stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טרנספגרשאן
הערות שוליים

↑  "18 כבישים מדהימים ומטורפים ברחבי העולם שחייבים לנסוע בהם לפחות פעם אחת", שני רבינוביץ', 11 בספטמבר 2016
↑  40 שנה לטראנספגרשן (ברומנית)
↑  נופר רונן, חוויה בלתי נשכחת באחד מהכבישים היפים בעולם – כביש טראנספגרשן רומניה, באתר מטיילת מחוץ לקופסא, ‏30/08/2018
↑  Circulație restricționată pentru 30 de minute pe Transfăgărășan – DN 7C, Compania Nationala de Administrare a Infrastructurii Rutiere
פיתולי הכביש
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417328805171  GND: 1184835829  LCCN: sh2015002873  VIAF: 79146937875413832736   WorldCat (עם VIAF): 79146937875413832736
השרפה במגדל גרנפל

| --- | --- |

מגדל גרנפל, 14 ביוני 2017.
 סוג:  שרפה
 תאריך התרחשות:  14 ביוני 2017 
 הרוגים:  72
 פצועים:  280
 קואורדינטות:  51°30′50″N 0°12′57″W﻿ / ﻿51.514021°N 0.215752°W﻿ / 51.514021; -0.215752
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסמגדל גרנפל(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסמגדל גרנפל(למפת קנזינגטון וצ'לסי רגילה) מגדל גרנפל(למפת קנזינגטון וצ'לסי מוגדלת) מגדל גרנפל
 
השרפה במגדל גרנפל התרחשה ב-14 ביוני 2017 במגדל מגורים בן 24 קומות, בגובה של כ-67 מטר, של דירות דיור ציבורי בצפון קנזינגטון, מערב לונדון, אנגליה. בשרפה נספו 72 איש.
שירותי החירום קיבלו את הדיווח הראשון על השרפה בשעה 00:54, והשרפה נמשכה כ-24 שעות לאחר מכן. בתחילה, מאות כבאים ו-45 כבאיות השתתפו במאמצים להשתלטות על האש, כאשר כבאים רבים המשיכו לנסות להשתלט על כיסי אש בקומות הגבוהות, לאחר שרוב חלקי הבניין כבר כולו באש. תושבי הבניינים הסמוכים פונו בשל חשש כי המגדל עלול לקרוס, אם כי מאוחר יותר נשלל החשש הזה. עם זאת, הקצוות של הבניין נחשבו ללא בטוחים עקב נזק רב, דבר המחייב שהחיפושים באזורים אלו יבוצעו על ידי כלבים, בשל משקלם הקל.
בתחילה, היה חשש כי כ-600 אנשים עלולים להיות בבניין בזמן השרפה. 65 דיירים ניצלו על ידי כבאים. 74 איש אישרו כי הם נמצאים בחמישה בתי חולים ברחבי לונדון; 17 מהם היו במצב קריטי. החיפושים נמשכו עד ל-16 ביוני 2017 ונעצרו משיקולי בטיחות, והמחלצים נכנסו שוב לבניין רק למחרת, ב-17 ביוני 2017, והגיעו עד לקומה העליונה ביותר.
השרפה החלה עקב קצר חשמלי במקרר. בשל המהירות שבה התפשטה האש עלתה הסברה כי האש התלקחה בשל חיפוי חיצוני שנוסף לבניין לאחרונה.
ראש עיריית לונדון, סאדיק ח'אן, מתח ביקורת על הוראות הבטיחות, במיוחד אלו שאמרו לדיירים להישאר בדירותיהם עד שיצילו אותם מהאש. בדיעבד, עצה זו הוכחה כקטלנית לאלה שפעלו על פיה. ב-16 ביוני 2017 ראש ממשלת בריטניה תרזה מיי הודיעה על ייסוד קרן בשווי 5 מיליון ליש"ט למען קורבנות השרפה.
חקירת השרפה

ב־2024 פורסמו מסקנות תחקיר ציבורי שחקר את האירוע. התחקיר קבע ארבעה  גורמים לשריפה, בהם קיצוץ בעלויות שיפוץ הבניין תוך התעלמות משיקולי בטיחות, "חוסר יושר שיטתי" של חברות אשר הסתירו את סכנת ההתלקחות של חומרי החיפוי והאיטום, הימנעות גורמי ממשל להזהיר את הציבור ולהסדיר את השימוש בחומרי החיפוי והאיטום הדליקים, וכישלון החברה והוועד המנהל של מבנה Grenfell באחריות הבסיסית שלו לתקינות המבנה ולשמירה על חיי הדיירים שבו תוך התעלמות מתקנות ודרישות כיבוי אש.
משטרת המטרופולין של לונדון הודיעה שצפויה הגשת כתבי אישום נגד המעורבים באסון, אך אף אחד מהם לא יוגש לפני 2026.
הערות שוליים

