stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איש המים של גילי
הערות שוליים

1 2  נירה לוין, איש המים של גילי, באתר דףדף
1 2  איש המים של גילי, באתר עברית
1 2  יעל דר, "אני לא גברת, רק הילדה שלך", באתר הארץ, 13 ביוני 2010
↑  בתו של אמיר גלבוע: "כשהדלת הייתה סגורה ידענו שאבא כותב", באתר גלגלצ
↑  חן ארצי סרור, נעים להכיר: הילדים מאחורי ספרי הילדות שגדלנו עליהם, באתר ynet, 13 ביוני 2019
↑  ביקורות על הספר, באתר נוריתה
אינה

| --- | --- |

אינה בשנת 2021
 לידה:  16 באוקטובר 1986 (בת 37) מנגליה, רומניה
 שם לידה:  אלנה אלכסנדרה אפוסטוליאנו
 שם במה:  Inna 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אובידיוס 
 עיסוק:  זמרת, כותבת שירים, רקדנית, מפיקה מוזיקלית
 סוגה:  פופ • דאנס • אלקטרונית
 שפה מועדפת:  רומנית, אנגלית, ספרדית 
 חברת תקליטים:  Roton, Ultra, UMG, Spinnin' Records, AATW
 פרסים והוקרה:  פרס MTV אירופה למופע הרומני הטוב ביותר (2009)  פרס MTV אירופה למופע הרומני הטוב ביותר (2010)  פרס MTV אירופה למופע הרומני הטוב ביותר (2015) 
 Innaofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אלנה אלכסנדרה אפוסטוליאנו (ברומנית: Elena Alexandra Apostoleanu; נולדה ב-16 באוקטובר 1986) היא זמרת רומנייה הידועה בעיקר בשם אינה (Inna). ב-12 בנובמבר 2008 היא הוציאה את סינגל הבכורה שלה, "Hot", שהופק על ידי Play & Win. הסינגל זכה להצלחה רבה ולמקום גבוה בטבלאות הפזמונים בארצות רבות, והזמרת מכרה מעל 80 אלף עותקים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2009: Hot
2011: I Am the Club Rocker
2013: Party Never Ends
2015: Inna
2017: Nirvana
2019: Yo
2020: Heartbreaker
2022: Champagne Problems
2023: Just Dance
2024: Everything or Nothing
2024: El Pasado
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2015: Party Never Ends, Part 2
2015: Summer Hits
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

2013: Full Songs and Remixes
2015: Best Of
2017: Inna: Greatest Hits
2018: 10 ans de hits!
דיסקוגרפיה > אלבומי רמיקס

2009: Never Stop Your Dancing
2011: Ultra Hot Remixes
2011: The Remix Collection
הופעות > סיבובי הופעות

2010: INNA: Live at Club Kasho
2011: INNA en Concert
2011: INNA: Live la Arenele romane
2012: I Am the Club Rocker Tour
2013: Party Never Ends Tour
2015-2017: Inna Tour
2018: Nirvana Tour
אלברט, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט

| --- | --- |

 לידה:  30 באפריל 1798 רודולשטאדט, נסיכות שוורצבורג-רודולשטאדט  
 פטירה:  26 בנובמבר 1869 (בגיל 71) רודולשטאדט, נסיכות שוורצבורג-רודולשטאדט  
 מדינה:  שוורצבורג-רודולשטאט 
 בן או בת זוג:  Princess Auguste of Solms-Braunfels 
 פרסים והוקרה
 מסדר העיט השחור 
 
אלברט, נסיך שוורצבורג-רודולשטדט (בגרמנית: Albert von Schwarzburg-Rudolstadt;‏ 30 באפריל 1798 – 26 בנובמבר 1869) היה נסיך ריבוני של שוורצבורג-רודולשטאדט.
ביוגרפיה

אלברט נולד ב-30 באפריל 1798 ברודולשטאדט, והיה בנם השני של לודוויג פרידריך השני, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט וקרולינה, נסיכת הסן-הומבורג. אביו נפטר ב-28 באפריל 1807, ואחיו פרידריך גינתר ירש אותו כנסיך ריבוני כאשר אלברט הפך ליורש העצר. אמו שימשה כעוצרת עבור אחיו של אלברט, פרידריך גינתר עד שהגיע לבגרות ב-1814. כלויטננט פרוסי, אלברט בן ה-16 השתתף בשנים 1814 ו-1815 כקצין במטה של לודוויג וילהלם, רוזן הסן-הומבורג, דודו, במערכה הפרוסית נגד נפוליאון בונפרטה. הוא שירת בצבא הפרוסי, וב-1827 התחתן עם אוגוסטה, נסיכת זולמס-בראונפלס, אחייניתו של המלך הפרוסי.
לאחר מותו של אחיו פרידריך גינתר ב-28 ביוני 1867, אלברט ירש את אחיו כנסיך מכהן במקום אחיינו זיצו, נסיך לויטנברג, שנולד כתוצאה מנישואים מורגנטיים. שלטונו הקצר בן השנתיים הגיע לסיומו בעקבות מותו ברודולשטדט ב-26 בנובמבר 1869, ובנו גאורג אלברט, נסיך שוורצבורג-רודולשטאדט עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-26 ביולי 1827, הנסיך אלברט התחתן עם אוגוסטה, נסיכת זולמס-בראונפלס, בתם של פרדריקה ממקלנבורג-שטרליץ ופרידריך וילהלם, נסיך זולמס-בראונפלס ואחייניתו של פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה. נולדו להם ארבעה ילדים:
הנסיך קרל גינתר (1828)
הנסיכה אליזבת (1833–1896), התחתנה עם לאופולד השלישי, נסיך ליפה
הנסיך גאורג (1838–1890)
הנסיך ארנסט היינריך (1848)
הערות שוליים

