stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מערות יונגאנג
אתר המורשת העולמית

אתר המורשת העולמית משתרע על שטח של כ-3.5 קמ"ר והוא כולל את השטח של מערות יונגאנג, וכן שני מבנים נוספים מתקופת שושלת מינג השוכנים על פסגת ההר שבו נחצבו המערות: מצודה ומגדל איתות. מסביב לאתר המורשת הוגדר שטח של 8.5 קמ"ר המשמש כאזור חיץ שבו יש הגבלות בנייה, ובסך הכול כ-12 קילומטרים רבועים.
אתר המערות עצמו משתרע על שטח של 18,000 מ"ר למרגלות מצוק אבן החול של הר ווּג'וֹאוּשאן לאורך כקילומטר. המערות נחצבו בקיר שכיוונו ממזרח למערב המקביל לכיוון עמק הנהר. מכלול המערות מכיל 42 מערות ו-210 כוכים הכוללים מעל ל-51,000 פסלי בודהה. משום שהמערות והפסלים נחצבו באבן החול הרכה הם נחשפו לפגעי מזג האוויר ופני הצוק במיוחד סבלו מבליה. כאמור, המערות נחצבו בשלושה שלבים שכל אחד מתאפיין בסגנון מובהק:
חמש המערות של טָאן יָאו – נחצבו בשנים 465-460 בפיקוחו של הנזיר טָאן יָאו. מערות גדולות, אלו השוכנות במערב מרכז אזור המערות, ממוספרות מ-16 ועד 20 וצורתן אחידה. לכל מערה יש דלת וחלון ומהכניסה מתפצלות שתי זרועות בדמות האות U תקרת המערה מקושתת. בכל מערה יש פסל בודהה גדול בגובה של עד 15 מטרים.
 חמשת הפסלים מציגים חמש פנים שונות של בודהה, שקיאמוני (שם נרדף לבודהה) יושב במערה מספר 16, מאיטריה (הבודהה העתידי) יושב במספר 17, שקיאמוני עומד עטוי בגלימה שעליה חקוקות דמויות בודהיסטווה קטנות רבות במספר 18, שקיאמוני יושב נוסף (בגובה של כמעט 17 מטרים, הפסל השני בגודלו ביונגאנג) מוקף בבודהיסטוות שקועים במדיטציה במספר 19, ובודהה יושב בגובה 14 מטרים שפוסל ככל הנראה במאה ה-10 במערה מספר 20 שהתמוטטה. תווי הפנים של הפסלים דומים, אבל הם גם מייצגים את הקיסר השליט וֵיי-וֶן צֶ'נְג (מספר 16), הנסיך מוּ גִ'ינְג (מספר 17), הקיסר טָאי ווּ (מספר 18), הקיסר מִינְג יְוֵּאן (מספר 19) והקיסר ווּ דָאו (מספר 20), המייצגים האנשה של בודהה.
הדמויות לבושות בגלימות בעלות קפלים וקישוטים עשירים. בנוסף יש במערות אלפי פסלונים, חלקם מתארים התגלמות של בודהה של העבר, של ההווה ושל העתיד וחלקם מתארים סצנות מחייו של סידהרתה (שמו של בודהה בנעוריו). מגילוף הבגדים ובתכשיטים שעונדים הפסלים ניתן לראות שבתקופה זו היה הסגנון מושפע מאוד מהסגנון ההודי. מערה מספר 20 כבר לא קיימת לאחר שתקרת המערה התמוטטה במהלך השנים והפסלים שבתוכה נחשפו.
המערות של תקופת הביניים – נחצבו בשנים 494-471 במימון ובפיקוח של הקיסר. המערות שוכנות בחלק המרכזי ובחלק המזרחי של האתר. סדרה של מערות כפולות (מספר 2-1,‏ 6-5,‏ 8-7,‏ ו-10-9) ומערה משולשת (מספר 13-11). המערות של תקופת הביניים מייצגות במספרן ובעושרן את החלק החשוב ביותר במרכז האתר. המערות בנויות כצורה ריבועית כשבמרכז המערה סטופה המשמשת כעמוד המחלק את המערה לחדר קדמי וחדר אחורי. סגנון הדמויות והקישוטים התפתח לסגנון סיני אופייני, שמקורו בסגנון הגאומטרי-קווי של תקופת שושלת האן.
המערות של השלב האחרון – שוכנות במערב האתר. נחצבו בשנים 525-494. המערות מתקופה זו (בייחוד המערות 45-21, 3, 4, ו-14, אבל גם יותר מ-200 מערות קטנות וכוכים) קטנות הרבה יותר ושונות מאוד מהמערות של השלבים הקודמים. במערה מספר 3 יש מקבץ של שלושת הבודהות של העבר ההווה והעתיד כשהם יישובים. מערה מספר 15 מכונה "מערת אלף הבודהות" (千佛洞, בפין יין: qiān dòng FO) וידועה בשל הקיר שעליו יש למעלה מאלף פסלוני בודהה ובודהיסטוות בגובה של כמה סנטימטרים כל אחד. עם זאת, ככלל, העיטורים של הפסלים מתקופה מאוחרת זו הוכנו בצורה מדוקדקת פחות מאלו של התקופות שקדמו לה.
הערות שוליים

