stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טוקוגאווה איאיאסו
שוגון בדימוס > רדיפת נוצרים

ההשפעה הנוצרית, שהפכה לסלע מחלוקת בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית, הדאיגה את איאיאסו, וב-27 בינואר 1614 הוא פרסם צו בו גירש את כל הנוצרים ואת כל הזרים מיפן, ואסר על יפנים נוצרים לדבוק בדתם. כתוצאה מכך, ברחו קירישיטן (יפנים נוצרים) רבים אל הפורטוגזים במקאו או אל הספרדים בפיליפינים.
בצו מסביר איאיאסו כי הנוצרים לכאורה הגיעו ליפן במטרה לסחור אך בפועל המניע הנסתר הוא השלטת חוקי הדת הנוצרית המרושעים וחתירה תחת השלטון הנוכחי וכיבוש הארץ כולה, לכן יש לרסק אותם.
במסגרת הצו נתן איאיאסו הוראות לנזירים הבודהיסטים, חוקים לאתר את המאמינים הנוצרים מתוך הקהילות עליהם היו אמונים. החוקים מנחים את הנזירים הבודהיסטים לאתר את המאמינים הנוצרים באמצעות קריאת תיגר על חוקי הדת הנוצרית והאמונות העממיות הרווחות. בהמשך הצו, מדגיש איאיאסו שאף על פי שהורים במשך דורות רבים הלכו בדרך של אחד מהזרמים של הבודהיזם, לא ניתן לסמוך על כך שילדיהם לא נסחפו לדת הנוצרית, או כפי שמכנה אותה איאיאסו בצו ל"חוק הרוע". למען הסדר הטוב, הורה איאיאסו שכל אדם שנימצא כי הולך בדרכו של "חוק האמת", קרי הבודהיזם, ירשם במנזר הבודהיסטי כחף מפשע ויזכה לקבל תעודה עם חותמת שמזוהה עם המנזר אליו משתייך אותו אדם.
במקביל לפרסום צו זה הדאמיו השונים קיבלו הוראה להגלות את הנוצרים הלא-יפניים, להרוס את הכנסיות והמנזרים ולכפות בכוח על מאמינים נוצרים לזנוח את אמונתם. עם פרסום הצווים הללו תגובת המאמינים הנוצרים נחלקה לשתיים: היו שגמרו אומר לעמוד על שלהם והיו שקיימו את אמונתם בסתר בעוד שהצהירו על זניחת הדת בפרהסיה. מותו של איאיאסו לא הביא להקלה ברדיפת הנוצרים, משום שבנו הידטאדה התאכזר לנוצרים פי כמה, וכך גם הבאים אחריו. כל יורש החמיר את החוקים האנטי נוצרים ביחס לקודמו, כך נוצרה הדרישה, בסביבות 1625, כי על הנזירים הבודהיסטים לבחון כל תקופה מחדש את אמונתם של בני הקהילה באמצעות שימוש ב"טקס דריכה".
ההתנכלות לנוצרים וגירושם מיפן הביאה להחלשות המסחר עם אירופה, משום שהסוחרים הקתולים סירבו לדרוך על תמונות הקדושים הנוצרים. ההולנדים המשיכו לנהל יחסי מסחר עם יפן בנמל דג'ימה.
שוגון בדימוס > המצור על אוסקה

השריד האחרון להתנגדות לאיאיאסו נותר טויוטומי הידיורי, בנו ויורשו החוקי של טויוטומי הידיושי. באותה עת היה הדיורי דאימיו והשתכן בטירת אוסקה. סמוראים רבים שהתנגדו לאיאיאסו התאספו סביבו וטענו שהוא השליט האמיתי של יפן. איאיאסו לא היה מרוצה מחתרנות זו תחת סמכותו ויצא יחד עם בנו בראש צבא לאוסקה. לכשהגיעו לטירה הטילו הכוחות מצור על הדיורי ועל הסמוראים שאסף אל הטירה. לאחר שני חודשי מצור הגיעו הצדדים להסכמה לפיה התחייב הדיורי לא למרוד באיאיאסו, שליתר ביטחון מוטט את חומות הטירה ומילא את החפיר בחול.
שלושה חודשים לאחר המצור הראשון הגיעו לאוזני איאיאסו שמועות שהדיורי אוסף כוחות צבא גדולים יותר מהפעם הקודמת, משקם את ביצורי טירתו ואף תוקף אלמנטים של צבא השוגון באזורו. איאיאסו אסף את צבאו וצעד פעם נוספת לכיוון טירת אוסקה, אליה הגיע בראשית יוני, והטיל עליה מצור נוסף. עד סוף החודש התמוטטה ההתנגדות; כמעט כל המגינים נהרגו, הדיורי ביצע ספוקו, ובנו, קונימצו בן השמונה, הוצא להורג. עם השמדת שבט טויוטומי לא נותרו עוד מתחרים לשוגונות איאיאסו.
שוגון בדימוס > סוף חייו

