stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלאכת טוחן
היתרים > ג. דברים שאינם גידולי קרקע

לדעת רבי ישראל איסרלן אין איסור טוחן נאמר בבשר ביצה וגבינה דברים שעל פי ההלכה נחשבים כאינם "גידולי קרקע". היתר זה נפסק להלכה, אלא אם כן מדובר שטוחן בכלי המיוחד לכך (למשל בפומפיה) שאז נאסר מצד דמיון ל"עובדין דחול".
היתרים > ד. טוחן אחר טוחן

לדעת הסמ"ג מותר לטחון או לפורר בשבת חומר גלם שנטחן בעבר על ידי אדם, אולם גוש בוץ או גוש מלח על אף שעבר תהליך טחינה יש בו שוב משום טוחן. כדבריו נפסק ברמ"א, מנגד ישנם ראשונים שחולקים על היתר זה. הרב עובדיה פסק כי אין טוחן אחר טוחן, כלומר שהדבר מותר. כך לדוגמה, מותר לפורר ובכך לנקות בוץ שנתייבש על הבגד (על ידי שפשוף מהצד הפנימי של הבגד), שהרי הבוץ כבר היה עפר מפורר וטחון, ונתגבש לאחר מכן, ואין טוחן אחר טוחן.
לאסלו ואמוש (צלם)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באפריל 1912 טפולצה, הונגריה 
 פטירה:  2 בדצמבר 1983 (בגיל 71) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 פרסים והוקרה:  פרס בלה באלאז' (1972)  אמן מצטיין של הונגריה (1977) 
 
לאסלו ואמוש (במקור אובלאט, בהונגרית: Vámos László;‏ טפולצה, 15 באפריל 1912 – בודפשט, 2 בדצמבר 1983) היה צלם יהודי-הונגרי בולט, זוכה פרס האמן המצטיין, זוכה פרס בלה באלאז' (פרס הכבוד המקצועי הממלכתי ההונגרי הגבוה ביותר שניתן להעניק ליוצרי סרטי קולנוע ולמפיקי טלוויזיה). הוא היה אמן פעיל ויוזם וכן איש ארגוני עובדים שהקים איגוד מקצועי לצילום וגם עמד בראשו זמן מה, בנוסף לייזום תערוכות רבות.
קורות חיים

לאסלו ואמוש נולד במשפחה יהודית, בנם של דיולה ואמוש (אובלאט), מלונאי ומלצר ראשי בבית קפה ושל מרגיט שטיינר (1891–1970). אביו ניהל את מלון פאנוניה, שעמד בעבר בכיכר המרכזית של העיר טפולצה.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר בווינה, עבד כמומחה דפוס עד 1944. משנת 1939 למד צילום בסטודיו של מריאן רייזמן, שם ניגש למבחן מקצועי. תמונתו הראשונה פורסמה ב-1939. אין נתונים על קורותיו בשואה.
הוא יצר את השבועון המאויר "העיתון העולמי של העובדים" (Dolgozók Világlapja), שבו היה סגן עורך עד 1948. בין 1945 לבין 1948 עבד במנגנון המרכזי של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ההונגרית (MSZDP). בשנת 1945 ארגן את הקמת סוכנות הצילום הסוציאל-דמוקרטית "אוריינט" והנציח בצילומים של הפגנת ה-1 במאי החופשית הראשונה, שממנה נוצר אלבום תמונות מייצג. סר חינו בעיני השלטון הקומוניסטי בין השנים 1950–1953, טוהר ושוקם ב-1955. בשנת 1960 היה צלם העיתונות המוביל של Magyar Hírek, העיתון של "האיגוד העולמי של ההונגרים".
ואמוש לקח חלק בארגון איגוד הצלמים ההונגריים, שנוסד ב-28 ביולי 1956, והיה המזכיר הכללי שלו עד 1960, הוא פעל בבניית הרשת הבינלאומית של האיגוד.
ואמוש הקים את "מדריך המידע לצילום", הקים את האוסף ההיסטורי (קודמו של מוזיאון הצילום ההונגרי), פתח מחדש תערוכות בינלאומיות, הכריז על תחרויות כישרונות ועסק במועדוני צילום כפריים בצילום.
ואמוש פרסם כמה מאמרים טכניים וספרים על צילום צבעוני. התעניין במיוחד במוזיקה כנושא צילום, ולכן השאיר לדורות הבאים תמונות רבות בנושאי מוזיקה ודיוקנאות של מוזיקאים.
משנת 1932 היה חבר ב-MSZDP, במהלך מלחמת העולם השנייה היה חבר במפלגת השלום המלחתרתית.
ב-8 בנובמבר 1936 נישא לארז'בט גרוסמן בבודפשט, בתם של מוריץ ברנאט גרוסמן ושל ארז'בט גולדמן.
תערוכותיו