↑  House Laws of Schwarzburg
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1041955715  VIAF: 305251403   WorldCat (עם VIAF): 305251403
איש המכונה

| --- | --- |

איש המכונה, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Marvel Zombies 3 #1 מדצמבר 2008. אמנות מאת גרג לאנד וג'סטין פונסור.
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  A Space Odessey #8 ‏:2001 (יולי 1977)
 יוצרים:  ג'ק קירבי
 מידע
 שם אמיתי:  Z2P45-9-X-51
 כינויים:  אהרון סטאק, סר מקהינרי, סנטינל המכונה, מיסטר משין, X-51
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  גוף אנדרואידי, כוח, מהירות, סיבולת, עמידות ורפלקסים ודיוק על-אנושיים, הארכת גפיו, תיקון עצמי, שיבוש גנום האקס, תעופה, שינוי ידיו לכלי נשק, דסקיות אנטי-כבידה, שינוי צורה מוגבל
 חבר בקבוצה:  צבא הבינה המלאכותית
 חבר לשעבר בקבוצה:  האוונג'רס, האוונג'רס מהחוף המערבי, נקסטווייב, האוונג'רס הסודיים, S.H.I.E.L.D, המסדר העתיק של המגן, A.R.M.O.R, שכירים עבור כסף, יוזמת 50-המדינות, מבצע סופת ברקים, חברת הביטוח דלמאר. שותף של ג'וקסטה, הווארד הברווז, הענק האדום, הענקית האדומה ובעל ברית של האקס-מן
 דמויות קשורות
 משפחה:  אבל סטאק (יוצר/"אב", מת)
 אויבים:  Sunset Bain 
 
איש המכונה (באנגלית: Machine Man) הוא דמות בדיונית של גיבור-על אנדרואיד המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. דמותו הופיעה לראשונה בחוברת A Space Odessey #8 ‏:2001 מיולי 1977, ונוצרה בידי הכותב והמאייר ג'ק קירבי.
איש המכונה הוא האלטר-אגו של האנדרואיד X-51, ששמו הסידורי המלא הוא Z2P45-9-X-51, אשר אימץ את השם האנושי "אהרון סטאק" כמחווה ליוצרו, המדען המת אייבל סטאק. הוא הופיע לרוב בפרסומי הקומיקס כגיבור-על, אך בשנת 2006 בחוברות "נקסטווייב" עבר שינוי אישיות ומראה גדול ופיתח שנאה כלפי בני-אדם. שינוי זה אומץ בחוברות "גברת מארוול" ו"הזומבים של מארוול" המאוחרות, אך לא בהופעותיו כחבר המסדר העתיק של המגן בחוברות "הענק האדום" ו"הענקית האדומה".
ביוגרפיה בדיונית > יצירה, גיבור-על

הדמות נוצרה באדפטציית קומיקס לסרט 2001: אודיסיאה בחלל. X-51 היה האחרון בסדרת רובוטים תבוניים שנוצרו במרכז ברודהסט בסנטרל סיטי, קליפורניה בידי מומחה הרובוטיקה אבל סטאק עבור צבא ארצות הברית. שאר 50 הרובוטים האחרים נעשו פסיכוטים לאחר שקיבלו בינה, וזאת בגלל חוסר זהותם. X-51 שרד את התהליך וטופל בידי אבל כבנו, קיבל פנים אנושיות ונחשף למונולית משנת 2001. כאשר אבל נהרג כשניסה להגן עליו, X-51 אימץ את זהות אהרון סטאק וברח מהצבא כמיסטר משין. במנוסה, סטאק החל ליצור קשר עם בני-אדם כדי להבינם טוב יותר. הוא נתפס ושוחרר, נלחם בחייליו של קולונל קראג ובקרטיס ג'קסון לצד הענק הירוק.
זמן קצר לאחר ששודרג, סטאק נפגש עם קבוצת ארבעת המופלאים ונלחם בברון ברימסטון ויחידת השטן, סנייק מארסטון והאמר האריסון. הוא נלחם במאדאם אימה לצד חברי קבוצת אלפא פלייט נורת'סטאר, אורורה וסאסקואץ', ובזהותו האנושית נעשה חוקר עבור חברת הביטוח דלמאר. לאחר הקרב נגד מאדאם אימה, הוא נלחם בג'ק-או-לנטרן המקורי. הוא ביקר את איירון מן, שבאותו הזמן היה אלכוהוליסט, זועם ותחת לחץ מצד אובדיה סטיין. איירון מן תקף את סטאק וכמעט הרג שניים מעובדיו שלו, אותם סטאק הציל. כאשר פגש את חבר ארבעת המופלאים הדבר הוא התאהב ברובוטית ג'וקסטה, ונלחם לצידם באולטרון. במהלך קרב, הוא היה עד כאשר ג'וקסטה נהרסה.
ביוגרפיה בדיונית > האוונג'רס, סנטינל

