stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית עקד ספרים (ספר)
חשיבות הספר

מדובר במפעל ענקים של אדם יחיד וכמעט ללא סיוע של אחרים, ועל אף שלא היה חף מטעויות, השפעתו הייתה עצומה. כבר בשנת תרצ"ב הוכרה חשיבותו על ידי יוסף קלוזנר, ומאז ועד לסוף המאה ה-20, לא היה פרסום ביבליוגרפי שלא הזכיר אותו, נסמך עליו, או לחלופין חלק עליו, תיקן אותו או הוסיף עליו מהדורות שלא רשם. הספר הפך לספר חובה בכל ספרייה בעולם, בעלת מדור ספרים עבריים, ונחשב לתנ"ך של הספרנים, הביבליופילים ואספני הספרים וכל בית מכירות של ספרים עבריים. בחלק מהקטלוגים של בתי המכירות הפומביות נהוג היה לציין את מספרו של הספר בבית עקד ספרים, ואם לא הופיע בספר, לציין כי הוא איננו רשום בו (דבר שהיה מעלה את ערכו ומחירו של הספר המוצע למכירה).
הסיבות לכתיבת הספר

לסיבות שהביאו את פרידברג להדפיס את הספר, ועל דרך עבודתו ומקורותיו הוא כתב:
"הדפסת הספרים שקראוה 'מלאכת הקודש', השתלשלה מדור לדור, ולפני מלחמת העולם השנייה כמעט ולא הייתה עיר בעלת ישוב ישראלי שלא הוקם בתוכה דפוס עברי, והם הם שדאגו להפצת הספר העברי בכל אפסי הארץ לאלפים ולרבבות. אולם עלובה ספרותנו העשירה, כי חסרה לה ביבליוגרפיה מעובדת כראוי, כמו שיש לכל עם וספרות, כדי להקל על כל דורש וחוקר בעבודתו הספרותית, באיזה סוג שהוא, לבל ימשש כעור באפילה לתור אחרי המקורות הנחוצים לו לרגל העבודה אשר לפניו, הביבליוגרפיה שהיא בסיס הספרות ועמודיה, ולמלאות חסרון מורגש זה בספרותנו - זוהי מטרתו, מגמתו, תפקידו ויעודו של הספר הזה. עבודת ימי חיי אנוש השקעתי בו, ויש לי העונג והכבוד למסרו בזה לכל אלה שיש להם עניין בספרותנו.
לפני כששים שנה בא לידי הספר אוצר הספרים מה"ר יצחק איזק בן-יעקב, ואני נמשכתי אחריו כאל אבן השואבת, שקדתי יומם ולילה בלי הרף על דלתות פתחיו, וזעיר שם וזעיר שם רשמתי איזו הערה בשוליו ועלה בידי לתקן שגיאות שונות אשר בטעות יסודן. ברבות השנים ביקרתי לרגל מסחרי, מסחר הספרים, בכל הספריות הגדולות באירופה, ונתגלו על ידי המון ספריות והוצאות, אשר לא שזפתם עין לפני, אז החלטתי לאסוף חומר ולבנים לבנין בית-עקד-ספרים מחדש מן המסד ועד הטפחות. הכל מה שהשיגה ידי שמתי לתוך ילקוטי, ולא העלמתי עין מספר או חבור שיש לו ערך ספרותי כל שהוא. לא נחתי ולא שקטתי להצילו מתהום הנשיה, ולהקים לו יד ושם לנצח נצחים."
עבודת המשך לספרו, יצאה לאור בשנות השבעים בספר בשם: בית עקד ספרים החדש - לקסיקון ביבליוגרפי לספרים שנדפסו בשנים תש"י-תשל"ג (1950-1973), בעריכת מ. מוריה (משה פלר).
אחרית דבר

מאז שנות התשעים, עם פרסום ספרו של ישעיהו וינוגרד (אוצר הספר העברי, רשימת הספרים שנדפסו באות עברית מראשית הדפוס העברי בשנת רכ"ט (1469) עד שנת תרכ"ג (1863), ירושלים, תשנ"ד-1993 - תשנ"ה-1995), וביתר שאת עם מִחשוב הספריות הגדולות בעולם והעלאת רוב הנתונים הקיימים על הספר העברי, מראשיתו ועד היום, לאינטרנט (במסגרת מפעל הביבליוגרפיה העברית), נתמעטה חשיבותו. יחד עם זאת, הוא עדיין מוצב בגאון על מדפי ספרנים ובעלי חנויות ספרים רבים ואף ממשיך להיות מוצע למכירה בחנויות לספרי יד-שנייה.
הערות שוליים

