stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וזף קארי
ראשית הקריירה הפוליטית

במערכות הבחירות למשרת מושל פנסילבניה של 1866 ו-1869, תמך קארי במושל ג'ון גירי ונשא נאומים לטובתו. הוא התבקש על ידי יושב ראש המפלגה הרפובליקנית בניו ג'רזי לשאת נאומים בעיירות שונות במדינה.
ב-3 באפריל 1869 מונה קארי על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט כתובע הפדרלי הראשון בטריטוריית ויומינג, לשם הוא הגיע ב-8 במאי. ב-14 בדצמבר 1871 הוא מונה על ידי גרנט כשופט בבית המשפט העליון של הטריטוריה. המינוי אושר ב-18 בינואר 1872 וקארי כיהן על כס השיפוט עד 1876.
במהלך המושב השני של הוועדה לחגיגות מאה שנה לארצות הברית, נבחר קארי לייצג את טריטוריית ויומינג ושימש כחבר בוועדה. בהצבעה בוועדה על ההחלטה אם לאפשר את פתיחתה של תערוכת המאה בימי ראשון, נמנע קארי מהצבעה.
ב-1876 נבחר קארי כחבר הוועדה הוועדה הרפובליקנית הלאומית מטעם טריטוריית ויומינג, תפקיד בו הוא שימש עד 1897.
ראש עיריית שאיין

ב-1880 נבחר קארי כראש עיריית שאיין, כאשר היה מחוץ לטריטוריה כדי להריץ את מצע העבודות הציבוריות. ב-1881 הוא נבחר לתקופת כהונה שנייה, וב-1882 נבחר לתקופת כהונה שלישית, ללא מועמדים שניצבו מולו. במהלך תקופת כהונתו כראש העיר, הושלמה בנייתן של מערכות המים והביוב העירוניות, נבנה בית אופרה, והוקם הבנק הלאומי של מגדלי המקנה, שקארי שימש כנשיאו הראשון.
ב-1883 נוסדה חברת הפיתוח של ויומינג, מתוך כוונה להוביל מים לאלפי אקרים של אדמה צחיחה במישורי ויטלנד. ב-1885 נבחר קארי להוביל את ארגון בניית מאגר מים שעשה שימוש במימי נהר לארמי. המים מהמאגר הועברו ברחבי המישורים באמצעות תעלות, וכך הושקו 60,000 אקרים (242 קמ"ר), ואפשרו לאזור להיות מיושב.
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ב-30 ביולי 1874 בחרה המפלגה הרפובליקנית בוויומינג בקארי כמועמדה לתפקיד נציג הטריטוריה בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך הוא נוצח בהפרש קל על ידי מועמד המפלגה הדמוקרטית, ויליאם רנדולף סטיל.
ב-22 באוקטובר 1884 נבחר קארי שוב כמועמד הרפובליקנים לבית הנבחרים לאחר שפרנסיס וורן דחה את המועמדות. בבחירות הכלליות הוא הביס את מועמד הדמוקרטים, ויליאם ה. הולדיי. בבחירות של 1886 לא הציבה המפלגה הדמוקרטית מועמד מטעמה, וקארי זכה בכמעט 90 אחוזים מקולות הבוחרים, כששאר הק'ולות התפלגו בין מועמדים דמוקרטים ששמם נכתב בכתב יד על פתקי ההצבעה. ב-8 באוקטובר 1888, קיבל קארי שוב את מועמדות הרפובליקנים, ונבחר בבחירות הכלליות כאשר התמודד מול מועמד הדמוקרטים קיילב פ. אורגן.
ב-18 במאי 1887 נשא קארי נאום בטקס חנוכת קפיטול מדינת ויומינג.
כאשר נפטר מושל טריטוריית ויומינג ויליאם הייל במהלך כהונתו, ביקש הנשיא צ'סטר ארתור למנות לתפקיד את פרנסיס וורן, שכן הוא היה תושב הטריטוריה, במקום לבחור מושל לא תושב. וורן מונה לתפקיד, וכל שאר מושלי הטריטוריה מאז עד לקבלתה של ויומינג כמדינה היו תושביה. הנשיא בנג'מין הריסון הציע למנות את קארי לתפקיד חשוב בטריטוריה, אך הוא דחה את ההצעה, שכן הוא העדיף להקדיש את זמנו לתהליך קבלתה של ויומינג כמדינה בארצות הברית.
ב-1889 הגיש קארי הצעת חוק לקבלתה של ויומינג כמדינה, אך הקונגרס לא אישר את ההצעה. אף על פי שההצעה לא נחלה הצלחה, הורה המושל וורן על עריכת בחירות לנציגים לוועידה לניסוח חוקת המדינה. ב-26 במרץ 1890 הגיש קארי שוב הצעת חוק לקבלתה של ויומינג כמדינה, והפעם עבר החוק בבית הנבחרים של ארצות הברית ברוב של 139 תומכים מול 127 מתנגדים ואושר בסנאט ברוב של 29 תומכים מול 18 מתנגדים. חוק קבלתה של ויומינג כמדינה בארצות הברית נחתם על ידי הנשיא הריסון ב-10 ביולי אותה שנה. אף על פי שאוכלוסיית המדינה מנתה פחות מ-60,000 תושבים בעת קבלתה, טען קארי שאין חשיבות לדבר, שכן מדינות רבות אחרות התקבלו לאיחוד כאשר אוכלוסיותיהן היו פחותות מזו של ויומינג.
סנאטור

