stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה חיים מבגדאד
תקנותיו

בתור רבה של בגדאד הנהיג רבי משה חיים כמה וכמה תקנות ומנהגים שנשארו בקרב בני הקהילה היהודית בעיראק עד לעלייתם ארצה. נציין כאן כמה מתקנותיו ופעולותיו המשמעותיות.
רבי משה חיים הורה ליהודי בגדאד לקבל עליהם את פסקיו של החיד"א. כמו כן, רבי משה חיים קבע שיש לפסוק בדך כלל כמו השולחן ערוך, אלא אם המנהג הוא כמו פוסקים אחרים שאז עושים כמו המנהג או כשיש פוסק שמחמיר נגד השולחן ערוך בהלכות גיטין וקידושין החמורות שאז מחמירים כמותו.
במשך שנים רבות לא היה ליהודי בגדאד את הידע הטכני הדרוש כדי לייצר תפילין מרובעות לחלוטין כפי שההלכה דורשת ובלית ברירה נאלצו להסתפק בתפילין לא מרובעות. בזמן כהונתו של רבי משה חיים הגיע לבגדד יהודי בשם רבי יהודה אשכנזי, שנולד באחת מערי האשכנזים באירופה ונדד משם לכמה מדינות ובסוף התיישב בדמשק ולאחר כמה שנים היגר לבגדאד ונשא בה אישה מבנות הקהילה. רבי יהודה אשכנזי ידע כיצד ליצר תפילין מרובעות, אבל לא כל בני העיר מיהרו לקנות ממנו תפילין וחלקם העדיפו להישאר עם התפילין הקודמות שלהם. כשראה רבי משה חיים את המצב הוא הכריז שכל התפילין בבגדאד פסולות ואסור לברך עליהם וכך גרם לכולם לא להתעצל ולקנות תפילין מרובעות כפי ההלכה.
עד זמנו נהגו שהשוחטים בבגדאד מקבלים חלק מהבהמות הכשרות שנשחטו על ידם, ונוצר חשש שהשוחטים ירמו ויטענו על בהמות טרפות שהם כשרות כדי לקבל חלק בבהמה. בשל חשש זה, תיקן רבי משה חיים שהשוחטים לא יקבלו חלק מהבהמה שהם שוחטים ובמקום זאת הם יקבלו משכורת קבועה מקופת הקהילה לפי כמות הבהמות שנשחטו ולא לפי כמות הבהמות הכשרות, וכך לא היה לשוחטים אינטרס לטעון שהבהמה ששחטו היא כשירה כי הם בכל מקרה מקבלים משכורת על שחיטתם.
קשריו עם חכמים מארצות אחרות

