stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר קורנייצ'וק
מחזאי

עוד בהיותו סטודנט באוניברסיטה קורנייצ'וק כתב את הסיפור הראשון שלו - על ולדימיר לנין. בהמשך הוא עבר לתחום המחזות. הוא בהתמדה התנגד לכול סממני לאומיות אוקראינית. המחזה הראשון שלו שזכה להצלחה היה מחזה "טביעת השייטת" (1933) על טביעת הצי הסובייטי בים השחור במטרה לא להעביר אותו לידי גרמניה. בהמשך הוא כתב מחזה על איש תרבות סובייטי שפועל למען קידום הישגי המהפכה.
בשנת 1937 קורנייצ'וק לראשונה במחזה אוקראיני העלה על הבמה דמות של לנין. בעקבות כך בשנת 1938 הוא הוזמן ליוסיף סטלין. לאחר הפגישה מחזות של קורנייצ'וק תורגמו לרוסית ולשפות של עמי ברית המועצות נוספות. הם הועלו על הבמה בתיאטראות רבות.
בשנת 1939 קורנייצ'וק כתב מחזה "בוגדן חמלניצקי" שזכה להצלחה רבה. בשנת 1941 הוא כתב מחזה על תהליך הקמת הקולחוזים באוקראינה תוך תמיכה בלתי מסויגת לתהליך.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה קורנייצ'וק היה בחזית ככתב צבאי. לפי הזמנת יוסיף סטלין בשנת 1942 הוא כתב מחזה "החזית" בו מתח ביקורת קשה על גנרלים מתקופת מלחמת האזרחים ברוסיה שלא יכולים להתמודד עם התנאים החדשים בחזית הלחימה.
בשנת 1951 ביחד עם אשתו קורנייצ'וק כתב ליברטו לאופרה על בסיס מחזה על בוגדן חמלניצקי. במפתיע, סטלין מתח ביקורת קשה על הליברטו וקורנייצ'וק נאלץ לכתוב אותו מחדש.
בשנות ה-50 קורנייצ'וק כתב מספר מחזות אך הם לא זכו להצלחה של ממש.
פוליטיקאי

בשנת 1944 הוקם משרד החוץ האוקראיני וקורנייצ'וק הועמד בראשו. לאחר שאוקראינה הסובייטית התקבלה לארגון האומות המאוחדות כחבר קורנייצ'וק חשב שסטלין יתן לו לנהל מדיניות חוץ משלו ולחתום על הסכמים בין המדינות. סטלין לא אהב עצמאות יתרה זו של קורנייצ'וק והפסיק את כהונתו.
בשנת 1947 קורנייצ'וק מונה ליושב ראש הסובייט העליון של אוקראינה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 1953. בשנת 1959 הוא מונה מחדש וכיהן עד פטירתו בשנת 1972.
בשנים 1952–1972 קורנייצ'וק היה חבר בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
מורשת

לאחר פטירת קורנייצ'וק הוקם מוזיאון על שמו ומספר רחובות בערי אוקראינה נקראו על שמו.
בשנת 1993 באוקראינה העצמאית יצירות של קורנייצ'וק זכו לביקורת נוקבת. הוא נחשב לשופר של השלטון הקומוניסטי. כול הרחובות ומתקנים נוספים שנקראו על שמו הוחזרו לשמות הישנים. יצירות שלו הוצאו מתוכנית הלימודים בבית הספר ולמעשה לא מועלות על במת התיאטרון באוקראינה.
אלברט בטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  21 בינואר 1891 Prężynka, רפובליקת פולין 
 פטירה:  1952 (בגיל 60 בערך) פרנקפורט, גרמניה המערבית 
 מדינה:  פולין, גרמניה 
 מקצוע:  עורך דין, קצין 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (22 בינואר 1981) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  אלברט בטל
 
ד"ר אלברט בטל בפולין הכבושה
אלברט בטל (בגרמנית: Albert Battel‏; 21 בינואר 1891 – 1952) היה אובר-לויטננט (סגן) בוורמאכט הגרמני ועורך דין, שנודע בעקבות ההתנגדות שלו במלחמת העולם השנייה לתוכניות הנאציות של חיסול הגטו היהודי בפשמישל ב-1942.
לאחר מותו, ב-1981 הוכר כחסיד אומות העולם.
קורות חייו

