stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנס-הרמן הופה
עבודתו והשקפותיו > הגירה

הופה הוא אומנם אנרכיסט מוצהר, המעדיף לבטל את מדינת הלאום, אבל הוא סבור כי כל עוד קיימות מדינות, עליהן להטיל הגבלות על ההגירה. הופה השווה את ההגירה החופשית ל"אינטגרציה כפויה" הפוגעת בזכויותיהם של עמים ילידיים, שכן אם הקרקע הייתה בבעלות פרטית, ההגירה לא הייתה מתרחשת ללא הפרעה אלא רק בהסכמת בעלי הרכוש הפרטיים.
וולטר בלוק, עמיתו של הופה ממכון מיזס, מאפיין את הופה כ"אקטיביסט נגד הגירה פתוחה", הטוען כי למרות שכל הרכוש הציבורי "נגנב" על ידי המדינה ממשלמי המיסים, המדינה מגדילה מאוד את העוול בכך שהיא מאפשרת למהגרים להשתמש ברכוש [ציבורי], ובכך "פולשת" עוד יותר אל זכויות הקניין הפרטי של הבעלים המקוריים.
סיימון גונזל, סופר ליברטריאני נוסף, טוען כי תמיכה בתפקיד לגיטימי של המדינה כשומר סף של ההגירה אינה מתיישבת עם האנרכיזם הליברטריאני של רות'בארד והופה.
לגבי מגבלות הגירה ספציפיות, הופה טען כי מדיניות ראויה תחייב את המהגרים לארצות הברית להציג מיומנות באנגלית בנוסף ל"ביצועים אינטלקטואליים מעל הממוצע, מבנה אישיות, וכן מערכת ערכים תואמת". הדרישות הללו יביאו, לטענתו, ל"הטיית הגירה פרו-אירופאית". חוקר מדע המדינה, ג'ייקוב הורנברגר, סבר שמבחן ההגירה שהוצע על ידי הופה יהיה ככל הנראה מוטה נגד מהגרים מאמריקה הלטינית.
עבודתו והשקפותיו > אתיקה ותאוריית "האתיקה של שימוש בטיעונים"

בגיליון ספטמבר 1988 של "Libery" ניסה הופה להביא הצדקה אפריורית ונייטרלית מבחינה ערכית לאתיקה הליברטריאנית, על ידי יצירת תאוריה חדשה שאותה הוא כינה "האתיקה של שימוש בטיעונים" (באנגלית: Argumentation ethics). הופה טען שכל טיעון המתיימר לסתור את העקרונות הליברטריאניים הוא בלתי עקבי מבחינה לוגית.
בגיליון הבא, פרסם המגזין את הערותיהם של עמיתיו של הופה, וביניהם עמיתו והחבר במכון מיזס, מארי רות'בארד. רות'בארד כתב כי התאוריה של הופה היא "פריצת דרך מסנוורת לפילוסופיה פוליטית בכלל ולליברטריאניזם בפרט", ושהופה, "הצליח להתעלות מעל הדיכוטומיה המפורסמת של מצוי-רצוי ועובדה מול ערך, דיכוטומיה שפקדה את הפילוסופיה מאז ימי הסכולסטים, שהביא את הליברטריאניזם המודרני למבוי סתום ומייגע".
עם זאת, רוב עמיתיו של הופה שנסקרו על ידי המגזין דחו את התאוריה שלו. בתגובה, הופה הגדיר את מבקריו כ"תועלתנים".
עמיתו במכון מיזס, פרופסור לפילוסופיה רודריק לונג קבע כי הנוסחה הא-פריורית של הופה שוללת את העיקרון הבסיסי של הפרקסאולוגיה המיזסיאנית. בנוגע לסוגיית התועלתנות, לונג כתב כי "אם הטיעון של הופה היה עובד, זה היה מחייב אותנו להכיר בזכויות הליברטריאניות ולכבדן ללא קשר למטרותינו – אבל כפרקסאולוג, אני מתקשה לראות איך ניתן להצדיק דרישה מעשית כלשהי מלבד במבנה של מטרה-ואמצעים".
מבקר נוסף טען שהופה לא הצליח לספק שום סיבה לא-מעגלית לכך שאנחנו "צריכים להחשיב את ערכי המוסר כנובעים בהכרח מטיעון (קונצנזואלי/הסכמי), במקום מהעדפות סובייקטיביות 'בעלמא' שסיטואציות יתפתחו בדרכים מסוימות". במילים אחרות, התאוריה נשענת "על קיומן של אינטואיציות מסוימות, שעצם קבלתן אינה יכולה להיות תוצאה של חשיבה 'חופשית מערכים'".
עבודתו והשקפותיו > מלחמת עיראק ומדיניות חוץ