1 2  Yungang Grottoes
↑  AAAAA Scenic Areas
↑  C.Michael Hogan, Silk Road, North China
↑  Nomination file
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00953724  NKC: ge343538  VIAF: 139492207   WorldCat (עם VIAF): 139492207 
פסל הבודהה הענק במערה מספר 14
ציורי תקרה במערות יונגאנג
התקפת ערוץ צדדי

התקפת ערוץ צדדי (באנגלית: Side channel attack) היא התקפה קריפטוגרפית המנצלת מידע שמושג מאופן היישום הפיזי או השימוש של מערכת ההצפנה ולא בדרך של כוח גס המופעל כנגד האלגוריתם עליה היא מבוססת או קריפטואנליזה תאורטית. לעיתים, בשל מגבלות טכניות ואף בשל רשלנות או חוסר תשומת לב באופן יישום מערכת ההצפנה, נוצרות נקודות תורפה המאפשרות חילוץ מידע העלול לסכן את ביטחון המערכת כולה. לדוגמה, מידע תיזמון (Timing) הקשור בכמות המידע שנכנס ויוצא מהמעבד בפרק זמן מסוים, עלול לשמש לניתוח סטטיסטי של סיביות מפתח ההצפנה. להלן מספר מקורות מידע אפשריים להתקפה כזו:
מידע תיזמון; קריפטואנליזה המבוססת על ניתוח הזמן הדרוש למערכת ההצפנה לביצוע פעולות מסוימות במהלך ההצפנה או הפענוח. למשל בצמתים קריטיים במערכת בהם נקבע האם לבצע רוטינה מסוימת או לא הצפנה אסימטרית עלולה להדליף מידע. היות שבהצפנה אסימטרית העלאה בחזקה ידועה כזללנית זמן עיבוד לכן, כאשר המעריך מתאפס כמות הזמן הדרוש לביצוע המשימה מצטמצמת באופן שניתן למדידה. כל רוטינה גוזלת זמן עיבוד מסוים, וניתוח של הפרשי הזמן יכול לחשוף את תהליך בקרת הזרימה הפנימי של המערכת ובכך לחשוף מידע קריטי.
צריכת אנרגיה; קריפטואנליזה המבוססת על ניתוח צריכת אנרגיה, מיועדת בעיקר כנגד חומרת הצפנה חסינת מגע (נקראת גם "קופסה שחורה") אולם אפשרית גם כנגד מחשב ביתי. בהתקפה זו נבדק גרף הצריכה של המתקן או מכשיר ההצפנה במהלך פעולתו. לדוגמה, אם פונקציית ההצפנה מבצעת קפיצה או מדלגת מעל קטע קוד או רוטינה מסוימת, מתרחשת נפילה בצריכת אנרגיה, וכן במקרים בהם המערכת צריכה לבצע רוטינה מסוימת במספר גדול יותר של סבבים בהתאם לסיטואציה מסוימת עשויה להתרחש קפיצה בצריכת האנרגיה. ניתוח מידע זה באמצעות אלגוריתם סטטיסטי ייעודי מאפשר לחלץ מידע אודות המפתח.
דליפה אלקטרומגנטית; קריפטואנליזה המבוססת על קרינה אלקטרומגנטית דומה להתקפה על צריכת אנרגיה, אלא שכאן נבדקת הקרינה האלקטרומגטית הנובעת מהמערכת.
מידע אקוסטי; קריפטואנליזה אקוסטית בודקת את כמות הרעש הבוקע מהמכשיר או המחשב המבצע את ההצפנה, או רעש הבוקע מהמקלדת או מנגנונים אחרים במחשב. מידע על הפרשים בכמות הרעש עשוי לספק מידע מסוים.
הִשְׁתַּיְּרוּת מידע; המגנטיות הנותרת לאחר מחיקת מידע מעל גבי מדיה מגנטית. במשך זמן מסוים ניתן לקרוא מידע למרות שנמחק. מסיבה זו קיימים תקנים מחמירים לאופן מחיקת מידע רגיש. למשל באמצעות אלגוריתם כמו שיטת גוטמן שבה דורסים את האזור המיועד למחיקה באמצעות 35 רצפים שונים המותאמים לסוגים שונים של פורמטים לכוננים קשיחים.
הזרקת שגיאה; בהתקפה שנקראת התקפת שיבוש, לתוקף יש יכולת לגרום לתקלה נקודתית בחומרה, בעיקר חומרה ניידת כמו כרטיס חכם ועקב כך לגרום לסיביות מסוימות בשבב הזיכרון להתהפך (bit flipping). מצב זה מאפשר קריפטואנליזה של התוצאות המשובשות לעומת תוצאות 'נקיות' (של מצב הפעלה תקין) ובכך לחשוף את מפתח ההצפנה הסודי או את המצב הפנימי (המוגן) של הצופן. חוקרים הראו שאפשר באמצעות ציוד זול יחסית לגרום למניפולציה של סיביות בשבב זיכרון באמצעות לייזר או קרינה מייננת.
היסטוריה

