stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיסטר ריין
הערות שוליים

↑  Tinnirello, Giusy Rosalia (2022-12-04). "Chi è Mr Rain, carriera e vita privata del rapper in gara a Sanremo". TAG24 (באיטלקית). נבדק ב-2022-12-07.
↑  "Butterfly Effect 2.0", il nuovo disco di Mr. Rain". RaiPlaySound (באיטלקית). נבדק ב-2022-12-07.
↑  X Factor 2022: Mr Rain & Osso chiudono le Audizioni di Milano | Sky, 2013-09-26, נבדק ב-2022-12-07
↑  Meo, Oriana (2015-05-02). ""Tutto quello che ho" è il nuovo singolo di MR.RAIN in attesa di "Memories" (TRACKLIST e COPERTINA)". All Music Italia (באיטלקית). נבדק ב-2022-12-07.
↑  "Mr Rain, il rapper che rifiutò i talent (e raccoglie migliaia di views sui youtube) Video". Corriere della Sera (באיטלקית). 2018-11-16. נבדק ב-2022-12-07.
↑  Granger, Anthony (2022-12-04). "🇮🇹 Italy: Festival di Sanremo 2023 Participants Revealed". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-01-21.
↑  Granger, Anthony (2022-12-17). "🇮🇹 Italy: Sanremo Giovani 2022 Qualifiers & Sanremo Song Titles Revealed". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-01-21.
↑  "Italy 2024: 'Sanremo' lineup revealed". Eurovision.tv. European Broadcasting Union (EBU). 2023-12-03. נבדק ב-2023-12-03.
↑  "Sanremo 2024: i cantanti e le canzoni, gli ospiti e i conduttori. Tutto sul Festival" [Sanremo 2024: the singers and the songs, the guests and the hosts. Everything about the Festival]. TV Sorrisi e Canzoni (באיטלקית). 2023-12-20. נבדק ב-2023-12-20.
↑  "Album – Classifica settimanale WK 12 (dal 18.03.2022 al 24.03.2022)" (באיטלקית). Federazione Industria Musicale Italiana. נבדק ב-6 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Certificazioni - FIMI". www.fimi.it (באיטלקית). נבדק ב-2022-12-06.
↑  "Album – Classifica settimanale WK 10 (dal 01.03.2024 al 07.03.2024)" (באיטלקית). Federazione Industria Musicale Italiana. נבדק ב-9 במרץ 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICCU: UM1V040146  MusicBrainz: c794d899-43fa-44cb-b3af-b3a618a79510
מכונת הזמן (סרט, 1960)

| --- | --- |

 מבוסס על:  מכונת הזמן 
 בימוי:  ג'ורג' פאל 
 הופק בידי:  ג'ורג' פאל 
 תסריט:  דייוויד דונקן 
 עריכה:  ג'ורג' תומסיני 
 שחקנים ראשיים:  רוד טיילור (Time Traveller) איווט מימיו (Weena) דוריס לויד (Mrs. Watchett) אלן יאנג (Filby) Curt Ackermann Kurt Waitzmann סבסטיאן קבוט Alfred Balthoff Peter Schiff Sabine Eggerth וויט ביסל טום הלמור 
 מוזיקה:  ראסל גרסיה 
 צילום:  פול ווגל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 1960 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט דיסטופי, סרט מסע בזמן 
 פרסים:  פרס האוסקר לאפקטים מיוחדים (Gene Warren, Tim Baar) 
 סרט הבא:  Time Machine: The Journey Back 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מכונת הזמן (באנגלית: The Time Machine) הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 1960. עלילת הסרט מבוססת באופן רופף על רומן משנת 1895 באותו השם מאת הרברט ג'ורג' ולס. בסרט מככבים רוד טיילור, איווט מימיו, ואלן יאנג.
ג'ורג' פאל, אשר יצר את העיבוד הקולנועי הראשון לאחד מיצירותיו של הרברט ג'ורג' ולס - "מלחמת העולמות" (1953), התכוון גם ליצור עיבוד קולנועי לסרט "מכונת הזמן", אך הוא נפטר לפני שהספיק ליצור את העיבוד הקולנועי לספר.
עלילת הסרט

