stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כנסיית ניקולאי הקדוש (המבורג)
היסטוריה > במלחמת העולם השנייה

בזמן מלחמת העולם השנייה, הצריח הבולט של כנסיית ניקולאי שימש כמטרה ונקודת ציון לניווטים עבור טייסי בעלות הברית בזמן ההפצצות על המבורג. ב-28 ביולי 1943 הכנסייה ניזוקה קשות מהפצצה אווירית. הגג קרס ופנים הספינה הראשית סבל מנזק קשה. הקירות החלו להיסדק, אך כמו הצריח, הם לא קרסו.
היסטוריה > אחרי מלחמת העולם השנייה

המבנה הבסיסי של הכנסייה הגותית נשאר די שלם ובנייה מחדש הייתה אפשרות מציאותית. למרות זאת, הוחלט להרוס את הספינה הראשית ולהשאיר את הצריח כמו שהוא. מאחר שהאזור שמסביב לכנסייה לא שימש עוד למגורים, הוחלט על בניית כנסייה חדשה ברובע Harvestehude. ב-1951 הרסו הרשויות את הספינה הראשית, והחומרים שבהריסות שימשו בחלקם לתגבור הגדות של נהר אלבה.
האובדן של מונומנט של אדריכלות התחייה הגותית גרם לצער וחרטה אצל רבים, אך אחרי המלחמה היו עדיפויות קודמות לפני בנייה מחדש. בניגוד לכנסיית מיכאל הקדוש, כנסיית ניקולאי הקדוש לא זכתה ליחס של מונומנט חשוב מצד הרשויות.
המצב הנוכחי של שרידי הכנסייה הוא תוצאה של ההפצצות האוויריות את המבורג במלחמת העולם השנייה, הריסה מתוכננת ב-1951 ועבודות שחזור בשנות ה-90 של המאה ה-20. קרן Rettet die Nikolaikirche e.V. (הצילו את כנסיית ניקולאי) היא האחראית לשחזור שרידי הכנסייה. הקרן נתמכת בידי עיריית המבורג, הקונגרס של כנסיית ניקולאי הקדוש, מספר חברות ומספר תורמים פרטיים. הארגון אחראי על תחזוקת שרידי המבנה, שחזור, ארגון אירועים ותצוגות בכנסייה והפעלת מרכז מידע שנמצא בקריפטה של הכנסייה.
המגדל והצריח, ועוד מספר שרידים, נשמרו כיד זיכרון נגד המלחמה, אך לא זכו לטיפול במשך מספר עשורים ומצבם החל להתדרדר. זה השתנה ב-1987 כאשר קרן Rettet die Nikolaikirche e.V. החלה בשחזור האריג של המבנה והקימה את "מקום המפגשים" - חדר לאירועים ותערוכות בקריפטה. בניסיון להציל חלקים מפסולת הבניין שסולקה ב-1951, הם הצליחו להחזיר מספר שרידים מהספינה הראשית בשנת 2000. בנייה מחדש של הכנסייה, כפי שנעשה בפראואנקירכה בדרזדן, לא מתוכננת. לעומת זאת, קריון של 51 פעמונים הותקן ב-1993 כיד זיכרון.
מאז ה-1 בספטמבר 2005, מעלית מעלה את המבקרים לגובה 75.3 מטר בתוך המגדל, בה הם יכולים לראות פנלים היסטוריים ונוף פנורמי של העיר, ובפרט של ה-Speicherstadt ("עיר המחסנים").
המגדל הנאו-גותי עם הצריח המחודד, ששרד מהמבנה
בניית המגדל הנאו-גותי, 1868.
הכנסייה החדשה ב-Harvestehude
כנסיית מרים של הגרמנים

| --- | --- |

מראה הכנסייה. ברקע האפסיס המרכזי והאפסיס הצפוני ובו שני חלונות כפולים
 מידע כללי
 סוג:  כנסייה, hospital 
 על שם:  מרים, אם ישו 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1128
 תאריך פתיחה רשמי:  1128 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות רומנסקית 
 קואורדינטות:  31°46′32″N 35°13′59″E﻿ / ﻿31.775598°N 35.233028°E﻿ / 31.775598; 35.233028
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) כנסיית מרים של הגרמנים(למפת ירושלים העתיקה רגילה) כנסיית מרים של הגרמנים(למפת ירושלים רגילה) כנסיית מרים של הגרמנים(למפת ירושלים מוגדלת) כנסיית מרים של הגרמנים
 
