stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדוארד קודרינגטון
שנותיו המאוחרות

עם שובו לאנגליה עסק קודרינגטון זמן מה בהגנה על החלטתו להשמיד את הצי העות'מאני, ואחר כך נפש בחו"ל. הוא פיקד על שייטת אימונים בתעלה ב-1831 והועלה לדרגת אדמירל מלא ב-10 בינואר 1837. ב-1832 נבחר לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה דבונפורט, וייצג אותו עד פרישתו ב-1839. מנובמבר 1839 עד דצמבר 1842 הוא היה המפקד הראשי של בסיס הצי המלכותי בפורטסמות'. קודרינגטון מת בלונדון ב-28 באפריל 1851. הוא הותיר אחריו שני בנים, אשר הגיעו למשרות רמות בצבא ובצי הבריטיים. סר ויליאם ג'ון קודרינגטון (1804-1884) היה קצין-צבא שהשתתף במלחמת קרים. סר ג'ון הנרי קודרינגטון (1808-1877) היה קצין-צי, שהתקדם עד תפקיד אדמירל של הצי.
קודרינגטון נקבר בכנסיית "סיינט פיטר" באיטון סקוור, אך בשל עבודות תחזוקה לקויות שנעשו ב-1853 ושריפה גדולה שפרצה ב-1987 לא נותר כל שריד למצבתו או לקברו. טבלות שיש המנציחות את זכרו נמצאות בקתדרלת סיינט פיטר ובבית המשפחה בדודינגטון. מחקר שנעשה באוקטובר 2005 בכנסיית סיינט פיטר גילה, כי ב-1954 הועברו שרידי גופתו ונטמנו בבית הקברות ברוקווד אשר שבסארי (Surrey), בחלקה מספר 70. שמו חקוק גם על אובליסק גדול בפילוס שביוון, המנציח את זכר הקצינים שנפלו בקרב נאווארינו.
לקריאה נוספת

Bourchier, Lady Jane (1872). Memoir of the life of Admiral Sir Edward Codrington. With selections from his public & private correspondence. Edited by his daughter Lady Bourchier. London: Longmans Green. OCLC 557819059.
Hannay, David (1911). "Codrington, Sir Edward". In Chisholm, Hugh (ed.). Encyclopaedia Britannica. Vol. 6 (11th ed). Cambridge University Press, p. 636.
Marshall, John (1823). "Codrington, Edward" . Royal Naval Biography. Vol. 1, part 2. London: Longman and company. pp. 635–639.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  Hannay (1911), p. 636.
↑  אה"מ "בבט" הייתה אונייה מדרגה נמוכה, ששימשה לסיור והעברה מהירה של ידיעות ואשר מספר תותחיה ומשקלם לא איפשר לה להשתתף בקרב ימי סדור.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289477505171  GND: 11769181X  ISNI: 0000 0000 5336 6568  LCCN: nr2001016712  NLG: 149064  NTA: 070961611  SNAC: w60v8txh  VIAF: 57398877   WorldCat (עם VIAF): 57398877 
קרב נאווארינו, (1827). ציור שמן מאת קרנריי (Carneray).
אולימפיאדת טוקיו (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  קון איצ'יקאוה 
 הופק בידי:  סוקטארו טאגוצ'י
 עריכה:  טאצוג'י נקשיזו
 שחקנים ראשיים:  Nando Martellini אבבה ביקילה הירוהיטו, קיסר יפן 
 מוזיקה:  טושירו מיוזומי
 צילום:  קאוזו מיאגאווה 
 מדינה:  יפן יפן
 חברת הפקה:  הוועד האולימפי הבינלאומי טוהו
 חברה מפיצה:  טוהו (ארצות הברית) אקטואל פילם (הולנד) דינו דה-לורנטיס דיסטריבוציונה (איטליה) ABC (ארצות הברית, 1968) קריטריון קולקשן (ארצות הברית, 2004)
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  20 במרץ 1965
 משך הקרנה:  170 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית יפנית
 סוגה:  דוקומנטורה
 מקום התרחשות:  טוקיו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אולימפיאדת טוקיו (ביפנית: 東京オリンピック, נהגה: טוקיו אוֹריפּיקוּ; באנגלית: Tokyo Olympiad), הוא סרט דוקומנטרי מ-1965 שבוים על ידי הבמאי היפני קון איצ'יקאווה ומתאר את משחקי אולימפיאדת טוקיו שנערכו ב-1964.
כמו הסרט "אולימפיה" של הבמאית הגרמנית לני ריפנשטאהל, שתיעד את משחקי אולימפיאדת ברלין שנערכו ב-1936, נחשב סרטו של איצ'יקאווה כאבן דרך ביצירת סרטים דוקומנטריים. עם זאת, "אולימפיאדת טוקיו" מתמקד בעיקר באווירה של המשחקים ובפן האנושי של הספורטאים ופחות בהישגים הספורטיביים ובמנצחים. הסרט נכלל ברשימה "1,001 סרטים שעליך לראות לפני שתמות".
הפקה

