stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיטי פרייד
ביוגרפיה בדיונית > שחר אקס

אחרי מאורעות "הציר" שהובילו להיוולדו מחדש של צ'ארלס אקסבייר בדמותו הצעירה של 'אקס', הוא בחר להקים יחד עם בני בריתו אומה ריבונית למוטאנטים על האי התבונתי קרקואה. קיטי פרייד - שכעת קוראת לעצמה קפטן קייט פרייד - מגלה שמסיבה כלשהי, היא המוטאנטית היחידה שאינה יכולה להשתמש בשערי הקפיצה השונים המובילים אל עבר קרקואה ואשר הושתלו ברחבי העולם. נרמז שהיא עשתה משהו כדי להכעיס את קרקואה, אך אין זה אומר שהיא לא מצאה דרכים אחרות להגיע לאי. היא גונבת סירה ועושה את דרכה לאי, אך זמנה שם מתברר כחסר תועלת היות שהמשאבים השונים שבו מונעים ממנה גישה.
אמה פרוסט מציעה לקייט משימה מיוחדת - לקחת ספינה גדולה יותר ולשמש כקפטן פיראטית במשימתם של האקס-מן לשחרר מוטאנטים ממדינות מדכאות שאינן מזדהות עם ריבונותם, כל אותה עת להבריח עבור חברת הסחר הלפייר את התרופות מצילות החיים אותן יצרו האקס-מן עבור האנושות. אחרי ששחררה בעזרתם של סטורם, אייסמן ופיירו קבוצה של מוטאנטים לכודים מסוכנים רוסיים עריקים, קייט קראה לקבוצתה החדשה "המשוטטים" כדי להרחיק את האקס-מן מפעולותיהם העתידיות. הקבוצה פוגשת את בישופ בטאיפיי, שמגלה להם על ההתנקשות באקסבייר. קייט לקחה את חברי קבוצתה לחנות קעקועים קרובה וקעקעה את מפרקי אצבעותיה באותיות "HOLD FAST" ("הייה חזק"), כאשר X חרוטה על ה-O כדי לסמל את האקס-מן. היא מסכימה להצעתה של פרוסט למנות אותה בתור המלכה האדומה החדשה של חברת הסחר הלפייר ומקבלת מקום בשולחן המועצה השקטה של קרקואה, למורת רוחו של סבסטיאן שו. קיטי מצטיירת עבור שו כמכשול להשתלטותו האולטימטיבית על תאגיד הלפייר, והחל לזמום נגדה ונגד חבריה לקבוצה.
השפעה תרבותית > קבלה וביקורות

כריס ארנט מהמגזין האינטרנטי Newsarama קרא לקיטי פרייד "הדמות הטובה ביותר של מארוול בכל הזמנים", באומרו ש"האקס-מן הם מדהימים, אך לא היה זה עד שקיטי פרייד נכנסה לתמונה שהקוראים לא קיבלו פרספקטיבה עד כמה מדהימים. כאחת שנוצרה בדמות 'ילדת השכן' בתקופת קלרמונט וביירן, שאדוקאט הייתה דמות להיט מההתחלה - והיא רק משתפרת עם השנים. הסוד היה טמון בכך שהדמות הורשתה לגדול ולהתפתח, וקהל הקוראים גדל איתה... מכל המוטאנטים, קיטי היא האנושית ביותר בכל הנוגע לאבולוציה ולהתפתחות, והדבר גורם לה להתבלט לא רק בקרב חבריה לאקס-מן, אלא גם בפנתאון מארוול בכללותו". לאחר החזרת דמותה של קיטי בשנת 2010, דייוויד אוזמרי ממגזין ComicsAlliance תיאר את קיטי בתור "מוטאנטית הפייזינג חביבת הקהל" וכי "ניתנה לה הפרידה הקבועה באופן זמני הניאותה ביותר, ואז היא נעלמה לתוך אופק החלל בטיל בליסטי...", תוך הוספה ש"הדמות שומשה במתכוון כמודל לחיקוי לילדות ולנערות צעירות... והייתה כמעט קרובה לשלמות, כאשר לא משנה כמה דרכיה המוטעות היו רצופות כוונות טובות... המוסר שלה הפך להיות הבסיס לדמותה".
אריק דיאז ממגזין Nerdist קרא לדמות "חכמה ובעלת תושיה", והוסיף כי "הקוראים זכו לראות את קיטי גדלה להיות מנהיגה כשרונית שעומדת על שלה במשך השנים". ג'ונתן תומפסון ממגזין Comic Book Resources התייחס אל קיטי כאל "הלב והנשמה של האקס-מן" והוסיף כי מאז הופעתה לראשונה "קיטי הייתה סמל להעצמה נשית עבור מעריצי הקומיקס. היא נראתה כמו כל נערה מוטאנטית אחרת שמסוגלת לשנות פאזה דרך חומר מוצק, אך היא לא הייתה דמות שניתן להמעיט בערכה", בהתייחסו בהמשך גם לעיבודים הקולנועיים שנעשו לדמות ועד כמה הם היו בסיסיים בהשוואה לחומר המקור בקומיקס. ניק אבדזיס ממגזין המדע בדיוני Tor.com ציין ש"קיטי הנהיגה שורה ארוכה של נערים מוטאנטים מנוכרים שלא שפר עליהם מזלם, המתמרדים והחנונים. היא שמרה על הארכיטיפ, וכוחותיה היו למעשה משניים לגורם המשיכה של הדמות, שחוכמתה ומקורותיה היהודיים הודגשו מעל הכל". עוד הוא הוסיף ש"יכולתה של קיטי לשנות מצב פאזה היה למטפורה גאונית לתשוקתו של המתבגר להיעלם לפעמים, והרגיש מטופש ונבוך חברתית עד שרצה שהעולם 'יבלע' אותו... הדבר למעשה העלה את חוברות הקומיקס ממלודרמה חודשית לסאגה מתמשכת ולתופעה של ממש בקרב התרבות הפופולרית".
תומאס בייקון ממגזין Screen Rant ציין ש"אף אחד לא ידע עד כמה קיטי פרייד תהיה דמות משפיעה", והוסיף שהדמות יוחסה כבעלת נרטיב של קריינות מזווית ראייתם של הקוראים, שחוו את עולם האקס-מן דרך העדשה של קיטי פרייד, וכי "היה זה צעד חכם מצידו של כריס קלרמונט, מכיוון שעסק בנושאים בעלי תמה בוגרת". הילרי גולדשטיין וריצ'רד ג'ורג' ממגזין IGN ציינו ש"רוב המוטאנטים המגיעים לאקסבייר חוו טראומה גדולה וקושי בשנות בגרותם. קיטי מגיעה כדמות תמימה בעלת הכוח הלא מזיק לכאורה להפוך לבלתי מוחשית. היא כמו כל האדם, הילדה השגרתית שהפכה לגיבורה". עוד הם מוסיפים כי חברת מארוול ניסתה לשכפל את דמותה של קיטי במספר מקרים, כמו למשל בדמותה של ג'ובילי, אך יש משהו מיוחד בקיטי ששם אותה בראש כולן. "היא בעלת כוח רצון חזק, יצירתית מאוד ונאמנה באופן יוצא מן הכלל. כשם שלוקהיד, דרקון המחמד שלה, התחבר אליה כמעט מיידית, כך גם אנחנו".
השפעה תרבותית > הוקרה

