stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החלום האמריקאי
מקורות המונח

החלום האמריקאי ניזון מאחד המיתוסים המכוננים של התרבות האמריקאית, המיתוס של הורשיו אלג'ר. אלג'ר, סופר בן המאה ה-19 שהיה פופולרי בזמנו, כתב ספרים על צעירים אמריקאים בני המעמד הנמוך המצליחים לשפר את מעמדם החברתי והכלכלי, בעזרת כוח הרצון בלבד. בעולמו של אלג'ר אין משמעות רבה למעמד, לגזע או למין, וגם לא למכשולים שהם יכולים להציב בדרכו של אמריקאי שרוצה לקדם את עצמו. כדי להצליח, לפי אלג'ר, אדם צריך רק להציב לעצמו מטרה ולהתמיד בה. סיפוריו של אלג'ר השפיעו רבות על הלך המחשבה האמריקאי של מהגרים צעירים, ונטען כי תרמו רבות לחוסר הסולידריות של האמריקאים עם עובדים, עמיתים לעבודה, חברים וכו'. "מודל ההזדהות למעלה", עם המיעוט (הזעום) העשיר והמצליח, בשילוב עם האמונה כי כל אחד יכול להצליח באמריקה, תרמו רבות לביקורת על החלום האמריקאי כמודל מדומיין אשר משרת את בעלי האינטרס ומותיר את יתרת העם בתאוות צריכה ואינדיבידואליות מבודדת. את "הקפיצה" משיג הגיבור של אלג'ר בזכות אופיו הטוב וחינוכו הכפרי-אמריקאי. זהו ניסיון לקשר בין אתוס מסורתי לבין מציאות אורבנית, אחרת, שלפי המסר בסיפור עדיין משמרת את העיקרון של "מי שנמצא למעלה גם ראוי להיות למעלה".
סימני השבר הראשונים של החלום האמריקאי צצו לאחר אירועי השפל הגדול. מיליוני אמריקאים נותרו ללא עבודה ונאלצו לצאת ולנדוד בדרכים. ייתכן שהאינדיבידואליזם האמריקאי ששירת את השיטה, הפך את "החלום האמריקאי" ל"סיוט האמריקאי". האדם הממוצע האשים את עצמו בפורענות שקמה עליו, ולא את המערכת השלטונית. התארגנויות של לבנים, שחורים, היספנים ואיטלקים לא נחשבה לאלטרנטיבה. המנטליות האינדיבידואליסטית חתרה כנגד הסולידריות שעומדת בבסיס התארגנות אפשרית כזו. לכן, במקום להתארגן או להפגין כנגד הממשל, האמריקאים התכנסו פנימה.
ביקורת

ביקורת רבה הוטחה בחלום האמריקאי על כך שהוא משמש כמיתוס שימושי לשליטה חברתית, כיוון שהוא מעודד בני אדם להשקיע את זמנם ומרצם בעבודה קשה למען הישגים חומריים, במקום השתתפות במאבקים על עוצמה חברתית ועל מבנה החברה, או חתירה להתעלות רוחנית על סוגיה השונים. עוד נטען כי החלום האמריקאי מייצר עבור היחיד תודעה כוזבת של ניידות חברתית, וכי הוא מעודד אי שוויון חברתי. בנוסף, נטען כי היחיד מאבד את עצמיותו ועובר תירבות המייצר ערכים שטחיים וחסרי חשיבות המעודדים צריכה ראוותנית כמנוף להשגת אושר.
ביטויים בתרבות הפופולרית

"החלום האמריקאי" הוא מונח נוכח מאוד בשיח החברתי המודרני. בשנים האחרונות [דרושה הבהרה] נלווה ניחוח של ציניות למונח.
ביטויים בתרבות הפופולרית > בתיאטרון

המחזה "מותו של סוכן" מאת המחזאי ארתור מילר נחשב כסאטירה חריפה ועצובה על החלום האמריקאי.
ביטויים בתרבות הפופולרית > בקולנוע ובטלוויזיה

