stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורבנוס החמישי
ביוגרפיה

גיום גרימור נולד למשפחת אצולה בטירת גריזאק שבחבל לאנגדוק בדרום צרפת. כשהיה בן שתים עשרה בלבד עזב את הטירה המשפחתית כדי ללמוד במונפלייה ובטולוז. עם סיום לימודיו קיבל תואר דוקטור לחוק הכנסייתי. לימד במונפלייה ובאביניון, נכנס למסדר הבנדיקטיני ושימש אב מנזר סנט ז'רמין בעיר אוסר שבצפון חבל בורגונדיה. ב-1361 שימש אב מנזר סנט ויקטור במרסיי. נשלח לנאפולי על ידי האפיפיור, אך ב-1362 נפטר האפיפיור אינוקנטיוס השישי, וגיום גרימור נבחר לאפיפיור, ובחר בשם אורבנוס החמישי.
אורבנוס החמישי המשיך ברפורמה של קודמו. לחם בשחיתות, במותרות ובבזבוז בחצרו באביניון. התנגד בכל תוקף למינוי קרובי משפחה למשרות בכנסייה. גייס לעזרתו אנשים משכילים, ייסד קולג' חדש במונפלייה ותמך במלומדים. הציב לעצמו כמטרה את החזרת מקום מושב האפיפיור מאביניון לרומא. אנשי חצרו הצרפתים התנגדו לכך, וביקשו ממנו שלא להיעתר לבקשותיהם של המשורר פטרארקה ושל הקדושה קאתרינה מסיינה לעשות כן. הוא חשש כי האנגלים, שכבשו את דרום צרפת, יכבשו גם את אביניון ויענישו אותו על היותו נתון למרותו של שארל החמישי מלך צרפת.
ב-30 באפריל 1367 הפליג האפיפיור ממרסיי, וב-16 באוקטובר נכנס לרומא לקול תשואות ההמון. המשורר פטרארקה הביע את תודתו לאפיפיור שהעז לחיות ברומא. אך העיר הייתה מוזנחת וארמון האפיפיור נחרב בשריפה. אורבנוס החמישי ציווה לבנותו מחדש, ובינתיים עבר להתגורר מחוץ לעיר. ב-1368 הכתיר ברומא את קרל הרביעי לקיסר האימפריה הרומית הקדושה. אך ב-5 בספטמבר 1370 נכנע לדרישתם של הקרדינלים הצרפתיים, ואמר שעליו לחזור לאביניון כדי להשכין שלום בין צרפת ואנגליה במלחמת מאה השנים.
ב-24 בספטמבר 1370 הגיע אורבנוס החמישי לאביניון, ונפטר שם בדצמבר של אותה שנה. הוא נקבר בכנסיית נוטרדאם באביניון, אך ב-1372, על פי צוואתו, הועבר מקום קבורתו למנזר סנט ויקטור במרסיי. במקומו נבחר לאפיפיור גרגוריוס האחד עשר.
אוראוכימה

| אוראוכימה> תקופה |
| --- | --- |
יורה תחתון 183 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: פכיקורמאים
סוג:: אוראוכימה
מין:: Oreochima ellioti
שם מדעי
 Oreochima

אוראוכימה (שם מדעי: Oreochima) הוא סוג של דג נכחד ממחלקת מקריני סנפיר שהתקיים באגמי מים מתוקים במשך היורה התחתון של אנטארקטיקה שלפני 183 מיליון שנה מזמננו. סוג זה היה שונה מהדגים המודרניים והשתייך למשפחה חסרת המקור הנכחדת Archaeomaenidae שאולי הייתה קרובה לסדרה Pholidophoriformes, מראשית הכליל-גרמיים. היה זה אחד משלושה סוגים במשפחה שלא התקיימו באוסטרליה.
מאפיינים

המאובנים שלו התגלו בתצורות מאוסון (אנ'), בקרחון בירדמור ובעוד מההרים הטראנס-אנטארקטיים והוא תואר למדע ב-1972 בידי החוקרים שפר ואליוט (Schaeffer & Elliot), כשמשמעות שמו הוא: "הר הסערות" (מילולית מיוונית עתיקה: "oreos" - הר/פסגה, "cheima" - סערה). הסוג הכיל מין בודד - Oreochima ellioti.
דג זה הגיע לאורך משוער של 10 ס"מ, כשהתגלו מספר פרטים בגדלים שונים שלו. הדג היה בעל מבנה עגלגל עם קשקשים מעוינים עם שוליים אחורניים משוננים מעט, לאורך הגוף. היה לו זנב רחב בעל 2 אונות, סנפיר גב גבוה המצוי מעט בקצה הגוף וסנפירי חזה ושת רחבים ושטוחים מעט.
דג זה התקיים במקווי מים רדודים כמו בריכות, אגמים וביצות אנטארקטיות שהיו קרירות אך חמימות יחסית עקב התנאים השלווים של היורה באנטארקטיקה. לצידו של הדג התגלו מספר חסרי חוליות כמו סרטנאים כמו צדפונאים וסרטנים מסננים וחרקי מים כמו בריומאים, שפיריות. אלה כנראה נכללו בתפריטו של האוראוכימה.
הערות שוליים

