stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טיילר אוקלי
פרסים ומועמדויות

| שנה | מועמדות | פרס | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 2014 | עצמו | פרסי שורטי - כוכב YouTube | מועמדות |
| 2014 | עצמו | פרסי שורטי - בלוגר וידאו | מועמדות |
| 2014 | עצמו | פרסי שורטי - בלוגר | מועמדות |
| 2014 | עצמו | פרסי שורטי - אקטיביזם | מועמדות |
| 2014 | עצמו | פרסי שורטי - קטגוריית Petty | מועמדות |
| 2014 | עצמו | פרסי שורטי - First Person | מועמדות |
| 2014 | עצמו | פרסי פרויקט טרוור - פרס חדשן צעיר | זכייה |
| 2014 | עצמו | בחירת הקוראים של OUT100 | זכייה |
| 2014 | עצמו | פרסי הוליווד צעירים - סופרסטאר ויראלי | מועמדות |
| 2014 | עצמו | פרסי בחירת הנוער - כוכב רשת | זכייה |
| 2014 | "The Boyfriend Tag" (עם טרוי סיון) | פרסי בחירת הנוער - שיתוף הפעולה ברשת | זכייה |
| 2014 | עצמו | פרסי סטרימי - הבדרן של השנה | זכייה |
| 2014 | עצמו | פרסי סטרימי - האייקון האקטיביסט של השנה | זכייה |
| 2014 | עצמו | פרסי סטרימי - First Person | מועמדות |
| 2015 | "Psychobabble" (טיילר אוקלי עם קורי קוהל) | פרסי הפודקאסט השנתי ה-10 - פודקאסטי הלהטב"ק הטובים ביותר | זכייה |
| 2015 | עצמו | פרס ובי - First Person | מועמדות |
| 2015 | עצמו | פרסי שורטי - פודקאסט | מועמדות |
| 2015 | עצמו | 30 האנשים המשפיעים ביותר באינטרנט של מגזין טיים | זכייה |
| 2015 | עצמו | פרס דוידסון/ולנטיני של GLAAD | זכייה |
| 2015 | עצמו | 25 הכוכבים הדיגיטליים של The Hollywood Reporter | זכייה |
| 2015 | עצמו | פרסי סטרימי - בדרן השנה | מועמדות |
| 2015 | עצמו | פרסי MTV Fandom - כוכב השנה החברתי | מועמדות |
| 2015 | עצמו | פרסי בחירת הנוער - כוכב רשת | מועמדות |
| 2015 | עצמו | פרסי בחירת הנוער - יוטיובר | מועמדות |
| 2015 | עצמו | פרסי סטרימי - First Person Series | מועמדות |
| 2015 | עצמו | פרסי סטרימי - קמפיין טוב חברתי | מועמדות |
| 2016 | עצמו | פרס ובי - אישיות רשת | מועמדות |
| 2016 | עצמו | פרס ובי - אישיות/מנחה הרשת הטוב ביותר | זכייה |
| 2016 | עצמו | פרסי שורטי - יוטיובר השנה | מועמדות |
| 2016 | עצמו | Power 50 של מגזין אאוט | זכייה |
| 2016 | עצמו | פרסי בחירת הנוער - כוכב רשת | מועמדות |
| 2016 | עצמו | 25 הכוכבים הדיגיטליים של The Hollywood Reporter | זכייה |
| 2016 | עצמו | Variety Famechangers | זכייה |
| 2017 | עצמו | פרס בחירת הקהל - כוכב ה-YouTube האהוב | מועמדות |
| 2017 | עצמו | Out Web Fest - פרס Vanguard | זכייה |
| 2018 | עצמו | פרסי סטרימי - פרס Legacy | זכייה |
| 2018 | עצמו | פרסי HRC - פרס Visibility | זכייה |
| 2018 | עצמו | פרסי Out Power 50 - פרס Power of Originality | זכייה |
| 2018 | עצמו | פרסי בחירת הנוער - כוכב רשת | מועמדות |
יחסי הודו–מלטה

| יחסי הודו–מלטה |
| --- | --- |
הודו: מלטה


הודו: מלטה
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 316
אוכלוסייה
1,454,183,987: 541,063
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 20,957
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 38,733
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה

יחסי הודו–מלטה הם היחסים הדיפלומטיים בין הודו ומלטה. עם הצמיחה המהירה של כלכלת הודו שמדורגת כעת החמישית בגודלה בעולם וממשיכה לצמוח, מלטה פתחה נציבות עליונה בניו דלהי בשנת 2007. למלטה יש גם קונסוליות במומבאי, צ'נאי וקולקטה.
בתחילת 2018 הודו פתחה נציבות עליונה במלטה. שתי המדינות חברות מלאות בחבר העמים הבריטי.
יחסים פוליטיים

