stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונש מוות לפי מדינה
הערות שוליים

↑  Executions of juveniles since 1990 | Amnesty International, web.archive.org, ‏4 בדצמבר 2012
↑  UN Says Fighting Fuels 'Dire' Situation In Eastern Ukraine As Winter Sets In, RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית)
↑  James Crisp, Belarus and Ukrainan rebels keep death penalty alive in Europe, www.euractiv.com, ‏1 באפריל 2015 (באנגלית בריטית)
↑  International law: abolition protocols ratified last month, World Coalition Against the Death Penalty (באנגלית)
↑  The Death penalty in 2016: Facts and figures, www.amnesty.org (באנגלית)
↑  Constitutional prohibitions of the death penalty | Amnesty International, web.archive.org, ‏2013-01-04
1 2  La historia reciente de la pena de muerte en la Argentina - Ricardo Canaletti, web.archive.org, ‏2017-03-05
↑  SAIJ, www.saij.gob.ar
↑  Boletín Oficial de la República Argentina, www.boletinoficial.gob.ar
↑  InfoLeg - Información Legislativa, servicios.infoleg.gob.ar
↑  InfoLeg - Información Legislativa, servicios.infoleg.gob.ar
1 2  Database, Cornell Center on the Death Penalty Worldwide (באנגלית אמריקאית)
↑  Death penalty in Brazil, web.archive.org, ‏2009-02-25
↑  Guyana - Amnesty International, web.archive.org, ‏2004-08-15
↑  Comunità di Sant'Egidio - No to the Death Penalty - News, web.archive.org, ‏2012-04-18
↑  "Mexican fury grows at kidnappings" (באנגלית בריטית). 2008-08-11. נבדק ב-2021-04-17.
↑  The Death Penalty in Cuba, web.archive.org, ‏2021-01-17
↑  "Canadian's death sentence in China 'horrific', family says". BBC News (באנגלית בריטית). 2019-01-15. נבדק ב-2021-01-01.
↑  נתונים על גזרי דין מוות ברשות הפלסטינית ותחת שלטון חמאס ברצועת עזה, באתר בצלם, ‏1 בינואר 2023
↑  Palestine: death penalty in a forgotten country, Prison Insider, ‏22 ביוני 2022 (באנגלית)
↑  AfricaNews, Gambia suspends death penalty en route to abolition, Africanews, ‏2018-02-19CET08:52:29+01:00 (באנגלית)
↑  Uganda abolishes mandatory death penalty, The East African (באנגלית)
↑  NTC - Bancadati, www.handsoffcain.info
↑  Burkina Faso, www.amnesty.org (באנגלית)
↑  BENIN: ACCESSION TO THE SECOND OPTIONAL PROTOCOL AIMING AT THE ABOLITION OF THE DEATH PENALTY, web.archive.org, ‏15 במרץ 2014
↑  Ghana referendum will abolish death sentence, weaken President's war powers, Ghana referendum will abolish death sentence, weaken President's war powers
↑  GAMBIA: 22 death sentences commuted to life imprisonment, a welcome step towards abolition, www.amnesty.org (באנגלית)
↑  HUMAN RIGHTS COMMITTEE CONSIDERS THE SITUATION IN THE CENTRAL AFRICAN REPUBLIC, web.archive.org, ‏30 ביולי 2020
↑  "Togo abolishes the death penalty" (באנגלית בריטית). 2009-06-24. נבדק ב-2021-03-12.
↑  Executions worldwide this month, www.capitalpunishmentuk.org
↑  https://www.iol.co.za/news/africa/sierra-leone-government-moves-to-abolish-death-penalty-6ccc3263-b1b0-473c-98d8-494a0b3e992c
↑  Published, Chad parliament abolishes death penalty for acts of terror, Punch Newspapers (באנגלית אמריקאית)
↑  University of Minnesota Template Page, hrlibrary.umn.edu
↑  TUNISIA TO MAINTAIN CAPITAL PUNISHMENT IN FUTURE CONSTITUTION, www.handsoffcain.info
המעבדה הלאומית לוס אלמוס

.
מעבדת לוס אלמוס, כפי שצולמה בשנת 1995.
המעבדה הלאומית לוס אלמוס (באנגלית: Los Alamos National Laboratory, או בראשי תיבות LANL), הוא מכון מחקר של מחלקת האנרגיה של ארצות הברית, הממוקם ליד העיר לוס אלמוס במדינת ניו מקסיקו שבארצות הברית. המכון הוא אחד ממכוני המחקר הבין-תחומיים הגדולים והחשובים בעולם, והוא מעסיק כעשרת אלפים עובדים ישירים ועוד כשלושת אלפים עובדים בחוזה קבלני. כשליש מהחוקרים במכון הם פיזיקאים, ושני השליש הנותרים הם מהנדסי מערכות, חוקרים בתחום המתמטיקה החישובית, הכימיה והביולוגיה. המכון משתף גם סטודנטים במחקריו ומספק שרותי מחקר ופיתוח לגורמים אקדמאים ותעשייתיים בארצות הברית ובעולם.
מעבדת לוס אלמוס מפורסמת בעיקר בהיותה אחד משני המכונים ששימשו את ארצות הברית בפיתוח הנשק הגרעיני שלה.
היסטוריה > פרויקט מנהטן

