stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חינוך פוליטי
מטרות החינוך הפוליטי > א. מטרות קוגניטיביות (ידע ומיומנות)

ידע פוליטי: הקניית ידע פוליטי קשורה להפנמה של ערכים דמוקרטיים. הידע הפוליטי משמש כבסיס להכרת עקרונות הדמוקרטיה, בהם המערכת הפוליטית, גוני החברה השונים, והדילמות המלוות אותם.
כישורי חשיבה: טיפוח יכולות ניתוח, השוואה, הסקת מסקנות, נימוק, שאילת שאלות וחשיבה ביקורתית בקרב כלל הלומדים. מתודה מרכזית המשמשת לכך היא ניתוח של אירועי אקטואליה ומאמרי דעה, והיכולת לבסס נימוקים לעמדות שונות.
כישורי שפה: פיתוח יכולת הבנה וניתוח של טקסטים משלל סוגים - מכתבות ומאמרי דעה, עבור בקריקטורות וגרפים, וכלה במאמרים אקדמיים וספרים אינטלקטואלים עבי כרס. הקניית כישורי השפה והתמודדות עם כל טקסט מאפשרת לבוגר החינוך הפוליטי לפתח אוטונומיה ביקורתית ונגישות לרבדיו השונים של השיח הציבורי.
מטרות החינוך הפוליטי > ב. מטרות נפשיות (ערכיות, רגשיות וחברתיות)

מחויבות לחברה ולמדינה: החינוך הפוליטי בכלל, ולימודי האזרחות בפרט, מבקשים לעורר רגשי אחריות ומחויבות חברתיים. המחויבות באה לידי ביטוי ברגישות חברתית, כבוד לזכויות אדם ומאבק בעוולות. באופן הזה מחנך החינוך הפוליטי לפטריוטיות אזרחית, שייכות לזהות הקולקטיבית ונאמנות לכללי המסגרת הפוליטית הדמוקרטית. בכך נוצר חיבור בין החינוך הפוליטי במדינות הדמוקרטיות בעולם, ובין ההקשר הפרטיקולרי שבו מתקיימת מערכת החינוך.
בניית מוטיבציה לפעולה אזרחית: הידע הנרכש והיציאה מן הבועה, מבקשים ליצור בקרב הלומדים עניין בסוגיות פוליטיות, וחיבור אישי בין מציאות החיים שלהם ובין המרחב הפוליטי הארצי. יש בכך עידוד לנקיטת עמדה וליציאה לפעולה אקטיבית על מנת להשפיע על המתרחש, מן הרמה המקומית ביותר, ועד לזירה הלאומית. החינוך הפוליטי מחובר איפוא לחוויית עשייה ושינוי.
הכלת מורכבות בחברה רבת מחלוקת: חיים בחברה פלורליסטית מגוונת ומרובת זהויות ותרבויות, מחייבים חינוך לסובלנות והכלה של מצבי עמימות ומורכבות - מתוך שאיפה לניהול חיים משותפים המתמודדים באופן תמידי עם מחלוקות.
ניהול שיח פוליטי: החינוך הפוליטי שם דגש על תרגול והתנסות במיומנות ההשתתפות בדיון ציבורי על סוגיות שנויות במחלוקת. בתוך כך נרכשים כישורים נוספים - יכולת לתת כבוד לדעות שונות, להשמיע עמדה לא פופולרית, ולהתמודד באופן מנומק עם בעלי דעות מנוגדות.
'חינוך למורכבות' מחבר לפי אדר כהן את כל המטרות הללו, שכן החינוך הפוליטי חותר להבנת המציאות הפוליטית והחברתית רבת הצדדים מצד אחד, ולהתנהלות אנושית וקשובה כאנשים החולקים מרחב פוליטי-ציבורי משותף מצד שני. בין המטרות שהציע כהן, ובין ממדי החינוך הבלתי פורמלי כפי שנוסחו על ידי ראובן כהנא, יש חפיפה משמעותית, כמו למשל בהתייחסות למעורבות חברתית, אקטיביות בתהליך הלמידה, והתמודדות עם מורכבות ורב-ממדיות. החינוך הפוליטי משתלב היטב במסגרות חינוך בלתי פורמליות, ובראשן תנועות הנוער, ולטענת פרופ' אייל נווה, אף ביתר שאת לאור הרתיעה שקיימת במערכת החינוך הפורמלי לעסוק בחינוך פוליטי. רם כהן, הסביר כי חברה מקוטבת ורבת פנים כמו החברה הישראלית יכולה לחזק את חוסנה כחברה דמוקרטית, באמצעות חינוך לתרבות של מחלוקת, שבתוכה אפשר להצמיח סובלנות ולעורר חשיבה.
בספרו המרד השפוף, הגדיר גדי טאוב עמדה פוליטית כ'תודעה הקשרית': תודעה שהיא ביטוי של הבנת הסדר בו חי האדם - וההשפעה של המדיני, החברתי, הכלכלי, על חייו. לא רק זאת, טען טאוב, אלא שתודעה פוליטית היא "לא משהו שאדם חייב למישהו אחר - להורים, למורים לחברים (...)", היא "משהו שאדם זקוק לו בעצמו." טאוב אף כרך בין תודעה א-פוליטית ובין היעדר תחושת משמעות קיומית בתרבות הישראלית.
מכיוון ששם נוסף לחינוך הפוליטי הוא חינוך לדמוקרטיה, קיים בלבול לעיתים בין חינוך דמוקרטי ובין חינוך לדמוקרטיה. פרופ' גרט בייסטה, חוקר של החינוך הציבורי, הסביר מדוע חינוך דמוקרטי איננו בהכרח חינוך לדמוקרטיה: הוא עמד על ההבדל בכך שחינוך דמוקרטי עושה חינוך דרך דמוקרטיה, כלומר יוצר דמוקרטיזציה של החינוך, אך איננו מבטיח בהכרח כי הלומדים בו יהיו בעצמם בעלי אישיות דמוקרטית, המונעים לפעולה כסובייקטים עצמאיים. בנוסף, כפי שמראה הניסיון בישראל, חינוך לדמוקרטיה מתקיים גם מחוץ לזרם החינוך הדמוקרטי.
פרקטיקות של חינוך פוליטי

