רופקונד
מחקר השלדים

השלדים התגלו בשנת 1942 על ידי סייר טבע מטעם הבריטים בשמורה הלאומית נאנדה דווי, בעת שהוא תר אחרי עשבי הימלאיה נדירים. בתקופה זו הודו הייתה עדיין קולוניה בריטית, והבריטים שהשתתפו באותה זמן בצד השני של העולם במלחמת העולם השנייה, חשדו שהשלדים הם של חיל חלוץ יפני שביקש לפלוש להודו. אך נמצא שהשלדים מבוגרים מכדי להיות חיילים יפנים והיו ביניהם נשים.
בשנות 1950 ערך המכון ההודי למחקר אנתרופולוגי (Anthropological Survey of India) מחקר על השלדים, ודוגמאות של הממצאים מוצגים במוזיאון האנתרופולוגי של הודו בדהראדון. המחקר גילה שלרבים מהאנשים היה סדק גדול בקודקוד הגולגולות, שאובחן על ידי החוקרים כסיבת המוות, ונראה שנגרם על ידי מכה חזקה מעצם עגול שניחת מלמעלה על הראש. השלדים נראו טריים למדיי, אך דגימות שנשלחו לאוניברסיטת אוקספורד לצורך תיארוך פחמן-14, קבעו שמועד המוות היה בסביבות שנת 850 לספירה. השערת החוקרים הייתה שהאנשים היו עולי רגל והם נקלעו למטח של אבני ברד גדולות באופן יוצא דופן באזור החשוף. בפולקלור המקומי יש הד לברד שקטל עולי רגל - ההר נאנדה דוי מקודש לאלה נאנדה דווי, ובשירים ובסיפורים המקומיים מסופר על מלך שעלה לרגל למקדש שעל ההר, איתו הייתה מלכתו, ובפמלייה היו נשים שחוללו לפניו. התנהגותו של המלך עוררה את זעפה של נאנדה דווי, והיא המטירה על קבוצת המאמינים ברד ממית. מנגד הועלו תיאוריות אחרות, למשל שאלה חיילים טיבטים או סוחרים, והועלו תיאוריות לגבי סיבת המוות.
בשנת 2003 יצאה משלחת בינלאומית של נשיונל ג'יאוגרפיק לחקור שוב את האגם ולאסוף דגימות. בין השלדים הם מצאו טבעת ושברי זכוכית צבעונית, סנדלי עור, חלקי עץ שהיו יכולים להיות חלק מכלי נגינה, וחלקי במבוק שהיו יכולים להיות חלק משמשייה מהסוג שגם עולי רגל מודרניים לנאנדה דווי נושאים איתם. הם מצאו מעין קרדום ברזל עם ידית במבוק, שהיה יכול היה להיות כלי נשק אך גם קרדום קרח. מתחת לסלע הם איתרו חלק מגופה שהשתמרה באוויר הקר והיבש, ומצאו גם שרידי שלד של ילד כבן עשר. הם לא מצאו עצמות בעלי חיים ולכן התיאוריה שהאנשים היו סוחרים ירדה מהפרק, משום שסוחרים מובילים את סחורתם על גבי בהמות. גם האפשרות שהאנשים היו חיילים נפסלה בגלל הימצאות ילדים. הממצאים הועברו לבדיקה בהודו ובאנגליה, והחוקרים הסיקו בין היתר שהאנשים התחלקו לשתי קבוצות, אחת ובה אנשים גבוהים עם גולגולת מאורכת, והשנייה עם אנשים בגובה ממוצע וראש עגלגל יותר. לחלק מאנשי הקבוצה השנייה היה שקע במצח הגולגולת, והחוקרים משערים שהוא עשוי להיות תוצאה של נשיאת משא על הגב כשהרצועה מוחזקת על המצח. הם מניחים שמדובר בסבלים מקומיים שליוו קבוצה של עולי רגל מאזור אחר.
ב-2019 נערך מחקר ביו-ארכאולוגי על דוגמיות מהשלדים השמורים המכון ההודי למחקר אנתרופולוגי. המחקר כלל בין שאר הטכניקות אליזה של דנ"א עתיק (Ancient DNA), תיארוך פחמן-14 להערכת גיל השלדים, אנליזת איזוטופים יציבים (Isotope analysis) כדי להעריך את מרכיבי התזונה של האנשים, ואנליזה אוסטאולוגית (Osteology) לחקר מבנה העצמות והשיניים. מבין 38 השלדים שנמצאו מתאימים לבדיקה 23 התאימו לפרופיל הגנטי בן ימינו של דרום אסיה, ו-14 היו בעלי פרופיל אופייני למזרח הים התיכון. שלד נוסף היה בעל פרופיל גנטי שמתאים למזרח אסיה. ההבדלים התבטאו גם באנליזה של איזוטופים יציבים, שהראתה על הבדלים מובהקים בתזונה של שתי הקבוצות העיקריות. בניגוד להשערות קודמות, לפי תיארוך פחמן-14 לא כל האנשים ניספו באותו זמן. האנשים ממוצא דרום אסייתי ניספו בסביבות שנת 800, ולא כולם באותו אירוע. שאר האנשים ניספו בסביבות שנת 1800. בכך נשללה התיאוריה שכל מאות האנשים ניספו באירוע אחד, והתיאוריה שסיבת המוות היא ברד קטלני הוטלה בספק.
השאלות על זהות האנשים, על הסיבה שבגינה הגיעו לאזור, ועל סיבת המוות שלהם, נשארו עדיין פתוחות.