stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יורים ושרים
תקציר העלילה

יורים ושרים מספרת את סיפורם האישי-קבוצתי של היוצרים והמפקדים שהיו בלהקות הצבאיות. הסדרה מצביעה על מקומם האידאולוגי והשפעתן הלאומית של הלהקות דרך ראיונות וקטעי ארכיון.
תקציר העלילה > פרק ראשון: הפלמ"חניק מחפש את המחר (1945–1956)

פרק זה עוסק בראשיתן של הלהקות הצבאיות ובמרכזיותן כחלק מן המאמץ לבניין האומה ועיצובו של האתוס. להקת "מעין זה", מופיעה למול הבריגדה היהודית במלחמתה בנאצים; ה"צ'יזבטרון", הלהקה של הפלמ"ח, מייצרת את הפסקול של מלחמת העצמאות. התחרות הסמויה שבין להקת הנח"ל – הלהקה הצבאית ה"צברית", ולהקת פיקוד צפון – להקה המתאפיינת ב"גלותיות" מסוימת, מלווה את הצבא והמדינה דרך פעולות התגמול בואכה מבצע קדש, 1956.
תקציר העלילה > פרק שני: מחוף אילת עד חוף שנהב (1956–1968)

פרק זה נפתח בראשית 1957. בתום מבצע קדש מפנה ישראל את חצי האי סיני ומתפנה ל"עשור השקט" בתולדותיה. להקות רבות, ובראשן להקת הנח”ל משגשגות לאורך התקופה. בצד הנחלת ערכי ההגנה וההתיישבות עסוקות הלהקות בשנים אלה ביצירת כוכבים מרכזיים עבור שוק הבידור הישראלי. מלחמת ששת הימים, מסמנת קו שבר תרבותי: את מקום הראשוניות והתמימות תופסות תחושת הכוח ותאוות הכיבוש. המדינה והלהקות משנות את פניהן.
תקציר העלילה > פרק שלישי: החיים היפים (1968–1971)

פרק זה עוסק בתור הזהב של הלהקות ומתחיל עם סיום מלחמת ששת הימים. ישראל שיכורת ניצחון וצה”ל מספק את הבידור במרחבים החדשים כמו גם לשוק האזרחי. עשרות להקות פועלות באותה עת: מהללות את גבורת הצבא ועורגות לשלום. בחזית, נופלים, בטפטוף איטי, עשרות חיילים – מלחמת ההתשה.
תקציר העלילה > פרק רביעי: צוחק מי שצוחק אחרון (1971–2004)

פרק זה עוסק בדעיכתן של הלהקות הצבאיות במקביל להתפרקותו של הקונצנזוס בחברה הישראלית. שורת אירועים, ביניהם מלחמת יום כיפור, 1973, המהפך הפוליטי, 1977, מינויו של רפאל איתן לרמטכ”ל ומלחמת לבנון, 1982 – סותמים את הגולל על הלהקות. יותר מעשרים שנה אחרי, כשכיבוש והתנתקות מתערבבים זה בזה, חוזרות הלהקות. בצה”ל מוקמות להקות חדשות ובאמצעי התקשורת חוגגת הנוסטלגיה לשיריהן מפעם.
משתתפים

בסדרה מופיעים ומתראיינים מיטב אמני ישראל: אריק איינשטיין, שלום חנוך, חנה מרון, נתיבה בן-יהודה, חיים טופול, גבי עמרני, עליזה רוזן, ישראל פוליאקוב, שלמה ארצי, ניצה שאול, חיים חפר, נעמי פולני, גיורא מנור, יעקב בודו, יהורם גאון, יגאל בשן, ששי קשת, שולה חן, שמואל אימברמן, דני ליטאי, מירי אלוני, אופירה גלוסקא, עדנה לב, ירדנה ארזי, עמוס טלשיר, רותי הולצמן, דודו זכאי, עמרי ניצן, רוני בראון, ברייני ויינשטוק, דורית ראובני, אסתר שמיר, משה בקר, שאול ביבר, ענת גוב, דפנה ארמוני, רוחמה רז, דויד ברוזה ושמואל הספרי.
פרסים ומועמדויות

| שנה | ארגון | פרס | קטגוריה | מועמד/ים | תוצאה | סימוכין |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2004 | פסטיבל ירושלים | קולנוע תיעודי | הסרט הטוב ביותר | יורים ושרים | מועמדות |  |
| 2004 | פסטיבל חיפה | קולנוע תיעודי | הסרט הטוב ביותר | יורים ושרים | מועמדות |  |
| 2004 | האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה | קולנוע תיעודי | הסדרה הטובה ביותר | יורים ושרים | מועמדות |  |
הפקה