קומת בית החולים והקמרונות מעליה אשר נשאו את אולם הכינוסים ומגורי ראש המסדר
כנסיית מרים של הגרמנים (לטינית Santa Maria Alemannorum), המכונה גם "האכסניה הגרמנית", הייתה כנסייה צלבנית, שלצידה פעלו אכסניה ובית חולים, ואשר שכנה בתקופת ממלכת ירושלים ברחוב הגרמנים ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. כיום שוכנים שרידי הכנסייה ברחוב משגב לדך, סמוך למקום מפגשו עם רחוב חיי עולם.
היסטוריה

הכנסייה נבנתה בשנים 1127-1128 בידי אבירים גרמנים, אשר ניסו משך זמן רב להקים מסדר גרמני מנותק מהמסדר ההוספיטלרי. האתר שכן בלב הרובע הגרמני בעיר הצלבנית, ופעל עד כיבוש ירושלים בידי צלאח א-דין בשנת 1187. בשנת 1198 זכו האבירים הגרמנים בהכרת האפיפיור וייסדו את המסדר הטבטוני, ששמו המלא אזכר את הכנסייה: "Ordo domus Sanctæ Mariæ Theutonicorum Hierosolymitanorum" ("מסדר בית האחים הטבטונים של מרים הקדושה בירושלים").
בחיבור "לה סיטה דה ז'רוזלם" נרשם כי:
"בצד ימין, יש רחוב נוסף שדרכו הולכים להוספיטל של הגרמנים. רחוב זה נקרא "רחוב הגרמנים".
מקור נוסף אודות הכנסייה נמצא בכתביו של הנוסע יוהאן מווירצבורג (Johann von Würzburg), אשר ביקר בירושלים בשנת 1165, וכתב כי:
"כאשר יורדים מאותו הרחוב בכיוון השער המוביל למקדש, בצד ימין יש מעין רחוב צדדי ההולך לאורך קמרון ארוך. לאורכו יש בית חולים וכנסייה שנבנו לאחרונה לכבודה של מרים הקדושה והוא נקרא "בית הגרמנים". שם אין כמעט אחרים או דוברי שפות אחרות".
הבישוף של עכו, ז'ק דה ויטרי, הוסיף וכתב במאה ה-13:
"כאשר יושבה העיר הקדושה בידי נוצרים לאחר גאולתה, גרמנים ואלמנים רבים הגיעו לירושלים כעולי רגל ולא היו מסוגלים לדבר בשפת יושבי העיר. בחמלתו האלוהית של גרמני חסיד שגר בעיר עם אשתו, נבנתה בכספו אכסניה כדי לשכן את העניים והחולים מבין הגרמנים. מאחר שחולים ועניים רבים מבני עמו נהרו למקום שהשפה מדוברת בו, הוא הקים בצמוד לאכסניה כנסייה לכבודה של אם האלוהים המהוללת, בהסכמתו וברצונו של הפטריארך. ב-1143, ציווה האפיפיור פלסינוס השני על מסדר ההוספיטלרים לקחת על עצמו את ניהול המקום".
המכלול חודש בתקופה הממלוכית ושימש כחנקה.
גילוי ושימור האתר

האתר נתגלה לראשונה בסקר בריטי שנערך בשנים 1867-1869‏, אך נשכח. הוא התגלה מחדש בשנת 1968 בידי הארכאולוג אהוד נצר, תוך כדי פעולות שיקום הרובע היהודי לאחר מלחמת ששת הימים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 גייסה הקרן לירושלים תרומות לשם שיקומו של האתר ולהקמת גן ארכאולוגי בתחומו, והעבירה את כספי התרומות לחברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי. עם העברת הכספים מהקרן לידי החברה בשנת 1976, שלחה החברה לקרן מכתב, בו היא מאשרת כי יעוד השטח על-פי תוכנית המתאר הוא גן ציבורי, וכי החברה לא תיזום את שינוי יעוד השטח ותדאג לאחזקתו התקינה של הגן.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 מכרה החברה לשיקום ולפיתוח הרובע היהודי ארבעה אתרים בעלי ערך היסטורי וארכאולוגי לגופים פרטיים, ובהם גם את אתר כנסיית מרים של הגרמנים שנמכר לישיבת אש התורה. מכרז המכר התיר להרוס את האתר הארכאולוגי כדי להרחיב את הישיבה. ב-3 בדצמבר 2000 פנתה הקרן לירושלים לבית המשפט העליון כדי שימנע את המכירה. ביום 26 בדצמבר 2005 הודיעו חברת הרובע והישיבה כי נסחו ביניהן הסדר לפיו הסכם חכירת המישנה שנכרת ביניהן יתוקן על-פי הקווים הבאים:
"מטרת חכירת המישנה היא להחזיק את הנכס כאתר עתיקות פתוח לציבור לצורך שימורו ואחזקתו ועל מנת שישמש כמקום התכנסות ופעילות תרבותית-חינוכית, כפי שמקובל באתרי תיירות דומים הפתוחים לקהל כאתרי עתיקות מוכרזים. החוכרת לא תשנה את המטרה האמורה."
לאור זאת דחה בית המשפט העליון את העתירה ביום 10 בדצמבר 2009‏. עם זאת, דלת האתר ננעלה על ידי אנשי ישיבת אש התורה, והכניסה אליו בלתי אפשרית.
אתר הכנסייה הוא אחד מ-20 אתרים המוכרזים כמונומנטים בעיר העתיקה, ומיועדים לשימור על פי תוכנית המתאר החדשה לעיר העתיקה. כחלק מתוכנית שימור המונומנטים ותחזוקתם, החלו בפברואר 2009 עבודות שימור לייצוב שרידי הכנסייה.
האתר