הופה התנגד בראיון בשנת 2002 לפלישה אפשרית לעיראק (שהתרחשה מאוחר יותר ב-2003), וביקר את מדיניות החוץ ההתערבותית, וקבע כי "אם נתערב בענייני חוץ, אל נתפלא אם מלבד כמה חברים ניצור גם הרבה אויבים."
ספריו

Handeln und Erkennen (Bern, 1976) ISBN 978-3261019004 OCLC 2544452
Kritik der kausalwissenschaftlichen Sozialforschung (Westdeutscher Verlag, 1983) ISBN 978-3531116242 OCLC 10432202
Eigentum, Anarchie und Staat (Westdeutscher Verlag, 1987) ISBN 978-3531118116 OCLC 18226538
A Theory of Socialism and Capitalism (Kluwer Academic Publishers, 1989) ISBN 0-89838-279-3. (Full Text in PDF format)
Economic Science and the Austrian Method (Ludwig von Mises Institute, 1995) ISBN 094546620X. (Full Text in PDF format)
Democracy: The God That Failed: the economics and politics of monarchy, democracy and natural order (Transaction Publishers, 2001) ISBN 0765808684OCLC 46384089
The Economics and Ethics of Private Property (2nd edition, Ludwig von Mises Institute, 2006) ISBN 0945466404
Editor and contributor: The Myth of National Defense. Essays on the Theory and History of Security Production (Ludwig von Mises Institute, 2003) ISBN 978-0945466376 OCLC 53401048. (Full Text in PDF format) Includes writings by L.M. Bassani, C. Lottieri, M.N. Rothbard, E. von Kuehnelt-Leddihn, B. Lemennicier, G. Radnitsky, Joseph R. Stromberg, L.J. Sechrest, J.R. Hummel, W. Block and J.G. Hulsmann.
מאמרים

Full text of Hoppe's 1998 introduction to The Ethics of Liberty by Murray Rothbard (also in PDF format)
Hoppe, Hans-Hermann (April 12, 2005). "My Battle with the Thought Police". Ludwig von Mises Institute.
הערות שוליים

↑  Hoppe, Democracy: The God That Failed, pp. 216–218
↑  Walter Block (Loyola University New Orleans), "Libertarianism is unique; it belongs neither to the right nor the left: a critique of the views of Long, Holcombe, and Baden on the left, Hoppe, Feser and Paul on the right", undated, published at Ludwig von Mises Institute website, pp. 22–23.
↑  Hans Herman Hoppe, Hans-Hermann Hoppe's Argumentation Ethic: A Critique, Mises Institue
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449356205171  PLWABN: 9810658685005606  BIBSYS: 90362363  BNE: XX1312466  BnF: cb12478506z (data)  CiNii: DA02571760  GND: 128734213  ISNI: 0000 0001 0921 4257  LCCN: n83197723  NDL: 001257596  NKC: vse2008462604  NLK: KAC2019F4299  NSK: 000038044  NTA: 070998973  SUDOC: 033983739  VIAF: 85301120   WorldCat (עם VIAF): 85301120 
מארי רות'בארד, מורו ורבו של הופה
מולאדה

| --- | --- |

 בימוי:  עוסמן סמבן
 הופק בידי:  עוסמן סמבן, תיירי לנובל
 תסריט:  עוסמן סמבן
 עריכה:  עבדלטיף ראיס
 שחקנים ראשיים:  פטומטה קוליבאלי (אנ')
 מוזיקה:  בוננסה נאיגה
 צילום:  דמיניק ג'נטיל
 מדינה:  סנגל, צרפת, בורקינה פסו, קמרון, מרוקו, תוניס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 במאי 2006 
 משך הקרנה:  120 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית, במברה
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סנגל 
 הכנסות:  US$434,600
 הכנסות באתר מוג'ו:   moolaade
 דף הסרט ב־IMDb
 
מולאדה (בבמברית: Moolaadé באנגלית: Magical protection) הוא סרט דרמה משנת 2004, שנכתב ובוים על ידי הבמאי הסנגלי עוסמן סמבן. הסרט עוסק בביקורת נגד השחתת איבר המין הנשי באפריקה כמנהג שבמהלכו מבוצע חיתוך או כריתה של חלק מאיבר המין הנשי, מנהג זה נפוץ במדינות אפריקאיות ומוסלמיות.
ביקורת

