היסטוריה של אירופה
המאה ה-20 > המלחמה הקרה

שורשי המלחמה הקרה נעוצים עוד בתקופה שבין שתי מלחמות העולם (1919–1939) וסיבותיה הן ההבדלים באידאולוגיות השולטות במערב וברוסיה. בזמן מלחמת העולם השנייה השתייכו הן ברית המועצות והן מדינות המערב לבנות הברית, אך עם התקרבות קריסתה של גרמניה הנאצית, שהרצון להפלת משטרה וכניעתה שימש כדבק המחבר את חלקי הברית, החלה חוזרת החשדנות ובקיעים התגלו באמון בין המעצמות הגדולות.
לאחר סיום המלחמה חולקה אירופה מחדש לאזורי השפעה מדינות המערב והגוש המזרחי. בשנת 1949 חברו מדינות מערב אירופה – צרפת, בריטניה, בלגיה, הולנד, לוקסמבורג, איטליה, פורטוגל, נורווגיה, דנמרק ואיסלנד אל מדינות צפון אמריקה – ארצות הברית וקנדה והקימו את הברית הצפון אטלנטית שנועדה להגן על אירופה המערבית מפני פלישה סובייטית. ברית נאט"ו חייבה סיוע צבאי הדדי בשעת מצוקה, אם תותקף אחת החברות בה. כריתת ברית זו הביאה את המתיחות עם ברית המועצות לשיאים חדשים, שראתה בברית איום ישיר עליה וזאת משום שארצות הברית הייתה הגורם המרכזי בברית, עם נוכחות צבאית באירופה.
בשנת 1954 הציעה ברית המועצות להצטרף לברית נאט"ו, כדי לשמור יחדיו על השלום באירופהונדחתה. בשנת 1954 צורפה מערב גרמניה לברית נאט"ו. בתגובה הקימו ברית המועצות וגרורותיה המזרח אירופיות – פולין, מזרח גרמניה, אלבניה, בולגריה, הונגריה, צ'כוסלובקיה ורומניה את ברית ורשה.
באוקטובר ובנובמבר 1956 החלה התקוממות עממית נגד השפעתה של ברית המועצות ושליטתה בהונגריה. המרד פרץ זמן קצר לאחר שמנהיג ברית המועצות, ניקיטה חרושצ'וב, הורה על החלפתו של המנהיג הסטליניסטי של הונגריה מתיאש ראקושי. וזאת בתגובה להתקוממות עממית. המשטר החדש פיזר באופן רשמי את המשטרה החשאית, הכריז על כוונתו לפרוש מברית ורשה והבטיח כי בכוונתו לערוך בחירות חופשיות. בתגובה פלש הצבא האדום להונגריה ודיכא את המרד בברוטליות. כ-2,500 הונגרים וכ-700 חיילים סובייטים נהרגו, אלפים נוספים נפצעו, אלפי הונגרים נעצרו, נאסרו וחלקם הועברו לברית המועצות,
התקרית האחרונה במלחמה הקרה בכל הנוגע למעמדה של העיר ברלין התרחשה בשנת 1961, בתחילת שנות ה-50 אומצה הגישה הסובייטית המגבילה את ההגירה מתחומה על ידי גרורותיה מהגוש המזרחי. למרות זאת, מאות אלפי מזרח גרמנים היגרו מיד שנה למערב גרמניה בנצלם את נקודת התורפה שהתקיימה בין מזרח למערב, ברלין, שחולקה בין ארבע המעצמות: ברית המועצות, ארצות הברית, בריטניה וצרפת, ששלטו על תנועת האזרחים בתוך העיר. תוצאות ההגירה היו חמורות מבחינתה של מזרח גרמניה, טובי המוחות וכוח העבודה המקצועי עזבו את המדינה, עד לשנת 1961 מוערך כי כ-20% מאוכלוסיית מזרח גרמניה היגרו למערב גרמניה. בחודש יוני אותה השנה, הגישה ברית המועצות אולטימטום חדש בדרישה לנסיגת בנות הברית ממערבה של ברלין. הדרישה נענתה בסירוב, ובנובמבר 1961 הקימה מזרח גרמניה גדר תיל לאורך 112 קילומטר סביב הרבעים המערביים ועוד 43 קילומטרים של גדר שהפרידו בתוך העיר בין החלק המזרחי למערבי, בסופו של דבר הורחבה הבניה והגדר הפכה לחומה שהייתה לאחד הסממנים המוכרים ביותר של המלחמה הקרה, חומת ברלין.
