stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית רובי
אדריכלות > חשיבות אדריכלית

בית רובי היה אחד הבתים האחרונים שרייט עיצב בביתו ובסטודיו שלו באוק פארק, אילינוי וגם אחד מבתי הערבה האחרונים שלו. לפי סקר מבנים היסטוריים אמריקאיים, הצהירה הוועדה של העיר שיקגו על ציוני דרך אדריכליים בעיר: "המשחק הנועז של מישורים אופקיים על מסת הארובה, הזיזים והחלונות בעלי ההבעה המבנית, יצרו צורה חדשה של עיצוב ביתי". מכיוון שמרכיבי הבית מעוצבים ומתואמים היטב, הוא נחשב לדוגמה מובהקת לאדריכלות סגנון בתי הערבה של רייט ול"מקל המדידה" לעומתו מושווים כל שאר בתי הערבה[דרוש מקור].
הבית והשם של משפחת רובי הונצחו בפרסום המפורסם של ארנסט ווסמוט משנת 1910, "בניינים ופרויקטים שהושלמו של פרנק לויד רייט" ("Ausgefuhrte Bauten und Entwurfe von Frank Lloyd Wright", הידוע גם בשם "The Wasmuth Portfolio"). פרסום זה הציג את רוב העיצובים של רייט, כולל אלה שלא נבנו, במהלך שנותיו באוק פארק והביא אותם לידיעתם של תלמידי בית הספר הבאוהאוס בגרמניה ובית הספר דה סטייל בהולנד. לודוויג מיס ואן דר רוהה, בין שאר האדריכלים הגדולים מהמאה ה-20, טען שרייט השפיע רבות על הקריירה שלהם. מיס ואן דר רוהה ביקר מאוחר יותר בבית רובי ובבית של רייט (טליסין (אנ')) בספרינג גרין, ויסקונסין.
המשמעות האדריכלית של בית רובי הובהרה כנראה בצורה הטובה ביותר במאמר משנת 1957 במגזין House and Home:
"במהלך עשרות שנות הניצחון של האקלקטיות היו גם מחדשים רבים - פחות מוכרים מאנשי המקצוע האופנתיים, אבל השפיעו בצורה יותר מתמשכת. מבין המחדשים הללו, אף אחד לא יכול היה להתחרות בפרנק לויד רייט. לפי כל קנה מידה בית רובי שלו היה הבית של המאה העשרים - אכן בית המאה."
"מעל הכל, בית רובי הוא יצירת אמנות מפוארת. אך, בנוסף, הבית הציג כל כך הרבה מושגים בתכנון ובנייה שלא ניתן למדוד את מלוא השפעתו במדויק במשך שנים רבות. בלי הבית הזה, חלק גדול מהאדריכלות המודרנית כפי שאנו מכירים אותה היום, עשוי שלא היה להתקיים."
בשנת 1956, The Archectural Record בחר את בית רובי כ"אחד משבעת בתי המגורים הבולטים ביותר שנבנו אי פעם באמריקה".
בשנת 1991, המכון האמריקאי לאדריכלים הציב את בית רובי ברשימת העבודות המובילות בכל הזמנים של אדריכלים אמריקאים.
בשנת 2008, שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית הגיש את בית רובי, יחד עם תשעה מבנים נוספים של פרנק לויד רייט, בניסיון קבלת סטטוס מורשת עולמית. 10 האתרים הוגשו כאתר אחד שלם. ביולי 2012, הודיע שר הפנים, קן סלזאר, כי הוא ימנה רשמית את בית רובי ועשרה מבנים נוספים בעיצוב רייט כמועמדים אמריקאים למעמד של מורשת עולמית. ההחלטה הסופית על ההכללה ברשימה התקבלה על ידי הוועדה למורשת עולמית, שהורכבה מנציגים מ-21 מדינות ובייעוץ של המועצה הבינלאומית למונומנטים ואתרים. לאחר הגשת ההצעות המתוקנות, הנכסים נרשמו ביולי 2019 ברשימת המורשת העולמית תחת הכותרת "אדריכלות המאה ה-20 של פרנק לויד רייט".
בשנת 2011, הוציאה חברת לגו דגם בעל 2276 חלקים של בית רובי תחת קו המוצרים שלה לגו אדריכלות (מספר סט 21010). היה זה המבנה השלישי של רייט שהוצג בסדרה של לגו.
בית רובי הוא הנושא של ספר תיעודי ומדריך של PBS משנת 2013, "10 בניינים ששינו את אמריקה".
לרגל חגיגות המאתיים של אילינוי 2018, בית רובי נבחר כאחד מ-200 המקומות הגדולים של אילינוי על ידי המכון האמריקאי לאדריכלים אילינוי (AIA אילינוי).
סביבה

