stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרואה ואינו נראה (סרט, 1933)
תקציר העלילה

בלילה מושלג, אדם זר ומסתורי, אשר כל פניו מכוסות בתחבושות ועיניו מוסתרות באמצעות משקפי שמש כהים, מגיע אל בית הארחה בעיירה קטנה בסאסקס ושוכר בו חדר. הוא דורש שישאירו אותו לבדו. מאוחר יותר, מר הול (פורסטר הארווי), הבעלים של המקום, נשלח על ידי אשתו (אונה או'קונור) לפנות מהחדר את אותו דייר, בגין הבלאגן העצום בחדרו (כתוצאה מעיסוקו של הדייר במחקר מדעי) ואיחור בתשלום שכר הדירה. הדייר משליך בזעם את גב' הול שנופלת במדרגות. אל המקום מגיעים שוטר מקומי ומספר מתושבי הכפר. הדייר מסיר את התחבושות ואת המשקפיים, וחושף עצמו כרואה שאינו נראה. הוא צוחק צחוק מטורף, מסיר את כל בגדיו וכאשר הוא בלתי נראה לחלוטין הוא בורח אל חיק הטבע.
אותו דייר מסתורי הוא ד"ר ג'ק גריפין (קלוד ריינס), כימאי שגילה את הסוד לאי-נראות תוך כדי עריכת סדרת בדיקות שכללה תרופה מעורפלת המכונה "מונוקאן". היעדרותו הממושכת של גריפין גורמת לדאגה בקרב פלורה קראנלי (גלוריה סטיוארט), ארוסתו של גריפין ובתו של מעסיקו של גריפין, ד"ר קראנלי (הנרי טרויס). קראנלי ועוזרו הנוסף, ד"ר קמפ (ויליאם האריגן), עורכים חיפוש במעבדה הריקה של גריפין, ומוצאים בה רק פתק אחד בודד באחד הארונות. קראנלי קורא את הפתק, ומתחיל לדאוג: הפתק כולל רשימה של כימיקלים בהם התרופה "מונוקאן", שקרנלי יודע שהיא מסוכנת ביותר; זריקה מתרופה זו גרמה לכלב בגרמניה להפוך למשוגע. גריפין, כך נראה, אינו מודע לכך. קראנלי מסיק כי ייתכן שהוא למד על התרופה בספרים באנגלית שהודפסו לפני האירוע בגרמניה.
לאחר שגריפין נמלט מבית ההארחה של מר וגב' הול, הוא מופיע בביתו של קמפ. הוא מכריח את קמפ להפוך להיות שותף במזימתו לשלוט בעולם באמצעות שלטון של טרור, שיתחיל ב-"כמה מקרי רצח, פה ושם". הם חוזרים אל בית ההארחה על מנת להשיג את המחברות שגריפין ניהל, בהן תיעד את תהליך הפיכתו לרואה שאינו נראה. גריפין מתגנב פנימה, ומגלה שחקירה משטרתית נמצאת בעיצומה. לאחר שהוא משיג לידיו את מחברותיו, הוא תוקף והורג את קצין המשטרה.
קמפ שב לביתו ומתקשר אל קראנלי לבקש את עזרתו, ולאחר מכן מתקשר גם למשטרה. פלורה משכנעת את אביה לתת לה להצטרף אליו. בנוכחותה, גריפין הופך להיות שלו הרבה יותר ומכנה אותה "יקירה". כשהוא מבין שקמפ בגד בו, התגובה הראשונה שלו היא להרחיק את פלורה מדרכה של סכנה. גריפין מאיים על קמפ שלמחרת, בשעה עשר בלילה, הוא ירצח אותו. לאחר מכן, גריפין בורח ומתחיל במסע הרג. הוא גורם לפיגוע ברכבת, בו כמאה הרוגים, ודוחף שני מתנדבים מראש צוק אל מותם. המשטרה מציעה פרס לכל מי שיכול לחשוב על דרך לתפוס אותו.
הבלש האחראי על החיפוש משתמש בד"ר קמפ כפיתיון, תחת ההנחה שגריפין ינסה לממש את איומו. על פי בקשתו, המשטרה מסווה את ד"ר קמפ במדי שוטר ומאפשרת לו לעזוב את ביתו במכוניתו. עם זאת, גריפין מסתתר במושב האחורי של המכונית. הוא מכניע את ד"ר קמפ וקושר אותו למושב הקדמי. לאחר מכן, גריפין מדרדר את המכונית במורד גבעה תלולה ומעל מצוק, אשר מתרסקת ומתפוצצת.
גריפין מגיע אל תוך אסם, על מנת למצוא מקלט מסופת שלג. חקלאי אשר מגיע למקום שומע נחירות, ורואה תזוזות בערימת חציר עליה גריפין הבלתי-נראה ישן. החקלאי מזעיק למקום את המשטרה, והשוטרים אשר מגיעים למקום מקיפים את האסם ומציתים אותו. כאשר גריפין יוצא, הבלש רואה את עקבותיו בשלג ויורה לעברו. גריפין נפצע אנושות ונלקח לבית חולים, שם, על ערש דווי, הוא מתוודה בפני פלורה כי שגה בדרכיו. עם מותו, גופו מתגלה בהדרגה שוב.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| קלוד ריינס | ד"ר ג'ק גריפין |  |
| ויליאם האריגן | ד"ר קמפ |  |
| גלוריה סטיוארט | פלורה קראנלי |  |
| הנרי טרויס | ד"ר קראנלי |  |
| אונה או'קונור | ג'ני הול |  |
| פורסטר הארווי | הרברט הול |  |
דאדלי דיגס: 
אי. אי. קלייב: 
וולטר ברנן:
הפקה

