stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנה קוזנצובה
קריירה פוליטית > 2017–2018

בינואר 2017 השתתפה קוזנצובה בתפיסה המתוקשרת של עשרה ילדי אומנה ממשפחה דל אמצעים במוסקבה. זה החל לאחר הצהרה של גננת שראתה חבורות בגופו של אחד הילדים, ובהמשך התברר כי למעשה הילדים סובלים ממחלת HIV. לאחר בחינת נסיבות המקרה, ועדת הפסיכולוגים של המרכז לתמיכה חברתית בעיר זלנוגרד שבפרברי מוסקבה, קיבלה החלטה להפסיק מכל ילדי אומנה נוספים להישאר עם אותה משפחה. ההחלטה נתמכה על ידי ראש מחלקת העבודה והרווחה בעיריית מוסקבה.
לאחר מסיבת עיתונאים שהתקיימה ב-23 בדצמבר 2016, הנחה ולדימיר פוטין את קוזנצובה ואת משרד העבודה של הפדרציה הרוסית ללמוד את הנוהג להוצאת ילדים ממשפחות מבחינת אמצעים שהופעלו יתר על המידה או התערבות בלתי חוקית במשפחה. ב-15 במאי 2017, קוזנצובה ציטטה נתונים מטעם הפרקליטות ואמרה לתקשורת כי "אין כמעט מקרים רשומים מסוג זה". דברים אלה עוררו מחלוקת בקרב 75 ארגוני הורים ומשפחות ברחבי רוסיה. מכתב פתוח נשלח אז לנשיא ולדימיר פוטין, בו הצהירו כי הציבור אינו מסכים עם הנתונים הללו.
במאי 2017 הציגה חברת מועצת הפדרציה של רוסיה ילנה מיזולינה דו"ח חלופי, המבוסס על הנתונים שנאספו על ידי ארגונים לא ממשלתיים המתנגדים לקוזנצובה. מקימי ועד ההורים אוראל וועד ההורים בעיר יקטרינבורג תמכו בקוזנצובה והסבירו כי במהלך שמונה שנות פעילותם באזור סברדלובסק ברוסיה, הם לא נתקלו במקרה אחד של התערבות בלתי חוקית של רשויות האפוטרופסות ברשות. מִשׁפָּחָה. יתר על כן, הרחקה בלתי חוקית של ילדים.
מאוחר יותר במאי 2017 ביקרה קוזנצובה בפינלנד, שם החתימה את נציב תלונות הציבור במדינה זו, טומאס קורטילה, על מזכר שיתוף פעולה בהפקת זכויות הילד. הנסיעה גרמה לחוסר שביעות רצון בקרב פעילים הורים, שקיימו כמה מחאות חד-פעמיות. ב-24 במאי 2017, אחד הפעילים בבניין הלשכה הציבורית של הפדרציה הרוסית המתין ללא הצלחה לקוזנצובה עם כרזה שעליה נכתב: "רוסיה אינה זקוקה לנציגה מורשה להכנסת טכנולוגיות לנוער הפיניות". ב-29 וב-30 במאי, פעילויות של אותה קבוצה נערכו סדרה של הפגנות קטנות בערים שונות ברוסיה, שהפגינו נגד קוזנצובה וביקשו מוולדימיר פוטין שלא לחתום על אסטרטגיית הילדות שלה שתקפה משנת 2018 עד 2027 עד שתידון בפומבי.
קוזנצובה יזמה רפורמה במבנים ציבוריים תחת הנציבות הפדרלית לזכויות הילדים. תחתיה הוקמה מועצה ציבורית שחולקה לקבוצות עבודה. המבנה כלל כמרים רבים של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית, וכן פעילים של עמותות ציבוריות אורתודוקסיות. הקמת המועצה גררה ביקורת. במאי 2017 עזבו את המועצה יו"ר ארגון "ההתנגדות ההורית הכל-רוסית" מריה ממיקוניאן וראשי חלק מהארגונים הציבוריים.
בנובמבר 2018 היא הצהירה כי נשים יכולות לעבור השחתת איבר המין הנשי כל עוד זה לא מזיק מבחינה רפואית. בדצמבר 2019 התנגדה בתוקף לטיוטת האלימות במשפחה, שהוצעה על ידי הפרלמנט הרוסי והצהירה שהצעת החוק המוצעת אינה חוקתית ומחקה חוקים זרים דומים.
קריירה פוליטית > 2019–2021

