stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העמדה והערכה

| --- | --- |

 מקרא:  ספר ויקרא, פרק כ"ז, פסוקים י"א–י"ב
 תלמוד בבלי:  תלמוד בבלי, מסכת תמורה, דף ל"ג
 משנה תורה:  הלכות ערכים וחרמין, פרק ה' הלכה יב'
 מקורות נוספים:  מנחת חינוך, שנג'
העמדה והערכה הוא דין בדיני פדיון בהמה מקדושתה, הקובע כי כדי לפדות בהמה יש להעמידה על רגליה ולהעריך את שוויה.
דין זה מפורש בתורה עצמה:
וְאִם כָּל בְּהֵמָה טְמֵאָה אֲשֶׁר לֹא יַקְרִיבוּ מִמֶּנָּה קָרְבָּן לַ-ה' וְהֶעֱמִיד אֶת הַבְּהֵמָה לִפְנֵי הַכֹּהֵן:
 וְהֶעֱרִיךְ הַכֹּהֵן אֹתָהּ בֵּין טוֹב וּבֵין רָע, כְּעֶרְכְּךָ הַכֹּהֵן כֵּן יִהְיֶה:
העמדה

אמנם בפסוק כתוב "וְהֶעֱמִיד", ומלמד שיש להעמידה על רגליה, אך לגבי ההעמדה נחלקו הדעות:
יש פוסקים הסוברים שיש להעמיד ממש את הבהמה (מהר"י קורקוס, רדב"ז, לחם משנה)
ויש הסוברים כי "וְהֶעֱמִיד" לא מחייב העמדה ממש אלא בא למעט בהמה שמתה ואי אפשר להעמידה כלל, וזו היא שאין אפשרות לפדותה (משנה למלך, זכר יצחק)
אולם, לדעת כולם, בהמה שנשברו או נחתכו רגליה, אף על פי שאינה יכולה לעמוד, מכל מקום נחשבת ראויה להעמדה והערכה.
לכתחילה או בדיעבד

הראשונים נחלקו אם דין זה של העמדה והערכה נאמר רק לכתחילה אך אם בדיעבד פדה אפילו שמת, פדיונו נקרא פדיון כדעת הרמב"ם, או שהדין נאמר אף לעכב, שאם עבר ופדה בלי העמדה והערכה כשמת, אין פדיונו פדיון, וזו דעת התוספות.
הערות שוליים

↑  עיין רש"י על מסכת שבועות, דף י"א, עמוד ב', ד"ה העמדה
↑  בכורים י א
↑  ערכין ה יב
1 2  איסורי מזבח א י
↑  זכר יצחק, עד
↑  כדרך שאמרה תורה בדיני ערכין, שבן חודש נערך, אף על פי שאינו יכול לעמוד על רגליו, והרי אף בערכין נאמר והעמיד והעריך (עיין תוספות, סוטה כז א, ד"ה רב)
↑  מעילה ו ו, לפי שער המלך בכורים שם, וקרן אורה ושפת אמת מעילה יט ב
↑  מסכת זבחים, דף ק"ג, עמוד א', ד"ה לא, לפי שער המלך (בכורים י ב)
הערת שוליים

ערך זה עוסק בהערה המופיעה בשוליו של מאמר. אם התכוונתם לסרט קולנוע ישראלי, ראו .
הערת שוליים היא הערה המופיעה בשוליו (בדרך כלל בתחתיתו) של ספר או מאמר, ובה ניתן מידע, שמשיקולים שונים אינו ניתן בגוף הטקסט. בדרך כלל יכול הקורא להתעלם כליל מקיומה של הערת השוליים ולהמשיך ברצף הקריאה.
הערות השוליים נכתבות בדרך כלל על ידי כותב הטקסט כחלק מהטקסט המקורי, אך לעיתים ההערות נוספות על ידי כותב נוסף, מאוחר יותר, שעסק בתרגום הטקסט או בפרשנותו.
מטרות של הערות שוליים

הערות שוליים משמשות למטרות שונות:
ציון המקור ממנו מצוטט הכתוב.
מתן תודה, מפורשת או משתמעת, לגורם שתרם לרעיון המוצג.
הפניה לביבליוגרפיה המרחיבה את הדיון בנושא. הערות מסוג זה אופייניות למאמרים מדעיים.
היענות לדרישות חוק, למשל ההערה העוסקת בסימן מסחר, כדוגמת ההערה:
אמינות, אם ההערה מציינת לדוגמה שם של דוקטור מפורסם שאימת את הממצאים הכתובים בטקסט, יכתבו זאת בתור הערת שוליים על מנת להוסיף אמינות לטקסט
העמקת הדיון בפרטים שאינם נחוצים להבנה ראשונית של הנושא, ולכן הכללתם ברצף עלולה להכביד על הקורא. למען השלמות מוצגים פרטים אלה בהערת שוליים.
ספרות משפטית מתאפיינת בריבוי הערות שוליים, עד שבדפים אחדים עולה גודל השוליים על גודל הטקסט הרגיל. דוגמה קיצונית לכך מהווה עמ' 98 בספר "שיקול דעת שיפוטי" (אהרן ברק, "פפירוס"). בעמוד זה 5 שורות טקסט, שאותן מלוות 38 שורות שבהן 15 הערות שוליים הקשורות לטקסט זה.
סימון הערות השוליים ומיקומן

