stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסטיבל סנטה אסתריקה
הערות שוליים

↑  "Queen Esther: Patron saint of crypto-Jews" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-05-12.
↑  “Women, Ritual, and Secrecy: The Creation of the Crypto-Jewish Culture,” Janet Liebman Jacobs
ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר

ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר הוא פסוק במגילת אסתר (ח', ט"ז). הפסוק הולחן בלחנים רבים, ועל שלל לחניו הוא אחד משירי פורים המוכרים. הפסוק נאמר גם בסדר הבדלה למוצאי שבת, כפסוק ברכה.
הפסוק מספר, שלאחר ביטול גזירת המן ושילוח האגרות השניות, יצא מרדכי מבית אחשוורוש בלבוש מלכות, וליהודים היו אורה, שמחה, ששון ויקר.
חז"ל מבארים את הפסוק בדרך מדרש:
ליהודים היתה אורה ושמחה וששון ויקר, אמר רב יהודה: אורה זו תורה, וכן הוא אומר (משלי, ו', כ"ג) "כי נר מצווה ותורה אור"; שמחה זה יום טוב, וכן הוא אומר (דברים, ט"ז, י"ד) "ושמחת בחגך"; ששון זו מילה, וכן הוא אומר (תהלים, קי"ט, קס"ב) "שש אנכי על אמרתך", ויקר אלו תפלין, וכן הוא אומר (דברים, כ"ח, י') "וראו כל עמי הארץ כי שם ה' נקרא עליך ויראו ממך", ותניא רבי אליעזר הגדול אומר אלו תפלין שבראש
על פי פרשנותו של רש"י, גזירות המן היו גם על המצוות המנויות בחז"ל - לימוד תורה, ברית מילה, חגי ישראל ותפילין.
לחנים בולטים

לפסוק לחנים רבים, להלן הבולטים שבהם:
לחנו של רבי אליעזר זוסיא פורטוגל, האדמו"ר הקודם מסקולען. בשנת תשכ"ט (1969) הופיע השיר באלבומו של דוד ורדיגר ומשם התפרסם. למעשה, השיר לא נקלט בלחנו המקורי, קטע אחד מהלחן המקורי הושמט, וגם בקטע הראשון חלו שינויים מהלחן המקורי.
לחן נוסף מפורסם הוא לחנה של נורית הירש, אשר מתחיל במילים מהפסוק הקודם, "ומרדכי יצא מלפני המלך בלבוש מלכות ועטרת זהב". הירש הלחינה את השיר בשנת 1970 עבור התוכנית "דו רה מי" בקול ישראל.
בציבור החרדי מפורסם לחנו של יוסי גרין שבוצע על ידי מרדכי בן-דוד. הניגון מותאם למילים מתוך הבדלה, הממשיכות בבקשה "כן תהיה לנו". ללחן יש פתיח ללא מילים שהולחן על ידי המעבד משה לאופר.
לחן של משה לאופר בוצע על ידי אברהם פריד בדיסק "אדרבה" שיצא בשנת 1990.
לחן נוסף מפורסם הוא לחנו של הרב ברוך כהנא מספינקא אנטוורפן, הכתוב בסולם פריגיש.
לחן מפורסם בסגנון מארש הוא לחן של בן ציון שנקר מחסידות מודז'יץ. בלחן זה שרים גם את המילים "כן תהיה לנו", שנאמרות בהבדלה לאחר הפסוק ליהודים הייתה אורה.
לחנו של שלמה קרליבך.
הערות שוליים

↑  שנה לפטירת אבי המוזיקה החסידית: 10 יצירות נבחרות של ר' דוד ורדיגר, כיכר השבת.
↑  תמר זיגמן, מי באמת הלחין את השיר ה"עממי" "ומרדכי יצא"?, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 25 בפברואר 2018
↑  ומרדכי יצא... ליהודים היתה... בלחנה של נורית הירש ובביצוע הדודאים, אתר יוטיוב
↑  השיר בביצועו של חיליק פרנק
↑  ליהודים-אברהם פריד באתר יוטיוב
↑  הלחן בביצועו של חיליק פרנק
↑  שירת הניגון בנוכחות האדמו"ר ממודז'יץ
↑  ביצוע מקורי של קרליבך לשיר
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • ממוכן • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • ברכת הרב את ריבנו • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
ראובן קופרמן

| --- | --- |

 לידה:  17 בינואר 1964 (בן 61) קישינב, ברה"מ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת חיפה (1989)  בית הספר לאמנויות חזותיות (1993) 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  פרס עידוד היצירה לאמנות פלסטית (2016) 
 