בדצמבר 2019, לאחר גיבוש פרסום החוק בנושא אלימות במשפחה, הסבירה קוזנצובה לעיתונאים כי היא נתנה שוב ושוב חוות דעת שלילית על הטיוטה, מכיוון שהנורמות שלה אינן עומדות בסעיפי החוקה הרוסית. היא הצהירה כי הצעת החוק משכפלת את הנורמות של חוקים אחרים וקראה לשקול אם בכלל החוק נחוץ.
ב-19 ביוני 2021 פוטין הציע לשלבה ברשימה הפדרלית של מפלגת רוסיה המאוחדת בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה 2021, לבסוף שולבה ברשימה ונבחרה לכהן מטעם המפלגה בפרלמנט הרוסי.  לאחר שנבחרה, החליפה אותה מריה לבובה-בלובה בתפקיד נציבת זכויות הילדים.
חיים אישיים

קוזנצובה נשואה לפרופסור אלכסיי קוזנצוב מאז 2003. יש להם שבעה ילדים.
אנה קווינדלן

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1952 (בת 72) פילדלפיה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  קולג' ברנרד, תיכון ברונסוויק 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 
אנה מארי קווינדלן (באנגלית: Anna Marie Quindlen, נולדה ב-8 ביולי 1952) היא סופרת, עיתונאית ובעלת טור דעות אמריקאית.
הטור שלה בניו יורק טיימס, "ציבורי ופרטי", זכה בפרס פוליצר לפרשנות לשנת 1992. היא החלה בקריירה שלה כעיתונאית בשנת 1974 ככתבת לניו יורק פוסט. בין 1977 ל-1994 עבדה במספר משרות בניו יורק טיימס. הרומן האוטוביוגרפי-למחצה שלה, "הדבר האמיתי" (1994) היה בסיס לסרט משנת 1998 בכיכוב מריל סטריפ ורנה זלווגר.
חיים וקריירה

אנה קוינדלן נולדה בפילדלפיה, פנסילבניה, ב-8 ביולי 1953, בת לפרודנס פנטאנו, 1972-1928 ורוברט קווינדלן.
אביה היה אירי-אמריקאי ואמה הייתה איטלקייה-אמריקאית. קווינדלן סיימה בשנת 1970 את תיכון סאות' בראנסוויק בניו ג'רזי ואחר למדה בקולג' ברנרד, שם סיימה את לימודיה בשנת 1974. היא נישאה לעורך דין מניו ג'רזי, ג'רלד קרובאטין, שאותו הכירה בתקופת לימודיה בקולג'. בניהם, קווינדלן קרובאטין וכריסטופר קרובאטין שניהם סופרים, ובתם מריה היא שחקנית, קומיקאית וכותבת.
אנה קווינדלן ויתרנה על העיתונאות בשנת 1995 והתמסרה לכתיבה ספרותית.
בשנת 1999 הצטרפה לניזוויק בכתיבת טור דו-שבועי, עד שהודיע על פרישה למחצה בגיליון ה-18 במאי 2009 של המגזין. קווינדלן ידועה בביקורתה כלפי מה שהיא רואה כטבעם המהיר והנוטה יותר ויותר לחומרנות של החיים המודרניים באמריקה. הרבה מכתיבתה האישית מתרכז באמה, שמתה מסרטן השחלות כשקווינדלן הייתה בת 19.
אנה קווינדלן כתבה תשעה רומנים, שאחדים מהם עובדו לסרטי קולנוע. "הדבר האמיתי" היה לסרט בשנת 1998. כיכבה בה מריל סטריפ, שהייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה. שחור וכחול ו"אחוזת בלסינג" עובדו לסרטי טלוויזיה ב-1999 וב-2003 בהתאמה.
"הדבר האמיתי"

בשנת 1994 יצא לאור ספרה האוטוביוגרפי-למחצה, "הדבר האמיתי". הספר מתמקד בקשר בין אישה צעירה לאמה, הנוטה למות מסרטן. אמה של קווינדלן, פרודנס קווינדלן, מתה ב-1972 בשנות ה-40' לחייה מסרטן השחלות. באותו זמן היה קווינדלן סטודנטית בקולג', אך באה הביתה לטפל באמה. ב-1998 יצא להקרנה סרט ששמו כשם הספר, "One True Thing", בכיכובן של מריל סטריפ ורנה זלווגר כקייט ואלן גולדן, גרסאות בדיוניות של פרודנס ואנה קווינדלן. סטריפ הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסרט.
ביקורת

