stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קנגורו אילני דוריה
תיאור

קנגורו דוריה הוא המין השני בגודלו בסוג לאחר הקנגורו האפרורי, ובין היונקים הגדולים ביותר בגינאה החדשה. יש לו מבנה גוף כבד, מסיבי ומוצק, זרועות ורגליים קצרים ועבים, וראש גדול עם פנים רחבות וחוטם גדול. כפות ידיו ורגליו גדולות ורחבות, והן מתאפיינות בכריות ספוגיות מחוספסות בתחתיתן, ובטפרים ענקיים ומעוקלים. כל אלו מקנים לו מראה של דובון או וומבט מאשר קנגורו אמיתי. האוזניים שלו קצרצרות ועגולות, וזנבו הגלילי והשעיר קצר במקצת משל מינים אחרים.
מידות גופו של קנגורו דוריה כדלהלן: אורך ראשון וגופו 51–78 סנטימטרים, ואורך זנבו 44–66 סנטימטרים. קנגורו דוריה נודע בעיקר בזכות משקלו הכבד אשר נחשב לחריג עבור יונק שוכן עצים: משקל הזכר 14.5 קילוגרם, ומשקל הנקבה 10.2 קילוגרם; ידוע על מקרה של זכר שהוחזק בשבי והגיע למשקל 18 קילוגרם, ומקרה נוסף של זכר שנתפס בטבע ושקל לא פחות מ-20 קילוגרם.
הפרווה של קנגורו דוריה עבה וקצרה, ומורכבת משערות זיפיות צפופות. צבע הפרווה אחיד וחדגוני למדי, ועשוי להיות חום בהיר, חום-זהוב, חום קפה או חום שוקולד כהה. באופן כללי, אין הבדלים משמעותיים בצבע בין הצלעות והגב לבין הבטן והחזה, להוציא את אזור הכתפיים שנוטה לעיתים להתכהות לחום-שחרחר. ראשו של קנגורו דוריה נוטה להיות חיוור ובהיר מהגוף (בצבע חום-קרם או אפרפר בדרך כלל), והדבר ניכר במיוחד באזור המצח שצבעו צהבהב או כסוף; הלחיים כהות ואדמוניות, וסביב החוטם יש כתם שחור. האוזניים בולטות היטב בצבען השחור. לזרועות ולירכיים של הקנגורו יש נטייה להיות בצבע אפרורי-כסוף, אך אין זה נדיר שהם זהים לצבע הגוף. כפות הרגליים והידיים בצבע פחם. הזנב נע בין אפרורי לחום בהיר, ובבסיסו כתם בהיר בצבע צהבהב או קרם.
תפוצה

קנגורו אילני דוריה אנדמי לחצי האי זנב-ציפור בדרום-מזרח פפואה, הממוקמת בצד המזרחי של האי גינאה החדשה; טווח התפוצה שלו אשר משתרע על כ-15,000 קילומטרים רבועים נופל ברובו בתחומי רכס אואן סטנלי, ולקראת תחילת רכס ביסמרק במרכז פפואה הוא מוחלף באיפולה. בית הגידול שלו מורכב מיערות גשם טרופיים על רכסי ההרים בטווח גובה רחב מאוד: מכ-600 מטר מעל גובה פני הים עד ליותר מ-3,600 מטר; סביבת המחיה שלו מתאפיינת בטופוגרפיה מחוספסת ותלולה מאוד, המאפשרת לו להתרחק מפעילות אנושית. קנגורויי דוריה חיים בצפיפות נמוכה יחסית.
אקולוגיה

