stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רדסטוקינגס
אידאולוגיה

הקבוצה תומכת בשיטת העלאת מודעות פמיניסטית, ומאמינה במה שהיא מכנה "קו פרו-נשים" – הרעיון לפיו נשים הסתגלו במודע לעמדת כפיפות לעליונות זכרית, מחמת חוסר כוח תחת הפטריארכיה, ולא בשל "שטיפת מוח" מופנמת מצד נשים, כפי שקבוצות פמיניסטיות רדיקליות אחרות מאמינות. העלאת המודעות הייתה לדידן האופן בו הרעיון של "האישי הוא הפוליטי" הפך לפרקטיקה, והייתה חלק מהותי יותר להשתייכות ברדסטוקינגס מאשר חברות ארגונית. רדסטוקינגס מחזיקות בדעה כי כל הגברים מדכאים את כל הנשים כמעמד, וכי זו האחריות של גברים אינדיבידואלים לוותר על העליונות הזכרית, ולא האחריות של נשים לשנות את עצמן.
היחס של הרדסטוקינגס לפמיניזמים אחרים של שנות ה-1970 היה מורכב. כמו פמיניסטיות רדיקליות אחרות, הן מתחו ביקורת על קבוצות פמיניזם ליברלי כמו ארגון נשים לאומי (NOW), אותן ראו כמקדמות שחרור נשים רק כסוג של רפורמה מוסדית, תוך התעלמות מהכוח הבינאישי שיש לגברים על נשים. הרדסטוקינגס היו יותר מושפעות ממרקסיזם מאשר קבוצות רדיקליות אחרות, אך עם זאת, דחו בתוקף את הפמיניזם הסוציאליסטי (אותו כינו "פוליטיקו"-פמיניזם) כתנועה המכפיפה את הנושא של שחרור נשים לנושא המאבק המעמדי. מצד שני, הרדסטוקינגס גם היו נגד הפמיניזם התרבותי, אשר לדעתן עסקה בתרבות נשית בדלנית כתחליף למעורבות פוליטית. באופן כללי, בעיני הרדסטוקינגס, רוב המופעים של הפמיניזם הרדיקלי, במיוחד אלה שקמו אחרי 1975, היו בעצם ביטויים של פמיניזם תרבותי.
הרדסטוקינגס גם התנגדו בתוקף לבדלנות לסבית, וראו קיום יחסים בינאישיים עם גברים כזירה חשובה במאבק הפמיניסטי, ומכאן בדלנות כמוה כאסקפיזם. כמו רוב הפמיניסטיות הרדיקליות של התקופה, הרדסטוקינגס ראו בלסביוּת זהות פוליטית יושר מאשר מרכיב זהותי מהותי, ולפיכך גם ניתחו את הזהות במונחים פוליטיים. הרדסטוקינגס היו גם נגד הומוסקסואליות גברית, אותה ראו כדחייה מיזוגינית של נשים. לעיתים קרובות נמתחת ביקורת על גישות אלה של הרדסטוקינגס כהומופוביות.
פרסומים

מאמרים בולטים שיצאו מן הקבוצה כוללים את "מניפסט הרדסטוקינגס" ו"תוכנית להעלאת מודעות", כמו גם "הפוליטיקה של עבודות הבית" מאת פט מיינרדי. המניפסט והמאמר של מיינרדי נכללו בשנת 1970 באנתולוגיה  Sisterhood is Powerful: An Anthology of Writings From The Women's Liberation Movement, בעריכת רובין מורגן.
המניפסט כולל שבעה חלקים:
הקדמה שמתארת את האחדות הנשים שנוצרה באותה תקופה במאבק נגד עליונות גברית.
תיאור של נשים כמעמד מדוכא, וניתוח של ההשלכות הפוליטיות של יחסיהן של נשים עם גברים.
מתאר את שיטת העליונות הגברית כצורת השליטה העתיקה בקיום האנושי
מתאר את תפקידם של מוסדות בדיכוי נשים, ומתאר מוסדות ככלי בשירות המדכאים. פרק זה גם כופר ברעיון שנשים משתפות פועלה בדיכויין.
מתאר את מטרתה העיקרית של רדסטוקינגס, "לפתח תודעה מעמדית נשית באמצעות שיתוף חוויות וחשיפה פומבית של הבסיס הסקסיסטי של כל מוסדותינו"
הצהרת סולידריות של רדסטוקינגס עם כל הנשים באשר הן, וכוונה לצמצם מחסומים בין נשים בתנועה ומחוצה לה.
קריאה לפעולה: בשש שורות, המניפסט קורא לנשים להתאחד ולהשתחרר מכבלי הדיכוי הגברי, ולגברים לוותר על הפריווילגיות שלהם ולתמוך בחירותן של נשים מעליונות גברית.
לאחר ייסודה מחדש של הקבוצה, הקימו הרדסטוקינגס כתב עת בשם Feminist Revolution, או "המהפכה הפמיניסטית". כמעט כל פרסומי הביטאון אוגדו באנתולוגיה שיצאה לאור בשנת 1979 על ידי רנדום האוס. האנתולוגיה השמיטה כתבה מעוררת מחלוקת לגבי מעורבותה של גלוריה סטיינם עם ארגון נוער ליברלי אשר מאוחר יותר התגלה כממומן על ידי ה-CIA. פרסום האנתולוגיה יצר את הקרע הסופי בין חברות רדסטוקינגס והפמיניסטיות שהיו מקורבות לסטיינם.
לקריאה נוספת

