stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדלקה עושה מצווה
מקור

במסכת שבת דנה הגמרא מה עיקר מצוות נר חנוכה, הדלקת הנר, או הנחתו במקום שבו הנרות יפרסמו את הנס, ולמסקנה נוקטת הגמרא:
מדקא מברכינן אשר קדשנו במצותיו וצונו להדליק נר של חנוכה שמע מינה: הדלקה עושה מצווה
טעם הדין

בדומה למנורה.
מאחר שהנס שעליו נתקנה ההדלקה מה שהדלקת הנר לא גרעה כלל מכמות השמן, לכך ההדלקה בלבד היא המזכירה את הנס.
השלכות הלכתיות

המדליק נר חנוכה צריך לכוין לשם מצוותו, אך זהו רק בהדלקה, ואם הייתה החנוכייה מונחת בחלון במקרה, אין צורך להניחה שנית, ומספיק מה שמכוון בהדלקה.
המדליק נר במקום שאין מקיים בו מצוות נר חנוכה, לדוגמה הדליק במקום שהוא גבוה מעשרים אמה ולאחר מכן העבירו, לא יצא מאחר שהדלקה עושה מצווה..
אם מדליק הנר היה מי שאינו חייב במצוות נר חנוכה, כגון קטן או גוי, אין זו הדלקה כשרה וצריך להדליק שוב(אך אם הנחה הייתה עיקר המצווה, אין זה משנה מי הדליק, ומספיק שהחייב במצווה ירים את החנוכייה ויניחה שוב, ובכך עיקר המצווה - ההנחה - נעשתה על ידו).
נר חנוכה צריך שיהיה ראוי לדלוק לפחות חצי שעה, אך אם כבה הנר לפני שעבר חצי שעה אין צורך להדליק שוב מאחר שעיקר המצווה היא ההדלקה.דין זה נקרא בלשון הגמרא כבתה אין זקוק לה.
ראו גם

פרסום הנס
הדלקת נרות חנוכה
כבתה אין זקוק לה
הערות שוליים

↑  רש"י, מסכת שבת, דף כ"ב, עמוד ב', ד"ה אי הדלקה עושה מצווה,
↑  שו"ת כתב סופר, אורח חיים, סימן קל"ו,
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרע"ה, סעיף א'.
↑  חיי אדם, חלק ב-ג, כלל קנ"ד, סעיף כ"ב
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות מגילה וחנוכה, פרק ד', הלכה ט'; שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרע"ה, סעיף א'. השולחן ערוך מדבר על מדליק בתוך הבית והוציא לבחוץ. ומציין שלא יצא מפני שזה נראה שהדליק הנר לצרכיו האישים ולא לנר חנוכה, ומפרשי השולחן ערוך מקשים עליו, מדוע אינו מציין בפשטות שלא יצא מפני שהדלקה עושה מצווה, ומסבירים (מגן אברהם, אורח חיים, תרע"ה סעיף קטן ג') שכוונתו שם גם לשיטות שניתן להדליק בתוך הבית,
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף כ"ג, עמוד א'.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרע"ב, סעיף ב'.
↑  שולחן ערוך, אורח חיים, סימן תרע"ג, סעיף ב'.
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
המנון בחריין

| --- | --- |
 מדינה:  בחריין בחריין
 שפה:  ערבית
 מילים:  מוחמד סודקי עיאש (מקור)
 לחן:  מחבר לא ידוע עיבוד: אחמד אל-ג'ומיירי
 תאריך מעמד רשמי:  2002
 שמות נוספים:  ההמנון הלאומי המלכותי (السلام الملكي)
 ‏האזנהקובץ:Bahrainona (vocal).ogg‏Ⓘ‏
 
בחריין שלנו (בערבית: بحريننا) הוא שם ההמנון הלאומי של בחריין. שתי גרסאות שונות נוצרו עם לחן זהה אך מילים שונות. הגרסה הראשונה הייתה בשימוש החל משנת 1971 אז קיבלה בחריין את עצמאותה ועד שנת 2002. ההמנון השני בשימוש מאז ששליט המדינה חמד אבן עיסא אל-ח'ליפה הכתיר עצמו למלך והפך את מדינתו לממלכה. 
המילים המקוריות של ההמנון נכתבו על ידי מוחמד סודקי עיאש. המלחין של המנגינה נותר אנונימי.
מילות השיר

