stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ואו צ'ונפיי
הערות שוליים

1 2 3  Daniel Ren (7 April 2015).
1 2  Murray, Lisa (4 December 2015).
1 2  "How a Chinese Billionaire Built Her Fortune".
↑  Jin Zhu (2 April 2015). 女首富周群飞首度回应传闻：我不是小三 23岁做老板.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קלי הבישול

| --- | --- |
 תלמוד בבלי:  מסכת שבת, דף קמ"ה, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר זמנים, הלכות שבת, פרק ט', הלכה ב'
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן שי"ח, סעיף י"ד
 
בהלכות שבת המושג קלי הבישול הוא כינוי לקבוצת מאכלים שמתבשלים בקלות, ואסורים לבשל בשבת גם בכלי שני, בניגוד לשאר המאכלים שלגביהם נאמר "כלי שני אינו מבשל".
במשנה במסכת שבת מובא שישנם מאכלים שונים כדוגמת "קולייס האיספנין" שמתבשלים אפילו על ידי עירוי מים חמים מכלי שני. אמנם, לפי ההבנה המקובלת בהלכה מאכלים אלו מיוחדים ונדירים.
מעבר לדינו המיוחד של קולייס האיספנין, בקהילות אשכנז התפתח מנהג להחמיר ולהימנע מבישול בכלי שני, בשל החשש מפני מאכלים שעלולים להתבשל בקלות וכן בשל חשש שהכנסת מאכל לכלי שני נראית כבישול.
המונח "קלי הבישול" הוא מושג כללי שהתפתח בתקופת האחרונים ואינו נזכר בתלמוד ובראשונים. משמעות המונח אינה אחידה, כאשר לפעמים הוא משמש כתיאור למאכלים המיוחדים שמתבשלים אפילו בעירוי מכלי שני, ולעיתים הוא מתייחס למאכלים כלליים יותר שלפי מנהג אשכנז יש להימנע מהכנסתם לכלי שני.
רקע הלכתי > מלאכת מבשל

מְלֶאכֶת הַמְּבַשֵּל (במקורה במשנה נקראת מְלֶאכֶת הָאוֹפֶה) היא אחת מל"ט המלאכות האסורות בשבת וביום הכיפורים על פי ההלכה. מלאכה זו כוללת הכשרת מזון חי לאכילה באמצעות חימום, כדוגמת בישול, אפייה, צלייה וטיגון. במלאכת המשכן, מלאכת מבשל נעשתה בבישול הסממנים לצביעת הבדים.
תולדת מלאכת מבשל הן ריכוך או הקשיית חומרים באמצעות חום ללא קשר למזון, כגון המסת שעווה או ריכוך והקשיית מתכת.
הכלל הבסיסי בהלכה הוא שמלאכת בישול נעשית רק כשמכניסים את המאכל לכלי ראשון, היינו הכלי שבו הורתחו המים על האש, אך כאשר הועבר תוכן הכלי לכלי אחר, - היינו כלי שני - מותר להניח בתוכו גם מאכלים שאינם מבושלים, מאחר ש'כלי שני אינו מבשל'.
רקע הלכתי > כלי ראשון וכלי שני

במשנה מבואר שאין להכניס בשבת תבלין חי למאכל שנמצא עדיין בכלי ראשון (הכלי שהיה על האש) אך מותר להכניסו לכלי שני, והתבלין לא מתבשל מכך:
והאילפס והקדרה שהעבירן מרותחין - לא יתן לתוכן תבלין, אבל נותן הוא לתוך הקערה או לתוך התמחוי.
בתלמוד מובא מעשה ממנו למדו חז"ל שאין איסור בישול בכלי שני:
אמר רב יצחק בר אבדימי: פעם אחת נכנסתי אחר רבי לבית המרחץ, ובקשתי להניח לו פך של שמן באמבטי, ואמר לי: 'טול בכלי שני ותן (רש"י:קח מים מהאמבטי בכלי שני, ושים בהם את הפך בכלי השני)'... שמע מינה כלי שני אינו מבשל"...
בעלי התוספות מבארים שכלי שני אינו מבשל על אף שהיד סולדת בו, כיוון שדפנותיו קרות.
קולייס האיספנין

המקור לכך שישנם דברים שמתבשלים גם מעבר להיתר לבשל מאכל מבושל בשבת, המשנה מתירה לערות מים חמים על מאכל שאינו מבושל, למעט מקרים חריגים:
"כל שבא בחמין מערב שבת - שורין אותו בחמין בשבת, וכל שלא בא בחמין מערב שבת - מדיחין אותו בחמין בשבת. חוץ מן המליח הישן (ודגים מלוחין קטנים) וקולייס האיספנין, שהדחתן זו היא גמר מלאכתן".
לפי רשב"ם המשנה מתירה לערות מים חמים אפילו מכלי ראשון. אמנם, לפי רבנו תם עירוי מכלי ראשון מבשל את הקליפה החיצונית של המאכל שעירו עליו, וההיתר של המשנה הוא דווקא לערות מכלי שני. לפי פירוש זה, האיסור בקולייס האיספנין כולל עירוי אפילו מכלי שני. המגן אברהם, ובעקבותיו המשנה ברורה ופוסקים נוספים פסקו כדעת רבנו תם.
קולייס האיספנין > הכנת קולייס האיספנין בכלי שלישי

