stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סובארו פלאו

| --- | --- |

Subaru Pleo, דור שני, 3 דלתות
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סובארו
 שנות ייצור:  1998–2010 (דור ראשון)  2010 - עד היום
 הרכבה:  יפן יפן
 מודל קודם:  סובארו ויויו
 מודל אחריו:  Subaru Pleo Plus
 חברת אם:  Subaru Corporation (אנ') (ביפנית: 株式会社SUBARU)
 אורך:  3,395 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 רוחב:  1,475 מ"מ (דור ראשון, דור שני)
 גובה:  1,550-1,655 מ"מ (דור ראשון)  1,530-1,540 מ"מ (דור שני)
 משקל:  740-880 ק"ג (דור שני)
 בסיס גלגלים:  2,910 מ"מ (דור ראשון)  2,490 מ"מ (דור שני)
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, 8 שסתומים, 658 סמ"ק המפיק 53 כ"ס ב-7,200 סל"ד, יחס דחיסה 10.0:1, מנוע "סובארו" מסדרה "Subaru EN engine" (אנ') דגם  מנוע "EN07E" (דור ראשון)  4 צילינדרים, 8 שסתומים, 658 סמ"ק המפיק 45 כ"ס ב-6,400 סל"ד, יחס דחיסה 10.0:1, מנוע "סובארו" מסדרה "Subaru EN engine" (אנ') דגם מנוע "EN07S" (דור ראשון)  4 צילינדרים, 8 שסתומים, 658 סמ"ק המפיק 58 כ"ס ב-6,400 סל"ד, יחס דחיסה 8.9:1, מנוע "סובארו" מסדרה "Subaru EN engine" (אנ') דגם מנוע "EN07W" (הורכב בדגם "סובארו פלאו L", משודך ל-תיבת הילוכים רציפה) (דור ראשון)  4 צילינדרים, 8 שסתומים, 658 סמ"ק המפיק 60 כ"ס ב-6,400 סל"ד, יחס דחיסה 8.9:1, מנוע "סובארו" מסדרה "Subaru EN engine" (אנ') דגם מנוע "EN07U" (הורכב בדגם "סובארו פלאו L", משודך ל-תיבת הילוכים רציפה) (דור ראשון)  4 צילינדרים, בטור, 8 שסתומים, 658 סמ"ק, המפיק 64 כ"ס ב-6,400 סל"ד, יחס דחיסה 8.5:1, מנוע "סובארו" מסדרה "Subaru EN engine" (אנ') דגם מנוע "EN07Z" (מגדש טורבו, הורכב בדגם "סובארו פלאו RM") (דור ראשון)  4 צילינדרים, בטור, 16 שסתומים, 658 סמ"ק, המפיק 64 כ"ס ב-7,200 סל"ד, יחס דחיסה 9.0:1, מנוע "סובארו" מסדרה "Subaru EN engine" (אנ') דגם מנוע "EN07X" (דור ראשון)  3 צילינדרים, 660 סמ"ק, מנוע מסוג "KF-VE" (דור שני)  3 צילינדרים, 660 סמ"ק, מנוע מסוג "KF-DET" (דור שני)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תיבת הילוכים רציפה
סובארו פלאו (ביפנית: プレオ, באנגלית: Subaru Pleo) היא מכונית סופרמיני, שהוגדרה בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" (אנ') מתוצרת יצרן הרכב היפני סובארו אשר יוצרה בין השנים 1998–2010 (דור ראשון), ומיוצרת משנת 2010 ועד היום (דור שני) על ידי יצרנית הרכב היפנית דייהטסו ב-יפן (קרוי: "Daihatsu Mira").
יצרנית הרכב סובארו היא חברת בת של התאגיד הרב-לאומי היפני Subaru Corporation (אנ') (שם רשמי: "פוג'י תעשיות כבדות בע״מ"" (באנגלית: "Fuji Heavy Industries", ביפנית: 富士重工業株式会社).
תצורות

5 דלתות - מיקרוואן (דור ראשון)
3-5 דלתות האצ'בק (דור שני)
דור ראשון (1998-2010)

4-5 נוסעים
מנוע קדמי - רוחבי
מנוע בנזין
סוגי הנעה: הנעה קדמית, הנעה כפולה 4x4
קיבולת מכל דלק - 32 ליטר
צבעים חיצוניים: שחור, כחול, אפור, אדום, כסוף, לבן, צהוב
דור ראשון (1998-2010) > דגמים דור ראשון

