stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכשפות בחוץ-לארץ
עלילה

פרק זה טעון עריכה. אנא תרמו לוויקיפדיה .  הסיבה היא: בדיקת אמיתות הפרטים.
לאחר מותה של המכשפה דיזדרטה, שתפקדה גם כפיה טובה, מועבר שרביט הקסמים שלה למאגרט שן-שום, דבר שהופך אותה לפיה טובה של בחורה צעירה בשם אמבראלה. בגלל שדיזדרטה לא השאירה הוראות הפעלה לשרביט, מאגרט מצליחה בעיקר רק להפוך דברים לדלעת. למרות חוסר ניסיונה, מאגרט נאלצת למלא את הבטחת דיזדרטה לאמבראלה - שהיא לא תחותן עם הדוכס של העיר גנואה. מאגרט מחליטה לנסוע לעיר גנואה, ביחד עם המכשפות הזקנות סבתא רוח-שעווה ונני אוג. מסען רצוף הרפתקאות ושלל חוויות המזכירות אגדות וסיפורים ידועים, והוא משמש פרודיה לחלקן.
לאחר הגעתן לגנואה מאגרט מגלה שלאמבראלה יש שתי פיות טובות - השנייה היא לילי, שלא מחבבת את מאגרט. מתברר שלילי, שהיא בעצמה מכשפה, הקשתה על מסען של המכשפות לגנואה, והיא זאת שגרמה להרפתקאות המוזרות בדרכן. מתברר גם שלילי מנסה לשדך את אמבראלה לדוכס, ושהיא מנסה ליצור בגנואה תרחיש דומה לתרחיש בסינדרלה.
המכשפות, שתופסות את מקומה של אמבראלה בנשף מסכות, מתגלות ומושלכות לצינוק, ומאוחר יותר משוחררות על ידי אמבראלה. ריכוז גבוה של כשף שובר קסם שהופעל על הדוכס, והוא חוזר לצורתו הטבעית - צפרדע. לילי, שרואה שתוכניתה נכשלה, מנסה לברוח אך לבסוף סבתא רוחשעווה מצליחה להביס ולכלוא אותה בתוך מראה. מתגלה ששמה הוא "לילי רוחשעווה" ושהיא אחותה של סבתא רוחשעווה.
אמבראלה מתבשרת כי מכיוון שהדוכס נהפך לצפרדע, ומכיוון שהיא בתו של הברון, השליט הקודם של גנואה, היא עכשיו שולטת על העיר. פעולתה הראשונה בתפקיד היא לבטל את כל הנשפים, שאותם היא מתעבת. לבסוף שלוש המכשפות חוזרות לביתן, אך בדרך הארוכה יותר, מכיוון שבה נמצא פיל אותו הן רוצות לראות.
קוד טראומה

| --- | --- |

סמליל הסרט בעברית
 מבוסס על:  Trauma Center: Golden Hour
 סוגה:  דרמה רפואית
 שחקנים:  Ju Ji-hoon  Jeong Jaekwang  Kim Eui-sung  Ha Young  Choo Young-woo  Yoon Kyung-ho  Kim Sun-young 
 ארץ מקור:  דרום קוריאה
 שפות:  קוריאנית 
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  8
 הפקה
 חברת הפקה:  Studio N, Mays Entertainment 
 הפצה:  נטפליקס 
 מוזיקה:  Primary 
 שידור
 רשת שידור:  נטפליקס 
 תקופת שידור מקורית:  24 בינואר 2025 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קוד טראומה (בקוריאנית: 중증외상센터; באנגלית: The Trauma Code: Heroes on Call) היא סדרת טלוויזיה דרום קוריאנית מסוג דרמה רפואית, שנכתבה על ידי צ'וי טא-קאנג בבימויו של לי דו-יון ובכיכובם של Ju Ji-hoon, Choo Young-woo, Ha Young, Yoon Kyung-ho, ו־Jung Jae-kwang. הסדרה מבוססת על רומן רשת דרום קוריאני בשם Trauma Center: Golden Hour מאת לי נאק-ג'ון, שפורסם בשירות האינטרנט Naver Webtoon ב-2019 תחת שם העט Hansanleega. הסדרה עוקבת אחר מסעו של Baek Gang-hyeok, מנתח טראומה מבריק שמצטרף לבית חולים אוניברסיטאי שנמצא בקשיים. הסדרה התפרסמה בשירות הזרמת המדיה נטפליקס ב-24 בינואר 2025.
תקציר עלילה