בזמן שבית רובי החל להיבנות בשנת 1909, המגרשים המקיפים את אתר הבית היו פנויים ברובם למעט המגרשים שמיד צפונה בשדרות וודלון, שהיו מלאים בבתים גדולים. מזרחית למגרש ומעבר לסמטת שירות עירונית, נבנה בסביבות 1923 בית בסגנון פרובינציאלי צרפתי לפיזיקאי זוכה פרס נובל, אלברט אברהם מייקלסון. המגרשים מדרום היו ריקים והעניקו נוף פתוח וללא הפרעה לפארק מידוויי פליסנס, אחד מהאתרים של התערוכה הקולומביאנית העולמית. ממערב, גוש שלם של קרקע פנויה הפריד בין האתר לבין הקמפוס ההולך וגדל של אוניברסיטת שיקגו, אך ב-1930 נבנו קפלת רוקפלר (1928), הסמינר התאולוגי של שיקגו (1928), והמכון האוריינטלי (1930).
מצד דרום מעבר לרחוב 58 מבית רובי נמצא מרכז צ'ארלס מ. הארפר של בית הספר לעסקים של אוניברסיטת שיקגו. עוצב על ידי האדריכל יליד אורוגוואי רפאל וינולי (אנ') והושלם בשנת 2004, הבניין מכבד את קנה המידה של בית רובי ומכיל אלמנטים המהדהדים את תרומתו של רייט לאוצר המילים של האדריכלות המודרנית.
ראו גם

אדריכלות אורגנית
מכון יופי

מכון יופי לגברים באיראן
מכון יופי או סלון יופי הוא מקום המספק טיפולים קוסמטיים. תחת הגדרה זו נכללים גם עסקים כגון מספרות ומכוני ספא.
טיפולי יופי

עיסוי לגוף הוא טיפול יופי, בשיטות שונות המציעות יתרונות לעור (כולל מריחת מוצרי יופי) והגברת הרווחה הנפשית. בחלק ממכוני היופי מוצעת הסרת שיער בשיטות שונות מחלקי גוף שונים. חלק ממכוני היופי גם מעצבים שיער. חלקם מציעים גם שיזוף באמצעות מיטות שיזוף.
טיפול יופי פופולרי נוסף הוא טיפול פנים, כולל מסכת פנים שמטרתה התחדשות, ריפוי או רענון של העור. אלה עשויים להניב יתרונות זמניים בהתאם לגורמים סביבתיים, תזונתיים ואחרים. ישנם לקוחות המשתמשים בשירותים אלה בשאיפה לתוצאות אנטי-אייג'ינג או אנטי דלקתיות, אך למעשה כמעט שאין כל ראיות אובייקטיביות לכך שישנם יתרונות ארוכי טווח לטיפולי הפנים השונים.
מכוני יופי עוסקים בין השאר בבניית ציפורניים ומציעים טיפולים כמו מניקור ופדיקור וריכוך או הסרה של יבלות.
טיפולי יופי נוספים הם איפור מקצועי, איפור כלות, איפור אופנה, שעווה ועיצוב גבות.
עבור גברים יש גם עיצוב זקנים.
היבטים חוקיים

ביולי 2023 הכריזה אפגניסטן על סגירת מכוני יופי ברחבי המדינה בתוך חודש.
מכונים > ישראל

בישראל מתקיימים חלק מהטיפולים הנהוגים במכוני יופי במרפאות רפואה משלימה של קופות החולים השונות, כגון עיסויים וטיפולים לצורך שיפור ההרגשה הטובה "מבחינת הגוף, הנפש והרוח".
קוסמטיקה נכללת בתחום העיסוקים המכונים "עסקי צווארון ורוד", שהם עבודות ותחביבים שנשים עושות בבית - תפירה, בישול, עיסויים וכו' - שמורחבים באמצעות קורסים ייעודיים לכדי עבודה מקצועית. לעבודה מקצועית ב-2016 פעלו בישראל יותר מ-380 סלוני יופי  וכ-3800 קוסמטיקאיות מקצועיות. ב-2003 הרוויחה קוסמטיקאית 80_120 ש"ח לשעה. ב-2016 השכר השעתי עמד על 100 עד 150 ש"ח לשעה.
48% מהנשים הישראליות מבקרות באופן קבוע אצל קוסמטיקאית, לעומת 6% בלבד מהגברים הישראלים. כשליש מהקוסמטיקאיות פועלות בתל אביב ואזור המרכז. 1.1 מיליארד שקל מגלגל ענף הקוסמטיקה והאסתטיקה בישראל מדי שנה.
מכונים > ארצות הברית