לאחר שוויומינג התקבלה כמדינה, התכנס בית המחוקקים בהוראתו של המושל וורן. ב-12 בנובמבר 1890, הצביע בית המחוקקים על מינוי שני נציגי המדינה הראשונים בסנאט של ארצות הברית. בבחירות הביס קארי את מושל הטריטוריה לשעבר ג'ורג' ו. בקסטר, ואילו וורן הביס את מ. סי. בראון, ג'ון מקומריק, ה. ר. מאן ואת הנרי א. קופין. ב-1895 הוא התמודד על תקופת כהונה שנייה לסנאט, אך בית המחוקקים הצביע פה אחד בעד וורן, זאת בשל התנגדותו של קארי לתנועה למען הנפקה חופשית של מטבעות הכסף.
בבחירות לנשיאות של 1896 הצהיר קארי שמושל אוהיו ויליאם מקינלי ינצח בקושי את מועמד הדמוקרטים ויליאם ג'נינגס ברייאן. ב-1897 התקיימה ועידה חוקתית בדלאוור, שם הוקרא ב-16 בפברואר מכתב מקארי לתמיכה בזכות בחירה לנשים. ב-6 בספטמבר אותה שנה, היו קארי ואחיו דייוויס מעורבים בתאונת כרכרה. ג'וזף קארי סבל מכמה חתכים בראשו, בעוד שאחיו לא נפצע כלל.
מושל ויומינג

במאי 1910 הכריז קארי על כוונתו להיבחר כמועד הרפובליקנים למשרת מושל ויומינג. ביוני, ניהל ויליאם סי. אירווין, גזבר המדינה לשעבר, ומנהל מסע הבחירות של קארי, מסע בחירות ברחבי המדינה. ב-10 בספטמבר הכריז קארי שהוא יתמודד בבחירות על משרת המושל כמועמד עצמאי כדי לפרק את המנגנון הפוליטי הרפובליקני ששלט בוויומינג.
ב-21 בספטמבר הביס קארי את ויליאם ל. קויקנדול בבחירות על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת המושל. בבחירות הכלליות הוא ניצח את מועמד הרפובליקנים ויליאם א. מולן ואת מועמד המפלגה הסוציאליסטית ו. ו. פטרסון, וניצח בכל אחד ממחוזות המדינה.
ב-21 בינואר 1911 חתמו תשעה סנאטורים, שישה מושלים ו-13 חברי בית הנבחרים מהליגה הפרוגרסיבית של המפלגה הרפובליקנית על הצהרת עקרונות לתמיכה בחקיקה פרוגרסיבית. קארי היה אחד מחותמי ההצהרה. ב-29 בינואר 1912 הביע קארי את תמיכתו בנשיא לשעבר תאודור רוזוולט למועמדות הרפובליקנים לנשיאות נגד הנשיא המכהן ויליאם הווארד טאפט. ב-15 ביולי הוא הוציא קריאה לקיום ועידה פרוגרסיבית מדינתית לבחירת נציגים לוועידה ארצית של המפלגה הפרוגרסיבית בראשותו של רוזוולט. אף על פי שבוויומינג היה חבר במפלגה פרוגרסיבית של רוזוולט בדמותו של קארי, בבחירות לנשיאות של 1912 הגיע רוזוולט למקום השלישי בהצבעה במדינה, לאחר הנשיא המכהן טאפט, שהגיע שני, ולאחר וודרו וילסון, שזכה בהצבעה בוויומינג. בבחירות לבית הנבחרים, הגיע מועמד הפרוגרסיבים בוויומינג, צ'ארלס א. וינטר, למקום השלישי, לאחר מועמד הדמוקרטים תומאס פ. פאשי, והרפובליקני המכהן פרנק ו. מונדל.
ב-10 בינואר 1913 פרצה מהומה בבית הנבחרים של ויומינג במהלך הבחירות לתפקיד יושב ראש הבית. קארי ביקש להשיב את הסדר על כנו, אך נמנע מלהתערב.
שנותיו האחרונות

