stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בוהוסלב בלבין
שנותיו הראשונות כחבר מסדר הישועים

בגיל 15 נכנס בלבין למכללה הישועית בברנו כחניך (novicius) וכעבור שנתיים נדר את נדריו הראשונים כחבר מסדר הישועים.
בגיל 18 התקבל ללימודי פילוסופיה במכללה הישועית קלמנטינום בפראג. אחרי קבלת התואר הראשון לימד באותה מכללה ועשה לימודי תואר דוקטור בתאולוגיה בבית הספר הישועי בטז'בון (ויטינגאו). בהמשך בנוסף להסמכתו כאיש כמורה קיבל גם את התואר M.A ,מגיסטר ב"אמנויות החופשיות".
בשנת 1642 ליווה בלבין את הפדגוג הספרדי רודריגו אריאגה במסעו ברחבי בוהמיה, מה שסיפק לו הזדמנות לאסוף בספריות ובארכיונים חומר רב ששימש לו מאוחר יותר במחקריו ההיסטוריים. בשנת 1648, זמן קצר אחרי סיום מלחמת שלושים השנים, השתתף כחבר ביחידת סטודנטים בהגנה על הגשר קרל מפני הכוחות השוודים ונפצע בקרב.
לפי בקשתו נשלח בשנת 1649 כמיסיונר באזור קונוואלד בבוהמיה ועודד, בדרך מתונה בהשוואה לעמיתים אחרים, להעברת אחרוני ההוסיטים והפרוטסטנטים בחזרה לחיק הנצרות הרומית-קתולית.
פעילותו כמורה והיסטוריון

את ספרו הראשון כתב בלבין בלטינית בשנת 1646 לרגל הכתרתו של פרדיננד הרביעי כמלך בוהמיה, תחת הכותרת „Legatio apollinis coelestis ad universitatem Pragensem“.
בתום פעילותו המסיונרית החל משנת 1653 הקדיש את עצמו להוראה וכתיבה.
עבד במוסדות לימוד רבים - במכללות הישועיות בגלאץ, פראג, צ'סקי קרומלוב, ברנו, ייצ'ין וינדריכוב הראדץ.
אולם בגלל בקורת על התנהלותו הדתית, ועל הפטריוטיזם הצ'כי שהפגין, נאלץ בשנת 1661 להפסיק את עבודתו כמורה.
כשמתח בקורת על הממונים עליו, ובמיוחד על סגן הסופריור ברנרד איגנץ בוז'יטה ממרטיניץ, שסירב לאשר את פרסום קטעי ההיסטוריה הבוהמית שהוא כתב, נדרש לעזוב את פראג. נשלח לפרובינציה והופקד על כתיבת היסטוריה של המסדר הישועי בבוהמיה. הורשה לשוב לפראג רק בשנת 1676.
עדיין נתקל בקשיים רבים מצד הממונים עליו במסדר ונאלץ ללכת ולהתבודד תוך שקיעה בעבודתו ההיסטורית. זיהה את סיכון הגרמניזציה וההתבוללות של האומה הצ'כית אחרי הקרב בהר הלבן והתחיל להיאבק על שימור השפה והתרבות הצ'כית.
את המסמכים הרבים שאסף בספריות וארכיונים רבים בבוהמיה תיעד בספרו ב-20 כרכים " „Miscellanea Historica Regni Bohemiae“, ממנו הספיק לפרסם רק עשרה כרכים. בספר תיאר את כל המונומנטים ההיסטוריים-תרבותיים של ארצו, כמו כן את הטבע, את התושבים, על תרבותם ושפתם. על ידי כך הפך בתקופת הקונטרה-רפורמציה למגן החשוב ביותר של המורשת הבוהמית. בגלל בקיאותו ההיסטורית והמחשותיו הספרותיות כונה "טיטוס ליביוס של בוהמיה" או "פליניוס של בוהמיה".
כתב מעל שלושים ספרים, ביניהם החשוב ביותר היה "Miscellanea Historica regni Bohemiae בשישה כרכים, (פראג, 1679-1687}, שבו תיאר את הגאוגרפיה, ההיסטוריה הטבעית, האירועים ההיסטוריים העיקריים של מולדתו. ספרו כולל גם ביוגרפיות קצרות (vitae) של בוהמים מפורסמים.
למרות מחלותיו והתעוורותו הכמעט מוחלטת המשיך בלבין גם בזקנתו את מפעלו ההיסטורי והספרותי. אחרי שני אירועי שבץ המשיך לכתוב תוך כדי הכתבה לעוזר סופר.
בוהוסלב בלבין נפטר בשנת 1683, 4 ימים לפני שמלאו לו 67. הוא הובא לקבורה בקריפטה של כנסיית סלבטור הקדוש בפראג.
כתביו