משחקי אולימפיאדת טוקיו נחשבו כבעלי חשיבות עליונה לממשל היפני. חלק ניכר מהתשתיות ביפן נהרס במהלך מלחמת העולם השנייה והמשחקים נתפסו כהזדמנות להציג את יפן מחדש בפני העולם ולהבליט את התעשייה ואמצעי התחבורה החדשים והמודרניים, כמו גם את הכלכלה הצומחת של יפן. מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה, ב-1896, צולמו בסרט כל האולימפיאדות, ברמה מסוימת. בדרך כלל, נעשה הצילום במימון הוועד האולימפי הבינלאומי כדי להנציח את האירועים למען הדורות הבאים. הממשל היפני החליט לממן ולהפיק סרט משלו למשחקי טוקיו ובתחילה נשכר הבמאי אקירה קורוסאווה, שלאחר הצלחת סרטיו: "איקירו" ו"שבעת הסמוראים" במערב, היה הבמאי היפני בעל הפרסום הרב ביותר מחוץ ליפן. אולם, נטייתו המפורסמת של קורוסאווה להשגת שליטה מלאה בכל ההפקה הייתה לרועץ: הוא דרש לביים לא רק את הסרט, אלא גם את טקס הפתיחה ואת טקס הנעילה של המשחקים ודרישתו זו הביאה לפיטוריו. למלא את מקומו הובא קון איצ'יקאווה שיצאו לו מוניטין של במאי המסוגל להיכנס להפקות בהן הנסיבות שהתפתחו לא תאמו במדויק את התוכניות הראשוניות.
איצ'יקאווה גייס צוות של צלמים שכיסו חלק גדול מהתחרויות ומההתרחשויות שסביב התחרויות. חלק מהצלמים היו צלמים בעלי שם, דוגמת: קאוזו מיאגאווה (אנ') ושיגיצ'י נאגנו (אנ'). לרשותו עמדו 150 מצלמות לצילום האירועים. בסוף האולימפיאדה עמדו לרשותו סרטי צילום באורך של 70 שעות והוא ערך אותם לסרט בן 170 דקות.
איצ'יקאווה עשה שימוש באמצעים טכניים להדגשת נקודת הראות שלו לאירועים השונים: הילוכים איטיים, הגברת סאונד, צילומי קלוז אפ מוקצנים וצילומי סטילס בשחור-לבן.
חזונו של איצ'יקאווה לגבי "אולימפיאדת טוקיו" עורר בשעתו מחלוקת ביפן, כיוון שהיה הפוך מזה שהממשל היפני חפץ בו וציפה לו. איצ'יקאווה הציג סרט שהדגש בו היה המבט הקולנועי והאמנותי על ההתרחשויות, שהיה בעל עניין רב יותר בספורטאים עצמם ופחות במבט העיתונאי וההיסטורי על תוצאות התחרויות, כפי שחפצו מממני הסרט. כתוצאה מכך, הכריח הוועד האולימפי היפני את איצ'יקאווה לערוך מחדש את סרטו ולקצרו כך שיתאים לדרישות המקוריות מהסרט. התוצאה הסופית הייתה סרט בן 93 דקות שהוצג בהקרנות מסחריות בבתי קולנוע ברחבי העולם.
קבלת הסרט והביקורת

הסרט השתתף בפסטיבל קאן והוצג מחוץ לתחרות. הסרט זכה בפרס "האומות המאוחדות" של באפט"א ובפרס באפט"א לסרט התיעודי הטוב על שם רוברט פלאהרטי.
יחד עם סרטה של לני ריפנשטאהל, "אולימפיה", נחשב "אולימפיאדת טוקיו" כאחד מהסרטים הטובים והחשובים אודות המשחקים האולימפיים וכאחד מסרטי הספורט התיעודיים הטובים בכל הזמנים. נכון ל-2013, כל 11 הביקורות שניתנו לסרט באתר "Rotten Tomatoes" הן חיוביות.
הסרט יצא ב-1984, על ידי "The Criterion Collection", חברת הפצה של סרטי וידאו המוגדרים כ"חשובים וקלאסיים", ב"גרסת הבמאי" שלו, באורך 170 דקות. נכון ל-2013, לא ניתן לצפות בסרט כפי שהוקרן בבתי הקולנוע וניתן לרכוש רק את סרט הווידאו של "גרסת הבמאי" באמצעות אתרים המציעים סרטים משומשים למכירה.
ב-2013 עלתה גרסה בת 125 דקות לערוץ היוטיוב של הוועד האולימפי.
סצנות בולטות בסרט