קבוצות קטנות של קנגורויי דוריה הוחזקו בשבי במספר גני חיות אירופאים ואוסטרלים לאורך השנים, אך מרביתם אינם קיימים כיום למעט אוכלוסייה גדולה ומשגשגת בגן חיות בפפואה. השהות שלהם למשך מספר שנים בגני חיות, אפשרה להשיג עליהם מעט מידע אשר קשה להשיגו בטבע כתוצאה מבית הגידול הבלתי נגיש. קנגורו דוריה הוא יונק פעיל יום או פעיל דמדומים המבלה את זמנו על העצים ועל האדמה לסירוגין. הוא ניזון בעיקר מעלים, אפיפיטים ושרכים, אותם הוא מוצא על הענפים או על אדמת היער הבוצית, ובמידה פחותה גם מפירות ופרחים.
על פי עדויות של ציידים פפואנים, זכרי קנגורו דוריה נחשבים לאימתניים ואגרסיביים במיוחד כאשר מנסים לצוד אותם; הציד מתבצע לרוב בסיועם של כלבי ציד, התוקפים את הקנגורו לאחר שהופל מהעץ באמצעות חיצים. לעיתים קרובות, במהלך המאבק בין הכלבים לקנגורו, הם חוטפים נשיכות ושריטות עמוקות משיניו וטפריו הגדולים של הקנגורו. מלבד האדם, לא ידוע על טורף טבעי לקנגורו דוריה.
קנגורו דוריה הוא המין החברותי ביותר מבין קנגוריי העצים: הוא חי בקבוצות משפחתיות הכוללת מספר נקבות בוגרות וצאצאיהן וזכר שליט יחיד. אצל הנקבות, יש היררכיה חברתית קפדנית המבוססת על גיל וגודל, כאשר תמיד יש נקבה אחת דומיננטית במיוחד. הן הזכר והן הנקבות נוהגים לבלות במשחקים עם הגורים, ומרבית האינטראקציות בין הקנגורים בהרמון הן שלוות. אצל פרטים מבוגרים, נודף ריח מושק לא נעים מהפרווה, והוא חזק וחריף במיוחד אצל הזכרים. הזכר מפגין תצוגה דומיננטית בפני יריבים, במהלכה הוא יושב על רגליו האחוריות, מגביה את זרועותיו למעלה תוך כדי הרמת הראש, ומותח את אצבעותיו כדי לחשוף את טפריו הגדולים; תצוגה זו מלווה לעיתים גם בהטחת הזנב מטה. על פי דיווחים מקומיים, לקנגורו בוגר יש יכולת להשמיע שישה צלילים ווקליים שונים, ולעיתים מתרחשת שיחת-קולות בין בוגרים לצעירים.
הרבייה מתרחשת כל השנה ללא עונה מוגדרת, ולאחר היריון קצר נולד וולד יחיד זעיר החי בתוך הכיס של האם במשך שנה. הוא נעשה עצמאי לחלוטין בגיל שנתיים. במהלך תקופת ההתבגרות, הגורים מזכירים בגופם הגוצי והעגלגל את הקואלה. תוחלת החיים של מין זה גבוהה ככל הנראה ממינים אחרים בסוגו.
מצב שימור

קנגורו דוריה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור פגיע (VU), כתוצאה מירידה בגודל האוכלוסייה בשיעור של 30% בשלהי המאה ה-21. מין זה מאוים בעיקר מפני ציד כבד למזון על ידי הילידים הפפואנים, וסלילת כבישים ברחבי פפואה עשויה להחמיר את לחצי הציד כתוצאה משיפור הגישה ליערות ולרכסים ההרריים. איום נוסף שככל הנראה עשוי להיות חמור יותר בעתיד הוא אובדן בית גידול בעקבות עלייה בצפיפות האנושית בפפואה. קנגורו דוריה נמצא במספר אזורים מוגנים ברחבי הטווח שלו, וה-IUCN ממליץ לעשות מחקרים נוספים אודות האקולוגיה, הביולוגיה והאיומים על המין.
הערות שוליים

↑  קנגורו אילני דוריה באתר הרשימה האדומה של IUCN
| קנגוריים |
| --- | --- | --- |
| וולביים ארנביים מפוספסים | וולביים ארנביים מפוספסים |  |
| וולבי ארנבי מפוספס | וולבי ארנבי מפוספס (סוג ומין יחיד) |   |
| קנגורים | קנגורים |   |
| קנגורו | קנגורו אפור מזרחי • קנגורו אפור מערבי • קנגורו אדום • וולארו האנטילופה • וולארו מצוי • וולארו שחור • וולבי אגיל • וולבי שחור-פס • וולבי טמר • וולבי סבך מערבי • וולבי פרמה • וולבי זנב-שוט • וולבי אדום-צוואר |   |
| קנגורו אילני | קנגורו אילני אפרורי • קנגורו אילני לומהולץ • קנגורו אילני בנט • קנגורו אילני דובי • קנגורו אילני הואון • קנגורו אילני דוריה • קנגורו אילני סרי • קנגורו אילני גודפלו • קנגורו אילני עטוי-זהב • קנגורו אילני שפלתי • קנגורו אילני הוזר • קנגורו אילני וונדיוואי • איפולה • דינגיסו • טנקיל |   |
| וולבי הצבי | וולבי צבי שחור • וולבי צבי לבן-פס • וולבי צבי אפור • וולבי צבי חום |   |
| וולבי יערוני | וולבי יערוני מקלאי • וולבי יערוני זוטר |   |
| וולבי ארנבי | וולבי ארנבי ממושקף • וולבי ארנבי אדמוני |   |
| וולבי זנב-מסמר | וולבי זנב-מסמר מרוסן • וולבי זנב-מסמר צפוני |   |
| וולבי הסלע | וולבי סלע קצר-אוזן • וולבי סלע וילקינס • וולבי סלע פרוסרפיני • וולבי סלע רוטשילד • וולבי סלע צהוב-רגל • וולבי סלע אלייד • וולבי סלע כף-יורק • וולבי סלע גודמן • וולבי סלע הרברט • וולבי סלע חדגוני • וולבי סלע שחור-צד • וולבי סלע מאריבה • וולבי סלע זנב-מברשת • וולבי סלע סגול-צוואר • וולבי סלע שרמן • מונג'ון • נברלק |   |
| פדמלון | פדמלון טסמני • פדמלון בראון • פדמלון כהה • פדמלון קלבי • פדמלון ההרים • פדמלון אדום-רגל • פדמלון אדום-צוואר |   |
| וולבי ביצות | וולבי ביצות (סוג ומין יחיד) |   |
| קווקה | קווקה (סוג ומין יחיד) |   |
נוף אופייני לבית גידולו של קנגורו דוריה.
אלן דרשוביץ

| --- | --- |

 לידה:  1 בספטמבר 1938 (בן 86) ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  ברוקלין קולג'   אוניברסיטת ייל
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד 
 מפלגה:  פוליטיקאי עצמאי 
 בת זוג:  סו ברלך   קרולין כהן
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת תל אביב 
 www.alandershowitz.com
 
