stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ינה ואז'וני
ביוגרפיה

ינה ואז'וני נולד במשפחה יהודית כבנם של אדולף וייספלד (1833–1917), מורה וקטלין אנגל (1834–1919). סבו היה דוד וייספלד, הרב של העיירה בת כ-3000 תושבים צ'אברנדק. הוא אחיו הגדול של הפוליטיקאי והשר היהודי (הלא מומר) הראשון בממשלת הונגריה וילמוש ואז'וני. הוא התגורר בשומג הסמוכה עם הוריו וחמשת אחיו, אך עבר לבירת הונגריה בודפשט כשהיה עדיין בגיל צעיר. הוא סיים את לימודיו בתיכון בבודפשט. לאחר קבלת תואר בהנדסת מכונות באוניברסיטה עבד בחברת הרכבות ההונגרית (MÁV). משנת 1906 היה הפקח הראשי של מסילות ברזל והספנות, ומ־1914 היה מנכ"ל MÁV. במהלך מלחמת העולם הראשונה מונה לנציב פחם הממשלתי ומשנת 1918 בתואר "מזכיר מדיני" (מקביל לסגן שר) היה נשיא ומנכ"ל מסילות הברזל הממלכתי. במהלך תקופת ניהולו התחיל החישמול של קווי הרכבת בהונגריה. הוא שיחק תפקיד חשוב במודרניזציה של תאורת הרחובות של בודפשט ובהתחלת ייצור הכבול המקומי. כחבר בדירקטוריון הוא השתתף גם בהנהלת "חברת התחבורה הציבורית של בודפשט" (BESZKÁRT) במשך תקופה ארוכה. מגיל צעיר היה העורך של "מגזין נהגי הקטרים", "מגזין המפעילים והמכונאים" ו"מגזין הגנת הפועלים". הוא גם כתב שירים בשם בדוי "ורוס" שהופיעו תחת הכותרת "מאה אפיגרמות".
ב־18 באוגוסט 1940 ינה ואז'וני הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני. רבים מבני האליטה היהודית ההונגרית היו מיוצגים בלוויה, ביניהם שאמו שטרן, נשיא הקהילה היהודית בפשט, ארנה ברודי, חבר הפרלמנט, הרופא הראשי של בית החולים ז'יגמונד סרב, מנהל התיאטרון שאנדור פלודי ועיתונאים.
משפחתו

אשתו הייתה הרמינה פלודי (1876–1931), בתם של מנהל הבמה והתיאטראות גאבור פלודי (1846–1932) ושל יוזפין לוי, ואז'וני נשא לאישה את הרמינה פלודי בבודפשט ב־3 במרץ 1895. בנם הוא הסופר אנדרה ואז'וני. הדוד של זמרת האופרה דורה ברשוני, זמר האופרה לאיוש ברשוני ודודו של יאנוש ואז'וני. גיסיו היו מיקלוש פלודי, ינה ושאנדור פלודי מנהלי התיאטראות.
משפחתו > ילדיו

איבויה יוזפה ואז'וני (1896–1960).
אנדרה ואז'וני (1906–1986) סופר, עיתונאי ומתרגם.
ד"ר שאנדור ואז'וני (1912–1943) היה רופא.
כתביו

הגנה מפני תאונות (בודפשט, 1900)
ביטוח תאונות (בודפשט, 1902)
מקצוע בטיחות בעבודה של מהנדס (בודפשט, 1904)
על סכנת התאונות (בודפשט, 1904).
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורך ראשי. אגנש קניירש. בודפשט, Akadémiai Kiadó, 1967-1969.
לקסיקון יהודי הונגרי. פטר אויווארי. בודפשט, 1929. גישה מקוונת.
יוז'ף סיניאי: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים. בודפשט, 1891-1914.
משפחת ואז'ונזי, באתר Centropa.org
הערות שוליים

↑  Az engedélyt tartalmazó BM rendelet száma/évszáma: 6519/1901 Forrás: MNL-OL 30808. mikrofilm 918. kép 1. karton Névváltoztatási kimutatások 1901. év 39. oldal 1. sor
↑  "Születési bejegyzése a csabrendeki izraelita hitközség születési akv. 23/1864. folyószáma alatt".
↑  "Vázsonyi Jenő halotti bejegyzése a Budapest III. kerületi halotti akv. 448/1940. folyószáma alatt".
↑  "Vázsonyi Jenő temetése (1940. augusztus 20.) Ujság, 16. évfolyam, 188. szám, 8. oldal".
↑  "Faludi Hermin halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi halotti akv. 7/1931. folyószáma alatt".
↑  "Házasságkötési bejegyzése a pesti neológ izraelita hitközség esketési akv. 113/1895. folyószáma alatt".
↑  "Vázsonyi Jozefa Ibolya halotti bejegyzése a Budapest XI. kerületi polgári halotti akv. 924/1960. folyószáma alatt".
↑  "Vázsonyi Sándor születési bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári születési akv. 505/1912. folyószámaalatt".
↑  "Vázsonyi Gábor halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 362/1944. folyószáma alatt".
↑  "Vázsonyi Sándor és Zilah Ágota házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 368/1934. folyószáma alatt".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1172231109  VIAF: 6201154387351630970009   WorldCat (עם VIAF): 6201154387351630970009
לטימריה אינדונזית

