stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסילוקוקסינום
היסטוריה

המונח "אוסילוקוקסינום" נטבע על ידי הרופא הצבאי הצרפתי ז'וזף רוי בספרו "אל עבר הבנה וריפוי של הסרטן" שפורסם בשנת 1925. רוי טען שבעת שטיפל בקורבנות השפעת הספרדית ב-1917, הוא מצא בבדיקות דם של חולים חיידק מתנדנד אותו כינה "אוסילוקוקוס". חיידק זה, לטענתו, יכול לשנות את גודלו עד שנעשה בלתי נראה, וכן לשנות את צורתו. בהמשך, טען כי מצא את החיידק גם בדמם של חולים במחלות אחרות, לרבות סרטן, עגבת, זיבה, שחפת, חצבת, אבעבועות רוח, הרפס, אקזמה ושיגרון, וסבר כי מדובר ב"חיידק אוניברסלי". לפי הגישה ההומאופתית, אם החיידק נמצא במקום בו נגרמת המחלה, אזי בריכוז אחר מזערי הוא עשוי לרפאה. בחיפוש החיידק אצל בעלי חיים טען רוי כי הוא נמצא בכבד ובלב של ברווז. בשנות ה-20׳, רוי ערך ניסויים שונים, במסגרתם הזריק לחולדות ולארנבים ״חיידקי אוסילוקוקוס״, אשר לטענתו מצא אצל חולי שפעת וחולי סרטן; חיות המעבדה מתו בהמשך לאחר שהראו תסמיני שפעת. ב-1925 יצר רוי שיתוף פעולה עם ההומאופת לאון ואנייה, אשר ערך ניסויים על חולי סרטן, במסגרתם הזריק להם ״חיידקי אוסילוקוקוס״; חולים אלה בהמשך פיתחו תסמינים דמויי שפעת ובאופן כללי הראו הרעה במצבם. רוי העביר את המתכון שלו לחברת Laboratoires Homéopathiques Modernes, שהתמזגה בהמשך עם חברות נוספות כדי ליצור את חברת בוארון.
אין עדויות אחרות מלבד פרסומיו של רוי לקיומו של חיידק זה, או כל חיידק אחר בעל מאפיינים דומים. ידוע כיום כי מחלות כגון חצבת או שפעת נגרמות כתוצאה מנגיפים ולא מחיידקים, אך לא ניתן להבחין בנגיפים בעזרת המיקרוסקופים האופטיים שהיו בשימושו של רוי. למעשה, נגיף השפעת התגלה רק בשנת 1931 על ידי הווירולוג האמריקאי ריצ׳רד שופ (Richard Schope).
על אף שלתכשיר אין התוויה רפואית ואין ראיות התומכות בתועלת רפואית מעבר לאפקט פלצבו, הוא משווק על ידי החברה כתכשיר הנוגד סימפטומים של מחלות דמויות-שפעת בלבד, ולא כתכשיר הנוגד את יתר המחלות שהוזכרו לעיל. רוברט פארק, מבקר של הרפואה האלטרנטיבית, הסביר כי הטעם לכך הוא מאפייני מחלת השפעת: אנשים נוטים לבלבל בין מחלת השפעת לבין הצטננויות קלות יותר, ואלה ממילא נוטות לחלוף מעצמן לאחר מספר ימים. לפיכך, חולים אשר נוטלים את התכשיר עשויים לייחס את הריפוי מהמחלה, שהיה מתרחש ממילא, לנטילת התכשיר.
אופן ההכנה

כל גרם של אוסילוקוקסינום מכיל את החומרים הלא פעילים הבאים:
0.85 גרם סוכרוז.
0.15 גרם לקטוז.
במהלך הכנת התכשיר, מדוללת בו תמצית של כבד ולב של ברווז מהמין ברבורית (Cairina moschata, Muscovy duck), ברמת דילול של חלק אחד ל-10400 חלקים של יתר החומרים בתכשיר. ביחס דילול זה הסבירות שהתכשיר מכיל ולו מולקולה בודדת מהכבד המקורי היא אפסית (לשם השוואה, יש סדר גודל של כ-1050 אטומים בכדור הארץ). ההומיאופתים טוענים שתהליך זה מותיר "חותם" בתכשיר שגורם לאפקט מרפא בגוף.
תפוצה

התכשיר משווק כמוצר נוגד שפעת ביותר מ-50 מדינות, כולל בישראל. בצרפת הוא נמכר למעלה מ-65 שנה. בשנת 2008 בלבד נמכר התכשיר בארצות הברית בסכום של יותר מ-15 מיליון דולר בשנה.
האוסילו מיוצר ומשווק באופן בלעדי על ידי יצרנית התכשירים ההומאופתיים הצרפתית בוארון (Boiron), ומהווה את אחד ממוצרי המפתח של החברה.
יעילות רפואית