ב-14 באוקטובר 1916 הביע קארי את תמיכתו בנשיא המכהן וודרו וילסון לבחירתו לתקופת נשיאות שנייה בבחירות לנשיאות שהתקיימו באותה שנה מול המועמד הרפובליקני צ'ארלס אוונס יוז. ב-1917 הוא הביע את תמיכתו בקבלת התיקון ה-18 לחוקת ארצות הברית להנהגת חוק היובש.
ב-1918 נבחר בנו של קארי, רוברט קארי, כמושל ויומינג מטעם הרפובליקנים, ובכך הם היו לאב ולבן היחידים במדינה שכיהנו שניהם בתפקיד. בינואר 1922 נסעו השניים ברחבי מזרח ארצות הברית. בינואר 1924 לקה קארי בשבץ מוחי.
ג'וזף קארי נפטר בשאיין ב-5 בפברואר 1924. ב-8 בפברואר הופסקה פעילותם של כל בתי העסק בוויומינג ונישאו הספדים מפי פקידי הממשל, כולל המושל ויליאם רוס. קארי נטמן בבית הקברות לייקויו שבשאיין.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1770-1771.
1905 ברוסיה

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| «««  1904   1903  1902 |  דגל רוסיה | 1905  ברוסיה |  »»»  1906   1907   1908 |
כל ערכי השנים ברוסיה • אירועים בולטים בעולם ב-1905 פורטל רוסיה • לוח שנה של שנת 1905
1905 ברוסיה הייתה שנה ה-292 מתחילת שליטת שושלת רומנוב במדינה. במהלך השנה הסתיימה מלחמת רוסיה–יפן והגיעו לשיאם אירועי מהפכת 1905.
הנהגה

הצאר: ניקולאי השני
יושב ראש מועצת השרים: איוואן דורנובו
ראש הממשלה: סרגיי ויטה (מ-19 באוקטובר)
נולדו

22 במרץ – גריגורי קוזינצב, במאי סובייטי ממוצא יהודי (נפטר ב-1973)
14 במאי – ניקולאי טיחונוב, מדינאי סובייטי (נפטר ב-1997)
24 במאי – מיכאיל שולוחוב, סופר רוסי, חתן פרס נובל לספרות (נפטר ב-1984)
25 במאי – אלכסנדר קורנייצ'וק, מחזאי ופוליטיקאי סובייטי ממוצא אוקראיני (נפטר ב-1972)
4 באוגוסט – בוריס אלכסנדרוב, מלחין סובייטי (נפטר ב-1994)
5 באוגוסט – ארטיום מיקויאן – מתכנן מטוסים סובייטי ממוצא ארמני (נפטר ב-1970)
17 בדצמבר – יוסף חפץ במאי סרטים סובייטי ממוצא יהודי (נפטר ב-1995)
אירועי יום ראשון העקוב מדם
הסכם סיום המלחמה עם יפן
מניפסט הצאר מאוקטובר 1905
אורסולה קורברו

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1989 (בת 35) סן פר דה וילמאחור, ספרד 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ, פופ לטיני 
 מדינה:  ספרד ספרד
 תקופת הפעילות:  מ-2002
 בן זוג:  צ'ינו דארין
 פרסים והוקרה:  Iris Award for Best Female Performance (2018)  פסטיבל הקולנוע של סיטגס (2014)  פרסי אונדאס (2023)  Fotogramas de Plata (2024) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אורסולה קורברו, פברואר 2017
אוּרְסוּלָה קוֹרְבֵרוֹ דֶלְגַדוֹ (בספרדית: Úrsula Corberó Delgado; נולדה ב-11 באוגוסט 1989) היא שחקנית ודוגמנית ספרדייה. היא נודעה בעיקר בשל גילומה של הדמות רות בסדרת הטלוויזיה "פיזיקה או כימיה" (אנ'), דמותה של מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה בסדרה "איזבל" (אנ'), ואת פרסומה הבינלאומי קיבלה בתור סיילנה ("טוקיו") אוליביירה בסדרה "בית הנייר" בשירות נטפליקס.
ביוגרפיה

