stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המצור על דוברובניק
נזקי המצור

הנזק לעיר היה ניכר והוערך בכמעט 10 מיליון דולר. 563 מ-824 בנייני העיר העתיקה נפגעו (יותר משני שלישים), ותשעה בניינים עלו באש ונהרסו לחלוטין. חומות העיר לבדן ספגו 111 פגיעות ישירות. בשל הפגיעה החמורה בגגות הרעפים הנטויים של העיר היה הצורך בשיקום הנזקים באופן מיידי, בעיקר כדי למנוע את הצפת הבניינים בגשמי החורף שעמד בפתח. עוד הוחלט שלטובת שימור אופייה של העיר, ייערך השיקום בטכניקות מסורתיות ותוך שימוש בחומרי בנייה מסורתיים. עם זאת, רעפי העיר הישנים יוצרו במפעלי קופרי (Kupari) שכבר לא היו קיימים, ולא ניתן היה להשיג רעפים באיכות צבע זהה לקיימים. בשל הדחיפות נעשה שימוש ברעפים ממספר מקורות שונים, ומאז מוחלפים רעפיהם המסורתיים של בתי העיר ברעפים מודרניים כדי להשיג אחידות בגווניהם. בעיה דומה התעוררה בעניין ריצוף הגיר של רחובות העיר, וכדי להתגבר עליה נעשה שימוש באבן גיר ממקורות לא מסורתיים במקומות בהם אבן זו אינה חשופה לעין. עד 1999 הושקעו בשיקום העיר למעלה מ-7,000,000 דולר, וכבר לא ניכרים בה נזקי המלחמה.
הערות שוליים

↑  לסרט המתאר את ההפצצות, ראו "קישורים חיצוניים".
↑  The battle of Dubrovnik, UN Commission Report on the battle
1 2  Icty - Tpiy :
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539531905171  LCCN: sh95002103 
מפת העיר העתיקה המראה את נזקי המלחמה
הנסיכה חוכמולוגה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  בבט קול
 איורים:  בבט קול
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1986
 מספר עמודים:  32
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת זמורה ביתן
 תאריך:  1996
 תרגום:  דני פלג
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001783701
הנסיכה חוכמולוגה (באנגלית: Princess Smartypants) הוא ספר ילדים שנכתב ואויר על ידי בבט קול בשנת 1986, ותורגם לשפה העברית על ידי דני פלג.
עלילה

חוכמולוגה היא נסיכה המסרבת להינשא מכיוון שמוטב לה להיות רווקה. מוטב לה גם לגור בארמון עם החיות שלה. יופייה ועושרה מהווים רצון לכל הנסיכים להינשא לה אבל היא עומדת על שלה. היא רוצה לעשות כרצונה אולם התנהגותה מרגיזה את אמה. יום אחד מבינה הנסיכה כי עליה לציית לאמה למרות התנגדותה החריפה. על-מנת להישאר רווקה בכל זאת היא מציבה לנסיכים שבאו לחזר אחריה אתגרים קשים לביצוע. אמנם הנסיך שיבצע את המשימה בהצלחה יוכל להנשא לה, אך הנסיכים כולם כשלו ולא נותר להם אלא לעזוב. נדמה היה כי העניין נגמר וכך אכן היה לולא הגיע נסיך נוסף, נסיך בשם בלשחצר. במקום לתת גם לו משימה הוא מבצע את המשימות שכשלו בהן הנסיכים האחרים והוא מבצע אותן בהצלחה. אין הוא נכשל אף לא במשימה אחת ובטוח בכך שהנסיכה, על-אף שמה, לא חכמה במיוחד. אבל הסתבר לו שטעה בעניין משום שהיא הפכה אותו, על ידי נשיקה, לקרפד. הדבר העניק לנסיכה ניצחון סופי משום שהנסיכים לא רצו שייקרה להם מה שקרה לבלשחצר ומכאן לא רצו בנישואין עמה לעולם. המשימות שנתנה הנסיכה לנסיכים ונעשו בהצלחה על ידי הנסיך בלשחצר בלבד, היו כדלקמן:
חיסול זחלי-הענק המפלצתיים שאכלו את גינתה
האכלת חיות-הענק הפראיות שלה
התחרות עמה בהחלקה על גלגיליות
סיבוב על האופנוע שלה
חילוצה מן המגדל שלה
חטיבת-עצים להסקה ביער המלכותי (העצים שם היו אנושיים וניידים)
אילוף סוס הפוני הפראי שלה
לקיחת אמא המלכה לקניות
הוצאת טבעתה הקסומה מבריכת "דגי-הזהב" המפלצתיים.
הערות שוליים

