stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פוסום ננסי מזרחי
אנטומיה ומראה

הפוסום הננסי המזרחי הוא יונק קטנטן הדומה במראהו החיצוני לנמנמן. גופו קומפקטי וגוצי, ראשו גדול וחרוטי ולועו קצר. האוזניים הדקיקות שלו גדולות ורחבות והן בדרך כלל עירומות. העיניים חרוזיות, תפוחות ובולטות חזיתית והאף מחודד וזעיר עם שפם ארוך בצידי החוטם. לשונו של הפוסום דקיקה וארוכה, ומנוקדת בפטמיות צרות שמשפרות ספיגת צוף ואבקה. הזנב הארוך והגלילי של הפוסום רחב ושעיר יותר בבסיס והופך בהדרגה לדקיק וקירח. בידיו וברגליו הזעירות של הפוסום יש 5 אצבעות, אך ברגל שתיים מהן סינדקטיליות. על כף היד והרגל יש לפוסום רפידות וכריות דביקות שמשמשות אותו לטיפוס ואחיזה והטפרים שלו זעירים וכמעט בלתי נראים.
הדו-צורתיות הזוויגית קיימת אך אינה ניכרת. אורך ראשו וגופו של הפוסום הננסי: 9-7 סנטימטרים (94-69 מ"מ), אורך זנבו: 10-8 סנטימטרים, ומשקלו: 42.5-17.5 גרם. לנקבה כיס עור מפותח שנפתח קדימה ובו 4–6 פטמות, והיא כבדה משמעותית מן הזכר בזמן שהיא שנושאת בו גורים. הפוסום משמין לקראת החורף, ובשבי, תזונה לא נאותה עלולה לגרום אצלו להשמנת יתר.
הפרווה הצפופה של הפוסום הננסי רכה ועדינה. צבעה הכללי נע בין אפור-כסוף לחום-אפרורי או חום-זהוב, בעוד שבמותניים ובגחון היא משתנה ללבן-בוהק או קרמי. הזנב, האוזניים, החוטם והכפות - ורודים, והאף עצמו אדום יותר. הראש זהה לצבע הגוף, להוציא צבע לבן בוהק בלחיים ובחרטום וטבעות כהות בצבע אפור או שחרחר סביב העיניים.
תפוצה

כפי שמרמז שמו, הפוסום הננסי המזרחי אנדמי לחוף המזרחי והדרום-מזרחי של אוסטרליה, מדרום-מזרח קווינסלנד, דרך ניו סאות' ויילס, טריטוריית הבירה האוסטרלית וויקטוריה וכלה באזור מצומצם בדרום-מזרח אוסטרליה הדרומית; הוא נפוץ גם ברחבי טסמניה ובשני האיים המרכזיים במיצר בס: אי המלך והאי פלינדרס. בית הגידול של הפוסום הננסי מגוון למדי, וכולל יערות גשם ממוזגים, יערות סקלרופילים (צמחייה קשת-עלים), חורש ים-תיכוני פתוח המנוקד בשיחי בנקסיה, בתה סבוכה וגבוהה, וערבות-שיחים נמוכות בקו החוף המכונות הית'לנד. הוא מאכלס אזורים הרריים עד רום 1,800 מטר מעל פני הים.
אקולוגיה > פעילות

הפוסום הננסי המזרחי הוא יונק פעיל לילה; בסביבות 4–40 דקות לאחר השקיעה הוא מתעורר, ויוצא מהקן כשעה לאחר רדת החשיכה. שיא הפעילות מתרחשת במחצית הראשונה של הלילה או בחצות. הפוסום טפסן מיומן וזריז, ומסוגל לנוע על הענפים והשיחים הקטנים ביותר באמצעות זנבו הגמיש והספירלי שמתפקד כרגל חמישית וכן לקפוץ למרחק ניכר בעת הצורך; הפוסום נע בדרך כלל מענף לענף לאורך החופה של פרחי הבנקסיה הגדולים (בגובה 1–2 מטר), אך ביערות הגשם הוא מטפס גם לגבהים של עד 12 מטר מקרקעית היער. באזורים דלילים בעצים ובפרחים הוא נע בעיקר על האדמה.
המרחק המרבי מהקן שאליו מגיע הפוסום בתורו אחר מזון הוא 450 מטר, והוא מסוגל לנוע עד מהירות של 101 מטר לשעה. הזכר נוטה לנוע למרחקים גדולים מן הנקבה, שמוגבלת פעמים רבות בתנועותיה בשל הצאצאים שהיא נושאת בכיסה או על גבה.
אקולוגיה > קינון וטריטוריאליות

