stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רב נחמן
פסקיו במשפט העברי > אומדנא וסימנים

רב נחמן פסק כי ניתן לסמוך לצרף אומדנא לסימנים, אפילו כדי להוציא חפץ מחזקתו. אדם הפקיד כוס של כסף אצל ידיד בשם "חסא", ולאחר שחסא נפטר לא ידעו בניו שהגביע אינה של אביהם, מכיוון שאביהם לא אמר להם לפני מותו שהגביע אינה שלו. המפקיד תבע את היתומים לדין תורה לפני רב נחמן, בטענה שגביע שלו ואף יש לו סימן עליה. רב נחמן קבע כי התובע צודק, מכיוון שמכיר הוא את "חסא" המת, ולא היה אדם אמיד, ובנוסף, המפקיד נותן סימנים שהיא שלו ועל כן הגביע שלו בוודאות. חכמי התוספות מסבירים שמדובר בצירוף שתי סברות: בידינו אומדנא שהגביע אינה של המת, שהרי לא מסתבר שלאדם עני כמותו היה גביע כסף ברשותו, ולמרות שסברא זו איננה חזקה דיה כדי להוציא ממון מחזקתו, ניתן לצרף את העובדה כי לתובע יש סימנים שהיא שלו, למרות שהסימנים לבד אינם מספיקים כדי להוציא את הגביע מחזקתו, כי לולי חסא היה עני, ניתן היה לומר: שמא קנה אותו מהתובע לפני מותו, ואין בסימנים שהתובע אומר - כל ראיה. הרשב"א מבעלי התוספות חולק על דעתם, ומסביר שבאומדנא הראשונה - שהמת היה עני - די להוציא את הגביע מחזקתו, אלא שייתכן שהגביע היה של אדם אחר ולא של הנתבע, והתובע הוא רמאי שידע על ההפקדה, ולשאלה זו יש בידינו את הסימנים הקובעים כי אכן הגביע שלו.
פסקיו במשפט העברי > אדם חשוב

