stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוקת קוריאה הצפונית
היסטוריה > תיקון קים איל-סונג - קים ג'ונג-איל משנת 2012

תיקון 2012, שהתקבל במהלך המושב ה-12 של אספת העם העליונה, כלל שינויים בהקדמה לחוקה, תוך אזכור פועלו ומורשתו של קים ג'ונג-איל, וכן הגדרתה של קוריאה הצפונית כ״מדינה בעלת חימוש גרעיני". לפיכך, התיקון החדש זכה לכינוי ״תיקון קים איל-סונג - קים ג'ונג-איל״ כמו כן, בוצעו מספר שינויים ותיקונים מינוריים בחוקה.
היסטוריה > תיקון 2013

תיקון חדש לחוקה התקבל ב-1 באפריל 2013.
היסטוריה > תיקון 2016

תיקון נוסף לחוקה התקבל במהלך חודש יוני 2016, בעקבות כינוס הוועידה השביעית של מפלגת הפועלים של קוריאה. תיקון זה שינה את שם ועדת ההגנה הלאומית לוועדה לענייני המדינה, וכן הגדיר באופן פורמלי את קים ג'ונג-און כראש המדינה.
ראו גם

ממשלת קוריאה הצפונית
מערכת המשפט בקוריאה הצפונית
חוק האזרחות (קוריאה הצפונית)
בית המשפט העליון של קוריאה הצפונית
פוליטיקה של קוריאה הצפונית
המנהיג העליון של קוריאה הצפונית
הנשיא הנצחי של הרפובליקה
עשרת העקרונות להקמתה של מערכת אידאולוגית מרכזית
מוזיאון בתי האוסף לתולדות צה"ל

#invoke:תבנית מידע
טנק M48 פטון באוסף המוזיאון
דוידקה באוסף המוזיאון
מוזיאון בתי האוסף היה מוזיאון שעסק בהיסטוריה הצבאית של מדינת ישראל, וכלל אמצעי לחימה שונים ששימשו את המחתרות בתקופת המנדט ואת צה"ל. המוזיאון השתרע על פני 22 דונמים ברחוב אילת מספר 50 פינת רחוב אליפלט בתל אביב, בצמוד אל "מתחם התחנה" במבנים ששימשו את תחנת הרכבת יפו עד 1948. המוזיאון נוהל בידי יחידת המוזיאונים של משרד הביטחון. המוזיאון נסגר ב-1 בינואר 2019 והתצוגה תועבר ליד לשריון בלטרון.
היסטוריה

היסודות להקמת המוזיאון הונחו ב-1959, אז הורה דוד בן-גוריון להקים מוזיאון לתולדות צה"ל. כלי נשק ואמצעי לחימה שונים שחלק רב מהם היו שלל שנאסף בחזיתות מלחמות ישראל, נאספו ונאגרו במחסני הרכבת, כדי שניתן יהיה להשתמש בהם לכשיוקם המוזיאון. מחסנים אלה שימשו באותה העת כבסיס צבאי בו שכנו, בין היתר, הארכיון והמתפרה של צה"ל.
לקראת חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל הוחלט להציג את הפריטים שנאספו לציבור, ונפתחה תערוכה זמנית במבנים באפריל 1988. קהל רב נהר לצפות בתצוגה, ועקב כך הוחלט להפכה לתצוגת קבע. המקום הוכשר למבקרים, וב-1991 נחנך המוזיאון.
היסטוריה > המעבר אל משכן הקבע

בשנות ה-2000 הועלו תוכניות להעתיק את המוזיאון למקום אחר שבו יוקם מוזיאון צה"ל, כדי לאפשר סלילת המשך עבור רחוב אליפלט עד הים ולפנות את המתחם היקר לצורכי נדל"ן, אך הן לא יצאו לפועל. בין השאר הועלתה הצעה להקים את המוזיאון המחודש במתחם רדינג ג' בצמוד אל מרכז יצחק רבין לחקר ישראל ברמת אביב.
בשנת 2017 נחתם הסכם בין משרדי האוצר והביטחון ורשות מקרקעי ישראל לפינוי המוזיאון ופיתוח המתחם שיפונה למגורים ותיירות. תמורת מכירת הקרקע תעבור למשרד הביטחון, ועל פי התוכנית יקומו במקום כ-650 יחידות דיור ועשרות אלפי מטרים של שטחי מסחר, תעסוקה ומלונאות.
בשנת 2019 הוחלט כי המוזיאון יפונה אל משכן הקבע על יד לטרון.
תצוגה