אורסולה קורברו דלגדו נולדה בברצלונה שבספרד ב-11 באוגוסט 1989. בגיל 6 היא כבר החליטה שתרצה להיות שחקנית והחלה לשחק בפרסומות. לאחר שסיימה את לימודיה, עברה למדריד עבור הצילומים לסדרה פיזיקה או כימיה.
ב-2002 היא שחקה את תפקידה הראשון בו גילמה בסדרת הטלוויזיה "Mirall Trencat" את הדמות מריה. במהלך השנים הבאות היא המשיכה בקריירת המשחק ושחקה בתפקידי קולנוע רבים.
בין השנים 2008–2010 היא שיחקה בתפקיד הדמות רות גומז, הסובלת מבולימיה נרבוזה בסדרה "פיזיקה או כימיה". אף על פי שהסדרה יצרה מחלוקות, קורברו עצמה זכתה לשבחים רבים על משחקה בה.
בשנת 2014 הצטרפה לעונתה השלישית של סדרת הטלוויזיה "איסבל"; סדרת דרמה היסטורית אודות חיה של איזבלה הראשונה, מלכת קסטיליה, בה שיחקה בדמותה של מרגרטה מאוסטריה, דוכסית סבויה.
בשנת 2016 שיחקה את אסתר סאלינס בסדרת הדרמה הספרדית "השגרירות" של רשת הטלוויזיה Antena 3.
בשנת 2017 החלה לגלם את דמותה של סיילנה אוליביירה ("טוקיו") בסדרת הפשע הפופולרית של נטפליקס "בית הנייר", דמות אשר גילמה במשך 2 עונות (5 חלקים) עד לסיומה ב-2021.
בשנת 2018 שיחקה בסרט "עץ הדם", סרט של שירות הזרמת המדיה נטפליקס לצד נג'ווה נימרי ולצד השחקן הארגנטינאי חואקין פוריאל. בשנה זו, הצטרפה קורברו כדמות ראשית לעונתה השנייה של סדרת הפשע הבריטית "סנאץ'" המבוסס על סרטו באותו שם של הבמאי גיא ריצ'י.
בשנת 2021 גילמה את הדמות בארונס, שזוהי הדמות הנשית הראשית בסרט גיבורי העל ההוליוודי "ג'י איי ג'ו: עיני נחש" השייך לזיכיון ג'י. איי. ג'ו.
בשנת 2023 כיכבה במיני-סדרת הפשע הספרדית "בעירה" בתפקיד הראשי של רוזה; הסדרה הוקרנה ב-8 בספטמבר 2023 בשירות הסטרימינג העולמי נטפליקס. באותה שנה הצטלמה לסדרת המותחן הפוליטי "התן" כאחת מהדמויות הראשיות לצידם של אדי רדמיין ולשאנה לינץ'; הסדרה מבוססת על הרומן "נשיא על הכוונת" מאת פרדריק פורסיית' ועלתה לשידור בנובמבר 2024 ברשת Peacock.
בשנת 2024 שיחקה בסדרת הריגול האמריקאית "מר וגברת סמית'" שיצר דונלד גלובר עבור אמזון פריים וידאו וזו בהשראת הסרט באותו שם מ-2005. באותה שנה שיחקה בקומדיית הפשע האמריקאית של נטפליקס, "ליפט"  של הבמאי האמריקאי פ. גארי גריי; שם שיחקה לצד קווין הארט ווינסנט ד'אונופריו. בהמשך השנה, שיחקה במותחן הקומי "El jockey" בתור אבריל.
חיים אישיים

ב-2008 קורברו נכנסה לזוגיות, שנמשכה כשנתיים, עם השחקן ישראל רודריגס (ספ'). ב-2011 היא הייתה בזוגיות קצרה עם הטניסאי פליסיאנו לופס (אנ'), שנמשכה כחמשה חודשים. ב-2013 היא נכנסה לזוגיות חדשה עם השחקן אנדרס ולנקוסו למשך כשלש שנים. החל מ-2016 היא נמצאת במערכת יחסים זוגית עם השחקן הארגנטינאי צ'ינו דארין (אנ'), אותו הכירה דרך סדרת הטלוויזיה השגרירות (ספ').
קורברו מגדירה את עצמה כפמיניסטית באופן גלוי.
הערות שוליים

↑  Úrsula Corberó: Biografía y ficha, Revista Love (בספרדית) (ארכיון)
↑  Úrsula Corberó, Semana (בספרדית)
↑  Europa Press, Úrsula Corberó duros días de autoestop con su madre para ser actriz, www.europapress.es, ‏2017-03-10
↑  'Física o Química' pierde a Ruth, Úrsula Corberó. Ideal, www.ideal.es
↑  Úrsula Corberó forma parte del elenco de 'Física o Química': Fotos, FormulaTV (בספרדית)
↑  Úrsula Corberó como Ruth Gómez en 'Física o Química' - Úrsula Corberó, la estrella que nació en 'Física o Química' - Foto en Bekia Actualidad, www.bekia.es
↑  20minutos.es, Personaje de Fisica o Quimica, Listas - 20Minutos, ‏2010-06-14 (בספרדית)
↑  Desmontamos a Úrsula Corberó ('La embajada'): sus amores, su pasado y más, El Confidencial, ‏2016-05-10 (בספרדית)
↑  Por QMD!, Úrsula Corberó y Feliciano López, Que Me Dices, ‏2012-01-13 (בספרדית)
↑  Europa Press, Andrés Velencoso y Úrsula Córbero, su relación se confirma, www.europapress.es, ‏2013-11-20
↑  Fin del romance entre Úrsula Corberó y Andrés Velencoso, El Confidencial, ‏2015-11-25 (בספרדית)
↑  EL PERIÓDICO / BARCELONA, Chino Darín y Úrsula Corberó hablan por primera vez de su romance, elperiodico, ‏2016-06-27 (בספרדית)
↑  Lo que aprendimos sobre el feminismo con Úrsula Corberó, www.glamour.es
↑  Úrsula Corberó: "El feminismo es necesario para equilibrar", mujerhoy, ‏2018-09-27 (בספרדית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5050315  BnF: cb17740375w (data)  GND: 1180060245  ISNI: 0000 0003 7203 7809  LCCN: no2019093707  SUDOC: 234499109  VIAF: 172359753   WorldCat (עם VIAF): 172359753
יוסק'ה נחמיאס

ערך זה עוסק בלוחם האצ"ל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .

יוסף (יוסק'ה) נחמיאס (נולד בי"ז בחשוון ה'תרפ"ו, 4 בנובמבר 1925) הוא מבכירי לוחמי האצ"ל, מניצולי כלא עכו ואלטלנה, מראשי מוזיאון האצ"ל בתש"ח ושחקן.
קורות חיים

נולד למשפחה יהודית-ספרדית בירושלים בי"ז בחשוון ה'תרפ"ו, 4 בנובמבר 1925, דור שישי בארץ והבכור מבין עשרה אחים ואחיות. להוריו היו אלו נישואין שניים, אביו דוד נחמיאס היה קבלן. בשנת 1939 עברה משפחתו להתגורר בתל אביב, בה הצטרף לתנועת הנוער בית"ר.
בתיכון למד בקולג' הצרפתי בביירות ולאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה חזר לארץ והמשיך את לימודיו בתיכון הצרפתי ביפו. עם התקדמות הכוחות הגרמנים לאזור המזרח התיכון, נשמע יוסק'ה לקריאת מוסדות היישוב ומפקדת האצ"ל, זייף את תעודת הלידה והתנדב לצבא הבריטי בהיותו בן 14 וחצי בלבד. שש שנים וחצי שרת בחיל ההנדסה של הצבא הבריטי, תחילה ביחידה ארצישראלית ולאחר מכן ביחידה בריטית. השתתף בקרבות בלבנון, מצרים ובמהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה נפצע והוחזר לארץ. עם שובו לקח חלק בפעולות המחתרת, כאשר הוא עדיין חייל בריטי.
בין השנים 1944–1946 השתתף בפעולות מבצעיות רבות של האצ"ל במסגרת ח"ק (חיל קרב), ביניהן הפשיטה למחנה צריפין, פיצוץ המטוסים בשדה התעופה לוד, ועוד. במרץ 1946, במבצע ליל הרכבות שהתבצע במסגרת תנועת המרי העברי, לקח חלק בפיצוץ גשר רכבת ליד אשדוד, בקרבת גשר עד הלום. במהלך הנסיגה נתפס על ידי הבריטים עם קבוצה של 31 לוחמים, נשפט בבית דין צבאי ובהיותו חייל בריטי נידון למוות בפני כיתת יורים, באשמת בגידה וגייס חמישי. גזר הדין לא הוצא אל הפועל ובמשפט חוזר הוחלף בחמש עשרה שנות מאסר. לאחר שלושה עשר חודשי מאסר נמלט במהלך הפריצה לכלא עכו. במהלך השנים 1947–1948 ועד הקמת המדינה המשיך יוסק'ה להשתתף בפעולות של האצ"ל נגד השלטון הבריטי. היה מאנשי האצ"ל שביצעו את ההתקפה על יפו. כמו כן, היה על סיפונה של אוניית הנשק של האצ"ל אלטלנה, בעת הפגזתה מול חוף תל אביב במהלכה השליך למים את מנחם בגין, שלא רצה לעזוב את האונייה הבוערת אפילו ברגע אחרון.
במלחמת העצמאות שירת בצה"ל בחטיבת יפתח של הפלמ"ח. עם שחרורו שירת את המדינה במשך ארבע שנים וחצי בשליחות באפריקה. בין השנים 1981-1957 עבד כדייל בחברת התעופה אל-על והיה מנהל שירותים בטיסה. משנת תשמ"ב, תקופה קצרה לאחר פרישתו מאל על, ועד היום, הוא מראשי מוזיאון האצ"ל בתש"ח בתל אביב ותפקידו העיקרי במוזיאון הוא כאיש עדות. נחמיאס הוא אחד ממפיציה הגדולים של מורשת האצ"ל בדור האחרון.
בשנת 2009 צולם סרט הסטודנטים "הפריצה לכלא עכו" בבימויו של בועז ארמוני. בסרט גילם השחקן קובי מאור את יוסק'ה נחמיאס. הסרט יצא בבכורה בשנת 2011.
בשנת 2012 שיחק בסרט זוהר הרקיע בתפקיד יחזקאל קורן, סבו של השחקן הראשי, הסרט נסוב סביב דילמת ההתנתקות מיישובי גוש קטיף.
חיים אישיים

היה נשוי ליפה, לוחמת וחובשת קרבית באצ"ל, עד לפטירתה. לזוג נולדו 2 בנים: משה ודרור, 6 נכדים ו-7 נינים.
אירנה האתונאית