↑  בית עקד ספרים, פתח הדבר, ע"ב.
↑  בית עקד ספרים, פתח הדבר, ע"ב.
↑  בשער הספר בעברית נרשם: יצא לאור בסיוע ברוך פרידברג. משרד החינוך והתרבות, ביוזמת שר החינוך דוד רמז, תמך בהוצאת המהדורה השנייה. ישראל טופורובסקי הגיה את גליונות הדפוס וא. בר-יודא הדפיס את הספר; בית עקד ספרים, פתח הדבר, ע"ב.
↑  במאמרו בעיתון העולם, מספר 50.
↑  ראו למשל סדרת מאמריו של ראובן מרגליות, "ציונים ביבליוגרפיים", שהופיעו בארשת: ספר שנה לחקר הספר העברי, ירושלים: מוסד הרב קוק, בכרכים הבאים: כרך א', תשי"ט-1958 (בעמ' 414 - 472); כרך ב', תש"ך-1960 (בעמ' 331 - 357); וכרך ד', תשכ"ו-1966 (בעמ' 493 - 507).
↑  בית עקד ספרים, פתח הדבר, ע"א - ע"ב.
ג'בל שעאנבי

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  1,544 מ' 
 מדינה:  תוניסיה תוניסיה
 מיקום:  ליד קסרין
 רכס הרים:  Dorsale 
 קואורדינטות:  35°12′24″N 8°40′59″E﻿ / ﻿35.206666666667°N 8.6830555555556°E﻿ / 35.206666666667; 8.6830555555556
  (למפת תוניסיה מוגדלת) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןג'בל שעאנבי(למפת תוניסיה רגילה) תוניס ג'רבה קירואן ביזרטה ספקס סוסה קרתגו גאפסה לוב אלג'יריה הים התיכוןג'בל שעאנבי
 
ג'בל שעאנבי (בערבית: جبل الشعانبي; בתרגום חופשי: הר הכבשים) הוא הר בתוניסיה, הגבוה ביותר במדינה. גובהו 1,544 מ' מעל פני הים, והוא מהווה חלק מרכס הרי האטלס הדרומיים. הוא ניצב מעל העיר קסרין שבמערב תוניסיה. פסגתו מכוסה כולה בעצי אורן ולעיתים בחורף היא מתכסה בשלג. ההר הוא חלק מהפארק הלאומי שעאנבי.
תיאור

ג'בל שעאנבי הוא הר בודד שנכלל ברכס הרי האטלס במרכז מערב תוניסיה, 17 ק"מ צפונית מערבית לעיר קסרין ומספר קילומטרים מזרחית מהגבול עם אלג'יריה. ניתן להגיע אל פסגתו באמצעות מסלול המתאים לרכבי שטח לגובה של 1,300 מ'. למעלה מגובה זה אינו נגיש לרכבים, אך בטיול של כשעתיים ניתן להגיע ברגל אל הפסגה. בשנת 1956, עם עצמאות תוניסיה מצרפת, הציבו פעילים פוליטיים תוניסאים סהר מתכת על ראש ההר, כדי לסמן את ניצחון ההתנגדות העממית.
מאז דצמבר 2012, מהווה ההר מקום מסתור לקבוצות טרור אסלאמיסטיות. על כן, מדי כמה חודשים נערך מבצע צבאי של הכוחות המזוינים של תוניסיה כנגד הטרוריסטים.
שמורת הטבע

כבר בשנת 1977 הוכרז ההר על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית. שטח השמורה הכולל הוא 43,723 דונם, עם שטח ליבה של 6,723 דונם. בתוך השמורה חיים כ-8,000 אנשים, רובם חקלאים המגדלים בעלי חיים, דגנים, כוורות דבורים, מטעים ועוד. אזור הליבה של ההר, הכולל את פסגתו, הוכרז כפארק הלאומי שעאנבי בשנת 1980 כדי להגן על הסביבה הטבעית האקולוגית של האזור.
הערות שוליים

↑  Jebel Chambi - Peakbagger.com, www.peakbagger.com
1 2  National Park Chambi | TuniTrip, web.archive.org, ‏2 באפריל 2015
↑  Massacre de Jbel Châambi: Emouvant message à un jeune conscrit !, Espace Manager (בצרפתית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא הרים ובנושא תוניסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'יימס מלוי

| --- | --- |

 לידה:  21 בינואר 1963 (בן 61) סילבר ספרינג, מרילנד, ארצות הברית 
 השכלה:  האקדמיה הימית של ארצות הברית  מכללת המלחמה הלאומית  בית הספר של הצי ללימודים מתקדמים  Touro University Worldwide 
 השתייכות:  צי ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1986–2022 (כ־36 שנים)
 דרגה:   תת-אדמירל
 תפקידים בשירות
 מפקד קבוצת התקיפה העשירית  מפקד הצי החמישי של ארצות הברית  סגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית
 עיטורים
   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה (2)  לגיון ההצטיינות
 