בטל נולד בפרז'ינקה, כיום חלק מפולין ואז חלק משלזיה. הוא למד בברסלאו לימודים תיכוניים, ולאחר ששירת במלחמת העולם הראשונה, למד כלכלה ומשפטים במינכן ובוורוצלב. ב-1933 הצטרף בטל למפלגה הנאצית, ונטל חלק בפעילות אגודת המשפטנים הנציונל-סוציאליסטים (בגרמנית: Nationalsozialistischer Rechtswahrerbund). ואולם, באותה שנה סייע גם לבריחת ידיד יהודי לשווייץ. מידע אמין מצביע על כך שסייע משפטית לידידים יהודים שנרדפו על ידי השלטון, ואף חילץ עצורים שנכלאו במחנות ריכוז. ב-1936 עמד בפני בית דין מפלגתי בהאשמה שגילה אהדה ליהודים.
כקצין מילואים בן חמישים ואחת הוצב בטל בפשמישל שבדרום פולין כשלישו של המפקד הצבאי המקומי, סרן מקס לידטקה.
לאחר המערכה בפולין בתחילת מלחמת העולם השנייה חולקה פשמישל בין גרמניה הנאצית לברית המועצות, אך עם תחילת מבצע ברברוסה ביוני 1941 השתלטו הגרמנים גם על חציה הסובייטי של העיר. ביולי 1942 החלו הנאצים בגירוש יהודי העיר למחנות השמדה. ליהודים נאמר שהם עומדים לעבור "יישוב מחדש". ואולם, כשהתכונן האס אס להתחיל את הגירוש הראשון בקנה-מידה כה גדול של יהודי פשמישל, ב-26 ביולי הורה בטל, בחברת הממונה עליו, לידטקה, על חסימת הגשר מעל נהר הסאן, הגישה הבלעדית לגטו היהודי. כשניסו יחידות גולגולת המת של האס אס לחצות לצד השני איים המפקד האחראי על הגשר, מש"ק בדרגת האופטפלדוובל, לפתוח באש אם לא יסוגו. כל זאת לאור היום, לתדהמתם של התושבים המקומיים. מאוחר יותר באותו ערב נכנסה יחידה צבאית בפיקודו של אובר-לויטננט בטל  לשטח המגודר של הגטו, ופינתה כ-100 יהודים על משאיות צבאיות לצריף של הפיקוד הצבאי המקומי. בטל טען שהוא זקוק לעבודתם של יהודים אלו, העביר אותם לחסות הוורמאכט וכך הציל אותם מגירוש למחנה ההשמדה בלז'ץ. אחר משא ומתן ארוך הסכימו אנשי האס אס לוותר על "העובדים שלו". האסירים שנותרו בגטו, כולל יו"ר היודנראט, ד"ר דולדיג, נרצחו ביריות בימים שלאחר מכן או גורשו להשמדה בבלז'ץ.
לאחר תקרית זו החלו רשויות האס אס בחקירה סמויה על התנהלותו של קצין הצבא שהעז להמרות את פיהם בנסיבות מביכות כאלה. התברר כי בטל, למרות היותו חבר המפלגה הנאצית מאז מאי 1933, כבר משך תשומת לב בעבר בגלל התנהגות ידידותית כלפי היהודים. לפני המלחמה הועמד בטל לדין לפני בית הדין של המפלגה על שהאריך תוקף הלוואה לעמיתו היהודי. מאוחר יותר, במהלך שירותו בפשמישל, ננזף רשמית על כך שלחץ בלבביות את ידו של היודנראט בפשמישל, דולדיג. הפרשייה הגיעה לתשומת לב הדרגים הבכירים ביותר בהיררכיה הנאצית. היינריך הימלר, ראש האס אס, גילה עניין בתוצאות החקירה ושלח עותק של התיעוד המפליל למרטין בורמן, ראש לשכתו ויד ימינו של אדולף היטלר. במכתב הנלווה נשבע הימלר להשעות את עורך הדין מהמפלגה הנאצית ולעצרו מייד לאחר המלחמה.
כל זה לא נודע לבטל. ב-1944, כשהשתחרר משירות צבאי בגלל מחלת לב, חזר לעיירת הולדתו ברסלאו, אך מייד גויס לפולקסשטורם. בשלביה המאוחרים של המלחמה נשבה על ידי ברית המועצות. לאחר שחרורו מן השבי התיישב בגרמניה המערבית, אך כחבר המפלגה הנאצית לשעבר לא יכול היה לשוב ולעסוק בעריכת דין, בעקבות פסיקתו של בית משפט לדה-נאציפיקציה. בטל מת ב-1952.
הכרה כחסיד אומות העולם

עמדתו של בטל נגד האס אס נודעה רק זמן רב לאחר מותו, בעיקר הודות למאמצים עיקשים של החוקר ועורך הדין הישראלי ד"ר זאב גושן. ב-22 בינואר 1981, כמעט 30 שנים לאחר מותו, הכיר יד ושם באלברט בטל כחסיד אומות העולם.
הערות שוליים

↑  האופטפלדוובל היא דרגה המקבילה לרב-סמל או רב-סמל ראשון, אך מהווה למעשה מינוי כרב-סמל יחידתי.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123495466  ISNI: 0000 0000 2320 8390  NKC: pna20211100207  VIAF: 47670435   WorldCat (עם VIAF): 47670435
אליפות אירופה בשיט

| --- | --- |
 ענף:  חתירה 
 תאריך ייסוד:  1893 
 ארגון מפעיל:  פדרציית החתירה הבין־לאומית 
 אתר רשמי
 
