stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
A Posteriori
נתוני מכירות

| אזור | הסמכה | יחידות שהוסמכו/מכירות |
| --- | --- | --- |
| רוסיה (NFPF) | זהב | 20,000* |
* נתוני מכירות המבוססים על הסמכה בלבד. ^ נתוני משלוחים המבוססים על הסמכה בלבד.  נתוני מכירות + סטרימינג המבוססים על הסמכה בלבד.
היסטוריית יציאות לאור

| אזור | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| גרמניה | 22 בספטמבר 2006 | תקליט • תקליטור • הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה | וירג'ין |  |
| כלל העולם | 25 בספטמבר 2006 | תקליט • תקליטור • הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה | וירג'ין |  |
הערות שוליים

↑  Enigma Música.com - Análisis de Albums. ENIGMA «A Posteriori», web.archive.org, ‏2009-09-05
↑  העידן החדש • אמביינט • טראנס • האוס • אלקטרוני
1 2 3 4 5 6  A Posteriori, 2006-09-16, נבדק ב-2024-04-01
↑  Enigma - Goodbye Milky Way (Official Video), נבדק ב-2024-04-01
↑  Enigma | Artist | GRAMMY.com, grammy.com
↑  Enigma - Hello And Welcome (Official Video), נבדק ב-2024-04-01
↑  Crocodile-Music Management & Publishing / ENIGMA : - ), web.archive.org, ‏2006-06-30
↑  Enigma Música.com - Análisis de Albums. ENIGMA «A Posteriori», web.archive.org, ‏2009-09-05
↑  Jay Simons, "Did Galileo Really Say: “And Yet It Moves”?", 2014
↑  Darin Hayton, "Toward a history of “eppur si muove”"
↑  A Posteriori - Enigma | Album | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2024-04-01
↑  "Russian album certifications – Enigma – A Posteriori"
| אניגמה |
| --- | --- | --- |
מיכאל קרצו
דייוויד פירסטיין • פרנק פיטרסון • סנדרה קרצו • לואיזה סטנלי • פיטר קורנליוס • ינס גאד • אנדראס הארד • רות'-אן בויל • אנדרו דונלדס • אליזבת הוטון
| אלבומי אולפן | MCMXC a.D. • The Cross of Changes • Le Roi Est Mort, Vive Le Roi! • The Screen Behind the Mirror • Voyageur • A Posteriori • Seven Lives Many Faces • The Fall of a Rebel Angel |  |
| אלבומי אוסף | Love Sensuality Devotion: The Greatest Hits • Love Sensuality Devotion: The Remix Collection • Eppur si muove |  |
| מארזי תקליטורים | Trilogy • 15 Years After • The Platinum Collection • Enigma: Classic Album Selection |  |
| אלבומי וידאו | MCMXC a.D.: The Complete Video Album • A Posteriori • Seven Lives Many Faces |  |
| שירים | "Sadeness (Part I)" • "Mea Culpa (Part II)" • "Principles of Lust" • "The Rivers of Belief" • "Carly's Song" • "Return to Innocence" • "The Eyes of Truth" • "Age of Loneliness" • "Out from the Deep" • "I Love You ... I'll Kill You" • "Why! ..." • "Shadows in Silence" • "Beyond the Invisible" • "T.N.T. for the Brain" • "Gravity of Love" • "Push the Limits" • "Turn Around" • "Voyageur" • "Following the Sun" • "Boum-Boum" • "Hello and Welcome" • "Sitting on the Moon" • "Goodbye Milky Way" • "La Puerta del Cielo / Seven Lives" • "The Same Parents" • "MMX (The Social Song)" • "Sadeness (Part II)" • "Amen" |  |
| פרויקטים קשורים | סנדרה • קרצו ות'יירס • קורנליוס וקרצו • מוטי ספיישל • טראנס אטלנטיק אייר וייבס |  |
| ערכים קשורים | דיסקוגרפיה • אולפני א.ר.ט. • וידאוגרפיה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 2412b8d9-7aa8-3622-89e0-556bd0870024
אוריאל ויינרייך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1926 וילנה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  30 במרץ 1967 (בגיל 40) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  פולין, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קולומביה 
 תלמידי דוקטורט:  מרווין הרצוג, ויליאם לבוב 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים 
 תרומות עיקריות
 ניתוח ניבי היידיש המדוברת, פיתוח ענף בלשנות היידיש, הוצאת מילון יידי-אנגלי, חקר התופעות האופייניות ללשונות במגע ודו-לשוניות
 