ג'יימס מלוי (באנגלית:  James J. Malloy) הוא קצין בדימוס בדרגת תת-אדמירל בצי ארצות הברית. בתפקידו האחרון כיהן כסגן מפקד פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ביוגרפיה

מלוי גדל בסילבר ספרינג שבמרילנד. ב-1986 סיים לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי.
שירת כקצין במשחתות. שימש בתפקידי מטה בפיקוד מרכז של ארצות הברית, במטה הצי ובאגף התכנון של המטות המשולבים. לאחר פיגועי 11 בספטמבר הקים את תא התיאום לכוחות ידידותיים בבחריין. כמו כן שימש עוזר למפקד הצי החמישי. מיוני 2004 עד אפריל 2006 פיקד על המשחתת מסדרת המשחתות ארלי ברק "USS PINCKNEY". בפברואר 2010 מונה למפקד פלגת המשחתות ה-50 ושימש בתפקיד עד אוגוסט 2011. בנוסף פיקד על כוח משימה רב לאומי במפרץ הפרסי.
כאדמירל שימש עוזר קצין אג"ם של פיקוד מרכז. בספטמבר 2016 מונה למפקד קבוצת התקיפה העשירית בראשות נושאת המטוסים דווייט אייזנהאואר (CVN-69) לתמיכה במבצע נחישות טבועה, ביולי 2017 מונה סגן ראש אגף המבצעים במטות המשולבים וב-2018 מונה לקצין אג"ם במטה הצי. הוא שירת בתפקיד תקופה קצרה בטרם נקרא לשמש מפקד הצי החמישי בדצמבר 2018 בעקבות התאבדותו של קודמו בתפקיד סקוט סטירני. בספטמבר 2020 מונה לסגן מפקד פיקוד מרכז. כיהן בתפקיד עד פרישתו ביולי 2022 ובמקומו מונה גרגורי גיאו.
מלוי בעל תואר שני בטכנולוגיית מערכות מבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים, תואר שני בלימודי ביטחון ממכללת המלחמה הלאומית ותואר שני בניהול מצבי חירום ואסונות מאוניברסיטת טורו.
בית ערוסי

| --- | --- |

בית ערוסי, אשקלון
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  31°40′10″N 34°35′19″E﻿ / ﻿31.669444°N 34.588611°E﻿ / 31.669444; 34.588611
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת השפלה מוגדלת) בית ערוסי(למפת השפלה רגילה) בית ערוסי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית ערוסי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית ערוסי  he בית ערוסיhe בית ערוסימפת  __ אשקלון (in English: Ascalon) [‌השפלה וסביבותיה‌]מצפון, ממזרח ומדרום: __ מועצה אזורית חוף אשקלון (in English: Hof Ashkelon Regional Council) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית ערוסי הוא בית לשימור ברחוב רש"י (בעבר נקרא רחוב טלסה Talasa) מספר 1 באשקלון.
בית ערוסי הוא מן הבתים המקוריים האחרונים, בתקופה שלפני קום המדינה, ששרדו באשקלון. הבית מייצג נאמנה את האדריכלות, אורחות החיים והפולקלור של התקופות ההיסטוריות. הבית הוכרז לשימור על-ידי עיריית אשקלון.
המבנה

בית ערוסי הוא אחרון הבתים המקוריים של שכונת ח'ראת אל מדהון העות'מאנית, על שם בני חמולת אל-מדהון שהתגוררו בה, בתוך העיירה הערבית אל־מג'דל.
בשכונה זו התיישבו בבתים הערביים שננטשו במלחמת העצמאות, בראשית שנות החמישים של המאה העשרים, עולים מקרב יהודי תימן.
הבית הוא בית חצר ערבי טיפוסי שהמרחבים הבנויים בו ערוכים סביב חצר מרכזית גדולה ובה התבצעו רוב פעולות היום-יום. ייחודו הוא בכך שנשתמרו בו התכנית המקורית של המבנים, כולל מתקנים וכלי עבודה, ורוב האמצעים והטכנולוגיות המקוריות והמסורתיות ששימשו את הדיירים הערביים.
כמו הבית הערבי המסורתי במרחב הכפרי, הוקף המבנה בחומת אבן גבוהה, עם שער כניסה בצד המערבי. השער בנוי אבני כורכר מסותתות ומסוגננות ולתוכו נקבעה דלת עץ בעלת שתי כנפיים.
מן השער נפתחת חצר רחבת ידיים שבחלקה הדרומי (מימין) נבנה בית המגורים ובו 3 חדרים ומרפסת מקורה בחזית, מחברת את כל החדרים. כמו רוב בתיה של מג'דל, גם כאן בית המגורים נבנה בקומה אחת בלבד ובאופן צנוע יחסית. כמו גם בתים אחרים במג'דל, האתר נבנה באבן כורכר מקומית, בשילוב פריטי אבן קדומים שנאספו מתל אשקלון.
בחלק המערבי של החצר, מצפון לשער הכניסה, נבנה האגף המשקי, חדר גדול ובו בית בד, טחנת קמח וטאבון. בחצר הבית אותרו מספר מתקני כתישה, שעובדו מתוך פריטי אבן ושיש קדומים. בלב החצר נחפר חלל תת-קרקעי ששימש את דיירי הבית לדורותיהם לצורכי אחסון ואיסום.
בימי המלחמות שעברו על המדינה שימש מרחב זה כמקלט.
הבית מועמד לשימור.
משפחת ערוסי

