stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
6 באפריל
נפטרו

885 – קירילוס, מיסיונר ביזנטי (נולד ב-815)
1147 – פרידריך השני, דוכס שוואביה (נולד ב-1090)
1199 – ריצ'רד לב הארי, מלך אנגליה (נולד ב-1157)
1362 – ז'אק הראשון, רוזן לה מרשה (נולד ב-1319)
1490 – מתיאש הוניאדי, מלך הונגריה (נולד ב-1443)
1520 – רפאל, צייר וארכיטקט איטלקי (נולד ב-1483)
1528 – אלברכט דירר, צייר, אמן הדפס עץ, תחריט ורישום, ואיש אשכולות גרמני (נולד ב-1471)
1590 – סר פרנסיס וולסינגהם, מדינאי אנגלי, מזכירה הראשי של המלכה אליזבת ה-1, ומקים השירות החשאי הבריטי (נולד ב-1532)
1829 – נילס הנריק אבל, מתמטיקאי (נולד ב-1802)
1971 – איגור סטרווינסקי, מלחין רוסי (נולד ב-1882)
1959 – ליאו אריה מאיר, מזרחן וחוקר תולדות האמנות האיסלאמית (נולד ב-1895)
1986 – פסח בורשטיין, שחקן, קומיקאי, זמר, במאי ומנהל תיאטרון ביידיש (נולד ב-1896)
1992 – אייזק אסימוב, סופר מדע בדיוני (נולד ב-1920)
1998 – תמי ויינט, זמרת-יוצרת קאנטרי אמריקאית (נולדה ב-1942)
2000 – חביב בורגיבה, נשיא תוניסיה בשנים 1957-1987 (נולד ב-1903)
2005 – רנייה השלישי, נסיך מונקו (נולד ב-1923)
2014 – מיקי רוני, שחקן קולנוע אמריקאי (נולד ב-1920)
2017 – דון ריקלס, קומיקאי אמריקאי (נולד ב-1926)
2019 – דייוויד ג'יימס ת'אולס, פיזיקאי בריטי, חתן פרס וולף לפיזיקה וחתן פרס נובל לפיזיקה (נולד ב-1934)
2019 – ריצ'רד גרין, פסיכיאטר, עורך דין וסקסולוג אמריקני (נולד ב-1936)
2020 – הלן אילון, אמנית מולטימדיה אקו-פמיניסטית (נולדה ב-1931)
2020 – מרק שטיינר, פרופסור במחלקה לפילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים (נולד ב-1942)
2020 – רדומיר אנטיץ', כדורגלן ומאמן כדורגל סרבי (נולד ב-1948)
2021 – אלסי הייסטינגס, פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי (נולד ב-1936)
2022 – ולדימיר ז'ירינובסקי, פוליטיקאי רוסי, ממוצא יהודי, מנהיגה של המפלגה הליברל דמוקרטית של רוסיה (נולד ב-1946)
2024 – ג'וזף ברנן, עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-70 של מיין בשנים 1987-1979 מטעם המפלגה הדמוקרטית (נולד ב-1934)
חגים ואירועים החלים ביום זה

5 באפריל – 7 באפריל
אפריל
לוח אירועים שנתי
דיוקן עצמי של רפאל
נדאר
ריצ'רד לב הארי
דיוקן עצמי של רפאל
אלברכט דירר
אייזק אסימוב
עובאדה א-סאמת

| --- | --- |

 לידה:  586 אל-מדינה, ערב הסעודית 
 פטירה:  655 (בגיל 69 בערך) רמלה, ישראל 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 בן או בת זוג:  Umm Harâm 
 
עֻבאדה א-סאמִת (בערבית: عبادة الصامت 586–655; בתעתיק מדויק: עבאדה אלצאמת) היה אחד מבני לווייתו של מוחמד. הוא השתייך לקואליציית השבטים שכותנה האנצאר, ולחם כמעט בכל מלחמותיו של מוחמד בימי ראשית האסלאם. בהמשך, שירת א-סאמת תחת שלושת הח'ליפים הראשונים מבין הראשידון, וסייע להם במלחמות הכיבוש כנגד האימפריה הביזנטית.
המסע לכיבוש קפריסין בראשותו, הפך את א-סאמת לאחד מהמצביאים הנודעים והמצליחים ביותר בתולדות ח'ליפות הראשידון. לצד זאת, השתתף א-סאמת בלפחות שבע מערכות צבאיות בתקופת שירותו בצבא הראשידון. לאחר פרישתו, התיישב בארץ ישראל והפך לקאדי תחת שלטונו של מושל סוריה, מועאויה, ואף סייע לו בשנותיו האחרונות.
לצד שירותו הצבאי, שירת א-סאמת כמורה הלכה, מופתי ושופט, וכן פיקח על המרות הדת בקרב האוכלוסייה שחיה בשטחים שנכבשו על ידי הראשידון, והיה גם שותף בבנייתם של מספר מסגדים במצרים ובסוריה.
1934 בספורט