הפוסום חי בשטח ביתי קבוע שגודלו 1.7 דונם לזכר ו-0.61 דונם לנקבה, עם רמת חפיפה גבוהה לפוסומים אחרים מאותו הזוויג. צפיפות האוכלוסייה נעה בין 2.5 עד ל-20 פוסומים לאקר של בית גידול איכותי והזכרים מתפשרים על בית גידול באיכות נמוכה לעומת הנקבות. הפוסום בונה לעצמו קן כדורי בקוטר 6 סנטימטרים בשקעים, גזעי עצים, סבכים וקינים נטושים של דבשן ניו-הולנד וסבכי צהוב-גרון, וגודלו הקטן מאפשר לו לשכון בחורים קטנים ובקני במבוק. הקן מרופד בעלים ועשבים, והפוסום עשוי לגמוע מרחק רב כדי למצוא חומרי קינון מועדפים. הפוסומית משקיעה יותר בבניית הקן בשל היותה מטופלת בגורים, והיא מעדיפה חללים גדולים בגזעי עצים שאותם היא ממלאת בריפוד.
אף על פי שהפוסום הננסי תר אחר מזון בגפו, הוא עשוי לחלוק את הקן שלו עם פוסומים אחרים לפרקים. מחקר בניו סאות' ויילס, מצא קינים שאוכלסו על ידי נקבה וצאצאיה, קבוצת נקבות, קבוצה מעורבת, קבוצת מתבגרים ואפילו קבוצת זכרים; קינון משותף של זכרים נחשב לחריג למדי אצל כיסאים קטנים.
אקולוגיה > תרדמת

בדומה ליונקים קטנים רבים, הפוסום הננסי נכנס בעונה הקרה לתרדמת חורף ממושכת (כ-35 ימים ברציפות) על מנת לחסוך באנרגיה תוך הסתמכות על מאגרי השומן בזנב לקיום הגוף. בנוסף, הוא עשוי להיכנס למצב של טורפור לשעות ספורות לעיתים קרובות בתגובה לטמפרטורות קרות פתאומיות. מצב של טורפור או תרדמה גורם להאטת המטבוליזם ולירידה בטמפרטורת הגוף, ומאפשר לפוסום לשרוד תקופות ממושכות של מחסור במזון.
בניסוי שנערך בשבי על התמודדות של הפוסום עם טמפרטורות קרות, מבצעי הניסוי הצליחו לגרום לפוסום הננסי לשהות בתרדמת במשך שנה שלימה. במהלך השינה, הפוסום מתכרבל לכדור, כשאוזניו מקופלות על פניו וזנבו מסתלסל קדימה בספירלה. תהליך היקיצה שלו איטי ומתרחש בשלבים.
אקולוגיה > תזונה ויחסי גומלין

הפוסום שקט בדרך כלל, אך עשוי להשמיע שריקה קולנית כשהוא נבהל או רגוז. הוא מפריש מפי הטבעת נוזל צהוב ומצחין שמשמש כנראה לתקשורת כימית בין הפוסומים. טורפיו של הפוסום הננסי רבים ומגוונים, וכוללים בין השאר מספר מיני תנשמת, ינשוף נובח, נמיית כיס נמרית, שד טסמני, דינגו, פתן, הופלוצפלוס סטפנסי ואפילו אנטכינוס. הטפילים שלו כוללים קרציות, פרעושים, תולעים נימיות, תולעים שטוחות וקרדיות.
הפוסום הננסי הוא אוכל חרקים ויונק צוף; מזונותיו המועדפים הם צוף ואבקה שאותם הוא מלקק מפרחי הבנקסיה, האקליפטוס, קליסטמון, טלופה וההדס הדבשי באמצעות לשונו הארוכה והדקיקה. הפוסום משמש כמאביק חשוב של מספר מיני בנקסיה, והיחסים הסמביוטיים בינו לבין הפרחים מגיעים לעיתים לרמה כזו שעיתוי עונת הרבייה שלו מקביל לדפוסי הפריחה של הבנקסיה.
במקומות שבהם הפריחה אינה נפוצה דיה, הפוסום ניזון מפירות רכים, מזרעים, וממגוון רחב של חרקים (עשים, עכבישים, חיפושיות, גמלי שלמה, חגבאים וטרמיטים); זריזותו הרבה מאפשרת לו לתפוס חרקים מעופפים ביד אחת. אכילת החרק מתחילה בנגיסה בכנפיים וזריקתם, והיא נמשכת דקות ספורות שלאחריהן הפוסום מנקה בכפייתיות את פניו וידיו.
אקולוגיה > רבייה ומחזור חיים

