stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רשות ההשקעות של קטר
הערות שוליים

1 2 3  שירות בלומברג, ‏הקטר הקטארי כובש את העולם, באתר גלובס, 12 בינואר 2017
↑  Spegele, Brian (2014-11-04). "Qatar's Sovereign-Wealth Fund to Invest at Least $15 Billion in Asia". Wall Street Journal (באנגלית). ISSN 0099-9660. נבדק ב-2021-07-11.
↑  Galani, Una (2012-10-02). "BREAKINGVIEWS-Qatar's sovereign funds: A guide for the perplexed". Reuters (באנגלית). נבדק ב-2021-07-11.
↑  המדינה העשירה בעולם מחליפה שליט, באתר גלובס, 25 ביוני 2013
↑  סוכנויות הידיעות, סיינסבורי קיבלה הצעת רכש בלתי רשמית מקרן השקעות קטארית בגובה 12 מיליארד ליש"ט, באתר TheMarker‏, 18 ביולי 2007
↑  שירות בלומברג, ‏בורסות דובאי מקבלת אחזקות ב-LSE ובנאסד"ק ותוותר על OMX לנאסד"ק, באתר גלובס, 20 בספטמבר 2007
↑  הגרדיאן, מגדל השארד בלונדון: עשירי קטאר למעלה, קרנות גידור למטה, באתר TheMarker‏, 29 ביוני 2012
↑  סוכנויות הידיעות, היום ייחנך בלונדון שארד - הבניין הגבוה באירופה, באתר TheMarker‏, 5 ביולי 2012
↑  שירות בלומברג, ‏קטאר צוברת מניות של קרדיט סוויס; תשקיע 15 מיליארד ד' בבנקים במערב, באתר גלובס, 18 בפברואר 2008
סוכנויות הידיעות, קטאר רוכשת מניות בקרדי סוויס: תשקיע 15 מיליארד דולר במניות בנקים בארה"ב ובאירופה, באתר TheMarker‏, 18 בפברואר 2008
↑  מיכאל רוכוורגר, אחרי נוחי דנקנר: ממשלת קטאר תזרים מיליארדי פרנק שווייצי לקרדי סוויס, באתר TheMarker‏, 16 באוקטובר 2008
↑  הארץ, זרוע ההשקעות של קטאר נהפכה לבעלת המניות הגדולה בברקליס, באתר TheMarker‏, 21 ביולי 2008
↑  מרקט ווטש, ‏ברקליס מעדיף סיוע מברוני הנפט: מגייס מקטאר 12 מיליארד דולר, באתר גלובס, 2 בנובמבר 2008
↑  סוכנויות הידיעות, קטאר הולדינגס תמכור למעלה מ-370 מיליון מניות של ברקליס לאחר שמניית הבנק עלתה כמעט פי 4, באתר TheMarker‏, 20 באוקטובר 2009
↑  סוכנויות הידיעות, זרוע ההשקעות הממשלתית של קטאר שוקלת להשקיע ברויאל בנק אוף סקוטלנד, באתר TheMarker‏, 24 בפברואר 2008
↑  סוכנויות הידיעות, קטאר הולדינג תרכוש 17% מפולקסוואגן תמורת יותר מ-10 מיליארד דולר, באתר TheMarker‏, 15 באוגוסט 2009
שרון ביידר, ‏קרן קטארית רכשה 17% מפולקסווגן ב-10 מיליארד דולר, באתר גלובס, 15 באוגוסט 2009
↑  פייננשל טיימס, ‏רשות ההשקעות של קטאר מעוניינת ב-25% ממניות פורשה, באתר גלובס, 9 ביוני 2009
רויטרס, סין, רוסיה, קטאר וקרן גידור מתחרות על השקעה שתציל את פורשה מהר חובות, באתר TheMarker‏, 4 ביולי 2009
↑  סוכנויות הידיעות, חנות היוקרה הרודס מחליפה ידיים: מאיל ההון המצרי מוחמד אל-פאייד למשפחת המלוכה של קטאר, באתר TheMarker‏, 8 במאי 2010
שירות בלומברג, ‏הארודס עובר ידיים: קטאר תשלם עבור הכלבו הבריטי 2.2 מיליארד דולר, באתר גלובס, 9 במאי 2010
↑  סוכנויות הידיעות, דיסני מכרה את אולפני מירמקס לקבוצת משקיעים ב-663 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 5 בדצמבר 2010
↑  פייננשל טיימס, ‏אולפן מירמקס נמכר לחברת שידור קטארית בסכום לא ידוע, באתר גלובס, 3 במרץ 2016
↑  שרון בורנשטיין, ‏מתווך הכדורגל החדש: ניקולא סרקוזי, באתר גלובס, 24 בנובמבר 2011
↑  ההשתלטות של מדינות המפרץ נמשכת: פסז' עוברת לבעלות קטארית, באתר גלובס, 31 במאי 2011
↑  שירות בלומברג, ‏קבוצת רויאל דאטש/של במיזם משותף להפקת גז טבעי בקטאר בהיקף של 5 מיליארד דולר, באתר גלובס, 20 באוקטובר 2003
↑   פיונה מקדונלד ומת'יו מרתין, בלומברג, קרן העושר הממשלתית של קטאר פונה להשקיע בטכנולוגיה, באתר TheMarker‏, 17 בדצמבר 2019
↑  יסמין יבלונקו, ‏קומפאס של אורי אלון גייסה לפי שווי של 6.4 מיליארד דולר, באתר גלובס, 30 ביולי 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1206567074
רק לגרמנים

