stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסטרליה במלחמת העולם השנייה
צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח התיכון > זירת הים התיכון > יוון

בראשית 1941 לקחו הדיוויזיה השישית ומפקדת הקורפוס הראשון חלק במערכה הכושלת על יוון שנועדה להגן עליה מפני הפלישה הגרמנית. מפקד הקורפוס, לוטננט גנרל, תומאס בליימי וראש הממשלה מנזיס התייחסו למבצע כאל רב סיכון, אך הסכימו למעורבות האוסטרלית לאחר שממשלת בריטניה סיפקה להם הערכות שהתייחסו בסבירות נמוכה לאפשרות של תבוסה של בעלות הברית. כוחות בעלות הברית שנשלחו ליוון היו קטנים מאוד בהשוואה לכוחות הגרמנים באזור והגנתה של יוון הייתה למעשה פשרה בין התוכניות היווניות לבין התוכניות של בעלות הברית.
הכוחות האוסטרלים הגיעו ליוון במהלך מרץ ואיישו עמדות הגנה בצפון הארץ לצדן של יחידות בריטיות, ניו זילנדיות ויווניות. הספינה "פרת'" הייתה גם היא חלק מהכוח הימי שהגן על שיירות בעלות הברית שהפליגו ליוון והיא לקחה חלק בקרב כף מטפן בסוף מרץ. כוחות בעלות הברית שהיו בנחיתות מספרית לא היו מסוגלים לבלום את הגרמנים כאשר ב-6 באפריל הם פלשו ליוון ואילצו אותם לסגת. היחידות האוסטרליות והיחידות של שאר צבאות בעלות הברית ניהלו קרב נסיגה מעמדותיהם הראשוניות ובין 24 באפריל ל-1 במאי הם פונו מדרום יוון. ספינות המלחמה האוסטרליות היו גם הן חלק מהכוח שהגן על תנועת הפינוי וסייעו בפינויים של מאות חיילים מהנמלים היווניים. הדיוויזיה השישית ספגה אבדות כבדות, שכללו 320 הרוגים ו-2,030 שבויים.
צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח התיכון > זירת הים התיכון > כרתים

בעוד שרוב אנשי הדיוויזיה השישית שבו למצרים, הבריגדה ה-19 ושני גדודי חיל רגלים זמניים נחתו בכרתים, שם הם נעשו חלק מהכוח שהגן על האי. הבריגדה ה-19 נחלה בתחילה הצלחה בהחזקתם של עמדותיה כאשר הצנחנים הגרמנים נחתו ב-20 במאי, אך בהדרגה הם אולצו לסגת. לאחר שכמה שדות תעופה חשובים אבדו, פינו בעלות הברית את חיל המצב של האי. כ-3,000 אוסטרלים, כולל גדוד חיל הרגלים ה-2/7 במלואו, לא הצליחו להתפנות ונפלו בשבי. כתוצאה מאבדותיה הכבדות, נאלצה הדיוויזיה השישית לקבל תגבורות בכוח אדם ובציוד לפני שהתארגנה מחדש לקרב. ה"פרת'" והמשחתות החדשות, ה"נייפיר" (HMAS Napier) וה"ניזם" (HMAS Nizam), לקחו גם הן חלק בפעולות סביב לכרתים, כשה"פרת'" העבירה את החיילים בפינוי למצרים.
צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח התיכון > זירת הים התיכון > חילופי ממשלות

תבוסת בעלות הברית במערכה על יוון תרמה באופן בלתי ישיר לשינוי בעמדתה של ממשלת אוסטרליה. מנהיגותו של ראש הממשלה מנזיס נחלשה במהלך התקופה הארוכה בה הוא שהה בבריטניה בחודשים הראשונים של 1941 והאבדות הכבדות של האוסטרלים במערכה על יוון גרמו לחברים רבים של "מפלגת אוסטרליה המאוחדת" להבין שהוא לא מסוגל להוביל את מאמץ המלחמה של אוסטרליה. ב-25 באוגוסט התפטר מנזיס מתפקידו לאחר שאיבד את אמון מפלגתו והוחלף בארתור פאדן, מנהיג "מפלגת הכפר", שהייתה שותפתה לקואליציה של מפלגת אוסטרליה המאוחדת. ממשלת פאדן נפלה ב-3 באוקטובר והוחלפה בממשלה של מפלגת הלייבור האוסטרלית בראשותו של ג'ון קרטין.
צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח התיכון > זירת הים התיכון > סוריה ולבנון

הדיוויזיה השביעית והבריגדה ה-17 של הדיוויזיה השישית הפכו לחלק מכוחות היבשה במהלך המערכה בסוריה ובלבנון שנוהלה כנגד כוחות צרפת של וישי ביוני וביולי 1941. מטוסי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי הצטרפו גם הם לכוחות של חיל האוויר המלכותי הבריטי במתן מטרייה אווירית למבצע. הכוח האוסטרלי נכנס ללבנון ב-8 ביוני והתקדם לאורך כביש החוף ולאורך עמק נהר הליטני. אף על פי שהציפייה הייתה להתנגדות מזערית, הציבו כוחות וישי מערך הגנה חזק שעשה שימוש טוב בפני השטח ההרריים. לאחר שמתקפת בעלות הברית נתקעה, הוכנסו תגבורות וב-18 ביוני לקחה מפקדת הקורפוס הראשון את הפיקוד על המבצע. שינויים אלו אפשרו לבעלות הברית להכריע את הצרפתים והדיוויזיה השביעית נכנסה לביירות ב-12 ביולי. אובדנה של ביירות והפריצה הבריטית לסוריה גרמה למפקד כוחות וישי לבקש שביתת נשק והמערכה הסתיימה ב-13 ביולי.
צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח התיכון > אל עלמיין

במחצית השנייה של 1941 התרכז הקורפוס הראשון בסוריה ובלבנון כדי לבנות מחדש את כוחו וכדי להכין את עצמו למבצעים נוספים בזירת המזרח התיכון. בראשית 1942 עם פרוץ המלחמה באוקיינוס השקט, שבו רוב המרכיבים של הקורפוס, כולל הדיוויזיות השישית והשביעית, לאוסטרליה, כדי להתייצב מול האיום היפני על המולדת. ממשלת אוסטרליה נעתרה לבקשותיהן של ממשלות בריטניה וארצות הברית להשאיר באופן זמני את הדיוויזיה התשיעית במזרח התיכון בתמורה לשליחתם של כוחות אמריקאים נוספים לסיוע לאוסטרליה ולהסכמתה של בריטניה להצעה להרחיב את מצבת חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ל-73 טייסות. הממשלה לא התכוונה שהדיוויזיה התשיעית תיקח חלק משמעותי בלחימה והיא לא נשלחה לפעולות תגבור נוספות. כל ספינות הצי המלכותי האוסטרלי בים התיכון נשלחו גם הן לאוקיינוס השקט אך רוב יחידות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי שהיו מוצבות במזרח התיכון, נותרו שם.
ביוני 1942, הועברו ארבע משחתות אוסטרליות מהאוקיינוס ההודי לזירת הים התיכון כדי להשתתף במבצע נמרץ (Operation Vigorous), שהיה ניסיון לשנע אספקה ממצרים אל האי מלטה הנצור. מבצע זה הסתיים בכישלון וב-16 ביוני היה צורך להטביע את המשחתת האוסטרלית "נסטור" (HMAS Nestor), לאחר שהיא נפגעה מהפגזה יום קודם לכן. לאחר מבצע זה, שבו שלוש המשחתות האוסטרליות שנותרו אל האוקיינוס ההודי.
ביוני 1942, הביסו כוחות הציר את בעלות הברית בקרב גזאלה והתקדמו לצפון-מערב מצרים. ביוני, התייצבה הארמייה השמינית הבריטית במרחק של 100 ק"מ בלבד ממערב לאלכסנדריה, בסעיף מסילת הברזל של אל עלמיין והדיוויזיה התשיעית קודמה כדי לתגבר את הכוחות הבריטים. חיל החלוץ של הדיוויזיה הגיע לאל עלמיין ב-6 ביולי ועל הדיוויזיה הוטלה האחריות על הגזרה הצפונית של קוו ההגנה של בעלות הברית. הדיוויזיה התשיעית לקחה חלק משמעותי בקרב אל-עלמיין הראשון שבלם את התקדמותם של כוחות הציר, אף על פי שבאזור החוף נגרמו אבדות כבדות, כולל גדוד חיל הרגלים ה-2/28 בשלמותו, שנפל בשבי ב-27 ביולי. בעקבות קרב זה נותרה הדיוויזיה בקצהו הצפוני של קו אל עלמיין והיא הוציאה מתקפות דיוויזיוניות במהלך קרב עלם חלפה בראשית ספטמבר.
