stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחנה הפליטים אל-אזרק
הערות שוליים

1 2  "Syria Regional Refugee Response – Azraq". UNHCR. אורכב מ-המקור ב-19 בספטמבר 2016. נבדק ב-29 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Montanari, Johanna (1 באוגוסט 2019). "Less than six months after opening, centre fills gap in Azraq Camp". The Jordan Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  Knell, Yolande (30 באפריל 2014). "Azraq: How a refugee camp is built from scratch". BBC News. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Hadid, Diaa; Akour, Omar (30 באפריל 2014). "Azraq Refugee Camp Opens For 130,000 Syrians Fleeing War". HuffPost. Associated Press. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Oddone, Elisa (30 באפריל 2014). "Azraq Refugee Camp officially opened". The Jordan Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Sweis, Rana F. (30 במאי 2014). "New Refugee Camp in Jordan Tries to Create a Community for Syrians". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4  Beaumont, Peter (30 באפריל 2014). "Jordan opens new Syrian refugee camp". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Sweis, Rana F. (15 במרץ 2015). "Despite Good Intentions, Vacancies in Refugee Camp in Jordan for Syrians". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Pyper, Julia (14 בדצמבר 2015). "Solar Power to Light Up Syrian Refugee Camps in Jordan". Greentech Media. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Reznick, Alisa (1 ביוני 2015). "Jordan's Azraq Syrian refugee camp stands largely empty". Al Jazeera. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Adam (11 במרץ 2016). "Refugee camp is partially empty while thousands wait at Jordanian border". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  See the near-monthly Azraq Camp Fact Sheets at the UNHCR Data Portal.
כניסה למחנה, מאי 2018
המחנה, מרץ 2018
מפרצון קבט

| --- | --- |

מפת האי סמית'. מפרצון קבט מצוי במרכז   הרביע האמצעי בשורה העליונה של רביעי המפה.
 מידע כללי
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  62°56′19″S 62°32′22″W﻿ / ﻿62.9385°S 62.5394°W﻿ / -62.9385; -62.5394
  (למפת איי שטלנד הדרומיים מוגדלת) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון קבט(למפת איי שטלנד הדרומיים רגילה) אי הפיל קלרנס אי המלך ג'ורג'  ליווינגסטון סמית' מעבר דרייק מצר ברנספילד  אנטארקטיקהמפרצון קבט
 
מפרצון קבט או מפרצון קאבט (באנגלית: Cabut Cove) הוא מפרצון בחוף הצפון מערבי של האי סמית', באיי שטלנד הדרומיים, בטריטורייה הבריטית האנטארקטית, שבאנטארקטיקה.
המפרצון ממוקם בין נקודת מרקלי ונקודת יירצ'ק.
רוחב פתחו של המפרצון 1.08 קילומטרים.
אורכו של המפרצון (עומק כניסתו אל תוך האי) קילומטר אחד.
קרחון יאבלאניצה נשפך אל ראשו של המפרצון.
המפרצון ממוקם 14.13 קילומטרים דרומית-מערבית לכף סמית'.
ו- 19.82 קילומטרים צפונית - צפונית-מזרחית לכף ג'יימס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המפרצון

