stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וונדר וומן 1984

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  וונדר וומן (קומיקס) מאת ויליאם מולטון מרסטון
 בימוי:  פאטי ג'נקינס
 הופק בידי:  צ'ארלס רובן זאק סניידר דברה סניידר פאטי ג'נקינס גל גדות סטיבן ג'ונס
 תסריט:  פאטי ג'נקינס ג'ף ג'ונס דייב קלהאם  ע"ב סיפור של פאטי ג'נקינס וג'ף ג'ונס
 עריכה:  ריצ'רד פירסון
 שחקנים ראשיים:  גל גדות  כריס פיין קריסטן ויג רובין רייט קוני נילסן פדרו פסקל
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  מתיו ג'נסן
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  DC Films   Atlas Entertainment   Cruel and Unusual Films
 חברה מפיצה:  האחים וורנר HBO Max
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 25 בדצמבר 2020 ישראל 27 במאי 2021
 משך הקרנה:  151 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט גיבורי-על, סרט דרמה, סרט פנטזיה, סרט הרפתקאות, סרט פעולה, סרט מלחמה 
 מקום התרחשות:  וושינגטון די. סי., תמיסקירה (קומיקס), Bialya 
 תקופת התרחשות:  1984 
 תקציב:  200 מיליון דולר
 הכנסות:  166.5 מיליון דולר (20 ביוני 2021)
 הכנסות באתר מוג'ו:   wbeventfilmiii19
 סרט קודם:  וונדר וומן 
 סרט הבא:  יחידת המתאבדים 2 
 www.wonderwoman1984.net
 דף הסרט ב־IMDb
 
לוגו הסרט וונדר וומן 1984
וונדר וומן 1984 (באנגלית: Wonder Woman 1984) הוא סרט גיבורי-על אמריקאי, סרט ההמשך ל"וונדר וומן" (2017), והתשיעי בסרטי היקום הקולנועי של DC. בסרט ההמשך חוזרים לככב גל גדות בתפקיד וונדר וומן וכריס פיין בתפקיד סטיב טרבור; כמו כן מככבת בסרט קריסטן ויג בתפקיד צ'יטה. הבמאית היא פאטי ג'נקינס והתסריט נכתב על ידי פאטי ג'נקינס, ג'ף ג'ונס ודייוויד קלהאם.
דיאנה פרינס נקלעה למאבק נגד ברית המועצות בצל המלחמה הקרה שבשנות ה-80, ומוצאת אויבת אימתנית בשם ברברה אן מינרווה / צ'יטה.
הסרט תוכנן תחילה לצאת לאקרנים בארצות הברית ב-1 בנובמבר 2019, אך נדחה ל-5 ביוני 2020. בסופו של דבר נדחתה יציאת הסרט בשל מגפת הקורונה בארצות הברית לחג המולד, 25 בדצמבר 2020.
בישראל הסרט יצא לאקרנים ב-27 במאי 2021 בבתי הקולנוע.
עלילה