סטאק נלחם לצד האוונג'רס, נאמור ואחרים נגד דוקטור דום, שהשתמש בכוחותיו של האיש הסגול כדי לכבוש את העולם. כאשר הסופר-אדפטויד שוחרר מכלאו בידי פיקסר, הוא החל להרכיב צוות רובוטים רשעים בשם "מתכת כבדה" נגד האוונג'רס. לאחר שגייס את האנדרואיד המדהים הוא צירף את סטאק, בהבטחה שיתקן את ג'וקסטה. השלושה גייסו את זקיף 459 ואת רובוט טס-1, ותקפו את האוונג'רס - מוניקה רמבו/קפטן מארוול, הענקית הירוקה, נאמור, דוקטור דרואיד, האביר השחור ומארינה - בבסיסם התת-ימי. בסתר, סופר-אדפטויד חיפש מידע על הקובייה הקוסמית. הוא השיג את המידע שחיפש וזימן את קיוביק, יצור קוסמי שהתפתח מהקובייה. סטאק עבר להילחם לצד האוונג'רס נגד שאר צוותו, והביסו אותם. הוא עזר לאוונג'רס בהבסת סופר-אדפטויד, שנעשה כמעט אומניפוטנטי, והצטרף אליהם כחבר לא רשמי.
סטאק נלכד בידי סוכנות S.H.I.E.L.D, שתכננה להשתמש בו ביצירת חיילי דת'לוק. הוא נהרס לכאורה כאשר הציל סוכני S.H.I.E.L.D מהגולגולת האדומה שתקף את נושאת המטוסים המעופפת. הוא נראה כחבר באוונג'רס מהחוף המערבי, כחבר באוונג'רס ועזר להם בקרב נגד מורגן לה-פיי ומורדרד, במהלכו עברו ליקום אחר ונעשו ל"נקמת המלכה", ובסופו עזב את הקבוצה. בעקבות קרבותיו נגד באסטיון וזקיפי הסנטינל, הוא נעשה נגוע בתכנות הסנטינל ותקף כל מוטאנט בו נתקל. הוא נעשה במנוסה מסבסטיאן שו ומועדון הלפייר, ותקף בטעות את חברי האוונג'רס ג'סטיס וכוכב אש כאשר ביקש מהם עזרה בגלל תכנותו. הוא נלחם באחוות המוטאנטים של מיסטיק שרצו לגנוב כלי נשק מממשלת ארצות הברית. הוא נפגש עם יוצריהם של המונוליתים, גזע השמימיים העתיק, וחי בקרבם.
ביוגרפיה בדיונית > נקסטווייב, היוזמה

סטאק נראה חבר באוונג'רס הסודיים של קפטן אמריקה באירועי "מלחמת אזרחים", המתנגדים לחוק רישום העל-אנושיים. במהלך המיני סדרה "נקסטווייב" בכתיבת וורן אליס, סטאק נראה בכדור הארץ כחלק מצוות מיוחד מטעם סוכנות H.A.T.E הכולל בתוכו את סטאק, מוניקה רמבו, טביתה סמית', אלזה בלודסטון והקפטן. חזרתו של סטאק לכדור הארץ מוסברת בפלאשבק, שבו הוא נזרק חזרה לכדור הארץ דרך המרחב בגלל גישתו האלימה. הוא פיתח טינה ושנאה כלפי האנושות, אותה הוא מכנה "הבשרניים", נעשה אלכוהוליסט ופיתח משיכה מינית כלפי בלודסטון. כאשר הצוות מגלה כי H.A.T.E עובדת עבור תאגיד שנודע בעבור כארגון טרור, הם פונים נגד H.A.T.E והתאגיד. התגלה שבזמנו כסוכן H.A.T.E, הוא נהג להתגנב לחדרו של מנהל הסוכנות דירק אנגר, גנב אלכוהול וחיטט בחדרו. הוא השתמש בידע שצבר משוטטות בחדרו כדי להציל את חבריו לצוות. הוא הורג שיבוט של פין פאנג פום, ונהרג לכאורה בידי בנו של מודוק אך נראה בחיים בגלל גופו הרובוטי.
סטאק והסהרורי מגויסים לצוות מבצע סופת ברקים של גברת מארוול בחיפושים אחר אניה קוראזון. הוא נראה בגישתו מחוברות נקסטווייב, וכאשר גברת מארוול גלתה כי קיבל תשלום ממנהלת S.H.I.E.L.D מריה היל כדי שייצטרף ליוזמת 50-המדינות, כעסה היות שתמכה ב-S.H.I.E.L.D במלחמת האזרחים ללא תשלום. הוא העביר את זמנו מביקורת על סוכני S.H.I.E.L.D, וקיבל מהסוכנות בנוסף לתשלום מודלי חיקוי אנושי של מוניקה רמבו שתוכננו לשרת אותו. הוא הופיע בתפקיד אתנחתא קומית והשתמש בחלקים ממודלי החיקוי האנושי לתיקון גופו, ובכך סיפק לאראנה "עצות נשיות". הוא נלחם בגזע הסקרול הפולש כחלק מהצוות, שפורק.
ביוגרפיה בדיונית > הזומבים של מארוול, הענק האדום

