stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמברגו נשק על ישראל במלחמת חרבות ברזל
אמברגו נשק מצד מדינות שונות > גרמניה

בתחילת מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, סיפקה גרמניה לישראל נשק בשווי 326 מיליון יורו, עלייה של פי 10 בהשוואה ל-2022. במהלך 2024 האספקה קטנה באופן משמעותי לכ-14.5 מיליון יורו, מהם רק מעט ששימש לנשק התקפי. רשת המחקר הישראלית "שומרים" בישראל אישרה ירידה זו. על פי דיווחים, הבקשות הישראליות מגרמניה נותרות ללא מענה במשך חודשים רבים. דובר משרד הכלכלה הגרמני ודוברו של קנצלר גרמניה, אולף שולץ, הכחישו כל אמברגו נשק מצד גרמניה.
אמברגו נשק מצד מדינות שונות > דנמרק

בדנמרק, ארגוני זכויות אדם ופרו-פלסטיניים הגישו עתירות להפסיק את יצוא הנשק לישראל, שמתמקד בחלקי חילוף ומערכות למטוסי F-35, אך הממשלה הדנית מתנגדת לכך וטוענת כי בתי המשפט אינם מוסמכים לקבוע אם יצוא הנשק הוא חוקי.
אמברגו נשק מצד מדינות שונות > הולנד

ב-2024 הפסיקה הולנד ליצא נשק לישראל בגלל החשש שהנשק יגרום להפרות של כללי המשפט הבין-לאומי. בפברואר 2024, בית משפט הולנדי הטיל איסור על ממשלת הולנד ליצא לישראל חלקים למטוס הקרב F-35.
אמברגו נשק מצד מדינות שונות > הממלכה המאוחדת

כמה חודשים לאחר תחילת המלחמה, ב-4 ביולי 2024, עלתה מפלגת הלייבור של בריטניה לשלטון והחליפה את המפלגה השמרנית. מפלגת הלייבור התחייבה לשנות את עמדתה של המדינה לגבי המלחמה, אך לא התחייבה דה יורה להפסיק את משלוחי הנשק. שר החוץ הנכנס של המדינה, דייוויד לאמי, הדגיש את הצורך של ישראל להיות מסוגלת לרכוש נשק הגנתי וציין כי לא יזום אמברגו נשק. לפי סקר שנערך ביולי 2024, כ-58% מהבריטים תומכים בהפסקת מכירת הנשק לישראל במהלך המלחמה. בתחילת ספטמבר 2024 הודיעה בריטניה כי היא תשהה 30 מתוך 350 רישיונות ייצוא הנשק שלה עם ישראל בגלל החשש שהנשק יגרום להפרות של כללי המשפט הבין-לאומי.
סיבה נוספת לנטייתה של בריטניה לעצור את אספקת הנשק לישראל היא שישראל מנעה במהלך המלחמה מאנשי הצלב האדום וארגוני זכויות אדם לבקר במחנה שדה תימן, בו מוחזקים עצורים פלסטיניים בהם מחבלים ומחבלי נוח'בה שלקחו חלק בטבח שבעה באוקטובר.
אמברגו נשק מצד מדינות שונות > יפן

יפן השעתה את מכירת הנשק לישראל בעקבות המלחמה. [דרוש מקור] חברת "Itochu Corporation" היפנית הודיעה בפברואר 2024 כי השותפות בינה לבין אלביט מערכות הסתיימה.
אמברגו נשק מצד מדינות שונות > צרפת

על פי דיווחים, צרפת עצרה את כל רישיונות אספקת הנשק לישראל מאז תחילת המלחמה. ביוני 2024 נאסרה כניסת חברות ישראליות לתערוכת נשק בצרפת, איסור שבוטל על ידי בית משפט צרפתי בהיותו מפלה. ב-18 בספטמבר תמכה צרפת בקריאה בעצרת הכללית של האו"ם להטלת אמברגו נשק על ישראל. ב-5 באוקטובר 2024, ועל רקע התחלת התמרון הקרקעי בלבנון, הנשיא עמנואל מקרון קרא בראיון בתחנת הרדיו "פרנאס אינטר" להפסיק את משלוחי הנשק לישראל. ראש הממשלה בנימין נתניהו תקף את מקרון ומדיניותו בחריפותת בסרטון שפרסם, וקרא: "ישראל תנצח, עימכם או בלעדיכם, אבל הבושה שלכם תהדהד עוד זמן רב אחרי שננצח".
אמברגו נשק מצד מדינות שונות > קנדה

קנדה עצרה את מכירת הנשק לישראל במרץ 2024, לאחר הצבעה בבית הנבחרים הקנדי שהתקיימה בעקבות פסיקת בית הדין הבינלאומי. שר החוץ הישראלי, ישראל כץ, גינה את האמברגו של קנדה.
עתירות להטלת אמברגו נשק על ישראל > מועצת זכויות האדם של האו"ם

