stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערכת הקאסטה באמריקה הלטינית בתקופה הקולוניאלית
באמריקה הספרדית > קאסטות באמריקה הספרדית

ספרדים ואירופאים : בראש ההיררכיה של מערכת הקאסטות באמריקה הספרדית הקולוניאלית עמדו הספרדים וצאצאיהם, וכן אירופאים אחרים שהתיישבו ברחבי האימפריה. בקרב קבוצה זו נוצרו תת-קבוצות, אשר ההבדל ביניהן הפך למשמעותי ביותר בעיקר לאחר הרפורמות הבורבוניות, בסוף המאה ה-18.
פנינסולרים: הפנינסולרים (בספרדית: Peninsulares) היוו את הקאסטה העליונה ביותר. אלו היו ספרדים ילידי המטרופולין האימפריאלי, קרי ספרד עצמה. לקבוצה זו השתייכו גם אירופאים אחרים שהיגרו לאמריקות. הפנינסולריים החזיקו ברוב המשרות החשובות במנהל האימפריאלי, בצבא ובכנסייה.
קריאולים: הקריאולים (בספרדית: Criollos) היו ספרדים שנולדו באמריקה. כילידי העולם החדש הם נחשבו ככאלו אשר הניוון שבו דבק גם בהם, ועל כן הם היו שניים בהיררכיה החברתית לפנינסולרים. שנים מעטות לאחר כיבושה של אמריקה הספרדית הפכו הקריאולים למרכיב העיקרי של האליטה הקולוניאלית ובסופו של דבר לאחד המרכיבים העיקריים במלחמות השחרור של דרום אמריקה.
אינדיאנים: כאינדיאנים (בספרדית: Indios) במערכת הקסטה נחשבו ילידיה המקוריים של אמריקה וצאצאיהם. אלו הוכרו כנתיניו של המלך הספרדי וזכו להגנת הכתר, לפחות להלכה.
שחורים: האפריקנים שהובאו לאמריקה בכוח, בין אם מחצי האי האיברי ובין אם ישירות מאפריקה, היוו קבוצת קאסטה בפני עצמה. רובם המכריע של השחורים (בספרדית: Negros) הגיעו לאמריקה כעבדים משועבדים או נולדו באמריקות ככאלו. השחורים היוו חלק חשוב מהמגזר היצרני בחברה, וניתן היה למצוא אותם במטעים, במכרות ובשירות ביתי. אולם, חלק מהשחורים שוחררו בידי אדוניהם והפכו לאנשים חופשיים, גם אם בני קאסטה נמוכה. רבים מאלו היו בעלי מלאכה מיומנים שעסקו במלאכתם כעבדים, או כאנשים חופשיים.
בני תערובת שונים:
מסטיסים: מסטיסים (בספרדית: Mestizos) היו בני תערובת ממוצא אינדיאני ואירופי. במהלך רוב התקופה הקולוניאלית, עת ההגירה האירופית הייתה בלתי מאוזנת מבחינה מגדרית ושיעור הגברים עלה על שיעור הנשים, היו המסטיסים פלח נכבד מהחברה. כיום מהווים המסטיסים חלק גדול ממדינות לטינו-אמריקאיות רבות.
מולאטים: מולאטים (בספרדית: Mulatos) היו בני תערובת ממוצא אירופי ואפריקאי. גודלה של קבוצה חברתית זו הושפע באופן ישיר מגודל אוכלוסיית העבדים האפריקאים שהובאו לכל אזור ואזור במרוצת התקופה הקולוניאלית ושנות קיומה של העבדות. משום כך, המולאטים נפוצים יותר בחברות הקריביות.
סמבוס: סמבוס (בספרדית: Zambos) היו בני תערובת ממוצא אפריקאי ואינדיאני (לעיתים גם זאב, lobo).
חלוקות משנה נוספות: בני תערובת של שלל הקאסטות השונות יצרו קטגוריות קאסטה חדשות, שחלקן נקראו בשם. למשל, "קסטיסוס" (בספרדית: Castizos) היו בני תערובת ממוצא של מסטיסו וקריאולי; "צ'ולוס" (בספרדית: Cholos) היו בני תערובת ממוצא מסטיסי ואינדיאני; כן התקיימו קסטות נוספות. יחד עם זאת, השימוש בקאסטות אלו היה, ככל הנראה, משני למדי.
באמריקה הספרדית > מוביליות בין קאסטות וגרסיאס אל סקאר

