מהדי אח'ואן-ת'אלת'
סגנון כתיבתו > הנושאים המופיעים בקובצי שיריו

בשנת 1951 פרסם את אוסף שיריו הראשון - "ארגנון" (״אורגן״), אותו הקדיש "לכל לוחמי החופש". המהדורה הראשונה כללה בעיקר שירים קלאסיים, אך גם שירים שביטאו התרחקות הדרגתית מהכללים הפרוזודיים של השירה הפרסית הקלאסית.
בשנת 1956 פרסם אח'ואן-ת'אלת' את קובץ שיריו השני "זמסתאן" (חורף) המכיל 39 פואמות. קובץ זה נכתב ברוח סגנון השירה החדש שהתפתח באיראן - ה״שירה הנימאית" (מכונה גם "השירה החדשה"), ונקרא על שם נימא יושיג'. נימא יושיג׳ יצר סגנון שירה מודרני שקרא תיגר על כללי השירה הפרסית הקלאסית, סגנון שירה הרווי הומור וביקורת חברתית. בשירתו מתייחס יושיג׳ לנושאים ולאירועים המתחוללים בתקופתו באיראן ונלחם במוסכמות שהיו קיימות בשירה הקלאסית. אח'ואן-ת'אלת' אף הוא נוהג לכתוב בסגנון שירה זה בקובצי השירים המאוחרים יותר שלו, ועומד על ההבחנה בין השירה המודרנית לבין השירה הקלאסית. עם זאת בשונה מנימא יושיג׳, הוא עובר בקלילות בין מסגרות קלאסיות בשירה לבין מסגרות מודרניות. בעזרת אסוציאציות היוצאות מגדר הטקסט, וריאציות תחביריות קלאסיות, ואזכור שמות של דמויות מאפוסים איראנים עתיקים ומבסס בשירה המודרנית את העבר האיראני המשותף והמפואר. בשיריו משמשת השפה, זיכרון המתגלם בצלילים ובמקצבים ולא רק כלי לסימנים.
"זמסתאן" הפך לקובץ שירים פופולרי מאוד באותם ימים באיראן ובזכותו הוא התפרסם יותר. קובץ השירים משקף בתוכנו את העמדה הקודרת של החברה האיראנית בשנות ה-50 של המאה ה-20, בשל השינוי המהותי שחוותה. לאור הצלחתו עם פרסום "זמסתאן", התקבל לעבודה בחברת הפקת הסרטים של הסופר ויוצר הסרטים אברהים גלסתאן. בתפקידו זה עסק בעריכת תסריטי סרטים ובפיקוח על הקלטות פסקול. בתקופה זו שיתף פעולה עם בכירי עולם התרבות, הכתיבה והקולנוע האיראני וביניהם פרוע' פרח'זאד, כרים אמאמי ונג'ף דריאבנדרי.
ספרו השלישי, ״אאח'ר שאהנאמה״ (״סיום ה-שאהנאמה״ - Āḵer-e Šāh-nāma) פורסם בשנת 1959 וכלל כמה משיריו המוערכים ביותר. השאהנאמה (״ספר המלכים״) הוא שמה של היצירה הפרסית הקלאסית של פירדוסי שהתפרסמה בשנת 1010, בו היא מתארת את ההיסטוריה המיתית של איראן מבריאת העולם ועד לימי הכיבוש המוסלמי. ״אאח׳ר שאהנאמה״ של אח'ואן-ת'אלת' מכיל בתוכו עלילות הניתנות לפיענוח על ידי הקורא המכיר ויודע את הסיפורים מהאפוס האיראני. הקובץ בוחן את הקשר בין השפה, התפיסה, העצמי (של הקורא), הזמן והמרחב. אח'ואן-ת'אלת' חושף בשיר המרכזי בקובץ את הבעיות הפוליטיות-חברתיות העכשוויות באיראן מול הגותו סביב ההיסטוריה המפוארת של איראן הפרה-אסלאמית ומנסה לשכנע את הקורא כי אין אפשרות להחיותה. השיר זכה לשבחים רבים על רגישותו של המשורר לנושאים החברתיים והפוליטיים באיראן, בין המשבחים נמנו פרוע׳ פרח׳זאד וג'לאל אל-י אחמד.
אוסף השירה הרביעי שלו "אז ב-אווסטה" פורסם בשנת 1965. רוב השירים באוסף נכתבו (שלושה רבעים מכלל השירים באוסף) בסגנון השירה הנימאית, והוא זכה לשבחים ביקורתיים על ידי המבקרים השונים באומרם שזו פסגת השירה הנימאית של אח'ואן-ת׳אלת׳.
בשנת 1983 לאחר שפרסם שיר בשם "אני אוהב אותך, הו מולדת עתיקה" התעוררה ביקורת עזה כנגדו מצד מנגנוני המשטר האסלאמי החדש. השיר אופיין כשיר הנע בין פטריוטיזם לבין גישה ביקורתית כנגד המדינה האסלאמית, כשבפועל מתרפק השיר על העבר החילוני והטרום אסלאמי של איראן. השיר נוכס על ידי כוחות האופוזיציה באיראן ומחוצה לה ובשל כך זימן המשטר האסלאמי את אח'ואן-ת'אלת' לבית המשפט בטהראן. במשפט שנערך לו הוא נדרש להצהיר על נאמנותו לרפובליקה האסלאמית. יתרה מכך, בראיון טלוויזיוני חויב לדבר כשתמונתו של אייתוללה ח'ומייני תלויה מעל ראשו.
בשנת 1989 פרסם אח'ואן-ת'אלת' מקבץ שירים הנושא את שם השיר - "אני אוהב אותך, הו מולדת עתיקה", אשר כלל כמה מהשירים הנחשבים ביותר שלו בפרוזודיה הקלאסית. קובץ זה אפיין את חזרתו לסגנון השירה הפרסית הקלאסית ואת נטישת הסגנון הנימאי. עזיבת הסגנון הנימאי גרמה לביקורת ספרותית כלפיו מצד אנשי החוגים הספרותיים המודרניים, אך למרות הביקורת הוא נחשב כמי שאחראי במידה ניכרת להתפתחות השירה הפרסית המודרנית. הוא הצליח להשפיע על שירה זו השואבת מאפיינים מהסגנון הנימאי, לְחַבְּרָהּ לעולם התוכן של השירה הקלאסית וכן כמי שהפריך את הטענה, כי מי שפונה לשירה המודרנית עושה זאת כי אינו מצליח לשלוט בתורת המשקל ובכללי השירה הקלאסית.