stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הופי
לקריאה נוספת

Adams, David Wallace. “Schooling the Hopi: Federal Indian Policy Writ Small, 1887–1917.” The Pacific Historical Review, Vol. 48, No. 3. University of California Press, (1979): 335–356.
Brew, J.O. “Hopi Prehistory and History to 1850.” In Alonso Ortiz, vol. ed., Southwest, vol. 9, in William C. Sturtevant, gnl. ed., Handbook of North American Indians. Washington, D.C.: Smithsonian Institution, 1979: 514–523.
Clemmer, Richard O. “Hopi History, 1940–1974.” In Alonso Ortiz, vol. ed., Southwest, vol. 9, in William C. Sturtevant, gnl. ed., Handbook of North American Indians. Washington, D.C.: Smithsonian Institution, 1979: 533–538.
Clemmer, Richard O. “Roads in the Sky.” Boulder, Colorado.: Westview Press, Inc., 1995: 30–90.
Dockstader, Frederick J. “Hopi History, 1850–1940.” In Alonso Ortiz, vol. ed., Southwest, vol. 9, in William C. Sturtevant, gnl. ed., Handbook of North American Indians. Washington, D.C.: Smithsonian Institution, 1979: 524–532.
Johansson, S. Ryan., and Preston, S.H. “Tribal Demography: The Hopi and Navaho Populations as Seen through Manuscripts from the 1900 U.S Census.” Social Science History, Vol. 3, No. 1. Duke University Press, (1978): 1–33.
Pecina, Ron and Pecina, Bob. Neil David's Hopi World. Schiffer Publishing Ltd., 2011. ISBN 978-0-7643-3808-3. 86-89
U.S Department of State, Navajo-Hopi Land Dispute: Hearing before the Committee on Interior and Insular Affairs, 1974. Washington DC: U.S Government Printing Office, (1974): 1–3.
Whiteley, Peter M. “Deliberate Acts.” Tucson, Arizona: The University of Arizona Press, 1988.: 14–86.
Clemmer, Richard O. "Roads in the Sky: The Hopi Indians In A Century of Change". Boulder: Westview Books, 1995.
"Voice of Indigenous People – Native People Address the United Nations" Edited by Alexander Ewen, Clear Light Publishers, Santa Fe NM, 1994, 176 pages. Thomas Banyacya et al. at the United Nations
Susanne and Jake Page, Hopi, Abradale Press, Harry N. Abrams, 1994, illustrated oversize hardcover, 230 pages, ISBN 0-8109-8127-0, 1982 edition, ISBN 0-8109-1082-9
Alph Secakuku, "Hopi Kachina Tradition: Following the Sun and Moon" 1995
Alfonso Ortiz, ed. Handbook of North American Indians, vol. 9, Southwest. Washington: Smithsonian Institution, 1979. ISBN 0-16-004577-0.
Pecina, Ron and Pecina, Bob. Neil David's Hopi World. Schiffer Publishing Ltd., 2011. ISBN 978-0-7643-3808-3
Frank Waters, The Book of the Hopi. Penguin (Non-Classics), (June 30, 1977), ISBN 0-14-004527-9
Frank Waters, Masked Gods:Navaho & Pueblo Ceremonialism, Swallow Press, 1950; Ohio University Press, 1984, ISBN 0-8040-0641-5
Glenn, Edna; Wunder, John R.; Rollings, Willard Hughes; Martin, C. L. (2008). Hopi Nation: Essays on Indigenous Art, Culture, History, and Law (Ebook ed.). digitalcommons.unl.edu.
Harry James, "Pages from Hopi History" University of Arizona Press, 1974
Harold Courlander, "Fourth World of the Hopi" University of New Mexico Press, 1987
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Hopi Places באתר Northern Arizona University
↑  Short History of Big Mountain – Black Mesa
↑  Navajo – Hopi Long Land Dispute
↑  The Navajo-Hopi Land Issue: A Chronology
1 2  James Minahan. Ethnic Groups of the Americas: An Encyclopedia עמ' 178
1 2 3 4 5 6 7  Dockstader, Frederick J. “Hopi History, 1850–1940.”
↑  Justin B. Richland, Arguing with Tradition: The Language of Law in Hopi Tribal Court עמ' 35-34
↑  Villages
↑  Hopi Indians, “cultural” selection, and albinism
1 2  האתר Tribal Government מכיל רשימה עדכנית של שמות בעלי התפקידים והחברים במועצת השבט
↑  Hopi Code
↑  Coal permit expansion approved as Hopi chairman resigns
↑  Hopi Tribal Council’s new structure irks some critics
↑  Hopi Three Canyon Ranches
↑  Hopi EDC team off to fast start
↑  Moenkopi Legacy Inn and Suites
↑  Hopi hotel showcases Arizona tribe’s culture
↑  In Arizona, a Native American model for preservation – without the casino
↑  HOPI: The Real Thing
↑  Native American Legends Másaw - The Caretaker A Hopi Legend
↑  Medicinal Plants of the Southwest Thelesperma megapotamicum
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565416605171  ISNI: 0000 0004 0535 1184  LCCN: sh85061933  NARA: 10637006  NKC: ph630049 
כד קרמיקה שיצרה נמפיו (Nampeyo), אמנית בת שבט ההופי, סביב 1880
אריח מתוצרת הופי, סוף המאה ה-19 - תחילת המאה ה-20
נמפיו (Nampeyo), אמנית בת שבט ההופי עם מבחר מעבודותיה סביב 1900
נערות משבט ההופי טוחנות קמח, סביב 1906
בית נטוש ומבט פנורמי מכפר אוראיבי
בובות קצ'ינה
קערה צבועה מקרמיקה, הופי סביב המאה ה-14
הכוחות המזוינים של הפיליפינים