↑  Bentham, Martin (15 ביוני 2017). "London fire: Grenfell Tower death toll reaches 17 as fire chief says 'no more survivors'". Evening Standard. London. נבדק ב-17 ביוני 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  London Fire Brigade Commissioner at Press Conference 16 June 2017
↑  Metropolitan Police Commissioner at Press Conference 17 June 2017
↑  משטרת לונדון: השרפה במגדל – בגלל קצר במקרר, באתר ynet, 23 ביוני 2017
1 2  Megan Specia, ‘Path to Disaster’: 4 Takeaways From the U.K. Grenfell Fire Final Report, the New York Times, ‏Sept. 4, 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811406378305606
המהנדס הראשי של חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ויליאם גרהאם הבן (אנ')
 תאריך כניסה לתפקיד:  13 בספטמבר 2024
 מושב המשרה:  הפנטגון
 משך כהונה קצוב:  4 שנים
 ייסוד המשרה:  אפריל 1776
 איוש ראשון:  רופוס פוטנאם (אנ')
 
המהנדס הראשי של חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית (באנגלית: United States Army Corps of Engineers Chiefs of Engineer) הוא קצין מטה ראשי של צבא ארצות הברית בפנטגון המייעץ לצבא בענייני הנדסה. המהנדס הראשי הוא מהנדס השירות הבכיר של מחלקת ההגנה של ארצות הברית, האחראי על שילוב כל ההיבטים של הנדסה קרבית, כללית וגאו-מרחבית ברחבי הכוח המשותף.
הוא גם מפקד על חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. ככזה, הוא מוביל פיקוד גדול בצבא שהוא סוכנות ההנדסה, התכנון והבנייה הציבורית הגדולה בעולם. ראש המהנדסים הוא כיום בעל דרגת לוטננט גנרל אך בעבר היה בעל דרגה נמוכה דוגמת מייג'ור.
כיום מכהן בתפקיד ויליאם גרהאם הבן (אנ'), שנכנס לתפקיד ב-13 בספטמבר 2024. הוא האדם ה-56 המכהן בתפקיד.
הערות שוליים

↑  ויליאם גרהאם הבן, באתר חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית
מרדכי קראוסמן

מרדכי קראוסמן (7 ביולי 1917 – 21 בפברואר 1994) היה פעיל ציבור שפעל במסגרת תנועת "הפועל המזרחי", כיהן כראש עיריית פתח תקווה למשך תקופה קצרה.
קראוסמן נולד בקושיצה ועלה לארץ ישראל עם הוריו בשנת 1933. לאחר עלייתו התגורר בתל אביב ובשנת 1942 עבר לפתח תקווה.
בבחירות בנובמבר 1950 היה קראוסמן אחד המועמדים של הפועל המזרחי כחבר סיעת "למפנה", למועצת עיריית פתח תקווה שזכתה במנדט אחד שניתן לצבי נוימן. בבחירות אלו נוצר רוב של נציגי תנועות הפועלים שכלל 5 נציגי ההסתדרות, 2 נציגי מפ"ם, נציג הפועל המזרחי ונציג פועלי אגודת ישראל שבחרו בפנחס רשיש לראש העיר. אולם ב-10 בינואר 1951 הוציא בג"ץ צו על תנאי המעכב את כניסתו של רשיש לתפקיד לאחר שנטען שנציג הפועל המזרחי, צבי נוימן, שהצביע עבורו, הוא תושב פג'ה וכלל לא התגורר בפתח תקווה ביום הבחירות. ב-13 בפברואר 1951 קבע בג"ץ סופית שנוימן אינו רשאי להיות חבר מועצה, קראוסמן נכנס למועצת העיר במקומו וכהונתו של רשיש בוטלה. בלחץ מועצת גדולי התורה נסוג נציג פועלי אגודת ישראל מתמיכה בנציג תנועת ההסתדרות, פנחס רשיש, מכיוון שלא היה דתי, ועל כן נבחר קראוסמן כנציג מחנה הפועלים לראשות עיריית פתח תקווה, ופנחס רשיש ואידלמן, נציג פועלי אגודת ישראל, היו סגניו.
בנובמבר 1951, לאור לחץ של ראשי מפא"י על ראשי הפועל המזרחי במישור הארצי, וסירוב של דוד בן-גוריון לבקר בפתח תקווה עד העברת השלטון לידי נציגי מפא"י, הושגה הסכמה בקואליציה הפועלית על העברת ראשות העיר לידי רשיש. קראוסמן התפטר, רשיש נבחר לראשות העיר וקראוסמן ואידלמן היו לסגניו. כסגן ראש העיר היה קראוסמן אחראי על תיק החינוך בעיר.
בי' באדר ה'תשנ"ד נפטר.
על שמו רחוב בפתח תקווה.
הערות שוליים

↑  התוצאות הסופיות של הבחירות - פתח תקווה, דבר, 17 בנובמבר 1950
↑  ביה"ד העליון ביטל את בחירת פ. רשיש, דבר, 14 בפברואר 1951
↑  י. ז., שלבים דרמטיים של חילופי המשמרות בפ"ת, דבר, 26 ביוני 1955
↑  רשיש עומד להיבחר היום ראש עיריית פתח תקווה, מעריב, 11 בנובמבר 1951
↑  רשיש - ראש עיריית פתח תקווה, דבר, 12 בנובמבר 1951
↑  פתח תקווה - ראש עיריית פתח תקווה על הישגיה, דבר, 31 במאי 1953
באר (אוקראינה)