| לטימריה אינדונזית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
סדרה:: צלקנתאים
תת־סדרה:: Latimerioidei
משפחה:: לטימריים
סוג:: לטימריה
מין:: לטימריה אינדונזית
שם מדעי
 Latimeria menadoensis
תחום תפוצה


לטימריה אינדונזית (שם מדעי: Latimeria menadoensis) הוא מין דג מהסוג לטימריה השייך למחלקת בעלי סנפירים בשרניים. דג זה נחשב לנכחד אך התגלה בשנת 1997 וכיום מסווג מצבו כ"פגיע". כפי שמעיד שמו, מצוי דג זה בארכיפלג אינדונזיה. הפרט הראשון נמצא בשוק על האי סולאווסי. בעבר הלטימריה האינדונזית נחשבה לחלק מהמין לטימריה אפריקנית (Latimeria chalumnae) אך סווגה ב-2005 כמין עצמאי.
מאפיינים

אורכו של הלטימריה הגדולה ביותר שנמצאה הגיע ל-1.4 מטרים ומשקלה ל-29 ק"ג. ללטימריה סנפירים מגושמים וגדולים המזכירים רגליים, ראש גדול עם זימים בולטים ולסתות ענקיות. צבעה העיקרי הוא חום מנומר בכתום או שחור. היא נפוצה סביב שוניות באינדונזיה ויוצאת לחפש טרף בלילות. כמעט ולא נראו פרטים חיים שלה.
הערות שוליים

↑  לטימריה אינדונזית באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Washingtonpost.com: Horizon Section, web.archive.org, ‏2005-09-16
לטימריה אפריקנית

| לטימריה אפריקנית |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי סנפירים בשרניים
סדרה:: צלקנתאים
תת־סדרה:: Latimerioidei
משפחה:: לטימריים
סוג:: לטימריה
מין:: לטימריה אפריקנית
שם מדעי
 Latimeria chalumnae ‏סמית', 1939
תחום תפוצה


לטימריה אפריקנית (שם מדעי: Latimeria chalumnae) הוא מין דג עתיק השייך למחלקת בעלי סנפירים בשרניים, אחד משני המינים של הסוג לטימריה, יחד עם המין לטימריה אינדונזית. הלטימריה האפריקנית גדולה מקרובתה.
מאפיינים

אורכה של הלטימריה מגיע עד שני מטרים ומשקלה המקסימלי מגיע ל-80 ק"ג. הלטימריה היא דג בעל קרבה לדגי הריאות ולבעלי ארבע רגליים והסנפירים שלה בעלי זיזים דמויי רגליים. היא בעלת עור כחול ושחור המנומר בלבן. הזנב מגודל והראש והזימים בולטים. הלטימריה משריצה צאצאים חיים מביצים המופרות בגופה.
הלטימריה נפוצה במערב האוקיינוס ההודי סביב חופי אפריקה מדרום אפריקה ועד לקניה וגם במדגסקר וארכיפלג קומורו. הם חיים בקרבה לחוף ונפוצים באוכלוסיות קטנות מאוד. דגים אלה נמצאים בסכנת הכחדה חמורה וככל הנראה נותרו מהם רק 500 פרטים. הם חיים בעומק הים, אך בקרבה למדפי היבשת.
הלטימריות כמעט ולא נמצאו בטבע ולא ידוע עליהם הרבה, אך הם דומים למיני מאובנים מתקופת הפליסטוקן ולא השתנו כמעט, כך שהם מוגדרים כמאובנים חיים.
הערות שוליים

↑  לטימריה אפריקנית באתר הרשימה האדומה של IUCN
לורנס דילייני

לורנס ג'ון דילייני (באנגלית: Lawrence John Delaney;‏ נולד ב-29 במאי 1935) הוא מדען ואיש עסקים אמריקאי, שבין השנים 1999–2001 כיהן כסגן מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית לרכש ולזמן קצר ב-2001 כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.
ביוגרפיה