על אף הגדרת הקאסטה, בראש ובראשונה, כנובעת ממוצא, הקבוע מטבעו ואינו ניתן לשינוי, הרי שבפועל קיימת הייתה מוביליות מסוימת בין הקאסטות השונות. עצם ריבוי הקאסטות וגודלן של קבוצות בני התערובת מעיד, בראש ובראשונה, על כך שמגעים מיניים חוצי קאסטות התקיימו לעיתים קרובות ביותר. יתרה מזאת, אלו לא היו בהכרח בלתי חוקיים או בלתי מקובלים חברתית.
שנית, בחברות אזוריות מסוימות, או בנסיבות היסטוריות מסוימות, ייחסו חשיבות נמוכה יותר לקאסטות או גילו גמישות רבה יותר לניידות ביניהן. כך, למשל, בלימה במאה ה-16, עת היו הספרדים מיעוט זניח מבחינה מספרית ומספר הנשים ביניהם היה נמוך ביותר, נחשבו אף מסטיסים ומולאטים כספרדים. נוסף על כך, באותה חברה מוקדמת כלל לא הייתה הפרדה בין פנינסולרים לקריאולים, שכן הספרדים דבקו זה בזה אל מול הרוב העצום של האינדיאנים שסביבם.
שלישית, עיון בעדויות בהליכים משפטיים שונים, כגון בקשות "גרסיאס אל סקאר", תביעות משפטיות ונישואים, חושפים כי לעיתים מזומנות הגדירו עדים שונים את אותו האדם כשייך לקטגוריות קאסטה שונות, מה שהתפרש כעדות לכך שחשיבותן של הגדרות אלו לא הייתה רבה, לפחות לא בקרב המעמדות הנמוכים.
לקראת סוף התקופה הקולוניאלית, במסגרת הרפורמות הבורבוניות, מיסד הכתר הליך משפטי רשמי, "גרסיאס אל סקאר" (בספרדית: Gracias al sacar; תודה על המשיכה [אל מחוץ לקאסטה הנמוכה או המעמד הבלתי רצוי]) שאפשר למגיש הבקשה שהתקבלה, לאחר תהליך של שמיעת עדויות ותשלום כספי גבוה, לזכות בהכרה רשמית וחוקית לכל דבר ועניין כבן או בת לקאסטה גבוהה יותר, או במקרים אחרים למעמד חוקי (לעומת ממזרות מכל סוג שהוא).
באמריקה הספרדית > ציורי קאסטה

ציורי קאסטה (בספרדית: Pintura de castas) הם סוגה אמנותית המתארת בני קאסטה שונים. מרבית ציורי הקאסטה נוצרו לקראת סוף המאה ה-18 בסדרות המתארות עשרות של טיפוסי קאסטה שונים, חלקם אינם ידועים כלל למחקר אלא בציורים אלו. מכיוון שכך כלל לא ברור אם ציורים אלו מתארים מציאות מורכבת של חברה קולוניאלית בה יש הגיון ברור, גם אם לא פשוט, של מערכת קאסטות מוגדרות היטב, או שמא מדובר בציורים המתארים רעיון אידיאלי, שלהוציא את טיפוסי הקאסטה העיקריים, הרי הוא תאורטי בלבד ואין לו אחיזה במציאות. נראה כי טיפוסים שונים של קאסטות המתוארים בציורים אלו לא התקיימו אפילו להלכה. אחת ההשערות לגבי ציורי הקאסטה גורסת כי אלו ציורים שנועדו לתיירים בלבד, על מנת לסייע להם להבין את החברה המורכבת באופן תאורטי, ובו בזמן להוות מזכרת נאה מביקורם האקזוטי. השערה אחרת גורסת כי מדובר בפרויקט קולוניאלי של קטלוג החברה על מנת ליצור סדר והיררכיה, רצון הנובע דווקא בהיעדר גבולות ברורים במציאות, שהיוו איום על האליטה.
בין אם תארו התמונות מצב חברתי קיים ובין אם אידיאלי, הן מצביעות על הקשר הישיר בין הקאסטות השונות, המוסברות במונחים ציוריים של מוצא, לבין מצבם החברתי-כלכלי-תרבותי של בני אותה קאסטה, בו ניתן להבחין בלבושן של הדמויות, במצב החברתי בו הן נמצאות, ובפעילות הכלכלית בה הן עוסקות.
"De español e india, produce mestizo": מספרדי ואינדיאנית יוצר מסטיסו.
"De negro y española, sale mulato": משחור וספרדית יוצא מולאטו.
"De negro e india, sale lobo": מנגרו ואינדיאנית יוצא זאב (סמבו).
באמריקה הפורטוגלית