כילדה צעירה, דיאנה פרינס הייתה מתחרה בתחרות אתלטית רב-שלבית בתמיסקירה מול אמזונות מבוגרות. לאחר שנפסלה בניסיון לבצע קיצור דרך במהלך התחרות, אמה של דיאנה, המלכה היפוליטה ודודתה אנטיופ מרצות לה על חשיבות האמת.
בשנת 1984, עשרות שנים לאחר אירועי מלחמת העולם הראשונה, דיאנה עובדת כאנתרופולוגית וארכאולוגית בכירה במכון סמית'סוניאן בוושינגטון הבירה ומתמחה בתרבויות העתיקות של הים התיכון. דיאנה ממשיכה להילחם בפשע כוונדר וומן, תוך שהיא מנסה לשמור על אנונימיות כלשהי. דיאנה פוגשת עמיתה חדשה לעבודה, ברברה אן מינרווה, אישה חסרת ביטחון שסוגדת לדיאנה ומנסה להתיידד איתה.
איש העסקים השאפתן מקסוול לורד מבקר בסמית'סוניאן בחיפוש אחר אבן מסתורית, שלכאורה מעניקה משאלות במגע. גם דיאנה וגם ברברה משתמשות ללא ידיעתן באבן כדי להגשים את משאלותיהן שלהן: דיאנה מייחלת לאהובה שמת, סטיב טרבור, וגורמת לנשמתו לחזור ולהשתלט על גופו של אדם אחר בעולם האמיתי; ברברה רוצה להיות חזקה ויפה כמו דיאנה. במהלך לילה חגיגי בסמית'סוניאן, מקסוול מנצל את ברברה במטרה לקבל את האבן. לאחר מכן הוא רוצה להפוך להתגלמות האבן וזוכה בכוחה להעניק משאלות, תוך יכולת לקחת מאחרים את כל מה שהוא רוצה.
במהלך הימים הבאים הופך מקסוול לדמות בעלת השפעה חזקה, תוך שהוא משאיר בעקבותיו כאוס והרס. ברברה, דיאנה וסטיב מנסים לחקור את כוחה של האבן עוד יותר ומגלים שזו נוצרה על ידי אלוהי השקרים, הבגידה והשובבות; האבן מעניקה למשתמש את משאלתו אך מחזיקה את העוצמה היקרה ביותר בתמורה והדרך היחידה לבטל זאת היא על ידי ויתור על הרצון או בהרס האבן עצמה. סטיב מבין שקיומו כרוך במחיר כוחה של דיאנה. גם דיאנה וגם ברברה אינן מוכנות לוותר על משאלותיהן ומנסות למצוא פתרון אחר.
מקסוול, לאחר שנודע לו מנשיא ארצות הברית על מערכת שידורי לוויין תקשורת שיכולה להעביר אותות ברחבי העולם, מחליט להשתמש בה כדי לתקשר לכל העולם ומציע להיענות לרצונותיו. ברברה מאחדת כוחות עם מקסוול במטרה למנוע מדיאנה לפגוע בו. סטיב משכנע את דיאנה להרפות ממנו ולוותר על משאלתה ולהשיב את כוחה. היא חוזרת הביתה ועוטה את שריון לוחמת האמזונות האגדית אסטריה ואז יוצאת לתחנת השידור ונאבקת בברברה, שהגשימה משאלה נוספת באמצעות מקסוול: להפוך לטורפת-על והיא הופכת לצ'יטה. דיאנה נאבקת עם ברברה ומוותרת על משאלתה. לאחר שהביסה את ברברה, דיאנה מתעמתת עם מקסוול ומשתמשת בלאסו האמת כדי לתקשר עם העולם באמצעותו ומשכנעת את כולם לוותר על משאלותיהם. היא גם מראה למקסוול חזון של בנו, אליסטר, שמסתובב ברחוב כשהתוהו ובוהו נובע מהגשמת רצון הכלל. אז מקסוול מוותר על משאלתו וחוזר הביתה להתאחד עם בנו.
זמן מה לאחר מכן, דיאנה פוגשת את האיש שבגופו חי סטיב, בעוד שהיא ממשיכה להגן על העולם. בסצנה שלפני הקרדיטים מתגלה כי אסטריה חיה בסתר בקרב בני האדם, בדומה לדיאנה.
שחקנים

גל גדות - דיאנה פרינס/וונדר וומן, נסיכת האמזונות, אלה למחצה אלמותית. דיאנה היא בתם של היפוליטה מלכת האמזונות וזאוס מלך האלים האולימפיים. בניגוד לחוסר מיומנותה בעולם האדם, כפי שהצטייר בסרט הראשון, הפעם דיאנה חכמה ומנוסה יותר משהייתה אי פעם. היא בוגרת יותר ומגוננת יותר אחרי שאיבדה את כל חבריה במשך השנים שעברו, אך עדיין ממשיכה להילחם בפשע.
כריס פיין - קפטן סטיב טרבור, מרגל וטייס קרב אמריקאי ממלחמת העולם הראשונה שהפך לידידה הטוב של דיאנה ולמושא אהבתה עד למותו בסוף הסרט הראשון.
קריסטן ויג - ברברה אן מינרווה/צ'יטה, ארכאולוגית וגמולוגית שמתחברת לדיאנה ושואבת לעצמה כוחות מיסטיים שהופכים אותה לאט לאט לעל-אנושית דמוית ברדלס. היא מתחברת ללורד במאמציה ללחום נגד דיאנה.
פדרו פסקל - מקסוול לורד, איש עסקים כריזמטי ומצליח שהתפרסם מפרסומות הטלוויזיה שלו אבל מפזר בחשאי אשליות של תאוות כוח באמצעות האבן המיוחדת שמחזיק בה. הבמאית פאטי ג'נקינס ציינה את דמותו של גורדון גקו מ"וול סטריט" של אוליבר סטון כמקור השראה, כמו גם את גילומו של לקס לות'ר בידי ג'ין הקמן בסרט "סופרמן".
קוני נילסן - המלכה היפוליטה, מלכת האמזונות של תמיסקירה ואמה של דיאנה.
רובין רייט - גנרלית צבא האמזונות אנטיופה, דודתה של דיאנה.
בסרט השתתפו גם השחקנים נטשה רוטוול, המגלמת את הבוסית של מינרווה במכון הסמית'סוניאן; ראבי פאטל, המגלם את באבאג'ידה, שמחזיק מסמכים על ההיסטוריה של אבן החלומות; גבריאלה ויילד המגלמת את עוזרתו של לורד; קריסטופר פולהא המגלם את האיש שאת גופו סטיב טרבור מארח; עמר וואכד המגלם את אמיר סעיד בן אבידוס, שליטה של ביאליה העשירה בנפט. לינדה קרטר, שגילמה את דמותה של וונדר וומן בסדרת הטלוויזיה של שנות ה-70, מופיעה בהופעת קמע בסצנה שאחרי הכתוביות. בעלה של גדות, ירון ורסנו, ושתי בנותיה מופיעים בקצרה בסוף הסרט.
שחקנים > דיבוב לעברית