סימון הופעתה של הערת שוליים נעשה באמצעות רישום מספרה הסידורי. המספר הסידורי רץ לאורך הפרק. כאשר הערות השוליים ניתנות בתחתית כל דף, ניתן להתחיל מחדש מ-1 בכל דף. כאשר הערות השוליים מרוכזות בסוף הספר, רצוי לציין בראש כל עמוד של הערות שוליים את מספרי העמודים אליהן מתייחסות הערות אלה.
לרישום מספרה של הערת השוליים בגוף הטקסט מקובלות שתי שיטות:
מספר קטן המורם מעל השורה (superscript), למשל 1.
מספר הנתון בסוגריים מרובעים, למשל כך [1].
כדי לצמצם את ההפרעה ברצף הקריאה נהוג, בשתי השיטות, למקם את הסימון בסוף משפט. הערת שוליים המציינת מקור של ציטוט מופיעה בסוף הציטוט.
שיטה נוספת היא סימון הערות השוליים בכוכביות; הערה ראשונה בכוכבית אחת, הערה שנייה בשתי כוכביות, וכו'. שיטה זו פופולרית כאשר יש הערה אחת או שתיים. שיטה מיושנת היא סימון הערות השוליים באוסף של סימנים מיוחדים. הערה ראשונה בעמוד תסומן בכוכבית, הערה שנייה תסומן בצלבון (†), הערה שלישית תסומן בצלבון כפול (‡) והערה רביעית תסומן בסימן הסעיף (§).
יש טקסטים המשלבים בין שתי השיטות: כוכביות מציינות הערות שוליים תוכניות המופיעות בתחתית העמוד ואילו מספרים מציינים הפנייה למראי מקומות המרוכזים בסוף הטקסט. הערות שוליים המפנות לאסמכתאות ומקורות מסומנות במספר סידורי, ומופיעות בסוף כל פרק. הערות שוליים המוסיפות פרטים שאינם חיוניים לקריאה השוטפת מסומנות בכוכבית ומופיעות בתחתית הדף.
בפרשנות המקרא והתלמוד, הפירושים הם למעשה הערות שוליים לטקסט המקורי (הערות שוליים שנוספו מאוחר יותר). בעיצוב הנפוץ של ספרי תנ"ך, הטקסט המקראי מופיע בחלקו העליון של הדף, והפירושים בחלקו התחתון, בדומה לטיפול המקובל בהערות שוליים בטקסט חילוני מודרני. בעיצוב הסטנדרטי של התלמוד, הטקסט התלמודי מופיע בראש הדף, והפרשנות עוטפת אותו משלושה עברים מלמעלה, מימין ומשמאל ולרוב אף מלמטה.
עיצוב דומה, שבו הערות שוליים פרשניות, שנכתבו לא על ידי הכותב המקורי של הטקסט אלא על ידי פרשניו, מופיעות גם בטקסטים חילוניים מעטים. דוגמה לכך הוא הספר "הרפתקאות אליס בארץ הפלאות" שבהוצאת "הספרייה החדשה", שבשוליו השמאליים מופיעים דברי פרשנות של מרטין גרדנר, ושל המתרגמת לעברית, רנה ליטוין (להבחנה בין שני סוגי ההערות, אלה של גרדנר מסומנות בספרות, ואלה של ליטוין - באותיות).
תוכן הערות השוליים

כאשר הערת שוליים משמשת לציון מקור המהווה אסמכתה, או מקור ממנו מצוטט הטקסט, ייתכן שהערות שוליים אחדות באותו פרק מתייחסות לאותו מקור. במקרה זה יינתנו רק בהערת השוליים הראשונה הפרטים המזהים של מקור זה, ובהערות הבאות תינתן הפניה להערה הראשונה לשם השלמת הפרטים המזהים. המילים המשמשות להפניה מבחינות בין שני מצבים:
ההערה בה נמצאת ההפניה עוקבת להערה אליה מתבצעת ההפניה. למקרה זה משמשת המילה "שם", ובאנגלית (או, ליתר דיוק, בלטינית) ibid. הצירוף "שם, שם" פירושו באותו מקור ובאותו עמוד. כאשר ההפניה היא לעמוד אחר באותו מקור, ייכתב מספר העמוד, למשל "שם, עמ' 12".
המרחק בין שתי ההערות גדול יותר. למקרה זה משמשת המילה "לעיל", בתוספת שם (מלא או מקוצר) של המקור, ובאנגלית op. cit. או supra.
הערת שוליים כביטוי