הכוחות המזוינים של הפיליפינים (בפיליפינית: Sandatahang Lakas ng Pilipinas) הם הכוחות הצבאיים של הפיליפינים. הכוחות מורכבים משלושה ענפי שירות עיקריים: הצבא, חיל האוויר וחיל הים (כולל חיל הנחתים). נשיא הפיליפינים הוא המפקד העליון של הכוחות והוא יוצר מדיניות צבאית עם מחלקת ההגנה הלאומית, מחלקה מבצעת המשמשת כאורגן העיקרי שבאמצעותו מתבצעת המדיניות הצבאית, בעוד שראש מטה הכוחות המזוינים משמש כמפקד הכללי והקצין הבכיר ביותר. משמר החופים הפיליפיני מסופח גם הוא לכוחות המזוינים בזמן מלחמה. השירות הצבאי הוא התנדבותי לחלוטין.
היסטוריה > הקמה ומלחמת העולם השנייה

הכוחות המזוינים של הפיליפינים הוקמו רשמית ב-21 בדצמבר 1935 עם כניסתו לתוקף של חוק ההגנה הלאומי מאותה שנה. הגנרל האמריקאי בדימוס דאגלס מקארתור התבקש לפקח על הקמתם והכשרתם. מקארתור קיבל את ההצעה והפך לפילדמרשל של הפיליפינים, דרגה שאף אדם אחר לא החזיק בה מאז. הנשיא קזון העניק רשמית את התואר פילדמרשל למקארתור בטקס בארמון מאלאקניינג ב-24 באוגוסט 1936, כשהופיע עם שרביט זהב ומדים ייחודיים.
צבא הפיליפינים כלל נכסים ימיים ואוויריים המדווחים ישירות למפקדת הצבא והמשטרה הפיליפנית. בשנת 1938 הופרדה אוגדת השוטרים מהצבא ואורגנה מחדש לכוח משטרה ארצי.
מקארתור הרחיב את צבא הפיליפינים עם השבתו של הצי ב-1940 והקמת חיל האוויר הפיליפיני, אך הם לא היו מוכנים ללחימה בתחילת המלחמה באוקיינוס השקט בדצמבר 1941 ולא הצליחו להביס את הפלישה היפנית לפיליפינים בשנים 1942–1941.
בשנים 1940–1941, רוב חיילי הצבא הפיליפיני שולבו בכוחות המזרח הרחוק של צבא ארצות הברית (USAFFE), כאשר מקארתור מונה למפקדו. USAFFE ניסו להילחם באי קורגידור, ולאחר מכן הצליחו הכוחות היפניים לאלץ את כל החיילים הפיליפינים והאמריקאים הנותרים להיכנע. אלו ששרדו את הפלישה אך נמלטו מהיפנים היוו את הבסיס ליחידות גרילה ולכוח צבאי מקומי של צבא העמים הפיליפיני שהמשיך את הלחימה נגד האויב בכל רחבי האיים. הפיליפינים קיבלו את עצמאותם ב-1946 לאחר שיפן הובסה במלחמת העולם השנייה (זו הייתה עצמאותם השנייה לאחר הכרזת העצמאות הפיליפינית ב-1898).
היסטוריה > אחרי העצמאות

