stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנדרטאות האימפריה הבריטית לנעדרים בבלגיה ובצרפת במלחמת העולם הראשונה
אנדרטאות בצרפת: הסום > פוזייר

אנדרטת פוזייר (Pozieres) ניצבת כשלושה קילומטרים מדרום-מזרח לאנדרטת תיאפוואל. היא מנציחה את שמותיהם של 14,655 נעדרים, כולם (למעט 300 דרום אפריקנים) חיילי הצבא הבריטי. חיילים אלו נפלו בחודשי האביב והקיץ של 1918, במהלך מתקפה גרמנית גדולה שהדפה לאחור את כוחות מדינות ההסכמה בחזית הסום. האנדרטה היא חומה, המקיפה את מתחם בית הקברות הצבאי של פוזייר, ושמות הנעדרים נחקקו על גבי לוחות הצמודים אל צידה הפנימי, מתחת לשדרת עמודים. היא נחנכה בשנת 1930.
50°02′03″N 2°42′55″E﻿ / ﻿50.034058°N 2.715181°E﻿ / 50.034058; 2.715181
אנדרטאות בצרפת: הסום > יער דלוויל

אנדרטת יער דלוויל (Delville Wood) היא האנדרטה הלאומית של דרום אפריקה להשתתפות חייליה בחזיתות מלחמת העולם הראשונה – בצרפת, בבלגיה ובמזרח אפריקה. אתר האנדרטה נמצא כעשרה קילומטרים מדרום-מזרח לאנדרטת תיאפוואל. הוא נבחר משום השתתפותן של יחידות דרום אפריקניות בקרב יער דלוויל (חלק מן הקרב על הסום) ביולי, אוגוסט וספטמבר 1916 והאבדות הכבדות שסבלו במהלכו.
האנדרטה היא קיר אבן קשתי, שביתנים נבנו בשני קצותיו ובמרכזו. על גבי כיפת הביתן המרכזי הוצב פסל ברונזה של שני אנשים המובילים סוס – כסמל לשני הגזעים באומה הדרום אפריקנית. במלחמה נהרגו כ-10,000 חיילים דרום אפריקנים. באופן יוצא דופן לא נחקק שם איש מהם על גבי האנדרטה. במקום זאת נרשמו שמות הנופלים בספר השמור בבניין האנדרטה. היא נחנכה בשנת 1926.
50°01′36″N 2°48′45″E﻿ / ﻿50.026628°N 2.812521°E﻿ / 50.026628; 2.812521
אנדרטאות נוספות בצפון צרפת > וייר-ברטונה

אנדרטת וייר-ברטונה היא האנדרטה הלאומית של אוסטרליה לזכר חייליה שנפלו במלחמה באירופה. היא ניצבת בצדו של בית הקברות הצבאי בן אותו שם, כתשעה קילומטרים ממזרח לעיר אמיין, בירת חבל פיקרדי, וכ-120 קילומטרים מצפון לפריז. האתר נבחר להקמת האנדרטה בשל השתתפותן של יחידות אוסטרליות בקרב וייר-ברטונה השני באפריל 1918.
האנדרטה היא כותל בתבנית האות ח', שביתנים הוקמו בשני קצותיו ובמרכזו מתנשא מגדל תצפית. על גביה נחרתו שמותיהם של 10,768 חיילים אוסטרלים נעדרים, שנפלו בצרפת ובבלגיה משנת 1916 (עת הגיעו היחידות האוסטרליות לחזית אירופה) ועד לשנת 1918. היא נחנכה בשנת 1938 – האחרונה באנדרטאות לנעדרי מלחמת העולם הראשונה שהוקמו בשדות הקרב של החזית המערבית.
במלחמת העולם השנייה ניזוקה האנדרטה באופן חמור מאש גרמנית, במהלך קרבות המערכה על צרפת באביב 1940.
49°53′13″N 2°30′46″E﻿ / ﻿49.886878°N 2.512769°E﻿ / 49.886878; 2.512769
אנדרטאות נוספות בצפון צרפת > סואסון

אנדרטת סואסון (Soissons) ניצבת במרכזה של העיר סואסון שעל גדת הנהר אן (Aisne), כ-100 קילומטרים מצפון-מזרח לפריז. זוהי אנדרטה קטנה, המעוצבת ככותל זיכרון שלפניו נקבעו פסלי חיילים. היא מנציחה את שמותיהם של 3,880 נעדרים בריטים, שנפלו בחדשים מאי עד אוגוסט 1918, במהלך הדיפת התקפת הנגד הגרמנית הגדולה האחרונה נגד כוחות מדינות ההסכמה. היא נחנכה בשנת 1928.
49°22′52″N 3°19′44″E﻿ / ﻿49.3812°N 3.328939°E﻿ / 49.3812; 3.328939
אנדרטאות נוספות בצפון צרפת > לה-פרטה-סו-ז'ואר

