stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מי שהיה נשוי שלוש נשים
ההסבר בתלמוד ובפרשניו > שתי שיטות הראשונים בהסבר שיטת רבי

השיטה שנתקבלה להלכה היא שיטת רבי, ובהבנתה יש שתי פרשנויות. הפרשנות של הרי"ף ושל הרמב"ם השולחן ערוך ועוד היא שהחלוקה נעשית באופן שווה מבחינה מספרית, עד למצב בו אחת הנשים מקבלת את מלא כתובתה. ניתן להמחיש זאת בטבלה הבאה:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | סכום הכתובה | סכום הכתובה | סכום הכתובה |
|  |  |  100 |  200 |  300 |
| גודל העיזבון |  100 |  33{\frac {1}{3}} |  33{\frac {1}{3}} |  33{\frac {1}{3}} |
| גודל העיזבון |  200 |  66{\frac {2}{3}} |  66{\frac {2}{3}} |  66{\frac {2}{3}} |
| גודל העיזבון |  300 |  100 |  100 |  100 |
| גודל העיזבון |  400 |  100 |  150 |  150 |
| גודל העיזבון |  550 |  100 |  200 |  250 |
לעומת זאת, יש הסוברים שבאופן זה "מידת הדין לוקה", כיון שבעלת הכתובה הקטנה יותר אינה מפסידה באחוזים זהים להפסד של בעת הכתובה המרובה. לכן, לשיטת רבנו חננאל החלוקה נעשית לפי אחוזים, מצרפים את כלל הכתובות לסכום, משווים לסכום שנשאר בעיזבון, והאחוזים שניתן לגבות ממנו ניתנים לבעלות הכתובות.
ניתן להמחיש את שיטת החלוקה הזו בטבלה הבאה:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  |  | סכום הכתובה | סכום הכתובה | סכום הכתובה |
|  |  |  100 |  200 |  300 |
| גודל העיזבון |  100 |  16{\frac {2}{3}} |  33{\frac {1}{3}} |  50 |
| גודל העיזבון |  200 |  33{\frac {1}{3}} |  66{\frac {2}{3}} |  100 |
| גודל העיזבון |  300 |  50 |  100 |  150 |
| גודל העיזבון |  400 |  66{\frac {2}{3}} |  133{\frac {1}{3}} |  200 |
| גודל העיזבון |  500 |  83{\frac {1}{3}} |  166{\frac {2}{3}} |  250 |
שיטתם של אומן ומשלר