תצוגת המוזיאון כללה כלי נשק שונים, ששימשו את ההגנה, אצ"ל, פלמ"ח וצה"ל במשך המאה ה-20. באוסף ובתצוגה נמצאים אקדחים (כולל אקדחים מיוחדים) ורובים, בהם העוזי, הגליל ותבור; תותחים כגון תותח נפוליאונצ'יק, רכב קרבי משוריין כגון (זחל"מים, טנקים ומשגרי רקטות). הוצגו כלי נשק ניסיוניים שפותחו בידי התעשיות הביטחוניות, ולצדם אמצעי לחימה שנלקחו שלל במלחמות ישראל, כגון משגרי קטיושה וטילי סאגר. התערוכות הוצגו הן בביתנים קטנים והן מחוץ לביתנים (בעיקר כלים כבדים).
לחילות השונים היו ביתנים, כשהאחרון ביניהם שהוקם היה ביתן חיל התקשוב, ואלה הציגו את היסטוריית החיל, תמונות היסטוריות ולעיתים אף כללו פינת הנצחה לאישיות ביטחונית בכירה (למשל, בביתן חיל ההנדסה הייתה פינת הנצחה לתא"ל דוד לסקוב). ביתן מיוחד במוזיאון היה "ביתן הטרור" שכלל נשק שלל שנתפס מפעילי ארגוני טרור, ובו הוצגו גם רקטות קסאם וכלי נשק שנתפסו על הקארין A. בנוסף, כלל המוזיאון פריטים שאינם צבאיים, כמו מתנות שניתנו לשרי ביטחון והרמטכ"לים וכן רכבי השרד של שרי הביטחון.
הערות שוליים

↑  מאיר תורג'מן, רבותיי, ההיסטוריה נסגרת, באתר ynet, 2 בינואר 2019
↑  מייק הולר, הגרוטאות שהביאו את המדינה, מעריב, 15 באפריל 1988
↑  שרה פרידמן, הדוידקה והנפוליונצ'יק בחנוכת 'בתי אוסף', מעריב, 20 באפריל 1988
↑  הילה ציאון‏, נחתם הסכם לפינוי בסיסי צה"ל מת"א וחיפה לטובת מגורים ותיירות, באתר וואלה, 24 באוקטובר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303891905171  VIAF: 155315458   WorldCat (עם VIAF): 155315458
חנן זלינגר

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1921 י' באלול תרפ"א ברלין
 נהרג:  1 בינואר 1948 (בגיל 26) י"ט בטבת תש"ח בלאד א-שייח'
 מקום קבורה:  בית הקברות בקיבוץ יגור
 תאריך עלייה:  מרץ 1939
 השתייכות:   ההגנה
 דרגה:   סרן
 תפקידים בשירות
 מפקד פלוגה 13 בגדוד 21 בחטיבת כרמלי
 הנצחה
 היישוב תל חנן נקרא על שמו
קברו של חנן זלינגר בבית הקברות של קיבוץ יגור.
קברו של חנן זלינגר במרכז, מימינו קברו של חיים בן דור שנהרג גם הוא יחד עם עמוס גלילי במבצע הצבאי. משמאלו קברו של אלוף יהושע גלוברמן. הקברים הם בבית הקברות של קיבוץ יגור.
חנן זָלִינְגֶר (13 בספטמבר 1921 – 1 בינואר 1948) היה מפקד פלוגה 13 בגדוד 21 בחטיבת כרמלי. נהרג במלחמת העצמאות בפעולת נקם נגד הכפר הערבי בלד א-שייח' בעקבות טבח בתי הזיקוק. על שמו נקרא היישוב תל חנן (כיום שכונה בעיר נשר).
קורותיו

