stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ורג' רובסון
חבר הקונגרס

ב-1878 נבחר רובסון לבית הנבחרים של ארצות הברית וייצג את ניו ג'רזי מ-4 במרץ 1879 ועד 3 במרץ 1883. בבחירות של 1882 הובס רובסון על ידי יריבו הדמוקרטי תומאס פרל במערכת בחירות קשה שהותירה אותו עם חובות בהיקף של 60,000 דולר והוא נאלץ למכור את כל נכסיו בוושינגטון, כולל ביתו המפואר. יריבו הפוליטי של רובסון, הסנאטור הרפובליקני מניו ג'רזי ויליאם ג'. סיוול, עמד מאחורי מערכת הבחירות המוצלחת של פרל. רובסון עבר מקמדן לטרנטון ופתח שם משרד עורכי דין. ב-1891 הביע רובסון עניין בהתמודדות לכהונה נוספת בקונגרס. מחוז טרנטון בו הוא התגורר היה בעל זיקה דמוקרטית ולא עלה בידו להיבחר. הוא המשיך לעסוק בעריכת דין עד מותו.
חייו האישיים

ב-23 בינואר 1872 נשא רובסון לאישה את מרי איזבלה (אוגסטון) אוליק, שהתאלמנה מנישואים קודמים. לשניים נולדה בת בשם את'ל מקסוול, שנישאה לוילאם סטרלינג, בנו של מייג'ור בריטי בשם ג'ון ברטון סטרלינג. מסע הבחירות השאפתני של רובסון ב-1882 גרם לו לניתוק הקשר עם משפחתו. רעייתו עזבה את ארצות הברית ומערכת הבחירות הותירה אותו שרוי בחובות. בניו ג'רזי כינו אותו בלעג "רובי המסכן" (Poor Roby).
ג'ורג' רובסון נפטר ב-27 בנובמבר 1897 בגיל 68. הוא נטמן בבית הקברות של בלבידיר, ניו ג'רזי. פחות משנה לאחר מותו לקחו חמש הספינות, שהוא הורה על שיפוצן ב-1874, חלק במלחמת ארצות הברית-ספרד שפרצה באפריל 1898.
הערות שוליים

↑  Maxwell-Robeson family of Flemington and Belvidere, New Jersey at The Political Graveyard
↑  John Patterson Bryan Maxwell at The Political Graveyard
↑  New York Times (June 1, 1867), The Coriell Murder
↑  R. Barri Flowers, Jealous Rage: Stunning True Tales of Intimates, Passion, and Murder (Volume 1), R. Barri Flowers, 2018, chapter two - murder of the doctor's wife.
1 2  Donald Chisholm (2001), Waiting for Dead Men's Shoes, Origins and Development of the U.S. Navy's Officer Personnel System p. 337.
1 2 3 4 5  The Untold Story fo Intelligent Whale, Undersea Warfare (Summer 2008), Issue 38.
↑  The Navy and Marine Living History Association, The story of the Alligator
1 2  A Brief History of U.S. Navy Torpedo Development - Part 1
↑  O'Toole, G.J.A. (1984). The Spanish War: An American Epic--1898. New York, New York: W.W. Norton & Company, Inc, p. 44.
↑  Grant, Ulysses S.; Simon, John Y. (2005). The Papers of Ulysses S. Grant. 27. pp. 63–64.
1 2  Eighth Annual Message (December 5, 1876)
↑  New York Times (03-15-1877), "Ex-Secretary Robeson Interview of the Chiefs and Clerks of the Department-Farewell Remarks of Mr. Robeson"
↑  1879: Benjamin Hunter, in the Hunter-Armstrong Tragedy, ExecutedToday.com, January 10th, 2013
↑  New York Times (November 29, 1891), Mr. Robeson's Ambition
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007391479605171  GND: 105327758X  ISNI: 0000 0000 7391 6467  LCCN: n85250958  SNAC: w6vd75bx  US Congress: R000330  VIAF: 18669236   WorldCat (עם VIAF): 18669236 
הפולריס בהפלגתה מניו יורק, 1871
צ'ארלס פרנסיס הול, ראש משלחת פולריס
"הלווייתן האינטליגנטי" (Intelligent Whale)
הקבינט של גרנט. רובסון השלישי משמאל.
משמר האלמוות (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Old Guard 
 בימוי:  ג'ינה פרינס בית'ווד 
 הופק בידי:  שרליז ת'רון, דון גראנגר, דיוויד אליסון, מארק אוונס 
 תסריט:  גרג ראקה 
 עריכה:  טרילין שורפשייר 
 שחקנים ראשיים:  שרליז ת'רון Ngô Thanh Vân אנמריה מרינקה ג'ואי אנסה הארי מלינג צ'ואיטל אג'יופור לוקה מרינלי קיקי לייני מתיאס שונארטס מרוואן קנזארי מייקל וורד Mette Towley 
 מוזיקה:  האושקה
 צילום:  ברי אקרויד, Tami Reiker 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Denver and Delilah Productions, נטפליקס, סקיידאנס 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  10 ביולי 2020 
 משך הקרנה:  125 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט בלשי, סרט בסוגת ספרות עלילה ספקולטיבית 
 מקום התרחשות:  לונדון, מרקש, אפגניסטן, דרום סודאן, Goussainville 
 פרסים:  פרס הוגו לעיבוד הדרמטי הטוב ביותר (ארוך) 
 סרט הבא:  The Old Guard 2 
 דף הסרט ב־IMDb
 
