stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הממשל הצבאי הגרמני בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה
כוחות הכיבוש

הוורמאכט שמר על מספר משתנה של דיוויזיות בצרפת. 100,000 גרמנים היו בכל האזור הגרמני בצרפת בדצמבר 1941. כאשר עיקר הוורמאכט נלחם בחזית המזרחית, יחידות גרמניות נשלחו לצרפת כדי לנוח ולהתאושש. מספר החיילים גדל כאשר האיום של פלישת בעלות הברית החל להתנשא, כאשר הפשיטה על דייפ סימנה את תחילתה האמיתית. פעולותיהם של אנשי קומנדו קנדיים ובריטים נגד חיילים גרמנים הביאו את היטלר לגנות אותם כלוחמים בלתי סדירים. בפקודת הקומנדו שלו הוא שלל מהם מעמד של לוחם כדין, והורה למסור אותם לשירות הביטחון של האס אס כשהם נלכדו ועלולים להיות מוצאים להורג. ככל שהמלחמה נמשכה, הקמת החומה האטלנטית ודיכוי ההתנגדות הפכו למשימות כבדות יותר.
כמה יחידות ודיוויזיות בולטות שהוצבו בצרפת במהלך הכיבוש:
1940: צי האוויר השני, צי האוויר השלישי פעל משדות תעופה בצפון צרפת במהלך הקרב על בריטניה. צי האוייר השלישי נשאר שם כדי להתגונן מפני ההפצצות האסטרטגיות של בעלות הברית עד שנאלץ לסגת ב-1944.
1941: סיירות המערכה שרנהורסט וגנייזנאו. אוניית המערכה ביסמרק הוטבעה בעת שניסתה להגיע לנמלי האוקיינוס האטלנטי הצרפתי לאחר כניסתה לשירות.
1942: דיוויזיית הפאנצר אס אס השנייה, רגימנט משטרת האס אס הרביעי.
1943: בשיאו של הקרב על האטלנטי, מעל 60 צוללות גרמניות הוצבו במעגני צוללות בנמלי האוקיינוס האטלנטי הצרפתי כמו לה רושל, בורדו, סן-נאזר, ברסט ולוריאן.
1944: הדיוויזיה ההררית ה-157, דיוויזיית פאנצר להר, הארמייה ה-19, הדיוויזיה הסטטית ה-716 ודיוויזיית הפאנצר אס אס ה-12.
פעולות נגד פרטיזנים