במהלך השנים הפך הביטוי הערת שוליים למושג אשר משתמשים בו עבור דברים זניחים יחסית לנושא המקורי. שימוש מפורסם בביטוי זה עשה הפילוסוף אלפרד נורת' וייטהד, כאשר טען כי "כל הפילוסופיה המודרנית אינה אלא סדרה של הערות שוליים לאפלטון".
הערת שוליים בתרבות

הסרט הערת שוליים העוסק בעולם האקדמי של מחקר התלמוד נקרא של שם מקור גאוותו של אחד הגיבורים על אזכורו בהערת שוליים בספרו החשוב של מורהו.
גם בסיפורת סופרים משתמשים בהערות שוליים, ולפעמים כחלק בלתי נפרד מהטקסט. למשל, בספר הפנטזיה לנוער של טרילוגיית ברטימאוס, נעשה שימוש בהערת שוליים בתיאור רגשות ומחשבות של אחת הדמויות בעלילה. השימוש בהערת השוליים אינו צידי אלא חלק בלתי נפרד מהעלילה.
בהשראת התסריט של הערת שולים, הופק הסרט הצרפתי מאסטרו בשנת 2022. העלילה הועתקה מירושלים לפריז ובמקום שני פרופסורים אב ובנו, לשני מנצחי תזמורת, אב ובנו.
ראו גם

אפראט מדעי
קרי וכתיב
ויקיפדיה:הערות שוליים
עזרה:הערת שוליים
לקריאה נוספת

Anthony Grafton, The Footnote: A Curious History, Harvard 1997
הערות שוליים

↑  שיחה על המאמר "על אלקטרודינמיקה של גופים נעים", 1905. על פי הסדרה הדוקומנטרית "גאון" (אנ') (פרק 4 דקה 47), בהפקת נשיונל ג'יאוגרפיק, 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4200583-8
המחתרת האנטי פשיסטית בגטו קובנה

| --- | --- |
 מקום פעילות:  קובנה, ליטא
 מייסדים:  דימה גלפרין פסח גורדון-שטיין מרים לאן  משה שרמן
 יושב ראש:  חיים ילין
 
מימן לשמאל: דימה גלפרין, מרים לאן, חיים ילין, משה שרמן, פסח גורדון-שטיין
הארגון האנטי-פשיסטי הלוחם (הנקרא גם אק״א, בגלל שמו ביידיש: אנטיפאשיסטשע קאמף-ארגאניזאציע) הוקם בגטו קובנה ב-31 בדצמבר 1941 על מנת ליצור התנגדות יהודית להנהגה הנאצית בגטו קובנה.
רקע היסטורי

ב-15 באוגוסט 1941 הוקם גטו קובנה. התנאים בגטו היו קשים, והשמדת היהודים הייתה שיטתית. תוך חמישה חודשים בלבד נרצחו 10,000 מתוך 30,000 היהודים בגטו. עקב המצב הקשה, קמו בגטו ארגונים מחתרתיים קטנים ורבים, שעיקר תעסוקתם הייתה הברחת מזון לגטו. בסוף שנת 1941, חברו כל הארגונים היהודים המחתרתיים בגטו קובנה לארגון מחתרתי אחד בהנהגתו של הסופר היהודי חיים ילין. לארגון היו מספר מטרות: הברחת נשק ואספקות שונות לגטו, פעולות כנגד חיילים ושוטרים נאצים ובעיקר ניסיונות חבירה לפרטיזנים מחוץ לגטו.
פעילות הארגון

בשנותיו הראשונות של הארגון, בין 1941-1943, פעילותו העיקרית הייתה הברחת מזון ליהודים בגטו, והברחת נשק שישמש את הארגון בפעולותיו המשמעותיות יותר בהמשך. בתחילת 1943, לאחר מאמצים רבים ליצירת קשרים, התחבר "הארגון האנטי-פשיסטי" למחתרת הליטאית, הוחלט על שיתוף פעולה הדוק ונעשו שני ניסיונות חבירה לפרטיזנים ביערות באזור קובנה.
פעילות הארגון > מבצע אוגוסטובה

