stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משתה בלשאצר (רמברנדט)
הערות שוליים

↑  ספר דניאל, פרק ה'
↑  Jones, Jonathan (27 בדצמבר 2003). "Belshazzar's Feast, Rembrandt (c1635)". the Guardian (באנגלית). נבדק ב-2017-06-29. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"ב, עמוד א'
↑  Belshazzar's feast: Pigment analysis - ColourLex, colourlex.com (באנגלית)
| רמברנדט |
| --- | --- | --- |
| יצירותיו | אחשוורוש והמן במשתה אסתר • אישה צעירה במסגרת תמונה • אנדרומדה כבולה אל הסלעים • ארטמיסיה • אריסטו מתבונן בפרוטומה של הומרוס • בת שבע במקלחת • דיוקן עצמי בגיל 63 • דנאה • הוועד של אגודת הדרייפרים • הכלה היהודייה • המלומד מעל דוכן הדרשות • חטיפת אירופה • יעקב מברך את בני יוסף • ירמיהו מבכה את חורבן ירושלים • משה שובר את לוחות הברית • משמר הלילה • משתה בלשאצר • סערה בים כנרת • סקילתו של סטפנוס הקדוש • עקדת יצחק • פטרוס הקדוש בכלא • שובו של הבן האובד • שיעור האנטומיה של ד"ר טולפ |  |
| ראו גם | בארוק • מאוריצהאוס • מוזיאון בית רמברנדט • רייקסמוזיאום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4388672-3  RKDimages ID: 48717
המועצה הלבנה

המועצה הלבנה (The White Council) היא מושג מתוך עולם הפנטזיה של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין בטרילוגיית שר הטבעות ובספרו הסילמריליון.
תולדותיה

המועצה הלבנה, שנקראת גם "מועצת החכמים" (The Council of The Wise), התכנסה לראשונה באופן-רשמי בשנת 2463 לעידן השלישי, עידן הטבעת, שבקצו (שנת 3019) הושמדה הטבעת האחת; זאת למרות שלמעשה, חברי המועצה הלבנה נהגו להיוועץ יחדיו עוד בטרם נוסדה המועצה באופן רשמי. מי שהגה את רעיון המועצה וקרא לכנס אותה, הייתה הגבירה גלדריאל, מלכת אלפי היערות.
תולדותיה > ייעודה

המועצה הלבנה היא מנגנון שנועד לתכנן את המלחמה והמגננה מול כוחות הרשע, בעיקר של הטבעת-האחת. חלק נרחב מתפקידו היה למנוע מהטבעת להגיע לשר-הטבעות, סאורון, אדונה אשר יצר אותה. חברי המועצה הלבנה קיוו שהטבעת לא תימצא לעולם (מלבד סרומן, שרצה אותה לעצמו), ולכל הפחות שתיפול לידיים טהורות שיצליחו לעמוד בפיתוי שלה, ואפילו יביאו להשמדתה.
תולדותיה > חברי המועצה

חבריה הקבועים של המועצה הלבנה היו שנים מהאיסטרי, רוחות מלאכיות שנשלחו על ידי אילובטר לארץ התיכונה בדמות קוסמים זקנים וחכמים על מנת לעזור לשוכניה ללחום בסאורון ועושי דברו:
סרומן הלבן, שעמד בראש המועצה, ובמקביל התדרדר לאופל בחשאי כי התפתה לטבעת האחת. הוא קיווה להיות בן-ברית לסאורון, שר הטבעות, או אפילו למצוא ולקחת את הטבעת לעצמו.
גנדלף האפור, שהסתיר את עוצמתו האדירה בהמתינו לרגע הנכון. הוא היה ידיד נאמן לכל הגזעים בארץ התיכונה אף כי היו שזלזלו בו, וענד את טבעת-האש נריה.
וכן שלושת הגדולים והאדירים שבראשי גזע העלפים:
גלדריאל, מלכת העלפים וגבירת עלפי-לורין שנודעה כאדירה והיפה שבעלפים ונשאה את טבעת-המים נניה.
אלרונד חצי-עלף, אדון עמק-ימלדריס (ריבנדל) שנשא את טבעת-האוויר ויליה.
קירדן חרש-הספינות, שר מיתלונד, הנמלים האפורים שבקצה הארץ התיכונה. קירדן הוא הקדום שבעלפי הארץ-התיכונה שנשא את נריה בתחילה ומסר אותה לגנדלף האפור.
מלבד החברים הקבועים היו גם חברים נוספים ממנהיגי העלפים שהצטרפו לעיתים רחוקות. כמו כן, השתתף במועצה גם רדגסט החום, אחד האיסטרי וידיד קרוב של גנדלף, שהמעיט לבוא בתקשורת עם הגזעים בני-החורין (עלפים, רועי-עצים, בני-אדם, גמדאים והוביטים) והעדיף על פניהם את הידידות עם החיות.
תולדותיה > בראש המועצה