משפחת ערוסי הצעירה, בת 3 נפשות (אביגדור לוי הבכור היה אז בן השנתיים), עלתה מתימן בסוף שנת 1948 ושוכנה בבית נטוש במגדל (כיום ברח' הרצל). כבר למחרת היא פונתה משם והועברה לבית נטוש אחר, הוא בית ערוסי.
אב המשפחה, שבתימן היה חייט וסוחר, השתלב בעבודה במע"ץ בסלילת כבישים ולימים עבר לחברת "יובל גד". הוא נפטר בשנת 1993 והוא בן 83 .האם ללווה נשקת לשנת המאה לה, עדיין התגוררה במקום בשנת 2011.
במשך כל השנים, השכילו בני המשפחה לזהות את ייעודם, שימושם ויתרונם של הממצאים ההיסטוריים בבית, לעשות בהם שימוש ולשמרם למען הדורות הבאים.
גלריה

שלט הסבר של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל
טאבון בחצר
הכניסה לבית ערוסי
עץ התאנה מקרה את כל החצר הפנימית
לקריאה נוספת

ד"ר אבי ששון, בית המגורים המסורתי במגדל המנדטורית - בהדגמה על בית ערוסי, בתוך "ששון 2011, אשקלון - כעיר היסטורית - שימור, פיתוח ותיירות", עמודים 37 עד 40
ששון א, תשס"ב, התפתחות נוף אשקלון וסביבתה בשלהי התקופה העות'מאנית א. ששון, עורך
ראשי, אשקלון – כלת הדרום, הוצאת ארץ, תל אביב, 2002 ,עמ' 87–122 .
ששון א, אשקלון - סקר ערכי מורשת, הקרן לחקר מישור החוף, אשקלון תשס"ח, 2008
הערות שוליים

↑  פרוטוקול 1 - וועדה לשימור אתרים מתאריך 20/2/23, באתר עיריית אשקלון
↑  רשימת האתרים לשימור – להכרזה סטטוטורית - עדכון רשימת האתרים לשימור, אושר בישיבת ועדת השימור 20.11.25, באתר עיריית אשקלון
ג'יימס מק'יואן

ג'יימס מק'יואן (באנגלית: James McEwen;‏ 16 באוקטובר 1872, ליברפול – 1942, ברנס), הידוע גם כג'ימי מק'יואן או "פאנץ'" (אגרוף) מק'יואן, היה שחקן ומאמן כדורגל אנגלי.
חייו

מק'יואן החל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל בוטל (Bootle), לפני שעבר דרומה והצטרף ללוטון טאון. לאחר עונה אחת הוא הצטרף למועדון גלוסופ נורת' אנד ששיחק לראשונה בפוטבול ליג. בסיום העונה המועדון העפיל לליגה הראשונה. לאחר מכן שונה שם המועדון לגלוסופ, ובעונת 1899/1900 הוא סיים בתחתית הטבלה.
לאחר מכן מק'יואן עבר למועדון ברי, עמו זכה בגביע ה-FA ב-1903 לאחר ניצחון 6 - 0 בגמר נגד דרבי קאונטי. לאחר שלוש שנים בברי הוא חזר למשך תקופה קצרה ללוטון טאון (כעת בליגה הדרומית, לפני שהצטרף לנוריץ' סיטי כשחקן ומאוחר יותר כמאמן. מק'יואן היה המאמן השני של נוריץ', ואימן את המועדון ב-43 משחקים בין 1907 ל-1908. מאזן המועדון במשחקים הללו היה 13 ניצחונות, 20 הפסדים ו-10 תוצאות תיקו.
לאחר שעזב את נוריץ' הוא חזר לשחק בגלוסופ בעונת 1911/1912. לאחר מכן הוא החל לעבוד פולהאם כמגלה כישרונות, ובשנת 1914 הצטרף לצוות האימון של ארסנל בראשותו של ג'ורג' מורל. לאחר התפטרותו של מורל ב-1915 מק'יואן לקח על עצמו את הטיפול בנושאים הקשורים לסגל הבכיר של המועדון, עד לסיום מלחמת העולם הראשונה, והפך דה פקטו למאמן המועדון ששיחק אז בליגה הלונדונית. לאחר שהמלחמה הסתיימה הוא הוחלף על ידי לזלי נייטון בתחילת עונת 1919/1920, אך למרות זאת המשיך לעבוד בארסנל כאחראי על חדר ההלבשה וכמאמן תחת הרברט צ'פמן.
לקריאה נוספת

