stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חד-אבקן אדום
פנולוגיה - מחזור חיי הצמח

הפריחה מתחילה בסוף מרץ ונמשכת עד אמצע ספטמבר, עיקרה מאמצע אפריל עד אמצע יוני. הצמח פורח כבר בשנה הראשונה לחייו. הפרחים מואבקים באמצעות דבורים בינוניות ורפרפים, שלהם חדק ארוך המותאם לאסוף הצוף המצוי בקצה הדורבן. ייתכן שגם חרקים אחרים משתתפים בתהליך ההאבקה. האבקן מבשיל תחילה, ומזדקר מהפרח מיד עם פתיחתו. לאחר שהאבקן התרוקן מאבקה, הוא נוטה הצידה, ורק אז מתארך עמוד השחלה, והצלקת יכולה לקבל אבקה מפרח אחר. הפצת הזרעים מתבצעת בעיקר באמצעות הרוח, ומתרחשת מאמצע אוגוסט עד תחילת ספטמבר.
בית גידול ותפוצה עולמית

תחום התפוצה חד-אבקן אדום הוא באגן הים התיכון: באיים האזוריים, בדרום אירופה (פורטוגל, ספרד, צרפת, איטליה, יוון, יוגוסלביה ואלבניה וטורקיה האירופית) ובצפון-מערב אפריקה (מרוקו, אלג'יריה, תוניס) ובאיים הבלאריים וסיציליה). זהו צמח רב-שנתי שגדל בעיקר באזורי אקלים ממוזגים עם העדפה לאקלים ים-תיכוני לח ובמקומות גבוהים יותר. הוא מותאם היטב לגדול בקרקעות סלעיות ומעובדות למחצה, בקרקעות עשירות בנוטריינטים (חומרי מזון נחוצים), רודרליים (צמח שתפוצתו קשורה להשפעת הפרעות האדם).
חד-אבקן אדום מצטיין ביכולת הסתגלות למגוון רחב של אזורי אקלים ותנאי גידול, כולל אזורים ים-תיכוניים, סובטרופיים וממוזגים, עם העדפה מסוימת לאזורים לחים או רטובים יחסית, וגם לרום גבוה. ניתן לראות זאת לפי התאקלמותו בארצות, שמופיעות ברשימה למטה, אליהן נכנס.
אזורים בעלי אקלים ים-תיכוני: מקומות כמו קליפורניה, אריזונה, קורסיקה, כרתים, האיים הקנריים, ומדיירה, כולם נהנים מאקלים ים-תיכוני המאופיין בקיץ חם ויבש ובחורף מתון וגשום. זהו אקלים שמתאים במיוחד לצמחים כמו חד-אבקן אדום, שנפוץ באגן הים התיכון.
אזורים הרריים או בעלי גובה משתנה: האזורים ההרריים של אוסטריה, ארגנטינה צפון-מערב, פקיסטן, והחוף המערבי של ארצות הברית (כמו אורגון ויוטה) הם מקומות בהם צמחים כמו חד-אבקן אדום יכולים לשגשג, במיוחד ברום גבוה ובתנאים לחים.
אזורים סובטרופיים או בעלי תנאים דומים לאקלים סובטרופי: איים כמו הוואי, איי חואן פרננדס, טריסטן דה קונה, ואיי נורפוק מציגים אקלים סובטרופי עם לחות מסוימת וטמפרטורות נוחות, שמספקים סביבת גידול מתאימה.
אקלים ממוזג: מדינות כמו בריטניה, אירלנד, גרמניה, בלגיה וצ'כוסלובקיה מציגות אקלים ממוזג, המאופיין בקיץ קריר יותר וגשמים סדירים לאורך כל השנה. גם בתנאים אלה יכול חד-אבקן אדום להסתגל ולגדול בהצלחה.
אזורים מדבריים-יבשתיים: אזורים כמו קרים (קצת יבשתי), וושינגטון ויוטה מציגים אקלים יותר יבשתי או מדברי. עם זאת, בגרסאות של תנאים לחים באזורים אלו, כמו בהרים או בעמקים, הצמח יכול לשגשג.
מורפולוגיה

