stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פטר סניירס
יצירתו > צייר המלחמות

פטר סניירס יצר סצנות קרב היסטוריות רחבות היקף כמו גם יצירות קטנות יותר המתארות פרשים וסצנות של חיילים במנוחה. סצנות הקרב ההיסטוריות שלו מדגימות תשומת לב רבה לדיוק הטופוגרפי. לעיתים קרובות, אלה מראים נוף שטוח שמתחלף בחדות ומציג עיר נצורה מנקודת מבט אווירית. סניירס הקדיש תשומת לב מיוחדת להצגת סצנות הקרב בצורה מדויקת, ואמיתית ככל האפשר. הוא לא נכח באף אחד מהקרבות אותם תיאר. כדי להגיע לתיאור ריאליסטי ומדויק סניירס הסתמך על מפות צבאיות רשמיות, דוחות מלחמה מהימנים ויצירות של אמנים אחרים.
סניירס בדרך כלל לא כלל בקומפוזיציות שלו סימני הסבר, סמלים או טקסט שיעזרו לצופה לזהות איזה קרב מתואר. היעדרם של אלמנטים הסבריים כאלה שמרו על ריאליזם בתמונה אך גם הצריך מהצופה מידע מוקדם להבנת הנושא. מכיוון שרוב עבודותיו הוזמנו על ידי מנהיגים צבאיים בדרגים הגבוהים ביותר בצבא בית הבסבורג (הספרדי והאימפריאלי), הם הכירו את הסצנות המתוארות.
הבדים הגדולים שלו מילאו בבירור תפקיד כפול: הם תיעדו את האירוע ההיסטורי ובמקביל הם האדירו את אנשי הצבא שהשתתפו בפעולה. הקומפוזיציות נוצרו מנקודת המבט של הפטרון שהזמין אותן. דיוקנאות סוסים וסמלי המלחמה שלהם נכללו כך שהפעולות הצבאיות שלהם הונצחו. הקומפוזיציות הצדיקו אפוא את מעמדם המובהק של הפטרונים בחברה וכן את נאמנותם לחצר המלכות של בית הבסבורג. הדימויים ההרואיים נועדו גם לשמש מודל לדורות מאוחרים יותר. מכיוון שהפצת יצירותיו נותרה מוגבלת לצד הספרדי, התפוררות שושלת הבסבורג במחצית השנייה של המאה ה-17 השפיע על המוניטין הבינלאומי של האמן.
סנירס צייר לרוב סצנות של תקיפות שודדים על מטיילים ושל חיילים על כפרים, נושאים הקשורים לסצנות הצבאיות שלו. דוגמה לכך היא הנוף הפלמי עם נוסעים שהותקפו על ידי שודדים. התמונה מראה סצנה של נוסעים שמנסה להדוף התקפת שודדים. הסצנה מלאה בפעולה ומתארת שלבים שונים של הפיגוע כולל מראה השודדים על גבי סוסים בחילופי אש עם הקורבנות. גבר אחד שוכב על האדמה לאחר שנשדד ואישה המפצירה בשודד שמצביע עליה.
יצירתו > שיתופי פעולה

