stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הינדיק הפקות
החברה ופעילותה > פרויקטים > מעשה מבטחון

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  חיים חזין
 הופק בידי:  אריאל ברמן
 שחקנים ראשיים:  יוסף סיקוראל, משה אדלר, מוטי בן ישי, יהודה שוקרון, חיים חזין, משה לוי
 מוזיקה:  משה לוי
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברת הפקה:  הינדיק הפקות
 חברה מפיצה:  הינדיק הפקות
 הקרנת בכורה:  ט"ו באב ה'תשס"ט
 שפת הסרט:  עברית
 www.hindik.com
בשנת 2009 החלה החברה בפרויקט להפקת סיפורי המעשיות של רבי נחמן לסרטים.
הסרט הראשון בסדרה שהופק היה הסיפור "מעשה מבטחון". במהלך הפקת הסרט נעשתה השתדלות על ידי צוות ההפקה שמֶסֶר הסרט ועלילתו יהיו קרובים ככל האפשר לסיפור המקורי שסיפר רבי נחמן. הסרט הופק על ידי השדרן אריאל ברמן וצולם בטבריה, מגדל, כפר מעש ומקומות נוספים בישראל. שיר הנושא של הסרט הוא "בלוז בטחון", מהאלבום "למנצח" של הזמר משה לוי, החתום בחברה. קדימון הסרט הועלה לערוץ החברה ביוטיוב ב-24 ביוני 2009.
עלילת הסיפור של רבי נחמן עוסקת במלך שמאמין שהוא האדם הכי פחות מודאג בעולם. כאשר המלך מחפש אדם שהוא פחות מודאג ממנו, הוא מגלה אדם שיושב בבית רעוע מאוד. המלך שוהה בביתו של האיש ורואה שהוא חסר כל דאגה ועובד אך ורק עד לסכום שיספיק לו כדי לקנות אוכל ושתייה לאותו היום. הוא שואל למקצועו של האיש, שעונה לו שהוא עובד בתיקון של דברים שנשברו. המלך מתרגז על כך שהוא שלוו כל כך ומחליט בליבו להרוס את שלוותו. הוא מחוקק חוק שאוסר לתקן דברים שנשברו אך האיש מוצא עבודה אחרת. בכל פעם מחדש, המלך שומע על כך ומחוקק חוק שאוסר לעבוד באותה עבודה. לאחר שכלו כל הקיצין, האיש נאלץ לעבוד כשכיר חרב בשירות המלך. כדי שיוכל להמשיך במנהגו הוא מסכם עם השר שגייס אותו שישלם לו כל יום את משכורתו. כאשר המלך שומע על כך הוא אומר לשר שלא ישלם לאיש את משכורתו לאותו יום. האיש, שנותר ללא כסף, מוכר את להב חרבו שניתנה לו וקונה בה, כמנהגו, אוכל ושתייה. את הלהב החסר הוא מחליף בלהב מעץ. המלך מגלה זאת ומצווה על השר שממונה על האיש שיפקוד עליו להגיע אל המלך כדי להוציא להורג נידון למוות. האיש מגיע למלך, שומע את הפקודה ומתחנן למלך שלא יחייב אותו לעשות זאת אך המלך מסרב להיענות לבקשתו. כאשר האיש רואה שלא נותרה לו ברירה, הוא מתפלל לקב"ה שאם הנידון למוות לא באמת חייב מיתה חרבו תהפוך לעץ. הוא שולף את חרבו והיא אכן מעץ. כאשר המלך רואה זאת הוא מוותר ושולח את האיש לדרכו.
אמציה האיתן, בביקורת על הסרט בערוץ 7, ציין ש"ההפקה של אריאל ברמן מושקעת יחסית, והשימוש בשחקנים מקצועיים מוכיח את עצמו לאורך כל הסרט. יוסף סיקוראל הוא מסוג השחקנים שיכולים להרים על גבם הפקה שלמה... את תפקיד המלך הגוי משחק משה אדלר... ולא קשה להבחין באיכויות המשחק שבאמתחתו". האיתן הוסיף כי "יוצרי הסרט הכניסו בו הרבה חוש הומור... דבר שהופך את החוויה לתהליך אינטלקטואלי מסקרן". לצד הביקורת האוהדת, הוא ציין כי "מרוב רצון להשקיע, הדיסק של הסרט מכיל קובץ התקנה לתוכנת נגן מדיה, ועוד כל מיני קובצי הפעלה, שמניסיוני, רק מפריעים לצופה הפשוט ומבלבלים את מערכת ההפעלה. המחשבים של היום אינם זקוקים לאותן תוספות". האיתן סיכם את הביקורת במילים "לטעמי, זהו בהחלט צ'ופר מרענן לימי החופשה המאיימים על שלומנו".
החברה ופעילותה > סניפים