הסיסמה "רק לגרמנים" (בגרמנית: Nur für Deutsche) הייתה סיסמה אתנוצנטרית גרמנית המציינת כי מפעלים מסוימים, מתקני תחבורה ומתקנים אחרים כגון ספסלי פארק, ברים ומסעדות שמורים אך ורק לגרמנים. סיסמה זו הייתה בשימוש בגרמניה הנאצית לפני מלחמת העולם השנייה ובמהלכה, וכן במדינות רבות שנכבשו על ידי גרמניה, כולל פולין משנת 1939 ואילך. שלטים הנושאים את הסיסמה הוצבו בכניסות לפארקים, בתי קפה, בתי קולנוע, תיאטראות ומתקנים נוספים. הם נועדו להראות לאוכלוסייה המקומית את ה"עליונות" הגזעית לכאורה של הגרמנים וליצור אפליה בינם לבין המקומיים.
היסטוריה

בפולין הכבושה על ידי הגרמנים, ההפרדה הגזעית כמעט הושלמה ב-1940. בחשמליות וברכבות, הקרון הראשון היה שמור בדרך כלל לאנשי מנהל וצבא גרמנים, חברי המפלגה הנאצית ואזרחים גרמנים. לאומים אחרים היו אמורים להשתמש בקרוניות הנותרות. מהיהודים נשללה כל אפשרות לשימוש כזה. ההפרדה התקיימה במדינות כבושות אחרות כמו חלקים מברית המועצות. זו הייתה דרך נוספת להטיל אימה על מקומיים, בנוסף להטלת אילוצים משפטיים, עוצר ושערי חליפין לא הוגנים. יהודים הופלו לרעה בכל המדינות הכבושות כמו גם בגרמניה עצמה, וחלק מהעיירות התפארו במעמדן כ"ריקות מיהודים", יודנפריי. על היהודים הוטלו המגבלות החמורות מכל. נאסר עליהם להיות בעלי מכוניות, אופניים ומכשירי רדיו והם יכלו לעשות קניות רק בזמנים מוגבלים. נאסר עליהם להשתמש בספסלים בפארק ולאחר מכן בפארקים ציבוריים בכלל. הניסוחים כללו את הצורה "Juden verboten", "אסור ליהודים". הגבלות אלה הוחלו בהדרגה בגרמניה משנת 1933 ואילך, והואצו בעקבות פלישה לכל מדינה. כך סבלו יהודי אוסטריה לאחר האנשלוס ב-1938, וכך גם יהודי פולין מ-1939 ואילך לאחר הכיבוש. הגישה הגרמנית התבססה על הפילוסופיה הגזעית של היות הגרמנים "גזע האדונים", שכל ה"גזעים" האחרים נחותים ממנו, ועל כן יש לשעבד ולנצל אותם.
אפליה דומה

שילוט דומה היה בשימוש בדרום אפריקה בתקופת האפרטהייד ובארצות הברית בתקופת חוקי ג'ים קרואו, שם הנסיעות באוטובוסים היו בהפרדה גזעית. שילוט מפלה שימש באופן לא רשמי בבריטניה, בעיקר בשלטים באירוח על בסיס לינה וארוחת בוקר, ללא אירים ושחורים. (ראו Anti-Irish sentiment (אנ')) שלטים כאלה אינם חוקיים כיום.
תגובה

בעגה של הפרטיזנים הפולנים, משקה אלהוכולי שהיה תוצר רעיל או בלתי ניתן לשתייה של מזקקה לא חוקית (Moonshine) נקרא בצחוק "רק לגרמנים". הפרטיזנים אהבו לצייר את המילים "רק לגרמנים" על גדרות בתי קברות או עמודי פנסים ברחוב (תוך רמיזה לתלייה).
ראו גם

אפרטהייד
אסור להכניס כלבים והודים
ספסלי גטו
פולין במלחמת העולם השנייה
יודנפריי
איגניקה נאצית
הפרדה גזעית
נפרד אבל שווה
הערות שוליים