ב-5 באפריל 2024 קיבלה המועצה החלטה שמגנה את ישראל על המלחמה, קוראת לסיומה, מאשימה את ישראל בפשעי מלחמה ופשעים הומניטריים, ושקוראת לאמברגו נשק עליה; ביקורת נמתחה על המועצה בשל העובדה שההחלטה השוותה בין תנאי המחבלים לתנאי החטופים הישראליים, ובשל העובדה שהיא לא גינתה את חמאס כלל. ההחלטה התקבלה בתמיכת 28 מתוך 47 המדינות החברות במועצה. בין שש המדינות שהתנגדו לכך היו ארצות הברית וגרמניה. צרפת, אלבניה ו-11 מדינות נוספות נמנעו.
עתירות להטלת אמברגו נשק על ישראל > פרנצ'סקה אלבנזה

פרנצ'סקה אלבנזה, הדווחית המיוחדת למצב זכויות האדם בשטחים הפלסטיניים הכבושים, האשימה את ישראל בפשעי מלחמה וקראה לאמברגו נשק עליה. על אלבנזה נמתחה ביקורת חריפה בשל התבטאויות אנטי-ישראליות נשנות, וכניסתה לישראל נאסרה במהלך המלחמה לאחר שטענה כי טבח שבעה באוקטובר היה תגובה לדיכוי הישראלי.
עתירות להטלת אמברגו נשק על ישראל > גורמים נוספים

בין הגורמים הנוספים שקראו לאמברגו נשק על ישראל:
קבוצה של 38 מומחים עצמאיים לזכויות אדם מטעם האו"ם.
קבוצות מוחים ומפגינים מצרפת ובריטניה.
עורכי דין, אקדמאים ושופטים בדימוס מבריטניה.
קבוצות של אנשי רפואה אמריקאיים פנו בכמה הזדמנויות שונות לנשיא ביידן ולסגנית הנשיא קמלה האריס בבקשה לעצור את המלחמה ולקיים אמברגו נשק על ישראל, בהסתמך על מקרים בהם טענו שחו במהלך שהותם ברצועה. חלק מטענותיהם של הרופאים זכו לביקורת על מהימנותן.
ארגון קול יהודי לשלום, שקיים גם הפגנה על כך בגבעת הקפיטול.
200 חברי פרלמנט מ-12 מדינות.
קבוצת "Artists4Ceasefire", שהוקמה על ידי כוכבים הוליוודיים, ושבין חבריה נמצאים מהרשלה עלי, סינת'יה ניקסון, מארק ראפלו ועוד.
המפלגה הבריטית פלייד קמרי.
ארגון זכויות האדם Human Rights Watch פרסם בנובמבר 2024 דו"ח שבו קבע כי ישראל מבצעת פשעי מלחמה, פשעים נגד האנושות וטיהור אתני ברצועת עזה, וקרא לממשלות ארצות הברית וגרמניה להטיל אמברגו נשק על ישראל.
דייוויד גראש

| --- | --- |

דייוויד גראש מעיד בפני ועדת המודיעין של הסנאט האמריקאי, 26 ביולי 2023
 לידה:  1987 (גיל: 38 בערך) פיטסבורג, פנסילבניה
 מדינה:  ארצות הברית
ביוני 2023 דייוויד גראש (David Grusch), קצין לשעבר בחיל האוויר של ארצות הברית, התראיין לכלי תקשורת שונים והעיד בשימוע בבית הנבחרים האמריקאי. גראש טוען כי בעבר ניהל שיחות עם פקידי מודיעין שיידעו אותו כי לממשלה הפדרלית של ארצות הברית יש תוכנית סודית ללכידת עב"מים וכי ברשותה חלליות "לא אנושיות" וכמו גם "טייסיהם המתים".
בשנת 2022, גראש הגיש תלונת חושף שחיתות עבור משרד המפקח הכללי של קהילת המודיעין האמריקאית במטרה שהמשרד יחלוק מידע מסווג עם ועדת המודיעין של הסנאט האמריקאי. בנוסף גראש הגיש גם תלונה אחרת בדבר מעשי נקמה שכוונו כלפיו מצד הממונים עליו בשל תלונה דומה אותה הוא הגיש במהלך 2021.
לטענת גראש הוא נחשף למסמכים המעידים כי ממשלתו של בניטו מוסוליני מצאה חללית "לא אנושית" בצפון איטליה עוד במהלך שנת 1933, וכי הוותיקן סייע לארצות הברית להשיג את החללית ב-1944 או 1945. גראש טוען כי הוא יודע על אזרחים אמריקאים שנפגעו, וכמו גם הוא יודע על אזרחים שנרצחו, כחלק מהמאמצים של הממשלה להסתיר ראיות בדבר העב"מים שנמצאים ברשות הממשל האמריקני. בתגובה לטענותיו של גראש מיוני 2023, סוכנות החלל האמריקנית ומחלקת ההגנה של ארצות הברית פרסמו הצהרות המאשרות כי עד כה אין שום עדות לחיים מחוץ לכדור הארץ וכי אין שום מידע בר אימות על גורמים שיש ברשותם אובייקטים מעולמות אחרים או גורמים שביצעו הנדסה הפוכה באובייקטים הללו.
בעדות שגראש נתן תחת שבועה לוועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים ביולי 2023 הוא חזר על כמה מהטענות אותן סיפק בעבר ובנוסף טייס הקרב האמריקאי בדימוס ריאן גרייבס ומפקד הצי האמריקני בדימוס דייוויד פרייבור סיפקו באותה ההזדמנות גם עדויות אודות חוויותיהם האישיות הקשורות לתחום העב"מים. גראש העיד כי אינו יכול לספק בפומבי מידע נוסף אודות כמה מההיבטים הנוגעים לטענותיו, אך הציע למסור פרטים נוספים לנציגי ועדת הפיקוח והרפורמה של בית הנבחרים במתקן נפרד.
הפרשה משכה תשומת לב תקשורתית רבה ברחבי העולם.
הערות שוליים