Baek Gang-hyeok מצטרף לבית חולים אוניברסיטאי עם מחלקת טראומה הנחשבת לנחותה ברמתה. עם הגעתו, פני הדברים משתנים. הרמה של המחלקה הולכת ומשתפרת עקב הכישורים הכירורגיים יוצאי הדופן שלו, אותם רכש בפעילותו באזורי עימות ברחבי העולם, ובגלל השיטות הטיפוליות הבלתי שגרתיות והביטחון הבלתי מעורער שלו. אלה  גורמים בהתחלה לקונפליקטים והתנגשויות עם הצוות הוותיק, אך עם הזמן הוא זוכה בהדרגה להכרה, ומקדם את המחלקה עד שהיא מגיעה למעמד של יחידת טראומה מהשורה הראשונה.
קדם הפקה

בשנת 2022, לי נאק-ג'ון, הידוע גם בשם העט שלו Hansanleega, רופא אף אוזן גרון, יוטיובר וכותב רומנים באינטרנט, הופיע כאורח בפרק של ה-7 בפברואר בתוכנית הרדיו  KBS Cool FM Park Myung-soo. הוא הצהיר כי נחתם חוזה להפקת סדרה המבוססת על רומן הרשת שלו Trauma Center: Golden Hour, וכי חשב על גונג יו וקים נאם-גיל כמועמדים לככב כשחקנים ראשיים בסדרה.  הסדרה פותחה תחת השם הזמני: מרכז לטראומה חמורה: שעת הזהב (중증외상센터: 골든 아워), ונכתבה על ידי צ'וי טא-קאנג, בבימויו של לי דו-יון ובהפקת סטודיו N ו-Mays Entertainment.
הרכב השחקנים הסופי, הכולל את השחקנים Ju, Choo, Yoon Kyung-ho, Ha Young, ו־Jung Jae-kwang, נחשף ביוני 2023.
הוצאה לאור

על פי דיווח של Ize מ-20 בדצמבר 2024, הסדרה הייתה אמורה לצאת ב-24 בינואר 2025,  אך ב-23 בדצמבר נטפליקס קוריאה פרסמה ברשתות החברתיות רשימה של כותרים המתוכננים לצאת בינואר 2025, יחד עם שמה של הסדרה.  שבועיים לאחר מכן, נטפליקס אישרה באופן רשמי את תאריך יציאת הסדרה.
הערות שוליים

↑  Park, Eun-hae (7 בפברואר 2022). 이낙준 "의사 아내, 웹소설 헛짓이라고, 공유·김남길 드라마 캐스팅 원해"(라디오쇼) [Lee Nak-jun "Doctor’s Wife, Web Novel Nonsense, Wants Gong Yoo and Kim Nam-gil to Cast in Drama" (Radio Show)] (בקוריאנית). Newsen. נבדק ב-28 בדצמבר 2024 – via Naver. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jang, Jin-ri (15 בספטמבר 2024). [단독]'중증외상센터: 골든 아워' 드라마화...주연 주지훈 물망 [[Exclusive] 'Trauma Center: Golden Hour' to be dramatized...Ju Ji-hoon is considered as the lead role] (בקוריאנית). SPOTV News. נבדק ב-28 בדצמבר 2024 – via Naver. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lee, Jong-gil (16 ביוני 2023). 현직 의사가 쓴 웹툰, 넷플릭스 드라마 된다 [Webtoon Written by a Current Doctor Becomes a Netflix Drama] (בקוריאנית). Asia Economy. נבדק ב-29 בדצמבר 2024 – via Naver. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cho, Young-jun (16 ביוני 2023). "Netflix announces first Korean medical drama series". Korea JoongAng Daily. ארכיון מ-10 בנובמבר 2024. נבדק ב-28 בדצמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lee, Deok-haeng (20 בדצמבר 2024). [단독] '대세' 주지훈X추영우 '중증외상센터', 내년 1월 24일 출격 [[Exclusive] 'Trendy' Ju Ji-hoon X Choo Young-woo 'Severe Trauma Center', to be released on January 24th next year] (בקוריאנית). Ize. ארכיון מ-20 בדצמבר 2024. נבדק ב-29 בדצמבר 2024 – via Naver. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lee, Soo-hyun (23 בדצמבר 2024). SBS 예능·드라마→영화 '베테랑2'...넷플릭스 1월 공개 예정작 보니 [SBS entertainment/drama→movie 'Veteran 2'...Netflix's January release schedule] (בקוריאנית). Top Star News. נבדק ב-28 בדצמבר 2024 – via Nate. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Choi, Yoon-na (7 בינואר 2025). ‘신의 손’ 주지훈 온다…‘중증외상센터’ 1월 24일 공개 ['Hand of God' Ju Ji-hoon is coming...'Severe Trauma Center' to be released on January 24th] (בקוריאנית). Sports Donga. נבדק ב-7 בינואר 2025 – via Naver. {{cite web}}:  (עזרה)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קוד טראומה".
אושרי לוי

אושרי לוי (נולד ב-5 בינואר 1974) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת שוער. במקביל, היה כדורסלן.
קריירה