הסדרה הופקה על ידי עדנה קוברסקי ואלינור קוברסקי מחברת "עדן הפקות" ושודרה בערוץ 2. היא יצאה בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו וטלעד.
ביקורות

העיתונאי גואל פינטו כתב באתר הארץ שלדעתו יוצר הסדרה ארז לאופר הוא אחד הדוקומנטריסטים המסחריים הטובים בישראל, ושבסדרה זו הוא "הציב לעצמו מטרות קשות, אולי בלתי אפשריות: מצד אחד תיעוד, ומצד שני הצבת מראה מול הישראליות והמיליטריזם הטבוע בה." פינטו מצביע על הקשר הבעייתי שבין החזון האמנותי-ביקורתי של לאופר מחד לבין תלותו בגופים ציבוריים ומסחריים מאידך, ועל הצורך בחוק הקולנוע ש"יוכל להעניק חופש ליוצרים מעניינים כמו לאופר ולשחררם מהתלות בזכייניות ערוץ 2, המסרסת כל ביקורת חברתית. מעניין לציין ששמה הלועזי של הסדרה הוא "צה"ל, המחזמר" - שם שאולי בו טמונה הביקורת שלאופר לא העז להציג בבירור בסדרה."
דוד שליט הוסיף וכתב באתר גלובס שהבעיה המרכזית בסדרה היא ביסוסה על "דברי בוגרי הלהקות ונציגי הצבא, שזה בערך כמו לבסס ספר היסטוריה על מלחמה מציטוטי לוחמים על הקרבות בהם השתתפו, וגם לתת להם לספק אבחנות על סיבות המלחמה, מהלכיה ותוצאותיה. [...] המצוטטים בסדרה מזכירם את אותם חיילים ותיקים מהאימפריה הבריטית שנזכרים בערגה בימיהם הקולוניאליסטים בהודו. מישהו צריך להוציא מהם את סיפור הקשר הזה שבין פזמון לשלטון." הוא גם התייחס להבדל בין ארצות הברית, שעשתה שימוש באמנים-אזרחים לשיפור המורל הלאומי (בוב הופ, מרילין מונרו, ראקל וולש), לבין ישראל ש"הצמידה אותם לצבא כיחידה לכל דבר, בפיקוח הצבא, בשליטה על התכנים, וכך ממלחמת העצמאות ועד ימינו."
הערות שוליים

↑  יורים ושרים, באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, ‏2004
↑  דפנה לוצקי, 15 סרטי תעודה ישראליים יתחרו בפסטיבל חיפה, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2004
↑  אודות פרויקט שוטטות, באתר פרויקט שוטטות
↑  גואל פינטו, המלחמה על הזיכרונות, באתר הארץ, 12 ביולי 2004
↑  דוד שליט, ‏הקשר בין פזמון לשלטון, באתר גלובס, 18 באוקטובר 2004
רוסיה היום

| --- | --- |

חזית מטה הסוכנות במוסקבה
 תחום:  חדשות 
 מדינה:  רוסיה 
 מטה הארגון:  חמובניקי 
 בעלות:  ממשלת רוסיה 
 תקופת הפעילות:  9 בדצמבר 2013 – הווה (11 שנים) 
 rossiyasegodnya.com
 
רוסיה היום (ברוסית: Россия сегодня; הגייה מקורבת: "רַסייה סיבוֹדְנייה") הוא שמה של סוכנות ידיעות רוסית. היא הוקמה ב-9 בדצמבר 2013 בצו של נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על בסיס סוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" שפורקה. למנהל הכללי מונה דמיטרי קיסליוב. לעורכת הראשית מונתה ב-31 בדצמבר 2013 מרגריטה סימוניאן.
הקמתה של הסוכנות

ב-9 בדצמבר 2013 חתם נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, על צו לפירוק סוכנות הידיעות "רי"א נובוסטי" ועל הקמת סוכנות הידיעות "רוסיה היום". באותו יום פורקה גם תחנת הרדיו "קול רוסיה" ובמקומה הוקמה באוקטובר 2014 סוכנות הידיעות ספוטניק.
לדברי ראש הסגל הנשיאותי הרוסי סרגיי איבנוב, סוכנות הידיעות החדשה הוקמה כדי לבצע שימוש מושכל יותר באמצעים התקציביים שהוקצו עבור כלי התקשורת הממשלתיים. לדברי מנכ"ל "רוסיה היום" דמיטרי קיסליוב, הסוכנות נוצרה כדי "לשחזר את היחס ההוגן כלפי רוסיה כמדינה חשובה בעולם ובעלת כוונות טובות". לדברי העורכת הראשית מרגריטה סימוניאן, הסוכנות אמורה לבצע תפקיד "בינלאומי יותר בהשוואה להתמקדות המקומית של 'רי"א נובוסטי'".
בבעלות החברה נמצא גם Russia Beyond.
קבוצת התקשורת "רוסיה היום"