ב-5 בינואר 1900 ארבעה חברים בריטים נפגשים בלונדון לארוחת ערב בביתו של חברם הממציא ג'ורג' (רוד טיילור) אשר מגיע למקום באיחור, תשוש למדיי, והוא מספר לחבריו כיצד בינתיים הוא הספיק לנסוע בזמן באמצעות מכונת הזמן שבנה.
בארוחת הערב הקודמת שלהם בערב השנה החדשה, ג'ורג' סיפר לחבריו שמצא דרך לנוע בזמן והציג בפני חבריו מכונת זמן קטנה. ג'ורג' ביקש מהם ללחוץ על מנוף זעיר על הדגם. בעקבות כך המכשיר נעלם, ובכך טענתו אומתה מול חבריו, אך אף אחד לא מאמין לו.
ג'ורג' נפרד בהמשך מאורחיו ולאחר מכן הולך למרתף שם נמצאת מכונת זמן בגודל מלא. הוא לוחץ על המנוף ונע בזמן 17 שנים קדימה ל-15 בספטמבר 1917. הוא פוגש את בנו של פילבי, ג'יימס, שמספר לו על מותו של פילבי במלחמה. לאחר מכן הוא חוזר למכונת הזמן ונע בזמן ל-19 ביוני 1940 במהלך ההפצצות הכבדות של לונדון על ידי חיל האוויר של גרמניה הנאצית במהלך "מלחמה חדשה". ג'ורג' מצליח לחזור למכונת הזמן ולמשיך לנוע אל העתיד כאשר הוא שם לב שהבית שלו נפגע בהפצצה ונהרס לחלוטין. ג'ורג' עוצר את מכונת הזמן ב-19 באוגוסט 1966 ופוגש באנשים שממהרים לתוך מקלט סמוך, כאשר ברקע נשמעים אזעקות והפצצות. ג'יימס פילבי הקשיש קורא לג'ורג' לתפוס מחסה. רגעים ספורים לאחר מכן, פיצוץ גרעיני הורס את לונדון וגורם להתפרצות וולקנית. ג'ורג' מספיק לחזור בזמן למכונת הזמן ולהמשיך את המסע בזמן קדימה כאשר הוא מבחין בלבה מתקררת, מתקשה. הוא נוסע הרבה יותר רחוק אל העתיד עד שהלבה נעלמת ובמקומה מתגלה נוף שופע, ירוק ובראשיתי.
ג'ורג' עוצר ב-12 אוקטובר 802,701 לצד ספינקס עצום. בנקודת זמן זו, הוא מגלה כי המין האנושי שב לאורח חיים פרימיטיבי יותר ושישנם כעת שתי קבוצות המאכלסות את כדור הארץ - "מורולוקלים" ו"אֵלוֹי". המורלוקים דמויי הקופים הם הצאצאים האבולוציוניים של בני האדם, אשר שהו בעיקר מתחת לאדמה לאורך השנים. זאת בעוד שהאלוי התפתחו מבני האדם שנשארו על פני הקרקע. אף על פי כן, הם אינם יודעים לקרוא ולכתוב, אינם מודעים להיסטוריה האנושית, והמידע היחיד שיש ברשותם הם "טבעות" שהותירו להם אבותיהם, אשר כאשר מסובבים אותם הם מספרים להם על ההיסטוריה, אך האלוי לא מסוגלים יותר להבין את התיאורים הללו.
במהלך היום המורלוקים חיים מתחת לאדמה. אספקת האוכל של האלוי ניתנת להם על ידי המורלוקים אשר במהלך הלילות חוטפים אנשים מגזע האלוי אשר אותם הם נוהגים לאכול.
ג'ורג' מתידד עם וינה (איווט מימיו), צעירה מהאלוי, אשר הופכת למושא אהבתו. ג'ורג' מלמד את האלוי בהדרגה כיצד להילחם במורלוקים ובעקבות כך הוא הופך למנהיג של האלוי.
המורלוקים גונבים מג'ורג' את מכונת הזמן אל מתחת לפני הקרקע. ג'ורג' חודר לממלכתם התת-קרקעית של המורלוקים בעקבות מכונת הזמן, נלחם במורלוקים, נכנס למכונת הזמן ושב לשנת 1900 לזמנו שלו. ג'ורג' מספר לחבריו על הרפתקאותיו אך אף אחד לא מאמין לו. למחרת ג'ורג' מחליט לחזור לשנת 802,701 כאשר הפעם הוא לוקח עמו שלושה ספרים מהספרייה שלו.
מנדל כהן

ערך זה עוסק בנגר ירושלמי. אם התכוונתם לכימאי במכון ויצמן, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1895 ירושלים, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  24 באוגוסט 1970 (בגיל 75 בערך) 
 
מנחם מנדל כהן (ז' בחשוון תרנ"ו, 25 באוקטובר 1895 - כ"ב באב תש"ל, 24 באוגוסט 1970) היה נגר ירושלמי ידוע, ראש ארגון האומנים ובעלי המלאכה. אחיו הצעיר, אברהם כהן, היה איש מערכת הביטחון ודיפלומט.
קורות חיים > ראשית חייו

