stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ספוטלייט
עלילה

ביולי 2001 הצטרף למערכת "הבוסטון גלוב" מרטי ברון, שמונה לעורך הראשי החדש. בישיבת העורכים הראשונה, דן ברון בכתבה שפרסם העיתון על כומר שהתעלל מינית בילדים, בשש קהילות שונות לאורך 30 שנה, וטענה מצד עורך דינם של הקורבנות, מיטשל גרבדיאן, על כך שהקרדינל המקומי ידע על כך. ברון מחליט שהעיתון יגיש בקשה לבית המשפט לחשוף מסמכים שיאשרו את טענת עורך הדין, זאת על אף שפנייה כזו תתפרש כתביעה נגד הכנסייה הקתולית רבת ההשפעה בבוסטון. ברון נפגש עם סגן העורך בן ברדלי ג'וניור ועם וולטר רובינסון, ראש צוות ספוטלייט (Spotlight), צוות התחקירים של העיתון ומבקש מהם לחקור את הפרשה. צוות ספוטלייט כולל בנוסף לרובינסון, את העיתונאים מייקל רזנדס, סשה פייפר ומאט קרול.
הסרט עוקב אחר הליך התחקיר העיתונאי המקיף והמעמיק שבמהלכו מצליח צוות ספוטלייט לאסוף עדויות על הפרשה. רזנדס משכנע את עו"ד גרבדיאן לשתף עמו פעולה, הוא מצליח לשים ידו על מסמכים שחושפים שראשי הכנסייה ידעו על מקרי ההתעללות ולא פעלו למניעת הישנותם, במקום זאת העבירה הכנסייה את הכמרים הסוררים לקהילות אחרות שם המשיכו לפגוע בילדים. פייפר מתחקרת קורבנות של הכנסייה והיא ורובינסון מתעמתים עם עו"ד אריק מקליש שסגר לפני שנים עשרות מקרים של התעללויות בפשרות מחוץ לבית המשפט. ברון מתעקש שהסיפור העיקרי לא נגמר רק במספר כמרים שהתעללו בילדים, אלא באירוע נרחב הרבה יותר ומניע את הצוות לחשוף את הטיוח השיטתי מצד הכנסייה והמערכת שאפשרה זאת לאורך שנים.
רובינסון מגלה שבעקיפין גם לו יש חלק בהשתקת הפרשה, לאחר ששנים קודם לכן הגיעו לידיו עדויות על המעשים, אך הוא לא ייחס להם חשיבות רבה מדי. הוא משכנע את חברו ג'ים סאליבן, ששימש עורך דין מטעם הכנסייה, לאשר לו כמקור את רשימת הכמרים המתעללים אותם מתכוון העיתון לחשוף.
בכתבה שפרסם העיתון בתחילת 2002, חשף הצוות את הפרשה ובה עדויות על הטיוח מצד הכנסייה. לאחר פרסום הכתבה מוצפת המרכזייה של העיתון בפניות מצד קורבנות נוספים. בכתוביות הסיום למדים הצופים כי צוות ספוטלייט פרסם קרוב ל-600 כתבות המשך על הפרשה, 249 אנשי הכנסייה הואשמו באופן פומבי בהתעללות מינית ומוערך כי היו כ-1,000 קורבנות באזור בוסטון בלבד. מקרים רבים נוספים של התעללות נחשפו בערים רבות אחרות בארצות הברית וברחבי העולם.
שחקנים ודמויות

מארק רופאלו - מייקל רזנדס - עיתונאי בבוסטון גלוב, עורך צוות ספוטלייט
מייקל קיטון - וולטר "רובי" רובינסון - עיתונאי חוקר בבוסטון גלוב, ראש צוות ספוטלייט
רייצ'ל מקאדמס - סשה פייפר - כתבת בבוסטון גלוב, חברת צוות ספוטלייט
לייב שרייבר - מרטי ברון - עורך ראשי בבוסטון גלוב, עיתונאי יהודי שעבד קודם לכן במיאמי הראלד
ג'ון סלאטרי - בן ברדלי ג'וניור - סגן עורך אחראי בבוסטון גלוב
בריאן דרסי ג'יימס - מאט קרול - עיתונאי חוקר בבוסטון גלוב, חבר צוות ספוטלייט
סטנלי טוצ'י - עורך הדין מיטשל גרבדיאן, נלחם להביא צדק לקורבנות ההתעללות
ג'ימי שרידן - עורך הדין ג'ים סאליבן, שימש הסניגור מטעם הכנסייה של עשרות כמרים מתעללים, חברו של רובינסון
בילי קרודופ - עורך הדין אריק מקליש, ייצג עשרות מקרים של ילדים שעברו התעללות
לן קריו - הקרדינל ברנרד לו, ראש הכנסייה הקתולית באזור בוסטון
ניל האף - פיל סביאנו, אחד מקורבנות ההתעללות המינית, ראש ארגון המאגד קורבנות
פול גילפויל - מונסיניור פיטר קונלי מהכנסייה הקתולית
מייקל סיריל קרייטון - ג'ו קרואלי, אחד מקורבנות ההתעללות המינית
הפקה וצילום