בשנת 1968 החל תהליך של ליברליזציה פוליטית בצ'כוסלובקיה שנקרא האביב של פראג. תחת הנהגתו של אלכסנדר דובצ'ק החל תהליך רפורמות שכלל: הגברת חופש העיתונות, חופש הדיבור וחופש התנועה, יחד עם שינויים בתפיסה הכלכלית, האפשרות לשינוי המשטר למשטר רב-מפלגתי, הגבלת כוחה של המשטרה החשאית והאפשרות לפרישה מברית ורשה. בתגובה פלש הצבא הסובייטי, בשיתוף עם שאר חברות ברית ורשה (למעט רומניה) לצ'כוסלובקיה.
באותן השנים, החלו מדינות מערב אירופה תהליך איטי של שילוב כלכלי ומדיני, המבקש לאחד את אירופה ולמנוע מלחמה נוספת ביניהן. הברית הכלכלית הראשונה שהוקמה הייתה קהילת הפחם והפלדה האירופית, שנוצרה בשנת 1951 על ידי בלגיה, הולנד, גרמניה המערבית, צרפת, איטליה ולוקסמבורג. בשנת 1957 הקימו שש מדינות אלה את סוכנות האטום האירופית והקהילה הכלכלית האירופית (שנודע יותר בשם השוק המשותף). במהרה הפך השוק המשותף להיות הארגון האירופי החשוב ביותר. מטרתו הראשית הייתה להביא לביטול המכסים בין חברותיו והקלה על הסחר. בשנת 1967 התאחדו הארגונים לארגון אחד בשם הקהילה האירופית וב-1968 בוטלו כל המכסים בין המדינות. בתחילת שנת 1973 הצטרפו אל הארגון הממלכה המאוחדת, אירלנד ודנמרק.
בשנת 1980 היה המשטר הקומוניסטי הפולני ממולכד על ידי דילמות פוליטיות וכלכליות, לממשל לא נותרה ברירה אלה להעלות את המחירים ובכך לעורר גל שביתות שהמדינה לא ידעה כמותו. לאחר שהשביתות הגיעו אל מספנות לנין שבעיר גדנסק, קיבלה הממשלה את דרישות השובתים. בגל האופוריה ששטף את המדינה לא נראתה לעין העובדה כי המשטר לא יוכל למלא את תנאי ההסכם מבחינה כלכלית. בסוף שנת 1981 לאחר שהעם הבין כי המשטר לא יוכל למלא את הדרישות וגל השביתות התחדש ביתר שאת הצהיר מנהיגה החדש של המפלגה הקומוניסטית וויצ'ך ירוזלסקי על ממשל צבאי ומשטרת המהומות נשלחה למחוץ את ההתנגדות הספונטנית של אנשי ארגון סולידריות. ארצות הברית ומדינות מערביות נוספות הגיבו בסנקציות כלכליות על פולין ועל ברית המועצות. בתגובה לכך יעץ האידאולוג הראשי של הקרמלין, מיכאיל סוסלוב, למנהיגי ברית המועצות כי אל להם להתערב אם פולין תיפול לידיהם של אנשי ארגון סולידריות, מחשש כי התערבות סובייטית תביא לעיצומים כלכליים קשים על ברית המועצות, דבר שיביא את כלכלת ברית המועצות לידי קטסטרופה. באמצע שנת 1983 בוטל הממשל הצבאי בפולין והחל תהליך של שחרור האסירים הפוליטיים שהסתיים בשנת 1984 עם מתן חנינה כללית.