סלוני יופי הוכיחו את עצמם כתעשייה שאינה סובלת ממיתון בארצות הברית. אף על פי שהמכירות ירדו במיתון הגדול (אנ'), הם נשארו חזקים עם תחזית חיובית לטווח ארוך. עם עלייה בהכנסה לנפש ברחבי ארצות הברית מאז 2015, מכוני היופי פורחים כשהתעשייה מגלגלת 56.2 מיליארד דולר בארצות הברית. טיפוח השיער הוא הפלח הגדול ביותר, עם 86,000 מכונים. בטיפוח העור היו הכנסות של כמעט 11 מיליארד דולר עד 2018. צמיחה זו מונעת בין השאר על ידי הגברת המודעות לחשיבות טיפוח העור בקרב נשים אמריקאיות, אך גם במיוחד עקב עלייה בשוק לגברים. משרד העבודה האמריקאי מעריך שהתעסוקה בארצות הברית עלתה ב-20% בין השנים 2008–2014, עם גידול גדול ביותר בתעסוקה של מומחים לטיפוח העור. במכוני היופי עובדים קוסמטיקאיות המתמחות בטכניקות ייפוי כלליות. דרישות הרישוי לקוסמטיקה משתנות ממדינה למדינה, ובהתאם לסוג הרצוי: קוסמטיקאית כללית, מעצבת שיער, קוסמטיקאית, מניקוריסטית, ספרית, אלקטרולוגית ועוד.
הערות שוליים

1 2  ד"ר מוטי לוי, רפואה משלימה לבריאות שלמה, באתר שירותי בריאות כללית
↑  Markham Heid, You Asked: Should I Get a Facial?, Time, ‏4 December 2017
1 2  עכבר העיר, המקצועות הפופולאריים בתחום הטיפוח והלייף סטייל, באתר הארץ, 18 ביולי 2016
↑  Afghan Taliban order beauty salons to close, The Manila Times, ‏4 July 2023
↑  טיפולי רפואה משלימה מקבוצת מכבי שירותי בריאות, באתר מכבי שירותי בריאות
↑  עמליה סער, [file:///C:/Users/Sima/AppData/Local/Microsoft/Windows/INetCache/IE/9DOWBH9Y/WomensMicroEntrepreneurshipTrack-2010[1].pdf יזמות זעירה של נשים כמסלול ניעות חברתית], באתר סוציולוגיה ישראלית יא 2 תש"ע 2010
↑  רעות ברנע, מכון יופי: להצליח לגרום לכל לקוח להרגיש טוב עם עצמו, באתר כלכליסט, 14 במאי 2012
↑  יורם גביש, ‏למה כן ולמה לא לפתוח קליניקה לקוסמטיקה, באתר גלובס, 19 בינואר 2006
↑  "2019 Beauty Salons Industry Statistics & Market Research Report - AnythingResearch". www.anythingresearch.com.
↑  "2020 U.S. Beauty Salons Industry-Industry & Market Report". www.marketresearch.com. נבדק ב-2020-07-13.
↑  "U.S. Department of Labor | USAGov". www.usa.gov (באנגלית). נבדק ב-2020-07-13.
↑  "US Bureau of Labor Statistics 2008-09". אורכב מ-המקור ב-4 בדצמבר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Beauty Salons and Beauty Salon Websites, Information and Listings - SalonBuilder.com". www.salonbuilder.com. נבדק ב-2020-10-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282405105171  LCCN: sh85012728
הפנים האחרות: הקשרים הסודיים בין הנאצים להנהגת התנועה הציונית

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מחמוד עבאס
 שפת המקור:  ערבית
 סוגה:  ספר עיון
 נושא:  השואה 
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1984
 הוצאה בעברית
 תרגום:  לא תורגם
 
הפנים האחרות: הקשרים הסודיים בין הנאצים להנהגת התנועה הציונית הוא ספר עיון שכתב מחמוד עבאס ושיצא לאור בירדן בשנת 1984 בשפה הערבית. הספר מבוסס על תזה שאת חיבורה סיים עבאס ב-1982 כשלמד באוניברסיטת פטריס לומומבה שבמוסקבה. כותרת התזה הייתה "הקשר בין הנאצים לבין מנהיגי התנועה הציונית."
סקר עולמי מאת מכון ויימן לחקר השואה שהתפרסם בשנת 2004 מגדיר את ספרו של עבאס כהכחשת השואה.
בעת שמוּנה לתפקיד ראש ממשלת הרשות הפלסטינית ב-2003, כתב עבאס, "השואה הייתה פשע נורא, בלתי-נסלח כנגד העם היהודי, פשע נגד האנושות שאין האדם יכול לקבל", והוסיף כי אינו מכחיש זאת. עוד אמר, "כאשר כתבתי את "הפן האחר"...היינו במלחמה עם ישראל. כיום לא הייתי מתבטא כך".
רקע

