stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קרב שרקט (1918)

גנרל אלכסנדר קוב במסופוטמיה (1917)
קרב שרקט התחולל לאורך גדות החידקל (בין נהר הזב הקטן והעיירה אל-שירקאט (אנ')) באוקטובר 1918 בין הצבא הבריטי לצבא האימפריה העות'מאנית במהלך המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה. הקרב התחולל זמן קצר לפני סיום המלחמה והיה המאמץ הבריטי האחרון לסילוק הצבא הטורקי ממסופוטמיה. הקרב הסתיים בניצחון הבריטים ובכיבוש אל-שירקאט.
רקע

בשנת 1916 התאפיינה המערכה במסופוטמיה בשורה של כישלונות מבצעיים של הצבא הבריטי כשבשיאם נכנעה הדיוויזיה השישית "פונה" לטורקים בסיומו של המצור על כות בזמן שלכוחות הבריטים עשרות אלפי נפגעים ממאמצי החילוץ של הנצורים.
לעומת זאת שנת 1917 סימלה מפנה במערכה וזאת בעקבות החלפת הפיקוד הבריטי וחיזוק משמעותי של הכוחות שהביאו לשורה של הצלחות. בין הצלחות אלו ניתן למנות את הכיבוש החוזר של כות, כיבוש בגדאד, כיבוש סמאראה וכיבוש רמאדי.
עם תחילת 1918 המשיכו הבריטים ללחוץ על הטורקים הנסוגים צפונה וזאת כדי להביא לנסיגתם המלאה משטחי מסופטמיה ולכניעתם. מאמץ זה בא לידי ביטוי, בשלב ראשון, בהתקדמות לאורך נהר הפרת וכיבוש חאן בגדאדי במרץ 1918. בהמשך התרכז המאמץ הבריטי בהתקדמות לאורך נהר החידקל כשהיעד המרכזי הייתה העיר מוסול בה היו מרוכזים מתקני הפקת נפט.
בשלב זה של המערכה החלו כבר שיחות בין המדינות היריבות לסיום המלחמה כך שמידע זה השפיע על תכנון הקרב ולוח הזמנים שלו.
הכוחות המעורבים > הצבא הבריטי

מפקד המערכה במסופוטמיה, לוטננט גנרל ויליאם ראיין מרשל, מינה את גנרל אלכסנדר קוב, להוביל את המשך המערכה מול הטורקים. הכוחות, בהיקף של כ-30,000 חיילים, שהוצבו תחת פיקודו של קוב כללו את:
דיוויזיית הרגלים ההודית ה-17.
דיוויזיית הרגלים ההודית ה-18.
בריגדת הפרשים ההודית ה-7.
בריגדת הפרשים ההודית ה-11.
הכוחות המעורבים > הצבא העות'מאני

מול הכוחות הבריטים נערכה שארית הארמייה השישית בפיקודו של עלי איחסן סביס, כוח זה, שמנה כ-25,000 חיילים, כלל ארבע דיוויזיות (ה-2, ה-16, ה-14 וה-46).
מהלך הקרב

ב-23 באוקטובר 1918 יצא הכוח בריטי מבגדאד והתקדם צפונה למפגש של נהר החידקל ונהר הזב הקטן שם התבצרו הטורקים (מרחק של כ-250 ק"מ).
ב-25 באוקטובר, לאחר התקדמות מהירה, הגיע הכוח לצומת הנהרות אך הכוח הטורקי נסוג משם 50 ק"מ צפונה והתבצר בעיירה אל-שירקאט.
ב-29 באוקטובר הגיעו הבריטים לקווי ההגנה הטורקים. קוב שלח קדימה את דיוויזיית הרגלים ה-17 ואת בריגדת הפרשים ה-11 כדי לפרוץ את קווי ההגנה. תחת אש ארטילרית טורקית תקפו הפרשים הבריטים, בעזרת כידונים, את עמדות התותחים הטורקים וכבשו אותן.
ב-30 באוקטובר הבין מפקד הכוח הטורקי שכוחותיו בנחיתות מספרית ושהסיכוי גבוה שרבים מחייליו ייפגעו בקרב. לאור ההתקדמות בשיחות השלום וההתקרבות לחתימה על ההסכם החליט מפקד הטורקי להורות לחייליו להניח נשקם ולהיכנע.
תוצאות הקרב

הצבא הבריטי: כ-1,800 פצועים וחללים.
הצבא העות'מאני: מספר מועט של פצועים וחללים וכ-18,000 שבויים.
ההשתלטות על מוסול