אוריאל ויינרייך (נכתב גם: וויינרייך, וינריך; ביידיש: ווײַנרײַך; באנגלית: Uriel Weinreich‏; 23 במאי 1926, וילנה – 30 במרץ 1967, ניו יורק) היה בלשן יהודי־אמריקאי יליד ליטא, אשר עסק בבלשנות כללית ובבלשנות שפת היידיש.
תולדות חייו ופועלו

בעקבות אביו הבלשן מקס ויינרייך למד ויינרייך בלשנות בווילנה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה המשיך את לימודיו בקופנהגן וסיים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק, כאשר קיבל בה תואר דוקטור ומאוחר יותר התמנה בה לפרופסור.
ויינרייך היה פעיל בייִוואָ – המכון היהודי למדעים, שייסד אביו. הוא הוביל כמה מיזמים משמעותיים לתיעוד שפת היידיש, המרכזי שבהם - "אטלס הלשון והתרבות של יהדות אשכנז" (Language and Culture Atlas of Ashkenazic Jewry‏, LCAAJ) המכונה גם EYDES – הגייה יידית של המילה "עדות" וראשי תיבות של Evidence of Yiddish Documented in European Societies ("עדות של יידיש מתועדת בחברות אירופיות"). במסגרת מיזם זה הוקלטו אלפי שעות של יידיש מדוברת, אשר נותחו ומוינו על פי ניבים. בנוסף הוציא לאור כמה מהספרים החשובים בנושא בלשנות יידיש, ביניהם ספר הלימוד והדקדוק "יידיש לאוניברסיטה" (College Yiddish) ו"מילון יידי־אנגלי מודרני" (מאָדערן ייִדיש־ענגליש ווערטערבוך, Modern Yiddish-English Dictionary), שיצא לאור לראשונה רק לאחר מותו בעריכת אביו.
בתחום הבלשנות הכללית היה ויינרייך אחד התומכים במדעיותה של תורת הסמנטיקה, ואחד הראשונים שתיאר באופן מדעי את התופעות האופייניות ללשונות במגע ודו-לשוניות, בהן הצורה שבה מדבר אדם הלומד שפה חדשה ומנסה להחיל עליה כללי דקדוק של שפת האם שלו.
בתחילת שנות השישים שימש פרופסור אורח באוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא נפטר ממחלת הסרטן בשנת 1967, בסוף שנתו ה-40.
פרסומיו

מאָדערן ענגליש-יידיש / יידיש-ענגליש ווערטערבוך, הוצאת שאקען (שוקן), ניו יורק, 1977.
College Yiddish: An Introduction to the Yiddish Language and to Jewish Life and Culture (YIVO, New York, 1st edition 1949, 6th edition 1999), ISBN 0-914512-26-9.
Languages in Contact: Findings and Problems. New York, 1953. Reprint, Mouton, The Hague, 1963, ISBN 90-279-2689-1.
Say It In Yiddish: A Phrase Book for Travelers (with Beatrice Weinreich). Dover Publications, New York, 1958, ISBN 0-486-20815-X.
ראו גם

רב-לשוניות
מילון יידיש-אנגלית-יידיש מודרני (מאָדערן ייִדיש־ענגליש־ייִדיש ווערטערבוך), בהוצאת שוקן
Compact Memory

Compact Memory היא ספרייה דיגיטלית זמינה לכול, ובה 356 כתבי עת יהודיים בשפה הגרמנית מהתקופה שבין 1806 ל-1938.
העיתונים – הכוללים בסך הכול יותר מ-700,000 עמודים (137 גיגהבייט) – עברו דיגיטציה בין השנים 2000–2006, בפרויקט שמומן על ידי האגודה הגרמנית למחקר (Deutsche Forschungsgemeinschaft,‏ DFG). בין העיתונים נמצאים מקורות חשובים להיסטוריה היהודית, בהם Allgemeine Zeitung des Judentums,‏ Der Israelit, Ost und West וה-Jüdische Rundschau.
השותפים לפרויקט היו RWTH Aachen (אוניברסיטת RWTH באאכן), האוסף המיוחד ליהדות בספרייה האוניברסיטאית ע"ש יוהאן כריסטיאן זנקנברג של אוניברסיטת גתה בפרנקפורט וספריית Germania Judaica בקלן.
את החיפוש באתר ניתן לבצע על פי שם כתב העת ושנת הפרסום, או על פי מילות מפתח או שם מחבר; המאגר מכיר יותר מ-81,000 קטעים, שנכתבו על ידי יותר מ-10,000 מחברים.
בשנת 2004 הוכר Compact Memory על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמי דיגיטלי.
ראו גם

