stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיילס טלר

| --- | --- |

 לידה:  20 בפברואר 1987 (בן 37) דאונינגטאון, פנסילבניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות ע"ש טיש  מכון לי סטרסברג לתיאטרון ולקולנוע  Lecanto High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיילס אלכסנדר טלר (בשם מלא באנגלית: Miles Alexander Teller;‏ נולד ב-20 בפברואר 1987) הוא שחקן קולנוע אמריקאי. זכה להכרה בזכות תפקידיו בסרטים "ארבעה מופלאים", "לחיות את הרגע", "ויפלאש", "21+" ו"מפוצלים".
ביוגרפיה

טלר נולד בעיר הפרוורית דאונינגטאון, פנסילבניה שבארצות הברית למשפחה נוצרית. סבו מצד אביו היה יהודי-רוסי. אימו מרי היא סוכנת נדל"ן, ואביו מייק טלר הוא מהנדס בכור גרעיני. יש לו שתי אחיות גדולות. בתקופת התיכון, טלר ניגן בסקסופון בלהקת רוק, היה מתופף בלהקת נוער-כנסיות, והיה נשיא של מועדון דרמה.
בוגר בית הספר טיש לאמנויות של אוניברסיטת ניו יורק, שם למד משחק מתודי במרכז לתיאטרון ומשחק ע"ש לי סטרסברג.
ב-2007 נפצע מיילס קשה בתאונת דרכים, מה שהותיר צלקות על פניו ועל צווארו.
קריירה

טלר החל את דרכו כשחקן במספר סרטים קצרים כגון: "Moonlighters" ב-2004, "A Very Specific Recipe" ב-2007, "The Musicians" ב-2008. לאחר מכן, בשנת 2009 התארח בסדרה הקומית "הבלתי רגילים" ברשת ABC.
בשנת 2010 שיחק לראשונה בסרט הדרמה של ג'ון קמרון מיטשל "מחילת הארנב" בתפקיד הנער ג'ייסון שדרס בטעות את בנה של כוכבת העלילה בקה קורבט שמגלמת ניקול קידמן. בשנת 2011 שיחק טלר בסרט המוזיקלי "פוטלוס" בתפקיד הסטודנט וילארד יואיט. בשנת 2012 שיחק בתפקיד קטן בסרט קומדיית הנעורים "פרויקט X".
טלר פרץ לתודעה כשחקן ראשי בשנת 2013 בסרט דרמת ההתבגרות הקומית "לחיות את הרגע" בה שיחק בתפקיד תלמיד התיכון סוטר קיילי, תפקיד שזיכה אותו ביחד עם שותפתו לסרט שיילין וודלי בפרס המשחק הטוב ביותר של פסטיבל סאנדנס. באותה שנה, הופיע טלר גם בסרט הקומדיה "21+" בתפקיד מילר.
ב-2014 זכה טלר לביקורות אוהדות על משחקו בסרט הדרמה "ויפלאש" בתפקיד המתופף הצעיר אנדרו נימן. בנוסף, הופיע טלר בסדרת סרטי הפעולה "מפוצלים", "מורדים" ו"נאמנים" בתפקיד פיטר הייס יריבה של טריס. הוא שיחק גם בסרט הקומדיה "הדייט שהביך אותי" לצד זאק אפרון. כמו כן בשנה זו, כיכב בסרט הקומדיה הרומנטי "סטוץ כפול" לצד ליאו טיפטון (אנלי טיפטון).
ב-2015 טלר כיכב בתור מיסטר פנטסטיק בעיבוד החדש "ארבעה מופלאים" לסרט מבית מארוול קומיקס.
בשנת 2016 שיחק בסרט דרמת האיגרוף "להילחם על זה" לצידם של ארון אקהרט וקייטי סגל. בנוסף, כיכב בסרט הקומי "כלבי מלחמה" לצד ג'ונה היל.
בשנת 2017 שיחק בדרמת המלחמה "כשגיבורים חוזרים" שמבוססת על אירועים אמיתיים לצד היילי בנט.
בשנת 2021 שיחק בסרט "אהבה בשחקים: מאווריק" בכיכובו ובהפקתו של טום קרוז, סיקוול לסרט המצליח משנת 1986 "אהבה בשחקים".
בשנת 2021 כיכב בקליפ לשיר ״I Bet You Think About Me” של הזמרת טיילור סוויפט.
חיים אישיים

