stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכתבי ערד
מכתבים בולטים > מכתב 24

מֵעֲרָד ... וּמִקִינָ(ה ...)
ה. וּשְלַחְתֶם אֹתָם רָמַת נֶגֶ[ב בְּיַ]
ד מַלְכִּיָהוּ בֶּן קָרַבאוֹר וְהִבְ
קִידָם עַל יָד אֱלִישָע בֶּן יִרְמִיָ
הוּ בְּרָמַת נֶגֶב, פֶּן יִקְרֶה אֶת הַ
עִיר דָבָר. וּדְבָר הַמֶלֶך אִתְכֶם
בְּנַבְשְכֶם. הִנֵה שָלַחְתִי לְהָעִיד
בָּכֶם הָיֹם: הָאֲנָשִם אֶת אֱלִישָ
ע, פֶּן תָבֹא אֱדֹם שָמָה!
המכתב נכתב משני צדדיו של האוסטרקון, אולם רוב הכתוב על אחד הצדדים נמחק והחלק הנותר אינו מצטרף למשפטים שלמים בעלי משמעות. צדו האחר, לעומת זאת, נשמר כמעט בשלמותו.
בשתי מילים במכתב מתרחש חילוף אותיות: "והבקידם" (שורה 3) במקום "והפקידם", ו"בנבשכם" (שורה 6) במקום "בנפשכם".
דומה כי גם דברי הזעם על אדום, המצויים בספרי המקרא השונים, מתייחסים לחלקו של אויב זה בחורבן הסופי של ממלכת יהודה.
המכתבים הארמיים

המכתבים הארמיים הם עדות היסטורית חשובה לתקופה שהמקורות שנמצאים בידינו עליה דלים יחסית, אולם רק בכ-45 מתוך 85 ניתן לקרוא מילה אחת או יותר. המכתבים שייכים למאה ה-4 לפנה"ס, ככל הנראה לאמצעה. לפי המכתבים, מצודת ערד היוותה בתקופה הפרסית תחנת מעבר בה סופקו שעורים לפרשים, סוסים וחמורים. במכתבים הארמיים מוזכרים שמות יהודיים (שמות תאופוריים ל"יהו") ואדומיים (שמות תאופוריים ל"קוס"), המעידים על ההרכב האתני באזור.
ראו גם

רשימת כתובות כנעניות וארמיות
לקריאה נוספת

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
יוחנן אהרוני, כתובות ערד, מוסד ביאליק, 1986.
שמואל אחיטוב, אסופת כתובות עבריות, מוסד ביאליק, 1992.
נחמן אביגד, "המקורות האפיגרפיים העבריים", ההיסטוריה של עם ישראל, ימי המלוכה: היסטוריה מדינית, ירושלים, תשמ"ב, עמ' 21–39.
הערות שוליים

1 2  יוחנן אהרוני, כתובות ערד, מוסד ביאליק, 1986, עמ' 1
1 2  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 12, עמ' 348.
↑  יוחנן אהרוני, כתובות ערד, מוסד ביאליק, 1986, עמ' 12-130
↑  בוסתנאי עודד, תולדות עם ישראל בימי בית ראשון, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ד, יחידה 12, עמ' 349.
↑  מבוא לארכאולוגיה של ארץ ישראל, האוניברסיטה הפתוחה, כרך ב, פרק 10: כתב וכתובות (כתב: חגי משגב), עמ' 455; ראו גם חילופי ב־פ בשפות שמיות באתר ויקימילון
↑  יוחנן אהרוני, יוסף נוה, כתובות ערד, מוסד ביאליק, 1986, עמ' 177
מצודת ערד, בה נמצאו המכתבים
מכתב ארמי מערד
סמל מין

השחקנית האמריקאית מרילין מונרו היא דוגמה בולטת לסמל מין
ג'ניפר אניסטון שהוכתרה בשנת 2011 כ"אישה הסקסית ביותר של כל הזמנים" על ידי מגזין הגברים הגדול בעולם Men's Health
סמל מין (או סמל סקס) הוא תואר הניתן לגבר או לאישה שפרסומם הוא גם או בעיקר כמוקד של משיכה מינית. רוב הגברים והנשים הזוכים לתואר זה עוסקים בתחומי עיסוק שיש בהם חשיבות למראה, ובמיוחד שחקנים ודוגמנים, אך סמלי מין רבים באים גם משורות הספורטאים והמוזיקאים ויש בהם אף סופרים, משוררים, פוליטיקאים ובעלי מקצוע נודעים אחרים.
התהוותם של סמלי מין