לורנס דילייני למד באוניברסיטת קלארקסון, שם סיים תואר ראשון ב-1957 ותואר שני ב-1958, שניהם בהנדסה כימית. לאחר מכן הוא למד באוניברסיטת פנסילבניה וב-1961 קיבל תואר דוקטור בהנדסה כימית.
בשנים 1961–1962 עבד דילייני במכון לניתוח ביטחוני בוושינגטון די. סי. ולאחר מכן היה במשך שנה עמית מחקר במכון פריץ האבר בברלין. ב-1963 הוא הצטרף לתאגיד אירוספייס בלוס אנג'לס, שם הוא עבד כמנהל קבוצת המחקר לטכנולוגיות ההנעה שלהם ושל משרד הטילים הבליסטים הבין-יבשתיים המתקדמים שלהם עד 1968. לאחר מכן ועד 1975 הוא עבד בתאגיד מרטין מריאטה וושינגטון כמנהל התוכניות המתקדמות שלהם ולאחר מכן בדנוור, כמנהל חטיבת המערכות הימיות שלהם. בשנים 1975–1981 הוא היה מנהל בחברת R&D Associates בוושינגטון. לאחר מכן ועד 1989 הוא עבד בחברת SAIC, בתחילה כסגן מנהל המגזר המדעי הצבאי ומגזר מערכות המידע ולאחר מכן כמנהל קבוצת מערכות המידע. לאחר מכן ועד 1994 הוא היה שותף מנהל בחברת Montgomery & Associates. בשנים 1994–1997 הוא היה האחראי על הפעילות באירופה של חברת Braddock Dunn & McDonald בברלין ומנהל קבוצה בחברת IABG במינכן. לאחרן מכן ועד 1999 הוא היה מייסד ונשיא של חברת Delaney Group Inc. בוושינגטון.
ב-1999 מינה הנשיא ביל קלינטון את דילייני כסגן מזכיר חיל האוויר לרכש. הוא שימש בתפקיד זה עד 2001. ב-2001 הוא כיהן גם כתת-מזכיר חיל האוויר בפועל ומינואר ועד מאי אותה שנה הוא כיהן גם כמזכיר חיל האוויר בפועל.
עם סיום עבודתו בממשל, היה דילייני לנשיא והמנהל הכללי של חברת Arete Associates בלוס אנג'לס. ב-2003 הוא הצטרף לL3 טכנולוגיות והיה לנשיא והמנהל הכללי שלה. בשנים 2005–2015 הוא שימש כחבר חבר הנאמנים של אוניברסיטת קלארקסון.
הערות שוליים

↑  Lawrence Delaney Named Clarkson University Trustee Emeritus, November 8, 2016
כיכר ונדום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  כיכר עירונית, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום 
 מיקום:  Quartier de la Place-Vendôme 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 7 באפריל 1699
 תאריך פתיחה רשמי:  7 באפריל 1699 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות הבארוק 
 מידות
 אורך:  213 מ' 
 רוחב:  22 מ' 
 קואורדינטות:  48°52′03″N 2°19′46″E﻿ / ﻿48.8675°N 2.3294444444444°E﻿ / 48.8675; 2.3294444444444
  (למפת פריז מוגדלת) כיכר ונדום(למפת פריז רגילה) כיכר ונדום
 
כיכר ונדום, ועמוד ונדום במרכזה
עמוד ונדום המנותץ ובריקדות בכיכר בזמן שלטון הקומונה הפריזאית. צילום של אנדרה אדולף אז'ן דסידרי
קומונרים מצטלמים למזכרת לצד פסל נפוליאון לאחר הריסות עמוד ונדום, בזמן הקומונה הפריזאית בשנת 1871
כיכר וַנְדוֹם (בצרפתית: place Vendôme) היא כיכר אופיינית לסגנון האורבניסטי הקלסי הצרפתי, שנמצאת ברובע הראשון של פריז, מצפון לגני טווילרי וממזרח לכנסיית המדלן. הכיכר נותרה עד היום בצורתה המקורית. במרכז הכיכר ניצב עמוד ונדום (colonne Vendôme); עמוד ברונזה בן 44 מטרים, שעוצב בסגנון עמוד טראיאנוס ברומא ובראשו פסל של נפוליאון בלבוש קיסר רומאי, והוצב במקום בידי הקיסר הצרפתי לזכר ניצחונו בקרב אוסטרליץ.
אדריכל הכיכר הוא ז'יל ארדוּאַן-מַנְסַר, שהגה בשנת 1699 תוכנית עירונית מוקפדת שהייתה אמורה להתאים לבעלי הבתים באזור. חזיתות הבתים שסביב הכיכר נבנו בין השנים 1686–1720, וחלק גדול מהחזיתות סווג כאנדרטה לאומית. הכיכר קיבלה את השם "כיכר ונדום" במאה ה-17, על שם אוטל ונדום שניצב במקום. לפניכן נקרא המקום כיכר לואי הגדול (place Louis le Grand), ולפניכן כיכר קונקט (place des Conquêtes). בזמן המהפכה הצרפתית הוענק לכיכר השם כיכר פיק (place des Piques). בתקופת הקומונה הפריזאית, ב-1871, נקרא המקום כיכר האינטרנציונל (place Internationale), ובמהלכה נהרס עמוד ונדום על ידי הקומונרים, שראו בו סמל העריצות והמיליטריזם הנפוליואוני.
בכיכר נמצא משרד המשפטים הצרפתי.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
בשנת 1677 קבוצה של פסקולנטים, בהם האדריכל ז'יל ארדואן מנסר, העלתה לראשונה את רעיון הקמתה של כיכר ונדום.
היסטוריה > הפרויקט בשנת 1685