בשנת 1950 הוקם חיל הנחתים הפיליפיני, כוח חי"ר ימי בפיקודו של הצי הפיליפיני.
במהלך מלחמת קוריאה מ-1951 עד 1953, הפיליפינים שלחו גדודי כוחות מזוינים שונים, הידועים בשם כוחות המשלוח הפיליפיני לקוריאה (PEFTOK) להילחם במסגרת פיקוד האומות המאוחדות בראשות ארצות הברית בשחרור קוריאה הדרומית מהכוחות הצפון קוריאנים הפולשים.
בשנת 1966 גם נשלח גדוד לדרום וייטנאם במהלך מלחמת וייטנאם כדי לשפר את התנאים הכלכליים והחברתיים של אנשיו שם. יחידות של הכוחות נשלחו באותו הזמן גם לאיי ספראטלי.
ב-1963 יצטרפו הנשים הראשונות לשורות הכוחות המזוינים עם הקמת חיל העזר לנשים.
היסטוריה > משטר צבאי

הנשיא פרדיננד מרקוס ביקש להיות בעל השפעה אישית חזקה על הכוחות המזוינים ברגע שהפך לנשיא ב-1965. הוא אחז בתיק שר הביטחון ב-13 החודשים הראשונים לנשיאותו כדי לפתח את מה שחוקרים ציינו כ"מערכת פטרונות בתוך מערכת הביטחון". התיק העניק לו אינטראקציה ישירה עם הנהגת הכוחות המזוינים, וכן מעורבות יום יומית בביצוע המבצעי השוטף של הכוחות.
עם הכרזת המשטר הצבאי ב-1972, מרקוס השתמש בכוחות בתור "אחד התומכים החיוניים של המשטר". עם ההכרזה על משטר צבאי, אחת המשימות הראשונות שלהם הייתה מעצר מהיר של יריביו הפוליטיים של מרקוס, אך אחיזתו של מרקוס בשלטון נגמרה למעשה ברגע שהצבא הסיר את תמיכתו ממנו בפברואר 1986.
מרקוס היה אחראי על הרחבה משמעותית של הכוחות המזוינים, שצמחו מכוח של 57,100 אנשים ב-1971 ל-113,000 ב-1976 – גידול משמעותי של על פני תקופה של חמש שנים. הוא גם הגדיל את תקציב הביטחון מ-880 מיליון פסו פיליפיני ב-1972 ל-4 מיליארד פסו פיליפיני ב-1976. מרקוס גם הקים את תוכנית Self Reliance Defense Posture (SRDP), שהייתה אמורה לאפשר לבנות נשק, טנקים, כלי רכב משוריינים, ספינות, סירות תותחים וכלי טיס במקום לקנות ממקורות זרים.
הצבא קיבל תפקידים רבים מלבד משימת ההגנה הלאומית שלו, כולל סיוע ביישום פיקוח מחירים שהוטל על מוצרי מפתח כמו תירס ואורז, אכיפת הכללים של תוכנית רכש התירס הלאומית, סיוע באיסוף הלוואות לבנקים הכפריים והממשלתיים. הלוואות ותפקידי שיטור שונים כמו איסוף נשק ללא רישיון, אכיפת עוצר ודיכוי שביתות, עצרות והפגנות אחרות.
ממשל מרקוס סימן גם את תחילתם של לפחות שני סכסוכים ארוכי טווח שהמשיכו להשפיע על ממשלים מאוחרים יותר: הסכסוך בדרום הפיליפינים וסכסוך צבא העם החדש.
היסטוריה > מהפכת EDSA

פברואר 1986 חלה תקופה של אי ודאות וזאת בשל האמונה כי התקיימה הונאת בחירות במהלך הבחירות לנשיאות בפיליפינים ב-1986, הדבר גרם לתנועת חרם ולהפגנות אזרחיות מסיביות.
במהלך המהומות, פלג של הכוחות המזוינים בראשות שר ההגנה חואן פונס אנרייל וסגן ראש הסגל של הכוחות המזוינים, סגן גנרל פידל ו' ראמוס, החליטו לבצע הפיכה צבאית נגד מרקוס. עם זאת המזימה נחשפה, והכוחות המעורבים נלכדו במחנות השכנים: מחנה אגווינלדו ומחנה קראם בקזון סיטי.
הארכיבישוף הקתולי של מנילה, חיימה סין, עלה לשידור ברדיו וקרא לאנשים להגיע לאזור שבין שני המחנות (שנקרא Epifanio de los Santos Avenue) ולעזור להגן על כוחות המורדים. מכיוון שקבוצות אזרחיות כבר תכננו הפגנות מסיביות בעקבות תוצאות הבחירות, קהל רב הצליח להתאסף ולמנוע מכוחותיו של מרקוס לתקוף את המחנות אגווינלדו וקראם. ההתקוממות האזרחית הזו יצרה את מהפכת כוח העם ואת סילוק מרקוס מהשלטון. קורסון אקינו מונתה לנשיאה החדשה של הפיליפינים.
ב-26 בפברואר מעט אחרי חצות, חמש משאיות צבאיות של חיילים בפיקודו של פידל ראמוס הגיעו לארמון מלאקאניאנג כדי לאבטח אותו לאחר שמרקוס עזב, והעבירו את השליטה לממשלה הזמנית של הפיליפינים עד שניתן יהיה לחוקק חוקה חדשה שנה לאחר מכן, ב-1987.
היסטוריה > שנות המאה ה-20 המאוחרות

