stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רכס סיירה מורנה

| --- | --- |
הרי סיירה מורנה באזור נהר Despeñaperros
הרי סיירה מורנה באזור נהר Despeñaperros
 מידע כללי
 סוג הר:  רכס הרים
 גובה:  1,332 מטר, אנטו
 מדינה:  ספרד 
 מיקום:  ספרד,
 רכס הרים:  הרי הפירנאים
 אורך הרכס:  400 קילומטר
 קואורדינטות:  38°32′0″N 3°50′0″W﻿ / ﻿38.53333°N 3.83333°W﻿ / 38.53333; -3.83333
 מיקום הרכס במפת ספרד)
 מיקום הרכס במפת ספרד
 
רכס סיירה מורנה (בספרדית: Sierra Morena) הוא אחד מרכסי ההרים העיקריים של ספרד. הרכס הנמצא בדרום חצי האי האיברי, מהווה את הגבול הדרומי של המסטה. כיוונו הכללי הוא מערב-מזרח, והוא משתרע לאורך 450 קילומטר מפורטוגל במערב ועד פרובינציית חאאן שבאנדלוסיה במזרח.
רוחבו של הרכס הוא כ-75 קילומטר. הפיסגה הגבוהה ביותר, בהר Bañuela, היא בגובה 1,332 מטר. פסגות בולטות נוספות הן 1,312 מטר ב-Corral de Borros ו-1,290 מטר ב-Cerro de la Estrella. רכס ההרים מוזכר בשיר המקסיקני המסורתי המפורסם "Cielito Lindo".
שה-ין

| --- | --- |
תחנת הרכבת
תחנת הרכבת
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  חוביי
 שטח:  23,708 קמ"ר
 גובה:  1,640 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנציבות העירונית:  3,209,004 (2020)
  ‑ במטרופולין:  1,428,629 (2020)
  ‑ צפיפות:  135.4 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  32°38′06″N 110°46′32″E﻿ / ﻿32.63507°N 110.7755°E﻿ / 32.63507; 110.7755 
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.shiyan.gov.cn/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןשה-ין(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןשה-ין(למפת חוביי רגילה) ווהאן אנחווי חנאן שאאנשי צ'ונגצ'ינג חונאן ג'יאנגשישה-ין(למפת חוביי מוגדלת) ווהאן אנחווי חנאן שאאנשי צ'ונגצ'ינג חונאן ג'יאנגשישה-ין    מיקומה של שה-ין במחוז חוביי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
שְׁה-יֵן (בסינית: 十堰; בפין-יין: Shíyàn; מילולית: "עשרת הסכרים") היא נציבות עירונית במחוז חוביי שבמרכז הרפובליקה העממית של סין. בשנת 2007 נבחרה העיר לעשרת הערים המובילות בסין על ידי דו"ח "Chinese Cities Brand Value Report", אשר פורסם בפסגת פורום הערים הסיניות בבייג'ינג. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית הנציבות העירונית מנתה 3,209,004 תושבים, מתוכם 1,428,629 בשטח האורבני.
היסטוריה

במהלך שנות השישים, מאו דזה-דונג ופקידים אחרים בממשל, מחשש לטלטלה ופלישה, ביקשו להקים תעשייה במקומות מרוחקים יותר. שה-ין, שנמצאת בצפון-מערב חוביי שהיה ידוע אז בעוניו, הייתה אז כפר קטן המונה כמה מאות משקי בית בלבד. בשנת 1967 נשלחו לראשונה צוותי עובדים ומהנדסים לשה-ין במטרה לסקור אתרים למפעלי רכב ומפעלים במסגרת תוכנית בניית החזית השלישית. בהוראת מאו בשנת 1969, ייצור המשאיות בשה-ין החל. כ־25,000 עובדי בניין נשלחו לשה-ין במהלך תקופה זו כדי לצייד את העיר בתשתית הדרושה לפרויקט כזה.
בעשורים שלאחר מכן חוותה העיר צמיחה כלכלית מואצת עקב מתקנים אלה, שהעסיקו כמעט 200,000 עובדים. עם זאת, בתחילת שנות ה-90 עקפו את שה-ין יותר ויותר מיזמי רכב חדשים, שמוקמו בערים גדולות יותר ועם קישורי תחבורה טובים יותר. בשנת 2003, דונגפנג מוטורס העבירה את מפעל רכבי הנוסעים הראשי שלה לווהאן, וכתוצאה מכך הייתה ירידה באוכלוסייה בשה-ין.
החל משנת 2019 פועל קו רכבת מהירה המתוכנת לפעליות של 350 עד קמ"ש לווהאן.
גאוגרפיה