ב-1685, העלה לבואה (François Michel Le Tellier de Louvois) שוב את הרעיון וקנה את אוטל ונדום ואת מנזר הקפוצ'ינים שנמצאו מצפון לרחוב סנט-אונורה. במקומם הציעו האדריכלים ז'יל ארדואן-מנסר וז'רמן בופרן (Boffrand) לבנות כיכר מלבנית עצומה, פתוחה כולה לרחוב סנט-אונורה, שנועדה לאכלס מבני ציבור גדולים: הספרייה המלכותית, האקדמיות המלכותיות, היכל המטבעה, מלון השגרירים, ועוד.
היסטוריה > הפרויקט בשנת 1699

ב-1699 ננטשה התוכנית הציבורית של שנת 1685 לטובת מיזם פרטי. המלך מכר את השטח וחזיתות הבתים, שנבנו לכבוד טקס החנוכה, נהרסו כדי לצמצם את פריסת הכיכר בעשרים מטרים מכל צד. הכיכר החדשה הוקפה בבתי מידות שנבנו מאחורי חזיתות אחידות בתכנונו של ארדואן-מנסר.
התוכנית הריבועית, בעלת פנים קטומים בפינות, הייתה סגורה עם נתיב אחד שחצה את הכיכר מצפון לדרום, וקישר את רחוב סנט אונורה עם שער מנזר הקפוצ'ינים.
היסטוריה > בתקופת המהפכה

בין 1793 ל-1799 קיבלה הכיכר את השם "כיכר פיק" ( place des Piques). ב-13 באוגוסט נופץ פסל הפרש של לואי ה-14. לאחר רצח לואי מישל לפלטייה דה סן-פרז'ו, ב-20 בינואר 1793, שקולו הכריע בעד הוצאתו להורג של המלך לואי ה-16, הוזמן הצייר ז'אק-לואי דויד לארגן את טקס הלוויה.
במרכז הכיכר הוצב סן-פרז'ו עירום ומדמם, עטוף בפיסת בד שחשפה את פצעיו, על מעמד תחת תפאורה בסגנון עתיק, בחתימת ז'אק-לואי דויד.
היסטוריה > התפתחויות מאוחרות יותר

עמוד ונדום הוקם בשנת 1810, במקום פסלו המנותץ של לואי ה-14, בידי האדריכלים ז'אק גונדואן וז'אן-בטיסט לפר, כחיקוי לעמוד טראיאנוס שברומא, והורכב כמו מקבילו הרומאי מתבליטים. התבליטים, שפוסלו בידי אטיין ברז'ר, מציגים את המערכה של 1806.
בראש העמוד הוצב פסלו של נפוליאון בונפרטה, שפוסל בידי אנטואן-דני שודה (Antoine-Denis Chaudet). הפסל הוחלף בהעתק שיצר אוגוסט דומו (Auguste Dumont) בשנת 1873, לאחר שהפסל המקורי הופל ונותץ בידי בתקופת הקומונה הפריזאית.
ראו גם

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| עיינו גם בפורטל: |   | פורטל פריז |
מלון ריץ בכיכר ונדום
לוז'קי

| --- | --- |
כנסייה בלוז'קי
כנסייה בלוז'קי
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 וובלסט:  ויטבסק (מחוז) ויטבסק
 ראיון:  שרקובשצינה
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  765 (2009)
 קואורדינטות:  55°21′N 27°52′E﻿ / ﻿55.350°N 27.867°E﻿ / 55.350; 27.867
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהלוז'קי(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהלוז'קי(למפת מחוז ויטבסק רגילה) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.לוז'קי(למפת מחוז ויטבסק מוגדלת) ויטבסק אורשה פולאצק פסטאווי גלובוקי רוסיה לטביה מוהילב מינסק גרו.לוז'קי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לוז'קי (בלארוסית: Лужкі) היא עיירה במחוז ויטבסק שבבלארוס.
היסטוריה