סמלי מין רבים נוצרו בעקבות פרסום רב לו זכו בתקשורת ההמונים, ובמיוחד כאשר הפרסום היה קשור במיניות. כך, לדוגמה, זכה אלביס פרסלי לפרסום רב בזכות תנועות האגן שהפגין בזמן שירתו, וכוכבי קולנוע רבים אחרים תוארו כסמלי מין בזכות הופעתם מעורטלים או בלבוש חלקי בסרטים, כשדוגמאות לכך יכולים לשמש מרלון ברנדו ב"חשמלית ושמה תשוקה" או אנה מניאני ב"האורז המר". בין הגברים שהפכו סמלי מין בולטים אלו המתייחדים בגובהם, בכתפיהם הרחבות, בסמלי גבריות מובהקים של זמנם ובהתנהגות נמרצת ותקיפה. בין הנשים שהפכו סמלי מין בולטות בעלות עיניים גדולות, שפתיים חושניות ובייחוד חזה גדול.
תרומה חשובה למיצובם של סמלי מין רבים, העלתה תרבות הידוענים בצהובונים, במדורי הרכילות, ובתוכניות הבידור השונות. פעמים רבות יש שיתוף פעולה נרחב בין ידוענים ואנשי יחסי ציבור המייצגים אותם לאמצעי התקשורת, כשערוצי הפרסום מציגים את הידוענים באופן רצוי ונחשק, כשהם מבלים בחוף הים או במועדוני לילה. דוגמה מוקדמת ומוכרת לכך שימש השבועון "העולם הזה", שנהג להעניק תארים מיניים ("החזה של המדינה" לפנינה רוזנבלום או "התחת של המדינה" לאניטה פללי) לצעירות אלמוניות, ולשוב ולדוש בענייניהן, תוך הצגתן כסמלי מין וכנשים נחשקות. תופעות מעין אלו נפוצות מאוד במגזיני בידור ובצהובונים, אף כי הקשר בין הצגתם של ידוענים כסמלי מין לבין היותם כאלו אינו תמיד חד משמעי.
לעיתים גם דמויות בדיוניות הופכות לסמלי מין, למשל הדמות בטי בופ שהופיעה בסרטים מצוירים בשנות ה-30 ונחשבת לאחת מהדמויות המונפשות הראשונות שהיו לסמל מין. לאחר מכן נודעו כסמלי מין גם דמויותיהן של ג'סיקה ראביט מהסרט "מי הפליל את רוג'ר ראביט" והולי ווד מהסרט "עולם מגניב". גם תחום משחקי הווידאו מייצר לעיתים סמלי מין, אך בדרך כלל אלו לא פורצים את גבולות המיינסטרים. דוגמה היוצאת מכלל זה היא דמותה של לארה קרופט מסדרת משחקי המחשב טומב ריידר, שעלילותיה תוארו גם בסרטים "טומב ריידר" משנת 2001 ובסרט ההמשך "סוד החיים" משנת 2003. סרטים אלו גם ביססו את מעמדה של השחקנית אנג'לינה ג'ולי, שגילמה את לארה קרופט, כשחקנית מצליחה וכסמל מין.
ראו גם

אייקון פופ
אליל נעורים
הערות שוליים

↑  William D. Crump, Happy Holidays--Animated!‎, עמ' 233
↑  דמותה של ג'סיקה ראביט היא פארודיה על דמותה של ריטה הייוורת' בסרט "גילדה".
אלביס פרסלי הוא אחד המוזיקאים הבולטים שהפכו סמלי מין
בית הכנסת טורו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  85 Touro Street 
 מיקום:  ניופורט 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1759
 תאריך פתיחה רשמי:  1759 
 אדריכל:  פיטר הריסון 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות קולוניאלית 
 קואורדינטות:  41°29′22″N 71°18′43″W﻿ / ﻿41.4894°N 71.3119°W﻿ / 41.4894; -71.3119
 www.tourosynagogue.org
 he
 
בית הכנסת טורו
בית הכנסת טורו (אנגלית: Touro Synagogue) או קהל קדוש ישועת ישראל (אנגלית: Congregation Jeshuat Israel) הוא בית כנסת בניופורט, רוד איילנד שבארצות הברית הנחשב לבית הכנסת העתיק ביותר ברוד איילנד ובין הבודדים מהתקופה הקולוניאלית שעדיין פעיל. בית הכנסת ממוקם ברחוב טורו 85 ומשמש כבית כנסת אורתודוקסי.
היסטוריה