קלוד ריינס לא היה הבחירה הראשונה של האולפנים לגלם את התפקיד הראשי בסרט. במקור, בוריס קרלוף היה אמור לגלם את התפקיד, אך הוא חזר בו מהסכמתו לאחר שהמפיק קארל למל ג'וניור ניסה לקצץ בשכרו של קרלוף מספר פעמים. כמחליף לקרלוף, נשקלו צ'סטר מוריס, פול לוקאס וקולין קלייב. היה זה ג'יימס ווייל, שעליו הוטל לביים את הסרט במקומו של סיריל גרדנר, שרצה שריינס יגלם את גריפין - ריינס היה הבחירה הראשונה שלו. בעיות בפיתוח התסריט עיכבו את הפרויקט במשך זמן מה; ביוני 1932 הופסקה הפקת הסרט באופן זמני.
הסרט היה בהפקה מיוני ועד אוגוסט 1933 באולפני יוניברסל. לקראת הסוף, הצילומים הופסקו בשל שרפה שפרצה וגרמה נזק לסט צילומי החוץ.
הסרט יצא ב-13 בנובמבר 1933 ושווק באמצעות הסיסמאות "תפוס אותי אם תוכל!" ו-"הסנסציה הפנטסטית של ה. ג'. ולס".
הפקה > הבדלים בין הספר לסרט

אף על פי שסיפור המסגרת הבסיסי של עלילת הסרט "הרואה ואינו נראה" ושמות הדמויות ברובם הם כפי שהופיעו בספרו של ולס משנת 1897 "הרואה ואינו נראה", ישנם מספר הבדלים גדולים בין הסרט לבין הספר. מספר אלמנטים מהסרט עובדו מרומן מוקדם יותר של פיליפ ויילי, The Murderer Invisible משנת 1931. כל אחד מהם מתרחש בערך באותה תקופה שבה יצאה לאור: עלילת הרומן מתרחשת בשנות ה-90 של המאה ה-19, ועלילת הסרט מתרחשת בשנת 1933. בספר, גריפין נותר אדם מסתורי כמעט לחלוטין, ללא ארוסה או חברים; בסרט (כמו גם בספרו של ויילי) הוא מאורס לאישה יפה והוא זוכה להערכה ולתמיכה מצד אביה ומקורביו. ברומן, גריפין מאבד את שפיותו עוד לפני שהוא הופך את עצמו לבלתי נראה והוא מונע כולו על ידי תאוות כוח. בסרט, גריפין הוא דמות סימפתית יותר, המונעת מתוך שאיפתו לבצע פריצת דרך מדעית על מנת להפוך לבעל ראוי לפלורה; הטירוף שלו (כמו גם בספרו של ויילי) הוא תופעת לוואי של הנסיוב שהופך אותו לבלתי נראה. ד"ר קמפ שורד ברומן; חייו ניצלים על ידי מי שהורג בסופו של דבר את גריפין. בסרט, ד"ר קמפ מבועת לכל אורכו ומשלם בחייו על בגידתו בגריפין.
הפקה > אפקטים מיוחדים