המפרצון מופה בשנת 2009 על ידי סוקרים בולגרים.
היסטוריה > מקור השם

ארגנטינה נתנה למפרצון את שמו.
הערות שוליים

1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4  מידע גאוגרפי והיסטורי על נקודת מרקלי
1 2  מידע גאוגרפי והיסטורי על קרחון יאבלאניצה
| איי שטלנד הדרומיים |
| --- | --- | --- |
| איים עיקריים | אי הפיל (אלפנט) • המלך ג'ורג' • גריניץ' • דספשן • לואו • ליווינגסטון • נלסון • סמית' • סנואו • קלרנס • רוברט |  |
| איים קטנים | אלפאוס • אסטור • בארלו • האף מון • איי זד (האי אספרנטו • האי לסידרן • האי פאנאגוריה • האי קושאבה) • ראגד |  |
| איונים | סלע גרייס • סלע פולגר • סלעי ראגד |  |
| מצרי ים | איגליקה • מצר אוסמר • מצר אינגליש • מצר בויד • מצר ברנספילד • מצר מורטון • מצר מקפארליין • מצר סמולנסק |  |
| שוניות והר מצולה  (הרים תת-ימיים) | הר ורדי |  |
| רכסי הרים | רכס אימאון • רמת דוספיי • רמת וידין • רכס ולקה |  |
| הרים ומצוקים | אבלוגי • אונגל • אורגנה • אירווינג • אנטים • דרינוב • הלמט • כריסטי • מאטוצ'ינה • מומצ'יל • מזק • מיזייה • נאופיט • נייפייר • סבלייבסקי • סלאטינה • סלאבייקוב • סן סטפנו • פוסטר • פלאנה • פסגה • רוז • ריגס • שארפ • שופן |  |
| אוכפים | ויטושה • ורשץ • מאדאן • נסבר • פופובו • קוסטנץ |  |
| נונאטאקים | וילן • באחו |  |
| גבעות | אדינבורו • באטנברג • דולו • דרונג • לזלי • נגרו • סילר • פנקה • צ'סטר • רזן |  |
| חצאי אי ולשונות יבשה | נקודת אדוארדס • גבעת אדינבורו • נקודת איוואן אסן • נקודת אלין פלין • נקודת אמאדוק • נקודת אסקס • חצי האי ארצ'ר • נקודת באטאק • חצי האי בורגס • נקודת באטאק • נקודת בטוליה • נקודת בוטב • חצי האי ביירז • נקודת בנסון • נקודת ברון • נקודת גארמן • כף ג'יימס • נקודת גרגורי • נקודת דבליאנוב • נקודת דומטה • נקודת דופניצה • נקודת דליאן • נקודת האמר • נקודת הרמוני • נקודת ואראדרו • חצי האי וארנה • נקודת וונד • נקודת וילאגרה • נקודת וליקאן • נקודת זהרי • נקודת יאנה • נקודת יובקוב • נקודת יירצ'ק • נקודת לאקאטניק • נקודת לברנוב • ליונז ראמפ • נקודת ליסטה • נקודת מדובנה • נקודת מקין • נקודת מקרוני • ראש מרטינז • נקודת מרקלי • נקודת נגרה • נקודת ניואל • נקודת ניקופול • נקודת סאדאלה • נקודת סבאר • נקודת סומוביט • נקודת סידינס • נקודת סמירננסקי • כף סמית' • נקודת סנאה קרוז • נקודת סקלינה • נקודת סרדץ • נקודת פרליק • נקודת קובאדין • נקודת קוטיס • חצי האי קופרמיין • נקודת קיצ'ן • נקודת קתרינה • נקודת ראדב • נקודת רוברט • נקודת רוס • נקודת רזדל • חצי האי ריי • נקודת רילה • נקודת ריש • נקודת רנייר • כף שירף |  |
| מפרצים | אדמירליטי • איוואן אסן • באבה טונקה • ברשליאן • גארניה • המלך ג'ורג' • הירו • ודנה • זאפאלניה • חיסריה • יארביצה • יונדולה • לגרו • לינבו • מון • מיטשל • מיקאלבי • נבסטינו • ניקולוב • פאקושה • צפינה • קרוני • קרלוטה |  |
| אגמים | אגם לימנופולאר • אגם מידג' |  |
| קרחונים | קרחוני איי שטלנד הדרומיים בחלוקה לפי איים |  |
| מבנים | כנסיית השילוש הקדוש |  |
| אזורים אנטארקטיים מוגנים במיוחד | חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • ליונז ראמפ • מפרץ אדמירליטי • כף שירף |  |
| אזורי ציפורים בעלי חשיבות | מפרץ אדמירליטי • נקודת בארנארד (נקודת ברנרד) • חצי האי ביירז • נקודת הרמוני • האי טרטר • ליונז ראמפ • חצי האי פוטר • כף שירף |  |
הצד הדרום מזרחי של האי סמית', מבט ממצר אוסמר
מים טריטוריאליים

מים טריטוריאליים (בעברית: מים תחומתיים או מים ריבוניים), הם רצועת המים המשתרעת כלפי חוץ מחופה של מדינה חופית, הנחשבת כשטח תחת ריבונות המדינה. לפי אמנת האומות המאוחדות על משפט הים משנת 1982, משתרעת הרצועה  למרחק של עד 12 מייל ימי, שהם כ-22 קילומטרים, והמעבר בה אפשרי לספינות זרות (צבאיות ואזרחיות).
למדינה חופית ניתנת שליטה מלאה על מימיה הפנימיים, שליטה במידה פחותה על מימיה הטריטוריאליים, שליטה פחותה מזו על "האזור הסמוך" וזכויות כלכליות מסוימות באזור הכלכלי הבלעדי ובמדף היבשתי.
האמנה נכנסה לתוקף בשנת 1994.
קו מוצא

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
קו המוצא שממנו נמדד המרחק עבור סוגי המים השונים, נקבע כממוצע המים הרדודים הסמוכים לחוף או למימיה הפנימיים של המדינה. ממוצע המים הרדודים יכול להיות במרחק בלתי מוגבל מקרקע החשופה בכל זמן, בתנאי שחלק מהרמה החשופה בשפל אך מכוסה בגאות נמצא בתוך אזור של 12 מייל ימי מקרקע חשופה באופן קבוע.
מים פנימיים