בראשית דרכה של המועצה הלבנה, עמד סרומן הלבן בראשה, כיוון שהיה מנהיג האיסטרי. גלדריאל, שהגתה את רעיון המועצה, ביקשה מגנדלף אותו חיבבה ולטיבו הייתה מודעת שיעמוד הוא בראשה, כיוון שיכולתה לזהות רוע הביאה אותה שלא לבטוח בסרומן. גנדלף סירב להיות ראש מועצת החכמים, בטענה כי הוא לא מעוניין במטלות ומחויבויות נוספות, חוץ מהאחת שהטילו עליו כוחות המערב. סרומן תמיד תיעב את העלפים, ומן הרגע שגלדריאל חשפה את רצונה, הוא תיעב אותה ואת גנדלף ביותר (את הקנאה בגנדלף הוא פיתח עוד לפני-כן, כאשר קירדן מסר את הטבעת נריה לגנדלף, ולא לו), אך בינתיים שמר סרומן את השנאה בלבו. למרות כל זאת, גלדריאל הצטערה על סירובו של גנדלף, ומאותו יום הייתה בטוחה שכל המהלכים בארץ התיכונה היו יכולים להיות שונים לטובה אילו גנדלף עמד בראש המועצה.
תולדותיה > פעולותיה

המועצה הלבנה הייתה חיונית מאוד להתרחשויות בארץ התיכונה, ובלעדיה פני הדברים היו יכולים להיות שונים. המועצה הלבנה הגיעה לבדה לכל הגילויים על-אודות הרשע והאפילה שהלכו והתפשטו בעידן השלישי, לאחר תבוסתו והיעלמותו של סאורון, שר האופל ואובדן הטבעת-האחת. המועצה הלבנה חקרה, למשל, את הצל והאימה שירדו על דרום יער-אופל. הם גילו שהישות המסתורית, המכונה "בעל-האוב", אשר שוכנת שם, היא לא אחר מאשר סאורון, שמסתתר כדי להשיב לעצמו את כוחותיו. במועצה הלבנה הוכרע כי על העלפים של לורין לצאת להתקפה ביער-אופל, כי עדיין שררו שם כשפים אפלים, זדון ורוע נורא, ויצורים איומים שנבראו בתוך האפלה חיו שם. סארומן הלבן התנגד בהחלט ומנע את ההתקפה מסיבותיו שלו. גם אם דעת סארומן הייתה תמוהה בעיני המועצה, היא ביטלה את ההתקפה. רק מאוחר יותר קראה המועצה בשנית לצאת להתקפה, וסרומן כבר לא אמר דבר נגד ההכרעה. זו דוגמה לכוונתה של גלדריאל, בכך שסרומן כיזב ושיקר לטובתו הזדונית, וכך גרם להרבה זמן להתבזבז.
תולדותיה > הטבעת האחת וסופה של המועצה

גנדלף האפור היה זה שגילה, לאחר הרבה פקפוק וחוסר-ביטחון, כי הטבעת האחת נמצאת בפלך (ארץ ההוביטים), ובילבו בגינס, אשר מחזיק בה, בכלל לא מבין מה הערך של החפץ העשוי זהב. ספקותיו התגברו כששיקר סארומן ואמר שטבעת-השליטה אבדה בים לצמיתות, זאת כדי שיוכל להמשיך בחיפושים אחר הטבעת לבדו.
כשגנדלף היה בטוח בכך - עת שהטבעת-האחת ניתנה כמתנה לפרודו בגינס, אחיינו של בילבו, - הוא סיפר זאת למועצה הלבנה (חוץ מלסארומן, שהחל להתרחק ולא להופיע במועצה, אלא הסתגר בצריח אורתנק ולמד בחשאי על תורת טבעות-הכוח והטבעת-האחת ודרך יצירתן), והם תכננו לקיים שליחות כלשהי על-מנת להביא את הטבעת למקום מוגן (עמק ריבנדל נבחר), ומשם להוציא אותה במסע חשאי להר-הדין, המקום היחיד בו ניתן להרוס אותה. המועצה הלבנה ביקשה מגנדלף שיהיה אחד מחברי השליחות הזו, ולכן הוא גם נכח במועצת אלרונד שהתקיימה בעמק ימלדריס והביאה לאיחוד אחוות הטבעת. כ-17 שנים לאחר שהטבעת עברה מבילבו לפרודו, גנדלף מחליט לספר גם לסארומן כי הוביט נושא את הטבעת והמועצה חושבת לשלוח אותו בחשאי לריבנדל. אז חשף סארומן את צדו האפל, את שנאתו ואת בגידתו במועצה הלבנה. הוא כולא את גנדלף האפור על צריח אורתנק, אבל גנדלף מצליח להימלט משם בעזרת אחד העיטים הגדולים, והמועצה הלבנה לא נפגשת יותר כאותו גוף התייעצות.
מוזיאון טייט מודרן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אמנות מודרנית
 על שם:  הנרי טייט 
 כתובת:  בנקסייד 
 מיקום:  סאת'ק 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מייסדים:  הנרי טייט 
 מבקרים בשנה:  6,098,340 (נכון ל־2019)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  11 במאי 2000 
 יוצר:  הנרי טייט 
 אדריכל:  de Meuron 
 מידות
 שטח:  35,000 מ"ר 
 