ראובן קופרמן (נולד ב-17 בינואר 1964) הוא צייר ישראלי ומרצה באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל. קופרמן חי ופועל בתל אביב-יפו.
ביוגרפיה

קופרמן נולד בקישינב, מולדובה בשנת 1964. בשנת 1973 עלה לישראל עם משפחתו. בעל תואר ראשון (1989) בפילוסופיה ואומנות מאוניברסיטת חיפה ומ-1993 בעל תואר שני מ-School of Visual Arts.
יצירתו

כמשתמש אדוק בכתובים וצרכן של פולקלור רב־תרבותי, קופרמן מפתח יצירה אקלקטית שמתאפיינת בריבוי סגנוני. הציור שלו נע בין המרחב הציבורי לאישי, ומוצא את מקורות השראתו בהיסטוריה ובמיתוסים ממזרח ומערב. בעבודתו מעלה קופרמן עמדה והתייחסות לסדר יום ופוליטיקה מקומית ועכשווית, נע בין המרחב הציבורי לאישי, מתכתב עם מסורות אמנות במגוון סוגי מדיה וחומרים, ומוצא את מקורות השראתו בהיסטוריה ומיתוסים ממזרח למערב. ביצירותיו מן העשור השני של המאה ה-21 בולט השימוש במוטיבים מן התרבות הפופולרית של המזרח הרחוק.
ציורו של קופרמן חופשי מהגדרות ו"איזמים" למיניהם, מהיררכיות ומתוויות. הוא משתמש בניירות ובבדים, בצבעי שמן, בעפרונות צבעוניים, בטושים, בספריי ובמחט מלובנת, תוך שהוא נע בין המאות בתולדות האמנות. הוא מכליא ומחבר חומרים יום־יומיים וזולים, תרבות של אמנות רחוב וציור אקדמי ומסורתי בשמן על בד, מוטיבים מציורי מאנגה לצד פופ מערבי, השפעות של דירר ולוקאס קרנאך לצד אוטגאווה קוניושי ומורשת אמנות יפן. הוא מציג סצנות מיתיות הנטועות במרחב המקומי, משופעות במוטיבים ואטריבוטים נוצריים מן הברית החדשה והברית הישנה, לצד סמלים של כוח, שדים ורוחות ומשיחות מכחול של קליגרפיה יפנית. המורשת התרבותית האישית של קופרמן, שעלה לארץ מברית המועצות, נמצאת ונוכחת גם היא בעבודותיו וחוברת למצאי העשיר שלו, המשמש כמרחב להתבוננות רב תחומית ולפרשנות רחבה.
בדבריה על תערוכת פרס רוזנבלט, כתבה האוצרת אורלי הופמן: בסדרת העבודות המוצגות בתערוכה ממשיך קופרמן את מסעותיו בעולם, משוטט במחוזות חפץ של תרבויות שונות, צולל אל שכבות ההיסטוריה ומלקט ממזרח וממערב. העולם שלו חסר זמן וגבולות ומשמש כמקור בלתי נדלה למידע והשראה מסוגות, טכניקות וסגנונות יצירה שונים. הוא מזמן אל עבודותיו אנשים ואירועים מסביבתו האישית לצד דמויות היסטוריות, גיבורות על, מובילי דעת קהל ויצירי דמיון ומיתולוגיה. היצירות פורשות מרחב מרובד ועל־זמני ומאירות מפגשים בעלי משמעות שבהם נוצקת פרשנות אישית בהצטלבויות הקואורדינטות בין מושגי תרבות, מקורות השראה, אמונות, יצרים קמאיים ותובנות.
תערוכות יחיד נבחרות שלו הוצגו במוזיאון תל אביב לאמנות, במוזיאון וילפריד הזורע, מוזיאון ינקו דאדא בעין הוד, בגלריה רו-ארט, גלריה רוזנפלד בתל אביב, גלריה Kit Schulte בברלין ועוד. עבודותיו הוצגו בתערוכות קבוצתיות רבות, במוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, מוזיאון אשדוד לאמנות, הביאנלה ה-IV לאמנות עכשווית של אודסה, הסלון לאמנות עכשווית במונקו ועוד.
השכלה

1986–1989 – B.A באומנות ופילוסופיה, אוניברסיטת חיפה.
1990–1991 – לימודי צילום ב-Washington University George ,Washington DC, USA.
1991 – לימודי צילום ב-Towson State University, Maryland, USA.
1992–1993 – MFA ב-School of Visual Arts, NYC, USA.
הוראה