עיתונות יהודית היסטורית
הערות שוליים

↑  Eine Datenbank als Weltkulturerbe, Deutsche Welle, 8. April 2004 (בגרמנית)
היי-טק בישראל

ההיי-טק הוא אחד מהענפים המרכזיים של כלכלת ישראל. נכון ל-2023, על פי דו"ח רשות החדשנות, חברות ההיי־טק מעסיקות יותר מ-10% מכוח העבודה בישראל (כ-400,000 בני אדם), אחראיות ל-18% מהתמ"ג ול-48% מהייצוא הישראלי, כמו גם ל-40% משווי החברות הנסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב. חברות הזנק ישראליות גייסו בין השנים 2013–2022 95 מיליארד דולר, נתון הממקם את האב החדשנות הישראלי במקום השישי בעולם במונחי גיוס הון. נכון לאפריל 2023, פעלו בישראל 9,093 חברות טכנולוגיה, שגייסו במהלך חייהן כסף ממשקיעים. נתון זה ממקם את ההאב הישראלי כשלישי בעולם, אחרי ניו יורק וסן פרנסיסקו. בשנת 2023 דווחה רשות החדשנות כי הפריון בענפי ההייטק הוא כמעט כפול מהפריון בכלל המשק. 65% מהכנסות המדינה ממיסים הם ממיסוי תעשיית ההייטק.
שיתוף הפעולה בין מוסדות המחקר הישראליים והתעשייה, יצר מספר רב של המצאות ופיתוחים טכנולוגיים ישראליים שזכו לתהודה עולמית.
היסטוריה

ראשית תעשיית ההיי־טק בישראל הייתה במסגרות ממשלתיות, בחיל המדע שלימים הפך לרשות לפיתוח אמצעי לחימה, בתעשייה האווירית לישראל ובגופים נוספים. אבן הדרך הראשונה של התעשייה הפרטית הייתה הקמתה של חברת אלרון בשנת 1961 על ידי עוזיה גליל, ובתמיכתו של דן טולקובסקי. בהמשך הוקם המדען הראשי
ענף ההיי טק החל להתפתח בשנות ה-60 של המאה ה-20, עם היווסדן של מספר חברות, כמו ECI Telecom, תדיראן ואלרון. האמברגו הצרפתי שהוטל על ישראל לאחר מלחמת ששת הימים, גרם להתפתחותה של תעשייה צבאית שמטרתה הייתה להשיג יתרון טכנולוגי על מדינות ערב. בשלבים מאוחרים יותר החל חלק מתעשיות צבאיות אלה לפתח גם יישומים אזרחיים. יתרונה היחסי של ישראל בא לידי ביטוי כאשר תעשיית המחשוב העולמית החלה שמה דגש רב יותר על תוכנה ביחס לחומרה, וחברות ישראליות החלו מתבלטות בשוק הבין-לאומי. בשנות ה-80 של המאה ה-20 קמו בישראל חברות היי טק שאיתרו ופיתחו תחומי ייצור שלא כוסו על ידי חברות אמריקאיות מקבילות, ובין 1984 ל-1991 גדל שווי ייצוא מוצרי התוכנה מישראל מ-5 מיליון ל-110 מיליון דולר.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 קמו בישראל חברות היי טק שאיתרו ופיתחו תחומי ייצור שלא כוסו על ידי חברות אמריקאיות מקבילות, ובין 1984 ל-1991 גדל שווי ייצוא מוצרי התוכנה מישראל מ-5 מיליון ל-110 מיליון דולר.
עם זאת, הפריצה המהותית של ההיי טק הישראלי התרחשה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות השקעות של קרנות הון סיכון ותמיכה ממשלתית באמצעות "תוכנית יוזמה" וכן תוכנית החממות הטכנולוגיות שנוסדו בתמיכת המדען הראשי (כיום רשות החדשנות).
בשנים אלו הענף זכה להכרה מקצועית ותקשורתית בין-לאומיות עם הקמה וצמיחה של חברות היי טק בולטות כגון אמדוקס, קומברס, צ'קפוינט, קבוצת רד-בינת, רדווין, מרקורי, אורבוטק וגילת רשתות לווין. חברות בין-לאומית, כדוגמת Yahoo!, גוגל, מיקרוסופט, HP ועוד פתחו מרכזי פיתוח בישראל, וחברות ותיקות כגון יבמ, אינטל, ומוטורולה הגדילו את פעילותן, בין היתר לאחר רכישת חברות הזנק ישראליות. בתל אביב לבדה פעלו בסוף 2019 מרכזי פיתוח של 107 חברות רב-לאומיות.
כן פועלות בישראל חברות הייטק ישראליות שנמכרו לחברות זרות, שהותירו בישראל את מרכזי הפיתוח. בולטות בקטגוריה זו חברת מיראביליס, יצרנית ICQ וחברת "Waze Mobile", יצרנית אפליקציית הניווט Waze שנמכרה לגוגל עבור כמיליארד דולר, Conduit, בבילון ועוד.
שנת 2021 הייתה שנת שיא להיי־טק הישראלי, עם היווצרותן של 30 חדי-קרן חדשים, ומעל 70 הנפקות – כולל 21 הנפקות בשווי של מיליארד דולר ויותר. אולם, בראשית 2022 חברות רבות שהונפקו ראו ירידת ערך חדה בשווי שלהן. המשבר החוקתי בשנת 2023 גרם לא וודאות שפגעה בהשקעות בענף ההייטק ולחיפוש אלטרנטיבות של יזמים ועובדי הייטק מחוץ לישראל.
תעסוקה בהייטק