כפי שהיה מקובל בעולם האמנותי של המאה ה-17 באנטוורפן, סניירס לרוב שיתף פעולה עם אמנים אחרים. הוא שיתף פעולה קבוע עם ציירי הנוף יוס דה מומפר (אנ') יאן ברויגל הבן ואחרים. הוא גם שיתף פעולה עם פטר פאול רובנס.
בשיתופי הפעולה שלו עם ציירי נוף, סניירס היה אחראי לדמויות והאחרים לנופים ולנופים העירוניים. הוא שיתף פעולה עם יוס דה מומפר בעיקר בין 1613 ל־1620. שיתופי הפעולה עם יאן ברויגל הבן מתוארכים לאחר 1634. דוגמה לשיתוף פעולה עם יוס דה מומפר היא נוף של עיר בחורף עם תעלת מים, ככל הנראה מראה באנטוורפן. הקומפוזיציה מציגה רחוב בעיר ותעלה המכוסים בשלג. הסצנה מלאה בדמויות רבות העוסקות בפעילות היומיומית שלהן, ילדים נהנים בשלג וסוחרים עסוקים בדוכניהם. מתצפית טופוגרפית, הציור מספק עדות מעניינת לחיים בעיר מהמאה ה-17 בפלנדריה.
שיתופי הפעולה של סניירס עם רובנס כללו את הסדרה שלא נגמרה על חייו של הנרי הרביעי (1628–1630) וסדרת הטורה דה לה פרדה (אנ') (בערך 1637–1640). סדרת חיי הנרי הוזמנה מרובנס על ידי מארי דה מדיצ'י בפברואר 1622 יחד עם סדרת ציורים על חייה שלה. שתי הסדרות נועדו לקשט את ארמון לוקסמבורג, ובתי המגורים החדשים שלה בפריז שהיו אז בבנייה. מארי דה מדיצ'י הייתה מלכת צרפת כאשתו השנייה של המלך הנרי הרביעי מצרפת, מבית בורבון. לאחר חיסול בעלה בשנת 1610, היא פעלה עבור בנה, המלך לואי ה-12 מצרפת, עד שיכול היה למלא את תפקידו בגיל בגרות. הסדרה על חיי המלכה הסתיימה בשנת 1625 והוצגה בגלריה המערבית של ארמון לוקסמבורג. הסדרה על חייו של הנרי הרביעי נועדה להיות מוצגת בגלריה המזרחית של ארמון לוקסמבורג. רובנס עבד על חייו של הנרי הרביעי משנת 1628 עד 1630. מתוך 24 התמונות המתוכננות, 16 תארו את קרבות המפתח בהם השתתף המלך עצמו. רובנס החל בעבודה כאשר המלכה איבדה את כוחה בשנת 1630 ונאלצה לצאת לגלות בשנת 1631.
עם אובדן הקונה, רובנס נאלץ להפסיק את העבודה. חמישה מהציורים שרדו ואחד חסר. התמונות ששרדו תארו את פעולותיו הצבאיות של המלך. החלק העליון של הציורים מראים סצנות קרב הושלמו על ידי פטר סניירס. סצנות אלה מורכבות מציורי דמויות קטנות ומפורטות בקפדנות. הם מנוגדות לתרומתו של רובנס בחלק התחתון של הקומפוזיציות, המורכבות מדמויות גדולות ומשמעותיות, כולל המלך הנרי הרביעי על סוס, הממלאות את חזית התמונה. הדמויות של רובנס מרשימות. צייר הנוף Lodewijk de Vadder היה ככל הנראה אחראי לעצים הגדולים המופיעים בחלק מהבדים. למרות הניגוד בין המחצית העליונה שצייר סניירס לחצי התחתון שצייר רובנס, הקומפוזיציות מציעות תחושה של אחדות.
הטורה דה לה פרדה - היה בית הצייד של מלך ספרד ליד מדריד. רובנס קיבל הזמנה ממלך ספרד פיליפ הרביעי ליצור סדרת ציורים לקישוט המבנה. רוב הציורים תיארו סצנות מיתולוגיות המתבססות במידה רבה על המטמורפוזות של אובידיוס. רובנס מימש את המשימה החשובה הזו בסיוע מספר גדול של ציירים מאנטוורפן כמו יאקוב יורדאנס, קורנליס דה פוס, יאן קוססירס, ואחרים שעבדו על פי עיצוביו של רובנס. סניירס היה מעורב גם בפרויקט זה כמשתף פעולה. מיוחסים לו שני בדים גדולים המראים את המלך פיליפ הרביעי בסצנת צייד.
הערות שוליים