בָּאר (באוקראינית וברוסית: Бар) היא עיר באוקראינה במחוז ויניצה. מרכז נפת באר. העיר נמצאת על גדות הנהר רוב, יובלו של הבוג הדרומי. אוכלוסיית העיר מונה כ-13,000 איש (נכון לאפריל 2023).
היסטוריה

האזור בו שוכנת העיר הוזכר לראשונה בכתבים משנת 1401, אז התקיימה מצודה ליטאית בשם "רוב" בגדה הימנית של הנהר רוב. המצודה נבנתה בהוראותו של הדוכס הגדול אלגירדאס. בשנת 1431 עברה המצודה לשליטה פולנית. בשנת 1452 בפשיטת צבאו של חאנות קרים על האזור נכבשה המצודה על ידו ונהרסה כמעט לחלוטין. 
המצודה נבנתה מחדש על ידי הפולנים כעבור כחמישים שנה. בשנת 1533 הגיעה לאזורה המלכה הפולנית בונה ספורצה, אשר רכשה את המצודה מהמושל המקומי. בהוראתה נבנה מבצר חדש במקום המצודה הקטנה. עם השלמת בניית המבצר בשנת 1537 שונה שם המבצר מ"רוב" ל"באר", על שם העיר האיטלקית בארי, מקום הולדתה של המלכה בונה ספורצה. העיר שהוקמה מסביב למבצר קיבלה מהמלכה את זכויות מגדבורג בשנת 1540.
לאחר איחוד לובלין בשנת 1569 והכללת פודוליה במדינת פולין-ליטא המאוחדת הפכה באר למקום מושבו של הטמאן של פולין.
בשנת 1648, במהלך מרד חמלניצקי נכבשה באר על ידי הקוזקים של מקסים קריבונוס. במהלך הכיבוש נרצחו מרבית יהודי העיר על ידי הקוזקים. חמלניצקי, שהגע לעיר לאחר הכיבוש קבע בה את מקום מושבו. בשנת 1667, בעקבות הסכם אנדרוסובו חזרה באר לשליטת האיחוד הפולני-ליטאי.
בשנת 1672 נכבשה באר על ידי צבא האימפריה העות'מאנית במהלך מלחמה פולנית-טורקית. הטורקים החזיקו בה עד לשנת 1699, אז נאלצו להחזיר אותה לפולין בהתאם להסכם קרלוביץ.
בשנת 1793, בעקבות החלוקה השנייה של פולין, עברה באר לשליטת האימפריה הרוסית.
יהודים

משפחות יהודיות ראשונות התיישבו בעיר בשנת 1542. בשנת 1648, עם כיבוש העיר על ידי הקוזקים של בוגדן חמלניצקי, נרצחו כל תושבי העיר היהודים שלא הצליחו להימלט (כ-2000 איש). לאחר תום המרד של חמלניצקי שבו היהודים להתיישב בה. הקהילה היהודית בעיר גדלה בצורה מתמדת: בשנת 1847 חיו בעיר כ-4,500 יהודים, ובשנת 1897 - כ-5,800 יהודים. בשנת 1910 התגוררו בבאר 10,450 יהודים (כ-46% מאוכלוסיית העיר). באותה תקופה היו היהודים הקבוצה הדתית הגדולה ביותר בעיר (הנוצרים האורתודוקסים היוו 40% מהאוכלוסייה, והשאר - נוצרים קתולים). 
גל הפרעות ביהודים ששטף את אוקראינה ב-1905 לא פסח על יהודי העיר. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה סבלו יהודי העיר מרדיפות, מעשי שוד, ביזה ופוגרומים.
לפי מרשם האוכלוסין שנערך בשנת 1926 התגוררו בבאר כ-5,800 יהודים. הירידה במספר היהודים בעיר (לעומת שנת 1910) נבעה בעיקר ביטול תחום המושב בשנת 1917 ולאו דווקא מפרעות מלחמת האזרחים. יהודים צעירים רבים עזבו את באר לטובת לימודים או עבודה בערים הגדולות של ברית המועצות.
עם פלישת הצבא הגרמני לברית המועצות נכבשה העיר על ידי הכוחות הגרמנים והרומנים ביולי 1941. באר נכללה בשטח הכיבוש הרומני - טרנסניסטריה. בעיר הוקמו שלושה גטאות, בהם נכלאו כל יהודי העיר. בנוסף להם הובאו אל הגטאות האלו גם יהודים מרומניה. מרבית מתושבי הגטאות נרצחו על ידי הגרמנים, הרומנים ומשתפי פעולה אוקראינים באוגוסט 1942. היהודים המעטים שהושארו בחיים הועברו לגטו יקושנצי, שם הם הועסקו בעבודות כפייה.
לאחר תום המלחמה חזרו היהודים, שהצליחו להימלט מידי הנאצים, לעיר וחיי הקהילה חודשו. במהלך השנים 1945 - 1947 פעל בית כנסת אחד בעיר, אך הוא נסגר על ידי השלטונות.
לפי מרשם האוכלוסין האחרון שנערך בברית המועצות בשנת 1989 התגוררו בעיר באר 357 יהודים בלבד. לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991 עזבו מרבית היהודים את באר ועלו לישראל או היגרו לארצות הברית, קנדה או גרמניה. לפי מרשם האוכלוסין היחיד שנערך באוקראינה בשנת 2001 התגוררו בבאר כמה עשרות יהודים.
מוחמד מגריף

