stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצב החירום המלאי
ההשוואה עם וייטנאם > קווי דמיון > חפש והשמד

כפי שעשתה בהמשך ארצות הברית בווייטנאם, העלו הכוחות הבריטים במלאיה באש כפרים שתושביהם הואשמו בתמיכה במורדים ועצרו אלפי חשודים בשיתוף פעולה, כדי למנוע מהמורדים להתחזות לכפריים. יחידות צבא בריטיות שגילו אזרחים שסיפקו סיוע למורדים, עצרו אותם וחקרו אותם, תוך שעשו שימוש בעינויים ובאיומים באלימות נגד בני משפחותיהם, כדי לאתר את מחנות המורדים. למורדים היו מספר יתרונות על פני הבריטים. הם חיו באזורים הקרובים לכפרים, לעיתים היו להם קרובי משפחה או חברים בכפרים, והם לא חששו לאיים באלימות או לענות ולרצוח את מנהיגי הכפרים, כדוגמה לשאר תושבי הכפר, כדי לאלץ אותם לסייע להם במזון ובמידע. כך התמודדו הכוחות הבריטים מול איום כפול: המורדים, והרשת החשאית של הכפריים שסייעו להם. בעוד שהמורדים לעיתים רחוקות חיפשו לחתור למגע עם הבריטים, הם עשו שימוש בטקטיקות טרוריסטיות כדי להטיל אימה על האזרחים וכדי לסחוט מהם סיוע חומרי. לעיתים קרובות תיארו הכוחות הבריטים את האימה שבסיורים בג'ונגלים. בנוסף להישמרות מהמורדים, היה עליהם לנווט בתנאי שטח קשים ולהישמר מבעלי חיים מסוכנים ומחרקים. רבים מהסיורים נשארו בג'ונגלים במשך ימים, ואף שבועות, מבלי להיתקל באויב, ואז, לרגע אחד קצר, הם נתקלו במארב של המורדים. הבריטים, שלא היו מסוגלים להבחין בין ידיד לאויב, היו צריכים להסתגל לסיכון התמידי של מתקפת מורדים. מקרים אלו הובילו בין השאר למקרה הידוע לשמצה של "טבח בטאנג קאלי", בו נהרגו 24 כפריים בלתי חמושים על ידי הכוחות הבריטים.
אחרית דבר

העימות בין מלזיה לאינדונזיה (אנ'), שהתנהל בשנים 1963–1966, פרץ כתוצאה ממתיחויות בין אינדונזיה לבין מלזיה שקיבלה אז את עצמאותה וקיבלה גיבוי מבריטניה. עימות זה נחשב להמשך של מצב החירום המלאי.
בסוף שנות ה-60, החשיפה לו זכה טבח מי ליי במלחמת וייטנאם, עוררה את הצורך בפתיחתה של חקירה של פשעי המלחמה שבריטניה ביצעה לכאורה במהלך מצב החירום, כמו טבח בטאנג קאלי. לא הוגשו תביעות משפטיות נגד אנשי הכוחות הבריטים שהיו מעורבים במעשים ונשמעו טענות חוזרות ונשנות של ממשלת בריטניה שמדובר בתעמולה, על אף העדויות על טיוח העובדות.
המרידה הקומוניסטית במלזיה, שהתרחשה בשנים 1968–1989, פרצה לאחר סיום מצב החירום ב-1960, כאשר ה-MNLA נסוג על מעבר לגבול עם תאילנד והתארגן מחדש לפעולות תקיפה נגד ממשלת מלזיה. המרידה החלה באופן רשמי כאשר המורדים תקפו במארב כוחות ביטחון בקרו בטונג שבחלק הצפוני של חצי האי המלאי ב-17 ביוני 1968. העימות התנהל במקביל למתחים שהתחדשו בין מלאים לבין סינים במהלך תקרית שהתרחשה ב-13 במאי במלזיה ובמקביל למלחמת וייטנאם.
מנהיג הקומונסטים, צ'ין פנג בילה את רוב שנות ה-90 ואת השנים הראשונות של המאה ה-21 בניסיון לשמר את נקודת המבט שלו על מצב החירום. בשיתוף פעולה עם אנשי אקדמיה מאוסטרליה, הוא קיים סדרה של פגישות עם היסטוריונים ועם אנשים ששירתו בכוחות הביטחון של מדינות חבר העמים הבריטי כדי להוביל לפרסומו של הספר "דיאלוגים עם צ'ין פנג - אור חדש על המפלגה הקומוניסטית המלאית". פנג גם ביקר בבריטניה, שם הוא חבר לעיתונאי השמרן איאן וורד ולרעייתו נורמה מירפלור כדי לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו "צ'ין פנג: ההיסטוריה מנקודת מבטי".
ראו גם