למדינה הריבונית קיימת זכות הסמכות השיפוטית על מימיה הפנימיים, בהם אסור המעבר לספינות זרות. ימים, אגמים ונהרות המוקפים לחלוטין נחשבים כמים פנימיים, וכן ימים המחברים איים שונים לאורך חוף הים, או ימים הנשקפים לעבר יבשה ממנה נשפך נהר אל תוך הים.
מפרצים מוגדרים כאזורים בהם הים מוקף בלשון יבשה המשתרעת על יותר ממחצית העיגול. מתייחסים אל המפרץ כאל מים פנימיים אם המרחק בין שני צידי לשון היבשה קטן מ-24 מיל ימי (44.448 ק"מ). אחרת, האזור הנמצא בתחום 12 מייל ימי לאורך חוף הים נחשב כמים פנימיים. כל הימים הנמצאים בתחום גבולות האיים הקיצוניים ביותר של מדינה ארכיפלגית, כגון אינדונזיה או הפיליפינים, נחשבים גם הם כמים פנימיים.
מים טריטוריאליים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מים טריטוריאליים משתרעים 12 מייל ימי (22.224 ק"מ) כלפי חוץ מקו המוצא.
במים הטריטוריאליים למדינה יש ריבונות וסמכות שיפוט על הים הטריטוריאלי. זכויות אלו משתרעות לא רק על פני השטח אלא גם על קרקעית הים והתת-קרקע, כמו גם אנכית למרחב האווירי.
אין זכות מעבר לכלי טיס שטסים במרחב האווירי שמעל להים הטריטוריאלי של מדינת חוף אלא באישור המדינה.
אזור סמוך

האזור הסמוך (למים הטריטוריאליים; Contiguous zone) מוגדר עד 24 מייל ימי (44.448 ק"מ) מקו המוצא. השליטה על האזור הסמוך מותרת על ידי מדינה חופית על מנת "למנוע הפרה של מנהגיה, חוקיה ותקנותיה הבריאותיים, למנוע הגירה בלתי חוקית ולשמור על כספי הציבור".
אזור כלכלי בלעדי

האזור הכלכלי הבלעדי ("מים כלכליים") מוגדר עד 200 מייל ימי (370.4 ק"מ) מקו המוצא.
לפני 1982, מים טריטוריאליים הורחבו בצורה בלתי מבוקרת פעמים רבות על מנת לספח פעילויות כגון כרייה במים עמוקים, קידוח ימי, זכויות הדיג (ראו מלחמת הבקלה) ולמנוע שידורי רדיו פיראטיים ממתקנים ימיים מלאכותיים ומספינות עוגנות.
לעיתים קרובות, אזור כלכלי בלעדי הנתבע על ידי מדינה מסוימת, נתבע גם כן על ידי מדינה אחרת.
מדף יבשתי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
תחום זה מוגדר עד קצה המדף היבשתי, אך לא יותר מ-350 מייל ימי (648.2 ק"מ), ולא יותר מ-100 מייל ימי (185.2 ק"מ) מעבר לקו בו עומק המים מגיע ל-2.5 ק"מ. כאשר המדף היבשתי קצר או לא קיים, הוא מוגדר עד 200 מייל ימי.
באזור זה יש למדינה שליטה בלעדית על המשאבים הכלכליים בקרקעית הים. אין לה זכות בלעדית על הדייג מעבר לאזור הכלכלי.
היסטוריה

לאורך ההיסטוריה השתנה רוחב הרצועה המוגדרת באופן זה.
מהמאה ה-18 עד אמצע המאה ה-20, מימיהן הטריטוריאליים של האימפריה הבריטית, ארצות הברית, צרפת ומדינות רבות נוספות היו ברוחב של 3 מייל ימי (5.556 ק"מ). במקור, היה זה מרחק הפגיעה של תותח חוף, ומכאן גודל הים הנתבע היה המרחק עליו יכולה הייתה מדינה ימית להגן. אולם, נורווגיה תבעה 4 מיל ימי (7.408 ק"מ) וספרד תבעה 6 מיל ימי (11.112 ק"מ) בתקופה זו.
לוב תבעה בעלות על כל מפרץ סידרה, והייתה בסכסוך עם ארצות הברית בנושא זה.
ראו גם