| ערבית | תעתיק עברי | תרגום לעברית |
| --- | --- | --- |
| بحريننا  مليكنا  رمز الوئام  دستورها عالي المكانة والمقام  ميثاقها نهج الشريعة والعروبة والقيم  عاشت مملكة البحرين  بلد الكرام  مهد السلام  دستورها عالي المكانة والمقام  ميثاقها نهج الشريعة والعروبة والقيم  عاشت مملكة البحرين | בַּחְרַיְנֻנָא  מַלִיכֻּנָא  רַמְזֻ (א)לְוִאַאם  דֻסְתוּרֻהָא עָאלִי (א)לְמָכָּאנָתִ וַ(א)לְמָקַאם  מִיתָ'אקֻהָא נַהְגֻ' (אל)שָּׁרִיעָתִ וַ(א)לְעֻרוּבָּתִ וַ(א)לְקִיַם  עָאשַׁת מַמְלַכַּתֻ (א)לְבַּחְרַיְן  בַּלַדֻ (א)לְכִּרָאם  מַהְדֻ (אל)סַּלַאם  דֻסְתוּרֻהָא עָאלִי (א)לְמָכָּאנָתִ וַ(א)לְמָקַאם  מִיתָ'אקֻהָא נַהְגֻ' (אל)שָּׁרִיעָתִ וַ(א)לְעֻרוּבָּתִ וַ(א)לְקִיַם  עָאשַׁת מַמְלַכַּתֻ (א)לְבַּחְרַיְן | בחריין שלנו  מלכנו  סמל להרמוניה  החוקה שוכנת מעליה   עקרונותיה הם השריעה, הערביות והערכים  תחי ממלכת בחריין!  מדינה של אצילים  ערש השלום   החוקה שוכנת מעליה   עקרונותיה הם השריעה, הערביות והערכים  תחי ממלכת בחריין! |
הדרך לג'נין

| --- | --- |

 בימוי:  פייר רחוב
 הופק בידי:  פייר רחוב  מייקל גרינספן
 מדינה:  צרפת צרפת   ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2003
 משך הקרנה:  52 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית   ערבית   עברית   צרפתית עם כתוביות באנגלית
 סוגה:  סרט תיעודי 
 
הדרך לג'נין (באנגלית: The Road to Jenin) הוא סרט דוקומנטרי משנת 2003 בבימויו של פייר רחוב, המתעד בעיקר את ההתמודדות עם הסכסוך במזרח התיכון. הדרך לג'נין הופק כנגד הנרטיב הפלסטיני ביחס לקרב בג'נין בשנת 2002, שהפלסטינים מכנים אותו "טבח ג'נין" (בערבית: مجزرة جنين). סרט זה הוא גם תגובה לסרטו של מוחמד בכרי, ג'נין ג'נין.
רקע

במבצע חומת מגן, נכנס צה"ל לג'נין כדי לטהר אותה ממחבלים. במסגרת המבצע נהרסו עשרות בתים. לטענת הפלסטינים מאות אנשים חפים מפשע נהרגו במבצע ללא סיבה. הפלסטינים טענו שישראל ביצעה טבח בג'נין, טענות שהופרכו מאוחר יותר. הבמאי מוחמד בכרי ביים סרט "תיעודי" בשם ג'נין ג'נין שהתיימר להציג את האמת אודות הקרב בג'נין. בפועל, הסרט היה גדוש בשקרים גסים ועריכות מגמתיות שנועדו להציג את ישראל כטובחת בפלסטינים. כתגובה לג'נין ג'נין וטענות הפלסטינים יצר פייר רחוב את הסרט הדרך לג'נין.
תוכן

סרטו של רחוב מתחיל זמן קצר לפני התחלת מבצע חומת מגן בג'נין בעקבות הפיגוע במלון פארק בליל הסדר בנתניה, שבו כ-30 אזרחים ישראלים נהרגו ו-140 נפצעו בפיגוע התאבדות. בתגובה לפיגוע ולשני פיגועים נוספים שקדמו לו, פתח צה"ל ב-29 במרץ 2002 במבצע חומת מגן.
לאורך הסרט רחוב מראיין פלסטינים בנושא הקרב בג'נין ומביך אותם כשהוא מפריך את השקרים שלהם. בין השאר הוא מתעד אותם מביימים ובודים סיפורים על פצועים ופשעי מלחמה תוך שהוא מתחזה לכתב חדשות צרפתי אוהד, המוכן לכאורה לקחת חלק בתרמית שלהם.
הערות שוליים

↑  ‏האתר הרשמי של פייר רחוב
↑  U.N. on Jenin
המנון בנין

| --- | --- |

 מדינה:  בנין בנין
 שפה:  צרפתית
 מילים:  ז'ילבר ז'אן דגנון
 לחן:  ז'ילבר ז'אן דגנון
 תאריך מעמד רשמי:  1960
 ‏האזנהקובץ:L'Aube Nouvelle.ogg‏Ⓘ‏
 