מצב החירום בקפריסין
מצב החירום בהודו
ג'ונתן סלע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באפריל 1978 (בן 46) פריז, צרפת 
 מדינה:  ארצות הברית
 פרסים והוקרה:  MTV Video Music Award for Best Cinematography (2009)  Sitges Film Festival Best cinematography (2006) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונתן סלע (באנגלית: Jonathan Sela; נולד ב-29 באפריל 1978) הוא צלם קולנוע ישראלי יליד צרפת.
ביוגרפיה וקריירה

סלע נולד בפריז, צרפת. בגיל עשר לקח אותו סבו הפולני לסט הצילומים של הסרט "רשימת שינדלר" בקרקוב, מה שנתן לו השראה להמשיך בקריירה בקולנוע. ארבע שנים לאחר מכן החל לעבוד בישראל כצלם וטכנאי תאורה במספר סרטי טלוויזיה ותוכניות טלוויזיה; תחילה כטכנאי ואחר כך כאחראי תאורה. הוא היגר לארצות הברית בגיל 19, ונרשם למכון האמריקאי לקולנוע בלוס אנג'לס. לאחר שצילם כמה סרטים קצרים, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בסרט העלילתי, הקומדיה "הכל כלול" משנת 2004. ב-2006 שימש כצלם בסרט "אות משמיים".
כמה מהפרויקטים האחרונים של סלע כוללים את דרמת הפשע בבימויו של פי. ג'רי גריי, "אזרח שומר חוק", את הסרט "מת לחיות ביום טוב", ואת מותחן הפעולה "ג'ון וויק". סלע היה הצלם הראשי בסרט "רובוטריקים: האביר האחרון" משנת 2017.
סלע הוזמן לאגודת הקולנוע האמריקאית (אנ') בדצמבר 2022.
ביוגרפיה וקריירה > חיים אישיים

סלע מתגורר בווניס (אנ'), קליפורניה עם אשתו, הצלמת מייגן שנבאקלר, ושני בניהם.
פילמוגרפיה > קולנוע (בתור צלם)

| שנה | שם הסרט |
| --- | --- |
2004: "הכל כלול"
2005: "Marilyn Hotchkiss' Ballroom"
2005: "Dancing and Charm School"
2006: "Dreamland"
2006: "Grimm Love"
2006: "אות משמיים"
2007: "Randy and the Mob"
2008: "The Midnight Meat Train"
2008: "בוקר כחול בהיר"
2008: "מקס פיין"
2009: "אזרח שומר חוק"
2013: "מת לחיות ביום טוב"
2014: "ג'ון וויק"
2017: "רובוטריקים: האביר האחרון"
2017: "פצצה אטומית (סרט)"
2018: "דדפול 2"
2019: "מהיר ועצבני: הובס ושואו"
2022: "העיר האבודה"
2022: "רכבת הקליע"
2024: "הכפיל"
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם |
| --- | --- |
2015: "ללא גבולות"
2015: "חברה לשעבר מטורפת"
הערות שוליים

↑  "Jonathan Sela". AlloCiné. נבדק ב-9 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "JONATHAN SELA". www.cinematographers.nl. נבדק ב-2017-06-19.
↑  EnStars (22 באפריל 2016). "'Transformers 5' Spoilers: Comedian Jerrod Carmichael Set To Join 'Age of Extinction' Sequel? [VIDEO]". Enstarz. נבדק ב-17 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williams, David E. (23 בדצמבר 2022). "Jonathan Sela Welcomed by ASC as New Member". American Society of Cinematographers. נבדק ב-3 בינואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Panorama: Megan Schoenbachler and Jonathan Sela's Venice home". Los Angeles Times. 30 בינואר 2013. נבדק ב-17 בספטמבר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1791785  GND: 139411860  ISNI: 0000 0001 1952 3344  LCCN: n2011032605  NKC: xx0175303  SUDOC: 191938998  VIAF: 87582281   WorldCat (עם VIAF): 87582281
דב פרידמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוקטובר 1949 (בן 75)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
דב פרידמן (נולד ב-8 באוקטובר 1949) הוא שחקן וזמר ישראלי.
ביוגרפיה

פרידמן נולד וגדל בשכונת יד אליהו בתל אביב. הוא שירת בצה"ל בגרעין נח"ל.
בין השנים 1970–1973 למד בבית הספר לאמנויות המשחק "בית צבי".
ביוגרפיה > משחק