אין מחקרים מדעיים המראים כי לתכשיר זה יש אפקט מעבר לזה של אפקט הפלצבו.
סקירה מקיפה

של מחקרים קליניים שנערכו בנושא יעילות האוסילוקוקסינום שפורסמה בשנת 2013 קבעה כי אין מספיק תימוכין כדי לקבוע כי לאוסילוקוקסינום יש השפעה כלשהי בקשר למניעה או טיפול במחלת השפעת.
הסקירה מצאה שני מחקרים שבדקו את השפעתו של האוסילוקוקסינום לשם מניעת מחלת השפעת, וארבעה מחקרים שבדקו את השפעתו לטיפול בשפעת לאחר שפרצה. איכותם של המחקרים נמצאה נמוכה. בנוגע למניעה או חיסון מפני השפעת, נערכו שני מחקרים ברוסיה על מבוגרים, ולא נמצא כל הבדל בין האוסילוקוקסינום לבין פלצבו. באשר לטיפול בשפעת, נערכו ארבעה מחקרים בצרפת ובגרמניה. המחקרים הצביעו על אפשרות להקלה מועטה בסימפטומים ב-48 השעות הראשונות למחלה, שנעלמת ביום הרביעי למחלה, אך בשל איכותם הנמוכה של המחקרים, נקבע לא ניתן להגיע למסקנה ללא מחקרים נוספים באיכות טובה יותר.
תביעות משפטיות

בשנת 2011 הוגשה בארצות הברית תובענה ייצוגית כנגד חברת בוארון על ידי לקוחות שרכשו את התכשיר, בטענה כי בוארון מפרסמת באופן חסר בסיס כי לאוסילו יש יכולת לרפא שפעת.
בשנת 2012 הוגשה תביעה דומה בקנדה כנגד יצרנית התכשיר וכנגד רשת בתי מרקחת המוכרת אותו. מדובר באחת מבין מספר תביעות ייצוגיות שהוגשו כנגד חברת בוארון, הן בהקשר לתכשיר האוסילוקוקסינום והן בנוגע לתכשירים אחרים. תובענה נוספת שהוגשה ב-2012 הסתיימה בפשרה במסגרתה חברת בוארון פיצתה את הלקוחות בסך 5 מיליון דולר.
בישראל הוגשה תובענה ייצוגית בנוגע למכשיר שהסתיימה בשנת 2023 בהסדר פשרה.
הערות שוליים

↑  Joseph Roy, Vers la connaissance et la guérison du cancer: vue nouvelle sur la constitution de la vie, Ed. du Raisin, 1925. (בצרפתית)
↑
↑  Robert L. Park, Superstition: Belief in the Age of Science, Princeton University Press, 2008-09-22, ISBN 978-1-4008-2877-7. (באנגלית)
↑  200CK HPUS 1x10400g בסימון המקובל בהומיאופתיה
↑  J.W. Nienhuyshe, The True Story of Oscillococcinum
↑  Mathie RT, Frye J, Fisher P. Homeopathic Oscillococcinum® for preventing and treating influenza and influenza-like illness. Cochrane Database of Systematic Reviews 2012, Issue 12. Art. No.: CD001957. DOI: 10.1002/14651858.CD001957.pub5 - See more at: http://summaries.cochrane.org/CD001957/homeopathic-oscillococcinumr-for-preventing-and-treating-influenza-and-influenza-like-illness#sthash.qAWf42z7.dpuf
↑  Gonzales vs. Boiron
↑  Class Action Lawsuit Filed against Homeopathy Manufacturer Boiron and Shoppers Drug Mart
↑  Gonzales vs. Boiron
↑  http://www.gilardi.com/boironsettlement/pdf/BRGL_FirstAmendedComplaint.pdf
↑  http://www.topclassactions.com/lawsuit-settlements/lawsuit-news/1808-court-approves-boiron-class-action-settlement
↑  אבי עמית, מדוע רוקחים ממליצים על כמוסות סוכר למניעת שפעת?, באתר חדשות 13, 18 בינואר 2020
↑  אבי כהן, התביעה הייצוגית בעניין המוצר ההומאופתי "אוסילי": בית המשפט אישר הסדר פשרה, באתר ישראל היום, ‏5 בספטמבר 2023
ברווז ממין ברבורית
אבובון דו-חודי

| אבובון |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: גרמיים
סדרה:: אבובונאים
משפחה:: אבובוניים
תת־משפחה:: אבובניים
סוג:: אבובון
מין:: אבובון דו-חודי
שם מדעי
 Syngnathoides biaculeatus ‏בלוך, 1785