מעבדת לוס אלמוס נוסדה במהלך מלחמת העולם השנייה, כדי לרכז את הפעילות הסודית של ממשל ארצות הברית בפרויקט מנהטן לפיתוח הפצצה האטומית הראשונה. עד 1942 בוצע המחקר במסגרת פרויקט מנהטן במוסדות מחקר אחדים והדבר הקשה על ניהולו ועל שמירת הסודיות שנדרשה בו. בסופו של דבר הוחלט על הקמת מתקן סודי אחד שבו תרוכז כל הפעילות בפרויקט. מיקום המתקן נבחר על ידי רוברט אופנהיימר שהיה המרכז המדעי של הפרויקט ובילה שנים רבות מילדותו בניו מקסיקו. לאחר שהוקם המכון, מונה אופנהיימר למנהל הראשון שלו.
במשך שנות פרויקט מנהטן, העסיק המכון אלפי עובדים ובהם החשובים שבחלוצי הפיזיקה הגרעינית, כמו נילס בוהר, אנריקו פרמי, ריצ'רד פיינמן וג'ון פון נוימן. על מנת לשמור על הסודיות המוחלטת שנדרשה בעת ביצוע הפרויקט, היו כל החוקרים שעסקו בו רשומים כעובדי המעבדה של אוניברסיטת קליפורניה בסנטה-פה (אף שעד להטלת הפצצות האטומיות על הירושימה ונגסאקי, לא ידעה הנהלת אוניברסיטת קליפורניה במה עוסקת המעבדה שתחת חסותה).
העבודה שנעשתה בלוס-אלמוס במהלך פרויקט מנהטן, הולידה את שלוש הפצצות האטומיות הראשונות. זו שפוצצה ב"ניסוי טריניטי" באתר ניסויים בניו-מקסיקו, ושתי הפצצות שהוטלו על הירושימה ועל נגסאקי שביפן. לאחר המלחמה פרשו רבים ממשתתפי הפרויקט, ובראשם אופנהיימר, מפעילות עבור ממשל ארצות הברית, על רקע הוויכוח בדבר המשך פיתוחו של הנשק הגרעיני. את אופנהיימר החליף נוריס בראדברי כמנהל המכון. המעבדה עסקה באותן שנים בעיקר בפיתוח שיטות לייצור סדרתי של מערכות נשק גרעיני, מבלי שהדבר ידרוש סיוע צמוד של מדענים מומחים. כמו כן נקטה ממשלת ארצות הברית מספר צעדים שנועדו לעודד את היצירתיות המדעית בקרב מפתחי טכנולוגיית הגרעין הצבאית. צעדים אלו כללו הקמת מכון נוסף לפיתוח הטכנולוגיה הגרעינית שאמור היה להתחרות כביכול במעבדת לוס-אלמוס, וכן מתן אפשרות למדענים בלוס-אלמוס לחקור תחומים אחרים של טכנולוגיית הגרעין בתחום המחקר הפיזיקלי הבסיסי, הרפואה הגרעינית וכדומה. עם זאת, הפעילות העיקרית של המכון המשיכה להתרכז בתחום הנשק הגרעיני, וב-1952 פותחה בו פצצת המימן הראשונה. בכל תקופת המלחמה הקרה, המשיכו מדענים מלוס-אלמוס להוביל את הפיתוח המעשי של ארסנל כלי הנשק הגרעיניים של ארצות הברית, פעילות שכללה גם ניסויים גרעיניים שנויים במחלוקת, באיי מרשל ובמדבריות ניו מקסיקו.
לאחר המלחמה הקרה