שחר של יום חדש (בצרפתית: L'Aube Nouvelle) הוא ההמנון הלאומי הרפובליקה של בנין. השיר הולחן ונכתב על ידי ז'ילבר ז'אן דגנון והוכרז כהמנון הלאומי יחד עם הכרזת העצמאות של המדינה בשנת 1960.
עם שינוי שמה של המדינה מדהומיי לבנין בשנת 1975, נשמר מעמדו של השיר כהמנון הלאומי, אך מילותיו שונו בהתאמה מדהומיי ונגזרותיה לבנין ונגזרותיה, דבר ששבר את המשקל של החרוז האלכסנדרוני בן שתים עשרה התנועות שבו נכתב השיר.
מילות השיר

| תרגום לעברית | צרפתית |
| --- | --- |
לפנים, לקריאתה, יצאו אבותינו  ללחום בקרבות עקובים מדם,  ללא לאות, באומץ, בלהט ובצהלה.  הצטרפו אלינו במרוצה גם אתם, בנאי ההווה,  הצטרפו לכל יום עבודה, חזקים יותר יחד.  בנו ללא הרף, למען הדור הבא.    פזמון:  ילדי בנין, קומו!  עצמאותה של זעקה מהדהדת,  שרה עם הנץ השחר,  ילדי בנין, קומו!    כשמכל עבר נושבת רוח של כעס ושנאה,  אזרחי בנין, היו גאים,  בטחו בעתיד, ובשלווה הביטו בדגלכם!  בצבעו הירוק ראו את תקוות ההתחדשות  באדום זכרו את אומץ לבם של אבותיכם  והצהוב מבשר אוצרות שלא יסולאו בפז.    (פזמון)    את הררייך שטופי השמש, את דקלייך, את דשאך,  אהובתנו בנין, הראי לכולם את עדייך.  אדמתך מציעה לכל הבאים את עושר פירותייך.  בנין, מעתה ואילך מאוחדים יהיו בנייך  ברוח אחת, חולקים תקווה אחת –  לראותך לעד מאושרת ושופעת.    (פזמון): Jadis à son appel, nos aïeux sans faiblesse  Ont su avec courage, ardeur, pleins d'allégresse  Livrer au prix du sang des combats éclatants.  Accourez vous aussi, bâtisseurs du présent,  Plus forts dans l'unité, chaqu'jour à la tâche,  Pour la postérité, construisez sans relâche.    Refrain:  Enfants du Bénin, debout!  La liberté d'un cri sonore  Chante aux premiers feux de l'aurore;  Enfants du Bénin, debout!    Quand partout souffle un vent de colère et de haine.  Béninois, sois fier, et d'une âme sereine,  Confiant dans l'avenir, regarde ton drapeau!  Dans le vert tu liras l'espor du renouveau,  De tes aïeux le rouge évoque le courage;  Des plus riches trésors le jaune est le présage.    (Refrain)    Tes monts ensoleillés, tes palmiers, ta verdure,  Cher Bénin, partout font ta vive parure.  Ton sol offre à chacun la richesse des fruits.  Bénin, désormais que tes fils tous unis  D'un fraternel élan partagent l'espérance  De te voir à jamais heureux dans l'abondance.    (Refrain)
ראו גם

דגל בנין
סמל בנין
המנון ברבדוס

| --- | --- |
 מדינה:  ברבדוס ברבדוס
 שפה:  אנגלית
 מילים:  אירווינג בורג'י
 לחן:  ק' ואן רולנד אדוארדס
 תאריך מעמד רשמי:  1966
 ‏האזנהקובץ:United States Navy Band - In Plenty and In Time of Need.ogg‏Ⓘ‏
 
בזמני שפע ומחסור (באנגלית: In Plenty and in Time of Need) הוא ההמנון הלאומי של ברבדוס. את ההמנון כתב אירווינג בורג'י והלחין ק' ואן רולנד אדוארדס. הוא אומץ רשמית בשנת 1966.
מילות השיר

| תרגום לעברית | אנגלית |
| --- | --- |
בזמני שפע ומחסור  כשארץ נאה זו הייתה צעירה  אבותינו האמיצים זרעו את הזרע  שממנו צמחה גאוותנו  גאווה שאינה מתרברבת ברשעות סתמית  על מה שעמדה בפניו  שקושרת את לבותינו מחוף לחוף  הגאווה של היות אומה    פזמון:  אנו בנים ובנות נאמנים כולנו  בזאת מודיעים  שדות וגבעות אלה שאינם ניתנים לביטול  הם עכשיו שלנו ממש  אנו רושמים את שמותינו בדפי ההיסטוריה  עם ציפיות גבוהות  שומרים קשוחים של מורשתנו  אוּמנים איתנים של גורלנו    אלוהים היה מנחה העם  במשך שלוש מאות שנה  כשהוא עודנו לצד העם  אין בנו ספקות או פחדים  מעלה והלאה נלכה  מלאי השראה, נעלים, חופשיים  ואומתנו תגדל עוד יותר  בעוצמה ובאחדות    (פזמון): In plenty and in time of need  When this fair land was young  Our brave forefathers sowed the seed  From which our pride was sprung  A pride that makes no wanton boast  Of what it has withstood  That binds our hearts from coast to coast  The pride of nationhood    Chorus:  We loyal sons and daughters all  Do hereby make it known  These fields and hills beyond recall  Are now our very own  We write our names on history's page  With expectations great  Strict guardians of our heritage  Firm craftsmen of our fate    The Lord has been the people's guide  For past three hundred years  With Him still on the people's side  We have no doubts or fears  Upward and onward we shall go  Inspired, exalting, free  And greater will our nation grow  In strength and unity    (Chorus)
ראו גם