אנדרטת לה פרטה-סו-ז'ואר (La Ferté-sous-Jouarre) שוכנת בעיירה בשם זה, כ-66 קילומטרים ממזרח לפריס. האנדרטה ניצבת על גדתו של נהר המארן, בקרבת אתר הקרב הראשון על המארן. היא מנציחה את שמותיהם של 3,739 נעדרי הצבא הבריטי, שנפלו בצרפת בראשית מלחמת העולם הראשונה – בקרבות מון, לה קאטו, המארן והאן באוגוסט, ספטמבר ואוקטובר 1914. היא נחנכה בשנת 1928.
48°56′36″N 3°07′25″E﻿ / ﻿48.943333°N 3.123611°E﻿ / 48.943333; 3.123611
הערות שוליים

↑  בערך לא נכלל תיאורן של ארבע אנדרטאות, המנציחות כל אחת פחות מ-50 נעדרים. אלו הן אנדרטת זיברוגה (Zeebrugge) בבלגיה ואנדרטאות נויאל-סור-מר (Noyelles-sur-mer), מרפו (Marfaux) וסיטה בונז'אן (Cite Bonjean) בצרפת.
↑  ג'ון אליס, לוחמים: החיילים שבחוד החנית, תל אביב: משרד הביטחון, 1982, עמ' 124.
↑  וורד וגיבסון, עמ' 72.
↑  אנדרטת ניופורט באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ראו גם הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת יער פוליגון באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ראו גם הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת רכס מסין באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה  ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת פלוחסטרט באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ראו גם הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  בית קברות ואנדרטה אוסטרלית בפרומל באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. ראו גם הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת נאב שאפל באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
↑  אנדרטת לה טורה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת לו באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.. ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת וי-אן-ארטואה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  תמונת אנדרטת קמברה
↑  אנדרטת קמברה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  תמונת אנדרטת גרוויר באתר findgrave
↑  אנדרטת גרוויר באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
↑  אנדרטת בומון-אמל באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת עמק קטרפילר באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
↑  אנדרטת פוזייר באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת יער דלוויל באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  וורד וגיבסון, עמ' 161.
↑  אנדרטת וייר-ברטונה באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה.
↑  אנדרטת סואסון באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
↑  אנדרטת לה פרטה-סו-ז'ואר באתר ועדת חבר העמים לקברי מלחמה. ראו גם: הערך בוויקיפדיה האנגלית.
אנדרטת איפר
אנדרטת טיין קוט
אנדרטת פלוחסטרט
אנדרטת לו
אנדרטת וי-אן-ארטואה
אנדרטת טייפוואל
אנדרטת וייר-ברטונה
אנדרטת סואסון
אנדרטת לה-פרטה-סו-ז'ואר
בויזון

| --- | --- |

 מקום הקמה:  דבלין 
 מוקד פעילות:  דבלין, אירלנד
 תקופת הפעילות:  1993–2000   2008–2011   2013 – 2019
 סוגה:  פופ
 חברת תקליטים:  יוניברסל מיוזיק גרופ
 פרסים והוקרה:  פרסי המוזיקה של MTV אירופה 
 www.boyzone.net
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 קית' דאפי מייקל גראהם רונאן קיטינג שיין לינץ'
 חברים לשעבר
 סטיבן גייטלי
 
בויזון (באנגלית: Boyzone) היא להקת בנים אירית.
היסטוריה > 1993-1996: הקמת הלהקה ואלבום בכורה

ב-1993 התפרסמה מודעה בעיתונים ברחבי אירלנד בחיפוש אחר להקת בנים והמטרה הייתה ליצור להקת בנים אירית בסגנון טייק ד'את. הלהקה שהייתה תחת האמרגן לואיס וולש ניגנה בפאבים ברחבי אירלנד עד שב-1994 הוחתמו על ידי חברת פוליגרם רקורדס. הלהקה הוציאה גרסה משלהם לשיר "Working My Way Back to You" של להקת ארבע העונות אשר הגיע למקום השלישי במצעד האירי. אלבום הבכורה של הלהקה יצא ב-22 באוקטובר 1994 ונקרא "Said and Done". הסינגל השני מהאלבום היה "Love Me for a Reason" ואחריו יצא "Key to My Life" ב-17 באפריל 1995. הסינגל הרביעי היה "So Good" ואחריו יצא "Father and Son" ב-13 בנובמבר. ב-26 בפברואר 1996 יצא "Coming Home Now" שהיה הסינגל השישי והאחרון מאלבום הבכורה של הלהקה.
היסטוריה > 1996-1998: אלבום שני ושלישי