מתוך רצון לנצל את חלון ההזדמנויות עד הפסקת האש יצאה הדיוויזיה ההודית ה-18 צפונה לכוון מוסול. הבריטים הגיעו כ-20 ק"מ ממוסול כשהפסקת האש של מודרוס נכנסה לתוקף. על אף ההסכם נעו הבריגדות הרכובות וכבשו את מוסול ב-14 בנובמבר. לאחר מהלך זה דרש מפקד הכוח הטורקי במסופוטמיה מהבריטים לסגת ממוסול בחזרה לקו בו שהו עם כניסת הפסקת האש לתוקף. לאחר סירוב הבריטים לסגת נכלל מהלך זה בדיונים של הסכמי השלום.
לקריאה נוספת

Perry, F.W. (1993). History of the Great War: Order of Battle of Divisions: Indian Army Divisions Pt. 5B. Ray Westlake Books. ISBN 1-871167-23-X
Moberly, F.J. (1923). Official History of the War: Mesopotamia Campaign, Imperial War Museum. ISBN 1-870423-30-5
Barker, A.J. (1967). The Neglected War: Mesopotamia 1914-18, Faber and Faber. ISBN 0-571-08020-0
Erickson, Edward J. Ordered to Die: A history of the Ottoman Army in the First World War. Westport, Connecticut: Greenwood Press, 2001. ISBN 0-31309-558-2
הערות שוליים

↑  הדיוויזיה הוקמה במסופוטמיה באוגוסט 1917 וכללה 3 בריגדות רגלים - ה-34, ה-51 וה-52
↑  הדיוויזיה הוקמה במסופוטמיה בדצמבר 1917 וכללה 3 בריגדות רגלים - ה-53, ה-54 וה-55
↑  הבריגדה הועברה בתחילת המלחמה לחזית המערבית ועברה באפריל 1916 למסופוטמיה
↑  הבריגדה הוקמה במסופוטמיה בנובמבר 1917
| המערכה במסופוטמיה במלחמת העולם הראשונה |
| --- | --- | --- |
| כללי | מסילת הברזל ברלין-בגדאד | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| קרבות | 1914: קרב בצרה • קרב אל-קורנה 1915: קרב שוויבה • קרב עמארה • קרב נאסריה • קרב א-סין • קרב קטסיפון 1916: המצור על כות • קרב שייח' סעד • קרב ואדי • קרב אום-אל-האנה • קרב דוג'יילה 1917: קרב כות השני • כיבוש בגדאד • קרב סאמארה • קרב רמאדי הראשון • קרב רמאדי השני 1918: קרב חאן בגדאדי • קרב שרקט • האוטונומיה של נג'ף במלחמת העולם הראשונה | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| יחידות | צבא בריטניה: הצבא הבריטי • חיל המשלוח ההודי • הדיוויזיה השלישית "לאהור" • הדיוויזיה השישית "פונה" • הדיוויזיה השביעית "מירוט" • הדיוויזיה ה-12 ההודית • הדיוויזיה ה-13 "המערבית" • הדיוויזיה ה-14 ההודית • הדיוויזיה ה-15 ההודית • הדיוויזיה ה-17 ההודית • הדיוויזיה ה-18 ההודית הצבא העות'מאני: הארמייה השישית | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אישים | צבא בריטניה: ג'ון ניקסון • צ'ארלס טאונסנד • ג'ורג' פרדריק גורינג • פרסי לייק • פנטון איילמאר • פרדריק סטנלי מוד • ג'ורג יאנגהאזבנד • אלכסנדר קוב • ויליאם מרשל הצבא העות'מאני: אנוור פאשה • קולמר פון דר גולץ • נוראדין איברהים פאשה • סולימאן אסקרי ביי • חליל כות • מוסה קזם קראבקיר • עלי איחסן סביס • איסמעיל האקי ביי (אנ') | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| אתרים | אנדרטת בצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בעמארה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבצרה • בית הקברות הצבאי הבריטי בבגדאד • בית הקברות הצבאי הבריטי בכות • שער הודו | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
| תוצאות | הפסקת האש של מודרוס • הסכם סוור | חיילים של חיל המשלוח ההודי, בפיקוד קצין בריטי, בעמדותיהם במסופוטמיה חיילים של חיל המשלוח ההודי בירי נ"מ במסופוטמיה |
קוקה