חוק הים
מים בינלאומיים
תחום טריטוריאלי
מרחב אווירי
הערות שוליים

↑  מַיִם תְּחוּמָתִיִּים במילון גאוגרפיה אנושית (תשע"ז), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  גיא נרדי, ‏ים של פוטנציאל: מי ינהל את המרחב הימי היוקרתי של ישראל?, באתר גלובס, 3 ביולי 2018
1 2  Law of the Sea, LL.m. Program in international Law + Fletcher maritime Studies Program, ‏2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007529778605171  GND: 4073860-7  LCCN: sh85134107  NARA: 10641293  NDL: 00569839  NKC: ph1024518  NLK: KSH1998019032 
מפת נסיכות סילנד והמים הטריטוריאליים של בריטניה בקו 3 המיילים ובקו 12 המיילים
מקרוגריפוזאורוס

| מקרוגריפוזאורוס |
| --- | --- |
 
תקופה
קרטיקון עליון, 93–89 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי עוף
תת־סדרה:: צרפודה
קבוצה:: אלסמריה
סוג:: מקרוגריפוזאורוס
מין:: Macrogryphosaurus gondwanicus
שם מדעי
 Macrogryphosaurus ‏קלבו וואחרים, 2007

מקרוגריפוזאורוס (שם מדעי: Macrogryphosaurus) הוא סוג של דינוזאור שהיה קרוב לאיגואנודון וחי בתקופת הטורון שבקרטיקון עליון. מאובנים של דינוזאור זה נמצאו בידי חברת ניוקוין (Neuquén Group) בחפירות פורטזולו שבמנדוסה, ריו נגרו ונאוקן, מערב ארגנטינה והוא תואר ב-2007. משמעות שמו היא: "לטאה גדולה אניגמתית". הסוג כלל מין אחד, Macrogryphosaurus gondwanicus.
יצור זה היה קרובו של האיגואנודון והוא התגלה ממספר שלדים וגולגולת גדולה. הוא היה שייך לקבוצה שונה מהאיגואנודון, אלסמריה והיה קרובו של הדינוזאור הארגנטינאי טלנקאוון (Talenkauen), אך היה גדול ממנו. אורכו הגיע לשישה מטרים והוא היה מהאורניתופודים הגדולים ביותר באמריקה הדרומית שלא ממשפחת ההדרוזאוריים. כמו קרוביו הוא הותאם לאכילת צמחים ונע על שתי רגליים.
הדינוזאור חי בארגנטינה של הקרטיקון, ניזון מצמחייה קרקעית והותקף בידי טורפים גדולים כמו הגיגאנוטוזאורוס.
בתרבות

דינוזאור זה הופיע בסדרה נרדף בידי דינוזאורים שם מופיע פרט אחד שנטרף על ידי גיגאנוטוזאורוס.
מפרצון קרול (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק במפרצון באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ארתור ג'יימס קרול 
 סוג:  מפרצון 
 מידע נוסף
 קואורדינטות:  73°18′S 78°30′W﻿ / ﻿73.3°S 78.5°W﻿ / -73.3; -78.5
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון קרול(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימפרצון קרול
 
מפרצון קרול (באנגלית: Carroll Inlet) הוא מפרצון, לחוף חצי האי האנטארקטי, בארץ פאלמר שבאנטארקטיקה.
המפרצון גובל בחוף אינגליש של חצי האי האנטארקטי.
המפרצון פונה לכיוון דרום-מזרח, בין חצי האי ריידברג, לבין האי סמיילי.
אורכו של המפרצון 74 קילומטרים; ורוחבו 11 קילומטרים.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המפרצון

המפרצון התגלה מהאוויר ב-22 בדצמבר 1940, בטיסה של השירות האנטארקטי של ארצות הברית.
המפרצון מופה על ידי הסקר הגאולוגי של ארצות הברית, בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו על ידי צי ארצות הברית בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1965–1966.
היסטוריה > מקור השם

המפרצון נקרא על שמו של ארתור ג'יי. קרול (Arthur J. Carroll), צלם תצלומי אוויר ראשי בטיסות הצילום של השירות האנטארקטי שיצאו מבסיס איסט (East Base).
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 209
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנטארקטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ממלכת יוגוסלביה

ממלכת יוגוסלביה הוקמה תחת השם "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים" ב-1 בדצמבר 1918, והיא נוצרה מאיחוד של ממלכת סרביה, ממלכת מונטנגרו ומחוז וויוודינה, יחד עם המדינה החדשה בצפון מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים שהוקמה משטחי האימפריה האוסטרו הונגרית שהתפרקה לאחר מלחמת העולם הראשונה וכללה את שטחי בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה.
הממלכה התקיימה עד לפלישת מדינות הציר ב-7 באפריל 1941.
היסטוריה > ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים

ב-29 באוקטובר 1918 הוקמה מדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים בשטחי האימפריה האוסטרו-הונגרית (בוסניה והרצגובינה, קרואטיה וסלובניה). ב-1 בדצמבר 1918 המדינה התאחדה עם ממלכת סרביה וממלכת מונטנגרו, ובכך נוצרה ממלכה גדולה אף יותר בשם ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים (שכללה גם את שטחי סרביה, מונטנגרו, וויוודינה, קוסובו וחלק ממקדוניה הסלבית). על הקמת הממלכה הכריז אלכסנדר קראג'ורג'ביץ', יורש העצר ששלט בממלכת סרביה בשמו של אביו פטר הראשון החולה.
הממלכה החדשה קיבלה הכרה בינלאומית והעומד בראשה, אלכסנדר הראשון מלך יוגוסלביה צבר כוח והשפעה במדינה.
ב-28 בינואר 1921 קיבל הפרלמנט הסרבי חוקה חדשה, ובכך רוכזה הסמכות הפוליטית וגדלה השפעת הממשלה המלכותית בבלגרד. בשנת 1928 הפוליטיקאי הרדיקלי הסרבי ממונטנגרו פונישה ראצ'יץ' ירה למוות בסטייפן ראדיץ', מנהיג מפלגת האיכרים הקרואטית.
היסטוריה > הקמת יוגוסלביה

אלכסנדר הראשון השתמש בהתנקשות זו כסיבה לחיזוק כוחו ותפיסת השלטון, ולכן ב-6 בינואר 1929 הוא השעה את החוקה, פיזר את הפרלמנט והכריז על דיקטטורה מלכותית. בהמשך באותה השנה הוא החל לארגן את החלוקה האזורית של הממלכה, ושינה את שמה לממלכת יוגוסלביה. כל הזהויות הלאומיות מלבד "יוגוסלביה" בוטלו. הממלכה חולקה לאזורים קרויים "בנאטים" ("באנובינה") וקיבלו שמות ללא זיקה לשייכות הלאומית, חלקם לפי שמות הנהרות החוצים אותם (דנובה, סאווה, דרינה, מורווה, וארדאר וכו').
יוגוסלביה הפכה למדינה מיליטריסטית. המשטר נאלץ להתמודד עם מספר קבוצות של מורדים לאומנים שהתנגדו לדיקטטורה המלכותית ולרעיון היוגוסלבי. המלך היה מאוד לא פופולרי בקרב האוכלוסייה הלא-סרבית, ובזמן ביקורו במרסיי שבצרפת ב-9 באוקטובר 1934 נרצח על ידי מתנקש בולגרי, פעיל במחתרת המקדונית, ייתכן בקשר עם שרותי הריגול של גרמניה או איטליה.
בנו פטר השני היה עוד ילד, ולכן הכוח נפל במדינה בחיקו של העוצר הנסיך פאבלה שהמשיך בקו הרודני.
בשנת 1939 הסכים הממשל היוגוסלבי להקמתה מחדש של ישות אוטונומית מורחבת הקרויה הבנאט הקרואטי בנובינה קרואטית. צעד זה היה מאוחר מדי ולא הצליח להציל את היחסים המעורערים בין הסרבים והקרואטים.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה הופעל לחץ על יוגוסלביה להצטרף לגרמניה הנאצית ואיטליה הפאשיסטית ולשאר מדינות הציר. האיטלקים שקעו במלחמה מול יוון ועוד לפני שהפנו את כוחותיהם למערכה היוונית, הגרמנים רצו להבטיח תמיכה יוגוסלבית. הנסיך נכנע ללחץ של המעצמות הפשיסטיות וב-25 במרץ 1941 הוא חתם בווינה על ההסכם התלת-צדדי, בשאיפה להשאיר את יוגוסלביה מחוץ למלחמה. החתימה פגעה בתמיכה העממית בנסיך ומשטרו. הצבא התנגד גם כן לאמנה, לכן מספר מפקדים ביצעו הפיכה. כשהנסיך חזר לארץ ב-27 במרץ 1941 תפס הצבא את השלטון, עצר את המשלחת מווינה, הגלה את הנסיך פבל ושם קץ לשלטונו. מלוא הסמכויות עברו למלך פטר בן ה-17.
בנסיבות אלה החליט היטלר להעניש את יוגוסלביה ולפלוש אליה בדרך ליוון. הפלישה ליוגוסלביה, שהתקיימה ב-6 באפריל, הביאה לכך שמבצע ברברוסה נדחה בארבעה שבועות, החלטה שהתבררה כמכריעה מאוד. בתום הפלישה חדלה הממלכה היוגוסלבית מלהתקיים והפכה לחלק מהשטחים הכבושים על ידי גרמניה.
היסטוריה > הכיבוש הגרמני