ישראל אומן החל לעסוק במשנה לאחר שבנו שלמה הביא אותה לתשומת לבו, בעת דיון שניהלו השניים על מאמר שעסק במספר בעיות תלמודיות אחרות. אומן יחד עם מיכאל משלר, ניסה לפתור את הבעיה באמצעות כלים מתורת המשחקים, שלא היו זמינים למפרשי התלמוד וסייעו לשפוך אור חדש על הבעיה. התברר כי החלוקה שמוצגת במשנה תואמת את אחת משיטות הפתרון שבהן עוסקת תורת המשחקים השיתופיים – שיטה המבוססת על מושג הנקרא "גרעינון של משחק". אף שהמושג מורכב למדי ולא סביר שהיה מוכר בכלליותו לתנאים, ניתוח התכונות שלו סייע במציאת העיקרון שלדעתם הנחה את המשנה.
בשנת 1985 פרסמו אומן ומשלר מאמר בכתב העת Journal of Economic Theory ובו הציגו את הבעיה והציעו לה פתרון, אשר מתבסס על שיטת החלוקה המוצגת במשנת "שניים אוחזין" שבמסכת בבא מציעא.
במשנה זו נאמר:
כאן מוצג מקרה פשוט יותר, שניתן לראותו כעוסק בחלוקת רכוש בין שני טוענים. כלל החלוקה במקרה זה הוא של חלוקה שווה של הסכום השנוי במחלוקת: האדם שטוען לבעלות על מחצית מהטלית מסכים כי המחצית השנייה שייכת לאדם השני, ולכן הסכום השנוי במחלוקת במקרה זה הוא רק מחצית הטלית. מחצית זו מחולקת שווה בשווה בין שני הטוענים – וכך האחד נותר עם רבע טלית, והשני עם שלושת רבעי טלית.
אומן ומשלר שמו לב לכך שהחלוקה המוצעת במשנה עבור שלוש הנשים מקיימת את התכונה הבאה: לכל זוג אלמנות מתקיימת חלוקה על פי כלל "שניים אוחזין", כאשר מחלקים ביניהן את הסכום שנותר לאחר שהאלמנה השלישית קיבלה את חלקה. בניסוח חלופי: הסכום שמקבלת כל אשה מתאים לכך שהסכום הנשאר מתחלק בין השתיים הנותרות על פי כלל "שניים אוחזין".
למשל, במקרה שבו גודל העיזבון הוא 200 דינרים, אם נותנים לאלמנה השלישית את הסכום שהובטח לה בחלוקה בהתאם למשנה (75) נותרים עם סכום של 125 לחלק בין שתי הנותרות. מכיוון שהאישה הראשונה תובעת סכום של 100 והשנייה סכום של 200, ישנם 25 דינרים שאינם שנויים במחלוקת (האישה הראשונה מסכימה שהם שייכים לאישה השנייה) ולכן על פי שיטת "שניים אוחזין", 100 הדינרים השנויים במחלוקת יתחלקו שווה בשווה בין שתי הנשים. לכן הראשונה תקבל 50 והשנייה תקבל בסך הכול 75 – בדיוק כפי שמוצג בטבלה.
בדומה, אם נותנים לאלמנה הראשונה את הסכום שהובטח לה בחלוקה בהתאם למשנה – 50 דינרים – נותרים עם סכום של 150 לחלק בין שתי הנותרות. במקרה זה כל הסכום שנוי במחלוקת (כי האחת דורשת 200 והשנייה 300) ולכן כולו יתחלק שווה בשווה, ושוב תתקבל אותה החלוקה שכבר כתובה בטבלה. לא קשה לראות כי תכונה זו מתקיימת לכל זוג אפשרי מתוך הטבלה.
בעקבות גילוי זה הגדירו אומן ומשלר חלוקה כתואמת שניים אוחזין אם התכונה הזו מתקיימת עבורה – כלומר, אם לכל זוג נושים, הסכום שנותר מתחלק ביניהם על פי שיטת שניים אוחזין (במילים אחרות, אם הסכום שמקבל כל נושה מתאים לכך שהסכום הנשאר מתחלק בין כל זוג מבין כל שאר הנושים על פי כלל "שניים אוחזין"). הם הוכיחו כי לכל גודל של עיזבון ולכל מספר של נושים קיימת חלוקה שהיא תואמת שניים אוחזין, וכי החלוקה הזו היא יחידה, דהיינו אין שתי חלוקות שונות עבור אותו עיזבון ואותם נושים ששתיהן בעלות התכונה של "תואמת שניים אוחזין". כמו כן, הם הציעו שיטה לחשב אותה באופן מעשי.
המחשת שיטת החלוקה והוכחת תכונותיה

ניתן להמחיש בצורה ויזואלית את שיטת החלוקה, כמו גם להוכיח את תכונותיה, באמצעות חוק הכלים השלובים.
לכל אישה יש כלי משלה, אשר הקיבולת שלו שקולה לגודל הכתובה של האישה. הכלים כוללים שני חלקים (עליון ותחתון) שווים בגודלם המחוברים ביניהם בצינורית דקה בעלת קיבולת זניחה. הכלים של כל הנשים הם בעלי גובה ורוחב שווים ונבדלים בגובה הצינורית הדקה (ראו איור). הכלים מחוברים זה לזה בתחתיתם בצינורית דקה בעלת קיבולת זניחה, כך שנוזל המוכנס אליהם יתחלק לפי עקרון הכלים השלובים. כמות הנוזל שמוכנס לכלים שקול לגודל העיזבון וגובהו יהיה שווה בכל הכלים. הנוזל יתחלק בהתאם לכלל של המשנה, כך שכל אישה תקבל בדיוק את המגיע לה.
נדון קודם במקרה בו ישנן שתי נשים בלבד, מכיוון שבעזרתו ניתן להוכיח את המקרה הכללי. נפריד בין שלושה מקרים אפשריים:
המחשת שיטת החלוקה והוכחת תכונותיה > מקרה א'

במקרה א', העיזבון קטן יותר מכל אחת מהכתובות של הנשים. באיור הדבר מתבטא בכך שגובה פני הנוזל לא מגיע אף למחצית הכלי הקטן יותר, ועל כן הוא מתחלק באופן שווה בין הכלים, בהתאם לכלל שנגזר ממשנת "שניים אוחזין" עבור המקרה שבו כל הסכום שנוי במחלוקת.
החלוקה השווה של הנוזל בין הכלים נפסקת כאשר מתמלא חלקו התחתון של הכלי הקטן, ונותר עוד נוזל לחלוקה. זה קורה כאשר הכמות הכוללת של הנוזל גדול מהקיבול של הכלי הקטן כולו – כלומר, כאשר גודל העיזבון גדול מהכתובה הקטנה יותר.
המחשת שיטת החלוקה והוכחת תכונותיה > מקרה ב'

