stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ קלפים פתוחים

| --- | --- |

 מידע החלטה
 ערכאה:  בית המשפט העליון
 תאריך החלטה:  21 בספטמבר 1997
 החלטה
 הוחלט להורות למשיבים להסיר את התנגדותם לשידור התוכנית. הוספת תוכנית "משלימה" נתונה לשיקול דעתם של הגורמים ולא תהווה תנאי לשידורה.
 חברי המותב
 חברי המותב:  אהרן ברק, דליה דורנר, יעקב קדמי
 דעות נוספות:  ניתן פה אחד
 
בג"ץ קלפים פתוחים הוא פסק דין שנתן בג"ץ ב-21 בספטמבר 1997, ובו התקבלה עתירתם של אגודת הלהט"ב, ארגון קל"ף (קהילה לסבית פמיניסטית) והאגודה לזכויות האזרח בישראל נגד שר החינוך, התרבות והספורט, הטלוויזיה החינוכית הישראלית והרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו. העותרים ביקשו לבטל את האיסור שהטיל שר החינוך זבולון המר על שידור פרק של התוכנית "קלפים פתוחים" שעסק בנוער להט"ב ובזהות מינית.
בפסק הדין קבע בג"ץ פה אחד שיש להתיר את שידור התוכנית כפי שתוכנן במקור, בערוץ בו תוכנן השידור, ללא התניה של השידור בשינויים וסייגים כפי שדרשו המשיבים.
רקע

"קלפים פתוחים" הייתה תוכנית אירוח מבית היוצר של הטלוויזיה החינוכית בהנחיית נתיב רובינזון, ששודרה בשנת 1997 אחת לשבוע ובה כל פרק הוקדש לדיון בנושאים שונים המעסיקים בני נוער. בין היתר עסקה התוכנית בתופעות חברתיות שנויות במחלוקת, כגון חזרה בתשובה, שימוש בסמים, אלכוהוליזם, יחסי מין, כתות וכדומה. התוכניות הוקלטו בהשתתפות קהל צופים של בני נוער, הן נועדו לבני נוער והן שודרו בשעות צפייה המתאימות לבני נוער.
באחת התוכניות, שעסקה בזהות מינית, התארחו שני צעירים הומואים, צעיר ביסקסואל וצעירה לסבית וכן אם לבן הומו. המשתתפים, כולם שלמים עם נטייתם המינית, סיפרו את סיפורם האישי ודנו בסוגיות שונות הקשורות ללהט"ב כגון יחס החברה, יציאה מהארון, יחסיהם עם משפחותיהם והסביבה, קשיים, השקפת עולמם וכדומה. המשתתפים ענו לשאלות הקהל ובאולפן התקיים דיון בסוגיה. לאחר צילום התוכנית ועריכתה נקבע לה מועד לשידור בערוץ 2. על אופי התוכנית כתב בג"ץ:
עיון בקלטת התוכנית הראה כי הופעתם של ארבעת המרואינים הייתה נעימה, דבריהם שטפו והתאפיינו בכנות מלבבת ועמדותיהם הוצגו בצורה ברורה ובהירה. ניכר היה בארבעה שהם מבקשים את הבנתם ואהדתם של הצופים; כאשר התמונה הכוללת שהצטיירה מן המפגש עמם הייתה שהומוסקסואלים ולסביות הם ככל בני הנוער, שהטבע נטע בהם תכונות שאינן מוציאות אותם אל "מחוץ למחנה".
לחבר הכנסת חנן פורת (מפד"ל) נודע על התוכנית והוא פנה לשר החינוך, זבולון המר (מפד"ל), ודרש ממנו למנוע את שידורה. בעקבות הפנייה הורה השר המר על קיום בדיקה יסודית של התאמת התוכנית לשידור, והורה לעכב את שידורה בנימוק ששידור התוכנית בטלוויזיה החינוכית יתפרש כמתן לגיטימציה להומוסקסואליות. בחוות הדעת שהוגשו לשר החינוך עם השלמת הבדיקה, נשלל שידור התוכנית כמות שהיא בטענה שהמסרים שמשגרת התוכנית לבני הנוער הצופים בתוכניות חינוכיות אינם מאוזנים. השר אימץ את המלצת הוועדה. לשיטתו, פסילתה של התוכנית מוגבלת לשידור בטלוויזיה החינוכית בלבד.
העתירה