בית הכנסת נבנה בשנת 1759 עבור הקהילה היהודית בניופורט על ידי מנהיג הקהילה יצחק דה-טורו מאמסטרדם. הבנייה הסתיימה בשנת 1763. בית הכנסת נבנה בעזרת תרומות מקהילות יהודיות אחרות בצפון אמריקה (בעיקר קהילת שארית ישראל מניו יורק) וקהילות נוספות מהקריביים. אדריכל בית הכנסת היה פיטר הריסון (אנ') שהיה אחד האדריכלים החשובים באותה תקופה בצפון אמריקה.
הקהילה עצמה מקורה עוד בשנת 1658 כאשר אנוסים ממוצא ספרדי הגיעו מספרד, פורטוגל (בעיקר ממושבות שלהן בקאריביים) והמושבה ההולנדית ניו אמסטרדם (היום ניו יורק). בשנת 1677 עוד לפני הקמת בית הכנסת, קנתה הקהילה חלקת אדמה לשם הקמת בית קברות.
בזמן מלחמת העצמאות האמריקאית כבשו הבריטים את ניופורט והעלו באש את כל המבנים בה. שני המבנים היחידים ששרדו הם הכנסייה המקומית, שהכריזה על נאמנות למלך בריטניה, ובית הכנסת היהודי שבין מתפלליו נמנו דווקא המורדים. היה זה בזכות הרב ששכנע את האנגלים להשתמש בבית הכנסת כבית חולים. אגדה אורבנית מספרת כי קצין אנגלי נכנס לבית הכנסת, ראה את שלושת הכתרים שעל גבי ארון הקודש, וקרא לחיילים לחמול עליו. אומנם הכתרים מסמלים את התורה, הכהונה והמלכות שניתנו לעם ישראל, אך לפי האגדה חשב הקצין הבריטי שזה סימן של הצהרת אמונים לכתר האנגלי.
בשנת 1790 ביקר נשיא ארצות הברית, ג'ורג' וושינגטון, בבית הכנסת ולאחר מספר ימים שלח מכתב לקהילה ובו נאמר:
...ממשלת ארצות הברית...מגנה שנאת חינם, דוחה רדיפה על רקע דתי... מי יתן וילדי אברהם שהתיישבו באדמה זו ימשיכו להצטיין ולהנות מסובלנותם של המתיישבים האחרים; וישבו איש תחת גפנו ותחת תאנתו ואין מחריד. מי ייתן ואב-הרחמים יפזר אור ולא חושך בדרכנו וידע כל אדם להשתמש בכשרונו בצורה מועילה ובשמחת עולם...
מכתב זה הקדים את מגילת הזכויות שהתקבלה כמעט שנה מאוחר יותר.
עם השנים הקהילה ובית הכנסת הדרדרו ובית הכנסת נסגר, הוא נפתח מחדש רק לאחר ששני בניו של הרב יצחק דה-טורו, אברהם ויהודה טורו (טורא) שהקים את בית הכנסת הורישו כספים לשיחזור בית הכנסת ולשכירת רב קבוע לקהילה. בשנת 1833 נפתח בית הכנסת מחדש לאחר שיהודים חדשים הגיעו לניופורט והקימו את הקהילה מחדש, גם היהודים החדשים המשיכו את מסורת התפילה הספרדית של בית הכנסת, אם כי לאחרונה התרופפה מסורת זו ונעשה שימוש בנוסח ספרד.
בית הכנסת נבנה בסגנון ג'ורג'יאני כאשר חזותו החיצונית עשויה מבנה לבנים פשוט. פנים בית הכנסת כולל 12 עמודים יוניים המסמלים את 12 שבטי ישראל התומכים בגלריה המשמשת עזרת נשים ומעליהם 12 עמודים דוריים התומכים בתקרה. בית הכנסת כולל 5 נברשות גדולות וכן אש תמיד הדולקת מעל התיבה (הוקדשה לקהילה בשנת 1765). מעל התיבה מופיעים עשרת הדיברות בעברית ובמרכז החדר ממוקמת הבמה (על פי מבנה בית כנסת ספרדי). מתחת לארון הקודש בבית הכנסת יש דלת סתרים שיש האומרים שנבנתה כדי לאפשר ליהודים לברוח ויש האומרים ששימשה להברחת עבדים שחורים לחרותם בזמן שבית הכנסת שימש כתחנת מעבר ברכבת המחתרת.
בשנת 1946 הוכרז בית הכנסת וסביבתו כאתר היסטורי ונרשם כאתר היסטורי בשנת 1966. בשנת 2001 נחתם הסכם בין הקהילה לבין האגודה לאתרים היסטוריים בארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ההיסטוריה של בית הכנסת - ציר זמן
↑  האגדה האורבנית בדבר הצלת בית הכנסת בשל טעות בהבנת משמעות שלושת הכתרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268924105171  LCCN: n80123549  SNAC: w63z90nb  VIAF: 157107919   WorldCat (עם VIAF): 157107919
גיאורגי השלישי, מלך גאורגיה

גיאוֹרגי השלישי מלך גאורגיה (בגאורגית: გიორგი III; מת ב-27 במרץ 1184) מבית בגרטיוני, היה מלך הממלכה הגאורגית המאוחדת בשנים 1156 ועד 1184. תקופת שלטונו, יחד עם תקופת שלטונה של תמר המלכה נודעה כ"תור הזהב" בהיסטוריה של גאורגיה, הודות לשטח הממלכה, הצלחות דיפלומטיות, ניצחונות צבאיים, פיתוח ההשכלה, פריחת התרבות, הדת והאומנות.
חייו