| --- | --- |

 לידה:  1940 (בן 84 בערך) בנגאזי, איטליה 
 מדינה:  לוב לוב
 השכלה:  אוניברסיטת בנגאזי 
 מפלגה:  מפלגת החזית הלאומית, החזית הלאומית למען ישועת לוב 
 
מוחמד יוסוף אַלְ-מַגַרְיַף (ערבית: محمد يوسف المقريف; תעתיק מדויק: מֻחַמַּד יוּסֻף אַלְמַקַרְיַף; נולד ב-1940) הוא פוליטיקאי לובי שכיהן כנשיא הקונגרס הלאומי הכללי של לוב מאוגוסט 2012 עד מאי 2013. בתוקף תפקידו זה, הוא שימש דה פקטו כראש המדינה והממשל עד אשר ימונה ראש ממשלה ותכונן ממשלה. מגריף הוא גם מנהיגה של מפלגת החזית הלאומית, שזכתה בשלושה מושבים בבחירות הפרלמנטריות של שנת 2012 (הראשונות לאחר עידן קדאפי), וכבר לפני כן היה ידוע בכך שייסד וכיהן כמנהיג הראשון של החזית הלאומית להצלת לוב, קבוצת אופוזיציה ידועה למשטרו של מועמר קדאפי.
הערות שוליים

↑  יריבו של קדאפי נבחר ליושב ראש האספה הכללית - כתבה באתר אל ג'זירה, 10 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299853705171  BnF: cb167683784 (data)  GND: 139573399  ISNI: 0000 0001 2022 8115  LCCN: nr93007918  SUDOC: 127219846  VIAF: 26933695   WorldCat (עם VIAF): 26933695 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא לוב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קארדיף סיטי

מועדון כדורגל קארדיף סיטי (באנגלית: Cardiff City Football Club, בוולשית: Clwb Pêl-droed Dinas Caerdydd) הוא מועדון כדורגל וולשי מהעיר קארדיף, בירת ויילס. על אף זהותו הוולשית, לא-משתתף המועדון בליגת הכדורגל המקומית, אלא בליגת הכדורגל האנגלית. המועדון הוא מהבכירים שבמועדוני הכדורגל הוולשים.
כינויה של הקבוצה הוא ה"בלו בירדס". קארדיף משחקת באצטדיון קארדיף סיטי (אנ') המונה 33,280 מושבים. לעיתים מארחת הקבוצה את משחקיה הביתיים באצטדיון המילניום.
היסטוריה

בעונת 27–1926 זכתה הקבוצה בפעם הראשונה והיחידה בגביע האנגלי (גביע ה-FA), וכמו כן בשנת 1927 זכתה בנוסף גם בפעם הראשונה והיחידה בסופר-קאפ האנגלי, "מגן הצדקה" (כיום "מגן הקהילה").
בשנת 2012 נרכשה הקבוצה על ידי איש העסקים המלזי וינסנט טאן ובסיום עונת 13–2012 העפילה קארדיף סיטי לפרמייר ליג ובכך חזרה הקבוצה לליגה הבכירה באנגליה אחרי 51 שנים של היעדרות אחרי שהופעתה הקודמת בליגה האנגלית הבכירה הייתה בעונת 62–1961. באותה עונה החליט הבעלים בצעד שהביא לביקורת רבה על כך להחלפת הצבע המסורתי של הקבוצה. בסיום עונת 14–2013 חזרה הקבוצה לצ'מפיונשיפ, ליגת המשנה האנגלית, לאחר שסיימה במקום ה-20 בתחתית טבלת הפרמייר ליג. ב-6 במאי 2018 הבטיחה קארדיף את עלייתה לפרמייר ליג לאחר 3 עונות רצופות בצ'מפיונשיפ. שנה מאוחר יותר נשרה הקבוצה לליגת המשנה לאחר עונה אחת בפרמייר ליג.
סגל שחקנים

נכון ל-25 באוגוסט 2023
גלריה

סמל הקבוצה בשנים 2003–2008
סמל הקבוצה בשנים 2008–2012
סמל הקבוצה בשנים 2012–2015
וינסנט טאן, איש העסקים המלזי והבעלים של הקבוצה מאז 2012
ראו גם