לראשונה הסרט הופץ בבתי הקולנוע בגרסה מדובבת לעברית.
עדי ארד - דיאנה / וונדר וומן
יובל גרבש - סטיב טרבור
יובל קלו - ברברה מינרווה / צ'יטה
ערן מור - מקסוול לורד
גיא גולדברג - אליסטר
אוהד שחר - סיימון סטאג / דמויות שונות
מתי אטלס - אמיר סעיד בין אבידוס / דמויות שונות
זוהר מידן - אנטילופה / אסטריה / דמויות שונות
מונה מור - היפוליטה / דמויות שונות
יובל בינדר - רוג'ר / באבא ג'ידה / דמויות שונות
גיא זיידמן - קרל / ג'ייק / דמויות שונות
אורי זלצמן - "האיש החתיך" / דמויות שונות
אודליה אלמוג - קרול / דמויות שונות
דן שצברג - נשיא ארצות הברית / איש שיכור / דמויות שונות
זואי אלמוג - דיאנה הצעירה
חיים טרבלסי - מגיש חדשות
גלעד קלטר - דמויות שונות
הפקה

בסרט הזה אנחנו מוצאים אותה בשנת 1984, והיא די בודדה. היא איבדה את החברים שלה והיא עושה את מה שעליה לעשות.
היא עוזרת למין האנושי ומצילה אותם, עד שמשהו מטורף קורה לה
ביוני 2017, החלו ג'ף ג'ונס ופאטי ג'נקינס בכתיבת תסריט עבור סרט המשך ל"וונדר וומן". ביולי אותה שנה, אושר תחילת העבודה על התסריט לסרט. באותו החודש הוכרז רשמית על עבודת הסרט במסגרת פסטיבל קומיקון. באוגוסט ג'נקינס החלה בדיונים לבימוי הסרט, מאוחר יותר היא חתמה רשמית על חוזה בימוי בעוד גל גדות תשוב לגלם את דמותה של וונדר וומן. בספטמבר מונה דייוויד קולהאם לתסריטאי הסרט לצד ג'נקינס וג'ונס. על פי הדיווחים אירועי הסרט יתרחשו בתקופת המלחמה הקרה. לדברי ג'נקינס הסרט יספר סיפור אהבה חדש עם מושא אהבה חדש לוונדר וומן עם שחקן חדש שילוהק. קדם ההפקה החל כבר בדצמבר 2017, כשהצילומים החלו בסוף מאי 2018. הפקת הסרט התמקמה באולפני האחים וורנר, ליבסדן בבריטניה עם צילומים שנערכו גם במחוז קולומביה ובצפון וירג'יניה. במרץ 2018, לוהקה קריסטן ויג לגלם את נבלית הסרט, ברברה אן מינרווה / צ'יטה. צילומי הסרט הושלמו בדצמבר 2018 והיה צפוי לצאת לאקרנים ב-2 באוקטובר 2020.
מוזיקה

על הפסקול אמון מלחין הסרטים הגרמני-יהודי, הנס צימר, שעובדת מעורבותו הוכרזה כבר באוגוסט 2018, כשהוא מחליף את רופרט גרגסון-ויליאמס שהלחין את הפסקול לסרט הקודם. בעבר, צימר הלחין פסקולים לסרטים אחרים בסדרת היקום הקולנועי של DC, כמו איש הפלדה ובאטמן נגד סופרמן: שחר הצדק, שכלל גם את נעימת הנושא הרשמית של וונדר וומן. אלבום הפסקול הופץ ב-16 בדצמבר 2020 על ידי WaterTower Music.
שיווק

ביוני 2018, נודע שעלילת הסרט תתרחש בשנות ה-80 ושמו יהיה "וונדר וומן 1984". באירוע חוויית קומיק-קון שנערך בסאו פאולו, ברזיל, בדצמבר 2019 נחשף הקדימון הרשמי הראשון של הסרט. ב-18 בנובמבר 2020 פורסם הקדימון הרשמי ונודע כי הסרט יופץ בבתי קולנוע נבחרים ויופץ במקביל גם באמצעות ספק שירותי הזרמת המדיה HBO Max.
הפצה

הסרט הופץ בבתי הקולנוע במקביל ליציאתו בשירות הסטרימינג HBO Max. בארצות הברית הסרט יצא לאור ב-25 בדצמבר. אך במדינות אחרות, שם לא זמין שירות HBO Max, הפצת הסרט החלה כבר ב-16 בדצמבר, זאת משום שאולפני וורנר חששו מהפצות פירטיות של הסרט. הסרט הופץ ב-27 במאי 2021 בישראל עם פתיחת בתי הקולנוע שנסגרו עקב מגפת הקורונה.
הפצה > חרם פוליטי

| --- | --- |
 :  ראו גם – וונדר וומן (סרט, 2017)#חרם פוליטי, חרם על ישראל
כמו הסרט הקודם, "וונדר וומן" מ-2017, גם סרט המשך זה מוחרם על ידי הליגה הערבית בידי מספר מדינות ערביות-מוסלמיות, עקב הרקע של גדות כישראלית, כחיילת צה"ל וכציונית. על השחקן המצרי עמר ווכד נמתחה ביקורת על השתתפותו בסרט.
סרט המשך שבוטל