עבאס ערך את לימודיו באוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה ע"ש פטריס לומומבה לשם הכנת הדוקטורט שלו. מנהל האוניברסיטה באותה עת היה יבגני פרימקוב, וזה מינה את החוקר ולדימיר איבנוביץ' כּיסילב כמנחה של עבאס. בריאיון שנערך עמו כעבור עשרים שנה, זכר כיסילב את עבאס כתלמיד מוכן היטב שבא למוסקבה עם נושא שבחר מראש וחומר רב מוכן.
בתרגום מרוסית שמהּ של התזה "הקשרים בין הציונות לבין הנאציזם." הספר המבוסס על עבודת הדוקטורט של עבאס מ-1982 ויצא לאור בשנת 1984 על ידי הוצאת דאר אִבּן רושד בעמאן בירדן תחת השם הפן האחר: הקשרים הסודיים בין הנאצים להנהגת התנועה הציונית.
תוכן > האשמות נגד התנועה הציונית

לפי ספרו של עבאס, הציונות וראשי התנועה הציונית הם "השותף היסודי" והאחראים לפשעים שהתחוללו במלחמת העולם השנייה נגד היהודים. לדבריו, הם שותפים בהשמדת העם היהודי בכך שהם שיתפו פעולה עם הרייך השלישי, עודדו את רדיפת היהודים והאנטישמיות באירופה והכשילו במכוון מבצעים רבים להצלת יהודים. כל זאת, כדי להגביר את העלייה לארץ ישראל ולהאיץ את הקמתו של בית יהודי בפלשתינה. לטענתו, מדינות המערב התעלמו במכוון, מהפשעים שביצעה לכאורה התנועה הציונית והאשימו רק את מנהיגי הנאציזם. עבאס מציין עוד, כי כל מי שניסה לחשוף את המזימה הזו חוסל על ידי הממסד הישראלי. לכאורה, הספר עוסק ביחסים בין התנועה הציונית לבין הנאציזם מאז חתימת הסכם העברה באוגוסט 1933 ושיתוף פעולה שכביכול בא לאחריה.
עיקרי האשמות העולות בספר הם:
האידאולוגיה הנאצית היא שוות ערך לאידאולוגיה של הציונות.
ראשי התנועה הציונית קשרו מזימה נגד העם היהודי בכך שהם שיתפו פעולה עם היטלר.
ראשי התנועה הציונית התעלמו משואת יהודי אירופה והקריבו אותם כדי שיוכלו לתבוע בית לאומי.
התנועה הציונית הכשילה במכוון ובשיטתיות את הצלת יהודי רומניה, הונגריה סלובקיה וארצות הים הבלטי, וכן סיכלה משלוח של 3,000 ילדים מהונגריה.
היהודים במדינות ערב שנטשו את הארצות שלהם לא סבלו מכל התנכלות או רדיפה, ושורש הסכסוך בינים לבין הערבים נובע מזכויות היתר שהם קיבלו מהקולוניאליסטים הצרפתים והבריטים.
בראייתו של עבאס, הציונים מאמינים בטוהר הגזע היהודי, כפי שהיטלר האמין בטוהר הגזע הארי. הוא טוען כי התנועה הציונית לא הגישה סיוע לקורבנות הנאציזם, ומנעה מגורמים אחרים להגיש להם סיוע. התנועה הציונית הסתירה מידע אשר הגיע מהגטאות ומחנות הריכוז והכשילה ניסיונות להצלת יהודים שלא לארץ ישראל. בכך, אימצה את עיקרון הסלקציה הנאצי, כאשר היא ערכה מבצעים להצלת יהודים מהטבח. התנועה הציונית הסיתה נגד היהודים בארצות שהיו תחת הכיבוש הנאצי כדי להרחיב את פעילות ההשמדה ההמונית. זאת לטענתו, מאחר שיהודי אירופה לא אימצו את הציונות.
תוכן > מספר הקורבנות ותאי הגזים

בהקדמה לספר ישנה התייחסות למספר קורבנות השואה. עבאס מציין, כי ישנן שמועות לפיהן מספר הקורבנות הגיע לשישה מיליון, ואף לשנים עשר מיליון, אך לפי חוקרים רבים לדבריו, המספר מונה מאות אלפים. לפי עבאס, האינטרס של התנועה הציונית הוא לנפח את מספרי הנספים לצורך רווחים פוליטיים.
באשר לתאי הגזים, עבאס נסמך על מכחיש השואה רובר פוריסון, לפיו, תאי הגזים לא נועדו להריגת יהודים חיים אלא לשריפת גופות בלבד, מחשש להפצת מחלות וחיידקים.
תוכן > האנטישמיות במדינות ערב