1 2  Liedtke, Walter A. (1984). Flemish paintings in the Metropolitan Museum of Art. New York: The Metropolitan Museum of Art. ISBN 0870993569. (p. 241-243, v.1; plate 92,
↑  "La batalla de Honnecourt" de Peeter Snayers, Boletín del Museo del Prado, no. 41, pp. 60–69.
1 2  Carl Van de Velde, Snayers, Pieter, Oxford University Press, 2003, Oxford Art Online
↑  Ontdek schilder, tekenaar, hofschilder Peter Snayers, rkd.nl (בהולנדית)
↑  J. M. Sernee, S. W. A. Drossaers, W. G. Feith, De Archieven van Kloosters en Andere Stichtingen in Delfland, Dordrecht: Springer Netherlands, 1920, עמ' 115–151, ISBN 978-94-011-8254-6
1 2 3 4  De casus van Peter Snayers (1592-1667), www.academia.edu (באנגלית)
↑  SNAYERS, PIETER. Flämische Landschaft mit einem Raubüberfall, www.kollerauktionen.ch (באנגלית)
↑  Fischer Galerie, Gemälde Alter Meister Auktion, Mittwoch, 24 November 2010 Nachmittag, Kat.-Nr. 1000–1115 (ארכיון)
1 2  Auktionshaus Lempertz - Kunstauktionen in Köln, Berlin und Brüssel, Auktionshaus Lempertz (בגרמנית)
↑  Joos II de Momper (Anvers, 1564 - 1635) et Peter Snayers (Anvers, 1592 - Bruxelles, 1666/68) Vue présumée d'Anvers enneigée et animé.., invaluable.com (באנגלית)
1 2 3  Sara Galletti, Rubens et la galerie de Henri IV au palais du Luxembourg (1628-1630), Bulletin Monumental 166, 2008, עמ' 43–51 doi: 10.3406/bulmo.2008.2443
1 2 3  Göteborgs konstmuseum | Henrik IV av Frankrike vid belägringen av Amiens, 1597, emp-web-34.zetcom.ch
↑  Torre de la Parada - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es
↑  Rubens y la Torre de la Parada. - Museo Nacional del Prado, www.museodelprado.es
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810671613305606  BNE: XX5047647  BPN: 82335315  GND: 121320987  ISNI: 0000 0001 1673 279X  KulturNav: db5e9249-89e7-4a5b-985e-b389592e8081  LCCN: no2015129121  LNB: 000170969  NTA: 314460543  RKD: 73638  SNAC: w6kw9d64  SUDOC: 131854984  ULAN: 500029325  VIAF: 74706222   WorldCat (עם VIAF): 74706222 
פטר סניירס, הארכידוכסית איזבלה במצור של ברדה
פטר סניירס, התקפת שודדים על שיירה
יוס מומפר ופטר סניירס, עיר עם תעלה בחורף
פאול רובנס ופטר סניירס, הנרי הרביעי במצור על אמיין
תומאס דנבי

| --- | --- |
תמונת נוף, 1847, תומאס דנבי
 לידה:  1818 בריסטול, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  25 במרץ 1886 (בגיל 68 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 
תומאס דנבי (באנגלית: Thomas Danby;‏ 1818 – 1886) היה צייר נוף אנגלי.
ביוגרפיה ויצירה

דנבי נולד, כנראה, בבריסטול בדרום-מערב אנגליה, בנו הצעיר של הצייר פרנסיס דנבי (1793-1861). היה לו אח גדול, ג'יימס פרנסיס דנבי (1816-75) שהפך גם הוא לצייר נוף. תומאס נסע עם אביו לאירופה בשנת 1829, והתגורר תקופה מסוימת בפריז, שם הצליח להתפרנס מהעתקת תמונות בלובר בפריז. בכך הפך למעריץ ו"סטודנט "רציני של קלוד לורן, שאת השפעותיו ביקש לחקות.
כשחזר לאנגליה בערך באותה תקופה עם אביו, הוא הציג לראשונה במוסד הבריטי בשנת 1841, ולאחר מכן לעיתים קרובות באקדמיה המלכותית משנת 1843. הוא היה חבר של פול פלקונר פול, איתו חלק בית בהמפסטד בשנת 1843, והושפע ממנו לא מעט ביחסו הרומנטית אל הטבע. משנת 1855 ועד מותו, דנבי התגורר בהמפסטד או בצפון לונדון.
נושאי נופיו נלקחו בדרך כלל מהנוף הוולשי, ובמיוחד המחוז הישן מרינת'. תמונותיו לרוב לא היו קומפוזיציות אידיאליות (שלא כמו בעבודתו של אביו), אך הן היו סצנות ברוח רומנטית אמיתית. "הוא תמיד ניסה", נאמר בהספד עליו בעיתון "טיימס", "להפוך את תחושת ליבו הפנימית לנוף יפה ולא לנוף הריאלי כפי שנתפס ברשתית העין."
הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית (ARA), אך לאחר שלא הצליח שם, התמסר בשנותיו האחרונות בעיקר לציור בצבעי מים. הוא הפך לחבר באקדמיה המלכותית בשנת 1860, עמית ב"אגודת הציירים בצבעי מים" בשנת 1867. עד מותו תרם תרומות של עבודות לתערוכות האגודה.
דנבי נפטר ב־25 במרץ 1886. הוא היה נשוי פעמיים ונולדו לו שתי בנות ובן מנישואין שניים.
עבודותיו שנותרו, כ-200 צבעי מים ומספר שווה של ציורי שמן, נמכרו בכריסטיס בלונדון ב-17–18 ביוני 1886.
הערות שוליים