Davidson, Sara (1969). "An 'Oppressed Majority' Demands Its Rights". Life. Mary Ellen Mark (Photography).
Hanisch, Carol (במרץ 1969). "The Personal is Political". Alexander Street. אורכב מ-המקור ב-2008-05-15. נבדק ב-2017-10-25. {{cite web}}:  (עזרה)
Henwood, Doug (24 בינואר 2002). "Interview with Kathie Sarachild and Amy Coenen of the Redstockings". Left Business Observer. {{cite news}}:  (עזרה)
Leon, Barbara (1975). "Over My Shoulder #22: Barbara Leon, from Consequences of the Conditioning Line". Feminist Revolution (excerpt ed.).
Leon, Barbara (7 במאי 2006). "Over My Shoulder #22: from Consequences of the Conditioning Line". Rad Geek People's Daily. {{cite news}}:  (עזרה)
Peslikis, Irene (1969). "Resistances to Consciousness". afn.org. אורכב מ-המקור ב-2006-07-14. נבדק ב-2017-10-25.
Sarachild, Kathie (1973). "Consciousness-Raising: A Radical Weapon". Feminist Revolution. אורכב מ-המקור ב-2011-07-18. נבדק ב-2017-10-25.
"Over My Shoulder #21: Kathie Sarachild, "The Power of History"". Feminist Revolution (excerpt ed.). 1975.
Sarachild, Kathie (30 באפריל 2006). "Over My Shoulder #21: Kathie Sarachild, "The Power of History"". Rad Geek People's Daily. {{cite news}}:  (עזרה)
Willis, Ellen (1969). "Women and the Myth of Consumerism". Ramparts.
הערות שוליים

↑  Anon., About, Redstockings.org.
↑  Biography, alixkshulman.com, .
↑  Rosalyn Baxandall, Irene Peslikis: Too Soon: A Loss for Feminism and Art, Veteran Feminists of America.
↑  "Women Break Up Abortion Hearing". New York Times. 14 בפברואר 1969. p. 42. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  The Redstockings Manifesto. 1969.
..
קוויר בעיר

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  ראסל טי דייוויס
 בימוי:  צ'ארלס מקדוגל, מנאג' הודה, שרה הרדינג 
 שחקנים:  איידן גילן קרייג קלי צ'ארלי האנם דניז בלאק אנדי דווין אנטוני קוטון
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  10
 הפקה
 מפיק:  ראסל טי דייוויס
 מפיקים בפועל:  ניקולה שינדלר
 חברת הפקה:  Red Production Company
 עורכים:  טוני קרנסטון
 אתר צילומים:  מנצ'סטר, אנגליה, הממלכה המאוחדת
 צלמים:  נייג'ל וולטרס
 מוזיקה:  מוראי גולד 
 אורך פרק:  35–50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 4
 תקופת שידור מקורית:  23 בפברואר 1999 – 22 בפברואר 2000
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
קוויר בעיר (באנגלית: Queer as Folk) היא סדרת טלוויזיה בריטית משנת 1999 המתעדת את חייהם של שלושה הומואים החיים בגיי וילג' של מנצ'סטר סביב רחוב קנאל. בתחילה שודרו שמונה פרקים, ולאחר מכן שודרה עונת המשך בת שני פרקים, בשנת 2000. הסדרה נכתבה על ידי ראסל דייוויס והופקה על ידי Red Production Company עבור ערוץ 4.
הסדרה שודרה בישראל ב-yes הטלוויזיה בלוויין ב-2001.
לאור הצלחת הסדרה, בשנת 2000 רשת Showtime יצרה לה גרסה אמריקאית - "הכי גאים שיש" - שזכתה אף היא להצלחה. בשנת 2022 נוצר עיבוד אמריקאי נוסף לסדרה באותו השם עבור Peacock.
רקע