אלבומם השני נקרא "A Different Beat" ויצא ב-28 באוקטובר 1996. הסינגל הראשון מהאלבום היה "Words" ואחריו יצא "A Different Beat". ב-10 במרץ 1997 יצא הסינגל השלישי מהאלבום שהיה "Isn't It a Wonder". הסינגל הרביעי והאחרון היה "Mystical Experience".
האלבום השלישי של הלהקה שנקרא "Where We Belong" יצא ב-25 במאי 1998. הסינגל הראשון היה "Picture of You" ואחריו יצא "Baby Can I Hold You / Shooting Star". הסינגל השלישי היה "All That I Need" וב-3 באוגוסט 1998 יצא הסינגל הרביעי שהיה "No Matter What" והגיע למקום הראשון בממלכה המאוחדת. הסינגל החמישי והאחרון מהאלבום היה "I Love the Way You Love Me" אשר יצא ב-23 בנובמבר.
היסטוריה > 1999: אלבום להיטים

ב-31 במאי 1999 יצא אלבום האוסף הראשון של הלהקה שנקרא "By Request". הסינגל הראשון שיצא מהאלבום היה "You Needed Me". ביוני של אותה שנה הודיע גייטלי כי הוא הומוסקסואל ובמקביל הוציא קיטינג את סינגל הבכורה שלו. הסינגל השני היה "Everyday I Love You" אשר יצא ב-22 בנובמבר.
היסטוריה > 2000-2007: התפרקות הלהקה ואיחוד מחדש

בשנת 2000 לאחר שש שנים של פעילות החלו המתחים בין חברי הלהקה להתגבר וחברי הלהקה החליטו להיפרד ולפנות לקריירת סולו. בשנת 2003 יצא אלבום להיטים של הלהקה תחת השם "Ballads - The Love Song Collection". בינואר 2006 יצא אלבום להיטים נוסף שנקרא "Key to My Life: Collection".
ב-5 בנובמבר 2007 אושר רשמית כי הלהקה תתאחד שוב וכי חברי הלהקה יצאו לסיבוב הופעות.
היסטוריה > 2008: סיבוב הופעות ואלבומי אוסף

בויזון יצאו לסיבוב הופעות שהחל ב-25 במאי והסתיים ב-23 באוגוסט. ב-13 באוקטובר 2008 יצא אלבום הלהיטים של הלהקה שנקרא "Back Again... No Matter What". הסינגל הראשון היה "Love You Anyway" ואחריו יצא הסינגל "Better" אשר יצא ב-8 בדצמבר והיא הסינגל האחרון מהאלבום.
אלבום האוסף החמישי של הלהקה יצא לאור באוקטובר 2008 ונקרא "B-Sides & Rarities".
היסטוריה > 2009: מותו של גייטלי

ב-10 באוקטובר 2009 מת חבר הלהקה סטיבן גייטלי מבצקת ריאות.
היסטוריה > 2010-2011: אלבום רביעי

ב-8 במרץ 2010 יצא אלבום האולפן הרביעי של הלהקה שנקרא "Brother". האלבום, שהיה הראשון ללא גייטלי, הוקדש לזכרו והגיע למקום הראשון באירלנד ובממלכה המאוחדת. הסינגל הראשון מהאלבום היה "Gave It All Away". הסינגל השני והאחרון מהאלבום יצא ב-17 במאי והיה "Love Is a Hurricane".
היסטוריה > 2013: אלבום חמישי, סיבוב הופעות וציון 20 שנים של פעילות

לינץ' הודיע כי הלהקה מתוכננת להוציא אלבום חמישי ולצאת לסיבוב הופעות במהלך שנת 2013 על מנת לציין 20 שנה להקמת הלהקה. סיבוב ההופעות שנקרא "BZ20 Tour" עתיד להתחיל ב-28 בנובמבר ויכלול 18 הופעות.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1994: Said and Done
1996: A Different Beat
1998: Where We Belong
2010: Brother
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

1999: "By Request"
1999: "The Singles Collection 1994-1999"
2003: "Ballads: The Love Song Collection"
2006: "Key to My Life: Collection"
2007: "The Silver Collection"
2008: "Back Again...No Matter What"
2008: "B-Sides & Rarities"
בוינאקסק