לחברה שלוש חנויות, בצפת, בני ברק וירושלים. הסניף בבני ברק, ברחוב רבי עקיבא 10, נפתח ב-31 ביולי 2007 והסניף בירושלים, ברחוב אגריפס 89, נפתח ב-22 בינואר 2009. מלבד חנויות החברה, מוצריה נמכרים גם בכ-400 נקודות מכירה בישראל ובכ-150 נקודות בארצות הברית.
עד לשנת 2009 הפיקה החברה למעלה מ-300 אלבומים.
לדברי חזין, על קהל הלקוחות של החברה נמנים גם נוצרים מהולנד וגרמניה שהם "צרכנים שרופים" של המוזיקה היהודית.
אמנים חתומים בעבר ובהווה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  אודי דוידי  עדי רן  שיבי קלר  יצחק פוקס  ירמיהו  סיני תור  חיליק פרנק |  |  אהרן רזאל  נעם יעקובסון  גבריאל חסון  אביעד גיל  שמעון משעלי  שבט אחים  אבישי עמיצור |  |  להקת לכתחילה  משה לוי  יוני אליאב  אסף נווה שלום  מיכאל עובד  מאיר בן אמיתי  דב הנדלר  גד ליאור |
מלבד האמנים החתומים בחברה, החברה הפיצה גם אלבומים של המדרגות ויובל סלע.
דיסקוגרפיה

| אמן | אלבום | פרטי אלבום | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| עדי רן | מה יש לכם לדאוג |  תאריך יציאה: 2004  מכירות:  אורך האלבום: | האלבום הראשון שהחברה הוציאה |
| אודי דוידי | דבר אליו |  תאריך יציאה: 2004  מכירות: אלבום זהב  אורך האלבום: | אלבום בכורה |
| אודי דוידי | חוזר אליך |  תאריך יציאה: 2006  מכירות: אלבום זהב  אורך האלבום: |  |
| יצחק פוקס | שירין ורחשין |  תאריך יציאה: 2007  מכירות:  אורך האלבום: |  |
| שיבי קלר | אני נהר |  תאריך יציאה: 2007  מכירות:  אורך האלבום: |  |
| אודי דוידי | לכל זמן |  תאריך יציאה: 2008  מכירות: אלבום זהב  אורך האלבום: |  |
| ירמיהו פיחה | קחו עמכם דברים |  תאריך יציאה: 2009  מכירות:  אורך האלבום: 43:01 |  |
| אודי דוידי | רוחות טובות |  תאריך יציאה: 2009  מכירות: אלבום זהב  אורך האלבום: |  |
| אודי דוידי | בן אהוב |  תאריך יציאה: 2011  מכירות: אלבום זהב  אורך האלבום: |  |
| נעם יעקובסון | ארבעים יום |  תאריך יציאה: 2012  מכירות:  אורך האלבום: | אלבום בכורה (סולו) |
הערות שוליים