סוונסי סיטי
הערות שוליים

↑  מעושרים: הגאידמק של קארדיף, וואלה!
קבוצות ששיחקו ביותר ממדינה אחת
אפרת קליפשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1971 (בת 53 בערך) תל אביב-יפו, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל  המכללה האקדמית בית ברל 
 תחום יצירה:  פיסול, מיצב 
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2006) 
 www.efratklipshtein.com
 
אפרת קליפשטיין (Efrat Klipshtein, נולדה ב-1971) היא אמנית רב תחומית שמרכז עשייתה בעולמות הפיסול וההצבה. קליפשטיין היא סמנכ"לית בכירה ואוצרת ראשית ברמת הנדיב. בתפקידה האחרון הייתה האוצרת הראשית של אגף הנוער והחינוך לאמנות ע"ש רות במוזיאון ישראל. בעברה ניהלה את תוכניות הלימודים בבסיס לאמנות ותרבות ועבדה שנים ארוכות במרכז הזואולוגי הספארי.
לימודים וקריירה

קליפשטיין, ילידת תל אביב, למדה בשנים 1985 עד 1993 קדרות אובניים ופיסול קרמי במכון האומנותי לפיסול בית שניידרמן. בשנים 1992–1995 השלימה תואר ראשון בגאוגרפיה ופסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון. ב-2001 סיימה תואר שני בעיצוב תעשייתי בטכניון. בשנים 1998 - 2003 למדה אמנות ב"מדרשה" - המכללה האקדמית בית ברל. בשנים 2007 - 2008 הנחתה קליפשטיין סדנאות אמנות במחלקה לעיצוב תעשייתי שבבצלאל. ב-2013 לימדה פיסול במחלקה הרב-תחומית בשנקר - בית ספר גבוה להנדסה ולעיצוב. מ-2015 היא מרצה על נושאי חתך בתולדות האמנות בזיקה לנושאים עקרוניים באמנות עכשווית בבית הספר לאמנות ותרבות בסיס שבהרצליה ובקתדראות שונות. מתגוררת בגבעתיים.
יצירות האמנות של אפרת קליפשטיין מגוונות מפתיעות שונות אלה מאלה ואינן מחויבות לסגנון מאחד וקוהרנטי וגם לא נאמנות למדיום אחד. יחד עם זאת יש אפשרות לזהות בהן את כתב ידה של קליפשטיין המתאפיין בעמלנות בשקדנות בתעתוע ובחקר. לפעמים ידמה לצופה שמדובר בתרשימים מדעיים או בניסויים סיסטמטיים לפעמים ידמה לו שהוא רואה חפץ מציאותי שכלל לא טופל כלומר – רדי מייד. כאשר הצופה מוכן להמתין ולהתעקש הוא מגלה את החדירה של האמנית אל החפץ – חדירה המשלבת הומור ומחשבה עמוקה ואנליטית. המרווח שבין מקרה ותקלה בין מראה אגבי וזניח לבין שיטה סדורה, 'מדעית' ,סיזיפית, ומחמירה יוצר את המתח המייחד את עבודותיה. פסליה, המייצבים שלה, רישומיה והשילוב הסביבתי ביניהם מזכירים מלאכה, סריגה, רקמה, כמו גם את כל האפשרויות המנטליות הנגררות מעיסוקים שכאלה. היא עובדת בחומרים פשוטים זמינים תעשייתיים ולכאורה זניחים ופחותי ערך והיא מקנה להם מראה הדור ונחשב יותר כגון פלסטלינה שנראית כשיש או מהדקים שמקבלים רצף הדור או חוטי חשמל שתוכם הצבעוני מתגלה באמצעות חתוך מוקפד ונעשה אורנמנט. ניתן לומר שהיא מנגידה בין הטבעי למתורבת בין הממשי למתעתע בין המושקע לזניח בין אמנות לכמו-אמנות ומדע לכמו-מדע.
קליפשטיין הציגה תערוכות יחיד בישראל ומחוצה לה, השתתפה בתערוכות קבוצתיות, זכתה בפרסים רבים ויצירותיה מוצגות בין היתר באוספי מוזיאון ישראל, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, מוזיאון ינקו דאדא שבעין הוד ועוד.
רשימת תערוכות > תערוכות יחיד

2022-"להכיר עננים מקרוב", הגלריה עירונית החדשה, רמת השרון. אוצרת: רווית הררי
2020 - "בוקר צהריים ערב",  משכן האמנים הרצליה. אוצר: רן קסמי אילן
2016 - "לא מאוחר מדי", אטלייה שמי, קיבוץ כברי. אוצרת: סמדר שינדלר
2010 - "RED WINGED BLACK BIRD" תערוכה ומיצג. משכן לאמנות עין-חרוד
2009 - RED WINGED BLACK BIRD", SPACE GALLERY", קליבלנד אוהיו; אוצר: כריסטופר לין (קטלוג)
OPENING OUT"" ו – "DANCE LINE", שני מיצגים במסגרת שהות אמן (רזידנסי) SPACE GALLERY, קליבלנד, אוהיו
2007 - "גם גיבור צריך חיבוק", במסגרת סדרת תערוכות "מרשים", מוזיאון חיפה לאמנות, אוצרת: יהודית מצקל
2006 - "סודות", גלריה נגא לאמנות עכשווית, תל אביב
2004 - "מגדלור", גלריית תיאטרון תמונע, תל אביב; אוצרת: מרב שין בן-אלון (קטלוג)
"HANDEL WITH CARE", מוזיאון ינקו דאדא, עין-הוד. אוצרת: רעיה זומר (קטלוג)
רשימת תערוכות > מבחר תערוכות קבוצתיות