1994–2011 – בב"ס חשיפה, באוניברסיטה הפתוחה
1994–הווה – אקדמיה לעיצוב ויצו, חיפה
1995–2011 – מדרשה לאמנות, בית ברל
1997–הווה – אקדמיה לאמנות בבצלאל, ירושלים
2000 – אמן אורח, מעביר סדנת אורח ותערוכה בסינגפור
2012 – אמן אורח בהנג'ו, סין
תערוכות > תערוכות יחיד

2022 – "כוכבים", אוצר איתן בוגנים, סדנאות האמנים בתל אביב
2020 – "אנטומיה של קילר", אוצרת מאיה במברגר, גלריה רו-ארט, תל אביב
2020 – "דיוקן של פורע חוק", אוצרת אורלי הופמן, בית האמנים תל אביב
2018 – "מתנקשות", אוצרת לאה אביר, גלריה Raw Art, תל אביב
2016 – "על דרקונים, סמוראים ודים סם", אוצרת שיר מלר-ימגוצ'י, מוזאון וילפריד ישראל, קיבוץ הזורע
2016 – "Не Буди", אוצרת לאה אביר, גלריה Raw Art, תל אביב
2012 – "New Mythologies", Kit Schulte Contemporary Art", ברלין, גרמניה
2008 – "פרויקט יצירה אחת", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2006 – "דיוקנאות", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2006 – "אפריל", גלריה רוזנפלד, תל אביב
2000 – גולקונדה, "פרוטומות". תל אביב
1999 – "פנים חוץ", גלריה קיבוץ בארי
1997 – "הטלה ראשונה בינקו דאדא", מוזיאון ינקו דאדא
1996 – "גרביים צהובות", משרד בתל אביב, תל אביב
1994 – Arlington Arts Center, Arlington, VA. Solo Exhibition and Performance: Body and Soul
1993 – de Compression Gallery, Phoenix, AZ. Solo Exhibition and Performance: Decadence
1992 – In Time Art Salon, Washington D.C. Armageddon Installation
תערוכות > תערוכות שאצר

2018 – "מכונות", אלי גור אריה, עוז מלול ועדי נחשון, גלריה P8, תל אביב
2017 – "זה צילום", שירן יצהרי, גלריה עומר תירוש, תל אביב
2014 – "קריעה", אסף אורן, הגלריה על שם מורל דרפלר, המרכז האקדמי ויצו חיפה, חיפה
2013 – "סכין במים", לירז פאנק ועדי עוז-ארי, גלריה אינדי, תל אביב.
2012 – "פסל שבר מפרקת" – תערוכה לזכרו של קובי הראל, גלריה חללית, תל אביב בשיתוף עם סמדר לוי.
2010 – יורם וידל, "מקומות", גלריה גל-און, ת"א.
2010 – סטס קורולוב, "Israelians " בית האמנים, ירושלים.
2010 – "מינחטא", תערוכה קבוצתית והשקת מגזין "מיס יוז", חללית, ת"א (בשיתוף עם אנה ברשטנסקי).
2008 – גוסטבו סגורסקי, "אנשים מתבוננים", בית האמנים, ירושלים.
2007 – אסנת שושלב, תערוכת צילומים, סלון 22, יפו.
פרסים

2021 – פרס שר התרבות בתחום האמנות הפלסטית
2019 – פרס אן וארי רוזנבלט לאמנות חזותית
2016 – משרד התרבות והספורט, פרס עידוד היצירה
2014 – קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב
2012 מלגת שהייה, האנגג'ואו, סין
2000 מלגת שהייה, סינגפור
Dimock Gallery, Washington, D.C. David Lloyd Kreeger Prize – 1991
1990 – פרס מקרן אדלר על הצטיינות ביצירה, חיפה.
מאמרים

2011 – מאמר לספר של נעמי לשם שיצא בהוצאה שווייצרית, Naomi Leshem, Sleepers, 2011, Benteli Verlags.
גלריה

Avi, 2007, color pencils on wood, 122x92cm
Beat, 2009, oil on wood, 122x81cm
Father, 2005, oil on mdf, 40x30cm
Father, 2006, oil on mdf, 40x30cm
Father, 2009, oil on wood, 122x81cm
Head in Movement, 2008, oil on wood, 120x80cm
Kiss, 2008, oil on wood, 80x120cm
Oh mighty God (the Scream), 2009, oil on wood, 122x93cm
Pets, 2011, color pencils on paper, 110 x150 cm
Punks, 2011, color pencils on paper, 110 x150 cm
Tragedy III, 2010, color pencils on paper, 120 x150 cm
Tragedy V, 2011, color pencils on paper, 110 x 150 cm
הזכות לפרטיות

