stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גירוש הטטרים מקרים
הערות שוליים

1 2 3 4  Deportation of Crimean Tatars in 1944, mfa.gov.ua
↑  Ukraine's Parliament Recognizes 1944 'Genocide' Of Crimean Tatars, rferl.org, November 12, 2015
↑  עמי פרידמן, ניצחה פעמיים: סיפורה של הזוכה באירוויזיון, באתר ynet, 15 במאי 2016
↑  אנטוני ביוור, "סטלינגרד", הוצאת יבנה, 2000, עמוד 296
1 2  Orlando Crowcroft, Crimea's Tartars: Muslim minority deported by Stalin in the spotlight over Ukraine's Eurovision win, IB times, May 16,2016
1 2  Bryan MacDonald, Crimea River: Decades after Tatar deportation, situation is far from black & white, rt.com, 19 May, 2016
↑  ב-1987 הורשו לחזור לאי 2300 איש ובשנה שלאחריה 19,300 איש נוספים. ראה בעניין זה: Anadolu agency, 72 years after Crimean Tatar deportation, Russia continues oppression, Daily Sabah, May 17,2016
↑  Russia, Putin signs decree on rehabilitation of Crimean Tatars, Russian news agency, April 21, 2014
↑  RFE/RL, Ukraine's Jamala Wins Eurovision, As Russians Cry Foul, Radio free europe, June 04, 2016
כרונולוגיה של ההרכב האתני של קרים
סמל יום השנה לגירוש הטטרים הקרים
אחוז הטטרים מסך התושבים בכל אזור בשנת 1939 (למעלה), מול אחוז הטטרים בשנת 2001 (למטה)
הדגל של העם הטטרי של קרים (Qırımtatar bayrağı או Kök bayraq).
דיסקתיים

| דיסקתיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: עטלפים
תת־סדרה:: עטלפים קטנים
משפחה:: דיסקתיים
סוג:: עטלף נצמד
מינים
 Thyroptera devivoi  Thyroptera discifera  Thyroptera tricolor  Thyroptera lavali  Thyroptera wynneae
שם מדעי
 Thyropteridae ‏שפיקס, 1823

דיסקתיים (שם מדעי: Thyropteridae) הם משפחה קטנה של עטלפי חרקים מסדרת העטלפים ובה סוג יחיד - עטלף נצמד וחמישה מינים.
בני משפחה זו חיים בטבע ביערות הגשם של אמריקה המרכזית ואמריקה הדרומית. הם קיבלו את השם עטלפי דיסק, ע"ש כריות יניקה עגולות הנמצאות מתחת לאגודליהם. הם משתמשים בכריות אלה כדי לטפס על משטחים חלקים כמו על צמחים או פירות כמו בננות, בתוכם הם מקננים. בכך הם מזכירים את קרוביהם ממשפחת מיזופודיים ממדגסקר. פניהם של עטלפים אלה קצרים ואוזניהם רחבות ומשוטחות.
הם מחפשים חרקים בלילות ומשתמשים באיכון הד כדי לאתר אותם, באמצעות אוזניהם הגדולות.
מיון

משפחה דיסקתיים (Thyropteridae)
סוג עטלף נצמד (Thyroptera )
מין Thyroptera devivoi
מין Thyroptera discifera
מין Thyroptera lavali
מין Thyroptera tricolor
מין Thyroptera wynneae
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
דידי לוקאלי