הפוסום הננסי המזרחי מתרבה בדרך כלל פעמיים בשנה: באביב ובסתיו, אך עשוי להרבות פעם נוספת כאשר המזון נמצא בשפע. לאחר תקופת היריון של 30 יום, הפוסומית ממליטה 1–5 גורים זעירים שגודלים במהירות בתוך הכיס ומבלים בתוכו 33–37 ימים; הגורים נגמלים בגיל 65 ימים, ומתלווים לאם 10 ימים נוספים. הם הופכים לעצמאיים מיד לאחר מכן, כשמשקלם כמחצית ממשקל האם. למרות שהגורים מגיעים לגודלם המלא בגיל 5 חודשים, הם עשויים להתרבות כבר בגיל 3 חודשים בהתאם לזמינות המזון ולעונה. הדיאפאוזה האופיינית לקנגוראים שכוללת הפסקה מוחלטת של התפתחות הבלסטוציסטה אינה מתרחשת אצל הפוסומית, אך עדיין ישנה האטה מסוימת בהתפתחות בהתאם למצב התפוסה של הכיס, שמובילה להמלטה בסמיכות לגמילה של הגורים הקודמים.
למרות הבגרות המהירה של המין וקצב הרבייה הגבוה, תוחלת החיים של הפוסום הננסי המזרחי ארוכה באופן מפתיע ביחס ליונקים קטנטנים: 5-3 שנים בטבע, 8-7.5 שנים בשבי. ייתכן שהכניסה לתרדמת בתקופות של מחסור במזון, גורמת לעלייה בתוחלת חייו של הפוסום.
מצב שימור

הפוסום הננסי המזרחי מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), נוכח תפוצתו הרחבה ונוכחותו באזורים מוגנים. עם זאת, מגמת האוכלוסייה נמצאת בירידה, והוא זקוק למעקב צמוד באזורים מסוימים שבהם הוא לא שכיח על מנת לוודא שלא מתרחשת ירידה משמעותית. האיומים המרחפים על המין אינם משמעותיים, וכוללים אובדן בית גידול בעקבות בירוא יערות (במיוחד בטסמניה), המרת שטחי טבע לחקלאות ומרעה או פריצת שריפות בר גדולות, וכן טריפה על ידי מינים פולשים כדוגמת שועל אדום וחתול הבית.
לקריאה נוספת

Harris, Jamie M. "Cercartetus nanus (Diprotodontia: Burramyidae)." Mammalian Species 815 (2008): 1-10.
Turner, Vivienne. "Banksia pollen as a source of protein in the diet of two Australian marsupials Cercartetus nanus and Tarsipes rostratus." Oikos (1984): 53-61.
Ward, S. J. "Life-History of the Eastern Pygmy-Possum, Cercartetus-Nanus (Burramyidae, Marsupialia), in South-Eastern Australia." Australian Journal of Zoology 38.3 (1990): 287-304.
Geiser, Fritz. "Hibernation in the Eastern Pygmy Possum, Cercartetus-Nanus (Marsupialia, Burramyidae)." Australian Journal of Zoology 41.1 (1993): 67-75.
Bladon, R. V., C. R. Dickman, and I. D. Hume. "Effects of habitat fragmentation on the demography, movements and social organisation of the eastern pygmy-possum (Cercartetus nanus) in northern New South Wales." Wildlife Research 29.1 (2002): 105-116.
הערות שוליים

↑  פוסום ננסי מזרחי באתר הרשימה האדומה של IUCN
איור של פוסומים ננסיים מזרחים, בספר היונקים של אוסטרליה של ג'ון גולד.
פוסום ננסי מזרחי ביער פיליג'ה בניו סאות' ויילס.
פוסום ננסי מזרחי בפארק הלאומי גרמיפאס בוויקטוריה.
פוסום ננסי מזרחי בפארק הלאומי מי בריסביין, ניו סאות' ויילס.
איור של פוסום ננסי מזרחי על פרח בנקסיה.
פרויקט המוח האנושי

אירוע הפתיחה של פרויקט המוח האנושי התקיים בשנת 2013 במרכז הלמידה רולקס באקול פוליטכניק פדרל בלוזאן, שווייץ
פרויקט המוח האנושי (HBP) הוא מיזם מחקר מדעי אשר מטרתו היא לבנות גישה חדשה לחקר המוח. חלק מגישה זו מהווה הניסיון לרכז ולחבר את המידע על המוח ולדמות את המוח באמצעות מחשבי על. זאת כדי להבין טוב יותר כיצד חלקיו של המוח יוצרים, במשותף,
מוח מתפקד. הפרויקט נולד בעקבות פרויקט המוח הכחול ויעדו הוא יצירת מודל ממוחשב של רשת בקליפת המוח של היונק. פרויקט המוח האנושי
מתכוון גם לדמות במחשב טיפולים תרופתיים, ולבנות טכנולוגיה המבוססת על מבנה מוח. פרויקט מוח האדם החל באוקטובר 2013,
המיזם מתואם על ידי פרופסור הנרי מרקרם, ממכון המוח והתודעה במכון הטכנולוגי בלוזאן, שווייץ, וממומן על ידי האיחוד האירופי. תקציבו מסתכם בכמיליארד אירו.
למיזם שלוש מטרות עיקריות:
שילוב והדמיית נתונים על מוח האדם.
ביסוס נתונים והבנת מחלות נירולוגיות ופסיכיאטריות.
תכנון ובניה של מחשבי עתיד בהשראת המוח.
המיזם כולל מאות חוקרים מ־135 מוסדות, שבהם שותפות 26 מדינות. בפרויקט לוקח חלק גם צוות ישראלי ובראשם פרופסור עידן שגב מהאוניברסיטה העברית המתמחה בחישוביות עצבית.
ראו גם