רב נחמן סבר שאדם חשוב ותלמיד חכם צריך להחמיר על עצמו גם בדברים המותרים לשאר העם. מעשה באשה שמכרה את כתובתה במחיר זול (הסיכויים שתקבל את כתובתה הם רק אם בעלה יגרשה או ימות לפניה ולפיכך הלוקח המניח את כספו על קרן הצבי משלם מחיר סמלי בלבד), ולאחר תקופה - גרשה בעלה, ומתה, ומת גם בעלה אחריה. בא הקונה לתבוע מהבת היתומה את דמי הכתובה שחייב אביה המת לאמה. כאשר באו הצדדים לפני בית הדין, אמר רב נחמן לעצמו בקול רם: האם אין מי שייעץ ליתומה, שיורשת את האם, למחול את הכתובה לאביה (מכוחה המשפטי כיורשת האב), וכמו שנפסק ש"המוכר שטר חוב לחבירו וחזר ומחלו - מחול", כך שתפטר מלשלם את דמי הכתובה? היתומה שהייתה במקום שמעה את העצה, וכך עשתה. לאחר מכן רב נחמן התחרט ואמר על עצמו: נעשיתי כעורך דין... בתלמוד מוסבר כי רב נחמן התחרט מכיוון שסבר שאין לאדם חשוב לנהוג במנהג כזה שעלול לגרום לאנשים אחרים לטעות, שכן למרות שרב נחמן עצמו פעל כיאות, כי למרות שמוסרית והלכתית לקרובי התובע או הנתבע לסייע לו לנצח בדין ואין הוא נחשב כמתערב בריב לא לו כי "מבשרך לא תתעלם", אסור לאדם אחר לעשות זאת, וכאשר אדם חשוב כרב נחמן עושה דבר כזה עלולים אנשים אחרים ללמוד ממעשיו גם באופן האסור.
פסקיו במשפט העברי > עביד איניש דינא לנפשיה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אחד מחידושיו הוא הדין כי עביד איניש דינא לנפשיה (ארמית: עושה אדם דין לעצמו). על פי דין זה, יכול ליטול את החוק לידיו. דין זה מתחלקת לשני יישומים מרכזיים: "במקום דאיכא פסידא" – כשיש הפסד מיידי, ו"במקום דליכא פסידא" – כשאין הפסד מיידי וניתן להמתין להכרעת-דין. התלמוד קובע כי במקום שיש הפסד, קיימת הסכמה כי מותר לאדם לעשות דין לעצמו; לדוגמה, אדם שמילא את חצר חברו בכדים, רשאי חברו לשבור אותם כדי לצאת ולהיכנס לחצרו שלו. לעומת זאת במקרה בו אין הפסד מיידי, נחלקו רב יהודה ורב נחמן: לשיטתו של רב נחמן, אף במקרה בו אין הפסד מיידי – אדם עושה דין לעצמו. הרמב"ם פוסק להלכה כשיטתו של רב נחמן, וכותב: ”יש לאדם לעשות דין לעצמו אם יש בידו כח, הואיל וכדת וכהלכה הוא עושה - אינו חייב לטרוח ולבוא לבית דין, אף על פי שלא היה שם הפסד בנכסיו אילו נתאחר ובא לבית דין, לפיכך אם קבל עליו בעל דינו והביאו לבית דין ודרשו ומצאו שעשה כהלכה ודין אמת דן לעצמו – אין סותרין את דינו”. משמע מדבריו של הרמב"ם כי עשיית דין עצמאית היא מעשה רצוי, היות שכתב יש לאדם לעשות דין לעצמו.
בנקודה זו חלוק רב נחמן על רב יהודה הסובר שאסור לאדם לעשות דין לעצמו, אלא אם כן מדובר בנזק בלתי הפיך. הרב משה פיינשטיין בספרו "דברות משה" על מסכת בבא-קמא, מסביר כי כדי להסביר את כוח בית הדין לשפוט בין איש ורעהו, ניתן להציג מספר אפשרויות: 1. ההבדל בין היחס לפוגע להיחס לנפגע: מבחינת הנפגע - קיימת הבחינה המוסרית - שלפיה על בית המשפט להציל עשוק מיד עושקו, ומבחינת הפוגע קיים המודל החוקי לפיו עלינו למנוע מאדם לעבור עבירה כדי שלא יעבור על החוק, גם אם מבחינת הנפגע הנזק ניתן לתיקון. 2. גם מבחינת בית הדין קיימות שתי גישות: הגישה לבית הדין כמוסד פורמלי שסמכותו היא כמוסד הממונה על הציבור, וסמכותו של בית הדין מכוח החוק, במקרה זה - חוקי התורה המעניקים לכל אדם לפעול כדי ליישם את ההלכה. הן רב נחמן והן רב יהודה שוללים את הגישה לפיו הסמכות נתונה רק לבית הדין כמוסד ציבורי, וסוברים כי לכל אדם יש הסמכות לעשות זאת, אם כי לפי רב יהודה יש להותיר את העבודה לבית הדין במקום שאין הפסד, אך רב נחמן חלוק עליו מכיוון שהוא סבור שקיים גם המודל החוקי שלפיו יש להפריש את האדם מעבירה גם אם אין הפסד בדבר ולכן הוא מתיר לנידון לעשות דין לעצמו אם על ידי זה הוא ימנע את הפוגע מלעבור על חוקי המשפט העברי. גישה זו סותרת את גישתו של המשפט הכללי לפי ד"ר אלבק, לפיה סמכותו היא מכח בעלי הדינים עצמם. לפי המשפט העברי כח בית הדין הוא מהתורה בלבד.
כמו כן דן רב נחמן בענייני חזקה, נזקי שכנים, גוד או איגוד, חזקת קרקעות, מחאה נגד חזקת קרקעות, דיני כשרות קרוב לעדות, ודיני כשרות רשע לעדות, תביעת יתום לדין תורה על חובות אביו, נאמנות מיגו, ועוד.
תלמידיו

על תלמידיו נמנו רב הונא בר חייא, רב יוסף, רבה, אביי, רבא. רב הונא בר חייא ישב בשורה הראשונה ונחשב לאחד מגדולי תלמידיו, ואילו רב יוסף ישב מאחוריו. כן נמנו על תלמידיו האחים מר עוקבא בר חמא ורמי בר חמא. על תלמידיו נמנה גם רבי זירא, שמוסר כמה מפסקיו, ואף דן עמו בהלכה.
למרות שכאמור רבא היה תלמידו של רב נחמן, הוא לא היסס לדון עמו ארוכות על פסקיו בבית הדין. אחד מהדיונים המתועדים בתלמוד הוא דיון אודות עדים הסותרים זה את זה וזילותא דבי דינא. רב נחמן פסק והכריע שאלה זאת במקרה שנדון בפניו, כאשר שני אנשים טענו לפני בית הדין לבעלות על קרקע. העדים של הצד הראשון טענו שהקרקע הייתה שייכת לאבותיו של הצד הראשון ושהוא מוחזק בה ואכל את פירותיה במשך שלוש השנים האחרונות. לעומת זאת, טענו העדים של הצד השני כי הצד השני היה בעל הקרקע ואכל את פירותיה בשלוש השנים האחרונות. עם זאת, הם לא סתרו את טענת העדים הראשונים שהעידו כי הקרקע הייתה בעבר בבעלות אבותיו של הצד הראשון.
רב נחמן, שהיה ראש בית הדין, פסק לטובת הצד הראשון ומסר לו את הקרקע כיוון שהביא עדים שהקרקע הייתה בבעלות אבותיו ועל כך לא התגלתה סתירה בין שני זוגות העדים. כנגדו טען רבא, אשר ישב גם הוא באותו בית דין, כי מכיוון שהעדים סותרים אלו את אלו, אחד משני הזוגות מעיד שקר ויש לפסול את כל העדויות מחמת הספק. ההלכה הוכרעה על פי פסיקתו של רב נחמן והקרקע ניתנה לצד הראשון.
לאחר ביצוע פסק הדין, חזר הצד השני והביא גם הוא עדים שהקרקע הייתה בבעלות אבותיו. כעת, לכל צד היו עדים שהקרקע הייתה בעבר בבעלות אבותיו וכן שהוא מוחזק בה. מחלוקת התגלתה בין רב נחמן לבין רבא האם על בית הדין לחזור בו בעקבות העדויות החדשות. פסק רב נחמן כי יש לבטל את פסק הדין הקודם. רב נחמן הסתמך על דברי תנאים הסוברים שאין חשש לזילות בית הדין במקרים אלו. לעומת זאת טען רבא כי מאחר שלא ידוע למי באמת שייכת הקרקע, אין לבטל את הפסיקה הקודמת על מנת שלא לפגוע בכבוד בין הדין. רבא הביא ראיה לדבריו מברייתא שבה פסק רבי מנחם בר יוסי שחוששים לזילות בית הדין גם במקרים חמורים של חשש איסור עריות במקרה ספק של תרי ותרי.
פטירתו

