stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'וליה מורגן
חיים אישיים

אף על פי שמורגן זכתה להערכה רבה כאדריכלית, לא הרבה ידוע על חייה האישיים. היא מעולם לא הייתה נשואה ולא היו לה שום רומנים ידועים. היא שמרה על פרופיל נמוך וחיה בצניעות, למרות קהל הלקוחות העשיר שלה. היא לא נתנה ראיונות ולא כתבה על עצמה. היא עבדה ללא לאות עם מינימום שעות שינה ואוכל.
היא הייתה מאוד עצמאית. במהלך המעבר לפריז היה לה סכום כסף שהוענק לה על ידי הוריה עבור כל הוצאות השנה הראשונה. גם כשנגמר כספה, היא מעולם לא ביקשה ממשפחתה כסף נוסף, אלא במקום זאת למדה לחיות על תקציב הדוק. חוויה זו נתנה לה הבנה קונקרטית כיצד להתמודד עם כסף ביעילות, מה שעזר להפוך אותה לאשת עסקים מצליחה לאחר שפתחה פרקטיקה משלה, ועזר לה להקפיד על תקציבי הלקוחות שלה בפרויקטים שביצעה עבורם.
אחד הפרסים הציבוריים הבודדים שהוענקו לה היה דוקטורט לשם כבוד במשפטים מטעם אוניברסיטת קליפורניה, הפרס הגבוה ביותר שמעניקה האוניברסיטה, אותו קיבלה ב־15 במאי 1929, עם המחווה האישית הבאה: "בוגרת מכובדת של אוניברסיטת קליפורניה, אמנית ומהנדסת; מעצבת דירות פשוטות ובתים מפוארים, של בניינים נהדרים שתוכננו באצילות לקדם את פעילות האזרחים; אדריכלית שביצירותיה יש הרמוניה וממדים ראויים להערכה המביאים הנאה לעין ושלווה לתודעה."
מוטרדת מהחוסרים בסיפור חייה של ג'וליה מורגן, בלינדה טיילור, כתבה את "להיות ג'וליה מורגן" – "Becoming Julia Morgan", מחזה משנת 2012 בו טיילור מדמיינת סיפור חיים מתקבל על הדעת עבור מורגן.
מורשת

ג'וליה מורגן קבורה בבית העלמין בבית הקברות במאונטיין וויו בגבעות אוקלנד, קליפורניה.
בשנת 1995 נקרא לכבודה ועל שמה אולם האירועים בבניין הסוחרים בסן פרנסיסקו, שם שכן משרדה בשנים 1907 עד 1950.
בשנת 1999, בית מגורים בסגנון התחייה הים תיכונית שנבנה במקור בשנת 1918 עבור צ'ארלס גתה מסקרמנטו, שינה שמו לבית ג'וליה מורגן. הוא נוסף קודם לכן למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1982.
בשנת 2006 פורסם ספר תמונות ילדים שכותרתו "ג'וליה מורגן בונה טירה" והוא זמין בספריות ציבוריות רבות .
ב -28 במאי 2008 הודיעו מושל קליפורניה ארנולד שוורצנגר והגברת הראשונה מריה שרייבר כי ג'וליה מורגן תצורף להיכל התהילה של קליפורניה, הממוקם במוזיאון של קליפורניה להיסטוריה, נשים ואמנות. טקס צירוף שמה להיכל התקיים ב־15 בדצמבר ואחייניתה הגדולה קיבלה את הכבוד במקומה.
בשנת 2014, ולאחר מותה, הוענקה לג'וליה מורגן מדליית זהב מטעם המכון האמריקני לאדריכלים (AIA) זהו הפרס הגבוה שמעניק המכון, והיא האדריכלית הראשונה שקיבלה את הכבוד הזה.
לקריאה נוספת

