stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליל נוער
בישראל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 אלילי נוער רבים בישראל התפרסמו במסגרת סדרות טלוויזיה מצליחות כגון: צעירי תל אביב ולאחר מכן, עם עלייתו לאוויר של ערוץ 2, גם שחקנים בטלנובלות כגון רמת אביב גימל ומגישים בסדרות שנועדו לבני נוער. יעל בר-זוהר וליאור מילר, כוכבי רמת אביב ג', לא היו רק אלילי נוער אלא נהפכו גם לסמלי מין.
אלילי נוער נוספים נוצרו דרך פרסומות ששודרו בטלוויזיה מסחרית ודרך פסטיבלי ילדים כגון הפסטיגל.
ערוץ הילדים הוליד שורה רבה של אלילי נוער, בהם מיכל ינאי, עודד מנשה, דנה דבורין, גיל ססובר, יעל אבקסיס, טל מוסרי, דנה פרידר ועוד.
כוכבי ספורט, בעיקר כדורגל וכדורסל, הפכו גם הם לאלילי נוער ולמודל לחיקוי, בעיקר בקרב הנערים שהעריצו את יכולתם ורצו להידמות אליהם בכישרון הספורטיבי. בנות נוער לעיתים העריצו ספורטאים עקב מראם המצודד (למשל מייקל לואיס, שהיה במקור שחקן כדורסל לפני שפנה לדוגמנות).
בשנות ה-2000 מקור חדש לאלילי נוער הייתה תוכנית תחרות הכישרונות המוזיקלית "כוכב נולד" שחלק נכבד מזוכיה הפכו בעקבות התוכנית לידוענים מפורסמים, ולפופולריים בקרב הציבור הרחב ובפרט בקרב הנוער.
בין אלילי הנוער דאז ניתן למנות את יעל בר זוהר, סנדי בר, יהודה לוי, מיכל ינאי, עודד מנשה, רוני סופרסטאר (האחרונה זמרת "טין פופ"), נינט טייב, רן דנקר, הראל סקעת, תובל שפיר, אליאנה תדהר, דנה פרידר ועוד.
כיום, בין אלילי הנוער הבולטים בישראל ניתן למנות את סטטיק ובן אל, יהונתן מרגי, נועה קירל, אנה זק, אגם בוחבוט, נונו ועוד.
ראו גם

אייקון פופ
סמל מין
רודולף ולנטינו הוא דוגמה בולטת לאליל נוער של שנות ה-20
ג'סטין ביבר סמל בולט לאליל נוער בעשור השני של המאה ה-21
דינמו מינסק

ערך זה עוסק במועדון כדורגל. אם התכוונתם למועדון הוקי קרח, ראו .
סמל הקבוצה ללא הכוכב
דינמו מינסק (בבלארוסית: Футбольны клуб Дынама Мiнск) הוא מועדון כדורגל מהעיר מינסק, בירת בלארוס הנחשב לקבוצת הכדורגל הוותיקה ביותר בבלארוס ואחת המוצלחות ביותר בה.
הקבוצה זכתה באליפות ליגת העל הסובייטית בשנת 1982 והעפילה פעמיים לגמר הגביע הסובייטי (1965, 1987); זכתה 9 פעמים באליפות הליגה הבלארוסית (1992, 1992/93, 1993/94, 1994/95, 1995, 1997, 2004, 2023, 2024), שלוש פעמים בגביע הבלארוסי (1992, 1994, 2003) ופעם אחת בסופר קאפ הבלארוסי (2025). הישגיה המרשימים ביותר במפעלי הכדורגל האירופאים הם הגעה לשלב רבע הגמר בכל אחד משלושת המפעלים הגדולים: גביע האלופות ב-1984, גביע אופ"א ב־1985 וגביע המחזיקות ב־1988.
משנת 2012 ועד 2018 אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון טרקטור ובו 17,000 מושבים. האצטדיון השני, אצטדיון דינמו, נפתח מחדש בשנת 2018 ומכיל 22,000 מושבים ומשמש מאז חניכתו מחדש למגרש הבית.
שמות הקבוצה

דינמו (1927—1953)
ספרטק (1954—1959)
בלארוס (1960—1962)
דינמו (משנת 1963)
היסטוריה