הזכות לפרטיות היא זכותו של אדם למרחב פרטי פיזי או וירטואלי הנתון לשליטתו, מתוך ההכרה כי ישנם תחומים בחיי אדם שאינם אמורים להיות ברשות הרבים ללא הסכמתו המפורשת. הזכות לפרטיות היא חלק מזכויות האדם הטבעיות, להן זכאי כל אדם באשר הוא, משום שכל אדם זקוק לפרטיות על מנת לפתח ולממש את האוטונומיה שלו כפרט. הפרטיות מאפשרת לאדם לחיות את חייו ולשלוט על מידת החשיפה, ההתערבות או החדירה לחייו בהתאם לרצונו.
מקובל לראות בזכות זו אחת משתי נגזרות של הזכות לכבוד (נגזרת נוספת היא הזכות לשם טוב – לשון הרע) אך יש הרואים בה זכות עצמאית. כך או כך, מדובר בזכות יסוד, המוגנת באמנות ובהסכמים בין-לאומיים, כמו גם בחקיקה בישראל ובעולם. מרבית החוקים בעולם מגבילים את הפרטיות כאשר היא מתנגשת בזכויות ובאינטרסים ציבוריים אחרים, למשל: חופש הביטוי, חופש המידע, זכות הציבור לדעת, ביטחון ציבורי ואף מיסוי (תחום המחייב לרוב גילוי של מידע על הכנסות או רווחים אישיים).
לעיתים אנשים בוחרים לוותר על פרטיותם, לטובת הטבה פוטנציאלית שעשויה לצמוח מכך (כמו הגנה, פרסום או כסף).
הגדרה

פרטיות היא יכולתו של אדם או קבוצה לבודד את עצמם או מידע לגביהם. הגבולות והתוכן של מה שנחשב לפרטי משתנים ממדינה למדינה ובין אנשים, אך ישנם מספר תחומים שמקובל לראותם כפרטיים. פרטיות קשורה לעיתים לאנונימיות, כלומר הרצון להישאר לא מזוהה במרחב הציבורי.
הזכות המשפטית לפרטיות נזכרה לראשונה במאמרם של עורכי הדין סמואל וורן ולואיס ברנדייס "The Right to Privacy". לימים היה ברנדייס לשופט בית המשפט העליון של ארצות הברית. בשנת 1890 פרסמו השניים את המאמר שנתן לזכות לפרטיות במשפט האמריקני את השם "הזכות להיעזב במנוחה".
יש להבחין בין פרטיות כזכות משפטית (ראו בהמשך: הזכות לפרטיות בישראל) לבין היותה נורמה חברתית. עם זאת, בין הזכות המשפטית לפרטיות לבין הנורמה החברתית של מושג הפרטיות קיימים קשרי גומלין מורכבים. לעיתים החברה משפיעה על המשפט כך שנורמה חברתית קיימת נהפכת לכלל משפטי חדש של הגנה על הפרטיות ולעיתים להפך (הכלל משפטי משנה נורמה קיימת), לעיתים הכלל המשפטי והנורמה החברתית מתקיימים זה לצד זה ולעיתים הם מתחרים זה בזה.
הסוציולוג אלן וסטין (אנ') הדגיש את ההיבט החברתי שבפרטיות וטען שהפרטיות היא צורך אנושי. וסטין הגדיר פרטיות כך: "the claims of individuals, groups, or institutions to determine for themselves, how and to what extent information about them is communicated to others".
המשפטן האמריקני דניאל סולוב (אנ') מציע טקסונומיה של קטגוריות של מצבי פגיעה בפרטיות במטרה להסיט את הדיון התאורטי והמשפטי בהגדרת מושג ה"פרטיות" אל עבר ציון הפעילויות שמציבות איום על הפרטיות:
איסוף מידע: (1) מעקב, (2) חקירה
עיבוד מידע: (3) צבירת מידע, (4) זיהוי על בסיס מידע, (5) אבטחת מידע, (6) שימושים אחרים במידע, (7) היעדר שקיפות כלפי מושא המידע
הפצת מידע: (8) הפרת אמון, (9) גילוי מידע, (10), חשיפה, (11) הגברת תפוצה של מידע, (12) סחיטה, (13) נטילת זהות, (14) עיוות מידע
חדירה: (15) פלישה, (16) התערבות בהחלטות
הפילוסופית הלן ניסנבאום מציעה גישה של "פרטיות הקשרית" לפיה הזכות לפרטיות היא הזכות לזרימה ראויה של מידע אישי. כלומר, הפרה של פרטיות לא מתרחשת כאשר נאסף מידע רב מדי על אודות הפרט, אלא כאשר חל שינוי בתהליך העברת המידע – בין אם בצד השולח ובין אם בצד המקבל. לדוגמה, עצם העובדה שהבנק מחזיק פרטים פיננסיים רבים על לקוחותיו אינה מהווה פגיעה או סכנה לפגיעה בפרטיות, כך גם לגבי מרפאה השומרת מידע רפואי אודות המטופלים במרפאה. אולם אם פרטים פיננסיים מהבנק יועברו למרפאה ולהפך, אזי תתרחש פגיעה בפרטיות. השינוי שחל בזרימת המידע הפר את התנאים שהתירו את החזקת המידע והוא שמהווה את הפגיעה בפרטיות.
על פי המשפטנית רות גביזון הפרטיות היא מניעת גישה לא רצויה לאדם, ומורכבת משלושה תחומים:
חדירה למרחב פיזי
פרסום מידע פרטי אודות האדם
אנונימיות, כלומר זכותו של אדם, בנסיבות רגילות, שלא יסירו מעליו את מסכת האנונימיות העוטפת אותו בחיי היום יום.
הגדרה > סוגים של פרטיות