האגודה לזכויות האזרח (באמצעות עו"ד דן יקיר), אגודת הלהט"ב (באמצעות עו"ד דורי ספיבק) וארגון קל"ף (באמצעות עו"ד עירא הדר) הגישו עתירה נגד שר החינוך, הטלוויזיה החינוכית ורשות השידור בדרישה לשדר את התוכנית. בעתירה נטען, כי פסילת התוכנית פוגעת בחופש הביטוי, מפלה הומואים ולסביות ומשדרת מסר שלילי כלפיהם.
לבג"ץ צורפה חוות דעת מומחים של פרופ' איריס לוין מבית הספר לחינוך באוניברסיטת ת"א, פרופ' גבריאל סלומון, דיקן בית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה, ד"ר עדיטל בן ארי מבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה וחנה לויטה, מנהלת בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית, שעמדו על החשיבות החינוכית הרבה, לדידם, שבשידור התוכנית. חוות הדעת הללו הדגישו, בין היתר, את הנקודות הבאות:
הקהילה המדעית קבעה כי הומוסקסואליות אינה מחלת נפש או הפרעה נפשית, כי אם נטייה וזהות מינית, על כל המשתמע מכך מבחינה רגשית והתנהגותית.
העובדה שהצגת החוויה החד-מינית על ידי ארבעת המרואיינים אינה מלווה ב"רגשות אשם" אינה מעודדת "הפקרות מינית", והחשש להתנסות בעקבותיה הוא שולי.
הצגת הנושא על ידי המרואיינים אינה מחייבת "איזון", שהרי אין המדובר בהצגת השקפות עולם לבחירה, אלא בפתיחת אשנב להכרתה של תופעה ולהבהרתה.
שר החינוך טען בתשובתו לעתירה, שהתוכנית כפי שהיא מעודדת את הנוער להתנסות באורח-חיים הומוסקסואלי, ועל כן דרש השר "תוספת מאזנת" לתוכנית, שבה יציגו מומחים גם את ההיבטים הפחות נעימים של החוויה ההומו-לסבית, וטען שהמסגרת לשידור התוכנית אינה הטלוויזיה החינוכית אלא הטלוויזיה הכללית. התשובה הסתמכה על חוות דעתם של עוזר שילד, רוחמה קציר ומיכאל גל. חוות דעת אלו הדגישו את המגרעות שבהן לוקה התוכנית כמות שהיא ובין היתר: את העדר ה"איזון" המקצועי, להצגה השטחית הקלילה והמלבבת על פניה, של ההוויה החד-מינית על ידי ארבעת המרואיינים; את ההתעלמות מערכים חברתיים בעלי דין קדימה ביחס להוויה האמורה; ואת המסרים המעודדים התנסות, תוך הצגת ציפיות לחוויות נעימות שאינן כרוכות בסיכונים מכל סוג שהוא.
האקלים החברתי-משפטי

בסקירתו את האקלים החברתי-משפטי כתב השופט יעקב קדמי כי נכון שיש הסוברים שהומוסקסואליות היא תופעה בלתי רצויה ואף מזיקה, אך עם זאת, אין בכך כדי להצדיק "התעלמות ועצימת עיניים בפני קיומה של התופעה"; וכי קשה לראות בהדחקת התופעה והפיכת הדיון בה ל"טאבו", אחד מן האמצעים האמורים:
הסתגרות והוקעה ללא היכרות והבנה, לא תבאנה, כך נראה לי, לתוצאות שהמבקשים לצמצם את ממדי התופעה [...] הכרת התופעה אינה הופכת אותה כשלעצמה לרצויה ומקובלת; ובלעדיה לא ייתכן דיון של אמת במשמעותה והשלכותיה [...] העידן בו אנו חיים, מטפח את זכויות הפרט ונושא את דגל ההבנה, הסבלנות והסובלנות כלפי מיעוטים וחריגים; והנמנים על הקהיליה החד-מינית - גם לשיטתם שלהם - משתייכים לאחרונים. ברם, כחריגים אחרים, גם הם מהווים חלק אינטגרלי מהמסגרת החברתית שלנו; וכל עוד לא ניתן להצביע על סיבה מיוחדת המצדיקה את הצרת צעדיהם וצמצום זכותם להציג את אורח חייהם וחוויותיהם בפני הציבור, אין לשלול זאת מהם.
עוד כתב השופט קדמי כי התעלמות ואיסור גורף ללא הנמקה, לא יעמדו כנגד הסקרנות, הפתיחות והרצון לדעת. השופט הוסיף כי הכרת התופעה דרושה דווקא לאלה "המבקשים להצר את צעדיה".
פסק דין