↑  Schaeffer, Bobb. "A Jurassic Fish from Antarctica". American Museum of Natural History, 1972
אהרון ליבסקינד

אהרון דולק ליבסקינד ואשתו רבקה (משמאל)
אהרון "דולק" ליבסקינד (1912 זביז'וב, פולין - 24 בדצמבר 1942 קרקוב, פולין) ראש תנועת הנוער עקיבא בקרקוב ובפולין. מנהיג תנועת המרי של מחתרת החלוץ הלוחם בקרקוב. הוביל פעילות התקפתית נגד הנאצים ונהרג בהתקלות עם כוחותיהם שרדפו אחריו. היה נשוי לפעילת המחתרת רבקה קופר.
קורות חיים

אהרון "דולק" ליבסקינד נולד ב-1912 בכפר זביז'וב (Zabierzow) שלייד קרקוב שבפולין להוריו יצחק (איגנץ) ואסתר ליבסקינד (לבית ווגלר). בבגרותו למד משפטים באוניברסיטת קרקוב ובהמשך אף השלים את עבודת הדוקטורט שלו.
בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער עקיבא וב-1938 מונה למזכיר קן קרקוב של התנועה. בראשית 1939 מונה למזכיר
ארצי של התנועה ועבר להתגורר בוורשה. בדצמבר אותה שנה נישא בורשה לווּשְקה שְפִּינֶר (לימים רבקה קופר) שהייתה מזכירת קן "עקיבא" בקרקוב והגיעה לפי בקשתו להיות מזכירת התנועה בורשה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר לקרקוב והצטרף לארגון הסעד היהודי "העזרה העצמית היהודית" ג'.ס.ס.(Zydowska Samopomoc Spoleczna) ובדצמבר 1940 מונה לתפקיד האחראי על הפועלים היהודים ועל החוות החקלאיות. במסגרת תפקידו זה ניהל את פעילות התנועה בעיר כשלימינו בני הזוג גוסטה דוידזון-דרנגר ושמשון (שימק) דרנגר. ליבסקינד אף הצליח להשיג אישור להפעלת חווה חקלאית בקופאליני (Kopaliny) שאותה ניהל דרנגר. בדצמבר 1941 הורה הגסטאפו על סגירת החווה ויושבי החווה חזרו לגטו.
ב-1941 החלו הגרמנים בתהליך חיסול הקהילה היהודית בקרקוב. במקביל פעלו הגרמנים לדכא ואף לחסל את הנהגת הקהילה הרשמית ועקב כך הוקמו בקרקוב ב-1942 2 ארגוני מחתרת:
"החלוץ הלוחם" בו היו שותפים חברי התנועות עקיבא, דרור, השומר הצעיר והשומר הדתי (בני עקיבא). ליבסקינד פעל כפקד המחתרת כשלצידו פעלו אברהם לייבוביץ (לאבאן, רומק) מתנועת "דרור", שמשון דרנגר, מתנועת "עקיבא" ומלאכי (מאנייק) אייזנשטיין מתנועת "הסתדרות הנוער החלוצי".
"הקבוצה היהודית הלוחמת מהגטו" שכינויה "איסקרא" (ניצוץ), בהנהגת צבי (השיק) באומינגר מ"השומר הצעיר".
בשלהי 1942 נערכו שיחות בין שני הארגונים על מנת לשתף פעולה מול הנאצים. התפיסה של התנועה המאוחדת הייתה לפעול נגד הגרמנים מחוץ לגטו ואכן בוצעו שרשרת של פעולות נגד חיילים ומחנות. הגדולה והמשמעותית שבהן יצאה לפועל ב-22 בדצמבר 1942 ובה פעלה המחתרת ברחבי העיר כששיאה של הפעולה, בהובלת ליבסקינד, הייתה פגיעה בכ-20 חיילים וקצינים נאצים ששהו בבית הקפה "ציגנריה" שבקרקוב. כתוצאה מפעולה זו פעלו הגרמנים נגד המחתרת ובעזרת מלשינים תפסו וחיסלו את רוב אנשיה. ב-24 בדצמבר 1942 הגיעו הגרמנים לדירה בה הסתתר ליבסקינד (ברחוב ז'ולאבסקי 5) ולאחר קרב יריות העדיף לא ליפול בשבי ושלח יד בנפשו.
בחודשים שלאחר מכן הואץ תהליך חיסול הגטו עד שבמרץ 1943 נשלחו שארית יהודי קרקוב להשמדה.
אשתו, רבקה קופר ליבסקינד, נשלחה ב-19 בינואר 1943 לאושוויץ, שרדה את המלחמה, נישאה בשנית, הגיעה לישראל והקימה בה משפחה חדשה.
אחותו של דולק, מירה ליבסקינד, הייתה אף היא פעילה במחתרת. תפקידה היה לשכנע צעירים יהודים, מיישובים שכנים, להגיע לקרקוב ולהצטרף למחתרת. היא הגיעה לעיר טומשוב מזובייצקי שם פגשה צעירים יהודים. משם המשיכה לעיר ראדום שם נתפסה והוצאה להורג.
מורשתו