פרשת ההתעללות המינית בילדים על ידי אנשי הכנסייה הקתולית הציתה את סקרנותם של המפיקים בלאי פאוסט וניקול רוקלין, כשחקרו על הנושא החליטו להפיק סרט שבמרכזו לא הפרשה עצמה אלא העיתונאים שחשפו אותה. ב-2009 הם החלו לרכוש את הזכויות ל"סיפורי החיים" של העיתונאים המעורבים בפרשה. בשלב הבא פנו לחברת ההפקה "Anonymous Content" שבהנהלת סטיב גולין ומייקל שוגר על מנת שתסייע להם במציאת תסריטאי ובמאי. ב-2011 נבחר טום מקארתי לבמאי הסרט וג'וש סינגר לתסריטאי, הם החלו לפתח את הסיפור, באמצעות שורה של ראיונות עם העיתונאים והעורכים הקשורים לפרשה, כשמקארתי הפך במהלך התהליך לשותף לכתיבת התסריט.
צילומי הסרט החלו בספטמבר 2014 בבוסטון, ובוצעו בין השאר במערכת בוסטון גלוב, בפנוויי פארק ובספרייה הציבורית של בוסטון. כמו כן בוצעו צילומים באוניברסיטת מקמסטר שבהמילטון, קנדה ובכנסיית סיינט בזיל בטורונטו.
ביקורת

הסרט זכה לשבחי מבקרי הקולנוע, וקיבל דירוג של 98% מקרב מבקרי הקולנוע הבכירים באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes. אן הורנדיי מהעיתון וושינגטון פוסט ציינה כי הסרט הצטרף לסרטים "כל אנשי הנשיא" ו"האזרח קיין" בפנתאון סרטי העיתונות. היא שיבחה את במאי הסרט טום מקארתי שהצליח להציג בסרטו את עולם העיתונות בצורה משכנעת ומדויקת עד הפרט האחרון. ג'ו מורגנסטרן מוול סטריט ג'ורנל שיבח את עושרו ומורכבותו של הסרט, את אנסמבל השחקנים וציין שמדובר בסיפור מרגש, מלא בדמויות בלתי נשכחות. פיטר טרוויס מרולינג סטון הילל את מקארתי על התסריט העשיר שכתב, ללא שמץ מ"השטויות ההוליוודיות", ואת צוות השחקנים שלדבריו לא יכול היה להיות טוב יותר או מחויב באופן מלא יותר.
ולטר רובינסון, ראש צוות ספוטלייט שדמותו בסרט מגולמת על ידי מייקל קיטון, ציין כי הסרט הצליח לשקף בצורה אמינה ומדויקת את העבודה העיתונאית שנעשתה בפרשה.
פרסים ומועמדויות

זכייה בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר
מועמד לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר - טום מקארתי
זכייה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - טום מקארתי, ג'וש סינגר
מועמד לפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר - טום מקארדל
מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - מארק רופאלו
מועמד לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר - רייצ'ל מקאדמס
מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה
מועמד לפרס גלובוס הזהב לבמאי הטוב ביותר - סרט קולנוע - טום מקארתי
מועמד לפרס גלובוס הזהב לתסריט הטוב ביותר - טום מקארתי, ג'וש סינגר
זכייה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר
מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר
מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר (מארק רופאלו)
זכייה בפרס רוברט אלטמן לאנסמבל הטוב ביותר
זכייה בפרס הסרט הטוב ביותר
זכייה בפרס התסריט הטוב ביותר - טום מקארתי, ג'וש סינגר
זכייה בפרס העריכה הטובה היותר - טום מקארדל
זכייה בפרס הבמאי הטוב ביותר - טום מקארתי
זכייה בפרס האנסמבל הטוב ביותר
מועמד לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר - רייצ'ל מקאדמס
הסרט העצמאי הטוב ביותר
התסריט הטוב ביותר
האנסמבל הטוב ביותר
פרס סוני בונו לטום מקארתי עבור החזון לסרט.
השחקן הטוב ביותר - מייקל קיטון
זכייה בפרס הסרט הטוב ביותר
זכייה בפרס הבמאי הטוב ביותר (טום מקארתי)
זכייה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר (טום מקארתי, ג'וש סינגר)
זכייה בפרס האנסמבל הטוב ביותר
מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר (מייקל קיטון)
מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר (מארק רופאלו)
מועמד לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל מקאדמס)
מועמד לפרס הפסקול הטוב ביותר (הווארד שור)
זכייה בפרס הסרט הטוב ביותר
זכייה בפרס התסריט הטוב ביותר
זכייה בפרס הסרט הטוב ביותר
זכייה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר
פרס האנסמבל הטוב ביותר
מועמד לפרס הבמאי הטוב ביותר
מועמד לפרס העריכה הטובה ביותר
מועמד לפרס הפסקול הטוב ביותר
מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר (מארק רופאלו)
מועמד לפרס שחקנית המשנה הטובה ביותר (רייצ'ל מקאדמס)
זכייה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר
רצח צ'רי ג'ו בייטס