סטאק, עדיין באישיות נקסטווייב, נשלח בידי סוכנות A.R.M.O.R להתלוות עם ג'וקסטה במשימה בארץ-2149/יקום הזומבים של מארוול כדי לקחת דגימת דם מבת אנוש. הם נשלח לשם ספציפית היות שהם אנדרואידים, ולא יודבקו בנגיף הזומבים. הוא לוקחים את דגימת הדם מאשתו של הקינגפין, ונסה פיסק, ומותקף בידי צבא הזומבים בהנהגת הקינגפין רגעים לאחר שמעביר את הדגימה לג'וקסטה. גופו נהרס, וג'וקסטה חוזרת לארץ-616. הוא מופיע בארץ-2149 עדיין חי, ולאחר שנלחם בצבא הזומבים, חוזר לארץ-616 באמצעות לוקג'או הזומבי. כאשר ג'וקסטה אומרת כי הוא השתנה, הוא טוען כי מאס להציל בני-אדם כדי להרוויח את אהבתם, ומידל את עצמו כמותם כדי להיות אחד מהם. הוא נשלח שוב לארץ-2149 מטעם A.R.M.O.R, הפעם לצד הווארד הברווז. יחד עם בתו של נבל-העל הוריקן מיקום אחר, הם יצאו להרוג זומבים ברחבי המולטי-יקום.
בהוראת קפטן סטיב רוג'רס, סטאק ללא אישיות נקסטווייב צוות לת'נדרבולט רוס/הענק האדום במעקב אחר מורד קטרי. סטאק ורוס הגיעו לאומת שארזאד, שם מצאו את המורד בתלבושת האביר הערבי שהוביל אותם לארמונו דרך שדה הכוח המגן. המורד מסיר את תלבושתו וחושף את עצמו כנבל סולטאן מאגוס, כולא אותם ומציג בפניהם את האביר הערבי הכלוא. סטאק ורוס משתחררים וסולטאן מאגוס נוסע לקהיר כדי לבדוק מי שלח אותם, וכאשר חזר קרע את גופו של סטאק שתיקן את עצמו. האביר הערבי משתחרר ועוזר לשניים במאבקם, אשר נפסק בהגעתו של גנרל רג'ינלד פורטין. סטאק והענק האדום יוצאים משארזאד, וסולטאן מאגוס נשבע לנקום. לאחר קרב עם הענקית האדומה, סטאק ורוס נשלחים לתקוף את בסיסה של אפס/אחת ונלחמים במפלצות הים המהונדסות גנטית שלה. כאשר היא שולחת נגדם את "ערפל שחור", סטאק משתמש במכשיר מיוחד כדי לנטרל את המזל"טים שלה ומשחרר את ערפל שחור, אך אפס/אחת בורחת. סטאק ורוס מאתרים אותה ונלחמים בהידרה מהונדסת גנטית.
הערות שוליים

↑  2001: A Space Odessey #8-10
↑  Machine Man #1-2
↑  Machine Man #6
↑  Incredible Hulk #235–237
↑  Machine Man #10
↑  Machine Man #15
↑  Machine Man #16
↑  Machine Man #17-19
↑  Iron Man #168
↑  Marvel Two-in-One #92–93
↑  Marvel Graphic Novel #27
↑  Avengers #288-290
↑  Deathlok Vol.2 #5
↑  Avengers: West Coast #83
↑  Lunatik #2
↑  Captain America Vol.3 #3
↑  Avengers Vol.3 #1-4
↑  Cable and Machine Man Annual #1998
↑  Machine Man & Bastion Annual #1998
↑  X-51 #0-12
↑  Civil War #5-7
↑  Nextwave #1-12
↑  Ms. Marvel Vol.2 #18-27
↑  Marvel Zombies 3 #1-4
↑  Marvel Zombies 5 #1-5
↑  Hulk Vol.2 #43-46
↑  Hulk Vol.2 #47-50
אינהרמוניות