נחלקו האחרונים האם מותר לבשל את המינים המוזכרים בכלי שלישי: לדעת ערוך השולחן וחזון איש אסור לבשל קולייס האיספנין גם בכלי שלישי שהיד סולדת בו. ויש שפסקו שכלי שלישי לא מבשל כלל, גם לא את קולייס האיספנין.
קולייס האיספנין > זיהויו של קולייס האספנין

רבי מנחם די לונזנו מזהה את קולייס האספנין כדג שנקרא קיליוס שבא מאזור ספרד (איספניול).
בערוך הביא שתי הגדרות לקולייס האספנין: "(1) דג שבמקומות האספניא, ושמו בלשון ערבי אל-שבוט ובלשון הקדש שיבוטא, (2) ויש אומרים שהוא טונינא". טונינא הוא דג שמזוהה עם משפחת הקוליסיים (Scombridae). כיוון שהזיהוי המקובל לשיבוטא הוא דג של מים מתוקים ממשפחת הקרפיוניים החי בנהרות הפרת והחידקל האפשרות הראשונה פחות התקבלה.
יש שזיהו אותו עם המקרל הספרדי על פי מה שכתב בספר תפארת ישראל - "וקוליס האיספנין - מאקרעל, והוא דג שעורו דק, דבהדחה מועטת מתבשל". היו שזיהו את הדג עם המין טונה אטלנטית.
ד"ר משה רענן כתב שכיוון שהמינים השונים במשפחת הקולייסים דומים מאוד זה לזה וההבחנה ביניהם דורשת מומחיות רבה, ניתן לשער שקוליאס האיספנין איננו שמו של מין ספציפי אלא שמם של כמה ממיני המקרל או מינים דומים.
מנהג אשכנז להחמיר בכלי שני

בדברי התלמוד נזכרו רק דג מליח וקולייס האספנין כ'קלי בישול' שמתבשלים בכלי שני, התפתח באשכנז[דרוש מקור] מנהג להימנע מהכנסת מאכלים למים רותחים או לתבשיל רותח שנמצא בכלי שני. למנהג זה 2 טעמים:
חשש שהמאכל מתבשל בקלות.
חשש שהכנסת המאכל למים חמים תיראה כפעולת בישול, על אף מדובר בכלי שני.
מנהג אשכנז להחמיר בכלי שני > החשש למאכלים שמתבשלים בקלות

בתלמוד מובאת מחלוקת אמוראים לגבי דינו של מלח: רב יוסף סבר שדין המלח כדין תבלין לעיל, שמותר לתת אותו בכלי שני ולא בכלי ראשון. רבי חייא סבר לעומת זאת שדין המלח שונה מדין תבלין, ונחלקו הגרסאות אם לחומרא או לקולא: לפי הגרסה הראשונה רבי חייא סובר שדין מלח חמור יותר ואסור לתת אותו אפילו בכלי שני, כיוון שהמלח מתבשל בקלות, ואילו לפי הגרסה השנייה רבי חייא סובר שדין המלח קל יותר ומותר לתת מלח אפילו בכלי ראשון שירד מהאש, כיוון שהמלח הוא מוצר קשה במיוחד לבישול.
הרי"ף, הרמב"ם ורוב הראשונים פסקו כרבי חייא לפי הגרסה השנייה, שמותר לבזוק מלח אפילו בכלי ראשון שירד מהאש, וכך נפסק גם בשולחן ערוך. אמנם, בעלי התוספות והרמ"א כתבו שהמחמיר כגרסה הראשונה של רבי חייא - להימנע מבזיקת מלח אפילו בכלי שני - תבוא עליו ברכה.
למרות שלגבי מלח הגרסה הראשונה לא נפסקה להלכה, רבי אליעזר ממיץ סובר שההגיון שבבסיסה יכול להיות רלוונטי למאכלים אחרים. לפי הגיון זה קיימת רשימה בלתי סגורה של מאכלים שעלולים להיות קלים במיוחד לבישול כך שהכלל "כלי שני אינו מבשל" לא חל עליהם. מגישה זו התפתח מנהג באשכנז להימנע מטבילת לחם בקערת המרק, מחשש שלחם הוא מהמאכלים שמתבשלים בקלות.
מנהג אשכנז להחמיר בכלי שני > מאכלים המותרים בבישול בכלי שני