 קואורדינטות:  51°30′28″N 0°05′58″W﻿ / ﻿51.507777777778°N 0.099444444444444°W﻿ / 51.507777777778; -0.099444444444444
 אתר רשמי
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסמוזיאון טייט מודרן(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסמוזיאון טייט מודרן(למפת סאת'ק רגילה) מוזיאון טייט מודרן(למפת סאת'ק מוגדלת) מוזיאון טייט מודרן
 
מוזיאון טייט מודרן (באנגלית: Tate Modern) הוא המוזיאון הלאומי הבריטי לאמנות מודרנית, ויחד עם מוזיאון טייט בריטניה הוא חלק מגלריית טייט. גלריות המוזיאון בקומות השלישית, הרביעית והחמישית מאורגנות בצורה תימטית (על פי נושא), בשונה ממוזיאונים אחרים בעולם המאורגנים לפי תקופות. כך, למשל, ירוכזו יחד תמונות ופסלים הנוגעים לטבע. אל המוזיאון ניתן להגיע דרך גשר המילניום המוביל מקתדרלת סנט פול שבסיטי אל הגדה הדרומית של התמזה, וכן דרך תחנות הרכבת בלקפריירס וסאת'ק.
היסטוריה

המוזיאון נמצא בלונדון, מדרום לתמזה באזור בנקסייד, במבנה תחנת הכוח של בנקסייד, שתוכנן על ידי האדריכל סר גיילס גילברט סקוט. התחנה נבנתה בשני שלבים בין השנים 1947 ו-1963.
לאחר שתחנת הכוח נסגרה בשנת 1981, היה המבנה נטוש במשך כ-15 שנים. לאחר בחינה של הצעות שונות לעתיד המתחם הוחלט לשמר את המבנה ולהסב אותו למוזיאון, בתכנון משרד האדריכלים השווייצרי הרצוג ודה מרון. עבודות ההסבה החלו ב-1995 והסתיימו, עם פתיחת המוזיאון בשנת 2000. הם כללו הוספת שתי קומות על גג המבנה עם מעטפת זכוכית.
ביוני 2016 נחנך אגף חדש מצידו הדרומי של המוזיאון הכולל מבנה חדש, בעל עשר קומות, שגובהו 65 מטרים ובראשו מרפסת תצפית. המבנה הגדיל את שטח התצוגה הכולל ב-60% והפך את ה"טייט מודרן" למוזיאון האמנות המודרנית הגדול בעולם. המבנה נבנה מעל מרתף, חלל תת-קרקעי שבו היו מכלי הדלק של התחנה, שמעליו היה מבנה של תחנת משנה שעדיין הייתה בשימוש. משרד האדריכלים הרצוג ודה מרון תכננו גם את הבניין החדש. תחנת המשנה נסגרה ונהרסה אך המרתף נשמר כחלל להופעות. עלות הכוללת של הפרויקט ההרחבה הגיעה לכ-260 מיליון ליש"ט. איש העסקים הישראלי אייל עופר תרם 10 מיליון ליש”ט לטובת הפרויקט. האגף החדש קרוי על שמו של איש העסקים לן בלווטניק (Blavatnik Building), שתרם את הסכום הגדול ביותר וגם מממן את תחזוקת המבנה.
אולם הטורבינה

בקומה הראשונה של המבנה ניצב אולם גדול אשר שימש את הטורבינה של תחנת הכוח. אולם זה, המכונה "אולם הטורבינה" (The Turbine Hall) מאפשר הצגת יצירות רחבות ממדים. גובהו של האולם כ-5 קומות, ושטחו 3,400 מ"ר.
אולם הטורבינה > סדרת יוניליוור

