stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית ספר רעות (ירושלים)
מעורבות חברתית

בית הספר מפעיל ומחנך את תלמידיו לגלות מעורבות חברתית, זאת במסגרת מספר פרויקטים:
המסעדה החברתית - מסעדה הנמצאת בשטח בית הספר ומופעלת על ידי התלמידים, במסגרתה מוגש אוכל חם לנזקקים המגיעים לאכול בבית הספר שלוש פעמים בשבוע. בשנת 2017 פתח בית הספר בקמפיין מימון המונים כדי לאפשר את המשך פעילות המסעדה החברתית.
חלון לשוויון – תוכנית מעורבות חברתית במסגרתה תלמידי בית הספר עורכים בדיקת נגישות במתקנים ואתרים שונים ברחבי ירושלים.
תוכנית מעשר – תוכנית יזמות והתנדבות 'בית-ספר בקהילה'.
הגדעונים – תוכנית התנדבות במסגרתה תלמידי בית הספר משפצים מצבות בבתי העלמין היהודיים בפולין.
הערות שוליים

↑  צוות קו לחינוך, בבית הספר ציינו את החנוכה באירוע לחנוכת מבנה הקבע, באתר קו לחינוך, ‏2 בדצמבר 2010
↑  דף מידע, האגודה לקידום החינוך, היסטוריה, באתר בית ספר רעות
↑  לירן תמרי, המסעדה החברתית בבית הספר רעות בסכנת סגירה, באתר mynet‏ ירושלים, 23 בדצמבר 2019
↑  ארכיון מעורבות חברתית, באתר בית ספר רעות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574424505171
טיפול בשתיקה

טיפול בשתיקה (המכונה לעיתים גם שתיקה כעונש או עונש השתיקה) הוא סירוב לתקשר מילולית עם אדם אחר, שמעוניין בתקשורת. ההתנהגות יכולה לבוא לידי ביטוי במגוון צורות, החל מהזעפת פנים ועד התנהגות פוגענית ומרושעת. יחס של שתיקה כלפי האחר יכול להיות צורת ביטוי של התנהגות פסיבית-אגרסיבית כחלק מהתעללות רגשית במסגרתה אי שביעות רצון, זלזול ובוז המוצגים באמצעות מחוות לא-מילוליות תוך שמירה על שתיקה.
הפסיכולוגית הקלינית הרייט ברייקר מזהה את הבחירה לנקוט בהתנהגות זו כסוג של ענישה מניפולטיבית.
מקור המונח

מקור המונח נובע מ"טיפול" באמצעות שתיקה, שהיה פופולרי בבתי כלא במאה ה-19. מאז רפורמת בתי הכלא בשנת 1835, השימוש בטיפולי השתיקה בבתי הכלא נעשה כאלטרנטיבה לעונש פיזי. היה נהוג לחשוב כי נקיטה בפעולות שונות מצד הסוהרים, למשל: מניעת דיבור מאסירים, כינוי של אסירים במספרים במקום בשמם הפרטי, כפייה על אסירים לכסות את פניהם כך שהם לא יוכלו לראות אחד את השני, ועוד - יעודדו חשיבה רפלקסיבית של האסירים על הפשעים שביצעו.
בנוסף, המונח באנגלית, אשר זכה לתפוצה בינלאומית, מכיל כפל משמעות לגבי המילה Treatment. מילה זו משמשת באנגלית הן כהתייחסות לאדם אחר (וכאן: התייחסות לאדם אחר באמצעות שתיקה) והן כטיפול במישהו (רמז לטיפולים דלעיל).
טיפול בשתיקה במערכות יחסים אישיות

במערכות יחסים, הבחירה בשתיקה יכולה להיות דפוס התנהגותי שקשה לשנותו אם הוא מושרש, מה שיכול בסופו של דבר להביא לכישלון של מערכות היחסים האלו.
הבחירה לנקוט בטיפול בשתיקה משמשת לעיתים כמנגנון שליטה שכן זו יכולה להיות פעולה פסיבית-אגרסיבית במסגרתה אדם החווה תחושות שליליות אינו מסוגל לבטא את עצמו ואת תחושותיו. עצם היותו במצב של "שתיקה" מעביר מסר לאחר. השתיקה בעצם יכולה ליצור את מה שהאדם השותק רוצה, כמו תשומת לב וידיעה שהאחר נפגע מההתנהגות, בתוספת תחושת כוח ושליטה על ידי יצירת חוסר ודאות לגבי משך הזמן בו השתיקה תימשך. לפעמים המטרה של טיפול בשתיקה היא פשוט ליצור חוסר שביעות רצון אצל הצד השני, וכאשר המסר התקבל והובן, מסתיימת השתיקה מהצד השותק.
שתיקה, כמו גם צעקות, היא דרך ביטוי המביעה כוח ועוצמה. שתיקה מעבירה מסר לאחר בנוסח "אינני רואה אותך ואינך קיים לגביי" ומהווה מעין חרם של אחד הצדדים על השני. שימוש בשתיקה מעיד על ייאוש ואכזבה שמשפיעים בצורה שלילית על מערכת היחסים. כפועל יוצא, השותף תלוי בחסדיו של בן הזוג השותק, עד אשר לעיתים בסופו של דבר הוא בוחר לוותר על בן הזוג.
טיפול בשתיקה במערכות יחסים אישיות > ממצאים ממחקרים בנושא