סרטי קולנוע וסדרות טלוויזיה אמריקאיים רבים מתכתבים עם פרשנויות שונות של המונח "החלום האמריקאי". בחלקם, הייצוג של החלום האמריקאי הוא חיובי, באחרים הוא שלילי.
למשל, הסרט "אמריקן ביוטי" של הבמאי סם מנדס, "בדרך למטה" של ג'ואל שומאכר ואף סרטי פשע מאורגן כגון "הסנדק", "החבר'ה הטובים" ו"רוקי" – כולם נדרשים באופן זה או אחר לאופן שבו החלום האמריקאי והבטחותיו מתנפצים אל מול המציאות הקשה.
אלו חיים נפלאים (1946) – הסרט ממחיש את מידת ההשפעה שיש לדמות הראשית בסרט, ג'ורג' ביילי, על חלק ניכר מתושבי העיירה שבה הוא גר. הסרט מדגיש את הרעיון שהעושר האמיתי נובע ממערכות היחסים בין חברי הקהילה ומחוסר אנוכיות ולא מהצלחה חומרית, ומאתגר את התפיסה המקובלת בחברה האמריקנית לפיה החלום האמריקאי נובע משגשוג כלכלי.
חנות קטנה ומטריפה (1986) – הסרט ממחיש כיצד למרדף אחר ההצלחה והתהילה של הגיבור הראשי, סימור, אשר חותר לשגשוג כלכלי, עלולות להיות השלכות חמורות.
המספריים של אדוארד (1990) – הדמות הראשית בסרט, אדוארד, הוא אאוטסיידר שמנסה להיטמע בפרבר אמריקני אשר משקף את החלום האמריקני לאורח חיים אידיאלי בפרברים.
פלזנטוויל (1996) – הסרט מתמקד בשני בני נוער אמריקנים שמועברים מתוך הסלון המשפחתי שלהם -אל תוך הטלוויזיה לסיטקום בשחור לבן משנת 1958 בשם "פלזנטוויל" המתמקד בחיי משפחה אמריקנית אידיאלית. הגיבורים גורמים לשינויים בעולם של פלזנטוויל אשר מאתגרים את החזון האידיאלי של החלום האמריקאי המזוהה לעיתים קרובות עם מעמד הביניים האמריקני בשנות החמישים.
פחד ותיעוב בלאס וגאס (1998) – הסרט עוסק בהתפכחות מהחלום האמריקאי המסורתי, ומשקף את המהפך התרבותי של תרבות הנגד האמריקאית בשנות ה-60.
מגנוליה (1999) – הסרט בוחן את חייהם של דמויות שונות בלוס אנג'לס. ועוסק בין היתר בתמה של רדיפה אחר האושר וכיצד החלום האמריקאי עלול להיות חמקמק עבור אמריקנים רבים.
העשב של השכן (2005–2012) – עלילת הסדרה מתמקדת בעקרת בית אלמנה שגרה בפרברים אשר הופכת לסוחרת סמים על מנת לפרנס את משפחתה לאחר מות בעלה. הסדרה מביעה ביקורת על אורח החיים הפרברי המסורתי ומכילה דמויות החותרות למצוא דרכים חלופיות להשגת יציבות פיננסית אשר מאתגרות את הנורמות המקובלות הקשורות להשגת החלום האמריקאי בחברה האמריקנית.
ביטויים בתרבות הפופולרית > במוזיקה

במוזיקה הפופולרית ניתן למנות את האלבום "The American dream" משנת 2008 של להקת הפאנק/מטאל "Walls of Jericho" ושירים של להקת בד רליג'ן אשר מתכתבים תדיר עם מיתוס החלום האמריקאי ("The American Dream" מתוך אלבומם שיצא ב-2004 "How Could Hell Be Any Worse"). כמונח אשר בשנים האחרונות מתלווה למשמעותו ניחוח ציני, מפוכח ואף מאוכזב, אמנים רבים המזוהים עם זרמי הפאנק-רוק והמטאל מתייחסים למונח ולרעיונות אותם הוא מלווה באופן תדיר בשיריהם. ביניהם ניתן למנות את מרילין מנסון ("Portrait of an American Family"), ואת להקת הדד קנדיז (בכל אלבומיהם ובמיוחד באלבום הנושא את השם "Plastic Surgery Disasters"). אמנים נוספים אשר נדרשו לעניין ההתפכחות מן החלום האמריקאי הם בריטני ספירס, בעיקר בשירה "Piece Of Me", בו היא משתמשת במונח "I'm Miss American Dream", ואת השיר "American Oxygen" של הזמרת ריהאנה, המדבר על אמריקה חדשה ועל רדיפה אחר החלום האמריקאי ומציג אירועים חשובים בתולדות ארצות הברית. להקה נוספת אשר מזכירה באופן ברור את החלום ושברו היא להקת המטאל האלטרנטיבי "סיסטם אוף אה דאון" בשיר הנקרא "ADD", ראשי תיבות של ״כישלון החלום האמריקאי (באנגלית: American Dream Denied).
ראו גם

אמריקניזם
מוביליות חברתית
לקריאה נוספת

Robert N Bellah, Richard Madsen, William M. Sullivan, Ann Swidler, Steven M. Tipton. 1985. Habits of the heart: Individualism and Commitment in American Life. University of California Press.
Ben Agger. 1992. The Discourse of Domination. Northwestern University Press Evanston. Illinois.
Herbert, Bob (2005). Promises Betrayed: Waking Up from the American Dream. New York, NY: Times Books
ז'אן בודריאר. 2000. אמריקה. הוצאת בבל. תל אביב.
ארנון גוטפלד. 2002. הדמוקרטיה האמריקנית: הממשי, המדומה והכוזב. הוצאת זמורה ביתן. תל אביב.
הערות שוליים

