stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אפיטקסיית קרן מולקולרית
הרכיבים של מערכת הגידול > אפיון מבנה פני השטח באמצעות RHEED

אחת משיטות האבחון הייחודיות לאפיטקסיה באווירת UHV כמו MBE ושיקוע בְּדִפְקֵי לייזר (אנ') (pulsed laser deposition, PLD) היא עקיפת אלקטרונים גבוהי-אנרגיה מוחזרים (reflection high energy electron diffraction, RHEED). בטכניקה זו נורים אלקטרונים באנרגיה גבוהה (5–40 קילו-אלקטרון-וולט) מתותח אלקטרונים אל עבר הדגם, בזווית לוחכת (1°-3°), כמוראה סכמתית באיור 2. אלקטרונים אלו מוחזרים ועוברים עקיפה (דיפרקציה) מפני השטח של הדגם, ויוצרים תבנית על מסך פוספורסצנטי בצד המערכת שמנגד לתותח האלקטרונים. את התבנית הזו ניתן להקליט באמצעות מצלמת CCD לניתוח איכותי וכמותי בזמן אמת, או במועד מאוחר יותר. בגלל זווית הפגיעה הרדודה של קרן האלקטרונים, העברת האנרגיה בניצב לפני השטח מינימלית, ובעיקר מפוזרים האלקטרונים אלסטית רק מכמה שכבות אטומיות בודדות של החומר. עובדה זו הופכת את טכניקת RHEED להיות רגישה מאוד לסידור הגבישי על פני השטח, ובכך היא מספקת מידע מִבְנִי לגבי פני השטח של המצע ושל השכבה הגדלה.
בגלל הרגישות הגבוהה לסידור האטומי על פני השטח, והעדר אביזרים בדרכם של האלקטרונים המוחזרים מפני השטח (כמו ב-LEED (אנ')), RHEED היא כלי חשוב בניטור ובקרה באפיטקסיה. אבל היא מוגבלת רק לאפיטקסיה בסביבת UHV, מכיוון שמולקולות האוויר מאיטות במהירות את האלקטרונים שבקרן. במהלך גידול MBE או PLD היא משרתת את המגדל בצורה הבאה:
מתן אינדיקציה מתי סולקה התחמוצת הטבעית מפני המצע (העלמות הרקע החלבי במסך ה-RHEED והופעת תבנית העקיפה)
מצב פני השטח - האם הם חלקים או מחוספסים, ובכלל זה האם יש עליהן מדרגות בכיוון מסוים (ראו איור 2)
האם הגידול מתקדם בצורה דו-ממדית או בצורת איים תלת-ממדיים (ראו איור 2)
עבור אפיטסקסיה של תרכובות: האם הגידול הוא בעודף מתכת או בעודף אל-מתכת (לפי שינוי הרקונסטרוקציה המשטחית (אנ') . למשל, באפיטקסיה של GaAs בעודף As הרקונסטרוקציה האופיינית היא 2x4, ואילו בעודף Ga היא בדרך כלל 4x2)
קביעת קצב הגידול (מהתנודות של עוצמת ה-RHEED).
הרכיבים של מערכת הגידול > אפיון מבנה פני השטח באמצעות RHEED > תנודות (אוסצילציות) RHEED וקביעת קצב הגידול

ברישום של עוצמת קרן ה-RHEED המוחזרת או מפוזרת מפני השטח במהלך גידול MBE מתגלות תנודות (וידאו 1). תנודות אלו נובעות מהבניה של השכבות האטומיות אחת על גבי השנייה. כל שכבה מתחילה להתגבש כאיים דו-ממדיים ההולכים וגדלים עד להתמזגותם לשכבה רציפה, שעליה מתגרענים שוב איים דו-ממדיים, הגדלים ומתמזגים, וחוזר חלילה. כשהשטח חופשי מאיים (חלק) הוא מחזיר את קרן ה-RHEED בעוצמה גבוהה, ההולכת וקְטֵנָה כשהאיים מתגרענים וגְדֵלִים. משכוסתה מחצית השטח באיים עוצמת הקרן מתחילה שוב לעלות עם התמזגות האיים, עד למקסימום, כשהשכבה רציפה. כל מחזור מייצג, אם כן, בנייתה של שכבה אטומית אחת. מסיבה זו אוסצילציות ה-RHEED הן כלי חשוב לחישוב קצב הגידול באפיטקסיה.
על מנת להבטיח קבלת אוסצילציות ברורות משתמשים במצעים שחתוכים במדויק במישור גבישי ראשי (מישור סינגולרי), שאם לא כן, הקיום של מדרגות על פני השטח עלול להפריע לקיום המנגנון של יצירת איים דו-ממדיים והתמזגותם. למרות זאת, כפי שניתן לראות בווידאו 1, עוצמת התנודות דועכת, עד להיעלמותן המוחלטת, מפני שאף מחזור לא מסתיים בשכבה מלאה לגמרי. האיים מתחילים להתגרען על גבי השכבה לפני שכל האיים הדו-ממדיים בה התמזגו לגמרי, ופני השטח נהיים מחוספסים. אם בתום הגידול השכבה נשארת בטמפרטורת הגידול (בשטף הגנה של היסוד הנדיף - האל-מתכתי בדרך כלל), יכולים פני השטח המחוספסים להתארגן מחדש, ליצירת שכבה חלקה מלאה כמעט לגמרי, והעוצמה עולה בחזרה, כמעט לערכה ההתחלתי. בגידול מחדש בשלב זה, תופענה שוב התנודות.
יתרונות וחסרונות של MBE