דגל ברבדוס
סמל ברבדוס
המטבח המונגולי

משמאל: בוז, מימין: חושור
איראג
המטבח המונגולי מושפע מהאקלים היבש והקר של המדינה ומזמינות המוצרים שבו. הוא מתאפיין בהסתמכות על בשר, שומן בעלי חיים ומוצרי חלב ובשימוש מצומצם בירקות ובעשבי תבלין. בשל הקרבה הגאוגרפית לרוסיה ולסין יש בו גם השפעות של מטבחי שתי ארצות אלו.
הנוודים במונגוליה מכלכלים את עצמם בבשר, שומן וחלב שמקורם בחיות המשק שלהם – בקר, סוסים, גמלים, כבשים ועיזים, וכן מבשר ציד. התפריט המונגולי מכיל כמות גדולה של שומן בעלי חיים, הדרוש למתן אנרגיה בתנאי מזג האוויר הקשה השורר במדינה, שבה יורדת הטמפרטורה עד לכארבעים מעלות צלזיוס מתחת לאפס.
הנוודים החיים מחוץ לערים מספקים את צורכיהם בעצמם במידה רבה. תיירים ימצאו לצידי הדרכים בתי נוודים (נקראים גר) המשמשים כמסעדות פשוטות. בעליהם מבשלים את המזון על גבי תנורי מתכת פשוטים, המוסקים בעצים או בצואת בעלי חיים מיובשת.
בשר עובר בישול, משומר בייבוש לעונת החורף (מנה הנקראת בורץ (Borts)) או משמש כמרכיב בהכנת מנות מרק וכיסונים ממולאים.
המנה הנפוצה ביותר באזורי הכפר היא תבשיל מבשר כבש שבדרך כלל אין בו מרכיבים נוספים. בערים שכיח מאוד למצוא בתי אוכל המגישים כיסונים ממולאים – בוז (Buuz) (אנ'), חושור (Khuushuur) ובאנש (Bansh). הכיסונים ממולאים בבשר ומבושלים באידוי, או שהם מבושלים במים או מטוגנים בטיגון עמוק בשומן כבש. מנות אחרות הן נזיד או מרק המשלבים בשר עם אורז או עם אטריות.
שיטת בישול בלתי שכיחה השמורה לאירועים חגיגיים, היא בישול בשר באמצעות אבנים לוהטות, שחוממו על גבי אש. האבנים ונתחי הבשר מונחים בתוך כלי סגור ובו מים, או שהאבנים מונחות בתוך חלל בטנן של עז או מרמיטה שהוכנו לבישול.
בשר סוס נאכל במונגוליה וניתן להשיגו ברוב חנויות המכולת.
חלב בעלי החיים משמש להכנת מנות שונות. החלב מחומם כדי להפריד ממנו את השומן, והנוזל הנותר מעובד לסוגים שונים של גבינות, יוגורט, קפיר וליקר חלבי. המשקה הנפוץ ביותר מחלב הוא איראג, המופק מחלב סוסה או חלב נאקה שהותסס.
דגן מקובל הוא שעורה, שעוברת טיגון או הלתתה. הקמח המתקבל ממנה נצרך כדייסה ביחד עם חלב וסוכר או עם תה. מקובל לשתות תה מעורב בחלב ובמלח, אשר ניתן להופכו למרק על ידי תוספת של אורז, בשר וכיסונים.
קינוח מונגולי נפוץ הוא בורצוג (Boortsog), שהוא מעין סופגניה המכילה קמח, חלב, ביצים ושומן ומטוגנת טיגון עמוק בשומן.
בזכות ההשפעה הרוסית הפכה הוודקה למשקה פופולרי, שלו מספר מותגים מקומיים. מותג בולט הוא צ'ינגיס וודקה, הקרויה על שמו של ג'ינגיס חאן.
הדרך לאל דוראדו