"Nesta" - דגם רטרו, שווק מיולי 1999
"LS" - דגם ספורטיבי, שווק מאוקטובר 1999
"Le" - שווק מדצמבר 1999
"G Edition" מדגם "Nesta", שווק ממאי 2000
"Pleo Nicot", שווק מדצמבר 2000
"RS", שווק ממאי 2001, באוקטובר 2001 יוצרה סדרה נוספת מדגם "RS"
"L Plus Package", שווק מינואר 2002
"F Special", שווק מינואר 2002
"RS Limited II", שווק ממאי 2002, הנעה כפולה 4x4, באוקטובר 2002 יוצרה סדרה נוספת מהדגם
"LS Limited", שווק ממאי 2002, הנעה כפולה 4x4, באוקטובר 2002 יוצרה סדרה נוספת מהדגם
"F Limited", שווק ממאי 2002, הנעה כפולה 4x4, באוקטובר 2002 יוצרה סדרה נוספת מהדגם
"FS Limited", שווק ממאי 2003
"FS Special", שווק ממאי 2003
"L Special", שווק ממאי 2003
"Nesta GS Special", שווק ממאי 2003
"RS Limited" - מתיחת פנים לדגם ביולי 2003
"LS Limited" - מתיחת פנים לדגם ביולי 2003
"L Special Color Selection" - שווק מאמצע 2003
"R2" - שווק מדצמבר 2003
תמונות

"סובארו פלאו" דגם "Nicot", דור ראשון
"סובארו פלאו", דור ראשון
"סובארו פלאו", דור ראשון
"סובארו פלאו" דגם "Nesta" (מכונית רטרו), דור ראשון
"סובארו פלאו" דגם "Nesta" (מכונית רטרו), דור ראשון
"סובארו פלאו" דגם "Custom R", דור שני
"סובארו פלאו", 3 דלתות דור שני
"סובארו פלאו" דגם "Custom R", דור שני - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
ראו גם

סובארו
סובארו R-2
סובארו R2
הערות שוליים

↑  "רכבי Kei" נהנים ממספר הטבות מיסוי, רישום ויתרונות כדי לעודד את רכישת הרכבים הזעירים הללו (בקרב רכבי כביש הדורשים רישיון בלבד). התקנות הנוכחיות קובעות שמכונית kei היא מכונית שאורכה פחות מ-3.4 מטר, רוחבה פחות מ-1.48 מטר, וגובהה פחות מ-2.00 מטר, נפח המנוע עד 660 סמ"ק והספק מרבי של 64 כ"ס
↑  "סובארו פלאו" - קטלוג goo-net-exchange.com/catalog/SUBARU__PLEO
↑  "סובארו פלאו" שנת 2018 כולל תמונות picknbuy24.com/detail
↑  "סובארו פלאו" שנת 2008, מפרט carfolio.com/specifications/models
↑  "סובארו פלאו" car.info/en-se/subaru/pleo
↑  "סובארו פלאו" sbtjapan.com/kp-subaru-pleo-review
סטאלקר

| --- | --- |

 מבוסס על:  ספרם של האחים סטרוגאצקי "פיקניק בשולי הדרך"
 בימוי:  אנדריי טרקובסקי 
 תסריט:  אנדריי טרקובסקי, ארקדי סטרוגטסקי, ברויס סטרוגטסקי 
 שחקנים ראשיים:  אנאטולי סולוניטסין ניקולאי גרינקו אלכסנדר קידנובסקי אליסה פריינדליך ולדימיר זמנסקי 
 מוזיקה:  אדוארד ארטמייב 
 צילום:  אלכסנדר קניזינסקי, Leonid Kalashnikov, Georgy Rerberg 
 מדינה:  ברית המועצות 
 חברת הפקה:  מוספילם 
 חברה מפיצה:  גוסקינו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  אוגוסט 1979
 משך הקרנה:  163 דק' 
 שפת הסרט:  רוסית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דרמה, סרט אמנותי, מדע בדיוני 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סטאלקר (רוסית: Сталкер) הוא סרט קולנוע בבימויו של אנדריי טרקובסקי משנת 1979. הסרט מבוסס על ספרם של האחים סטרוגאצקי "פיקניק בשולי הדרך", אך הקשר העלילתי רופף מאוד ודומה רק בבסיסו.
עלילת הסרט

לאחר שמטאור נפל במרחב פוסט-אפוקליפטי ששמו "אזור", החלו להתרחש בו מקרים על-טבעיים. בעקבות זאת סגרה הממשלה את האזור, והציבה סביבו שומרים. הופצו שמועות כי ביקור במקום זה הוא קטלני, אך מי שיצלח אותו – משאלתו העמוקה ביותר תתגשם. איש הנקרא 'סופר' ואדם הקרוי 'פרופסור' משלמים לסטאלקר כדי שיכניס אותם לאזור. הסופר – על מנת לשבור את מחסום הכתיבה שלו, ואילו המדען – על מנת לחקור את האזור. לאורך המסע עוברים השלושה סכנות רבות, כאשר הקונפליקט העיקרי הוא דווקא המילולי, דהיינו הדיונים הקיומיים המתחוללים בין השלושה.
לקריאה נוספת