2011 - מגזין Wizard דירג את דמותה של קיטי פרייד במקום ה-13 ברשימת "200 דמויות הקומיקס הטובות ביותר בכל הזמנים".
2011 - מגזין IGN דירג את קיטי פרייד במקום ה-47 ברשימת "מאה גיבורי הקומיקס הגדולים".
2011 - מגזין IGN דירג את קיטי פרייד במקום השלישי ברשימת "25 חברי האקס-מן הגדולים ביותר".
2014 - מגזין אנטרטיינמנט ויקלי דירג את קיטי פרייד במקום ה-18 ברשימת "בואו נדרג כל איש אקס אי פעם".
2017 - מגזין Comicbook.com דירג את קיטי פרייד במקום התשיעי ברשימת "עשרת חברי האקס-מן הגדולים ביותר".
2018 - מגזין CBR.com דירג את קיטי פרייד במקום השביעי ברשימת "עשרת המנהיגים הגדולים של האקס-מן".
2018 - מגזין CBR.com דירג את קיטי פרייד במקום ה-12 ברשימת "20 המוטאנטים החזקים ביותר משנות ה-80".
2018 - מגזין GameSpot דירג את קיטי פרייד במקום ה-21 ברשימת "50 גיבורי-העל החשובים ביותר".
2019 - מגזין CBR.com דירג את קיטי פרייד במקום השביעי ברשימת "עשרת הנינג'ות הקטלניות ביותר במארוול קומיקס".
2019 - מגזין Comicbook.com דירג את קיטי פרייד במקום ה-20 ברשימת "50 גיבורי-העל החשובים ביותר".
2021 - מגזין CBR.com דירג את קיטי פרייד במקום הראשון ברשימת "עשרת הדמויות הטובות ביותר שיצר ג'ון ביירן".
2021 - מגזין CBR.com דירג את קיטי פרייד במקום התשיעי ברשימת "מארוול: עשרת הדמויות הנשיות החכמות ביותר".
2021 - מגזין CBR.com דירג את קיטי פרייד במקום הרביעי ברשימת "עשרת הסיידקיקס החכמים של מארוול".
2021 - מגזין Screen Rant דירג את קיטי פרייד במקום הראשון ברשימת "עשרת חברי האקס-מן החזקים ביותר".
2022 - מגזין Newsarama דירג את קיטי פרייד במקום השלישי ברשימת "דמויות מארוול הטובות ביותר בכל הזמנים", במקום הרביעי ברשימת "חברי האקס-מן הטובים ביותר בכל הזמנים" ובמקום ה-17 ברשימת "גיבורות-העל הטובות ביותר".
2022 - מגזין CBR.com דירג את קיטי פרייד במקום השביעי ברשימת "עשרת חברי האקס-מן הטובים ביותר לפי ניסיון", וכן במקום העשירי ברשימת "המנהיגים הגדולים של האקס-מן, לפי ניסיון".
2022 - מגזין Screen Rant דירג את קיטי פרייד במקום הראשון ברשימת "עשרת חברי האקס-מן החביבים ביותר", ובמקום השישי ברשימת "עשרת האקס-מן הגדולים, לפי כישורי לחימה".
אזכור במדיות אחרות > סדרות טלוויזיה