הסרט ידוע בשל האפקטים המיוחדים שבו, שעוצבו על ידי ג'ון פ' פולטון, ג'ון ג'יי מסקל ופרנק ד' ויליאמס; יש הטוענים כי רק בשל עבודתם הסרט זכה להצלחה רבה כל כך. כאשר הרואה ואינו נראה לא לבד בגדים, האפקטים הושגו באמצעות חוטים, אך כאשר לבש בגדים (או נראה על המסך כמסיר אותם), האפקטים הושגו על ידי כך שקלוד ריינס לבש חליפה עשויה כולה מקטיפה שחורה לחלוטין, וצולם על רקע שהיה גם הוא עשוי כולו מקטיפה שחורה לחלוטין. לאחר מכן, צילומים אלו הולבשו על צילום נוסף של המיקום שבו התרחשה הסצנה, בטכניקת צילום שנקראת "Matte" (אנ'). ריינס היה קלאוסטרופובי והיה לו קשה לנשום דרך החליפה. כתוצאה מכך, העבודה הייתה קשה במיוחד, ולעיתים נעשה שימוש בכפיל גוף, שהיה קצת יותר נמוך מריינס.
את האפקט שבו ריינס נראה נעלם יצרו באמצעות יציקות גבס של ראשו ושל גופו של השחקן, עליהן הולבשה המסכה. לאחר מכן, המסכה צולמה על רקע שהוכן במיוחד, והסרט עבר טיפול מיוחד במעבדה כדי להשלים את האפקט.
עם זאת, יש טעות בסוף הסרט: כאשר ריינס הבלתי נראה הולך בשלג הוא משאיר טביעות רגליים בצורת נעליים, במקום בצורת כפות רגליים יחפות, כפי שהיה צריך להיות.
תגובות, פרסים והוקרה

הסרט זכה לפופולריות רבה בקופות הכרטיסים, והיה לסרט האימה המצליח ביותר של סרטי יוניברסל מאז "פרנקנשטיין".
מרדונט הול, מבקר קולנוע עבור הניו יורק טיימס כתב כי "הסיפור מהווה חומר קולנועי כה מעולה, עד שניתן לתהות מדוע הוליווד לא עשתה זאת קודם. כעת, לאחר שזה נעשה, זהו הישג יוצא דופן". הסרט הופיע גם ברשימת סוף השנה של הניו יורק טיימס כאחד מעשרת הסרטים הטובים ביותר לשנת 1933.‏ בוראייטי נכתב כי הסרט הוא "משהו חדש ומרענן בסרטי אימה ... יותר מאשר יספק את הקהל", אך עם זאת, נטען כי ייתכן וחלק מהצחוקים שבסרט לא היו מכוונים.
ב-The Film Daily נכתב כי הסרט "יספק את כל מי שאוהבים ביזאריות ותמהונות בבידור הקולנועי שלהם". ג'ון מוש (הניו יורקר) כינה את הסרט "מוזרות קטנה ובהירה" ש-"מעולם לא הוערך כראוי".
למרות השבחים מצד המבקרים, הרברט ג'ורג' ולס, הסופר שכתב את הספר המקורי עליו התבסס הסרט, אמר כי "בעוד שהוא אוהב את הסרט, הייתה לו טענה אחת חמורה שמצא בו. הסרט הפך את המדען המבריק שלו למטורף, חירות [אמנותית] שהוא לא יכול היה לסבול". במאי הסרט ג'יימס וייל הגיב לדבריו, ואמר כי הסרט פונה ל-"קהל צופי הסרטים הרציונליים", מכיוון ש-"בתודעתם של אנשים רציונליים, רק מטורף ירצה להפוך את עצמו לבלתי נראה לעין בכל מקרה". (ברומן המקורי, המדען היה חסר מוסר כבר מההתחלה, והוא לא היסס לשדוד את אביו [שמתאבד כתוצאה מכך] כדי להשיג את הכסף לרכישת תרופות מסוימות לתהליך הפיכתו לבלתי נראה. בסרט, לתרופה החיונית עבור התהליך הייתה תופעת לוואי בלתי נמנעת ובלתי רצויה, שגרמה לו לחוסר איזון במוחו.) למרות חששותיו, ולס אכן שיבח את הופעתה של אונה אוקונור בתפקיד גב' הול הצווחנית.
וייל, שביים בעבר את "פרנקנשטיין" וכן את הגרסה הראשונה של "גשר ווטרלו", זכה להוקרה מיוחדת מפסטיבל ונציה בשנת 1934 בגין עבודתו על "הרואה ואינו נראה". הקריירה הקולנועית של קלוד ריינס נסקה אחרי "הרואה ואינו נראה", שהיה הופעתו הקולנועית האמריקאית הראשונה. הסרט היה מועמד מטעם מכון הסרטים האמריקאי להיכלל ברשימות מאה שנים... מאה מותחנים (אנ') ומאה שנים... עשרת הגדולים (בקטגוריית מדע בדיוני); דמותו של ד"ר גריפין בגילומו של ריינס הייתה מועמדת להיכלל כנבל ברשימת מאה שנים... מאה גיבורים ונבלים.
מדיה ביתית