בינואר 2019, אחרי השלמת עיקר צילומי "וונדר וומן 1984", הבמאית והתסריטאית פאטי ג'נקינס הכריזה שכרגע ממפים את עלילת הסרט השלישי של "וונדר וומן". הקולנוענית אמרה שהעלילה של סרט ההמשך תתרחש במהלך העת המודרנית. בדצמבר 2019, ג'נקינס סיפרה כבר שפרק הזמן שיחלוף בין הסרט השני לשלישי יהיה גדול יותר מאשר פרק הזמן שלקח להוציא את סרט ההמשך הראשון. באפריל 2020, במהלך ריאיון עם מגזין "טוטאל פילם", הבמאית גילתה שיש לה קשת עלילתית שתצריך את כל ארבעת סרטי וונדר וומן, כולל סרט על אודות האמזונות, ואז הסרט השלישי של הדמות הראשית. בשלהי חודש יוני 2020, כשדיברה על מצב הסרט השלישי - ג'נקינס חשפה שהפסיקה לעבוד על הסיפור שעליו עבדה במהלך החצי שנה שלפני כן, כדי שתוכל לספוג ולעבד את תוצאות מגפת הקורונה ברחבי העולם אל תוך סיפור העלילה. עם זאת, בדצמבר 2020, אולפני האחים וורנר אישרו כי החלה העבודה על סרט שלישי בסדרת הסרטים בכיכובה של גל גדות, זאת אחרי שהסרט הכניס 85 מיליון דולר ו-16.7 מיליון בארצות הברית בלבד, במה שמהווה לפתיחה הטובה ביותר לסרט שיצא מפרוץ מגפת הקורונה.
באוקטובר 2021, במהלך כנס DC FanDome לינדה קרטר חשפה כי פאטי ג'נקינס עובדת על סרט שלישי בסדרה.
בדצמבר 2022, אתר "הוליווד ריפורטר" דיווח כי הסרט השלישי של וונדר וומן לא אושר על ידי תוכניותיהם של המנהלים החדשים של "אולפני די.סי", ג'יימס גאן ופיטר ספרן ליקום הקולנועי של DC.
סרט המשך שבוטל > ספין-אוף

בדצמבר 2019, הבמאית פאטי ג'נקינס הודיעה שסרט ספין-אוף ל"וונדר וומן" נמצא בפיתוח, כשהסיפור מתמקד באמזונות מתמיסקירה. ג'נקינס תשמש כמפיקה פועל. באפריל 2020 עדכנה שהיא כבר לא מתכננת לביים את סרט הספין-אוף, אך אישרה שכן תיקח חלק בהפקתו.
קרב מוצב אל-קובה

קרב מוצב אל-קובה היה קרב שהתחולל במוצב המצרי אל קובה ששכן על גבעה בפאתיה הדרום־מזרחיים של העיר עזה ב-5 ביוני 1967 - יום פרוץ מלחמת ששת הימים, בשעות אחר הצהריים. בסיומו של הקרב גבר הכוח הישראלי על הכוח המצרי שהתבצר במוצב וכבש אותו.
זירת הקרב > בשטח מצרים (רצועת עזה)

אל-קובה (בערבית: כיפה או קמרון), היא גבעה בגובה של 70–80 מטר מעל פני הים. היא היוותה חלק משרשרת מוצבים שהגנה על המבואות המזרחיים של העיר עזה: כ-400 מטר מצפון לה שוכנת גבעת עלי אל-מונטאר, השולטת בתצפית ובאש גם על אל-קובה, ומדרום לה הייתה שרשרת של מוצבים עד אזור חארת דרג' המרוחק כחמישה קילומטרים מאל-קובה. בסמוך למוצב, ממזרח לו, היה מנחת אספלט למטוסים, עוד מתקופת המנדט הבריטי. בצמוד לקצה הדרומי של המנחת היה מחנה או"ם שפונה על ידי חייליו הסקנדינבים ב-22 במאי 1967, יחד עם כוחות האו"ם שהתפנו בתקופת ההמתנה מעמדותיהם לאורך גבול ישראל-מצרים.
זירת הקרב > בשטח ישראל

כ-2.5 קילומטרים ממזרח נמצא קיבוץ נחל עוז. כ-3.2 דרומית לאל-קובה, בשטח ישראל, נמצאת גבעת סחיף בגובה של כ-90 מטר מעל פני הים.
כוחות > מצרים

רצועת עזה הייתה באחריות הדיוויזיה הפלסטינית ה־20 של הצבא המצרי, בפיקודו של מייג’ר־ג’נרל מוחמד חסני (על פי מקור אחר, שם המפקד המצרי היה עבדול מונעם חסן חוסני). הדיוויזיה הפלסטינית כללה שתי חטיבות סדירות של הארגון לשחרור פלסטין, שמנהיגו היה אחמד שוקיירי ויחידות סדירות של הצבא המצרי, שכללו שריון, ארטילריה ותותחים נגד טנקים. אזרחים פלסטיניים רבים נשאו נשק. את מוצב אל-קובה איישו חיילי קומנדו מחטיבה 107 של הארגון לשחרור פלסטין. אל-קובה הייתה מוצב פלוגתי שאויש על ידי פלוגת חי"ר וכללה נשק מסייע ותותחי נ"ט.
כוחות > ישראל