בוטל, שרה הולמס (1988). "ג'וליה מורגן, אדריכלית." ניו יורק: העיתונות אבבוויל
מורגן, ג' (1976). רישומים ארכיטקטוניים מאת ג'וליה מורגן: משימות אמנויות יפות ומבנים אחרים. אוקלנד, קליפורניה: מוזיאון אוקלנד, המחלקה לאמנות.
Morgan, J., Hearst, WR, & Loe, NE (1987). סן סימאון שב לבקר: ההתכתבויות בין האדריכלית ג'וליה מורגן לבין ויליאם רנדולף הרסט . סן לואיס אוביספו, קליפורניה: חברי הספרייה, האוניברסיטה הפוליטכנית במדינת קליפורניה.
מורגן, ג'יי (1987). בתי ברקלי מאת ג'וליה מורגן . ברקלי, קליפורניה: האגודה.
פרי, פיליס ג'יי (2018). "הכל אודות ג'וליה מורגן" . אינדיאנפוליס, אינדיאנה, הוצאת בלו ריבר 978-1-681570-95-2
Longstreth, RW (1977). ג'וליה מורגן, אדריכלית. סדרת פרסום מורשת ארכיטקטורה של ברקלי, מס. 1 . ברקלי, קליפורניה: האגודה למורשת אדריכלות של ברקלי.
מקניל, קארן (מאי 2007) "ג'וליה מורגן: מגדר, ארכיטקטורה וסגנון מקצועי." כתב העת "פסיפיק – סקירה היסטורית", עמ'. 229–267.
מקניל, קארן (קיץ 2012) "'נשים הבונות: מוסדות נשים וג'וליה מורגן." "היסטוריה של קליפורניה", עמ' 41-74.
נציבות מורשת תרבות של פסדינה. (1988). דוח על שימוש חוזר בבניין YWCA של ג'וליה מורגן: פסדנה, קליפורניה . ניו יורק: Halsband.
Quacchia, RL (2005). ג'וליה מורגן, אדריכלית, ויצירת מרכזי הכנסים אסילומאר: כולל השוואה עם טירת הרסט . וירג'יניה ביץ', וירג'יניה: Q Pub.
שטילברג, וו.טי. ומורגן, ג'יי (1983). כמה דוגמאות ליצירה של ג'וליה מורגן . סן פרנסיסקו: "אדריכלית ומהנדסת קליפורניה".
אוניברסיטת קליפורניה, ברקלי. (1986). ג'וליה מורגן, רישומים ארכיטקטוניים: רשימת מצאי של אחזקות, המכללה לעיצוב סביבתי . ברקלי: המכללה.
ערבית יהודית בגדאדית

ערבית יהודית בגדאדית (בערבית: عربية يهودية بغدادية; עַרַבִּיַּה יְהוּדִיַּה בַּעְ׳דַאדִיַּה) הוא הדיאלקט הערבי המדובר על ידי יהודי בגדאד וערים אחרות בדרום עיראק. ניב זה שונה מהדיאלקט המדובר של היהודים בצפון עיראק, כגון מוסול וענה.
הדיאלקטים של בגדאד והצפון נחשבים כתת-דיאלקטים של ערבית יהודית-עיראקית. כמו ברוב הקהילות דוברות הערבית יהודית, סביר להניח שיהיו מעטים, אם בכלל, דוברי הדיאלקטיקה הערבית-יהודית-עיראקית שעדיין מתגוררים בעיראק. אלא שהדיאלקטים האלה נשמרו או עומדים בפני סכנה קריטית בתוך התפוצות היהודיות-עיראקיות, דהיינו אלה של ישראל וארצות הברית. בשנת 2014, הסרט "מפריח היונים (סרט)", שהוסרט בעיקר בדיאלקט יהודי בגדאדי, הפך לסרט הראשון שבוצע כמעט לחלוטין ביהודית-עיראקית ערבית.
תכונות הלהג

הלג היהודי–בגדאדי מתאפיין בריבוי של השימוש באות ע׳ין לאומת האות רא, שכן השנייה היא הנפוצה מבין השתיים בקרב רוב הלהגים. בנוסף הלהג השאיל שלל מילים מן הפרסית, הארמית, הטורקית והצרפתית, וכתוצאה מכך דוברי הלהג הוגים עיצורים הנחשבים לזרים בקרב השפה הערבית.
| העיצור | מילה לדוגמה | תעתיק | פירוש |
| --- | --- | --- | --- |
| p | pasˁ | פאס׳ | אוטובוס |
| ɡ | ɡarayəb | גראיֶב | קרובי משפחה |
| ʧ | ʧay | צ׳אי | תה |
סימון פועל בזמן הווה בלהג בא לידי ביטוי בהוספת התחילית قد־ (קַד־) לזכר ו־قت־ (קַת־) לנקבה. דוגמת قدامشي (קד־אמשי; אני הולך).
לקריאה נוספת

גילה סווירי יונה, להג יהודי בבל - قاموس اللهجة العراقية البغدادية, הוד השרון, תשע"ד-2013
הערות שוליים