צ'רי ג'וזפין בייטס (באנגלית: Cheri Josephine Bates;‏ 4 בפברואר 1948 – 30 באוקטובר 1966) הייתה סטודנטית בשנתה הראשונה במכללה הקהילתית של ריברסייד ותושבת עיר זו אשר נרצחה בדקירות סכין בפלג גופה העליון בליל כל הקדושים בעת ששהתה בשטח המכללה כדי ללמוד בספרייה באותו הערב. אף על פי שהשתלשלות האירועים בפשע עצמו די ברורים למשטרה ולרשויות בארצות הברית, זהות הרוצח לא פוענחה.
בייטס עצמה הייתה תלמידה פופולרית בתיכון "ראמונה" בעיר ריברסייד, תלמידה מצטיינת ומעודדת של קבוצות הספורט באותו התיכון. היא התגוררה בעיר ביחד עם אביה, ג'וזף, ששירת כמכונאי בבסיס חיל הים בקורונה לאחר שהוריה נפרדו (אמה התגוררה גם היא בעיר זו) ואחיה הבכור שירת בחיל הים האמריקאי. צ'רי, שעבדה למחייתה בבנק המקומי, נרשמה ל"מכללה הקהילתית של ריברסייד" בציפייה ללמוד לתואר ולהשתלב כדיילת אוויר.
לאחר 30 יום מהרצח, ב-29 בנובמבר 1966, נשלח מכתב "התוודות" שנכתב עם מכונת כתיבה מאדם שטען להיותו הרוצח וטענה כי בייטס איננה הקורבן הראשון שלו. המכתב נשלח לעיתון "ריברסייד אנטרפרייז" ועותק שלו נשלח מהמחבר גם למפקד משטרת ריברסייד. לאחר חצי שנה נשלחו שלושה מכתבים שנכתבו בכתב יד מסורבל, שיועדו למערכת אותו העיתון, משטרת ריברסייד ואביה של צ'רי ג'ו בייטס, וטענו כי "היא/בייטס הייתה צריכה למות! יהיו עוד!". שלושת המכתבים היו עם שני בולים על המעטפה של כל אחד מהם, מאפיין שלימים יהיה של רוצח הזודיאק, מה שהוביל את משטרת ריברסייד לחשוד כי אותו האדם שרצח את צ'רי ג'ו בייטס עבר לגור במפרץ סן פרנסיסקו והוא הרוצח הסדרתי שמטיל אימה על אותו האזור עם מכתבים ביזאריים.
תיאור המקרה

בערב 30 באוקטובר 1966 יצאה הסטודנטית בת ה-18 צ'רי ג'ו בייטס, צעירה מקומית תלמידת שנה א' שזה עתה התארסה לבן זוג מסן פרנסיסקו, מהספרייה של המכללה הקהילתית בריברסייד (עיר באזור לוס אנג'לס) בה שהתה עד לשעת הסגירה (9 בערב) לכיוון רכבה והתכוונה לנסוע בחזרה למגוריה, היא גילתה שהמכונית לא מניעה (מכתב שנשלח חודש לאחר מכן על ידי מי שטען שהוא הרוצח העלה את הטענה שבזמן שבייטס שהתה בספרייה הוא פתח את מכסה המנוע שלה ותלש את החוטים מן המצבר כך שבייטס תאלץ להיות מחוסרת תחבורה ותקורקע לסביבת הספרייה), היא קיבלה הצעה לעזרה מהאדם שבקרוב מאוד ירצח אותה ולפי היענותה להצעת ה"עזרה" שלו, ככל הנראה היה אדם מוכר לה ולא זר לחלוטין. בשעה 22:30 בערך נשמעה צרחה (או לפי מקורות אחרים צרחה אחת חזקה והשנייה מעומעמת) מהאזור בו שהתה בייטס, שדווחה על ידי דיירי המכללה לרשויות.
בייטס נמצאה בשעה 6 בבוקר למחרת דקורה למוות בקרבת שני מבנים נטושים וישנים של המכללה שיועדו להריסה במרחק כמה דקות מהספרייה בה נמצא רכבה המושבת. בשל העובדה שארנקה של בייטס נמצא לכאורה "בלא התעסקות" לידה לא עלה חשד שנרצחה כחלק משוד והעובדה שבגדיה לא הופשלו נפסל חשד שהיה מדובר באונס ורצח. באזור זירת הרצח נמצאה חתיכת שעון טיימקס (אנ') שבור (מדגם שנמכר בבסיסים צבאיים, וייתכן שיובא מאנגליה) שצולם בתחנת המשטרה כ"נעצר ב-12:24" אך השוטרים שבדקו את הזירה מצאו את השעון כשמחוגיו על 9:07 העריכו שבייטס נרצחה בסביבות השעה שבה נשמעה הצרחה שדווחה מהמעונות.
ממצאי זירת הרצח מעידים על כך שצ'רי נאבקה ברוצח שלה שכן על הקרקע שבקרבת גופתה נראו סימני גרירה והתנגדות מצדה לרוצח שלה ובנוסף תאי עור ושערות שככל הנראה שייכים לרוצח נמצאו מתחת לציפורניה ובידיה, ככל הנראה המאבק לא הספיק שכן היה לו יתרון עם סכין קטנה בגודל 2–3 אינץ' וברוחב של חצי אינץ' כדי להכניע אותה. הנתיחה שלאחר המוות הראתה כי צ'רי אכלה מנה כשעתיים לפני שנרצחה, בסביבות השעה 22:15, מה שמשאיר את החוקרים ללא ידע מה עשתה בשעה וחצי שבין עזיבתה את הספרייה לבין הירצחה (אם הרוצח שטוען כי ניגש אליה כמעט ישר לאחר שעזבה את הספרייה דובר אמת, הרי שחלק ניכר מ-90 הדקות שעברו עד להפסקת לבה לפעום בשל המתקפה שלו היו בחברתו אך לא ברור היכן, שכן זירת הרצח היא רק מספר דקות הליכה מחניון הספרייה).
צ'רי נדקרה 42 פעמים, רובם לצווארה עד שכמעט נערף ראשה, ובנוסף נחנקה על ידי הרוצח והוכתה במכות פיזיות (ככל הנראה אגרופים ובעיטות) בראשה ובפניה.
חשודים ברצח > רוצח הזודיאק