טוקוגאווה איאיאסו נפטר ב-1616, בגיל 74. לאחר מותו קיבל מעמד של קאמי ונקרא טושו דאיגוֹנְגֵן (קאנג'י: 東照大権現, רומאג'י: Tōshō Daigongen) שמשמעו המילולית היא "הגונגן הגדול, אור מהמזרח" כאשר גונגן הוא מושג מהדת העממית של יפן המתאר בודהה שהתגלגלה לקאמי. הוא נקבר במקדש שינטו בשם קוֹנְאוֹזָן טושו-גוּ, אך לאחר שנה הוא נקבר מחדש במקדש ניקוֹ טושו-גו, שם עדיין קבורים שרידיו.
לקריאה נוספת

Sansom, George. A History of Japan, 1334–1615. Stanford University Press, 1961. ISBN 9780804705257.
Totman, Conrad D. Politics in the Tokugawa bakufu, 1600-1843'. Harvard University Press, 1967.
ג'יימס קלאוול, שוגון (הוצאת זמורה, ביתן,מודן, 1975) - רומן היסטורי, המבוסס באופן רופף על המאורעות שהתרחשו ביפן בחודשים שקדמו לקרב סקיגהארה.
הערות שוליים

↑  Otis. A History of Christianity in Japan: Roman Catholic, Greek Orthodox, and Protestant Missions, pp 177-185.
↑  Otis. A History of Christianity in Japan: Roman Catholic, Greek Orthodox, and Protestant Missions, pp 178; and Cavanaugh, William T. "The God of Silence: Shusaku Endo's Reading of the Passion." (1998): 10-12.
↑  North, ed. Artistic and Cultural Exchanges Between Europe and Asia, 1400-1900: Rethinking Markets, Workshops and Collections, 1400-1900, pp 143.
↑  Otis. A History of Christianity in Japan: Roman Catholic, Greek Orthodox, and Protestant Missions, pp 197-214; and Jamieson, Keith. "Defenders of the Faith? Britain and the Persecution of Christianity in Japan, 1867–1873." The Journal of Politics and Society 23.1 (2012): 159-173.
↑  Shipper, Apichai W. "Criminals or victims? The politics of illegal foreigners in Japan." The Journal of Japanese Studies 31.2 (2005): 299-327.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280646605171  PLWABN: 9810643726705606  BIBSYS: 14061628  BNE: XX5472489  BnF: cb16127194q (data)  CiNii: DA04888214  GND: 11897453X  ISNI: 0000 0001 1761 1906  KulturNav: 90ee1922-e08c-42f6-aab8-de54ead44fe6  LCCN: n81118846  NDL: 00272267  NKC: pna2009505176  NLK: KAC201619771  NTA: 07510783X  RERO: 02-A010033474  SNAC: w6d23vjw  SUDOC: 082954968  VIAF: 45630467   WorldCat (עם VIAF): 45630467 
המון של משפחת טוקוגאווה
איאיאסו כשוגון
קברו של איאיאסו בניקו טושו-גו
פרנק רוסט

פרנק רוסט (בגרמנית: Frank Rost, נולד ב-30 ביוני 1973 בקרל מרקס שטאט שבגרמניה המזרחית, כיום קמניץ) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בוורדר ברמן, שאלקה 04 והמבורג בעמדת השוער. לרוסט ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה.
קריירת מועדונים > ורדר ברמן

רוסט נולד בגרמניה המזרחית, ובנעוריו שיחק במשך שנים בלוקומוטיב לייפציג. בשנת 1991, לאחר איחוד גרמניה, עבר לשחק בפ.צ. מרקליברג, וכישרונו התגלה על ידי ורדר ברמן, שם חתם בשנת 1992. בתקופה הראשונה של רוסט בקבוצה, הוא שיחק רק בקבוצת המילואים, ובעונת 1995/96 ערך את הופעת הבכורה בקבוצה הבכירה, אז קודם להיות השוער השני של הקבוצה, אחרי השוער הבכיר אוליבר רק. בעונת 1998/99, לאחר עזיבתו של רק לשאלקה 04, הפך רוסט לשוער הבכיר בקבוצה, וערך בעונה זו 28 הופעות ליגה. בתום עונה זו, זכה רוסט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון בבעיטות הכרעה על באיירן מינכן, בהן רוסט הבקיע את הפנדל המנצח של ורדר ברמן, ומיד אחר כך הדף את הפנדל של לותר מתאוס מבאיירן מינכן. עונתו האחרונה של רוסט בורדר ברמן הייתה עונת 2001/02. בעונה זו, הבקיע רוסט שער שוויון בדקה ה-90 במשחק ליגה מול הנזה רוסטוק, ומיד לאחריו אאילטון הבקיע שער ניצחון במשחק שהסתיים בתוצאה 4-3 לורדר ברמן. בזכות שער זה, רוסט הוא אחד משלושת השוערים היחידים בתולדות הבונדסליגה שהבקיעו שערי שדה, כאשר האחרים הם ינס להמן ומרווין היץ. בסיום עונת 2001/02, חתם רוסט בשאלקה 04, לאחר שצבר 147 הופעות ליגה בעשר עונות בורדר ברמן.
קריירת מועדונים > שאלקה 04

