stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום (אונייה)
הפלגות ראשונות

בתחילת 1964 הסתיימה בניית האונייה, והיא הגיעה לנמל חיפה. עם בואה של "שלום", הציעה "צים" הפלגות לניו יורק ב-12 יום. ההפלגות הראשונות עוררו עניין, והאונייה הייתה בתפוסה מלאה. אך כעבור חודשים אחדים החלו חריקות בתפעול השוטף, בין היתר על רקע דרישות שכר של איגודי הימאים, והבאת צוות מלחים מהמזרח הרחוק. מלחים שעבדו על האונייה ותיירים שנסעו בה סיפרו על עושר ובזבוז, והצמיחו שמועות ואנקדוטות כמו השמועה על כלים שנזרקים לים במקום לשטוף אותם.
בסופו של דבר התברר כבר בשנה הראשונה להפעלתה כי "שלום" אינה מצליחה למלא את סיפוניה, ומעט תיירים ונופשים הסכימו לשלם את מחיר ההפלגה היקרה. בשלב זה הוחלט בחברת "צים" להעביר את האונייה לשוט בקו פנימי בין ניו יורק לאיים הקריביים.
ב-26 בנובמבר 1964, בלילה ערפילי במיוחד, יצאה "שלום" לשיט הבכורה בקו החדש בפיקודו של רב חובל אבנר פרוידנברג וסגנו רב חובל ראובן סדנאי והתנגשה במכלית הנורווגית "Stolt Dagali". המכלית נחתכה לשתיים, 19 מאנשי צוותה נספו, והאונייה ניזוקה קשה. 

רב החובל אבנר פרוידנברג הורה לקצין גדעון דונסקי לרדת בסירת מנוע עם שישה אנשים שמיכות ומכשיר קשר ולחפש ניצולים במים. גלים בגובה של ארבעה מטר טלטלו את הסירה. המלחים מיששו בחשיכה ולבסוף מצאו על מעין רפסודה שישה ניצולים שהועלו ל"שלום" היו אלה שני נורווגים שני פורטוגזים ובן טרינידד.
לאחר מאבק משפטי ממושך נקבע כי המכלית שייטה במהירות גבוהה מהמותר בתנאי מזג אוויר קשים. למרות המסקנות, המוניטין של האונייה ושל חברת "צים" נפגעו קשות - היא נאלצה לשלם סכומי עתק כפיצוי לנוסעים, לעורכי הדין ולתיקון האונייה.
הנזק התדמיתי תרם לכישלון המתמשך של הפעלת האונייה, והצטרפו אליו סממני התקופה: ענף התעופה העולמית צבר תאוצה, וגדלו מספר קווי הטיסה בין המדינות בעולם, דבר שגרם לירידה כללית בענף אוניות הנוסעים, ותפוסת "שלום" הגיעה לניצול של 65 אחוז. כל אלה הביאו להחלטה של "צים" להקפיא את פעילותה.
חרטום האונייה לאחר ההתנגשות עם המכלית הנורבגית 'סטולוט דגלי' בלטימור נובמבר 1964.
ציון הנספים במכלית הנורבגית 'סטולט דאגלי' בבטאון "תורן", דצמבר 1964.
סופה של האונייה

האונייה "שלום" הוחזרה לחיפה, ונמכרה ב-1967, לחברה גרמנית בהמבורג לאחר שפונתה מפריטי האומנות היהודית. שמה הוסב לשם 'האנזאטיק'. ב-1973 נמכרה שוב לחברה פנמית, ומאז עברה גלגולים בין חברות ספנות שונות ברחבי העולם. ב-2001 הועברה לגריטה (הפיכתה לגרוטאה) בעיר אלאנג בהודו. בדרכה לשם נגררה האונייה דרך האוקיינוס האטלנטי שכן לא היה לה יותר מנוע, ובהגיעה לאזור כף התקווה הטובה מול פורט אליזבת טבעה האונייה "שלום" ב-25 ביולי 2001 (תחת שמה החדש "ריג'נט סאן") ושקעה במצולות הים. סיבת הטביעה הייתה חדירת מים בגלל תחזוקה לקויה של שנים ללא הספנה ועלייה על מבדוק עת שימשה מלון צף בפנמה.
האונייה שלום וקורותיה בציבור הישראלי