לוי התחיל את הקריירה שלו במ.ס. חצור הגלילית. בשנת 1996 הצטרף להפועל מג'דל כרום ועלה איתה לליגה א', ובהמשך עבר לבני סכנין ועמה העפיל לליגה הארצית. בהמשך שיחק ב ובית"ר באר שבע.
בקיץ 2001 החל להתאמן עם בית"ר ירושלים, אך בסוף חתם במכבי תל אביב. ב-30 באפריל 2002, לוי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-6 נגד עירוני קריית שמונה במסגרת רבע גמר גביע המדינה. ב-10 במאי 2002, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בניצחון 1-2 נגד הפועל ראשון לציון.
בקיץ 2002 חתם בהפועל נצרת עילית, העולה החדשה לליגה הלאומית. בתום עונת 2003/2004 העפילה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לליגת העל. לוי המשיך לשמש כשוער ראשון של הקבוצה גם בליגת העל.
בקיץ 2006 חתם בהפועל כפר סבא. ב-14 בדצמבר 2006, שוחרר מכפר סבא לאחר שנכשל בבדיקת פוליגרף, בה נשאל לגבי מכירת משחקים. נותר שחקן חופשי עד לסיום העונה. התיק נסגר מחוסר ראיות.
ב-2 ביולי 2007, סיכם בהפועל בני לוד. ב-9 בינואר 2008, הצטרף לאחווה עראבה מליגה א' צפון. בעונת 2008/2009 רשם עם הקבוצה עליה לליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה.
בהמשך הקריירה, לוי שיחק בהפועל ירושלים, עירוני טבריה, הפועל בית שאן, הפועל בני מע'אר, סקציה מעלות תרשיחא, צעירי כפר כנא, מ.ס. ג'וליס, הפועל נהריה, מכבי אחווה ירכא ורשם קדנציה שנייה באחווה עראבה ומ.ס. חצור הגלילית.
בקיץ 2019, לוי חתם בהפועל כרמיאל, עת שקמה מחדש בליגה ג'.
תארים

ליגה א' צפון: 1996/1997
ליגה א' צפון: 1999/2000
גביע המדינה: 2001/2002
ליגה א' צפון: 2008/2009
הערות שוליים

↑  שלום אלבז, ‏אושרי לוי מציג: זכרונות רעים, שם נקי וסגירת מעגל, באתר ONE‏, 27 בנובמבר 2010
↑  יובל פייס, מכבי ת"א החתימה את אושרי לוי, באתר ynet, 7 ביוני 2001
↑  אדם גלס ובתיה בכר, ‏אושרי לוי שוחרר מהפועל כפר-סבא, באתר ONE‏, 13 בדצמבר 2006
↑  עדי סרדס, אושרי לוי סיכם בבני לוד: "אני מאושר", באתר ynet, 2 ביולי 2007
↑  מיכאל וייסרמן, אושרי לוי חתם במועדון ספורט ג'וליס, באתר דאבל פס, 4 בנובמבר 2011
בית ספר לאמנויות הבמה

בית ספר לאמנויות הבמה הוא בית ספר העוסק בהוראת אמנויות התיאטרון. בתי ספר לאמנויות הבמה פועלים לרוב כאקדמיות לתיאטרון או במסגרת חוג לתיאטרון באוניברסיטאות ומעניקים תואר אקדמי יחד עם ההכשרה המעשית. חלק מבתי הספר פועלים כמוסדות לא אקדמיים ולעיתים הם אף טובים יותר מבחינה מקצועית משום השקעתם המעשית רחבה יותר[דרוש מקור].
בית ספר לאמנויות הבמה או בית ספר לתיאטרון, עוסק בהכשרת מגוון רחב של אמנים ובעלי מקצוע הקשורים לעשייה תיאטרונית ולאמנויות המופע. הלימודים נערכים במסלולים נפרדים לכל מקצוע, אך בעלי זיקה וקשר בין המסלולים למטרת אינטראקציה פדגוגית ושיתופי הפעולה במסגרת העלאת הצגות בפני הקהל. הלימודים בבית ספר לאמנויות הבמה מעניקים הכשרה מעשית רחבה בהתאם למסלול לימוד, וכן לימודים עיוניים של תיאטרון ומקצועות ספציפיים לפי תחום ההתמחות.
המסלולים הנפוצים הם: לימודי בימוי, דרמטורגיה, מסלול משחק להכשרת שחקנים דרמטיים ומסלול נפרד להכשרת שחקני מחזות זמר[דרוש מקור]. יש מוסדות המכשירים גם שחקנים-ליצנים לאמנויות הקרקס, מסלול עיצוב להכשרת מעצבי במה ואמנים פלסטיים לתיאטרון, במקצועות הבאים: מעצבי תפאורה, מעצבי תלבושות ותאורה, אנשי אביזרים, ציירים מבצעים, אנשי אפקטים מיוחדים, מנהלי יצור של תפאורה ועוד. במספר מוסדות נערך מסלול הפקה להכשרת מפיקים, מנהלי הצגות ואנשי אדמיניסטרציה, כמו כן  במסגרת מוסדות רבים קיימים מסלולים להכשרת אמני הופעה בתחומי מחול, בלט קלאסי וריקוד מודרני[דרוש מקור].
בישראל