אף על פי שזהותו אינה ידועה נכון לכתיבת שורות אלה, הרוצח הסדרתי שכינה עצמו "זודיאק" נקשר וגם קשר עצמו למקרה במהלך ראשית שנות השבעים של המאה העשרים.
משטרת ריברסייד גיבשה השערה במהלך פרוץ גל הרציחות של "זודיאק" כי לאור נקודות דמיון בין אופי הכתיבה שלו, השימוש ביותר מבול דואר אחד במעטפות מכתביו והיעדים שבחר למען בתכתובותיו לבין אלה של מחבר המכתבים לגבי רצח צרי ג'ו בייטס - הרי שקרוב לוודאי ומדובר באותו האדם.
רוצח הזודיאק עצמו שמר על שקט של מספר חודשים עד ש"לקח אחריות" במכתב ששלח ללוס אנג'לס טיימס ב-13 במרץ 1971 ובו "נתן קרדיט למשטרה על שנתקלה בפעילות שלו בריברסייד", והוסיף כי זה רק "מהמקרים הקלים, יש עוד הרבה קורבנות בדרום קליפורניה". אף על פי שתחילה סברו כי אכן זה אישוש של חשדם, חוקרי המשטרה ממפרץ בן פרנסיסקו ולוס אנג'לס הבינו כי ככל הנראה מדובר בהודאה שקרית (גם אם ממניע של לקיחת אחריות כדי "להאדיר" את שמו והמוניטין שלו) ובניסיון להתל בהם, לשבש בחקירתם ולהרחיקם לחפש אחריו במקום שלא קשור אליו.
היו הצעות כי רוצח הזודיאק רק כתב את המכתבים ולא ביצע את הרצח בעצמו, אמנם שפת המכתבים מראה על אופי מחשבה מיני שמעולם לא בוטא במכתבי רוצח הזודיאק, מה שמעמיד את ההנחה הזו בספק.
מבדיקת בלשים חובבים שחוקרים את תיק הזודיאק עולה כי בעיר ריברסייד ישנו רחוב בשם "זודיאק", כך שאם טענת רוצח הזודיאק נכונה לגבי היותו רוצחה של בייטס ייתכן שאת השם שלו שאל מהרחוב הזה מכיוון שמעולם לא התייחס לגלגל המזלות המכונה "זודיאק".
חשודים ברצח > רוס סאליבן

