן אזרד • איתן אורבך • ורד בורוכובסקי • עדי ביכמן • יואב ברוק • יואב גת • מיקי חליקה • יואב מאירי • אלכסיי מנז'ולה • טל שטריקר |  |
|  שיט | עמית ענבר • מיכל היין • אלעד רונן • אלי צוקרמן • ענת פבריקנט • שני קדמי |  |
פוסומים ננסיים

| פוסומים ננסיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: קנגוראים
תת־סדרה:: דמויי-קוסקוס
משפחה:: פוסומים ננסיים
סוגים
 Cercartetus  Burramys
שם מדעי
 Burramyidae ‏ברום, 1898

פוסומים ננסיים (שם מדעי: Burramyidae) היא משפחה של יונקי כיס החיים באוסטרליה ומין אחד חי בגינאה החדשה ובאינדונזיה.
הפוסומים הננסיים הם הקטנים שבבני הסדרה והקטן שבהם הוא פוסום ננסי זוטי (Cercartetus lepidus). אורכם 5-12 ס"מ ומשקלם 10-50 גרם. הם בעלי פרווה עבה אפורה עד חומה ועיניים גדולות המותאמות לראייה בחשיכה. הם בעלי זנב ארוך ולשון ארוכה.
הפוסומים חיים ביערות גשם באוסטרליה וכמה מינים חיים גם בהרים מושלגים בדרום אוסטרליה. הם פעילי לילה הניזונים בעיקר מחרקים שונים וכן מצוף, פירות, אבקה ומוהל צמחים.
חלק מהמינים נמצאים בסכנת הכחדה חמורה.
מיון

משפחה פוסומים ננסיים (Burramyidae)
סוג: פוסום ננסי (Cercartetus) - בו 4 מינים
סוג ומין יחיד: פוסום ננסי הררי (Burramys parvus)
עקרון האדישות (סטטיסטיקה)

עקרון האדישות (באנגלית: Principle of indifference או  principle of insufficient reason) בסטטיסטיקה, הוא כלל על פיו אם אין סיבה או מספיק מידע על מנת ליחס הסתברויות פריוריות שונות לאפשרויות שונות מייחסים להן הסתברויות שוות, ולכן אם יש n אירועים מוציאים (כלומר: אם אחד מתקיים אחר לא מתקיים) ומחייבים (כלומר: אחד מהם מתקיים) (כש n > 1),  ההסתברות הפריורית של כל אחת מהם היא:  {1 \over n}.
יש להבדיל בין עקרון האדישות בסטטיסטיקה לבין עקרון האדישות בתורת המשחקים.
בהסתברות בייסיאנית זהו המקרה הפשוט ביותר של הסתברות פריורית, כאשר אין לנו מידע כלשהו המאפשר לנו ליחס הסתברות למאורע כלשהו. כאשר מצטבר מידע משנים את ההסתברויות המיוחסות לכל מאורע.
דוגמאות > הטלת מטבע

הנחת הבסיס בהטלת מטבע היא שהמטבע הוגן; כלומר שההסתברות לנפילתו על כל אחד משני צדדיו שווה ל-0.5. אך אם, מתוך מספר הטלות נתון, כמות הפעמים שהוא נפל על צד אחד גדול במיוחד, ניתן להניח שהמטבע מוטה; כלומר שההסתברות לנפילה על הצד שעליו נפל כבר מספר פעמים גבוהה יותר.
דוגמאות > זריקת קובייה

ללא מידע מוקדם מניחים שההסתברות לנפילת הקובייה כשבצד העליון כל אחד מהמספרים זהה לנפילת הקובייה כשבצד העליון כל מספר אחר. בקובייה סימטרית רגילה יש 6 פאות שבכל אחת מהן מספר בין 1 ל-6.
מבחינה מכנית ניתן לבנות קובייה שההסתברויות לנפילתה כשפאה מסוימת למעלה שונה מההסתברות לנפילתה כשפאה אחרת למעלה, אבל ללא מידע מוקדם מניחים הסתברויות שוות.
דוגמאות > קלפים

בחבילת קלפים סטנדרטית יש 52 קלפים. ללא ידיעה מוקדמת ביחס לסדר הנחת הקלפים, מניחים שההסתברות לציור מסוים (דמות מסוימת או מספר מסוים מסדרה מסוימת) על קלף היא זהה להסתברות למשיכת קלף עם ציור אחר כלשהו, כלומר ההסתברות למשיכת כל קלף היא 1/52. דוגמה זו ממחישה את הבעיתיות של ייחוס הסתברויות שוות, משום שלא תמיד הקלפים מונחים באופן אקראי. אם שיחקו בקלפים, קרוב לוודאי שהם אינם מונחים באופן אקראי. זו הסיבה שמערבבים את הקלפים, לפני המשחק הבא. 
יש טענה כי חלק מהמהמרים המומחים במשחק הבלאק ג'ק מסוגלים לזהות קלפי A בחבילה בהסתברות גבוהה מ-1/52. עבורם לא מתקיים עקרון האדישות.
היסטוריה