באולם הוצגו סדרת יצירות שהוזמנו במיוחד, במימון חברת יוניליוור. סדרה זו נקראה "סדרת יוניליוור". היצירות הוצגו החל משנת 2000 ותוכננו להיות מוצגות חמש שנים, אולם בשל הצלחת הסדרה החליטה חברת יוניליוור לממן את היצירות עד שנת 2012.
הסדרה כללה את היצירות הבאות:
"אני עושה, אני מבטל, אני עושה מחדש" (I Do, I Undo, I Redo) מעשה ידי לואיז בורז'ואה - הוצג בשנת 2000.
"קשר כפול" (Double Bind) מעשה ידי חואן מוניוז - הוצג בשנת 2001.
"מארסיאס" (Marsyas) מעשה ידי אניש קפור, הוצג בשנת 2002.
"פרויקט מזג האוויר" (The Weather Project) מעשה ידי אולאפור אליאסון, הוצג בשנת 2003.
"חומרים גולמיים" (Raw Materials) מעשה ידי ברוס נאומן, הוצג בשנת 2004.
"רציף" (Embankment) מעשה ידי רייצ'ל וייטריד, הוצג בשנת 2005.
"אתר ניסוי" (Test Site) מעשה ידי קארסטן הולר, הוצג בשנת 2006.
"שיבולת" (Shibboleth ) מעשה ידי דוריס סלסדו, הוצג בשנת 2007.
"TH.2058" מעשה ידי דומיניק גונזלס-פורסטר, הוצג בשנת 2008.
"איך זה?" (?How it is) מעשה ידי מירוסלב בלקה, הוצג בשנת 2009.
"זרעי חמניות" (Sunflower Seeds) מעשה ידי איי וייוויי הוצג בשנת 2010.
"סרט" ("Film") מעשה ידי טסיטה דין הוצג בשנת 2011.
"אסוציאציות אלו" ("These associations") מעשה ידי טינו סגל הוצג בשנת 2012.
אולם הטורבינה > סדרת יונדאי

בשנת 2015, לאחר הפסקה של שלוש שנים, חודשה הפעילות של הצגת יצירות מוזמנות רחבות ממדים באולם, לאחר שנחתם הסכם חסות עם חברת יונדאי.
"חלקה ריקה" ("Empty Lot") מעשה ידי אברהם קרוזווילגס הוצג בשנת 2015
"ANYWHEN" מעשה ידי פיליפ פארנו הוצג בשנת 2016
"One Two Three Swing!" מעשה ידי קבוצת סופרפלקס (קבוצת אמנים מדנמרק) הוצג בשנת 2017
"10,148,451" מעשה ידי טניה ברוגרה הוצג בשנת 2018
"Fons Americanus" מעשה ידי קארה ווקר הוצג בשנת 2019
הערות שוליים

↑   אבי פיטשון, ביקור במבנה החדש של הטייט מודרן: בין בונקר למקדש אצטקי, באתר הארץ, 31 ביולי 2016
↑   נעמה ריבה, נחנך הבניין החדש במוזיאון הטייט מודרן בלונדון, באתר הארץ, 18 ביוני 2016
↑  אלי ערמון אזולאי, אייל עופר תרם 10 מיליון ליש”ט למוזיאון טייט מודרן, באתר הארץ, 3 ביולי 2013
↑  לי-אור אברבך, ‏נא להכיר: אלה בעלי השליטה החדשים בערוץ 10, באתר גלובס, 5 ביוני 2015
↑  חגית פלג רותם, ‏לואיז בורז'ואה, 1911-2010, באתר גלובס, 1 ביוני 2010
↑  "מארסיאז", יצירת ענק של אניש קאפור, בטייט מודרן בלונדון, באתר הארץ, 10 באוקטובר 2002
↑  אלי ערמון אזולאי, מוזיאון ישראל בירושלים בכל צבעי הקשת, באתר הארץ, 18 במאי 2010
↑  ברוס נאומן בטייט גלרח חפני פתיחת תערוכתו, באתר הארץ, 12 באוקטובר 2004
↑  חגית פלג-רותם, ‏שיבולת בשדה הטייט מודרן, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2007
↑  תערוכה של האמנית דומיניק גונזלס-פורסטר, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2008
↑  סמדר שפי, מירוסלב בלקה - "יתדות אור" | מי מכיר את האיש במראה, באתר הארץ, 22 במרץ 2011
↑   שאול סתר, המערב הפך את איי וייוויי לקדוש, אבל המסר שלו הולך ומתרדד, באתר הארץ, 15 ביוני 2017
↑  אדריאן סירל, גרדיאן, המציג הוא אמן: הטייט עושה כבוד לפרפורמנס, באתר הארץ, 13 ביולי 2012
↑  איתן בוגנים, יונדאי תעניק חסות לאולם הטורבינות בטייט מודרן למשך 11 שנה, באתר הארץ, 21 בינואר 2014
| גלריית טייט |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | טייט בריטניה • טייט ליברפול • טייט סנט אייווס • טייט מודרן • מוזיאון ברברה הפוורת' |  |
| סדרת יוניליוור | אני עושה, אני מבטל, אני עושה מחדש • קשר כפול • מארסיאס • פרויקט מזג האוויר • חומרים גולמיים • רציף • אתר ניסוי • שיבולת • TH.2058 • איך זה? • זרעי חמניות |  |
| מוזיאונים וגלריות בלונדון |
| --- | --- | --- |
| מוזיאונים | המוזיאון הבריטי • מאדאם טוסו • המוזיאון הימי הלאומי • מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט • מוזיאון ג'פרי • מוזיאון הורנימן • מוזיאון הילדות V&A • מוזיאון המדע • מוזיאון המלחמה האימפריאלי • מוזיאון העיצוב • מוזיאון לונדון ומוזיאון בדוקלנדס • מוזיאון התחבורה של לונדון • מוזיאון ויקטוריה ואלברט • מוזיאון טייט בריטניה • מוזיאון טייט מודרן • המוזיאון להיסטוריה של הטבע • מוזיאון סואן • מוזיאון פרויד • קאטי סארק • מוזיאון שרלוק הולמס • מוזיאון פיטרי לארכאולוגיה מצרית • אוסף ולקם |  |
| גלריות | הגלריה הלאומית • אוסף וולאס • בית סאמרסט – גלריית קורטולד, אוסף גילברט, חדרי הארמיטאז' • גלריית דאליץ' • גלריית הדיוקנאות הלאומית • גלריית הייווארד • גלריית סרפנטיין • גלריית סאצ'י • גלריית המלכה |  |
לרשימת מוזיאונים מלאה ראו: מוזיאוני לונדון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312163405171  PLWABN: 9810585021105606  BIBSYS: 1042204  BNE: XX4592170  BnF: cb135582150 (data)  CANTIC: a10446539  GND: 5514913-3  ISNI: 0000 0001 2375 5359  LCCN: nr00020575  LNB: 000069279  NDL: 00924591  NKC: ko2007248426  NLA: 42891327  RERO: 02-A012598792  SUDOC: 055317065  Trove: 1458520  ULAN: 500266826  VIAF: 158340263   WorldCat (עם VIAF): 158340263
נילי גורן