"רוסיה היום" מאגדת תחנות רדיו וערוצי חדשות באנגלית, ספרדית, ערבית, סינית ופורטלי אינטרנט בעשרות שפות, מרכזי תקשורת בינלאומיים, ייצור והפצת תוכן וידאו, ומוצרי מידע ברשתות חברתיות וייצור תוכן עבור יישומים ניידים.
ברוסיה, "רוסיה היום" מפתחת משאבי מידע באמצעות סוכנות הידיעות הרוסית רי"א נובוסטי (שתפקידה צומצם לכדי מערכת מידע אינטרנטית), סוכנות הידיעות הכלכלית פריים, סוכנות ידיעות הספורט R-ספורט, סוכנות הידיעות רי"א נדל"ן, סוכנות הדירוג רי"א רייטינג, ופורטל תרגום החומרים הזרים, InoSMI.
מחוץ לרוסיה, קבוצת התקשורת מפעילה את סוכנות הידיעות ותחנת הרדיו ספוטניק.
פרויקטים > התחרות הבינלאומית לצילומי עיתונות ע"ש א. סטנין

תחרות צילום העיתונות הבינלאומית הקרויה על שם אנדריי סטנין היא תחרות שנתית עבור צלמים צעירים בגילאי 18 ו-34 בחסות "רוסיה היום". זו הפלטפורמה היחידה ברוסיה התומכת בצלמים צעירים וחושפת את שמם לעולם.
זוהי פלטפורמה עבור צלמים צעירים — מוכשרים, רגישים, פתוחים לדברים חדשים, היכן שהם יכולים למשוך את תשומת לבם של האנשים לאירועים הסובבים אותם.
קבלת צילומים ומועמדים מתחילה בכל שנה ב-22 בדצמבר, יום הולדתו של הצלם אנדריי סטנין המנוח, שעבד בסוכנות "רוסיה היום" ומת בעת תפקידו.
ראו גם

רי"א נובוסטי
ספוטניק
הערות שוליים

↑  "Путин ликвидировал РИА Новости". Lenta.ru. 2013-12-09. נבדק ב-2013-12-09.
↑  Главным редактором «России сегодня» стала Маргарита Симоньян — Новости Экономики — Новости Mail.Ru
↑  Зачем нам агентство «Россия сегодня» Forbes.ru
↑  Вести. Ru: Киселев: цель новой структуры — восстановить справедливое отношение к России
↑  Маргарита Симоньян — о РИА «Новости» и битве за Украину
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1250242177  VIAF: 3082164357949313250004   WorldCat (עם VIAF): 3082164357949313250004 
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין עם דמיטרי קיסליוב ומרגריטה סימוניאן במטה סוכנות הידיעות "רוסיה היום", 7 ביוני 2016
פרשת השבוע (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 שיר הנושא:  "תחת אש" מאת פורטיסחרוף
 סוגה:  דרמה
 יוצרים:  רני בלייר, ענת אסולין
 כותבים:  רני בלייר, ארי פולמן
 בימוי:  רני בלייר
 שחקנים:  יובל סגל קרן מור מנשה נוי רונית אלקבץ קאיס נאשף קלרה ח'ורי דני גבע אפרת בן צור
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר עונות:  3
 מספר פרקים:  35
 הפקה
 חברת הפקה:  ענת אסולין הפקות
 עורכים:  דב שטויר נילי פלר
 צלמים:  בועז יהונתן יעקב
 אורך פרק:  כ-50 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הוט 3
 תקופת שידור מקורית:  28 בינואר 2006 – 28 במרץ 2009
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
פרשת השבוע היא סדרת דרמה ישראלית, זוכת פרס האקדמיה לטלוויזיה, שנוצרה על ידי רני בלייר וענת אסולין ושודרה במשך 3 עונות בין השנים 2006–2009 בערוץ הוט 3. עונתה השלישית והאחרונה של הסדרה עלתה לשידור ב-17 בינואר 2009. כל אחד מפרקי הסדרה מבוסס באופן חופשי על אחת מפרשות התורה, כאשר כל עונה מוקדשת לחומש אחר.
רקע