במאמר בניו ריפבליק הציג מבקר התרבות לי זיגל את קווינדלן כדוגמה ל"מפלצת של אמפתיה", "המשעבדת ומבייתת ומטמיעה בעצמה כל טרגדיה רחוקה".. הוא טבע את המונח "אפקט קווינדלן" לתיאור התופעה הזאת והעלה סברה, לפיה החל הדבר בטור שלה בטיימס מ-13 בדצמבר 1992, שבו תקפה קווינדלן את ארבעת החשודים באונס גלן רידג'. "נאמנה לנישה שייחדה לעצמה," כתב זיגל, "תקפה קווינדלן בחמת זעם מעשים, ששום קורא "טיימס" שפוי לא היה מלמד עליהם זכות לעולם. זיגל כרך גם את ברברה קינגסולבר עם קווינדלן באותו מאמר, כ"מלכות נחמדות".
בשנת 1999 הזמינה אוניברסיטת וילאנובה את אנה קווינדלן לשאת את הרצאת הפתיחה בטקס הבוגרים השנתי. אבל לאחר שיצאה ההודעה על הזמנתה, תכננה קבוצה של סטודנטים מתנגדי-הפלות למחות נגד עמדותיה של קווינדלן בשאלת זכויות הפריון, והיא ביטלה את השתתפותה כנואמת. עם זאת, בשנה שלאחריה דיברה קווינדלן בטקס חלוקת התארים בווילאנובה.
יצירותיה > עיון

A Quilt of a Country* (2001)
Living Out Loud (1988)
Thinking Out Loud (1994)
How Reading Changed My Life (1998)
Homeless (1998)
A Short Guide to a Happy Life (2000) ISBN 978-0-375-50461-7 from part of a cancelled commencement address that was to be given at Villanova
Loud and Clear (2004)
Imagined London (2004)
Being Perfect (2005)
Good Dog. Stay. (2007)
Lots of Candles, Plenty of Cake  (2012)
Nanaville: Adventures in Grandparenting (2019)
Write for Your LIfe (2022)
יצירותיה > סיפורת

Object Lessons (novel) (1991)
One True Thing (1994) "הדבר האמיתי"
Black and Blue (1998) שחור וכחול, אור-עם, 1999, תרגום שלומית קדם
Blessings (2002) "אחוזת בלסינג"' אור-עם
Rise and Shine (2006)
Every Last One: A Novel (2010)
Still Life with Bread Crumbs (2013)
Miller's Valley (2016)
Alternate Side (2018)
יצירותיה > ספרי ילדים

The Tree That Came To Stay (Illustrated by Nancy Carpenter) (1992)
Happily Ever After (Illustrated by James Stevenson) (1997)
יצירותיה > New table pictorials

Naked Babies (Photographs by Nick Kelsh) (1996)
Siblings (book)|Siblings (Photographs by Nick Kelsh) (1998)
יצירותיה > נאומים

1999 commencement speech, Mount Holyoke College מאונט הוליאוק, נאום בטקס חלוקת תארים, 1999
2002 commencement speech, Sarah Lawrence College נאום בטקס חלוקת תארים ב"שרה לורנס"
2000415/http://www.colby.edu/news_events/commencement נאום בטקס חלוקת תארים בקולבי קולג', /2006/speaker/index.cfm?clear=y, 2006 commencement speech, Colby College
2008 commencement  נאום בטקס חלוקת תארים, קניון קולג', 2008 speech, Kenyon College
2009 commencement speech, Wesleyan University נאום בטקס חלוקת תארים, אוניברסיטת וסליאן, 2009
2011 commencement speech, Grinnell College נאום בטקס חלוקת תארים\ גרינדל קולג', 2011
2017 commencement speech, Washington University in St. Louis נאום בטקס חלוקת תארים, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, 2017
הערות שוליים