קיטי פרייד הופיעה כספרייט ב"ספיידרמן וחבריו המדהימים" בפרקים "סיפור המקור של אייסמן" ו"הרפתקת האקס-מן" בדיבובה של מליסה סו אנדרסון.
קיטי פרייד מופיעה בתור החברה החדשה באקס-מן בפרק הפיילוט "גאוות האקס-מן" (משחק מילים ל"פרייד מהאקס-מן"), ואת דמותה דיבבה קת' סוצ'י. עקב כישלונו של פרק הפיילוט, הפופולריות של פרייד בקומיקס התדרדרה, והיא הוחלפה בדמותה של ג'ובילי ב"אקס-מן: סדרת האנימציה".
קיטי פרייד הופיעה כשאדוקאט בסדרת הטלוויזיה "אקס-מן: אבולוציה" בדיבובה של מגי בלו א'והרה. גרסה זו של הדמות היא כמתבגרת מודרנית ועכשווית וחברת האקס-מן שמפתחת מערכת יחסים עם אוולאנש במהלכה של הסדרה. בפרק העונה השנייה "על כנפי מלאך" ששודר לקראת חג המולד וסימן את הופעתו לראשונה בסדרה של אנג'ל, קיטי נראית לצד הוריה כשהיא מדליקה נרות חנוכה.
קיטי פרייד הופיעה כשאדוקאט בסדרת הטלוויזיה "וולברין והאקס-מן" בדיבובה של דניאל ג'ודוויץ. גרסה זו של הדמות שואבת השראה מעיצובה בחוברות Astonishing X-Men והייתה תלמידה במכון אקסבייר לפני שהאחוזה הושמדה וצ'ארלס אקסבייר וג'ין גריי נעלמו בנסיבות מסתוריות. כשנה לאחר מכן, קיטי התכוונה לנסוע לג'נושה לפני שוולברין גייס אותה לקבוצת האקס-מן כדי למנוע עתיד דיסטופי שנשלט בידי מאסטר מולד.
אזכור במדיות אחרות > סרטי קולנוע

קיטי פרייד מופיעה בתפקיד אורח בסרט הלייב אקשן "אקס-מן" משנת 2000, בגילומה של סומלה קיי.
קיטי פרייד מופיעה בתפקיד אורח בסרט ההמשך "אקס-מן 2" משנת 2003, בגילומה של קייטי סטיוארט.
קיטי פרייד מופיעה בסרט "אקס-מן 3: המפלט האחרון" משנת 2006 ודמותה גולמה בידי אליוט פייג'. בסרט זה היא משמשת כיריבתה של רוג (בגילומה של אנה פקווין) על ליבו של בובי דרייק (בגילומו של שון אשמור), ומצטרפת לאקס-מן בהגנתו של ליץ' המסוגל לדכא כוחות מוטאנטים מפני אחוות המוטאנטים של מגנטו.
דמותה של פרייד גולמה שוב בידי פייג' בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה", אשר מבוסס על עלילת "ימי עבר עתידי". בעתיד דיסטופי שנשלט בידי סנטינלים, קיטי מפתחת את היכולת לשלוח את תודעתו של אדם אל תוך עצמו מהעבר - יכולת שמשמשת אותה כדי להציל את חברי האקס-מן ששרדו כדי ללחום בסנטינלים, והיא שולחת את תודעתו של וולברין לזמן העבר כדי למנוע את יצירתם של הסנטינלים מלכתחילה. בגרסת הבמאי של הסרט, רוג (בגילומה החוזר של פקווין) מחליפה את קיטי בשמירתה על לוגאן, אחרי שקיטי נפצעת. במהלך הקרב הסופי נגד הסנטינלים בעתיד, קיטי מצילה את מגנטו ממוות על ידם. לאחר שוולברין מצליח במשימתו וקו הזמן משתנה, קיטי הופכת למורה במכון אקסבייר לצד קולוסוס (בגילומו של דניאל קודמור).
אזכור במדיות אחרות > שונות

קיטי פרייד מוזכרת בשיר In the Garage של להקת וויזר האמריקאית.
בסרט "השעה ה-25" של ספייק לי יש רמיזה לדמותה של שאדוקאט, כאשר מונטגומרי ברוגן אומר שהוא היה רוצה "ילדה מאקס-מן... אחת שיכולה לעבור דרך קירות".
בריאיון עם ניל גיימן וג'וס וידון, יוצר סדרת הטלוויזיה "באפי ציידת הערפדים", הוא ציין שקיטי פרייד הייתה המקור הראשוני לדמותה של באפי סאמרס.
בסדרת הטלוויזיה "הבלתי רגילים" ישנו אזכור לשאדוקאט, כאשר סטפני פאוול שואלת את קייטי אנדרוס אם יש גיבור-על שהיא אוהבת במיוחד וזו עונה לה כי היא מעריצה את שאדוקאט, ולאחר מכן מציגה לפאוול בובת צעצוע של שאדוקאט.
דמותה של קיטי פרייד מופיעה ברומן גרפי של מסע בין כוכבים בשם Planet X, ובו יש קרוסאובר בין "מסע בין כוכבים: הדור הבא" לבין אקס-מן.
בתיה כהנא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באפריל 1901 אוקראינה
 פטירה:  25 בנובמבר 1978 (בגיל 77) ישראל
 