↑  Richard Garnett, Danby Thomas, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 14
↑  John Lewis Roget, A history of the "Old water-colour" society, now the Royal society of painters in water colours; with biographical notices of its older and of all deceased members and associates, preceded by an account of English water-colour art and artists in the eighteenth century, London, Longmans, Green, and co., 1891
↑  Biography (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 19913  ULAN: 500005339  VIAF: 95713419   WorldCat (עם VIAF): 95713419
פרנץ קארינתי

| --- | --- |

 לידה:  2 ביוני 1921 בודפשט, ממלכת הונגריה 
 פטירה:  29 בפברואר 1992 (בגיל 70) בודפשט, הונגריה 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות קרפשי 
 מקום לימודים:  Eötvös József Gimnázium, אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 שפות היצירה:  הונגרית, אנגלית, לטינית, גרמנית, צרפתית, איטלקית, פינית 
 יצירות בולטות:  Epepe 
 צאצאים:  מארטון קארינתי 
 פרסים והוקרה:  פרס קושוט (1955)  פרס אטילה יוז'ף (1950)  פרס באומגרטן (1949)  טבעת קארינתי (1987) 
 חתימה:   
 
פרנץ קארינתי (בהונגרית: Karinthy Ferenc; בודפשט, 2 ביוני 1921 – בודפשט, 29 בפברואר 1992) היה סופר, מחזאי ודרמטורג יהודי-הונגרי זוכה בפרס קושוט. אביו היה פרידייש קארינתי ובנו במאי התיאטרון מארטון קארינתי.
ביוגרפיה

אביו היה כאמור הסופר פרידייש קארינתי ואמו הרופאה ארנקה בֶּהְם שנרצחה באושוויץ בשואה. אחיו למחצה, המשורר גאבור קארינתי נולד מנישואיו הקודמים של אביו. בין השנים 1941–1946 קארינתי למד באוניברסיטת אטווש לוראנד בבודפשט, שם קיבל תואר דוקטור בבלשנות. בשנת 1947 למד כבעל מלגה בצרפת, בשווייץ ובאיטליה. בשנים 1949-50 עבד כדרמטורג בתיאטרון הלאומי של בודפשט. עבודותיו הופיעו לראשונה בשנות הארבעים. בין השנים 1951–1953 עבד בעיתונים סבד נפ (Szabad Nép) שפירושו "עם חופשי". בשנים 1953–1956 היה דרמטורג בתיאטרון מדאץ' בבודפשט. בין השנים 1957 - 1960 תרגם להונגרית את יצירותיהם של ניקולו מקיאוולי ומולייר וכן את יצירותיהם של סופרים יוונים, אנגלים, איטלקים וגרמנים.
בראשית שנות הארבעים הוא היה המגן האחורי של צוות הכדורמים של ה-FTC,(הו') ובשנים 1960 עד 1970 כיהן כנשיא מחלקת השחייה והכדורמים של ה-FTC. בשנים 1968-69 העביר הרצאות בארצות הברית כפרופסור אורח. בשנים 1972–1976 התארח באגודות כתיבה שונות בארצות הברית, באוסטרליה,ב ברית המועצות ובקובה. בשנת 1978 הוצג בסרט הטלוויזיה "כדור הארץ וסביבתו", שהיה עשוי מסצנות קטנות על חייו, נסיעותיו וחוויותיו.
מספר הצגות בכורה בתיאטרון שנרשמו על שמו במאגר התיאטרון ההונגרי: 148.
פרסים והוקרה

פרס באומגארטן (1949)
פרס אטילה יוז'ף (1950, 1954, 1974)
פרס קושוט (1955)
למען הונגריה הסוציאליסטית (1981)
טבעת הקארינתי (1987)
מסדר הדגל של הרפובליקה של הונגריה (1991)
כתביו