דידי לוקאלי הייתה תוכנית רדיו סאטירית יומית בהנחייתו של דידי הררי, ששודרה ברדיו 103FM (רדיו ללא הפסקה) ובסינדיקציה בתחנות רדיו אזוריות נוספות. התוכנית שודרה מאז 1995 עד שנת 2023 (למעשה היוותה המשך לתוכנית "חולה רדיו" שעלתה לשידור ב-1991 ברשת ג') וזכתה לפופולריות רבה. בקיץ התוכנית הייתה נקראת "דידי בביקיני".
סטנדאפיסטים רבים התארחו בתוכנית וגילמו בה דמויות שונות. בין הדמויות: הרון הרון מעג'ור וקיקה המתווך (רון שלום), נושי ורובי הילד (תמיר בוסקילה), מלול (צחי חזן), שמוליק זרעא (גיל קפטן), סוזי בוהדנה-הרוש (רן לוי), מאטוקו ואורטל (עידן וטיראן), הילדה מאיה (מירב הרמל), צוגה (ישראל קטורזה), מנשה פינקלשטיין (שי יהושוע-לוי), עזית פוקוס וחיה ברושור (ניקי גולדשטיין), סולטאנה (נדב אבקסיס), ויקטור לאטמה (אורן סגל) ורבות נוספות.
בתחילת כל תוכנית, הקריאו הררי וצוותו את כותרות העיתונים היומיים בצורה הומוריסטית. בהמשך, כללה התוכנית קטעי הומור בהשתתפותו של הררי וסטנדאפיסטים אורחים, שעשועונים נושאי פרסים בהשתתפות מאזינים (בחלקם בשיתוף עם חברות מסחריות) ושירים.
התוכנית שברה שיא מדרוג ברדיו האזורי בישראל. התוכנית שודרה בסינדיקציה עם חמש תחנות שונות, ובהן רדיו קול רגע, רדיו קול הים האדום, רדיו דרום ורדיו אמצע הדרך, כל זאת בנוסף לרדיו ללא הפסקה, משם שודרה התוכנית. באזור הצפון שודרה התוכנית בעבר ברדיו חיפה וכיום ברדיו צפון (תחנת הבת של "רדיו ללא הפסקה" באזור זה).
בשנת 2014 זכה הררי בפרס שדר הרדיו המצטיין על התוכנית במסגרת פרסי הרדיו לעיתונות של אגודת העיתונאים בתל אביב.
בשנת 2024 פרש הררי מרדיו 103fm והתוכנית חדלה. במקומה עלתה התוכנית "שניים עד ארבע" בהגשת רון שלום ויואב כהן.
הערות שוליים

↑  רן בוקר, דידי הררי ורועי כ"ץ זכו בפרסי הרדיו, באתר ynet, 3 בנובמבר 2014
↑  גיל משעלי, ‏אחרי הפרידה: הרון הרון ראש בראש נגד דידי הררי, באתר ‏מאקו‏, 7 במאי 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דייוויד קבואה

דייוויד קבואה (באנגלית: David Kabua; נולד ב-26 במאי 1951) הוא פוליטיקאי מאיי מרשל שכיהן כנשיא איי מרשל (אנ') מ-13 בינואר 2020 עד ל-3 בינואר 2024.
ביוגרפיה

בנו של הנשיא הראשון אמאטה קבואה (אנ') ושל הגברת הראשונה של איי מרשל ומעצבת הדגל של המדינה אמליאן קבואה (אנ').
קבואה סיים את לימודיו התיכוניים בבית הסיפור התיכון קסבייה במיקרונזיה (אנ') ולאחר מכן באוניברסיטת הוואי. בין השנים 2008 ל-2011 הוא כיהן כסנטור מטעם ווטו אטול (אנ'). בשנים 2012 ו-2013 כיהן כשר הבריאות, ובשנת 2014 כיהן כשר הפנים לאחר שקמה ממשלה חדשה. בהמשך היה השר המקשר לנשיא איי מרשל קסטן נמרה (אנ').
ב-6 בינואר 2020, קבואה נבחר לנשיא התשיעי של איי מרשל על ידי הפרלמנט של איי מרשל בהצבעה ברוב של 12–20 עם נמנע אחד. הוא החליף את הנשיאה הקודמת הילדה היינה לאחר קדנציה אחת. קבואה הציב בראש סדר העדיפויות שלו כנשיא את המאבק בשינויי האקלים, משא ומתן עם ארצות הברית בנוגע להארכת הסדר המימון שיפוג תוקפו בשנת 2023 וכן טיפול בנושא הפסולת בכיפת רונית (אנ'). ב-13 בינואר 2020, נכנס קבואה רשמית לתפקידו.
ב-3 בינואר 2024 הילדה היינה החליפה אותו בתפקיד הנשיא.
גשר הברזל

| --- | --- |
 
 מידע כללי
 סוג:  גשר קשת תחתית, גשר 
 שימוש:  תנועת הולכי רגל
 כתובת:  איירונברידג' 
 מיקום:  The Gorge 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 בעלים:  המורשת האנגלית 
 מפעיל:  המורשת האנגלית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1775–1779 (כ־4 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1 בינואר 1781 
 חומרי בנייה:  ברזל
 אדריכל:  אברהם דרבי השלישי
 מידות
 אורך:  60 מטר
 גובה:  30 מטר
 מידע טכני
 מפתחים:  3 
 מִפְתָּח מרבי:  30.63 מ' 
 קואורדינטות:  52°37′38″N 2°29′08″W﻿ / ﻿52.6273°N 2.48542°W﻿ / 52.6273; -2.48542
 אתר רשמי
  (למפת שרופשייר מוגדלת) שרוסברי טלפורד אוסווסטרי ברידנורת' לודלאוגשר הברזל(למפת שרופשייר רגילה) שרוסברי טלפורד אוסווסטרי ברידנורת' לודלאוגשר הברזל
 
