stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לואי ז'אדן
ביוגרפיה

לואי ז'אדן נולד בוורסאי כאחד מחמשת הילדים של משפחת מוזיקאים יוצאי בלגיה. לפי מקורות אחדים אביו היה ז'אן - בטיסט ז'אדן (יליד נמור ,1744 – 1790), כנרבקפלה המלכותית של ההבסבורגים בבריסל ומלחין.
לפי מקורות אחרים - אביו היה אחיו של ז'אן-בטיסט, פרנסואה ז'אדן (יליד 1731, גרה, על יד בזנסון), נגן אבוב בגדוד הקרוי "בופרמון" ואחר כך נגן בסון בתזמורת של המלכים לואי החמישה עשר ולואי השישה עשר.
בשנת 1760 המשפחה עברה לוורסאי, שם התקבל פרנסואה כנגן בסון ראשי בקפלה המלכותית של מלכי צרפת ופעל בתפקיד זה עד מותו בשנת 1789. עוד אח של האב, ז'ורז' ז'אדן (נ' 1742)
עבד גם הוא כנגן בסון באותה קפלה בוורסאי.
לואי ז'אדן למד נניגת פסנתר אצל אחיו היאסנט ז'אדן והחל לעבור בתיאטרון Théâtre de Monsieur. כבר בגיל 20 הוא כתב אופרה שהוצגה בוורסאי. בשנת 1792 הוא היה מוזיקאי של המשמר הלאומי וכתב מספר יצירות לתזמורת של המשמר. היצירה שהוא כתב בשנת 1793 זכתה להצלחה רבה. הוא היה חשוד בתמיכה במלוכה בעקבות עבודתו בחצר המלך. הוא נעצר ונכלא בקונסיירז'רי אך הצליח להימלט. בשנת 1802 הוא מונה לפרופסור בקונסרבטואר של פריז. בשנת 1806 לואי ז'אדן מונה למנהל Théâtre Molière.
בשנת 1824 לואי ז'אדן התקבל ללגיון הכבוד.
לואי ז'אדן כתב כ-40 וודווילים ואופרות שהוצגו במספר תיאטראות בפריז בנוסף לכך הוא כתב שירים פטריוטיים למקהלה, סימפוניות ומספר רב של יצירות נוספות.
הערות שוליים

↑  R.Fuller, 1999- Dolmetsch Online
↑  פרנסואה ז'אדן בבלוג מוקדש למלך לואי השישה-עשר ולימי המהפכה
↑  R.Fuller,1999 - Dolmetsch Online
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007339961105171  PLWABN: 9810592805305606  BNE: XX1774677  BnF: cb13488146f (data)  CiNii: DA1013679X  GND: 117050628  ICCU: MUSV034928  ISNI: 0000 0001 2100 4295  LCCN: n86048996  LNB: 000335636  Léonore: 192603  MusicBrainz: 09cfd41d-03fe-4383-9396-b6b1ebcb9ec2  NKC: xx0171183  NTA: 07028279X  SNAC: w6ff3z93  SUDOC: 071390405  Trove: 1498036  VcBA: 495/181521  VIAF: 32150810   WorldCat (עם VIAF): 32150810
לבנון בתקופה העות'מאנית

המערכת החברתית והפוליטית אשר התקיימה בין השנים 1516–1832 הייתה אותה המערכת שהוקמה כבר בתחילת שלטונם של העות'מאנים בהר הלבנון (למעשה המערכת בקוויה הכלליים התבססה כבר בימי הגעת הדרוזים והמרונים להר הלבנון, ונשארה כשהייתה על פי המדיניות העות'מאנית: "מה שהיה הוא שיהיה"). מערכת שלטונית זו החזיקה מעמד עד לתקופת שלטון בשיר השני בחסות מצרים (1832–1840).
החלפות השלטון

בשנת 1516 פלשו העות'מאנים לאזור הלבנט מן הצפון. באזור שלט אז האמיר פח'ר א-דין הראשון מבית הנכבדים הדרוזי בית מען. תמיכתו של האמיר בעות'מאנים השתלמה והאימפריה החדשה העניקה לו את הזכות לשלוט באזור הרי השוף והסביבה.
בשנת 1697 מת האמיר האחרון לשושלת בית מען. מכיוון שהאמיר האחרון לא הותיר אחריו יורש התכנסו משפחות הנכבדים ובחרו לתפקיד האמיר נסיך מבית שהאב, בית נכבדים נוסף. בית שהאב אמנם חיו עם הדרוזים ונהגו על פי מנהגם, אך עדיין ביתם לא היה בית דרוזי לחלוטין. המשפחה נקשרה בקשרי נישואין חשובים למשפחות גדולות אחרות. לאחר מספר שנים התחרטו הדרוזים על בחירתם, אך לא היה ביכולתם לעשות דבר מכיוון שהבית השהאבי כבר זכה לתמיכת העות'מאנים.
לבסוף, בשנת 1711 החל מאבק בין שני פלגים של העם הדרוזי:
הקייסים - יוצאי צפון ערב, מוצאו של בית שהאב.
הימנים - יוצאי דרום ערב (ימן - תימן).
בעקבות המלחמה החלה נדידה של הפלג המפסיד, הימנים, מן האזור, ובין היתר גם אל צפון ארץ ישראל. לאחר הקרב לא הצליחו המשפחות הקייסיות השונות לשמור על אחדות בתוכן. הקייסים נחלקו בתוכם לשני מחנות שונים. בראש הפלגים עמד מצד אחד בית ג'ונבלאט ומהצד השני עמד בית עמאד (יזבק). העימות בין שתי משפחות הנכבדים הללו נמשך לכל אורך ההיסטוריה של לבנון.
המערכת הפיאודלית

