stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם פרדריק ריטשל
תקופת ניו-יורק

בעקבות הזמנתו של בן דודו בארצות הברית, הוא הפליג בנובמבר 1895 לניו יורק.
בשנת 1900 התחתן ריטשל עם אלמנה ילידת טקסס שהייתה צעירה ממנו בעשר שנים, ועברה לגור במנהטן. ב-16 ביוני 1904 הוא התאזרח ויצא לסיור באירופה בנורווגיה, צרפת והולנד.
עד ראשית שנות העשרים נותרה ניו יורק המקום המרכזי לעבודתו ולמכירת ציוריו. הוא הציג בגלריות רבות בעיר, התקבל לאגודות אומנים, וזכה בכמה פרסים ביניהם פרס קרנגי ב-1912–1913. הוא נבחר לחבר באקדמיה הלאומית לעיצוב ב-1914.
קריירה בקליפורניה

את הקיץ הראשון שלו בקליפורניה הוא בילה ליד כרמל, בשנת 1911. שש שנים אחר כך רכש שם קוטג׳, ובשנת 1919 החל לבנות את טירת האבן המפורסמת שלו בכרמל היילנדס. הוא נכנס לגור "בטירה" כבית הקבע שלו באביב 1921.
הוא הציג במועדון האמנויות והאומנות בכרמל בין השנים 1913–1924 והמשיך להציג בתערוכות שם במשך יותר משני עשורים. הוא קיבל פרסים רבים ושימש כנשיא וחבר בוועד המנהל של מועדון האומנויות בכרמל. בשנת 1914 הוא פגש בכמה הזדמנויות את הצייר המפורסם ויליאם מריט צ'ייס, שלימד שיעורי קיץ בכרמל.
ציוריו מנופי הים של חוף קליפורניה וסצנות מטיוליו בים הדרומי (1922 - 1924) היו נושאים פופולריים מאוד בגלריות מסחריות ברחבי ארצות הברית ונמכרו לעיתים קרובות במחירי שיא.
מחוץ לתערוכות בניו-יורק וכרמל הוא הציג וקיבל פרסים ומדליות במקומות רבים כמו סן פרנצ'יסקו, לונדון, לוס אנג'לס ועוד. בתערוכות שנערכו בגלריית האמנות אוקלנד, הוא קיבל אחד עשר פרסים.
מוות

ריטשל נפטר ב-11 במרץ 1949 בביתו בכרמל היילנדס בקליפורניה.
הערות שוליים

↑  New York Times, 13 May 1906, p. 34.
↑  Carmel Pine Cone: 8 July 1938, p. 11; 25 August 1939, p.5; 23 April 1943, p.2.
1 2  Edwards, Robert W. (2012). Jennie V. Cannon: The Untold History of the Carmel and Berkeley Art Colonies, Vol. 1. Oakland, Calif.: East Bay Heritage Project. pp. 124–127, 146–148, 179–182, 194–197, 259, 594–605, 690
↑  Oakland Art Gallery, Paintings by William Ritschel; Paintings & Sculpture by George Alois Laisner, Oakland, Calif.: Oakland Art Gallery, 1947.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 6706 3875  LCCN: nr95037633  RKD: 67161  SNAC: w6nw0b8d  ULAN: 500007041  VIAF: 44191968   WorldCat (עם VIAF): 44191968
Show Up Squeeze

Show Up Squeeze הוא סוג של משחק לחץ בברידג'. במשחק לחץ מסוג זה ניסיון עקיפה עשוי להיכשל ולכן מוותרים עליו ובמקום זה משתמשים במשחק לחץ. משחק הלחץ עשוי לאלץ יריב לוותר על קלפים בסדרה בה הייתה מתבצעת עקיפה ועל ידי כך לייתר את העקיפה.
Show-up squeeze
הטכניקה

בדוגמה בתרשים נותרו לכל אחד מהשחקנים שלושה קלפים. הכרוז בדרום צריך לשחק מידו. לשני היריבים נותרו שני קלפים בסדרת ה-♥. אחד הקלפים החסרים הוא ה-K♥. הכרוז יכול לבצע עקיפה שסיכויי הצלחתה הם 50%. אם במקום זאת ישחק את ה-9♣ מערב ייאלץ לשחק קלף מסדרת ה-♥ משום שעליו לשמור על ה-8♠. גם מזרח ייאלץ לשחק קלף מסדרת ה-♥ משום שעליו לשמור על ה-10♦. כתוצאה מכך ייאלצו שני המגנים לוותר על ההגנה על ה-K♥. כשהכרוז ישחק ל-A♥ בדומם אחד מהמגנים ייאלץ לשחק את ה-K♥. ה-Q♥ תבטיח זכייה בכל הלקיחות.
ראו גם

משחק לחץ (ברידג')
Vienna Coup
מרץ

ערך זה עוסק בחודש השלישי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מרץ או מרס (מלטינית, Martius, דרך גרמנית ויידיש) הוא החודש השלישי בלוח הגרגוריאני. לפני קביעת הלוח היוליאני, היה חודש זה הראשון בשנה.
שמו