רגישות מערכות אלקטרוניות להתקפת ערוץ צדדי הייתה ידועה כבר ממלחמת העולם השנייה. ב-1943 מהנדס של חברת הטלפוניה בל, גילה לגמרי במקרה, כאשר עבד על מכונת ההצפנה SIGABA ששימשה את ארצות הברית בזמן המלחמה, שבזמן פעולתה אוסצילוסקופ שהיה ממוקם הרחק בצד אחר של החדר החל להציג קפיצות מוזרות למרות שלא היה חיבור פיזי ביניהם. מה שהוביל לפרויקט סודי של ממשלת ארצות הברית שנקרא TEMPEST, העוסק בדליפה פיזית של מידע ממכשור אלקטרוני. מאז נעשו ניסיונות לרגל אחר מדינות זרות באמצעים דומים, על ידי הצבת אנטנות וציתות לפעימות אלקטרומגנטיות הבוקעות ממערכות תקשורת או מסכי תצוגה. ידוע כי במשך שנים מדינות אחרות מלבד ארצות הברית ביניהן הרוסים, היפנים והבריטים השתמשו בטכניקות דומות לצורכי ריגול. ארגון NSA מיסד תקן לאמצעי נגד המיועדים להטמעה במערכות תקשורת וציוד תצוגה כדי לחסום דליפה ולמנוע ציתות, בעיקר באריזה חסינה ובדרך של שיבוש אותות בהוספת רעש אקראי.
ב-1985 גילה מדען מחשב הולנדי שניתן לצותת (מה שקרוי פריקינג מודרני) לחתימה האלקטרומגנטית של מסכי תצוגה CRT או LCD. הוא סיפק הוכחות תאורטיות וניסוי מעשי. ההשלכה של תגליתו גרמה לממשלת הולנד לסגת מתוכניותיה לגבי הצבעה ממוחשבת מחשש כי לא תוכל להבטיח את דיסקרטיות ההצבעה או למנוע הטיות זדוניות ושיבוש מערכת הבחירות.
התקפות קריפטוגרפיות

באפריל 2005, פרסם דניאל ברנשטיין התקפת תזמון מטמון (cache timing attack) שהצליחה לפרוץ לשרת ייעודי שיישם הצפנת AES כחלק ממערכת SSL. השרת נבנה כך שיאפשר חשיפה של מידע תזמון רב ככל האפשר. ההתקפה נזקקה ללפחות 200 מיליון צופנים נבחרים. הסיבה לפרצה נובעת מהנדסת האלגוריתם והמבנה האלגברי הייחודי שלו, עובדה המקשה על כתיבת קוד בטוח (שפועל בזמן אחיד) למרות שהחולשה קיימת גם באלגוריתמים נוספים. עדי שמיר וחוקרים ממכון ויצמן, פרסמו מספר התקפות תזמון דומות כנגד AES, אחת מהן הצליחה לחשוף את המפתח כולו אחרי 800 כתיבות לזיכרון בלבד בתוך מספר מילישניות. יש לציין כי התקפות האמורות התבצעו על שרת ייעודי, באופן שאיפשר גישה ישירה לתוקף, תנאי שאינו מעשי דרך רשת האינטרנט.
בדרך כלל ההתמודדות עם התקפות מסוג זה היא יישום האלגוריתם באופן שאינו מדליף מידע, בעיקר הימנעות משימוש בטבלאות המרה (table lookup) שאמנם משפרות ביצועים אך פותחות פתח להתקפות תיזמון. כמו כן קיימות שיטות "סינוור" (blinding) כגון Bit Slicing שפותחה על ידי אלי ביהם לשיפור ביצועי אלגוריתם DES והתגלתה כטובה במיוחד כנגד התקפת תיזמון.
בדצמבר 2013 פורסם מאמר של עדי שמיר, ערן טרומר ודניאל גנקין בנושא קריפטואנליזה אקוסטית בחילוץ מפתח RSA. ההתקפה מנצלת את העובדה שמחשבים רבים מפיקים רעש צורם בזמן עבודתם, שכמעט אינו נשמע לאוזן אנושית. הרעש אינו רק מטרד, אלא עלול להדליף מידע מסוים לגבי תוכניות הפועלות בו ובמיוחד לספק מידע קריפטוגרפי רגיש בזמן פענוח. המאמר כולל הדגמה ותיאור של התקפה מעשית כנגד יישום של RSA בתוכנה חופשית GnuPG בה ניתן לחלץ את מפתח הפענוח בתוך כשעה, אפילו באמצעות ציוד דל כמו שימוש במיקרופון פשוט של טלפון נייד. כמו כן צוין שהתקפה דומה אפשרית גם על ידי מדידת המתח החשמלי במארז המחשב באמצעות מגע פיזי עם ציוד מתאים או באמצעות מחבר USB או כבל Ethernet.
באפריל 2014 התגלתה ותוקנה פרצת אבטחה בגרסת OpenSSL 1.0.1 ו-OpenSSL 1.0.2-beta ובמספר גרסאות נוספות, שבה ניתן לחטוף עד 64 קילובתים של מידע רגיש מהשרת באמצעות תת-פרוטוקול הנקרא Heartbeat, שהוא פרוטוקול סינכרון. ההתקפה, הנקראת HeartBleed (פרפרזה על שם הפרוטוקול), מנצלת את העובדה שלא נעשית בדיקת גבולות (Bound Checking), בקשת סינכרון המכילה בית אחד והצבת הערך 65,536 בשדה המייצג את גודל ההודעה גורמת לשרת להפיק תגובה המכילה מידע מזיכרון היישום. אמנם התוקף אינו שולט בתוכנו אך גוש המידע עשוי להכיל אינפורמציה קריטית כמו עוגיות, סיסמאות ואף מפתח מאסטר של השרת.
התמודדות