↑  Leslie Kean, Ralph Blumenthal, Leslie Kean and Ralph Blumenthal, Intelligence Officials Say U.S. Has Retrieved Craft of Non-Human Origin, The Debrief, ‏2023-06-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Entin, Brian (5 ביוני 2023). "Military whistleblower claims US has UFO retrieval program". NewsNation. ארכיון מ-6 ביוני 2023. נבדק ב-6 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Wallace, Danielle (6 ביוני 2023). "Military whistleblower goes public with claims US has secret UFO retrieval program: 'Terrestrial arms race'". Fox News. ארכיון מ-6 ביוני 2023. נבדק ב-6 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Susie Coen, ‏'Non-human spacecraft' found by US 'for decades', The Telegraph, 7 June 2023
↑  Gabbatt, Adam (9 ביוני 2023). "A whistleblower claims the US has alien vehicles. But where's the proof?". The Guardian. ארכיון מ-10 ביוני 2023. נבדק ב-9 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gabbatt, Adam (2023-07-26). "US conducted 'multi-decade' secret UFO program, ex-intelligence official says". The Guardian (באנגלית בריטית). נבדק ב-2023-08-26.
↑  View Author Archive, Get author RSS feed, Pentagon whistleblower claims Vatican helped US retrieve UFO from Mussolini, ‏2023-06-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Cooper, Helene (26 ביולי 2023). "Lawmakers and Former Officials Press for Answers on U.F.O.s". The New York Times. ארכיון מ-27 ביולי 2023. נבדק ב-27 ביולי 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Klein, Charlotte (8 ביוני 2023). "Why The New York Times, The Washington Post, and Politico Didn't Publish a Seemingly Bombshell Report About UFOs". vanityfair.com. Vanity Fair. ארכיון מ-8 ביוני 2023. נבדק ב-8 ביוני 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Magazine, Smithsonian; Osborne, Margaret. "Whistleblower Alleges U.S. Government Is Covering Up Alien Life at UFO Hearing". Smithsonian Magazine (באנגלית). ארכיון מ-28 ביולי 2023. נבדק ב-2023-07-28. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Major om UFO-påstande: Historien er så vild, at jeg har brug for selv at se billeder, Politiken, ‏2023-06-07 (ב־)
↑  Knoll, Sabrina (2023-06-09). "Ehemaliger US-Agent behauptet, Regierung besitzt außerirdische Flugobjekte". Der Spiegel (בגרמנית). נבדק ב-2023-08-26.
↑  Par Gaël Lombart Le 7 juin 2023 à 14h21, David Grusch, lanceur d’alerte sur des ovnis : « Ça peut être extraterrestre ou autre chose mais pas humain », leparisien.fr, ‏2023-06-07 (ב־)
↑  Max Moszkowicz, Nieuwe Revu ziet nieuw bewijs voor buitenaards leven: De UFO van Mussolini, revu.nl, ‏2023-06-05 (בהולנדית)
↑  Jutarnji list - Bivši američki obavještajac tvrdi: ‘Da, istina je. SAD ima netaknute izvanzemaljske letjelice!‘, www.jutarnji.hr, ‏2023-06-07 (ב־)
↑  אסור לפספס‏, "ממשלת ארצות הברית מנסה לפתח נשק משרידי עב"מים שהתרסקו בכדור הארץ", באתר וואלה, 15 ביוני 2023
↑  גיא רייט,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'‏"ממצאים ביולוגיים התגלו בחלק מאתרי ההתרסקות האלה", באתר ‏מאקו‏, 27 ביולי 2023
ליליואוקלאני