ממחקרים עולה כי דפוס התנהגות זו הוא אחד המזיקים ביותר למערכות יחסים אישיות. חוקרים הגיעו למסקנה כי התנהגות המביעה אדישות היא הדרך הנפוצה ביותר בה אנשים מתמודדים עם קונפליקטים במערכות יחסים זוגיות. מניתוח של כ-74 מחקרים שונים (במסגרתם נבדקו יותר מ-14,000 משתתפים) עולה כי כשאחד הצדדים נאטם רגשית על מנת להאשים את הצד השני, התוצאה מביאה לנזק למערכת היחסים.
פול שרודט, פרופסור בתחום לימודי התקשורת באוניברסיטה הנוצרית של טקסס, הוביל מחקר בנושא שפורסם בירחון האקדמי Communication Monographs. תוצאותיו הראו כי ככל שדפוס השתיקה נפוץ יותר במערכת היחסים, כך גדלים הסיכויים של בני הזוג לחוות רמות גבוהות יותר של חרדה בקשר או לפתח דפוסי התנהגות אגרסיביים. התנהגותם של שני הצדדים במערכת יחסים יכולה לתרום לדפוס ההתנהגות הזה. החוקרים חלוקים בדעותיהם אם דפוס התנהגותי זה מאפיין יותר נשים או גברים.
לס פארוט, פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת סיאטל פאסיפיק, פרסם גם ספר בנושא, וטוען כי שתיקה היא דפוס שקשה לשבור מאחר שהוא טבוע מאוד בנפשו של האדם. לטענת פארוט רבים למדו לבחור בהתנהגות זו החל מגיל צעיר כדרך להעניש את הצד השני.
במצבי התעללות

במערכות יחסים הכוללות התעללות מענישים את קורבנות השתיקה שלהם על ידי הסירוב לדבר איתם או אפילו להכיר בנוכחותם. באמצעות שתיקה, המתעללים מתקשרים בצורה מוחצנת רגשות שונים שהם חשים, למשל: אי-שביעות רצון, כעס ותסכול. ההשלכות של ההתנהגות הזו על האדם הסופג את ההתעלמות יכולות להיות יצירת תחושות של חוסר אונים וחוסר ערך.
במצבי התעללות > במקום העבודה

ממחקר שבוצע על ידי המכון לבריונות במקום העבודה עולה כי "טיפול השתיקה כדי לבודד ולהרחיק אחרים" הוא הטקטיקה הרביעית הנפוצה ביותר מבין טקטיקות של התעמרות בעבודה. טיפול בשתיקה מדווחת ב -64% ממקרי הבריונות במקומות עבודה. טיפול בשתיקה היא צורה מוכרת של פיקוח פוגעני. צורות אחרות כוללות: להזכיר לקורבן את כישלונות העבר שלו, לא לתת קרדיט ראוי על עשייה מקצועית, להטיח האשמות בקורבן ועוד.
סיבות אפשריות לבחירה בדפוס התנהגות זה