הסדרה עוקבת אחר שנה גורלית בחייהן של ארבע משפחות ישראליות ממעמדות כלכליים וחברתיים שונים, הנקשרות בין עצמן בסיפורי אהבה, בגידה, חברות, ומצבי התמודדות אל מול המציאות הישראלית הביטחונית והחברתית. עלילת כל פרק בסדרה מבוססת על אחת מפרשות השבוע. את הסדרה יצר וביים רני בלייר (שיצר גם את הסדרה "שבתות וחגים"). את התסריט כתבו בלייר וארי פולמן (שגם כתב את התסריט לסדרה "בטיפול"). פרשות השבוע, המופיעות ב-12 פרקי העונה הראשונה של הסדרה, הן 12 הפרשות של ספר בראשית, לפי סדרן כפרשות. כל פרק עוסק ברעיון הפרשה על שמו נקרא, ואת עלילתו מדריכה דמותה של הגר נאווי.
פרשות השבוע, המופיעות ב-12 פרקי העונה השנייה של הסדרה, הן 11 הפרשות של ספר שמות, לפי סדרן כפרשות, כאשר פרשת שמות מיוחסת לשני הפרקים הראשונים.
פרשות השבוע, המופיעות ב-11 פרקי העונה השלישית של הסדרה, הן 10 הפרשות של ספר ויקרא, לפי סדרן כפרשות, כאשר פרשת בחוקותי מיוחסת לשני הפרקים האחרונים.
"פרשת השבוע" זכתה לרוב לביקורות אוהדות, וזכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה בשנת 2006 עבור העריכה, העיצוב והתלבושות. בשנת 2008 זכתה בפרס האקדמיה עבור סדרת הדררמה הטובה ביותר, ורני בלייר זכה בפרס עבור הבימוי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
לאחר העונה השלישית החליטה חברת הוט שלא להפיק עונה רביעית.
שחקנים, דמויות ומשתתפים > משפחת נאווי

שאול והגר נאווי, זוג בורגני ולהם שני בנים, מתגוררים בתל אביב.
שאול נאווי (מנשה נוי): בעל מועדון ג'אז תל אביבי. שאול הוא פציפיסט ובעל דעות פוליטיות שמאלניות. סובל מהתקפי חרדה כבדים עקב שירותו הצבאי של בנו, אסף. חייו של שאול משתנים כאשר אשתו, הגר, עוברת תאונת דרכים כאשר היא הצד הפוגע.
הגר נאווי (קרן מור): מורה של סדנאות חילוניות ליהדות מתקדמת אלטרנטיביות, בהן משתתף בין השאר אמיר אל-נאשף. הגר מנסה לשמור על משפחתה העומדת בפני סכסוך גדול המבוסס על הבדלי הדעות של בעלה, שאול, ובנה, אסף, בנוגע לפוליטיקה ולשירותו הצבאי של אסף. חיי השגרה של הגר משתנים כאשר היא דורסת במכוניתה ללא כוונה ילדה בשם שיר ברגר, ובורחת מזירת האירוע.
אסף נאווי (מיכאל מושונוב): הבן הבכור. חייל בשירות קרבי בשכם. כאשר הופך אסף להיות קצין מנהרות ברצועת עזה, הדבר מחריף את הריב המתמשך עם אביו על שירותו הצבאי. אסף הוא גם בן-זוגה של נעמה בן-דוד, תלמידת תיכון אשר נעלמת פתאום, באופן מסתורי מחייו.
גיל נאווי (דקל עדין): הבן הצעיר. תלמיד בית ספר. גיל הוא כדורגלן בנבחרת צעירה ביפו, אך אין הוא חושק בכך. משפחתו של גיל מלאת מתחים וקשיים, וכילד צעיר הוא צריך להתמודד עמם.
שחקנים, דמויות ומשתתפים > משפחת בן-דוד

אלישע ואליה בן-דוד, בני-זוג מאז מגיל 16, מתגוררים עם שני ילדיהם באזור השרון. משפחה ממעמד כלכלי גבוה.
אלישע בן-דוד (יובל סגל): עורך דין מצליח. אלישע, המנסה להגשים את חלומה של אשתו, בית על שפת הים, מואשם במתן שוחד. למרות זאת, ניתנת לאלישע האפשרות לשמש כעד מדינה, והוא בוחר לשתף פעולה. אלישע מסתתר עם משפחתו, ראשית בבסיס משטרה נידח ולאחר מכן בצפת, שם צריכה המשפחה להתחזות למשפחה חרדית.
אליה בן-דוד (רונית אלקבץ): מקצועה אינו ידוע. אליה, שחיה כל חייה חיים נוחים, וברמת חיים גבוהה, צריכה להתמודד עם השינוי שהתרחש מרגע שבעלה הפך לעד מדינה. אליה צריכה להחליט אם לנטוש את בעלה ולחיות עם ילדיה בחוץ לארץ.
נעמה בן-דוד (מור פולנוהר): הבת הבכורה. תלמידת תיכון. גם היא מתמודדת עם המצב החדש, ונסה עם משפחתה לאזורים שונים בארץ בחוסר חשק. כמו כן, צריכה נעמה להתמודד עם התרחקותה מבן-זוגה, אסף נאווי.
אביב בן-דוד (אופיר כהן): הבן הצעיר. תלמיד בית ספר יסודי.
שחקנים, דמויות ומשתתפים > משפחת ברגר