באוקטובר 1942, לקחו הדיוויזיה התשיעית והטייסות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי חלק בקרב אל-עלמיין השלישי. לאחר תקופה ארוכה של הכנות, שיגרה הארמייה השמינית את המתקפה העיקרית שלה ב-23 באוקטובר. הדיוויזיה התשיעית הייתה מעורבת בכמה מהמתקפות הכבדות של הקרב והתקדמותה באזור החוף הצליחה לדחוק כמות ניכרת של כוחות גרמנים אל מול הדיוויזיה השנייה הניו זילנדית המתוגברת שפרצה בהחלטיות דרך קווי הגרמנים במהלך הלילה שבין 1 ו-2 בנובמבר. הדיוויזיה התשיעית ספגה אבדות כבדות במהלך הקרב ולא לקחה חלק במרדף אחר כוחות הציר הנסוגים. במהלך הקרב ביקשה ממשלת אוסטרליה שהדיוויזיה תוחזר לאוסטרליה, שכן לא ניתן היה להזרים מספיק כוחות כדי לתגבר אותה והבקשה התקבלה על ידי ממשלות בריטניה וארצות הברית בנובמבר. הדיוויזיה התשיעית עזבה את מצרים לאוסטרליה בינואר 1943, ובכך סיימה את מעורבותו של ה-AIF במלחמה בצפון אפריקה.
צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח התיכון > תוניסיה, סיציליה ואיטליה

אף על פי שקרב אל-עלמיין השלישי סימן את סיום תפקידם העיקרי של הכוחות האוסטרלים בזירת הים התיכון, כמה יחידות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ומאות אוסטרלים שסופחו לכוחות חבר העמים הבריטי, נותרו באזור עד תום המלחמה. לאחר שהדיוויזיה התשיעית הוחזרה הביתה, המשיכה אוסטרליה להיות מיוצגת בצפון אפריקה על ידי כמה טייסות שהעניקו תמיכה לתנועת ההתקדמות של הארמייה השמינית דרך לוב ולאחר מכן במהלך המערכה בתוניסיה. שתי משחתות אוסטרליות (ה"קוויברון" - HMAS Quiberon וה"קוויקמאץ'" - HMAS Quickmatch) השתתפו גם הן בנחיתת בעלות הברית בצפון אפריקה, מבצע לפיד, בנובמבר 1942.
אוסטרליה לקחה חלק משני במערכה באיטליה. הצי המלכותי האוסטרלי שב לים התיכון בין החודשים מאי לנובמבר 1943, כאשר הועברו שמונה קורבטות מהצי המזרחי של הצי המלכותי הבריטי אל צי הים התיכון כדי להגן על כוח הפלישה במהלך פלישת בעלות הברית לסיציליה. הקורבטות גם ליוו שיירות במערב הים התיכון לפני שהתאחדו מחדש עם הצי המזרחי. טייסת 239 וארבע טייסות אוסטרליות של קבוצת הטייסות ה-15 לקחו גם הן חלק במערכה בסיציליה, כשהן טסות מבסיסים בתוניסיה, במלטה, בצפון אפריקה ובסיציליה. טייסת 239 סיפקה לאחר מכן סיוע אווירי לכוחות שהשתתפו בפלישת בעלות הברית לאיטליה בספטמבר 1943 ועברה לשם באמצע אותו חודש. שתי טייסות מפציצי הקרב האוסטרליות העניקו סיוע אווירי קרוב לכוחות בעלות הברית וביצעו תקיפות על קווי האספקה הגרמנים עד לתום המלחמה. טייסת 454 הוצבה גם היא באיטליה מאוגוסט 1944 ומאות אוסטרלים שירתו ביחידות חיל האוויר המלכותי הבריטי במהלך מערכה זו.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי לקח גם חלק בפעולות נוספות של בעלות הברית בים התיכון. שתי טייסות של החיל, טייסת 451, שהייתה מצוידת במטוסי ספיטפייר וטייסת 458, שהייתה מצוידת במטוסי ויקרס ולינגטון, העניקו סיוע אווירי לכוחות מבצע דרגון שפלשו לדרום צרפת באוגוסט 1944. טייסת 451, הייתה מוצבת בסוף אוגוסט ובספטמבר בדרום צרפת וכאשר הסתיים המבצע, הועברו שתי הטייסות לאיטליה, אף על פי שטייסת 451 הועברה לבריטניה בדצמבר. טייסת 459 הוצבה במזרח הים התיכון עד לקראת סיום המלחמה באירופה ותקפה מטרות גרמניות ביוון ובים האגאי. בנוסף, שירתו 150 אוסטרלים בחיל האוויר הבלקני, בעיקר בטייסת 148 של חיל האוויר המלכותי הבריטי. טייסות למשימות מיוחדות אלו הצניחו אנשים ואספקה לפרטיזנים ביוגוסלביה וניסו לסייע לארמייה קריובה במהלך מרד ורשה ב-1944.
בריטניה ומערב אירופה

בעוד שרוב הכוחות הצבאיים של אוסטרליה לחמו בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה, מעט אוסטרלים באופן יחסי השתתפו בזירה האירופאית במהלך מלחמת העולם השנייה. חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, כולל אלפי אוסטרלים שהוצבו ביחידות בריטיות, תרמו תרומה משמעותית להפצצות האסטרטגיות על גרמניה ולמאמצי אבטחת הספנות של בעלות הברית באוקיינוס האטלנטי.