במהלך הכיבוש הגרמני, נלחמו בו קבוצות גרילה בעלות אידאולוגיות שונות. הקבוצה החזקה מביניהם הייתה צבא השחרור העממי של יוגוסלביה, קבוצה קומוניסטית בהנהגתו של יוסיפ ברוז טיטו, יליד קרואטיה ובן למשפחה מעורבת קרואטית-סלובנית. הקבוצה השנייה הייתה הצ'טניקים, תומכי המונרכיה הלאומנית הסרבית. המאבק בין השתיים גבר לעיתים אף על המאבק עם הגרמנים. תחילה הייתה ההתנגדות לכיבוש הגרמני חלשה אך בהמשך היא גברה.
היסטוריה > השחרור וביטול המונרכיה

בשנת 1944 גירשו כוחות ההתנגדות את מדינות הציר מסרביה ובשנת 1945 משאר יוגוסלביה. הצבא האדום עזר בכיבוש בלגרד, ונסוג ממנה בתום המלחמה. בעקבות המלחמה הפך טיטו לגיבור של יוגוסלביה. הוא עשה הכול כדי למנוע מנאמני המלוכה לחזור לשלטון במדינה, כולל שימוש בדיכוי ומשפטים מבוימים. טיטו חיסל את הנהגת המחתרת היריבה של הסרבים המלוכנים הצ'טניקים, וריכז בידיו את כל הכוח שאיפשר לו, בעזרת בני ברית קומוניסטים מכל הלאומים (בראש עם הסלובני אדווארד קרדל, הסרבי אלכסנדר רנקוביץ' ומילובן ג'ילס ממונטנגרו), להקים מחדש את יוגוסלביה, אך הפעם כמדינה קומוניסטית ופדרלית. בשנת 1945 הוקמה הפדרציה הדמוקרטית של יוגוסלביה ובכך בוטלה באופן רשמי הממלכה.
ראו גם

יוגוסלביה
הערות שוליים

↑  John R. Lampe, Yugoslavia as History: Twice There Was a Country, Cambridge University Press, 2000, p. 201
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16930699q (data)  GND: 45879-X  VIAF: 315522167   WorldCat (עם VIAF): 315522167
מנזר תדאוס הקדוש

מראה המנזר מכיוון צפון-מערב
לעת ערב
מנזר תדאוס הקדוש (ארמנית Սուրբ Թադէոս վանք; אזרית Qara kilsə ופרסית قره‌کلیسا - "הכנסייה השחורה") הוא מנזר ארמני עתיק הממוקם בגובה של 2,200 מטר מעל פני הים, כ-12 ק"מ מהעיר מאקו במחוז מערב אזרבייג'ן שבצפון-מערב איראן. בשל מיקומו וממדיו נצפה המנזר ממרחק רב, והוא מתאפיין בצריחי שתי הכנסיות השוכנות בו.
היסטוריה

המנזר נקרא על שמו של תדאוס הקדוש, אחד משנים עשר השליחים המכונה גם יהודה בן יעקב, שהיה השליח שהביא את הנצרות לארמניה. על פי המסורת מת השליח ונקבר במקום זה, ובמאה ה-4 הוקמה במקום כנסייה. עם זאת האזכור ההיסטורי המוקדם ביותר של נוכחות נוצרית באזור הוא מהמאה ה-7, והוא מציין כי במקום ישב בישוף. רק במאה ה-10 הוזכר המנזר עצמו כמעוזה של דיוקסיה והוקמה בו כנסייה חדשה. בתקופת העצמאות הארמנית, בין תחילת המאה ה-10 לבין המחצית השנייה של המאה ה-11 נודעה למקום חשיבות דתית מרכזית. המנזר נפגע בפלישות המונגולים ב-1231 וב-1242, אך לאחר מכן, במחצית השנייה של המאה ה-13, הפגינו הולגו חאן ויורשיו סבלנות כלפי הנוצרים, ולמנזר נודעה השפעה רבה במאה ה-14. בשנת 1319 חרב במנזר ברעידת אדמה, אך הוא שוקם מיד לאחר מכן.
בתחילת המאה ה-15 בא המנזר תחת השפעת הספווים אשר המשיכו והעניקו חסות לארמנים המקומיים, אולם ב-1604 הגלה השאה עבאס הגדול כרבע מיליון ארמנים מהאזור מסיבות אסטרטגיות. תושבים אלה הועברו למרכז איראן והרחק מהאזור ששכן סמוך לגבול עם האימפריה העות'מאנית. כתוצאה מכך שקע המנזר בתחילת המאה ה-17, אך בסביבות 1650, כאשר ביססו הספווים את שלטונם באזור מחדש, שופץ שוב. בעת פלישת הפרסים לטביליסי ב-1787, נשדד המנזר, אך הוא שב ושוקם בתחילת המאה ה-18 על ידי הרוסים, וב-1814 הוקמה בו "הכנסייה הלבנה". בעשור 
הראשון של המאה ה-20 היה המנזר למוקד של התנגדות ארמנית לשלטון העות'מאני, ולאחר כיבוש ארמניה בידי ברית המועצות, עקר אליו הקתוליקוס וקבע בו את מושבו בין השנים 1930-1947. בשנת 2008 הוכרזו המנזר וקפלת סאנדוחט השוכנת במרחק של שני קילומרים דרומית-מזרחית לו, כאתר מורשת עולמית. סך השטח המוכרז הוא כ-32 הקטאר.
האתר