בתיה כהנא (29 באפריל 1901 – 25 בנובמבר 1978) הייתה סופרת ישראלית, ילידת אוקראינה.
ביוגרפיה

ברטה (בתיה) כהנא, נולדה בקמנץ-פודולסק, באוקראינה, בשנת 1901. אביה היה דוד כהנא. ילדותה עברה עליה באוקראינה, בסביבה כפרית, בה חיו יהודים שנהגו לחכור אדמות מבעלי אחוזה רוסיים. משפחתה התגוררה יחד עם בעלי האחוזה. סביבה זו הייתה רגועה ורק שהגיעה לגימנסיה בעיר קמניץ־פודולסקי החלה לחוות אנטישמיות. היא למדה בגימנסיה והמשיכה בלימודיה בסמינר למורים בווינה וכן באוניברסיטת וינה באוסטריה.
כהנא עלתה לארץ ישראל ב־1921 עם בעלה יעקב שריר. הם עלו חסרי כל. בדרכם לישראל הם כשנתקעו במצרים, בגלל פרעות תרפ"ט, וכהנא נאלצב למשכן את השעון של אימהּ כדי לממן את המשך הנסיעה.
בישראל גרו בתחילה בתל אביב, ומאוחר יותר רכשו בית ברמת גן.
היא התחילה לכתוב רוסית, עוד לפני עלייתה ארצה. בישראל אומנם למדה עברית, אך המשיכה לכתוב ברוסית ולתרגם את כתביה לעברית. לבסוף עברה לכתיבת עברית. היא קיבלה עידוד רב מיוסף קלוזנר, עורך הירחון "השילוח", וממנחם ריבולוב, עורך השבועון "הדאר" בניו יורק.
סיפור הבכורה שלה, “האגדה”, הופיע בשבועון המצויר לספרות ולאמנות, “החיים” (1922) שערך בארץ פסח גינזבורג. מאוחר יותר הסיפור נכלל בקובץ סיפוריה הראשון: “פרפרים, סיפורים ואגדות”, שיצא לאור ב-1927. הסיפור “בפרוח עץ ההדר” הופיע בהמשכים בעיתון “הארץ” במדור הספרותי שאברהם שלונסקי היה העורך שלו. ב־1931 הופיע הספר בהוצאת “הארץ”.
בשנות החמישים אירחו השניים מפגשים הספרותיים בבית ברמת־גן. בשבת בבוקר, אחת לכה חודשים, היו מתכנסים אנשי ספרות ותיאטרון יחד עם אנשי עסקים ובני משפחה. בבית היו מתארחים אברהם שלונסקי שנהג לקרוא שירים ברוסית ובעברית, תמרה רובינס שחקנית הבימה שהייתה מקריאה הומורסקות של זוסצ’נקו, וחנה רובינא שנהגה לדקלם מונולוגים מהצגות הבימה.
כהנא פרסמה סך הכל חמישה ספרי פרוזה וספר ילדים אחד. נכתבו על יצירתה מאמרי ביקורת משבחת, ובעבודת הדוקטור של הדר מקוב-חסון על יוצרות בארץ ישראל, יש פרק על יצירתה.
חיים אישיים

הייתה נשואה ליעקב שריר, מנהל בחברת הביטוח ציון. לשניים היו שני ילדים: דוד שריר – מורה לתיאטרון בתיכון ודליה טרגין – פסיכולוגית, אשתו של יוסף טרגין שדרן רדיו.
כהנא נפטרה ב־25 בנובמבר 1978.
ספריה

1927 – פרפרים: ספורים ואגדות – דפוס הפועל הצעיר
1931 – בפרוח עץ הדר – הוצאת הארץ
1936 – עלבונות: שני ספורים: א. נוקטורנה, ב. זהבה – הוצאת יהושע צ'צ'יק
1944 – תפוח הזהב הגאה – הוצאת מסדה. איורים – לאה גרונדיג – ספר לילדים
1959 – צללים וצלילים: ספורים – הוצאת מסדה
1960 – החיצים ממך והלאה: רומן – הוצאת מסדה
1965 – בפרוח עץ ההדר: רומן, הוצאת מסדה; ציורים – יעקב שחם (מהדורה חדשה, הוצאת מסדה, תל אביב, 1965, 164 עמודים).
1986 – בערוב היום: סיפורים. הוצאת אל"ף – יצא אחרי מותה
1999 – נוקטורנה – המרכז ללימודי השואה ותקומת העם היהודי, הוצאת מצפה – יצא אחרי מותה
לקריאה נוספת

