stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מונגו

ערך זה עוסק בעיר בזמביה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
סמל מונגוסמל מונגו

 מדינה:  זמביה זמביה
 מחוז:  מחוז המערב
 נפה:  מונגו
 ראש העיר:  מויאולה אימאקנדו
 גובה:  1,016 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  148,972 (2022)
 קואורדינטות:  15°25′00″S 23°17′00″E﻿ / ﻿15.416666666667°S 23.283333333333°E﻿ / -15.416666666667; 23.283333333333 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת זמביה מוגדלת) לוסקה מפל ויקטוריה נדולה קסאמה צ'יפאטה אנגולה נמיביה זימבבואה מוזמביק מ ל א ו ו י  טנזניה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מונגו(למפת זמביה רגילה) לוסקה מפל ויקטוריה נדולה קסאמה צ'יפאטה אנגולה נמיביה זימבבואה מוזמביק מ ל א ו ו י  טנזניה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו מונגו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מונגו (באנגלית: Mongu) היא עיר בזמביה, המשמשת כבירת המחוז מחוז המערב (אנ') ובירת הנפה מונגו (אנ').
גאוגרפיה

מונגו נמצאת כ-120 ק"מ מהגבול עם אנגולה, כ-260 ק"מ מהגבול עם נמיביה וכ-542.7 ק"מ מבירת זמביה, לוסקה.
תנועה ותחבורה

העיר נמצאת ליד הכבישים M9 ו-M10. בנוסף, ליד העיר נמצא שדה התעופה מונגו (אנ').
דת

מאז 14 ביוני 1997, העיר היא מושבו של הבישוף הקתולי.
הערות שוליים

↑  Mongu Central, www.parliament.gov.zm
1 2  Mongu, Google Maps (באנגלית)
↑  Zambezi Floodplains | Ramsar Sites Information Service, rsis.ramsar.org
↑  Mongu, Mapcarta (באנגלית)
↑  Mongu, OpenStreetMap
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מלון זאכר

| --- | --- |


 מיקום:  העיר הפנימית, וינה, אוסטריהאוסטריה
 חדרים:  152
 בעלות:  אליזת גרטלר 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1876 
 קואורדינטות:  48°12′14″N 16°22′10″E﻿ / ﻿48.20389°N 16.36944°E﻿ / 48.20389; 16.36944
 האתר הרשמי
  (למפת וינה מוגדלת) מלון זאכר(למפת וינה רגילה) מלון זאכר
 
מלון זאכר (בגרמנית: Hotel Sacher) הוא מלון מפואר הממוקם ברובע העיר הפנימית של וינה בירת אוסטריה, בסמוך לבית האופרה של וינה.
המלון נודע בעוגת הזאכרטורט שנחשבת למקורית והומצאה על ידי בעליו ומוגשת בבית הקפה שלו. במלון 152 חדרים.
המלון נחשב לאחד המלונות המפוארים בעולם גם בזכות בתי הקפה ומסעדות המלון היוקרתיות שלו.
היסטוריה

המלון נוסד בשנת 1876 על ידי אדוארד זאכר. לאחר פטירתו בשנת 1892, אלמנתו, אנה זאכר החלה לנהל את המלון, ותחת ניהולה הפך המלון לאחד המלונות המפוארים והידועים בעולם. אצילי האימפריה האוסטרו הונגרית נהגו לאכול במלון לאחר שהתארחו בארמון הופבורג ממנו חזרו רעבים בשל משך הזמן הקצר שבהם הותר להם לאכול. על פי נימוסי בית המלוכה, הורשו אורחים בסעודות רשמיות לאכול רק בפרק הזמן שבו הקיסר אכל, והקיסר פרנץ יוזף נהג לאכול פרקי זמן קצרים ביותר.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נותר המלון מלון המיועד לאריסטוקרטיה בלבד, ואורחים שאינם בני משפחות אצולה לא הורשו לישון במלון. בשל המצב הכלכלי הירוד של משפחות האצולה האירופאית בשנים אלה, נקלע המלון לקשיים כלכליים ובשנות ה-30 נאלצה אנה זאכר למכור את המלון.
בשנת 1934 עבר המלון לבעלות אליזבת גרטלר.
לאחר מלחמת העולם השנייה היה המלון ממוקם בשטח הכיבוש הבריטי של וינה, והכוחות הבריטיים השתמשו במלון כמפקדתם.
לאחר עזיבת הכוחות הזרים את העיר שב המלון לבעליו.
בשנת 2005 שופץ המלון ונוספה לו קומה נוספת.
היסטוריה > המאבק על הזאכרטורט