החינוך הפוליטי, כפי שבא לידי ביטוי בלימודי האזרחות בישראל, נשען על קונצנזוס פדגוגי ומתודי הכולל ניתוח אקטואליה, קריאת מאמרים, דיון על סוגיות פוליטיות וחברתיות, הצפת שאלות ופתיחוּת למגוון של דעות, ניתוח ביקורתי של כלי התקשורת ושל התבטאויות ונאומים של פוליטיקאים, ויצירת מוטיבציה לאקטיביזם במרחב הקהילתי. אנשי חינוך שונים מסכימים על כך שתפקיד המחנכ\ת בחינוך הפוליטי הוא לחנך לחשיבה ביקורתית ומורכבת על סוגיות שונות.
סולם הפוליטיות של פוּקס:
סער פוּקס, מחנך ופעיל פוליטי איש תנועת החלוץ, הציע את סולם הפוליטיות - כלי פדגוגי המאפשר למחנכים ומחנכות לברר היכן ממוקם התוכן החינוכי שלהם:
האם יש לך ערכים?
האם אתה פועל על פיהם?
האם אתה רוצה לעצב את החברה על פי הערכים האלו?
האם אתה פועל לעצב את החברה על פי הערכים האלו?
האם הערכים והאופנים האלה נמצאים במחלוקת משמעותית מול תפיסות אחרות?
האם אתה מזהה את עצמך כחלק מזרם/תפיסת עולם רחבה/מחנה?
האם אתה פועל בשיטות שמכוונות לחזק את המחנה שלך?
האם אתה פועל בשדה המפלגתי-שלטוני?
לשיטתו של פוקס, המניח כי אנשי חינוך אינם מומחים אובייקטיביים נטולי דעה, חינוך פוליטי במערכת החינוך הבית ספרית נסוב סביב השאלות בסעיפים 1-5. סעיפים 6-8 אינם רלוונטיים למערכת החינוך הממלכתית, משום שהם נכנסים לתוך הספירה האידאולוגית והארגונית.
הפולמוס על החינוך הפוליטי