הדרכים להתמודדות עם התקפות ערוץ צדדי מתחלקות לשתי קטגוריות עיקריות.
חסימה ומניעה; במקרה של כשל תוכנתי אפשר למנוע דליפה על ידי קוד מתאים כמו בדיקת גבולות, בדיקת שגיאות וחריגות ובכל מקרה אופן הטיפול בשגיאות או חריגות מצריך משנה זהירות כדי שלא ידליף מידע מסוים. דליפה פיזית כמו קרינה, אפשר לחסום באמצעים פיזיים כמו מיסוך, אריזה חסינת קרינה או תוספת רעש רקע.
שיבוש והטעיה; שיבוש הקשר בין המידע הרגיש לבין הדליפה על ידי הוספת פעולות סרק או פעולות אקראיות. למשל מחשב (שרת) או מכשיר נייד המיישם הצפנה אסימטרית ייתכן שיהיה צורך בפעולות מנע כמו ריפוד או ערבוב מספרים אקראיים או במקרה חמור יותר, ביצוע שינויים באלגוריתמים הבסיסיים כך שגרף הצריכה או גרף התזמון של המערכת ייראה אחיד במידת האפשר. לדוגמה, במערכת אסימטרית אפשר לגרום להשהייה מכוונת בזמן פעולת כפל אריתמטי כך שתדרוש זמן עיבוד שווה פחות או יותר לפעולת העלאה בחזקה. פעולות מסוג זה באות בהכרח על חשבון יעילות.
הערות שוליים

↑  http://www.wired.com/threatlevel/2008/04/nsa-releases-se/
↑  http://cr.yp.to/antiforgery/cachetiming-20050414.pdf
↑  http://www.cs.tau.ac.il/~tromer/acoustic/
עופר בן צבי (ג'ודו)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 בנובמבר 1972 (בן 52)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  ג'ודו
 תפקידים נוספים:  שופט ג'ודו בינלאומי  מנכ"ל איגוד הג'ודו בישראל
 
עופר בן צבי (נולד ב-11 בנובמבר 1972) הוא שופט ג'ודו ישראלי אשר היה לשופט הג'ודו הישראלי הראשון באליפות העולם ובמשחקים האולימפיים.
קריירה

בן צבי היה חבר נבחרת הג'ודו, ב-1990 זכה באליפות הפועל במשקל עד 65 ק"ג. בתחילת שנות התשעים עבר קורס שיפוט והחל לשפוט ולאמן.
בשנים 1998–2005 שימש כמנכ"ל איגוד הג'ודו בישראל ופעל להגדלת תקציבי משרד התרבות והספורט עבור איגוד הג'ודו.
בן צבי שופט בינלאומי מ-2004 ושפט בתחרויות בוגרים ונוער במסגרת תחרויות אירופאיות ועולמיות שונות. החל מ-2018 נמנה כחלק מצוות השיפוט הבכיר של איגוד הג'ודו העולמי. הוא שופט הג'ודו הישראלי הראשון שנבחר לשפוט בטורניר מאסטרס, באליפות העולם ובמשחקים האולימפיים.
חיים אישיים

בן צבי נשוי להילי וגר במתן. הוא פיזיותרפיסט במקצועו והבעלים של קליניקת פיזיותרפיה.
הערות שוליים

↑  אליפות הפועל הפתוחה בג'ודו לבוגרים במשקלים נמוכים, מעריב, 23 בדצמבר 1990
1 2  קבלו את עופר בן צבי - שופט הג'ודו הראשון שישפוט מטעם ישראל במשחקים האולימפיים, באתר הפייסבוק הרשמי של הוועד האולימפי בישראל, ‏10 ביולי 2024
↑  ניר קיפניס, ‏כולם מדברים על זהב, אבל בקושי יש כסף, באתר גלובס, 15 באוגוסט 2004
↑  אין כסף: יציאת נבחרת הג'ודו לאליפות העולם בסכנה, באתר ynet, 21 באוגוסט 2005
↑   עידו רקובסקי, "כשאנחנו טועים זו קטסטרופה": השופט הישראלי הבכיר בעולם בריאיון, באתר הארץ, 16 בפברואר 2023
↑  עידו רקובסקי, שופט הג'ודו עופר בן צבי נבחר להיות אחד מ-16 השופטים במשחקים האולימפיים בפריז, באתר הארץ, 1 במאי 2024
מתקפת ריינלנד-פפאלץ