ניסיון החבירה הראשון לפרטיזנים היה מבצע "אוגוסטובה" שהתחיל באוקטובר 1943. מבצע זה היה ניסיון נועז אך כושל להקמת בסיס פרטיזנים חדש ביער אוגוסטובה, הנמצא כ-150 ק"מ דרום מערבית לעיר קובנה (בגבול פרוסיה-פולין). קבוצת חלוץ אשר מנתה כ-20 איש יצאה בדרכה ליערות, אולם בעקבות קשיים אשר נתקלה בהם בדרך, החליטו לשוב אל העיר. עד סוף אוקטובר הוקמו מספר קבוצות נוספות שמטרתן להגיע אל היער, אך כולן, למעט אחת, נכשלו במשימה. שניים מחברי אותה קבוצה הצליחו להגיע ליער, אך נוכחו לדעת כי הוא כלל לא מתאים להקמת בסיס פרטיזנים, ושבו לגטו. הערכות אומרות שכ-100 איש לקחו חלק במבצע כושל זה.
פעילות הארגון > יערות רודינקי

למרות כישלונו של מבצע "אוגוסטובה", בגטו קובנה החלו במבצע חשאי בהובלת קבוצה קטנה שהייתה מבצעת מארבים ומפתיעה את החיילים הנאצים מבלי לתת להם זמן תגובה משמעותי. מטרת המבצע הייתה הכשרת לוחמים והבאתם ליערות רודינקי, בהם פעלו הפרטיזנים. כדי לאפשר את המבצע, בגטו נערכו מגביות לגיוס כסף, נרכש נשק שהוברח לתוכו, בתי המלאכה בו ייצרו מדים וחגורים, והלוחמים המיועדים עברו אימונים בנשק. בנוסף, נמצאו כלי רכב והוכנו סיפורי כיסוי עם תעודות מזויפות להברחת צעירים ליערות הפרטיזנים בגלוי, מתחת לאפם של הגרמנים. עד אמצע שנת 1944, שבע קבוצות לוחמים יצאו מן הגטו וחברו לשורות הפרטיזנים ביערות למשימות ההתנגדות השונות.
סופו של הארגון

ב-6 באפריל 1944 נלכד חיים ילין, מנהיג הארגון, בידי סוכני הגסטפו בזמן שחיפש מחוץ לגטו דרך להעביר קבוצה נוספת של לוחמים ליערות. הוא נחקר ועונה במשך מספר שבועות עד שמת בשבי בנסיבות לא ידועות. לאחר מותו הארגון התפרק והחברים בו חברו חלקם לקבוצות שונות של פרטיזנים, וחלקם חזרו לגטו ונרצחו בצעדות המוות.
הערות שוליים

1 2 3 4  סמוליאקוב, צבי(הירש), לא כצאן לטבח, ירושלים: יד ושם
1 2  צבי.א בראון, דב לוין, תולדותיה של מחתרת, ירושלים: יד ושם, 1961
1 2 3  איגוד יוצאי ליטא בישראל, דמות לוחם, תל אביב: איגוד יוצאי ליטא בישראל, 1980
המנון רומניה

.
| --- | --- |

 מדינה:  רומניה רומניהמולדובה מולדובה (עד 1994)
 שפה:  רומנית
 מילים:  אנדריי מורשאנו 
 לחן:  אנטון פאן  (1848)
 תאריך מעמד רשמי:  1989
 ‏האזנהקובץ:Desteapta-te, romane!.ogg‏Ⓘ‏
 
"התעורר, רומני!" (ברומנית: "Deşteaptă-te, române"), הוא ההמנון הלאומי של רומניה החל משנת 1989, לאחר המהפכה הרומנית.
המילים נכתבו על ידי אנדרי מורשאנו (1816–1863). הלחן מיוחס למוזיקאי ולסופר אנטון פאן והוא כנראה ממקור טורקי או יווני. ההמנון נכתב ופורסם בזמן מהפכת 1848, בשם "קול מהדהד" ("Un răsunet") והותאם ללחן על ידי תלמידו של אנטון פאן, גאורגה אוצ'נסקו. המועד 29 ביולי ברומניה נחשב "יום ההמנון הלאומי". המנון זה שימש גם כהמנון של מולדובה במשך כמה שנים, עד שהוחלף ב-1994.
הערות שוליים

↑  Valer Rus באתר המוזיאון מורשנו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: cb856176-89cc-3bf8-8c8c-6172ab98596f
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 תקופת הפעילות:  2007–הווה (כ־17 שנים) 
 