חד-אבקן אדום הוא צמח רב-שנתי, מעוצה בבסיסו ומסועף מאוד, כלומר בעל גבעולים רבים ומסועפים. הוא מתפשט בצורה ווגטטיבית בנוסף להתרבות מזרעים, באמצעות קנה-שורש שהוא גבעול תת-קרקעי שמצמיח עלים גבעולים כלפי מעלה ושולח שורשים כלפי מטה ולצדדים. הצמח מסוגל לפרוח כבר בשנתו הראשונה.
הגבעולים עגולים, מרובים ומסתעפים.
העלים נגדיים, מַצְלִיבִים (סְדוּרִים שְׁתִי וָעֵרֶב), חסרי לוואים, פשוטים, תמימים וקירחים, כאשר הצד העליון ירוק והצד התחתון בהיר יותר. אורכם מגיע עד 10 ס"מ. הטרף הוא דמוי אזמל מאורך, מחודד בראשו, והולך וצר כלפי מטה, ויושב בצורה ישירה על הגבעול. בסיסי הפטוטרת של העלים הנגדיים יוצרים התעבות במפרק, מה שיוצר את הרושם שהגבעול יוצא מהם. העורקים המשניים אינם בולטים ומקבילים זה לזה (סימני היכר למקרה שהפרחים לא מצויים).
התפרחת היא סוכך מדומה, כלומר בקצות הגבעול יש קבוצות של שפע פרחים קטנים וצפופים בצבע אדום עז ובולט. לעיתים ניתן למצוא גם זן עם פרחים בצבע לבן.
הפרחים דו-מיניים, בעלי שחלה תחתית, בעלי עטיף כפול, אינם סימטריים ובעלי עלי כותרת מאוחים. צורת הפרח דמוית מסמר, וצבעו סגול עמוק. צינור הכותרת ארוך (כ-10 מ"מ), ומעל בסיסו, הנתון בגביע זעיר, יוצא דורבן דק וארוך (עד 10 מ"מ) כלפי מטה, הנראה כהמשך של צינור הכותרת, ובו נאגר הצוף. האוגן קצר, פרוש, דו-שפתני, כאשר בשפה התחתונה אונה אחת, ובעליונה 4 אונות.
הגביע זעיר ושסוע לאונות המתפתחות לאחר הבשלת הפרי לציצית.
במין זה יש רק אבקן אחד, שבולט בכל פרח, וזירו מעורה בצינור הכותרת ומתחבר לגב המאבק.
השחלה תחתית ועטופה בצינור הגביע ובה ביצית אחת.
הפרי הוא אגוזית בלתי נפתחת בעל ציצית של שערות. היא נראית כזירעון נושא ציצית.
הערות שוליים

1 2  Valeriana rubra, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  חד-אבקן אדום, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
1 2 3 4 5 6  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 431
↑  חד-אבקן ארוך-פרחים, באתר צמחיית ישראל וסביבתה
↑  Valeriana erotica Christenh. & Byng, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  מיכאל זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה מתוקנת ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1989, עמ' 424
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 643-4
זניט 2

משגר זניט 2 (ברוסית: Зенит-2, באנגלית: Zenit 2) היה משגר שפותח בשנות ה-70 של המאה ה-20 בברית המועצות וייצורו נמשך עד לשנת 2014. בשנים 2014–2017 נמשך ייצור דגמים אחרים של הסדרה.
בתחילת שנת 1974 התברר שלדור החדש של לווייני ריגול של ברית המועצות יכולת משגרים מסוג "ווסטוק 2M" ו-"ציקלון 3" אינה מספקת ויש צורך בפיתוח משגר חזק יותר. הפיתוח הועבר למשרד תכנון שממוקם בעיר דנייפרופטרובסק. הגרסה הראשונה הייתה מוכנה בדצמבר 1974. בשנת 1975 החל פיתוח מנוע חזק שיתאים למשגר החדש. במהלך התכנון היו מספר בעיות כך שניסוי ראשון בוצע רק בשנת 1980. בשנת 1985 המשגר היה מוכן לפעולה אך שני שיגורים ראשונים שלו נכשלו. כתוצאה מכך הוחלט באופן זמני לנצל לשיגורי לוויינים מתקדמים משגר מדגם פרוטון שהיה חזק מהנדרש. בהדרגה משגר מדגם "זנית 2" נכנס לשימוש. בקוסמודרום בייקונור נבנה כן שיגור חדש - מס' 45 שהותאם לצורכי המשגר. כן שיגור זה היה מתואם לדגמים הבאים:
zenit 2sl - דו שלבי (1995–2004)
zenit 2slb - דו שלבי (2007–2011)
לאחר התפרקות ברית המועצות ייצור המשגר נמשך באוקראינה. בשנת 2013 ייצור המשגר נעצר. המשגר היה בסיס לפיתוח דגם תלת-שלבי "זניט-3SL".
וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל

וילהלם הרביעי, רוזן הסן-קאסל, המכונה הלבן (בגרמנית: Wilhelm IV. von Hessen-Kassel; ‏24 ביוני 1532 קאסל - 25 באוגוסט 1592 קאסל) היה הרוזן הראשון של הסן-קאסל בין 1567 ל-1592.
חייו

וילהלם הרביעי נולד ב-24 ביוני 1532 בקאסל. אביו היה פיליפ הראשון, רוזן הסן (1504–1567) ואמו הייתה כריסטינה מסקסוניה (1505–1549). לאחר מותו של אביו חולקה רוזנות הסן בינו לבין אחיו, ווילהלם נטל את האזור סביב הבירה קאסל, ומונה לרוזן הסן-קאסל.
וילהלם נטל חלק בהגנה על הרפורמציה הפרוטסטנטית, ופעל ללא הרף במאמצים לאחד את החלקים השונים של הפרוטסטנטים נגד הקתולים. עם זאת, וילהלם השתדל מלהימנע משימוש בכוח צבאי בסכסוך.
וילהלם היה שליט מאוד מוכשר, וחוקק חוקים רבים ומינה פקידים מוכשרים לניהול הרוזנות. בנוסף, וילהלם העביר חוק שרק הבן הבכור יירש את הנחלה, ובכך תשמור הרוזנות על כוחה, ולא תפוצל בין היורשים. וילהלם מאוד טיפח את האמנויות והמדעים, ואף נטל חלק בעצמו בתצפיות אסטרונומיות. בין השאר, הוא חישב כי מסלול כוכב השביט הגדול של 1577 היה מעבר לירח.
ב-25 באוגוסט 1592 מת וילהלם בקאסל, ובמקומו עלה לשלטון בנו מוריץ.
משפחתו

וילהלם התחתן עם סבינה מוירטמברג, בתו של כריסטוף, דוכס וירטמברג, ונולדו להם 11 ילדים:
אנה מריה (1567–1626), התחתנה עם לדוויג השני, רוזן נסאו-זארבריקן
הדוויג (1569–1644), התחתנה עם ארנסט, רוזן שאומבורג
אגנס (1569–1569)
סופיה (1571–1616)
מוריץ (1572 -1632)
סבינה (1573–1573)
זידוניה (1574–1575)
כריסטיאן (1575–1578)
אליזבת (1577–1578)
כריסטינה (1578–1658), התחתנה עם יוהאן ארנסט, דוכס סקסוניה-אייזנאך
יוליאנה (1581)
בנוסף היה לווילהלם כמה ילדים לא חוקיים. החשוב מהם היה פיליפ פון קורנברג (1553 - 1616), בנה של אליזבת ולנשטיין. פיליפ קיבל תואר אצולה מאביו, והוא אבי השושלת של משפחת פון קורנברג.
הערות שוליים

↑  Tofigh Heidarzadeh (2011). A History of Physical Theories of Comets, From Aristotle to Whipple. Springer Science & Business Media. p. 47.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1765795  BnF: cb10686960n (data)  GND: 118632922  ISNI: 0000 0001 0901 8352  LCCN: n78041557  NKC: jn20040615002  NTA: 322818796  RKD: 490310  SUDOC: 086877747  VIAF: 9618948   WorldCat (עם VIAF): 9618948
חזית בריאנסק

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  חזית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  14 באוגוסט 1941 – 10 באוקטובר 1943 (שנתיים)
 מקים היחידה:  סטבקה
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
חזית בריאנסק (ברוסית: Брянский Фронт) הייתה חזית, של הצבא האדום אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