האחים סטרוגצקי, פיקניק בשולי הדרך, זמורה ביתן.
נמל התעופה לה גוארדיה

ערך זה עוסק בנמל תעופה בניו יורק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נמל התעופה לה גוארדיה (באנגלית: LaGuardia Airport) הוא נמל תעופה בעיר ניו יורק שבארצות הברית. הנמל הוא הקטן מבין שלושת נמלי התעופה המשרתים את מטרופולין ניו יורק (האחרים הם קנדי וניוארק). בשנת 2018 עברו בו כ-30 מיליון נוסעים.
נמל התעופה ממוקם בצפונו של רובע קווינס שבאי לונג איילנד, על גדות מפרץ פלאשינג (Flushing Bay) ומפרץ באורי (Bowery Bay), ובמרחק של כ-13 קילומטר ממרכז רובע מנהטן. שטחו הכולל הוא 2.75 קילומטרים מרובעים. לנמל שני מסלולי טיסה וארבעה טרמינלים לנוסעים, ובהם 76 שערי עלייה למטוסים. לחברת התעופה דלתא איירליינס יש בעלות בטרמינל F.
תולדות הנמל

אתר נמל התעופה שימש במקור כאתר לפארק שעשועים, וב-1929 הוקם במקום שדה תעופה פרטי. היוזמה לפתחו לכלל נמל תעופה מסחרי, באמצע שנות השלושים, הייתה של ראש עיריית ניו יורק פיורלו לה גוארדיה, לאחר שיוזמה דומה לפיתוח שדה התעופה פלויד בנט ברובע ברוקלין לא עלתה יפה. השדה נבחר להרחבה בין השאר משום שבשל מיקומו היו העוברים דרכו יכולים לנצל את מנהרת קווינס מידטאון שנבנתה אז תחת האיסט ריבר.
העבודות לפיתוח נמל התעופה החלו ב-1937, והוא הורחב עד לשטח של 2.2 קילומטרים מרובעים. ההרחבה נעשתה באמצעות רכישת קרקעות סמוכות וייבוש אזורי מים בשטח של 1.4 קילומטרים מרובעים. הנמל נפתח לתנועה ב-2 בדצמבר 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה שימש הנמל כבסיס צבאי לוגיסטי וכן לשם אימון טכנאי מטוסים.
הנמל נקרא במקור נמל התעופה גלן ה. קרטיס, על שמו של אחד מחלוצי התעופה בארצות הברית. לאחר מכן שונה שמו לנמל התעופה נורת' ביץ' (North Beach Airport) וב-1947 קיבל את שמו הנוכחי, לכבודו של ראש העירייה לה גוארדיה, שנפטר באותה שנה. באותה שנה נמסר תפעול הנמל לרשות הנמלים של ניו-יורק וניו ג'רזי (Port Authority of New York and New Jersey) שהיא מפעילתו עד היום (על פי הסכם עם עיריית ניו יורק מ-2004 היא תמשיך להפעיל את הנמל עד שנת 2050 לפחות). ב-1949 עברו בנמל 3.28 מיליון נוסעים.
ב-1957 החל ביצוע תוכנית פיתוח נרחבת לנמל, שבמסגרתה נבנו בו טרמינל מרכזי בעל כביש גישה דו מפלסי (לנוסעים יוצאים ונכנסים) ומגדל פיקוח חדש (נחנכו ב-1964) ומסלול הטיסה הוסט ממקומו.
מערך מסלולי הטיסה המקורי של הנמל כלל ארבעה מסלולים באורך כולל של 6 קילומטרים. אחד מארבעת המסלולים נסגר ב-1947 בעקבות תאונה, ומסלול שני נסגר ב-1960 לערך. ב-1961 הוסט ממקומו אחד משני המסלולים הנותרים (13/31) כדי לאפשר סלילת מסלול הסעה לצידו, וב-1967 הושלמה הארכת שני המסלולים בנמל לאורכם הנוכחי (כ-2,100 מטר).
נמל התעופה שמר עם השנים על פופולריות בשל קרבתו לרובע מנהטן. למרות שהוא נחשב לגדול בתקופה בה נבנה, הוא התגלה עם הזמן כקטן מדי ביחס להיקף התנועה האווירית שהגיעה אליו. ב-1960 עברו בו 2.9 מיליון נוסעים, ב-1970 – 11.8 מיליון, וב-1990 – 22.7 מיליון. עומס הטיסות בנמל גרם לעיכובים בשירות בו. מפעילת הנמל וכן רשות התעופה הפדרלית של ארצות הברית החלו בהדרגה להטיל מגבלות על קווי הטיסה וסוגי המטוסים שהורשו להגיע לנמל ולצאת ממנו.
מגמת הגידול בתנועה בנמל והעיכובים בשירות בו התמתנו בעקבות הירידה בביקוש לתעבורה אווירית שהתרחשה לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001. עבודות פיתוח שנעשו בנמל מאז סייעו גם כן לייעל את פעולתו.
ב-10 באוקטובר 2010 החל לפעול בנמל מגדל פיקוח חדש.
בשטחו של נמל התעופה מועסקים כיום כ-8,000 עובדים.
ב-2010 הודיעה מפעילת הנמל כי הזמינה עבודת ייעוץ לשם תכנון הריסה מלאה של הנמל (בשלבים ותוך המשך הפעילות השוטפת בו) כדי לאפשר את בנייתו מחדש על פי תוכנית כוללת ומודרנית, במקום המבנה הנוכחי של הנמל, הכולל תוספות על גבי תוספות שנבנו בו עם השנים.
ב-29 בדצמבר 1975 התפוצץ מטען חבלה בטרמינל B בנמל וגרם למותם של 11 איש. האחראים לפיגוע לא התגלו.
פעילות הטיסה בנמל התעופה