השימוש הראשון בעקרון האדישות מיוחס למתמטיקאי הצרפתי פייר-סימון לפלס (1749–1827). להפלס השתמש בו במהלך עבודתו בנושא ההסתברות הבייסיאנית. לפלס וכמוהו גם יאקוב ברנולי ראו בעקרון הזה עקרון אינטואיטיבי ברור, שאינו דורש הוכחה מתמטית.
לפלס השתמש בעקרון באופן גורף, כולל מקרים של התפלגויות רציפות, שבהם העיקרון אינו תקף. בתקופה זו השתמשו במונח The principle of insufficient reason. שם העיקרון נבחר כנראה כמשחק מילים על העיקרון הפילוסופי של לייבניץ: Principle of sufficient reason. הכלכלן ג'ון מיינרד קיינס שינה את שמו של העיקרון לעקרון האדישות בשנת 1921.
ג'ורג' בול וג'ון ון ואחרים התנגדו לעקרון האדישות. הם טענו שאינו תקף להתפלגויות רציפות ושההתפלגות האחידה, על פיו, אינה ניתנת לנרמול ולכן אינה התפלגות נאותה. מאוחר יותר נמצא כי קשיים אלה ניתנים לפתרון.
הפיזיקאי ג'יינס (באנגלית: E.T. Jaynes) מצא הצדקה לוגית נוספת לתמיכה בעקרון האדישות. לטענתו צריך ליחס למצבי ידע שווי ערך הסתברויות שוות. עקרון האדישות הוא מצב בו לכל האירועים חוסר ידע שווה.
ראו גם

הסתברות בייסיאנית
הטלת מטבע
סמי גרונמן

| --- | --- |

 לידה:  21 במרץ 1875 ברודניצה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  6 במרץ 1952 (בגיל 76) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 יצירות בולטות:  שלמה המלך ושלמי הסנדלר 
 
סַמי (שמואל) גרונֶמן (בגרמנית: Sammy Gronemann;‏ 21 במרץ 1875 – 6 במרץ 1952) היה פעיל ציוני, מחזאי וסאטיריקן. כתב מחזות רבים, לתיאטרון "המטאטא", "האהל" ו"הבימה". מחזהו הידוע ביותר הוא "שלמה המלך ושלמי הסנדלר", שכתב בגרמנית.
קורות חיים

סמי (שמואל) גרונמן נולד בשטרסבורג שבפרוסיה המערבית (כיום ברודניצה שבפולין), בקיסרות הגרמנית, בן ליצחק זליג גרונמן, רב ודוקטור לפילוסופיה, והלנה לבית ברסלאו, יהודייה ממוצא רוסי. למד לימודי יהדות בבית המדרש לרבנים בברלין ומשפטים באוניברסיטת ברלין, ועסק בעריכת דין. ב-1897 הצטרף אל התנועה הציונית והיה משתתף פעיל בקונגרסים שלה, החל מהקונגרס החמישי ב-1901. גרונמן היה "ציוני מדיני" שסבר כי אין להתחיל בפעולה מעשית בארץ ישראל כל עוד לא ניתן לעם היהודי "צ'ארטר" בינלאומי על ארץ ישראל; אולם, לאחר שהנחה נשף לטובת המושבות בארץ, רשם לעצמו, כפי שמספר מיכאל הנדלזלץ: "צריך שהאדם יהיו לו עקרונות, אבל אין צורך שיתנהג תמיד על פיהם".
במלחמת העולם הראשונה גויס לצבא הגרמני ושירת בחזית המזרחית. כששהה בקובנה שבליטא ובביאליסטוק שבפולין, בהן שירת בממשל הצבאי הגרמני, בא במגע קרוב עם היהודים המקומיים, למד את שפתם והכיר את אורחות חייהם. במשך שנים רבות היה חבר הוועד הפועל הציוני ויושב-ראש בית הדין של הקונגרס. עם עליית הנאצים לשלטון בשנת 1933 עזב גרונמן את גרמניה ועבר לפריז, וב-1936 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב. בארץ המשיך לעסוק בעריכת דין וכתב מחזות תיאטרון.
גרונמן חיבר רומנים סאטיריים וקומדיות כגון "מלכת שבא", המציג את הסיפור התנ"כי של ביקורה של מלכת שבא בממלכתו של שלמה המלך; "יעקב או כריסטיאן", סאטירה על תורת הגזע הנאצית, שהוצגה בתיאטרון "המטאטא" ב-1937‏ (תיאטרון שהציג את יצירותיו בתרגומו של נתן אלתרמן); "משפחת היינה", מחזה אודות משפחתו של המשורר היהודי-גרמני המפורסם מהמאה ה-19, היינריך היינה, שהוצג בתיאטרון "הבימה" ב-1947; ויצירתו הידועה ביותר - "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" שהוצגה בתיאטרון הקאמרי, והייתה גולת הכותרת של שיתוף הפעולה בין גרונמן הסאטיריקן הוותיק לבין המשורר הצעיר נתן אלתרמן, שהחל כבר בימי תיאטרון "המטאטא".
גרונמן כתב את סיפור חייו באוטוביוגרפיה "זכרונותיו של יקה", שחלקה הראשון תורגם לעברית.
נישא לסוניה גוטסמן, ילידת ז'יטומיר. אשתו נפטרה בשנת 1936, לאחר שנפגעה בתאונת דרכים.
סמי גרונמן נפטר בתל אביב בשנת 1952, בן 77 במותו. נקבר לצד אשתו בבית העלמין נחלת יצחק בהלוויה רבת-משתתפים.
ספריו