באמריקה הפורטוגלית התקיימה מערכת קאסטה דומה ביותר לזו שבאמריקה הספרדית. יחד עם זאת, לצד שימוש במונחים שונים במקצת, הייתה המערכת מורכבת פחות.
לבנים: פורטוגזים (בפורטוגזית: Brancos) ובעלי מוצא אירופאי אחר.
אינדיאנים: אינדיאנים (בפורטוגזית: Índios) ילידי ברזיל.
שחורים: השחורים (בפורטוגזית: Negros) היוו את אותה הקטגוריה כמו באמריקה הספרדית. נהוג היה להבדיל בין "בוסאלה" (בפורטוגזית: Bossale) - עבד שנולד באפריקה בניגוד ל"קריאולה" (בפורטוגזית: Creole), עבד שנולד בברזיל. חלוקה דומה הייתה מקובלת גם באמריקה הספרדית. המונח "נגרו" שימש תחילה כחלופי ל"עבד", ולאו דווקא ל"אפריקאי", על כן כונו העבדים האינדיאנים "שחורי הארץ" (negros da terra) במובן של עבדים ילידי המקום.
בני תערובת:
קבוקלוס: קבוקלוס (בפורטוגזית: Caboclos) היו בני תערובת ממוצא אירופאי ואינדיאני, בדומה למסטיסים באמריקה הספרדית. בני קבוצה זו כונו גם מסטיסים (בפורטגזית: mestiços).
מולאטים: מולאטים (בפורטוגזית: Mulattos) היו בני תערובת ממוצא אפריקאי ואירופי, בדומה למולאטים באמריקה הספרדית.
קפוסוס: קפוסוס (בפורטוגזית: Cafuzos) היו בני תערובת ממוצא אפריקאי ואינדיאני, בדומה לסמבוס באמריקה הספרדית.
בני תערובת אחרים: בדומה לאמריקה הספרדית, גם באמריקה הפורטוגלית נעשה שימוש, בתכיפות לא ידועה, במספר מונחים שציינו בני תערובת מסדר שני. כך, למשל, היו ה"קבראס" (בפורטוגזית: Cabras) בני תערובת ממוצא אפריקאי ומולאטי.
לקריאה נוספת

Twinam, Ann, Public Lives, Private Secrets: Gender, Honor, Sexuality, and Illigitimacy in Colonial Spanish America, 1999
Carrera, Magali M., "Locating Race in Late Colonial Mexico", Art Journal, Vol. 57, No. 3. (Autumn, 1998), pp. 36-45.
משטרת הפארקים של ארצות הברית

| --- | --- |


 
 תג הכתף של משטרת הפארקים של ארצות הברית
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תחום שיפוט:  כל השטחים הכפופים לשירות הפארקים הלאומיים
 משרד אחראי:  מחלקת הפנים של ארצות הברית
 סוכנות אם:  שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית
 תאריך הקמה:  1791 
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 עובדים:  2,249
 תקציב:  516 מיליון דולר (2021)
 www.nps.gov/uspp/
 
משטרת הפארקים של ארצות הברית (באנגלית: United States Park Police) היא רשות אכיפת החוק הפדרלית לובשת המדים הוותיקה ביותר בארצות הברית. היא מתפקדת כרשות אכיפה מן המניין, בעלת תחומי אחריות, חוקים וסמכויות משלה באותם אזורים של שירות הפארקים הלאומיים, הממוקמים בעיקר באזורי וושינגטון די.סי., סן פרנסיסקו וניו יורק ובאזורים ממשלתיים מסוימים אחרים. לשוטרי משטרת הפארקים של ארצות הברית יש סמכות שיפוטית באזורי המטרופולינים שמסביב לשלוש הערים העיקריות בהן היא פועלת, כלומר יש להם סמכות מדינתית ופדרלית כאחד.
בנוסף לביצוע תפקידי מניעת פשע, חקירה וביצוע תפקידי כוח משטרה עירוני, משטרת הפארקים אחראית לשיטור בשטחים הכפופים אליה. כמו כן,  אמונה משטרת הפארקים גם על שימור ותחזוק אנדרטאות, פארקים ושטחים בעלי חשיבות היסטורית בארצות הברית.
משטרת הפארקים כפופה לשירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
אזור פעילות ואכיפה

משטרת הפארקים של ארצות הברית ממוקמת ב-3 אזורים גאוגרפיים בארצות הברית ומסוגלת לבצע מעצר ללא צו בכל יחידה של מערכת הפארקים הלאומיים, מחוז קולומביה, וסביבת מחוז קולומביה, מוגדר כחובק את מחוזות ארלינגטון, פיירפקס, לודון, הנסיך וויליאם וסטאפורד ואת העיר אלכסנדריה בווירג'יניה, ואת מחוזות הנסיך ג'ורג', צ'ארלס, אן ארנדל ומונטגומרי במרילנד; מחוז פרדריק, מרילנד; העיר ניו יורק והמחוזות נסאו, סאפוק וווסטצ'סטר, ניו יורק; המחוזות מונמות', הדסון, אסקס, יוניון, ברגן, מידלסקס ואושן, ניו ג'רזי; העיר והמחוז של סן פרנסיסקו, קליפורניה, והמחוזות מרין וסן מטאו, קליפורניה.
מחוז קולומביה-וושינגטון די.סי
אנדרטת לינקולן
אנדרטת וושינגטון
כיכר לאפייט
אנדרטת ג'פרסון
האליפסה
המול
פארק לאומי רוק קריק
קליפורניה
אזור הבילוי של גשר שער הזהב
הפרסידיו של סן פרנסיסקו
ניו יורק
אזור הבילוי הלאומי שער
פארק פסל החירות
המשרתים