האזכור הראשון של היישוב מתייחס ל-1519. עם חלוקת פולין ב-1793 עברה העיירה לידי האימפריה הרוסית, תחילה כחלק מגוברניית מינסק ומ-1842 בתוך גוברניית וילנה.
בעקבות הסכם ריגה לוז'קי עברה לידי הרפובליקה הפולנית השנייה. החל מ-1939 בתוך הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
הקהילה היהודית בעיר

בין שתי מלחמות העולם חיו בלוז'קי כ-450 יהודים – כשליש מאוכלוסייתה, מרביתם עסקו במסחר זעיר ובמלאכה. באמצע 1941 נכבשה העיר על ידי הגרמנים. בהמשך הוקם בעיירה גטו שבו רוכזו יהודי לוז'קי והסביבה. הגטו חוסל באמצע 1942, באקציה זו נרצחו, על פי מקורות אחדים 528 בני אדם, ואילו על פי מקורות אחרים 916 בני אדם.
תושבים מפורסמים

אליעזר בן-יהודה - נולד בעיירה.
גלריה

אנדרטת אליעזר בן-יהודה
חורבות בית הכנסת
טחנת מים
הערות שוליים

1 2  לוז'קי (Łużki), באנציקלופדיה של הגטאות, באתר יד ושם.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508076605171  VIAF: 316602746   WorldCat (עם VIAF): 316602746
כד (הדוויג גרוסמן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 פַּסל:  הדוויג גרוסמן להמן
 תאריך יצירה:  1943
 טכניקה וחומרים:  אדמית ואנגוב
 ממדים בס"מ
 רוחב:  23 ס"מ
 גובה:  44 ס"מ
 עומק:  13 ס"מ
 נתונים על היצירה
 מיקום:  מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב-יפו
"כד" היא יצירה שנוצרה על ידי האמנית הישראלית הדוויג גרוסמן להמן בשנת 1943.
תיאור

הכד שיצרה הדוויג גרומן להמן, נוצר בתקופה בה פעלה בירושלים. הוא נוצר בטכניקה של בניית-יד בעזרת חוליות, במקום בשימוש באובניים. גרוסמן להמן עיצבה את הכד בגובה של 44 ס"מ. הוא בעל צוואר ארוך, המעוטר בשלוש טבעות רוחב. בעוד חציו התחתון של הכד מעוטר בדגם של פסים החרוצים בגוף הכד, חציו העליון מעוטר בצבע אנגוב כהה.
גרוסמן להמן השתמשה באותה עת בחומר מקומי, בעיקר מאזור מוצא. הייתה זו החלטה ששלבה ממד פרקטי עם אידאולוגיה אמנותית שביקשה לתאר את החומריות הארץ-ישראלית ואת נופה. צורת הכד, ובעיקר צורת ידיות האחיזה, המזכירה ידיות כדים למים מטיפוס "הידרייה" (Hydria), מעידים על השפעה ארכאולוגית על יצירתה של האמנית. למרות זאת ולמרות פרטי העיטור הרבים, גרוסמן להמן בחרה להימנע משימוש בדימויים פיגורטיביים, בהשפעת המודרניזם האירופי.
הכד, הנמצא באוסף מוזיאון ארץ ישראל, הוצג בתערוכות "דרך בחומר - 5 עשורים לקרמיקה בישראל" (1998) ו-"דורות: הדויג גרוסמן / אמנון ישראלי" (2014), שהתקיימו בבית אהרון כהנא.
כוכבי שמש

| --- | --- |

 לידה:  10 בינואר 1944 בגדאד, ממלכת עיראק 
 פטירה:  13 במאי 2019 (בגיל 75) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת מנצ'סטר  הקריה האקדמית אונו 
 
הפגנת הפנתרים השחורים באוניברסיטת תל אביב - 1972. מימין לשמאל: יעקב אלבז, עמרם כהן, יצחק כהן, כוכבי שמש, פליקס זגרון, סמי גוהר, יגאל בן-נון, טובה גוהר
כוכבי שמש (10 בינואר 1944 - 13 במאי 2019) היה עורך דין, פעיל חברתי, ממנהיגיה הבולטים של תנועת הפנתרים השחורים, האידאולוג ודובר התנועה מיום היווסדה, ערך את ביטאון התנועה "הפנתר השחור"; כתב את כל כרוזי התנועה (פרט לכרוז הראשון), איש שמאל בדעותיו הפוליטיות.
חיים אישיים