↑  ניוזוויק, סופרים, אנה קווינדלן 20 בינואר 2011
↑  אנה קווינדלן מדברת על הממואר החדש שלה, "המון נרות, הרבה עוגה", קווינדלן קרובאטין, כריסצ'ן סיינס מוניטור 11 במאי 2012.
↑  מגזין "פיפל", "הדבר האמיתי שלה עצמה" 17 באוקטובר 1994
↑  ניו ריפבליק, "מתוק ושפל"
↑  לי זיגל, ניו ריפבליק
↑  ראסל אשלמן הבן, פילדלפיה אינקוויירר, "אנה קווינדלן ביטלה את הופעתה כנואמת בטקס חלוקת התארים בווילאנובה 11 במאי 1999
↑  Plenty of Cake review (אורכב 29.04.2012 בארכיון Wayback Machine) New York Journal of Books
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007427068405171  PLWABN: 9810691054505606  BIBSYS: 90909109  BNE: XX1366430  BnF: cb12514076q (data)  GND: 124518133  ISNI: 0000 0000 7834 025X  LCCN: n82224996  LNB: 000219179  MusicBrainz: 2c437b80-abdb-43a1-b41b-c4a3b07ad456  NDL: 00473424  NKC: xx0034408  NLG: 76773  NLK: KAC200206969  NTA: 118518836  SNAC: w66z23zw  SUDOC: 034379452  VIAF: 40314167   WorldCat (עם VIAF): 40314167 
אנה קווינדלן ב-1985
ארכוזאוריה

| ארכוזאוריה |
| --- | --- |
 מימין למעלה בכיוון השעון: טירנוזאורוס, טריצרטופס, תנין היאור, דיינוניכוס, זאורוסוכוס, דימורפודון, ברכייה.
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
ענף:: בעלי ארבע רגליים
ענף:: בעלי שפיר עוברי
ענף:: דיאפסידה
ענף:: דמויי ארכוזאורים
ענף:: ארכוזאוריה
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
שם מדעי
 Archosauria ‏קופ, 1869

פוסטוסוכוס
תנין הים
ננדו מצוי
ארכוזאוריה (שם מדעי: Archosauria), ענף של זוחלים קדומים וצאצאיהם, בהם גם הדינוזאורים, המשתייך לקבוצת זאוריה (Sauria). פירוש השם "לטאות שליטות" ואכן - ענף זה הוא אחד הענפים המצליחים ביותר של חולייתנים יבשתיים. רוב הקבוצות הארכוזאוריות נכחדו למעט 2 קבוצות גדולות:
סדרת התנינאים
מחלקת העופות
יצורים אלה הטילו ביצים בקנים יבשתיים. הביצים היו בעלות קליפה קשה ויכלו לשרוד גם בתנאי יובש (בניגוד לדו-חיים). עורם היה מכוסה בקשקשים ואצל חלק מהם בנוצות (בעיקר דינוזאורים מנוצים ועופות). אחד המאפיינים של ארכוזאורים רבים הוא רגליים שניצבו מתחת לגופם ועזרו להם לנוע במהירות, בניגוד לזוחלים אחרים שרגליהם משתרעות מצדי גופם.
בני הקבוצה התפתחו בתור הטריאס ושגשגו בתקופת המזוזואיקון שם הם התפתחו למגוון מינים גדולים של דינוזאורים, דמויי תנינאים, פטרוזאורים ועוד וגם לעופות קמאים. לאחר הההכחדה הגדולה נעלמו רוב המינים הגדולים, למעט התנינאים, והיונקים החלו לתפוס את מקומם. בשמיים המשיכו העופות לשלוט ועודם מהווים קבוצה מצליחה, גם באוויר וגם ביבשה.
מיון מדעי של ארכוזאוריה

קבוצה פסאודוסוכיה (Pseudosuchia)
סוג ללא מקור Dasygnathoides - נכחד
משפחה Ornithosuchidae - נכחדה. בה האורניתוסוכוס
קבוצה Suchia
סוג ללא מקור Turfanosuchus - נכחד
סוג ללא מקור Koilamasuchus - נכחד
סוג ללא מקור נונדסוכוס (Nundasuchus) - נכחד
סוג ללא מקור Revueltosaurus - נכחד
משפחה Erpetosuchidae - נכחדה
משפחה Gracilisuchidae - נכחדה
סדרה Aetosauria - נכחדה
סוג ללא מקור Ticinosuchus - נכחד
קבוצה Paracrocodylomorpha
קבוצה Poposauroidea - נכחדה
קבוצה Loricata
סוג ללא מקור פרסטוסוכוס (Prestosuchus) - נכחד
סוג ללא מקור זאורוסוכוס (Saurosuchus) - נכחד
סוג ללא מקור בטרכוטומוס (Batrachotomus) - נכחד
סוג ללא מקור Fasolasuchus - נכחד
משפחה Rauisuchidae - נכחדה
על-סדרה דמויי תנינאים (Crocodylomorpha)
סדרה תנינאים (Crocodilia)
קבוצה אוומטאטרסליה (Avemetatarsalia; בעבר נקראה Ornithodira)
קבוצה Pterosauromorpha - נכחדה
סדרה פטרוזאוריה (Pterosauria)
קבוצה דמויי דינוזאורים (Dinosauromorpha)
משפחה לגרפטיים (Lagerpetidae) - נכחדה
קבוצה Dinosauriformes
משפחה סילזאוריים (Silesauridae) - נכחדה
על-סדרה דינוזאוריה (Dinosauria)
סדרה בעלי אגן דמוי עוף (Ornithischia) - נכחדה
סדרה בעלי אגן דמוי לטאה (Saurischia)
תת-סדרה דמויי זאורופודים (Sauropodomorpha) - נכחדה
תת-סדרה תרופודה (Theropoda)
קבוצה עופות (Aves)
ראו גם