יונתן וגליה ברגר מתגוררים במושב גבעת עדה בצפון הארץ, וחיים חיי הסתפקות במועט נוחים יחד עם בתם, למרות היחסים העכורים ביניהם.
יונתן ברגר (דני גבע): בעל משתלה. איבד את האהבה והתשוקה לאשתו, גליה, ואת יחסי האבהות לבתו. יונתן מנהל מערכות יחסים מהצד. חייו משתנים כאשר הוא מתחיל לנהל סיפור אהבה אסור עם שכנתו, אנה, וכשבתו נדרסת ומובהלת לבית חולים, שם היא נמצאת בתרדמת. יונתן עומד בפני דילמות רבות במהלך הסדרה.
גליה ברגר (אפרת בן צור): גליה היא פעילה פוליטית ואידאולוגית לאיכות הסביבה ולזכויות בעלי חיים, וזאת למרות דעותיהם השונות של בני משפחתה. גליה לא מצליחה לנהל מערכת יחסים יציבה עם בעלה, ולא מודעת לרומנים שלו. היא מאוד מחוברת לבתה, ורוצה להביא ילד נוסף לעולם. לאחר תקופה ארוכה וכושלת של ניסיונות להתעבר מצליחה לבסוף גליה להיכנס להריון, אולם אז נדרסת בתה ומתברר לה שבעלה מנהל רומן ממושך.
שיר ברגר (ליר כץ): תלמידת חטיבת ביניים ובתם של גליה ויונתן ברגר. שיר, שלא מסתדרת עם הוריה, סובלת מחיי בדידות, במיוחד כבת יחידה. אחד הוויכוחים בינה לבין אביה הופיע כשזאת רצתה לקיים טקס בר מצווה. ויכוח זה רק העמיק את הניתוק בינה לבין אביה, אשר מנהל מערכות יחסים מהצד. בפרק השלישי של הסדרה שיר נדרסת ונכנסת לתקופה ממושכת לבית חולים.
יצחק ברגר (אברהם סלקטר): אביו של יונתן, המתגורר עם משפחתו. יצחק גרוש מאשתו, בקי, לאחר שזו בגדה בו לפני שנים רבות. הוא מנסה לשמור על משפחתו של בנו, ובעיקר על מערכת היחסים של זה עם אשתו, גליה, כדי לכפר על זוגיותו הכושלת.
שחקנים, דמויות ומשתתפים > משפחת אל-נאשף

אמיר ומנאר המאורסים, מתגוררים בתל אביב. שניהם ערבים ישראלים המנהלים מערכת יחסים ממושכת, ומנסים לנהל חיי זוגיות, למרות עבר משפחתם המסובך.
אמיר אל-נאשף (קאיס נאשף): סטודנט צעיר לתאולוגיה, ובן-זוגה של מנאר. משתתף בסדנאותיה של הגר נאווי לשם עבודת המחקר שלו. אמיר רוצה להתחתן עם מנאר ולהקים עמה משפחה, אך הוא מגלה לפתע שאביו, אותו מעולם לא הכיר, בגד והלשין על אביה של מנאר ועל חבריו הנוספים למשטרה. עקב כך, אביה של מנאר לא מוכן לאפשר את הנישואים הללו.
מנאר אל-נאשף (קלרה ח'ורי): רופאה מתמחה. מנאר, המנהלת מערכת יחסים ארוכת ימים עם אמיר, רוצה להתחתן עמו ולהקים משפחה, וזאת בניגוד לרצון אביה. מנאר מקבלת הצעות עבודה במדינות שונות בעולם, ומנסה לשכנע את בן-זוגה להצטרף אליה, וזאת בניגוד לרצונו.
שחקנים, דמויות ומשתתפים > דמויות נוספות

אנה (שרה אדלר): אלמנה צעירה שהגיעה למושב בו מתגוררת משפחת ברגר מפריז. אנה היא טבחית מחוננת שעסקה בבישול כבר בצרפת, שם חייה עם בעלה המנוח, במסגרת חיים נוחים ובמעמד גבוה. אנה מנהלת מערכת יחסים עם יונתן ברגר, גבר נשוי.
נח אפשטיין (אסי דיין): איש משטרה אשר דואג למשפחת בן-דוד בתקופה שאלישע במעמד של עד מדינה. נח חשף את פרשת השוחד של אלישע, והודיע לו על האפשרות העומדת בפניו להפוך לעד מדינה. אפשטיין הוא חולה סרטן.
כץ (לירון לבו): שוטר לשעבר אשר מסייע תחילה לאלישע.
מרינה (מלאני פרס): ברמנית אשר נכנסת לחייה של אליה.
אלכס צ'רנוי (ישראל דמידוב): אוליגרך אשר הופך לבן זוגה של גליה.
סופי (נטע גרטי): מוכרת פרחים הנכנסת לחייו של אלישע.
נמרוד (אוהד קנולר): מנהל תחנת רדיו המעסיק את מנאר כשדרנית.
ציפי (ענת עצמון): המורה של אסף לפסנתר.
בנוסף, השתתפו במהלך הסדרה שחקנים אורחים רבים, בהם תומר שרון, דורית בר-אור, דביר בנדק, שי אביבי, אורי גבריאל, שלמה בראבא, סווטלנה דמידוב, מולי שולמן, טלי אורן, ברוך דרור ועוד.
הערות שוליים