ליליואוקלאני, נולדה בשם ליליאו לולוקו ולאניה וֵאוֵאהי קמקאהה, והוטבלה בבגרותה בשם לידיה (באנגלית: Liliuokalani‏; Lili‘u Loloku Walania Wewehi Kamaka‘eha; ‏Lydia‏; 2 בספטמבר 1838 – 11 בנובמבר 1917) הייתה המלכה האחרונה של ממלכת הוואי, וכן מלחינת מוזיקה הוואית וסופרת. היא שלטה מ-29 בינואר 1891 ועד הדחתה ב-17 בינואר 1893.
ביוגרפיה

ליליואוקלני נולדה בשם ליליאו לולוקו ולאניה וֵאוֵאהי קמקאהה ב-2 בספטמבר 1838 לראשת השבט אנליאה קאוהוקלולה ולראש השבט סיזר קפאקיאה, בהונולולו הבירה, באי אואהו. על פי המסורת ההוואית, היא נקראה על שם אירוע המקושר ללידתה. כשנולדה, העוצרת למלוכה (קוהינה נואי) אליזבת קינאו סבלה מזיהום בעין, והיא נתנה לליליואוקלאני את שמותיה: ליליאו (lili'u) (שורפת), לולוקו (loloku) (דומעת), ולאניה (walania) (צורבת), וקמקאהה (kamaka'eha) (עיניים כואבות).
היא הייתה הילדה השלישית (השורדת) למשפחה מרובת ילדים, אך לא גדלה עמם, מכיוון שהמנהג היה לתת ילדים למשפחות אחרות – בעיקר קרובים מהמשפחה המורחבת – באימוץ (המנהג מכונה הנאי (hānai)), לעיתים משיקולים של חינוך או מיקום גאוגרפי. הוואים מכל המעמדות נהגו כך, וליליואוקלאני אומצה כתינוקת על ידי אבנר פאקי ואשתו לורה קוניה.
בשנת 1842, בגיל ארבע, היא התחילה ללמוד בבית הספר שמאוחר יותר נקרא "בית הספר המלכותי". יחד עם חבריה לכיתה, היא נבחרה על ידי קמהאמהה השלישי כזכאית למועמדות למלוכה. לידיה קמקא'אהה, כפי שנודעה אז, למדה באנגלית מידי זוג המיסיונרים האמריקאים עמוס סטאר וג'ולייט מונטגיו קוק, לצד שני אחיה הגדולים ג'יימס קליוקלאני ודוד קלאקאווה, וכן 13 מבני דודיה המלכותיים, עד 1850, אז נסגרה הפנימיה של המיסיונרים, והיא חזרה ללמוד בבית ספר אקסטרני בניהולו של מיסיונר אחר, הכומר הפרוטסטנטי אדוארד ג. בקווית.
לידיה הייתה מאורסת לזמן קצר למלך העתידי, ויליאם צ'ארלס לונלילו, אך בסופו של דבר ביטלה את האירוסין בעידודו של המלך קמהאמהה הרביעי. ב-16 בספטמבר 1862, לידיה נישאה לאמריקאי ג'ון אוון דומיניס, אשר מאוחר יותר היה למושל של אואהו ומאווי. המלך קמהאמהה הרביעי היה אורח של כבוד בחתונה, אך אמו של דומיניס, מרי, הביעה את התנגדותה לנישואים בכך שהדירה רגליה מהטקס. לזוג לא נולדו ילדים משלהם, אך אימצו על פי ההנאי שלושה ילדים: לידיה קאומוהיפוניפוניקלאני אהולו, בתו של ידיד משפחה; ג'וזף קאיפונוהיאה, בנו של עובד של המשפחה; וג'ון אימוקו דומיניס, בנו של דומיניס מחוץ למסגרת הנישואים. בשנת 1866, בתקופת שלטונו של קמהאמהה החמישי, לידיה חיברה לבקשת המלך את היצירה "הא מלה לאהוי הוואי" (He Mele Lāhui Hawaiʻi) שתשמש כהמנון חדש לממלכה.
היורשת למלוכה > הבחירות של 1874