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| קוקה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צמחים
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: מלפיגאים
משפחה:: Erythroxylaceae
סוג:: Erythroxylum
מין:: קוקה
שם מדעי
 Erythroxylum coca ‏לאמארק
קוקה (שם מדעי: Erythroxylum coca) הוא מין שיח הנפוץ בדרום אמריקה. זהו שיח מבוית, שלו מגוון שימושים, הידוע מביניהם הוא הפקת החומר קוקאין המהווה סם.
בוטניקה

הקוקה הוא שיח ירוק עד, המגיע לגובה של 2-3 מטר. ענפיו ישרים, לעליו ברק ירוק כהה והם דקים, אטומים, צורתם עגלגלה והם מחודדים בקצותיהם. לאורך העלה נמתחים שני פסים כהים.
פרחיו של צמח הקוקה קטנים, ומסודרים בקבוצות קטנות על גבעולים קטנים. הכותרת מורכבת מחמישה עלים צהבהבים, ולאבקנים צורת לב. בבגרותם הופכים הפרחים לפירות אדומים הדומים לאוכמניות. עלי הצמח מכילים כאחוז אחד של האלקלואיד קוקאין (סם ממכר האסור בשימוש, מסחר והחזקה לפי החוק במרבית מדינות העולם).
הזן המקורי של הקוקה, ממנו טופחו שאר הזנים, הוא הזן הבוליביאני הואנוקו (E. coca var. Coca). זן זה גדל ביערות טרופיים לחים במורדות האנדים המזרחיים בפרו ובבוליביה. זהו אחד מארבעת הזנים שנמצאים בטבע, והמקור העיקרי לעלי קוקה ולקוקאין. הזן האמזוני (E. coca var. ipuda) נפוץ בשפלת האמזונאס. הזן קוקה טרוחיליו (E. novogranatense var. truxillense, Trujillo coca) מותאם לתנאי בצורת וגדל בחופי פרו. בקולומביה גדל תת-המין E. novogranatense var. novogranatense.
היסטוריה > טרום אינקה ואינקה

לשיח הקוקה ולעליו הייתה משמעות דתית חשובה בתקופת הטרום-אינקה. לפי עדויות ארכאולוגיות שנמצאו בחצי האי סנטה אלנה שבאקוודור ובאתרי קבורה בפרו, צמח הקוקה בוית כבר בשנת 1500 לפנה"ס. נראה שביות הצמח החל במורדות המערביים של צפון הרי האנדים, אך עקב חשיבותו הרפואית והדתית התפשט עד מהרה דרומה ומזרחה. חשיבות זו הביאה גם לדרישה גוברת לקוקה באזורים בהם לא ניתן לגדלו, ולכן תרמה לעידוד המסחר וליצירת קשרים בין תרבויות.
בתקופת האינקה, השימוש בקוקה הוגבל לאצולה, והיא הוצעה כמנחה לשמש וכדי להפיק עשן בעת קורבנות גדולים. חוקרים סבורים שכהני האינקה האמינו שהם חייבים ללעוס קוקה בעת ביצוע הטקסים הדתיים כדי שתפילותיהם יענו.
שליטי האינקה שמרו על מונופול בתחום גידול הקוקה והפצתה, כאמצעי לשמור על כוחם. השליט הואינה קאפאק (Huayana Capac, 1493-1527) חיזק את כוחו, שנפגע בעת מלחמת אזרחים, כשנתן לאצילים רבים אישור לגדל קוקה, ובכך סיים את המונופול. בזמן הכיבוש הספרדי, גידול קוקה חדל להיות סימן לכוח פוליטי או חברתי.
לקוקה היסטוריה ארוכה של יצוא מדרום אמריקה לכל רחבי העולם.  בעבר התפרסמו טענות לפיהן נמצאו עקבות קוקאין במומיות מצריות, ממצאים שלכאורה משמשים כעדויות למסחר טרנס אטלנטי קדום. טענות אלו לא מקובלות עוד על הממסד המדעי.
היסטוריה > הכיבוש הספרדי

לאחר הכיבוש הספרדי, יצאה הכנסייה הקתולית, ובפרט הישועים, כנגד צמח הקוקה, ובמיוחד כנגד השימושים הפגאניים שלו. בשנת 1551 כינה הבישוף של קוסקו את הצמח "סוכן מרושע של השטן" וקבע שכל המשתמש או מחזיק בו יועלה על המוקד. גידולי קוקה ומחסני קוקה נשרפו, וגידול הקוקה הפך להיות לא חוקי. ככזה, הפך הגידול המחתרתי לסמל של התנגדות לשלטון הזר.
הספרדים נפגעו מהאיסור על הקוקה, בעיקר משום שלעיסת הצמח הקלה על האינדיאנים שהועבדו במכרות והעלתה את תפוקתם. בשנת 1569 הכריז פיליפ השני מלך ספרד כי הצמח אינו שטני והתיר את גידולו. כדי לספק את הצריכה הגדלה על ידי האינדיאנים שהועבדו בפרך במכרות, ייסדו הספרדים מטעי קוקה והעבידו בהם בפרך עבדים מקומיים.
היסטוריה > הקוקאין כובש את אירופה