Legatio Apollinis coelestis ad universitatem Pragensem
Epitome historica rerum Bohemicarum
Dissertatio apologetica pro lingua Slavonica, praecipue Bohemica (דברי שבח לשפה הסלאבית, במיוחד הצ'כית)
Diva Vartensis
Diva Turzanensis - הבתולה בטוז'אני במורביה
Diva S. Monti'' - הבתולה מן ההר הקדוש בפז'יברם
Origines Comit. de Guttenstein מוצא הרוזנים מגוטנשטיין
Vita venerab. Aernesti - על חיי הארכיבישוף ארנושט מפרדוביצה
Miscellanea historica regni Bohemiae - על ההיסטוריה של בוהמיה
Liber naturalis - על הטבע בבוהמיה
Liber popularis - על אוכלוסיית בוהמיה
Liber chorographicus - על הטופוגרפיה של בוהמיה
Liber hagiographicus - קדושי בוהמיה
Liber parochialis - על הפארוכיות של בוהמיה
Liber episcopalis - על הארכידיוקסה של בוהמיה
Liber regalis - על שליטי בוהמיה
Liber epistolaris - סדרת אגרות - על חוקי בוהמיה
Bohemia docta - על הספרות והחינוך בבוהמיה - פורסם בשנת 1777
Liber curialis seu de magistratibus et officiis curialibus regem Bohemiae - על החצרות ורשויות המשפט והמשרדים של כתר בוהמיה
1682 De archiepiscopis Bohemiae - על הארכיבישופים של בוהמיה
1682 Bohemia Sancta, sive de sanctis Bohemiae, Moraviae, Silesiae, Lusatiae
-בוהמיה הקדושה או קדושי בוהמיה, מורביה, שלזיה ולוסציה
Quaesita oratoria
Verisimilia humaniorum disciplinarum
Examen Mellisaeum
ג'וליוס אפשטיין

| --- | --- |

 לידה:  22 באוגוסט 1909 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  30 בדצמבר 2000 (בגיל 91) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הילסייד ממוריאל פארק 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה 
 פרסים והוקרה:  פרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר (1942)  פרס גילדת הכותבים של אמריקה 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליוס ג'יי. אפשטיין (באנגלית: Julius J. Epstein; 22 באוגוסט 1909 – 30 בדצמבר 2000) היה תסריטאי יהודי אמריקאי.
ג'וליוס פעל בזוג עם אחיו התסריטאי פיליפ אפשטיין שעמו יצר כמה סרטים הוליוודיים מצליחים, הידוע שבהם "קזבלנקה" (1942) שנכתב גם עם הווארד קוץ' זיכה אותם בפרס האוסקר.
גם לאחר מות אחיו פיליפ בשנת 1952 המשיך ג'וליוס בעשייה קולנועית, היה מועמד לפרס האוסקר פעמיים נוספות, והיה פעיל עד לתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. בשנת 1998 קיבל את פרס איגוד המבקרים של לוס אנג'לס על מפעל חיים.
קורות חיים

אפשטיין ואחיו פיליפ, ילידי ניו יורק, הגיעו לחוף המערבי של ארצות הברית בשנת 1933 לאחר שסיימו לימודי עיתונאות. בתחילה החלו כותבים ללא קרדיט בסרטים של אולפני האחים וורנר, ובשנת 1935 חתמו על הסכם עם האולפנים, שהביא ליצירת שורת להיטים.
הזוג אפשטיין היה ידוע ביחסי האהבה-שנאה שהיו להם עם ג'ק וורנר, ראשם רב העוצמה של אולפני האחים וורנר. הוא לא יכול היה להתווכח עם הצלחתם המסחרית, אך ראה בעין רעה את הרגליהם האישיים, שעות עבודתם, ואורח חייהם הבוהמייני. בשנת 1952 בעת ציד המכשפות של הסנאטור ג'וזף מקארתי, מסר וורנר באקט של נקמנות את שמם של השניים לוועדה לחקירת פעולות אנטי אמריקניות. הם מעולם לא התבקשו להעיד בפני הוועדה, אך בשאלון שקיבלו, השיבו לשאלה אם אי פעם היו חברים בארגון חתרני בתשובה: "כן. האחים וורנר".
תפקידם של הזוג אפשטיין באולפני וורנר היה ליצור להיטים עבור הכוכבים שוורנר חפץ בקידומם. כך, למשל, כתבו את הלהיט "בלונדינית התות" על מנת לקדם את ריטה הייוורת'. לאחר שעזבו האחים את האולפנים בתחילת שנות החמישים של המאה ה-20 ולאחר מותו של אחיו, המשיך אפשטיין בקריירה משגשגת. סרטו האחרון "ראובן ראובן" משנת 1983 היה אחד המוצלחים בקריירת הכתיבה שלו, והעניק לו את המועמדות הרביעית לפרס האוסקר.
פילמוגרפיה נבחרת