גם לפי מנהג אשכנז, קיימים מאכלים שמוסכם לגביהם שהם לא יכולים להתבשל בכלי שני. כך לדוגמה מוסכם שמותר לתת תבלין בכלי שני, כדברי המשנה, כיוון שפעולת התיבול לא נראית כבישול והתבלין אינו מתבשל בקלות. דוגמה נוספת היא בשר שור, שבתלמוד מפורש שבישולו קשה ואפילו בכלי ראשון שירד מהאש מותר להניחו.
מנהג אשכנז להחמיר בכלי שני > מנהג אשכנז בכלי שלישי

היראים כתב להחמיר שלא לבשל מאכלים שממהרים להתבשל אף בכלי שלישי שעדיין חם כך שהיד סולדת בו והוא מסוגל לבשל. כמוהו פסקו אחרונים כמו חתם סופר וחזון איש. לדעתם, הקריטריון היחיד הוא חום המים ולכן כל מה שנחשוש לבשלו בכלי שני שמא מתבשל, נחשוש לו גם בכלי שלישי.
אמנם, הרבה אחרונים כגון פרי מגדים, באגרות משה ובשבט הלוי, פסקו להקל גם בכלי שלישי שהיד סולדת בו, ואף החזון איש כתב שמעיקר הדין אין איסור מכיוון שדין זה לא הוזכר בראשונים.
שריית דבר קשה

בהגהות מרדכי נכתב שאסור להשרות מאכל קשה שאי אפשר לאוכלו כפי שהוא במים חמים, מכיוון שזה מתקן אותו לאכילה. וכן פסקו הרמ"א והמגן אברהם. והוסיף המגן אברהם שגם דבר מלוח שאי אפשר לאכול מחמת מלחו - אסור מהתורה להדיחו במים כדי להפיג את המליחות. בפרי מגדים כתב שאיסור זה הוא משום מלאכת מכה בפטיש, ואילו בבאור הלכה כתב שהאיסור הוא משום מלאכת מבשל, ואין מכה בפטיש באוכל.
הכנת תה וקפה

לפי פוסקים רבים מיהדות ספרד כגון הרב עובדיה יוסף והרב משה לוי, מותר להניח עלי תה בכלי שני בשבת, כיוון שכלי שני אינו מבשל. ואין לחשוש מפני שעלי התה מוציאים צבע וטעם גם בכלי שני שמא דינם כדין קולייס האיספנין, שכן גם על ידי שריה במים פושרים (שאין היד סולדת בהם) יוצאים טעם וצבע.
אמנם, ביהדות אשכנז נהגו להימנע מנתינת תה וקפה בכלי שני, בהתאם למנהג לצמצם את היתר "כלי שני אינו מבשל", כמבואר לעיל. במסגרת זו התפתחו 3 פרקטיקות לשתיית תה וקפה בשבת:
עירוי מים רותחים על עלי התה או על גרגירי הקפה לפני שבת, כך שהעלים יהיו כבר מבושלים ויחול עליהם הכלל "אין בישול אחר בישול". יש נמנעים מלהשתמש בפרקטיקה זו מפני שהעירוי מבשל רק את הקליפה החיצונית של עלי התה וגרגרי הקפה, בעוד חלק מהם טרם התבשל והחימום הנוסף בשבת יבשל את אותו חלק.
הכנת תמצית תה בערב שבת, כך שבשבת נותר רק למזוג ממנה למים חמים שבכלי שני. המשתמשים בפרקטיקה זו מסתמכים על כך שהמים (בשונה מעלי התה וגרגרי הקפה) בוודאי אינם מתבשלים בקלות והכנסתם לכלי שני אינה נראית כבישול.
הכנת תה וקפה בשבת בכלי שלישי - הנוהגים כך סוברים שמנהג אשכנז הוא להימנע מהכנסת מאכלים לכלי שני דווקא, אך בכלי שלישי אין חשש של בישול בקלות וגם אין חשש של פעולה הדומה לבישול. יש נמנעים מלהשתמש בפרקטיקה זו מפני שהם סוברים שהאיסור לגבי כלי שני רלוונטי באותה מידה גם לגבי כלי שלישי.
בקפה נמס, מותר גם לדעת מנהג אשכנז לתת בכלי שני כיוון שהוא עבר תהליך בישול וההלכה קובעת שאין בישול אחרי בישול.
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף ע"ד, עמוד ב'
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן שי"ח, סעיף כ"ח
↑  אורח חיים נב יט
↑  מנהל האתר, ז - כלי ראשון, שני ושלישי, באתר פניני הלכה, ‏2000-03-10
↑  ד"ר משה רענן, פורטל הדף היומי: קוליאס כל-ימי - "קולייס..." (שבת לט ע"א), באתר פורטל הדף היומי
↑  אמנם כבר בתקופת הראשונים היו שכתבו שאת המלח שבימיהם מותר לתת בכלי שני ואף בכלי ראשון מכיוון שהוא עובר בישול בתהליך הכשרתו. וכך פסק מגן אברהם.
↑  למרות שהלחם כבר נאפה - באשכנז נהגו להחמיר בבישול אחר אפיה
↑  סימן רעד
↑  שו"ת חתם סופר יורה דעה סימן צה
↑  נב,יט
↑  אשל אברהם, שיח, לה
↑  ד,עד, בישול ד
↑  ז,מב
↑  משנה ברורה, סימן שי"ח, סעיף קטן ל"ז
↑  סימן שיח, טז
↑  חלק ב, פרק י, הלכות יט ולט
↑  בקפה, פוסקים ספרדים מתירים כיוון שנוהגים להקל בבישול אחר אפיה, והקפה עובר קליה לפני הגעתו לצרכן, לכן לדעתם מותר אפילו לערות עליו מכלי ראשון.
1 2  משנה ברורה, סימן שי"ח, סעיף קטן ל"ט
↑  פניני הלכה, שבת, פרק י, הלכה ח - הכנת תה בשבת
↑  הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין, ערוך השולחן, אורח חיים, סימן שי"ח, סעיף ל"א
יחסי הודו–ישראל