| --- | --- |

 בימוי:  ביבו ברגרון, Don Paul 
 הופק בידי:  ג'פרי קצנברג 
 תסריט:  טד אליוט, טרי רוסיו 
 מדבבים:  קווין קליין (Tulio) רוזי פרז (Chel) ג'ים קומינגס (הרנאן קורטס) פרנק ולקר (Altivo, Bibo) אדוארד ג'יימס אולמוס (Chief Tannabok) קנת בראנה (Miguel) ארמנד אסנטה (Tzekel-Kan) טובין בל (Zaragoza) 
 מוזיקה:  הנס צימר, אלטון ג'ון, ג'ון פאוול, טים רייס 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  דרימוורקס הנפשה 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, דרימוורקס, Microsoft Store 
 הקרנת בכורה:  31 במרץ 2000 
 משך הקרנה:  90 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט מוזיקלי, סרט חבר'ה, סרט מונפש 
 הכנסות באתר מוג'ו:   roadtoeldorado
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
הדרך לאל דוראדו (באנגלית: The Road to El Dorado) הוא סרט הנפשה שהופק על ידי אולפני ההנפשה של דרימוורקס בשנת 2000. את השירים בסרט שר הזמר אלטון ג'ון ובדיבוב העברי שר אותן הזמר רמי קלינשטיין.
עלילה

עלילת הסרט מתחילה בספרד של 1519. זוג נוכלים בשם טוליו ומיגל משחקים בניגוד לחוק בהימורים עם קוביות מזויפות וזוכים במפה המתארת את הדרך לעיר הזהב האגדית אל דוראדו. הם נתפסים ובבריחתם עולים בטעות לספינה של הרנאן קורטס המפליגה אל העולם החדש.
הם מצליחים לברוח מצינוק הספינה בעזרת הסוס של קורטז – אלטיבו, גונבים סירת משוטים ובכוחות אחרונים מגיעים ליבשה. ביבשה מתגלים סימנים המופיעים במפה שזכו בה, כסימני דרך לאל דוראדו. אחרי מסע מפרך ויפהפה, הם מגיעים לסלע גדול מאוד ועליו כתוב "אל דוראדו", בדיוק כמו שמופיע על התחנה האחרונה במפה. רגע לפני שהם חוזרים על עקבותיהם, הם נתקלים בצ'ל, נערה אינדיאנית מקומית, ואחריה גם במספר לוחמים אינדיאניים השובים אותם ומובילים אותם לאל דוראדו.
תושבי העיר, הצ'יף טנאבוק, והכהן הגדול צקל-קאן חושבים שמיגל וטוליו הם אלים, ואף משתכנעים בכך כאשר הם מייחסים להם התפרצות הר געש המתבצעת לעיניהם. מתברר גם כי צ'ל גנבה ראש פסל מזהב, והלוחמים יצאו כדי ללכוד אותה; בשל הגנתו של טוליו היא לא נענשת ורק מצווה להחזיר את הפסל למקום. מיגל וטוליו מוכנסים למקדש משלהם, וצ'ל ממונה למשרתת שלהם. צ'ל שומעת את שיחתם ומבינה שהם לא באמת אלים ומבקשת להצטרף למזימה. צ'ל יודעת את המנהגים והאירועים באל דוראדו ומבטיחה לעזור להם כדי שלא יתפסו. מטרתה היא שכשהם יעזבו את העיר, היא תוכל לבוא איתם ולקבל חלק מהשלל.
בין הצ'יף והכהן הגדול מתרחשת תחרות של "מי יבחר?". בלילה, הצ'יף מארגן לכבודם חגיגה גדולה ומפוארת. למחרת, מגיע תורו של הכהן הגדול ודובר האלים: הוא מבקש לתת להם מנחה ראויה- הקרבת קורבן אדם! הם עוצרים אותו ברגע האחרון בטענה שמערך הכוכבים לא מתאים למנחה זו, והצ'יף מצליח לרצותם כשהוא מציע להביא להם זהב. תושבי העיר משליכים את הזהב אל מערבולת בתוך הים, השיבאלבה, לעולם הרוחות. אבל צ'ל עוצרת אותם ומורה להם לשים את המנחות במקדש שלהם.
טוליו מתחיל לדאוג שמא יגלו שהם מתחזים אם הם יישארו העיר עוד יותר מדי זמן ומבקש מהצ'יף שיבנה לו ספינה. אך מיגל, שהתאהב בקסמה המיוחד של העיר ובאנשי העיר, לא מעוניין לצאת מהעיר. אבל בסופו של דבר, נשאר נאמן לטוליו ולתוכניתם המקורית.
כאשר הוא תופס את טוליו וצ'ל ביחד, הוא זועם ומחליט לוותר על התוכנית ועל טוליו, צ'ל והזהב ולהישאר בעיר.
אחרי משחק בכדור, צקל קאן ראה שמיגל מדמם (כתוצאה מזה שנפל מאלטיבו) והבין את המזימה של מיגל, טוליו וצ'ל. הוא הכין שיקוי המעורר פסל ענק של יגואר לחיים ונע לפי תזוזותיו שלו. הוא ניסה להשמיד את מיגל וטוליו ובדרך כמעט הרס את העיר כולה, אך הוא נכשל ונפל לשיבלבה. אך הוא לא מת מזה, המערבולת הוציאה אותו אל מחוץ לעיר, בדיוק למקום בו היו קורטז וחייליו. הוא הוביל אותם לעיר ובינתיים דרכיהם של מיגל וטוליו נפרדות.
טוליו התכונן לצאת מהעיר עם הספינה המלאה זהב ועם צ'ל בעוד מיגל נשאר בעיר כאל. כשלצ'יף נודע על הגעתו של קורטז לעיר, מלווה בצקל קאן ששרד, טוליו חשב על תוכנית שתציל את העיר- הם ירסקו את הספינה על עמודי שער העיר וכך יחסמו את הכניסה אליה. אך משהו משתבש ומפרש הספינה לא נפתח, היה על טוליו לפעול במהירות אם הוא לא רצה להמחץ על ידי פסל הכניסה הענק של העיר, שמטרת נפילתו הייתה לדחוף את הספינה וכך ליצור פגיעה מהירה של הספינה בשער. מיגל דהר במהירות על אלטיבו אל הספינה ובקפיצה הוא הוריד את המפרש. מיגל החליט לחזור עם טוליו וצ'ל.
התוכנית מצליחה, השער מתרסק וקורטז וצבאו לא יכולים לעבור, אך כל הזהב שהיה בספינתם עף ונעלם בהתרסקות. צ'ל, טוליו ומיגל רוכבים על אלטיבו להרפתקאה חדשה.
אי דיוקים היסטוריים