שה-ין משתרעת על פני 23,708 קמ"ר בקצה הצפוני ביותר של המחוז וגובלת בשיאנגיאנג (אנ') ובמועצה המיוערת שנונגג'יה מדרום-מזרח ובמחוזות חנאן מצפון-מזרח, שאאנשי מצפון-מערב וצ'ונגצ'ינג מדרום-מערב. היא מרוחקת כ-402 ק"מ צפונית-מערבית לבירת המחוז ווהאן. הרי וודאנג עוברים בכיוון מזרח-מערב דרך שה-ין, עליהם נמצא אחד ממרכזים החשובים ביותר לאמונה הדאואיסטית. האזורים מסביב מכילים כ-200 מקדשים, אנדרטאות, מנזרים ואתרים נוספים המקודשים לדאואיזם.
חלוקה מנהלית

| שם | סינית | פין-יין | אוכלוסייה (מפקד 2020) | שטח (ק"מ2) | צפיפות (/ק"מ 2 ) |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| רובע מאוג'יין | 茅箭区 | Máojiàn Qū | 601,548 | 539.9 | 1,114 |
| רובע ג'אנגוואן | 张湾区 | Zhāngwān Qū | 431,859 | 656 | 658.3 |
| רובע יוניאנג | 郧阳区 | Yúnyáng Qū | 395,222 | 3,848 | 102.7 |
| הנפה העירונית דאנג'יאנגקואו | 丹江口市 | Dānjiāngkŏu Shì | 409,940 | 3,116 | 131.6 |
| נפת יונשי | 郧西县 | Yúnxī Xiàn | 371,012 | 3,512 | 105.6 |
| נפת ג'ושאן | 竹山县 | Zhúshān Xiàn | 346,069 | 3,611 | 95.85 |
| נפת ג'ושי | 竹溪县 | Zhúxī Xiàn | 283,578 | 3,307 | 85.76 |
| נפת פאנג | 房县 | Fáng Xiàn | 369,776 | 5,119 | 72.23 |
הערות שוליים

↑  China: Húbĕi (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  "China's Top 10 Most Livable Cities". hnloudi.gov.cn. Hunan Loudi Official Government. 2012-03-28. אורכב מ-המקור ב-2013-04-10. נבדק ב-2014-08-04.
1 2 3 4 5  Abrams, Jim (1990-08-05). "Detroit of China Surrounded by Backwater of Poverty : Asia: The arrival of the 20th Century proves to be a blessing only for some". Los Angeles Times (באנגלית אמריקאית). אורכב מ-המקור ב-2020-06-08. נבדק ב-2020-06-08.
1 2 3 4 5  Tang, Frank (2018-11-15). "State carmaker in China's Motown shifts gear to keep up with market". South China Morning Post (באנגלית). אורכב מ-המקור ב-2020-05-22. נבדק ב-2020-06-08.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552500605171  GND: 1072437236  LCCN: n80084350  MusicBrainz: 1a22ad98-16af-4ad0-a3ff-11f613da5e28  NLA: 36601044  VIAF: 152442412   WorldCat (עם VIAF): 152442412
שד נאה

| --- | --- |

 בימוי:  ג'ון באטלר
 הופק בידי:  רבקה אופלנגן   רוברט וופול   קלייר מק'קלי   שרה גאן
 תסריט:  ג'ון באטלר
 עריכה:  ג'ון אוקונור
 שחקנים ראשיים:  פיון או'שיי   ניקולס גאליצין   אנדרו סקוט
 מוזיקה:  ג'ון מקפיליפס
 צילום:  קתל ווטרס
 מדינה:  אירלנד אירלנד
 חברת הפקה:  Treasure אנטרטיינמנט
 חברה מפיצה:  אייקון פרודקשנס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  11 בספטמבר 2016 (TIFF)   21 באפריל 2017 (אירלנד)
 משך הקרנה:  95 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה • רומנטי • להט"ב
 תקציב:  €1,055,000
 הכנסות:  $129,391
 דף הסרט ב־IMDb
 
"שד נאה" (באנגלית: Handsome Devil) הוא סרט דרמה להט"בי אירי משנת 2016 אשר בוים והוסרט על ידי ג'ון באטלר. את הדמויות הראשיות מגלמים פיון או'שיי, ניקולס גאליצין ואנדרו סקוט. הסרט הוקרן לראשונה כבר ב-11 בספטמבר 2016 בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 באפריל 2017, בהפצתם של אייקון פרודקשנס.
עלילה

עלילת הסרט עוסקת בנד רושה (פיון או'שיי), אשר לומד בפנימייה בה הרוגבי הוא הדבר העיקרי אשר עושים שם. בתחילת הסרט, מספר נד מנקודת מבטו את הלך הרוח בפנימייה, תוך שהוא מספר על עצמו. בהמשך, ניתן לראות כי הוא נכנס לפנימייה תוך שם הוא מגלה כי הוא קיבל חדר משלו במעונות הפנימייה. ויסל (רוארי אוקונור) מגיח מהצד ומתחיל ללעוג לו על כך שהוא הומוסקסואל, תוך שהוא מציין כי הוא קיבל חדר לבד מפאת היותו כזה.
בהמשך הסרט, מצטרף קונור מאסטרים (ניקולס גאליצין) לפנימייה, תוך שהוא משובץ להיות בחדר של נד. מעתה ואילך השניים לומדים להסתדר אחד עם השני.
שחקנים