משמר האלמוות (באנגלית: The Old Guard) הוא סרט גיבורי על אמריקאי משנת 2020 בבימויה של ג'ינה פרינס-ביית'ווד ושנכתב על ידי גרג ראקה, על פי ספר קומיקס שלו ושל לאנדרו פרננדז באותו שם שיצא בהוצאת אימג' קומיקס. בסרט מככבים שרליז ת'רון, קיקי ליין, מתיאס שונארטס, מרוואן קנזארי, לוקה מרינלי, וצ'ואיטל אג'יופור.
הסרט מהווה עיבוד לרומן גרפי מאת גרג ראקה ואוייר על ידי לאנדרו פרננדס. ברומן הגרפי מתואר סיפורם של חיילים ותיקים שמעולם לא מתים..., כשהגיבורה היא אנדרומאכה מסקיתיה - "אנדי" - וחבריה שמכלכלים את עצמם באמצעות הצעת שירותיהם כשכירי חרב לכל המרבה במחיר. אבל במאה ה-21, אלמוות היא סוד שקשה לשמור, וכשאתה חי מספיק זמן אתה לומד שיש גורלות רבים גרועים ממוות. הרומן הגרפי פורסם לראשונה בפברואר 2017.
הסרט יצא לאור ב-10 ביולי 2020 בנטפליקס וקיבל ביקורות חיוביות של מבקרים. בריאיון לקראת צאת הסרט, שרליז ת'רון הודיעה כי הם עובדים על הפקת סרט המשך.
תקציר עלילת הסרט

לוחמת בשם אנדי וקבוצת שכירי חרב שהיא עומדת בראשה מבצעים משימות חשאיות ומסוכנות. מה שמייחד את אנדי וחבריה, היא העובדה שהם בני אלמוות. אולם, כאשר היכולות יוצאות הדופן שלהם נחשפות ונמצאות תחת איום, עליהם לברוח תוך שהם מנסים לאמן את המצטרפת החדשה שלהם, נייל.
שחקנים ודמויות

שרליז ת'רון בתפקיד אנדי / אנדרומאכה מסקיתיה
קיקי ליין בתפקיד נייל פרימן
מתיאס שונארטס בתפקיד בוק / סבסטיאן לה ליברה
מרוואן קנזארי בתפקיד ג'ו / יוסוף אל-קייסני
לוקה מרינלי בתפקיד ניקי / ניקולו די ג'נובה
צ'ואיטל אג'יופור בתפקיד קופלי
הארי מלינג בתפקיד מריק
ורוניקה נגו בתפקיד קווין
אנאמריה מארינקה בתפקיד ד"ר מטה קוזאק
ג'ואי אנשא בתפקיד קין
מייקל וורד בתפקיד ליקון
הפקה > פיתוח

במארס 2017, סקיידאנס מדיה רכשה את זכויות העיבוד לקומיקס "משמר האלמוות", שכתב גרג ראקה ואויר על ידי ליאנדרו פרננדס. ביולי 2018, הם שכרו את ג'ינה פרינס-ביית'ווד לביים עם ראקה עיבוד לספר הקומיקס שלו לתסריט עם דייוויד אליסון, דנה גולדברג ודון גרנגר מסקיידאנס. במרץ 2019 רכשה נטפליקס את זכויות ההפצה העולמיות לסרט והסכימה לממן אותו עם סקיידאנס. שרליז ת'רון הצטרפה לסרט כשחקנית ומפיקה עם בת' קונו, איי. ג'יי. דיקס, מארק אוונס ומטעם סקיידאנס דייוויד אליסון, דנה גולדברג ודון גריינג'ר.
הפקה > ליהוק

קיקי ליין לוהקה לתפקיד לאחר שנטפליקס רכשה את הזכויות לעיבוד הסרט. במאי 2019, מרואן קנזארי, מתיאס שונארטס ולוקה מרינלי הצטרפו גם הם. ביוני 2019 הצטרפו צ'ואיטל אג'יופור, ורוניקה נגו והארי מלינג.
הפקה > צילומים