הסרט זכה לביקורות חיוביות וגרף שבחים רבים. האתר Metacritic דירג את הסרט במקום ה-91 בהתבסס על 26 ביקורות בהן 24 חיוביות ו-2 מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 99% ביקורות חיוביות מתוך 72 אשר נכתבו עליו. כמו כן הסרט קיבל ציון של 8.5 מתוך 10. המבקר רוג'ר איברט מהשיקגו סן טיימס העניק לסרט את התואר הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קאן לשנת 2004 והגדירו כ"סיפור מעורר השראה וסרט אשר מכיל הומור, קסם ויופי חזותי עם מסר ברור וחזק".
דנה סטיבנס מהניו יורק טיימס כתבה כי "לדלג על הסרט מולאדי משמע לפספס יצירה קולנועית מעוררת השראה אשר מובילה את העולם ואת האנושות לשינוי ולמקום טוב יותר."
דסון תומסון מהוושינגטון פוסט כתב כי "הסרט מולאדי הוא יצירה קולנועית אשר מטלטלת את הנשמה".
קווין תומאס מהלוס אנג'לס טיימס כתב כי "יש עושר אינסופי של חיים בסרט מולאדי".
מליסה לוין מה-Dallas Observer כתבה כי "זו משימה לא קלה להעביר מסר כה חשוב אולם סרטו של עוסמן סמבן בן ה-81 הוא עדות חיה לכך שניתן לעשות בהצלחה רבה וזאת באמצעות הצבת האנושות והמוסר האנושי במרכז".
הערות שוליים

↑  Moolaadé 2004, www.metacritic.com, ‏15 באוקטובר 2004
↑  Blog, Chaz's. "Moolaade". Chicago Sun-Times.
↑  Dargis, Manohla. "Heroism and Defiance in an African Village". The New York Times. אורכב מ-המקור ב-2010-09-01. נבדק ב-2018-11-17.
↑  Thomson, Desson (3 בדצמבר 2004). "'Moolaade': Acts of Courage". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Zeitchik, Steven (19 בנובמבר 2004). "Horror in a pastoral setting". Los Angeles Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Critic Reviews for Moolaadé". Metacritic. נבדק ב-11 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
לא גידלתי את בני להיות חייל

תחנוניה של אם לשלום. לא גדלתי את בני להיות חייל
"לא גידלתי את בני להיות חייל" (אנגלית: I Didn't Raise My Boy to Be a Soldier) הוא שיר אמריקני אנטי-מלחמתי שהיה פופולרי בעיקר בקרב התנועה הפציפיסטית, אך לא רק, לפני שארצות הברית נכנסה למלחמת העולם הראשונה. זהו אחד מהשיר המחאה הראשונים למלחמה. המשורר אלפרד בריאן שיתף פעולה עם המלחין אל פיאנטדוסי (Al Piantadosi) בכתיבת השיר, שהיה השראה לסיקוול, חיקויים ולמספר פרודיות לועגות. התקליט היה להיט בשנת 1915 ונמכר 650,000 עותקים.
השיר נתן ביטוי פופולרי לרגש הפציפיסטי ועזר לתנועה הפציפיסטית להיתפס כגורם משמעותי שיש להתחשב בו במציאות הפוליטית.
ביצוע השיר באנגלית: לא גדלתי את בני להיות חייל
תמות מרכזיות

השיר הוא קינה של אם אבלה שבנה נהרג במלחמה, אולם השיר מושר על ידי גברים;
האם מציינת את האירוניה שבמלחמה, בה בנים של אמהות, הורגים אחד את השני עם רובים. הסכסוך בין העמים צריך להיפתר על ידי בוררות ולא על ידי החרב והאקדח. הניצחון לא מספיק כדי לנחם את האם על אובדן בנה, וההרס שהמוות מביא איתו על הבית. המלחמה תסתיים, אם כל האמהות יצהירו שהן לא תגדלנה את בניהן להיות חיילים. השיר מחבר בין תנועת הנשים לתנועה הפציפיסטית.
האופי הקודר של המילים משקף את הלך הרוח הכללי בארצות הברית ב-1915.
ההשפעה ותגובות