תקודונטיה
אריה גנגר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 79 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 
אריה גנגר (נולד ב-1945) הוא איש עסקים יהודי, ישראלי, אמריקאי, היה המייסד והבעלים של "טרנס ריסורסס", חברת החזקות בינלאומית (Trans-Resources, Inc), היה בעל השליטה בקבוצת "חיפה כימיקלים" והיה יועצו הקרוב של אריק שרון.
קורות חיים

גנגר הוא יליד תל אביב. אביו היה סוחר מזון ואמו עקרת בית. למד בבית הספר תל נורדאו ובתיכון מונטיפיורי. שירת בצה"ל כמפקד כיתה בחיל האוויר. לאחר סיום שרותו הצבאי, ב-1966, היגר גנגר לארצות הברית והחל לעבוד במחלקת הדואר של אל על. באותה שנה החל ללמוד באוניברסיטה העירונית של ניו יורק, בה סיים תואר ראשון ושני בכלכלה.
בסיום לימודיו החל גנגר לעבוד כיועץ עסקי עבור איש העסקים, משולם ריקליס והפך במהרה לאיש אמונו ולשותף משנה בעסקיו. בשנת 1973, במהלך מלחמת יום הכיפורים התוודע גנגר לאריאל שרון. לבקשת שרון ריקליס רכש משקפות שדה בארצות הברית שהיו במחסור, גנגר החליט לצאת עם המשלוח לישראל ופגש את שרון לאחר צליחת התעלה. מאז היה לידידו הקרוב. קבוצת ריקליס סייעה לשרון בהלוואה לרכישת חוותו.
בנובמבר 1981 מינה שרון, אשר כיהן כשר הביטחון, את גנגר לתפקיד "מתאם התעשיות הביטחוניות לצורכי ייצוא". אולם גנגר ויתר על המינוי בשל התנגדות עובדי משרד הביטחון ולחץ ציבורי כנגד מינויו של גנגר, שהיה יורד ובעל אזרחות של ארצות הברית, לתפקיד אשר נחשב לרגיש ביטחונית. העובדים אף שכרו את חנן מלצר להגיש עתירה לבג"ץ נגד המינוי. בעקבות ביטול המינוי הוצעו לגנגר תפקידים שונים במנגנון הממשלתי והוא מונה ליועץ לשר הכלכלה, יעקב מרידור. אולם גנגר לא השיג שיתוף פעולה עם משרדי הממשלה האחרים ולא הצליח לקדם את רעיונותיו ולכן פרש לעסקים.
גנגר חזר לעסקיו בארצות הברית וב-1984 הקים יחד עם ריקליס את חברת "טרנס ריסורסס" (T.R.I) - שעסקה בכריית אשלג ובייצור חומרי גלם נוספים לתעשייה הכימית. שרון לא שכח את חברו גנגר ונהג לחברו לעיסקאות מכניסות עם אנשי עסקים ישראלים, דוגמת, בנימין גיבלי שמונה למנהל עסקיו בישראל. גנגר סייע כספית לשרון בעת משפט הדיבה כנגד השבועון טיים בשנת 1983. בשנת 1992 רכש גנגר את חלקו של ריקליס ושותף נוסף ב"טרנס ריסורסס" והיה לבעל השליטה היחיד.
כאשר שרון נבחר לראש ממשלה הוא השתמש בגנגר כשליחו לבית הלבן. שרון אף השתמש במשרדיו של גנגר בניו יורק לטובת צוות הקמפיין שלו בבחירות לראשות הממשלה. על פי חשדות שהועלו ואף נחקרו על ידי הרשויות בישראל היה גנגר מעורב בפרשיות שחיתות הקשורות לראש הממשלה שרון. דליה גנגר, גרושתו של גנגר טענה כי הוא העביר תרומה אסורה בסך 1.8 מיליון דולר לאריאל שרון.
בשנת 2002, בעקבות תחרות עזה בשוק הכימיקלים העולמי החלה חברת "טרנס ריסורסס" להפסיד כסף ונקלעה לחובות ולקשיי נזילות. גנגר חיפש מימון והכניס את האחים מפלורידה, אדי וג'ולס טראמפ כשותפים. בספטמבר 2008 רכשו את השליטה בחברה מגנגר ועימה את חברת הבת בישראל "חיפה כימיקלים".
קורות חיים > השקעות בתחום התקשורת

