stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריל צ'רצ'יל
יצירות

למטה (1958)
אתה לא צריך להיבהל (1959)
זמן נפלא (1960)
מוות קל (1960)
הנמלים, תסכית (1962)
חולת אהבה, תסכית (1969)
תאומים זהים (1960)
הפלה, תסכית (1971)
לא לא לא מספיק חמצן, תסכית (1971)
בעלים (1972)
מחלת העצבים של שרבר, תסכית (1972) - מבוסס על ספרו האוטוביוגרפי של דניאל פאול שרבר, "זכרונותיו של חולה עצבים"
בית החולים בזמן המהפכה (1972)
אשת השופט, תסכית (1972)
שעונים נעים הולכים לאט (1973)
תענוג טורקי, דרמת טלוויזיה (1973)
התנגדויות למין ואלימות (1975)
זוהר קל בבקינגהמשייר (1976)
טום חומץ (1976)
מלכודות (1976)
הבדיחה אחרי ארוחת הערב, דרמת טלוויזיה (1978)
שחפים (נכתב 1978)
ענן תשע (1979)
שלושה לילות ללא שינה (1980)
בנות מובילות (1982)
פשעים, דרמת טלוויזיה (1982)
פן (1983)
Softcops (1984)
פה מלא ציפורים (1986)
משאת לב (1987)
כסף רציני (1987)
גלידה   (1989)
פאדג 'חם (1989)
יער מטורף (1990)
חייהם של הרעלים הגדולים (1991)
הסרקר (1994)
לב כחול (1997)
מלון (1997)
זהו כיסא (1999)
רחוק (2000)
תיסטס (2001) - תרגום לטרגדיה של סנקה
מספר (2002)
הצגה חלומית (2005) - תרגום למחזהו של אוגוסט סטרינדברג
שיכור מספיק כדי לומר שאני אוהב אותך? (2006)
שבעה ילדים יהודים - הצגה לעזה (2009)
אהבה ומידע (2012)
דינג דונג הרשעים (2013)
חתיכת עזה למלחמה ושלום (2014)
הנה אנחנו הולכים (2015)
כרטיסים נמכרים כעת (2015)
נמלט לבד (2016)
חזירים וכלבים (2016)
עיניים יפות (2017)
זכוכית (2019)
להרוג (2019)
החברים של הזקן (2019)
חיים אישיים

בשנת 1961 התחתנה עם דייוויד הרטר, יש להם שלושה בנים והם מתגוררים ברובע האקני שבמזרח לונדון.
הערות שוליים

↑  שרון אהרונסון-להבי, מגדר ופמיניזם בתיאטרון המודרני, האוניברסיטה הפתוחה, 2013, עמוד: 100
↑  שרון אהרונסון-להבי, מגדר ופמיניזם בתיאטרון המודרני, האוניברסיטה הפתוחה, 2013, עמוד: 108
↑  גיתית גינת, מחזה קצרצר שעלה בבריטניה, מעורר זעם בקהילות יהודיות בעולם, באתר הארץ, 25 בספטמבר 2009
↑  גרדיאן, התקפות צה"ל בעזה: עכשיו המחזה, באתר הארץ, 26 בינואר 2009
↑  ציפי שוחט, סמיח ג'בארין, איש התיאטרון הנתון במעצר בית, ביים מחזה על עזה בעזרת "סקייפ", באתר הארץ, 11 ביוני 2009
מחזה על המלחמה בעזה מאת המחזאית הבריטית הנחשבת קריל צ'רצ'יל, באתר גלובס, 25 בינואר 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307400405171  PLWABN: 9810604430005606  BIBSYS: 90061095  BNE: XX1092015  BnF: cb12545286f (data)  CANTIC: a10875943  CiNii: DA00838724  GND: 118888153  ISNI: 0000 0001 1477 1285  LCCN: n82131847  MusicBrainz: 25d03ac5-78fb-42bc-8b7f-eec678016db7  NDL: 00436007  NKC: xx0004011  NLK: KAC201757267  NTA: 07202982X  SELIBR: 341422  SNAC: w6669d8q  SUDOC: 034729461  Trove: 801724  VIAF: 88348825   WorldCat (עם VIAF): 88348825
ראדימנו