גשר הברזל (באנגלית: The Iron Bridge) הוא גשר החוצה את נהר סוורן, הגשר נמצא בעיירה איירונברידג' שבשרופשייר, הממלכה המאוחדת.
גשר הברזל הוא הגשר הראשון בעולם שנבנה מברזל יציקה, ונחשב למונומנט של תעשייה שהחלה באזור. הגשר נבנה בשנת 1779 על מנת לחבר את העיירה התעשייתית ברוסלי (אנ') עם עיירת המכרה הקטנה מדלי (אנ') ועם המרכז התעשייתי המתפתח של קולברוקדייל. העבודות לבניית הגשר הסתיימו ב-2 ביולי 1779, אך הוא נפתח רק ב-1 בינואר 1781.
גובהו של הגשר הוא כ-30 מטרים, אורכו כ-60 מטרים והוא שוקל כ-384 טון.
היסטוריה

בשנת 1709 שרופשייר הפכה למרכז תעשייה ונהר סוורן שימש כנתיב המסחר, אך היה צורך בגשר שיחבר בין שני הצדדים ומצד שני יהיה גבוה מספיק כדי שספינות יוכלו לעבור מתחתיו.
בשנת 1773 האדריכל תומאס פארנולס פריצ'רד (אנ') הציע לבנות גשר מברזל יציקה, אחרי ניסיונות עיצוב קודמים של גשרי עץ ואבן. בשנת 1775 הוטל על אברהם דרבי השלישי (אנ') להתחיל לבנות את הגשר, והוא נפתח ב-1781.
בחודש יולי 1783 נבנה קיר באורך של כ-32 מטר על מנת למנוע החלקה מהגשר לנהר.
ב-24 באוגוסט 1902, התמוטט מעקה באורך 9.1 מטר לנהר, אך הגשר המשיך להיות בשימוש כלי רכב והולכי רגל.
בשנת 1943 הגשר הוכרז כמונומנט בריטי רשום ונסגר לתנועת כלי רכב.
אתר מורשת עולמית

הגשר הויא חלק מאתר המורשת העולמית התרבותי של עמק איירונברידג', שהוכרז על ידי אונסק"ו בשנת 1986. לפי קריטריונים 1, 2, 4, 6.
מתוך ההכרזה: "איירונברידג' ידועה בעולם כסמל של המהפכה התעשייתית. יש בה את כל המרכיבים שתרמו להתפתחות המהירה של האזור התעשייתי הזה במאה ה-18. החל במכרות עצמם וכלה במסילות הברזל. התנור רם שבקולברוקדייל הוא תזכורת להמצאת הקוק. גשר הברזל על נהר הסוורן היה גשר הברזל הראשון בעולם, והייתה לו השפעה רבה להתפתחות בתחומי הטכנולוגיה והארכיטקטורה".
הערות שוליים

↑  ההכרזה
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
דבי במפטון

דבורה "דבי" במפטון (אנגלית: Debbie Bampton;‏ נולדה ב-7 באוקטובר 1961) היא כדורגלנית עבר ומאמנת אנגלייה ששיחקה בעמדת הקשרית. במפטון נחשבת לאחת מחלוצות כדורגל הנשים באנגליה, וב-2005 הפכה לאישה הרביעית שזכתה להיכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי הממוקם במוזיאון הכדורגל הלאומי במנצ'סטר.
חייה > תחילת הקריירה

במפטון נולדה באוקטובר 1961 באנגליה, ואת צעדיה הראשונה בכדורגל עשתה בגיל 14 בקבוצת "ברנפילד ליידיס". משם עברה לשחק בקבוצת הנשים של העיר מיידסטון, תחת שרביט האימון של אביה, אלברט. כשהייתה עדיין בבית הספר, ערכה במפטון את הופעת הבכורה של בנבחרת אנגליה, במשחק שנערך מול הולנד ב-30 בספטמבר 1978. בספטמבר 1981 היא הייתה חלק מסגל הנבחרת שנסע ליפן כדי להתחרות במונדיאליטו הראשון אי פעם. אנגליה סיימה את הטורניר במקום השלישי, לאחר שניצחה את יפן (במפטון כבשה את אחד השערים) והפסידה לדנמרק.
שנה אחר כך זכתה במפטון בגביע האנגלי לראשונה בחייה, כשקבוצתה "לואסטופט" ניצחה 0-2 בגמר את "קליבלנד ספרטנס". מיד לאחר הגמר, היא תכננה לעבור למספר חודשים לניו זילנד על מנת לשחק ולאמן קבוצת נשים באוקלנד, אך שברה את רגלה ונאלצה להסתפק באימון בלבד. הפציעה גם מנעה ממנה לשחק עם הנבחרת במוקדמות אליפות אירופה שהחלו בספטמבר 1982.
ב-1984 היא חזרה למשחק פעיל וכבר באותה עונה הובילה את קבוצתה החדשה, "האוובורי גראנג'", לזכייה בגביע האנגלי. באפריל של אותה שנה היא השתתפה עם אנגליה באליפות אירופה הראשונה אי פעם, ואף כבשה את שער הניצחון בגומלין חצי הגמר מול נבחרת דנמרק. במפגש הגמר הכפול פגשה אנגליה את שוודיה, אולם בסיום שני המשחקים, נוצר שוויון בין שתי הנבחרות והמשחק הלך לדו-קרב בעיטות הכרעה. במפטון אומנם כבשה בתורה, אבל שתי החמצות של חברותיה לנבחרת, העניקו את האליפות לשוודיות.
חייה > קפטנית הנבחרת