היחסים המדיניים בין מלטה והודו נמשכים שנים רבות עוד לפני שהפכו למדינות עצמאיות. עם הגעתם של בריטים למלטה בשנת 1800, לחמו מלטזים בהודו לצד בריטים עם לוחמי חופש הודים ומדינות נסיכות. מיסיונרים קתולים מלטזים עקבו אחר חיילים מלטזים להודו שם חלקם נוכחים עד היום. מלטזים רבים קבורים בבתי קברות הודים. מיסיונרים קתולים מלטזים עקבו אחרי חיילים מלטזים להודו. בשנת 1878 שלחה ממשלת הודו הבריטית 7,000 חיילים הודים לאי מלטה.
בשנת 1924 מיסיונרים קתולים מלטזים התבססו בין השבטים הסנטאליים בדומקה, ג'הרקהאנד, הודו. מעל 73 כמרים קתולים מלטזים חיו בהודו מאז 1924. במלחמת העולם הראשונה מלטה שימשה את הבריטים לטיפול בפצועים ולשיקום הפצועים. ישנם אנדרטאות בבית העלמין הצבאי של פייטה לעשרים ושמונה הודים שלחמו למען הבריטים במלחמה ומתו מפצעים או ממחלות במלטה. גופותיהם של 13 חיילים הודים ושבעה אנשי חיל העבודה ההודי, שמתו במלטה במהלך המלחמה, נשרפו בבית העלמין בלזרטו באי מנואל. אנדרטאות לזכר המתים ההודים נבנו בבית העלמין הצבאי פייטה. לאורך מלחמת העולם השנייה השתמשו הבריטים במלטה כמוקד להבאת כוחות הודים לאוקיינוס האטלנטי וממנו. הודו הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של מלטה בשנת 1964. הודו כוננה מערכת יחסים דיפלומטית עם מלטה בשנת 1965. נציבות עליונה של הודו נפתחה במלטה בשנת 1993 אך מאוחר יותר נסגרה בשנת 2002. מלטה פתחה נציבות עליונה בניו דלהי בשנת 2007. למלטה יש גם קונסוליות בצ'נאי, קולקטה ובמומבאי. בשנת 2018 הודו פתחה מחדש נציבות עליונה בטריאק גלנטון וסאלו, סנט ונרה במלטה.
ראש ממשלת מלטה אדוארד פנק אדאמי ביקר בהודו בשנת 1989. נשיא הודו רמזוואמי ונקטרמן ביקר במלטה ב-1990, ונשיא מלטה Ċensu Tabone ביקר בהודו בשנת 1992. במרץ 2005 ביקר בהודו שר החוץ של מלטה, מיכאל פרנדו, למשך שישה ימים. בנובמבר 2013 פגש שר החוץ של מלטה, ג'ורג' ולה, את השר סלמאן חורשיד, בשולי הצדדים של אסמת אסם בניו דלהי. בפברואר 2015 ביקר מר ליאו ברינקאט, השר לפיתוח בר קיימא בהודו כדי להשתתף בפסגת הפיתוח בר קיימא בדלהי. במרץ 2018 שר החוץ של מלטה, כרמלו אבלה, ביקר בהודו בין 5–8 במרץ וליוו אותו בכירים במשרד שלו.
על פי הסכם סחר של האו"ם, שתי המדינות נפגשות פעם אחת לפחות בשנה כדי לדון בסחר כלכלי, תעשייתי, מדעי וטכנולוגי, כמו גם בנושאי יחסים אחרים. במסגרת חוזה האומות המאוחדות החליטו שתי המדינות ליצור קשרים תרבותיים חזקים יותר. הוסיפו שתי המדינות הסכימו לכבד את המורשת התרבותית זו של זו ולקדם קשרי תרבות האחת אצל השנייה.
הגירה