באקווריום בגן חיות בבנגקוק.
אַבּוּבוֹן דּוּ-חֻדִּי (שם מדעי: Syngnathoides biaculeatus) הוא מין דג בעל גוף ארוך וצר השייך למשפחת האבובוניים. גופו מכוסה בטבעות מעצם היוצרות מין שריון, הזנב שלו ארוך וצינורי, ויש לו פה קטן ושני סנפירים (אחד על הגב ושני קטן יותר על הזנב). אורכו יכול לנוע בין 2 ל-65 ס"מ. השם שלהם נובע מהחדק שלהם, שארוך ודק מאוד כמו צינור.
מראה חיצוני

אבובונים נראים כמו סוסוני-ים עם גוף ישר וארוך, ובעלי פה קטן. החוטם שלהם בנוי בצורה של צינור שמסתיים בפה קטן חסר שיניים, אשר נפתח כלפי מעלה. הגוף והזנב שלהם ארוכים ושטוחים, כמו גוף של נחש. השלד שלהם, אשר מכסה אותם כמו עור, מותאם בצורה כזו שהוא מהווה סוג של שריון אשר מגן על האבובונים.
סביבת מחיה

האבובון מצוי בעיקר באזורים עם אקלים טרופי וסוב-טרופי. רובם חיים במי-ים וגרים בשוניות אלמוגים ובעשבי ים, אך חלקם יכולים להיכנס ואף לחיות במים מתוקים. אורח חייהם של האבובונים מגוון מאוד, הם רוב הזמן נמצאים באזורי החוף- היכן שהם יכולים להתחבא בין האצות, וחלקם מצויים באוקיינוס הפתוח בעומקים של עד 400 מטרים.
איומים ואיבוד של סביבת המחיה

מכיוון שהאבובונים לא שוחים מהר וצריכים הרבה מנוחה הם גרים במים רדודים, ולכן הם לעיתים קרובות מוטרדים מפעילות תעשייתית ומבני אדם. קו החוף מושפע מספינות ומקווי גרירה ולכן משתנה לעיתים קרובות. שינוי זה גורם לירידה בכמות עשבי הים והעשב אשר הם סביבת המחיה של האבובונים. מכיוון שההפצה של האבובונים מצומצמת הם לא יכולים להחליף סביבת מחיה. עוד גורם לצמצום התפוצה של האבובונים הוא השימוש שלהם ברפואה הסינית. משתמשים באבובניים בכללי לרפואה אבל האבובונים הם בעלי מקור מועצם יותר ולכן משתמשים בעיקר בהם. בזמן האחרון חלה עלייה בשימוש של אבובונים באקווריומים ולכן חלק מן המדינות יישמו חוק המגן על האבובונים.
מזון

האבובונים אוכלים פלנקטונים, דגים קטנים ושרימפס קטנים. הם אוכלים אותם על ידי מציצה מהירה של הטרף אל תוך הפה. אין להם מערכת עיכול ולכן הם צריכים לאכול בתדירות גבוהה.
רבייה

האבובונים, כמו קרוביהם סוסי הים, משאירים את רוב עבודת ההורות לזכרים בכך שהזכרים אחראים לשמירת הזיגוטה וקיומה. האבובונים הם בעלי שקיק ריבוץ ובו חריץ קטן דרכו הביציות של הנקבה יכולות להיכנס. הוא ממוקם לרוב ליד זנבם. עצם העובדה שיצורים אלה נוצרים כאשר הם מתקיימים בתוך גוף האב (שמקבל את הביצית) משפר את המערכת החיסונית שלו. החיזור בין הזכר לנקבה מאופיין במגוון רחב של מופעים- מהעדפות מסוימות ועד לריקוד שמערבב שקשוק וניענוע הגוף.
היריון הזכר נמשך כמספר שבועות וישנה הגבלה לכמות הביצים אותה הוא יכול לשאת. לעומת זאת, לנקבה אין כמות מוגבלת של ביציות. זכרים הרים יכולים להפיק אנרגיה מהשקיקים שלהם, דבר שדומה מאוד לקניבליזם פיליאלי. הזכרים משתמשים בביצים להם יש סיכוי פחות טוב לשרוד על מנת לייצר אנרגיה לעצמם ולביצים החזקות יותר.
הוולדות נולדים בעלי יכולות שחייה ובמיידיות מתחילים לחפש אוכל. מהרגע שהם בוקעים הם נהיים עצמאיים מהוריהם. חלקם חיים לאחר מכן זמן קצר כפלנקטונים. חלק אחר נולדים מפותחים לחלוטין וכגרסאות קטנות של הוריהם (עד כדי חיקוי התנהגותי טוטאלי).
הצאצאים של האבובונים יכולים להאכל על ידי ההורים כמקור לאוכל או על ידי טורפים אחרים ולכן פחות מ-1% מהם שורדים.
מינים רבים של אבובונים מזוהים עם פוליאנדריה, בה הנקבה מתרבה עם 2 זכרים או יותר. במינים אלה סימני המין אצל הנקבה עשויים להיות מורכבים יותר.
הערות שוליים