מאז 2013 בזוגיות עם הדוגמנית קליי ספרי. בחודש אוגוסט 2017 הם התארסו וב-1 בספטמבר 2019 הם התחתנו.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | מחילת הארנב | ג'ייסון |  |
| 2011 | פוטלוס | וילארד הייויט |  |
| 2012 | פרויקט X | מיילס |  |
| 2013 | לחיות את הרגע | סאטר קילי |  |
| 2013 | 21+ | מילר |  |
| 2014 | ויפלאש | אנדרו ניימן |  |
| 2014 | הדייט שהביך אותי | דניאל |  |
| 2014 | מפוצלים | פיטר הייז |  |
| 2014 | סטוץ כפול | אלק |  |
| 2015 | מורדים | פיטר הייז |  |
| 2015 | ארבעה מופלאים | ריד ריצ'רדס / מר פנטסטיק |  |
| 2016 | נאמנים | פיטר הייז |  |
| 2016 | לך תעבוד | וויל דייוויס |  |
| 2016 | כלבי מלחמה | דייוויד פקוז |  |
| 2016 | להילחם על זה | ויני פז |  |
| 2017 | רק האמיצים | ברנדן מקדונו |  |
| 2017 | כשגיבורים חוזרים | אדם שומאן |  |
| 2022 | אהבה בשחקים: מאווריק | בראדלי שואו |  |
| 2022 | ראש העכביש | ג'ף |  |
| 2025 | מייקל | ג'ון ברנקה |  |
| TBA | The Gorge | לוי |  |
| TBA | The Ark and the Aardvark | ג'ילברט | דיבוב |
| TBA | The Fence |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | הבלתי רגילים | ג'יימס בורלנד | פרק: "Boorland Day" |
| 2019 | זקנים מכדי לגווע ולמות צעירים | מרטין ג'ונס | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2022 | ההצעה | אלברט רודי (אנ') | מיני-סדרה |
מיכאל שלוטהאואר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 ביוני 1943 גרוסכירמה, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 פטירה:  5 בדצמבר 2022 (בגיל 79)
 מדינה:  גרמניה המזרחית, גרמניה 
 השתייכות:   צבא העם הלאומי
 תקופת הפעילות:  1962–1990 (כ־28 שנים)
 דרגה:   גנרל-מיור
 תפקידים בשירות
 ראש המטה הראשי
 
מיכאל שלוטהאואר (בגרמנית: Michael Schlothauer; ‏21 ביוני 1943 – 5 בדצמבר 2022) היה גנרל-מיור מזרח-גרמני אשר שימש כראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל) האחרון של צבא העם הלאומי.
ביוגרפיה

שלוטהאואר נולד בגרוסכירמה ב-21 ביוני 1943. עם סיום לימודיו ב-1962 התגייס לצבא העם הלאומי. עד 1965 הוא למד במכללת הקצינים ע"ש ארנסט תלמאן. ב-1964 הצטרף למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. הוא סיים את לימודיו ב-1965, וב-1971 מונה למפקד גדוד ברגימנט הממונע ה-16. לאחר מכן נסע לברית המועצות ולמד באקדמיה הצבאית פרונזה. ב-1975 חזר לגרמניה כסגן מפקד הרגימנט הממונע ה-16. ב-1977 מונה למפקד הרגימנט, וב-1978 הועבר לפקד על הרגימנט הממונע ה-24. ב-1979 מונה להיות סגן מפקד הדיוויזיה הממונעת ה-4. ב-1982 חזר לברית המועצות ולמד באקדמיה הצבאית וורשילוב, וב-1984 חזר לגרמניה ומונה למפקד הדיוויזיה. במרץ 1987 הועלה לדרגת גנרל-לויטננט ומונה למפקד המחוז הצבאי ה-3. ב-15 בספטמבר 1990, לאחר נפילת חומת ברלין, מונה שלוטהאואר לראש המטה הראשי (מקביל לרמטכ"ל) במקום מנפרד גרץ. בתפקידו זה, הוא פיקח על פירוקו של צבא העם הלאומי ושילובו בתוך הבונדסוור המערב-גרמני. הוא סיים את תפקידו באופן רשמי ב-2 באוקטובר, יום לפני שהוכרז רשמית על איחוד גרמניה מחדש.
מזכיר ההגנה (בריטניה)

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ג'ון הילי
 תאריך כניסה לתפקיד:  5 ביולי 2024
 דרכי מינוי:  ממונה על ידי ראש ממשלת בריטניה
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת 
 כפוף:  ראש ממשלת הממלכה המאוחדת
 מעון:  משרד ההגנה
 מושב המשרה:  לונדון, בריטניה הממלכה המאוחדת
 ייסוד המשרה:  1964
 www.gov.uk/mod
 
מזכיר המדינה הבכיר של הוד מלכותו לענייני הגנה (באנגלית: His Majesty's Principal Secretary of State for Defence או בקיצור מזכיר ההגנה, ולעיתים שר ההגנה) הוא ראש משרד ההגנה של הממלכה המאוחדת ושר קבוע בממשלת בריטניה ובקבינט ממשלת בריטניה. מזכיר ההגנה עומד בראש מועצת ההגנה אשר משמשת כגוף העליון הפוקד על הכוחות המזוינים.
המשרה נוסדה לראשונה בשנת 1964 כאשר משרד המלחמה והאדמירליות התאחדו ונוסד משרד ההגנה של הממלכה המאוחדת. מזכיר ההגנה ירש את סמכויותיהם של הלורד הראשון של האדמירליות, מזכיר המדינה לענייני מלחמה, ומזכיר מדינה לענייני אוויר.
בתפקיד המזכיר הנוכחי מכהן ג'ון הילי ממפלגת הלייבור, שנכנס לתפקידו ב-5 ביולי 2024.
היסטוריה