מלטזים חיו ועבדו בהודו במאה ה-16 סביב תקופת הקיסר ההודי אכבר. הודו הייתה הכלכלה העולמית המובילה באותה תקופה. בבית העלמין הצבאי פייטה יש אנדרטאות להודים שנלחמו למען הבריטים במלחמת העולם הראשונה. בשנת 2007 התגוררו במלטה כ-200 הודים. מספר המלטזים החיים בהודו אינו ידוע.
במלטה יש קהילת סוחרים קטנה ומבוססת המונה כ-45 משפחות הודיות, המתחקות אחר שורשיה לנדידה של סוחרי סינדי החל משנת 1887 תחת שלטון קולוניאלי בריטי במלטה. מלטה לא משכה אליה אנשים מכל אזור אחר בהודו, אם כי למלטזים יש נוכחות מתמשכת בהודו מאז שנת 1800. לאחר חלוקת הודו על ידי הבריטים בשנת 1947, סינד נמסרה לפקיסטן הנשלטת על ידי מוסלמים, ולכן הינדים רבים במחוז סינד ברחו והלכו לאיזו מדינה שהייתה מוכנה לקחת אותם הכוללת את מלטה. בעוד ששתי המדינות היו בשליטת בריטניה, מלטה שימשה כצומת מסחר נוחה לייצוא משי וסחורות מהודו והמזרח הרחוק למקומות סביב הים התיכון ודרום אמריקה. עם זאת, בעקבות עצמאות הודו, ובשל חוקי הגירה מחמירים במלטה, אף הודי לא היגר למלטה בין השנים 1952–1985. הסוחרים ממוצא הודי במלטה שייכים לקהילת סינדי והם מכונים מקומית l-Indjani ("ההודים"). הקהילה שומרת על מסורות הודיות במלטה, כגון ארגון פרטי של חגיגות דיוואלי, הולי אונאם ופסטיבלים הינדים אחרים. הודים החיים במלטה שומרים על פרופיל נמוך בחברה המלטזית. קיימת אפליה דתית במלטה. הינדואיזם ודתות קשורות (בודהיזם, סיקיזם וג'ייניזם) אינם מוכרים כדת במלטה. דתות ממוצא הודי מתוארות רשמית ככתות במלטה. אין מקדשים הינדים או מקדש של דתות ממוצא הודי. שריפות הינדיות אסורות לאחר שהבריטים עזבו את מלטה והנפטרים ההינדים נקברים במלטה.
בשנת 1924 מיסיונרים קתולים מלטזים התמקמו בקרב השבטים הסנטאליים בדומקה, ג'הרקהאנד, הודו להפצת הקתוליות. שבעים ושלושה כמרים מלטזים חיו בהודו מאז 1924 ומעטים עדיין שם. המשימה הצליחה להשיג מעל 170,000 המרות הינדיות. עם כניסת כללי הוויזה המחמירים החדשים לתוקף בהודו, כניסתם של מיסיונרים מלטזים להודו מוגבלת כעת מאוד. ישנם מספר תושבים במלטה בהודו הנתמכים על ידי הקונסוליה המלטזית בניו דלהי, מומבאי, צ'נאי וקולקטה המספקים להם שירות קונסולרי. לחברות מלטזיות כמו מלטה אנטרפיס יש נוכחות בהודו.
יחסי גרמניה – דרום אפריקה

| יחסי גרמניה – דרום אפריקה |
| --- | --- |
גרמניה: דרום אפריקה


גרמניה: דרום אפריקה
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 1,219,090
אוכלוסייה
84,431,715: 64,192,939
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 377,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 5,885
משטר
רפובליקה פדרלית חוקתית: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי גרמניה–דרום אפריקה מתייחסים ליחסים העכשוויים והיסטוריים בין גרמניה לדרום אפריקה. לדרום אפריקה יש שגרירות בברלין וקונסוליה במינכן. לגרמניה יש שגרירות בפרטוריה וקונסוליה בקייפטאון.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

בשנת 1914 נכנסה דרום אפריקה למלחמת העולם הראשונה מטעם האימפריה הבריטית נגד הקיסרות הגרמנית. בהמשך כבשה דרום אפריקה את דרום-מערב אפריקה הגרמנית, והחזיקה אותה עד לעצמאות נמיביה בשנת 1990.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