צילום עיקרי לסרט החל באירופה באמצע מאי 2019. הצילומים נערכו במרוקו, בריטניה ובאולפני שפרטון באנגליה ובפאב "הפרוספקט של ויטבי" הנודע.
הפקה > פסקול

דסטין או'הלורן והאושצ'ה חברו יחד להלחין את פסקול הסרט. Lakeshore Records הוציאה את הפסקול ב-10 ביולי 2020, במקביל להזרמת הסרט בשרתי נטפליקס.
הפצה

הסרט יצא ב-10 ביולי 2020 נטפליקס.
ביקורת

באתר Rotten Tomatoes, הסרט מחזיק בדירוג 79% על סמך 108 ביקורות, עם ממוצע משוקלל של 6.56 / 10. בקונצנזוס של מבקרי האתר נכתב שהסרט מוגבל מדי פעם ממוסכמות הז'אנר, אך הבמאית ג'ינה פרינס-ביטווד מביאה חזון מתוחכם לז'אנר גיבורי העל — וכמה רצפי פעולה בנוק-אאוט בהובלת שרליז ת'רון." באתר Metacritic, הסרט קיבל ציון ממוצע משוקלל של 71 מתוך 100, מבוסס על 36 מבקרים, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
הערות שוליים

↑  The Old Guard עם שרליז ת’רון מגיע ל-Netflix
↑  "Skydance Picks Up Rights to Greg Rucka Comic 'Old Guard' (Exclusive)". The Hollywood Reporter (באנגלית). 2017-03-31. נבדק ב-2017-04-01.
↑  "Gina Prince-Bythewood to Direct 'The Old Guard' for Skydance". Deadline (באנגלית). 2018-07-25. נבדק ב-2018-07-25.
↑  "Charlize Theron & KiKi Layne Comic Book Action Feature 'The Old Guard' Lands At Netflix". Deadline (באנגלית). 2019-02-21. נבדק ב-2019-04-09.
↑  Kit, Borys (28 במאי 2019). "Jafar Actor Marwan Kenzari Joins Charlize Theron in Action Thriller 'Old Guard' (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-28 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kit, Borys (31 במאי 2019). "Matthias Schoenaerts, Luca Marinelli Board Charlize Theron Action Thriller 'The Old Guard'". The Hollywood Reporter. נבדק ב-31 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wiseman, Andreas (21 ביוני 2019). "'The Old Guard': Chiwetel Ejiofor, Harry Melling & Veronica Ngo Join Netflix & Skydance Media's Action-Fantasy". Deadline Hollywood. נבדק ב-21 ביוני 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'THE OLD GUARD' WILL BEGIN FILMING IN EUROPE IN MID-MAY". Geeks Worldwide. נבדק ב-25 בפברואר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goundry, Nick (20 במאי 2019). "Comic book movie The Old Guard filming". TheKnowledgeOnline.com. נבדק ב-28 במאי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Exclusive: Listen to a Track from Netflix's 'The Old Guard' Score by Volker Bertelmann and Dustin O'Halloran". 26 ביוני 2020. נבדק ב-26 ביוני 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מולטיוורז סייט, "משמר האלמוות" – טריילר לסרט החדש של נטפליקס בכיכובה של שארליז ת'ארון
↑  Breznican, Anthony (7 במאי 2020). "First Look at Charlize Theron's Immortal Warrior in The Old Guard". Vanity Fair. נבדק ב-7 במאי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Old Guard (2020)". Rotten Tomatoes. Fandango Media. נבדק ב-10 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Old Guard Reviews". Metacritic. נבדק ב-10 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811568426805606  VIAF: 7907160364959663680009   WorldCat (עם VIAF): 7907160364959663680009 
צילומים בבורן ווד, סארי באוגוסט 2019
HMEE