לקראת עונת 2002/03, חתם רוסט בשאלקה 04, ושוב שיחק באותה קבוצה עם השוער אוליבר רק, שאיבד עבורו את המקום בהרכב. רוסט היה השוער הבכיר של שאלקה 04, והתמקם איתה בתקופתו בקבוצה בצמרת הכדורגל הגרמני, כאשר בעונת 2004/05 סיים רוסט עם שאלקה במקום השני הן בבונדסליגה אחרי האלופה באיירן מינכן, והן בגביע הגרמני, לאחר הפסד 2-1 בגמר לאותה באיירן מינכן. עם זאת, זכה רוסט עם שאלקה בשנת 2005 בגביע הליגה הגרמנית, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על שטוטגרט. את עונת 2006/07 החל רוסט בשאלקה 04, אך איבד את מקומו בהרכב לטובת השוער הצעיר מנואל נוייר, ובפגרת החורף של עונה זו עזב את שאלקה לאחר ארבע עונות וחצי, בהן ערך 130 הופעות ליגה, וחתם בהמבורג.
קריירת מועדונים > המבורג

רוסט החל לשחק בהמבורג לאחר פגרת החורף של עונת 2006/07, כאשר עד לאותו זמן לא היה שוער ראשון מוגדר לקבוצה, שהייתה שקועה במקום האחרון בבונדסליגה. רוסט היה מיד לשוער הראשון, כשהשוערים שטפן וכטר וסשה קירשטיין לא שיחקו עוד עד לתום העונה, והקבוצה עלתה מהמקום האחרון עד למקום השביעי בתום העונה. רוסט הפך עד מהרה ליקיר האוהדים של המבורג, שכינו אותו "פרוסט" (בפ' רפה). רוסט המשיך לשחק עוד ארבע עונות מלאות במדי המבורג, ובתקופתו המועדון היה לרוב בחלק העליון של הבונדסליגה, והופיע כמעט בכל שנה בגביע אופ"א. ביולי 2009 ערך רוסט את הופעתו ה-89 בגביע אופ"א בניצחון 4-0 על ראנס הדנית, והיה לשיאן ההופעות של גרמניה במפעל זה. רוסט נשאר בהמבורג עד לתום עונת 2010/11, וביולי 2011 חתם בניו יורק רד בולס, ועזב את המבורג לאחר שצבר בה 149 הופעות ליגה. רוסט שיחק בניו יורק רד בולס 11 משחקים ושמר על רשת נקייה חמש פעמים. בינואר 2012 הודיע המועדון כי לא הגיע להסכמה עם רוסט לגבי הארכת חוזהו, ורוסט שוחרר מהמועדון.
ב-19 בפברואר 2012 הודיע רוסט על פרישתו ממשחק פעיל, ובאותה שנה החל לאמן את קבוצת כדורגל הנשים של המבורג.
קריירה בינלאומית

לרוסט ארבע הופעות במדי נבחרת גרמניה. הראשונה נערכה בשנת 2002 מול נבחרת ארצות הברית, במשחק ידידות בו גרמניה ניצחה בתוצאה 4-2. הופעתו היחידה של רוסט במשחק רשמי, והאחרונה במדים הלאומיים, הייתה בניצחון 2-0 על נבחרת איי פארו ביוני 2003, במסגרת מוקדמות יורו 2004.
תארים

עם ורדר ברמן:
הגביע הגרמני (2): 1993/94, 1998/99
עם שאלקה 04:
גביע הליגה הגרמנית: 2005
עם המבורג:
גביע האמירויות: 2008
עם ניו יורק רד בולס:
גביע האמירויות: 2011
צוות סופר יאנג

| --- | --- |
 סוג:  קבוצת גיבורי על
 הוצאה לאור:  DC קומיקס
 הופעה ראשונה:  Final Crisis Sketchbook #1 (May 2008)
 יוצרים:  גרנט מוריסון (כותב)
 מידע
 בסיס:  יפן
 דמויות קשורות
 חברים:  סופרבאט המעולה ביותר  ילד פנס אטומי גדול  לוליטה קנרי הביישנית המטורפת  אקווהזון שמחה ומבריקה  פלאש ברק סוניק  סומו סאני
 
צוות הסופר הצעיר הוא צוות גיבורי על יפני ביקום DC קומיקס. הצוות מופיע לראשונה בחוברת #1 של המשבר האחרון (Final Crisis #1 May 2008), והם נוצרו על ידי גרנט מוריסון ו- JG Jones (צייר).
היסטוריה פרסומית