דרום אפריקה נכנסה למלחמת העולם השנייה בצד בעלות הברית נגד גרמניה הנאצית ומדינות הציר האחרות. רבים בדרום אפריקה, כולל תנועת האפריקאנרים אוסווברנדוואג (OB), התנגדו וביקשו לשמור על נייטרליות דרום אפריקה במהלך הסכסוך, אם לא להיכנס למלחמה בצד גרמניה.
חברי ה-OB סירבו להתגייס לכוחות דרום אפריקה, ולעיתים אף התנכלו לחיילים במדים. זה הביא להתפרעות גלויה ביוהנסבורג ב-1 בפברואר 1941; 140 חיילים נפצעו קשה.
מסוכן יותר מכך היה היווצרותם של הסטורמיירים, אגף פארא-מיליטרי של ה-OB בדומה לאס אה הנאצי. את אופיים של הסטורמיירים היה ניתן לראות מהשבועה שנאמרה על ידי מגויסים חדשים: "אם אני נסוג, תהרוג אותי. אם אמות, נקום אותי. אם אני מתקדם, עקוב אחרי". הסטורמיירים עסקו בחבלה נגד ממשלת האיחוד. הם פגעו בקווי חשמל ומסילות רכבת, וחתכו קווי טלגרף וטלפון. מעשים מסוג זה הלכו רחוק מדי עבור רוב האפריקנים, ומאלן הורה למפלגה הלאומית להיפרד מה-OB בשנת 1942.
ממשלת האיחוד פשטה על ה-OB ועל הסטורמיירים, והעמידה אלפים מהם במחנות מעצר למשך המלחמה. בין העצורים היה ראש הממשלה לעתיד ג'ון פורסטר.
בסוף המלחמה ה-OB נקלט במפלגה הלאומית וחדל להתקיים כגוף נפרד.
היסטוריה > גרמניה ואפרטהייד דרום אפריקה

לגרמניה המערבית ולממשל האפרטהייד בדרום אפריקה היו קשרים הדוקים מאוד, למרות הסנקציות הבינלאומיות. בשנת 1951, הקונסוליה הכללית המערב-גרמנית נפתחה בקייפטאון. בשנת 1955 החלו המשא ומתן להסכם תרבות. בשנת 1956 החל משפט של 156 חברי האופוזיציה בגין בגידה קשה. התביעה בדרום אפריקה ביקשה את עזרתה של בון במשפט חשוב זה וקיבלה אותו ללא דיחוי. אחד הנאשמים במשפט זה היה נלסון מנדלה.
במהלך שנות השישים והשבעים של המאה הקודמת, מערב גרמניה ודרום אפריקה ניהלו אפילו שיתוף פעולה גרעיני. בראשית שנות השבעים נאלץ ה-FRG להחזיר את שגריר נאט"ו, מכיוון שביקר במפעל להעשרת אורניום בדרום אפריקה.
תעשיית הנשק המערבית-גרמנית ייצאה שריון לדרום אפריקה - גם לאחר הכרזתו הרשמית של אמברגו הנשק של האו"ם ב-1977. "דיימלר הוא שותף חיוני לתעשיית המלחמה בדרום אפריקה", סיכם עבדול מינטי, מנהל ארגון האנטי-אפרטהייד הבינלאומי בסוף שנות השמונים. "ואם יש חברה בינלאומית, שעשויה להחליש את צבאה של מדינת האפרטהייד, זו תהיה דיימלר-בנץ." למרות הסנקציות של האו"ם, מסרשמיט-בולקוב-בלום ייצאה מסוקים לדרום אפריקה. כדי להתחמק מהסנקציות בשנת 1979 הוקמה החברה הדרום אפריקאית אטלנטיס דיזל מנועים, ולדיימלר-בנץ היה מניות בהיקף 12% בחברה זו.
כאשר יותר ממאה ארגונים אמריקאים נסוגו מדרום אפריקה באמצע 1987, חברות מערב גרמניות הרחיבו את מסחרן והשקעותיהן בדרום אפריקה.
היסטוריה > לאחר האפרטהייד

מאז סיום האפרטהייד גברו היחסים בין המדינות. הוועדה הבין-מדינתית הגרמנית-דרום אפריקאית סיפקה מסגרת לשיתוף פעולה דו-צדדי מאז 1996.
ביקורים רשמים

באוקטובר 2007 ביקרה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל בדרום אפריקה, ונפגשה עם נשיא דרום אפריקה, תאבו מבקי. בשנת 2010 ביקר שר החוץ הגרמני, גידו וסטרוולה בדרום אפריקה, וכינה את מערכת היחסים "מעולה" ו"שותפות אסטרטגית "בכלכלה ובענייני עולם.
יחסי סחר

דרום אפריקה היא שותפת הסחר הגדולה ביותר של גרמניה באפריקה. הסחר בין שתי המדינות גדול מאוד ומוערך בסכום כולל של 12.6 מיליארד אירו (2008). בשנת 2010 הייתה גרמניה שותפת הסחר הרביעית בגודלה של דרום אפריקה אחרי סין, ארצות הברית ויפן, והסחר נאמד בהיקף של 35.478 מיליון ראנד (3.718 מיליון אירו). דרום אפריקה ממשיכה לדווח על גירעונות סחר גדולים עם גרמניה, ולאחרונה מחלקת המסחר והתעשייה של דרום אפריקה הביאה זאת לידי האיחוד האירופי עד להמתנה לניהול חוזר של סחר בין המדינות.
הגירה