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  JCB 
 
HMEE של צבא ניו זילנד בפעולה
HMEE עם מיגון כלוב.
HMEE, ראשי תיבות של High Mobility Engineer Excavator, הוא מחפרון ממוגן צבאי תוצרת חברת JCB הבריטית. הכלי נמצא בין השאר בשירות כוחות ההנדסה של צבא ארצות הברית וצה"ל.
ה-HMEE תוכנן ונבנה בעקבות צורך של כוחות הקואליציה במלחמת עיראק בציוד מכני הנדסי ממוגן אך בעל עבירות וניידות גבוהים, על מנת שינוע ביחד עם שיירות צבאיות ויבצע משימות הנדסיות שונות כגון פריצת צירים ועבודות עפר. הכלי תוכנן על בסיס מחפרון של JCB שעליו נוספו 3 טונות של שריון, ומגיע למשקל של 16.8 טון מטרי. ה-HMEE בעל יכולת הרמה של עד 2 טונות ועומק חפירה במחפר של עד 4 מטר. המיגון כולל לוחות שריון וחלונות ממוגני-ירי. על מספר כלים גם הותקן מיגון כלוב על מנת להגן על הכלי מפני רקטות נ"ט. מהירותו המרבית היא כ-100 קמ"ש. היותו מבוסס על מחפרון מאפשרת לו לבצע עבודות עפר מגוונות, החל מחפירה וכלה בהעמסת עפר למשאיות, אך גם לשאת מטענים כבדים בכף שלו ולגרור כלי רכב.
ה-HMEE משרת בקרב כוחות הקואליציה של מלחמת עיראק: ארצות הברית (800 כלים), אוסטרליה, ניו זילנד (6 כלים) ושוודיה (21 כלים). ב-2011 נרכש ה-HMEE גם על ידי צה"ל עבור חיל ההנדסה הקרבית ונקרא "עמי". הוא מיועד לפעילות הנדסית, פריצת צירים, טיפול במטעני חבלה ועבודות עפר בשטח בנוי ושטח עם מרחב תמרון קטן.
2K11 קרוג

| --- | --- |

רכב SA-4 בתנועה
 מידע כללי
 סוג:  משפחת כלי נשק 
 מדינה מייצרת:  רוסיה רוסיה
 יצרן:  Kalinin Machine-Building Plant 
 שנת ייצור:  1964
 תקופת השימוש:  1964–הווה (כ־61 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת אפגניסטן
 מידע טכני
 אורך:  7.5 מטר, 9.46 מטר (עם טילים)
 רוחב:  3.2 מטר
 גובה:  4.472 מטר (עם טילים)
 משקל:  28,200 ק"ג
 מהירות:  35 קמ"ש
 טווח פעולה:  780 ק"מ
 מנוע:  V-59 דיזל V-12 מקורר מים בעל 520 כ"ס
 צוות:  5-3
 מערכות נשק
 סוגי תחמיש:  טילי 9M8
 
| --- | --- |

 מידע בסיסי
 קוד נאט"ו:  Ganef 
 ייעוד:  טיל קרקע-אוויר
 ארץ ייצור:  ברית המועצות 
 יצרן:  Kalinin Machine-Building Plant 
 תקופת השירות:  1964–הווה (כ־61 שנים) 
 פלטפורמת שיגור:  רכב שיגור 2P24
 מאפיינים כלליים
 הנעה:  מנוע רקטי דלק מוצק
 משקל:  2,453 ק"ג
 ממדים
 אורך:  8.784 מטר
 קוטר:  860 מ"מ
 ביצועים
 מהירות:  1,100 מטר לשנייה
 טווח:  55 ק"מ
 גובה טיסה:  24,500 מטר
 ראש קרב והנחיה
 ראש קרבי:  150 ק"ג
 הנחיה:  שליטת רדיו ומכ"ם חצי-אקטיבי
 
2K11 קרוג (ברוסית: "Круг" (מעגל), קוד דיווח נאט"ו: SA-4 Ganef) היא סוללת טילי קרקע-אוויר סובייטית ניידת לטווח ארוך, נגד מטוסים הטסים בגובה בינוני עד גבוה.
היסטוריה

פיתוח המערכת החל בשנת 1957. המערכת הוצגה לראשונה במצעד צבאי במוסקבה במאי 1964. המערכת נכנסה לשירות בשנת 1967 והפכה למבצעית לחלוטין בשנת 1969. המערכת שימשה את הצבא הרוסי כטיל קרקע-אוויר לטווח קרוב.
המערכת המבצעית הראשונה שנכנסה לשירות בשנת 1967 נקראה Krug-A, ולאחריה פותחו דגמים משודרגים Krug-M1 ,Krug-M, על מנת לענות על התקלות שהתגלו בשירות המבצעי. הדגמים המשודרגים M ו-M1 נכנסו לשירות בשנים 1971 ו-1974 בהתאמה.
ה-2K11 פעלה לזמן קצר ב-מלחמת אפגניסטן, אך הוחזרה משם לאחר מספר חודשים.
תיאור

המערכת מורכבת מתובה של GM-123 עליה מוצבים 2 טילים. 2 הדגמים העיקריים של הטיל הנמצאים בשימוש הם: 9M8M1 ו-9M8M2, הידועים בתור (SA-4B). לדגם ה-9M8M2 יש טווח וגובה מרבי קצרים יותר, אולם הוא מפצה על זה בביצועים טובים יותר. סוללה טיפוסית מורכבת מ-2 טילי 9M8M1 ו-4 טילי 9M8M2 בנוסף למכ"מים הבאים:
מכ"ם "P-40 "Long Track המשמש להתראה מוקדמת (משתמשים בו גם במערכות SA-6 ו-SA-8, והטווח שלו הוא 175 ק"מ).
מכ"ם "Thin Skin" המשמש לאיתור גובה המטרות (משתמשים בו גם במערכות SA-2, SA-6 ו-SA-5, והטווח שלו הוא 240 ק"מ).
מכ"ם "Pat Hand" המשמש לשליטת ירי ולהנחיה (הטווח שלו הוא 128 ק"מ).
ה-"Pat Hand" וה-"Long Track" מותקנים על גבי אותן הפלטפורמות של רכבי השיגור, מכ"ם ה-"Thin Skin" מורכב על גבי משאית.
תיאור > טיל