בריטניה ומערב אירופה > הגנת בריטניה

אוסטרלים השתתפו בפעולות להגנתה של בריטניה לכל אורך המלחמה. יותר מ-100 אנשי צוות אוויר אוסטרלים לחמו בשורות חיל האוויר המלכותי הבריטי במהלך הקרב על בריטניה ב-1940 מתוכם מעל 30 טייסים. שתי בריגדות של ה-AIF, ה-18 וה-25, הוצבו גם הן בבריטניה מיוני 1940 ועד ינואר 1941 והיו חלק מכוח עתודה שהיה אמור להגיב על כל פלישה גרמנית לאיים הבריטים. יחידת יערנות של צבא אוסטרליה שירתה בבריטניה בין השנים 1940–1943. כמה טייסות קרב אוסטרליות הוקמו בבריטניה בשנים 1941 ו-1942 ותרמו להגנת הממלכה מהתקפות אוויריות גרמניות והחל מאמצע 1944, מהתקפות טילי V-1.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי והצי המלכותי האוסטרלי לקחו חלק במערכה באוקיינוס האטלנטי. טייסת 10, שהייתה מוצבת בבריטניה עם פרוץ המלחמה לטובת קבלת מטוסי השורט סנדרלנד שלה, נותרה שם לכל אורך המלחמה כחלק מפיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי הבריטי. באפריל 1942 הצטרפה אליה טייסת 461, שגם היא הייתה מצוידת במטוסי הסנדרלנד. טייסות אלה ליוו את השיירות של בעלות הברית והטביעו 12 צוללות גרמניות. טייסת 455 הייתה גם היא חלק מפיקוד החופים החל מאפריל 1942, כטייסת נגד ספנות שהייתה מצוידת במפציצים קלים. בתפקידה זה ביצעה הטייסת בספטמבר 1942 שליחות יוצאת דופן לבסיס חיל האוויר ונגה בברית המועצות, כדי להגן על השיירה הארקטית PQ-18. מאות אנשי צוות אוויר אוסטרלים שירתו גם בטייסות פיקוד החופים של חיל האוויר המלכותי הבריטי. בנוסף לתרומתו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, כמה מהסיירות והמשחתות של הצי המלכותי האוסטרלי, ליוו את תנועת הספנות באוקיינוס האטלנטי ובים הקריבי ומאות מאנשי הצי שירתו על ספינות הצי המלכותי הבריטי במימי האוקיינוס האטלנטי לכל אורך המלחמה.
בריטניה ומערב אירופה > המלחמה האווירית באירופה

תפקידו של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בהתקפות האסטרטגיות על אירופה, היה התרומה העיקרית של אוסטרליה לתבוסתה של גרמניה. כ-13,000 אנשי צוות אוויר אוסטרלים שירתו בעשרות טייסות בריטיות ובחמש טייסות אוסטרליות בפיקוד המפציצים של חיל האוויר המלכותי הבריטי, החל מ-1940 ועד לתום המלחמה. לא ניתן להצביע על תרומה ייחודית אוסטרלית במערכה זו, מאחר שרוב האוסטרלים שירתו בטייסות בריטיות והטייסות האוסטרליות היו רק חלק מהיחידות של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
רובם ככולם של צוותי האוויר האוסטרלים בפיקוד המפציצים הבריטי היו בוגרי תוכנית אימוני האוויר של חבר העמים הבריטי. אנשים אלה לא רוכזו ביחידות אוסטרליות ותחת זאת הם הוצבו לעיתים קרובות בכל אחת מהטייסות של מדינות חבר העמים הבריטי שבהם היה צורך בכוח אדם ובטייסות אלה הם היו חלק מכוח האדם הרב-לאומי שאיש אותן. חמש טייסות מפציצים כבדים אוסטרליות (460, 462, 463, 466 ו-467) השתלבו בפיקוד המפציצים בין השנים 1941–1945, אולם משקלם של האוסטרלים ביחידות אלה עלה במשך הזמן. טייסת 464, שהייתה מצוידת במפציצים קלים, הייתה גם היא חלק מפיקוד המפציצים הבריטי, אך היא הועברה ביוני 1943 לחיל האוויר הטקטי השני והמשיכה בהפצצת מטרות באירופה. שלא כמו קנדה, שאנשיה התרכזו ב-1943 בטייסות מפציצים כבדים בקבוצה 6 של חיל האוויר המלכותי הקנדי, הטייסות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ששירתו במסגרת פיקוד המפציצים הבריטי, היו תמיד חלק מיחידות בריטיות ולממשלת אוסטרליה הייתה שליטה מועטה על האופן בו נעשה שימוש בטייסות אלה.
