stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק (בית הלוי)
משפחת סולובייצ'יק

ילדיו היו: מאשתו הראשונה נולדה לו בת אך לא ידועים עליה פרטים. מאשתו השנייה נולדו לו:
בנו הרב אברהם ברוך (תר"י, 1850 - תרע"ג, 1913), חתן הגביר שאול קצנלסון מבוברויסק. כיהן ברבנות סמולנסק. בנו רבי ישראל (-תשי"א, 1951) מילא את מקום אביו ובהמשך כיהן כדיין ביוהנסבורג, מכתביו הודפס הספר "גנזי הגר"ח", חידושים מדודו רבי חיים.
הרב חיים רבה של בריסק.
שיינדל (תרי"א, 1851 - תרמ"ב, 1882) אשת הרב אריה קריינס מסלוצק.
רעלקא, אשת הרב חיים יצחק פוקר מיאסי. אחותו של הרב חיים יצחק הייתה אשתו של הרב נחום וידנפלד, רבה של דומברובה. אחד מחתניהם היה הרב יהודה אריה ברבש, נכדו של רבי שמריהו נח שניאורסון, האדמו"ר מחב"ד בוברויסק.
חוואלקה, אשת הרב יהושע חיים שפירא.
מאשתו השלישית, אסתר ביילא רובינליכט לבית טמקין, נולדו לו:
הרב שמחה.
פעשא רבקה (נפטרה י"ח בשבט תשל"ג, 1973), אשת הרב שמואל יצחק יפה  (-י"ז בניסן תשי"ג) מצאצאי רבי מרדכי יפה בעל ה"לבוש", רבה של באריסוב ובהמשך רב בתל אביב ומחבר ספר "רמת שמואל". אחד מחתניהם היה הרב דניאל מובשוביץ.
לקריאה נוספת

הראשון לשושלת בריסק, חיים קרלינסקי, הוצ' מכון ירושלים, ירושלים 1984
עובדות והנהגות לבית בריסק, שמעון יוסף מלר, ירושלים 1999
הערות שוליים

↑  כך כתב וחתם את שמו, ראו שערי ספריו "בית הלוי" שיצא לאור בחייו, ובעשרות אגרותיו והסכמותיו, כ-80 מהם הודפסו על ידי הרב חיים קרלינסקי, "הראשון לשושלת בריסק", ירושלים תשס"ד, פרק "שר המסכים", עמודים 455–483, ומכתב נוסף בעמ' 13. בחלקם מופיע גם "בר" בלי עי"ן סגולית, ובחלקם "יוסף דוב בער", ב-3 מילים. השם "בער" הוא כינוי ביידיש לשם "דוב", ראו בית שמואל, שולחן ערוך אבן העזר, סימן קכ"ט, שמות האנשים אות ד'. השם "דובער" הוא חיבור של השם והכינוי יחד, כשהאות ב' משמשת לשניהם. צאצאיו, לפחות צאצאי בנו הגר"ח הלוי, מקפידים לקרוא ולכתוב את שמות בניהם "יוסף דוב" לבד, כדי להימנע משאלות הלכתיות בכתיבת השם.
↑  חיים קרלינסקי, הראשון לשושלת בריסק, ירושלים תשס"ד, עמ' 83.
↑  זהותו מוטלת בספק. בספר "הראשון לשושלת בריסק" נכתב שהיה ממשפחת ק-ן, וכוונתו ככל הנראה למשפחת קצנלסון שהייתה משפחה עשירה ומכובדת ולפי דברי הרב אהרן היימן, מו"צ בלונדון שעסק בתולדות הבית הלוי, שמו היה מאיר עפשטיין. ראו בקישור החיצוני לפוסט בבלוג "תולדות".
↑  בהסכמתו משנת תרל"ח, לספר "סדר הדורות", מהדורת הרב נפתלי משכיל לאיתן, וורשא, הוא חותם את שמו ומוסיף "בעל המחבר ספר בית הלוי, יד הלוי".
↑  הרב אלעזר מנחם מן שך, שמושה של תורה, בערכו. הרב אליהו אהרן מילייקובסקי אב"ד תל אביב, דבר אליהו, חלק שני, ירושלים תש"א, עמוד ז', מפי בנו רבי חיים הלוי, בלי ידיעת שם הספר. אהרן סורסקי, מרביצי תורה ומוסר, תשל"ו, כרך ראשון בערכו, עמ' ס"ח, הרב אברהם שטרן, מליצי אש, נוי יורק, תש"א.