נולד ב-13 בספטמבר 1921 (י' באלול תרפ"א), למרגרטה ומקס בברלין, במשפחה משכילה ומתבוללת. אביו היה סוחר. בעקבות עליית הנאצים לשלטון עבר לבית הספר היהודי ע"ש תאודור הרצל ברובע שרלוטנבורג בעיר. זה היה בית ספר פרטי, בעל זיקה לציונות, שלימד על פי שיטת מונטסורי. בנעוריו התבלט בכישוריו הספורטיביים. הוא נמנה עם טובי שחקני הטניס בקרב הנוער היהודי. בנוסף שיחק גם כדורגל וכדוריד. בעקבות ליל הבדולח בנובמבר 1938, נסגרו כל בתי הספר היהודיים הפרטיים וזלינגר החל לעבוד בבית חרושת לכובעים.
זלינגר עלה לארץ ישראל במרץ 1939 במסגרת "עליית הנוער", יחד עם אחיו שלום-פריץ, תאום זהה. הוא המשיך בלימודי נגרות בארץ בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ בקיבוץ יגור ביחד עם אחיו, שלמד מסגרות. אח נוסף שלהם, וולף, שהיה מבוגר יותר, לא קיבל אישור עלייה לארץ ישראל והיגר לאנגליה. ההורים, שנשארו בגרמניה, נספו בשואה.
חנן זלינגר היה חברו של אהרון דורון, שלמד עמו, לימים אלוף בצה"ל.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים הצטרף לקיבוץ, התנדב ל"הגנה" ושרת כנוטר. במקביל הצטרף ל"הפועל", נמנה עם טובי הרצים ביישוב למרחקים בינוניים ואף הגיע ראשון בתחרות ריצה למרחק 400 מטר של כל נוטרי הארץ. זלינגר שימש כמפקד בגדנ"ע ופעל לעודד את פקודיו לעסוק בספורט.
בעקבות אירועי "השבת השחורה" ביוני 1946 פוטר ממשטרת המנדט בטיעון של "אי-שיתוף פעולה" עם השלטונות הבריטיים. בסתיו 1947 מונה כמא"ז (מפקד אזור) במסגרת "חטיבת לבנוני" בחי"ש, שהוקם באותה עת. בדצמבר 1947, לאחר החלטת כט בנובמבר האו"ם, הוטל על זלינגר לגייס לוחמים לחי"ש. הוא גייס חברים מכפר חסידים ומיגור.
בעקבות הטבח בעובדי בתי הזיקוק ב-30 בדצמבר 1947, בו נהרגו 39 יהודים ועשרות נפצעו, הוחלט לפשוט על הכפר בלד א-שייח' ושכונת חוואסה (כיום שכונת בן דור) שממערב לו. בשכונה גרו רבים מהעובדים הערבים של בתי הזיקוק. להחלטה תרמה גם העובדה שרכבו של מפקד הגדוד הראשון, דן לנר, נפגע גם הוא מאש הכפריים כשעבר בדרך לחיפה בכפר. בי"ט בטבת תש"ח שלחה ההגנה 4 מחלקות מהגדוד הראשון של הפלמ"ח ("גדוד העמק") ושתי מחלקות חי"ש מחיפה. מפקד הפעולה היה חיים אבינועם, וזלינגר פיקד על שתי מחלקות החי"ש ("האוסטרים"). הכוח כלל כ-120 לוחמים ויצא מיגור בשעה 23:30 בליל 31 בדצמבר 1947.
הכוח התארגן לתקיפה ממערב לבלד א-שייח', אולם התגלה סמוך לכפר, ונפתחה עליו אש. הכוח פרץ לכפר תחת אש. בפשיטה, שנמשכה כחצי שעה, נהרגו, לפי ההיסטורון יואב גלבר, בין 15 ל-20 ערבים, בהם גם נשים וילדים. בתום ההתקפה עזב הכוח והגיע ליגור בסביבות 5:30 בבוקר.
בקרב נהרגו שלושה מלוחמי ההגנה: המפקד חנן זלינגר והלוחמים חיים בן-דור ועמוס גלילי. חנן זלינגר היה בן 26 בנופלו. הוא נטמן בחלקה הצבאית בבית העלמין בקיבוץ יגור. לאחר מותו הועלה לדרגת סרן.
אחיו התאום, שלום, התחתן ונולדו לו 3 ילדים: חנן, על שמו של חנן זלינגר, אורית ויורם. שלום נפטר בשנת 1971. גם לאח וולף באנגליה היו צאצאים.
הנצחתו

תל חנן נוסדה מייד לאחר יציאת הערבים מבלד א-שייח' ב-24 באפריל 1948. במקביל אוכלס הכפר הערבי חוואסה על ידי יהודים ובהמשך שונה שמו לבן דור על שם חיים בן-דור. שני היישובים היו עצמאיים. ביולי 1952 הוחלט לאחד את היישובים העצמאיים תל חנן, בן דור ונשר למועצה מקומית אחת בשם "נשר". לימים הוכרזה בעיר גם שכונת גבעת עמוס לזכר עמוס גלילי.
חנן זלינגר מונצח באנדרטה לחללי מלחמות ישראל בעיר נשר השווכנת בגבעת נשר. באנדרטה השוכנת ביגור בחזית בית יד למגינים. בעבר היה מונצח גם בלוח הנצחה מאבן שהונח בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 במרכז שכונת תל חנן, על לוח ההנצחה נכתב: ”ביום י'ט בטבת תש'ח נפלו חנן זלינגר איש משק יגור חיים בן-דור איש ירושלים בפעולת תגמול על רצח יהודים”, לוח זה נעלם בתחילת שנות ה-90 כשהמבנה עליו ניצב נהרס כדי לבנות את היכל התרבות של נשר. לוח זה התגלה מחדש בסליק הגדול ביגור והוחזר לנשר ב-12 באפריל 2021, והוצב מחדש על כותל היכל התרבות בשכונת תל חנן.
גלריית תמונות

לוח ההנצחה של חנן זלינגר וחיים בן דור במבנה הארכיון ההיסטורי של העיר נשר. צולם ב-7 בנובמבר 2021
ילדים ליד לוח הזיכרון לחיים בן-דור וחנן זלינגר בנשר, 1977
לוח מורשת של המועצה לשימור אתרים המנציח בעיר נשר את זכרם של חנן זלינגר חיים בן דור ועמוס גלילי שהוצב בהיכל התרבות של העיר נשר ב-16 במרץ 2022
|}
לקריאה נוספת