על פי דוח רשות החדשנות לשנת 2023, ב-2022 היו 508.4 אלף שכירים ושכירות בהייטק ובתפקידי טק בענפים שאינם טכנולוגיים – סך הכול 14% מהשכירים ומהשכירות בישראל. מתוכם כ-400 אלף בהייטק, והיתר בתפקידי טק בענפים שאינם טכנולוגיים. ב-2014 עמד השיעור על 10.6%, כלומר עלה בקצב משמעותי של 32%.
בשנים 2012 ועד תחילת 2023 קצב הצמיחה השנתי הממוצע במספר המועסקים בענף ההייטק היה 6.3%, בהשוואה לקצב של 2.2% בשנה במספר המועסקים בכלל המשק. כלומר, ההייטק צמח בקצב מהיר פי 3 בהשוואה למספר המועסקים במשק. השכר הממוצע בהיי-טק ב-2022 עמד על 28,385 ש"ח – גבוה פי 2.7 מהשכר הממוצע בשאר המשק (10,452 ש"ח).
פריון העבודה בהייטק, שמחושב כתוצר שעתי לעובד או לעובדת בענף, עמד ב-2022 על 337 ש"ח לשעה – כמעט פי 2 מהתוצר לשעת עבודה בכלל המשק (178 ש"ח).
חברות הייטק פועלות בכל רחבי ישראל, אך ריכוזן המרכזי הוא באזור גוש דן, בחיפה ובירושלים. אזור זה זכה לכינוי "סיליקון ואדי". נכון ל-2021, העיר בעלת המספר הגדול ביותר של חברות היי־טק, בפער רב, הייתה תל אביב עם 2,383 חברות. שנייה ירושלים עם 437 חברות, שלישית הרצליה עם 380 חברות, ולאחריהן רחובות-נס ציונה (301), פתח תקווה (300), רמת גן (277), חיפה (253), רעננה (204), ונתניה (159). בבאר שבע 98 חברות הייטק, עליה מ-68 בשנת 2015.
הכשרת עובדי היי־טק