יפה ברלוביץ, החופש לפנטז את החיים: על שני רומנים של בתיה כהנא (1901–1979). מעריב, ספרות, כ' בניסן תשנ"ה, עמ' 36–37.
רונית גז, 'זהבה' מאת בתיה כהנא (1936): מגדר ולאומיות בספרות התחייה הלאומית. ישראלים: כתב עת רב-תחומי לחקר ישראל, כרך 2 (סתיו תש"ע 2009), עמ' 31–47.
רונית גז, משא ומתן מגדרי על צביון עלילת-העל הלאומית הציונית : "בציר". הדור: השנתון העברי של אמריקה (תשע"ה 2015), עמ' 104–113.
חיים וויינר, קרבנות הכמיהה אל היפה, בספרו: פרקי חיים וספרות / ליקט וכינס זאב וויינר (ירושלים: קרית-ספר, תש"ך 1960), עמ' 150–153 <נדפס לראשונה ב"פארן פאָלק", 26 באוגוסט 1927>
אהוד בן-עזר, "בפרוח עץ ההדר". הארץ, תרבות וספרות, כ"ו בשבט תשל"ה, 7 בפברואר 1975, עמ' <פורסם שנית ב'חדשות בן עזר' <מקוון>, גל' 780 (כ"ה בתשרי תשע"ג, 11 באוקטובר 2012)>
דב סדן, רשימות ביבליוגרפיות. דבר (מוסף לשבתות ומועדים), כרך ז', גל' ב' (י"ד בתשרי תרצ"ב, 25 בספטמבר 1931), עמ' 3–4.
בן עזר בן עזר, יין ישן - על עלבונות של בתיה כהנא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 באוקטובר 2012
אדיר כהן, צללים וצלילים. מאזנים, כרך ט', גל' 5 (תשרי תש"ך, אוקטובר 1959), עמ' 370–371.
דקלה גולומב, נעלים וחצים. משא (מצורף ל'למרחב'), 18 בנובמבר 1960, עמ' 5 (על "נעלים מסומרות" מאת בנימין זאב יפת ו"החצים ממך והלאה" מאת בתיה כהנא)
Makov-Hasson, Hadar. Oedipus' sister : narrating gender and nation in the early novels of Israeli women (New York, 2009) <Thesis (PhD)--New York University, 2009>
הערות שוליים

1 2 3 4 5  "בפרוח עץ ההדר" לבתיה כהנא / אהוד בן עזר – פרויקט בן־יהודה, באתר benyehuda.org
↑  בתיה כהנא, ב"לקסיקון הספרות העברית החדשה"
↑  בתיה כהנא, ב"לקסיקון הקשרים לספרות ישראלית"
↑  בן עזר בן עזר, יין ישן - על עלבונות של בתיה כהנא, באתר News1 מחלקה ראשונה, 17 באוקטובר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305567105171  LCCN: no2008010976  VIAF: 298588438   WorldCat (עם VIAF): 298588438
ג'ול אמסטר

אין תמונה חופשית
יהודה "ג'ול" אמסטר (1903–1983) היה איש עסקים חיפאי, מקורבו של אבא חושי ופעיל עבור ארגון ההגנה אשר נחקר בעינויים על ידי אנשי הש"י בראשות איסר בארי בימי קום מדינת ישראל, במסגרת ניסיון למצוא עדויות מרשיעות כנגד אבא חושי.
בבדיקה מאוחרת אמסטר וחושי נמצאו נקיים מכל אשמה. בשנת 1964 הסיפור התפרסם בעיתונות וממשלת ישראל התנצלה בפני אמסטר ופיצתה אותו באופן חלקי בלבד.
פרשה זו נודעה כ"פרשת ג'ול אמסטר".
שנותיו המוקדמות

אמסטר נולד בפולין ועלה לארץ ישראל ב-1920. לאחר תקופת מה השתקע בחיפה והחל עובד בנמל חיפה.
מאוחר יותר רכש רישיון למונית והפך לנהג מונית ובהמשך לבעל שתי תחנות מוניות. בנוסף, שלט במספר שפות, ביניהן ערבית ואנגלית ורקם קשרים עם קצינים בריטיים ועם נכבדים ערביים ודרוזיים.
על פי זכרונותיו של יוסף אלמוגי, אמסטר סייע להגנה תוך ניצול קשריו אלה כמו גם קווי מונית השירות שהפעיל לדמשק ולביירות.
בשנת 1939 יצא אמסטר יחד עם פעילים דרוזיים להתנקש בחיי חאג' אמין אל חוסייני אך לא הצליח לעשות זאת. לאחר מכן עסק באופן יום יומי בין אנשי ההגנה ביגור ללוחמים הדרוזיים בעוספיה.
בשנת 1947 ערב קום המדינה סייע אמסטר בזכות קשריו עם הבריטיים לארגון ההגנה להשתלט על אתרים שהצבא הבריטי פינה ולפגוע בראשי כנופיות. במקביל סייע אמסטר לאבא חושי למנוע פעולה של הפל"ים לפגיעה במשחתת בריטית, פעולה שלא אושרה על ידי הפיקוד העליון של ארגון ההגנה ושאבא חושי חשש שתפגע קשות ביישוב היהודי בעיר חיפה. פעולה זו ייתכן ויצרה את התנאים לפרשה.
פרשת ג'ול אמסטר