ל"נאום 18 ביוני" של ממשלת צרפת החופשית של דה גול הגולה בלונדון הייתה השפעה מיידית מועטה, ומעטים הצטרפו לכוחות הפנים הצרפתיים שלה מעבר לאלה שכבר יצאו לגלות כדי להצטרף לצרפת החופשית. לאחר הפלישה לברית המועצות ביוני 1941, המפלגה הקומוניסטית הצרפתית, שנותרה עד כה בהוראת הקומינטרן פסיבית נגד הכובשים הגרמנים, החלה להפעיל נגדם פעולות. דה גול שלח את ז'אן מולן חזרה לצרפת כקשר הרשמי שלו לבלתי סדירים ברחבי המדינה הכבושה כדי לתאם את שמונה קבוצות ההתנגדות הגדולות לארגון אחד. מולן קיבל את הסכמתם להקים את המועצה הלאומית של ההתנגדות (Conseil National de la Résistance).
מולין בסופו של דבר נתפס ומת תחת עינויים אכזריים של הגסטפו. ההתנגדות התחזקה לאחר שהתברר שגל המלחמה השתנה לאחר תבוסת הרייך בסטלינגרד בתחילת 1943, וב-1944, אזורים מרוחקים גדולים היו מחוץ לשליטת הצבא הגרמני ואזורים חופשיים עבור אנשי המאקי, שנקראו על שם אדמת המאקי, אדמת שיחים שסיפקה שטח אידיאלי ללוחמת גרילה.
הפעולה נגד הפרטיזנים החשובה ביותר הייתה קרב ורקור. הידועה לשמצה שבהם הייתה הטבח באורדור-סור-גלאן. מעשי זוועה בולטים נוספים שבוצעו היו הטבח בטיל, טבח לה פאראדי, טבח מיילה וטבח אסק.
למרות שרוב האוכלוסייה הצרפתית לא השתתפה בהתנגדות אקטיבית, רבים התנגדו באופן פסיבי באמצעות מעשים כמו האזנה לרדיו לונדרס האסור של ה-BBC, או מתן ביטחונות או סיוע חומרי לחברי ההתנגדות. אחרים סייעו בבריחה של אנשי טיס אמריקאים או בריטים שהופלו שמצאו את דרכם חזרה לבריטניה, לעיתים קרובות דרך ספרד.
עד ערב השחרור, פלגים רבים של לאומנים, אנרכיסטים, קומוניסטים, סוציאליסטים ואחרים, המונים בין 100,000 לעד 400,000 לוחמים, נלחמו באופן פעיל בכוחות הכיבוש. בתמיכת מנהלת המבצעים המיוחדים והמשרד לשירותים אסטרטגיים שהצניחו מהאוויר נשק ואספקה, כמו גם סוכנים חודרים כמו ננסי ווייק שסיפקו עצות טקטיות ומיומנויות מומחים כמו תפעול רדיו והריסה, הם חיבלו באופן שיטתי בקווי רכבת, הרסו גשרים, חתך קווי אספקה גרמניים, וסיפקו מודיעין כללי לכוחות בעלות הברית. פעולות נגד פרטיזנים גרמניות גבו כ-13,000–16,000 קורבנות צרפתים, כולל 4,000 עד 5,000 אזרחים חפים מפשע.
בתום המלחמה מתו כ-580,000 צרפתים (40,000 מהם על ידי כוחות בעלות הברית המערביות במהלך ההפצצות של 48 השעות הראשונות של מבצע אוברלורד). מקרי המוות הצבאיים היו 92,000 בשנים 1939–1940. כ-58,000 נהרגו בפעולה מ-1940 עד 1945 בלחימה בכוחות הצרפתיים החופשיים. כ-40,000 Malgré-nous ("בניגוד לרצוננו"), אזרחי אלזס-לורן שסופחה מחדש שגויסו לוורמאכט, נפגעו. האבדות באזרחים הסתכמו בסביבות 150,000 (60,000 בהפצצות אוויריות, 60,000 בהתנגדות ו-30,000 נרצחו על ידי כוחות הכיבוש הגרמניים). סך כל שבויי מלחמה ומגורשים עמד על כ-1.9 מיליון. מתוכם, כ-240,000 מתו בשבי. לפי הערכות, 40,000 שבויי מלחמה, 100,000 מגורשים גזעיים, 60,000 אסירים פוליטיים ו-40,000 מתו כעובדי עבודת כפייה.
תעמולה

מטה התעמולה הצבאית למדינות אירופה תחת כיבוש היה בפוטסדאם. היה גדוד תעמולה אחד בכל מדינה כבושה, שמפקדתו בעיר או בבירה הראשית. זה חולק עוד יותר ברמה האזורית. המטה של צרפת היה במלון מג'סטיק בפריז, עם מדורי תעמולה בבורדו, דיז'ון וערים אחרות.
יחידת תעמולה הייתה שירות שהוטל על ידי השלטונות הגרמניים בתעמולה ובשליטה של העיתונות הצרפתית ובפרסום במהלך כיבוש צרפת. יחידות היו פרוסות בכל עיירה חשובה.
לאחר ניצחונם ביוני 1940, סמכו שלטונות הכיבוש לראשונה על שגרירות גרמניה בפריז כדי לפקח על פרסומים, תוכניות ושידורי רדיו. לאחר מכן הם הקימו את מחלקת התעמולה של צרפת, שפיתחה שירותי תעמולה וצנזורה נאציים בשם Propagandastaffel באזורים השונים של צרפת.
כל יחידת תעמולה הונהגה על ידי מפקד וכללה כשלושים איש. היו זונדרפיררים (מנהלים מיוחדים) שאחראים על תחומים מסוימים: צנזורה של מופעים ומחזות, הוצאה לאור ועיתונות, יצירות קולנועיות ופרסום ונאומים ציבוריים. המנהלים, שנבחרו בשל כישוריהם בעניינים אזרחיים, לבשו לבוש צבאי והיו כפופים לרגולציה צבאית.
חיי האזרחים

המפקד מ-1 באפריל 1941 מראה שחיו 25,071,255 תושבים באזור הכבוש (ו-14.2 מיליון באזור הלא כבוש). זה לא כולל את 1,600,000 שבויי המלחמה, ולא את 60,000 העובדים הצרפתים בגרמניה או במחוזות אלזס-לורן.
חיי האזרחים > חיי לילה בפריז