מוח
מוח (קוגניציה)
בינה מלאכותית
רשת עצבית מלאכותית
רשת עצבית
פרויקט הספר הכחול

פרויקט "ספר כחול" (בשפת מקור: Project Blue Book) היה אחד מסדרה של מחקרים שיטתיים אותם ערך חיל האוויר של ארצות הברית בנושא עצמים בלתי מזוהים (UFO's). הפרויקט החל ב-1952, הייתה זו הפעם השנייה בה חיל האוויר האמריקני חידש מחקר בנושא עב"מים, והשלישית בסך כל המחקרים שערך חיל האוויר האמריקני בנושא עד לנקודת הזמן בה הפרויקט החל. (שני המחקרים הקודמים היו "פרויקט סימן" (Project Sign) שנערך בשנת 1948 ו"פרויקט טינה" (Project Grudge)שנערך בשנת 1949). פקודת סיום הפרויקט הגיעה בדצמבר 1969, בעקבות המלצות להפסיק את המחקר בתחום זה. כל פעילויות המחקר הקשורות שנערכו במסגרת "פרויקט הספר הכחול" הופסקו באופן מוחלט בינואר 1970.
לפרויקט "ספר כחול" היו שתי מטרות:
לקבוע האם העצמים הבלתי מזוהים אשר נצפו באותה העת בשמי ארצות הברית מהווים איום לביטחון הלאומי.
לנתח לפי עקרונות השיטה המדעית את כלל המידע הקיים בנושא עצמים בלתי מזוהים.
אלפי דיווחים אודות תצפיות של עצמים בלתי מזוהים בשמי ארצות הברית נאספו, נחקרו ותויקו. כתוצאה מדו"ח קונדון (1968), אשר קבע כי אין ממש בדיווחי עב"מים, הוחלט שהפרויקט ייסגר. חיל האוויר האמריקני פרסם את ממצאיו מהפרויקט:
מעולם לא נשקפה סכנה או הייתה אינדיקציה כלשהי לסכנה אפשרית לביטחון הלאומי במסגרת תקריות העב"מים שנחקרו.
לא נמצאה שום ראיה מבין הממצאים שהגיעו לידי חיל האוויר, או שהתגלו על ידיו במהלך המחקר, לגבי עצמים בלתי מזוהים מסוימים שעשויים להיות כלי טיס משוכללים העושים שימוש בטכנולוגיות מתקדמות או עקרונות מעבר לטווח של הידע המדעי המודרני.
לא נמצאו שום ראיות שמוכיחות או מאמתות כי תקריות בהן נצפו עצמים בלתי מזוהים, אכן היו תקריות בהן נצפו כלי טיס שמקורם מהחלל החיצון.
עד סיום הפרויקט, הספיקו אנשי המחקר של חיל האוויר האמריקני לחקור 12,618 דיווחי תצפיות עב"מים, כאשר המסקנה מהמחקרים הללו הייתה כי רובם המוחלט של הדיווחים היו זיהויים שגויים של תופעות טבעיות (עננים, כוכבים וכו') או של כלי טיס קונבנציונליים. לטענת משרד הסיור הלאומי חלק מהדיווחים עשויים במידה רבה להיות טיסות של כלי התעופה הסודיים באותה תקופה כגון הלוקהיד U-2 והלוקהיד A-12. אחוז קטן מהדיווחים שנחקרו על ידי חיל האוויר נותרו "לא מוסברים", גם לאחר ניתוח מאומץ. דיווחי העב"מים אורכבו וכיום ניתן להשיגם בהתאם לחוק חופש המידע האמריקני, אם כי השמות והפרטים המזהים של העדים לתצפיות הושמטו.
הפרויקט היה הנושא המרכזי של סדרת טלוויזיה בשם זה מבית ערוץ ההיסטוריה ובכיכובו של איידן גילן.
הערות שוליים

↑  דוח מסכם של פרויקט הספר הכחול, פורסם על ידי חיל האוויר האמריקאי
| עב"מולוגיה ועב"מים |
| --- | --- | --- |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הראשון | תצפית העב"ם של הטייס קנת' ארנולד (1947) • תקרית מנטל (1948) • תקרית וושינגטון (1952) • תצפית העב"ם של הטייס רולנד יוז (1952) • תקרית קקסבורג (1965) • תקרית טהראן (1976) • היעלמותו של פרדריק ולנטיץ' (1978) • תקרית יער רנדלשם (1980) • התצפית בעב"מים במהלך טיסה 1628 של ג'פאן איירליינס (1986) • גל תצפיות העב"מים בבלגיה (1990) • אורות פיניקס (1997) • סרטוני העב"מים של הפנטגון (2004, 2014, 2015 ו-2019) • התצפית בעב"ם בנמל התעופה שיקגו או'הייר (2006) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השני | הבעירות הספונטניות בעיירה קנטו (סיציליה) (2003-2005) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג השלישי | תקרית אורורה (1897) • תקרית רוזוול (1947) |  |
| טענות בולטות למקרים לכאורה של מפגשים מהסוג הרביעי | חטיפתו של אנטוניו וילאס בואס (1957) • חטיפתם של בטי ובארני היל (1961) • חטיפת פסקגאולה (1973) • חטיפתו של טרוויס וולטון (1975) |  |
| גזעי חוצנים | אפורים • רפטיליאנים • אינסקטואידים (איש העש) • פליאדיאניים |  |
| תאוריות קשר בולטות | אזור 51 • גברים בשחור |  |
| שונות | חוצנים • חטיפה בידי חוצנים • נתיחת גופת חוצן (סרטון תרמית) • כדור ברק • בילי מאייר • בוב לזר • דייוויד גראש • הסיווג של היינק • פרויקט הספר הכחול • מעגלי תבואה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n98072333   WorldCat (עם LCCN): n98-072333
פלורנטין