אליפות אירופה בחתירה היא תחרות חתירה בינלאומית המאורגנת על ידי פדרציית החתירה הבין-לאומית.
האליפויות החלו להתקיים בשנת 1893, כשנה לאחר הקמת פדרציית החתירה. האלפיות צברה יוקרה ופרסום עם השנים ואף החלה לארח מדינות מחוץ לאירופה. האליפות בוטלה במספר פעמים. בפעם הראשונה בשנים 1914–1919 לאור מלחמת העולם הראשונה. התחרות בוטלה שוב בשנים 1939–1946 בגלל מלחמת העולם השנייה. בשנים 1974–2006 האליפות האירופית לא התקיימה לאור קיומה של אלפיות העולם בשיט. האליפות האירופית חזרה להתקיים בשנת 2007 והתמקדה במדינות אירופה בלבד.
המדינה שאירחה הכי הרבה את האליפות היא איטליה - 12 פעמים.
תחרויות

| שנה | מיקום | תחרויות |
| --- | --- | --- |
| 1893 | אגם אורטה, איטליה | 3 |
| 1894 | מקון, צרפת | 4 |
| 1895 | אוסטנדה, בלגיה | 4 |
| 1896 | ז'נבה, שווייץ | 4 |
| 1897 | ורבניה, איטליה | 4 |
| 1898 | טורינו, איטליה | 5 |
| 1899 | אוסטנדה, בלגיה | 5 |
| 1900 | פריז, צרפת | 5 |
| 1901 | ציריך, שווייץ | 5 |
| 1902 | שטרסבורג, גרמניה | 5 |
| 1903 | ונציה, איטליה | 5 |
| 1904 | פריז, צרפת | 5 |
| 1905 | גנט, בלגיה | 5 |
| 1906 | איטליה | 5 |
| 1907 | ריין, גרמניה | 5 |
| 1908 | לוצרן, שווייץ | 5 |
| 1909 | פריז, צרפת | 5 |
| 1910 | אוסטנדה, בלגיה | 5 |
| 1911 | קומו, איטליה | 5 |
| 1912 | ז'נבה, שווייץ | 5 |
| 1913 | גנט, בלגיה | 5 |
| 1920 | מקון, צרפת | 5 |
| 1921 | אמסטל, הולנד | 5 |
| 1922 | ברצלונה, ספרד | 5 |
| 1923 | קומו, איטליה | 5 |
| 1924 | ציריך, שווייץ | 6 |
| 1925 | פראג, צ'כוסלובקיה | 7 |
| 1926 | לוצרן, שווייץ | 7 |
| 1927 | קומו, איטליה | 7 |
| 1929 | בידגושץ', פולין | 7 |
| 1930 | לייז', בלגיה | 7 |
| 1931 | פריז, צרפת | 7 |
| 1932 | בלגרד, יוגוסלביה | 7 |
| 1933 | בודפשט, הונגריה | 7 |
| 1934 | לוצרן, שווייץ | 7 |
| 1935 | ברלין, גרמניה הנאצית | 7 |
| 1937 | אמסטרדם, הולנד | 7 |
| 1938 | מילאן, איטליה | 7 |
| 1947 | לוצרן, שווייץ | 7 |
| 1949 | אמסטרדם, הולנד | 7 |
| 1950 | מילאן, איטליה | 7 |
| 1951 | מקון, צרפת | 7 |
| 1953 | קופנהגן, דנמרק | 7 |
| 1954 | אמסטרדם, הולנד | 12 |
| 1955 | בוקרשט, רומניה (לנשים) גנט, בלגיה (לגברים) | 12 |
| 1956 | בלד, יוגוסלביה | 12 |
| 1957 | דיסבורג, גרמניה המערבית | 12 |
| 1958 | פוזנן, פולין | 12 |
| 1959 | מקון, צרפת | 12 |
| 1960 | לונדון, הממלכה המאוחדת | 5 |
| 1961 | פראג, צ'כוסלובקיה | 12 |
| 1962 | ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית | 5 |
| 1963 | קופנהגן, דנמרק (לגברים)  מוסקבה, ברית המועצות (לנשים) | 12 |
| 1964 | אמסטרדם, הולנד | 12 |
| 1965 | דיסבורג, גרמניה המערבית | 5 |
| 1966 | אמסטרדם, הולנד | 5 |
| 1967 | וישי, צרפת | 12 |
| 1968 | ברלין המזרחית, גרמניה המזרחית | 5 |
| 1969 | קלגנפורט, אוסטריה | 12 |
| 1970 | טטה, הונגריה | 5 |
| 1971 | קופנהגן, דנמרק | 12 |
| 1972 | ברנדנבורג, גרמניה המזרחית | 5 |
| 1973 | מוסקבה, ברית המועצות | 12 |
| 2007 | פוזנן, פולין | 14 |
| 2008 | מרתון, יוון | 14 |
| 2009 | ברסט, בלארוס | 14 |
| 2010 | פורטוגל | 22 |
| 2011 | פלובדיב, בולגריה | 14 |
| 2012 | וארזה, איטליה | 14 |
| 2013 | סביליה, ספרד | 17 |
| 2014 | בלגרד, סרביה | 17 |
| 2015 | פוזנן, פולין | 17 |
| 2016 | ברנדנבורג, גרמניה | 17 |
| 2017 | צ'כיה | 18 |
| 2018 | גלאזגו, הממלכה המאוחדת | 17 |
| 2019 | לוצרן, שווייץ | 17 |
| 2020 | פוזנן, פולין | 22 |
| 2021 | וארזה, איטליה | 22 |
| 2022 | מינכן, גרמניה |  |
| 2023 | בלד, סלובניה |  |
| 2024 | איטליה |  |
אין אדם אוסר דבר שאינו שלו