עד לשנת 1965 ניהל מלון זאכר מאבק ממושך עם קונדיטוריית דמל שפיתחה מוצר תחת השם הזהה, עוגת זאכרטורט מקורית. ישנן מספר השערות לאופן שבו הצליחו ראשי קונדיטוריית דמל להשיג את המתכון לעוגת הזאכרטורטה. מאפיית דמל שינתה את שם המוצר שלה לשם עוגת הזאכרטורטה של דמל ושינתה מעט את הרכבה בכך שריבת המשמש ממוקמת בעוגה ישירות מתחת לזיגוג השוקולד העליון ולא באמצע.
בר המלון
חזית המלון
חזית המלון בלילה
בית הקפה של המלון
זאכר טורט ואפל שטרודל במלון זאכר
החנות בכניסה למלון
מלון טריפ ירושלים בת שבע

| --- | --- |

 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1969 
 קואורדינטות:  31°46′41″N 35°12′56″E﻿ / ﻿31.777967°N 35.215616°E﻿ / 31.777967; 35.215616
 he
 
מלון "טריפ ירושלים בת שבע" (באנגלית: Tryp Jerusalem Bat Sheva Hotel) ממוקם בין הרחובות קינג ג'ורג' ושמואל הנגיד במרכז העיר ירושלים.
היסטוריה

המלון, שנקרא בעבר "מלון טירת בת שבע", נפתח לראשונה בפברואר 1969 והיה בבעלות מרדכי בן חיים ("רחביה מקרקעין" או בעבר "טירת בת שבע בע"מ"). למלון היו 70 חדרים בשבע קומות. רשת מלונות בזל (היום רשת 'אטלס') שכרה אותו לחמש שנים אך החזירה את המפתחות כעבור שלוש שנים בקירוב בשל סכסוך עם הבעלים. אחר כך הושכר כמשרדים של הסוכנות היהודית שהמטה שלה ממוקם בסמוך.
ביולי 2005 נמכר המבנה, כחלק מתהליך כינוס נכסים, לקבוצת משקיעים אמריקאים תמורת 11.2 מיליון דולר. לפני מכירת הנכס וכחלק ממדיניות התחדשות מרכז העיר, הוועדה המקומית אישרה לשנות את ייעוד הנכס ממלונאות למגורים, והתירה להקים בו מבנה רב קומות בשטח של 10,000 מ"ר עם 80 יחידות דיור. שנה לאחר מכן, הוגשה למתחם תוכנית של האדריכל אילן פיבקו. התוכנית עוררה ביקורת רבה ולא עברה בוועדות, הן בגלל גובה המבנים והן מחשש שהעיצוב אינו מתאים לעיר.
בשנת 2016 הושכר המלון על ידי היזם ראובן אלה, שבבעלותו גם מלון הספא "כרמים" בירושלים, מלונות "דניאל" ו"פאבליקה" בהרצליה, ושבעה מלונות בגרמניה, ועבר שיפוץ נוסף.
המלון נפתח רשמית במאי 2017. כיום במלון ישנן 11 קומות והוא מכיל 79 חדרי אירוח במגוון גדלים וסוויטה אחת. המלון פועל תחת המותג "טריפ" אשר שייך לרשת בתי המלון העולמית "וינדהאם", כשזהו המלון הראשון והיחיד שפועל כיום בישראל ושייך למותג זה.
על ניהול המלון אחראית רשת "לשם מלונות", הזכיינית של רשת "וינדהאם" בישראל, אשר מנהלת בתי מלון שונים ברחבי ישראל, בהם רמדה חדרה, רמדה נתניה ורמדה נצרת.
הערות שוליים

↑  עמוס כרמל, מלון אורחים, התאחדות המלונות בישראל, 2010
↑  יצחק דנון, ‏החברה שניהלה את מלון טירת בת שבע בירושלים - בחוב של 70 מיליון שקל לבנה"פ, באתר גלובס, 25 בנובמבר 2001
↑  אריק מירובסקי, עסקת ענק בירושלים: משקיע אמריקאי רכש את מלון טירת בת שבע ב-11.2 מיליון דולר, באתר הארץ, 14 ביולי 2005
↑  "פרויקט בתכנון: מגדלי טירת בת-שבע, ירושלים: תפוז בלוגים". תפוז אנשים. נבדק ב-2017-09-14.
↑  ליאת בכרך, מרכז העיר: נחנך מלון חדש בהשקעה של כ־30 מיליון שקל, באתר כל העיר, 17 במאי 2017
מנטרה

ערך זה עוסק בהברה או בית שיר קודש בעלי משמעות דתית. אם התכוונתם למשמעות חילונית או עסקית, ראו .
מנטרות בודהיסטיות חרוטות על חרסים בטיבט
"אום", מנטרה קדושה מרכזית בדת ההינדית
מנטרה היא הברה, מילה או משפט, הנאמרות בחזרתיות על מנת להשפיע על התודעה. מקורה של המנטרה (דוונאגרי: मन्त्र) בתרבות הוֵדית והיא חלק מרכזי בהינדואיזם, ונהוגה גם בבודהיזם, סיקהיזם וג'ייניזם. השימוש במנטרה משתנה בהתאם לאסכולה ולפילוסופיה הקשורה אליה. כיום השימוש במנטרות נפוץ גם בתנועות רוחניות רבות של ניו אייג' שמבוססות על תרבויות ודתות מזרח קדומות.
סוגי מנטרות