ערך זה עוסק בשכונה בתל אביב. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

בית קפה בפלורנטין
 מידע
 עיר:  תל אביב-יפו
 על שם:  שלמה פלורנטין 
 שטח:  353 דונם
 אוכלוסייה:  7,620 (2012)
 קואורדינטות:  32°03′27″N 34°46′18″E﻿ / ﻿32.05759167°N 34.77155833°E﻿ / 32.05759167; 34.77155833
 שכונות נוספות בתל אביב-יפו
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) פלורנטין(למפת תל אביב רגילה) פלורנטין(למפת גוש דן רגילה) פלורנטין(למפת גוש דן מוגדלת) פלורנטין  he פלורנטיןhe פלורנטיןמפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
סמטת המסור, באזור המלאכה בשכונה, נובמבר 2008
פלורנטין היא שכונה בדרום תל אביב, שעד שנת 1948 הייתה חלק מיפו. היא נקראת על שמו של שלמה פלורנטין. השכונה ממוקמת בין הרחובות העלייה במזרח, אליפלט במערב, דרך יפו מצפון ודרך שלמה (סלמה) מדרום.
היסטוריה

השכונה הוקמה בשנת 1927 מדרום לשכונת המרכז המסחרי, על-פני פרדס רחב ידיים. פלורנטין נוסדה על ידי דוד אברבנאל והקבלן שלמה (סלומון) פלורנטין, שעלה לישראל מסלוניקי שביוון. השכונה תוכננה כשכונה בורגנית המשלבת עסקי מלאכה, תעשייה זעירה ומסחר, לצד בניינים בני 3 עד 4 קומות שרחובות צרים ביניהם. היא נוסדה כחלק מיפו, למרות שילדי השכונה התחנכו במוסדות תל אביב. בשנת 1936, בעקבות המרד הערבי הגדול, פרץ סכסוך בין תושבי השכונה לעיריית יפו, והתושבים פתחו במרד מיסים והקימו ועד מקומי שדאג לספק שירותי ניקיון ורווחה לתושבים. השכונה סופחה לתל אביב מעט אחרי כיבוש יפו במלחמת השחרור.
בראשיתה אוכלסה פלורנטין בעולים יהודים מיוון, פולין, צפון אפריקה, בולגריה, טורקיה ובוכרה. לקראת סוף שנות ה-60 של המאה העשרים החלה נטישת השכונה על ידי תושביה המקוריים, שאת מקומם תפסו עסקי מסחר ותעשייה זעירה. בשנת 1991 הכריזה עיריית תל אביב על פרויקט התחדשות אזורי שנמשך עד לסוף העשור ומאז מובילות אותו יוזמות פרטיות הכוללות שיפוץ מבנים ותיקים, בניית בתי דירות, פתיחתם של בתי קפה, מקומות בילוי, גלריות, סדנאות אמנים צעירים וחנויות מעצבים, תוך חיסול התעשיות הוותיקות, כמו ביגוד וריהוט. עלויות המגורים והשכירות, הנמוכות יחסית לשכונות תל אביביות מבוססות יותר, מושכות לפלורנטין צעירים רבים ו"בליינים" החיים בצד האוכלוסייה הוותיקה ההולכת ומצטמצמת. עם זאת, סמיכותה של השכונה לאזור התחנה המרכזית החדשה וריכוזי העובדים הזרים בסביבתה לא מסייעים לתדמיתה המתחדשת.
מגמת ההתחדשות עוררה את שוק הנדל"ן בשכונה, וגרמה למספר בעלי בתים להגיש תביעות נגד תושבי שכונה ותיקים החיים בהסכם דמי מפתח, בשאיפה לקבל לראשונה אחרי עשרות שנים תמורה ריאלית לנכסים שברשותם. כפועל יוצא מספר משפחות נאלצו לעזוב וגדל ריכוז הצעירים בשכונה.
באוקטובר 2006, לאחר שעלתה רמת הפשיעה בשכונת פלורנטין, הוחלט לתגבר את המשטרה בשוטרי משמר הגבול. תושבי השכונה, ביחד עם פעילים מארגונים חברתיים, יצאו להפגנות כנגד תוכנית זו. ההחלטה לא בוטלה רשמית, אך מאז המחאה שוטרי מג"ב לא פועלים בשכונה.
אתרים בשכונה