↑  חיים חזין, בפייסבוק
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  עדי (דוד) אהרון, האבא של המוזיקה היהודית, באתר Breslev.co.il, ‏2009
↑  רבי נחמן מברסלב, s:סיפורי מעשיות (ברסלב) המשל מהאינדק (בן מלך שהשתגע), באתר ויקיטקסט
1 2  לקראת 200 שנה לפטירת רבי נחמן: הניגון האבוד, באתר חסידי ניוז, 16 באוקטובר 2010
1 2  הניגון בדרך לגן עדן - הינדיק הפקות, באתר "שאבס", 15 באוגוסט 2010
↑  דעם רעבינ'ס טיש – ניגוני רבי נחמן קמים לתחיה, באתר "חסידי ניוז", 16 באוגוסט 2010
1 2  דעם רעבינ'ס טיש 2 ● ממשיכים עם ניגוני רבי נתן, באתר "חסידי ניוז", 26 באוקטובר 2011
↑  דעם רעבינ'ס טיש 3 – מסורת הניגונים בחצרות ברסלב, באתר "חסידי ניוז", 2 בספטמבר 2012
↑  "לקראת אומן ראש השנה: דעם רעבינ'ס טיש 4 - חסידיניוז". חסידיניוז. 2013-08-18. נבדק ב-2017-07-09.
1 2  רבי נחמן מברסלב, סיפורי מעשיות (ברסלב) מעשה מביטחון, באתר ויקיטקסט
1 2  "מעשה מבטחון" סרט מושקע מבית הינדיק הפקות, באתר "דוסמיוזיק", יוני 2009
↑  מעשה מביטחון I הינדיק הפקות, באתר YouTube, ‏24 ביוני 2009
↑  אמציה האיתן, מעשה חושב - תרבות ופנאי (סרט), באתר ערוץ 7, 30 ביולי 2009
↑  הינדיק הפקות מצטרפת לחגיגה בבני ברק, באתר "שלאגר", 31 ביולי 2007
↑  הינדיק הפקות חונכת סניף חדש בבני ברק, באתר "דוסמיוזיק", 31 ביולי 2007
↑  נחי גל, הינדיק הפקות משיקים חנות חדשה בירושלים, באתר "חדשות 24", 22 בינואר 2009
1 2 3 4 5 6 7  הינדיק הפקות לא נח לרגע, באתר "דוסמיוזיק", אוגוסט 2007
↑  בנימין בן הרוש, גבריאל חסון עכשיו בהפצת "הינדיק הפקות", באתר "דוסמיוזיק", יוני 2008
↑  בשמחה תמיד ● החתונה הגדולה של יוני אליאב, באתר "חסידי ניוז", 22 במאי 2011
↑  עוצרים לניגון: תחנות- אסף נוה שלום באלבום חדש, באתר "חסידי ניוז", 16 בנובמבר 2011
↑  מיכאל עובד באלבום חדש ובועט: לחיות את חיי, באתר "חסידי ניוז", 2 באוגוסט 2010
↑  "הבהיר" – מאיר בן אמיתי באלבום בכורה, מקורי ומיוחד • להאזנה, באתר "חסידי ניוז", 24 במרץ 2010
↑  ניחוח של הערינג ומציות: דב הנדלר באלבום חדש "רעוא דרעוין", באתר "חסידי ניוז", 3 בדצמבר 2009
↑  המדרגות, להקת הקרוס-אובר האמיתית עם אלבום אוסף ראשון, באתר "חסידי ניוז", 15 במרץ 2010
↑  ימים טובים ● יובל סלע מבשר טוב באלבום חדש, באתר "חסידי ניוז", 13 ביוני 2011
ברזיל במשחקים הפאראלימפיים

ברזיל השתתפה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים בהיידלברג (1972), ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות. במשחקי החורף הפאראלימפיים לקחה ברזיל לראשונה חלק במשלחת אל המשחקים הפאראלימפיים סוצ'י (2014).
היסטוריה

ברזיל שלחה לראשונה משלחת ספורטאים בשנת 1972, שכללה שמונה ספורטאים, כולם גברים. כל חברי המשלחת היו פגועי חוט השדרה היישובים בכיסאות גלגלים, בהתאם לדרישות הקבלה למשחקים באותם הימים. במדליה הראשונה זכתה ברזיל במסגרת המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) בתחרות הכדורת דשא לזוגות, כשרובסון אלמיידה ולואיס קרלוס קוסטה זכו במדליית הכסף.
לאחר שגם במשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) לא הצליחה המשלחת הברזילאית לזכות במדליה, הגיעה ההצלחה במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984), כשזכתה המשלחת ב-7 מדליות זהב. במשלחת בלטו אמניטס פיידאדה ולואיס קלאודיו פריירה שזכו בארבע מדליות, מהן שתי מדליות זהב כל אחד. ארבע שנים לאחר מכן, במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) המשיך פריירה לבלוט במשלחת הלאומית, כשקטף שלוש מדליות זהב מתוך ארבע סך הכל שהשיגה ברזיל.
אל המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) הגיעה משלחת ברזילאית של 96 ספורטאים (74 גברים ו-22 נשים). המשלחת זכתה ב-33 מדליות פאראלימפיות, 14 מזהב, 12 כסף ו-7 ארד אשר הציבו את ברזיל במקום ה-14 בכמות המדליות במשחקים. אל המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) הופיעה המשלחת הברזילאית הגדולה ביותר, עם 118 ספורטאים שזכו ביחד ב-46 מדליות פאראלימפיות, 16 מהן מזהב, שהציבו את ברזיל במקום התשיעי בטבלת המדליות. במשלחת הברזילאית בלטו במיוחד השחיין דניאל דיאס שזכה ב-7 מדליות (3 זהב, 3 כסף וארד), השחיין קלודואלדו סילבה שזכה בחמש מדליות זהב, השחיין אנדרה ברזיל שזכה בארבע מדליות זהב ומדליית כסף, והאתלט לוקאס פארדו אשר קטף 3 מדליות זהב גם כן.
מדליות לפי אולימפיאדה

