stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייזיק טודהאנטר
ביוגרפיה

נולד לג'ורג' טודהאנטר ולמרי לבית יום, בעיר ריי שבמזרח סאסקס. אביו נפטר בשנת 1826, ולאחר מכן אימו הקימה מוסד חינוכי לבנות בהייסטינגס, ובעיר זו הוא גם התחנך. בבית הספר בהייסטינגס טודהאנטר לא גילה הצטיינות מיוחדת בלימודים, אולם לאחר מכן הוא עבר ללמוד בבית ספר בלונדון ושם הוא גילה הצטיינות.
לאחר לימודיו הוא התמנה לעוזר מורה בפוקהאם. במקביל הוא לקח שיעורי ערב בקולג' האוניברסיטאי של לונדון, ולמד אצל אוגוסטוס דה-מורגן. בשנת 1842 הוא סיים את לימודיו לתואר ראשון, וקיבל מלגה ללימודי המשך במתמטיקה באוניברסיטת לונדון. בהמשך הוא קיבל מדליית זהב עבור ביצועיו במבחני התואר השני. לאחר סיום לימודיו לתואר שני הוא מונה למורה למתמטיקה בבית ספר בווימבלדון.
בשנת 1844 טודהאנטר החל ללמוד בסנט ג'ונס קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג', שם זכה לתואר ההצטיינות הגבוה ביותר (אנ') בשנת 1848, וקיבל את פרס סמית' (אנ') ואת פרס ברני. בשנת 1849 הוא נבחר לכהן כמרצה ומדריך בקולג' שלו.
בשנת 1862 הוא נבחר כעמית החברה המלכותית של לונדון. באוגוסט של שנת 1864 הוא נישא ללואיזה אנה מריה, אחותו הגדולה של מי שלימים היה אדמירל ג'ורג' דייוויס. בעקבות נישואיו הוא איבד את חברותו בסנט ג'ונס קולג'. בשנת 1865 הוא נבחר לחבר בחברה המתמטית של לונדון. בשנת 1871 הוא זכה בפרס אדמס (אנ'), וגם נבחר למועצה של החברה המלכותית. בשנת 1874, לאחר איבוד חברותו בסנט ג'ונס קולג' בגין נישואין, הוא נבחר מחדש כחבר של כבוד. בשנת 1880 ראייתו החלה להתדרדר, וזמן קצר לאחר מכן הוא נתקף בשיתוק.
בשנת 1884 הוא נפטר בביתו שברחוב ברוקסייד 6 בקיימברידג', ונקבר בבית הקברות Mill Road בעיר. הוא הותיר אחריו את אלמנתו, ארבעה בנים ובת. לוח זיכרון הוצב לזכרו בכנסייה שבסנט ג'ונס קולג'.
טודהאנטר תואר כמי שחי חיים של "מתבודד שקדן". בנוסף לאנגלית, טודהאנטר ידע לטינית ויוונית, והיה לו ידע גם בצרפתית, גרמנית, ספרדית, איטלקית, ואף גם ידע מסוים ברוסית, עברית וסנסקריט. היה בקי בהיסטוריה של המדע ושל המתמטיקה, וכתב ספרים חשובים בתחום. בכמה מקרים שימש כבוחן בבחינות הכניסה באוניברסיטה שלו.
עבודתו המדעית

טודהאנטר ידוע בעיקר בשל ספרי הלימוד שכתב, וכן בזכות כתיבתו על ההיסטוריה של המתמטיקה.
בין ספרי הלימוד שכתב מצויים "סטטיסטיקה אנליטית" (1853), "גאומטריה של קואורדינטות במישור" (1855), "דוגמאות של גאומטריה אנליטית בשלושה ממדים" (1858). בנוסף הוא כתב ספרי לימוד בנושאים יסודיים יותר, למשל באלגברה (1858), טריגונומטריה (1859), תאוריה של משוואות (1861), אוקלידס (1862), מכניקה (1867) ותורת המדידה (1869).
בין ספרי ההיסטוריה של המתמטיקה שכתב מצויים "היסטוריה של התאוריה המתמטית של הסתברות מזמנו של פסקל ועד זמנו של לפלס" (1865, נדפס מחדש ב-1965) ו"היסטוריה של תורות מתמטיות של משיכה" (1873).
עבודתו תוארה בשנת 1898 באופן הבא: ”מעולם לא היו חיבורים מתמטיים בנושאים יסודיים שזכו לתפוצה כה רחבה, וכן, בכך שאומצו אף על-ידי הממשלה ההודית, תורגמו לאורדו ולשפות אחרות במזרח.”
הערות שוליים