"בלונדינית התות" (1941) – שיתוף פעולה עם אחיו פיליפ. מלודרמה קומית תקופתית המספרת על רופא שיניים בברוקלין בתחילת המאה העשרים התוהה אם נישא לאישה הנכונה, בהשתתפות ג'יימס קאגני, אוליביה דה הבילנד וריטה הייוורת'.
"האיש שבא לסעוד" (1942) בשיתוף פעולה עם פיליפ. קומדיה מענגת על שדרן רדיו בעל לשון חדה המטיל אימה על תושבי בית בו עליו להתארח למשך זמן מה. בהשתתפות בטי דייוויס.
"יאנקי דודל דנדי" (1942) בשיתוף פעולה עם פיליפ. להיט תקופתי שזכה להצלחה רבה. ביוגרפיה של שחקן הוודוויל ג'ורג' מ. קוהאן, בהשתתפות ג'יימס קאגני, ובבמויו של מייקל קורטיז. הפיק האל ואליס. צוות זה של במאי – כותבים – מפיק, אחראי אף להצלחתו של הסרט "קזבלנקה".
"קזבלנקה" (1942) בשיתוף פעולה עם פיליפ וכותבים נוספים. עיבוד למחזה מאת מורי ברנט וג'ואן אליסון, שהפך לאחת מהקלסיקות ההוליוודיות הגדולות ביותר של כל הזמנים. המפרי בוגרט הוא בעל מועדון לילה בקזבלנקה תחת שלטון צרפת של וישי, הנקרע בין אהבתו לאילזה (אינגריד ברגמן) ובין הצורך לסייע לבעלה לוחם המחתרת ויקטור לאזלו (פאול הנרייד). הסרט זיכה את האחים אפשטיין בפרס האוסקר.
"רעל ותחרה" (1944) שיתוף פעולה עם פיליפ. סרטו של הבמאי פרנק קאפרה הוא קומדיה על שדר ספורט (קרי גראנט), הנאלץ להתמודד עם זוג דודות שהן רוצחות סדרתיות, ועם אחיו המשוחק על ידי בוריס קארלוף שהוא פושע אכזר, ועוזרו הנאמן פיטר לורה שיחד היוו שניים מן הפושעים המפחידים ביותר בהוליווד של אותה התקופה. סרט זה שופע המצאות קומיות, ומהווה דוגמה לשנינותם של זוג האחים.
"רומן בלב ים" עם דוריס דיי (1948).
"הפעם האחרונה שראיתי את פריז" (1954).
"בנות ה-17 מבלות" (1958) - של הבמאי וינסנט מינלי.
"סיפור בדים" (1960) - עם אנתוני פרקינס וג'יין פונדה.
"פאני" (1961).
"אל תשלח לי פרחים" (1964) - עם רוק הדסון ודוריס דיי.
"בחזרה מן האפר" (1965) - עם אינגריד טולין ומקסימיליאן של
"פיט וטילי" (1972) סיפור אהבה של שתי דמויות אקסצנטריות. שילוב של דרמה וקומדיה בכיכובם של וולטר מתאו וקרול ברנט. הסרט העניק לאפשטיין מועמדות נוספת לפרס האוסקר.
"צלב הברזל" (1977) יצירתו האלימה של הבמאי סם פקינפה העוסקת בלחימה בחזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
"ראובן ראובן" (1983) דרמה קומית העוסקת במשורר שיכור ואובדני (טום קונטי). סרטו האחרון של אפשטיין הקנה לו מועמדות נוספת לפרס האוסקר.
בוב פטיט

| --- | --- |

 לידה:  12 בדצמבר 1932 (בן 91) באטון רוז' שבלואיזיאנה
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.06 מטרים
 מספר:  9
 מכללה:  לואיזיאנה סטייט
 דראפט:  בחירה מספר 2, 1954 מילווקי הוקס
 היכל התהילה:  נבחר כשחקן בשנת 1971
 קבוצות כשחקן
 1954–1965:  מילווקי/סנט לואיס הוקס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (1958)   MVP של העונה הסדירה (1956, 1959)   MVP של משחק האולסטאר (1956, 1958, 1959, 1962)   11 בחירות למשחק האולסטאר (1955–1965)   10 בחירות לחמישיית העונה הראשונה (1955–1964)   חמישיית העונה השנייה (1965)   רוקי העונה (1955)   מלך הסלים של ה-NBA‏ (1956, 1959)   אחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA
 קבוצות כמאמן
 1961–1962:  סנט לואיס הוקס
רוברט לי "בוב" פטיט ג'וניור (באנגלית: Robert Lee "Bob" Pettit Jr.; נולד ב-12 בדצמבר 1932 בבאטון רוז', לואיזיאנה) הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת סנט לואיס הוקס מליגת ה-NBA בין השנים 1955-1965. גובהו 2.06 מטרים.
פטיט, בוגר אוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, נחשב לאחד הפאוור פורוורדים הטובים בכל הזמנים וזכה בתוארי NBA רבים, ביניהם שתי זכיות בתואר ה-‏MVP של העונה הסדירה, ארבע זכיות בתואר ה-‏MVP של משחק האולסטאר ו-10 בחירות לחמישיית העונה הראשונה. בין השנים 1963–1965 החזיק בתואר "הקלע המוביל בתולדות ה-NBA". בנוסף על כך, נחשב לאחד מגדולי הריבאונדרים בתולדות ה-NBA.
פטיט הוא גם חבר בהיכל התהילה של הכדורסל, אליו נבחר בשנת 1971 ובהיכל התהילה של אוניברסיטת לואיזיאנה משנת 1999.
ראשית חייו