1943: Don Juan éjszakája (regény)
1946: Szellemidézés (regény, 1957: dráma)
1947: Kentaur (regény)
1947: Olasz jövevényszavaink
1948: Párbaj a csatamezőn
1949: Szép élet
1950: Útközben
1950: Kőművesek (regény)
1953: Budapesti tavasz (regény, 1955: film)
1954: Hazai tudósítások (szociográfiai riportok).
1956: Irodalmi történetek (novellák)
1956: Ezer év (színmű)
1957: Szellemidézés (színmű)
1959: Ferencvárosi szív (sportanekdoták)
1962: Kék-zöld Florida
1964: Téli fürdő
1964: Nyelvelés
1965: Hátország
1965: Ez-az avagy a bicikliző tigris
1966: Víz fölött, víz alatt (összegyűjtött elbeszélések)
1967: Négykezes (drámák)
1969: Hét játék (színművek)
1970: Epepe (regény)
1970: Gellérthegyi álmok (színmű)
1971: Három huszár
1972: Aranyidő (regény)
1972: Ősbemutató (regény)
1972: Pesten és Budán (színművek)
1973: Leányfalu és vidéke
1974: Végtelen szőnyeg (elbeszélés)
1976: Korallzátony (elbeszélés)
1977: Harminchárom (kisregény)
1978: Marich Géza utolsó kalandja (kisregény)
1978: Dialógus
1979: Alvilági napló (elbeszélés)
1980: Mi van a Dunában?
1982: Budapesti ősz (regény)
1983: Dunakanyar
1985: Óvilág és Újvilág
1986: Házszentelők
1986; Zenebona
1987: Uncle Joe (kisregény – nagybátyjáról Karinthy Józsefről)
1988: Leánykereskedő (színművek)
1988: Skizofrénia (kisregény) - Man overboard (színmű)
1988: Vége a világnak
1989: Révkalauz (napló + kisregények))
1989: Italia mia
1990: Budapesti ősz + Italia mia + Uncle Joe + Man overboard + Skizofrénia
1991: Staféta
1993: Napló I-III.
1943: הלילה של דון חואן (רומן)
1946: זימון רוח הרפאים (רומן, 1957: דרמה)
1947: קנטאור (רומן)
1947: מילות הסלנג האיטלקיות שלנו
1948: דו-קרב בשדה הקרב
1949: חיים יפים
1950: בדרכים
1950: הבנאים (רומן)
1953: אביב בבודפשט (רומן, 1955: סרט)
1954: דוחות מארצנו (דיווחים סוציוגרפיים).
1956: סיפורים ספרותיים (סיפורים קצרים)
1956: אלף שנה (תיאטרון)
1957: זימון רוח הרפאים (תיאטרון)
1959: לב Ferencváros (אנקדוטות ספורט)
1962: פלורידה הכחולה-ירוקה
1964: רחצת חורף
1964: בלשנות
1965: ארץ העורף
1965: זה-זהו או הנמר הרוכב על אופניים
1966: מעל המים, מתחת למים (סיפורים קצרים שנאספו)
1967: ארבע-ידיים (דרמה)
1969: שבעה משחקים (תיאטראות)
1970: אֶפֶּפֶּה (רומן)
1970: חלומות מההר גלרט (תיאטרון)
1971: שלושה הוסארים
1972: תור הזהב (רומן)
1972: בכורה (רומן)
1972: בפשט ובבודה (תיאטראות)
1973: כפר הילדה וסביבתו
1974: שטיח אינסופי (סיפור קצר)
1976: שונית אלמוגים (סיפור קצר)
1977: שלושים ושלוש (רומן)
1978: ההרפתקה האחרונה של גזה מריך (רומן קצר)
1978: דיאלוג
1979: יומן העולם התחתון (סיפור קצר)
1980: מה יש בדנובה?
1982: סתיו בודפשט (רומן)
1983: סיבוב הדנובה
1985: העולם הישן והעולם החדש
1986: מקדשי הבניין
1986; ריב
1987: הדוד ג'ו (רומן קטן - על דודו יוז'ף קארינתי)
1988: סוחר בנות (תיאטראות)
1988: סכיזופרניה (רומן) - איש מעבר לים (תיאטרון)
1988: סוף העולם
1989: נתב (יומן + רומנים)
1989: איטליה מיה
1990: סוף המילניום (מהדורות חדשות של יצירות קודמות:
1991: שליחים
1993: יומן I-III.
לקריאה נוספת

מי ומי בספרות ההונגרית Ki kicsoda a magyar irodalomban? Tárogató Könyvek ISBN 963-8607-10-6
הודעת אבל OSZK gyászjelentések
Szalay Károly: Karinthy Ferenc alkotásai és vallomásai tükrében; Szépirodalmi, Bp., 1979 (Arcok és vallomások)
סופרים הונגרים בני זמננו Kortárs magyar írók, 1945-1997
ארכיב התיאטראות Színházi adattár. Országos Színháztörténeti Múzeum és Intézet
דף הנתונים של פרנץ קארינתי Karinthy Ferenc adatlapja a Molyon
פרנץ קארינתי Karinthy Ferenc a PORT.hu-n (magyarul)
הערות שוליים