1 2 3 4  "Todhunter, Isaac", in: Dictionary of National Biography, 56 (1898)
↑  "Todhunter, Isaac" באתר בוגרי אוניברסיטת קיימברידג'.
↑  ביוגרפיה של אייזיק טודהאנטר, באתר MacTutor (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271483405171  PLWABN: 9810656077105606  BnF: cb123882332 (data)  CiNii: DA01507427  GND: 117628360  ISNI: 0000 0001 0863 0099  LCCN: n84802498  LNB: 000060985  MGP: 129420  NDL: 00768871  NKC: ntk20201062446  NTA: 073315400  SELIBR: 334046  SNAC: w60w091z  SUDOC: 03295770X  Trove: 993231  VcBA: 495/267876  VIAF: 2554611   WorldCat (עם VIAF): 2554611
אוסטין מקסי

| --- | --- |

Austin Maxi
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  British Leyland
 שנות ייצור:  1969–1981
 הרכבה:  בריטניה בריטניה  סלובניה סלובניה  ניו זילנד ניו זילנד
 מודל קודם:  A60 Cambridge
 מודל אחריו:  Austin Maestro
 אורך:  4,094 מ"מ
 רוחב:  1,626 מ"מ
 גובה:  1,348 מ"מ
 משקל:  978 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,661 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,485 סמ"ק המפיק 75 כ"ס ב-5,500 סל"ד, יחס דחיסה 9.0:1 4 צילינדרים, בטור, 1,748 סמ"ק, המפיק 73 כ"ס ב-4,900 סל"ד,  (לדגם אוסטין מקסי L)   4 צילינדרים, בטור, 1,748 סמ"ק, המפיק 85 כ"ס, 96 כ"ס, יחס דחיסה 8.75:1
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות (יוצר משנת 1974)
 מהירות מרבית:  142 קמ"ש  (לדגם מנוע 1,485 סמ"ק)
 צריכת דלק:  מכל דלק - 47.7 ליטר
 מעצב:  Sir Alec Issigonis
אוסטין מקסי (ב-אנגלית: Austin Maxi) היא מכונית משפחתית, 5 דלתות, האצ'בק אשר יוצרה על ידי קונצרן המכוניות "British Leyland" ה-בריטית, בין השנים 1969–1981. תכנון המכונית החל עוד בתקופת British Motor Corporation
בנוסף לייצור בבריטניה, הדגם יוצר ב-סלובניה וב-ניו זילנד.
מהדגם יוצרו 450,297 יחידות.
דגמי "אוסטין מקסי"

מקסי 1500 (יוצר בין השנים 1969-1979)
מקסי 1750 (יוצר בין השנים 1970-1980)
מקסי 1750 HL (יוצר בין השנים 1980-1972)
מקסי 2 - 1750 L (יוצר בין השנים 1980-1981)
מקסי 2 - 1750 HL (יוצר בין השנים 1980-1981)
מקסי 2 - 1750 HLS (יוצר בין השנים 1980-1981)
תמונות

אוסטין מקסי, 1,750, שנת 1976
אוסטין מקסי
אוסטין מקסי
אוסטין מקסי, 1,750, שנת 1972
אוסטין מקסי, שנת 1980
אוסטין מקסי - מבט לתא הנהג
מנוע אוסטין מקסי, 1,748 סמ"ק, שנת 1980
אוסטין מקסי
אוסטין מקסי, 1,750
אוסטין מקסי, 1,750
ראו גם

אוסטין A30
אוסטין 1100
אוסטין A40 פארינה
אוסטין דה לוקס
אוסטין ויקטוריה
אוסטין 3 ליטר
אוסטין ג'יפסי
אוסטין אמבסדור
לקריאה נוספת

אוסטין מקסי - מועדון אוסטין מקסי, austinmaxiclub.org
אוסטין מקסי, aronline.co.uk
הערות שוליים

↑  אוסטין מקסי Maxi advertisement, www.pinterest.co.uk Retrieved 26 October 2017
↑  אוסטין מקסיsimplyeighties
↑  אוסטין מקסי L, שנת 1980   - מידות ומפרט טכני carfolio.com/specifications/models/car
↑  אוסטין מקסי HL Scandinavian Leyland Maxi sales brochure, www.lov2xlr8.no Retrieved 26 October 2017
אוסטין ג'יפסי

| --- | --- |

Austin Gipsy
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Austin Motor Company
 שנות ייצור:  1958–1967
 הרכבה:  בריטניה בריטניה  אוסטרליה אוסטרליה  ניו זילנד ניו זילנד  קולומביה קולומביה
 מודל קודם:  אוסטין צ'אמפ (Austin Champ)
 אורך:  3,531-4,064 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,282-2,819 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים,  2,199 סמ"ק,  המפיק 55 כ"ס ב-4,000 סל"ד יחס דחיסה 6.8:1 4 צילינדרים,  מנוע דיזל, 2,178 סמ"ק המפיק 62 כ"ס ב-3,100 סל"ד  4 צילינדרים,  מנוע דיזל,  2,178 סמ"ק המפיק 55 כ"ס ב-3,500 סל"ד (סדרה 2)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות (שידור כפול טווח עם מצמד אחד, טווח נמוך או טווח גבוה - מנוף על הרצפה)
 מהירות מרבית:  50 מייל (80.467 ק"מ)
אוסטין ג'יפסי (באנגלית: Austin Gipsy) הוא רכב שטח, מאופיין על ידי הנעה 4x4, מתוצרת יצרנית הרכבה-בריטית "Austin Motor Company" אשר יוצר בין השנים 1958–1967.
אוסטין ג'יפסי 4x4