הגלגול הראשון של המשרה נוצר לראשונה כאשר מונה שר במשרד המלחמה. התפקיד נוצר לראשונה בממשלתו של ראש ממשלת בריטניה סטנלי בולדווין בתגובה לביקורת כי הכוחות המזוינים של בריטניה היו "understrength" בהשוואה לאלו של צבא גרמניה הנאצית.
כאשר מלחמת העולם השנייה פרצה נבע הצורך לאחד את משרד ההגנה, האדמירליות ומשרד האוויר למשרד ממשלתי אחד על מנת למנוע חוסר תפקוד.
סמכויות ואחריות

מזכיר ההגנה הוא השר מטעם הממשלה הממונה על הכוחות המזוינים :
אחראי לפעולות צבאיות והגנתיות אסטרטגיות.
חבר במועצה לביטחון לאומי
יושב ראש מועצת ההגנה, שהמלך נתן לה את הסמכות לפקד על הכוחות המזוינים.
אמון על הפיקוח על מודיעין ההגנה,
היחסים עם שותפויות בינלאומיות, כולל נאט"ו
מדיניות הגנה (הכוללת בין היתר גם את תוכנית נשק גרעיני טריידנט).
מבנה הפיקוד על הכוחות המזוינים בבריטניה

דה יורה ראש הצבא בבריטניה הוא המונרך, אולם דה פקטו ממשלת בריטניה היא הפוקדת על הצבא, באמצעות מועצת ההגנה של בריטניה.
מלך הממלכה המאוחדת צ'ארלס השלישי, הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים שאליו נשבעים אנשי הכוחות המזוינים אמונים. על פי חוקת בריטניה כפופים הכוחות המזוינים לכתר. עם זאת, על פי חוק הזכויות 1689, לא ניתן להחזיק צבא קבע בעתות שלום ללא הסכמת הפרלמנט. הפרלמנט נותן את הסכמתו אחת לחמש שנים על ידי חקיקת חוק הכוחות המזוינים (Armed Forces Act).
ראש הממשלה ההחלטה לפרוס את הכוחות המזוינים מעבר לים נתונה בידי ראש הממשלה או הקבינט, באמצעות מימוש הסמכות המלכותית. האמנה החוקתית מחייבת שבמקרה של התחייבות של הכוחות המזוינים לפעולה צבאית, האישור יינתן על ידי ראש הממשלה, מטעם הכתר. ההחלטות על פעולה צבאית בריטית מתקבלת בתוך הקבינט. בנוסף ראש הממשלה אחראי להחלטה להפיל כלי טיס חטוף או כלי טיס אזרחי לא מזוהה, שאינם מגיבים לאותות רדיו ולא לאותות קשר של מטוסי יירוט של חיל האוויר המלכותי, לפני שהוא מגיע לאזור או למטרה מרכזית בשטח בריטניה. ראש הממשלה אחראי גם לאשר את השימוש בנשק גרעיני בבריטניה, כולל הכנת ארבעה מכתבי מוצא אחרון. בנוסף ראש הממשלה עומד בראש המועצה לביטחון לאומי.
מועצת ההגנה של בריטניה היא הגוף העליון השולט על הכוחות המזוינים הבריטיים. היא הוקמה על ידי חוק ההגנה (העברת תפקידים) משנת 1964, אשר האציל באופן סטטוטורי את הסמכות הצבאית של הכתר, כראש הכוחות המזוינים, למועצת ההגנה.
ראש מטה ההגנה הוא המפקד העליון בפועל של הכוחות המזוינים והיועץ הבכיר של מזכיר ההגנה הבריטי. התפקיד מקביל לרמטכ"ל צה"ל.
ראו גם

המשרות הרמות בשירות המדינה
הערות שוליים

↑  "The Governance of Britain: War powers and treaties: Limiting Executive powers" (PDF). gov.uk. 25 באוקטובר 2007. p. 22. נבדק ב-14 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mills, Claire (17 באפריל 2018). "Parliamentary approval for military action". parliament.uk. נבדק ב-16 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Lord Hennessy (21 בפברואר 2011). "HC 842 The role and powers of the Prime Minister". parliament.uk. נבדק ב-14 בפברואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Our governance, GOV.UK (באנגלית)
מייקל פרנץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בספטמבר 1962 (בן 62) באו, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אקדמיית מאונטוויו לאמנויות התיאטרון 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל פרנץ' (באנגלית: Michael French; נולד בשם מייקל קלארק; נולד ב-17 בספטמבר 1962) הוא שחקן אנגלי. הוא ידוע בעיקר מהופעותיו בתפקיד דייוויד ויקס באופרת הסבון "איסטאנדרס", והרופא ניק ג'ורדן בסדרה "חדר מיון" ובסדרת הספין-אוף "הולבי סיטי".
ביוגרפיה