מנזר תדאוס הקדוש - המתחם של המנזר משתרע על פני שטח של כ-30 הקטאר, והוא כולל את המנזר, שני בתי קברות - האחד דתי והאחר ציבורי - וכן שלוש קפלות. החלק העיקרי של המנזר עשוי בצורת מלבן באורך של 64 מטר וברוחב של 51 מטר (תרשים - 8). סמוך לו שוכן צבר של 12 מבנים משניים לשימושים שונים (תרשים - 12) וכן חצר חיצונית סגורה המשמשת מבקרים ועולים לרגל (תרשים - 9). סביב שלושת חלקי המבנה ניצבת חומה שבפינותיה מגדלי שמירה עגולים הבולטים מקו החזית שלו. בחומה קבועים כארבעים תאי מגורים לנזירים (תרשים - 5, 6, 7). צבר המבנים הדתי שוכן במרכזה של החצר התחומה בחומה, והוא מגיע לאורך של 41.7 מטר ולרוחב של 23.6 מטר. הצבר כולל שער כניסה הנתמך בארבעה עמודים רבועים (תרשים - 3), כנסייה מרכזית בצורת צלב יווני המכונה "הכנסייה הלבנה" (תרשים - 2), וכנסייה נוספת המכונה "הכנסייה השחורה" (תרשים - 1). הכנסייה השחורה היא העתיקה מבין השתיים ובה מתקיים עיקר הפולחן. צפונית-מזרחית למנזר שוכנות שלוש קפלות קטנות, ששתיים מהן הרוסות. לא הרחק מהמנזר ניצבת קפלה נוספת שאיננה כלולה בהכרזה. אורכה 7.1 מטר, רוחבה 4.5 מטר והיא נושאת גג בצורת קמרון חבית. לפי המסורת ניצבת קפלה זו במקום בו מת תדאוס הקדוש.
קפלת סאנדוחט - קפלה זו משתרעת על פני שטח של כשני הקטאר בלבד, כשני קילומטרים דרומית-מזרחית למנזר. היא מלבנית, אורכה 6.8 מטר ורוחבה 5.1 מטר. סמוך לקפלה שוכנים שני בתי קברות.
ראו גם

מנזר סטפנוס הקדוש
חצ'קר (מצבת אבן מגולפת שבמרכזה הצלב הארמני) בקיר הכנסייה
מלון ריץ (לונדון)

| --- | --- |

 מיקום:  150 Piccadilly, London W1J 9BR 
 בעלות:  דייוויד ופרדריק ברקליי 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  24 במאי 1906 
 אדריכל:  שארל מווס, ארתור ג'וזף דייוויס 
 קואורדינטות:  51°30′26″N 0°08′29″W﻿ / ﻿51.507222222222°N 0.14138888888889°W﻿ / 51.507222222222; -0.14138888888889
 האתר הרשמי
 he
 
מלון ריץ (לונדון), 2005
הקשתות בפיקדילי, 2006
חדר בריץ, 2009
מלון ריץ (לונדון) (באנגלית: The Ritz Hotel London) הוא מלון בן 133 חדרים הממוקם בפיקדילי ומשקיף על גרין פארק בלונדון.
היסטוריה

