גאופוליטיקה
הערות שוליים

↑  Devetak et al (eds), An Introduction to International Relations, 2012, p. 492.
↑  הערך מרחב מחיה בתוך האנציקלופדיה של השואה, באתר יד ושם
↑  Smith, W. D. 1986. The Ideological Origins of Nazi Imperialism. Oxford: Oxford University Press
1 2  Martin, G. J. 2005. All Possible World – A history of Geographical Ideas. Oxford: Oxford University Press
1 2 3  Parker, G. 1985. Western Geopolitical Thought in the Twentieth Century .London: Croom Helm
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  טל טובי, גאופולטיקה: הגות, היסטוריה ומעשה, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2008
↑  Holdar, S. 1992. The Ideal State and the Power of Geography: The LifeWork of Rudolf Kjellén. Political Geography, 11(3), 307-323
↑  Dorpalen, Andreas (1984). The World of General Haushofer. New York: Farrar & Rinehart, Inc.
1 2  Murphy, D. T. 1997. The Heroic Earth – Geopolitical Thought in Weimar .Germany, 1918-1933. Kent: The Kent State University Press
↑  איאן קרשו, הכרעות גורליות: עשר החלטות ששינו את העולם, 1940-1941, 2009, הוצאת עם עובד, תל אביב, מסת"ב 978965132063
1 2 3 4  Cohen, S. B. 2003. Geopolitics of the World System. New York: Rowman & Littlefield Publishers
↑  Mark Bassin, "Race Contra Space: The Conflict Between German 'Geopolitik' and National Socialism," Political Geography Quarterly 1987 6(2): 115-134,
↑  McClain, J. L. 2002. Japan – A Modern History. New York: W. W. Norton & Company
↑  Benson, J., and T. Matsumura. 2001. Japan 1868-1945: From Isolation to Occupation. London: Longman
↑  Painter, J. 1995. Politics, Geography & 'political Geography'. London: Arnold
↑  Mackinder, H. J. 1904. The Geographical Pivot of History. The Geographical Journal, 23(4), 421–437
↑  Fairgrieve, J. 1924. Geography and World Power. London: University of London Press
↑  Mackinder, H. J. 1943. The Round World and the Winning of the Peace. Foreign Affairs, 21, 595-605
↑  Crowl, P. A. 1986. Alfred Thayer Mahan: The Naval Historian In: P. Paret (ed.), Makers of Modern Strategy – From Machiavelli to the Nuclear Age, 444-477, Princeton: Princeton University Press
↑  Sloan, G. R. 1988. Geopolitics in United States Strategic Policy, 1890-1987. Brighton: Wheatsheaf Books
↑  Smith, N. (2003). American Empire: Roosevelt's Geographer and the Prelude to Globalization. University of California Press. pp. 246–247
↑  Sloan, G. R. 1988
↑  Mackinder, H. J. 1962. Democratic Ideals and Realities. New York: W. W Norton & Compan
↑  Spykman, N. 1944. The geography of the peace, New York: Harcourt, Brace and Co.
↑  Spykman, N. 1969. Heartland and Rimland. In: R. E. Kasperson and J. V. Minghi (eds.), The Structure of Political Geography, 170-177, London: University of London Press
↑  Mackubin Thomas Owens (Autumn 1999). "In Defense of Classical Geopolitics". Naval War College Review LII (4). Archived from the original on 2001-03-06. Retrieved 2004-01-11.
↑  George J. Demko and William B. Wood, ed. (1994). Reordering the World: Geopolitical Perspectives on the 21st Century. Boulder, Colorado: Westview. pp. 10–11.
1 2  טל טובי, הגאואסטרטגיה במאה ה-21: היווצרותה של פרדיגמה חדשה, קתדרת חייקין לגאואסטרטגיה, אוניברסיטת חיפה, 2007
↑  Dr. Cabral Abel Couto (1988). Elementos de Estratégia. Vol I. Instituto Altos Estudos Militares, Lisboa.
↑  Sloan, G., and C. S. Gray. 1999. Why Geopolitics? in: C. S. Gray and G. Sloan (eds.), Geopolitics – Geography and Strategy, 1-11, London: Frank Cass
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565324105171  BNE: XX4576367  BnF: cb119712421 (data)  GND: 4156741-9  LCCN: sh85054192  NDL: 00573080  NKC: ph120543 
פרידריך ראצל, אבי הגאופוליטיקה המודרנית
קארל האוסהופר, הדובר המרכזי של הגאופוליטיקה בין מלחמות העולם
שאיפתה של הקיסרות היפנית לייסוד מרחב השגשוג המשותף של מזרח אסיה רבתי, נבע לדעת רבים מרעיונות שמקורם בגאופוליטיקה הגרמנית, התובעים ממדינה לרכוש לעצמה מרחבי מחיה
מפת אזורי העולם לפי תאוריית הציר המרכזי של ההיסטוריה, גרסת 1904
הלפורד מקינדר
אלפרד תייר מהן
ניתוח גאופוליטי וגאואסטרטגי של יבשת אסיה, בהתאם לספרו של אלפרד תייר מהן משנת 1900, "הבעיה של אסיה" (The Problem of Asia). קווי האורך 30 צפון ו-40 צפון מסומנים בירוק ותוחמים את אזורי ההשפעה באסיה של "מעצמות היבשה" מצפון ו"מעצמות הים" מדרום. ביניהם משתרע אזור ביניים שהשליטה בו נתונה לתחרות בין מעצמות אלו, תחרות כדוגמת המשחק הגדול בין רוסיה לבריטניה.
  מעצמות היבשה: האימפריה הרוסית והאימפריה הצרפתית
  אזור השפעה של מעצמות היבשה. על האזור חולשים המרחבים של פנים יבשת אסיה
  מעצמות הים: ארצות הברית, האימפריה הבריטית, הקיסרות הגרמנית והקיסרות היפנית
  אזור השפעה של מעצמות הים. על האזור חולשים מימי האוקיינוס ההודי
  נקודות מפתח אסטרטגיות (בעיגול): תעלת סואץ, תעלת פנמה, הדרדנלים והבוספורוס, מצר גיברלטר, ומצרי הים הבלטי
להלכה החילוק בין "מעצמות יבשה" ל"מעצמות ים" איננו קבוע, ומדינות שונות עשויות לשנות את האוריינטציה שלהן. כך למשל אפשר לראות שבשנת 1900 רואה מהן דווקא את גרמניה כמעצמה ימית ואת צרפת כמעצמה יבשתית
כריית תעלת פנמה בשנותיה הראשונות של המאה ה-20, נעשתה בין השאר בהשראה של תפיסות גאופוליטיות שהעצימו את חשיבות הכוח הימי
מנהיגי בריטניה, איטליה, צרפת וארצות הברית בועידת השלום בפריז (1919). הוועידה הייתה הזדמנות יוצאת דופן, במסגרתה הוגים גאופוליטיים שונים שאפו להשפיע על מקבלי ההחלטות וקבעי המדיניות במערב
המפציץ האסטרטגי B-52 בשמי אפגניסטן. עם טווח טיסה של למעלה מעשרת אלפים קילומטר, מתאפשר ל-B-52 לתקוף יעדים רחוקים במיוחד, ובכך מהווה לדעת רבים דוגמה לירידה במשקלה של הגאוגרפיה באסטרטגיה הצבאית המודרנית