הטילים משוגרים בעזרת 4 מנועי דלק מוצק רקטיים המצויים בתוך מאיצים ומחוברים לחלק החיצוני של הטיל. לאחר סיום בעירת הרקטות, הטיל מפעיל מנוע סילוני מבוסס דלק נוזלי. הטיל מגיע למהירות 4 מאך ולטווח אפקטיבי של 50–55 ק"מ (תלוי בדגם). לטיל ראש קרבי במשקל 135–150 ק"ג והוא אפקטיבי מגובה של 100 מטר עד 27,000 מטר.
מפעילים

ארמניה - 115
אזרבייג'ן
בולגריה - 30 (מילואים)
טורקמניסטן - 30
פולין - 30
קוריאה הצפונית
קירגיזסטן
רוסיה - 500 (הוצאו משירות)
היסטוריה של רומניה

צבאו של מיכאי האמיץ, הראשון שאיחד למשך זמן קצר את נסיכויות מולדובה, ולאכיה וטרנסילבניה לישות מדינית אחת בשנת 1600; ציור של גאורגה טאטארסקו
ההיסטוריה של רומניה כישות מדינית מתחילה במאה ה-19 עם יצירתה של אוניה פרסונלית של נסיכות מולדובה וולאכיה. להלן תוצג תחילה ההיסטוריה של העמים שישבו בשטח המוכר כיום כמדינת רומניה, החל מהתקופה הפרה־היסטורית, עם הגעת האדם המודרני לאירופה לפני כ־40,000 שנים, ובהמשך תוצג ההיסטוריה המודרנית, עד ימינו.
פרה־היסטוריה

עדות להתיישבות בני אנוש מודרניים באזור שבו נמצאת רומניה של ימינו נמצאה כאשר לסתו של אדם, המתוארכת מלפני כ־34,000–36,000 שנים, התגלתה בשנת 2002 במאורת דובים ברומניה. נכון לעכשיו, זהו המאובן האנושי הקדום ביותר שנמצא על אדמת אירופה, והוא הוכחה לכך שבני אדם חיו כבר באירופה בתקופות קדומות יותר ממה שחשבו עד אז.
בנוסף, נתגלו שרידים של גולגולות בעלות תווי פנים מעורבים של הומו סאפיינס (אדם מודרני) ושל האדם הניאנדרטלי, מה שמצביע על האפשרות שעם כניסת האדם המודרני לאירופה, היו יחסי מין ומחיה מעורבים בין המינים.
דאקיה

האזור המהווה את רומניה של ימינו היה מאוכלס בחלקו על ידי הדאקים ("גטאה", כפי שנקראו בכתבים יווניים), שבט תראקי. תחת הנהגתו של בורביסטה (Burebista) בשנים 70–44 לפנה"ס, הפכה דאקיה למדינה רבת עוצמה שהתחילה לאיים במידת מה על האינטרסים האזוריים של הרומאים. יוליוס קיסר תכנן לפתוח במלחמה נגד הדאקים, אך נרצח בשנת 44 לפנה"ס; כעבור מספר חודשים נפל גם בורביסטה קורבן להתנקשות. מדינתו החזקה התפצלה לארבע מדינות ולא התאחדה עד שנת 95, תחת שלטונו של דקבלוס (Decebalus). המדינה הדאקית נקלעה למספר סכסוכים עם האימפריה הרומית המתרחבת ובסופו של דבר נכבשה בשנת 106 לספירה על ידי הקיסר הרומי טראיאנוס (Traianus), במהלך שלטונו של המלך דקבלוס. בתקופת השלטון הרומי בדאקיה נערכו מספר פלישות של הגותים והקארפים, שבסופו של דבר הובילו לנסיגת הרומאים בשנת 271.
אזור רומניה בימי הביניים