בעתירה דנו השופטים אהרן ברק, דליה דורנר ויעקב קדמי. את פסק הדין כתב השופט קדמי, והוא ניתן פה אחד. בפסק הדין כתבו השופטים כי העידן הנוכחי מטפח את זכויות הפרט ונושא את דגל ההבנה, הסבלנות והסובלנות כלפי מיעוטים וחריגים, לרבות קהילת הלהט"ב. עוד נקבע, כי התוכנית אינה "בלתי מאוזנת" או "אנטי חינוכית", כפי שטען שר החינוך, שכן היא נועדה להכרת התופעה באמצעות מפגש עם צעירים הומו-לסביים, וכי חינוך אין פירושו חינוך מודרך מטעם, אלא חינוך במשמעות הרחבה ברוח התקופה. בהתייחסו לסוגיית שידור התוכנית במסגרת חינוכית, קבע בית המשפט:
אכן, הטלוויזיה החינוכית היא מסגרת מיוחדת שונה מן הטלוויזיה הכללית ותכליתה "חינוך". ברם, כפי שמלמד אותנו מילון השפה העברית - וכפי שמתחייב מלוח השידורים של הטלוויזיה החינוכית - משמעותו של "חינוך" בהקשר זה היא רחבה והולמת את התקופה; ובפועל הורחבה משמעותו של המושג בכך, שהוא כולל במסגרתו גם הקנית דעת, הרחבת אופקים והשכלה לשמה [...] "חינוך" בהקשר הנדון כאן, אינו חינוך "מודרך" מטעם; אלא "חינוך" במשמעות הרחבה.
על טענת שר החינוך כי התוכנית אינה מאוזנת, קבע בית המשפט:
אכן, התוכנית אינה "מאוזנת" במובן זה שהיא מצומצמת להצגת חוויותיהם של הנמנים עם ה"חריגים" ואינה כוללת עמדה "אחרת" מזו המתחייבת מדברי המרואיינים. ברם, אין בכך משום "חוסר איזון" ההופך את התוכנית ל"אנטי חינוכית". על פניה נועדה התוכנית להכרת התופעה באמצעות מפגש עם צעירים בעלי זהות חד-מינית; ובתור שכזו - הרי היא תוכנית שלמה ולא חסר בה דבר.
בג"ץ הורה לשר החינוך להסיר את התנגדותו לשידור התוכנית וקבע כי אין טעם ואין מקום לברר את הטענות האחרות שהוצגו מטעם העותרות כנגד הסמכות למנוע את השידור. עוד קבע בג"ץ כי הוספת תוכנית "משלימה" נתונה לשיקול דעתם של הגורמים המופקדים על התוכנית, ואינה מהווה תנאי לשידורה.
ראו גם

פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה
בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים
בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים
בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  פסק דין בג"ץ קלפים פתוחים
1 2 3 4  אינסאף שואהנה, קלפים פתוחים, מטח – המרכז לטכנולוגיה חינוכית
↑  סמדר שילוני, "זה היה פורץ דרך, לא סדום ועמורה": כך ניצל פרק על נוער גאה ב"קלפים פתוחים", באתר ynet, 3 בפברואר 2023
↑  ליטל לוין, היום לפני 14 שנה: שר החינוך זבולון המר מצנזר תוכנית נוער על הומוסקסואליות, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2010
1 2  ציוני דרך: סקירה היסטורית של אירועים חשובים הקשורים להומוסקסואליות ולקהילה הלהט"בית בישראל ובעולם, באתר חוש"ן
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
פאנל המשתתפים בתוכנית. מתוך התוכנית "קלפים פתוחים", הפרק אודות בני-נוער הומואים ולסביות, 1997
רון כחלילי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 בספטמבר 1958 (בן 66)
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  עיתונאי, במאי, תסריטאי, עורך ומפיק, בעלים של חברת ההפקות "דוקודרמה"
 מקום לימודים:  כפר הילדים והנוער ויצו קנדה הדסים 
 פרופיל ב-IMDb
 
רון כחלילי (נולד ב-8 בספטמבר 1958) הוא עיתונאי, במאי, תסריטאי, עורך ומפיק ישראלי והבעלים של חברת ההפקות "דוקודרמה".
ביוגרפיה