אחד היתרונות הגדולים של MBE הוא האפשרות לגדל בטמפרטורה נמוכה בעשרות, ואף מאות, מעלות צלזיוס מאשר בשיטות מתחרות כמו MOVPE. הסיבה לכך היא, שבעוד שב-MOVPE צריך לחמם את המצע לטמפרטורה גבוהה מספיק כך שהמולקולות האורגנו-מתכתיות תעבורנה פירוליזה כדי לתת את היסודות, שיצטרפו לשכבה הגדלה, ב-MBE מפרידים בין הטמפרטורה (הגבוהה יחסית) הדרושה ליצירת היסודות הללו (על ידי חימום המקורות שבתאי האפוזיה), ובין הטמפרטורה האופטימלית (הנמוכה יותר) הדרושה לגידול שכבה איכותית, שאליה מחממים את המצע. טמפרטורת הגידול הנמוכה יותר מאפשרת גידול שכבות טהורות יותר (עם פחות זיהומים), ובעיקר, מסודרות יותר גבישית ועם ממשקים חדים יותר בין השכבות המרכיבות את המבנה המגודל.
היכולת להשיג מעברים חדים בהרכב השכבות בממשקים נובעת גם מעצם העובדה של השימוש בקרניים המולקולריות. בגלל המהירות הגבוהה מאוד של המולקולות או האטומים בקרניים, ומפני שתנועת החסמים מהירה מאוד (מספר אלפיות של שנייה), הקרניים "נדלקות" ו"כבות" במהירות, בניגוד להתחלה ולהפסקה של זרימת הפרקורסרים בצינורות המזינים את הריאקטור ב-MOVPE, למשל. מסיבה זו MBE היא השיטה המועדפת לגידול על-סריגים (אנ') (איור 3).
MBE (כמו גם MOVPE) פועלת בתנאים רחוקים משיווי משקל תרמודינמי. זה מעניק לה יתרון על פני LPE, הפועלת קרוב לשיווי משקל, בגידול סגסוגות הנוטות להיפרדות לפאזות.
אווירת ה-UHV שבה מתבצע הגידול ב-MBE מעניקה לשיטה יתרונות גדולים: ראשית, היא מבטיחה רמת ניקיון גבוהה יותר מאשר בשיטות אפיטקסיה אחרות, למשל MOVPE. לבטח יש פחות פחמן בשכבות ה-MBE מאשר ב-MOVPE. שנית, היא מאפשרת שימוש במגוון רחב של אמצעי אבחון (דיאגנוסטיקה) ובקרה (control) פנימיים, כמפורט למעלה. אבל, מאחר שמדובר במערכת UHV, ומאחר ומדובר בקרניים שמצריכות מרחקים של עשרות ס"מ ויותר בין המקורות למצעים (להשגת אחידות שטף בקרניים), הטיפול במערכות ה-MBE וְהַגִּמְלוּן (scale-up) שלהן קשה (ויקר) יותר מאשר בשיטות האחרות. תאי ה-MBE התעשייתיים מכילים פחות מצעים מאשר מערכות MOVPE תעשייתיות, עובדה המייקרת עוד את הייצור של שכבות ב-MBE.
MBE בישראל

המכון התת-מיקרוני מיסודו של פרופ' מוטי הייבלום, מכון ויצמן למדע, רחובות - מערכות MBE מחקריות מתוצרת Riber (צרפת) עבור משפחת החומרים III-V.
המעבדה למדע פני שטח וננו-מבנים (פרופ' אילן גולדפרב), המחלקה למדע והנדסה של חומרים, הפקולטה להנדסה, אוניברסיטת תל אביב - מערכת MBE בבניה עצמית.
הפקולטה להנדסת חשמל ומחשבים (פרופ' ליאור קורנבלום), הטכניון, חיפה - מערכת MBE מחקרית GENxplor מתוצרת Veeco (ארצות הברית) לגידול פרובסקיטים (perovskites).
המרכז הישראלי לפוטוניקה מתקדמת, יבנה - מערכת MBE דו-ריאקטורית GEN20 מתוצרת Veeco (ארצות הברית) עבור משפחת החומרים III-V.
SCD - SemiConductor Devices, מכון לשם - שתי מערכות MBE ייצוריות GEN200 מתוצרת Veeco (אנ') (ארצות הברית) עבור משפחת החומרים III-V.
ראו גם