מרוץ הלפיד האולימפי
טקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים
ריצת 100 מטר (מנצח: בוב הייז)
ריצת מרתון (מנצח: אבבה ביקילה)
ריצת 10,000 מטר (מנצח: בילי מילס)
הליכה תחרותית ל-50 קילומטר (מנצח: אבדון פאמיץ')
מעקב אחר הופעתו של אחמד איסה, אצן אלמוני מצ'אד: מהגעתו ליפן, אימוניו ועד לאחר כישלונו בריצת המוקדמות ל-800 מטר.
ענפי ספורט נוספים הנסקרים בסרט הם: התעמלות מכשירים, הרמת משקולות, היאבקות, אגרוף, סיף, ג'ודו, קליעה למטרה, מרוץ אופניים, קרב 5 וקרב 10, הוקי שדה, כדורעף, כדורגל, חתירה ושיט.
הערות שוליים

↑  ג'ורג' פלימפטון (אנ') Tokyo Olympiad, באתר Criterion.com
1 2 3  אולימפיאדת טוקיו באתר allmovie
↑  Kon Ichikawa, באתר Cineartistes.com
↑  Tokyo Olympiad, באתר Criterion.com
↑  "אולימפיאדת טוקיו", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
פטר בויוביץ'

| --- | --- |

הוויווד פטר בויוביץ'
 לידה:  16 ביולי 1858 מישביצ'י, נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית האימפריה העות'מאנית
 פטירה:  19 בינואר 1945 (בגיל 86) בלגרד, יוגוסלביה הדמוקרטית פדרלית 
 מקום קבורה:  בית הקברות החדש של בלגרד 
 מדינה:  ממלכת סרביה, ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית, ממלכת יוגוסלביה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של בלגרד 
 השתייכות:   צבא סרביה
 תקופת הפעילות:  1876 – 1922, 1941 (כ־46 שנים)
 דרגה:  פילדמרשל
 תפקידים בשירות
 המלחמה העות'מאנית-סרבית (1876).  המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) כקצין ארטילריה.  מלחמת בולגריה–סרביה (1885).   מפקד אוגדה במלחמת הבלקן הראשונה.   ראש מטה הארמייה הראשונה במלחמת הבלקן השנייה.   מפקד הארמייה הראשונה במלחמת העולם הראשונה.  סגן הרמטכ"ל הסרבי במלחמת העולם הראשונה.  ראש המטה הכללי של ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים.  יועץ מיוחד לראש המטה הכללי בראשית מלחמת העולם השנייה.
 פעולות ומבצעים
 מלחמות הבלקן  המלחמה הסרבית–עות'מאנית  Second Serbian–Ottoman War  מלחמת הבלקן השנייה  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת בולגריה-סרביה  מלחמת העולם השנייה 
 עיטורים
 תואר וויווד.
 תפקידים אזרחיים
 חבר משלחת סרביה לועידת לונדון לאחר מלחמת הבלקן הראשונה.
 
פטר בּוֹיוֹבִיץ' (בסרבית קירילית: Петар Бојовић; ‏16 ביולי 1858, מישביצ'י, נסיכות סרביה, האימפריה העות'מאנית – 19 בינואר 1945, בלגרד, יוגוסלביה הדמוקרטית פדרלית), היה מרשל סרבי, שכיהן כמפקד הארמייה הראשונה של צבא סרביה בחזית המקדונית במלחמת העולם הראשונה ובהמשך כיהן כראש המטה הכללי של ממלכת יוגוסלביה.
תחילת הקריירה

בויוביץ' נולד למשפחה קשת יום בכפר מישביצ'י שבדרום סרביה. תקופת שקיעתה של האימפריה העות'מאנית אשר רשמית שלטה בנסיכות האוטונומית, לוותה במשבר כלכלי חריף ומשפחתו של בויוביץ' נאלצה להגר לבלגרד כדי להתפרנס. ב-6 באוקטובר 1875 התקבל לאקדמיה הצבאית הסרבית והוכשר למקצועות הארטילריה. בויוביץ' נלחם כצוער במלחמה העות'מאנית-סרבית (1876) ובהמשך כקצין ארטילריה במלחמה העות'מאנית רוסית (1877-1878). הוא נלחם במלחמת בולגריה–סרביה (1885) ולאחריה מונה לתפקיד ראש מטה של אוגדה. ב-30 באוגוסט 1893 הועלה לדרגת מייג'ור-ג'נרל וב-1901 מונה לתפקיד מפקד אוגדת "מוראבה" של הצבא הסרבי. במלחמת הבלקן הראשונה כיהן בויוביץ' כראש המטה של הארמייה הראשונה ולאחריה נשלח כאחד מנציגי סרביה לועידת השלום בלונדון.
מלחמת העולם הראשונה