כותרת התוכנית באה מביטוי דיאלקט מכמה אזורים בצפון אנגליה, "there's nowt so queer as folk", כלומר "אין דבר מוזר כמו אנשים"; שזה משחק מילים על המילה הנרדפת באנגלית מודרנית של "קוויר", כלומר הומוסקסואל. התסריט החל במקור את החיים עם הכותרת Queer as Fuck, אך Queer as Folk נחשב מתאים יותר.
דמויות ועלילה

הדמויות הראשיות הן סטיוארט אלן ג'ונס (איידן גילן), שהוא פעיל מאוד מבחינה מינית, ובהצלחה. לחברו הוותיק וינס טיילר (קרייג קלי), שהתאהב בסטיוארט, יש פחות מזל בנוגע לגברים. נתן מלוני בן ה-15 (צ'ארלי האנם) הוא חדש בסצנה הגאה אך לא חסר ביטחון עצמי.
סטיוארט, מנהל פרסום, בעל כוח מהותי, מסוגל לכופף כל דבר לרצונו. המאפיין העיקרי של סטיוארט הוא שהוא עושה כל מה שהוא רוצה, מתי שהוא רוצה, איך שהוא רוצה. הוא מפוצץ מכונית השייכת לאימו האנטגוניסטית של חברו אלכסנדר (בעונה השנייה). הוא מזמין את הקולגה של וינס, שהתאהבה בווינס שבארון, למסיבת יום ההולדת שלו ואז הציג את החבר (בן הזוג) של וינס. כאשר הציע נסיעת מבחן של ג'יפ על ידי מוכר מכוניות שמעיר הערות הומופוביות, סטיוארט נוהג במכונית היישר דרך החלון הגדול של סוכנות הרכב.
בעונה השנייה הטון נעשה קצת יותר רציני, כאשר כל אחת מהדמויות הראשיות נאלצה לעשות בחירות קשות בנוגע לעתידן.
נושא שחוזר על עצמו לאורך כל הסדרה הוא הפאנדום של וינס מ"דוקטור הו", עם סצנות שונות מהסדרה הקלאסית שמושמעת (במקרה אחד מצב מביך עם בחור שוינס מביא הביתה). זהו קטע קטן ועם זאת משמעותי לסדרה, שכן שש שנים לאחר מכן ראסל טי דייוויס החיה את דוקטור הו.
ביקורת

באותה תקופה, התגובות לסדרה היו מעורבות מצד פרשנים הומואים ביחס לציור הדמויות. התוכנית זכתה לביקורת מצד העיתונות הגאה על כך שלא התייחסה לסוגיית מגפת האיידס. בעיתונות ובתקשורת הרחבה, פרשן בדיילי מייל קרא לצנזורה. 20 שנה אחרי שהסדרה שודרה לראשונה, לעומת זאת, "קוויר בעיר" זכתה לרוב לשבחים.
ארבעת הפרקים הראשונים היו בחסות Beck's Brewery, אך החברה ביטלה את חסותם באמצע העונה. בעקבות תגובת הנגד מצד הקהילה הגאה, Beck's הציעה לתת חסות לעונה השנייה, בקשה שנדחתה על ידי המפיקים.
בשנת 2010 דירג הגרדיאן את "קוויר בעיר" במקום ה-13 ברשימת "50 הדרמות הטובות ביותר בטלוויזיה בכל הזמנים".
פרסים

גילן היה מועמד בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בטקס פרסי הטלוויזיה באפט"א לשנת 1999 על תפקידו בסדרה, והסדרה הייתה מועמדת בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר בטקס פרסי Royal Television Society לשנת 1999.
מוזיקה