אפיטקסיה
גידול גבישים
מבנה גבישי
קריסטלוגרפיה
אפיטקסיה מפאזת אדים אורגנומתכתיים (MOVPE)
אפיטקסיה מהפאזה הנוזלית (LPE)
לקריאה נוספת

A. Cho Ed. Molecular Beam Epitaxy (Key Papers in Applied Physics), AIP, New York, NY, 1994, ISBN 1563961326
Robin F.C. Farrow Ed., Molecular Beam Epitaxy: Applications to Key Materials, Noyes, Park Ridge, NJ, 1995, ISBN 0815513712
Marian A. Herman and Helmut Sitter, Molecular Beam Epitaxy: Fundamentals and Current Status, Springer, Berlin, 1996, ISBN 9783642800627
John Orton and Tom Foxon, Molecular Beam Epitaxy: A Short History, Oxford University, Oxford, 2015, ISBN 9780199695829
Mohamed Henini Ed., Molecular Beam Epitaxy: From Research to Mass Production, Elsevier, Amsterdam, 2018, ISBN 9780128121368
Hajime Asahi and Yoshiji Horikoshi Eds, Molecular Beam Epitaxy: Materials and Applications for Electronics and Optoelectronics, Wiley & Sons, Hoboken, NJ, 2019, ISBN 9781119355014
יצחק ירוחם דיסקין

| --- | --- |

הרב דיסקין בשנת 1918, בצילום של צדוק בסן
 לידה:  1839 
 פטירה:  1925 (בגיל 86 בערך) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 תקופת הפעילות:  ?–1925 
 השתייכות:  היישוב הישן 
 אב:  משה יהושע יהודה לייב דיסקין 
 
קבר הרב יצחק ירוחם דיסקין, הצמוד לקבר אביו המהרי"ל דיסקין
הרב יצחק ירוחם דיסקין (כ"ב בשבט ה'תקצ"ט, בפברואר 1839 – כ"ט בשבט ה'תרפ"ה, 23 בפברואר 1925) היה מחשובי הרבנים האשכנזיים של העדה החרדית בירושלים בין השנים 1908–1925.
ביוגרפיה

נולד בלומז'ה, בן יחיד לרב יהושע לייב דיסקין המפורסם בכינוי המהרי"ל דיסקין, ולהינדה רחל לבית ברוידא. בשנת תרט"ו (1855) התייתם מאמו. למד אצל אביו, ולמרות גדלותו בתורה לא רצה להתפרנס מן הרבנות. נשא לאשה את בת הנגיד זכריה זלקינד. לאחר פטירת אשתו נשא, בשנת ה'תרס"ד (1904), את ינטה בת דוד פישהוף, והשניים התיישבו בעיר אוּמן.
אחרי פטירת אביו, בשנת ה'תרנ"ח (1898), ביקשו ממנו ראשי היישוב הישן בירושלים לעלות לארץ ישראל ולעמוד בראש המוסדות שייסד וניהל אביו – בית היתומים דיסקין וישיבת אהל משה. אולם רק כעבור עשור, באלול ה'תרס"ח (1908), עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים. לאחר פטירת הרב שמואל סלנט, בשנת ה'תרס"ט (1909) הרב דיסקין נחשב לאחת הסמכויות הרבניות הבכירות של עדת האשכנזים בירושלים[דרוש מקור]. לאחר מלחמת העולם הראשונה הועלתה הצעה למנותו כרבה האשכנזי של ירושלים, אולם המינוי לא צלח עקב התנגדויות. היה בין המתנגדים להקמת הרבנות הראשית, והיה בין מייסדי העדה החרדית.
חיים אישיים

אשתו הראשונה הייתה בתו של הנגיד זכריה זלקינד, אליה היה נשוי עד לפטירתה. ילדיהם:
בנימין - התגורר בעיר דווינסק, ונפטר בגיל צעיר.
הלנה - נישאה לרפאל שולמן, שהיה סוחר עשיר בלטביה. על פי הידוע, בני הזוג שולמן ושלושת ילדיהם נספו בשואה.
אשתו השנייה הייתה ינטה לבית פישהוף.
אשתו השלישית הייתה הענא רבקה בת הרב משה צבי מנקין (נפטרה בכ"ח בשבט ה'תש"ג).
הערות שוליים

↑  הייתה בתו של הרב ברוידא, רבה של וולקוביץ.
↑  היה בנו של "ר' לייב בטלן", שכיהן כרבה של דווינסק, בעל "זכר יהודה".
↑  זאת לאחר שנתאלמנה מבעלה הראשון, ר' שלמה יהודה דרבין, בשנת תרע"ו. היא הייתה אחות אביו של הרב פתחיה מנקין מפתח תקווה, אביו של הרב משה צבי נריה.
↑  כדי שהקו יסמן הורות הוא צריך לרדת למטה
↑  בחלק מהמקרים משך הנשואין מופיע מעל הקו
1 2 3  כאשר אדם עוסק ביותר מתחום אחד שבתרשים, צבע הרקע יהיה לפי תחום עיסוקו המשמעותי ביותר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521275305171  ISNI: 0000 0000 4938 5467  LCCN: nr94026921  VIAF: 51573302   WorldCat (עם VIAF): 51573302
שחפית חומת-גב

| שחפית חומת-גב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: שחפאיים
משפחה:: שחפיתיים
סוג:: שחפית חומת-גב
שם מדעי
 Onychoprion ‏ואגלר, 1832