בספרו מתייחס עבאס לנושא האנטישמיות במדינות ערב. בכותרת הפרק, "אנטישמיות בארצות שמיות?", משתמע שלא תיתכן אנטישמיות בארצות אלה. עבאס קובע באופן חד משמעי שאין בארצות ערב אנטישמיות וכי למרות זאת מספרם הולך ומתמעט. עבאס מתעלם מהרדיפות, הגירוש ההמוני והסבל שפקד את יהודי ארצות ערב. בין השנים 1940–1970 עשרות אלפי יהודים גורשו מעיראק, מצרים, לוב, תימן ואלג'יריה. מאות יהודים נרצחו במדינות ערב ורכוש יהודי רב נגזל והוחרם.
עבאס מסיים את ספרו באזכור שני אירועים אשר לטענתו הביאו להחמרה ביחסים ביניהם והם: עלילת דמשק והענקת זכויות אזרחיות ליהודי צפון אפריקה. 
אירועים אלה לדברי עבאס גרמו לאימפריה הבריטית לתת זכויות יתר ליהודים, דבר אשר קומם את הערבים כנגד היהודים.
באשר לאירוע הראשון, עבאס מציין אירוע אנטישמי בעליל, לפיו ב-5 בפברואר 1840 נחטף כומר נוצרי יחד עם משרתו, חקירת הצרפתים שהיו הממונים על העת'מאנים גילתה שמספר יהודים חטפו אותם ורצחו אותם על מנת לעשות שימוש בדמם למצות פסח. עשרות יהודים נכלאו. אך הסולטאן העת'מאני עבד אלחמיד, הצליח להוכיח שהיהודים ככלל מתעבים את הדם ולכן הוא הגיע למסקנה שיהודי דמשק חפים מפשע ביטל את גזר הדין ולא פגע בקהילה היהודית. נהפוך הוא, הוא הורה להעניק להם הגנה יתרה כתוצאה מאירוע זה ומכאן עבאס מסיק שבריטניה העניקה ליהודים את פלשתינה כדי להגן על היהודים וקובע, כי היהודים מפיקים תועלת מהאשמות שווא וכי הם נהנים מהרדיפות ומהעוול ועוד מוסיף, כי יש תוצאות חיוביות לקיפוח. זהו למעשה הקו שנוקט עבאס לאורך כל הספר: היהודים מבקשים שיתנכלו להם וכי הם נהנים מהרדיפות האלה ומפיקים מהם תועלת רבה.
באירוע השני עבאס מציין, כי צרפת העניקה את האזרחות ליהודי מרוקו על מנת שתהיה לה שם דריסת רגל. הענקת האזרחות, לדבריו, נותנת את הרושם שהיהודים סובלים מאפליה על ידי המוסלמים, מהלך שהחריף את היחסים בין היהודים למוסלמים.
ביקורת

עם מינויו של עבאס לתפקיד ראש ממשלת הרשות הפלסטינית ב-2003, הסיר צה"ל מאתר האינטרנט שלו קטעים מתוך ספרו של עבאס, לרבות ציטוטים המערערים על השימוש בתאי הגזים והטוענים למספר קורבנות נמוך משישה מיליון. לדברי חבר-הכנסת אריה אלדד, שהתבטא סמוך למועד המינוי, נתבקש מרכז שמעון ויזנטל על ידי משרד החוץ הישראלי ומחלקת המדינה של ארצות הברית "להסתיר מידע על אודות כתביו מכחישי-השואה של עבאס" קודם לחתימת הסכמי אוסלו ב-1993.
ביקורת > הבהרות מצד עבאס

מכון ויזנטל דרש מעבאס ב-1995 להבהיר את עמדתו בסוגיית השואה, אך עבאס נמנע מעשות כן אז. כאשר יצא להתגונן על עצמו אמר: ”כאשר כתבתי את "הפן האחר"... היינו במלחמה עם ישראל. כיום לא הייתי מתבטא כך... כיום שורר שלום ועל כל שאכתוב מעתה ואילך לשרת את קידום תהליך השלום.”
בריאיון לעיתון הארץ ב-2003 אמר עבאס:
כתבתי בפירוט על אודות השואה ואמרתי שאיני מעוניין לעסוק במספרים. ציטטתי מחלוקת בין חוקרים בה צוינו מספרים שונים בהתייחס לקורבנות. אחד כתב שהיו 12 מיליון ואחר שהיו 800,000. אין ברצוני להתווכח עם המספרים. השואה הייתה פשע נורא, בלתי-נסלח כנגד העם היהודי, פשע נגד האנושות שאין האדם יכול לקבל. השואה הייתה דבר נורא ואין איש יכול לטעון שהכחשתי אותה.
ראו גם