.
| --- | --- |
סמל ראדימנוסמל ראדימנו

 מדינה:  פולין פולין
 פרובינציה:  פודקרפצקיה פודקרפצקיה
 מחוז:  ירוסלב
 תאריך ייסוד:  1366 
 שטח:  13.59 קמ"ר
 גובה:  202.5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  5,193 (30 ביוני 2021)
 קואורדינטות:  49°57′N 22°48′E﻿ / ﻿49.950°N 22.800°E﻿ / 49.950; 22.800
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.radymno.pl/index.php
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיראדימנו(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיראדימנו(למפת פרובינציית פודקרפצקיה רגילה) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטו. לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהראדימנו(למפת פרובינציית פודקרפצקיה מוגדלת) ז'שוב פשמישל סטאלובה וולה מיילץ שוויינטוקז'יסקיה לובלין פולין קטן  סלובקיה אוקראינהראדימנו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ראדימנו (בפולנית: Radymno; ביידיש: רעדעם) היא עיירה במחוז ירוסלב שבפרובינציית פודקרפצקיה בפולין, על גדתו המערבית של נהר סן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

ראדימנו נזכרת מהמאה ה-14, הגם שאתרה היה מיושב שנים רבות קודם לכן. בשנת 1431 הוענקו ליישוב זכויות עיר. במהלך השנים שימשה העיירה כנקודת מסחר חשובה, אך מסוף המאה ה-15 ועד אמצע המאה ה-17 נהרסה מפשיטות של הוולאכים, הטטרים, השוודים והטרנסילבנים.
בחלוקת פולין הראשונה, בשנת 1772, נכללה העיירה בתחום גליציה האוסטרית, ובין השנים 1857 ו-1867 היוותה בירת נפה. כתוצאה מקרב גדול שאירע בסמוך לעיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, במאי 1915, נגרם לעיירה הרס רב.
יהודי ראדימנו

יהודים ישבו בראדימנו מראשית המאה ה-18, ובשנת 1880 נמנו בה 898 יהודים. בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 883 יהודים, כמחצית מתושביה.
עם כיבוש העיירה בידי הגרמנים בספטמבר 1939, כלאו אלו את יהודיה במבנה בית הכנסת המקומי, ואת חלקם הריצו לכיוון לאנצוט. בהמשך חויבו יהודי העיירה בביצוע עבודות כפייה משפילות. ערב יום כיפור ת"ש, 22 בספטמבר 1939, פרסמו הגרמנים פקודת גירוש ליהודי היישוב אל מעבר לנהר סן, שטח הכיבוש הסובייטי. יהודים שלא התפנו בעצמם פונו למחרת בכוח בידי אנשי הגסטאפו.
יהודים מעטים ששבו לעיירה שולחו ממנה באוגוסט 1942 למחנה מעבר בפלקיניה, בו נרצחו במקום או שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ. בזמן הכיבוש הגרמני, הסבו אלו את מבנה בית הכנסת שבעיירה לאורוות סוסים, והרסו את בית העלמין היהודי המקומי, תוך שימוש במצבותיו כאבני מדרכה ביישוב. יהודים מעטים שהצליחו להסתתר בעיירה נרצחו בחורף 1944 בידי אנשי המחתרת הפולנית.
מסתיו 1942 פעל בעיירה מחנה עבודה לכ-200 יהודים מהסביבה, בו הוחזקו אלו בתנאי תברואה קשים וברעב, כאשר מעת לעת הוצאו להורג עובדים חולים. במרץ 1943 ירו הגרמנים בכ-150 העובדים שנותרו במחנה בשטח בית העלמין היהודי המקומי.
ראדמילה שקרינסקה

ראדמילה שקרינסקה ינקובסקה (במקדונית: Радмила Шекеринска Јанковска; נולדה ב-10 ביוני 1972) היא פוליטיקאית מקדונית, אשר כיהנה בין היתר כראש ממשלת מקדוניה הצפונית וכשרת ההגנה.
ביוגרפיה

ראדמילה שקרינסקה היא בעלת תואר שני מבית הספר פלטשר למשפט ודיפלומטיה (אנ') של אוניברסיטת טאפטס ב-2007. שקרינסקה סיימה את לימודיה בפקולטת הנדסת החשמל באוניברסיטת סקופיה ב-1995. במהלך 1996, עבדה כעוזרת ליחסי ציבור במכון האגודה הפתוחה במקדוניה הצפונית. ב-1997–2002, עבדה כעוזרת בפקולטת הנדסת החשמל באוניברסיטת סקופיה.
היא מדברת באנגלית ובצרפתית. היא חיברה מספר מאמרים מדעיים ומקצועיים בתחומה. היא זכתה בפרס Leaders of Tomorrow העולמי שהוענק על ידי הפורום הכלכלי העולמי.
קריירה פוליטית