אלן מורטון דרשוביץ (באנגלית: Alan Morton Dershowitz; נולד ב-1 בספטמבר 1938) הוא עורך דין, משפטן וסופר יהודי-אמריקאי. כיהן כפרופסור מן המניין בבית הספר הרווארד למשפטים משנת 1967 ועד לפרישתו בדצמבר 2013. עמית מחקר בכיר במכון גייטסטון.
קורות חייו

אברהם מרדכי דרשוביץ נולד בשכונת ויליאמסבורג שבברוקלין בניו יורק, ב-1938. הוריו, הארי וקלייר דרשוביץ, היו שניהם יהודים אורתודוקסים. אביו, הארי (9 במאי 1909 – 26 באפריל 1978), היה נשיא אגודת "בית הכנסת ישראל הצעיר" בשנות ה-60 של המאה ה-20. בהמשך למד דרשוביץ בתיכון של ישיבה יוניברסיטי, בברוקלין קולג' ובאוניברסיטת ייל, שם קיבל תואר ראשון במשפטים ב-1962.
בשנים 1963‏-1964 שימש דרשוביץ כעוזרו של שופט בית המשפט העליון האמריקאי ארתור גולדברג.
דרשוביץ התמנה למרצה בכיר למשפטים (Assistant Professor) באוניברסיטת הרווארד ב-1964, ולפרופסור מן המניין ב-1967 (ובכך היה לפרופסור מן המניין למשפטים הצעיר ביותר שהתמנה עד אז במוסד זה). הוא הרצה באוניברסיטה עד לפרישתו בדצמבר 2013.
דרשוביץ מומחה במשפט פלילי ושימש פרקליטם של ידוענים רבים, במיוחד בשלב הערעור, ובהם קלאוס פון בילוב, או ג'יי סימפסון, יונתן פולארד, ליאונה הלמסלי, מייק טייסון, ג'פרי אפשטיין ועוד. בהקדמה לספרו "מכתבים לעורך דין צעיר", מספר דרשוביץ על המעמד שזכה לו:
יום אופייני שלי יכול בהחלט לכלול העברת שיעור בקורס למשפט פלילי, ארוחת צהרים עם קבוצת סטודנטים, שיחת טלפון מאסיר שנידון למוות, קבלת דואר אלקטרוני מעברו האחר של העולם, שקילת בקשה להעיד לפני ועדה של הסנאט, כתיבת מאמר למדור הדעות של ה"הניו יורק טיימס", הופעה בתוכנית טלוויזיה המשודרת מחוף אל חוף, קבלת איום ברצח מצופה טלוויזיה זועם, מתן ייעוץ דיסקרטי למנהל בכיר בתאגיד או לפוליטיקאי.
בסדרה "ג'פרי אפשטיין: עושר מחריד", שבה מעידות נשים שנפגעו מאפשטיין, טענה אישה בשם וירג'יניה רוברטס ג'ופרה שקיימה יחסי מין עם דרשוביץ שש או שבע פעמים בהיותה קטינה. דרשוביץ תבע אותה תביעת דיבה, שעדיין מתבררת בבתי המשפט. דרשוביץ תבע דיבה בנושא זה גם את "CNN" ו"ידיעות אחרונות". בעקבות תביעה שהגיש נגד פרופ' יורם לס ותחנת הרדיו 103fm התנצל לס על שאמר בשידור שדרשוביץ "אנס ילדות יחד עם אפשטיין".
דרשוביץ הצטרף לצוות ההגנה של דונלד טראמפ בהליך ההדחה נגדו בשנת 2020. חלק מהערותיו בדיונים היו שנויות במחלוקת, וסתרו דברים שאמר בעבר לגבי הליך ההדחה של ביל קלינטון. לאחר סיום ההליך הוא חזר בו מאמירות אלה. דרשוביץ ניצל את קשריו עם ממשל טראמפ כדי לבקש ממנו להעניק חנינה ללקוחותיו, ולפחות 12 מהם אכן זכו לחנינה. כמו כן פנה דרשוביץ לממשל כדי להקל בעונשו של ג'ורג' נאדר, שנדון ל-10 שנות מאסר על אחזקת פורנוגרפיית ילדים וסחר במין, אך פנייתו נדחתה.
ישראל