אמין אל-חוסייני
לקריאה נוספת

השואה בעיני מחמוד עבאס (אבו מאזן): לקט מתורגם וערוך מספרו, ירושלים: לביא פ. אנטרפרייז - הוצאה לאור, תשע"ז/ 2017. (בעברית)
הערות שוליים

↑  אלכס גרובמן, רפאל מאדוף.Holocaust Denial: A Global Survey - 2004
↑  הליגה נגד השמצה, Holocaust Denial in the Middle East: The Latest anti-Israel, Anti-Semitic Propaganda Theme
↑  ישי גולדפלם, למרות הכל, אבו מאזן עדיין מכחיש שואה, ‏5 במאי 2014
כריכת הספר השואה בעיני מחמוד עבאס, 2017
רב אחדבוי בר אמי

רב אחדבוי בר אמי היה אמורא בבלי בדור הרביעי. נודע בעיקר בשאלותיו ההלכתיות ובמערכת יחסיו המורכבת עם רב ששת.
ביוגרפיה

רב אחדבוי היה בן דורו וחברו של רב ששת. אמו של רב אחדבוי שימשה כמניקתו של רב ששת, כפי שמובא בדברי רבינו חננאל, ובעקבותיו רמב"ן ותוספות. לפי רש"י, לעומת זאת, מדובר באמו של רב ששת. מסופר בתלמוד כי לאחר שפגע בכבודו של רב ששת..., נענש באובדן כוח הדיבור. רק לאחר התערבות אמו, שהזכירה לרב ששת כי היניקה אותו, הסכים למחול לו. בעקבות אירוע זה כינה אותו עולא "משגש ארחתיה דאימיה" (גרם לאמו מהומה).
שאלות הלכתיות

רב אחדבוי הרבה להקשות ולשאול שאלות הלכתיות, המתועדות בתלמוד בלשונות "בעי מיניה", "מתקיף לה" ו"מתיב". בין שאלותיו הבולטות:
טומאת עבודה זרה - חקר האם חל דין טומאה על עבודה זרה הקטנה מכזית, בהתבסס על ההשוואה לטומאת שרץ ומת. שאלתו הוכרעה על ידי רב אויא (או רבה בר עולא) שהוכיח מברייתא כי אין טומאה בעבודה זרה פחותה מכזית.
גביית חוב מיתומים - בירר האם ההלכה הקובעת שגובים מנכסי יתומים רק מן הזיבורית חלה גם על יתומים בגירים. נפסק שהדין חל על כל היתומים.
בשר בחלב - שאל את רב נחמן לגבי בישול בשר גדי בחלב אמו טרם שילדה, והאם נכלל באיסור. רב נחמן הכריע שהדבר אסור.
לקריאה נוספת

הרב אהרן הימן, "רב אחדבוי בר אמי", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, באתר ויקיטקסט
רצח יוסף חיים ברנר וחבריו

משפחת יצקר. עומדים: אברהם יצקר, רבקה יצקר-שץ וצבי שץ. יושבים: שרה יצקר, בת שבע יצקר, יעקב יצקר, רנה שץ ויהודה יצקר.
בית משפחת יצקר כפי שנמצא נטוש ב-1949
קברם של יוסף חיים ברנר וחבריו
משכן ברנר וחבריו
רצח יוסף חיים ברנר וחבריו התרחש ב"בית יצקר" ביפו ב-2 במאי 1921, ביומם השני של מאורעות תרפ"א ורישומו האפיל על הטבח בבית החלוץ ביפו יום קודם לכן. במקום בית יצקר עומד כעת מבנה בשם "משכן ברנר וחבריו".
רקע היסטורי

בית יצקר היה בית באר שהוקם במאה ה-19 בין פרדסים בקרבת אבו כביר. הבית קרוי "בית יצקר" על שם דייריו, בני משפחת יצקר, שקנו אותו בשנת 1918 לאחר עלית אב המשפחה לארץ ישראל והפעילו בו מחלבה. הבית היה צבוע באדום וכונה על ידי היהודים "הבית האדום" ועל ידי הערבים "קצר אל אחמר". הקומה הראשונה שמשה לצורכי עבודה, ובה שוכנו הפרות לצד התבואה, ומחבצת החמאה. בקומה העליונה היו מספר חדרי מגורים ואולם כניסה מרווח. משפחת יצקר השכירה חלק מחדרים אלו לדיירי משנה, ובהם הסופר יוסף חיים ברנר, ששכר חדר לאחר שאשתו נפרדה ממנו ונסעה עם בנם לאירופה. בין הדיירים האחרים נמנו חתנו של יצקר צבי שץ, צבי גוגיג ויוסף לואידור.
הפרעות והרצח