↑  הנסיכה חוכמולוגה / כתבה ואירה בבט קול ; מאנגלית - דני פלג | ספר | קול, בבט, 1950-2017 (פלג, דני ) | פלג, דני | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  ccsu.edu, Kate Greenaway Medal, http://web.ccsu.edu
הנוער בג'ינס

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  רומן של ג'יימס לאו הרליהי
 בימוי:  פיליפ דאן 
 הופק בידי:  צ'ארלס בראקט 
 תסריט:  פיליפ דאן, אדית סומר
 עריכה:  ויליאם ריינולדס
 שחקנים ראשיים:  ברנדון דה ווילד קרול לינלי
 מוזיקה:  ברנרד הרמן 
 צילום:  לאו טובר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 הקרנת בכורה:  30 ביולי 1959
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  980,000 ‏$
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנוער בג'ינס (באנגלית: Blue Denim) הוא סרט דרמה אמריקאי בשחור-לבן משנת 1959, בבימויו של פיליפ דאן, עם ברנדון דה ווילד וקרול לינלי בתפקידים הראשיים.
המחזה והסרט דנים בבעיית יחסי מין, היריון והפלה אצל בני נעורים. נערה נכנסת להיריון והנער אינו יודע מה לעשות כי הוריו לא מוכנים להאזין לו. במחזה הם מחליטים לבצע הפלה מלאכותית ואילו בסרט ההחלטה "עודנה" והם מחליטים להמשיך בהריון למרות גילם הצעיר.
התסריט מבוסס על מחזה בשם זה מאת ג'יימס לאו הרליהי (אנ') שהועלה בברודוויי ב-1958. על משחקה במחזה זה היא זכתה ב-Theatre World Award כשחקנית מבטיחה ביותר.
המועצה לביקורת סרטים ומחזות קבעה שהסרט מותר לבני 16 ומעלה בלבד אף על פי שאין בסרט סצנות מין אלא נשיקות חטופות ודיבורים מרומזים. מבקרי הקולנוע התנגדו להגבלה זו אבל התנגדותם נדחתה.
תקציר העלילה

ארתור ברטלי (ברנדון דה ווילד) הוא תלמיד תיכון. אביו מלקולם (מקדונלד קארי) הוא קצין משוחרר שאינו רוצה להעציב אותו ולוקח את כלבו הקשיש להמתת חסד בלי להודיע לו. זה מעלה את המתח ביניהם והאם ג'סי (מרשה האנט) מנסה לפשר.
חברו הטוב של ארתור הוא ארני (וורן ברלינגר) ושניהם מבלים במקלט במשחקי קלפים, עישון ושתיית בירה בלי שההורים יודעים.
אליהם מצטרפת בת כיתתם ג'אנט וילארד (קרול לינלי) שגרה בסמוך עם אביה האלמן (ווהן טיילור). לארתור יש גם אחות גדולה, ליליאן, שעומדת להתחתן.
ג'אנט מאוהבת בארתור שניהם משקרים אחד לשני באומרם שיש להם ניסיון קודם ביחסים. הם מקיימים יחסים במקלט וכעבור זמן מגלה ג'אנט לארתור שהיא בהיריון. הם מנסים להירשם לנישואים אך נדחים כי אינם יכולים להוכיח את גילם.
ארתור אובד עצות. הוא מנסה להיוועץ בהוריו אך הם דוחים אותו בגלל עיסוקיהם. ארני מגלה לארתור שהוא יודע על מתווך שאמור לקשר אותם עם רופא שיעשה לג'אנט הפלה תמורת 150 דולר. ארתור מוכר מספר חפצים שלו אך משיג רק 60 דולר. הוא מזייף צ'ק של אביו ומושך מהבנק 90 דולר.
בבית נערכת חתונת ליליאן וג'אנט מוסעת למקום בו תבוצע ההפלה.
מנהל הבנק מודיע לאב על זיוף הצ'ק וארתור נשבר ומגלה כי זייף למען ההפלה. מלקולם ברטלי נפגש עם המתווך שמגלה לו את מקום ההפלה. הם מגיעים לשם כשג'אנט מטושטשת מתרופות לפני ההפלה ומוציאים אותה משם.
ג'אנט שומעת את הוויכוח בין שני ההורים ומחליטה שאינה רוצה להתחתן עם ארתור. היא נוסעת לדודתה כדי לשהות שם עד הלידה.
ארני מוכיח את ארתור על גישתו וארתור מודיע להוריו כי הוא יוצא להחזיר את ג'אנט ומצליח לפגוש אותה על הרכבת והם מתחבקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ברנדון דה ווילד | ארתור ברטלי |  |
| קרול לינלי | ג'אנט וילארד |  |
| מקדונלד קארי | מלקולם ברטלי | אבא של ארתור |
| מרשה האנט | ג'סי ברטלי | אמא של ארתור |
| נינה שיפמן | ליליאן ברטלי | אחותו של ארתור |
| וורן ברלינגר | ארני | חבר של ארתור |
| ווהן טיילור | ג'ים וילארד | אבא של ג'אנט |
הנועזים בעורף האויב