כהן נולד בירושלים להוריו דוד ורוחה כהן (לבית אברהם יצחק לוי ממזכרת בתיה). הוא למד בתלמוד התורה של ישיבת עץ חיים (שפעל באותה תקופה בחצר החורבה ולאחר מכן בבית הספר למל. מאוחר יותר למד בבית המדרש למורים בירושלים, בתקופה זו למד גרמנית וצרפתית והתקרב לתרבות החילונית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה גויס כהן לצבא העות'מאני ושירת כמתורגמן במפקדת הצבא בבאר שבע. בתום המלחמה החל לעסוק בהוראה, בעיקר בתחום המלאכה.
קורות חיים > פעילותו כנגר

לאחר שנות הוראה החליט כהן להתפרנס מנגרות, מקצוע בו עסקו אביו וסבו. הוא הקים נגריה גדולה בירושלים ופעל גם בתחומים שונים המשיקים לעבודה זו.
נגרייתו של מנדל כהן - "החרש", הייתה הגדולה והמפורסמת שבין הנגריות בירושלים. ראשית פעולתה הייתה בשכונת "נחלת שבעה", בעורף בתי פיינגולד ולפני מלחמת העצמאות עברה לשכונת תל ארזה. נגרייה זו ביצעה עבודות נגרות במבני ציבור חשובים בירושלים ובהם ארמון הנציב, מוזיאון רוקפלר, בניין ימק"א ובית הדואר המרכזי.
החל משנת 1937, בעקבות פגישה עם המלך עבדאללה הראשון בבית הנציב העליון ארתור ווקופ, עבד כהן במשך עשר שנים בחצרו של המלך בעבר הירדן. עבודתו החלה מבניית רצפת פרקט בארמון המלך בעמאן והמשיכה במערכת יחסים ארוכה במסגרתה בנה, שיפץ וריהט ארמונות ברחבי עבר הירדן. בתקופה זו הצטרף אליו גם אחיו הקטן - אברהם, וכמו כן גם האדריכלים חיים (היינץ) פנחל ונתן ברין . על תקופה זו ועל מערכת יחסיו עם עבדאללה וחצרו, כתב כהן ספר בשם: "בחצר המלך עבדאללה" (ראו ב"לקריאה נוספת").
מומחיותו הגדולה של כהן הייתה בעבודות בעצי זית ובעיקר במלאכת שיבוץ של פיסות עץ קטנות.
אחת מעבודותיו הגדולות בעצי זית היא ריהוט בית הכנסת "בית הכנסת אוהבי ציון" בירושלים, במיוחד ארון הקודש שעיצב האמן זאב רבן ושכהן בנה מתשליבים של פיסות עץ זית.
כהן נפטר ב-1970 ונקבר בהר המנוחות.
קורות חיים > פעילות ציבורית

בנוסף לעבודתו כנגר אומן היה כהן פעיל ציבור בתחומים הקשורים לעבודתו. הוא היה ממייסדי הירחון המקצועי "הנגר", שנועד לעוסקים בחרושת העץ והמקצועות הקרובים אליה, היה ממקימי 'קופת מלווה וחסכון ופעל בארגון בעלי המלאכה בירושלים. כמו כן, עסק בחידוש מילים ומונחים עבריים בתחום חרושת העץ.
לקריאה נוספת

מנדל כהן, בחצר המלך עבדאללה, אחרית דבר מאת חנוך ברטוב, תל אביב: עם עובד, תש"ם 1980.
נירית שלו-כליפא, "מנדל כהן, 'הנגר הנאור': הגות, יצירה וחזון עץ הזית", מותר, 13 (תשס"ו), עמ' 69–74.
הערות שוליים

↑  אלדד ברין, מי יבנה בית לאמיר? יהודים בונים ארמון לעבדאללה הראשון, עת-מול 245, עמ' 18-20
↑  נירית שלו כליפא, נחלאות בלב עיר, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2004. עמ' 267
↑  מנדל כהן באתר GRAVEZ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259862805171  GND: 123031478  ISNI: 0000 0000 6680 2445  LCCN: nr88006081  VIAF: 10743217   WorldCat (עם VIAF): 10743217
מיזותאיזם