כאשר קמהאמהה החמישי נפטר בשנת 1872 ללא יורש, על פי חוקת הממלכה משנת 1864, היה על בית המחוקקים לבחור את השליט הבא. בהצבעה פה אחד, לונלילו (ארוסה לשעבר של לידיה) היה למלך הנבחר הראשון של הוואי. לונלילו נפטר בשנת 1874, גם הוא ללא יורש. בבחירות שנערכו, אחיה של לידיה, דייוויד קלקאואה, רץ נגד אֶמה, המלכה האלמנה של קמהאמהה הרביעי.
כשהומלך, קלקאואה העניק תארים מלכותיים לאחיו ויליאם פיט ללייאוהוקו, שהיה לנסיך הכתר, ולאחיותיו, הנסיכה לידיה קמקא-אהה והנסיכה ליקליקה. כשללייאוהוקו מת בשנת 1877 ללא צאצאים, ביקשה אימו המאמצת, רות קאליקולאני, לרשת אותו, אך המחוקקים לא אישרו אותה. במקום זאת, ב-10 באפריל 1877, הכריזו על יורשת עצר חדשה – ליליו, הרי זו ליליואוקלאני, שאימצה בינתיים את שמה המלכותי (שפירושו – המלכותיים השורפים). כאשר קלקאואה יצא לסיור עולמי ב-1881, ליליואוקלאני שירתה כעוצרת.
היורשת למלוכה > ביקור באנגליה

באפריל 1887, קלקאואה שלח משלחת לחגיגות היובל של המלכה ויקטוריה בלונדון. המשלחת כללה את אשתו, המלכה קפיאולאני, נסיכת הכתר ליליואוקלאני ובעלה. המשלחת הפליגה לסן פרנסיסקו, ומשם חצתה את ארצות הברית, כולל ביקורים בוושינגטון הבירה, בוסטון, וניו יורק, שם הם עלו על ספינה לאנגליה. בזמן שהותם בבירה האמריקאית, אירחו אותם הנשיא גרובר קליבלנד ואשתו. בלונדון, קפיואולאני וליליואוקלאני זכו לקבלת פנים רשמית עם המלכה ויקטוריה בארמון בקינגהאם. הם השתתפו בטקס היובל המיוחד במנזר וסטמינסטר, שם ישבו עם שאר בני המלכה הבריטים ואורחים מלכותיים זרים. זמן קצר לאחר חגיגות היובל, הם שמעו על "חוקת הכידון" – חוקה שברוני הסוכר האמריקאים ששלטו בכלכלת הוואי אילצו את קלקאואה לחתום עליה, תחת איום של מוות. מטרת החוקה הייתה לנשל מהמלוכה ההוואית את מרבית כוחה, ולהעבירו לקולוניאליסטים האמריקאים. הם ביטלו את הביקור האירופאי שלהם באירופה וחזרו להוואי.
ניסיונות נעשו להחליף את קלקאואה בליליואוקלאני, ובשנת 1889 אף היה ניסיון הפיכה כושל נגד חוקת הכידון.
היורשת למלוכה > מותו של קלקאואה

ב-1890 קלקאואה ניסה, ולא הצליח, לגייס כספים עבור צבא קבע, כאשר בינתיים פלגים בפוליטיקה ההוואית לחצו עליו למנות ועידה חוקתית במטרה להיפטר מהכוחות הזרים שהשתלטו על מוקדי הכוח בהוואי. עייף משנים של פוליטיקה פולמוסית, קלקאואה החליט לנסוע לביקור מדיני ארוך לארצות הברית, בליווי האדמירל ג'ורג' בראון. בהיעדרו, ליליואוקלאני שלטה במקומו כעוצרת בזו הפעם השנייה.
בנובמבר 1890, הגיע המלך לקליפורניה כדי לטפל בעניינים עסקיים בין ממלכת הוואי וממשלת ארצות הברית. בריאותו התדרדרה במהלך הנסיעה הארוכה ברחבי מקסיקו וקליפורניה, ולבסוף, בינואר 1891, הוא לקה בשבץ בסנטה ברברה והובהל חזרה לסן פרנסיסקו, שם שקע בתרדמת, ומת כעבור יומיים ב-20 בינואר 1891. כאשר הספינה צ'ארלסטון, בה הפליג המלך, חזרה להוואי ב-29 בינואר עם גופתו, הממלכה כולה נכנסה לאבל.
תקופת מלכותה

באותו היום, ב-29 בינואר 1891, ליליואוקלאני הושבעה בפני שרי הקבינט ושופטי בית המשפט העליון, והוכרזה כמלכת איי הוואי. אחד הדברים הראשונים שעשתה זה לבקש את התפטרותם הרשמית של חברי הקבינט של אחיה המנוח. השרים סרבו, וליליואוקלאני פנתה לבית המשפט העליון בבקשת פסיקה. בית המשפט פסק לטובת המלכה והשרים התפטרו. המלכה מינתה קבינט חדש, וב-9 במרץ, באישור של בית האצילים, כפי שנדרש על ידי חוקת הוואי, היא מינתה את אחייניתה ויקטוריה קאיולאני (הבת של אחותה ליקליקה) כיורשת העצר. את בעלה, ג'ון דומיניס, היא מינתה כמושל של אוואהו, תפקיד שבוטל תחת חוקת הכידון של 1887. אך דומיניס נפטר רק שבעה חודשים לתוך מלכותה, דבר שהשפיע קשות על המלכה שהייתה גם כך במצב של עימות פוליטי מול בית המחוקקים. אך היא המשיכה בכוונותיה להשיב כוח למלוכה, ומינתה מושלים גם לשלושת האיים הגדולים האחרים של הוואי.
תקופת מלכותה > חקיקת חוקה חדשה