במהלך המאה ה-16 נעשה ניסיון ראשון בעת המודרנית, על ידי ניקולאס מונארדס, לייבא עלי קוקה לאירופה, אך העלים נרקבו במהלך המסע. ניסיון כושל נוסף נעשה בשנת 1814.
בשנת 1860 זיקק לראשונה פאולו מנטגזה (Paolo Mantegazza) את הקוקאין מעלי הקוקה. באותה שנה עשה זאת גם הכימאי אנג'לו מריאני (Angelo Mariani), שהכניס את התוצר החדש לתוך סירופ לשיעול ויין ומכר אותו כיין מריאני. יין זה הפך במהרה ללהיט ברחבי אירופה, ונכנס אף לספרות - בין הגיבורים הספרותיים שהשתמשו בקוקאין ניתן למנות את שרלוק הולמס ואת ד"ר ג'קיל ומיסטר הייד.
בשנת 1886 המציא ג'ון פמברטון את הקוקה-קולה שהכיל, בין השאר, תמצית עלי קוקה. מאז שנת 1903 הקוקאין מופרד מעלי הקוקה ואינו מוסף למשקה, אך חברת קוקה-קולה קונה בכל שנה 115 טון של עלי קוקה לצורך ייצור המשקה.[דרושה הבהרה]
הכנסת עלי הקוקה למשקה הופסקה בסוף שנת 2007, לאחר שהוכח כי עלי הקוקה מזיקים למערכת העיכול.
היסטוריה > המלחמה בקוקאין ובקוקה

בשנת 1914 נחקק בארצות הברית חוק הריסון, שאסר את השימוש ב"סמים נרקוטיים", בעיקר אופיאטים וקוקאין. ברוב אירופה נאסר השימוש בקוקאין במהלך סוף המאה ה-19 או ראשית המאה ה-20, ועד 1920 הוא נפסק כמעט לחלוטין.
בשנות ה-70 החל הקוקאין לחדור בחזרה לרחובות ארצות הברית, ובשנות השמונים היה נפוץ מאוד. בשנת 1995 המליצה המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית לעבור ממדיניות של מניעת סחר בסמים למדיניות של השמדת יבולים. ארצות הברית התחילה להפנות משאבים להשמדת יבולי קוקה בקולומביה ובבוליביה. בשנת 1999 הקצה הקונגרס של ארצות הברית 247 מיליון דולר אמריקאי להשמדת יבולי קוקה בקולומביה, בוליביה, פרו ומקסיקו, והציב יעד של הפחתת הסחר בסמים אסורים ב-80% עד 2001 (מטרה שלא הושגה). באוגוסט 2000 הקציב הקונגרס 1.3 מיליארד דולר ל'תוכנית קולומביה' - תוכנית המשתמשת בצבא ובמשטרה הקולומביאניים לצורך השמדת יבולי הקוקה.
גידולי הקוקה מושמדים באמצעות עקירה, שרפה וריסוס אווירי של קוטלי עשבים (ובמיוחד גלייפוסט). קיימות גם שיטות הדברה ביולוגיות, המשתמשות בפטרייה Fusarium oxysporum, אך הן אינן בשימוש מחשש שיוגדרו כלוחמה ביולוגית. בבוליביה ובפרו, שבהן מוגדר גידול מוגבל של קוקה כלגיטימי "מסיבות תרבותיות", אין שימוש גם בריסוס של יבולים.
מידת ההצלחה של מדיניות השמדת היבולים היא נמוכה, ממספר סיבות. הדברת יבולים באזור אחד מביאה, עקב עלייה בביקושים, להגברת הגידול באזורים אחרים, ולהעברת הגידולים לאזורים פחות נגישים. תוכניות השמדת יבולים בפרו ובבוליביה הביאו לעלייה מטאורית בהיקפי הגידול בקולומביה, לדוגמה. בסך הכול, ניתן להגדיר את מדיניות הדברת היבולים ככישלון. בשנת 2000 רוססו מעל חצי מיליון דונם של גידולי קוקה, ובכל זאת סך השטחים ששימשו למטעי קוקה גדלו בשנה זו.
מאידך, מדיניות השמדת היבולים מעוררת התנגדות עזה. המתנגדים מצביעים על מספר בעיות שיוצרת מדיניות זו:
גורמים אלו הביאו להתנגדות עממית למדיניות האמריקאית. בעקבות התנגדות זו, נבחר בשנת 2005 אבו מוראלס, המייצג את האיכרים מגדלי הקוקה, לנשיאות בוליביה, תוך שהוא מבטיח במסע הבחירות להפסיק את שיתוף הפעולה עם ארצות הברית בתחום השמדת הקוקה.
טיפוח ושימושים