זמן קצר לאחר הרצח עלה בקרב עובדי הספרייה, שרצו לסייע למשטרה המקומית בחקירה, שמו של תלמיד מבוגר יחסית בשם רוס סאליבן שהכיר את בייטס מכיוון שהייתה חברתה הטובה ביותר של גיסתו (אחיו שהיה תלמיד פופולרי בניגוד אליו נשא אותה לאישה 24 ימים לפני הרצח), שהתאים לתיאור הפנים של הרוצח הזודיאק בקלסתרון המפורסם - מדובר באדם ממושקף בלונדיני ועב בשר (שקל בשלב מסוים 150 ק"ג לפני שרזה ל-125 ק"ג) עם תספורת Widow's Peak אך בגובה 1.88 מ' (שנחשב לגבוה בעוד שרוצח הזודיאק תואר כאדם גוצי) שלמד במכללה ועבד כספרן וסדרן ספרים שתקן והיה ידוע בתמהונותו (נהג ללבוש בגדים ארוכים ומעיל גם בקיץ וגם בחורף ובאורך חריג לא החליף הרבה פעמים בגדים, לכן נבע ממנו ריח זיעה לדברי התלמידים) וברקע החריג שלו (אביו ואמו נפטרו בעודו צעיר), הוא תואר כמתבודד ושקט שלפעמים מנסה את מזלו בפלירטוטים עם בנות מקובלות וצעירות ממנו, שסבל מדיסלקסיה ומאוצר מילים "קצת מצומצם", ושכותב שירה מוזרה וכמי שמסתדר רק עם האחראית עליו בספריית המכללה. ביממה לאחר שנרצחה בייטס לקח באופן חריג חופש מהעבודה (היה עובד במשך כל השנה, גם כשלקח פעם הפסקה מהלימודים) ובתום השנה ביקש העברה (טרנספר) למכללה אחרת. בשלב מסוים בחייו התאשפז במוסד לחולי נפש בצפון המדינה (קרוב למפרץ סן פרנסיסקו) ונעצר פעם בעוון התערטלות בציבור ובעוון לכידת אדם בתוך תא טלפון ציבורי כשהוא מונע ממנו לצאת בעודו עירום כשהוא חוסם את היציאה מהתא, האדם חייג למשטרה והוגשה נגד סאליבן תלונה על הטרדה מינית. לדברי חברי אחיו הצעיר והמקובל אפילו אחיו הציע פעם כי ייתכן שרוס הוא הרוצח של בייטס, אולם מעולם לא פנה לרשויות. סאליבן עבד כטבח במסעדה בסן פרנסיסקו עד שנפטר מסרטן בשנת 1977 בעוד שהמכתב האותנטי האחרון מרוצח הזודיאק לכאורה התקבל בשנה שלאחר מכן כך שמועמדותו של סאליבן כחשוד בתיק הזה לפחות נותרת בספק. בסדרה "המרדף אחר רוצח הזודיאק" נטען כי מרישומי התואר שלו בריברסייד עולה כי סאליבן לקח קורס בקריפטוגרפיה ואף התפרסם בעיתונות פעם כאשר ביים סרט אימה חובבני בשנות העשרים שלו.
חשודים ברצח > ביל בנט (האקס האלים)

מבדיקת המשטרה לאחר הרצח עולה כי לבייטס היה אקס אובססיבי בן שכבתה מהתיכון בשם ביל בנט, שכונה בחומר החקירה שפורסם בפומבי בשם הבדוי: "בוב בארנט", הוא זעם על כך שצ'רי נפרדה ממנו וכעס על כך שהודיעה לו כשבוע לפני הירצחה שהיא התארסה לבן הזוג הנוכחי שלה מסן פרנסיסקו (הייתה עדות של עובר אורח ליד השיחה בה בישרה לבנט על אירוסיה שהאקס סטר לה ושאל אותה: "שינית כבר את דעתך?"). בערב הרצח בנט שהה במגרש הכדורסל של המכללה ושיחק עם חבריו ואז צ'רי הגיעה לדבר איתו מסיבות לא ידועות, לאחר שהלכה לספריה הוא סינן לחבריו: "הכלבה הזאת הולכת לספריה". ב-1968 חבר של בנט שהיה אסיר מרצה עונש ביקש להתוודות בפני הסוהרים כי בנט הוא הרוצח של בייטס, אותו אסיר עבר בדיקת פוליגרף ונמצא דובר אמת וסיפורו היה רציף מבלי סתירות גם לסוהרים וגם לחוקר הפוליגרף. חבר נוסף של בנט טען כי בבוקר של 31 באוקטובר 1966 הגיע בנט אליו מייבב בבכי וטען כי "חיסל את בייטס", אותו חבר של בנט עבר בדיקת פוליגרף ונמצא דובר אמת. חברו הטוב ביותר של בנט מימי המכללה טען כי ב-2:30 לפנות בוקר של 31 באוקטובר 1966 נתקל בבנט במסעדה בשם "הצב הירוק", בנט ביקש מאותו האדם לעשות לו טובה ולתת לו טרמפ בחזרה לקולג' בריברסייד בטענה כי "הוא צריך לחפש משהו שאיבד". החבר עבר פוליגרף ונמצא דובר אמת בכל השאלות מלבד בשאלה: "האם ייתכן ששהית בזירת הרצח של צ'רי בזמן האירוע?". בנט נלקח לבדיקות פוליגרף אך לא עמד בלחץ של השאלות הקשות שהפנו אליו החוקרים וגרם למפעיל הפוליגרף לצאת מכליו ולצעוק: "תיקחו את המזדיין הזה מכאן". אחותו של בנט שירתה בבסיס "נורטון" של חיל האוויר האמריקאי ומעדויות של קרוביו היא אכן נתנה לו שעון שיובא מאנגליה במתנה שנעלם לאחר הירצחה של בייטס ולכאורה דרכה גם היה יכול לרכוש נעליים צבאיות. ב-1998 בנט שהיגר לקנדה נלקח עם הגעתו לשדה התעופה באונטריו לחקירה בידי ה-FBI לאחר שלמשטרת ריברסייד הגיעה עדות שהוא מתכנן להגיע לרגל חג המולד לאזור העיר, בחקירה נלקחו ממנו בדיקות דנ"א שונות (רוק, עור ושיער) ונשלחו למעבדת הגנטיקה של ה-FBI בווירג'יניה, הדו"ח מציין כי הנחקר היה פאסיבי ושידר התנהלות של "מה לקח לכם כל כך הרבה זמן?" בזמן החקירה שגרמה להתחזקות חשדותיהם, אך לא נמצאה התאמה בינו לבין הדנ"א שנלקח מהממצאים שנתגלו בידה של בייטס.
חשודים ברצח > רוברט האוסן