שיר הנושא לסדרה נוצר על ידי מוראי גולד. אלבום פסקול יצא לאור על ידי Almighty Records עבור העונה המקורית וכולל רצועות של OT Quartet, Ultra Naté ובלונדי. אלבום לעונה השנייה יצא על ידי ערוץ 4.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| איידן גילן | סטיוארט אלן ג'ונס | מנהל פרסום מצליח |
| קרייג קלי | וינס טיילר | מנהל סופרמרקט |
| צ'ארלי האנם | ניית'ן מלוני | מורד בן 15 |
| דניז בלאק | הייזל טיילר | אימו הבלתי מרוסנת של וינס |
| אנדי דווין | ברנרד תומאס | הדייר של הייזל |
| ג'ייסון מרלס | פיל דיליי | חבר קרוב של וינס וסטיוארט |
| אסתר הול | רומי סאליבן | התינוק שלה נולד על ידי תרומת הזרע של סטיוארט |
| סיירה טוד | ליסה לוין | בן זוגה של רומי |
| קרלה הנרי | דונה קלארק | החברה הכי טובה של נתן |
| בן מגווייר | כריסטיאן הובס | החבר לכיתה היהיר של נתן ודונה |
| אליסון בורוז | סנדרה דוכרטי | עוזרתו של סטיוארט |
| קרוליין פג | רוזלי קוטר | אחת מחברותיו לעבודה של וינס, שמעוניינת בו רומנטית |
| קרוליין אוניל | ג'ניס מלוני | אימו של נתן |
| אנטוני קוטון | אלכסנדר פרי | חבר ראוותני של וינס וסטיוארט |
| פיטר אובראיין | קמרון רוברטס | רואה החשבון של פיל שמתחיל מערכת יחסים עם וינס |
| ג'ונאתון נטנצ'יק | דאז קולינסון | ברמן שהייתה לו מערכת יחסים קצרה עם נתן |
| מריה דויל קנדי | מארי ג'ונס טריפווד | אחותו הגרושה של סטיוארט לאחרונה |
| ג'ון ברובי | לאנס אמפונה | הדיירים של רומי וליסה |
פרקים

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (בריטניה)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (בריטניה)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 8 | 8 | 23 בפברואר 1999 | 13 באפריל 1999 |
|  | 2 | 2 | 2 | 15 בפברואר 2000 | 22 בפברואר 2000 |
פרקים > עונה 1 (1999)

| מספר הפרק (בסדרה) | מספר הפרק (בעונה) | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי ארצות הברית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | 1 | Thursday | צ'ארלס מקדוגל | ראסל טי דייוויס | 23 בפברואר 1999 |
סטיוארט ו-וינס, עמודי התווך של הסצנה ההומוסקסואלית במנצ'סטר, מחפשים סטוצים ברחוב קאנאל.
| 2 | 2 | Stuart Alan Jones | צ'ארלס מקדוגל | ראסל טי דייוויס | 2 במרץ 1999 |
סטיוארט מחזר אחרי לקוח, הבחורה החדשה מחזרת אחרי וינס (שעדיין לא מחוץ לארון בעבודה), וניית'ן, על סף אובססיה, נואש למצוא את סטיוארט שוב.
| 3 | 3 | A Night Out | צ'ארלס מקדוגל | ראסל טי דייוויס | 9 במרץ 1999 |
במהלך בילוי פרוע, סטיוארט ו-וינס מחוזרים על ידי ניית'ן ורוזלי. פיל מכיר חבר חדש... עם השלכות קטלניות.
| 4 | 4 | D.I.S.C.O. | צ'ארלס מקדוגל | ראסל טי דייוויס | 16 במרץ 1999 |
סטיוארט ו-וינס הולכים להלווייתו של פיל, שם הם נפגשים עם חברים רבים, ביניהם רואה החשבון שלו קמרון רוברטס, ומתמודדים עם צערה של אמו.
| 5 | 5 | The Date | שרה הארדינג | ראסל טי דייוויס | 23 במרץ 1999 |
סטיוארט מכיר כמה חברים חדשים. התנהגותו של ניית'ן מכעיסה את הייזל ומייאשת את ג'ניס.
| 6 | 6 | Meet the Parents | שרה הארדינג | ראסל טי דייוויס | 30 במרץ 1999 |
סטיוארט ומארי מבקרים את הוריהם, ו-וינס מפגיש את קמרון עם אמו. בינתיים, סטיוארט נקלע לעימות אלים עם אביו של ניית'ן.
| 7 | 7 | Thirty | שרה הארדינג | ראסל טי דייוויס | 6 באפריל 1999 |
סטיוארט עורך מסיבת הפתעה לכבוד יום הולדתו ה-30 של וינס, ומסתבך בתוכנית מפוקפקת שמטרתה להכפיש את לאנס, בעלה הפוטנציאלי של רומי.
| 8 | 8 | Punchline | שרה הארדינג | ראסל טי דייוויס | 13 באפריל 1999 |
וינס מבוהל מכך שרוזלי חשפה את סודו, סטיוארט חווה דחייה בפעם הראשונה, וקמרון מצהיר על אהבתו בפני וינס.
פרקים > עונה 2 (2000)