המשרתים במשטרת הפארקים חייבים להיות בעלי אזרחות אמריקאית בין הגילאים 21 ל־37 ביום גיוסם, בעלי לפחות 60 נקודות אקדמאיות או לחלופין שנתיים בשרות אחת מזרועות צבא ארצות הברית.
ראו גם

משטרת הקפיטול של ארצות הברית
משטרת בית המשפט העליון של ארצות הברית
משרד החקלאות (צרפת)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  צרפת 
 תחום שיפוט:  צרפת 
 סוכנות אם:  ממשלת צרפת 
 תאריך הקמה:  1836 
 מנהל:  Stéphane Travert 
 מטה מרכזי:  Hôtel de Villeroy 
 עובדים:  29,805 full-time equivalent (נכון ל־2022) 
 agriculture.gouv.fr
 
משרד החקלאות, המזון והייעור (בצרפתית: Ministère de l'agriculture, de l'agrontaire et de la forêt) הוא משרד בממשלת צרפת המופקד על רגולציה ומדיניות בתחום החקלאות, המזון והייעור.
מטה המשרד נמצא במלון דה וילרו, ברחוב דה ורן 78 ברובע השביעי של פריז, בסמוך למלון מטיניון.
עד 21 ביוני 2012, המשרד כונה משרד החקלאות, המזון, הדיג, ענייני הכפר והתכנון המרחבי.
המשרד מפקח על יישום מדיניות בחקלאות, מזון (בדגש על בטיחות בריאותית), החקלאות הימית והיערות במדינה. בנוסף על כך, המשרד עוסק בחינוך החקלאי.
הערות שוליים

↑  "Mentions légales." Ministry of Agriculture. 8 June 2007. Retrieved 6 May 2011. "Ministère de l’Agriculture, de l’Alimentation, de la Pêche, de la Ruralité et de l’Aménagement du territoire 78, rue de Varenne - 75349 Paris 07 SP"
↑  booklet linked below
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007585480305171  BnF: cb122681843 (data)  ISNI: 0000 0001 1954 9050  LCCN: n50070696  SUDOC: 031472478  VIAF: 151075293   WorldCat (עם VIAF): 151075293
מספר קוואזי משוכלל

במתמטיקה, מספר קוואזי משוכלל הוא מספר טבעי n, שסכום כל מחלקיו (כולל 1 והמספר עצמו) שווה ל- 2n+1 (סכום מחלקיו לא כולל המספר עצמו שווה ל-  n+1). מספרים קוואזי משוכללים הם מספרים שופעים דמויי משוכללים. עד היום לא נמצאו מספרים קוואזי-משוכללים, אך הוכח שאם קיים מספר כזה, הוא צריך להיות גדול מ-1035 ועם לפחות 7 מחלקים.
ראו גם

מספר חסר
מספר משוכלל
מריה דומרק

| --- | --- |

דומרק, 2019
 לידה:  25 בדצמבר 1995 (בת 28) סנקט פטרבורג, רוסיה 
 שם לידה:  Мария Домарк 
 מוקד פעילות:  ישראל, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 שפה מועדפת:  רוסית, עברית ישראלית, עברית 
 פרופיל ב-IMDb
 
דומרק, 2021
מריה דומרק (ברוסית: Мария Домарк; נולדה ב-25 בדצמבר 1995) היא זמרת-יוצרת, מוזיקאית, דוגמנית ואושיית רשת ישראלית. השתתפה בעונה התשיעית של תוכנית המציאות "האח הגדול".
ביוגרפיה

דומרק נולדה בעיר סנקט פטרבורג שברוסיה, בת לאב רקדן מרקע נוצרי, ולאם רקדנית בלט מרקע יהודי. הוריה התגרשו מספר חודשים לאחר לידתה, בין השאר עקב הדעות האנטישמיות של משפחת אביה. בשנת 2001, בגיל 5 וחצי, עלתה לישראל יחד עם אמה, ולאחר מכן נותק הקשר עם אביה. בתחילה התגוררו בחדרה, ולאחר מכן בבת ים. דומרק רצתה לפתוח דף חדש ועברתה את שמה הפרטי ל"מירי" כדי להיטמע בחברה, אך חזרה להשתמש בשמה המקורי בכיתה ט'. בגיל 16 גילה אותה צלם מקצועי במסיבה, ולאחר מכן החלה להשתתף בהפקות דוגמנות קטנות. במהלך שירותה בצה"ל חתמה בסוכנות דוגמניות.
קריירה

דומרק נכללה ברשימת ה-"30 מתחת ל-30" לשנת 2019 של כתב העת "פורבס ישראל".
קריירה > דוגמנות