במרכזו של האתר שכנה הכנסייה, מצפון וממזרח לה נצבה אכסניה, ובמבנה הצמוד לה מצידה הדרומי פעל בית החולים בקומה הראשונה, ומעליו אולם הכינוסים ומגורי ראש המנזר (בניגוד למצב כיום, חלק זה של המתחם הגיע כנראה עד רחוב משגב לדך).
תבנית הכנסייה הפונה מזרחה לעבר הר הבית, היא כשל בזיליקה שבה שלושה מעברים המסתיימים בשלושה אפסיסים. אורכה כ-20 מטרים ורוחבה 12 מטרים. חלון האפסיס המרכזי רחב ונמוך והחלונות באפסיסים הצדדיים כפולים (שני חלונות בכל אחד מהאפסיסים). בקיר המערבי של הכנסייה קרועים שלושה פתחים: הפתח המרכזי גבוה ורחב, פינות המזוזות מעוגלות בצורת חצי עמוד. הפתח הצפוני והדרומי נמוכים ופשוטים יותר, והראשון נבנה מעל בור מים חצוב. בקיר הצפוני נקבעו ארבעה פתחים שהוליכו אל מבנה האכסניה, ובקיר הדרומי פתח רחב, שחיבר את חלל הכנסייה אל אולם הכינוסים שמדרום לה. מתחת לאפסיסים נמצא מבנה תת-קרקעי שגובהו כ-5 מטרים, ובחלק התחתון של האפסיס הצפוני שרדו פרסקאות.
בחפירות שנערכו במקום נמצאו פסיפסים והארכאולוג מאיר בן דב סבור שבאתר שכנו הפרטוריום וכנסיית המשפט הביזנטית, הנזכרת במפת מידבא בשם "האגיה סופיה".
לקריאה נוספת

שלמה לוטן, חשיפת צפונות מתחם כנסיית מרים הגרמנית בלב הרובע היהודי בירושלים, חידושים בחקר ירושלים 16, 2011, עמ' 369-376.
הערות שוליים

↑  אטלס כרטא הגדול לתולדות ירושלים, דן בהט, 1989, ISBN 9652201553]
↑  מרחוב המקדש, כיום רחוב השלשלת.
↑  Ernoul, l'estat la cite de jerusalem, ed. H . Michelant-C. Raynaud, Itineraires a Jerusalem, Paris 1882
↑  Ancient churches revealed, edited by Yoram Tsafrir: Published 1993 by Israel Exploration Society in Jerusalem
↑  נעה ווסרמן-עמיר, ‏ועכשיו צריך להחליט בשאלת פירוק החברה לשיקום הרובע היהודי, באתר גלובס, 15 במאי 2000
↑  בג"ץ 4289/00, בג"ץ 4290/00
↑  בג"ץ 4289/00 אברמוביץ הדי ואח' נ' ראש ממשלת ישראל, ניתן ב־10 בדצמבר 2009
כריסטיאן פביאני

כריסטיאן גסטון פביאני (בספרדית: Cristian Gastón Fabbiani; נולד ב-3 בספטמבר 1983) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

פביאני נולד בסיודאד אוויטה למשפחה של כדורגלנים. דודו אוסקר פביאני שיחק בעברו בנבחרת צ'ילה. פביאני התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לנוס. בקיץ 2003 הושאל לפלסטינו מליגת העל הצ'יליאנית במדיה כבש 16 שערים ב-25 משחקים. במדיה קיבל את הכינוי "El Ogro" (בעברית: המפלצת).
בקיץ 2006 חתם בבית"ר ירושלים מליגת העל. ב-14 באוקטובר 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–3 למכבי נתניה בו הורחק אחרי שקיבל צהוב שני.
בשנת 2007 חתם בצ'.פ.ר. קלוז' מליגת העל הרומנית תמורת סכום שלא פורסם, אך מוערך בין 2–3 מיליון אירו. בעונתו הראשונה בקלוז' הוא כבש 10 שערים ב-28 משחקי ליגה והיה שותף לזכייה הראשונה שלו באליפות רומניה. בתחילת עונת 2008/2009 הושאל לניואל'ס אולד בויס מליגת העל הארגנטינאית ובמהלך העונה עבר לריבר פלייט.
בשנת 2010 חתם בווראקרוס מהליגה המקסיקנית השנייה, אך עזב את המועדון עוד בטרם רשם דקות משחק.
בהמשך הקריירה שיחק באול בויס, אינדפנדיינטה ריבאדביה, ספורט בויס וורנס, קלאב ספורטיבו אסטודיאנטס, פורטווייחו, דפורטיבו מרלו וקלאב דפורטיבו אוניברסיטריו.
תארים