| --- | --- |
סמל בוינאקסק

בוינאקסק
 מדינה / טריטוריה:  רוסיה רוסיה
 מחוז פדרלי:  המחוז הפדרלי של צפון קווקז
 רפובליקה:  דאגסטן דאגסטן
 מחוז:  מחוז בוינאקסקי
 ראש העיר:  נורגודייב איסלמודין אחמדוביץ'
 תאריך ייסוד:  1834
 על שם:  Ullubiĭ Danii︠a︡lovich Buĭnakskiĭ 
 שמות קודמים:  Темирхан-Шура (טמיר-חאן-שורה)
 שטח:  20.95 קמ"ר
 גובה:  490 מטרים
 דת:  אסלאם
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  65,080 (2018)
 קואורדינטות:  42°49′N 47°07′E﻿ / ﻿42.817°N 47.117°E﻿ / 42.817; 47.117
 אזור זמן:  UTC +3
 http://buynaksk05.ru/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת רוסיה מוגדלת) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבוינאקסק(למפת רוסיה רגילה) מוסקבה סנקט פטרבורג נובוסיבירסק אנאדיר נורילסק סקנדינביה אי רו פה  איראן סין מונגוליה ק. יפן האוקיינוס השקט  אוקיינוס הקרח הצפוניבוינאקסק(למפת דאגסטן רגילה) מחצ'קלה חסוויורט דרבנט איזברבאש קיזליאר דגסטנסקיה אוגני טארקי אזרבייג'ן גאורגיה צ'צ'ניה סטברופול קלמיקיה הים הכספי בוינאקסק(למפת דאגסטן מוגדלת) מחצ'קלה חסוויורט דרבנט איזברבאש קיזליאר דגסטנסקיה אוגני טארקי אזרבייג'ן גאורגיה צ'צ'ניה סטברופול קלמיקיה הים הכספי בוינאקסק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בוינאקסק (ברוסית: Буйна́кск; בקומיקית: Шура או Tемирхан-Шура בפי היהודים נקראה גם טמיר חאן שורה) היא עיר ברפובליקת דאגסטן שברוסיה. בעבר התקיימה בבוינאקסק קהילה יהודית שהורכבה מיהודים הרריים מקומיים ומיהודים רוסים אשכנזים.
שם העיר

שמה המקורי של העיר הוא "טמיר חאן שורה".
לפי אחת הגרסאות, משמעות השם בשפתם של הקומיקים היא האגם של טימור. ההסבר לשם נעוץ במסורת, לפיה במקום זה ייסד בשנת 1396 המצביא טימור לנג מבצר, בעת מלחמתו בטוכטמיש. האגם עצמו נוצר רק במאה ה-19.
לפי הסבר אחר, מקור השם הוא דרגיני.
הסובייטים העניקו לעיר בשנת 1922 את שמה הנוכחי, על שמו של המהפכן א.ד. בוינאקסקי (רו'), יליד האזור.
גאוגרפיה

בוינאקסק ממוקמת למרגלות רכס הקווקז הגדול, על גדותיו של נהר שורה-אוזן (רו') ואגם קומסומולסקוי, כ-40 ק"מ דרומית מערבית לבירת דאגסטן מחצ'קלה.
היסטוריה

האזכור הראשון של המקום הוא משנות ה-90 של המאה ה-16 ביומניהם של דיפלומטים מוסקבאים שהיו בדרכם לגאורגיה. באותה העת היה מדובר כפר קטן.
ב-1832 הקימו הרוסים מבצר בנקודה אסטרטגית בעיר, וב-1834 הפכה למפקדה הראשית של מפקד אזור דאגסטן. לחיילי המבצר הוענקו שטחים סביבו עבור מגורי משפחותיהם, ואלו היו תושביה הראשונים של בוינאקסק. במשך עשרות השנים הבאות היו רוב התושבים חיילים ואנשי צבא, כשסביבם ספקי שירותים וסוחרים מלאומים שונים. עד שנות ה-50 של המאה ה-19 הייתה בקרבת העיר ביצה שהיוותה מקור למחלת הקדחת. באותן שנים הביצה יובשה, ובמקביל שופרו תעלות המים לעיר ואוכלוסייתה גדלה.
בשנת 1866 קיבלה בוינאקסק (בשמה אז, טמיר-חאן-שורה) מעמד של עיר כאשר גרו בה 7100 איש, מהם 5594 תושבי קבע. העיר הפכה להיות בירת מחוז (אובלסט) דאגסטנסקייה (אנ') (דאגסטן של היום) באימפריה הרוסית, בערך משנת 1860 ועד ל-1917.
ב-1892 פרצה בעיר מגפת כולירה, אך בזכות פעולות שנקטו השלטות לשיפור הסניטציה, העיר לא ספגה אבדות רבות במגפה.
בין 1917 ל-1922 שימשה טמיר-חאן-שורה כבירתה של "הרפובליקה ההררית של צפון הקווקז" (אנ'), עד להשתלטות הסובייטית על הרפובליקה שהוביל לפירוקה.
היסטוריה > אירועי טרור