ניתן להבחין בין פרטיות פיזית ופרטיות במידע:
פרטיות פיזית: ככל סוגי הפרטיות, גם פרטיות זו תלוית תרבות ואדם. לרוב האנשים במרבית התרבויות כיום יש תחושה חזקה של רצון לפרטיות ביחס לחשיפה של גופם לזולת. רוב בני האדם יעשו מאמצים גדולים על מנת לא להיראות בעירום, בעיקר באמצעות לבישת בגדים או באמצעות יצירת קירות ומחיצות (למשל בין תאי הלבשה במלתחות). גם פעולות גופניות מסוימות כמו עשיית צרכים או יחסי מין נחשבים בתרבויות רבות לכאלה שדורשים מרחב אישי פרטי. פרטיות אישית מתייחסת לרוב לפרטיות פיזית ויכולה להיות מוגדרת כמניעת חדירה למרחב האישי והפיזי של הפרט. היא כוללת בין היתר את צנעת הגוף ומניעת כניסה לא-מורשית לרשות היחיד.
פרטיות במידע: פרטיות במידע או בנתונים על אדם. בקבוצה זו אין אחידות ביחס המשפטי בעולם. באיחוד האירופי ובמדינות המושפעות ממנו, אמת המידה להגדרת מידע אישי הראוי להגנה היא היותו מזהה את האדם בו מדובר. בארצות הברית, לעומת זאת, אמת המידה שונה, ומידע אישי מוגן רק ברשימה מוגדרת של מצבים, למשל מידע פיננסי, מידע רפואי, או מידע גנטי. סוגי מידע שאינם מוסדרים במפורש בחקיקה האמריקנית אינם זוכים להגנה ביחסים שבין אדם לחברו או בין צרכן לתאגיד. במישור החוקתי, ביחסים שבין אדם למדינה, יש הגנה חוקתית, בעיקר בקשר לפעילות של אכיפת חוק (חיפוש ותפיסה). שאלות הנוגעות לפרטיות במידע מועצמות בעידן המידע משום קלות האיסוף וההפצה של נתונים ומידע על הפרט וסוגיות חדשות מתעוררות לאור השימוש באינטרנט. חלוצה בתחום הפרטיות הדיגיטלית היא חברת Apple אשר ידועה בנוקשותה היוצאת דופן בשמירה על פרטיות המשתמש כעיקרון בסיסי בניגוד לחברות טכנולוגיית מידע שונות, וגם ידועה בניסיונותיה לקדם ולהפיץ את חשיבות הפרטיות הדיגיטלית מבחינה חוקית וציבורית
ביקורת