ב-13 במאי 1948 נעצר אמסטר במלון "עדן" בחיפה על ידי אנשי הש"י ונלקח למתקן חקירות מאולתר בבית נטוש בסידנא עלי (ליד הרצליה). יחד איתו נעצרו עוד מספר מחבריו, אשר שוחררו כעשרה ימים לאחר מכן. אמסטר נחקר ידי חוקריו, בראשות איסר בארי, על נשק שיועד לארגון ההגנה אך לא הגיע ליעדו, על מסחר בחשיש ועבירות נוספות. בנוסף נטען כי ארגן שוד של בנק האוצר הערבי או בזז אוצרות כסף שהשאירו ערביי חיפה שעזבו את העיר במלחמת העצמאות. אולם עיקר החקירה יועדה להביא את אמסטר להעיד נגד אבא חושי כי העביר מידע מסווג של ההגנה לידי שלטונות המנדט הבריטי, כמו נתיבי ספינות מעפילים. במהלך החקירה אמסטר עונה על ידי אנשיו של בארי, עקרו את שיניו ואת ציפורניו, כיבו עליו סיגריות, אך הוא לא הודה בהאשמות שטפלו עליו ולא הסכים להעיד נגד חושי.
לאחר כמה שבועות פנו עורכי הדין של משפחתו ללוי אשכול שהיה עוזרו של דוד בן-גוריון במשרד הביטחון ואל התובע הכללי של צה"ל בבקשה לברר היכן אמסטר. התובע הכללי של צה"ל דרש מבארי את חומר החקירה וב-30 ביולי 1948 שוחרר אמסטר תוך שנאמר לו שבהמשך יוגש נגדו כתב אישום. תלונתו של איסר בארי כנגד אבא חושי נבדקה ונמצא שבארי זייף מברקים שנועדו להפליל את חושי ועל כן בארי אולץ לפרוש מצה"ל. כעבור זמן אבא חושי נוקה מכל אשמה ואף איסר בארי הודה בכך.
לאחר שחרורו

בשל העינויים הקשים שעבר, הייתה בריאותו של אמסטר מעורערת. הוא גם טען שבזמן מעצרו הוחרם רכושו, וחלקו שכלל 14 מכוניות, ריהוט ל-51 דירות ומחסן צמיגים וחלקי חילוף למכוניות, נבזז. בנובמבר 1948 פנה אמסטר אל איסר בארי ודרש את טיהור שמו. בארי ענה לו שלא נמצא נגדו כל ממצא שיעיד על חוסר נאמנות, ולהפך, אמסטר היה אחד האנשים המסורים של ההגנה. אמסטר לא הסתפק בכך ופנה לנחמיה ארגוב, מזכירו של דוד בן-גוריון, בדרישה לטיהור שמו. בשלב יותר מאוחר הוא פנה אל משרד הביטחון בבקשה לשיקום. למרות שנקבע שהבקשה הוגשה באיחור ועל כן התיישנה, נקבע שיוקצבו לשיקומו 30,000 לירות, לפנים משורת הדין. אולם העברת הכסף התעכבה בגלל שאמסטר סירב לחתום על ויתור על תביעות נוספות. עוד בפברואר 1964 פנה אמסטר אל דוד בן-גוריון בדרישה לטיהור שמו. בן-גוריון הגיב בכך שכאדם פרטי הוא אינו יכול לסייע, אולם בכל מקרה אמסטר אינו זקוק לטיהור שמו שכן להאשמותיו של בארי אין כל ערך ותוקף. באוקטובר 1964 התפרסמה הפרשה בעיתונות הישראלית והאופוזיציה דרשה הקמת ועדת חקירה. הדרישה נדחתה על ידי הקואליציה בטענה שמדובר על סוגיה שחקירתה צריכה להעשות במסגרת חקירת ההיסטוריה ולא במערכת המשפטית. באותו חודש, ראש הממשלה לוי אשכול התנצל בשם ממשלת ישראל בפני אמסטר ובעקבות זאת הסכים אמסטר לקבל את הכסף שהוקצב לו והודיע שהוא רואה את הפרשה כמחוסלת.
פעילותו של בארי בפרשת אמסטר אינה ברורה כל צרכה. נטען שאיסר בארי ניסה להעליל על אבא חושי עלילת שווא ובעת חקירתו של אמסטר הוא ידע שמדובר בעלילת שווא נגד חושי וביודעין דרש מאמסטר להעיד עדות שקר. דוד בן-גוריון טען שלא עודכן לגבי פרשת מעצרו של אמסטר והוא אינו מבין את המניעים לחקירה. הוא אמר על החקירה כי "רק נוכל חסר כל מצפון עשה אותו". לעומת זאת, רב החובל אתי בארי, בנו של איסר בארי, יצא בשנת 1964 להגנת שמו של אביו וטען בפני כתב מעריב שהוברר לו היטב שבמשך 78 ימי מעצרו של אמסטר "קיבל בן-גוריון דיווח מלא על עצם המעצר, על החקירה שהוא נחקר, על דרכי החקירה ותוכנה, מהלכה וצורתה". דוד בן-גוריון לא הגיב לדברים אלו של בנו של איסר בארי.
לקריאה נוספת