מתקפת ריינלנד-פפאלץ או מבצע נימה היה מבצע של הארמיות האמריקאיות השביעית והשלישית וחלקים מהארמייה הצרפתית הראשונה בין 15 ל-24 במרץ 1945, זמן קצר לפני תום מלחמת העולם השנייה, שבמהלכו אזור הפפאלץ, חלקים מהריינלנד ואזורי צפון אלזס ולורן שאבדו זמנית במהלך מבצע נורדווינד הגיעו לשליטת בעלות הברית.
כוחות בעלות הברית פרצו את החלקים האחרונים של החומה המערבית שעדיין הוחזקו בידי כוחות גרמנים, הגיעו אל הריין בחזית רחבה בין קובלנץ לגמבסהיים וכך יצרו את התנאים לחציית הריין לאחר שעוצבות אחרות של בעלות הברית כבר חצו את הריין ב-7 במרץ ברמאגן מדרום לבון והקימו ראש גשר (ראה מבצע חוטב עצים).
רקע

ב-16 בדצמבר 1944, הוורמאכט הגרמני והוואפן אס אס החלו במתקפת הארדנים. בתחילה, התקפת פתע והתקדמות לבסטון הצליחה, והכוחות התקדמו עד 27 בדצמבר. מכאן ואילך פתחו בעלות הברית המערביות במתקפת נגד; הכוחות המזוינים הגרמניים סבלו מדי יום ממחסור בדלק, תחמושת ואספקה אחרת. אף על פי כן החלו כוחות גרמנים גם במבצע נורדווינד (31 בדצמבר 1944 עד 25 בינואר 1945), מתקפה באזור אלזס-לורן.
לאחר תום שתי ההתקפות הגרמניות הלא מוצלחות הללו, עמדו בעלות הברית מול החומה המערבית, הריין והרור. מבצע ביזה, חציית הריין של בעלות הברית, כבר היה בתכנון. ב-13 בפברואר 1945, גנרל דווייט אייזנהאואר הורה לשני מפקדי קבוצת הארמיות שלו, עומר בראדלי וג'ייקוב דיוורס, להתחיל בתכנון מבצע משותף לגירוש הוורמאכט מאזור הסאר והפפאלץ, בהתאמה. הוא אמר להם לתכנן את המבצעים עד 15 במרץ. המבצע היה אמור להתחיל רק אחרי קבוצת הארמיות ה-21 הבריטית-קנדית הגיעה לנהר הריין במהלך מבצעי ממשי ורימון. החורף היה קר מאוד וארוך; הצדדים חיכו או קיוו למזג אוויר נוח יותר.
ב-7 במרץ, כוחות של הארמייה הראשונה של קבוצת הארמיות ה-12 מדרום לקבוצת הארמיות ה-21 תפסו את גשר הריין השלם ברמאגן במסגרת מבצע חוטב עצים וכוננו ראש גשר בגדה הימנית. היטלר ניצל את ההזדמנות והחליף את גרד פון רונדשטט באלברט קסלרינג כמפקד ה-OB West. אזור קלן על הגדה השמאלית של הריין, אחת הערים הגדולות בגרמניה, נכבש גם הוא בתחילת מרץ. האמריקאים היו עכשיו על הסאר והמוזל. מבצע נימה, כיבוש משולש סאר-מוזל, היה אמור להיות השלב הבא ב"מתקפת הריינלנד" של בעלות הברית, ההתקדמות לעבר הריין בחזית רחבה.
מטרה

מטרת המבצע הייתה לגרש את הוורמאכט מאזור סאר ופפאלץ, למשוך (או לרתק) כוחות אויב מצפון לדרום ולקיים אזור תקיפה חלופי אם מבצעי בעלות הברית בצפון - מבצע רימון ומבצע ביזה - ייכשלו.
באישור התוכנית, הגנרל אייזנהאואר ציין שהמטרה הייתה לא רק לגרש את הוורמאכט מאזורים מסוימים (הסאר והפפאלץ), ולהקים ראשי גשר על פני הריין בין מנהיים למיינץ. הוא גם קבע כי משימתה של קבוצת הארמיות ה-12 (כלומר הארמייה השלישית) מוגבלת להתקפות בקנה מידה דיוויזיוני על מטרות לאורך המוזל כדי להגן על האגף השמאלי של קבוצת הארמיות השישית.
תוכנית

במהלך השבוע הראשון של מרץ, אישר הגנרל ג'ייקוב דיוורס, מפקד קבוצת הארמיות השישית, תוכנית (מבצע נימה) שהוכנה על ידי הארמייה השביעית של הגנרל אלכסנדר פאץ'. שלושה קורפוסים היו אמורים לתקוף ברוחב חזית בין זארבריקן והריין ליד גמבסהיים, דרומית מזרחית להגנאו. רצועה צרה העוברת לאורך הריין מהפינה הצפון-מזרחית הקיצונית של אלזס ליד לאוטרבורג הייתה אמורה להיתפס על ידי יחידות של הארמייה הצרפתית הראשונה בשליטה מבצעית של הארמייה האמריקאית השביעית. המשימה הגדולה ביותר הייתה אמורה להתבצע בחלק המרכזי של החזית ליד קייזרסלאוטרן.
לפי הקצאת כוחות SHAEF, הארמייה השביעית של קבוצת הארמיות השישית הייתה אמורה להיות מתוגברת על ידי דיוויזיה משוריינת אחת ושלוש דיוויזיות חי"ר מהארמייה השלישית כדי לבצע את המתקפה, בעוד ששאר היחידות של הארמייה השלישית היו אמורים לבצע מתקפה תומכת.
היחידות הגרמניות שהוצבו בפאלץ ובצפון אלזס היו אמורות להיות מנותקות מעורפן ולהישמד ממערב לנהר הריין. קבוצת הארמיות השישית של הגנרל דיוורס התמודדה מול קבוצת ארמיות G של גנרל האס אס פאול האוסר.
עמדות