| יחסי הודו–ישראל |
| --- | --- |
הודו: ישראל
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

הודו: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 22,072
אוכלוסייה
1,458,538,047: 10,023,983
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,434: 50,868
משטר
רפובליקה פדרלית: דמוקרטיה פרלמנטרית

נשיא מדינת ישראל לשעבר ראובן ריבלין וראש ממשלת הודו נרנדרה מודי נפגשים בביקור היסטורי של האחרון בישראל ביולי 2017.
ראשיתם של יחסי הודו–ישראל בשנים שלאחר התמוטטות הגוש המזרחי, לאחר תקופה ארוכה של קרירות ביחסי שתי המדינות שנמשכה החל מיום הקמתן. כיום מערכת היחסים בין המדינות נחשבת למערכת יחסים חמה במיוחד. היחסים כוללים שיתוף פעולה צבאי ומודיעיני נרחב וסחר בעל היקף הולך וגדל. מאז בחירתו בשנת 2014, הוביל ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי קו שיתוף פעולה צבאי וכלכלי עם ישראל. ב-4 ביולי 2017 התקיים ביקור ראשון של ראש ממשלה מהודו בישראל. היחסים בין שתי המדינות נחשבים ליחסים מיוחדים.
תחילת שנות התשעים: נירמול היחסים

יסוד השינוי ביחסה של הודו לישראל מצוי בשינוי הדרמטי שהתרחש בזירה הבינלאומית בין השנים 1989–1992. בדומה לגורמים שהביאו את הודו לגלות יחס קר לישראל, גם הגורמים שהניעו אותה לשנות את יחסה הם רבים ומגוונים. ראשית, קריסת ברית המועצות, ידידתה וספקית הנשק הגדולה של הודו, הביא אותה לנסות ולהתקרב לארצות הברית, שנותרה מעצמת העל היחידה. ההתקרבות לארצות הברית הותנתה כמעט מאז ומעולם בחימום היחסים עם ישראל, כפי שנוכח לדעת ראש ממשלת הודו אותם ימים, פ"ו נרסימהה ראו. ראוֹ היווה את הסיבה השנייה להתחממות היחסים: במדיניותו הליברלית ובביטולו של המשק הסוציאליסטי לכאורה ששרר בהודו בימי קודמיו קירב את הודו למערב. שיחות השלום בין ישראל לבין אש"ף העלו את קרנה של ישראל בעיני הודו, ששאפה בלהט להשתתף בשיחות בעצמה על מנת לבצר את מעמדה הבינלאומי. ולבסוף, מלחמת המפרץ הותירה את מדינות ערב במערומיהן והוכיחה סופית את עדיפותו של המערב על פניהן. גם ירידת מחירי הנפט הפחיתה את תלותה של הודו בארצות ערב, ותמיכתן בפקיסטן בסכסוך קשמיר ציננה מעט את היחסים. החלטתה של ממשלת ישראל שלא להגיב למתקפת הטילים של סאדאם חוסיין, זיכתה את ישראל באהדת התקשורת ההודית שבפעם הראשונה כיסתה בהרחבה ובאהדה את המצב בישראל. במקביל החלה התקשורת, בעיקר בשפה האנגלית, לשאול מדוע הודו איננה מקיימת יחסים דיפלומטים נורמליים עם ישראל.
ביוני 1991 אירעה בעיר סרינגר שבקשמיר תקרית בה קבוצה של טרוריסטים מוסלמים תקפה חבורת תרמילאים ישראלים, הרגה אחד מהם, פצעה שניים אחרים וחטפה אחד נוסף. במסגרת המאמצים לשחרור החטוף הגיע משה יגר, שהיה סמנכ"ל משרד החוץ וראש אגף אפריקה, אסיה ואוקיאניה, להודו. במהלך שליחותו נפגש יגר עם מספר בכירים הודים ושכנע אותם בחיוב חימום הקשרים עם ישראל, ואלו העבירו את המסרים גבוה יותר אל שרי הממשלה. בדיעבד נודע כי שרי הממשלה תמכו עקרונית בחימום היחסים אך סברו כי הזמן עוד מוקדם מדי והממשלה חלשה מדי על מנת לבצע תפנית חדה שכזו ביחסי שתי המדינות. אף על פי כן, נראה כי מאמצי הביקור נשאו פרי ובטווח הארוך השפיעו על החלטת הודו לשנות את יחסה לישראל. לא זאת בלבד, אלא שהתקרית בסרינגר עוררה גל אהדה לישראל ובעקבותיו השתנה יחסה של התקשורת ההודית לישראל לחיוב, ומאמרים נלהבים התומכים בשיפור היחסים בין המדינות החלו להתפרסם.
ביולי אותה שנה הפעילו ארגונים יהודים ופרו-ישראליים בארצות הברית לחץ על הודו לכונן יחסים דיפלומטים מלאים עם ישראל. ב-21 בנובמבר נפגש איזי ליבלר, סגן נשיא הקונגרס היהודי העולמי וממנהיגי יהדות אוסטרליה עם ראש הממשלה ראו. בפגישה, שבה נכח גם שגריר אוסטרליה בהודו, דרש ליבלר את חימום היחסים בין הודו לישראל, וכן את הצבעתה של הודו בעד החלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם, המבטלת את הגדרת הציונות כגזענות. ראו השיב כי הודו מחממת את יחסיה עם ישראל בהדרגה.
ב-22 בינואר 1992 הוזמן קונסול ישראל במומבאי, גיורא בכר, לפגישה עם מנכ"ל משרד החוץ ההודי, ג'יוטינדרה נאת' דיקשיט, בה הובהר לו, כי הודו מתכוונת לכונן בקרוב יחסים מלאים עם מדינת ישראל, הגם שטרם הוחלט האם יסתפקו בהעברת הקונסוליה לניו דלהי או יאפשרו מיד פתיחת שגרירות. הקונסול בכר הבהיר בתגובה כי ממשלת ישראל מצפה לכינון יחסים דיפלומטים מלאים ללא כל סייג. שבוע מאוחר יותר הודיע מנכ"ל משרד החוץ ההודי במסיבת עיתונאים מיוחדת על כינון יחסים דיפלומטים מלאים עם ישראל, מספר ימים לאחר כינון היחסים הדיפלומטים בין ישראל לסין.
נקודות ציון בהתפתחות היחסים