המנטרות הן לרוב צלילים מקודשים או שמות של האל. דוגמה למנטרה בולטת היא "אום" או "אום מאני פאדמה הום", שמשמעותה בתרגום הרווח: "הלל לאבן החן שבלוטוס" (מאני: אבן חן, פאדמה: פרח לוטוס). מנטרה הינדית ידועה אחרת היא מנטרת ה"הרא קרישנה", תפילה בת שש-עשרה מילים המורכבת משמות האל בסנסקריט. יש גם שהמנטרה היא צליל חסר משמעות שמוליך את התודעה באופן טבעי לסמאדהי, אל המוחלט.
השפעות המנטרה

בניגוד למילים הנאמרות במהלך שיחה, המנטרה אמורה לקבל את עוצמתה מהתגובה האנרגטית שהצליל שלה יוצר, ללא תלות בהקשר בו נאמרה. אמירת המנטרה בקול תוך חזרה עליה שוב ושוב, יוצרת צליל מיוחד המושפע מהתדירות בה נאמרת המנטרה. המנטרה גורמת לתודעה ליצור מחשבות חיוביות וכך הופכת את מתרגל המנטרה לממוקד וחסין יותר בפני מצבים קשים. יש המאמינים כי הצליל יוצר תגובה אנרגטית הן בגוף הפיזי והן בגוף האנרגטי, וכתוצאה מכך המנטרה מאזנת ומטהרת את התודעה, ובכך מגינה ממחשבות שליליות ומאנרגיות הרסניות. בסוגי מדיטציה של אנרגיה, אומרים מנטרות תוך דגש על הבנת משמעותן כדי ליצור השפעה אנרגטית גבוהה יותר לעומת אמירת המנטרה ללא כוונה או הבנה מעמיקה.
ראו גם

רוויית משמעים
מחלוקת הפסחא

מחלוקת הפסחא היא מחלוקת בנצרות סביב המועד המדויק לקיום חג הפסחא.
המחלוקת המוקדמת ביותר מזוהה בעיקר עם סוף המאה ה־2, והייתה בשאלה האם יש לחגוג את חג הפסחא תמיד ביום ראשון, או לחגוג אותו בהתאם לתאריך פסח מלוח השנה העברי (י"ד בניסן). חגיגת פסחא בתאריך פסח הייתה מסורת שאומצה בפרובינקיה אסיה באימפריה הרומית. מחלוקות מאוחרות יותר עסקו בשיטת החישוב הנכונה לגבי מועדי הירח והחג, ובמאה ה־6 ככל הנראה רוב המקומות שהיו תחת השפעת הכנסייה הסכימו על חישוביו של דיוניסיוס אקסיגואוס, לפיהם יש לקבוע את תאריך החג על פי מחזור של 19 שנים. אולם מנגד הייתה עמדה שלא קיבלה את החישוב – עמדה המזוהה בעיקר עם הכנסייה הקלטית (אנ') ואזורים מסוימים בגאליה – ואלו צידדו בחישוב חלופי המתבסס על מחזור של 84 שנים.
בשנת 664 המחלוקת בין הזרם המרכזי של הכנסייה לבין הקלטים הסלימה וכונסה ועידת סינוד ויטבי, שמטרתה להגיע לפסיקה סופית בעניין מועד הפסחא. בוועידה טענה כל כנסייה כי הגישה שלה מתבססת על מסורת קדומה יותר, ולבסוף הכריעה הוועידה לטובת הזרם המרכזי ומחזור ה־19 השנים. המחלוקת וההכרעה תועדו בספר "ההיסטוריה הכנסייתית של העם האנגלי" (אנ'), שבימינו הוא אחד ממקורות המידע העיקריים לגבי מחלוקת הפסחא. האופן בו תועדה המחלוקת הוא כזה, שנכתב אודותיה בעיקר בידי תומכי מחזור 19 השנים, כך שהמידע שיש לנו על המחלוקת מוצג מהזווית של תומכי עמדה זו. יש חוקרים שמעלים את האפשרות שבפועל העמדה הייתה פחות מרכזית מכפי שמקובל לחשוב. גם עשרות שנים לאחר הוועידה, עדיין היו מי שצידדו במחזור 84 השנים. בכתביו של אדומנן (אנ') מסוף המאה ה־7 נמצאים טקסטים תאולוגיים שמתארים כיצד אלוהים שלח בשנים אלו שתי מגפות גדולות של דבר הבלוטות שהכו באזורים מסוימים של אירופה כעונש על כך שדבקו בתארוך הפסחא לפי מחזור 19 השנים. עם זאת, גל נוסף של המגפה שהכה במקומות נוספים החליש בהמשך את דבקותו של אדומנן בפרשנות המקורית שלו לשתי ההתפרצויות הקודמות.
לאחר פילוג הכנסייה הנוצרית, בכנסייה האורתודוקסית המזרחית, חג הפסחא התקיים לרוב ביום ראשון מאוחר יותר מאשר בכנסייה הקתולית במערב, בין השאר מכיוון שהאותודוקסים המזרחים דבקו בגרסה של לוח השנה היוליאני עם חגים ניידים. בצד המערבי הנושא חדל להיות עניין של מחלוקת, ומועצת הוותיקן השנייה קבעה בשנת 1963 כי אין התנגדות עקרונית לקיים את חג הפסחא ביום ראשון קבוע (כנראה בתחילת אפריל).
הערות שוליים