כיבוש הרצועה הוטל על חטיבת החי"ר במילואים 11, בפיקוד יהודה רשף, שחנתה בזמן תקופת ההמתנה באזור נחל עוז. לצורך חיזוק החטיבה במשימתה, סופח אליה גדוד 202 של חטיבת הצנחנים, בפיקוד צבי בר. גדוד הצנחנים שהה בתקופת ההמתנה באזור מבטחים, הדרומית כ-27 קילומטרים מנחל עוז.
משה דיין, שאך התמנה כשר הביטחון, אישר לאלוף פיקוד דרום, ישעיהו גביש, את תוכנית המלחמה שלו (שכללה גם את כיבוש רצועת עזה), חוץ מכיבוש רצועת עזה והגעה עד תעלת סואץ. אולם, לאחר שמפרוץ המלחמה בבוקר ב-5 ביוני, החלו המצרים להפגיז מרצועת עזה את היישובים הישראלים הסמוכים, אישר דיין לגביש את כיבוש הרצועה לפי תוכניתו.
התפתחות הקרב במרכז רצועת עזה

גדוד 202 צורף לכוח השריון שפרץ ב-5 ביוני מאזור מבטחים אל אזור עבסאן אל-כבירה ומשם יועד לפרוץ צפונה על הכביש הראשי, כשמטרתו היא כיבוש המוצב השולט בעלי אל-מונטאר ומוצב המשנה שלו - אל-קובה. אולם, פלוגת החוד של הצנחנים, בפיקוד יחיאל אמסלם, נתקלה במוצב מצרי פלוגתי בחארת דארג' (כיום, צומת נצרים) ונכנסה לקרב קשה במקום שבו נהרגו אמסלם וחיילים נוספים ולאחר שהחלו שרידי הפלוגה לנוע צפונה נתקלו במארב נוסף וסבלו אבידות קשות. עקב הסתבכות פלוגת הצנחנים, והרצון להשלים את כיבוש עלי אל-מונטר ואת אל-קובה באור יום, משימת כיבוש אל-קובה הועברה לגדוד שבפיקוד צבי לבנון.
הקרב על מוצב אל-קובה

גדוד המילואים 54, שבפיקוד צבי לבנון, כלל (לפי סדר התנועה בהתקפה): פלוגת טנקי AMX-13, פלוגה רכובה על זחל"מים בפיקוד אריה מאיר, יחידת סיור, פלוגה רכובה על קומנדקרים ומשאיות בפיקוד דן ספיר, ועוד חיילים רגליים. הכוח הישראלי חנה בחורשה מזרח לנחל עוז והחל לנוע בסביבות השעה 16:30. למרות הניסיון הישראלי ליצור מיסוך עשן לטור המשוריין, לאחר כ-300 מטרים של נסיעה בשטח החשוף הנשלט על ידי עלי אל-מונטר, החלו המצרים בירי מרגמות 120 מ"מ, תותחי 25 ליטראות, טנקים, תול"רים ותותחי נ"ט אל עבר הכוח הישראלי וכלים רבים נפגעו, הן מירי והן מעליה על מוקשים. מתוך ששת הטנקים שיצאו מאזור נחל עוז, נותרו שלושה כשירים, ואלו עסקו בניהול אש מול הטנקים ותותחי הנ"ט שהיו באזור עלי אל-מונטר. מתוך שמונת הזחל"מים בפלוגה הקדמית, נפגעו חמישה בנסיעה בשטח הפתוח. הזחל"מ של מפקד הפלוגה, אריה מאיר, נפגע מפגז והוא נפצע קשה. באותו זחל"מ נהרג צלם המגזין "לייף", פול שוצר מעט לפני כן מפגיעת כדור בראשו. זחל"מים אחרים עלו על מוקשים, כולל זחל"מ המג"ד שנתקע באזור בוסתנים הסמוך לאל-קובה. אל אזור המנחת והמוצב הגיעו הזחל"מים בפיקוד סגן מפקד הפלוגה המובילה וג'יפי הסיירת בפיקוד עמרם בן חורין. הג'יפים היו מצוידים במקלעים והשיבו אש אל המוצב. לפי פקודת המג"ד, נעה פלוגתו של דן ספיר על קומנדקרים ועל גבי משאיות, בליווי ג'יפי סיור, אל מקום המג"ד. חלק מהכלים נפגעו מירי הנ"ט והמקלעים של החיילים הפלסטיניים ולצד הישראלי היו נפגעים רבים. הרכבים והחיילים שנותרו, הצליחו להגיע למג"ד שנתן פקודה לדן ספיר לתקוף את המוצב רגלית באיגוף שמאלי. לרשותו עמדו כ-30 איש והוא חילקם לשני כוחות, בראשותו ובראשות קצין בשם עוזיאל יפת (עוזי). שני הכוחות הישראלים חצו ברגל שדה מוקשי נ"ט ולא נפגעו. הם כבשו בהסתערות שתי עמדות מקלע שהגנו על המוצב (בהסתערות נפגעו עוד מספר חיילים ישראלים), ונכנסו לשתי תעלות ארוכות ומקבילות במוצב של אל-קובה. בתעלות התפתח קרב פנים אל פנים שלווה בהשלכת רימונים הדדית. הכוחות הישראלים הצליחו להתקדם לכבוש את התעלות. הכוח של דן הצליח לפגוע בעמדת מקלע גוריונוב SG-43 מצרי באמצעות ירי בזוקה. למרות שלא היה תיאום בין שני הכוחות של דן ועוזי (לטענת עוזי הוא פעל כחייל בודד בהשתלטות על התעלה שלו, לאחר שהשאיר את שני חבריו (אחד מהם פצוע) בתחילת התעלה), הם הגיעו ביחד אל קצה התעלות וכבשו במאמץ משותף מצדית שהגנה על בריכת מים סמוכה, לאחר שפגעו בה באמצעות ירי פצצת ררנ"ט. מתוך 30 חיילי צה"ל שהחלו בכיבוש הרגלי של המוצב, נותרו בסיום כיבוש המוצב כ-10, שחציים פצועים.
בסיום הקרב, תגבר סגן מפקד הגדוד הישראלי את החיילים שכבשו את המוצב ונערכו להגנה כנגד התקפת נגד. במקביל החל פינוי הפצועים, תחת אש מרגמות וירי צלפים. המכשול העיקרי היה שדות המוקשים שבין מיקום הפצועים ובין רכבי הפינוי, אוטובוסים ורכבים רכים אחרים. רוב הפצועים הועברו בזחל"מים על מנחת האספלט ומשם על ידי נושאי אלונקות ברגל, עד מקום מוגן בדרך הפטרולים הישראלית ומשם לרכבי הפינוי. חלק מהפצועים הועברו על גבי הג'יפ של עמרם בן חורין, שנסע מספר פעמים, תחת אש, דרך פרצה צרה בשדה המוקשים.
עיטורים שניתנו על לחימה בקרב