הבחירה בשתיקה יכולה ליצור הרחקה של הבוחר להשתמש בטקטיקה זו מהתמודדות ישירה עם מקורות נפשיים של כאב וסבל, ומשמשת כעונש כלפי האחר.
במקרים בהם פעולת השתיקה הופכת לסוג של כלי נשק כלפי הצד הנחשף אליה, הוא עלול לפתח בעקבות כך רגשות של עצב, בדידות וחוסר ערך. בכך מהווה השתיקה מחסום לתקשורת כנה במערכות יחסים אישיות. הבחירה של אדם לבצע טיפול בשתיקה יכולה להיות מהסיבות הבאות:
הגנה - השותק מעמיד את עצמו בעמדה שבאה להגן על עצמו מפני פגיעה נוספת. הוא לא יכול לספוג עוד עלבונות וכעסים.
רצון להישאר צודק - השותק מעמיד את עצמו במעמד לפיו "הוא הצודק היחיד", ואין מקום לעמדה אחרת משלו. השתיקה היא דרך לאלץ את הצד השני לקבל את עמדתו.
רצון להעצים את כוחו - השותק חווה את עצמו כאדם חלש. הדרך להעלות את כוחו ולהרגיש חזק היא דרך השתיקה.
קושי לסלוח - השותק הוא אדם המתקשה לסלוח ולהתפייס. לכן הוא מסתגר ויוצר ריחוק מהשני. דרך זו נבחרת בדרך כלל על ידי אנשים שחוו בילדותם ביקורת, כעס, השפלה ועלבון על ידי דמויות משמעותיות בגידולם ולכן פיתחו אסטרטגיות הישרדות והגנות דרך צמצום והתרחקות ממקומות כואבים. הניתוק הרגשי משמש להם מעין מנגנון הגנה מפני תחושת הכאב והסבל, כך שבבגרותם הם אינם יכולים להתמודד ישירות עם הכעס ונוטים להתבצר בשתיקה.
הפסיכולוג הבריטי אנדריאה סבדיני, טוען כי מאחורי השתיקה קיימת פנטזיה שתביא לכך שהצד השני יבין את רצונות ורגשות הצד השותק מבלי שהוא יצטרך לבטא את עצמו בדיבור.
ייתכן כי אנשים המשתמשים בשתיקה חשים שאינם מסוגלים להתבטא באופן חופשי וחוששים מכך שהדעה שיביעו לא תקבל התייחסות. ייתכן והתנהגות זו נובעת כתוצאה מחשש משיפוטיות, ביקורת וזלזול.
הבוחר באפשרות זו סבור כי המסר יעבור או מטרותיו יקודמו מבלי שיצטרך לדבר, אך במערכת יחסים נורמטיבית נטען שבחירה בטיפול בשתיקה צריכה להיות תמרור אזהרה לזוגיות ומסמלת ייאוש ואכזבה.
דרכים אפשריות להתמודדות

העלאת המודעות האישית למציאות כפי שהיא - כל אחד מהצדדים יכול לבחון את התנהגותו ולשאול את עצמו למה הוא בוחר להתנהג כך, ומה בדיוק משרת את הרגשות שלו בבחירה בהתנהגות זו.
הימנעות מרצח אופי - תיוג של בן הזוג השותק כ"גס רוח" או "אגואיסט" עלולים אף להגביר את הנזק.
שימוש במילה "אני" - שימוש במילה "אני" במקום ב"את/אתה" יכול לקצר את משך הקונפליקט. אדם צריך להרגיש שיש לו חופש להתבטא ולהביע את רגשותיו ולהימנע מהאשמת האחר.
הסכמה הדדית על הפסקה - בעת קונפליקט המכיל שתיקה מאחד הצדדים, רצוי לתת זמן להירגעות ואז לחזור ולתקשר.
התנצלות - לנסות להתנצל מוקדם ככל האפשר.
ראו גם

התנהגות פסיבית-אגרסיבית
אוסטרקיזם
חרם חברתי
הדרה חברתית
גוסטינג
הערות שוליים

↑  "The Silent Treatment". נבדק ב-1 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Braiker, Harriet B. (2004). Who's Pulling Your Strings ? How to Break The Cycle of Manipulation. ISBN 0-07-144672-9.
↑  London, The Kolberg Partnership,. "London's Most Notorious Prisons – Page – Life In London Magazine – All In London". אורכב מ-המקור ב-2013-06-06. נבדק ב-1 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
↑  USA Today (אוגוסט 3, 2014) טיפול שקט מדבר כרכים על מערכת יחסים
↑    Petra Boynton, ‏Silent treatment: how to snap him out of it, The Telegraph, 26 April 2013
1 2  זוגיות במשבר: למה הוא לא מדבר איתי?, באתר ynet, 26 באפריל 2018
↑  Paul Schrodt’s research on “the silent treatment” featured in Wall Street Journal, TCU Communication Studies (באנגלית)
↑  Tratamento silencioso diz muito sobre um relacionamento - Emais, Estadão (בפורטוגזית)
↑  Healing the Scars of Emotional Abuse, The Center • A Place of HOPE (באנגלית אמריקאית)
↑  Femenia, Nora (21 באוגוסט 2012).  Warner, Neil (ed.). "The Silent Marriage:: How Passive Aggression Steals Your Happiness, 2nd Edition". Creative Conflict Resolutions, Inc. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Top 25 workplace bullying tactics". נבדק ב-1 באוגוסט 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Abusive Supervision, www.businesspsych.org
↑  A. Sabbadini, Listening to Silence, Brit. J. Psychother., 1991, עמ' 406–415
↑  Tratamento silencioso diz muito sobre um relacionamento - Emais, Estadão (ב־Brazilian Portuguese)
ללי ציפי מיכאלי