בשכונה שוכן מוזיאון לתולדות הלח"י, שממוקם בבניין שבו נרצח מייסד הארגון, אברהם שטרן (יאיר), על ידי אנשי הבולשת הבריטית שעצרו אותו, והוא קרוי על שמו "בית יאיר".
בקצה המערבי של השכונה נמצאת "גינת דרויאנוב" ובה מגרש כדורסל, משחקי ילדים ודשא. לצידה גם בניין המשמש אמנים במסגרת "סדנאות האמנים", ושני חדרים שמשמשים את "מהפך", תנועת סטודנטים שעוסקת בחינוך. בשנת 2016 נבנה על שטחה של "גינת דרויאנוב", בית ספר "דרויאנוב". בעקבות מאבק חברתי שניהלו תושבי השכונה הוקמה במקומה "גינת אליפלט".
שוק לוינסקי, הנמצא בחלק המזרחי של השכונה.
בית הכנסת "אהבת חסד" (רחוב אברבנאל 54), בעל סגנון הבניה האופייני לשכונה בראשיתה. נוסד על ידי רב השכונה הרב יצחק ידידיה פרנקל.
שוק העלייה, הנמצא ברחוב העלייה פינת רחוב וולפסון, הוא מבנה באוהאוס שהוקם בשנת 1938. המבנה נהרס ברובו על ידי העירייה ב-6 באפריל 2012 ובמקומו הוקם מתחם מגורים בשם "פלורנטין וילג'" וקאנטרי עירוני על בסיסו של מבנה השוק המקורי, שחלקו החיצוני הוכרז כמבנה לשימור.
אמנות רחוב

השכונה ידועה בתור בירת אמנות רחוב של תל אביב. ניתן למצוא בה ציורי קיר רבים של אמני רחוב מקומיים מוכרים כמו Dede, קלון, Konw Hope ואחרים שהתחילו את דרכם בסימטאותיה.
לקריאה נוספת

ארז, תמר ונעמי כרמון (1996) התחדשות עירונית: סקירת ספרות ובחינת המקרה של שכונת פלורנטין בתל אביב-יפו. חיפה: הטכניון, המרכז לחקר העיר והאזור (ISBN 965-409-017-1)
אזכורים בתרבות העברית

בין השנים 1997–2001 שודרה בערוץ 2, בשידורי הזכיינית טלעד, הסדרה "פלורנטין", שזכתה להצלחה רבה והציגה באופן חלקי את הווי השכונה. הסדרה סייעה במידה רבה להעלאת המודעות לקיומה של השכונה וביסוסה בתודעה התל אביבית כשכונה צעירה, חיה ותוססת, דבר שהעלה את הרמה הסוציואקונומית באזור.
השיר "מכה אפורה", שיר הפתיחה לסדרה פלורנטין, הפך לשיר מוכר המושמע בפני עצמו.
השיר "פלורנטין" של אהוד בנאי מאלבומו "השלישי" (1992)
השיר "חי בפלורנטין חולם על ניו-יורק סיטי" של ניר פרידמן
השיר "אהבת חסד" מתאר את מצב בית הכנסת הפלורנטיני בזמן כתיבת השיר. ביצוע ולחן: חוה אלברשטיין, מילים: נדב לויתן.
בשיר "פלורנטין" של האמנים סאבלימינל וההרכב האולטראס מדובר על אישה צעירה המתגוררת בשכונה.
השיר "ידידיה פרנקל" של גיל בר הדס.
גלריית תמונות

בית קפה בשדרות וושינגטון
גרפיטי על קיר בניין בשכונה, המתריע מפני השינוי הבא על המקום, נובמבר 2008
גרפיטי בגינת פלורנטין, רחוב בן עטר המתאר חברים במועדון 27
בית הכנסת "אהבת חסד", ברחוב אברבנאל
פרויקט מגורים חדש בקצה השכונה בתכנון האדריכל אילן פיבקו
מבט על אזור המלאכה הזעירה במערב השכונה, הגובל ברחוב אברבנאל מימינו ושבקצהו נראה מגדל נווה צדק
מבט על בתי השכונה ואזור המלאכה
גינה קהילתית בשכונה
שדרות וושינגטון בשכונת פלורנטין
בית קפה בפלורנטין עם דגל הגאווה
הערות שוליים