לרבי משה חיים היו קשרים גם עם חכמים מחוץ לעיראק, בעיקר בחלב ובארץ ישראל.
רבי יהודה בורלא מגדולי רבני ירושלים, כתב בשנת ה'תק"ס הסכמה לפסק שפרסם רבי משה חיים. בדבריו הוא כותב ”משה אמת ותורתו אמת, לא הניח מקום להתגדר בו, כמשה מפי הגבורה, והאיש משה עניו מאוד, ולא למודעי הוא צריך”.
רבי אליהו שמאע הלוי, רבה של העיר חלב, חיזק פסק שכתב רבי משה חיים נגד חכם שהתיר לאישה שבעלה נפטר ללא ילדים להינשא ללא חליצה.
בשנת ה'תקס"ו נוצר סכסוך בין שני שותפים יהודים שאחד גר בבגדאד ואחד גר בהודו, ורבי משה חיים הכריע לטובת אחד מהם. לאחר כשלושים שנה פנו יורשיהם של שני הצדדים לרבה של חלב, רבי אברהם ענתיבי ובקשו לדון חזרה בנושא אך הוא סירב וכתב שרבי משה חיים הוא ”רב גדול ומפורסם בדורו, ואין ראוי לערער אחר משה רבם ז"ל”.
בשנת ה'תקצ"א כתב רבי משה חיים הסכמה לספר פאת השולחן שחיבר רבי ישראל משקלוב, תלמידו של הגר"א שעלה לארץ והיה ממנהיגי קהילת הפרושים בצפת. כהקדמה וכותרת להסכמתו של רבי משה חיים כתב רבי ישראל משקלוב:
דברי הרב הגאון הגדול, נר ישראל, עמוד הימיני, פטיש החזק, זקן ויושב בישיבה, נשיא שבבל, ענוותן סגי, המפורסם בדורו, כבוד מורנו הרב משה חיים נר"ו, אב בית דין וריש מתיבתא דק"ק בגדת היא בבל רבתי יע"א.
דוגמה לקשריו של רבי משה חיים עם חכמי ארצות אחרות ניתן למצוא בדיון ההלכתי שהתנהל בקשר להתרת עגונתו וירושת ממונו של יהודי בשם יעקב הירש הכהן.
יעקב הירש הכהן היה יהודי שנולד בעיר קרמניץ שבגליציה ונאלץ לברוח מארצו והתגלגל למצרים ומשם נסע יחד עם יהודי בשם יחיאל מיכל לבנגל שבהודו, ולאחר זמן הגיעו מכתבים לגליציה שנכתב בהם שיהודי בשם יעקב מת בעיר בנגל. יחיאל מיכל העיד שהיהודי בשם יעקב שנסע אתו ממצרים לבנגל הוא יעקב הירש הכהן מקרמניץ, ויהודי אחר בשם אברהם גריבלי העיד שיעקב שמת בבנגל הוא אותו יעקב שהגיע עם יחיאל מיכל ממצריים לבנגל. על בסיס עדויות אלה פסק רבי אפרים זלמן מרגליות להתיר לאשתו של יעקב הירש הכהן מקרמניץ להינשא בשנית.
לאחר זמן, הגיעה שמועה לאשתו ובניו של יעקב הירש הכהן שבדרכו ממצריים להודו השאיר יעקב את מעותיו אצל גוי אחד בבבל והוא מת בהודו לפני שהספיק לחזור לבבל ולקחת את מעותיו. בעקבות שמועה זו מינו האישה והילדים אדם שיטפל בעבורם בנכסיו של יעקב בבבל וישלח להם את כספם. כשהגיע השליח לבבל, לא נתן לו רבי משה חיים לקחת את הממון בטענה שהיהודי בשם יעקב שהפקיד את הממון אצל הגוי, מת בעיר חסכה שבעיראק ולא בבנגל שבהודו, ואם כך המפקיד הוא לא יעקב הירש הכהן מקרמניץ אלא אדם אחר ולכן אין לשליחה של משפחת יעקב הירש הכהן שום זכות בנכסים שהופקדו אצל אותו גוי בבבל. הראשון לציון רבי חיים אברהם גאגין נשאל האם טענתו של רבי משה חיים מועילה למנוע מקרוביו של יעקב הירש הכהן את השימוש בממון שהופקד אצל הגוי בבבל. רבי חיים אברהם גאגין פסק שאף על פי שכדי להתיר את אשת יעקב הירש מעגינותה הספיק עד אחד, אבל לעניין הממון רבי משה חיים צודק שייתכן שיש שני אנשים באותו שם. לכן, אין לקרוביו של יעקב הירש הכהן שום זכות בממון עד שיביאו שניים העדים לכך שהממון המופקד אצל הגוי בבבל הופקד דווקא על ידי יעקב הירש הכהן מקרמניץ ולא על ידי אדם אחר בעל שם דומה.
משפחתו

רבי משה חיים נישא למרים לבית שנדוך אחייניתו של רבי ששון שנדוך מחבר הספר "קול ששון". מרים נפטרה בחיי בעלה.
לרבי משה חיים ומרים נולדו שלושה בנים ובת- ראובן, רבי עבדאללה, רבי אליהו ורחל. רבי עבדאללה היגר לדמשק ומשם עלה לירושלים והקים שם ישיבה בשם כנסת יחזקאל ועמד בראשה עד פטירתו בשנת ה'תרכ"ה. בנו הצעיר רבי אליהו המשיך אותו בהנהגת הקהילה בבגדד עד פטירתו בשנת ה'תרי"ט. ביתו רחל נשאה לגביר יחזקאל יהודה ונפטרה בצעירותה בשנת ה'תקפ"ד כשהיא משאירה שלושה יתומים, שגודלו על ידי סבם רבי משה חיים.
צאצאו המפורסם ביותר הוא רבי יוסף חיים, (המכונה גם "הבן איש חי" על שם ספרו העיקרי), שהיה נכדו של רבי משה חיים (בנו של הבן הצעיר רבי אליהו). רבי יוסף חיים המשיך את סבו ואביו כדרשן וכמנהיגם של יהודי עיראק וספריו ופסקיו התקבלו בקרב חלק נכבד מקהילות הספרדים ועדות המזרח. רבי יוסף חיים נפטר בשנת ה'תרס"ט ובנו רבי יעקב חיים המשיך אותו בתפקיד הדרשן עד פטירתו בשנת ה'תרפ"א. האחרון מצאצאי רבי משה חיים ששימש במשרת הדרשנות הוא בן נינו רבי דוד בן יעקב חיים ששימש כדרשן במשך כחמישים שנה, מפטירת אביו ועד עזיבתו את עיראק בשנת ה'תשל"ב.
נכד אחר, רבי שלמה יחזקאל יהודה (בן ביתו רחל) עלה לארץ בשנת ה'תרט"ז ועמד בה בראש ישיבת "חסד אל". ביתו שרח נישאה ליהושע ילין. בנם של שרח ויהושע היה המחנך, הבלשן והפעיל הציוני דוד ילין, ממנהיגי היישוב, וממחדשי השפה העברית. בן נוסף של רבי שלמה היה רבי בנימין שהמשיך אותו בראשות ישיבת חסד אל. בניו של רבי בנימין היו הפרופסורים אברהם שלום יחזקאל יהודה ויצחק יחזקאל יהודה.
מתלמידיו