↑  "Karinthy Ferenc". Tempó Fradi!.
↑  2011. június 2-i lekérdezés
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007263673805171  PLWABN: 9810678467105606  BIBSYS: 98069412  BNE: XX4934596  BnF: cb12032204g (data)  CiNii: DA00984307  GND: 119296675  ICCU: BVEV044950  ISNI: 0000 0001 1765 3575  LCCN: n81017089  NDL: 00445177  NKC: xx0004409  NLA: 35762083  NLG: 342264  NSK: 000043950  NTA: 159241642  RERO: 02-A003442592  SELIBR: 239112  SUDOC: 028498089  VIAF: 59098559   WorldCat (עם VIAF): 59098559
ג'ון המילטון מורטימר

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1740 איסטבורן, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  4 בפברואר 1779 (בגיל 38) לונדון, ממלכת בריטניה הגדולה 
 הושפע על ידי:  Giovanni Battista Cipriani, Robert Edge Pine, ג'ושוע ריינולדס 
 
ג'ון מורטימר ותלמידיו
ג'ון המילטון מורטימר (באנגלית: John Hamilton Mortimer;‏ 1740 – 1779) היה צייר נוף והדפסים בריטי, הידוע בזכות ציורים רומנטיים, שצייר באיטליה. ויצירות בהם תוארו סצנות מלחמה, בדומה לציורים של סלבטור רוזה. מורטימר התמנה לנשיא אגודת האמנים הבריטיים בשנת 1774, חמש שנים לפני מותו בגיל 39.
ביוגרפיה

מורטימר נולד ב-17 בספטמבר 1740 באיסטבורן. אביו, תומאס מורטימר, היה קצין מכס, סוחר ובעלים של כמה טחנות קמח. עד 1757, כשהיה עדיין צעיר, למד מורטימר בלונדון. במהלך תקופה זו הוא הפך לחברו של ג'וזף רייט, סטודנט עמית באקדמיה - ידידות שתעמוד לאורך כל חייו של מורטימר. מורטימר ניהל קשרים מקצועיים גם עם האמן סמואל אירלנד, שהיה מעורב בחריטת עבודותיו. חבריו באקדמיה כתלמידים כללו את תומאס ג'ונס וויליאם פרס. מורטימר למד גם אצל רוברט אדג' פיין וג'ושוע ריינולדס.
בשנת 1759 זכה מורטימר בפרס ראשון בעקבות "בקכוס" יצירתו של מיכלאנג'לו ובפרס שני לציור נושא חי. הוא החל להציג את עבודותיו על בסיס קבוע בראשית שנות ה-60 של המאה ה-18, והפך לחבר פעיל בחברת האמנים שהעניקה לו פרסים על ציורים של נושאים מההיסטוריה הבריטית בשנת 1763 ו-1764. אחד הפרסים היה לתמונה שכותרתה "סנט פול המטיף לדרואידים הקדמונים בבריטניה" . הוא התמנה לנשיא החברה בשנת 1774.
מורטימר צייר את הדמויות למספר ציורים של תומאס ג'ונס, בעבודה על "סערת אדמות" של האמן הוולשי, עם "סיפורם של דידו ואנייס" (1769), "מותו של אורפיאוס" (1770) וזוג ציורים בהזמנת בנימין בייטס (1774).
בשנות השבעים של המאה ה-17 מורטימר התרכז בציורים גבריים לאחר תקופה של תמונות רכות יותר. הוא קיבל השראה הן מהיצירה והן מהאגדה על חייו של הצייר הנפוליטני בן המאה השבע-עשרה, סלבטור רוזה, שלטענתו, חונך על ידי שודדים. מורטימר הציג לראשונה ציור של נושא השודד בשנת 1772, ובהמשך עשה תחריט בעקבות דיוקן עצמי של רוזה.
בשנים 1770 - 1773 עסק בעיטור סלון בבית אחוזה גדול, בהרטפורדשייר. בעבודה זו הוא נעזר בתומאס ג'ונס, פרנסיס וויטלי, ג'יימס דורנו ואחרים.
בשנת 1775 התחתן עם ג'יין הורל.
בגלל השתייכותו לאגודת האמנים, מורטימר לא הציג באקדמיה המלכותית עד 1778. אז הציג חמש יצירות, בהן סר ארתגל ושלוש סצנות של שודדים איטלקיים. [11] ב־2 בנובמבר באותה שנה הוא נבחר כחבר באקדמיה המלכותית.
הוא נפטר מסיבות לא ידועות ב-4 בפברואר 1779.
הערות שוליים