שמו של החודש נגזר משמו של מארס, אל המלחמה במיתולוגיה הרומית. ייתכן שהסיבה לכך היא משום שבחודש זה מתחילה עונת האביב, בו נמסים השלגים, וניתן שוב לערוך קרבות. כמו כן, השנה הרומאית החלה בחודש מרץ, כאשר באותה התקופה, מתרחשת התחדשות של הטבע במקביל לתחילתה של עונת האביב.
הצורה מרץ חדרה אל העברית מן השפה הגרמנית, שבה שם החודש הוא März, ובעיקר מן היידיש שבה שם החודש הוא מערץ.
המזלות של חודש מרץ הם דגים וטלה.
מאפיינים

בחודש מרץ יש 31 ימים, ובשנים שאינן מעוברות, חודש פברואר שלפניו מתחיל באותו היום בשבוע. בשנים שקודמות לשנים לא מעוברות, הוא מתחיל ומסתיים באותו יום בשבוע כמו אוגוסט בשנה שלאחר מכן ומסתיים באותו יום בשבוע כמו נובמבר בשנה שלאחר מכן, ובשנים שקודמות לשנים מעוברות, הוא מתחיל ומסתיים באותו יום בשבוע כמו מאי בשנה שלאחר מכן. בשנים לא מעוברות, הוא מתחיל באותו יום בשבוע שבו התחיל יוני בשנה הקודמת, ובשנה מעוברת, הוא מתחיל באותו יום בשבוע שבו התחילו ספטמבר ודצמבר של השנה הקודמת.
לקראת סוף מרץ (בדרך כלל, בין היום ה־20 לבין היום ה־21 בחודש) חלה אחת משתי נקודות השוויון בשנה. לכן, באזור חצי הכדור הצפוני, מרץ הוא ברובו חודש חורפי ובחלקו אביבי ואילו באזור חצי הכדור הדרומי, מרץ הוא ברובו חודש קיצי ובחלקו סתווי.
הערות שוליים

↑  מרי בירד, ג'ון נורת' וסימון פרייס, Religions of Rome, עמ' 47–48 ו-53. הוצאת אוניברסיטת קיימברידג' 1998
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532631805171  BnF: cb131952471 (data)  GND: 4334968-7  LCCN: sh2001002062 
חגיגות ההולי בהודו, מרץ 2014
חודש מרץ בשעת זריעה בשדות, באחד מדפי לוח השנה כפי שמופיע בספר השעות "השעות העשירות מאוד של דוכס ברי"
בסיסה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  תערובת 
 מוצא:  צפון אפריקה 
 
תערובת בסיסה
בסיסה (בערבית: بسيسة, תעתיק: בסיסה. עם זאת, ביהדות תוניסיה: בשישא; ביהדות ג'רבה: פשישא) היא תערובת הנאכלת במדינות לוב, תוניסיה ואלג'יריה. התערובת מכילה גרגרי חיטה או שעורה קלויים וטחונים, בתוספת שקדים, תמרים, סוכר ותבלינים לפי העדפה אישית. בעת האכילה, מוסיפים לתערובת שמן, או מים. ביהדות לוב ותוניסיה, ליל ראש חודש ניסן מכונה ליל הבסיסה, על שם מנהג הנערך בו, בו אם המשפחה מערבבת בסיסה ובני משפחתה אוכלים מידה. את התערובת מכינים מראש, ובעת הטקס מוסיפים לה שמן, חלב ומים לפי הצורך. בזמן יציקת השמן מערבבים בעזרת מפתח הדירה של בעל הבית, כסגולה לברכה ופרנסה טובה.
רקע רעיוני למנהג

בראש חודש ניסן התקיימה חנוכת המשכן. לכבוד חנוכת המשכן הקריבו נשיאי שבטי ישראל מנחה: ”קַעֲרַת כֶּסֶף אַחַת, שְׁלֹשִׁים וּמֵאָה מִשְׁקָלָהּ. מִזְרָק אֶחָד כֶּסֶף, שִׁבְעִים שֶׁקֶל בְּשֶׁקֶל הַקֹּדֶשׁ. שְׁנֵיהֶם מְלֵאִים סֹלֶת בְּלוּלָה בַשֶּׁמֶן לְמִנְחָה” (במדבר ז יג). כל המנחות שבמשכן ובמקדש נעשו מסולת חיטים או שעורים הבלולה בשמן. מרכיבים אלו הם המרכיבים המרכזיים בבסיסה, בעוד שאר הרכיבים נועדו רק להוסיף טעם.
בנוסף לכך שבראש חודש ניסן התחילה עבודת המשכן, הוא נחשב כראש השנה למניין שנות המלכים, וממנו מתחיל סדר החגים שבתורה. מסיבות אלו, המנהג מתקשר לכל התחלה חדשה, ולכן יש הנוהגים לבצע את הטקס בכניסה לבית חדש או בלידה. חלק מיהודי תוניסיה עורכים את הטקס גם ביום ט"ו בשבט, כנראה מפני שיום זה נועד להזכיר את תחילת הגעת האביב, והבסיסה מתקשרת לחודש ניסן החל באביב.
טעם נוסף למנהג הוא סגולה לברכה והצלחה, בייחוד בתחום הפרנסה. על פי המשנה, העולם נידון בפסח על איכות וכמות התבואה. בנוסף לכך, מספר מקובלים ציינו את יום ראש חודש ניסן כיום שבו ה' ”משפיע טללי רצון ברכה ונדבה בעולמות העליונים, ומהם לעולמות שלמטה” (חקת הפסח), ותיקנו תפילות על הפרנסה הנאמרות בערב יום זה. תערובת הבסיסה מכילה את מיני התבואה שמהם נאפה הלחם, שהוא המזון המרכזי של האדם, וכן שמן המסמל שפע. במינים אלו, בערובם על ידי מפתח ובאמירת הנוסח המפורט להלן, רומזים להשפעת הברכה לתבואה בפרט ולפרנסה בכלל, ומתפללים על כך.
משמעות השם