רב-סרן אריה מאיר - עיטור העוז
סרן דן ספיר - עיטור המופת
סגן עמרם בן-חורין - עיטור המופת
סגן עוזיאל יפת - עיטור המופת
סמל יפתח רונן - עיטור המופת
רב"ט אריה שויצר - עיטור המופת
מיקום הרב גורן

קצת אחרי 14:00 ביום פרוץ המלחמה, 5 ביוני, הצטרף הרב הראשי לצה"ל, האלוף שלמה גורן, לכוחות חטיבה 11, שישבה בחורשה, מזרחית ליד נחל עוז. לאחר שקיים תפילת מנחה המונית של כ-500 חיילים, הוא הצטרף לכוח התוקף כשהוא מצויד בשופר ובספר תורה קטן. הקומנדקר שבו נסע הרב גורן נפגע מפגז מצרי, ומרבית אנשיו נפצעו. הוא סייע לטיפול בפצועים, היה נתון במשך שעות להפגזות ולירי קשים וחזר לבסוף באמצעות קומנדקר שפינה נפגעים לנקודת המוצא. יחד עמו היה צמוד אליו, עוזרו, מנחם הכהן. בלילה, לאחר ששמע שצה"ל מתכוון לתקוף את ירושלים המזרחית, נסע הרב גורן לירושלים.
בין היתר סיפר הרב גורן בעדותו: ”ראיתי שההפגזות מתקרבות יותר ויותר ... אני שכבתי לי בשקט ועשיתי לי חשבון הנפש. הזמזומים של הכדורים הנותבים זה היה נורא. וכל הזמן שמעתי את נתיבת הכדורים על הראש. כך שכל הרמת ראש היתה ממש, הרג מוחלט. אז אמרתי וידוי, אמרתי שמע ישראל וכל מה ששיך לזה ... אמרתי וידוי ועוד פעם חזרתי על הוידוי, לבסוף, חשבתי מה עוד אני יכול להתפלל. אמרתי ככה, יהושוע בקש, "שמש בגבעון דום, וירח בעמק איילון". ויידום השמש - והשמש לא שקעה, ובכן, אני מבקש שאותן שעות שהשמש לא שקעה אז, שכעת השמש תשקע לפני הזמן, אז אני אוכל לצאת מפה, חי. אם לא - לא אצא חי,”
לקריאה נוספת

אלישיב שמשי, בהם יותר מכל, גדוד חי"ר 54, בקרב לכיבוש אל־קובה והעיר עזה - 1967, עמ' 209–220
צבי לבנון, באפיקי נחל חיי: נחלאי, מפקד, לוחם, מחנך,2006
הערות שוליים