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1964 (בת 60) גאורגיה 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
ללי ציפי מיכאלי (נולדה ב-20 במרץ 1964 בגאורגיה) היא משוררת ישראלית.
ביוגרפיה

מיכאלי עלתה לישראל מגאורגיה בינואר 1972, עם הוריה ושני אחיה. היא בעלת תואר שני בספרות השוואתית מאוניברסיטת בר-אילן.
שיריה של מיכאלי פורסמו ב"הארץ", "ידיעות אחרונות","מעריב" וכן בכתבי עת ספרותיים, בהם "עכשיו", "מאזנים", "עיתון 77", "ספקולציה", "הו!", "המוסך", "אודיסאה" ובשפות זרות ב-Sinn und Form (גר')
 ו-Poetry International. שיריה התפרסמו גם באנתולוגיה "השירים הכי יפים" בעריכת מנחם בן ודורון קורן ובאנתולוגיה בעריכת תמר משמר, "מי מפחד מווירג'יניות" וכן באנתולוגיות בינלאומיות. כמה משיריה זכו ללחנים, שבוצעו בידי יסמין אבן, ירונה כספי, דן תורן ואריק שטראוס.
ספריה של מיכאלי זכו לשבחים, בין השאר מפי ראובן שבת ב"עכשיו", שציין את האסוציאטיביות בשירה ואף מתח קווים משווים בינה לבין המשורר יונתן רטוש והמשורר דוד אבידן. לפי שבת, "חומרי שירתה של ללי ציפי מיכאלי טבועים ונחתמים לכבוד השירה העברית לדורותיה, ובוודאי לא רק בשירת נשים מדובר כאן, אלא בספרות העברית והישראלית בכללותה". בהתייחס לתרגום של אחד משיריה בספר "צייר אותי בוערת" ציין עמנואל דובשק את מיכאלי לשבח וגרס כי "היא אולי המשוררת פורצת הדרך הבולטת בשירה הישראלית היום". לדעת יונתן ברג, "מיכאלי עסוקה רבות בחדש: בחיפוש אחר דרכים חדשות לבטא ולשקף את המציאות, הדבר נכון הן לצד הצורני והן לזה הקשור לתוכן בשירתה. שיריה של מיכאלי אינם "ממושמעים", הצו הבסיסי שמוביל אותם היא תנועת התודעה וחיפוש בשפה של ביטוי לאותה תנועה חופשית". לדעת דורי מנור "בשירים עזי מבע, הבועטים בחושניות ובחדווה בכל מוסכמה חברתית או פואטית, בוחנת לָלי את מושג הבית, ובאמצעותו - את מושגי ה"פנים" וה"חוץ". שיריה ממששים את קו הגבול בין האדם כיצור פרטי וכיצור חברתי, בין ההוויה הדומֶסטית לבין ההוויה הבין-אישית, בין מה שמצוי בין ארבעה קירות לבין הרוח החודרת מבחוץ אל חלל הנפש".
במהלך 2010-2008 יצרה מיכאלי פרויקט וידאו-ארט שירה בשיתוף עם ynet. היא לימדה עברית לסטודנטים זרים באוניברסיטאות תל אביב ובר-אילן, והרצתה על שירה, קולנוע ואמנות בסינמטק תל אביב בשנים 2015-2014. היא ערכה "אנתולוגיה לשירת מחאה" בשם "התנגדות", שיצאה בהוצאה עצמית בשנת 2011. לימדה עברית סטודנטים זרים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. מלמדת שפה ושירה עברית באוניברסיטה ללימודים בינלאומיים בשנחאי (אנ').
שיר שלה, "אמא שלי", נבחר לייצג את ישראל במסגרת אנתולוגיית שירה בינלאומית הכוללת למעלה ממאה משוררים מרחבי העולם. הוא שוגר לירח בקפסולת זמן ב-15 בפברואר 2024, באמצעות SpaceX, כחלק מפרויקט משותף של נאס"א ו-The Lunar Codex, שמטרתו לשמר נכסי תרבות עולמית על הירח.
למיכאלי בן אחד. היא מתגוררת בתל אביב.
ספריה

"שירי ללי" בהוצאת עקד (1990)
"צייר אותי בוערת" בהוצאת כרמל (2008)
"הסולנית", בהוצאת עכשיו (2013)
"מסֶכֶת פנים", בהוצאת עכשיו (2015)
"הבית המשוגע", בהוצאת אבן חושן (2018)
"פאפא", בהוצאת אבן חושן (2019)
"אהובי הסודי, אתה", בהוצאת עולם חדש (2022)
"איך אאיר את העולם", בהוצאת יונה שחורה (2023)
ספריה > ספרים בשפות זרות