ב־23 במרץ 1993 הגיע מנכ"ל משרד החוץ ההודי, ג'.נ. דיקשיט לביקור בישראל, במהלכו נפגש עם ראש הממשלה יצחק רבין.
ב־19-17 במאי 1993 ביקר שר החוץ הישראלי, שמעון פרס בהודו, כביקור גומלין לביקורו של מנכ"ל משרד החוץ ההודי בישראל. פרס ניצל את הביקור על מנת להיפגש עם ראש ממשלת הודו פ. ו. נרסימהה ראו ולחתום על מספר עסקאות והסכמים בנושאי התחבורה האווירית, התיירות, המסחר, התרבות, החקלאות וכן על הסכמים לשיתוף פעולה כלכלי ומדעי. במהלך ביקורו כינס פרס מסיבת עיתונאים בה הצהיר על תמיכתה המלאה של ישראל בהודו בסכסוך קשמיר ועורר סערה באומרו כי "זכותה של הודו ליישב לא-מוסלמים בקשמיר על מנת לשנות את המבנה הדמוגרפי של העמק".
בנובמבר 1994 ביקרו יושב ראש הפרלמנט ההודי ושישה מחברי הפרלמנט בישראל.
בדצמבר אותה שנה ביקר בהודו שר התעשייה והמסחר הישראלי מיכה חריש.
ב־1 באוגוסט 1995 פתחה ישראל קונסוליה של כבוד בעיר כלכותה, בנוסף הקונסוליה במומבאי ועל השגרירות בדלהי.
בשנת 1996 ביקר שר האוצר אברהם בייגה שוחט בניו דלהי וחתם על שורה של הסכמים כלכליים בין המדינות.
בסוף אותה שנה ביקר בהודו נשיא ישראל דאז עזר ויצמן.
ב־2000 ביקר שמעון פרס שוב בהודו, הפעם בתפקיד השר לפיתוח הנגב והגליל.
ביוני אותה שנה ביקר בישראל שר הפנים ההודי וכחודש לאחר מכן גם שר החוץ ג'סוואנט סינג.
בספטמבר 2003 ביקר ראש הממשלה אריאל שרון בדלהי.
במהלך 2011 ביקר שר החוץ ההודי סומאנהלי מאלהיה קרישנה בישראל.
ב-20 במאי 2013 נפתחה הקונסוליה הכללית של ישראל בבנגלור.
במהלך 2015 ביקר שר החקלאות ופיתוח הכפר, יאיר שמיר בהודו ואף נפגש עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי.
באוקטובר 2015 הגיע לישראל נשיא הודו, פרנב מוקהרג'י, ונשא נאום בכנסת.
4 ביולי 2017 ביקר ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי בישראל. זהו ביקור ראשון של ראש ממשלה הודי בישראל.
באוקטובר 2019 ביקר שר החוץ של הודו סוברהמניאם ג'אישנקר בישראל.
יחסי ישראל-הודו כיום > סחר