דינמו מינסק הוקמה ב-1927 והעפילה לראשונה לליגת העל הסובייטית ב-1945 כאשר היא הקבוצה הבלארוסית היחידה שעשתה זאת.
ב-1954 התפרק המועדון והוקם שוב בשם ספרטק מינסק והגיע באותה שנה למקום השלישי בליגה. ב-1959 השתנה שמו לבלארוס מינסק וב-1962 נקבע שמו הנוכחי.
ב-1963 הגיעה הקבוצה שוב למקום השלישי וב-1982 זכתה באליפות ליגת העל הסובייטית, בעקבות זאת, הקבוצה הופיעה לראשונה בגביע אירופה לאלופות בעונת 1983/1984 כמייצגת ברית המועצות והגיעה עד לשלב רבע הגמר ובגביע אופ"א העפילה גם כן עד לשלב רבע הגמר. הפעם הבאה בה הופיעה הקבוצה בטורניר הייתה בעונת 1986/1987, בה הפסידה בשלב הראשון. בעונת 1988/1989 הקבוצה הודחה בשלב השני.
לאחר התפרקות ברית המועצות והפיכתה של בלארוס לעצמאית הצטרפה דינמו מינסק להקמתה של ליגת העל הבלארוסית ב-1992. היא הייתה הקבוצה הדומיננטית בה וזכתה באליפות בחמש השנים הראשונות, מתוכן פעמיים בדאבל. בשנה שלאחר מכן הגיעה למקום השני ולאחר מכן שוב זכתה באליפות.
בפעם השנייה, בה שיחקה במסגרת טורניר גביע אופ"א, הודחה שוב בשלב ההעפלה השלישי. באותן שנים, הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א בעונת 1994/1995 כקבוצה בלארוסית ולא כקבוצה מברית המועצות והפסידה בשלב הראשון. בעונת 1995/1996 הקבוצה הגיעה לשלב השני במסגרת הטורניר ובעונה 1996/1997 נעצרה בשלב המוקדמות השני של הטורניר וכך גם בעונה שלאחר מכן.
שליטתה הבלעדית כמעט של הקבוצה נחלשה בשנים הבאות. אולם הקבוצה זכתה באליפויות או באחד משלושת המקומות הראשונים גם במהלך אותן שנים. בתחילת העשור הראשון של המאה העשרים ואחת, הקבוצה שיחקה פעמיים בגביע האינטרטוטו. בפעם הראשונה, בעונת 2001, היא ניצחה בשלב ההעפלה השני את הפועל חיפה הישראלית בתוצאות 0–2 ו¯0-1. ברם, בשלב ההעפלה השלישי הפסידה ולא העפילה לגביע אופ"א. אך הקבוצה חזרה לגביע אופ"א בעונת 2002/2003, בה הפסידה בשלב המוקדמות וכך היה גם בעונת 2003/2004, בה הפסידה שוב בשלב המוקדמות.
הקבוצה השתתפה ארבע פעמים בליגת האלופות, אך בכל אחת מהפעמים לא עברה את השלב הראשון: עונת 1993/1994, 1998/1999, 2004/2005, ו-2005/2006. בעונת 2010/11, הדיחה דינמו את מכבי חיפה בסיבוב המוקדמות השלישי של הליגה האירופית והעפילה לשלב הבא. בעונות 2014/2015 ו-2015/2016 העפילה לשלב הבתים.
אך הקבוצה התקשתה לזכות באליפות בלארוס וסיימה כסגנית האלופה בשנים 2014, 2015, 2017.
בעונת 2023 הצליחה לזכות באליפות בלארוס, לראשונה מזה 19 שנים. היא שבה וזכתה באליפות גם בעונת 2024 ובעונת 2025 זכתה לראשונה בתולדותיה בסופר קאפ הבלארוסי.
הישגים לפי עונה > מאז 1992