מיזותאיזם היא "שנאת האל או האלים" (נגזרת מהביטוי היווני הקדום μισόθεος, צירוף של μίσος "שנאה" ו-θεός "אל"). במספר דתות הדוגלות בריבוי אלים רווחה האמונה כי ניתן להעניש את האלים עם הפסקת הסגידה להם. היו שטענו כי במיתולוגיה הנורדית, לדוגמה, מוזכרים לפרקים בני תמותה אשר, בשלב מסוים בחייהם, נמלאו תיעוב כלפי האמונה באל, ותחתיו שמו מבטחם ואמונתם בכוחם שלהם ובמעלותיהם האנושיות.
בדתות הדוגלות באל יחיד, הרגש המיזותאיסטי עולה לעיתים בהקשרי בעיית הרוע. דוגמה לכך היא בחיבורו של גתה "פרומתאוס", אשר חובר בשנות ה-70 של המאה ה-18, במקביל לביטוייו המודרניים הראשונים של האתאיזם. בהקשר זה יוזכר המונח דיסתאיזם (ביוונית δύσθεος, "בלתי אלוהי"), האמונה כי האל אינו טוב ואף במובנים מסוימים - מרושע. במערכות אמונה פוליתאיסטיות, אלים הנוקטים בתכסיסים ובתחבולות במגעיהם עם בני התמותה הם בעלי טבע דיסתאיסטי. כך, אשו, אל תכסיסן מהמיתולוגיה היורובית, חולל בכוונה מלחמות וסכסוכים בין בני האדם למען הנאתו האישית, בציינו כי "יצירת שסעים היא הגדולה שבהנאותיי".
אולם, אלים פוליתאיסטיים משחר ההיסטוריה הדתית נתפסו כנייטרליים בציר המוסרי, לעיתים ללא מאפיינים של טוב ורע, לעיתים עם שניהם. לפיכך, המונח דיסתאיזם משמש על פי רוב לתיאורו של האל היחיד שבמרכז האמונה המונותאיסטית. ההנחה כי האל המונותאיסטי אינו טוב באופן מוחלט, ואגב כך אינו שלם, היא סתירה פנימית ביחס לאמונה זו.[דרושה הבהרה]
מושגים

מיזותאיזם מקביל במידת מה למונח היווני ἄθεος ("אתאוס") שמשמעו "דחיית האלים" או "נזנח על ידי האלים". השוני המהותי הוא, כי במיזותאיזם מובע רגש ממשי כלפי האל (שנאה), בעוד שבאתאיזם ישנה אמירה בנוגע לטבעו (הבלתי קיים). היו שראו במונח בבחינת נקיטת עמדה הומניסטית אמיצה כנגד הכוחות השולטים ביקום.
דיסתאיזם היא האמונה כי אלוהים קיים, אולם אינו טוב באופן מוחלט ואף עשוי להיות מרושע. המונח ההפוך הוא יותאיזם, האמונה כי האל קיים וטוב באופן מוחלט. בניגוד למיזותאיזם, ייחוס חוסר מוסר לאל אינו מעיד בהכרח על קיומה של שנאה כלפיו.
מלתאיזם הוא פיתוח מודרני של החשיבה המיזותאיסטית, ובבסיסה הרעיון כי האלוהים אינו אחראי לבריאת העולם, כי אם דווקא להשמדתו. לפי תפיסה זו, גם אם האל התנ"כי אכן קיים, אין הוא ראוי לסגידה נוכח חוסר המוסריות שבמעשיו.
אנטיתאיזם הוא ניגוד מוחלט לתאיזם, כלומר, ההתנגדות לעצם האמונה באל ולא לאל עצמו. אנטיתאיזם, על פי הגדרה זו, אינה מהווה אמונה בפני עצמה.
דואליזם, בתצורות מסוימות, גורס כי הישות אליה סוגדים בני התמותה בעולמנו היא למעשה מתחזה מרושע. לפי תפיסה זו, האל הטוב והמטיב קיים מחוץ לעולם זה. הגנוסטים מאמינים כי האל המופיע בתנ"ך ובברית החדשה הוא למעשה בורא מרושע אשר חוצץ בין המאמינים לבין ישות אלוהית קדושה וטהורה יותר. לא ברור מדוע האל הנשגב אינו האחראי למעשה הבריאה, או מדוע הוא מתיר למתחזה המרושע להמשיך ולפעול בעולם. מרקיוניסטים טענו, באופן דומה, טענות מלתאיסטיות בבסיסן, המציגות את האל התנ"כי כשד מרושע, זועם ואלים המפיק עונג מלמחות את האנושות מעל פני האדמה.
שטניזם, כפי שהוא מיוצג על ידי כנסיית השטן, אינה דוגלת בסגידה לשטן כישות קיימת, כי אם במרד כנגד האל הגלוי. כדבריו של אנטון שאנדור לאוויי, מייסד הכת, "הטענה שהאל דואג לשתויים ולשוטים אינה מדויקת. למען האמת, הוא כלל לא מודע לקיומם. זוהי הסיבה שדברים רעים קורים לאנשים אלו. לכן אני מניח כי אלוהים הוא אידיוט, אשר דואג דווקא למי שאינו זקוק ל"טיפולו" המפוקפק: הרגישים, הצדיקים, העשירים, המוכשרים, המחוננים. הם הפרפרים שאת כנפיהם האל תולש. צריך להיות מישהו מיוחד כדי שהוא יקלל אותך." בפועל, שטניזם מסוג זה הוא אתאיסטי ומורד באמונה ולכן כנסיית השטן מהווה מעין דת פרודית.
בעיית הרוע