ישנה גרסה נוספת, שהשם "יד הלוי" היה השם המקורי של ספרו על התורה, אותו החליף אחר כך ל"בית הלוי" כשם סדרת הספרים בהלכה - ראה יצחק ניסנבוים, עלי חלד, וורשא תרפ"ט, עמ' 86, ומשם הראשון לשושלת בריסק, בדיון על הנושא עמודים 35-37. אולם צאצאי בנו הרב שמחה סולובייציק, שברשותם עותק נדיר של הספר, מאשרים את גרסתו המקורית של הרב שך.
↑  ...עדת בני עיר סלוצק מצאו עתה נוחם..., המגיד, 14 בדצמבר 1864.
↑  במקורות אחרים נכתב כי שמו היה משה אליעזר, אך כנראה שמדובר בטעות - ראה בתגובות ל"תולדות ושורשים - בית הלוי מבריסק".
↑  סבו של רבי מנחם דוד טמקין אב"ד פיוטרקוב.
↑  ⁨⁨המליץ⁩, עמ' 8, ציון לנפש - על רבי מרדכי יהודה טעמקין, ‏3 מאי 1886⁩
↑  אסתר בייילא רובינליכט-סולובייצ'יק (טמקין), באתר Geni
↑  על ההספד בחורבת רבי יהודה החסיד: באה"ק, המליץ, 12 ביוני 1892.
↑  בית הלוי, בהקדמה לחלק ראשון, ושם סימן ו' אות א'. וראה שם את הנפקותא לגבי מצוות כתיבת ספר תורה.
↑  שו"ת בית הלוי, חלק ראשון, וילנא תרכ"ג, סימן ב'. וכן חלק שלישי, וארשא תרנ"א, סימן נ"א אות ג-ד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268485305171  BnF: cb136072585 (data)  GND: 137293429  ISNI: 0000 0000 6655 412X  LCCN: n79094713  NTA: 303068892  SUDOC: 029420350  VIAF: 82521208   WorldCat (עם VIAF): 82521208 
ספרו שו"ת בית הלוי, מהדורה ראשונה, וילנא, תרכ"ג
התפלגות בטא-בינומית

| --- | --- |
 פונקציית ההסתברות
 
 פונקציית ההסתברות המצטברת
 
 מאפיינים
 פרמטרים:  n ∈ N0 — מספר ניסויי ברנולי  \alpha >0 (מספר ממשי)   \beta >0 ((מספר ממשי)
 תומך:   x\in \{0,1,2...,n\}
 פונקציית הסתברות (pmf):   {\binom {n}{x}}{\frac {\mathrm {B} (x+\alpha ,n-x+\beta )}{\mathrm {B} (\alpha ,\beta )}}\!    כאשר  \mathrm {B} (x,y)={\frac {\Gamma (x)\,\Gamma (y)}{\Gamma (x+y)}} היא פונקציית בטא
 פונקציית ההסתברות המצטברת (cdf):   {\begin{cases}0,&x<0\\{\binom {n}{x}}{\tfrac {\mathrm {B} (x+\alpha ,n-x+\beta )}{\mathrm {B} (\alpha ,\beta )}}{}_{3}\!F_{2}({\boldsymbol {a}};{\boldsymbol {b}};x),&0\leq x<n\\1,&x\geq n\end{cases}}   כאשר  3F2(a;b;x) היא פונקציה היפרגאומטרית מוכללת   {}_{3}\!F_{2}(1,-x,n\!-\!x\!+\!\beta ;n\!-\!x\!+\!1,1\!-\!x\!-\!\alpha ;1)\!
 תוחלת:   {\frac {n\alpha }{\alpha +\beta }}\!
 סטיית תקן:   {\sqrt {np(1-p)}}
 שונות:   {\frac {n\alpha \beta (\alpha +\beta +n)}{(\alpha +\beta )^{2}(\alpha +\beta +1)}}\!
 פונקציה יוצרת מומנטים (mgf):   _{2}F_{1}(-n,\alpha ;\alpha +\beta ;1-e^{t})\! כאשר  _{2}F_{1} היא פונקציה היפרגאומטרית
 פונקציה אופיינית:   (1-p+pe^{it})^{n}\!
 צידוד:   {\tfrac {(\alpha +\beta +2n)(\beta -\alpha )}{(\alpha +\beta +2)}}{\sqrt {\tfrac {1+\alpha +\beta }{n\alpha \beta (n+\alpha +\beta )}}}\!
 גבנוניות:  ראה טקסט
בתורת ההסתברות ובסטטיסטיקה, ההתפלגות הבטא-בינומית היא משפחה של התפלגויות הסתברות בדידות עם תומך סופי של מספרים שלמים לא שליליים. נתונה סדרה עם מספר קבוע מראש של ניסויי ברנולי בלתי תלויים כאשר ההסתברות ל"הצלחה" בסדרת הניסויים היא אקראית ולקוחה מההתפלגות בטא. המשתנה המקרי הבטא-בינומי הוא מספר ה"הצלחות" בסדרה. המשתנה המקרי הבטא-בינומי משמש לעיתים קרובות בסטטיסטיקה בייסיאנית, בשיטות בייס אמפיריות ובסטטיסטיקה קלאסית, כאשר יש פיזור יתר בנתונים בהשוואה למשתנה בינומי.
ההתפלגות הבטא-בינומית היא גרסה חד-ממדית של התפלגות דיריכלה-מולטינומית, זאת בהמשך לכך שההתפלגויות הבינומית והביתא הן גרסאות חד-ממדיות של ההתפלגויות המולטינומית ודיריכלה בהתאמה. מקרה מיוחד שבו הפרמטרים α ו- β הם מספרים שלמים ידוע גם בתור ההתפלגות ההיפרגאומטרית השלילית.
פונקציית הסתברות