פיון או'שיי – נד רושה
ניקולס גאליצין – קונור מאסטרים
אנדרו סקוט – דן שרי
מו דנפורד – פסקל אוקיף
מייקל מקהלתון – וולטר קורלי
רוארי אוקונור – ויסל
ארדל או'הנלן – דונל רוש
איימי הוברמן – נטלי רוש
מוזיקה

"My Perfect Cousin" – דה אנדרטונס
"Sucking It Out" – דה שייקר היימן
"Thirteen" – ביג סטאר
"Desire As" – פריפאב ספרוט
"Think for a Minute" – האוסמרטינס
"It's Yours" – דייוויד קיט
"Obscurity Knocks" – טראשצ'אן סינטרס
"The Russians Are Coming" – ואל בנט
"Go or Go Ahead" – רופוס ויינרייט
הערות שוליים

↑  http://www.boxofficemojo.com/movies/intl/?page=&id=_fHANDSOMEDEVIL01
1 2 3 4  Niall Murphy, Irish Film Preview: John Butler's Handsome Devil, Scannain, ‏2016-01-20 (באנגלית)
↑  Jeremy Kay2016-08-16T15:00:00+01:00, Toronto unveils City To City, World Cinema, Masters line-ups, Screen (באנגלית)
שלמה זלמן אבל

אין תמונה חופשית
רבי שְׁלֹמֹה זַלְמָן הלוי אָבֶּל (בכתיב יידי: אָבּעֶל; בראשי תיבות: שז"א; ט"ו באדר ה'תרי"ז, 11 במרץ 1857 – י"ג בתשרי ה'תרמ"ז, 12 באוקטובר 1886) היה רב וראש ישיבה ליטאי. סופר, משורר ומתרגם.
ביוגרפיה

נולד לרב קלמן דוד הלוי אבל בנוישטט טאורגה. סבו ר' משה מסוגינד היה נינו של רבי אברהם אחי הגר"א. בהיותו בן 12 חלה ובימי מחלתו כתב פירוש לספר איוב. שנתיים לאחר מכן כתב מחזה בשם "חזיון חיי דוד" המגולל את תולדות דוד המלך בחרוזים.
בבגרותו חי בעיר טלז, פרסם מחידושי תורתו בכתבי עת, ומאמר על תולדות חיי הצמחים ב"הלבנון". הוא יזם יחד עם רבי מאיר אטלס ורבי צבי יעקב אופנהיים את הבאתו של רבי אליעזר גורדון לכהן כרב העיר וכראש הישיבה בה, ועמד לצדו בהתנדבות בראשות ישיבת טלז עד לפטירתו בטלז בראשית שנת תרמ"ז.
לאחר פטירתו בגיל צעיר (פחות מ-30), הדפיס אביו את ספרו "בית שלמה" (וילנה תרנ"ג) הכולל הלכות מקח וממכר ודברי מוסר בעניינים שבין אדם לחברו.
הערות שוליים

↑  כך חתם שמו בהקדמה לספרו של בנו, במקורות אחדים נקרא: קלונימוס.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257314605171  ISNI: 0000 0000 5237 8268  LCCN: nr94043701  VIAF: 97604341   WorldCat (עם VIAF): 97604341
רצח ללא מניע

| --- | --- |
 בימוי:  נילי טל
 הופק בידי:  נילי טל הפקות
 עריכה:  אלכס ניימן, עודד פרבר
 מוזיקה:  איליה ברשדסקי
 צילום:  עופר ינוב, יוחאי עצמון, אורי אקרמן, יוני סנדנר, דובי טל ומוני הרמתי ("אלבטרוס" צילומי אוויר)
 הקרנת בכורה:  2003
 שפת הסרט:  עברית
 
"רצח ללא מניע" הוא סרט דוקומנטרי ישראלי שיצרה וביימה נילי טל. הסרט עוסק בפרשת רצח אסף שטיירמן ושודר לראשונה בשנת 2003.
הסרט שודר תחילה בערוץ 8 של הכבלים. לאחר מכן נרכש על ידי רשת בערוץ 2 ובשנת 2012 שודר פעם נוספת בערוץ 8 (במסגרת ציון 20 שנה לערוץ). כשהסתיימה תקופת הזיכיון לשידור הסרט, סירבה נילי טל למוכרו בשנית וגנזה אותו. בהמשך התירה טל לשדר את הסרט והוא שודר בערוץ יס דוקו.
רקע