דרום אפריקה היא ביתם של מספר גדול של אנשים ממוצא גרמני.
יחסי הממלכה המאוחדת – קירגיזסטן

| יחסי הממלכה המאוחדת – קירגיזסטן |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: קירגיזסטן


הממלכה המאוחדת: קירגיזסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 199,951
אוכלוסייה
69,242,094: 7,213,335
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 13,988
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 1,939
משטר
רפובליקה: מונרכיה חוקתית

יחסי הממלכה המאוחדת–קירגיזסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין הרפובליקה הקירגיזית לממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד.
סקירה כללית

בריטניה הכירה בקירגיזסטן ב-20 בינואר 1992 (בעקבות התפרקות ברית המועצות) ויחסים דיפלומטיים כוננו ב-12 ביוני 1992. שגריר קירגיזסטן הראשון בבריטניה הגיע בספטמבר 1997. שגרירות קירגיזסטן ממוקמת בבית אסקוט במרילבון, לונדון.
משנת 1992 עד 2012 שגריר בריטניה בקזחסטן הוסמך גם לקירגיזסטן. שגרירות בריטניה בבישקק החלה לפעול בדצמבר 2011 והשגריר החדש בקירגיזסטן נכנס לתפקיד באופן רשמי במרץ 2012 כאשר הציג את תעודותיו בפני הנשיא.
יחסי הודו–ניז'ר

| יחסי הודו–ניז'ר |
| --- | --- |
הודו: ניז'ר


הודו: ניז'ר
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 1,267,000
אוכלוסייה
1,454,183,987: 27,252,903
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 16,819
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 617
משטר
רפובליקה פדרלית: חונטה צבאית
שגרירים
שרי ר.ס.: עלי ליסאו
יחסי הודו–ניז'ר הם היחסים הבילטרליים בין הרפובליקה של הודו לבין הרפובליקה של ניז'ר. להודו שגרירות בניאמיי, ואילו לניז'ר יש שגרירות בניו דלהי.
היסטוריה

במהלך מלחמת הודו–סין בשנת 1962 תמכה ניז'ר בהודו וגינתה את סין.
הודו פתחה את השגרירות שלה בניאמיי במאי 2009, והשגריר ההודי הראשון בניז'ר נכנס לתפקידו באוגוסט 2010. ניז'ר פתחה את השגרירות שלה בניו דלהי בנובמבר 2011; השגריר הראשון של ניז'ר בהודו בינואר 2012.
היסטוריה > ביקורים רשמיים

נשיא ניז'ר, מוחמד איסופו ומשלחת של 6 שרים, ביקרו בהודו בין התאריכים 27-30 באוקטובר 2015 במהלך ביקורו נפגש איסופו עם ראש ממשלת הודו נרנדרה מודי, ב-28 באוקטובר. במהלך פגישתו הביע נשיא ניז'ר את רצונו להרחיב את היחסים בין שתי המדינות.
ראש ממשלת הודו או נשיא הודו לא ביקרו מעולם בניז'ר, אולם כמה שרים הודים ביקרו במדינה.
יחסים כלכליים

הסחר הבילטרלי בין הודו לניז'ר הסתכם ב-80.48 מיליון דולר בשנים 16–2015. הייצוא ההודי לניז'ר הסתכם ב-80.16 מיליון דולר, ואילו הייצוא הניז'רי להודו הסתכם ב-320 אלף דולר בלבד. הסחורות העיקריות המיוצאות מהודו לניז'ר הן דגנים ופריטי מזון אחרים, כמו גם תרופות, כותנה, מכונות לייצור חשמל ופלסטיק. הייבוא ההודי מניז'ר כולל עורות ועופרת.
נתוני הסחר הדו-צדדיים אינם משקפים את הסחר הכולל בין המדינות, מאחר שכמה אנשי עסקים מניז'ר רכשו מוצרים הודיים בדובאי.
סיוע חוץ הודי