ההתפלגות הבטא-בינומית היא התפלגות מורכבת (מהתפלגות בטא והתפלגות בינומית). נניח שמשתנה מקרי  Y לקוח מהתפלגות בטא,  Y\sim {\rm {{Beta}(\alpha ,\beta )}} ואז בהינתן  Y, המשתנה מקרי  X לקוח מהתפלגות בינומית,  X|Y\sim {\rm {{Bin}(n,Y)}}. במקרה כזה  X הוא משתנה מקרי בטא-בינומי ונכתוב  X\sim {\rm {{BetaBin}(n,\alpha ,\beta )}}. נוכל לקבל באופן הבא את פונקציית ההסתברות של  X.
נשתמש בתכונות של של פונקציית בטא, כדי לקבל
פונקציית הסתברות > מודל הכד

ניתן למדל משתנה מקרי בטא בינומי במקרה שבו הפרמטרים α ו- β הם שלמים חיוביים באמצעות המודל המכונה הכד של פוליה. נתון כד המכיל כדורי α אדומים וכדורי β שחורים, ובכל פעם מוציאים כדור אקראי מהכד. אם הוצא כדור אדום, אז שני כדורים אדומים מוחזרים לכד. באופן דומה, אם הוצא כדור שחור, אז שני כדורים שחורים מוחזרים לכד. אם חוזרים על תהליך ההוצאה וההחזרה n פעמים ומגדירים משתנה מקרי  X כמספר הפעמים שמוצא כדור אדום מהכד, אז  X הוא משתנה מקרי בטא-בינומי, X\sim {\rm {{BetaBin}(n,\alpha ,\beta )}} .
לעומת זאת, אם מוציאים מהכד כדורים אקראיים עם החזרה (מחזירים רק את הכדור שהוצא), אז מספר הפעמים שמוצא כדור אדום מהכד הוא משתנה מקרי בינומי. בנוסף, אם מוציאים את הכדורים ללא החזרה, אז מספר הכדורים האדומים שמוצא מהכד הוא משתנה היפרגאומטרי.
התפלגויות קשורות

\mathrm {BetaBin} (1,\alpha ,\beta )\sim \mathrm {Bernoulli} (p)\, כאשר  p={\frac {\alpha }{\alpha +\beta }}\, .
\mathrm {BetaBin} (n,1,1)\sim U(0,n)\, כאשר  U(a,b)\, היא ההתפלגות האחידה הבדידה .
\lim _{s\rightarrow \infty }\mathrm {BetaBin} (n,ps,(1-p)s)\sim \mathrm {B} (n,p)\, כאשר  p={\frac {\alpha }{\alpha +\beta }}\, ו-  s=\alpha +\beta \, ו-  \mathrm {B} (n,p)\, היא ההתפלגות הבינומית .
\lim _{n\rightarrow \infty }\mathrm {BetaBin} (n,\alpha ,{\frac {np}{(1-p)}})\sim \mathrm {NB} (\alpha ,p)\, כאשר  \mathrm {NB} (\alpha ,p)\, היא ההתפלגות הבינומית השלילית .
גבנוניות

הגבנוניות נתונה על ידי
 \beta _{2}={\frac {(\alpha +\beta )^{2}(1+\alpha +\beta )}{n\alpha \beta (\alpha +\beta +2)(\alpha +\beta +3)(\alpha +\beta +n)}}\left[(\alpha +\beta )(\alpha +\beta -1+6n)+3\alpha \beta (n-2)+6n^{2}-{\frac {3\alpha \beta n(6-n)}{\alpha +\beta }}-{\frac {18\alpha \beta n^{2}}{(\alpha +\beta )^{2}}}\right]
הפניות