בדצמבר 1996 נרצח אסף שטיירמן בן ה-18 בחורשה בכפר סבא. על אף מאמציה לא הצליחה המשטרה להגיע אל הרוצח. לאחר ארבע שנים התלוננה תושבת ירושלים במשטרה על אלימות מצד בעלה רעי חורב. כמו כן היא ציינה כי חורב התוודה בפניה בעבר על ביצוע הרצח. חורב נעצר והודה בביצוע הרצח. שותפיו לביצוע הרצח היו סיגלית חימוביץ', שהעלתה בפני חבריה את רצונה לרצוח את שטיירמן, וליהי גלוזמן, שהייתה בזירת האירוע ולא ניסתה למנוע את הפשע.
לאחר שליהי גלוזמן חתמה על הסכם עדת מדינה, בית המשפט דן את חורב למאסר עולם ואת חיימוביץ' ל-24 שנות מאסר.
תקציר העלילה

הסרט נפתח בצילומי סרטון וידאו ביתי בו מופיע אסף שטיירמן בעת שהתגורר בארצות הברית בבית אביו. שטיירמן, בן להורים גרושים, עבר להתגורר עם אביו בארצות הברית בשנתיים האחרונות לחייו. בסרטון הוא נראה יוצא מבית אביו, בדרכו לנמל התעופה על מנת להמריא לישראל במטרה להתגייס לצה"ל. אשת אביו נשמעת קוראת לו "תישאר בחיים". בתחילת הסרט מופיעות עדויות של עובר האורח שמצא את גופתו בחורשה, ושל חוקרי משטרה שחקרו את פרשת הרצח.
העלילה מתמקדת בהמשך באחים לסרי, שלאחר הרצח נחקרו ונעצרו על ידי המשטרה פעמים רבות בחשד לביצוע הרצח. האחים נחקרו רבות במשטרה בעקבות העובדה שבליל הרצח ישב אחד מהם עם חברתו לא הרחק מזירת הרצח, וכהוכחה לכך ששהה בזירה הוכיחה המשטרה כי פריטי מזון וסיגריות שהשליכו על הקרקע, היו שייכים לאחד האחים. על פי חשד המשטרה האח השני סייע ברצח.
לאורך הסרט שזורות עדויות של בני משפחתו של אסף שטיירמן (אמו, אביו, סבו וסבתו), חוקרי המשטרה, יגאל לסרי, שנחשד לשווא על ידי המשטרה, אחותו ועורך דינו משה שרמן, וסנדרין בן-דוד שהייתה נשואה לרוצח רעי חורב ובעקבות תלונה שהגישה במשטרה נתגלה הרוצח. בנוסף להם הובאה עדות של אישה המקורבת למשפחת לסרי, שהתבקשה על ידי המשטרה להפליל את האחים. בנוסף לעדויות מובאים בסרט קטעים מחקירת האחים לסרי וקטעי חקירות ושחזור של רעי חורב, סיגלית חיימוביץ' וליהי גלוזמן, וקטעי עדויות של פרקליטיהם.
הסרט מסתיים בשיר שכתב אסף שטיירמן.
הערות שוליים

↑  רצח ללא מניע, באתר הבמה
↑  נעמי רייכמן, הסרט הגנוז של נילי טל, באתר האינטרנט של נילי טל, 14 באוגוסט 2015
↑  ירון דרוקמן, פענוח "הרצח המושלם" שזעזע את המדינה, באתר ynet, 13 בדצמבר 2014
שמעון יוסף מלר

| --- | --- |
 לידה:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  ישיבת חברון כנסת ישראל, ישיבות בריסק 
 יצירות בולטות:  רבן של כל בני הגולה, הרב מבריסק (ספר) 
 
הרב שמעון יוסף מלר (נולד בא' באלול ה'תשכ"ה, 29 באוגוסט 1965) הוא סופר ומחבר ישראלי־חרדי. חיבוריו המרכזיים עוסקים בבית בריסק, קורותיהם ההיסטוריות ותורתם.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב אלימלך מלר (ה'תר"צ–ה'תשפ"א) ששימש כראש כולל "מנחת חינוך" ור"מ בישיבת נתיב מאיר, ולמערא צביה, בת רבי יונה זאב הרשלר (נפטרה בשנת ה'תש"ן).
למד בישיבת חברון, והיה מתלמידי הרב מרדכי חברוני, וממקורבי הרב שמחה זיסל ברוידא. בהמשך למד בישיבת בריסק במשך שנים רבות, והיה ממקורבי הרב משולם דוד סולובייצ'יק במשך קרוב לעשרים שנה וכן מקורב לאחיו הרב מאיר סולובייצ'יק.
החל מסוף המאה ה-20 החל לפרסם ספרים מקיפים על אודות בית בריסק, קורותיהם, ודברי תורתם. עבודתו זו נעשית תוך שיתוף פעולה יוצא דופן עם רבני משפחת סולובייצ'יק. במסגרת מחקריו התגורר בשנת ה'תשנ"ב (1992) כחצי שנה בארצות הברית. לצד זאת, פרסם מחקרים מקיפים על תולדות ישיבת חברון בה למד וראשיה.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מלר מתגורר בירושלים ונשוי לאלישבע לבית פדר. אחיו הם הרב יחזקאל מלר, ר"מ בישיבת עטרת ישראל. וכן הרב זליג ראובן מלר ראש כולל אור הצבי. גיסו, הרב אפרים קשש, היה ראש ישיבת עטרת ישראל לצעירים.
ספרים שערך וחיבר