מאז 1993, נבחרה שקרינסקה כחבר הוועדה המרכזית של SDSM (אנ') למספר קדנציות. מאז 1995, היא הייתה חברה בנשיאות הוועדה המרכזית של SDSM, וב-1999 נבחר לסגנית נשיא ועדת המפלגה והמזכירה הבין-לאומית של המפלגה. ב-1995–1999, היא כיהנה כנשיאת המפלגה, ובשנים 1997–1998 כיהנה גם כדוברת המפלגה. בהמשך היא נבחרה לסגנית נשיא המפלגה, וב-5 בנובמבר 2006 היא נבחרה לנשיאת המפלגה.
ב-1996–1998, שקרינסקה הייתה חברה במועצת העיר סקופיה. ב-1998, היא נבחרה כחברת בית הנבחרים של מקדוניה הצפונית (אנ'). בתקופה זו היא ביצעה את התפקידים הבאים: סגנית רכז הקבוצה הפרלמנטרית של SDSM, חברת הוועדה למדיניות חוץ, חברת הוועדה לחינוך ומדע, חברת הוועדה לאיכות הסביבה, נוער וספורט, חברת המשלחת לאיחוד הבין-פרלמנטרי (UPI) וחברה בקבוצה הפרלמנטרית לשיתוף פעולה עם הפרלמנט האירופי.
ב-2002, היא נבחרה מחדש לבית הנבחרים של מקדוניה הצפונית, וב-1 בנובמבר 2002 עד ל-2006 כיהנה כסגנית ראש ממשלת מקדוניה הצפונית, האחראית על שילוב אירופאי ותיאום סיוע חוץ.
ב-1 במאי 2018, שקרינסקה ומזכיר ההגנה של ארצות הברית, ג'יימס מאטיס נפגשו בפנטגון כדי לדון ביחסי החוץ בין מקדוניה הצפונית לארצות הברית. בנוסף, השניים דנו במחלוקת השמות בין מקדוניה ליוון שמונעת את הצטרפותו של מקדוניה הצפונית לאיחוד האירופי ולנאט"ו, כמו כן גם את המחויבות של מקדוניה הצפונית להשיג הוצאות של 2% מהתמ"ג להגנה.
הערות שוליים

↑  עותק בארכיון (ארכיון)
↑  "Radmila Šekerinska - Google Scholar". scholar.google.com. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Социјалдемократски Сојуз на Македонија". אורכב מ-המקור ב-27 בספטמבר 2007. נבדק ב-28 ביוני 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Members
↑  "NATO Hold Line Afghanistan Secretary Mattis". www.c-span.org. 1 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Mattis, Macedonian Defense Minister Reaffirm Defense Relationship". U.S. DEPARTMENT OF DEFENSE.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1168155479  VIAF: 566153895170902410008   WorldCat (עם VIAF): 566153895170902410008
קריית האוניברסיטה (מקסיקו סיטי)

התבליט הצבעוני על בניין הרקטור
UNAM קריית האוניברסיטה (בספרדית Ciudad Universitaria) היא הקמפוס המרכזי של האוניברסיטה הלאומית האוטונומית של מקסיקו, שנמצאת ברובע קויואקאן (Coyoacán) בחלקה הדרומי של מקסיקו סיטי. הקריה תוכננה על ידי האדריכלים מריו פאני ואנריקה דל מוראל, והיא כוללת את האצטדיון האולימפי, כארבעים פקולטות ומכונים, מרכז תרבות, שמורה אקולוגית, הספרייה המרכזית וכמה מוזיאונים. היא נבנתה בשנות החמישים על מצע לבה קרושה, והחליפה את בנייני האוניברסיטה הישנים שהיו פזורים במרכז העיר. בניית הקמפוס הושלמה ב-1954.
אף על פי שלאוניברסיטה גם בניינים נוספים בעיר שאינם בקמפוס (רובם עבור לימודים לתואר ראשון ומבני תרבות), וכן מבנים במדינות אחרות של מקסיקו, קריית האוניברסיטה (הנקראת לעיתים קרובות בראשי התיבות של שמה, סֶה-אוּ) היא הסמל המוכר ביותר של האוניברסיטה.
מבנה כללי

קריית האוניברסיטה נועדה להיות מרחב פתוח. כיוון שחלק מהאתר היה משטחי סלע געשי, וחלקים אחרים היו צמחייה עבותה, יש בקריה מעט מאוד דרכים ישרות: רוב הדרכים נוטות להיות מעגלים קונצנטריים (כלומר, סביב מרכז אחד) המכילים את הבניינים. הסלע הגעשי סולק כדי לפנות מקום לבניינים, ושימש לבניית השבילים והקירות החיצוניים. הבניינים עצמם נבנו מחומרים פשוטים - בעיקר לבנים ובטון - וברובם יש חלונות גדולים וגינות, גם מבחוץ וגם בתוך המבנה. רוב הבניינים אינם גבוהים משלוש קומות.
הגינות והסלע הגעשי הם המוטיבים העיקריים המשותפים לכל המבנים (אף כי סגנונו של כל בניין שונה), להוציא שני יוצאי-דופן בולטים: מגדל הרקטוראט והספרייה המרכזית. שני בניינים גבוהים ורבועים אלה עומדים בנפרד משאר הבניינים, ומעוטרים בציורי קיר של אמנים מקסיקניים ידועים: דוויד אלפארו סיקיירוס (מגדל הרקטוראט) וחואן או'גורמן (הספרייה המרכזית, בתמונה). ציור הקיר על הספרייה המרכזית, המקיף אותה מכל צדדיה, הוכר כציור הקיר הגדול בעולם. הוא מבוסס על מוטיבים אצטקיים ועל שלט האצולה של האוניברסיטה, ובזכותו הפך מבנה הספרייה לבניין המוכר והמייצג ביותר של הקמפוס.
מבנה כללי > חלל פיסולי