כוח האדם העיקרי לתעשיית היי־טק מגיע מהאוניברסיטאות ומהמכללות (בעיקר מהחוגים למתמטיקה, מדעי המחשב, הנדסת חשמל, הנדסת תוכנה, מערכות מידע, ותעשייה וניהול) מהיחידות הטכנולוגיות של צה"ל (ממר"ם, יחידה 8200, יחידה 81, מצו"ב, מצפ"ן ועוד) ומבתי ספר למפתחי תוכנה.
במועצה להשכלה גבוהה פועלים להעלאת מספר הסטודנטים הלומדים את מקצועות ההיי-טק וההנדסה בישראל. בין היתר מתמקדים במתן תמריצים למוסדות לימוד ללימוד מסלולים במקצועות ההיי־טק ופיתוח של תשתיות ההוראה. במל"ג אושר גם תואר ראשון בלימודי היי־טק, מסלול לתואר אקדמי שבו מקבלים הסטודנטים הכשרה למקצועות ההיי־טק, שפותח מתוך שאיפה להגדיל את מספר הסטודנטים למקצועות מדעי החברה המשתלבים בתעשיית הטכנולוגיה העילית.
בישראל מתקיימים גם לימודי תעודה להכשרת עובדים למקצועות ההיי־טק. בקורסים אלה ניתן לרכוש כלים בתחומים הנדרשים בתעשיית ההיי־טק כגון תכנות, רשתות מחשבים, אבטחת מידע, מערכות מידע, חומרה ועוד. לימודי התעודה נערכים במכללות פרטיות ובחברות תוכנה שבהן פועל גם מערך הכשרת עובדים.
מתוך צורכי התעשייה בעובדים צמחו גם מסלולי הכשרה אינטנסיביים, הידועים גם בשם בוטקאמפ (Bootcamp). ההכשרות מתקיימות במקרים רבים על ידי חברות תוכנה, אורכן הוא כמה חודשים מרוכזים, לאחר תקופת ההכשרה הסטודנטים משתלבים בשורות החברות בתפקידי מפתחים.
ראו גם

מדע וטכנולוגיה בישראל
ננוטכנולוגיה בישראל
המצאות בישראל
צרות בהייטק
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018
סופי שולמן, ישראל - ארץ קטנה, סיפור גדול, ידיעות ספרים, 2023, הפרק "הייטק", עמ' 25–41.
יוסי שובל־שוחטמן, בחכמה ובדעת ובכשרון – התפתחות התעשייה עתירת הידע בישראל, הוצאת כרמל, 2021.
ערן פישר, בן פישר, "שיח התאגדויות עובדי הייטק בישראל 2014–2018", סוציולוגיה ישראלית, כרך כ(2), דצמבר 2019, עמ' 10–33.
הערות שוליים

↑  מצב ההיי-טק 2023.pdf, באתר Google Docs
1 2  תעסוקה בענפי ההייטק בישראל: עבר, הווה ועתיד
↑   עוזיה גליל, תעשיית ההיי-טק הישראלית, באתר הספרייה הווירטואלית של מטח
↑  בילי פרנקל, ת"א הפכה למעצמת הייטק: יותר מ-100 חברות רב לאומיות פועלות בה, באתר ynet, 26 בפברואר 2020
↑   קורין דגני, יותר מ-30 חדי קרן חדשים מתחילת השנה: המספרים מאחורי הגאות בהיי־טק, באתר TheMarker‏, 18 בנובמבר 2021
↑  "אקזיטים ב-82 מיליארד דולר": ההייטק הישראלי ממשיך לשבור שיאים ב-2021, באתר ynet, 15 בדצמבר 2021
↑  שירי חביב ולדהורן, ‏חברות ההייטק הישראליות משלמות את מחיר המפולת בוול סטריט, באתר גלובס, 24 בינואר 2022
1 2  מצב ההיי-טק 2023.pdf, באתר Google Docs
↑  עידן ארץ, ‏בירת ההייטק: בת"א יש יותר חברות מאשר ב־9 הערים שאחריה, ביחד, באתר גלובס, 7 ביוני 2022
↑  מהפכת לימודי ההנדסה וההייטק, באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  לראשונה: תואר ראשון בלימודי הייטק, באתר המועצה להשכלה גבוהה
↑  הכשרות למקצועות ההייטק, אתר לימודים בישראל
↑  דרור גלוברמן ודני פלד, ‏מדריך הכניסה להייטק: כך תרוויחו 40 אלף שקל בחודש, באתר ‏מאקו‏, 18 בפברואר 2022
↑  דפנה ברמלי גולן, ‏ברוכים הבאים לטירונות הייטק: שוק הבוטקאמפס תופס תאוצה, באתר גלובס, 4 ביולי 2019
↑   רותי לוי, שלוש שאלות שכדאי לשאול לפני שבוחרים בבוטקאמפ לתכנות, באתר TheMarker‏, 6 במרץ 2018
↑  מייקי לוי‏, תשכחו מתואר: זו הדרך הנוספת לעבוד בתעשיית ההיי-טק, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2020
↑  מסלול סיירות תכנות Coding Bootcamps, באתר רשות החדשנות
↑   אור הירשאוגה, מוטורולה סולושנס ישראל מפטרת עשרות עובדים, באתר TheMarker‏, 9 בדצמבר 2013 – "הפעילות של מוטורולה בישראל הצטמצמה בשנים האחרונות כחלק מתהליך המיקוד של החברה העולמית."
↑  שאול אברון, מחשבים ומיכון משרדי, מעריב, 22 בפברואר 1981
↑  ייצוא אינטל ישראל נסק בשנת 2012 ל-4.6 מיליארד דולרים
לותאר הראשון

| --- | --- |

 לידה:  795 Altdorf, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  29 בספטמבר 855 (בגיל 60 בערך) Prüm, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  האימפריה הקרולינגית 
 מקום קבורה:  Prüm Abbey 
 בן או בת זוג:  Ermengarde of Tours  Doda 
 