הקונספט של הקבוצה צץ מאותו רעיון שגרנט מוריסון הכין שהכיל את הרעיון ל- Great Ten, והם הוזכרו לראשונה ב -52 #6. הם מושפעים מגיבורי-על אמריקאים ומתרבות הפופ היפנית .
הדמויות הופיעו לראשונה במשבר האחרון של מוריסון, שם התגלו כגלגולי העולם החמישי של לנצח אנשים. הם מופיעים ב- Final Crisis Aftermath: Dance, שנכתב על ידי ג'ו קייסי  עם אמנות מאת כריס קרוס.
חברים > סופרבאט המעולה ביותר

סופרבאט המעולה ביותר (שמו האמיתי: היינו) הוא מנהיג הקבוצה. הוא לובש מדים אדומים וצהובים מסוגננים בצורה פראית בהשפעת סופרמן ובאטמן כאחד. לדבריו, הכוח שלו הוא "להיות כל כך עשיר שהוא יכול לעשות הכל".  נראה שהוא משתמש במערך של גאדג'טים, שאחד מהם יכול ליצור שלד מבוסס אנרגיה, נראה שיש לו גם הכשרה באמנויות לחימה. יש לו בסיס סודי על אי שלו הוא קורא "המקדש השליו ביותר" ומכיל מחשב על שהוא מכנה "שדה נתונים מאוחד" אשר נגיש רק כאשר הוא עושה מדיטציה במצב של גלי תטא. לאחר המשבר האחרון, רוח הרפאים של ישות שקוראת לעצמה "אולטימון אלפא " הופיעה לו בחזון.
עד סוף הסדרה, הוא חשף שהוא אכן עשיר כפי שהוא טוען כשהוא קונה בפועל את יפן.
חברים > ילד פנס אטומי גדול

ילד פנס אטומי גדול (Big Atomic Lantern Boy) הוא השני בפיקוד. הוא לובש תלבושת ירוקה כשבמרכזה אשנב עגול שמציג את השלד שלו, ומאפשר לו לירות אלומות כוח ירוקות מסוגים שונים של קרינה.
חברים > לוליטה קנרי הביישנית המטורפת

לוליטה קנרי הביישנית המטורפת היא גיבורה מכונפת בתלבושת תלמידה יפנית, גודלה הפיזי קטן מספיק כדי להתאים ביד של מישהו. יש לה צרחה קולית דומה לזו של הקנרית השחורה.
חברים > אקווהזון שמחה ומבריקה

אקווהזון שמחה ומבריקה (Shiny Happy Aquazon) היא בתו של ג'וניור ווייבמן (ריקי קימורה) - חבר מייסד של אקשן מדעי גדול (Big Science Action) - ובתה של ווייבמן אוטומו. יש לה את היכולת ליצור מבני מים כמו מירה, אשתו של אקווהמן .
חברים > פלאש ברק סוניק

פלאש ברק סוניק (Well-Spoken Sonic Lightning Flash) הוא ספידסטר צעיר ששמו האמיתי הוא קייגו, ועם קסדה עגולה ונעלי ריצה ענקיות. הוא מסוגל לרוץ עד 500 מייל לשעה.
חברים > סומו סאני

הקבוצה מגייסת את סאני סומו, מתאבק רב עוצמה עם יכולות ריפוי עצמי ויכולת להתנגד לשליטה מוחית. הסומו המקורי סייע ל-לנצח אנשים בסדרה המקורית שלהם, אבל נתקע ביפן העתיקה, שם חי חיים שלווים; סאני סומו שהצטרף לצוות הסופר יאנג היה פליט שנמלט מ-Earth-51 לפני שהושמד.
ציוד

לצוות הסופר יאנג יש רכב בשם וונדר וואגון, מכונית המסוגלת לטוס, בדומה למכונית "Whiz Wagon" של "לגיון ילדי העיתונים" (Newsboy Legion)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Final Crisis Sketchbook #1 (May 2008).
1 2  Final Crisis #7 (March 2009).
↑  Joe Casey "Dances" with Super Young Team in "Final Crisis Aftermath", Comic Book Resources, March 5, 2009
↑  Ian Sattler on the Final Crisis: Aftermath Titles, Newsarama, February 11, 2009
↑  Final Crisis #6 (January 2009).
1 2  Final Crisis Aftermath: Dance #4 (October 2009).
↑  Final Crisis #2 (June 2008)
1 2  Final Crisis Aftermath: Dance #1 (July 2009).
↑  Final Crisis Aftermath: Dance #6 (December 2009)
↑  The Forever People #6 (Jan. 1, 1972)
פדרו מונסון