כאשר הגיע זמנו להפטר מהעולם, עמד לפניו רבא תלמידו המובהק, וראה שהיה רב נחמן גוסס וקרבה שעתו למות. אמר רב נחמן לרבא: התפלל עלי, שמלאך המוות לא יצער אותי בשעת הפטירה. שאל אותו רבא: וכי כבודו אינו אדם חשוב דיו שתתקבל תפילתו? השיב לו רב נחמן: מכיוון שבאה שעתו של אדם להפטר ונמסר ביד מלאך המוות, אינו חשוב באותה שעה כדי שתתקבל תפילתו. רבא ביקש מרב נחמן, שיבוא אליו לאחר פטירתו ויאמר לו כיצד עבר עליו תהליך הפטירה. ואכן, לאחר פטירתו נגלה רב נחמן לרבא. שאל אותו רבא: כיצד עבר עליך תהליך הפטירה, האם חשת בייסורים כל שהן? השיב לו רב נחמן: לא חשתי כל כאב, שכן מיתתי הייתה קלה כקלות הוצאת שערה שחורה מכוס חלב, ולמרות זאת, לוּ יאמר לי הקדוש ברוך הוא שאחזור לחיות שוב ואחר כך אמות - לא אסכים, כי גדולה אימתו של מלאך המוות.
אמרותיו

משה תקן לישראל ברכת הזן, בשעה שירד להם מן; יהושע תקן להם ברכת הארץ, כיון שנכנסו לארץ; דוד ושלמה תקנו בונה ירושלים: דוד תקן "על ישראל עמך ועל ירושלים עירך"; ושלמה תקן "על הבית הגדול והקדוש". הטוב והמיטיב ביבנה תקנוה - כנגד הרוגי ביתר. דאמר רב מתנה, אותו היום שניתנו הרוגי ביתר לקבורה, תקנו ביבנה הטוב והמטיב.
לקריאה נוספת

הרב יצחק אייזיק הלוי, "דורות הראשונים" חלק ה', פרק 44 - "המתיבתא הכוללת בסורא", פרנקפורט תרס"א 1901 (עמ' 411-417).
אייזיק הירש וייס, דור דור ודורשיו, חלק שלישי, פרק ארבעה עשר - "רבה בר אבהו, ר"ג, רב נחמן, רב הונא, רב יהודה", תרמ"ד 1883. (עמ' 156-167)
הרב יחיאל היילפרין, סדר הדורות, ז'יטומיר תרכ"ז 1867. (עמ' 235-238)
קרום רירי

.
| --- | --- |
 שיוך:  hollow organ 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (1110) 
 מזהים
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A05.4.01.015 
 קוד MeSH:  A10.615.550 
 מזהה MeSH:  D009092 
 
קרום רירי (או רקמה רירית, ובקיצור: רירית; בלטינית: Tunica mucosa ובקיצור Mucosa, מוקוזה) הוא רקמה דקה וורודה המצפה חללים ומשטחים באיברים שונים בגופם של היונקים, דוגמת איברי מערכות העיכול, הנשימה, הרבייה והשתן. הקרום הרירי מפריש ריר.
הרכב, תפקיד ותפקוד