אוסטרלים לקחו חלק בכל המתקפות העיקריות של פיקוד המפציצים והם סבלו אבדות כבדות במהלך המתקפות על הערים הגרמניות ועל המטרות בשטחה של צרפת. תרומתם של האוסטרלים במהלך התקפות אלה הייתה לעיתים קרובות משמעותית והטייסות האוסטרליות היווה באופן שגרתי כעשירית מכוח ההפצצה העיקרי במהלך חורף 1943–1944, כולל במהלך הקרב על ברלין. בסך הכול, הטייסות האוסטרליות של פיקוד המפציצים הטילו 6% מכלל משקל הפצצות שהוטלו על ידי הפיקוד במהלך המלחמה. צוותי האוויר האוסטרלים ספגו את שיעור האבדות הגבוה ביותר בהשוואה לכל כוח צבאי אחר של אוסטרליה במהלך המלחמה. אף על פי שרק 2% מהאוסטרלים שהתגייסו במלחמה שירתו בפיקוד המפציצים, שיעור ההרוגים בהם הגיע לכמעט 20%. 3,486 נהרגו ועוד מאות נפלו בשבי.
מאות אוסטרלים השתתפו בשחרור אירופה ב-1944 וב-1945. עשר טייסות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, מאות אוסטרלים ביחידות חיל האוויר המלכותי הבריטי, וכ-500 מלחים אוסטרלים ששירתו בצי המלכותי הבריטי, היו חלק מהכוח שהשתתף בפלישה לנורמנדי ב-6 ביוני 1944. ההערכה היא שבסך הכול לקחו חלק כ-3,000 אוסטרלים בפלישה. החל מ-11 ביוני ועד ספטמבר 1944, הוצבה טייסת 453 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בבסיסים קדמיים בצרפת ויחד עם טייסות מפציצים קלים ומפציצים כבדים, סייעו לשחרור צרפת. טייסות מפציצים קלים וטייסות קרב של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי המשיכו להעניק סיוע לצבאות בעלות הברית עד לתום המלחמה על ידי ביצוע הפצצת מטרות אסטרטגיות וליווי מפציצים. טייסות 451 ו-453 היו חלק מארמיית הריין הבריטית בגרמניה החל מספטמבר 1945 והתוכנית הייתה שנוכחותן של הטייסות שם תהיה ארוכת טווח. למרות זאת, מעטים מאנשי חיל האוויר המלכותי האוסטרלי התנדבו להישאר באירופה ושתי הטייסות פורקו בינואר 1946.
המלחמה באוקיינוס השקט

עקב הדגש שניתן לשיתוף הפעולה עם בריטניה, מעט מאוד יחידות צבאיות אוסטרליות באופן יחסי היו מוצבות באוסטרליה ובמרחב האסיאני-פסיפי לאחר 1940. לאחר הצטרפותה של יפן למלחמה ב-1941, ננקטו מאמצים לשפר את הגנתה של אוסטרליה, אך התברר שאלה לא מספיקים. בדצמבר 1941 כללו כוחות צבא אוסטרליה באוקיינוס השקט את הדיוויזיה השמינית, שרובה היה מוצב במלאיה ו-8 דיוויזיות מאומנות ומצוידות באופן חלקי שהיו באוסטרליה, כולל הדיוויזיה המשוריינת הראשונה. כוחות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי בזירה זו כללו 373 מטוסים, רובם מטוסי אימון בלבד והצי המלכותי האוסטרלי החזיק שלוש סיירות ושתי משחתות במימי אוסטרליה.
ב-1942 תוגברו הכוחות האוסטרלים ביחידות שהוחזרו מהמזרח התיכון וכוחות המילואים וחיל האוויר המלכותי האוסטרלי הורחבו. יחידות צבאיות של ארצות הברית הגיעו גם הן לאוסטרליה במספרים גדולים לפני שנשלחו לגינאה החדשה. בעלות הברית עברו למתקפה בסוף 1942, שהתגברה ב-1943. החל מ-1944 הוטלו על הכוחות האוסטרלים תפקידים משניים, אך הם המשיכו להשתתף בפעולות רחבות היקף עד לסוף המלחמה.