ככל הנראה, מקור שמה של התערובת (ושל המנהג הקרוי על שמה) הוא בשפה הערבית. התעתיק המדויק של המילה (بسيسة) הוא בסיסה, כשם שהיא נכתבת במסורת יהדות לוב. עם זאת, היהודים פרשו את המילה גם כאילו נכתבה בסיסא, על פי השפה הארמית.
משמעות המילה הערבית קשורה לשורש בוס, הקשור למעשה הערבוב. למשל, תרגום הפתגם הלובי: "אלי יבסס ילחס צבעיה" הוא, "מי שיערבב, ילקק אצבעו". משמעות המילה הארמית היא כַּן, ובמשמעות רחבה יותר, בסיס. המילה בסיס מתייחסת לחלק הראשוני של הדבר, ובענייננו, לתחילת מלאכת המשכן, או לתחילת השפעת הפרנסה. בנוסף, ניתן לקשור את המילה ליצירת בסיס כלכלי.
יש המכנים את המנהג גם "מרקומה". שם זה רומז להכנת האבנטים בהם השתמשו הכוהנים והמסך (הווילון) שעמד בפתח המשכן, אשר נעשתה על ידי רקמה.
מהלך הטקס

מכיוון שהמנהג מתקיים בבית ולא בבית הכנסת, רבו בו המסורות ומשפחות שונות מקיימות אותו בדרכים שונות מעט. בערך זה, נציג את השיטה המרכזית.
כל הילדים, הנכדים ושאר הצאצאים, נאספים לביתו של ראש המשפחה. הבסיסה שהוכנה מראש מונחת על השולחן. הטקס נפתח בערבוב הבסיסה בעזרת מפתח הבית, המסמל את פתיחת השנה הבאה וכן את פתיחת שערי הפרנסה. נהוג שאבי המשפחה מערבב את העיסה, בזמן שהאם יוצקת את השמן על העיסה ועל אצבעותיו. תוך כדי כך, אומר המערבב:
בנוסחי לוב (שונה בין קהילות מרוחקות):
גרסה א'
יא פתאח, יא רזאק,יא פתאח בלא מפתאח, יא עטאי בלא מננח, תרזקנה ותרזק מננח
גרסה ב'
יא פתאח בלא מפתאח יא עטאי בלא מנח ארזקנה ורזק מננח ורזק לעביד יכולולנח
גרסה ג'
יא פתאח בלא מפתאח. תרזקנה ותחזק מנה. יא עטנאי בלה מנה. עקבאל דאייר זיידין ומוש נקסין, וכל סנה כיר מן סנה.
פירושו: אתה הפותח, אתה המעניק, הפותח בלי מפתח, המעניק גם אם אין אנו בעלי זכות, הרעף עלינו מטובך ונרעיף ממנו לרבים. שלעולם לא יחסר לנו דבר ושהשנה הזו תיהייה טובה יותר מהשנה שעברה
יש הקוראים את הקטע של סיום מלאכת המשכן בפרשת פקודי.
ממשיכים לערבב את התערובת עד שהיא מגיעה למראה אחיד. ניתן להוסיף לשם כך מים ושמן. כאשר התערובת מגיעה למראה אחיד, אוכלים ממנה. בסיום הטקס, משקעים בתערובת תכשיטי זהב, מטבעות כסף וכן את מפתח הבית. מנהג זה מסמן ברכה והצלחה לבית וליושביו, ובפרט פרנסה טובה. כמו כן, המנהג מהווה זכר לזהב שנתרם להקמת המשכן, אשר חלקו היה תכשיטים.
ביהדות תוניסיה נהגו לסגור את דלתות הבית בליל ראש חודש ניסן ולא לתת לאיש לצאת עד הבוקר. עוד נהגו שלא להוציא את מאכל הבסיסה מחוץ לבית עד הבוקר. ככל הנראה מנהג זה נועד לחזק את השפעת הברכה על הבית ויושביו. נראה שכיום, כאשר בני המשפחה אינם מתגוררים במקום משותף ועליהם לחזור לביתם, רבים אינם מקפידים על כך.
יש המברכים בברכת "שנהיה כולנו חיים, בריאים ופרחנין (בערבית: שמחים)".[דרוש מקור]
ולאחר כל הטקס נוהגים לאחל כמו בכל מועד: עַקְבָּאל דָאיֵר.
בהלכה > ברכת הבסיסה

