פרנצ'סקו קריספי
חזרה לשלטון וקדנציה שנייה > מלחמת איטליה-אתיופיה והתפטרות

קריספי המשיך במהלך כהונתו השנייה במדיניות ההתפשטות הקולוניאלית שלו במזרח אפריקה. המלך אומברטו הראשון העיר כי "קריספי רוצה לכבוש בכל מקום, אפילו סין ויפן". קריספי זכה לתמיכה איתנה מהמלך, שרמז על סלידתו האישית ממנו, כשהצהיר "קריספי הוא חזיר, אבל חזיר הכרחי", שעל אף שחיתותו, חייב להישאר בשלטון למען "האינטרס הלאומי, שהוא האינטרס היחיד שחשוב". קריספי נקט קו מתלהם מאוד במדיניות החוץ, כשהוא, במהלך תקופה של שלושה חודשים ב-1895, דיבר די בגלוי על תקיפת צרפת, שלח שייטת ימית למזרח הים התיכון כדי להתכונן למלחמה אפשרית עם האימפריה העות'מאנית כדי להשתלט על אלבניה, רצה לשלוח כוח משלחת להשתלט על עיר בסין, ותכנן לשלוח כוח לדרום אפריקה כדי לתווך בכוח את המחלוקת בין בריטניה הגדולה לרפובליקת טרנסוואל. קריספי, שהעדיף קו אנטי-צרפתי לוחמני, רצה לשנות את הברית המשולשת שכן ההקדמה לברית המשולשת דיברה על שימור השלום באירופה בעוד ש"עבור איטליה, זה חייב להיות ההפך; עבורנו, הברית המשולשת חייבת להיות מלחמה!". אלה שהכירו אותו בשלב זה של חייו, העריכו את קריספי כשש אלי קרב פזיז, כאשר הוא ניתק את היחסים הדיפלומטיים עם פורטוגל בשל עלבון קל כביכול, באומרו שמגיע לו יותר כבוד מ"מדינה חסרת חשיבות לחלוטין" זו שנשלטת על ידי "מלוכה זעירה".
האירוע המרכזי שהתרחש במהלך כהונתו היה המלחמה האיטלקית-אתיופית הראשונה, שמקורה בהסכם ווצ'אלה השנוי במחלוקת, אשר, לטענת האיטלקים, הפך את אתיופיה למדינת חסות איטלקית. להפתעתם הרבה, הם גילו שהשליט האתיופי מנליק השני, קיסר אתיופיה, שבמקום שיתנגדו לו כמה מאויביו המסורתיים, דווקא נתמך על ידם, ולכן הצבא האיטלקי, שפלש לאתיופיה מאריתריאה האיטלקית (אנ') ב-1893, עמד בפני חזית מאוחדת יותר ממה שציפו. בנוסף, אתיופיה נתמכה על ידי האימפריה הרוסית, אומה נוצרית אורתודוקסית כמו אתיופיה, באמצעות יועצים צבאיים, אימוני צבא ומכירת נשק. צרפת תמכה באתיופיה באופן דיפלומטי על מנת למנוע מאיטליה להפוך למתחרה קולוניאלית.
מלחמה בקנה מידה מלא פרצה ב-1895, כאשר חיילים איטלקיים בפיקודו של הגנרל אורסטה בראטיירי (אנ') זכו להצלחה ראשונית עד התקפת הנגד של כוחות אתיופיים כנגד עמדות איטלקיות והם צרו על המבצר האיטלקי של מקלה, שנאלץ להיכנע. באפריל 1895, קריספי הוציא חלק מהצבא האיטלקי מאתיופיה כדי לחסוך כסף. הוא אמר לגנרל בראטיירי שאם הוא צריך עוד כסף שיטיל עוד מיסים על האתיופים ו"להעתיק את מה שנפוליאון עשה מלחמה עם הכסף של אלה שכבש". קריספי לא הבין שאתיופיה היא מדינה ענייה ולא ניתן היה לגייס את הכסף הדרוש לקיום צבא מודרני ממיסוי על האתיופים, מה שגרם לבעיות גדולות עבור הצבא האיטלקי באתיופיה. אף שקריספי ניהל את המלחמה נגד אתיופיה תוך קיצוצים כספיים, הוא ניצל כספי ציבור ששימשו כדי לשחד בחשאי עיתונאים כדי לכתוב מאמרים התומכים במלחמה בעיתונים האיטלקיים בעוד אותם עיתונאים זרים שדיווחו באופן ביקורתי על המלחמה גורשו מאיטליה. עיתונים איטלקיים שדיווחו בביקורתיות על המלחמה עם אתיופיה נקנסו בסכומים גדולים על ידי ממשלת קריספי כאשר המהדורות הפוגעניות של העיתונים נשרפו בטענה שזה "לא פטריוטי" לבקר את הממשלה בזמן מלחמה.