לדומרק יש מעל מיליון ומאה אלף עוקבים ברשת האינסטגרם, ובעת כניסתה לבית האח הגדול הייתה ממוקמת במקום הרביעי מבין הישראליות מבחינת מספר העוקבים באינסטגרם אחרי גל גדות, בר רפאלי ונטע אלחמיסטר. נכון לשנת 2022, ממוקמת במקום ה-13 מבין הישראליות הנעקבות ביותר באינסטגרם. בשנת 2016 הוחתמה בסוכנות הדוגמנות ״יולי״ אולם בשנת 2018 עזבה והוחתמה בסוכנות הדוגמנות "ITM Models". באותה שנה השתתפה בעונה התשיעית של תוכנית המציאות "האח הגדול" ברשת 13. היא העפילה לגמר וסיימה במקום החמישי. דומרק הופיעה על שער כתבי-עת ישראליים, ובהם "בלייזר", ״לאשה״, ״GO style" ועוד. היא גם הופיעה באתר המגזין הבינלאומי "מקסים". היא החליפה את שיר אלמליח כפרזנטורית בקמפיין של רשת ההנעלה הישראלית "TO GO". באוקטובר 2018 הופיעה בווידאו קליפ "הכל איתך דבש" לשיר של משה פרץ. במהלך 2019 שימשה כפרזנטורית של המותג "לי קופר" בישראל, ביחד עם הזמר איתי לוי, והופיעה בקליפ "זז בטירוף" שהוציאו במסגרת הקמפיין.
קריירה > מוזיקה

דומרק החלה את צעדיה הראשונים כזמרת. ב-2018 הוציאה את הסינגל הראשון שלה "יפה שלי", וב-2019 את "כמו בובה".
בשנת 2021 הוציאה את המיני-אלבום הראשון שלה, אותו כתבה בשפה האנגלית.
בפברואר 2024, שחררה את הסינגל "Mieway" בשפה האנגלית.
חיים אישיים

בשנים 2012 עד 2018, דומרק הייתה בזוגיות עם בועז יוסף. השניים נפרדו בסמוך ליציאתה מבית האח הגדול.
בשנים 2018 עד 2024 הייתה דומרק בזוגיות עם רועי קורנבלום, אותו הכירה כשהשתתפו ביחד בתוכנית "האח הגדול".
הערות שוליים

↑  גיל משעלי, מריה דומרק חושפת: "אמא שלי הסתירה את יהדותה והמשפחה של אבא הייתה די אנטישמית", באתר חדשות 13, 7 בינואר 2019
1 2 3 4  לורי שטטמאור, שוברת שתיקה, באתר ynet, 12 בספטמבר 2018
↑  קרן נתנזון-ויץ, מריה דומרק, באתר ynet, 29 במאי 2019
↑  מתקפה אנטי ישראלית נגד החיילת הדוגמנית: "רוצחת", באתר nrg‏, 3 באפריל 2016
↑  פורבס ישראל, מריה דומרק, באתר Forbes 30 Under 30, ‏2019-01-17
↑  רן בוקר, הזוכה של "האח הגדול": ישראל אוגלבו, באתר ynet, 1 בספטמבר 2018
↑  נכנסה לנעליים גדולות - זו הדוגמנית שתחליף את שיר אלמליח בקמפיין, באתר ONE,‏ 7 במאי 2018
↑  מערכת mako מוזיקה, ‏משה פרץ - הכל איתך דבש, באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2018
↑  מיקי לוין, ‏לא נעלמת: מריה דומרק עושה זאת שוב, באתר מעריב אונליין, 17 ביולי 2019
↑  מריה דומרק והחבר כבר לא ביחד, באתר וואלה, 12 בספטמבר 2018
↑  מיקי לוין, ‏מריה דומרק נפרדה מבועז...ניחשתם נכון, היא בזוגיות עם רועי!, באתר מעריב אונליין, 12 בספטמבר 2018
↑  דנה דרבינסקי, "בטח יש כאלה שמתים שניפרד", באתר Fashion Forward, ‏8 נובמבר 2018
↑  ליעד בן צור, פרסום ראשון: מריה דומרק ורועי קורנבלום שהכירו ב"אח הגדול" נפרדו!, באתר חדשות 13, 28 בינואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007414599005171  VIAF: 10155646231718212165   WorldCat (עם VIAF): 10155646231718212165
משולם דאר

משולם דאר (נולד ב-1938) הוא חושף שחיתות ישראלי, אשר חשף מעשי שחיתות באגף הפיקוח בעיריית תל אביב-יפו ובבית הדין הרבני.
פרשת השחיתות בעיריית תל אביב

דאר עבד בעיריית תל אביב-יפו בשנים 1954 - 1981. כ-20 שנה בפיקוח העירוני ו-7 שנים בשירותי החינוך העירוני. בשנת 1981, דיווח לראש העירייה דאז, שלמה להט, על שחיתות באגף הפיקוח. עיקר המעשים עליהם דיווח נגעו לגנבה של סחורות אשר הוחרמו על ידי הפקחים. דאר דיווח על עשרות מקרים, בהם פקחים לקחו לביתם סחורה, אשר החרימו קודם לכן. כעבור מספר ימים, פרצה מלחמת לבנון הראשונה, דבר אשר גרם לדברים לרדת בסדר החשיבות. בתום המלחמה, כאשר אותם פקחים גילו על הדיווח, החל משולם לחוות מסע התנכלויות אשר הוביל אותו להתפטר מתפקידו.
פרשת השחיתות בבית הדין הרבני