הטיסות מנמל התעופה ואליו הן ברובן מיעדים בתוך ארצות הברית וקנדה, וכן טיסות בינלאומיות מברמודה, איי בהאמה וארובה, אך לא מאירופה. הטעם לכך הוא שהיקף שירותי ביקורת הגבולות והמכס בנמל הוא מצומצם, וביעדים הבינלאומיים הנ"ל מפעילה ארצות הברית שירותים אלו לפני יציאת הטיסות מהם לדרכן.
נמל התעופה הוא העמוס ביותר בארצות הברית מבין נמלי התעופה שאינם מפעילים ומקבלים טיסות מיבשת אירופה.
בשנת 2008 היו בנמל כ-379 אלף תנועות מטוסים ועברו בו 23 מיליון נוסעים (מתוך 106 מיליון נוסעים שעברו באותה שנה בשלושת נמלי התעופה של ניו יורק).
ב-2009 פעלו מן הנמל 26 חברות תעופה. מספר חברות ובהן אמריקן איירליינס משתמשות בו כאחד מנמלי המוקד (Focus City) (אך לא כבסיס פעולה מרכזי) לפעילותן. הנמל כשיר לקלוט טיסות של מטוסי נוסעים כבדים, אך כיום הם אינם פוקדים את הנמל באופן סדיר אלא רק מעת לעת.
קווי טיסות הפנים העמוסים ביותר מן הנמל (בשנה שמספטמבר 2009 ועד אוגוסט 2010) היו לנמל התעופה או'הייר שבשיקגו (1.162 מיליון נוסעים), ואחריו לנמלי התעופה של אטלנטה שבג'ורג'יה (1.069 מיליון) ופורט לודרדייל שבפלורידה (754 אלף).
בסקרי דעת קהל שנערכו בשנים האחרונות הגיע הנמל לדירוג נמוך בין נמלי התעופה בארצות הברית בנוגע לשביעות הרצון של הנוסעים ממנו ולדיוק במועדי הנחיתות בו.
| שנת | נוסעים בטיסות פנימיות | נוסעים בטיסות בינלאומיות | סה"כ נוסעים | טיסות פנימיות | טיסות בינלאומיות | תעופה כללית | סה"כ טיסות | מטען (טון קצר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | 27,996,763 | 1,790,006 | 29,786,769 | 332,625 | 24,316 | 13,046 | 369,987 | 8,267 |
| 2017 | 27,394,990 | 2,107,229 | 29,502,219 | 337,188 | 26,859 | 15,864 | 379,911 | 9,463 |

| שנת | נוסעים בטיסות פנימיות | נוסעים בטיסות בינלאומיות | סה"כ נוסעים | טיסות פנימיות | טיסות בינלאומיות | תעופה כללית | סה"כ טיסות | מטען (טון קצר) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2016 | 83,269,129 | 45,825,259 | 129,094,388 | 917,117 | 202,605 | 38,882 | 1,250,485 | 2,210,368 |
| 2017 | 84,828,472 | 47,412,667 | 132,241,139 | 927,169 | 298,930 | 43,520 | 1,269,619 | 2,379,285 |
2018:
טרמינלים