המלחמה באוקיינוס השקט > מלאיה וסינגפור

החל משנות העשרים הייתה החשיבה הביטחונית האוסטרלית מושפעת ממה שכונה אסטרטגיית סינגפור. אסטרטגיה זו הייתה קשורה בהקמתו ובהגנתו של בסיס ימי גדול בסינגפור, שממנו היו אמורים ציים בריטים גדולים להגיב על כל מתקפה יפנית במרחב. ב-1940 וב-1941 חלק ניכר מהכוחות הצבאיים של אוסטרליה היו מרוכזים במלאיה, כאשר האיום היפני התגבר. עם פרוץ המלחמה כללו הכוחות האוסטרלים במלאיה את הדיוויזיה השמינית (למעט הבריגדה ה-23), תחת פיקודו של מייג'ור גנרל גורדון בנט, ארבע טייסות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ושמונה ספינות מלחמה. חיל האוויר היה הזרוע הראשונה של כוחות ההגנה האוסטרלים שהשתתף בקרב בזירת האוקיינוס השקט כאשר מטוס אוסטרלי, שעקב אחרי שיירת פלישה יפנית שהייתה בדרכה למלאיה, פתח באש ב-6 בדצמבר 1941. יחידות אוסטרליות השתתפו בניסיון בלתי מוצלח של כוחות חבר העמים הבריטי לסכל את הנחיתות היפניות, כאשר מטוס של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי תקף את ראש הגשר היפני. המשחתת האוסטרלית "ומפייר" (HMAS Vampire) ליוותה את אוניית המערכה הבריטית אה"מ פרינס אוף ויילס ואת סיירת המערכה "ריפלס" (HMS Repulse) במהלך ניסיונן הכושל לתקוף את צי הפלישה היפני.
הדיוויזיה השמינית והיחידות מצבא הודו הבריטית שסופחו אליה, היו אחראיות על הגנת ג'והור שבדרום מלאיה ולא השתתפו בקרבות עד לאמצע ינואר 1942, כאשר החלו כוחות החלוץ היפנים להיכנס למושבה. הפעולה הקרבית הראשונה של הדיוויזיה הייתה בקרב מואר, שבו הארמייה ה-25 היפנית הצליחה לאגף את העמדות של כוחות חבר העמים הבריטי, עקב שיקול מוטעה של בנט בהצבת הכוחות שתחת פיקודו, כאשר הוא הציב את הבריגדה ההודית ה-45 החלשה בגזרת חוף חיונית ואת הבריגדות האוסטרליות החזקות באזורים שהיו פחות מאוימים. אף על פי שכוחות בעלות הברית בג'והור השיגו כמה ניצחונות מקומיים, הם לא היו מסוגלים לעשות יותר מהאטת התקדמותם של היפנים והם ספגו אבדות כבדות. מרגע שהם היו בנחיתות מספרית מול היפנים, נסוגו כוחות בעלות הברית הנותרים לסינגפור בליל 31 בינואר.
לאחר הנסיגה לסינגפור, הוצבה הדיוויזיה השמינית להגן על החוף הצפון-מערבי של האי. עקב האבדות שהדיוויזיה ספגה בג'והור, רוב יחידות הדיוויזיה היו במחצית כוחן. מפקד מצודת סינגפור, לוטננט גנרל ארתור ארנסט פרסיבל, האמין שהיפנים ינחתו בחוף הצפון-מזרחי של האי והציב בגזרה זו את הדיוויזיה ה-18 הבריטית שהייתה מצוידת כמעט באופן מלא. הנחיתות היפניות שהחלו ב-8 בפברואר, התרחשו בגזרה האוסטרלית והדיוויזיה השמינית אולצה לסגת מעמדותיה לאחר שני ימי לחימה כבדה. הדיוויזיה לא הייתה מסוגלת לבלום את הפלישות היפניות בקרנג'י ונסוגה למרכז האי. לאחר לחימה נוספת בה כוחות בעלות הברית נדחקו לשטח צר במרכז העיר סינגפור, הגיש פרסיבל את כניעתם של כוחותיו ב-15 בפברואר. בעקבות הכניעה נלקחו 14,972 אוסטרלים בשבי, אף על פי שכמה הצליחו להימלט לספינות. בין הנמלטים היה מייג'ור גנרל בנט, שבשתי חקירות שבוצעו לאחר המלחמה נמצא שהוא עזב את הפיקוד על הכוחות ללא הצדקה. האובדן של כמעט רבע מהחיילים האוסטרלים שהיו מוצבים מעבר לים, והכישלון של אסטרטגיית סינגפור, שעל פיה התאפשרה שליחתו של ה-AIF לבריטניה, הכו את האומה האוסטרלית בתדהמה.
לאחר נפילת סינגפור היו הכנות לפלישה היפנית לאוסטרליה במלחמת העולם השנייה שנדחו עקב קשיי מימוש.
המלחמה באוקיינוס השקט > רבאול

במקביל לתרומתה של אוסטרליה, עוד לפני המלחמה, לגיבוש תוכניות ההגנה על דרום-מזרח אסיה כנגד התוקפנות היפנית, שהתמקדו בהגנתן של מלאיה וסינגפור, הוצבו כוחות אוסטרלים קטנים להגן על כמה איים מצפון לאוסטרליה. תפקידם של כוחות אלו היה להגן על שדות תעופה אסטרטגיים שעלולים היו לשמש כבסיסים להתקפה על היבשת האוסטרלית. כוחות של תצפיתני חוף הוצבו בארכיפלג ביסמרק ובאיי שלמה כדי לדווח על פעולותיהם של היפנים שם.