1958 – תערוכה בינלאומית, אנקונה (תערוכה קבוצתית)
1960 – תמונות מהאי צ'פל, המועדון הטכני לעבודות ברזל ומתכת של צ'פל, מוסקבה ולנינגרד, אולם התערוכה של המכון ליחסי תרבות, בודפשט
1969 – היכל האמנות (בודפשט)
1977 – תמונות מהחיים של המלחין זולטאן קודאי, פסק קלאב, בודפשט
1981 – בקרבת אנשים, גלריית Várszínház, בודפשט
ספריו

אנדור הלר–לאסלו ואמוש: צילום צבעוני; טכני, בודפשט, 1956
בקרבת אנשים; הקרן לאמנויות יפות, בודפשט, 1976
תחת כישוף המוזיקה. אלבום תמונות מעולם המוזיקה; הקדמה לאיוש נמט; המכללה לאמנויות יפות, 1982
מלט, אור, מוזיקה; בחירת תמונה, בית העירייה, בודפשט, 2006 (אלבום תמונות בלבד)
פרסים והוקרה

EFIAP (1959)
פרס בלה באלאז' (1972)
פרס האמן המצטיין (1977)
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon IV: 1978–1991 (A–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1994. ISBN 963-05-6422-X (לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש)
נתוניו באתר Artportal.hu (בהונגרית) [2011]
קינצ'ש קארוי: לאסלו ואמוש (בהונגרית), 2010.
Tarczai Béla: A Magyar Fotóművészek Szövetsége utánpótlás-nevelő tanfolyama 1957-ben, in Fotóművészet: Ötven éve történt..., 2008/3 LI. évfolyam 3. szám (magyar nyelven). [2013]. (בלה טארצאי: קורס ההכשרה של אגודת הצלמים ההונגרים בשנת 1957, בצילום: לפני חמישים שנה..., 2008/3 LI. כיתה מספר 3 (בהונגרית)).
הערות שוליים

↑  "Születési bejegyzése a tapolcai polgári születési akv. 70/1912. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-14.
↑  "Szülei házasságkötési bejegyzése a mihályfai polgári házassági akv. 15/1911. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-12-28.
↑  Tapolcai életrajzi lexikon. Gyűjtötte és összeáll. Kertész Károly. Tapolca, Tapolcai Városszépítő Egyesület, 2000.
↑  "Vámos László és Grossmann Erzsébet házasságkötési bejegyzése a Budapest VII. kerületi polgári házassági akv. 1560/1936. folyószáma alatt". נבדק ב-2019-10-14.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012500927005171  PLWABN: 9810614855105606  BnF: cb127900026 (data)  CiNii: DA07921677  ISNI: 0000 0000 8410 814X  LCCN: n83221280  NKC: xx0124878  NSK: 000188253  NTA: 070372977  RERO: 02-A027527097  SUDOC: 251612554  VIAF: 113516690   WorldCat (עם VIAF): 113516690
פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בווייטנאם (2019)

| --- | --- |
 
 מיקום:  האנוי 
 עיר:  האנוי
 מדינה:  וייטנאם
 תאריכים:  27 בפברואר 2019 – 28 בפברואר 2019 (יומיים) 
 משתתפים
 he
 
פסגת ארצות הברית-קוריאה הצפונית בווייטנאם הידועה כפסגת האנוי היא פסגה בת יומיים בין מנהיגי ארצות הברית וקוריאה הצפונית שהחלה ב-27 בפברואר 2019 והסתיימה למחרת בהאנוי שבווייטנאם. זו הפגישה השנייה בין נשיא ארצות הברית מכהן, דונלד טראמפ לבין המנהיג העליון של קוריאה הצפונית, קים ג'ונג-און על רקע השיפור שחל ביחסי ארצות הברית-קוריאה הצפונית. הם נפגשו במלון סופיטל לג'נד מטרופול שבהאנוי.
פסגת האנוי קוצרה באופן משמעותי והסתיימה ללא הסכם וללא מסיבת עיתונאים משותפת. לדברי נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ קוריאה הצפונית דרשה ביטול מוחלט של הסנקציות האמריקניות עליה בתמורה למתן אינפורמציה על אתר הגרעין יונגביון. טראמפ סירב מפני שלקוריאה הצפונית יש מתקנים גרעיניים נוספים.
הפגישה הראשונה התקיימה כשבעה חודשים קודם לכן בסינגפור.
רקע