בישראל פועלים בתי ספר רבים לאמנויות הבמה, בהם:
בית צבי - מקיים מסלול להכשרת שחקנים ומסלול להכשרת אנשי הפקה. פועל ברמת גן.
יורם לוינשטיין – מסלול להכשרת שחקנים. פועל בתל אביב.
ניסן נתיב - מסלול לימודי משחק בלבד. לבית הספר שני סניפים: אחד בתל אביב והשני בירושלים.
גודמן - בית ספר למשחק בנגב – מקיים תלת שנתי להכשרת שחקנים. פועל בבאר שבע.
סמינר הקיבוצים - בית הספר לאמנויות הבמה בתחומי לימודי משחק, בימוי, עיצוב במה ומסלול להוראת התיאטרון.
אוניברסיטת תל אביב - החוג לאמנות התיאטרון בפקולטה לאמנויות של אוניברסיטת תל אביב הוא החוג הוותיק ביותר ללימודי מקצועות הבמה בישראל ופועל משנת 1958. הלימודים בחוג מתבצעים בשני ערוצים: העיוני והמעשי. בתחום המעשי מופעלת תוכנית לעיצוב במה לתואר ראשון שני, מסלול משחק, מסלול בימוי לתואר ראשון ושני, מסלול תיאטרון קהילתי ועבודה עם אוכלוסיות מיוחדות ומסלול עיוני בו מושם דגש על דרמטורגיה תרגום ועיבוד.
אימפרו - הסטודיו למשחק בתיאטרון ובקולנוע, המכשיר שחקנים למשחק בימתי ומצולם במספר מסלולים: מסלול תלת שנתי מלא הכולל הפקות תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה במסגרת הלימודים, מסלול ערב למשחק מול מצלמה, ותוכנית הכשרה לשחקנים מקצועיים בוגרי בתי ספר אחרים.
אוניברסיטת חיפה - החוג לתיאטרון במסלולים הבאים: תיאטרון קהילתי, ליצנות רפואית, דרמה תרפיה ומסלול לימודים עיוניים.
בית הספר לתיאטרון חזותי – מסלול בינתחומי להכשרת אמני מיצג ומסלול הכולל תואר ראשון בתחום הוראת האמנות. פועל בירושלים.
האקדמיה לאמנויות המופע - החלה פעילותה בתל אביב בשנת 2010.
סופי מוסקוביץ' - שלושה מסלולים נערכים במסגרתו: לימודי בימוי, לימודי משחק לבמה, למסך ולמופעים מיוחדים, מסלול הפקה. סניף אחד בתל אביב.
הסטודיו לאמנויות הבמה - תיאטרון חולון - מקיים מסלול לימוד תלת שנתי, סדנאות לחובבים ופרויקטים קהילתיים מגוונים. פועל בחולון.
ראו גם

בית ספר למשחק
ערך זה הוא קצרמרבנושא תרבות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הורסט

ערך זה עוסק במונח בגאולוגיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
גראבן והורסט. שרטוט באדיבות ה-USGS
הר תבור, דוגמה להורסט.
הורסט (מגרמנית Horst; מילולית: קן נשרים) הוא מונח בגאולוגיה מבנית המתאר גוש סלע מורם בין שני העתקים נורמליים מקבילים. הגוש המורם הוא חלק מקרום כדור הארץ שנשאר יציב בשעה שגושי הסלע משני צדיו שקעו.
הורסט נוצר לעיתים קרובות לצד גראבן. הורסט וגראבן הם מבני שברים המעידים על כוחות מתיחה ועל התפשטות קרום כדור הארץ.
הורסט הוא תוצאה של העתקים נורמליים מקבילים, שבהם הגוש התלוי יורד וגוש הבסיס עולה. מישורי השבירה של ההעתקים משני צדי ההורסט נוטים ממרכז  ההורסט והחוצה. בעוד שמישורי השבירה משני צדי הגראבן נוטים כלפי מרכז הגראבן. הורסטים הם גושי סלעים מקבילים שנותרים בין גראבנים.
דוגמאות לתופעת הורסט בישראל הם הגוש ההררי הכולל את סרטבה, בדרום-מזרח השומרון, צוק מצדה בדרום-מזרח מדבר יהודה והר תבור שבגליל התחתון. בעולם ידועים ההורסטים של הרי הווז' והיער השחור. לפעמים גם הרי שולחן הם סוג של הורסט.
הורסט הוא תולדה של כוחות פנימיים טקטוניים הגורמים לשבירה ולסידוק, ולכן בנוף "צעיר" הורסט יהיה תמיד הר, אבל כשהנוף "מתבגר" ומופעלים עליו כוחות חיצוניים של סחיפה עשוי תבליט הנוף להשתנות ואפילו להתהפך, כך שהורסט יהיה דווקא שקע. השקע של מטולה הוא הורסט. לעיתים נובע תהליך כזה מהיפוך תנועת הגושים כך למשל גראבן יהודה שבתקופת הקרטיקון חל בו היפוך וכיום הוא הורסט.
לקריאה נוספת