החינוך הפוליטי עצמו הוא מושא למחלוקת בין אנשי חינוך. בגלל הנטייה ליחס לחינוך הפוליטי, באופן שגוי, אופי של חינוך אידאולוגי, קיימת רתיעה ממנו במסגרות חינוך התופסות עצמן ממלכתיות. במאמר שדן בסוגיית החינוך הדיאלוגי, מפריך יפתח גולדמן את הנייטרליות לכאורה של אנשי החינוך, ומסביר כי
משרד החינוך מכיר בחשיבותם של דיונים בסוגיות אקטואליות טעונות ומעודד את המורים לקיים דיונים כאלה בכיתותיהם. במסגרת דיון כזה, אין מניעה שהמורה יביע את עמדתו האישית או יעדיף עמדות מסוימות על פני אחרות, אך באופן שלא מבטל את דעותיהם של תלמידיו אלא מאפשר להם לפתח חשיבה ביקורתית.
עמדה ברוח דומה ביטאה שירלי רימון-ברכה, מנהלת מינהל החינוך של עיריית תל אביב. היא הסבירה כי לדעתה
חינוך פוליטי הוא חובה. צריך להיות קוהרנטיים במסר הזה: מותר לדבר על פוליטיקה בכיתה, וצריך לדבר. (...) הדרך להתמודד עם (...) שימוע או 'שיחת הבהרה' במשרד החינוך (...) היא לסמוך על אנשי החינוך. פשוט לסמוך עליהם."
מתוך ניסיון לתאר כיצד יש להחזיר את החינוך לתודעה פוליטית אל כותלי בית הספר, הסביר אייל נווה כי
החל מהשליש האחרון של המאה העשרים [הלך ונוצר] תחום החינוך לתודעה פוליטית-אזרחית כשדה מחקרי והתנסותי, הנובע מתוך אי נחת כלפי המצב הקיים, ומחפש דרכים לתיקון ושיקום על ידי החזרת הפוליטיקה (כביטוי של אחריות ושליטה עצמית, ולא כביטוי סיעתי) אל בית הספר, מוסדות החינוך והמרחב בו מתחנכים צעירים. יש הקוראים לכך חינוך לאזרחות, אחרים מכנים זאת חינוך דמוקרטי, יש המדגישים את החינוך הערכי, ואחרים עוסקים בטיפוח חינוך חברתי. כל אחד מתחומים אלה שייך לשדה החינוך לתודעה פוליטית, הכולל בתוכו תוכני ידע (...), התנהגות ציבורית (...), אוריינטציה מוסרית (...), ומימד של זהות (...).
מתברר כי למרות אי הנחת מהמצב הקיים והרצון הכן לשפרו, החוקרים ואנשי החינוך העוסקים בנושא חלוקים בהגדרת הבעיות, בדרכי הפתרון, במתודות המוצעות, ובהיבט המערכתי של השינוי המוצע. הוויכוח בא לידי ביטוי החל משלב הגדרת מושגי היסוד (מה התוכן הממלא את הביטוי "אוריינות פוליטית", לדוגמה) ועד ליישומם היעיל והראוי ביותר של אותם מושגי יסוד המוסכמים. כך נוצר שדה מורכב הדורש מיפוי ראשוני לאור איזה שהם מושגים ומערכת צירים אשר יסייעו בידי המעוניינים בכך לנווט דרכם במבוך החינוך הפוליטי החדש והמתחדש.
ראו גם

חינוך דמוקרטי
תרבות פוליטית
הוראת אזרחות בישראל
בג"ץ שושנה כץ-שמואלי נגד שר החינוך והתרבות
פרשת אדם ורטה
לקריאה נוספת

ניר מיכאלי (עורך), כן בבית ספרנו - מאמרים על חינוך פוליטי, הקיבוץ המאוחד, 2014
גבולות חופש הביטוי הפוליטי של עובדי הוראה במערכת החינוך, מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 2010
להיות אזרחים: דו"ח ועדת קרמניצר
הערות שוליים

↑  William A. Galston, Political Knowledge, Political Engagement, and Civic Education, Annual Review of Political Science, ‏2001
↑  Eamonn Callan, Creating Citizens: Political Education and Liberal Democracy, Clarendon Press, 1997, עמ' 1-2
↑   אריק כרמון, חינוך פוליטי לישראל | דעה, באתר הארץ, 19 בפברואר 2014
↑  יפתח גולדמן, שומר ההון (על דמוקרטיה וליברליזם, קפיטליזם וכפיה)
↑  ניר מיכאלי, מבוא: חינוך ופוליטיקה במערכת החינוך הישראלית, כן בבית ספרנו: קובץ מאמרים על חינוך פוליטי, 2014, עמ' 10-11
↑  עדי אופיר, פוליטי, קריאת המחאה: לקסיקון פוליטי (2011-), 2012, עמ' 289-298
↑  עדי אופיר, מסה - מהו הפוליטי, באתר תיאוריה וביקורת, ‏אביב 2009
↑  מייקל אוקשוט, הרציונליזם בפוליטיקה, הוצאת שלם, 2011, עמ' 102-121
1 2 3  אדר כהן, מסכימים על סימני השאלה: חינוך פוליטי כפדגוגיה אזרחית משותפת, גילוי דעת 10, 2016, עמ' 201
↑  ניר מיכאלי, מבוא, עמ' 12
↑  צבי לביא, אתגרים בחינוך, הקיבוץ המאוחד - ספרית פועלים, 1978, עמ' 365
↑  אדר כהן, חינוך פוליטי כפיקציה חינוכית: תאוריה, מדיניות, פרקטיקה, ‏2018
↑  ניר מיכאלי, חינוך ופוליטיקה במערכת החינוך הישראלית, באתר מכון מופ"ת
↑  חוק חינוך ממלכתי, תשי"ג-1953, באתר נבו
↑  אדר כהן, מסכימים על סימני השאלה, עמ' 203
↑  ראובן כהנא, לקראת תאוריה של בלתי פורמליות והשלכותיה לנעורים, באתר תנועת הצופים
1 2  אייל נווה, חינוך לתודעה פוליטית, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ‏2008
↑  רם כהן, לחנך לתרבות של מחלוקת, באתר ישראל היום, ‏11.2.19
↑  גדי טאוב, המרד השפוף, הקיבוץ המאוחד, 1997, עמ' 14
↑  Gert Biesta, Education and the Democratic Person: Towards a Political Conception of Democratic Education, Teachers College Record, 2007, עמ' 740-769
1 2   ירדן סקופ, אלטלנה והחייל היורה מחברון בשיעור אחד, באתר הארץ, 25 ביוני 2016
↑  אדר כהן, מסכימים על סימני השאלה, עמ' 204
↑  ראה בדף השיחה, סער פוקס, סולם הפוליטיות, 28.12.2018
↑  יפתח גולדמן, חינוך דיאלוגי, באתר הבלוג של יפתח גולדמן, ‏4.2.19
↑   שירה קדרי-עובדיה, בר פלג, יעלון על עזה: אנחנו לא דוחקים את נתניהו לקיר, שלא כמו חבריו לקבינט, באתר הארץ, 28 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4046526-3  NDL: 00570494 
סולם הפוליטיות של פוּקס
לוק טרדוויי