Minka, Thomas P. (2003). הערכת התפלגות דיריכלה . דוח טכני של מיקרוסופט.
סטניסלב פטרוב

| --- | --- |

סטניסלב פטרוב, 2016
 לידה:  7 בספטמבר 1939 ולדיווסטוק, הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות 
 פטירה:  19 במאי 2017 (בגיל 77) פריאזינו, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית להנדסת אווירונאוטיקה של קייב 
 השתייכות:  חיל ההגנה האווירית הסובייטי 
 תקופת הפעילות:  1972–1984 (כ־12 שנים) 
 דרגה:    פודפולקובניק
 פעולות ומבצעים
 המלחמה הקרה 
 עיטורים
 פרס התקשורת הגרמנית (24 בפברואר 2012)  פרס דרזדן (17 בפברואר 2013)  מסדר שירות המולדת בכוחות המזוינים הסובייטים, דרגה 3  מדליה לציון 60 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 70 שנה לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית וטרן הכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליה להנצחת 20 שנים לניצחון במלחמת המולדתה הגדולה 1941–1945  מדליה להנצחת 50 שנים לכוחות המזוינים של ברית המועצות  מדליית השירות המצוין  מדליית השירות המצוין, דרגה 3  מדליה להנצחת 100 שנים להולדתו של לנין  מדליית השירות המצוין, דרגה 2 
 
סטניסלב ייבגרפוביץ' פטרוב (ברוסית: Станислав Евграфович Петров; ‏7 בספטמבר 1939, ליד ולדיווסטוק – 19 במאי 2017) היה קצין בדרגת סגן-אלוף בכוחות ההגנה האווירית של ברית המועצות. פטרוב זכה לפרסום כאשר החליט ב־26 בספטמבר 1983 להתעלם מהתרעה מפני מתקפת טילים מצידה של ארצות הברית, תוך חריגה מההוראות המקובלות, בנימוק שמדובר בהתרעת שווא. חקירה מאוחרת של המקרה גילתה כי אכן היה מדובר בהתרעת שווא שנבעה מתפקוד טכני לקוי של מערכת הלוויין הסובייטית לזיהוי טילים. החלטתו של פטרוב, לפי מקורות שונים, מנעה תגובת שרשרת של מתקפות גרעיניות הדדיות מצד שתי המעצמות.
קיימות גרסאות שונות באשר לשאלה האם פטרוב הזהיר בפועל את הממונים עליו, וכן ישנם ספקות באשר לחלקה של החלטתו האישית במניעת מלחמה גרעינית, מכיוון שפטרוב התמודד עם ההתרעות בלבד ובשום מצב לא הייתה לו סמכות להורות לפתוח במתקפת תגובה גרעינית. עם זאת, התקרית חשפה ליקויים חמורים במערכת ההתרעה המוקדמת הסובייטית. בשל רגישות המידע ובגלל אינטרסים פוליטיים בינלאומיים, נותרה הפרשה מסווגת עד שנת 1998 – אז פרסם קצין נוסף ששהה בבונקר את זכרונותיו מהתקרית.
רקע

התקרית התרחשה בתקופה בה שררו יחסים מתוחים בין ברית המועצות לארצות הברית. שלושה שבועות בלבד לפני כן, הפיל הצבא הסובייטי מטוס סילון דרום־קוריאני שחדר לשטחה האווירי של ברית המועצות. בהתרסקות המטוס נהרגו אזרחים אמריקאים רבים, ביניהם חבר הקונגרס לארי מקדונלד. באותו זמן תכננה מועצת נאט"ו תרגיל צבאי רחב היקף בשם אייבל ארצ'ר 83, שדימה מתקפה גרעינית מתואמת על ברית המועצות ועשוי היה לשמש כיסוי למתקפה כזו בפועל.
ליל התקרית