החזית הוקמה ב-14 באוגוסט 1941, וכמפקדה הראשון מונה אנדריי יריומנקו. החזית נועדה לכסות את הפער שנוצר בין החזית המרכזית לחזית העתודה, והמטה שלה היה בעיר בריאנסק. היא כללה את הארמיות ה-50 וה-13. ב-22 ביולי חידשו שלוש החזיתות, יחד עם החזית המערבית את המתקפה במחוז סמולנסק, שהחלה בצורה מוגבלת כבר ב-16 באוגוסט במטרה ליצור לחץ על קבוצת ארמיות מרכז הגרמנית. ב-26 באוגוסט הורה הסטבקה על פירוק חזית המרכז, והארמיות שלה, ה-13 וה-21, הועברו אל חזית בריאנסק. לאחר כישלון קרב סמולנסק, פתחו הגרמנים במבצע טייפון והצליחו לכתר את חזית בריאנסק. ב-23 באוקטובר, לאחר קרבות קשים, הצליחו חיילי החזית לפרוץ את הכיתור, אולם מרביתם נהרגו בניסיון. המעטים ששרדו נמלטו לכיוון מוסקבה. יריומנקו עצמו נפצע קשה, וב-10 בנובמבר הוכרז רשמית על פירוק החזית.
ב-24 בדצמבר 1941 הוקמה החזית מחדש, וכמפקדה מונה יעקב צ'רביצ'נקו. החזית הורכבה מהארמיות ה-3, ה-13, ה-40 וה-48, מארמיית הטנקים החמישית וארמיית האוויר ה-2. החזית השתתפה בשלב האחרון של הקרב על מוסקבה, במבצע וורונז'-וורושילובגרד ומבצע מקרה כחול. ב-12 במרץ 1943 פורקה החזית בשנית ועל בסיסה הוקמה בשנית חזית העתודה. ב-28 במרץ של אותה שנה הוקמה החזית פעם שלישית על בסיס חזית אוריול וכמפקדה מונה מקס רייטר. החזית השתתפה במבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. היא פורקה ב-10 באוקטובר של אותה שנה ועל בסיסה הוקמה החזית הבלטית.
מפקדים

אנדריי יריומנקו (14 באוגוסט 1941 - 13 באוקטובר 1941)
גאורגי זכרוב (13 באוקטובר 1941 - 10 בנובמבר 1941)
יעקב צ'רביצ'נקו (24 בדצמבר 1941 - 2 באפריל 1942)
פיליפ גוליקוב (2 באפריל 1942 - תחילת יולי 1942)
ניקאנדר צ'יביסוב (יולי 1942)
קונסטנטין רוקוסובסקי (יולי 1942 - ספטמבר 1942)
מקס רייטר (ספטמבר 1942 - 12 במרץ 1943)
מקס רייטר (28 במרץ 1943 - יוני 1943)
מרקיאן פופוב (יוני 1943 - 10 באוקטובר 1943)
הערות שוליים

↑  מקביל לקבוצת ארמיות בצבאות מערביים
זניט (סדרת לוויינים)

יחידת נחיתה של לוויין מדגם זנית
זניט (ברוסית:Зенит) סדרת לווייני ריגול שפותחה בברית המועצות. השיגורים בוצעו בשנים 1961–1994 ובתקופה זו שוגרו כ-500 לוויינים.
הלוויין תוכנן בOKB-1 על בסיס חללית "ווסטוק". הוא כלל בין היתר יחידת נחיתה בקוטר 2.3 מ' ובמשקל של כ-2400 ק"ג. בחללית הותקנו מספר מצלמות. לאחר מספר שיגורים ראשונים התברר שצריך לשפר את יכולות המצלמות ופותחו מצלמות מיוחדות. יחידת נחיתה כללה מערכת פיצוץ עצמי שהייתה יכולה לפעול במידה ונחיתה התרחשה מחוץ לגבולות ברית המועצות. משך פעילות של הלוויין היה 8–15 ימים.
השיגור הראשון בוצע ב-11 בדצמבר 1961 אך היה כשל טכני במשגר. ב-4 באפריל 1962 בוצע שיגור מוצלח ולוויין קיבל שם "קוסמוס 4". השיגור השלישי נערך ב-28 ביולי 1962 ולראשונה בוצע נחיתה מוצלחת לאחר 11 ימי פעילות. החל משנת 1964 לווייני הסדרה הוכרזו כמבצעיות. השיגורים הראשונים בוצעו מקוסמודרום בייקונור בהמשך הם בוצעו גם מקוסמודרום פלסצק.
דגמים