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 
נילי גורן (13 בספטמבר 1965 - 20 ביולי 2016) הייתה אוצרת הצילום של מוזיאון תל אביב לאמנות בין השנים 2000 - 2016.
ביוגרפיה

גורן נולדה וגדלה בירושלים. בשנים 1986 - 1990 למדה לתואר ראשון בצילום באקדמיה לאמנות ועיצוב בבצלאל. בין השנים 1991 - 1994 למדה לתואר שני בחוג לתולדות האמנות באוניברסיטת תל אביב.
מ–1993 עבדה כצלמת עצמאית. ב–1995 החלה לאצור את הגלריה של בית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים וכעבור שנה החלה לעבוד במוזיאון תל אביב כעוזרת לאוצרת במחלקת הצילום. בשנת 2000 מונתה לאוצרת המחלקה לצילום.
גורן נפטרה מסרטן ב-2016, כשנה לאחר איבחון המחלה.
תערוכות נבחרות שאצרה במוזיאון תל אביב

2000 - ״שוקה גלוטמן: כאן גרים בכיף מר פואטי ומר פאתטי״
2008 - "התרוקנות - עבודות מאוסף דורון סבג" (בשיתוף עם איה לוריא)
2010 - "צילום פופ פוסטמודרני", דייוויד לה־שאפל
2011 - "לפני הספירה", גסטון צבי איצקוביץ
2011 - "ריאליטיטראומה realitytrauma", אבי גנור
2012 - "תיעוד בדיוני", רוג'ר באלן
2012 - "8 קוב חלל מוזיאון" (בשיתוף עם נוגה דוידסון וסאלי הפטל נוה)
2013 - "נראות" ג'ף וול
2014 - "פוטו אופ", אוהד מטלון
2014 - "חלב ציפור", אנה ים
2014 - "מתרחק ממשהו, נועץ בו את עיניו", יאיר ברק
2016 - "אור נגדי", מאיה ז"ק
ועדות פרסים בהן ישבה

פרס קונסטנטינר לצילום לאמן ישראלי
פרס לורן ומיטשל פרסר לצלם ישראלי צעיר
פרס פריקס פיקטט לצלמים בינלאומיים
פרס דיזנגוף לאמנות
הערות שוליים

↑  צוות האתר, Nili Goren, prixpictet
↑  שני ליטמן, מתה נילי גורן, אוצרת הצילום של מוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 20 ביולי 2016
↑  גליה יהב, התיעוד והבדיון על פי רוג'ר באלן, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305805805171  ISNI: 0000 0000 8223 0002  LCCN: no00004540  NKC: zmp20241217389  SUDOC: 140505989  VIAF: 40555391   WorldCat (עם VIAF): 40555391
מוזיאון יהדות איטליה והשואה

| --- | --- |

חזית המוזיאון
 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה יהודית והשואה
 כתובת:  ויה פרנג'יפאני 81
 מיקום:  פרארה
 מדינה:  איטליה 
 מייסדים:  ממשלת איטליה
 מבקרים בשנה:  6,396 (נכון ל־2020)
 נשיא:  Dario Disegni
 מנהל:  Amedeo Spagnoletto
 אוצר ראשי:  Sharon Reichel
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2017
 תאריך פתיחה רשמי:  2017 
 אדריכל:  סטודיו ארקו, בולוניה ו-SCAPE S.p.A רומה
 סגנון אדריכלי:  מודרני
 מידות
 שטח:  730 מ"ר (נכון ל־2018) 
 