המלונאי הנודע סזאר ריץ פתח את המלון ב-24 במאי 1906. הבניין הוא נאו-קלאסיציסטי מעוצב בסגנון לואי השישה עשר, נבנה במהלך הבל אפוק כדי לדמות סגנון בנייה פריזאי. בחזיתו קשתות המזכירות את רחוב ריבולי. הארכיטקט שלו היה שארל מווס (Charles Mewès), שתכנן קודם לכן את מלון ריץ בפריז, וארתור דייוויס, הם שיתפו פעולה עם המהנדס השוודי סוון בילאנדר. היה זה המבנה הראשון בלונדון שהשלדה שלו הורכבה מברזל.
ריץ עצמו פיקח על ניהול המלון במשך שנים רבות. הוא שכר את השף המפורסם אוגוסט אסקופייה שפיקח על המטבח כדי שרמתו תעלה בקנה אחד עם העושר של עיצוב המלון, הוא מיקם פעמון מיוחד בכניסה שבעזרתו השוער יוכל להודיע לצוות על בואם הקרב של בני משפחת המלוכה. הרף הגבוה שהוא הציב בפני הצוות שלו וההדר והמותרות הראוותניים שהוא העניק לאורחיו היו זרים לחלוטין ללונדונים הוויקטוריאנים, והסערה שהוא חולל בתעשיית המלונאות הביאו למפנה דרמטי במיקודה של התעשייה.
המלון היה למשך זמן מה בבעלות ברייסוול סמית' שברשותם היה גם חלק נכבד במלון פארק ליין הסמוך. אולם משבר הנפט בראשית שנות ה-70 של המאה ה-20 פגע בעסקיהם והניע את המשפחה למכור את חלקם במלון ל-Trafalgar House בשנת 1976 עבור סכום של 2.75 מיליון ליש"ט.
דייוויד ופרדריק ברקליי רכשו את המלון שהיה נתון בצרות מידי בית טרפלגר באוקטובר 1995, תמורת סכום של 80 מיליון פאונד, באמצעות חברתם אלרמן השקעות (Ellerman Investments). הם העבירו שמונה שנים ו-40 מיליון פאונד בשיקום המלון והשבתו לגדולתו משכבר הימים.
מבנים

המבנה המפורסם ביותר בריץ הוא הפאלם קורט (Palm Court), תפאורה המעוצבת בנדיבות בצבע קרם בסגנון לואי ה-16 עבור המנהג בעל השם העולמי שמכונה "תה אצל ריץ" (Tea at the Ritz) אם כי, הגרסה המקורית הייתה תה במלון סבוי אותו פקדו אדוארד השביעי, צ'ארלי צ'פלין, דניאל אלטוואסר, וינסטון צ'רצ'יל, שארל דה גול, נואל קאוורד, ג'ודי גרלנד, גארי גליטר, ריאן פראזמו, אוולין וו, ג'ונתן קרוק ואליזבת, המלכה האם. בר ריבולי נבנה בסגנון אר דקו, תוכנן ב-2001 בידי מעצבת הפנים טסה קנדי, על מנת להיראות כמו בר באוריינט אקספרס. כדי להשיג שולחן במסעדה יש להזמין מקום שבועות מראש.
במלון ישנם שישה חדרי אוכל פרטיים, סוויטת קרל בטס והחדרים בתוך בית ויליאם קנט.
בשנת 2006 נפתח בית ויליאם קנט (William Kent House) כתוספת לריץ. בבית ויליאם קנט נמצאים חדר ברלינגטון, חדר המלכה אליזבת והחדר הראוותני ביותר של ויליאם קנט. בית ויליאם קנט מאכלס שלוש מסוויטות העלית של הריץ. סוויטת ארלינגטון, הסוויטה המלכותית (Royal Suite) וסוויטת הנסיך מוויילס.
מועדון הריץ (The Ritz Club) הוא קזינו בקומת המרתף של מלון ריץ בלונדון. הקזינו פתוח שבעה ימים בשבוע, החל מ-2 בצהרים ונסגר ב-6 בבוקר. אולם, בשונה מרוב בתי הקזינו, הוא גובה דמי כניסה. המשחקים נחשבים "הימורים גבוהים" מכיוון שהסכום ההתחלתי להימור הוא בדרך כלל גבוה מאוד. הם מציעים רולטה, בלאק ג'ק, בקרה, ופוקר, כמו גם כמה מכונות מזל.
שרפה

ב-27 בינואר 2007 פונו כ-300 בני אדם ל-May Fair Hotel הסמוך, עקב התרעת שרפה במלון. איש לא נפגע מהאש, שהחלה במרתף מטבחי קזינו מועדון ריץ. קזינו ריץ נפגע קלות. השרפה אירעה בסביבות 14.20 והכבאים שהו בבניין כשעתיים בטרם התירו לאורחים ולצוות לשוב למלון.
ראו גם

מלון ריץ (מדריד)
מלון ריץ (פריז)
לקריאה נוספת

Binney, Marcus (1999). The Ritz Hotel, London. London: Thames & Hudson. ISBN 0-500-01934-7.
הערות שוליים

↑  London Hotel And Casino Review, January 2006, Volume 7, pge 34
↑  Gambler's World Guide, Volume 3, page 7
↑  Las Vegas News & Review, Volume 17, Issue 7, page 39
↑  "Ritz guests ordered out in fire". BBC News. 2007-01-27.