מערכת זו היא מערכת חברתית-פוליטית פיאודלית – אך אינה זו המוכרת לנו מן הפיאודליזם האירופי.
באירופה כל אדון החכיר תחום משטחו לאדונים בעלי דרגה חברתית נחותה ממנו וחתם עם כל אחד מהם על ברית בין אדונים, ברית שבבסיסה הייתה מונחת "מחויבות צבאית" להתייצב לשירות בעת מאבק עם יריבים. אולם, רוב האנשים היו איכרים-צמיתים אשר לא היה להם חופש כלל וכלל והועסקו בעבודתם בכפייה על ידי אדוני השטח. לעומת זאת, בלבנון לא היה נהוג להעניק אחוזות פיאודליות לפרשים תמורת שרות צבאי. למעשה, בלבנון החליפה חכירת המסים את הנאמנות הצבאית כבסיס הפיאודליות.
המערכת הפיאודלית בלבנון היא מערכת פיאודלית מיוחדת אשר אינה מתבטאת בכפיפות והתחייבות לאדון, כמו באירופה, אלא בעיקר על חכירה. מרבית האיכרים בלבנון היו במעמד של "חוכרים", אך בכל זאת היו מספר עובדי כפייה. כמו בראש המערכת הפיאודלית האירופית גם בלבנון עמד בראש האדונים שליט-על. בלבנון היה תוארו "אמיר", שנתכנה "אמיר ההר". כאמור, אמיר ההר היה דרוזי מ"בית שהאב" החל מן המאה ה-17, או בן ל"בית מען" לפני כן. במקרה של בעיה או ויכוח על בחירת האמיר התכנסו המשפחות החזקות בעדה ובחרו את האמיר מבין המשפחות הדרוזיות שבקרבן.
על פי השיטה הפיאודלית בלבנון (מוקאטעה) אדמת הר-הלבנון מחולקת ל-24 מוקאטעאת (אזורים). בראש כל מוקאטעה עומד שליט האזור - המוקטעג'י, אשר הוא ראש משפחת נכבדים המחויבת להעביר מס אל אמיר ההר, שהוא בתורו מחויב להפריש מס לואלי של צידון. המוקטעג'י החכיר את אדמתו לאיכר (מוסאקאה) בחוזה (חז'ה) אחת לשנה, או כאשר האדון או השותף (שריכּ) מתו.
למרות התבססות מבנה הפיאודליזם בלבנון על חכירה ולא עבודת צמיתים נאלץ האיכר לעמוד בדרישות רבות:
על האיכר, היה בראש ובראשונה, לטפל באופן שוטף בקרקע, לשתול עצים ולטפל בהם, לבנות טרסות ועוד.
לעמוד בתשלומי מסים:
מיסי קרקע (מירי), בדרך כלל בגובה 2–9 גרוש לדונם
מיסי חגים (עידיה)
מיסי נישואין (במקרה של חתונה עם בנו, בתו או אחותו, של אדון הקרקע, איש "המשפחה הנכבדה", המס יותר גבוה)
מיסים נוספים שהוטלו לעיתים קרובות על ידי אמיר ההר, אדון הקרקע או שייח' הכפר.
פיקדון שאותו מפקיד האיכר אצל אדונו (בדרך כלל כרבע מערך היבול הצפוי) בכל חידוש של ההחכרה
האיכר חויב לתת מחצית מיבולו לאדון
תלות חברתית. בנוסף על תשלום המיסים היה האיכר תלוי באופן נוסף באדונו: למעשה, כל אירוע שרצה האיכר לארגן היה חייב לקבל מראש את אישור האדון: חתונה, הטבלת הילד וכיוצא בזה.
בני המעמד השולט, בעלי הקרקעות, ביצעו את העבודה האדמיניסטרטיבית. בראש ובראשונה היה עליהם לשמור על הסדר הציבורי, לדאוג לפירעון חובות ולשפוט בעניינים פליליים. לשם יישום צרכים אלו נהגו ראשי המוקאטעג'י להחזיק חיל פרשים. בעת מלחמה כל מוקאטעג'י היה יוצא בראש חיל הפרשים הפרטי שלו לעזור למלחמתו של אמיר ההר.
לקריאה נוספת