↑  אבובון באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  מילון בעלי חיים: דגי הגרם (תשע"ב), 2012, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Britannica - Pipefish
↑  Live Aquaria - Pipefish
דמויי-מנירפטורים

| דמויי-מנירפטורים |
| --- | --- |
איור של Qiupalong  איור של לטניבנטריקס
תקופה
יורה תיכון–הווה, כ-167,000,000–0 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
קבוצה:: דמויי-מנירפטורים
שם מדעי
 Maniraptoriformes ‏הבן, 1996

דמויי-מנירפטורים (שם מדעי: Maniraptoriformes) הוא ענף של דינוזאורים תרופודים מקבוצת הקלורוזאורים שהתקיימו בין היורה התיכון לפני 167 מיליון שנה עד להכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה, למעט העופות. הקבוצה הוגדרה בידי תומאס ר. הולץ הבן והיא כוללת את מיני הדינוזאורים עוטי הנוצות הדומות לנוצות תעופה. המאובנים שלהם התגלו לאורך כל היבשות, כולל באנטארקטיקה.
בתוך הקבוצה נכללים 2 קבוצות גדולות: דמויי-אורניתומימיים שהיו מהירים ודמויי יען והמנירפטורים שהתפתחו למספר צורות, ביניהם לאובירפטוריים, תריזינוזאוריים, טרודוניים, דרומאוזאוריים וגם לארכאופטריקס וראשוני העופות. אצל רבים מהם היו עדויות לנוצות והם היו בעלי התאמות להפחתה במשקל כמו היעדר שיניים ופחות חוליות בצוואר ובזנב. היו לרובם זרועות ארוכות בעלות טפרים ששימשו אצל חלק כמו הדיינוניכוס להרג וגם להגנה וייתכן שאף כוסו בנוצות כמו כנפיים.
בעבר קבוצה זו נקראה Bullatosauria, בה נכללו המינים דמויי-האורניתומימיים והטרודוניים, בעוד הדרומזאורים נכללו בקבוצה אחרת לצד העופות. כיום חלוקה זו נראית שגויה.
מיון

קבוצה דמויי-מנירפטורים (Maniraptoriformes )
סוג פוקואיוונטור (Fukuivenator)
קבוצה דמויי-אורניתומימיים (Ornithomimosauria)
קבוצה מנירפטורים (Maniraptora) - בה כלולים העופות
תרשים מיון
בינון דור

| בינון דור |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: קרפיונאים
משפחה:: בינוניים
סוג:: Oxynoemacheilus
מין:: בינון דור
שם מדעי
 Oxynoemacheilus insignis ‏הקל, 1843

בינון דור (שם מדעי: Oxynoemacheilus insignis) הוא מין של דג ממשפחת הבינוניים, הנמצא בסכנת הכחדה ותפוצתו מוגבלת למעיינות עמק בית-שאן.
תיאור

ראשו של הדג מחודד. סביב הפה 6–8 בינים. מתאפיין בזנב ממוזלג מעט, ובקשקשים קטנים המכסים את גופו. אורכו בין 50 ל-70 מ"מ. הגוף מנומר.
הדג מצוי במים זורמים, בין אבני הקרקעית.
היסטוריה

הבינון התגלה במעיינות עמק בית שאן בשנות ה-60 על ידי ד"ר מנחם גורן מומחה לדגים מאוניברסיטת תל אביב, וזוהה כמין חדש למדע. אז גם הבינו החוקרים כי דג זה, השוכן על קרקעית הנחל, הוא אנדמי לישראל ולאזור מעיינות עמק בית שאן.
רשות הטבע והגנים השלימה ב-2016 פרויקט ייחודי הכולל הקמה של בית גידול חדש להצלת הזן הנדיר הנמצא בסכנת הכחדה, בשמורת הטבע תל סהרון. בית הגידול המלאכותי ישמש כאתר נוסף לאלו הטבעיים לשמירה על הדג.
הערות שוליים

↑  בינון דור באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  בינון דור Orthrias dori, באתר kotar.cet.ac.il
↑  יובל בגנו, ‏תקווה לבינון: הפרויקט הייחודי בצפון להצלת הדג הנכחד, באתר מעריב אונליין, 13 בנובמבר 2016
בזבוז אדום-מצח

| בזבוז אדום-מצח |
| --- | --- |
 בזבוז אדום מצח
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
משפחה:: פרושיים
סוג:: בזבוז
מין:: בזבוז אדום-מצח
שם מדעי
 Serinus pusillus ‏פאלאס, 1811

בזבוז אדום מצח
בַּזבוז אדום מצח (שם מדעי: Serinus pusillus) היא מין ציפור קטנה ממשפחת הפרושיים החיה ברחבי אסיה.
תיאור