אין אדם אוסר דבר שאינו שלו הוא עקרון הלכתי, הנוגע לפעולות ברכוש שמביאות לאיסור הלכתי על השימוש באותו רכוש. על פי עיקרון זה, אין תוקף לפעולות כאלו כאשר הן נעשות על ידי אדם זר שאינו בעל הרכוש.
דוגמה לפעולה כזו הוא הקדשת רכוש של הזולת לעבודה זרה, כגון ניסוך יין של הזולת לאליל, או השתחוות לבעל חיים של הזולת בתור אליל.
טעם הדין

האחרונים מסבירים כי אדם אינו יכול לאסור דבר במחשבה, שכן המחשבה אוסרת רק על ידי כוח בעלותו של האדם על הדבר. על כן, כאשר אדם זר מייחד חפץ לדבר אסור, אין בכך כל משמעות.
מקור הדין

במשנה בכלאים יש מחלוקת בין תנא קמא לר' יוסי ור' שמעון לגבי מי שסכך את הגפן שלו על תבואת חברו האם התבואה נאסרת, ר' יוסי מביא עדות שר' עקיבא התיר, והלכה כר' יוסי ור' שמעון שמותר. הכלל בלשונו מופיע בגמרא בכמה מקומות
איסור על ידי מעשה

לפי רב הונא, כדי לאסור בהמה על ידי מחשבה, היא צריכה להיות שלו ממש. ולכן, אין להחשיב קרבן חטאת כאילו היא שלו, למרות שיש לו בבהמה "קניין כפרה", כלומר הבהמה נחשבת שלו בכך שאם היא נשחטת כראוי בבית המקדש, היא מכפרת על עוונותיו. לעומת זאת, רב נחמן ורב יצחק סבורים כי גם קניין כזה מצדיק שהבהמה תיחשב שלו, ולכן אם אדם שחט קרבן חטאת לשם עבודה זרה, הוא אסר אותה. במסכת זבחים מובא כי קדשים קלים נחשבים ממונו של האדם והוא יכול לאסור אותם, ולפי פירוש התוספות גם רב הונא מודה בכך, ורק בקרבן חטאת הוא חלוק על חבריו.
הלכה אותה קיבל עולא מרבו רבי יוחנן אומרת כי כלל "אין אדם אוסר" תקף רק לגבי פעולה שבמחשבה. לעומת זאת, כאשר מדובר במעשה בפועל, ניתן לאסור גם דבר שאינו שייך לאדם המבצע את המעשה האוסר. למשל, למרות שהמשתחווה לבהמת חברו לשם עבודה זרה אינו אוסר אותה, אם הוא שוחט אותה לשם עבודה זרה, היא נאסרת. רב נחמן רב עמרם ורב יצחק חלוקים על חידושו של עולא כי ניתן לאסור בהמה שאינו שלו במעשה, והם סבורים שאין אדם אוסר דבר שאינו שלו בשום אופן. אם כי כאמור הם סבורים כי גם קרבן חטאת נקראת בהמה שלו.
יישומים נפוצים

דין נפוץ בבית היהודי, העושה שימוש בכלל זה, הוא בסיס לדבר האסור. ההלכה אומרת שחפץ המשמש כבסיס לחפץ אחר הנחשב כמוקצה, נחשב גם הוא למוקצה ודיני המוקצה חלים גם עליו. כאשר למשל אדם מניח נרות שבת על שולחן, נחשב השולחן כבסיס לשלהבת שהיא מוקצה מחמת גופו.
על פי עקרון "אין אדם אוסר דבר שאינו שלו", ייחשב השולחן למוקצה רק בתנאי שמי שהניח את הנרות הוא בעל השולחן, אבל אם אדם אחר הניח את הדבר בלי רשות מפורשת, לא נחשב השולחן כבסיס, שכן אין בכוח אדם לאסור דבר שאינו שלו.
הערות שוליים

↑  רבי אלחנן וסרמן, קובץ הערות סימן ע"ו.
↑  ז ה
↑  לאדם עצמון אסור רמבם כלאים ה ט
↑  פסחים צ ע"ז נד ועוד
↑  תלמוד בבלי, מסכת זבחים, דף קי"ד, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף מ"א, עמוד א' ד"ה כיון.
↑  תלמוד בבלי, מסכת חולין, דף מ', עמוד א'.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
אלכסנדר קוצ'ין

| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1888 (יוליאני) קושרקה, Onezhsky Uyezd, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1913? (בגיל 24 בערך) ים קארה, רוסיה 
 ענף מדעי:  אוקיינוגרפיה 
 