הפגישה נערכה על רקע ניסיונות לפירוז חצי האי הקוריאני מנשק גרעיני, והיא מהווה פגישת המשך לזו שהתקיימה ב-12 ביוני 2018 כשטראמפ וקים נפגשו במלון "קפלה" באי סנטוסה שבסינגפור. לאחר לחיצת ידיים מול התקשורת הם נכנסו לשיחה אישית בלווי מתורגמנים, בה שוחחו במשך כ-45 דקות. לאחר מכן עברו לחדר אחר בו הצטרפו לפגישה צוותי עבודה משתי המדינות. בתום המפגש שארך שלוש וחצי שעות אמר טראמפ שזו "הייתה פגישה פנטסטית" ו"עשינו התקדמות גדולה". הם סעדו יחד וסיירו במדשאות המלון, וכעבור שעה חתמו בטקס פומבי על מסמך הסכמות בכתב.
קים פגש את נשיא קוריאה הדרומית פעמיים לצורך זירוז מגעים לקירוב בין המדינות ואף הצהיר על המטרה העיקרית שהיא איחוד קוריאה. ההכנות למפגש נוסף עם טראמפ החלו באוקטובר 2018.
הפגישה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
תגובות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  תראו מי הדליק סיגריה: קים וטראמפ כבר בווייטנאם, באתר ynet, 26 בפברואר 2019
↑  אין הסכם: פסגת קים-טראמפ קוצרה, טקס החתימה בוטל, באתר ynet, 28 בפברואר 2019
| דונלד טראמפ |
| --- | --- | --- |
| הורים | פרד טראמפ • מרי טראמפ |  |
| אחים | מריאן טראמפ • פרד טראמפ (הבן) • אליזבת טראמפ • רוברט טראמפ |  |
| נשים | איוונה טראמפ • מרלה מייפלס • מלאניה טראמפ |  |
| ילדים | איוונקה טראמפ (הנשואה לג'ארד קושנר) • דונלד טראמפ ג'וניור • אריק טראמפ • טיפאני טראמפ • בארון ויליאם טראמפ |  |
| אירועים במהלך כהונתו הראשונה כנשיא ארצות הברית | השבעתו הראשונה לנשיאות (2017) • עסקת הנשק האמריקאית–סעודית (2017) • התקיפה האמריקאית בסוריה (2017) • נאום ירושלים (2017) • פסגת ארצות הברית – קוריאה הצפונית בסינגפור (2018) • העברת שגרירות ארצות הברית בישראל לירושלים (2018) • פסגת האנוי (2019) • הכרת ארצות הברית בריבונות ישראל על רמת הגולן (2019) • הפסגה באזור המפורז הקוריאני (2019) • הליך הדחתו (2019) • התקיפה בנמל התעופה הבין-לאומי בבגדאד (2020) • עסקת המאה (2020) • מגפת הקורונה בארצות הברית (2020) • רצח ומחאות ג'ורג' פלויד (2020) • הסכמי אברהם (2020) • הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 • ההסתערות על הקפיטול (2021) • הליך הדחתו ומשפט ההדחה השני (2021) • השבעתו לנשיאות (2025) |  |
| דברים בבעלותו או על שמו | ארגון טראמפ • מגדל טראמפ העולמי • בניין טראמפ • מגדל טראמפ • הספרייה הנשיאותית על שמו • רמת טראמפ • מיס תבל • מיס ארצות הברית • נאופלפה דונלדטראמפי • לרשימת עסקיו המלאה |  |
| ספריו | טראמפ: האמנות שלי – איך לעשות עסקים (1987) •  טראמפ: להישרד בצמרת (1990) • טראמפ: אמנות הקאמבק (1997) • אמריקה שמגיעה לנו (2000) • איך להתעשר (2004) • הדרך לפסגה (2004) • טראמפ 101 (2006) • רוצים שתהיו עשירים: שני אנשים - מסר אחד (2006) • לחשוב בגדול - להצליח בגדול: בעסקים ובחיים (2007) • תחשוב כמו מנצח (2009) • מגדל טראמפ (2011) • אמריקה הנכה (2015) |  |
| אחר | אש וזעם • פרשת טראמפ–אוקראינה • דו"ח מולר • מחאות נגד דונלד טראמפ • טראמפיזם |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יחסי חוץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עמיחי פאגלין

| --- | --- |

עמיחי פאגלין
 לידה:  1 בדצמבר 1922 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  26 בפברואר 1978 (בגיל 55) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
עמיחי פאגלין, "גידי" (1 בדצמבר 1922 – 25 בפברואר 1978) היה קצין המבצעים של ארגון האצ"ל, מפקד התקפת האצ"ל על יפו במלחמת העצמאות, ויועץ ראש הממשלה לענייני טרור בעת כהונתו של מנחם בגין כראש ממשלת ישראל.
טבלת הקדשה לעמיחי פאגלין במוזיאון האצ"ל בתש"ח
מוזיאון האצ"ל בתש"ח על שם עמיחי פאגלין ביפו
קברם של עמיחי וצפורה פאגלין, בבית העלמין קריית שאול
ביוגרפיה