תגמול בתי הזיקוק, דן פחטר, במדור בין השורות, דבר, 29 בינואר 1963.
שני לוחמי תש"ח – שלזכרם נקראו שתי שכונות – נטע פלג, ידיעות חיפה, 8 במאי 2019. (על חנן זלינגר, ודוד קזשטכר, על שמו שכונת נווה דוד בחיפה.
הערות שוליים

1 2  תיק חנן זלינגר בארכיון יגור
↑  אורי מילשטיין, שני מעשי טבח בחיפה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 4 בספטמבר 2015
↑  בלד אשיח': אודות הקרב
↑  אלה אהרונוב, החזרת זיכרון הביתה – “מרגישים כמו בסרט”. לוח ההנצחה של חנן זלינגר ז”ל חזר לנשר, באתר חי פה, ‏15 באפריל 2021
תותח הוביצר 3.7 אינץ'

| --- | --- |
תותח הוביצר 3.7 אינץ' שהיה בשירות צה"ל המוצג בבתי האוסף
תותח הוביצר 3.7 אינץ' שהיה בשירות צה"ל המוצג בבתי האוסף
 מידע כללי
 סוג:  מודל נשק 
 מדינה מייצרת:  הממלכה המאוחדת בריטניה
 משתמשים עיקריים:  הצבא הבריטי 
 שנת ייצור:  1915
 תקופת השימוש:  1917–1960 (כ־43 שנים) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם הראשונה,  מלחמת העולם השנייה, מלחמת העצמאות
 מידע טכני
 משקל:  730 ק"ג
 צוות:  6–9 חיילים
 מערכות נשק
 קליבר:  3.7 אינץ' (94 מילימטר)
 אורך קנה:  1.10 מטר
 משקל פגז:  20 ליברות (כ-9 ק"ג)
 זווית צידוד:  20 מעלות
 זווית עלרוד:  -5 מעלות עד +40 מעלות
 קצב אש:  6 עד 8 פגזים לדקה (מקסימלי)
 מהירות לוע:  297 מטר לשנייה
 טווח מקסימלי:  5,394 מטר
 
תותח הוביצר 3.7 אינץ' הוא תותח הרים מסוג הוביצר בקוטר 3.7 אינץ' (94 מילימטר), שהיה בשימוש הצבא הבריטי וצבא הודו הבריטית במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה. במהלך מלחמת העצמאות נעשה בתותח שימוש על ידי חיל המשלוח המצרי. כמה תותחים נתפסו ושימשו את צה"ל בימיו הראשונים.
תכנון וייצור

ב-1906 העלה צבא הודו הבריטית דרישה לתכנונו של תותח הרים שיחליף את תותחי 10 הליטראות המיושנים בהם השתמש הצבא. הדרישה הייתה לתותח היורה פגז כבד יחסית, ובעל מנגנון לספיגת רתע, שכן התותחים בהם השתמש צבא הודו הבריטית עד אז היו חסרים מנגנון מסוג זה, והיה צורך לכוונם מחדש לאחר כל ירייה. אילוצים כלכליים עיכבו את פיתוח התותח החדש עד 1915.
התותח החדש נכנס לשירות ב-1915. הוא תוכנן להיות מורכב משמונה חלקים שיינשאו על ידי פרדות, וניתן יהיה להעבירם באזורים הרריים, בעלי עבירות קשה. החלק הכבד ביותר היה הסדן שמשקלו היה 112 קילוגרם. צוות מיומן היה מסוגל להרכיב את התותח ולהציבו בעמדה מוכנה בתוך שתי דקות. עם זאת, המרכב של התותח היה מתכוונן, וניתן היה להציבו כמעט בכל עמדה, אפילו אלו שנראו בהתחלה בעלי מתלול תלול מכדי להציב בהם תותחים.
התותח היה בעל מרכב מתפצל (split trail) שאיפשר ירי בזוויות מאוד גבוהות, והיה שימושי מאוד לייעוד התותח כתותח הרים. היה לו גם מגן ריבועי גדול שהגן על הצוות מירי נק"ל, אך לעיתים רבות התנייע התותח ללא המגן, על מנת לחסוך במשקל. בדגמים הראשונים צויד התותח בשני גלגלי עץ, ולאחר מכן צויד בשני צמיגים פנאומטיים, כך שניתן היה לגרור אותו באמצעות משאית, או אף כלי רכב קל יותר כג'יפ.
מלחמת העולם הראשונה

התותח נכנס לשימוש משמעותי בצבא הודו הבריטית ב-1916, והשתמשו בו במסגרת המערכה במסופוטמיה, והמערכה במזרח אפריקה. לאחר המלחמה נותר התותח ביחידות ארטילריה הרריות של צבא הודו הבריטית וצבא בריטניה, ונעשה בו שימוש רב בגבולה הצפון מערבי של הודו בתקופה שבין המלחמות.
המרד הערבי