בשנות ה-90, הסרט הופץ על גבי VHS כחלק מ-"אוסף המפלצות הקלאסי של יוניברסל" (Universal Monsters Classic Collection)‏.
בשנת 2000, סרטי יוניברסל הפיצו את הסרט על גבי VHS ו-DVD כחלק מ"אוסף המפלצות הקלאסי" ‏(Classic Monster Collection)‏, סדרת מהדורות מיוחדת של מפלצות יוניברסל הקלאסיות. בשנת 2004 הוציאה יוניברסל את אוסף The Invisible Man: The Legacy Collection על גבי DVD, כחלק מ-Universal Legacy Collection.‏ מהדורה זו כללה, על גבי שני דיסקים, את הסרט "הרואה ואינו נראה" משנת 1933, יחד עם "האיש הבלתי נראה חוזר" (אנ'), "האישה הבלתי נראית" (אנ'), "הסוכן הבלתי נראה" (אנ') ו"נקמתו של האיש הבלתי נראה" (אנ'), כמו גם סרט תיעודי קצר בשם "Now You See Him: The Invisible Man Revealed", בהגשת היסטוריון הקולנוע רודי בהלמר (אנ').‏
בשנת 2012, הסרט יצא בגרסת בלו-ריי כחלק מארז הקופסאות Universal Classic Monsters: The Essential Collection, הכולל בסך הכל תשעה סרטים מיקום המפלצות של יוניברסל. הסרט יצא על גבי בלו-ריי גם באופן עצמאי, בשנת 2013.‏ בשנת 2014 הוציאה סרטי יוניברסל מארז DVD בשם ‏The Invisible Man: Complete Legacy Collection‏. מארז זה הכיל שישה סרטים: "הרואה ואינו נראה", "האיש הבלתי נראה חוזר", "האישה הבלתי נראית", "הסוכן הבלתי נראה", "נקמתו של האיש הבלתי נראה", "אבוט וקוסטלו פוגשים את האיש הבלתי נראה" (אנ')‏. בשנת 2016, הסרט יצא במהדורת בלו-ריי, בהפצה בלעדית של רשת וולמארט, אשר כללה כיסוי הזוהר בחושך. בספטמבר 2017 הסרט הופץ במהדורת בלו-ריי מיוחדת, שכללה יצירות מקוריות של האמן אלכס רוס.
באוגוסט 2018 יצא אוסף ששת הסרטים Complete Legacy גם על גבי בלו-ריי. באותו חודש, "הרואה ואינו נראה" והמשכיו נכללו במארז הבלו-ריי Universal Classic Monsters: Complete 30-Film Collection.‏ מארז זה יצא בהמשך גם על גבי DVD.‏ באוקטובר 2018 נכלל הסרט כחלק ממהדורה מוגבלת של בלו-ריי שהופצה בבלעדיות על ידי "בסט ביי" ונקראה "Universal Classic Monsters: The Essential Collection"; מהדורה זו כללה יצירות אמנות מאת אלכס רוס.
סרט המשך

לאור הצלחתו של הסרט הראשון, סרט המשך יצא בשנת 1940 ששמו האיש הבלתי נראה חוזר (באנגלית: The Invisible Man Returns), בכיכובם של שחקנים חדשים המגלמים דמויות חדשות. בסרט מככב וינסנט פרייס כאיש הבלתי נראה החדש, לצד ג'ון סאטון אשר מגלם את ד"ר פרנק גריפין, אחיו של ד"ר ג'ק גריפין, אותו גילם קלוד ריינס בסרט המקורי.
רימייק

בפברואר 2016 פורסם כי ג'וני דפ יככב ברימייק לסרט הקלאסי, על פי תסריט מאת אד סלומון, עם אלכס קורצמן וכריס מורגן כמפיקים. סרטי יוניברסל תכננו ליצור את הסרט כחלק מאתחול מודרני של מפלצות יוניברסל, שנקרא "יקום אפל" ("Dark Universe"). את סדרת הסרטים, שהחלה עם "המומיה" בשנת 2017, אמור היה להמשיך "כלתו של פרנקנשטיין" בשנת 2019. מפיק הזיכיון אלכס קורצמן הצהיר כי על המעריצים לצפות לסרט אחד לפחות כל שנה ביקום הקולנועי המשותף. עם זאת, ב-8 בנובמבר 2017, עברו קורצמן ומורגן לפרויקטים אחרים והותירו את עתידו של "היקום האפל" בספק. בינואר 2019 הודיעה יוניברסל כי היא תנטוש לחלוטין את מיזם "היקום האפל" ותיצור סרטים מונחי-יוצרים (filmmaker-drive) המבוססים על המפלצות הקלאסיות, החל מרימייק של "הרואה ואינו נראה" אותו יכתוב ויביים לי וואנל ויפיק ג'ייסון בלום, אולם בסרט לא יככב ג'וני דפ, כפי שפורסם בעבר. מאוחר יותר, וראייטי דיווחה כי אליזבת מוס מנהלת משא-ומתן לככב בסרט, בתפקיד ססיליה קאס. סטורם ריד, אלדיס הודג' והרייט דייר הצטרפו לצוות השחקנים בחודשים הבאים. ביולי 2019 ‏Deadline דווח כי אוליבר ג'קסון-כהן לוהק לתפקיד הרואה ואינו נראה. הסרט יצא ב-28 בפברואר 2020 וזכה לביקורות חיוביות.
ראו גם