רוברט ר. האוסן היה מכונאי בשירות חיל הים האמריקאי ב-Mare Island שצמוד לואלחו בה התחילו מקרי רוצח הזודיאק. ייתכן שבעת שירותו הכיר את אביה של הנרצחת שכן שניהם עבדו באותו המקצוע ובאותו החיל. העיתונאי, דייב פיטרסון, שסיקר את נושאי המשטרה בעיתון "ואלחו טיימס הראלד" שלח בסביבות שנת 1970 מכתב לחוקר משטרה מקומי בשם ג'רי בו טען כי הנרצחת ביקרה את רוברט האוסן ביחד עם ארוסה והוריו בסוף השבוע לפני הירצחה שבו שהתה במפרץ סן פרנסיסקו וכי ראשי התיבות "rh" בסיום השיר המטריד מגב שולחן הסטודנט שנמצא במכללה תואמים את אלה של האוסן. פיטרסון כתב כי המשטרה בריברסייד מחפשת "אדם כבד משקל עם זקן" כחשוד ברצח צ'רי ג'ו בייטס אך לא נימק מאין השיג את המידע, וביקש מאותו החוקר לוודא האם מידת נעליו הצבאיות של האוסן תואמות לנעליים הצבאיות (Wing-Walkers במידה 44) שלבש רוצח הזודיאק באגם בריאסה ברצח של ססיליה אן שפרד שם ב-27 בספטמבר 1969.
חשודים ברצח > קליאופוס מרטין

קליאופוס פ. מרטין (נולד ב-15 באוקטובר 1917) היה אחד מעובדי האחזקה במכללה הקהילתית בריברסייד וייתכן שאף היה העובד שגילה את גופתה של צ'רי ג'ו בייטס בעת פטרול הבוקר שלו.
למרטין היה עבר פלילי, הוא נאשם כי בשעות הערב ב-28 בפברואר 1962, בעודו בן 44 לצד חברו בן ה-47 ובנו של אותו החבר שהיה בן 26 בעת המקרה, לקח חלק במרדף אלים בנסיעה בטנדר לאורך ארבעה מייל בעיר סן ברנרדינו אשר כלל השלכת אבנים שאורגנו בחלקו האחורי של הטנדר לעבר רכבם של 4 נערים, אותם לא הכיר כלל טרם האירוע, ניסיון דקירתם עם סכין דרך חלון רכבם בעת הנהיגה ואף מרדף רגלי ותקיפה פיזית שלהם שכללה דקירות והתפרצות לכביש סואן במטרה להשיג את הנערים שנמלטו מפניהם.
הערות שוליים

↑  חקירת הרצח של צ'רי ג'ו בייטס
↑  CHERI JO BATES: RE-EVALUATING THE CRIME SCENE [PART TWO], ZODIAC CIPHERS (באנגלית)
↑  CHERI JO BATES: RE-EVALUATING THE CRIME SCENE, ZODIAC CIPHERS (באנגלית)
↑  ממצאי הדנ"א מזירת הרצחה של בייטס
↑  Riverside Police Department: Letter on Zodiac Connection
↑  A FEMALE AUTHOR AT RIVERSIDE?, ZODIAC CIPHERS (באנגלית)
↑  Zodiac Killer | Was the murderer of Cheri Jo Bates inspired by a similar crime? | Project MK-ZODIAC (An Investigation of the Zodiac Killer), mk-zodiac.com
↑
↑  The Patricia Hautz Mystery
↑  מקרה הרצח של צ'רי ג'ו בייטס
↑  After 50 years, Zodiac hunters, police still seeking Cheri Jo Bates’ killer, Press Enterprise, ‏2016-11-06 (באנגלית)
↑  Detective Kenneth L. Mains (2018-12-14), DNA Testing on Cheri Jo Bates Clothing at AISOCC on 'Hunt for the Zodiac Killer', נבדק ב-2019-05-17
↑  2002 Riverside Expedition
↑  Ross Sullivan
↑  Interesting Letter About Cheri Jo Bates Murder, Zodiackiller.com Discussion Forum (באנגלית)
↑  THE RIVERSIDE GROUNDSKEEPER
אלינה סורסקו