יהושע פורת, "מרידת איכרי כסרואן - מקורותיה, מהלכה ותוצאותיה, 1858-1861", חלק ראשון, המזרח החדש - רבעון החברה המזרחית הישראלית, ט"ו (1965).
גבריאל בר, מבוא לתולדות היחסים האגראריים במזרח התיכון 1800-1970, תל אביב תשל"ב.
שמעון שמיר, תולדות הערבים במזרח התיכון בעת החדשה, תל אביב, 1982.
לונדון מיניסטורס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 שימוש:  מרכז מסחרי  בניין מגורים בן 15 קומות
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1972
 אדריכל:  בנימין אידלסון, יעקב הרץ וגרשון צפור
 קואורדינטות:  32°04′31″N 34°46′57″E﻿ / ﻿32.0753°N 34.7825°E﻿ / 32.0753; 34.7825
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) לונדון מיניסטורס(למפת תל אביב רגילה) לונדון מיניסטורס(למפת גוש דן רגילה) לונדון מיניסטורס(למפת גוש דן מוגדלת) לונדון מיניסטורס  he לונדון מיניסטורסhe לונדון מיניסטורסמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
"לונדון מיניסטורס" (בעבר "לונדון מיניסטור") הוא מרכז מסחרי הנמצא בפינת הרחובות שאול המלך ואבן גבירול במרכז תל אביב, בקומה הראשונה ובמרתף של "בית נאות אביב".
המרכז תוכנן על ידי האדריכלים בנימין אידלסון, יעקב הרץ וגרשון צפור ונפתח לקהל בנובמבר 1972. בשל חילופי בעלויות, תכנון המגדל נעשה בנפרד מתכנון המסחר על ידי האדריכלים ברוך וגילה משולם. במהלך בניית הקומפלקס נהרג אחד מפועלי הבניין. 
המרכז הוא קומפלקס עירוב שימושים הכולל בתוכו מוסד תרבותי (מועדון צוותא, ובעבר גם מרכז מחול של להקת בת-דור ובית הקולנוע לימור) וגם  מרכז מסחרי המכיל חנויות ומסעדות ומעליו שתי קומות של משרדים. מעל קומות אלה בנוי בניין מגורים בן 15 קומות אשר היה אחד ממגדלי המגורים הראשונים בארץ שנבנו כ"מגדל יוקרה".
לאחדות מהחנויות שבמרכז המסחרי יש גישה ישירות מהרחוב, אך אל מרביתן ניתן להגיע רק לאחר כניסה בשערי המרכז המסחרי. מבנה זה גרם לסכסוך בין עיריית תל אביב ובין בעלי החנויות במתחם, בשאלה האם השטח הציבורי שבתוך המרכז המסחרי הוא בגדר רחוב. בפסק דין של בית המשפט המחוזי בתל אביב נדחתה עמדת העירייה, ונקבע שהשטח הציבורי אינו בגדר רחוב, משום שאינו מקום פתוח.
ב-16 במאי 1993 פרצה שרפה במקום בעקבות דליפת גז והבניין שוקם ושופץ בשנה שלאחר מכן.
בתוך הבניין מספר עסקים ותיקים כמו מסעדת "פם פם", חנות המתנות "מונוגרמה" וצוותא.
הערות שוליים

↑  בנין "נאות אביב" - תל אביב גמר 1976, ארכיון ברוך וגילה משולם, הספרייה הלאומית
↑  בית המשפט המחוזי בתל אביב - יפו, רע"פ 6795/93 אגדי נ' מדינת ישראל, כ"ד בחשון תשס"ה (8 בנובמבר 2004)
לנקשייר

לנקשייר (באנגלית: Lancashire) הוא מחוז בצפון-מערב אנגליה.
המחוז קרוי על שם העיר לנקסטר (Lancaster) השוכנת בו. עיר המחוז היא פרסטון (Preston) והעיר הגדולה בו היא בלקפול (Blackpool). עד 1974 ליברפול ומנצ'סטר היו חלק מלנקשייר, אבל ב-1974 הן הפכו לשני מחוזות עצמאיים - מרזיסייד ומנצ'סטר רבתי בהתאמה - והערים ברי, רוצ'דייל, אולדהאם, בולטון וויגאן צורפו גם הן למנצ'סטר רבתי.
אוכלוסיית המחוז בשנת 2006 עמדה על כ-1,400,000 איש; זהו המחוז השמיני בגודל אוכלוסייתו באנגליה. שטחו 3,076 קמ"ר (מקום 17 באנגליה) וצפיפות האוכלוסייה בו עומדת על 466 איש לקמ"ר. הנקודה הגבוהה בלנקשייר היא גרין היל (Green Hill, "הגבעה הירוקה") - 628 מטרים מעל לגובה פני הים.
לפני הרפורמות המקיפות שנעשו במחוזות אנגליה בשנות ה-70 היה לנקשייר, עם למעלה מ-5 מיליון תושבים, המחוז המאוכלס ביותר באנגליה.
ליסה בטיאשווילי