1 2  יעל ולצר, לביים תוכנית ולנוח, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2007
↑  רותה קופפר, פרשת השבוע: כל עונה והמלחמה שלה, באתר הארץ, 15 בינואר 2009
↑  עכבר העיר, פרשת השבוע, באתר הארץ, 21 באוקטובר 2006
↑  דפנה יודוביץ', ‏שינויים ברשימת הקטגוריות בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה, באתר גלובס, 14 בפברואר 2010
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2007 – מרחק נגיעה | פרס האקדמיה לטלוויזיה – סדרת הדרמה המקורית הטובה ביותר  2008 – פרשת השבוע | הבא: 2009 – סרוגים |
משפחת נאווי
משפחת בן-דוד
משפחת ברגר
משפחת אל-נאשף
Polaris Dawn

Polaris Dawn היא משימת מחקר פרטית של החללית דרגון C207 מדגם דרגון 2 מתוצרת SpaceX. המשימה שוגרה ב-10 בספטמבר 2024 מקייפ קנוורל, פלורידה, בהובלת האסטרונאוט הפרטי ואיש העסקים ג'ארד אייזקמן, שמכהן כמפקד המשימה. המשימה נועדה לקדם את חקר החלל הפרטי באמצעות סדרת ניסויים טכנולוגיים ומדעיים במסלול גבוה, תוך הדגמת יכולות מתקדמות בטיסות חלל פרטיות.
מטרות המשימה

המשימה כוללת ביצוע הליכת חלל פרטית ראשונה אי פעם, וכן ניסוי חשוב של רשת האינטרנט הלוויינית Starlink בחלל. בנוסף, החללית הגיעה לגובה של כ-1,400 ק"מ מעל פני כדור הארץ, מה שהופך אותה למשימה המאוישת הגבוהה ביותר מאז עידן משימות אפולו.
צוות

הצוות של Polaris Dawn כולל ארבעה חברים:
| תפקיד | אסטרונאוט |
| --- | --- |
מפקד החללית: ארצות הברית ג'ארד אייזקמן   טיסת חלל שנייה
טייס: ארצות הברית סקוט פוטיט   טיסת חלל ראשונה
מומחית משימה: ארצות הברית שרה גיליס   טיסת חלל ראשונה
מומחה משימה קצינת רפואה: ארצות הברית אנה מנון   טיסת חלל ראשונה
אייזקמן המממן העיקרי של המשימה, וביחד עם אנשי SpaceX גיבש את תוכנית הטיסה, בחירת הצוות ושיווק האירוע.
אייזקמן יוביל את המשימה כמפקד, כאשר טייס הקרב לשעבר של חיל האוויר האמריקאי, סקוט פוטיט, ישמש כטייס החללית. אייזקמן יפעיל בעיקר את החללית, בעוד פוטיט ישמש כגיבוי שלו. חלוקת התפקידים הזו קריטית לאור הכללת הליכת החלל במשימה, שתבוצע על ידי אייזקמן.
משלימים את הצוות שני עובדי SpaceX, שרה גיליס ואנה מנון, שישמשו כמומחיות משימה. גיליס, מהנדסת בכירה לתפעול חלל בחברה שמובילה גם את הכשרת המשימות לחלל פרטי, תצטרף לאייזקמן בהליכת החלל. מנון, מהנדסת בכירה לתפעול חלל ומנהלת משימות בחברה, תשמש כקצינת הרפואה של המשימה. היא תשתמש בניסיונה של שש שנים כביומדית ומבקרת טיסות בנאס"א, שם פיקחה על פעולות תחנת החלל הבינלאומית.
השיגור והמשימה