ב-4 בספטמבר 1999 אירע בבוינאקסק פיגוע במסגרת פיצוץ בנייני הדירות ברוסיה. משאית ובה 2700 ק"ג של חומר נפץ פוצצה ליד בית מגורים בעיר. בפיצוץ נרצחו 64 בני אדם, מתוכם 23 ילדים, ונפצעו 146. שעתיים לאחר מכון זוהתה ונוטרלה משאית נפץ נוספת שהמתינה ליד בית חולים בעיר. ב-4 בספטמבר 2000 הוצבה במקום הפיצוץ אנדרטה לזכר חללי הפיגוע.
ב־21 בדצמבר 1997 תקפו מורדים צ'צ'נים בסיס צבאי בבוינאקסק. לאחר קרב יריות בן מספר שעות, שבו הונחלו לרוסים אבדות, נמלטו התוקפים כשהם לוקחים עמם כבנות ערובה מספר נשים שהיו במקרה באוטובוס שעבר במקום.
ב-8 באוגוסט 2006 אירע פיגוע משולב נוסף בבוינאקסק, כאשר כמה מכוניות תופת התפוצצו בו זמנית. התובע הכללי של העיר, ביטאר ביטארוב, נפצע קשה ומת מפצעיו לאחר זמן. כשעה לאחר הפיצוץ הגיע מהבירה מחצ'קלה שר הפנים של דאגסטן, אדילגריי מגומדטאגירוב ומכוניות תופת התפוצצו בסמוך אליו, אך הוא לא נפגע משום ששהה ברכב ממוגן.
דמוגרפיה

העיר בוינאקסק היא בעלת אוכלוסייה מעורבת אתנית ודתית, ובה קבוצות מוסלמיות קווקזיות מקומיות, לצד רוסים נוצרים. בעבר חיו בבוינאקסק גם יהודים רבים (ראו להלן), אך מספרם כיום זניח.
במאה ה-19 הייתה העיר מגוונת יותר מבחינה אתנית ודתית. בשנת 1866 חיו בה 5594 תושבי קבע (ו-1056 תושבי ארעי), מתוכם כ-63% רוסים (נוצרים פרבוסלבים), כ-13% עמים קווקזיים (מוסלמים), כ-7.3% יהודים, כ-6.5% פולנים (קתולים), כ-6% ארמנים (נוצרים ארמנים), כ-3% גאורגים (נוצרים גאורגים) וכמות זניחה של גרמנים (נוצרים פרוטסטנטים וקתולים). עם השנים הלכה ופחתה אוכלוסיית הלא-מוסלמים בבוינאקסק. על פי מפקד אוכלוסין שנערך בשנת 2010, מנתה אוכלוסיית בוינאקסק 62,623 נפש. הרכב אוכלוסיית העיר הוא:
| קבוצה | כמות | אחוז מכלל תושבי העיר |
| --- | --- | --- |
| אווארים | 28,674 | 45.79% |
| קומיקים | 19,274 | 45.79% |
| רוסים | 4352 | 6.95% |
| לאקים | 4263 | 6.81% |
| דרגינים | 3962 | 6.33% |
| אזרים | 344 | 0.55% |
| לזגינים | 262 | 0.42 |
| טטרים | 205 | 0.33% |
| אחרים | 1013 | 1.62% |
| לא צוין | 274 | 0.44% |
דמוגרפיה > יהודים