פדרו דמיאן מונסון (בספרדית: Pedro Damián Monzón; נולד ב-23 בפברואר 1962 בגוז'ה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הבלם, וכיום משמש כעוזר מאמן בקבוצת אינדפנדיינטה.
מונסון שיחק לאורך הקריירה בליגות הבכירות בארגנטינה, אקוודור, פרו וצ'ילה. במשך כעשור שיחק מונסון באינדפנדיינטה, עמה זכה בשתי אליפויות, גביע ליברטדורס וגביע ביניבשתי. הוא שיחק לתקופה קצרה בנבחרת ארגנטינה, וייצג אותה בטורניר מונדיאל 1990. בטורניר זה היה לכדורגלן הראשון אי פעם שהורחק במשחק גמר מונדיאל.
לאחר פרישתו פנה לקריירת אימון, בה הוביל קבוצות במולדתו ארגנטינה וכן במקסיקו ובאקוודור, ואף הוביל לתקופה קצרה את אינדפנדיינטה כמאמן זמני.
קריירת משחק

מונסון ניסה את כוחו במספר קבוצות בגילאי הנוער, עד שמצא את דרכו לקבוצה הבוגרת של אוניון (סנטה פה) מהליגה הבכירה ב-1980.
שנה לאחר מכן, אותר על ידי סקאוטים של אינדפנדיינטה. בעונותיו הראשונות בקבוצה היה שותף בעיקר כשחקן משלים ברוטציה ולא זכה למספר רב של הופעות, ותחת המאמן חוסה פסטוריסה היה שותף לזכייתה של הקבוצה באליפות המטרופוליטנו 1983. בעונה הבאה היה שותף לזכייתה של אינדפנדיינטה בגביע ליברטדורס. באותה העונה, בעקבות השתתפותה של הקבוצה בשני המפעלים, זכה למספר רב יחסית של הופעות ליגה, אך זכה לדקות בודדות בלבד במסגרת הטורניר היבשתי, ולא שותף כלל בצמד משחקי הגמר מול גרמיו.
בעקבות הזכייה בגביע ליברטדורס, זכתה הקבוצה לייצג את אמריקה הדרומית במשחק הגביע הביניבשתי מול אלופת אירופה, ליברפול. מונסון שותף כמחליף במשחק כשעלה מהספסל בדקה ה-74, וסייע לקבוצתו לשמור על רשת נקייה ולנצח 0–1, בדרך לזכייה בתואר. גם בעונות הבאות, פסטוריסה לא ראה במונסון שחקן ראוי לסגל של הקבוצה. אינדפנדיינטה ניסתה לשחררו מספר פעמים במהלך העונות הבאות, אך מונסון שרד בסגל הקבוצה על אף שצבר הופעות ספורות בלבד.
הגעתו של המאמן חורחה סולארי ב-1987 סימנה את המפנה עבור מונסון. הוא הפך לשחקן משמעותי בסגל של הקבוצה, וזכה לרוח גבית גם מצד מאמן נבחרת ארגנטינה, קרלוס בילארדו, שהפך אותו לשחקן משמעותי בסגל הנבחרת לאחר טורניר קופה אמריקה 1987 הביתי, שהסתיים במפח נפש ובמקום הרביעי בלבד. מונסון היה שותף בכיר לזכייתה של אינדפנדיינטה באליפות ארגנטינה לעונת 1988/1989, כששותף ברוב משחקיה של הקבוצה באותה העונה.
לאחר ששב לסגל הקבוצה בתום מונדיאל 1990, ועם שובו של פסטוריסה לקבוצה, לא הצליח מונסון לשחזר את יכולתו מעונות השיא בקבוצה, ובמחצית עונת 1991/1992 עזב את אינדפנדיינטה לאחר עשור במדיה.
בינואר 1992 עבר מונסון לברצלונה ספורטינג קלוב מליגת העל האקוודורית. במסגרת הליגה תרם מונסון שער אחד בעשר הופעות, והיה שותף משמעותי במסעה של הקבוצה בגביע ליברטדורס באותה העונה. מונסון העפיל עם קבוצתו עד לחצי הגמר, שם הודחה הקבוצה עם הפסד 2–3 לסאו פאולו בסיכום שני מפגשים.
לאחר חצי עונה בברצלונה, חזר מונסון לארגנטינה וחתם בשורות הורקאן. הוא ערך 23 הופעות ליגה במדי הקבוצה, אך עקב חוסר היציבות ביכולתו, סיים מונסון את דרכו בקבוצה לאחר כשנה, ונאלץ לרדת לליגת המשנה, שם חתם בשורותיה של קילמס. במדיה של הקבוצה מליגת המשנה חזר להיות שחקן דומיננטי, שיחק באופן סדיר והיה שותף לעונה טובה של הקבוצה שסיימה במקום השני בטבלה, ונעצרה בחצי גמר פלייאוף ההעפלה.
בינואר 1995, לאחר העונה המוצלחת בקילמס, עבר מונסון לאליאנסה לימה הפרואנית, לקראת הופעותיה בעונת 1995 בגביע ליברטדורס. הוא ערך שתי הופעות בלבד במדיה בטורניר, כאשר בשנייה שבהן הורחק בכרטיס אדום, ומאז לא שב לשחק במדיה בטורניר. לאחר חצי שנה בקבוצה עזב מונסון וחזר לליגת המשנה בארגנטינה, שם שיחק כחצי שנה במדיה של אתלטיקו טוקומאן.
בחציה השני של עונת 1996 עזב פעם נוספת את ארגנטינה וחתם במדיה של סנטיאגו וונדררס הצ'יליאנית, אך לאחר הופעות ספורות במדיה הושעה לאחר שבבדיקותיו נמצא כי השתמש בקוקאין.
מונסון ניסה לחזור לקריירת המשחק בארגנטינה, אך לא הצליח ונאלץ לפרוש ממשחק פעיל בגיל 34.
קריירת משחק > נבחרת ארגנטינה