במקרה ב', העיזבון גדול מהכתובה של האישה הראשונה, אך קטן מהכתובה של האישה השנייה. כאן ניתן להבחין בשני מצבים שונים בכלים השלובים:
בכלי הגדול יותר, הנוזל לא ממלא את כל חציו התחתון וגם לא נוגע כלל בחציו העליון. אבל בכלי הקטן הוא ממלא לחלוטין את החצי הראשון אך עדיין לא מתחיל להיכנס לחצי השני. (צד שמאל בתרשים)
הכלי הגדול מתחיל להתמלא גם בחציו העליון, בעוד הכלי הקטן מלא רק עד חציו הראשון. (צד ימין בתרשים)
בכל המקרים הללו העיקרון דומה: כל הנוזל שמתווסף בשלב זה מתווסף רק לכלי הגדול יותר (שכן בכלי הקטן יותר הדבר היחיד שמתמלא הוא הצינורית, שאנו מניחים שמכילה כמות זניחה של נוזל).
הדבר מתאים לחלוקה שאמורה להתקיים בשלב זה: העיזבון גדול מהכתובה של האישה הראשונה, והיא אינה מתייחסת לסכום הנוסף כאל סכום שנוי במחלוקת, ולעומת זאת האישה השנייה תובעת גם אותו, ולכן כולו הולך אל האישה השנייה.
המחשת שיטת החלוקה והוכחת תכונותיה > מקרה ג'

המקרה השלישי הוא המורכב מבין השלושה. כאן העיזבון הכולל גדול הן מהדרישה של האישה הראשונה והן מהדרישה של האישה השנייה (אך עדיין אינו גדול מספיק כדי לכסות את הדרישות של שתי הנשים גם יחד). בתור דוגמה ניתן להתבונן במצב בו שתי הכתובות הן בסך 100 ו-150, ואילו העיזבון הוא בגודל 200. במקרה זה האישה הראשונה (הקו האדום באיור) דורשת 100 זוזים בלבד ולכן היא מוותרת לרעותה על ה-100 הנותרים, והשנייה (הקו הכחול באיור) לוקחת 150 בלבד ולכן מוותרת לרעותה על ה-50 הנותרים. לכן נותרו 50 זוזים בלבד השנויים במחלוקת (באיור: שטח החפיפה בין שתי הדרישות), שמחולקים שווה בשווה (והחלוקה המתקבלת היא 75 לראשונה, 125 לשנייה).
בדוגמה ניתן לראות כי ההפרש בין הכתובות הוא גם ההפרש בין החלוקה שבוצעה. זוהי תכונה כללית המאפיינת את מקרה ג': הסכום עליו מוותרת האישה השנייה לרעותה הוא ההפרש בין הכתובות של שתיהן, ואילו שאר הסכום (השנוי במחלוקת) מתחלק ביניהן שווה בשווה. כלומר, גודל ההפרש בין מנת החלוקה שתקבל האישה הראשונה ומנה שתקבל האישה השנייה שווה בגודלו לסכום שעליו ויתרה האישה השנייה.
קל לראות כי תכונה כללית זו – ההפרש בין הכתובות הוא ההפרש בין המנות – מתקיימת גם עבור הכלים: ההפרש בין כמות הנוזלים שבשני הכלים הוא בדיוק ההפרש המקורי בנפח שלהם, שבא לידי ביטוי בחלק האמצעי של הכלים (שבו יש צינורית בלבד עבור הכלי הקטן יותר, אך חלק מכלי הקיבול עבור הכלי הגדול יותר). הסיבה לכך היא שהחלק העליון של שני הכלים זהה ברוחבו, ולכן מרגע שחלק זה התחיל להתמלא בשני הכלים, כל תוספת נוזל תתחלק שווה בשווה בין שניהם.
המחשת שיטת החלוקה והוכחת תכונותיה > החלוקה במקרה הכללי

הכללה של הבעיה, שבה יש קבוצה מגודל כלשהו של נשים שלכל אחת כתובה משל עצמה, אינה שונה בבסיסה מהמקרה הפרטי של שתי נשים.
כדי להיווכח כי החלוקה שנוצרת על ידי הכלים היא אכן "תואמת שניים אוחזין", די לראות כי אם בוחנים כל זוג כלים בנפרד ומנתקים אותו מהיתר, שני הכלים מתאימים לאחד משלושת המקרים שתוארו למעלה, ולכן מצייתים לכלל "שניים אוחזין". יתר על כן, ברור כי החלוקה שמושרית על ידי הכלים היא החלוקה היחידה שמקיימת את התכונה הזו – בכל חלוקה אחרת גובה פני הנוזל לא יהיה אחיד לכל הכלים, וכשנבחן זוג כלים שבו פני הנוזל אינם באותו הגובה נקבל שבזוג כלים זה החלוקה אינה על פי "שניים אוחזין".
תיאור פורמלי של שיטת החלוקה