דגמי "אוסטין ג'יפסי" יוצרו ב-בריטניה ובנוסף הורכבו ב-אוסטרליה, ניו זילנד ו- קולומביה.
סך הכול יוצרו 21,208 יחידות.
תאוצת "אוסטין ג'יפסי" מ-0–50 מייל (80.46 ק"מ) היא 23 שניות.
מרכב השלדה של דגמי ה-"אוסטין ג'יפסי" הוגדרו: "SWB :short wheel base."
תצורות "אוסטין ג'יפסי"

סדרה 1
סדרה 2
סדרה 1

רכב שטח - גג פתוח
רכב שטח - גג סגור
סדרה 1 > סדרה 2

טנדר 4x4
תמונות

אוסטין ג'יפסי בתצורת טנדר
אוסטין ג'יפסי בתצורת טנדר, שנת 1967
אוסטין ג'יפסי בתצורת טנדר, שנת 1967
אוסטין ג'יפסי
אוסטין ג'יפסי
אוסטין ג'יפסי
אוסטין ג'יפסי
אוסטין ג'יפסי
אוסטין ג'יפסי, שנת 1963
אוסטין ג'יפסי
אוסטין ג'יפסי שנת 1959
אוסטין ג'יפסי שנת 1960
ראו גם

אוסטין צ'אמפ
אוסטין K5
אוסטין K2/Y
לקריאה נוספת

אוסטין ג'יפסי - פרופיל (mossmotoring)
הערות שוליים

↑  אוסטין ג'יפסי 1958-1967 austingipsy
↑  אוסטין ג'יפסי - מפרט offroadxtreme.com/features/history/vintage-monday-british-built-austin-gipsy
↑  אוסטין ג'יפסי - מפרט טכני austinmemories.com
אורבינו

אורבינו (באיטלקית: Urbino) היא עיר במחוז מארקה באיטליה השוכנת כ-30 ק"מ דרומית-מזרחית לחופי הים האדריאטי. העיר ידועה בתרבות הרנסאנס העצמאית שהתפתחה בה, במיוחד בחסותו של הדוכס פדריקו דה מונטפלטרו, דוכס אורבינו (Federico da Montefeltro), ובשנת 1998 הוכרזה כאתר מורשת עולמית. בשנת 2004 התגוררו בעיר 15,441 תושבים.
ארמון הדוכס (מימין) והדואומו (לשמאלו) באורבינו
מראה ממצודת אלבורנוץ
אורבינו ב-1689
היסטוריה

העיר נודעה בתקופה הרומית בשם "אורווינום מטאורנסה" (Urvinum Mataurense - "העיר הקטנה על נחל מטאורוס"), וצברה חשיבות במאה ה-6 עת נכבשה בשנת 538 על ידי שר הצבא הביזנטי בליסאריוס אשר לקחה מהגותים.
בשנת 755 כבש פפין הגוץ את אורבינו מידי הלומברדים ומסרה לאפיפיור, והעיר הייתה יחד עם שטחים נוספים לגרעין של מדינת האפיפיור. בראשית המאה ה-13 הצליחו אצילי משפחת מונטפלטרו לבסס את כוחם בעיר, ואף שלא שלטו בה באופן ישיר, הם הצליחו להפעיל את השפעתם על תושביה ולהיהפך לראשי העיר החל ב-1213. עם זאת התושבים התמרדו כנגד בני מונטפלטרו ואולם אלה שבו וביססו את שליטתם בעיר ב-1234.
בשנת 1444 החלה תקופת שלטונו של פדריקו דה מונטפלטרו באורבינו. פדריקו הנחשב למפורסם ביותר מבני משפחת מונטפלטרו, היה דיפלומט מוכשר ופטרון נלהב של אומנות וספרות. בתקופתו הייתה העיר למוקד תרבותי, והוא הורה על הקמת ארמון הדוכס בעיר (Palazzo Ducale) והספרייה אשר נחשבה לשנייה רק לזו של קריית הוותיקן. ב-1474 היה פדריקו לדוכס ואורבינו לדוכסות. הוא שלט בעיר עד מותו ב-1482.
בשנת 1502 נישל צ'זארה בורג'ה בנו של האפיפיור אלכסנדר השישי את בני מונטפלטרו משליטתם, ואחריו השתלטה משפחת דלה רוברה (Della Rovere) על העיר. ב-1516 הודח פרנצ'סקו מריה הראשון דלה רוברה על ידי בית מדיצ'י מהשלטון בעיר. סמוך לאחר מכן, ב-23 בינואר 1517, הוא שב אל העיר בראש חיל רגלים בן 5,000 איש ו-1000 חיילים רכובים, וכך פרצה "מלחמת אורבינו" בינו לבין בית מדיצ'י שנתמך על ידי האפיפיור. המלחמה הסתיימה לאחר מספר חודשים בהסכם דיפלומטי ולאחר שדלה רוברה לא הצליח להמשיך ולממן את עלותה. הוא ויתר על השלטון בעיר ושב אליה רק ב-1521. עם שובו לשלטון פיתח דלה רוברה את תעשיית המיוליקה (Maiolica), כלי חרס מזוגגים שיוצרו מחומר שהופק בסביבותיה של אורבינו.
צאצאיו של דלה רוברה שלטו באורבינו עד שנת 1625, מועד בו העניקה אחרון בני המשפחה, לו לא היה יורש, לאפיפיור אורבנוס השמיני וזה סיפח אותה באופן סופי למדינתו. הספרייה העשירה של העיר הועברה אל קריית הוותיקן ב-1657, והעיר המשיכה והייתה חלק ממדינת האפיפיור עד שב-1870 צורפה לאיטליה.
אתרי העיר החשובים > ארמון הדוכס