בזבוז זה קטן מקרוביו הבזבוז האירופי ובזבוז הלבנון. הוא בולט במצחו האדום וראשו ובטנו השחורים. שאר גופו בצבע חום צהבהב המפוספס בפסים כהים. אורכו 11–12 סנטימטרים. הזכר והנקבה דומים בהופעתם.
תפוצה ובתי גידול

נפוץ בקווקז הטורקי והאיראני, צפון המזרח התיכון, מונגוליה ואף באזורים מסוימים של ההימלאיה ההודית. הוא חולף בישראל בחורף (לרוב בחודש נובמבר) אם כי זהו מאורע נדיר. כאשר הוא בארץ, ניתן לראותו בהר חרמון, נחל ראש פינה, השומרון והרי הגליל.
רבייה

בטורקיה, הרבייה מתרחשת בין אפריל ליולי כשבקווקז הרבייה מתרחשת בחציון השני של מאי לעומת אמצע מאי עד יוני באיראן. הדגירה נמשכת כ-11–16 ימים כאשר רק הנקבה דוגרת על הביצים, הנקבה מטילה 3–5 ביצים בצבע לבן מנוקד בחום. הקן יהיה מסודר וקומפקטי ויהיה עשוי מדשא יבש, זרדים, גבעולים וטחב. הקן ממוקם בדרך כלל על עצים או בראש צוק בלתי נגיש אך ישנם גם קנים בנקיקים וחרירים.
הערות שוליים

↑  בזבוז אדום-מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סראטוב

.
הגשר של סראטוב על הוולגה
סָרָאטוֹב (ברוסית: Саратов, במקור: סרה-טאו, תרגום משפות טורקיות: ההר הצהוב) היא עיר ברוסיה על גדת נהר הוולגה ובירת מחוז סראטוב. העיר נמצאת בעמק בין שלושת ההרים סוקולובסקיה, ליסיה ואובק ומשתרעת על חופו של הוולגה לאורך 34 ק"מ. העיר משמשת כמרכז תחבורתי ומסחרי חשוב, כאשר דרכה עוברים כבישים לכל הערים הסמוכות, מסילת ברזל ובסביבתה גם נמל תעופה. אוכלוסייתה מנתה 843,000 תושבים נכון ל-2016 ובמגמת ירידה מ-909,000 תושבים ב-1992.
היסטוריה

לפי השערות, במקום בו מצויה סראטוב המודרנית שכנה בעת העתיקה העיר הסקיתית גלונוס, שהייתה לה גם השפעה יוונית. עיר זו מוזכרת בספר מס' 6 של הרודוטוס. בימי הביניים שכנה ליד סראטוב העיר אוקק, שנהרסה על ידי טמרלן ב-1395. בתקופת הצאר פיודור הראשון נבנו לאורך הוולגה מספר מבצרים כדי להגן על גבולות רוסיה הצארית.
במאה ה-16 התפתחה רוסיה בקצב מסחרר מזרחה. ב-1586 נבנה מבצר סמרה, ב-1589 צאריצין, היא וולגוגרד המודרנית, וב-1590 סראטוב, המצויה ביניהם. המבצר נבנה מעץ במקום שנמצא גבוה יותר בזרימת הוולגה. באביב שלאחר ייסוד העיר פורקו כל המבנים, קרשים מוספרו והושטו בצורת רפסודות במורד הנהר, ומהר מאוד הוקמה העיר מחדש. ב-1613 התרחשה בעיר שרפה, שלאחריה שוב הועתקה העיר למקום חדש, בגדתו השמאלית של הוולגה, ליד שפך הנהר סראטובקה אליו. ב-1674 הועתקה העיר בפעם הרביעית, למיקומה הנוכחי.
ב-1763, לאחר הכרזת יקטרינה השנייה על נתינת קרקעות לגרמנים שיסכימו להגר לרוסיה, הגיעו כ-30,000 מהם לאזור סראטוב והקימו מעל ל-100 כפרים חקלאים והם נודעו כגרמנים של הוולגה. ב-1774, במסגרת מרד הקוזקים של אורל נגד יקטרינה השנייה, נכבשה העיר בידי ימליאן פוגצ'וב. במרוצת הזמן עברו חלק מהמתיישבים הגרמנים לעיר סראטוב עצמה. ב-1780 נהפכה למרכז מינהלתי של נמסטניצ'סטבו, של סראטוב ואחר כך של מחוז סראטוב. ב-1870 נבנתה מסילת ברזל למוסקבה, והחלה תנופת פיתוח חדשה.
לאחר הקמת ברית המועצות, עם ייסוד תעשיות צבאיות בין השאר גם בסראטוב, נסגרה העיר בפני אזרחים זרים. מעמד העיר הסגורה הוסר רק ב-1992. ב-1924 הוקמה הרפובליקה האוטונומית של הגרמנים לגדות הוולגה ליד סראטוב. ב-1942, תקופת מלחמת העולם השנייה, גורשה האוכלוסייה הגרמנית של העיר לקזחסטן, האוטונומיה בוטלה ושטחיה סופחו למחוז סראטוב.
בשנת 2022 שטח העיר הורחב על חשבון שטחים סמוכים שהיו שייכים לפני זה למחוז סראטוב.
חלוקה מינהלית