הרב ציון בוארון סבר, שיש לברך על הבסיסה ברכת שהכל נהיה בדברו, שכן הבלילה אינה אפויה או מבושלת. בניגוד לדבריו, כתב הרב כלפון משה הכהן, שיש לברך על הבסיסה ברכת בורא מיני מזונות, משום שכל האוכלים בסיסה אוכלים אותה כך, וממילא חשיבותה היא דווקא כך. טעם נוסף שהביא הוא, שגרעיני התבואה קלויים, ולעניין הברכה, קליית הגרעינים מספיקה, אף שלא נאפתה כל התערובת. וכתב בסוף תשובתו, שהסכים עמו הרב סאסי מעתוק הכהן יהונתן. עוד כתב הרב כלפון, כי מצא כדבריו בתשובה מאת הרב אברהם הכהן יצחקי, וכי נראה לו שיש ליחסה לרב שאול הכהן. הרב רפאל סרוסי הראה לרב בוארון את תשובת הרב כלפון, שבה הסכימו רבים מרבני ג'רבה שיש לברך מזונות, והוסיף שיש לחזק את דבריהם מגרסת המאירי בדברי הרמב"ם. בעקבות דבריו, הסכים הרב בוארון שיש לברך מזונות. הרב משה לוי כתב בספרו ברכת ה' בדומה לדברי הרב סרוסי. הרב לוי הוסיף, שלדעתו הטעם המרכזי הוא הראשון. לכן, גם אם הקמח אינו קלוי, לדעתו יש לברך על הבלילה מזונות.
בנוסף לברכת מזונות על הבסיסה, יש לברך ברכת בורא פרי העץ על הפירות השלמים שבתוכה. הסיבה לכך היא, שאין לומר שפירות אלו הם כתבלינים המוסיפים טעם בלבד, שהרי טעמם של פירות אלו מורגש בפני עצמו.
בהלכה > הערבוב כשחל בשבת

אם חל ליל ראש חודש ניסן בשבת, לכאורה לא ניתן לערב את הבלילה, מחמת איסור מלאכת לש. אלא, שמאחר שמדובר בקמח קלוי, איסורו אינו מן התורה. טעם ההיתר הוא, שקמח קלוי טעים אף ללא לישה ואפייה, לפיכך, הלישה אינה מועילה הרבה. אמנם חכמים אסרו את לישתו, שמא יבוא ללוש קמח רגיל. לדעת הרמב"ם והשולחן ערוך, אם מערבים באופן שונה מהרגיל, אפילו ערוב קמח רגיל אסור רק מדברי חכמים. ממילא נמצא, שלישת קמח קלוי באופן שונה מהרגיל מותרת מן התורה משני טעמים, ולכן לא אסרוה חכמים. ניתן לעשות את השינוי על ידי ערוב במפתח בלבד, תוך הקפדה שלא לערב עם היד כלל.
אלא, שלשיטת בעלי התוספות - רבי אליעזר ממיץ ורבי ברוך בן יצחק - איסור הלישה הוא כבר בעת שפיכת הנוזל, לכן יש לעשות שינוי כבר בזמן המזיגה, לפני זמן הערוב. שינוי אפשרי לשיטתם הוא שפיכת הנוזלים לקערה ריקה ושפיכת התערובת היבשה מעליו, בנוסף להנחת נוזלים מרובים מהרגיל. שינוי אפשרי נוסף הוא הכנה בכמות מצומצמת מן הרגיל, ועדיף שיהיה גם ברור שתֵאָכל כולה.
אפשרות נוספת היא, בלילת התערובת עם שמן היטב ביום שישי, כך שבליל שבת הערבוב מותר ללא כל שינוי נוסף, שכן אינו מועיל ללישה כלל וערכו סמלי בלבד.
הרב משה לוי, פסק כדעת הרמב"ם והשולחן ערוך, לכן לשיטתו ניתן לעשות כל אחד מהשינויים המוזכרים. עם זאת, ציין כי הפוסקים האשכנזים והבן איש חי החמירו כשיטת התוספות, לכן לשיטתם יש לעשות את אחד השינויים המתירים לשיטה זו. אם משתמשים בקמח שאינו קלוי, האיסור בלא שינוי הוא מן התורה. לכן, רק השינוי האחרון יועיל, שכן על ידי שינוי זה הערבוב אינו מועיל לבצק כלל.
ראו גם

ראשי שנים ביהדות
לקריאה נוספת

הרב רפאל סרוסי, מנהגי לוב, בני ברק: קרן גמ"ח דאר אסרוסי, מהדורה שנייה - תשע"ו. (מנהגי ברכות ותפילה הלכה ה' (עמוד יט), מנהגי הפסח הלכה א-ב (עמוד צד), הערות הרב ציון בוארון (עמוד קמז).)
הרב אליהו ביטון, נחלת אבות, ביריה: תשס"ז. (מנהגי פסח הלכה א-ב (עמוד עה), הסכמת הרב בוארון (עמוד 9).)
מכון גנזי רפאל, והגדת לבנך, בת ים: תשע"ג. (חודש ניסן, לילת לבסיסה ולילת אלמרקומה (עמוד 96-97).)
הערות שוליים

↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, ספר עבודה, הלכות מעשה הקרבנות, פרק י"ב הלכה ב והלכה ז.
↑  ראו משנה, מסכת ראש השנה, פרק א', משנה א' ופרוש רמב"ם או רבי עובדיה מברטנורא שם.
↑  מועד חודש ניסן ביחס לעונות השנה מכוון על ידי עיבור השנה, עליו נצטוו ישראל לשם כך: ספר דברים, פרק ט"ז, פסוק א' ופרוש רש"י שם.
↑  משנה, מסכת ראש השנה, פרק א', משנה ב', פרוש רמב"ם שם.
↑  הראשון שתיקן תפילה לערב ראש חודש ניסן הוא ככל הנראה הרב ישעיה הלוי הורוביץ, בספרו שני לוחות הברית, פרק נר מצווה אות קא. בספר "חקת הפסח" שהודפס בליבורנו בשנת תרי"ט, הודפסה תפילה ארוכה ומפורטת יותר. שנה מאוחר יותר, העתיק רבי יעקב רקח תפילה זו לספרו "פרסומי ניסא", שנדפס אף הוא בליבורנו.
↑  את האיות התוניסאי-יהודי "בשישא" ניתן לקרוא באופן זהה, על ידי קריאת הש' כשין שמאלית. האות הערבית במילה היא س - סין, לכן ייתכן שתעתיק לאות ש' מדויק יותר, אך קריאת האות ס' ברורה יותר. בנוסף, תעתיק זה מקביל למילה הארמית כדלהלן. התעתיק המדויק לאות האחרונה במילה, (ﺓ - תא מרבוטה, ולא ا - אליף,) הוא בהכרח ה'.
↑  משמעות המשל היא, שכאשר אדם מערבב תערובת, התערובת נדבקת לאצבעו, והוא מלקקה ונהנה. והנמשל הוא, שכאשר אדם מתעסק עם דבר מסוים למען אחרים, בהכרח ידבק בידו מעט מאותו הדבר, ויהנה ממנו.
↑  כך מוכח מהתרגום על ספר שמות, פרק ל', פסוק י"ח, בו תרגם אונקלוס את המילים ”וְכַנּוֹ נְחֹשֶׁת” למילים ”וּבְסִיסֵיהּ דִּנְחָשָׁא”.
↑  על המסך - ספר שמות, פרק כ"ו, פסוק ל"ו. על האבנט - ספר שמות, פרק כ"ח, פסוק ל"ט.
↑  בחלק הערבי שבשורה השלישית סומנו בסוגריים גרסאות שונות, מהן יש לבחור אחת. בחלק מהמילים, יהודי לוב היו הוגים את הת' כהגיית צ' (כמו ch באנגלית). בתרגום לעברית - התרגום המילולי ללא סוגריים, ובסוגריים תרגום חופשי.
↑  ספר שמות, פרק ל"ה, פסוק כ"ב.
1 2 3  בהערת הרב בוארון בסוף ספר מנהגי לוב.
↑  בספרו שואל ונשאל, חלק ג' סימן ק"ג.
↑  במסכת ברכות, דף לח עמוד א.
↑  ברכת ה, חלק ב, פרק ב, סימן יא.
1 2 3  מנוחת אהבה מאת הרב משה לוי, חלק ב, פרק ט, אותיות א, ז, י.
↑  על פי משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שבת, פרק כ"א, הלכה ל"ג, ושולחן ערוך, אורח חיים, סימן שכ"א, סעיף י"ד. משנה ברורה שם.
↑  בספריהם - היראים (סימן רעד) והתרומה (סימן רכ), בהתאמה. שיטתם הובאה בשם התרומה בארבעה טורים, אורח חיים, סימן שכ"א והשולחן ערוך הביאה (שם סעיף טז) בתור "יש אומרים". במשנה ברורה שם קישר דבריו גם לעניין קמח קלי.
↑  מדברי הרב משה לוי משמע ששינוי זה אינו מועיל לשיטתם, כנראה מפני שאינו בשפיכת הנוזל עצמה. לכן, לשיטתו, שינוי זה מועיל רק לשיטה הקודמת. אך מדברי המשנה ברורה משמע ששינוי זה מועיל גם לשיטתם, כנראה מפני שלדעתו, גם לשיטתם, די בכך שהשינוי חל באופן כללי על כל ההכנה.
↑  מנהגי לוב, מנהגי הפסח הלכה ב.
הדגמת הגשה בכלי שרת - שלב הכרחי בהקרבת מנחה.
ערבוב הבסיסה על ידי מפתח מתכת, בזמן שהשמן נשפך לתערובת.
ישראלים זוכי מדליות אולימפיות