ביקורות כנגד הזכות לפרטיות או החשיבות המוענקת לה:
ביקורת מצד השוק: הטענה היא כי הזכות לפרטיות מגבילה זרימה של מידע, ולכן מפריעה לתפקוד השוק החופשי. הדובר המובהק ביותר של עמדה זו הוא השופט האמריקאי ריצ'רד פוזנר. ביקורת על ביקורת זו היא כפולה: ראשית, לפרטיות יש ערך שחורג מהגבלת זרימה של מידע וספק עד כמה הניתוח הכלכלי מביא את הערך המוסף הזה בחשבון או יכול לכמת אותו. שנית, אין לחשוב על הפרטיות במושגים בינאריים (יש או אין פרטיות), כפי שעולה מטענות תומכי השוק החופשי, אלא כרצף שמגביל את זרימת המידע במידות שונות.
ביקורת מצד הפמיניזם: ביקורת זו מביעה חשש מהחייאת הגבול שבין הפרטי לציבורי. החשש הוא שמתחת למסווה הפרטיות, ובגללו, מתרחשים דברים איומים, כגון אלימות ואונס, הרחק מידה של המדינה, אשר נמנעת מלהתערב בספירה הפרטית.
ביקורת מצד העמדה הקהילתנית: הטענה היא שהפרטיות מפריעה לתפקודה התקין של הקהילה, ומדגישה את הפרט האטומיסטי יתר על המידה.
השפעות חלוקתיות: הטענה היא כי העשירים, החזקים והמתוחכמים נהנים מהזכות לפרטיות הרבה יותר מעניים, החלשים והמתוחכמים-פחות, ולפעמים על חשבונם של החלשים, ובכך הזכות לפרטיות מצטרפת להחלשתו של מי שחלש ממילא. זו ביקורת נאו-מרקסיסטית שמאתרת את יחסי הכוח בחברה ואת "השתלבותה" של הזכות לפרטיות במערך הכוחות.
אינטרסים של המדינה והציבור: הביקורת מצד השלטון שמייצג את האינטרסים הציבוריים מכוונת כלפי עוצמת הזכות, בעיקר כאשר היא מתנגשת עם אינטרסים ציבוריים אחרים. הטענה היא כי כאשר הגנה על הפרטיות ניצבת אל מול שיקולי ביטחון, שמירה על הסדר הציבורי ויעילות שלטונית, השיקולים האחרונים חשובים יותר. במאבק בין האינטרסים הנ"ל הפרטיות מוצגת כמותרות וכמטרד שמגביל את פעולות המדינה.
חופש הביטוי, שקיפות ופומביות: הזכות לפרטיות עשויה להתנגש עם זכויות יסוד אחרות. לדוגמה, במקרה של הזכות לחופש ביטוי והזכות לחופש המידע – פרסום מידע על אדם בתקשורת עשויה להיות בעלת ערך חדשותי, אבל פוגעת בפרטיותו. בשל קונפליקט זה כלי תקשורת מבקרים את הזכות לפרטיות משום שהיא נתפסת בעיניהם כמגבלה על חופש העיתונות. הקונפליקט בין הזכות לפרטיות לבין חופש הביטוי השפיע רבות על התפתחותה של הזכות לפרטיות. מצד אחד הוצגה סלידה מחשיפה תקשורתית של נושאים אינטימיים של אנשי ציבור – ומצד שני הוצגה הכרה בכך שהעיתונות איננה יכולה למלא את ייעודה במימוש זכות הציבור לדעת מבלי לפגוע בפרטיות אדם. התנגשות אחרת היא בין עקרון פומביות ההליך המשפטי לבין הזכות לפרטיות. כאשר דיון מתקיים בדלתיים סגורות או ללא פרסום פרטים מזהים – נשמרת הפרטיות של הצדדים להליך המשפטי (פלילי או אזרחי), אבל נפגע עקרון הפומביות, ולהפך.
"אין לי מה להסתיר": לפי טיעון פופולרי זה מי שזקוק לפרטיות הוא רק מי שמבקש להסתיר מידע שלילי שחשיפתו תזיק לו (כגון עבריינים). אזרחים נורמטיביים ושומרי חוק לא צריכים להגן על פרטיותם משום שפגיעה בה לא יכולה להזיק להם. אולם טענה זו נשמעת לרוב על ידי מי שנמצא בזרם המרכזי בחברה (המיינסטרים), הקובע את הנורמה ומשפיע בכך על גבולות החוק. טענה זו מתעלמת מכך שגם כאשר ברצוננו להסתיר דבר מה, אין משמעות הדבר שהמעשה אסור או פסול. לדוגמה, אין דבר פסול בעירום, ובכל זאת רוב האנשים לא היו מעוניינים להיחשף בעירום. יתר על כן, לפי ברוס שנייר (אנ') פרטיות היא מושג רחב יותר מסודיות והסתרה – היא זכות אנושית אינהרנטית ונדרשת לצורך שמירה על כבוד האדם. גם מיכאל בירנהק מציין כי הפרטיות לא מגנה רק על מידע סודי אלא מהווה את החירות שלא להיות נעקב. המעקב מגביל את החופש שלנו לנסות, לטעות ולתהות לגבי מי שאנחנו ויוצר קונפורמיזם בהתנהגות ובהחלטות. קשה לאדם לפתח דעות, אם הוא חשוף כל העת ונתון למעקב ולביקורת.
היחס בין הזכות לפרטיות לבין זכויות אחרות