חודש לאחר הכיבוש, פורסם לראשונה כתב העת לחיילים הדו-חודשי Der Deutsche Wegleiter für Paris (המדריך הגרמני לפריז) בהוצאת ה-Paris Kommandantur, וזכה להצלחה. מדריכים נוספים, כמו Guide aryien, הגדירו למשל את המולן רוז' בין המקומות שחובה לראות בפריז. מועדונים מפורסמים כמו Folies-Belleville או Bobino היו גם הם בין המקומות המבוקשים. מגוון רחב של יחידות גרמניות הועברו לצרפת כדי לנוח ולהתאושש; הגרמנים השתמשו במוטו "Jeder einmal in Paris" ("כולם פעם בפריז") וסיפקו "ביקורי פנאי" בעיר עבור חייליהם. אמנים מפורסמים שונים, כמו איב מונטאן או מאוחר יותר הקומפניון דה לה שנסון, החלו את הקריירה שלהם במהלך הכיבוש. אדית פיאף התגוררה מעל L'Étoile de Kléber, בורדלו מפורסם ברחוב Rue Lauriston, שהיה ליד מפקדת קרלינגו, ולעיתים קרובות הגיעו אליו חיילים גרמנים. העוצר בפריז לא נשמר בקפדנות כמו בערים אחרות.
השיר של ג'אנגו ריינהארדט "Nuages", בביצוע ריינהארדט והחמישייה של המועדון הלוהט של צרפת ב-Salle Pleyel, זכה לשמצה בקרב מעריצים צרפתים וגרמנים כאחד. ג'אנגו ריינהארדט אף הוזמן לשחק ב-OKW. ההתעללות בפריז בביקורים של כוחות גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה הובילו לתגובת נגד; הזנות האינטנסיבית בתקופת הכיבוש פינתה את מקומה לחוקים של מארט רישאר ב-1946, שסגרה את בתי הבושת וצמצמה את מופעי הבמה המטומטמים לאירועי ריקוד בלבד.
חיי האזרחים > דיכוי

בתקופת הכיבוש הגרמני, מדיניות עבודת כפייה, שנקראה Service du Travail Obligatoire ("שירות עבודה חובה, STO"), כללה תפיסה והעברה של מאות אלפי עובדים צרפתים לגרמניה בניגוד לרצונם, לצורך מאמץ המלחמה הגרמני. בנוסף למחנות עבודה למפעלים, חקלאות ומסילות ברזל, נעשה שימוש בעבודות כפייה לאתרי שיגור V-1 ומתקנים צבאיים אחרים שנועדו על ידי בעלות הברית במבצע קשת צלב. החל משנת 1942, רבים סירבו להתגייס למפעלים וחוות בגרמניה על ידי ה-STO, וירדו למחתרת כדי להימנע ממאסר וגירוש לאחר מכן לגרמניה. על פי רוב, אותם "משתמטי עבודה" (réfractaire) הפכו ללוחמי מאקי.
היו פעולות תגמול גרמניות נגד אזרחים במדינות כבושות; בצרפת בנו הנאצים חדר הוצאה להורג במרתפי בניין משרד התעופה לשעבר בפריז.
יהודים רבים היו קורבנות השואה בצרפת. כ-49 מחנות ריכוז היו בשימוש בצרפת במהלך הכיבוש, הגדול שבהם בדראנסי. באזור הכבוש, החל משנת 1942, היהודים חויבו לענוד את הטלאי הצהוב והורשו לנסוע רק בקרון האחרונה של המטרו בפריז. 13,152 יהודים המתגוררים באזור פריז היו קורבנות של מעצר המוני על ידי השלטונות הצרפתיים הפרו-נאציים ב-16 וב-17 ביולי 1942, הידוע כ-Vel'd'Hiv Roundup, והועברו לאושוויץ שם נהרגו.
בסך הכל, על פי ספירה מפורטת של סרז' קלרספלד, מעט מתחת ל-77,500 מהיהודים המתגוררים בצרפת מתו במהלך המלחמה, ברובם המכריע לאחר שגורשו למחנות המוות. מתוך אוכלוסייה יהודית בצרפת בשנת 1940 של 350,000, זה אומר שקצת פחות מרבע מתו. למרות שזה נורא, שיעור התמותה היה נמוך יותר מאשר במדינות כבושות אחרות (למשל 75 אחוז בהולנד), ומכיוון שרוב היהודים היו כאלו שהיגרו לאחרונה לצרפת (בעיקר גולים מגרמניה), יותר יהודים חיו בצרפת בסוף הכיבוש מאשר כ-10 שנים קודם לכן כאשר היטלר עלה לשלטון באופן רשמי.
מגן דוד צהוב שנקבע על ידי משטר וישי בצרפת.
"לא מתקבלים כאן יהודים". שלט מחוץ למסעדה בפריז, rue de Choiseul.
יהודיות צרפתיות עונדות את הטלאי הצהוב.
חיילים גרמנים נכנסים לבית כנסת בברסט שהוסב לבית בושת.
אדולף היטלר מטייל מול מגדל אייפל בפריז, 23 ביוני 1940.
חדר הוצאה להורג שנבדק על ידי שוטר פריזאי וחברי ה-FFI לאחר השחרור.
שלטי דרכים גרמניים בפריז הכבושה. הפלז'דנדרמריה הייתה אחראית על התנועה הצבאית.
חיילים גרמנים וקומוניסטים שבויים, יולי 1944.
להקת הצבא הגרמני בבורדו, 1942.
לאחר מכן