בנו רבי עבדאללה - שימש כראש ישיבת "כנסת יחזקאל" בירושלים.
בנו רבי אליהו - המשיך את אביו כדרשן ומנהיג הקהילה בבגדאד.
נכדו רבי שלמה יחזקאל יהודה- שימש כראש ישיבת "חסד-אל" בירושלים.
רבי ראובן בר דוד נאויי - המבוגר שבתלמידי רבי משה חיים. בשנת ה'תק"ע מינה אותו רבי משה חיים להחליפו בתפקיד אב בית הדין ברוב ימות השבוע (חוץ מיום חמישי) כדי שיוכל להתפנות להנהגת הקהילה. נפטר בחיי רבו בשנת ה'תקפ"א.
רבי יעקב בר יוסף הרופא - שימש כדיין ופוסק בבגדאד. בספריו מובאים פסקי רבו רבי משה חיים.
רבי אליהו עובדיה - שימש כדיין בבגדאד. האריך ימים ונפטר בשנת ה'תרנ"ה כשהוא בגיל 107.
ראו גם

יהדות בגדאד
יהדות בצרה
יהדות עיראק
רבי עבדאללה בן משה חיים
רבי אליהו בן משה חיים
רבי יוסף חיים מבגדאד
רבי יעקב בר יוסף הרופא
הערות שוליים

↑  ראה "בניהו" על פסחים דף ס״ו עמוד א
↑  מסורת זו מובאת על ידי אברהם בן יעקב בספרו "הרב יוסף חיים מבגדאד".
↑  השיר נדפס בספר "שירה ופיוט של יהודי בבל בדורות האחרונים", ירושלים, התש"ל, עמ' 56
↑  חלק א, אבן העזר, סימן ג
↑  שנה ה, גיליון 29
↑  רבי עבדאללה סומך, זבחי צדק, בגדאד, ה'תרנ"ט, חלק ב, סימן צד,סעיף ז
↑  רבי יוסף חיים מבגדאד, רב פעלים, ירושלים, התרס"א, חלק ב, חושן משפט, סימן ג
↑  כך סיפר נכדו רבי יוסף חיים מבגדאד בספרו רב פעלים חלק ד, ירושלים, ה'תרע"ב, אורח חיים, סימן ב
↑  רבי עבדאללה סומך, זבחי צדק, בגדאד, ה'תרנ"ט, חלק א, סימן יח, סעיף צא
↑  רב ברכות, קונטרס דבר משה, בגדאד, התרכ"ח, סימן א, עמוד קפד
↑  רבי אליהו שמאע הלוי, קרבן אש"ה, ליוורנו, התקפ"א, חלק אבן העזר, עמ' לח
↑  רבי אברהם ענתבי, מר ואהלות, ליוורנו, התר"ג, חלק חושן משפט, סימן יט
↑  רבי אפרים זלמן מרגליות, בית אפרים, למברג, ה'תקע"ח, חלק אבן העזר, סימן לז
↑  רבי חיים אברהם גאגין, חוקי חיים, ירושלים, התר"ג, סימן כא
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588451805171  VIAF: 389144782726801540349   WorldCat (עם VIAF): 389144782726801540349
ברצלונה (כדורסל)