 
מטבע קרולינגי של לותאר הראשון, נטבע בדורסטאד (פרנקיה התיכונה) לאחר 850.
לותאר הראשון או לותר הראשון (בהולנדית ולטינית מימי הביניים: Lotharius; בגרמנית: Lothar; בצרפתית: Lothar; באיטלקית: Lotario;‏ 795 – 29 בספטמבר 855) היה קיסר (817–855, שלט בשיתוף עם אביו עד 840), וכן מושל בוואריה (815–817), מלך איטליה (818–855) ופרנקיה התיכונה (840–855).
לותאר היה בנם הבכור של הקיסר הקרולינגי לואי החסיד ואשתו ארמנגרדה מהסבאי, בתו של אינגרמן הדוכס מהסבאי. בכמה הזדמנויות הוביל לותאר את אחיו המלאים פפין הראשון מאקוויטניה ולודוויג הגרמני במרד נגד אביהם כדי למחות נגד הניסיונות להפוך את אחיהם למחצה קרל הקירח ליורש משותף לנחלות הפרנקים. עם מות האב, קרל ולודוויג חברו כוחות נגד לותאר במלחמת אזרחים בת שלוש שנים (840–843). המאבקים בין האחים הובילו ישירות להתפרקות האימפריה הפרנקית שהקים סבם קרל הגדול, והניחה את היסודות להתפתחותן של צרפת וגרמניה המודרנית.
ראשית חייו ותחילת שלטונו

לותאר נולד בשנת 795, ללואי החסיד וארמנגרדה מהסבאי. אביו היה בנו של הקיסר המכהן, קרל הגדול. מעט ידוע על חייו המוקדמים של לותאר, אשר עברו כנראה בחצרו של סבו קרל הגדול. בשנת 814 מת הקיסר הקשיש, והותיר את בנו הלגיטימי היחיד ששרד לואי החסיד כיורש של האימפריה העצומה שלו. בשנה שלאחר מכן, נשלח לותאר למשול בבוואריה עבור אביו, הקיסר החדש. בשנת 817, ערך לואי החסיד את ה-Ordinatio Imperii שלו. בכך, לואי קבע את לותאר כיורש העיקרי שלו והורה שלותאר יהיה האדון של בניו הצעירים של לואי, פפין מאקוויטניה (שהיה בן 20) ולודוויג הגרמני (שהיה בן 13), כמו גם אחיינו (בן דודו של לותאר) ברנרד מאיטליה. לותאר גם היה אמור לרשת את אדמותיהם אם ימותו ללא ילדים. לותאר, שהיה בן 22, הוכתר לקיסר משותף על ידי אביו באאכן. במקביל, אקוויטניה ובוואריה הוענקו לאחיו פפין ולודוויג, בהתאמה, כממלכות חסות. לאחר מותו של ברנרד, בעקבות מזימותיו נגד לואי החסיד וניקור עיניו, קיבל לותאר גם את ממלכת איטליה. בשנת 821, לותאר התחתן עם ארמנגרדה (נפטר 851), בתו של יו הרוזן מטורס.
בשנת 822, הוא קיבל את ממשלת איטליה, ובחג הפסחא, 5 באפריל 823, הוא הוכתר שוב לקיסר על ידי האפיפיור פסקליס הראשון, הפעם ברומא. בנובמבר 824, פרסם לותאר חוק, Constitutio Romana, הנוגע ליחסי האפיפיור והקיסר, אשר שמר את הכוח העליון לשליט החילוני, ולאחר מכן הוציא צווים שונים לניהול התקין של איטליה.
עם שובו של לותאר לחצר אביו, אמו החורגת ג'ודית זכתה בהסכמתו לתוכניתה להבטחת ממלכה לבנה קרל, תוכנית שבוצעה בשנת 829, כאשר הנסיך הצעיר קיבל את אלמניה כמלך. לותאר, לעומת זאת, שינה עד מהרה את גישתו ובילה את העשור שלאחר מכן בעימות מתמיד על חלוקת האימפריה עם אביו. הוא היה לסירוגין שליט האימפריה, וגורש והוגבל לאיטליה, פעם אחת נטל נשק בברית עם אחיו ובפעם אחרת נלחם נגדם, בעוד שגבולות ממלכתו לחלופין התרחבו והצטמצמו.
חלוקת הממלכה