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| דינמו באליפות וגביע בלארוס> שנה | דינמו באליפות וגביע בלארוס> ליגה | דינמו באליפות וגביע בלארוס> מ | דינמו באליפות וגביע בלארוס> נ | דינמו באליפות וגביע בלארוס> ש | דינמו באליפות וגביע בלארוס> ה | דינמו באליפות וגביע בלארוס> יחס | דינמו באליפות וגביע בלארוס> נק | דינמו באליפות וגביע בלארוס> מיקום/תוצאה | דינמו באליפות וגביע בלארוס> מלכי השערים | דינמו באליפות וגביע בלארוס> גביע | דינמו באליפות וגביע בלארוס> סופרקאפ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | ליגת העל | 15 | 11 | 3 | 1 | 38 — 7 | 25 | זכייה | ו. בלקביץ' — 7 | זכייה |  |
| 1992/93 | ליגת העל | 32 | 26 | 5 | 1 | 90 — 25 | 57 | זכייה | ס. בראנובסקי — 17 |  |  |
| 1993/94 | ליגת העל | 30 | 24 | 4 | 2 | 76 — 20 | 52 | זכייה | פ. קאצ'ורו — 14 |  |  |
| 1994/95 | ליגת העל | 30 | 20 | 8 | 2 | 83 — 24 | 48 | זכייה | י. קאשנצב — 18 | זכייה | זכייה |
| 1995 | ליגת העל | 15 | 12 | 2 | 1 | 42 — 13 | 38 | זכייה | פ. קאצ'ורו — 15 |  |  |
| 1996 | ליגת העל | 30 | 23 | 6 | 1 | 83 — 20 | 75 | 2 (16) | ו. מאקובסקי — 23 | גמר |  |
| 1997 | ליגת העל | 30 | 21 | 7 | 2 | 74 — 24 | 70 | זכייה | ו. מאקובסקי — 16 |  |  |
| 1998 | ליגת העל | 28 | 11 | 6 | 11 | 39 — 38 | 39 | 8 (15) | א. ויאז'ביץ' — 7 | גמר |  |
| 1999 | ליגת העל | 30 | 14 | 9 | 7 | 51 — 30 | 51 | 6 (16) | א. ויאז'ביץ' — 15 |  |  |
| 2000 | ליגת העל | 30 | 19 | 5 | 6 | 49 — 21 | 62 | 3 (16) | א. ויאז'ביץ', ס. קובאלצ'וק — 9 |  |  |
| 2001 | ליגת העל | 26 | 16 | 5 | 5 | 52 — 21 | 53 | 2 (14) | פ. קאצ'ורו — 12 |  |  |
| 2002 | ליגת העל | 26 | 12 | 6 | 8 | 44 — 28 | 42 | 7 (14) | מ. ציגאלקו — 11 |  |  |
| 2003 | ליגת העל | 30 | 20 | 4 | 6 | 62 — 24 | 64 | 3 (16) | ס. קורנילנקו — 18 | זכייה |  |
| 2004 | ליגת העל | 30 | 24 | 3 | 3 | 64 — 18 | 75 | זכייה | א. ראזין — 12 |  |  |
| 2005 | ליגת העל | 26 | 15 | 5 | 6 | 50 — 26 | 50 | 2 (14) | ל. קובל — 9 |  |  |
| 2006 | ליגת העל | 26 | 15 | 7 | 4 | 44 — 22 | 52 | 2 (14) | אדו — 10 |  |  |
| 2007 | ליגת העל | 26 | 8 | 11 | 7 | 27 — 28 | 35 | 9 (14) | ב. מבנאנגוי — 7 |  |  |
| 2008 | ליגת העל | 30 | 19 | 5 | 6 | 49 — 29 | 62 | 2 (16) | ר. ראק — 10 |  |  |
| 2009 | ליגת העל | 26 | 14 | 8 | 4 | 38 — 18 | 50 | 2 (14) | א. גבריושקו — 8 |  |  |
| 2010 | ליגת העל | 33 | 17 | 5 | 11 | 49 — 34 | 56 | 4 (12) | ס. קיסליאק — 9 |  |  |
| 2011 | ליגת העל | 33 | 14 | 7 | 12 | 50 — 43 | 49 | 4 (12) | ב. פורלאן — 11 |  |  |
| 2012 | ליגת העל | 30 | 16 | 8 | 6 | 37 — 19 | 56 | 3 (11) | ס. דראגון — 7 |  |  |
| 2013 | ליגת העל | 32 | 15 | 9 | 8 | 44 — 33 | 54 | 3 (12) | א. פיגרדו — 10 | גמר |  |
| 2014 | ליגת העל | 32 | 18 | 7 | 7 | 44 — 21 | 61 | 2 (12) | נ. אדאמוביץ', א. סטאסביץ' — 8 |  |  |
| 2015 | ליגת העל | 26 | 15 | 8 | 3 | 36 — 13 | 53 | 2 (14) | צ'. אודוז'י — 10 |  |  |
| 2016 | ליגת העל | 30 | 15 | 10 | 5 | 46 — 28 | 55 | 3 (16) | ו. חוואשצ'ינסקי — 8 |  |  |
| 2017 | ליגת העל | 30 | 22 | 2 | 6 | 46 — 15 | 68 | 2 (16) | א. סארוקה — 12 |  |  |
| 2018 | ליגת העל | 30 | 18 | 9 | 3 | 41 — 17 | 63 | 3 (16) | ו. חוואשצ'ינסקי — 6 |  |  |
תלבושת

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |                2012  |                2012  |                2013  |                2013  |                2014  |                2014  |                2015  |                2015  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  |                2016  |                2016  |                2017  |                2017  |                2018  |                2018  |
בעלים וספונסר