.
אירנה האתונאית הייתה קיסרית ביזנטית, אלמנתו של הקיסר לאון הרביעי ואמו של קונסטנטינוס השישי. אירנה עלתה לשלטון לראשונה בשנת 780 עם מותו של בעלה לאון, ובמשך עשר שנים שלטה כעוצרת וממלאת מקום בנה קונסטנטינוס, שהיה ילד צעיר במות אביו. ב-790 הדיח קונסטנטינוס את אמו, אירנה, מהשלטון, ושלט כשליט יחיד. שלטונו של קונסטנטינוס הסתיים באוגוסט 797 כאשר אירנה ביצעה הפיכה כנגדו ותפסה את השלטון, ובפקודתה הוא עוור והוגלה. אירנה המשיכה לשלוט בבלעדיות כקיסרית עד להפיכה נגדה באוקטובר 802.
ילדותה ושנים ראשונות בחצר הביזנטית (750/755–775)

מעט מאוד ידוע על אירנה לפני שהיא הגיעה לחצר המלכות. ההיסטוריון הביזנטי בן התקופה, תאופאנס, מתעד שאירנה הגיעה מאתונה לביזנטיון באחד בנובמבר 769, התארסה עם לאון בשלושה בנובמבר, ובשבעה-עשר בדצמבר נישאה וקיבלה את התואר "קיסרית" (Basilissa). בשעת הנישואין לאון ואירנה עוד היו בנערותם, ושלושה עשר חודשים לאחר הנישואין אירנה ילדה. כיוון שלאון היה כמעט בן עשרים בחתונה, אפשר להניח שאירנה הייתה לפחות בת ארבע-עשרה, ולכן כנראה היא נולדה בין 750 ל-755. אירנה באה ממשפחת סרנדרפיכיס היוונית (sarandapechys), אך לא ידוע דבר על הוריה מלבד טענתה של אירנה שהיא יתומה. הבחירה באירנה כשידוך ללאון נבעה כנראה מתוך רצון לחזק את האחיזה הביזנטית במחוז היווני הלס על ידי קשרי נישואין עם משפחת אצולה מקומית, ועל ידי כך גם לקדם את התנצרותם של השבטים הסלבים במחוז. ביום 14 בינואר 771 אירנה ילדה את בנה קונסטנטינוס השישי, ובאוגוסט 775 הקיסר קונסטנטינוס החמישי, קיסר האימפריה הביזנטית נפטר, ולאון, בנו של קונסטנטינוס החמישי, עלה לשלטון.
אשתו של לאון ותקופת העוצרות (775–790)

בארבע-עשרה באפריל 776 לאון הכתיר את בנו קונסטנטינוס השישי לקיסר-שותף - תופעה נפוצה בביזנטיון, בה הכתיר האב את בנו,  יורש העצר, בעודו ילד לקיסר, כדי להבטיח שאכן הוא יעלה לשלטון בבוא העת. שלטונו של לאון נמשך עד לפטירתו בשנת 780, כנראה מתוצאה של חבישת כתר אשר גרם לזיהום בראשו והביא למותו (אם כי נסיבות מותו עדיין נתונות במחלוקת). עם מותו של לאון ב-780 התמנתה אירנה להיות העוצרת בשמו של קונסטנטינוס הקטן, שהיה בן תשע בלבד.
עם הפיכתה לעוצרת ניצבו בפני אירנה אתגרים רבים. מיד לאחר מותו של לאון התרחש ניסיון הפיכה מצד אחיו למחצה, אך הוא סוכל, והקושרים נענשו והוגלו. כדי לבסס את שלטונה, אירנה השאירה בעמדות מפתח רבים מנושאי המשרות ששירתו בתקופתו של בעלה המנוח לאון, אך גם העלתה לתפקידים בכירים סריסים רבים מאנשי שלומה. בשנת 781 ניסתה אירנה להשיא את קונסטנטינוס לבתו של קרל הגדול, רוטרודיס (אנ'), אך השידוך בין רוטרודיס לבין קונסטנטינוס השישי עלה על שרטון.
איקונוקלאזם ואיקונופיליות