↑  A study of Arabic letter frequency analysis, www.intellaren.com
↑  Nidal Alshorbaji, Prefixes in Various Arabic Dialects in Comparison of Standard Arabic: Progressive and Future Tenses
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007488948505171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שפות ובנושא בגדאד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המכון הישראלי ללימודים מתקדמים

| --- | --- |

 מכון מחקר
 תקופת הפעילות:  1975–הווה (כ־50 שנה) 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′41″N 35°11′46″E﻿ / ﻿31.7781°N 35.1961°E﻿ / 31.7781; 35.1961
 iias.huji.ac.il
 he
 
המכון הישראלי ללימודים מתקדמים (באנגלית: Israel Institute for Advanced Studies, בקיצור: IIAS) הוא מכון מחקר השוכן בקמפוס אדמונד ג'י ספרא של האוניברסיטה העברית בירושלים בגבעת רם. המכון עוסק במחקר אקדמי בפיזיקה, מתמטיקה, מדעי החיים, כלכלה ודת השוואתית. המכון הוקם בשנת 1975 על ידי המתמטיקאי הישראלי אריה דבורצקי, על פי המודל של המכון ללימודים מתקדמים בפרינסטון, ניו ג'רזי. תחילה נקרא "המכון ללימודים מתקדמים", ושנת 2012 שונה שמו לשם הנוכחי.
המכון מפגיש חוקרים לעסוק במיזמים מחקריים שיתופיים לתקופות של ארבעה עד שנים עשר חודשים. מדי שנה פועלות בו בין שלוש לחמש קבוצות מחקר, נוסף על חוקרים עצמאיים.
חברי מועצת המנהלים של המכון בוחרים מדי שנה את הזוכים בפרס מיכאל ברונו. פרס ברונו מוענק בכל שנה לשלושה חוקרים ישראלים בתחומים שונים על הישגים במחקרם.
המכון חבר ברשתות המכונים ללימודים מתקדמים - SIAS,‏ NetIAS ו-UBIAS.
ראשי המכון

אריה דבורצקי 1985-1975
מנחם יערי 1989-1986; 1992-1990
חנוך גוטפרוינד 1990-1989
דוד שולמן 1998-1992
אלכסנדר לויצקי 2001-1998
בנימין זאב קדר 2005-2001
אליעזר רבינוביץ 2012-2005
מיכל ליניאל 2018-2012
יצחק חן 2018-
הערות שוליים

↑  מצוינות אקדמית, באתר יד הנדיב
↑  IIAS History & vision, אתר המכון הישראלי ללימודים מתקדמים
↑  Research Groups, אתר המכון הישראלי ללימודים מתקדמים
↑  Bruno Award Open Call
↑  Members, Netias
↑  Network Members, UBIAS
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257163605171  LCCN: n82234860   WorldCat (עם LCCN): n82-234860 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלושה בדירה אחת

| --- | --- |

 מבוסס על:  Man About the House 
 סוגה:  קומדיית מצבים
 יוצרים:  דון ניקול   מייקל רוס   ברני ווסט
 שחקנים:  ג'ון ריטר   ג'ויס דה ויט   סוזאן סאמרס   נורמן פל   אודרה לינדלי   ריצ'רד קליין   דון נוטס   אן וודג'וורת'   ג'נילי הריסון   פריסיליה ברנז
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  לוס אנג'לס 
 מספר עונות:  8
 מספר פרקים:  172
 הפקה
 הפצה:  Donald L. Taffner 
 אורך פרק:  30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ABC
 רשת שידור בישראל:  הערוץ הראשון ערוץ 3  ערוץ הילדים
 תקופת שידור מקורית:  15 במרץ 1977 – 18 בספטמבר 1984
 קישורים חיצוניים
 www.threescompany.com
 דף התוכנית ב-IMDb
 