↑  Katarzyna Graczykowska (בספטמבר 1999). "Okupacyjna codzienność". Wiedza i Życie (בפולנית). אורכב מ-המקור ב-2007-01-28. {{cite web}}:  (עזרה)
"רק לנוסעים גרמנים" בקו חשמלית 8, רכב מס' 94 בקרקוב הכבושה
כתובות ההתנגדות "רק לגרמנים" על בסיס עמוד תאורה בפולין הכבושה, רמז לכך שהעמודים שמורים לגרמנים לשם לינץ'
אזהרה גרמנית שכתבו הנאצים בכתב גותי בפולין הכבושה ב-1939 - "אין כניסה לפולנים!" (Zutritt für Polen verboten!)
ריצ'רד צ'מברלין

| --- | --- |

ריצ'רד צ'מברלין, 1982
 לידה:  31 במרץ 1934 (בן 90) בוורלי הילס, ארצות הברית 
 שם לידה:  George Richard Chamberlain 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960
 מקום לימודים:  תיכון בוורלי הילס  מכללת פומונה 
 בן או בת זוג:  וסלי איור (1975–1976) 
 פרסים והוקרה:  שלושה פרסי גלובוס הזהב
 http://www.richardchamberlain.net
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ורג' ריצ'רד צ'מברלין (באנגלית:  George Richard Chamberlain; נולד ב-31 במרץ 1934) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון וזמר אמריקאי. הוא זכה בשלושה פרסי גלובוס הזהב על תפקידיו בסדרת הדרמה "ד"ר קילדר" (1961–1966) ובמיני-סדרות שוגון" (1980) ו"ציפורים מתות בסתר" (1983).
ביוגרפיה

צ'מברלין נולד בבוורלי הילס לאלסה ווינפרד ולצ'ארלס אקסיום צ'מברלין.
למד ב"תיכון בוורלי הילס" וב"מכללת פומונה" ולאחר מכן שירת במשך 16 חודשים כפקיד בצבא ארצות הברית והוצב בקוריאה הדרומית.
קריירה > טלוויזיה

צ'מברלין זכה למעמד של אליל נוער בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 כשהופיע בסדרת הטלוויזיה "ד"ר קילדר" בתפקיד הרופא הצעיר ד"ר ג'יימס קילדר.
זכה על התפקיד בפרס גלובוס הזהב לכוכב הטלוויזיה הטוב ביותר בשנת 1963.
באותה הקטגוריה היה מועמד לפרס גם על תפקידו בסדרת הדרמה "יובל המאה" בתור הצייד הסקוטי אלכסנדר מקאיג.
בשנת 1975 הופיע בתפקיד כמלח אדמונד דנטס בעיבוד הטלוויזיוני לספר המפורסם "הרוזן ממונטה כריסטו", על הופעתו היה מועמד לפרס אמי.
ב-1977 שיחק בתפקיד הראשי בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "האיש במסכת הברזל".
צ'מברלין זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנת 1981 על תפקידו בתור הנווט ג'ון בלאקת'ורן במיני סדרה המבוססת על הרומן "שוגון".
צ'מברלין זכה בפרס גלובוס הזהב השלישי שלו בשנת 1984, בקטגוריית השחקן הטוב ביותר במיני סדרה על הופעתו בתפקיד הכומר הקתולי ראלף דה-בריקאסאר בעיבוד הטלוויזיוני לרומן "ציפורים מתות בסתר". הסדרה בכיכובו זכתה בארבעה פרסי גלובוס הזהב ובשישה פרסי אמי והייתה לנצפית ביותר בהיסטוריה בארצות הברית אחרי הסדרה "שורשים".
בשנת 1986 היה צ'מברלין מועמד לפרס גלובוס הזהב ובפעם הרביעית לפרס אמי על הופעתו בסרט השואה "ולנברג: סיפורו של גיבור" בתפקיד חסיד אומות העולם השוודי הנערץ ראול ולנברג.
בשנת 1988 צ'מברלין היה הראשון לגלם את הסוכן החשאי הנרדף ג'ייסון בורן בעיבוד הראשון למותחן הריגול "זהות כפולה". 
הועמד על הופעתו בסרט בפעם השישית לפרס גלובוס הזהב.
בשנת 2010 שיחק צ'מברלין בעונה החמישית של סדרת הדרמה "אחים ואחיות" בתפקיד ג'ונתן ביירולד, האקס של מנהל הכספים סול הולדן (רון ריפקין).
קריירה > קולנוע