פרנץ' נולד בשם מייקל קלארק בבאו שבלונדון, וגדל בתיידון בויס באסקס. הוא למד בבית הספר "Theydon Bois County Primary School". הוא הופיע בהצגות בית הספר והשתתף בהפקות של מועדון הדרמה המקומי. אחר כך למד בבית הספר התיכון "West Hatch Technical High School" בצ'יגוול שבאסקס.
בגיל 20 עבד פרנץ' כבדרן (blue coat) בהולידיי קלאב במיורקה. כשחזר לבריטניה בגיל 22 קיבל תפקיד כשחקן במחזמר "Godspell" בתיאטרון קנת' מור באילפורד בלונדון. בהמשך הופיע על הבמה בתפקידים שונים בהם בדמות הג'יני באלאדין במחזה קומי מוזיקלי (Pantomime) לחג המולד. במשך שלוש השנים הבאות שיחק בסיבובי הופעות של הפקות שונות, עד שהתפכח מאשליות להצליח במשחק והחל לעבוד כדייל אוויר בחברת התעופה בריטיש איירווייז. אחר כך התפטר מעבודתו בבריטיש איירווייז והתחיל ללמוד בבית הספר למשחק אקדמיית מאונטוויו לאמנות התיאטרון, וסיים את הלימודים ב-1992.
ביוגרפיה > קריירה

פרנץ' הופיע במחזות זמר בווסט אנד כגון "סיפור הפרברים", "שיקגו", "יוסף וכתונת הפסים המשגעת" ו"עלובי החיים". סוכן שחקנים ראה אותו מופיע ב"עלובי החיים" וליהק אותו לאופרת הסבון "איסטאנדרס" ב-BBC בה שיחק בין השנים 1993 עד 1999. אחר כך הופיע בשנים 1998 עד 2000 בתפקיד ניק ג'ורדן בסדרת הטלוויזיה "חדר מיון" והמשיך להופיע בסדרה בשנים 2008 עד 2013. במקביל שיחק באותו תפקיד גם בסדרת הספין-אוף "הולבי סיטי" בשנים 1999–2000, 2006 ו-2010. ב-2001 הופיע בתפקיד סמל בילוש אלכסנדר מרצ'יסון בסרט הטלוויזיה "The Fabulous Bagel Boys". ב-2006 שיחק בפרק בסדרה "דיאל ופסקו" בתפקיד גארי לסקוט. ב-1997 הופיע בדמות ג'ף סלייד בסדרת המדע בדיוני "Crime Traveller". בשנים 2001 עד 2004 גילם את טום גילדר בסדרת הדרמה קומית "Born and Bred". ב-2012 חזר להופיע בתפקיד דייוויד ויקס באופרת הסבון "איסטאנדרס" כדי להשתתף בפרידה מפאם סנט קלמנט, שגילמה את דמות אמו בסדרה. בינואר 2012 חזר להופיע בכמה פרקים בסדרה "איסטאנדרס". בפברואר 2013 עזב את תפקידו בסדרה "חדר מיון". עוד שיחק ב"איסטאנדרסט" בספטמבר 2013 ובמאי 2014.
ב-2000 הופיע פרנץ' על הבמה במחזה "אמנות" בתפקיד מארק, ובמחזה "Sacred Heart" בתפקיד ג'רי. החל מ-13 בדצמבר 2004 החליף פרנץ' את ג'ון בארומן בתפקיד בילי פלין במחזמר "שיקגו" ושיחק בו עד מאי 2005.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993–1996, 2012–2014 | איסטאנדרס | EastEnders | דייוויד ויקס |  |
| 1997 |  | Crime Traveller | בלש ג'ף סלייד |  |
| 1998, 2008–2013 | חדר מיון | Casualty | ניק ג'ורדן |  |
| 1999–2000, 2006, 2010 | הולבי סיטי | Holby City | ניק ג'ורדן |  |
| 2001 |  | The Fabulous Bagel Boys | סמל בילוש אלכסנדר מורצ'יסון |  |
| 2001 | גנב וג'נטלמן | The Gentleman Thief | אליס ברייד | סרט טלוויזיה |
| 2004 |  | The Afternoon Play | הארדי רוז | בפרק "Sons, Daughters and Lovers" |
| 2001–2004 |  | Born and Bred | ד"ר טום גילדר |  |
| 2005 |  | Casualty@Holby City | ניק ג'ורדן | בפרק "Deny Thy Father" |
| 2006 | דיאל ופסקו | Dalziel and Pascoe | גארי לסקוט | בפרק "Wrong Place, Wrong Time" |
הערות שוליים