משתתפי שלושה בדירה אחת, 1977
שלושה בדירה אחת (באנגלית: Three's Company) היא קומדיית מצבים אמריקאית פופולרית שנוצרה בין השנים 1977 ל-1984 על ידי ABC. בבסיס רוב האירועים הקומיים בסדרה עומדות אי-הבנות ובלבולים בנושאי נטייתו המינית ומגושמותו של ג'ק, אחת הדמויות המרכזיות בסדרה.
הסדרה נעשתה על בסיס קומדיית המצבים הבריטית "Man About the House", ועסקה כמוה בגבר ובשתי נשים שחולקים דירת שותפים. בתחילת הסדרה, עבר ג'ק טריפר (ג'ון ריטר) לדירתן של כריסי סנו (סוזאן סאמרס) וג'נט ווד (ג'ויס דה ויט). כדי שבעל הבית סטנלי רופר (ואחריו מנהל הבניין ראלף פרלי) יאפשר לו לגור עם השתיים, טען ג'ק כי הוא הומוסקסואל. במספר הזדמנויות, ניסה פרלי לשנות את "הומוסקסואליותו" של ג'ק.
הסדרה מתרחשת בסנטה מוניקה שבקליפורניה, ולרוב היא מתמקדת בשלושה אתרים: דירתם של השלישייה, דירתו של בעל הבית ופאב-מסעדה מקומי.
הסדרה הולידה שתי סדרות בת: "הרופרים", שעסקה בחייהם של בעל הבית הראשון בסדרה, סטנלי רופר ואשתו, הלן; ו"שלושה זה יותר מדי", שעסקה בשנותיו הבאות של ג'ק לאחר שעזב את הדירה ועבר להתגורר עם בת זוגו ויקי, אך לא מצליח לזכות בחיבתו של אביה. סדרות אלה הקבילו אף הן לסדרות בת של הסדרה הבריטית, אך בניגוד אליהן, הגרסאות האמריקאיות נכשלו ובוטלו לאחר זמן קצר.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בערוץ הראשון ב-20 בינואר 1983. בשנות התשעים ובשנות האלפיים שודרה התוכנית בערוץ 3 ובערוץ הילדים בכבלים, וכן בערוצים שונים ב-yes. היא משודרת בערוץ הקומדיות הקלאסיות (חמשת העונות הראשונות).
טיילור פריץ

טיילור הארי פריץ (באנגלית: Taylor Harry Fritz; נולד ב-28 באוקטובר 1997) הוא טניסאי מקצועני אמריקאי. בנובמבר 2024 העפיל לדירוג השיא שלו - המקום הרביעי בעולם בסבב ה-ATP.
ביוגרפיה

פריץ נולד וגדל בסן דייגו, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי בעיקרה, אם כי סבו מצד אמו היה יהודי ודרכו הוא צאצא של מייסדי ענקית חנויות הכלבו האמריקאית "מייסי'ס".
שני הוריו של פריץ הם טניסאים מקצוענים לשעבר. הוא החל ללמוד לשחק עמם טניס כפעוט בן שנתיים.
קריירה ספורטיבית

בשנת 2015 פריץ זכה באליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער. לאר מכן, הגיע לגמר טורניר אליפות צרפת הפתוחה לנוער.
במרץ 2022 ניצח פריץ את הטניסאי הספרדי המעוטר, רפאל נדאל, וזכה באינדיאן וולס מאסטרס - ובזכות כך הפך לאמריקאי הראשון שזכה בטורניר מאז אנדרה אגאסי.
בספטמבר 2024 העפיל לגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה, אך הפסיד בו בשלוש מערכות ליאניק סינר. כחודשיים לאחר מכן העפיל לגמר טורניר גמר ה-ATP, אך גם בו הפסיד בגמר ליאניק סינר.
חיים אישיים

הוא אב לבן שנולד לו ב-2017 מאשתו לשעבר, הטניסאית המקצוענית ראקל פדראזה.
מאז 2020 הוא בזוגיות עם משפיענית האופנה, מורגן רידל.
הערות שוליים

1 2 3 4  follers, Taylor Fritz, Ethnicity of Celebs | EthniCelebs.com, ‏2023-03-10 (באנגלית אמריקאית)
↑  צפו בתקציר: טיילור פריץ הדהים את רפאל נדאל, וזכה באינדיאן וולס, באתר וואלה, 21 במרץ 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא טניס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הגנה (צורת קרב)

הגנה או דפנסיבה (באנגלית Defensive) היא צורת קרב שמטרתה החזקת שטח, מניעת התקדמות האויב ושחיקתו. ההגנה היא צורת הקרב החזקה לפי מספר הוגי דעות, ביניהם קרל פון קלאוזביץ, למרות שלרוב ההגנה כשלעצמה אינה מובילה להכרעה.
מטרות קרב ההגנה

לקרב ההגנה 4 מטרות עיקריות:
להגן על השטחים החיוניים. כלומר, להגן על שטחים שהוגדרו על ידי הרמה הממונה כשטחים קריטיים להשגת הרעיון המבצעי שלה.
למנוע מהאויב להגיע לחלקה האחורי של הגזרה, דהיינו להגיע לגבול השטח שהרמה הממונה הקצתה לכוח המגן כגזרתו.
להתיש, לשחוק ולהשמיד אויב, ולפגוע בציוד הלחימה שלו, בכוחותיו וברוח הלחימה שלו.
לשאוף להשיב את המצב לקדמותו, כלומר, להיערך להתקפת נגד ולהשיב שטחים שאבדו.
הנחות יסוד בהגנה