אלכסנדר סטפָּנֹוביץ' קוּצ'ין (ברוסית: Александр Степанович Кучин; ‏ 1888 באונגה, ארכנגלסק - 1913? במקום לא ידוע בים קארה) היה אוקיינוגרף רוסי וחוקר החוג הארקטי.
חייו

קוצ'ין, שבא ממשפחה דלת-אמצעים, התחיל לשרת כימאי באונייה נורווגית כבר בגיל שבע-עשרה. בשנת 1907 עבד קוצ'ין בברגן, בתחנה ביולוגית נורווגית, והיה לסטודנט באוקיינוגרפיה אצל המומחה בתחום, פרופסור ביורן ביאלאנד הנסן. השפה הנורווגית התחבבה על הצעיר והוא השתלט עליה תוך שנה. התלהבותו לשפה זו הייתה כה גדולה, עד שחיבר "מילון רוסי-נורווגי קטן" («Малый русско-норвежский словарь») כדי לשתף את בני ארצו בידע שרכש.
בשנים 1910–1911 היה אלכסנדר קוצ'ין הזר היחיד במשלחת הקוטב הדרומי של רואלד אמונדסן, באונייה פראם. הוא ערך תצפיות רבות באוקיינוס הדרומי כאוקיינוגרף וכנווט. אחרי שובו לנורווגיה, בדצמבר 1911, נשא אלכסנדר קוצ'ין לאישה את בתו בת ה-18 של עיתונאי נורווגי חשוב.
בשנת 1912 חזר קוצ'ין לרוסיה, שם הצטרף למשלחת של ולדימיר רוסאנוב כרב חובל של הספינה "הרקולס". מטרת המשלחת הייתה לבחון את פוטנציאל כריית הפחם בארכיפלג סוולבארד. המשלחת הפליגה מפולייארני, בקרבת מורמנסק ב-26 ביוני. הצוות כלל שלושה-עשר גברים ואישה אחת, ארוסתו הצרפתיה של רוסאנוב. מלבד רוסאנוב היו במשלחת עוד גאולוג וזואולוג.
בסיום קיץ של עבודת שדה מוצלחת מאוד, חזרו שלושה מחברי המשלחת (הגאולוג, הזואולוג ורב-המלחים של הספינה) לרוסיה דרך גרנפיורדן בנורווגיה. שאר העשרה, ובהם רב החובל אלכסנדר קוצ'ין, יצאו עם רוסאנוב, בלי להתייעץ עם הרשויות בסנקט פטרבורג, להרפתקה פזיזה ביותר, בניסיון להגיע אל האוקיינוס השקט דרך נתיב הים הצפוני. אבל ספינתם, "הרקולס", הייתה קטנה מדי למשלחת מן הסוג שרוסאנוב ראה בעיני רוחו.
הידיעה האחרונה על משלחת רוסאנוב הייתה כלולה במברק, שנמסר במאטוצ'קין שאר בנוביה זמליה והגיע לסנקט פטרבורג ב-27 בספטמבר 1912. במברק הודיע רוסאנוב, שבכוונתו להקיף את הקצה הצפוני של נוביה זמליה ולפנות מזרחה בים קארה, אבל דבר לא נודע על גורלה של ה"הרקולס" ואנשיה לאחר זאת. הספינה נעלמה ללא זכר בשנה שלאחריה, מעבר לחוף הצפוני של סיביר.
בשנים 1914–1915 הופקדה המשימה הבלתי-אפשרית כמעט של חיפוש משלחת רוסאנוב (ובד בבד את רב החובל ברוסילוב, שנעלם באופן דומה עם משלחת אחרת) בידי אוטו סוורדרופ, באונייה "אקליפס". מאמציו עלו בתוהו.
בשנת 1937 ארגן המכון הארקטי של ברית המועצות משלחת אל ארכיפלג נורדנשלד על הספינה "טורוס". שרידים של המשלחת בספינה "הרקולס", שגורלה נגזר בשנים 1912–1913, נמצאו על אחד מאיי מונה ובאי פופובה צ'וקצ'ינה, ב-'56 74° צפון, '18 86° מזרח.
שני איונים קטנים סמוך לארץ פרנץ יוזף נקראו על שם אלכסנדר קוצ'ין. אשתו הנורווגית של קוצ'ין מתה בשנת 1987.
כתבים

«Малый русско-норвежский словарь» (“Small Russian–Norwegian dictionary”), 1907
הערות שוליים