הספונסר הראשי של הקבוצה הוא חברת "טרייפל" (ООО «Трайпл»), חברה בלארוסית שהוקמה ב-1992 המתמחה במסחר ונמצאת בבעלות יורי צ'יז', שהחזיק בעבר בבעלות על דינמו, עד שנת 2019, עת מניותיו בקבוצה הועברו לבעלות עיריית מינסק.
בעונת 2012 תקציב הקבוצה עמד על 4.3 מיליון דולרים, בעונת 2013 תקציבה גדל ועמד על כ-6 מיליון דולר. ב-2015 התקציב הצטמצם ועמד על כ-4 מיליון דולרים.
בשנת 2015 חברת טרייפל ניצבה בפני משבר פיננסי והיא הפסיקה לממן את קבוצת "בריזה-2010", שהייתה קבוצת מילואים של דינמו. במרץ 2016 יורי צ'יז' נעצר על ידי אנשי הוועדה הבלארוסית לביטחון המדינה בעוון העלמת מס. במאי אותה שנה נבחר בנו סרגיי ליושב ראש הקבוצה ולבעלים החדש של הקבוצה ובמרץ 2019 הוחלט להעביר את בעלות הקבוצה לידי עיריית מינסק.
אצטדיונים ומתקן אימונים > אצטדיוני הקבוצה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |

| אצטדיון דינמו יונוסט |  | אצטדיון דינמו |  | אצטדיון טרקטור |
עד 2009 דינמו אירחה את משחקי הבית באצטדיון דינמו במינסק, שנפתח ב-1934 אך נהרס לאחר מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה נבנה מחדש ונפתח מחדש ב-1947 נפתח מחדש. בשנים 1978—1980 שופץ לקראת אולימפיאדת מוסקבה (1980) ותכולתו הורחבה לכדי 50,000 מושבים, אך בשל קשיים טכניים בבנייה תכולת המושבים צומצמה ל-34,000. מ-1 בדצמבר 2012 ועד 21 ביוני 2018 נסגר לצורך שיפוצים נוספים. תחילה תוכנן להרחיב את תכולת המושבים ל-41,000 והוספת חניה תת-קרקעית ותוכנן לארח באצטדיון את גמר הליגה האירופית בשנת 2018. אך לבסוף הוחלט להוסיף מסלול מרוצים לאתלטיקה וצמצום מספר המושבים ל-22,000, כאשר 70% מהם ממוקמים תחת גג מקורה.
ממאי 2009 ועד נובמבר 2012 דינמו אירחה באצטדיון דינמו-יונוסט המכיל 4,500 מושבים ונפתח בשנת 2000 בשם "דארידה". ב-2008 נרכש על ידי הקבוצה ושמו שונה. משנת 2012 האצטדיון נסגר ונערך בו שיפוץ שמתוכנן להרחיב את תכולת המושבים לכדי 7,000 מושבים, הוספת חימום, תאורה, בתי הארחה, חדרי הלבשה, חנות המועדון ומשרדים עבור הנהלת הקבוצה.
מעונת 2013 ועד יוני 2018 דינמו אירחה את משחקיה באצטדיון טרקטור, ששימש כמגרש בייתי גם בסוף שנות ה-70 של המאה ה-20. האצטדיון נבנה בשנות ה-50 כאצטדיון "קרסנויה סנאמיה". ב-1976 שופץ לראשונה. ב-1978 אירח כמה ממשחקי ליגת העל הסובייטית. במהלך אולימפיאדת 1980 שימש כמגרש אולימפי רזרבי. בשנים 1997–2000 נערך שיפוץ נוסף על מנת להוסיף לו מראה מודרני. נוספו מושבי פלסטיק במקום מושבי העץ. מכיל 17,600 מושבים.
אצטדיונים ומתקן אימונים > מתקן האימונים

מתקן האימונים של דינמו מינסק ממוקם במתחם האולימפי "סטאייקי", הנמצא במרחק 10 קילומטרים מהעיר מינסק. המתקן מהווה למתקן האימונים הגדול ביותר בבלארוס ומשמש גם לאימון ב-20 ענפי ספורט שונים. הוא ממוקם במחוז מינסק, באזור הכפר ילצינה. המתקן מכיל בית הארחה, מרכז רפואי, אולם התעמלות, בית קפה ומסעדה, שלושה מגרש כדורגל בגדלים שונים (מגרש בגודל 104х70 מטרים, מגרש בגודל 102×58 מטר עם דשא סינתטי, ומגרש נוסף בגודל 40х20 מטרים).
סגל > שחקנים מפורסמים