1 2 3  מחלוקת הפסחא, באתר אנציקלופדיה בריטניקה
1 2 3  Gilbert Ma ́rkus, Adomna ́n, two saints, and the paschal controversy, פורסם באוניברסיטת אדינבורו
1 2  McCarthy, D., Easter Principles and a Fifth-century Lunar Cycle Used in the British Isles (עמ' Journal for the History of Astronomy, p.204)
↑  DAVID WOODS, Adomnán, plague and the Easter controversy (עמ' 1-13), Anglo-Saxon England, Vol. 40, ‏2012
מוריס יאמאוגו

מוריס יאמֶאוֹגוֹ (בצרפתית: Maurice Yaméogo;‏ 31 בדצמבר 1921 - 9 בספטמבר 1993) היה נשיאה הראשון של וולטה עילית (כיום - בורקינה פאסו).
תולדות חייו

יאמאוגו נולד בעיר קודוגו (Koudougou (אנ')) והשתייך לשבט המוסי, קבוצת האוכלוסייה הגדולה ביותר בטריטוריה. הוא למד בבתי ספר של המיסיון ובסמינר לכמרים במטרה להיות כומר קתולי. אולם בשלב מסוים החליט לעזוב את המסלול לכמורה, להיכנס לשירות הציבורי ולהתחתן.
בשנת 1946 נבחר לחבר הפרלמנט שהוקם בוולטה עילית הצרפתית מטעם המפלגה הדמוקרטית המאוחדת (Parti Démocratique Unifié) וב-1948 נבחר לחבר מועצת אפריקה המערבית הצרפתית כנציג תנועת איגודי העובדים. ב-1954 התמנה ליו"ר קונפדרציית העובדים הנוצרים (Confédération française des travailleurs chrétiens; CFTC) האיגוד המקצועי הגדול בוולטה עילית. ב-1957 ייסד את התנועה הדמוקרטית הוולטאית (Mouvement Démocratique VoltaÏque), שזכתה ל-26 מושבים מתוך 70 בפרלמנט (מול "העצרת האפריקאית הדמוקרטית" -RDA - Rassemblement Démocratique Africain שזכתה ל-36 מושבים), והפך לשר החקלאות בממשלה קואליציונית שניהלה את האוטונומיה המקומית של וולטה עילית, תחת שליטה צרפתית. ב-1958 עבר ל-RDA והתמנה לשר הפנים. בספטמבר אותה שנה, לאחר מותו של דניאל קוליבאני (Daniel Ouezzin Coulibaly), היה יאמאוגו ליושב ראש האספה המחוקקת של וולטה עלית (ראש ממשלה בפועל). בתפקידו זה ביקש להוביל את ארצו לאיחוד עם הפדרציה של מאלי (במסגרת זו הובטחה לו משרת סגן יושב ראש האספה המחוקקת הפדרלית). אולם שוכנע על ידי פליקס הופואה-בואני להצטרף, יחד עם חוף השנהב לקונסיי דה ל'אנטאנט (מועצת מדינות ההסכמה), מסגרת כלכלית-מדינית תחת חסות צרפתית, שתאפשר מתן שלטון ריבוני למדינות. יאמאוגו חתם על ההסכם בדצמבר 1958 וולטה עילית זכתה בשלטון ריבוני, בדרך לעצמאות מלאה.
לקראת הבחירות שהתקיימו במרץ 1959 הקים יאמאוגו את מפלגת האיחוד הדמוקרטי וולטאי (UDV - Union Démocratique VoltaÏque) וזכה לניצחון סוחף עם 64 מושבים מתוך 75. ב-5 באוגוסט 1960 זכתה וולטה עילית לעצמאות (יחד עם שאר "מדינות ההסכמה") ויאמאוגו היה לנשיא המדינה. הוא אסר את ראשי מפלגת האופוזיציה בעלת האוריינטציה המרקסיסטית-פאן-אפריקאית והוציא אותה מחוץ לחוק. מפלגות נוספות שהתקיימו נאסרו או מוזגו לתוך UDV, כך שהמשטר במדינה היה הלכה למעשה משטר חד-מפלגתי, בעל זיקה לצרפת ולמערב וקשר הדוק עם מדינות ההסכמה (חוף השנהב, דהומיי, וניז'ר). יאמאוגו כיהן גם כשר החוץ, שר הביטחון (בשנים 1961-1962) ושר לביטחון פנים (1963-1965). כן כיהן כנשיא מדינות ההסכמה.
ב-3 באוקטובר 1963 נערכו "בחירות" בהן היה יאמאוגו מועמד יחיד וזכה ב-99.9% מהקולות. בשלהי 1965 עוררה מנהיגותו הסמכותנית גל של ביקורת, הפגנות ושביתה כללית. ב-3 בינואר 1966 אולץ יאמאוגו להתפטר. מחליפו היה סנגולה למיזאנה (Sangoulé Lamizana (אנ')). יאמאוגו נשלח לכלא בו היה במאסר עד 1968. בשנת 1983 נאסר שוב, על ידי המהפכנים שהעלו לשלטון את תומא סנקרה. ב-1985 שוחרר ויצא לגלות בחוף השנהב ממנה שב ב-1990. יאמאוגו נפטר בואגאדוגו, בירת בורקינה פאסו, ב-9 בספטמבר 1993.
יחסיו עם מדינת ישראל