ברנרד ג'וי, !Forward Arsenal (עמוד 26‏), Phoenix House, 1952 (ISBN 0-600613-44-5)
בית לדרברג

| --- | --- |

בית לדרברג, 2022
 מידע כללי
 סוג:  בניין 
 כתובת:  שדרות רוטשילד 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1925
 תאריך פתיחה רשמי:  1925 
 אדריכל:  דב טשודנובסקי
 סגנון אדריכלי:  אר נובו 
 קואורדינטות:  32°03′49″N 34°46′22″E﻿ / ﻿32.063611111111°N 34.772777777778°E﻿ / 32.063611111111; 34.772777777778
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) בית לדרברג(למפת תל אביב רגילה) בית לדרברג(למפת גוש דן רגילה) בית לדרברג(למפת גוש דן מוגדלת) בית לדרברג  he בית לדרברגhe בית לדרברגמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הבית בבנייה
בית לדרברג הוא בית אר-נובו לשימור בשדרות רוטשילד 29 פינת רחוב אלנבי 116 במרכז ההיסטורי של תל אביב. הבית תוכנן על ידי האדריכל דב טשודנובסקי בשנת 1924. מעצם היותו פינתי, הוא מתהדר בשתי חזיתות מרשימות.
על הבית

הסגנון העיצובי אקלקטי, ומשלב בין סגנונות אדריכליים של התקופה לבין אלמנטים המאפיינים בנייה מזרחית. המעקות מפורזלים כמנורה, ואת החלונות מעטרים עמודים קורינתיים. על החזיתות משובצים אריחי קרמיקה צבעוניים תוצרת בצלאל, שעיצב זאב רבן וביצוע של יעקב אייזנברג, בהזמנה מיוחדת של לדרברג. האריחים מציגים, על פי מיטב האתוס הארצישראלי, נופים מארץ ישראל וסיפורים מן התנ"ך, הכוללים ציורי קרמיקה המתארים את "הזורעים בדמעה", "ברינה יקצורו" ורועה צאן. בחזית הפונה לאלנבי – ציור העיר ירושלים, וכן ציון שם בעלי הבית (ראו גם: קרמיקה ישראלית#הקרמיקה של בצלאל). בנוסף מעקה מרפסת בדוגמת מנורת קנים - מתוך רצון להעניק לבניין אופי עברי מקורי.
הסמלים הללו יונקים ממגוון מקורות תרבותיים, ללא היגיון פנימי. לסגנון הבנייה הזה, עתיר המניירות, אין אמירה מגובשת, והוא הביע רעיונות שונים - מזרחיים, עבריים ועוד. היה בכך הד לזהות תרבותית של חברה מתהווה. אי סגנון זה מכונה "סגנון אקלקטי", אך הרומנטיקנים מעדיפים לכנותו "בתי החלומות".
בית לדרברג נבנה בשנת 1925 על ידי היבואן יצחק לדרברג כבית משותף עם דירות להשכרה. הבניין מעוטר באריחי קרמיקה פרי יצירתו של זאב רבן. לדרברג עצמו גר עם משפחתו בשכונת רמת השרון (שכונת החשמל), השכונה הכי יוקרתית בתל אביב של תחילת שנות העשרים.
בזמן הבנייה, התעוררה שביתה של הפועלים נגד הקבלן, בטענה כי נוצלו יתר על המידה.
בשנותיו הראשונות, שימש הבית כבית דירות להשכרה. המבנה היוקרתי והסגנון, הביאו למקום משפחות אמידות ובעלי מקצועות חופשיים, עורכי דין ורופאים. ביניהם ד"ר וולובלסקי, מומחה למחלות ריאה ושחפת, היה מהראשונים שפתח בבית קליניקה. משרד עורכי הדין של ד"ר גרשמן וד"ר אליהו כהן. ב-1927 הצטרף לבניין עורך הדין פרופ' צבי בלקובסקי, שהיה ממארגני הקונגרס הציוני הראשון. ב-1929 הבית נמכר לאורולוג, ד"ר יעקב ביקלס (ממייסדי בית הרופא, יו"ר ארגון רופאי קופת חולים ויו"ר ההסתדרות הרפואית בתל אביב). משנת 1933, במשך למעלה משלושה עשורים ניהל יעקב פוגל בית ספר לריקוד, לפי שיטה שהוא כינה "שיטת פוגל". בשנות ה-40, בהמשך לשינוי שחל ברחוב אלנבי, הפכה קומת הקרקע למסחרית, ובמקום שכן "קפה שדרות", מהתוססים בעיר.
כיום בקומת הקרקע ישנה "מסעדת בנדיקט" לארוחות בוקר הפתוחה בכל שעות היממה וביתר הקומות נמצא מוזיאון לאמנות "עדן".
בית לדרברג נכלל ברשימת הבתים לשימור של תל אביב, ומטפל בו משרדו של האדריכל אדרעי.
יצחק לדרברג