שי לתורה – על פרשיות השבוע מתורת בית בריסק, ארבעה כרכים, ירושלים ה'תשנ"א–ה'תשנ"ז
עובדות והנהגות לבית בריסק – מתוך דברי הרב משולם דוד סולובייצ'יק, ארבעה כרכים, ה'תשנ"ט–ה'תש"ס
שי לתורה – הגדה של פסח – מרבני בית בריסק, ירושלים ה'תש"ס
נסיך ממלכת התורה – על הרב שמחה זיסל ברוידא ראש ישיבת חברון, בשילוב פרקים מתולדות הישיבה, ירושלים ה'תשס"א (מהדורה אנגלית נדפסה בשנת 2003)
הרב מבריסק – על הרב יצחק זאב סולובייצ'יק, בשילוב פרקים מתולדות העיר בריסק, ארבעה כרכים, ה'תשס"ג–ה'תשע"א (מהדורה אנגלית נדפסה בין השנים 2007–2015)
אגרות מרן רי"ז הלוי – הרב מבריסק, ירושלים ה'תשס"ח
רבן של כל בני הגולה – על הרב חיים סולובייצ'יק מבריסק, שני כרכים, ירושלים ה'תשע"ד–ה'תש"פ
תורת בריסק – שיעורי חומש – כרך א: בראשית ושמות, מרבני בית בריסק, ירושלים ה'תשע"ז
דחזיתיה לרבי מאיר – רשימות משיחות אישיות עם הרב מאיר סולובייצ'יק שנערכו בין השנים תשנ"ט-תשע"ו, שני כרכים, ירושלים ה'תשע"ח
זכר רפאל – על ר' רפאל שטרן, ירושלים ה'תשע"ט
אחרון לדור דעה – על רבי משולם דוד הלוי סולובייצ'יק, ירושלים תשפ"ב.
לקריאה נוספת

"שבעים שנה היו המחברות בעלית הגג" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על הספר "הרב מבריסק" חלק ב, מוסף שבת קודש של יתד נאמן סוכות ה'תשס"ג, עמ' 80–83
"המרכז בבריסק חרב" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על "הרב מבריסק" חלק ב, מוסף שבת קודש של יתד נאמן  פסח ה'תשס"ג, עמ' 19–22
"התייחסנו למערכות" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על "הרב מבריסק" ב, מוסף שבת קודש של יתד נאמן פסח ה'תשס"ד, עמ' 30–35
"עניין גדול וחמור" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על "הרב מבריסק" ג, מוסף שבת קודש של יתד נאמן  סוכות ה'תשס"ה, עמ' 14–21, 29
"ומי זה ישמע" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על "הרב מבריסק" ג, מוסף שבת קודש של יתד נאמן  סוכות ה'תשס"ו, עמ' 48–59
"יסודותיו של הבית הגדול" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על "הרב מבריסק" ג, מוסף שבת קודש של יתד נאמן סוכות ה'תשס"ז, עמ' 126–133
"רבן של כל בני הגולה" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על "רבן של כל בני הגולה", מוסף שבת קודש של יתד נאמן עקב ה'תשס"ח, עמ' 11–21
"תוך כדי כתיבת הספר" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על "הכהן הגדול מאחיו", מוסף שבת קודש של יתד נאמן תצווה ה'תשס"ט, עמ' 20–25
"היצירה הושלמה" – כתבה עם הרב שמעון יוסף מלר על "הרב מבריסק" חלק ד, מוסף שבת קודש של יתד נאמן פסח ה'תשע"א, עמ' 10–13, 27
הערות שוליים

↑  שימי שפר, ‏נפטר מקורונה: הגאון רבי אלימלך מלר זצ"ל, באתר כיכר השבת, 20 בינואר 2021
↑  משה ויסברג, הגאון רבי אלימלך מלר זצ"ל, באתר כל רגע
↑  ראו כתבתו "הגאון רבי מרדכי חברוני" – מוסף שבת קודש של יתד נאמן תזריע תשמ"ו, עמ' 8–9
↑  השוטר והשופט - ופסח ב'אושמינא' • מרתק - כל הזמן, באתר כל הזמן, ‏במרץ 2018; חזקי שטרן, ‏ההכחשה החריגה של ראש ישיבת בריסק, באתר כיכר השבת, 18 באוקטובר 2018
↑  "בני יקירי, אני מבקש ממך שבעת שיבוא יומי, תטמון את המגבת אתי גם יחד" - דרשו, באתר דרשו, ‏1 בספטמבר 2017
↑  כיכר השבת, ‏ראש הישיבה  לצעירים רבי אפרים קשש זצ"ל, באתר כיכר השבת, 12 ביולי 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306933205171  ISNI: 0000 0000 8425 5748  LCCN: n92028995  VIAF: 9036268   WorldCat (עם VIAF): 9036268
שטח פנים סגולי