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  בריאן האטון
 הופק בידי:  גבריאל קצקה, סידני בקרמן
 תסריט:  טרוי קנדי מרטין
 עריכה:  ג'ון ג'ימפסון 
 שחקנים ראשיים:  קלינט איסטווד טלי סוואלס דונלד סתרלנד דון ריקלס קרול אוקונור
 מוזיקה:  לאלו שיפרין 
 צילום:  גבריאל פיגרואה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Avala Film, מטרו גולדווין מאייר, Katzka-Loeb 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  23 ביוני 1970
 משך הקרנה:  144 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט שוד, סרט מלחמה, סרט פעולה 
 תקציב:  4,000,000‏$
 הכנסות:  5,200,000‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   kellysheroes
 דף הסרט ב־IMDb
 
הנועזים בעורף האויב (באנגלית: Kelly's Heroes) הוא סרט מלחמה קומי וסאטירי אמריקאי משנת 1970, בבימויו של בריאן האטון, עם קלינט איסטווד, טלי סוואלס ודונלד סתרלנד בתפקידים הראשיים.
העלילה הפיקטיבית היא על יחידת לוחמים אמריקאיים שעורקים מיחידתם וחודרים לעומק האויב הגרמני כדי לשדוד אוצר יקר של מטילי זהב שנמצא בבנק.
הסרט צולם בעיירה ויז'ינדה (אנ') בחצי האי איסטריה בקרואטיה (אז ביוגוסלביה).
תקציר העלילה