| --- | --- |

 לידה:  10 בספטמבר 1984 (בן 40) בית החולים אקסטר ורויל דבון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2005 
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון  Queen Elizabeth's 
 בן או בת זוג:  Ruta Gedmintas 
 פרסים והוקרה:  פרס אוליבייה 
 פרופיל ב-IMDb
 
לוק אנטוני ניומן טרדוויי (באנגלית: Luke Antony Newman Treadaway; נולד ב-10 בספטמבר 1984) הוא שחקן בריטי. ב-2013 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו בתפקיד כריסטופר בהפקה של התיאטרון המלכותי הלאומי למחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה". הוא היה מועמד גם לפרס התיאטרון של העיתון "איבנינג סטנדרד".
ביוגרפיה

טרדוויי נולד באקסטר במחוז דבון, וגדל בסנדפורד שבדבון. אביו הוא ארכיטקט, ואמו מורה בבית ספר יסודי. יש לו שני אחים, הבכור סם הוא אמן, וגם אחיו התאום הארי הוא שחקן. תפקידו הראשי הראשון היה במופע פנטומיים (אנ') לכבוד חג המולד בו הציגו את "כיפה אדומה". הוא שיחק בדמות פרח הנרקיס ואביו גילם את הזאב הרע. לוק ואחיו הארי למדו בקולג' "Queen Elizabeth's Community College" בקרדיטון, שם שיחק בקבוצת רוגבי יוניון.
בהשראת הזמר אדי ודר ובתמיכת המורה לדרמה שלהם, פיל גאסון, הקימו האחים להקה בשם Lizardsun יחד עם מאט קונינגהם וסת' קמפבל. הם הצטרפו גם לתיאטרון הלאומי לנוער (אנ'), שם שיחק לוק בדמות הנסיך איוואן במחזה "ציפור האש". עוד השתתף בהפקה של המחזה "רצח בקתדרלה".
קריירה

עוד בהיותם בבית הספר למשחק השתתפו התאומים בסרט הקולנוע הראשון שלהם "Brothers of the Head", בו גילמו תאומים סיאמיים. לוק שיחק בתפקיד בארי האו, זמר הלהקה, ואחיו הארי גילם את טום האו, הגיטריסט וכותב השירים. במהלך החזרות וצילומי הסרט היו לוק והארי מחוברים יחד במשך 15 שעות, כשהם לובשים חליפות צלילה תפורה עליהם. הם גם ישנו יחד באותה מיטה כדי לדמות את היותם תאומים סיאמיים. השניים ביצעו את כל השירים בסרט בעצמם על הבמה, וכמו כן הקליטו 9 רצועות של אלבום הסרט.
ב-2006 אחרי שסיים את לימודי התואר באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA) שיחק טרדוויי בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "The Innocence Project" עבור ה-BBC. עוד שיחק בדמות תיאו בן ה-14 בדרמה "צומת קלפהאם" של ערוץ 4.
הופעת הבכורה שלו בתיאטרון הייתה במחזה "ז'אן ד'ארק" של התיאטרון המלכותי הלאומי, אחר כך גילם את אלברט בהפקה המקורית של "סוס מלחמה". ב-2008 הופיע במחזה "Piranha Heights" מאת פיליפ רידלי בתיאטרון סוהו, ובמחזה "Cradle Me" מאת סיימון ויניקומב בתיאטרון פיבורו. ב-8 בנובמבר 2008 גילם שוב את אלברט בעיבוד של ג'ון טאמס ל-"סוס מלחמה" לרדיו 2 של ה-BBC.
ב-2009 הופיע טרדוויי במחזה "Over There" בתיאטרון רויאל קורט לצדו של אחיו התאום, מ-25 בפברואר עד 21 במרץ. ב-2009 הצטלם ברומניה בסרט "חשופות" יחד עם רייצ'ל וייס, ונסה רדגרייב ומוניקה בלוצ'י.
ב-2010 שיחק טרדוויי בדמות פרוקופיון בסרט "התנגשות הטיטאנים". הוא גילם את לי בסרט "Heartless", בבימויו של פיליפ רידלי ובכיכובם של ג'ים סטרג'ס ושל נואל קלארק, שיצא לאקרנים במאי 2010. הוא השתתף בסרט "Killing Bono" בכיכובם של בן בארנס ופיט פוסלתווייט. עוד שיחק בתפקיד ראשי בסרט הסקוטי העצמאי "רוצה אותך במקום" שצולם ב-2010 ב-"T in the Park".
ב-2011 שיחק טרדוויי בתפקיד טיטוס גרואן בסדרה של שישה תסכיתים של רדיו 4 בשם "The History of Titus Groan" המבוססים על ספריו של מרווין פיק בעיבודו של בריאן סיבלי. עוד באותה שנה הופיע בסרט "פריחה מאוחרת" בכיכובם של ויליאם הרט ואיזבלה רוסליני, וכיכב סרט "Attack the Block" יחד עם ניק פרוסט ועם ג'ודי ויטאקר. הוא ביים וידאו קליפ ללהקת הבנות "Boxettes".
ב-2012 כיכב טרדווי בסרט הטלוויזיה "Cheerful Weather for the Wedding" עיבוד של רשת ITV למותחן "Thirteen Steps Down"מאת רות רנדל. הוא כיכב בעיבוד של התיאטרון הלאומי לספרו של מארק האדון "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה". ב-28 באפריל 2013 זכה טרדווי בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על הופעתו ב"המקרה המוזר".
חיים אישיים