ברית המועצות אדוארד מאלופייב
ברית המועצות סרגיי גוצמנוב
ברית המועצות אנדריי זיגמנטוביץ'
ברית המועצות סרגיי אלייניקוב
בלארוס אלכסנדר חלב
בלארוס אלכסנדר טייקוב
בלארוס אנדריי אוסטרובסקי
סרביה ננאד אדמוביץ' - שיאן הכיבושים בין השחקנים הזרים
סגל > מאמנים

1940 — מיכאיל צ'ורקין
1941 — לב קורצ'בוקוב
1945—1947 — יבגני יליסייב
1947—1950 — לב קורצ'בוקוב
1951—1953 — יבגני פוקין
1954—1955 — מיכאיל בוזננקוב
1956 — דמיטרי מאטבייב
1957—1959 — ואסילי סוקולוב
1960—1961 — ויקטור נוביקוב
1961—1969 — אלכסנדר סווידוב
1969—1973 — איוואן מוזר
1974—1976 — יבגני גוריאנסקי
1977—1978 — אולג באזילביץ'
1978—1983 — אדוארד מאלופייב
1983—1986 — וניאמין ארזמאצב
1986—1988 — איוואן סאבוסטיקוב
1988—1991 — אדוארד מאלופייב
1991—1994 — מיכאיל ורגיינקו
1994—1997 — איוואן שצ'קין
1997—1998 — אנאטולי ביידאצ'ני
1998 — ולדימיר קורנב
1999 — יורי קורננין
1999—2000 — פאבל רודננוק
2000—2001 — אלכסנדר פיסאקריוב
2001 — גאורגי קונדראטייב
2001—2002 — אדוארד מאלופייב
2002 — אנדריי זיגמאנטוביץ'
2002—2003 — גאורגי גיורוב
2003 — אנאטולי ביידאצ'ני
2004 — פיוטר שצ'ובין
2004—2005 — יורי שצ'וקאנוב
2005 — אלכסנדר בשמאקוב
2005—2006 — אלכסנדר ריאבוקון
2006 — אלכסיי פטרושין
2007 — פיוטר קאצ'ורו
2007 — אלכסנדר חצקביץ'
2007—2008 — איגור קריושנקו
2008—2009 — סלאבוליוב מוסלין
2009—2010 — סרגיי גורנקו
2010 — ולדימיר גולמאק
2010—2011 — אולג ואסילנקו
2011 — סרגיי אובצ'יניקוב
2011—2012 — אלכסנדר סדניוב
2012—2013 — אולג פרוטאסוב
2013 — רוברט מסקאנט
2013—2014 — ולדימיר ז'וראבל
2014—2015 — דושאן אוגרין
2015—2016 — ווק רשוביץ'
2016—2017 — סרגיי בורובסקי
2017—2018 — סרגיי גורנקו
2019 — ארטיום צ'ליאדינסקי
2019 — רומן פיליפצ'וק
2019—2020— סרגיי גורנקו
2020—2021— לאוניד קוצ'וק
2021— ואילך - ארטסיום צ'ליאדזינסקי
תארים

אליפות בלארוס (9): 1992, 1993, 1994, 1995, אביב 1995, סתיו 1995, 1997, 2004, 2023, 2024
הגביע הבלארוסי (3): 1992, 1994, 2003
הסופר קאפ הבלארוסי (1): 2025
גביע העונה (1): 1994
ליגת העל הסובייטית (1): 1982
ראו גם