2024- "גוף הרגש", הגלריה לאמנות ישראלית במרכז ההנצחה קריית טבעון, אוצר: יניב שפירא
2023- "כוכב שחור", גלריה מינוס אחת, אוסף "הארץ". אוצרת" הדס מאור
2022-"יותר מאחד"- הביאנלה הארצית השמינית לרישום, בית האמנים, ירושלים, אוצרת" אירית הדר
2021- "להתסכל רחוק ולנשום עמוק", אטליה שמי, קיבוץ כברי. אוצרת: סמדר שינדלר
2018 -"קוד נגד קוד", מוזיאון תל אביב, תל אביב, אוצרת: אירית הדר (קט')
2017 -"מעמד ביניים", הגלריה -מכללת אורנים, טבעון, אוצרת: טלי כהן גרבוז
2016 -"חוטים וקשרים", אגף הנוער, מוזיאון ישראל, ירושלים; אוצרת: דניאלה שלו
2015 - "מרכז", גלריה רוזנבאך, ירושלים. אוצרת: נוגה דוידסון
2015 - "בסיס ובניין על" "בסיס בית ספר לאמנות ותרבות", הרצליה. אוצרת: שלומית ברויר.
2014 - "שותפים", גלריה "שלוש" לאמנות עכשווית, תל אביב. אוצרת: טל אמיתי לביא.
2014 "משולש שיקגו", מוזיאון חיפה לאמנות: אוצרת: רותי דירקטור.
2013 - "מן המוכן: מאה שנה לרדי-מייד", מוזיאון חיפה לאמנות; אוצרת; רותי דירקטור.
2013- "בין לבין", גלריה בית הגפן, חיפה; אוצרים: פריד אבו שקרה, יעלה חזות (קטלוג)
2012 - "חדרי הפלאות באמנות עכשווית: מהשתאות להתפכחות", מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית; אוצרות: דליה לוין, גילה רימון, דריה קאופמן.
2011 - "אזור חיתוך: תערוכת זוכי פרס עודד מסר לאמן צעיר", הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, אוניברסיטת תל אביב; אוצרת דיאנה דלל (קטלוג)
2011- "באופן פורמלי; קו שנוצר על ידי הליכה", מוזיאון חיפה לאמנות אוצרת: רותי דירקטור.
2010 - "פסטיבל מוסררה מיקס 10", מוסררה בית הספר לצילום, ניו מדיה, מוזיקה חדשה, תקשורת חזותית ופוטותרפיה ע"ש נגר, ירושלים (קטלוג)
2009 - "מעבר לדף; עבודות נייר עכשוויות", בית טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים; אוצרת: רונית שורק
"מה רוצה פיסול?", הגלריה של "בצלאל", תל אביב; אוצרת: רותי דירקטור.
2008 - הבית ברחוב הס 8 תל אביב; אוצרים: רווית הררי ורועי מורדכי.
"DETAIL", גלריה שלוש לאמנות עכשווית, תל אביב; אוצרות: נירה יצחקי ומיכל שמיר.
2007 - הזוכים 2006: תערוכת "זוכי פרסי משרד התרבות והספורט לאמנות", מוזיאון פתח תקווה לאמנות: אוצרת: דרורית גור אריה. (קטלוג)
"נייר" גלריה נגא לאמנות עכשווית תל אביב.
"בואה יופי", הגלריה לאמנות, אוניברסיטת חיפה: אוצרת: רותי דירקטור. (קטלוג)
2006 - "ללא כותרת", הגלריה לאמנות אוניברסיטת חיפה; אוצרת: רותי דירקטור. (קטלוג)
2005 - "ליגה", בית בנמל, נמל תל אביב; אוצרת: גליה יהב.
2004 - "מחול אחרון" במסגרת פסטיבל "אמנות הארץ", מתחם תחנת הכוח רדינג, תל אביב; אוצרת: רותי דירקטור.
2003 - "אפרת קליפשטיין, אלימה, אריאל שלזינגר", גלריה "המדרשה" לאמנות תל אביב; אוצר: דורון רבינא.
"נעורים וגעגוע" במסגרת פסטיבל "אמנות הארץ", מתחם תחנת הכוח רדינג, תל אביב; אוצרת: רותי דירקטור.
פרסים ומלגות נבחרים