פרופסור משה ברור, "הורסט", לקסיקון גאוגרפי, (עמ' 7), הוצאת יבנה, תשס"א
עכאר (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  לבנון לבנון
 בירת המחוז:  חלבא
 תאריך ייסוד:  2014
 שטח:  788 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  423,596 (2017)
 קואורדינטות:  34°30′N 36°12′E﻿ / ﻿34.5°N 36.2°E﻿ / 34.5; 36.2 
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
עכאר (בערבית: محافظة عكار) הוא המחוז הצפוני ביותר בלבנון אשר הוקם בשנת 2014 (בעקבות חוק שנחקק ב-16 ביולי 2003). שטחו של המחוז הוא כ-788 קמ"ר, והוא גובל בים התיכון ממערב, במחוזות הלבנוניים בעלבכ-הרמל וצפון לבנון, מדרום, ובמחוזות הסוריים חומס וטרטוס מצפון. בירת המחוז היא העיירה חלבא.
בשנת 2015 אוכלוסיית המחוז הוערכה בכ-390,000 תושבים (נציבות האו"ם לפליטים העריכה כי מתוכם כ-106,000 פליטים ממלחמת האזרחים בסוריה וכ-19,000 פליטים פלסטינים). מרבית האוכלוסייה היא מוסלמית סונית עם מיעוט נוצרי ועלווי. ישנם אף מעט מתואלים. 80% מהתושבים מתגוררים בכפרים. המחוז נחשב לעני ביותר, חסר תשתיות בסיסיות ובעל אחוז גבוה של אנאלפביתיות. זרם הפליטים הסורים החריף בעיה זו.
במחוז ישנו את השטח החקלאי הגדול ביותר לאחר בקאע. ההרים המיוערים שבמחוז נחשבים לגן לאומי במדינה.
ז'יליין בנדה

| --- | --- |

 לידה:  26 בדצמבר 1867 פריז, צרפת 
 פטירה:  7 ביוני 1956 (בגיל 88) פונטנה-או-רוז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  הפקולטה לאמנויות של פריז, אקול סנטרל פריז, תיכון שארלמיין 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  בגידת האינטלקטואלים 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד (4 בפברואר 1938) 
 
ז'יליין בנדה (בצרפתית: Julien Benda;‏ 26 בדצמבר 1867 – 7 ביוני 1956) היה פילוסוף וסופר צרפתי, הידוע כמסאי ומבקר תרבות. נודע בעיקר בזכות ספרו בגידת האינטלקטואלים.
ביוגרפיה

בנדה נולד למשפחה יהודית בפריז. הוא התחנך חינוך חילוני. הוא למד בתיכון לואי הגדול. לאחר תקופה באקול סנטרל פריז, הוא החל ללמוד היסטוריה, וסיים את לימודיו בסורבון ב-1894.
מותו של אביו ב-1889 הותיר את בנדה עצמאי מבחינה כלכלית. הוא כתב עבור La Revue Blanche מ-1891 עד 1903. הוא כתב מאמרים על פרשת דרייפוס ואלו נאספו ופורסמו בתור ספר בשם דיאלוגים. ברגה חלק על אנרי ברגסון, מי שהיה הפילוסוף הבולט ביותר בצרפת באותה תקופה, ופתח במתקפה אינטלקטואליות עליו ב-1911, כאשר המוניטין של ברגסון היה בשיאו.
ביולי 1937 השתתף בקונגרס הסופרים הבינלאומי השני, שמטרתו הייתה לדון ביחסם של אינטלקטואלים למלחמת האזרחים בספרד. הקונגס נערך בוולנסיה, ברצלונה ומדריד, והשתתפו בו סופרים רבים ביניהם אנדרה מאלרו, ארנסט המינגוויי, סטיבן ספנדר ופבלו נרודה.
בנדה שרד את הכיבוש של צרפת בידי גרמניה הנאצית ואת משטר וישי בשנים 1940–1944, בקרקסון. היומן של ז'אן גוהנו תיאר את חייו שם, ואת דמותו: "בלתי נסבל, אך חביב".
הוא מת בפונטנאי-או-רוזס, ב-7 ביוני 1956.
פרסומיו