זמן קצר לאחר מכן, עתירות התחילו להתקבל מאזרחים באמצעות שתי המפלגות המרכזיות בממשלה. ליליואוקלאני האמינה שיש לה את תמיכת הקבינט, ושהתעלמות תהיה כנגד רצון עמה, ולכן נקטה במהלכים לביטול חוקת הכידון של 1887, על ידי הכנת טיוטה של חוקה חדשה שתשיב למלוכה את זכות הווטו, ולאזרחים הוואים ואסייתים מקופחים כלכלית את זכות ההצבעה. המצב הכלכלי היה נושא מרכזי לתקופה – חוק מק'ינלי (1890) פגע בתעשיית הסוכר ההוואית על ידי ביטול המיסוי על סוכר המיובא ממדינות אחרות לתוך ארצות הברית, דבר שחיסל את היתרון לתעשייה ההוואית שניתן בהסכם ההדדיות של 1875. אזרחים ועסקים הוואים רבים איבדו הכנסות וחוו לחץ כלכלי מוגבר. בתגובה, ליליואוקלאני הציעה לייסד מערכת לוטו כדי לגייס כספים עבור הממשלה, ובנוסף, גם הייתה הצעת חוק לרישוי סחר באופיום. שרי הקבינט, וכן חבריה הקרובים, היו כולם נגד התוכניות האלו וניסו, ללא הצלחה, להניא אותה מהן. בדיעבד הם צדקו, מכיוון ששניהם שימשו נגד המלכה במשבר החוקתי המתהווה.
נראה היה שלחוקה שליליואוקלאני קידמה (חוקת 1893ׂׂ) הייתה תמיכה רחבה מהעם – החוקה הייתה מרחיבה את זכות הבחירה על ידי הפחתת דרישות רכוש, והיא גם ביטלה את זכות הבחירה לתושבים זרים מאירופה וארצות הברית, כולל של בעלי עסקים עשירים שלא היו אזרחי הוואי. כשהמלכה סיירה ברחבי הממלכה, רעיונותיה התקבלו בתמיכה נלהבת. אך כאשר המלכה הודיעה לקבינט על התוכנית שלה, הם מנעו ממנה את תמיכתם, כי הם הבינו את ההשלכות הסבירות מהאופוזיה של המלכה – הכוחות הקולוניאליסטים המזוינים שאילצו את קודמה לחתום על החוקה הקיימת מלכתחילה (ומשם שמו – היחידות הפרה-צבאיות של התאגידים הזרים נקראו "רובאי הוואי").
תקופת מלכותה > הפיכה והדחה

אף על פי שבמהלך ההיסטוריה היו מספר איומים לריבונות הממלכה ההוואית, רק במעמד חתימת חוקת הכידון בשנת 1887 התחיל להתממש האיום. וכשליליואוקלאני ניסתה לחזק את המלוכה ולבטל את החוקה, הוביל המהלך להפלת ממלכת הוואי. כוחה של המלכה לא היה שווה לכוחם של האליטות העסקיות שדה פקטו שלטו באיי הוואי. הגברים שביצעו את ההפיכה לא היו ילידי הוואי – היו ביניהם חמישה אמריקאים, גרמני אחד, ואנגלי אחד. כוונתם המוצהרת הייתה להדיח את המלכה, להפיל את המלוכה, ולבקש את היספחותה של הוואי לארצות הברית.
בראש ההפיכה עמד לורן א. תרסטון, נכדם של מיסיונרים אמריקאים מאחוריו עמדו האמריקאים והאירופאים שהיוו את האליטה העסקית בהוואי, וכן מגוון אזרחים הוואים שהיו חלק ממפלגת הרפורמה ההוואית, וביניהם נציגי בית המחוקקים, בכירי ממשלה, ושופטי בית המשפט העליון של הממלכה.
ב-16 בינואר, המרשל (ראש הצבא, או שר הביטחון) של הממלכה, צ'ארלס ב. וילסון קיבל הודעה מוקדמת מידי בלשים שתהיה הפיכה. וילסון ביקש צווי מעצר לחברי המועצה של "ועדת הבטיחות", כפי שקראו לעצמם ההופכים, וכן ביקש להחיל משטר צבאי בממלכה. אך בשל הקשרים הפוליטיים של חברי (עם ארצות הברית ונציגיה בממשלה), בקשותיו נדחו שוב ושוב על ידי היועץ המשפטי לממשלה ארתור פ. פטרסון, וכן על ידי הקבינט, מחשש שמעצרים יסלימו את המצב. אחרי כישלון המשא ומתן עם תרסטון, וילסון התכונן לעימות צבאי, והחל לאסוף את אנשיו, שמספרם מנה כ-496 אשר הוראותיהם היו להישאר בסמוך למלכה ולהגן עליה.
המלכה הודחה ב-17 בינואר 1893, ובאופן זמני ויתרה על כס המלכות שלה לטובת ארצות הברית. היא קיוותה שארצות הברית תפעל בדומה לבריטניה לפניה, ותשיב את הריבונות על הוואי למנהיגתה הלגיטימית.
ליליואוקלאני פרסמה את ההצהרה הבאה, אשר העבירה את סמכותה לממשלת ארצות הברית, במקום לממשלה הזמנית של ההפיכה:
I, Liliʻuokalani, by the Grace of God and under the constitution of the Hawaiian Kingdom, Queen, do hereby solemnly protest against any and all acts done against myself and the constitutional government of the Hawaiian Kingdom by certain persons claiming to have established a Provisional Government of and for this Kingdom. That I yield to the superior force of the United States of America, whose Minister Plenipotentiary, His Excellency John L Stevens, has caused United States troops to be landed at Honolulu and declared that he would support the said Provisional Government. Now, to avoid any collision of armed forces and perhaps loss of life, I do, under this protest, and impelled by said forces, yield my authority until such time as the Government of the United States shall, upon the facts being presented to it, undo the action of its representative and reinstate me in the authority which I claim as the constitutional sovereign of the Hawaiian Islands.
תקופת מלכותה > הקמת הרפובליקה של הוואי