דרשוביץ ידוע כתומך של מדינת ישראל. ספרו "ישראל – כתב הגנה" עונה על ביקורת טיפוסית נגד ישראל. בספרו האחרון, "The Case for Peace" (יצא בעברית בשם "עת שלום"), הוא מפרט את הצעותיו לפתרון הסכסוך הישראלי-ערבי במזרח התיכון. עיקרן נסיגה של ישראל מרצועת עזה ורוב שטחי יהודה ושומרון והקמת מדינה פלסטינית ללא "זכות השיבה", ונקיטת כל האמצעים על ידי הפלסטינים לחיסולו המוחלט של הטרור. הוא קורא לעצמו "פרו-ישראלי ופרו-פלסטיני", והוסיף כי אילו היה ישראלי היה מצביע לשמאל. ב-1999 אמר כי "בית המשפט העליון הישראלי הוא הטוב ביותר בעולם כיום" וחזר על תמיכתו בבית המשפט העליון ב-2018 והתנגד לחקיקת פסקת ההתגברות. ב-2018 ביקר את חוק הלאום והגדיר אותו כשגיאה. בפברואר 2019, לקראת פרסום החלטת היועץ המשפטי לממשלה בעניין חקירות ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו בתיק 2000 ובתיק 4000, אמר דרשוביץ שהאשמתו של נתניהו בתיקים אלה על סמך התנהלותו מול גופי התקשורת מסכנת את הדמוקרטיה ואת חופש העיתונות.
על השופט ריצ'רד גולדסטון שעמד בראש צוות הבדיקה של האו"ם למבצע עופרת יצוקה, אמר: "מפיץ שקרים, שיתבייש". בדצמבר 2011 התארח דרשוביץ בוועידת ישראל לעסקים ואמר, כי ישראל צריכה להיות מדינת הלאום של העם היהודי, וכי אויביה הגדולים של ישראל הם ישראלים. בדצמבר 2016, לאחר שהחלטה 2334 של מועצת הביטחון של האו"ם אושרה תוך הימנעות ארצות הברית מהטלת וטו, אמר דרשוביץ שהנשיא ברק אובמה שיקר לו. לדבריו "פעל לא מתוך הגיון כלשהו", אלא מנקמה אישית בראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
דרשוביץ מרצה גם בבית ספר רדזינר למשפטים, בתוכנית התואר השני של המרכז הבינתחומי הרצליה. במאי 2010 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת תל אביב ותואר "עמית כבוד" מטעם המרכז הבינתחומי הרצליה. דרשוביץ חבר בעמותת 'הוועד הציבורי למען שארית יהודי אתיופיה'. בשנת 1993, קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת חיפה.
ספריו > תורגמו לעברית

חוצפה - קריאה ליהודי אמריקה לעמוד על זכויותיהם. תרגום - ברוך קורות, מטר - הוצאה לאור, 1992 (הספר בקטלוג ULI)
השטן של הפרקליט – רומן משפטי. תרגום - יוסף אשכול, ספרית מעריב, 1996.
נקמה צודקת, תרגום - מאירה לבנת, ספרית מעריב, 2001.
צדק מבראשית: עשרה מעשי אי צדק בדרך לעשרת הדיברות ולמשפט המודרני, תרגום - עידית פז, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2003.
ישראל - כתב הגנה, תרגום - ירון בן עמי, הוצאת מטר, 2004.
מכתבים לעורך דין צעיר, תרגום - ענבל שגיב, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2006.
עת שלום, תרגום - ברוך קורות, הוצאת מטר, 2006.
משפטי ציון, הוצאת כנרת, 2012.
הערות שוליים

↑  מה עלה בגורלם של המקורבים לג'פרי אפשטיין?, באתר ‏מאקו‏, 8 ביוני 2020
↑  שוקי טאוסיג, דרשוביץ' עצבני, באתר העין השביעית, 17 בספטמבר 2020
↑  שוקי טאוסיג, צר לו, באתר העין השביעית, 24 בספטמבר 2020
↑  Dershowitz, Alan (2008). The Case Against Israel's Enemies: Exposing Jimmy Carter and Others Who Stand in the Way of Peace. Hoboken, New Jersey: Wiley. p. 15. ISBN 0-470-37992-8. נבדק ב-12 בדצמבר 2010. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Is Zionism in Crisis? A Follow-Up Debate with Peter Beinart and Alan Dershowitz". CUNY. YouTube. 16 במאי 2013. נבדק ב-26 בספטמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  הדס מגן, ‏אלן דרשוביץ: "ביהמ"ש העליון הישראלי - הטוב ביותר בעולם כיום", באתר גלובס, 22 ביוני 1999
↑  "אי אפשר לדמיין את עצמאות ישראל בלי בימ"ש חזק"
↑  Professor Emeritus of Harvard University Alan Dershowitz, בערוץ יוטיוב של I24news,‏ 25 ביולי 2018
↑  יהודה שלזינגר, דרשוביץ ליועמ"ש: "יש סכנה לדמוקרטיה", באתר ישראל היום, 26 בפברואר 2019
↑  יצחק בן-חורין, דרשוביץ נגד גולדסטון: "מפיץ שקרים, שיתבייש", באתר ynet, 23 בנובמבר 2009
↑  יובל יועז, ‏פרופ' דרשוביץ: האויב הגדול של ישראל - ישראלים, באתר גלובס, 11 בדצמבר 2011
↑  בועז ביסמוט, "כהונת אובמה תושלך לפך הזבל של ההיסטוריה", באתר ישראל היום, 30 בדצמבר 2016
↑  המרכז הבינתחומי יעניק תואר עמית כבוד לאישים בולטים כהוקרה על תרומתם לישראל ולעם היהודי, באתר המרכז הבינתחומי הרצליה
↑  מקבלי התואר דוקטור כבוד מאוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007260300305171  PLWABN: 9810540350005606  BIBSYS: 90640846  BNE: XX904783  BnF: cb12187807k (data)  CiNii: DA01377864  GND: 119065959  ISNI: 0000 0001 0855 9878  LCCN: n81139399  LNB: 000080980  NDL: 00465538  NKC: xx0031601  NLA: 35035032  NLK: KAC200606589  NTA: 068299540  RERO: 02-A003171151  SNAC: w6nt1hxp  SUDOC: 030469414  Trove: 807450  VIAF: 24646085   WorldCat (עם VIAF): 24646085
גיגנטופיתקוס