יאמאוגו היה אחד מידידי ישראל באפריקה, בתקופה שבה הייתה צרפת ידידתה הקרובה של ישראל.
מוריס יאמאוגו ביקר בישראל ב-5 ביולי 1961 כנציג ארצו וארבע מדינות ההסכמה. הביקור נמשך עד ה-13 ביולי 1961.
הערות שוליים

↑  ביקור נשיא וולטה עלית בת"א, הצופה, 11 ביולי 1961
↑  סכנות עתים, בטקס מפואר נתקבל נשיא וולטה עלית, למרחב, 5 ביולי 1961
↑  נשיא וולטה עתית מביע תמיכת "מדינות ההסכמה" בישראל, דבר, 11 ביולי 1961
↑  נשיא וולטה עתית מביע תמיכת "מדינות ההסכמה" בישראל, דבר, 11 ביולי 1961
↑  יצא נשיא וולטה עלית, על המשמר, 13 ביולי 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12242557f (data)  GND: 119122782  ISNI: 0000 0000 1350 5818  LCCN: n88005411  NARA: 10572056  SNAC: w6mb6cmr  SUDOC: 031155200  VcBA: 495/201287  VIAF: 20483557   WorldCat (עם VIAF): 20483557 
ביקורו של מוריס יאמאוגו בישראל ב-1961. משמאל לימין: שרת החוץ גולדה מאיר, נשיא ישראל יצחק בן-צבי, מוריס יאמאוגו והגברת הראשונה רחל ינאית בן-צבי
מחלוקת הפסימיזם

המחלוקת התפתחה כתגובה לפופולריות הגוברת של ארתור שופנהאואר בגרמניה
מחלוקת הפסימיזם או מחלוקת הפסימיות (בגרמנית: Pessimismusstreit) הייתה מחלוקת אינטלקטואלית שהתרחשה ברובה בגרמניה, החל בשנות ה-60 של המאה ה-19 ועד לתחילת מלחמת העולם הראשונה. בין הפילוסופים שהשתתפו בה היו: יוליוס פראונשטדט, אדוארד פון הרטמן, פיליפ מיינלנדר, יוליוס באהנסן, אויגן דירינג, אגנס טאוברט (Taubert), אולגה פלומאכר (Plümacher), ופרידריך ניטשה. וכן פילוסופים נאו-קאנטיאנים כמו קונו פישר (אנ'), והרמן כהן.
המחלוקת נסבה סביב שאלת משמעות החיים וערך הקיום, והתעוררה לראשונה כתגובה להכרה הפומבית הגוברת בארתור שופנהאואר לאחר מותו. האהדה לשופנהאואר, והצייטגייסט שהתאפיין ב"ולטשמרץ" ובפסימיות, הובילו לפרסום מגוון רחב של ביקורות בעד ונגד שופנהאואר, ולדיון ער בשאלת ערך החיים.
בשנת 1869 המחלוקת התעוררה מחדש לאחר שאדוארד פון הרטמן פרסם את ספרו הפילוסופיה של הלא מודע (אנ') שהיה לרב-מכר, ובו פיתח מחדש רעיונות רבים מתורתו של שופנהאואר. לאורך שנות השבעים והשמונים של המאה ה-19 הרטמן פרסם מספר רב של מאמרים וארבעה ספרים בתגובה למבקריו. ב-1873 פרסמה אגנס טאוברט, אשתו של פון הרטמן, את פסימיות ומתנגדיה (Der Pessimismus und seine Gegner), בתגובה לביקורת על בעלה, שהייתה לה השפעה חזקה על המחלוקת. הפילוסופית הגרמנייה-אמריקאית אמלי ג'יי האת'ווי (אנ') תרמה למחלוקת כמי שהפיצה את ההגות הפסימיסטית של שופנהאואר באמריקה.
פרדריך ניטשה, שבתחילת דרכו הפילוסופית הושפע רבות מהפילוסופיה של שופנהאואר והחזיק בעמדות פסימיסטיות, פיתח גם תגובת נגד למחלוקת הפסימיזם, והתנצח בכתביו השונים עם דמויותיה הבולטות שלה. בהגותו המאוחרת ניטשה ניסח פילוסופיה אופטימית של חיוב החיים, שבאה לביטוי בתפיסת "אהבת הגורל".
ראו גם