פדריקו דה מונטפלטרו ציווה על בניית הארמון במחצית המאה ה-15. החזית נדמית לצוק אנכי ומשני צדדיה מגדלים מחודדים. במרכזו של הארמון חצר פנימית מוקפת ארקדה שהושפעה ממבנים שתכנן פיליפו ברונלסקי בפירנצה. לאחר מותו של פדריקו נותר המבנה לא גמור, והקומה השנייה נוספה רק במהלך המאה ה-16.
המבנה ממשיך ומשמש כביניין משרדים גם בהווה, ושוכנים בו, בין היתר, גם הארכיון העירוני והגלריה הלאומית של מרקה (Galleria Nazionale delle Marche) הנחשבת לאחד מאוספי הרנסאנס החשובים בעולם. ב-1985 הסתיימו עבודות שיפוץ נרחבות של הארמון וגם קומותיו התת-קרקעיות נפתחו לקהל הרחב. הארמון ידוע בחדר עבודתו הקטן של הדוכס (Studiolo) שמידותיו 3.60 מטר על 3.35 מטר בלבד, והמעוטר כולן בעבודות עץ.
אתרי העיר החשובים > הדואומו

בניית הדואומו של אורבינו החלה בשנת 1063 על שרידיו של מבנה דתי מהמאה ה-6. הקתדרלה הוקדשה ל"עליית הבתולה מריה לשמים" (Maria Vergine Assunta in cielo) ועבודות הבנייה הסתיימו רק בשנת 1604. ב-1781 נהרסו הכיפה וחזית הבניין ברעידת אדמה.
הוא הוקם בשנית תוך שחזיתו הוסתה בתשעים מעלות והבנייה בסגנון הנאו-קלאסיציזם החלה ב-1789 והסתיימה ב-1801. אורך פנים הקתדרלה הוא 60.5 מטר, רוחבה 36.8 מטר והיא נישאת לגובה של 50 מטר. את הכיפה מעטרים מבפנים ציורים של ארבעת האוונגליסטים.
אתרי העיר החשובים > אתרים נוספים

עוד ידועה העיר בדרך הפנורמית (Camminamento panoramico) המקיפה אותה ומאפשרת תצפית אל אתריה, ובביתו של רפאל שחי בעיר עד שהיה בן 14, וכן בפסל שהוקם לכבודו ב-1897.
בפינה הצפונית של העיר שוכנת מצודת אלבורנוץ (Fortezza Albornoz) שהוקמה במחצית השנייה של המאה ה-14 עת חומות העיר התרחבו וכללו גם את הגבעה עליה היא ניצבת. המצודה הוגדלה בראשית המאה ה-16 בהוראתם של בני רוברה והיא חולשת על העיר ומשמשת נקודת תצפית טובה אל מרכזה ההיסטורי.
ערים תאומות

שווייץ לוקרנו, שווייץ (מ־1976)
צרפת בלואה, סאנטר-עמק הלואר, צרפת (מ־1999)
דיוקנו המפורסם של פדריקו דה מונטפלטרו מאת פיירו דלה פרנצ'סקה (המאה ה-15)
חזית ארמון הדוכס באורבינו
כיפת הדואומו באורבינו
אורדלאפו פאליירו

שלט האצולה של אורדלאפו פאליירו.
אורדלאפו פאליירו או אורדלאפו פאליירו דודוני או דה דוני (באיטלקית: Ordelafo Faliero או Ordelafo Faliero de Doni  או Dodoni; נפטר בשנת 1117 בזארה) היה הדוכס ה-34 של ונציה. ויטאלה כיהן כדוג'ה ממותו של קודמו, ויטאלה מיקלה הראשון בשנת 1102 ועד נפילתו בקרב.
פאליירו היה חבר המועצה הקטנה של ונציה (ה-minor consiglio), אשר הורכבה מחבי 12 "משפחות המבשרים" של ונציה - משפחות האצולה העיקריות של העיר.
פאליירו נבחר לאחר מות קודמו. בתקופת שלטונו יצאה ונציה למלחמה כנגד ממלכת הונגריה. המלחמה נמשכה בין השנים 1105–1115, ובמסגרתה כבשה ונציה את זארה ואת סבניקו.
פאליירו יצא בראש צי שכלל 100 ספינות ונציאניות לסוריה וארץ הקודש במסגרת מסע הצלב הראשון, וכבש חלק מהעיר עכו. בתקופת כהונתו פיתח פאליירו את הצי, והקים את הבסיס של המספנות - לימים הארסנאלה.
פאליירו נהרג בקרב נגד ההונגרים בזאדאר, בשנת 1117.
אורדזאורוס