העמותה הישראלית להגנה בפני טילים (עי"ט) היא עמותה ישראלית הפועלת להגברת המודעות הציבורית לנושא איום הרקטות והטילים על ישראל והצורך בפיתוח מערכות הגנה מפני טילים, כתגובה לאיום. העמותה הוקמה רשמית בחודש מאי 2007, כתגובה לירי הרקטות על ישראל בעת מלחמת לבנון השנייה, על פי עמדתם של מייסדיה כי מלחמה זו אמורה לשנות את התפיסה האסטרטגית של מדינת ישראל ואת האופן שבו אויביה של מדינת ישראל מסתכלים עליה.
העמותה קמה על פי הדגם של ארגון אמריקני דומה בשם MDAA - Missile Defense Advocacy Alliance והיא הארגון הישראלי הראשון של מומחים בנושא ביטחוני המנסים לקדם פעילות בתחום הביטחון הלאומי של המדינה, דרך דיון ציבורי.
יושב ראש העמותה הוא מפקד חיל האוויר לשעבר אלוף במילואים הרצל בודינגר. בעמותה חברים יוצאי צבא בכירים, דוגמת תא"ל במילואים וראש מפא"ת לשעבר עוזי עילם, ראש מנהלת חומה לשעבר עוזי רובין, מפקדי חיל האוויר לשעבר האלופים במילואים דוד עברי ואיתן בן-אליהו ואקדמאים המתמחים בבקרת חימוש, מניעת תפוצה טילית ואסטרטגיה. ביניהם יצחק בן ישראל, ישעיהו נבנצל, יאיר רמתי ואפי איתם.
עו"ד אריאל פרייברג משמש כיועץ המשפטי של העמותה משנת 2012.
פעילויות העמותה

באתר הרשמי של הארגון מדווח על מגוון פעילויות ביניהן:
פורומים ציבוריים שוטפים ותכופים המפרטים את האיום, את הצעדים הננקטים ואילו צעדים ניתן לנקוט.
מחקרים מוזמנים, המדווחים לציבור, במגוון רחב של נושאים הקשורים בהגנה בפני טילים.
שיתוף פעולה ותיאום עם חברי כנסת וממשלת ישראל.
קיום כנס בינלאומי שנתי חדש שבמסגרתו מגיעים ארצה חוקרים וארגונים, לפתיחת אפיקי דיון ולסיוע בקבלת החלטות ממשלה כתגובה למציאות של מערכות הגנה זמינות. הכנס הראשון נערך בירושלים ב-22 באוקטובר 2007.
קבוצות עבודה פרטיות המכנסות את קהילת הגנת הטילים המקומית של ישראל לשם גיבוש קונצנזוס ושיתוף רעיונות ומידע.
קיום מפגשים ועדכונים שוטפים לעיתונות הישראלית והבינלאומית.
יצירת קשרי גומלין עם ארגונים הקשורים להגנה בפני טילים בעולם והזמנתם לארץ על מנת להפגש עם חברי ממשלה ולדבר עמם.
הקמה והפעלה של קרן מלגות לסטודנטים מצטיינים באוניברסיטאות בישראל התומכת בדור הבא של מהנדסים ומדענים בתחומים טכניים הקשורים בהגנה בפני טילים.
ביקורת על העמותה

ביקורת חריפה על העמותה פורסמה בעיתון הארץ על ידי ראובן פדהצור שטען כי העמותה היא לובי מוסווה של התעשיות הביטחוניות
עיט אינה עמותה תמימה. היא כלי בידי אינטרסים תעשייתיים ומקדמת את עניינן של התעשיות הביטחוניות. הצגתה כגוף המיועד לסייע לציבור לגבש את עמדתו בסוגיית ההגנה נגד טילים - היא הטעיה.
כמו כן טען כי העמותה מוטת לטובת מערכות הגנה
אין בכוונת ראשי העמותה לספק לציבור מידע, ניתוחים והערכות שאינם מתיישבים בדיוק עם התפישה המצדדת בפיתוח ובהצטיידות במערכות הגנה נגד טילים ורקטות.
ראו גם

מגן לעורף
הערות שוליים

↑  IMDA • Board Members, www.imda.org.il
הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית של ירושלים