↑  Roland Huntford, "The Last Place on  Earth", Pan Books 1984, p.287
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 11064404  GND: 119251353  ISNI: 0000 0004 4887 6773  VIAF: 62354130   WorldCat (עם VIAF): 62354130 
הסקונר של משלחת רוסאנוב, "הרקולס"
אלכסנדר קופרין

| --- | --- |

אלכסנדר קופרין בשנת 1900
 לידה:  26 באוגוסט 1870 מחוז פנזה, האימפריה הרוסית
 פטירה:  25 באוגוסט 1938 (בגיל 67) לנינגרד, ברית המועצות
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 לאום:  רוסי
 מקום קבורה:  ליטרטורסקיה מוסטקי 
 מקום לימודים:  Second Moscow Cadet Corps, בית הספר הצבאי אלכסנדרוב 
 שפות היצירה:  רוסית
 סוגה:  סיפור קצר, פיליטון, פובליציסטיקה, סיפור סקטץ', רומן קצר, ספרות ספקולטיבית 
 זרם ספרותי:  נטורליזם 
 יצירות בולטות:  The Duel 
 תקופת הפעילות:  1889–1934 (כ־45 שנים) 
 צאצאים:  Ksenia Kuprina 
 פרסים והוקרה:  פרס פושקין (1909) 
 חתימה:   
 
אלכסנדר קופרין (ברוסית: Алекса́ндр Ива́нович Купри́н;‏ 26 באוגוסט 1870 - 25 באוגוסט 1938) היה סופר רוסי שהתפרסם בתחילת המאה ה-20. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה עזב לצרפת, בשנת 1937 בהיותו חולה חזר לברית המועצות.
שנותיו הראשונות

אלכסנדר קופרין נולד בעיירה נרובצ'ט במחוז פנזה למשפחת פקיד ממשלתי. בשנת 1871 אביו נפטר ומשפחה עברה למוסקבה. בגיל 6 הילד נשלח לפנסיון ליתומים ועם סיומו למד בפנימייה צבאית.
בשנת 1887 קופרין החל ללמוד בבית הספר לקצינים. הוא סיים את לימודיו ב-1890 והוצב בגדוד חיל רגלים שחנה בעיר פרוסקורוב. השרות הצבאי היה בסיס ליצירות הראשונות של קופרין שהתפרסמו בשנים 1893–1894. בקיץ 1893 נסע קופרין לסנט פטרבורג, כדי להשתתף במבחני קבלה לאקדמיה צבאית של המטה הכללי. בדרך לשם הוא היה מעורב בתקרית, שבמהלכה זרק שוטר לנהר. בעקבות התקרית הוא נעצר וכעונש על מעשיו נאסר עליו להגיש את מועמדותו לאקדמיה הצבאית. ככל הנראה העונש הזה הביא את קופרין להחלטתו לסיים את השירות הצבאי. בשנת 1894 קופרין השתחרר מהצבא ועבר לקייב.
שנות הבגרות

לאחר שחרור מהצבא קופרין טייל הרבה ברחבי האימפריה הרוסית וניסע לעסוק בתחומים שונים. הרשמים שלו בתקופה זו היו בסיס ליצירות שהוא החל לפרסם. באותן השנים הוא הכיר את מקסים גורקי, איוואן בונין ואנטון צ'כוב. בשנת 1901 הסופר הצעיר עבר לסנקט פטרבורג והחל לעבוד בירחון ספרותי.
בשנת 1905 הוא פרסם את היצירה המשמעותית הראשונה שלו "הדו-קרב" (Поединок) שזכתה להצלחה גדולה. קופרין הופיעה בהקראות פרקים של היצירה שהיו אירוע תרבותי משמעותי.
בשנת 1915 קופרין פרסם נובלה "הבור" (Яма) על חיי זונות ובתי בושת ברוסיה. לדעת מבקרי ספרות נובלה התאפיינה בפירוט יתר. בשנת 2020 הנובלה עובדה למיני סדרה טלוויזיונית.
במהלך מלחמת העולם הראשונה קופרין גויס לצבא. הוא הוצב בפינלנד, אך לאור מצבו הבריאותי כבר בשנת 1915 שוחרר מהשרות.
לאחר מהפכת אוקטובר קופרין עבד תקופה מסוימת בהוצאה לאור שנוסדה על ידי מקסים גורקי. בשנת 1918 הוא נעצר אך שוחרר תוך זמן קצר. שנת 1919 הוא התגייס לצבא הלבן והיה עורך עיתון צבאי. לאחר תבוסת הצבא קופרין עם משפחתו נסע לפריז.
קופרין התגורר בפריז במשך כ-17 שנים ובתקופה זו פרסם מספר יצירות ספרותיות.
בשנת 1937 קופרין חלה והחליט לחזור לתחומי ברית המועצות. תוך שנה לאחר חזרתו הוא נפטר.
הסרט הראשון שמבוסס על סיפור של קופרין צולם כבר בשנת 1914. במהלך השנים בברית המועצות וברוסיה צולמו מספר סרטים נוספים על בסיס יצירות של אלכסנדר קופרין. הסרט "המכשפה" בכיכובה של מרינה ולאדי נכתב על פי סיפור שכתב.
בתקופת ברית המועצות התייחסות לסופר לא הייתה חד-משמעית - הוא היה קצין בצבא הלבן ואמיגרנט אך בכל זאת בשנת חייו האחרונה חזר לברית המועצות. בשנת 1981 בעיירה בה נולד הסופר נפתח מוזיאון לזכרו.
משפחתו