הרשומות הארמניות, בניגוד לרשומות הגאורגיות, מציגות גרסה שונה להתרחשויות שהביאו את גאורגי, בנו הצעיר של דמטרה הראשון, לכס המלוכה. על פי הרשומות הגאורגיות חשף דמטרה, בשנת 1130, מזימה של אצילים גאורגים המונהגים על ידי אחיו הגדול דוד. המלך אסר את הקושרים והוציא להורג את אחד ממנהיגי הקשר, אִיּווָאנֵה אָבּוּלֵתִּיסְדּזֶה (גאו'), בשנת 1138 (או 1145). דוד מרד בשנית בשנת 1154, והכריח את אביו לוותר על כס המלוכה, ולהפוך לנזיר. אולם, לאחר שישה חודשים, מת דוד, ודמטרה חזר לכס המלוכה. דוד הניח אחריו בן בשם דמנה, שהיה מוכר בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית כטוען חוקי לכתר. עם זאת, נמנעות הרשומות הגאורגיות בזהירות מאזכור כלשהו לנסיבות מותו של דוד.
מאידך מציין כותב הרשומות הארמני, ורדן ארוולצי, כי דוד שלט במשך חודש אחד בלבד, ונרצח בידי אציליו סומבט ואיוון אורבלי, שעשו הסכם סודי עם גיאורגי. סטפנוס אורבליאן, צאצא של שבט אורבלי, כתב זמן קצר אחרי ורדן, כי דוד שלט במשך שנתיים, והכחיש כל מעורבות משפחתית ברציחתו של דוד. לדבריו, גיאורגי נשבע לאחיו שישלוט בממלכה רק עד שבנו של דוד, דמנה, יגיע לבגרות, אבל הפר את הבטחתו. הוא טען כי האורבלים היו עדים לשבועתו של גיאורגי, ולכן הובילו את המרידה בשנת 1177, כדי להכתיר את הטוען החוקי לכתר, דמנה, לכס המלוכה.
גיאורגי עלה לכס המלוכה בשנת 1156, עם מות אביו דמטרה הראשון. בעלותו לשלטון שינה גאורגי את המדיניות הצבאית ההגנתית של אביו למדיניות אגרסיבית יותר, ופתח במתקפה על שליטי ארמניה השכנה, הסלג'וקים. קואליציה המורכבת משליט אחלאת (אנ'), שאה-ארמנס סקאמן השני (אנ'), שליט דיארבקיר, קוטב א-דין איל-גאזי משושלת ארטוקידס (אנ'), אל-מאליק מארזרום ואחרים, הוקמה ברגע שהגאורגים השתלטו על העיר, אבל הגאורגים הביסו את בעלות הברית. בשנים 1161–1162 סיפח את הערים הארמניות אני ודווין. אולם התקפת נגד של הסלג'וקים גרמה לגיאורגי לוויתור על העיר אני לשליטים המוסלמים בתנאים של ואסליות. בסופו של דבר סופחה העיר לממלכה הגאורגית בשנת 1173. במהלך תקופה זו, הורחב הצבא הגאורגי במתנדבים ארמנים, שלקחו בהתלהבות חלק בשחרור אדמותיהם. בשנת 1167, הוא התקדם להגנת הוסלות הגאורגית, שאח אר'סארטן משירוואן כנגד הסתערות הכוזרים והקיפצ'קים, שנבעה משאיפתם לעצור את חיזוק השליטה הגאורגית באזור.
בשנת 1177, התקוממו אצילי הממלכה, והכריזו על הנסיך דמנה, בנו של דוד החמישי, שהיה מוכר בקרב האופוזיציה האריסטוקרטית כטוען החוקי לכתר. כ-30,000 מורדים, תחת הנהגתו של חותנו של דמנה (אבי אשתו), יואן אורבלי, התבצרו במבצר לורי (Լոռի). המבצר הושם במצור על ידי הצבא המלכותי, הצבא הביא לכניעת העיר, עיוור וסירס את דמנה, ומחותניו נרצחו.
בשנת 1178, מינה גיאורגי את בתו הבכורה, תמר כשליטה משותפת יחד עמו, וכיורשת מוחלטת, כדי למנוע כל ויכוח אחרי מותו. הוא נותר כשליט משותף עד למותו בשנת 1184. הוא נקבר במנזר גלאתי שבכותאיסי.
נישואין וילדים

בסביבות שנת 1155, נישא גיאורגי לבורדוחאן (גוראנדוחט), בתו של חודן, מלך אוסטיה. נולדו להם שתי בנות:
תמר שירשה אותו.
רוסודן שנישאה למנואל קומננוס בנו הבכור של הקיסר הביזנטי נדרוניקוס הראשון קומננוס. רוסודן ומנואל היו ההורים של אלכסיוס הראשון ודוד קומננוס, מייסדי האימפריה של טרפזונטס.
הערות שוליים