מבחר השירה ლექსი50 ("50 שירים") תרגום לגיאורגית, הוצאת Nodar Dumbadze גיאורגיה, 2018.
מבחר השירה Psaume de femme ("מזמור אישה") תרגום לצרפתית, הוצאת Levant צרפת, 2019.
ספר השירה Casa de Nebuni ("הבית המשוגע") תרגום לרומנית, הוצאת Editura Academiei Internationale Orient-Occident רומניה, 2019.
ספר השירה La Casa Folle ("הבית המשוגע") תרגום לאיטלקית, הוצאת Lieto Colle איטליה, 2019.
ספר השירה Божевільний ДІМ ("הבית המשוגע") תרגום לאוקראינית, הוצאת Каіала אוקראינה, 2020.
ספר השירה Безумный дом ("הבית המשוגע") תרגום לרוסית, הוצאת Издательский дом Владимира Коркунова מוסקבה, 2020.
ספר השירה") The Mad House הבית המשוגע") תרגום לאנגלית, הוצאת Adelaide Books Publishing House ניו יורק, 2020.
ספר השירה पागल सदन ("הבית המשוגע") תרגום להינדית, הוצאת Aabs Publishing House קולקטה, הודו, 2020.
ספר השירה পাগল বাড়ি ("הבית המשוגע") תרגום לבנגלית, הוצאת Aabs Publishing House קולקטה, הודו, 2020.
ספר השירה Deli Ev ("הבית המשוגע") תרגום לטורקית, הוצאת Şiirden publishing house איסטנבול, טורקיה, 2021.
ספר השירה 疯狂的房子 ("הבית המשוגע") תרגום לסינית, הוצאת The Earth Culture Press בייג'ינג, סין, 2021.
ספר השירה Савдойи уй ("הבית המשוגע") תרגום לאוזבקית, הוצאת Altaspera publishing house קנדה-אוזבקיסטן, 2021.
ספר השירה Тентек уй ("הבית המשוגע") תרגום לקזחית, הוצאת Altaspera publishing house קנדה-קזחסטן, 2021.
ספר השירה पापा ("פאפא") תרגום להינדית, הוצאת Aabs Publishing House קולקטה, הודו,2021.
ספר השירה পাপা ("פאפא") תרגום לבנגלית, הוצאת Aabs Publishing House קולקטה, הודו,2021.
ספר השירה Папа ("פאפא") תרגום לרוסית, סנט פטרסבורג, רוסיה,2021.
ספר השירה Papa ("פאפא") תרגום לאנגלית, הוצאת Adelaide Books Publishing House ניו יורק, ארצות הברית,2021.
ספר השירה "پرنده سیاه "Black Bird (מבחר) תרגום לפרסית נימה ניקנאם, הוצאת Asare Bartar (آثار برت), טהרן, איראן, 2021.
ספר השירה PAPA ("פאפא"), בתרגום לרומנית, הוצאת Editura Academiei Internationale Orient-Occident, רומניה, 2021.
ספר השירה İlya'ya Ağıtlar ("קינה לאיליה", במקור "פאפא") תרגום לטורקית, הוצאת Şiirden publishing house, איסטנבול, טורקיה, 2022.
ספר השירה 你，我的秘密情人 ("אהובי הסודי, אתה") תרגום לסינית, הוצאת The Earth Culture Press, סין, 2023.
ספר השירה My Secret Lover You ("אהובי הסודי אתה"), תרגום לאנגלית, הוצאת Adelaide ,Books Publishing House ניו יורק, 2023.
ספר השירה Benim Gizli Aşığım ("אהובי הסודי אתה"), תרגום לטורקית, Şiirden Yayıncılık Publishing House, איסטנבול, טורקיה, 2023.
ספר השירה Mešuge dům ("הבית המשוגע"), תרגום לצ'כית, הוצאת Dauphin, פראג, צ'כיה, 2023.
לקריאה נוספת