עם תחילת המלחמה באוקיינוס השקט, אובטחה עיר הנמל האסטרטגית רבאול שבבריטניה החדשה על ידי "כוח לארק" (Lark Force), שכלל את גדוד חיל הרגלים 2/22, שהיה מתוגבר בכוח ארטילריית חופים ובטייסת מפציצים מצוידת באופן דל של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי. אף על פי שהפיקוד הצבאי האוסטרלי הבין שגודלו של כוח זה לא מתאים למשימתו, לא היה ניתן לתגבר אותו לפני נחיתתם של היפנים ברבאול ב-23 בינואר 1942. בקרב רבאול נחל הכוח האוסטרלי, שסבל מנחיתות מספרית, תבוסה מול היפנים ורוב אלה ששרדו את הקרב, נכנעו ליפנים בשבועות שלאחריו. מעטים מאנשי כוח לארק שרדו את המלחמה, שכן לפחות 130 מהם נרצחו על ידי היפנים ב-4 בפברואר ו-1,057 חיילים ואזרחים אוסטרלים שנפלו בשבי ברבאול נהרגו כאשר הספינה שהובילה אותם ליפן (Montevideo Maru), הוטבעה על יד צוללת אמריקאית ב-1 ביולי 1942.
המלחמה באוקיינוס השקט > איי הודו המזרחית ההולנדים

כוחות ה-AIF הועברו מדרווין לאיי הודו המזרחית ההולנדים בשבועות הראשונים של המלחמה באוקיינוס השקט. גדודים מתוגברים של הבריגדה ה-23 נשלחו לקופאנג שבמערב האי טימור ואל האי אמבון, כדי להגן על שני המיקומים האסטרטגיים הללו מפני התקפה יפנית. פלוגת הקומנדו ה-2/22 נשלחה גם היא לדילי שבטימור הפורטוגלית, תוך כדי הפרת הנייטרליות של פורטוגל. הכוח באמבון הובס על ידי היפנים שנחתו באי ב-30 בינואר ונכנע ב-3 בפברואר 1942. מעל 300 שבויים אוסטרלים נרצחו בהמשך על ידי היפנים בסדרה של הוצאות להורג המוניות שהתנהלו במהלך חודש פברואר. לאחר שהכוח בקופאנג הובס לאחר שהיפנים נחתו שם ב-20 בפברואר וגם הוא נכנע, ניהלו כוחות קומנדו אוסטרלים מלחמת גרילה כנגד היפנים בטימור הפורטוגלית עד פברואר 1943. במהלך פעולות הסיוע שהגישו לכוחות קומנדו אלה, טובעו המשחתת "וויאג'ר" והקורבטה "ארמידייל" (HMAS Armidale).
בהכנות לקראת הפלישה היפנית לג'אווה, תקף כוח של 242 מטוסים יפנים, שהמריאו מנושאות מטוסים ומבסיסים קרקעיים, את העיר דרווין ב-19 בפברואר 1942. באותה עת הייתה דרווין בסיס חשוב של ציי בעלות הברית ונקודת היערכות לשיגור אספקה ותגבורות לכוחות באיי הודו המזרחית ההולנדים. ההתקפה הייתה מוצלחת מבחינתם של היפנים וכתוצאה ממנה נהרגו 251 אנשי צבא ואזרחים, רובם אנשי צי לא-אוסטרלים ונגרם נזק כבד לבסיס המקומי של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי ולמתקני הנמל.
מספר ספינות מלחמה אוסטרליות, כוח יבשה חזק של 3,000 איש ומטוסים מכמה טייסות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, השתתפו בניסיון הבלתי מוצלח להגן על ג'אווה עם פלישת היפנים לאי במרץ 1942. ה"פרת'" הייתה חלק מכוח ימי בפיקוד משותף של ארצות הברית-בריטניה-הולנד-אוסטרליה (ABDACOM), שהובס בקרב ים ג'אווה ב-27 בפברואר במהלך ניסיון ליירט את אחת משיירות הפלישה היפניות. ה"פרת'" הוטבעה ב-1 במרץ, כאשר יחד עם הסיירת הכבדה האמריקאית "יוסטון" (USS Houston), היא נתקלה בכוח פלישה יפני אחר בעת שניסו להימלט לצ'ילקאפ שעל החוף הדרומי של ג'אווה. הסלופ "יארה" הוטבעה גם היא ליד החוף הדרומי של ג'אווה, לאחר שהיא הותקפה על ידי שלוש סיירות יפניות בעת שליוותה שיירה ב-4 במרץ. ספינות מלחמה אוסטרליות אחרות, כולל הסיירת הקלה "הוברט" (HMAS Hobart), וכמה קורבטות, הצליחו להימלט משטחי איי הודו המזרחית ההולנדים. כוח צבאי שכלל כוחות מהדיוויזיה השביעית היה גם הוא חלק מכוח היבשה של ABDACOM בג'אווה, אך הם ביצעו מספר מצומצם של פעולות לפני כניעתם ב-12 במרץ, לאחר שהכוחות ההולנדים על האי החלו גם הם להיכנע. מטוס של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי שפעל בבסיסים בג'אווה ובאוסטרליה נפל גם הוא בשבי, בנוסף ל-160 אנשי צוות קרקע של טייסת 1.