 קואורדינטות:  44°50′08″N 11°36′48″E﻿ / ﻿44.835487°N 11.613415°E﻿ / 44.835487; 11.613415
 meis.museum
 he
 
המוזיאון הלאומי ליהדות איטליה והשואה (באיטלקית: Museo Nazionale dell’Ebraismo Italiano e della Shoah) הוא מוזיאון הממוקם באיטליה המוקדש להיסטוריה ולשואה של יהודי איטליה.
המוזיאון חבר בארגון המוזיאונים היהודיים באירופה (Association of European Jewish Museums (AEJM)).
המוזיאון נמצא ברחוב ויה פיאנגיפאני מס' 81 בפרארה, בסמוך לחומת העיר העתיקה במבנה ששימש כבית סוהר עירוני בין השנים 1912 – 1992.
הקמת המוזיאון ותקצובו

בחוק מס' 91 מ-17 באפריל 2003, הפרלמנט האיטלקי החליט על הקמת המוזיאון הלאומי ליהדות איטליה והשואה בפרארה, כעדות לנוכחות היהודית בת 2,000 השנה באיטליה. נקבע שהמוזיאון יציג את ההיסטוריה, המחשבה והתרבות של יהודי איטליה, עדויות על הנהגת חוקי הגזע ועל שואת יהודי איטליה, יקדם פעילויות חינוכיות ויארגן אירועים, מפגשים ארציים וכנסים בינלאומיים, תערוכות קבועות ומתחלפות, הקרנות סרטים והצגת מופעים בנושאי שלום ואחווה בין עמים, בין תרבויות ובין דתות שונות.
כמוכן, המוזיאון יקיים פעילויות מחקר ותיעוד מדעי, בשיתוף פעולה עם איגוד הקהילות היהודיות באיטליה (UCEI) ועם קרן המרכז לתיעוד יהודי עכשווי (CDEC) במילאנו.
נקבע שפעילות המוזיאון תהייה תחת פיקוח המשרד למורשת התרבות ופעילויות תרבותיות ותמומן מקרן מיוחדת שהוקמה על ידי המשרד.
בשנת 2003 הוקצה תקציב על סך 15 מיליון אירו עבור בניית מטה המוזיאון, כמו גם תקציב שנתי של מיליון יורו עבור העלויות השוטפות.
בניין המוזיאון

לאחר שהוחלט כי המוזיאון יוקם במבנה בית הסוהר הישן בפרארה, הוכרז על תחרות בינלאומית להסבת מתחם בית הסוהר למוזיאון.
הזוכים בתחרות היו סטודיו ארקו מבולוניה וחברת SCAPE S.p.A מרומה. במתחם בית הסוהר היו שלושה מבנים, מתוכם שניים - בניין משרדי בית הסוהר ובניין בית הסוהר לגברים - הוכרזו כמבנים לשימור.
הזוכים החליטו להרוס את המבנה השלישי ולבנות במקומו חמישה מבנים מבטון וזכוכית המייצגים את חמשת חומשי התורה כאשר על חזיתות המבנים יוצגו פסוקים מהתנ"ך.
השלב הראשון של הפרויקט, אשר כלל את הסבתם של שני הבניינים לשימור לשימוש כמשרדים וכאולמות תצוגה, הסתיים בשנת 2015.
בניין המוזיאון > גן השאלות

בנוסף לאולמות התצוגה הוקם במוזיאון גן בשם " גן השאלות" שמטרתו להכיר למבקרים בצורה של משחק את חוקי הכשרות ומסורות יהודיות אחרות.
בגן ניטעו צמחי תבלין וצמחי בשמים המשמשים להבדלה לאורך ארבעה מסלולים שכל אחד מהם קשור לסוג מזון אחר: ביצים, דגים, בשר וחלב. לאחר קריאת שלטי ההסבר המבקר מוצא את עצמו מול צומת בה עליו לבחור במסלול הנכון על ידי מתן תשובות לשאלות. בגן יש שבעה עצים המופיעים בתנ"ך, שלושה עצי זית וארבעה עצי רימון. מתוכנן לשתול גם עצי תאנה ותמר, גפנים, חיטה ושעורה להשלמת שבעת המינים.
פעילות המוזיאון