ב-1972 גילם את "הבלונדי" בסרט "מציצים" שביים אורי זוהר. ב-1973 גילם את עוזי בסרט "חכם גמליאל" שביים יואל זילברג. ב-1974 הצטרף ליידיש קונסט טייאטר, שהקים בנימין צמח, ושיחק בין היתר בהצגה "האוצר". גילם את הרוצח בהצגה "עליזה מזרחי" בתיאטרון השדרה.
הופיע בתפקידי אורח בסרטים הוליוודיים: בסרט "החליל הדומם" (1979) וגילם נהג מרוצים שוודי בסרט "סהרה" (1983).
ב-1982 שיחק בסרט "כביש ללא מוצא" בבימויו של יקי יושע.
בין 1995–1996 השתתף בתפקיד אורח ב-8 פרקים בסדרה "המונה דופק" בבימויו של יקי יושע.
בין השאר השתתף בתפקידי אורח בסרט "אור" (2004) לצד רונית אלקבץ, בסדרה "כחול עמוק" (1997) ו"אגדת דשא" (2006).
ב-2007 גילם את מישה קצין המודיעין בסרט "המוסד הסגור" בבימויו של אלון גור אריה.
ביוגרפיה > עיתונות

ב-1981 פתח פרידמן את מגזין "טורבו", מגזין מוטורי למכוניות ואופנועים שהיה הראשון מסוגו בארץ.
בין השנים 1992–1999 עבד פרידמן בעיתון "ידיעות אחרונות" בתור יועץ פרסום.
ביוגרפיה > חיים אישיים

פרידמן גרוש ואב לשלושה.
בניו הם השחקנים שרון פרידמן וברק פרידמן. בתו, קרן פרידמן התמודדה במלכת היופי לשנת 2004 שם נבחרת לחביבת הקהל וייצגה את ישראל בתחרות מיס אירופה.
איריס לעאל

| --- | --- |

איריס לעאל, 1997
 לידה:  31 בדצמבר 1959 (בת 64) אשדות יעקב מאוחד, ישראל
 שם לידה:  איריס פרומרמן 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
איריס לעאל (נולדה בשנת 1959) היא סופרת, מבקרת ספרות ופובליציסטית ישראלית.
ביוגרפיה

איריס לעאל נולדה בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. היא גדלה אצל סבה וסבתה בבני ברק ומאוחר יותר עברה עם אביה לקיבוץ כפר מנחם של השומר הצעיר. מעברים אלה השפיעו על כתיבתה.
ב-1980, לאחר לידת בתה הראשונה, נסעה אתה לפריז למשך שנה, שם למדה צרפתית. בשנים 1985–1991 שהתה בלונדון, שם כתבה את ספרה הראשון, "חוות מרפא".
משנת 2000 עמדה בראש המחלקה לכתיבה בקמרה אובסקורה. כתבה במוסף "ספרים" של העיתון "הארץ" מאז היווסדו. בנוסף לכך כתבה מאמרי ביקורת, רשימות וסיפורים קצרים שהתפרסמו בעיתונים שונים, בהם "ידיעות אחרונות" ו"מעריב".
כתבה יחד עם אמנון דנקנר את המחזה "אנשים כמונו", שהיה אמור לעלות בתיאטרון הקאמרי בעונת 2012–2013, אך בסופו של דבר לא הועלה.
מ-1 באוגוסט 2014 היא פובליציסטית קבועה בעיתון "הארץ".
החל מאפריל 2019 היא חברה במועצה הציבורית של הקרן החדשה לישראל.
היא גרה בתל אביב עם בן זוגה הצלם תמיר שר, ולהם שלושה ילדים.
עמדותיה