כעבור חצי שנה, החל לעבוד בבית הדין הרבני בתפקיד פקיד עזר. במסגרת תפקידו נחשף לתופעות של הקדמת תאריכים לדיונים ולמתן גט, בתמורה לתשלום שוחד בגובה מאות שקלים. השיטה עבדה כך: מזכיר בית הדין דאז, דוד איינהורן, אשר היה אחראי על השיבוץ, ולימים גם הורשע בקבלת שוחד, היה מקדם את התור ושותפו הסופר, היה חותם על הגט. בהמשך, נחשף לתופעה של דיווחי שעות כוזבים, על מנת לזכות בגמול שעות נוספות. על מנת לאמת את המקרים עליהם סיפר מאוחר יותר, דאג משולם למקם מצלמה מעל שעון הנוכחות, אשר צילמה את המעשים. משולם דיווח על המקרים לנציבות שירות המדינה, וכשדאר ראה שאין מנוס, הוציא את הסיפור לעיתונות. לאחר שמזכיר בית הדין, גילה את זהותו, החל להתנכל לו, בין המעשים אשר חווה היו חרם חברתי, איומים על חייו וחיי משפחתו, שריפת ביתו ועוד. בסוף התהליך, משולם איבד את עבודתו. כיום הוא פנסיונר של עיריית תל אביב.
המלצה לקבלת תעודת הוקרה לחושף שחיתות מנשיא המדינה

בעקבות פנייתה של חברת הכנסת עדי קול, יו"ר הוועדה לפניות הציבור, אל שרת המשפטים ציפי לבני ונשיא המדינה שמעון פרס, בבקשה ליישום את החוק לעידוד טוהר המידות בשירות הציבור הוגש מכתב המלצה לנשיא המדינה מטעם עמותת עוגן, אשר ליוותה את דאר וסייעה לו בהליכים המשפטיים אותם ניהל.
חיים אישיים

דאר מתגורר בתל אביב עם אשתו. לזוג ארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  צבי הראל, שנתיים וחצי מאסר למזכיר בית הדין הרבני בתל אביב על שוחד, באתר TheMarker‏, 14 בנובמבר 2002
↑   צבי זרחיה, ח"כ עדי קול: ליישם את חוק חושפי השחיתויות ולהעניק להם תעודות הוקרה, באתר TheMarker‏, 2 בפברואר 2014
מפלגת נאלראק

| --- | --- |

 מדינה:  גרינלנד
 מנהיגים:  הנס אנוקסן
 תקופת הפעילות:  8 במרץ 2014 – הווה (10 שנים)
 אידאולוגיות:  עצמאות גרינלנדית פופוליזם
 נוצרה מתוך:  סיומוט
 מטה:  נוק
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
 צבעים רשמיים:  כתום
 נציגויות בפרלמנטים
 הפרלמנט של גרינלנד:  4 / 31
 naleraq.gl
מפלגת נאלראק (גרינלנדית: Partii Naleraq) היא מפלגת מרכז פופוליסטית גרינלנדית.
היסטוריה

המפלגה הוקמה על ידי הנס אנוקסן בינואר 2014, לאחר שעזב את מפלגת סיומוט. ב-בחירות בנובמבר 2014 זכתה המפלגה בשלושה מושבים בפרלמנט של גרינלנד: הנס אנוקסן, פר רוסינג-פטרסן (גם כן חבר סיומוט לשעבר) ואנטון פרדריקסן (לשעבר מנהיג מפלגת התאחדות המועמדים).
ב-בחירות בנובמבר 2018 זכתה המפלגה בארבעה מושבים בפרלמנט של גרינלנד.
ב-19 במאי 2018, אושר כי חבר הפרלמנט הנריק פליישר עזב את המפלגה. ב-20 במאי 2018, מקורות חדשותיים דיווחו שהוא עובר לסיומוט, אם כי פליישר עצמו לא אישר רשמית את הדיווח עד 22 במאי 2018
היסטוריה > תוצאות הבחירות

| שנת בחירות | # מספר בוחרים כולל |  % מסך הבוחרים | # מושבים | +/– |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | 3,423 | 11.6 (#4) | 3 / 31 |  |
| 2018 | 3,931 | 13.4 (#4) | 4 / 31 | 1 |
| 2021 | 3,249 | 12.27 (#3) | 4 / 31 |  |
הערות שוליים

↑  Hansen, Nukappiaaluk (20 במאי 2018). "Hans Enoksen: Henrik Fleischer skifter til Siumut". Sermitsiaq.ag (בדנית). נבדק ב-21 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kleist, Bikki P.; Lihn, Anton Gundersen (20 במאי 2018). "Medie: Henrik Fleischer skifter til Siumut". KNR.gl (בדנית). נבדק ב-21 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Kristiansen, Ivik P.; Petersen, Ane-Marie; Veirum, Thomas Munk (22 במאי 2018). "Partihopper Fleischer: Jeg er ikke den første i historien til at skifte parti". KNR.gl (בדנית). נבדק ב-27 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפלגות ובנושא גרינלנד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מערת שם ועבר

| --- | --- |

מקום בית המדרש של שם ועבר
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  צפת, ישראל
 קואורדינטות:  32°57′59″N 35°29′42″E﻿ / ﻿32.96648056°N 35.49501111°E﻿ / 32.96648056; 35.49501111
  (למפת צפת מוגדלת) מערת שם ועבר(למפת צפת רגילה) מערת שם ועבר
 