מחלוקת הפנתאיזם
מחלוקת האתאיזם
פילוסופיית החיים
הערות שוליים

1 2  Beiser, Frederick C. (2016). "The Pessimism Controversy, 1870–1890". Weltschmerz: Pessimism in German Philosophy, 1860–1900. Oxford: Oxford University Press. doi:10.1093/acprof:oso/9780198768715.001.0001. ISBN 9780198768715.
1 2 3 4  Beiser, Frederick C. (2016). "The Pessimism Controversy". After Hegel: German Philosophy, 1840–1900 (באנגלית). Princeton, New Jersey: Princeton University Press. doi:10.23943/princeton/9780691163093.001.0001. ISBN 9780691173719.
↑  Stern, Tom (2020),  Wicks, Robert L. (ed.), "Nietzsche's Schopenhauer", The Oxford Handbook of Schopenhauer (באנגלית), Oxford University Press: 478–496, doi:10.1093/oxfordhb/9780190660055.013.26, ISBN 978-0-19-066005-5, נבדק ב-2021-01-02
1 2  Stern, Tom (2019). "Nietzche's Ethics of Affirmation".  In Stern, Tom (ed.). The New Cambridge Companion to Nietzsche. Cambridge: Cambridge University Press. p. 352. ISBN 9781316676264.
↑  Bensick, Carol (2018-04-12). "An Unknown American Contribution to the German Pessimism Controversy: Amalie J. Hathaway's 'Schopenhauer'". Blog of the APA (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2021-02-06.
מחיצה (מחשב)

תצוגת ניהול מחיצות בכונן קשיח בתוכנה GParted
מחיצה היא חלק לוגי של דיסק קשיח, אשר מערכות ההפעלה מתייחסת אליו כאל כונן נפרד. לכל מחיצה מוקצה חלק מקיבולת האחסון של הדיסק, וניתן לאתחל אותה, לקבוע את מאפיינה, וכל זאת ללא תלות במחיצות האחרות החולקות את אותו דיסק פיזי.
חלוקה למחיצות נהוגה גם בתחומים אחרים במחשוב, כגון במסדי נתונים והיא מאפשרת בין השאר, ניהול נוח יותר של מידע, ניהול הרשאות, והגנה על מידע, וכן האצת ביצועים. מחיצה של מסד נתונים נקראת לעיתים שבר.
ראו גם

מערכת קבצים
Master boot record
GParted
עיגון
מס ארגון

מס ארגון, דמי יצוג או דמי טיפול מקצועי-ארגוני הוא סכום המנוכה משכרם של עובדים שאינם חברים בארגון עובדים, ומועבר לארגון העובדים היציג, בהתאם להסכם קיבוצי, צו הרחבה, או חוזה עבודה שבהם נקבע ניכוי זה, או מכוח הסכמה בכתב של העובד. ההצדקה לניכוי דמי החבר היא חופש ההתארגנות. ההצדקה לניכוי דמי הטיפול הנגבים ממי שאינם חברים בארגון (להבדיל מדמי החבר), היא שארגון העובדים חותם על הסכמים קיבוציים עם המעסיקים (שמעניקים תוספות שכר, החזר הוצאות נסיעה, דמי הבראה, ביטחון תעסוקתי וכדומה) ומהם נהנים גם העובדים שאינם חברים באותו ארגון עובדים ולכן אינם משלמים לו דמי חבר. מצב זה בו העובד יכול ליהנות מתנאי ההסכם מבלי לשאת בעלות גיבושו נקרא בעיית הטרמפיסט.
גובהו המרבי של מס ארגון נקבע בתקנות שהותקנו מכוח חוק הגנת השכר.
נכון לשנת 2021, מס ארגון להסתדרות הכללית הוא בשיעור 0.75% מהשכר עד לתקרה שכר של 17,937 ש"ח לחודש, דהיינו ניכוי מרבי של 134.5 ש"ח בחודש.
עובד החבר בארגון עובדים אחר כלשהו משלם דמי חבר לארגון זה, ולכן פטור מתשלום מס לארגון החתום על ההסכם הקיבוצי.
לקריאה נוספת

רות בן-ישראל, "זכות היסוד לחופש התארגנות: הלגיטימיות של מימון תקציב ארגון העובדים מדמי טיפול המתקבלים מעובדים שאינם נמנים עם חבריו", ספר מנחם גולדברג, הוצאת סדן, 2001.
הערות שוליים