רון כחלילי נולד במושב תאשור להורים יוצאי מצרים. כשהיה בן 8, עברה משפחתו לפתח תקווה וכעבור שנתיים לבת-ים. בגיל 13 עבר לפנימיית "הדסים", שם סיים את לימודיו התיכוניים. את שירותו הצבאי החל בחיל הים, משם עבר לגלי צה"ל. כעבור כששה חודשים עבר לשרת כזמר וכשחקן בלהקת פיקוד דרום, להקת הפיקוד האחרונה שנותרה לפני פירוק הלהקות על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן.
עם שחרורו מהצבא, החל לעבוד כקופירייטר במשרד הפרסום "דחף". כעבור שנתיים מונה למנהל קריאטיבי במשרד הפרסום "פרסום אדמון", אחד ממשרדי הפרסום הגדולים והמשפיעים בישראל של אותה תקופה. בין היתר היה אחראי על מסעות הפרסום של "דובק" (סיגריות "אירופה", "טיים" ו"מונטנה"), חברות הבנייה "קלרין" ו"רסקו" ועוד. ארבע שנים אחר כך, התפטר מ"אדמון" ועבר לפרסום "קשר בראל", לצדם של אברי גלעד, ורד מוסנזון ויוסי אוחיון. בין היתר היה אחראי על פרסום חברת המכוניות "הונדה" ועל הסיסמה "הונדה, מציתה את הדמיון", שזכתה בפרסים רבים.
שנה אחרי כניסתו לעבודה ב"קשר בראל", הודיע כחלילי כי אינו מעוניין עוד לתת את שירותיו לחברות כלכליות גדולות ולתאגידים ופתח משרד לפרסום חברתי. בין היתר היה אחראי על מסע הפרסום הראשון של אגודת אל"י להגנת הילד, שבמסגרתו גייס את ארקדי דוכין ואת מאיר גולדברג להקלטת השיר "אנחנו שקי האגרוף של אבא ואמא", שהפך ללהיט, מסע הפרסום למען קבלת חולי הנפש בחברה, ועל מסע הפרסום של אל סם.
במקביל לעבודתו כפרסומאי, החל כחלילי לכתוב בעיתון "על המשמר", בעיקר במוסף, ביקורת על מסעות פרסום ישראליים ועל הקשר שבין פרסום לצריכה. טורו נקרא "רק-למה?". ב-1984 הצטרף לעיתון "חדשות", שם כתב במוסף "סגול" (בעריכת אורנה ננר) ובמוסף סוף השבוע (בעריכת רינו צרור וציפה קמפינסקי).
ביוגרפיה > פעילויות אחרות

כחלילי כתב ב"הפטיש", עיתון שעסק בביקורת חברתית. הוא הרצה ב"בצלאל", במחלקה לתקשורת חזותית, אולם התפטר בעקבות פיטוריו של מנהל המחלקה, יוסי אוחיון. כחלילי מרצה בנושאים המשלבים תקשורת, מזרחים וציונות ברחבי ישראל.
פילמוגרפיה > תכנים דוקומנטריים שביים

"ים של דמעות" (1996)
"שקופים" (2005)
"סרט שחור לבן" (2011)
"על צד שמאל" (2013)
"ערסים ופרחות - האליטות החדשות" (2014)
"והארץ הייתה תוהו ובוהו: תולדות ארץ ישראל" (2016)
"אכלו לי שתו לי הדור הבא״ (2016)
"הצרפוקאים" (2018)
"שנאת מוות" (2019)
"מלחמות היהודים" (2021)
"קרועים, סיפורם של ה'משתכנזים' בישראל" (2023)
ספרים

"בורחים מהבית" רומן לבני הנעורים, הוצאת כתר, 1988.
"שאוּל", הוצאת כתר, 2024.
הערות שוליים