משה גרנות, "לקסיקון סופרי ישראל", אגודת הסופרים העבריים ודני ספרים, 2009, עמ' 614.
גבריאל מוקד, בזמן אמיתי, הוצאת עכשיו עמדה, 2011, עמ' 402.
ליאת סידס, "הגוף כאנטומיה של עונג" (על ספר שיריה של ללי ציפי מיכאלי "הסולנית"), בתוך: עתון 77, גל' 373 (שבט-אדר תשע"ד, ינואר-פברואר 2014), עורכים - מיכאל בסר, עמית ישראלי-גלעד, עמ' 20–21.
ראובן שבת, "בלשית הפרא של תל אביב" (על 'הסולנית'), פורסם בכתב העת עכשיו 74-73, עורך גבריאל מוקד, סתיו-חורף 2013–2014, תשע"ד, עמודים 268–269.
שלמה בן-בסה, "הצילו אותי / אל תצילו אותי" (מאמר ביקורת על הספר "מסֶכֶת פנים"), בתוך: עיתון 77, גל' 385, (חשון-כסלו תשע"ו, אוקטובר-נובמבר 2015), עורכים - מיכאל בסר, עמית ישראלי-גלעד, עמ' 9.
אילן ברקוביץ', שירת ישראל: ללי ציפי מיכאלי (טור ביקורתי על השיר "לא מפוצצת לשכנים את הצורה", מתוך הספר "מסֶכֶת פנים"), בתוך: עיתון 77, גל' 389, (סיון-תמוז תשע"ו, יוני-יולי 2016), עורכים - מיכאל בסר, עמית ישראלי-גלעד, עמ' 15.
ליאת סידס, "פלאנרית תל אביבית" (על מסע ושוטטות בשירתה של מיכאלי), בתוך: עיתון 77, גל' 391 (תשרי-חשון תשע"ז, אוקטובר-נובמבר 2016), עורכים - מיכאל בסר, עמית ישראלי-גלעד, עמ' 24–25.
משה צוקרמן, "הקשרים בשירתה של ללי ציפי מיכאלי", בתוך: עיתון 77, גל' 395 (סיון-תמוז תשע"ז, יוני-יולי 2017), עורכים - מיכאל בסר, עמית ישראלי-גלעד, עמ' 26–27.
אדמיאל קוסמן, "הבית המדמם", קינה תל אביבית על האושר, בתוך: עיתון 77, גל' 404, (טבת-שבט תשע"ט, דצמבר 2018-ינואר 2019), עורכים - מיכאל בסר, עמית ישראלי-גלעד, עמ' 10.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה וספרים, באתר אגרון
↑  דף המשוררת באתר בן יהודה
↑  Michaeli, Lali Tsipi, באתר Sinn und Form
↑  באתר poetryinternational.org
↑  ראובן שבת, "בלשית הפרא של תל אביב", באתר בכיוון הרוח, 2013 (פורסם במקור בכתב העת 'עכשיו')
↑  עמנואל דובשק, "צייר אותי בוערת – על שירה של ללי ציפי מיכאלי", באתר 'במחשבה שנייה', 26 במרץ 2010
↑  יונתן ברג‏, שיר של שבת: עם המשוררת ללי ציפי מיכאלי, באתר וואלה, 15 במאי 2015
↑  על הספר "הבית המשוגע", באתר הוצאת אבן חושן
↑  עמית קוטלר, שיר עברי ישוגר לירח בחללית של אילון מאסק, Passportnews‏, 11 בפברואר 2024
↑  שירי לב-ארי, שיר עברי ראשון בחלל, באתר כלכליסט, 18 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308354705171  BnF: cb16627674b (data)  GND: 1081215976  ISNI: 0000 0000 6697 0828  LCCN: nr90021729  VIAF: 78628796   WorldCat (עם VIAF): 78628796
גלריה מרי

| --- | --- |

הכניסה ל"גלריה מרי" מכיוון חצר אבן ישראל. 2020.
 מידע כללי
 סוג:  גלריית אמנות 
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 22 ביולי 2017
 תאריך פתיחה רשמי:  22 ביולי 2017 
 
 קואורדינטות:  31°46′59″N 35°12′58″E﻿ / ﻿31.783182251018°N 35.216092153752°E﻿ / 31.783182251018; 35.216092153752
 www.mariegallery.co.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) גלריה מרי(למפת ירושלים רגילה) גלריה מרי(למפת הרי ירושלים רגילה) גלריה מרי(למפת הרי ירושלים מוגדלת) גלריה מרי
 
גלריה מרי (Marie Gallery) היא גלריה לאמנות שיתופית, שפועלת במבנה אבן ישן במרכז ירושלים. הגלריה ממוקמת מצדה האחד, ברחוב אגריפס 12 ומצדדים אחרים, בסמטת חיים אלבוחר וחצר אבן ישראל, מהשכונות הראשונות שנבנו מחוץ לחומות העיר העתיקה. בשכנות לגלריה, ובאותו בניין, פועלת גלריה שיתופית אחרת לאמנות, גלריה אגריפס 12, ואין לבלבל בין השתיים. חשיבותה של ההחלטה להקים את גלריה מרי במרכז ירושלים נעוצה, בין היתר, בכך שיש מיעוט של גלריות לאמנות בירושלים.
ההיסטוריה של המקום