ספטמבר 1944, יחידות של דיוויזיית חיל רגלים ה-35 נלחמים נגד הגרמנים ליד העיר ננסי. ג'ו הגדול (טלי סוואלס) מתכנן כבר פגישה עם בחורות בננסי. טוראי קלי (קלינט איסטווד), לשעבר לוטננט שהורד בדרגה לאחר משפט צבאי, יוצא לפעולה ומביא שבוי גרמני, קולונל דנקהוף (דייוויד הרסט). הוא משקה אותו באלכוהול ומתחיל לחקור אותו. בתיקו הוא מוצא מטילי זהב והקולונל אומר לו שבעיירה קלרמון יש בבנק אוצר של 14.000 מטילי זהב ששווים מיליוני דולרים.
הגרמנים תוקפים והכוח נסוג, הקולונל הגרמני נהרג וקלי מחליט לשדוד את הבנק. בעזרת מטילי הזהב הוא מגייס למבצע את האפסנאי קרפגיים (דון ריקלס), את הטנקיסט אודבול (דונלד סתרלנד), את התותחן מאליגן (ג'ורג' סוואלס) ולבסוף לאחר שכנוע ממושך את ג'ו הגדול שבלעדיו לא יצטרפו הלוחמים לפעולה. הם מנצלים את היעדרותו של מפקד הפלוגה מייטלנד (הל בקלי) מצטיידים ברכבים, נשק ושלושה טנקי M4 שרמן וברקע הפגזה קשה של מאליגן, פורצים את קו החזית לעומק האויב.
קלי ואנשיו מגיעים נקודה מסוימת ומותקפים על ידי מטוס אמריקאי. כל כלי הרכב עולים באש והם נאלצים ללכת ברגל. בדרך הם נתקלים בשדה מוקשים ואחד נהרג, נתקלים בשיירה גרמנית, מחסלים אותה עם עוד שני הרוגים.
שלושת השרמנים מתקדמים בנפרד ומשמידים מחסן תחמושת גרמני. אודבול מגייס את אנשי ההנדסה של היחידה לתיקון הגשרים ההרוסים והם מצטרפים אליו ומתקנים את הגשרים ההרוסים.
לבסוף נפגשים שני הכוחות ליד קלרמון, 50 ק"מ בעורף האויב.
מפקד הדיוויזיה גנרל קולט (קרול אוקונור) מקבל ידיעות על הפעילות הזאת בעורף האויב. קציני מטהו לא יודעים על כך דבר והוא מחרף ומגדף אותם ויוצא בג'יפ לחזית כדי לחלק מדליות לגיבורים האלה.
הלוחמים מתגנבים בחשאי לקלרמון הנטושה ומתמקמים בבתים ועל מגדל הכנסייה. בעיירה נמצאים כוחות גרמנים ושלושה טנקי טיגר מדיוויזיית הפאנצר אס אס הראשונה. הם פותחים בהתקפה ומחסלים את החיילים הגרמנים ושני טנקי טיגר.
לבסוף נשאר טנק טיגר אחד מול הבנק. ג'ו הגדול, קלי ואודבול מתקרבים אליו. המפקד (קרל-אוטו אלברטי), יוצא מהטנק, והם מסבירים לו את העניין ומבטיחים לו חלק בשלל. הוא מסכים וביריית פגז נפרץ הבנק וכולם עטים על השלל.
באותו זמן חוזרים תושבי קלרמון לעיירתם ומתחילים לחגוג לתוך החגיגה מגיע גנרל קולט. כל התושבים מריעים לו ונושאים אותו על כפיים, הם חושבים שהוא שרל דה גול.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| קלינט איסטווד | טוראי קלי |  |
| טלי סוואלס | ג'ו הגדול |  |
| דונלד סתרלנד | אודבול | טנקיסט |
| דון ריקלס | קרפגיים | אפסנאי |
| קרול אוקונור | גנרל קולט | מפקד דיוויזיה |
| הארי דין סטנטון | וילארד | חייל |
| ג'ורג' סוואלס | מאליגן | תותחן |
| סטוארט מרגולין | ג'ו הקטן | חייל |
| דייוויס הרסט | קולונל דנקהוף | קצין גרמני |
| קרל-אוטו אלברטי | מפקד טנק גרמני |  |
| ג'ודי גיסון | פמלה ורקר |  |
| הל בקלי | קפטן מייטלנד | מפקד פלוגה |
| ג'ף מוריס | קאובוי | לוחם |
| ריצ'רד דבלוס | גוטקובסקי | לוחם |
| גווין מקלאוד | מוריארטי | לוחם |
| לן לסר | בלאמי | לוחם |
המצור על ברצלונה (1713–1714)

המצור על ברצלונה (בקטלאנית: Setge de Barcelona,‏ IPA:‏ [ˈsedʒə ðə βəɾsəˈlonə]) היה קרב בתום מלחמת הירושה הספרדית, שהכניס את הארכידוכס קרל מאוסטריה (בגיבוי בריטניה והולנד, כלומר הברית הגדולה) נגד פיליפה החמישי מספרד (בגיבוי צרפת) לתחרות על הכתר הספרדי.
רקע

במהלך החלק המוקדם של המלחמה, ברצלונה, הבירה והעיר הגדולה ביותר של קטלוניה, נפלה לידי כוחותיו של הארכידוכס קרל: הצי שלו עגן בנמל ב-22 באוגוסט 1705, וכוחותיו נחתו ביבשה והקיפו את העיר. כוחות אלה כבשו מאוחר יותר את טירת מונז'ואיק, והשתמשו בה כדי להפציץ את העיר עד לכניעתה ב-9 באוקטובר. נסיכות קטלוניה, כמו גם שאר המחוזות של כתר אראגון (אראגון, ולנסיה ומיורקה), קיבלו במהירות את קרל השישי כמלך החדש. קרל זימן את בתי המשפט הקטלוניים (אנ') האחרונים בהיסטוריה.
המצור והקרב