בבוינאקסק התקיימו שתי קהילות יהודיות. האחת היא קהילה של יהודי ההרים המקומיים, והשנייה של יהודים אשכנזים שהגיעו ממערב האימפריה הרוסית. לפי המסורת של היהודים ההרריים, מוצאם הוא מגולי בבל שנדדו מבבל והתיישבו לבסוף גם בטמיר-חאן-שורה, אולם חוקרים מאוחרים מפקפקים במסורת זו. יהודים אשכנזים הגיעו לראשונה לעיר כחיילים בצבא האימפריה, בעת שהייתה מפקדה צבאית אזורית. הגירת יהודים רוסים לבוינאקסק התעצמה בשנות ה-80 ובראשית שנות ה-90 של המאה ה-19, אך החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 הוגברו הגבלות על הגירה והתיישבות של יהודים ממערב האימפריה (יהודים אשכנזים) אל הקווקז, ומספרם הלך וקטן. במהלך המאה ה-20 מספרים של היהודים האשכנזים בבוינאקסק הוסיף לרדת.
ב-1855 קיבלו היהודים האשכנזיים בעיר רישיון להקמת בית ספר יהודי, כשאליהם הצטרפו גם יהודים הרריים. האשכנזים רצו שבנוסף לשפת הלימודים, רוסית, תילמד גם שפת היידיש, בעוד שיהודי ההרים התנגדו. לבסוף הוחלט כי שפת הלימוד תישאר רוסית, אך הטקסטים יתורגמו ליידיש. בנוסף, למדו בבית הספר עברית. בתחילת המאה ה-20 גברה השפעתם של הציונים שהתנגדו ללימוד יידיש, והיא הוצאה מחוץ לתוכנית הלימודים.
לשתי הקהילות היו בתי כנסת נפרדים. בית הכנסת של העדה ההררית הוא קדום. הקהילה האשכנזית החלה לבנות את בית הכנסת בשנת 1863, והוא נחנך בשנת 1865, וב היה מקווה טהרה. לשתי הקהילות היה בית קברות משותף.
עליית יהודים מבוינאקסק (כמו מיתר ערי הקווקז) החלה בסוף המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, ובפרט בתקופת העלייה הראשונה והעלייה השנייה. בין עולי בוינאקסק באותן שנים היו בני משפחת ניסנוב שהתיישבו בכפר תבור ובניהם יחזקאל, צבי ויהודה היו חברי השומר. יחזקאל נרצח בידי ערבים סמוך ליבנאל בשנת 1911. גם צבי בקר, ממייסדי בר גיורא והשומר, היה יליד העיר.
בשנות מלחמת העולם השנייה הגיעו לבוינאקסק יהודים פליטים מאזורי הכיבוש הנאצי.
ב-1945, לאחר שיהודי ההרים המקומיים הגישו בקשה לשלטונות הסובייטיים לרישום הקהילה, אושר להם על ידי הסובייט לענייני דתות במוסקבה לשוב להתפלל בבית הכנסת הישן. בית הכנסת עוד היה פעיל בראשית שנות ה-50.
ב-8 באוגוסט 1960 פורסם בעיתון "קומוניסט", עיתון מקומי המזוהה עם המפלגה הקומוניסטית, כי יהודי המקום שותים דם של מוסלמים לצורכי פולחן. נטען כי מטרתה של עלילת הדם הייתה להוביל לסגירת בית הכנסת בעיר והמרכז הסוציאלי היהודי האזורי.
שיאה של העלייה לארץ ישראל היה בשנות ה-70 של המאה ה-20, עם העלייה הגדולה של יהודי הקווקז, ובמהלך העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90. בין העולים בשנות ה-90 נמנה המשורר אלברט בן יצחק יעקב.
מספר יהודי בוינאקסק וחלקם היחסי בתוך כלל תושבי העיר:
| שנה | מספר היהודים | אחוז מכלל תושבי העיר |
| --- | --- | --- |
| 1858 | 89 | 4.3% |
| 1864 | כ-40 משפחות | % |
| 1894 | 1337. | לא ידוע |
| 1897 | 1990 | 13% |
| 1898 | 1779 | 28% |
| 1904 | 1348 קבועים, ו-771 ארעיים | 22.5% |
| 1912 | 1930 | לא ידוע |
| 1926 | 1471 | 13ץ5% |
דמוגרפיה > יהודים > רבנים

הרב הידוע הראשון שפעל בקהילה היה רבי אליהו בן מישאל (מושאילוב) (1781-1848), יליד דרבנט וחניך ישיבות בגדד שהיה בעל מעמד בכיר בכל הקהילות היהודיות בקווקז.
אחריו כיהן רבי אברהם בן חנוך מושאילוב. נפטר בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
אחריו כיהן רבי יהושע בן חנוכה מושאילוב. באותה העת כיהן גם הרב שלום בן מלך מזרחי.
הרב יחזקאל מושאליוב היה הרב הראשי בשנות ה-80 של המאה ה-19. הוא למד בישיבות רוסיה והיה דובר רוסית. ביקר בארץ ישראל יחד עם הרב יעקב יצחקי.
הרב משה בן אברהם אגארונוב (ארגונוב), יליד 1890. שלט ברוסית, בעברית ובטאטית יהודית, כיהן כרב העיר בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20.
רבני הקהילה האשכנזית:
הרב מרדכי ליב רוסנצוב - לפני שנת 1866.
הרב חיים גולדמאן משנת 1876.
הרב טוביה בן נחום גורדוצקי משנת 1900.
כיום, הרב חיים דנציגר, שליח חב"ד ברוסטוב על הדון, מטפל בענייני הדת גם בבוינאקסק.
לקריאה נוספת

יוסף יהודה טשארני, ספר המסעות בארץ קוקז ובמדינות אשר מעבר לקוקז וקצת מדינות אחרות אשר בנגב רוסיא, סנט פטרבורג, ה'תרמ"ד, פרקים ב-ג.
מרדכי אלטשולר, יהודי מזרח קאווקאז : תולדות היהודים ההרריים מראשית המאה התשע-עשרה, מכון בן-צבי לחקר קהילות ישראל במזרח, ירושלים 1990.
הערות שוליים