דוגמה להעדפת הזכות לפרטיות ניתן למצוא ביחס לעיקרון פומביות הדיון אשר מזה שנים רבות הושרש גם בפסיקה כעקרון חוקתי על חוקי, זאת בהסתמך על סעיף 3 לחוק יסוד: השפיטה. לאחר כינון חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, קבע בית המשפט העליון, כי עקרון הפומביות, חרף חשיבותו, נסוג מפני הזכות לפרטיות: "אין לראות בפומביות הדיון עיקרון מוחלט. זהו עיקרון יחסי. עליו לסגת לעיתים מפני זכויות ואינטרסים נוגדים. אחד מאותם זכויות ואינטרסים הוא הפרטיות. אף זכות זו היא בעלת מעמד חוקתי-על-חוקי (סעיף 7 לחוק-יסוד: כבוד האדם וחירותו)".
במקרה אחר איזן בית המשפט בין הזכות לפרטיות לבין האינטרס הציבורי בהעמדה לדין של חשודים בעבירות פליליות: "ביזוי וביוש אלה מותרים הם רק כאשר נועדו לתכלית ראויה, משמדובר בחשד של עבירה פלילית, שיש למונעה או לגלותה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש: הכול לפי נסיבות כל מקרה ומקרה – כגון מטרת עריכתו של החיפוש, טיבה של העבירה בה הוא נחשד, קיומה של שעת חירום, ההצדקה לעריכתו של החיפוש, אופן עריכתו, מקום עריכתו וכיוצא באלה."
במקרה קיצוני, אף נערך איזון מעניין בין הזכות לפרטיות לבין הזכות לחיים: "מכאן, שגם לחולה במחלה העלולה לסכן נפשות – ואוסיף משל עצמי; על אחת כמה וכמה לחולה שכזה – שרירה, קיימת ועומדת זכות בסיסית לחיות חייו בכבוד, לבוא במגע עם אחרים ולקיים יחסי-מין כאוות נפשו, ובלבד שהדבר אינו אסור בחוק. אין זאת אומרת שזכותו המכובדת של זה גוברת על זכותם הבסיסית של אלה הבאים עמו במגע להוסיף לחיות ולהתקיים, להיות מעודכנים מפני מחלתו הקשה שבהתפשטותה עלולה ממש לאוכלם עד נפש". ניתן לראות שלאחר חקיקת חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו בתי המשפט נדרשו לפרשנות שיפוטית רחבה יותר באשר לחקיקה הקיימת של הכנסת (למשל חוק הגנת הפרטיות). כמו כן, הם נדרשו לתת לזכות לפרטיות משקל רב יותר ולהתחשב בה יתר על המידה כאשר התנגשה עם זכויות אחרות.
הזכות לפרטיות במשפט הבינלאומי

הזכות לפרטיות קבועה בסעיף 12, בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם 1948, ״לא יהא אדם נתון להתערבות שרירותית בחייו הפרטיים, במשפחתו, במעונו, בחליפת מכתבים שלו ולא לפגיעה בכבודו או בשמו הטוב, כל אדם זכאי להגנת החוק בפני התערבות או פגיעה באלה״. כמו כן, הזכות לפרטיות מפורטת בסעיף 17 באמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות 1966, וכתובה באופן זהה להכרזה משנת 1948.
הזכות לפרטיות במשפט הישראלי > הזכות לפרטיות כזכות חוקתית

המשפט הישראלי מכיר בהגנה על הזכות לפרטיות, שזכתה למעמד של זכות יסוד המנויה בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, וכן בחוק הגנת הפרטיות. חוקים שונים מוסיפים הגנות נוספות בהקשרים מסוימים, בעוד שחוקים אחרים, בעיקר בקשר לפעילות של אכיפת חוק ופעולות שלטוניות, מצמצמים או מסייגים את ההגנה על הזכות לפרטיות, לשם הגנה על אינטרסים ציבוריים שונים.
בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, עוגנה חוקתית זכותו של האזרח בישראל לפרטיות כפי שמופיע בסעיף 7 לחוק:
ביטוי למעמד החוקתי של הזכות ניתן למצוא בפס"ד גנימאת: "הזכות לפרטיות היא בישראל זכות יסוד. כיום היא מעוגנת בסעיף 7 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. פגיעה בפרטיות על ידי רשויות שלטוניות מותרת רק בחוק ההולם את ערכיה של מדינת ישראל, שנועד לתכלית ראויה, ובמידה שאינה עולה על הנדרש, או לפי חוק כאמור מכוח הסכמה מפורשת בו. הוראת סעיף 11 לחוק היסוד, המטילה על רשויות המדינה את החובה לכבד את הזכויות המעוגנות בו, אף מחייבת את בית המשפט לתת פירוש דווקני לחוקים הפוגעים בפרטיות, לרבות לחוקים שתוקפם נשמר מכוח סעיף 10 לחוק היסוד". התייחסות נוספת למעמדה החשוב של הזכות לפרטיות ניתן למצוא בדבריו של השופט ברק בבג"ץ דיין:"כל אדם בישראל 'זכאי לפרטיות' (סעיף 7 לחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו). היקפה של זכות זו אינו נקי מספקות. רבות נכתב עליה. עתה, משניתן לה בסיס חוקתי חקוק, יש לפרשה מתוך 'מבט רחב כי עניין לנו בהוראה הקובעת אורחות חיים. עניין לנו בניסיון אנושי החייב להתאים את עצמו למציאות חיים משתנה. על כן יש לפרש הוראה חוקתית' מתוך תפיסה רחבה, ולא באופן טכני'".
הזכות לפרטיות במשפט הישראלי > הזכות לפרטיות בחקיקה הרגילה > חוק הגנת הפרטיות