| מספר הפרק (בסדרה) | מספר הפרק (בעונה) | שם הפרק | בימוי | תסריט | תאריך שידור מקורי ארצות הברית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 9 | 1 | Out of the Closet... | מנהאג' הודה | ראסל טי דייוויס | 15 בפברואר 2000 |
אהבתו של וינס לסטיוארט נותרה נכזבת, אך התסיסה המינית ביניהם הופכת לבלתי נשלטת. סטיוארט נאלץ לצאת מהארון מול הוריו, כאשר הוא נסחט. בינתיים, ניית'ן חוגג את חזרתו מלונדון.
| 10 | 2 | ...Into the Fire | מנהאג' הודה | ראסל טי דייוויס | 22 בפברואר 2000 |
כאשר הוריו של אלכסנדר מתגרים בו, כעסו של סטיוארט מעמיד אותו בצד הלא נכון של החוק. וינס מועמד לקידום בעבודה, בעוד אחד ממוריו של ניית'ן נראה מצדד בבריונים שלו.
מדרוג > עונה 1 (1999)

| פרק | מועד השידור | צופים (במיליונים) | דירוג שבועי בערוץ 4 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 23 בפברואר 1999 | 3.52 | 11 |
| 2 | 2 במרץ 1999 | 3.60 | 9 |
| 3 | 9 במרץ 1999 | 2.45 | 23 |
| 4 | 16 במרץ 1999 | 2.58 | 21 |
| 5 | 23 במרץ 1999 | 2.78 | 17 |
| 6 | 30 במרץ 1999 | 3.28 | 9 |
| ז | 6 באפריל 1999 | 3.44 | 9 |
| 8 | 13 באפריל 1999 | 3.34 | ז |
מדרוג > עונה 2 (2000)

| פרק | מועד השידור | צופים (במיליונים) | דירוג שבועי בערוץ 4 |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | 15 בפברואר 2000 | 2.83 | 19 |
| 2 | 22 בפברואר 2000 | 3.15 | 12 |
ספין-אופים

סדרת ספין אוף בשם Misfits (בלי קשר לסדרה בעלת אותו שם שהופקה על ידי E4) הוזמנה בתחילה על ידי ערוץ 4. הסדרה עקבה אחר דמויותיהם של הייזל, אלכסנדר, דונה (שנעדרה מהסדרה השנייה בגלל התחייבויות תזמון) וברנרד מהסדרה המקורית, תוך הצגת דמויות חדשות. אף על פי שדייוויס פיתח תסריטי טיוטה לארבעה פרקים וקווי עלילה ל-22 נוספים, הסדרה בוטלה לפני שהיא יצאה לטרום-הפקה.
כתוצאה מהחלטת ערוץ 4, דייוויס פרש מהעסקה שהייתה נראית כסדרה של Queer as Folk בסיפורים קצרים שיפורסמו באתר הגוף המשדר, ונשבע שלא לעבוד שוב עם ערוץ 4, אלא אם יש לו רעיון שעובד רק בערוץ ההוא. עם זאת, 15 שנים מאוחר יותר בשנת 2015, דייוויס חזר לערוץ 4 עם סדרת הדרמה "מלפפון", אנתולוגיית הדרמה "בננה" (שהופקה על ידי E4) וסדרות דוקומנטריות, דוגמת Tofu (בשירות ה-4oD). לדניז בלאק הייתה הופעת קמע כרוח הרפאים של הייזל טיילר בפרק השישי של הסדרה "מלפפון".
גרסאות אמריקאיות לסדרה

משיקולי הצלחת הסדרה, ערוץ הכבלים האמריקאי Showtime וערוץ הכבלים הקנדי Showcase יצרו בשנת 2000 גרסה אמריקאית של Queer As Folk (בעברית נקראת "הכי גאים שיש"). עלילתה מתרחשת בפיטסבורג, פנסילבניה למרות שצולמה בטורונטו, אונטריו.
בשנת 2022 נוצר עיבוד אמריקאי נוסף לסדרה באותו השם, המתרחש בניו אורלינס.
ראו גם