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1986 (בת 38) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 מוקד פעילות:  רומניה 
 תקופת הפעילות:  מ-1994 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בוקרשט 
 שפה מועדפת:  רומנית 
 אתר רשמי
 
אלינה סורסקו (ברומנית: Alina Sorescu; נולדה ב-14 ביולי 1986) היא זמרת ומנחת טלוויזיה רומנייה.
ביוגרפיה

סורסקו נולדה בבוקרשט.
ב-1994 היא זכתה במקום הראשון בפסטיבל מוזיקת הילדים בבוקרשט ולאחר שנתיים זכתה בפסטיבל בשנית.
ב-1997 בגיל אחת עשרה הוציאה את אלבומה הראשון הנקרא "אני אהיה כוכבת" (Voi fi o stea).
ב-1999 היא ביצעה סיבוב הופעות ברחבי אירופה שבמסגרתו הופיעה בקונצרטים בצרפת, איטליה, בלגיה והולנד.
היא למדה פיתוח קול ולאחר מכן היא גם למדה סוציולוגיה באוניברסיטת בוקרשט.
ב-2001 זכתה בפרס בראבו אוטו (Bravo Otto) הגרמני לאומנית פופ נוער הטובה ביותר.
ב-2002 השתתפה בתחרות סלקציה נציונלה בה נבחר הנציג הרומני לאירוויזיון בה הגיע למקום השמיני, בשנה זו גם זכתה בפרס ב-MTV לווידאו הטוב ביותר לזמרת רומנייה.
היא משמשת כמנחה בטלוויזיה הרומנית, היא הנחתה בין היתר את "Ploaia de stele", תוכנית תחרות מוזיקה בערוץ "TVR1", את תחרות היופי "מיס החוף", ב-2008 הנחתה את פסטיבל איל הזהב, היא הנחתה מספר שנים את התחרות לבחירת נציג רומניה לאירוויזיון הילדים. ב-2009 הנחתה את תחרות סלקציה נציונלה ובאירוויזיון 2008 ו2009 הגישה את תוצאות הניקוד הרומני.
היא פעילה בקרן הלאומית הרומנית ליזמות נוער.
דיסקוגרפיה

1997: אני אהיה כוכבת
2000: אלינה
האגף המערבי של הבית הלבן

| --- | --- |

האגף המערבי - בקדמת התמונה. משמאל התמונה גן הוורדים של הבית הלבן
 מידע כללי
 סוג:  אגף, בניין משרדים 
 על שם:  מערב 
 כתובת:  הבית הלבן 
 מיקום:  וושינגטון די. סי. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  מק'קים, מיד ווייט 
 
 קואורדינטות:  38°53′51″N 77°02′15″W﻿ / ﻿38.8974°N 77.0374°W﻿ / 38.8974; -77.0374
  (למפת וושינגטון די. סי. מוגדלת) האגף המערבי של הבית הלבן(למפת וושינגטון די. סי. רגילה) האגף המערבי של הבית הלבן
 
האגף המערבי (באנגלית: West Wing) של הבית הלבן הוא חלק הבניין בו מצויים המשרד הסגלגל, חדר הקבינט האמריקאי וחדר המצב של הבית הלבן, וכן משרדי נשיא ארצות הברית.
הקמת המבנה