לאורך נהר המוזל בין טריר לקובלנץ, הארמייה השביעית הגרמנית הייתה בסכנת כיתור או מותקפת ישירות על ידי הקורפוס ה-20 של הארמייה הראשונה תחת גנרל וולטון ווקר. התמוטטות הארמייה השביעית הייתה כנראה רק עניין של זמן.
עד מהרה הייתה גם הארמייה הגרמנית הראשונה בבעיה רצינית מכיוון שיומיים קודם לכן - ב-15 במרץ - פתחה הארמייה האמריקאית השביעית במתקפה על גזרה ברוחב 110 ק"מ של החזית בין זארלאוטרן לדרום מזרח עד הריין. גם אם המתקפה לחדור לקו זיגפריד נכשלה, היא הייתה עלולה להצמיד את חיילי הארמייה הראשונה הגרמנית למבצרים בזמן שחייליו של פטון יאגפו אותם מאחור.
כשהחלה המתקפה של הארמייה האמריקאית השביעית, היה ספק באיזו עמדה יתגוננו הגרמנים לפני הנסיגה לקו זיגפריד.
רק הקורפוס ה-21 של הגנרל מילבורן (באגף השמאלי של הארמייה, ליד זארבריקן) היה קרוב למדי לקו זיגפריד; יחידות אחרות היו במרחק של עד 30 ק"מ.
עיקר ההתקפה נערכה בגזרה המרכזית של החזית: הקורפוס ה-15 של גנרל וייד הייסליפ נערך מול העיירה ביטש. הוא היה מוקף במבצרי קו מז'ינו. בעלות הברית ניסו לשווא לכבוש את ביטש בדצמבר 1944 ונאלצו לפנות את פאתיה הדרומיים של העיירה ואת כל האזור שממזרח לה בין לאוטר ומודר בנסיגה טקטית במהלך מבצע נורדווינד הגרמני.
באגף הימני, הקורפוס ה-6 של הגנרל אדוארד ברוקס נאלץ לחצות את נהר המודר; אחת מהדיוויזיות של ברוקס הייתה צריכה להתקדם דרך הווז' הצפוני הגלי.
ארבעה קורפוסים של הוורמאכט עמדו בדרכם של הכוחות האמריקנים. הקורפוס ה-82 בפיקודו של ולטר האהם החזיק את האגף הימני בין טריר למרציג. צפונית-מערבית משם, על יד זארבריקן ולידו עמד הקורפוס ה-85 בפיקודו של בפטיסט קנייס, שזמן קצר קודם לכן העביר את דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-559 לידי הארמייה השביעית ולכן היו לו רק שתי דיוויזיות. מדרום-מזרח לעיר ניצב, על קטע קדמי שהיה בערך ממול הקורפוס האמריקאי ה-15, קורפוס האס אס ה-13 עם שלוש דיוויזיות, בפיקודו של גרופנפיהרר מקס זימון. משמאלו ניצב הקורפוס ה-90 לאורך המודר עד הריין, בפיקודו של הגנרל אריך פטרסן עם שתי דיוויזיות פולקסגרנדיר ושרידי דיוויזיית אימוני חי"ר.
אף על פי שהגרמנים חששו הכי הרבה שהיריבים בחלק הקדמי של הקורפוס ה-90 של פטרסן יפרצו לפער וייסנבורג (ולא נגד קורפוס האס אס ה-13 של זימון לפרוזדור קייזרסלאוטרן), חילופי הכוחות בשבועות שלפני כן, שנועדו לתגבר את הארמייה השביעית, נשלחו בעיקר לקורפוס האס אס ה-13, אשר היה חזק יותר. בנוסף לשתי דיוויזיות פולקסגרנדיר, לקורפוס של זימון הייתה כפופה גם דיוויזיית הפאנצרגרנדיר אס אס ה-17 (לא הרבה יותר מאשר שם תואר באותה תקופה, אלא יחידה שהחזיקה משמעותית יותר טנקים וכלי רכב משוריינים מכל קורפוס שכן אחר).
סדר הכוחות (מצפון לדרום) > ארצות הברית

הארמייה השלישית (גנרל ג'ורג' פטון)
הקורפוס ה-8 (לוטננט גנרל טרוי מידלטון)
הקורפוס ה-12 (מייג'ור גנרל מנטון אדי)
הקורפוס ה-20 (מייג'ור גנרל וולטון ווקר)
הארמייה השביעית (לוטננט גנרל אלכסנדר פאץ')
הקורפוס ה-21 (מייג'ור גנרל פרנק מילבורן)
הקורפוס ה-15 (מייג'ור גנרל וייד הייסליפ)
הקורפוס ה-6 (מייג'ור גנרל אדוארד ברוקס)
הדיוויזיה האלג'יראית ה-3 (גנרל אוגוסטין גיום)
סדר הכוחות (מצפון לדרום) > גרמניה