↑  "John Hamilton Mortimer (1740-1779), History painter"
↑  William Cosmo Monkhouse, Mortimer John Hamilton, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 39
↑  "National Portrait Gallery"
↑  Myrone, Martin, "Gothic Romance and the Quixotic Hero:A Pageant for Henry Fuseli in 1783"
↑  John Hamilton Mortimer (1740 - 1779) Artwork Images, Exhibitions, Rev…, archive.is, ‏2013-02-09
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007373723805171  PLWABN: 9810624271805606  AAG: 2100  AGSA: 12183  BnF: cb12375271p (data)  GND: 118884808  ICCU: UBOV227006  ISNI: 0000 0001 1651 7512  LCCN: nr95022913  NGV: 3668  NLA: 35812867  RKD: 57899  SNAC: w6q56jv5  Trove: 1099148  ULAN: 500015637  VIAF: 59164068   WorldCat (עם VIAF): 59164068 
ג'ון מורטימר, גבר תוקף מפלצת
יאן ואן קאסל האב

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1626 אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 פטירה:  17 באפריל 1679 (בגיל 53) אנטוורפן, ארצות השפלה הספרדיות 
 תחום יצירה:  ציור, ציור בארוק 
 הושפע על ידי:  יאן ברויגל האב 
 יצירות ידועות:  Insects and Fruit, The Kloveniersburgwal with the Bushuis, Emblems of War 
 בן או בת זוג:  Marie van Apshoven 
 צאצאים:  יאן ואן קאסל הבן, פרדיננד ואן קאסל 
 חתימה:   
 
יאן ואן קאסל האב (בהולנדית: Jan van Kessel;‏ הוטבל ב-5 באפריל 1626 – 17 באפריל 1679) היה צייר פלמי, שפעל באנטוורפן באמצע המאה ה-17. ציוריו משתייכים לסוגות שונות, כולל ציור מדעי של חרקים, טבע דומם, נופי נהר, ציורים של גן עדן, קומפוזיציות אלגוריות, סצנות עם בעלי חיים ותמונות מחיי היום-יום. ואן קאסל היה נצר למשפחת ברויגל ורבות מעבודותיו קיבלו השראה מעבודתו של סבו יאן ברויגל האב. הוא השופע גם מהדור הקודם של ציירים פלמיים כמו פרנס סניידרס. עבודותיו של ואן קאסל זכו להערכה רבה מצד בני דורו ונאספו על ידי אומנים, סוחרים אמידים ואצילים ברחבי אירופה.
ביוגרפיה

יאן ואן קאסל האב נולד באנטוורפן, בנם של הירונימוס ואן קאסל הצעיר ו-Paschasia Brueghel (בתו של יאן ברויגל האב). הוא היה אפוא נכדו של יאן ברויגל האב, נינו של פיטר ברויגל האב, והאחיין של יאן ברויגל הבן. סבו מצד אביו, הירונימוס ואן קאסל האב, ואביו, הירונימוס ואן קאסל הבן, היו גם כן ציירים, אך מעט ידוע על עבודתם.
בגיל 9 בלבד נשלח יאן ואן קאסל ללמוד אצל צייר ההיסטוריה סימון דה פוס. הוא למד גם מאביו ומדודו יאן ברויגל הבן.
בשנת 1644 הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן, שם כונה "צייר הפרחים". הוא התחתן עם מריה ואן אפשובן ב-11 ביוני 1646. לזוג נולדו 13 ילדים. שניים מהם, יאן ופרדיננד, הוכשרו על ידיו והפכו לציירים מצליחים. הוא היה קצין במשמר האזרחי המקומי באנטוורפן.
יאן ואן קאסל זכה בתחילה להצלחה מסחרית כצייר. עבודותיו נמכרו במחירים גבוהים ונאספו בבתים ברחבי אירופה. ב-1656 הוא רכש בית במרכז אנטוורפן. בהמשך הורע מצבו הכלכלי ובשנת 1679, שנה לאחר מות אשתו, הוא נאלץ למשכן את ביתו. הוא חלה, הפסיק לצייר ומת ב-17 באפריל 1679 באנטוורפן.
יצירתו > כללי