ההיכל הביתי פלאו בלאוגרנה
מחלקת הכדורסל של מועדון הכדורגל ברצלונה (בספרדית: FC Barcelona Bàsquet) היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר ברצלונה המתמודדת בליגת העל הספרדית בכדורסל וביורוליג.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1926 לאחר שהוחלט בקבוצת הכדורגל להרחיב את הפעילות גם לענפי ספורט אחרים, ותוך זמן קצר היא הצטרפה לליגת העל הספרדית בכדורסל. עד לשנות ה-80 הקבוצה זכתה באליפות אחת בלבד (עונת 1958/59), כאשר הקבוצה הדומיננטית הייתה ריאל מדריד שזכתה ברוב התארים המקומיים והיבשתיים. בשנות ה-80 התהפכה המגמה, והקבוצה הצליחה לזכות מאז ב-13 אליפויות נוספות וב-11 גביעים (עד לשנות ה-80 הקבוצה זכתה ב-9 גביעים).
לקראת עונת 2002/2003 הוחלט כי משחקי פיינל פור היורוליג ייערכו בברצלונה, ובאותה עונה הצליחה הקבוצה לזכות בכתר המשולש - אליפות הליגה, הגביע הספרדי ואליפות היורוליג, והובלה על ידי דיאן בודירוגה, גרגור פוצ'קה, חואן קרלוס נבארו ושארונאס יאסיקביצ'יוס, שאף כיהן כמאמן הקבוצה בשנים 2020–2023.
הקבוצה זכתה ביורוליג בפעם השנייה בעונת 2009/2010 לאחר שניצחה בחצי הגמר את צסק"א מוסקבה 64–54 וגברה בגמר היורוליג 86–68 על אולימפיאקוס. באותה עונה זכתה הקבוצה גם בסופרקופה הספרדי בכדורסל ובגביע הספרדי, כשהובלה על ידי נבארו, יאקה לאקוביץ' ומאמן הקבוצה כיום רוג'ר גרימאו.
לברצלונה יריבות ספורטיבית עזה עם ריאל מדריד המכונה הקלאסיקו הספרדי בכדורסל, המקבילה ליריבות בין קבוצות הכדורגל של שני המועדונים, המכונה הקלאסיקו. נכון ל-18 בפברואר 2024, ברצלונה מובילה 171–162 במאזן כל הזמנים בין שתי הקבוצות.
אולמה הביתי של הקבוצה הוא פלאו בלאוגרנה, המכיל 7,585 מקומות ישיבה.
תארים והישגים

הליגה הספרדית:
אליפות (20): 1959, 1981, 1983, 1987, 1988, 1989, 1990, 1995, 1996, 1997, 1999, 2001, 2003, 2004, 2009, 2011, 2012, 2014, 2021, 2023
סגנות (23): 1957, 1972, 1974, 1975, 1976, 1977, 1979, 1980, 1982, 1984, 1986, 1991, 1994, 2000, 2007, 2008, 2010, 2013, 2015, 2016, 2019, 2020, 2022
גביע המלך:
זכייה (27): 1943, 1945, 1946, 1947, 1949, 1950, 1959, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1988, 1991, 1994, 2001, 2003, 2007, 2010, 2011, 2013, 2018, 2019, 2021, 2022
סגנות (12): 1942, 1951, 1961, 1977, 1984, 1989, 1996, 2002, 2012, 2014, 2015, 2024
הסופרקופה הספרדי:
זכייה (6): 2004, 2009, 2010, 2011, 2015, 2016
סגנות (8): 2012, 2013, 2014, 2016, 2019, 2020, 2021, 2022
הליגה הקטלאנית :
אליפות (24): 1980, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1989, 1993, 1995, 2000, 2001, 2004, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2022, 2023
יורוליג:
זכייה (2): 2003, 2010
סגנות (6): 1984, 1990, 1991, 1996, 1997, 2021
גביע ספורטה:
זכייה (2): 1985, 1986
סגנות (1): 1981
גביע קוראץ':
זכייה (2): 1987, 1999
סגנות (1): 1975
הגביע הבין-יבשתי:
זכייה (1): 1985
שחקני עבר בולטים

ספרד פאו גאסול
ספרד מארק גאסול
סרביה דיאן בודירוגה
סרביה זוראן סאביץ'
ספרד חואן אנטוניו סאן אפיפניו
ספרד אנדרס חימנס
ארצות הברית אודי נוריס
איטליה ג'יאנלוקה בזילה
איטליה גרגור פוצ'קה
ספרד רוברטו דואניאס
איטליה דניס מארקונטו
ספרד רודריגו דה לה פואנטה
ספרד ריקי רוביו
ברזיל אנדרסון ורז'או
ספרד חואן קרלוס נבארו
סלובניה בושטיאן נאכבר
ליטא שארונאס יאסיקביצ'יוס
הערות שוליים