שחפית חומת-גב (שם מדעי: Onychoprion) היא סוג של עופות ימיים ממשפחת השחפיתיים.
מאפיינים

בני הסוג כוללים שחפיות קטנות בעלות כנפיים, זנבות וראשים כהים ומקורים כהים וקהים המעוצבים לתפיסת דגים מפני המים. עופות אלה מעופפים ברחבי הימים הטרופיים של העולם ומקננים באיים מרוחקים במושבות צפופות. השחפית האלואיטית (Onychoprion aleuticus) חיה בצפון אלסקה וסיביר.
מינים

שחפית ממושקפת (Onychoprion lunatus)
שחפית רסן (Onychoprion anaethetus)
שחפית כהה (Onychoprion fuscatus)
שחפית אלואיטית (Onychoprion aleuticus)
כוס של ברכה

הרב מנחם קאליש, האדמו"ר מאמשינוב בברכת המזון על כוס יין
כוס של ברכה הוא מונח בהלכה היהודית המתאר כוס של יין שעליה מברכים את ברכת היין, בצירוף ברכה נוספת המתאימה לאירוע. כוס זו נוכחת בטקסים שונים, ובהם: קידוש והבדלה, ברכת האירוסין, וכן אמירת ברכות השבע ברכות כחלק מטקס הנישואין, וכן ברכות הברית מילה, ופדיון הבן ולעיתים גם בברכת המזון. וכן ארבע כוסות בליל הסדר נחשבים ככוס של ברכה.
באירועים אלה, ישנה ברכה מיוחדת המתאימה לתוכן האירוע, ובשעת אמירתה המברך אוחז בידו כוס יין, ומברך עליה "בורא פרי הגפן" ולאחריה את ברכת האירוע תוך החזקת הכוס בידו. הוספת כוס היין בהזדמנויות אלו נועדה להעניק כבוד וחשיבות לטקס. בהתאם לכך, פרטי ההלכה שנאמרו בעניינה של הכוס מוסיפים נופך לטקסיות של המעמד.
מקור החיוב

החיוב לצרף כוס יין לקיום המצוות האמורות נובע ממקורות שונים, ובדרגות חשיבות שונות. ה"כוס של ברכה" החשובה ביותר היא זו של הקידוש בליל שבת: נאמר בתורה "זכור את יום השבת לקדשו" (ספר שמות, פרק כ', פסוק ז'), ופירשו חז"ל שיש להזכיר את השבת עם כניסתה, והזכרה זו יש לעשות בשילוב שתיית יין דווקא: "זוכרהו על היין". הראשונים חלוקים בדעתם בשאלה האם צירוף היין הוא חובה מן התורה, או שאין זו אלא אסמכתא לתקנת חכמים.
שאר ה"כוסות של ברכה" לכל הדעות אינן מחויבות מן התורה, אלא שגם בהן יש הבדל במעמדן ההלכתי: ארבע כוסות בליל הסדר נקבעו על ידי חכמים כחובה מדרבנן. לעומת זאת צירוף הכוס לברית מילה, נישואין ופדיון הבן אינו מוזכר בתלמוד כלל, וזהו מנהג מתקופת הגאונים לצרף את היין לשמחות, על סמך המימרא "אין אומרים שירה אלא על היין".
באשר לברכת המזון, קיימת מחלוקת תנאים האם היא "טעונה כוס", כלומר, האם חייבו חכמים לברך בצירוף כוס יין דווקא. המחלוקת לא הוכרעה לגמרי בין פוסקי ההלכה, והדעה המקובלת והנהוגה היא שהדבר אינו מחויב, אלא שאם כמה אנשים אוכלים יחד וחייבים בזימון - רצוי ("מצווה מן המובחר") לברך על הכוס.
עשרה דברים נאמרו בכוס