| אולימפיאדה | זהב | כסף | ארד | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- |
המשחקים הפאראלימפיים היידלברג (1972): 0
| המשחקים הפאראלימפיים טורונטו (1976) | 0 | 1 | 0 | 1 |
המשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980): 0
| המשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) | 7 | 17 | 4 | 28 |
| המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) | 4 | 9 | 15 | 28 |
| המשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) | 3 | 0 | 4 | 7 |
| המשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) | 2 | 6 | 13 | 21 |
| המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) | 6 | 10 | 6 | 22 |
| המשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) | 14 | 12 | 7 | 33 |
| המשחקים הפאראלימפיים בייג'ינג (2008) | 16 | 14 | 17 | 47 |
| המשחקים הפאראלימפיים לונדון (2012) | 21 | 14 | 8 | 43 |
| המשחקים הפאראלימפיים ריו דה ז'ניירו (2016) (מארחת) | 14 | 29 | 29 | 72 |
| המשחקים הפאראלימפיים טוקיו (2020) | 22 | 20 | 30 | 72 |
| סה"כ | 112 | 135 | 133 | 380 |
ראו גם

ברזיל במשחקים האולימפיים
ברזיל במשחקים האולימפיים לנוער
הערות שוליים

↑  Paralympic Games הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
↑  Participation Numbers ATHENS 2004 Paralympic Games הוועד הפאראלימפי הבינלאומי
הסטורי של אווה

| --- | --- |

 מבוסס על:  יומנה של אווה היימאן 
 בימוי:  מתי כוכבי  מאיה כוכבי
 הופק בידי:  מתי כוכבי  מאיה כוכבי
 שחקנים ראשיים:  מיה קוויני
 הקרנת בכורה:  1 במאי 2019
 משך הקרנה:  30 דקות (מחולק ל-15 שניות של כל סטורי)
 שפת הסרט:  אנגלית גרמנית עברית (כתוביות) 
 האינסטגרם של הסרט
 דף הסרט ב־IMDb
 
הסטורי של אווה הוא מיזם להנצחת זכר השואה, שבוצע ביום הזיכרון לשואה ולגבורה ה'תשע"ט 2019. במסגרת המיזם סופר סיפורה של אווה היימן באמצעות משתמשת בשם "eva.stories" ברשת החברתית אינסטגרם. היומן מוצג כסדרת סרטונים קצרים, כשלושים דקות אורכם הכולל, שאותם כביכול צילמה אווה היימן (מיה קוויני) בטלפון נייד, בדומה למקובל בקרב צעירים ב-2019. הסרט צולם בשפה האנגלית. איש העסקים מתי כוכבי ובתו מאיה כוכבי הפיקו וביימו את המיזם.
אווה היימן

אווה היימן נולדה ב-13 בפברואר 1931 בנאג'ווארד שברומניה. היא כתבה יומן שיצא לאור בהונגריה ב-1948 ובשנת 1964 בהוצאת "יד ושם" בתרגום לעברית. היומן נפתח ביום הולדתה ה-13, כחודש לפני שנכנסו הגרמנים להונגריה. לאחר הכניסה לגטו נאג'ווארד, אמה של אווה (אגי) הצליחה לאשפז את בעלה (אביה החורג של אווה) בבית חולים. שם, באמצעות חברים נוצרים, הם הצליחו להשיג תעודות נוצריות. ביום גשום אחד ביוני יצאו אביה החורג של אווה עם אמה. אווה נותרה עם סבה וסבתה בתחומי הגטו. אווה כתבה ביומנה בפעם האחרונה ב-30 במאי 1944, שלושה ימים לפני שגורשה לאושוויץ, שם נרצחה. אנשים שהכירו את אמה של אווה מספרים כי היא לא התאוששה מהאובדן, ולבסוף שמה קץ לחייה. ביומנה מתארת אווה את חיי היומיום שלה:
”לכבוד יום ההולדת שלי קיבלתי מאבי זוג נעלי עקב. עד עכשיו נעלתי רק נעליים שטוחות. מסבתא לואיזה קיבלתי שלוש פיז'אמות, ממחטות צבעוניות וממתקים. מדודה לילי, שרשרת זהב קטנה יפה. יומני היקר, בשרשרת זו אשא מכאן ואילך את המפתח הקטן, שבו אסגור אותך, שלעולם לא ייוודעו לאיש סודותיי” (מתוך היומן של אווה היימן, הוצאת יד ושם).
הפקה