העיר סראטוב מחולקת לשישה רבעים:
רובע המפעל
רובע אוקטובר
רובע פרונזה
רובע קירוב
רובע הוולגה
רובע לנין
פוליטיקה וממשל

מבנה גופי הרשות המבצעת של העיר סראטוב, האחראים לניהולה ולאחזקת משאבי העיר, כולל את:
הדומה העירונית של סראטוב — הגוף המייצג;
עיריית סראטוב — הגוף המנהל ומנוהלת על ידי ראש העיר;
לשכת החשבון העירונית — גוף הבקרה
ראש עיריית סראטוב נבחר בהצבעת חברי הדומה העירונית. מאז ה-10 בנובמבר 2017 את התפקיד ממלא מיכאיל איסאייב.
תחבורה

מסלולי המעבר, בסראטוב
נמל התעופה הבינלאומי סראטוב-מרכז משרת את העיר וסביבותיה ובנמל התעופה גם שוכנת חברת התעופה המקומית סראטוב איירליינס. בשנת 2017 החלה בניית נמל תעופה חדש,
צפונית לעיר, שמיועד להחליף את "סראטוב-מרכז" ונחנך באוגוסט 2019.
בעיר מספר סוגי תחבורה ציבורית, לרבות מערכות טרוליבוס, רכבת קלה, קווי אוטובוס ומוניות וישנן תוכניות למיזוג מערכות התחבורה העירוניות עם אלה של מחוז סראטוב.
החשמלית של סראטוב נחנכה בשנת 1908. משנת 1952 פועלת מערכת הטרוליבוסים, ששניהם מופעלים על ידי חברת "סראטוב גוראלקטרוטרנס" (Саратовгорэлектротранс ברוסית, או Saratov Gorelectrotrans). בעיר ישנן מספר תחנות רכבת וישנן תוכניות לפיתוח רכבת תחתית, אך טרם יושמה.
ספורט

בעיר פועלים מועדוני ספורט שונים בענפים שונים.
מועדון הכדורסל "אבטודור"
מועדון ההוקי "קריסטל"
מועדון הכדורגל "סוקול"
מועדון הכדורעף "פרוטון"
מועדוני הרוגבי "יאסטרבי" ו"דינמו-רוס"
מועדון הכדוריד "SGAU-סראטוב"
מועדון הבנדי "אוניברסל"
מועדון הכדורעף "אנרגטיק"
מועדון כדורגל אולמות "וולגה"
מועדון הקטרגל "זניט סראטוב"
מועדון כדורסל נשים "ויקטוריה סראטוב"
מועדון כדורגל נשים "וולז'נקה"
דת > יהדות סראטוב

סראטוב הייתה מחוץ לתחום המושב המותר לישיבת יהודים, ורק בוגרי הצבא - הקנטוניסטים הורשו לגור בה. על אף היותה ישוב יהודי קטן, הסעירה את רוסיה כולה בין השנים 1853–1860 עלילת דם שהחלה בעיר. בשנת 1912, עם ביטול גזירת תחום מושב החלו יהודים רבים להתיישב בעיר ובפרבריה, ובשנת 1920 מנתה סראטוב קרוב ל-4,000 יהודים. במשך שנים רבות כיהן כרב העיר הרב יעקב משה ספיר. בתקופת מלחמת רוסיה–יפן פעל הרב ספיר לספק מזון כשר לחיילים היהודים ששירתו בצבא הרוסי באזור סאראטוב. בעקבות זאת התבטא עליו מחותנו "החפץ-חיים" רבי ישראל מאיר הכהן: "מחלקך יהא חלקי". באמצע שנות ה-20 עלה הרב ספיר לארץ ישראל התיישב בפתח תקווה וכיהן כחבר הרבנות הראשית לפתח תקווה והמחוז עד לפטירתו בשנת תרצ"ד.
בעיר נפתחו שני בתי כנסת, מקווה טהרה ו'חדר' לילדים. חיי הקהילה נוהלו על ידי מספר רבנים. גם בזמן השלטון הסובייטי המשיכו חיי הקהילה היהודית להתקיים בסתר על ידי הרב רפאל ברוק, חסיד חב"ד. לאחר נפילת מסך הברזל עזבו מרבית היהודים את העיר. על פי נתוני משרד הקליטה, בין השנים 1997 ל-2007 עלו לישראל קרוב ל-3,000 איש במסגרת הסוכנות היהודית. יהודים רבים אחרים היגרו מסראטוב לגרמניה ולארצות הברית. בתחילת המאה ה-21 מוערך מספר היהודים בעיר בין 2,000 ל-4,000 נפש.
בשנת 1998 הגיע לסראטוב הרב יעקב מאיר קוביטשעק, לשמש כשליח חב"ד. בעיר פועלים שני בתי כנסת, בית הספר "אור אבנר", גן ילדים, מקווה טהרה, כולל ערב על ידי רשת כולל תורה, ומגוון פעילויות לכל הגילאים. בית הכנסת העתיק בסרטוב שוחזר ומשמש כבית חב"ד החל מערב ראש השנה תשפ"ב.
בסראטוב נולדו רחל המשוררת, וכן רומן אברמוביץ'. ב-2022 הוצב בעיר פסל לכבוד רחל, אך הוא הוסר כעבור כחצי שנה.
גם לאה גולדברג שהתה בעיר בילדותה, עת הוריה נמלטו אליה במלחמת העולם הראשונה.
הערות שוליים