החשיבה הדיסתאיסטית עולה בעיקרן מבעיית הרוע - השאלה מדוע האל, הנמצא בכל ומטיב עם הכל, יאפשר לרוע להתקיים בעולם. בראייה הדיסתאיסטית אין סתירה בין קיומו של הרוע בעולם לבין המשך האמונה באל: למעשה, התשובה הדיסתאיסטית (לפיה האל אינו טוב באופן מוחלט) עשויה להיתפס, כשלעצמה, כפשרה לבעיית הרוע.
מסקנה זו מהווה בסיס לדילמת אותיפרון, התוהה האם המוסר (הטוב והרע) קיים בנפרד מאלוהים. היסטורית, מושג ה-"הטוב האבסולוטי" מקושר לאל ולמעשיו. במובן זה, התשובה הדיסתאיסטית מנוגדת באופן קיצוני לאחד מעיקרי האמונה המונותאיסטית: ההנחה שהטוב המוחלט גלום באל.
ארתור שופנהאואר כתב "לא ייתכן שהעולם נוצר על ידי ישות מלאת אהבה, כי אם על ידי שטן שברא יצורים רק כדי ליהנות ממראה סבלם." בדומה לכך, מבקריה של תפיסת הפרדסטינציה שגיבש קלווין טענו כי הלה כשל בניסיונותיו להימנע מלתאר את האל כ"אבי הרשע".
החשיבה התאולוגית שהתפתחה בעקבות שואת יהודי אירופה, ובמיוחד בתפיסה היהודית, מוקדת בחלקה לחשיבה מחדש אודות מוסריותו של האל. תאולוגים יהודיים מודרניים טענו כי לאלוהים יכולת להתערב ולהשפיע באופן מכריע בכל רגע כדי לשפר את מהלך ההיסטוריה, ואולם הוא בוחר שלא לנצל יכולת זו. כך, למרות היותו ריבון העולמים ואולי דווקא בשל כך, הואשם האל בשורת עבירות, החל מהזנחת חסרי ישע וכלה ברצח המונים.[דרוש מקור]
פאול ארדש, מתמטיקאי הונגרי מפורסם, התייחס לאלוהים בתור "הפאשיסט העליון", אשר נוהג להסתיר דברים מבני האדם - החל מארנקים וגרביים וכלה בנשגבות שבהוכחות המתמטיות.
טענות לרשע אלוהי בכתבי הקודש

ישנן מספר דוגמאות בכתובים המעלות שאלות דיסתאיסטיות בדבר אופיו של האל. לעיתים, דוגמאות אלה מצוטטות כנימוקים לביסוס האתאיזם. דוגמה בולטת היא ספר איוב, אבן בוחן קלאסית לבעיית הרשע - דיון גלוי ומודע בשאלות דיסתאיסטיות.
תומאס פיין כתב ב"עידן ההיגיון" כי "כל אימת שאנו קוראים את הסיפורים המזעזעים ... הממלאים את ספרי התנ"ך, מוטב שנכנה את הכתובים כדבר השד ולא כדבר האל." השקפתו של פיין, יש לומר, הייתה מנוגדת לעצם האמונה באל ולא כנגד האל עצמו.
טענות לרשע אלוהי בכתבי הקודש > טענות דיסתאיסטיות הנסמכות על התנ"ך

אלוהים טמן מלכודת לאדם וחוה בגן העדן (בראשית ב' ט"ו).
אלוהים העניש בקנאתו את האנושות לאחר שבני האדם ניסו להצליח בכוחם שלהם (מגדל בבל, בראשית י"א' א').
האל התערב ישירות ברצונו החופשי של פרעה וגרם לו להתנהג באופן שיגרום לו להיענש מאוחר יותר.
(הקשחת לב פרעה במהלך ניסיונותיו של משה רבנו לשחרר את עם ישראל מעבדות במצרים)
עקדת יצחק - אלוהים גרם לאברהם אבינו להעלות את יצחק בנו לקורבן (בחלק מן המדרשים הוא אף שיסף את גרונו והאל החיה אותו).[דרוש מקור]
אלוהים קרא לגילויי אכזריות כלפי הכנענים ואף להשמדתם. (דברים ז': א'-ו', ט':י"ז-י"ח)
אלוהים התווכח עם השטן וגרם בעקיפין לאדם צדיק לסבול. (ספר איוב)
אלוהים התוודה מפורשות אודות קנאתו והענשת ילדים תמימים בגין חטאי אבותיהם. (דברים ה':ח'-י')
טענות לרשע אלוהי בכתבי הקודש > טענות דיסתאיסטיות הנסמכות על הברית החדשה

