חשמונאים
הערכה היסטורית של החשמונאים

בתולדות המשפחה החשמונאית אנו רואים התפתחות מבית כוהנים עממי, אשר סחף את העם למרידה אל מול האימפריה הסלאוקית, אל שושלת מלכים בעלת סממנים שלטוניים הלניסטיים (אך לא תרבותיים), שלעיתים מלכה אף כנגד רצון העם, ונאלצה לעיתים להשתמש בכוח הזרוע על מנת לדכא מרידות פנימיות. המעבר ממשפחת כוהנים למשפחת מלכים היה רב משמעות, והחשמונאים הלכו ואיבדו את התמיכה העממית לשלטונם. במקביל לכל אלו, החלה המעורבות הרומאית בענייני המזרח הקרוב, שהלכה והתגברה עד לכיבושי פומפיוס, והעלאת הורדוס לשלטון.
תחילתה של השושלת במתתיהו הכהן וחמשת בניו, שואפי החירות, וסיומה של השושלת, במרחץ הדמים שערך בה הורדוס, הותירו בתולדות עם ישראל דימוי חיובי של השושלת, וכתקופה שיש להתגעגע אליה בימי החורבן והגלות שבאו בעקבות נפילתם. הציונות רואה עצמה כממשיכת דרכם במובנים רבים, ויצירות אמנות כספר "מלך בשר ודם" של משה שמיר העוסק בדמותו של אלכסנדר ינאי, מדגישות את הכוח והעוצמה שהיו בממלכה החשמונאית, כמו את הקו הטראגי שנלווה לבניה.
שלטון בית חשמונאי היה תקופה של עצמאות מדינית ועוצמה צבאית, אשר לא שבו ליהודים במשך כאלפיים שנה לאחר נפילתם. בכמה מקורות מעריכים את תקופתם כתקופה של זוהר ופריחה חומרית לעם היהודי ולתרבות היהודית. תקופה של רווחה כלכלית, שנבעה מהורדת נטל המיסים ששולמו למדינות החוץ ששלטו ביהודה, ומההתרחבות הטריטוריאלית של גבולות הממלכה, כמו גם מההשתלטות על נמלים ועל דרכי המסחר ואף התחזקות תרבותית ועמידה איתנה למול ההלניזם.
בדברי חז"ל החשמונאים הועמדו בשורה אחת עם מנהיגי ישראל שהחזיקו מעמד במצבים קשים ותרמו להישרדותו של העם היהודי. בתקופת הגלות הארוכה, קיומה של המדינה החשמונאית הריבונית עורר תקווה שגלגלי ההיסטוריה יחזרו על עצמן, ועם ישראל יצא שוב משעבוד מלכויות ויהיה עצמאי כמקדם. יחס חיובי לחשמונאים מופיע למשל אצל הרמב"ם והרמב"ן.
על פי אוריאל רפפורט "מדינת החשמונאים, שהוקמה על ידי ממשיכי דרכו של יהודה, עיצבה מציאות חדשה בארץ ישראל, בהופכה אותה לארץ של יהודים, ארץ שבה הפכו יהודים למשך מאות שנים היסוד הלאומי הדתי החשוב והחזק ביותר. הקמת מדינת החשמונאים נתנה לעם ישראל, גם אחרי שהיא עצמה נפלה, את העוצמה הדמוגרפית, הגאופוליטית והתרבותית הדתית, שאפשרה לו להתמודד על עצמיותו בשלטון רומא. היא יצרה בסיס כה חזק שלמרות האסונות שפקדוהו אפשר לאומה עצמה להינצל ולהוסיף ולהתקיים בארצה בגלויותיה, בשלטונם של עמים ומעצמות נוכריים."
באור שונה מתארת את תקופת החשמונאים רחל אליאור, בספרה "זיכרון ונשייה", העוסק במגילות מדבר יהודה, שבו היא מונה את כל ההתנקשויות הפוליטיות והחלאים הרעים שהיו נגועים בהם חלק משליטי בית חשמונאי כפי שמתוארים אצל יוסף בן מתתיהו. אף שהיסטוריונים כמו מנחם שטרן, בצלאל בר כוכבא ויהושע אפרון מסתייגים מתיאורים אלו שהתבססו על מקורות עוינים לחשמונאים כמו ניקולאוס איש דמשק, וסטראבון.
מבחינה רוחנית הייתה זו תקופה של ניסויים חברתיים ורוחניים. הכוהנים לבית צדוק, האיסיים כמו גם הפרושים הביאו עמם לדת היהודית רוחניות ומחשבה דתית עמוקה. מתקופה זו מגיעים אלינו ספרי ההיסטוריה שנותרו במסגרת הספרים החיצוניים (ספר חשמונאים א' וב', ספר יהודית, ועוד), ספרות אפוקליפטית וספרות מוסר כפרקים מספר דניאל, ספר חנוך א' וב', ספר היובלים ועוד, וכן מגילות מדבר יהודה.
להלן רשימת שליטי בית חשמונאי, עד לשלטון הורדוס:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
ממלכת החשמונאים
| שם מנהיג | שנות הנהגה (לפני הספירה) | תפקידיו |
| מתתיהו החשמונאי | 167 | מייסד השושלת ונושא נס המרד. |
| יהודה המקבי (המכבי) | 166–160 | מצביא. מנהיג המרד. נהרג בקרב אלעשה. |
| יונתן הוופסי | 160–143 | נשיא וכהן גדול, מצביא ומדינאי. נפל בשבי בעכו והוצא להורג. |
| שמעון התרסי | 143–134 | נשיא וכהן גדול. הכריז על הממלכה. נרצח על ידי חתנו, תלמי בן חבוב ביריחו. |
| יוחנן הורקנוס הראשון | 134–104 | נשיא וכהן גדול. הרחיב את הממלכה לשומרון, לאדומיאה, ולמזרח. |
| יהודה אריסטובולוס הראשון | 104–103 | מלך וכהן גדול. נפטר ממחלה בטרם עת. |
| אלכסנדר ינאי (יהונתן) | 103–76 | מלך וכהן גדול. איש כיבושים. הוריש את המלוכה לאשתו. מת ממחלה בעיצומו של מצור. |
| שלומציון אלכסנדרה | 76–67 | מלכה (הכהונה הייתה בידי בנה הורקנוס). |
| אריסטובולוס השני | 67–63 | מלך וכהן גדול. הורעל בידי תומכי פומפיוס. |
| הורקנוס השני | 63–40 | מושל וכהן גדול בחסות הרומאים. |
| מתתיהו אנטיגונוס השני | 40–37 | מלך בחסות הפרתים. הוצא להורג בפקודת הורדוס. |