בנמל התעופה ארבעה טרמינלים:
טרמינל A (טרמינל התעופה הימית) (Marine Air Terminal) – זהו בניין עגול בסגנון האר דקו שבצידו אגף מאורך נוסף. הוא ניצב בשפת המים בפאתו המערבית של הנמל. הטרמינל נפתח לשימוש ב-1940 והיה הטרמינל המקורי שטיפל בטיסות בינלאומיות לנמל. הוא תוכנן לטפל בטיסות של מטוסים ימיים אשר נחתו במימי מפרץ באורי ועגנו לידו. לאחר מלחמת העולם השנייה ירד קרנם של מטוסי הים והטיסה האחרונה שלהם מן הנמל יצאה ב-1952. במהלך שנות ה-50 הושבת הטרמינל. ב-1966 הוא שופץ והוסב לטרמינל לשימושן של טיסות עסקים. ב-1985 חזר הטרמינל לשרת טיסות-פנים מסחריות. יש בו שישה שערי עלייה למטוסים.
טרמינל B (הטרמינל המרכזי) – טרמינל זה ניצב במרכז שטח הנמל ומשרת את מרבית טיסות הפנים בו. זהו מבנה מקושת באורך של כ-400 מטרים. בניצב ממנו מתמשכים ארבעה מסופים (A,B,C,D) ובהם 37 שערי עלייה למטוסים. הוא החל לפעול ב-1964 ובמהלך שנות ה-90 ותחילת שנות האלפיים שופץ והורחב. שטחו הכולל הוא כ-70 אלף מטרים רבועים.
טרמינל C – ב-1992 נפתח הטרמינל, בשטח כולל של 28 אלף מטרים רבועים, בחלקו המזרחי של הנמל. הוא משמש מאז את חברת יו אס איירווייז, ומצויים בו 22 שערי עלייה למטוסים.
טרמינל D (טרמינל דלתא) – נפתח ב-1983 בחלקו המזרחי של הנמל. אז העבירה אליו חברת דלתא איירליינס את פעילותה מן הטרמינל המרכזי. בטרמינל זה 11 שערי עלייה למטוסים.
ארבעת הטרמינלים מחוברים ביניהם באוטובוסים ומעברים להולכי רגל, מספר קווי אוטובוסים מקשרים את הנמל עם תחנות הרכבת התחתית של ניו יורק ועם רשת הרכבות של לונג איילנד. בנמל יש כ-9,600 מקומות חניה לציבור.
טרמינל F (טרמינל דלתא החדש)
טרמינל F הוא הטרמינל החדש של דלתא איירליינס הוא הטרמינל לטיסות פנים של החברה. טיסות השכר של החברה עוברות בטרמינל D.
תאונות ותקריות

מספר תאונות ואירועים חריגים אירעו בנמל ובסביבתו. בין הבולטים שבהם:
3 בפברואר 1959 – טיסת אמריקן איירליינס 320 התרסקה במים בעת גישה לנחיתה בנמל. 65 מבין 73 איש על סיפון המטוס נספו.
29 בדצמבר 1975 – פצצה שהתפוצצה בנמל הרגה 11 אנשים.
15 בינואר 2009 – שני מנועי המטוס שנשא את טיסה 1549 של יו אס איירווייז והמריא מן הנמל חדלו לפעול בגובה 900 מטר עקב חדירת ציפורים לתוכם. המטוס נחת נחיתת חירום במימי נהר ההדסון ממערב לאי מנהטן וכל האנשים על סיפונו ניצלו.
17 באפריל 2018 – טיסה 1380 של סאות'ווסט איירליינס שהמריאה מהנמל נאלצה לבצע נחיתת חירום לאחר תקלה במנוע.
נמל התעופה נזכר במסגרת מספר רב של סרטי קולנוע וטלוויזיה (לדוגמה Home Alone 2) ומשחקי מחשב (לדוגמה Grand Theft Auto IV).
ראו גם

נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי
שדה התעופה פלאשינג
הערות שוליים

↑  http://www.panynj.gov/airports/lga-facts-info.html.
↑  Guru, LaGuardia to Open New Tower This Weekend, Flight Wisdom, ‏2010-10-08 (באנגלית)
↑  כל טון שוה 907.18474 ק"ג
↑  כל טון שוה 907.18474 ק"ג
↑  http://select.nytimes.com/gst/abstract.html?res=F10B14FE3959107B93C7A91789D85F4D8585F9.
↑  CNN Interactive - Almanac - December 29, 1998, edition.cnn.com
| תחבורה בניו יורק |
| --- | --- | --- |
| שדרות אורכיות | השדרה הראשונה • השדרה השנייה • השדרה השלישית • שדרת לקסינגטון • השדרה הרביעית (שדרת פארק) • שדרת מדיסון • השדרה החמישית • השדרה השישית (שדרת האמריקות) • השדרה השביעית • השדרה השמינית / סנטרל פארק וסט • השדרה התשיעית • השדרה העשירית • השדרה ה-11 • השדרה ה-12 • שדרה A • שדרה B • שדרה C • שדרה D |  |
| רחובות רוחביים | וול סטריט • רחוב קאנאל • רחוב 34 • רחוב 42 • רחוב 52 • רחוב 57 • רחוב 59 • רחוב 110 • רחוב 125 • רחוב 155 |  |
| רחובות אחרים | ברודוויי • רחוב בליקר • רחוב האוסטון |  |
| כיכרות | כיכר טיימס • גראנד ארמי פלאזה • כיכר וושינגטון • כיכר יוניון • כיכר קולומבוס |  |
| גשרים | גשר רוברט פ. קנדי • גשר ברונקס וייטסטון • גשר וראזאנו נארוז • גשר ת'רוגס נק • גשר הנרי הדסון • גשר קווינסבורו • גשר ברוקלין • גשר מנהטן • גשר ויליאמסבורג • גשר ג'ורג' וושינגטון • גשר מארין פארקוויי גיל הודג'ס ממוריאל • גשר קרוס ביי וטרנס ממוריאל |  |
| מנהרות | מנהרת ברוקלין בטרי • מנהרת קווינס מידטאון • מנהרת הולנד • מנהרת לינקולן |  |
| נמלי תעופה | נמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ. קנדי • נמל התעופה הבינלאומי ניוארק ליברטי • נמל התעופה לה גוארדיה |  |
| כללי | תחנת גרנד סנטרל • הרכבת התחתית של ניו יורק • תוכנית חברי הוועדה (1811) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4829087-7  LCCN: n50056012  VIAF: 151238962   WorldCat (עם VIAF): 151238962 
מראה טרמינל A וסביבתו, בשנת 1940 לערך
חזית בניין טרמינל A
טרמינל C
טרמינל D
סטאטיאלי