↑  משה בהר, ים של דמעות: שנתיים בלי תקוה, באתר "העוקץ", 31 ביולי 2014
↑  אביבה קרול, ‏60% ממנויי YES רכשו את ערוץ בריזה, באתר גלובס, 15 באוקטובר 2001
↑  רוני קורן-דינר, YES תשקיע 10 מיליון דולר בערוץ "בריזה" בשנה הקרובה, באתר TheMarker‏, 14 באוקטובר 2001
↑  גואל פינטו, שידורי "בריזה" לציון שבוע זכויות האדם, באתר הארץ, 9 בדצמבר 2001
↑  אביבה קרול, ‏רון כחלילי פורש מערוץ בריזה, באתר גלובס, 25 בדצמבר 2002
↑  נפרדים מ"בריזה", באתר הארץ, 9 בדצמבר 2003
↑  יעל גאוני, ‏נגה 2 של גלעדי ורקאנטי ממשיכה בסבב מינויים לקראת המכרז לערוץ 2, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2004
↑  אסתי אהרונוביץ, בועז גריילסמר, מה זה השטויות האלה?!, באתר הארץ, 31 במאי 2006
↑  ניב שטנדל, עכבר העיר, סרט בשחור לבן: ז'אנר הבורקס לא מת, הוא עבר לטלוויזיה, באתר הארץ, 2 באפריל 2011
↑  אייל בן משה, בורקס בטעם כללי, באתר "העוקץ", 1 באפריל 2011
↑  איתי זיו, אשכנזים רוקדים, באתר העין השביעית, 21 בנובמבר 2016
↑   אלעד בר-נוי, "אכלו לי שתו לי - הדור הבא": מי הזיז את הפריבילגיה שלי, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2016
↑  אורלי נוי, הסדרה "שנאת מוות" מטיחה בפנינו את מה שאנחנו מסרבים לראות, באתר "שיחה מקומית", 31 באוגוסט 2019
↑   אריאנה מלמד, "שנאת מוות" היא סטירת לחי לשמאלנים טהורים, באתר הארץ, 2 בספטמבר 2019
↑   צליל אברהם, "שאול": הגיבור של רון כחלילי רוצה להיות אשכנזי, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309449105171  ISNI: 0000 0000 6696 5762  LCCN: n98084030  VIAF: 53469713   WorldCat (עם VIAF): 53469713
ימי ביאליק

הכניסה לתערוכת ביאליק ביריד המזרח
האולם המרכזי בתערוכת "ימי ביאליק" בארמון תוצרת הארץ. במפלס העליון תצוגות העיתונות העברית, במפלס התחתון "נדודי התרבות העברית"
ביתן המוסדות הלאומיים ופינת הקרן הקיימת לישראל בתערוכת "ימי ביאליק"
ימי ביאליק היה מפעל הנצחה, שכלל תערוכה ומופעים לזכרו של חיים נחמן ביאליק, והתקיים בין התאריכים 16 באפריל 1935 - 25 במאי 1935 במתחם יריד המזרח (גני התערוכה הישנים) בתל אביב.
מותו הפתאומי של ביאליק ב-4 ביולי 1934 עורר אבל כבד ביישוב העברי בארץ ישראל. ביאליק היה מאבות התרבות העברית המתחדשת ודמות אהובה ונערצת. "ימי ביאליק" היה מפעל ההנצחה העיקרי בשנת פטירתו, שנועד לכבד את זכרו באמצעות חגיגת הישגי התרבות והאמנות בארץ ישראל.
הכנות

המיזם נוהל על ידי מועצה שהוקמה בינואר 1935 בראשות מאיר דיזנגוף, מנחם אוסישקין ושושנה פרסיץ, תחתיה מונו ועדות להפקת האירועים בתחומים השונים.
ב-27 בינואר 1935 נערכה ישיבתה הראשונה של מועצת המיזם. החסות המסחרית ניתנה על ידי חברת "מסחר ותעשייה" בבעלותו של אלכסנדר עזר יבזרוב (מייזמי יריד המזרח). בכירי אנשי הרוח, האקדמיה, והאמנות ביישוב גויסו לוועדות השונות. ביניהם: נתן אגמון, היינריך לווה, דוד יודילוביץ, יוסף הפטמן, אברהם יערי, חנה אורלוף, זאב בן-צבי, מרדכי גולינקין, חיים הררי, עמנואל הרוסי, צבי פרידלנד, דוד ילין, יעקב פיכמן, משה יוסף גליקסון, ברל כצנלסון, נחום סלושץ, אלעזר ליפא סוקניק, בנימין מזר, שמואל ייבין, ריכרד קאופמן.
מועד המיזם נקבע לתקופה שתכלול את חול המועד פסח, ובסמיכות לנעילת המכביה השנייה (שהתקיימה בין המועדים 2 באפריל - 10 באפריל 1935), על מנת לא לחלק את התעניינות הקהל המקומי בין שני מיזמים גדולים, ולאפשר לתיירי ומשתתפי המכביה מחו"ל להאריך את שהותם ולהגיע גם לאירועי "ימי ביאליק". בתקופת "ימי ביאליק" במהלך פסח תרצ"ה נערך גם כינוס הפועל הרביעי (14 באפריל - 21 באפריל 1935). רבים ממשתתפי הכינוס הגיעו למחזה "משא ביאליק".
מועדי התערוכה תוכננו להיות בין ה-14 באפריל ל-5 במאי וכך פורסם בכרזת המיזם, הפתיחה נדחתה ל-16 באפריל ועקב הביקוש הרב המיזם הוארך עד 25 במאי.
עוצב סמל "ימי ביאליק" - איור של ספר ועליו נבל ונר, עם ראשי תיבות שם המשורר. לקראת האירועים פורסמה כרזת "ימי ביאליק" וקטלוג "ימי ביאליק – מפקד התרבות העברית". בעיתונות פורסם מידע מפורט על התערוכות, תכולתן ומיקומן בביתנים השונים של היריד.
בחיפה נמכרו כרטיסי הנחה משולבים הכוללים נסיעה הלוך ושוב ברכבת לתל אביב, הסעה בתל אביב אל המתחם, כניסה לתערוכות וכרטיס להצגה.
תכולת המיזם