בתקופת הממשל של קורסון אקינו, רוב היחידות הצבאיות נותרו נאמנות לה כשהיא התמודדה עם ניסיונות הפיכה שונים נגדה, בין אם על ידי פלגים צבאיים שנשארו נאמנים לרודן לשעבר, או על ידי התנועה הרפורמית של הכוחות המזוינים.
לאחר ניסיון ההפיכה ב-1989, הנשיאה אקינו הקימה ועדה כדי לחקור ולספק דו"ח מלא על סדרת ניסיונות ההפיכה. כשבדיקה הסתיימה, דו"ח ועדת דויד המליץ על מספר צעדי נגד קצרי טווח וארוכי טווח, לרבות הקמת כוח משטרה לאומי אזרחי, דיכוי שחיתות בצבא, סקירת ביצועים של פקידי ממשל, רפורמות בתחום תהליך הקידום הצבאי, סקירה של חוקי הבחירות לפני הבחירות לנשיאות 1992, והצהרה נחרצת מצד אקינו האם בכוונתה להתמודד לבחירה מחדש ב-1992. פרסום המלצות הדו"ח נחשב לאחת מנקודות המוצא המרכזיות של הרפורמה במגזר הביטחוני בפיליפינים.
בשנת 1991 צומצמו הענפים העיקריים של הכוחות המזוינים מארבעה לשלושה, כאשר המשטרה הפיליפנית, ענף מרכזי של הכוחות המזוינים שהוטל עליו לאכוף את החוק ולבלום את הפשע, מוזגה רשמית עם המשטרה הלאומית של המדינה. ובכך הוצאה המשטרה משליטת הכוחות המזוינים, והפכה להיות תחת מחלקת הפנים והשלטון המקומי.
היסטוריה > משנות ה-2000

בשנת 2000, הנשיא דאז ג'וזף אסטרדה הורה לכוחות המזוינים לפתוח ב"מלחמה כוללת" נגד חזית השחרור האסלאמית של מורו, קבוצת שרוצה להכריז על מינדנאו כמדינה עצמאית.
בשנת 2001, אסטרדה הודח מהשלטון במרד שנמשך יומיים, שבו מילאו הכוחות המזוינים תפקיד מפתח. כוחות ההפיכה מינו את סגנית הנשיא גלוריה מקפגל ארויו כנשיאה.
מאז 2001, הכוחות המזוינים של הפיליפינים פעילים בתמיכה במלחמה בטרור ומאז תקפו קבוצות טרור במינדנאו. ב-2012 אמר ראש המטה של הכוחות כי לא חלה עלייה במספר החיילים לאורך תקופה ארוכה, וכי הצבא שואף לגייס 20,000 חיילים בשלוש שנים.
בשנת 2013 הצליחו הכוחות לעצור את ההתקפות של חזית השחרור הלאומית של מורו על העיר זמבואנגה כשהם פתחו במתקפה כדי להכריז על עצמאותה של רפובליקת בנגסמורו. בשנת 2016, הכוחות היו בעימותים עם מיליציית מאוט בבפברואר ובנובמבר אותה שנה. בשנת 2017, הכוחות המזוינים התעמתו עם חמושים של דאעש בקרב על מאראווי, וקראו לנשיא דוטרטה להכריז על משטר צבאי.
ביולי 2021 כתוצאה מהתרסקות מטוס של חיל האוויר נהרגו 50 אנשים.
מבנה