באוגוסט 1985 זכתה במפטון עם אנגליה במונדיאליטו השלישי שנערך באיטליה, לאחר ניצחון 2-3 על המארחת. מיד אחריו, היא מונתה לקפטנית הנבחרת, במקומה של קרול תומאס שפרשה ממשחק. במהלך קמפיין מוקדמות לאליפות אירופה 1987 היא איבדה את מקומה בהרכב הראשון, אבל בטורניר הגמר כבר פתחה במרכז השדה לצידה של ג'יליאן קולטהרד. אנגליה הפסידה 3-2 בחצי הגמר לשוודיה, ובמשחק על המקום השלישי הפסידה גם לאיטליה.
לאחר אליפות אירופה, החליטה במפטון לעבור לליגה האיטלקית, שבאותם ימים הייתה אחת הליגות המקצועניות היחידות לנשים. היא שיחקה עונה אחת בטראני 80, לצידה של חברתה לנבחרת קרי דייוויס, אך בסיום השנה החליטה לחזור לאנגליה. היא עברה למילוול וזכתה עימה בגביע האנגלי ב-1991. במפטון נפצעה זמן קצר לאחר מכן, ובעקבות שינוי בעמדת המאמן בנבחרת אנגליה, היא איבדה את סרט הקפטנית לטובת ג'יליאן קולטהרד.
ב-1992 היא הצטרפה לארסנל, הקבוצה אותה אהדה מילדות, וכבר בעונה הראשונה זכתה איתה בטרבל היסטורי וראשון בתולדות כדורגל הנשים באנגליה - אליפות הפרמייר ליג, הגביע האנגלי וגביע הליגה. בעונה שלאחר מכן, הקבוצה לא הצליחה לשחזר את ההצלחה וזכתה בגביע הליגה בלבד. בסיומה החליטה במפטון לעזוב את ארסנל ומונתה למאמנת-שחקנית בקרוידון ליידיס, שבדיוק עלתה לפרמייר ליג.
חייה > השנים האחרונות

לקראת גביע העולם 1995, שהיה הראשון בתולדות הנבחרת האנגלית, קיבלה במפטון בשנית את תפקיד הקפטנית. היא פתחה בכל ארבעת משחקיה של אנגליה בטורניר, עד שזו הודחה על ידי גרמניה ברבע הגמר. היה זה הטורניר הבינלאומי האחרון בקריירה של במפטון, ובמאי 1997 ערכה את הופעת הפרידה של מנבחרת אנגליה, בהפסד 6-0 לארצות הברית בפורטלנד.
בשנת 2000, לאחר שש עונות בקרוידון, בהם זכתה בשלוש אליפויות ושני גביעי ליגה, עזבה במפטון את הקבוצה וחתמה במפתיע אצל יריבתה מצמרת הפרמייר ליג - דונקסטר בלס. היא שיחקה עונה אחת בקבוצה, הגיעה איתה למקום השני בליגה, ובסיומה החליטה לסיים את הקריירה המקצוענית שלה. היא עוד המשיכה לאמן במספר קבוצות מהליגות הנמוכות בשנים שאחרי הפרישה, ואף שיחקה תחת אביה בקבוצת החובבניות בה אימן.
הערות שוליים

↑  England coach Marieanne Spacey 'living the dream', באתר התאחדות הכדורגל האנגלית‏, 8 במרץ 2014
↑  Debbie Bampton, באתר היכל התהילה של הכדורגל האנגלי
דויטשה אופר ברלין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית אופרה 
 כתובת:  שרלוטנבורג, ברלין 
 מיקום:  שרלוטנבורג-וילמרסדורף 
 מדינה:  גרמניה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1961
 תאריך פתיחה רשמי:  1961 
 אדריכל:  פריץ בורנמן 
 קואורדינטות:  52°30′46″N 13°18′30″E﻿ / ﻿52.512777777778°N 13.308333333333°E﻿ / 52.512777777778; 13.308333333333
  (למפת ברלין מוגדלת) דויטשה אופר(למפת ברלין רגילה) דויטשה אופר
 