מונסון התחיל את דרכו הבינלאומית בנבחרות הצעירות של ארגנטינה, אך לא הצליח למצוא את הדרך לנבחרת הבוגרת. ב-1988 זכה לייצג את ארגנטינה בטורניר הכדורגל באולימפיאדת סיאול תחת קרלוס פצ'אמה, שהוביל את הנבחרת האולימפית במקביל לתפקידו כעוזרו של קרלוס בילארדו בנבחרת הבוגרת. לאחר שלא שותף בשני משחקיה הראשונים של ארגנטינה בשלב הבתים, פתח מונסון בהרכב בניצחון 1–2 על קוריאה הדרומית, שהעלה את ארגנטינה למקום השני ולרבע הגמר. מונסון שמר על מקומו בהרכב למפגש רבע הגמר מול ברזיל המוכשרת בה שיחקו בין היתר אלויסיו, בבטו, רומאריו וז'ורז'יניו. במשחק הפסידה ארגנטינה 0–1 וסיימה את דרכה בטורניר.
כישלונה של אלופת העולם המכהנת בטורניר קופה אמריקה 1987 הביתי הביא את המאמן בילארדו לבצע שינויים בסגל, ומונסון היה אחד השחקנים שהרוויחו את מקומם בסגל הנבחרת הבוגרת. הוא זומן על ידי בילארדו לסגל ארגנטינה לקראת קופה אמריקה 1989, ורשם שתי הופעות בטורניר, שתיהן בהרכב, בו סיימה ארגנטינה במקום השלישי בבית הגמר.
שנה לאחר מכן, זומן מונסון על ידי בילארדו לסגל ארגנטינה לקראת מונדיאל 1990 באיטליה. הוא לא שותף בהפסד המפתיע 0–1 לקמרון בפתיחת שלב הבתים, אך שב להרכב בניצחון 0–2 על ברית המועצות במשחק השני. במשחק האחרון של שלב הבתים פגשה ארגנטינה, עם מונסון בהרכב, את רומניה. בדקה ה-62 הגביה קפטן הנבחרת, דייגו מראדונה, כדור קרן מאגף ימין, ומונסון המשיך בנגיחה לפינה וקבע 0–1 לארגנטינה. שש דקות מאוחר יותר השיגה רומניה את השוויון, 1-1 בסיום, וארגנטינה הצליחה להעפיל לשלב הבא מהמקום השלישי. מונסון שמר על מקומו בהרכב בניצחון 0–1 על ברזיל, אך ספג כרטיס צהוב בפעם השנייה בטורניר והחמיץ את רבע הגמר, בו גברה ארגנטינה בדו-קרב בעיטות עונשין על יוגוסלביה. מונסון לא שותף גם בחצי הגמר, בו שוב נזקקה ארגנטינה לפנדלים כדי להדיח את המארחת איטליה. מונסון פתח על הספסל במשחק הגמר מול גרמניה המערבית, ובמחצית המשחק עלה כמחליף במקומו של אוסקר רוג'רי. בדקה ה-65 תיקל מונסון בגסות את יורגן קלינסמן, וספג כרטיס אדום ישיר מהשופט אדגרדו קודסאל בשל הגבהת הרגל מהקרקע בזמן התיקול. בכך, הפך מונסון למורחק הראשון בתולדות משחקי גמר המונדיאל. בארגנטינה האשימו את קלינסמן בתיאטרליות כאשר לנפילה הוסיף קפיצה על הדשא, שלטענתם חיזקה את דעתו של השופט להרחיק את מונסון. שנים לאחר מכן דרש מונסון את התנצלותו של קלינסמן, שסירב להתנצל בפניו. ארגנטינה נוצחה 0–1 במשחק, והחמיצה את ההזדמנות לזכות במונדיאל שני ברציפות.
משחק גמר המונדיאל היה האחרון של מונסון במדי ארגנטינה. בסך הכול לזכותו שער בודד ב-15 הופעות במדי הנבחרת.
תארים > תארים כשחקן

אליפות ארגנטינה (2): 1983 (מטרופוליטנו), 1988/1989
גביע ליברטדורס: 1984
הגביע הביניבשתי: 1984
גביע העולם: 1990 (מקום שני)
שאקה היסלופ

ניל שאקה היסלופ (באנגלית: Neil Shaka Hislop; נולד ב-22 בפברואר 1969) הוא כדורגלן עבר טרינידדי-אנגלי ששיחק בעמדת השוער.
קריירת מועדונים