טרדוויי גבר בדירה בצפון לונדון עם חברתו רוטה גדמינטס, אחיו התאום הארי, ועם חבר שמנגן בלהקה.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2005 |  | Brothers of the Head | בארי האו |  |
| 2006–2007 |  | The Innocence Project | אדם סולומונס | סדרת טלוויזיה |
| 2007 | צומת קלאפהאם | Clapham Junction | תיאו | סרט טלוויזיה |
| 2008 | סקראץ' | Scratch | סול |  |
| 2008–2009 |  | Mist: Sheepdog Tales | אדי / פיגי פטריק | סדרת טלוויזיה |
| 2009 |  | Dogging: A Love Story | דן |  |
| 2009 |  | Heartless | לי מורגן |  |
| 2010 | שיר של להקת דה סקריפט | For the First Time (The Script song) | ג'יימס | וידאו קליפ |
| 2010 | התנגשות הטיטאנים | Clash of the Titans | פרוקופיון |  |
| 2010 | חשופות | The Whistleblower | ג'ים היגינס |  |
| 2011 | פריחה מאוחרת | Late Bloomers | בנג'מין |  |
| 2011 | רוצה אותך במקום | You Instead / Tonight You're Mine | אדם |  |
| 2011 | השכונה VS חייזרים | Attack the Block | ברוויס |  |
| 2011 | להרוג את בונו | Killing Bono | ריק |  |
| 2012 | מזג אוויר עליז לחתונה | Cheerful Weather for the Wedding | ג'וזף פאטן |  |
| 2012 |  | Thirteen Steps Down | מיקס סליני | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2012 |  | St George's Day | ויליאם בישופ |  |
| 2013 | ארץ שממה | Wasteland | הארווי | שם הפצה נוסף "The Rise" |
| 2013 |  | Get Lucky | לאקי |  |
| 2013 |  | Rubicon | סם |  |
| 2014 | לא נשבר | Unbroken | מילר |  |
| 2018-2015 | רצח בדם קר | Fortitude | וינסנט רטרי | סדרת טלוויזיה; 3 עונות |
| 2015 |  | The Rack Pack | אלכס היגינס |  |
| 2015 |  | Vicious | פרדי הצעיר | סדרת טלוויזיה |
| 2016 | חתול רחוב ושמו בוב | A Street Cat Named Bob | ג'יימס בוון |  |
| 2016 | הכתר החלול | The Hollow Crown | ריצ'מונד/ הנרי השביעי | במחזה ריצ'רד השלישי |
| 2018 | תעלומת האליבי החסר | Ordeal by Innocence | ד"ר ארתור קלגרי | מיני-סדרה |
| 2019 | בגידה | Traitors | יו פנטון | סדרת טלוויזיה |
| 2020 | האחיזה הסינגפורית | The Singapore Grip | מתיו וב | מיני-סדרה |
| 2022 | לוקווד ושות' | Lockwood & Co | להב הזהב | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2023 |  | The Serial Killer's Wife | אדם | תפקיד ראשי; 4 פרקים |
תפקידים בתיאטרון