חלקים שונים באזור המהווה את רומניה של ימינו היו תחת שלטונן של האימפריה הגותית (אויום) מ־271 עד 378, האימפריה ההונית עד 435, האימפריה האווארית במהלך המאה השישית והאימפריה הבולגרית הראשונה מהמאה התשיעית עד המאה ה-11. בנוסף לכך, עמים סלאביים, מדיאריים, פצ'נגיים, קומאיים וטאטאריים פלשו לאזור.
במהלך המאות הבאות התפתחו מדינות מקומיות קטנות רבות, אך רק במאה ה־14 קמו הנסיכויות הגדולות מולדובה וולאכיה להילחם באיום האזורי החדש, העות'מאנים, שכבשו את קונסטנטינופול ב־1453. ב־1541 כבר היו חצי האי הבלקני ורוב שטחה של הונגריה פרובינציות עות'מאניות, ואילו הנסיכויות מולדובה, ולאכיה וטרנסילבניה נאלצו להיות מדינות חסות של האימפריה העות'מאנית ושילמו לה מיסים, אך שמרו על אוטונומיה פנימית מלאה ועד המאה ה-18 על מידה מסוימת של עצמאות חיצונית.
במאה ה־11 הפך רוב האזור שמהווה את טרנסילבניה של היום לחלק אוטונומי של ממלכת הונגריה. מלכי הונגריה חששו שיאבדו את אחיזתם באזורי הספר המזרחיים של ממלכתם, ולכן משכו לאזור טרנסילבניה את הסקוים, חלק מאנשי המסדר הטווטוני והסאשים.
ב־10 בינואר 1475 זכה שטפן הגדול, שליט נסיכות מולדובה בניצחון חשוב בקרב וסלוי על העות'מאנים. בשנת 1600 אוחדו לזמן קצר מאוד נסיכויות ולאכיה, מולדובה וטרנסילבניה על ידי הנסיך הוולאכי מיכאי האמיץ, הבאן של אולטניה, אך הסיכוי לאיחוד הנסיכויות התפוגג עם מותו כעבור שנה אחת בלבד, בעקבות רציחתו בפקודת בן בריתו, הגנרל ג'ורג'ו בסטה, שפקד על צבא האימפריה הרומית הקדושה במלחמה נגד האימפריה העות'מאנית.
התעוררות לאומית

בתחילת המאה ה־19 ובמאות השנים שקדמו לה היו נסיכות מולדובה וולאכיה נתונות למרות האימפריה העות'מאנית ושילמו לה מיסים, וטרנסילבניה הייתה תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. רומנים רבים החלו לחפש תמיכה במאבקם לעצמאות לאומית ודתית: תחילה מהאימפריה הרוסית, בציפייה שמסיבות של קרבה דתית יגלו הרוסים אמפתיה לעניין הרומני, אך ללא הועיל; שטחי הנסיכויות הרומניות היוו את שדה הקרב של מרבית מלחמותיה של הקיסרות הרוסית עם האימפריה העות'מאנית בין 1806 ל־1812, מלחמה אשר בעקבותיה סיפחה רוסיה לשטחה את בסרביה ב־1812. תוצאות המלחמה גרמו לרומנים רבים להבין שהם הולכים להיות עוד חלק בקיסרות הרוסית. מאחר שמטרותיה של אוסטריה היו דומות, כפי שניתן היה לראות בסיפוח של אולטניה (1718-1739) ובוקובינה (1775), החלו הרומנים לחפש בעלי ברית פוטנציאליים במערב אירופה, בעיקר במדינות לטיניות אחרות, בראש ובראשונה בצרפת, שגם בה החלו לנשב רוחות המהפכה.
בשנת 1848 התנסתה אירופה בסדרה של מהפכות לאומיות, ורוח השינוי לא פסחה על ולאכיה, מולדובה וטרנסילבניה. טודור ולדימירסקו ניסה לחולל מהפכה צבאית בוולאכיה ב־1821. מטרת המהפכנים הייתה עצמאות מלאה לוולאכיה ולמולדובה ואמנציפציה לאומית בטרנסילבניה. מטרה זו לא הושגה, אך היא היוותה את הבסיס לדרישות לאומיות בעתיד. בנוסף, ההתקוממות גרמה לתושבים רבים בשלוש הנסיכויות להכיר באחדות שפתם והאינטרסים שלהם.
הנסיכויות הרומניות המאוחדות

בתקופת השלטון העות'מאני היו מולדובה ולאכיה נתונות בעול מיסים כבדים וניהול כושל. בשנת 1859, במטרה להביא לאיחוד הנסיכויות בדרך עקיפה, בחרו תושבי מולדובה ולאכיה באותו שליט (ברומנית: Domnitor) – אלכסנדרו יואן קוזה (Alexandru Ioan Cuza) – כראש הנסיכויות. ממלכת רומניה נוצרה, אם כך, כאוניה פרסונלית ולא כללה את טרנסילבניה. בטרנסילבניה השלטונות ההבסבורגיים השתדלו לשמור הן את הלאומיות ההונגרית והן את הלאומיות הרומנית (שהתחרו ביניהן) על אש נמוכה, מחשש להתפרצויות של מהומות ודרישות לאומיות של שתי הקבוצות, שעלולות להוביל לחוסר יציבות באימפריה.
ממלכת רומניה