השינויים הפוליטיים המהירים שהתרחשו בעולם בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20, חייבו את ממשלת ארצות הברית להיערך מחדש כדי לשמר את מעמדה כמעצמה מובילה, הן בתחום הצבאי והן בתחום המחקר המדעי, היות שלא ניתן היה להתלות יותר בתחרות עם הסובייטים כדי להמשיך ולקבל את תמיכת הציבור האמריקאי להקצאת משאבי ענק למחקר הגרעיני. מצד שני, היכולות שפותחו במעבדת לוס-אלמוס, כמו גם במכוני המחקר האחרים של ממשלת ארצות הברית נתגלו עתה כשימושיות למגוון גדל והולך של יישומים. ההחלטה הכמעט מקרית להכפיף את מכון המחקר לאוניברסיטה ציבורית, התגלתה עתה כמועילה ביותר. ממשלת ארצות הברית ביצעה מהלך מקיף של פתיחת המחקר בלוס-אלמוס למגוון גדול ככל הניתן של תחומים היכולים ליהנות ממשאביה של המעבדה (כמו למשל מחשבי העל ששימשו עד אז בעיקר לסימולציה של ביקועים גרעיניים) ומהידע הרב שנצבר על ידי הסגל שלה. כיום עוסקים המדענים בלוס-אלמוס במגוון רחב של מחקרים בתחום הפיזיקה, הכימיה, מדעי האקלים, הביולוגיה ואפילו מדעי החברה. ברבים מהמחקרים מושם דגש על האופן שבו ניתן לשלב רעיונות מתחומים שונים במסגרת מחקר אחד.
עם זאת, המכון ממשיך לעסוק גם במחקר צבאי סודי עבור ממשלת ארצות הברית, פעילות שלוותה במספר שערוריות על רקע האשמת עובדים במכון בהפרת סודיות, דבר שהביא להחלשת הקשר בין המכון לאוניברסיטת קליפורניה והעברת חלק גדל והולך של פעילותו לידי קבלנים אחרים.
בקעת חתרורים

מיצד חתרורים - מצודה רומית ביזנטית
בקעת חתרורים היא בקעה מישורית בדרום מדבר יהודה.
בקעת חתרורים משתרעת החל מן המורדות הדרומים של רכס יעלים בצפון, אל גדתו הצפונית של נחל חימר בדרום, שהוא גם גבולו הדרומי של מדבר יהודה.
אורך בקעת חתרורים לכל אורכה הוא כ־8 קילומטרים. רוחבה של הבקעה, המשתרעת בין רכס (קמר) זוהר במערב (ראש זוהר, הר יהל, הר שלהבת והר כיפון) לרמת דרום-מזרח מדבר יהודה, קמר חתרורים (הר בן-נשר, הר חתר), מגיע עד לכ-5 קילומטר. שטחה של הבקעה הוא כ-50 קמ"ר.
על פי מדריך ישראל הישן, גבולות הבקעה מוגדרים במדרון הקמר החל מהנקודה בה הגרדיאנט בשיפוע ההר הופך מקמר לקער דהיינו כאשר נגזרת שיפוע החתך היא 1.
הבקעה משתפעת מצפון לדרום כשבמרכזה נחל גורר. מתחתרים ונשפכים אליה ממערב-מזרח הנחלים: (מצפון לדרום) נחל אבוב, נחל להט, נחל יהל, נחל שלהבת ונחל להבה הזורמים כולם מזרחה אל נחל גורר המנקז אותם מצפון לדרום במזרחה והנשפך לנחל חימר בדרום[דרוש מקור].
לאורך הבקעה עובר כביש 258 – כביש צפע, החל מצומת חתרורים בצפון, אל צומת החיבור לכביש מערד לשפך זוהר ועד לבאר אפעה בדרום, שנמצאת באפיק נחל חימר לכיוון כביש 25 (כביש דימונה–סדום).
על רכס זוהר התוחם את בקעת חתרורים ממערב נמצאות בארות גז טבעי של 'שדה זוהר'.
כן כתב מנחם מרקוס על נוף בקעת חתרורים: ״בחבל חתרורים מופיע נוף יוצא דופן של ביתרונות (badlans) בעל מערכת ניקוז צפופה ביותר .. קיימות כאן אלפי גבעות חרוטיות וביניהן ערוצים מתונים – כביכול מגרש ענק ששפכו בו אלפי ערימות עפר, זו ליד זו.״
יהודה אלמוג (בספרו חבל ים המלח) משווה את נוף הביתרונות של חתרורים ל"גלי ים שקפאו".
היסטוריה ודרכים בבקעת חתרורים > דרך אדום והנס בנחל חימר