הנחת היסוד בהגנה היא כי למגן יש (בדרך כלל) זמן להיערך להגנה. לכן, הנחת מוצא חשובה היא כי המגן מכיר את השטח טוב יותר. זהו יתרון חשוב, והמגן ישאף לנצלו על ידי סיורי שטח, פריסה מוקדמת של יחידות משנה, הכנת השטח על ידי הקמת ביצורים ומוצבים, פריסת שדות מוקשים, חפירת תעלות נ"ט, מכשולים נוספים ומערכות הגנה כדוגמת כיפת ברזל וכדומה. הנחה מקובלת היא כי ניצול הקרקע ואש מדויקת הם מאושיות היסוד בהגנה והן המפתח להתגברות על תוקף עדיף.
הנחה חשובה היא על פי קלאוזוביץ כי קו המגע, כלומר קו הגבול בין כוחות התוקף והמגן, ייפרץ. בנקודה מסוימת, בזמן מסוים, יצליח התוקף לחצות את הקו. חצייה זו היא נסבלת, כל עוד היא אינה פוגעת בשטחים חיוניים והיא הפיכה. בעבר הייתה נהוגה בצה"ל ההנחה ההפוכה, כי אסור לאפשר לקו המגע להיפרץ לעולם. הנחה זו הוכחה כטעות והיא הוסרה מתורת הלחימה של צה"ל. הערכות המגן צריכה למנוע פגיעה בנכסים חיוניים ולאו דווקא מניעת כיבוש של תא שטח מסוים או פגיעה בכוח מסוים. ולא זו בלבד אלא שיש להכין מראש באופן הנדסי את השטח המיועד לכיבוש, כך שלאחר המתקפה האוייב ינותב לשטחי השמדה שבהם יתקשה להגן על עצמו.
יתרון ההפתעה עומד לרוב לזכות התוקף, והוא מתבטא במיקום ותיזמון ההתקפה, אך לא מעצם קיומה, אליה מודע המגן. התמודדות עם מיקום ההתקפה מתאפשרת לאויב על ידי ניתוח השטח והכנתו. 
להגנה מספר יתרונות משמעותיים: לרוב, קווי האספקה של המגן קצרים יותר, ההתקפה מתישה את הכוח ולכן לרוב, פועל הזמן לזכות המגן. לרוב עשוי כוח קטן יותר לגבור על כוח גדול יותר ולכן סביר כי בהינתן בחירה, יבחר כוח קטן בהגנה. עם זאת פעמים רבות יאלץ המגן לפרוס את כוחותיו לאורך קו המגע מכיוון שהוא אינו מודע למיקום וזמן ההתקפה והיכולת לרכז המאמץ עומדת ליתרון התוקף.
ההגנה סובלת פעמים רבות מרוח לחימה נמוכה. עם זאת, רוח הלחימה היא מרכיב המושפע ממספר רב של גורמים. הגנה הנתפסת כהגנה על הבית מעלה את רוח הלחימה, ולטענת באזיל לידל הארט, אופיו של העם משפיע גם הוא.
מאמצים בהגנה

נהוג לחלק את המאמצים בהגנה לשלושה מאמצים עיקריים:
מאמצים בהגנה > מאמץ אבטחה

תפקידו של מאמץ זה הוא לאתר את מאמצי האויב, לחשוף את תוכניתו ולהתריע בפני הרמה הממונה על כוונותיו. בנוסף, משימותיו הם שחיקה והשהייה של האויב, אך לא עצירתו. מאמץ זה אינו אמור לעצור את התוקף, אלא לעזור בתיעולו אל תאי שטח שהוכנו ונותחו מראש.
מאמצים בהגנה > מאמץ החזקה

זהו המאמץ המרכזי בהגנה ותפקידו הוא לעצור את התוקף, למנוע ממנו לכבוש תאי שטח, להשמידו ולהכריעו. בגבולות מוצבי לחימה מהווים מרכיב ראשי במאמץ זה.
מאמצים בהגנה > עתודה (מאמץ ההלם)

למאמץ זה שני תפקידים עיקריים: להנחית את התקפת הנגד במקרה שבו מאמץ ההחזקה מצליח, או להוות עתודה למרחב כושל. בהגנה, העתודה תופעל לתגבור המאמץ הכושל, לעומת המצב ההפוך בהתקפה, בו תוטל העתודה למאמץ המצליח.
ראו גם