סמל הפטריארכיה היוונית אורתודוקסית של ירושלים: האותיות טאו ופי, ראשי התיבות של המילים "טאפוס פילאקס", שמשמעותן ביוונית היא "שומרי הקבר הקדוש". הסמל מופיע בחזית של רוב הבניינים שבבעלות יוונית־אורתודוקסית בארץ ישראל
מנזר המצלבה, ירושלים
הפטריארכיה היוונית־אורתודוקסית וכנסיית הקדושים הלנה וקונסטנטינוס המכונה גם "המנזר היווני" (ביוונית: Πατριαρχεῖον Ἱεροσολύμων, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس) היא מקום מושבם של הפטריארך הנוצרי־יווני־אורתודוקסי בירושלים של הסינוד הכנסייתי ושל צוות הניהול של הפטריארכיה ונכסיה, הפטריארך הנוכחי (נכון ל־2024) הוא תיאופילוס השלישי מירושלים. רוב בני הקהילה הם ערבים.
הפטריארכיה, שתוארה המלא הוא "פטריארכיית עיר הקודש ירושלים וכל פלשתינה, סוריה, עבר הירדן, כנא שבגליל, וציון הקדושה", שוכנת ברחוב הפטריארכיה היוונית ברובע הנוצרי בעיר העתיקה משני צדדיו. היא ממונה על כל כהני הדת והמאמינים האורתודוקסים בארץ ישראל, בממלכה הירדנית ההאשמית ובחצי האי סיני.
על פי מסורתה, ראשיתה של הפטריארכיה בימיו של ישו, כאשר אחיו, יעקב הצדיק היה ראש הקהילה הנוצרית בירושלים ויורשיו בתפקיד המשיכו לשאת בתואר הבישוף של ירושלים. אחרי ועידת כלקדון וכחלק מהחלטותיה מונה הבישוף של ירושלים יובנליס, כפטריארך במעמד עצמאי (אוטוקפלי).
ראשית המתחם שבו שוכנת הפטריארכיה כיום במאה ה־13, כמנזר על שם קונסטנטינוס והלנה (דיר א־רום, בערבית: كنيسة الروم الأرثوذكس في القدس). באתר שכן בעבר המנזר הביזנטי ספדיו, אשר בנתה פלוויה יוליה הלנה. רוב המבנים הנוכחיים נבנו מהמאה ה־17 ואילך. מתחם הפטריארכיה מכיל 6 כנסיות (הכנסייה הראשית – כנסיית קונסטנטין והלנה, בה עורך  הפטריארך את המיסות. כנסיית טקלה הקדושה. קתדרלת סנט ג'יימס הקרוי על שם יעקב, אחי ישו. כנסיית דמטריוס הקדוש. כנסיית מריה מגדלנה, כנסיית ארבעים הקדושים המעונים של סבסטיה מנזר סנט ניקולאס מהמאה ה־14 ובו מוזיאון הפטריארכיה המכיל, לפי המסורת, פיסה מצלבו של ישו, ואת הפירמאן שניתן לפטריארך סופרוניוס, משרדים, מעון הפטריארך, בית הדין של העדה, דרגומן, אכסניה, בית דפוס, ספרייה עשירה המכילה כרכים שהיו בעבר במנזר המצלבה ובמנזר מר סבא.
עד מותו בדצמבר 2000 עמד בראש הפטריארכיה של ירושלים דיאודורוס קריבליס. באוגוסט 2001 נבחר כיורשו אירינאוס הראשון, שקיבל את הכרת הממשלה באפריל 2004. באוגוסט 2005 החליט הסינוד הקדוש להדיח את אירינאוס, לאחר שהואשם במכירת קרקעות ליהודים. הדחה זו היא חסרת תקדים והמקרה והראשון בהיסטוריה של הפטריארכיה. החל מדצמבר 2007 מכהן תיאופילוס השלישי כפטריארך, עם הכרת ממשלת ישראל בהחלטת הסינוד. העברת הכהונה מאירינאוס לתיאופילוס לוותה בפניות רבות לבית המשפט לביטול המינוי, אולם כולן נדחו. מאז 2007  היה אירינאוס כלוא בביתו ולא יצא ממנו, עד שב־29 באוגוסט 2019 עזב חזרה ליוון.
ראו גם

סטטוס קוו (המקומות הקדושים)
פרשת הקרקעות של הפטריארכיה היוונית-אורתודוקסית ברחביה
הערות שוליים

↑  St Juvenal the Patriarch of Jerusalem
↑  סבסטיה שבארמניה.
↑  דני רובינשטיין, אין פטריארך בירושלים, באתר הארץ, 5 ביוני 2005
↑  ע"א 2293/09 ארכימנדריט פוטיוס ליאקוס נ' תיאופילוס ג'אנופולוס, ניתן ב־15 באוגוסט 2010
↑  ניר חסון, סוף לסאגה בת 15 שנה: הפטריארך המודח אירינאוס עזב את ישראל ליוון, 29.08.2019, הארץ, (באתר Msn).
↑  שרה ליבוביץ-דר, מקורביו של הפטריארך הכלוא בירושלים: הוא מפחד שירעילו אותו, באתר nrg‏, 8 בינואר 2011
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266116005171  ISNI: 0000 0001 2157 4423  LCCN: no98107364  VIAF: 124433187   WorldCat (עם VIAF): 124433187
הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה

הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה (בספרדית: Provincias Unidas del Río de la Plata) הייתה מדינה בשטחי ארגנטינה של ימינו, אשר התקיימה בין השנים 1810–1831.
רקע

מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה שהיוותה חלק מהאימפריה הספרדית נוסדה בשנת 1776 בשטחים שהיו שייכים עד אז למלכות המשנה של פרו, שחולקו מייד לאחר מכן ל-12 יחידות-מחוז שונות, ובירת תת-הממלכה נקבעה בבואנוס איירס.
עד 1806 תת-הממלכה נהנתה משקט פנימי וחיצוני יחסי למעט כיבוש מזרח מיסיונס (Misiones) בידי פורטוגל בשנת 1801, צעד שנענה בתגובה רפה של ספרד. באותה שנה התחוללו הפלישות האנגליות (1806-1807) בהן כוחות בריטיים כבשו לזמן קצר את בואנוס איירס, מונטווידאו ומקומות נוספים בבנדה אוריינטל (La banda oriental - אורוגוואי של היום), כחלק מהמלחמות הנפוליאוניות.
הפולשים גורשו על ידי המיליציות שהתארגנו על בסיס התושבים המקומיים ומנו כמה אלפי אזרחים - מהגרים אירופאים וקריאולים (צאצאים של מהגרים אירופאים).
באותה תקופה החלו להישמע קולות שדרשו עצמאות - בהתחלה כלכלית ולאחר מכן מדינית - בהשראת רעיונות עידן הנאורות, המהפכה הצרפתית והיווסדה של הרפובליקה המודרנית הראשונה, והכרזת העצמאות של ארצות הברית.
הדרישות האלו קיבלו משנה תוקף לאחר הפלישות האנגליות שנהדפו ללא כל עזרה חיצונית מספרד, ויצרו גם תחושת ניכור כלפי ספרד שבמציאות של אז הייתה ארץ רחוקה במרחק נסיעה של שבועות (מבואנוס איירס) וחודשים (מהפרובינציות הפנימיות) וגם מודעות פוליטית ותחושות פטריוטיות מקומיות; אך הן (הדרישות) לא זכו לאוזן קשבת בממלכה הספרדית.
אם לא די בכך - ב-1808 צרפת תחת שלטונו של נפוליאון בונפרטה פלשה לספרד, פרננדו השביעי, מלך ספרד הושם במעצר, וז'וזף בונפרטה - אחיו הבכור של נפוליאון - הוכתר במקומו.
תת הממלכה של ריו דה לה פלטה נשארה נאמנה למלך ולמי שייצג את הנאמנים לו - החונטה המרכזית העליונה שפעלה באזורים בדרום ספרד שלא נכבשו על ידי הצרפתים.
כתוצאה מכך החלו לקום חונטות דומות בדרום אמריקה שקראו תיגר על השלטון הספרדי המקומי שאיבד לכאורה את תוקפו וסמכותו עם הדחת המלך, אך הן דוכאו במהירות על ידי הספרדים.
כך גם בבואנוס איירס בה נעשה ניסיון להדיח את המשנה למלך - סנטיאגו דה ליניירס (Santiago de Liniers) - ב-1 בינואר 1809 על ידי מרטין דה אלסגה (Martín de Álzaga); שניהם אלו שהובילו את גירוש הבריטים מבואנוס איירס שנתיים קודם לכן. ניסיון זה גרם לעימות בין היחידות הספרדיות למיליציות הקריאוליות שקודם לכן לחמו שכם אחד.
זמן קצר לאחר מכן הגיע המשנה למלך החדש (ובדיעבד - האחרון) - בלטאסר הידאלגו דה סיסנרוס (Baltasar Hidalgo de Cisneros), שארגן מחדש את הכוחות.
סיסנרוס, בניגוד לליניירס, לא התמנה לתפקידו על ידי המלך - שהיה נתון אז במעצר, אלא על ידי החונטה בסביליה שייצגה את הנאמנים לו, ועובדה זו היוותה אמתלה מתאימה להפנות לו עורף באצטלה של נאמנות לפרננדו השביעי. שנים לאחר מכן, משישוב פרננדו השביעי לכסאו, ארגנטינה תזדרז להכריז על עצמאותה.
הערות שוליים

↑  ידועה כמערכת 33 המזרחיים (los Treinta y Tres Orientales)
↑  הוא עדיין נחשב אז לנשיא (יו"ר) הפרובינציות המאוחדות של ריו דה לה פלטה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562639805171  GND: 7730649-1  LCCN: n88244682  VIAF: 147574191   WorldCat (עם VIAF): 147574191 
מנואל דה סרטאה
הפטריארכיה הארמנית של ירושלים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פטריארכיה 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–638
 תאריך פתיחה רשמי:  638 
 קואורדינטות:  31°46′28″N 35°13′43″E﻿ / ﻿31.77438°N 35.22874°E﻿ / 31.77438; 35.22874
 אתר רשמי
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) הפטריארכיה הארמנית של ירושלים(למפת ירושלים העתיקה רגילה) הפטריארכיה הארמנית של ירושלים(למפת ירושלים רגילה) הפטריארכיה הארמנית של ירושלים(למפת ירושלים מוגדלת) הפטריארכיה הארמנית של ירושלים
 