↑  נועם דביר, הפרברים האמריקאיים - חלום הולך ונעלם, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566410105171  BnF: cb150273959 (data)  GND: 4201448-7  LCCN: sh2005006497  LNB: 000315457  SUDOC: 095826076 
ייצוג חיובי של החלום האמריקאי בקולנוע ההוליוודי, מתוך "אלו חיים נפלאים" משנת 1946 של פרנק קפרה.
המפלגה הדמוקרטית של רוסיה

| --- | --- |

לוגו המפלגה משנת 2012
 מדינה:  רוסיה
 מייסד:  ניקולאי טראווקין 
 מנהיגים:  טימור בוגדנוב
 תקופת הפעילות:  1990 / 2012 – 2008 
 אידאולוגיות:  שמרנות
 שיא כוחה:  14 / 450 (כינוס I של הדומה)
 מטה:  מוסקבה
 מיקום במפה הפוליטית:  ימין
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת העם האירופית
 צבעים רשמיים:  כחול
 Democrats.Ru
 
סמל המפלגה עד שנת 2008
המפלגה הדמוקרטית של רוסיה (ברוסית: Демократическая партия России) היא תנועה פוליטית בפדרציה הרוסית שהוקמה ב-26 במאי 1990 כאלטרנטיבה למפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. בשיא כוחה, בינואר 2007 מנתה המפלגה כ-82,183 חברים. ב-15 בנובמבר 2008 בכנס של המפלגה הוכרז על פירוק התנועה וב-31 בדצמבר אותה שנה חדלה רשמית מלהתקיים, כאשר אוחדה עם תנועה דמוקרטית חדשה בשם "המעשה הנכון" (Правое дело).
המפלגה הוקמה על ידי ניקולאי טראווקין כתנועה דמוקרטית, שביקשה לשבור את המונופול של המפלגה הקומוניסטית על הפרלמנט. בבחירות לדומה שהתקיימו בשנת 1993 למפלגה תמכו כ-5.5% מהבוחרים. ביוני 1991 המועמד לנשיאות רוסיה שנתמך על ידה, בוריס ילצין, נבחר ברוב קולות והיה לנשיא המדינה הראשון של רוסיה. אחד מנציגי המפלגה הבכירים היה מיכאיל קיסליוק, מושל מחוז קמרובו בשנים 1993—1997.
באביב 2012 המפלגה הוקמה מחדש ובראשה הועמד אנדריי בוגדנוב, שהוחלף בהמשך על ידי בנו לאחר עזיבתו. המפלגה השתתפה במערכות הבחירות לרשויות המקומיות אך לא הצליחה להשיג יותר מ-2% בבחירות למועצות המקומיות ולפרלמנטים המחוזיים.
מנהיגי המפלגה

ניקולאי טראווקין (1990-1994)
סרגיי גלאזייב (1994-1997)
ויקטור פטרוב (1997-1998)
ויטאלי נאסדקין (1998)
גאורגי חאצנקוב (1998-2000)
דניס קוזמיו (2000-2001)
מיכאיל פרוסאק (2002-2003)
ויאצ'סלב ז'ידיליאייב (2003)
ולדימיר פודופריגורה (2003-2005)
אנדריי בוגדנוב (2005-2008; 2012-2014) - אנדריי בוגדנוב היה מועמד מטעם המפלגה לבחירות הנשיאותיות ברוסיה במרץ 2008. מבין ארבעת המועמדים הוא סיים במקום האחרון והיה מהמועמדים הזניחים ביותר בקמפיין הבחירות.
טימור בוגדנוב (2014 ואילך)
ראו גם

פוליטיקה של רוסיה
המפלגה הדמוקרטית הסרבית

ערך זה עוסק במפלגה בסרביה. אם התכוונתם למפלגה בעלת שם זהה בבוסניה והרצגובינה, ראו .
| --- | --- |

 מדינה:  סרביה 
 מנהיגים:  Zoran Lutovac 
 תקופת הפעילות:  3 בפברואר 1990 – הווה (34 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה 
 מטה:  בלגרד 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז עד למרכז-ימין (1990–2004) מרכז עד למרכז שמאל (2004 – היום)
 ארגונים בינלאומיים:  מפלגת הסוציאליסטים האירופאים, הברית הפרוגרסיבית, האינטרנציונל הסוציאליסטי 
 ds.org.rs
 
המפלגה הדמוקרטית הסרבית (srpska demokratska stranka) היא מפלגה שהייתה חלק מאופוזיציית הדמוקרטים בסרביה בזמן שלטונו של סלובודן מילושביץ', נשיא סרביה ונשיא הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנות ה-90.
בשנת 2003 הפכה למפלגה השלישית בגודלה באספה הלאומית של סרביה עם 34 מנדטים.
בעקבות ממשלת המיעוט שנוצרה בממשלתו של ווייסלב קושטוניצה, היא החליטה שלא ליטול בה חלק.
השקפתה הפוליטית של המפלגה היא ליברלית אך היא מייצגת חלק סוציאליסטי בציבור הבוחרים. המפלגה אף עמיתה במפלגת הגג של המפלגות האירופיות הסוציאליסטיות מפלגת הסוציאליסטים האירופאים.
לאחר רצח ראש ממשלת סרביה זוראן ג'ינג'יץ', נבחר לתפקיד יו"ר המפלגה בוריס טאדיץ, שהפך ביולי 2004 לנשיא סרביה.
היסטוריה