התקפה (צורת קרב)
לקריאה נוספת

יהושפט הרכבי, מלחמה ואסטרטגיה, הוצאת מערכות, 1990.
הערות שוליים

↑  מקור עיקרי לערך, ולטענה זו, ספרו של הרכבי המפורט תחת הכותרת לקריאה נוספת, עמוד 407 ואילך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10637212
נור וידטס

נור וידטס (באנגלית: Noor Vidts; נולדה ב-30 במאי 1996) היא אתלטית בלגית, זוכת מדליית ארד בפריז 2024,פעמיים ברציפות אלופת העולם באולם (בלגרד 2022 וגלאזגו 2024) וסגנית אלופת אירופה באולם (טורון 2021) בקרב חמש.
ביוגרפיה > 2017

באוניברסיאדה שנערכה בטאיפיי, טאיוון בסוף אוגוסט 2017 היא זכתה במדליית ארד בקרב שבע בתוצאה של 5728 נקודות.
ביוגרפיה > 2018

באליפות אירופה שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט 2018 היא סיימה במקום 20 בקרב שבע בתוצאה של 5598 נקודות.
ביוגרפיה > 2019

באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בתחילת אוקטובר 2019 היא סיימה במקום 15 בקרב שבע בתוצאה של 5989 נקודות.
ביוגרפיה > 2021 > סגנית אלופת אירופה באולם

באליפות אירופה באולם שנערכה בטורון, פולין במרץ 2021 היא זכתה במדליית כסף בקרב חמש בתוצאה של 4791 נקודות, אחרי בת ארצה נפיסטו ת'יאם (4904 נקודות) ולפני קסניה קריז'אן מהונגריה (4644 נקודות).
ביוגרפיה > 2021 > רביעית במשחקים האולימפיים

באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בקרב שבע בתוצאה של 6571 נקודות.
ביוגרפיה > 2022 > אלופת עולם באולם

באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ 2022 זכתה במדליית זהב בקרב חמש בשיא לאומי חדש של 4929 נקודות, לפני אדריאנה סווק מפולין (4851 נקודות) וקנדל ויליאמס מארצות הברית (4680 נקודות).
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון, ארצות הברית ביולי אותה שנה היא סיימה במקום חמישי בקרב שבע בתוצאה של 6559 נקודות.
באליפות אירופה שנערכה במינכן, גרמניה באוגוסט אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בקרב שבע בתוצאה של 6467 נקודות.
ביוגרפיה > 2023

באליפות אירופה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה במרץ 2023 היא זכתה במדליית ארד בקרב חמש בתוצאה של 4823 נקודות, אחרי נפיסטו ת'יאם שקבעה שיא עולם חדש של 5055 נקודות ואדריאנה סווק (5014 נקודות).
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט אותה שנה סיימה במקום שישי בקרב שבע בתוצאה של 6450 נקודות.
ביוגרפיה > 2024

באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו, הממלכה המאוחדת במרץ 2024 זכתה במדליית זהב בקרב חמש בתוצאה של 4773 נקודות, לפני סאגה ואנינן מפינלנד (4677 נקודות) וסופי דוקטר מהולנד (4571 נקודות) ובכך הגנה על תוארה.
באליפות אירופה באתלטיקה שערכה ברומא, איטליה ביוני 2024 זכתה במדליית ארד בקרב שבע בשיא אישי של 6596 נקודות, אחרי בת ארצה נפיסטו ת'יאם (6848 נקודות) ואוריאנה לזרק-חלאס מצרפת (6635 נקודות).
באולימפיאדת פריז זכתה במדליית ארד בשיא אישי שך 6707 נקודות לאחר נפיסטו ת'יאם (6880 נקודות) וקתרינה ג'ונסון-תומפסון (6844 נקודות).
שיאים אישיים > אצטדיון

קרב שבע: 6707 נקודות (2024)
ריצת 100 מטר משוכות: 13.10 שניות (2024)
קפיצה לגובה: 1.84 מטר (2019)
הדיפת כדור ברזל: 14.79 מטר (2024)
ריצת 200 מטר: 23.70 שניות (2021)
קפיצה לרוחק: 6.46 מטר (2024)
הטלת כידון: 45.00 מטר (2024)
ריצת 800 מטר: 2:06.38 מטר (2024)
ריצת 100 מטר: 12.14 שניות (2017)
שיאים אישיים > אולם

קרב חמש: 4929 נקודות (2022), שיא בלגיה בעבר
ריצת 60 מטר משוכות: 8.15 שניות (2022)
קפיצה לגובה: 1.84 מטר (2019)
הדיפת כדור ברזל: 14.26 מטר (2024)
קפיצה לרוחק: 6.60 מטר (2022)
ריצת 800 מטר: 2:08.81 דקות (2022)
ריצת 60 מטר: 7.82 שניות (2018)
משה שרת