צ'מברלין קיבל את תפקידו הגדול הראשון בשנת 1963 בסרט הדרמה "דמדומים של כבוד".
בשנת 1970 פרץ צ'מברלין לתודעה בהוליווד בזכות תפקיד המלחין הרוסי פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי שגילם בדרמה המוזיקלית של קן ראסל "צ'ייקובסקי".
ב-1972 הופיע בתפקיד הלורד ביירון בדרמה הבריטית "ליידי קרוליין לאמב".
ב-1973 שיחק בתור המוסקטר ארמיס בעיבודו המצליח של הבמאי ריצ'רד לסטר לרומן ההרפתקאות "שלושת המוסקטרים", צ'מברלין חזר על התפקיד גם בשני סרטי ההמשך "ארבעת המוסקטרים" ו"שובם של המוסקטרים".
ב-1974 השתתף בסרט האסונות "המגדל הלוהט" בתפקיד רוג'ר סימונס מהנדס החשמל של בניין הזכוכית רב הקומות.
ב-1976 שיחק צ'מברלין בפנטזיה המוזיקלית "סנדל הזכוכית והורד" המבוססת על האגדה "סינדרלה" בתפקיד הנסיך אדווארד.
בסרט ביטא צ'מברלין גם יכולת השירה שלו כאשר שר שישה שירים מתוך הסרט לצידה של השחקנית האירית ג'מה קרייבן. בסרט זה שחקה גם אווה ראובר שטיינר.
ב-1977 היה צ'מברלין מועמד לפרס שחקן השנה באוסטרליה על תפקידו בסרטו השלישי של פיטר ויר "הגל האחרון", בו שיחק בתור עורך הדין דייוויד ברטון.
ב-1978 הופיע בסרט האסונות "הנחיל".
בשנות ה-80 שיחק בהפקתם המוצלחת של מנחם גולן ויורם גלובוס "מכרות המלך שלמה" בתפקיד צייד האוצרות אלן קווטרמן ובסרט ההמשך שבא בעקבות "אלן קווטרמן ועיר הזהב האבודה".
בשנת 2007 שיחק בקומדיה "אני מכריז עליכם צ'אק ולארי" ובדרמת האגרוף האירית "כוח וכבוד".
בשנת 2018 השתתף בסרט האימה האנתולוגי "Nightmare Cinema"; אשר בוים על ידי מספר במאים.
חיים אישיים

צ'מברלין הוצא מהארון בשנת 1989 בגיל 55, אך רק בשנת 2003 הצהיר על היותו הומו.
ניהל מערכות יחסים עם קצרה השחקן וסלי איור וארוכה יותר עם השחקן- תסריטאי מרטין ראבט, אותו הכיר על סט הסרט "אלן קווטרמן ועיר הזהב האבודה".
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

The Secret of the Purple Reef‏(1960)
רעם התופים (1961)
דמדומים של כבוד (1963)
פטוליה (1968)
האישה הכועסת משאיו (1969)
יוליוס קיסר (1970)
צ'ייקובסקי (1970)
ליידי קרוליין לאמב (1972)
שלושת המוסקטרים (1973)
המגדל הלוהט (1974)
ארבעת המוסקטרים (1974)
סנדל הזכוכית והורד (1976)
נאכל בחיים (1977)
הנחיל (1978)
מכרות המלך שלמה (1985)
אלן קווטרמן ועיר הזהב האבודה (1987)
חזרתם של המוסקטרים (1989)
Bird of Prey‏ (1995)
River Made to Drown In‏ (1997)
The Pavilion‏ (2000)
אני מכריז עליכם צ'אק ולארי (2007)
Strength and Honour‏ (2007)
המשפחה המושלמת (2011)
ליגת הצדק: אלים ומפלצות (2015)  -דיבוב
Nightmare Cinema‏ (2018)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

אלפרד היצ'קוק מגיש (1959)
ד"ר קילדר (1961–1966)
דיוקנה של גברת (1968)
הרוזן ממונטה כריסטו (1975)
האיש במסכת הברזל (1977)
יובל המאה (1978–1979)
שוגון (1980)
ציפורים מתות בסתר (1983)
ציפורים מתות בסתר: השנים החסרות (1996)
Too Rich: The Secret Life of Doris Duke‏ (1999)
בלאקבירד (2006)
ניפ/טאק (2006)
עקרות בית נואשות (2007)
צ'אק (2010)
אחים ואחיות (2010–2011)
העוקץ (2010, 2012)
חתולי הרעם (2011) - דיבוב
טווין פיקס (2017)
הערות שוליים