| --- | --- |

 לידה:  7 במרץ 1979 (בת 45) טביליסי, ברה"מ 
 שם לידה:  ლიზა ბათიაშვილი 
 מוקד פעילות:  מינכן 
 מקום לימודים:  בית הספר הגבוה למוזיקה ולתיאטרון בהמבורג 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  גאורגית, גרמנית 
 כלי נגינה:  כינור 
 חברת תקליטים:  סוני קלאסיקל 
 בן או בת זוג:  פרנסואה ללו 
 פרסים והוקרה:  פרס אקו-קלאסיק: נגן השנה (2011)  הפרס הבינלאומי של אקדמיה מוזיקלה קיג'אנה 
 www.lisabatiashvili.com
 
ליסה בטיאשווילי (בגאורגית: ლიზა ბათიაშვილი, לִיזָה בַּתִיאשווילי; נולדה ב-1979) היא כנרת ילידת גאורגיה.
חייה

ליסה, אליזבת במקור, החלה את לימודי הכינור בגיל ארבע, אצל אביה הכנר, וניגנה בליווי אמה הפסנתרנית. כשהייתה בת 12 עזבה משפחתה את גאורגיה, שהייתה אז על סף מלחמת אזרחים, והיגרה לגרמניה, שם למדה בבית הספר הגבוה למוזיקה בהמבורג. ב-1995 זכתה בפרס בתחרות הכינור על שם ז'אן סיבליוס.
בטיאשווילי הייתה מן הראשונים בקבוצת "אמני הדור החדש" של רשות השידור הבריטית (BBC), משנת 1999 עד 2001.1999-2001 היא השתתפה במופעי מוזיקה קאמרית ובנגינת קונצ'רטי עם הצ'לן אלבן גרהרדט והפסנתרן סטיבן אוסבורן, שהיו שניהם חברים ב"אמני הדור החדש" של הבי.בי.סי. באותה תקופה כבטיאשווילי עצמה. כמו כן הופיעה עם הפסנתרן אשלי ואס, מ"אמני הדור החדש" במועד מאוחר יותר, ברסיטלים ואף הופיעה כסולנית בקונצרטי הפרומס של הבי.בי.סי. בשנת 2000.
בשנת 2006 הייתה בטיאשווילי הסולנית בביצועי הבכורה של הקונצ'רטו לכינור של מגנוס לינדברג, שנכתב למענה. ביצוע הבכורה העולמי היה בארצות הברית וביצוע הבכורה האירופאי בשוודיה בחודש אוקטובר. violin concerto היא הקליטה את הקונצ'רטו של לינדברג לחברת סוני קלאסיקל, במסגרת חוזה שחתמה עם החברה בשנת 2007. בטיאשווילי ובעלה, האבובן פרנסואה ללו, הזמינו אצל ג'ייה קנצ'לי את הקונצ'רטו הכפול, מזמור שבור", שניגנו בביצוע בכורה בלונדון בפברואר 2009 עם תזמורת רשות השידור הבריטית.
בטיאשווילי וללו חיים במינכן עם שני ילדיהם. היא מנגנת בכינור גוארנרי דל ג'זו משנת 1739 שניתן לה בהשאלה על ידי אספן פרטי.
הערות שוליים

↑  סקירה ב"אינדפנדנט" לקראת קונצרט באולם ויגמור בלונדון
↑  Erica Jeal (2001-09-11). "Prom 66: BBCSSO/ Vanska". The Guardian. נבדק ב-2007-03-21.
↑  "Soloists do what comes naturally". Telegraph, 11 September 2001.
↑  Martin Anderson (2001-09-12). "Prom 65, 66, Royal Albert Hall, London". The Independent. נבדק ב-2007-03-21.
↑  David Fanning, "Edinburgh reports: panache and authority". Telegraph, 2 September 2002.
↑  Matthew Rye, "Explosive coupling". Telegraph, 6 June 2003.
↑  Deutsche Grammophon, Lisa Batiashvili, Biography, ‏July 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345424205171  PLWABN: 9810677417605606  BnF: cb155496173 (data)  CiNii: DA16111339  GND: 129773166  ISNI: 0000 0001 2036 9612  LCCN: no2001088992  MusicBrainz: 4b0f0c8b-d661-4d1e-96e0-eed0f68ef495  NKC: xx0036458  SNAC: w6kq1dpn  SUDOC: 243864949  VIAF: 11963087   WorldCat (עם VIAF): 11963087
לונדון התת-קרקעית