במלחמת העולם הראשונה כיהן בויוביץ' כמפקד הארמייה הראשונה אשר נטלה חלק פעיל במערכה על סרביה. ב-6 באוקטובר 1914 השתתפו כוחותיו בקרב דרינה במהלכו הצליחו לבלום את התקדמות כוחות האימפריה האוסטרו-הונגרית, אך במחיר אבדות כבדות. במהלך הקרב נפצע בויוביץ' קשה ונאלץ לשהות בתקופת החלמה ושיקום ממושכות. במקומו מונה לפקד על הארמייה הגנרל ז'יוויין מישיץ'. בנובמבר 1915 חזר בויוביץ' לפיקוד על הארמייה הראשונה והצליח לעכב את התקדמות צבא ממלכת בולגריה, הישג שאיפשר לצבא וההנהגה הסרבים להתארגן באופן מסודר יחסית לנסיגה דרך אלבניה. ב-12 בינואר 1916 מונה לסגן הרמטכ"ל הסרבי, אך בגלל מתיחות קשה מול מפקד החזית הגנרל אדולף גיומא, הודח מתפקידו בראשית 1918. רק לאחר מינויו של הגנרל לואי פראנשה ד'אספרה הוחזר בויוביץ' לשירות פעיל ופיקד שוב על הארמייה הראשונה. בויוביץ' השתתף עם כוחותיו במתקפת כוחות מדינות ההסכמה לאורך עמק הוארדאר שהובילה לתבוסת מעצמות המרכז וכניעת ממלכת בולגריה. ב-26 בספטמבר זכה לתואר וויווד על חלקו בשחרור סרביה.
שלהי הקריירה ואחריתו

ב-1921 התמנה לראש המטה הכללי של ממלכת יוגוסלביה ובשלהי 1922 פרש משירות פעיל. בראשית מלחמת העולם השנייה מונה בויוביץ' על ידי המלך פטר השני כעוזר מיוחד לראש המטה הכללי של הממלכה, אך מפאת גילו היה תפקידו סמלי בלבד. בויוביץ' הלך לעולמו בינואר 1945 והוא בן 86 שנים.
ראו גם

המערכה על סרביה במלחמת העולם הראשונה
לקריאה נוספת

H. Collinson Owenחזית סלוניקי ומה שאחריה-הזירה הצדדית שסיימה את המלחמה הגדולה, באתר www.archive.org, (באנגלית).
הערות שוליים

1 2  "המרשל פטר בויוביץ'" באתר www.politika.rs (בסרבית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13505703m (data)  GND: 140737170  ISNI: 0000 0000 7767 2455  LCCN: n93047133  NKC: js2016930589  SUDOC: 059858729  VIAF: 17638963   WorldCat (עם VIAF): 17638963
יוסי דייטש

אהרן יוסף (יוסי) דייטש (נולד ב-27 בספטמבר 1968) הוא איש ציבור ישראלי, שהיה סגן ראש עיריית ירושלים ויו"ר סיעת שלומי אמונים בעיר. משמש בתפקיד פרויקטור הילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון.
ביוגרפיה

דייטש נולד בירושלים לרבקה שיינדל ומאיר[דרוש מקור], כבן שלישי מתוך שבעה ילדים, ונקרא על שם אבי סבו. אביו ואמו הם דור שביעי בירושלים. המשפחה התגוררה בשכונת גבעת שאול, והשתייכה לחסידות זווהיל. בילדותו התחנך בתלמוד תורה עץ חיים, ובהמשך בתלמוד תורה של חסידות גור (ששימש אז גם כ"כלל-חסידי").
לאחר לימודיו בתלמוד תורה, החל ללמוד בישיבת בית אברהם של חסידות סלונים (ירושלים). התקרב מאוד לראש הישיבה והאדמו"ר רבי שלום נח ברזובסקי, ואף שימש כחמש שנים כמשמשו האישי, בעת שהותו בביתו שבקריית יערים.
בגיל 24 נישא לשושנה, בת הרב שמעון ערבליך, איש עסקים ישראלי-בלגי. דייטש תושב שכונת גאולה בירושלים ואב לשישה ילדים.
קריירה מקצועית ופעילות ציבורית