מערת שם ועבר היא אחד מאתריה של העיר העתיקה של צפת. המקום היה מקודש לשלוש הדתות המונותאיסטיות לאורך ההיסטוריה.
תולדות המערה

מערת שם ועבר היא מערת קבורה מהתקופה הביזנטית, המהווה אחד משרידיה הקדומים של צפת. במקור היא שימשה כמערת קבורה של משפחה יהודית אמידה. לקראת סוף המאה העשירית המערה התקדשה על ידי היהודים.
בתקופה הצלבנית זוהתה המערה כמקום קבורתו של טוביה, אחד מכותבי הספרים החיצוניים, והיא הפכה למרכז דתי נוצרי. על פי המסורת הנוצרית, המערה הוחזקה על ידי נזירות "בנות יעקב".
לאחר כיבוש צפת על ידי צלאח א-דין ב-1188, הוסבה למקום תפילה מוסלמי. בתקופה הממלוכית כונתה "בית אלאחזאן" (בית האבל). על פי המסורת המוסלמית כאן התאבל יעקב על מות יוסף. דמעותיו ניקבו את קירות המערה ויצרו את המעיינות הנובעים בסביבתהּ של צפת. שמה המוסלמי הנוסף, "קבר המבשר" נובע מהעובדה שמבשר הבשורה הרעה על פי המסורת קבור במערה זו. ב-1310, מושל צפת, בכתמור אלגֻ'כנר, הרחיב את המערה ופרץ כניסה חדשה בקשת מאבני גזית לבנות ואדומות. על אבן הראשה חקוק סמל המושל בצורת שני מקלות פולו ומגן קמור מעליהם. המערה נודעה גם בשם מערת "בנות יעקב" ואילו רבי חיים ויטאל מכנה אותה "אולאד (= בני) יעקב". עולי רגל שונים כינו אותה בשמות: "מג'ארת יעקב" ו"מערת יעקב אבינו".
מסורת יהודית עוד מהמאה ה-13 מציינת את המערה כמקום קברם של כמה תנאים, רק מהמאה ה-19 עולי רגל העידו שישנה מסורת כי שם ועבר - בנו וצאצאו של נח - הקימו במערה זו בית מדרש, ובו למד יעקב אבינו. בשנות בצורת התירו הערבים ליהודים להתפלל במערה, כדי למנוע עצירת גשמים, אך בשנים גשומות לא נתנה בה דריסת רגל ליהודים.
תולדות המערה > בית מדרשם של שם ועבר

הספרות המדרשית מתארת בכמה מקומות את "בית מדרשם של שם ועבר" (ידוע גם בשם העממי "ישיבת שם ועבר"), שלטענתה פעל בחיי שלושת האבות והיה מעין מרכז רוחני ומוסרי באותם דורות. למשל, רבקה הלכה לדרוש את ה' (בראשית כה,כג) ב"מדרש של שם ועבר". יעקב למד בבית מדרש זו 14 שנים לפני הגעתו לחרן. לפי רבי יוחנן, כשמת תלמיד חכם, בעולם הבא "מוליכין אותו לבית מדרשו של שם ועבר ושל אברהם יצחק ויעקב, ושל משה ואהרן". שם ועבר הוצגו כבעלי סמכות רוחני רחבה גם מחוץ לישיבה; למשל, הם הזהירו את "אומות העולם" (כולל למשל הפלשתים) מפני החטא.
בספרות המדרשית לא צוין מקומו של בית מדרש זה. לפי דעה אחת היה בבאר שבע ובעקבות הממצאים הארכאולוגיים הראשוניים מאבלה (שפרשנותם הראשונית של חלקם התגלתה כשגויה) הציע זאב חנוך ארליך לזהות את בית המדרש באבלה. אולם, יש הסבורים כי בית מדרשם של שם ועבר היה אף הוא בצפת, בסמוך למערה המקובלת כקברם.[דרוש מקור]
תולדות המערה > קברים במערה