שחרור צרפת היה תוצאה של פעולות בעלות הברית אוברלורד ודרגון בקיץ 1944. רוב צרפת שוחררה עד ספטמבר 1944. חלק מבסיסי הצוללות הצרפתיים המבוצרים בחוף האוקיינוס האטלנטי נותרו מאחורי "מבצרים" עד הכניעה הגרמנית במאי 1945. ממשלת הגלות של צרפת החופשית הכריזה על הקמת רפובליקה צרפתית זמנית, המבטיחה המשכיות עם הרפובליקה הצרפתית השלישית שבוטלה. היא החלה לגייס כוחות חדשים להשתתף בהתקדמות לנהר הריין ובפלישה לגרמניה, תוך שימוש בכוחות הפנים הצרפתיים כקאדרים צבאיים ומאגרי כוח אדם של לוחמים מנוסים כדי לאפשר התרחבות גדולה ומהירה מאוד של צבא השחרור הצרפתי (Armée française de la Liberation). הודות להשאל-החכר, היא הייתה מצוידת היטב ומסופקת היטב למרות השיבוש הכלכלי שהביא הכיבוש, והיא גדלה מ-500,000 איש בקיץ 1944 ליותר מ-1.3 מיליון ביום הניצחון באירופה, מה שהפך אותו לצבא בעלות הברית הרביעי בגודלו באירופה.
דיוויזיית השריון הצרפתית השנייה, קצה החנית של כוחות צרפת החופשית שהשתתפו במערכה בנורמנדי ושחררו את פריז ב-25 באוגוסט 1944, המשיכה לשחרר את שטרסבורג ב-22 בנובמבר 1944, ובכך מימשה את שבועת קופרה שנקבעה על ידי הגנרל לקלרק כמעט ארבע שנים קודם לכן. היחידה בפיקודו, שהייתה בקושי מעל גודל פלוגה כאשר כבשה את המבצר האיטלקי, גדלה לדיוויזיית שריון בעוצמה מלאה.
חוד החנית של הארמייה הראשונה של צרפת החופשית, שנחתה בפרובאנס ב-15 באוגוסט 1944, היה הקורפוס ה-1. היחידה המובילה שלה, דיוויזיית השריון הצרפתית הראשונה, הייתה היחידה הראשונה של בעלות הברית שהגיעה לרון (25 באוגוסט 1944), הריין (19 בנובמבר 1944) ולדנובה (21 באפריל 1945). ב-22 באפריל 1945, היא כבשה את מובלעת זיגמרינגן בבאדן-וירטמברג, שם התארחו הגולים האחרונים של משטר וישי, כולל המרשל פטן, אצל הגרמנים באחת מטירות האבות של שושלת הוהנצולרן.
משתפי הפעולה הועמדו למשפט בטיהורים משפטיים (épuration légale), וכמה מהם הוצאו להורג בגין בגידה, ביניהם פייר לאוואל, ראש ממשלת וישי בשנים 1942–1944. גם מרשל פטן, "ראש המדינה הצרפתית" וגיבור ורדן, נידון למוות (14 באוגוסט 1945), אך עונשו הומתק למאסר עולם שלושה ימים לאחר מכן. אלפי משתפי פעולה הוצאו להורג על ידי כוחות ההתנגדות המקומיים במה שנקרא "טיהורים פראיים" (épuration sauvage).
חיילים גרמנים צועדים ליד שער הניצחון בשדרת השאנז אליזה בפריז, יוני 1940.
עמדת שליטה גרמנית על קו התיחום, 1941
מצעד של משתפי הפעולה המיליציה הצרפתית, 1944.
חיילים טורקסטנים בצפון צרפת, אוקטובר 1943.
מעצר של אזרחים צרפתים בלה פאו, ברטאן, על ידי חיילים גרמנים ביולי 1944
כרטיסי קיצוב לאוכלוסייה הצרפתית, יולי 1944.
חיילים גרמנים משוחחים עם נשים צרפתיות ליד המולן רוז' ביוני 1940, זמן קצר לאחר הכיבוש הגרמני של פריז.
לוח זיכרון לשבועת קופרה ליד הקתדרלה של שטרסבורג, בירת אלזס-לורן, ולאחר המלחמה, בירת אירופה כסמל לשלום ופיוס.
הר פטריק (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בהר בשטח חסות רוס שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  2,380 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס חבר העמים 
 קואורדינטות:  84°13′00″S 172°00′00″E﻿ / ﻿84.2167°S 172°E﻿ / -84.2167; 172
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פטריק(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פטריק
 