האונייה א.ק. שלום עוררה עניין רב בציבור הישראלי, מיום שהגיעה לנמל חיפה. בישראל כבר חיכו לבואה בהתרגשות, והוקמה ועדה מיוחדת שתבחר את שמה. הוועדה, בראשות נשיא המדינה יצחק בן-צבי בחרה בשם שהציע המשורר אברהם שלונסקי – "שלום". שם שנועד לייצג את פניה היפות והנאורות של ישראל ברחבי העולם. השקתה לוותה בהשתתפותם של אנשי ציבור וחברי כנסת, השירות הבולאי הנפיק לכבודה בול מיוחד, ושלישיית גשר הירקון שרה את השיר "שלום על הגלים" שחיבר חיים חפר והלחינה נעמי שמר במיוחד לאירוע החגיגי. תיאורי הפאר והעושר המסוקרים בדיווחי העיתונות בלטו במיוחד על רקע המצב הכלכלי הקשה ששרר בארץ.
"שלום" הייתה מקור לשתי שערוריות פוליטיות:
הראשונה התרחשה ב-1962, עם בואה של האונייה, על רקע שני מטבחים שנבנו בה - אחד כשר, והשני לא כשר לטובת נוסעים לא יהודים, שאף בישל בשר חזיר. בתגובה, בסוף שנת 1963 הודיעה הרבנות הראשית כי היא מסירה את הכשרות מכל אוניות ומתקני "צים". בתחילת 1964, לאחר שהמפלגות הדתיות מחו על כך שאוניה "לאומית" תציע אוכל לא כשר ואיימו בפרישה מהממשלה, נסגר המטבח השני ונותר מטבח יחיד כשר.
השערורייה השנייה התרחשה ב-1967 על רקע מכירת האונייה לחברה גרמנית. כל התקשרות עם גרמניה הייתה רגישה באותם ימים על רקע טראומת השואה, והעברת הנכס הלאומי דווקא לגרמנים עוררה זעם ומחאה בישראל. מכתבים רבים נשלחו לממשלה שתיסוג מכוונתה והאמן דני קרוון ביקש בחזרה ציור מעשה ידיו. יום החלפת הדגל על תורן האונייה כונה על ידי חברי הכנסת "יום של צער ועלבון לא רק למדינת ישראל, כי אם גם ליהודי התפוצות". עניין המכירה הועלה לדיון בכנסת על ידי ח"כ יוסף אלמוגי, ובסופו של דבר הועבר לוועדה בכנסת ונשכח.
גלריית תמונות מתקופת הבנייה

הזמנה להשקת האונייה "שלום"
האונייה "שלום" בראשית בנייתה, מבט לחרטום
האונייה "שלום" בראשית בנייתה, בניית סיפונים עיליים
פולה בן-גוריון בהשקת האונייה "שלום"
השקת האונייה "שלום" טרם סיום הבנייה
השקת האונייה "שלום" טרם סיום הבנייה, קהל מגיע
השקת האונייה "שלום" טרם סיום הבנייה, היערכות התזמורת
"שלום", אוניית הדגל של צי הסוחר הישראלי, במלוא הדרה
"שלום", מבט ירכתיים
מפקח טכני של בניית האונייה "שלום" אדריכל ימי אדמונד ברילנט
קוקטייל השקת "שלום" עם מהנדסי לשנטייה דה לאטלנטיק אירוע ההשקה עם פולה בן-גוריון
קוקטייל השקת "שלום" עם מהנדסי לשנטייה דה לאטלנטיק קבלת פנים גמר הבנייה
קוקטייל השקת "שלום" עם מהנדסי לשנטייה דה לאטלנטיק קבלת פנים גמר הבנייה פרובנס מארסיי
SS Shalom, Zim Navigation Company Flag Ship . Ship’s deck plan page 1
SS Shalom, Zim Navigation Company Flag Ship . Ship’s deck plan page 2
SS Shalom, Zim Navigation Company Flag Ship . Ship’s deck plan page 3
SS Shalom, Zim Navigation Company Flag Ship . Ship’s deck plan page 4
לקריאה נוספת

לפרשת הכשרות באנית הדגל הישראלית שלום / ליקט וערך: פנחס פרבר. ת"א :המפלגה הדתית הלאומית בישראל, המזרחי הפועל המזרחי, מחלקת ההסברה, תשכ"ד
נתנאל גריבלט, The Ship That Bit Another In Two כתבה במגזין LIFE דצמבר 1964.
מרדכי חיימוביץ, טיטאניק שלנו, מעריב, 20 באוגוסט 2004.
הערות שוליים

↑  "שלום" התנגשה עם מכלית; 19 מלחים נורווגים נספו, דבר, 27 בנובמבר 1964, המשך
↑  ראובן סדנאי, האודיסאה שלי עמ' 141.
↑  ראובן בן-צבי, "סכסוך כשרות" בין "צים" למשרד הדתות, מעריב, 18 באוקטובר 1962
↑  איגוד הימאים מגנה החלטת הרבנות הראשית נגד <<צים>>, הארץ, 29 בדצמבר 1963
↑  מ. שמריהו, מפא"י מנסה להציל את הקואליציה, מעריב, 7 בפברואר 1964
↑  תום שגב, והארץ שינתה פניה, הוצאת כתר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007393730505171
אקווריום שד

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אקווריום ציבורי, מוסד ללא כוונת רווח 
 מיקום:  אילינוי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מבקרים בשנה:  1,814,857 (נכון ל־2014)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 30 במאי 1930
 תאריך פתיחה רשמי:  30 במאי 1930 
 אדריכל:  גראהם, אנדרסון, פרובסט ווויט 
 