בשטח השמורה האקולוגית מצוי "חלל פיסולי", מצע סלע געשי טבעי, גדול ועגול, המוקף מנסרות לבנות הנראות כאילו הן קורנות ממרכזו, כמו שמש גדולה. באזור זה נמצאות יצירות פיסוליות, שרבות מהן גדולות וצבעוניות.
מבנה כללי > מוזיאונים

בשטח הקמפוס האוניברסיטאי שני מוזיאונים: מוזיאון המדע, המכונה Universum "אוניברסום", שבו מוצגים אינטראקטיביים בנושאי מדע, שנועדו לציבור הכללי; והמוזיאון האוניברסיטאי למדעים ואמנויות (Museo Universitario de Ciencias y Artes או MUCA), הכולל תצוגות מתחלפות של אמנות בת-זמננו, יצירות של 
אמנים מקסיקנים ויצירות מאוסף האוניברסיטה.
מבנה כללי > מתקני ספורט

המתקן החשוב ביותר במתחם הוא האצטדיון האולימפי שנבנה ב-1952 ושאירח את אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) ואת מונדיאל 1986. כיום הוא אצטדיון הבית של אוניברסידד נסיונל, קבוצת האוניברסיטה המשתתפת בליגת העל המקסיקנית, והוא משמש גם למשחקי ליגת האוניברסיטה. יש בו גם מסלול מרוצים המשמש לתחרויות אתלטיקה בינלאומיות. מלבד האצטדיון, קיימים בקמפוס גם מגרשי כדורגל ופוטבול המשמשים את הסטודנטים וקבוצות נוער, וכן מתקני ספורט שונים המשמשים את הסטודנטים.
מבנה כללי > מבני תרבות

שלושה אולמות חשובים מצויים במתחם: אולם נסאוואלקויוטל (Sala Nezahualcoyotl) המשמש למטה של התזמורת הפילהרמונית של האוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו ולעוד קונצרטים ומופעי מחול רבים אחרים, תיאטרון חואן רואיס דה אלארקון, והמרכז האוניברסיטאי לתיאטרון (CUT), המשמש להופעות קטנות יותר (כ-100 מושבים). מלבדם, קיימים בתחום "האזור התרבותי" בתי-קולנוע בהתמחויות שונות ותחנת רדיו.
תחבורה

באוניברסיטה קיימת מערכת תעבורה פנימית, שמנוהלת על ידי האוניברסיטה עצמה. תחנת המוצא של חמשת קווי האוטובוסים נמצאת בצידו המערבי של הקמפוס, קרוב לתחנת המטרו "אוניברסיטה". הנסיעה בקווים הפנימיים היא בחינם. תחנת מטרו נוספת משרתת יציאה אחרת של הקמפוס. את הקמפוס חוצה לשניים שדרת אינסורחנטס (Avenida Insurgentes), שהיא ציר תנועה חשוב המחברת את הקמפוס לעיר, ועוברת קרוב לאזור התרבותי ולאצטדיון. כמו כן, רשת של נתיבי אופניים מחברת בין הפקולטות השונות.
רומן רומנטי על טבעי

רומן על-טבעי הוא תת-ז'אנר של רומן רומנטי וספרות ספקולטיבית כאחד. רומן על-טבעי מתמקד באהבה רומנטית וכולל אלמנטים שמעבר לטווח ההבנה האנושית. הוא משלב יחד נושאים מהז'אנרים הבדיוניים הספקולטיביים של פנטזיה, מדע בדיוני ואימה. סימני היכר נפוצים של הז'אנר הם מערכות יחסים רומנטיות בין בני אדם לערפדים, רוחות רפאים, אנשי זאב, וישויות אחרות. מצבים נפוצים בז'אנר הם מסעות בזמן (עבר, הווה ועתיד), צייד ישויות על טבעיות, בתים רדופים או גלגול נשמות.
מעבר לסימני ההיכר הנפוצים, הז'אנר יכול לכלול גם דמויות עם יכולות מדיום, כמו טלקנזיס או טלפתיה.
בעוד שבסוגת המדע הבדיוני ה"קלאסי" היחס בין מחברים למחברות נוטה בבירור לטובת הגברים, הרי שבסוגת הרומן הרומנטי העל-טבעי, בדומה למצב בסוגת הפנטזיה האורבנית, המאזן נטוה לטובת הנשים. דוגמאות לסופרות שהשפיעו על הז'אנר: סטפני מאייר, מחברת סדרת הדמדומים, מגי סטיווטר, מחברת סדרת הזאבים של גרייס, שרלין האריס, מחברת סדרת תעלומות הערפדים הדרומיים שהפכה לסדרת הטלוויזיה המצליחה, "דם אמיתי".
מאפיינים