הרירית עשירה בכלי דם ומורכבת משכבה חיצונית של תאי אפיתל, בתוכה נמצאות בלוטות הריר, ושכבה פנימית המכילה שכבות של רקמת חיבור ושרירים. הרירית מצפה את שטח הפנים הפנימי של איברים שונים בגוף. כמו כן היא המשכה של רקמת עור הגוף באזור שסביב פתחים אל החוץ כמו עיניים, נחיריים, עפעפיים, שפתיים, פנים שטחי הפה והאף, פנים האזניים, פתחי איברי המין ופי הטבעת. הרירית מגנה על הגוף מנזקיהם של מבנים אנטיגניים דוגמת מיקרואורגניזמים פתוגניים, שחודרים לגוף דרך אזור שיש בו רירית, הרירית מזהה אותם ומנתבת אותם אל מחוץ לגוף. בכך, הרירית מהווה גורם מרכזי במערכת החיסון, ונחקרו דרכים לשיפור מערכת ההגנה שבתוך הרירית באמצעות חיידקים פרוביוטיים.
הרירית מצפה את העין, העפעפיים, חלל הפה, חללי וגתות האף, דרכי הנשימה (ריאות), מערכת העיכול, מערכת הרבייה (נרתיק, רחם ופין) ודרכי מערכת השתן (שלפוחית השתן).
עם הריריות השונות נמנות:
רירית הפה
רירית האף
רירית הוושט
רירית הסימפונות
רירית המעי
רירית הקיבה
רירית הרחם
רירית הפין
מחלות

כאשר חום הגוף עולה, הרקמה הרירית מתחילה בהפרשת יתר של ריר, המתבטאת בהפרשה של ליחה עודפת, שגלויה בעיקר בדרכי הנשימה. התרחבות כלי הדם המזינים את הרקמה הרירית, מתרחשת בגלל חום הגוף המרוכז באופן טבעי בחלק העליון של הגוף. התרחבות זו מגבירה זרימת נוזלים מכלי הדם אל הרירית, והם הופכים, בעזרת החום הרב, לליחה סמיכה וצמיגה המצטברת בחלק העליון של מערכת הנשימה (פה, אף ו-וושט) וגורמת לחסימות. חלק גדול ממחלות הילדים הנפוצות בעידן המודרני דוגמת דלקות אוזניים ובעיות נשימה, מאופיין בהפרשת יתר של הרירית. באוזן, נחסמת על ידי הליחה צינורית המובילה מהאוזן התיכונה אל הפה והאוזן התיכונה הופכת לחלל אטום שבו מתפתחים חיידקים ונגיפים. במערכת הנשימה, התנפחות הרירית גורמת להיצרות דרכי הנשימה, וכן, הליחה המצטברת בריריות דרכי הנשימה גורמת להתפתחות דלקות.
מחלות בקרום ריריר יכולים לגרום לתסמונת איבוד חלבונים אנטרופטי.
הערות שוליים

1 2 3 4  קרום רירי (רירית, מוקוזה), באתר "אינפומד"
1 2  הדוקטורים רחל מינץ, סמדר רייספלד ויעל קשתן, רירית, באתר המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  על פי מרכזיותו של ה- LIV בטיפול בילדים, נספחון 2, באתר "ellacenter"; ראו גם בערך רירית האף.
↑  כל הפסקה על פי מרכזיותו של ה- LIV בטיפול בילדים, נספחון 2, באתר "ellacenter"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550853405171  BnF: cb11958950v (data)  GND: 4179718-8  LCCN: sh85088237  NKC: ph254780  TA98: A05.4.01.015 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
חדר מתוקן

תלמידי ומורי החדר המתוקן בטרקאי, ליטא 1911/1912. בין התלמידים ישראל קלויזנר, רביעי משמאל
חדר מתוקן היה חדר (תלמוד תורה) שנוסד במזרח אירופה על ידי התנועה הציונית.
רקע

פעילות החינוך בתלמודי התורה המסורתיים החלה בתקופה בה ברוב העולם לא הייתה מערכת חינוך, והם התמקדו בהקניית כישורי קריאה בלשון הקודש ובלימוד פרשת השבוע עם פירושים. תהליך הלמידה בהם המשיך במתכונת המסורתית גם כשחלו התפתחויות בנושא החינוך. בחדרים המסורתיים לא למדו את השפה העברית, "לשון הקודש", והשתמשו בה אך ורק לתפילות ובקריאת התורה בעוד ששפת התקשורת היומיומית של הילדים כמו גם שפת הלימוד הייתה יידיש השגורה בפי היהודים האשכנזים במזרח אירופה. כיוון שכך, והיות שרק תלמידי חכמים הבינו את לשון הקודש ברמה טובה, היה צורך בתרגום של הפסוקים ליידיש. תרגומים אלו כונו "עברי-טייטש" והמלמדים היו משננים אותם עם התלמידים. על השיטה הזו נמתחה ביקורת כיוון שחלק גדול מהתרגומים הללו היו כתובים ביידיש עתיקה שגם המלמדים לא הבינו. בנוסף, בתלמודי התורה המסורתיים לא לימדו כתיבה ודקדוק ולא לימדו מקצועות נוספים שנלמדו בבתי הספר הממשלתיים, כמו אלגברה והיסטוריה. על רקע זה חשו יהודים רבים באירופה ששיטת ההוראה מיושנת בהשוואה לשיטות ההוראה הממשלתיות ולא תואמת את הקדמה ואת רוח התקופה.
היסטוריה