בראשית המאה ה-20 נוספו שני אגפים משני צידי הבית הלבן בשל מחסור במשרדים עבור צוות הנשיא אשר הלך וגדל. קודם לכן השתמש צוות הנשיא במשרדים בבניין הקפיטול ובקומה השנייה של הבית הלבן. בניינים אלה נמוכים מהמבנה הראשי של הבית הלבן, ובשל הצמחייה סביבם לא נראים מקדמת הבית. 
לאחר בחירתו של תאודור רוזוולט לנשיא (בעקבות רציחתו של ויליאם מקינלי), ובשל העובדה שלרוזוולט היו ששה ילדים, עברה המשפחה הנשיאותית להתגורר באזור הקומה השנייה של הבית הלבן. עקב אילוץ זה הוקם בניין האגף המערבי, וזאת על פי תכנון משרד האדריכלים הניו יורקי מק'קים מיד ווייט. במקור תוכנן המבנה להיות מבנה זמני, והוקם במקום בו עמדו חממות הבית הלבן ואורוות הבית הלבן. על פי התכנון המקורי היה צריך חדר הנשיא להיות במרכז המבנה - המקום בו נמצא כיום חדר רוזוולט.
בשנת 1909 הורה הנשיא ויליאם טאפט על שיפוץ המבנה, והוקם המשרד הסגלגל הראשון - המזכיר את שלושת החדרים הסגלגלים שבמבנה הראשי (חדר קבלת הפנים הדיפלומטי, החדר הכחול, והחדר הסגלגל הצהוב).
ב-24 בדצמבר 1929 נשרף מבנה האגף המערבי כתוצאה משריפת חשמל, ובשנת 1933, לאחר בחירת פרנקלין דלאנו רוזוולט, הוחל בבניית בניין משרדים חדש, ובו משרד סגלגל (אובלי) חדש עבור הנשיא. בניין זה שינה את המיקום המרכזי המקורי של משרד הנשיא, כיוון שלחדר לא היו חלונות ולא חדר אליו אור יום.
המיקום החדש של המשרד סיפק לנשיא פרטיות רבה יותר, מאחר שהוא מאפשר לנשיא לעבור מהאגף המערבי למבנה הראשי מבלי לעבור דרך משרדים אחרים.
במהלך תקופת כהונתו של רוזוולט נבנתה במבנה בריכת שחייה עבורו, בשל נכותו. בשנת 1969 בשל מספר העיתונאים הרב שהוקצו לסקר את הבית הלבן הורה ריצ'רד ניקסון על כיסוי הבריכה בה לא נעשה שימוש ובניית מרכז עיתונות מעליה. במרכז עיתונות זה מעניק דובר הבית הלבן את דיווחיו היומיים. ניקסון שינה את שם החדר המרכזי (אשר קודם לשנת 1929 כונה "החדר הסגלגל הראשון") לשם "חדר רוזוולט", על שם שני הנשיאים בעלי שם זה, הראשון שהקים את המבנה, והשני שהקים את החדר הסגלגל הנוכחי. על פי המסורת, תמונתו של תאודור רוזוולט הרפובליקני תלויה בחדר כאשר שולט נשיא מטעם המפלגה הרפובליקנית, ותמונתו של פרנקלין רוזוולט הדמוקרט תלויה שם בזמן כהונתו של נשיא מטעם המפלגה הדמוקרטית.
כיום, בשל גודלו של צוות הנשיא, חלק מהצוות עובד מבניין משרד ההנהלה ע"ש אייזנהאואר שבעבר שימש את מחלקת המדינה של ארצות הברית.
סדרת הטלוויזיה הפופולרית "הבית הלבן", ששמה המקורי הוא "האגף המערבי" (באנגלית: The West Wing), התמקדה בעובדי אגף זה.
גלריה > הכניסה מהמדשאה הצפונית וגן הוורדים המערבי

הכניסה לאגף המערבי
זקיף חיל הנחתים העומד בפתח הכניסה לאגף המערבי
הנשיא ברק אובמה מקבל את פניו בפתח האגף המערבי של ראש ממשלת אוסטרליה מלקולם טרונבל בביקורו, 2016
מבט על החדר הסגלגל מגן הוורדים
גלריה > הכניסה מהמדשאה הצפונית וגן הוורדים המערבי > מסדרונות האגף המערבי

חדר מצב של הבית הלבן
לשכת היועץ לביטחון לאומי
סגנית הנשיא קמלה האריס, ומנהלת המודיעין הלאומי אווריל היינס מחוץ לחדר הסגלגל
חדר הקבינט בתקופת ממשל ג'ו ביידן
משרד דובר הלבן
חדר העיתונאים של הבית הלבן
מזנון המאס
הנשיא ג'ו ביידן במזנון הקפיטריה "מאס"
גלריה > הכניסה מהמדשאה הצפונית וגן הוורדים המערבי > החדר הסגלגל

מזכירות החדר הסגלגל
הנשיא ג'ו ביידן צופה בטלוויזיה במזכירות החדר הסגלגל
מזכיר המדינה אנתוני בלינקן משוחח בטלפון במזכירות החדר הסגלגל
הנשיא דונלד טראמפ בתדריך הוריקן דוריאן בחדר הסגלגל,2020
הנשיא דונלד טראמפ בתדריך הוריקן דוריאן בחדר הסגלגל,2020
גלריה > הכניסה מהמדשאה הצפונית וגן הוורדים המערבי > משרד סגן הנשיא

סגנית הנשיא קמלה האריס והיועץ לביטחון לאומי ג'ייק סאליבן
משרד סגנית הנשיא בעת ממשל ביידן, 2021
סגן הנשיא מייק פנס בעת ישיבה צוות תגובה להתמודדות עם הקורונה, 2020
משרד סגן הנשיא בתקופת מייק פנס
הנשיא ג'ו ביידן וסגנית הנשיא קמלה האריס
תרשים הקומפלקס של הבית הלבן. האגף המערבי משמאל