הידיעות על הפעילות המוצלחת של המחתרת בקרקוב נפוצה ברחבי פולין ועוררו את פעילותן של מחתרות בגטאות נוספים.
אמירתו של ליבסקינד שנאמרה בדירת המסתור של הנהגת המחתרת ברחוב יוזפינסקא 13 נחרתה בהיסטוריה:
אין נסיגה מדרכנו. לא לקראת החיים אלא לקראת המוות אנו צועדים. אבל בזכותנו תופענה, אולי, בספר תולדות עמנו שורות אחדות שתספרנה על נוער יהודי, אשר לא הלך כצאן לטבח, אלא קם ונלחם על כבודו וכבוד עמו המושפל. למען שורות אלו כדאי למות
.
יצחק צוקרמן, מפקד אי"ל, שהתנגד תחילה לפעולה בקפה "ציגנריה" הודה, בדיעבד, בחשיבותה והביע הערכה כנה ללוחמים:
קרקוב הייתה הראשונה במלחמה, וזו זכותה. מפקדיה – ליבסקינד, לאבאן ודרנגר – הראו לנו את הדרך להצלת כבודנו. ואם אנו חיים היום לא רק במועקת לב, אלא גם בראש מורם – הרי להם אנו חייבים את ההרגשה הזאת
.
הנצחתו

ב-18 במאי 1945 העניק צבא פולין לליבסקינד את "העיטור הגבוה לגבורה, עוז רוח והעזה" (צלב גרונבלד). העיטור נמסר לאלמנתו רבקה קופר רק ב-1967
קריאת רחוב על שמו בבת ים
קריאת רחוב על שמו בנתניה
ראו גם

עקיבא (תנועת נוער)
גטו קרקוב
לקריאה נוספת

רבקה קופר (וושקה שפינר ליבסקינד), רסיסי זכרונות, דגניה: משואה, תשס"ד 2004. (תמצית קטעים מתוך ראיון שנערך עם רבקה קופר עבור משואה בקיץ 1992)
גוסטה דוידזון-דרנגר, יומנה של יוסטינה, הוצאת בית לוחמי הגטאות והקבוץ המאוחד, 1978
שלוש שורות בהיסטוריה - תנועות "הנוער הציוני", "עקיבא" ו"החלוץ הכלל-ציוני" בימי השואה בפולין, הוצאת משואה, 1999, עמודים 559-558
הערות שוליים

↑  דולק ורבקה גרו ברחוב לימנובסקי 9
↑  לפעולה זו היתלוו, באותו יום, פעולות נוספות של המחתרת כמו תליית דגלי פולין החופשית, תליית כרזות מחאה ועוד
↑  יום לפני הפעולה הגיעו לקרקוב מנהיגי ארגון אי"ל יצחק צוקרמן וחווקה פולמן כדי לתאם את פעילות הארגון. הם ניסו לשכנע את אנשי המחתרת להימנע מהפעולה ובסופו של דבר לא הצליחו והיו שותפים לה.
↑  עיטור הגבורה הגבוה של פולין לאלמנת מפקד גיטו קראקוב, דבר, 17 בפברואר 1967
↑  האות הוענק גם לצבי (השיק) באומינגר ולגולה מירה
↑  נחנך רחוב ע"ש מפקד מחתרת קרקוב, חרות, 18 בינואר 1965
↑  רסיסי זכרונות, באתר משואה.
אורבנוס הרביעי

אורבנוס הרביעי (בלטינית: Urbanus IV‏; 1195 – 2 באוקטובר 1264) היה אפיפיור מ-29 באוגוסט 1261 ועד מותו.
ביוגרפיה