↑  אגדה לחופש הגדול - "האיש במסיכת הברזל" - קולנוע תל אביב, "העולם הזה", גיליון 2131 מ-5 ביולי 1978, עמוד 45
| פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה |
| --- | --- | --- |
| 1969‏-1980 | מייק קונורס (1969) • פיטר גרייבס (1970) • רוברט יאנג (1971) • פיטר פאלק (1972) • ג'יימס סטיוארט (1973) • טלי סוואלס (1974) • רוברט בלייק/טלי סוואלס (1975) • ריצ'רד ג'ורדן (1976) • אדוארד אסנר (1977) • מייקל מוריארטי (1978) • אדוארד אסנר (1979) • ריצ'רד צ'מברלין (1980) |  |
| 1981‏-2000 | דניאל ג'יי. טראוואנטי (1981) • ג'ון פורסיית' (1982) • ג'ון פורסיית' (1983) • טום סלק (1984) • דון ג'ונסון (1985) • אדוארד וודוורד (1986) • ריצ'רד קיילי (1987) • רון פרלמן (1988) • קן וול (1989) • קייל מקלכלן (1990) • סקוט באקולה (1991) • סם ווטרסטון (1992) • דייוויד קרוזו (1993) • דניס פרנץ (1994) • ג'ימי סמיטס (1995) • דייוויד דוכובני (1996) • אנתוני אדוארדס (1997) • דילן מקדרמוט (1998) • ג'יימס גנדולפיני (1999) • מרטין שין (2000) |  |
| 2001-היום | קיפר סאת'רלנד (2001) • מייקל צ'יקליס (2002) • אנתוני לפאליה (2003) • איאן מקשיין (2004) • יו לורי (2005) יו לורי (2006) • ג'ון האם (2007) • גבריאל ביירן (2008) • מייקל סי הול (2009) • סטיב בושמי (2010) • קלסי גראמר (2011) • דמיאן לואיס (2012) • בריאן קראנסטון (2013) • קווין ספייסי (2014) • ג'ון האם (2015) • בילי בוב תורנטון (2016) • סטרלינג קיי בראון (2017) • ריצ'רד מאדן (2018) • בריאן קוקס (2019) • ג'וש או'קונור (2020) • ג'רמי סטרונג (2021) • קווין קוסטנר (2022) • קירן קאלקין (2023) |  |
| פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה |
| --- | --- | --- |
| 1981‏-2000 | מיקי רוני (1981) • אנתוני אנדרוז (1982) • ריצ'רד צ'מברלין (1983) • טד דנסון (1984) • דסטין הופמן (1985) • ג'יימס וודס (1986) • רנדי קווייד (1987) • מייקל קיין/סטייסי קיץ' (1988) • רוברט דובאל (1989) • ג'יימס גארנר (1990) • בו ברידג'ס (1991) • רוברט דובאל (1992) • ג'יימס גארנר (1993) • ראול ג'וליה (1994) • גארי סיניז (1995) • אלן ריקמן (1996) • וינג ריימס (1997) • סטנלי טוצ'י (1998) • ג'ק למון (1999) • בריאן דנהי (2000) |  |
| 2001-היום | ג'יימס פרנקו (2001) • אלברט פיני (2002) • אל פצ'ינו (2003) • ג'פרי ראש (2004) • ג'ונתן ריס מאיירס (2005) ביל ניי (2006) • ג'ים ברודבנט (2007) • פול ג'יאמטי (2008) • קווין בייקון (2009) • אל פצ'ינו (2010) • אידריס אלבה (2011) • קווין קוסטנר (2012) • מייקל דאגלס (2013) • בילי בוב תורנטון (2014) • אוסקר אייזק (2015) • טום הידלסטון (2016) • יואן מקגרגור (2017) • דארן כריס (2018) • ראסל קרואו (2019) • מארק ראפלו (2020) • מייקל קיטון (2021) • אוון פיטרס (2022) • סטיבן יאון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429895005171  PLWABN: 9810583534005606  BIBSYS: 90852819  BNE: XX1297679  BnF: cb139297479 (data)  CiNii: DA12014487  GND: 118849115  ISNI: 0000 0000 7823 5660  LCCN: n85158136  MusicBrainz: 7ff78a11-3a3a-4f0b-982e-79afa3333d90  NKC: jn20000700753  NLA: 35830597  NLK: KAC2020L1623  NTA: 07130827X  RERO: 02-A013289166  SNAC: w60c5x88  SUDOC: 084258780  Trove: 1107066  VIAF: 39564771   WorldCat (עם VIAF): 39564771 
ריצ'רד צ'מברלין ויוני המנחם בעת צילום הסרט מכרות המלך שלמה
שרה (שיר)

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אלונה דניאל
 יצא לאור:  1990 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה:  עברית 
 אורך:  204 שנייה 
 חברת תקליטים:  הד ארצי 
 כתיבה:  אלונה דניאל 
 לחן:  אלונה דניאל 
 
שׂרה הוא שיר שכתבה, הלחינה וביצעה אלונה דניאל. השיר יצא לאור בשנת 1990.
רקע

השיר נכלל באלבום מסיבה במרתף הארמון, שהיה בעל גוון רוקיסטי. עם זאת השיר הוא בסגנון הפופ. דניאל כתבה אותו כשיר היתולי על חברתה, שהייתה טיפוס שתלטני. היא לא רצתה להכניס אותו לאלבום, אך בעידוד המפיק המוזיקלי של האלבום, חיים שמש, השיר נכלל בו לבסוף.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"א (1991) דורג השיר במקום ה־27.
הערות שוליים