הר פטריק (באנגלית: Mount Patrick) הוא הר מכוסה ברובו בקרח ברכס חבר העמים, בהרי המלכה מוד, באזור חוף דופק של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 2,380 מטרים מעל פני הים.
ההר ממוקם בסמוך ממזרח למצוק ודג' פייס, שלגדתו המערבית של קרחון בירדמור.
היסטוריה > גילוי ההר

ההר התגלה על ידי המשלחת האנטארקטית הבריטית (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907–1909, בפיקודו של ארנסט שקלטון.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 2,316 מטרים מעל פני הים
הר פורטאוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי טולה 
 קואורדינטות:  66°49′00″S 51°03′00″E﻿ / ﻿66.8167°S 51.05°E﻿ / -66.8167; 51.05
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פורטאוס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פורטאוס
 
הר פורטאוס (באנגלית: Mount Porteus) הוא הר בסמוך ממזרח לרכס פיקוק בהרי טולה בארץ אנדרבי שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי הרכס

הרכס מופה מתצלומי אוויר שצולמו ממטוסי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה בשנת 1956.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטית של אוסטרליה.
הרכס נקרא על שמו של ו. פ. פורטאוס (W.F. Porteus), שהיה חבר בצוות אוניית המחקר "דיסקברי" אשר שימשה את משלחת החקר הבריטית, אוסטרלית וניו זילנדית לאנטארקטיקה במחקרה בין השנים 1929–1931.
הערות שוליים

1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי
| הרי טולה |
| --- | --- | --- |
| הרים | אולדפילד • בונד • בסט • ברטלט • דגרפלדט • דנהאם • דאנג'י • הארדי • הארווי • המפסון • מוריסון • מילר • סוקק • סטורר • פורטאוס • פיתגורס • קייזר • קינג • רודס • ריידר • ריסר-לארסן |  |
| רכסי הרים | פיקוק |  |
| נונאטאקים | הארווי |  |
הר פורקסט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,864 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי הנסיך צ'ארלס 
 קואורדינטות:  70°40′00″S 64°18′00″E﻿ / ﻿70.6667°S 64.3°E﻿ / -70.6667; 64.3
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פורקסט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר פורקסט
 
הר פורקסט (באנגלית: Mount Forecast) הוא הר גדול בהרי הנסיך צ'ארלס, באדמת מק. רוברטסון שבאנטארקטיקה.
ההר ממוקם בסמוך צפונית-מזרחית להר בראון-קופר, ו-23 קילומטרים דרומית-מערבית מהר פולארד.
להר מספר פסגות.
גובהו של ההר 1,864 מטרים מעל פני הים; והוא ההר ה-2,017 בגובהו באנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר מופה בהתבס על סקרים על הקרקע ועל תצלומי אוויר שצולמו על ידי משלחת החקר האנטארקטית הלאומית של אוסטרליה, בין השנים 1956–1965.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי ועדת השמות האנטארקטיים של אוסטרליה.
ההר נקרא על שמו של מ. ג'יי. פורקסט (M.J. Forecast), שהיה צופה מזג אוויר בתחנת וילקס בשנת 1965.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
| רכס אתוס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | סקילה |  |
| רכסים | ליאה • קוטרר |  |
| הרים | בול • גידינגס • מקנזי • פיטר |  |
| נונאטאקים | דוסון • האנט |  |
| רכס פורתוס |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | כריבדיס • סקילה |  |
| רכסים | האלקומב • מרטין • קורי |  |
| הרים | גאסטון • גבאן • גרדנר • טאר • פולארד • קנהאם • קאצ'ליף • קירקבי • קרוהן • קרייטון |  |
| אתרים אחרים בהרי הנסיך צ'ארלס |
| --- | --- | --- |
| רכסים נוספים | אליסון • סאקסטון |  |
| הרים | בראון-קופר • פורקסט • קרטר |  |
| עמקים ומישורים | מדרון בנט |  |
| נונאטאקים | ארמוניני |  |
| מפרצים | ביינמדארט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 137103588   WorldCat (עם VIAF): 137103588
הנרי פרדריק, נסיך ויילס