חפירת קו מטרופוליטן סמוך לקינגס קרוס, 1861
נהר וסטבורן בתחנת הרכבת התחתית בכיכר סלוון. הנהר זורם בצינור הירוק שמעל הרכבת התחתית.
לונדון התת-קרקעית (באנגלית: Subterranean London) הוא כינוי למספר מערכות תת-קרקעיות שנוצרו מתחת למטרופולין של לונדון.
מערכות אלה מוזכרות לעיתים בספרים ובסרטים.
בלונדון מצויים מספר מבנים תת-קרקעיים ומערכות תחבורה תת-קרקעיות, ובהם:
הרכבת התחתית של לונדון
המקלטים העמוקים של לונדון
רכבת רשות הדואר של לונדון
מצודות צבאיות ובהן:
מוזיאון צ'רצ'יל וחדרי המלחמה של הקבינט
מערכת הביוב של לונדון
מרכזי ההגנה האזרחית של לונדון
מנהרות מתחת נהר התמזה
כמו כן, תחת העיר זורמים הנהרות התת-קרקעיים של לונדון.
בספרות ובטלוויזיה

בין הספרים שעלילתם מתרחשת בלונדון התת-קרקעית ניתן למנות כמה מסיפורי "שרלוק הולמס", שנכתבו על ידי סר ארתור קונאן דויל; וכן הספר "לעולם לא עולם" של הסופר ניל גיימן, המתרחש כולו ב"לונדון תחתית".
לקריאה נוספת

ריצ'רד טרנץ' ואליס הילמן, 1984, London Under London: A subterranean guide, הוצאת ג'ון מורי, לונדון; ISBN 0719552885
פיטר אקרויד, London Under, הוצאת וינטז', לונדון, 2011.
ליסה באקוול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 באוקטובר 1990 (בת 33) בריסטול, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליסה באקוול (באנגלית: Lisa Backwell; נולדה ב-28 באוקטובר 1990) היא שחקנית בריטית.
קריירה

באקוול עשתה את הופעתה הראשונה בשנת 2008 בסדרה :סקינס" בסוף עונתה השנייה של הסדרה, בשנת 2009 חזרה הסדרה לעונה שלישית, בה רק היא וקאיה סקודלריו נשארו מהשחקנים הוותיקים. לאחר מכן הצטרפו שחקנים חדשים.
פילמוגרפיה

| שנה | סרט\תוכנית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2008-2010 | סקינס | פנדורה מון |  |
| 2012 | מאמץ | אן פורטר |  |
| 2012 | Too Good of a Samaritan | סשה המינגס | סרט קצר |
| 2010 | אלה | אלה | סרט קצר |
כפיר כהן (מנכ"ל)

כפיר כהן (נולד ב-22 בנובמבר 1982) הוא מנכ"ל משרד התרבות והספורט. לפני כן ראש מטה מנכ"ל משרד התרבות והספורט. מנהל תחום הספורט של החברה למתנ"סים הארצית. מנהל אגף הספורט במועצה אזורית גוש עציון.
ביוגרפיה

נולד במעלות-תרשיחא. גדל והתחנך בכפר הילדים עפולה עלית. ב-28 במרץ 2001 התגייס לצה"ל ושירת בנ"מ בחיל האוויר.
בשנים 2007–2010 שימש מדריך בית הבוגרים לכפר הילדים עפולה עלית במסגרת המפעל להכשרת ילדי ישראל המקום בו התחנך וגדל.
בהמשך ניהל את אגף הספורט במועצה אזורית גוש עציון. לאחר מכן ניהל את תחום הספורט של החברה למתנ"סים הארצית.
ב-2023 מונה לראש המטה של מנכ"ל משרד התרבות והספורט תחת השר מיקי זוהר.
ביוני 2023 עם עזיבתו של מנכ"ל משרד התרבות והספורט כפיר סויסה על מנת לרוץ בבחירות לרשויות המקומיות מונה לממלא מקומו במשך כחצי שנה.
ב-10 בדצמבר 2023 מינה שר התרבות והספורט, מיקי זוהר, את כהן למנכ"ל משרדו.
הוא בוגר לימודי תעודה מנכ"ל בכיר בספורט מטעם וינגייט. בעל תואר ראשון בחינוך התמחות בספורט מהקריה האקדמית אונו.
חיים אישיים

כהן נשוי ואב לשלושה. מתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  אסי ממן, ‏כפיר כהן ישמש כממלא מקום מנכ"ל משרד הספורט, באתר ONE‏, 7 ביוני 2023
↑  אסי ממן, ‏כפיר כהן מונה למנכ"ל משרד התרבות והספורט, באתר ONE‏, 10 בדצמבר 2023
לורנס אודונל

| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1951 (בן 72) בוסטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  אוניברסיטת הרווארד  הרווארד קולג'  Saint Sebastian's School 
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 בן או בת זוג:  קתרין הרולד 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  thelastword
 טוויטר:  lawrence, Lawrence
 
לורנס פרנסיס אודונל הבן (בשם מלא באנגלית: .Lawrence Francis O'Donnell Jr; נולד ב-7 בנובמבר 1951) הוא עיתונאי ופרשן אמריקאי המנחה את התוכנית "המילה האחרונה" בערוץ MSNBC, המשודרת במהלך ימי העבודה בשבוע. לפני שהחל את הקריירה שלו בעיתונות, שירת אודונל כעוזר פוליטי בכיר לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן ממדינת ניו יורק והיה ראש צוות הוועידה הכלכלית בסנאט.
ביוגרפיה