1998 – 2002 - מלגת הצטיינות, הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל.
2002 - פרס הצטיינות במחקר ע"ש גרהרד וגרטרוד קרפלוס, הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל, חיפה.
2003 - פרס הצטיינות ביצירה אמנותית, המדרשה לאמנות, מכללת בית-ברל.
2004 - פרס עודד מסר לאמן צעיר. מוזיאון ינקו דאדא עין הוד.
2006 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך והתרבות.
2009 - מלגת SWAP, SPACE GALLERY, קליבלנד, אוהיו.
אלכסנדר ליטווק

| --- | --- |

 לידה:  17 בנובמבר 1940 (בן 83) מוסקבה, ברה"מ 
 ענף מדעי:  פיזיקת פלזמה, אלקטרוניקה, רדיופיזיקה, מערכת לא לינארית 
 מקום לימודים:  Faculty of Radiophysics, Nizhny Novgorod State University 
 מנחה לדוקטורט:  Mikhail Miller, Efim D. Gluskin 
 מוסדות:  A. V. Gaponov-Grekhov Institute of Applied Physics RAS 
 תלמידי דוקטורט:  אלכסנדר סרגייב 
 פרסים והוקרה:  פרס ממשלת רוסיה למדע ולטכנולוגיה (2011)  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  פרס ברית המועצות  עיטור הידידות (רוסיה)  עיטור ההצטיינות למען המולדת דרגה רביעית  Soros Prize  עיטור הכבוד של הפדרציה הרוסית 
 
אלכסנדר ליטווק  (ברוסית: Александр Григорьевич Литвак‏; נולד ב-17 בנובמבר 1940, מוסקבה) הוא פיזיקאי רוסי ממוצא יהודי. הוא מתמחה בתחום חקר פלסמה. ליטווק בעל מדד הירש 31.
קורות חיים

אלכסנדר ליטווק נולד בשנת 1940 במוסקבה למשפחה יהודית. בהמשך המשפחה עברה לגורקי בה אלכסנדר למד בבית ספר.
לאחר סיום בית ספר אלכסנדר ליטווק למד באוניברסיטת גורקי אותה סיים בשנת 1962 עם התמחות ברדיופיזיקה. הוא המשיך ללימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1967.
לאחר קבלת התואר ליטווק עבד במכון לחקר רדיופיזיקה. בשנת 1977 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט. באותה שנה בעיר הוקם מכון לפיזיקה שימושית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות וליטווק החל לנהל מעבדה במכון החדש.
ליטווק התקדם ובשנים 2003אלכסנדר ליטווק נולד בשנת 1940 במוסקבה למשפחה יהודית. בהמשך המשפחה עברה לגורקי בה אלכסנדר למד בבית ספר.
לאחר סיום בית ספר אלכסנדר ליטווק למד באוניברסיטת גורקי אותה סיים בשנת 1962 עם התמחות ברדיופיזיקה. הוא המשיך ללימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1967.
לאחר קבלת התואר ליטווק עבד במכון לחקר רדיופיזיקה. בשנת 1977 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט. באותה שנה בעיר הוקם מכון לפיזיקה שימושית של אקדמיה למדעים של ברית המועצות וליטווק החל לנהל מעבדה במכון החדש.
ליטווק התקדם ובשנים 2003–2015 היה מנהל מכון לפיזיקה שימושית ומשנת 2015 מכהן כראש מדעי.
במקביל לעבודה במכון ליטווק היה מלמד באוניברסיטה. החל משנת 1978 הוא כיהן בדרגת פרופסור. בשנת 1991 הוא מונה לדקאן הפקולטה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2006.
בשנת 2006 ליטווק התקבל כחבר בפעול באקדמיה רוסית למדעים.
אלכסנדר ליטווק מומחה בתחומים שונים של חקר פלסמה. בין היתר הוא חקר התפשטות גלים בפלסמה, חימום פלסמה בעזרת גלים אלקטרו-מגנטיים וייצור מקורות גלים קצרים בעלי הספק גבוה.
ליטווק הדריך כ-20 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט.
על פעילותו המדעים בשנת 1987 הוענק לו פרס ברית המועצות. בהמשך הוא קיבל פרסים ועיטורים נוספים.
2015 היה מנהל מכון לפיזיקה שימושית ומשנת 2015 מכהן כראש מדעי.
במקביל לעבודה במכון ליטווק היה מלמד באוניברסיטה. החל משנת 1978 הוא כיהן בדרגת פרופסור. בשנת 1991 הוא מונה לדקאן הפקולטה וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2006.
בשנת 2006 ליטווק התקבל כחבר בפעול באקדמיה רוסית למדעים.
אלכסנדר ליטווק מומחה בתחומים שונים של חקר פלסמה. בין היתר הוא חקר התפשטות גלים בפלסמה, חימום פלסמה בעזרת גלים אלקטרו-מגנטיים וייצור מקורות גלים קצרים בעלי הספק גבוה.
ליטווק הדריך כ-20 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט.
על פעילותו המדעים בשנת 1987 הוענק לו פרס ברית המועצות. בהמשך הוא קיבל פרסים ועיטורים נוספים.
ג'ון סקופס

| --- | --- |

ג'ון סקופס ב-1925
 לידה:  3 באוגוסט 1900 פאדוקה, קנטקי, ארצות הברית 
 פטירה:  21 באוקטובר 1970 (בגיל 70) שריבפורט, לואיזיאנה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Oak Grove Cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת שיקגו  אוניברסיטת קנטקי 
 