המרד הראשון החל בשנת 830. כל שלושת האחים נאבקו באביהם, שאותו הדיחו. בשנת 831, אביהם הוחזר לתפקידו והוא שלל מלותאר את התואר הקיסרי שלו ונתן את איטליה לקרל. את המרד השני יזם אנגילברט השני, הארכיבישוף של מילאנו ב-833, ושוב הודח לואי ב-834. לותאר, באמצעות נאמנותם של הלומברדים ומאוחר יותר פיוסים, שמר על איטליה ועל העמדה הקיסרית דרך כל החלוקות של האימפריה על ידי אביו.
כאשר מת לואי החסיד בשנת 840, הוא שלח את התואר הקיסרי ללותאר, אשר, מבלי להתחשב בחלוקות השונות, תבע את האימפריה כולה. הוא היה בן 45 כשאביו נפטר. משא ומתן עם אחיו לודוויג הגרמני ואחיו למחצה קרל, אשר שניהם התנגדו לטענה זו, הוביל לברית של האחים הצעירים נגד לותאר. קרב מכריע נערך בפונטנאי-אן-פויסיי ב-25 ביוני 841, כאשר, למרות הדבורה האישית של אחיינו ושל בן בריתו פפין השני מאקוויטניה, לותאר הובס וברח לאאכן. עם חיילים טריים הוא החל במלחמת שוד וביזה, אולם כוחות אחיו היו חזקים מדי, ולאחר שלקח עמו אוצר שהיה יכול לאסוף, נטש את בירתו להם. הוא נפגש עם מנהיגי הסטלינגה בשפייר והבטיח להם את תמיכתו בתמורה לתמיכתם, אך לודוויג ולאחר מכן האצולה הסקסונית הילידית הביסו את הסטלינגה בשנים הבאות.
משא ומתן לשלום החל, וביוני 842 נפגשו האחים על אי בסון. לאחר קשיים ועיכובים רבים, הם הסכימו להסדר שהתפתח, לכדי חוזה ורדן, שנחתם באוגוסט 843. בהסכם קיבל לותאר את התואר הקיסרי וכן את צפון איטליה ורצועת שטח ארוכה מהים הצפוני ועד לים התיכון, בעיקר לאורך עמקי הריין והרון; טריטוריה זו כוללת את האזורים לורן, אלזס, בורגונדי ופרובאנס. עד מהרה מסר את איטליה לבנו הבכור, לואי, ונשאר בממלכתו החדשה, תוך שהוא עסוק בריבים ופיוסים לסירוגין עם אחיו ובמאמצים עקרים להגן על אדמותיו מפני התקפות אנשי הצפון (כפי שהוויקינגים היו ידועים בכתבים הפרנקיים) והסראצנים (כפי שידועים בכתבים הפרנקים אלו הנאמנים לפאטימים השונים, האומיים והעבאסים).
בשנת 845 הוביל הרוזן של ארל, פולקראד, מרד בפרובאנס. הקיסר דיכא אותו והרוזן הצטרף אליו למסע נגד הסרצנים באיטליה ב-846.
מותו ותוצאותיו

בשנת 855 חלה לותאר במחלה קשה, ולאחר שהתייאש מההחלמה ויתר על כס המלכות, חילק את אדמותיו בין שלושת בניו, וב-23 בספטמבר נכנס למנזר פרים, שם מת שישה ימים לאחר מכן. הוא נקבר בפרום, שם נמצאו שרידיו בשנת 1860. בפרים הונצח לותאר הכי הרבה.
באותה שנה חולקה ממלכתו של לותאר בין שלושת בניו בעסקה שנקראה הסכם פרים: הבכור, לואי השני, קיבל את איטליה ואת תואר הקיסר; השני, לותאר השני, קיבל את לותרינגיה; הצעיר, שארל, קיבל את פרובאנס.
משפחתו