החדר המתוקן נוסד בסוף המאה ה-19. קדמו לו בתי הספר שהקימה תנועת ההשכלה, בעיקר על ידי חברת מרבי השכלה – שראתה את דרכי הלימוד בחדר המסורתי כפרימיטיביות, ובנוסף ביקשה ללמד מקצועות אחרים כמו מתמטיקה ודקדוק.
בעקבות התפשטות הציונות ברוסיה ותנועת חיבת ציון, התעוררו פעילים ציוניים רבים להקים בתי ספר שיתנו חינוך ציוני. הקמת בתי ספר רשמיים דרשה רישיונות רבים מטעם הממשלה, שלא ראתה בעין יפה את ההתעוררות הלאומית. לעומת זאת, מוסד ה"חדר" היה נתון תחת פיקוח מינימלי ביותר. לכן הוקמו בתי הספר הציוניים כ"חדרים".
בכמה ארצות במזרח אירופה סגרו הממשלות את החדרים, על מנת שהילדים היהודים ילמדו בבתי ספר רגילים ויסתגלו לחיי המדינה. רבים מהיהודים המסורתיים התנגדו לשינויים הללו, ובשנת 1899 החלו להקים מוסדות בשם "חינוך מתוקן"; עד שנת 1903 הוקמו בסך הכול 934 חדרים מתוקנים. בחדר המתוקן למדו מקצועות נוספים, ובעיקר את השפה העברית.
השינויים שהונהגו בתוכן הלימוד

בחדר המתוקן היו מספר שינויים בצורת הלימוד::
בלימוד חומש – בתחילה לא השתנה הרבה, אך עם הזמן החלו להשתמש בספרי קיצורים של החומש
נוספו לימודי היסטוריה של עם ישראל
השינויים שהונהגו בתוכן הלימוד > שינויים בדרך הלימוד

שפת הלימוד עברה מיידיש לעברית בעברית
בכמה מהחדרים המתוקנים למדו בנות
ההתנגדות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מרבית היהודים האורתודוקסים, שהתנגדו לתנועת ההשכלה ולציונות, התנגדו גם לחדר המתוקן, וזאת מכמה טעמים:
חשש שלימודי החול יביאו עמם רוח חילון ועזיבת הדת בקרב התלמידים, מאחר שהמורים לא היו שומרי תורה ומצוות.
חשש שכוונתם הנסתרת של מייסדי החדר היא להביא בכוונת מכוון לעזיבת הדת.
מתנגדי החדר המתוקן נהגו לבטא את חששם ממנו בכנותם אותו "חדר מסוכן", שכן בהגייה האשכנזית ת' רפה נהגית כ-ס', כך שמתקיימת זהות פונולוגית בין "מתוקן" ובין "מסוכן".
ממייסדי ומחנכי "חדרים מתוקנים"

אביגדור גרין (אביו של דוד בן-גוריון)
לוין קיפניס - הקים חדר מתוקן באושומיר שבאוקראינה.
שלמה הלל'ס - לא ייסד חדר מתוקן, אך לימד בחדר מתוקן עוד לפני שהוסמך כמורה.
א"ד גורדון
יצחק יעקבי - היה שותף למהפכת החדר המתוקן בעיר ניקולייב שבדרום האימפריה הרוסית, ולאחר-מכן ייסד תלמוד תורה עברית בעברית (ת"ת עב"ע) בלונדון יחד עם ר' גולדבלום.
הלוי (גילביץ) אברהם- לימד בחדר מתוקן ברוסיה. היה חבר באגודה שנקראה "חובבי שפת עבר" ניהל גימנסיה עברית לבנות.
הערות שוליים

↑  ביידיש קיימת המילה טייטש, שפירושה היה גרמנית, או הלשון המדוברת (מכאן המילה היידית "פאַרטייטשן" שפירושה לתרגם). ביידיש מודרנית קורים לגרמנית "דייטש"
↑  "החדר המתוקן" ברוסיה כבסיס למערכת החינוך הציונית בספרייה הווירטואלית של מט"ח.
↑  א"מ ליפשיץ, החדר, באתר "דעת"
↑  רחוב גורדון אהרון דוד, באתר פתח תקווה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011253439405171
קריית יערים

ערך זה עוסק במועצה מקומית בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
קִרְיַת יְעָרִים, המוכרת גם בשם טֶלְז-סְטוֹן, היא מועצה מקומית בפרוזדור ירושלים, המאופיינת באוכלוסייה דתית-חרדית. היא נמצאת מערבית לאבו גוש ומזרחית לנווה אילן.
מקור השם