עומדים בימין התמונה למעלה: משה שרתוק בן יעקב, ויצחק בן-צבי, אברהם אלמליח עומד שני משמאל, בפגישה של ראשי הסוכנות עם נכבדים ערבים במלון המלך דוד בירושלים, 1933 (עוד בתצלום: יישובים במרכז: חיים ארלוזורוב ומשמאלו חיים ויצמן)
שרת עם בן-גוריון בוועדה האנגלו אמריקאית, 1946
משה שרת חותם על מגילת העצמאות, 14 במאי 1948
שרת מבקר בעיר לוד
משה שרת מבקר בעיר לוד ומכובד בסנדקאות בברית מילה
משֶׁה שָרֵת (שֶרְתוֹק) (ברוסית: Моисей Черток;‏ 15 באוקטובר 1894, ט"ו בתשרי ה'תרנ"ה – 7 ביולי 1965, ז' בתמוז ה'תשכ"ה) היה ראש הממשלה השני של מדינת ישראל (1954–1955), בין שתי תקופות הכהונה של דוד בן-גוריון. כמו כן היה שר החוץ הראשון של מדינת ישראל. מראשי הנהגת היישוב ומחותמי מגילת העצמאות.
שרת עלה לארץ ישראל בשנת 1906 וסיים את לימודיו במחזור הראשון של הגימנסיה העברית "הרצליה". בפרוץ מלחמת העולם הראשונה למד משפטים באיסטנבול, התגייס לשירות צבאי ושירת כקצין בחזית מקדוניה. בסיום המלחמה חזר לארץ ישאל, היה עוזרו של יהושע חנקין והתמנה למזכיר ועד הצירים. שרת היה גם עיתונאי ושימש כאחראי על עמוד החדשות בעיתון דבר, בהמשך מונה לסגן עורך העיתון ברל כצנלסון ולעורך שבועון דבר בשפה האנגלית. היה פעיל מרכזי במפלגת אחדות העבודה ולאחר מכן ממייסדי מפא"י. בשנת 1931 פרש ממערכת העיתון לטובת פעילותו הפוליטית ונבחר בשנת 1933 לראשות המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, תפקיד אותו מילא עד להקמת המדינה.
כשר החוץ הראשון של ישראל הקים את שירות החוץ הישראלי ונאבק על קבלת ישראל כמדינה חברה בארגון האומות המאוחדות. הוא כיהן בתפקיד כשמונה שנים, גם במקביל לכהונתו כראש הממשלה. הוא חזר בשנת 1955 לתפקיד שר החוץ ופרש מהממשלה בשנת 1956, על רקע חילוקי דעות סביב עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית. בשנים האחרונות לחייו היה יושב ראש הוצאת עם עובד, יושב ראש הנהלת בית ברל ומשנת 1961 יושב ראש הסוכנות היהודית.
ביוגרפיה > ראשית חייו (1894–1918)