לעאל משתייכת לזרם השמאלי של המפה הפוליטית, ומביעה את עמדותיה בטורי דעה ובחשבון הטוויטר שלה.
בינואר 2019, בתגובה לאירוע שבו נורה למוות פלסטיני במהלך עימותים בין מתנחלים ופלסטינים, כתבה לעאל: "מתנחלים עשו את מה שהם עושים הכי טוב בשבת והרגו פלסטיני". בהזדמנות אחרת כתבה כי "את הישגיה הגדולים של תנועת ההתיישבות צריך לזקוף להפרת חוק מתמדת, הכוללת התנגדות לפלסטינים, עקירת עצים, חסימת המעבר לשטחים חקלאיים ושליטה על משאבי טבע".
ב-2019 כתבה: "אין לי ומעולם לא הייתה לי בעיה עם השקפה דתית. קנאות חילונית ואנשים שקוראים לאלוהים 'החבר הדמיוני' מביכים אותי, אבל גם אני מתנגדת לכיבוש ולאפרטהייד."
בעניין הפרדה מגדרית כתבה כי היא מלמדת נשים חרדיות בהפרדה, משום שהיא מאמינה בכוחו של הקורס שלה לחולל שינוי בתודעה שלהן. עם זאת, היא מתנגדת להפרדה מגדרית בהופעות, ולדבריה רצונן של הנשים החרדיות עצמן בהפרדה נובע מכך שהן התרגלו לראות בעצמן סכנה לסדר החברתי, ולראות בגברים סכנה עבורן.
היא הסתייגה מהעיסוק התקשורתי בשרה נתניהו, ולאחר שהביאה דוגמאות ממנהיגים אחרים שלא נהנו מבני זוג אידיאליים סיכמה: "יש סיבות רבות, מגוונות וטורדות מנוחה מדוע בנימין נתניהו אינו מתאים להנהיג את המדינה. אשתו, עם כל הכבוד, אינה אחת מהן." עם זאת, אף היא נגררה לעיסוק במאפייני התנהגותה של נתניהו, וכתבה: "אי אפשר לקחת ממנה את הקושי להתאפק, את אפס היכולת לסלוח ואת הקושי להבליג לשם רווח פוליטי קר. גם במחיר של ביזוי עצמה או בעלה, אם הדחף דוחק בה היא תעלה סצנה אופראית בלתי נשכחת, הכוללת זריקת נעליים על ראשן של עובדות, צרחות אימים על יועץ התקשורת או העלבת העם האוקראיני לעיני המצלמות".
ספריה

התמה החוזרת בספריה של לעאל היא המתח בין חיי משפחה שגרתיים לבין היחיד הנגוע בסוג של טירוף ועושה מעשים קיצונים כדי להשתחרר מעריצותה של המשפחה.
ציר מרכזי ביצירתה הוא כוחו של המבט האינטימי והחברתי לעצב את זהותו של היחיד עד שהוא מתקשה להבחין בין עצמיותו האותנטית לבין השתקפותו בעיני הסביבה שלו. המאבק להגדרה עצמית ולשחרור הוא היסוד האונטולוגי בחיי הדמויות ומבעו הלשוני הוא פעמים רבות ארסי ואירוני.
חוות מרפא: ספרה הראשון של איריס לעאל, שראה אור בשנת 1993 ב"צד התפר", הסדרה לספרות מקור מייסודו ובעריכתו של יגאל שוורץ, בהוצאת כתר. הספר מגולל את סיפורן של כמה דמויות באזור כפרי בארץ הסובלות ממה שהן מכנות "מחלת החיים". לעאל זכתה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים עבור ספר זה.
אושר פתאומי: ספרה השני, שיצא לאור בהוצאת כתר ב-1999. הספר עוסק מבחינה תמטית בהתנגשות בין התרבות לבין הטבע. הוא מפגיש שני אנשים: דניאל, סופר בעל שם השרוי במחסום כתיבה, ואלעזר, רופא כפרי בכפר דייגים בצפון הארץ. בתווך נמצאת עמליה, בתו של אלעזר ואהובתו של דניאל. הספר היה מועמד לפרס ספיר.
המשפחה: הנובלה ראתה אור בהוצאת כתר בשנת 2001. הסיפור מסופר בגוף ראשון, והוא בוחן את קהילת הישראלים בלונדון, יזמי הנדל"ן והמתעשרים החדשים בבירה הבריטית, דרך מבטה הלועג של מספרת חסרת שם המתאהבת בצעיר אנגלי יפה תואר ומאחז עיניים המאמין שהוא אריסטוקרט ממשפחת המלוכה, והטוען לכתר מספר 72. גם כאן המאמץ לשמור על מראית עין של שביעות רצון ואהבה משפחתית מסוכל בגלל הופעתה של זרה, פליטה לבנונית המעוררת את רחמיו ואהבתו של גיסה של המספרת.
אש בבית: ראה אור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 2008. הוא מגולל את סיפורם של שני זוגות שנפגשים למשך 24 שעות בביתם הכפרי. הספר היה מועמד לפרס ספיר.
חובות אבודים: היחסים בין מרסי לרֵעַ, בני זוג ישראלים החיים בלונדון, מתערערים בעקבות המשבר הכלכלי של שנת 2008. ראה אור בהוצאת כתר, 2013.
לא העזנו לדעת: רומן שיצא לאור בהוצאת עם עובד הספריה לעם בשנת 2019. סיפור על אובדן במשפחה וכיצד מעגלי הצער הפרטי מתרחבים ומחריבים את היחסים המשפחתיים ומפוררים גם את החברה הישראלית. בצד הכאב יש גם אהבה שמצליחה להשתקם.
פרסים