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
|  |  | 1934  בספורט |  |
< · 1932 · 1933 — 1934 — 1935 · 1936 · >
כל ערכי השנים בספורט במאה ה-20 · כל ערכי השנים בספורט במאה ה-21 · פורטל הספורט
אופניים

טור דה פראנס - אטנה מאן (צרפת צרפת)
ג'ירו ד'איטליה -ליארקו גוארה (איטליה איטליה)
אתלטיקה > המשחקים העולמיים לנשים

המשחקים העולמיים לנשים נערכו בלונדון שבבריטניה.
אתלטיקה > אליפות אירופה באתלטיקה

אליפות אירופה הראשונה באתלטיקה נערכה בטורינו איטליה מ-7 בספטמבר ועד ל-9 בספטמבר.
טניס > הטניסאיות שזכו בטורנירי הגראנד סלאם

אליפות אוסטרליה הפתוחה - ג'ואן בטהורסט (אוסטרליה אוסטרליה)
אליפות צרפת הפתוחה - מרגרת סקריבן (בריטניה בריטניה)
ווימבלדון - דורותי ראונד (בריטניה בריטניה)
אליפות ארצות הברית הפתוחה - הלן ג'ייקובס (ארצות הברית ארצות הברית)
טניס > הטניסאים שזכו בטורנירי הגראנד סלאם

אליפות אוסטרליה הפתוחה - פרד פרי (בריטניה בריטניה)
אליפות צרפת הפתוחה - גוטפריד פון קראם (גרמניה גרמניה)
ווימבלדון - פרד פרי (בריטניה בריטניה)
אליפות ארצות הברית הפתוחה - פרד פרי (בריטניה בריטניה)
טניס > גביע דייוויס

נבחרת בריטניה (בריטניה) זכתה בגביע לאחר ניצחון 1-4 על נבחרת ארצות הברית (ארצות הברית).
כדורגל > גביע העולם בכדורגל

נבחרת איטליה (ממלכת איטליה), שאירחה את המשחקים זכתה בגביע בפעם הראשונה, לאחר ניצחון 1:2 בגמר על נבחרת צ'כוסלובקיה (צ'כיה).
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > איטליה

יובנטוס זוכה באליפות בפעם הרביעית ברציפות והשישית בסך הכל.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > אנגליה

ארסנל זוכה באליפות בפעם השנייה ברציפות והשלישית בסך הכל.
מנצ'סטר סיטי זוכה בגביע בפעם השנייה, לאחר ניצחון על פורטסמות' בתוצאה 1-2.
ארסנל זוכה במגן הקהילה בפעם השנייה ברציפות והרביעית בסך הכל, לאחר ניצחון על מנצ'סטר סיטי בתוצאה 0-4.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > ארגנטינה

בוקה ג'וניורס זוכה בליגת העל הארגנטינאית.
אסטודיאנטיל פורטניו זוכה בליגה החובבנית.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > ברזיל

בשל גודלה של ברזיל, אליפויות נערכו על בסיס אזורי.
אליפות סאו פאולו בכדורגל - פלמיירס זכה בתחרות
אליפות ריו דה ז'ניירו בכדורגל - בוטפוגו וואסקו דה גאמה זכו באליפות
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > גרמניה

שאלקה 04 זוכה באליפות בפעם הראשונה, לאחר ניצחון על נירנברג בתוצאה 2-1.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > הולנד

אוניון סט. גיל זכתה באליפות הולנד.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > ספרד

אתלטיק בילבאו זוכה באליפות בפעם השלישית.
ריאל מדריד  זוכה בגביע בפעם השישית, לאחר ניצחון על ולנסיה בתוצאה 1-2.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > סקוטלנד

גלאזגו ריינג'רס זכתה באליפות סקוטלנד ובגביע הסקוטי.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > פלשתינה (א"י)

ייסוד מועדון מכבי נתניה.
ייסוד מועדון בית"ר תל אביב.
השבתת קבוצת הכדורגל "המשטרה הבריטית".
הפועל תל אביב זוכה באליפות בפעם הראשונה, ובגביע בפעם השנייה, לאחר ניצחון על מכבי תל אביב בתוצאה 2-3, ובכך משלימה זכייה ראשונה בדאבל.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > צרפת

סיט זוכה באליפות בפעם הראשונה, ובגביע בפעם השנייה, לאחר ניצחון על אולימפיק מרסיי בתוצאה 1-2, ובכך משלימה זכייה ראשונה בדאבל.
כדורגל > כדורגל לפי מדינות > שווייץ

סרבט ז'נבה זכתה באליפות שווייץ.
גראסהופרס זכתה בגביע השווייצרי.
כדורגל > בינלאומי