מפעל ההנצחה כלל תערוכות של התרבות הארץ-ישראלית, בנושאי לשון וספרות, עיתונות וכרזות, חינוך, השכלה גבוהה, ציור ופיסול, תיאטרון ומוזיקה, אדריכלות, ארכאולוגיה, ושתי תערוכות ביאליק — ביאליק האיש וביאליק היוצר.
התערוכות הוצבו בביתני יריד המזרח שקושט בדגלים עם סמל "ימי ביאליק". על עיצוב התערוכות הופקד האדריכל אריה אלחנני. תערוכת הלשון, ספרות, עיתונות וכרזות הוצגה בארמון תוצרת הארץ. הספרייה הלאומית תרמה מאוספיה לתערוכה ותכננה את התצוגה. החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה והאוניברסיטה העברית תרמו מוצגים ודוחות חפירות לתערוכת הארכאולוגיה, בין השאר הוצגו לראשונה ממצאי מכתבי לכיש שהתגלו באותה שנה על ידי ג'יימס לסלי סטרקי. לשכת המהנדסים והאדריכלים שותפה בתכנון תערוכת האדריכלות.
בנוסף לתערוכות נערכו ביריד הרצאות בנושאי תרבות ואמנות ונשפים בהשתתפות התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית, מקהלות, שחקנים, נגנים וזמרים. הנשפים המוזיקליים כללו שלל סגנונות - זמר עברי, מוזיקה תיאטרלית, מוזיקה קלאסית ישראלית, מוזיקה עממית וחזנות. מופע מקהלות הוצג בניצוחו של שלמה קפלן. במהלך "ימי ביאליק" התקיים גם "משפט ציבורי", אירועי דיבייט בפורמט של בית משפט, שדן במאבק להשלטת השפה העברית. ביריד שולב גם "שוק הספר" להפצת ספרים עבריים שנמכרו במבצע הנחה של 20% ממחירם.
מופע הפתיחה נערך ב-16 באפריל 1935 באמפיתיאטרון, וכלל נאומים של חברי מועצת "ימי ביאליק" ונציגי שלטון המנדט, קונצרט של התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית בניצוחו של מיכאל טאובה והופעה של חנה רובינא בקטעים מהפואמה "מגילת האש" מאת ביאליק.
עיריית תל אביב ערכה במהלך התערוכה סיור וקבלת פנים חגיגית לחברי אגודת הסופרים, אשר ביאליק היה נשיאה עד פטירתו. כנס של ברית עברית עולמית התקיים במהלך "ימי ביאליק".
במהלך ימי המיזם התקיימו סיורים מודרכים בתערוכות אחת לשעה. לתיירים ניתנו מספר סיורים מודרכים באנגלית וגרמנית.
יומני כרמל הסריטו כתבה במהלך אירועי "ימי ביאליק".
כ-50,000 איש ביקרו בתערוכה, בתקופה בה היישוב העברי מנה כ-400,000 איש בלבד. בנאום הנעילה ב-25 במאי 1935 ביקש אוסישקין מעיריית תל אביב להקים מוזיאון ביאליק אשר יבוסס על מוצגי ביתן ביאליק בתערוכה.
משא ביאליק