הנרי פרדריק, נסיך ויילס (19 בפברואר 1594 - 6 בנובמבר 1612) היה בנו הבכור של ג'יימס הראשון, מלך אנגליה, סקוטלנד ואירלנד. מכיוון שנפטר לפני אביו, לא זכה לעלות לשלטון.
ביוגרפיה

הנרי פרדריק נולד ב-1594 כבנו הבכור של ג'יימס השישי מלך סקוטלנד ואשתו אן, נסיכת דנמרק. עם לידתו הוא הפך ליורש העצר ונשא בתואר של דוכס רות'סיי שניתן באופן אוטומטי ליורש העצר. ב-1603 כאשר נפטרה אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה, ירש אביו ג'יימס את הכתר האנגלי והאירי כמלך ג'יימס הראשון. הנרי פרדריק הפך ליורש העצר האנגלי וככזה הפך לנסיך ויילס ודוכס קורנוול.
כאשר אביו של הנרי פרדריק, המלך ג'יימס השישי, מלך סקוטלנד, משפחתו וחצר המלוכה, עברו מאדינבורו ללונדון, התקבלו המלך החדש ומשפחתו בהתלהבות על ידי הציבור האנגלי. המלכה אליזבת הייתה חשוכת ילדים ומעולם לא טרחה למנות יורש לכתר האנגלי והיה חשש בקרב הציבור שפטירתה תביא לפריצת מאבק על כס המלכות שיתדרדר למלחמת אזרחים; אולם העברת השלטון הסתיימה בשלום ואנגליה קיבלה בברכה מלך צעיר שכבר הספיק להינשא ולהוליד בנים.
במהרה הפך הנרי פרדריק לחביב העם. בנוסף למראהו הנאה והאתלטי, הוא הפך מוקד לתקוות פוליטיות; התקווה שעלייתו לכס המלוכה תביא עידן חדש של שגשוג לאנגליה וחידוש עוצמתה הצבאית, וכן שהוא יהיה מלך פרוטסטנטי לוחם, שיסיים את מדיניות השלום והסובלנות הדתית של אביו ויצא למסע צלב כנגד הנצרות הקתולית.
הנרי קיבל בחיוב את הציפיות שתלו בו וניסה לעמוד בהם. הוא התעניין בנושאים צבאיים, תמך בקולוניזציה של אמריקה, וכאשר הציע אביו להשיאו לאחת מבנות משפחת המלוכה הצרפתית, הוא דחה את הרעיון בנימוק שלא ראוי שיורש עצר פרוטסטנטי יישא אשה קתולית.
ב-1612 הנרי שחה בנהר התמזה המזוהם, לאחר מכן נפל למשכב ונפטר, ככל הנראה כתוצאה ממחלת הטיפואיד. הוא נקבר במנזר וסטמינסטר.
הנשמה יורדת

ניגון הנשמה יורדת הוא ניגון חב"די אשר מיוחס לדור הראשון של חסידי חב"ד.
מילות הניגון

"הַנְּשָׁמָה יוֹרֶדֶת לְתוֹךְ הַגּוּף

אַךְ צוֹעֶקֶת וַי וַי וַי, אַךְ צוֹעֶקֶת וַי וַי וַי

יְרִידָה זוֹ צוֹרֶךְ עֲלִיָּה

עַד שֶׁכָּל זֶה הוּא כְּדַאי".
רקע

באלבום "ניגוני חב"ד 7" של ניח"ח נכתב כי זהו ניגון עתיק אשר מיוחס לדור הראשון של חסידי חב"ד. תווי הניגון הופיעו בספר הניגונים - חב"ד מספר ק"ז (107).
ביומן שכתב ישראל יעקבסון את זיכרונותיו משנת תרע"ד (1914), הוא מביא שהמשפיע שלהם בישיבת תומכי תמימים בעיירה לובביץ' לימד אותם את הניגון הזה.
ניתוח מוזיקלי