יוחנן אהרוני, לשעבר, מהארכאולוגים הבולטים בישראל, מזהה בכביש עין בוקק ערד, כביש מס 31 היום, את דרך אדום המקראית, שתחילתה במעלה זרון של היום והעוברת דרך בקעת חתרורים. לדעתו כאן עברה דרך אדום המקראית או 'דרך מדבר אדום' שהייתה נתיב קדום שחיבר את יהודה עם אדום. הדרך שימשה מתקופת הברזל ועד התקופה הביזנטית כנתיב מרכזי ושימוש מקומי לצורכי בדואים, שימוש שהמשיך עד אמצע המאה העשרים, כיום משמשת הדרך בעיקר לטיולי מדבר, הנתיב המרכזי של הדרך ירד ככל הנראה מירושלים לחברון, תל ערד, נחל קינה ונחל חמר עד ים המלח, משם עקפה הדרך ככל הנראה את ים המלח מדרום והמשיכה לכיוון הרי אדום. לאורך הדרך נבנו מספר מצודות אשר שמרו על העוברים בדרך ומקורות מים לשימושם.
על הדרך, שזוהתה בשנות החמישים על ידי יוחנן אהרוני' נכתב במלכים :
וַיְהִי בַבֹּקֶר כַּעֲלוֹת הַמִּנְחָה וְהִנֵּה מַיִם בָּאִים מִדֶּרֶךְ אֱדוֹם וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ אֶת הַמָּיִם.
(מלכים ב, פרק ג', פסוק כ).
דהיינו היה כאן שיטפון שהגיע מהמערב, אולי שיטפון בנחל חימר שישנה דרך באפיקו ממזרח למערב .
כאן כנראה התרחש הנס שעליו ניבא אלישע הנביא :
"וַיֹּאמֶר אֱלִישָׁע חַי יְהוָה צְבָאוֹת אֲשֶׁר עָמַדְתִּי לְפָנָיו כִּי לוּלֵי פְּנֵי יְהוֹשָׁפָט מֶלֶךְ יְהוּדָה אֲנִי נֹשֵׂא אִם אַבִּיט אֵלֶיךָ וְאִם אֶרְאֶךָּ. טו וְעַתָּה קְחוּ לִי מְנַגֵּן וְהָיָה כְּנַגֵּן הַמְנַגֵּן וַתְּהִי עָלָיו יַד יְהוָה. טז וַיֹּאמֶר כֹּה אָמַר יְהוָה עָשֹׂה הַנַּחַל הַזֶּה גֵּבִים גֵּבִים. יז כִּי כֹה אָמַר יְהוָה לֹא תִרְאוּ רוּחַ וְלֹא תִרְאוּ גֶשֶׁם וְהַנַּחַל הַהוּא יִמָּלֵא מָיִם וּשְׁתִיתֶם אַתֶּם וּמִקְנֵיכֶם וּבְהֶמְתְּכֶם... כ וַיְהִי בַבֹּקֶר כַּעֲלוֹת הַמִּנְחָה וְהִנֵּה מַיִם בָּאִים מִדֶּרֶךְ אֱדוֹם וַתִּמָּלֵא הָאָרֶץ אֶת הַמָּיִם. כא וְכָל מוֹאָב שָׁמְעוּ כִּי עָלוּ הַמְּלָכִים לְהִלָּחֶם בָּם וַיִּצָּעֲקוּ מִכֹּל חֹגֵר חֲגֹרָה וָמַעְלָה וַיַּעַמְדוּ עַל הַגְּבוּל. כב וַיַּשְׁכִּימוּ בַבֹּקֶר וְהַשֶּׁמֶשׁ זָרְחָה עַל הַמָּיִם וַיִּרְאוּ מוֹאָב מִנֶּגֶד אֶת הַמַּיִם אֲדֻמִּים כַּדָּם. כג וַיֹּאמְרוּ דָּם זֶה הָחֳרֵב נֶחֶרְבוּ הַמְּלָכִים וַיַּכּוּ אִישׁ אֶת רֵעֵהוּ וְעַתָּה לַשָּׁלָל מוֹאָב. כד וַיָּבֹאוּ אֶל מַחֲנֵה יִשְׂרָאֵל וַיָּקֻמוּ יִשְׂרָאֵל וַיַּכּוּ אֶת מוֹאָב וַיָּנֻסוּ מִפְּנֵיהֶם וַיַּכּוּ בָהּ וְהַכּוֹת אֶת מוֹאָב."
מהות הנביעות והשיטפון של זרם מים אדומים טרם נמצא, אולם בסבירות גבוהה זהו שיטפון עם מים עם תחמוצת ברזל אדומה כמו המעיין הקרוב – עין נואית, הנמצא מעל עין בוקק בנחל בוקק המנקז חלקים מבקעת חתרורים שגם שם נובעים מים אדומים.
אי אפשר גם להתעלם מפשר הדימוי – מים אדומים ...מדרך אדום וארץ אדום הסמוכה. כביכול זרימה תודעתית אדומה הדרושה למיגור האויב האדום, הדרך לאדום התאדמה.. וגרמה לניצחון על אדום.. !
המסלול המדויק של דרך אדום שעבר כאן בדרכה לעקוף את ים המלח מדרום יכול שיהיה כדלקמן:
מסלול שעבר באפיק נחל חימר.
מסלול שעבר בתוואי כביש עין בוקק ערד של היום כאשר חלקו התחתון מים המלח הוא מעלה זרון דרך מיצד זוהר. מכיפת זרון בסוף המעלה התלול, יכול שהוא המשיך על הגדה הצפונית של נחל חימר או בקירוב בתוואי כביש 31 של היום. זהו המעלה הטופוגרפי הנוח ביותר העולה מים המלח לרמת המדבר, מכיוון שמצוק ההעתקים שבולט לכל אורך ים המלח לא קיים בו.
היסטוריה ודרכים בבקעת חתרורים > רצח החייל פנחס סלע (שטינברג)