מפיקי ובמאיי המיזם הם מתי כוכבי ובתו מאיה כוכבי. סיפורה של אווה נבחר מבין היומנים של בני נוער מתקופת השואה משום שהתפרס לאורך זמן קצר (שלושה חודשים) ואינו מכיל מעשי זוועות קיצוניים. הליהוק נעשה על ידי חברה באנגליה. את אווה מגלמת השחקנית הבריטית מיה קוויני. הסדרה עצמה צולמה בלבוב שבאוקראינה, על הגבול עם פולין, בהשתתפות כ-400 שחקנים וניצבים. עבור הצילומים הובאו קומנדקרים, טנקים, אופנועים תקופתיים, קרונות רכבת ישנים, כלי נשק ומדים צבאיים שהגיעו ממחסנים ואוספים פרטיים.
הסרט צולם באמצעות טלפון נייד, כדי לדמות לסרטי ה"סטורי" שבני נוער נוהגים להעלות לאינסטגרם. למרות המדיה המודרנית והאנכרוניסטית, הדמויות לבושות בלבוש המאפיין את תקופתן.
הפקה > סגנון

הסרט מתאר את הסיפור שהתרחש בשנת 1944 מנקודת מבטה של היימן עצמה אשר כביכול מצלמת ומספרת את סיפור חייה, ומעלה אותו כסדרת "סטוריז": סרטונים קצרים שנהוג להעלות ברשת חברתית בעשור השני של המאה ה-21. הקטעים מכילים אימוג'י, כותרות, האשטאגים ופילטרים שמדמים את דרך ההצגה המקובלת לסטוריז באינסטגרם. קולה של המספרת נשמע לעיתים כאשר היא עצמה מחוץ לפריים ולעיתים הדוברת מדברת ישירות אל המצלמה. חלק מהדמויות האחרות יוצרות קשר עין עם המצלמה. המצלמה עצמה לרוב לא יציבה ורועדת כמו בצילום לא מקצועי, כמקובל בסרטי Found Footage.
פרסום

הסטורי הראשון עלה ב-1 במאי 2019, ערב יום השואה, והאחרון עלה ביום למחרת, 2 במאי 2019. במהלך הימים הללו עלה מדי שעה "סטורי" המתעד את חייה. ב-70 הסרטונים שעלו הומחשה האכזריות שבה התנהלו הגרמנים מול היהודים, לקיחת זכויות היהודים, הכרחת ענידת "טלאי צהוב", לקיחת הרכוש לקראת המעבר למחנה הריכוז, וכן האווירה והמתח שנוצרים בבית.
14 שעות לאחר שפורסמו הסטוריז באינסטגרם הצטברו בהם יחד כ-100 מיליון צפיות מרחבי העולם. יום אחד בלבד לאחר שפורסם הסטורי הראשון, הצטברו בעמוד למעלה ממיליון עוקבים.
מסע הפרסום וביקורת

לקראת המיזם הוצבו שלטי חוצות ברחבי ישראל, וכוכבי רשת רבים פרסמו בחשבונות המדיה שלהם את העמוד של אווה ובהם אף ראש הממשלה בנימין נתניהו, שצילם סרטון בו קרא לקהל לעקוב אחרי אווה, וכן הבית הלבן, שפרסם שנכון לצפות במיזם..
התגובות למיזם היו חלוקות, היו שטענו שהשימוש במדיה הזו גורם לזילות השואה, אך היו שסברו כי זהו מדיום נוסף להעברת הזיכרון ההיסטורי של השואה.
השימוש בשפה האנגלית ספג ביקורת מכיוון ששפה זו לא הייתה שפת היומן ולא שפת הדיבור באירוע ההיסטורי. כמו כן, האנכרוניזם בשימוש בטלפון נייד וחוסר אותנטיות שיוצרים הזרה לא רצויה ספגו ביקורת..
במאי 2020 פורסם כי הסטורי של אווה זכה בפרס ובי (המכונה "האוסקר של האינטרנט"). המיזם נבחר על ידי השופטים בקטגוריית השימוש הטוב ביותר בסטורי.
הערות שוליים

↑  אורן רפאל, "הסטורי של אווה": 100 מיליון צפיות ב-14 שעות, באתר ערוץ 20, 2 במאי 2019
↑  כ-100 מיליון צופים ביממה, כולל הבית הלבן: ה"סטורי של אווה", באתר ynet, 1 במאי 2019
↑   אריאנה מלמד, אפשר למלמל "זילות השואה", אבל "הסטורי של אווה" הוא יוזמה מבורכת, באתר הארץ, 1 במאי 2019
↑  אטילה שומפלבי, אלכסנדרה לוקש, השואה באינסטגרם: "פרויקט רציני ורגיש", באתר ynet, 1 במאי 2019
↑  "הסטורי של אווה", סקירה, לירון סיני
↑    רז שכניק, סטורי מנצח, באתר "ידיעות אחרונות", 19 במאי 2020
בריטה ארנסט