זנית 2 - השיגורים בוצעו בשנים 1962–1970. משקל 4720 ק"ג. בסך הכל בוצעו 81 שיגורים.
זנית 2M - השיגורים בוצעו בשנים 1968–1978. משקל הלוויין הוגדל ל-6300 ק"ג ולכן היה צורך לעבוד למשגר לוויינים חזק יותר. בוצעו 101 שיגורים. על בסיס דגם זה פותחו לוויינים אזרחים מסדרה "הקטור-פרירודה", ביון ופוטון.
זנית 4 - השיגורים בוצעו בשנים 1963–1970. היה מצויד במצלמות משופרות. בוצעו 76 שיגורים.
זנית 4M - השיגורים בוצעו בשנים 1968–1974. היה מצויד במצלמות משופרות ומנועים שהיו מאפשרים לשנות את המסלול מספר פעמים. בוצעו 61 שיגורים
זנית 4MK - השיגורים בוצעו בשנים 1969–1980. היה מסוגל לטוס במסלול נמוך לקבלת צילומים איכותיים במיוחד. בוצעו 80 שיגורים
זנית 4MT - השיגורים בוצעו בשנים 1971–1982. היה מיועד לביצוע צילום טופוגרפי. בוצעו 23 שיגורים. על בסיס לוויינים אלו פותחו לוויינים מסדרה Fram לצרכים אזרחיים.
זנית 6U - השיגורים בוצעו בשנים 1976–1985. יכול לטוס במסלול גבוה ובמסלול נמוך. בוצעו 96 שיגורים
זנית 8 - השיגורים בוצעו בשנים 1984–1994. היה מיועד לצילומי קרטוגרפיה. משך החיים היה 15 ימים. בוצעו 101 שיגורים.
על בסיס לווייני הסדרה פותחו לוויינים לצרכים אזרחיים. סדרת לווייני "יאנטר" בתחילה השלימה את לווייני "זניט" ובהמשך החליפה אותם.
וולוו VN

| --- | --- |

Volvo VN
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  וולוו משאיות באמצעות החטיבה "וולוו משאיות אמריקה הצפונית"
 שנות ייצור:  1996 – הווה
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  וולוו משאיות 
 חברת אם:  וולוו
 פלטפורמה:  400, 420, 430, 610, 630, 660, 670, 730, 740, 760, 770, 780, 860
 רוחב:  2.43-2.54 מטר
 משקל:  5,896-8,164 ק"ג (ריק)
 בסיס גלגלים:  4.72-6.17 מטר
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים 4 שסתומים לצילינדר, מנוע דיזל מתוצרת קטרפילר דגם מנוע "3406E"  6 צילינדרים, מנוע דיזל מתוצרת "Cummins" (אנ') סדרה "Cummins ISX" (אנ') דגם מנוע "ISX15, N-14, Signature 600"  6 צילינדרים 4 שסתומים לצילינדר, מנוע מתוצרת "Detroit Diesel" (אנ') סדרה "Detroit Diesel 60"  ((אנ') סוגי מנוע: D11, 12, 13, 16 (מנועי טורבו-דיזל)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 9 מהירויות מתוצרת "Eaton Corporation" (אנ')  תמסורת ידנית - 10 מהירויות מתוצרת "Eaton Corporation" (אנ')  תמסורת ידנית - 13 מהירויות מתוצרת "Eaton Corporation" (אנ')  תמסורת ידנית - 18 מהירויות מתוצרת "Eaton Corporation" (אנ')  תמסורת אוטומטית - 12 מהירויות מתוצרת "וולוו" מסדרה "Volvo I-Shift" (אנ')
 
וולוו VN (באנגלית: Volvo VN) הם סדרות של משאיות כבדות מתוצרת וולוו משאיות, אשר הורכבו באמצעות החטיבה "וולוו משאיות אמריקה הצפונית", בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר מיוצרים משנת 1996 בארצות הברית.
דגמי וולוו VN כוללים תצורת טנדם בהם דגמי משאית סמי-טריילר כבדה ופול טריילר כאשר החלק העיקרי בה הוא הגורר אליו ניתן לחבר נגרר.
"וולוו VN"  פותחה לראשונה בצפון אמריקה, הוגדרה  כמשאית "וולוו Class 8" (אנ') מהדור השני. בשנת 2004 הוצג דגם הדור השלישי עם מכסה המנוע המעודכן. כיום דגמי "וולוו VN" זמינים באופן בלעדי לשוק באמריקה הצפונית.
תצורות

משאית כבדה.
מכלית (משאית).
משאית סמי-טריילר.
משאית פול-טריילר.
תצורות > תאי שינה

משאית קונבנציונלית ללא תא שינה.
דגמי גורר (סמי-טריילר, פול-טריילר) הכוללים תא שינה בקבינה.
תצורות > סדרות

"VN".
"VNL".
"VNM".
תצורות > מבחר דגמים

"volvo VN430".
"volvo VN630".
"volvo VN670".
"volvo VN730".
"volvo VN780".
"VNL 300 / VNM 200" "volvo".
תמונות