בשנים 1902–1907 היה קופרין נשוי למריה דוידובה (1881–1966), עורכת עיתון. מנישואין אלו נולדה בתו לידיה (1903–1924). אשתו הראשונה ובתם התגוררו כל חייהם ברוסיה. בנה של לידיה (והנכד היחיד של קופרין), אלכסיי, לחם בשורות הצבא האדום במלחמת העולם השנייה. הוא נפצע קשה בקרבות ומת זמן קצר לאחר המלחמה מסיבוכי הפציעה.
לאחר שהתגרש ממריה, התחתן עם יליזבטה גנריך (1882–1942), אישה ממוצא הונגרי, אשר הייתה אחות במקצועה. מנישואין אלו נולדו לו שתי בנות: קסניה (1908–1981) וזינאידה (1909–1912). יליזבטה עזבה יחד עם קופרין את רוסיה ושבה לברית המועצות עימו ב-1937. היא התאבדה במהלך המצור על לנינגרד. 
בתם קסניה לא עזבה את צרפת ב-1937 יחד עם הוריהם. היא המשיכה להתגורר בפריז עד 1958, אז בכל זאת החליטה לעבור לברית המועצות. היא מעולם לא התחתנה ולא ילדה ילדים.
אלכסנדר קופרין (במדי הצבא הרוסי) עם אשתו השנייה יליזבטה, במהלך מלחמת העולם הראשונה.
אלכסנדר קוסירין

אלכסנדר מיכאילוביץ' קוסירין (באוקראינית: Олександр Михайлович Косирін; נולד ב-18 ביוני 1977) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות החלוץ בקבוצות שונות בליגת העל האוקראינית ובנבחרת אוקראינה.
קריירה

קוסירין, יליד זפוריז'יה, החל את קריירת הכדורגל שלו במחלקת הנוער של מועדון הכדורגל טורפדו זפוריז'יה מהליגה האוקראינית השנייה. בגיל 17 עבר לקבוצה מתחרה מהעיר זופוריז'יה - ויקטור זפוריז'יה. לאחר עונה אחת - חזר לטורפדו. בשנת 1997 נמכר כרטיס השחקן שלו לקבוצת הצמרת האוקראינית דינמו קייב. קוסירין היה באופן רשמי שחקן של דינמו במשך 3 שנים, אך זכה לדקות משחק מעטות בשורות הקבוצה. הוא שיחק בעיקר במסגרת קבוצות המילואים של דינמו. בשנת 1999 הושאל למשך חצי עונה לקבוצת דניפרו צ'רקאסי מהליגה האוקראינית הראשונה. בשורות דניפרו שותף בכל המשחקים והיה למבקיע המצטיין של הקבוצה.
בשנת 2000 מכרה דינמו את כרטיס השחקן שלו למכבי תל אביב. קוסירין שיחק כשנה בישראל ושב לאוקראינה.
הוא שיחק בקבוצות ארסנל קייב וצסק"א קייב. בשנת 2002 נקנה על ידי קבוצת צ'רנומורץ אודסה שבשנה זו עלתה לליגת העל האוקראינית ושיחק בה במשך 3 שנים. תקופה זו היא למעשה שיא הקריירה שלו. במהלכה הבקיע 44 שערים במשחקי הליגה. הוא גם היה מלך השערים של הליגה האוקראינית לעונת 2004/2005.
בשנת 2005 עבר לקבוצת מטאלורג דונצק למשך 3 שנים. גם בשורות המטאלורג הוא המשיך להיות המבקיע המצטיין של הקבוצה. ב-2008 חזר לשנתיים לצ'רנומורץ.
בסוף הקריירה שלו שיחק קוסירין בקבוצות מהליגה האוקראינית השנייה (הליגה השלישית בחשיבותה במדינה). בקיץ 2013 פרש מן המשחק הפעיל.
נבחרת

קוסירין שיחק שישה משחקים במדי הנבחרת הצעירה של אוקראינה.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה שיחק קוסירין בשנים 2003 - 2005. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול מקדוניה. בסך הכל הוא השתתף ב7 משחקים. באף אחד ממשחקי הנבחרת לא השלים 90 דקות משחק (הוחלף או ששותף כשחקן מחליף).
תארים

מלך השערים של הליגה האוקראינית - 2005
אליפות אוקראינה : 1998, 2000.
הגביע האוקראיני: 1998
אלכסנדר קולר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בינואר 1886 לבוב, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 בינואר 1948 (בגיל 61)
 
אלכסנדר קוֹלֶר (Koller;‏ 26 בינואר 1886, לבוב, גליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית – י"א בשבט תש"ה, 22 בינואר 1948, חיפה) היה מחנך ארץ-ישראלי יליד גליציה, מנהל בית הספר התיכוני למסחר ומנהלן ומייסדן של גימנסיות בלפור ואהל שם.
ביוגרפיה