עמיחי פאגלין נולד בתל אביב, להוריו סימה וגרשון. אחיו, נריאל, שהיה מבוגר ממנו בשנתיים, היה בין כ"ג יורדי הסירה. פאגלין התחנך בבית הספר היסודי "תל נורדוי", ובהמשך בבית הספר התיכון "בלפור", בו ספג את החינוך הלאומי יחד עם חבריו למחזור אליהו בית צורי (לימים לוחם לח"י ועולה גרדום), דוד דנון, צבי צור (אז צ'רטנקו, לימים הרמטכ"ל) ועוד.
בגיל צעיר הצטרף לארגון "ההגנה" ומונה כקשרו של אפרים דקל, מפקד בש"י. הוא השתתף בקורס מפקדי כיתות וציפה להשתתף במהרה בפעולה ממשית ראשונה נגד הבריטים. תחת זאת, לאכזבתו, נצטווה לגרד כרוזים מהקירות ולבצע פעולות פשוטות. פאגלין, שכל בני משפחתו נמנו עם תנועת העבודה, התאכזב ממחדלי "ההגנה" ומגישתה הפייסנית והרופסת להגדרתו, פרש ממנה והצטרף לאצ"ל.
הוא צורף לחטיבת הקרב (הח"ק) של הארגון ונכנס מיד לפעילות כלוחם פשוט. הוא השתתף באחת מהפעולות הראשונות, פיצוץ משרדי מחלקת העלייה המנדטורית בחיפה; לאחר מכן השתתף בפעולה נגד משרדי מס הכנסה הבריטים וכן בהתקפה על בניין הבולשת הבריטית (ה-CID) בתל אביב.
פאגלין התבלט בתעוזתו, בידיעותיו הטכניות, בדמיונו הפורה ובתוכניותיו הנועזות והמקוריות לפגוע באויב. לימים אמר עליו מנחם בגין, מפקד האצ"ל: ”...הצעיר המופלא הזה, כשרונו הצבאי גובל ללא ספק בגאוניות...”
ב-1946, לאחר מאסרו של איתן לבני, קצין המבצעים של האצ"ל, צורף "גידי" למפקדת הארגון תחתיו. בתפקידו זה תכנן כ-200 מבצעים: תחילה נגד הבריטים ובמלחמת העצמאות - נגד ערביי ארץ ישראל. בחלק מהם השתתף באופן פעיל.
בין המבצעים שתכנן פאגלין היו פיצוץ המפקדה הבריטית במלון המלך דוד, פיצוץ מועדון הקצינים "בית גולדשמידט" בירושלים והפריצה לכלא עכו לשחרור אסירי המחתרות שהיו כלואים בו. הוא נמנה עם הצוות המצומצם שהוציא להורג (כביצוע גזר דין מוות של ביה"ד של המחתרת) את שני הסמלים הבריטים בנתניה, כתגובה על תליית חברי אצ"ל על ידי הבריטים. כמו כן עמד בראש התכנון של התקפת האצ"ל על יפו ופיקד עליו בפועל, וגם על הניסיון לכיבוש רמלה.
לאחר התמזגות אצ"ל בשורות צה"ל בשפלה עבר לירושלים, בה המשיך האצ"ל את קיומו הנפרד, והיה שותף למבצע קדם, ניסיון הפריצה לעיר העתיקה (על ידי ההגנה, האצ"ל והלח"י). עם פירוק המסגרות הללו וגיוס הלוחמים לצה"ל לא גויס "גידי", כנראה על פי הוראה של ראש הממשלה דוד בן-גוריון. בעקבות פרשת אלטלנה נעצר יחד עם יעקב מרידור ואליהו לנקין. הוא הצליח להימלט וברח מן הארץ.
פאגלין נשא לאישה את חברתו מימי המחתרת, ציפורה לבית פרל מצפת- האישה הראשונה שפיקדה על סניף אצ"ל. (בתו של זאב פרל, בעלי בית המלון "פרל" בצפת).  פאגלין הקים עם אביו בית חרושת לתנורים, שהתפרסם בשנות ה-60 בכך שבנה את התנור שבו נשרפה גופת הפושע הנאצי אדולף אייכמן, לאחר שנידון למוות על ידי בית משפט ישראלי. פאגלין לא היה פעיל בחיים הפוליטיים, והתעניין בעיקר בתחום הצבאי-ביטחוני. ידוע היה ביכולת ההמצאה שלו של מנגנונים וחומרי חבלה בשיטות פשוטות להפליא.
ביוגרפיה > הרשעתו בגין סיוע לניסיון הברחת נשק