1994 – פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים
2004 - פרס ראש הממשלה
פרס ברנשטיין לכתיבה ביקורתית.
בין חמשת המועמדים לפרס ספיר על ספריה "אושר פתאומי", בשנת 2001, ו"אש בבית", בשנת 2008.
לקריאה נוספת

אילת נגב, שיחות אינטימיות, הוצאת ידיעות אחרונות, 1995, הפרק "איריס לעאל - ידעתי שאם לא אכתוב את הספר הזה, אמות", עמ' 325-317
הערות שוליים

↑  רוני אפרת‏, הקאמרי מציג את עונת 2012-2013: מחזות פוליטיים ואיתי טיראן, באתר וואלה, 22 במאי 2012
↑  אביב הורביץ, ‏פול גז בניוטרל, באתר ‏מאקו‏, 20 ביוני 2013
↑   איריס לעאל, ברק נכנס לתחום הגועלי, באתר הארץ, 14 ביולי 2019
↑   ציוץ של איריס לעאל ברשת החברתית אקס (טוויטר), 26 בינואר 2019
↑   איריס לעאל, להפר את החוק, כמו המתנחלים, באתר הארץ, 19 במאי 2019
↑   איריס לעאל, ברק נכנס לתחום הגועלי, באתר הארץ, 14 ביולי 2019
↑   איריס לעאל, הפרדה כהשפלה, באתר הארץ, 18 באוגוסט 2019
↑   חייה הצבעוניים של שרה נתניהו, באתר הארץ, 31 במרץ 2014
↑   איריס לעאל, שקד זה סיפור אחר לגמרי, באתר הארץ, 25 באוגוסט 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297593505171  BnF: cb12546559m (data)  GND: 1213509262  ISNI: 0000 0000 6649 610X  LCCN: no93030648  NTA: 198047150  VIAF: 59197704   WorldCat (עם VIAF): 59197704 
איריס לעאל
בני עטרות

| --- | --- |
בית בולאך בבני עטרות
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: חבל מודיעין
גובה ממוצע: ‎52 מטר
תאריך ייסוד: 1948
תנועה מיישבת: תנועת המושבים
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 932 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-0.2% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בני עטרות(למפת גוש דן רגילה) בני עטרות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני עטרות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בני עטרות32°01′27″N 34°54′51″E﻿ / ﻿32.0240962743821°N 34.9142967256134°E﻿ / 32.0240962743821; 34.9142967256134  heמפת היישובים של מועצה אזורית חבל מודיעין (in English: Hevel Modi'in Regional Council) באדום - בני עטרות בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10
http://www.bneiatarot.org
אחד מן הבתים הטמפלרים בכניסה למושב
בניין הדואר והמזכירות במרכז המושב – נבנה בתקופת הטמפלרים שימש גם כמועדון וותיקים לאחר שהמזכירות עברה לבניין אחר.
בְּנֵי עֲטָרוֹת הוא מושב של תנועת המושבים במחוז המרכז בישראל ליד העיר יהוד-מונוסון ונמל התעופה בן-גוריון השייך למועצה אזורית חבל מודיעין.
המושב ממוקם בלב מוקד תחבורתי – ממזרח לו המסילה המזרחית החדשה, ממערב לו כביש 40, ליד הכניסה ליישוב מתוכנן לקום מתחם הטייסים, מדרום-מערב ליישוב נמצא נמל התעופה הבינלאומי, מעליו אחד מנתיבי התעופה העיקריים של מדינת ישראל ומתחתיו קו צינורות גז ונפט של קצא"א. בחלוף השנים, ביצוע פרויקטים תחבורתיים אלו בסביבה כל כך קטנה סביב המושב גרר ביקורת ציבורית וסביבתית.
מקור השם

היישוב נקרא על שם המושב עטרות אשר חרב במלחמת העצמאות. מפוניו שהתיישבו בבני עטרות קראו למקום על שם יישובם שננטש. במקום מצבת זיכרון למושב הקודם עטרות ולבניו, שנפלו במלחמת העצמאות.
היסטוריה