האנשים שהרכיבו מחדש את המפלגה היו אנשי "המרכז הרדיקלי" ו"מפלגת החירות" בשנת 1919 לאחר שנוצרה "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים" (יוגוסלביה).
נשיא המפלגה הנבחר היה ליובומיר דוידוביץ שכיהן באותה העת כרה"ע בלגרד ואז נבחר לנשיא המפלגה מילאן גרול 1940 לאחר מותו של דוידוביץ. בבחירות 1929 זכתה המפלגה לקולות הבוחרים והייתה המפלגה השלטת.
המפלגה החזיקה בשלטון עד שנת 1929 כשלפתע המלך אלכסנדר הראשון נטל שלטון דיקטטורי והמפלגה איבדה כל שלטון אפשרי ובכך נשארה באופוזיציה עד תחילת מלחמת העולם השנייה.
בזמן השתלטות גרמניה ב־1940 על יוגוסלביה רבים מבכירי המפלגה ברחו לאנגליה וחזרו אל סרביה רק ב־1945 בסיום מלח"ע ה־2 כשלפתע המפלגה הקומוניסטית היוגוסלבית השלטת במדינה החרימה את כל רכוש המפלגה הדמוקרטית הסרבית וגם את עיתון המפלגה "דמוקרטיה", ואף אסרו אישים בכירים בהם נשיא המפלגה מילאן גרול.
המפלגה החדשה

המפלגה התאחדה שוב ב־1989 לאחר ש־13 איש שיקמו את המפלגה ובהם קושטוניצה, טאדיץ וגינגיץ. לתפקיד הנשיא נבחר דרגוליוב מיצונוביץ והיא זכתה בבחירות לפרלמנט הסרבי ב־7 מושבים, אך חלק מחבריה פרשו ממנה בשל מחלוקת והקימו את "המפלגה הליברלית הסרבית" ולמרות זאת המפלגה החזיקה מעמד.
לאחר שלטון מילושביץ, המפלגה היא אחת ממוסדות החזקים והמשפיעים בסרביה.
המפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית

| --- | --- |

 מדינה:  עיראק 
 מייסד:  Qazi Muhammad 
 תקופת הפעילות:  16 באוגוסט 1945 – הווה (79 שנים) 
 אידאולוגיות:  סוציאליזם, לאומיות כורדית,סוציאל-דמוקרטיה, קידמה
 מטה:  Democrat Castle 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז-שמאל
 ארגונים בינלאומיים:  האינטרנציונל הסוציאליסטי, הברית הפרוגרסיבית 
 www.pdki.org
 
המפלגה הדמוקרטית הכורדית של איראן (KDPI), המכונה גם המפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית (PDKI) - היא מפלגת אופוזיציה כורדית פעילה, אך בלתי חוקית ברפובליקה האסלאמית של איראן, אשר פעיליה הם בעיקר גולים כורדים. המפלגה הוקמה בשנת 1945 באזורים כורדיים במערב איראן ובתוך זמן קצר הפכה לכוח המוביל בבדלנות כורדית באיראן. מאבקה של מפלגה זו לעצמאות כורדית הגיע לשיא עם הקמת רפובליקת מהאבאד ב-1946, אם כי הרפובליקה פורקה בתוך מספר חודשים בלבד והכורדים נחלו מפלה קשה.
למרות המפלה בשנת 1946, מאבק אלים של המפלגה הדמוקרטית הכורדית של איראן התחדש לקראת סוף שנות השישים והגיע לשיא במרד הכורדי של 1979, מיד לאחר המהפכה האסלאמית. המאבק המזוין של המפלגה הכורדית הדמוקרטית דוכא ביד קשה בידי משטר האייתולות החדש, אך התנגדות אלימה נמשכה עד 1983 וחודשה שוב ב-1989. פרק זה במאבק המזוין הגיע לסיומו רק ב-1996, לאחר כ-40 אלף קורבנות, רובם כורדים. רוב חבריה הבכירים של המפלגה חוסלו בידי סוכנים איראניים, ופעילות המפלגה כמעט הוקפאה עם הכרזת הפסקת אש חד-צדדית מצד הכורדים ב-1996.
במהלך שנות האלפיים המוקדמות, המפלגה הדמוקרטית של כורדיסטן האיראנית נמנעה מפעילות בדלנית, במקביל לתקופת כהונתו של הנשיא אכבר האשמי רפסנג'אני, שנחשב למתון מבין נשיאי הרפובליקה האסלאמית של איראן. המפלגה לא השתתפה במרד של ארגון מפלגת החיים החופשיים של כורדיסטן (PJAK), ושמרה על פרופיל נמוך עד שנת 2014, אז החלו מתחים בין PDKI לבין המשטר וכן מתחים בין PJAK לתנועות כורדיות נוספות להתגלגל לכדי אלימות. בספטמבר 2014 חלה היתקלות ראשונה מזה שנים רבות בין PDKI לבין כוחות הביטחון של איראן, עם שישה הרוגים מצדו של המשטר. היתקלות נוספת במאי 2015 בין PDKI לבין מי שהוגדרו על ידיה כ"סוכנים איראנים במסווה פעילי PKK" הובילה ל-4 הרוגים של PDKI ו-2 פעילים לא מזוהים בלבוש כורדי. ביוני 2015, רצף הלחימה המשיך עם 6 הרוגים למשמרות מהפכה.
ראו גם