חזית הפטריארכיה
הפטריארכיה הארמנית (בארמנית: Առաքելական Աթոռ Սրբոց Յակովբեանց Յերուսաղեմ - אראקיילאקאן אטבור סרבּוץ יאקובאֵאַנְץ ירוסר'ם -כלומר "הכס האפוסטולי של יעקב קדוש בירושלים") שוכנת במבנה הגדול והחשוב בבנייני הרובע הארמני בעיר העתיקה של ירושלים. הרחוב בו היא שוכנת נקראת על שמה. הפטריארכיה מכונה גם "הכס האפוסטולי הגבוה" או "הכס של יעקב הקדוש"
המבנה, השוכן בלב הרובע, הוא מקום מושבה של הפטריארכיה, שנבנה בסוף המאה ה-12. הבניין כולל את משרדי הפטריארכיה, חדרי מגורי הכמרים ואולמות אירוח, שהיפה בהם נמצא בחדר מעל הרחוב והמעוטר בכיפה.
פתח הכניסה הראשי לפטריארכיה הוא בית שער רחב ומעוטר. מעל המשקוף מצויה כתובת משנת 1456 ובה נכתב בערבית כי הפטריארכיה פטורה מתשלום מסים לשלטון הממלוכי. שער העץ של המבנה הוצב במקום ב-1646 והשוקת העשויה שיש שלידו הוצבה במקום בשנת 1900 לרגל שנת חצי היובל למלכותו של הסולטאן העות'מאני עבדול חמיד השני.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, ירושלים: מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.
התנועה לזכויות הגבר

התנועה לזכויות הגבר (באנגלית: Men's Rights Movement - MRM) היא תנועה חברתית עולמית המהווה את אחד החלקים הגדולים ביותר והמוכרים ביותר בתנועת הגברים. מטרת התנועה היא פעילות למען זכויות המגדר הגברי בעידן המודרני.
עיקר העיסוק של התנועה כיום הוא מאבק למען שוויון בדיני גירושין, אך קבוצות רבות המזדהות עם התנועה עוסקות גם במאבק למען הוצאת מילת זכרים אל מחוץ לחוק, בהחלת גיוס חובה לנשים לצבאות של מדינות בהן קיים גיוס חובה לגברים, השוואת גיל הפרישה במדינות בהן גיל הפרישה של נשים נמוך יותר (לדוגמה ישראל), מאבק באפליית גברים בקבלה למקומות עבודה ובנושאים נוספים הקשורים לזכויות המין הגברי.
מרבית הקבוצות והארגונים המזוהים עם תנועה זו מגדירים עצמם או מוגדרים על ידי מתנגדיהם כאנטי-פמיניסטים. הארגון המוכר ביותר במדינת ישראל המזהה עצמו עם מטרות התנועה הוא מפלגת רע"ש - זכויות הגבר במשפחה.
ראו גם

תנועת הגברים
יום הגבר הבינלאומי
הגלולה האדומה - סרט תיעודי בבימויה קאסי ג'יי 2016
א' זה אבא - תנועה ישראלית למען שוויון זכויות לאבות בהליכי גירושין ובהורות
וורן פארל - מאבותיה של תנועת הגברים
אפליית גברים
MGTOW
המערה הכחולה

ערך זה עוסק במערה באי קאפרי. אם התכוונתם למערה במלטה, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  איטליה איטליה
 מיקום:  אנקאפרי, איטליה
 קואורדינטות:  40°33′40″N 14°12′20″E﻿ / ﻿40.56102°N 14.205419°E﻿ / 40.56102; 14.205419
 אורך:  56 מ' 
 תאריך גילוי:  1826 
 אתר רשמי
  (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןהמערה הכחולה(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןהמערה הכחולה
 
בכניסה למערה
המערה הכחולה היא מערה באי קאפרי השייך לאיטליה. המערה נראית כאולם גדול שגובהו כארבע קומות. הכניסה לתוכה אפשרית רק מן הים ועל ידי סירה, דרך קשת אבן שגובהה פחות ממטר. את המערה כרו גלי הים בתוך אבן הגיר והיא מלאה מחציתה מים כתוצאה משקיעתה של אדמת החוף. שמה של המערה ניתן לה בשל האור הכחול המציף את חללה. בימי עבר הייתה המערה משמשת כמקום רחצה לעשירי רומא. המעברים התת-קרקעיים המובילים אליה אטומים בחלקם ונראה שבעבר היוו חלק ממערכת מחילות תת-קרקעית.
הפה שאסר הוא הפה שהתיר

הפה שאסר הוא הפה שהתיר היא טענה משפטית נפוצה בתלמוד: אדם נאמן לבטל דין שנוצר על ידי טענתו.
חלק מהראשונים סוברים שזהו סוג מיוחד של טענת המיגו: מיגו דאי בעי שתיק (מתוך שאם רוצה שותק): מאמינים ומקבלים את טענתו של אדם, משום שיכול היה לשתוק.