אסכולת אתונה
ניתוח אמנותי > אדריכלות

כאמור, אחד מעקרונות הרנסאנס שבא לידי ביטוי בציור הוא השילוב ההרמוני שבין האדם לסביבתו הבנויה. אחד הנושאים בציור, בנוסף להערצה ושאיבת השראה מפילוסופיית יוון העתיקה, הוא הכמיהה לאדריכלות של אותה התקופה. רוב ציירי הרנסאנס עסקו גם באדריכלות וניסו להחיות את הסגנון הקלאסי שהתקיים עד תקופת רומא העתיקה. האדריכלות בציור היא הרקע המתאים ביותר על פי תפישתו של רפאל לרעיון ה"תחייה מחדש" של רוח העולם הקלאסי, והיא אדריכלות אשר יש להחיות בעצמה כמו גם את הרעיונות הספרותיים והפילוסופיים של האישים המוצגים.
בציור מופיעים מוטיבים קישוטיים יוונים ורומיים. האדריכלות המוצגת צוירה לפי היכרותו של הצייר את תולדות האדריכלות העתיקה אשר רק החלה להתגלות בחפירות ארכאולוגיות באותם ימים. על אף שהציור מנסה לתאר מקום כביכול באתונה העתיקה המתאפיין באדריכלות יוונית קלאסית, הסגנון הוא אדריכלות רומית ואף מאפיינים מסוימים של האדריכלות הביזנטית.
העיטורים והתבליטים בקשת הראשונה ולידם פסלים הם בסגנון יוון העתיקה אך הפילסטרים (עמודים מודבקים) כמו גם הקשת עצמה (שהומצאה רק בתקופה הרומית) הם מאפיינים של האדריכלות הרומית. עיצוב הקשתות והתקרה הגבוהה מזכירים מעט את הבזיליקות הרומיות ואת מרקם תקרת הפנתיאון ברומא. גאומטריית דופן הקשת מזכירה את הפנדנטיבה הביזנטית.
הקווים ישרים ופשוטים, הרצפה עם דוגמאות הריבועים, והמדרגות, הם מוטיבים רנסאנסיים המחזקים את תחושת הפרספקטיבה. העיצוב המרכזני בפרספקטיבה חד-מגוזית נותן תחושה של אין סופיות. הפרספקטיבה לא נשארה שיטה של תיאור החלל המבוססת על עקרונות של קונסטרוקציה מתמטית אלא היא הופכת במידה רבה לאמצעי של חשיפת חוויות ושל השראה על הלכי הרוח של הצופה. מקור האור המגיע מאחור ומעבר לקשת הראשונה נותן תחושה מיוחדת לתמונה. הצופה מביט בדמויות מעמדה חשוכה מעט ורואה איך האור חודר מהצדדים ויוצר מעין אווירה אלוהית למעמד מיוחד זה.
התבליטים, תקרת הקסטות, מערך העיטורים והגומחות עם הפסלים החופשיים מהווים חלק אינטגרלי מאדריכלות המבנה ומקושרים תמטית לדמויות בני האנוש ולכלל הקומפוזיציה, הן מבחינה צורנית-סגנונית והן מבחינה איקונוגרפית. תקרת הקסטות בצורת משושים וריבועיים מתכתבת עם עיטורי הרצפה הריבועיים ויוצרים תחושת מרחב תלת-ממדי. שני פסלים מרכזיים שזוהו בוודאות ופונים לחזית היצירה, הם של האל אפולו והאלה אתנה.
מצד שמאל האל אפולו בערום כגבר צעיר ונטול זקן, נשען על עמוד דמוי עץ ומחזיק בידו השמאלית לירה עם עשר מיתרים. הכלי המוזיקלי הוא אטריבוט המזהה הדמות כאל המוזיקה והשירה. הדמות מיצגת את היופי הגברי הקלאסי מהמיתולוגיה היוונית.
מצד ימין האלה אתנה לבושה בשריון ולראשה קסדה. מחזיקה בידה הימנית כידון ובידה השמאלית מגן עם תבליט פניה של הגורגונה מדוזה. אתנה מתוארת כאלת המלחמה מהמיתולוגיה היוונית.
דמות האלה אתנה מתכתבת עם דמות האל אפולו, בכך שהיא נחשבת במיתולוגיה היוונית כממציאת הכלים המוזיקליים. שני האלים שייכים לשנים עשר האלים האולימפיים, הם אלי האמנות ושניהם מוצגים כפסלים חופשיים בגומחות בגודל זהה משני צידי הקומפוזיציה. שני האלים הם ילדיו של זאוס ושניהם מביטים לצד מחוץ למרכז. במלחמת טרויה האלה אתנה סייעה ליוונים ואילו האל אפולו סייע לעיר טרויה. שתי הדמויות מוצגות במישור השני של המבנה האדריכלי ומתחת לקשת במישור הראשון, המעוטרת בעיטור מיאנדר יווני המתכנס לצורת סווסטיקה ומתכתב עם שני העיטורים לעיל. שני האלים מתוארים באותו קנה מידה, במרחק זהה ממרכז הפרספקטיבה ובאותם גוני צבע. שני האלים מייצגים את עליונות התבונה והרוח על פני התשוקה ורצונות החושים. שילוב טכניקות אלו עם האיקונוגרפיה של שני האלים מראה על חשיבותם הזהה לתמה המרכזית של היצירה ולאיזון של הקומפוזיציה.