עמרמי, יעקב 1990. ביבליוגרפיה שימושית: ניל"י, ברית הביריונים, הארגון
בגנזך המדינה, תיקים 69.4.1.463, המדינה(הקישור אינו פעיל)
ברוך זלץ ואלי נחמיאס, מפ"ח ב"חיפה האדומה" 1921-2003, הוצאת ההסתדרות החדשה במרחב חיפה, 2003 עמודים 66-72
חגי סגל, רק לא מלחמת אחים, ירושלים תשס"ט, פרק יט
הערות שוליים

↑  ד"ר שמעון אביבי, [הכרעה בחיפה (ו') - מאבק בין האצ"ל ולח"י לארגון ה"הגנה" הנשק הסודי של המודיעין
בתקופת היישוב:
העדה הדרוזית], באתר מל"מ, ‏אוקטובר 2018
↑  אורי מילשטיין, הכרעה בחיפה (ו) - מאבק בין האצל ולחי לארגון ההגנה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 בינואר 2020
↑  ג׳ול אמסטר בשליחות אבא חושי, באתר יוסקה רום (ארכיון)
↑  רשות הדיבור להיסטוריה, דבר, 22 באוקטובר 1964
↑  אמסטר:החלטתי לקבל הפיצויים ואני רואה הפרשה כמחוסלת, דבר, 23 באוקטובר 1964
↑  שלמה גרודזנסקי, מכתב גלוי לנתן א., דבר, 3 בנובמבר 1964
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008916283505171  VIAF: 4160120834940442919   WorldCat (עם VIAF): 4160120834940442919
יאן ואן ריבק

| --- | --- |

 לידה:  21 באפריל 1619 Culemborg, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  18 בינואר 1677 (בגיל 57) בטאוויה, איי הודו המזרחיים ההולנדים 
 מקום קבורה:  ג'קרטה 
 מעסיק:  חברת הודו המזרחית ההולנדית 
 תפקיד:  commandant (7 באפריל 1652–6 במאי 1662) 
 בן או בת זוג:  Maria van Riebeeck (28 במרץ 1649–2 בנובמבר 1664) 
 
שטרות ישנים עם דיוקנו של ואן ריבק
יאן ואן ריבק (בהולנדית: Jan van Riebeeck; ‏21 באפריל 1619 – 18 בינואר 1677) היה איש מינהל באימפריה ההולנדית. הוא ידוע בעיקר בשל כך שייסד ב-1652 את המצודה שהייתה לימים לעיר קייפטאון, מאחז הקבע האירופי הראשון בדרום אפריקה, ופיקד עליה עד שנת 1662.
ביוגרפיה

ואן ריבק נולד בקולמבורך שבהולנד לאב מנתח וגדל בסחידם. בשנת 1649 נשא לאישה את מאריה דה לה קוולרי (נפטרה בשנת 1664 והיא בת 35 במלאקה, כיום חלק ממלזיה). לשניים נולדו שמונה ילדים, רובם נפטרו בילדותם. בנם, אברהם ואן ריבק, אשר נולד בקייפ, שימש מאוחר יותר כמושל הכללי של הודו המזרחית של הולנד (לימים אינדונזיה).
ואן ריבק נחשב לאבי האומה הדרום-אפריקאית, בעיקר בקרב צאצאי הבורים, ודמותו הופיעה החל משנות הארבעים ועד שנת 1993 על כל שטרות הכסף של הראנד הדרום-אפריקאי, וכן על גבי בולים.
גורמיטי (סדרת טלוויזיה, 2008)