הסטאטיאלי (בלטינית: Statielli) היו בני שבט ליגורי קטן שאכלס אזור מדרום לנהר פאדוס (היום נהר הפו). העיירה הראשית שלהם הייתה Aquae Statiellae (Acqui Terme), על הכביש מ-Vada Sabatia, ליד Savona ל-Dertona (כיום טורטונה) ופיאצ'נמה. הסטאטיאלי התיישבו בשטח הגובל במערב ובצפון בתוואי נהר טנרו, במזרח באורבה ובדרום בקו פרשת המים הליגורי האלפיני - הרי האפנינים, אזור שנכלל כיום בין הנפות הנוכחיות של אלסנדריה, סאבונה, אסטי וקונאו.
מוצא

בתקופת הברזל המוקדמת, נראה שהאזור המקביל היום לדרום פיימונטה היה מיושב על ידי קבוצה אתנית אחרת ללא גיוון אתני ברור. רק מהמאה הרביעית לפני הספירה ניתן לזהות את אוכלוסיית הסטאטיאלי. השם האתני מכיל את הסיומת הליגורית האופיינית - ello-. מקור השם ניתן לשורש ההודו-אירופי של "להישאר", ולכן פירושו "הילידים, אלו הכובשים טריטוריה", כנראה בניגוד לקבוצות שכנות אחרות להן מיוחסת תנועה.
בירתם הייתה "קאריסטום", אופידום שלימים ייקרא בפי העם הרומי Aquae Statiellae ושכן באזור בו שוכנת כיום העיירה אקווי טרמה. האוכלוסייה כבשה שטח עצום, שכן הסטאטיאלי לא התגורר רק באזור זה, אלא גם באופידה, קסטלרי וכפרים שונים אחרים.
כיבוש רומי

הסטאטיאלי הוכפפו על ידי הרומאים למרותם בסביבות אמצע המאה ה-2 לפני הספירה. בשנת 173 לפנה"ס תקפו הלגיונות הרומיים בראשות הקונסול מרקוס פופיליוס לַאֶנאס את מרכז קאריסטום. הסטאטיאלי לא עמדו מנגד להתנגדות; עם זאת, בניגוד לחוק המלחמה הרומי, הקונסול הפך את הסטאטיאלי לעבדים והחל לארגן מכירת עבדים מאוכלוסייה זו. שנה לאחר מכן, עקב התערבות של הסנאט הרומי, הופסק הטיפול הקשה הזה, והסטאטיאלי, לאחר שקיבלו בחזרה את חירותם, עברו רומניזציה בהדרגה. העיר Aquae Statiellae נוסדה ובשנת 89 לפני הספירה, ה-Lex Pompeia הוארך עם הזיכיון של Ius Latii.
הערות שוליים

↑  Harry Thurston Peck, Harpers Dictionary of Classical Antiquities (1898). Article available online here/
נקודת פיט (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בלשון יבשה בחצי האי טריניטי שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  63°51′00″S 58°22′00″W﻿ / ﻿63.85°S 58.3667°W﻿ / -63.85; -58.3667
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת פיט(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהנקודת פיט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת פיט(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומינקודת פיט
 
נקודת פיט (באנגלית: Pitt Point) הוא לשון יבשה מצוקית, בחוף הדרומי של חצי האי טריניטי, בחצי האי האנטארקטי, בארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
גובהו של המצוק 90 מטרים מעל פני הים.
המצוק ממוקם בצידו הדרומי של שפכו של קרחון ויקטורי.
המצוק מהווה את הקצה הצפון מזרחית של פתחו של מפרצון צ'ודומיר.
על לשון היבשה ממוקם מחסה סרג'נטו קאבראל, שהוקם ב-18 בספטמבר 1964.
היסטוריה > גילוי ומיפוי לשון היבשה

לשון היבשה מופתה לראשונה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על סקר שנערך על ידי סוקרים שיצאו ממפרץ התקווה באוגוסט 1945.
היסטוריה > מקור השם

לשון היבשה נקראת על שמו של קי. איי. ג'יי. פיט (K.A.J. Pitt), שהיה רב החובל של הספינה פיצרוי (Fitzroy), אשר שימשה את סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
לקריאה נוספת