אודונל נולד בבוסטון, מסצ'וסטס, בנם של מנהלת משרד ועורך דין. הוא סיים את לימודיו בתיכון ב-1970, שם היה קפטיין בקבוצת הבייסבול. סיים תואר בכלכלה באוניברסיטת הרווארד ב-1976. בשנים 1977–1988 היה אודונל סופר. בין 1989 לשנת 1995 שימש כעוזר פוליטי לענייני חקיקה לסנאטור הדמוקרטי דניאל פטריק מויניהאן שייצג את מדינת ניו יורק. בתקופה זו היה עוזר בכיר למויניאן וכן כמנהל הצוות בוועידת הסנאט לסביבה ועבודות ציבוריות ובוועידת הכלכלה, שבראשן עמד הסנאטור מויניאן.
בשנים 1999–2006 היה אודונל תסריטאי ומפיק בכיר של התוכנית "הבית הלבן". בשנת 2001 אף זכה בפרס אמי על תפקידו בסדרה. בשנת 2009 הצטרף כפרשן לתוכנית "Morning Joe" בערוץ MSNBC, ולפני שזכה לתוכנית משלו, מילא מקום פעמים רבות כמנחה בתוכניתו של קית אולברמן ב-MSNBC. החל מספטמבר 2010 מנחה תוכנית משלו ששודרה ב-22:00 לפי שעון ניו יורק.
הוא נישא לשחקנית קתרין הרולד ב-1994 והתגרש ממנה ב-2013. לזוג בת אחת.
לוקה סלסי

| --- | --- |

 לידה:  19 במרץ 1975 (בן 49) San Secondo Parmense, פארמה, איטליה 
 מוקד פעילות:  איטליה 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון אריגו בויטו 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 
לוקה סלסי (באיטלקית: Luca Salsi; נולד ב-19 במרץ 1975) ליד פארמה, הוא זמר בריטון אופראי איטלקי, שהתפרסם בגילום דמויות באופרות של ג'וזפה ורדי בבתי אופרה מובילים בעולם. זכה להכרה על ידי העיתונות הבינלאומית באפריל 2015 כאשר נכנס כמחליף בהתראה קצרה, במטרופוליטן אופרה בהופעת אחר הצהריים של ארנני של ורדי, ובאותו ערב הופיע בלוצ'יה די למרמור של דוניצטי כמתוכנן. סלסי פתח ארבע עונות בלה סקאלה במילאנו.
חיים וקריירה