↑  סגל הקבוצה, באתר היורוליג
| זוכות היורוליג |
| --- | --- | --- |
| גביע אירופה לאלופות | 1958: א.ס.ק. ריגה • 1959: א.ס.ק. ריגה • 1960: א.ס.ק. ריגה • 1961: צסק"א מוסקבה • 1962: דינמו טביליסי • 1963: צסק"א מוסקבה • 1964: ריאל מדריד • 1965: ריאל מדריד • 1966: אולימפיה מילאנו • 1967: ריאל מדריד • 1968: ריאל מדריד • 1969: צסק"א מוסקבה • 1970: פלקנסטרו וארזה 1971: צסק"א מוסקבה • 1972: פלקנסטרו וארזה • 1973: פלקנסטרו וארזה • 1974: ריאל מדריד • 1975: פלקנסטרו וארזה • 1976: פלקנסטרו וארזה • 1977: מכבי תל אביב 1978: ריאל מדריד • 1979: בוסנה סרייבו • 1980: ריאל מדריד • 1981: מכבי תל אביב • 1982: פלקנסטרו קאנטו • 1983: פלקנסטרו קאנטו • 1984: פלקנסטרו וירטוס רומא • 1985: ציבונה זאגרב • 1986: ציבונה זאגרב • 1987: אולימפיה מילאנו • 1988: אולימפיה מילאנו • 1989: ק.ק. ספליט • 1990: ק.ק. ספליט • 1991: ק.ק. ספליט |  |
| אליפות אירופה לקבוצות | 1992: פרטיזן בלגרד • 1993: לימוז' • 1994: חובנטוד בדאלונה • 1995: ריאל מדריד • 1996: פנאתינאיקוס |  |
| הליגה האירופית | 1997: אולימפיאקוס • 1998: וירטוס בולוניה • 1999: ז'לגיריס קובנה • 2000: פנאתינאיקוס |  |
| סופרוליג | 2001: מכבי תל אביב |  |
| יורוליג | 2001: וירטוס בולוניה • 2002: פנאתינאיקוס • 2003: ברצלונה • 2004: מכבי תל אביב • 2005: מכבי תל אביב • 2006: צסק"א מוסקבה • 2007: פנאתינאיקוס • 2008: צסק"א מוסקבה • 2009: פנאתינאיקוס • 2010: ברצלונה • 2011: פאנתינייקוס • 2012: אולימפיאקוס • 2013: אולימפיאקוס • 2014: מכבי תל אביב • 2015: ריאל מדריד • 2016: צסק"א מוסקבה • 2017: פנרבחצ'ה • 2018: ריאל מדריד • 2019: צסק"א מוסקבה • 2020: התחרות בוטלה • 2021: אנאדולו אפס • 2022: אנאדולו אפס • 2023: ריאל מדריד • 2024: פנאתינאיקוס |  |
הערה: עד שנת 2001, גביע אירופה לאלופות בכדורסל נוהל על ידי מפעל הסופרוליג, תחת ארגון פיב"א אירופה. בשנה זו חדל מלהתקיים, וטורניר היורוליג החליפו בפועל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5006419 
ברצלונה נגד מכבי תל אביב בהיכל נוקיה, 2006
לוי יצחק שניאורסון

ערך זה עוסק ברב, מקובל, אביו של הרבי מליובאוויטש. אם התכוונתם לאיש ניל"י, ראו .
הרב לוי יצחק שניאורסון (כונה: ר' לויק; י"ח בניסן ה'תרל"ח – כ' באב ה'תש"ד, 1878–1944) היה רב ומקובל, מרבני העיר יקטרינוסלב (דנייפרופטרובסק) שבאוקראינה בשנים ה'תרס"ט–ה'תרצ"ט (1909–1939), תחילה לצד רבנים נוספים ובהמשך לבדו. היה מהפעילים לחיזוק היהדות בברית המועצות, עד שנעצר על ידי השלטונות הקומוניסטים והוגלה לקזחסטן, בה נפטר. אביו של רבי מנחם מנדל שניאורסון, הרבי מלובביץ'.
ספריו

לקוטי לוי יצחק - ג' כרכים, הוצאת ספרים קה"ת.
תורת לוי יצחק - ב' כרכים, חידושים וביאורים בש"ס משנה וגמרא, הוצאת ספרים קה"ת.
ספריו > עיבודים וליקוטים לתורתו

תורת מנחם - תפארת לוי יצחק; ה' כרכים; ביאורים לתורתו שאמר בנו רבי מנחם מנדל שניאורסון, הוצאת ספרים קה"ת.
ילקוט לוי יצחק על התורה - סדרת ספרים, בעריכת הרב דוד דובוב, נכון לשנת ה'תשפ"ב יצאו לאור 5 כרכים, הוצאת ספרים קה"ת.
ילקוט לוי יצחק מכתבי החתונה - ספר בעריכת הרב דוד דובוב, המבאר את מכתבי רבי לוי יצחק לחתונת בנו רבי מנחם מנדל שניאורסון .
טיפה מן הים (ניצוצי לוי יצחק) - רעיונות ערוכים ומעובדים מתורתו של רבי לוי יצחק, ב' כרכים, מאת הרב אליהו וולף.
בסוד לוי יצחק - הרב חיים הבר.
פניני לוי יצחק - פנינים ערוכים מתורתו, בעריכת הרב אלתר אליהו פרידמן.
משפחתו

אביו ברוך שניאור שניאורסון היה נינו של ה"צמח צדק" מלובביץ', בנו של הרב לוי יצחק שניאורסון (בן רבי ברוך שלום שניאורסון בן ה"צמח צדק") שעל שמו נקרא. ייתכן ורבי לוי יצחק הראשון נקרא על שם רבי לוי יצחק מברדיצ'ב[דרוש מקור].
אחיו וגיסו רבי שמואל שניאורסון רבה של ניקולייב
אחיו שלום שלמה שניאורסון אביה של המשוררת זלדה
הרבנית חנה שניאורסון
רבי מאיר שלמה ינובסקי
בנו רבי מנחם מנדל שניאורסון - הרבי מליובאוויטש, חתנו של רבי יוסף יצחק שניאורסון.
בנו דובער, נרצח בתש"ב בשואה בבית חולים לחולים כרוניים.
בנו ישראל אריה לייב שניאורסון.
לקריאה נוספת