6 באוגוסט - נערך המשחק הבינלאומי הראשון של נבחרת טרינידד וטובגו בכדורגל בטרינידד וטובגו נגד נבחרת סורינאם בכדורגל (בימים ההם "נבחרת גינאה ההולנדית בכדורגל").
כדורגל > קבוצות שנוסדו

הפועל פתח תקווה - ישראל ישראל
מכבי נתניה - ישראל ישראל
בית"ר תל אביב - ישראל ישראל
כדורמים > אליפות אירופה

נבחרת הונגריה (הונגריה) זכתה בפעם הרביעית ברציפות במדליית זהב בכדורמים באליפות אירופה.
כדורסל > תחרויות בינלאומיות > אליפות דרום אמריקה

ארגנטינה (ארגנטינה) זכתה באליפות וצ'ילה (צ'ילה) זכתה במקום השני.
כדורסל > כדורסל לפי מדינות

ליגת העל האיטלקית בכדורסל -   Ginnastica Triestina מטריאסטה זכה באליפות
קבוצת "פילדלפיה ספאס" ניצחה בליגת ה-ABL האמריקאית.
כדורסל > קבוצות שנוסדו

הפועל ירושלים ישראל ישראל
מונטפסקי סיינה איטליה איטליה
מרוץ מכוניות

מרוצי הגרנד פרי למכוניות
צרפת - לואי שירון (מונקו מונקו)  במכונית מתוצרת אלפא רומיאו
מונקו - גאי מול (צרפת צרפת)  במכונית מתוצרת אלפא רומיאו
הסתיימה עונה שנמשכה שנתיים. אכילה וארצי (איטליה איטליה) ניצח ב-6 מרוצים מ-35, מכוניות מתורצת אלפא רומיאו ניצחו ב-18 מרוצים.
אינדי 500 - ביל קאמינגס (ארצות הברית ארצות הברית) במכונית מתוצרת "מילר"
שחייה > אליפות אירופה בשחייה

אליפות אירופה בשחייה נערכה במגדבורג שבגרמניה הנאצית מ-12 עד 19 באוגוסט.
שחייה > אליפות אירופה בשחייה > טבלת מדליות (חלקי)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מקום | מדינה | זהב | כסף | ארד | סך הכל |
| 1 | גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית (מארחת) | 6 | 9 | 4 | 19 |
| 2 | הולנד הולנד | 4 | 2 | 1 | 7 |
| 3 | הונגריה הונגריה | 3 | 0 | 0 | 3 |
| 4 | צרפת צרפת | 2 | 0 | 0 | 2 |
| 5 | בריטניה בריטניה | 1 | 1 | 2 | 4 |
ריי מסטנברוק (הולנד הולנד) הייתה השחיינית המצטיינת באליפות, לאחר שזכתה ב-4 מדליות, 3 מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
וילי דן אודן (הולנד הולנד) זכתה ב-3 מדליות, 2 מדליות זהב ומדליית כסף אחת.
ז'אן טרי (צרפת צרפת) ופרנץ צ'יק (הונגריה הונגריה) זכו כל אחד בשתי מדליות זהב.
שחייה > שיאי עולם > שחיינים

פיטר פיק (ארצות הברית ארצות הברית)
2 במרץ בניו הייבן, ארצות הברית - שיא עולם חדש במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.8 דקות
ג'ק מדיקה (ארצות הברית ארצות הברית)
30 באוגוסט בהונולולו, ארצות הברית - שיא עולם חדש במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:38.7 דקות
א-סיידה אל-חורה

א-סיידה אל-חורה (בערבית: السيدة الحرة; 1485 - לאחר 1542; שמה המלא: א-סידה אל-חורה בינת עלי אבן רשיד אל-עלמי, חכימת תטואן) הייתה מלכה בתטואן בין השנים 1515–1542, והייתה גם מלכת פיראטים בתחילת המאה ה-16. היא נחשבת "אחת הנשים החשובות במערב האיסלאמי בעידן המודרני".
בהיותה פיראטית, כרתה א-סיידה אל-חורה ברית עם שודד הים הברברי אורוץ' ברברוסה, ושלטה בחלק המערבי של הים התיכון, בעת שהוא שלט בחלק המזרחי. היא הייתה גם המושלת של תטואן באותה תקופה. ב-1515 היא הייתה למחזיקת התואר "אל-חורה" ("החופשייה") הלגיטימית האחרונה בעקבות מות בעלה, שמשל בתטואן. מאוחר יותר, נישאה למלך מרוקו, אחמד אל-וטאסי, אך סירבה לעזוב את תטואן לשם כך, וזו הייתה הפעם היחידה בהיסטוריה של מרוקו שהמלך נישא במקום שאיננו עיר הבירה (דאז), פאס.
חייה