בעקבות השלמת כיבושם של איי הודו המזרחית ההולנדים, ביצע הצי האווירי הראשון פשיטה באוקיינוס ההודי. בראשית אפריל תקף כוח זה את ציילון וה"ומפייר" טובעה ב-12 באפריל ליד חופי טרינקומלי, בשעה שליוותה את נושאת המטוסים הבריטית אה"מ הרמס, שגם היא טובעה. הבריגדות ה-16 וה-17 של צבא אוסטרליה היו חלק מחיל המצב של האי, אך לא השתתפו בקרבות.
המלחמה באוקיינוס השקט > המתקפות על הספנות האוסטרלית

מאמציהם של היפנים לשמור בידיהם את גינאה החדשה כללו מתקפת צוללות ממושכת כנגד קווי הספנות של בעלות הברית בין ארצות הברית לבין אוסטרליה ובין אוסטרליה לגינאה החדשה. לא היו אלו המתקפות הימיות הראשונות של צבאות הציר כנגד אוסטרליה. במהלך 1940 ו-1941, פעלו חמישה כוחות ימיים גרמנים במימי אוסטרליה בהזדמנויות שונות. המתקפות הגרמניות לא נחלו הצלחה במטרתם לשבש את הסדר התקין של הספנות האוסטרלית, אף על פי שהסיירת הקלה "סידני" הוטבעה על 641 אנשי צוותה בנובמבר 1941 בקרב מול הספינה הגרמנית "קורמורן" (Kormoran) מול חופי אוסטרליה המערבית.
בעקבות תבוסת צי השטח של היפנים, שיגר הצי הקיסרי היפני צוללות כדי לשבש את קווי האספקה של בעלות הברית על ידי תקיפת ספינות לאורך החוף המזרחי של אוסטרליה. מערכה זו החלה במתקפה לא מוצלחת של צוללות ננס על נמל סידני בליל 31 במאי 1942. לאחר מתקפה זו, פעלו צוללות יפניות לאורך החף המזרחי של אוסטרליה עד אוגוסט 1942 והטביעו 8 ספינות סוחר. מתקפת הצוללות התחדשה בינואר 1943 והמשיכה עד יוני אותה שנה ובתקופה זו טובעו 15 ספינות נוספות לאורך החוף המזרחי. בין הספינות הללו נמנתה אוניית בית-החולים "קנטאור" (AHS Centaur), שטורפדה מול חופי קווינסלנד ב-14 במאי והוטבעה על 268 אנשיה. לאחר יוני 1943 חדלו היפנים לקיים מתקפות צוללות כנגד אוסטרליה, מאחר שהם היו זקוקים לצוללות שלהם למתקפות נגד אחרות כנגד בעלות הברית במקומות אחרים בזירת האוקיינוס השקט. צוללת גרמנית בודדה, U-862, פעלה במימי האוקיינוס השקט במהלך המלחמה. היא שייטה לאורך חופי אוסטרליה וניו זילנד במהלך דצמבר 1944 וינואר 1945 והיא הוטבעה במימי אוסטרליה לפני ששמה פעמיה לבטאוויה.
כמות ניכרת של כוחות צבאיים של אוסטרליה ושל שאר בעלות הברית הוקדשו להגנת הספנות והנמלים מפני תקיפותיהם של צוללות וספינות מלחמה של מדינות הציר. לדוגמה, הצי המלכותי האוסטרלי ליווה מעל 1,100 שיירות, הצבא האוסטרלי הקים כוח הגנת חופי כדי להגן על נמלים חשובים וחלק ניכר של הטייסות המבצעיות של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי פעלו להגנת קוויה הספנות בהזדמנויות רבות ושונות. עם זאת, השימוש שנעשה ביחידות אלו והאבדות של ספינות הסוחר במימי אוסטרליה לא השפיעו באופן משמעותי על הכלכלה האוסטרלית או על המאמץ המלחמתי של בעלות הברית.