ב־26 בספטמבר 1983 היה סטניסלב פטרוב קצין תורן בבונקר "סרפוחוב־15" שליד מוסקבה, בו שכן מרכז הבקרה של מערכת ההתרעה המוקדמת מפני מתקפת טילים, או בשם הקוד שלה, "אוקו" (עין). פטרוב היה אחראי להשגיח על רשת הלוויינים להתרעה מוקדמת ולהודיע לממונים עליו על מתקפת טילים קרבה נגד ברית המועצות. אם התקבלה אזהרה ממערכת ההתרעה המוקדמת ששוגרו טילים לכיוונה של ברית המועצות, הוראות התגובה היו שיגור בהתרעה, כלומר, מתקפת תגובה גרעינית מיידית, וזאת כחלק ממדיניות ה"השמדה הדדית מובטחת" ושיגור בעת התרעה.
זמן קצר לאחר חצות התקבל דיווח מהמחשבים שבבונקר על תנועת טיל בין־יבשתי אחד מכיוון ארצות הברית לכיוונה של ברית המועצות. פטרוב החליט להתייחס לכך כאל שגיאה של המחשב, שכן במקרה של מתקפה מצד ארצות הברית סביר היה כי היא תשגר מאות טילים בו־זמנית, וזאת כדי למנוע מברית המועצות להשיב במתקפת־נגד. יתר על כן, בעבר כבר עלו ספקות בנוגע למהימנותו של לוויין ההתרעה. לאור נימוקים אלו, בחר פטרוב להתעלם מההתרעה, ופטר את כל העניין כהתרעת שווא. למרות זאת, מדו"ח האירוע לא ברור אם פטרוב הודיע לממונים עליו על ההתרעה או שבנוסף להתעלמותו ממנה, גם לא הודיע עליה לממונים עליו.
מאוחר יותר הצביעו המחשבים על ארבעה טילים נוספים באוויר, כולם מכוונים ישירות לברית המועצות. פטרוב המשיך לחשוד כי מדובר בכשל טכני במחשבים, וזאת אף על פי שלא היה ביסוס לחשדותיו. המכ"ם הקרקעי הסובייטי לא יכול היה לגלות עצמים שהיו מעבר לאופק, והמתנה לזיהוי ודאי הייתה מובילה למצב בו יישארו דקות ספורות לתגובה עד לנפילת הטילים. על פי הדו"ח שכתב פטרוב, הממונים עליו התכוננו בתגובה לשגר מתקפת־נגד חפוזה כמו זאת של האמריקאים, אך הוא התעקש כי מדובר בכשל טכני של מערכת ההתרעה. אכן בשלב מאוחר יותר, כאשר אף טיל לא זוהה, התברר כי פטרוב צדק באבחנתו.
בדיעבד התברר כי הכשל הטכני שהוביל להתרעות השווא, נבע ממערך נדיר של השתקפות אור השמש על עננים גבוהים יחד עם מסלולי מולניה של הלוויינים. התקלה תוקנה מאוחר יותר, באמצעות לוויין בעל מסלול גאוסטציונרי שציר הסיבוב שלו זהה לזה של כדור הארץ, דבר שמקבע את מיקומו יחסית לכדור הארץ.
פטרוב נחקר באופן נוקב על ידי מפקדיו בעניין החלטתו זו. אמנם בהתחלה הם שיבחו אותו על החלטתו: יורי ווטינצ'ב, מפקד יחידת ההגנה מפני טילים של חיל ההגנה האווירי הסובייטי דאז, שהיה הראשון ששמע מפטרוב דין וחשבון על המקרה (והראשון שהביא אותו לידיעת הציבור בשנות ה־90), אמר כי החלטתו של פטרוב הייתה "הדבר הנכון בזמן הנכון", אך פטרוב גם ננזף בתואנה שהוא לא כתב את האירועים ביומן המבצעים. פטרוב עצמו ציין שווטינצ'ב שיבח אותו ואף הבטיח לו פרס, אך לבסוף הוא לא קיבל פרס מכיוון שהדבר היה מעודד אי ציות. לדברי פטרוב, סיבה נוספת לכך הייתה המבוכה שגרמו התקלות במערכת לממונים עליו ולמדענים בעלי ההשפעה שהיו אחראים לתפעולה; לו פטרוב היה מתוגמל רשמית, הדבר היה מביא אותם במבוכה.
תגובות בעולם

תקרית זו לא הייתה ידועה ברבים עד פרסומה בשנות ה־90 בזכרונותיו של יורי ווטינצ'ב. פרסומים רבים בתקשורת הגבירו את המודעות הציבורית לחשיבות מעשיו של פטרוב.
בתאריך 21 במאי 2004 העניקה "התאחדות אזרחי העולם" שבסן פרנסיסקו לפטרוב אזרחות של כבוד ופרס כספי על סך 1000 דולר כהוקרה על חלקו במניעת האסון. בינואר 2006 נסע פטרוב לארצות הברית כדי להיות אורח כבוד בעצרת האו"ם בניו יורק, שם העניקה לו ההתאחדות שנית אזרחות של כבוד. למחרת ראיין העיתונאי וולטר קרונקייט את פטרוב במשרדו שב־CBS בניו יורק. הריאיון התפרסם ביולי 2009, בסרט הדוקומנטרי "The Man Who Saved The World".
ביום בו ביקר פטרוב בעצרת האו"ם פרסמה המשלחת הרוסית לאו"ם הודעה לעיתונות, לפיה:
"בשום נסיבות שהן לא הייתה עשויה להתקבל או אף להישקל החלטה על שימוש בנשק גרעיני בברית המועצות או בארצות הברית על בסיס נתונים ממקור יחיד או ממערכת בודדת. על מנת שפעולה כזאת תתבצע, נדרש אישוש ממספר מערכות: מכ"מים קרקעיים, לווייני התראה־מוקדמת, דו"חות מודיעין וכו'."
עם זאת, מומחים למלחמה הקרה ספקנים בנוגע לשאלה האם לפי הפרוטוקול הסובייטי נדרשו באופן חד־משמעי יותר ממקור התרעה אחד על מנת להגיב במקרה של התרעה מפני מתקפת טילים. ברוק בלייר, מומחה למדיניות הגרעין של שתי המעצמות במלחמה הקרה, ונכון ל־2009 נשיא המכון לביטחון עולמי בוושינגטון, טוען כי התקרית הייתה על רקע תקופה בה חלה הידרדרות מערכתית ביחסי ארצות הברית–ברית המועצות, ושבה שררה מתיחות רבה בין שתי המעצמות. על רקע מצב נפיץ זה, לדעתו של בלייר, הייתה קיימת סבירות גבוהה כי אחת מהמעצמות תתקוף במהירות, ולכן החלטתו של פטרוב מנעה ברגע האחרון השלכות הרות־אסון. בראיון לטלוויזיה אמר בלייר: "הרוסים ראו ממשלה אמריקאית המתכוננת להנחית את המכה הראשונה בראשות נשיא שיכול להורות על מתקפה שכזו", ובהתייחס לתקרית של פטרוב אמר: "אני חושב שזה הכי קרוב שהגענו למלחמה גרעינית שקרתה במקרה".
אולג קלוגין, שהיה ראש זרוע הריגול הנגדי הזר של הק.ג.ב., ועל כן הכיר היטב את מנהיג ברית המועצות יורי אנדרופוב (שהיה בעבר ראש הק.ג.ב.), ציין כי אנדרופוב רחש אי־אמון עמוק כלפי הממשל האמריקאי. לדעתו של קלוגין, במקרה שפטרוב היה טוען כי מדובר בהתרעת־אמת, סביר כי הממשל הרוסי היה רואה בכך התגרות, ולכאורה היה מנסה למהר ולתקוף על מנת להקדים את המתקפה האמריקאית.
פטרוב לאחר המעשה