"לא גידלתי את בני להיות חייל" חיזק את הסולדריות בתנועת ההתנגדות למלחמה והגביר את הרלוונטיות של התנועה ברמה הלאומית. השיר היה אחד מ-20 הלהיטים המושמעים ביותר בין ינואר ליולי 1915, והגיע למקום הראשון בחודשים מרץ ואפריל. הצלחת השיר הביאה לתנועה הפציפיסטית תומכים נוספים והגדילה את הכח הפוליטי של התנועה שפעלה למנוע את כניסת ארצות הברית למלחמה. "לא גדלתי את בני להיות חייל" היה פופולרי גם בקרב קבוצות שלא אהדו את בריטניה בארצות הברית: אירים, גרמנים ואנשי דת נוצרים מזרמים שונים. השיר היה ללהיט גם בבריטניה ובאוסטרליה.
במלחמת וייאטנם חזר השיר להיות פופולרי בקרב המתנגדים למלחמה בארצות הברית, ומדבקות לרכבים הודפסו עם שינוי קטן: I didn't raise my son to be a soldier (החלפת המילה boy שמשמעותה היא גם ילד קטן, ל-son שמשמעותו העיקרית בן להוריו).
פרודיות רבות נכתבו על השיר: לא גידלתי את בני להיות פחדן; לא גידלתי את בני להיות חייל, אבל אשלח את בתי להיות אחות; הם לא גידלו את הבנים שלהם להיות חיילים; לא גידלתי את הכלב שלי להיות נקניקיה. ביקורת לשיר הגיע גם מקבוצות שמרניות בדרום ארצות הברית, שטענו שהמלחמה באירופה אינה מוצדקת באותה המידה שמלחמת האזרחים האמריקנית לא הייתה מוצדקת. הסופרג'יסטיות לא היו עקביות בעמדתן בנושא המלחמה. הן הצטרפו לתנועת השלום בגלל האפשרות לקדם את האינטרסים שלהן למען זכות ההצבעה לנשים ואילו בתקופת מלחמת האזרחים תמכו במלחמה על מנת לקדם את האינטרסים שלהן.
ההשפעה ותגובות > תגובות פוליטיות לשיר

תאודור רוזוולט אמר כי "אנשים טיפשים שהריעו לשיר 'לא גידלתי את בני להיות חייל" הם אותם האנשים שבלבם היו משבחים שיר בשם "לא גידלתי את בתי להיות אם". הארי טרומן, שהיה אז קפטן במשמר הלאומי, אמר שנשים שמתנגדות למלחמה מקומם לא בארצות הברית אלא בהרמון.
ביצועים נוספים

במהלך השנים השיר הוקלט על ידי אמנים נוספים:
בשנת 1958 ג'וני מדוקס באלבומו Ragtime Piano 1917-18
בשנת 1969 להקת Eli Radish באלבומם I didn't my boy to be a soldier
בשנת 1972 איאן ויטקומב באלבומו Under the Ragtime Moon
בשנת 1973 The Longines Symphonette מבצעת את השיר באלבום שמוקדש לקלסיקות אמריקאיות לכל המשפחה (The Family Library Of Beautiful Listening All-American Favorites)
בשנת 1986 Guy Carawan באלבומו The Land Knows You're There
בשנת 1996 טיני טים באלבומו Tiny Tim Unplugged
בשנת 2010 מייקל ווסטון קינג הוציא אלבום בשם I didn't raise my boy to be a soldier שכלל שירי מחאה
בישראל, מקהלת שיראנא מהמרכז הערבי יהודי ביפו, שרה את השיר בשלוש שפות (עברית, ערבית ואנגלית) בלחן של מיקה דני.
מילות השיר