היישוב קריית יערים נקרא על-שם העיר המקראית בשם זה, המוזכרת בתנ"ך. זו הייתה אחת מארבע ערי הגבעונים שכרתו ברית עם בני ישראל ואליה הובא ארון הברית לאחר שהוחזר משבי הפלשתים. בפי הערבים נקרא המקום "דיר אל אזהאר", אולי על שם אלעזר בן אבינדב שלביתו הובא ארון הברית.[דרוש מקור][מפני ש...] סבורים כי בתל הנמצא בקרבת מקום נמצאים שרידי אותה עיר. היישוב הוקם על ידי הרב אליעזר סורוצקין שהיה חתנו של ראש הישיבה הרב אליהו מאיר בלוך ואחרי מלחמת העולם השנייה לקח על עצמו את הקמתה של הקריה כפרויקט חיים.[דרוש מקור]
היסטוריה

בשנת 1933, היה איש העסקים היהודי מנשה אלישר מעורב ברכישת 600 דונם קרקע באזור אבו גוש, יחד עם סגן הקונסול הגרמני בירושלים ואיש הנדל"ן ג'וזף פסקל אלבינה, לאחר חמש שנות מאבקים משפטיים מול הבעלים הערביים של הקרקעות, נרשמה הקרקע על שמו של אלישר ו"חברת קריית יערים בע"מ". במטרה להקים במקום עיר גנים שתתוכנן על ידי האדריכל ריכרד קאופמן. התוכנית לא יצאה לפועל עקב המרד הערבי הגדול. ניסיונות לקדם את התוכנית לאחר מלחמת העולם השנייה לא צלחו, בגלל מחסור במים.
בתחילת שנות ה-60 נקנה השטח על ידי הרב אליעזר סורוצקין. את הכסף לקניית הקרקע תרם הנדבן היהודי ארווינג סטון. הרב אליעזר סורוצקין יזם והקים את הקריה על פי חזונו להעתיק אליה את ישיבת טלז מקליבלנד.
בשנת 1975 הוקמה במקום שכונת מגורים דתית בשם "קריית טלז-סטון", טלז - על שם עיר בליטא בשם זה שנתפרסמה ביהדות בזכות "ישיבת טלז" שהייתה בה, סטון - על שם הנדבן. מלכתחילה יועד המקום להיות משכנה של ישיבת טלז שהייתה אמורה לעבור אליו מקליבלנד, וסביבה מגורים לתלמידים ולצוות. הישיבה הייתה אמורה להכיל 500 תלמידים. במהלך הקמת הקמפוס הגדול (שכלל בית מדרש גדול, מבני פנימיות, גן ובריכת שחיה) התגלעו מחלוקות בין הגורמים המעורבים והופיעו קשיים במימון הפרויקט. בעקבות זאת לא הושלמה בניית בית המדרש והשלד הגדול שלו ניצב במרכז היישוב. עד לאמצע העשור השני של המאה ה-21, פעלה בעזרת הנשים ישיבת נווה ציון (אנ'). מאותה עת, נמצאת בבית המדרש המרכזי ישיבת באר יצחק.
בשנת 1989 הוקם ביישוב בית החלמה ליולדות המיועד ליולדות מהמגזר החרדי.
קריית יערים הוכרזה כמועצה מקומית בנובמבר 1992, וב-7 בינואר 1993 מונו חברי המועצה הראשונים, בהם דוד יפרח, שבאותו מעמד נבחר לכהן כראש המועצה הראשון.

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף אוקטובר 2024 (אומדן), מתגוררים בקריית יערים 7,630 תושבים (מקום 206 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).  אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 28.0%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 8,454 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
ב-17 במרץ 2020, עקב שיעורי הדבקה גבוהים בנגיף הקורונה ביישוב, פורסם כי נשקלה הטלת סגר עליו. בעקבות ההחמרה, המועצה המקומית לקחה אחריות על הסגר ואכפה אותו עצמאית.
ראשי מועצה

דוד יפרח: 7 בינואר 1993–1996
אברהם רוזנטל: 20 באוגוסט 1996–2018
יצחק רביץ: 20 בנובמבר 2018 – מכהן
ראו גם

ישיבת מאורות התורה
כפר הנוער קריית יערים
בית הכנסת מאור חכמי המערב
שלמה פפנהיים
ישיבת באר יצחק
לקריאה נוספת