א-סיידה אל-חורה נולדה ב-1485 (לפי הספירה המוסלמית סביב 890) למשפחה מוסלמית בולטת, בנו רשיד. מקורות המשפחה היו מרוקאים או אנדלוסים. היא נמלטה עם משפחתה למרוקו כאשר פרדיננד ואיזבלה כבשו את ממלכת גרנדה המוסלמית בשנת 1492, בסופו של הרקונקיסטה; הם התיישבו בשפשאוון.
לסיידה אל-חורה הייתה ילדות מאושרת ובטוחה, אך הגלות מגרנדה עדיין העיבה על המשפחה. היא הושאה בגיל 16 לגבר בשנות הארבעים לחייו, עלי אל-מנט'רי, חבר של אביה, לו הובטחה בעודנה ילדה. ישנם מקורות לפיהם הייתה נשואה לבנו של אל-מנט'רי, אל-מנט'רי הבן.
א-סיידה אל-חורה, שהייתה בעלת אינטליגנציה גבוהה, סייעה לבעלה בעסקיו, וכשהוא נפטר ב-1515, היא הייתה למושלת תטואן. מקורות ספרדיים ופורטוגליים מתארים אותה כ"שותפתנו במשחק הדיפלומטי".
לאחר זמן לא רב נישאה שוב, למלך אחמד אל-וטאסי, שנסע עד תטואן להתחתן. הסברה הרווחת היא שא-סיידה אל-חורה תכננה את המהלך הזה כדי להרגיע את תושבי תטואן שהיא תמשיך להיות המושלת שלהם גם לאחר נישואיה.
א-סיידה אל-חורה לעולם לא התגברה על ההשפלה שחוותה בכיבוש גרנדה והגלות שבאה בעקבותיה. היא נדרה נדר שתנקום ב"אויב הנוצרי", ופנתה לפיראטיות. היא יצרה קשר עם אורוץ' ברברוסה האלג'יראי, והחלה לפעול בשיתוף עמו. פיראטיות הניבה לה הכנסות מהירות ונזילות, כולל דרך דרישת כופר עבור שבויים, וגם שמשה כמקור לתקווה לחזרה יום אחד לאנדלוסיה. הנוצרים כיבדו אותה כמלכה המחזיקה בכוח רב בשטח הים התיכון, וכל משא ומתן לגבי כופר ושבויים התנהל דרכה. לדוגמה, בספר מלכות האסלאם הנשכחות (The Forgotten Queens of Islam), פטימה מרניסי מזכירה מסמכים ספרדיים היסטוריים מ-1540 לפיהם התנהל משא ומתן "בין הספרדים לסידה אל-חורה", לאחר פשיטה פיראטית על גיברלטר, בו נטלו הפיראטים "שלל רב ואסירים רבים".
ישנם היסטוריונים הסבורים כי מידת הקבלה החריגה למדי של א-סיידה אל-חורה כמושלת ומלכה היא תוצאה של "ההיכרות האנדלוסית עם שליטות בספרד, דוגמת איזבלה, מלכת קסטיליה. אחרים מאמינים כי א-סיידה אל-חורה הצליחה כמושלת כי היא הייתה "המנהיגה הבלתי מעורערת של הפיראטים במערב הים התיכון".
לאחר ששלטה במשך 30 שנה, חתנה הפיל אותה ב-1542. ניטלו ממנה כל רכושה ומעמדה, ולא ידוע מה עלה אחר כך בגורלה.
הערות שוליים

1 2  "Extraordinary Muslim women".
1 2 3 4  Mernissi, Fatima (1997).
↑  Rodolfo Gil (Benumeya) Grimau.
1 2 3  Thomas Kerlin Park, Aomar Boum (January 28, 2006).
↑  Mernissi (1997), p. 193
↑  Ann Marie Maxwell.
↑  Eugene Sensenig-Dabbous (2003), "Non-Arab Women in the Arab World" (PDF), al-Raida (Beirut University College.
אל-מנצור באללה אל-פאטמי

אלמנצור באללה אלפאטמי (בערבית: المنصور بالله الفاطمي, ידוע גם כאבו טאהר אסמאעיל אלמנצור באללה אלפאטמי, 931–953) היה הח'ליפה השלישי של השושלת הפאטמית.
ביוגרפיה

אלמנצור באללה אלפאטמי, נולד בשנת 913 ברקאדה שליד קירואן, ובשנת 946 כבר ירש את השלטון מאביו, אבו אל-קאסם אלקאים.
הוא גדל בצפון אפריקה, בסביבה של מהפכות ומלחמות. הממלכת הפאטמית מצאה את עצמה במשבר עמוק בעקבות המרד של אבו יזיד, מרד שהתרחש בין השנים 943-947. עם זאת, כאשר אחדותם של המורדים החלה להיסדק, הצליח אבו טאהר לדכא את המרד.
לאחר שהוא הביס את המורדים, ניכס לעצמו אבו טאהר את התואר "אלמנצור", והתיישב באלמנצוריה שהייתה גם היא סמוכה לקירואן.
אלמנצור העסיק את עצמו בארגון מחדש של האימפריה הפאטמית במשך כל ימי חייו, עד לתום שלטונו. הוא חידש את המאבק נגד בית אומיה, כבש מחדש את סיציליה, ומשם הפלישה לאיטליה גם היא התחדשה.
אלמנצור נפטר לאחר מחלה קשה, ב-19 במרץ 953, ובכך העביר את השלטון לבנו, אבו תמים מעד אל-מועיז.
ראו גם