הודו מספקת סיוע כלכלי לניז'ר בתחומי הבריאות והחקלאות, כמו גם סיוע טכני וסיוע במזון. בספטמבר 2005 סיפקה הודו לניז'ר תרופות בחינם. בנוסף היא סיפקה לממשלת ניז'ר 100 מחשבים ו-100 מדפסות בשנת 2012. ממשלת הודו סיפקה גם מצלמות טלוויזיה ומחשבים ניידים לתעשיית המדיה של ניז'ר.
להודו יש גם מעורבות באשראי של ניז'ר. ביולי 2005 סיפקה הודו לניז'ר 17 מיליון דולר לרכישת אוטובוסים, משאיות, טרקטורים, טחנות קמח ומשאבות. ביולי 2008, היא סיפקה עוד 20 מיליון דולר לפיתוח אספקת החשמל של ניז'ר. ביוני 2013 סיפקה הודו עוד 34.50 מיליון דולר עבור חשמל ל-50 כפרים בניז'ר, והקמת תחנת כוח סולארית. בינואר 2014 הודו סיפה עוד 25 מיליון דולר לבניית מתקני אספקת מים לקהילות עירוניות וכפריות. עוד 30 מיליון דולר סיפקה הודו לניז'ר בשנת 2016 עבור פינוי פסולת עירונית בנימאיי.
הודים בניז'ר

נכון לדצמבר 2016, 150 תושבי הודו מתגוררים בניז'ר, ורובם עוסקים במסחר ובתחום האירוח.
יחסי הממלכה המאוחדת – קוריאה הדרומית

| יחסי הממלכה המאוחדת – קוריאה הדרומית |
| --- | --- |
הממלכה המאוחדת: קוריאה הדרומית


הממלכה המאוחדת: קוריאה הדרומית
שטח (בקילומטר רבוע)
243,610: 99,720
אוכלוסייה
69,242,094: 51,704,841
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,340,032: 1,712,793
תמ"ג לנפש (בדולרים)
48,237: 33,126
משטר
מונרכיה חוקתית: רפובליקה

חגיגה לרגל חגיגות 130 שנה ליחסי בריטניה-קוריאה ב-23 במאי 2013 בשגרירות בריטניה סיאול.
מערכת היחסים בין הרפובליקה של קוריאה לממלכה המאוחדת של בריטניה וצפון אירלנד נמשכת מהמאה ה-19 ועד ימינו. הרפובליקה של קוריאה אמנם מתייחסת ל-18 בינואר 1949 כמועד הקמת היחסים הרשמיים עם הממלכה המאוחדת, אך הקשרים הדיפלומטיים החלו בשנת 1883. ההשתתפות הצבאית הבריטית במלחמת קוריאה בשנות החמישים הייתה משמעותית, אך היחסים בין המדינות באותה העת תוארו כ"נוקבים", עם מעט מידע יחסית זה על זה. קשרי מסחר וסחר צמחו במהירות במהלך שנות השבעים. במהלך המשבר הכלכלי באסיה בסוף שנות ה-90, ביקרה המלכה אליזבת השנייה בדרום קוריאה, והתקבלה היטב בזמן משבר במדינה. כיום קיימים קשרים כלכליים ודיפלומטיים חזקים בין המדינות.
על פי סקר השירות העולמי של ה-BBC משנת 2014, 74% מדרום קוריאה רואים את השפעתה של בריטניה באופן חיובי, כאשר 14% רואים את בריטניה בשלילה. מצד שני, הדעה על השפעת דרום קוריאה חלוקה בבריטניה, כאשר 45% מהבריטים רואים את השפעתה של דרום קוריאה באופן חיובי, ו-45% צופים בהם באופן שלילי.
היסטוריה

הממלכה המאוחדת כבשה את האי ג'ומון ושינתה את שמו לפורט המילטון בשנת 1885. מערכת היחסים בין שתי המדינות התנתקה במהלך הכיבוש היפני בקוריאה בין השנים 1910–1945. לאחר מלחמת העולם השנייה, כוננה דרום קוריאה קשרים דיפלומטיים עם הממלכה המאוחדת ב-18 בינואר 1949. בריטניה וכוחות חבר העמים הבריטי האחרים נלחמו לצד דרום קוריאה במהלך מלחמת קוריאה. כמעט 100,000 חיילים בריטים נלחמו במלחמת קוריאה. מעורבותם המפורסמת ביותר הייתה קרב נהר האמג'ין, עימות עם חיילים סינים. 600 חיילי הצבא הבריטי הדפו כוח של 30,000 חיילים סיניים שחצו את נהר האמג'ין בקוריאה. בסוף הקרב נפלו 10,000 חיילים סיניים. ההפסדים הבריטים עמדו על 59 בלבד והקרב הזה נחשב לנקודת מפנה במלחמה כאשר הוא עצר את התקדמות הסינים. אנדרטת הקרב בעמק גלוסטר היא אנדרטה לזכר חיילים בריטים שנהרגו בסולמה-רי, דרום קוריאה. 1,078 חיילים בריטים מתו בלחימה במלחמת קוריאה.
לבריטניה יש שגרירות בסיאול ואילו לקוריאה הדרומית יש שגרירות בלונדון. בריטניה ודרום קוריאה משתפות פעולה באירועים עולמיים עם מדינות אחרות כמו ארצות הברית. שתי המדינות מקיימות יחסים צבאיים, ובריטניה תומכת לעיתים קרובות בתפיסת דרום קוריאה בתקופות סוערות של יחסי קוריאה הדרומית–קוריאה הצפונית. בבריטניה התגוררו כ-17,000 דרום קוריאנים בשנת 2011.
בנובמבר 2016 ערך חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה תרגיל תמרון קרב אווירי מקומי עם חיל האוויר המלכותי הבריטי וחיל האוויר של ארצות הברית. זה היה התרגיל הראשון כזה עם מדינה זרה שאינה ארצות הברית.
יחסי יפן–ניז'ר