↑  רועי בהריר פרל‏, גנוב על לאה: האנשים מאחורי השמות בשירים, באתר וואלה, 24 במאי 2015
שריר המחצצר

| --- | --- |

 שיוך:  שרירי הפנים 
 אספקה עורקית:  buccal artery 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (384) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. buccinator 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.1.03.036 
 TA2 (2019):  2086 
 FMA:  46834 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224121 
 
מיקום שריר המחצצר (באדום)
שריר הַמְּחַצְצֵר (בלטינית: Musculus buccinator) הוא אחד משרירי ההבעה, אשר לו ארבעה צדדים. ראשיתו של חלקו העליון בעצם המכתשים (אנ') בלסת העליונה ושל חלקו התחתון בעצם המכתשים וברכס המחצצר בלסת התחתונה. בחלקו הקדמי הוא נאחז בשריר הפה החוגי ובחלקו האחורי בתפר כנפת הלסת התחתונה. יש לו תפקיד בלעיסה, שריקה, חיוך, מציצה ויניקה.
שערי ציון (כתב עת)

גליונו הראשון של "שערי ציון". עמוד השער
שערי ציון היה כתב עת תורני בעל זיקה לתנועת המוסר שראה אור בירושלים בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 (ה'תרפ"א–ה'תרצ"ט).
בכתב העת ה”מוקדש לחידושי תורה, הלכה, אגדה וספרות תורנית” התפרסמו מאמרי פרשנות והלכה לצד מסות השקפתיות ושיחות מוסר. בסוף כל גיליון התפרסם מדור "ידיעות תורניות" מהנשמע ונעשה ברחבי העולם היהודי בהקשר התורני.
משתתפים

בשלושת שנותיו הראשונות של כתב העת, התפרסם בראשו בקביעות מאמר הלכתי פרי עטו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק, הוא המשיך לפרסם בו ממאמריו מעת לעת גם בהמשך שנות קיומו. עוד התפרסמו בכתב העת במשך שנות קיומו, מאמריהם של רבנים מפורסמים כמו: רבי יחזקאל אברמסקי, רבי עזרא אלטשולר, רבי יהודה לייב צירלסון, רבי אלחנן וסרמן, רבי צבי פסח פרנק, רבי אשר ניסן לויטן, רבי דב זוכובסקי (ר' בערל יאנובר).
כמו כן פרסמו בכתב העת גם רבני ערים ועיירות מהגולה היהודית, שלחלקם הוא היווה במה יחידה לפרסום חידושיהם. בין הרבנים: רבי אליעזר יהודה רבינוביץ, רבה של ממל; הרב שמעון רוזובסקי, רבה של איישישוק; הרב תנחום גרשון ביליצקי, רבה של יאשינובקה; הרב מאיר סטולביץ, רבה של חסלביץ; הרב ישראל קולודנר (בארי), לימים רבה של נס ציונה;
עורכי כתב העת היו הרבנים: שלמה בלזר ואהרן יצחק זסלנסקי.
פרויקטים מיוחדים

בשנת ה'תרצ"ה הנפיק כתב העת אסופת זיכרון מיוחדת לזכרו של רבי ישראל מסלנט בשם "תורת ישראל", באסופה זו התפרסמו גנוזות מכתבי-יד של הרב סלנטר ותלמידיו, ומאמרי הערכה של הרבנים: אברהם יצחק הכהן קוק, אבא יעקב בורוכוב, צבי פסח פרנק, יעקב משה חרל"פ, צבי הירש פרבר, אליהו אליעזר דסלר, ויחיאל מיכל טוקצינסקי. כמו גם זכרונות מחייו שנכתבו בידי פנחס גרייבסקי.
לקריאה נוספת

יהודה רובינשטיין, שערי ציון (ירושלים), בתוך: יצחק לוין (עורך), אוצר כתבי־עת תורניים: ביבליוגרפיה של כתבי עת תורניים... בשנות תנ"א – תש"ח. ניו יורק: דפוס האחים שולזינגר, תש"מ עמ' 275–277.
שלמה גיורא שוהם

ערך זה עוסק בקרימינולוג. אם התכוונתם לשופט, ראו .
| --- | --- |

פרופסור שלמה גיורא שוהם, 2011
 לידה:  14 באפריל 1929 (בן 95)
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  רמת השרון
 מעסיק:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תפקיד:  קרימינולוג
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (2003)  פרס א.מ.ת. (2007) 
 