המהפכה האיראנית
הערות שוליים

↑  איראן 2007: ניתוח גאואסטרטגי, קתדרת חייקין לאסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2008, עמ' 59 ציטוט: "תנועת האופוזיציה הכורדית שהוקמה בשנת 1940 במטרה להקים מדינה כורדית עצמאית"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007593661405171  BnF: cb12200886j (data)  ISNI: 0000 0001 2163 7885  LCCN: n93111417  SUDOC: 030631556  VIAF: 135792607   WorldCat (עם VIAF): 135792607
דומיניק פייק

| --- | --- |

 לידה:  30 בדצמבר 1995 (בן 28) ארצות הברית נייפלס, פלורידה, ארצות הברית
 שם לידה:  דומיניק דייוויד פַייק   Dominic David Fike
 שם במה:  Dom 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2017
 מקום לימודים:  Naples High School, בית הספר התיכון אסטרו 
 עיסוק:  זמר-יוצר, רב-נגן, שחקן
 סוגה:  היפ הופ אלטרנטיבי • ראפ רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  קול, גיטרה, תופים, בס
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס
 dominicfike.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דומיניק דייוויד פַייק (באנגלית: Dominic David Fike; נולד ב-30 בדצמבר 1995) הוא זמר-יוצר ושחקן אמריקאי. פייק התפרסם לראשונה לאחר שהוציא מספר שירים פופולריים באתר שיתוף המוזיקה סאונדקלאוד. בשנת 2018, לאחר שהוציא את המיני אלבום הראשון שלו, Don't Forget About Me, Demos, הוא חתם בחברת התקליטים קולומביה רקורדס. ביולי 2020 יצא לאור אלבום הבכורה שלו, What Could Possibly Go Wrong, והיה בין 50 המובילים במצעדי האלבומים במספר מדינות, בהן ארצות הברית ואוסטרליה. בשנת 2022 הצטרף פייק לצוות השחקנים של סדרת הנעורים "אופוריה". ביולי 2023 יצא לאור אלבומו השני של פייק, Sunburn.
ראשית חייו

דומיניק דייוויד פַייק נולד בעיר נייפלס שבפלורידה, למשפחה ממוצא אפרו-אמריקאי, פיליפיני והאיטי, ולו שלושה אחים: אחיו הצעיר אלכס, אחותו הצעירה אפולוניה (אפל) ואחיו הבכור שון. פייק למד בבית הספר התיכון אסטרו (אנ') שבעיר מגוריו, בו סיים את לימודיו בשנת 2014. בהמשך הוא נרשם לקולג', אך לבסוף נשר לאחר ימים בודדים. בצעירותו אהד את האמנים ג'ק ג'ונסון (אנ'), בלינק-182 ורד הוט צ'ילי פפרז. בגיל 10 רכש לראשונה גיטרה ולמד לנגן בה שירים של רד הוט צ'ילי פפרז.
פייק סיפר כי במהלך ילדותו הוא ואחיו נאלצו לדאוג לעצמם על רקע היעדרם התדיר של הוריהם מחייהם. לאורך כל ילדותו, אמו של פייק נכנסה ויצאה מהכלא, מה שהוביל אותו לשהות באותן תקופות בבתים שונים, בהם אלה של אחיו הגדול, של קרובי משפחתו או של חברים של הוריו. שנות ילדותו של פייק היו "מלאות הרפתקאות", ובמהלכן הוא וחבריו היו מבלים באזור מיוער ליד השכונה בה התגוררו, שאותו כינו "יער אבאלון" (Forest of Avalon), ולפי מה שסיפר אכלו שם חטיפים ועישנו קנאביס. כמו כן, הוא ואחיו שון היו מבלים בבית הארחה בשם "Backhouse" אשר היה ממוקם בביתו של חברו סטפן, ושם הם היו עוסקים בפריסטייל ראפ. בהמשך הם התאחדו לקולקטיב ראפ רשמי בו היו חברים סלייט (Slyte), אייק ליזריק (Ike Lysergic) וסנו (Seno). השלושה משכו קהל בקרב הקהילה המקומית שלהם, ופייק הקים תת-קבוצה בשם Lame Boys ENT. בשנת 2015, הקבוצה החלה לעורר תשומת לב בתקשורת המקומית, והיא הוזמנה לפסטיבלי מוזיקה. בנוסף, בשנות התיכון פייק החל להעלות שירים לאינטרנט, כאשר השיר הראשון שהעלה, בפלטפורמת הסרטונים יוטיוב, היה שיר בשם "Not A Word". כמו כן הוא הכניס שירים שהוקלטו לקלטות שמע.
קריירה > 2017–2018: Don't Forget About Me, Demos