ב-13 בדצמבר 2017, בנוכחות נשיא הרפובליקה סרג'יו מטרלה, נפתחה במוזיאון התערוכה "יהודים, סיפור איטלקי. אלף השנים הראשונות" .
במוזיאון מוצגות שלוש תערוכות קבועות:
יהודים, סיפור איטלקי - אשר מספרת את חוויותיה של יהדות איטליה, ומתארת כיצד היא התגבשה והתפתחה בחצי האי מהתקופה הרומית ועד לתקופת הגטאות. התערוכה מלווה בהדרכת וידאו הניתנת על ידי היסטוריונים, ארכיולוגים וחוקרי יהדות. ההדרכה נפתחת במסע במדבר וממשיכה בחדרים המוקדשים לתקופות ההיסטוריות העיקריות, בהצגת חפצים ויצירות אמנות שהתקבלו בהשאלה ממוזיאונים איטלקיים, רפרודוקציות נאמנות למקור ותכני מולטימדיה.
1938: שלילת האנושיות, מחוקי הגזע האיטלקיים עד לאושוויץ - היא תערוכת מולטימדיה המציגה את השלכות חוקי הגזע - הדרה חברתית, רדיפה והשמדה - באמצעות תמונות, סרטים תקופתיים ומסמכים.
מופע מולטימדיה "בעיני יהודי איטליה" - אלפיים ומאתיים שנות היסטוריה ותרבות איטלקית, כפי שנראות מבעד לעיניים יהודיות, מוצגות בעשרים וארבע דקות. המיצב חוקר את תפקידן של הדעות קדומות, את מקור האפליה, את המחלוקות עם הכנסייה הקתולית, את התנועות הגדולות של העם היהודי, את משמעות הגטו, את השתתפותם של יהודי איטליה ברגעים מכריעים בחיי האומה האיטלקית והיבטים נוספים של הדו-קיום האיטלקי -יהודי.
הגן שלא קיים - במסגרת האירועים לציון 80 שנה להכרזה על חוקי הגזע באיטליה, הוצגה במוזיאון, בין התאריכים 3 באוקטובר 2018 – 10 בפברואר 2019, תערכה מעבודותיו של האומן הישראלי דני קרוון. התערוכה ששמה "הגן שלא קיים" (באיטלקית  Il giardino che non c'è) כמחווה לספרו של ג'ורג'ו בסאני "הגן של פינצי קונטיני", מנציחה את זכרם של יהודי איטליה שנשלחו למחנות הריכוז. לצד הדגם והחומרים השונים של המיצב שעיצב דני קרוון עבור קורסו ארקולה אי ד'אסטה (Corso Ercole I d'Este), המקום המזוהה עם הגן של פינצי קונטיני, התערוכה כללה את כתב היד המקורי של הספר "הגן של פינצי קונטיני" (באדיבות עיריית פרארה) ותמונות של כמה מהעבודות של דני קרוון המוצבות ברחבי העולם.
אוצרת התערוכה הייתה בתו של דני קרוון, נועה קרוון-כהן שהוציאה גם ספר על התערוכה והשתתפה בהכנת הסרט באותו שם שהופק על ידי אומן הווידאו Rä di Martino מבית הספר לקולנוע וָנְצ'יני.
במוזיון מוצגות תערוכות מתחלפות רבות נוספות. המוזיאון מקיים בחודשים ספטמבר ואוקטובר את חודש הספר העברי ומקרין סרטים יהודיים וישראליים.
מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
ראו גם

פרארה
יהדות איטליה
שואת יהודי איטליה
חוקי הגזע באיטליה
הערות שוליים

↑  Museum of Italian Judaism and the Shoah, AEJM, ‏2022-12-19 (באנגלית)
↑  Legge 17 aprile 2003 n. 91
↑  Storia & architettura, MEIS (באיטלקית)
↑  MuseoFerrara, Comune di Ferrara, Giardino delle Domande - MuseoFerrara, www.museoferrara.it (באיטלקית)
↑  Ebrei, una storia italiana. Mostra permanente, MEIS, ‏2021-04-20 (באיטלקית)
↑  1938, l’umanità negata, MEIS, ‏2021-04-20 (באיטלקית)
↑  Con gli occhi degli ebrei italiani, MEIS, ‏2021-04-17 (באיטלקית)
↑  “The Garden that doesn’t exist”. Dani Karavan exhibition - opening October 31st at MEIS, MEIS, ‏2018-10-12 (באנגלית)
↑  IL GIARDINO CHE NON C'È - MOSTRA DI DANI KARAVAN, www.informagiovani.fe.it
↑  Torino Film Festival (Doc/ Noi): Il giardino che non c'è di Rä di Martino - Close-up, ‏2021-12-05 (באיטלקית)
דגם המבנה החדש
גן השאלות במוזיאון
מוזיאון בית שטורמן