ז'אק פנטלאון נולד בעיר טרואה בצרפת לאב שהיה סנדלר. למד תאולוגיה ומשפטים בפריז וב-1220 קיבל תואר דוקטור בתאולוגיה. ב-1238 התמנה לכומר בעיר לון שבחבל פיקרדי וב-1241 - לסגן בישוף העיר לייז' (כיום בבלגיה). במועצה הראשונה של הכנסייה הקתולית שהתקיימה בעיר ליון ב-1245, הוא זכה לתשומת לבו של האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי ששלח אותו לגרמניה - שם ניהל משא ומתן שהביא לחתימת הסכם כריסטבורג בין אוכלוסיית עובדי האלילים של פרוסיה לבין המסדר הטבטוני.
ב-1253 התמנה לבישוף העיר ורדן וב-1255 מינה אותו האפיפיור אלכסנדר הרביעי לראש הפטריארכיה הלטינית בירושלים. הוא שב מירושלים לוויטרבו שבאיטליה וניסה לגייס אמצעים כדי לבוא לעזרתם של הנוצרים בארצות המזרח, כאשר האפיפיור אלכסנדר הרביעי מת. ב-29 באוגוסט 1261 נבחר פנטלאון לאפיפיור הצרפתי הראשון מאז אורבנוס השני ואימץ לעצמו את השם אורבנוס הרביעי.
שבועיים לפני שנבחר לאפיפיור הגיעה האימפריה הלטינית לקִיצה עם כיבוש קונסטנטינופול בידי היוונים, בראשות מנהיגם מיכאל השמיני פלאולוגוס. אורבנוס הרביעי ניסה לארגן מסע צלב כדי להשיב את האימפריה הלטינית לקדמותה, אך ללא הצלחה. תשומת לבו הופנתה בעיקר לאיטליה - שם התחולל מאבק על השלטון בין צאצאיו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה לבין תומכי האפיפיור.
ב-1262, כדי להיאבק במנפרד, מלך סיציליה, שהיה בנו הבלתי חוקי של פרידריך השני, הכריז אורבנוס הרביעי על שארל, בנו של לואי השמיני, מלך צרפת כשארל הראשון, מלך נאפולי וסיציליה. במשך שנתיים ניהל האפיפיור משא ומתן עם מנפרד כדי שיסכים לתת את עזרתו על מנת להשיב על כנה את האימפריה הלטינית, תמורת הבטחת האפיפיור להכיר בו כמלך סיציליה, אך בינתיים עשה הכנות למלחמה וקיבל הבטחה משארל הראשון לספק לו צי אוניות ואנשי צבא.
אולם, עוד לפני ששארל הספיק להגיע לאיטליה, מת האפיפיור אורבנוס הרביעי בפרוג'ה, ובמקומו נבחר לאפיפיור קלמנס הרביעי.
פחות מחודש ימים לפני מותו, הכריז האפיפיור אורבנוס הרביעי על חג הלחם והיין הקדושים כעל חג כללי של הכנסייה הקתולית (8 בספטמבר 1264).
אחמד בהשתי

אחמד בהשתי (בפרסית: احمد بهشتی; נולד ב-1935), הוא אייתוללה ופוליטיקאי איראני. הוא היה נשיא אוניברסיטת קום, וכיהן כחבר בכינוס הראשון והשני באספה המייעצת האסלאמית (הפרלמנט האיראני) כנציג מטעם מחוז פארס, וכן היה חבר בקדנציה השלישית, הרביעית, החמישית והשישית של מועצת המומחים האיראנית.
ביוגרפיה

אחמד בהשתי נולד ב-1935 במיאן דה, פאסה, פרובינציית פארס. הוא נולד למשפחה דתית; אביו, חאג' שייח' עבדול מג'יד בהשתי, היה איש דת שיעי ומנהיג תפילה בעיר הולדתו.
אחמד החל תחילה את לימודי האסלאם שלו עם אביו, ולאחר מכן בעצת אביו למד בסמינר אגה באבא חאן בשיראז בשנת 1949. בהיותו שם, לימד אותו חוסיין אייתוללהי ואחרים. הוא שהה שם עד 1954, לפני שלמד בבית הספר החאן בשיראז. בשנת 1959, הוא היגר לבסוף לקום כדי להמשיך את לימודי האסלאם שלו בחווזה של קום. בהיותו בקום, הוא התמקד בלימודי פילוסופיה אסלאמית, כמו גם בנושאים העיקריים כמו תורת המשפט האסלאמית ואחרים כדי להגיע לאיג'תיהאד. הוא למד אצל אנשי דת בכירים כגון כמו מוהגה דמד, רוחאללה חומייני וחוסין בורוג'רדי. לאחר שהפך לאייתוללה, אחמד למד אז באוניברסיטת ח'ארזמי בטהרן כדי ללמוד פילוסופיה. בשנת 1966, הוא קיבל דוקטורט בפילוסופיה ומורטזה מוטהארי היה אחד מהפרופסורים שלו באוניברסיטה. לאחר מכן חזר לקום, כדי ללמד אסלאם בסמינרים וכן להיות פרופסור באוניברסיטאות בטהרן ובקום.
לפני המהפכה האיראנית של 1979 התנגד בהשתי לשלטון שושלת פהלווי. השלטונות של הממלכה האיראנית הוציאו נגדו מספר צווי הגבלות נסיעה על היותו פעיל נגד שלטון השאה והוא אף נעצר.
לאחר המהפכה ייצג את מחוז פארס בפרלמנט האיראני במשך שתי קדנציות. הוא היה נשיא אוניברסיטת קום משנת 2010 עד 2013 לאחר מותו של האייתוללה חוראמאבאדי. הוא ייצג את פארס במועצת המומחים מאז 1998. מאז 2014, הוא גם האימאם של תפילת יום שישי במיאן דה, פאסה.
הערות שוליים