הגלריה קרויה על שם מרי אוודיש, שנכנסה לגור בדירה, עם בעלה אברהם ושלושת ילדיהם בשנת 1963. אברהם היה סתת-אומן, שבנה, בין היתר, יחד עם סתתים יהודים-ירושלמיים נוספים, את הקירות בבית חולים הדסה עין כרם, המוזיאון לאמנות האסלאם והקיר של דני קרוון בבניין הכנסת.
מרי אוודיש נולדה בטריפולי בלבנון. בשנת 1946 הגיעה לביקור אצל אחותה, שהתגוררה בשכונת נחלאות, ופגשה שם את אברהם שכנה. לאחר היכרות קצרה, התחתנה מרי עם אברהם ולא שבה ללבנון. מרי אוודיש חייתה בדירה ברחוב אגריפס 12 במשך 54 שנים, מהן 11 שנים ללא בעלה, שנפטר בשנת 2006.
בני הזוג, אברהם ומרי אוודיש היוו מקור השראה לזוגיות טובה לאומנים שאכלסו את הגלריה הסמוכה, גלריית "אגריפס 12", ושתיית הקפה היומית של שניהם על מרפסת ביתם, הפכה לסמל לשגרה אזרחית שלווה למבקרים שם.
הגלריה כיום

לאחר פטירתה של מרי אוודיש, בשנת 2017, וכדי להנציח את זכרה, הוקמה במקום גלריה שיתופית לאמנות, על שמה. הגלריה נפתחה בתאריך 22.7.2017 בתערוכת ציורים קבוצתית. חברים בה, בכל נקודת זמן, 13-15 אמנים (ציירים, פסלים, צלמים ואמני מיצב) ועליהם נמנים כיום (או נמנו בעבר): אלון אבן פז (נפטר במרץ 2022), לינדה אדמס, מרים אדלר, ג'ודית אניס, הדסה בארי, יעל בוברמן-אטאס, רוני ברות, אלכס אלחנדרו גולדברג, יותם גורן, נטע גורן, יואל גילון (גולדשטיין), מירי גרמיזו, נעמי טנהאוזר, ססיליה לינד, ירון מאייר, נחום מלצר, רינה עזרוני, שלמה סרי, הדר עמית, נתנאל פז, ריבה פינסקי-אוודיש, שירי פירסט, אביגיל פריד, סמדר צוק, רמי קואנקה, חנה קרומר, מאיר ראובן זלבסקי, אורי ראושר, ורחי שמיר.
מאז פתיחתה, נערכו בגלריה תערוכות רבות (ראו פירוט בפרק "תערוכות שנערכו בגלריה"). התערוכות שנערכו הן תערוכות של אמנים יחידים, או תערוכות קבוצתיות. לעיתים נערכו גם תערוכות חיצוניות בשיתוף פעולה עם גופים ארציים ועירוניים שונים (כמו פסטיבל "מנופים").
חוץ מתערוכות הגלריה גם מארגנת, מדי פעם, אירועי "שיח גלריה" המתמקדים בתערוכות המוצגות, הופעות מוזיקליות, הרצאות וקורסים קצרים בנושאי תרבות ואמנות.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010030740005171 
↑  המקור למידע המופיע בפרק "ההיסטוריה של המקום" הוא לוח-הסבר שמוצב בכניסה לגלריה מרי.
↑  אלכס (אלחנדרו) גולדברג, באתר מרכז המידע לאמנות ישראלית - מוזיאון ישראל
אלון אבן פז (1953-2022) המנהל הראשון של גלריה מרי בשנים 2017–2022
הצייר יואל גילון (גולדשטיין), חבר "גלריה מרי" בתערוכת ציוריו (ציורים 2017–2019), 30.9.2019.
הציירת רינה עזרוני, חברת "גלריה מרי", בפתיחת תערוכת ציוריה "לידיה", 26.12.2019
אופיר פרחי

| --- | --- |
אופיר פרחי
אופיר פרחי
 לידה:  30 במאי 1986 (בן 38) ישראל
 עמדה:  רכז, קלע
 גובה:  1.87 מטר
 מספר:  12
 קבוצות כשחקן
 2004–2006   2006–2007   2007–2009   2009–2010   2010–2011   2011–2012   2012   2012–2013  2013–2014 2014–2018  2018–2019  2019-2020:  מכבי ראשון לציון   הפועל יקנעם/מגידו   מכבי ראשון לציון   מכבי אשדוד   מכבי באר יעקב   הפועל גלבוע גליל  הפועל חולון אליצור יבנה א.ס. רמת השרון מכבי רחובות מכבי שדרות אליצור נחל שורק
 הישגים כשחקן
 אליפות הליגה הארצית בכדורסל (2015) אליפות הליגה הבלקנית בכדורסל (2011) מלך האסיסטים בליגה הלאומית (2010)
 קבוצות כמאמן
 2021 - 2022  2022 - 2023   2023 -2024:  מכבי רחובות (עוזר)   אליצור נחל שורק   הפועל חבל מודיעין נס ציונה  (עוזר)
אופיר פרחי (נולד ב-30 במאי 1986) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הרכז וכיום משמש כצוות באגודה של נס ציונה.
קריירה