↑  הערך "ივანე აბულეთისძე" (אִיּווָאנֵה אָבּוּלֵתִּיסְדּזֶה), באנציקלופדיה הגאורגית סובייטית (אנ') כרך 1, עמוד 45, טביליסי 1975 (בגאורגית), באתר האקדמיה הגאורגית למדעים
↑  שאה-ארמן, ארמןשאהאלאר, אהלאשאהלאר או בגטימורידס (אנ'), היה בייליק מוסלמי-סוני טורקומני (אנ') מהאימפריה הסלג'וקית (אנ'), שנוסד לאחר קרב מנזיקרט (1071) ומרכזו באחלאת (אנ') על החוף הצפון מערבי של ימת ואן. אזור זה כלל את רוב נפות ביטליס וואן של ימינו, וחלקים ממחוזות נפת מוש.
↑  יורש מוחלט (heir apparent) - מי שבעל זכות לרשת את הכתר, וזכות זו אינה יכולה להשתנות בעקבות הולדתו של יורש אחר
התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020)

| --- | --- |

קאסם סולימאני (משמאל) עם אבו מהדי אל-מוהנדס, שניים מההרוגים במתקפה
 סוג:  תקיפה אווירית, סיכול ממוקד
 מקום:  נמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד 
 תאריך:  3 בינואר 2020 
 תוקף:   חיל האוויר של ארצות הברית
 יעדים:  קאסם סולימאני 
 אבדות:  לפחות 8 הרוגים, ביניהם קאסם סולימאני ואבו מהדי אל-מוהנדס
 אמצעי תקיפה:  כטב"ם MQ-9 ריפר
 he
 
ב-3 בינואר 2020 כוח אווירי של חיל האוויר של ארצות הברית ערך תקיפה אווירית בנמל התעופה הבין-לאומי של בגדאד, בה נהרגו לפחות 8 אנשים, בהם קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס האיראני, ואבו מהדי אל-מוהנדס, סגן מפקד כוחות הגיוס העממי (אל-חשד א-שעבי).
רקע

ארצות הברית התערבה בעיראק בשנת 2014 כחלק ממבצע "נחישות טבועה" - המשימה האמריקאית להילחם בארגון הטרור דאעש, והכשירה ופעלה לצד כוחות עיראקיים כחלק מהקואליציה נגד דאעש. הארגון הובס ברובו בעיראק בשנת 2017 במהלך מלחמת האזרחים העיראקית, בסיוע מיליציות שיעיות המגובות על ידי איראן - כוחות הגיוס העממי (PMF, אל-חשד א-שעבי), שהיו תחת אחריות ראש הממשלה העיראקי מאז 2016 - והצבא העיראקי מגובה בכוחות אמריקאיים.
יחסי איראן–ארצות הברית הפכו למתוחים בשנת 2018 כשנשיא ארצות הברית דונלד טראמפ פרש באופן חד צדדי מהסכם הגרעין לשנת 2015 והטיל מחדש את הסנקציות נגד איראן, אשר הובילו לפגיעה קשה בכלכלת איראן. במהלך משבר 2019–2020 במפרץ הפרסי, התקפות על כמה מכליות נפט נחשבו בעיני מעצמות המערב כאחת מתגובות איראן לסנקציות, אם כי איראן הכחישה אחריות. בספטמבר 2019 הותקפו שדות נפט סעודיים על ידי מל"טים. סעודיה וארצות הברית האשימו את איראן אף שאיראן הכחישה את אחריותה לתקיפה.
קאסם סולימאני, מפקד כוח קודס האיראני, נחשב למקורב של המנהיג העליון של איראן, עלי חמינאי, ולמוח שמאחורי פרויקט ההתפשטות האיראני באזור. השפעתו של סולימאני הייתה כה גדולה, עד ששר החוץ האיראני, מוחמד ג'וואד זריף, העיד כי מדיניות החוץ האיראנית נקבעה הרבה פעמים על ידו מאחורי גבו של משרד החוץ. הוא היה המוציא-והמביא של חמינאי בעיראק, ניהל את המיליציות השיעיות ובראשן כוחות הגיוס העממי, ודחף את המאמצים לדחיקת האמריקנים אל מחוץ למדינה. סולימאני היה איש הקשר המרכזי של חזבאללה, חמאס והג'יהאד האסלאמי. הוא יזם את פרויקט ההתבססות האיראנית בסוריה ותדלק את המורדים החות'ים בתימן במלחמתם נגד סעודיה.
רקע > דצמבר 2019