↑  "1998 Assembly of Experts Election". 2016-02-19. אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2016. נבדק ב-2022-02-08. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "2006 Assembly of Experts Election". 2016-02-19. אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2016. נבדק ב-2022-02-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2016 Assembly of Experts Election" (באנגלית). Iran Data Portal. נבדק ב-2022-02-08.
↑  "آیت الله احمد بهشتی > صفحه اصلی - Ahmad Behehsti Biography". www.ahmadbeheshti.ir (בפרסית). נבדק ב-2022-02-09.
↑  "دکتر احمد بهشتی". عرفان و حکمت (בפרסית). נבדק ב-2022-02-10.
↑  "پایگاه اطلاع رسانی جامعه مدرسین حوزه علمیه قم - زندگینامه حضرت آیت الله احمد بهشتی". www.jameehmodarresin.org (בפרסית). אורכב מ-המקור ב-2021-05-10. נבדק ב-2022-02-10.
↑  "بررسی ابعاد شخصیتی آیت الله احمد بهشتی در سوفیا | جمهوریت" (בפרסית). 2022-01-11. נבדק ב-2022-02-10.
↑  "احمد بهشتی". دانشگاه تهران (בפרסית). נבדק ב-2022-02-10.
↑  "بیوگرافی آیت الله احمد بهشتی" (בפרסית). נבדק ב-2022-02-10.
↑  Parliament, Iranian. "Members of Iranian Parliament - Ayatollah Behehsti". rc.majlis.ir (בפרסית). נבדק ב-2022-02-10.
↑  "دانشگاه قم". 2011-11-16. אורכב מ-המקור ב-16 בנובמבר 2011. נבדק ב-2022-02-10. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "1998 Assembly of Experts Election". 2016-02-19. אורכב מ-המקור ב-19 בפברואר 2016. נבדק ב-2022-02-08. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "2016 Assembly of Experts Election | Iran Data Portal" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-02-08.
↑  "مسئولیت جدید آیت الله احمد بهشتی". خبرگزاری حوزه (בפרסית). 2014-10-28. נבדק ב-2022-02-10.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 137808844  ISNI: 0000 0000 7884 9371  LCCN: n88659793  VIAF: 85989636   WorldCat (עם VIAF): 85989636
אחוזת בית - דיור מוגן

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 תקופת הפעילות:  1993–הווה (כ־31 שנים)
 משרד ראשי:  אחוזה 269, רעננה
 מוצרים עיקריים:  מרכזי דיור מוגן, שירותים סיעודיים
 עובדים:  150
  
 www.ahuzat-bayit.co.il
 
אחוזת בית רעננה (דיור מוגן) היא אחד מבתי הדיור המוגן הראשונים בישראל. הוא נוסד ב-1993 ברעננה, על ידי פרופ' יוסף לוי, יוחאי שניידר ויוסף שלגי.
אחוזת בית ממוקמת ברחוב אחוזה 269 בסמוך לפארק רעננה. הפרויקט כולל גם מרכז מסחרי. יוזם הקמת בית הדיור המוגן בשטח שדות התותים במערב רעננה, היה פרופ' יוסף לוי, רופא בכיר ומנהל מחלקה בבית החולים השרון; הוא הקים אותו ב-1993 בשיתוף עם יוחאי שניידר ויוסף שלגי מחברת "מליבו ישראל" בע"מ (כיום: אחוזת בית רעננה - דיור מוגן בע"מ).
לוי שימש כמנהל הרפואי הראשון של הבית, עד לפרישתו.
הפרויקט כולל כיום כ-340 יחידות דיור, בגדלים שונים (מדירות סטודיו ועד דירות גן ופנטהאוז).
באחוזת בית קיים רצף טיפולי גם לדיירים שעם השנים חלה ירידה במידת עצמאותם. בנוסף לדיור המוגן, קיים בה מתחם של דיור תומך, וכן אגף סיעודי הפועל ברישיון משרד הבריאות ובו מחלקה סיעודית ומחלקה לתשושי נפש.
באחוזת בית כ-150 עובדים. המנהל הרפואי הוא פרופ' אברהם אדונסקי, מנהל המערך הגריאטרי בבית החולים שיבא (תל השומר). מנהלת הבית היא איריס כהן.
אחוזת בית נכנסה אל הבורסה לניירות ערך בתל אביב וביצעה בחודש דצמבר 2014 הנפקה של איגרות חוב בשווי של כ-200 מיליון ₪.
אולשטין