| גיגנטופיתקוס |
| --- | --- |
  שחזור אמנותי של גיגנטופיתקוס והשוואה לאדם
תקופה
פליסטוקן, כ-9,000,000–100,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
משפחה:: הומינידיים
תת־משפחה:: פונגינאים
סוג:: גיגנטופיתקוס
מינים
 Gigantopithecus blacki   Gigantopithecus bilaspurensis   Gigantopithecus giganteus  
שם מדעי
 Gigantopithecus ‏קניגסוולד, 1935
תחום תפוצה
הסוג נכחד. אתרי מציאת שרידים: הודו, סין, וייטנאם ותאילנד

גיגנטופיתקוס (שם מדעי: Gigantopithecus, "גיגאס" (γίγας) מיוונית = "ענק", "פיתקוס" (πίθηκος) מיוונית = קוף אדם) הוא סוג נכחד של קוף אדם, שחי בדרום-מזרח אסיה בתקופת המיוקן, הפליוקן והפלייסטוקן, כ-9 מיליון עד 100 אלף שנה לפני זמננו.
גיגנטופיתקוס היה הפרימט וההומיניד הגדול ביותר הידוע למדע. יש המעריכים את גובהו בשלושה מטרים כאשר הזדקף על רגליו האחוריות, ואת משקלו בלמעלה מחצי טון. הוא מסווג לתת-משפחת הפונגינאים, הכוללת בין השאר את האורנגאוטן בן-ימינו.
גילוי וסיווג

הסוג גיגנטופיתקוס הוגדר לראשונה בשנת 1935, על ידי הפלאונטולוג ההולנדי (יליד גרמניה) ג. ה. ר. פון קניגסוואלד (G. H. R. von Koenigswald), אשר מפורסם יותר בשל מאובני אדם קדמון מן המין הומו ארקטוס שגילה באי ג'אווה. הממצא הראשון היה שן טוחנת מאובנת שקנה פון קניגסוואלד בבית מרקחת מסורתי בהונג קונג. מרפאים ורוקחים מסורתיים בסין נוהגים עד היום לטחון מאובנים, הנקראים בפיהם "עצמות דרקון" ו"שיני דרקון", לאבקה הנמכרת במחיר גבוה, בשל סגולות הריפוי הפלאיות המיוחסות לה. לאחר ממצא זה ביקר פון קניגסוואלד בבתי מרקחת מסורתיים נוספים בדרום סין, ומצא בהם שלוש שיניים נוספות. שיניים אלו דומות מאוד באנטומיה שלהן לשיניים של קופי-אדם בני-ימינו כמו האורנגאוטן והגורילה, אך הן גדולות יותר. מהן הסיק פון קניגסוואלד שמדובר בקוף-אדם ענקי, והגדיר אותו כסוג ומין "גיגנטופיתקוס בלאקי" (Gigantopithecus blacki). פירוש שם הסוג הוא "קוף-אדם ענק", ושם המין ניתן לזכרו של הפלאואנתרופולוג הקנדי דיווידסון בלאק, מגלה מאובני הומו ארקטוס מסין, שמת בשנת 1934.
פון קניגסוואלד בילה את מרבית שנות מלחמת העולם השנייה באזור המחקר שלו בג'אווה במחנה שבויים של צבא הכיבוש היפני, כששיני גיגנטופיתקוס מוסתרות בבקבוק חלב שקבר בחצרו (הן שמורות כיום במוזיאון זנקנברג בפרנקפורט). בינתיים העלה הפלאואנתרופולוג הגרמני-יהודי פרנץ ווידנרייך (Franz Weidenreich), החוקר החשוב ביותר של מאובני ארקטוס מסין, את התאוריה שהאבולוציה של האדם כללה שלב של בני-אדם ענקיים, ושיער ששיני גיגנטופיתקוס השתייכו לבני-אדם כאלה ולא לקוף-אדם. היה צורך במאובנים נוספים על-מנת ליישב את המחלוקת, אך לאחר המלחמה יכלו רק חוקרים סינים לחפש מאובנים כאלו, מכיוון שהשלטון הקומוניסטי בסין לא איפשר כניסת מדענים זרים. בשנות ה-50 יצאו שני פלאונטולוגים סינים מן המכון לפלאונטולוגיה בבייג'ינג, פֵּי וֶנְג'ונְג (Pei Wenzhong) וגְ'יָה לָאנְפּוֹ (Jia Lanpo), למסע חיפושים בבתי-מרקחת מסורתיים ברחבי סין. חיפוש זה הניב כאלף שיניים ושלוש עצמות לסת של גיגנטופיתקוס, שחלקן התגלו לראשונה גם אין סיטו, כלומר באתרים מקוריים שניתן לתארכם. ממצאים אלו הוכיחו שפון קניגסוואלד צדק בסיווג הראשוני שלו, וגיגנטופיתקוס לא היה אדם אלא קוף-אדם ענק שחי בתקופת הפלייסטוקן.
בשנת 1968 גם דווח לראשונה על לסת גיגנטופיתקוס שהתגלתה בהודו, על ידי איכר מקומי ששמר אותה ברשותו במשך 24 שנים. הפרימטולוג אלווין סימונס (Elwyn Simons) הגדיר אותה כמין נפרד של גיגנטופיתקוס, קדום וקטן מן המאובנים הסינים. בסך הכל הוגדרו עד היום שלושה מיני גיגנטופיתקוס:
Gigantopithecus bilaspurensis - מאובניו התגלו בהודו הוא הקדום ביותר, בן 9 עד 6 מיליון שנה, והוא פחות גדול מן המינים המאוחרים יותר.
Gigantopithecus giganteus - מין הודי גדול יותר שחי בתקופת הפלייסוטקן.
Gigantopithecus blacki - הגדול והמאוחר מכולם, שמאובניו התגלו בסין, בווייטנאם ובתאילנד, וחי בפלייסטוקן התיכון, כמיליון עד 100 אלף שנה לפני זמננו.
אנטומיה ומורפולוגיה