הקלאסיקו הבלארוסי
הדרבי של מינסק
הערות שוליים

↑  Бюджет минского «Динамо» на сезон-2012 составляет 4,3 млн долларов
↑  Годовой бюджет минского «Динамо» составляет порядка 6 миллионов долларов
↑  Бюджеты белорусских футбольных клубов на сезон-2014
↑  Годовой бюджет минского «Динамо» составит около 4 миллионов долларов
↑  За что задержан Юрий Чиж?
↑  В КГБ подтвердили задержание Чижа. Его подозревают в уклонении от уплаты налогов
↑  Футбол. Сергей Чиж избран на пост председателя наблюдательного совета «Динамо» Минск
↑  Стадион «Динамо»
↑  21 июня на стадионе "Динамо" в Минске пройдет первый после реконструкции футбольный матч
↑  Что будет со стадионом «Динамо» и когда появится футбольный стадион в Минске?
↑  Стадион «Динамо-Юни» ожидает масштабная реконструкция
↑  Трактор (Минск
↑  Официальный сайт Олимпийского спортивного комплекса «Стайки»
↑  УТБ Стайки
↑  סגל הקבוצה באתר דינמו מינסק
| קונפרנס ליג 2024/2025 |
| --- | --- | --- |
| דרג א' | אנגליה צ'לסי • דנמרק פ.צ. קופנהגן • בלגיה גנט • איטליה פיורנטינה • אוסטריה ל.א.ס.ק. לינץ • ספרד ריאל בטיס |  |
| דרג ב' | טורקיה איסטנבול בשאקשהיר • נורווגיה מולדה • פולין לגיה ורשה • גרמניה פ.צ. היידנהיים • שוודיה יורגודן • קפריסין אפואל ניקוסיה |  |
| דרג ג' | אוסטריה ראפיד וינה • קפריסין אומוניה ניקוסיה • פינלנד ה.י.ק. הלסינקי • פורטוגל ויטוריה דה גימארייש • קזחסטן אסטנה • סלובניה אולימפיה ליובליאנה |  |
| דרג ד' | בלגיה סרקל ברוז' • אירלנד שמרוק רוברס • ויילס דה ניו סיינטס • שווייץ לוגאנו • סקוטלנד הארט אוף מידלות'יאן • צ'כיה מלאדה בולסלאב |  |
| דרג ה' | מולדובה פטרוקוב חנצ'שט • שווייץ סנט גאלן • יוון פנאתינאיקוס • סרביה באצ'קה טופולה • בוסניה והרצגובינה בוראץ באניה לוקה • פולין יגילוניה ביאליסטוק |  |
| דרג ו' | סלובניה נ.ק צליה • צפון אירלנד לרן • בלארוס דינמו מינסק • קפריסין פאפוס • איסלנד ויקינגור רייקיאוויק • ארמניה נואה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 160127264   WorldCat (עם VIAF): 160127264 
מדי דינמו בעונת 2011.
אוהד שחר

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1957 (בן 67) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  שחקן, מדבב, קריין
 מקום לימודים:  בית צבי 
 בן או בת זוג:  ענת וקסמן (1985–2007)  מאיה קופצ'יק 
 צאצאים:  יונתן שחר 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוהד שחר (נולד ב-30 באוקטובר 1957) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה, קריין ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

שחר למד משחק בבית הספר לאומנות הבמה בית צבי וסיים את לימודיו בשנת 1981. כמו כן שיחק בתיאטרון צה"ל.
ביוגרפיה > קריירה בתיאטרון

שחר השתתף בתפקידים רבים בתיאטרון ובהם: קוסטיה ב"השחף" (1984), ג'ון מריק ב"איש הפיל", עזאזל ב"השטן ממוסקבה", פוק ב"חלום ליל קיץ", ז'אק ב"כטוב בעיניכם", כריס ב"כולם היו בני", ניק ב"מי מפחד מווירג'יניה וולף?", אנטיפולוס מאפזוס ב"קומדיה של טעויות", יואל מילר ב"המורדים", תורוולד ב"נורה", הייזנברג ב"קופנהגן", אחרב ב"צור וירושלים" ארנו קרצ'מן ב"דמוקרטיה", גדעון ב"הבן הטוב", ג'ק ב"יומן חוף ברייטון" ואוטו פרנק ב"אנה", "שליחותו של הממונה על משאבי אנוש" (2017), "מהומה רבה על לא דבר", "מרג'ורי פריים" בתיאטרון הקאמרי, אביהו תשבי ב"השיבה" בתיאטרון הקאמרי (במקביל לשמואל וילוז'ני).
בתיאטרון "הבימה" שיחק בהצגות: "המשפט" מאת פרנץ קפקא (1985), "הבית ברחוב שינקין" (1985), בתפקיד הראשי במחזה "ביבוף" (1986) מאת 
יוסי הדר, "השקיעה" (1986), "בדרך לברודוויי" (1987), 
"גן הדובדבנים" (1988), "מקבת" (1994), "הקוקוריקו" (1995), "שנים עשר המושבעים" (1995), "החגיגה" (2008).
ב-1988 כיכב לצד חנה מרון במחזה "נהג, ציירת" מאת הלל מיטלפונקט ובבימויו, שעלה בתיאטרון באר שבע במסגרת "שבוע המחזה המקורי" של חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל.
ב-2003 הוא הופיע לצד ארז שפריר בהצגת הילדים "מוף ומוריס" שם גילם את מוריס, פסיכולוג ילדים ולו כלב ששמו מוף. ההצגה זכתה בפרס הראשון בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ב-2012 השתתף שחר במחזמר קזבלן. וב"הנסיכה האמריקאית (חוזרת)" בתיאטרון תמונע.
בשנים 2020-2021 השתתף  במחזה "אלוהי הקטל" בתיאטרון הקאמרי.
בשנים 2023–2024 השתתף במחזמר "מלצרית" בתפקיד ג'ו לסירוגין עם אלי גורנשטיין.
בשנים 2023-2025 השתתף  במחזה "הקומדיה על שוד הבנק"(אנ') בתיאטרון הקאמרי בתפקיד ג'ו-דד קָבָּאיש.
ביוגרפיה > קריירה בקולנוע ובטלוויזיה