עם פרוץ מאורעות תרפ"א, ב-1 במאי 1921, יצאו בני משפחת יצקר, יחד עם צבי שץ, מן הבית, לביקור חולים אצל בנם יעקב יצקר. ברנר מיאן לצאת ולהשתתף בחגיגות אחד במאי משום שהעדיף להישאר ולדאוג למשק. הערבים הטילו מצור על הבית וניסו לפרוץ אליו, אבל יוסף לואידור, שהיה מצויד ברובה, הניס אותם. מששמעו בני משפחת יצקר את היריות הראשונות של הפרעות, מיהרו האב יהודה והבן אברהם לשוב אל הבית, בעוד שצבי שץ ניסה למצוא רכב שיוכל לסייע בפינוי היושבים בבית. עם הגעתו עם הרכב אל הבית, התברר כי קבוצת כוורנים ממשפחתו של ראובן לרר ששהו בסביבה הסתתרה אף היא בבית, ולא היה מקום ברכב לכולם. חרף ההפצרות, לא הסכים ברנר להתפנות טרם יפונו שאר המסתתרים, ולכן עזב הרכב עם בני משפחת לרר. שאר יושבי הבית נותרו בו, ובהם שץ.
בבוקר 2 במאי 1921 החליטו הנצורים לפרוץ מהבית לכיוון תל אביב. אולם בבית קברות שייח' מוראד שנמצא מול הבית הגיעה באותו הזמן תהלוכת הלוויה של נער ערבי, בנו של השוטר מחמוד זייט, שנהרג יום לפני כן במאורעות ביפו. קהל המלווים המוסת נתקל בנסוגים מהבית והתקיף אותם. כמה מהיהודים נרצחו במקלות ובגרזנים ואילו ברנר ושץ נורו למוות. הסופר יוסף לואידור פתח באש ופצע קשה את אחד הפורעים שמת מפצעיו.
במשלחת שהתארגנה למחרת נמצאו חמש גופות במרחק קצר זו מזו, וגופה מושחתת, ככל הנראה של לואידור, במרחק מה מהשאר. הערבים התעללו בה וביתרו אותה.
ברנר נמצא שוכב על בטנו ומחצית גופו התחתונה עירומה. עד ראייה סיפר שהחזיק בידו נייר מוכתם בדם, שעליו כתב כמה שורות.
החיילים הבריטים במשלחת התנגדו לפינוי הגופות; ומשחזרו לאסוף אותן לאחר מכן לא נמצאה גופתו של לואידור.
ההרוגים הובאו לזיהוי באולם הכניסה של הגימנסיה העברית, ונקברו בקבר אחים בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
הנרצחים היו הסופר יוסף חיים ברנר בן 40, הסופר צבי גוגיג (ברגגרין) בן 27, יהודה יצקר בן 54, בנו אברהם יצקר בן 19, הסופר יוסף לואידור בן 28 והסופר צבי שץ בן 31.
כעבור ארבעה ימים קיבל ברל כצנלסון אישור לצאת אל הבית ולאסוף ממנו מסמכים וכתבי יד שנותרו בו.
בכור שטרית, איש משטרת המנדט, מונה לחוקר האירוע. שטרית הצביע על מספר אשמים, בהם שוטר ממשטרת יפו, וכן אחיו ודודו של הילד ההרוג. חמשת הנאשמים זוכו מחוסר ראיות.
רבים מבני היישוב ספדו לברנר, הסופר הגדול. בין הסופדים בולט הלל צייטלין שהיה ידידו אף על פי שהיו חלוקים בדיעותיהם.
בספרו האוטוביוגרפי, "מקדמות" מספר ס. יזהר, כיצד חזר אביו ביום הפרעות לבית שבו הסתתרה משפחתו.
עמד וניכר בו שרוצה לומר כעת דבר אחד ובשקט, ורק לא היה בטוח בקולו שיוכל לאמור בשקט מה שאי אפשר לאמור. וגם ברנר, אמר כעת אבא, גם ברנר, אמר אבא, וקולו נשבר ולא יכול. גם ברנר, אמר אבא, הוי ברנר, אמר אבא.
מקום בית יצקר כיום