ב־27 בדצמבר 2019 הותקף בסיס האוויר K-1 במחוז כירכוכ שבעיראק - אחד מבסיסים צבאיים עיראקיים רבים המארחים כוחות אמריקאיים במסגרת מבצע נחישות טבועה - על ידי יותר מ-30 רקטות ארטילריות, מה שהוביל להרג קבלן אזרחי של ארצות הברית ולפציעתם של ארבעה אנשי כוחות אמריקאיים ושני אנשי כוחות הביטחון העיראקיים. ארצות הברית האשימה את מיליציית גדודי חזבאללה (כתאא'ב חזבאללה), הנתמכת על ידי איראן, בהתקפה.
גורם בכיר בארצות הברית אמר כי היה "קמפיין" של 11 פיגועים על בסיסים עיראקיים שאירחו את אנשי קואליציית מבצע נחישות טבועה בחודשיים שלפני האירוע, ב-27 בדצמבר, שרבים מהם יוחסו לגדודי חזבאללה.
ב־29 בדצמבר 2019 נהרגו 25 אנשי מיליציה בהתקפות אוויריות של ארצות הברית על מטה של כתאא'ב חזבאללה.
ב-31 בדצמבר 2019, לאחר הלוויית אנשי המיליציות של כתאא'ב חזבאללה, שנהרגו בהתקפות האוויריות הקודמות של ארצות הברית, המון זועם של עשרות אנשי מיליציה שיעים עיראקים ותומכיהם צעדו דרך שולי האזור הירוק המבוצר בכבדות של בגדאד והקיפו את מתחם השגרירות של ארצות הברית. על פי סוכנות הידיעות AP, כוחות הביטחון העיראקיים לא ניסו לעצור את ההמון ואיפשרו להם לעבור מחסום ביטחוני. עשרות המפגינים התפרצו אז דרך הדלת הראשית של המחסום, הציתו את אזור קבלת הפנים, הניפו את דגלי המיליציה אל-חשד א-שעבי, השאירו כרזות אנטי-אמריקאיות והתיזו גרפיטי אנטי-אמריקני.
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ האשים את איראן ב"תכנון" ההתקפה על השגרירות והוסיף כי הם יישאו "באחריות מלאה". משרד החוץ של איראן הכחיש כי הם עומדים מאחורי ההפגנות בשגרירות ארצות הברית והזהירו מפני כל פעולת תגמול. המנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי צייץ "אם איראן תרצה להילחם במדינה, היא תכה ישירות." אריק טראמפ העלה ציוץ המרמז על התקיפות ב-2 בינואר, ואז מחק אותו אחר כך.
רקע > ינואר 2020

ב־2 בינואר 2020, שר ההגנה של ארצות הברית, מארק אספר, אמר כי "המשחק השתנה" והצהיר כי ארצות הברית תתקוף בקרוב קבוצות צבאיות למחצה ומיליציות שמגובות על ידי איראן בעיראק אם יהיו אינדיקציות שהן מתכוננות לתקוף כוחות אמריקנים, תוך שהיא דוחקת את ממשלת עיראק להתנגד להשפעה איראנית. ראש המטות המשולבים מארק מילי הדגיש כי כל קבוצה שתנסה לפגוע בשגרירות בבגדאד "תיתקל במסור שרשרת".
התקיפה בנמל התעופה של בגדאד

הגנרל האיראני ומפקד כוח קודס של משמרות המהפכה האסלאמית קאסם סולימאני נהרג בתקיפה אווירית של ארצות הברית ב-3 בינואר 2020 קצת אחרי חצות, בעת שנסע בשיירה ליד נמל התעופה הבינלאומי של בגדאד יחד עם אבו מהדי אל-מוהנדס וקצינים נוספים. על פי הדיווחים, מספר טילים פגעו בשיירה, ולפי הערכה לפחות שבעה אנשים נהרגו. את הטילים שיגר כלי טיס בלתי מאויש מדגם MQ-9 ריפר.
מחלקת ההגנה של ארצות הברית פרסמה הודעה לפיה התקיפה האמריקאית בוצעה "בהוראת הנשיא" וטענה כי סולימאני תכנן התקפות נוספות על דיפלומטים אמריקאים ואנשי צבא. על פי ההודעה, סולימאני עמד מאחורי ביצוע הפיגועים בשגרירות האמריקאית בבגדאד, והריגתו נועדה להרתיע מתקיפות עתידיות.
לטענתו של דונלד טראמפ, ישראל הייתה אמורה להשתתף במבצע להריגתו של סולימאני, וכי בנימין נתניהו היה מעורב בכך באופן ישיר, אך התחרט וביטל את השתתפותה של ישראל יומיים לפני ביצוע הפעולה.
גופתו של סולימאני זוהתה באמצעות טבעת שענד על אצבעו.
השפעה