• Žák, J., Soejono, I., Janoušek, V., & Venera, Z. (2012), , Antarctic Science, 24(1), 45-58. doi:10.1017/S0954102011000599
• Defense Mapping Agency 1992, , P 278
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
אלכסנדר אורלוב

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1895 (יוליאני) בוברויסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  7 באפריל 1973 (בגיל 77) קליבלנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ברית המועצות, ארצות הברית, האימפריה הרוסית 
 השתייכות:  הבריגדות הבין-לאומיות 
 דרגה:  Major of State Security 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים בספרד 
 עיטורים
 עיטור לנין  עיטור הדגל האדום 
 
אלכסנדר אורלוב (ברוסית: Александр Михайлович Орлов , נולד: לייב פלדביין; ‏21 באוגוסט 1895 – 25 במרץ 1973) היה קצין בכיר יהודי בנ.ק.ו.ד., ארגון הביון והמשטרה החשאית של ברית המועצות בתקופת סטלין. שירת כסוכן תושב (אנ') ברפובליקה הספרדית השנייה בתקופת מלחמת האזרחים והבריח את מלאי הזהב של הרפובליקה הספרדית לברית המועצות. בעת הטיהורים הגדולים ערק לארצות הברית על מנת למנוע את הוצאתו להורג, ושם תיעד את פשעי סטלין.
ראשית דרכו

לייב פלדביין, שאימץ מאוחר יותר את השם אלכסנדר אורלוב, נולד בשנת 1895 למשפחה יהודית מסורתית בעיר בוברויסק שבפלך מוהילב של האימפריה הרוסית. אביו היה סוחר עצים ובעקבות השפל הכלכלי שנגרם על ידי מלחמת העולם הראשונה עבר לעסוק במסחר במוסקבה. שם החל לייב הצעיר (ידידיו קראו לו לב או לאון) ללמוד במכון לזרובסקי ללימודי שפות אסיאתיות. לאחר שני טרימסטרים עבר ללימודי משפטים באוניברסיטת מוסקבה. בשנת 1916, בטרם סיים את לימודיו, גויס לצבא האימפריה הרוסית. בעקבות המהפכה הרוסית, שהתחוללה בשנת 1917, נמצא מתאים להשתתף בקורס קצינים, דבר שנמנע עד אז מיהודים, אך הוא פנה לפעילות פוליטית והצטרף למפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית הרוסית. בעקבות יציאת רוסיה מהמלחמה הוא נתמנה לראש שירות המידע של המועצה הכלכלית הסובייטית העליונה. העבודה המנהלית שעממה אותו והוא הצטרף כקצין לצבא האדום.
בשירותים החשאיים

במסגרת הצבא האדום הוא הוצב לשירות המודיעין הצבאי ה-גה-אר-או בגזרת קייב בירת אוקראינה. הוא הוביל אישית לוחמים למבצעי חבלה בשטח המוחזק על ידי הצבא הלבן. בשנת 1920 השתתף במלחמה הפולנית-סובייטית שבה רכש ניסיון בתחום הריגול הנגדי. בשירותו שם הופנתה אליו תשומת לבו של פליקס דזרז'ינסקי ראש הצ'קה, שירות הביטחון והמשטרה החשאית הסובייטית הראשונה, והוא צירף אותו לשורות ארגונו ומינה אותו לראש המודיעין הנגדי של משמר הגבול בגזרת ארכנגלסק. בשנת 1921 השתחרר והמשיך בלימודי המשפטים באוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1921 השלים אורלוב, שנקרא אז "לב ניקולסקי", את לימודי המשפטים והחל לעבוד כעוזר בבית המשפט הסובייטי העליון. בין היתר עזר לנסח את הקוד הפלילי הסובייטי. כשסיים את לימודי המשפטים בשנת 1923 הוא הוצב לשרת במחלקה הכלכלית של הג.פ.או. - שירות הביטחון של ברית המועצות כשהוקם שנה קודם לכן. בתפקידו זה היה אחראי למעקב אחר אנשי עסקים מן המערב שהגיעו למוסקבה ועל פעולות הריגול של משלחות הסחר הסובייטיות בחו"ל.
אורלוב נטל חלק בהקמתו של ארגון, שהיה לכאורה אנטי-בולשביקי, בשם "האיגוד המלוכני של מרכז רוסיה" (Монархическое объединение Центральной России), שנועד למעשה לשמש פיתיון ללכידת מרגלים וסוכנים זרים. באמצעות הפעלת ארגון זה נחשף באוגוסט 1924 בוריס סבינקוב, ממתנגדי המשטר הסובייטי, שנכנס לתחומי ברית המועצות באופן לא לגאלי במטרה להיפגש עם נציגי הארגון ותוך מספר ימים נעצר ונשפט לעשר שנות מאסר. בספטמבר הצליח הארגון ללכוד את רב המרגלים הבריטי סידני ריילי, שניסה לחבור אליו בהאמינו כי זה ארגון אנטי-סובייטי, והוא הוצא להורג בנובמבר 1925.
בשנת 1925 הוצב אורלוב לפקד על יחידת משמר הגבול באזור הקווקז ועבר להתגורר עם אשתו מריה, לה נישא בשנת 1923, ובתו בת השנה ורה, בעיר טביליסי (שנקראה אז טיפליס) בירת גאורגיה. שם לקתה הבת בדלקת פרקים.
בחו"ל