בסרט אין הבחנה בין דרום אמריקה ומקסיקו או לתרבויות העתיקות של האצטקים, בני המאיה או האינקה.
דמויות ומדבבים

טוליו – קווין קליין באנגלית וגיורא קנת בעברית.
מיגל – קנת בראנה באנגלית ושי זורניצר בעברית.
צ'ל – רוזי פרז באנגלית ומיכל צפיר בעברית.
קורטז – מבוסס על דמותו של הרנאן קורטס, מדובב על ידי ג'ים קאמינגס באנגלית ויואב בר-לב בעברית.
צקל-קאן – ארמנד אסנטה באנגלית ויורם יוספסברג בעברית.
צ'יף טאנאבוק – אדוארד ג'יימס אולמוס באנגלית ועמי מנדלמן בעברית.
זרגוזה – טובין בל באנגלית ויניב צדוק בעברית.
אלטיבו – פרנק ולקר באנגלית.
קריינות ושירה – אלטון ג'ון באנגלית ורמי קלינשטיין בעברית.
הדלקת הנרות במקדש

כתב יד מהמאה ה-13 שבו מופיע ציור ומתחתיו כתוב "זה המנורה ואהרן הנותן שמן בנרות".
הדלקת הנרות במקדש היא מצווה מדאורייתא שקוימה מדי ערב בבית המקדש בנרות של מנורת שבעת הקנים, ומדי בוקר בהדלקת נר התמיד והטבת יתר הנרות והכנתם להדלקה.
על פי המדרש, מטרת הדלקת הנרות לא הייתה תאורה, אלא כעדות לכך שהשכינה שורה בישראל. טעם נוסף המוזכר בספר החינוך הוא לפאר ולכבד את בית המקדש.
סדר ההדלקה

הטיפול בנרות והכנתם להדלקה הם חלק מרכזי במצווה, ובמובן מסוים אף חשוב מן ההדלקה עצמה, מכיוון שהטבת הנרות נעשית על ידי כהן בלבד, בעוד הדלקת המנורה יכלה להיעשות על ידי אדם שאינו כהן, כל עוד הוא אינו נכנס להיכל.
הדלקת הנרות והטיפול בהם נעשו בבוקר ובערב; בערב הודלקו כל הנרות עם כמות שמן של חצי לוג בכל נר, כמות שמספיקה גם ללילות החורף הארוכים, ובבוקר היו מדליקים מחדש את שני הנרות המזרחיים, לפני ההדלקה מחדש, היו מוסיפים לנרות שמן ומסירים את האפר מהפתילה. באותה הזדמנות היו מנקים ומחליפים את הפתילה והשמן לנרות האחרים שכבר כבו. אם כל הנרות כבו היו מדליקים אותם מחדש מאש מזבח העולה.  עבודה זו נקראת "הטבת הנרות" או "דישון המנורה", והיא התקיימה כחלק מהעבודה היומית במקדש, לאחר זריקת דם תמיד של שחר. 
הדלקת כל שבעת הנרות הייתה נעשית רק בערב, והיא הייתה העבודה האחרונה שנעשתה במקדש.
נר התמיד