מכיוון שבית המשפט הקטלוני שהובס זה עתה תמך בארכידוכס קרל כנגד פיליפה החמישי, הכוחות הצרפתיים-ספרדים לא היו חזקים דיים כדי לנסות לכבוש מחדש של העיר עד 1713. כאשר נחתם הסכם אוטרכט בין אפריל ליולי, קטלוניה נשארה (לצד מיורקה) הממלכה היחידה שבה עדיין נלחמו למען מטרתיו של קרל השישי. עד 9 ביולי החליטו המדינות הכלליות (החונטה דה בראסוס (אנ')) של קטלוניה להמשיך במלחמה כדי להגן על החוקות הקטלאניות (אנ').
עד 25 ביולי של אותה שנה, העיר ברצלונה הייתה מוקפת על ידי כוחות בורבון בפיקודו של רסטאינו קנטלמו-סטיוארט (אנ'), דוכס פופולי, אך ההתקפות עליה לא הועילו בשל מיעוט בארטילריה. לאחר מכן המתינו הבורבונים לכוח תגבור של 20,000 איש, שהגיע באפריל-מאי 1714. בפיקודו של הדוכס מברוויק, חודשה ההסתערות למרות מאמצי הקטאלונים לשבור את המצור על ידי שליחת כוחות מאחורי קווי האויב. הודות להגעתם של תותחים צרפתיים בעלי קליבר גבוה, החלו צבאות בורבון בהפצצה שיטתית של העיר. המטרה לא הייתה ביקוע ההגנות של העיר אלא הבתים ואזרחי ברצלונה. לאחר ניסיון כושל להיכנס לעיר ב-30 באוגוסט, הבורבונים ניצחו לבסוף ב-11 בספטמבר. ההסתערות החלה ב-4:30 לפנות בוקר בעקבות נפילת החומה במספר מוקדים, והקונסלר (Conseller en cap) ומפקד הקורונלה (אנ') (המיליציה העירונית של ברצלונה), רפאל קזנובה (אנ'), נפצע במהלך הקרב. היום צוין בלחימה ברחובות, בראשות אנטוני דה ויארואל (אנ'), המפקד הכללי של צבא קטלוניה (אנ'), שנפצע אף הוא. לבסוף החליטו המנהיגים הקטאלונים להיכנע ולהתחיל במשא ומתן על כניעה. השיחות הוארכו עד למחרת, כי פיליפה החמישי רצה להעניש את האוכלוסייה ללא כל סוג של הסכם, אך ברוויק, שחשש ממאבק ממושך, קיבל רשמית לכבד את חייהם של תושבי העיר.
תבוסה זו מייצגת את סופה של נסיכות קטלוניה כישות פוליטית, שכן המוסדות והחקיקה העצמאיים שלה דוכאו והוחלפו במוסדות קסטיליאניים על מנת לבסס אבסולוטיזם. אירוע זה מונצח כעת מדי 11 בספטמבר בתור היום הלאומי של קטלוניה, המכונה בקטלאנית Diada Nacional de Catalunya.
הערות:
בריטניה והרפובליקה ההולנדית הגיעו להסכם שלום לסיום המלחמה עם צרפת ב-11 באפריל 1713, הסכם אוטרכט.
אוסטריה הגיעה להסכם שלום לסיום המלחמה עם צרפת ב-7 במרץ 1714, הסכם ראשטט (אנ').
האימפריה הרומית הקדושה הגיעה להסכם שלום לסיום המלחמה עם צרפת ב-7 בספטמבר 1714, הסכם באדן (אנ').
תוצאות