"וולוו VNL" - גורר
"וולוו VN" עם נגרר בעל מכולה סגורה
"וולוו VN" דגם "DHZ"
"וולוו VN", שנת 2009
"וולוו VN", שנת 2013
"וולוו VN" - סמי-טריילר
"וולוו VN" - גורר
"וולוו VNL" גוררת סמי-טריילר ומאחוריו פול-טריילר
"וולוו VN", משאית של יצרנית המשקאות קוקה-קולה
"וולוו VN", משאית של חברת שילוח מטענים פדקס גוררת סמי-טריילר ומאחוריו פול-טריילר
"וולוו VNL", שנת 2005 מכלית (משאית)
"וולוו VN"
"וולוו VN" עם נגרר בעל מכולה סגורה
"וולוו VN" דגם "IAA", שנת 2010
ראו גם

וולוו
וולוו F88
וולוו F10, F12, F16
הערות שוליים

↑  מנוע קטרפילר דגם "3406E" highwayandheavyparts.com/n-12780-caterpillar-3406e-engine-spotlight
↑  משאיות וולוו volvotrucks.com/en-en/home
↑  וולוו vnl ]volvotrucks.us/trucks/vnl
↑  "וולוו VN" - תמונה flickr.com/photos/volvotrucks
↑  סדרות וולוו vnl volvotrucks.com/en-en/trucks/volvo-vnl-series
↑  וולוו vnl כולל תמונות iaai.com/VehicleDetails
↑  דגמי "וולוו VN"  cittrucks.com/sales/volvo
וולוו בראג'

| --- | --- |

"וולוו סטארקֶה" דגם "L 465" (צולם במוזיאון המשאיות והתובלה, רמלה, ישראל)
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Volvo L360–375  Volvo L465–475
 יצרן:  וולוו משאיות
 שנות ייצור:  1954–1972
 הרכבה:  שוודיה שוודיה
 מודל קודם:  וולוו ראונדנוז
 מודל אחריו:  וולוו F85
 חברת אם:  וולוו
 משקל:  8.35–11.50 טון
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 3,670 סמ"ק המפיק 90 כ"ס (מנוע בנזין, יוצר בין השנים 1955–1957)  6 צילינדרים, 4,703 סמ"ק המפיק 115 כ"ס (מנוע בנזין, יוצר בין השנים 1954–1963)  6 צילינדרים, 4,703 סמ"ק המפיק 95 כ"ס (מנוע דיזל, יוצר בין השנים 1955–1965)  6 צילינדרים, 4,703 סמ"ק המפיק 120 כ"ס  (מנוע טורבו-דיזל, יוצר בין השנים 1961–1965)  6 צילינדרים, 5,103 סמ"ק המפיק 107 כ"ס (מנוע דיזל, יוצר בין השנים 1965–1972)
 הילוכים:  תמסורת ידנית – 4 מהירויות, לא מסונכרנת  תמסורת ידנית – 5 מהירויות
וולוו בראג', וולוו סטארקֶה, וולוו ראסקֶה (בשוודית: Volvo Brage/Starke/Raske) היא סדרת משאיות בינוניות מתוצרת וולוו משאיות בבעלות יצרנית הרכב השוודית וולוו אשר יוצרה בין השנים 1954–1972 בשוודיה.
יוצרו 29,500 יחידות.
היסטוריה

בשנת 1954 הציגה וולוו את המשאית הבינונית "L370 Brage", במשקל של 4.5 טון. בדגם הורכב מנוע בנזין עם שסתומים עליונים. בשנת 1955 הגיע הדגם "L360" הפשוט יותר, עם משקל עומס של 3.5 טון ומנוע בעל שסתומים צידיים. ייצור ה-"L360" הופסק כבר בשנת 1957. מכוניות מוקדמות היו בעלות תיבת הילוכים בעלת ארבעה הילוכים לא מסונכרנים, אך עד מהרה הוחלפה בתיבת הילוכים מסונכרנת בעלת חמישה הילוכים. הביקוש למשאיות מנועי בנזין פחת עם עליית מחירי הדלק וייצור דגם ה-"Brage" הופסק בשנת 1963.
יחד עם דגם ה-"Brage" הוצגה גם גרסת הדיזל "L375 Starke", עם משקל עומס של 4.5 טון. בשנת 1955 נוסף דגם ה-"L365" הפשוט יותר, עם משקל עומס של 3.5 טון, אך ייצורו הופסק שוב בשנה שלאחר מכן. "סטארקה" החליף את תיבת ההילוכים הלא מסונכרנת שלה בתיבת הילוכים מודרנית יותר בעלת חמישה הילוכים.
בשנת 1961 המכונית שינתה את שמה ל-"L465 Starke".
בשנת 1961 הגיע דגם "Raske L475" הגדול יותר, עם משקל של 5 טון. בנוסף למנוע הדיזל של דגם ה"סטארקה", הוא היה מצויד גם במנוע דיזל-טורבו.
משנת 1962 הוצע דגם ה-"L4751 Raske Tiptop".
בשנת 1965 הציגה וולוו את דגם ה-"N84". השינוי היחיד הנוסף היה שהמשאית קיבלה מנוע עם נפח גדול יותר, 5,130 סמ"ק.
סדרות