ב־1866 מונה נסיך גרמני קרול הראשון משושלת הוהנצולרן-זיגמרינגן (שמו המלא: Karl Eitel Friedrich Zephyrinus Ludwig von Hohenzollern-Sigmaringen) לתפקיד השליט של נסיכות רומניה. ב־1877 הכריזה רומניה על עצמאות מהאימפריה העות'מאנית, ולאחר המלחמה הרוסית-רומנית-טורקית (ברומנית: război ruso-româno-turc) הוכרה עצמאותה בהסכם סאן-סטפנו ב־1878 (יחד עם עצמאותן של סרביה ומונטנגרו), ובכך הפכה למדינה העצמאית הראשונה במזרחה של היבשת. לאחר המלחמה כבשה רומניה את דוברוג'ה, אך נאלצה למסור את חלקה הדרומי של בסראביה לרוסיה. השליט קרול הראשון הוכרז כמלכה הראשון של רומניה ב־26 במרץ 1881 כשזו שודרגה מנסיכות לממלכה.
ממלכת רומניה > מלחמת העולם הראשונה

המדינה החדשה, דחוקה בין הכוחות הגדולים של אותה תקופה (האימפריה העות'מאנית, קיסרות אוסטרו-הונגריה והצארות הרוסית) הביטה מערבה (בייחוד לעבר צרפת) בשאיפה לחקות את המודלים התרבותיים, החינוכיים, הצבאיים והאדמיניסטרטיביים. ב־1916 הצטרפה רומניה למלחמת העולם הראשונה לצדן של מדינות ההסכמה, לאחר שהללו נענו לדרישתה להכרה בזכויותיה על טרנסילבניה. 

רומניה הובסה, ובירתה ושני שלישים משטחה נכבשו על ידי מעצמות המרכז. במאי 1918 לא יכלה עוד רומניה להמשיך בלחימה, ולכן דנה על תנאיו של חוזה שלום עם גרמניה. באוקטובר של אותה שנה הצטרפה רומניה שוב למלחמה. בסוף המלחמה, האימפריה האוסטרו-הונגרית והקיסרות הרוסית התפוררו, וגופי ממשל שהוקמו בהשראת הרומנים בטרנסילבניה, בסראביה ובוקובינה בחרו להתאחד עם ממלכת רומניה, מה שהוביל, בעקבות חוזה טריאנון (1920), ליצירתה של "רומניה הגדולה" (România Mare).
ממלכת רומניה > רומניה בין מלחמות העולם

שטחה הריבוני של רומניה שבין שתי מלחמות העולם היה הגדול ביותר בהיסטוריה שלה. באותה התקופה פרשה רומניה את ריבונותה על אזורים שבהם היה רוב רומני דחוק. הדבר גרר את בעיית המיעוטים, בעיה רווחת ביותר בעקבות ההסכמים שנחתמו לאחר מלחמת העולם הראשונה בכל רחבי אירופה. מבחינה היסטורית מייצגת "רומניה הגדולה" את אחד האידיאלים של הלאומיות הרומנית, והיא עדיין נתפסת בעיני רומנים רבים כ"גן העדן האבוד", תקופה טובה שיש לשאוף לחזור אליה, וזאת בהשוואה לתקופה הקומוניסטית שבאה אחריה. ואכן, ישנה מפלגה רומנית לאומנית בימינו המשתמשת באותו אידיאל בשמה.
מ־1918 עד 1938 הייתה רומניה ממלכה חוקתית ליברלית. מאידך גיסא, התקופה התאפיינה גם בחיכוכים רבים על רקע בעיית המיעוטים (ראו פסקה קודמת) ועל רקע אנטישמי, והתרחשו בה פרעות אלימות רבות, בהן פוגרומים קשים ואכזריים שגבו קורבנות רבים וטויחו על ידי הממשל. המפלגה הפאשיסטית האנטישמית "התנועה הלגיונרית" גרפה 15% מסך הקולות בבחירות הכלליות הדמוקרטיות של שנת 1937.
מ־10 בפברואר 1938 עד 1944 הייתה רומניה דיקטטורה. הדיקטטור הראשון היה המלך קרול השני, שביטל את המשטר הפרלמנטרי ושלט בעזרת הקבינט שלו. לאחר מספר הפסדים טריטוריאליים חמורים ב־1940 אולץ המלך קרול השני לוותר על כיסאו, והוחלף על ידי בנו המלך מיכאי, אך השליטה במדינה נפלה לידיו של המושל הצבאי יון אנטונסקו. באוגוסט 1944 נעצר אנטונסקו על ידי הקומוניסטים בסיועו של המלך מיכאי.
רומניה במהלך מלחמת העולם השנייה > התקופה שלפני ההצטרפות למלחמה

עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריזה רומניה על נייטרליות. בעקבות פלישת גרמניה לפולין, קלטה רומניה את הממשלה הגולה של פולין. עובדה זו, בצירוף "הבעת העניין" של ברית המועצות בבסראביה (בהסכם ריבנטרופ-מולוטוב), גרמה לרומניה לאבד שטחים ממזרח ואף ממערב. ביולי 1940 כבש הצבא האדום את בסראביה; כשני שלישים מהשטח שנכבש הפך לרפובליקה סובייטית סוציאליסטית חדשה בשם מולדובה, ושליש ממנו סופח לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית אוקראינה. ב־30 באוגוסט 1940, הכריחו גרמניה ואיטליה את רומניה למסור את צפון טרנסילבניה להונגריה בתכתיב וינה, וכעבור שבוע, דרום דוברוג'ה נמסר לבולגריה. ההפסדים הטריטוריאליים הרבים האלו, שהתרחשו ללא קרב, גרמו לירידת קרנו של המלך קרול ולכך שיון אנטונסקו (Ion Antonescu) יתפוס את השלטון.
רומניה במהלך מלחמת העולם השנייה > רומניה מצטרפת למלחמה

ב־4 בספטמבר 1940, לאחר ההפסד של כמחצית משטחה של טרנסילבניה, התאחדו התנועה הלגיונרית בהנהגתו של הוריה סימה והגנרל יון אנטונסקו ויצרו את ממשלת המדינה הלאומית-לגיונרית. המלך קרול אולץ לוותר על כיסאו לטובת בנו בן ה־19 מיכאי הראשון, מלך רומניה. קרול (ופילגשו מאגדה לופסקו) הוגלו מארצם.
ב־23 בנובמבר 1940, לאחר תקופה של נייטרליות, חתמה ממשלת רומניה, המונהגת על ידי יון אנטונסקו על ההסכם התלת-צדדי שצירף את רומניה למדינות הציר. הממשלה החדשה החלה במסעי נקמה נגד יריבים פוליטיים לשעבר, אשר כלל מאסרים, התנקשויות והוצאות להורג. כמו כן, החקיקה הגזענית נגד יהודים רק החריפה, והוטלו על כל היהודים מגבלות קשות. רבים מהם נטבחו על לא עוול בכפם על ידי חיילים ושוטרים רומנים, אשר גובו על ידי חלקים גדולים מהעם – כל זאת בחסות השלטונות ואף בהנחייתם. האיחוד בין "התנועה הלגיונרית" לבין אנטונסקו לא היה קל; ב-21 בינואר 1941 היה ניסיון של אנשי "התנועה הלגיונרית" לבצע הפיכה בשילוב עם פוגרום נגד יהודי בוקרשט, אשר דוכא על ידי אנטונסקו כעבור ימים אחדים. "התנועה הלגיונרית" הוצאה מהממשלה, ורבים מאנשיו נאסרו או ברחו לגרמניה.
ב־22 ביוני 1941 תקפו כוחות של הצבא הנאצי בשיתוף עם צבא רומניה את ברית המועצות. לאחר שהחזירו לשטחם את בסראביה ובוקובינה, המשיכו הכוחות הרומניים להילחם לצד הכוחות הנאציים בדרכם לאודסה, סבסטופול וסטאלינגראד. התרומה הרומנית לכוחות הנאציים הייתה אדירה, ועלתה על מספר הכוחות של כל שאר בעלות בריתה של גרמניה הנאצית ביחד, והייתה שנייה רק לצבא הנאצי. רומניה סיפחה לשטחה שטחים עצומים ממזרח לנהר הדניסטר, כולל העיר אודסה.
במהלך כל שנות שלטונו של אנטונסקו, הייתה רומניה ספקית חשובה של נפט, תבואה ומוצרי תעשייה רבים למדינות הציר ולגרמניה הנאצית, לרוב ללא כל תמורה כספית או אחרת. כתוצאה מכך, הפכה רומניה ב־1943 למטרה חשובה להפצצות של בעלות הברית, ביניהן התקיפה של שדות הנפט של העיר הרומנית פלוישט ב־1 באוגוסט 1943. בנוסף לכך, כתוצאה מהעובדה שהתרומות לגרמניה ניתנו ללא כל תמורה, האינפלציה ברומניה שברה שיאים בתקופת המלחמה, והמצב הכלכלי היה גרוע.
לפני מתקפת הנגד של הסובייטים בסטאלינגראד, שקלו הרומנים לפתוח בחזית נוספת של לחימה נגד הונגריה, כדי להשיב את צפון טרנסילבניה לאחר הניצחון שצפו על ברית המועצות.