מצוות הדלקת המנורה הייתה מצווה תמידית, שנהגה מדי ערב, כמובא בפרשת תצווה: ”וְאַתָּה תְּצַוֶּה אֶת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְיִקְחוּ אֵלֶיךָ שֶׁמֶן זַיִת זָךְ כָּתִית לַמָּאוֹר לְהַעֲלֹת נֵר תָּמִיד. בְּאֹהֶל מוֹעֵד מִחוּץ לַפָּרֹכֶת אֲשֶׁר עַל-הָעֵדֻת יַעֲרֹךְ אֹתוֹ אַהֲרֹן וּבָנָיו מֵעֶרֶב עַד-בֹּקֶר לִפְנֵי ה' חֻקַּת עוֹלָם לְדֹרֹתָם מֵאֵת בְּנֵי יִשְׂרָאֵל.” (ספר שמות, פרק כ"ז, פסוקים כ' - כ"א.)
חז"ל דורשים ש'נר תמיד' היה גם כינוי לנר יחיד שדלק ללא הפסק באופן ניסי, וממנו הדליקו את שאר הנרות. בתקופת שמעון הצדיק הנר מעולם לא כבה ובארבעים השנים שלפני חורבן בית שני פסק הנס לחלוטין והנר כבה בכל בוקר.
חומרים > שמן זית זך

הנרות במנורה הודלקו בשמן זית. בפסוק בספר שמות נאמר "שמן זית זך כתית למאור", ומכאן למדו חז"ל שהשמן ששימוש למילוי המנורה היה באיכות הגבוהה ביותר המכונה "ראשון שבראשון". שמן זה בא מהזיתים המובחרים הנמסקים מצמרת עץ הזית, ושעברו כתישה - ולא טחינה שעלולה לגרום לעכירות בשמן.
חומרים > הפתילות

בשונה מהשמן לא הייתה הגדרה ספציפית לחומר שממנו נעשו הפתילות, ונקבע להלכה כי כל פתיל שכשר לנרות שבת כשר למנורה, דהיינו כל פתיל שבוער היטב - מתאים למצוה. בפועל השתמשו בבד מבגדי כוהנים בלויים.
המהפכה המקסיקנית

מחנה מורדים מקסיקנים בסמוך לסיודאד חוארס (Ciudad Juárez), צ'יוואווה, במהלך המהפכה המקסיקנית.
המהפכה המקסיקנית הייתה סדרת מאבקים פוליטיים, חברתיים, וצבאיים שהתחוללו במקסיקו בין השנים 1910–1921. היה זה אחד האירועים החשובים ביותר בהיסטוריה המקסיקנית בפרט, ובזו המודרנית בכלל. המהפכה גבתה את חייהם של יותר ממיליון מקסיקנים, מתוך אוכלוסייה שמנתה 15 מיליון איש ב-1910‏.
הקונפליקט בדבר הדרך החדשה

המכנה המשותף היחיד של המהפכנים בינם ובין עצמם, היה הרצון להדיח את הרודן מתפקידו, אולם לאחר שצלחו במשימתם נתקלו בקושי רב לארגן את הממשל מחדש לשביעות רצון כל הזרמים. הדבר גרר מאבק ממושך בין הליברלים, הרדיקלים והאחרים, שנמשך קרוב ל-20 שנים ונחשב לחלק מהמהפכה המקסיקנית, אף על פי שניתן להחשיבו כמלחמת אזרחים לכל דבר. באותו הזמן התנקשו מתנגדיהם של מנהיגי המרד באלה האחרונים. ובין היתר נרצחו מדרו (1913), ספאטה (1919), קאראנסה (1920) ופנצ'ו וייה (1923) על ידי מתנגדיהם במהלך המהפכה.
מדרו נרצח בשנת 1913 בעודו מכהן בתפקיד הנשיא. הוא הודח והוצא להורג בידי ויקטוריאנו הוארטה, גנרל לשעבר של דיאס שנשען על תמיכתו של שגריר ארצות הברית במקסיקו דאז, אך לא בתמיכתו של נשיא ארצות הברית וודרו וילסון. בהמשך, איבד הוארטה מהפופולריות שלו בשל יחסו הברוטלי כלפי נתיניו ועמו, והודח בידי ונוסטיאנו קאראנסה, ממובילי המהפכה, ב-1915. קאראנסה הכריז ב-5 בפברואר 1917 על כינונה של חוקה חדשה במקסיקו - חוקה שתקפה במקסיקו עד היום. קאראנסה נרצח ב-1920 על ידי תומכים לשעבר שלו, בגלל סכסוך פנימי.
ייצוב המצב וסיומה של המהפכה