2007: "ז'אן ד'ארק" (התיאטרון הלאומי המלכותי)
2007: "סוס מלחמה" בתפקיד אלברט (התיאטרון הלאומי המלכותי)
2008: "Piranha Heights" מאת פיליפ רידלי בתפקיד גארת' (תיאטרון סוהו)
2008: "Cradle Me" מאת סיימון ויניקומב (תיאטרון פינבורו)
2008: "סוס מלחמה" מאת ג'ון טאמס (BBC רדיו 2)
2009: "Over There" (תיאטרון רויאל קורט)
2011: "The History of Titus Groan" (דרמה ברדיו 4)
2012: "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה"
וידאו קליפים

טרדוויי מופיע בווידאו קליפ של דה סקריפט בשיר "For the First Time"
הוא מופיע בקליפ של השיר "Champion Sound"
הערות שוליים

↑  "> Homepage". Sam Treadaway. אורכב מ-המקור ב-2018-10-04. נבדק ב-2015-11-02.
1 2 3 4 5 6  Patrick Brakham (11 במאי 2011). "Luke Treadaway: Hello aliens, fancy a spliff?". The Guardian. נבדק ב-28 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Luke Treadaway". ShortList.com. נבדק ב-28 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Luke Treadaway". Royal National Theatre. אורכב מ-המקור ב-2015-07-13. נבדק ב-28 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Curious Incident wins seven". BBC News. 28 באפריל 2013. נבדק ב-28 באפריל 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "A Street Car Named Bob movie casts Luke Treadaway as James". Digital Spy.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010188788005171  BNE: XX5279894  BnF: cb16659001k (data)  ISNI: 0000 0003 7205 828X  LCCN: no2007001071  MusicBrainz: 781b71c2-d061-48ac-9822-f7cfddd3d64a  VIAF: 24368063   WorldCat (עם VIAF): 24368063
טמאש אלק

| --- | --- |

קטע מהכרזה האדומה
 לידה:  7 בדצמבר 1924 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  21 בפברואר 1944 (בגיל 19) מצודת הר ולריאן, צרפת 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  איברי-סיר-סן 
 מקום מגורים:  פריז 
 השכלה:  תיכון לואי הגדול 
 פרסים והוקרה:  מוות למען צרפת 
 
טמאש אלק (בהונגרית: Elek Tamás; בצרפתית: Thomas Elek; בודפשט, 7 בדצמבר 1924 – פריז / סירן, 21 בפברואר 1944) היה יהודי-הונגרי חבר בתנועת ההתנגדות הצרפתית, נתפס, עונה, הורשע והוצא להורג ביער מונט ולריאן (Mont Valérien), כאחד מ-22 חברי "קבוצת מנושיאן", חלק מצבא השחרור הצרפתי ה-.F.T.P - M.O.I. לאחר ההוצאה להורג, ממשלת וישי ניסתה להכפיש את ההתנגדות והפיצה ופרסמה אלפי עותקים של "הכרזה האדומה" (Affice Rouge). הכרזה, שנקראת על שם הרקע האדום שלה הציגה 10 מקבוצת מנושיאן, כולל טמאש אלק. הוא זוהה שם כיהודי הונגרי: "Elek Juif Hongrois 8 déraillements". אלק היה סטודנט להנדסה חקלאית.
קורות חיים > שנים מוקדמות

טמאש אלק נולד בבודפשט במשפחה יהודית אינטלקטואלית קומוניסטית. משפחת אלק (טמאש, האבא שאנדור, האחות מרתה והאם אילונה, ואחות אמו ההרה בלה) היגרה לצרפת ב-1930. הם התיישבו בפריז, שם הפכה אמו, לאחר עבודות קטנות שונות, למסעדנית ב-1934.
קורות חיים > מלחמת העולם השנייה

טמאש אלק עזב את תיכון לואי הגדול בגיל 16 (1940) כדי להצטרף למחתרת הצרפתית לאחר שהכוחות הגרמנים הנאציים הביסו את צרפת וכבשו את פריז. הוא הצטרף לקבוצה של סטודנטים בסורבון שהייתה קשורה ל-Groupe du musée de l'Homme (תנועה בהתנגדות הצרפתית לכיבוש הגרמני). בפעילות הקבוצה עלונים נכתבו, הופצו והודבקו על הקירות. באוגוסט 1942, מתוך הזדהות עם ה-Jeunesses Communistes (נוער קומוניסטי), טמאש הצטרף ל-(FTP - MOI, (Francs Tireurs et Partisans Main-d'ouvre Immigré ובכך קיב על עצמו את המאבק המזוין של ההתנגדות.
זמן קצר לאחר מכן קיבל הוראה לפתוח במתקפה בודדת על חנות הספרים הגרמנית ה-Rive Gauche, שם ארבו לו. במרץ 1943, יחד עם הצ'כי הצעיר פאבל סימו פתח במתקפת רימונים נגד מסעדה שהייתה שמורה לקצינים גרמנים באנייר (Asnières). פאבל סימו נעצר והוצא להורג ב-22 במאי 1943.
ב-1 ביוני 1943 טמאש השליך שני רימונים לעבר קבוצה של 70 גרמנים מול תחנת המטרו Jaurés. הוא הועלה בדרגה ומונה לראש קבוצה במטה מחלקה 4 של ה-FTP-MOI באזור פריז בפיקודן של יוז'ף בוצור. הקבוצה הייתה מעורבת במספר הורדות של רכבות מהפסים, בעיקר ב-28 ביולי בקו Paris-Château-Thierry. בפעולה זו נטען לאחר מכן שנהרגו 600 חיילים גרמנים.
ב-1943 נעצר טמאש אלק ועונה יחד עם כמה מחברי קבוצת מנושיאן. הוא הועבר לגרמנים והוחזק בכלא Fresnes. פרט לחברה היחידה בקבוצה, קציני הצבא הגרמני דנו את כולם למוות במשפט קצר, ושלושה ימים לאחר מכן, ב-21 בפברואר כולם הוצאו להורג על ידי כיתת יורים ביער Mont Valérien. ראשה של האסירה היחידה מהקבוצה נערף במקום אחר.
רשימת חברי קבוצת מנושיאן שהוצאו להורג