| --- | --- |

 שיר הנושא:  "Gormiti, che miti!"
 סוגה:  פנטזיה בטלוויזיה 
 יוצרים:  Leandro Consumi, ג׳יאנפרנקו אנרייטו, דוד מישל
 מדבבים בעברית:  לירון לב, אורי אומנותי, מירב דמארי, הדר שחף-מעיין, דניאל מגון, צביקה שוורצברג, עפרון אטקין, רונה בקרמן, דור סרוגו, מיכל רשף, מאי יעקובסון, תום שוורצברג, אלי לולאי, שמחה ברבירו, לירון ברנס, ניר רון, מיכה אוזין סליאן, יובל גרבש, גיא רושיניאק, אמנון וולף, אורלי קטן, יורם יוספסברג, עמי מנדלמן, גדי לוי, יואב בר לב, גלעד קלטר, יהונתן מגון, דדי זהר, נורית בנאי קורן, דור צויגנבום
 ארץ מקור:  איטליה איטליה צרפת צרפת
 שפות:  איטלקית, צרפתית
 מספר עונות:  3 
 מספר פרקים:  65 
 הפקה
 הפצה:  Shahid 
 אורך פרק:  24 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Canal J, איטליה 1
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  27 באוקטובר 2008 – 11 באוגוסט 2011
 תקופת שידור בישראל:  14 בפברואר 2010 – 2011
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
גורמיטי או גורמיטי - שובם של אדוניי הטבע (באיטלקית: Gormiti - Il ritorno dei Signori della Natura) היא סדרת טלוויזיה איטלקית מסוגות המדע בדיוני, פנטזיה, פעולה וקומדיה, שיצאה בשנת 2008 על ידי ג'וצ'י פרציוזי (אנ') ואולפני זודיאק ילדים (אנ') כחלק מהזיכיון "גורמיטי", כאשר היא הראשונה מבין שלוש סדרות בעלות אותן שם.
עלילת סדרה עוקבת אחרי ארבעה ילדים רגילים הנבחרים להיות אדוניי הטבע, אשר מגנים על עולם הגורמיטי ועולמם האמיתי מפני גורמיטי האש המרושעים בזמן שתופעות משונות המתרחשות בעולם האחד משפיעות על משהו.
הסדרה שודרה בישראל בדיבוב לעברית בערוץ הילדים וזכתה לפופולריות גבוהה מאוד, החל מ-14 בפברואר 2010 עד שנת 2011. במקביל לשידור הסדרה בישראל, זיכיון הצעצועים החל להיות מופץ בארץ על ידי צעצועי אילנית בשיתוף P.M.I.
הערות שוליים

↑  הודעות כלליות, יום המשפחה בערוץ הילדים, באתר News1 מחלקה ראשונה, 7 בפברואר 2010
↑  גורמיטי, באתר www.ishim.co.il
↑  צוות האתר, סדרת גורמיטי בישראל, באתר את זה, 24 בפברואר 2010
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בהמן קובאדי

| --- | --- |

 לידה:  1 בפברואר 1969 (בן 56) באנה, איראן 
 מדינה:  איראן 
 השכלה:  אוניברסיטת השידור של הרפובליקה האסלאמית של איראן 
 פרסים והוקרה:  פרס אינדקס (2006) 
 www.mijfilm.com
 
בהמן קובאדי (בפרסית بهمن قبادی; באנגלית: Bahman Ghobadi; נולד ב-1 בפברואר 1969) הוא שחקן, במאי, מפיק וכותב איראני ממוצא כורדי, המשתייך לזרם הגל החדש בקולנוע האיראני ונחשב כחלוץ הקולנוע הכורדי. סרטיו זכו במגוון פרסים בפסטיבלים רבים וריתקו באירופה את קהל הצופים בסוף שנות ה-90. קובאדי פעיל באופן אקטיבי למען זכויות האדם והעם הכורדי ולמען חופש הביטוי באיראן לאחר שברח בשנת 2009 ממולדתו.
ביוגרפיה

קובאדי נולד באיראן בעיר באנה והיה הרביעי מבין שבעה אחים. בגיל 12, לאחר עימותים אזרחיים שהיו בעירו עברה המשפחה לעיר סננדג', שהיא מרכז מחוז כורדיסטן שבאיראן. בשל קשיים כלכליים נפרדו הוריו, והוא נאלץ לצאת לעבוד בגיל 15 כדי לפרנס את המשפחה.
בשנת 1992, עם סיום הלימודים בבית הספר התיכון עבר לטהרן במטרה ללמוד קולנוע באופן מקצועי. בטהרן למד במכללת השידור האיראני אך לא סיים את הלימודים. הוא החליט להמשיך לצלם בדרכו וליצור סרטים קצרים. כך החלה הקריירה האומנותית שלו בתחום הצילום. קובאדי הושפע מאוד מההיסטוריה והתרבות של כורדיסטן. בצעירותו, רשם אותו אביו לחוג היאבקות ומול המכון היה סטודיו לצילום. בשנת 2009, הצטרף לקבוצה של יוצרי קולנוע איראניים שגלו מארצם.
המסר בסרטי בהמן קובאדי

באחד הראיונות שהתקיימו עם בהמן קובאדי הביע את דעתו ואמר כי אינו אוהב פוליטיקה. לכן, הוא נמנע בסרטיו מהתייחסות ישירה לפוליטיקה מתוך אמונה שהאמנות שלו מדברת בעד עצמה. בסרטים הוא מבליט את התרבות והמצוקות של העם הכורדי, משלב ומשקף את החברה והתרבות הכורדית. אך מצד שני הוא גם מעביר מסרים בעלי תוקף אוניברסלי כמו התנגדות למלחמה, השפעות הסכסוך המלחמתי על תהליך התבגרותם של ילדים, ונושאים אחרים. הוא מלהק בדרך כלל שחקנים לא מקצועיים, בנימוק שבכורדיסטן אין שחקנים מקצועיים, משום שהקולנוע הוא ענף אמנות חדש. בסרטים שהוא יוצר הוא מצליח למקם את הטרגדיה של העם הכורדי על המפה העולמית, למרות העוינות כלפי הכורדים במדינות בהן הם מתגוררים (איראן, טורקיה, עיראק וסוריה), המצב הפוליטי השורר באיראן והבורות של תרבות המערב.