ישנן בנות (סדרת טלוויזיה)
הערות שוליים

↑  גיורא יהלום, ‏סדרה עליזה, באתר גלובס, 13 בפברואר 2001
מיכל פלטי, לא מושלמים, לא ייצוגיים, באתר הארץ, 16 באפריל 2001
↑  Andrew Dickson (6 בינואר 2015). "How we made Queer as Folk". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  James Sherwood, Chas Newkey-Burden (28 בפברואר 1999). "Debate: Queer As Folk has shocked TV audiences with its explicit portrayal of gay men. Great, says James Sherwood, finally there's a TV show telling it like it is. Not so, says Chas Newkey-Burden, QAF is a dangerous parody of gay life". The Independent. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Janine Gibson (24 בפברואר 1999). "Channel 4 glad to pioneer the first gay drama on British TV". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Helen Lewis (14 במאי 2018). "Russell T Davies: "Living as a gay man is a political act"". New Statesman. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Queer as Folk was slammed by gay press for not addressing Aids, Russell T Davies recalls". Attitude. 15 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Monitor: 'Queer as Folk'". The Independent. 27 בפברואר 1999. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Owen Jones (28 בפברואר 2019). "Queer as Folk was a joyful revelation for LGBT viewers like me". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ricky Fernandes da Conceição (22 בפברואר 2019). "20 Years Later: 'Queer As Folk' – A Cultural Milestone". Goomba Stomp. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hugh Montgomery (19 בפברואר 2019). "Queer as Folk at 20: how Russell T Davies' gay drama changed the landscape of TV". Inews.co.uk. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "20 Years of Queer as Folk - Edinburgh TV Festival 2019"". YouTube. 21 באוגוסט 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lawson, Mark; Vine, Richard; Dent, Grace; Mangan, Lucy; Dempster, Sarah; Wollaston, Sam (11 בינואר 2010). "The top 50 TV dramas of all time: 11-20". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  BAFTA Television Nominations 1999. BAFTA
↑  RTS Programme Awards 1999. RTS
↑  Original TV Soundtrack, Queer as Folk, The Whole Love Thing Sorted. AllMusic.
↑  Scott Matthewman (30 בנובמבר 2000). "Folk off to America – an interview with Russell T Davies". אורכב מ-המקור ב-1 בנובמבר 2004. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16189880p (data)  LCCN: no2002025818  VIAF: 179668264   WorldCat (עם VIAF): 179668264
קרמיקה מתכתית

הקרמיקה המתכתית (להבדיל מקרמיקה-מתכת "cermet", חומר מורכב) היא משפחה קרמית אופיינית למרחב הארץ-ישראלי בתקופת הברונזה הקדומה ב', (3000 - 2750 לפנה"ס). המשפחה נקראת בשמה על סמך איכויות החרס הלא אלסטי והצליל ה"מתכתי" שהוא משמיע בעת נקישה עליו.
מאפייני הכלים

הכלים במשפחה זו כוללים קערות, טסים, פכים, פכיות, אגנים וקנקנים, אך ללא סירי בישול. יחד עם כלי היום-יום, ניתן למצוא במשפחה זו גם פיטסים ואף צלמיות ודגמי מיטה אשר נעשו בטכנולוגיה זהה. אלה עשויים מחומר אדום-ורוד בעבודת יד, ונצרפו בצורה איכותית בטמפרטורות גבוהות - מעל 900 מעלות. הכלים הקטנים היו לרוב מחופים באדום וממורקים, בעוד שהכלים הגדולים - קנקנים ופיטסים ואף טסים - היו מסורקים ב"סירוק פרוע" או "סירוק דגמים", ייתכן כמצע לכיור.
תפוצה

הקרמיקה המתכתית התחילה להופיע בצפון הארץ בתקופת הברונזה הקדומה 1 א' (EB Ia) והמשיכה עד הברונזה הקדומה 3 (EB III). שיא התפוצה היה בברונזה הקדומה 2 (EB II) ותחילת הברונזה הקדומה 3, אלה מהווים בין 50 ל-80 אחוז מסך המכלולים הקרמים בצפון הארץ. הימצאותם בצפון הארץ (הגליל, הגולן ודרום לבנון), וכמו כן הרכבם המינרלוגי, חומר בלית של בזלת וגיר, מצביעים על מרכזי ייצור במורדות הדרומיים של החרמון - אך אלה טרם נתגלו בשטח.
משמעויות תרבותיות

יצירת הכלים במספר אתרים מצומצם מרמזת על מרכזי ייצור ריכוזיים, אשר בהם פעלו קדרים מתמחים. הטכניקה בה יוצרו דרשה התמחות גדולה, במיוחד בתהליך הצריפה, וזו קשורה למגמות העיור הנרחבות במרחב בתקופת הברונזה הקדומה 2. הסטנדטיזציה בחומר ובצורה של הכלים בכל האתרים בהם נתגלו, בצפון ובמרכז הארץ, מלמדת על אחידות חברתית בארץ.
הכלים, ובמיוחד הקנקנים והפיטסים, נטבעו לא פעם בחותם טביעה או גליל, דבר שמפורש או כציון לתכולתם או מידתם.
הפסקת הייצור