שמש נישא לד"ר רחל אשור בפברואר 1987, ונולדו להם שלושה ילדים.
נפטר ב-13 במאי 2019.
ממאמריו

פנתר שחור ב"מעשיהו", 10 במרץ 1972
מהרסייך ומחריבייך ממך ייצאו, 10 בינואר 1973
הזמן דוחק והמלאכה מרובה, 10 בדצמבר 1974
כל חיי הייתי אוהד בית"ר, אך לא עוד, באתר "שיחה מקומית", 29 ביולי 2015
ההיסטוריה הלא מדוברת של הקשרים בין מזרחים ופלסטינים, באתר "שיחה מקומית", 16 באוגוסט 2015
הערות שוליים

↑  הפנתרים השחורים הבטיחו הפגנה שקטה, דבר, 5 ביולי 1971
↑  מנחם תלמי, שאגת פנתרים בכיכר מנורה, מעריב, 7 בינואר 1972
↑  גידי וייץ, נמר כפול, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2007
↑  המשטרה פיזרה, דבר, 24 באוגוסט 1971
↑  הוארך מעצר שלושה פנתרים, דבר, 27 באוגוסט 1971
↑  המשטרה פעלה למנוע אלימות, דבר, 21 בינואר 1972
↑  על תשלום קנס, מעריב, 9 בפברואר 1972
↑  עוד יוצאי צבא מתכוונים להחזיר פנקסי המילואים, מעריב, 10 במרץ 1972
↑  עופר אדרת, מבגדד למוסררה: האידיאולוג של "הפנתרים השחורים", באתר הארץ, 16 במאי 2019
↑  אנשי שי"ח ומצפן, דבר, 3 במאי 1972
↑  פנתרים שחורים פנצתרים ורודים, דבר, 9 ביוני 1972; המשך
↑  התפייסות בין הפנתרים והליגה, דבר, 7 ביולי 1972
↑  אהוד יערי, רק"ח פורצת את הבדידות, דבר, 6 במרץ 1977
↑  כוכבי שמש החליף את מיכה מיימון כדוברו של מרציאנו, כל העיר, 9 בינואר 1981
↑  ישראלים במגעים עם אש"ף באירופה, דבר, 1 בנובמבר 1977
↑  נתן זהבי, אילן כפיר, פאר־לי שחר, המשלחת לרומניה: החזית המזרחית נשארת בבית, חדשות, 5 בנובמבר 1986
↑  ירון פריד, מכת שמש, כותרת ראשית, 13 באפריל 1988
↑  יאיר אטינגר, מאות ליוו את הפעיל החברתי סעדיה מרציאנו למנוחות, באתר הארץ, 21 בדצמבר 2007
↑  הדס מגן, ‏אנשי התנועה לחנינה בשנת היובל מאיימים בארגון שביתת אסירים, באתר גלובס, 18 בדצמבר 1997
↑  עקיבא אלדר, צ'רלי ביטון מקים תנועה חברתית עם עולים מרוסיה, באתר הארץ, 30 באוגוסט 2007
↑  גלי וינרב, ‏נפגעי הנפש עותרים לבג"ץ: תנו לנו לבחור בית-חולים, באתר גלובס, 1 בספטמבר 2012
↑  דודו ראש העיר, חתונה טראנס־עירונית, כל העיר, 27 בפברואר 1987
↑  עופר אדרת, האידיאולוג של הפנתרים השחורים, באתר הארץ, 16 במאי 2019
ינה ורגה

| --- | --- |

 לידה:  6 בנובמבר 1879 Nagytétény, הונגריה 
 פטירה:  7 באוקטובר 1964 (בגיל 84) מוסקבה, ברה"מ 
 שם לידה:  Weisz Jenő 
 מדינה:  ברית המועצות, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1907) 
 מעסיק:  Institute of World Economy and International Relations 
 תפקיד:  שר האוצר ההונגרי 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין  פרס לנין  עיטור לנין  מדליה לגבורת העמל במלחמת המולדת הגדולה 1941–1945  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור לנין 
 