סלסי נולד בסן סקונדו פרמנסה ב-19 במרץ 1975. הוא למד בקוסרבטוריון ע"ש אריגו בויטו בפארמה ובאקדמיה רוסיניאנה עם אלברטו זדה. השתתף בכיתות אמן עם קרלו מליסאני, בין היתר.
סלסי ערך את הבכורה שלו על הבמה ב-1997 בתיאטרו קומונאלה די בולוניה בסולם המשי של רוסיני, מה שהוביל לתפקידים נוספים שם. בשנת 2000 זכה בפרס ראשון בפסטיבל ויוטי בוורצ'לי, שלא הוענק במשך 25 שנה, עד אליו. באותה שנה הוא הופיע בתור לפורלו ב"דון ג'ובאני" של מוצרט בפסטיבל באסנו, גוגלילמו בכך עושות כולן בתיאטרון ליריקו די קליארי ובבולניה, ואנטוניו ב מסע לריימס של רוסיני. מאוחר יותר הוא הופיע בתפקיד הראשי בספר מסביליה של רוסיני בנאפולי, ובלילות פיגארו של מוצרט, באופרה הלאומית של וושינגטון, שהוזמן על ידי פלאסידו דומינגו.
עד מהרה הופיע גם בבתי אופרה ובפסטיבלים מובילים בעולם, כולל האופרה של לוס אנג'לס, בית האופרה בפירנצה, בתי אופרה איטלקיים רבים ופסטיבל פוצ'יני בטורה דל לאגו. הוא שיתף פעולה עם מנצחים כולל ג'יימס קונלון, ג'יימס לוויין, דניאלה גאטי, גוסטאבו דודאמל, ניקולה לואיזוטי, דונאטו רנצטי ואלברטו זדה, ועם במאים כמו רוברט קרסן, ורנר הרצוג, פרנקו זפירלי ודייוויד מקוויקאר.
מעונת 2012/13 הוא ביצע תפקידים באופרות של ורדיː דון קרלו בכחו של גורל, בהופעתו הראשונה בברצלונה, ואחריו גילם שם את מקבת' ונבוקו. הופיע לראשונה בפסטיבל זלצבורג ב-2015 במופע קונצרטי של ארנני, בניצוחו של ריקרדו מוטי, ואחריו כאמונסרו באאידה של ורדי. ב-2017,כסימון בוקאנגרה של ורדי ב-2019 הופיע בנשף המסכות של ורדי בבולוניה, גם בתור לורד אשטון בלוצ'יה די למרמור של דוניצטי וגם בתור פוזה בדון קרלו של ורדי במטרופוליטן אופרה בניו יורק, בתפקיד ג'רמונט ב לה טרויאטה של ורדי תאטרו רג'ו די טורינו בטורינו, בית האופרה המלכותי בלונדון והאופרה הממלכתית של בוואריה, נבוקו בארנה די ורונה, מקבת ונבוקו בברצלונה, ריגולטו בתיאטרון ריאל במדריד, בתור פרנצ'סקו פוסקרי בשני פוסקארי בלה סקלה במילאנו, פלסטף באופרה הלירית של שיקגו, ומקבת' באופרה המלכותית השוודית.
הוא זכה להכרה והערכה באפריל 2015 כאשר עלה לבמה בהתראה של 30 דקות, בהופעת אחר הצהריים של ארנני במקום פלסידו דומינגו, והופיע באותו ערב גם בלוצ'יה די לאמרמור כמתוכנן.
סלסי ידוע במיוחד ברפרטואר ורדי שלו. הוא הופיע לראשונה בתור קרלו ז'רארד באופרה של ג'ורדנו, אנדריאה שנייה, לצד יונס קאופמן ואנג'ה הארטרוס, באופרה הממלכתית של בוואריה ב-2017. הופיע כריגולטו באופרה הלאומית של הולנד, בבימויו של דמיאנו מיצ'אלטו. הופיע לראשונה כסקרפיה ב"טוסקה" של פוצ'יני ברומא. הוא פתח ארבע עונות בלה סקאלה, עונת 2017/18 באנדריאה שנייה, שנבחר על ידי המנצח ריקרדו שאיי, ב-2019 כסקרפיה בטוסקה. ב-2020 בקונצרט זיכרון, וב-2021 כמקבת'. הוא הופיע במטרופוליטן אופרה בלה טרויאטה, בטרובדור ובלואיזה מילר של ורדי.
בשנת 2023 הוא גילם שוב את מקבת' באופרה הממלכתית של ברלין בהפקה של הארי קופפר מ-2018, לצד אנה נטרבקו כליידי מקבת'. מבקר ציין כי הוא הופיע כ"ריבון מרתק, רוצח ומלך", בהתחלה מהוסס, אחר כך כשאפתן הולך ומתחזק, עם בריטון מאוזן להפליא, עתיר מתח ועוצמה.
באפריל 2015 לוקה סלסי היה הגיבור של אירוע שגרם לו לעלות לכותרות בעולם (שממנו שונה שמו ל"סופרבריטון"): הוא החליף את פלאסידו דומינגו בהופעת אחר הצהריים של ' ארנאני במטרופוליטן בניו יורק, רבע שעה לפני תחילת המופע. באותו ערב עלה סלסי לשיר, כמתוכנן, בהופעה של לוצ'יה די למרמור. הוא ביצע שתי אופרות שונות באותו יום, בהפרש של כמה שעות.
הוא אזרח כבוד של עיריית לזנינו דה באגני במחוז פארמה.
הוקרה

ב-13 במרץ 2019 העניקה לו מועצת העיר לזנינו דה באני אזרחות כבוד. טקס המסירה הרשמי התקיים ב-7 באפריל 2019 במנזר בדיה קבנה.
ב-6 במאי 2022 העניק לו האגודה הבינלאומית לתרבות מוזיקלית אטורה בסטיאני את "פרס אטורה בסטיאניני לשנת 2022".
ב-14 בינואר 2024 העניקה לו עיריית פארמה את מדליית הזהב היוקרתית של פרס סנט'אילאריו.
דיסקוגרפיה

Ernani מאת G.Verdi, בניצוחו של ריקרדו מוטי, תזמורת ומקהלה של Teatro dell'Opera di Roma ;
נבוקו מאת G.Verdi, בניצוחו של ריקרדו מוטי, תזמורת ומקהלה של Teatro dell'Opera di Roma ;
וידאו

| כותרת | צוות | מנצח | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| פלסטף | אמברוג'יו מאסטרי, אנטוניו גנדיה, לוקה קזלין, פטריציו סאדלי | אנדריאה בטיסטוני | סטיבן מדקאלף |
| הקורסייר | ברונו ריביירו, אנדראה פאפי, אירינה לונגו | קרלו מונטנרו | למברטו פאגלי |
| הספר מסביליה | Ketevan Kemoklidze, Dmitrij Korchak | אנדריאה בטיסטוני | סטפנו ויזיולי |
| נבוקו | פרנצ'סקו מלי, ריקרדו זנלאטו, טטיאנה סרג'אן, אנה מלבסי | ריקרדו מוטי | ז'אן פול סקרפיטה |
| קונצרט ראש השנה 2020 | פרנצ'סקו דמירו, פרנצ'סקה דוטו | מיונג-וון צ'ונג |  |
| הטרובדור | אנה נטרבקו, יוסף איבזוב, דולורה זייג'יק, אליזבטה זיזו, קרלו בוסי, דריו ג'ורג'לה | פייר ג'ורג'יו מורנדי | פרנקו זפירלי |
| אנדריאה צ'נייר | יוסף איבזוב, אנה נטרבקו, אנאליסה סטרופה, מריאנה פנצ'בה | ריקרדו צ'ילי | מריו מרטון |
| סיימון בוקנגרה | מרינה רבקה, רנה פאפה, צ'ארלס קסטרונובו, אנדרה הייבור | ולרי גרגייב | אנדראס קריגנבורג |
הערות שוליים