ישראל משתתפת באופן סדיר במשחקים האולימפיים החל משנת 1952 באולימפיאדת הלסינקי. נציגיה הצליחו להגיע לשלבי גמר בתחרויות רבות לאורך השנים. לאחר שלא זכתה במדליה אולימפית בארבעת העשורים הראשונים, זכתה ישראל באולימפיאדת ברצלונה (1992) בשתי המדליות הראשונות. לאחר מכן זכתה במדליה אחת באולימפיאדת אטלנטה (1996) ובאולימפיאדת סידני (2000), שתי מדליות באולימפיאדת אתונה (2004), אחת באולימפיאדת בייג'ינג (2008), שתי מדליות באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016), ארבע מדליות באולימפיאדת טוקיו (2020) והשיא שבע מדליות באולימפיאדת פריז (2024), שהעלו את מאזנה של ישראל ל-20 מדליות. משלחת ישראל באולימפיאדת לונדון (2012) לא זכתה באף מדליה. אחת עשרה מהמדליות הושגו על ידי גברים, שבע על ידי נשים, אחת על ידי קבוצה מעורבת ואחת על ידי קבוצת נשים.
רשימת זוכי המדליות

| מקום | ספורטאי/ת | ענף ספורט | משחקים | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ארטיום דולגופיאט | התעמלות מכשירים | 2020–2024 | 1 | 1 | 0 | 2 |
| 2 | גל פרידמן | שיט | 1996, 2004 | 1 | 0 | 1 | 2 |
| 3 | לינוי אשרם | התעמלות אומנותית | 2020 | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 3 | תום ראובני | שיט | 2024 | 1 | 0 | 0 | 1 |
| 5 | ענבר לניר | ג'ודו | 2020–2024 | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 5 | רז הרשקו | ג'ודו | 2020–2024 | 0 | 1 | 1 | 2 |
| 7 | יעל ארד | ג'ודו | 1992 | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | שרון קנטור | שיט | 2024 | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | רומי פריצקי | התעמלות אומנותית | 2024 | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | שני בקנוב | התעמלות אומנותית | 2024 | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | דיאנה סברצוב | התעמלות אומנותית | 2024 | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | הדר פרידמן | התעמלות אומנותית | 2024 | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 7 | אופיר שחם | התעמלות אומנותית | 2024 | 0 | 1 | 0 | 1 |
| 14 | אורי ששון | ג'ודו | 2016–2020 | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 14 | פיטר פלצ'יק | ג'ודו | 2020–2024 | 0 | 0 | 2 | 2 |
| 16 | אורן סמדג'ה | ג'ודו | 1992 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | מיכאל קולגנוב | קיאק | 2000 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | אריק זאבי | ג'ודו | 2004 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | שחר צוברי | שיט | 2008 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | ירדן ג'רבי | ג'ודו | 2016 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | אבישג סמברג | טאקוונדו | 2020 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | טוהר בוטבול | ג'ודו | 2020 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | שגיא מוקי | ג'ודו | 2020 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | תמנע נלסון-לוי | ג'ודו | 2020 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | לי קוכמן | ג'ודו | 2020 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | שירה ראשוני | ג'ודו | 2020 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | ברוך שמאילוב | ג'ודו | 2020 | 0 | 0 | 1 | 1 |
| 16 | גילי שריר | ג'ודו | 2020 | 0 | 0 | 1 | 1 |
רשימת המדליות

| # | מדליה | שם | ענף | מקצוע | משחקים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 2 ! 2 ! כסף | יעל ארד |  ג'ודו | עד 61 ק"ג נשים (אנ') | ברצלונה 1992 |
| 2 | 3 ! ארד | אורן סמדג'ה |  ג'ודו | עד 71 ק"ג גברים (אנ') | ברצלונה 1992 |
| 3 | 3 ! ארד | גל פרידמן |  שיט | גלשן רוח (מיסטרל) גברים | אטלנטה 1996 |
| 4 | 3 ! ארד | מיכאל קולגנוב |  קאנו/קיאק | קיאק יחיד 500 מטרים גברים | סידני 2000 |
| 5 | 3 ! ארד | אריק זאבי |  ג'ודו (אנ') | עד 100 ק"ג גברים | אתונה 2004 |
| 6 | 1 ! זהב | גל פרידמן |  שיט | גלשן רוח (מיסטרל) גברים (אנ') | אתונה 2004 |
| 7 | 3 ! ארד | שחר צוברי |  שיט | גלשן רוח גברים | בייג'ינג 2008 |
| 8 | 3 ! ארד | ירדן ג'רבי |  ג'ודו | עד 63 ק"ג נשים | ריו דה ז'ניירו 2016 |
| 9 | 3 ! ארד | אורי ששון |  ג'ודו | מעל 100 ק"ג גברים | ריו דה ז'ניירו 2016 |
| 10 | 3 ! ארד | אבישג סמברג |  טאקוונדו | עד 49 ק"ג נשים (אנ') | טוקיו 2020 |
| 11 | 3 ! ארד | נבחרת ישראל בג'ודו |  ג'ודו | נבחרת מעורבת (אנ') | טוקיו 2020 |
| 12 | 1 ! זהב | ארטיום דולגופיאט |  התעמלות מכשירים | תרגיל קרקע (אנ') | טוקיו 2020 |
| 13 | 1 ! זהב | לינוי אשרם |  התעמלות אמנותית | קרב רב אישי | טוקיו 2020 |
| 14 | 3 ! ארד | פיטר פלצ'יק |  ג'ודו | עד 100 ק"ג (אנ') | פריז 2024 |
| 15 | 2 ! 2 ! כסף | ענבר לניר |  ג'ודו | עד 78 ק"ג (אנ') | פריז 2024 |
| 16 | 2 ! כסף | רז הרשקו |  ג'ודו | מעל 78 ק״ג (אנ') | פריז 2024 |
| 17 | 2 ! כסף | שרון קנטור |  שיט | גלשן רוח (IQFOiL) נשים (אנ') | פריז 2024 |
| 18 | 1 ! זהב | תום ראובני |  שיט | גלשן רוח (IQFOiL) גברים (אנ') | פריז 2024 |
| 19 | 2 ! כסף | ארטיום דולגופיאט |  התעמלות מכשירים | תרגיל קרקע (אנ') | פריז 2024 |
| 20 | 2 ! כסף | נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית |  התעמלות אמנותית | קרב-רב קבוצתי | פריז 2024 |
ענפי הספורט