כחלק ממגמות הקריסה שעבר המרחב בשלהי תקופת הברונזה הקדומה 3, והתחרותיות והרבגוניות במשפחות הקרמיות, התמעט ייצור הקרמיקה המתכתית, וזו הפכה להיות רק אחת מבין מספר משפחות קרמיות. רק הפיטסים המתכתיים המשיכו להיות מופצים, כנראה בשל ערכם המסחרי.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, הוצאת מסדה, ירושלים, 1963.
רוז פרנסין רוגומבה

רוז פרנסין רוגומבה (בצרפתית: Rose Francine Rogombé;‏ 20 בספטמבר 1942 – 10 באפריל 2015) הייתה פוליטיקאית גבונית אשר שימשה כנשיאת גבון בפועל מיוני ועד אוקטובר 2009. היא התמנתה לתפקיד לאחר מותו של הנשיא עומר בונגו, מתוקף היותה נשיאת הסנאט של גבון. רוגומבה הייתה עורכת דין במקצועה, וחברה במפלגה הדמוקרטית של גבון (PDG). הייתה האישה השליטה הראשונה בהיסטוריה של גאבון. לאחר הנשיאות הזמנית שלה, חזרה לתפקידה כנשיאת הסנאט.
ביוגרפיה

רוגומבה נולדה באפריקה המשוונית הצרפתית, האזור שכיום מהווה את מזרח גבון בשנת 1942. היא למדה בצרפת והחלה לעבוד כשופטת בגבון. בשנות ה-80 היא עבדה כמזכירה ממשלתית בכירה לקידום זכויות האדם וזכויות נשים. בתחילת שנות ה-90 עזבה את הפוליטיקה לעולם המשפט וכיהנה כסגנית נשיא בית הדין הפלילי המיוחד. בשנת 2007 סיימה לימודי תאולוגיה. בינואר 2009 נבחרה לסנאט. רוגומבה נבחרה לנשיאת הסנאט ב-16 בפברואר 2009, לאחר שקיבלה את תמיכתם של 90 מתוך 99 סנטורים שהצביעו. למרות הרוב המוחלט בקרב חברי הסנאט, בחירתה הפתיעה רבים בהנהגת ה-PDG, והיא זכתה לכינוי "גברת הברזל".
עם מותו של נשיא גבון עומר בונגו ב-8 ביוני, התמנתה רוגומבה לנשיאה זמנית. השבעתה התקיימה ב-10 ביוני בנוכחות חברי בית המשפט החוקתי, הממשלה, הסנאט, האספה הלאומית ודיפלומטים זרים. בשל היותה של רוגומבה נשיאה זמנית בלבד,  לא ניתן לה הכוח לפזר את האספה הלאומית או לקרוא למשאל עם. בית המשאל החוקתי (אשר מינה את רוגומבה לתפקיד) דרש ממנה לקיים בחירות חדשות לנשיאות בתוך 30 עד 45 ימים. בסופו של דבר, הבחירות התקיימו ב-30 באוגוסט ובהן ניצח עלי בונגו. הוא הושבע כנשיא ב-16 באוקטובר ובימים שלאחר מכן רוגומבה חזרה לתפקידה בסנאט. ב-27 בפברואר 2015 הפסידה בבחירות על המשך כהונתה כיו"ר הסנאט.
רוגומבה נפטרה ב-10 באפריל 2015 בבית חולים בפריז, שם אושפזה בימים שלפני כן.
הערות שוליים

↑  גבון: יו"ר הסנאט הושבעה לנשיאות; בחירות תוך חודש וחצי, באתר ynet
רדמנתיס

| --- | --- |

שופטי המתים: מינוס, איאקוס ורדמנתיס
 אלים מקבילים:  Aleus 
 אב:  זאוס 
 אם:  אירופה 
 אחים:  מינוס, סרפדון 
 בן או בת זוג:  אלקמנה 
 צאצאים:  אוינופיון, אריתרוס, גורטיס 
 
רַדַמַנְתִיס (ביוונית עתיקה: Ῥαδάμανθυς) הוא דמות מהמיתולוגיה היוונית של מלך נבון של האי כרתים. כבנם של זאוס ואירופה הוא נחשב לאל למחצה. מאוחר יותר הפך לאחד משופטי המתים ולדמות חשובה במיתולוגיה היוונית.
שמו, שהאטימולוגיה שלו לא ברורה, שימש מאוחר יותר כדי לרמוז על אנשים המפגינים שיקול דעת קפדני ובלתי גמיש.
משפחה