הסחר הישראלי-הודי נמצא במגמת עליה בולטת החל מכינון היחסים ועד היום. מהצד ההודי מגיעים לישראל בעיקר יהלומים ואבנים יקרות (66%), טקסטיל ומוצריו (9%), כימיקלים ומוצרי פלסטיק (10%), פלסטיק וגומי (5%), ומן הצד הישראלי יהלומים ואבנים יקרות (69%), מוצרי תקשורת (18%), כימיקלים ומוצרי פלסטיק (6%) וציוד רפואי (3%) כמו כן מהווה הסחר באמצעי לחימה חלק ניכר מן היצוא הישראלי להודו, אך שתי המדינות מכחישות כאמור את הקשרים מהסוג הזה, והם אינם מופיעים בנתונים הרשמיים שמפרסמות שתי המדינות.
לשכת המסחר ישראל הודו היא חלק מלשכת המסחר ישראל אסיה. בראש הלשכה עומדים מר רביב בירון (נשיא) ועו"ד ענת ברנשטיין-רייך (יו"ר). בלשכה חברות עשרות חברות ישראליות אשר פעילות בהודו והיא משמשת כגשר של אינפורמציה והזדמנויות עסקיות בין ישראל להודו.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל מערך של שלוש נספחויות כלכליות בהודו במטרה לסייע לחברות ישראליות לפתח את עסקיהן בשוק ההודי המתפתח, בערים בנגלור, מומבאי וניו דלהי.
להלן נתוני הסחר בין ישראל להודו בחמש עשרה השנים שעברו מאז כינון היחסים (כל המספרים במיליוני דולרים)[דרוש מקור]:
| שנה | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | 2006 | 2007 | 2008 | 2009 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יצוא |  |  | 400 |  |  |  |  |  | 551 | 454 | 601 | 703 | 1,019 | 1,276 | 1,246 | 1,613 | 2,361 | 1,825 | 2,890 |
| יבוא |  |  |  |  |  |  |  |  | 445 | 403 | 634 | 883 | 1,123 | 1,372 | 1,481 | 1,689 | 1,648 | 1,157 | 1,845 |
| סך הכול | 202 |  |  | 500 |  |  |  | 993 | 996 | 857 | 1,235 | 1,585 | 2,134 | 2,400 | 2,700 | 3,300 | 4,000 | 3,000 | 4,735 |
יחסים בין דתיים

בפברואר 2007 נערכה בניו דלהי פסגת המנהיגות הבין-דתית הראשונה של יהודים-הינדו. הפסגה כללה את הרב הראשי לישראל דאז יונה מצגר, המנהל הבינלאומי לעניינים בין-דתיים של הוועד היהודי-אמריקאי דוד רוזן, משלחת של רבנים ראשיים מרחבי העולם ומנהיגים הינדים מהודו. במהלך הפסגה הצהיר הרב מצגר כי "יהודים חיו בהודו למעלה מ-2,000 שנה ומעולם לא הופלו לרעה. זה דבר שאין שני לו בהיסטוריה האנושית".
באוגוסט 2007, על רקע הפגנות, נסעה משלחת של מנהיגים ועיתונאים מוסלמים הודים לישראל. הביקור הוגדר כדיאלוג של דמוקרטיות, והוא אורגן על ידי משרד הודו של הוועד היהודי האמריקאי. במהלך הטיול הזה, מלאנה ג'מייל אחמד איליאסי, המזכיר הכללי דאז של איגוד האימאמים והמסגדים הכל-הודו, שיבח את הכבוד ההדדי של ערביי ישראל ויהודי ישראל זה לזה, ועודד פתרון בעיות בדיאלוג ולא באלימות. מנהיגים מוסלמים נפגשו עם הנשיא דאז שמעון פרס, שם הדגיש פרס את דו-קיום הדתות בירושלים ואת מאבקה של הודו בטרור ובבדלנות.
בשנת 2008 התקיימה פסגה יהודית-הינדית שנייה בירושלים. הפסגה כללה מפגש בין קבוצות הינדיות לבין נשיא ישראל דאז, שמעון פרס, שבה נדונה החשיבות של מערכת יחסים ישראלית-הודית חזקה. המשלחת ההינדית נפגשה גם עם הפוליטיקאים הישראלים יצחק הרצוג ומג'אלי והבי. קבוצות הינדיות ביקרו ונשאו את תפילותיהן בכותל המערבי, וכן חלקו כבוד לקורבנות השואה.
בשנת 2009 התקיים בעיר ניו יורק ובוושינגטון מפגש בין-דתי-הינדי-יהודי קטן יותר שאורגן על ידי הקרן ההינדית האמריקאית והוועד היהודי האמריקאי. נציגים הינדים ויהודים העניקו מצגות, והמשתתפים ענדו סיכות דש בשילוב דגל ישראל, הודו ואמריקאי. בנובמבר 2012, ציין נשיא ישראל שמעון פרס, "אני חושב שהודו היא ההצגה הגדולה ביותר של איך כל כך הרבה הבדלים בשפה, בכתות יכולים להתקיים במקביל מול סבל גדול ושמירה על חופש מלא.
בשנת 1928 מאולאנא ג'לאל אל דין שמס מהודו. הוא הגיע לחיפה ב-1927 מהודו דרך דמשק. והמסיר את ההודעה של האחמדים שהיא תנועה חדשנית באסלאם והקים את העדה האחמדים בארץ ומרכזה עד היום הוא בחיפה ואיש דת חשוב של העדה בארץ מאולאנא שמסודין אל-מלאבארי הוא גם הגיע מהודו בשנת 2004.
ראו גם