 קואורדינטות:  41°52′04″N 87°36′50″W﻿ / ﻿41.867778°N 87.613889°W﻿ / 41.867778; -87.613889
 www.sheddaquarium.org
 he
 
אקווריום שד (באנגלית: Shedd Aquarium) הוא אקווריום ציבורי מקורה השוכן בעיר שיקגו, אילינוי. האקווריום, שנפתח ב-30 במאי 1930, מכיל כ-19 מיליון ליטר של מים ומאכלס כ-32,000 בעלי חיים. זהו האקווריום השלישי בגודלו בחצי הכדור המערבי, אחרי אקווריום ג'ורג'יה ואקווריום מפרץ מונטריי.
אקווריום שד מדורג כאחד מהאקווריומים המובילים בעולם, והוא היה האקווריום המקורה הגדול ביותר בעולם בזמן פתיחתו. זהו האקווריום הראשון הפנימי הכולל אוסף קבוע של דגים מים מלוחים. האקווריום ממוקם על שפת אגם מישיגן, בקמפוס המוזיאונים של שיקגו, שבו נמצאים גם פלנטריום אדלר ומוזיאון פילד להיסטוריה של הטבע.
בשנת 2015, ביקרו באקווריום שד 2.02 מיליון מבקרים. בשנת 2005 היה זה האקווריום המתוייר ביותר בחצי הכדור המערבי, ובשנת 2007 הפך לאטרקציה התרבותית המתויירת ביותר בשיקגו. באקווריום שד ישנם כ-1,500 מינים שונים, כולל דגים, יונקים ימיים, עופות, נחשים, דו-חיים וחרקים. האקווריום זכה במספר פרסים על תצוגותיו, כגון "הטובה ביותר" מאגודת גני החיות והאקווריומים (AZA) על תצוגת Seahorse Symphony בשנת 1999, על תצוגת Amazon Rising בשנת 2001, ועל תצוגת Wild Reef בשנת 2004. בשנת 1987 הוכרז האקווריום כאתר לאומי לשימור היסטורי.
היסטוריה

אקווריום שד היה מתנה של איש העסקים ג'ון ג. שד, תלמידו של מרשל פילד (תורם מוזיאון פילד הסמוך), לעיר שיקגו. אף על פי ששד נפטר לפני שהספיק לראות את בניית האקווריום, רעייתו מרי ר. שד גזרה את הסרט בטקס הפתיחה הרשמי.
בניית האקווריום עלתה כ-3 מיליון דולר (שווי מקביל לכ-54.7 מיליון דולר בשנת 2023) וכללה 132 מכלי תצוגה. הנחת היסודות התקיימה ב-2 בנובמבר 1927, והבנייה הושלמה ב-19 בדצמבר 1929; התצוגות הראשונות נפתחו לציבור ב-30 במאי 1930. כאחד מהאקווריומים הראשונים בעולם שאין להם גישה ישירה לים, נאלץ האקווריום להסתמך על קרון רכבת מותאם אישית בשם Nautilus להובלת דגים ומי ים. הקרון שירת את האקווריום עד שנת 1959.
בשנת 1930, 20 קרונות טנקים עשו שמונה נסיעות הלוך ושוב בין קי ווסט לשיקגו כדי להעביר 1 מיליון גלון (3,800,000 ליטר) של מי ים לתערוכות המים המלוחים של שד. בשנת 1933, שיקגו אירחה את היריד העולמי השני שלה, המאה של הקידמה. האקווריום היה ממוקם מיד צפונית למתחם הירידים, והמוזיאון זכה לחשיפה לקהל בינלאומי גדול.
בשנת 1930, 20 קרונות רכבת הובילו כ-3.8 מיליון ליטר של מי ים מחוף בקי וסט לשיקגו עבור התצוגות הימיות של האקווריום. בשנת 1933, כאשר שיקגו אירחה את התערוכה העולמית של שיקגו, זכה האקווריום לחשיפה רבה בקרב קהל בינלאומי רחב.
בשנת 1971, נוספה לאקווריום תצוגת שונית האלמוגים הקריבית, אחת מהתצוגות הפופולריות ביותר, המכילה 340,000 ליטר של מים. באותה שנה, האקווריום רכש את אוניית המחקר הראשון שלו, כלי שיט באורך 23 מטרים ששימש לחקר הקריביים ולאיסוף דגימות. בשנת 1985, הוחלף כלי שיט זה בכלי המחקר הנוכחי של האקווריום, ה-Coral Reef II. בשנת 1987, נרשם אקווריום שד במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
נכדו של ג'ון שד, ג'ון שד ריד, שכיהן כנשיא חברת הרכבות Atchison, Topeka and Santa Fe Railroad בין השנים 1967 ל-1986, שימש כנשיא מועצת המנהלים של האקווריום בין השנים 1984 ל-1994, והיה נאמן לכל חייו עד פטירתו בשנת 2008. טד א. בייטי שימש כנשיא ומנכ"ל האקווריום בין השנים 1994 ל-2016, וברידג'ט ס. קוגלין נכנסה לתפקיד באביב 2016.
הערות שוליים