בנחל אבוב, הנשפך לבקעת חתרורים ממערב, נרצח החייל פנחס סלע (שטינברג) מחיל המדע על ידי שבט ג'אהלין בשנת 1951, כאשר המשלחת הצה"לית בתחילת שנות ה-50 חיפשה בבקעת חתרורים ומסביב לה אורניום ומינרלים מיוחדים. בעקבות זאת גורשו או עזבו בני שבט ג'אהלין את האזור צפונה לתוך מחוז יהודה של מדינת עבר הירדן, והתיישבו באזור מעלה אדומים של היום.
בסקר הזה של חיל המדע התגלה גם אורניום. לימים כשקדחה 'שותפות זרח' בחיפושיה אחר נפט לפי 'רישיון מאיה' אותו רישיון לחיפוש נפט בשטח של 40,000 דונם בסביבות ים-מלח התגלו באזור חתרורים, בעומק מועט גם סימנים להימצאות אורניום.
על סמך ממצאים אלה הנפיק משרד האנרגיה [בשנת 2012] לחברת 'גוליבר אנרג'י', שבראשה – מי שהיה ראש 'המוסד' מאיר דגן היתר לחיפוש אורניום בין ערד לסדום.
"זו פעם ראשונה שמשרד האנרגיה התיר לחברה ישראלית לחפש אורניום בשטח מדינת ישראל" נכתב בעיתונות.
מיצד חתרורים

מצודה רומית ביזנטית שחלשה על הדרך העתיקה המקשרת בין ראש זוהר מעלה זרון ומצד זוהר. ייתכן שהמצודה הייתה חלק ממערכת קו הלימס (קו הגנה של מצודות כנגד פשיטות של ערבים ונבטים אל תוככי הארץ) הרומי ביזנטי. השרידים הדלים מראים על בנייה פשוטה של בולבוסי גיר אשר שכיחים במרחב. המיצד יושב בשלוחה (מתוצרת משש) שלטת שבין נחל מורג מדרום ונחל חתרורים מצפון. באתר מבנה מרובע 22X20 מטר .בשתים מפינות המבנה -מגדלים ריבועיים. בחצר חצוב שקע מרובע 6X7 מטר - שייתכן והיה בריכת מים שהעבודה בה לא הושלמה.
גאולוגיה ומינרלוגיה

על רכס זוהר התוחמים את בקעת חתרורים ממערב נמצאים קידוחי הגז הטבעי של שדה זוהר.
אולם עיקרה המינרלוגיה של בקעת חתרורים ותצורת חתרורים מהווים הפוספאטים. בתוכנית תמ"א/41ג' - תוכנית המתאר הארצית לכרייה וחציבה נקבע כי בקעת חתרורים נמצאת בעדיפות השנייה הארצית לכריית פוספאטים, וכי כאן נמצאים מרבצי הפוספאטים (מספרם בדו"ח 39 ,40) המתאימים לכרייה וחציבה. מרבצים אלו הומלצו והועדפו לכרייה על ידי עורכי התמ"א הנ"ל, ונכתב שם כי פתיחת מכרה בבקעת גורר (חתרורים) באחד מריכוזי מרבצים אלה מועדף מאחר שהוא מעלה את העדיפות לריכוז הכרייה במרחב נופי זה הכולל גם את מרחב רותם שמדרום לו על פני פתיחת אזור כרייה חדש.
גאולוגיה ומינרלוגיה > המסלע של תצורת חתרורים בבקעת חתרורים

תצורת חתרורים (גיל המאסטריכט) היא השם המדעי של המסלע בבקעת חתרורים. מסלע מגוון הכולל סלעי גיר, קירטון, חווארים, חרסיות, פוספטים וגבס המעורבבים זה בזה ושעבר התמרה ושריפה ביטומנית (להלן). הסלעים הללו ספוגים תמיסות מינרליות רבות ומשום כך הם רבגוניים מאוד: חום, ירוק, צהוב, ורוד שחור ואדום ועוד ."
האזור בו מופיעים הסלעים הצבעוניים זכה לכינוי "האזור המגוון" ("The Mottled Zone").
שטח בקעת חתרורים כולל המדרונות המשתפעים אליה הוא כ-50 קמ"ר. אולם תצורת חתרורים משתרעת אל מעבר לבקעת חתרורים בעיקר צפונה ומזרחה, דהיינו שטח בקעת חתרורים אמנם רובה היא עם תצורת חתרורים אולם תצורת חתרורים מגיעה צפונה ומזרחה אל מעבר לקצות הבקעה ולפי מפה מצורפת. (אבי בורג)
כמו כן, מיצד חתרורים, קמר חתרורים ונחל חתרורים, גובלים אמנם בבקעת חתרורים - ולמרות שמם - אינם נמצאים בבקעת חתרורים עצמה.
על רכס זוהר ממערב לבקעת חתרורים קיימת תוכנית מאושרת לבניית אזור תעשייה, תוכנית מס'100/02/10, תוכנית שטרם מומשה .
על דרום בקעת חתרורים קיימת תוכנית מאושרת לכריה וחציבה מס' 282/03/10 .
בתוכנית תמ"א/41ג' - תוכנית המתאר הארצית לכרייה וחציבה, נקראת בקעת חתרורים- בקעת גורר ונשכח שמה הגאוגרפי גאולוגי.
ראו גם