↑  יפה רזיאל, אל תנסו לשנות את פלורנטין, באתר ynet, 29 בינואר 2008.
↑  מירי חסון, שכונת פלורנטין: לא רוצים את שוטרי מג"ב ברחוב, באתר ynet, 9 באוקטובר 2006.
↑  דנה רוטשילד‏, סמטאות הזעם, באתר וואלה, 10 באוקטובר 2006.
↑  ציפה קמפינסקי, המאבק על גינת דרויאנוב: מה מסתתר מאחורי כל השצ"פ הזה, באתר Xnet‏, 10 ביוני 2016
↑  מאת גילי בקר, כך יראה הפארק הראשון והיחיד של פלורנטין, באתר טיים אאוט, ‏2018-06-12
↑  עדי סמריאס, הכתם נשאר: איך הפכה פלורנטין מבירת אמנות הרחוב לספארי של תיירים, באתר timeout, ‏15.08.18
↑  תל אביב מלאה באמנות הרחוב שלהם. זאת העיר של דדה וניצן מינץ, באתר timeout, ‏25.06.23
↑  פלורנטין, באתר הספרייה הלאומית
יצירת גרפיטי של האמן Dede בפלורנטין
פנאיוטיס קאלאיצאקיס

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1999 (בן 25) הרקליון 
 עמדה:  קלע 
 גובה:  2.00 מטרים
 קבוצות כשחקן
 2016–2018 2018–2019 2019–2021 2021–2022 2022–:  אריס סלוניקי הולארגוס נבז'יס לייטקבליס פנאתינאיקוס
 הישגים כשחקן
 יורוליג (2024)  השחקן המשתפר של העונה בליגת העל הליטאית בכדורסל (2022)
 
פנאיוטיס קאלאיצאקיס (ביוונית: Παναγιώτης Καλαϊτζάκης; נולד ב-2 בינואר 1999) הוא כדורסלן יווני המשחק בעמדות הקלע והסמול פורוורד בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית בכדורסל והיורוליג.
קריירה מקצועית

לאחר ששיחק במועדוני הנוער של אריס סלוניקי החל קאלאיצאקיס את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון בעונת 2016/17 בליגת העל היוונית. הוא שוחרר מהקבוצה ב-15 ביולי 2018 והצטרף להולארגוס שעלתה לליגת העל.
ב-28 באוגוסט 2019 חתם יחד עם אחיו התאום גאורגיוס קאלאיצאקיס בנבז'יס מה-LKL הליטאית.
ב-16 במרץ 2021 חתם בלייטקבליס הליטאית. במהלך עונת 2021/2022 רשם קאלאיצאקיס ממוצעים של 10.5 נקודות, 4.2 ריבאונדים, 2.9 אסיסטים ו-1.6 חטיפות בליגה המקומית, וכן 13 נקודות, 2.8 ריבאונדים, 2.8 אסיסטים ו-1.6 חטיפות ביורוקאפ.
ב-2 ביולי 2022 הוא חתם לשנתיים עם אופציה לשנה נוספת בפנאתינאיקוס מליגת העל היוונית בכדורסל והיורוליג. בעונת 2021/2022 הוא קלע בממוצע 5.4 נקודות למשחק בליגה ו-2.4 נקודות ביורוליג. ב-26 במאי 2024 זכה עם הקבוצה באליפות היורוליג לאחר ניצחון בגמר 95–80 על ריאל מדריד.
קריירה בנבחרת הלאומית

קאלאיצאקיס היה חבר בנבחרות הצעירות של יוון, ושיחק באליפות אירופה בכדורסל עד גיל 18 2017 ובאליפות אירופה בכדורסל עד גיל 20 2018 ו-2019 במדי נבחרת העתודה של יוון.
ב-2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת במסגרת גביע העולם בכדורסל 2023.
חיים אישיים

אחיו התאום של פנאיוטיס, גאורגיוס קאלאיצאקיס, גם הוא כדורסלן מקצועי. הם היו שיחקו יחד בנבז'יס ובפנאתינאיקוס.
הערות שוליים

↑  „Nevėžyje“ – talentingieji broliai Kalaitzakiai, ליגת העל הליטאית בכדורסל, [ב"נבז'יס" - האחים קאלאיצאקיס המוכשרים] (בליטאית)
↑  "BC Lietkabelis ink Panagiotis Kalaitzakis". ספורטנדו. 16 במרץ 2021. נבדק ב-2024-02-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Στον Παναθηναϊκό ΟΠΑΠ ο Καλαϊτζάκης" [קאלאיצאקיס בפנאתינאיקוס OPAP]. פנאתינאיקוס (ביוונית). 2 ביולי 2022. נבדק ב-2024-02-24. {{cite web}}:  (עזרה)
פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד

פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד (בגרמנית: Friedrich Michael von Pfalz-Zweibrücken-Birkenfeld‏; 27 בפברואר 1724 – 15 באוגוסט 1767) היה רוזן לבית ויטלסבאך, בנו של כריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן ואביו של מקסימיליאן הראשון יוזף, מלך בוואריה.
ביוגרפיה