השיגור בוצע על ידי משגר פאלקון 9 ממתחם LC-39A שבמרכז החלל קנדי. המשימה צפויה להימשך חמישה ימים, במהלכם יתבצעו ניסויים מדעיים שונים, לרבות הליכת החלל הראשונה על ידי צוות פרטי.
השיגור תוכנן להתבצע ב־27 באוגוסט 2024 ונדחה ל־28 באוגוסט 2024 בעקבות חשש לדליפת הליום במערכת ה-Quick Disconnect, בעוד Falcon ו-Dragon במצב תקין והצוות מוכן לשיגור למשימה בת מספר ימים למסלול נמוך סביב כדור הארץ.
ב-10 בספטמבר 2024, שוגרה רקטת Falcon 9 של SpaceX מקייפ קנוורל, פלורידה, כחלק ממשימת Polaris Dawn, שהיא משימת מחקר פרטית של החללית דרגון C207 מדגם דרגון 2. השיגור בוצע בהצלחה והביא את הצוות למסלול נמוך סביב כדור הארץ, שם החלו במשימה בת מספר ימים הכוללת ניסויים מדעיים וטכנולוגיים.
ביום הראשון של המשימה, הצוות החל בפרוטוקול נשימה מיוחד בן יומיים כהכנה להליכת חלל מתוכננת, וכן ביצע בדיקות של מערכת התקשורת Starlink. במהלך המשימה, החללית הגיעה לגובה של כ-1,216 קילומטרים, מה שהפך את Polaris Dawn למשימת הדרגון הגבוהה ביותר נכון למועד המשימה. בנוסף, החללית עברה דרך האנומליה הדרום-אטלנטית (SAA), אזור בו השדה המגנטי של כדור הארץ חלש יותר, מה שדרש מעקב צמוד אחרי מערכות החללית.
בסיום היום הראשון, החללית ביצעה שריפת מנוע להעלאת האפוגיאה, והצוות נכנס לתקופת מנוחה לקראת המשך המשימה.
חליפת EVA

במהלך המשימה, צוות החללית לובש חליפות EVA מדור חדש שעוצבו על ידי SpaceX. חליפות אלו מתאפיינות בגמישות רבה יותר ובחומרים חדשים, לצד עיצובים משופרים של מפרקים ומערכת תצוגת Heads-Up חדשנית.
ראו גם

תוכנית פולאריס
הערות שוליים

↑  Polaris Program, Polaris Program (באנגלית אמריקאית)
↑  השבוע: ביום שלישי תשוגר משימת פולריס דון לחלל, באתר אינווסטיפיי, ‏2024-08-25
↑  Team, Polaris Program (באנגלית אמריקאית)
↑  SpaceX, Teams are taking a closer look at a ground-side helium leak on the Quick Disconnect umbilical, X, ‏3:17 AM · Aug 27, 2024
↑  משימת פולריס דון יצאה לדרך: שלב חדש בטיסות חלל פרטיות, ‏10 בספטמבר 2024
1 2  צוות פולריס דון השלים את היום הראשון במסלול, ‏11 בספטמבר 2024
דאהרייה

ערך זה עוסק בעיר בנפת חברון. אם התכוונתם לאסכולה באסלאם, ראו .
| --- | --- |

דאהרייה בתחילת המאה ה-20
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  חברון
 שטח:  133 קמ"ר
 גובה:  650 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  38,002 (2016)
 קואורדינטות:  31°24′48″N 34°59′12″E﻿ / ﻿31.41333°N 34.98664°E﻿ / 31.41333; 34.98664
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הר חברון מוגדלת) דאהרייה(למפת הר חברון רגילה) דאהרייה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דאהרייה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום דאהרייה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דאהרייה (בערבית: الظاهرية; בתעתיק מדויק: אלט'אהריה), או זאהרייה, היא עיר פלסטינית בהרי יהודה, השייכת לנפת חברון של הרשות הפלסטינית. דאהרייה נמצאת בהר חברון, כ-18 ק"מ דרום-מערבית לעיר חברון. אוכלוסייתה מונה מעל 38,000 נפש.
היסטוריה > התקופה העות'מאנית

חוקר ארץ ישראל הצרפתי ויקטור גרן ביקר בדאהרייה בשנת 1863, ומצא כי רבים מתושבי הכפר עזבוהו על מנת להשתמט מגיוס חובה, ועברו להתגורר באוהלים דרומה משם. הוא תיאר בניין אבני גזית שראה במקום, שהיו בו כמה חדרים קמורי-גג, ובאותו הזמן שימש את אחד מזקני הכפר. לאחר מכן, סקר 'ולי' ומספר בתים פרטיים שנבנו מאבנים שהועתקו מבניינים קדומים, שאותם הוא תיארך לתקופה הרומית.
במחצית השנייה של המאה ה-19 זיהה הארכאולוג קלוד קונדר את דאהרייה כמקום בו שכנה העיר הכנענית הקדומה דביר, הנזכרת בתנ"ך במסגרת כיבושיו של יהושע בן נון והייתה לאחר מכן עיר חשובה בנחלת שבט יהודה. זיהוי זה עמד בעינו עד שנת 1924, שלאחריה הציעו ארכאולוגים שונים מיקומים אחרים כזיהוי העיר דביר.
לפי סקר ארץ ישראל המערבית של חוקרי הקרן לחקר ארץ ישראל, התגוררו בכפר בשנת 1874 כ-300 עד 400 איש. בשנת 1877 המקום היה נטוש, לפי החוקרים בשל "פלישת הערבים לארצם של הפלאחים".
היסטוריה > המנדט הבריטי