לא ניתן לדעת בביטחון מה היה גודל גופו של גיגנטופיתקוס, משום שלא התגלו עדיין עצמות שלד או גולגולת שלו. הלסתות והשיניים הגדולות ביותר של גיגנטופיתקוס דומות באנטומיה שלהן לאלו של קופי-אדם גדולים בני-זמננו, אך הן גדולות כמעט פי שניים. מספר חוקרים סוברים שהיחס בין גודל הלסתות וגודל הגוף היה דומה לזה של קופי-אדם כיום, ומכך ניתן להעריך את גובהו של גיגנטופיתקוס בשלושה מטרים כאשר הזדקף על רגליו האחוריות, ואת משקלו בלמעלה מחצי טון. ואולם לדעת חוקרים אחרים ייתכן שיחס זה היה גבוה יותר בגיגנטופיתקוס, ומכך נובע שהוא היה גדול רק במעט מזכרי גורילה הגדולים ביותר הידועים כיום, שמשקלם כ-180 קילוגרם. בכל מקרה, קרוב לוודאי שגיגנטופיתקוס היה הפרימט הגדול ביותר הידוע למדע. פרימט נכחד נוסף המתחרה בו הוא הלמור הענק ממדגסקר, שמשקלו בעת שהיה בחיים הוערך בעד 244 קילוגרם, אך לפי הערכה סבירה יותר היה כ-160 קילוגרם.
אורח חיים