פטיט החל את דרכו בכדורסל בנבחרת בית הספר באטון רוז', אותה הוביל בשנתו האחרונה בתיכון לאליפות מחוזית ראשונה מזה 20 שנה. לאחר סיום לימודיו בשנת 1951 התקבל לאוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה ושיחק בקבוצת הכדורסל שלה שכונתה ה"טייגרס", עימה זכה אביו שריף באליפות המחוזית בשנת 1935. את הופעת הבכורה שלו במכללות עשה ב-1952, ומיד הותיר רושם כאחד הפורוורדים הטובים בליגת ה-NCAA. הוא הוביל את המחוז הדרום-מזרחי בקליעת נקודות עם ממוצע של 25.5 נקודות למשחק והוסיף 13.1 ריבאונדים, ונבחר לחמישיית העונה בליגה ולחמישייה השנייה של ה-NCAA.
בעונתו השנייה במכללה, השתלט פטיט על הליגה ועם ממוצעים של 24.9 נקודות ו-13.9 ריבאונדים, הוביל את לואיזיאנה לאליפות מחוזית שנייה בהיסטוריה ולראשונה בתולדותיה לפיינל פור טורניר אליפות המכללות. בנוסף על כך זכה שוב בתואר מלך הסלים של הליגה המחוזית, נכלל בחמישיית העונה של המחוז הדרום-מזרחי ונבחר לחמישיית העונה השנייה של ה-NCAA. את עונתו האחרונה במכללה סיים עם ממוצעי שיא של 31.4 נקודות ו-17.3 ריבאונדים למשחק ושוב הוביל את לואיזיאנה לאליפות מחוזית, זכה בתואר מלך הסלים ונכלל בחמישיית העונה המחוזית. בנוסף על כך, נבחר לראשונה לחמישיית העונה הראשונה ב-NCAA.
בשנת 1954 הצהירה אוניברסיטת לואיזיאנה כי בתור אות כבוד ותודה לפטיט אף שחקן לא ילבש את חולצה מספר 50. הוא היה לשחקן הראשון של הטייגרס בכל ענפי הספורט שזכה לכבוד. לאחר מספר שנים נבחר גם להיכל התהילה של האוניברסיטה. ב-1999 הוא הוכתר כאגדה חיה של לואיזיאנה סטייט וליגת המחוז הדרום-מזרחי.
קריירה ב-NBA > השנים הראשונות

לאחר הצלחתו הרבה במכללות, נרשם פטיט לדראפט ה-NBA לשנת 1954 ונבחר במקום השני על ידי המילווקי הוקס (לימים אטלנטה הוקס). בתחילת דרכו כמקצוען, רבים האמינו שפטיט, כמו שחקני מכללות רבים לפניו יתקשה לשחזר את יכולתו מימי הקולג' ב-NBA, דיבורים אלו פסקו כמעט מיד כשבעקבות יכולת טובה במיוחד נבחר להשתתף במשחק האולסטאר. את עונת הרוקי שלו סיים עם ממוצע דאבל דאבל מרשים של 20.4 נקודות ו-13.9 ריבאונדים למשחק ונבחר לרוקי השנה ב-NBA, אך קבוצתו סיימה את העונה במקום האחרון בליגה עם מאזן של 26 ניצחונות לעומת 46 הפסדים. לאחר עונה זו, עברו ההוקס לעיר סנט לואיס ונקראו סנט לואיס הוקס.
בעונת 1955/1956 זכה פטיט, עם ממוצע של 25.7 נקודות למשחק, בתואר מלך הסלים של ה-NBA. בנוסף על כך הוביל את הליגה גם בריבאונדים (1,164 במהלך העונה הסדירה). במחצית העונה נבחר שוב להשתתף במשחק האולסטאר, בו הצטיין עם 20 נקודות ו-24 ריבאונדים ב-31 דקות משחק וזכה לראשונה בקריירה בתואר ה-‏MVP של משחק האולסטאר. למרות הישגיה הבינוניים של קבוצתו שסיימה את העונה הסדירה עם מאזן של 33 ניצחונות לעומת 39 הפסדים, נבחר ברוב של 43 אחוזים מהקולות ל-‏MVP של העונה הסדירה והיה לראשון שזוכה בתואר זה. גם בעונת 1956/1957, המשיך להוביל את ההוקס, אך כמו בעונות הקודמות, את העונה הסדירה סיימה הקבוצה עם מאזן שלילי (34 ניצחונות לעומת 38 הפסדים). למרות זאת העפילו ההוקס, בעיקר בזכות יכולת מצוינת של פטיט שקלע 29.8 נקודות והוריד 16.8 ריבאונדים בממוצע למשחק במשחקי הפלייאוף לגמר ה-NBA, אך הפסידו לקבוצתם של ביל ראסל, בוב קוזי וביל שרמן, הבוסטון סלטיקס.
קריירה ב-NBA > שנות השיא והזכייה באליפות