הארמייה השביעית (גנרל חיל הרגלים הנס פלבר)
הקורפוס ה-89 (גנרל חיל הרגלים גוסטב ההנה)
הקורפוס ה-13 (גנרל לויטננט ראלף פון אוריאולה)
הקורפוס ה-80 (גנרל חיל הרגלים פרנץ בייר)
הארמייה הראשונה (גנרל חיל הרגלים הרמן פוירטש)
הקורפוס ה-82 (גנרל חיל הרגלים ולטר האהם)
הקורפוס ה-85 (גנרל חיל הרגלים בפטיסט קנייס)
קורפוס האס אס ה-12 (גרופנפיהרר מקס זימון)
הקורפוס ה-90 (גנרל חיל טייסי הקרב אריך פטרסן)
המתקפה > 15 במרץ

ההתקפות האמריקאיות כוונו ליחידות הגרמניות החזקות יחסית. כאשר הארמייה השביעית של גנרל פאץ' תקפה לפני עלות השחר ב-15 במרץ, מהר מאוד התברר היכן התמקמו הגרמנים.
היו רק שני מקומות שבהם הייתה התנגדות נחושה:
באגף השמאלי בו ניסתה דיוויזיית הרגלים ה-63 בפיקודו של מייג'ור גנרל לואיס א. היבס לעקוף את זארבריקן מזרחה ולנתק דרכי מילוט גרמניות מהעיר. ההתנגדות החזקה נבעה מכך שהדיוויזיה ה-63 פגעה בקו זיגפריד בשלב מוקדם.
הרחק מימין, שם הקורפוס האמריקני ה-6 צירף את דיוויזיית הרגלים האלג'יראית ה-3 כדי לפנות את המישורים הרחבים בין הגנאו לנהר הריין. שם, אזור עירוני על המודר סיפק קו הגנה ושדות אש נקיים לנשק אוטומטי חפור כמו מקלעים.
בנקודות אחרות, ההתנגדות הייתה לעיתים בוגדנית וקשה לכבותה, אך לרוב לזמן קצר. היו הרבה מאוד מוקשי נ.א. ומוקשים נגד טנקים.
ירי הארטילריה הגרמנית הייתה קלה וספורדית. הדבר נבע כנראה בין השאר מהעובדה שבימים הקודמים מטוסים מפיקוד האוויר הטקטי ה-12 (בריגדיר גנרל גלן או. ברקוס) תקפו את יחידות הארטילריה הגרמנית, ובנוסף ביום תחילת המבצע הם נתמכו על ידי מפציצים בינוניים וכבדים מחיל האוויר ה-8, שהפציץ חלקים מקו זיגפריד, צווייבריקן וקייזרסלאוטרן. מזג האוויר היה בהיר מאוד, ולכן אידיאלי בשביל המתקפה. בין הנפגעים היו קציני אג"ם של שתיים משלוש הדיוויזיות של הקורפוס ה-90.
מבין שש הדיוויזיות של הקורפוס האמריקני ה-15 המתוגבר, רק לרגימנט אחד של דיוויזיית הרגלים ה-45 (מייג'ור גנרל רוברט ט. פרדריק) היה מכשול מים בתחילת המבצע: הוא נאלץ לחצות את הבליס (יובל של הסאר). התוקפים כבר פרצו את קו ההגנה הראשי של גרמניה לפני הזריחה. בעזרת זרקורים הם עקפו אמצעי הגנה מרכזיים והשאירו אותם לכוחות שבאו אחריהם. בערב, הדיוויזיה הייתה כמעט בכל מקום 5 ק"מ מעבר לבליס; רק בקו הגנה של Ringstand ליד Saarbrücken ובאזורים המישוריים על הריין היא לא התקדמה כל כך.
המתקפה > 15 במרץ > האגף הימני

באגף הימני של הקורפוס ה-15 נעו במהירות לוחמי דיוויזיית הרגלים ה-100 (מייג'ור גנרל ויתרס א. בארס) למרגלות העיר המבוצרת ביטש. ככל הנראה בסיוע העובדה שהם כבר הכירו את השטח מהלחימה בדצמבר 1944, הם השיגו עמדות דומיננטיות על הגבעות המבוצרות המקיפות את העיר; ולא היה ספק שהם יכבשו את כל המבצר למחרת, 16 במרץ.
מתקפת הנגד הגרמנית היחידה שזכתה לציון פגעה בגדוד של רגימנט הרגלים ה-7 של דיוויזיית הרגלים ה-3.
המתקפה > 16 במרץ