1933 בקולנוע
אליעזר ראוכברגר

אליעזר (לייזר) ראוכברגר (נולד בכ"ט טבת ה'תשכ"ג, 24 בינואר 1963) הוא איש ציבור  ועיתונאי חרדי. משמש כממלא מקום וסגן ראש העיר ירושלים, יו"ר הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה ויו"ר מפלגת דגל התורה בעיר.
ביוגרפיה

ראוכברגר נולד בחיפה לרב משה (רב שכונת בת גלים ולימים חבר מועצת הרבנות הראשית) וללאה לבית סגל, נינת הסבא מנובהרדוק. אימו נהרגה בתאונת דרכים כשהיה בגיל שנה וחצי. בצעירותו למד בישיבת חברון בשכונת גבעת מרדכי בירושלים.
בשנת 1988 היה שותף בהקמת מפלגת דגל התורה ובבחירות לכנסת באותה שנה שימש כמנהל המטה הארצי של המפלגה. בשנים 1990–1992 שימש כדובר סיעת דגל התורה בכנסת.
בשנת 1991 החל לעבוד כעיתונאי בביטאון החרדי-ליטאי יתד נאמן ככתב לענייני ירושלים וככתב פוליטי. במשך שנים רבות כתב את הטור "פוליטיקה". בשנת 1996 נבחר כיושב ראש תא הכתבים של הכנסת, ובשנת 2000 נבחר לקדנציה נוספת בתפקיד בו כיהן עד שנת 2004.
בשנת 1995 התמנה על ידי שר הפנים, אהוד ברק, לחבר במועצה הממונה של העיר אלעד. ראוכברגר כיהן כחבר מועצה בעיר בשנים 1995–1996.
בשנת 2002 נבחר לחבר הנהלת המינהל הקהילתי בשכונת הר-נוף בירושלים ומונה למחזיק תיק הכספים וכוח אדם במינהל הקהילתי. בהמשך נבחר ליושב ראש המינהל הקהילתי. פרש מראשות המינהל הקהילתי עם בחירתו למועצת עיריית ירושלים.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2013 התמודד למועצת העיר ירושלים מטעם דגל התורה במסגרת סיעת יהדות התורה. ראוכברגר נבחר למועצת העירייה והתמנה ליושב ראש ועדת המכרזים, ומחזיק תיקי נכסים ומבני ציבור. בנוסף, כיהן ראוכברגר כיושב ראש סיעת יהדות התורה, שמנתה שמונה חברים והייתה הסיעה הגדולה ביותר במועצת העיר.
בשנת 2013 מונה על ידי מנהיגי הציבור החרדי-ליטאי לאחראי מטעם מפלגת דגל התורה על נושא בחירת רבנים ודיינים. בתפקידו זה הביא לבחירתו של הרב דוד לאו לתפקיד הרב הראשי לישראל, וכן היה מעורב במינוי עשרות דיינים על ידי הוועדה למינוי דיינים. בנוסף, כיהן כדירקטור ברשות לפיתוח ירושלים, בצוות אב לתחבורה האמונה על תכנון מערכת התחבורה ומערכת הסעת המונים בירושלים וסביבותיה, ובראשם פרויקט הרכבת הקלה.
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2018, התמודדה דגל התורה בנפרד מסיעת אגודת ישראל. ראוכברגר הוצב בראש הרשימה ונבחר בשנית למועצת העירייה. ראוכברגר הוביל את מפלגתו להישג בלתי רגיל כשמפלגת דגל התורה בראשותו קיבלה 6 מנדטים והפכה לסיעה הגדולה ביותר בקואליציה העירונית. ראוכברגר התמנה לסגן וממלא מקום ראש העיר, מחזיק תיק תכנון ובניה ויושב ראש הוועדה המקומית לתכנון ובניה. כמו כן התמנה לממלא מקום יושב ראש דירקטוריון חברת מוריה, חברת בת של עיריית ירושלים המבצעת את כלל עבודות התשתית והפיתוח של העיר, וממלא מקום יושב ראש דירקטוריון חברת עדן, האמונה על פיתוחה הכלכלי של ירושלים.
בתפקידו כיושב ראש הוועדה המקומית קבע שיא ארצי חדש בוועדות סטטוטוריות עירוניות ומחוזיות, כאשר כינס את הוועדה המקומית לתכנון ובניה לישיבה במשך 15 וחצי שעות.
חיים אישיים