היישוב הוקם בשנת 1948 על ידי תושבים שנאלצו לעזוב את מקום מגוריהם עקב מלחמת העצמאות, למקום הגיעו משפחות מהיישובים עטרות (מצפון לירושלים), נחלים (ששכנה לשעבר בגליל העליון) ובארות יצחק (בנגב). במרץ 1949, שתי משפחות הגיעו למקום לאחר שנאלצו לעזוב את מושב בן-שמן, לאחר מספר חודשי המתנה ביהוד, הגיעו שתים עשרה משפחות יוצאי שאר ישוב מהגליל העליון. משפחות אלו הסכימו להתפנות משאר ישוב רק לאחר שהגיע גרעין חדש להתיישב במקום והובטח לעוזבים שיעברו למושב אחר כקבוצה מלוכדת. המשפחות מבארות יצחק הקימו קיבוץ דתי בסמוך לבני-עטרות והמשפחות מנחלים עברו לשטחים הקרובים יותר לפתח-תקווה והקימו שם מושב דתי.
בני עטרות הוקם על שטחי מושבת הטמפלרים וילהלמה, אשר פונתה מתושביה הגרמנים בידי כוחות המנדט הבריטי (אנשי התנועה הטמפלרית גורשו ברובם לאוסטרליה בגלל דעותיהם הפרו-נאציות). אנשי נחלים ובארות יצחק עזבו ובנו להם יישובים חדשים ובמקום נשארו מפוני עטרות, שקראו למקום בשם יישובם שנינטש.
ליישוב היה בעבר בית ספר בשם היישוב – בית ספר בני עטרות. כיום בית ספר זה עבר לשוהם ונקרא על שם יצחק נבון (נשיאה החמישי של מדינת ישראל)
היסטוריה > מערכת הטפטפות הראשונה בעולם

הלקוח הראשון שהזמין את הטפטפות של מפעל נטפים היה מושב בני עטרות, ככל הנראה בשנת 1966. ראשוני המפעל – ורבר, רטר וקרן – הטמינו בעצמם את מערכת הטפטוף בשדות המושב. על פי עדויות חברי המושב, המערכת פעלה במושב במשך כשלושים שנה.
אדריכלות טמפלרית

ביישוב שרדו רבים מהמבנים הטמפלריים המקוריים, המאופיינים באדריכלות טמפלרית מרשימה. בחזית מבני הציבור (ביניהם בית הספר, בית העם, הדואר והמחלבה) מוצבים שלטי הסבר.
אישים

האישים הבאים קשורים למושב בני עטרות:
גלעד יפת – יזם וגנאלוג ישראלי, מייסד ומנכ"ל חברת "MyHeritage", מתגורר במושב בני עטרות.במושב זה גם הוקמה החברה שהקים.
נועה כוכבא – דוגמנית ומגדנאית ישראלית. גדלה והתחנכה במושב בני עטרות, שם היא מתגוררת גם כיום.
יוסף לַנג – היה היסטוריון ומחבר הביוגרפיה של אליעזר בן-יהודה. התגורר בבני עטרות שם גם נפטר ונקבר.
מורן פרידמן – כדורגלנית ישראלית נולדה וגדלה במושב בני עטרות.
צבי פּירָן – אסטרופיזיקאי ישראלי. מתגורר במושב בני עטרות.
רָמָה מֶסינגר – הייתה שחקנית וזמרת ישראלית. התגוררה בבני עטרות שם גם נקברה.
יוסף גינת – היה מזרחן ואנתרופולוג. נולד וגדל ביישוב עטרות ליד ירושלים עד לפינוי היישוב. נטמן בבית העלמין של בני עטרות.
יד לעטרות וחלליה בבני עטרות אבן שהובאה מהרי ירושלים. האנדרטה הראשונה במושב. עבודה החריטה של השמות נעשתה במקום.
בית הכנסת בבני עטרות
מפת המושב מוצבת בכניסה למושב ליד האנדרטה, מהתרשים ניתן לראות את מבנה המושב המדויק לפי התוכנית של המושבה כפי שתוכננה על ידי הטמפלרים
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  מורן ראדה ואלי סניור, המשרד להגנת הסביבה מאיים: נשתק את נתב"ג, באתר ynet, 28 באוגוסט 2007
↑  מורן ראדה, הסדר בתי המלון מקשה על תושבי בני עטרות, באתר ynet, 3 בספטמבר 2007
↑  יואב זיתון, תושב בני עטרות: מטוס נוחת העיף רעפים מהבית, באתר ynet, 25 בפברואר 2010
↑  יסמין גיל, מנכ"ל רש"ת: "אין ספק שסביב נתב"ג יש רעש. להיות בבני עטרות זה לא פשוט", באתר כלכליסט, 9 בנובמבר 2011
↑   נעה נבט, "כשמטוס עובר מעלינו החיים נעצרים. אי אפשר לעשות כלום, בלתי אפשרי לחיות ככה", באתר TheMarker‏, 27 באפריל 2019
↑  מבני עטרות לנחלים, באתר טבע ונופים בישראל, ‏2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457933905171
רדיו 90FM

|  פרטי התחנה |
| --- | --- |
 סוג:  רדיו אזורי
 שפה:  עברית
 מדינה:  ישראל ישראל
 מנכ"ל:  אהרון אורגד
 אזורי קליטה ותדרים
 אזור קליטה:  מתל אביב ועד חיפה
 נקלט בתדר:  90FM ו-94.7FM
 http://www.90fm.co.il/
 