| יחסי יפן–ניז'ר |
| --- | --- |
יפן: ניז'ר


יפן: ניז'ר
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 1,267,000
אוכלוסייה
123,588,993: 27,252,903
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 16,819
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 617
משטר
מונרכיה חוקתית: משטר נשיאותי למחצה

יחסי יפן–ניז'ר הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין יפן לבין רפובליקת ניז'ר.
סקירה כללית

יפן ורפובליקת ניז'ר מקיימות יחסים דיפלומטיים רשמיים. היחסים הדיפלומטיים שבין יפן לניז'ר כוננו בשנת 1960.
ביקורים רמי דרג > מניז'ר ליפן

מהמדואו איסופו, נשיא ניז'ר (2015)
נציגויות דיפלומטיות

יפן איננה מיוצגת בניז'ר הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. יפן האמינה את שגרירותה שבאביג'אן, חוף השנהב הסמוכה, על ניז'ר.
ניז'ר איננה מיוצגת ביפן הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי. ניז'ר האמינה את שגרירותה שבבייג'ינג, סין הסמוכה, על יפן.
יחסי גרמניה המזרחית – ישראל

| יחסי גרמניה המזרחית – ישראל |
| --- | --- |
גרמניה המזרחית: ישראל


גרמניה המזרחית: ישראל
משטר
קומוניסטי: דמוקרטיה פרלמנטרית

מגעים דיפלומטיים ברמות שונות התקיימו בין מדינת ישראל לבין נציגים של גרמניה המזרחית בכל שנות קיומה של האחרונה, אף שזו מעולם לא הכירה בישראל.
עם זאת, במשך כל שנות קיומה שמרה על קשרים הדוקים עם המפלגה הקומוניסטית הישראלית.
ביחסים בין המדינות חלו עליות ומורדות, אך ככלל ניתן לומר כי הם הלכו והידרדרו לאורך השנים, עד לשינוי שהתרחש ביחסה של גרמניה המזרחית כלפי ישראל בסוף שנות ה-80.
היסטוריה

מגעים ראשונים בין נציגים של ברלין המזרחית לנציגי היישוב העברי בארץ ישראל התקיימו כבר באפריל 1948, כאשר גרמניה המזרחית עדיין לא הייתה קיימת כיישות מדינית, אלא כאזור כיבוש סובייטי. ביוזמתו ובדירתו של יוליוס מאייר, ראש הקהילה היהודית באזור הכיבוש, נפגש אוטו גרוטווהל, ממנהיגי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי, עם חיים יחיל, שליח הסוכנות היהודית לגרמניה. אף על פי שגרוטווהל הביע בפגישה תמיכה בהקמת מדינה יהודית, בסוף אפריל החליטה ההנהגה הפוליטית באזור הכיבוש שלא לתמוך בהקמתה. עם זאת, כלי התקשורת המזרח-גרמניים התייחסו באהדה למאבק הצבאי של היהודים בארץ ישראל למדינה משלהם ולאחר הכרזת העצמאות של מדינת ישראל והפלישה הצבאית של מדינות ערב, גברה התעניינותם, תוך הבעת תמיכה ביהודים.
היסטוריה > שנות ה-50