התייחסות ראשונה למערה כמקום קברם של תנאים מופיעה אצל מנחם החברוני (1215 לערך), המתאר את קברי רבי דוסא בן הרכינס, רבי חנינא בן חכינאי ורבי אליעזר בן הורקנוס במערה בצפת.
יעקב השליח (1258-1270 לערך) ומחבר "שבילי דירושלים" (המיוחס לרבי יצחק חילו, 1333 לספירה), טוענים כי גם תלמידי רבי דוסא קבורים במקום. מחברי הספרים: "סדר קברי אבותינו ז"ל" (1300 לערך), "ציוני קברים בארץ ישראל" (1440 לערך), ו"אלו יחוסי הצדיקים ז"ל וציונם" (המאה ה-15) טוענים כי קבורים שם רבי דוסא בן הרכינס, רבי שמעון בן עזאי, רבי יוסי בן זמרה ותלמידיהם. "איגרת יחוס האבות" (לפני 1537) ו"יחוס הצדיקים" (סוף המאה ה-15) מוסיפים כי גם רבי נחמיה נקבר עימם. חיים ויטאל (1570 לערך) תמך אך ורק במסורת קברו של רבי דוסא, והדגיש "ואין צדיק אחר קבור שם אלא הוא לבדו". גרשון בן אליעזר הלוי סגל (אנ') (1624 לערך) טען כי רבי דוסא קבור יחד עם אביו הרכינס "וצדיקים אחרים".
שאול בן פנחס הארנשטיין (1893 לספירה) מתאר: "בית מדרש של שם ועבר, והערבים אומרים אשר שם קבור שם בן נח".
תולדות המערה > קברים במערה > אישים הקבורים במערה על פי עולי הרגל

מסורות החל מהמאה ה-13:
רבי דוסא בן הרכינס (זיהוי משנת 1215 לערך)
רבי חנינא בן חכינאי (זיהוי משנת 1215 לערך)
רבי אליעזר בן הורקנוס (זיהוי משנת 1215 לערך)
תלמידי רבי דוסא בן הרכינס (זיהוי משנת 1258-1270 לערך)
מסורות החל מהמאה ה-14:
שמעון בן עזאי (זיהוי משנת 1300 לערך)
רבי יוסי בן זמרה (זיהוי משנת 1300 לערך)
תלמידי רבי שמעון בן עזאי (זיהוי משנת 1300 לערך)
תלמידי רבי יוסי בן זמרה (זיהוי משנת 1300 לערך)
מסורות החל מהמאה ה-16:
רבי נחמיה (זיהוי משנת 1537 לערך)
מסורות החל מהמאה ה-17:
הרכינס (זיהוי משנת 1624 לערך)
מסורות החל מהמאה ה-19:
שם בן נח (זיהוי משנת 1893 לערך)
הערות שוליים

↑  בראשית רבה סג,ו
↑  מגילה יז., בראשית רבה פד,ח
↑  שיר השירים רבה ו,ב
↑  בראשית רבה נב,יא
↑  מהרש"א, מגילה יז,א
↑  זאב חנוך ארליך, אבלה – בית-מדרשם של שם ועבר?
↑  אלה סימני כתבי הקברות
↑  על פי חוקרים רבים מדובר בזיוף (ראה: גרשם שלום, ס' שבילי דירושלם המיוחס לר' יצחק חילו - מזויף, ציון ו', ה'תרצ"ד, עמ' לט - נג; מיכאל ארליך, ספר שבילי דירושלם המיוחס לר’ יצחק חילו - מזויף?, בתוך: "ירושלים וארץ-ישראל" גיליון 6 (ה'תשס"ח) 87-59 ועוד
↑  רשימת אילן ב'
↑  כתב יד מוסקבה
↑  שער הגלגולים, הקדמה לז
↑  גלילות ארץ ישראל, איגרת הקודש
↑  גבעת שאול
נאור גילאון

נאור גילאון (נולד ב-17 בפברואר 1964) הוא דיפלומט ישראלי שכיהן כשגריר ישראל בהודו, בסרי לנקה ובבהוטן.
ביוגרפיה

נולד בישראל. למד לתואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת בודפשט. בשנת 1989 הצטרף למשרד החוץ ומונה בשנת 1990 לסגן השגריר הישראלי בהונגריה, עד לשנת 1995. לאחר מכן היה סגן יועץ מדיני לראש הממשלה, ובתפקידים שונים במשרד החוץ. בין השנים 2002-2005 היה יועץ מדיני בשגרירות ישראל בוושינגטון. בשנת 2004 נחשד על ידי ה-FBI כי היה בקשר עם לארי פרנקלין שהואשם כי לקח חומרים חסויים מהפנטגון והעבירם לישראל. בשובו לישראל היה ראש המטה של שר החוץ אביגדור ליברמן, ומשנת 2009 היה סמנכ"ל משרד החוץ האחראי על ענייני האיחוד האירופי.
בשנים 2012 עד 2016 כיהן כשגריר ישראל באיטליה ושגריר לא תושב בסן-מרינו. בחודש מרץ 2019 נבחר לשגריר ישראל בהולנד, מינוי שנכנס לתוקפו בספטמבר אותה שנה. ביוני 2021 אושר על ידי ממשלת ישראל השלושים ושש מינויו כשגריר ישראל בהודו וכן שגריר לא תושב בסרי לנקה ובבהוטן, תפקיד בו החזיק עד 2024.
גילאון נשוי ואב לארבעה ילדים.