ראוכברגר נשוי לתיקי, אב לחמישה ילדים ומתגורר בשכונת הר נוף בירושלים.
אביו, הרב משה, (נפטר באוקטובר 2020), היה מרבני העיר חיפה, חבר מועצת הרבנות הראשית לישראל במשך 14 שנה ויושב ראש ועד רבני השכונות בישראל.
הערות שוליים

↑  עיריית ירושלים,'"`UNIQ--nowiki-00000002-QINU`"'כרטיס חברות במועצת העירייה ה-15, באתר עיריית ירושלים
↑  מיכאל טוכפלד,'"`UNIQ--nowiki-00000004-QINU`"'המרוץ לרבנות: שקיעת ש"ס ועליית העסקנים, באתר nrg‏, 20 ביולי 2013
↑  עיריית ירושלים,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'כרטיס חברות במועצת העירייה ה-16, באתר עיריית ירושלים
↑  ארי קלמן,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'ראוכברגר ישב 11 שעות ודן בכ-400 תיקי בנייה, באתר בחדרי חרדים, ‏9 בינואר 2019
↑  משה אברהמי,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'נשבר שיא: ישיבת הוועדה נמשכה 15 וחצי שעות, באתר כל זמן, ‏27 בפברואר 2019
הצבא האדום

ערך זה עוסק בצבא הסובייטי של ברית המועצות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 
 זרועות
  חיל האוויר הסובייטי
  הצבא הסובייטי
  חיל ההגנה האווירית הסובייטי
 הצי הסובייטי
  חיל הטילים האסטרטגיים
 עיטורים ומבנה פיקודי
 מדליות ועיטורים בכוחות המזוינים של ברית המועצות
 דרגות הכוחות המזוינים של ברית המועצות
 היסטוריה צבאית
 היסטוריה צבאית של ברית המועצות
 היסטוריה של ברית המועצות
דגל הצבא האדום
הצבא האדום של הפועלים והאיכרים (ברוסית: Рабоче-Крестьянская Красная Армия; רומניזציה: Raboche-Krest'yanskaya Krasnaya Armia; בראשי תיבות: PKKA) היה עד 1946 שמו של צבא הקבע של ברית המועצות, אחד מזרועות הכוחות המזוינים של ברית המועצות. נודע בקיצור בכינוי הצבא האדום עקב זיהויו עם הדגל האדום שאומץ על ידי המפלגה הקומוניסטית. לאחר מלחמת העולם השנייה, נקרא בשם הצבא הסובייטי אך המשיך להיות ידוע גם בשם "הצבא האדום".
הצבא האדום הוקם על ידי המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בהנהגת טרוצקי לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917, בתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה, כדי להילחם בקבוצות המתנגדים הידועים כ"הצבא הלבן". לאחר מכן הוא נלחם במלחמה הפולנית-סובייטית, במלחמת החורף, במלחמת העולם השנייה, במלחמת אפגניסטן ובעימותים נוספים. בנוסף, השתתף בדיכוי המרד בהונגריה, המרד המזרח גרמני והמרד בצ'כוסלובקיה.
לאחר התפרקות ברית המועצות בדצמבר 1991, התפרק הצבא הסובייטי לרפובליקות שהחליפו את ברית המועצות. רובו נותר תחת הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
הקמת הצבא האדום > רקע

במהפכת פברואר 1917 ויתר הצאר ניקולאי השני על כיסאו והוקמה ממשלה דמוקרטית זמנית שהונהגה בתחילה על ידי גאורגי לבוב ואחר-כך על ידי אלכסנדר קרנסקי. באוקטובר אותה שנה התרחשה מהפכה נוספת, מהפכת אוקטובר, בה המשמרות האדומים בהנהגת המפלגה הבולשביקית החלו להשתלט על האימפריה הרוסית. בינואר 1918 הם פיזרו בכוח את האספה המחוקקת והכריזו על הקמתן של מועצות פועלים מהפכניות סובייטיות שייטלו לידיהם את השלטון. בכך, הניחו את הבסיס להקמתה של ברית המועצות הקומוניסטית.
כנגד הכוחות הקומוניסטים שנקראו "המשמרות האדומים" התייצבו כוחות ומליציות אנטי-בולשביקיות שזכו לכינוי "הצבא הלבן". רבים מהם היו חיילים וקצינים בצבא הצארי לשעבר, כך שלרוב הם היו מצוידים ומאומנים הרבה יותר מיריביהם הבולשביקים. בין השנים 1917 ל-1920 התחוללה ברוסיה מלחמת אזרחים, בין הקומוניסטים למתנגדיהם, שהסתיימה בניצחון הקומוניסטים.
הקמת הצבא האדום > לאחר מלחמת האזרחים