בספטמבר 1972 קשר פאגלין קשר עם הרב מאיר כהנא, אברהם הרשקוביץ ויוסי שניידר, אנשי הליגה להגנה יהודית, להבריח נשק לרומא ולהשתלט שם על שגרירות לוב. התכנון היה לטבוח חצי מהנוכחים שם ולהימלט, כנקמה על רצח אחד-עשר הספורטאים באולימפיאדת מינכן. לפאגלין היו מאגרי נשק פרטיים, שלל ממבצע קדש וממלחמת ששת הימים. הוא מסר להרשקוביץ שני תת-מקלעים מסוג קרל גוסטב, שני אקדחי ברטה 9 מ"מ, שלושה רימוני יד, וכדורים לרובים ולאקדחים.
הארגז, שהגיע למחלקת המטען של "אל על" במסווה של חלקי ציוד לאפיית ביסקוויטים ב-13 בספטמבר, עורר חשד ובבדיקה התגלה תוכנו. הרשקוביץ נעצר ב-15 בספטמבר; לטענתו, כהנא הסגיר את המעורבים לשלטונות. פאגלין נעצר ב-19 בספטמבר ועו"ד שמואל תמיר נשכר להגן עליו. פאגלין הודה בפני תמיר כי התפתה ונתפש לחולשה חד-פעמית, והעביר מסר דרך דודתו בבה אידלסון, לראש הממשלה גולדה מאיר כי הוא מוכן להיפגש עימה ולהסביר כי אין כל מחתרת נגד השלטון. במהלך המשפט רמז תמיר כי הרב כהנא (שלא נעצר) הוא משתף פעולה עם השלטונות ותהה בפני אנשי המשטרה שחקרו את הפרשה, בין השאר בעת חקירתו של רב פקד משה כץ, מדוע לא הוחרם דרכונו של כהנא.
במהלך המשפט זכה פאגלין ליחס מועדף ושהה בתחנת המשטרה בנס ציונה ובמלון "בזל" בתל אביב. בסופו של דבר גזרה השופטת הדסה בן-עתו עונשים קלים יחסית על המעורבים, ופאגלין נידון לשנת מאסר על תנאי. ח"כ בנימין הלוי, שהיה שופט בית המשפט העליון לשעבר, סיכם את הפרשה במילים: "כאיש האצ"ל לשעבר ובעל עבר מחתרתי רציני נלכד פאגלין ברשת של אנשים פחות רציניים".
ביוגרפיה > מותו

בספטמבר 1977 מינה אותו ראש הממשלה בגין ליועץ ראש הממשלה למלחמה בטרור. מינויו של פאגלין, אשר לא נהנה מאמונם של שירותי המודיעין, עורר ביקורת.
בשבת, 28 בינואר 1978, נסעו פאגלין, משפחתו וחברתו של בנו, לבקר את בתו, גליה, בחיפה. בדרכם חזרה עצרו בעוספייה, שם הכירו מסעדה. לאחר הארוחה, כאשר בנו, נרי, נוהג, הרכב שמולם סטה ממסלולו. נרי ניסה להסיט את ההגה שמאלה, אך איחר. הנפגעים הועברו לבית החולים הלל יפה. האם, ציפורה, נהרגה. עמיחי פאגלין נפגע בעין וביד, וסבל גם מפציעות פנימיות. הוא נאבק על חייו במשך 30 יום ולבסוף נפטר בליל שבת, 24-25 בפברואר 1978, חודש בדיוק לאחר התאונה כתוצאה מקריש דם.
"התכוננו לעשות לו מסיבה, מסיבת שחרור," קונן חברו דוד דנון. "חשבנו, כשיגיע הביתה מבית החולים, אזי כולנו נשיר יחדיו. איזה שיר נשיר? משהו מימי המחתרת - איפה הנוסטלגיה?! ואז, תוך כדי נהיגה, שמעתי ברדיו צליל מוכר, שהעביר בי רטט: "חי לנצח עמיחי", של ירון לונדון. כולנו הכרנו את השיר. החלטתי אפוא - את זה אני לומד לנגן על גיטרה, וכשעמיחי ייכנס, נפצח בזמר: "חי לנצח עמיחי", ולא זכינו".
בני הזוג נטמנו בבית העלמין קריית שאול והותירו אחריהם את הבן נריאל, הבת גליה ובן נוסף, תא"ל במיל' גיא פאגלין, לשעבר ראש מנהלת המרכבה והרק"מ במשרד הביטחון.
מוזיאון האצ"ל בתש"ח על חוף ימה של יפו נקרא על שמו, "בית גידי". כמו כן, נקראו בערים ירושלים, תל אביב, רמת־גן ופתח תקווה רחובות על שמו.
לקריאה נוספת

גלעד לזכרם של לוחמי האצ"ל משחררי יפו, הוצאת משרד הביטחון, 1986
מנחם בגין, המרד - זכרונותיו של מפקד הארגון הצבאי הלאומי, הוצאת אחיאסף, 1992
דוד מונשיין, אגדות מונשיין, 77 סיפורי כיס, חושך הוצאה לאור, ירושלים, 1995, עמ' 96–99
יוסף עברון, גידי והמערכה לפינוי הבריטים מארץ ישראל, הוצאת משרד הביטחון, 2001
אורה מורג, חפרפרת במחתרת
הערות שוליים