תקופת העוצרות של אירנה ידועה בעיקר במהפכה הדתית שחוללה בשאלת האיקונות. איקונות הן תמונות של קדושים נוצריים, דרכן המאמין יוצר חיבור רוחני לדמות הקדוש. האיקונות הוצאו מחוץ לחוק ב-726 על ידי סבו של לאון הרביעי, לאון השלישי, שהנהיג מדיניות של רדיפת המאמינים באיקונות, המכונה איקונוקלאזם (ניתוץ האיקונות). האיקונוקלאזם יצר ניתוק וסכסוך בין הכנסייה הביזנטית לכנסיות של רומא וירושלים, ולכן כשאירנה הפכה לעוצרת, הכנסייה הביזנטית הייתה מובדלת משאר העולם הנוצרי ומפולגת בתוך עצמה.
בקיץ 784, הפטריארך של קונסטנטינופול, פאול, נפל למשכב; זמן קצר לפני מותו, הוא הודה בפני אירנה, שלמרות עמדתו הרשמית הוא מתנגד לאיקונוקלאזם, וביקש ממנה לכנס ועידה כנסייתית בינלאומית, שתכיר מחדש בלגיטימיות של העמדה האיקונופילית (האוהדת את האיקונות). בדצמבר 784 אירנה מינתה את מקורבה, תארסיוס, לפטריארך של קונסטנטינופול, וניסתה לארגן ועידה כנסייתית שתוכננה לספטמבר 786, שמטרתה הייתה לבטל את העמדה הרשמית האיקונוקלסטית. כינוס הוועדה עלה על שרטון, כאשר חיילים אשר האמינו באיקונוקלאזם איימו על חייו של הפטריארך, ועל כן אירנה מינתה מפקדי צבא חדשים הנאמנים לה, ובמאי 787 שלחה הזמנות לכינוס שני של הוועידה בניקיאה שבאסיה הקטנה. הוועידה שהתכנסה, המכונה הוועידה האויקומנית השביעית, גינתה את האיקונוקלאזם והתירה מחדש את האיקונות.
לאחר הוועידה הכנסייתית, יחסי החוץ של אירנה עם קרל הגדול השתנו לרעה בעקבות כיבושיו של קרל בדרום איטליה. בעקבות זאת, אירנה ביטלה את אירוסי בנה קונסטנטינוס עם בתו של קרל, רוטרודיוס, ובנובמבר 788 קונסטנטינוס התחתן עם אישה בשם מריה. זאת ועוד, אירנה שלחה כוחות צבאיים כנגד קרל ב-789, אך הצבא הביזנטי נחל תבוסה. תבוסה זאת של אירנה, ובנוסף הפסדים צבאיים שהיא נחלה מול הבולגרים והערבים, הכינו את הקרקע לעלייתו לשלטון של קונסטנטינוס השישי.
שלטונו של קונסטנטינוס השישי (790–797)

ב-790 קונסטנטינוס כבר היה בן תשע-עשרה ובשל לשלטון, והוא "נמרץ ומאוד מוכשר", כדברי תאופאנס. הוא ניסה להדיח סריס בכיר המקורב לאירנה, אך נכשל; עם זאת, ניסיון זה יצר תגובה חזקה בקרב חיילים רבים שתמכו בו, ובתגובה נשבעו אמונים לו בלבד, ולא לאמו. אירנה חששה ממלחמת אזרחים, ולכן פרשה מהשלטון, ובאוקטובר 790 קונסטנטינוס הוכר כשליט היחיד של ביזנטיון. עם עלייתו לשלטון יחיד, קונסטנטינוס היגלה את סריסי החצר, ואת אמו אירנה כלא בארמון אלתריוס (Ελευθέριος) עד לינואר 792.
בשנת 791 קונסטנטינוס הפסיד בקרבות מול הבולגרים והערבים, ובנוסף נחל תבוסה משפילה לבולגרים ביולי 792. בעקבות תבוסות אלו קונסטנטינוס נאלץ להתמודד עם מרידות צבאיות. גם בחייו האישיים קונסטנטינוס לא רווה נחת – הוא מאס באשתו מריה, ובינואר 795 כפה עליה להיות נזירה ודה פקטו התגרש ממנה, ללא כל בסיס חוקי למעשיו.
בספטמבר 795 הוא התחתן מחדש, אך מכיוון שגירושיו ממריה לא היו מבוססים כדבעי, אנשי כנסייה רבים התנגדו לנישואין אלו וראו בהם ניאוף. על רקע החולשה של קונסטנטינוס, ב-796 אירנה שיחדה אנשי צבא רבים שיעברו לצידה. באוגוסט 797 קונסטנטינוס הבין שאין לו עוד תומכים בחצר והוא בסכנה, על כן ניסה להימלט אך  נתפס, וב-19 באוגוסט אירנה ציוותה לעוור אותו.
שלטון היחיד של אירנה ומותה (797–803)

ב-797 אירנה הפכה לשליטה היחידה של ביזנטיון. היא הטביעה מטבעות הנושאים את דיוקנה, וחוקקה חוקים חדשים. אירנה ניסתה לשקם את יחסי החוץ של ביזנטיון, וב-798 שלחה משלחות שלום לפרנקים ולערבים. הערבים לא היו מעוניינים בהפסקת אש, אך קרל הגדול קיבל את הצעת השלום. במאי 799 חלתה אירנה, והסיכוי למותה יצר מאבק ירושה בין שני סריסים בכירים, סטוורקיוס (Σταυράκιος) ואאטיוס (Ἀέτιος), שניסו לקדם כל אחד את מקורביו כיורשי הכס לאחר מותה. המאבק בין השניים הגיע לקיצו עם מותו של סטוורקיוס ביוני 799 והחלמתה של אירנה, אך עדיין אירנה איבדה שליטה על אאטיוס, שהמשיך לקדם מקורבים לו לתפקידי מפתח.
על רקע הפולמוס סביב היורש של אירנה לאור בריאותה הלקויה, התרחשו ניסיונות חיתון בין אירנה ובין קרל הגדול, שבשנת 800 הוכתר לקיסר הרומאים על ידי האפיפיור לאו השלישי. אין הוכחה מהמקורות ההיסטוריים על כך שאירנה יזמה הצעה שכזאת. הרמז היחיד לכך הוא טקסט לטיני קצר, שמתאר משלחת ביזנטית שהגיעה לחצר הפרנקית והציעה "למסור את האימפריה לקרל", מסר שאפשר לפרשו בדרכים שונות. לעומת זאת, מהצד של קרל הגיעה משלחת פרנקית לביזנטיון ב-802, שדנה באפשרות הנישואין בין השניים. אאטיוס, שצבר כוח רב, הודאג מהנישואין האפשריים בין קרל לאירנה ומכך שאירנה לא הכריזה על יורש, ולכן שיכנע את שר האוצר, ניקופורוס (Νικηφόρος), למרוד. באוקטובר 802 ניקופורוס ביצע הפיכה והוכתר לקיסר, ובנובמבר 802 אירנה הוגלתה לאי לסבוס, עד לפטירתה שמונה חודשים אחר כך ב-803.
הערות שוליים