ספקטרום הרמוני
ספקטרום אינהרמוני של צליל פעמון (הקווים האפורים המקווקווים מייצגים כפולות הרמוניות שלמות)
קליד הקסילופון תלוי בשתי נקודות הנמצאות בערך ב-2/9 ו- 7/9 מאורכו, וההקשה עליו מתבצעת במרכזו, על מנת להפחית את האינהרמוניות.
במוזיקה, אינהרמוניוּת הוא מונח המתאר מצב בו תדרי הצלילים העיליים חורגים מכפולות שלמות של הטון היסודי (הצליל הנמוך בסדרת הצלילים העיליים).
מבחינה פסיכואקוסטית, צלילים נתפסים בדרך כלל כבעלי גובה מובהק יחיד, אולם למעשה הם כוללים מספר רב של צלילים נוספים - "צלילים עיליים". כלי הקשה רבים, כגון מצילתיים או פעמונים, יוצרים צלילים מורכבים ביותר מבחינה אינהרמונית.
בכלי מיתר כגון פסנתר, כינור או גיטרה, וכן בכלי הקשה מסוימים כגון הטאבלה האינדיאנית, הצלילים העיליים קרובים - ובמקרים מסוימים כמעט זהים - לכפולות שלמות של הטון היסודי. בכלים אלו, כל חריגה של הצלילים העיליים משורת הצלילים העיליים המושלמת נקראת אינהרמוניות. ככל שהמיתרים גמישים פחות (דהיינו, ככל שהמיתרים יותר קצרים, עבים, רפויים או נוקשים), כך הם יפיקו יותר אינהרמוניות.
באופן תאורטי, מיתר או עמוד אוויר הבנוי באופן מושלם, ודק או גמיש באופן אינסופי, ירטוט בדיוק לפי תדרי טור הצלילים העיליים. בפועל, גוף התהודה המייצר את הצליל - בדרך כלל מיתר או עמוד אוויר - חורג מהתדרים התאורטיים במידה מעטה או רבה. לדוגמה, מיתר עבה במיוחד מתפקד פחות כמו מיתר ויותר כמו צילינדר, שיש לו תדר עצמי שהוא לאו-דווקא מכפלה שלמה של הטון היסודי.
כאשר צליל מופק בכלי קשת באמצעות העברת הקשת על מיתר, או בכלי נשיפה בעקבות ויברציות בכלי או בשפתי הנגן, תופעה הקרויה "mode-locking" מנטרלת את הצלילים האינהרמוניים של המיתר או עמוד האוויר וגורמת לצלילים העיליים "להינעל" בדיוק בכפולות שלמות של הטון היסודי, אם כי ייתכן שהטון עצמו יסטה מעט מנקודת התהודה הטבעית של כלי הנגינה. מסיבה זו, צליל בודד המנוגן על ידי כלי קשת או כלי נשיפה ממתכת או עץ לא בהכרח מייצר אנהרמוניקה.
לעומת זאת, כאשר צליל מופק ממיתר באמצעות פריטה (כגון גיטרה), צביטה (כגון פיציקטו בכלי קשת) או הקשה (כגון בפסנתר), נוצרת אינהרמוניות. האינהרמוניות של המיתר תלויה במאפיינים הפיזיקליים שלו, כגון מתיחות, נוקשות, אורך ועובי. לדוגמה, מיתר נוקשה ומתוח במידה מתונה (כמו מיתר נמוך בפסנתר) יפיק כמות רבה של אינהרמוניות, בה בשעה שמיתר דק ומתוח ביותר (מיתר גבוה בפסנתר) או מיתר גמיש יותר (למשל מיתר העשוי ממעי או ניילון, המשמש בגיטרה או נבל) יפיק כמות מעטה יותר של אינהרמוניות. מיתר מלופף יפיק פחות אינהרמוניות מאשר מיתר חלק, ומסיבה זו לרוב מיתרים מלופפים עדיפים על פני חלקים.
פסנתר > איכות הצליל האנהרמוני

בשנת 1943, מדדו לראשונה החוקרים יאנג ושוק (Young & Schuck) את הספקטרום האינהרמוני של צלילי הפסנתר. הם מצאו שהספקטרום של הפסנתר מתפשט ו"נמתח" בהדרגה - דהיינו, הגובה של צלילי הפסנתר הנמוכים הולך וסוטה בהדרגה כלפי מטה, והגובה של הצלילים הגבוהים סוטה בהדרגה כלפי מעלה.
אינהרמוניות אינה בהכרח בלתי רצויה. בשנת 1962, מחקר של הארווי פלטשר (Fletcher) וחוקרים נוספים הצביע על כך ש"מתיחת הכוונון" בפסנתר נחוצה על מנת לקבל את הסאונד הרצוי. הם הציעו את האפשרות כי האינהרמוניות של צלילי הפסנתר אחראית לצליל ה"חם" המאפיין אותו. בהתאם למחקר זה, צלילי פסנתר המופקים מסינתיסייזר נשמעים טבעיים יותר כאשר משולבת בהם מידה מסוימת של אינהרמוניות; ובאופן כללי, כלי נגינה אלקטרוניים המנסים לחקות כלי נגינה אקוסטיים נדרשים לחקות הן את המאפיינים האינהרמוניים והן את "מתיחת הכוונון" של הכלים המקוריים.
פסנתר > אינהרמוניות כגורמת ל"מתיחת הכוונון"