לאחר התקרית הועבר פטרוב לתפקיד בעל רגישות ביטחונית נמוכה יותר (אם כי הוא מדגיש שהוא לא אולץ לעזוב את הצבא, כפי שפורסם במקורות מערביים). בהמשך הוא פרש לפנסיה מוקדמת וסבל מהתמוטטות עצבים ועד מותו הוא חי בעיר פריאזינו (אנ') שבמחוז מוסקבה.
פטרוב עצמו טען שהוא לא ראה במעשהו גבורה יוצאת דופן. בריאיון לסרט הדוקומנטרי "The Red Button and the Man Who Saved the World", שהופק על ידי קווין קוסטנר, אמר כי תפקודו במהלך התקרית כי הוא רק ביצע את המוטל עליו. לדבריו, הוא "לא גיבור פשוט הייתי במקום הנכון בזמן הנכון"
הערות שוליים

↑  Детям говорили, что у отца трудная работа, באתר gazeta.ru, ‏26 בפברואר 2013
↑  archiewood, Molniya orbit, everything2, July 21, 2004.
1 2  Allan Little, 'How I stopped nuclear war', BBC News, October 21, 1998
↑  Russian Colonel Who Averted Nuclear War Receives World Citizen Award, Mosnews.com, January 20, 2006
↑  בעברית: הכפתור האדום והאיש שהציל את העולם
↑  אתר Bright Star Sound
↑  משלחת רוסיה לאו"ם, הודעה לעיתונות, 19.1.2006
↑  "War Games". Burrelle's Information Services (Dateline NBC), Nov. 12, 2000.
↑  Scott Shane, Cold War’s Riskiest Moment, Baltimore Sun, August 31, 2003
↑  Ian Thomas, Stan the Man, Daily Mail, October 7, 1998
↑  גיא פולת, האיש שהציל את העולם משואה גרעינית, באתר Substack, ‏28 בפברואר, 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811339303005606  BIBSYS: 1492758310070  BnF: cb17038953r (data)  GND: 1046663151  LCCN: nb2016023926  VIAF: 1150083621314940205   WorldCat (עם VIAF): 1150083621314940205
שולמית מוריה

| --- | --- |

שולמית מוריה, תחילת שנות ה-50
 לידה:  1926  בצרה, עיראק המנדטורית
 פטירה:  יולי 2013 (בגיל 87 בערך)
 מקום קבורה:  בית העלמין בקיבוץ עינת
 תאריך עלייה:  23 באוגוסט 1947
 מדינה:  ישראל
 בן זוג:  שמואל מוריה
 מספר צאצאים:  2 
 השתייכות:   המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים
 תקופת הפעילות:  1971–1990 (כ־19 שנים)
 
שולמית (שולה) מוריה (1926 - יולי 2013) הייתה קריינית קול ישראל בערבית ובכירה במוסד.
ביוגרפיה