ב-1989 השתתף בסרטו של עמוס גיתאי, "ברלין ירושלים".
בנוסף, השתתף שחר בסרטי הקולנוע: "החולמים", "נקודת ראות", "עץ הדומים תפוס", "סיפור קיץ", ״היורד למעלה״, ״מינכן״,
ובדרמות הטלוויזיה: "קו 300" ו"משפט קסטנר".
ב-2005 גילם את משה שרת בסרט הטלוויזיה "עכשיו או לעולם לא".
בשנת 2015 השתתף בסרט הטלוויזיה "ההפך" לפי ספרו של יהושע גרינברג.
בשנת 2017 יצא סרטו של דורון ערן, "רוח חדשה", בכיכובו של שחר. הסרט מגולל את סיפור חייו של היהודי המשיחי יעקב דמקני ומבוסס על רב המכר פרי עטו.
אוהד קריין בעברית ובאנגלית בסרטונים המוקרנים ברחבי מוזיאון יד ושם.
ביוגרפיה > קריירת דיבוב

שחר הוא מראשוני וותיקי הדיבוב בישראל, ומרבה לעסוק בתחום. מסרטו הראשון שדובב לעברית ועד היום, שחר הוא קולו העברי של מיקי מאוס, אותו דיבב, בין היתר, ב"בן המלך והעני", "מועדון החברים של מיקי מאוס", "מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות", "מיקי מאוס: כייף של בית" ו"מיקי מאוס: סיפורן של שתי מכשפות". כמו כן תרם את קולו לסרטים רבים ובהם "מלך האריות" (זאזו), "אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה" (קריינות), "אלאדין" (יאגו), "הרקולס" (פיל), "מולאן" (שאן יו), "מרי פופינס" (מר בנקס), "אצבעונית" (מר סנונית), "בילבי: הסרט" (בלום), "גופי הולך לקולג'" (קן הכתב), "מפלצות בע"מ" (רנדל בוגס), "גנוב על הירח" (גרו) ,"טינקרבל והסוד הקסום" (ד"ר גריפיטס), "הנסיכה סופיה הראשונה: היה הייתה נסיכה" (המלך רולנד השני), "הנסיכה סופיה הראשונה: קללת הנסיכה אייבי" (בייליוויק), "מוצאים את נמו" (גיל), "מוצאים את דורי" (האנק התמנון), "עידן הקרח" (מני), "סופר וואי!", "סיפורי נרניה - האריה, המכשפה וארון הבגדים" (מר ביבר), דיבב את באגס באני בסרטונים רבים, את מר קראב בסרט "בובספוג מכנסמרובע", את סוורוס סנייפ בסדרת סרטי "הארי פוטר", את בומר ב"השועל והכלבלב" וגם דיבב ב"נסיך מצרים", ב"הדרדסים - הסרט" וב"טינקרבל וסוד הכנפיים". כמו כן דיבב את ארכימדס הינשוף בסרט "החרב באבן". ב-2017 דיבב את דמותו של אלפרד פניוורת' ב"סרט לגו באטמן" וכן את דמותו של גרו ב"גנוב על העולם". ב-2018 דיבב את דמותו של פרנק בסרט "מפלצת של מלון 3: יוצאים לחופשה" ואת הגרינץ' בסרט "הגרינץ'. ב-2019 דיבב את דמותו של מר פריקלפנטס בסרט "צעצוע של סיפור 4" והיה המספר בסדרת הטלוויזיה "הרפתקאות רוקי ובולווינקל". ב-2020 דיבב את דמותו של קארל בסרט "סוניק – הסרט". ב-2022 דיבב בסרטים "הצרצר והנמלה" ו"הסנדקית הקסומה" ובסדרה "מזלגוני שואל שאלה". ב-2023 דיבב בסרט "לירוי וסטיץ'".
בפעם הראשונה בה תרם את קולו לסרט מונפש פגש בשחקן דב רייזר, איתו השתתף בכמה הפקות תרגום ודיבוב לעברית.
חיים אישיים

שחר היה נשוי לשחקנית והקומיקאית ענת וקסמן ולשניים שני ילדים.
כיום הוא נשוי בשנית לשחקנית והרקדנית מאיה קופצ'יק ולהם בת.
הערות שוליים