↑  "Crain's List Largest Tourist Attractions (Cultural): Ranked by 2007 attendance". Crain's Chicago Business. 2008-06-23. p. 22.
↑  "Shedd Aquarium Overview" (PDF). בינואר 2006. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2012-02-05. נבדק ב-2008-04-17. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "John Shedd Reed, rail executive". San Jose Mercury News. Associated Press. 2008-03-17. נבדק ב-2008-04-23.
↑  "John G. Shedd Aquarium 2006 Annual Report" (PDF). 2007-03-01. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2008-06-25. נבדק ב-2008-04-23.
↑  Johnson, Steve (6 בינואר 2016). "Shedd Aquarium names Bridget Coughlin as CEO". Chicago Tribune. נבדק ב-25 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007389047805171  ISNI: 0000 0000 9957 9219  LCCN: n90698083  SUDOC: 171464303  VIAF: 147879777   WorldCat (עם VIAF): 147879777 
אקווריום בשנת 1934 במהלך התערוכה העולמית של שיקגו
דגי נוי

דגי נוי שוחים באקווריום.
אקווריום מים מלוחים.
דגי נוי הם דגים שמגדלים אותם באקווריומים, בבריכות מים ובגנים במטרה לשוות לסביבתם בבית ובגן מראה נאה או בתור תחביב.
מרבית דגי הנוי הם דגי מים מתוקים משום שהרחק מחוף הים, קל יותר לתחזק מכל מים מתוקים לגידול דגים. אכן יש המגדלים דגי נוי של מים מלוחים, המגוונים יותר מדגי המים המתוקים ונדירותם כדגי נוי הופכת את מראיהם למעניין יותר ומרתק יותר.
דגי הנוי הראשונים של מים מתוקים גודלו כנראה במזרח הרחוק, בסין החלו לטפח זנים על פי צבעיהם, ובימי שושלת סונג, כבר רווח גידול דגי הזהב.
במאה ה-16 הגיע התחביב לאירופה, שם גם החלו להחזיק דגי נוי בצנצנות זכוכית. עם התקדמות הטכנולוגיה, פותחו משאבות אוויר, גופי חימום, ומסננים שונים שאפשרו הקמת אקווריומים ציבוריים, או אקווריומים ביתיים גדולים. כמו כן, אפשרה הקידמה לשלב באקווריומים יותר ויותר מינים שבעבר לא ניתן היה לגדל. גידול דגי נוי מתועד בהיסטוריה מזה לפחות 2,000 שנה, העיסוק התפתח, ככל הנראה, מהכנסת דגים מבריכות דגים חקלאיות אל בריכות נוי בגנים.
תפוצה בטבע

מקורות דגי הנוי רבים ומגוונים, מאחר שלא מדובר במונח טקסונומי אלא במונח האוגד בתוכו בעלי חיים ממשפחות שונות שהמשותף לכולם הוא צבעם וצורתם הייחודית יוצא שמדובר במגוון גדול מאוד של סוגים שלא ניתן לתת תפוצה מלאה, למעשה ניתן לומר שתפוצת הדגים היא בכל העולם.
אף על פי כן ניתן לראות שמרבית דגי המים המתוקים הם מנהר האמזונס ויובליו, מכיוון שמדובר בתא שטח עצום בגודלו התפתחו שם דגים ייחודיים לאזורם ומותאמים למקום מוצא שלהם, בעלי מראה ויכולות חריגות לשם התאמה מרבית, כגון דג הפיראניה המוכר שנחשב לטורף מסוכן למרות גודלו היחסית קטן, דג נוסף שפיתח מראה ייחודי הוא דג הגרזן, דג קטן באורך של כ-5 ס"מ בעל מראה של קת גרזן, עובי הדג הוא כ2 מ"מ, צורתו הייחודית פותחה על מנת שיוכל להתמודד עם זרימות חזקות המצויות באזורים בו הוא חי.
מקומות נוספים המאכלסים דגי נוי מים מתוקים רבים הם האגמים טנגניקה ומלאווי, אגמים אלו ידועים בעיקר בשל מגוון האמנוניים החיים במימיהם. דגים אלו צבעוניים ביותר ונחשבים לדגים עמידים היכולים לחיות במגוון תנאים. רוב דגי המים המתוקים אנדמיים לאזורם זאת בשל אפשרות התפשטות ונדידה יחסית מוגבלת שכן דגים אלו חיים לרוב במקווה מים סגורים.
דגי נוי של מים מלוחים לעומתם חיים באופן יחסית שווה ברחבי העולם ולא כוללים אוכלוסיות אנדמיות רבות, זאת בשל נדידות ושינוי אקלים שפקדו את האוקיינוסים במהלך ההיסטוריה וגרמו להתפשטות המינים. רוב דגי הנוי מתגוררים בשוניות אלמוגים ברחבי העולם וחלקם הקטן חי בים הפתוח. כיום, רוב מיני הדגים שנתפסים לגידול, מוצאם בשוניות באינדוזיה, הדגים כאמור לא ייחודיים לאזורם. בישראל לעומתם בשל מיקומה המבודד יחסית של אילת התפתחו מינים אנדמיים רבים הכוללים כ-30% מסך המינים במפרץ אילת.
רבייה