יצחק לדרברג היה יבואן כלי בית ומטבח בסוק א-דיר ביפו, שחנותו נשדדה בידי ערבים בפרעות תרפ"ט.
גלריה

חזית בית לדרברג לשדרות רוטשילד.
קרמיקה "הזורעים בדמעה" בבית לדרברג שנמצא בשדרות רוטשילד.
קרמיקה "ברינה יקצורו" בבית לדרברג שנמצא בשדרות רוטשילד.
רועה צאן
המעקות עם דוגמת המנורה
בית לדרברג, 2011
הערות שוליים

↑  שלט: תל אביב - מבנים לשימור - אלנבי 116, שד’ רוטשילד 29
↑  ”במקומות רבים היינו צריכים לקבוע סעיף מיוחד בחוזה עם הקבלן על מספר הפועלים הפשוטים שעליו להעמיד לעבודה על כל בנאי ובכל קומה וקומה. דרישה זו נתעוררה אצלנו ביחוד בשביתה אצל הקבלנים החלמאים בבנין לדרברג בחודש אב פ"ד. הקבלנים האלה השכילו יותר מאחרים לנצל את הפועלים באופן מיוחד.” (מתוך הדו"ח של ועד אגודת פועלי הבנין - תרפ"ו, דבר, 8 בנובמבר 1925)
ג'ד ברופי

| --- | --- |

 לידה:  29 באוקטובר 1963 (בן 60) מנוואטו-ונגנאוי, ניו זילנד 
 מדינה:  ניו זילנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1992 
 מקום לימודים:  טוי ואקאארי 
 פרסים והוקרה:  שחקן השנה (2009) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ד ברופי  (באנגלית:  Jed Brophy; נולד ב-29 באוקטובר 1963) הוא שחקן ניו זילנדי. התפרסם בזכות תפקידיו ב ב"טרילוגיית ההוביט", "טרילוגיית סרטי שר הטבעות" ובסרטים נוספים של פיטר ג'קסון כמו "קינג קונג", "חי מת" ו"יצורים שמימיים".
ביוגרפיה

ברופי החל את דרכו כשחקן בניו זילנד בשנות ה-90 בהן שיחק בסרטיו של פיטר ג'קסון, קומדיית האימה "חי מת" בתפקיד תומאס ווייד רנדל ו"יצורים שמימיים" בתפקיד משני לצידה של כוכבת הקולנוע קייט וינסלט.
בשנת 2001 הופיע בסרט "שר הטבעות: אחוות הטבעת" בתור הנאזגול משרתו האפל של סאורון. ב-2002 שיחק בסרט ההמשך "שר הטבעות: שני הצריחים" בתפקיד האורק שארקו.
ב-2003 שיחק בסרט שחתם את הטרילוגיה המצליחה "שר הטבעות: שיבת המלך" בתפקיד קפטן האורקים של מורדור בולינגול והופיע בדרמה "זרים מושלמים" לצידו של סם ניל.
ב-2009 השתתף בהפקה נוספת של פיטר ג'קסון "מחוז 9" בתפקיד מפקד המשטרה ג'יימס הופ.
בשנת 2012 שיחק ברופי בפעם השביעית עבור פיטר ג'קסון בסרט "ההוביט: מסע בלתי צפוי" בתפקיד הגמד נורי.
בשנת 2015 שיחק בסרט האימה "חדר המוות" (The Dead Room).
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