ליגת העל בכדורגל: 2006/2007
ליגת העל הרומנית: 2007/2008
הגביע הרומני: 2007/2008
לשכת הסמים הפדרלית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  מחלקת האוצר של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  14 ביוני 1930
 תאריך פירוק:  1968
 
לשכת הסמים הפדרלית (באנגלית: Federal Bureau of Narcotics, בראשי תיבות: FBN) הייתה סוכנות של מחלקת האוצר האמריקאית, שהוקמה ב-14 ביוני 1930, כשהיא מאגדת את תפקידי המועצה הפדרלית לשליטה בסמים וחטיבת הסמים. הלשכות הוותיקות הללו הוקמו כדי לאכוף את חוק מיסוי הסמים 1914 וחוק ייבוא וייצוא סמים נרקוטיים 1922 (הידוע גם כחוק ג'ונס-מילר).
הארי ג'יי אנסלינגר מונה לנציב הראשון של הלשכה על ידי מזכיר האוצר אנדרו מלון תחת הנשיא הרברט הובר. תחת אנסלינגר, הלשכה דחפה לעונשים קשים על שימוש בסמים. הסוכנות ללוחמה בסמים הוסמכה להעניש על אחזקת סמים כגון מריחואנה על בסיס חוק מס המריחואנה 1937, כמו גם חיזוק חוק מס הסמים 1914. למרות זאת, המוקד העיקרי שלה היה להילחם בהברחת אופיום והרואין. אחד החוקים נגד אופיום היה חוק השליטה באופיום 1942. לשם כך הקימה הלשכה לאורך זמן כמה משרדים מעבר לים בצרפת, איטליה, טורקיה, ביירות, תאילנד ומוקדים אחרים של הברחות סמים בינלאומיות. סוכנים אלה (שמעולם לא היו יותר מ-17) שיתפו פעולה עם גורמי אכיפת סמים מקומיים באיסוף מודיעין על מבריחים. העבודה נגד הרואין ואופיום הונעה עם זאת משיקולי מדיניות החוץ: במהלך מלחמת וייטנאם, למשל, הושמה חשיבות רבה בחקירת מבריחים וייטנאמים שיכולים להיות קשורים למחתרת המקומית, בעוד שנותרו חקירות של מבריחים בקנה מידה גדול מתאילנד ואלה הוזנחו.
אנסלינגר פרש בשנת 1962 ובמקומו מונה הנרי ג'ורדנו, שהיה לנציב הלשכה עד שזו מוזגה בשנת 1968 עם הלשכה לפיקוח על סמים, סוכנות מינהל המזון והתרופות, כדי להקים את הלשכה לסמים וסמים מסוכנים, סוכנות של מחלקת המשפטים של ארצות הברית, שהייתה הסוכנות שקדמה למינהל אכיפת הסמים (DEA).
ראו גם

המשטרה הפדרלית של אוסטרליה ובה מחלקה מקומית בשם "לשכת הסמים הפדרלית".
הערות שוליים

↑  "Records of the Drug Enforcement Administration [DEA]". 15 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anslinger, Harry Jacob; Tompkins, William F. (1 בינואר 1980). The Traffic in Narcotics. Arno Press. ISBN 9780405135675 – via Google Books. {{cite book}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269264205171  BnF: cb11583515z (data)  ISNI: 0000 0001 2222 1523  LCCN: n79096852  NKC: xx0057715  SUDOC: 083900527  VIAF: 139543936   WorldCat (עם VIAF): 139543936
לוסיאנו פרננדש

לוסיאנו ז'ורז'ה פרננדש (בפורטוגזית: Luciano Jorge Fernandes;‏ 6 באוגוסט 1940 – 5 בדצמבר 1966) היה כדורגלן פורטוגזי ששיחק בעמדת הבלם באולהאננסה ובבנפיקה ליסבון.
קריירת מועדונים