בעונת 1957/1958, פטיט, יחד עם שחקנים בכירים כגון קליף הייגן ואד מקאולי, הוביל את ההוקס לעונה הגדולה בתולדותיה. את העונה הסדירה סיימה הקבוצה לראשונה מאז היווסדה עם מאזן חיובי (41 ניצחונות לעומת 31 הפסדים) שכפטיט קולע 24.6 נקודות ומוריד 17.4 ריבאונדים בממוצע למשחק. בפלייאוף, המשיך להצטיין ועם 24.2 נקודות ו-16.5 ריבאונדים בממוצע למשחק הוביל את קבוצתו לסדרת גמר ה-NBA, בו התמודדו ההוקס, שוב, נגד הבוסטון סלטיקס. כשקבוצתו ביתרון 3-2 בסדרה, התייצב פטיט למשחק השישי והמכריע וקלע שיא פלייאוף דאז של 50 נקודות והוביל את סנט לואיס לניצחון 110-109 במשחק, ניצחון 4-2 בסדרה ובפעם היחידה עד כה לזכייה באליפות ה-NBA. בנוסף ליכולתו הנהדרת במשחקי הליגה, הוביל גם את נבחרת המערב בסוף-שבוע האולסטאר ונבחר ל-MVP של המשחק נגד נבחרת המזרח, בו קלע 28 נקודות והוריד 26 ריבאונדים.
גם עונת 1958/1959 הייתה עמוסת תארים עבור פטיט. בעונה הסדירה, הוביל את ההוקס עם ממוצעים של 29.2 נקודות (הוביל את הליגה בנקודות) ו-16.4 ריבאונדים למאזן של 49 ניצחונות לעומת 23 הפסדים בלבד ולראשות הבית המערבי ונבחר בפעם השנייה בקריירה ל-MVP של העונה הסדירה. באולסטאר, זכה שוב בתואר ה-MVP של המשחק עם 25 נקודות, 16 ריבאונדים ו-5 אסיסטים, אך לראשונה בהיסטוריה עשה זאת במשותף, יחד עם הרוקי אלג'ין ביילור. עם זאת, ההוקס, למרות יכולת מרשימה בעונה הסדירה, לא הצליחו להעפיל לגמר ה-NBA, לאחר שהפסידו בגמר המערב 4-2 למיניאפוליס לייקרס.
גם בעונת 1959/1960 הצליחו ההוקס בהובלת פטיט לזכות באליפות הבית המערבי ולהגיע לגמר ה-NBA, אך לאחר שישה משחקים צמודים נגד הבוסטון סלטיקס, הובסו 122-103 במשחק השביעי בסדרה והפסידו את האליפות. פטיט סיים את העונה עם ממוצעים של 26.1 נקודות, 17 ריבאונדים ו-3.6 אסיסטים בעונה הסדירה ו-26.1 נקודות, 15.8 ריבאונדים ו-3.7 אסיסטים למשחק בפלייאוף. בעונה שלאחר מכן, הצטרף לקבוצה לני וילקינס שנבחר בדראפט ויחד עם פטיט הוביל את סנט לואיס למאזן של 51 ניצחונות לעומת 28 הפסדים בסיום העונה הסדירה ולזכייה באליפות הבית המערבי. פטיט שהציג יכולת שיא במשחקיה של סנט לואיס, סיים את העונה הסדירה עם ממוצעים של 27.9 נקודות ו-20.3 ריבאונדים למשחק והפך לאחד מחמישת השחקנים היחידים בכל הזמנים שעברו את גבול 20 הכדורים החוזרים בממוצע למשחק. בגמר המערב בפלייאוף, התמודדו ההוקס נגד הלוס אנג'לס לייקרס, ניצחו בסדרה 4-3 והעפילו לגמר ה-NBA, אך שוב פגשו את בוסטון סלטיקס שזכתה באליפות לאחר ניצחון 4-1 בסדרה.
עונת 1961/1962 הייתה הטובה בקריירה מבחינת יכולת הקליעה של פטיט. הוא סיים את העונה הסדירה עם ממוצע מצוין של 31.1 נקודות, אך סיים שני בטבלת קלעי הליגה, אחרי וילט צ'מברלין שקלע שיא ליגה של 50.3 נקודות בממוצע. בנוסף על כך הוריד 18.7 ריבאונדים ומסר 3.7 אסיסטים למשחק. עם זאת לא הצליח להוביל את ההוקס לצמרת הליגה בתור שחקן ולקראת סוף העונה, במאזן של 49 הפסדים לעומת 25 ניצחונות בלבד, עבר לתפקד גם כמאמן הקבוצה ובששת משחקיו בתפקיד הוביל את ההוקס לארבעה ניצחונות ושני הפסדים, אך עם זאת לראשונה מזה 6 שנים, לא הצליחה סנט לואיס להעפיל לפלייאוף. עוד בעונה זו, נבחר פטיט בפעם השמינית ברציפות לשחק במשחק האולסטאר, בו הוביל את נבחרת המערב עם 25 נקודות ו-27 ריבאונדים לניצחון 150-130 על המזרח ונבחר בפעם הרביעית בקריירה ל-MVP של המשחק.
קריירה ב-NBA > השנים האחרונות