מלחמת האזרחים ברוסיה הסתיימה בניצחון מוחלט של הקומוניסטים, ובהשמדת כל בסיסי ההתנגדות להם, ועם תום המלחמה לא נשקף יותר איום צבאי ממשי למפלגה הקומוניסטית שהתבססה בשלטון ביד ברזל. מסיבה זו ובשל קשיים כלכליים עצומים בהם הייתה נתונה ברית המועצות לאחר מלחמת האזרחים הוחלט לצמצם את הצבא האדום שכאמור מנה בסוף המלחמה כ-5.5 מיליון חיילים.
בדצמבר 1920 החל תהליך צמצום הצבא שהסתיים ב-1924 אז נותרו בצבא כ-500 אלף חיילים. במקביל נדחה גיל הגיוס ל-20 ב-1922 ול-21 ב-1925.
הצבא האדום במלחמה הפולנית-סובייטית > סיכום המלחמה ותוצאותיה

במלחמה הפולנית-סובייטית נהרגו כ-100,000 מחיילי הצבא האדום, ובנוסף 80,000–157,000 חיילים נלקחו בשבי. בצד הפולני נהרגו 99,250 חיילים ואזרחים. בסיום הקרבות החזיקו הפולנים בכל שטחי פולין, בליטא בבלארוס ובחלקים נרחבים מאוקראינה ומהמדינות הבלטיות. הסכם ריגה צמצם מאוד את ההישגים של הפולנים ההסכם חילק את אוקראינה ובלארוס בין הרוסים ובין הפולנים, אבל עדיין יצאה פולין וידה על העליונה במלחמה זו.
למרות עליונותו של הצבא האדום על הפולנים ובני בריתם בכל המובנים – כוח אדם, מיומנות, נשק ציוד ואספקה, תקציבים, תמיכת העורף ועוד. לא הצליח הצבא האדום לשבור את כוחו של הצבא הפולני, ומשך מרבית שלבי המלחמה הייתה ידם של הפולנים על העליונה ואף הסובייטים היו אלו שפעלו על מנת לקדם הפסקת אש ב-1921.
המנהיגות הכריזמטית של פילסודסקי – דמותו של פילסודסקי, מנהיגותו והשראתו העניקו השראה ופטריוטיות למפקדים לחיילים הפולנים, הוא הצליח לנסוך בהם אמונה בצדקת מלחמתם וביטחון בהשגת הניצחון. הוא הנהיג את צבאו בחכמה ובכישרון רב, הוא ידע לכרות בריתות עם אויבים לשעבר. והוא הצליח למצות את כל היכולות של צבא פולין ברפובליקה הפולנית השנייה.
הקיטוב והמאבקים הפנימיים בצמרת הצבא האדום וההנהגה הבולשביקית – לעומת הכוחות הפולנים שהיו מאוגדים סביב פילסודסקי, היו הכוחות הבולשביקים מפוצלים ומפולגים בהנהגתם. למשל: אוגוסט 1920 היה השלב בו התהפך הגלגל והפולנים החלו להביס את הצבא האדום. המפלה החלה כאשר טוכצ'בסקי הורה לבודיוני להתקדם צפונה לעבר ורשה ולובלין, אך בודיוני סירב פקודה, בשל יחסיו הגרועים עם טוכצ'בסקי, ויגורוב, מפקד החזית הדרום מערבית. בנוסף, סטלין, הקומיסר הפוליטי הראשי של החזית הדרום מערבית, השפיע על בודיוני לסרב לפקודה. משום שחפץ בניצחון אישי, ורצה להתרכז בכיבוש לבוב.
ריבוי היריבים של הבולשביקים – המלחמה הפולנית-סובייטית התרחשה בשעה שמלחמת האזרחים ברוסיה טרם הסתיימה והקרבות עם חיילי הצבא הלבן על שלל הצבאות והמיליציות שלו, בנוסף נלחם הצבא האדום באוקראינה, בליטא, בלטביה בבלארוס במערב, במזרח הוא לחם עם היפנים, בנוסף לחמו גם כוחות צרפתיים אנגלים וצ'כוסלובקים באזורים שונים ברוסיה. גם בפינלנד היה הצבא האדום מעורב בסיוע לצבא האדום של פינלנד. ריבוי המערכות והעימותים גרם לשחיקה ועייפות בקרב החיילים והפיקוד הבולשביקיים.
לעומתם הפולנים נלחמו בעיקר נגד אויב אחד ברור, הפולנים נלחמו בחירוף נפש ובתעוזה, בהגנתם על מולדתם ועצמאותם.
בנוסף, הפולנים הצליחו ליירט את מערך התקשורת והרדיו של הצבא האדום, אשר הוצפן באמצעים פרימיטיביים, הדבר העניק לפולנים יתרון מודיעיני גדול, וסייע להם לתכנן את מהלכיהם הצבאיים בצורה מחושבת היטב.
השתלטות סטלין על הצבא האדום