פייק זכה להכרה לראשונה בעת שיצר ביטים (יצירות היפ הופ) עם המפיק שלו באותה תקופה, האנטר פייפר (המוכר בשם הבמה 54) ופרסם אותם בפלטופורמת הפצת המוזיקה סאונדקלאוד, כאשר בשלב מסוים הם הפכו לפופולריים. בגיל 22 הוציא פייק את המיני-אלבום Don't Forget About Me, Demos (אנ') כאמן רשום, אותו הקליט בעת שהיה במעצר בית בגין הכאת שוטר. בהמשך הוא ישב בכלא מחוז קולייר בגין הפרת אותו מעצר בית. המיני-אלבום משך את תשומת ליבן של כמה חברות תקליטים, אשר החלו במלחמת הצעות מחיר. במהלך אותה תקופה, כל המוזיקה של פייק שפורסמה על ידיו באופן עצמאי לפני יציאת המיני-אלבום הוסרה משירותי הזרמת המדיה השונים. לאחר שחרורו מהכלא באפריל 2018, פייק חתם על חוזה הקלטות עם קולומביה רקורדס באוגוסט באותה שנה, תמורת 4 מיליון דולר על פי הדיווחים. פייק אמר כי ההחלטה הסופית להצטרף לחברת תקליטים התקבלה כדי לשלם שכר טרחה לעורכת הדין של אמו, אשר באותה עת עמדה בפני כתב אישום בגין עברות סמים.
ב-16 באוקטובר 2018 המיני-אלבום יצא לאור על ידי קולומביה רקורדס. באותה שנה השיר "3 Nights" מתוך המיני-אלבום יצא לאור כסינגל, וזכה לפופולריות רבה והגיע בשיאו לעשירייה הראשונה במצעדי מוזיקה במדינות שונות, בהן אוסטרליה, אירלנד, בריטניה וישראל. צלילי הגיטרה האקוסטית המשולבים בשיר הושוו למוזיקה של ג'ק ג'ונסון (אנ'). בנוסף, הוא הושמע במספר תחנות רדיו, נכנס לפלילייסטים של ספוטיפיי וזכה לביקורות חיוביות בכתבי עת כדוגמת רולינג סטון, פיצ'פורק ובילבורד. בהתייחסות למיני-אלבום, מגזין בילבורד תיאר את פייק כאמן "משלב-ז'אנרים", ובמקום אחר מאוחר יותר הוא נכלל ברשימה של "אמנים בפריצה שכדאי לעקוב אחריהם", כאשר השיר "3 Nights" תואר כ"שיר פריצה בעל גוון של מוטאון" ונכתב עליו כי הוא "עמיד בפני טרנדים ולא ניתן לעמוד בפניו". ב-4 באפריל 2019 פורסם הווידאו קליפ לסינגל בערוץ היוטיוב של פייק.
קריירה > 2019–2022: What Could Possibly Go Wrong