בסוף אוקטובר 1949, וילהלם פיק, הנשיא הראשון של גרמניה המזרחית, פנה אל המפלגה הקומוניסטית הישראלית והכיר באשמת הגרמנים בפשעים נגד העם היהודי. ב-1950 התקיימו מגעים רשמיים ראשונים בין ישראל וגרמניה המזרחית לגבי כינון יחסים בין שתי המדינות. אולם ישראל סירבה להמשיך במשא ומתן על יחסים דיפלומטיים לפני שגרמניה המזרחית תכיר בפניה רשמית באחריות לשואה, ואילו גרמניה המזרחית דרשה קודם כל שישראל תכיר בקיומה. ב-1951 ניסתה ישראל להפעיל לחץ בינלאומי לחייב את גרמניה המזרחית להסכים לשלם פיצויים. ב-1952 נחתם הסכם לוקסמבורג, בו התחייבה גרמניה המערבית לשלם לישראל שילומים, כאשר ההסכם מהווה רק שני שלישים מסך כל הפיצויים - את השליש השלישי, מיליארד ו-150 מיליון מארק, אמורה הייתה לשלם גרמניה המזרחית, אולם הוא מעולם לא שולם על ידה. לטענת המשטר, פשעי הנאצים בוצעו לפני הקמת המדינה המזרח-גרמנית ובמדינה זו אין נאצים. השלטונות טענו כי לא העם הגרמני היה אחראי למלחמת העולם ולפשעים שבוצעו בה, אלא נציגי הקפיטליזם, ואלה נותרו בגרמניה המערבית. גרמניה המזרחית סירבה לשלם פיצויים לקורבנות השואה.
ב-30 בנובמבר 1952, ארבעה ימים לפני ביצוע גזרי הדין במשפטי פראג, עצר השטאזי את פאול מרקר, שתמך בהקמת המדינה היהודית ובתשלום פיצויים לקורבנות הנאצים. הוא הואשם בהיותו ראש תא "ציוני" ונידון במשפט חשאי לשמונה שנות מאסר. מפלגת המשטר של גרמניה המזרחית נקטה בעמדה סטליניסטית רשמית, שכללה ערבוב של אנטישמיות ואנטי-ציונות. ב-1953 אימצה הנהגת המפלגה מסמך שקבע כי "לתנועה הציונית אין דבר משותף עם המטרות ההומניות והאנושיות האמתיות. היא נשלטת, מוטה ומקבלת פקודות מהאימפריאליזם האמריקאי ומשרתת לחלוטין את מטרותיו ואת מטרות הקפיטליזם היהודי". ברחבי המדינה החל גל טיהורים נגד יהודים ומשפט ראווה נגד בכירי המפלגה היהודים נמנע רק בשל מותו של סטלין ב-1953. מרקר שוחרר לאחר עשרה חודשי מאסר והוחזר למפלגה, אולם שינה את עמדתו בנושא תשלום הפיצויים לישראל.
ב-1954 התקיימו במוסקבה שיחות ישירות בין דיפלומטים מזרח גרמנים וישראלים.
ב-1955 שלחה גרמניה המזרחית לממשלת ישראל מזכר שבו נכתב כי המדינה עקרה את שורשי הפשיזם הגרמני ובכך גם "חוסל" בשטחה הבסיס לאנטישמיות.
בתחילת שנות ה-50 קיימה גרמניה המזרחית קשרי מסחר ותרבות רופפים מאוד עם ישראל. יחסים אלו התקררו לאורך העשור, כחלק מהתקררות יחסי הגוש הקומוניסטי עם ישראל, עד שנפסקו לגמרי עקב חוסר נכונותה של גרמניה המזרחית להכיר באחריות לשואה. מדיניותה הרשמית גרסה כי השואה אמנם התקיימה בשטחה של גרמניה אך טענה כי לעם הגרמני אין כל חלק בה וכי את השואה ביצעו קפיטליסטים ופשיסטים. ב-1956 דרש שר החוץ המזרח-גרמני לותאר בולץ, כי ממשלת גרמניה המערבית תפסיק להעביר לישראל משאבים, במסגרת של מה שמכונה "פיצויים ליהודים" ותפנה את המשאבים הללו, "שמשמשים לחימוש התוקפנות הישראלית", לתשלומים לממשלת מצרים כדי לפצות אותה, על מה שכינה בולץ, התוקפנות הישראלית של "מלחמת סיני".
במרץ 1959, במהלך ישיבת ממשלה, הודיע ראש הממשלה בן-גוריון על חתימת חוזה ביטחוני עם גרמניה המערבית. השר ישראל ברזילי (מפ"ם) הביע התנגדות למכירת נשק למדינה זו ובן-גוריון תקף אותו בתגובה על נסיעת חברי מפלגתו לגרמניה המזרחית וערך הבחנה: "לגרמניה המערבית מותר לנסוע. לגרמניה המזרחית – לא: הם רוצחים ושודדים ולא החזירו את השוד. גרמניה המערבית לכל הפחות רוצה לפצות. יש הבדל בין גרמניה המערבית והמזרחית: אלה רצחו וגם ירשו".