כניעת הכוחות הפרו-ארכידוכס קרל לצבא הצרפתי-ספרדי ב-1714 לא הייתה רק סופה של המלחמה, אלא גם שלב בריכוזיות של מונרכיות שונות ביבשת אירופה שנמשכה כמאתיים שנה. עם סיום מלחמת הירושה הספרדית, ספרד התפתחה מאיחוד פרטי של מדינות שונות לממלכה ריכוזית.
מגיני העיר נקברו בבית קברות, כיום כיכר בשם "פוסר דה לס מוררס" (Fossar de les Moreres), שבה מתאספים הקטאלונים מדי שנה ב-11 בספטמבר. תאריך זה מכונה "היום הלאומי של קטלוניה" או "לה דיאדה". אולם השוק לשעבר מרקט דל בורן (אנ') מכסה חורבות ארכאולוגיות שהיו חלק ממחוז לה ריברה בברצלונה שנהרס לאחר תבוסת קטלוניה ב-1714.
הנטישה לכאורה של מגיני ברצלונה הפרו-הבסבורגיים הייתה אחת הביקורות שהשמיעו מתנגדיו של רוברט הארלי (אנ') במהלך הדחתו על ידי הפרלמנט הבריטי (אנ') לאחר המלחמה.
לקריאה נוספת

Albertí, Santiago (2006). L'Onze de Setembre. Albertí. ISBN 84-7246-079-7.
הערות שוליים

↑  Catalonia was fighting unilaterally by decision of its Junta de Braços since 9 July 1713.
↑  Albertí 2006, p. 240
↑  Mercader, J. Felip V i Catalunya. (Barcelona, 1968)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539672205171  LCCN: sh95001900
המטרופולין של פיניקס

| --- | --- |

 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שטח:  14,598.63 מייל רבוע
 גובה:  326 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במטרופולין:  4,845,832 (1 באפריל 2020)
 קואורדינטות:  33°11′09″N 112°04′15″W﻿ / ﻿33.185833333333°N 112.07083333333°W﻿ / 33.185833333333; -112.07083333333 
 אזור זמן:  UTC -7
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
המטרופולין של פיניקס (באנגלית: Phoenix metropolitan area) הוא המטרופולין הגדול ביותר בדרום מערב ארצות הברית אשר במרכזו נמצאת העיר פיניקס. זהו אזור המטרופולין היחיד באריזונה. המטרופולין של פיניקס הוא האזור המטרופוליני ה-11 בגודל אוכלוסייתו בארצות הברית.
על פי מפקד האוכלוסין של 2020 אוכלוסיית המטרופולין מנתה באותה העת 4,845,832 תושבים.
הערות שוליים

↑  "U.S. Census website". United States Census Bureau. נבדק ב-12 בספטמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| דגל אריזונה מדינת אריזונה |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | פיניקס |  |
| אזורים גאוגרפיים | אזור ספורד • גרנד קניון • דרום אריזונה • המטרופולין של פיניקס • ההרים הלבנים • השדה הגעשי סן פרנסיסקו • מדבר מוהאבי • מדבר סונורה • עמק מוניומנט • עמק ורדה • פרוזדור השמש של אריזונה • צפון אריזונה • צפון-מזרח אריזונה • צפון מרכז אריזונה • קניון אוק קריק • רמת מגיון • רמת קאיבאב • רמת קולורדו • רמת קוקונינו • רצועת אריזונה • שולי מגיון |  |
| היישובים הגדולים ביותר | פיניקס • טוסון • מסה • צ'נדלר • גלנדייל • סקוטסדייל • גילברט • טמפה • פאוריה • סופרייז • יומה • אבונדייל • פלגסטף • גודייר • לייק האווסו סיטי • באקאיי • קאסה גראנדה • סיירה ויסטה • מריקופה • אורו ואלי |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • היסטוריה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465330005171  VIAF: 315151132   WorldCat (עם VIAF): 315151132 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הלין האנף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 באפריל 1916 פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית
 פטירה:  9 באפריל 1997 (בגיל 80) ניו יורק, ניו יורק, ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאית
 מקום קבורה:  Mount Lebanon Cemetery 
 עיסוק:  סופרת, תסריטאית, מחזאית
 מקום לימודים:  תיכון פילדלפיה לבנות 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  דרמה, תסריטים לסרטי תעודה וסרטים חינוכיים
 סוגה:  ספר זיכרונות, תסריט, מחזה
 יצירות בולטות:  דרך צ'רינג קרוס 84 
 