לוסיאנו נולד באולהו שבפורטוגל והחל את הקריירה המקצוענית שלו באולהאננסה המקומית בגיל 19. בשנת 1963 עבר פרננדש לבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית, ותופקד על-ידי מאמנו כמגן ימני, עד שנפצע בברכו ונזקק לניתוח. עם חזרתו מהפציעה סבל פרננדש מבעיות בקרסולו, והוא חזר לכשירות מלאה רק בעונת 1966/1967. בסך הכל הוא ערך 33 הופעות ליגה במדי בנפיקה ליסבון.
מותו

ב-5 בדצמבר 1966 התרחש קצר חשמלי באמבטיית העיסוי החדשה של בנפיקה ליסבון כאשר שבעה משחקני המועדון היו בתוכה, כאשר לוסיאנו היה השחקן היחיד שטבל במים. אאוזביו, ז'אימה גראסה וסנטנה ברחו עם כוויות, בעוד שז'וזה קרמו פאיס, דומיסיאנו קאבם ומלטה דה סילבה איבדו את הכרתם עד שגראסה הספיק לצאת מהאמבטיה ולנתק את אספקת החשמל. לוסיאנו מת מיד, בגיל 26. קבוצתו שיחקה את משחקי המשך העונה במדים שחורים, וזכתה באליפות פורטוגל.
תארים

אליפות פורטוגל (3): 1963/1964, 1964/1965, 1966/1967
הגביע הפורטוגלי (1): 1963/1964
הערות שוליים

↑  A MISFORTUNE NEVER COMES ALONE – BENFICA 1966, PART ONE באתר Beyond the Last Man, ‏ 10 באפריל 2013 (באנגלית)
↑  Luciano: a morte no Estádio da Luz, numa manhã de dezembro באתר Mais Futebol, ‏ 5 בדצמבר 2013 (בפורטוגזית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לוסיאנו פרננדש".
מאניטולין

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ימת יורון 
 קואורדינטות:  45°46′00″N 82°12′00″W﻿ / ﻿45.766666666667°N 82.2°W﻿ / 45.766666666667; -82.2
 שטח:  2,766 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  קנדה 
 אוכלוסייה:  10,603
 אזור זמן:  UTC-5
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מאניטולין(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי מאניטולין(למפת אונטריו רגילה) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןמאניטולין(למפת אונטריו מוגדלת) טורונטו אוטווה מיסיסוגה וינדזור ת'אנדר ביי טימינס קנורה גרייטר סדברי מניטובה קוויבק ארצות הברית מפרץ הדסוןמאניטולין
 
מאניטולין (באנגלית: Manitoulin) הוא אי בימת יורון שבאונטריו, קנדה. האי הוא אי האגם הגדול בעולם, שטחו 2,766 קמ"ר והוא האי ה-172 בגודלו בעולם כולו. על פני האי ישנם אגמים רבים, שבתוכם איים, כשעל חלקם ישנם אגמים גם כן.
משמעות שם האי בשפה הילידית היא "אי הרוחות", והוא שימש כאתר מקודש עבור השבטים המקומיים. האדם האירופאי הראשון שהתיישב על האי היה כומר ישועי, שפתח מיסיון על האי בשנת 1648. הגעת האדם הלבן גרמה להתפרצות מגפות בקרב הילידים, שמערכת החיסון שלהם לא הייתה עמידה בפני המחלות האירופאיות. האי נשאר שומם כמעט במשך 150 שנה. רק בשנת 1812 חזר האי ויושב על ידי השבטים המקומיים, ובשנת 1862 הותר גם למתיישבים אירופאיים להתיישב באי.
אוכלוסיית האי (נכון ל-2016) מונה 13,255 תושבים. רובם (61.1%) לבנים והשאר ילידים קנדיים.
הערות שוליים

↑  הנתונים באתר המפקד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548322905171  GND: 4277788-4  LCCN: sh85080572  VIAF: 96144647639129848286   WorldCat (עם VIAF): 96144647639129848286 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של קנדה ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוסיאנו נארסינג

לוסיאנו נארסינג (בהולנדית: Luciano Narsingh; נולד ב-13 בספטמבר 1990 באמסטרדם שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת סידני מליגת העל האוסטרלית ובנבחרת הולנד.
קריירת מועדונים

נארסינג שיחק בקבוצות הירנפיין, פ.ס.וו. איינדהובן, פיינורד וטוונטה מליגת העל ההולנדית, וסוונסי סיטי, איתה שיחק בפרמייר ליג ובפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-11 בפברואר 2022 חתם בהעברה חופשית בסידני מליגת העל האוסטרלית.
קריירה בינלאומית

ב-30 במאי 2021 ערך נארסינג את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 2-0 על נבחרת סלובקיה במשחק ידידות. ב-15 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 4-2 לנבחרת בלגיה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורניר יורו 2012, אך לא שיחק בטורניר.
תארים