↑  חיים הרצוג, עם כלביא יקום: מלחמות ישראל-ערב תש“ח-תשמ”ב, בפרויקט בן יהודה
1 2 3 4 5 6  אריה חשביה, היסטוריה של מלחמת ששת הימים, פרק 4/הצנחנים בדרכי אלנבי
↑  בנימין זאב וכסלר, מלחמת ששת הימים - מהלכים עיקריים: המלחמה בחזית המצרית, אתר מט"ח, 2000
1 2 3 4  סא"ל מרדכי שריג, כיבוש מוצב אל-קובה, באתר "מערכות", 21 במרץ 1968
↑   רצועת עזה, באתר צה"ל, 25 במאי 2017
↑  אוריאל לוי, ‏זיכרונות מלחמה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 3 ביוני 2022
↑  אלבום גוש קטיף, עמ' 16
↑  יוסי גמזו, בני-חורין, מעריב, 5 ביוני 1968
1 2  מיכל איטקין, "התפללתי שאפגע ברגל או ביד, רק לא בראש", אתר הגבורה, 14 בינואר 2016
↑  רב סרן אריה מאיר, באתר הגבורה
↑  סרן דן ספיר, באתר הגבורה
↑  סגן עמרם בן-חורין, באתר הגבורה
↑  סגן עוזיאל יפת, באתר הגבורה
↑  סמל יפתח רונן, באתר הגבורה
↑  מופת לגבורה בעזה, באתר הגבורה
↑  רב"ט אריה שויצר, באתר הגבורה
↑  אבי גז, על הר הבית, עם הרב גורן, מקור ראשון, מוסף "שבת", 18 במאי 2012
↑  עדות הרב גורן למחלקת ההיסטוריה של צה"ל אודות מלחמת ששת הימים, עמ' 40-35
| מלחמת ששת הימים |
| --- | --- | --- |
| רקע | פעולת סמוע • יום הקרבות של 7 באפריל 1967 • הנאום המגומגם • מרד הגנרלים • מבצע לשון אדומה |  |
| החזית המצרית | מבצע מוקד • קרב אום-כתף • קרב הג'יראדי • קרב חניון הלילה של גדוד 19 • פעולת אלכסנדריה • פעולת פורט סעיד • קרב רפיח • קרב מוצב אל-קובה • תפיסת שארם א-שייח' |  |
| החזית הירדנית | הקרב על גבעת התחמושת • המערכה על ירושלים • כיבוש צפון השומרון |  |
| החזית הסורית | הקרב על קלע וזעורה • קרב תל עזזיאת • קרב תל פאחר |  |
| אישים | לוי אשכול • משה דיין • יצחק רבין • מרדכי הוד • דוד אלעזר • עוזי נרקיס • ישעיהו גביש • מוחמד סידקי מחמוד • סולימאן עיזאת  • עבד אל-חכים עאמר • מוחמד פאוזי • גמאל עבד אל נאצר • חוסיין, מלך ירדן |  |
| כללי | ישראל במלחמת ששת הימים • יהדות ארצות האסלאם במלחמת ששת הימים • צבא ההגנה לישראל במלחמת ששת הימים • הצבא המצרי במלחמת ששת הימים |  |
| בינלאומי | החלטה 233 • החלטה 234 • החלטה 235 • החלטה 236 • החלטה 237 • החלטה 240 • החלטה 242 |  |
| בתרבות | בתרבות הישראלית • ירושלים של זהב • ירושלים של ברזל • משה דיין, יצחק רבין ועוזי נרקיס בשער האריות • תצלום הצנחנים בכותל המערבי • גבעת התחמושת |  |
| תיעוד והנצחה | יום הנכסה • יום ירושלים • אות מלחמת ששת הימים • גבעת התחמושת • אנדרטאות בירושלים • אנדרטה לחללי עוצבת השרון • אנדרטה לנופלי חטיבה 5 • אנדרטת אוגדת הפלדה • האנדרטה לחללי חטיבה 45  • טקס האזכרה לזכר חללי מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה |  |
ג'יימס סלייף

| --- | --- |

 לידה:  1967 (בן 58 בערך) מישיגן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  Jim 
 השכלה:  אוניברסיטת אובורן  Embry–Riddle Aeronautical University, Daytona Beach  אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1990–2025 (כ־35 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד כנף מבצעים מיוחדים ה-1  סגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית  מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר של ארצות הברית  סגן מפקד חיל האוויר של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות המצוין של חיל האוויר   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (4)   לגיון ההצטיינות   כוכב הארד (2)   מדליית האוויר (4)
 
ג'יימס (ג'ים) סלייף (באנגלית: James C. Slife; נולד ב-1967) הוא קצין בדרגת גנרל, כיהן כסגן מפקד חיל האוויר של ארצות הברית.
ביוגרפיה