כאשר מכוון פסנתרים מכוון פסנתר, הוא מאזין לפעימות בין שני צלילים המנוגנים יחד, ומנסה להביא אותן למינימום. לצורך כך, מכווני פסנתרים מוכרחים להתייחס לאינהרמוניות של מיתרי הפסנתר, הקיימת ברמה מסוימת בפסנתר כולו, אולם בעיקר בתווים הנמוכים והגבוהים. התוצאה היא שהאוקטבות מכווננות למרווח גדול מעט יותר מאשר היחס ההרמוני התאורטי 1:2. המרווח המדויק משתנה מפסנתר לפסנתר, ואף מאוקטבה לאוקטבה באותו הפסנתר - כתלות באינהרמוניות הייחודית של כל מיתר.
בגלל בעיית האינהרמוניות, טיונרים אלקטרוניים המיועדים לכיוון פסנתר אינם מתוכנתים לפי סדרת הצלילים העיליים הרגילה. במקום זאת, הם מחקים את ה"מתיחת הכוונון", כאשר את ההתאמות הסופיות על המכוון לעשות בעצמו, על ידי השמיעה. מכשירים משוכללים במיוחד מנסים לעזור למכוון אפילו בהתאמות אלו; וחלקם פשוט מאפשרים להקליט כוונון של הכלי שנעשה באופן ידני, ולהשתמש בו כדי לכוון בעתיד את אותו הכלי (או כלים זהים מאותו יצרן ואותו הדגם) בקלות ובמהירות רבה יותר.
בסיכומו של דבר, כוונון הפסנתר הוא פשרה בין העדפות - הן מבחינת בחירת סוג הכוונון, על מנת להקטין למינימום את הסטייה מן הכיוון בנגינת מרווחים ואקורדים, והן מבחינת התמודדות עם אינהרמוניות. להרחבה ראו האקוסטיקה של הפסנתר.
גורם מסוג אחר שיכול לגרום לבעיות בכיוון הפסנתר הוא חלודה במיתרים או אבק על גבי המיתרים המלופפים. גורמים אלו מעלים מעט את התדירות של הצלילים העיליים, וכך האינהרמוניות במיתרים אלו גדלה.
גיטרה

בניגוד לפסנתר, שהכיוון שלו מתבצע על ידי איש מקצוע, בגיטרות כגון גיטרה קלאסית, גיטרה אקוסטית, גיטרה חשמלית וגיטרה בס המכוון הוא הנגן עצמו. כאשר גיטריסט מכוון את הגיטרה שלו באמצעות השמיעה, הוא צריך להביא בחשבון את המזג הרצוי ואת האינהרמוניות של מיתרי הגיטרה. אינהרמוניות במיתרי הגיטרה עלולה לגרום לצלילים להישמע גבוהים יותר ממה שהם "אמורים" להיות, הן מבחינת גובה הטון והן מבחינת הפעימות. במקרה זה, שיטת הכיוון הנפוצה של מיתרי הגיטרה על ידי יצירת אוניסונו בין שני מיתרים (על ידי לחיצה על הסריג הרביעי או החמישי) הופכת ללא מדויקת, אף אם הסריגים וצוואר הגיטרה בנויים היטב.
גם המצאת הטיונרים האנלוגיים בשנות ה-70, והטיונרים האלקטרוניים בשנות ה-80, לא פתרה במלואה את בעיית כיוון הגיטרה. אף אם הטיונר מראה כי מיתרי הגיטרה מכוונים באופן מושלם, ייתכן כי חלק מהאקורדים לא יישמעו מכוונים לחלוטין. הסיבה לכך הנה אינהרמוניות שעשויה לנבוע ממיתרים שחוקים או מלוכלכים, סריג שלא נמצא במיקום מדויק, צוואר גיטרה שאינו מכוון היטב, או גורמים נוספים. במקרים אלו, כיוון הגיטרה לא יוכל להיות מושלם, והוא יתבסס על פשרה.
ישנם נגני גיטרה הבוחרים לכוון את הגיטרה ספציפית לפי הסולם של השיר אותו הם מנגנים, כך שאקורד הטוניקה והדומיננטה יישמעו המדויקים ביותר. אולם, מכיוון שפשרה כזו עלולה להביא לסאונד בעייתי באקורדים היוצאים מן הסולם, ישנם נגנים המעדיפים "לפזר" את חוסר הדיוק של הכוונון כך שכל האקורדים יישמעו טובים במידה שווה.
Mode-locking

כלי קשת כגון כינור, ויולה, צ'לו וקונטרבס יוצרים אינהרמוניות כאשר מנגנים בהם ללא הקשת, בטכניקות דוגמת פיציקטו. אולם, כאשר מנגנים בכלים אלו באמצעות קשת האינהרמוניות נעלמת, מכיוון שתנועת הקשת על פני המיתר היא מחזורית, ולכן היא "מסיטה" את כל התנודות שמפיק המיתר בדיוק ליחסים הרמוניים (שלמים) עם התדירות היסודית. בנגינת תו בכלים אלו באמצעות הקשת, הצליל הסופי שנשמע הוא מעין "מיצוע" של כל התדרים (המעט אינהרמוניים) של המיתר. תופעה זו, הנקראת "Mode-locking", מתרחשת גם בקול האנושי ובכלי נשיפה דוגמת הקלרינט.
דוגמאות לכלי נגינה לפי הרמוניות

