stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעין שלף
תפקידי אוצרות

2014– יועצת אמנותית ויו"ר ועדה אמנותית באולפני האמנים "ארט קיוב" בירושלים, ואוצרת תוכנית הרזידנסי הבינלאומית שלהם, LowRes Jerusalem
2009–2012 – אוצרת במרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2009–2012 – עוזרת מנהל בתוכנית ללימודי אוצרות בינלאומיים של סמינר הקיבוצים ו-CCA תל אביב
2006–2009 – מנהלת ואוצרת ראשי של קו 16, גלריה ציבורית לאמנות עכשווית
הערות שוליים

↑  "Postgraduate Programme in Curating Zürich". www.curating.org. נבדק ב-2024-03-17.
↑  LowRes Jerusalem international residency program, Art Cube Artists' Studios Jerusalem website (אורכב 20.07.2017 בארכיון Wayback Machine)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308143505171  PLWABN: 9810640323605606  GND: 1326362925  ISNI: 0000 0000 7425 5365  LCCN: no2010004686  SUDOC: 254567010  VIAF: 396151353510952720002   WorldCat (עם VIAF): 396151353510952720002
נאוה סמל

| --- | --- |

 לידה:  15 בספטמבר 1954 יפו, ישראל 
 פטירה:  2 בדצמבר 2017 (בגיל 63) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 שם עט:  Huan B. Landi, הואן בי לנדי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 שפות היצירה:  עברית 
 תקופת הפעילות:  1972–2017 (כ־45 שנים)
 בן או בת זוג:  נעם סמל (?–2017) 
 צאצאים:  אילאיל סמל 
 פרסים והוקרה:  פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה 
 www.navasemel.com
 
נאוה סמל (15 בספטמבר 1954 – 2 בדצמבר 2017) הייתה סופרת, משוררת, מחזאית, תסריטאית, מתרגמת ועיתונאית ישראלית.
ביוגרפיה

סמל נולדה ב-15 בספטמבר 1954 ביפו למרגלית (מימי) לבית ליקוורניק וליצחק ארצי, ניצולי השואה. אחיה הבכור הוא הזמר שלמה ארצי. רחל, סבתה מצד אמה, הייתה אחותו של הרב מאיר שפירא מלובלין.
שירתה בגלי צה"ל והשתחררה ב-1974.
קיבלה תואר שני בתולדות האמנות מאוניברסיטת תל אביב. פרסמה שישה-עשר ספרים וארבעה מחזות. במרכז יצירתה עומדים גיבורים ילידי הארץ המתמודדים עם הזהות הישראלית ועם צלקות העבר, בעיקר מהשואה. הרבתה לעסוק בנושא הדור השני לשואה.
בנוסף לספרים, כתבה מחזות ויצירות נוספות, ותרגמה לעברית מספר רב של מחזות. בשנת 2004 עובד ספרה "צחוק של עכברוש" לאופרה הישראלית "צחוק של עכברוש".
יצירותיה של סמל תורגמו וראו אור בארצות רבות. היא זכתה בפרס "סופרות מאגן הים בתיכון" בצרפת ב-1994, בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים לשנת 1996, ובפרס "אשת השנה בספרות של תל אביב" ב-2007. סמל פרסמה גם ספר פנטזיה לילדים ולנוער - "מעופפת" (Taking Wing) תחת שם העט הואן בי. לנדי (Huan B. Landi) ב־2016.
סמל הייתה חברת הוועד המנהל של מכון משואה, המכון ללימודי השואה בקיבוץ תל יצחק, וכיהנה במשך שנים כחברת הנהלת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.

בין השנים 1993–2013 כיהנה כחברת הנהלה של המועצה הציבורית של מוזיאון יד ושם בירושלים, ובהמשך סייעה לניצולי השואה במסגרת חברותה בהנהלת קרן הרווחה לטובת ניצולי השואה.
משפחתה

בשנת 1976 נישאה לנעם סמל. לשניים שלושה ילדים - הבן אייר (מוזיקאי) והתאומים נימדור (רכז חדשות עצמאי לשעבר, מורה בבית ספר) ואילאיל (במאית). סמל התגוררה בתל אביב.
ב-2 בדצמבר 2017 נפטרה בתום מאבק של כחצי שנה במחלת הסרטן, כשבועיים בדיוק לאחר מות אמה מימי. ביום המחרת נקברה בבית העלמין קריית שאול.
הנצחה

קרן מלגות לחקר יצירתה ולחקר יצירתם של בני הדור השני העוסקת בזיכרון השואה הוקמה על שמה בשנת 2019 בבית לוחמי הגטאות.
במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי תרבות תושבי תל אביב, הציבה עיריית תל אביב שלט זיכרון בכניסה לבית בו גרה, ברחוב ברנדיס 9.
בשנת 2024, בעיר קריית אונו, נחנך הרחוב הראשון בארץ שקרוי על שמה.
ספריה