את זרעי הקוקה זורעים בדצמבר ובינואר במקום מוגן מהשמש, וכאשר הם מגיעים לגובה של 40-60 סנטימטרים מעבירים אותם לשדה הפתוח. הצמח משגשג בתנאי חום ולחות, כמו אלו הנמצאים ביער גשם טרופי, אך העלים הטובים ביותר נקטפים מצמחים שגודלו במקומות יבשים יותר. ניתן לקטוף את העלים מצמחים החל מגיל חצי שנה. העלים מוכנים לאיסוף כאשר הם נשברים בעת כיפוף. הקטיף הראשון והפורה ביותר מתבצע במרץ, השני ביוני והשלישי באוקטובר. לאחר הקטיף מפוזרים העלים על בד צמר ומיובשים בשמש.
טיפוח ושימושים > היבטים פרמקולוגיים

הרכיב הפעיל בעלי הקוקה הוא האלקלואיד קוקאין הנמצא במינון של כ- 0.2% בעלים טריים. בנוסף, העלה מכיל את האלקלואידים מתילאקגונין צינמט, בנזואילאקגונין, טרוקסילין, הידרוקסיטרופאקוקאין, טרופאקוקאין, אקגונין, קוזקוהיגרין, דיהידרוקוזקוהיגרין, ניקוטין והיגרין.
טיפוח ושימושים > שימוש וצריכת עלי קוקה

העלים נשמרו באופן מסורתי בשקיקי בד הנקראים צ'וספה (chuspa) או הואלקי (huallqui) ביחד עם כמות קטנה של אילוקטה (ilucta) חומר העשוי מסיד חי מפורר או מאפר צמח הקינואה. לעיסת כמות קטנה של אילוקטה עם עלי הקוקה ממתנת את טעמם החזק ומפעילה את האלקלואידים. למעשה אין מדובר בלעיסה - עלי הקוקה מגובבים לכדור גדול, אבקת האילוקטה נבזקת עליהם והכדור ממוקם בתוך הלחי. זרימת הרוק על הכדור משחררת קוקאין, המטפטף אל תוך הגרון.
ללעיסת עלי הקוקה, פרט להשפעות הפסיכואקטיביות, ערך תזונתי רב, במיוחד באזורים הדלים במקורות מזון בהם הוא גדל - הוא עשיר בחלבונים ובוויטמינים. תוספת האנרגיה המורגשת בעת לעיסת העלה חשובה גם היא באזורים בהם החמצן מועט ויש צורך בהליכות ארוכות. למעשה, לעיסת העלים כה מקובלת בקרב שבטי היונגה והאסימרה עד שהם משתמשים ביחידת מרחק בשם 'קוקדה', שהיא המרחק שאדם הולך עד שהוא מסיים ללעוס מלוא הפה עלי קוקה.
לעיסת הקוקה נקראת צ'אקצ'אר (chacchar) או אקוליקאר (acullicar), שמות שמקורם בשפת הקצ'ואה, או פיקצ'אר (picchar) (מאיימרה). הלעיסה גורמת תחושת דגדוג ו'נמנום' בפה. הלעיסה מקובלת מאוד גם בימינו, במיוחד באזורים ההרריים של בוליביה, ורבים רואים בלעיסת הקוקה חלק בלתי נפרד מהתרבות הלאומית. באזור הצפון מזרחי של אגן האמזונאס, נהוג להפיק מעלי קוקה קלויים וצמחים נוספים אבקה הנקראת ׳ממבה(אנ'), בעלת אפקט ממריץ ופסיכואקטיבי. הממבה מיוצרת ונצרכת בעיקר על ידי שבטים ילידים מאותו האזור וקשורה לפולחן, לתרבות ולהיסטוריה שלהם.
בסופרמרקטים בפרו ובוליביה ניתן למצוא מוצרי קוקה מעובדים, כגון סוכריות קוקה וחליטת קוקה.
טיפוח ושימושים > שימושים למזון ומשקאות