↑  "Due opere in sette ore: New York in delirio per il baritono Superman".
↑  "Baritone Luca Salsi Pulls a Leading-Role Double" (באנגלית).
↑  "Bariton Salsi singt zwei Partien an einem Abend". 2015-04-06.
↑  "On a moment's notice, baritone Luca Salsi fills in for ill Placido Domingo" (באנגלית). 2015-04-05.
↑  "Salsi races to replace Domingo at Met" (באנגלית). 2015-04-06.
↑  "Verdi*, Riccardo Muti, Orchestra Del Teatro Dell'Opera Di Roma, Coro Del Teatro Dell'opera di Roma - Ernani" (באנגלית).
↑  "Verdi*, Riccardo Muti, Orchestra Del Teatro Dell'Opera Di Roma,,* - Nabucco" (באיטלקית).
↑  "Tutto Verdi - Falstaff".
↑  "Tutto Verdi - Il Corsaro".
↑  "Gioachino Rossini : Il barbiere di Siviglia - Opera DVD - Arthaus Musik" (בגרמנית).
↑  "Media - Luca Salsi".
↑  "New Year's Concert 2020 - Teatro La Fenice, Francesco Demuro, Francesca Dotto, Luca Salsi (DVD)" (באנגלית).
↑  "Giordano: Andrea Chénier" (באנגלית).
↑  "Simon Boccanegra" (בגרמנית). Cmajor. {{cite journal}}: Cite journal requires |journal= (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007459522705171  BnF: cb16762946q (data)  GND: 173968724  ICCU: URBV381869  ISNI: 0000 0000 8333 4401  LCCN: no2005042431  MusicBrainz: 9a8f4d8b-1be5-48ef-8ef8-36799a64151d  VIAF: 1698149108544068780008   WorldCat (עם VIAF): 1698149108544068780008 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "לוקה סלסי".
לאב (נהר)

| --- | --- |
הנהר לאב בעיירה פודוייבו (פודוייבס)
הנהר לאב בעיירה פודוייבו (פודוייבס)
 מידע כללי
 אורך:  72 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  5.01 מ"ק לשנייה 
 אגן ניקוז:  950 קמ"ר
 מוצא:  הרי קופאוניק, על יד פאלאטנה או ורחולאב, סמוך לגבול בין קוסובו לתחום שבשליטת רפובליקת סרביה
 יובלים:  Murgulska Reka, Dubnička Reka, Batlava, Kačandolska Reka 
 שפך:  הנהר סיטניצה, ביישוב סטאנובץ על יד העיר ווצ'יטרן
 מדינות באגן הניקוז:  קוסובו קוסובו, סרביה סרביה
 21°1′2″N 19°45′42″E﻿ / ﻿21.01722°N 19.76167°E﻿ / 21.01722; 19.76167
 
מראה נוסף של הנהר לאב (לאפי) בפודוייבס (פודוייבו)
לאב (בסרבית: Лаб;Lab, באלבנית: Llapi או Lumi i Llapit) הוא נהר בהרי קופאוניק בצפון מזרחו של חבל קוסובו, שמקורו על יד הכפר פאלאטנה או ורחלאב, יובל ימני של הנהר סיטניצה. הוא הנהר העיקרי בעמק מאלו קוסובו.
משם הוא זורם דרומה, חוצה את העיירה פודוייבה ואחר כך מעט צפון-מערבית מפרישטינה ביישוב וליקה רקה בכפר סטאנובץ (באלבנית - סטאנופצי אי פושטם) על יד העיר ווצ'יטרן נשפך לתוך הנהר סיטניצה. אורכו של נהר לאב הוא כ-72 ק"מ.
לפי שמו של הנהר נקרא גם האזור מצפון לפרישטינה האזור לאב או לאפה (Llapë).
בסתיו ובחורף גשמים והמסת השלגים מהרי קופאוניק גורמים לשיטפונות על גדות הנהר.
יובליו החשובים של הלאה הם בטלבה וקצ'נדולסקה רקה.
אזגן הניקוז של הלאב מכסה 950 קמ"ר.
נכון לשנת 2015 אין הלאב עביר לאוניות.
הנהר היה משופע יותר במים עד לבנייתו של הסכר על הבטלבה מעל הכפר בטלבה, ויצירת מאגר המים בטלבה או אורלן, שנועדו לספק מים לעיר פרשטינה ולסביבה.