מחירי הנפט העולמיים עלו מעט (ארבעה אחוזים) בעקבות התקיפה. בנוסף, חוזים עתידיים על מניות אמריקאיות ומניות שהיו בעיצומו של המסחר באותה עת באסיה שינו כיוון, מעלייה קלה לירידה קלה ביום זה ונכסי "מקלט בטוח" כמו זהב, ואיגרות חוב עלו. בעקבות התקיפה הפכה מלחמת העולם השלישית לנושא טרנדי בטוויטר.
באיראן איימו בנקמה כואבת על התקיפה. דובר ממשלת איראן אמר כי הגוף הביטחוני העליון במדינה יקיים בקרוב ישיבה יוצאת דופן לדיון ב"מעשה הפשע הפלילי". במשמרות המהפכה האסלאמית איימו בתקיפות טילים נגד מטרות אמריקאיות באזור, אך איימו גם לפגוע בישראל (המודיעין הישראלי נטל חלק בהריגת סולימאני).
בתגובה לאיומים האיראניים תגברה ארצות הברית את כוחותיה במזרח התיכון (בין השאר על ידי הצבת 3,000–4,000 חיילי מרינס נוספים בעיראק וסביב השגרירות) וטראמפ איים על האיראנים שכל פגיעה באמריקאים תענה בתגובה קשה. בציוץ בטוויטר כתב טראמפ שארצות הברית גיבשה רשימה של 52 אתרי מפתח באיראן - כנגד 52 אמריקאים שנלקחו כבני ערובה בתקיפת שגרירות ארצות הברית בטהראן במהלך המהפכה האסלאמית באיראן ב-1979 - ואלה יותקפו אם איראן תעז לפגוע באמריקאים באזור.
ב-5 בינואר 2020 הודיעה איראן על ביטול התחייבויותיה בהסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית ועל כך שתתחיל להעשיר אורניום ללא הגבלה.
ב-8 בינואר 2020 התרסקה טיסה 752 של יוקריין אינטרנשיונל איירליינס זמן קצר לאחר שהמריאה מנמל התעופה הבינלאומי האימאם חומייני בטהראן. בהתרסקות נהרגו 176 בני אדם. הועלה חשד שההתרסקות נגרמה עקב פגיעת טיל איראני במטוס. איראן סירבה תחילה לשתף פעולה בחקירת התקרית, אך בהמשך קיבלה אחריות על הפלת המטוס באמצעות טיל קרקע-אוויר.
השפעה > תקיפות נוספות

ב-4 בינואר 2020 דווח על תקיפות אוויריות נוספות נגד מיליציות פרו-איראניות בעיראק, בהן נמנו הרוגים נוספים. באותו יום שיגרו מיליציות פרו-איראניות רקטות ארטילריות ופצצות מרגמה אל מתחם שגרירות ארצות הברית בבגדאד ואל מספר בסיסים אמריקאיים, ופצעו מספר אמריקאים.
ב-5 בינואר 2020 דווח על מספר פצועים (ככל הנראה אזרחים עיראקים) ממתקפת רקטות ארטילריות על "האזור הירוק" בבגדאד שבו נמצאת שגרירות ארצות הברית.
ב-8 בינואר 2020 שיגרה איראן 12–15 טילי קרקע-קרקע לעבר שני בסיסים של חיל האוויר האמריקאי בעיראק (בסיס עין אל-אסד ובסיס בארביל), לא היו נפגעים ונגרם נזק מינורי.
תגובות בעולם > איראן

המנהיג העליון של איראן, עלי ח'אמנאי, הכריז על שלושה ימי אבל, ונדר לנקום "נקמה קשה".
הנשיא חסן רוחאני הצהיר כי איראן "תנקום". שר החוץ מוחמד ג'וואד זריף פרסם בטוויטר כי התקיפה הייתה "הסלמה מסוכנת ואווילית ביותר" ושחרר הצהרה לפיה "הברוטליות והטיפשות של כוחות הטרור האמריקניים בהתנקשות במפקד סולימאני ... ללא ספק יהפכו את עץ ההתנגדות באזור ובעולם למשגשגים יותר."
מפקד משמרות המהפכה האסלאמית לשעבר, מוחסן רזאי, פרסם כי "סולימאני הצטרף לאחיו הקדושים, אך ינקום נמרצות באמריקה." באיראן נערכו הלוויות המונים לסולימאני, בבירה טהראן ובעיר הולדתו כרמאן. בהלוויות השתתפו מאות אלפי איראנים ובהלוויה שהתקיימה בכרמאן נרמסו למוות לפחות 56 בני אדם.
התגובה העיקרית להריגתו היה תקיפת איראן כנגד ארצות הברית בעיראק, שהתרחשה בלילה שבין ה-7 בינואר ל-8 בינואר 2020, כאשר כוחות משמרות המהפכה האיראנים שיגרו טילים מאיראן לעבר בסיס חיל האוויר האמריקאי עין אל-אסד שבעיראק, במתקפה שלא דווח שהביאה לנפגעים אמריקאים. בהמשך נודע שנפגעו חיילים.
תגובות בעולם > עיראק

ראש ממשלת עיראק עאדל עבד אל-מהדי גינה את התקיפות וקבע כי מדובר במעשה תוקפנות והפרת ריבונות עיראקית שתביא למלחמה בעיראק. כמו כן אמר אל - מהדי כי סולימאני היה אמור להיפגש איתו באותו יום, וכי הוא פעל במשימת תיווך בין איראן לסעודיה במטרה להקל על המתיחות בין שתי המדינות. בנוסף, הפרלמנט העיראקי הצביע בעד הוצאת כל הכוחות הזרים מעיראק.
מוקתדא א-סאדר, מנהיג התנועה הסאדריסטית ומיליציית גדודי השלום, התאבל ביום שישי על הריגתו של מפקד כוח קודס איראן קאסם סולימאני ומנהיגי המיליציה העיראקית בתקיפה אווירית של ארצות הברית בבגדאד והורה לחסידיו "להתכונן להגנת עיראק".
תגובות בעולם > ארצות הברית