סליף התגייס ב-1990 לחיל האוויר של ארצות הברית ועבר הכשרה כטייס מסוקים. הוא שירת כמדריך טיסה על מטוסי יואי ולאחר מכן עשה הסבה למסוקי סיקורסקי MH-53 ושירת בטייסת המבצעים המיוחדים ה-20.
ב-2002 מונה לקצין המבצעים של טייסת המבצעים המיוחדים ה-20 ושימש גם מפקד השלוחה הקדמית במפרץ הפרסי. ביוני 2004 מונה למפקד טייסת המבצעים המיוחדים ה-21 המוצבת באנגליה ולאחר מכן שימש סגן מפקד להק המבצעים המיוחדים 352. בהמשך שירת בתפקידי מטה במחלקת ההגנה.
במרץ 2010 מונה למפקד להק המבצעים המיוחדים ה-27 ובמהלך שירותו הוצב באפגניסטן. ביוני 2011 מונה למפקד כנף מבצעים מיוחדים ה-1. ביולי 2013 מונה לעוזרו של מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר ולאחר מכן שירת במטה פיקוד מרכז של ארצות הברית. באוגוסט 2015 מונה לראש מטה פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה. ביוני 2017 מונה לראש מטה פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר וביולי 2018 לסגן מפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של ארצות הברית בדרגת לוטננט גנרל. ביוני 2019 מונה למפקד פיקוד המבצעים המיוחדים של חיל האוויר ובדצמבר 2022 מונה לראש אגף מבצעים במטה חיל האוויר.
בדצמבר 2023 הועלה לדרגת גנרל מונה לסגן מפקד חיל האוויר על ידי הנשיא ג'ו ביידן ומזכיר ההגנה לויד אוסטין. ב-21 בפברואר 2025 הודח מתפקידו על ידי הנשיא דונלד טראמפ ומזכיר ההגנה פיט הגסת'.
לאורך שירותו צבר כ-3,100 שעות טיסה.
סלייף בעל תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת אובורן, תואר שני באווירונאוטיקה מאוניברסיטת אמברי רידל, תואר שני בניהול מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון. הוא בוגר המכללה לפיקוד ומטה של חיל האוויר, מכללת המלחמה של חיל האוויר והקולג' לכוחות משולבים באוניברסיטה לביטחון לאומי.
הערות שוליים

↑  Oren Liebermann, Haley Britzky, Trump administration fires top US general and Navy chief in unprecedented purge of military leadership | CNN Politics, CNN, ‏2025-02-22 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 4472 4845  LCCN: no2005096325  VIAF: 68671480   WorldCat (עם VIAF): 68671480
Dymaxion Car

| --- | --- |

Dymaxion Car
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  באקמינסטר פולר באמצעות חברת "Dymaxion Corporation"
 שנות ייצור:  1933
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סיווג:  תלת-אופן
 מרכב:  Rear-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  6,096 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  V8  צילינדרים, 3.6 ליטר, המפיק 86 כ"ס (מנוע פורד, מסוג "Ford flathead V8 engine" (אנ')) דגם מנוע "221"
 הילוכים:  תוצרת פורד
 מהירות מרבית:  193 קמ"ש
 צריכת דלק:  7.8 ליטר ל-100 ק"מ
 מעצב:  באקמינסטר פולר  William Starling Burgess (אנ')  איסמו נוגוצ'י
Dymaxion Car היא מכונית קונספט בתצורת תלת אופן שיוצרה על ידי המהנדס והממציא האמריקאי באקמינסטר פולר בעזרת המהנדס הימי ויליאם סטארלינג ברג'ס (אנ') באמצעות חברת "Dymaxion Corporation" אשר נבנו בין השנים 1933–1934.
צורת המכונית הייתה שונה ובלתי מוכרת מכל מכונית אחרת שיוצרה עד שנות השלושים של המאה העשרים.
בשנת 1939 נבנתה בגרמניה מכונית עם קווי דמיון דומים בחלקן לדגם ה"Dymaxion Car" אשר הייתה קרויה Schlörwagen.
נקודות ציון

האב טיפוס הראשון הושלם ב-12 ביולי 1933 בברידג'פורט, קונטיקט.
המנגנון האווירודינמי של דגם ה"Dymaxion Car" תוכנן להגברת היעילות של הצריכה הדלק, ולנסיעה במהירויות גבוהות
פולר ציין מגבלות חמורות לטיפול ברכב, במיוחד במהירות גבוהה או ברוח חזקה, בגלל ההיגוי האחורי של הגלגל (התאים רק למהירויות נמוכות) והבנה מוגבלת של השפעות המערבולות על גופי הרכב באותה תקופה - המאפשר רק צוות מיומן לנהוג במכונית, באומרו: ה-"Dymaxion Car היא המצאה שלא תוכל להיות זמינה לציבור הרחב ללא שיפורים משמעותיים"
יוצרו 3 יחידות בין השנים 1933–1934.
בספר "Fifty Cars That Changed The World", שכתב Andrew Nahum בשנת 2009 הוקדש לדגם ה"Dymaxion Car" פרק.
בשנת 2008 נכתב בניו יורק טיימס: "באקמינסטר פולר ראה את דגם ה"Dymaxion Car" כפי שהוא ראה הרבה בעולם, כסוג של אב טיפוס זמני, רק סקיצה, של העתיד המהולל, בסופו של דבר".
בשנת 2012 יצא לאקרנים הסרט הדוקומנטרי "The Last Dymaxion" (אנ') אשר יצר נואל מורפי (אנ'). נושאי הסרט היו שלושת דגמי המכונית "Dymaxion Car", וממציאן באקמינסטר פולר.