בינואר 1989 נכנס גנגר במפתיע לתחום התקשורת בישראל ורכש 50% מהשבועון "העולם הזה", מידי אורי אבנרי תמורת הזרמת מיליון שקל. במאי 1989, החל העיתון לצאת בפורמט חדש, כמגזין צבע מודרני, אולם תוך מספר שבועות נתגלו חילוקי דעות בין אבנרי לגנגר. במרץ 1990 הציע גנגר לאבנרי לרכוש את מחצית הבעלות שעוד החזיק, והעסקה הושלמה במאי. ביוני 1990 מונה לעורך רפי גינת, במקום אבנרי שעזב. ביולי 1992, לאחר ש"העולם הזה" סבל מהפסדים מתמשכים, העביר גנגר את השליטה לגינת (תמורת רווחים עתידיים).
בנוסף השיק יומון ספורט חדש בשם "עולם הספורט" (שהיה אמור להיות "גזטה דלו ספורט" הישראלי), בעריכת אבי רצון. העיתון לא זכה להצלחה ונסגר תוך זמן קצר.
ביולי 1992, ניהל משא ומתן לרכישת 50% מהעיתון "מעריב", אך העסקה לא יצאה לפועל.
משפחתו

אמו של גנגר, דבורה, היא אחותו של יוסף מנקס, שהיה חבר בארגון המחתרת "מלכות ישראל" שאחת מפעולותיה הנודעות היה הפיגוע בצירות הסובייטית ב-1953, וכן היה בקבוצת המתנקשים בישראל קסטנר. אחותו של גנגר הייתה נשואה לשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב צבי הכהן.
גנגר היה נשוי לדליה ולהם שני ילדים.
אריק פוגל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  22 ביוני 1907 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  17 באוקטובר 1996 (בגיל 89) סולנוק, הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 הושפע על ידי:  Alexander Ferenczy 
 
אריק פוגל (בהונגרית: Vogel Eric; בודפשט, 22 ביוני 1907 – סולנוק, 17 באוקטובר 1996) היה מעצב תפאורה ותלבושות, גרפיקאי וצייר יהודי-הונגרי.
ביוגרפיה