בנדה נחשב בעיקר ככותב מסות. הוא היה מועמד לפרס נובל לספרות ארבע פעמים. המועמדות היחידה שלו לפרס גונקור הייתה ב-1912 עבור L'Ordination. הוא הפסיד לרומן של אנדרה סביניון Les filles de la pluie. ההצבעה עמדה על שוויון, והקול המכריע הגיע לליאון הניק, בבחירות ידועות לשמצה שגרמו להניק לוותר על נשיאות האקדמיה גונקור.
פרסומיו > בגידת האינטלקטואלים

בנדה זכור כיום בעיקר בזכות ספרו הקצר מ-1927 "בגידת האינטלקטואלים" (La Trahison des Clercs), יצירה בעלת השפעה ניכרת. הספר תורגם לאנגלית ב-1928 על ידי ריצ'רד אלדינגטון; המהדורה האמריקאית נקראה "בגידת האינטלקטואלים", ואילו המהדורה הבריטית נקראה "הבגידה הגדולה". הספר תורגם לעברית בידי ניר רצ'קובסקי בהוצאת כרמל-ירושלים בשנת 2020. החיבור הפולמוסי טען כי האינטלקטואלים האירופים במאות ה-19 וה-20 איבדו לעיתים קרובות את היכולת להגיב ללא תשוקה לגבי עניינים פוליטיים וצבאיים, והפכו למגינים על לאומנות, חרחור-מלחמות וגזענות. בנדה כתב "אפשר לומר שהודות לאינטלקטואלים האנושות עשתה את הרע במשך אלפיים שנים, אבל כיבדה את הטוב. סתירה זאת הייתה אות כבוד למין האנושי, והיוותה את הסדק שדרכו יכלה הציוויליזציה לעבור ולבוא לעולם". לעומת זאת הוא גינה בחריפות את 'האינטלקטואלים המודרניים', בעידן עליית הלאומים. לדעתו בתקופה זו האמת נגזרה לראשונה רק מאינטרססים כמו האינטרס הלאומי, מעמדי, גזעני או מתועל הקשורה במולדת, באומה, באינרטס כלכלי, והצדק נחשב כראוי, רק כל עוד הוא כפוף לנסיבות הלאומיות ומשרת את עניינם של בעלי הכוח. בנדה טען את הביקורות הקשות ביותר שלו כלפי חבריו הצרפתים שארל מוראס ומוריס בארס. בנדה הגן על ההשקפה המדודה והחסרת תשוקה של הציוויליזציה הקלאסית ועל האינטרנציונליזם של הנצרות המסורתית.
בסוף הספר, בנדה חוזה בקדרות שהגברת הדחף ה"ריאליסטי" לשליטה בעולם החומר, המוצדק על ידי אינטלקטואלים ל"ריאליזם אינטגרלי", עלולה להוביל ליצירת ציוויליזציה חובקת-כל שתפסיק לחלוטין "למקם את הטוב שמחוץ לעולם האמיתי." שאיפות אנושיות, במיוחד מרדף אחרי כוח, יהפכו למטרה הבלעדית של החברה. לסיום, הוא מסכם במרירות, "וההיסטוריה תחייך לחשוב שזה המין שעבורו מתו סוקרטס וישו".
פרסומיו > עבודות אחרות

יצירות אחרות של בנדה כוללות את בלפגור (1918), הדו"ח של אוריאל (1926), ותרגילי אדם שנקבר בחיים (1947), מתקפה על ידוענים צרפתים בני זמנו. רוב הכותרים בביבליוגרפיה שלו פורסמו במהלך שלושת העשורים האחרונים לחייו בשנים 1920–1950.
הערות שוליים