כל מקום ואתר: הוצאת משרד הביטחון, 1995
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  לטבלת הדירוג המלא.
↑  מאזן מפוני מלחמת חרבות ברזל: מספר מפונים שנקלטו במועצה המקומית פחות מספר מפונים שפונו ממנה, מבוטא באלפי תושבים. מתוך אתר למ"ס, המתבסס על מערכת "יחד" (של מערך הדיגיטל הלאומי) נכון ל-סוף אוקטובר 2024 (אומדן).
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  ספר שמואל א', פרק ז', פסוק א'
↑  משה חננאל, הירושלמים, עמוד 50
↑  ישוב עברי ראשון בדרך ירושלים, הַבֹּקֶר, 23 במאי 1946
↑  חוסר מים מעכב בנין קרית יערים, דבר, 23 במאי 1946
↑  אף על פי שנהרג סמוך למקום, והאנדרטה לזכרו נמצאת במרכז היישוב, אין כל קשר בין שמו של מרכוס (סטון) לכינויו הנפוץ של היישוב (קריית טלז-סטון)
↑  צו המועצות המקומיות (ב) (תיקון התוספת הראשונה, קרית־יערים), התשנ"ג–1992, קובץ התקנות 5486, עמ' 177–178, כ' בכסלו התשנ"ג, 15 בנובמבר 1992
↑  ילקוט הפרסומים, מאי 1993, עמ' 2
↑  פרופיל קריית יערים באתר הלמ"ס
↑  "רבע מהתושבים שלנו בבידוד, היה פה אירוע מתגלגל אבל הכל בשליטה", באתר מעריב אונליין, 17 במרץ 2020
↑  דני זקן, ‏מ"ווהאן הישראלית" לאפס נדבקים: כך ניצחה קריית יערים את הקורונה, באתר גלובס, 30 במרץ 2020
↑  אבי עמית, "העסק בשליטה": כך הצליחה קריית יערים החרדית לבלום את הקורונה, באתר חדשות 13, 4 באפריל 2020
| דגל ישראל מחוז ירושלים |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת ירושלים חופפת את שטח המחוז | מפת מחוז ירושלים |
| ערים | בית שמש • ירושלים | מפת מחוז ירושלים |
| מועצות מקומיות | אבו גוש • מבשרת ציון • צור הדסה • קריית יערים • (רמת רחל) | מפת מחוז ירושלים |
| מועצות אזוריות | (אבן העזר • גיזו • האלה • הרי יהודה) • מטה יהודה | מפת מחוז ירושלים |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467984505171  VIAF: 316601591   WorldCat (עם VIAF): 316601591 
בניין ישיבת טלז סטון הנטוש, 3/07
אנדרטה לזכרו של האלוף דוד מרכוס (מיקי סטון) בקריית יערים (טלז-סטון)
תל קריית יערים, בראש התל נראים המנזר והכנסייה של גבירתנו של ארון הברית. סביב לתל, בתי אבו גוש והישוב קריית יערים. מרחוק גבעת יערים ומאחוריה הר הטייסים ורמת רזיאל.
אל-ע'זאלי

.
| --- | --- |

 לידה:  1058 טוס, איראן 
 פטירה:  19 בדצמבר 1111 (בגיל 53 בערך) טוס, איראן 
 מקום קבורה:  משהד 
 השקפה דתית:  אסלאם, סופיות, אסלאם סוני, אשעריה 
 מוסדות:  הניזאמיה של בגדאד 
 תחומי עניין:  פילוסופיה אסלאמית, כלאם, סופיות, תאולוגיה, מוסר אסלאמי 
 עיסוק:  journal editor, פקיה, פילוסוף, עיתונאי, משורר, mutakallim, אוטוביוגרף, Sufi 
 מדינה:  האימפריה הסלג'וקית 
 יצירות ידועות:  האלכימיה של האושר, The Moderation in Belief, אחיא עלום א-דין, הפלת הפילוסופיה, On Legal theory of Muslim Jurisprudence 
 
אבו חאמד מוחמד בן מוחמד אל-ע'זאלי (בערבית: أبو حامد محمد بن محمد الغزالي;‏ 1058–1111) היה פילוסוף ומתקן דת מוסלמי, מחשובי התאולוגים המוסלמים. במשך השנים הפך אל-ע'זאלי לפוסק הלכתי חשוב מטעם האורתודוקסיה הסונית. נודע בהשפעתו על התאולוגיה המוסלמית ועל הגישור בין התפיסות והתנועות המיסטיות באסלאם לתפיסות ההלכתיות. נולד בעיר טוס (אנ') שבחבל ח'וראסאן שבמזרח פרס, בקרבת העיר משהד.
רקע היסטורי