עלי בן אבי טאלב
חסן בן עלי
חוסיין (בן עלי)
רשיד א-דין סנאן
אסלאם שיעי
הערות שוליים

↑  Daftary, Farhad; Jiwa, Shainool, The Fatimid caliphate: diversity of traditions, London: I.B. Tauris in association with The Institute of Ismaili Studies, 2018
↑  Madelung, Wilferd, The succession to Muḥammad: a study of the early Caliphate, Cambridge: Cambridge University Press, 1997
↑  Daftary, Farhad., Study of Shi'i Islam, The: History, Theology and Law., London: I.B. Tauris, 2014
↑  Daftary, Farhad; Sajoo Amyn B.; Jiwa, Shainool, The Shi'i world: pathways in tradition and modernity, London: I.B. Tauris, in association with the Institute of Ismaili Studies, 2015
↑  Maqrīzī, Aḥmad ibn ʻAlī, 1364-1442., Towards a Shiʻi Mediterranean empire: Fatimid Egypt and the founding of Cairo: the reign of the Imam-caliph al-Muʻizz from Taqī al-Dīn Aḥmad b. ʻAlī al-Maqrīzī's Ittiʻāẓ al-ḥunafāʼ bi-akhbār al-aʼimma al-Fāṭamiyyīn al-khulafāʼ, London: I.B. Tauris Publishers, 2009
↑  Pierce, Matthew, Twelve infallible men: the imams and the making of Shi'ism, Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 2016
↑  Hamdani, Sumaiya Abbas, 1962-, Between revolution and state: the path to Fatimid statehood: Qadi al-Nuʻman and the construction of Fatimid legitimacy, London: I.B. Tauris, 2006
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: מוחמד אבן אלמהדי | האימאמים האסמאעילים | הבא: אבו תמים מעד אל-מועיז |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529065305171  GND: 1041306016  ISNI: 0000 0000 2304 6299  LCCN: n81123537  VIAF: 43168373   WorldCat (עם VIAF): 43168373
טיבריוס קלאודיוס מקסימוס

מקסימוס והתאבדותו של דקבלוס, פרט מעמוד טראיאנוס
טיבריוס קלאודיוס מקסימוס (לטינית: Tiberius Claudius Maximus;‏ 65 לערך - ?) היה איש צבא רומאי.
תולדות חייו

מקסימוס נולד בסביבות שנת 65, ככל הנראה היה בן למשפחה רומאית בעלת מסורת צבאית מפיליפי שבפרובינקיה מוקדון, שמו מרמז על כך שמשפחתו קיבלה את האזרחות הרומאית לא מכבר, ככל הנראה על ידי אביו או סבו בזמן שלטון הקיסר קלאודיוס או נירון כגמול על שירותם בחיל העזר.
מקסימוס התגייס לצבא הרומאי בסביבות שנת 85 כפרש ושירת בלגיון השביעי קלאודיה שהוצב בוימינאקיום שבפרובינקיה מואסיה, מקסימוס שימש כאחראי על התקציב שהוקצה לחיל הפרשים בלגיון וכחלק משומרי הראש של לגאטוס הלגיון.
הלגיון השביעי, תחת פיקודו של הקיסר דומיטיאנוס, לקח חלק במלחמה הדאקית שהתרחשה בין השנים 85–89 כנגד מלך הדאקים דקבלוס, מקסימוס השתתף במלחמה כמפקד בחיל הפרשים של הלגיון ועוטר כתוצאה מגבורתו. לאחר מכן הוא הועבר לקוהורטת פרשים מחיל העזר, האלה השנייה פאנוניה, שהייתה מוצבת בשכנות ללגיון השביעי ושם הוא כיהן כקצין.
בערך בזמן שמקסימוס הועבר לחיל העזר חידש הקיסר טראיאנוס את המלחמה כנגד הדאקים, ומקסימוס שירת במערכה החדשה שהתרחשה בין השנים 101–106. במהלך המלחמה שוב הצטיין בגבורתו וזכה על כך במספר עיטורים. שימש גם כמפקד יחידת הפרשים שתפקידה היה לסייר כדי לאסוף מידע על האויב. לקראת סיום המלחמה אחד מתפקידיו היה ללכוד את המלך הדאקי דקבלוס (Decebalum). מקסימוס הצליח לאתרו אבל המלך הדאקי התאבד לפני שהוא הספיק ללכדו, ומקסימוס הסתפק בכריתת ראשו של דקבלוס והגיש אותו לקיסר.
לאחר הניצחון כנגד הדאקים מקסימוס השתתף עם יחידתו במלחמות הפרתיות של הקיסר כנגד האימפריה הפרתית וגם במלחמה זאת זכה לעיטורים על גבורתו. לאחר שהקיסר החדש אדריאנוס נסוג מהשטחים שרומא כבשה במזרח במהלך המלחמה הפרתית, מקסימוס ויחידתו הועברו חזרה למערב והוצבו חזרה בדאקיה כדי לחזק את הגנת הפרובינקיה.
מקסימוס השתחרר מהצבא לאחר שנת 115, אחרי שירות של יותר משלושים שנה. הוא חזר להתגורר בפיליפי שככל הנראה הייתה עיר מולדתו ושם נפטר.
לקריאה נוספת