בעונת 1962/1963 חזרו ההוקס לצמרת הליגה וסיימו את העונה הסדירה במאזן של 48 ניצחונות לעומת 32 הפסדים כשפטיט מעמיד ממוצעים של 28.4 נקודות, 15.1 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק. בפלייאוף, הוביל את סנט לואיס עם ממוצעים של כ-31 נקודות ו-15 ריבאונדים למשחק, לניצחון בסיבוב הראשון על דטרויט פיסטונס, אך לא הצליח להעפיל עימה לגמר, לאחר הפסד בסדרת חצי הגמר ללוס אנג'לס לייקרס. בעונה שלאחר מכן, נבחר בפעם העשירית ברציפות לחמישיית העונה ב-NBA, כשהוא מעמיד 27.4 נקודות ו-15.3 ריבאונדים בממוצע ומוביל את סנט לואיס למאזן של 46 ניצחונות לעומת 36 הפסדים ולראשונה בקריירה מעביר עונה שלמה מבלי להחסיר אף לא משחק אחד. בפלייאוף, הוביל את סנט לואיס לניצחון 3-2 על הלוס אנג'לס לייקרס, על ידה הודחו ההוקס מספר פעמים בשנים האחרונות. עם זאת, כשלו שוב במשימה להעפיל לגמר כשהפסידו בסיבוב הבא לסן פרנסיסקו ווריורס.
עונת 1964/1965, הייתה עונתו האחרונה של פטיט ב-NBA. מפאת גילו, ירד ביכולתו ובממוצעיו, אך עדיין עמד על ממוצעי דאבל דאבל של 22.5 נקודות ו-12.4 ריבאונדים למשחק. למרות היחלשותו של פטיט, המשיכו ההוקס להוות חלק משמעותי בצמרת הליגה וסיימו את העונה במקום השני בבית המערבי, עם מאזן של 45 ניצחונות לעומת 35 הפסדים. בנוסף על כך ערך פטיט את הופעת הפרידה שלו מהאולסטאר, בה קלע 13 נקודות והוריד 12 ריבאונדים. לאחר ארבעה משחקי פלייאוף נגד הבאלטימור בולטס, בהם קלע 11.5 נקודות והוריד 6 ריבאונדים בממוצע, הפסידו ההוקס 3-1 בסדרה ולאחר 11 עונות בליגה, פרש פטיט ממשחק הכדורסל.
בשנת 1971, הוכנס פטיט להיכל התהילה של הכדורסל כאחד השחקנים הגדולים בעמדתו. ב-1996, לרגל ציון 50 שנה להקמת ה-NBA, נבחר פטיט לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות ה-NBA.
סטטיסטיקות קריירה ב-NBA > עונה סדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1954/1955 | מילווקי הוקס | 72 | 36.9 | .407 | .751 | 13.8 | 3.2 | 20.4 |
| 1955/1956 | סנט לואיס הוקס | 72 | 38.8 | .429 | .736 | 16.2 | 2.6 | 25.7 |
| 1956/1957 | סנט לואיס הוקס | 71 | 35.1 | .415 | .773 | 14.6 | 1.9 | 24.7 |
| 1957/1958 | סנט לואיס הוקס | 70 | 36.1 | .410 | .749 | 17.4 | 2.2 | 24.6 |
| 1958/1959 | סנט לואיס הוקס | 72 | 39.9 | .438 | .759 | 16.4 | 3.1 | 29.2 |
| 1959/1960 | סנט לואיס הוקס | 72 | 40.2 | .438 | .753 | 17.0 | 3.6 | 26.1 |
| 1960/1961 | סנט לואיס הוקס | 76 | 39.8 | .447 | .724 | 20.3 | 3.4 | 27.9 |
| 1961/1962 | סנט לואיס הוקס | 78 | 42.1 | .450 | .771 | 18.7 | 3.7 | 31.1 |
| 1962/1963 | סנט לואיס הוקס | 79 | 39.1 | .446 | .774 | 15.1 | 3.1 | 28.4 |
| 1963/1964 | סנט לואיס הוקס | 80 | 41.2 | .463 | .789 | 15.3 | 3.2 | 27.4 |
| 1964/1965 | סנט לואיס הוקס | 50 | 35.1 | .429 | .820 | 12.4 | 2.6 | 22.5 |
| קריירה | קריירה | 792 | 38.8 | .436 | .761 | 16.2 | 3.0 | 26.4 |
סטטיסטיקות קריירה ב-NBA > פלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1955/1956 | סנט לואיס הוקס | 8 | 34.3 | .367 | .843 | 10.5 | 2.3 | 19.1 |
| 1956/1957 | סנט לואיס הוקס | 10 | 43.0 | .414 | .767 | 16.8 | 2.5 | 29.8 |
| 1957/1958 | סנט לואיס הוקס | 11 | 39.1 | .391 | .729 | 16.5 | 1.8 | 24.2 |
| 1958/1959 | סנט לואיס הוקס | 6 | 42.8 | .423 | .785 | 12.5 | 2.3 | 27.8 |
| 1959/1960 | סנט לואיס הוקס | 14 | 41.1 | .442 | .754 | 15.8 | 3.7 | 26.1 |
| 1960/1961 | סנט לואיס הוקס | 12 | 43.8 | .412 | .757 | 17.6 | 3.2 | 28.6 |
| 1962/1963 | סנט לואיס הוקס | 11 | 42.1 | .459 | .778 | 15.1 | 3.0 | 31.8 |
| 1963/1964 | סנט לואיס הוקס | 12 | 41.2 | .412 | .835 | 14.5 | 2.8 | 21.0 |
| 1964/1965 | סנט לואיס הוקס | 4 | 23.8 | .366 | .800 | 6.0 | 2.0 | 11.5 |
| קריירה | קריירה | 88 | 40.3 | .418 | .774 | 14.8 | 2.7 | 25.5 |
הישגם ותארים