היסלופ החל לשחק כדורגל כחלוץ, אך בגלל גובהו הרב עבר לעמדת השוער. לאחר שסיים את לימודיו במכללת סנט מארי בטרינידד וטובגו, היסלופ התחיל לימודי הנדסת מכונות באוניברסיטת הווארד בארצות הברית ובמקביל זכה למלגה בקבוצת הכדורגל של האוניברסיטה איתה הגיע לגמר ה-NCAA.
זמן קצר לאחר סיום הלימודים, היסלופ זומן למבחנים ברדינג וכעבור זמן קצר חתם במועדון. כאשר חתתם במועדון רדינג שיחקה בליגה השלישית והיה שותף לעליה של המועדון לפוטבול ליג צ'מפיונשיפ ואף הייתה על סף עלייה לפרמייר ליג, אך הפסידה בגמר הפלייאוף 3–4 לבולטון וונדררס. בנוסף הוא זכה פעמיים בתואר כדורגלן השנה של המועדון. בסקר שנערך בקרב אוהדי הקבוצה בו בחרו את ההרכב הטוב בכל הזמנים, היסלופ נבחר לשוער הטוב ביותר עם 46.7% מהקולות לפני סטיב דית' ומרקוס האנמן. בסקר נוסף נבחר לשחק השלישי האהוב במילניום.
בקיץ 1995 חתם בניוקאסל יונייטד תמורת 1.575 מיליון פאונד. את עונתו הראשונה במועדון התחיל כשחקן הרכב, אך בעקבות פציעה ממנה סבל בדצמבר איבד את מקומו בהרכב. היסלופ חזר להרכב הקבוצה בדצמבר שלאחר מכן לאחר שפאבל סרינצ'ק ירד לספסל. בתחילת עונת 1996/1997 רשם הופעה במשחק אחד ולאחר מכן יקד לספסל ובדצמבר של אותה עונה חזר להרכב.
בקיץ 1998 חתם בווסטהאם יונייטד. בעונתו הראשונה זכה בתואר "פטיש השנה" הניתן לשחקן המצטיין של העונה במועדון. גם בעונה שאחריה המשיך ביכולת הטובה, אך שנה לאחר מכן נפצע ברגלו במשחק נגד ברדפורד סיטי וסיים את העונה מוקדם מהצפוי. בהמשך איבד את מקומו בהרכב לדייוויד ג'יימס הצעיר.
בקיץ 2002 חתם בפורטסמות' העולה החדשה לפרמייר ליג. היסלופ נהנה תחת הארי רדנאפ ממעמד של שחקן הרכב אולם לאחר עזיבתו של רדנאפ והחתמתו של ולימיר זייק הוא החתים את קונסטנטינוס חלקיאס ובסיום העונה שוחרר מהמועדון.
ב-29 ביולי 2005 חזר לקדנציה שנייה בווסטהאם כשוער שני. בעקבות פציעות חוזרות של רוי קארול השוער הראשון, היסלופ רשם דקות משחק יחסית מרובות לשוער שני. בנוסף הוא השתתף בכל משחקי הגביע האנגלי והקבוצה העפילה לגמר מול ליברפול, בו נוצחה 1–3 בדו-קרב בעיטות עונשין. בעונה זו רשם 27 הופעות ובשבע מהן שמר על שער נקי.
ב-5 ביולי 2006 חתם בדאלאס מה-MLS. בתקופתו בדאלאס סבל מפציעות רבות בגב ובאוגוסט 2007 הודיע על פרישה מכדורגל.
קריירה בינלאומית

היסלום שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של טרינידד וטובגו, ארץ מוצאם של הוריו. בשנת 1992 זומן לסגל הנבחרת הבוגרת אך לא רשם דקות משחק. כעבור 3 שנים הודיע כי הוא מעדיף לייצג את אנגליה מולדתו. בפברואר 1998 זומן לסגל הנבחרת לקראת משחק הידידות נגד צ'ילה.
כעבור שנה בלבד, החליט לחזור לייצג את טרינידד וטובגו ורשם בה 26 הופעות כאשר ב-5 מתוכן שימש כקפטן. בשנת 2004 הודיע על פרישה מהנבחרת בגלל המרחק הרב בין המדינות אולם חזר לסייע לנבחרת במוקדמות מונדיאל 2006. היסלופ סייע לנבחרת להעפיל למונדיאל 2006 לראשונה בתולדותיה ואף שיחק בשלושת המשחקים של הנבחרת בשלב הבתים.
תארים

ליגת הכדורגל השנייה: 1993/94
גביע האינטרטוטו: 1999
נבחרת העונה בליגה הראשונה: 1994/95, 2002/03
מדליית צ'אקוניה : 2006
בני חורין של העיר ניוקאסל על הטיין: 13 במאי 2022
רון-רוברט צילר