עלי הקוקה שימשו בעבר כחומרי טעם בקוקה-קולה(כשהם סחוטים מקוקאין), ובמשקה 'קוקה סֶק' הנמכר בקולומביה. כמו כן מכינים בבוליביה ובפרו משקה דמוי-תה בשם 'מאטה דה קוקה' העשוי מעלי הקוקה הנתונים במים רותחים. השפעתם המשכרת של 'קוקה סק' ו'מאטה דה קוקה' זניחה בהשוואה להשפעות של לעיסת עלי קוקה או שימוש בקוקאין מזוקק.
טיפוח ושימושים > שימושים רפואיים

ברפואה המסורתית משמש שיח הקוקה להקלה על מחלת גבהים, הפרעות עיכול, ולהקלה כללית, בין השאר.
בתעשיית התרופות, משמשים עלי הקוקה לייצור תרופות לטיפול באקזמה, בשלבקת חוגרת, ידועים כקוטלי חיידקים גרם שליליים וכחומר מרדים (אם כי כיום משתמשים לצורך זה בתחליף סינתטי הקרוי פרוקאין).
חוקיות

סעיף 26 של האמנה היחידה בדבר סמים נרקוטיים דורשת מהחברות החתומות על האמנה, במידה והן מתירות גידול קוקה, לפקח על הגידול, להשגיח על התוצרת החל מסיום הקציר ולהשמיד כל שיח קוקה הגדל פרא או המגודל באופן בלתי חוקי. השימוש בעלי הקוקה אסור במדינות רבות, ביניהן ארצות הברית, אך מותר בפרו ובבוליביה, שם נמכרים עלי קוקה ללעיסה בחנויות ובסופרמרקטים, וכן שקיקי "תה" מעלי קוקה. עם זאת, חל איסור חמור להעביר עלי קוקה גולמיים ממדינה למדינה.
סעיף 27 לאותה אמנה מתיר שימוש בעלי קוקה כחומרי טעם, בכפוף לכך שלא יכילו אלקלואידים.
הערות שוליים

1 2  אלנור קרול, Coca: the plant and its use (באנגלית)
1 2  Drug that spans the ages: The history of cocaine, אתר האינדיפנדנט בלונדון (באנגלית)
↑  פאולו מנטגזה ופועלו (באנגלית)
↑  המינוח 'נרקוטי' משמעותו מעודד שינה, ולכן הוא מוטעה בקשר לקוקאין, שהוא מעורר.
↑  ראו למשל:  Environmental Impacts of the “War on Narcoterror”, PRRP Newsletter, Vol. 11, p. 2, 2007
↑  הארץ‏, מוראלס בועט בניאו ליברליזם, באתר וואלה, 28 בינואר 2006
↑  Illicit Production of Cocaine (באנגלית)
↑  Richard Evans Schultes, A NEW METHOD OF COCA PREPARATION IN THE COLOMBIAN AMAZON, Botanical Museum Leaflets, Harvard University 17, 1957, עמ' 241–246
↑  קליפורד ד. מאי How Coca-Cola Obtains Its Coca, באתר הניו יורק טיימס (באנגלית)
↑  Coca Kick in Drinks Spurs Export Fears (באנגלית)
↑  Article 26 THE COCA BUSH AND COCA LEAVES (באנגלית)
↑  Article 27 ADDITIONAL PROVISIONS RELATING TO COCA LEAVES (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284046805171  BnF: cb11982311g (data)  LCCN: sh85027554  NKC: ph121702
קרול ינקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 78 בערך) חרלאו, ממלכת רומניה 
 ענף מדעי:  היסטוריה של עם ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת אקס-מרסיי 
 מנחה לדוקטורט:  Émile Temime 
 תלמידי דוקטורט:  אלכסנדר דל ואל, Xavier Rothéa, Aurore Derdeyn-Quiot, Éric de Payen, לוסיאן-זאב הרשקוביץ 
 פרסים והוקרה:  membru nerezident al Academiei din Nîmes 
 
קרול ינקו (ברומנית: Carol Iancu; נולד ב-1946) הוא היסטוריון יהודי צרפתי יליד רומניה. התפרסם במיוחד תודות לתרומותיו בתחום תולדות היהודים  והיחסים הבינלאומיים.
קורות חיים