בשל גודל גופו נראה שגיגנטופיתקוס היה שוכן קרקע, ולא טיפס על עצים. סביר שהלך על ארבע, כשהוא נשען על כפותיו הקדמיות כמו האורנגאוטן, או על פרקי האצבעות כמו הגורילה. אך בדומה לקופי-אדם וגם לדובים גדולים בני ימינו, קרוב לוודאי שגיגנטופיתקוס היה מסוגל להזדקף על רגליו האחוריות לפרקי זמן קצרים.
שיני גיגנטופיתקוס מותאמות לגריסת מזון צמחי גס וסיבי. יש חוקרים הסוברים שבדומה לפנדה הענקית של ימינו, גיגנטופיתקוס התמחה באכילת גבעולי ועלי חזרן, מזון צמחי גס וקשה במיוחד. סברה זו נסמכת על מספר ראיות: בשיני גיגנטופיתקוס נמצאו חורים בכמות גדולה בהרבה מזו שנמצאה בקופי-אדם מודרניים, ודומה לזו הנמצאת בשיני פנדה. נמצאו בשיניים שלו גם פיטוליתים - שבבי צורן דו-חמצני מיקרוסקופיים האופייניים למשפחת הדגניים כמו צמח החזרן. מאובני גיגנטופיתקוס נמצאו בין השאר באותם אתרים ושכבות עם מאובני פנדה. ייתכן שגיגנטופיתקוס נכחד עקב סיבות הדומות לסיבות שבעטיין נמצא הפנדה הענק כיום בסכנת הכחדה - תלות מוגזמת במקור מזון יחיד הנוטה להיעלם בשנים מסוימות. בשנת 2016 התפרסם מחקר שבדק ריכוז איזוטופים של פחמן בשיני גיגנטופיתקוס בלאקי מסין ומתאילנד. על פי יחסי האיזוטופים פחמן-12 ופחמן-13 בעצמות ובשיניים של בעלי חיים ניתן לבדוק אם הם ניזונו בעיקר מצמחים המשתמשים יותר במסלול הפוטוסינתטי C3, האופייני לפירות ועלים, או יותר במסלול הפוטוסינתטי C4, האופייני לעשב. המחקר הסיק שגיגנטופיתקוס חי ביערות בלבד, ושהוא ניזון לא רק מחזרן, אלא גם מתפריט צמחוני של פירות, עלים, גבעולים ושורשים. החוקרים הציעו שגיגנטופיתקוס נכחד עקב קשייו להסתגל להגבלת שטחי היער בדרום-מזרח אסיה, כתוצאה משינויי האקלים הגלובליים לקראת סופה של תקופת הקרח.
ניתוח סטטיסטי של 735 שיני גיגנטופיתקוס מצביע על דו-צורתיות זוויגית בולטת, ונראה שהזכרים היו גדולים בהרבה מן הנקבות. תופעה זו אופיינית גם לקופי-אדם גדולים בני ימינו, ורומזת על אורח חיים פוליגמי.
המין G. blacki חי לצד בני-אדם קדומים מן המין הומו ארקטוס. שיניהם נמצאו באותה שכבה גאולוגית במערת תאם חויין שבצפון וייטנאם, שם הן מתוארכות לתקופה של 475 אלף שנה לפני זמננו בתיארוך רדיומטרי אורניום-תוריום, וכן בשני אתרים לפחות בסין. ייתכן שארקטוס צד קופי גיגנטופיתקוס למאכל, וסייע בכך להכחדת הסוג.
אבולוציה

על פי הסברה מוצאו של גיגנטופיתקוס מסוגי קופי-אדם אסייתים נכחדים פחות גדולים מעידן המיוקן, כמו סיוופיתקוס מהודו או לופנגפיתקוס מסין. כל הסוגים האלו מסווגים על ידי מרבית החוקרים לתת-משפחת הפונגינאים, הכוללת גם את האורגאוטן בן ימינו, החי באינדונזיה. ייתכן שגיגנטופיתקוס היה אב קדמון של האורנגאוטן.
מאובני גיגנטופיתקוס מראים על מגמה של גדילת הגוף במהלך האבולוציה שלו, גם במינים המאוחרים יחסית למין ההודי המוקדם יותר מן המיוקן, וגם בתוך המין גיגנטופיתקוס בלאקי במשך תקופת הפלייסטוקן. מגמה דומה של גדילה נראית אצל סוגים רבים אחרים של יונקים נכחדים בפלייסטוקן, למשל
הממותה ודוב המערות.
בתרבות הפופולרית

גודלו העצום של גיגנטופיתקוס שבה את דמיונם של אנשים בעולם. כמה מן המאמינים בקיומם של היטי והביגפוט ניסו להסבירם כקופי גיגנטופיתקוס אשר שרדו עד היום, אף שאין לכך ראיות ממשיות כלשהן. דמותו של קינג קונג לא נוצרה בהשראת הגיגנטופיתקוס, שכן היא הוצגה לראשונה בסרט משנת 1933, שנתיים לפני גילוי השן הראשונה של גיגנטופיתקוס.
הגיגנטופיתקוס מוצג בתרבות באזכורים שונים:
דמותו הקולנועית של המלך לואי העומד בראש צבא הקופים בסרט "ספר הג'ונגל" משנת 2016 מוצגת כגיגנטופיתקוס. המילה מוזכרת בפי המדבב שלו כריסטופר ווקן בגרסה החדשה לשירו של לואי, שבמקור נכתב עבור העיבוד משנת 1967. בגרסה הישנה מוצג לואי כאורנגאוטן, אך יוצרי הגרסה החדשה שינו זאת, אם כדי להסביר את גודלו הענקי של לואי (אם כי הוא מוצג כגדול מדי), ואולי משום שאורנגאוטנים אינם חיים בהודו, מקום התרחשותה של עלילת ספר הג'ונגל, לעומת שני מינים מן הסוג גיגנטופיתקוס שחיו בהודו עד להכחדתם.
בסרט מ-2012 "עידן הקרח 4: יבשת בתנועה" הנבל הראשי הוא גיגנטופיתקוס בשם קפטן גאט - קפטן פיראטים העומד בראש צוות פיראטים חייתיים ורוצה לפגוע במני וחבריו.
דמות של גיגנטופיתקוס נראית במשחקי המחשב Zoo Tycoon 2 בחבילה "Extinct Animals" וכן במשחק Jurassic Park Builder, בו הוא מוצג בצורה מוטעית כטורף. כמו כן הוא מופיע במשחק "Ark: Survival Evolved".
הגיגנטופיתקוס נראה בתוכנית "המוזיאון להיסטוריה של הטבע בחיים" בהנחיית דייוויד אטנבורו. כמו כן נראה בסדרה "ללכת עם אנשי מערות", שם הוא מתואר בתור ה"קינג קונג" המקורי.
הוא מופיע בתוכנית "Animal Armageddon" בערוץ אנימל פלאנט.
גיגנטופיתקוס גדול ומאיים נראה בסרט "The Primevals".
הערות שוליים