פרחי גדל בקבוצת הנוער של מכבי ראשון לציון, וב-2004 הועלה לקבוצת הבוגרים. בעונת 2004/2005 הגיע עם קבוצתו עד לשלב חצי גמר גביע המדינה, במדיה קלע בממוצע 2.2 נקודות למשחק, עם 58 אחוזים מקו העונשין.
פרחי, שיחק בנבחרת האולימפית ושחקן נבחרת הנוער בשנת 2004. שחקן נבחרת העתודה בשנים 2005–2006. כבר בעונתו השנייה בבוגרים קיבל אצל גיא גודס לא מעט הזדמנויות ולא פעם גם הצדיק אותן, בעיקר בכל הקשור למשחק הגנה וזריקת שלשות.
בעונת 2006/2007 שיחק בליגה הלאומית במדי הפועל יקנעם/מגידו עם ממוצע של 10.7 נקודות, 3.4 אס' למשחק
פרחי חזר לראשון לציון לפני עונת 2007/2008, בה שיחק שנתיים עם ממוצע של 3.2 נקודות בראשונה ו-2.8 בשנייה.
לקראת עונת 2009/2010, חתם פרחי במכבי אשדוד מהלאומית, במטרה להוביל אותה לליגת העל. שנה לאחר מכן, הצטרף לקבוצת מכבי באר יעקב.
ב-31 ביולי 2011 חתם פרחי בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל, איתה זכה באליפות הליגה הבלקנית. ובתאריך 10 ביולי 2012, חתם בקבוצת הפועל חולון. ובחודש דצמבר עבר לאליצור יבנה. בתחילת עונת 2013/14 חתם באגודת ספורט רמת השרון. בספטמבר 2014 עבר למכבי רחובות.
בתחילת עונת 2018/2019 חתם בקבוצת מכבי שדרות מליגה ארצית דרום.
ב-2019 הצטרף פרחי לאליצור נחל שורק גם היא מהליגה הארצית.
ב-2020 פרש מכדורסל ומונה לתפקיד עוזר המאמן במכבי עירוני רחובות מהליגה הארצית וסייע לה להעפיל לליגה הלאומית.
ביוני 2022 מונה למאמנה של נחל שורק, בעונת הבכורה על הקווים הוביל פרחי את הקבוצה למקום ה-7 ולרבע גמר הפלייאוף לראשונה בהיסטוריה של הקבוצה, אך בשלב זה הודחה הקבוצה לאחר הפסד להפועל כפר קאסם.
ביוני 2023 מונה למאמנה של הפועל חבל מודיעין.
הערות שוליים

↑  ליגה ארצית: וזה ממשיך..., כתבה באתר "ספסל"
שי להב (עיתונאי)

ערך זה עוסק בעיתונאי, מחזאי, תסריטאי ואיש תקשורת ישראלי. אם התכוונתם למוזיקאי ומפיק ישראלי, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  11 באפריל 1969 (בן 55) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית הספר הריאלי העברי בחיפה 
 עיסוק:  סופר, עיתונאי, מחזאי, עורך, תסריטאי
 
שי להב (נולד ב-11 באפריל 1969) הוא עיתונאי, מחזאי, סופר, עורך, מגיש רדיו ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

להב נולד בחיפה והתחנך בבית הספר הריאלי העברי בעיר, וסיים את לימודיו במגמה הריאלית. שירת בצה"ל כלוחם בחטיבת הנח"ל בתקופת האינתיפאדה הראשונה, דבר שהשפיע על יצירתו.
בשנת 1992 החל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, אותם השלים באוניברסיטת תל אביב ב-1997.
במקביל לעבודתו כעורך דין פלילי, עבד להב ככותב בעיתונות, ובשנת 2001 פרש מתפקידו כעורך דין והתמקד ביצירה בלבד.
קריירת עיתונאית

להב כתב טור שבועי על מוזיקה ישראלית במקומוני מעריב, "קול ישראל", ובין השנים 2002–2005 שימש כתב מגזין קבוע במוסף "סופשבוע" של מעריב.
בשנים 2005–2007, עבד כסגן עורך מוסף התרבות והבידור של "מעריב" ובין השנים 2007–2011, שימש כעורך המוסף.
משנת 2005 ועד שנת 2011, שימש כמבקר המוזיקה הישראלית של עיתון מעריב ומשנת 2016 כותב להב טור אישי בנושאי תרבות במוסף "סופהשבוע" של "מעריב" וטור אישי בנושא מוזיקה, בשם "תווי שי" ב-ynet.