הדמויות הראשיות כוללות בני אדם ויצורים על-טבעיים, למשל: אלים, פיות, מלאכים, מכשפות, שדים משני צורה, ערפדים, אנשי זאב, רוחות רפאים, קוסמים, זומבים, דרקונים, ציידי שדים, אלפים, בנות או בני ים. הדמויות הטובות והדמויות הרעות מוגדרות ומובחנות היטב אלה מאלה.
בסוגה זו בני האדם יכולים להתקרב במידת מה לעולם העל-טבעי, לדוגמה, דמות אנושית שיכולה לראות רוחות רפאים.
עלילות של רומנים על-טבעיים עוסקות בראש ובראשונה באהבה, אך לעיתים קרובות אחד הצדדים במערכת היחסים מכניס סכנה כלשהי או ממלא תפקיד חשוב בתעלומה מסוכנת. במצב הזה הדמויות הראשיות מנסות להתגבר על הסכנה בעצמן או בעזרת מושא אהבתן. לגיבור או לגיבורה יש תכונות גבורה בולטות שעוזרות להם בקו העלילה (לדוגמה אדוארד קאלן, בסדרת הדמדומים, יכל לקרוא מחשבות של בני אדם). הרומן העל-טבעי אינו מוגבל לזמן מסוים, ויכול אף לכלול מסע בזמן.
דוגמאות

סדרת “קאת’רין קרופילד: ציידת” מאת ג'אנין פרוסט
"סדרת "בני הנפילים" מאת קסנדרה קלייר
סדרת "הש הש" מאת בקה פיצפטריק
סדרת "מאהב מהאופל" מאת ג'י. אר. וורד
סדרת "נפילה" מאת לורן קייט
סדרת "בני האלמוות" מאת אליסון נואל
ראו גם

רומן רומנטי
פנטזיה אורבנית
מדע בדיוני
הערות שוליים

↑  Crisp, Julie. Sexism in Genre Publishing: A Publisher's Perspective", Tor Books, 10 July 2013
קרב ארטואה השלישי

קרב ארטואה השלישי (בצרפתית: Troisième Bataille d'Artois), היה אחד מקרבות החזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. הקרב, אשר נערך בין 21 בספטמבר ל-14 באוקטובר 1915, היה מתקפה משולבת של הצרפתים, אשר תקפו בחלקה הדרומי של הגזרה, ושל הבריטים, אשר חלקם בהתקפה זו נקרא קרב לוס, מצפון להם. למרות אבדות כבדות מאוד, בעיקר לתוקפים, אך גם למגינים, המתקפה לא השיגה כמעט דבר.
רקע