מילות הניגון מבטאים התעוררות תשובה פנימית, כתוצאה מהרגשת האחריות בעת ירידת הנשמה למטה לעולם הגשמי, שהיא לצורך עליה. משמעות הניגון היא נחמה לנשמה שצריכה להיאסף ממקומה הבטוח בעולם של גן עדן, לרדת לתוך גוף האדם שהיא לא מכירה; הנשמה משוכנעת שהגוף לא יידע להתייחס אליה בכבוד הראוי, 'ירידה זו צורך עלייה עד שכל זה הוא כדאי', מנחמים את הנשמה. בכתבי החסידות יש שאלה שחוזרת פעמים רבות; לשם מה ירדה הנשמה לעולם הזה? קודם ירידתה הייתה הנשמה בעולמות עליונים, נהנתה מזיו השכינה, ופתאום הורידו אותה לתוך גוף האדם, והוא מוצאת את עצמה עסוקה כל היום בטרדות גשמיות ובצורכי הגוף. והתשובה הניתנת על כך היא; 'ירידה זו צורך עלייה'. היא מתחברת עם הקב"ה עצמו על-ידי קיום התורה והמצוות בעולם הזה דווקא. העובדה שהשאלה חוזרת מעידה שזאת לא שאלה אינטלקטואלית המצפה לתשובה מושכלת, אלא כעין מוטו שעל האדם לשים כל הזמן לנגד עיניו; האם אני ממלא את תפקידי בעולם, כדי שאכן תושג המטרה של 'ירידה זו לצורך עלייה'.
יוסף ארנפלד מערוץ 7 תיאר את הניגון בתור שיר שקט וכסוג של בלדה, ולירון נגלר-כהן מאתר ynet כתב כי הניגון מתאר את "הפגישה הכואבת של הנשמה עם הגוף ברגע הלידה".
ביצועים ועיבודים מוזיקליים

בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הופיע השיר באלבום "ניגוני חב"ד 7" של ניח"ח. בשנת 2009 הופיע באלבום יענקל יענקל של הזמר האמריקאי אברהם פריד.
ב־2019 בוצע במופעי צמאה על ידי כמה זמרים יחדיו במופעים משותפים; מופע אחד על ידי הזמרים אברהם פריד, אביתר בנאי ושולי רנד. מופע שני על ידי הזמרים שולי רנד, אביתר בנאי, אברהם פריד ונעם בנאי. ומופע שלישי על ידי הזמרים נתן גושן, שולי רנד, אברהם פריד ושי צברי. ב־2023 בוצע על ידי נאור כרמי יחד עם מקהלת מלכות.
ב־2015 יצא על ידי בית הספר לקולנוע יהודי תורת החיים כגרסת כיסוי מלאה, ב־2018 הופיע באלבום צמאה 5 בגרסת כיסוי בביצוע הזמר הישראלי שולי רנד. ב־2009 בוצע כגרסת כיסוי על ידי מתי קובלר, ב־2018 בוצע על ידי קובלר באנסמבל סירנות של מרכז פליציה בלומנטל למוזיקה ובמופעים נוספים.
ניגונים נוספים

ישנו ניגון בשם "מפני מה" בעל אותם מילות תוכן אך בלחן אחר, יש אומרים שהוא גם ניגון חבד"י. מילות הניגון: "מִפְּנֵי מָה, מִפְּנֵי מָה ירדָה הַנְּשָׁמָה מֵאִיגְרָא רָמָא לְבִּירָא עֲמִיקְתָּא? יְרִידָה צֹרֶךְ עֲלִיָּה הִיא".
ישנו ניגון חב"די אחר, ללא מילים, בשם 'ניגון ירידת הנשמה בגוף'. כמו כן ידוע שהיה לרבי לוי יצחק מברדיצ'ב ניגון "והוא רחום" המתאר את ירידת הנשמה, אך לא ידוע מהו הניגון, יש אומרים שייתכן שיש קשר בין הניגון של רבי לוי יצחק, ל"ניגון הנשמה יורדת" או ל"ניגון ירידת הנשמה".
הערות שוליים