רדיו אמצע הדרך או רדיו 90FM היא תחנת רדיו אזורית, המשדרת באזורים שבין חיפה לתל אביב ומכאן שמה.
התחנה הוקמה ב-1 בספטמבר 1996 לאחר שקיבלה זיכיון לשידור רדיו אזורי מהרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
עד לשנת 2001 שידרה התחנה מאולפנים בקניון לב חדרה, ומאז היא משדרת מאזור התעשייה פולג נתניה. תוכן השידורים בתחנה משלב בין חדשות ואקטואליה, מוזיקה עברית ולועזית, תוכניות מידע וייעוץ, בידור, תרבות וספורט. התחנה משדרת מבזקי חדשות ארציים מדי שעה עגולה, חדשות אזוריות בכל חצי שעה עגולה, יומן חדשות ארצי מרכזי ב-12 בצהריים ויומן מסכם ב-16 אחר הצהריים. התחנה נוהגת לשדר מוזיקה מגוונת בכל הסגנונות, ומעניקה לעיתים קרובות הזדמנות השמעה לאמנים בתחילת דרכם.
מנכ"ל התחנה הוא העיתונאי אהרון אורגד. הוא מגיש מדי יום שישי את תוכנית סיכום השבוע "דוח אזורי" בה מושמעים "קולות השבוע" ונבחרים "אנשי השבוע". מנהל התוכניות והחדשות הוא העיתונאי בועז אורגד, לשעבר כתב גלי צה"ל וראש דסק החדשות בעיתון הכלכלי טלגרף. הוא מגיש מדי יום את יומן 90, יומן החדשות של הרדיו, המוביל מאבקים ציבוריים רבים באזור השידור. סלוגן התחנה הוא: "תדליק אותי 90FM" וגם "רדיו תשעים, מה נשמע בבית"
רדיו אמצע הדרך מתמקד בשידורים הנוגעים לאזור הזיכיון ומרבה לעסוק בנושאים של מעורבות בקהילה. בזכות פעילותה למען הקהילה ובזכות תוכניות רדיו מצטיינות זכתה התחנה בשישה אותות:
בשנת 2003 קיבלה התחנה את "אות הנשיא", "יקיר אקים ישראל", בגין אימוץ הארגון בשידורים.
בשנת 2005 קיבלה את אות "גלובס" – עסקים למען החברה בישראל.
בשנת 2007 קיבלה את אות "אור ירוק" לתקשורת, בגין ייזום ושידור קמפיין מיוחד - "מאירים את כביש החוף", במסגרת המאבק בתאונות הדרכים.
בשנת 2009 זכתה התחנה בפרס על תוכנית המוזיקה המצטיינת בישראל.
בשנת 2012 זכתה התחנה בשני פרסים במסגרת כנס אילת לעיתונות 2012: פרס הרשות השנייה לתחקירים חברתיים, על שם העיתונאית רחל פרימור, ניתן לבועז אורגד, על תחקיר בנושא הפרדת הילדים האתיופיים במוסדות החינוך, שהביא לשינוי המצב, ופרס אגודת העיתונאים על הפרויקט "שנים עשר השבטים", סדרת תוכניות שיזם ועורך אהרון אורגד, הסוקרת קהילות יהודיות במבט היסטורי ואנתרופולוגי, באמצעות צלילים וקולות.
בשנת 2006, בזמן מלחמת לבנון השנייה, ובתאום עם פיקוד העורף, העמידה התחנה את התדר השני שלה, 94.7FM, לטובת "גל שקט" בשעות הלילה, שנועד להתריע מאזינים תושבי חדרה, פרדס-חנה, זכרון יעקב והסביבה מפני נפילת טילים.
במבצע "עופרת יצוקה" בחודש דצמבר 2008 ובמבצע "עמוד ענן" בנובמבר 2012, יזמה התחנה מבצע לאירוח תושבי הדרום אצל משפחות מאזינים באזור השרון והצפון.
בתחילת חודש נובמבר 2009 החלה תקופת הזיכיון השנייה של הרדיו. קבוצת "רדיו תשעים" החליפה את קבוצת "שידורי עמק חפר". חלק גדול מבעלי התפקידים בתחנה, נשארו בתפקידם גם במסגרת הקבוצה החדשה, הנמצאת בבעלות קבוצת האחים אורגד, בעליה של רשת המזון המהיר בורגראנץ', בראשות אנשי העסקים אלי אורגד ויובל אורגד.
התחנה משדרת בתדר 90FM וניתן להאזין לה גם בערוצי הרדיו בכבלים ובלוויין, באתר האינטרנט שלה, ובאמצעות אפליקציה שנקראת רדיו תשעים 90FM.
מנילה סאונד