אוֹלְשְטִין (מפולנית: ‏Olsztynקובץ:Pl-Olsztyn.ogg‏Ⓘ‏; בגרמנית: Allenstein, אָלֶנְשְטַיין; בליטאית Olštynas) היא בירת פרובינציית ורמיה-מזוריה שבצפון פולין, על נהר הלינה (Łyna). אוכלוסיית העיר מונה כ-175,000 איש.
היסטוריה

המסדר הטווטוני החל בבניית טירה במקום בו שוכנת כיום אולשטין בשנת 1347, והישוב מוזכר לראשונה בכתבים בשנת 1348. שמה המקורי בגרמנית, אלנשטיין, משמעו הטירה על נהר האל (Alle), כיום נהר הלינה. ממלכת פולין כבשה את העיר פעמיים, בשנת 1410 וב-1414, אך לאחר מכן היא הוחזרה למדינת המסדר הטווטוני. אלנשטיין הצטרפה לפדרציה הפרוסית ב-1440 ומרדה באבירים הטווטונים ב-1454 במסגרת מלחמת שלוש עשרה השנים ולאחר המלחמה היא הועברה לחסות הכתר הפולני. קופרניקוס היה מנהלה של העיר בין 1516 ל-1521, והיה אחראי על הגנתה בזמן המלחמה בין המסדר הטווטוני לבין ממלכת פולין (1519–1524). אלנשטיין סופחה לפרוסיה ב-1772 במסגרת חלוקת פולין הראשונה, ובצנזוס שנערך באותה שנה נרשמו ביישוב 1,770 איש. אלנשטיין הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית ב-1871 לאחר איחוד גרמניה.
בעקבות הפסד גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, בוטלה מדינת פרוסיה, וגבולות פולין הורחבו וכללו גם אזור ורמיה-מזוריה. תושביה הגרמנים של אולשטיין גורשו, ובמקומם יושבו תושבים פולניים שעברו למקום, חלקם מהגרים פולנים מהאזורים שסופחו לברית המועצות בקו קרזון, והעיר הפכה לחלק מפולין.
היסטוריה יהודית

יהודים נזכרים לראשונה כתושבי העיר בשנת 1764. היישוב היהודי בעיר היה קטן ברב שנות קיומו. לרשות הקהילה לא עמדו מוסדות ציבור עצמאיים, כמו בערים אחרות בפולין.
מרבית מתושביה היהודים התפרנסו ממסחר. בין שתי מלחמות עולם הצטמצמו מקורות העבודה ויהודי העיר סבלו מאנטישמיות.
בשנת 1942 פעל גטו בעיר אליו גם הגיעו פליטים מערים אחרות. ב-7 באוקטובר שולחו יהודי העיר למחנה ההשמדה טרבלינקה. רובם נרצחו.
ערים תאומות

גרמניה גלזנקירכן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה (מ־1992)
הערות שוליים

↑  אולשטין OLSZTYN | מרכז מורשת יהדות פולין, באתר web.archive.org, ‏2018-05-13
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557263905171  GND: 1008435-6  LCCN: n50077440  MusicBrainz: 4e469f05-3d01-4572-be9d-38f58257be5c  NKC: ge191166  VIAF: 145388875   WorldCat (עם VIAF): 145388875 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בפולין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אברהם שטרן (ממציא)

ערך זה עוסק בממציא, מתמטיקאי, מחנך וצנזור יהודי-פולני. אם התכוונתם לאישים אחרים בשם זה, ראו .
| --- | --- |
אברהם יעקב שטרן, מחזיק באחת ממכונות החישוב שתכנן (דיוקן מאת אנטוני בלנק (אנ'))
אברהם יעקב שטרן, מחזיק באחת ממכונות החישוב שתכנן (דיוקן מאת אנטוני בלנק (אנ'))
 לידה:  1762 הרוביישוב, רפובליקת פולין 
 פטירה:  3 בפברואר 1842 (בגיל 80 בערך) ורשה, האימפריה הרוסית 
 מדינה:  האיחוד הפולני-ליטאי, דוכסות ורשה, פולין הקונגרסאית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברודנו 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
שטרן מדגים את פעולתה של אחת ממכונותיו בפני אגודת ידידי המדע בוורשה (אנ'). אוסף המוזיאון הלאומי בקרקוב (אנ')
אברהם יעקב שטרן (בפולנית: Abraham Jakub Stern ‏ 1762 בערך, הרובישוב – 3 בפברואר 1842, ורשה) היה משכיל יהודי-פולני, מראשוני תנועת ההשכלה היהודית בוורשה, מתמטיקאי אוטודידקט, ממציאן של מכונות חישוב ומחנך להשכלה, ראש בית המדרש לרבנים בוורשה בשנים 1826–1835 וחבר החברה הוורשאית של ידידי המדע (אנ').
קורות חיים