בריטה ארנסט (בגרמנית: Britta Ernst; נולדה ב-23 בפברואר 1961) היא פוליטיקאית גרמנייה מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית. שימשה בעבר כשרת החינוך של מדינת שלזוויג-הולשטיין, שרת החינוך של מדינת ברנדנבורג, ונשיאת ועידת שרי החינוך. היא אשתו של קנצלר גרמניה אולף שולץ.
ביוגרפיה

ארנסט נולדה בהמבורג ב-23 בפברואר 1961. לאחר שסיימה את התיכון עברה הכשרה מקצועית כפקידה בענף הנדל"ן. לאחר מכן החלה ללמוד כלכלה ופוליטיקה באוניברסיטת המבורג. ב-1978 היא הצטרפה למפלגה הסוציאל-דמוקרטית. ב-1993 היא החלה לעבוד כעוזרת הפרלמנטרית של חברת הסנאט של המבורג, טראוטה מילר. בין 1994–1997 עבדה כעוזרתו של הסנאטור תומאס מירו. באוקטובר 1997 נבחרה בעצמה לסנאט של המבורג. היא המשיכה להיבחר לסנאט ברציפות עד 2011. בבחירות של 2011 היא נבחרה שוב, ובעלה אולף שולץ אף נבחר לתפקיד ראש העיר. עם זאת, היא התפטרה מהסנאט באוגוסט של אותה שנה, והפכה לסגנית מנהלת קבוצת הסוציאל-דמוקרטים בבונדסטאג. ב-16 בספטמבר 2014 היא מונתה לשרת החינוך והחינוך המקצועי של מדינת שלזוויג-הולשטיין. בבחירות של 2017, איבדו הסוציאל-דמוקרטים את השליטה בממשלת שלזוויג-הולשטיין וארנסט לא מונתה שוב לשרה במדינה זו. תחת זאת, היא מונתה לשרת החינוך, הנוער והספורט של מדינת ברנדנבורג. ב-1 בינואר 2021 היא מונתה במקביל לנשיאת ועידת שרי החינוך של גרמניה - גוף המאגד את משרדי החינוך של כל המדינות השונות. היא סיימה את התפקיד בסוף השנה. ב-17 באפריל 2023 היא התפטרה מתפקיד שרת החינוך של ברנדנבורג עקב חוסר יכולתה להתמודד עם המחסור החריף במורים במדינה.
חיים אישיים

ב-1998 נישאה ארנסט לפוליטיקאי חבר מפלגתה אולף שולץ, אשר נבחר לקנצלר גרמניה ב-2021. הזוג מתגורר בפוטסדאם ללא ילדים.
ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה

ארנסט, הנסיך הבוחר מסקסוניה (בגרמנית: Ernst, Kurfürst von Sachsen; ‏ 24 במרץ 1441 - 26 באוגוסט 1486), היה הנסיך הבוחר מסקסוניה בין השנים 1464–1486.
ביוגרפיה

ארנסט נולד במייסן ב-24 במרץ 1441, לפרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומרגרטה מאוסטריה אחותו של פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה. בשנת 1451 מת אחיו פרידריך, וארנסט מונה ליורש העצר של סקסוניה. בשנת 1455 נחטפו ארנסט ואחיו אלברכט על ידי האביר קונץ פון קאופונגן, במה שנודע בהיסטוריה הגרמנית כPrinzenraub, כלומר גנבת הנסיכים.
בשנת 1464 מת אביו פרידריך השני, הנסיך הבוחר מסקסוניה, וארנסט עלה לשלטון במקומו. בשנת 1482 ירש ארנסט יחד עם אחיו את רוזנות תורינגיה, ובשנת 1485 פוצלה הנחלה בין האחים; ארנסט קיבל את החלק המערבי (תורינגיה), ואילו אלברכט השלישי, דוכס סקסוניה קיבל את החלק המזרחי (סקסוניה).
ב-26 באוגוסט 1486 מת ארנסט בתאונת רכיבה, ובנו פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1460 התחתן ארנסט עם אליזבת מבוואריה, בתם של אלברכט השלישי, דוכס בוואריה ואנה מבראונשווייג-גרובנהאגן-איינבק, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
כריסטינה מסקסוניה (1461–1521)
פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1463–1525)
ארנסט השני מסקסוניה (1464–1513)
אדלברט השלישי מסקסוניה (1467–1484)
יוהאן, הנסיך הבוחר מסקסוניה (1468–1532)
מרגרטה מסקסוניה, דוכסית בראונשווייג-לינבורג (1469–1528)
וולפגנג (1473–1578)
ארנסט, דוכס בוואריה