פוגל נולד בבודפשט בשם אימרה פוגל. אביו היה איזידור פוגל, צבע דירות. הוא התגורר עם הוריו ואחותו ברובע 7, ברחוב אלמר 4 (היום רחוב מַארֶק יוז'ף). הוא התחתן עם אשתו הראשונה בשנת 1933. מנישואים אלה נולד בן. הוא התחתן עם אשתו השנייה בשנת 1978. את השם אריק קיבל מהמלחין אימריך קלמן. הוא למד ציור אצל אדולף פניאש וליפוט הרמן.
משנת 1920 היה המאייר של השבועון "חיי התיאטרון" (Színházi Élet). בין השנים 1925 – 1927 למד עיצוב פנים במכללה לאמנויות יישומיות בווינה והתוודע לתיאטראות ולהפקת סרטים. משנת 1927 עיצב תפאורות, תלבושות ותחפושות מוצלחות במיוחד לתיאטרון האופרטה של בודפשט, ל"תיאטרון האמנים של בודפשט" (Fővárosi Művész Színház) ולתיאטרון ההונגרי. משנת 1930 הוא הוזמן לעצב בתיאטרון קיראי (Király Színház) וב"תיאטרון העירוני" (Városi Színház) תפאורות ותלבושות לאופרטות קלאסיות וחדשות, אופרטות גדולות ומשחקי בידור מוזיקליים.
הוא בא במגע עם הרבה שחקנים, בדרנים, אמני תיאטרון מוזיקלי (פדאק שארי, דיולה קאבוש (קאן) האנה הונטי, רוז'י בארשוני (זוננשיין) אידה טוראי, קטלין קרדי, דיולה צ'ורטוש, קמיל פלקי, פאל יאבור, יאנוש שארדי, קלמן לטאבאר לסלו קזאל, ארווין קיבדי, לאסלו קאבוש (קראוס), מריקה נמט, רוברט ראטוני ועוד). לעיתים קרובות הוא יצר עיצובים לתיאטרון רויאל, לקברט, למועדוני לילה - כמו המולן רוז', פריזיאן גריל, מקסים וריאטה - בסגנון צבעוני ומתובל.
כיהודי גויס לשרות העבודה משנת 1942 (עבודות כפייה של יהודים עבור הצבא ההונגרי), אך הצליח להימלט ובשנת 1944 עבר לאוראדיה לתיאטרון ההונגרי המקומי. בבוקרשט עבד עבור כתב העת Scînteia וגם עיצב תפאורות לאופרטות. בשנת 1945 נסע לבודפשט בהיתר מיוחד, שם חיפש ואיתר את משפחתו, ואז נסע עימה בחזרה לאוראדיה. שם עבד עד 1947. משם הוביל את המשפחה לאמריקה דרך בודפשט עם כרטיסי אונייה בכיסיו, אך הם נשארו בסוף בהונגריה.
משנת 1948 הוא היה חבר בתיאטרון האופרטה של בודפשט. בהמשך ייסד את "תיאטרון יוז'ף אטילה", את הבמה העליזה, את הבמה הקטנה, את הוואריטה הקאמרי ואת תיאטרון הקומדיה של בודפשט. הוא גם עיצב את האותיות הצבעוניות של לוגו הבמה העליזה במשך שנים. הוא תכנן כמה תיאטראות בערי השדה (בקשצ'בה, דברצן, קאפושוואר, סגד, גיור, וספרם, סולנוק). הוא עבד בטלוויזיה ההונגרית (הרכבים מוזיקליים, משחקי טלוויזיה משעשעים, קונגרס מחול, מוזיאון להיטים, אגדות ליגטי וכו') וכן בתיאטראות בברלין ובפריז.
הוא השתתף בתערוכות זרות רבות (אוסטריה, צ'כיה, איטליה, פריז, ניו יורק) ובתערוכות מקומיות עם איוריו וציוריו. הוא עיצב תפאורה ותלבושות ליותר מ-400 הצגות. כישורי הרישום המעולים שלו, הידע המקיף שלו לגבי הבמה ועל גוף האדם, רוחו הפיקנטי-אירוני הקרינו ללא ספק על אופי עיצוביו.
מעיצובי התפאורות שלו

מספר עיצובי התפאורה שלו הרשומים במאגר התיאטרון: 209.
Akinek nem inge... (Kamara Varieté)
Békehajó (Fővárosi Varieté)
Kálmán Imre: Zsuzsi kisasszony (Békés Megyei Jókai Színház)
Heltai Jenő: A néma levente (Békés Megyei Jókai Színház)
Farkas Ferenc: Zeng az erdő (Békés Megyei Jókai Színház)
Móricz Zsigmond: Nem élhetek muzsikaszó nélkül (József Attila Színház)
Victorien Sardou: Szókimondó asszonyság (József Attila Színház)
Kállai István: Ugorj ki az ablakon (József Attila Színház)
Schönthan testvérek - Kellér Dezső - Horváth Jenő - Szenes Iván: A szabin nők elrablása (József Attila Színház)
(Vajda Albert-Kovács Dénes: Újpesti lány (Fővárosi Víg Színház, VII. Dohány utca
Fényes Szabolcs - Békeffi István - Kellér Dezső: Szombat délután (Szegedi Nemzeti Színház)
Színe-java (Vidám Színpad)
Kállai István: Majd a papa (Vidám Színpad)
Pestről jelentik (Vidám Színpad)
Robert Thomas: Nyolc nő (Vidám Színpad)
Molnár Ferenc: A doktor úr Vidám Színpad)
Nagy Endre: A miniszterelnök (Kis Színpad)
Csizmarek Mátyás: Narancshéj (Blaha Lujza Színház)
Király Dezső: Az igazi (Kisfaludy Színház, Győr)
Hajdu Júlia: Füredi komédiások (Csiky Gergely Színház)
מעיצובי התלבושות שלו