שלמה גיורא שוהם (נולד ב-14 באפריל 1929, ד' בניסן ה'תרפ"ט) הוא קרימינולוג ישראלי, הוגה דעות בין-תחומי, שחשיבתו מושפעת מהפילוסופים והסופרים של תורת האקזיסטנציאליזם, חתן פרס ישראל לשנת תשס"ג (2003) ופרס א.מ.ת לשנת 2007.
שלמה גיורא שוהם
ביוגרפיה

שוהם נולד בשנת 1929 בליטא. ב-1935 עלה לארץ ישראל עם הוריו. גדל בפתח תקווה. בגיל 14 התגייס ל"הגנה" ולאחר מכן למשטרת היישובים. ב-1947 קיבל תעודת בגרות מאוניברסיטת לונדון. השתתף במלחמת העצמאות בקרב על גוש עציון ונפל בשבי הירדנים.
ב-1950 החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, וקיבל תואר שני ב-1953. לאחר מכן היה עוזר פרקליט מחוז ירושלים ועוזר היועץ המשפטי לממשלה חיים כהן. בשנים 1958–1959 היה עמית מחקר במכון לקרימינולוגיה באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. בשנת 1960 השלים את הדוקטורט בפקולטה למשפטים ובמכון לקרימנולוגיה באוניברסיטה העברית. באותה שנה ייסד את המכון לקרימינולוגיה באוניברסיטת בר-אילן. חקר את העבריינות, הסטייה והטיפול בהן. ב-1961 מונה למרצה בכיר באוניברסיטה זו. ב-1965 קיבל מינוי פרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת בר-אילן.
בשנים 1968–1969 היה פרופסור אורח באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה שבארצות הברית. ב-1969 הקים את המחלקה לקרימינולוגיה ולמשפט פלילי באוניברסיטת תל אביב ומ-1970 הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטה זו. הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, שם הוא מכהן עד היום. בנוסף, הוא מרצה במכללה האקדמית צפת.
במלחמת יום הכיפורים נהרג בנו בכורו, גיורא, והוא הוסיף את שם בנו לשמו והדבר חולל מפנה בהשקפת עולמו ושינה את גישתו המחקרית, שהפכה להיות אינטרדיסציפלינרית, הטומנת בחובה אינטראקציה בין המדעים השונים (מדעי החברה, מדעי הרוח וביולוגיה) ומסנתזת אותם לכדי תורה הוליסטית.
ב-1977 הוענק לו פרס סלין גליק מהאגודה האמריקאית לקרימינולוגיה. ב-1975 זכה בפרס הציטוט הנשיאותי וב-1981 קיבל אות הוקרה מראש ממשלת צרפת.
ספרו המפורסם ביותר הוא "אות קין" שפורסם בתחילת שנות השבעים ותורגם לשפות רבות, ובו הוא שוטח את תורת הסטיגמה שלו בתחום הפשיעה והסטייה החברתית. בספרו " אנטישמיות : ואלהאלה, גלגלתא ואושוויץ" הסביר את המפלגה הנאצית ואת השואה מנקודת מבט קרימינולוגית.
מפעלו האקדמי הושפע מפילוסופים וסופרים כמו מרטין בובר, אלבר קאמי וז'אן-פול סארטר, והוא כולל מוטיבים רבים ממיתולוגיות עמי העולם.
תורתו היא פיתוחה של תורת מורו יוהאן ת'ורסטן סלין בדבר יחסי הגומלין בין פשיעה לתרבות[דרושה הבהרה]. חקר את הפשיעה בישראל, על רקע היות המדינה ארץ הגירה שבה מתקיימות התנגשויות בין תרבויות שונות. פרופסור שוהם פועל ביחד עם בתי החולים ורשויות עירוניות בדרכי הטיפול והשיקום של סוטים וחולי נפש, ומסייע בידי המשטרה, שירות הביטחון ובתי הסוהר בשיקום עבריינים.
בין השנים 1989 עד 1990 היה פרופסור אורח באוניברסיטת הסורבון שבפריז. ב-1990 קיבל פרס מהחברה הבינלאומית לרפואה משפטית. בין השנים 1991 ל-1992 היה פרופסור אורח באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 2001 נעשה פרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב, אך הוא ממשיך במחקריו ובפעילויותיו גם כיום. בשנת 2013 קיבל את אות יקיר עורכי הדין. בשנת 2014 קיבל את אות "איש השנה" מטעם הלשכה הגדולה ירושלים.
כיהן בוועדות ציבוריות רבות: חבר ועדת חיים כהן לדרכי ענישה, ראש ועדת שוהם לסיווג בתי הסוהר, נציג ישראל לוועדה החברתית במועצת אירופה וחבר הוועדה המדעית של האגודה הבינלאומית לקרימינולוגיה. הוא הרצה בכעשרים ארצות, הרצה וחקר בין השאר באוניברסיטאות הרווארד, אוהיו, אולבאני וראטגרס.
שוהם כתב וערך כשבעים ספרים, ובנוסף לכך כתב מאות מאמרים שהופיעו בכתבי עת אקדמיים. תחומי כתיבתו מגוונים וכוללים פילוסופיה, פסיכולוגיה, קרימינולוגיה, סוציולוגיה, משפטים, דת, היסטוריה, קבלה ופוליטיקה. כתב גם מחזה ורומן.
משפחתו