↑  Michael French on Internet Movie Database
1 2 3 4 5  Sutton, Caroline (17 במרץ 1996). "French connection". Sunday Mirror. נבדק ב-26 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "SOAP ACTORS A - K". Trading Places Ltd. אורכב מ-המקור ב-2016-03-03. נבדק ב-26 ביולי 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Drama faces: Michael French actor profile". BBC. אורכב מ-המקור ב-16 ביולי 2011. נבדק ב-13 בפברואר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "FRENCH AND JOHNSTON; PARTNERS IN TIME". Sunday Mirror. 1997. נבדק ב-26 ביולי 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown, David (1 בפברואר 2013). "Casualty: Michael French bows out as Nick Jordan - video preview". RadioTimes. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lambert, Doug (12 בינואר 2013). "Michael French To Leave Casualty". ATV Today. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  MacCaskill, Julie (19 במאי 2001). "TELEVISION: YOUR ESSENTIAL TV & SATELLITE GUIDE FOR THE WEEK AHEAD; It May Sound like a Sitcom, but Michael French's New Drama Is an Original Cop Show". Daily Record. אורכב מ-המקור ב-2017-03-26. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dalziel and Pascoe: Series 10". BBC. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Crime Traveller (1997)". BBC. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Born and Bred". BBC. נבדק ב-2 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EastEnders: Michael French leaving David Wicks role". Digital Spy. 17 במאי 2014. נבדק ב-1 ביוני 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Michael French Resigns From London", Playbill
מחאת האפודים הצהובים

תנועת האפודים הצהובים (בצרפתית: Mouvement des gilets jaunes) או מחאת האפודים הזוהרים, היא תנועת מחאה שהחלה ברשת האינטרנט במאי 2018, והובילה להפגנות שהחלו בצרפת ב-17 בנובמבר 2018, והתפשטו במהירות לוולוניה, האזור המתועש לשעבר בדרום בלגיה. האפודים הצהובים נבחרו כסמל בשל החוק המחייב נהגים לשאת אותם בזמן הנסיעה, ולכן מדובר במוצר זול, זמין, ומושך תשומת לב.
המחאות החלו בשל עלייה במחירי הדלק וביוקר המחיה, ובשל הטענה שנטל המס נופל באופן לא פרופורציונלי על מעמד הביניים, תושבי הפריפריה, ועל מעמד הפועלים. המוחים דורשים הפחתה במס על הדלק, העלאת שכר המינימום, ופיטורי נשיא צרפת עמנואל מקרון. המחאה הסתיימה ב-14 במרץ 2020 כתוצאה ממגפת הקורונה והסגר הלאומי שהוצא לפועל בצרפת.
רקע