גולת הכותרת של המיזם הייתה מחזה-ההמונים "משא ביאליק" שנכתב על ידי עמנואל הרוסי ובוים על ידי השחקן, הבמאי והמורה למשחק, איש הבימה צבי פרידלנד.
המופע הוצג מספר פעמים במהלך "ימי ביאליק", על גבי במה ענקית שנבנתה במיוחד לשם כך באמפיתיאטרון של היריד. תפאורת המופע תוכננה על ידי האדריכל אריה אלחנני. המנצח פורדהאוז בן-ציסי ניצח על האורטוריה הארצישראלית. הכוריאוגרפיה בוצעה על ידי גרטרוד קראוס. קבוצות תיאטרון שונות ומאות חברי תנועות הנוער השתתפו במופע. בסצנת הפתיחה הופיעו מאות המשתתפים בצעדת אבל על מות המשורר הלאומי, בתלבושות מסורתיות של קהילות ישראל מרחבי תבל ובמדי תנועות הנוער. המופע המחיש בקטעים מיצירות ביאליק את היסטוריית העם - חורבן, גלות ופרעות המסתיימים בתהלוכת גאולה של מאות המשתתפים בדמות שבטי ישראל. בין יצירות ביאליק שקטעים מהן הוצגו במופע נכללו: "תיקון חצות", "מגילת האש", המתמיד, "אם יש את נפשך לדעת", "מִי יוֹדֵעַ עִיר לִישְׁטִינָא", "שאני הרוח", "אל השדה תצאה", אל הציפור, בעיר ההרגה, "שמים בקשו רחמים עלי", "אנחנו המעט", "אכן חציר העם", "למנצח על המחולות", "קראו לנחשים", מתי מדבר האחרונים, "פתע פתאום".
הערות שוליים

1 2 3  כרזת התערוכה, באתר הספרייה הלאומית
↑  יומן העיריה, ידיעות עיריית תל אביב, 15 בינואר 1935
↑  ימי ביאליק, הארץ, 23 בינואר 1935
1 2 3  ימי ביאליק באביב תרצ"ה במגרשי התערוכה, דבר, 1 בפברואר 1935
1 2  לקראת הפגנת התרבות העברית ב"ימי ביאליק" באביב תרצ"ה, דואר היום, 10 בפברואר 1935
1 2  משא ביאליק, דבר, 21 באפריל 1935
1 2  חוברת "ימי ביאליק – מפקד התרבות העברית", באתר "בידספיריט"
1 2 3  פתיחת "ימי ביאליק",  הירדן, 17 באפריל 1935
1 2  מחר פתיחת "ימי ביאליק", הארץ, 15 באפריל 1935
↑  ימי ביאליק, דואר היום, 7 במאי 1935
1 2  במוצש נעילת ימי ביאליק, דבר, 24 במאי 1935
1 2  נאום אוסישקין בנעילת התערוכה, דבר, 27 במאי 1935
1 2  תערוכת התרבות ב"ימי ביאליק", דבר, 10 באפריל 1935
↑  בחיפה/ל"ימי ביאליק", הארץ, 12 במאי 1935
↑  מחר נעילת ימי ביאליק,  הירדן, 24 במאי 1935
1 2  לקראת "ימי ביאליק",  הירדן, 12 במרץ 1935
1 2  תל אביב/ימי ביאליק, דבר, 23 באפריל 1935
1 2  ימי ביאליק, דבר, 28 באפריל 1935
1 2  לראות בתערובת התרבות!, דבר, 25 באפריל 1935
↑  משתתפי ועידת הסופרים בתערוכות התרבות, דואר היום, 30 באפריל 1935
↑  תערוכת "ימי ביאליק", הארץ, 19 באפריל 1935
↑  ימי ביאליק, דבר, 6 במאי 1935
↑  ראו העלייה החמישית
Title