עם זאת, כונסה ממשלה זמנית של המתיישבים האמריקאים עד שהוואי תוכל להיספח אל ארצות הברית. ב-1 בפברואר 1893 השגריר האמריקאי להוואי, סטיבנס, הכריז על הוואי כעל מדינת חסות של ארצו. ממשלו של הנשיא גרובר קליבלנד ערכה את דו"ח בלאונט, שהכריז על ההפיכה כבלתי-חוקית, ומצא שסטיבנס והיחידות הצבאיות שתמכו בהפיכה פעלו שלא כשורה. ב-16 בנובמבר שלח קליבלנד את השר אלברט ס. ויליס להוואי להציע להשיב לליליואוקלאני את מלוכתה בתנאי שתחון את כל המעורבים בדבר. ויליס דיווח בחזרה לוושינגטון שהמלכה מתעקשת להוציא להורג את האשמים.
עם התפתחות זו, הנשיא גרובר קליבלנד שלח את הנושא לקונגרס. מאוחר יותר שינתה המלכה את עמדתה בנושא עונשם של הקושרים, וב-18 בדצמבר 1893, דרש השר ויליס את החזרתה של ליליואוקלאני על ידי הממשלה הזמנית. הממשלה הזמנית סירבה. הקונגרס הגיב לפנייתו של קליבלנד בחקירת סנאט שתוצאתה הייתה דו"ח מורגן ב-26 בפברואר 1894. הדו"ח מצא את כל המעורבים (כולל השר סטיבנס) "לא אשם" בהפיכה ופטר אותם מאחריות על ההדחה – לבד מדמות אחת בסיפור, המלכה עצמה.
ב-4 ביולי 1894, הוכרזה הקמתה של הרפובליקה של הוואי, וסנפורד ב. דול, אחד הראשונים שקרא לביטול מוסד המלוכה, היה לנשיא. הרפובליקה של הוואי הוכרה על ידי ממשלת ארצות הברית כבת חסות, אף על פי שוולטר קיו גרשם, מזכיר המדינה של קליבלנד, נותר עוין כלפי הממשלה החדשה.
מעצרה של המלכה