אחר נישואיו למד חצי יום בכולל אברכים, ובחציו השני שימש כמזכיר בישיבת סלונים. בהמשך התפרנס משיווק דירות בעיר החרדית ביתר עילית. עם יציאתו לעבודה התגייס לצה"ל, בהסכמת רבו, לטירונות ושירות צבאי "שלב ב" בבסיס צאלים. במשך 14 שנה לאחר מכן שירת במילואים, תחילה ברבנות צבאית ובהמשך הוצמד לקצין העיר. שירת גם ביחידת מודיעין.
בתחילת 1996, עם תום תקופת ההקמה של ביתר עילית, התקיימה מערכת בחירות ראשונה בעיר. דייטש עמד בראש מטה הבחירות של מועמד אגודת ישראל לראשות העיר, יהודה גרליץ, שניצח. בהמשך אותה שנה, מונה דייטש לעוזרו הבכיר של מאיר פרוש, שהחל לכהן כחבר הכנסת, וכסגן שר (במעמד שר) במשרד הבינוי והשיכון. בפעילותו בלשכת השר בבנייה מעבר לקו הירוק, היה מעורב בשיווק אלפי יחידות דיור, חלקן במסגרת תוכנית מחיר למשתכן, בערים ביתר עילית, מודיעין עילית, בית שמש, תל ציון. וכן ברחבי יהודה ושומרון ויישובי גוש עציון, וסייע לפעילי התיישבות והתנחלות, כאורי אריאל (אז ראש מועצת בית אל), ומתי דן יו"ר "עטרת כהנים", ואחרים.
לאחר הבחירות ב-1999, עבר לשמש כיועצו הפרלמנטרי של פרוש, שהיה לחבר הכנסת. ב-2001, עם חזרתו של סגן השר פרוש למשרד הבינוי והשיכון (תחת השר נתן שרנסקי), חזר עמו דייטש למשרד. ב-2003, לאחר הבחירות לכנסת השש עשרה, עברה יהדות התורה לאופוזיציה. פרוש חזר להיות ח"כ, ודייטש ליועצו הפרלמנטרי. לצד זאת שימש כ"קצין מבצעים" של אגודת ישראל ו"שלומי אמונים". הוא ארגן כנסים ציבוריים ועצרות, וניהל מספר מערכות בחירות מוניציפליות, כמו זו הסוערת ב-2007, שהביאה לבחירתו של מאיר רובינשטיין מ"שלומי אמונים", בביתר עילית.
קריירה מקצועית ופעילות ציבורית > בעיריית ירושלים

בשנת 2003 (ה'תשס"ד), הוצב ברשימת יהדות התורה (במסגרת סיעת שלומי אמונים) בבחירות המוניציפליות למועצת עיריית ירושלים, וב-2005, במסגרת רוטציה, החליף את נציג דגל התורה שכיהן חצי קדנציה. הוא מונה לחבר הוועדה המחוזית לתכנון ובניה.
ב-2007 השתתף דייטש בהקמת קרן קמ"ח לקידום לימוד ותעסוקה במגזר החרדי. עם הקמת הקרן, מונה דייטש למנכ"ל, ובהמשך ליו"ר. הקרן בניהולו הובילה לראשונה במגזר החרדי תוכנית מלגות למימון הכשרה מקצועית, וסיוע בהכוונה והשמה לאברכים, ובהמשך גם לנשים חרדיות. תוך שימת דגש על סביבת לימודים ועבודה המתאימים לאוכלוסייה זו, שתאפשר לגשר על החסמים לכניסת חרדים לשוק העבודה ולרכישת מקצות.
לאחר הבחירות המוניציפליות ב-2008, מונה דייטש למחזיק תיק שפ"ע ותברואה, ואחראי על ה"מע"ר (מרכז עסקים ראשי) החרדי". בפעילותו הוביל פרויקט חידוש תשתיות במע"ר החרדי, שהקיף את כל השכונות החרדיות המרכזיות: שדרת המסחר הראשית ברחוב מלכי ישראל בגאולה, זיכרון משה, הבוכרים, כרם אברהם, רוממה, ומקור ברוך.
ב-2010 מונה לסגן וממלא מקום ראש העיר. הוא עזב את תפקידו כיו"ר קרן קמ"ח, והמשיך להחזיק בתיק הדיור החרדי, ומשנה למחזיק תיק התכנון והבנייה.
לאחר הבחירות המוניציפליות ב-2013, המשיך דייטש בתפקיד סגן ומ"מ ראש העיר, וכן מחזיק תיק הדיור החרדי, ומשנה ליו"ר הוועדה המקומית לתכנון ובניה. במסגרת תפקידו בוועדה, קידם בין השאר הרחבה משמעותית של תמ"א 38 בשכונות הוותיקות, וכן תוכניות להקמת מרכז מבקרים בהר הזיתים, והגברת הביטחון בהר.
ב-2016 יזם יחד עם חבר המועצה החרדי שלמה רוזנשטיין את פרויקט הקיץ "עולים לירושלים", שמתקיים מאז מדי שנה. בקיץ 2018 השתתפו במיזם קרוב למאה אלף איש.
קריירה מקצועית ופעילות ציבורית > מועמדות לראשות עיריית ירושלים