שטח פנים סגולי הוא שטח פנים ליחידת מסה, או ליחידת נפח, של חומר. המונח משמש בעיקר לתיאור אבקות וחומרים ספוגיים. שטח הפנים הסגולי של חומר קובע עד כמה החומר חשוף לסביבתו, ולכן קובע עד כמה החומר יגיב עם גזים או נוזלים עימם הוא בא במגע. לדוגמה, חומר עם שטח פנים סגולי גבוה יספח אליו בקלות מים או חמצן. חומר שבבסיסו הוא דליק, יהיה דליק בהרבה עם שטח פנים גבוה.
עבור חומר עם חלקיקים בצורה כלשהי קבועה, שטח הפנים הסגולי גדל ביחס הופכי לגודל החלקיקים. לדוגמה אם החומר מורכב מחלקיקים כדוריים זהים, הקטנת הרדיוס פי שניים תגדיל את שטח הפנים הסגולי פי שניים.
שיטות מדידה

קיימות מספר שיטות מדידה לשטח פנים סגולי, אולם לא קיימת שיטה ישירה המתאימה לכל חומר.
שיטות מדידה > ספיחת חנקן

אחת השיטות הנפוצות מסתמכת על ספיחת גז חנקן, תוך שימוש בחומר שהוא נקי מחנקן והנחה של כמות החנקן ליחידת שטח הנספחת לחומר.
ראו גם

דוגמה לשטח פנים סגולי.
שטייר TMP

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תת-מקלע
 נגזרות:  TMP   SPP
 תכנון:  שטייר
 מדינה מייצרת:  אוסטריה אוסטריה
 יצרן:  שטייר
 תקופת השימוש:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 מידע טכני
 קליבר:  9x19 מ"מ פרבלום 
 תחמושת:  9 מ"מ פרבלום
 הזנה:  מחסנית של 15/20/30 כדורים
 כוונות:  כוונת ברזל
 אורך כולל:  282 מ"מ
 אורך קנה:  130 מ"מ
 משקל ריק:  1.3 ק"ג
 קצב אש:  850-900 כדורים לדקה
 מהירות לוע:  400 מטרים לשנייה
 טווח מקסימלי:  100 מטרים
 
שטייר TMP (אנגלית: Steyr TMP) הוא תת-מקלע אוסטרי שמיוצר על ידי שטייר.
הנשק משתמש בתחמושת של 9 מ"מ פרבלום במחסנית של 15, 20 או 30 כדורים. יש אפשרות להוסיף  משתיק קול.
לכלי זה יש גם יש גרסה אזרחית בשם SPP (קיצור של Special Purpose Pistol), גרסה אזרחית חצי-אוטומטית של ה-TMP. הידית הטקטית הקדמית הוסרה והקנה קצר יותר.
משתמשים

אוסטריה אוסטריה - בשימוש על ידי יחידת קוברה.
איטליה איטליה - בשימוש על ידי קבוצת ההתערבות המיוחדת.
שושלת צ'ולה

| --- | --- |


 ממשל
 שפה נפוצה:  טמילית 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  300 לפנה״ס 
 תאריכי פירוק:  1279 
 ישות קודמת:  שושלת פלאווה, Eastern Chalukyas 
 ישות יורשת:  שושלת פנדיה 
 
שושלת צ'ולה (בטמילית: சோழர்) הייתה אחת מהשושלות החזקות ביותר בדרום הודו של טרום העת החדשה, ושלטה מהמאה ה-3 לפנה"ס ועד 1279 לספירה. השושלת נוסדה על ידי שבט צ'ולה, שחי במדינת טאמיל נאדו של ימינו. השושלת הייתה ידועה בשל כוחה הצבאי, ובשל הקיסר שלה, קריקלה, אשר הרחיב את שטחה של הממלכה עד לגבולות תאילנד וסרי לנקה.
היסטוריה

ממלכת צ'ולה מוזכרת כבר אצל אשוקה כאשר הוא מתאר שלוש ממלכות דרומיות, פאנדיה, צ'רה וצ'ולה. כאשר שושלת קלברה (Kalabhras) התחזקה במאה ה-3 והשתלטה על כל דרום הודו, הוכפפה גם ממלכת צ'ולה לשלטונם של הקלברה. עם עליית כוחם של שושלת פלאווה בדרום ושושלת צ'לוקייה במערב השתחררו ממלכת הצ'ולה.
הצ'ולים התפתחו כאימפריה החזקה ביותר בדרום במאה התשיעית, ושמרה על מעמדה העליון עד למאה ה־13. במאה ה-9 השתלטה אימפריית צ'ולה על ממלכת פלאווה וב-994 הצליח מלך צ'ולה השני ראג'ה ראג'ה צ'ולה (ראג'ה ראג'ה ה-1 985-1014) לכבוש שטחים שהיו שייכים לפנדיה ולצ'רה וכן את סרי לנקה ולאחד את כל דרום הודו לאימפריה אחת. אחריו מלך בנו, ראג'נדרה הראשון.
במאה ה-13 שושלת צ'ולה נחלשה משמעותית בשל מחלוקות פנימיים ואוכלוסייה מומעטת יותר וב-1279 נכבשה על ידי האימפריה הפנדיאנית שלימים תיחשב לאימפריה החזקה בדרום הודו.
מקומות