נפתלי צבי גוטליב, "תולדות לוי יצחק", שלושה כרכים, בתשע"ח יצא במהדורה מורחבת בעריכת אלי וולף
אברהם שמואל בוקיעט, פאר לוי יצחק, בהוצאת איגוד השלוחים לארץ הקודש, תשנ"ט
קהילת יהודי בזל

בית הכנסת
תיאודור הרצל במרפסת מלון דריי קוניגה, צילום א.מ. ליליאן, כנראה 1901
קהילת יהודי בזל (Israelitische Gemeinde Basel, בקיצור IGB) היא קהילה יהודית בבזל, שווייץ, המונה כ-860 נפשות, נכון לשנת 2020.
היסטוריה

הקהילה של היום קיימת מאז 1805 והיא השלישית בתולדות העיר. הקהילה היהודית הראשונה נוסדה במאה ה-12 ונחרבה בפוגרום יהודי בזל ב-1349, והקהילה השנייה התפרקה ב-1397.
גם ללא נוכחות יהודית משמעותית, פרחה בעיר מהמאה ה-15 הדפוס העברי והבלשנות העברית בהשפעת ההומניזם.
בשנות ה-60 של המאה ה-19, הקימה הקהילה את בית הכנסת הגדול בבזל על ידי האדריכל הרמן רודולף גאוס ברחוב אוילרשטראסה 2, הממוקם בסמוך למרכז הקהילתי הנוכחי בליימנשטראסה 24, שנבנה ב-1960 על ידי האדריכלים מרקוס דינר וז'ורז' אולשטיין. בשנת 1903 נחנך בית הקברות הישראלי בבזל בבעלות הקהילה; עד אז נקברו בני הקהילה בבית הקברות היהודי הגנהיים באלזס, צרפת.
בשנת 1897 התקיים בבזל הקונגרס הציוני הראשון והחשוב ביותר, לאחר שהממסד היהודי במינכן מנע בהצלחה את קיומו במינכן.
בשנת 1927 התפצלה הקהילה החרדית של בזל (Israelitische Religionsgesellschaft Basel), שקיימת עד היום ומפעילה בית כנסת באהורנשטראסה.
לאחר משאל עם קנטוני ב-3 בדצמבר 1972, כאשר תוקנה החוקה הקנטונית של קנטון בזל-שטדט, הקהילה הייתה הקהילה היהודית הראשונה בשווייץ שהוכרה כתאגיד על פי המשפט הציבורי. הקהילה היהודית של בזל היא חברה בפדרציה השווייצרית של הקהילות היהודיות (SIG).
הערות שוליים

↑  Israelitische Gemeinde Basel (IGB) (בגרמנית).
1 2  Israelitische Religionsgesellschaft Basel (IRG) (בגרמנית).
↑  Israelitische Religionsgesellschaft Basel (IRG) (בגרמנית).
↑  Jewish Communities in Switzerland (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258244505171  GND: 2100490-0  ISNI: 0000 0001 2179 8697  LCCN: nr98034299  SUDOC: 096369493  VIAF: 146965529   WorldCat (עם VIAF): 146965529
כרמל (כתב עת)

סמליל כתב העת
"כרמל" הוא כתב עת ספרותי היוצא לאור בהוצאת "כרמל" הירושלמית. כתב העת מוקדש לשירה עברית מקורית, שירה מתורגמת, דברים קצרים על השירה וסיפורים קצרים.
היסטוריה

"כרמל" נוסד בשנת תש"ס 2000, ועד נובמבר 2015, נדפסו 17 חוברות שלו.
העורך והמייסד של כתב העת "כרמל" הוא המשורר הירושלמי שלמה לאופר. לצדו פועלת מערכת קטנה של משוררים מתרגמים ועורכים, בהם עורך התרגום פטר קריקסונוב, אסתר אטינגר, אלכס זהבי, אסף בן מנחם, עמוס גורן, רמי סערי, רונן סוניס ודוד ויינפלד.
 בתחילה היה כתב העת משותף עם כתב העת שבו, וגיליון ראשון יצא בהוצאת "שבו-כרמל". החל מהגיליון השני כתב העת "כרמל" הוא עצמאי.
בכתב העת פורסמו משיריהם של מיטב המשוררים, החל מדליה רביקוביץ, חיים גורי ואגי משעול, דרך שירי אסתר אטינגר, מרדכי גלדמן, יונדב קפלון, אדמיאל קוסמן, שמעון שלוש, זמיר בן דוד, מאיה בז'ראנו ועוד.
עיקר המוניטין של "כרמל" באוסף תרגומי השירה שבו. בחוברות כרמל לאורך השנים התקבץ אוסף נרחב משירי אוסיפ מנדלשטם בתרגום פטר קריקסונוב, שליווה את תרגומיו במבואות ובהערות. כן הופיעו יצירות ממורשת תרגומיו הנדירים של משה זינגר הנעמי, שהלך לעולמו בגיל צעיר: להוציא את תרגומיו הידועים ליצירותיו של רילקה, פורסמו ב"כרמל" הפרק הראשון מיצירת דנטה "התופת" וגם סונטות של ויליאם שייקספיר, שירים של אודן, אליזבת בראונינג ורבים אחרים. 