הנשיא דונלד טראמפ צייץ תמונות של הדגל האמריקני זמן קצר לפני שארצות הברית אישרה כי היא ביצעה את התקיפה.
שר החוץ מייק פומפאו צייץ סרטון בו לדבריו נראים העיראקים חוגגים את מותו של סולימאני ברחובות בגדאד. סגן הנשיא לשעבר, ג'ו ביידן הזהיר מפני הסלמה נוספת וקבע כי טראמפ "פשוט השליך מקל דינמיט למדורה".
הסנאטור ברני סנדרס הצהיר ואמר כי "ההסלמה המסוכנת של טראמפ מקרבת אותנו למלחמה הרת אסון נוספת במזרח התיכון שעלולה לעלות אינספור חיים וטריליון דולרים נוספים". מלקולם הונליין, סגן יו"ר המועצה בוועידת נשיאי הארגונים היהודיים הגדולים בארצות הברית, הצהיר באומרו "אני חושב שזה משתווה למיגורו של אוסאמה בן לאדן. סולימאני ... היה אחראי למותם של אמריקאים רבים ורבים אחרים."
שעות לאחר מותו של סולימאני, שגרירות ארצות הברית בבגדאד דחקה באמריקאים לעזוב את עיראק באופן מיידי "באמצעות חברת תעופה כל עוד אפשר, ואם לא מתאפשר, אז לעזוב למדינות אחרות דרך היבשה."
תגובות בעולם > ישראל

ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו שיבח את התקיפה האווירית ואמר שטראמפ "פעל בנחישות, בעוצמה ובמהירות". הוא אשרר את הברית בין ישראל לארצות הברית ואמר ש"ישראל עומדת לצד ארצות הברית במאבקה הצודק לשלום, ביטחון והגנה עצמית".
שר החוץ ישראל כ"ץ שיבח גם כן את התקיפות ואמר "התקיפות האמריקניות הן נקודת מפנה במפה האזורית". עוד הוסיף ואמר כי "אם האיראנים יטעו בהבנת מהותה ועוצמתה של ארצות הברית, הם יספגו מהלומות שלא ספגו מעולם".
בעקבות כך ומחשש לתגובת נקמה, הורה צה"ל לסגור כניסת מבקרים את אתר החרמון. הקבינט המדיני-ביטחוני התכנס בראשותו של שר הביטחון נפתלי בנט, בעקבות היעדרותו של ראש הממשלה בנימין נתניהו עקב פסגה שהתקיימה ביוון. לאחר מכן קיצר ראש הממשלה את ביקורו וחזר לאחר כמספר שעות לישראל.
אנשי ציבור ופוליטיקאים רבים בישראל ברכו על הריגת סולימאני והביעו תמיכה בה. לעומתם, כמה מחברי חברי הכנסת מהרשימה המשותפת - בהם עופר כסיף ועאידה תומא סלימאן - הביעו צער על הריגת סולימאני, וטענו כי המבצע "מסכן את חיי כל תושבי המזרח התיכון - איראנים, ישראלים וכל מי שנמצא ביניהם". כמאל ח'טיב פרסם בדף הפייסבוק שלו "קאסם אתה היית עריץ ורשע ואללה נתן אותך בידי אדם עריץ ורשע ממך."
תגובות בעולם > מדינות אחרות

דובר משרד החוץ של הרפובליקה העממית של סין, ג'נג שואנג, הפציר בצדדים הרלוונטיים, ובמיוחד בארצות הברית, להישאר רגועים ולהפעיל איפוק כדי להימנע מהגדלת המתיחות.
שגרירות צרפת בטהראן שלחה הודעה בטוויטר המפצירה באזרחיה להתרחק מכינוסים ציבוריים ולהתנהג בזהירות ובשיקול דעת ולהימנע מלהצטלם במרחבים ציבוריים.
משרד החוץ של רוסיה אמר כי הריגתו של סולימאני תגדיל את המתיחות במזרח התיכון. הסנאטור הרוסי קונסטנטין קוסצ'וב כינה את הריגתו של סולימאני "התרחיש הגרוע ביותר", וחזה תגמול איראני.
שר החוץ הבריטי דומיניק ראב תמך בתקיפה האמריקאית ואמר כי בריטניה תמיד הכירה באיום התוקפני שהציב כוח קודס האיראני בראשות קאסם סולימאני. היא גם קוראת לכל הצדדים למנוע הסלמה במצב הקיים.
משרד החוץ הסורי פרסם הודעה המגנה בתוקף את ה"פיגועים".
תגובות בעולם > תנועות וארגונים

ארגון חמאס, גינה את הריגת סולימאני ושלח תנחומים למשפחתו. ארגון פת"ח גינה את הריגת סולימאני והגדיר אותה "פשע".
ראו גם

יחסי איראן–ארצות הברית
סכסוך ישראל-איראן-חזבאללה בעיראק