| תרגום לעברית | אנגלית |
| --- | --- |
בית ראשון  מיליוני חיילים הלכו למלחמה  ועלולים לא לחזור לעולם  מיליוני אמהות שבורות לב תבכינה  על בנים שנפלו לחינם.  כשראשה מורכן ארצה ביגון -  שמעתי אם שכולה  ממלמלת בדמעות את התפילה    פזמון:  לא גידלתי את בני להיות חייל  אך להביא לי גאווה ושמחה  מי העז לשים רובה מוות בידיו  ולתלות על כתפיו מסיכה?!  על המדינות לישב מחלוקות  תוך משא ומתן, לא רובים וקשתות!  לא הייתה היום מלחמה  לו כל אם הייתה מאשימה:  לא גידלתי את בני להיות חייל.    בית שני  איזה ניצחון ישמח לב אמא  כשעיניה רואות את הרס ביתה  איזה ניצחון ינחם אותה פנימה  ויחזיר את שלה עד יום מותה?  תדע כל אם לענות  בימים של גיוס כללי:  נא זכרו שבני שייך לי!: Verse 1  Ten million soldiers to the war have gone,  Who may never return again.  Ten million mother's hearts must break  For the ones who died in vain.  Head bowed down in sorrow  In her lonely years,  I heard a mother murmur thru' her tears:    Chorus  I didn't raise my boy to be a soldier,  I brought him up to be my pride and joy.  Who dares to place a musket on his shoulder,  To shoot some other mother's darling boy?  Let nations arbitrate their future troubles,  It's time to lay the sword and gun away.  There'd be no war today,  If mothers all would say,  "I didn't raise my boy to be a soldier."    Verse 2  What victory can cheer a mother's heart,  When she looks at her blighted home?  What victory can bring her back  All she cared to call her own?  Let each mother answer  In the years to be,  Remember that my boy belongs to me!
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  Mark W. Van Wienen (1997). Partisans and poets: the political work of American poetry in the Great War. Cambridge University Press. pp. 57–60. ISBN 978-0-521-56396-3. נבדק ב-2009-10-02.
1 2 3  Zeiger, Susan (Spring 1996). "She Didn't Raise Her Boy To Be A Slacker: Motherhood, Conscription, and the Culture of the First World War". Feminist Studies. Feminist Studies, Inc. 22 (1): 7–39. JSTOR 3178245.
1 2 3  Pelger, Martin, "Soldiers' Songs and Slang of the Great War", Osprey Publishing, New York, 2014, p. 265
↑  "Victor Discography: Matrix B-15553. I didn't raise my boy to be a soldier / Morton Harvey". victor.library.ucsb.edu. נבדק ב-2009-10-04.
↑  Mark W. van Wienen (1997). Partisans and Poets: The Political Work of American Poetry in the Great War. Cambridge UP. p. 57.
↑  Parker, Bernard S., World War I Sheet Music Volume I., Jefferson, North Carolina: McFarland & Company, Inc., Publishers, 2007
1 2  Paas, John Roger. 2014.
↑  M. Paul Holsinger (editor), War and American Popular Culture: A Historical Encyclopedia, Greenwood Publishing Group, 1999, עמ' 208
↑  Buchanan, Russell (July 1938), Theodore Roosevelt and American Neutrality, 1914–1917, The American Historical Review. American Historical Association 43 (4), עמ' 775–790
↑  Johnny Maddox (2) - Ragtime Piano 1917-18, Discogs
↑  I Didn't Raise My Boy to Be a Soldier - Eli Radish | Songs, Reviews, Credits | AllMusic, AllMusic
↑  Ian Whitcomb - Under The Ragtime Moon, Discogs
↑  The Longines Symphonette - The Family Library Of Beautiful Listening All-American Favorites, Discogs
↑  Guy Carawan - The Land Knows You're There, Discogs
↑  Tiny Tim - Unplugged, Discogs
↑  LonesomeHighway.com | Hardcore Country and Americana - Music Reviews, lonesomehighway.com (ארכיון)
↑  הטלוויזיה החברתית | לא גידלתי את בני להיות חייל, באתר הטלוויזיה החברתית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 8ca7cf36-9ead-4bc8-bd37-e4e386b4c981 
קריקטורה מהעיתון הסאטירי Puck מאוקטובר 1915. בכיתוב: 'לא גידלתי את ביתי להיות מצביעה'. סאטירה על התנועה למען זכות ההצבעה לנשים.
מידאזולאם

| --- | --- |

 
 שמות מסחריים בישראל
 בוקולאם, מידולם
 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  325.078 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 מעמד חוקי:  תרופת מרשם. בישראל כלולה בסל הבריאות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C (אוסטרליה), קטגוריית סיכון D 
 מזהים
 קוד ATC:  N05CD08 
 מספר CAS:  59467-70-8
 PubChem:  4192
 ChemSpider:  4047
 
מידאזולאם (Midazolam, מוכרת גם בשם דורמיקום) היא תרופת הרגעה ממשפחה הבנזודיאזפינים. התרופה משמשת להרדמה, הרגעה פרוצדורלית (אנ'), בעיות שינה, ותסיסה קשה. ניתן לתת את התרופה דרך הפה, בהזרקה לשריר, בריסוס לתוך האף, או ברירית הלחי. כאשר היא ניתנת דרך הוריד, היא מתחילה להשפיע בדרך כלל תוך חמש דקות, וכאשר היא מוזרקת לשריר - כחמש עשרה דקות. השפעתה נמשכת בין שעה לשש שעות. התרופה משמשת במדינות מסוימות בארצות הברית לצורך סדציה במהלך הוצאות להורג.
התוויות נגד

התרופה אסורה לנשים בהריון בעיקר בשליש השלישי. התרופה אסורה בהנקה. בגיל מבוגר גובר הסיכון להופעתן של תופעות לוואי וזאת בגלל פינוי וסילוק איטיים של התרופה מהגוף.
אין לטפל במידאזולאם בחולים המכורים לסמים או אלכוהול. אותו איסור חל על חולים עם הפרעות פסיכיאטריות נלוות. אין לתת מידאזולאם לחולים עם רגישות לתרופות בנזודיאזפיניות, לסובלים מפגיעות ראש, מלחץ דם נמוך ומגלאוקומה צרת זווית.
תופעות לוואי