אף שההמחשה באמצעות חוק הכלים השלובים שהוצגה קודם מסייעת רבות להבנת הפתרון, היא אינה מאפשרת ישירות את ביצוע החישוב שמוצא, בהינתן אוסף כתובות וגודל עיזבון, את החלוקה המבוקשת. להלן אלגוריתם שעושה זאת:
האלגוריתם מפריד בין שני מקרים – במקרה הראשון, העיזבון קטן יותר ממחצית סכום כל הכתובות, ובשני הוא גדול יותר. במקרה הראשון מתחילים ממצב בו "הכלים ריקים" – אף אישה לא קיבלה דבר. בכל סיבוב של האלגוריתם, מחולק זוז נוסף מהעיזבון שווה בשווה בין כל הנשים, עד אשר חולק לכל אחת מהנשים סכום השווה למחצית הכתובה של האישה בעלת הכתובה הקטנה ביותר (כלומר, החצי התחתון של הכלי שלה התמלא). לאחר מכן ממשיכים את החלוקה שווה בשווה בין שאר הנשים עד אשר מחולק להן סכום השווה למחצית הכתובה השנייה בקוטנה, ואז מוציאים גם אותה מהחלוקה, וכן הלאה.
הטיפול במקרה השני דומה, אלא שבמקרה זה מתחילים ממצב בו "הכלים מלאים" – כל הנשים קיבלו את כל כתובתן, ומתחילים לחסר מהן שווה בשווה, כאשר מפסיקים לחסר מאישה שהגיעה למחצית כתובתה.
ההתנגדות לשיטת אומן

בקובץ 'בית אהרון וישראל' פורסמו בשנת תשס"ז (2007) שני מאמרים, מאת הרבנים שלום מרדכי סגל ונתן פרלמן, המתנגדים לשיטת אומן בהסבר המשנה. עיקר טענותיהם:
הטענה הראשונה: אין לדמות את סוגייתנו לסוגיית "שניים אוחזים" ולכן אין להשתמש בעקרון החלוקה של "שניים אוחזים" כאן. במשנת "שניים אוחזים" כל אחד מהצדדים הטוען לבעלות על החפץ טוען שאין לצד השני חלק בחלק עליו הוא טוען לבעלות. החלק אותו שני הצדדים חולקים הוא חלק שכל אחד טוען שאינו שייך לשני. במשנתנו אין ויכוח בין הנשים לגבי עצם הזכות שלהן בירושה, כל אחת מודה שמגיע לשנייה את חלקה בכתובה, אמנם הדיון הוא כיצד לחלק את הכתובה במקרה שאין בירושה את כל הסכום.
הטענה השנייה: גם במקרה של ויכוח על בעלות (שלדעת הכל יש לו דין של משנת "שניים אוחזים") בין שלושה, הדין אינו כפי שהציע פרופ' אומן, אלא כפי שיטת המהרי"ל דיסקין בדיני "שלושה אוחזים".
הטענה השלישית: לא ייתכן לתת למשנה הסבר שלא על פי ההבנה של הגמרא, יתר על כן לשיטת אומן, הפירוש הנכון במשנה נעלם מעיני חכמי התלמוד. הגמרא בעצמה לא מצאה הסבר אחיד בהבנת דברי המשנה ולכן העמידה את המשנה באוקימתות, כיצד ייתכן להביא הסבר שיפרש את דברי המשנה כביכול כפשוטן, אך בשונה ממה שהעלתה הגמרא על דעתה.
ההתנגדות לשיטת אומן > תשובותיו של אומן לטענות אלו

אומן התייחס לטענות נגדו בקובץ 'המעיין' שנת תש"ע (2010).
לגבי הטענה הראשונה: אומן מוכיח שעיקרון זה מיושם במספר מקומות בתלמוד גם במקרים בהם אין ויכוח בין שני צדדים. כמו כן טוען אומן כי כבר היו מהגאונים שניסו להסביר את משנתנו לפי עקרון "שניים אוחזים".
לגבי הטענה השנייה: אכן, טוען אומן, אין ליישם את שיטת המשנה להלכה במקרה של שלושה אוחזים כיוון שאכן משנה זו לא התקבלה להלכה אלא ההלכה היא כשיטת רבי.
לגבי הטענה השלישית: כותב אומן שהטוענים לא הבינו את דבריו בהסבר הגמרא. שיטתו אינה מנסה להביא הסבר אחר נוסף לגמרא. אלא שלשיטתו לאחר שהובאה בגמרא שיטת רבי, חוזרת הגמרא להסביר את המשנה כפשוטה. טענה זו כתובה לדברי אומן בדברי רבנו חננאל בסוגיה.
ראו גם

שניים אוחזין בטלית
לקריאה נוספת

תורת חיים – פתרון חלוקת כתובה לשלוש נשים, ד"ר יחזקאל טאוב, סיון תשע"ט, קריית אתא.
הערות שוליים