ינה ורגה (במקור עד 1903 וייס, בהונגרית: Varga Jenő; נאג'טטן (היום בשטח העיר בודפשט), 6 בנובמבר 1879 – מוסקבה, 7 באוקטובר 1964) היה במקצועו אופה, מורה להיסטוריה ולגאוגרפיה, הונגרי-יהודי, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי – בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית קומיסר העם לענייני כספים (שר האוצר) – אחר כך כלכלן קומוניסטי בעל יוקרה בין-לאומית, המומחה הכלכלי של הקומינטרן, חבר האקדמיה הרוסית למדעים, חבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים. כמעט 80 ספריו וכ־500 מאמריו ומחקריו תורגמו לשפות זרות רבות. את רוב ספריו ומחקריו כתב ברוסית לאחר שנת 1919, מחוץ להונגריה, לאחר שנאלץ להגר מהונגריה. שמו ברוסיה מוכר כ"יבגני סמואילוביץ' ורגה" (Евгений Самуилович Варга) ובאנגלית ובגרמנית, מוכר בשם Eugen Varga. כינויו המחתרתי היה: אישטוואן בַּלוֹג. כהוקרה על עבודתו קיבל את עיטור לנין שלוש פעמים מהממשלה הסובייטית.
חלק מההיסטוריונים טוענים כי לאחר שנת 1943 ינה ורגה היה מנהל הלשכה הסובייטית לפיצוי מלחמה שהיה שייך לפוליטבירו של ברית המועצות. עם הצעותיו תרם לקיומם של מחנות העבודה הסובייטים בכפייה (גולאג) ולגירוש אזרחים זרים מארצותיהם – את כל הצעותיו אלה העלה כבר בשנת 1922. (נושא עבודת הכפייה של אזרחים הונגרים בברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה לא נחקר עד נפילת הקומוניזם ופירוק ברית המועצות. אמנם המספרים המדויקים אינם ידועים, אך מעריכים כי עד 600,000 הונגרים (חיילים ואזרחים) נתפסו בסך הכול, כולל כ־200,000 אזרחים. כ-200,000 מתוכם נספו. זה היה חלק ממערכת גדולה יותר של שימוש בעבודות כפייה של אזרחים זרים בברית המועצות).
ביוגרפיה

ורגה נולד במשפחה יהודית ענייה כבנם של שמואל וייס ושל יוליאנה זינגר. אביו שהיה מורה כפרי איבד את עבודתו כאשר העניש תלמיד עשיר ומאותו הזמן לא יכול היה למצוא עבודה בהוראה. כך הוא לא יכול היה להרשות לעצמו את מימון חינוך ילדיו. ינה ורגה היה הצעיר מבין שמונה אחיו ואחיותיו. מגיל עשר עבד בחוות איכרים, לימים למד את מקצוע האפייה, אחר כך הפך לעובד בתחום המסחר ולמד לצד העבודה. לאחר סיום לימודיו בתיכון בשנת 1902, הוא נרשם לאוניברסיטת בודפשט. הוא למד היסטוריה, כלכלה ופילוסופיה, לימים גם בברלין ובפריז. בשנת 1906 הצטרף למפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית. בשנת 1907 הוא כתב את עבודת הדוקטורט שלו על האנטינומיות קנטיאניות. אחד המורים באוניברסיטת בודפשט היה הפילוסוף המפורסם ברנאט אלכסנדר. משנת 1907 הפך לעמית של היומון נפסבה, ולאחר מכן עורך מדור הכלכלה שלו. עבודתו בכלכלה ובסוציולוגיה התפרסמה במדורי היומון הפופולרי "הסוציאליזם" וב-Die Neue Zeit. האחרון, תחת ניהולו של קארל קאוטסקי, היה כתב העת התאורטי החשוב ביותר בנושא המרקסיזם באותה תקופה. בין השנים 1910–1914, בקשר לתורת הילפרדינג על הקפיטליזם הפיננסי, ערך ורגה מחקר עצמאי בנושא הקרטלים בהונגריה ופרסם את המחקר הגדול הראשון שלו בשנת 1912. בנוסף למחקריו, הוא הרצה בחוג גלילאו ובבית הספר החופשי למדעי החברה. הוא סיים את תעודת ההוראה שלו להוראה בתיכון בגאוגרפיה ובהיסטוריה בשנת 1911, ובאותה שנה התחתן עם שרולטה גרין, אף היא יהודייה. הוא לימד ברובע השמיני של בודפשט בבית הספר הגבוה למסחר ברחוב ואש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עבד בנפסבה, היה חבר בחוג יום ראשון. (חוג יום ראשון (Sonntagskreis) או אגודת יום ראשון היה חוג חברים שנוצר סביב בלה באלאז' וג'רג' לוקאץ' במהלך מלחמת העולם הראשונה וההגירה לווינה. חברי החוג התכנסו ושוחחו בנושאים אסתטיים-פילוסופיים שונים בדירתו של באלאז' בימי ראשון. הפגישות נמשכו עד להגירה לווינה לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. חברי קבוצה זו הקימו את בית הספר החופשי למדעי החברה בתחילת 1917 ולמעט ארווין סבו ואלק בולגאר, המרצים היו כמעט אך ורק חברי חוג יום ראשון. מבחינה פוליטית ורגה היה אחד הנציגים העקביים ביותר של השמאל, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית, ה-MSZDP. לאחר המהפכה הדמוקרטית הבורגנית באוקטובר 1918, הוא נכלל בהנהגת ה-MSZDP. באותה תקופה מונה לפרופסור באוניברסיטת בודפשט. הוא כבר היה כלכלן תאורטי בעל שם, היה סופר פורה מאוד, וכתב מאמרים רבים על אירועים פוליטיים של אותה עת: אבטלה, הלאמה, רפורמת הקרקעות, מיסוי, סוגיות לאום, כולל סדר היום הכלכלי והפוליטי של ה-MSZDP. בתקופת הרפובליקה הסובייטית הוא היה קומיסר העם לענייני כספים (שר האוצר) אחרי זה קומיסר העם לייצור ונשיא המועצה הכלכלית של הרפובליקה. בנוסף לניהול השוטף, עסק גם בתכנון כלכלי ארוך טווח והגיש המלצות רבות.
ביוגרפיה > לאחר ההגירה

לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית, באוגוסט 1919, הוא נמלט לחו"ל מחשש למעצר ומשפט. תחילה שהה בשבי בקארלשטיין, אוסטריה, שם כתב ספר על המדיניות הכלכלית של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית שלנין מתח עליו בקורת אומנם, אך העריך במידה רבה. בהמשך חזר מספר פעמים להערכת המסקנות הכלכליות של הרפובליקה הסובייטית ההונגרית. הוא התעניין ברצינות גם בשיטה הפסיכואנליטית של זיגמונד פרויד. הוא הצטרף לאיגוד הפסיכואנליטי ההונגרי כבר בשנת 1918 ולאחר שחרורו מהכלא נסע לווינה. "הוא כתב לפרויד וביקש פגישה. פרויד הזמין אותו לברגאסה ב־20 בפברואר 1920. ככל הנראה המידע של פרויד על חודשי הרפובליקה הסובייטית ההונגרית לא היה בהכרח חיובי, שכן הוא קיבל את וארגה במילים אלה: >ובכן, אתה לא נראה צמא דם!< במהלך שיחה זו, ורגה ככל הנראה ביקש אישור להשתתף בישיבות האגודה הפסיכואנליטית של וינה. היא קיבל אישור ולדברי בתו השתתף בסמינר פרטי שבועי בדירתו של פרויד. על פי המסמכים, הוא השתתף בשש ישיבות של האיגוד בווינה בין פברואר ליוני 1920."
משנת 1920 התגורר ורגה ברוסיה הסובייטית והפך חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשנת 1920, השתתף בקומינטרן השני, בו ייצג את המפלגת הקומוניסטים בהונגריה, שם הוא פגש את לנין, שאיתו התכתב במהלך השנים הבאות. מכאן ואילך עבד באופן פעיל בקומינטרן. בשנים לאחר מכן היה מרצה קבוע ב"פרופסורה האדומה". על אף הכרכים העבים של חומר שנאסף עליו על ידי הג.פ.או. הצליח ורגה להתחמק ממעצר בגלל התערבותו האישית של סטלין. אשתו של ורגה ונאדז'דה קרופסקאיה, אשתו של סטלין, היו בקשר הדוק.
משנת 1939 הוא היה כבר חבר באקדמיה הסובייטית למדעים והעורך הראשי של כתב העת World Economy and Politics World. לאחר מלחמת העולם השנייה הוא נסוג מהפוליטיקה והקדיש למדע את שארית שנות חייו. אחד המאפיינים הבסיסיים באישיותו היה שללא קשר להשפעה הרבה שהייתה לו, הוא ניסה להישאר ברקע. הוא תמיד עקב אחר הנעשה בהונגריה, ואחרי 1945 הוא חזר לבקר בה פעמים רבות.  כמומחה כלכלי ניתן לו תפקיד משמעותי בשבירת ההיפר-אינפלציה בהונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה ובייצוב כלכלתה. בשנת 1955 הוא נבחר לחבר כבוד של האקדמיה ההונגרית למדעים. עבודתו זכתה שלוש פעמים להכרה על ידי ממשלת ברית המועצות בעל ידי הענקת עיטור לנין.