הלכות כוס של ברכה מובאות בתלמוד בכמה מקומות, ובעיקר בסוגיה במסכת ברכות, ועל פיה נפסקה ההלכה בשולחן ערוך אורח חיים סימן קפב-קפג.
על פי דעה אחת בסוגיה שם בכוס של ברכה נאמרו עשר הלכות:
עשרה דברים נאמרו בכוס של ברכה טעון הדחה ושטיפה חי ומלא עיטור ועיטוף נוטלו בשתי ידיו ונותנו בימין ומגביהו מן הקרקע טפח ונותן עיניו בו ויש אומרים אף משגרו במתנה לאנשי ביתו
אולם רבי יוחנן קבע: "אנו אין לנו אלא ארבעה" מתוך העשרה (הארבעה יצוינו להלן). להלכה התקבלה הדעה המרחיבה, אבל רק כ"הידור מצווה" לכתחילה.
הדחה - היינו שטיפת הכוס, מאחר שהכוס צריכה להיות נקיה. אם יש בה שאריות משתייה קודמת - יש לשוטפה מבפנים ומבחוץ. בדיעבד או כאשר אין מים, ניתן לנקות את הכוס עם מפית. דין זה הוא אחד מארבעת הפרטים החשובים יותר.
שטיפה - בתלמוד נאמר: ”תנא הדחה מבפנים ושטיפה מבחוץ”.
חי - יש לערב מים ביין על מנת שיהיה ראוי לשתייה. בתלמוד נאמר שרבע מהכוס יהיה יין והשאר מים. דין זה נאמר רק בזמן התלמוד, מאחר שהיין בימיהם היה חזק, וקשה היה לשתותו בריכוז גבוה יותר. בימינו אין צורך בתוספת מים. מאידך נאמר בתלמוד להפך, שהיין צריך להיות "חי" (אף זה מן ה"ארבעה"), ומובנו הרווח - יין ללא מים. ליישוב סתירה זו, יש מפרשים שצריך לתת תחילה את היין החי ולאחר מכן להוסיף את המים; ויש מפרשים ש"חי" האמור כאן מובנו - יין טרי, מחבית שנפתחה זה עתה. להלכה נוהגים כשתי הדעות.
מלא - נאמר בתלמוד שהכוס צריכה להיות "מלאה" (אף דין זה מן ה"ארבעה"). מקובל לפרש שהכוונה למילוי הכוס על כל גדותיה, ויש מפרשים שהכוונה למילוי כמקובל בשתייה ותו לא.
עיטור - בתלמוד נאמר שיש "לעטר" את הכוס, ופירושו: להקיף, או לקשט. הוזכרו בתלמוד שני מנהגים כיצד לעשות זאת: הקפת האדם המברך, שיעמוד במרכז ואלו השומעים את ברכתו יעמדו סביבו, או הקפת הכוס עצמה בכוסות נוספות. כיום לא נוהגים להקפיד על פרט זה.
עיטוף - יש שכתבו שעיטוף הכוונה התעטפות בטלית. וכתב במשנה ברורה שהנוהגים ללכת עם כובע וחליפה, יתעטפו בהם.
נוטלו בשתי ידיו - יש לאחוז את הכוס בשתי הידיים, כדי להמחיש את החיבה למצווה זו. התלמוד מביא לכך רמז משני פסוקים: "שאו ידיכם קודש וברכו את ה'", ו"כוס ישועות אשא ובשם ה' אקרא".
נותנו בימין - לאחר מכן יש לאחוז את הכוס ביד ימין בלבד, ללא תמיכה של השמאל, כמקובל גם במצוות אחרות (נטילת לולב, תקיעת שופר, עבודת הקורבנות, ועוד).
מגביהו מן הקרקע טפח -  יש להרים את הכוס עד גובה טפח (כעשרה ס"מ) מעל השולחן. אדם שלא יכול להרים את הכוס (כגון חולה פרקינסון), ויש לו צער למסור את קיום המצווה לאחר - יכול לאחוז בכוס כאשר היא מונחת על השולחן, שכן הרמת הכוס אינה מעכבת.
נותן בו עיניו - בשעת הברכה יש להסתכל על הכוס, כדי שלא להסיח את הדעת מתוכן הברכה.
הלכות ודינים

מלבד עשרת העניינים הנזכרים, ישנם עוד דינים והלכות נוספים:
כמות היין - הנצרכת היא מינימום רביעית הלוג (על פי האומדן המקובל - 86 סמ"ק, בגימטריה: "כוס", אולם לפי החישוב המדויק השיעור הוא 75 סמ"ק).
כוס פגום - אם טעמו מן הכוס, ולו מעט - מה שנשאר אינו ראוי לברכה, אלא אם כן יוסיפו עליו מעט יין חדש.
המברך - בזמן התלמוד היה מקובל שהמברך על הכוס גם מברך את כל ברכת המזון בקול רם, והשאר שומעים ומקיימים את המצווה על ידי שמיעתם. התלמוד ממליץ להעניק את הזכות לברך לאדם "טוב עין", גומל חסדים ונותן צדקה, כי הוא מברך ומודה לה' על המזון בלב שלם. אין לסרב לבקשה להיות המברך. על המברך להיות "עטוף", ללבוש בגד עליון או לכסות את ראשו.
הברכה - המברך אסור לשוחח בנושאים אחרים מאז שקיבל את הכוס, ושאר השומעים אסורים לשוחח מאז שהמברך התחיל את ברכתו ועד שתיית הכוס.
השתייה - יש לשתות מן היין לגימה מלאה רצוי שגם השומעים את הברכה ישתו, אחרי המברך. במיוחד צוין בתלמוד שיש לכבד בשתייה את בעלת הבית. מצד שני, במסכת כלה מופיעה אזהרה שהעברת היין לאשת בעל הבית תהיה בידיעת בעלה, כסייג מטעמי צניעות.
חמר מדינה -  בתלמוד נאמר שבמקום שבו בירה ("שכר") היא התחליף ליין ("חמר מדינה" - היין של המדינה) - ניתן להשתמש בה להבדלה (במקרה זה תיאמר הברכה "שהכל נהיה בדברו" במקום "בורא פרי הגפן"). היתר זה מקובל גם לגבי מי שקשה לו לשתות יין מסיבה בריאותית. מן האמור לגבי הבדלה למדו פוסקי ההלכה גם לגבי שאר סוגי כוס של ברכה, והתירו את השימוש ב"חמר מדינה" בעת הצורך אפילו בארבע כוסות בליל הסדר (כשאינו חמץ), אך לגבי הקידוש בליל שבת הדעות חלוקות.
ישנם חילוקי דעות בין הפוסקים האחרונים בהגדרת "חמר מדינה":
יש אומרים שרק משקה אלכוהולי ומשכר יכול להחשב "חמר מדינה".
יש אומרים שכל משקה נחשב כ"חמר מדינה" אם יש לו חשיבות והוא מוגש לאורחים ומקובל לשתייה בעיר זו, כמו קפה או מיצים טבעיים, אבל לא מים ומשקאות קלים.
הלכות ודינים > בזמני צום