שירי הריון ולידה - ספרית פועלים, 1982. עורכת: עמירה הגני.
הילד מאחורי העיניים - הוצאת אדם, 1984.
כובע זכוכית - ספרית פועלים, 1985. עורך: נתן יהונתן. ספר הפרוזה הראשון שעסק בנושא הדור השני. בשנת 1988 זכה בפרס משואה. ראה אור באיטליה, גרמניה ורומניה.
גרשונה שונה - הוצאת עם עובד, 1988. מספר על החיים במשפחה של ניצולי השואה בתל אביב. בשנת 1990 זכה בפרס הספר היהודי הלאומי בארצות הברית.
לעוף מכאן - מהדורה ראשונה בהוצאת עם עובד, 1988. מהדורה שנייה בהוצאת משכל, 2004. מספר על ניצול שואה מתוניסיה, המלמד נערה ישראלית שיעורים בהישרדות. בשנת 1995 נבחר בגרמניה כאחד מעשרת ספרי הנוער הטובים ביותר. ראה אור באיטליה, צ'כיה, ספרד והולנד. אופרה על פי הספר, בהלחנת אלה מילך-שריף, עלתה לבמת התיאטרון הקאמרי ב-2010 בבימויה של יעל רונן ובשיתוף עם האופרה הישראלית והסינפונייטה הישראלית באר שבע.
ראלי מסע מטרה - הוצאת עם עובד, 1993.
אשה על הנייר - הוצאת עם עובד,1997. בשנת 2004 היה מועמד לפרס ספר השנה לנוער בגרמניה.
מי גנב את ההצגה - הוצאת משכל, 1997. זכה בפרס הספר המאויר מטעם מוזיאון ישראל ובציון לשבח בפרס זאב. עובד לסדרת טלוויזיה ששודרה בערוץ 2.
לילונה - הוצאת ידיעות אחרונות, 1998. שירה לפעוטות. עיצוב: שמעון זנדהאוז.
ישן הוא ער במקום אחר - ספרית הקיבוץ המאוחד, 2000. שירים לילדים.
צחוק של עכברוש - הוצאת ידיעות אחרונות, 2001. עוסק בזיכרון השואה כפי שהוא מועבר בשרשרת הדורות. עובד לאופרה בהלחנתה של אלה מילך-שריף. תורגם לשפות רבות.
האומץ לפחד - ספרית פועלים, 2004. שירים לילדים. חלק מהשירים הולחנו על ידי אלה מילך-שריף וחוה אלברשטיין.
אישראל - הוצאת ידיעות אחרונות, 2005. נכתב בהשראת חזונו של מרדכי מנואל נח להקמת בית לאומי ליהודים באי גרנד איילנד בארצות הברית. בעקבות הספר הופק סרט תיעודי בבימויה של הבמאית אושרה שוורץ. תורגם לאנגלית על ידי ג'סיקה כהן.
איך מתחילים אהבה - הוצאת ידיעות אחרונות, 2006. ראה אור בצ'כיה ובאיטליה.
חתונה אוסטרלית - הוצאת עם עובד, 2009.
פ-ייה והתרמיש - הוצאת ספרית פועלים, 2011. הרפתקאות לילדים.
ראש-עקום - הוצאת זמורה ביתן, 2012. ראה אור באיטליה שם גם עלה לבמות כהצגה.
ילדת הפעמון - הוצאת דני ספרים, 2015. הרפתקאות לילדים.
מזמור לתנ"ך - הוצאת אבן חשן, 2015. שירה.
מעופפת - הוצאת זמורה-ביתן, 2016. ילדים.
פאני וגבריאל - כנרת, זמורה-ביתן, דביר, 2017. רומן המבוסס על סיפור חייהם של סבה, סבתה ואביה של סמל.
הפמוטים שלנו - הוצאת ידיעות אחרונות, 2018. תורגם ליידיש בשם "אונדזערע לייכטער" על ידי שלמה לרמן, ירושלים 2019.
מחזור חיי אשה - הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2018.
כובעים של זכוכית, עורכת נועה מנהיים - הוצאת זמורה ביתן, 2019.
״מחזור חיי אשה - כל השירים״ - הקיבוץ המאוחד ספריית הפועלים, שהושק במרץ 2019 לאחר פטירתה, וכולל שירים מעזבונה
לקריאה נוספת

קובי נסים, יריעה קצרה מדי, עתון 77, גיליון 131, 12/1990, על: נאוה סמל, "מוריס חביבאל מלמד לעוף", עם עובד, 1990
נורית גוברין, "עמוק בתוך מחילות הזיכרון. נאוה סמל: 'כובע זכוכית", בתוך: 'קריאת הדורות - ספרות עברית במעגליה', כרך ב', הוצאת גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002
נאוה סמל, שם בעולם האחר, באנתולוגיה "תמונה קבוצתית" (ספרות ישראלית במאה ה-21), עמ' 522–523, הוצאת כרמל, 2017
הערות שוליים