"L360" – יוצרה בין השנים 1955–1957.
"L370" – יוצרה בין השנים 1954–1963.
"L365-475" – יוצרה בין השנים 1955–1965.
"L475" – יוצרה בין השנים 1961–1965.
"N84" – יוצרה בין השנים 1965–1972.
תצורות דגמי "וולוו בראג', וולוו סטארקֶה, וולוו ראסקֶה"

משאית בינונית.
מכלית (משאית) (ראו תמונות).
אוטובוס (ראו תמונה).
כבאית.
אמבולנס (ראו תמונות)
תצורות דגמי "וולוו בראג', וולוו סטארקֶה, וולוו ראסקֶה" > סוגי מנועים

מנוע בנזין.
מנוע דיזל.
מנוע טורבו-דיזל.
תמונות

"וולוו סטארקה" דגם "L465", שנת 1964
"וולוו בראג'" דגם "L 375", שנת 1959
"וולוו בראג'" דגם "L 375", שנת 1959
"וולוו בראג'" דגם "L 375", שנת 1959
"וולוו בראג'" – אוטובוס
"וולוו בראג'", שנת 1958
"וולוו Raske" דגם "L 475", שנת 1965
"וולוו Raske Tiptop" דגם "L 475", שנת 1963 – מכלית (משאית)
"וולוו Raske Tiptop" דגם "L 475", שנת 1963 – מכלית (משאית)
"וולוו בראג'", שנת 1955 – אמבולנס
"וולוו בראג'", שנת 1955 – אמבולנס
"וולוו בראג'", שנת 1955 – אמבולנס
ראו גם

וולוו
וולוו LV4
וולוו שארפנוז
וולוו סדרה LV60
וולוו סדרה LV66
וולוו סדרה LV76
וולוו סדרה LV81
וולוו סנאבה
וולוו F85
הערות שוליים

↑  Olsson, Christer (1987). Volvo – Lastbilarna igår och idag. Malmö, Sweden: Förlagshuset Norden AB. ISBN 91-86442-76-7.
↑  Lastbilarna igår och idag av Christer Olsson, 1987. ISBN 91-86442-76-7
↑  וולוו סטארקה, שנת 1965 - תמונה flickr.com/photos/pris63
↑  "וולוו בראג'" - כבאיות historical-fire-engines.com/img-volvo-brage
זלסגוואר

זלסגוואר (בהונגרית: Zalaszegvár) הוא כפר קטן במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בזלסגוואר מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 182 ובשנת 2020 רק 142 תושבים.
יהודי זלסגוואר

בזלסגוואר חיו שישה יהודים בשנת 1880. קיים תיעוד לפיו אחת מילידות הכפר נרצחה בשואה.
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
↑  תיעוד יהודיה מזלסגוואר שנרצחה בשואה באתר יד ושם
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת שימג |
| --- | --- | --- |
| יישובים | שימג • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר |  |
חואן רמון חימנס

| --- | --- |

 לידה:  23 בדצמבר 1881 מוגר, ספרד 
 פטירה:  29 במאי 1958 (בגיל 76) סן חואן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Juan Ramón Jiménez Mantecón 
 מדינה:  ספרד 
 מקום קבורה:  Cementerio Parroquial de Moguer 
 מקום לימודים:  High School La Rábida 
 שפות היצירה:  ספרדית 
 סוגה:  שירה, ליריות 
 זרם ספרותי:  Generation of 1914 
 בן או בת זוג:  Zenobia Camprubí (2 במרץ 1916–25 באוקטובר 1956) 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לספרות (1956)  דוקטור לשם כבוד מהאוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו (1951) 
 fundacion-jrj.es
 חתימה:   
 