פרופ' שוהם היה נשוי לרות לבית לוריא עד למותה ב-2020. לזוג בת, יעל, בן, בועז, וארבע נכדות. בנם בכורם, גיורא, נפל במלחמת יום הכיפורים, נעמי שמר שהייתה ידידת המשפחה כתבה לזכרו את השיר בכל שנה בסתיו גיורא.
משנתו

בסוף שנות השבעים פיתח יחד עם פרופסור יהודה פריד את שיטת הטיפול האקזיסטנציאליסטית "התרפיה הפרומיתאית" לשיקומם של המכורים לסמים, שיושמה בהצלחה במוסדות רבים וכן בבית הסוהר חרמון, שיטת הטיפול שלו מבוססת על תאוריית יחסי אובייקט של רונלד פיירברן, הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית והפילוסופיה הדיאולוגית של מרטין בובר. הוא מקיים עד היום קבוצות לטיפול בהתמכרויות.
מספריו

אהבה כפיתיון: חוה, קזנובה ודון חואן. עם עובד, 1993.
אוהל המצורעים, עם עובד, 1993.
אות קין : סטיגמה של פשע וסטיה חברתית, הוצאת שוקן, 1983
אישיות וסטייה, אור עם, 1995.
אלימות־האלם, צ'ריקובר, 1984.
אלימות, אור עם, 1994.
אנטישמיות : ואלהאלה, גלגלתא ואושוויץ, צ'ריקובר 1992.
גאולה דרך הביבים: סטייה, אונטולוגיה ומיתוס, צ'ריקובר, 1980.
הגשר אל האין: גנוסיס, קבלה ואקזיסטנציאליזם, דביר, 1991
הדיאלוג בין המיתוס לכאוס, הוצאת רמות - אוניברסיטת תל אביב, 2002.
הליכי טנטלוס, צ'ריקובר, 1977.
הוא אוהב את האח הגדול: "1984" של ג'ורג' אורוול, מיתוס ומציאות. פפירוס, 1985.
העד שכשל - רומן, הוצאת שוקן, 2013.
טירוף, סטייה ויצירה, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2002.
יצירה והתגלות, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1987
מבוא לקרימינולוגיה, עם עובד, 1964.
המיתולוגיה של הרוע, סדרת אוניברסיטה משודרת, בהוצאת משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1990.
מרד, יצירה והתגלות, אוריון, 1986.
הסוציולוגיה של האבסורד,  הוצאת שוקן, 1970.
סטייה וניכור, רמות, 1993.
סטייה חברתית, פפירוס, 1986.
עבירות ועונשים בישראל, עם עובד, 1963.
עמדות לתפקוד חבורות במועדוני נוער, אוניברסיטת תל אביב, 1975.
פשיעה, סטייה ופיקוח חברתי, פפירוס, 1985.
קרימינולוגיה, הוצאת שוקן, מהדורה שישית 2017.
ריק ללא שובע : טיפול אקזיסטנציאליסטי בהתמכרות לסמים, (ביחד עם משה אדד), הוצאת בבל, 2004.
תרפיה פרומיתאית, טיפול אקסיסטנציאליסטי באמצעות דיאלוג ויצירה, הוצאת "אח", 1998.
ספר יובל לכבודו

חמי בן נון (עורך), בכור היצירה: יובל ליצירתו של פרופ' שלמה שוהם, הוד השרון: שערי משפט, תשס"ה 2004.
חמי בן נון (עורך), דעיכת הרוח - ספר יובל התשעים לכבוד שלמה גיורא שוהם, הוצאת אדרא, 2019.
שכחה ארגונית

שכחה ארגונית (באנגלית: Organizational forgetting) מתייחסת לאובדן מידע באופן לא רצוני המתרחש ברמת הארגון. ארגונים עשויים לשכוח, למשל, את האסטרטגיות שהובילו להצלחתם וסיבות לביסוס מערכות ושגרות מסוימות. לשכחה ארגונית יש השלכות חיוביות ושליליות. למשל, עשויה שכחה ארגונית לתרום לחדשנות, יצירתיות ולתהליכי שינוי בארגון, אך גם עלולה לגרום, לדוגמה, לאיבוד ידע טכני וניהולי ולפגוע ביכולת הארגון ללמוד מטעויות.