↑  דף סופר, באתר ההוצאה לאור אוקיינוס
↑  לזכרה של נאוה סמל: אהוד גרף לכבוד שחרור מחזורה של סמל מהצבא ב-1974, נכון להבוקר עם ישי שנרב, 3 בדצמבר 2017
↑  Nava Semel / Huan B. Landi, Flying Girl (Mercurium Trilogy, 1) page.3
↑  Taking Wing (Mercurium Trilogy, 1), באתר המכון לתרגום ספרות עברית
↑  עמוד הביוגרפיה, באתר של נאוה סמל
↑  מאיה כהן, הסופרת נאוה סמל הלכה לעולמה, באתר nrg‏, 2 בדצמבר 2017
↑  שגיא בן נון‏, שלמה ארצי ספד לאחותו נאוה סמל: "היית המלאך השומר שלי", באתר וואלה, 3 בדצמבר 2017
↑  מלגות ע"ש נאוה סמל, באתר בית לוחמי הגטאות
↑  מרים זקהיים, פאני וגבריאל: נאוה סמל מספרת (לא רק) על סבא וסבתא, באתר הספרנים, ‏19 ביוני 2024
↑   איתן גלס, רגשנות במקום רגש, באתר הארץ, 2 בינואר 2020
↑  אייר סמל בקטע מתוך מופע ההשקה לספרה החדש של נאוה סמל ז״ל ״מחזור חיי אשה - כל השירים״ בצוותא ת״א | קטע מתוך מופע ההשקה לספרה החדש של נאוה סמל ז״ל ״מחזור חיי אשה - כל השירים״ בצוותא ת״א: בנה, אייר סמל, מדבר על האמא שלימדה אותו לבכות, ומקריא את שירה ״שיר... | By נאוה סמל - Nava Semel | Facebook, נבדק ב-2025-02-18
↑  מחזור חיי אישה | נאוה סמל, באתר www.kibutz-poalim.co.il
↑  תוכניית קונצרט "קאמרי בצהרי שישי", התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, 28 ביוני 2013
| יצירות מאת נאוה סמל |
| --- | --- | --- |
| ספרים | שירי הריון ולידה (1982) • הילד מאחורי העיניים (1984) • כובע זכוכית (1985) • גרשונה שונה (1988) • לעוף מכאן (1988) • ראלי מסע מטרה (1993) • אשה על הנייר (1997) • לילונה (1998) • מי גנב את ההצגה (1997) • דוקא ציוני (1999) • ישן הוא ער במקום אחר (2000) • צחוק של עכברוש (2001) • אישראל (2005) • האומץ לפחד (2004) • איך מתחילים אהבה (2006) • חתונה אוסטרלית (2009) • ילדת הפעמון (2015) • פ-ייה והתרמיש (2011) • מזמור לתנ"ך (2015) • מעופפת (2016) • פאני וגבריאל (2017) • הפמוטים שלנו (2018) • מחזור חיי אשה (2018) • ראש עקום (2019) • כובעים של זכוכית (2019) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267791905171  PLWABN: 9811281762805606  BnF: cb14636318q (data)  CiNii: DA18954066  GND: 115542701  ISNI: 0000 0000 7844 9394  LCCN: n88177644  NKC: xx0023143  NLA: 49862557  NTA: 18195298X  RERO: 02-A003820780  SELIBR: 399123  SNAC: w6n02p9s  SUDOC: 076826414  Trove: 1498164  VIAF: 76572754   WorldCat (עם VIAF): 76572754 
מצבת קברה של נאוה סמל
שלט זיכרון לנאוה סמל בתל אביב
עטיפת הספר "אישראל"
עומר בן-דור

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 במאי 1970 (בן 54) 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  רכיבה על סוסים פראלימפית 
 
עומר בן דור (נולד ב-18 במאי 1970) הוא ספורטאי ספורט נכים.
בן דור משותק בפלג גופו התחתון בעקבות תאונת דרכים בה היה מעורב בשנת 1994. לאחר תקופת אשפוז ושיקום הוא החל לעסוק בשחייה ומשנת 2000 ברכיבה על סוסים, בהנחיית המאמן דרור בן שאול. במקביל החל בן דור להתנדב במועצה הלאומית למניעת תאונות. כמתנדב בשירות מילואים בצה"ל הוא הוכשר להדריך השתלמויות נהיגה מונעת במדור בטיחות בדרכים שבצבא. כמו כן הוא ייסד, במשותף עם משה קונפורטי, את פרויקט "דרך חיים", במסגרתו מתקיימות הדרכות למניעת תאונות דרכים.
בתחום הרכיבה מתחרה בן דור בתחרויות בינלאומיות. בשנת 2003 הוא השתתף באליפות העולם שנערכה בבלגיה וסיים במקום השישי, שאיפשר את השתתפותו במשחקים הפאראלימפיים באתונה. בתחרויות האולימפיאדה הוא השתתף ברכיבת דרסאג' בסגנון חופשי והגיע למקום השישי, ברכיבת דרסאג' בסגנון מעורב הגיע למקום השביעי וברכיבת דרסאג' בצוות (עם אייל שחר ואיתי צוק) למקום העשירי. בשנת 2007 הגיע בן דור למקום השמיני באליפות העולם שנערכה בבלגיה ובכך הבטיח את השתתפותו במשחקים הפאראלימפיים בבייג'ינג.
פרופסור זום

| --- | --- |

פרופסור זום, כפי שהוא מופיע בעטיפת חוברת The Flash: Rebirth #4, אמנות מאת אית'ן ואן סקייבר
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Flash #139 (ספטמבר 1963)
 יוצרים:  ג'ון ברום, קרמיין אינפנטינו
 גילום הדמות:  טום קוואנו ומאט לשטצ'ר (יקום החץ)
 מידע
 שם אמיתי:  איאוברד ת'ון, האריסון וולס
 כינויים:  הפלאש ההפוך, אדריאן זום
 סטטוס:  פעיל
 מקצוע:  פרופסור, מורה דרך, נוסע בזמן, נבל-על, אוצר, מדען, פושע, רוצח
 כוחות:  מהירות-על
 חבר לשעבר בקבוצה:  החברה הסודית של נבלי-העל, חיל הפקחים השחורים
 אזרחות:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סנטרל סיטי 
 דמויות קשורות
 משפחה:  Cobalt Blue (אבי השושלת) 
 אויבים:  בארי אלן
 
פרופסור זום (באנגלית: Professor Zoom) הוא דמות בדיונית של נבל-על מהמאה ה-25 המופיע בחוברות הקומיקס פלאש ביקום DC קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Flash #139 מספטמבר 1963 ונוצרה על ידי הכותב ג'ון ברום והמאייר קרמיין אינפנטינו.
פרופסור זום הוא האלטר אגו של איאוברד ת'ון, הפלאש ההפוך השני ואחד מיריביו המושבעים של בארי אלן. משפחת ת'ון ומשפחת אלן היו בסכסוך מתמיד במאה ה-25. איאוברד היה צאצאו של מלקולם ת'ון, הידוע בכינוי קובלט כחול - אחיו התאום האבוד של בארי אלן. הסכסוך בין המשפחות הסתיים לקראת המאה ה-30, כאשר מלוני ת'ון התחתנה עם דון אלן והביאה להולדת בנם בארט אלן, שידוע בכינוי אימפולס ומאוחר יותר קיד פלאש השני ופלאש הרביעי. אולם, אביה של מלוני יצר אימפולס הפוך - כפיל של בארט אלן בשם תדאוס ת'ון, הידוע בכינויו אינרציה.
דמותו של פרופסור זום מדורגת במקום 31 ברשימת מאה נבלי-העל הגדולים של כל הזמנים, לפי אתר IGN. את דמותו של איאוברד ת'ון מגלמים השחקנים טום קוואנו ומאט לשטצ'ר בסדרת הטלוויזיה "הפלאש".
ביוגרפיה בדיונית > איומו של הפלאש ההפוך

הופעתו הראשונה של פרופסור זום הייתה בסיפור "איומו של הפלאש ההפוך". במקור, איאוברד ת'ון היה פושע מהמאה ה-25 ונודע בקרב המשטרה והפושעים כ"פרופסור" בעקבות נטיותיו המדעיות. הפלאש היה לדמות המועדפת עליו, אך הוא למד לשנוא אותו משום ההבדל ביניהם - הפלאש היה איש חוק וצדק בעוד ת'ון היה ההיפוך לו. הוא מצא קפסולת זמן שהכילה מזכרות מהמאה ה-20, כולל גם את תלבושתו של הפלאש מתור הכסף. באמצעות טכנולוגיה פשוטה מהמאה ה-25, הוא הגביר את אנרגיית התאוצה של החליפה, אשר העניקה לו מהירות-על כל עוד לבש את החליפה. כהיפוך לפלאש, ת'ון צבע את החליפה בצבעים הפוכים - את החליפה עצמה לצהוב, את המגפיים, החגורה וסמל הברק שעל החזה לאדום, והעיגול הלבן הנושא את הסמל לשחור. ת'ון השתמש בכוחות המהירות כדי לבצע פשעים עד אשר נעצר בידי פלאש, שנסע קדימה בזמן למאה ה-25 והיה עד לפתיחתה של קפסולת הזמן מכיוון שהיא הכילה שעון אטומי שאיים להתפוצץ כפצצה גרעינית. לאחר מרדף עיקש וקרב הרסני בין הפלאשים, אשר במהלכו ת'ון התרברב על כי השתמש בציפוי כימיקל כהגנה מפני חיכוך אוויר, פלאש דחף את ת'ון כה מהר עד אשר הציפוי התפוגג, מה שגרם לכוויות רבות בגופו ולכניעתו. אולם, הדבר התברר כבזבוז מוחלט של זמן, כיוון שת'ון לא ידע כלל על השעון האטומי. פלאש מצא את הפצצה בזמן והעביר אותה למקום מבודד בטרם התפוצצה.
ביוגרפיה בדיונית > אויבנו הפלאש

בסיפור "אויבנו הפלאש", ת'ון נמלט מהכלא והיה נחוש להחזיר לעצמו את כוחותיו, מכיוון שהפלאש לקח ממנו את החליפה. הוא גילה אלמנט מיסטי שהעניק לו את כוחותיו בשעה שענד תליון המכיל את החומר על צווארו. אולם, האלמנט לא היה יציב, ות'ון איבד את כוחותיו זמן קצר לאחר מכן. מתוך שאיפה לתקן את הפגם, ת'ון החזיר בזמן את דמותו האסטרלית ויצר קשר עם אל דזמונד, יריבו של הפלאש דוקטור אלכימיה שחזר למוטב והיה המומחה לאלמנטים מיסטיים. הוא אילץ אותו להרכיב חומר רדיואקטיבי שישלח את גופו של ת'ון חזרה בזמן למאה ה-20 וכן לשחזר בניגוד לרצונו את אישיותו הפושעת לבצע פשעים על מנת לטהר את האלמנט שהעניק לת'ון את כוחות המהירות שלו. כשהמלאכה הושלמה, ת'ון השתמש במסילת הכושר הקוסמית לחזור לזמנו וניסה לשחד את הממשלה תוך איום לשחרר אסירים מסוכנים תמורת סכום עתק של כסף. הפלאש הגיע בעקבותיו לעתיד ועזר לשלחו לכלא.
בסיפור "האגרוף החזק ביותר מכל הזמנים", ת'ון חקר רבות את תחום מהירות-העל בזמן שהותו בכלא ופיתח רדיואקטיביות שיכולה לאלץ אחרים לעשות כדברו, לשלוט במוחם וכן לגנוב מהירות מאחרים. לאחר שנה, אורגן לו מבחן על מנת לבדוק את מידת שיקומו והוא עבר אותו לאחר שטיפל במכשיר. לאחר שחרורו מהכלא, ת'ון בנה מסילת כושר קוסמית משלו ובעזרת המדע שרכש על מהירות-על החזיר לעצמו את הכוחות שאיבד. הוא חזר בזמן למאה ה-20 כדי לבחון את הרדיואקטיביות על אל דזמונד. הוא השתמש ביכולתו לשלוט במוחם של אחרים כדי לגרום לראשי העיר סנטרל סיטי לאסור מהירות-על ברחבי העיר, מה שהגביל מאוד את הפלאש שומר החוק. מאיץ השני נלכד בידי ת'ון, שהזמין את אל דזמונד - שהפך חזרה לדוקטור אלכימיה - להרוג את אויבם המשותף. אולם, דזמונד דאג מבעוד מועד לשתול בתוכו מסר תת-הכרתי להציל את הפלאש, והוא שחרר אותו מכלאו. ת'ון זעם על הבגידה בו, אך פלאש הנחית עליו מכה שגרמה לאובדן הכרתו. כשת'ון נשלח בחזרה למאה ה-25, הוא נמצא בידי הרשויות ונכלא בשנית.
ביוגרפיה בדיונית > רצח איריס אלן

מאפריל 1975 ועד מרץ 1980 החלה קשת סיפור רחבה שעסקה בנסיונותיו של ת'ון להשתלט על חייו של אלן. ת'ון האשים את פלאש בתבוסתו, והחל לערוך מסעות לעבר כדי לנקום בו, כאשר הוא משתמש בידע שלו על ההיסטוריה כיתרון. הוא גם נהיה אובססיבי להחליף את בארי אלן לא רק כפלאש אלא גם כבעל לאיריס וסט אלן. לאחר שאיריס מבהירה לו שהדבר לא יקרה, הוא הורג אותה במסיבה בכך שרוטט את ידיו לתוך ראשה. לקח לאלן זמן רב לאסוף את שברי חייו לאחר אירוע זה. מעט לאחר שמצא אהבה חדשה, פרופסור זום שב בשנית בחוברת 323 מיולי 1983, ואיים להרוג את ארוסתו ביום חתונתם. אלן חשש שההיסטוריה תחזור על עצמה, והוא שובר את מפרקתו של יריבו בקרב ביניהם. לאחר שנמצא לא אשם במשפט שנערך עד לסוף הרצתו של הכרך הראשון באוקטובר 1985, בארי פרש למאה ה-31 כדי לחיות בשלווה עם אשתו איריס, שחזרה לחיים, אך בהמשך הוא מת באירועי המשבר בעולמות האינסופיים.
ביוגרפיה בדיונית > שובו של בארי אלן

לאחר המשבר בעולמות האינסופיים, סיפור מקורו של פרופסור זום שוכתב מחדש. כפי שנראה בסיפור "שובו של בארי אלן" מאת מארק וייד, איאוברד ת'ון היה פרופסור שהתגעגע לימי הגבורה של המאה ה-20. הוא התמנה לעמוד בראשות מוזיאון פלאש במאה ה-25 והחל להעריץ את הפלאש של המאה ה-20, בארי אלן. לאחר שקיבל מהירות-על בזכות שכפול התאונה שגרמה לבארי לקבל את כוחותיו, ת'ון אפילו עבר ניתוחים פלסטיים כדי להידמות לו, לקח את הביוגרפיה שלו וחזר בזמן כדי לפגוש את גיבורו באמצעות המסילה הקוסמית. אולם, כוונונים שגויים במסילת הכושר (כתוצאה משנים רבות ללא שימוש) גורמים להגעתו לעבר לאחר מותו של בארי, כשוולי וסט הוא הפלאש. כשביקר במוזיאון פלאש, ת'ון נוכח לדעת כי גורלו הוא להפוך לנבל פרופסור זום. הדבר דחף אותו לכדי שיגעון והוא אט אט האמין כי הוא עצמו בארי אלן. הוא נלחם נגד גרין לנטרן, ג'יי גאריק, מקס מרקורי וג'וני קוויק, ולאחר זמן מה, טבעו האמיתי התגלה כאשר וסט גילה את עמוד הביוגרפיה שלו. ת'ון יצא למסע נקם בעיר סנטרל סיטי, עד אשר הובס בידי משפחת הפלאש. בעימות מול וולי וסט במוזיאון הפלאש, ת'ון החליף לתלבושת הצהובה של פרופסור זום, והיה אחראי לשבירת המחסום הפסיכולוגי שמנע מוסט להגביר את קצב מהירותו משום שחשש להיות שווה ערך לבארי אלן. ת'ון נשלח חזרה לעתיד, וכל זיכרון אודות העבר נמחק מזיכרונו.
למרות שת'ון לא זכר כלל את אירועי מסעו בזמן, הוא נותר עם שנאה יוקדת לבארי אלן.
ביוגרפיה בדיונית > מותו

לאחר שנים בהן ניסה תדרי רטט שונים, פרופסור זום הצליח לשחרר את עצמו מהכלא הבין-ממדי בו היה כלוא. הוא נלקח מזמנו בידי הפרופיילר לשעבר האנטר זולומון, הידוע בכינויו זום. זום החדש, שאינו יכול להשתמש במסילת הכושר הקוסמית, מבקש מפרופסור זום להפעיל אותה כדי ששניהם יגרמו לוסט לחיות מחדש שוב ושוב את הקרב הראשון שלו עם פרופסור זום, שגרם לאשתו לינדה פארק להפיל את ילדיהם. אולם, בארי אלן התערב ובאמצעו של מרדף על-קולי, עצירה פתאומית של ת'ון הובילה לשבירת מפרקתו.
ביוגרפיה בדיונית > פלאש: לידה מחדש

פרופסור זום מופיע בתוך כוח המהירות בסיפור "פלאש: לידה מחדש", כאשר גופתו תוחזר לחיים באירועי העתיד לבוא, וכי גופתו עדיין קבורה בזמן ההווה. מתגלה כי בזמן המשבר האחרון הוא יצר את כוח המהירות השלילי ואחראי לשובו של בארי אלן והפיכתו לפלאש השחור - התגלמות המוות בקרב המאיצים השונים. כשהוא מופיע מחדש, הוא הורג את ג'וני קוויק. הוא לוכד את בארי אלן ואת מקס מרקורי בתוך כוח המהירות השלילי ומתקיף את ילדיו של וסט, ג'יי ואיריס. בניסיון להרוג אותם על ידי ניתוקם מכוח המהירות, הוא נעצר ע" ג'יי גאריק ובארט אלן. הוא מביע בפני בארט את שנאתו הרבה על כך שהוא קיים - צאצאם של בני משפחת ת'ון ואלן גם יחד. כתגובה, בארט אומר לו שאין לו כל רגש אליו, היות שהוא יודע עד כמה האדם פסיכופת. זום מביס את ג'יי ומתכנן להרוג את בארט כאשר מקס, בארי ווולי מגיעים ומתקיפים אותו. ג'סי צ'יימברס ואיריס מצטרפות למאבק ונוטלות את הזהויות ג'סי קוויק ואימפולס. לאחר שת'ון גילה לבארי כי הוא אחראי לכל דבר רע שקרה בחייו, וסט ובארי לוכדים את ת'ון ושמים אותו במתקן מיוחד שאותו יצרו ליגת הצדק, חברת הצדק של אמריקה והאאוטסיידרס, אשר מנתק את זום מכוח המהירות השלילי. לבסוף, הוא נכלא בכלא "איירון הייטס".
ביוגרפיה בדיונית > הלילה האפל ביותר