ענפי הספורט שזיכו את נציגי ישראל במדליות אולימפיות לפי מספר המדליות:
| ענף |  זהב |  כסף |  ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  שיט | 2 | 1 | 2 | 5 |
|  התעמלות אמנותית | 1 | 1 | 0 | 2 |
|  התעמלות מכשירים | 1 | 1 | 0 | 2 |
|  ג'ודו | 0 | 3 | 6 | 9 |
|  טאקוונדו | 0 | 0 | 1 | 1 |
|  קאנו/קיאק | 0 | 0 | 1 | 1 |
ראו גם

ישראלים זוכי מדליות פאראלימפיות
הערות שוליים

↑  רק באותן אולימפיאדות בהן זכה/זכתה הספורטאי/ת במדליה
↑  "Yael Arad, Judoka, JudoInside". judoinside.com.
↑  "Shay-Oren Smadja, Judoka, JudoInside". judoinside.com.
1 2  "Gal Fridman". Olympics at Sports-Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2012-11-14. נבדק ב-2016-08-22.
↑  "Michael Kolganov". Olympics at Sports-Reference.com. אורכב מ-המקור ב-2013-12-03. נבדק ב-2016-08-22.
↑  "Ariel Zeevi, Judoka, JudoInside". judoinside.com.
↑  "BBC SPORT - Olympics - Sailing - Dempsey misses windsurfing medal". bbc.co.uk.
↑  "Yarden Gerbi wins bronze medal in judo, Israel's first medal of the Rio Olympics - Sports". Haaretz.com.
↑  "Or Sassson wins Israel's second judo bronze at Rio Games". Times of Israel.
| ישראלים זוכי מדליות אולימפיות  |
| --- | --- | --- |
| זוכי מדליית זהב  |   גל פרידמן (2004) •  ארטיום דולגופיאט (2020) •   לינוי אשרם (2020) •   תום ראובני (2024) |  |
| זוכי מדליית כסף  |  יעל ארד (1992) •  ענבר לניר (2024) •  רז הרשקו (2024) •   שרון קנטור (2024) •  ארטיום דולגופיאט (2024) •   נבחרת ישראל בהתעמלות אמנותית (2024) |  |
| זוכי מדליית ארד  |  אורן סמדג'ה (1992) •   גל פרידמן (1996) •  מיכאל קולגנוב (2000) •  אריק זאבי (2004)‏ •   שחר צוברי (2008) •  ירדן ג'רבי (2016) •  אורי ששון (2016) •   אבישג סמברג (2020)‏ •  נבחרת ישראל בג'ודו (2020) •  פיטר פלצ'יק (2024) |  |
חג הבנות

חג הבנות באלג'יר
חג הבנות או ראש חודש לבנות (בערבית: عيد البنات, בתעתיק: עיד תאע אלבנת או עיד אל-בנת; בצרפתית: Fête des Filles) הוא חג שנחגג על ידי חלק מהקהילות היהודיות בצפון אפריקה בראש חודש טבת, בימי חג החנוכה. החג מעלה על נס את העוצמה הנשית: הגבורה, החוכמה והאחווה של נשים לאורך הדורות.
לפי מסורת אחת, מקור החג בגבורתה וחוכמתה של יהודית, שכבשה ביופייה את הולופרנס שר הצבא, ערפה את ראשו והצילה בזכות מעשיה את אנשי יהודה. מסורת אחרת גורסת שהחג נוצר לזכר גבורתה של האישה שעוררה את אחיה החשמונאים להתחיל את המרד ביוונים. דעה אחרת היא שמציינים ביום זה את המסופר בספר עזרא (י', ט"ז), על היום שבו התחייבו שבי ציון לשאת נשים רק מבנות ישראל. לפי השערה נוספת, מקור החג במסופר במגילת אסתר, לפיה זה היום שבו הובאה אסתר בפני המלך אחשוורוש והומלכה תחת ושתי.
החג נשתמר בחלק קטן מקהילות ישראל בצפון אפריקה: תוניסיה, ג'רבה, לוב[דרוש מקור], אלג'יריה, מרוקו. נשים, נערות וקשישות מתאספות לחגיגה שבה הן לומדות, רוקדות, שרות ושולחות מנות אישה לחברתה. יש שנהגו לבקש סליחה אישה מרעותה, כביום הכיפורים; יש שנהגו לקיים ביום זה חגיגה לכל בנות המצווה, שלאחריה ניגשות הנשים לנשק את ספר התורה. ביהדות האשכנזית היו שהצטרפו לחגיגות, כאשר בין הבולטים בעניין זה הוא הרב יצחק גינזבורג, שערך מספר פעמים התוועדויות לנשים לכבוד חג הבנות.
הקשר בין ראש חודש ונשים