ב-24 ביולי 2018 הוכרז על ידי סיעת אגודת ישראל כמועמד לראשות עיריית ירושלים. ב-27 בספטמבר 2018 הגיש את מועמדותו לראשות העיר ירושלים. אריה קינג (מאוחדים) הודיע על תמיכה במועמדותו, בעוד שתי המפלגות החרדיות דגל התורה וש"ס הודיעו כי יתמכו במועמד לא חרדי. בבחירות שנערכו ב-30 באוקטובר הגיע דייטש למקום הרביעי עם 17.01% מקולות המצביעים ולא עלה לסיבוב הבחירות השני.
לאחר הבחירות הצטרף דייטש לקואליציה של ראש העירייה משה ליאון ומונה לסגן ראש העירייה וכאחראי על אגף שיפור פני העיר תחת ראש העיר.
במאי 2021 הגיש את התפטרותו מהעירייה במסגרת הסכם רוטציה שנחתם בסיעה.
קריירה מקצועית ופעילות ציבורית > פרויקטור מירון

בפבואר 2023 מונה על ידי השר לירושלים ומסורת ישראל מאיר פרוש לשמש כפרויקטור הילולת רבי שמעון בר יוחאי במירון בל"ג בעומר.
הערות שוליים

↑  דייטש התקרב לחסידות סלונים בנעוריו, בעקבות דודו הרב שמואל דייטש, והסתופפותו במרכז החסידות שהיה סמוך לבית סבתו.
↑  ההיכרות המוקדמת שלהם החלה ב-1993, אז החלה רעייתו של דייטש לעבוד בלשכת פרוש, שהחל לכהן כסגן ראש עיריית ירושלים.
↑  אלי רוטמן, ‏דייטש: "אם דגל וש"ס היו תומכים, היה ראש עיר חרדי לי-ם", באתר כיכר השבת, 31 באוקטובר 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007418162905171  VIAF: 135156677149433770000   WorldCat (עם VIAF): 135156677149433770000
אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת

"אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת" הוא אלבום הופעה, שהוקלט מתוך שתי הופעות שנערכו בהיכל התרבות בתל אביב, ב-18 וב-19 ביוני 1979. המופע המשותף היה שיתוף הפעולה הראשון של אריק איינשטיין ושלום חנוך מאז האלבום "פלסטלינה" מ-1970. במופע זה הסתמן שינוי בדרכו המוזיקלית של איינשטיין, שעשה בתקליט זה שימוש בצליל מלוטש שהושפע מפאנק והתאפיין בעיבודים עשירים, שכללו חטיבת כלי נשיפה. איינשטיין המשיך בקו סגנוני זה באלבומו "חמוש במשקפיים" משנת 1980.
האלבום היה השני שהקליט איינשטיין בחברת סי.בי.אס (לאחר "מזל גדי"). תקליטיו בעשר השנים הקודמות יצאו בחברת פונודור. התקליט יצא במקורו כתקליט כפול. במהדורת התקליטור הראשונה, שיצאה ב-1991, הושמטו מהאלבום שלוש רצועות: הקטע האינסטרומנטלי "ריחוף", השיר "עד מחר" בביצוע זמרת הליווי דפנה ארמוני ושירו של איינשטיין "עצים". במהדורה של האלבום, משנת 2005, יצא האלבום מחדש במתכונתו המקורית והמלאה הכוללת את שלוש הרצועות שהושמטו.
על עטיפת האלבום מופיע איור של המעצב והטיפוגרף מנחם רגב, שבו נראים גגות העיר תל אביב, באזור היכל התרבות, כשמביניהם מזדקר חלקו העליון של הפסל "התרוממות" של מנשה קדישמן, הניצב בקצה החניון שבחזית ההיכל. בגרסת האלבום המקורית במרכז האיור הופיע גם תצלום ממהלך ההופעה בו נראים איינשטיין וחנוך.
שירי האלבום

| אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'> מס' | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'> שם | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'> מילים | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'> לחן | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'> משך | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'>  | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'>  | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'>  | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'>  | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | לא יודע איך לומר לך  | שלום חנוך | שלום חנוך | 04:27 |  |  |  |  |  |
| 2. | סן פרנסיסקו על המים  | אריק איינשטיין | שלום חנוך | 06:00 |  |  |  |  |  |
| 3. | תפסתי ראש על הבאר  | שלום חנוך | שלום חנוך | 06:45 |  |  |  |  |  |
| 4. | אני רואה אותה בדרך לגימנסיה  | יענקל'ה רוטבליט | מיקי גבריאלוב | 04:40 |  |  |  |  |  |
| 5. | מאיה  | שלום חנוך | שלום חנוך | 03:04 |  |  |  |  |  |
| 6. | מחרוזת שבלול 1 ( 1."למה לי לקחת ללב" 2."אבשלום" 3."אני שר" 4."אל תוותרי עלי" 5."קח לך אישה ובנה לה בית" 6."מה אתה עושה כשאתה קם בבוקר")   | 1.אריק איינשטיין ושלום חנוך 2.חבורת לול 3.שלום חנוך 4.שלום חנוך 5.שלום חנוך 6.שלום חנוך | 1.שלום חנוך 2.שלום חנוך 3.שלום חנוך 4.שלום חנוך 5.שלום חנוך 6.שלום חנוך | 19:11 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 44:07 |  |  |  |  |  |
| אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'> מס' | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'> שם | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'> מילים | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'> לחן | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'> משך | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'>  | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'>  | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'>  | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'>  | אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) - צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | מחרוזת שבלול 2 ( 1."כתבו עליו בעיתון" 2."מה איתי" 3."פלסטלינה" 4."הבלדה על יואל משה סלומון" 5."מה שיותר עמוק יותר כחול" 6."למה לי לקחת ללב")   | 1.אריק איינשטיין ושלום חנוך 2.ג'וזי כץ, אריק איינשטיין, שלום חנוך ויענקל'ה רוטבליט 3.שלום חנוך 4.יורם טהרלב 5.שלום חנוך 6.אריק איינשטיין ושלום חנוך | 1.שלום חנוך 2.שמוליק קראוס וג'וזי כץ 3.שלום חנוך 4.שלום חנוך 5.שלום חנוך 6.שלום חנוך | 18:09 |  |  |  |  |  |
| 2. | ריחוף  | אילן מוכיח | אילן מוכיח | 06:12 |  |  |  |  |  |
| 3. | עצים  | אריק איינשטיין | שלום חנוך | 05:13 |  |  |  |  |  |
| 4. | עד מחר  | שלום חנוך | שלום חנוך | 06:07 |  |  |  |  |  |
| 5. | סוס עץ  | יענקל'ה רוטבליט | שמוליק קראוס | 04:37 |  |  |  |  |  |
| 6. | סוף עונת התפוזים  | מאיר אריאל | שלום חנוך ואריאל זילבר | 07:10 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 47:28 |  |  |  |  |  |
השתתפו באלבום

אריק איינשטיין - שירה
שלום חנוך - שירה, גיטרות
אילן מוכיח - עיבודים והפקה מוזיקלית, סקסופונים, סינטיסייזר "Elka Synthex" (סטרינגס), קולות רקע
חיים קריו - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
אלונה טוראל - עיבודים, פסנתר, פנדר רודס, סינטיסייזר
מאיר ישראל ואלון הלל - שירה, תופים וכלי הקשה
מיקי שביב - גיטרה בס ושירה
דפנה ארמוני - שירה, קולות, שירה סולו ב"עד מחר", תוף מרים
פטר ורטהיימר : סקסופון
מיכאל תפוח - מפיק
יעקב מורנו - טכנאי הקלטה
טומי פרידמן - טכנאי הקלטה, מיקס
מיכה קירשנר - צילומי עטיפה
מנחם רגב - איור עטיפה
| שלום חנוך |
| --- | --- | --- |
| אלבומים | Shalom‏ (1971) • אדם בתוך עצמו (1977) • חתונה לבנה (1981) • על פני האדמה (1983) • מחכים למשיח (1985) • רק בן אדם (1988) • בגלגול הזה (1991) • א-לי-מות (1994) • ערב ערב (1997) • אור ישראלי (2003) • שלום חנוך (2009) • המקרה והטעות (2015) • זום (2016) • הרצל לילנבלום (2021) |  |
| עם אריק איינשטיין | שבלול (1970) • פלסטלינה (1970) • מוסקט (1999) • מחוברים: שבלול ופלסטלינה (2011) |  |
| עם השלושרים | השלושרים (1969) • היושבת בשורה הראשונה / פגישה לאין קץ (1970) • זה לא יכול להיות / תסתכל אלוהים ותראה  (1970) |  |
| עם תמוז | סוף עונת התפוזים (1976) |  |
| אלבומי הופעה | בהופעה חיה (1978) • אריק איינשטיין ושלום חנוך בהופעה משותפת (1979) • שלום חנוך בהופעה - רומן אמיתי (1989) • יציאה (עם משה לוי) (2004) • שלמה ארצי ושלום חנוך בקיסריה (2005) • 4 תחנות (2011) • יציאה 2 (עם משה לוי) (2012) |  |
| אוספים ומארזים | לא יכול לישון עכשיו (1992) • משירי שלום חנוך (1995) הקופסה (2004) • המיטב (2006) • האלבומים המקוריים (2013) |  |
ויליאם רוברט פיל