דויטשה אופר ברלין (בגרמנית: Deutsche Oper Berlin) הוא בית אופרה השוכן בברלין, גרמניה (במה שהיה לפנים מערב ברלין). זהו משכנה של להקת אופרה ושל להקת הבלט של ברלין.
היסטוריה

הבניין, החדש יחסית, נבנה אחרי מלחמת העולם השנייה, אבל תולדותיו מתחילות ב"בית האופרה הגרמנית" ברובע שרלטונבורג (רחוב ביסמרק 34-37), שהוקם בשנת 1911 ונפתח ב-7 בנובמבר 1912 בהפקה של פידליו מאת בטהובן בניצוח איגנץ ואגהלטר.
בשנת 1925 שונה שמו ל"בית האופרה העירונית". יוזף גבלס, שר התעמולה של אדולף היטלר, החזיר את השם הקודם. בשנת 1935 עוצב הבית מחדש בידי פאול באומגרטן ומספר המושבים הופחת מ-2300 ל-2098. הבניין נהרס ב-23 בנובמבר 1943.

לאחר המלחמה השתמשה הלהקה בבניין תיאטרון המערב עד להשלמת הבניין החדש ב-24 בספטמבר 1961. הפקת הפתיחה הייתה דון ג'ובאני של מוצרט. הבניין החדש נפתח בשמו הנוכחי.
באוקטובר 2005 התמנה המנצח האיטלקי רנאטו פאלומבו למנהל מוזיקלי, החל מעונת 2006–2007. בין המנהלים המוזיקליים והמנצחים הראשיים הקודמים של האופרה היו ברונו ולטר בשנות ה-20, פרנץ פריצ'אי (1948–1952), לורין מאזל בשנות ה-60, גרד אלברכט בשנות ה-70 וה-80, חסוס לופז-קובוס, ייז'י קוט וכריסטיאן תילמן בשנות ה-90. המנהל הכללי בשנים שלפני מלחמת העולם השנייה, קרל אברט, זכור לטובה כמי שבחר הגירה על פני מתן גושפנקה להשקפת העולם הנאצית בנושא המוזיקה והיה שותף לייסוד פסטיבל גליינדבורן לאופרה באנגליה לפני שחזר לכהן כמנהל מוזיקלי אחרי המלחמה.
בספטמבר 2006 ניתכה ביקורת על בית האופרה לאחר שביטל הצגות של האופרה אידומניאו מאת מוצרט בגלל החשש שסצנה ממנה, המציגה את ראשיהם הכרותים של ישו, בודהה ומוחמד, תפגע במוסלמים ופעולות מחאה אלימות יהוו סיכון ביטחוני לבית האופרה. בין מבקרי ההחלטה נמנים שרים גרמנים וקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל. תגובת המוסלמים הייתה מעורבת - מנהיג המועצה האיסלמית הגרמנית בירך על ההחלטה ואילו מנהיג הקהילה הטורקית בגרמניה אמר, בצאתו נגד ההחלטה: "מדובר כאן באמנות, לא בפוליטיקה... אסור להסכים לכך שהאמנות תהיה תלויה בדת - או שנמצא עצמנו שוב בימי הביניים."
ראו גם

האופרה של ברלין
דולומיט (מינרל)

| --- | --- |

 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  2(CaMg(CO3
 מערך קריסטלוגרפי:  טריגונלי
 צורת הגביש:  הקסגונלי. גבישים גדולים נדירים.
 צבע:  לרוב ורדרד ויכול להיות חסר צבע או לבן, צהוב, אפור או אפילו חום עד שחור עקב קיום ברזל בגביש.
 ברק:  זגוגי עד פנינתי.
 שקיפות:  שקוף עד עמום.
 פצילות:  מושלמת בשלושה כיוונים, הפיצול יוצר גוף דמוי רומבוהדרון.
 שבירה:  דמוית קונכייה.
 קשיות:  4-3.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.86
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  קלציט, פלואוריט, קוורץ, בריט ולעיתים זהב.
דולומיט הוא מינרל נפוץ הבנוי מפחמה (קרבונט) של סידן ומגנזיום והוא גם שמו של סוג סלע המשקע (דולומיט) הבנוי בעיקר ממינרל זה. הדולומיט דומה פיזית לקלציט אך קיימים בין המינרלים כמה הבדלים
הדולומיט קשה מקלציט. דרגת הקושי של הקלציט היא 3 על פי סולם מוס בעוד שדרגת הקושי של המינרל דולומיט היא 4-3.5.
הגוון של הדולומיט לרוב כהה יותר מהגוון של קלציט.
קלציט תוסס בחומצת מלח, גם כשהחומצה קרה וריכוזה נמוך. דולומיט יתסוס רק אם נחמם את החומצה או נכתוש את הסלע.
המרקם הגבישי של הדולומיט גס יותר מזה של הקלציט. עקב כך, גבישי הדולומיט מנצנצים בשמש. (יש הנוהגים לקרוא בשל כך לסלע הדולומיט, דולומיט סוכרי).
המינרל והסלע קרויים על שמו של החוקר הצרפתי דאודה דה דולומייה (1801-1750) שבשנת 1791 זיהה את הסלע לראשונה באלפים של טירול.
בעיית הדולומיט