עוד בסוף ימיו של לנין פרץ ויכוח אידאולוגי מר בין מנהיגי הקומוניזם ברוסיה – לאון טרוצקי דגל במדיניות "המהפכה המתמדת" לפיה על הקומוניזם לחולל מהפכה עולמית בכל מדינות העולם ורק כך תוכל השיטה להצליח, לבין מזכיר המפלגה יוסיף סטלין שדגל במדיניות "סוציאליזם בארץ אחת" לפיה יש לבצר ולהגן קודם על ההישגים שהשיג הסוציאליזם בברית-המועצות נוכח האיום של הקפיטליזם העולמי.
לאון טרוצקי אשר דגל במדיניות "המהפכה המתמדת" ראה צורך בתכנון צבא התקפי גדול וחזק שיש באפשרותו לתקוף את מערב אירופה לשם השלטת האידאולוגיה הקומוניסטית בה (מה שמחייב אימונים בצליחת נהרות, יותר מינוע וכדומה) ולבנות צי המתאים לפעולות הרחק מחופי ברית-המועצות. לעומתו ראו חסידי שיטת "סוציאליזם בארץ אחת" את תפקיד הצבא בעיקר כמגן על ברית המועצות מפני פלישת כוחות זרים, ועל כן אין צורך בצבא התקפי גדול וממוכן ובצי גדול, אלא בעיקר בהגנת הגבולות והחופים.
לאחר מותו של לנין התרחשה מלחמת ירושה בין טרוצקי – שהיה כאמור מפקד הצבא האדום ונחשב ליורש המקובל יותר, לבין יוסיף סטלין – מזכיר המפלגה. באמצעות תככים פוליטיים ובידולו של טרוצקי, סטלין השתלט בסופו של דבר על המפלגה הקומוניסטית ונהיה לשליטה הבלתי מעורער ולדיקטטור של ברית המועצות.
בינואר 1925 פיטר סטלין את טרוצקי מתפקידו כקומיסר לענייני צבא. ובמקומו מונה מיכאיל פרונזה שבלט המהלך מלחמת האזרחים ברוסיה. פרונזה ראה שקיים חוסר בקצינים קומוניסטים ולכן ארגן רשת רחבה של בתי ספר לקצינים של הצבא האדום. פרונזה דגל בבניית צבא סדיר איכותי לצד הכשרה של מיליציה המורכבת מפועלים ומאיכרים. גישתו של פרונזה הביאה לנקיטת צעדים רבים – חלקם סמליים – שהייתה להם חשיבות רבה בעיני קציני הצבא האדום. כך, למשל, צומצמו סמכויותיהם של הקומיסרים הפוליטיים, וניתנה סמכות פיקודית מלאה למפקדים, חוזק מעמד הקצינים באמצעות סממנים חיצוניים כגון מדים ודרגות, ובוטל הצו מ-1917 שקבע כי לחיילים מותר להתווכח עם מפקדיהם, וכי החלטות צבאיות יתקבלו בהצבעה דמוקרטית ביחידה. תוכניתו של פרונזה לשיקום הצבא האדום נתקלה בהתנגדות בקרב חברי המפלגה. אלה תמכו באסכולת המיליציה העממית וראו בתוכניתו צעד מסוכן שמקעקע את הצביון המרקסיסטי של הצבא. באוקטובר 1925 עשרה חודשים לאחר מינויו של פרונזה לתפקיד הוא מת במהלך ניתוח בקיבה בנסיבות שלא הובררו עד היום. במקומו לקומיסר לענני צבא מונה קלימנט וורושילוב מנאמניו הבולטים של סטלין עוד מתקופת מלחמת האזרחים שהיה בתפקיד זה עד לתחילת מלחמת העולם השנייה וורושילוב היה מחויב לחלוטין לתפיסתו של סטלין בנוגע ל"סוציאליזם במדינה אחת" – על כל המשתמע מכך לצבא האדום.