Tohuwabohu. 1920 (Gronemann Kritische Gesamtausgabe. Bd. 2. Hrsg. v. Jan Kühne und Joachim Schlör. Oldenbourg: DeGruyter 2019)
Hawdoloh und Zapfenstreich. 1924 (Neuauflage Königstein/Ts.: Jüdischer Verlag Athenäum, 1984)
Hamans Flucht. Vienna, R. Löwit, 1926.
Schalet. Beiträge zur Philosophie des „Wenn schon“. 1927 (Hrsg. v. Joachim Schlör. Neuauflage Leipzig: Reclam, 1998)
Der Weise und der Narr: with an introduction by Margot Klausner . Tel-Aviv: Moadim, Palestinian Play Publishers, 1942.
Der Prozess um des Esels Schatten. Tel-Aviv: Moadim, Palestinian Play Publishers, 1945.
Erinnerungen. Berlin: Philo, 2002. ISBN 3-86572-268-7
Erinnerungen an meine Jahre in Berlin. Berlin: Philo, 2004. ISBN 3-82570-350-9
סמי גרונמן ונתן אלתרמן, שלמה המלך ושלמי הסנדלר, הקיבוץ המאוחד, 1975.
זיכרונותיו:
זכרונותיו של יקה; איור: ל. שוורץ, תרגם מגרמנית: דב סדן, תל אביב: עם עובד, 1946.
לקריאה נוספת

'גרונמן, שמואל (סמי)', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 142. (הספר בקטלוג ULI)
הני מיטלמן, 'מחזותיו של סמי גרונמן: שילוב בן ישן לחדש', בתוך: משה צימרמן, יותם חותם (עורכים), בין המולדות: היקים במחוזותיהם, ירושלים: מרכז זלמן שזר לתולדות ישראל; מרכז קבנר להיסטוריה גרמנית, תשס"ו, עמ' 159–166.
יאן קינה, "מן הקומדיה לדרמה, עלייתו הבימתית של סמי גרונמן", תיאטרון 34, עמ' 67-58.
Hanni Mittelmann, Sammy Gronemann (1875-1952): Zionist, Schriftsteller und Satiriker in Deutschland und Palästina, Frankfurt/M.: Campus Verlag, 2004. (בגרמנית)
Jan Kühne: „’Of the Two the Jew is – (Curtain falls.)’ — Sammy Gronemann’s Dramaturgy of the German-Jewish Encounter in Mandate-Palestine/Israel (1936-1952)“. Jewish Culture and History 16,3 (2015).
הערות שוליים

↑  י. מ. ניימן, "מלכת שבא" בתיאטרון הקאמרי, דבר, 24 באוגוסט 1951.
↑  "יעקב או כריסטיאן" ב"המטאטא", דבר, 16 בספטמבר 1937
↑  סמי שמואל גרונימן באתר חברה קדישא ת"א–יפו; הלווית סמי גרונימן ז"ל, חרות, 9 במרץ 1952; לוויית סאמי גרונימן, הצופה, 9 במרץ 1952.
↑  סמי גרונמן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262162105171  PLWABN: 9810696875705606  BnF: cb126877807 (data)  CiNii: DA13205243  GND: 118702718  ISNI: 0000 0001 0915 8611  LCCN: n87831851  LNB: 000215242  NKC: zmp20191050539  NLA: 36047181  NTA: 071837469  SELIBR: 170216  SUDOC: 078795540  Trove: 1200800  VIAF: 73975806   WorldCat (עם VIAF): 73975806 
ההצגה "מלכת שבא" מאת סמי גרונמן בהתיאטרון הקאמרי, 1951. תפאורה מאת אריה נבון.