ראש חודש נחשב בעיקרו כיום מיוחד לנשים בכל עדות ישראל, ולכן חגיגת "ראש חודש לבנות" בראש חודש טבת היא הרחבה וחגיגה מיוחדת של החגיגות שמקורן קדום יותר. כבר במקרא ישנה עדות לכך שנשים ציינו את ראש החודש כיום מיוחד שבו הן נמנעו ממלאכה. כך ניתן להסיק משאלת בעלה של האישה השונמית: "וַיֹּאמֶר: מַדּוּעַ אַתְּ הֹלֶכֶת אֵלָיו הַיּוֹם? לֹא חֹדֶשׁ וְלֹא שַׁבָּת" (מלכים ב', ד', כ"ג). עולה מכאן שבראש חודש, כמו בשבת, הייתה האישה השונמית נמנעת מעבודה ונוהגת במנהגי השבת. חגיגת מולד הלבנה על ידי נשים מוכרת היטב גם בתרבויות קדומות שכנות. בתקופת המשנה והתלמוד נהגו נשים להדליק נר מיוחד בראש חודש, לערוך סעודה חגיגית ולהימנע ממלאכות: "נשייא דנהיגין למיעבד עובדא.. יומא דירחא מנהג." [הנשים שנוהגות שלא לעשות מלאכה.... בראש חודש - (זהו) מנהג] ולימים קיבל המנהג תוקף מחייב.
מסורת מקובלת קושרת את חגיגת ראש חודש בידי נשים למאורעות היסטוריים בהם תפסו נשים מקום מיוחד:
מסורת ראשונה מספרת שהנשים סירבו להשתתף בחטא העגל וכתמורה זכו לנוח בראש חודש ולחוג אותו, בעוד על הגברים לעבוד ביום זה. הסבר זה מופיע לראשונה בפרקי דרבי אליעזר ושב ומופיע במקומות רבים.
הסבר נוסף, קרוב אך שונה, מופיע מאוחר יותר אצל רבי דוד אבודרהם. לדבריו הנשים היו זריזות ומעורבות בעשיית המשכן ותרמו זהב ותכשיטים שהיו יקרים לליבן.
יש המסבירים את הקשר בין נשים לראש חודש דווקא כנובע מהקשר הבראשיתי שבין מחזוריות הלבנה ומחזוריות האישה.
ראש חודש טבת חל תמיד בנר שישי או שביעי של חנוכה והוא ראש החודש היחיד שאומרים בו הלל שלם, מחמת חג חנוכה. נראה שהחגיגה המיוחדת לחודש זה הצטרפה למועד של חגיגה נשית שכבר הייתה קיימת, תוך העשרתה וקישורה לסיפורי הנס והגבורה הנשית. השילוב של מולד הלבנה בראש חודש טבת, שחל תמיד בתוך ימי החנוכה, התקופה החשוכה ביותר בשנה, הביא את החגיגה הנשית לשיא.
טעמו של חג "ראש חודש לבנות"

חג הבנות צבר במרוצת הדורות מספר טעמים והקשרים חלקם קשורים לגבורה נשית בהקשר של חג החנוכה, וחלקם קשורים לאירועים מקראיים אחרים בהם היה לנשים תפקיד מפתח:
טעמו של חג "ראש חודש לבנות" > יהודית

מסורת ראשונה קושרת את החג אל סיפורה של יהודית, האלמנה שערפה את ראשו של אולופרנא (או הולופרנס לפי התעתיק היווני). הסיפור מסופר בספר יהודית, שהוא מן הספרים החיצוניים לתנ"ך, והוא מוזכר לא פעם בדברי הפוסקים והפרשנים כסיבת חיוב הנשים במצוות הדלקת נר של חנוכה. כך למשל כתבו התוספות: "פירש רשב"ם שעיקר הנס היה על ידן, בפורים - על ידי אסתר; בחנוכה - על ידי יהודית".
הסיפור הוא על הולפורנס, שר הצבא האשורי של נבוכדנצאר, שיצא למסע לארץ ישראל על מנת לכבוש אותה. הוא הטיל מצור על העיר בתוליה (או בית אלוה), שבה גרה יהודית, אלמנה עשירה ויפה. תושבי העיר חיפשו דרך לגבור על הולפורנס ולמנוע ממנו להגיע לירושלים, אך לא הצליחו. יהודית מצאה פתרון. היא כבשה את שר הצבא ביופייה, השקתה אותו בחלב (או ביין), ערפה את ראשו והצילה את יהודה כולה. על פי גישה זו יהודית הושיעה את ישראל באירוע שאמנם קדם למרד החשמונאי, אך היה קשור גם הוא לכיבוש היווני, והוא התחולל בליל ראש חודש טבת.