שולמית מוריה נולדה ב-1926 בעיר בצרה שבעיראק המנדטורית. היא הצטרפה לתנועת "החלוץ" המחתרתית בעיראק ב-1944, משם המשיכה לסמינר למדריכים שבסיומו הייתה מדריכה של קבוצות נוער ורכזת תנועת הנוער "החלוץ הצעיר" בעיר הולדתה. לאחר סיום לימודיה התיכוניים עבדה במשך כשנתיים החל מקיץ 1945 כמורה בבית הספר "אליאנס".
בסוף שנת 1945 הצטרפה לזרוע של ארגון "ההגנה" בעיראק וסיימה קורס חובשות. ב-23 באוגוסט 1947 הייתה מן הנוסעים שעלו לארץ ישראל בטיסה הראשונה במסגרת מבצע מייקלברג שהמריאה באישון ליל מעיראק ונחתה ביבנאל. אחד ממפקדי המבצע היה בעלה לעתיד, שמואל (סמי) מוריה. עם הגיעה לארץ ישראל החלה בסוף 1947 לשמש כקריינית בערבית בתחנת השידור של "קול זרוע ההגנה" בערבית בתל אביב. הבית של מוריה שימש בחודשים מרץ-אפריל 1948 כמקום מפגשם של פעילי המחתרת היהודים מעיראק שהוברחו לישראל באמצעות דרכונים מזויפים בזהות נוצרית בדויה על ידי ארוסה, סמי.
ב-15 במאי 1948 החלה לשמש כקריינית קול ישראל בערבית, שם עבדה עד לשנת 1954. בתוכניתה יכלו העולים מעיראק לשלוח דרישות שלום ליקיריהם המאזינים לתוכנית בעיראק, זאת לאחר שהופסקו שירותי הדואר בין ישראל לעיראק ובכך ניתק הקשר בין בני משפחה וקרובים יהודים רבים אשר שהו במדינות השונות.
לאחר עבודתה בקול ישראל, עבדה עד לשנת 1962 בארכיון צה"ל ומערכת הביטחון, עת יצאה עם משפחתה לפריז עקב שליחותו של בעלה סמי כראש שלוחת "המוסד" בפריז. בשנת 1967 שבה המשפחה לישראל.
בשנת 1968 סיפרה את סיפור עלייתה ארצה בתוכנית הרדיו "מבואה: פרקי עלייה והעפלה" בקול ישראל בעריכתו של דן רביב, שעסקה במבצע מייקלברג במסגרתו עלתה.
בשנת 1971 החלה לשרת ב"מוסד". במהלך שירותה נשלחה לפחות כעשר פעמים לשבע מדינות, והייתה פעילה בארגון בתביעה לשתף נשים בנסיעות המבצעיות לחו"ל, "בכך פרצה את הדרך לשוויון בין נשים לגברים במערכת". בשנת 1990 פרשה לגמלאות.
התגוררה בגבעתיים. ביולי 2013 הלכה שולמית מוריה לעולמה בגיל 87, והובאה למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת.
חיים אישיים

הייתה נשואה לאיש המוסד והשב"כ שמואל מוריה, שאותו הכירה בצעירותם בבצרה, ונולדו להם שני בנים ובת. בנם עזרא נפטר בגיל 47 ממחלה.
הערות שוליים

↑  שוש עמית, ‏נשות חיל, מבט מל"מ עמ' 25
1 2 3 4 5 6 7  שולמית מוריה (שולה), מבט מל"מ עמ' 40
1 2  אלי אשכנזי‏, מפעיל עלייה בבגדאד לבכיר מודיעין: הלך לעולמו ממייסדי יחידת המסתערבים, באתר וואלה, 29 באוקטובר 2019
↑  לוי יצחק הירושלמי, סיפור הארבעה, מעריב, 12 בפברואר 1968
↑  מבחר תוכניות השבוע, למרחב, 16 בפברואר 1968
↑  בית עלמין קיבוץ עינת, שולמית (שולה) מוריה ז"ל, באתר מודעות אבל, ‏2013-07-24
↑    אסף גבור, ‏אמן האשליות: גרסתו של מפעיל הסוכנים האגדי יוצאת לאור, בעיתון מקור ראשון
תאיר חיים

| --- | --- |

תאיר חיים, 2020
 לידה:  9 במאי 1983 (בת 41) שחרות, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2013
 מקום לימודים:  רימון בית ספר למוסיקה, מכללת לוינסקי לחינוך 
 עיסוק:  זמרת מוזיקאית
 סוגה:  מוזיקה תימנית, היפ הופ, אלקטרו פופ, עולם
 שפה מועדפת:  עברית, אנגלית
 כלי נגינה:  קלידים, כלי הקשה
 שיתופי פעולה בולטים:  תמיר מוסקט
 צאצאים:  2
 
תאיר חיים (נולדה ב-9 במאי 1983) היא זמרת יוצרת בינלאומית, מייסדת להקת A-WA ואמנית סולו.
קריירה