יאן ואן קאסל האב התמחה בז'נרים רבים. עבודותיו מתוארכות לשנים 1648–1676.
חוקרים התקשו לקבוע אלו יצירות נוצרו על ידי יאן ואן קאסל האב בגלל בלבול עם אמנים אחרים עם שם דומה באותה תקופה. בנוסף לבנו יאן, היה צייר נוסף באנטוורפן עם השם יאן ואן קאסל (המכונה "יאן ואן קאסל האחר"), שצייר טבע דומם. באמסטרדם היה צייר בשם יאן ואן קאסל שהיה ידוע כצייר נוף. בנוסף, הוא כונה בדרך כלל "יאן ואן קסל הראשון", אך כיוון שהיה לו דוד באותו השם הוא כונה לעיתים "יאן ואן קאסל השני" ובנו יאן ואן קאסל הבן כונה לעיתים "יאן ואן קאסל השלישי". בלבול נוסף נוצר עקב כך שהוא השתמש בשני סגנונות חתימה שונים. בציורים גדולים, הוא השתמש בחתימה קישוטית שלא התאימה לציורים קטנים יותר. פרקטיקה זו הובילה להנחה השגויה כי עבודות אלה נעשו על ידי שני ציירים שונים.
יאן ואן קאסל התמחה בתמונות בקנה מידה קטן של פריטים מעולם הטבע, כגון פרחים, וסדרות של ציורים המציגים ממלכות של בעלי חיים, את ארבעת היסודות, חמשת החושים או את חלקי העולם. בעבודותיו הוא הקפיד מאוד על דיוק בפרטים. הוא צייר ישירות מהטבע, אך נעזר גם בטקסטים מדעיים מאויירים, שסייעו לו לדייק בייצוג של אובייקטים.
יצירתו > ציורי טבע

יאן ואן קאסל יצר מספר רב של ציורי בעלי חיים, כגון חרקים, זוחלים וכן תמונות של פרחים וחפצים נדירים ממקומות שונים בעולם. ציורי בעלי החיים שלו זכו לשבחים בימיו בגלל ההקפדה והדיוק. עבודתו בתחום זה משקפת את תפיסת עולמו לפיה היצירה האמנותית וההבנה של הטבע הולכות יד ביד. סבו, יאן ברויגל האב, כבר הדגים לפניו כיצד ניתן לייצג את העולם באמצעות עבודות אמנות שמתחילות בהתבוננות אמפירית וממשיכות לסידור וסיווג של האלמנטים השונים.
עבודתו בתחום הושפעה מהעבודה המדעית של האמן הפלמי יוריס הופנגל (אנ'). מחקריו של הופנגל על פרחים וחרקים פורסמו בספר Archetypa studiaque patris Georgii Hoefnagelii, על ידי בנו יאקוב הופנגל בשנת 1592 בפרנקפורט. הספר הוא אוסף של 48 תחריטים של צמחים, חרקים ובעלי חיים קטנים, והוא השפיע רבות על הדורות הבאים של ציירי בעלי חיים.
ציורי החיות של ואן קאסל נבדלו מאלו של קודמיו, שסידרו את החי והצומח השונים בשורות, כאילו היו דגימות בארון אספנים. ואן קאסל שם דגש רב יותר על קומפוזיציה ואסתטיקה, מבלי לוותר על תיאור מדויק של האובייקטים המצוירים. דוגמה לגישה זו היא הציור "טבע דומם של חרקים על ענף של רוזמרין עם פרפרים, חיפושיות וחרקים אחרים". בקומפוזיציה זו יצר ואן קאסל סידור דינמי עם חרקים סביב ענף בודד של רוזמרין, שיוצר אשליה שהפרפרים והדבורה מתקשרים ביניהם. בניגוד להופנגל, ואן קאסל לא הוסיף לציור טקסט הנוגע למסר של הציור, אך המסר לפיו הטבע מבטא את כוחו של האל היה ברור למתבוננים בני התקופה.
ואן קאסל יצר את ציורי החי והצומח של כסטים של ציורים מרובים, והם שימשו לעיתים לקישוט חזיתות של רהיטים וחפצים, כגון ארונות לאחסון אוספים של דגימות מהטבע. יאן ואן קאסל החל לצייר עבודות כאלה במחצית הראשונה של שנות ה-50 של המאה ה-17, והפריטים המוקדמים ביותר שתוארכו הם משנת 1653. רוב העבודות מסוג זה צוירו על משטחי נחושת, שהיו חלקים יחסית ולכן התאימו לשאיפתו לגימור מוקפד ומפורט.