סיום שלב קרבות התנועה שלאחר הדיפת המתקפה הגרמנית בפתיחת מלחמת העולם הראשונה, ומאז המרוץ אל הים, בסתיו 1914, הביא למלחמת חפירות סטאטית, בעלת מאפיינים רבים של לוחמת מצור.
בהדרגה החלו להגיע לחזית המערבית כוחות בריטיים וכוחות מן האימפריה הבריטית, במספרים הולכים וגדלים, ואלה נטלו חלק גדול יותר ויותר באותם קרבות. זאת לאחר שבשנים 1914 ו-1915, נשאו הצרפתים בעיקר העול. אלא שלמרות התגבור, כל הניסיונות לשינוי הסטטוס קוו נכשלו תוך אבדות כבדות.
ב-21 באפריל 1915 החל צפונה לארטואה קרב איפר השני. עם זאת, באותו שלב, ולמעשה בכל מהלכה של שנת 1915, הגרמנים החליטו לרכז את מאמציהם בכיוון החזית המזרחית, ופרט לקרב איפר השני, הסתפקו במגננה במערב. אחת הסיבות ליוזמות ההתקפיות של מדינות ההסכמה בחזית המערב, היה הרצון לנצל מגמה גרמנית זו, כל עוד התקיימה.
הרמטכ"ל הצרפתי, ז'וזף ז'ופר, למרות האבדות הכבדות, החזיק בדעה כי המשך הסטטוס קוו מועיל לגרמנים יותר מאשר למדינות ההסכמה, שכן הזמן החולף מאפשר להם לייצב את הישגיהם מתחילת המלחמה. ואכן, הגרמנים חיזקו בהתמדה את קו ההגנה שלהם בחזית המערבית בכלל, ובגזרה האמורה בפרט. מספר התקפות מקומיות שערכו הצרפתים במרס ובאפריל הוכיחו את עמידות המערך הגרמני. בכל זאת, שיפורים מסוימים בהתנהלות הצרפתים, כתוצאה מהתקפותיהם רוויות האבדות, כולל סיוע ארטילרי רב יותר, נתנו לדעת ז'ופר מקום לאופטימיות, ולפיכך, לאפשרות לתקוף פעם נוספת. דעה זו לא השתנתה גם לאחר קרב ארטואה השני, הגם שזה הביא לתוצאות דלות תוך ספיגת אבדות עצומות. מטרת ההתקפה הייתה להגיע למישור שבאזור דואה (Douai), שם היה מוקד מערכת האספקה הגרמנית לחזית, ואשר היה ממוקם כ-30 ק"מ מזרחה לקו החזית. כיבושו, לדעת ז'ופר, היה מאלץ את הגרמנים לסגת מחלק נכבד מאדמת צרפת, עד לגבול בלגיה באזור מונס (Mons). עם זאת התוכנית לא הייתה ברורה דיה, ועל סמך ניסיון הקרבות הרבים שנערכו בחזית המערב עד שלב זה - אופטימית באופן לא סביר בעליל. הבריטים - מפקד חיל המשלוח הגנרל ג'ון פרנץ' ומפקד הארמייה הראשונה דאגלס הייג - לא ששו לבצע התקפה נוספת, אך שר המלחמה לורד קיצ'נר כפה זאת עליהם. מפקד הכוחות המשולבים, בריטים וצרפתים, היה הגנרל פרדיננד פוש.
פני השטח והכוחות

סיום מלחמת התנועה בסוף סתיו 1914 הביא להיווצרות בליטה בקו הגרמני, החודרת מערבה אל תוך הקו הצרפתי, מצפון לאראס ומדרום ללנס, שם עבר קו החזית מצפון לדרום, ולזו היה פוטנציאל לסכן את קווי התחבורה של כוחות מדינות ההסכמה שבסמוך לחזית באותו מקום. בליטה זו, יחד עם היותה של לנס צומת כבישים ומסילות ברזל חשוב, היוותה מטרה לשורת התקפות של צבאות מדינות ההסכמה החל מן החודשים האחרונים של 1914. כך הפכה ארטואה למוקד של כמה מן הקרבות המרים ביותר במלחמה. בין 17 בדצמבר 1914 ל-13 בינואר 1915 לחמה הארמייה העשירית הצרפתית בקרב ארטואה הראשון, תוך שהיא מקבלת סיוע מהארמיות השנייה והשמינית, בהמשך השנה נערך בסמוך קרב רכס וימי. עד לאמצע 1915, כל הקרבות האלה הביאו לשינויים מעטים בלבד. קרב ארטואה השני הביא לכרסום מה בבליטה בקו הגרמני.
כללית, פני השטח בארטואה מישוריים, אך משובצים בגבעות סלעי גיר נמוכות. רכס וימי, המורכב משרשרת גבעות המתמשכת מספר ק"מ מדרום מזרח לצפון מערב, נמצא בבסיסה המזרחי של הבליטה בחזית הגרמנית. מצפון מערב לרכס וימי משתרע רכס נוטרה דאם דה לורט (Notre Dame de Lorette) העובר ממזרח למערב, בקירוב, והוא נכלל בחלקו בשטח שבשליטה צרפתית, וחלקו בשטח בשליטה גרמנית. בין שני הרכסים הנמוכים עבר מצפון לדרום הכביש מלנס לאראס. שני נהרות חוצים את הזירה, שניהם ממזרח למערב, סקארפ, מעט מצפון לאראס, וקארנסי (Carency), מלנס ועד לקצה המערבי של הבליטה.
על גזרת ארטואה, ממנן (Menin) בצפון, לאורך 90 ק"מ, ועד דרומה לאראס, הגנה הארמייה השישית בפיקודו של רופרכט, נסיך הכתר מבוואריה. אותה ארמייה כללה 13 אוגדות, מהן שתיים בעתודה. מולה עמדה הארמייה העשירית הצרפתית, בפיקודו של הגנרל ויקטור דורבאל. זו כללה שישה קורפוסי רגלים, קורפוס פרשים ועוד שלוש אוגדות בעתודה. הבריטים החזיקו בקטע של קו החזית צפונית לארמייה העשירית הצרפתית, עד לאיפר. באזור לאנס תפסה את קו החזית של מדינות ההסכמה הארמייה הראשונה הבריטית, בפיקודו של גנרל דאגלס הייג.
הקרב