חוקת הפיליפינים משנת 1987 העמידה את הכוחות המזוינים של הפיליפינים תחת שליטתו של אזרח, נשיא הפיליפינים, המשמש כמפקד העליון שלהם. כל הענפים הם חלק ממחלקת ההגנה הלאומית, שבראשה עומד שר ההגנה הלאומית.
לכוחות המזוינים של הפיליפינים יש שלושה ענפים עיקריים:
צבא הפיליפינים (PA) – Hukbong Katihan ng Pilipinas
הצי הפיליפיני (PN) – Hukbong Dagat ng Pilipinas
חיל הנחתים הפיליפיני (PMC) – Hukbong Kawal Pandagat ng Pilipinas
חיל האוויר הפיליפיני (PAF) – Hukbong Himpapawid ng Pilipinas
שלושת הענפים העיקריים הללו מאוחדים תחת ראש המטה הכללי של הכוחות המזוינים של הפיליפינים (CSAFP) שבדרך כלל מחזיק בדרגת גנרל / אדמירל.
הכרה והישגים

לאורך השנים, הכוחות המזוינים זכו להכרות ולשבחים רבים במגזרים המקומיים, בממשלה הלאומית ובקהילה הבינלאומית. דוגמה אחת היא צוות הקליעה של צבא הפיליפינים, שבו היחידה הייתה האלופה הכללית בתחרות בת שבועיים שנערכה באוסטרליה, בשנת 2013. צוות הקליעה של צבא הפיליפינים זכה ב-14 מדליות זהב, 50 מדליות כסף ושתי מדליות ארד במיומנויות הצבא האוסטרלי במפגש הנשק (AASAM) בשנת 2014.
כוח שמירת השלום הפיליפיני ה-7 שנשלח לרמת הגולן זכה בעיטור השירות היוקרתי של האו"ם בשנת 2014 על ביצוע משימתם.
הנאום בארמון הספורט

נאום המלחמה הכוללת-הסיסמה מעל דוכן הנואמים קובעת "מלחמה כוללת היא המלחמה הקצרה ביותר"
הקלטת הנאום
הנאום בארמון הספורט (בגרמנית: Sportpalastrede), מוכר גם כנאום המלחמה הכוללת (Totaler Krieg) הוא נאום שנשא שר התעמולה של גרמניה הנאצית, יוזף גבלס ב-18 בפברואר 1943 בהיכל הספורט בברלין במטרה לחזק את רוח הלחימה של העם הגרמני במהלך מלחמת העולם השנייה.
נאום זה היה למעשה ההודאה הפומבית הראשונה של ההנהגה הנאצית כי מהלך המלחמה אינו תואם את התוכניות, וכי גרמניה עומדת בפני סכנות חמורות. גבלס ביקש ללכד ולחזק את רוחו של העם הגרמני, ולהכינו לקראת העתיד הקשה הצפוי לו, על מנת להבטיח את שרידותו ושרידות אירופה כולה מפני האויב הבולשביקי.
הנאום בן 109 הדקות נחשב לדוגמה מובהקת לשילוב הרטוריקה כחלק מן התעמולה הנאצית.
רקע היסטורי

אסטרטגית המלחמה הנאצית התבססה על עיקרון של "מלחמת בזק" כלומר הכרעה מהירה של האויב תוך שימוש מאסיבי משולב של אש ותנועה מהירה לכיבוש שטחי קרקע. היא לא הייתה ערוכה מבחינה כלכלית למצב של מלחמה סטטית וממושכת. לעומת זאת האסטרטגיה של ברית המועצות התבססה על "מלחמת התשה" הנשענת על כמויות בלתי נדלות של נשק וכוח אדם הנלחמים עד לניצחון. התפתחות המלחמה בחזית המזרחית מול ברית המועצות, לא התנהלה בהתאם לתכנון הנאצי וגרמניה מצאה את עצמה מובסת מול עוצמת התפוקה של כלי הנשק וכח האדם הסובייטי שהיו גדולים בהרבה משלה.
בתחילת שנת 1943 המצב הצבאי של הנאצים ובעלי בריתם הלך והתדרדר. הכוחות הנאצים בצפון אפריקה היו בנסיגה לאחר התבוסה בקרב אל-עלמיין השני, הארמייה ה-6 הייתה מכותרת לאחר התבוסה בסטלינגרד, והצבא האדום החל להחזיר לעצמו שטחים שנכבשו על ידי הנאצים בעבר, תוך כדי תנועה מערבה.
הכלכלה הגרמנית לא הצליחה לעמוד בדרישות היצור והאספקה לכוחות הלוחמים וגבלס פנה להיטלר בהצעה להפעיל כלכלת מלחמה שעיקרה הפניית כל המשאבים של המדינה לטובת יצור והספקה של הצרכים הצבאיים, שאותה כינה "מלחמה טוטלית". ניהול כלכלה מסוג זה דרשה הפסקה וסגירה של כל פעילות יצור וצריכה אזרחית שאינה חיונית כגון מסעדות יוקרה וסלוני אופנה, תיאטראות מועדונים וחנויות יוקרה, והפניית משאביהן לטובת יצור מוצרים הדרושים לכוחות הצבא. בנוסף לכך דרש להכריח את בני משפחותיהם של בעלי ההון להשתתף במאמץ המלחמתי באמצעות עבודה בתעשייה הצבאית.
גבלס ראה בעצמו כאיש השני בחשיבותו בהיררכיה הנאצית וכאחראי על ניהול המלחמה הטוטלית. הוא תכנן להשתמש בנאום בארמון הספורט כאמצעי לחץ להשפעה על היטלר וכמכשיר להכנת העם לצעדים הקיצוניים שנדרשו להם. לשם כך תכנן את הנאום לפרטיו, ועשה שימוש במגוון אמצעים ליצירת הרושם המתאים. כך למשל הורכב הקהל באולם מתומכיו הנאמנים ביותר ובהם רבים מבני המעמד הגבוה ועובדי "צווארון לבן", הקהל קיבל סימנים מתי להריע ולמשך כמה זמן, סיסמאות דגלים וסמלים קישטו את האולם, מצלמות וצלמים רבים הוצבו בנקודות שונות באולם על מנת ללכוד כל זווית מהאירוע, ומערכת הרמקולים באולם תוכננה כך שהגבירה את הרושם הכללי.
מבנה הנאום