אבו חאמד אל-ע'זאלי חי ופעל בתקופה סוערת בדברי ימי העולם המוסלמי. הימים היו ימי שלטון בית עבאס ששלט ברוב שטחה של האימפריה האסלאמית. עם זאת, הופיעו כבר סימני התפוררות ודעיכה בעוצמתה של הח'ליפות העבאסית הגדולה. בקצוות האימפריה החלו להופיע שלטונות עצמאיים שפרקו מעליהם למעשה, את מרותם של ח'ליפי בית עבאס. כוח השלטון עבר לידי גורמים זרים. במקביל, הפלג האסמאעילי שפרש מהשיעה השנים עשרית, החל לצבור במאה העשירית כוח ועוצמה. תנועה זו האמינה באסמעיל אבן ג'עפר כאימאם הלגיטימי, בניגוד לדעתם של השיעים מהזרם המרכזי. הם פיתחו תפיסה תאולוגית מיסטית הרואה באימאם שלהם את התגלמות האל עלי אדמות. הח'ליפים הפאטימים, שהשתייכו לאסמעיליה, הצליחו לתפוס את השלטון באזורים נרחבים בצפון אפריקה ובמצרים, עד נפילתם בידי צלאח א-דין בשנת 1171. השלטון הפאטימי הוא אחת הסיבות לכך שהמאה העשירית מכונה גם "המאה השיעית".
סכסוך נוסף בדבר זהותו של האימאם הביא לפילוגה של תנועת ה"חשישיון" מתוך האסמעיליה. החשישיון, שהיו כת שהשתמשה באלימות רבה כדי לקדם את מטרותיה, מיקמו את מרכז פעילותם במבצר אַלַמוּת שבצפון פרס.
היחלשות השלטון המרכזי באימפריה העבאסית הביאה את הסלג'וקים מאזור טורקמניסטן של היום לפלוש אל האימפריה. במאה האחת עשרה תפסו הסלג'וקים את השלטון על האימפריה העבאסית. הסולטאנים הסלג'וקים הביאו לפריחה מחודשת של התרבות המוסלמית הסונית, בייחוד תחת שלטונו של הסולטאן מֵלִכּשאה (1072–1092) והווזיר ניזאם אל-מוּלכ.
לתנאים גאופוליטיים אלו הייתה השפעה גדולה על מהלך חייו של אל-ע'זאלי. עידודם של הסלג'וקים את פריחת מדעי הדת העמיד בפניו את האמצעים להתפתח בלימודיו ובעבודתו הדתית. מנגד, המחלוקת הגדולה עם התפיסה השיעית של החשישיון והאלימות שנקטו השפיעו על התפתחות תפיסותיו של אל-ע'זאלי ועל מאורעות משמעותיים בימי חייו, כמו רצח פטרונו ניזאם אל-מולכ.
תורתו

בעוד אבו חאמד אל-ע'זאלי היה כאמור חכם הלכתי חשוב ביותר שכבר בגיל צעיר השיב על שאלות והעמיד תלמידים, עיקר עיסוקו ופרסומו היה בתחומי הרוח ועבודת הלב.
תורתו > תאולוגיה אסלאמית ויחסה לפילוסופיה

אל-ע'זאלי בעצמו עסק רבות בפילוסופיה, למשל בספרו רב ההשפעה כוונות הפילוסופים. (חיבור זה שימש גם פילוסופים יהודיים במאות שלאחריו, בעיקר כמקור לדיונים במדעי הטבע. את "כוונת הפילוסופים" תרגמו כמה פילוסופים יהודים לעברית, ואף כתבו עליו הערות, בהם: יצחק אלבלג, יצחק פולקר, משה נרבוני ור' יצחק אבן שם טוב).
אולם מאוחר יותר שינה אל-ע'זאלי את טעמו והחל לכתוב על חסרונותיה ומגבלותיה. בספרו "מפלת הפילוסופים" (אנ') הוא יוצא במלחמה נגד דרכי החשיבה של הפילוסופיה הדתית ובפרט נגד אסכולת ה"מותכאלימון" שהציבה את עיקר עיסוקו של האדם הדתי בחקירה שכלית פילוסופית. לטענתו של אל-ע'זאלי חקירה זו לא רק שמביאה את האדם פעמים רבות למבוי סתום, אלא היא בעיקר מעקרת מלב המאמין את יחסו האישי והרגשי אל האל. הוא אימץ בחום את הגישה הסוּפית הרואה את העבודה הדתית כניסיון להגיע לחוויה אישית בלתי אמצעית של האל. בפרט התנגד אל-ע'זאלי לטענת המותכאלימון שאפילו פשוטי העם חייבים לאמץ תפיסות פילוסופיות מסוימות. אלה רק פוגעות בהם לשיטתו ומרחיקות אותם מדרך האמת. בתגובה לחיבורו זה, חיבר הפילוסוף המוסלמי אבן רושד את ספרו "תַהַ֫אפֻת א-תַּהַ֫אפֻת" (=הפלת ההפלה), שבו הוא מתפלמס עם מרבית מטיעוניו של אל-ע'זאלי, ומגן על העיסוק בפילוסופיה.
חיבור אחר של אל-ע'זאלי (מִשְׁכַּ֫את אל-אנוואר) עוסק בטבעה של המיסטיקה, הנבואה, ותיאור עניינם של בעלי 'הראייה הפנימית' החווים חוויות דתיות. ספר זה תורגם לעברית (על ידי יצחק אלפאסי בתחילת המאה ה-14) בשם: משכית האורות בפרדס הניצנים. החיבור שב והופיע בתרגום עברי במהדורה מודרנית אקדמית (גומחת האורות, תרגום עברי, מבואות וביאורים: אבי אלקיים, בהוצאת מאגנס, תשע"ח, ספר זה מוקדש לפסוק האור).