אחד מפרשני האירועים, הגאוגרף כריסטוף גילווי (Christophe Guilluy) חיבר בשנת 2014 את הספר La France périphérique. בספר זה הצביע גילווי על הפער החמור בין "שתי צרפת", מחד – צרפת המטרופוליטנית, כלומר זו של הערים הגדולות וסביבתן המטרופולינית, פריז, ליון, מרסיי וטולוז, בהן מתגוררת קצת פחות ממחצית האוכולסיה ומנגד – צרפת הפריפריאלית, כלומר עיירות קטנות וערים קטנות ובינוניות בהן מתגוררת מעט יותר מן המחצית השנייה של האוכלוסייה. בעוד החיים בערים הגדולות מאופיינים בנגישות גבוהה לשירותי חינוך, בריאות ורווחה, מן הטובים בעולם, ברמה גבוהה יחסית של תעסוקה (אחוז אבטלה נמוך יחסית) ובתחבורה ציבורית מעולה; הרי שמחוצה להן מתקיימת מציאות שונה לחלוטין בה אחוז האבטלה גבוה ביותר (עד כדי 40%), מתקיימת הגירה שלילית לכיוון המטרופוליטנים המרוקנת את הערים והעיירות (חלקן עתיקות ביותר) מתושביהן בעלי היכולת, הנגישות לשירותי בריאות, חינוך ורווחה נמוכה ורמתם ירודה ומעל הכול – אין שירותי תחבורה ציבורית יעילים. עובדה אחרונה זו מחייבת משק בית בפריפריה להחזיק רכב פרטי אחד לפחות כצורך חיוני (בשל האבטלה, רבים נוסעים שעה ויותר מביתם על מנת לעבוד בעיר אחרת), זאת בעוד שבערים הגדולות אין צורך ברכב פרטי וגם אם כן הרי שלרוב מדובר ברכב חשמלי עירוני קטן.
בנוסף לפערים אלה, הגורמים לכך שהמחייה בפריפריה יקרה יותר ובטוחה פחות מהמצב בערים הגדולות, הרי שגם סדר היום האזרחי שונה, ובפרט בעידן מקרון. לדברי גילווי, בעוד שב"צרפת המטרופוליטנית" מתהדרים באידאולוגיה פרוגרסיבית "שבעה" (המופנה לאלה שביטחונם הכלכלי מובטח) של הכרה במיעוטים ופליטים, זכויות להט"ב וסביבתנות, קשיי המחייה בפריפריה אינם מאפשרים התחברות לערכים אלה. לפי ניתוח תוצאות הבחירות לנשיאות צרפת 2017 מקרון עצמו זכה ברוב מוחץ ב"צרפת המטרופוליטנית" ולתמיכה נמוכה מאוד בצרפת הפריפריאלית (שבאה לידי ביטוי בהצבעה ב"פתק לבן" באחוזים גבוהים מאוד יחסית בסיבוב השני, בשל הרתיעה ממרין לה פן).
מחיר הבנזין (SP95-E10) ירד במהלך 2018 מ-€1.4682 לליטר בינואר, ל-€1.4305 לליטר בנובמבר. מחירי הבנזין והסולר לליטר עלו ב-15% ו־23% בין אוקטובר 2017 ואוקטובר 2018. מחיר השוק העולמי לדלק עלה ב-28% בשנה שעברה, והדיזל ב-35%. יחד עם המע"מ, מיסי הסולר הוגדלו ב-14% בשנה אחת ומיסי הבנזין ב-7.5%. המיסים על הדלק הם מע"מ צרפתי סטנדרטי – 20% משנת 2014, ומס מקומי על צריכת מוצרי אנרגיה (TICPE), שאינו מבוסס על מחירי הבנזין אלא מחושב לפי נפח. המס מכוון להפחית פליטת פחמן ולהפחית צריכת דלק מאובנים. המחאה מכוונת נגד מחירי הדלק לאזרח הפרטי, בשל כך שישנם מקצועות וענפים שמקבלים פטור מסוים מה-TICPE, כך שיוצא שמי שצריך לשלם על המדיניות הירוקה של הממשלה הם האזרחים עצמם, כאשר העלאת מס נוספת צפויה בשנת 2019. הפגיעה היא קריטית במיוחד לגבי האוכלוסיות המסתמכות על רכבן הפרטי ונוסעות עמו באופן אינטנסיבי – קרי, אוכלוסיית צרפת הפריפריאלית (העלאת המס לא השתקפה במערכת התחבורה הציבורית בערים הגדולות). העובדה שהדבר נעשה בשם אידאולוגיה סביבתנית מרוחקת מעולם הערכים של "צרפת הפריפריאלית", היא לדעת גילווי, רק שמן על המדורה.
התארגנות

במאי 2018 נפוצה עצומה באתר change.org שהשיגה 300,000 חתימות, וכוונה לעצור את עליית מחירי הדלק. במקביל, נפתח אירוע ברשת פייסבוק שקורא לחסום את כל הדרכים ב-18 בנובמבר מאותה סיבה, כשאחד הסרטונים שהועלו לאירוע זה החל את רעיון האפודים הצהובים. בדומה למחאות עממיות רבות מאז 2011, שהתארגנו באמצעות המדיה החברתית, למחאה לא היה מנהיג ברור והיא לא הייתה קשורה לתנועה פוליטית. עקב זאת, גורמים שלטוניים לא יכלו לשאת ולתת עם כל נציגות מוסמכת של המוחים.
משטרת צרפת ושירותי המודיעין טענו שבידיהן עדויות שונות – ביניהן הפצת פייק ניוז, שקראו לעידוד המחאה, על ידי כלי תקשורת רוסיים – להתערבותה של ממשלת רוסיה בליבוי המחאה. טענות אלו הוכחשו על ידי ממשלת רוסיה, אך חוזקו על ידי גורמים אחרים כמו קרן מרשל, המנטרת פעילות פרו־רוסית באינטרנט.
המחאות