Title (בעברית: "כותרת") הוא אלבומה של הזמרת מייגן טריינור אשר יצא שלא באופן עצמאי ואלבומה הרביעי בכללי אשר יצא ב-9 בינואר 2015 על ידי אפיק רקורדס. האלבום מהווה המשך ל־EP שלה אשר יצא על גביי אותו שם בספטמבר 2014 והכיל 4 שירים מתוך האלבום המלא. רוב השירים באלבום נכתבו והולחנו על ידי טריינור עצמה וקווין קדיש והופקו על ידי קדיש עצמו ובנוסף גם הזמרים כריס גלבודה וג'סי פרייסור שימשו ככותבים באלבום. באלבום התארחו הזמרים ג'ון לג'נד ושיי קרטר. מבחינה מזויקלית האלבום היה מושפע מאהבה של הזמרת לאלבומים אשר היו פופולארים וטרנדים בעבר וממוזיקת שנות ה-50 וה-60. האלבום משלב מספר סגנונות ביניהם מוזיקה קאריבית, דו-וופ, היפ הופ, סוקה ופופ.
עם יציאתו האלבום הגיע למקום הראשון בארצות הברית כאשר מכר באותו שבוע 238 אלף עותקים במכירות משולבות, כאשר 195 אלף מתוכם היו במכירות נקיות. בנוסף הוא גם הגיע למקום הראשון בסקוטלנד, אוסטרליה, קנדה, ניו זילנד ובריטניה. כניסתו אל המקום הראשון באוסטרליה הפכה את טריינור לאמן הראשון מאז מייקל ג'קסון שהיה חתום באפיק רקורדס והצליח להגיע להישג זה. מתוך האלבום יצאו 4 סינגלים: "All About That Bass" אשר יצא כסינגל הראשון מהאלבום ומה-EP בעל אותו השם ב-30 ביוני 2014 וזכה להצלחה אדירה כאשר הגיע לקום הראשון ב-58 מדינות שונות ומכר נכון לאפריל 2015 11 מיליון עותקים מה שהופך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר בהיסטוריה. הסינגל השני היה "Lips Are Movin" אשר יצא כסינגל ב-21 באוקטובר של אותה שנה וזכה להצלחה ענקית גם כן כאשר מכר 5.5 מיליון עותקים מה שהפך אותו לאחד מהשירים הנמכרים ביותר באותו עשור. הסינגל השלישי מהאלבום היה השיר "Dear Future Husband" אשר גם זכה להצלחה כאשר הגיע למקום ה-14 בארצות הברית ולעשרים העליונים ב-11 מדינות נוספות ובנוסף הגיע למעמד פלטינה משולשת במדינה ולמעמד פלטינה או יותר ב-3 מדינות נוספות. הסינגל הרביעי והאחרון מהאלבום היה השיר "Like I'm Gonna Lose You" אשר יצא ב-23 ביוני 2015 והגיע למקום ה-8 בארצות הברית ובכך הפך לשיר הרביעי מהאלבום שמגיע לעשרים העליונים בארצות הברית. בנוסף הוא גם הגיע למעמד זה בעוד מספר מדינות נוספות ובנוסף גם למעמד פלטינה מרובעת בארצות הברית ולמעמד פלטינה או יותר בעוד 5 מדינות נוספות.
על מנת לקדם את האלבום הופיעה הזמרת בהופעות ציבוריות ביניהן בפסטיבל ג'ינגל בול. בנוסף גם יצאה הזמרת לשני סיבובי הופעות That Bass Tou ו-MTrain Tour. נכון להיום האלבום מכר 3 מיליון עותקים בארצות הברית מה שמזכה אותו למעמד פלטינה משולשת במדינה ובנוסף הגיע למעמד של פלטינה או יותר בעוד 7 מדינות נוספות. במכירות נקיות מכר האלבום נכון לסוף שנת 2015 1.8 מיליון מה שהפך אותו לאלבום הנמכר ביותר באותה שנה במכירות נקיות.
רשימת רצועות

| Title> מס' | Title> שם | Title> משך | Title>  | Title>  | Title>  | Title>  | Title>  | Title>  | Title>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | The Best Part (Interlude)  | 0:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | All About That Bass  | 3:07 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Dear Future Husband  | 3:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Close Your Eyes  | 3:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | 3am  | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Like I'm Gonna Lose You (בהשתתפות ג'ון לג'נד)   | 3:45 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | Bang Dem Sticks  | 3:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Walkashame  | 2:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Title  | 2:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | What If I  | 3:20 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Lips Are Movin  | 3:01 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 32:20 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 13 |
|  אוסטרליה | מצעד האלבומים האוסטרלי | 1 |
|  איטליה | מצעד האלבומים האיטלקי | 53 |
|  אירלנד | מצעד האלבומים האירי | 4 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 1 |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 14 |
|  דנמרק | היטליסטן | 10 |
|  דרום אפריקה | אנטרטיינמנט מוניטורינג אפריקה | 15 |
|  הולנד | מצעד 100 האלבומים ההולנדיים | 16 |
|  הונגריה | Mahasz | 40 |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד האלבומים הבריטי | 1 |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 57 |
|  יוון | IFPI Greece | 14 |
|  יפן | אוריקון | 58 |
|  נורווגיה | VG-lista | 8 |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 1 |
|  ספרד | PROMUSICAE | 4 |
|  סקוטלנד | מצעד האלבומים הסקוטי | 1 |
|  פורטוגל | מצעד האלבומים הפורטוגזי (AFP) | 27 |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 13 |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 55 |
|  צרפת | SNEP | 30 |
|  קנדה | מצעד האלבומים הקנדי | 1 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 5 |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 2 |