ערך זה עוסק במדינאי בריטי שעמד בראש ועדת פיל. אם התכוונתם למושל הונג קונג, ראו .
ויליאם רוברט ולסלי פיל (באנגלית: William Robert Wellesley Peel;‏ 7 בינואר 1867 – 28 בספטמבר 1937) היה אציל ומדינאי בריטי. פיל עמד בראש ועדה שנקראה על שמו, והעלתה לראשונה את רעיון חלוקת ארץ ישראל בין שני העמים השוכנים בה כפתרון לבעיית הסכסוך היהודי-ערבי.
ראשית דרכו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  חסרה התייחסות לחינוך שרכש.
הלורד ויליאם רוברט ולסלי פיל, הרוזן הראשון לבית פיל (1st Earl Peel) נולד בלונדון בשנת 1867. בנו של ארתור ולסלי פיל שהיה היושב ראש של הפרלמנט הבריטי בשנים 1884 עד 1896 ונכדו של רוברט פיל המייסד של משטרת המטרופולין של לונדון רבתי.
צעדיו הראשונים בפעילות ציבורית

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.  חסר מידע על פעילותו בבית הנבחרים עד 1912.
פיל הוסמך כעורך דין בגיל 26 ושימש לראשונה כחבר ועדת החקירה (אחת מני רבות שתבואנה בעתיד) המלכותית שחקרה את המצב בנמל לונדון. בשנת 1900 נבחר פיל כחבר מועצת העיר לונדון ובמקביל נבחר לבית הנבחרים הבריטי[דרושה הבהרה].
באוקטובר 1912 ירש את תואר האצולה מאביו והועלה לבית הלורדים.
בתקופת מלחמת יוון–טורקיה היה פיל כתב העיתון דיילי טלגרף.
שר

בשנת 1921 נתמנה פיל למשרת שר התחבורה. בחודש מרץ 1922 נתמנה פיל כשר לענייני הודו והחזיק במשרה זו עד לשנת 1924. במשך ארבע השנים שלאחר מכן שימש פיל כנציב לענייני עבודה בממשלתו הראשונה של סטנלי בולדווין ובשנת 1928 נתמנה שנית לתפקיד השר לענייני הודו והחזיק במשרה זאת עד לשנת 1929. בשנת 1931 נתמנה לתפקיד הלורד שומר החותם, תפקיד יצוגי בלבד אך מקנה לנושא אותו מקום ליד שולחן הממשלה, כמעין "שר בלי תיק". בתפקיד זה החזיק זמן קצר בלבד.
חבר בוועדות חקירה

משנת 1931 ואילך השתתף בוועדות ממשלתיות ובוועדות חקירה רבות, בנושאי הודו, בורמה וכן בעניינים בריטיים פנימיים, מסחריים וחוקתיים. את מקומו בהיסטוריה של היישוב קנה הלורד פיל בעומדו בראש ועדת פיל לענייני ארץ ישראל בשנים 1936–1937.
סוף הדרך

הלורד פיל, שהיה בן 70 שנה בכהנו בראש ועדת פיל, לא האריך ימים לאחר פרסום מסקנות הוועדה. בהיותו בארץ ישראל הייתה בריאותו רופפת. הוא סבל ממחלת השיגדון (gout). גם משרדי הוועדה, שהוכנו כמשרדים ארעיים במלון פאלאס, גרמו לו לאי נוחיות גופנית. חודשיים לאחר פרסום מסקנות הוועדה, נפטר הלורד פיל בלונדון ב-28 בספטמבר 1937. בהיוודע דבר מותו פרסם הפרופסור זליג ברודצקי –ראש ציוני בריטניה, הודעת אבל, בה ציין את יחסו ההוגן של הלורד פיל לבעיית ארץ ישראל. מותו של הלורד, בא לדבריו בעת שהארץ נזקקה לאנשים בעלי רצון טוב כלורד פיל, ששאיפתו היחידה הייתה להשכין בה שלום. ד"ר חיים ויצמן העביר מסר של תנחומים לאלמנה ולמשרד המושבות הבריטי בציינו את התפקיד החשוב שמילא הלורד בוועדה לעניין עתידה של ארץ ישראל.
הלורד פיל בפתח מלון המלך דוד, 1936
אלון חסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 במרץ 1970 (בן 54)  אשדוד
 מדינה:  ישראל ישראל
 תפקיד:  יו"ר ועד עובדי הציוד המכני בנמל אשדוד
 
אלון חסן (נולד ב-21 במרץ 1970) הוא לשעבר יו"ר ועד עובדי הציוד המכני בנמל אשדוד.
ביוגרפיה

חסן נולד וגדל באשדוד. אביו אמיל חסן שימש אף הוא כיו"ר ועד עובדי נמל אשדוד. בצה"ל שירת כעובד כללי בבסיס דלק ליד אשדוד. לאחר שחרורו נקלט כבן ממשיך בתפקיד סוור בנמל אשדוד. לאחר מספר שנים עבר לשמש כמפעיל מלגזה ומאוחר יותר כמנופאי.