ביום השני, 16 במרץ, התגברו הסימנים בכל מקום, מלבד בשני האגפים, שהגרמנים נלחמים רק בפעולות עורפיות. זה הופיע בבירור במיוחד בקטע הלחימה של הקורפוס האמריקאי ה-15, שבו כל שלוש הדיוויזיות התוקפות הצליחו להתבסס על ההצלחות של היום הראשון. המכשולים העיקריים היו מוקשים וכיסי התנגדות, מוגנים בעיקר על ידי טנקים או תותחי סער.
עם רדת הלילה התקדמו הדיוויזיות ה-3 וה-45 מעבר לגבול הגרמני, קרוב מאוד למוצבי קו זיגפריד; והדיוויזיה ה-100, לאחר שפינתה את ביטש, החלה להתקדם באותה חזית. פיקוד האוויר הטקטי ה-12 חזר לפעול.
בעקבות פריצת הדרך של הקורפוס ה-20 של גנרל וולטון ווקר אשר התקדם לעבר קייזרסלאוטרן, החששות גברו בקרב הארמייה הראשונה שיחידות גרמניות בקו זיגפריד וליד זארבריקן וצווייבריקן עלולות להיות מכותרות. אם קייזרסלאוטרן תיפול, כוחות אלה יוכלו לסגת רק דרך הארדט (רכס הרים נמוך של יער פפאלץ באורך של כ-30 ק"מ, רוחב שניים עד חמישה ק"מ ועד 673 מ' מעל פני הים). יער פפאלץ היה מיוער בצפיפות; הוא נחצה רק על ידי כביש ראשי, כביש צדדי ממש מאחורי החומה המערבית, וכמה כבישים ושבילים קטנים. הקשיים הטבעיים של הכבישים המפותלים והלא סלולים הללו נוספו על ידי המוני כלי רכב הרוסים כאשר מטוסי קרב אמריקאים המשיכו להפציץ את הכבישים הללו.
המתקפה > 17 במרץ: יחידות גרמניות נסוגות דרך יער פפאלץ

לאחר שקסלרינג נתן אישור ב-17 במרץ ליחידות המאוימות בכיתור לסגת, הרמן פוירטש, מפקד הארמייה הראשונה, אפשר לכוח המערבי ביותר שלו לסגת בשלבים - הקורפוס ה-85 תחת גנרל קנייס. במשך שלושה ימים, יחידות הקורפוס היו אמורות לצעוד בחזרה ממערב למזרח, ולחסום את הכביש הראשי שעובר צפון-מזרח דרך פער קייזרסלאוטרן.
לרוע מזלו של תוכניתו של פוירטש, האיום העיקרי על פער קייזרסלאוטרן לא הגיע ממערב או מדרום-מערב, אלא מצפון-מערב. שם צעדו כוחות הקורפוס האמריקאי ה-20 ללא הפרעה של כוחות הקורפוס ה-82 תחת גנרל ולטר האהם. הגעתה של דיוויזיית השריון האמריקאית ה-10 לזארבריקן פירושה לא רק שהפער בעורף כוחותיו של קנייס היה בסכנה, אלא גם שדרך הנסיגה היחידה של חיילי קנייס ושל קורפוס האס אס ה-13 הובילה דרך יער פפאלץ.
המתקפה > 19 במרץ: כיבוש הדרך הראשית של קו זיגפריד

ככל שהתקדמה נסיגתו של קנייס, הייתה לכך השפעה של פינוי הדרכים בקו זיגפריד עבור האגף השמאלי של הארמייה האמריקאית השביעית. למרות פעולת הגנת המשמר העורפי העזה, דיוויזיית הרגלים ה-63 של הקורפוס ה-21 של גנרל פרנק מילבורן פרצה את קו ההגנה הראשי בסנט אינגברט בסוף 19 במרץ 1945.
התוכנית קראה למילבורן לשלוח יחידת שריון צפונה כדי להצטרף לקורפוס ה-20 של ווקר בסנט וונדל; אבל התקדמות חייליו של ווקר הייתה כה מהירה שכל המטרות החיוניות בגזרת ווקר מעבר לקו זיגפריד כבר נפלו, ובאותו רגע לא היו להם מטרות לחימה.
גנרל פאץ', מפקד הארמייה השביעית, ניצל את ההזדמנות כדי להוסיף לחץ להתקפה של הקורפוס ה-15 דרך צווייבריקן לעבר פער קייזרסלאוטרן, המתקפה העיקרית של צבאו.
הדיוויזיות לחמו במשך יומיים נגד קורפוס האס אס ה-13 בפיקודו של גנרל מקס זימון, אך לא הצליחו להחדיר כלי רכב משוריינים דרך קו זיגפריד. פאץ' הורה לגנרל הייסליפ (מפקד הקורפוס ה-15) להתקדם דרך הפער שפתחה הדיוויזיה ה-63 ולתקוף מאחור את מגיני החומה המערבית הנלחמים בקורפוס ה-15.
לגנרל פוירטש היה ברור שהאמריקאים ינצלו את הפער שהותירה נסיגתו. במהלך הלילה של 19 במרץ הוא הרחיב את פקודתו לסגת לאגף המערבי של קורפוס האס אס ה-13.
המתקפה > 20 במרץ

בליל 20 במרץ החלו גם שאר לוחמי קורפוס האס אס בנסיגתם; זה איפשר לדיוויזיה האמריקאית ה-3 להתקדם מהר יותר.
ב-20 במרץ, שלח הלופטוואפה כ-300 מטוסים מסוגים שונים, כולל מטוסי סילון מסרשמיט Me 262, לתקוף את הטורים הצועדים של הארמייה השלישית. הם גרמו לנפגעים קלים בלבד. יחידות נ"מ אמריקאיות (מה שנתן להן הזדמנות נדירה להשתמש במה שהוכשרו) הפילו 25 מטוסים גרמניים; טייסי פיקוד האוויר הטקטי ה-19 דיווחו על שמונה הרוגים.