בשנת 1981 נחקק חוק הגנת הפרטיות, בעקבות המלצותיה של הוועדה להגנה מפני פגיעה בצנעת הפרט, בראשות נשיא בית המשפט העליון, יצחק כהן. מאז נערכו תיקונים קלים ברשימה שלהלן. סעיף 2 לחוק מגדיר סדרה של מעשים המהווים "פגיעה בפרטיות", כדלקמן:
רשימת המעשים האלה הופיעה בחוק משנת 1981, כאשר בשנת 2005 נוספה לסעיף 2(11) ההתייחסות לעברו המיני של אדם; בשנת 2005 תוקן סעיף 2(5) כך שיובהר שהוא חל גם על מסר אלקטרוני; ובשנת 2011 נוסף סעיף 4א, לעניין פרסום צילום של נפגע. בשנת 2011 נוסף סעיף 2א, שקובע כי פרסום תצלום של גופת אדם, באופן שניתן לזהות את האדם, גם היא פגיעה בפרטיות, אלא אם מתקיימים חריגים הקבועים בחוק.
פעולה שנעשית בהסכמתו של האדם אינה פגיעה בפרטיות (סעיף 1 לחוק). הסכמה מוגדרת בחוק כ"הסכמה מדעת, במפורש או מכללא" (סעיף 3).
פגיעה בפרטיות היא עבירה פלילית ועוולה אזרחית. החוק קובע פיצוי ועונש מרבי של חמש שנים בגין פגיעה בפרטיות. פגיעה בפרטיות עשויה להיות מותרת, לפי סעיף ההגנות שבחוק (סעיף 18), אם הפרסום היה אמת והיה בו עניין ציבורי המצדיק אותו או הייתה קיימת חובה מקצועית לפרסמו.
הזכות לפרטיות במשפט הישראלי > פסלות ראיות בישראל

סעיף 32 לחוק הגנת הפרטיות קובע כלל פסילה יחסי, לפיו ראיות שהושגו תוך פגיעה בפרטיות לא יוכלו לשמש כראיות במשפט פלילי או אזרחי. עם זאת, נקבע עוד כי לבית המשפט שיקול דעת אם לקבל את הראיות על אף הפגיעה בפרטיות.
סעיף 28יב לחוק מידע גנטי קובע כי תוצאות בדיקה גנטית לקשרי משפחה, שנערכה בלא צו או בניגוד להוראות החוק, לא יובאו לפני ערכאה שיפוטית ולא יהיו קבילות כראיה.
הזכות לפרטיות במשפט הישראלי > פסקי דין מרכזיים בישראל

ד"נ 9/83 ועקנין נ' בית הדין הצבאי לערעורים, פ"ד מב(3) 837.
רמי מור נ' ידיעות אינטרנט: במסגרתו התוו לראשונה אמות המידה לחשיפת זהותם של משתמשים אנונימיים בתביעות לשון הרע.
בג"ץ 844/06 אוניברסיטת חיפה נגד פרופ' אבי עוז: בג"ץ הורה לאוניברסיטה לחשוף פרוטוקולים של עדויות בוועדת בדיקה, אשר הוקמה בקשר לחוג לתיאטרון שהמשיב עמד בראשו באותה עת. זאת, מפאת חשיבות הדבר למשיבים (שפוטרו או הועברו מתפקידם בעקבות הוועדה). עם זאת, נקבע כי הפרוטוקולים יועברו למשיבים ללא שמות העדים ותוך מחיקת פרטים מזהים אודותיהם.
ביום 8 בפברואר 2011 ניתן בבית הדין הארצי לעבודה פסק דין תקדימי לעניין פרטיות דואר אלקטרוני במקום העבודה, בפרשת איסקוב נגד הממונה על חוק עבודת נשים.