נולד בעיירה חרלאו בחבל מולדובה ברומניה, למשפחה יהודית.
סביו משני הצדדים - של אביו, יצחק ינקו, ושל אמו, קלרה מוסקוביץ', נפלו כחיילים בצבא הרומני במלחמת העולם הראשונה בקרבות להגנת רומניה מפני הצבא הגרמני הפולש. קרול ינקו למד בבית הספר ובתיכון בעיר הולדתו (חוץ מתקופה קצרה בתיכון בעיר אלבה יוליה בטרנסילבניה, אחרי שתחילה לא התקבל בתיכון בחרלאו בגלל בקשת הוריו לעלות לישראל) ועבר את בחינות הבגרות בתיכון "קוסטקה נגרוצי" ביאשי.
בשנת 1963 המשפחה עזבה את רומניה.
קרול ינקו סיים בהצטיינות תואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים.
המשיך לאחר מכן לימודי דוקטורט בספרות ובמדעי הרוח באוניברסיטת אקס-אן-פרובאנס בצרפת.
הוא מכהן כעת כפרופסור להיסטוריה בת זמננו באוניברסיטה ע"ש פול ואלרי בעיר מונפלייה. כמו כן, הוא מנהל את המרכז ללימודים ומחקר יהודים במונפלייה. קרול ינקו  הוא יושב ראש אגודת הידידים של "ז'יל איזאק" ויושב ראש שותף של הברית להבנה יהודית - נוצרית - (Entente judéo-chrétienne).
אשתו, דניאל ינקו-אגוּ, מנהלת מחקרים ב-CNRS (המרכז הלאומי למחקר מדעי)
היא מומחית בתולדות דרום צרפת. בנם, מיכאל ינקו מנהל את המרכז היהודי "משה בן מימון" (Maïmonide) במונפלייה, ומרצה באוניברסיטת קלוז'. בתו שרה היא צ'לנית בצרפת.
פרסים ואותות כבוד

דוקטור כבוד של  אוניברסיטת קלוז' ברומניה -2005
אות לרגל יובל האלף של העיר מונפלייה.
עבודותיו

חלק גדול ממחקריו וספריו של קרול ינקו מתמקדים בתולדות יהודי רומניה במחצית השנייה של המאה ה-19 ובמחצית הראשונה של המאה ה-20, תקופת רומניה המודרנית. הם מתייחסים לתקופת המאבק לאמנציפציה, לשנות התאזרחות  היהודים, ואחר כך לתקופה שבין מלחמות העולם (שנות "רומניה הגדולה"), כמו כן הוא עוקב אחרי התפתחות האנטישמיות בחוגים הפוליטיים והאינטלקטואליים הרומנים  עד לשיאה עם חוקי הדיקטטורה  המלכותית והאמצעים האלימים ושל השמדה פיזית מימי משטר אנטונסקו. 
קרול ינקו כתב גם מסה על תולדות האנטישמיות מימי קדם ועד ימינו, שכותרתה "המיתוסים המכוננים של האנטישמיות" היא כנראה מעין הד לכותרת הספר ה"אנטי-ציוני" של ההוגה האקס-קומוניסט הצרפתי רוז'ה גארודי.
ספרים שפרסם:
Permanences et ruptures dans l'histoire des juifs de Roumanie (XIXe – XXe siecles)(Permanenţe şi rupturi în istoria evreilor din România) רצף ושברים בתולדות יהודי רומניה במאה ה19-20.
Bleichröder et  Crémieux ;le combat pour l'émancipation des juifs de Roumanie  au Congrès de Berlin. Corespondence inédite 1878 – 1880
Bleichröder şi Crémieux; lupta pentru emancipaţia evreilor din România la Congresul de la Berlin. Corespondenţa inedită 1878 - 1880)  בלייכרדר וכרמייה: המאבק לאמנציפציה של יהודי רומניה  בקונגרס ברלין. התכתבות לא ידועה עד עכשיו 1878 - 1880.
La Shoah en Roumanie. Les juifs au temps du régime Antonescu  1940 – 1944  Shoah  în România. Evreii in timpul regimului Antonescu. Documente  diplomatice franceze inedite, 2005 Montpellier. השואה ברומניה. היהודים בימי המשטר אנטונסקו. 1940-1944. מסמכים דיפלומטים צרפתיים לא ידועים עד עכשיו.
Les  Mythes  fondateurs de l'antisemitisme, De l'Antiquité á nos jours (Miturile fondatoare ale  antisemitismului, din Antichitate şi până în zilele noastre) המיתוסים המכוננים של האנטישמיות. מימי קדם ועד ימינו.
Les juifs en Roumanie 1866 – 1919 De l'exclusion á l'émancipation 1978, Aix-en-Provence  היהודים הרומניה 1866 -1919 - מנידוי לאמנציפציה. אקס -אן - פרבאנס.1978
L'émancipation des juifs de Roumanie 1913 – 1919 De l'inégalité  civique au droits de minorité,- l'originalite d"un combat à partir des guerres balkaniques  et jusqu'à la conférence de paix de Paris, 1992, Montpellier. (Emanciparea evreilor din Romania 1913 -
1919 De la inegalitate la drepturi de minoritate  Originalitatea unei lupte - de la  războaiele balcanice la conferinţa de la Paris   האמציפציה של יהודי רומניה 1913 - 1919.מאי-שוויון אזרחי להשגת זכויות של מיעוט. מקוריות המאבק בין מלחמות הבלקן ובין ועידת השלום בפריז.
Les juifs en Roumanie 1919 – 1938  - Evreii in Romania
,1919 - 1939 De la   emancipare la   marginalizare,, 1996 Louvain היהודים ברומניה 1919 - 1938 - מאמנציפציה אל הדחיקה לשוליים
Les juifs de Roumanie et la solidarité internationale 1919 – 1939 יהודי רומניה והסולידריות הבינלאומית. 1919- 1939
(Evreii din România şi solidaritatea internaţională] 1919 - 1939.
Alexandre Safran – une vie de combat, un faisceau de lumière אלכסנדר שפרן, חיי מאבק, אלומת אור.
cu Liviu Rotman - The history of the Jews in Romania vol 2 The XIXth century, 2001, Tel Aviv (יחד עם ליביו רוטמן) - תולדות יהודי רומניה - כרך ב- המאה ה-19.
Evreii din Hârlǎu : istoria unei comunități
הערות שוליים