רון-רוברט צילר (בגרמנית: Ron-Robert Zieler; נולד ב-12 בפברואר 1989) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת השוער בהנובר 96 מהבונדסליגה השנייה. לצילר שש הופעות במדי נבחרת גרמניה, והוא היה חלק מהסגל שלה ליורו 2012 ומונדיאל 2014.
קריירה

צילר נולד בקלן, גרמניה ושיחק בקבוצת הנוער של פ.צ. קלן. בשנת 2005, כשהיה בן 16, עבר לאנגליה והתאמן בקבוצת הנערים של מנצ'סטר יונייטד. בתחילת עונת 09–2008, זיילר זומן לסגל הקבוצה הבוגרת וקיבל את המספר 38 לראשונה. ב-23 בספטמבר 2008, במשחק בגביע הפוטבול ליג נגד מידלסברו נקרא מהספסל וערך את הופעת הבכורה שלו במשחק שהסתיים בניצחון 1–3.
ב-28 בנובמבר 2008 עבר בהשאלה ממנצ'סטר לנורת'האמפטון טאון. ב-21 בפברואר 2009, ערך צילר את הופעת הבכורה שלו במדי נורת'האמפטון כאשר שיחק 90 דקות בניצחון הביתי 0–2 על וולסול. ב-26 בפברואר 2009 חזר למנצ'סטר יונייטד.
ב-22 באפריל 2010 צילר חתם על חוזה של שנתיים בקבוצת הבונדסליגה, הנובר 96. החוזה החל ב-1 ביולי 2010 וכלל אופציה להארכת החוזה בשנה אחת. צילר קיבל את המספר 20. תחילה שיחק בקבוצת המילואים של הנובר אך מאוחר יותר ב-16 בינואר 2011, ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה במשחק חוץ נגד איינטרכט פרנקפורט ושמר על שער נקי במשחק שהסתיים בניצחון 0–3 להנובר ומאז שימש כשוער הראשון של הקבוצה עד סוף העונה. בסיום העונה האריך צילר את חוזהו בקבוצה עד ליוני 2015 וקיבל את החולצה מספר 1.
ב-3 ביוני 2016 חתם צילר לארבע שנים באלופת אנגליה לסטר סיטי. ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה כשעלה כמחליף בניצחון 1–2 על סוונסי סיטי. עם זאת, צילר מיעט מאוד לשחק ושימש בעיקר מחליף לקספר שמייכל.
ב-11 ביולי 2017 חתם צילר לשלוש שנים בשטוטגרט. בעונת 2017/18 רשם צילר עונה טובה עם שטוטגרט וסיים עמה במקום השביעי בליגה. בעונת 2018/19 נשרו שטוטגרט וצילר לבונדסליגה השנייה לאחר שסיימו את העונה במקום ה-16 והפסידו במבחני ההישרדות לאוניון ברלין.
לאחר ירידת הליגה עם שטוטגרט, חתם צילר בקבוצתו לשעבר, הנובר 96, שאף היא נשרה בעונה הקודמת לבונדסליגה השנייה. ב-13 באוגוסט 2020 הושאל לפ.צ. קלן לעונה אחת.
נבחרת גרמניה

באוגוסט 2011, זומן לסגל נבחרת גרמניה, אך לא שותף רשמית. צילר ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נגד נבחרת אוקראינה במשחק ידידות.
ב-28 במאי 2012, צילר נבחר לשוער השלישי עבור סגל הנבחרת ליורו 2012. ב-15 באוגוסט 2012, הוא פתח בשער הנבחרת במשחק ידידות נגד נבחרת ארגנטינה, במהלך המשחק, הוא הורחק בכרטיס אדום והפך לשוער הראשון בתולדות הנבחרת הגרמנית שמורחק כך.
תארים > בינלאומיים > נבחרת גרמניה

אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2008
גביע העולם בכדורגל: 2014
אג-גאג

אג גאג (ag-gag, קיצור של agriculture gag, כלומר סתימת פיות של חושפי עובדות בתעשיית בעלי החיים) הוא כינוי לסדרת חוקים במדינות בארצות הברית, שאוסרים תיעוד של הנעשה במתקני תעשיית בעלי החיים. לדברי תומכי החוקים, מטרתם היא להגן על התעשייה מפני נזקים עקב פרסום הממצאים. מתנגדי החוקים טוענים שמטרתם היא להסתיר מהצרכנים את הפרקטיקות האכזריות במתקני תעשיית בעלי החיים, ולהרתיע אנשים מלתעד מתקנים כאלה.
המתנגדים טוענים גם שהחוקים מפירים את התיקון הראשון לחוקה האמריקאית, זכות חופש הביטוי, ומנהלים מאבקים משפטיים נגדם. באוגוסט 2015 פסק באופן תקדימי בית המשפט הפדרלי במדינת איידהו שחוק מעין זה במדינה הוא אנטי-חוקתי. ב-2017 פסק באופן דומה בית משפט פדרלי ביוטה.