1 2  Kritzman, Lawrence D.; Reilly, Brian J.; DeBevoise, M. B. (2006). The Columbia History of Twentieth-century French Thought (באנגלית). Columbia University Press. p. 270. ISBN 978-0-231-10790-7.
1 2 3  Murray, Christopher John (2013). Encyclopedia of Modern French Thought (באנגלית). Routledge. p. 77. ISBN 978-1-135-45564-4.
↑  Robert C. Grogin, Rationalists and Anti-Rationalists in pre-World War I France: The Bergson-Benda Affair, Historical Reflections / Réflexions Historiques
Vol. 5, No. 2 (Winter/Hiver 1978), pp. 223–231, at p. 224. Published by: Berghahn Books JSTOR 41298718
↑  Thomas, Hugh (2012). The Spanish Civil War (50th Anniversary ed.). London: Penguin Books. p. 678. ISBN 978-0-141-01161-5.
↑  Guéhenno, Jean (2014). Diary of the Dark Years, 1940-1944: Collaboration, Resistance, and Daily Life in Occupied Paris (באנגלית). Oxford University Press, USA. p. 14. ISBN 978-0-19-997086-5.
↑  Chevalier, Tracy (2012). Encyclopedia of the Essay (באנגלית). Routledge. p. 302. ISBN 978-1-135-31410-1.
↑  "Nomination Database". Nobel Foundation. נבדק ב-19 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kent, Allen; Lancour, Harold; Daily, Jay E. (1978). Encyclopedia of Library and Information Science: Volume 24 - Printers and Printing: Arabic Printing to Public Policy: Copyright, and Information Technology (באנגלית). CRC Press. p. 208. ISBN 978-0-8247-2024-7.
1 2 3  בגידת האינטלקטואלים באתר כרמל-ירושלים
↑  Benda, Julien (1956). The Treason of the Intellectuals, W. W. Norton and Co., pp. 202–203.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258449605171  PLWABN: 9810682654805606  BIBSYS: 90343114  BNE: XX1167620  BnF: cb118911707 (data)  CANTIC: a12005812  CiNii: DA03421796  GND: 118658131  ICCU: CFIV101256  ISNI: 0000 0001 0871 3855  LCCN: nr88012410  LNB: 000006610  Léonore: 26600  NDL: 00463079  NKC: jn19990009498  NLA: 35017248  NLG: 79582  NLK: KAC199602136  NSK: 000063615  NTA: 070265666  RERO: 02-A002989320  SNAC: w6sf5wkq  SUDOC: 026717344  Trove: 791817  VcBA: 495/40222  VIAF: 13100935   WorldCat (עם VIAF): 13100935
מוחמד חסנין הייכל

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1923 קהיר, מצרים 
 פטירה:  17 בפברואר 2016 (בגיל 92) קהיר, מצרים 
 מדינה:  מצרים 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקאית בקהיר 
 תקופת הפעילות:  מ-1942 
 תפקיד:  שר החוץ של מצרים (1970) 
 מפלגה:  האיחוד הסוציאליסטי הערבי 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
מוחמד חסנין הייכל ואום כולתום ביום הולדתו החמישים של נגיב מחפוז
מוחמד חסנין הייכל (בערבית: محمد حسنين هيكل; 23 בספטמבר 1923- 17 בפברואר 2016) היה עיתונאי, עורך, פרשן פוליטי וסופר מצרי. היה עורך היומון המצרי "אל-אהראם" ואיש סודו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר.
ביוגרפיה

הייכל החל את הקריירה העיתונאית שלו בגיל 18, בשבועון "רוז אל-יוסוף". מ-1945 כתב בשבועון "אח'באר אל-יום" וב-1948 היה כתב צבאי של השבועון "אח'ר סאעה", ובמסגרת עבודתו התלווה למתנדבי האחים המוסלמים המצרים שלחמו בארץ ישראל.
מאמריו של הייכל משכו את תשומת לבם של הקצינים החופשיים (שעתידים היו לחולל את מהפכת הקצינים החופשיים), והוא הוזמן והשתתף בכמה דיונים של התא החשאי. כך נפגש עם נאצר, ובין השניים התפתחה ידידות. לאחר מהפכת הקצינים החופשיים התמנה הייכל לעורך השבועון "אח'ר סאעה", ומאמריו בעיתון זה היוו שופר לביטוי עמדות השלטון. בהמשך עבר לניהול העיתון "אל-אח'באר", וב-1957 התמנה לעורך "אל-אהראם". בהנהגתו הפך "אל-אהראם" לעיתון מהחשובים בעולם הערבי. טוריו בעיתון הוקראו באופן תדיר ברדיו קהיר ודבריו נחשבו למעידים על דעותיו של נאצר.
לאחר מותו של נאצר ב־1970 נחלש כוחו של הייכל, וב־1974 פוטר מעריכת "אל-אהראם", ונאסר עליו לפרסם בעיתונות המצרית.
הייכל חיבר ספרים רבים בתחום הפוליטי. בשנת 2012 הוציא ספר על נשיא מצרים חוסני מובארכ.
הערות שוליים