אצל הדגים יש מספר שיטות רבייה מרכזיות שכוללות בתוכן שיטות שונות לחלק מן המינים בהתאם לסביבת המחיה טבעית שלהם, קיימות שיטות חריגות המאפיינות דגים מסוימים בלבד. נהוג לחלק את שיטות הרבייה של הדגים לכמה קבוצות עיקריות:
משריצי חיים - משפחה שבה תהליך הרבייה מתבצע על ידי הזרעת הנקבה והתפתחות הצאצאים ברחמה, מדובר בזיווג תוך גופי המתבצע על ידי הזכר המעבר את הביצים הנמצאות בתוך גוף הנקבה, שיטת רבייה זאת היא השיטה הקלה והמהירה ביותר שלא מצריכה תנאים מיוחדים בדומה לשיטות אחרות. שיטה זו מאפיינת בעיקר מיני דגים קטנים בעלי תוחלת חיים קצרה ומסוכנת המועדים לטריפה. שיטה זו היא השיטה הפורייה ביותר ובעלת סיכוי התמותה הנמוך ביותר. זאת כאמור, על מנת לשמור על אוכלוסייה יציבה מפני טורפים. בהפריה אחת ניתן להגיע אף לכ-200 שרצים, שיטת רבייה זאת מתבצעת אחת לחודש-חודשיים ומשך זמן ההריון בא נע בין 4–6 שבועות, בהתאם לכמות השרצים בבטן הנקבה. מיני דגים המשתמשים בשיטה זו הם בעיקר ממשפחת הגמבוזיים וכוללים את הדגים: גופי, גמבוזיה, מולי, סייפן, פלאטי, פייק משריץ ועוד.
מטילי מצע - שיטה בה תהליך הרבייה מתבצע באופן הבא: הזכר מחזר אחרי הנקבה, לאחר שהנקבה נענית לו, הזוג מחפש פינה שקטה שבה יוכל להטיל את הביצים, לאחר שמוצאים מקום כזה, הזכר חופר גומה בקרקעית שבה הנקבה לאחר מכן תטיל את הביצים. לאחר שהגומה מוכנה, מתחיל הזוג במעין מחול רבייה המתבצע באופן הבא: הנקבה מסתובבת סביב הגומה ומטילה שכבה של ביצים, הזכר לאחריה מפריש זרע ומזריע את הביצים, וכך מתבצע התהליך כמה וכמה פעמים עד שהנקבה פולטת את כל הביצים שעל גופה. לאחר ההטלה שומר הזוג על הקן בתורות עד שהצאצאים בוקעים, זמן הבקיעה נע בין ימים אחדים לשבועות בהתאם למין הדג. שיטה זו נחשבת כקשה ויחסית מסוכנת ומאפיינת בעיקר דגים גדולים היכולים להגן על הקן שלהם בבא העת, מיני דגים הנוקטים שיטה זו: גרום-לשון דו-ביני, אליוטי, רמירז ועוד.
דוגרי פה - בשיטה זו תהליך הרבייה מתבצע באופן הבא: הזכר מחזר אחר הנקבה, לאחר שהיא נענית לו,"מציק" הזכר לנקבה עד שהיא מטילה לגוף המים את הביצים, ברגע זה הזכר מפריש מיד למים זרע ומפרה את הביצים, לאחר מכן הנקבה אוספת את הביצים לתוך פיה ושומרת עליהם עד הבקיעה, לאחר הבקיעה ממשיכה הנקבה לשמור על הדגיגים בפיה, בזמן השמירה על הביצים לא אוכלת הנקבה כמעט שום דבר ומחכה שהדגיגים יהיו מספיק גדולים בשביל שיוכלו לחיות לבד. זמן הדגירה נעה בין 20–30 יום. בחלק מן המינים יש אצל הזכר בסנפיר השת מעין ציור של ביצים ("ביצי דמה") שנועדו לגרום לנקבה לחשוב שיש עוד ביצים שלא אספה וכך יש יותר זמן לזכר להפרות את הביצים הנותרות. שיטה זו מאפיינת רק את מיני דגים ממשפחת האמנוניים, ולרוב מדובר בדגים קטנים שנמצאים כל הזמן בתנועה ולא כוללת בה דגים ממשפחות אחרות. מיני דגים הנוקטים בשיטה זו: קרולאוס, דמסוני, אפרה ועוד.
דוגרי מערות - דגים המשתמשים בשיטה זו נוהגים לחפש מערה, לרוב טבעית אך לעיתים אף מלאכותית על ידי הדגים עצמם, ולהטיל בה את ביציהם, למרות השם של שיטה זו לא מדובר במערה אמיתית אלא בכוך קטן שבו יכולים להתרבות בני הזוג. היתרונות של הטלה במקום זה הוא בידוד מוחלט מטורפים וחוסר יכולת של דגים גדולים לתקוף את הקן בשל חוסר נגישותו. דגים הנוהגים להשתמש בשיטה זו אלה אנציסטרוס, פלקו זברה, ועוד.
תנאי הגידול