↑  Kriszta Kotsis, “Defining Female Authority in Eighth-Century Byzantium: The Numismatic Images of the Empress Irene (797-802)”, Journal of Late Antiquity 5 (Spring 2012), p. 186.
↑  Judith Herrin, Women in Purple: Rulers of Medieval Byzantium (Princeton, N.J.: Princeton University Press, 2001) p. 52 and p .59.
↑  Judith Herrin, Unrivalled Influence: Women and Empire in Byzantium (Princeton, N.J.: Princeton University Press, 2013) p. 197.
↑  Herrin, Women in Purple, p. 57
↑  Herrin, Women in Purple, p.55
↑  Herrin, Women in Purple, pp. 56-57
↑  Herrin, Women in Purple, p. 65
↑  Herrin, Women in Purple, p. 67
↑  Herrin, Women in Purple, p. 69
↑  Herrin, Unrivalled Influence, p. 195
↑  Herrin, Women in Purple, p. 75
1 2  Herrin, Unrivalled Influence, p. 198
↑  Herrin, Women in Purple, p. 76
1 2  Herrin, Unrivalled Influence, p. 199
↑  Herrin, Women in Purple, p. 78
↑  Carolyn L. Connor, Women of Byzantium (New Haven and London: Yale University Press, 2004) p. 160
↑  לימור וחן, ראשיתה של אירופה כרך ב, עמ' 138.
↑  Herrin, Unrivalled Influence, p. 197
↑  Herrin, Unrivalled Influence, p. 197.
↑  Herrin, Women in Purple, pp. 83-84
↑  Herrin, Women in Purple, p. 84
1 2  Herrin, Women in Purple, p. 86
↑  Herrin, Women in Purple, p. 87
↑  לימור וחן, ראשיתה של אירופה כרך ב, עמ' 140
1 2 3  Herrin, Women in Purple, p. 91
↑  92-Herrin, Women in Purple, p. 91
1 2  Herrin, Women in Purple, p. 92
1 2  Herrin, Women in Purple, p. 93
1 2  Herrin, Women in Purple, p. 94
1 2  Herrin, Women in Purple, p. 95
↑  Herrin, Women in Purple, p. 96,
 כדי להתגרש היה צורך באקט קיצוני שיצדיק את הגירושין, לדוגמה ניסיון רצח או ניאוף וכו'.
↑  Herrin, Women in Purple, p. 97
↑  Herrin, Women in Purple, p. 98
↑  Herrin, Women in Purple, p. 99
↑  Herrin, Women in Purple, p. 100
↑  Herrin, Unrivalled Influence, p. 200
↑  Herrin, Women in Purple, p. 114
1 2 3  Herrin, Women in Purple, p. 117
↑  איינהרד, חיי קרל הגדול. מלטינית: יצחק חן (רעננה: האוניברסיטה הפתוחה, 2005) עמ' 69 הערה 151
↑  Herrin, Women in Purple, p. 126
↑  Herrin, Women in Purple, p. 126
↑  Herrin, Women in Purple, p. 127
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263117005171  PLWABN: 9810620630105606  BNE: XX1467059  GND: 124017177  ISNI: 0000 0000 8396 223X  LCCN: n83185800  NKC: xx0031876  NLG: 152071  NTA: 143298437  SUDOC: 030071038  VIAF: 77237243   WorldCat (עם VIAF): 77237243 
מטבע זהב שאירנה הטביעה עם דמותה בין השנים 797–803
ג'ון הול (מושל דלאוור)

ג'ון ווד הול (באנגלית: John Wood Hall;‏ 1 בינואר 1817 –  23 בינואר 1892) היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית שכיהן כחבר הסנאט של דלאוור בשנים 1867–1871, ופעם נוספת בשנת חייו האחרונה לאחר שכיהן כמושל דלאוור ה-44 בשנים 1879–1883.