בינואר 2019 חשף פייק כי הוא עובד על אלבום. ב-4 באפריל 2019, להקת ההיפ הופ האלטרנטיבי האמריקאית ברוקהמפטון העלתה לערוץ היוטיוב שלה סרטון בשם "This Is Dominic Fike", שכלל את הסינגל שלו, "3 Nights". החל מאפריל 2019, פייק שיתף פעולה יחד עם קווין אבסטרקט מברוקהמפטון, והשניים פרסמו מספר שירים שעבדו עליהם יחד. הלהיט הגדול ביותר שלהם היה שיר בשם "Peach" מתוך האלבום Arizona Baby של אבסטרקט, אשר זכה למעל ל-4 מיליון צפיות ביוטיוב.
ב-7 ביוני 2019, פייק הוציא לאור שני סינגלים, "Açaí Bowl" ו-"Rollerblades". כחודש לאחר מכן, ב-4 ביולי 2019, הוא הוציא סינגל נוסף, "Phone Numbers", אשר הופק על ידי קני ביטס (אנ'). הקליפ לסינגל זה פורסם ב-15 באוקטובר 2019.
ב-9 ביולי 2019 הודיע פייק על סיבוב הופעות אשר הוא מתכנן לערוך בהמשך השנה, בשם "Rain or Shine". חלקו של סיבוב ההופעות באמריקה הצפונית החל ב-31 באוגוסט בפילדלפיה, והסתיים ב-3 באוקטובר בלוס אנג'לס במהלך אחת ההופעות, שהתקיימה בשיקגו ב-5 בספטמבר 2019, פייק ביצע שיר חדש בשם "Chicken Tenders". באותו חודש הוא הודיע כי הוא מתכנן ליזום שיתוף פעולה אופנתי עם המעצב מארק ג'ייקובס.
ב-17 בינואר 2020, יצא לאור השיר "Dominic's Interlude", שיתוף פעולה של פייק עם הזמרת האמריקאית הלסי, מתוך אלבום האולפן השלישי של האחרונה, Manic. ב-26 ביוני 2020 יצא לאור השיר "Chicken Tenders", כסינגל הראשון שלו מתוך אלבום בכורה עתידי. ב-9 ביולי הוא הוציא לאור את הסינגל "Politics & Violence" וכן הכריז כי שמו של אלבום הבכורה שלו יהיה What Could Possibly Go Wrong (אנ') וכי הוא עתיד לצאת לאור ב-31 ביולי.
ב-7 באוגוסט 2020 יצא לאור הסרט הדוקומנטרי "דומיניק פייק, תחילה" (Dominic Fike, At First), כחלק מסדרת הדוקו העיתונאית של הניו יורק טיימס "New York Times Presents" (אנ'), אשר עוסק בסיפור חייו של פייק ובעלייתו לתהילה. בספטמבר 2020, פייק היה מהאמנים הראשיים בסדרת ההופעות המוזיקליות של משחק הווידאו פורטנייט. בסוף 2020 פייק נכלל ברשימת "100 האמנים החדשים של השנה" של מגזין המוזיקה NME.
ב-19 במרץ 2021, פייק השתתף בשיר של ג'סטין ביבר בשם "Die for You" מתוך אלבום האולפן השישי של האחרון, Justice. באוגוסט 2021 נודע כי פייק עתיד להצטרף לצוות השחקנים של עונתה השנייה של סדרת הנעורים "אופוריה" מבית HBO, במה שהיה תפקיד המשחק הראשון שלו. הוא מגלם בסדרה את דמותו של אליוט. בשנת 2023 חשף פייק כי הוא כמעט הושעה מהמשחק בסדרה בשל השימוש התכוף שלו בסמים במהלך הצילומים.
קריירה > 2023-הווה: Sunburn

באפריל 2023, פייק הופיע לראשונה בפסטיבל המוזיקה קואצ'לה. ב-7 באפריל 2023, פייק הסיר את כל הפוסטים מחשבון האינסטגרם שלו ופרסם טיזר לסינגל בשם "Dancing in the Courthouse" (אנ'), אשר יצא לאור בהמשך ב-14 באפריל 2023, כסינגל הראשון שלו מתוך אלבום עתידי. ב-18 במאי 2023, הוא הכריז על אלבום האולפן השני שלו, Sunburn (אנ'). ב-27 במאי 2023 יצא לאור הסינגל השני מתוך האלבום "Ant Pile". ב-2 ביוני 2023, פייק הוציא את הסינגל השלישי מתוך האלבום, "Mona Lisa", באותו יום שבו הוציא המפיק המוזיקלי האמריקאי מטרו בומין את אלבום הפסקול הראשון שלו, שנוצר עבור הסרט "ספיידרמן: ברחבי ממדי העכביש". השיר נכלל במקור במהדורת הדלוקס של אלבום הפסקול, אשר יצאה לאור שלושה ימים לאחר הסרט ולאחר המהדורה הרגילה, אך מאוחר יותר השיר הוסר ממנה, ובמקום זאת נכלל בגרסאות מסוימות של האלבום Sunburn. הסינגל הרביעי והאחרון מתוך האלבום, "Mama's Boy", יצא לאור ב-23 ביוני 2023, לצד רשימת הרצועות המלאה של האלבום. האלבום יצא לאור ב-7 ביולי 2023.
ב-30 במאי 2023 הכריז פייק הכריזה על סיבוב ההופעות "Don't Stare At The Sun" באמריקה הצפונית, והוא עתיד להתחיל ב-13 ביולי 2023 באינדיאנפוליס.
ב-3 במאי 2024 הוציא את המיני-אלבום השני שלו, 14 Minutes.
חיים אישיים

לפייק קעקוע על המצח של ראשי התיבות של שמה של תת-הקבוצה שהקים בילדות, Lame Boys ENT. בנוסף, יש לו קעקוע של ג'ון פרושיאנטה, הגיטריסט של רד הוט צ'ילי פפרס, על ידו הימנית, וגם קעקוע של הדמות המצוירת נס (אנ') ממשחק הווידאו EarthBound, על זרועו הימנית.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2020: What Could Possibly Go Wrong (אנ')
2023: Sunburn (אנ')
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2018: Don't Forget About Me, Demos
2024: 14 Minutes
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2023 | Earth Mama | מיילס |  |
| 2024 | Little Death | איי.ג'יי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה/סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2022– | אופוריה | אליוט | תפקיד ראשי (עונה 2–) |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס/מעניק | קטגוריה | מועמד | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | NME | 100 האמנים החדשים של השנה | עצמו | זכייה |
| 2022 | פרסי גראמי | אלבום השנה | Justice(כאמן משתתף) | מועמדות |

| 2022 | פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV | הנשיקה הטובה ביותר (יחד עם האנטר שפר) | אופוריה | מועמדות |
הנדסת חומרה