קיימת אי־ודאות משמעותית לגבי הסיבה להיווצרות הדולומיט. מרבצים עבים של דולומיט, לעיתים של מאות מטרים מצויים בחתכים גאולוגיים, אך המינרל נדיר למדי בשכבות מודרניות. לעובדה זו מתייחסים כאל "בעיית הדולומיט". דולומיט מהווה כ-10% מכל סלעי המשקע, כולל כאלו שנוצרו במקור על פני השטח. במעבדה הצליחו ליצור דולומיט רק בטמפרטורה העולה על 100 מעלות, ועם זאת נראה כי רוב הדולומיט המופיע בחתכים של סלעים נוצר דווקא בטמפרטורות נמוכות. נראה כי הטמפרטורה הגבוהה מזרזת את תנועת היונים של הסידן והמגנזיום כך שהם מוצאים את מקומם במבנה המסודר של סריג הגביש בתוך זמן סביר. עובדה זו מרמזת כי ייתכן שהעדר הדולומיט מסלעים הנוצרים כיום נובע מגורמים קינטיים.
עם זאת, תחת תנאים מיוחדים, נוצר דולומיט גם כיום. דולומיט בתהליכי היווצרות אותר בימות המלוחות של אזור קורנוג שבאוסטרליה הדרומית, במפרץ הפרסי ובאזור ריו דה ז'ניירו בלגונות רדודות שהקשר שלהם לים הפתוח רופף ולכן נוצרת תמלחת מרוכזת בשל ההתאדות. דולומיט מסוג זה קרוי דולומיט סינגנטי. גבישי דולומיט נוצרים גם במשקעים על קרקעית אזורים עמוקים בים מקום בו תכולת החומר האורגני גבוהה. דולומיט מסוג זה מכונה דולומיט אורגנוגני.
אחד ההסברים המקובלים לבעיית הדולומיט היא שהמינרל מתחיל כקלציט או ארגוניט היוצרים אבן גיר ואז כשתמיסות עשירות במגנזיום שוטפות את הסלע מוחלף הקלציט בדולומיט, תהליך הקרוי דולומיטיזציה.
שימושים

הדולומיט משמשת כאבן לקישוט וכחומר גלם לייצור מלט, כחצץ לבניין וללבנים חסינות אש. לעיתים משתמשים בדולומיט כתחליף לקלציט בתהליך יצור ברזל ופלדה לשם סילוק זיהומים.
דוד באואני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   משטרת ישראל
 דרגה:    תת ניצב
 תפקידים בשירות
 מפקד ימ"ר לכיש מפקד ימ"ר נגב ראש זרוע חשיפה ביאחב"ל מפקד ימ"ר מרכז ראש חטיבת החקירות
 
דוד (דודו) באואני הוא קצין בדרגת תת-ניצב במשטרת ישראל, המכהן כסגן מפקד מחוז חוף.
באואני שימש מפקד ימ"ר לכיש, באוגוסט 2010 מונה למפקד ימ"ר נגב. ב-2013 מונה לראש זרוע חשיפה ביאחב"ל. ב-2016 מונה למפקד היחידה המרכזית של מחוז מרכז. ב-2018 מונה לראש חטיבת החקירות במקום ערן קמין.
הוא בעל תואר ראשון במדעי הרוח והחברה ותואר שני במנהל חינוך.
הערות שוליים

↑  החיסול ברחובות: ראש ארגון הפשע אופיר לביא ו-4 נוספים נעצרו, באתר וואלה, 16 ביוני 2017
↑  טקס הענקת דרגות משטרה והרמת כוסית לכבוד ראש השנה תשע"ט, אתר משטרת ישראל, 5 בספטמבר 2018
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דורה רטיין

| --- | --- |

 לידה:  20 בנובמבר 1918 ארישוף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  22 באפריל 2008 (בגיל 89) ברמן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה 
 משקל:  59 ק"ג 
 גובה:  1.75 מטרים
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה 
 