↑  עמיחי פאגלין קורות חיים באתר האצ"ל
↑  חדשות המכון, חג האהבה בעיצומה של מלחמה, חדשות מכון ז'בוטינסקי בישראל 54, נובמבר 2014, עמ' 18
↑  אורי בינדר, האיש שבנה את התנור בו נשרפה גופת אייכמן, באתר nrg‏, 15 באפריל 2007
↑  אבא אמר: הדלקתי את התנור, הכנסתי את הגופה וזהו. כל מה שעשיתי זה להפוך את אייכמן לאפר, משה ויסטוך, ישראל היום 27 במאי 2022
↑  מאסר על תנאי לעמיחי פאגלין וראשי "הליגה להגנה", דבר, 18 בנובמבר 1974
↑  Ian Black; Benny Morris, ‏Israel's Secret Wars: A History of Israel's Intelligence Services, באתר גוגל ספרים
↑  תמיהה וביקורת על מינוי פגלין, דבר, 15 בספטמבר 1977
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303931005171  ISNI: 0000 0001 0804 2406  LCCN: no2001048844  VIAF: 103147286   WorldCat (עם VIAF): 103147286
חינוך בפינלנד

תרשים מפה המתאר את מבנה מערכת החינוך בפינלנד.
מערכת החינוך בפינלנד נחשבת מהטובות בעולם והפכה במהלך שני העשורים הראשונים של המאה ה-21, לדגם ממנו מנסים אנשי חינוך ומדינות שונות ללמוד, בעקבות הצלחתם הרבה של תלמידיה במבחנים סטנדרטיים כגון מבחן פיז"ה
היסטוריה

עד אמצע המאה ה-19, התבסס מערכת החינוך של פינלנד על בתי ספר כנסייתיים, בהם ההוראה הייתה בלטינית ומטרת החינוך הייתה הכשרת כמרים. במאה ה-13 נוסד בטורקו בית ספר קתדרלי ובשנת 1640 נוסד בטורקו האוניברסיטה הפינית הראשונה. בשנות ה-60 של המאה ה-19 הוחל בהקמת בתי ספר יסודיים של רשויות מקומיות ובשנת 1898 נקבעה חובה על הרשויות המקומיות לספק חינוך פורמלי לילדים בגילאי חינוך שהוריהם בקשו זאת. חוקת פינלנד שנקבעה בשנת 1919, קבעה חובת חינוך חינם, שהוחלה משנת 1921 בדמות של שש שנות לימוד חובה, שהחלו בגיל 7. במקביל התפתחו גימנסיות שמונה שנתיות, שחולקו לחמש שנות חינוך ביניים ושלוש שנות חינוך תיכוני, אליהן עברו תלמידים שיועדו לחינוך אקדמי, לאחר ארבע שנים בחינוך היסודי. המעבר לגימנסיות היה על סמך מבחני קבלה, הערכות מורים וציוני בית הספר היסודי. שאר התלמידים המשיכו ללמוד בבית הספר היסודי, ולאחר מכן יצאו לעבודה או לבית ספר מקצועי. כך שבפינלנד נהגה הסללה על פי המודל הגרמני, כאשר בסביבות גיל 11 נקבע המסלול של התלמיד והמעבר בין המסלולים היה נדיר. בשנת 1950, כרבע מהתלמידים המשיכו ללמוד במסלול בגימנסיות, שכשני שלישים מהן היו פרטיות. במהלך שנות ה-50 החלו הגימנסיות לקבל מימון ציבורי, הפיקוח הממשלתי עליהן גדל ומספר התלמידים נסק מכ-34,000 לכ-270,000 בשנת 1960.
בשנת 1968 הועבר בפרלמנט הפיני תוכנית לרפורמה במערכת החינוך. בהתאם לרפורמה כל התלמידים למדו יחד בבית ספר יסודי מקיף של 9 שנים, עליו הוחלו תוכניות הלימודים של הגימנסיה. בכך הוגברו לימודי המתמטיקה והמדעים יחסית לנהוג בבתי הספר היסודיים לפני הרפורמה והוחלה חובת לימוד שפה זרה. הרפורמה הוחלה על פי התוכנית בשנים 1972-1977 בסדר גאוגרפי שהותווה מראש. בתחילה התקיימו בבתי הספר המקיפים הקבצות במתמטיקה ובשפה זרה, אולם אלו בוטלו בשנת 1985. הרפורמה הביאה גם לגידול עצום בצוות המנהלי של בתי הספר ולהעברת סמכויות ניהול בתי הספר מוועדי בתי ספר למועצות חינוכיות של הרשויות המקומיות.
במקביל, בשנים 1973-1979 בוצעה רפורמה בהכשרת המורים לשש כיתות היסוד. הכשרת מורים אלו הועברה מסמינרים קטנים ומכללות להכשרת מורים אל שמונה פקולטות לחינוך באוניברסיטאות שהוקמו לשם כך. הצוותים של הסמינרים והמכללות הועברו לפקולטות ותוכניות ההכשרה המשיכו להתבסס על תוכנית תלת-שנתית. בשנת 1979 הועלתה רמת ההכשרה של המורים כך שמסלול הכשרת המורים כלל באופן מובנה הסמכה לתואר שני.
מבחנים בינלאומיים