הנדסת חומרה היא תחום בהנדסה העוסק בעיצוב, בפיתוח, ובתכנון רכיבי חומרה למחשב או להתקן אלקטרוני אחר, כמו מיכשור סלולרי וציוד תקשורת.
הנדסת החומרה כוללת גם ארכיטקטורת מחשב העוסקת בתכנון המחשב באמצעות רכיביו (או גם תכנון רכיבים באמצעות תת-רכיבים) אך לא בכל ההיבטים של תכנון הרכיבים עצמם, פיתוחם ותכנון ייצורם.
העוסקים בתחום זה הם בעיקר מהנדסים מתחום האלקטרוניקה והחשמל. אולם, יכולים לעסוק בתחום גם מהנדסים ומומחים אחרים (למשל: בתחום העיצוב, בתחום פיתוח חומרים ועוד).
הנדסת חומרה כוללת גם תכנון מערכות משובצות, המשלבות חומרה ותוכנה למטרות ספציפיות. בנוסף, התחום מתמקד גם בפיתוח ובדיקת מעגלים משולבים (ICs), כמו מעבדים וזיכרונות, הקריטיים לתפקוד המחשב. מהנדסי חומרה נדרשים לעיתים קרובות לעבוד בצוותים רב-תחומיים, לשתף פעולה עם מהנדסי תוכנה ומהנדסי מערכת כדי להבטיח את האינטגרציה והפעולה התקינה של המערכות המורכבות.
ראו גם

מונחים בחומרה
ערך זה הוא קצרמרבנושא מחשבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
האיגרת אל הרומאים

| --- | --- |

פפירוס 27, המכיל מספר פסוקים מן האיגרת אל הרומים פרקים ח' וט', מתוארך לתחילת מאה השלישית.
 Romans 1  Romans 11  Romans 10  Romans 9  Romans 12  Romans 14  Romans 13  Romans 15  Romans 8  Romans 6  Romans 2  Romans 7  Romans 3  Romans 5  Romans 4  Romans 16 
 מידע כללי
 מאת:  פאולוס 
 סוגה:  איגרת 
 
איגרת אל הרומאים היא אחת מהאיגרות שנכתבו על ידי פאולוס והמהוות חלק מספרי הברית החדשה. נהוג לכנות את האיגרת בקיצור בשם "רומאים".
תאריך כתיבת האיגרת

האיגרת נכתבה ככל הנראה בזמן שפאולוס שהה בקורינתוס שביוון. מועד כתיבתה אינו מצוין בה, אולם כתוב בה כי פאולוס היה בדרך לירושלים ולכן מדובר בביקורו השני ביוון (מעשי השליחים, י"ט 21). בעקבות תיארוך זה סבורים החוקרים כי האיגרת נכתבה בין שנת 55 לשנת 58.
הרקע לכתיבת האיגרת

במהלך עשר השנים שקדמו לכתיבת האיגרת (בין השנים 47 - 57) נסע פאולוס ברחבי הים האגאי בניסיון לשכנע אנשים להתנצר. בעקבות מסעות אלה הוקמו כנסיות רבות, ופאולוס החל לחשוב על מסעו הבא - מסע לרומא.
באותה עת עוררו מסעותיו התנגדות בקרב הקהילות היהודיות באזורים אלה, וכן התעוררו מחלוקות בינו לבין פטרוס וברנבא.
תמה עיקרית

התמה העיקרית של האיגרת, המפורטת בפרק א' פסוקים 16 - 17, היא שהמאמינים במשנתו של ישו יזכו לגאולה, וכי כל האנושות אשמה בחטא הקדמון, ורק בזכות מותו וקימתו לתחייה של ישו יכולה האנושות לזכות בגאולה.
תוכן > מבוא (א 1- 15)

במבוא מתאר פאולוס את שליחותו ומציין כי האיגרת מופנית לכנסייה הנוצרית ברומא. כמו כן מתואר הקשר בין ישו לבין בית דוד. על פי האמור במבוא (פסוק 5), האיגרת מיועדת הן ליהודים ברומא והן לגויים.
תוכן > ללא בושה (א 16 - 17)

פאולוס מציין כי הוא לא מתבייש באיגרת שלו. פסוקים אלה מהווים תמה עיקרית של הספר. כמו כן מציין פאולוס כי הוא פונה בראש ובראשונה אל היהודים (אשר מתחו ביקורת קשה על פעולותיו).