↑  מוערך. במפקד שנערך בשנת 2010 נמנו בעיר 62,623 תושבים.
↑  לוחמים צ'צ'נים התקיפו יחידת צבא רוסית בדאגסטן מכון ג'יימסטאון "מוניטור", 23 בדצמבר 1997(הקישור אינו פעיל, 19 בפברואר 2017)
↑  מרדכי אלטשולר, יהודי מזרח קאווקאז, עמ' 226
↑  טשרני, עמ' 3-4
↑  ראו אצל אלטשולר,"יהודי מזרח קאווקאז", פרק א
↑  ראו למשל עדותו של גצל אביגדורי (צו'נסטקובסקי) ב"ספר ליפנו", 1988, עמ' 233.
↑  מרדכי אלטשולר, יהודים במכבש הסובייטי, ירושלים תשס"ח, עמ' 402.
↑  עיתון בקווקז הסובייטית חידש את עלילת הדם, למרחב, 6 נובמבר 1960.
1 2  יהודים הרריים בלבד. אין לנו מידע על כמות היהודים האשכנזים באותה השנה.
↑  כך לפי אלטשולר. לפי המקור הזה, חיו באותה שנה 5500 יהודים בטמיר-חאן-שורה.
↑  ראו כאן, אולם נכתב שם כי היה רב בדרבנט
↑  מזרחי, שלום בן מלך | Photograph NNL_ARCHIVE_AL002782165 | The National Library of Israel, באתר www.nli.org.il (באנגלית)
↑  אלטשולר, עמ' 94
↑  רינה לפידוס, "רבנים בגיאורגיה, באוזבקיסטן ובדאגסטן בתקופה הסובייטית", בתוך: ליבי במזרח: חכמי המזרח בדורות האחרונים, כרך א תשע"ט, מכללת אורות ישראל, עמ' 151
↑  מבוסס בעיקר על אתר עמותת קש"ב
↑  הקהילה היהודית של בוינקסק, באתר Jewish Russia
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007496496205171  GND: 7699587-2  LCCN: no2001076270  VIAF: 135202283   WorldCat (עם VIAF): 135202283
בוזוקי אירי

| --- | --- |

 סיווג:  כלי מיתר
 קבוצה:  necked bowl lutes 
 
בוזוקי אירי (באירית: búsúcaí) הוא כלי מיתר המבוסס על הבוזוקי היווני (ביוונית: μπουζούκι). בוזוקי הטטרצ'ורדו היווני החדש יותר (4 זוגות של מיתרים) הוכנס למוזיקה המסורתית האירית באמצע שנות ה-60 על ידי ג'וני מויניהאן מלהקת הפולק Sweeney's Men, אשר כיוון אותו מחדש מהכיוון היווני המסורתי שלו C³F³A³D⁴ ל-G²D³A³D⁴ ,כפי שהיה לו בעבר על המנדולינה שלו. אלק פין, תחילה בלהקת Cana ולאחר מכן ב-De Dannan, הציג את הבוזוקי הטריכורדו היווני (3 זוגות של מיתרים) הראשון למוזיקה האירית.
בתחילת שנות ה-70, אנדי אירווין, שהיה חבר ב-Sweeny's Men עם ג'וני מויניהן, נתן בוזוקי טטרצ'ורדו יווני לטכנאי גיטרה שלו, שהחליף את מיתרי האוקטבה התחתונים של G ו-D במיתרים אוניסוניים, ובכך חיזק את התדרים הנמוכים שלהם. זמן קצר לאחר מכן, בביקור עם אירווין בבית המלאכה של פיטר אבנט, הזמין לוני בוזוקי בן 4 זוגות מיתרים. זה היה הבוזוקי הראשון שנבנה במיוחד עבור מוזיקה אירית. מאז, הכלי הותאם על ידי בוני כלים רבים לסגנונות איריים מסורתיים ואחרים של מוזיקת עם.
נגנים ישראלים בולטים הם אהוד נתן מלהקת קטיפה שחורה וזיו תמרי.
בית הכנסת קרן ישועה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  לה מרסה 
 מדינה:  תוניסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1927
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו-מורית 
 קואורדינטות:  36°53′03″N 10°20′00″E﻿ / ﻿36.884111°N 10.333323°E﻿ / 36.884111; 10.333323
  (למפת תוניסיה מוגדלת) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןבית הכנסת קרן ישועה(למפת תוניסיה רגילה) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןבית הכנסת קרן ישועה
 
בית כנסת קרן ישועה, הוא בית כנסת בעיירה לה מרסה (אנ') שבתוניסיה, פרבר של העיר תוניס.
היסטוריה