פינלנד קיבלה ציונים מאוד גבוהים במבחני קריאה בינלאומיים אך פחות, הגם שמעל הממוצע, במבחנים במתמטיקה ובמדעים. פינלנד הצליחה מאוד במבחן פיז"ה, אך פחות במבחן TIMSS, הגם שבעילית של המדינות. כמו כן, ציוני פינלנד במבחנים הסטנדרטיים נמצאים בירידה מתחילת שנות ה-2000, הגם שהיא עדיין בעלת הציונים הגבוהים ביותר באירופה.
ציונים לדוגמה:
מבחן פיז"ה 2003: מתמטיקה - 544 (מקום 2), אוריינות - 543 (מקום 1), מדעים - 548 (מקום 1), פתרון בעיות - 548 (מקום 2)
מבחן פיז"ה 2009: מתמטיקה - 541 (מקום 6), אוריינות - 536 (מקום 3), מדעים - 554 (מקום 2)
מבחן פיז"ה 2012: אוריינות - 545 (מקום 3), מדעים - 524 (מקום 2)
מבחן TIMSS 2011: מתמטיקה - 514 (מקום 8)
הערות שוליים

↑  World Economic Forum, The Global Competitiveness Report 2017–2018 דוח תחרותיות של הבנק העולמי 2017-18 (באנגלית)
↑  סאלברג פ., אילון-אורטל ת. (מתר'), לומדים מפינלנד : תובנות ממערכת חינוכית מוצלחת, הוצאת הקיבוץ המאוחד, (2015).
↑  Simola, Hannu. The Finnish Education Mystery : Historical and Sociological Essays on Schooling in Finland. 2015.
↑  דרלינג-המונד, לינדה. "עקב בצד אגודל: איך פינלנד בנתה מערכת הוראה ולמידה חזקה." הד החינוך 5 (2011): 50-53.
↑  סאלברג, פסי. לומדים מפינלנד: חינוך במבט גלובלי מחשבה רב-תחומית בחינוך ההומניסטי אייר תשע"ו, מאי 2016 (2016): 19.
↑  Pertti Kansanen and Matti Merri, Finland in The Education Systems of Europe, Springer Science & Business Media, 2007, page 251
↑  School Tracking and Development of Cognitive Skills, March 2009, page 5
↑  The history and present of the Finnish education system, University of Jyväskylä, Finnish Institute for Educational Research, Finland, Sino-Finnish seminar on education systems, Shanghai, 31May -2 June
↑  Finland: Slow and Steady Reform for Consistently High Results, page 119
↑  School Tracking and Development of Cognitive Skills, March 2009, page 6-7
↑  Thomas S. Popkewitz, Changing Patterns of Power: Social Regulation and Teacher Education Reform, page 165
↑  Thomas S. Popkewitz, Changing Patterns of Power: Social Regulation and Teacher Education Reform, page 167
↑  Hannu Simola, The Finnish miracle of PISA: historical and sociological remarks on teaching and teacher education, November 2005, page 461
↑  Globalization and Education: Integration and Contestation across Cultures, page 25
↑  GABRIEL HELLER SAHLGREN, Real Finnish Lessons, pages 5-6
דו"ח מולר

דו"ח מולר
דו"ח מולר, אשר נקרא באופן רשמי דו"ח על חקירת ההתערבות הרוסית בבחירות לנשיאות לשנת 2016 (באנגלית: Report on the Investigation into Russian Interference in the 2016 Presidential Election) הוא דו"ח רשמי של החוקר המיוחד רוברט מולר, ראש ה-FBI לשעבר, המתעד את הממצאים והמסקנות של החקירה למעורבות רוסיה בבחירות לנשיאות ארצות הברית, הטענות לקנוניה שנרקמה בין אנשי הקמפיין של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ, וטענות על שיבוש חקירה מצד הנשיא. הדו"ח הסופי, שמכיל 448 עמודים, פורסם לציבור ב-18 באפריל 2019 לאחר כ-22 חודשי חקירה. לדו"ח שני חלקים: האחד עוסק במעורבות הרוסית בבחירות, והשני בטענות לשיבוש חקירה מצד הנשיא טראמפ. עם זאת, חלקים מהדו"ח צונזרו מטעמי סיווג.
התערבות רוסית בבחירות