כאשר יש ברית מילה בימי צום עולה השאלה כיצד מתבצע דין כוס של ברכה: מצד אחד אסור לשתות מן היין, ומצד שני אין לברך על יין בלי שמישהו ישתה ממנו, למעשה נחלקו בכך הפוסקים:
לדעת השולחן ערוך (אורח חיים סימן תרכא סעיף ג) יש לערוך את הברית ללא כוס יין, וכך המנהג ברוב עדות המזרח.
לדעת הרמ"א יש לברך על היין, ולתת לקטן שהגיע לחינוך לשתות מעט ממנו, וכך מנהג האשכנזים.
בדברי הגאונים הוזכרה אפשרות שלישית, לברך על הכוס ולא לשתות ממנו כלל עד צאת הצום: ברכת "בורא פרי הגפן" איננה רק על השתייה וההנאה מן היין, אלא גם על התועלת בבריאתו לכבד את הטקס. אפשרות זו איננה נהוגה למעשה כיום.
פרדי איתן

| --- | --- |

פרדי איתן במרכז מורשת מנחם בגין בירושלים, 2024
 לידה:  20 בינואר 1947 (בן 78) תוניס, תוניסיה הצרפתית 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן, אוניברסיטת תל אביב 
 
פרדי איתן (נולד ב-20 בינואר 1947) הוא דיפלומט ושגריר ישראלי, סופר ועיתונאי. פרסם 20 ספרים בשפות שונות.  מ-2006 מכהן כחוקר בכיר במרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה (JCPA).
ביוגרפיה

איתן גדל במושב ניר יפה שבעמק יזרעאל לעוזי ורותי, ניצולי שואה. בתום לימודיו התיכוניים התגייס לצה"ל, ושירת באגף המבצעים של פיקוד צפון. בתום מלחמת ששת הימים ושירות קבע הוא מונה לצנזור צבאי לתקשורת ושירת במלואים כקצין עיתונות ביחידת דובר צה"ל.
אחרי לימודים לתואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטת תל אביב, המשיך את לימודיו האקדמאיים באוניברסיטת פריז. שם התמחה במדעי התקשורת והיה הישראלי הראשון שקיבל תואר הסמכה לעיתונאות.
במקביל ללימודיו שירת איתן במשך ארבע שנים בשגרירות ישראל בפריז והיה ממונה על ענייני הסברה ועיתונות.
את צעדיו הראשונים בעיתונות עשה איתן בגלי צה"ל ובידיעות אחרונות.
ב-1976 מונה לכתב קול ישראל בפריז. במשך חמש שנים דיווח כתבות וידיעות לרדיו ולעיתונות הישראלית. הוא סקר אירועים היסטוריים.  בין דיווחיו הבלעדיים: חטיפת מטוס אייר פרנס לאנטבה, פרשת אבו דאוד והכור הגרעיני בבגדאד. איתן גם ראיין את מנהיגי ישראל וצרפת. הוא היה העיתונאי האחרון שראיין את משה דיין, ימים ספורים לפני מותו, באוקטובר 1981; הריאיון הבלעדי פורסם במלואו ב"ידיעות אחרונות".
ב-1981 מונה איתן לראש דסק החוץ ולעורך ומפיק היומן הבינלאומי של קול ישראל. בתום שלוש שנים בתפקיד מונה למנהל מחלקת החדשות לחו"ל ולעולים ברשות השידור. איתן גם לימד עיתונאות ודוברות באוניברסיטת בר-אילן[דרושה הבהרה] ובבית ספר "כותרת" וכן את תולדות הסכסוך הערבי–ישראלי באוניברסיטה העברית.
ב-1989 שב איתן לשירות החוץ בתפקיד ממונה על ההסברה והעיתונות בשגרירות ישראל בבריסל ולאיחוד האירופי. במסגרת תפקידו סייע בהקמת תחנות יהודיות לרדיו וטלוויזיה, סוכנות ידיעות יהודית אירופית, וכן שדולה ישראלית בפרלמנט האירופי.
ב-1996 מונה איתן לראש מטה ההסברה המדינית בלשכת שר החוץ ולדובר ויועץ בכיר לשר. הוא כתב וערך נאומים וחיבר מכתבים רשמיים של שר החוץ. השתתף בכל השיחות הדיפלומטיות בארץ ובבירות העולם. כן היה דובר של משלחת ישראל לשיחות השלום עם הפלסטינים.
בתום שנתיים בתפקיד נשלח איתן לנואקשוט בירת מאוריטניה, שם פתח את שגרירות ישראל בנואקשוט. במהלך שלוש שנות פעילותו הוא הידק את היחסים הדו-צדדיים בכל התחומים. הקים במדינה בין היתר בית חולים לאבחון סרטן וארגן ניתוחים של רופאי עיניים ישראלים בלב מדבר הסהרה.
מ-2006 מנהל איתן את פרויקט אירופה ב"מרכז הירושלמי לענייני ציבור ומדינה" וכן את אתר המרכז בצרפתית. הוא גם פרשן בכיר קבוע בתחנות השידור השונות באירופה ובקנדה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פרדי איתן נשוי לנירה, מתרגמת ומעצבת פנים. להם שלושה בנים: רונן - איש טלוויזיה וקולנוע, אורן - איש מוזיקה, וערן - מאמן באקדמיה לכדורסל במכון וינגייט.
ספרים ומחקרים