↑  ”אף על פי שיודעין אנו שהלכה כרבי ולא כר' נתן ואע"פ ששמואל מעמידה בכותבת זו לזו ולפצותה מדין ודברים וכי רב יעקב משמיה דרבינא מעמידה בשתי תפישות אעפ"כ מקום הניחו לנו גם אנו ויכולנו להעמידה בתנאי ב"ד על הממון הנמצא למת” (תשובת רס"ג המובאת באוצר הגאונים, מסכת כתובות, סימן תשכ"א)
↑  ראו משנה תורה לרמב"ם, הלכות אישות, פרק י"ז, הלכה ח'
↑  ראו בשולחן ערוך, אבן העזר, סימן צ"ו, סעיף י"ח
↑  ראו בתוספות, מסכת כתובות, דף צ"ג, עמוד א', ד"ה רבי. הרמב"ם הזכיר שיטה זו במשנה תורה לרמב"ם, הלכות מלווה ולווה, פרק כ', הלכה ד' בשם "יש מן הגאונים".
↑  O'Neill, Barry (1982). "A problem of rights arbitration from the Talmud". Mathematical Social Sciences. Elsevier BV. 2 (4): 345–371. doi:10.1016/0165-4896(82)90029-4. ISSN 0165-4896.
↑  בשיעור בישיבת ברכת משה פרופ' אומן הדגיש שהמקור למאמר של O'Neill היה עבודתו של הרב נחום אליעזר רבינוביץ' על סבירות והסתברות בספרות חז"ל והראשונים.
↑  Robert J Aumann, Michael Maschler, Game theoretic analysis of a bankruptcy problem from the Talmud, Journal of Economic Theory, Volume 36, Issue 2, August 1985
↑  קובץ בית אהרן וישראל, ירושלים תשס"ז, גיליון קכז (שנה כב גיליון א) עמ' מח ואילך; שם, גיליון קכט (שנה כב גיליון ג) עמ' קכא ואילך
↑  קובץ תורה מציון שנה ראשונה, תרמ"ז, סימן ל"ב
↑  פרופ' ישראל אומן, ‏תגובה בעניין מי שהיה נשוי שלוש נשים, המעין טבת תש"ע
↑  שנה לאחר מכן, התפרסמה בארצות הברית, תגובה של המתנגדים להסבריו של אומן במאמר התגובה. ראו: ישעיה פלאם, על שלוש נשים, שנים אוחזין, חילוק אחד קטן וכבוד התורה, אור ישראל, גיליון סב, ניסן תשע"א, עמ' רצו–שה
| --- | --- |
ערך טוב: 
חלוקת העיזבון בין שתי נשים במקרה א': העיזבון קטן מכל אחת מהכתובות, ולכן הנוזל אינו מגיע אף לחצי מקיבול כל אחד מהכלים
חלוקת העיזבון בין שתי נשים במקרה ב': שני המקרים האפשריים מוצגים
המחשת הדוגמה
חלוקת העיזבון בין שתי נשים במקרה ג'.
דוגמה לחלוקת העיזבון כאשר יש ארבע נשים שלכל אחת כתובה בגודל שונה
מלחמת האזרחים ברוסיה

מלחמת האזרחים ברוסיה פרצה מיד לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 – בה השתלטו הבולשביקים והפילו את הממשלה הזמנית הדמוקרטית, שהוקמה מיד לאחר התמוטטות משטר הצאר במהפכת פברואר, וויתור הצאר ניקולאי השני על כיסאו.
המלחמה התנהלה בין הבולשביקים ותומכיהם הצבא האדום לבין קואליציה רופפת שהורכבה ממלוכנים תומכי המשטר הישן, אס. ארים ימניים, ליברלים ואחרים. בנוסף אליהם השתתפו במלחמה כוחות נוספים שלא היו קשורים בצד מסוים, אך לעיתים קשרו בריתות זמניות עם מי מהצדדים כגון הצבא השחור האנרכיסטי באוקראינה או הצבא הירוק שהורכב מאיכרים שמרדו בשלטון. עליהם יש להוסיף ערב רב של כוחות קטנים שחלקם פעלו באופן עצמאי או בשיתוף פעולה עם צד זה או אחר. כמו כן, פלשו לרוסיה כוחות זרים ממדינות ההסכמה  (בהם בריטניה, ארצות הברית, צרפת ויפן) שהשתלטו על חלק מהנמלים.
המלחמה נמשכה 6 שנים והסתיימה רשמית ב-17 ביוני 1923 – עת הניחו את נשקם הכוחות הלבנים האחרונים במזרח המדינה בהנהגתו של גנרל אנטולי פפלייב. הקרבות האינטנסיביים התרחשו בין השנים 1918–1920.
התערבות מדינות ההסכמה