פרידריך מיכאל נולד ב-27 בפברואר 1724 בריבוויל שהשתייכה לממלכת צרפת, לכריסטיאן השלישי, רוזן פפאלץ-צווייבריקן, ולקרולינה, רוזנת נסאו-זארבריקן, בתו של לודוויג קראפט, רוזן נסאו-זארבריקן.
פרידריך מיכאל התגייס לצבא האימפריה הרומית הקדושה, ובשנת 1758 הועלה לדרגת גנרלפלדמרשל. פרידריך מיכאל לחם כנגד פרוסיה במהלך מלחמת שבע השנים, ואף פיקד על הכוח שלחם בפרידריך הגדול בקרב רוסבאך. בסתיו 1758 פיקד פרידריך מיכאל על הכוחות שפלשו לנסיכות הבוחר מסקסוניה, ובשנה שלאחריה כבש את דרזדן, לייפציג, טורגאו וויטנברג. לאחר מכן מונה פרידריך מיכאל למושל הכללי בבוהמיה, וב-15 באוגוסט 1767 מת בשווצינגן, שהשתייכה לדוכסות פפאלץ-צווייבריקן.
משפחתו

ב-6 בפברואר 1746 התחתן פרידריך מיכאל עם מריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך, בתו של יוזף קרל, רוזן פפאלץ-זולצבאך. ממנה היו לו 5 ילדים:
קרל אוגוסט כריסטיאן (1746–1795)
קלמנס אוגוסט יוזף פרידריך (1749–1750)
מריה אמליה אוגוסטה (1752–1828), התחתנה עם פרידריך אוגוסט הראשון, מלך סקסוניה
מריה אנה (1753–1824), התחתנה עם וילהלם, דוכס בבוואריה.
מקסימיליאן יוזף (1756–1825)
פסיפס הקשת בענן

| --- | --- |

 מידע כללי
 אמן:  לב סירקין
 תאריך יצירה:  1973
 ממדים בס"מ
 רוחב:  15 מ' 
 גובה:  5 מ' 
 נתונים על היצירה
 מיקום:  ירושלים שבישראל
 קואורדינטות:  31°45′15″N 35°13′15″E﻿ / ﻿31.754111111111°N 35.220916666667°E﻿ / 31.754111111111; 35.220916666667
 
פסיפס הקשת בענן היא יצירת פסיפס שיצר האמן לב סירקין בשנת 1973, והתנוססה עד 2012 על גבי בניין מרכזיית טלפון אנלוגית של בזק בדרך חברון בירושלים. לאחר שנהרסה מרכזיית הטלפונים הועתק הפסיפס ב-2021 לקיר ייעודי באותו אתר.
מבנה המרכזיה הוקם לצורך אחסון ציוד ולא לאנשים ולפיכך הוקם כתיבת-ענק ללא חלונות כמעט. שמעון פרס, שר התקשורת באותה עת, שהיה אחראי על שירותי הטלפוניה, הציע לעטר את קיר המבנה ביצירת אמנות. זמן מה לפני כן עלה סירקין לישראל. הוא נודע כמי שיצר את יצירת הפסיפס הגדולה באירופה "אוקטובר", שהשתרעה על פני 2,000 מ"ר במרכז מוסקבה.
יצירת הפסיפס נמשכה כשנה והוא כולל 50,000 אבני פסיפס. אורך הפסיפס 13.5 מטרים ורוחבו 5.3 מטרים. גם לאחר למעלה מ-40 שנה לא ניזוק באופן משמעותי. הסצנה המתוארת בפסיפס היא הקשת בענן שנראתה בשמיים עם תום המבול והיציאה מתיבת נח. מתחת לפסיפס היה מוטבע הפסוק ”אֶת קַשְׁתִּי נָתַתִּי בֶּעָנָן וְהָיְתָה לְאוֹת בְּרִית בֵּינִי וּבֵין הָאָרֶץ” (ספר בראשית, פרק ט', פסוק י"ג).
בשנת 2009 הוצא צו הריסה למבנה, והתעורר צורך למצוא פתרון לשימור הפסיפס, וב-2012 הפסיפס הוסר מהמבנה לקראת הריסתו הצפויה. בשנת 2018 נהרס המבנה. בשנת 2021 היצירה הותקנה מחדש על קיר חלופי באותו מקום.
הפסיפס מככב בסרט התעודה "חלום של אידיוט" שביים בנו של לב, דני סירקין, ב-2007.
הערות שוליים

1 2  ברוך מאירי, "לא באתי לקחת - אני רוצה לתת", מעריב, 6 ביולי 1977
↑  ניר חסון, הפסיפס "קשת בענן", המורכב מ-50 אלף אבנים, הוחזר למקומו בירושלים, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2021
צבי הדר

ערך זה עוסק בפרקליט הצבאי הראשי. אם התכוונתם לשחקן ומנחה הטלוויזיה, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1929 תל אביב, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  28 ביולי 2021 (בגיל 92 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת לונדון 
 השתייכות:   ההגנה  צבא הגנה לישראל
 דרגה:   אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 הפרקליט הצבאי הראשי
 פעולות ומבצעים
   מלחמת העצמאות   מלחמת סיני
 
צבי הדר (1929 – 28 ביולי 2021) היה הפרקליט הצבאי הראשי של צה"ל בשנים 1968–1973.