תופעת לוואי נפוצה היא אובדן זיכרון. התרופה עלולה לגרום לדיכאון ולתופעות פרדוקסליות המתבטאות בהתנהגות תוקפנית או החרפה של התכווצויות בעיקר אצל ילדים ומבוגרים מעל גיל 65. כמו כן, התרופה יכולה לגרום לדיכוי נשימה משמעותי, בעיקר במינון יתר של התרופה.
פרמקוקינטיקה

מידאזולאם הוא בנזודיאזפין בעל פעילות קצרת טווח במבוגרים עם מחצית חיים של 1–4 שעות; עם זאת, בקשישים, כמו גם ילדים ובני נוער צעירים, מחצית החיים ארוכים יותר. מידאזולאם, כמו שאר התרופות ממשפחת הבנזודאזפינים, עובדת על מערכת העצבים המרכזית, ובעיקר על קולטנים של הנוירוטרנסמיטור הנפוץ GABA. השפעה על הקולטנים הללו היא האחראית להשפעה המרגיעה של התרופות.
יד הבודהה

| יד הבודהה |
| --- | --- |

מיון מדעי
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: סבוננאים
משפחה:: פיגמיים
סוג:: הדרים
מין:: אתרוג
שם מדעי
 Citrus medica var. sarcodactylis

יד הבודהה (שם מדעי: Citrus medica var. sarcodactylis) או אתרוג האצבעות, או היד של הבודהה, הוא אתרוג בעל צורה חריגה בה הפרי מחולק לחלקים המזכירים בצורתם אצבעות יד אדם ועל כך שמו, המקשר אותו לידו של גאוטמה הבודהה. הפרי נקרא יד הבודהה בסינית (佛手柑), יפנית (仏手柑), קוריאנית (불수감), ובוייטנאמית (Phật thủ).
ישנו מגוון של צורות שונות לזנים והווריאציות השונות של אתרוג זה, החל מכאלו עם "יד פתוחה" בהן ה"אצבעות" משוכות כלפי חוץ, דרך וריאציות עם "יד סגורה", וכלה בזן בעל "חצאי אצבעות". מקורו של אתרוג זה הוא במזרח הרחוק, כנראה צפון-מזרח הודו או סין, שם מקורם של מרבית פירות ההדר המבויתים.
שימושים > בישום

פרי יד הבודהה ריחני מאוד והוא משמש בעיקר בסין, מלזיה ויפן בשביל לבשם חדרים ופריטים אישיים כגון בגדים.
שימושים > דת > בבודהיזם

הפרי עשוי לשמש בתור מנחה דתית הניתנת במקדשים בודהיסטים. על פי המסורת, בודהה מעדיף את "האצבעות" של הפרי כשהן במצב של ״יד סגורה״ ולא במצב של ״יד פתוחה״, שכן ידיים סגורות מסמלות בעיני הבודהה את פעולת התפילה. בסין, פרי יד הבודהה מסמל אושר, אריכות ימים ומזל טוב. הוא מנחה למקדש וגם מתנה לכבוד ראש השנה.
שימושים > דת > ביהדות

תלמידי ישיבת מיר אשר התגוררו בגטו שנחאי בתקופת מלחמת העולם השנייה, נאלצו לחפש תחליף לאתרוג המסורתי, זאת לאחר שעץ האתרוגים היחיד בשנגחאי נכרת עם השתלטות הצבא היפני על העיר. משלחת שנשלחה על ידי הישיבה למסע חיפוש ברחבי סין איתרה לבסוף את אתרוג יד הבודהה. בקרב הרבנים הייתה מחלוקת בנוגע לכשרותו, אך מרביתם אישרו להשתמש בו כאתרוג באופן הלכתי כאחד מארבעת המינים וליטלו ללא ברכה.
הרב עבדאללה סומך נשאל על ידי הקהילה היהודית בסין האם בשעת דחק ניתן לצאת ידי חובת נטילה באתרוג ידי הבודהה, שכן היה קיים קושי בהשגת אתרוג כשר (בדרך כלל האתרוגים היו מגיעים אליהם ממצרים, אך לעיתים היו נפגמים בדרך לשם). לאחר דיון נרחב התיר הרב סומך את אתרוג האצבעות. אולם לתשובה נוסף נספח ובה חוות דעתו של תלמידו, הרב יוסף חיים, שחלק על רבו וסבר שאתרוג האצבעות אינו כשר. הטעם לפסול הוא שמדובר בפרי משונה במראה שאינו דומה לטיפוסי האתרוגים המקובלים, ובשל העדר מסורת וקבלה על כשרותו לא ניתן להתירו.
שימושים > נוי