בשושלת צ'ולה בנו מקדשים מיוחדים במינם לעומת שושלות ואימפריות אחרות. לדוגמה, קיסר טמילי אשר נודע כרג'ארג'ה צ'ולה הראשון בנה את מקדש בריהאדיסוואראר בתוך 7 שנים בלבד, ומאז המקום נחשב לקדוש מבחינת הצ'ולאים. על המבנה כתובים משפטים רבים בשפה התמילית אשר התפתחה באזור.
תרבות

בממלכת הצ'ולה התפתח הדקדוק הטמילי והשפה, שכיום מדוברת על ידי 80 מיליון איש. בנוסף, נכתבו הרבה סקריפטים בשפה על מקדש בריהאדיסוואראר.
הערות שוליים

↑  Brihadeeswarar Temple, Thanjavur Info | Thanjavur's No. 1 Local Directory Website (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282225905171  LCCN: sh96007973  VIAF: 5346153596644851900003   WorldCat (עם VIAF): 5346153596644851900003
רנו R-35

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  דגם רכב קרבי 
 מדינה מייצרת:  צרפת
 יצרן:  רנו 
 שנת ייצור:  1935
 תקופת השימוש:  1936–הווה (כ־88 שנים) 
 דגם קודם:  רנו FT
 דגם עוקב:  רנו R-40
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם השנייה
 יחידות שיוצרו:  1,540 
 מידע טכני
 אורך:  4.02 מטרים
 רוחב:  1.87 מטרים
 גובה:  2.13 מטרים
 משקל:  10.6 טון
 מהירות:  20 קמ"ש
 טווח פעולה:  130 קילומטר
 מנוע:  בנזין, 85 כוחות סוס
 שריון:  43 מ"מ
 צוות:  2
 מערכות נשק
 חימוש עיקרי:  תותח 37 מ"מ
 חימוש משני:  מקלע 7.5 מ"מ
 
ה-R-35, קיצור של char léger modèle 1935 R (מצרפתית: טנק קל דגם R‏ 1935) או Renault R35, היה טנק צרפתי קל שתוכנן באמצע שנות השלושים והיה הטנק הנפוץ ביותר בשורות הצבא הצרפתי בשלביה הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
הוא הופעל גם על ידי צבאות אחרים באותה התקופה, ביניהם גם הצבא הפולני. טנקים מדגם זה השתתפו גם בפלישה הסורית לארץ ישראל במהלך מלחמת העצמאות.
הרקע לפיתוח

תוכנית הפיתוח של צבא צרפת משנת 1926 ראתה צורך בהכנסתו לשירות של טנק קל וזול שניתן לייצור המוני, שיחליף את הרנו FT-17 מתקופת מלחמת העולם הראשונה, כטנק שנועד לספק סיוע צמוד לכוחות החי"ר, ולסייע להם בהבקעת מערכי ההגנה של האויב. מבחינה זו ניתן לראות בו טנק חי"ר, אם כי המאפיינים העיקריים של הטנק (משקל, חימוש ומיגון) התאימו יותר ל"טנק קל", או ל"טנק סיור". לצבא הצרפתי לא הייתה אז כוונה למנע יותר מכמה דיוויזיות נבחרות. ב-1930 התוכנית הוחלפה בחדשה, שהציגה דרישות מפורטות יותר. הטנק הראשון שפותח לפי הדרישות הללו, Char D1, התברר כיקר מדי ובמיוחד ככבד מדי. ב-1933, חברת הוצ'קיס הציעה טנק חלופי, שמאוחר יותר נקרא הוצ'קיס H-35. מסיבות פוליטיות ההצעה הזאת לא התקבלה ובתוכנית של שנת 1933 התעשייה הצרפתית הוזמנה להציע תכנונים אפשריים. שבע עשרה חברות השיבו בחיוב וחמש הגישו אבטיפוס: הוצ'קיס, Compagnie Général de Construction des Locomotives,‏ APX,‏ FCM, ויצרנית הטנקים העיקרית בצרפת באותה התקופה: רנו. בחוששו מפני תחרות קשה מצד הוצ'קיס, מיהר לואי רנו להשלים את בניית הטנק; במהרה הפיתוח הגיע לשלב כה מתקדם עד כי השינויים במפרט שפורסמו ב-21 ביוני 1934, בהם נאמר בין היתר כי השריון יעובה מ-30 ל-40 מ"מ, לא היו בני מימוש. ב-20 בדצמבר 1934 רנו היה הראשון שהציג לוועדה אבטיפוס, תחת שם הפרויקט רנו ZM‏ (Renault ZM).
באביב 1935 הטנק הושבח בשריון כבד יותר ובצריח תוצרת חברת APX. האבטיפוס עדיין היה בניסויים כשמתיחות בינלאומית גאתה בשל התחמשותה של גרמניה הנאצית, מה שהעלה דרישה דחופה למודרניזציה מהירה של צי הטנקים הצרפתי, כך שהוחל בייצור ה-ZM באופן מיידי. ב-29 באפריל 1935 בוצעה הזמנה של 300 כלים עוד לפני שהדגם הסופי היה מוגמר, במחיר של 190,000 פרנק צרפתי לתובה (לא חמוש, בלי מנוע וצריח. המחיר הכולל ליצוא היה כ-1,400,000 פרנקים בשנת 1939‏, שהם כ-32,000 דולר אמריקני בשערי אותה שנה). הטנקים הראשונים מייצור סדרתי נמסרו ב-4 ביוני 1936 ונבדקו שוב ביסודיות משום שהיו שונים מהאבטיפוס.
מבנה הטנק