כמו כן פורסמו בכתב העת פואמות בפרוזה של גאורג טראקל בתרגומו של יורם ברונובסקי ותרגומים רבים של פבלו יצחק הלוי קורצ'אק, שהעביר לעברית מן השירה הספרדית והלטינו-אמריקאית יוצרים כגון אלחנדרה פיסארניק, בורחס, חלמן ואחרים. בכתב העת הופיעו תרגומיו של רמי סערי לשירי סירקה טורקה, ומשיריו שלו עצמו, תרגומו של רונן סוניס למרינה צבטייבה, ופרופ' שמעון זנדבנק שתרם משירי הלדרלין ומשוררים אחרים.

בכרמל הופיעו גם מסות של מאיה קגנסקיה ומאמרים נרחבים של שחר ברם, שגם כתב שירים שראו אור בחוברת. התפרסמו מסות של פרופ' אריאל ראטהאוז ופרופ' אריאל הירשפלד, שכתב מסה קצרה על תרגומי הסונטות של שייקספיר ועוד.
פיליפ וודיאנר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בנובמבר 1820 הודמזוושרהיי, הונגריה
 פטירה:   30 בינואר 1899 (בגיל 78) בודפשט
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני, בודפשט, הונגריה
 מקצוע:  מוציא לאור של עיתונים יומיים וספרים
 
פיליפ ווֹדִיאַנֶר (בהונגרית: Wodianer Fülöp;‏ 20 בנובמבר 1820, הודמזוושרהיי – 30 בינואר 1899, בודפשט) היה מוציא לאור הונגרי-יהודי של ספרים ועיתונים, בעל בית דפוס, סוחר ספרים, חבר הרשות העירונית המחוקקת (מועצת העיר) של בודפשט, בעל מדליית אנדרשי ובעל תואר אצולה.
לפיליפ וודיאנר היה תפקיד מרכזי בייסוד יומונים פוליטיים-עסקיים והפך לאחד היזמים החשובים של האימפריה האוסטרו-הונגרית בתחום הדפוס והעיתונות.
משפחה

וודיאנר נולד ב-20 בנובמבר 1820, כילד למשפחה יהודית. ב -31 באוגוסט 1998 העניק מלך הונגריה וקיסר אוסטרו-הונגריה פרנץ יוזף הראשון תואר אצולה וסמל, לו, לאשתו יוליה ויצנר (1841-1893), וילדיו: ארתור, הוגו, הנרייטה, אירמה, מטילדה, ויולן.
קריירה

לפני שנת 1848 עבד בבתי דפוס בברטיסלבה ובווינה. במהפכת 1848 בהונגריה אחרי ה-15 במרץ 1848 שב למולדתו וקיבל משרה בבית הדפוס האוניברסיטאי. לאחר בריחת הממשלה המהפכנית לדברצן ב־31 בדצמבר 1848, בית הדפוס עם ציודו השלם והמכונות להדפסת השטרות עברו לשם. בדברצן הוא ניהל את בית הדפוס העירוני, שהדפיס גם את העיתון הממשלתי הרשמי. לאחר כישלון מלחמת השחרור וכניעת הכוחות המהפכניים לאוסטריה העביר את ציוד ההדפסה לאוראדיה, השקיע אותו בנהר המארוש והיגר מהונגריה.
בשנת 1855 שב למולדתו והקים בית דפוס בפשט. בשנת 1867 השיק את "העיתון ההונגרי" ומשנת 1877 עד 1880 הוציא את העיתון הפוליטי, הכלכלי והספרותי "דעה ציבורית". בשנת 1888 ייסד את הצהובון "העיתון הקטן".
בשנת 1874 קנה את חברת ההוצאה לאור של רוברט למפל, שהוציאה לאור את רוב הפרסומים החינוכיים וספרי הלימוד בבתי הספר.
וודיאנר נקבר בבית הקברות היהודי ברחוב שלגוטאריאני בבודפשט.
הערות שוליים