בעת שתקפו צבאות מדינות ההסכמה בארטואה, הם נעזרו בשלוש התקפות מקבילות, אשר ריתקו את צבאות מעצמות המרכז, האחת באזור איפר, השנייה, של האיטלקים, באיזונצו והשלישית, של הצרפתים, באזור שמפאן (קרב שמפאן השני).
הקרב > קרב לוס

ב-21 בספטמבר 1915 פתחו הבריטים בהפגזה בת ארבעה ימים. ב-25 בחודש החלו בהתקפה רגלית, לכדו את לוס-אן-גואל (Loos-en-Gohelle) ומכאן ואילך התקדמותם נבלמה. יתרה מזו, חלק מהשטח שהבריטים כבשו, נכבש חזרה בהתקפות נגד גרמניות. קרב לוס נמשך עד 13 באוקטובר. ובסיכומו, הבריטים הצליחו לכבוש שטח קטן תוך ספיגת אבדות מחרידות: כ-60,000 חיילים, כולל בהתקפת הסחה באזור איפר. אבדות הגרמנים היו כ-26,000 חיילים.
הקרב > ההתקפה הצרפתית

במקביל לבריטים באזור לוס, תקפו גם הצרפתים דרומה משם, בכוח של 12 אוגדות, ועד 26 לחודש הצליחו לכבוש את סושה (Souchez). לעומת זאת, התקפתם באזור נוויל (Neuville), מעט דרומה משם, העלתה תוצאות דלות. התקדמות קלה נוספת באזור גבעה 140 שבין סושה לנוויל, הושגה עד ל-28 לחודש. מכאן ואילך התקשחה ההגנה הגרמנית והגרמנים אף החלו בהתקפות נגד עזות. ניסיון נוסף של הצרפתים לתקוף בגזרה זו ב-11 באוקטובר, נהדף. כך, כמו הבריטים, גם הצרפתים, כבשו שטח זעיר, תוך ספיגת אבדות עצומות. אבדות הצרפתים היו 48,230 חיילים.
אחרית דבר

לקראת סופה של שנת 1915 הוכח כי, ככל הנוגע לחזית המערב, האסטרטגיה הגרמנית ולפיה על כוחותיהם באותה חזית להחזיק מעמד ולשמור על הקיים, נחלה הצלחה מלאה. התקפות מדינות ההסכמה התנפצו פעם אחר פעם על מערכי ההגנה הגרמניים וקרב ארטואה השלישי היה רק דוגמה אחת, עקובה מדם, לכך. יחד עם הצלחתם בקרבות החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה, הייתה שנת 1915 שנה מוצלחת למדי לצד הגרמני.
לקריאה נוספת

Bolwell, F. A. (1917). With a Reservist in France (A Personal Account of All the Engagements in Which the 1st Division 1st Corps Took Part, viz; Mons (including the retirement), the Marne, the Aisne, First Battle of Ypres, Neuve Chapelle, Festubert and Loos) (PDF). New York: Dutton. OCLC 1894557. נבדק ב-13 בספטמבר 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
O'Dwyer, M. F. (1918). War Speeches (PDF). Lahore: Superintendent Government Printing. OCLC 697836601. נבדק ב-15 ביולי 2013. {{cite book}}:  (עזרה)
Warner, P. (1976). The Battle of Loos. London: HarperCollins. OCLC 2962457.
Beach, J. (2004). British Intelligence and the German Army 1914–1918 (PhD). London: London University. OCLC 500051492. נבדק ב-29 במאי 2015. {{cite thesis}}:  (עזרה)
Brown, I. M. (1996). The Evolution of the British Army's Logistical and Administrative Infrastructure and its Influence on GHQ's Operational and Strategic Decision-Making on the Western Front, 1914–1918 (PhD). London: London University. OCLC 53609664. נבדק ב-29 במאי 2015. {{cite thesis}}:  (עזרה)
Peaple, S. P. (2003). The 46th (North Midland) Division T. F. on the Western Front, 1915–1918. Thesis (PhD). Birmingham: Birmingham University. OCLC 500351989. נבדק ב-13 בספטמבר 2013. {{cite thesis}}:  (עזרה)
Simpson, A. (2001). The Operational Role of British Corps Command on the Western Front 1914–18 (PhD). London: London University. ISBN 1-86227-292-1.
ז'וזף ז'ופר
גזרת ארטואה, ספטמבר 1915
רחוב בפריז; יום גשום