בעקבות התערערות יציבותה הפנימית של רוסיה, שהובילה למהפכת אוקטובר, החליטו מדינות ההסכמה להתערב במלחמת האזרחים הרוסית, כנגד הכוחות שחוללו את המהפכה. התערבות מדינות ההסכמה במלחמת האזרחים ברוסיה אירעה בעיקרה בשנים 1918–1920, והיפנים – עד 1922. התערבותן לא עלתה יפה, והן התפנו מרוסיה, שנשלטה לאחר מלחמת האזרחים בידי הקומוניסטים. החזיתות בהן פעלו כוחות של אותן מדינות:
צפון-מערב רוסיה: חזית ארכנגלסק וחזית מורמנסק
חזית ולדיווסטוק וסיביר
חזית אוקראינה והים השחור
חזית הקווקז
חזית מרכז אסיה
גאוגרפיה וכרונולוגיה

בחלק האירופאי של רוסיה התנהלה המלחמה בשלוש חזיתות עיקריות: החזית המזרחית, החזית הדרומית והחזית הצפונית. ניתן לחלק את המלחמה לארבעה שלבים עיקריים:
השלב הראשון נמשך ממהפכת אוקטובר ועד לשביתת הנשק – מיד לאחר מהפכת אוקטובר, הגנרל קלידין סירב להכיר בשלטון החדש וביסס לעצמו סמכות שלטונית באזור הדון תוך שצבא המתנדבים שלו תופס תאוצה. החתימה על חוזה ברסט ליטובסק הביאה להתערבות ישירה של מדינות ההסכמה ברוסיה וחימושן של הקבוצות האנטי-בולשביקיות. כמו כן היו מפקדים גרמנים רבים שהציעו תמיכה נגד הבולשביקים מחשש שהעימות העתידי איתם הוא רק שאלה של זמן. מרבית הלחימה בתקופה זו הייתה ספורדית, של כוחות קטנים בזירת קרב משתנה במהירות. בין הכוחות שנלחמו בצד הלבנים בלטה מעורבותם של כוחות זרים ש"נקלעו" למערכה שכללו את הלגיון הצ'כוסלובקי, האוגדה הרובאית החמישית של הפולנים ובצד הבולשביקים אוגדת הרובאים הלטבית ה"אדומה". זאת בנוסף למעורבותן של מדינות ההסכמה ויפן.
השלב השני של הלחימה נמשך במהלך 1919 מינואר עד נובמבר – בתחילה, הכוחות הלבנים בפיקוד של אנטון דניקין התקדמו מדרום, ממזרח בפיקוד של אלכסנדר קולצ'ק ומצפון מערב בפיקוד של ניקולאי יודניץ' – תוך שהם מאלצים את הבולשביקים ובני בריתם לסגת בכל החזיתות. הצבא האדום ספג מכה נוספת, לאחר עריקה המונית של חיילים בחצי האי קרים אל הצבא השחור האנרכיסטי של נסטור מאכנו. בתגובה לכך לאון טרוצקי, הקומיסר הצבאי, כרת ברית עם הצבא השחור ובכך מנע חבירה אפשרית של האנרכיסטים לכוחות האנטי בולשביקים. ביוני, הצבא האדום הצליח לבלום את התקדמותו של קולצ'ק. ולאחר סדרה של התכתשויות צבאיות תוך שהם נעזרים במתקפה על קווי האספקה של הלבנים שבוצעה על ידי הצבא השחור, הצליח הצבא האדום במהלך אוקטובר-נובמבר להנחיל תבוסה גם לכוחות של דניקין ויודניץ' שנסוגו.
השלב השלישי של המלחמה התרחש בקרים – שם אסף גנרל פיוטר וראנגל את שרידי צבאו של דניקין והשתלט על מרביתו של חצי האי. ניסיון פלישה נוסף לדרום אוקראינה נבלם על ידי הצבא השחור שעבר למתקפת נגד. רנגל ניסה כוחו בתמרון צבאי נוסף בכיוון צפון כנגד הצבא האדום אך נהדף אחורנית על ידי שני הצבאות. בנובמבר 1920 התפנו שרידי כוחותיו של ורנגל לקונסטנטינופול.
השלב האחרון, 1921–1923, מתאפיין על ידי שלושה אירועים מרכזיים:
חיסולו של הצבא השחור ושאר תנועות השמאל על ידי הבולשביקים (בעלות בריתם לשעבר).
דיכוי התקוממויות האיכרים שהחלו ב-1918 אך לובו בשל פירוקה של הממשלה המקומית באוקראינה.
חיסולם של קבוצות אסלאמיות (בסמאצ'י) וכוחות לאומניים מקומיים במזרח סיביר (בבאיקל, יקוטיה, מרכז אסיה והמזרח הרחוק).
ב-25 באוקטובר 1922 נפלה ולדיווסטוק (העיר הגדולה במזרח הרחוק) לידי הבולשביקים אך הלחימה נמשכה בעצימות נמוכה עד ל-17 ביוני 1923 עם כניעתם של שרידי הכוחות הלבנים האחרונים במזרח.
מהלך המלחמה > 1917