| אורדזאורוס> תקופה |
| --- | --- |
קרטיקון עליון, 72 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: לטאות
אינפרא־סדרה:: דמויי לטאה
משפחה:: Barbatteiidae
סוג:: אורדזאורוס
אורדזאורוס (שם מדעי: Oardasaurus) הוא סוג של לטאה קדומה שחיה בסופו של תור הקרטיקון במאסטריכט לפני 72 מיליון שנה על האי הקדום האצג, כיום ליד העיר האטג שבטרנסילבניה, רומניה. שם הזוחל הוא על שם הכפר "אורדה דה ג'וס" (Oarda de Jos) שברומניה, לידו נמצאה הלטאה.
לטאה זו הייתה שייכת למשפחה הנכחדת Barbatteiidae הקרובה לטגואיים המודרניים. הלטאה הגיע לאורך 20 סנטימטר והייתה קטנה מקרובתה למשפחה, Barbatteius שחיה באותו אזור.
לטאות אלו חיו באי לצד פאונה ייחודית הכוללת זאורופודים גמדיים, פטרוזאורים עצומים ודינוזאורים דו-רגליים קטנים. ממבנה שיניהם נראה שהיו טורפים של פרוקי-רגליים ושל חולייתנים קטנים, אך ייתכן שגיוונו גם בצמחייה.
איימוס ברבר

איימוס ווקר ברבר (באנגלית: Amos Walker Barber;‏ 26 באפריל 1861 –  19 במאי 1915) היה רופא מנתח ופוליטיקאי אמריקאי מוויומינג, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן מזכיר המדינה הראשון של ויומינג בשנים 1890–1895, ומתוקף תפקידו כראשון בסדר הירושה לתפקיד מושל ויומינג, כיהן כשני בתפקיד זה לאחר התפטרותו של המושל הראשון, פרנסיס וורן כחודש וחצי לאחר השבעתו, בשנים 1890–1893.
ראשית חייו

איימוס ברבר נולד בעיירה דיילסטאון שבפנסילבניה, כבנם של אלפרד ה. ברבר ואסנת ווקר. לאחר שהתחנך בבתי ספר מקומיים, הוא למד ספרות ורפואה באוניברסיטת פנסילבניה.
לאחר סיום לימודיו ב-1883, עבד ברבר כרופא בסגל בית החולים פנסילבניה, עד שעבר לוויומינג. ב-1892 נשא ברבר לאישה את אמיליה קנט, ולשניים נולדו שני ילדים.
ב-1885 עבר ברבר לטריטוריית ויומינג כדי לקבל על עצמו את משרת הרופא המנתח האחראי על בית החולים הצבאי בבסיס הצבאי פורט פטרמן. הוא קודם לתפקיד מנתח בפועל בצבא ארצות הברית והתלווה למשלחת של הגנרל ג'ורג' קרוק לאריזונה, ולאחר מכן מונה לתפקיד בפורט ד. א. ראסל. לאחר פרישתו מהשירות הצבאי, הוא היא לאחראי על בית החולים של איגוד מגדלי משק החי של ויומינג. ב-1889 הוא החל לעסוק ברפואה בעיר שאיין.
קריירה פוליטית

ב-1890 נבחר ברבר מטעם המפלגה הרפובליקנית כמזכיר המדינה הראשון של ויומינג. כחודש וחצי לאחר השבעתו של פרנסיס וורן כמושל ויומינג הראשון, הוא התפטר מתפקידו כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית שאליו הוא נבחר. בוויומינג לא קיימת כמו ברוב מדינת ארצות הברית משרת סגן מושל. על פי חוקת המדינה, הראשון בסדר הירושה למשרת המושל הוא מזכיר המדינה. לפיכך, ב-24 בנובמבר אותה שנה, הושבע ברבר, מתוקף תפקידו, בגיל 30, כמושל במקומו של וורן. במהלך תקופת כהונתו, הוא גייס את הכוחות המזוינים של המדינה כדי להכניע את התקוממות האינדיאנים של פיין רידג' וביקש סיוע פדרלי במלחמת מחוז ג'ונסון (אנ') בין איגוד מגדלי הבקר לבין הבוקרים במחוז ג'ונסון ב-1892. ב-2 בינואר 1893 הושבע במקומו של ברבר המושל הנבחר ג'ון יוג'ין אוסבורן, וברבר המשיך בתפקידו כמזכיר המדינה תחת אוסבורן כאשר זה סיים את כהונתו ב-1895 ואז שב לשאיין לעסוק ברפואה.
שנותיו האחרונות