↑  https://familysearch.org/pal:/MM9.3.1/TH-266-11131-82245-88?cc=1542666&wc=M6WK-V38:101520601,102304901
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1073482405  VIAF: 316526335   WorldCat (עם VIAF): 316526335
חוסנייה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
שם בערבית: حسينية
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: משגב
גובה ממוצע: ‎297 מטר
סוג יישוב: יישוב כפרי אחר
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 962 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) חוסנייה(למפת הגליל המערבי רגילה) חוסנייה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוסנייה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוסנייה32°54′03″N 35°19′10″E﻿ / ﻿32.9008722069816°N 35.319557512685°E﻿ / 32.9008722069816; 35.319557512685  heמפת היישובים של מועצה אזורית משגב (in English: Misgav Regional Council) באדום - חוסנייה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10

חוסנייה (בערבית: حسينية) הוא כפר בדואי בגליל בתחומי המועצה האזורית משגב. הכפר הוכר בשנת 1995. הכפר מצוי דרום מזרחית לכרמיאל. תושבי הכפר נמנים עם שבט ערב אל-סואעד. רוב תושבי הכפר משרתים בצה"ל.
היסטוריה

היישוב הוקם על ידי בדואים משבט ערב אל-סואעד, שבתקופת המנדט הבריטי החלו לעבור להתיישבות קבע, ורכשו חלקות אדמה באזור מתושבי הכפרים הסמוכים. ממשלת המנדט הפקיעה בשנת 1944 את הקרקעות לטובת שטח אש 9. בפועל בתקופת המנדט הבריטי לא נעשו בו אימונים רבים ובשנים אלה המשיכו תושבי הכפר לגור ולעבד את אדמותיהם בתוך שטח האש באין מפריע, למעט מקרים בהם נמסרה להם הודעה מראש על אימון מתוכנן. בנובמבר 1955 השטח נסגר על פי צו שהוציא הממשל הצבאי על ערביי ישראל, לאחר שהרמטכ"ל משה דיין חתם על צו סגירת כל שטחי האימונים של צה"ל כשטח צבאי סגור. זאת על פי חוות דעת משפטית שניתנה על ידי קצין הפרקליטות הצבאית מאיר שמגר, מכוח תקנה 125 של תקנות ההגנה (שעת חירום) (1945) מתקופת המנדט.
הכפר מעולם לא הוכר רשמית על יד מדינת ישראל ובתחילת שנות ה-60 אנשי הממשל הצבאי על ערביי ישראל החליטו, לפנות את הכפר יחד עם הכפר הסמוך כמאנה, זאת בטענה שהמבנים בכפר נבנו לא כחוק, אף על פי שחלקם נבנו עוד לפני הקמת מדינת ישראל. עם הקמתה של העיר כרמיאל בסמוך החל פינוי ופיצוץ של בתים בבעלות אל־סואעד באזורים שסמוכים לעיר העתידית. ב-16 ביולי 1963 פונו ופוצצו שלושה בתים, באוגוסט 1964 פונו ופוצצו 15 בתים. אך התושבים המשיכו להתגורר במקום באוהלים. במקביל החל משא ומתן על הכרה בכפר ולפינוי של אנשי השבט שישבו בשטחה העתידי של כרמיאל. לאנשי השבט הובטח דונם תמורת דונם והשקעה בבנית תשתיות, מרפאה ובית ספר. מדינת ישראל לא כיבדה את ההסכם ושנה אחר כך איימה שוב לפוצץ את כל בתי הכפר.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, במסגרת תוכנית המצפים בגליל הוקמו ממזרח לכפר היישובים מכמנים וכמון, ומדרום מעלה צביה. המצפים החדשים חוברו למים וחשמל, אשר לא הגיעו לבתי הכפר. התושבים הביאו מים במכלים נגררים לטרקטור, והחלו להפעיל גנרטורים לאספקת חשמל. בשנת 1989 אף פרצה בכפר מגפת צהבת בגלל מקורות מים מזוהמים.
הכפר הוכר על ידי מדינת ישראל בזמן ממשלת רבין השנייה בשנת 1995, למרות זאת לא קיבל הכפר שירותים בסיסיים דוגמת חיבור למים, חשמל ופינוי אשפה מהמועצה האזורית משגב. התושבים נאלצו להקים אותם בעצמם, כולל חיבור מאולתר לרשת החשמל. חיבור הכפר למערכת הביוב האזורית החל רק בסוף שנות התשעים.
בספטמבר 1999 המועצה הארצית לתכנון ולבנייה אישרה את הפקדתן של תוכניות מתאר לחוסנייה ולכפר הסמוך ראס אל עין. טווח התוכניות נקבע ל-25 שנה. ובחוסנייה נועד לעד 335 משפחות. ביוני 2023 אושרה
תוכנית מתאר חדשה לכרמיאל, המאפשרת הגדלת העיר לכ-124 אלף תושבים והגדלת השטח הבנוי של העיר כך שיקיף את הכפר חוסנייה.