האל מוצג כמרושע, ובמיוחד כשהוא קרוי "נסיך העולם" (יוחנן, י"ד: ל'), או "אלוהי העולם הזה" (השנייה אל הקורינתים, ד': ד'), אשר "עיוור בהם מחשבותיהם". התאולוגיה הנוצרית המודרנית רואה בפסוקים אלה התייחסות לשטן, אולם הגנוסטים והמרקיוניסטים סבורים שמדובר בהתייחסות לאלוהים עצמו, כאשר ישו מורד, לכאורה, כנגדו. קבוצות דואליסטיות אלה החזיקו, כאמור, ברעיון לפיו קיים אל טוב יותר מחוץ לעולם זה, וכי האל הנוכחי הוא מתחזה מרושע.
חנניה ורעייתו שפירה הושמדו על ידי האל בגין טענת שווא שתרמו לכנסייה אף שלא עשו כן. (מעשי השליחים, ה':א-י"א)
באל הרומאים, ט', פאולוס פירט (ט':ט'-י"ג') כיצד גורלם של יעקב ועשיו נקבע מראש על ידי אלוהים לפני שביצעו כל מעשה (טוב או רע), והסיק (ט': י"ד-י"ח) כי גאולת נשמתו של האדם - או ענישתה בגיהנום - אינן נקבעות על בסיס רצונו או מעשיו, כי אם על פי רצון האל. לדבריו (ט':כ-כ"ב) - האל רשאי לברוא אנשים מרושעים למטרותיו הוא, ובפרט - המחשת זעמו ועוצמתו כאשר הוא מביא להשמדתם.
האל איים על מי שאינם מאמינים בו בעונש נצחי של השלכה לאגם גופרית בוער. (חזון יוחנן, כ"ב:ח')
מיזותאיזם בספרות ובאמנות

ביטויים מיזותאיסטיים או דיסתאיסטיים שזורים בתולדות הספרות והאמנות. דוגמאות בולטות הן "פרומתאוס" של גתה ועבודותיו של המרקיז דה סאד.
גן העדן האבוד של ג'ון מילטון מצוטט לעיתים קרובות כהצדקת המרד שהוביל השטן כנגד האל, בטענה שאם עליונותו של האל מוצדקת בשימוש בכוח בלבד, הרי שהשטן רשאי למרוד כנגד רודנות זו.
שירה של אמילי דיקינסון כפי הנראה - ללא הפתעה מציג את האל כמי שמתיר לסבל לשרור בעולם.
מארק טוויין העלה טענות כנגד האל בספר שפורסם לאחר מותו, התנ"ך על פי מארק טוויין: רשמים אודות גן העדן והמבול. בין היתר מזכיר טווין את "החולי המרדים" באפריקה, המלריה.
איוון קרמזוב, גיבור האחים קרמזוב מאת דוסטויבסקי, מביע טיעונים דיסתאיסטיים במהלך הספר.
במחזהו של אלי ויזל "משפט האל" (1979), ניצולי פוגרום שבוצע בכפר יהודי במאה ה-17 מעמידים את אלוהים למשפט באשמת אכזריות ואדישות לסבלם. המחזה מבוסס על "משפט" דומה בו השתתף ויזל יחד עם אסירים נוספים במחנה הריכוז אושוויץ בשואה הנאצית, אך מתייחסת גם לאירועים דומים בהיסטוריה היהודית דוגמת המשפט שערך הרב החסידי לוי יצחק מברדיצ'ב: "גברים ונשים מוכרים, מעונים ונרצחים. אכן, הם קורבנות של בני תמותה. אך הרוצחים רוצחים בשם האל. אמנם, לא כולם. אך די בכך שאחד מהם יהרוג למען תפארת האל - והאשמה תרבץ לפתח האל. כל הסובל או הגורם לסבל, כל אישה הנאנסת, כל ילד המעונה - כולם מרשיעים אותו... שמע נא - או שאחראי הוא למעשים, או שאינו אחראי. אם כן - הבה נשפוט אותו. אם לאו - יחדל הוא מלשפוט אותנו."
ה-BBC הפיק בשנת 2008 סרט טלוויזיה על פי מחזהו של אלי ויזל, שנקרא: God on Trial- משפט האל
טענות דומות באשר למוסריות קלוקלת של האל העלו כותבים כסלמאן רושדי ("פסוקי השטן") ואנה פרובוסט: "מדוע לכם לבטוח באל שמעולם לא העניק לנו את הספר הנכון? לאורך ההיסטוריה, העניק ספרים ליהודים, לנוצרים ולמוסלמים. ישנם קווי דמיון רבים בין הספרים, אך יש גם סתירות רבות. עליו לשוב וליצור בהירות ולא ... לגרום לבני האדם להילחם על צדקתם. תשובתי האישית לשאלתך, 'האם עלינו לבטוח באל שכזה' - שלילית."
ביצירות מדע בדיוני ופנטזיה רבות מוצגות השקפות דיסתאיסטיות ואף מלתואיסטיות נוקבות. כך, לדוגמה, בסדרת הטלוויזיה מסע בין כוכבים נדרש צוות האנטרפרייז להתמודד עם ישויות אלוהיות ולמנוע מהן להשליט שלטון רודני על גזעים שונים ואילו בספרי חומריו האפלים נדרש הלורד עזריאל להתמודד עם אלוהים המכונה בספר "הסמכות".
ראו גם