במהלך המרד הערבי הגדול בארץ ישראל (1936–1939) נשלחו לארץ ישראל תותחים מסוג זה, שהיו שייכים לארטילריית הסוסים המלכותית (Royal Horse Artillery). התותחים שימשו ללחימה נגד קבוצות המורדים בשומרון ובגליל העליון, וכן להרתעת כפריים מפני סיוע למרד, באמצעות ביצוע הדגמות ירי בפני התושבים. בשנת 1939 פרסה בארץ ישראל סוללה שהייתה מצוידת ב"דרגון", גורר תותחים זחלי משוריין.
מלחמת העולם השנייה

במהלך מלחמת העולם השנייה נעשה בתותח שימוש משמעותי רב על ידי הצבא הבריטי והצבאות הקשורים בו כצבא הודו הבריטית. במסגרת המערכה במדבר המערבי, המערכה בתוניסיה, המערכה על בורמה והזירה האיטלקית, וכן במלחמה על אדמת אירופה בהולנד וחבל הרוהר בשנים 1944–1945. בזירות אלו נעשה בתותח שימוש בלוחמה עירונית, כאשר הוא הורכב ופורק בקומות עליונות של בניינים על מנת לספק סיוע קרוב ללוחמי חי"ר שטיהרו את הבניין. בגרסה קלה של התותח נעשה שימוש ביחידות מוטסות.
כן נעשה שימוש בתותח על ידי הצבא העיראקי במסגרת המלחמה האנגלו-עיראקית בשנת 1941. גדוד של תותחים אלו השתתף במצור על בסיס ה-RAF בחבניה והושמד במסגרת המתקפה הבריטית על הכוחות שצרו על הבסיס.
לאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר המלחמה נמשך השימוש בתותחים אלו, עד הכרזתם כבלתי שמישים על ידי הצבא הבריטי ב-1960 למרות שלא נעשה בהם שימוש קרבי על ידי צבא זה מ-1945. צבא צרפת קיבל אספקה של תותחים מסוג זה בשנת 1945. אחד מהם נתפס בווייטנאם על ידי הוייטמין, והוא מוצג כיום במוזיאון הצבא הווייטנאמי בהאנוי.
מלחמת העצמאות

התותח שימש את חיל המשלוח המצרי במלחמת העצמאות. התותח שימש, בין היתר, לסיוע לחי"ר, ונעשה בו שימוש גם בקרבות מבצע חורב באזור אום כתף. במסגרת מבצע יואב וכיבוש העיר באר שבע נתפסו ארבעה תותחים מסוג זה על ידי צה"ל. אלו הוכשרו לאחר מכן לשימוש צה"ל על ידי חיל החימוש. כיום מוצג תותח מסוג זה במוזיאון בתי האוסף ביפו.
הערות שוליים

↑  B.P. Hughes, History of the Royal Regiment of Artillery: Between the Wars, 1919-1939, London, 1992
↑  Pathe, Palestine Today - Military Activity (1939), www.youtube.com
↑  תא"ל (מיל.) עוזי עילם, ‏הטכנולוגיה ומערכות הנשק במלחמת העולם השנייה, מערכות 300-301, דצמבר 1985
↑  Robert Lyman, Iraq 1941 Osprey Publishing, 2006, pp. 39
↑  אל"מ ד"ר מאיר פעיל, ‏התקפת צה"ל על אבו עגיילה בשלוש מלחמות, מערכות 307-306, ינואר 1987
↑  בית מלאכה 3 לתיקון תותחים, באתר עמותת חיל הטנ"א - חימוש
סוללת תותחנים הודית עושה שימוש בתותח הוביצר 3.7 אינץ' במהלך הקרבות בירושלים, דצמבר 1917
תותח הררי "3.7 במהלך הדגמת ירי בארץ ישראל, 1939
הסכם איחוד האמירויות הערביות – ישראל

| --- | --- |

 נושא:  הסכם מדיני
 מטרה:  שלום, כינון יחסים דיפלומטיים ונורמליזציה מלאה בין: ישראל ישראל לבין איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות 
 חותמים:  איחוד האמירויות הערביות עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן   ישראל בנימין נתניהו
 מתווכים:  ארצות הברית דונלד טראמפ
 מקום חתימה:  הבית הלבן, וושינגטון די. סי., ארצות הברית
 מקום יצירה:  וושינגטון די. סי. 
 תאריך יצירה:  15 בספטמבר 2020
 תאריך הצגה:  13 באוגוסט 2020
 שפות:  אנגלית, עברית, ערבית
 