גדלה ביישוב שחרות בערבה, במשפחה מוזיקלית וספגה מגיל צעיר השפעות מוזיקליות מגוונות, ביניהן מוזיקה תימנית מסורתית, ג'אז, היפ הופ ועוד. היא למדה פיתוח קול, מוזיקה, מחול ותיאטרון, והאמנות ליוותה את חייה כבר מגיל צעיר.
בצבא שירתה כסולנית בלהקת חיל האוויר. לאחר מכן למדה בבית ספר רימון במסלול זמרים יוצרים, ובמקביל סיימה בהצטיינות תואר ראשון במוזיקה וחינוך במכללת לוינסקי בתל אביב.
בשנת 2012 הקימה יחד עם אחיותיה הצעירות לירון ותגל את להקת A-WA, המשלבת מוזיקה תימנית מסורתית עם סגנונות עכשוויים כמו פופ, היפ-הופ ומוזיקת עולם.
החל משנת 2013 החלה להופיע במסגרת ההרכב A-WA: תחילה בהופעות פריצה כאורחות עם להקת הבלקן ביט בוקס ולאחר מכן עם ריתם סקשיין הכולל ארבעה נגנים (בס, קלידים ומחשב, גיטרה חשמלית ותופים).
בשנת 2015 פרץ ההרכב לתודעה עם להיטם הבינלאומי “Habib Galbi”, שזכה למיליוני צפיות ביוטיוב וחשיפה עולמית, כולל סיקורים במגזינים בינלאומיים: Rolling stone, Vogue, Glamour ועוד. מאוחר יותר הוציאו האחיות גרסת 'רימיקס של השיר חביב גלבי', בשיתוף הראפר האמריקאי פיטבול.
בשנת 2019 השיקו האחיות את אלבומן השני, “ביתי פי ראסי” (ביתי בראשי), שכלל שירים מקוריים בשפה הערבית-יהודית. מתוכו בלט במיוחד הלהיט “Hana Mash Hu Al Yaman” (פה זה לא תימן), שהפך לסמל מוזיקלי בזכות המסר החברתי החזק והביצוע האנרגטי שלו. האלבום זכה להצלחה בינלאומית והוביל לסיבוב הופעות עולמי שכלל פסטיבלים יוקרתיים והופעה ב-Tiny Desk Concert בארה”ב.
במאי 2020, החלה תאיר את דרכה כאמנית סולו עם סינגל הבכורה “מתבשלת לאט”, בליווי קליפ בבימוי נאור סוקי ובהפקתו של המפיק המוזיקלי ניר דנן.
לאחר מס' שנות יצירה, תאיר משיקה ב-2025 מוזיקה חדשה מתוך אלבום סולו בינלאומי חדש, אותו יצרה בשיתוף פעולה עם המפיק המוזיקלי תמיר מוסקט. האלבום צפוי לשלב השפעות תימניות לצד סגנונות עכשוויים ולהמשיך את דרכה המוזיקלית הייחודית.
תאיר מתגוררת במושב במרכז הארץ, נשואה ואם לשני בנים.
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏"חשוף, אישי ונועז": שלישיית A-WA חוזרת, כפי שעוד לא שמעתם אותה, באתר מעריב אונליין, 25 ביוני 2019
↑  Richard Gehr, Richard Gehr, A-Wa: The Israeli Trio Making Yemenite Tradition Global, Rolling Stone, ‏2016-07-07 (באנגלית)
↑  Marjon Carlos, This Yemenite-Israeli Girl Group Is Bringing Style to the World Stage, Vogue (באנגלית)
↑  רימיקס של השיר חביב גלבי
חגית בת-עדה

| --- | --- |

 לידה:  1943 (בת 82 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 שפות היצירה:  עברית 
 בן או בת זוג:  אבנר רוטנברג 
 פרסים והוקרה:  פרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית  אביר במסדר הדקל האקדמי 
 
חגית רוטנברג, המוכרת בשם העט חגית בת-עדה (נולדה ב- 1943) היא מתרגמת ישראלית.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים. בוגרת האוניברסיטה העברית בחוגים שפה וספרות צרפתית, ספרות עברית ופילוסופיה כללית. לימדה לשון וספרות עברית בבתי ספר על-יסודיים בירושלים ובמונטריאול שבקנדה. כן לימדה צרפתית בקולג'ים באדלייד שבדרום אוסטרליה.
חגית בת-עדה עבדה שנים רבות בעיתון "כל העיר" כעורכת לשונית.
בשנת 2004 קיבלה את עיטור הכבוד האקדמי "אבירת מסדר התמר" מטעם ראש ממשלת צרפת, על תרומתה להפצת התרבות והספרות הצרפתית.
חגית בת-עדה התמחתה בתרגום ספרות צרפתית בת-זמננו. ב-25 השנים האחרונות תרגמה יותר מ-70 ספרים. בסיוע המכון הצרפתי בתל אביב היא מקיימת קשר רציף עם סופרים ועם הוצאות ספרים בפריז, ומקפידה להתעדכן שם בחידושי השפה והספרות.
חגית בת-עדה היא כלת פרס שרת התרבות ליצירה בתרגום לשנת 2011. מנימוקי השופטים:
”חגית בת-עדה מתרגמת ותיקה ומשובחת מצרפתית, אשר העשירה את ארון הספרים הישראלי בהרבה יצירות חשובות מהקלאסיקה הצרפתית בתרגום רהוט ובלשון עשירה וגמישה.”