ב-1898 שב ברבר לשירות צבאי, ושירת כעוזר מנתח במלחמת ארצות הברית-ספרד. לאחר מכן הוא שב לעיסוקו ברפואה.
איימוס ברבר נפטר ברוצ'סטר שבמינסוטה ב-18 במאי 1915, בגיל 54. הוא נטמן בבית הקברות לייקויו שבשאיין.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, p. 1766.
הערות שוליים

↑  "Amos W. Barber". Wyoming Historical Society.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1185430377  LCCN: no99047144  SNAC: w6f512v0  VIAF: 2101403   WorldCat (עם VIAF): 2101403
אידיאליזם

אידיאליזם הוא שם כולל לזרמים בפילוסופיה הסבורים כי מציאות היא בראש ובראשונה אידאה, כלומר משהו מופשט ולא פיזי, ורק בעקבות האידאה (אם בכלל) אפשר לדבר גם על עצמים פיזיים כדברים הקיימים במציאות. האידיאליזם מנוגד לתפיסה המניחה כי העצמים הפיזיים הם המציאות, ואילו המחשבה המופשטת איננה אלא צעד חיצוני, מאוחר למצוי הפיזי, המתבונן עליו מבחוץ, באופן רפלקטיבי ומנותק ממנו עצמו. בניגוד לכך, על פי התפיסה האידיאליסטית, למחשבה, או ליתר דיוק לתבונה, תפקיד מרכזי בעיצוב המציאות עצמה – המחשבה והיקום מקיימים או יוצרים זה את זה. גישה זו מנוגדת למטריאליזם ושונה מהדואליזם.
לדוגמה, עמנואל קאנט טען כי התבונה היא שמאלצת אותנו לקלוט את המציאות כבעלת תכונות של זמן ומקום וקשרים של סיבתיות, ואילו הגל טען כי להיסטוריה האנושית יש כיוון רציונלי כלשהו, בדיוק כמו למחקרים מדעיים. חשובה ההבחנה בין אידיאליזם סובייקטיבי, המייחס את המציאות לסובייקט אנושי, מישהו החושב מחשבה וזו יוצרת אצלו מציאות, לבין אידיאליזם אובייקטיבי, כמו זה של הגל למשל, המנתק את האידאה מסובייקט אנושי ספציפי כלשהו החושב את המחשבה, ומאמין בקיומה העצמאי, האובייקטיבי, של המחשבה כשלעצמה.
חשיבה אידיאליסטית יכולה לכלול גם אמונה שדברים מופשטים או חומריים כוללים גם תכונות שאינן תלויות במציאות החומרית. חלק מהפילוסופים ייחסו למספרים תכונה כזאת; אפלטון גרס כי לכל החפצים יש תכונות כאלה וכינה "אידאות". שיטה זו נקראת גם אידיאליזם אפלטוני.
את הזרם הזה אפשר לחלק לשתי תקופות: האידיאליזם הטרום קאנטיאני שמייצגו העיקרי הוא ג'ורג' ברקלי והאידיאליזם הגרמני המאוחר יותר, שמייצגיו הבולטים הם הגל, פיכטה ושלינג.
ראו גם

קווליה
ודאנטה
מטריאליזם
אלו דיארה

אלו דיארה (בצרפתית: Alou Diarra; נולד ב-15 ביולי 1981) הוא כדורגלן עבר צרפתי ממוצא מאלי ששיחק בעמדת הקשר האחורי, וכיום עוזר מאמן נוער בקבוצת לאנס.
בעברו היה שחקן בנבחרת צרפת, בה ערך 44 הופעות.
קריירת מועדונים

דיארה התחיל את הקריירה שלו בלוהאנס-קוז'ו שם שיחק רק 3 משחקים. בשנת 2000 עבר לגרמניה שם שיחק בבאיירן מינכן. לאחר שנה הושאל לפרייבורג. בקיץ 2002 עבר לליברפול האנגלית לשנתיים, במהלכם הושאל לעונת 2002/2003 לה האבר ולעונה לאחר מכן לבסטיה. לקראת 2004/2005 עבר ללאנס. בלאנס שיחק שנתיים בהם שותף כמעט בכל משחקי הקבוצה בהם הרשים מאוד מה שעניין את רומא, אך בסופו של דבר עבר לאולימפיק ליון כמחליפו של מחמדו דיארה. בליון במהרה מאוד דיארה לא הצליח להשתלב ונהיה ממורמר, אך בכל זאת זכה בעונת 2006/2007 עם הקבוצה באליפות צרפת. בכך זכה דיארה בתוארו הראשון בקריירת המועדונים שלו, ושני בסך הכל בקריירה.
בקיץ 2007 עבר לבורדו תמורת 7.75 מיליון אירו. את שערו הראשון במדי בורדו כבש נגד מץ ב-29 באוגוסט 2007. בבורדו זכה דיארה באליפות צרפת ובגביע הליגה הצרפתי בעונת 2008/2009. ב-4 ביולי 2011 חתם דיארה על חוזה לשלוש שנים אצל סגנית אלופת צרפת, מרסיי. בקיץ 2012 חתם דיארה לשלוש שנים בווסטהאם יונייטד העולה החדשה לפרמיירליג, תמורת 2 מיליון ליש"ט. ב-31 בינואר 2013 הושאל לסטאד רן.
לאחר חצי עונה בסטאד רן, חזר לווסטהאם בה שותף בשמונה משחקים. בסוף העונה עזב את הקבוצה. ב-23 בפברואר 2015 חתם בצ'רלטון אתלטיק מהצ'מפיונשיפ עד סוף העונה.
קריירה בין-לאומית