↑  קרול ינקו - על "בית הספר בחרלאו" בכתב העת "אפוסטרוף" של איחוד הסופרים הרומנים,שנה 19, מס. 8, 219 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262917805171  PLWABN: 9810616036905606  BnF: cb119081331 (data)  GND: 122372166  ISNI: 0000 0001 0901 8926  LCCN: n80039754  NKC: jx20111206008  NTA: 079421091  SUDOC: 02692952X  VIAF: 54149124   WorldCat (עם VIAF): 54149124
קרב דיר'ומי

קרב דיר'וֹמי (בגאורגית: დიღომის ბრძოლა) היה חלק מהמסע שערך המלך הגאורגי סימון הראשון מלך כארתלי, לשחרור העיר טביליסי מידי הפרסים הספווים בשנת 1567.
ב-29 במאי 1555 נחתם הסכם אמסיה (אנ'), הסכם שלום בין האימפריה הספווית לבין האימפריה העות'מאנית, במסגרתו חילקו הפרסים והטורקים את גאורגיה וארמניה לשני חלקים שווים. בהמשך לאותו הסכם כבשו הפרסים את מזרח גאורגיה מידי ממלכת גאורגיה ובכללם את הבירה טביליסי וגרמו למעשה לחלוקתה של גאורגיה לממלכה מזרחית (ממלכת כארתלי) וממלכה מערבית (ממלכת אימרתי). הגאורגים לא הוכרעו לגמרי, העבירו את בירתם לגורי וניסו להשיב לעצמם את השליטה על הממלכה. קרב דיר'ומי היה השני מבין הקרבות שנערכו במסעו של סימון. הקרב הראשון היה קרב גאריסי בראשות אביו של סימון, לוארסב הראשון, שנהרג באותו קרב.
כוחות המלך סימון הקימו את המחנה שלהם בעמק דיר'ומי, שליד טביליסי של אותם ימים (כיום חלק מטביליסי) והחלו בהכנות למצור. על העיר הגן דאוד-חאן, שליט גאורגי שמונה על ידי השאה הפרסי תחמספ הראשון (طهماسب). כשהתכוון דאוד חאן לצאת עם כוחות פרסיים, נחסם על ידי פרשים מהכוח של סימון ומצא מחסה בתוך חומות טביליסי. הכוחות הכארתליים כיתרו את המצודה, אולם לא הצליחו לכבוש אותה.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רון קיינד

רונלד ג'יימס קיינד (באנגלית: Ronald James Kind; נולד ב-16 במרץ 1963) הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת ויסקונסין. קיינד, חבר המפלגה הדמוקרטית, ייצג מחוז קונגרס זה – המשתרע על כל דרום-מערב ויסקונסין – ברציפות מ-1997 עד 2023. עת פרישתו היה הוותיק מבין נציגי ויסקונסין בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית. באוגוסט 2021 הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים לקראת בחירות 2022, ובכך כהונתו תמה עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית.