stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר הרכבי
חייו

הרכבי נולד בנבהרדק (נובוגרודק), בנו של יוסף משה בן הרב אלכסנדר זיסקינד הארקאווי, אב"ד נובוגרודק. אביו היה סוחר ובהמשך שען. כשהיה בן 11 נפטרה אמו והוא התחנך אצל דודו גרשון הארקאווי. שם התחיל ללמוד רוסית, גרמנית ומתמטיקה. לצד זאת המשיך ללמוד גמרא.
מגיל מוקדם גילה חיבה מיוחדת לפילולוגיה. בהיותו ילד למד סורית מספר לימוד גרמנית-סורית שמצא בבית דודו. ב-1879 נסע לווילנה, שם עבד במשרד בית הדפוס של האחים ראם. ב-1882 הוא נסע לארצות הברית וב-1885 לפריז. לאחר מכן חזר לאמריקה והתיישב בניו יורק, שם התגורר עד 1903.
הוא היה אחד התורמים לאנציקלופדיה היהודית.
אחרי הפוגרומים ברוסיה ב-1880 הצטרף הרכבי לתנועת "עם עולם", שראתה את עתידם של היהודים במולדת חדשה, אך בניגוד לביל"ו, שכיוונה את פעולותיה לארץ ישראל, גרסה כי הארץ הראויה היא ארצות הברית. ב-1882 היגר הרכבי לארצות הברית. אבל הוא לא הצליח להצטרף או להקים יישוב חקלאי של עם עולם. במקום זאת הוא נדד בחיפוש אחרי פרנסה. הוא עבד, בין השאר כסוור, שוטף כלים במסעדה ועוד. בכל הזמן הזה גם עסק במחקר ולימוד. ב-1885 היה בפריז, בניו יורק ב-1886, מונטריאול ב-1887 שם עבד כמורה לעברית, בבלטימור 1889 ובחזרה לניו יורק ב-1890. במהלך נדודים אלה הוא למד, לימד ופרסם את חיבוריו העיתונאיים והמחקריים הראשונים. את החוש לשפה קיבל מאביו. אביו יוסף משה היה שען במקצועו אבל תחום העניין האמיתי שלו היה איסוף קללות. הוא אסף מאות קללות ומיין אותן בקטגוריות שונות ורשם אותן בפנקס. הרכבי היה שיטתי ויסודי בעבודתו. במונטריאול הוא השיג הכרה כאישיות יהודית. התקבצו סביבו אוהבי עברית וחובבי ציון. הם הקימו סניף מקומי של הארגון, והרכבי היה לנשיאו. הוא גם הדפיס בליתוגרפיה גיליון אחד של עיתון ביידיש "די צייט" – העיתון הראשון ביידיש שיצא בקנדה. כמו כן כתב את ספר ההיסטוריה הראשון של היהודים בקנדה. כשחזר לארצות הברית הוא השתתף בפעילות של הקבוצה האנרכיסטית פיאנירע דער פרייהייט (חלוצי החרות). בבלטימור פרסם ב-1890 את העיתון "דער יידישער פראגרעס". בעיתון זה השתמש באורתוגרפיה חדשה ליידיש שהיוותה דוגמה ראשונה לכתיב פונטי ביידיש. ב-1920 נסע בשליחות קהילת נוברדוק בארצות הברית חזרה לעיר הולדתו ועסק שם בעזרה לקהילה המקומית. ב-1924 בילה זמן ממושך בווינה, שם הודפס מפעל חייו – מילון יידיש-עברית-אנגלית. ב-1926 נעשה חבר במחלקה הפילולוגית של ייווא.
יידיש

חיבוריו הראשונים ביידיש היו "על נהרות בבל" וקאָנטאָרסקע סצענעס (1882). הוא פרסם בעיתונים בעברית וביידיש. בין השאר ב"המגיד", "הצפירה", "צוקונפט" ועוד. יידיש מוכרת היום כשפה, בין השאר בזכותו של הרכבי. המילונים שלו מראים שאוצר המילים בשפה הוא גדול כמו זה של שפה מודרנית רגילה ואף על פי שחסרים בה מונחים טכניים היא עשירה בניבים וביטויים אופייניים. כבר ב-1886 כתב הרכבי חיבור בעברית בשם "שפת יהודית". בחיבור זה סקר סקירה היסטורית של שפת יידיש והדקדוק שלה. החיבור במלואו לא פורסם. הוא פרסם רק את החלק הראשון ממנו: "היש משפט לשון לשפת יהודית". הוא הוציא בניו יורק חוברת באותו נושא ביידיש בשם "דיא יידיש דייטשע שפראך: זשארגאן ... איז אזוי גוט א שפראך וויא אללע אנדערע שפראכען (השפה היהודית גרמנית: ז'רגון היא שפה טובה כמו כל השפות האחרות). מטרתו הייתה להוכיח שיידיש היא שפה כמו כל השפות. החוברת עוררה עניין רב בעיתונות היידיש. כתוצאה מכך נוסדה בניו יורק חברה שמטרתה הייתה להפיץ את הטעם שלנו בספרות הז'רגונית[דרושה הבהרה]. הרכבי התפרסם בהמשך, בעיקר, בזכות הספרים הרבים שכתב בנושאי מילונאות ופילולוגיה. בין החשובים שבהם המילון ללשון יידיש-אנגלית-עברית שיצא במהדורות רבות, ספרי לימוד באנגלית לדוברי יידיש, אוצר לשון המקרא – מילון עברי וארמי עם תרגום לאנגלית וכן ספרי לימוד בנושאים שונים כמו גאוגרפיה, היסטוריה, הנהלת חשבונות וכדומה. כמו כן תרגם את דון קישוט ליידיש ("געשיכטע פון דאָן קיכאָט").
ספריו

דיא יידיש דייטשע שפראך :... זשארגאן ... איז אזוי גוט א שפראך וויא אללע אנדערע שפראכען. נויארק: דפוס יידישע גאזעטטען, 1886.
פאלשטענדיגעס ענגליש-יודישעס ווערטערבוך :מיט דער אויסשפראכע ... אין יודיש מיט אן איינלייטונג ... ניו יארק: י. סאפירשטיין, 1891.
דער ענגלישער אלף-בית :א ביכעל צום אויסלערנען זיך לעזען און שרייבען ענגליש. ניו יארק: סאפירשטיין און קאצענעלענבאגען, 1892.
דער ענגלישער לעהרער :א לעהרבוך זיך אויסצולערנען לעזען רעדען און שרייבען ענגליש. ניו יארק: היברו פאב. קאמפ., 1892.
אלענדארפ'ס מעטהאדע :זיך ... אויסצולערנען דיא ענגלישע שפראך אהן א לעהרער. | New York: Kantrowitz & Katzenelenbogen, 1893
תורת לשון אנגליה :ספר ללמד לבני ישראל משפטי השפה המדברת באנגליה ובאמריקה. ניו יארק: דפוס א. פערנעבורג, תרנ"ד.
דער יידיש-אמעריקאנישער פאלקס-קאלענדער: א יאהר-בוך פיר בעלעהרונג און אונטערהאלטונג. ניו יארק: Kantrowitz & Katzenelenbogen, תרנ"ה-תרנ"ח.
היש משפט לשון לשפת יהודית?' :תשובה ברורה לשוטני שפת יהודית המדברת. ניו יארק: ראזענבערג, תרנ"ו.
קאנסטיטוציאן :פון דיא פעראייניגטע שטאאטען און דעקלאריישאן אוו אינדעפענדענס אין ענגליש און יידיש. ניו יארק: היברו פאבלישינג קאמפאני, c1897.
געשיכטע פון דאן קיכאט. ניו יארק: זיגמונד קאנטראוויץ, 1897.
הארקאווי'ס ענגליש יידישער טאשען ווערטערבוך :ענטהאלט 25,000 ווערטער. New York: Hebrew Publishing Co., 1898.
הארקאווי'ס אמעריקאנישער בריעפענ-שטעלער :ענגליש און יידיש. New York: Katzenelenbogen, 1899.
דער אמעריקאנישער לעהרער: א פראקטישעס לעהר-ביכעל פיר יעדען איינגעוואנדערטען יידען, וואס וויל קענען ענגליש ... אין צוויי טהיילען, * ענגלישע שפראכ-לעהרע, 2. וויכטיגע אמעריקאנישע זאכען. New York: |J. Katzenelenbogen, 1899.
בוכהאלטונג פיר יידען: עס לערענט וויא צו פיהרען ביכער, שרייבען קאנטראקטען אונד אללע געשעפטליכע קאררעספאנדענץ: צוזאמענגעשטעלט נאך ענגלישע לעהר-ביכער פון בוכפיהרונג. ניו יארק: דיא היברו פאבלישינג קאמפאני, תרס"-.
דער 20סטער יאהרהונדערט: ליטערארישע אויסגאבע פיר 1900. ניו יארק: א. הארקאוי, 1900.
הארקאווי'ס יידיש-אמעריקאנישע שולע: א פראקטישעס לעהרבוך פיר יידען אין אמעריקא צום לערנען ענגליש, יידיש אונד רעכנען. New York: J.L. Werblowsky, 1900.
עצות פאר עמיגראנטען :וועלכע פאהרען קיין אמעריקא: פעראייניגטע שטאטען. מינסק: קולטור, 1905.
קאלומבוס: אדער, די ענטדעקונג פון אמעריקא. ניו יארק: חינסקי,1905.
הארקאווי'ס האנד ווערטערבוך דער ענגלישער שפראכע: מיט ... איבערזעצונג דער ענגלישען ווערטער אין יודיש. New York: Hebrew Publishing Company, 1909
ספר תהלים עם תרגום אנגלי. New York: Hebrew Publishing co., 1915.
וואשינגטאן: זיין געבורט, יוגענד און ערציהונג. נויארק: היברו פאבלישינג קאמפאני, תר"פ 1919.
פרקים מחיי: העתקה בשנויים קלים מירחון הלאום ניו יארק) משנת תרס"ג, ניו יורק: היברו פּאָבלישינג קאָמפּאַני, תרצ"ה.
אוצר לשון המקרא. New York: Hebrew Pub. Co., 1938.
ווערטערביכל פון נאענטע ווערטער אין ענגליש און יידיש. New York: Hebrew Pub. Co., 1938
נאווארעדאק - איהר היסטאריע און איהר היינטינגען לעבן, ניו יורק 1921
לקריאה נוספת

לעקסיקאָן פון דער ניַיער יִידישער ליטעראַטור, באנד ג. (ביידיש)
אלחנן הארקאווי, תולדות אחי החכם הנעלה "אלכסנדר הרכבי" (הארקאווי), בתוך: אלחנן הארקאווי, ספר דור ישרים: כולל ספר היחש למשפחת הארקאווי (הרכבי), ניוארק: [חמו"ל], 1903, עמ' 70–74, באתר היברובוקס
הארקאווי, אלכסנדר, בתוך: בן ציון בן משה אייזענשטאדט, דור רבניו וסופריו, כרך ה: חכמי ישראל באמריקא, נויארק: דפוס א.ח. ראזענבערג, תרס"ג, עמ' 33–34, באתר היברובוקס
לכבוד אלכּסנדר האַרקאַווי: צו זיין 70סטן געבּוירנסטאָג, יִיוואָ בלעטער 6 (יאנואר-מאי 1934), עמ' 1–4, באתר היברובוקס (ביידיש)
י. מ., אלכסנדר הארקאווי, יִיוואָ בלעטער 15 (יאנואר-מאי 1940), עמ' 161–163, באתר היברובוקס (עם מותו) (ביידיש)
מרים שמר צונזער, פון יִידישן ליטעראַרישן ניו-יאָרק ביַים אָנהייב יאָרהונדערט: זכרונות אַרום אַ בילד פון יאָר 1905, יִיוואָ בלעטער 33 (1949), 168–182, באתר היברובוקס (ביידיש)
שלמה נאָבל, דאָס בילד פון דעם אַמעריקאַנער יִיד אין דער העברעיִשער און יִידישער ליטעראַטור אין אַמריקע (1870–1900), יִיוואָ בלעטער 38 (1954), עמ' 50–77, באתר היברובוקס (ביידיש)
הערות שוליים

↑  לעקסיקאן, עמ' 80
↑  מרים שמר צונזער, פון יידישן ליטערארישן ניו יארק, ייווא בלעטער 33, עמ' 175
↑  לעקסיקאן, עמ' 82
↑  נובל, דאס בילד פון דעם אמעריקאנער ייד, ייווא בלעטער, באנד 38, עמ' 64
↑  עליו ראו: בן-ציון אייזנשטט, הארקאווי, אלחנן, דור רבניו וסופריו, תרנ"ה-תרס"ה, חלק ה, עמוד 33, באתר היברובוקס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262311205171  PLWABN: 9810579885405606  GND: 172125944  ISNI: 0000 0001 1048 6209  LCCN: n85009701  NKC: zmp2013750438  NLA: 35682169  NTA: 074116207  SNAC: w6p01vb7  SUDOC: 112458092  Trove: 1040376  VcBA: 495/156318  VIAF: 28491665   WorldCat (עם VIAF): 28491665
אנאטולי קוואשנין

| --- | --- |

אנטולי קוואשנין
 לידה:  15 באוגוסט 1946 אופה, ברית המועצות ברית המועצות
 פטירה:  7 בינואר 2022 (בגיל 75) מוסקבה, רוסיה רוסיה
 מקום קבורה:  בית העלמין הצבאי הפדרלי לזכר הנופלים 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית של המטכ"ל של צבא רוסיה  אקדמיה הצבאית לכוחות שריון  Kurgan State University 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום  צבא הפדרציה הרוסית
 תקופת הפעילות:  1969–2004 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הטנקים ה-78 מפקד ארמיית הטנקים ה-7  ראש המטה הכללי
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צ'צ'ניה הראשונה
 עיטורים
 עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית (2006)  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה (1997)  מסדר הכוכב של יוגוסלביה (1999)  קצין בלגיון הכבוד (2004)  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3 (1980)  עיטור אלכסנדר נבסקי (2016)  גיבור הפדרציה הרוסית (1999)  העיטור על השירות למען המולדת דרגה שנייה (2010)  עיטור מסדר המולדת דרגה שלישית (2004)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית (2001)  מדליה על הכשרת קרקעות בתולות  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית השירות המצוין  מדליית הגבורה הצבאית  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה לחיזוק אחוות הנשק  Medal "Participant of the March-Shot Bosnia-Kosovo 12 June 1999"  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליית השירות המצוין, דרגה 2  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליה על שירותי מפקד אוכלוסין  עיטור האומץ  עיטור "שירות המולדת בכוחות המזוינים של ברה"מ"  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  Medal «For diligence in performing engineering tasks»  Honoured Worker of Higher Professional Education of the Russian Federation  נשק הכבוד 
 
אנטולי וסילייביץ' קוואשנין (ברוסית: Анатолий Васильевич Квашнин;‏ 15 באוגוסט 1946 – 7 בינואר 2022) היה גנרל רוסי אשר כיהן כראש המטה הכללי הרוסי בין השנים 1997–2004.
ביוגרפיה

קוואשנין נולד באופה ב-15 באוגוסט 1946. אביו היה איש צבא. ב-1969 הוא התגייס לצבא האדום, ועוד באותה שנה מונה למפקד פלוגת טנקים. ביוני 1976 מונה לסגן מפקד רגימנט הטנקים ה-360 שהוצב בצ'כוסלובקיה. באוגוסט 1978 מונה למפקד הרגימנט. בפברואר 1981 מונה לסגן מפקד דיוויזיית הטנקים ה-31. ביולי 1982 הוא מונה למפקד דיוויזיית הטנקים ה-78. ב-1987 הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית של המטה הכללי. ב-1989 הוא סיים את לימודיו ומונה לסגן מפקד הארמייה המשולבת ה-28. ב-7 במאי 1992 הוא מונה למפקד ארמיית הטנקים ה-7. ב-24 באוגוסט של אותה שנה הוא מונה לסגן מחלקת המבצעים של המטה הכללי. הוא השתתף במלחמת צ'צ'ניה הראשונה.
בפברואר 1995 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי צפון הקווקז. ב-22 במאי 1997 הוא מונה לראש המטה הכללי. ב-25 בנובמבר של אותה שנה העניק לו נשיא רוסיה בוריס ילצין את עיטור גיבור הפדרציה הרוסית על חלקו בהדיפת טרוריסטים צ'צ'נים שפלשו לדאגסטן. ב-1999 הוא שלח כוחות מיוחדים רוסיים שהשתלטו על שדה התעופה בקוסובו. ב-19 ביולי 2004 הוא סיים את הקדנציה שלו ופרש מהצבא.
לאחר פרישתו מהצבא הוא מונה לנציג מיוחד של נשיא רוסיה במחוז הפדרלי הסיבירי. ב-2010 הוא סיים את התפקיד ומונה לחבר במועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית. בדצמבר 2021 הוא נדבק ב-COVID-19 ונפטר ממנו ב-7 בינואר 2022.
אמבראר פנום 100

אמבראר פנום 100 (באנגלית: Embraer Phenom 100) הוא מטוס מנהלים סילוני קל מאוד פרי פיתוחה של יצרנית המטוסים הברזילאית, אמבראר.
תכנון

מטוס פנום 100 מתוכנן לשאת 4–6 נוסעים וטווח הטיסה שלו הוא 2,182 קילומטרים.
פיתוח

באפריל 2005 חברת אמבראר החלה ליזום את פיתוחו של מטוס קל מאוד. בנובמבר של אותה שנה הוכרז כי שמו הוא פנום 100 והוצג דגם בקנה מידה של הייצור הסופי. טיסת הבכורה התקיימה ב-26 ביולי 2007 בסאו ז'וזה דוס קמפוס שבברזיל. ב-9 בדצמבר 2008, זכה בפרס רשות התעופה האזרחית הלאומית הברזילאית.
תאונות

ב-8 בדצמבר 2014 התנגש מטוס פנום 100 מספר N100EQ בבית בפרברי מרילנד. בתאונה נהרגו שלושת האנשים ששהו במטוס ועוד שלושה בני אדם ששהו בבית.
הערות שוליים

↑  James Wynbrandt (2012-05-16). "Embraer's Phenom 100 Fleets Reaches 100k Hours | Aviation International News". Ainonline.com. נבדק ב-2012-11-03.
↑  "Brazil approves Phenom 100 very light jet" By John Croft, FlightGlobal. 16 December 2008
אלכסנדר בטלר

| --- | --- |

 לידה:  25 בינואר 1946 (בן 78) פתח תקווה, פלשתינה (א"י) 
 לימודי רפואה:  בית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים
 התמחות:  קרדיולוג, מומחה למחלות לב
 תואר:  פרופסור מן המניין (אמריטוס)
 תפקידים:  יו"ר המועצה הלאומית למניעה ולטיפול במחלות לב וכלי דם; מנהל המערך הקרדיולוגי בבתי החולים סורוקה, בילינסון והשרון; נשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל; נשיא האיגוד הבינלאומי לטיפול תרופתי במחלות לב וכלי דם
 מחלקות ובתי חולים:  המרכז הרפואי שיבא; המרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה; בית החולים סורוקה; בית החולים בילינסון; בית החולים השרון
 בת זוג:  שושנה בטלר
 
אלכסנדר (אלכס) בטלר (באנגלית: Alexander Battler; נולד ב-25 בינואר 1946) הוא מומחה למחלות לב, פרופסור אמריטוס לקרדיולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב; יו"ר המועצה הלאומית למניעה ולטיפול במחלות לב וכלי דם. ניהל את המערך הקרדיולוגי בבתי החולים סורוקה, בילינסון והשרון; כיהן כנשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל וכנשיא האיגוד הבינלאומי לטיפול תרופתי במחלות לב וכלי דם.
ביוגרפיה

נולד בפתח תקווה. בשנת 1970 סיים את לימודיו כעתודאי בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים. לאחר שסיים בהצטיינות את קורס קציני הרפואה הסדיר בפברואר 1972, שירת כרופא בסיירת שקד ובסיירת מטכ"ל. בשירות המילואים היה מ"פ ואחר כך מג"ד של בית חולים שדה מטכ"לי 8134 בדרגת סא"ל. השתתף במלחמת ששת הימים, במלחמת יום כיפור ובמלחמת לבנון הראשונה.
ביוגרפיה > קריירה רפואית

עם שחרורו משירות סדיר התמחה בקרדיולוגיה אצל פרופ' הנרי נויפלד במכון הלב שבמרכז הרפואי שיבא ואצל פרופ' ג'ון רוס ג'וניור במרכז הרפואי של אוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו. עם חזרתו לארץ שימש קרדיולוג בכיר במכון הלב של המרכז הרפואי שיבא.
אלכס בטלר היה מחלוצי השימוש בקרדיולוגיה גרעינית: ארגן כנס בינלאומי ראשון מסוגו לקרדיולוגיה גרעינית בתל אביב בשנת 1981, ועסק בפיתוחים לקרדיולוגיה גרעינית עם חברת אלסינט.
משנת 1989, פרופ' חבר בחוג לקרדיולוגיה בפקולטה לרפואה, אוניברסיטת תל אביב. בשנת 1990 הקים במרכז הרפואי שיבא, בשיתוף אוניברסיטת תל אביב, את המכון לחקר הלב ע"ש נויפלד, וניהל את המכון עד שנת 1993.
בשנים 1994–1998 ניהל את המערך הקרדיולוגי בבית החולים סורוקה אותו ייסד פרופ' משה גרון ז"ל. כמו כן היה מנהל המרכז לחקר הלב, פרופ' מן המניין בקרדיולוגיה וברפואה פנימית ומופקד הקתדרה לקרדיולוגיה מונעת ע"ש אנדריי פהר בפקולטה לרפואה ע"ש גולדמן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בין השנים 1999–2013 הקים וניהל את המערך הקרדיולוגי במרכז הרפואי רבין, הכולל בתוכו את המחלקות הקרדיולוגיות בבתי החולים בילינסון והשרון. במהלך תקופה זאת כיהן כפרופסור מן המניין לקרדיולוגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, מופקד הקתדרה לקרדיולוגיה תאית ומולקולרית ע"ש דויד הלפרין, מנהל המעבדה לביולוגיה קרדיו-וסקולרית במכון למחקר רפואי ע"ש פלסנשטיין, ראש החוג לקרדיולוגיה וסגן דקאן.
כמנהל הקרדיולוגיה בבתי החולים סורוקה, בילינסון והשרון, הכשיר מתמחים בקרדיולוגיה וקידם רופאים לתפקידים בכירים בבתי החולים ובאקדמיה, חלקם מכהן כמנהלי יחידות או מחלקות.
אלכס בטלר מופיע כעד מומחה בבתי המשפט. בסדרת כתבות "רופאים להשכרה" בחדשות 13 נטען כי חוות דעת שהגיש לבית המשפט אינה עולה בקנה אחד עם מסמכים  שבהם התייחס למקרה הנדון.
תגובתו של פרופ' בטלר לכתבה הייתה כי כל מה שמופיע כביכול בהתכתבויות קודמות, איננו רלוונטי לחוות הדעת שניתנת בסופו של דבר לבית המשפט, והיא הקובעת.
אלכס בטלר נשוי לשושנה ואב לשלושה. מתגורר בהרצליה.
פעילות ציבורית

1996-1990 - יו"ר ועדת הבחינות לקבלת תואר מומחה בקרדיולוגיה, המועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית.
1999-1997 - נשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל. בתקופת כהונתו כנשיא האיגוד הקרדיולוגי בישראל התקבל האיגוד הקרדיולוגי בישראל כחבר מן המנין באיגוד האירופאי לקרדיולוגיה, שבו חברים עשרות אלפי קרדיולוגים מעשרות מדינות. בטלר היה הישראלי הראשון שנבחר כחבר במועצת המנהלים של האיגוד הקרדיולוגי האירופאי, כאשר שימש חבר מועצת המנהלים בשנים 2000–2004, והיה הישראלי היחיד שכיהן כיו"ר הוועדה לקשרי חוץ של האיגוד האירופאי לקרדיולוגיה בשנים 2002–2004. בין תפקידיו האחרים באיגוד האירופאי לקרדיולוגיה: יו"ר הסקר האירופאי הראשון לתסמונות כליליות חריפות; חבר ועדת הסקרים; חבר ועדת הכנסים; ממקימי קבוצת העבודה האירופאית לטיפול נמרץ לב; וחבר ועדת המינויים.
2001-1999 - נשיא האיגוד הבינלאומי לפרמקוטרפיה קרדיו-וסקולרית.
2007-2002 - חבר הוועדה הציבורית להרחבת סל הבריאות.
משנת 2000 - יו"ר המועצה הלאומית למניעה ולטיפול במחלות לב וכלי דם במשרד הבריאות.
2010 - נבחר כחבר כבוד של האיגוד הקרדיולוגי בישראל וכחבר באיגוד הצרפתי לקרדיולוגיה.
משנת 2020 - חבר בוועדות משרד הבריאות בנושאי השפעת הקורונה והחיסונים על הלב, ועל החזרה לפעילות גופנית-ספורטיבית של חולי קורונה.
פעילות מחקרית

אלכס בטלר פרסם יותר מ-300 מאמרים מדעיים, בין היתר על תוצאות מחקריו החלוציים ברפואה קרדיווסקולרית רגנרטיבית. ערך עם פרופ' יוני ליאור ספר על טיפול גנטי ובתאי גזע במסגרת הרפואה הרגנרטיבית. הוא היה מנחה של מיקי שיינוביץ בעבודת תואר שלישי.
פעילות מחקרית > פרסומים

ספרים:
Alexander Battler and Jonathan Leor (Editors): Stem cells and Gene Based Therapy, Frontiers in Regenerative Medicine, Springer,2006
David Hasdai, Peter B. Berger, Alexander Battler, David R. Holmes (Editors): Cardiogenic Shock, Diagnosis and Treatment, HumanaPress, 2002
הערות שוליים

↑  Prof. Battler Alexander, ramot.org, ‏נלקח ב-26 באפריל 2022
↑  Alexander Battler - Professor, אתר אוניברסיטת תל אביב, ‏נלקח ב-26 באפריל 2022
↑  "תם קורס קציני רפואה", עיתון הארץ, פברואר 1972
↑  "ההיסטוריה של הקרדיולוגיה הגרעינית בארץ" מאת ד"ר נילי צפריר, חוברת 50 שנה לאיגוד הקרדיולוגי בישראל, עמ' 29, אפריל 2003
↑  יעקב אלמוס, שיחה עם פרופ׳ אלכסנדר בטלר, באתר עיתון חדשות, ‏26 במרץ 1990
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007366832705171  SUDOC: 121203875  VIAF: 24884530   WorldCat (עם VIAF): 24884530
אלפא רומיאו 800

| --- | --- |

Alfa Romeo 800
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  אלפא רומיאו
 שנות ייצור:  1940–1947
 יחידות שיוצרו:  2,965 
 הרכבה:  איטליה איטליה
 מודל קודם:  אלפא רומיאו 350 
 סיווג:  משאית
 אורך:  6.84 מטר
 רוחב:  2.35 מטר
 גובה:  2.85 מטר
 משקל:  5.5 טון (ריק), כושר מטען מקסימלי - 6.5 טון
 בסיס גלגלים:  3,800 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 8,725 סמ"ק המפיק 108 כ"ס ב-2,000 סל"ד (מנוע דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  50 קמ"ש
 צריכת דלק:  35 ליטר ל-100 ק"מ (תכולת מכל דלק - 360 ק"מ)
 
אלפא רומיאו 800 (באיטלקית: Alfa Romeo 800) היא משאית כבדה, הנעה 4x2, אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב אלפא רומיאו האיטלקית בין השנים  1940–1947.
דגמי "אלפא רומיאו 800"  היו בשרות הצבא המלכותי האיטלקי (עד שנת 1946), הצי המלכותי האיטלקי (עד שנת 1946), צבא איטליה והורמאכט.
בשנת 1943 לאחר הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, הורמאכט צויד בדגמי "אלפא רומיאו 800RE".
דגמים

"Alfa Romeo 800".
"Alfa Romeo 800RE".
ראו גם

אלפא רומיאו
אלפא רומיאו 50
אלפא רומיאו 85
אלפא רומיאו 350
אלפא רומיאו 430
אלפא רומיאו 450
אלפא רומיאו 500
הערות שוליים

↑  אלפא רומיאו 800 italie1935-45.com/regio-esercito/materiels/item/285-alfa-romeo-800
↑  אלפא רומיאו 800 במלחמת העולם השנייה, בצבא איטליה ("Regio Esercito") בחזית רוסיה, צרפת הכבושה וצפון אפריקה pinterest.com/pin
↑  אלפא רומיאו 800 - מפרט web.archive.org/web
↑  "אלפא רומיאו 800" trucksplanet.com/catalog
↑  "אלפא רומיאו 800RE" trucksplanet.com/catalog/model
אלכסנדר הראשון, מלך סרביה

ערך זה עוסק במלך סרביה בשלהי המאה ה-19 וראשית המאה ה-20. אם התכוונתם למלך יוגוסלביה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20, ראו .
אלכסנדר הראשון, מלך סרביה או אלכסנדר אוברנוביץ' (בסרבית קירילית: Александар Обреновић‏; 14 באוגוסט 1876, בלגרד, נסיכות סרביה – 11 ביוני 1903, בלגרד, ממלכת סרביה) היה מלכה האחרון של סרביה מבית אוברנוביץ' אשר נרצח בארמונו במהלך הפיכה צבאית, שהובילה לעלייתו לשלטון של בית קראג'ורג'ביץ' ולקץ שלטונה של משפחת אוברנוביץ' בסרביה.
הרקע לעלייתו לשלטון > רקע

במהלך המאה ה-19 הגיעו לשיאם ההתעוררות הלאומית הסרבית והמאבק לשחרור המדינה מהאחיזה העות'מאנית. חתירה זו לעצמאות לוותה במאבק כוח פנימי ולפרקים אלים בין בית אוברנוביץ' אשר עד לסוף המאה אימץ בהדרגה אוריינטציה אוסטרו-הונגרית, לבין בית קאראג'ורג'ביץ', אשר אימץ במקביל אוריינטציה רוסית. המעצמות השונות תמרנו לא אחת את השליטים הסרבים בתמורה לתמיכתן והם ביצעו מהלכים מדיניים וצבאיים ששירתו את האינטרסים של המעצמות, אך גבו מחיר דמים כבד מהסרבים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) הכריזה סרביה על עצמאותה תחת המלך מילאן אוברנוביץ' הראשון.
הרקע לעלייתו לשלטון > ילדותו

אלכסנדר נולד למילאן הרביעי, נסיך סרביה (לימים המלך מילאן הראשון), ולרעייתו נטליה אוברנוביץ' לבית קשקו, שהייתה בת 17 שנים בעת לידתו. יחסי הנישואין בין מילאן לנטליה היו רעועים על רקע מוצאה ממשפחת אצולה רוסית-מולדבית מחד ומעשי הניאוף הבלתי פוסקים של מילאן מאידך, שהנודע מכולם הוא פרשיית יחסיו עם ג'ני ג'רום אימו של וינסטון צ'רצ'יל ובשנים מאוחרות יותר גם עם אחותה קלריטה. ב-1886, בהיותו בן 10 עזבה נטליה את סרביה בלווי הנסיך אלכסנדר והיגרה לעיר ויסבאדן. מילאן, שאלכסנדר היו יורשו החוקי היחיד פעל נמרצות להשבת בנו לממלכה וב-1888 עלה הדבר בידיו, תוך הכרזה רשמית על גירושיו מאשתו וקבלת היתר דתי לצעד מראש הכנסייה.
הרקע לעלייתו לשלטון > נסיבות עלייתו לשלטון

לאחר תבוסת הסרבים במלחמת בולגריה–סרביה (1885) הלך והתערער מעמדו הציבורי של המלך מילאן הראשון וב-6 במרץ 1889 הוא ויתר על המלוכה. בשל גילו הצעיר של אלכסנדר מונתה מועצת עוצרים בראשות אימו, נטליה אוברנוביץ', ראש הממשלה קוסטה פרוטיץ', שר החוץ יובאן ריסטיץ' והגנרל יובאן בלימרקוביץ'. באפריל 1893 עלה בידי יורש העצר הצעיר להוביל הפיכה צבאית, להדיח את מועצת העוצרים ולהכריז על עצמו כמלך אלכסנדר הראשון, כשהוא בן 17 שנים.
שנות שלטונו

ב-1894 ביטל אלכסנדר את החוקה הליבראלית שכוננה ב-1888 והשיב את החוקה הישנה של 1869. במקביל, חזר מילאן במפתיע לסרביה והתקבל באהדה על ידי בנו. סרביה נותרה נייטרלית במהלך המלחמה היוונית-עות'מאנית (1897). ב-1897 מינה אלכסנדר את אביו למפקד הצבא הסרבי והוא החל בביצוע שורת רפורמות בצבא. להבדיל ממדיניותו הפרו אוסטרו-הונגרית המובהקת של אביו, נקט המלך אלכסנדר צעדי התקרבות לאימפריה הרוסית.
ב-1900 הודיע אלכסנדר במפתיע על כוונתו להינשא לדראגה מאסין, אחת מנשות החצר שליוו את אימו, שלא הייתה ממשפחה מיוחסת וכן אלמנה, עקרה ומבוגרת ממנו ב-12 שנים. אלכסנדר לא נועץ באביו או מי מחבר יועציו ובתגובה להודעתו התפטרו אביו וראש ממשלת סרביה ולאדן דורדביץ' מתפקידם. גם אימו נטליה סלדה מרעיון הנישואים. אלכסנדר גירש את אביו מהממלכה ונישא לדראגה מאסין ב-23 ביולי 1900. דעת הקהל נטתה לרעת אלכסנדר, בשל הנישואין הוא נתפש כקל דעת והעניין הוביל גם להידרדרות היחסים מול הרוסים והאוסטרו-הונגרים גם יחד. אלכסנדר מצידו ניסה לפייס את המערכת הפוליטית ויזם רפורמה במסגרתה מוסדה מערכת שלטון פרלמנטרית דו-ביתית ובה אספה לאומית וסנאט.
ההפיכה הצבאית ורציחתו

ברחבי סרביה נפוצו שמועות, כי אלכסנדר עתיד למנות את אחיה של רעייתו ליורש העצר והעניין עורר מורת רוח רבה במערכת הפוליטית והצבאית. ב-23 במרץ 1903 התחוללה בבלגרד הפגנת המונים נגד השלטון שלובתה על ידי גורמים פוליטיים ופוזרה בכוח רב על ידי המשטרה והצבא, תוך ש-6 מהמפגינים נהרגו. המלך הגיב בביטול החוקה, פיזור הפרלמנט והסנאט והודעה על מינוי שופטים, חברי פרלמנט וחברי סנאט חדשים מטעמו. בחלוף מספר שעות הודיע אלכסנדר על השבתה של החוקה. ב-31 במאי נערכו בחירות, והממשלה מטעמו של אלכסנדר זכתה ברוב.
ב-1901 חברו קצינים זוטרים בצבא הסרבי, להתארגנות שמטרתה להתנקש בחייהם של המלך ורעייתו. חוסר שביעות הרצון ממהלכיו של המלך הוביל ב-1903, להצטרפותם של פוליטיקאים וקצינים בכירים, פעילים ובדימוס, לקשר כנגד אלכסנדר. בראש הקשר עמד הקולונל דרגוטון דימיטרייביץ, ראש המודיעין הסרבי, אשר ייסד בהמשך את ארגון היד השחורה. השמועות על הקשר דלפו לציבור הסרבי, ואף הגיעו לאזניו של אלכסנדר, אך הוא התייחס אליהן בביטול. במהלך ליל 10 ביוני 1903 הגיעו יחידות צבא מקרב הקושרים לבלגרד, ובה הצטרפו לכוחות נוספים שחנו דרך קבע בעיר, והחלו בהיערכותם.
הכוחות המורדים כיתרו את ביתו של ראש הממשלה דימיטרי מרקוביץ' ואת בתיהם של קצינים בכירים הנאמנים למלך אלכסנדר. במקביל נעו כוחות נוספים אל עבר ארמון המלך. ב-11 ביוני, בשתיים אחר חצות, הגיעו המורדים לארמון המלך, אשר שעריו נפתחו בפניהם על ידי פטר ז'יבקוביץ', מפקד משמר הארמון, שחבר לקושרים ולימים הפך לראש ממשלת ממלכת יוגוסלביה. המורדים החלו לחפש את הזוג המלכותי ברחבי הארמון, אך הם לא נמצאו במשך מספר שעות. המלך ורעייתו הוזהרו על ידי אחד מקציני המשמר, שלו נודע על הקשר, ומיהרו להתחבא בחדר מסתור מיוחד שמוקם מאחורי המלתחה של המלכה דראגה. בסמוך לעלות השחר הצליחו המורדים לאתר את מקום מחבואם של הזוג המלכותי, הם נדקרו ממושכות בכידוני רוביהם של המורדים ובהמשך נורו וגופותיהם הושחתו, או הושלכו מהחלון. במקביל הוצאו להורג אחיה של דראגה, ראש הממשלה דימיטרי מרקוביץ' ושר הצבא מילובאן פבלוביץ'. שר הפנים הסרבי ולימיר טודורוביץ' נורה, נפצע קשה, אך נותר בחיים.
בסרביה מונתה ממשלת מעבר בראשות יובאן אבקומוביץ'. ב-15 ביוני אישר הפרלמנט הסרבי את בחירתו של פטר קאראג'ורג'ביץ' לתפקיד מלך סרביה, והוא הומלך רשמית ב-21 בספטמבר 1904. בית אוברנוביץ' איבד את השליטה בממלכת סרביה לעד.
לקריאה נוספת

John R. Lampe,‏ Yugoslavia as history: twice there was a country, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', הממלכה המאוחדת, 1996, באתר גוגל ספרים