אליפות הולנד (2): 2014/2015, 2015/2016
הסופר קאפ ההולנדי (3): 2012/2013, 2015/2016, 2016/2017
הערות שוליים

| נבחרת הולנד – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר ויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 בומה •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 נ. דה יונג •  9 הונטלאר •  10 סניידר •   11 רובן •  12 וורם • 13 פלאר •  14 שארס • 15 וילמס • 16 ואן פרסי • 17 סטרוטמן • 18 ל. דה יונג • 19 נארסינג • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 קרול • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק |  1 סטקלנבורג •  2 ואן דר ויל •  3 הייטינחה •  4 מאתייסן •  5 בומה •  6 ואן בומל •  7 קאוט •  8 נ. דה יונג •  9 הונטלאר •  10 סניידר •   11 רובן •  12 וורם • 13 פלאר •  14 שארס • 15 וילמס • 16 ואן פרסי • 17 סטרוטמן • 18 ל. דה יונג • 19 נארסינג • 20 אפלאי • 21 בולחרוז • 22 קרול • 23 ואן דר וארט • מאמן: ואן מרוויק | הולנד |
לשכת המסחר ירושלים

לשכת המסחר ירושלים הנה הגוף הרשמי המייצג את הסוחרים ובעלי העסקים בירושלים וסביבתה. הלשכה נוסדה בימי השלטון העות'מאני על ארץ ישראל, ופועלת מאז ועד היום לקידום והעמקת קשרי המסחר בירושלים והשפלה. נשיא לשכת המסחר המכהן הוא דרור אטרי. לשכת המסחר ירושלים היא עמותה רשומה, חברה בפדרציה של איגוד לשכות המסחר.
היסטוריה

לשכת המסחר ירושלים נוסדה בשנת 1908 [דרוש מקור] בימי השלטון העות'מאני על ארץ ישראל. לאחר כיבוש הארץ על ידי המנדט הבריטי והתבססות העליות, פעילות הלשכה גדלה באופן ניכר, וסייעה לסוחרים משלוש הדתות בעיר לבסס ולהרחיב את פעילותם המסחרית. עם הקמת המדינה נוספו לעיר בתי עסקים רבים בסיוע לשכת המסחר וסייעו בפיתוח והתרחבות העיר וכלכלתה.
שירותי הלשכה

לשכת המסחר ירושלים מעניקה את השירותים הבאים לחבריה.
קשרי מסחר עם נספחים מסחריים בישראל ומחוצה לה, חברות בינלאומיות וארגונים כלכליים מרחבי העולם, קידום הסכמי סחר, וטיפוח קשרי מסחר בינלאומיים.
הנחות ושירותים מיוחדים לחברי הלשכה: ייעוץ מס, ייעוץ משפטי, מחלקה בינלאומית, ושירותים נלווים המשתנים תקופתית.
סמינרים, השתלמויות, ימי עיון, והשתלמויות בנושאי סחר חוץ, מיסוי, מימון ועוד.
שירותי מידע, הפצת מידע על הזדמנויות עסקיות בישראל ומחוצה לה לחברי הלשכה, פרסומים בנושאי כלכלה ומסחר, ופרסומים מקצועיים.
גבייה מרוכזת של מיסי ארנונה, וטיפול בבעיות ארנונה מול העירייה.
אישור חתימות ותעודות מקור, הנפקת תעודות מעבר, וקרנה אט"א.
סיוע בקבלת מענקים לבעלי עסקים אשר נפגעו מהמצב הביטחוני.
בעלי תפקידים בלשכה

נשיא הלשכה: מר דרור אטרי
מנכ"ל הלשכה: מר דודי צמח
לואי אנרי, נסיך קונדה

| --- | --- |

 לידה:  13 באפריל 1756 פריז, ממלכת צרפת ממלכת צרפת 
 פטירה:  30 באוגוסט 1830 (בגיל 74) שאטו דה סן-לו, ואל ד'וואז, המונרכיה של יולי צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בזיליקת סן-דני 
 בן או בת זוג:  בתילד ד'אורליאן (24 באפריל 1770–?)  Sophie Dawes, Baronne de Feuchères 
 פרסים והוקרה
 צלב גדול של לגיון הכבוד  אביר במסדר סן-מישל  אבירי מסדר הרוח הקדושה  אביר במסדר גיזת הזהב 
 חתימה:   
 
לואי אנרי ז'וזף דה בורבון (בצרפתית: Louis Henri Joseph de Bourbon;‏ 13 באפריל 1756 – 30 באוגוסט 1830) היה נסיך קונדה מ-1818 ועד מותו. הוא היה גיסו של לואי פיליפ השני, דוכס אורליאן ואחיינו של ויקטואר דה רואן.
ביוגרפיה > ראשית חייו