1 2 3  Bocherens, H. et al. (2016)
 "Flexibility of diet and habitat in Pleistocene South Asian mammals: Implications for the fate of the giant fossil ape Gigantopithecus",
Quaternary International
↑  Ciochon, R. et al. (1996)
 "Dated co-occurrence of Homo erectus and Gigantopithecus from Tham Khuyen Cave, Vietnam",
Proceedings of the National Academy of Science USA Vol. 93 (7): pp. 3016–3020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4268731-7 
הפלאואנתרופולוג פרידמן שרנק מחזיק את השן המקורית שגילה פון קניגסוואלד.
לסת תחתונה מאובנת של גיגנטופיתקוס.
מרטין דמיצ'ליס

מרטין גאסטון דמיצ'ליס (בספרדית: Martín Gastón Demichelis; נולד ב-20 בדצמבר 1980), כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק שיחק כקשר אחורי וכבלם אחורי. דמיצ'ליס כונה "מיצ'ו" ו"מרשל".
מאמן את מונטריי מליגת העל המקסיקנית.
קריירה > ריבר פלייט

דמיצ'ליס החל את הקריירה בריבר פלייט בתור בלם. הוא היה אחד מהצעירים המבטיחים של הקבוצה ושל ארגנטינה ואף הושווה על ידי נשיא ריבר פלייט, חוסה מריה אגילר, לפרנץ בקנבאוור.
דמיצ'ליס שיחק בריבר שנתיים וזכה עמה באליפות ארגנטינה 4 פעמים (אפרטורה 1999, קלאוסורה 2000, קלאוסורה 2002, קלאוסורה 2003). [דרושה הבהרה]
קריירה > באיירן מינכן

בקיץ 2003 נרכש על ידי באיירן מינכן. עונתו הראשונה לא הייתה מוצלחת והוא שיחק בעיקר כמחליף, אך מאז הפך דמיצ'ליס לשחקן הרכב ולאחד הקשרים המרשימים בליגה הגרמנית. עונת השיא שלו הייתה ב-2005/06.
דמיצ'ליס היה מועמד לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת מונדיאל 2006, אך חוסה נסטור פקרמן, מאמן הנבחרת, החליט ברגע האחרון לא לזמן אותו. דמיצ'ליס לקח את הניפוי בצורה קשה ואף צוטט בראיון שנערך איתו ש"איבד את החשק לשחק ולחיות".
אחרי עונה בינונית במהלכה איבד את מקומו בהרכב, חזר דמיצ'ליס לשחק כבלם בעונת 2007/08 וחזר לגלות יכולת טובה והיה מהשחקנים המצטיינים בבונדסליגה, יכולתו הטובה אף הביאה לבחירתו בהרכב הנבחרת כבלם לצדו של גבריאל מיליטו.
במרץ 2008 הושעה דמיצ'ליס מהקבוצה בשל סירובו לשחק כקשר אחורי. דמיצ'ליס נימק את סירובו בכך שהוא רוצה להתקדם כבלם ולבסס את מעמדו גם כבלמה של הנבחרת הארגנטינאית. אחרי מספר ימים התנצל דמיצ'ליס בפני מאמנו והוחזר לאימוני הקבוצה. במאי 2008 סירבה באיירן מינכן לשחרר את השחקן למשחקים האולימפיים בטענה שהתחרות אינה הולמת שחקן ברמתו של דמיצ'ליס אלא מיועדת לשחקנים צעירים. למרות סירובה של הקבוצה, דמיצ'ליס התראיין מספר פעמים לתקשורת על רצונו לשחקן במשחקים האולימפיים.
במדי באיירן זכה דמיצ'ליס בשלוש אליפויות הבונדסליגה (2004/05, 2005/06, 2007/08), בשלושה גביעים (2005, 2006, 2008) ובשני גביעי הליגה הגרמני (2004, 2007).
בדצמבר 2010 הושאל לקבוצת מאלגה הספרדית, והבקיע גול בנגיחה מקרן בהופעת הבכורה. בקיץ 2013 דמיצ'ליס חתם באתלטיקו מדריד אולם ב-2 בספטמבר 2013 חתם במנצ'סטר סיטי, בסכום של 4 מיליון ליש"ט, וזאת עוד לפני שערך הופעה רשמית אחת באתלטיקו מדריד.
ב-10 באוגוסט 2016 חתם באספניול לעונה אחת. ב-17 בינואר 2017 חזר למלאגה. ב-15 במאי 2017 הודיע על פרידה בסיום העונה בגיל 36.