תביעות נגד אלוהים
ביקורת על הדת
מישל קובין

מישל (מיכל) קובין היא שחיינית עבר ישראלית, אלופה ושיאנית ישראל בשחייה. בעלת 3 מדליות מהמכביה.
ביוגרפיה

קובין התאמנה בקבוצת השחייה של הפועל ימק"א ירושלים, בהדרכתם של המאמן דוד סיבור, "סוכו" ועוזר המאמן ברי אבנר.
ביוגרפיה > 1979

באליפות ישראל בשחייה שנערכה בשנת 1979 זכתה קובין ב-4 מדליות, 3 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:15.78 דקות, אחרי חברתה לקבוצה ליאור בירקאן (2:14.06 דקות) ולפני עופרה מוניוז מהפועל מטה יהודה (2:20.02 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:41.99 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 4:39.71 דקות ולפני עופרה מוניוז (4:48.10 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:44.61 דקות, אחרי ליאור בירקאן שקבעה שיא ישראלי חדש של 9:40.49 דקות ולפני עופרה מוניוז (9:58.48 דקות). מדליית ארד, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:03.44 אחרי מירב הדר מהפועל שפיים (1:02.36 דקות) וליאור בירקאן (1:02.48 דקות).
ביוגרפיה > 1980 > שיאנית ישראל

בתחרות שנערכה בארצות הברית בחודש מאי 1980 קבעה קובין שלושה שיאים ישראלים, שיפור לשיאיה של ליאור בירקאן בת אגודתה, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.80 דקות (2:13.82 דקות), במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:37.41 דקות (4:39.71 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:36.06 דקות (9:40.49 דקות).
באליפות ישראל בשחייה שנערכה בווינגייט בסוף אוגוסט 1980 זכתה קובין בשתי מדליות, כסף וארד. מדליית כסף במשחה ל-800 מטר בתוצאה של 9:45.73 דקות, אחרי בירקאן (9:43.83 דקות) ולפני הדר רובינשטיין שקבעה שיא ישראלי חדש לגילאי 13 ו-14 של 9:49.89 דקות ומדליית ארד, במשחה ל-200 מטר חופשי, אחרי עופרה מוניוז ששיפרה את שיאה הישראלי של קובין והעמידה אותו על 2:11.95 דקות ופאבי סקולורובסקי מהפועל תל אביב.
ביוגרפיה > 1981

בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ בתחילת יולי 1981 סיימה קובין במקום שישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.78 דקות ובמקום שמיני במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:36.96 דקות.
ביוגרפיה > 1981 > המכביה ה-11

שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-11 שנערכו בבריכת השחייה של אוניברסיטת תל אביב זכתה קובין ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד. מדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 4:33.00 דקות, שיפור לשיא של ליאור בירקאן (4:34.67 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי הדר רובינשטיין (4:31.37 דקות) ובמשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש נוסף של 9:21.97 דקות, שיפור לשיא של בירקאן (9:35.37 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונישבר על ידי רובינשטיין (9:14.12 דקות). מדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:13.09 דקות.
הערות שוליים

↑  אלופי השחייה ל-1979, מעריב, 24 באוגוסט 1979
↑  התוצאות בסוף השבוע, מעריב, 26 באוגוסט 1979
↑  התוצאות אתמול, מעריב, 27 באוגוסט 1979
↑  אלכס פרלסמן, מיכל קובין שיפרה בארה"ב שלושה שיאי שחיה בחתירה, מעריב, 7 במאי 1980
↑  אלכס פרלסמן, 21 מטחי-כבוד בבריכת השחיה, מעריב, 31 באוגוסט 1980
מפלגת העבודה (ברזיל)

ערך זה עוסק במפלגה בברזיל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  ברזיל 
 מייסד:  Ivete Vargas 
 מנהיגים:  רוברטו ג'פרסון
 תקופת הפעילות:  1981 – 9 בנובמבר 2023 (כ־42 שנים) 
 אידאולוגיות:  לאומיות ברזילאית שמרנות
 מטה:  ברזיליה 
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 נציגויות בפרלמנטים
 הבית התחתון בקונגרס:  19 / 513
 הסנאט בקונגרס:  2 / 81
 www.ptb.org.br
 