ג'ון תומאס סקופס (באנגלית: John Thomas Scopes‏; 3 באוגוסט 1900 - 21 באוקטובר 1970) היה מורה לביולוגיה בעיר דייטון שבמדינת טנסי. סקופס הואשם ב-25 במאי 1925 בכך שהפר את החוק האוסר על לימוד תורת האבולוציה של דרווין בבתי הספר בטנסי, במשפט אשר נודע כ"משפט הקופים".
ביוגרפיה

סקופס נולד וגדל בקנטקי אך כנער למד באילינוי, שם גם לימד לראשונה בטרם עבר ללמד בדייטון. אחרי שקיבל תואר מאוניברסיטת קנטקי, עבר סקופס לעבוד כמאמן פוטבול בבית ספר תיכון בדייטון ומדי פעם לימד שם כמורה מחליף. הסתבכותו של סקופס עם החוק, והעמדתו לדין במשפט הקופים קרו אחרי שהאיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות הודיע שהוא יממן מקרה מבחן שיאתגר את החוקתיות של החוק, אם ימצאו מורה שיסכים למלא את תפקיד הנאשם.
סקופס עצמו לא נחקר במשפט, שכן החלק העובדתי בו לא היה שנוי במחלוקת. אסטרטגיית ההגנה התבססה על ניסיון להוכיח שהחוק המדובר אינו חוקתי ודינו להתבטל. בסופו של דבר, הורשע סקופס ונקנס ב-100 דולר, אולם לאחר שהוגש ערעור בפני ערכאה גבוהה יותר זוכה סקופס בשל סיבה טכנית מהתשלום, ונפטר מן הקנס. הוא אמנם הורשע בדין, אולם המטרה העיקרית של ההגנה, הצגת תאוריית האבולוציה וביזוי החוק נגד לימוד האבולוציה, הושגה.
אחרי המשפט, עזב את ההוראה, למד גאולוגיה באוניברסיטת שיקגו והחל לעבוד בתעשיית הנפט. הוא חקר שדות גז ביוסטון שבטקסס ובשריבפורט שבלואיזיאנה עד שפרש בשנת 1963.
הוא נישא למילדרד אליזבת' ווקר (1905–1990), ולבני הזוג היו שני ילדים. הוא מת מסרטן בשנת 1970 בעיר שריבפורט.
הפועל עירוני גדרה

הפועל עירוני גדרה היא קבוצת כדורגל ישראלית מהמושבה גדרה, המשחקת בליגה ב' דרום ב'.
היסטוריה

הקבוצה נוסדה בשנת 1958 תחת השם "הפועל גדרה" והייתה למועדון הכדורגל הרשמי הראשון מהמושבה גדרה. בילתה את מרבית שנותיה הראשונות בליגות הנמוכות ובשיאה העפילה לליגה ב', ב-1959 לאחר שסיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' עלתה לראשונה לליגה א' בה שהתה שתי עונות עד שירדה בחזרה ליגה ב', ב-1975 שוב העפילה לליגה א' לעונה אחת. ב-1998 הפועל גדרה התפרקה.
ב-2011 שחקני עבר של המועדון בשיתוף ראש המועצה המכהן דאז יואל גמליאל הקימו מחדש את הקבוצה, המועדון מוקם בליגה ב' בוא הוא שיחק עד 2018. ב-2019 הקבוצה כמעט עלתה בחזרה לליגה ב' לאחר שסיימה במקום ה-2 וצברה במהלך העונה כ-76 נקודות והייתה לסגנית של בית"ר יבנה שצברה כ-77 נקודות, באותה העונה בגלל החלטת ההתאחדות לכדורגל בישראל שהפועל ירושלים שיועדה לשחק בליגה ב' אינה כשירה הועלתה הפועל עירוני גדרה באופן אוטומטי בחזרה לליגה ב'. ב-2024 סיימה הקבוצה במקום ה-14 של ליגה ב' ולאחר שהפסידה במשחק ירידה לעירוני בית שמש הייתה אמורה לרדת לליגה ג', בשל החלטת ההתאחדות לכדורגל להרחיב את מספר המועדונים בליגות ב' מ-15 ל-17 ומפני שנרשמו לעונת 2024/2025 רק 15 קבוצות, פחות מהדרוש לעונה סדירה הועלה המועדון באופן אוטומטי לליגה ב' בפעם השנייה בתולדותיו.
הערות שוליים

↑  היסטוריה בגדרה, באתר דאבל פס
↑  ליגה ג' מרכז טבלה 2019, באתר ההתאחדות לכדורגל בישראל
↑  קפצו כיתה, באתר גדרה היום
↑  נשארו ליגה, באתר גדרה היום