ארנסט, דוכס בוואריה (1373 - 2 ביולי 1438), היה דוכס בוואריה-מינכן בין השנים 1397–1438.
ביוגרפיה

ארנסט נולד בשנת 1373 ליוהאן השני, דוכס בוואריה וקתרינה מגוריציה, בתם של מיינהארד השישי, רוזן גוריציה וקתרינה מפפאנברג. בשנת 1375 מת סבו שטפן השני, דוכס בוואריה, ואביו ודודיו פרידריך, דוכס בוואריה וסטפן השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו. בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין אביו לדודיו: אביו קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1394 פרצה מלחמה בין דודו שטפן השלישי שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה לבין אביו, וארנסט ואחיו הצעיר וילהלם השלישי, דוכס בוואריה עמדו לצד אביהם.
בשנת 1397 מת אביו יוהאן השני, דוכס בוואריה, וארנסט ירש בשותפות עם אחיו וילהלם השלישי, דוכס בוואריה את דוכסות בוואריה-מינכן.
בשנת 1400 הגיע הסכסוך בין הדוכסויות לרופרכט, מלך גרמניה, ובשנת 1402 הוא פסק לטובת ארנסט ווילהלם. בשנת 1411 תמך ארנסט בבחירתו של זיגמונד מבוהמיה לתפקיד מלך הרומאים, ולאחר מכן תמך בו במלמתו נגד ההוסיטים, מה שהביא לחורבן צפון בוואריה בשנת 1434. בשנת 1414 כרתו וילהלם וארנסט ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג השביעי, דוכס בוואריה-אינגולשטאדט, ובשנת 1420 פרצה שוב מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט. בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה, ובוואריה-מינכן קיבלה מחצית מהשטח.
בשנת 1432 התחתן בנו אלברכט בחשאי עם אגנס ברנאואר, שהייתה משרתת פשוטה. לכששמע על כך ארנסט הוא כעס מאוד, וב-12 באוקטובר 1435 הורה ארנסט על רציחתה באשמת כישוף, בזמן שאלברכט היה במסע ציד. בעקבות כך ברח אלברכט אל קרוב משפחתו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה-אינגולשטאדט, אולם לאחר זמן קצר התפייס עם ארנסט, ובשנת 1436 התחתן אלברכט עם אנה מבראונשווייג-גרובנהאגן-איינבק.
ב-2 ביולי 1438 מת ארנסט במינכן, ובנו אלברכט השלישי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

ב-26 בינואר 1395 התחתן ארנסט עם אליזבטה ויסקונטי, בתם של ברנבאו ויסקונטי וביאטריצ'ה דלה סקאלה, ממנה היו לו 4 ילדים:
אלברכט השלישי, דוכס בוואריה (1401–1460)
ביאטריקס (1403–1447), התחתנה עם הרמן השלישי, רוזן צליה, ולאחריו התחתנה עם יוהאן, רוזן פפאלץ-נוימרקט
אליזבת (1406–1468), התחתנה עם אדולף, דוכס יוליך-ברג, ולאחריו התחתנה עם הסו מליינינגן
אמליה (1408–1432)
ברווז מושק

| ברווז מושק |
| --- | --- |
 
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזים זקופי-זנב
סוג:: Biziura
מין:: ברווז מושק
שם מדעי
 Biziura lobata ‏שו, 1796
תחום תפוצה


ברווז מושק (שם מדעי: Biziura lobata) הוא עוף מים ממשפחת הברווזיים המצוי בדרום אוסטרליה. מין זה הוא היחיד בסוגו, לאחר שקרובו ברווז מושק ניו זילנדי (Biziura delautouri) נכחד. והוא משויך לתת-משפחת ברווזים זקופי-זנב. הוא קיבל את שמו מהריח שהוא מפיק בעונת הרבייה.
תיאור

זהו ברווז שאורכו 60–70 ס"מ ומשקלו 2,398 גרם בזכרים ו-1,551 גרם בנקבות. למרות הבדלי הגודל הם די דומים במראם, בעלי פלומה חומה ואפורה המנומרת בלבן, הצוואר מוטה לאחור ועל העורף נוצות זקופות. אלו הברווזים הכי כבדים מהברווזים הנוהגים לצלול, לאחר האדרית שחורת-הכיפה. גופם שקוע מאוד במים והרגליים לא בולטות, אך עוזרות לשחייה. הזנב זקוף ובעל נוצות זקורות בצורת עלה. בעונת הרבייה הזכרים בולטים בעיקר בשק העור שתלוי להם מתחת למקור וצבעו חום. הזכרים מדיפים ריח מושק שהקנה לברווז את שמו.
אקולוגיה