ישראל (בצבע ירוק) ואיחוד האמירויות הערביות (בצבע כתום) במפת המזרח התיכון.
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ מודיע לתקשורת על ההסכם מהחדר הסגלגל בבית הלבן, 13 באוגוסט 2020
מטוס בואינג 737 של אל על הנושא את חברי המשלחת הישראלית-אמריקאית לאיחוד האמירויות בנמל התעופה הבינלאומי אבו דאבי. מחלון תא הטייס מתנוססים דגלי איחוד האמירויות, ארצות הברית וישראל ומימין לחלון תא הטייס עוטרה המילה "שלום" בעברית, ערבית ואנגלית, 1 בספטמבר 2020
חברי המשלחת הישראלית-אמריקאית לאבו דאבי בנמל התעופה הבינלאומי אבו דאבי
הסכם איחוד האמירויות הערביות–ישראל הוא הסכם לנורמליזציה מלאה בין איחוד האמירויות הערביות למדינת ישראל בתיווך ארצות הברית, שהוצג לציבור ב-13 באוגוסט 2020.
ההסכם נחתם ב-15 בספטמבר 2020 בבית הלבן, במסגרת הסכמי אברהם, הכוללים גם את הצהרת בחריין–ישראל. ב-25 באוקטובר 2020 ההסכם אושר על ידי ממשלת ישראל, הכנסת והקבינט של איחוד האמירויות.
רקע

במהלך השנים שקדמו להסכם התחממו היחסים בין שתי המדינות (אם כי לא בצורה רשמית), תהליך אותו ניתן לראות במספר אירועים, ביניהם השתתפות נבחרת ישראל בג'ודו בטורניר הגראנד סלאם באבו דאבי באוקטובר 2018 - במסגרת אירוע זה הוצג דגל ישראל באיחוד האמירויות, נוגן לראשונה המנון התקווה באבו דאבי ואף הוזמנה לתחרות, לצד הנבחרת, שרת התרבות והספורט מירי רגב. מלבד השרה רגב, בשנים אלו ביקרו מספר שרים ישראלים בשטח האמירויות לרגל כנסים בינלאומיים - ביניהם שר האנרגיה יובל שטייניץ ב-2016, שר התקשורת איוב קרא ב-2018 ושר החוץ ישראל כץ ב-2019. מלבד זאת, ביוני 2020 נחת לראשונה בנתב"ג מטוס של חברת התעופה איתיחאד איירווייז מאבו דאבי, כשהוא מעוטר בסמלי חברת התעופה ואיחוד האמירויות.
ב-28 בינואר 2020 הוצגה תוכנית השלום של הנשיא טראמפ. בעקבות תוכנית זאת, הודיע נתניהו על כוונתו לספח חלקים מיהודה ושומרון, בפרט בבקעת הירדן ובהתיישבות היהודית בהן. איחוד האמירויות הערביות בירכה על תוכנית השלום, אך הביעה התנגדות לסיפוח[דרוש מקור]. ב-12 ביוני 2020 פורסם בעיתון ידיעות אחרונות מאמר בו צוטט יוסף אל-עותייבה, שגריר איחוד האמירויות בארצות הברית (המשמש גם כשר המדינה של האמירויות), ואמר כי קיים פוטנציאל ענק לקשרים חמים יותר בין ישראל לאיחוד האמירויות, פוטנציאל אשר יהיה עלול להיפגע משמעותית במקרה שיבוצע הסיפוח.
שושביני ההסכם

ההסכם סוכם על ידי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, ושייח ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן, נשיא איחוד האמירויות הערביות והאמיר של אבו דאבי.
היועצים האמריקאים הם אבי ברקוביץ' וג'ארד קושנר. מטעם ישראל ראש המוסד יוסי כהן היו מהמתווכים. מעורבים נוספים היו איש העסקים הישראלי-אמריקאי חיים סבן, שגריר ישראל בוושינגטון די. סי. רון דרמר ושגריר איחוד האמירויות בוושינגטון יוסף אל-עותייבה. סוכנות הידיעות AP דיווחה שהמגעים על כינון היחסים החלו בוועידת ורשה בפברואר 2019 שעסקה בעיקר בנושא האיראני.
פרטי ההסכם

ההסכם כולל 12 סעיפים, מבוא ונספח. סעיפים 10- 12 הם סעיפים פרוצדורליים העוסקים במועד כניסת ההסכם לתוקף, כללי יישוב מחלוקות בהסכם והודעה על רישום ההסכם באו"ם.
עיקרי ההסכם:
כינון יחסים דיפלומטיים מלאים בין ישראל לאיחוד האמירויות הערביות ו"נורמליזציה מלאה של קשרים דו-צדדיים".
"הצדדים יחליפו שגרירים-תושבים מהר ככל שמתאפשר אחרי החתימה על חוזה זה".
"הצדדים מכירים בחשיבות להבטיח טיסות ישירות סדירות בין ישראל לבין איחוד האמירויות הערביות, לנוסעים ולמטענים, כאמצעי חיוני לפיתוח ולקידום היחסים ביניהם".
"הצדדים מחויבים למנוע כל פעילות טרור או פעילות עוינת זה כנגד זה".
שיתופי פעולה ישירים בין המדינות בתחומי התיירות, הביטחון, התקשורת, הטכנולוגיה, האנרגיה, הבריאות, התרבות והסביבה.
חתימת ההסכם