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  היסטוריה
 כתובת:  עין חרוד מאוחד
 מיקום:  עין חרוד מאוחד 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1941
 תאריך פתיחה רשמי:  1941 
 
 קואורדינטות:  32°33′35″N 35°23′42″E﻿ / ﻿32.559780555556°N 35.395011111111°E﻿ / 32.559780555556; 35.395011111111
 http://www.beit-shturman.co.il/he
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מוזיאון בית שטורמן(למפת עמק בית שאן רגילה) מוזיאון בית שטורמן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון בית שטורמן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוזיאון בית שטורמן
 
שלט ההסבר בכניסה לבית חיים שטורמן - עין חרוד
מוזיאון בית שטורמן, השוכן בקיבוץ עין חרוד מאוחד, נוסד בשנת 1941 על ידי חבר הקיבוץ שמואל סבוראי כמוזיאון אזורי לטבע ולידיעת הארץ. המוזיאון קרוי על-שם חיים שטורמן, חבר קיבוץ עין חרוד שנרצח בשנת 1938, והוא המוזיאון הראשון להתיישבות שהוקם בארץ ישראל. המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
היסטוריה של המוזיאון

חיים שטורמן היה מאנשי העלייה השנייה ומראשוני עין חרוד, איש השומר וחבר ההגנה. בשנת 1938, במסגרת תפקידו כאיש הביטחון של "הגוש" (יישובי עמק חרוד ועמק בית שאן), ובשליחות הקרן הקיימת לישראל, נסע שטורמן לעמק בית שאן יחד עם חבריו אהרון אטקין והווטרינר ד"ר דוד מוסינזון, לסימון מקומות להקמת נקודות התיישבות חדשות. בתום הסיור, בדרך לטירת צבי, עלה רכבם על מוקש ושלושתם נהרגו.
ב-1941, שלוש שנים לאחר נפילתו, נחנך בעין חרוד, ביוזמתו של חבר עין חרוד שמואל סבוראי, מכון ומוזיאון "לידיעת המולדת" - בית המציג את רוחה ודמותה של המולדת כפי שחיים שטורמן גילם באישיותו ובקורות חייו ואת הערכים שהיו חשובים לו: אהבת האדם, האדמה, הטבע, ההתיישבות והחקלאות. כראשון המוזיאונים להתיישבות בארץ, הבינו מקימי המוזיאון כי לעשייתם תהיה חשיבות להבנת ולהכרת חזון ההתיישבות בארץ ישראל בעתיד. הוא היה סמן דרך לאתרים ולמקומות רבים ברחבי הארץ, לשימור המורשת בהיבטיה השונים, הפיזיים והרוחניים, מעשה האדם בכל התקופות והשפעתו על סביבתו הטבעית ועל השתנותה.
בנאומו בחנוכת בית שטורמן, אמר שמואל סבוראי: ”אנו באים להציב יד לחיים שטורמן אשר תהלום את רוחו ואת שיעור קומתו עומדים אנו להקים מוסד בו תהיה צרורה רוחה ודמותה של המולדת”.
ראשיתו של בית שטורמן כמוזיאון ומכון לידיעת הארץ בבניין בן שתי קומות. מאוחר יותר הוא הפך למוזיאון לתולדות האזור, העשיר במיוחד בשרידים היסטוריים. מבחינה גאוגרפית, עמק חרוד הוא השלוחה המזרחית של עמק יזרעאל, ועוברת בו דרך הים הקדומה. ההיסטוריה שלו מחברת בין סיפורי המקרא על התנחלות השבטים וראשית תקופת המלוכה, כולל מלחמות דבורה וברק, גדעון השופט, מות שאול בהר הגלבוע ועוד - לבין סיפור ההתיישבות הציונית בעמק במאה ה-20. בין קרב עין ג'אלות, אחד הקרבות המכריעים בתולדות ארץ ישראל, שנערך בקרבת מעיין חרוד במאה ה-13, לבין ההתיישבות הציונית בעת החדשה, במסגרתה היה העמק ערש ההתיישבות החקלאית השיתופית, ומילא תפקיד מפתח בהקמת התנועות הקיבוציות ובהתפתחות גופי ההגנה והביטחון של היישוב היהודי בתקופה שקדמה להקמת מדינת ישראל, החל מימי השומר.
המוזיאון מציע מגוון תוכניות, פעילויות וסיורים, החל מיום סיור הכולל תצפית על עמק יזרעאל המזרחי כיחידת נוף והיסטוריה, ביקור בתצוגות המוזיאון, ועד פעילויות קצרות יותר הנערכות בשטח המוזיאון, והמותאמות לגילים שונים ולאופי הקבוצה. התכנים מתמקדים בנושאי נוף טבע וסביבה, מורשת ודמויות מופת, התיישבות והיסטוריה, וכוללות תערוכות המתחלפות מעת לעת, הקשורות בתכנים ובמטרות המוזיאון.