היינריך רטיין (20 בנובמבר 1918 - 22 באפריל 2008), שמו הנוסף דורה רטיין, היה אתלט גרמני שייצג את גרמניה באולימפיאדת ברלין (1936) כאישה, סיים במקום רביעי, זכה באליפות אירופה (וינה 1938) וקבע שיא עולם בקפיצה לגובה. שנתיים לאחר מכן, נבדק ונמצא כי הוא למעשה זכר ולא נקבה. בעיתונות, באינטרנט ובכלי תקשורת אחרים הוא מכונה באופן שגוי "הרמן רטיין" או "הורסט רטיין".
ביוגרפיה

מסמכי חקירה שנערכה בשנים 1938 ו-1939 על חייו של רטיין התפרסמו לציבור במגזין דר שפיגל בשנת 2009.
רטיין נולד בארישוף, ליד ברמן, למשפחה גרמנית "טיפוסית". אביו, היינריך רטיין אמר בראיון בשנת 1938: "כשהילד נולד המיילדת ניגשה ואמרה 'הייני, זה בן!' אבל לאחר חמש דקות היא אמרה 'זו ילדה למרות הכל'. תשעה חודשים לאחר מכן, הילד, שהוטבל לנצרות תחת השם דורה, חלה ונבדק על ידי רופא שבדק את איברי המין שלו ואמר 'עזוב את זה, ממילא אינך יכול לעשות דבר'". "דורה" התראיינה אף בשנת 1938 ואמרה: "הוריי גידלו אותי בתור ילדה ולכן לבשתי בגדי בנות לאורך כל הילדות שלי. אבל מגיל 10 או 11 התחלתי להבין שאינני בת, אלא בן. עם זאת, מעולם לא שאלתי את הוריי מדוע עליי ללבוש בגדי נשים למרות שהייתי בן".
בנעוריו, "דורה" התחרה בתחרויות ספורט לבנות. בשנת 1936 הוא השתתף באולימפיאדת ברלין וחברתו למשלחת, אלופת גרמניה גרטל ברגמן היהודיה שלא הורשתה להשתתף במשחקים, אמרה: "מעולם לא היו לי אי אלו חשדות, אפילו לא אחת...במקלחות המשותפות תהינו מדוע היא לא הסכימה להופיע בעירום מלא מולנו. זה היה מגוחך שמישהו יכול להיות כה נבוך בגיל 17. פשוט חשבנו ש"היא" מוזרה ומשונה...אבל אף אחד לא הבחין או ידע שהיא למעשה גבר". בשנת 1938, רטיין התחרה באליפות אירופה וזכה במדליית זהב ובשיא עולם בקפיצה לגובה של 1.67 מטר.
בשנת 1939 הוא שבר את שיא העולם בקפיצה לגובה פעם נוספת. דורותי טיילר-אודם, שיאנית העבר בקפיצה לגובה מבריטניה, חשדה ברטיין וסיפרה "כתבו לי מכתבים והודיעו לי שאיני מחזיקה יותר בשיא העולם ובחזרה השבתי להם 'היא אינה אישה אלא גבר'. עשו "עליה" בדיקת רקע ומצאו שעבדה בתור מלצר בשם הרמן רטיין. וכך זכיתי שוב להחזיק בשיא שקבעתי". שיאה של אודם קיבל הכרה מחודשת בשנת 1957 על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית.
גבר או אישה

ב-21 בספטמבר 1938, רטיין עלה על רכבת מווינה לקלן. הכרטיסן דיווח למשטרה המקומית בעיר מגדבורג שבנתיב הנסיעה על "נוסע המסתובב בקרון בלבוש אישה". רטיין הוצא מן הרכבת ונלקח לתחקור על ידי המשטרה. הוא הציג לחוקרים את תעודת הלידה שלו בה נרשם שמינו הוא נקבה, אך לאחר היסוסים, הוא הודה שהוא למעשה גבר וסיפר על עצם היותו אינטרסקס. רופא הוזמן לתחנת המשטרה, בדק את רטיין וקבע כי הוא אכן זכר ולא נקבה.
האתלט נעצר ונשלח למכון ספורט בלייכן כדי לעבור בדיקות נוספות שקבעו אף הם כי הוא גבר. הליכי המעצר שלו נמשכו עד ה-10 במרץ 1939, כאשר התובע המחוזי הצהיר: "לא ניתן להאשימו ברמייה מאחר שלא הייתה כוונה לקבל פרס כספי". "דורה" הבטיחה לרשויות כי תחדל מעיסוקה בספורט לאלתר. אביו, היינריך רטיין, התעקש תחילה כי "בתו" תמשיך לעסוק בספורט ותוכר כאישה, אך ב-29 במרץ 1939 פנה למשטרת ברמן וביקש לשנות את שמה גם להיינריך. מדליית הזהב שגרף רטיין הוחזרה ושמו הוסר מרישומי המשתתפות בתחרות.
המשך חייו