מפלגת העבודה הברזילאית (בפורטוגזית: Partido Trabalhista Brasileiro ובראשי תיבות - PTB), היא מפלגה בברזיל, ששורשיה בשנת 1945, בתקופת הרפובליקה הברזילאית השנייה וכהונותיו של הנשיא ז'טוליו ורגאס.
משתפת פעולה עם תנועת O Brasil pode mais.
המפלגה ההיסטורית פוזרה על ידי המשטר הצבאי בברזיל בשנת 1964, אך בשנת 1981 הוקמה המפלגה מחדש, תוך זיקה לקודמתה ההיסטורית. כיום המפלגה היא מפלגת ימין. המפלגה ההיסטורית הייתה מפלגת מרכז-שמאל, שעיקר כוחה באנשי האיגודים המקצועיים בברזיל.
בימיה הראשונים של המפלגה הייתה המפלגה אחת משלוש מפלגות דומיננטיות בפוליטיקה הברזילאית. לצד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שאף היא הוקמה על ידי אנשי ורגאס כמפלגת מרכז - ימין, ומפלגת הימין האיחוד הלאומי הדמוקרטי, ביטאה המפלגה את הזרם השמאלי המתון בפוליטיקה הברזילאית של הרפובליקה הברזילאית השנייה.
המפלגה נוצרה ופעלה בצילו של ורגאס, שהיה הדמות הדומיננטית בפוליטיקה הברזילאית באמצע המאה ה-20. המפלגה נתמכה על ידי השמאל והאיגודים המקצועיים. בין 1945 ל-1962 הייתה המפלגה הכוח השלישי בגודלו בברזיל, ובבחירות לקונגרס ב-1962 הייתה המפלגה השנייה בגודלה.
המפלגה הייתה אחת מהמפלגות שהביאו לבחירתו מחדש של ז'טוליו ורגאס בשנת 1950 לכהונת נשיא ברזיל. מאחר שהמפלגה עבדה בשיתוף פעולה הדוק עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית שהוקמה אף היא על ידי תומכי ורגאס, היא נשארה בעמדת כוח כאשר נבחר לנשיאות נציג הסוציאל-דמוקרטים, ז'וסלינו קוביצ'ק, בשנת 1955.
לאחר התאבדותו של ורגאס, בשנת 1954, הפך ז'ואו גולאר לדמות המרכזית במפלגה, ביחד עם הפוליטיקאי הפופוליסט לאונל בריזולה, שהיה גיסו של גולאר. על פי החוקה הברזילאית באותם הימים, הבחירות לתפקיד סגן הנשיא נפרדו מן הבחירות לתפקיד הנשיא, וכך, כאשר נבחר לנשיאות איש הימין ז'אניו קאדרוס, בשנת 1960, הצליח גולאר להיבחר לסגנו. כאשר התפטר קאדרוס בשנת 1961 נבחר גולאר לנשיאות. גולאר הודח בהפיכה צבאית בשנת 1964. המשטר הצבאי אסר על פעילות המפלגה, והיא פורקה בשנת 1965.
בשנת 1981 התיר המשטר הצבאי את התאגדותן של המפלגות בברזיל. איבט ורגאס, אחייניתו של ז'טוליו ורגאס, הייתה לנשיאת המפלגה, וייסדה אותה מחדש. בגלגולה הנוכחי המפלגה היא מפלגת מרכז ימין. פלג בראשותו של ליונל בריזולה פרש מן המפלגה והקים את מפלגת השמאל - מרכז מפלגת העבודה הדמוקרטית המכונה PTD.
בבחירות האחרונות לקונגרס, שנערכו ב-6 באוקטובר 2002, זכתה המפלגה ל-26 מתוך 513 מושבים בבית הנבחרים, ו-3 מתוך 81 המושבים בסנאט. כיום המפלגה היא חברה בקואליציה שהקים נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה.
מסע לגיל ארבע

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אורי אורלב
 איורים:  אורה איל
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאה ראשונה - הוצאת עם עובד הוצאה שנייה ושלישית - הוצאת זמורה ביתן
 תאריך הוצאה:  הוצאה ראשונה - 1985  הוצאה שנייה - 2005  הוצאה שלישית - 2015
 מספר עמודים:  24
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001003806, 002482380, 003793376
מסע לגיל ארבע הוא ספר מאת אורי אורלב, המשתמש בספרות התפתחותית אשר מטפלת בשלב הגמילה, שלב שהילדים צריכים לעבור בעזרת ההורים כדי להשתחרר מהתלות.