↑  חאיראת לא אמר שהוא מסכים לתיווך, חרות, 1 בדצמבר 1955
↑  קהיר: לא נתיר שיט ישראלי בסואץ, הצופה, 24 בינואר 1957
↑  נאצר: ירדן ולבנון בברית עם ישראל, מעריב, 9 בספטמבר 1957
↑  הודח הרמטכ"ל המצרי, דבר, 19 בספטמבר 1969
↑  האם יפתחו הערבים במלחמה?, חרות, 3 בינואר 1964
↑  5 הבולטים בעתונאים הערביים, מעריב, 11 באוגוסט 1970
↑  חגי ארליך, מצרים – האחות הבכירה (ספר 1 בסדרה המזרח התיכון בימינו), האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 263.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262569005171  PLWABN: 9810588778105606  BNE: XX877659  BnF: cb12038801j (data)  CiNii: DA01992774  GND: 119391600  ICCU: USMV995220  ISNI: 0000 0001 1052 8018  LCCN: n81045286  NDL: 00442776  NKC: jn20000400915  NLA: 36173712  NTA: 068726171  SELIBR: 60019  SUDOC: 028580893  Trove: 1223974  VIAF: 34445002   WorldCat (עם VIAF): 34445002
יונת ואלכסנדר סנד

| --- | --- |

 לידה:  11 באוגוסט 1926 צ'נסטוחובה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  7 בדצמבר 2014 (בגיל 88) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  אלכסנדר סנד 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (1974) 
 
| --- | --- |

יונת ואלכסנדר סנד
 לידה:  23 ביולי 1921 רפובליקת פולין 
 פטירה:  8 בספטמבר 2004 (בגיל 83) רביבים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות הצבאי ברביבים 
 עיסוק:  סופר
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  יונת סנד 
 
יונת סֶנֶד (11 באוגוסט 1926 – 7 בדצמבר 2014) ואלכסנדר סֶנֶד (23 ביולי 1921 – 8 בספטמבר 2004) היו זוג סופרים ומתרגמים ישראלים. הם כתבו את כל ספריהם במשותף עד פטירתו של אלכסנדר.
אלכסנדר סנד

אלכסנדר סנד נולד ב-23 ביולי 1921 לחיים סנדרוביץ' וליפה לבית דרכמאן בעיר ולוצלאבק שבפולין. בשנת 1935 הפסיק את לימודיו בגימנסיה העברית ועלה לארץ ישראל עם הוריו.
מאז עלייתו היה נער עובד ופעיל בהסתדרות הנוער העובד. בשנת 1938 יצא עם חבורת נערים לעזרת קבוצת גינוסר שעלתה על הקרקע על שפת הכנרת. בשנים 1939–1940 ריכז את סניף הנוער העובד בירושלים, וב-1942 את הסניף בתל אביב.
בשנת 1943 היה בין ראשוני המתיישבים – בניגוד לחוקי הספר הלבן של הממשל הבריטי – בנגב, במסגרת שלושת המצפים, בדרומי שביניהם – רביבים, כ-40 ק"מ מדרום לבאר שבע.
עם תום מלחמת העולם השנייה יצא באורח בלתי-לגאלי לאירופה כאחד השליחים שנקראו להוליך את פליטי השואה בדרכי הבריחה וההעפלה אל נמלי הים התיכון והים השחור – ושב ארצה, כשאיתו בת-זוגו יונת (ינקה), מניצולי גטו ורשה. עם בואם ארצה, בראשית קיץ 1948, יצאו השניים ברגל, עם שיירות הלוחמים, לכיוון רביבים הנתונה במצור.
רביבים איבדה במלחמת העצמאות אחד-עשר מחבריה. על-פי בקשת הקבוצה ניגש אלכסנדר, בעזרת בת-זוגו, לכתוב חוברת זיכרון לאחד עשר הנופלים, שנתגלגלה לספר עלילתי המספר את קורותיהם של הנאבקים על יישוב הנגב: "אדמה ללא צל".
מאז כתבו השניים את ספריהם ביחד.
אלכסנדר סנד נמנה במשך כל שנות חייו עם החברים המרכזיים של קיבוץ רביבים, כסופר, כעובד, כמשתתף פעיל בחייו הרבגוניים של קיבוצו (מזכיר, מנהל בית-ספר, מרכז ועדות שונות).
בתחילת שנות החמישים היה בין מובילי המאבק הנחוש על הבאת מים לרביבים, תחת הסיסמה: "לא הצינור יביא את האדם לנגב, האדם הוא שיביא את הצינור".
במשך כעשרים שנה עמד אלכסנדר סנד בראש הוצאת הספרים של הקיבוץ המאוחד.
בנם בכורם, יואב סנד, מלוחמי סיירת צנחנים, נספה בכנרת מיד לאחר מבצע אביב נעורים ב-1973; בנם השני, איתי סנד, הוא פרופסור למדע המדינה ודיקן הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטת תל אביב; ובנם השלישי, דניאל, הוא משורר שהוציא שלושה ספרים וחבר קיבוץ רביבים. נכדם הוא הפסנתרן יואב סנד.
בנוסף על עשרת הרומנים שנכתבו בשניים ועל תרגומים משפות שונות, ערך אלכסנדר ספרים רבים בלא שייתן הסכמתו לפרסום שמו כעורך.
אלכסנדר סנד נפטר ב-8 בספטמבר 2004.