מאחר שלא מדובר במשפחה ספציפית אלא במספר רב מהם בעלת דרישות שונות צריכים הדגים תנאים המתואמים לכל קבוצה בנפרד.
אקווריום אידיאלי משחזר את האיזון בטבע בתוך מערכת סגורה של אקווריום. בפועל, זה כמעט בלתי אפשרי לשמור על איזון מושלם. כדוגמה, יחסי טורף-נטרף כמעט ובלתי אפשריים לשימור אפילו באקווריום הגדול ביותר. בדרך כלל, מגדל האקווריום חייב לשמור באופן פעיל על האיזון במערכות האקולוגיות שקיימות באקווריום.
אקווריום מים מתוקים הוא התחום הפופולרי ביותר בתחביב, אף חנויות חיות מחמד פשוטות לעיתים קרובות מוכרות מגוון של דגים מתוקים, כגון דגי זהב, גופים ודגי מלאכי רביב. בעוד רוב האקווריומים במים מתוקים מכילים מינים שממעטים להתרבות בשבי או שמכילים רק זכרים הצבעוניים יותר מנקבות, רבייה באקווריום היא דבר פופולרי. דגים כגון מולי וגופי, הם בין הדגים המתרבים הכי בקלות בשבי, אך באופן קבוע גם מתרבים הרבה סוגים אחרים של אמנוניים, שפמנונאים, חריתיים, קרפיוניים, נאוויתיים ועוד.
אקווריום מים מלוחים דורש צרכים מסוימים ודרישות נוספות שלא קיימות כלל באקווריומי מים מתוקים, ובעלי החיים שבו בדרך כלל יקרים יותר. כתוצאה מכך, ענף זה נוטה למשוך יותר מגדלים מנוסים. אקווריום מים מלוחים יכול להיות יפה ביותר, בשל ריבוי צבעים וצורות של אלמוגים ושל הדגים המאכלסים אותם. דגי ים מאזורים טרופיים מצריכים קירור מאחר שהם לא יכולים לגדול בטמפרטורת החדר. המגדל יהיה חייב לספק לדגים טמפרטורה נמוכה באמצעות מיקום במקומות קרירים (כגון מרתף) ובמידה ורוצה לגדל אותם בחדר יצטרך לספק להם מערכת קירור באמצעות מקרר.
משפחות נפוצות של דגי נוי

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  מים מתוקים אמנוניים  גוראמיים  אנאבסיים  בינוניים  קוביטיים  משפחות של דגי-חשמל טרופיים  גרום לשוניים  דגי ריאות  חריתיים  פיראניים  אלסטיים  דגי עפיפון  גמבוזיים  דגליליים  נאוויתיים  עפרורוניים  קרפיוניים  ראשנחשיים  שרייניים  קוריסיים  שפמנוניים  בגרידיים  אספרדיניים |  מים מלוחים שוניתיים  לוטיניים  קיסריים  קרנוניים  קברנוניים  אבובוניים  צלחתניים  קופסינוניים  סיכניים  פיתיונאיים  שפריריים  ריסנפיריים  דקריים  מורניים  נצרניים  בתרניים  כרישיים  טריגוניים  עקרבנוניים  צבעוניים  פרפרוניים  אפוגוניים  שפתוניים |  דג זהב מגזע Ryukin מהנפוצים שבדגי הנוי באקווריומים. אקווריום עם צמחייה. דגי אוסקר. |  |  |  |  |  |
ראו גם

אקווריום
גידול דגי נוי
קורידורס
מלאכי רביב
זכר גופי, משריץ חיים, אחד מהדגים הנפוצים ביותר.
רמירז, מטיל מצע.
קציר