↑  זאת לפי סעיפים 25(א)(3) ו- (3ב) לחוק הגנת השכר, התשי"ח - 1958.
↑  תקנות הגנת השכר (מקסימום דמי טיפול מקצועי-ארגוני), תשמ"ח-1988, באתר נבו - המאגר המשפטי, ‏8 במרס 1988
↑  דמי טיפול מקצועי-ארגוני (דמי ארגון) | מילון לתנאי עבודה - חילן, באתר www.hilan.co.il
מגדל הבינלאומי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גורד שחקים 
 כתובת:  שדרות רוטשילד 42 
 מיקום:  תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2009
 תאריך פתיחה רשמי:  2009 
 אדריכל:  איי אם פיי 
 מידות
 גובה:  132 מטר
 קומות:  28
 קואורדינטות:  32°03′49″N 34°46′27″E﻿ / ﻿32.063611111111°N 34.774166666667°E﻿ / 32.063611111111; 34.774166666667
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מגדל הבינלאומי(למפת תל אביב רגילה) מגדל הבינלאומי(למפת גוש דן רגילה) מגדל הבינלאומי(למפת גוש דן מוגדלת) מגדל הבינלאומי  he מגדל הבינלאומיhe מגדל הבינלאומימפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
המגדל מרחוב אחד העם
מגדל הבינלאומי הוא מגדל משרדים בתל אביב שבו שוכנים משרדי ההנהלה המרכזית של הבנק הבינלאומי והסניף הראשי. הבניין ממוקם באזור העסקים של שדרות רוטשילד, בין הרחובות שד"ל ויבנה. בנייתו החלה ב-2005 והסתיימה ב-2009.
אדריכלות

המגדל תוכנן על ידי משרד האדריכלים האמריקאי Pei-Cobb-Freed, מייסודו של האדריכל הנודע איי אם פיי, המיוצג בישראל על ידי משרד ניר-קוץ אדריכלים שתכנן את המגדל בפועל. הבניין דומה בתכנונו למגדל הבנק של סין שבנה פיי בהונג קונג, ומבקש לייצג בדומה אליו תחכום ועוצמה כלכלית וכן שקיפות ניהולית הבאים לידי ביטוי בעיצובו של המגדל.
גובהו של הבניין הוא 132 מ' והוא כולל 28 קומות וחמש קומות חניון. הוא בנוי בצורת חמש מנסרות משולשות שכל אחת מתנשאת לגובה אחר והן יוצרות מערכת גאומטרית המבוססת על זוויות של 30 ו-60 מעלות בכל הבניין.
אדריכלות > שימור

בדומה לפרויקטים אחרים במרכז ההיסטורי של תל אביב, מגדל אלרוב ושימור בית השגרירות הרוסית השכנים ופרויקט מגדל בנק לאומי ברחוב יהודה הלוי, גם בניין זה זכה לתוספת של אחוזי בנייה בזכות התחייבותו לשמר שני מבנים היסטוריים הצמודים אליו: בית ועד הקהילה בשדרות רוטשילד, ובית רבקה גרינוולד ברחוב שד"ל. שני מבנים אלה, שהוקמו בשנותיה הראשונות של העיר, שולבו בתכנון האדריכלי הכולל. בית ועד הקהילה, המחובר פיזית אל המגדל החדש, משמש כחלק מן הסניף הראשי של הבנק. המגדל עצמו בנוי בעורף הבניינים ההיסטוריים ולא בקדמת המגרש הצמודה לרחוב.
במסגרת הליך השימור של שני המבנים ההיסטוריים, שנעשה על ידי אדריכל אמנון בר-אור הוחדרו קורות פלדה תחתם ונחפרו כלונסאות אשר הרימו אותם למעשה באוויר ואיפשרו את בנייתו של חניון תת-קרקעי מתחת לכל שטח המגדל והמבנים המשוחזרים. בפינתו הצפונית, פינת הרחובות רוטשילד ושד"ל, נבנתה רחבה ציבורית פתוחה שממנה הכניסה אל לובי הבניין.
אדריכלות > שקיפות

הנהלת הבנק הבינלאומי ביקשה לתכנן עבורה בניין שיהיה שקוף ככל האפשר ויסמל את השקיפות בעבודת הבנק. אחת הבעיות הבסיסיות בבניית קירות מסך שקופים בבניינים באקלים הים תיכוני הוא ההתחממות המהירה של פנים הבניין. בבניינים שונים נפתרת בעיה זו על ידי מיזוג אוויר, הצורך כמויות עצומות של אנרגיה ועל ידי זכוכיות כהות ומסננות קרינה המפחיתות את כמות האור החודרת למבנה דרך הזכוכית ובכך מקטינות את אפקט ההתחממות, אולם בכך נגרמת פגיעה ברמת השקיפות של הקירות.
אדריכלות > קירות המסך