משה שרת נולד בסתיו 1894 בשם משה צ'רטוק בחרסון שבדרום-מערב האימפריה הרוסית (כיום באוקראינה) ליעקב צ'רטוק, סופר ופובליציסט, ולפניה (ממה) לבית לב, מורה. ב-1906 עלתה משפחת צ'רטוק לארץ ישראל והתגוררה במשך שנתיים בכפר הערבי עין סיניא שבשומרון, שם חכרה אחוזה מידי אפנדי ערבי, במטרה לייסד את היישוב העברי הראשון בצפונה של ירושלים, בהרי אפרים. המשפחה גרה בכפר שנתיים בלבד, אך חוקרים טענו כי הייתה לתקופה זו השפעה על חייו של שרת, בעיקר בהיכרות עומק עם הערבים, השקפה ברורה וקבועה בדבר שורשיות הקונפליקט היהודי-ערבי, ועד לחוסר תקווה לפתרון מהיר וכוללני של הסכסוך. ב-1908 עקרה המשפחה ליפו, מאוחר יותר הייתה משפחתו ממקימי העיר העברית הראשונה - תל אביב.
שרת היה בוגר המחזור הראשון של גימנסיה הרצליה, ולמד פרק זמן בקונסרבטוריון שולמית.
בגימנסיה למד טורקית, צרפתית, גרמנית וערבית.
בבית הספר פגש את צפורה מאירוב, לה נישא בהמשך, ובאליהו גולומב ודב הוז. לימים נשאו השניים את אחיותיו. לקראת סיום לימודיו הצטרף ל"הסתדרות המצומצמת של בוגרי הגמנסיה", תנועת נוער בראשות אליהו גולומב, שחבריה התחייבו להקדיש את עצמם לטובת הכלל. חברי ההסתדרות הציבו לעצמם מטרות לעסוק בתעמולה בקהילות בגולה לרעיון התחייה הלאומית, עבודת האדמה והגנה על הזכויות המדיניות של היישוב העברי.
ב-1913 סיים את לימודיו בגימנסיה בהצטיינות ונסע ללמוד בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת איסטנבול, שם למדו באותה תקופה דוד בן-גוריון ויצחק בן-צבי. ב-1914 קטעה מלחמת העולם הראשונה את לימודיו והוא חזר לארץ ישראל. הוא לימד טורקית בבתי ספר בתל אביב והטיף לקבלת נתינות עות'מאנית כדי למנוע גירוש יהודים אזרחי מדינות-אויב מארץ ישראל. ב-1916 התגייס לצבא העות'מאני (יחד עם בוגרים רבים אחרים של גימנסיה הרצליה), ונשלח לקורס קצינים באיסטנבול. בסיום הקורס, הוצב ביחידת רגלים ושירת כמתורגמן עבור המפקד הגרמני שלה. היחידה לחמה במקדוניה ולאחר מכן בדרום עבר הירדן. לאחר שהתפרקה, הוצב שרת במפקדה בחלב שבסוריה, ושירת בה עד לסוף המלחמה. עם כיבוש העיר על ידי בריטניה, נחקר שרת על ידי קצין מודיעין בריטי, שהניח לו לחזור לארץ ישראל לאחר ששמע כי הוא ציוני. כעבור שמונה ימים הגיע שרת לחיפה.
ביוגרפיה > ב"אחדות העבודה" ובמערכת "דבר", 1919–1931

ב-1919 התמנה למזכירו של יהושע חנקין, מנהל המחלקה לענייני ערבים ולקרקעות ב"ועד הצירים" של ההנהגה הציונית. באותה שנה הצטרף למפלגת "אחדות העבודה" עם ייסודה, ושימש מטעמה כמזכיר "ועד הצירים".
ב-1921 יצא לבריטניה, ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון. בלונדון התגורר בחדר משותף עם חברו ללימודים, דוד הכהן, והתפרנס ממתן שיעורים בעברית ובצרפתית ומעבודות תרגום מערבית ומטורקית. בתקופת לימודיו עסק באיסוף כספים וברכישת נשק עבור "ההגנה". כמו כן, סקר עבור ההנהלה הציונית את העיתונות הערבית ופרסם מאמרים בשבועון "קונטרס" של "אחדות העבודה", וייצג את 'פועלי ציון' בכינוסים של הלייבור הבריטי. ב-1922 התחתן בלונדון עם חברתו, צפורה. הוא סיים את לימודי התואר הראשון בהצטיינות.
על כמה ממאמריו ב"קונטרס", חתם שרת בכינוי הספרותי "מ. בן-קדם". ברל כצנלסון קרא אותם והזמין את שרת לעבוד במערכת היומון "דבר", לקראת הקמתו. שרת התנה את הקדמת שובו מלונדון בסילוק חובותיו משנות לימודיו שם, וכצנלסון דאג לכך. ב-1925 חזר שרת לארץ ישראל והצטרף למערכת "דבר", עם יסודו, כאחראי על עמוד החדשות. בין השנים 1925–1931 תפקד כסגנו של עורך "דבר", ברל כצנלסון, והיה אחראי על ענייני הנוער של "אחדות העבודה", שכללו את תנועות הנוער "החוגים" ו"הבחרות הסוציאליסטית". בשנים הללו (תרפ"ה–תרצ"א) כתב עשרות מאמרים שעליהם חתם בפסבדונים "מ. קרוב רחוק". הוא היה ממונה על מדור ענייני חוץ: סקירות, מאמרים ופרשנות. שרת היה היחיד במערכת שידע אנגלית ויכול היה לתרגם ידיעות ממרכז השלטון הבריטי, ולכן ערך את ה"טלגרמות" מחוץ לארץ. ב-1929 הקים וערך את שבועון "דבר" בשפה האנגלית (במשותף עם נלי שטראוס-מושנזון).
ב-1930 הצטרף שרת למפא"י, עם הקמתה כאיחוד מפלגות "אחדות העבודה" ו"פועלי ציון", וב-1931 עזב את העיתון למען פעילותו הפוליטית.