ליליואוקלאני נעצרה ב-16 בינואר 1895, מספר ימים לאחר ניסיון למרד שהובל על ידי רוברט ויליאם וילקוקס וסמואל נאוליין. במשפט, סנגורה היה היועץ המשפטי לממשלה לשעבר, פול ניומן. היא טענה שלא ידעה על הפעולה נגד הממשלה, אך הורשעה ונגזרו עליה חמש שנות עבודת פרך בכלא וקנס של $5000. גזר הדין הומתק לחמש שנות מעצר בית בקומה העליונה של ארמונה. שם, עסקה המלכה בחיבור שירים, כולל "תפילת המלכה" (Ke Aloha o Ka Haku – "חסד האלוהים"), והתחילה לכתוב את זכרונותיה.
במהלך מאסרה, ויתרה ליליואוקלאני על המלכות בתמורה לחנינות ושחרור עבור חבריה למרד שהורשעו עמה. שישה מהם נידונו לתלייה, כולל וילקוקס ונאוליין. היא חתמה על כתב ויתור ב-24 בינואר 1895. ההיסטוריונית ג'וליה פלין סיילר כתבה ש"החתימה הרועדת שלה מעידה על כך שהוויתור היה כרוך בכאב עז עבורה". ב-1898, כתבה ליליואוקלאני:
For myself, I would have chosen death rather than to have signed it; but it was represented to me that by my signing this paper all the persons who had been arrested, all my people now in trouble by reason of their love and loyalty towards me, would be immediately released. Think of my position, — sick, a lone woman in prison, scarcely knowing who was my friend, or who listened to my words only to betray me, without legal advice or friendly counsel, and the stream of blood ready to flow unless it was stayed by my pen.
הרפובליקה של הוואי שחררה אותה על תנאי ב-4 בספטמבר 1895. לאחר ששוחררה, היא הוחזקה עדיין במעצר בית בארמון וושינגטון במשך שנה. ב-13 באוקטובר 1896, הרפובליקה העניקה לה חנינה מלאה והחזירה לה את זכויות האזרח שלה. המלכה הרגישה צורך עז לצאת לחו"ל, ונסעה לשהות זמן מה אצל קרובי משפחה במסצ'וסטס.
לאחר ביקורה במסצ'וסטס, העבירה ליליואוקלאני את מגוריה לוושינגטון די. סי., לסירוגין, בזמן שהפליגה חזרה להוואי כדי להתנגד לסיפוח הממלכה לארצות הברית ובבקשות פיצויים על הגזל שנעשה לה. היא נכחה בהשבעתו של הנשיא ויליאם מקינלי ב-1897, עם דרכון הוואיי מהרפובליקה שנחתמה באופן אישי על ידי הנשיא דול.
ב-1898, קצת לאחר תחילת מלחמת ארצות הברית–ספרד, הנשיא מקינלי חתם על הסכם סיפוח רפובליקת הוואי, אך ההסכם לא עבר את אישור הסנאט לאחר שהוצגה להם עצומה נגד הסיפוח עליה היו חתומים 21,000 אזרחי הוואי. הסיפוח התבצע זמן קצר לאחר מכן באמצעות החלטה משותפת של הסנאט והקונגרס (החלטת ניולנדס).
חייה המאוחרים ומותה

החל מיולי 1911, בית המחוקקים הטריטוריאלי של הוואי הקציב לליליואוקלאני פנסיה של 2,500 דולר לחודש. הותר לה גם לקבל את ההכנסה ממטע סוכר של כ-24,000 דונם. קצבאות אלו היו הרבה פחות ממה שדרשה המלכה, והמחוקקים מאנו מלהתייחס לחוקיות החרמת נכסיה מלכתחילה.
באפריל 1917, הניפה ליליואוקלאני את דגל ארצות הברית בבית וושינגטון לכבודם של חמישה מלחים הוואיים אשר נספו כשהוטבעה האוניה SS Aztec על ידי צוללות גרמניות. המעשה המתפרש על ידי רבים כתמיכה סמלית בארצות הברית. אך היסטוריונים כמו ניל תומאס פרוטו דחו את הפרשנות הזו. פרוטו טען כי מעשה זה משקף את האופן בו היא עדיין החזיקה באמונם של בני עמה ואת זכותם לקבוע את גורלם, גם לאחר שהודחה ממקומה כמנהיגתם.
בסוף הקיץ של שנת 1917, דווח בעיתון שהיא חלשה מידי לערוך חגיגות ציבוריות לכבוד יום הולדתה, מסורת שהתקיימה עוד מראשית ימי המלוכה. אחת מהופעותיה האחרונות בציבור הייתה בספטמבר באותה שנה, כשהצטרפה רשמית לצלב האדום האמריקאי. לאחר מספר חודשים של הידרדרות בבריאותה, היא איבדה את השימוש בגפיה התחתונות, וגם מצבה הקוגניטיבי התדרדר עד שלא הייתה מסוגלת לזהות את ביתה. המעגל הפנימי של החברים והמטפלים שלה ישב איתה בשבועיים האחרונים לחייה. בבוקר 11 בנובמבר 1917, ליליואוקלאני נפטרה בביתה, בית וושינגטון, כאשר היא בת שבעים ותשע.
גופתה הובאה לכנסיית קאוויאהאו, לשם הוזמן הציבור לצפות בה. נערכה לה הלוויה ממלכתית בחדר כס המלכות של ארמון יולאני. כשארון הקבורה שלה נישא מן הארמון למאוזולאום המשפחתי, שרה מקהלת נוער את השיר "Aloha ʻOe", שירה המפורסם ביותר של המלכה שהיה לסמל תרבות הוואי, והמשתתפים בהלוויה וכן הציבור שצפה בשיירת הלוויה לאורך מסלולה. ההלוויה צולמה במצלמות קולנוע, אך הסרטים הושמדו כאשר הבית בו חיו קודם לכן אחותה ואחייניתה של ליליואוקלאני נשרף עד היסוד ב-1921.