הנאום מורכב משלושה חלקים המהווים סיכום לאירועים, מסקנות ותוכניות בעבר, בהווה ובעתיד.

גבלס פתח בדברי הלל לעם הגרמני. הוא שיבח את כוח עמידתו למרות הסבל הרב שעובר עליו ואת שאיפתו לפעול למען שיפור המצב. בסיבות למצב הקשה ידון, כך אמר, בעתיד. גבלס מאשים את "הבולשביקים" כאויב גדול יותר ממה שניתן היה לשער וכינה את המלחמה כ"משימה היסטורית" נגד האיום על העם הגרמני ואירופה כולה.
בנאומו ציין גבלס שלוש קביעות בנוגע לסכנה מצידה של ברית המועצות:
אם הצבא הגרמני לא יצליח לבלום את הכוחות בחזית המזרח הרי שכל אירופה וגרמניה בכללה יהיו נתונים תחת שלטון בולשביקי.
רק כוחם של הגרמנים ושל הצבא הגרמני ובעלי בריתם מסוגלים לבלום את האיום הזה
יש לפעול לסילוק הסכנה הבולשביקית במהירות וביסודיות לפני שיהיה מאוחר מדי.
בשלב הבא בנאומו, פנה גבלס לקהל באולם אשר לדבריו כלל חיילים נכים מן החזית, עובדי תעשיית הנשק, חברי המפלגה הנאצית, רופאים, מדענים, מהנדסים, אדריכלים, מורים, נשים, צעירים ומבוגרים. הוא ציין כי מדובר בייצוג של כל חלקי העם הגרמני בחזית ובעורף ("בכל מקרה", העיר, "היהודים אינם מיוצגים כאן"). הוא הציג בפניהם סדרה של עשר שאלות רטוריות המסכמות את נכונותם לקיומה של מלחמה טוטלית ותביעות מן האויב האנגלי, למרות כל הקשיים והסבל הכרוכים בכך, ועד להשגת הניצחון הסופי בהנהגתו של הפיהרר.
המפורסמת מכולם היא השאלה הרביעית (בתרגום חופשי)”האם אתם מעוניינים במלחמה כוללת, באופן מלא וקיצוני במידה כזו שאף לא ניתן לדמיינה כיום?”

כל אחת מן השאלות נענתה בחיוב תוך תשואות רמות, וקימה כללית של כל הנוכחים ממושביהם וביצוע ההצדעה הנאצית במועל יד.
בסיומו של הנאום קורא גבלס לנוכחים להמשיך וללכת בדרכו של המנהיג תוך אמונה בניצחון, ולהכפיף את כל הנדרש מהם לשירותו ולמען העם. הוא סיים בציטוט משיר של תאודור קרנר שנכתב ב-1813, בעת מלחמות השחרור נגד נפוליאון: ”קוּמָה עַם, וסַעַר פְּרוֹץ!”
אמצעים רטוריים

הנאום היה משופע באמצעים רטוריים שמטרתם העיקרית היא שכנוע המאזינים באמצעות מניפולציות ריגשיות.
גבלס מרבה להשתמש בביטויים בעלי ערך רגשי גבוה על מנת להדגיש היבטים חיוביים או שליליים בתוכן הנאום. כך למשל הוא מרבה להשתמש במילים כגון: "מנהיג", "ניצחון", "מולדת" ולעומתן ב"אויב", "מגפה", ואף מונחים בעלי הקשר סמנטי דתי כגון "אמונה", ו"קדושה".
גבלס עושה שימוש ברעיונותיו של היטלר בדבר השימוש בתעמולה ככוח מניע, ומתאים את אופן דיבורו ומשלב השפה שהוא עושה בו שימוש כך שיובנו ויתקבלו גם על ידי בני המעמדות הנמוכים. 