מספר עיצובי התלבושות הרשומים במאגר התיאטרון: 210.
מופע מקסי: (הווארייטה הקאמרי)
נער את הסמאטוט: (הווארייטה הקאמרי)
מועדון בכל הכמויות: (הוואריטה הקמרי)
מופע בבודפשט: (הוואריטה קאמריות)
הוד מלכותה האישה: (הוואריטה הקאמרי)
פרנץ מולנר: אדוני הרופא (תיאטרון תאליה)
פרנץ מולנאר: הסיגלית (במה קטנה)
יוז'ף קטונה: באנק באן (תיאטרון יוקאי של מחוז בקש)
פונגראץ קאצ'ו: האביר יאנוש (תיאטרון יוקאי של מחוז בקש)
מיהאי אייזמן: אני ואחי הקטן (תיאטרון האופרטה)
ז'אק אופנבך: הלנה היפה (תיאטרון האופרטה)
פאל אברהם: נשף בסאבוי (תיאטרון האופרטה)
שאנדור הוניאדי: עניין אבירי (הבמה העליזה)
תערוכותיו

גלריה ויגדו (תערוכת היוצר, 1987)
הטירה המלכותית בעיר גדלה (תערוכת הזיכרון, 2003)
פילמוגרפיה

אומללות מקושטת (1938)
אור שמש על הקרח (1961)
מוזיאון להיטים (1963)
קונגרס המחול (1966)
מאיה (תיאטרון טלוויזיה מוזיקלי, 1979)
אגדות ליגטי (1981)
אשת הגורל (1983)
שני גברים מתחת למיטה (1983)
שלושת הפשטרים (1984)
אריק פוגל (סרט דיוקן, 1988)
המתוקים שלי (1996)
רביעיית צרפתית (1998)
לקריאה נוספת

לקסיקון התיאטרון ההונגרי, הוצאת גונדולט, בודפשט 1969.
לקסיקון אמנות התיאטרון ההונגרית
אזרחי כבוד של אליזבת סיטי 2007 - פוגל אריק (אורכב 31.10.2020 בארכיון Wayback Machine)
מאגר התיאטרון. המוזיאון הלאומי והמכון להיסטוריה של התיאטרון
אריק פוגל PORT.hu-ב (בהונגרית)
Vogel Eric az Internet Movie Database oldalon (באנגלית)
לוח זיכרון של מעצב התפאורה והתלבושות אריק פוגל (1907–1996) בבית מגוריו לשעבר - בודפשט, רובע 7.
ארנסט ריצ'מונד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באוגוסט 1874 
 פטירה:  5 במרץ 1955 (בגיל 80) 
 שם לידה:  Ernest Tatham Richmond 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  Cheyne Gardens 
 תפקיד:  Sheriff of the County of London (1915–1916) 
 בן או בת זוג:  Margaret Lubbock (17 ביולי 1906–?) 
 
ארנסט ריצ'מונד (באנגלית: Ernest Richmond‏; 1874–1955), אדריכל ואיש ממשל בריטי. היועץ המדיני של הנציב העליון בימי ראשית המנדט הבריטי בארץ ישראל. אויב מר של היישוב והציונות.
רקע אישי וצבאי

ארנסט טאטהאם ריצ'מונד נולד באנגליה בשנת 1874. בנו של הצייר הוויקטוריאני הנודע ויליאם בלייק ריצ'מונד. בצעירותו למד אדריכלות. בשנת 1895 הגיע למצרים לצורכי עבודה אמנותית הקשורה בהכנת ספר על אחד המקדשים הפרעוניים. לאחר שנה נתמנה כחבר הוועדה לשימור אתרים בקהיר. בשנים 1902–1903 סופח ריצ'מונד לחיל ההנדסה הבריטי במצרים, לבניית מחנות צבא. במקביל שירת בין השנים 1900–1911 במינסטריון המצרי לעבודות ציבוריות ונתמנה למנהל המחלקה לבניין ערים ומבני ציבור. בשנת 1911 פרש מתפקידו ושב לאנגליה כדי לשמש כאדריכל פרטי.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914 הצטרף ריצ'מונד לשירות האמבולנסים הצבאי ושירת תקופה קצרה בבלגיה. בהמשך אותה שנה נתמנה ריצ'מונד כאחראי להספקת רימוני יד לצבא. בשנת 1915 ארעה לו תאונה שנגרמה מהתפוצצות רימון יד והוא נפגע בידו השמאלית, דבר שגרם להתדרדרות במצב בריאותו הכללי והוא עבר לשרת, בדרגת סגן, במודיעין של הצי בגיברלטר, במשך תקופה קצרה בשנת 1917. הוא גילה חוסר שביעות רצון מתפקידו זה וביקש לשוב לאנגליה ואזי הוצב לשירות בוועדה הצבאית להקמת בתי קברות צבאיים בריטיים בצרפת.