חי מת (1992)
יצורים שמימיים (1994)
שר הטבעות: אחוות הטבעת (2001)
שר הטבעות: שני הצריחים (2002)
שר הטבעות: שיבת המלך (2003)
זרים מושלמים (2003)
קינג קונג (2005)
מחוז 9 (2009)
ההוביט: מסע בלתי צפוי (2012)
ההוביט: ישימון סמאוג (2013)
חדר המוות (2015)
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

תולדות השנארה (2016)
בית הספר למפעילי כטמ"ם

| --- | --- |

סמל בית הספר
 "הדואג לדורות, מחנך אנשים"
 פרטים
 כינוי:  בית הספר לכטמ"ם
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   חיל האוויר הישראלי
 סוג:  בסיס הדרכה
 בסיס האם:   בסיס פלמחים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2001–הווה (כ־23 שנים)
 פיקוד
 דרגת המפקד:   סגן-אלוף
בית הספר למפעילי כטמ"ם הוא בית ספר של חיל האוויר הישראלי להכשרת מפעילי כטמ"ם, מטיסי חוץ ומדריכי טיסה לחיל האוויר הישראלי. בית הספר ממוקם כיום בבסיס חיל-האוויר פלמחים (בח"א 30). מפקד בית הספר הוא בדרגת סגן-אלוף.
היסטוריה

בית הספר הוקם בשנת 2001 בבסיס עין שמר, ובשנת 2004 עבר לבסיס פלמחים.
בשנת 2010 הופרד גף מאמני טיסה למערך מסוקים וכטב"ם, שהיה חלק מבית הספר, ליחידה נפרדת - טייסת מאמני כטמ"ם ומסוקים.
מבנה בית הספר

בית-הספר מחולק לשלושה גפים האמונים על הכשרה:
גף הכשרה - תחתיו יוצאות הכשרות היסוד בבית הספר. קורס מפעיל וקורס מטיסי חוץ.
גף הכשרות מתקדמות - תחתיו יוצאות הכשרות הקא"ם (קורס אימון מבצעי) והכשרות נוספות.
גף מד"ר (מדריך ראשי) - תחתיו יוצאת הכשרת מדריכי הטיסה של המערך.
בנוסף, קיים בבית הספר גף חופ"ה (חקר ופיתוח הדרכה), אשר אמון על שיפור, דיוק ופיתוח המדריכים וההכשרות בבית הספר.
הכשרות בית הספר למפעילי כטמ"ם

קורס מפעילי כטמ"ם נמשך כשישה חודשים. לקורס מגיעים מי שהשתתפותם הופסקה בקורס הטיס של צה"ל, והשתתפו בו משך זמן של לפחות שנה או לאחר מסלול פיקוד דומה בחיל התותחנים. בסוף הקורס החניכים מקבלים דרגת קצונה וכנפי מפעיל.
קורס אימון מבצעי שנמשך כשלושה חודשים ובמסגרתו מבצעים בוגרי קורס מפעיל הכשרה מבצעית לפני הגעתם לטייסות.
קורס מטיסי החוץ שנמשך 11 חודשים, אליו מגיעים מלש"בים בעלי ניסיון בהטסת טיסנים. במהלך הקורס החניכים מוכשרים לבצע המראות ונחיתות בכלי טיס בלתי מאוישים, לרבות מטוס ה"זיק".
הכטמ"ם אותו מתפעלים בבית הספר למפעילי כטמ"ם הוא הרמס 450 (זיק).
סמלים וכותפות

כותפות (סימני כתף) ירוקות של צוער מחיל התותחנים בבית הספר למפעילי כטמ"ם
כותפות (סימני כתף) כחולות של צוער מחיל האוויר בבית הספר למפעילי כטמ"ם
סיכת "מפעיל כטמ"ם" בחיל האוויר ובחיל התותחנים.
סמל בית הספר למפעילי כטמ"ם עד שנת 2021
גלריה

מסדר הענקת כנפי מפעיל נערך בסיום קורס בבית הספר למפעילי כטמ"ם, בבסיס פלמחים, במעמד מפקד חיל האוויר ומפקד חיל התותחנים
מסדר הענקת כנפי מפעיל
צוער בית הספר למפעילי כטמ"ם
ג'דה ההיסטורית

ג'דה ההיסטורית (מוכרת יותר כאל באלאד, בערבית: البلد) היא אזור היסטורי של ג'דה, העיר השנייה בגודלה בערב הסעודית.
המשמעות של אל-באלאד היא "העיר". אל-באלאד היא המרכז ההיסטורי של העיר ג'דה.
היסטוריה