בית הכנסת נוסד בשנת 1923 ונקרא קרן ישועה על שמו הנדבן המקומי ישועה סובר קיסראוי שסיפק את הקרקע לבניין בית הכנסת. בניית בית הכנסת החלה ב-1925 ובית הכנסת עצמו נפתח ונחנך ב-1927. בית הכנסת נותר אחד מחלקי המורשת היהודית בתוניסיה וזוכה לכבוד רב על ידי הקהילה המוסלמית המקומית.
בבית הכנסת, המשמש כמרכז של הקהילה היהודית בלה מרסה, יש גם בית ספר יסודי יהודי. מאז תחילת שנות ה-80, עקב ירידה במספר המתפללים, סגר בית הכנסת את שעריו למעט בתקופות הקיץ (יולי-אוגוסט), שבמהלכה פוקדים את בית הכנסת תיירים יהודים.
בית הכנסת מכונה על ידי חלק מהקהילה היהודית כ"בית הכנסת של הניסים", מכיוון שהוא שרד מספר אירועים שבמהלכם הוא יכל להיהרס. במהלך מלחמת העולם השנייה וכיבוש תוניסיה ניצל בית הכנסת מהפצצותיהם של המטוסים האמריקאים. ישנה אגדה מקומית שבמהלך אחת ההפצצות, אחד הטייסים ראה את מגן הדוד שעל כיפת בית הכנסת והתאים את מסלולו כדי להימנע ממנו. הפצצות נפלו ברובע סף-סף כ-200 מטרים מבית הכנסת. לאחר שחרור תוניסיה הגיעו חיילים יהודים של בעלות הברית להתפלל בבית הכנסת, תמונותיהם של החיילים נותרו שמורות בארכיון בית הכנסת.
בשנת 1994 ניזוק בית הכנסת ממזג אוויר חורפי קשה, שהוביל לקריסת הכיפה ולסכנה לשאר הבניין. האחראים על בית הכנסת, הצילו את הבניין למרות קריאות העירייה והקהילה היהודית התוניסאית הגדולה יותר להרוס את מבנה בית הכנסת.  הודות לתרומות כספיות של ועד פרטי של בני קהילה המקומית, בית הכנסת שופץ והוחזר לקדמותו.
בלילה שבין 11 ל-12 באפריל 2002, בית הכנסת נבזז והושחת, ספרי קודש נקרעו ונשרפו וחפצי פולחן אחרים ניזוקו. על מבנה בית הכנסת רוסס גרפיטי גזעני בערבית ודיוקנאות של יאסר ערפאת ודגלי פלסטין נתלו על הקירות.  הוונדליזם אירע זמן קצר לאחר פיגוע התופת בבית הכנסת אלגריבה. ממשלת תוניסיה התנצלה ואמרה כי תעשה כל שביכולתה כדי להחזיר את הבניין לקדמותו. מאז המקרה שומרת משטרה על בית הכנסת 24 שעות ביממה.
בשנת 2007, 80 שנים לאחר ייסוד בית הכנסת נוסדה בסרסל שבצרפת עמותה שמטרתה היא לדאוג לשמירה על מבנה בית הכנסת ועל היכולת להתפלל בו.
ארכיטקטורה

בית הכנסת ידוע בארכיטקטורה המורית הייחודית שלו. בית הכנסת מופיע בסרט התוניסאי קיץ בלה גולט שבוים על ידי פריד בוגדיר. מבנה בית הכנסת הוא צבוע בכחול ולבן, צבעים מסורתיים ביהדות וכן בכפר סידי בו סעיד, המשקיף על לה מרסה. עד 1994 הייתה בבית הכנסת כיפה שקרסה בעבר עקבות מזג אוויר קשה. לוחות אבן גדולים שעליהם כתובות עשרת הדיברות משקיפים אל המבנה. בחלקו הפנימי של בית הכנסת נעשה שימוש בארון קודש עגול ייחודי ובתיבה מעץ שגולפו על ידי יוצרי ארונות מקומיים. אומרים שהביי של תוניסיה, שהיה לו בית נופש בלה מרסה, עזר ביצירת הבימה. בחלקו האחורי של מבנה בית הכנסת יש מרפסת שממנה ניתן לראות את קו החוף של לה מרסה.
פנים בית הכנסת
בימת בית הכנסת
הכניסה לבית הספר היסודי
ההיכל הפתוח
הרב יום טוב-כלפון

הרב יום-טוב כלפון (1899–1977) שימש כמנהיג הרוחני והגבאי של בית הכנסת משנת 1927 ועד מותו. הרב, שהיה חבר בקהילה היהודית של תוניס, נודע בשל השכלתו וכן במעורבותו בקהילה במיוחד בנושאים חברתיים. הוא כיהן כראש של מספר ארגוני צדקה מקומיים.