סלסטינו אלפונסו (אנ'), ספרדי, בן 27
אולגה בנצ'יק (אנ'), יהודייה-רומנייה, בת 32 (האישה היחידה בקבוצה. ראשה נערף ב-10 במאי 1944)
יוז'ף בוצור, יהודי-הונגרי, בן 38 - מהנדס כימי
ז'ורז' קלוארק (אנ'), צרפתי, בן 20
רינו דלה נגרה (אנ'), איטלקי, בן 19
טמאש אלק, יהודי-הונגרי, בן 18 – סטודנט
מוריס (משה) פינגרצווייג (אנ'), יהודי-פולני, בן 19
ספרטקו פונטנו (אנ'), איטלקי, בן 22
יונאס גדולדיג (צר'), פולני, בן 26
אימרה בקש גלאס, יהודי-הונגרי, בן 42
לאון (לייב) גולדברג (אנ'), יהודי-פולני, בן 19
סלמה גרזיבאץ (אנ'), יהודי-פולני, בן 34
סטניסלס קובצקי (Stanislas Kubacki), פולני, בן 36
צ'זארה לוקריני, (צר') איטלקי, בן 22
מיסאק מנושיאן (אנ'), ארמני, בן 37
ארמנק ארפן טאביטיאן (צר'), ארמני, בן 44
מרסל ריימן, פולין, בן 21
רוג'ר רוסל (צר'), צרפתי, בן 18
אנטואן סלבדורי (Antoine Salvadori), איטלקי, בן 24
וילי שפירו (צר'), יהודי-פולני, בן 29
אמדאו אוסליו (צר'), איטלקי, בן 32
וולף וויסברוט (צר'), פולין, בן 18
רוברט וויצ'יץ (צר'), צרפתי, בן 19
לקריאה נוספת

FFI – FTPF, Pages de gloire des vingt-trois, Immigration, 1951.
La Mémoire d'Hélène (autobiographie d'Hélène Elek), éd François Maspéro, 1977
Les Jeunes et la Résistance, dir. Laurence Thibault, AERI/La Documentation Française, 2007
L'Affiche rouge, Adam Rayski, Mairie de Paris, 2003
La Résistance en Ile-de-France, DVD-Rom, AERI, 2004
Le Sang de l'étranger – Les immigrés de la M.O.I. dans la Résistance, S. Courtois, D. Peschanski, A. Rayski, Fayard: 1989
Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X
https://library.hungaricana.hu/hu/view/KomaromEsztergom24ora_1974_12/?pg=39&layout=s
Francs-tireurs et partisans - Main-d'œuvre immigrée
Affiche rouge
Brigades Spéciales
Geheime Feld Polizei
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  ELEK Thomas
↑  Holokauszt Enciklopédia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300050605171  GND: 14098237X  ISNI: 0000 0000 8405 3644  LCCN: no2010024729  NLG: 326126  VIAF: 107424089   WorldCat (עם VIAF): 107424089
רייזה ברנסון

| --- | --- |

 לידה:  26 בספטמבר 1904 ליל, צרפת
 נרצחה:  1944 (בגיל 39 בערך) אושוויץ
 מדינה:  צרפת
 כינויים נוספים:  רייסה ורהאגה
 פעילות בולטת:  קידום תחום האסטרונומיה והפלנטריה
 השכלה:  אוניברסיטת ליל
 מקצוע:  אסטרונומית
 פרסים והוקרה:  Prix Henry-Rey (1932) 
 
רייזה ברנסון או רייסה ורהאגה (26 בספטמבר 1904–1944) הייתה אסטרונומית צרפתייה יהודייה.
הקימה בשנת 1923 את האגודה האסטרונומית "דו נורד" (du Nord). היא נודעה בעיקר בעבור קידום תחום האסטרונומיה בצרפת, זאת גם באמצעות פיתוח תחום הפלנטריה, בין היתר הייתה אחראית לפלנטריום הצרפתי הראשון ושאפה לפרסם את האסטרונומיה לצעירים. בשל יהדותה היא גורשה למחנה הריכוז דראנסי, ולאחר מכן נרצחה באושוויץ.
שנותיה הראשונות