Michael Speidel, The Captor of Decebalus a New Inscription from Philippi, The Journal of Roman Studies, Vol. 60, (1970), pp. 142-153
ברוש מצוי

| ברוש מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: ברושיים
סוג:: ברוש
מין:: ברוש מצוי
שם מדעי
 Cupressus sempervirens ‏לינאוס, 1753
תחום תפוצה

ברושים בבית הקברות הישן ברחובות
ברוש מצוי (שם מדעי: Cupressus sempervirens) הוא מין הברוש הידוע ביותר בארץ ישראל והיחיד הגדל בה בר. המין נפוץ בכל מזרח הים התיכון מצפון לוב, דרום יוון (כרתים וקורפו), דרום טורקיה, קפריסין, מערב סוריה ולבנון ויש גם אוכלוסייה קטנה באיראן.
תיאור

העלווה היא דמוית קשקשים, אורכה 2–5 מ"מ וצבעה ירוק כהה. האצטרובלים עגולים, 25-40 מ"מ קוטרם עם 10–14 קשקשים המכסים את הזרעים, האצטרובלים מבשילים 20–24 חודשים לאחר ההפריה, בתחילה צבעם ירוק ולאחר מכן הופך צבעם לאפור-חום.
העץ יכול לחיות שנים רבות, וידועים פריטים בעולם שהם בני למעלה מ-1000 שנה.
לברוש המצוי שני זנים בעלי צורות שונות:
ברוש מצוי צריפי (Cupressus sempervirens stricta או pyramidalis) - הצורה הידועה ביותר, ענפיו קצרים וצמודים לגזע ויוצרים צורה דמוית חרוט צר. מגיע לגובה 20 -30 מטר.
ברוש מצוי אופקי (Cupressus sempervirens horizontalis) שענפיו ארוכים וחסונים יותר ויוצרים נוף רחב ופרוע.
זן הבר מגדל נוף פרוע ומסועף, והטיפוס החרוטי הצר איננו אלא זן תרבותי.
בארץ שרדו, כנראה, רק שתי אוכלוסיות בר - האחת במרומי החרמון במורדות הפונים לאגן דמשק והשנייה במורדות נחל בצת שם נמצא פרט יחיד.נכון להיום זהו ברוש הבר היחידי הידוע ששרד בגליל ובישראל כולה. לצד העץ נמצא גזע ערער כרות בן 689 שנה.
אזור ידוע אשר נחשב ליפה ביותר, בו מצויה אוכלוסיית בר של ברושים הוא האזור ההררי של האי כרתים.
ככלל, הברוש נוטה להיות עץ יחסית צר וקטן בהיקפו. בפארק אלונה ליד הר חורשן ישנו עץ ברוש גדול ועבה במיוחד, וככל הנראה מדובר בברוש העבה ביותר בישראל.
ברוש מצוי
ברוש מצוי במחצבת נשר הישנה. בין הברושים רכס הר הכרמל
ה"ברוש" במקרא

במקרא מופיע עץ בשם "ברוש", שאף השתמשו בו בבניין מקדש שלמה, אך לדעת רוב החוקרים אין זה ה-Cupressus. לדעת עמנואל לב מדובר ב-Juniperus (ערער). לדעת אהרון אהרונסון מדובר ב-Juniperus drupacea (ערער גלעיני), ולדעת מנחם זהרי מדובר ב-Juniperus excelsa (ערער ברושי).
עמנואל לעף, יהודה פליקס ועוד חוקרים קיבלו את הזיהוי של התאשור עם הברוש המצוי. לשיטת פליקס, עץ זה הוא גם עץ הגופר המקראי שממנו בנה נח את התיבה.
לפי התלמוד, העץ הנקרא במקרא בשם ברוש, וכן העץ הנקרא תאשור, נכללים בתוך עשרה מיני הארזים, כלומר עצי סרק שהאדם מחשיב את השימוש בענפיהם או גזעיהם, כארז[דרוש מקור: מי מסביר כך?][דרושה הבהרה].
בתרבות