ב-17 בנובמבר 2018 התקיימה המחאה הראשונה, והוציאה לרחובות כ-300,000 אנשים מרחבי צרפת שחסמו כבישים וכניסות לתחנות דלק. המחאות התאפיינו לרוב בסדר וברוח טובה (כגון פיקניקים המוניים ודוכני עזרה הדדית), מדיניות שזכתה לשם "bon enfant" ("ילד טוב"). נהגים שנפגעו מחסימות הכבישים נטו בדרך כלל שלא לגנות את המוחים. עם זאת, במהלך היום הראשון של ההפגנות נפצעה אישה בת 63 מפגיעת אופנוע בזמן שהפגינה, ואופנוען נהרג לאחר שנפגע מרכב שניסה לעקוף את המחסום. מחאות התרחשו במקביל גם במחוזות הצרפתיים שמעבר לים, ושם התרחשו אירועי ביזה והתפרעויות. הנשיא מקרון הורה לשלוח כוחות למחוזות אלו על מנת להרגיע את האלימות.
ב-24 בנובמבר מספר המוחים עמד על 106,000. בשעה שרוב המוחים בפריפריה המשיכו במדיניות "bon enfant" פנו כ-8,000 המוחים בפריז לאלימות קשה. אלו הבעירו צמיגים, תלשו שלטי רחוב, בנו מתרסים (בריקדות) ועוד. המשטרה השתמשה בגז מדמיע ותותחי מים כדי לפזר את ההפגנות, כשההערכות הן שהנזק שהמוחים גרמו לו מוערך בכ-1.5 מיליון אירו. אחת המפגינות אף נדרסה למוות בתאונת דרכים בדרום צרפת, שאירעה בצל ההפגנות.
ב-1 בדצמבר חסמו המוחים את הכביש בין מרסיי לפריז. בת 80 נהרגה כתוצאה מהגז המדמיע של המשטרה. נהג נוסף נהרג לאחר שנסע לתוך מחסום. מעל 100 כלי רכב נשרפו.
ב-22 בדצמבר נערכה מחאת אפודים צהובים בתל אביב, על רקע גל ההתייקרויות במשק הישראלי.
תגובות למחאה

בתגובה למחאה יזם מקרון "דיון לאומי" בו הוזמנו האזרחים למלא כעין "מסמכי קובלנה" – Cahiers de doléances (פרקטיקה שראשיתה נעוצה במהפכה הצרפתית) ובהם להביע את רצונותיהם וקובלנותיהם כלפי הממשל הצרפתי.
סקר שנערך בסוף נובמבר הראה שיש תמיכה רחבה באפודים הצהובים. שר הפנים, כריסטוף קסטנר, האשים את מרין לה פן, יריבתו של מקרון בבחירות 2017, וטען שהמפלגה שלה הציתה את האלימות ודחקה באנשים ללכת למחות בשאנז אליזה. לה פן בתגובה האשימה את הממשלה בכך שהביאה את האנשים למצב הזה.
למרות התעקשותו של מקרון לדבוק בהעלאת המס, ב-4 בדצמבר הממשלה הודיעה שתשהה את ההעלאה לעת עתה כאשר ראש הממשלה אדואר פיליפ אמר ש"אף מס לא מצדיק את סיכוי האחדות הלאומית".
לקראת יום השנה לאביב הערבי, הגבילה מצרים מכירת אפודים צהובים.
תקריות אנטישמיות

כבר מראשיתן נלווה למחאות גוון אנטישמי. מקרון, שעבד בעברו בבנק רוטשילד, כונה "מקרון רוטשילד" וכן עושה דברם של "היהודים העשירים". במהלך חג החנוכה פרסם הקומיקאי האנטישמי דיידונה סרטון ביוטיוב בו טוען שהיהודים חוגגים כאשר תושבי צרפת סובלים, זאת על רקע הדלקת נרות חנוכה ברחבה שלפני מגדל אייפל. על גשר בכביש A6, המחבר בין פריז למרסיי, נתלתה כתובת ענק: "מקרון – זונה של היהודים". בשבת 8 בדצמבר הודיע בית חב"ד בשאנז אליזה שלראשונה מזה עשרות שנים לא ייפתח בית הכנסת המרכזי בשדרה, עקב חשש ביטחוני וחוסר שליטה של הרשויות. המוזיקאי הצרפתי סטפן בלט, ששהה באיסטנבול, פרסם סרטון יוטיוב אנטישמי בו האשים את היהודים בכל תחלואי צרפת וכינה את העם היהודי "האויב האמיתי".
בפברואר 2019, במהלך הפגנה שהתקיימה במרכז פריז, הפילוסוף היהודי-צרפתי אלן פינקלקראוט שנקלע להפגנה, הותקף בקריאות אנטישמיות חמורות מצד עשרות מפגינים, אירוע שספג גינוי חריף מצד נשיא צרפת עמנואל מקרון וחברי פרלמנט ואישים נוספים בצרפת.
הערות שוליים