זכייה אחת באליפות ה-NBA: ‏1958
פעמיים ה-MVP של העונה הסדירה ב-NBA: ‏1956, 1959
פעמיים מלך הסלים של ה-NBA: ‏1956, 1959
מלך הריבאונדים של ה-NBA: ‏1956
10 בחירות לחמישיית העונה הראשונה ב-NBA: ‏1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964
בחירה אחת לחמישיית העונה השנייה ב-NBA: ‏1965
11 הופעות ב-משחק האולסטאר של ה-NBA: ‏1955, 1956, 1957, 1958, 1959, 1960, 1961, 1962, 1963, 1964, 1965
4 פעמים ה-MVP של משחק האולסטאר של ה-NBA: ‏1956, 1958, 1959, 1962
רוקי השנה ב-NBA: ‏1955
ג'ון דלי

ג'ון דלי (במלטזית: John Dalli;‏ נולד ב-5 באוקטובר 1948) הוא פוליטיקאי מלטזי שיהיה שר במספר ממשלות ופקיד בכיר של הקהילה האירופית.
ביוגרפיה

לאחר סיום בית הספר ג'ון דלי למד הנהלת חשבונות. לאחר קבלת התואר הוא עסק בתחום כלכלה בחברות שונות במלטה.
ג'ון דלי נבחר לראשונה לפרלמנט של מלטה בשנת 1987 והיה חבר בו עד לשנת 2010. בשנת 1990 הוא לראשונה קודם לתפקיד שר וכיהן כשר הכלכלה בשנים 1990–1992. הוא היה שר האוצר פעמיים - בשנים 1992–1996 (כאשר הוחלף על ידי לינו ספיטרי ובשנים 1998–2004.
במהלך כהונה כשר האוצר הוא פעמיים הכניס לשימוש במדינה את מס ערך מוסף (בשנת 1994 וב-1998). בשנת 2004 ג'ון דלי התמודד על ראשות המפלגה, אך הפסיד ללורנס גונצי שבהמשך מונה לראש הממשלה. בממשלה זו ג'ון דלי מונה לשר החוץ, אך התפטר לאחר שלושה חודשים עקב האשמות בשחיתות שלטונית. בשנת 2008 הוא נבחר מחדש לפרלמנט ומונה לשר למדיניות סוציאלית והיה מופקד גם על מערכת הבריאות. בהיותו שר הוא התחיל ברפורמה נרחבת במערכת הבריאות שהופסקה כאשר הוא עזב את התפקיד בעקבות קבלת תפקיד של נציב הבריאות ומדיניות צרכנית בבריסל.
בשנת 2012 החלו האשמות נגד דלי בקבלת שוחד מחברות טבק. בעקבות כך הוא נאלץ לעזוב את התפקיד וחזר למלטה. החקירות נמשכו מספר שנים. בשנת 2016 דוח מפורט הוגש לשלטונות מלטה. משטרת מלטה המשיכה בחקירות אך בסופו של דבר כתב אישום לא הוגש. ג'ון דלי פנה לבית המשפט במטרה לקבל פיצוי על כך שנאלץ להתפטר מהתפקיד. בשנת 2020 בית המשפט החליט שאין מקום לפיצויים בנושא.
ג'ון ראסל, הרוזן הראשון מבדפורד

| --- | --- |

דיוקן ג'ון ראסל, ארל בדפורד הראשון מאת הנס הולביין הבן. האוסף המלכותי, טירת וינדזור.
 לידה:  1485? דורסט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  14 במרץ 1555 (בגיל 70 בערך) 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום מגורים:  Chenies Manor House 
 תפקיד:  Lord Lieutenant of Cornwall (1552–1554)  חבר הפרלמנט של 1529-36  Lord Lieutenant of Devon (1552–1555)  Lord Lieutenant of Dorset (1552–1555)  האדמירל העליון של אנגליה (1540–1542)  Lord High Steward (20 בפברואר 1547–20 בפברואר 1547)  הלורד שומר החותם (1542–1555)  Lord Lieutenant of Somerset (1552–1555)  חבר הפרלמנט של אנגליה  ambassador of the Kingdom of England to the Kingdom of Spain 
 בן או בת זוג:  Anne Sapcote (1526–?) 
 פרסים והוקרה:  מסדר הבירית 
 
