אדריכלות יפנית
היסטוריה > מחזורי השפעה > תקופות מייג'י, טאישו וראשית תקופת שווה

לקראת סיומה של שוגונות טוקוגאווה, החלה להיראות השפעה של אדריכלות מערבית במבני צבא ומסחר, בעיקר במתקנים ימיים ותעשייתיים. עד שנת 1867 שלטו ביפן השוגונים במשך מאות שנים, והקיסר היה סמל נטול כוח. בשנה זו עלה לשלטון מוצוהיטו בגיל 14, ונקרא מייג'י, "שלטון נאור" ביפנית. בארבע השנים הראשונות החלה רסטורציית מייג'י, אחרי שיפן הייתה בסגר מרצון במשך יותר משתי מאות, שגרם לקפאון כמעט מוחלט בהתקדמות הטכנולוגית. ב-1890 נחקקה חוקת מייג'י (חוקת האימפריה היפנית), שהייתה בתוקף עד כניעת יפן במלחמת העולם השנייה ב-1945. בתקופת מייג'י, שהסתיימה ב-1912 עם מותו של קיסר המייג'י, החלה יפן בתהליך מהיר של התמערבות, שהוביל לצורך בסוגי בניינים חדשים כמו בתי ספר, בנקים ובתי מלון. אדריכלות המייג'י המוקדמת הושפעה מהאדריכלות הקולוניאלית שהייתה בנמלי האמנה (אנ') הסיניים כמו הונג קונג (בריטניה) ומקאו (פורטוגל). בנגסאקי בנה הסוחר הבריטי תומאס בלייק גלובר בית בסגנון מערבי, שבוצע על ידי נגרי אמן יפניים. בהשפעתו צמחה קריירת האדריכל תומאס ווטרס (אנ'), שתכנן את מטבעת הכסף (אנ') באוסקה בשנת 1868, בניין לבנים ואבן ארוך ונמוך, עם פורטיקו וגמלון מלבני. בטוקיו תכנן ווטרס את המוזיאון המסחרי, שנחשב לבניין הלבנים הראשון בעיר.
בשנת 1872 נשרף עד היסוד אזור צוקיג'י בטוקיו. בעקבות שרפה זו, החליטה הממשלה להפוך את אזור גינזה לדגם של בניה מודרנית. הממשלה יזמה בנייה של מבנים מלבנים עמידות לאש, רחובות רחבים, שחיברו את תחנת הרכבת שימבשי לזיכיון הזר בצוקיג'י, לצד בניית ריכוז של משרדי ממשלה. תכנון האזור נעשה על ידי האדריכל ווטרס, ועל הבנייה הייתה מופקדת לשכת הבינוי של משרד האוצר. בשנת 1873 הושלמה בניית גינזה בסגנון מערבי. בשלב ראשון הוצעו בתי הלבנים למכירה, ומאוחר יותר הוחכרו, אבל שכר הדירה הגבוה שנקבע הותיר רבים מהם ללא דיירים. אף על פי כן, החל האזור לשגשג כסמל של "תרבות ונאורות", כיוון שבתי הוצאה לאור של עיתונים וירחונים קבעו את מושבם במקום, ותרמו לבולטות האזור. האזור אף התפרסם בזכות חלונות הראווה של חנויותיו, שהיו דגם לשיטות שיווק מערביות. בתי הלבנים של גינזה שימשו דגם לתוכניות מודרניזציה רבות בערים יפניות.
דוגמה עיקרית לאדריכלות המערבית הקדומה הייתה רוקומייקאן (אנ'), בניין גדול בן שתי קומות בטוקיו, שתכנונו הוזמן על ידי המרקיז אינאו קאורו, שר החוץ, לשיכון המבקרים הזרים. רוקומייקאן תוכנן על ידי האדריכל הבריטי ג'וזיה קונדר, יועץ ממשלתי זר במייג'י יפן (אנ') (זר שכיר), הושלם בשנת 1883 והפך לסמל ההתמערבות בתקופת מייג'י, אבל היו עליו דעות שונות, משום שהתקיימו בו נשפים ראוותניים שנועדו להרשים את המבקרים בתחכום ובקדמה של יפן. ריונקאקו היה גורד השחקים הראשון בסגנון מערבי ביפן, שנבנה בשנת 1890 ברובע אסקוסה בטוקיו, אבל נהרס ברעידת האדמה והצונמי בקאנטו (1923). לצד כניסתו של הסגנון המערבי, עדיין נעשה שימוש באדריכלות מסורתית לבניינים חדשים, כמו בזמן בניית הארמון הקיסרי של מייג'י בטוקיו. עם זאת, נבנו בארמון סמלי אלמנטים מערביים כמו מזרקת מים בגנים.
בניגוד לסגנון הנאו-קלאסי של ווטרס, פיתחו נגרים יפנים אדריכלות בסגנון פסבדו-מערבי שנקראה אדריכלות גיופו (אנ') על ידי בנייה בעץ. דוגמה לאדריכלות גיופו היא בית הספר היסודי קאיצ'י במחוז נאגנו שנבנה בשנת 1876. הנגר הראשי טאטיישי קיושיגה נסע לטוקיו, ראה סגנונות בנייה מערביים פופולריים, ושילב אותם בבית הספר בשיטות בנייה מסורתיות. בית הספר נבנה כמו המחסנים המסורתיים שנקראו קוּרָה (אנ'). מבנה העץ המטויח מבפנים ומבחוץ, משלב מגדל סיני מתומן עם בסיס דמוי אבן. על בסיס המבנה יושם טיח גבס מסורתי של קיר נאמאקו (אנ') כדי ליצור את הרושם שהבניין יושב על בסיס אבן. דוגמה נוספת הייתה הבנק הלאומי הראשון בטוקיו (אנ'), שנבנה בשנת 1872.