בשל מחלתה של בתו ביקש אורלוב לקבל תפקיד בחו"ל, על מנת שבתו תזכה לטפול של רופאים אירופיים. בקשתו נענתה ובשנת 1926 עבר לשרת במחלקת החוץ של הג.פ.או., שהייתה אחראית לפעולות המודיעין מחוץ לגבולות ברית המועצות. הוא נשלח לפריז בכיסוי של עובד מחלקת סחר החוץ הסובייטית בשם "לאון ניקולייב". לאחר שנה נשלח לברלין, שם שהה שלוש שנים. בשנת 1930 חזר למוסקבה ובשנת 1931 נתמנה לראש מחלקת סחר החוץ של הנ.ק.ו.ד.. עד אז רוב הסוכנים הסובייטיים בחו"ל היו דיפלומטים, דבר שמצד אחד היקנה להם חסינות דיפלומטית, אך מאידך הקל על שירותי הריגול הנגדי לזהותם ולעקוב אחר פעילותם. אורלוב הקים רשת ריגול של נציגי סחר החוץ הסובייטי בחו"ל. ב-22 בספטמבר 1932 הגיע לארצות הברית על מנת להפעיל את הרשת. הכיסוי של היה כי בא בשליחות כדי לבקר במפעלי ג'נרל מוטורס לצורך רכישת כלי רכב עבור משרדי הממשל הסובייטי. הנהלת החברה הזמינה את "איש העסקים הסובייטי" לטיול מחוף לחוף. בארצות הברית נפגש אורלוב גם עם עשרות מבני משפחתו מבוברויסק שהיגרו לארצות הברית. שהותו בארצות הברית לא הייתה ארוכה וב-30 בנובמבר שב לאירופה.
בהגיעו למוסקבה ביקש אורלוב למלא שוב משימות באירופה, מאחר שרצה כי בתו החולה תקבל טיפול מרופא בווינה. בקשתו נענתה ויחד עם אשתו ובתו הוא הגיע במאי 1933 לבירת אוסטריה. לאחר שלושה חודשים המשיך לנדוד ברחבי אירופה, יצא לפראג, ממנה הגיע לז'נבה, שב לווינה והמשיך לקופנהגן.
בתקופת נדודיו באירופה, בין השנים 1933 ל-1935, הקים אורלוב רשת ריגול סובייטית בגרמניה הנאצית. בשנת 1935 נתמנה לסוכן תושב בלונדון, אליה הגיע בכיסוי של מנהל חברה לייצור מקררים חשמליים מארצות הברית בשם ויליאם גולדין. בתקופה זאת גויסו לשירותים החשאיים הסובייטיים קים פילבי,  דונלד מקלין, גאי ברג'ס ואנתוני בלאנט שנודעו לימים בשם "רשת קיימברידג'". הארבעה גויסו על ידי סוכנים מהאגף לביון חוץ בנ.ק.ו.ד. בפיקודו של אברהם סלוצקי ולאורלוב היה חלק בהפעלתם.
ישיבתו של אורלוב בלונדון לא ארכה זמן רב ובאוקטובר 1935 הוא הוחזר למוסקבה. בשובו נתמנה למשרה פחותת ערך של סגן מנהל מחלקת התחבורה של הנ.ק.ו.ד..
במלחמת האזרחים הספרדית

בשנים 1936 עד 1939 התחוללה בספרד מלחמת האזרחים הספרדית. הייתה זו מלחמה בין ה"רפובליקנים" (שנקראו גם "החזית העממית"), שתמכו בממשלה החוקית של הרפובליקה הספרדית לבין ה"לאומנים", שמרדו בממשלה. איטליה הפשיסטית תמכה בלאומנים וסייעה להם וברית המועצות תמכה ברפובליקנים. ב-26 באוגוסט 1936 מינה סטלין את אורלוב להיות קצין קישור ויועץ לחזית העממית והוא יצא לספרד והגיע למדריד ב-18 בספטמבר.
בספרד ארגן אורלוב פעולות גרילה וריגול בשטחים שהיו תחת שליטת הלאומנים בהנהגתו של פרנסיסקו פרנקו. במקביל פעל נגד תאים טרוצקיסטים בשורות הלוחמים הרפובליקאים והבריגדות הבינלאומיות, קבוצות מתנדבים שהגיעו מרחבי העולם לספרד על מנת לסייע לכוחות הממשלה הרפובליקנית.