קולר נולד בשנת 1886 בעיר לבוב (לֶמבֶּרג) שבגליציה המזרחית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, בנו של דב קולר. למד בגימנסיה גרמנית בעירו, ולאחר מכן באוניברסיטאות וינה, ברלין וגרנובל, והשתלם באוניברסיטת לונדון. בשנת 1908 קיבל תואר דוקטור.
במשך כמה שנים היה מורה בגימנסיות ממשלתיות ומנהל גימנסיות יהודיות בגליציה.
בשנת 1921 עלה לארץ ישראל. בארץ ניהל את בית הספר בזכרון יעקב. לאחר שנה עבר לנהל את בית הספר התיכוני למסחר, שאותו ניהל בשנים 1922–1930. בשנת 1931 ייסד את גימנסיה בלפור בתל אביב. בשנת 1934 ייסד את בית ספר אהל שם ברמת גן, וניהל את שני בתי הספר במקביל.
קולר היה מראשוני העיר רמת גן, ובשנת 1927 נבחר למועצת המועצה המקומית.
קולר נפטר בביתו בחיפה בינואר 1948, בן 62 במותו. נקבר בבית הקברות בזכרון יעקב.
על שמו נמסר גביע לתלמידים מצטיינים בבית ספר אהל שם ברמת גן.
נישא למרים לבית פרידמן. בנו דב קולר היה פרופסור לבוטניקה באוניברסיטה העברית בירושלים. נכדתו דפנה קולר היא פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד, וממייסדי קורסרה (האוניברסיטה המקוונת).
לקריאה נוספת

דוד קלעי (עורך), ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה, תרצ"ז 1936, עמ' 1996. (הספר בקטלוג ULI)
דב קולר, גימנסיה ריאלית בלפור תל אביב, גימנסיה אהל שם רמת גן: ד"ר אלכסנדר קולר המייסד והמנהל, ירושלים: אקדמון, תשס"ד 2003.
"Koller, Alexander", in The Near and Middle East who's who, 1945, p. 98.
הערות שוליים

↑  לעזרת יהודי רוסיה ואוקרינה, דואר היום, 31 באוקטובר 1922.
↑  בבית הספר התיכוני למסחר, דואר היום, 15 באפריל 1930
↑  גימנסיה ריאלית בלפור, דבר, 1 באוגוסט 1937; גמנסיה אהל שם, דבר, 25 באוגוסט 1939.
↑  הנחת אבן הפינה לגימנסיה אהל שם, דבר, 21 בפברואר 1940
↑  המועצה המקומית ברמת גן, דואר היום, 1 במאי 1927.
↑  אלכסנדר קולר, דבר, 26 בינואר 1948.
↑  רמת־גן: ד"ר אלכסנדר קולר, דבר, 25 בינואר 1948.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלכסנדר קוקול

אלכסנדר קוקול (בסרבית: Александар Кукољ; נולד ב-9 בספטמבר 1991) הוא ג'ודוקא סרבי. קוקול מתחרה בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג, אלוף אירופה (2017).
קריירה

בפברואר 2010, קוקול זכה לראשונה באליפות סרביה. ביוני 2012 הוא זכה במדליית זהב בטורניר 'World Cup Lisbon'. בספטמבר 2014 קוקול זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית כסף בגראנד פרי זאגרב. במאי 2016 הוא זכה במדליית כסף בגראנד סלאם באקו, באוקטובר אותה השנה הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם אבו דאבי ובדצמבר הוא זכה במדליית זהב בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצח בגמר את אקסל קלרז'ה הצרפתי באיפון. באולימפיאדת ריו 2016, הוא הודח בסיבוב השלישי לאחר הפסד למשו בייקר היפני.
באליפות אירופה 2017 שנערכה בוורשה, זכה קוקול במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 90 ק"ג. בקרב הראשון הוא ניצח את סיריל גרוסקלאוס השווייצרי, בשמינית הגמר הוא ניצח את רוקס ננארטויציוס הליטאי וברבע הגמר גבר על קרן כריסטופר קאליולייד האסטוני. בחצי הגמר הוא ניצח את ממדאלי מחדייב האזרי ובגמר גבר על אקסל קלרז'ה הצרפתי. באליפות העולם של אותה שנה הוא הפסיד בקרב על מדליית ערד לאושנגי מרגיאני.
בשנת 2018 הוא זכה בשתי מדליות זהב בתחרויות מהסבב העולמי; במרץ הוא זכה בגראנד סלאם יקטרינבורג לאחר שבגמר ניצח באיפון את יהור וראפיאו הבלארוסי. בנובמבר הוא זכה בגראנד פרי האג כאשר בגמר ניצח באיפון את ניקולוז שראזאדישווילי הספרדי בתוך 37 שניות לאחר תרגיל בשם טאי-אוטושי.
בשנת 2020 עבר להתחרות בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג. באליפות העולם 2021 אשר נערכה בבודפשט זכה קוקול במדליית הכסף; לאחר ארבעה ניצחונות באיפון בקרבות הראשונים, הוא ניצח בחצי הגמר בווזארי את שאדי אל-נחאס הקנדי ובגמר הפסיד לז'ורז' פונסקה הפורטוגלי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, הוא הודח בסיבוב השני לאחר הפסד לצ'ו גו-האם מקוריאה הדרומית.