ג'ון ראסל, הרוזן הראשון מבדפורד (באנגלית: John Russell, 1st Earl of Bedford;‏ 1485 – 14 במרץ 1554/1555) היה שר בממלכת אנגליה בתקופת בית טיודור, אשר שירת כלורד אדמירל העליון וכלורד שומר החותם.
בין האדמות והרכוש שהוענקו לו על ידי הנרי השמיני אחרי פירוק המנזרים היו המנזר והעיר של טאביסטוק (Tavistock), והשטח שכיום שוכן בו הקובנט גרדן.
ראסל הוא אב המשפחה הראשון של כל הרוזנים והדוכסים של בדפורד ושל הרוזנים לבית ראסל, בהם ג'ון ראסל, רוזן ראסל הראשון, שהיה ראש ממשלת בריטניה, והפילוסוף ברטרנד ראסל.
ג'וליו ריקורדי

| --- | --- |

 לידה:  19 בדצמבר 1840 מילאנו, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  6 ביוני 1912 (בגיל 71) מילאנו, ממלכת איטליה 
 שם במה:  Jules Burgmein 
 מקום קבורה:  בית הקברות הגדול במילאנו 
 מוקד פעילות:  ממלכת איטליה 
 סוגה:  אופרה 
 שפה מועדפת:  איטלקית, מילאנית, צרפתית 
 צאצאים:  Tito Ricordi 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליו ריקורדי (באיטלקית: Giulio Ricordi;‏ 19 בדצמבר 1840 - 6 ביוני 1912) היה מו"ל, עורך ומוזיקאי איטלקי, שהצטרף אל העסק המשפחתי, קאזה ריקורדי, בית הוצאה מוזיקלי, בשנת 1863. מנהל בית ההוצאה אותו זמן היה אביו, טיטו, בנו של מייסד החברה ג'ובאני ריקורדי. עם מות אביו בשנת 1888, היה ג'וליו לראש החברה עד מותו.
חייו

בכינוי ז'ול בורגמיין, היה ג'וליו ריקורדי אחראי במידה רבה ליוקרה של קאזה ריקורדי, שפרסם גם כמה כתבי עת ("לה גאזטה מוזיקלה", "מוזיקה א' מוזיצ'יסטי" ו"ארטס אה לאבור"), ופרסומים שונים, שהיו מפורסמים בעבר ("ספריית הפסנתרן", "יצירתו של פרדריק שופן", "אמנות המוזיקה באיטליה", "הסונאטות של דומניקו סקרלטי").
ריקורדי היה גם המו"ל של האופרות המאוחרות של ג'וזפה ורדי, שעמו יצר קשר בצעירותו. בתכתובת בין ורדי לבינו אישר ורדי את הסכמתו לשינויים, שג'ובאני ריקורדי הציע באופרה "סימון בוקאנגרה" שנים קודם לכן. הנסיבות לא אפשרו לוורדי להתפנות לעריכת השינויים, שיעשו את האופרה נגישה יותר לקהל הרחב, עד נובמבר 1880, אז כתב אל ג'וליו ריקורדי, "אי אפשר להשאיר את היצירה בצורתה הקיימת. היא עצובה ומדכאת מדי." הודות לקשרי האמון והידידות שנוצרו בין ריקורדי לוורדי, הצליח המו"ל הצעיר לשכנע את המלחין לחזור מפרישתו. בשיתוף פעולה עם הלבריתן, המשורר והמלחין הצעיר אריגו בויטו נכתבו שתי האופרות האחרונות של ורדי, אותלו בשנת 1887 ופלסטף בשנת 1893.
בד בבד נקט ריקורדי גישה נבונה ומרחיקת ראות של קידום מלחינים צעירים מבטיחים. ברשימה זו כלולים אמילקארה פונקיילי, אלפרדו קאטאלאני, אנטוניו קארלוס גומז, אומברטו ג'ורדאנו ומעל כולם, ג'אקומו פוצ'יני. לגבי פוצ'יני, בייחוד, היה ריקורדי למעין דמות-אב, מטיל מורא (ובמקרים רבים נדרש לביקורת חריפה כלפי הרגלי העבודה החובבניים של פוצ'יני), אך מעורר אמון עמוק.
תאורים במדיה

המחזה "בעקבות אאידה" - מחזה-עם-מוזיקה מאת ג'וליאן מיטשל משנת 1985 - מתאר את מאבקו של ריקורדי להניע את ורדי שפרש מן ההלחנה לשיתוף פעולה עם הלבריתן הצעיר, אריגו בויטו, במיזם שהביא ליצירת אותלו.