לואי אנרי היה בנו היחיד של לואי ז'וזף, נסיך קונדה ואשתו הראשונה, שרלוט דה רואן, בתו של שארל דה רואן, נסיך סוביז. כחבר בבית בורבון, הוא היה נסיך הדם, ולפני שירש את התואר נסיך קונדה, נודע כדוכס אנייה ולאחר מכן כדוכס בורבון.
ביוגרפיה > נישואיו

ב-24 באפריל 1770 הוא נישא לבתילד ד'אורליאן, בתם היחידה ששרדה של לואי פיליפ הראשון, דוכס אורליאן ולואיז הנרייט דה בורבון. בני הזוג נישאו בקפלה בארמון ורסאי והיו צאצאי לואי ה-14 באותה מידה, הסבתות הגדולות מצד אביהן היו אחיות, בנותיה של מאדאם דה מונטספאן. בשנת 1772 נולד בנם היחיד, לואי אנטואן, דוכס אנייה. הנישואים לא היו מאושרים, ובשנת 1780 נפרדו בני הזוג. לואי מעולם לא התחתן בשנית.
זמן קצר לאחר מכן, לואי אנרי החל ברומן ציבורי עם זמרת האופרה מרגריט "מימי" מילוט, מה שהביא לשתי בנות לא חוקיות, אחת מהן, אדל, התחתנה עם הרוזן דה רולי. במהלך המהפכה הצרפתית, לואי אנרי ליווה את אביו לגלות באנגליה ושרד את הטיהור של בית בורבון בצרפת, שעלה בין היתר בחיי המלך לואי ה-16 ואשתו המלכה מארי אנטואנט.
בשנת 1804, בנו, דוכס אנייה, נחטף בגרמניה בפקודת נפוליאון והוצא להורג בחפיר של שאטו דה וינסן באשמת בגידה. דוכס אנייה התחתן עם שרלוט לואיז דה רואן פחות מחודשיים קודם לכן ולא היו לו ילדים.
לואי אנרי חזר עם אביו לצרפת לאחר תבוסתו של נפוליאון ב-1814, ושניהם השיבו את הונם ומעמדם הציבורי. עם מות אביו בשנת 1818, הוא קיבל את התואר נסיך דה קונדה.
ביוגרפיה > הרסטורציה

במהלך הרסטורציה של 1814, הנסיך, כדוכס בורבון, הפך לשמו של רגימנט הסוסים הקלים ה-8 של בורבון (8ème Regiment de Chasseurs à Cheval de Bourbon). אולם בעקבות שובו של נפוליאון במרץ 1815, הצטרף הגדוד לנפוליאון והוא היגר לבלגיה. במסגרת חיל הרגלים, הנסיך מונה לקולונל גנרל של הרגלים הקלים ובעקבות כך הפך לשם של רגימנט הרגלים של הקו בורבון אשר נוצר על ידי מיזוג של רגימנט הרגלים של הקו ה-9 ( 9ème Regiment d'Infanterie de Ligne) וה-2. & גדודים 7 של גדוד חי"ר קל 37 (37ème Regiment d'Infanterie Légère). גדוד זה הצטרף גם לנפוליאון לאחר שובו מאלבה במרץ 1815.
ביוגרפיה > סוף שושלת קונדה