הדו"ח קובע חד-משמעית כי רוסיה התערבה בבחירות. כמו כן, הדו"ח מעלה כי אין אף הוכחה לקשר בין טראמפ לבין התערבותה של רוסיה.
הדו"ח קובע שההתערבות הרוסית בבחירות לנשיאות 2016 הייתה בלתי חוקית והתרחשה "באופן גורף ושיטתי". מאוחר יותר הצהיר מולר כי מסקנת חקירתו על ההתערבות הרוסית "ראויה לתשומת לב של כל אמריקאי.
הדו"ח הציג שתי שיטות שבהן ניסתה רוסיה להשפיע על הבחירות:
קמפיין במדיה החברתית - השיטה הראשונה של התערבות רוסית נעשתה באמצעות גוף ששמו סוכנות המחקר לאינטרנט (IRA), שניהלה "קמפיין מדיה חברתית שהעדיפה את המועמד לנשיאות דונלד טראמפ ואת המועמדת לנשיאות הילרי קלינטון בזלזול". הוא גם ביקש "לעורר ולהגביר מחלוקת פוליטית וחברתית בארצות הברית". עד פברואר 2016, מסמכים פנימיים של ה-IRA הראו הוראה לתמוך במועמדותם של דונלד טראמפ וברני סנדרס, בעוד שחברי ה-IRA היו צריכים "לנצל כל הזדמנות לבקר" את הילרי קלינטון ואת שאר המועמדים. מיוני 2016, ארגנה ה-IRA אסיפות בחירות בארצות הברית ש"קדמו" לעיתים קרובות את הקמפיין של טראמפ תוך "התנגדות" לקמפיין של קלינטון. אנשי ה-IRA התחזו לאמריקאים, הסתירו את הרקע הרוסי שלהם, תוך שהם ביקשו מאנשי הקמפיין של טראמפ פליירים וכרזות לעצרות. הדו"ח של מולר פירט שה-IRA הוציא 100,000 דולר עבור למעלה מ-3,500 פרסומות בפייסבוק, שכללו פרסומות נגד קלינטון ובעד טראמפ. הדו"ח פירט קבוצות שנוצרו על ידי ה-IRA בפייסבוק כדי לכלול "קבוצות שמרניות לכאורה", "קבוצות צדק חברתי שחורות לכאורה", "קבוצות להט"ב", "וקבוצות דתיות" (למשל 'המוסלמים המאוחדים של אמריקה'). חשבונות הטוויטר של ה-IRA כללו חשבון אשר טען שהוא קשור למפלגה הרפובליקנית בטנסי, ושני חשבונות אשר טענו שהם תומכי טראמפ ולשניהם היו 70,000 עוקבים. מספר בכירי הקמפיין של טראמפ ניהלו התקשורת אינטרנטית (הפצת תוכן למשל) עם חשבונות אלה.
פריצה לחשבונות ושחרור של חומר - השיטה השנייה של התערבות רוסית בוצעוה על ידי סוכנות הביון הצבאית הרוסית GRU. היא פרצה לחשבונות דואר אלקטרוני בבעלות מתנדבים ועובדים בקמפיין הנשיאותי של קלינטון, כולל זה של יו"ר הקמפיין ג'ון פודסטה, וגם פרצו ל"רשתות המחשבים של ועדת הקמפיין של הוועדת הקמפיין הדמוקרטית של הקונגרס (DCCC) והוועדה הדמוקרטית הלאומית. כתוצאה מכך, ה-GRU השיג מאות אלפי מסמכים שנפרצו, וה-GRU המשיך בהסדרת שחרורים של חומר פרוץ מזיק דרך ארגון ויקיליקס וגם הדמויות הכוזבות של "DCLeaks" ו-"Guccifer 2.0".
טענה לקנוניה של טראמפ עם פוטין

בנוגע לטענה לקנוניה שנרקמה בין אנשי הקמפיין של טראמפ לבין רוסיה כדי להשפיע על הבחירות לנשיאות, קובע הדו"ח כי לא נמצאו די ראיות לקנוניה בין טראמפ לרוסים, אך שהמהלכים הרוסיים לטובת טראמפ התקבלו על ידי הקמפיין, שציפה להרוויח מהם. כמו כן הוא הצביע על קשרים בין מקורבי הקמפיין לגורמים המקורבים לממשלה הרוסית, עליהם מספר אישים הורשעו במתן עדות שקר ושיבוש הליכי משפט.
בנוגע לחשד לשיבוש הליכי חקירה על ידי הנשיא, קובע הדו"ח כי "על אף שאין קביעה כי הנשיא ביצע עבירה והוא גם לא מזכה אותו. וזאת על רקע עמדת משרד המשפטים האמריקאי הגורסת כי נשיא מכהן אינו יכול לעמוד לדין, ללא קשר לחומרת הראיות נגדו. בשל עמדה זו, מולר סבר כי לא יהיה זה הוגן להאשים נשיא בביצוע עבירה חמורה ללא יכולת להעמידו למשפט, תוך שזה עלול להשפיע על המצב הפוליטי ולגרום להדחה. בנוגע למעשיו, הכרך מתאר 10 פעמים בהם כנשיא, ופעם אחת כמועמד, בהן ניסה טראמפ להשפיע על החקירה הרוסית, בטענה שניסה "להשיג שליטה על החקירה". הדו"ח מפנה את הקונגרס לקבלת החלטה בנוגע לביצוע עבירה אפשרית ולהחלטה על האם לפתוח בעקבותיה הליך הדחה. הוא העביר את ההחלטה בעניין הגשת אישום פלילי לתובע הכללי ויליאם בר.
ראו גם

הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016