אלווארו אוברגון סאלידו, מתומכיו לשעבר של קאראנסה שהתקוממו נגדו, תפס את השלטון והיה לנשיא. הוא זה שהצליח ללכד את העם המקסיקני ולהובילו בדרך חדשה, תוך ריסון כוחה של הכנסייה הקתולית, הנהגת חירות חברתית יחסית והנחת היסודות למתן זכויות לנשים.
על אף שביתת הכוחות היחסית לאחר 1920, המאבקים המזוינים טרם תמו. המאבק המפורסם ביותר שהתרחש מאז סיום המהפכה הרשמי בשנת 1921, הוא המאבק בין תומכיה של החברה החילונית ושל הפרדת הדת מהמדינה לבין המתנגדים, שרצו בהחזרת חלק מסמכויותיה של הממשלה לכנסייה הקתולית ובחזרת הכמורה למעמד שהיה לה לפני המהפכה. המאבק הפך להיות מאבק אלים ב-1926, במלחמת הכריסטרוס והוכרע בשנה שלאחר מכן.
אולם, מרבית ההיסטוריונים לא רואים בקרב זה ובקרבות נוספים שהתרחשו לאחר 1921 חלק מן המהפכה המקסיקנית.
ראו גם

היסטוריה של מקסיקו
סמואל דרבן
הערות שוליים

↑  מספר ההרוגים מתייחס לעשור הראשון של המהפכה, ובמיוחד לתקופת המאבק המזוין בין השנים 1910–1917. לאוכלוסיית מקסיקו בשנת 1910 ראו כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531556705171  LCCN: sh85084590  NDL: 01198279  NKC: ph339358
המוזיאון האולימפי

| --- | --- |


המוזיאון האולימפי
 מידע כללי
 סוג:  ספורט
 כתובת:  Quai d'Ouchy 1, 1006 Lausanne 
 מיקום:  לוזאן 
 מדינה:  שווייץ 
 בעלים:  הוועד האולימפי הבין-לאומי 
 מייסדים:  חואן אנטוניו סמראנש 
 מבקרים בשנה:  160,000
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 23 ביוני 1993
 תאריך פתיחה רשמי:  23 ביוני 1993 
 אדריכל:  פדרו רמירס ואסקס 
 קואורדינטות:  46°30′31″N 6°38′02″E﻿ / ﻿46.508611111111°N 6.6338888888889°E﻿ / 46.508611111111; 6.6338888888889
 www.olympic.org/museum
  (למפת שווייץ מוגדלת) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.המוזיאון האולימפי(למפת שווייץ רגילה) ברן בזל ז'נבה ציריך לוגאנו לוזאן לוצרן סנט גאלן כור צרפת גרמניה איטליה אוסטריה ליכ.המוזיאון האולימפי
 
תצוגת הלפידים האולימפיים
המוזיאון האולימפי (בצרפתית Le musée olympique) הוא מוזיאון מייסודו של הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC), המוקדש לספורט, לתנועה האולימפית והמשחקים האולימפיים ולתולדותיהם. המוזיאון נוסד ביוזמתו של נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי, חואן אנטוניו סמראנש, ונחנך ב-23 ביוני 1993. הוא שוכן סמוך לחופי ימת ז'נבה, בשכונת אושי, בעיר לוזאן שבשווייץ, בה ממוקמים גם משרדי הוועד האולימפי הבינלאומי.
פעילות

מבנה המוזיאון הוקם בסגנון מודרני, והוא משתרע על פני שטח של 11,000 מ"ר. מוצגת בו תערוכה קבועה המשתרעת על פני שטח של 2,500 מ"ר, ושטח של 900 מ"ר נוספים המוקדש לתערוכות מתחלפות. ביתר שטחו של המבנה שוכנים אודיטוריום, חדרי ישיבות, אולם תלת-ממד המציג 6,000 סרטונים היסטוריים, מסכי צפייה אינטראקטיביים אודות אלופים אולימפיים, חנות, מסעדה ועוד.
תערוכת הקבע כוללת למעלה מאלף פריטים, והיא מוקדשת, בין היתר, לברון פייר דה קוברטן, מייסדם של המשחקים האולימפיים המודרניים, משחקי הקיץ האולימפיים (בעיקר בעת החדשה, אך גם ביוון העתיקה), משחקי החורף האולימפיים, בולאות ולנומיסמטיקה. לצד מבנה המוזיאון משתרע גן בשטח של 30 דונם שבו מוצגות יצירות אמנות שונות, ובהן פסלים של אוגוסט רודן, ניקי דה סן פאל, ז'אן טינגלי ופרננדו בוטרו.
בשנת 2008 פקדו את המוזיאון למעלה מ-202,000 מבקרים, ונכון לתחילת שנת 2010 ביקרו בו בסך הכל כשלושה מיליון בני אדם מאז היווסדו. בשנת 1995 זכה המוזיאון בתואר "מוזיאון השנה האירופי".
הערות שוליים

↑  פורום המוזיאונים האירופים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007581750505171  BnF: cb12505755q (data)  GND: 5104603-9  ISNI: 0000 0004 0626 1332  LCCN: n96065459  NKC: kn20040917007  SUDOC: 034287248  VIAF: 127656793   WorldCat (עם VIAF): 127656793