תצורת חתרורים
נחל חתרורים
הערות שוליים

↑  יהודה אלמוג, יהודה אלמוג, בן ציון אשל, חבל ים המלח,, תל אביב: עם עובד, תשט"ז
↑  https://israelitombstones.blogspot.com/2012/04/blog-post.html
↑  קישור https://www.gov.il/he/pages/tama_41
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009621779205171
הכפפה הזהובה

| --- | --- |

 מבוסס על:  הכפפה הזהובה
 בימוי:  פאטי אקין
 הופק בידי:  נורהאן סקרי פורסט פאטי אקין הרמן וייגל (אנ')
 תסריט:  פאטי אקין
 עריכה:  אנדרו בירד פרנציסקה שמידט קרנר (אנ')
 שחקנים ראשיים:  יונאס דאסלר (אנ')
 מוזיקה:  פרנק מרטין איינהייט (אנ')
 צילום:  ריינר קלאוזמן (גר')
 מדינה:  גרמניה צרפת
 חברת הפקה:  בומברו אינטרנשיונל אולפני האחים וורנר פאת'ה פילם
 חברה מפיצה:  אולפני האחים וורנר פאת'ה הפצה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה
 הקרנת בכורה:  9 בפברואר 2019 (ברלין)
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  גרמנית יוונית
 סוגה:  דרמה אימה
 מקום התרחשות:  המבורג 
 הכנסות:  603,434 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
הכפפה הזהובה (בגרמנית: Der Goldene Handschuh, באנגלית: The Golden Glove) הוא סרט קולנוע גרמני מסוגת דרמה-אימה בבימויו של פאטי אקין ובכיכובו של יונאס דאסלר (אנ') אשר יצא לאקרנים ב-2019. עלילתו מבוססת על ספר בעל שם זהה מאת היינז שטרונק (אנ') המתעד את חייו של פריץ הונקה, רוצח סדרתי שנטל את חייהן של מספר נשים בין השנים 1970–1975 בהמבורג. הסרט עוקב אחר אורח חייו של הונקה, ניסיונותיו להשתלב בחברה תוך מציאת עבודה מסודרת וגמילה משתייה לשכרה, ומציג תכנים גרפים מפורטים אודות רציחותיהם של קורבנותיו הרבים.
דמויות