לפי דר שפיגל, דורה, שמעתה נקרא היינריך, ובהמשך שינה את שמו להיינץ, קיבל תעודת זהות חדשה ונשלח להנובר בתור "גבר עובד". הוא ניהל את הבר של הוריו וסירב להתראיין בפני כלי התקשורת בטרם מותו בשנת 2008.
אולם, בכתבה של המגזין טיים משנת 1966, תואר היינריך בשם הרמן בתור מלצר בברמן "שהודה בדמעות כי אולץ על ידי הנאצים להעמיד פני אישה למען כבודה ותהילתה של גרמניה". הרמן התייפח: "במשך שלוש שנים חייתי כאישה. זה היה נוראי".
בשנת 2009 יצא לאקרנים הסרט "ברלין 36" (אנ') שעסק בסיפורו של רטיין. לפי הסרט, היטלר התנגד לכך שאתלטית יהודיה, גרטל ברגמן, תייצג את גרמניה בענף ספורט כלשהו. כתוצאה, בחרו לסלקה מהקבוצה ולשבץ את "דורה" רטיין במקומה.
ראו גם

טרנסג'נדריות ואינטרסקסואליות בספורט
אווה קלובוקווסקה
סטניסלווה וואלסייביץ'
דייוויד קוסוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 בנובמבר 1919 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  23 במרץ 2005 (בגיל 85) הטפילד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Golders Green Crematorium 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1952 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת צפון לונדון 
 פרופיל ב-IMDb
 
דייוויד קוסוף (באנגלית: David Kossoff; 24 בנובמבר 1919–23 במרץ 2005) היה שחקן יהודי בריטי.
ביוגרפיה

קוסוף נולד בלונדון, הצעיר מבין שלושה ילדים, למשפחה יהודית שהיגרה לבריטניה מרוסיה. אביו, לואי, היה חייט.
קוסוף החל לעבוד בבידור הקל בטלוויזיה הבריטית בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה. הופעת הבמה הראשונה שלו הייתה ב"תיאטרון האחדות" ("Unity Theatre"), בשנת 1942, בהיותו בן 23. מאז השתתף במספר רב של סרטים ומחזות. תפקידיו הטלוויזיוניים הידועים היו ב-"The Larkins", ששודר לראשונה ב-1958, וכיצרן רהיטים יהודי ב-"A Little Big Business".
הופעותיו הבולטות בקולנוע היו ב-"The Young Lovers" ‏(1954), שבו זכה בפרס באפט"א לקולנוע בקטגוריית השחקן המבטיח; ב-"A Kid for Two Farthing" ‏(1955); ובסרט זוכה האוסקר "The Bespoke Overcoat" ‏(1956). בשנת 1959 שיחק את פרופסור קוקניץ בסרט העכבר ששאג, ובסרט ההמשך שלו העכבר על הירח (1963). בשנת 1962 שיחק את אביו של זיגמונד פרויד ב"פרויד: התשוקה הסודית", בכיכובו של מונטגומרי קליפט. ב-1963 שיחק בסרט המוזיקלי "חופשת קיץ" עם קליף ריצ'רד.
קוסוף היה ידוע כקריין ומספר, במיוחד של סיפורי התנ"ך.
היה חבר ב"אגודת האמנים והמעצבים" בבריטניה. כמו כן היה חבר בחברה המלכותית לאמנויות ("Royal Society of Arts").
היה נשוי לג'ני ואב לשני בנים, פול וסיימון. בנו פול, מוזיקאי רוק, מת  בגיל 25 לאחר שמצבו הורע בעקבות צריכת סמים. בעקבות זאת הפך קוסוף לפעיל נגד סמים. הוא הקים את "קרן פול קוסוף", שמטרתה הייתה להציג את המציאות הקשה של התמכרות לסמים. בסוף שנות השבעים ובתחילת שנות השמונים הוא הופיע במופע יחיד שבו סיפר על מות בנו.
קוסוף מת בשנת 2005, בגיל 85. בהספד עליו בעיתון הבריטי "The Scotsman" נכתב כי היה "בעל אמונה עמוקה וגאה במוצאו היהודי".