1 2 3 4  לב לייבמן, ניגון "והוא רחום" לר' לוי יצחק מבארדיטשב, באתר קיר הניגונים (בעברית)
1 2  מחבר "ספר הניגונים", המוזיקאי שמואל זלמנוב, שמואל זלמנוב, ספר הניגונים - חב"ד, כרך א', ברוקלין, ניו יורק, ארצות הברית: קה"ת, 1949, עמ' נ"ז. (בלשון הקודש ויידיש)
1 2 3  ישראל יעקבסון, זיכרון לבני ישראל, עמוד מ"ג.
↑  הזמר הישראלי שולי רנד. לירון נגלר-כהן, שולי רנד נשמה: לא זמר, חסיד על הבמה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2018
↑  יוסף ארנפלד, עוד מאותו דבר - ביקורת דיסק, באתר ערוץ 7, 12 בדצמבר 2019
↑  לירון נגלר-כהן, שולי רנד נשמה: לא זמר, חסיד על הבמה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2018
↑  Haneshomoh Yoredes, Chabad.org (באנגלית)
↑  יענקל, יענקל, באתר Chabad.org (בעברית)
↑   אברהם פריד, אביתר בנאי ושולי רנד // הנשמה יורדת - מתוך מופע צמאה תשע"ט, סרטון בערוץ "צמאה", באתר יוטיוב (אורך: 08:45)
↑   שולי רנד, אביתר בנאי, אברהם פריד ונעם בנאי - ״הַנְּשָׁמָה יוֹרֶדֶת״, סרטון בערוץ "הדסה סאסי", באתר יוטיוב (אורך: 03:44)
↑   נתן גושן, שולי רנד, אברהם פריד ושי צברי -  הַנְּשָׁמָה יוֹרֶדֶת לְתוֹךְ הַגּוּף / צמאה בהאנגר 11, סרטון בערוץ "הדסה סאסי", באתר יוטיוב (אורך: 04:24)
↑  נאור כרמי & מלכות - הנשמה יורדת
↑  בשילוב ניגון אחר: הנשמה יורדת, בית הספר לקולנוע יהודי תורת החיים
↑   שולי רנד // הנשמה יורדת - מתוך פרויקט צמאה 5, סרטון בערוץ "צמאה", באתר יוטיוב (אורך: 04:03)
↑  מתי קובלר מבצע ניגון "הנשמה יורדת לתוך הגוף"
↑  פועם בלב: אנסמבל סירנות - מתי קובלר / על בסיס ניגון חסידי - הנשמה יורדת
↑  קולמוס הנפש - מסע מוזיקלי אל הניגון החסידי, אנסמבל האומן ח"י, 2009. הספרייה הלאומית | "הנשמה יורדת" - אנדרה היידו וקולמוס הנפש ב־2016 הוקדש לזכרו של אנדרה היידו () בכמה מופעים () . מוזיקאים צעירים מגלים את 'קולמוס הנפש' שיחת השבוע | מופע צלילים במדבר עמוד 7, 2020.
1 2  זמרשת מפני מה
↑  על ידי מענדל מרוזוב מובא בזמרשת: מפני מה
↑  ‏ניגון ירידת הנשמה‏ (Q117800971) - ברוצקי, ברוצקי 2. הורביץ. פלטיאל
| ניגוני חב"ד |
| --- | --- | --- |
| הניגונים המכוונים | "ניגון שלוש תנועות" ■ אדמו"ר הזקן: ניגוני רבי שניאור זלמן • "ארבע בבות" • "אבינו מלכנו" • "אלי אתה" • "כאיל תערוג" • "קול דודי" ■ אדמו"ר האמצעי: "ניגון הקאפעליע" ■ הצמח צדק: "ניגון ההשתטחות" • "ימין ה' רוממה" • "כאיל תערוג" ■ אדמו"ר המהר"ש: "לכתחילה אריבער" ■ אדמו"ר הרש"ב: "ניגון הכנה" • "ניגון רוסטוב" ■ אדמו"ר הריי"צ: "ניגון הבינוני" ■ הרבי מלובביץ': ניגוני הרבי מלובביץ' • "אנעים זמירות" • "אתה בחרתנו" • "דרכך אלוקינו" • "הוא אלוקינו" • "והיא שעמדה" • "כי אנו עמך 1" • "כי אנו עמך 2" • "צמאה לך נפשי" • "צמאה צמאה" • "רחמנא דעני" • "שאמיל" |  |
| ניגונים נוספים | "קול ביער" • "הנשמה יורדת" • "פדה בשלום" • "ניגון לי"ב–י"ג תמוז" • "והריקותי לכם ברכה" • "ניע זשוריצי כלופצי" • "ניגון לחסידי הצמח צדק" • "ניגון הקפות" • "ניגון הכנה" • "ממצרים גאלתנו" • "יעלה תחנוננו" • "ופרצת" • "הצילני נא" • "הושיעה את עמך" • "אך לאלוקים" • "אימתי קאתי מר" • "ניגון מפולטבה" • "שובה השם" • "ניגון הפלפול" |  |
ישנם מעל 500 ניגוני חב"ד, מובאים רק ניגונים נבחרים
כללי: ניח"ח • ספר הניגונים ■ פרויקטים: ניגוני חב"ד (16 אלבומים) • משה לאופר מנגן חב"ד (4 אלבומים) • צמאה (6 אלבומים) ■ אלבומים: ניגון הבעש"ט • אבינו מלכנו • האפ קאזאק • יענקל יענקל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 964e21d9-1921-463d-b7a4-a1f38b5c68d6
המסעות הנאפוליטניים של לאיוש הגדול

מסעותיו הנאפוליטניים של לאיוש הגדול, שנקראו גם ההרפתקה הנאפוליטנית (בהונגרית: Nápolyi kaland), הייתה מלחמה בין ממלכת הונגריה, בראשות לאיוש הגדול, לבין ממלכת נאפולי, אשר התמשכה מ-1347 עד 1352.