נולד בשנות ה-60 של המאה ה-18 בהרובישוב לחנוך הניך שטרן. אביו היה מחוסר אמצעים ולא יכל לממן את לימודיו. כדי להתפרנס למד שענות והתפרסם בעבודתו המדויקת, ועל רקע זה נוצרה היכרות בינו לבין איש הנאורות והמדינאי הפולני סטניסלב סטאשיץ (אנ'), שמימן את לימודיו הפרטיים. תחת חסותו של סטאשיץ למד שטרן שפות: פולנית, גרמנית, צרפתית ולטינית; ומדעים מדויקים: מתמטיקה, פיזיקה ומכניקה. הוא המציא מכונות חישוב וסיפק שירותי חשבונאות לממשלה.
שטרן נודע בהתנגדותו לתנועת החסידות; הוא כתב ופרסם שירים תחת הפסבדונים "אברהם כוכב" (=תרגום שם משפחתו), וחלקם תורגמו לפולנית. האדמו"ר רבי חנוך הניך הכהן לוין, היה יעד לאחד משיריו, והגיב עליו בשיר משלו, בראש השיר רשם: ”לא האמנתי כי אדבר אעשה כן גם אני / עתה ראה כי בין כוכבים שמתי קני”, ברומזו לשטרן ("כוכבים").
בנוסף, שטרן חיבר חידות מתמטיות וכתב על שחמט.
שטרן היה שומר תורה ומצוות, ובהקמת בית המדרש לרבנים ראה מכשיר להפצת השכלה וכלי למלחמה בחסידים, ולא כאמצעי להתבוללות. אולם עמיתיו למוסד הובילו רפורמות רדיקליות בחינוך, ומשלא התקבלה התנגדותו, שאותה נימק בכך שאין לפגוע ברגשותיו הדתיים של ההמון, התפטר מתפקידו.
שטרן נפטר בפברואר 1842, בהיותו כבן 80, ונקבר בבית הקברות היהודי בברודנו (אנ'), בפראגה שבוורשה.
חתנו, חיים זליג סלונימסקי, היה מו"ל עברי, אסטרונום וממציא, העורך-המייסד של עיתון "הצפירה", צנזור רשמי מטעם השלטון הצארי בעיר ז'יטומיר וראש בית המדרש הממשלתי לרבנים בז'יטומיר. הוא עסק בין היתר בשכלול מכונות החישוב שהמציא חמיו.

נינו To Port Authority Bus Terminal [דרושה הבהרה]
(נכדו של חיים זליג) היה משורר וסופר פולני.
בנו של נכדו בן-ציון שטרן ונכדיו משה, הניה ודב עלו לישראל. נכדו דב שטרן היה תכשיטן.
בשנת 1962 נקרא בוורשה רחוב על שמו.
לקריאה נוספת

משה מנדלסון, פני תבל, אמסטרדם, תרל"ב, באתר היברובוקס
יעקב שאצקי, "אברהם יעקב שטערן (1768–1842)", בתוך: לעדה: קבץ מחקרים לזכר יהושע סטאר / The Joshua Starr Memorial Volume: Studies in History and Philology, ניו יורק: Conference on Jewish Relations,‏ 1953, עמ' 203–218. (ביידיש)
הערות שוליים

1 2 3  'אברהם יעקב שטרן', בתוך: נ. מ. גלבר, "לתולדות יהודי הרובישוב", בתוך: פנקס הרוביעשאוו, תל אביב תשכ"ב, עמודה 39 (ספר יזכור לקהילת הרוביעשאוו, בספריית העיר ניו יורק, תמונה 28).
↑  ראו על כך: הרב יוסף שאול נתנזון, שו"ת שואל ומשיב מהדורה קמא חלק א סימן מד.
↑  הרב אברהם יצחק ברומברג, מגדולי התורה והחסידות, יד, ירושלים, תשי"ח, עמ' קכא.
↑  פלוריאן סוקולוב, "תהליכי הטמיעה וההתבוללות", בתוך: יצחק גרינבוים (עורך), וארשה (אנציקלופדיה של גלויות, סדרת פולין), כרך א, תל אביב תשי"ג 1953, עמ' 241.
↑  פאלקסשטימע, רחוב בוארשה ע"ש אברהם יעקב שטרן, דבר, 16 באפריל 1962.
↑  תרגום עברי לקטע על המצאה של שטרן שהתפרסם בעיתון הוורשאי Kurjer Warszawski ב-1855 (גיליון 257), שהביא יוליאן טובים בספר הקוריוזים שלו)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281436105171  PLWABN: 9810697287505606  GND: 1112270728  ISNI: 0000 0001 1393 322X  LCCN: n95048605  NTA: 250272601  VIAF: 166600527   WorldCat (עם VIAF): 166600527
אגילרס