↑  Устав муниципального образования «Город Саратов»
↑  Для аэропорта выбрали место
↑  Новый аэропорт построят в Сабуровке
↑  На строительство аэропорта в Сабуровке выделено полмиллиарда | СарИнформ
↑  Валерий Радаев: «Мы на старте, мы готовы к полёту» " Новости Саратова Саратова " Новости Саратова сегодня — Интернет-газета «Четвёртая власть» | Новости Саратовско …
↑  Согласована схема строительства саратовского аэропорта в Сабуровке
↑  О системе ГЛОНАСС на сайте правительства Саратовской области
↑  Планы строительства метро в Саратове
↑  Официальный сайт администрации муниципального образования «Город Саратов»
↑  Зимой в Саратове пройдёт более 90 спортивно-массовых и физкультурных мероприятий
↑  На 5-й Дачной открыта лыжероллерная трасса " Новости Саратова Саратова " Новости Саратова сегодня — Интернет-газета «Четвёртая власть» | Новости Саратовской области
↑  Стадион «Локомотив» Саратов — описание фотографии информация
↑  Стадионы Саратова будут ремонтировать
↑  אלכס נירנבורג, הסערה שחולל פסל רחל המשוררת בעיר הולדתה, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 31 בדצמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554827005171  BNE: XX6055838  GND: 4118434-8  LCCN: n80001234  MusicBrainz: 9a1332a4-81ba-466a-8bbc-650f2072f19f  NKC: ge130741  SUDOC: 028730259  VIAF: 146574450   WorldCat (עם VIAF): 146574450 
↑  נתוני שירות הסטטיסטיקה הפדרלי, 2024

החלוקה המינהלית של סראטוב

  1. רובע המפעל
  2. רובע אוקטובר
  3. רובע פרונזה
  4. רובע קירוב
  5. רובע הוולגה
  6. רובע לנין
ככר סטוליפין. משמאל — עיריית סראטוב, במרכז — פסל סטוליפין, מימין — משכן הדומה המחוזית של סראטוב
טרוליבוס ברחוב מוסקבה בעיר
אוטובוסים מדגם Mercedes-Benz O405 — שמשרתים את העיר סראטוב
היכל יובילייני, מרץ 2014
חנוכייה במרכז העיר סרטוב, חנוכה תש"פ
בית הכנסת המשוחזר בסרטוב
שאחטי

שאחטי (ברוסית: Шахты) היא עיר במחוז רוסטוב שברוסיה. העיר ממוקמת כ-75 קילומטרים (47 מיל) מצפון-מזרח לרוסטוב על הדון. נכון למפקד 2010, אוכלוסייתה מונה כ-239,987 תושבים.
שאחטי הייתה ידועה בעבר כ"אלכסנדרו-גרושבסקיה" (עד 1867), "גורנוי גרושסקויה פוסלן" (1867–1881), וכ"אלכסנדרובסק-גרושבסקי" (1881–1920).
היסטוריה