ב-22 בפברואר 1896 פיטר אומברטו הראשון את הגנרל בראטיירי כמפקד כוח המשלוח האיטלקי, והורה לו להישאר בפיקוד עד שיגיע יורשו. ב-25 בפברואר שלח קריספי מברק לבראטיירי, שהאשים אותו בצורה מצועפת בפחדנות ובחוסר יכולת על ידי השתתפות בהתכתשויות קטנות והימנעות מקרבות הכרעה ("[שלך] זה לא כל כך מלחמה, אלא הגרסה הצבאית של מחלת השחפת"), והסתיים בדרישה לנקוט פעולה נחרצת "בכל מחיר להצלת כבוד הצבא ויוקרת המלוכה". בתגובה למברק של קריספי, בערב ה-29 בפברואר נפגש בראטיירי עם הגנרלים שלו ובתמיכתם החליט להתעלם מהספקות שלו ותקף כוח אתיופי גדול בהרבה ב-1 במרץ 1896 ליד עדווה. בקרב עדווה הנחיל הצבא האתיופי הגדול בהרבה מהצבא האיטלקי תבוסה מכרעת לאיטלקים ואילץ את נסיגתם חזרה לאריתריאה. הגנרל בראטיירי לא נטל אחריות על התבוסה, האשים את אנשיו ואמר שהם פחדנים שאכזבו אותו בעדווה. לעומת זאת, המשקיף הצבאי הבריטי קבע כי החיילים האיטלקים הפשוטים בעדווה "היו חומר לחימה טוב כפי שניתן למצוא באירופה", אך הם אוכזבו על ידי הקצינים שלהם שלא הראו כישורי מנהיגות כלשהם.
שיעור האבדות שספגו הכוחות האיטלקיים בקרב עדווה היה גדול יותר מכל קרב אירופי גדול אחר במאה ה-19, אפילו מעבר לקרבות ווטרלו ואילאו של תקופת המלחמות הנפוליאוניות. יותר איטלקים נהרגו בלחימה של יום אחד בעדווה מאשר בכל מלחמות איחוד איטליה. קריספי הודיע לאחר עדווה כי הוא מתכנן להמשיך במלחמה נגד ה"ברברים" של אתיופיה, וישלח חיילים נוספים לקרן אפריקה, מה שגרם לתגובת נגד פומבית חריפה נגד המלחמה הלא פופולרית. לאחר התבוסה המשפילה של הצבא האיטלקי, פרצו מהומות בכמה ערים איטלקיות, ותוך שבועיים קרסה ממשלת קריספי על רקע התפכחות איטלקית מ"הרפתקאות זרות". ברומא הפגינו אנשים בסיסמאות "מוות למלך!" ו"תחי הרפובליקה!" שכן המלחמה פגעה קשות ביוקרתו של אומברטו שתמך בקריספי בעוצמה כה רבה. קריספי התנגד לכריתת שלום עם אתיופיה, ואמר שהוא רואה בכך השפלה עבור האיטלקים לעשות שלום עם "ברברים" כפי שכינה את האתיופים, ואמר שלא אכפת לו מחייהם של כמעט 3,000 איטלקים שנפלו בשבי האתיופים, שהיו מוחזקים כבני ערובה, באומר "שאפשר להקריב אותם" בהשוואה למשימה הלאומית "המפוארת" של כיבוש אתיופיה.