אתרוג האצבעות מגודל כעץ נוי בגינות, ובמיכלים (עציצים גדולים) על מרפסות ובפטיו.
שימושים > מזון ותרופות

בניגוד לפירות הדר אחרים, רוב הזנים של יד הבודהה אינם מכילים ציפה (החלק הבשרני של הפרי) או מיץ. על-אף שהפרי מוערך בעיקר בזכות צורתו והארומה שלו, את פירות יד הבודהה אפשר גם לאכול (לרוב בצורת גרידה של הקליפה או כתיבול) בקינוחים, מאכלים מלוחים, משקאות חריפים (כגון וודקה) או כממתקים (פירות מסוכרים).
ברפואה עממית מסורתית קליפה של פירות לא בשלים, כשהיא פרוסה ומיובשת, ניתנת כטוניק (משקה המכיל צמחי מרפא).
תיאור

Citrus medica var. sarcodactylis הוא, כמו כל אתרוג אחר, שיח או עץ קטן עם ענפים ארוכים, לא סדירים ומכוסים קוצים. עליו הגדולים והמוארכים בעלי גוון ירוק חיוור ומגיעים לגודל של כ-10 עד 15 סנטימטרים. פרחיו הלבנים הם בעלי גוון סגלגל מבחוץ, וגדלים באשכולות ריחניים. אצבעות הפרי מכילות רק את החלק הלבן של הפרי ולפעמים כמות קטנה של ציפה חומצית, אך רבים מהם חסרי מיץ לחלוטין וחלקם חסרי גרעינים (זרעים).
הצמח רגיש לכפור, כמו גם חום עז ובצורת. הוא גדל בצורה הטובה ביותר באקלים ממוזג. אזורים כגון אזור החוף של דרום קליפורניה כמו גם העמקים היבשתיים נחשבים אידיאליים לשתילה. ניתן לגדל עצים מייחורים שנלקחים מענפים בני 2–4 שנים. מאוד נפוץ להרכיבם על כנה מתאימה (ראה ערך הרכבה).
גלריה

חצאי אצבעות ויד סגורה
אצבעות סגורות
מבט צד
אתרוג יד הבודהה
אצבעות חצי סגורות
In Villa di Castello
Semi dwarf fingered citron (green)
אצבעות פתוחות
מבט חתך של פרי הדר מסוג אתרוג ושל פרי ההדר יד הבודהה
הערות שוליים

↑  Karp, David (Winter 1998). "Buddha's Hand Citron". Flavor and Fortune. Kings Park, NY: Institute for the Advancement of the Science and Art of Chinese Cuisine. 5 (4): 5–6. אורכב מ-המקור ב-2011-06-06.
↑  "Buddhas Hand". Melissa's Produce.
↑  "'אתרוג 'ידי הבודהה' כשר לברכה?". זהר עמר.
↑  "האתרוג הסיני" (PDF). הרב ד"ר חיים סיימונס.
↑  "Buddha's hand citron". Catalog of the Citrus Variety Collection. Riverside, CA: University of California, Riverside, Department of Botany and Plant Sciences, Citrus Experiment Station.
↑  "Citrus medica var. Buddhas Hand". Catalog of the Living Plant Collections. Storrs, CT: University of Connecticut, Department of Ecology & Evolutionary Biology, Plant Growth Facilities.
פרי ענק עד כדי כך שהענף שנשא אותו נשבר
אתרוג יד הבודהה בגן הבוטני ואל ראמה שבצרפת (Jardin botanique exotique de Menton)
לסטר בראון

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1934 (בן 90) ברידג'טון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  פיתוח בר-קיימא, סביבה טבעית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ראטגרס  בית הספר לממשל ע"ש קנדי באוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת מרילנד 
 פרסים והוקרה:  פרס הכוכב הכחול (1994)  הומניסט השנה (1991)  פרס השימור של דוכס אדינבורו (1989)  Global 500 Roll of Honour (1987)  עמיתי מקארתור (1986) 
 
לסטר ראסל בראון (בשם מלא באנגלית: Lester Russell Brown; נולד ב-28 במרץ 1934) הוא הוגה דעות וסביבתן, הוא המייסד של מכון וורלד ווטש, וכן המייסד והנשיא של המכון למדיניות כדור הארץ, ארגון ללא מטרות רווח למען קיימות וסביבתנות שממוקם בוושינגטון. בראון כונה על ידי שדרן הרדיו ב-BBC פיטר דיי (Peter Day) "אחד מגדולי החלוצים הסביבתיים" ובוושינגטון פוסט נכתב כי הוא "אחד ההוגים רבי ההשפעה בעולם"[דרוש מקור].
קורות חייו