הרמוניים באופן מושלם
כלי מיתר
כלי קשת (כינור, צ'לו, ארהו)
כלי נשיפה ממתכת (חצוצרה, קרן יער, טרומבון)
כלי נשיפה מעץ (אבוב, קלרינט)
הקול האנושי
'הרמוניים באופן בלתי מושלם
כלי מיתר (גיטרה, צ'מבלו, נבל)
הרמוניים בקירוב
כלי הקשה מכווננים (קסילופון, מרימבה)
לא הרמוניים
כלי הקשה בלתי מכוונים (תופים, פעמונים)
ראו גם

צלילים עיליים
Combination tone
אוקטבה מדומה
אלברט, מרקיז מייסן

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1934 במברג, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית (1933–1935) 
 פטירה:  6 באוקטובר 2012 (בגיל 77) מינכן, גרמניה גרמניה 
 שם מלא:  אלברכט (אלברט) יוזף מריה פרנץ-קסאפר, מרקיז מייסן ודוכס סקסוניה
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות הקתולי הישן 
 השכלה:  אוניברסיטת מינכן 
 בן או בת זוג:  אלמירה הנקה 
 
אלברט, מרקיז מייסן (בגרמנית: Albrecht Herzog zu Sachsen‏; 30 בנובמבר 1934‏ - 6 באוקטובר 2012) היה ראש בית וטין והיסטוריון גרמני.
ביוגרפיה

אלברט נולד ב-30 בנובמבר 1934 בבמברג, בוואריה, והיה הילד הבכור של פרידריך כריסטיאן, נסיך הכתר של סקסוניה ואליזבת הלן, נסיכת טורן וטקסיס, בתם של אלברט, נסיך טורן וטקסיס השמיני ומרגרטה קלמנטינה, ארכידוכסית אוסטריה.
אלברט למד בגימנסיה הפדרלית בברגנץ שבאוסטריה, וסיים את לימודי הבגרות בשנת 1954. הוריו ומשפחתו עברו למינכן, בתמיכת קרובי משפחתה של אמו משושלת טורן וטקסיס. במינכן למד אלברט באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן. הוא למד בתחילה מקרו-כלכלה, ולאחר מכן עבר להיסטוריה אתנוגרפיה. ב-13 בפברואר 1961, הוא קיבל את הדוקטורט שלו על התזה של סבא של סבא רבא שלו, יוהאן, מלך סקסוניה, והרפורמה שלו לגבי החוק המסחרי הסקסוני.
ב-30 בינואר 1960, על-פי הספר, Studiengruppe für Sächsische Geschichte und Kultur e.V. Studiengruppe für Sächsische Geschichte und Kultur e.V. ("קבוצת המחקר של ההיסטוריה והתרבות הסקסונית") נוסד על ידי אלברט יחד עם הוריו, אחיו הבכור, מריה עמנואל, וכמה אצילים סכסונים אחרים, סניף של מסדר היינריך הקדוש, סניף של אגודת העם דרזדן, והעמותה של Heimatvertriebene במחלקה להיסטוריה של אוניברסיטת מינכן. קבוצת המחקר הפכה לאחת החברות ההיסטוריות הגדולות ביותר בגרמניה המערבית. לאחר שסיים את לימודיו עבד אלברט כהיסטוריון וכמרצה. הוא למד את ההיסטוריה של דוכסות סקסוניה וממלכת סקסוניה, ובמיוחד את היחסים של סקסוניה עם בוואריה.
במשך תקופה הוא היה סגן נשיא Bund der Mitteldeutschen ("איגוד הגרמנים המרכזי "). בשנת 1972 הוא הצטרף לMitteldeutschen Kulturrat e.V. Mitteldeutschen Kulturrat e.V. ("מועצת התרבות הגרמנית המרכזית"), שם ייצג את האינטרסים של מדינת סקסוניה החופשית.
בקיץ 1982 הוא הורשה לבקר בסקסוניה בפעם הראשונה מאז נעוריו. הוא ביקר שוב ב-1983 וב-1985. הוא לא הורשה להיכנס שוב גרמניה המזרחית, מסיבות לא ידועות, עד 1989/1990. ב-22 בינואר 1990 הוא השתתף בהפגנה של יום שני בדרזדן ונדרש באופן בלתי צפוי לפנות לקהל. הוא סיפר לקהל שלו על המשימה שלהם לבנות מחדש את סקסוניה והסתיים במילים "תחי סקסוניה, גרמניה, אירופה והתרבות המערבית-נוצרית".
בבחירות שלאחר מכן לפרלמנט הסקסוני, הוא רץ כמועמד DSU; הוא לא נבחר, וגם ממשלת סקסוניה החדשה שנבחרה לא העסיקה אותו כיועץ. לאחר איחוד גרמניה הוא ניסה להחזיר חלק מחפצי משפחתו לשעבר.
אלברט התחתן בנישואים מורגנטיים בטקס אזרחי ב-10 באפריל 1980 במינכן, עם אלמירה הנקה. אלמירה סייעה לאלברט במחקריו המדעיים וההיסטוריים, והתמקדה בעיקר בנושאים אתנוגרפיים. לאלברט ואלמירה לא היו ילדים.
משבר הירושה