היישוב המודרני נוסד בתחילת המאה ה-19. ייתכן והכפר נקרא לראשונה על שמו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה. עד אמצע המאה ה-19 פעלו באזור זה כחמישים ושבעה מכרות פחם. בשנת 1867 הכפר קיבל מעמד של עיר ששמה שונה ל"גורנוי גרושסקויה פוסלנייה" ("Горное Грушевское Поселение").
בשנת 1914 כבר התגוררו בשאחטי כ-54,000 תושבים. מקור ההכנסה העיקרי בעיר היה כריית פחם, שהתחלה באזור עוד מסוף המאה ה-18. למרות עוני התושבים, בעיירה היו רשתות רכבת, טלגרף, טלפון, חשמל ואינסטלציה. בנוסף על כך, פעלו גם ספריות, בתי חולים וסניף דואר. העיר החליפה כובשים כמספר פעמים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, עד אשר נכבשה על ידי הצבא הסובייטי ב-28 באפריל 1919. במקביל, רבים מתושבי שאחטי חלו בטיפוס הבטן.
בשנת 1920 ניתן לעיר שמה הנוכחי. השם, שפירושו המילולי הוא "מכרות" ברוסית, נבחר בשל המכרות הרבים בעיר. בשנים 1920–1924 הייתה שאחטי חלק ממחוז דונייצק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. במהלך שנות ה-20 נהרסו רבות מהכנסיות והארכיונים. בשנת 1928, העיר אירחה את משפט שאחטי, הראשון והמבשר של משפטי הראווה של שנות ה-30.
בשנת 1941 הוכרזה בשאחטי רפובליקה קוזאקית עצמאית, אם כי זו דוכאה על ידי הנ.ק.ו.ד. ב-22 ביולי 1942 נכבשה העיר על ידי הוורמאכט במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה. בורות פחם ומבנים רבים פוצצו על ידי הגרמנים במהלך נסיגתם ב-12 בפברואר 1943. 29 מתושבי העיר זכו בתואר גיבור ברית המועצות. ב-1948 חזרו רמות ייצור הפחם העירוניות למה שהיו טרם המלחמה. במהלך שנות שלטונו של ליאוניד ברז'נייב הגיעה העיר לשיא התפתחותה. בשנים אלו התגוררו בעיר למעלה מ-250,000 וכעשרה מיליון טונות של פחם נכרו בשטחה מדי שנה.
בשנות ה-70 וה-80 ביצע הרוצח הסדרתי אנדריי צ'יקטילו רציחות רבות בסביבת העיר.
הפרסטרויקה נחשבת להרסנית במיוחד בשאחטי. מפעלים ועסקים רבים הופרטו, מה שגרם לעלייה חמורה בפשע ובשימוש בסמים. בימינו שאחטי היא המרכז התעשייתי העיקרי של דונבאס המזרחית. העיר היא גם אחת היצרניות והיצואניות העיקריות של אריחים במזרח אירופה.
ערים תאומות

לשאחטי מספר ערים תאומות:
ארמניה ארמאביר (אנ'), ארמניה
גרמניה גלזנקירכן, נורדריין-וסטפאליה, גרמניה (מ־1989)
בולגריה ניקופול, בולגריה
אוקראינה סוורודונצק, אוקראינה
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Pospelov, p. 26
↑  p.88, Stalingrad, Antony Beevor
↑  "Города-побратимы". shakhty-gorod.ru (ברוסית). Shakhty. נבדק ב-2020-02-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007473618305171  GND: 4843612-4  MusicBrainz: 50031266-9246-4a31-98c2-b9f5f51abbad  VIAF: 134830462   WorldCat (עם VIAF): 134830462 
התיאטרון המקומי בעיר
דייגו קלווה

| --- | --- |

 לידה:  16 במרץ 1992 (בן 32) מקסיקו סיטי, המדינות המקסיקניות המאוחדות 
 מדינה:  מקסיקו 
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 
דייגו קלווה הרננדס (בספרדית: Diego Calva Hernández; נולד ב-16 במרץ 1992) הוא שחקן מקסיקני הידוע בעיקר בזכות כיכבו בסדרת הטלוויזיה של דרמת הפשע "נרקוס: מקסיקו" (2021) ובסרט התקופתי "בבילון" (2022). עליו הוא קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה.
ביוגרפיה

קלווה נולד ב-16 במרץ 1992, במקסיקו סיטי. הוא למד בימוי ותסריט בבית ספר לקולנוע במקסיקו. בתקופת לימודיו בבית הספר לקולנוע, הוא עבד כקייטרינג, מלביש, מפעיל מיקרופון בום ועוזר הפקה. הוא ביים כמה סרטים קצרים לפני שהשתלב לגמרי במשחק.
קלווה קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בשנת 2015 בסרט העצמאי "אני מבטיח לך אנרכיה" (אנ') מאת הקולנוען חוליו הרננדס קורדון. הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-68 של לוקרנו והוקרן בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו 2015. הוא זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר יחד עם הכוכב שלצידו אדוארדו אליסאו מרטינס בפסטיבל הוואנה 2015 על תפקידו בסרט זה.
בשנת 2021, הוא הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "נרקוס: מקסיקו", שם שגילם את ארתורו בלטרן לייבה.
בשנת 2022, הוא שיחק בתפקיד הראשי כמני טורס בסרטו של דמיאן שאזל "בבילון" יחד עם בראד פיט ומרגו רובי.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | אני מבטיח לך אנרכיה | מיגל |  |
| 2022 | בבילון | מנואל "מני" טורס |  |
| 2023 | בירד בוקס ברצלונה | אוקטביו |  |
| 2024 | City of Dreams | קרליטוס |  |
| 2024 | On Swift Horses | הנרי |  |
| TBA | Tradimento | הוגו |  |