בעודו בגלות בשנת 1811, לואי אנרי ערך היכרות בבורדלו בפיקדילי עם סופיה דאוס או דאו, משרתת בבית בושת מהאי וייט. הוא פגש את האישה ואת אמה בלונדון בבית ברחוב גלוסטר. שם עברה תוכנית חינוכית נרחבת.
לאחר הרסטורציה הצרפתית ב-1815, לואי אנרי הביא אותה לפריז וארגן לה נישואים לברון אדריאן ויקטור דה פושר, קצין במשמר המלכותי. זה נעשה כדי לאפשר את כניסתה של סופיה לחברה הצרפתית. עם זאת, במהלך קבלת רישיון הנישואין שלה, סופיה שיקרה בכמה פרטים. פושר, שהפך לעוזרו של הדוכס, האמין במשך כמה שנים שסופיה היא בתו טבעית של לואי אנרי השני. כשגילה את האמת, הוא נפרד מאשתו, והודיע למלך לואי ה-18 על מערכת היחסים האמיתית בין לואי אנרי לסופיה. המלך אסר על סופיה להיכנס לחצר.
כנקמה, פנתה סופיה לראש בית אורליאן, הדוכס מאורליאן, ובאמצעותו התקבלה מחדש לחברה. בתמורה, היא הסכימה להשתמש בהשפעתה על לואי אנרי השני המזדקן כדי לערוך צוואה שתעשה את בנו של לואי פיליפ, הנסיך אנרי, דוכס אומאל, היורש הראשי של הנסיך הזקן. סופיה קיבלה שני מיליון פרנק עבור שירותיה בעניין. מלך בורבון החדש, שארל העשירי, קיבל אותה בסופו של דבר בחזרה לבית המלוכה. היא שוב נחשבה מקובלת על ידי החברה הצרפתית המנומסת. היא אפילו הצליחה לארגן את נישואיה של אחיינית לאחיין של טליראן.
באותה העת, לואי אנרי ניסה להתרחק מהפילגש שהשתלטה על חייו. בקיץ 1830, הוא חזר לביתו בסנט לאו. שם הוא שמע על מהפכת יולי. סופיה ניגשה מיד לגרום לו להכיר במונרכיה החדשה של אורליאן.
כאשר ב-27 באוגוסט 1830 הוא נמצא מת עם חבל סביב צווארו אך רגליו על הקרקע, נחשדה הברונית במעשה, אך נערכה חקירה שהכריזה רשמית על המוות כהתאבדות. היו שמועות שהמלך החדש של הצרפתים, לואי-פיליפ, שיתף פעולה עם סופיה בפשע, מכיוון שהם חששו שהיא ובנו של לואי פיליפ אנרי, דוכס אומאל – היורשים הצוואתיים של קונדה – עלולים להיות מנושלים על ידי הנסיך לאחר נסיעה אפשרית לחו"ל. מאוחר יותר, נפוצו שמועות בקרב האצולה כי קונדה מת כשהוא מענג את עצמו, עסוק במה שייקרא מאוחר יותר כחנק אוטו-אירוטי. מכיוון שהראיות למוות הן תוצאה של פשע כלשהו שנראה לא מספיק, הברונית לא הועמדה לדין, למרות שהיא הייתה מעורבת בהתדיינות בנוגע הירושה במשך שנים רבות.
עם מותו של לואי אנרי הגיע לסיומו הענף של בורבון-קונדה; אדמותיו ועושרו עברו לבן הסנדק שלו, הדוכס מאומאל. אביו, לואי פיליפ, היה היורש הפיאודלי של קונטי וקונדה, בהיותו נכדה של לואיז הנרייט דה בורבון, בתה של לואיז אליזבת דה בורבון, שהייתה אחותו של סבו של לואי אנרי השני.
משפחתו

לואי אנטואן דה בורבון, דוכס אנייה (1772–1804).
אדלייד דה בורבון (1780–1874); לא לגיטימית ממרגריט מילוט. נישאה תחילה לפטריס גבריאל ברנרד דה מונטסוס, הרוזן דה רולי, ולאחר מכן התחתנה עם גי אז'ן ויקטור, המרקיז דה שאומון-קווטרי
לואיז שרלוט אגלה דה בורבון (1782–1831); לא לגיטימית ממרגריט מילוט.
בת* (1817, חיה ימים ספורים); לא לגיטימית מסופי האריס.
בן * (נולד מת במאי 1819); לא לגיטימי מסופי האריס.
הערות שוליים

↑  Fremont-Barnes, Gregory (2007). Encyclopedia of the Age of Political Revolutions and New Ideologies, 1760-1815: A-L. Greenwood Publishing Group. p. 216. ISBN 978-0313334467.
↑  L'Ordonnance du Roi sur l'organisation de la cavalerie Française de le 12 Mai 1814. Palais des Tuilleries, Kingdom de France.
↑  Smith, pp. 268–269
↑  L'Ordonnance du Roi sur l'organisation de la infanterie Française de le 12 Mai 1814. Palais des Tuilleries, Kingdom de France.
↑  Smith, pp. 57–59
↑  see for instance Diekstra, René, De macht van een maîtresse, Karakter Uitgevers BV, Uithoorn, 2011, 431 p
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283571605171  PLWABN: 9810549755405606  BNE: XX5341422  BnF: cb13559090f (data)  CiNii: DA16221246  GND: 12344103X  ICCU: IEIV048334  ISNI: 0000 0000 8148 9928  LCCN: nb99143507  NKC: jo20191036091  NLG: 225758  SUDOC: 091295335  VcBA: 495/158132  VIAF: 69095690   WorldCat (עם VIAF): 69095690 
מדים של Chasseur à Cheval בתקופת השיקום
דיוקן מאת פייר לואי דלאבל, מוזיאון קונדה של שנטילי, צרפת
למצוא את הנסיך. Gravure extraite de l' Histoire de Louis-Philippe Ier roi des Français, 1847
שלט האצולה של לואי אנרי
לוקיב

לוקיב (באוקראינית: Луків; בפולנית: Maciejów, מצ'יוב) היא עיירה במחוז ווהלין שבמערב אוקראינה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.