יחסי ישראל-צרפת, מדה גול עד מיטראן-פריז 1986
הסכסוך הישראלי-ערבי, מבלפור עד האינתיפאדה-1991
מלחמה ושלום במזרח התיכון-בריסל 1992
ביוגרפיה של שמעון פרס-פריז 1996
"קרן אור"-פרוזה. הוצאת ידיעות אחרונות-תל אביב 2004
"סודותיו של דיפלומט"–פאריס 2005
מדיניותו של ז'אק שיראק במזרח התיכון-פאריס 2005
"ישראל האחרת"-פריז 2006
ביוגרפיה של רה"מ אריאל שרון–בשפות שונות 2006
מייסדי המדינה לרגל 60 שנה להווסדה-פאריס 2008
ויקטור גרייבסקי, על גלוי פשעי סטלין ויהודי ברית המועצות-פריז 2008
הנשיא סרקוזי, היהודים וישראל-פריז 2009
הסברת השואה לנוער הצעיר האירופי-פריז 2010
בנימין נתניהו-2011
מחקר-העיתונות הישראלית-פריז 1972
מחקר-העיתונות הצרפתית במזרח התיכון-פריז 1974
מחקר-מועמר קדאפי והתקרבותו למערב-ירושלים 2004
מחקר-מדיניותו של עבדלזיז בותפליקה–ירושלים 2005
מחקר-עתיד היחסים בין ישראל למאוריטניה-2005
הערות שוליים

↑  רן דגוני,'"`UNIQ--nowiki-00000000-QINU`"'‏הבטחות לסיוע והלוואות מהבנק העולמי הכשירו הקרקע ליחסי ישראל-מאוריטניה, באתר גלובס, 28 באוקטובר 1999
↑  פרוזה - מקור, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301687405171  BnF: cb12097907w (data)  GND: 139471804  ISNI: 0000 0001 1591 1446  LCCN: n89649999  SUDOC: 029329361  VIAF: 7419107   WorldCat (עם VIAF): 7419107
ערב (יישוב עתיק)

ערב הייתה עיר יהודית בגליל התחתון בתקופות הבית השני, המשנה והתלמוד. לפני הכיבוש הערבי של ארץ ישראל גרה בה אוכלוסייה נוצרית. כיום שוכנת במקום העיר המוסלמית עראבה.
היסטוריה

ערב הייתה מהערים הגדולות בגליל בתקופת בית שני. "שמעון החשמונאי (המאה ה-2 לפנה"ס), העביר תושבים מערב ליהודה".
בראשית המרד הגדול הציב קסטיוס גאלוס (המאה ה-1), חיל מצב בערב, אך הוא חוסל על ידי התושבים. כשהגיע צבאו של אספסיינוס (המאה ה-1), הוא החריב את ערב, וכל תושבי היישוב נהרגו או נמלטו ולאחר חורבן בית המקדש השני התחדש בו יישוב יהודי גדול, משמרת הכהונה מבית משפחת פתחיה התיישבה במקום, ושכנה בו ישיבתו של רבי שמעון בן יוחאי[דרוש מקור] (המאה ה-2).
רבן יוחנן בן זכאי (המאה ה-1), ישב בערב שמונה עשרה שנה והורה בה, וכך גם רבי חנינא בן דוסא (המאה ה-1). מסורת יהודית קדומה מציינת כי כאן נמצאים גם קברו וקבר אשתו. לפי מסורת עממית מימי הביניים נקבר בערב גם רבי ראובן בן אצטרובילי (המאה ה-2).
היישוב נזכר בצורה "ערבה" אצל אוסביוס באונומסטיקון (תחילת המאה ה-4 לספירה), המציין אותו כיישוב בנפת ציפורי.
סוגיית השם