הוא חוזר על הנקודות החשובות שוב ושוב על מנת שיחרטו בזיכרון כלל המאזינים, ובונה את נאומו כתהליך של התקדמות והתפתחות על ציר הזמן, מן העבר דרך ההווה ולכיוון העתיד, כאשר בכל אחת מן התקופות הוא מתאר את קשיו של העם וסבלו ביחד עם חוסנו הנפשי ויכולתו להתגבר עליהם בדרך להשגת הניצחון. 

באמצעות הצגת קבוצות הנוכחים בקהל ועיסוקיהם השונים הוא מנסה לבנות תחושת קהילתיות במטרה ליצור הזדהות מצד המאזינים ורצון משותף לקחת חלק באירועים ההיסטוריים החשובים.

השאלות הרטוריות המופנות לקהל חוזרות על עצמן בניסוחים שונים תוך שימוש במונחים וסופרלטיביים עוצמתיים כגון: "טוטלי", "רדיקלי", והגזמות מכוונות לצורך הדגשה כגון: "עשר, שתים עשרה, ארבע עשרה ושש עשרה שעות עבודה ביום". כל השאלות נענות בחיוב ובהתלהבות רבה ומוחצנת. 

ניתן לומר כי דיאלוג מבוים ומניפולטיבי זה הוא בעל ההשפעה הרבה ביותר מבחינה רגשית והאמצעי החזק ביותר שבו נעשה על מנת להשפיע על הקהל.
השפעה

גבלס עצמו הודה כי הצליח לשטות במאזיניו ואף לגרום להם להסכים ולעשות דברים בלתי הגיוניים לחלוטין. למרות זאת הוא לא הצליח להשיג את מטרתו העיקרית והראשונית, ההשפעה שביקש ליצור על היטלר, ולא מונה כאחראי על ניהול כלכלת המלחמה. יתרה מכך, גם השפעתו התעמולתית של הנאום הלכה והתפוגגה במהלך החודשים הבאים עם התגברות הקשיים והסבל האזרחי, כתוצאה מן המלחמה והתבוסות בשדה הקרב בחזיתות השונות.
לקריאה נוספת

Bytwerk, Randall (1998). "Goebbels' 1943 Speech on Total War". German Propaganda Archive. Calvin University
P.M.H. Bell, Twelve Turning Points of the Second World War, Yale University Press, New Haven and London, 2011, pp. 95, 108
Herf, Jeffrey (2005). "The "Jewish War": Goebbels and the Antisemitic Campaigns of the Nazi Propaganda Ministry". Holocaust and Genocide Studies
Longerich, Peter (2015). Goebbels: A Biography. New York: Random House. ISBN 978-1400067510
Gamm, Hans-Jochen (1993) [1963]. Der Flüsterwitz im Dritten Reich. Munich, Zurich: Piper. ISBN 3-492-11417-2
הערות שוליים

↑  הנאום המלא בגרמנית
הפארק הלאומי סידי א-טווי

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך הקמה:  1993 
 נתונים ומידות
 שטח:  6,315 קילומטר רבוע
 מיקום
 מדינה:  תוניסיה תוניסיה
 מיקום:  מחוז מדנין 
 קואורדינטות:  32°48′N 11°21′E﻿ / ﻿32.8°N 11.35°E﻿ / 32.8; 11.35
  (למפת תוניסיה מוגדלת) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןהפארק הלאומי סידי א-טווי(למפת תוניסיה רגילה) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןהפארק הלאומי סידי א-טווי
 
הפארק הלאומי סידי א-טווי (בערבית: الحديقة الوطنية بسيدي الطوي) הוא פארק לאומי בתוניסיה שהוקם בשנת 1993 והוא מורכב משטחי עשב.
הוא ממוקם בחלקה הדרומי של תוניסיה, סמוך לגבול לוב. דרומית לפארק, 54 ק"מ משם, נמצאת העיירה בן גרדאן. בפארק חיים ראמי סהרה.
תמונת Landsat 7 משנת 1999 המציגה את עשב הדשא המשוחזר בגבול הפארק.
הערות שוליים