מיד לאחר אירועי מהפכת אוקטובר נעשה ניסיון להפיכת נגד מצד כוחות הממשלה המודחת בראשות אלכסנדר קרנסקי ופיוטר קרסנוב, שנתמך על ידי צוערים מהאקדמיה הצבאית בפטרוגרד, ניסיון זה דוכא במהירות, אך ההתנגדות לממשלה הבולשביקית החלה לצבור תאוצה. הקבוצות הראשונות שפעלו נגד הבולשביקים היו כוחות קוזקים מקומיים שהצהירו על נאמנותם לממשלה הדמוקרטית. הבולטים שביניהם היו הכוחות של קלידין, הקוזקים של הדון, של ההטמאן סמיונוב והקוזקים הסיביריים. במקביל החלו לארגן כוחות הגנרלים המובילים של צבא הצאר לשעבר. בנובמבר, גנרל מיכאיל אלכסייב החל בגיוס צבא המתנדבים בנובוצ'רקסק. בדצמבר הצטרפו אליו לאוור קורנילוב, דניקין וגנרלים נוספים שנמלטו ממחנה המעצר בו נכלאו לאחר ניסיון ההפיכה נגד ממשלת המעבר הרוסית – פרשת קורנילוב שהתרחש זמן קצר לפני אירועי אוקטובר. כוחות אלה נלחמו כנגד הבולשביקים בכל רחבי אוקראינה. במחוז הדון הקוזאקים הצליחו להשתלט על רוסטוב על דון בדצמבר 1917.
מהלך המלחמה > 1920

בסיביר צבאו של אלכסנדר קולצ'ק החל להתפרק והוא החליט לותר על הפיקוד ולהעביר אותו לגריגורי סמיונוב שהפך למפקד החדש של שרידי הצבא הלבן בסיביר. זמן קצר לאחר מכן קולצ'ק נתפס על ידי חיילי הלגיון הצ'כוסלובקי לאחר שניסה להגיע לאירקוצק. ב-15 בינואר הוסגר לידי "המרכז הפוליטי" הסוציאליסטי ששולט באירקוצק. 6 ימים מאוחר יותר שלטון ארעי זה הוחלף על ידי ועדה צבאית מהפכנית של הבולשביקים. קולצ'ק נחקר על ידי קבוצת חוקרים הכוללת בולשביק אחד, מנשביק ושני ס"רים. התוכניות להעמידו למשפט במוסקבה התבטלו כאשר כוח של הלבנים בראשותו של הגנרל ס.נ. וויצחובסקי הופיע בשערי העיר מכיוון מערב. בניגוד להוראותיו המפורשות של לנין ב־6–7 בפברואר, קולצ'ק וראש ממשלתו הוצאו להורג בירייה וגופותיהם הוטבעו בנהר זמן קצר לפני הגיעם של הכוחות הלבנים לאזור.
הלחימה הספורדית בסיביר המשיכה כאשר כנופיות חמושות של פושעים עוררו כאוס וזרו אימה וטרור. סמיונוב ושארית הצבא הלבן נסוגו לבסוף לסין.
הלגיון הצ'כוסלובקי שלא היה לו אינטרס אמיתי לקחת חלק במלחמת האזרחים אלא פשוט נקלע אליה בכורח הנסיבות, בילה את שנת 1919 בתנועה מזרחה של כוחותיו לכיוון נמלי הים של האוקיינוס השקט והתפנה לבסוף דרך הים בחזרה לאירופה תוך שהוא נעזר בכוחות אמריקניים שהשתלטו בינתיים על הקצה המזרחי של הרכבת הטרנס סיבירית. הלגיון הצליח לפנות את כל כוחותיו דרך נמל ולדיווסטוק (זו הייתה תוכניתו המקורית כבר ב 1918). ועד אפריל 1920 חייליו האחרונים עזבו את אדמת רוסיה יחד עם חיילי ארצות הברית.
מרבית הכוחות הלבנים הנותרים פונו באמצעות ספינות בריטיות במהלך חורף-אביב 1920. גנרל פיוטר וראנגל נשאר מאחור והמשיך להתבצר בחצי האי קרים עד סוף קיץ 1920. לאחר שהממשלה הבולשביקית חתמה על ברית צבאית ומדינית עם נסטור מאכנו והאנרכיסטים האוקראינים, הצבא השחור תקף גדודים של ורנגל בדרום אוקראינה, אילץ אותו לסגת, ומנע ממנו השתלטות על מחסני התבואה. נחוש במאמציו לבסס שליטה באוקראינה פנה ורנגל צפונה במתקפה על הצבא האדום, תוך שהוא מקווה לנצל את התבוסות שספגו הבולשביקים במלחמה הפולנית-סובייטית 1919–1920. מתקפה זו נבלמה לבסוף על ידי הצבא האדום בנובמבר ורנגל נאלץ שוב לסגת לחצי האי קרים כשהוא נרדף על ידי הצבאות המשותפים של הבולשביקים והאנרכיסטים. ורנגל ושארית צבאו הובסו במהלך מבצע פרקופ והתפנו לבסוף בסיוע בריטים ב-14 בנובמבר.
לאחר מאבק ממושך הצבא האדום הביס למעשה את אויביו הפנימיים מהאגף הימני; עתה פנו הבולשביקים כנגד בעלי בריתם לשעבר ותוך זמן קצר כוחות מזוינים של נסטור מאכנו פורקו מנשקם.
מהלך המלחמה > 1921–1923