דיארה זומן לראשונה לסגל נבחרת צרפת ב-2004. בגמר מונדיאל 2006 נגד איטליה עלה כמחליף במקומו של פטריק ויירה. דיארה נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2010 ובסגל ליורו 2012 שנערך בפולין ואוקראינה.
תארים

הגביע הביניבשתי: 2001
הליגה הצרפתית הראשונה: 2007
הליגה הצרפתית הראשונה: 2009
גביע הליגה הצרפתית: 2009
הסופר קאפ הצרפתי: 2008, 2009
מונדיאלים: מקום שני במונדיאל 2006
הערות שוליים

↑  נשיא מארסיי: "ליון בכיינים", באתר וואלה, 16 באוקטובר 2006
↑  אוריאל דסקל, ‏חמש ליגות, 2,230,000,000 אירו. החלון נסגר, באתר גלובס, 3 בספטמבר 2007
↑  העברות בעולם - 11.8, באתר וואלה, 11 באוגוסט 2012
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2006 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 לנדרו •  2 בומסונג •  3 אבידל •  4 ויירה •  5 גאלאס •  6 מאקללה •  7 מאלודה •  8 דוראסו •  9 גובו •  10 זידאן •   11 וילטור •  12 הנרי • 13 סילבסטרה •  14 סאהה • 15 תוראם • 16 בארטז • 17 גיבט • 18 דיארה • 19 סניול • 20 טרזגה • 21 שימבונדה • 22 ריברי • 23 קופה • מאמן: דומאנק |  1 לנדרו •  2 בומסונג •  3 אבידל •  4 ויירה •  5 גאלאס •  6 מאקללה •  7 מאלודה •  8 דוראסו •  9 גובו •  10 זידאן •   11 וילטור •  12 הנרי • 13 סילבסטרה •  14 סאהה • 15 תוראם • 16 בארטז • 17 גיבט • 18 דיארה • 19 סניול • 20 טרזגה • 21 שימבונדה • 22 ריברי • 23 קופה • מאמן: דומאנק | צרפת |
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 סאניה •  3 אבידל •  4 רבייר •  5 גאלאס •  6 פלאנוס •  7 ריברי •  8 גורקוף •  9 סיסה •  10 גובו •   11 ז'יניאק •  12 הנרי • 13 אברה •  14 טולאלאן • 15 מאלודה • 16 מנדנדה • 17 סקילאצ'י • 18 דיארה • 19 דיאבי • 20 ולבואנה • 21 אנלקה • 22 קלישי • 23 קראסו • מאמן: דומאנק |  1 לוריס •  2 סאניה •  3 אבידל •  4 רבייר •  5 גאלאס •  6 פלאנוס •  7 ריברי •  8 גורקוף •  9 סיסה •  10 גובו •   11 ז'יניאק •  12 הנרי • 13 אברה •  14 טולאלאן • 15 מאלודה • 16 מנדנדה • 17 סקילאצ'י • 18 דיארה • 19 דיאבי • 20 ולבואנה • 21 אנלקה • 22 קלישי • 23 קראסו • מאמן: דומאנק | צרפת |
| נבחרת צרפת – יורו 2012 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 דבושי •  3 אברה •  4 ראמי •  5 מקסס •  6 קבאי •  7 ריברי •  8 ולבואנה •  9 ז'ירו •  10 בנזמה •   11 נאסרי •  12 מטווידי • 13 רביילרה •  14 מנז • 15 מאלודה • 16 מנדנדה • 17 אמבילה • 18 דיארה • 19 מרטין • 20 בן ערפה • 21 קוסיילני • 22 קלישי • 23 קראסו • מאמן: בלאן |  1 לוריס •  2 דבושי •  3 אברה •  4 ראמי •  5 מקסס •  6 קבאי •  7 ריברי •  8 ולבואנה •  9 ז'ירו •  10 בנזמה •   11 נאסרי •  12 מטווידי • 13 רביילרה •  14 מנז • 15 מאלודה • 16 מנדנדה • 17 אמבילה • 18 דיארה • 19 מרטין • 20 בן ערפה • 21 קוסיילני • 22 קלישי • 23 קראסו • מאמן: בלאן | צרפת |
אייזיק ראבוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 בנובמבר 1882 Zavallia, אוקראינה 
 פטירה:  8 בינואר 1944 (בגיל 61) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, האימפריה הרוסית 
 שפות היצירה:  יידיש 
 