ערך זה עוסק בכריתת התבואה בשדה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
ציור משנת 1889 המתאר את הפעילות בתקופת הקציר
חודש יוני בשעת קציר בחרמש. אחד מדפי לוח השנה כפי שמופיע בספר השעות "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי"
קָצִיר הוא כריתת יבולי התבואה בשדות. עיקר מועד הקציר נקבע ביחס לתהליך הגידול של הצמח ולהבשלת הגרגרים. הכלי העיקרי לקציר בימי קדם היה המגל, ובימי הביניים הוחלף בחרמש. בעידן המודרני הומצאו המקצרה והקומביין, לצד כלים נוספים המפשטים את העבודה.
שֶׁלֶף הוא שדה שעבר קציר, אך עדיין לא נחרש לפני הזריעה, ובו נמצאים עדיין חלקי הקנים של השיבולים הקצורים, שגם הם נקראים שלפים. שִׁלְפֵי קָצִיר הוא הזמן שאחרי הקציר.
המילה מוזכרת לראשונה במקרא בפרשת נוח, בספר בראשית פרק ח' פסוק כ"ב: "עֹ֖ד כׇּל־יְמֵ֣י הָאָ֑רֶץ זֶ֡רַע וְ֠קָצִ֠יר וְקֹ֨ר וָחֹ֜ם וְקַ֧יִץ וָחֹ֛רֶף וְי֥וֹם וָלַ֖יְלָה לֹ֥א יִשְׁבֹּֽתוּ"
פעולות וכלי הקציר

בימי קדם היו החקלאים קוצרים את יבולם צבתים-צבתים באמצעות מגל או חרמש ומקבצים אותם לאלומות. האלומות הושענו האחת כלפי השנייה, עם השיבולת כלפי מעלה, ונערמו לגדיש במטרה לייבש את גרגרי התבואה. לאחר שיבשו הגרגרים נאספו אלומות התבואה מן השדה ונדושו בגורן. התבואה אז נזרתה ברוח במטרה להפריד את הבר מן המוץ והתבן.
בשנת 1826 הומצאה המקצרה, מכונה הקוצרת תבואה או עשבים ומשאירה אותם מפוזרים בשדה. בתחילה נרתמה המקצרה לבהמות משא, ובתקופות מאוחרות יותר הפכה לממונעת. שלב נוסף בהתפתחות מיכון הקציר היה המערמת, מכונה הקוצרת את התבואה ועורמת אותה על פני השדה לערמות. בשנת 1872 הומצאה המאלמת, אשר קושרת את התבואה לאלומות תוך כדי קצירה.
הקומביין, אשר משלב בין הקציר לדישה ולזרייה, פותח במקביל בשנת 1834, ומשמש עד היום ככלי המרכזי לקציר בעולם המפותח. המיכשור המודרני (כגון הקומביין) מאפשר להשאיר בשדה את הקש, היינו החלקים הבלתי נחוצים (למאכל אדם), ואילו הגרגרים נאספים בו במקום. אם הקציר הוא לצורך מזון גס, אז כל חלקי הצמח נקצרים, ואם הקציר הוא למאכל אדם, אז נשאר בשדה הקש. לאחר מכן, באמצעות מגובב (אנ'), הקש מגובב לשורות וואלים, נכבש (אנ') לחבילות (בָּאלות) ונמכר למטרת שונות, כגון: מספוא בעל איכות נמוכה, רפד לבעלי חיים ולצרכים שונים.
הקציר בתרבות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הקציר בתרבות > ביהדות

מלאכת קוצר היא אחת מל"ט אבות מלאכה.
אחד משלושת הרגלים הוא חג השבועות, המכונה גם "חג הקציר", ובתקופת חג זה, של ראשית הקיץ, היו קוצרים ואוספים את החיטה.
שיבת ישראל לארצו נמשלה לשמחה שבעבודת הקציר, ככתוב במזמור תהילים קכ"ו:
”הַזֹּרְעִים בְּדִמְעָה, בְּרִנָּה יִקְצֹרוּ.” (ספר תהילים, פרק קכ"ו, פסוק ה')
נהוג לשיר את מזמור תהילים קכ"ו לפני ברכת המזון בשבתות ומועדים.
הלכות מצה שמורה נוהגות משעת הקציר עצמה.
יש המציינים כיום את מועד קציר השעורה, שהיה זמן הקרבת עומר התנופה בבית המקדש, ב"חג העומר".
גלריית תמונות

הקוצרים ברינה, רומניה, 1920.
קציר באמצעות מקצרה הרתומה לטרקטור
קש כבוש בערימת בָּאלות בישראל.
שדה שֶׁלֶף - שורות קש מגובבות (ואלים) לאחר קציר בישראל, וברקע הקומביין
שדה שֶׁלֶף - שורות קש מגובבות (ואלים) לאחר קציר בישראל, ולפני איסופן לבָּאלות.
הקומביין (משמאל) של חברת ג'ון דיר בשעת קציר, פורק את הגרגרים שנאספו במכל הצבירה של הקומביין אל עגלה הנגררת על ידי טרקטור (או אל משאית) דבר המאפשר לו להמשיך בקציר ללא הפסקה.
ראו גם