גופתו המתה של ת'ון חוזרת לחיים כחבר חיל הפקחים השחורים, והוא מכריז על עצמו כפלאש השחור החדש. הוא מתקיף את בארי אלן, אך זה מצליח להימלט ממנו. כאשר הנבלים, שהפכו לפקחים שחורים, מתקיפים את איירון הייטס, הם נתקלים בפרופסור זום החי, וטבעות הכוח שלהם מתקלקלות לפתע ומציגות סמל מוזר (שמוסבר באירועי "היום הבהיר ביותר"). כשהפקח השחור זום מתקרב לזום החי, הוא עוצר ומוקפא בידי רימון קור של קפטן קור. בחוברת האחרונה, הפקח השחור זום מוחזר לחיים בידי אור הבריאה הלבנה, ומצליח להימלט דרך כוח המהירות השלילי. יש להניח, כי זום המוחזר לחיים חזר בזמן כדי להשלים את אירועי "פלאש: לידה מחדש", שגורמים לו להפוך לגרסה החיה של פרופסור זום.
באירועי הקרוסאובר "היום הבהיר ביותר", פרופסור זום של זמן ההווה עדיין כלוא באיירון הייטס. כשדדמן מפעיל את סוללת הכוח הלבנה, ישות החיים הלבנה מדברת אל תריסר הגיבורים והנבלים שהפכו לחיל הפקחים הלבנים בסוף אירועי "הלילה האפל ביותר" ואומרת לכל אחד את משימתו כדי להשיב את החיים לסדרם ביקום ולמנוע מהלילה האפל ביותר להתרחש בשנית. זום היה הראשון שמילא בלא יודעין את משימתו כאשר שחרר את בארי אלן מכוח המהירות, וכתגמול לכך הוא מוחזר לחיים וקשריו בהווה ובעתיד לפלאש השחור מתנתקים. הוא משוחרר מאיירון הייטס בידי קפטן בומרנג, שמבקש הסבר למעשיו.
ביוגרפיה בדיונית > סיפור מקור שלאחר המשבר האינסופי

בסיפור "הפלאש ההפוך: לידה מחדש" בכתיבתו של ג'ף ג'ונס, ת'ון משתמש בכוחותיו כדי לשכתב את ההיסטוריה שלו מחדש. הוא מוחק את קיומו של אחיו, פרופסור דרייק, שהיה גם יריבו, בכך שהורג את הוריו. ת'ון מתאהב בעיתונאית שנשלחה לראיין אותו, אך גילה שהיא מאורסת. הוא חוזר שנית בזמן והורג את ארוסה וכן את כל מי שהיה בקשר עמה, אך היא אינה משיבה לחיזוריו, מה שמביא אותו לחזור לזמן ילדותה ולהטיל בה מום שמנע ממנע לדבר וגרם לאשפוזה. לבסוף, הוא מאפשר לאני הצעיר שלו למצוא את חליפת הפלאש ולהפוך לפלאש של המאה ה-25. הוא מציין כי הוא לעולם לא ימצא אהבה, לעולם לא יהיה בארי אלן, וכי אלן הרס את עתידו וזהו הזמן שזום יהרוס את עתידו של אלן.
כוחות ויכולות

פרופסור זום מסוגל לרוץ במהירויות על-אנושיות, לרוץ על מים, ליצור מערבולות אוויר ולרטוט את מולקולות גופו במהירויות-על, מה שמאפשר לו לעבור דרך חומרים מוצקים. ב"פלאש: לידה מחדש" מתגלה כי בכך ששכפל את התקרית שהעניקה לבארי אלן את כוחותיו, הוא יצר את כוח המהירות השלילי. דרך כוח זה, זום מסוגל ליצור כפילים מרובים כמו האנטר זולומון, זום המודרני, וכן לערוך מסעות בזמן ולשנות אירועים בהיסטוריה - כולל מחיקתם של אנשים מקיום.
הערות שוליים

↑  Top 100 Comic Book Villains of All Time: #31 - Professor Zoom
↑  The Flash #139, September 1963
↑  The Flash #147, September 1964
↑  The Flash #153, June 1965
↑  The Flash Vol.2 #74-79' March-August 1993
↑  The Flash Vol.3 #8, February 2011
ליזל מולר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בפברואר 1924 המבורג, רפובליקת ויימאר 
 פטירה:  21 בפברואר 2020 (בגיל 96) שיקגו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Elisabeth Annedore Neumann 
 מדינה:  ארצות הברית, גרמניה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוונסוויל 
 שפות היצירה:  גרמנית, אנגלית 
 תחום כתיבה:  שירה
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס פוליצר לשירה (1997)  פרס הספר הלאומי (1981)  פרס השירה של רות לילי 
 
ליזל מולר (באנגלית: Lisel Mueller; ‏ 8 בפברואר 1924 – 21 בפברואר 2020) הייתה משוררת אמריקאית ילידת גרמניה, מתרגמת, מבקרת ומרצה. זוכת פרס פוליצר לשירה לשנת 1997.
ביוגרפיה

נולדה בשם אליזבת נוימן בהמבורג. אביה, פריץ סי נוימן, היה מורה בתיכון ואימה, אילזה נוימן (בנעוריה בורמסטר), הייתה מורה בבית ספר יסודי. ב-1933 נשא אביה, שהיה ידוע בדעותיו האנטי-פשיסטיות, נאום בפני אספת מורים בהמבורג, בו הזהיר מפני הסכנות הטמונות באידאולוגיה הנאצית. עם עליית הנאצים לשלטון באותה שנה הוא הודח מתפקידו, ואימה פרנסה לבדה את המשפחה. בשנת 1935 נחקר האב על ידי הגסטפו במשך ארבעה ימים. לאחר מכן נמלט, תחילה לאיטליה ואחר כך לארצות הברית, שם קיבל ב-1937 מקלט מדיני. הוא החל לעבוד כמרצה לצרפתית וגרמנית באוניברסיטת אוונסוויל (אנ') באינדיאנה, וכעבור שנתיים הצטרפה אליו אשתו עם שתי בנותיהם, אליזבת ואחותה הצעירה אינגבורג. הן הגיעו לארצות הברית ב-9 ביוני 1939. אליזבת, שהייתה אז בת 15, השתמשה בארצות הברית בשם ליזל.
ב-1943 נישאה לפול מולר, חבר לספסל הלימודים. ב-1944 סיימה תואר ראשון בסוציולוגיה באוניברסיטת אוונסוויל, ולאחר מכן המשיכה לתואר שני בספרות השוואתית, עם דגש על פולקלור ומיתולוגיה, באוניברסיטת אינדיאנה. אמה נפטרה ב-1953, ואז החלה לכתוב שירה. לדבריה, "הצער הגדול גרם לי לרצות לבטא את עצמי בשיר ולאחר שעשיתי את זה, הייתי חייבת להמשיך". ב-1965, בגיל 40 פרסמה אוסף ראשון בשם "תלות", לאחר שתים עשרה שנים של לימוד עצמי.
ב-1959 עברו בני הזוג מולר להתגורר בפרבר של שיקגו, שם גידלו שתי בנות, לוסי וג'ני. מולר עבדה אז כספרנית וכעובדת סוציאלית. בשנות ה-70 כתבה ביקורת ספרות עבור העיתון שיקגו דיילי ניוז, וב-1973 הייתה חלק מקבוצת המייסדים של מרכז השירה של שיקגו. במקביל המשיכה לכתוב ולפרסם שירה. במחצית השנייה של שנות ה-70 החלה ללמד. היא עבדה כמרצה במכללת אלמהרסט (אנ'), באוניברסיטת שיקגו ובמכללת גודארד (אנ'), שם הייתה חלק מהפקולטה המקורית בתוכנית לתואר שני באמנויות, שנוסדה ביולי 1977. תוכנית פורצת דרך זו עברה בתחילת שנות ה-80 למכללת וורן וילסון (אנ'), ומולר עברה איתה. בנוסף לכתיבה והוראה עסקה גם בתרגום מגרמנית לאנגלית, והתמקדה בתרגום יצירותיה של הסופרת והמשוררת מארי לואיזה קאשניץ.
עד 1990 הוציאה מולר לאור עוד שבעה ספרי שירה פרי עטה, שהתקבלו בהערכה רבה. ב-1996 פרסמה את האוסף "חיים יחד: שירים חדשים ונבחרים", שזכה בפרס פוליצר לשירה לשנת 1997. לאחר מכן חלה הידרדרות בראייתה והיא כמעט והפסיקה לכתוב. לאחר מותו של בעלה בינואר 2001, חדלה לפרסם שירה. הם היו נשואים קרוב ל-60 שנה.
מלבד פוליצר, זכתה מולר בפרסים יוקרתיים רבים, ביניהם פרס למונט לשירה (אנ') ב-1975, פרס הספר הלאומי ב-1981, פרס קרל סנדברג ב-1990, מלגת הקרן הלאומית לאמנויות ב-1990, פרס רות לילי לשירה על מפעל חיים (אנ') ב-2002, ועוד. ב-2019 הוענק לה עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
מולר נפטרה ב-21 בפברואר 2020, בגיל 96. השפעתה על עולם השירה נמשכת דרך התלמידים שלימדה וגם דרך בנותיה – שאחת מהן פרסמה בעצמה שני כרכי שירה.