מין זה מצוי בדרומה של אוסטרליה, במערב אוסטרליה, ויקטוריה ובאי טסמניה. הם חיים באגמים רחבים ועמוקים וביצות, והם יוצאים ליבשה לעיתים נדירות. כמו כן הם מעופפים גרועים ופגיעים ויעופו רק בעת צורך גבוה. הם ישנים בלילות באגמים עם רגל אחת מורמת וראש בתוך הכנפיים.
לעומת המגושמות ביבשה הם דווקא מהירים במים ויודעים לצלול טוב. הם מחפשים מתחת למים טרף קטן כמו חיפושיות מים, לובסטרים של מים מתוקים מסוג Cherax, חלזונות וצדפות ועוד חסרי חוליות, בתוספת עשבי ים ודגים. הם יכולים לצלול עד עומק 6 מ'.
הבוגרים חיים ביחידות בדרך כלל, אך הצעירים מתקבצים יחדיו. הם יכולים להגיע בטבע לגיל 20 שנה. הנקבות מקננות על גדות האגמים בין צמחי המים.
ברווזים אלה אינם בסכנה בטבע. לעיתים נדירות הם נורים בידי ציידים וכן הם מושפעים מעט מהתייבשות ביצות או חדירת מי ים אליהם.
הערות שוליים

↑  ברווז מושק באתר הרשימה האדומה של IUCN
ברילמבדה

| ברילמבדה |
| --- | --- |
 שלד של Barylambda faberi  שחזור של 'Barylambda faberi
תקופה
סוף פלאוקן- תחילת אאוקן 60–50 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: כימולסטיים
תת־סדרה:: פאנטודונטה
משפחה:: Barylambdidae
סוג:: ברילמבדה
מינים
 Barylambda churchilli  Barylambda faberi  Barylambda jackwilsoni
שם מדעי
 Barylambda

ברילמבדה (שם מדעי: Barylambda) הוא סוג של יונק קדום מסדרת הכימולסטיים שחי בסוף הפלאוקן ותחילת האאוקן של אמריקה הצפונית. הוא לא קרוב לאף יונק מודרני והוא נכחד לפני 50 מיליון שנה בקירוב. נמצאו ממנו 3 מינים.
יצור זה היה בעל זנב ארוך ורגליים עבות בעלות טפרים בדומה לדובים או לעצלן קרקע וייתכן שהיה חי בדומה לטפיר מודרני. על פי מבנה שיניו הוא היה אוכל צמחים וניזון מעלים או מצמחייה רכה אחרת. היו לו גם כמה ניבים גדולות להגנה. הוא היה אחד מבעלי החיים הגדולים בתקופתו והגיע לאורך של 2.5 מטר ולמשקל 650 קילוגרם. זנבו היה שרירי ובעל חוליות רבות וייתכן שהוא הזדקף על רגליו האחוריות וזנבו כדי להגיע לעלי העצים.
היצור חי לפני 50–60 מיליון שנים באקלים לח, ייתכן שהתפתח מיונקים קרובים דמויי-כבשה כמו הפנטולמבדה, אך נכחד לבסוף והוחלף בידי צמחונים גדולים אחרים כמו הקוריפודון הקרוב אליו.
הסימפוניה הרביעית של צ'ייקובסקי

הסימפוניה הרביעית בפה מינור, אופוס 36 של פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי חוברה בשנת 1877. כתיבתה החלה בחודש מאי, חודשיים לפני נישואיו החפוזים והטראומטיים של צ'ייקובסקי. זו יצירה דרמטית, המבשרת את הסימפוניה השישית, "הפאתטית", בגישה האינטימית והרגשית, המאפיינת את שתי הסימפוניות האלה ונושאת רמזים ברורים לחייו של צ'ייקובסקי. ניכר בה עיסוק אובססיבי בנושא "הגורל, החיים והמוות", הבא לביטוי בתרועת הקרנות בפתיחת הסימפוניה, כעין מוטו ליצירה כולה. במכתב שכתב צ'ייקובסקי לנדז'דה פון מק, לה הקדיש את הסימפוניה, ניסה להסביר:
אם כך ואם כך, התרחקתי מן התשובה על שאלתך. בסימפוניה שלנו ישנה תוכנית ...זהו הגורל, הכוח הפאטאלי, העומד בינינו לבין האושר. נוטר קנאי זה דואג לבל יהיו המזל והשלום שלמים ונטולי ענן, והוא תלוי מעלינו כחרבו של דמוקלס ומרעיל את נשמתנו בתמידות, ללא רתיעה. אין לנצחו, אין להכניעו. עלינו להיכנע לו ולמצוא מקלט בגעגועי שווא.