בשנות השישים נהרס בית יצקר המקורי. ב-15 בספטמבר 1968 החלה בנייתו של בניין חדש באתר, בדרך קיבוץ גלויות 120, תל אביב-יפו בתכנון האדריכלים היו שמואל מסטצ'קין ובנו יוסי מסטצ'קין, והוא כונה "משכן ברנר וחבריו". בבית, שמשמש כמרכז הנוער העובד והלומד, ישנו חדר הנצחה לדיירי הבית ("חדר יצקר") ובו תערוכה על הנספים, תערוכה על חייו, יצירתו ופועלו של י"ח ברנר, ופינת הנצחה למאורעות תרפ"א. בסמוך לבניין, בשכונת קריית שלום רחובות המזכירים את המאורעות כמו "רחוב תרפ"א" ו"רחוב בית יצקר".
לקריאה נוספת

אניטה שפירא, ברנר, תל אביב: ספריית אופקים, עם עובד, 2008 - הפרק התשיעי: "ימים במאי, 1921"
נורית גוברין, "הרהורים על רצח ברנר וחבריו", חץ א, 2 (תשמ"ט), עמ' 57–64.
נורית גוברין. "'בנתיב הענות הולכה הפדות' (דוד שמעונוביץ) - רצח ברנר בשירות המיתוס". בתוך: נורית גוברין: 'ברנר - "אובד-עצות" ומורה-דרך", תל אביב, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשנ"א/1992, עמ' 163 - 176.
הערות שוליים

1 2 3 4  תום שגב, ימי הכלניות, עמ' 152.
↑  ס. יזהר, מקדמות, זמורה ביתן, 1992, עמ' 98
↑  סיבוב בבית הנוער העובד והלומד, מיכאל יעקובסון, בבלוג חלון אחורי, 18 באפריל 2020
הר קל

| --- | --- |
מבט על הצד הצפוני של הר קל, מכיוון טורקיה
מבט על הצד הצפוני של הר קל, מכיוון טורקיה
 מידע כללי
 גובה:  1,709 מטר
 מדינה:  סוריה, טורקיה 
 מיקום:  דרום טורקיה על גבול סוריה
 רכס הרים:  הרי אנסריה
 קואורדינטות:  35°57′07″N 35°58′10″E﻿ / ﻿35.951886°N 35.969582°E﻿ / 35.951886; 35.969582
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהר קל(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורהר קל(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיההר קל(למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיההר קל
 
הר קל (הר קסיוס), מבט משרידי סלאוקיה פייריה העתיקה; תחריט של ברטלט, 1837
הר קֶל (בטורקית: Kel Dağı; בערבית: جبل الأقرع "ג'בל אל-אקרע" - בשתי השפות "ההר הקירח") הוא הר בגבול טורקיה–סוריה ליד שפך האורונטס. ההר מתנשא לגובה של 1,709 מטר ושוכן קרוב לים התיכון.
כתבים אוגריתים מציינים אותו כהר צפון (באוגריתית: 𐎕𐎔𐎐 – צפן), הקרוי גם מרום צפון וצרורות צפון, הקדוש לאל הכנעני בעל (בעל־צפון) וארמונו המוכסף ניצב בראשו משקיף על הים. במיתולוגיה הכנענית בעל הוא אל הגשמים, הסערות, הברקים והרעמים, אל החיים, שמרווה את פני האדמה. האל בעל היה מוכר גם באפיתט בעל צפון. מקום מושבו בראש הר קל מתאים לתפקידיו השונים. כן נקרא ההר "הר חזי" או "הר חזו" (באכדית: Ḫa-zi). היוונים קראו להר קסיוס (Κασιος, Kasios), ועליו סגדו ל"זאוס של הר קסיוס" (Zeus Kasios), אל הברק והרעם, הגשם והרוח (המקביל לבעל הכנעני). כמותם סגדו לו גם הרומאים. ההר מופיע בשם Cassius בכתבים בשפות אירופה וכך גם במפות. כל אלה מזוהים עם ג'בל אל-אקרע.
זיהוי מסורתי כהֹֹר ההר המקראי

החוקר הקדום רבי אשתורי הפרחי (יצחק הכהן) גרס כי הור ההר הצפוני, ההר המקראי המסמן את גבולה הצפוני של ארץ ישראל, הוא הר קל השוכן צפונית ללטקיה. זאת משום שהעיר "עמה" אשר לשבט אשר ”וְעֻמָה וַאֲפֵק וּרְחֹב עָרִים עֶשְׂרִים וּשְׁתַּיִם וְחַצְרֵיהֶן” (יהושע י"ט ל') נמצאת ממזרח להר ונקראה בזמנו "עים"; והערים "חלבה" "רחב" ו"חמם" אשר כולן היו שייכות לשבט אשר נמצאו באזור הר זה.