שגרירות הודו בישראל
לקריאה נוספת

משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 167–169.
הייסנס (מוצרי תינוקות)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1991–הווה (כ־34 שנים)
  
 www.hisense.co.il/he
 
הייסנס בע"מ היא חברה ישראלית העוסקת במוצרי בריאות לתינוקות. מוצר הדגל של החברה נקרא בייביסנס (Babysense) - מוניטור תנועה ונשימה המתריע בפני חשד לתסמונת מוות בעריסה.
החברה נוסדה בשנת 1991, וב-1992 פיתחה את הפטנט הראשון בעולם על מכשיר לזיהוי הפסקת נשימה אצל תינוקות. מכשירי החברה משווקים כיום ל-35 מדינות, ומותקנים במאות בתי חולים. החברה מייצרת גם אינטרקום לתינוקות (מכשיר המאפשר להורים לשמוע את הנעשה בחדר התינוק), סטריליזטורים לבקבוקי תינוקות, ומברשות לבקבוקים.
בייביסנס

מכשיר הדגל של החברה הוא הבייביסנס. המכשיר הוא משטח המונח מתחת למזרן עליו ישן התינוק, בו מותקנים חיישנים הקולטים את התזוזות הנגרמות כתוצאה מפעולת הנשימה. במקרה בו המכשיר מפסיק לזהות תזוזות או שקצב הנשימה יורד מתחת לסף המותר, מופעלת אזעקה קולית. המכשיר מיועד לתינוקות עד גיל שנה.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "ההמצאה שמצאה את ייעודה", עמ' 214–217
ארפאד האס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוגוסט 1896 אריסנטפטר, הונגריה 
 פטירה:  31 במרץ 1967 (בגיל 70) הג'ווידק, הונגריה 
 שם לידה:  Haasz Árpád 
 ענף מדעי:  כלכלה, דין 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1919) 
 מוסדות:  אוניברסיטת קורווינוס בבודפשט 
 פרסים והוקרה:  עיטור הדגל האדום של העמל (1956) 
 
ארפאד האס (בהונגרית: Haász Árpád;‏ אריסנטפטר, 16 באוגוסט 1896 – בודפשט, 31 במרץ 1967) היה משפטן וכלכלן יהודי-הונגרי, פרופסור באוניברסיטה, תואר שני בכלכלה (1952), דוקטורט בכלכלה (PHD) (1958). חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו

ארפאד האס נולד במשפחה יהודית כבנם של הסוחר הכללי מיקשה (מקסימיליאן) האס ושל ז'ופיה שטרן. בתקופת ילדותו חיה משפחתו ברווחה, אך מאוחר יותר היא ירדה מנכסיה והפכה לעניה. ארפאד החל את לימודיו התיכוניים בגימנסיה של הבנדיקטינים בקסטהיי, אך התנגש מספר פעמים עם מוריו ולבסוף סיים את לימודיו ב-1914 בבית הספר התיכון הרומי-קתולי בסומבטהיי. הוא המשיך את הלימודים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בודפשט (כיום שמה אוניברסיטת אטווש לוראנד), שם קיבל דוקטורט במשפטים ב-1919. במהלך שנות לימודיו באוניברסיטה, פרנס את עצמו תחילה ממתן שיעורים פרטיים, לאחר מכן עבד בבית המשפט בבודפשט כעובד שירות ציבורי שקיבל רק קצבה יומית במקום משכורת חודשית רגילה ולאחר מכן היה מתמחה. במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא השתתף בתנועה האנטי-מיליטריסטית של הסוציאליסטים המהפכניים כחבר בחוג גלילאו, וכן היה פעיל בתנועות העבודה הסוציאליסטיות ולאחר מכן הקומוניסטיות הבלתי חוקיות. בשנת 1918, היה חבר מייסד של מפלגת הקומוניסטים של הונגריה. בתקופת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית היה האס נציג פוליטי בנציבות המשפטית (קומיסריאט), ולאחר מכן בנציבות לחינוך ציבורי, ובין מרץ לבין יולי 1919 היה ראש המחלקה לפועלים הצעירים וסטודנטים. לאחר נפילת הרפובליקה, הוצא נגדו צו מעצר והוא הסתתר במשך שבועות במרתף של "קפה ניו יורק". לבסוף הצליח להגר לווינה ולקח חלק משמעותי בעבודת ההגירה הקומוניסטית ההונגרית לשם. לאחר מכן עבד בארגון המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של אוסטריה (OKP); בין 1925 לבין 1934 היה חבר בהנהגת המפלגה (האוסטרית) הקומוניסטית בווינה וכתב בקביעות בעיתון של המפלגה "דגל אדום (Rote Fahné). ב-1934, לאחר מרד הרפובליקנישר שוצבונד, הוא נכלא, אך ברח והגיע לשווייץ דרך פראג, שם בא בקשר עם טיבור סני. בין השנים 1936–1938 היה מורה בבית הספר לנין במוסקבה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה בפריז, שם עבד בוועד החוץ של ה-OKP. במהלך המלחמה השתתף בתנועת ההתנגדות הצרפתית, אך נעצר וגורש תחילה למחנה הריכוז אושוויץ ולאחר מכן למאוטהאוזן. הוא הצליח לשרוד ולאחר שחרורו נסע שוב לווינה, שם הפך לראש המחלקה של OKP. לאחר מכן עבד כיועץ כלכלי תאגידי עד 1948, אז חזר להונגריה. לאחר שחזר הביתה, הוא הפך למקורב פוליטי של ההנהגה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית ההונגרית וסגן ראש המחלקה לכלכלת המדינה. בשנה שלאחר מכן עבד כראש המחלקה לתכנון וחקר שוק של משרד המסחר והשיתופיות ולאחר מכן במרכז התיעוד הארצי. בין 1950 לבין 1952 היה פרופסור מן המניין המייסד של המחלקה לכלכלה ופוליטיקה בינלאומית באוניברסיטה ההונגרית לכלכלה (שמה שונה לאוניברסיטת קרל מרקס לכלכלה מ-1953), הוא כיהן כפרופסור באוניברסיטה בין 1952 לבין 1964, וראש המחלקה בין 1950 לבין 1964. בין השנים 1955–1956 ו-1957–1959 היה דקאן הפקולטה הכללית. הוא היה חבר גם
בוועדת בודפשט של ה-MSZMP (מפלגת הפועלים הסוציאליסטית ההונגרית)
במועצה הלאומית לשלום
בוועד הפועל של אונסק"ו
באגודת האומות המאוחדות ההונגרית
אשתו הייתה אמה וייס (1894–1967), מורה, בתם של הצורף סלומון וייס ושל זלמה לוי, איתה התחתן ב-22 בינואר 1919 בבודפשט.
כתביו העיקריים

Államosítás vagy társulati rendszer? (Gazdaság, 1946)
Kereskedelem – politika. (Budapest, 1949)
A brit imperializmus válsága – az angol reformizmus csődje. (Az MDP Központi Előadói Iroda előadásai. Budapest, 1950)
Nemzetközi gazdasági és politikai ismeretek. Haász Árpád előadásai. I–II. kötet. Egyetemi jegyzet. (Budapest, 1950–1951. 2. kiadás: 1952, 4. kiadás: 1955, I–IV. kötet. új kiadás: 1955–1956)
A szocializmus felépítése a Német Demokratikus Köztársaságban. (Társadalmi Szemle, 1952)
Az imperialista hatalmak ellentétei az „európai egység” és Németország kérdésében. (Társadalmi Szemle, 1953)
A jelenkori kapitalizmus sajátosságairól. – Korunk kapitalizmusának termelési és fogyasztási szerkezete. Az állam, mint gazdasági tényező a jelenkori kapitalizmusban. (Közgazdasági Szemle, 1957)
Egyetemünk szerepe a népgazdaság és a közgazdaság-tudomány területén. (A Magyar Közgazdaság-tudományi Egyetem Évkönyve. 1958. Budapest, 1959)
A századeleji magyar társadalom és a Galilei Kör (Valóság, 1959)
A revizionizmus elleni harc néhány elvi kérdése (Közgazdasági Szemle, 1959)
Az állam gazdasági szerepének változása a kapitalizmus fejlődési folyamatában (Társadalmi Szemle, 1960)
Korunk kapitalizmusa. I–II. kötet. Háy Lászlóval, Nyilas Józseffel, Ripp Gézával. (Budapest, 1961, 2. átdolgozott és bővített kiadás: 1964)
פרסים וההוקרה

עיטור הדגל האדום של העמל (1956)
עיטור מסדר העמל (1960)
עיטור מסדר העמל דרג זהב (1965)