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  רוק אנד רול, קונדימן, ג'אז, דיסקו, פאנק, רוק פיליפיני
 מקורות תרבותיים:  אמצע שנות ה-1970, מטרופולין מנילה, הפיליפינים
 כלים:  קול, גיטרה אקוסטית, גיטרה בס, מערכת תופים, פסנתר
 פופולריות מיינסטרים:  שיא הפופולריות בסוף שנות ה-1970 בפיליפינים
 נגזרות:  רוק פיליפיני
 סצינות אזוריות
 מטרופולין מנילה, הפיליפינים
 נושאים קרובים
 וורלדביט, פופ פיליפיני, מוזיקה פיליפינית
 
מנילה סאונד (באנגלית: Manila sound; בפיליפינית: Tunog ng Maynila) הוא ז'אנר מוזיקלי שפותח במטרופולין מנילה, הפיליפינים באמצע שנות ה-1970. שיא הפופולריות של הז'אנר היה בסוף שנות ה-1970 בתקופת הממשל הצבאי של פרדיננד מרקוס, אשר גם השפיע על רוב הז'אנרים המודרניים בפיליפינים.
ז'אנר זה מאופין כקליט ומלודי עם פולק רוק, רוק פיליפיני ורוק קל מתוזמר, עם מאפיינים של פאנק, ג'אז קל ודיסקו. עם זאת, בהגדרה המורחבת של הז'אנר, הוא כולל גם מאפיינים של מוזיקת פופ, מוזיקה ווקאלית, מוזיקת נשמה וג'אז לטיני, ולכן יש המתייחסים אליו כאל תקופה במוזיקה הפופולרית בפיליפינים מאשר כז'אנר מוזיקלי יחיד. רוב השירים מהז'אנר מבוצעים באנגלית, טאגאלוג או טאגליש (אנ'). לעיתים קרובות מילות השיר מהז'אנר מתעסקות בנושאי נוער ולהט"ב שנכתבו עם נימה קומית וסאטירית.
בין המוזיקאים מהז'אנר הידועים ניתן למנות את Hotdog (אנ'), סינדרלה (אנ'),‏ APO Hiking Society (אנ'), ריקו ג'יי. פונו (אנ') ושרון קונטה (אנ').
הערות שוליים

↑  Samonte, Danee (23 באוגוסט 2014). "The Manila Sound is back". philstar.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lara, Tanya T. (8 ביוני 2008). "A little night of music for everyone". Philippine Star. נבדק ב-17 באוקטובר 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Dalton, David (2007). The Rough Guide to the Philippines. Penguin. p. 544. ISBN 9781405380447.
קוזיאטין

קוזיאטין (באוקראינית: Козятин) היא עיר במחוז ויניצה אוקראינה.
היסטוריה

העיר הוקמה כמושבם של סוללי מסילת הרכבת באמצע השני של המאה ה-19. ב-1905 פועלי הרכבת המקומיים לקחו חלק פעיל במהפכת 1905, ודוכאו קשות על ידי המשטרה הרוסית.
בין 15 ביולי 1943 ל-28 בדצמבר 1943 הייתה קוזיאטין תחת כיבוש גרמני.
יהודי העיר

בין מלחמות העולם נמנו בעיר כ-2,650 יהודים, ובתקופה הסובייטית פעלו בה קולחוז יהודי, מועצה יהודית ממלכתית ובית ספר יידי. רבים מיהודי העיר עבדו בסדנאות הרכבת בעיר ובמפעלי התעשייה שהוקמו בה.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים במהלך מבצע ברברוסה, רצחו בה אלו בו ביום 385 יהודים. כעבור מספר שבועות רוכזו יהודי העיר שלא הספיקו להימלט ממנה בגטו בן שלושה רחובות שהוקם בה, ממנו נלקחו מדי יום לעבודות כפייה.
ב-4 ביוני 1942 פשטו על הגטו שבעיר שוטרים גרמנים ואוקראינים, והעבירו את למעלה מ-500 יושביו למחנה שבויים סמוך, תוך ירי במנסים להימלט. למעט כ-30 יהודים שעברו סלקציה, נרצחו כל היהודים בבורות ירי ליד הכפר טלימונובקה. יתר היהודים נרצחו בדצמבר 1942, תוך מצוד אחר יהודים נוספים מהעיר שהסתתרו בה ויהודים מהעיר סמהורודוק.
ערים תאומות

רוסיה קרסנוגורסק, רוסיה
פולין ליז'נסק, פולין
לטביה צסיס, לטביה