מאז העת העתיקה היה הברוש סמל למוות ולאבלות, והוא העץ העיקרי הניטע, עד ימינו, בבתי קברות הן בעולם המוסלמי והן באירופה. כך, למשל, מקושר הברוש לקבורה בשורה ”כבר כיסינו תל ועוד אחד, טמנו את ליבנו בין ברושים” בשיר אנחנו לא צריכים שכתב אבי קורן. דוגמה נוספת היא השורה: "עם שחר הבאנו אותו מן הקרב. הברוש צמרתו אט הרכין". מתוך השיר "דודו" של חיים חפר. הברוש נקשר למוות משום שאינו מתאושש היטב מכריתה. באתונה היו ענפי ברוש מוצבים בבתי אבלים וברומא היו מקשטים בהם פסלים של פלוטו אל השאול. אובידיוס תיעד במטמורפוזות את המיתוס של קיפריסוס שהפך לעץ ברוש כשביקש להתאבל לנצח על שהרג בטעות את צבי טיפוחיו.
'אבל עולם אתאבל על הצבי! אל אחדל מלבכות לו!
ויזרמו כל דמיו בדמעות, כי בכה ללא הרף
צבע ירוק ילבשו אבריו - וקווצות תלתליהו
שפארו את מצחו הצחור הזדקרו כלפי מעלה
ותסתמרנה כולן - הפכו לצמרת בו רגע
היא מעתה לגבהי השמים תביט בעצבת
ראו גם

ברוש המדינה
הערות שוליים

↑  ברוש מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  אבי שמידע, סיפורו של עץ ברוש הבר היחיד בישראל, באתר כלנית, ‏2019-07-12
↑  תמונות של הברוש הענק בפליקר.
↑  תלמוד בבלי, מסכת ראש השנה, דף כ"ג, עמוד א'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565590305171  GND: 4191395-4  LCCN: sh85068784
אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא

| --- | --- |
 לידה:  1176 קהיר, השושלת האיובית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1227 (בגיל 51 בערך) דמשק, האימפריה הסלג'וקית 
 מדינה:  השושלת האיובית 
 תפקיד:  אמיר דמשק (1218–1227)  משנה למלך (1200–1218)  אמיר כרכ (1193–1227) 
 השקפה דתית:  אסלאם סוני 
 
אל-מלכ אל-מעט'ם עיסא שרף א-דין (בערבית: الملك المعظم عيسى شرف الدين, נהגה: אל-מַלֶכּ אלמוּעַזם עיסא שַרַף א-דין; נפטר ב-1227) היה הסולטאן האיובי ששלט בדמשק בשנים 1227-1218, בנו של אל-מלכ אל-עאדל (אנ') ואחיינו של צלאח א-דין מייסד השושלת. אל-עאדל חילק את הממלכה לשניים, ובשנת 1201 מינה את אל-מעט'ם למושלה של דמשק, ואת בנו השני אל-מלכ אל-כאמל למושלה של מצרים. שני אחים נוספים שהיו פחות בולטים באישיותם קיבלו תחת שליטתם אזורים קטנים יותר. אל-אשראף קיבל את ג'זירה, ועבד אל עזיז עות'מאן קיבל את הבניאס. בשנת 1218, עם מותו של אל-עאדל, הפך אל-מעט'ם לסולטאן דמשק. לאחר פטירתו, החליף את אל-מעט'ם  בנו אל-מלכ נאצר דאוד (אנ'). אל-מעט'ם בנה וביצר את ארץ ישראל, אך גם הרס מבצרים וחומות רבים.
חומות וביצורים בירושלים ובגליל

כמעט מאה שנה נמצאה ירושלים תחת שלטון נוצרי-צלבני. ב- 2 באוקטובר 1187, נכבשה העיר על ידי חילותיו של צלאח א-דין, וירושלים שבה לשליטת האסלאם. כדי למנוע את שובם של הצלבנים, החלו השליטים האיוביים, במסע חיזוקים וביצורים של החומה בירושלים ובבניית מגדלים. כן הוקמו וחוזקו על ידם, מבצרים בגליל, בגלעד ובגולן. מרבית הביצורים הללו נעשו על ידי אל-מעט'ם, או בהוראתו, עוד בחיי אביו אלמלכ עאדל, בהיותו שליטה של ירושלים, אך מאוחר יותר כסולטאן, כשחשב שטובת שלטונו היא הרס הביצורים, הוא לא היסס להרוס את החומות והמבצרים שהוא בעצמו בנה. כך בשנת 1217 כשצבאו של אנדראש השני מלך הונגריה הגיע לחופי הארץ, חיזק אל-מעט'ם את ביצוריה של ירושלים, ובשנת 1219 הרס את ביצורי הר תבור שבנה אביו, כדי לעזור לאחיו אלמלכ אל-כאמל, ולהסיח את דעתם של הכוחות האירופיים שצרו על מצרים. מבצר נמרוד, השוכן למרגלות הר חרמון, נבנה על ידי שליט הבניאס אלעזיז עת'מאן, במימונו של אחיו אל-מעט'ם. מעברו של הקטע הדרומי של חומת ירושלים נמצאו בחפירות חדשות שרידי חומה ומגדלים איוביים; אלו נבנו בשלהי תקופת צלאח א-דין, בתקופת אלמלכ אל-עאדל, ובראשית שלטונו של אל-מעט'ם, אך בשנים 1219 ו- 1220 פקד אלמעט'ם להרוס אותם. במהלך ספטמבר ואוקטובר של שנת 1227 יצא שוב  אל-מעט'ם מדמשק, והחל בהחרבה שיטתית של ביצורי ירושלים ומבצרים בגליל כגון: כוכב הירדן, המצודה בתבנין ומצודת צפת - אסטרטגיה בה נהג צלאח א-דין, ברצונו למנוע התבססות הצלבנים בארץ. בחודש נובמבר מת אלמלכ אל-מעט'ם עיסא, ומותו שינה את המפה הפוליטית של ממלכת ירושלים ואויביה.
מדרשת (מאדראסת) אלמעט'מיה