ב-31 באוגוסט 2020, יצאה בשעות הבוקר מנמל התעופה בן-גוריון הטיסה המסחרית הגלויה הראשונה מישראל לאיחוד האמירויות הערביות שבוצעה במטוס של אל על. על שם קידומת הטלפון של איחוד האמירויות, הטיסה נקראה "LY 971". כמו כן, על המטוס הוטמעה המילה "שלום" בשפות עברית, אנגלית וערבית. את המשלחת הדיפלומטית הישראלית הוביל ראש המועצה לביטחון לאומי מאיר בן שבת, ואליה נלוותה משלחת אמריקאית בראשות ג'ארד קושנר. באופן תקדימי, המטוס הישראלי עבר מעל שמי ערב הסעודית, ונחת בשעות הצהריים בנמל התעופה הבינלאומי אבו דאבי. משלחת זו ומשלחות שבאו אחריה סיכמו את פרטי ההסכם, שנחתם בטקס חגיגי ב-15 בספטמבר 2020, על מדשאת הבית הלבן במעמד ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ושר החוץ של איחוד האמירויות הערביות, עבדאללה בן זאיד אאל נהיאן. ההסכם הוגדר על ידי הצדדים כהסכם השלום.
באותו טקס, נחתם גם הסכם בחריין–ישראל, במעמד שר החוץ הבחרייני עבד א-לטיף א-זיאני. בעת הטקס שיגרו הפלסטינים מטח רקטות לעבר אשדוד ואשקלון, 8 מהן יורטו על ידי כיפת ברזל אך רקטה אחת שפגעה באשדוד פצעה מספר אזרחים ישראלים.
בטרם נחתם ההסכם בבית הלבן, התברר כי על פי החוק הישראלי, שר החוץ הוא שמוסמך לחתום על ההסכם. מאחר ששר החוץ גבי אשכנזי כלל לא הוזמן לאירוע ונשאר בארץ, העניק אשכנזי לראש הממשלה בנימין נתניהו ייפוי כוח מתאים.
הממשלה אישרה את ההסכם ב-12 באוקטובר. בעקבות אישור ההסכם בממשלה, הוא הוגש לאישור מליאת הכנסת ב-15 באוקטובר שם אושר ברוב של 80 תומכים מול 13 מתנגדים (חברי הרשימה המשותפת הערבית). ב-19 באוקטובר אישר הקבינט של איחוד האמירויות הערביות את ההסכם. ב-25 באוקטובר אישרה ממשלת ישראל את ההסכם באופן סופי לאחר אישורו בכנסת.
השלכות מעשיות

ב-16 באוגוסט, שלושה ימים לאחר פרסום ההסכם, התפרסם כי התאפשרה באיחוד האמירויות גישה לאתרי אינטרנט ישראליים שהיו חסומים עד אז, ובנוסף התאפשרו שיחות טלפון בין שתי המדינות.
החברה האמירתית APEX National Investment וקבוצת Tera הישראלית חתמו על הסכם למחקר משותף על מחלת נגיף קורונה 2019, מה שמהווה ההסכם העסקי הראשון שנחתם בין חברות משתי המדינות מאז נירמול היחסים. ב-29 באוגוסט ביטל נשיא איחוד האמירויות ח'ליפה בן זאיד אאל נהיאן חוק משנת 1972 שעסק בחרם כלכלי על ישראל ובעיצומים הקשורים בו. גם נחתמו צווים שאפשרו הסכמים מסחריים וכלכליים עם חברות בבעלות ישראלית.
ב-17 בספטמבר הודיע מרכז ההשקעות של אבו דאבי על כוונתם לפתוח משרד בתל אביב. כמו כן, הודיעה חברת התעופה אמירטס כי בכוונתה להפעיל טיסות מסחריות מנמל התעופה הבינלאומי דובאי לנמל התעופה בן-גוריון החל מחודש ינואר 2021, זאת בנוסף לחברות אל על וישראייר שהגישו בקשות גם כן.
ב-20 באוקטובר, בטקס שנערך בנמל התעופה בן-גוריון נחתם הסכם תעופה בין איחוד האמירויות, שמאפשר 28 טיסות נוסעים שבועיות בין נתב"ג לנמלי התעופה באיחוד האמירויות הערביות. בנוסף, ההסכם מאפשר טיסות שכר ללא הגבלה מנמל התעופה רמון, וכן 10 טיסות מטען שבועיות בין המדינות. כמו כן, ישראל ואיחוד האמירויות חתמו על הסכם לפטור מאשרות כניסה לתיירות. איחוד האמירויות הערביות תהפוך למדינה הערבית הראשונה שלא יהיה צורך באשרה במעבר בינה לבין ישראל. ההסכם ואחרים נחתמו בנתב"ג במעמד מזכיר האוצר האמריקאי סטיבן מנושין ומשלחת שרים רשמית של איחוד האמירויות. במהלך ביקור המשלחת, הגיש עוזר שר החוץ של איחוד האמירויות, עומר רובאש לשר החוץ, גבי אשכנזי איגרת משר החוץ של איחוד האמירויות ובה בקשה רשמית לפתיחת שגרירות איחוד האמירויות הערביות בישראל.
בינואר 2021 הצטרפה לראשונה חוקרת מאבו דאבי, ככתבת בעיתון ישראלי. הכתבת, ד"ר נאג'את אל-סעיד, הצטרפה לישראל היום כפרשנית ובעלת טור בעיתון.
ב-13 בינואר 2021 אשרה איחוד האמירויות באופן סופי את ההסכם המקנה לאזרחי ישראל פטור מויזה בכניסה למדינה. ההסכם נכנס לתוקפו באוקטובר 2021.
ב-24 בינואר 2021 נפתחה רשמית שגרירות ישראל באבו דאבי, במבנה זמני. באותו היום אישרה ממשלת איחוד האמירויות פתיחת שגרירות בישראל. ב-30 במאי 2021 נפתחה באופן רשמי שגרירות איחוד האמירויות בישראל, בבניין הבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בדצמבר 2021, ביקר ראש הממשלה נפתלי בנט במדינה.
סוגיות הקשורות בעקיפין להסכם > הקפאת התוכנית להחלת ריבונות ביהודה ושומרון