מלאכת קוצר
קציר העומר
מתנות עניים
שבועות
חציר
הערות שוליים

↑   ערך מילוני בנושא שלף,  בוויקימילון
↑  שיר השירים רבה, פרשה ו', פסקה י"ב
↑  https://falcha.co.il/wp-content/uploads/2019/08/בועז-נוי-יחס-יבול-חומר-יבש-לגרעינים-בחיטה-2017.pdf
היסטוריה של תאונות

"היסטוריה של תאונות" הוא אלבום האולפן הארבעה-עשר של הזמר והיוצר אביב גפן, שיצא לאור ב-12 בפברואר 2025. האלבום כולל שבעה שירים שנכתבו, הולחנו, עובדו והופקו מוזיקלית על ידי גפן עצמו, אשר גם ניגן על כל הכלים באלבום. ההקלטות נערכו באולפן שבנה גפן ליד הכנרת.
תוכן והרכב

אני מרגיש שהאלבום הזה הוא המתנה הכי יפה לקהל שלי מזה שנים רבות ולשנים רבות. פשוט תיעדתי פרץ כתיבה שנחת עלי והבנתי שתפקידי זה לא להפריע למוזה לרקוד בנפש ובלב שלי למשך שבעה שירים. באלבום הזה ניגנתי כל תו ופשוט בניתי אולפן על הכנרת ובפעם הראשונה מזה הרבה זמן הכנרת החזירה לי אהבה.
השירים עוסקים בכישלון זוגיות וגירושין, אבל וגעגוע לאביו המנוח יהונתן גפן, זיכרונות ילדות ורומנים מזדמנים.
ברוב השירים גפן ניגן בעצמו על גיטרה, בס, תופים, קלידים וכלים נוספים.
סינגלים

"ארץ הפוכה" – יצא לפני באוקטובר 2024, מתמקד בשכול ובמלחמה.
"זמן לרומן" – יצא כשבוע לפני השקת האלבום, עוסק בחוויות אישיות של גפן.
ביקורות

הביקורות על האלבום היו ברובן חיוביות, כשסקירתו המקיפה של עמית סלונים בוואלה הציעה זווית מעניינת במיוחד על היבט מרכזי באלבום - יחסי אב-בן. סלונים זיהה את האלבום כטוב ביותר של גפן מזה 25 שנה, וניתח במיוחד את הדינמיקה המורכבת בין אביב ליהונתן גפן.
מבקרים נוספים הציעו תובנות משלימות: אמיר שוורץ בידיעות אחרונות התמקד בבחירה המוזיקלית לנגן על כל הכלים באופן עצמאי, עמי פרידמן בישראל היום הדגיש את הבגרות הניכרת ביצירה, ודודי פטימר במעריב שיבח במיוחד את איכות הלחנים והעיבודים.
"אנשי הגשם" זכה להתייחסות מיוחדת בביקורות השונות, כשסלונים הציע השוואה בינו לבין השיר המיתולוגי של רחל שפירא הנושא את אותו השם. בעוד השיר המקורי של שפירא נותר חידתי ומסתורי, גפן הציע בגרסתו פרשנות אישית על אהבת אב-בן שהתגלתה מאוחר מדי.
סלונים מצא הקבלה מעניינת בין השיר "שבור ומחובר" לבין אמנות הקינצוגי היפנית, בה מתקנים כלים שבורים באמצעות זהב, כך שהשבר הופך לחלק היקר ביותר ביצירה. לדבריו, כשגפן שר "היה רומן, היה אסון, הייתה תקופה של דיכאון אבל הגעתי שבור ומחובר", הוא מבטא תפיסה דומה של קבלת הפגמים והשברים כחלק מהשלם.
"טאבה" זכה גם הוא להתייחסות נרחבת, כשיר המשלב זיכרונות אישיים עם נוסטלגיה לתקופה תמימה יותר. ביחס לשיר "ארץ הפוכה" והמימד הפוליטי שלו, הדעות היו חלוקות, כשחלק מהמבקרים ראו בו המשך למסורת שירי המחאה של גפן, בעוד אחרים מצאו אותו פחות משכנע מיצירות מחאה קודמות שלו.
למרות אורכו הקצר (22 דקות), האלבום נתפס על ידי מרבית המבקרים כיצירה בשלה ומגובשת, המשקפת את התפתחותו האמנותית של גפן ואת יכולתו להתמודד עם נושאים אישיים ולאומיים. הבחירה לנגן על כל הכלים והעיבודים המינימליסטיים זכו אף הם להערכה כבחירות אמנותיות התואמות את רוח האלבום.
רשימת רצועות

כל השירים נכתבו והולחנו על ידי אביב גפן.
| מס' | שם | משך |
| --- | --- | --- |
| 1. | את לא רואה  | 2:49 |
| 2. | היסטוריה של תאונות  | 2:49 |
| 3. | ארץ הפוכה  | 3:21 |
| 4. | טאבה  | 3:17 |
| 5. | שבור ומחובר  | 3:12 |
| 6. | זמן לרומן  | 2:45 |
| 7. | אנשי הגשם  | 4:12 |