במטרה לחסוך בזמן, רנו ביססו את המזקו"ם ואת חטיבת הכח על אלו של טנק ה-AMR 35 מתוצרתם שפותח עבור חיל הפרשים. היו לו חמישה גלגלים בכל צד, מצוידים בקפיצי עלה, כמו טנק ה-AMC 35 שגם הוא מתוצרת רנו.
התובה, שהייתה באורך כולל של 4.02 מטרים, הורכבה משלוש יחידות יצוקות, שהוברגו יחדיו. היחידה התחתונה נשאה בכל צד גלגל קפיצי קדמי בודד, שני זוגות גלגלים נוספים ואת הגלגל המניע הקדמי. מערכת העברת הכוח והדיפרנציאלים מוקמו בחלק הימני של יחידת החרטום (היחידה האמצעית). לטנק היו ארבעה הילוכים והילוך לנסיעה אחורה. הנהג ישב מעט שמאלה ממרכז הטנק והיו לו שני פתחים שכשנפתחו בו זמנית היוו פתח אחד גדול. מנוע הרנו בנפח 5.8 ליטר V-4‏ 85 כ"ס היה בצד ימין של החלק האחורי, כשלשמאלו מוקם מכל דלק עם קיבולת של 166 ליטרים, מה שאיפשר מהירות כביש של 20 קמ"ש וטווח של 130 ק"מ. בתנאי שטח המהירות לא עלתה על 14 קמ"ש וצריכת הדלק הייתה 212 ליטרים ל-100 ק"מ. משקל הטנק היה 10.6 טון מצויד בדלק ותחמושת, ו-9.8 טון כשהוא ריק.
לצריח שהיה יצוק בצורת משושה הייתה כיפה קמורה מסתובבת בעובי 30 מ"מ עם אשנבי תצפית אנכיים. לרוב מפקד הטנק היה עומד במקומו למרות שלעיתים היו מתקינים כיסא עבורו. באחורי הצריח היה פתח שהיה נפתח כלפי מטה כדי לשפר את התצפית. בכלים המוקדמים הותקן צריח שבו הורכב תותח קצר בקוטר 37 מ"מ (התותחים הראשונים הוסרו מטנקי הרנו FT-17 שאז שופצו כרכב משוריין רב שימושי) או מקלע 7.5 מ"מ. לתותח הייתה יכולת חדירת שריון גרועה: רק 12 מ"מ בטווח של 500 מטר. לאחר מכן הורכבו צריחי ה-APX עם אותו התותח אולם עם כוונת משופרת או לחלופין מקלע סטנדרטי 7.5 מ"מ MAC31 "רייבל" שהוכנס לשימוש בשל עיכובים באספקת המקלע המקורי. היות שהיו עיכובים רבים גם בייצור הצריחים (מתוך 380 התובות הראשונות שיוצרו עד 1936, רק ל-37 הורכבו צריחים), ייצור התובות הואט לקצב של 200 יחידות בשנה. תרמילי המקלע המשומשים החליקו מטה דרך חור ברצפה. התחמושת כללה 2400 כדורים כשהמקלע היה מורכב. כשהתותח הורכב הטנק נשא 42 פגזים חודרי שריון או 58 פגזים נפיצים.
בטנקים מדגם R-35 לא הייתה מערכת רדיו, מלבד אלו שהופעלו על ידי הגדוד השני של רגימנט הטנקים הצרפתי ה-507. בדגם R-40 המאוחר יותר הותקנה מערכת רדיו מסוג ER 54. תפקיד הקשר נוסף לתפקידיו הרבים בלאו הכי של המפקד, ששימש גם כתותחן וכטען.