לותאר התחתן עם ארמנגרד מטור בשנת 821, שמתה בשנת 851.
לואי השני (825–875) הוכתר כמלך איטליה בשנת 844 על ידי האפיפיור סרגיוס השני. הוכתר לקיסר בשנת 850. היה נשוי עם אנגלברגה.
הילטרוד (826–865) נישאה לברנגר מספולטו.
ברטה (בערך 830–852) הייתה נשואה לאיש אלמוני, אך מאוחר יותר הייתה אם המנזר מאווניי.
גיזלה (בסביבות 830–856) אם המנזר של סן סלבטורה בברשיה.
לותאר השני (835–869) ירש את אביו. היה נשוי לטוטברגה, בתו של בוסו האב, רוזן ארל.
רוטרוד (בערך 840) נישאה ללמברט השלישי מנאנט.
שארל (845–863) שלט בפרובאנס, ליון ובורגונדי הטרנס-יוראנית.
ידוע על ילד אחד לא חוקי.
קרלומן (? – נפטר 853)
הערות שוליים

1 2  William W. Kibler; Grover A. Zinn (1995). Medieval France: An Encyclopedia. Psychology Press. pp. 1065–. ISBN 978-0-8240-4444-2.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  תבנית:EB1911
1 2  Duckett, Eleanor (1962). Carolingian Portraits. University of Michigan Press. pp. 26, 34.
1 2  Mayke de Jong. "The Penitential State. Authority and Atonement in the Ages of Louis the Pious (814-840) - 1. Louis the Pious - A boy who became a king". Academia. נבדק ב-25 בינואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Pierre Riche (1993). The Carolingians: A Family Who Forged Europe. University of Pennsylvania Press. ISBN 0-8122-1342-4.
↑  Screen, Elina (במאי 2018). "Remembering and Forgetting Lothar I". Writing the Early Medieval West. Writing the Early Medieval West. pp. 248–260. doi:10.1017/9781108182386.017. ISBN 9781108182386. נבדק ב-2019-04-09. {{cite book}}:  (עזרה)
| השושלת הקרולינגית |
| --- | --- | --- |
| שבט פפין | פפין הזקן (580–640) • גרימואלד הזקן (616–656) • כילדברט המאומץ (מת ב-662) |  |
| שבט ארנולף | ארנולף ממץ (582–640) • כלודולף ממץ (מת ב-696 או 697) • אנסגיזל (מת לפני 679) • פפין האמצעי (635–714) • גרימואלד הצעיר (מת ב-714) • דרוגו משמפאן (670–708) • תאודואלד (708–741) |  |
| השושלת הקרולינגית | קרל מרטל (686–741) • קרלומן (מת ב-754) • פפין הגוץ (714–768) • קרלומן הראשון (751–771) • קרל הגדול (מת ב-814) • לואי החסיד (778–840) |  |
| לאחר הסכם ורדן (843) | לותאר הראשון (795–855) • קרל הקירח (823–877) • לואי הגרמני (804–876) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264738105171  PLWABN: 9810556169505606  BnF: cb15030370g (data)  CiNii: DA09807071  GND: 118780514  ISNI: 0000 0000 6629 9309  LCCN: n84075764  LNB: 000196861  NKC: jn20040301015  NTA: 070687021  SELIBR: 194175  SUDOC: 073924601  VcBA: 495/130112  VIAF: 266820948   WorldCat (עם VIAF): 266820948 
ממלכת בוואריה
דיוקן מדליון של לותאר, לפי כריכת פסל לותאר בספרייה הבריטית
דנאריוס של לותאר הראשון, מ-840 עד 855
ציור ויטראז' מהמאה ה-13 של לואר, קתדרלת שטרסבורג
נמרוד אלדאה

| --- | --- |

נמרוד אלדאה ב-2019
 לידה:  5 בספטמבר 1976  (בן 48)
 שם לידה:  נמרוד 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  כפר הנוער ע"ש ב.צ. מוסינזון 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  תסריטאי, מבקר משחקים ואושיית רשת
 בת זוג:  קרין אלדאה
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  nimrod.moshe
 
נמרוד אלדאה (לשעבר נמרוד בן משה; נולד ב-5 בספטמבר 1976) הוא תסריטאי ישראלי, אושיית רשת, מבקר קולנוע ומשחקי וידאו, ומתחן. אחד המייסדים והבעלים של ערוץ היוטיוב "טופ גיק" (בעבר נקרא "Top Geek"). הערוץ מוקדש לעולם הקולנוע, המדע ותרבות הבידור, עם דגש על קומיקס, מדע בדיוני ופנטזיה. את הערוץ הקים יחד עם אשתו קרין אלדאה.