רדמנתיס היה, על פי המיתולוגיה, בנם של זאוס ואירופה ואח לסרפדון (אנ') ומינוס (גם הוא מלך ואחר כך שופט המתים). רדמנתיס גדל יחד עם אחיו, על ידי אסטריוס, אביהם החורג. היו לו שני בנים, גורטיס (הקשור לגורטין (אנ') בכרתים) ואריתרוס (מייסד אריתראי (אנ')).
מקורות אחרים (כגון פלוטרכוס, תזאוס 20) טוענים שרדמנתיס ולא דיוניסוס היה בעלה של אריאדנה, ואביהם של אוינופיון, סטפילוס (אנ') ותואס (אנ'). בתיאור זה, אריאדנה הייתה בתו של מינוס, אחיו של רדמנתיס; אריאדנה אחרת הייתה בתו של נכדו של מינוס (שגם הוא היה קרוי מינוס), אשר מופיע באגדה של תסאוס וניצל על ידי דיוניסוס.
מיתולוגיה > חקיקה

אף על פי שהוא נחשב לעיתים קרובות לאחד משופטי המתים בעולם המתים, הוא נודע גם בכמה פעולות חקיקה. ישנה התייחסות לחוק של רדמנתיס המורה לבני כרתים להישבע שבועות על ידי בעלי חיים ולחוק אחר של רדמנתיס שאומר שאם אנשים מתגוננים מפני אחרים שיזמו אלימות אז הם לא צריכים לסבול מעונש. החקיקה שלו, והאנלוגיה שלאחר מכן בספרטה, מתוארת בקצרה בספר הראשון של חוקי אפלטון, לאחר שהוא הוצג כאחיו של מינוס, ומתואר כהוגן שבאדם ומנהל צדק.
מיתולוגיה > הגליה מכרתים

המלך אסטריוס מת ללא יורשים ומינוס ירש את כס המלוכה. כאשר הפך מינוס למלך כרתים, הוא גירש את רדמנתיס מכרתים, כי קינא בפופולריות שלו. רדמנתיס ברח לבויוטיה, שם התחתן עם אלקמנה, אלמנתו של אמפיטריאון ואימו של הרקולס. על פי מסורות מסוימות, הוא הפך למורה להרקולס. זה מוזכר גם על ידי יואנס צצס, היסטוריון מימי הביניים.
באופן כללי, תחום הפעילות המסוים של רדמנתיס נוטה להיות האיים האגאיים, מלבד כרתים עצמה, שם מינוס היה פעיל. הוא גם קשור לעיתים קרובות על ידי סופרים עתיקים עם מרכז יוון.
מיתולוגיה > עולם המתים

על פי אגדות מאוחרות יותר (בערך 400 לפנה"ס), בשל יושרו הבלתי גמיש הוא הפך לאחד משופטי המתים בעולם המתים, יחד עם אחיו למחצה איאקוס ואחיו מינוס. הוא היה אמור לשפוט את נפשותיהם של בני המזרח, איאקוס את אלה של בני המערב, בעוד למינוס היה הקול המכריע (אפלטון, גורגיאס 524A). הוא מתואר בספרים 4 ו-7 של האודיסיאה של הומרוס. ורגיליוס (69–18 לפנה"ס) הופך את רדמנתיס לאחד מהשופטים והמענישים של הלא ראויים בקטע השאול (טרטרוס) של האינאיס.
הומרוס מציג אותו כמי ששוכן בשדות אליסיום (אודיסיאה iv‏ 564), גן העדן לבניו האלמותיים של זאוס. פינדארוס אומר שהוא יד ימינו של קרונוס (כעת השולט בשדות האליזיים) והיה השופט היחיד של המתים. לוקיאנוס מסאמוסאטה מתאר את רדמנתיס כמי שעומד בראש חברת הגיבורים באיים ברי מזל (אנ') ב"היסטוריה האמיתית (אנ')".
הערות שוליים

1 2  "Rhadamanthus | Etymology, origin and meaning of rhadamanthus by etymonline". www.etymonline.com.
↑  "Rhadamanthus: Absurd Etymologies And Some Stories". Sententiae Antiquae. 2017-04-30. נבדק ב-2023-01-16.
↑  Porphyry, On Abstinence from Eating Animals III.16.6, on which see Jean Bouffartigue, Porphyre, De l'abstinence, (Paris) 1979, p. 171 n. 2.
↑  John Davidson, "Rhadamanthys and the Family of Herakles." L'antiquité classique Vol 68, 1999, pp. 247–252
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1050273036  SUDOC: 240570081  VIAF: 308197224   WorldCat (עם VIAF): 308197224 
תיאור של רדמנתיס בקבר יום הדין, לפקדיה, בערך 300–250 לפנה"ס