| --- | --- |
 יונאס דאסלר (אנ') – פריץ הונקה – רוצח סדרתי המבלה את מרבית זמנו בפאב הכפפה הזהובה בשתייה לשכרה ובחיפוש אחר זונות. ככל הנראה סובל מהפרעה בזקפה בין אם בגלל שתייתו המוגזמת או בשל סיבה רפואית כלשהי, אך כך או אחרת בכל פעם שאינו מצליח להגיע לעוררות מינית נקלע הלה להתקף זעם ומרביץ לנשים הנמצאות בחברתו, התפרצויות אשר מעת לעת מסתיימות במותן האלים.  גרטה סופי שמידט (אנ') – פטרה שולץ – נערה מתבגרת הפוגשת במקרה את הונקה באחד הפאבים הסמוכים לרובע החלונות האדומים והופכת במהרה לאובססיית הפנטזיות המיניות שלו.  מרגרט טיזל (גר') – גרטה ווס – דרת רחוב אלכוהוליסטית המתפרנסת בלית ברירה כזונה. מתלווה אל הונקה לאחר שהשניים נפגשים בפאב הכפפה הזהובה, ומצליחה לרכוש את אמונו כאשר היא מספרת לו על בתה הצעירה, רוזי, אותה הוא מבקש להכיר. נחלצת מידיו בשן ועין לאחר שאשת צבא הישע מצילה את גורלה.  טריסטן גובל (אנ') – וילי – נער צעיר וחסר ביטחון המחזר אחר פטרה שולץ ומזמין אותה לבוא עמו לפאבים שונים ברובע החלונות האדומים. זוכה ליחס מזלזל מצד הטיפוסים המאכלסים את המקומות הללו, ולקראת סוף הסרט אף חווה השפלה כואבת מהם.  מארק הוזמן (אנ') – זיגי הונקה – אחיו של פריץ, טיפוס בדחני ורועש החולק עמו את אהבתו לטיפה המרה. מבקר אותו מעת לעת בביתו או בפאב המועדף עליו.  קטיה שטודט (גר') – הלגה דנינגסן – אשת ניקיון המועסקת במרכז המשרדי בו מוצא פריץ הונקה עבודה לאחר שהוא נגמל מהתמכרותו לאלכוהול. ללא כוונה גורמת לו הלגה לשוב חזרה להרגלי שתייתו, ובהמשך מנסה הלה לאנוס אותה מתוך שכרותו, אך היא מצליחה לחמוק מבין ידיו.  מקס הופ (גר') – אריך דנינגסן – בעלה של הלגה, שתיין ומובטל המבקר אותה מעת לעת במקום עבודתה.:  אדם פוסדוקוס (אנ') – לפטריס – שכנו היווני של פריץ הונקה המתגורר בקומה מתחתיו. בין השניים קיימים יחסים עוינים והם רבים לעיתים קרובות אודות הצחנה הנודפת מדירתו של הונקה.  ויקטוריה טראוטמנסדורף (גר') – גיזלה – אשת צבא הישע המבקרת לעיתים קרובות בפאב הכפפה הזהובה בחיפוש אחר נפשות אבודות הזקוקות ליד תומכת. מצילה את חייה של גרטה ווס לאחר שהיא מחלצת אותה, ללא ידיעתה, מידיו של פריץ הונקה.  אוה רוהדה (גר') – הרברט נירנברג – בעלי הפאב הכפפה הזהובה.  סימון גורס (גר') – ארני "אנוס" – מלצר העובד בפאב הכפפה הזהובה העוזר להונקה לעיתים קרובות כאשר הלה מבקש ממנו להביא משקאות לנשים המוצאות חן בעיניו.  דירק בוהלינג (גר') – נורברט "החייל" – טיפוס מבוגר ושתיין הפוקד באופן קבוע את פאב הכפפה הזהובה וקיבל את שמו בשל שירותו בזמן המלחמה בשורות השוצשטאפל. נוטה להטריד את וילי בעת ביקוריו בפאב, ובמקרה אחד אף מטיל עליו את מימיו.  ברברה קראבה (גר') – אנה – זונה המבלה את ערביה בפאב הכפפה הזהובה והופכת לקורבנו השני של פריץ הונקה, אותה הוא רוצח באמצעות הטחת ראשה בשולחנו עד זוב דם.  מרטינה אייטנר אחמפונג (גר') – פרידה – זונה הפוקדת את פאב הכפפה הזהובה מעת לעת והופכת לקורבנו השלישי של פריץ הונקה, אותה הוא רוצח דרך חניקתה בעזרת סמרטוט מטבח.  ג'סיקה קוסמלה (גר') – רות – זונה חסרת-כל המחפשת אחר שאריות מזון ברחוב והופכת לקורבנו הרביעי והאחרון של פריץ הונקה, אותה הוא רוצח על ידי גזירת לשונה עם מספריים.
פרסים

| --- | --- |
 טקס פרסי פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין (2019) מועמד עבור פרס הסרט הטוב ביותר – פאטי אקין  טקס פרסי הקולנוע הגרמני (אנ') (2019) זוכה פרס האיפור הטוב ביותר – מייקה היינליין, דניאל שרודר, ליזה אדלמן  מועמד עבור פרס השחקן הראשי הטוב ביותר – יונאס דאסלר  מועמד עבור פרס שחקנית המשנה הטובה ביותר – מרגרט טיזל  מועמד עבור פרס עיצוב ההפקה הטוב ביותר – טמו קונץ  מועמד עבור פרס עיצוב התלבושות הטוב ביותר – קתרין אשנדורף  טקס פרסי פסטיבל הסרטים ספלאט (2019) זוכה פרס הסרט המזעזע ביותר – פאטי אקין:  טקס פרסי פסטיבל הקולנוע לילות שחורים בטאלין (אנ') (2019) מועמד עבור פרס בחירת הקהל – פאטי אקין  טקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע הטורקי (אנ') (2019) מועמד עבור פרס הסרט הזר הטוב ביותר – פאטי אקין  טקס פרסי איגוד מבקרי הקולנוע הגרמני (גר') (2019) זוכה פרס הפסקול הטוב ביותר – פיה הופמן  טקס פרסי המשחק הגרמני (גר') (2019) זוכה פרס הופעת המשחק החזקה ביותר – ברברה קראבה
הפקה > מימון

הסרט הופק על ידי חברת בומברו אינטרנשיונל בשיתוף פעולה עם אולפני האחים וורנר ופאת'ה פילם, לאחר שקיבל כ-750 אלף אירו מקרן מימון הקולנוע המבורג שלזוויג-הולשטיין (גר'), כ-520 אלף אירו מסוכנות מימון הקולנוע הגרמנית הלאומית (גר'), וכ-300 אלף אירו נוספים מידי משרד התרבות והתקשורת הגרמני שבראשותו עמדה מוניקה גרוטרס (אנ'), השרה לענייניו דאז. תקציב הסרט, אם כן, עמד על כ-1.57 מיליון אירו.
הפקה > פיתוח