כחלק מהמגעים לכריתת ההסכם וכחלק מהצהרה משותפת של ארצות הברית, מדינת ישראל ואיחוד האמירויות הערביות באוגוסט 2020, הסכימה ישראל להקפיא את התוכנית לסיפוח שטחים ביהודה ושומרון. גורם באמירויות טען כי האמירתים קיבלו התחייבות מהאמריקנים שנושא הסיפוח לא יהיה על הפרק עד שנת 2024.
עם זאת, בהסכם עצמו אין כל התחייבות לאי-סיפוח בעתיד.
סוגיות הקשורות בעקיפין להסכם > מכירת מטוסי F-35 לייטנינג II מארצות הברית לאיחוד האמירויות

לפי דיווחים עיתונאיים בישראל ובארצות הברית, תפשיר ארצות הברית עסקת מכירת נשק מתקדם לאיחוד האמירויות, ובפרט מטוסי F-35 לייטנינג II ומל"טים, שישראל התנגדה לה בעבר בתקיפות כדי לשמר את יתרונה הצבאי-איכותי במזרח התיכון. בדיווח נוסף נטען שראש ממשלת ישראל הסכים לכך.
בתגובה הודיעו ראש הממשלה, שר הביטחון ושר החוץ כי הם מתנגדים לכך, במטרה לשמור על "היתרון האיכותי" של חיל האוויר הישראלי.
ממשל טראמפ אישר כי הוא אכן מקדם מכירת מטוסי F-35 וכטב"מים מתקדמים לאיחוד האמירויות, אך לא כחלק רשמי בהסכם. שר החוץ של האמירויות אמר שבקשת הקנייה קדמה להסכם אברהם, אך הם מצפים שההסכם יגדיל את הסיכויים לאישור הבקשה.
ב-23 באוקטובר ישראל הודיעה שהיא לא מתנגדת למכירת מערכות נשק מסוימות לאמירויות. הנשיא טראמפ אמר כי "עסקת ה-F-35 מתקדמת".
משרד הביטחון סיכם עם הפנטגון על "חבילת פיצוי" אחרי הפרסומים באוגוסט.
בסוף אוקטובר, דווח שהבית הלבן הודיע לקונגרס על הכוונה למכור 50 מטוסי F-35 לאמירויות. בנובמבר, העביר הממשל האמריקני את רשימת כלי הנשק שאותו אישר למכור לאיחוד האמירויות: 50 מטוסי F-35. בנוסף, יימכרו גם 18 מל"טי תקיפה מסוג MQ-9 Reapers כולל תחמושת, חבילת תחמושת בסך 10 מיליארד דולרים הכוללת טילים מדויקים ופצצות חכמות. לטענת שר החוץ פומפאו, עסקת הנשק נועדה לחזק את הסכמי אברהם, בדומה להסכמים קודמים. לפי החוק האמריקאי אספקת הנשק לאיחוד האמירויות טעונה את אישורו של הקונגרס.
בינואר 2021, ארצות הברית חתמה על הסכם כלי הטיס עם האמירויות, במסגרתו יועברו 50 מטוסי F-35 מתקדמים ו-18 רחפנים, אך נשיא ארצות הברית הנכנס ג'ו ביידן הקפיא את העסקה. באפריל 2021, דווח כי בוטלה ההקפאה. השיחות על העסקה נקלעו לקשיים, על רקע החשש מההתקרבות של אבו דאבי לסין. בדצמבר 2021 הודיעה איחוד האמירויות על הפסקת השיחות.