ממשלת יפן הזמינה אדריכלים זרים לעבוד ביפן וללמד אדריכלים יפניים חדשים. ג'וזיה קונדר הכשיר אדריכלים בולטים בתקופת מייג'י, כמו קינגו טאצונו (אנ'), טאצוזו סון (אנ') וטוקומה קטאיאמה (אנ'). ליצירותיו המוקדמות של טאצונו היה סגנון ונציאני (התחייה הגותית) שהושפע מג'ון ראסקין, אך יצירותיו המאוחרות יותר כמו בנק יפן (1896) ותחנת טוקיו (1914) הן בסגנון אקלקטי ואדריכלות האמנויות היפות. קטאיאמה הושפע יותר מאדריכלות האימפריה הצרפתית השנייה, והיא מופיעה במוזיאון הלאומי בנארה (1894) ובמוזיאון הלאומי בקיוטו (אנ') (1895), כאשר הגג של המוזיאון בקיוטו הוא בסגנון מערבי מובהק.
בתקופת טאישו בשלטון הקיסר יושיהיטו ובראשית תקופת שווה בשלטון הקיסר הירוהיטו, פעלו ביפן שני אדריכלים אמריקאים רבי השפעה. הראשון היה פרנק לויד רייט, שתכנן את המלון הקיסרי בטוקיו (1913–1923) ואת בית ההארחה יודוקו (1918). את שני המבנים בנה רייט באבן אויה (אנ'), שנוצרה מלבה ואפר געשי. רייט הכשיר מתמחים יפניים, כאדריכל אראטה אנדו (אנ'), שבנה את מלון קושיאן (אנ') בשנת 1930 בסגנון המלון הקיסרי בטוקיו. האדריכל האמריקאי השני היה אנטונין ריימונד שעבד אצל רייט במלון הקיסרי. אחרי בניית המלון הקיסרי, עזב ריימונד את רייט והקים עסק משלו בטוקיו. אף על פי שעבודותיו המוקדמות כמו מכללת הנשים הנוצרית בטוקיו הראו את השפעתו של רייט, הוא החל במהרה לעשות שימוש בבטון מזוין, בביצוע שהזכיר את שיטות הבנייה היפניות המסורתיות.
אדריכל מבני הציבור טוגו מוראנו (אנ'), מהדור של ריימונד, הושפע מהאדריכלות הרציונלית (אנ') ותכנן את בניין המשרדים מוריגו שוטן בטוקיו (1931) ואת ההיכל הציבורי בעיר יוּבֶּה, מחוז יאמאגוצ'י (1937). באותו סגנון של אדריכלות מודרנית רציונלית, תכנן אדריכל מבני הציבור טסורו יושידה (אנ') את סניף הדואר המרכזי בטוקיו (1933) ואת סניף הדואר המרכזי באוסקה (1939).
סגנון הכתר הקיסרי (אנ') היה מנוגד למודרניזם ביפן, והמבנים בסגנון שלו התאפיינו בגג בסגנון יפני, כמו המוזיאון הלאומי של טוקיו (1937) שתוכנן על ידי היטושי ווטנאבה, בניין עיריית נגויה ומשרד הממשל של מחוז אאיצ'י בנגויה. הממשלה, שמדיניות המיליטריזם התחזקה בה, עמדה על כך שמבני ציבור יתוכננו ב"סגנון יפני", והאדריכלות המודרנית תצומצם למבני תשתית כמו תחנת הכוח מספר שתיים בסכר קורובה (1938), שתכנן האדריכל בונזו ימגוצ'י.
בניינים רבים מתקופות מייג'י, טאישו ושווה נהרסו במלחמת העולם השנייה ואחריה, כמו הרוקומייקאן. האדריכל טניגוצ'י יושירו (אנ') ומוטו צוצ'יקאווה, סגן הנשיא של רכבת נגויה, הקימו ב-1965 את מייג'י מורה (אנ') (כפר מייג'י) בעיר אינויאמה, ליד נגויה, שבו נבנו מחדש בגודל זהה מבנים רבים שחולצו מהרס, לרבות המלון הקיסרי בטוקיו שתכנן רייט. מוזיאון דומה הוא המוזיאון האדריכלי הפתוח באדו-טוקיו (אנ').
מטבעת יפן, אוסקה, 2020
תחנת הרכבת שימבשי, טוקיו, 2008
רוקומייקאן, טוקיו, בין 1883 ל-1900
ריקודים סלוניים בנשף ברוקומייקאן, 1888
קונצרט ברוקומייקאן, בין 1895 ל-1911
ריונקאקו, 1923
הארמון הקיסרי של מייג'י בטוקיו, 1888
בית הספר היסודי קאיצ'י, מצומוטו, נבנה ב-1876, 2009
דגם בקנה מידה 1:25 של הבנק הלאומי הראשון בטוקיו, נבנה ב-1872, 2009
תחנת הרכבת טוקיו, נבנתה ב-1914, 2012
בית הארחה יודוקו (בית ימאמורה), אשייה, נבנה על ידי פרנק לויד רייט ב-1924, 2008
המוזיאון הלאומי של טוקיו, רובע טייטו, נבנה ב-1937, 2010