↑  "Sidi Toui National Park". earthobservatory. נבדק ב-2012-04-30.
↑  "Sidi Toui National Park, Tunisia". earthobservatory.nasa.gov (באנגלית). 2008-11-02. נבדק ב-2021-02-08.
↑  "BirdLife Data Zone". datazone.birdlife.org. נבדק ב-2021-02-08.
הפארק הלאומי נואל קמפף מרקאדו

נואל קמפף מרקאדו (בספרדית: Noel Kempff Mercado) הוא פארק לאומי במחוז סנטה קרוס בצפון-מזרח בוליביה, בסמוך לגבולה של המדינה עם ברזיל. הפארק משתרע על פני 15,234 קמ"ר, באזור בעל אקלים טרופי, בגובה שנע בין 200 ל-1,000 מ' מעל פני הים. רוב גבולותיו של הפארק תחומים בנהרות: אִיטֶנֶס, וֶרְדֶה, טָארְווֹ ופָּרָגוּאָה. בפארק מספר מערכות אקולוגיות, ביניהן יער גשם אמזוני, סוואנה וסראדו. בהשוואה לפארקים גדולים אחרים ביבשת, נואל קמפף מרקאדו נחשב לאחד הגדולים, המגוונים והשמורים. הוא אמנם מגוון פחות מהפארק הלאומי מנו שבפרו, אך בניגוד לו, הוא מכיל אזורי סוואנה, סראדו וביצות.
הפארק הוכרז ב-28 ביוני 1979 ונקרא תחילה ואנצ'אקה (Huanchaca), אך בהמשך שונה שמו, והוא נקרא על שם המדען שחקר אותו. בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על הפארק כאתר מורשת עולמית.
בניגוד לאזורים דומים בבוליביה, אזור הפארק כמעט לא מיושב - בפארק ובאזורים הסמוכים לו מתגוררים פחות מ-30 תושבים, ולפיכך, אין הוא נפגע מחקלאות. עם זאת, סובל הפארק מדיג ומציד מצדו הברזילאי של הגבול, שבהיעדר פיקוח על הגבולות גולש לעיתים גם לשטחו הוא. פחות מאלף תיירים פוקדים מדי שנה את הפארק, וזאת בשל מיקומו המבודד - נדרשים שני ימי נסיעה מהעיר הגדולה הקרובה, סנטה קרוס. יחד עם זאת, מכיל הפארק תשתית לביקורי תיירים וחוקרים.
פלורה ופאונה

לפי ההערכות, בשטח הפארק כ-4,000 מיני צמחים, ובהם 110 מיני סחלבים, וכן ברומליות, פסיפלורות, לופיים ודקליים. 2,700 מינים כבר נסקרו ובהם 26 מינים שלא היו ידועים קודם לכן.
הפארק מאכלס כ-130 מיני יונקים, ובהם כלבי נהרות, דולפיני נהרות, טפירים, קופי עכביש, שאגנים, ארמדילים, דובי נמלים, זאבי רעמה ויגוארים.
בנוסף, יש בפארק כ-620 מיני עופות (ובהם 9 מיני ארות), המהווים כ-20% ממיני העופות בדרום אמריקה, וכן כ-70 מיני זוחלים, ובהם הקיימן השחור. כן יש בפארק כ-350 מיני חרקים וכ-250 מיני דגים.
המודל הסטרוקטורלי

המודל הסטרוקטורלי הוא אחד המודלים המרכזיים במודל הנפש הפרוידיאני, התאוריה של הנפש על-פי אבי הפסיכואנליזה זיגמונד פרויד. על פי המודל הסטרוקטורלי, הנפש מכילה בישות אחת את יצריו הראשונים ואת דחפיו הקמאיים של האדם, יחד עם הצורך להישמע לחוקי החברה ולנורמות המוסריות המקובלות - תוך בקרה, שליטה ואיזון הכוחות המנוגדים.
המודל מבטא חלוקה תאורטית של מרכיבי הנפש באופן היררכי והתפתחותי לשלוש רשויות: האיד המאגד בתוכו את היצרים הטבעיים, האגו הוא מרכז הבקרה של כוחות הנפש ועיקר מודעותו של האדם והסופר-אגו המאגד את המוסר וצרכי החברה.
למרות שהתיאוריה הפסיכואנליטית מוכרת בפסיכולוגיה הפופולרית, מופנית כלפיה ביקורת לא מעטה. יש הטוענים כי היא אינה מבוססת מדעית, ואף יכולה להיחשב לפסאודו־מדע.