בשנת 1218 נבנתה בצו הסולטאן אלמלכ אלמעט'ם עיסא, מדרשה ללימודי האסלאם, על פי האסכולה החנפית, אשר קיבלה את שמה על שם הסולטאן - אלמעט'מיה. מבנה המדרשה נמצא בעיר העתיקה סמוך לשער האריות ובקרבת תחילתה של הויה דולורוזה. במקום נמצאה כתובת בשפה הערבית:
בשם אללה הרחמן והרחום. בבתים נתן אללה להקים...לערוך התפילה ולתת הצדקה, יפחדו יום יתהפכו בו הלבבות. ציווה בעבודת אדוננו הסולטאן אלמאלכ אלמעט'ם...שרף א-דיניה וא-דין... אבו בּכּר בן איוֹבּ, המקדיש מדרשה זאת לכבוד...חברי האימאם הגדול, אבי הכפה, רצון אללה עליו... וזה בחודש שנת ארבע עשרה ושש מאות אלהג'רה הנבואית, יקבל אללה ממנו, ויסלח לו ותפילת אללה על אדוננו.
הערות שוליים

↑  יהושע פראוור, ספר ירושלים, התקופה הצלבנית והאיובית, עמוד 41
1 2  יהושע פראוור, ספר ירושלים, התקופה הצלבנית והאיובית, עמוד 13
↑  יהושע פראוור, ספר ירושלים, התקופה הצלבנית והאיובית, עמוד 52
↑  הערך מסע הצלב השישי
↑  אימאם = מנהיג דתי בכיר
↑  להג'רה = לוח השנה המוסלמי
↑  אדוננו = מוחמד
↑  המקור לכתוב בכתובת - אנציקלופדיה וילנאי לירושלים, כרך א', עמוד 82
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306599905171  GND: 141087641  ISNI: 0000 0000 7781 0387  LCCN: nr93042701  SELIBR: 231747  SUDOC: 236633546  TDVİA: el-melikul-muazzam  VIAF: 1634149844942602960006   WorldCat (עם VIAF): 1634149844942602960006
האימפריה האוסטרית

האימפריה האוסטרית (בגרמנית: Kaiserthum Österreich) הייתה אימפריה מרכז אירופית מהעוצמתיות והגדולות ביותר באותה התקופה, שבירתה וינה, אשר התקיימה בשנים 1804–1867. האימפריה נוסדה כהמשך לממלכת הבסבורג ועל חורבות האימפריה הרומית הקדושה, והחל משנת 1867 עברה רפורמה והפכה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. האימפריה נהנתה מעוצמה פוליטית וכלכלית רבה.
היסטוריה > הקמת הקיסרות

לאחר התבוסה המוחצת באוסטרליץ, נאלץ פרנץ להסכים לחוזה פרסבורג, שבו הוחלט על החלשת האימפריה האוסטרית ועל ארגון גרמניה מחדש תחת נפוליאון, שנקרא הקונפדרציה של הריין. כתוצאה מכך החליט פרנץ ב-6 באוגוסט 1806 לוותר על כתר האימפריה הרומית הקדושה, ומעתה הוא נקרא רק פרנץ הראשון, קיסר אוסטריה.
היסטוריה > חבירה לנפוליאון

בשנת 1809 שוב התקיפה אוסטריה את צרפת. לאחר כמה קרבות משניים שבהם הפסידו, התנגשו האוסטרים עם הכוחות העיקריים של נפוליאון בקרב וגראם (5 ביולי - 6 ביולי 1809). על אף שהקרב היה די שקול, האבדות הכבדות של האוסטרים גרמו להם לחתום על הסכם שנברון ב־14 באוקטובר 1809, שבו נאלץ פרנץ לכרות ברית עם נפוליאון, העברת שטחים לאימפריה הצרפתית, הצטרפות למערכת הקונטיננטלית, ולתת את בתו מריה לואיזה לנפוליאון לאשה.