יוסף קלוזנר, בספרו, 'בימי הבית השני', מנסה לתת תשובה לשאלה מדוע 'ערב', עיר גלילית הנזכרת פעמים הרבה בתלמוד ובמדרש אינה נזכרת בכתביו של יוסף בן מתתיהו. האחרון מזכיר את  העיר המבוצרת 'גברה', שהייתה מן הערים הגדולות ביותר בגליל בימי הבית השני. קלוזנר, המסתמך גם על כך ש'גברה' אינה נזכרת בספרות התלמודית והמדרשית, וטוען ש'גברה' ו'ערב' חד הן, וכי השם הכפול מקורו בחילוף אותיות של המעתיקים לשפה היוונית.
ממצאים ארכאולוגיים

בשנת 1968 נחשפו במקום שרידי כנסייה מהתקופה הביזנטית מראשית המאה השישית. ברצפת הפסיפס של הכנסייה שובצה כתובת ביוונית: ”בכוחו של האל, בעזרת ישו, ברצונה הטוב של רוח הקודש, נעשתה עבודה זו ורוצפה בפסיפס בחסות הבישוף גריגוריוס, חסיד האל והקדוש ביותר בשנת...”
הערות שוליים

↑  אריה ברק (רשימת ערכים בסיסית), כל מקום ואתר, משרד הביטחון – ההוצאה לאור והוצאת כרטא, 1980. עמוד 382.
↑  אריה ברק (רשימת ערכים בסיסית), כל מקום ואתר, משרד הביטחון-ההוצאה לאור, כרטא, 1980. עמוד 382.
↑  זאב ספראי ואיל רגב, ארץ ישראל בתקופת בית שני, המשנה והתלמוד, הוצאת כרטא, ירושלים 2011, עמ' 64.
↑  תלמוד ירושלמי,'"`UNIQ--nowiki-00000003-QINU`"'מסכת שבת,  פרק ט"ז, הלכה ח'
↑  יוסף קלוזנר, בימי בית שני, מחקרים בהיסטוריה של הבית השני, הוצאת מדע, ירושלים, 1954.
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 5982
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פואד עג'מי

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1945 ארנון, לבנון 
 פטירה:  22 ביוני 2014 (בגיל 68) מן (מחוז), צרפת 
 מדינה:  לבנון, ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת וושינגטון  Eastern Oregon University 
 מעסיק:  אוניברסיטת פרינסטון, אוניברסיטת ג'ונס הופקינס 
 השקפה דתית:  אסלאם, אסלאם שיעי 
 בן או בת זוג:  Michelle Ajami 
 פרסים והוקרה:  עמיתי מקארתור (1982)  המדליה הלאומית למדעי הרוח (2006)  Eric Breindel Award for Excellence in Opinion Journalism (2011) 
 
פואד עג'מי (בערבית: فؤاد عجمي; באנגלית: Fouad A. Ajami; ‏9 בספטמבר 1945 – 22 ביוני 2014) היה היסטוריון ופובליציסט אמריקאי, שמוצאו פרסי, ותחום מומחיותו הוא המזרח התיכון. זוכה המדליה הלאומית למדעי הרוח לשנת 2006. תומך נלהב במלחמת עיראק, דעה שהביאה עליו ביקורת מצד עמיתיו באקדמיה.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

עג'מי נולד בארנון, כפר הררי בדרום לבנון. משפחתו השיעית הגיעה לארנון מתבריז שבאיראן בשנות החמישים של המאה ה-19. פירוש המילה "עג'ם" בערבית הוא "לא-ערבי", ופירוש ספציפי יותר הוא "פרסי". עג'מי הגיע לארצות הברית בסתיו 1963, זמן קצר לפני שמלאו לו 18. הוא החל ללמוד לתואר הראשון בקולג' מזרח אורגון (כיום אוניברסיטת מזרח אורגון) בלה גראנד, אורגון (La Grande, Oregon). הוא למד לתארים מתקדמים באוניברסיטת וושינגטון, שם כתב תזה על יחסים בינלאומיים וממשלה עולמית.
קריירה > אקדמיה

עג'מי הצטרף למחלקה למדע המדינה באוניברסיטת פרינסטון ב-1973, אולם לא קיבל קביעות. הוא נודע כתומך קולני בזכות להגדרה עצמית של הפלסטינים.
היה פרופסור המופקד על קתדרת מאג'יד קדורי למחקרי המזרח התיכון ומנהל התוכנית ללימודי המזרח התיכון בבית הספר ליחסים בינלאומיים מתקדמים על שם פול ניטשה Paul H. Nitze School of Advanced International Studies) (SAIS) באוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
קריירה > ממשל

עג'מי שימש כיועץ למזכירת המדינה של ארצות הברית קונדוליזה רייס, כמו גם לחברו ועמיתו פול וולפוביץ.