במפקד 1922, שנערך על ידי רשויות המנדט הבריטי, חיו בדאהרייה 2,266 נפש, כולם מוסלמים. במפקד 1931 נמנו בדאהרייה 2,930 תושבים, עדיין כולם מוסלמים, שחיו ב-603 בתים. על-פי סקר הכפרים בשנת 1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 3,760 מוסלמים, ובבעלותם היו 60,585 דונם, שמתוכם הוקצו 166 למטעים ולחקלאות שלחין, 54,205 לגידולי דגנים, ו-284 דונם היו בנויים.
בעת תקופת המנדט הוקמה מצודת טיגארט הנושאת את שם העיר ADH DAHARIYA, כחלק מסבב הבניה השלישי של 'מיזם בנייני המשטרה'. הקמת המצודה הגיעה בעקבות דרישה של הנציב העליון להוסיף מספר מצודות משטרה נוספות על התוכנית המקורית.
היסטוריה > ירדן

בין 1948 ל-1967 הייתה דאהרייה תחת שלטון ממלכת ירדן, כחלק משטחי יהודה ושומרון.
היסטוריה > ישראל והרשות הפלסטינית

לאחר מלחמת ששת הימים הייתה תחת ממשל צבאי ישראלי. במסגרת הסכמי אוסלו עברה העיר לשליטת הרשות הפלסטינית.
ב-2007 עלתה העיר לכותרות עקב תקרית דאהרייה. באירוע זה, במהלך סיור שגרתי של גדוד לביא של צה"ל, החליט הקצין האחראי על דעת עצמו להשתמש במונית אזרחית (של תושב השטחים) כמסווה לפעילות צבאית. במהלך הסיור ירו החיילים על עובר אורח לא חמוש, כיוון שחשו איום, ופצעו אותו קשה.
דמוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספורט

קבוצת הכדורגל של העיירה, שבאב א-דהרייה הייתה אלופת הליגה של הגדה המערבית בעונת 2012–2013 ובעונת 2014–2015.
הערות שוליים

↑  ויקטור גרן, תיאור גיאוגרפי, היסטורי וארכיאולוגי של ארץ-ישראל - כרך ראשון : יהודה (ג), ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1983, עמ' 246
↑  Conder, C.R., The Royal Cnaanite and Levitical City of Debir, PEFQ 1875 pp.48-56
↑  Conder and Kitchener, 1883, SWP III, p. 402
↑  Barron, 1923, Table V, p. 10
↑  Mills, 1932, p. 28
↑  Government of Palestine, Department of Statistics, 1945, p. 23
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 50 (אורכב 04.06.2011 בארכיון Wayback Machine)
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 93
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in Hadawi, 1970, p. 143
↑  פרשת דאהרייה: אישום נגד הקצין האחראי, חדשות וואלה!, 9 באוגוסט 2007
↑  חנן גרינברג, כתב אישום נגד הקצין שפיקד על תקרית דהריה, באתר ynet, 9 באוגוסט 2007
↑  אורי לוי, הדשא של השכן: שבאב דהריה והפספוס הגדול של הפועל ב"ש, באתר הארץ, 18 בספטמבר 2017
| דגל הרשות הפלסטיניתיישובי נפת חברון |
| --- | --- | --- |
| ערים | חברון • דורא • חלחול • יטא • דאהרייה |  |
| מועצות מקומיות | בני נעים • בית עווא • בית אולא • בית אומר • דיר סאמת • אידנא • ח'אראס • נובא • סעיר • א-סמוע • צוריף • תרקומיא • תפוח |  |
| כפרים | אום אל-ח'יר • אל-בקעה • בית עמרה • בית ענון • בית כאחיל • בית א-רוש אל-פוקא • אל-בורג' • דיר אל-עסל אל-פוקא • א-דווארה • חדב אל-פוואר • אל-חילה • חוריז • אמריש • ג'בעה • ח'ירבת כרמה • אל-כרמל • ח'אלת אל-מאיה • חֻ'רסא • אל-כום • ח'ירבת סאפא • ח'רבת זנוטה • ח'ירבת א-סימיא • מג'ד • קַלְקַס • קילה • רמאדין • א-ריחייא • א-שויוח' • שיוח' אל-ערוב • א-סורה • א-טבקה • אל-עודייסה • זיף • ראבוד • קורייסה |  |
| מחנות פליטים | אל-ערוב • אל-פוואר |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465883205171