בבניין זה יושמה טכנולוגיה חדשנית בישראל המאפשרת בניית קירות מזכוכית שקופה כמעט לחלוטין וצריכה מינימלית של מיזוג אוויר.
החלונות בנויים משתי שכבות של זכוכית עם חלל אוויר ביניהן. בחלל שבין הזכוכיות קיימת תנועה רציפה של אוויר, כאשר האוויר בחלל זה נפלט באופן קבוע החוצה מן הבניין דרך פתח מיוחד ויונק לתוכו אוויר מתוך חלל המשרדים של פנים הבניין. מערכת מיזוג האוויר של הבניין שואבת את האוויר הלא מטופל מחוץ לבניין במקום שאיבת "אוויר חוזר" מתוך פנים הבניין כפי שקיים ברוב המקומות. באופן זה, בשכבת הביניים שבחלונות הבניין נמצא באופן מתמיד אוויר קריר המתחמם בעצמו לפני פליטתו החוצה, וזאת מבלי להעביר חום אל פנים המבנה. פתרון זה גם מונע את התחממות הזכוכית הפנימית בתוך המשרד.
בנוסף, בכל אחד מחלונות הבניין מותקנת מערכת תריסים חשמלית המחוברת למחשב מרכזי אחד. מחשב זה שולט בפתיחת התריסים, זווית הטייתם ומידת סגירתם את החלון, לפי חישובים אוטומטיים הלוקחים בחשבון את כיוון וזווית השמש ואת הטמפרטורה. מנגנונים אלה הופכים את הבניין לגורד השחקים הירוק הראשון בישראל. מערכות אלו הן כאמור חדשניות בתחום הבנייה בישראל.
פרסים

בחודש ינואר 2011 העניקו השר להגנת הסביבה ומנכ"ל מכון התקנים למגדל, תו תקן המגדיר אותו כ"מגדל המשרדים הירוק הראשון בישראל.
בחודש דצמבר 2011 זכה המגדל בפרס מטעם התאחדות הקבלנים בשתי קטגוריות: מבנה משרדים ומבנה לשימור בשל: "המאמצים המשותפים של הקבלן ושל צוות התכנון, להשכיל להוציא לפועל בצורה מרשימה את כוונותיה של מחלקת השימור בעיריית תל אביב. על התוצאה המרהיבה של מבנה משרדים מודרני השוכן בתוך מבנה לשימור".
בשנת 2012 נכלל המגדל כפרויקט היחיד מישראל, בין הזוכים בפרס הארכיטקטורה הבינלאומי (the international architecture awards), המוענק על ידי "המכון לעיצוב וארכיטקטורה בשיקגו" ו"המרכז האירופי לארכיטקטורה, אמנות ועיצוב".
הערות שוליים

↑  על פי emporis.com
↑  בית ירוק בית הבינלאומי - טלנירי
↑  הזוכים בתחרות האוסקר של ענף הבניה
↑  על פי כתבה מאת אבשלום חלוץ, דה מרקר 4/9/2012 עמ' 31
מור שקד

מור שקד (נולדה ב-20 בספטמבר 1991) היא שחקנית כדורגל ישראלית. המשחקת בתפקיד קשר אמצע, שחקנית פוצ'יוולי, מאמנת ובעלי "עולם הכדורגל בהדרכת מור שקד". הקימה את מחלקת כדורגל הילדות במכבי תל אביב ומשמשת כיום כמנהלת המקצועית והמאמנת הראשית של מועדון הכדורגל לילדות מכבי "כישרונות" רמת גן.
ביוגרפיה

שקד נולדה וגדלה בגבעתיים. בנערותה החלה לשחק בקבוצת הבוגרות של עירוני בת ים ששיחקה בליגת העל לנשים בשנת 2006. שנה לאחר מכן שולבה בקבוצת הבוגרות של מכבי חולון עמה זכתה בעונה זו בתוארי האליפות וגביע המדינה. בשנת 2009 עברה לשחק בקבוצת הבוגרות של הפועל פתח תקווה שתי עונות. עם גיוסה לצבא ההגנה לישראל ויתרה על אפשרותה להתגייס כספורטאית מצטיינת ושימשה בתפקיד מ"כית בחיל האוויר. עם שחרורה מהצבא חזרה לשחק בקבוצת הפועל פתח תקווה במשך 4 עונות. בשנת 2017 עברה לשחק בקבוצת אס"א תל אביב ובשנת צ2018 עברה לשחק בקבוצת מ.כ. רמת השרון. בשנת 2019 חזרה לשחק בקבוצת נעוריה הפועל פתח תקווה ובשנת 2020 עברה לשחק בקבוצת בני יהודה- ת"א במשך 3 עונות.
החל משנת 2023 ועד היום משחקת מור במסגרת קבוצת הכדורגל הפועל תל אביב.
את דרכה בנבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 החלה בגיל 17 עד לגיוסה לצבא.
שקד היא בעלת תואר ראשון ממכללת סמינר הקיבוצים בחינוך הגופני, בעלת תעודת הוראה ממכללת סמינר הקיבוצים ובעלת תואר שני ממכלת סמינר הקיבוצים בקידום בריאות.