↑  שוש אביגל,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'ביקורת - תיאטרון - אווירה ובדלי חלומות, כותרת ראשית, 15 בפברואר 1984
שבח פרידלר,'"`UNIQ--nowiki-00000001-QINU`"'כנפיים אכולות - "השחף", מאת: אנטון צ'כוב, במאי: חנן שניר, בביצוע תיאטרון באר־שבע, כל העיר, 6 באפריל 1984
↑  איתן בלום,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'ההצגה שחושפת את מקורותיו הגרמניים של השמאל בישראל, באתר הארץ, 30 במרץ 2017
↑  עדנה אלוני, תיאטרון- מה שיכע את הבחור - "ביבוף" בתיאטרון הבימה, "העולם הזה", גיליון 2571 מ-10 בדצמבר 1986, עמוד 31
תום שגב,'"`UNIQ--nowiki-00000005-QINU`"'יוסי הדר נגד הזמן - 'ביבוף ־' מאת: יוסי הדר; 'הבימה', כותרת ראשית, 14 בינואר 1987
↑  יוסי עוזרד,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'הצגה - תיאטרון תעשייתי - תיאטרון תעשייתי "בדרך לברודווי" מאת ניל סיימון, בימוי עמית גזית, חדשות, 16 באפריל 1987
↑  חגית בת־עדה,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'"גן הדובדבנים", מחזה מאת צ׳כוב, בהפקת תיאטרון הבימה, במאי: עמרי ניצן, כל העיר, 17 בפברואר 1989
שוש אביגל,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'ציכוב אמין אפילו בלי תה, חדשות, 23 בדצמבר 1988
↑  ציפי שוחט,'"`UNIQ--nowiki-0000000C-QINU`"'החגיגה בהבימה, באתר הארץ, 4 בפברואר 2008
↑  דבורה גילולה,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'ראש בראש - "נהג, ציירת" מאת הלל מיטלפונקט ובבימויו, תפאורה ותלבושות: איתן לוי, מוסיקה: גורי אגמון, תאורה: ג'ודי קופרמן, הפקת תיאטרון באר־שבע, שחקנים: חנה מרון, אוהד שחר, כל העיר, 5 בפברואר 1988
↑  רותה קופפר,'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'כלבלב מחפש שורשים, באתר הארץ, 10 ביולי 2003
↑  "מוף ומוריס" זכתה בפסטיבל הבינלאומי להצגות ילדים חיפה, באתר הארץ, 8 ביוני 2003
↑  מיכאל הנדלזלץ,'"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'קזבלן 2012: כולנו יהודים, אבל לחלקנו יש כאפיות, באתר הארץ, 11 בדצמבר 2012
יאשה קריגר, עכבר העיר,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'קזבלן: יהורם גאון, מאחוריך, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2012
↑  אורית הראל, אלוהי הקטל: טרגדיה מצחיקה, באתר "הבמה"
↑  ננו שבתאי,'"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'הצגה מתוקה עם חוכמה נשית ורלוונטית מאין כמותה, באתר הארץ, 21 במאי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579477305171  LCCN: n2018016102  VIAF: 14145304741178610694   WorldCat (עם VIAF): 14145304741178610694
ז'אק-לואי דויד

| --- | --- |

 לידה:  30 באוגוסט 1748 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  29 בדצמבר 1825 (בגיל 77) בריסל, הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה 
 מקום קבורה:  grave of Jacques-Louis David 
 מקום לימודים:  Académie de Saint-Luc  סורבון  האקדמיה המלכותית לציור ולפיסול בפריז  בית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות 
 זרם באמנות:  נאו-קלאסיציזם 
 הושפע על ידי:  ג'וזף-מארי ויין 
 יצירות ידועות:  שבועת האחים ההוראטים, הכתרתו של נפוליאון, Portrait of Antoine-Laurent Lavoisier and his wife, נפוליאון חוצה את האלפים, מות מארה 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד  פרס רומא 
 בן או בת זוג:  שרלוט דויד (16 במאי 1782, 1796–?) 
 צאצאים:  Charles-Louis-Jules David, Eugène David, Laure Émilie Félicité David, Pauline Jeanne David 
 חתימה:   
 
ז'אק-לואי דויד (בצרפתית: Jacques-Louis David;‏ 30 באוגוסט 1748 – 29 בדצמבר 1825) היה צייר צרפתי, מוכר בשם הקיצור דויד. בין ציוריו המפורסמים: "שבועת האחים ההוראטים", "נפוליאון חוצה את האלפים", "מות מארה", "מותו של סוקרטס", "הקיסר נפוליאון בחדר העבודה בארמון טיולרי" ו"הכתרתו של נפוליאון".