אל-באלאד נוסדה במאה ה-7 ושימשה לאורך ההיסטוריה כמרכז ג'דה. החומות שהקיפו את אל-באלאד הוסרו בשנות ה-40 של המאה ה-20.
בשנות ה-70 וה-80, כאשר ג'דה החלה להתעשר כתוצאה משגשוג תעשיית הנפט, עברו רבים מתושביה צפונה, הרחק מאל-באלאד, וזו נותרה כתזכורת לתקופות פחות משגשגות. באל-באלאד היה מחסור בחניות לרכבים גדולים, והחנויות באזור לא מכרו בגדים יקרים של מעצבי אופנה. מהגרים עניים עברו לאזור במקום האוכלוסייה הסעודית. עיריית ג'דה החלה במאמצים לשימור היסטורי בשנות ה-70. בשנת 1991 העירייה ייסדה את אגודת השימור ההיסטורי של ג'דה במטרה לשמר את האדריכלות והתרבות של אל-באלאד. ב-2002 נאספו 4 מיליון דולרים לאגודת השימור.
בשנת 2009 הייתה אל-באלאד מועמדת על ידי הוועדה הסעודית לתיירות ועתיקות, לרשימת אתרי המורשת העולמית של אונסק"ו; היא אושרה בשנת 2014.
רבים מתושבה ג'דה עברו מאל-באלאד בשנות ה-2000. במקביל, רחובותיה עדיין עמוסים במבקרים במהלך חודש הרמדאן. בערך בתקופה זו, הוקמה החברה העירונית לפיתוח ג'דה במטרה לשחזר את אל-באלאד.
גלריה

בית נסיף, ג'דה
הריסות באל-באלאד, ג'דה
בית מסורתי באל-באלאד, ג'דה
הערות שוליים

1 2  Tales of Old Jeddah, באתר ערב ניוז, 2007
↑  Historic Jeddah, the Gate to Makkah, unesco
↑  Fakkar, Galal. "Company Formed to Restore Jeddah’s Historical Old City." Arab News. 11 January 2007
ג'בלפור

| --- | --- |

 מדינה:  הודו הודו
 מדינה:  מאדהיה פראדש
 שטח:  374 קמ"ר
 גובה:  412 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  1,267,564 (2011)
 קואורדינטות:  23°10′00″N 79°56′00″E﻿ / ﻿23.166666666667°N 79.933333333333°E﻿ / 23.166666666667; 79.933333333333 
 http://www.jabalpur.nic.in/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הודו מוגדלת) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיג'בלפור(למפת הודו רגילה) ניו דלהי מומבאי קולקטה היידראבאד בנגלור אחמדאבאד צ'נאי סוראט פונה ג'איפור לאקנאו קאנפור נאגפור פטנה לודהיאנה טריוונדרום פורט בלייר פקיסטן אפגנ. הרפובליקה העממית של סין  נפאל בהו. בנג. מיאנמר ת. ס"ל מפרץ בנגל  הים הערבי  האוקיינוס ההודיג'בלפור(למפת מאדהיה פראדש רגילה) בופאל אינדורג'בלפור(למפת מאדהיה פראדש מוגדלת) בופאל אינדורג'בלפור  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ג'בלפור (באנגלית: Jabalpur) היא עיר השוכנת על גדות נהר נרמדה במדינת מאדהיה פרדש שבהודו. על פי מפקד האוכלוסין של 2011, זוהי העיר השלישית בגודלה במדינה וה-37 בהודו כולה. ג'בלפור הוא מרכז מנהלי, תעשייתי ועסקי חשוב במאדהיה פראדש. בנוסף על כך, בית המשפט העליון ומשרדים חשובים אחרים של מאדהיה פראדש ממוקמים בג'בלפור. מקובל להסיק שמשחק הסנוקר הומצא בשנת 1875 על ידי חיילים בריטים ששהו בעיר. ג'בלפור היא בירת מחוז ג'בלפור (המחוז השני באוכלוסייתו במדינה).
היסטוריה

האימפריה המאורית שלטה באזור בשנים 322 עד 185 לפנה"ס. כשהאימפריה נפלה, ג'בלפור הפכה לעיר-מדינה בהמשך נשלטה על ידי ממלכת הגופטה (בשנים 320–550).
דמוגרפיה

חלוקה דתית:
הינדים – 86.75%
מוסלמים – 8.27%
ג'ייניזם – 1.37%
נוצרים – 0.94%
סיקים – 0.54%
חסרי דת – 0.21%
בודהיסטים – 0.18%
אחרים – 0.85%
הערות שוליים

↑  "The History of Snooker". Titansports.co.uk. אורכב מ-המקור ב-17 בדצמבר 2002. נבדק ב-1 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Jabalpur City Guide.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564624805171  GND: 4668028-7  LCCN: n85044871  MusicBrainz: 99a5d780-76e5-456e-a538-39f95a6d9a55  NKC: ge1031202  VIAF: 137265966   WorldCat (עם VIAF): 137265966