| --- | --- |

 מדינה:  ארגנטינה ארגנטינה
 פרובינציה:  טוקומאן (פרובינציה) טוקומאן
 חבל ארץ:  צפון-מרכז ארגנטינה
 תאריך ייסוד:  1888 
 גובה:  333 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  32,908 (2010)
 קואורדינטות:  27°26′00″S 65°37′00″W﻿ / ﻿27.433333333333°S 65.616666666667°W﻿ / -27.433333333333; -65.616666666667 
 http://www.ciudaddeaguilares.com.ar/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארגנטינה מוגדלת) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט אגילרס(למפת ארגנטינה רגילה) בואנוס איירס קורדובה בארילוצ'ה רוסאריו טוקומאן מאר דל פלאטה סלטה סנטה פה סן חואן אושואיה איגואסו אקונקגווה ברזיל פרגוואי בוליביה צ'ילה איי פוקלנד אורוגוואי האוקיינוס האטלנטי האוקיינוס השקט אגילרס(למפת טוקומאן רגילה) טוקומאן בנדה דל ריו סאלי  קונספסיון סלטה סנטיאגו דל אסטרו  קטמרקהאגילרס(למפת טוקומאן מוגדלת) טוקומאן בנדה דל ריו סאלי  קונספסיון סלטה סנטיאגו דל אסטרו  קטמרקהאגילרס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אָגַיְלָרְס (בספרדית: Aguilares) היא עיר בדרום פרובינציית טוקומאן בארגנטינה. זהו האזור העירוני הגדול ביותר במחוז ריו צ'יקו שבפרובינציה, כמו גם בירת המחוז.
העיר ממוקמת 85 ק"מ מדרום לבירת הפרובינציה, טוקומאן. העיר משתרעת לאורך כביש 38, ובין נהר מדינאס (בצפון) לנחל בריינטוס (בדרום).
היסטוריה

העיר הוקמה בשנת 1888 על ידי מושל הפרובינציה לידורו קנטרוס. שתי טחנות סוכר חשובות (אגילרס וסנטה ברברה) ומפעל גדול להנעלה (אלפרגטס) יחד עם פעילות חקלאית דינמית מאוד בסביבתה, מהווים את אבני היסוד הכלכליות של העיר.
אוניברסיטת נוטרדאם

| --- | --- |
סמל אוניברסיטת נוטרדאם

 אוניברסיטה פרטית
 מוטו:  Vita, Dulcedo, Spes (חיים, מתיקות, תקווה)
 תקופת הפעילות:  1842–הווה (כ־182 שנים)
 מייסדים:  Edward Sorin 
 בעלי תפקידים
 נשיא:  הכומר ג'ון ג'נקינס
 יו"ר:  John I. Jenkins 
 סגל:  1,241
 סטודנטים
 כלל הסטודנטים:  12,683 (נכון ל־2019) 
 סטודנטים לתואר ראשון:  8,352
 סטודנטים לתארים מתקדמים:  3,251
 שונות
 הון עצמי:  6.54 מיליארד דולר
 כינוי קבוצת הספורט:  "האירים הלוחמים"
 מיקום
 מיקום:  סאות בנד, אינדיאנה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 קואורדינטות:  41°42′00″N 86°14′20″W﻿ / ﻿41.7°N 86.238888888889°W﻿ / 41.7; -86.238888888889
 www.nd.edu
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת נוטרדאם(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אוניברסיטת נוטרדאם(למפת אינדיאנה רגילה) אינדיאנפוליס פורט ויין אוונסוויל סאות' בנד בלומינגטון פישרס כרמל מישיגן ימת מישיגן  אילינוי קנטקי א ו ה י ו אוניברסיטת נוטרדאם(למפת אינדיאנה מוגדלת) אינדיאנפוליס פורט ויין אוונסוויל סאות' בנד בלומינגטון פישרס כרמל מישיגן ימת מישיגן  אילינוי קנטקי א ו ה י ו אוניברסיטת נוטרדאם
 
קמפוס נוטרדאם
אוניברסיטת נוטרדאם (באנגלית: University of Notre Dame) היא אוניברסיטה קתולית גדולה במדינת אינדיאנה שבארצות הברית.
היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה על ידי הכומר אדווארד סורין שהיה נשיאה הראשון. היא נוסדה ב-1842 כמוסד לגברים בלבד ונפתחה לנשים ב-1972.
השבועון U.S. News & World Report מדרג את נוטרדאם במקום ה-19 מתוך כלל האוניברסיטאות בארצות הברית.
ספורט

נוטרדאם ידועה מאוד בזכות קבוצת הפוטבול שלה שזכתה ב-11 אליפויות. מבחינה כלכלית, היא קבוצת הפוטבול המצליחה ביותר בין מכללות ארצות הברית, הרבה בזכות חוזי שידור ייחודיים, הן בטלוויזיה, בה כל משחקי הבית שלה משודרים לציבור הרחב ברשת NBC והן ברדיו.