מכיוון שלאחיו מריה עמנואל, מרקיז מייסן לא נולדו ילדים לגיטימיים, הוא בחר בסופו של דבר ליורשו את הנסיך אלכסנדר, נסיך סקסוניה-גספה, בנה של אחותם הבכורה אנה, נסיכת סקסוניה ובעלה המנוח רוברטו דה אפיף, נסיך גספהגספה, צאצא של משפחת בנו עסאף (אנ') מלבנון. מריה עמנואל אימץ את אלכסנדר ב-1 ביוני 1999, שהתחתן עם גיזלה, נסיכת בוואריה ב-1987. ב-1997 הסכימו הצאצאים הזכרים ששרדו מהענף האלברטיני להחלטת מריה עמנואל, אם כי לאחר מכן, אלברט הצהיר כי לא קיבל עוד את ההחלטה.
חוק הירושה המלכותי של בית וטין הוא חצי-סאלי, המאפשר ירושה באמצעות נקבה. מאז מותו של מריה עמנואל, מאחר שאלברט היה הזכר האחרון בשושלת, זה הוביל בראש ובראשונה את ילדיהם של אחיותיהם מריה יוזפה (רווקה), מריה אנה ומתילדה, אבל רק נישואיה של מתילדה עמדו ללא ספק בדרישות חוקי הנישואין המלכותיים, ובנה היחיד מת בשנת 1987. לפיכך, אם הטענה של גספה אינה תקפה, תעבור הירושה לבני דודותיו של מריה עמנואל, מרגרטה קרולה, מריה אליקס ואנה, ומכיוון שמרגרטה קרולה הייתה הבכורה, היורש יהיה נכדה קרל פרידריך, נסיך הוהנצולרן, ראש בית הוהנצולרן השוואבי.
אולם אלברט תמך בדרישות השוויון כדי לאפשר לבני דודתו, הנסיך טימו, ולבנו המורגנטי, רודיגר, לרשת בסופו של דבר את ראשות הבית. לרודיגר ולאשתו הראשונה אסטריד לינקה נולדו שלושה בנים דניאל, ארנה ונילס.
על אף שבית וטין האלברטיני מורכב רק מענף המלוכה, ישנם מספר ענפים קיימים של בית וטין, אשר שלטו בנחלות הארנסטיניות השונות עד 1918 (כמו גם הענפים הזוטרים של בית סקסה-קובורג-גותה שהחזיקו כמה כתרים מלכותיים). בהצהרה משותפת מה-23 ביוני 2015, ראשי שלושת הענפים הנותרים של הענף הארנסטיני של בית וטין, מיכאל, נסיך סקסוניה-ויימאר-אייזנך, אנדראס, נסיך סקסוניה-קובורג-גותה וקונרד, נסיך סקסוניה-מיינינגן, הצהירו כי לפי חוקי בית וטין וכללי הירושה המסורתיים, אלכסנדר אפיף, הנושא את השם נסיך סקסוניה, לא ירש את מריה עמנואל לעמוד בראש הענף האלברטיני (בית המלוכה של סקסוניה), וגם אינו רשאי לשאת בתואר מרקיז מייסן.
הערות שוליים

↑  "Aktuell" (בגרמנית). Prince Albert of Saxony, Margrave of Meissen. נבדק ב-4 בספטמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Saxony". Almanach de Gotha (186th ed.). Almanach de Gotha. 2003. p. 340. ISBN 0-9532142-4-9.
↑  "Letzter Enkel des sächsischen Königs gestorben". Welt.de (בגרמנית). dpa/fbr. 8 באוקטובר 2012. נבדק ב-11 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  ויקיפדיה העברית, צפו ב-18 באוגוסט 2012
↑  Genealogisches Handbuch des Adels Fürstliche Häuser Band XIV (בגרמנית). Limburg an der Lahn: C. A. Starke. 1991. pp. 188–191, 586. ISBN 3-7980-0700-4.
↑  de Badts de Cugnac, Chantal. Coutant de Saisseval, Guy. Le Petit Gotha. Nouvelle Imprimerie Laballery, Paris 2002, p. 127 (French) ISBN 2-9507974-3-1
↑  Huberty, Michel; Alain Giraud; F. and B. Magdelaine (1991). L'Allemagne Dynastique Tome VI Bade-Mecklembourg (בצרפתית). France: Giraud. pp. 475–476. ISBN 978-2-901138-06-8.
↑  Willis, Daniel (1999). The Descendants of Louis XIII. Baltimore, MD: Clearfield Co. pp. 327–328, 765–766. ISBN 0-8063-4942-5.
↑  הצהרה משותפת על ידי ראשי בית וטין מ-23 ביוני 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb122733792 (data)  GND: 157842754  ISNI: 0000 0001 0905 5858  LCCN: n2008039628  NTA: 269294023  VIAF: 59143095   WorldCat (עם VIAF): 59143095 
אלברט ואשתו