אַייזיק רַאבּוֹי (נקרא גם יצחק, איסאק, אייזיק ראבאי; 1882 – 1944 בניו יורק) היה סופר יידיש. סופר שהיה שייך לקבוצת די יונגע.
ביוגרפיה

נולד ביער זאווליה ליד קמניץ-פודולסקי, וזמן קצר אחרי לידתו עברה המשפחה לרישקאן (Rîșcani) שבבסרביה. עד גיל 14 למד אצל מלמדים. השתלב בקבוצת משכילים והתחיל ללמוד רוסית בכוחות עצמו.
ראבוי וחבריו ניהלו בעיירה ספרייה ופתחו בית ספר יהודי. ב-1904 היגר לארצות הברית והתיישב בניו יורק, שם עסק בייצור כובעים. הוא כתב הרבה אבל לא הצליח לפרסם, דבר שגרם לו דיכאון והוא תכנן להתאבד בשל כך. חבריו יואל אנטין ודוד פינסקי עודדו אותו וב-1906 פרסם לראשונה בעיתון "ווארהייט" את סיפורו הראשון.
אחרי שפגש בדוד איגנטוב, מני לייב פרסם את סיפורו "די רויטע בלום" (הפרח האדום) במאסף "יוגענד", שהיה הביטאון הראשון של קבוצת המשוררים והסופרים די יונגע. רבוי השתייך לקבוצה זו במשך כמה עשרות שנים.
ב- 1908 החליט להיות חוואי ולמד חקלאות בבית הספר לחקלאות של הברון הירש בוודביין. אחרי תום לימודיו עבד בחוות סוסים בדקוטה הצפונית. ב-1913 חזר לניו יורק ופתח חנות אך הוא נכשל בעסקיו וחזר לעבוד יצרן כובעים.
הוא נפטר בלוס אנג'לס ב-1944.
יצירתו

ראבוי כותב על הטבע הפראי שבערבות המערב. הוא נחשב לסופר הרומנטי ביותר שבין סופרי יידיש, ג'ק לונדון ביידיש הוא פרסם שלושה רומנים המהווים, לדעתו של שמואל ניגר יצירה אחת העוסקת בסוסים, ערבות, יערות, שוורים, געגועים, צער ושמחה: הער גאלדענבארג, שפורסם ב-1916, א פאס פון ים (1918), דער יידישער קאובאי (1942). ב-1918 פרסם עוד רומן העוסק בחיים במערב: אין דער ווייטער וועסט.   הוא כתב גם אוטוביוגרפיה מיין לעבן (1945-‏1947) שיצאה גם בתרגום עברי: פרקי חייו של סופר עברי 
(1969). בנוסף לרומנים פרסם גם כמה מחזות: אידישע מנהגים (1926), שטעכיק דראט (חוט תיל דוקר) שהוא עיבוד מומחז לספרו הער גאלדענבארג. ב-1933 כתב מחזה מיטן פנים צום שאפ (עם הפנים לסדנת היזע).
ניגר אומר שרבוי אינו מספר סיפורים גדול, הוא לא מפתח את דמויותיו מבחינה פסיכולוגית. כוחו הוא ברעננות הסגנונית. הוא לא כותב רומנים כי אם ליריקן מוסווה.. אולגין טוען בהקדמה שכתב לספר דער יידישער קאובאי שרבוי פרש מחבורת די יונגע משום שהיה קרוב יותר ברוחו לעם הפשוט, העמל בבתי החרושת ובסדנאות היזע. הוא לא כותב, כמו אנשי די יונגע ליושבי בתי הקפה ולאינטליגנציה. "דרכו, יותר מאשר בני קבוצת די יונגע עברה המסורת של ספרות חברתית לתקופה חדשה".
לקריאה נוספת

ש. ניגער. שמועסען וועגען ביכער, ערשטער טייל. ניו יארק: פערלאג יידיש, תרפ"ב 1922.
לעקסיקאן פון דער נייער יידישער ליטעראטור, באנד 8. ניו יארק: אלוועלטלעכן יידישן קולטור-קאנגרעס, 1981.
משה יוסף אולגין. א. ראבאי. הקדמה לספר דער יידישער קאובאי – ראמאן. ניו יארק: איקופ - אלוועלטלעכן יידישן קולטור-קאנגרעס, 1942
Mikhail Krutikov. Yiddish fiction and the crisis of modernity, 1905-1914
הערות שוליים

↑  Krutikow, p. 148
↑  ניגער, שמועסען וועגן ביכער, באנד 1, עמ'  254
↑  ניגער, עמ' 258, אולגין, עמ' 10
↑  אולגין, א. ראבאי, עמ' 11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007276876705171  PLWABN: 9810651002205606  GND: 119260611  ISNI: 0000 0000 5114 3571  LCCN: n88102080  NTA: 297862588  SELIBR: 85723  VIAF: 30342837   WorldCat (עם VIAF): 30342837