חואן רמון חימנס (בספרדית: Juan Ramón Jiménez‏; 24 בדצמבר 1881 – 29 במאי 1958) היה משורר וסופר ספרדי.
שמו נקשר בעיקר ביצירת דמותו של החמור פְּלָטֶרוֹ, אחד משני הגיבורים הראשיים ביצירה "פְּלָטֶרוֹ וַאֲנִי", המתאר את מערכת היחסים בין חמור כפרי לבין משורר האוהב אותו אהבת נפש. ספר זה אינו רק ספרו המפורסם ביותר של חימנס, אלא גם אחד מנכסיה החשובים ביותר של ספרות ספרד במאה ה-20. הוא ראה אור בעברית לראשונה בשנת 1963 בתרגום עמנואל אולסבנגר ותרגום חדש שלו מאת רמי סערי התפרסם בהוצאת כרמל בשנת 2006.
ביוגרפיה

חימנס נולד בכפר מוגר שבאזור אנדלוסיה בדרום ספרד. כשהיה בן חמש-עשרה עבר לסביליה בה למד ציור ומשפטים, אך כעבור שנים מעטות נטש הן את תחום הציור והן את לימודי המשפטים והתמסר כולו לכתיבה. השירים הראשונים נכתבו בהשפעת גוסטבו אדולפו בקר. בעקבות פרסום שיריו הראשונים בכתב העת "וידה נואווה" ("חיים חדשים"), הזמינו אותו המשוררים פרנסיסקו ויליאספסה ורובן דריו בשנת 1900 למדריד. בבירת ספרד הצטרף חימנס לחוגים המודרניסטים של תקופתו ומאוחר יותר ייסד שני כתבי-עת ספרותיים.
מות אביו בשנת 1900 גרם לו לדיכאון עמוק, ובעקבות כך אשפזו אותו בני משפחתו בבית חולים לחולי נפש בבּוֹרְדוֹ. לאחר ששהה שם ארבעה חודשים הועבר לבית הבראה במדריד, שבו שהה עד שנת 1902. בשנת 1905 חזר המשורר לכפר הולדתו, אולם שש שנים לאחר מכן החליט להשתקע סופית במדריד. בשנת 1913 הכיר את סנוביה קמפרובי אימר, אמריקאית ממוצא ספרדי, אשתו לעתיד ומשענתו עד אחרית ימיו.
בני הזוג התחתנו בשנת 1916. שנים רבות לאחר מכן, בשנת 1935, דחה חימנס הצעה למשרה באקדמיה הספרדית, וכעבור שנה העניקה לו הממשלה הרפובליקנית דרכון דיפלומטי ומינתה אותו לנספח התרבות של ספרד בשגרירותה שבוושינגטון. בפרוץ מלחמת האזרחים ב-1936 עזבו בני הזוג את ספרד ולא חזרו עוד אליה עד יום מותם. הם עברו לארצות הברית, לאחר מכן לקובה ולבסוף לפוארטו ריקו. למרות הצלחותיו הספרותיות הרבות חזר היוצר לחוות התקפי דיכאון, שבשנת 1946 אף גרמו לאשפוזו למשך שמונה חודשים. האקדמיה השוודית העניקה לחואן רמון חימנס את פרס נובל לספרות ב-25 באוקטובר 1956. מות אשתו שלושה ימים לאחר מכן הנחית על היוצר הספרדי מהלומה שממנה לא התאושש עד יום מותו.
ספריו בעברית

פלטרו ואני, תרגם מספרדית עמנואל אולסבנגר, הציורים מעשה ידי איריס שוייצר, עם עובד, תל אביב, 1955.
פלטרו ואני, תרגום חדש, תרגם מספרדית והוסיף אחרית דבר רמי סערי, איירה זהבית כרמל, כרמל, ירושלים, 2006.
ראו גם

פלטרו ואני
זיו זק

| --- | --- |

 לידה:  1 בדצמבר 1988 (בן 35) באר שבע
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 מקום לימודים:  רימון בית ספר למוסיקה
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית
 כלי נגינה:  גיטרה חשמלית, קלידים
 חברת תקליטים:  MishMash - מישמש
 שיתופי פעולה בולטים:  אביגיל קובארי, ילד על הירח
 בת זוג:  אנה לואיז קנון
 מספר צאצאים:  1
 פרסים והוקרה:  פרס אקו"ם לעידוד היצירה
 אתר רשמי
 
זיו זק (נולד ב-1 בדצמבר 1988) הוא מוזיקאי, מעבד ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה

זק נולד בבאר שבע בשנת 1988 לטל ויעקב זק. הוא גדל במיתר. סיים את תיכון מקיף ז' בבאר שבע ושירת בחיל המודיעין. לאחר השחרור למד ב בית ספר למוזיקה רימון במגמת הפקה מוזיקלית.