רייסה ברנסון נולדה בליל ב-28 בספטמבר 1904. הוריה, דזירה ורהאגה ודווירה ברנסון-ורהאגה, היו רופאים. בשנת 1920, הוריה נפרדו, למרות שמעולם לא התגרשו. לאחר הפרידה, ברנסון לעיתים קרובות גם השתמשה בשם משפחתה של אמה, ורהאגה. אביה נפטר כשהייתה בת 26.
חינוך

ברנסון למדה בתיכון ב-תיכון פנלון בליל. בשנת 1921, היא קיבלה את תעודת הבגרות שלה במדעים ובשפות וסיימה את השנה הראשונה ללימודי רוסית באוניברסיטת ליל. בשנת 1922 היא קיבלה את תעודת הבגרות שלה בפקולטה למדעים.
ב-1923 סיימה את התואר הראשון בלימודי רוסית מאוניברסיטת ליל. ב-1924 סיימה תואר במדעים. בשנים שלאחר מכן עברה הסמכה במספר תחומים: אסטרונומיה, כימיה ורדיוטלגרפיה. בשנת 1927 היא קיבלה תעודת הוראה. ב-1934 היא קיבלה את הדוקטורט באסטרונומיה מאוניברסיטת ליל
ברנסון הייתה פעילה בחיי הסטודנטים באוניברסיטת ליל. היא לקחה חלק בהוצאה לאור של הסטודנטים Annales de l'Association des Étudiates de Lille (דברי הימים של אגודת הסטודנטים של ליל). בשנת 1926, ברנסון הייתה ציר בקונגרס ה-15 של האיחוד הלאומי של צרפת בפואייה. בשנה שלאחר מכן, היא הפכה לגזברית של אגודת הסטודנטים החדשה של ליל. ב-27 באפריל 1927 היא נבחרה לסגנית נשיא אגודת הסטודנטים הלאומית, האישה היחידה שנבחרה לתפקיד קבינט בארגון.
ב-1928 ובין 1931 ל-1934, יחד עם לימודיה, עבדה ברנסון כמאמנת לאתלטיקה באוניברסיטת ליל.
קריירה

ברנסון הייתה נלהבת מתחום האסטרונומיה מגיל צעיר. ב-5 במאי 1920, בגיל 16, היא התקבלה ל-Société Astronomique de France (האגודה הצרפתית לאסטרונומיה).
בשנת 1923 ייסדה את האגודה לאסטרונומית דו נורד (AAN), ארגון ששם לו למטרה להקים מצפה כוכבים וספרייה, וכן לקבץ אסטרונומים חובבים מהאזור. ברנסון פעלה גם כדי להציג את תחום האסטרונומיה בפני תלמידים ברחבי האזור.
בשנת 1932, זכתה ברנסון בפרס הנרי ריי מטעם האגודה הצרפתית לאסטרונומיה כהוקרה על עבודתה בקידום האסטרונומיה.
בשנת 1937, ברנסון הייתה המזכירה הכללית של הפלנטריום בתערוכה העולמית בפריז, אליה הגיעו כ-800,000 מבקרים במהלך ששת החודשים בה התקיימה. שני מבקרים בולטים בפלנטריום היו האסטרונומים ארמנד דלסמה וז'ראר דה וקולר. בשנת 1938 זכתה ברנסון להכרה על עבודתה במהלך התערוכה ועל כך שפעילותה עודדה אנשים נוספים להצטרף לתחום האסטרונומיה.
ב-2 ביוני 1940, שנים עשר ימים לפני פלישת הנאצים לפריז, נפגשה ברנסון עם חברים נוספים ב-באגודה לאסטרונומיה בקבר קאמי פלמריון הממוקם במצפה הכוכבים על שמו.
רישומים ארכיוניים מצביעים על כך שברנסון נשארה פעילה מקצועית במהלך הכיבוש ועד לשנת 1943.
מוות

ב-23 בפברואר 1944, רייזה ברנסון, יחד עם אמה, דווירה ברנסון-ורהגה, נעצרו בדרו, ממערב לפריז, בשל היותן יהודיות. למרות מאמצי החברים בליל להציל אותן, הן נשלחו זמן קצר לאחר מכן למחנה הריכוז בדרנסי, עם עצירה ליום אחד בשארטר. ב-7 במאי נשלחו ברנסון ואמה לאושוויץ, שם נרצחו על ידי הנאצים.
הנצחה

שמה של ברנסון הונצח בשמו של אסטרואיד: "21114 ברנסון".
בשנת 2018 על פי החלטת מועצת העירייה ליל, הונצחה סמטת "רייזה ברנסון" ברובע סן-מוריס פלבויסין.