↑  Şafak, Yeni. "'Yellow vest' protests spread to Netherlands". Yeni Şafak. נבדק ב-2 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "L'Allemagne se connecte au phénomène des "gilets jaunes"". Rfi.fr (בצרפתית). 28 בנובמבר 2018. נבדק ב-2 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gilets jaunes : la Belgique et la Bulgarie ont elles aussi leurs Gilets jaunes". Lci.fr (בצרפתית). נבדק ב-2 בדצמבר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Linda Givetash (5 בדצמבר 2018). "France's 'Yellow Jackets' inspire protesters in Iraq". NBCnews (באנגלית). נבדק ב-5 בדצמבר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  גלעד מורג ומירב קריסטל, מחאת "האפודים הצהובים": מאות הפגינו מול קריית הממשלה, באתר ynet, 19 בדצמבר 2018
↑    Our Foreign Staff, ‏Driver killed in accident at Yellow Vest roadblock in southern France, The Telegraph, 22 December 2018
↑  ריאיון עם גילווי מנובמבר 2018
↑  הפילוסופיה שמאחורי המחאה, 7 בדצמבר 2018
↑  C. Guilluy : « Les “gilets jaunes” attestent la révolte de la France périphérique »
↑  Gilets jaunes : « Le peuple n'a ni raison ni tort, il décide », לה פיגארו, 23 בנובמבר 2018
↑    פזית רבינא, ‏נשק חברתי: האם הקרמלין מנסה להבעיר את צרפת?, בעיתון מקור ראשון, 16 בדצמבר 2018
↑  המהומות בצרפת: הקשר הרוסי, באתר ישראל היום, 17 בדצמבר 2018
↑  Gilets jaunes. Au rond-point de Bretteville, ambiance bon enfant
↑  דיון במונח
↑  אלעד שמחיוף, ‏מחאת האפודים הצהובים בפריז, באתר ‏מאקו‏, 24 בנובמבר 2018
↑  אי-פי, מחאת האפודים הזוהרים: אלפים מפגינים בפריז נגד עליית מחירי הדלק, באתר הארץ, 24 בנובמבר 2018
↑  היום שהיה עם גיא זהר, המחאה האלימה בצרפת: גם התיכוניסטים ונהגי האמבולנס הצטרפו, באתר חדשות 13 (לשעבר ערוץ עשר), 4 בדצמבר 2018
↑  תמי ריקליס ויונית נעמן, לא נולדתי להיות שקוף: ריאיון עם דוד מזרחי, באתר "העוקץ", 27 בדצמבר 2018
↑  דוד וינברג, ‏"האפודים הצהובים ישנו את צרפת; אבל איך", השילוח, 13, פברואר 2019
↑  "לקראת יום השנה לאביב הערבי: מצרים מגבילה מכירת אפודים צהובים", אתר ערוץ 10
↑  האם הכינוי "הנשיא רוטשילד" אנטישמי?, ערוץ 7, 3 בספטמבר 2018
↑  איתמר אייכנר, האפודים האנטישמים: "העם היהודי חוגג ולצרפתים אין מה לאכול", באתר ynet, 12 בדצמבר 2018
↑  רחל קדרס, "האפודים הצהובים" נגד איש הרוח: "יהודי מסריח, עוף מפה", באתר ynet, 17 בפברואר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009128389405171  BnF: cb17785746f (data)  NKC: ph1093073 
ממראות המחאה בפריפריה – דוכני מזון ועזרה הדדית במסגרת מדיניות bon enfant
ההפגנה בשאנז אליזה, 25 בנובמבר 2018
חוזה טורדסיאס
ראו גם

חוזה סרגוסה
מחלוקות על גילוי ברזיל
הערות שוליים

↑  סברה זו מבוססת על כך שקברל בחר במסלול דרומי יחסית באוקיינוס האטלנטי ונחת בחוף פורטו סגורה המרוחק 12 מעלות דרומית לכף סאו רוקה (אנ'), שקיומו, ככל הנראה, היה ידוע לפורטוגלים וטעות זאת אינה מתקבלת על הדעת, אלא אם הכוונה הייתה להוכיח קיומה של יבשה נרחבת מדרום לכף. J.H. Parry, [https://books.google.co.il/books?id=3bZwLUaftDIC&printsec=frontcover&dq=Parry,+Age+of+Reconnaissance&hl=en&sa=X&redir_esc=y#v=snippet&q=porto%20seguro&f=false
The Age of Reconnaissance: Discovery, Exporation and Settlement, 1450-1650], Phoenix Press, London, p. 198
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588668805171  GND: 4185720-3  LCCN: n82219907  VIAF: 232145857902923021282   WorldCat (עם VIAF): 232145857902923021282
ונססלאס קוברחר

| --- | --- |

ונססלאס קוברחר, דיוקן
 לידה:  1560 אנטוורפן, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 פטירה:  23 בנובמבר 1634 (בגיל 74 בערך) בריסל, בלגיה 
 מדינה:  ארצות השפלה הדרומיות 
 תפקיד:  ambachtsheer 
 
ונססלאס קוברחר (בהולנדית: Wenceslas Cobergher;‏ 1560 – 23 בנובמבר 1634) היה אדריכל, מהנדס, צייר, אספן עתיקות, נומיסמטיסט וכלכלן. למרות היותו צייר חשוב, הוא זכור בעיקר כאחראי לניקוז אזור הביצות בגבול צרפת-בלגיה. הוא גם אחד מאבות הסגנון האדריכלי של הבארוק הפלמי בדרום הולנד.