בראון נולד וגדל בחווה נטולת חשמל ומים זורמים בברידג'טון, ניו ג'רזי (בסמוך לדלאוור. הוא למד לקרוא בגיל צעיר והפך ל"תולעת ספרים". בשנת 1951 הוא גידל יחד עם אחיו הצעיר, קארל, עגבניות. תוך זמן קצר הם נהיו מגדלי העגבניות הגדולים ביותר בניו ג'רזי, עם מכירות של יותר מ-690 אלף טון בשנה. מאוחר יותר אמר על אותה תקופה: "חוואות היא כל מה שרציתי לעשות כל חיי, אתה מוכרח להבין בקרקעות, מזג אוויר, מבנה הצמח ומחלותיו, אנטומולוגיה, ניהול ואפילו פוליטיקה.
בשנת 1955 הוא קיבל תואר במדעי החקלאות מאוניברסיטת רטגרס. לאחר מכן הוא נסע להודו ושהה שם חצי שנה, בהודו התוודע לענייני מזון ואוכלוסין. בשנת 1959 הוא הצטרף לשירות החקלאות הזרה של משרד החקלאות האמריקאי כחוקר בינלאומי בתחום זה. באותה שנה הוא סיים גם תואר שני בכלכלה חקלאית באוניברסיטת מרילנד.
בשנת 1962 הוא קיבל תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד. ב-1964 הוא מונה כיועץ לשר החקלאות האמריקאי שכיהן באותו הזמן, אורוויל פרימן (Orville Freeman) בנושא מדיניות חקלאית בעולם. בשנת 1966 הוא נתמנה למנהל של המחלקה לשירות פיתוח חקלאי בינלאומי. לאחר מכן עזב את משרתו הממשלתית כדי לעזור להקים את המועצה לפיתוח מעבר לים (Overseas Development Council).
בשנת 1974, בסיוע קרן רוקפלר, ייסד בראון את מכון וורלד ווטש מוסד המחקר הראשון בעולם שהוקדש למחקר של נושאי סביבה עולמיים. המכון פרסם כתבי שונים: דו"חות שנתיים על מצב העולם, הירחון "וורלד ווטש", "סימני חיים: המגמות שמעצבות את עתידנו", ואת סדרת הספרים "הזעקה סביבתית". חלק מהדוחות תורגמו לעברית ונוספו להם התאמות לישראל על ידי מרכז השל.
במאי 2001 הוא ייסד בוושינגטון את המכון למדיניות כדור הארץ כדי ליצור חזון ומפת דרכים להשגתה של כלכלה בת קיימא.
ספריו

בראון כתב בעצמו או היה שותף לכתיבה של יותר מ-50 ספרים העוסקים בנושאי סביבה עולמיים, עבודותיו תורגמו ליותר מ-40 שפות.
ספריו המוקדמים הם: "אדם, אדמה ומזון" (שיצא ב-1963), "עולם ללא אחים" (1972), ו-"בנייה של חברה בת קיימא" (1981). ספרו "מי יאכיל את סין?" משנת 1995 קרא תגר על הדעות שהיו מקובלות בזמנו לגבי עתיד המזון של סין, ובעקבותיו נוצרו מפגשים וסמינרים רבים בנושא. ספר נוסף שלו הוא "אקו-כלכלה: בניית כלכלה עבור כדור הארץ". כמו כן, בראון כתב סדרת ספרים חופשיים להורדה ברשת בשם "תוכנית ב'" שמתארים חזון חיובי של בניית כלכלה בת קיימא, הקטנת העוני וצמצום אי השוויון העולמי. ספרו האחרון הוא "עולם על הקצה: כיצד למנוע קריסה סביבתית וכלכלית" (ראה אור ב-2012).
הערכה ואותות כבוד

בראון זכה ב-23 תוארי כבוד, פרס עמיתי מקארתור (1986), פרס הסביבה של האו"ם (1987), מדליית הזהב של הקרן העולמית לשימור חיות הבר (1989), פרס "הפלנטה הכחולה" לשנת 1994 עבור "תרומותיו הייחודיות לפתרון בעיות סביבתיות עולמיות".בנוסף לכך, הוא זכה במדליה נשיאותית מנשיא איטליה, בפרס בורסטרון מאת האקדמיה המלכותית השוודית לחקלאות ויערנות, וקיבל תואר של פרופסור לשם כבוד באקדמיה הסינית למדעים.
ראו גם

מרכז השל - וורלד ווטש ישראל.