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  גוסטב קייבוט 
 תאריך יצירה:  1877 
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  2,762 מ"מ 
 גובה:  2,122 מ"מ 
 נתונים על היצירה
 זרם אמנותי:  אימפרסיוניזם, ריאליזם 
 מספר יצירה:  1964.336 (מכון האמנות של שיקגו) 
 מיקום:  מכון האמנות של שיקגו, שיקגו
 
רחוב בפריז; יום גשום (בצרפתית: Rue de Paris, temps de pluie) היא יצירה בשמן על בד שנוצרה על ידי הצייר הצרפתי גוסטב קייבוט בשנת 1877. בציור מתואר צומת דרכים ברובע השמיני של פריז סמוך לתחנת סן לאזאר שבצפון פריז. קייבוט נודע כמשתייך לזרם האימפרסיוניזם, אולם "רחוב בפריז; יום גשום" שונה לנוכח השימוש בריאליזם וכן בהעדפה בשימוש בקווים ברורים על פני משיכות מכחול רחבות.
התעניינותו של קייבוט בצילום ניכרת ביצירה. הדמויות בחזית הציור חסרות מיקוד, בעוד הדמויות במרכז היצירה (ליד הכרכרה) חדות יותר. הדמויות ברקע כבר ממש מטושטשות ולא ברורות. חיתוך הדמויות, כמו דמותו של האיש הימני ביותר בציור, גם מאופיינת כטכניקת צילום.
היצירה הופיעה לראשונה בתערוכה של אימפרסיוניסטים ב-1877. כיום, הציור מוצג במכון האמנות של שיקגו, שיקגו. רבים מגדירים את "רחוב בפריז; יום גשום" כיצירה הטובה ביותר של קייבוט וכן כיצירה הטובה ביותר שמשקפת את החיים האורבניים במאה ה-19.
אודות היצירה

הציור מתרחש ביום גשום, ושתי הדמויות המרכזיות נמצאות תחת מטרייה. הם לבושים באופנה העכשווית של פריז; האישה חובשת כובע ולובשת הינומה, שמלה חומה ומעיל פרווה, בעוד שלגבר יש שפם והוא לובש מעיל, מקטורן ועניבת פרפר. הזוג הוא ממעמד הביניים, בעוד שחלק מהדמויות ברקע הן ממעמד הפועלים. ניתן לראות ברקע עוזרת בית ואדם הסוחב סולם.‏ קייבוט מיקם חלק מהדמויות בצורה משעשעת; למשל, יש דמות שנראית כאילו היא קופצת מהגלגל של הכרכרה שמצד שמאל ויש דמות נוספת ממש משמאל לעמוד החשמל שניתן לראות רק את רגליה הצצות מתחת למטרייה הגדולה.
האווירה בציור משקפת ניכור. רוב הדמויות מבודדות ומבטן מופנה כלפי מטה, ונראה שהן ממהרות ממקום למקום ושקועות במחשבותיהן. המטרייה לא רק מגנה עליהם מפני הגשם, אלא גם מפני הדמויות האחרות. מבטם של הדמויות בחזית הציור מופנה לצד השני כשהדמות החתוכה של הגבר מתקדמת לעברם. קייבוט מחקה את אפקט המצלמה באופן שחלק מהדמויות חדות וחלקן מטושטשות. הדמויות במכרז ממוקדות אך לא באופן מלא. הדמויות במרכז חדות בעיקר בקצוותיהן, וככל שהדמויות ברקע רחוקות יותר כך הן יותר מטושטשות.
הציור מאופיין בליניאריות. המבט של הצופה נמשך לעבר הבניין במרכז הציור. היצירה נחתכת לשניהם על ידי עמוד התאורה המופיע בדיוק באמצעה, ובסמוך לעיניה של האישה בקו אופקי היצירה מתחלקת לרבעים. אור תאורת הרחוב מטיל צל על אבני הרחוב הרטובות באופן שמדגיש אותם ברבע הספציפי.
אמיל זולא שהיה אחד ממבקריו של קייבוט שיבח אותו על יצירתו. "רחוב בפריז; יום גשום" נשאר בהחזקת משפחתו של הצייר, ורק ב-1955 הוא נמכר לאספן אומנות. ב-1964, המכון האמנות של שיקגו רכש אותו. גם כיום היצירה נשארה פופולרית; למשל, ליצירה היה תפקיד משמעותי בסרט "שמתי ברז למורה" (1986) בביומו של ג'ון יוז.
הערות שוליים

↑  Paris Street; Rainy Day, The Art Institute of Chicago (באנגלית)
↑  Hagen, 624
↑  Hedy Weiss. "Gustave Who?" Chicago Sun-Times. 12 February 1995.
↑  Weinber, 174.
↑  Hagen, 627.
↑  Broude, 19.
1 2 3  Hagen, 626.
↑  Broude, 18.
↑  Paris Street; Rainy Day1877, Google Art Project (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Bildindex: 20270151