לאחר הבסתו של ורנגל, הצבא האדום מיהר להתכחש לברית עם האנרכיסטים ופתח במתקפה על הצבא השחור; המערכה לחיסולו של הצבא השחור החלה בניסיון של הצ'קה לשלוח מתנקשים לחסל את מכנו – ניסיון שכשל. ההתקפות של הצבא האדום על מכנו ותומכיו נודעו לשמצה בשל האכזריות וחוסר המעצורים שאפיינו את פעולותיו. נחישות חסרת לב זו כבר הוכיחה את עצמה נגד הלבנים ועתה הופנתה במלוא עוזה לעבר בעלי הברית לשעבר. טרוצקי הורה על הוצאות המוניות להורג של איכרים באוקראינה ואזורים אחרים שגילו אהדה למכנו והאנרכיסטים.
הזעם הגובר על הדיכוי החריף והמתמשך מצד הממשלה הבולשביקית והשימוש במשטרה החשאית הסובייטית לרציחתם של איכרים וגורמים אנרכיסטיים, גרמו לפריצת מרד קרונשטאדט של המלחים ומרידות איכרים נוספות באוקראינה, טמבוב וסיביר.
היפנים, שתכננו לספח את מחוז אמור נאלצו לבסוף להסיג את כוחותיהם בעוד הצבא האדום מתקדם בהדרגה ומשתלט על כל סיביר. ב-25 באוקטובר 1922 נפל המעוז האחרון של הלבנים בוולדיווסטוק וממשלתם פורקה (הממשלה הזמנית של מחוז אמור). עם זאת הגנרל האחרון של הלבנים אנטולי פפלייב המשיך בהתנגדות חמושה במחוז איינו-מייסקי עד כניעתו ביוני 1923. במרכז אסיה הבולשביקים המשיכו להיתקל בהתנגדות חמושה מצד הבסמאצ'י (קבוצות גרילה איסלאמיות) שנשבעו להילחם בבולשביקים עד כלות. המחוזות של קמצ'טקה וצפון סחלין שבמזרח נותרו תחת שליטה יפנית עד ההסכם שנחתם עם ברית המועצות ב-1925 כאשר כוחותיהם (הכוחות הזרים האחרונים) נאלצו להתפנות.
הפרעות ביהודים – פרעות פֶּטְליוּרָה

במהלך מלחמת האזרחים סבלו היהודים בעיקר באוקראינה ובדרום רוסיה מפוגרומים מאורגנים שנעשו על ידי הצבא הלבן ועל ידי לוחמים מהאיכרים (הצבא הירוק), בפוגרומים אלו נרצחו מעל ל-200,000 יהודים, ואלפי נשים יהודיות נאנסו בפומבי, בשונה מאירועי פוגרומים ואירועי אנטישמיות רבים שהיו מנת חלקם של יהודי אירופה עד אז, בלטו אירועים אלו בכך שבוצעו על ידי ארגון צבאי – הצבא הלבן ולא על ידי המון מוסת בלבד.
לפי ההיסטוריון סיימון דובנו, במהלך מלחמת האזרחים התקיימו בתקופה זו למעלה מ-1,000 פוגרומים באוקראינה, כאשר 530 קהילות יהודיות הותקפו.
למרות שרוב היהודים קיבלו בתחילה בהסתייגות את התנועה הבולשביקית, בעקבות הפרעות האכזריות ביהודי אוקראינה ודרום רוסיה שנעשו על ידי הצבא הלבן והאיכרים, צידדו רוב היהודים ברוסיה בבולשביקים כהרע במיעוטו והצטרפו לשורות המפלגה ולצבא האדום.