הסרט מבוסס על ספרו של היינז שטרונק (אנ') הכפפה זהובה (גר'), המתאר את סיפורו האמיתי של הרוצח הסדרתי פריץ הונקה, אשר צד אחר קורבנותיו בסביבת רובע החלונות האדומים שברחוב ריפרבאן (אנ'), מחוז סנקט פאולי (אנ'), המבורג, בטרם הובילם לדירתו בה רצח אותם וביתר את גופותיהם. בחלק מהם נתקל בפאב המכונה הכפפה הזהובה (גר'), ומכאן מגיע שמו של הסרט. התסריט, אפוא, נכתב בידי אקין על בסיס ספרו של שטרונק, אך גם מתוך ידיעות שאסף אודות חייו ופשעיו של הונקה, ומהווה את צעדיו הראשונים בעולם סרטי האימה.
לדבריו של אקין הוא בחר להפוך את הסיפור לסרט בשל הקשר הקרוב הקיים ביניהם, גם אם הוא נראה קלוש, דבר לו הוא נזקק בכל אחד מסרטיו. ”בשבילי, הונקה הוא לא עוד רוצח סדרתי כמו חניבעל לקטר בשתיקת הכבשים. לקטר רוצח בארצות הברית והוא סתם דמות בדיונית בכל מקרה. הונקה היה בן אדם אמיתי מהשכונה שלי. כשלמדתי בבית הספר היסודי נפוצה השמועה: "היזהרו, אחרת הונקה יבוא!". הוא נחשב לדמות מפחידה בילדותי”.
אחד משכניו היוונים של פריץ הונקה היה סנדקו של השחקן אדם פוסדוקוס, המגלם בסרט את שכנו היווני והשנוא, כך שהזדמן לאקין לשוחח עם כמה מבני המשפחה, וביניהם בת דודתו של פוסדוקוס שהתגוררה באותו הבניין. הלה סיפרה לו שהייתה ילדה באותה העת, וחזתה בתולעים שכרסמו בגופות שהחביא הונקה בתוך קירות ורצפת דירתו כאשר החלו ליפול עליהם מתוך התקרה. שיחה זו, אפוא, היוותה מקור השראה עבור הסצנה הזהה המופיעה לקראת סוף הסרט.
כאשר נשאל לגבי האלימות הגרפית המוצגת בסרט הסביר אקין כי לא רצה לביים אותו בצורה מוגזמת כך שייראה כאילו נועד לחקות את סגנונו של קוונטין טרנטינו, אך מנגד גם לא ביקש להיפטר מהתכנים האלימים לחלוטין. התשובה הופיעה בדמות מציאת דרכים ויזואליות להציג את האלימות מבלי להראות אותה בפירוט רב כך שהצופים ישלימו את החוסרים בראשם. דוגמה בולטת היא ביתור גופת הזונה בראשית הסרט, כאשר נראה רק גופה העירום בזמן שראשה, אותו מנסר הונקה, נותר מחוץ למסך כך שאינו בטווח הראייה. רעשי הניסור ותנועות ידיו של הונקה מלמדים על מה שקורה על אף שהדבר אינו נראה באופן ברור.
הפקה > צילום

צילומי הסרט החלו ב-2 ביולי 2018 ונמשכו מעט יותר מחודש ימים עד ה-4 באוגוסט אותה שנה. פאב הכפפה הזהובה, כאמור, הוא מקום אמיתי, והסצנות הראשונות צולמו ברחוב בו הוא נמצא. בעת סיורו הראשון בפנים הבין אקין כי במידה ויחליט לצלם את הסרט בתוכו ייאלץ להתמודד עם הסחות דעת רבות, דבר שגרם לו לאבד את תחושת הדומיננטיות הנחוצה, לדבריו, לצורך עבודת הבימוי, בעיה עמה לא חש בנוח.
הפאב, אפוא, נבנה מחדש במיוחד עבור הצילומים, וגם דירתו של הונקה. תחילה לא חש אקין שביעות רצון מהצורה בה בנו את הדירה ועמד להרוס את הכל ולהתחיל את הצילומים מחדש, אבל התחרט משהבין כי אין בידיו את הסבלנות או את הכסף הדרושים לשם כך. לבקשתו, קירב צוות ההפקה את הקירות לכיוון פנים הדירה לאחר כל רצח, כך שהצפייה תיצור מעין תחושה קלאוסטרופובית המתגברת ככל שמצבו של הונקה מחמיר.
הפקה > ליהוק

יונאס דאסלר (אנ') הוא השחקן הראשי המגלם את דמותו של פריץ הונקה בסרט. דאסלר ואקין נפגשו לראשונה ב-2017 במהלך טקס פרסי הקולנוע הבווארי (אנ'), כאשר אשתו של אקין העירה, ”אם הבחור הזה היה מבוגר בעשר שנים הוא היה הופך להונקה שלך”. שיניו הרקובות, אפו השבור ועורו המגורד של הונקה נוספו באמצעות שימוש במסכה, והפזילה בעיניו בעזרת עדשות שיוצרו בהזמנה מיוחדת בלונדון.