הלין האנף (באנגלית: Helene Hanff;‏ 15 באפריל 1916 – 9 באפריל 1997) הייתה סופרת, תסריטאית, ומחזאית יהודייה-אמריקאית. היא התפרסמה בשל ספרה משנת 1970, דרך צ'רינג קרוס 84 (יצא בעברית בהוצאת עדן, בתרגום רות קינן, 1989), שעובד למחזה בשנת 1975 באנגליה, ולסרט באותו שם בשנת 1987 בכיכוב אן בנקרופט ואנתוני הופקינס.
ביוגרפיה

האנף, ילידת פילדלפיה, עסקה בכתיבת מחזות בניו יורק בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20, אך לא זכתה להעלות אף אחד ממחזותיה, על אף שזכו להערכה מצד מפיקים בולטים בברודוויי. בקיץ נהגה לנסוע ברחבי החוף המזרחי ולחזות במופעי תיאטרון ארעי. בשנת 1961 פרסמה ספר זכרונות בשם Underfoot in Show Business ("נרמסת בשואו-ביזנס") על התמודדויותיה בתקופה זו.
בראשית שנות ה-50 צמח במהירות שוק הפקות הטלוויזיה בניו יורק, והאנף מצאה אפיק פרנסה חדש, בכתיבת ועריכת תסריטים לתוכניות טלוויזיה עלילתיות (דוגמת "הרפתקאות אלרי קווין"). במקביל המשיכה לנסות להפיק את מחזותיה בברודוויי. בשלהי שנות ה-60 של המאה ה-20, רוב הפקות הטלוויזיה עברו ללוס אנג'לס, והאנף עברה לכתיבה עבור כתבי עת.
דרך צ'רינג קרוס 84

בשנת 1970 פרסמה האנף בספר "דרך צ'רינג קרוס 84" את חליפת המכתבים שלה עם פרנק דואל, הקניין הראשי בחנות ספרים לונדונית בשם Marks & Co. (אחד משני מייסדי החנות, בנג'מין מרקס, היה אביו של הקריפטולוג ואיש האשכולות לאו מרקס). האנף רכשה מהחנות במשך למעלה מ-20 שנה ספרים ישנים שהתקשתה להשיג, ושביקשה לקרוא במסגרת האוטודידקטיות שלה. עם הזמן קשרה, עדיין רק בהתכתבות, קשרים אישיים עם עובדי החנות, ובראשם דואל, ואף שלחה להם חבילות מזון בימי הקיצוב לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשל חסרון כיס וסלידה מטיסה, לא יזמה האנף ביקור באנגליה על אף הזמנות חמות. בשנת 1968, מת דואל, והיא נעצבה מאוד על שלא זכתה לפוגשו. זמן קצר לאחר מכן, נסגרה חנות הספרים. בשנת 1971 ביקרה האנף לראשונה בלונדון, וראתה את החנות, שעמדה ריקה אז. את המסע לאנגליה תיעדה בספר The Duchess of Bloomsbury Street, שיצא בשנת 1973, וטרם תורגם לעברית. בספר, מתארת האנף אירועים עם קוראים שאהבו את "דרך צ'רינג קרוס 84", וביקורים באתרים היסטוריים שעניינו אותה. היא אף מתארת את המפגש עם נורה, אלמנתו של דואל, ועם בתם של הדואלים, שילה. היא ראתה בביקור באנגליה שיא חייה.
בעיבוד הקולנועי משנת 1987, השחקנית אן בנקרופט גילמה את האנף, ואנתוני הופקינס גילם את דואל. אלן בורסטין גילמה את האנף בהפקה מחודשת של העיבוד הבימתי בברודוויי.
האנף הייתה רווקה כל חייה. בעיבוד הקולנועי רואים בדירתה תמונה של חייל הצי האמריקאי במלחמת העולם השנייה, ובת דמותה מחייכת אליו בחיבה, כרמז לצופה שהאנף נותרה רווקה בשל מותו של אהובה החייל. אך אין כל זכר לאדם כזה בספרה הראשון ("נרמסת בשואו ביזנס") ובשום מקום בכתביה אין אזכור לדמות כזו, או לכל מערכת יחסים ארוכת טווח. יחסיה החמים עם פרנק דואל היו ידידותיים לחלוטין.
האנף הלכה לעולמה בניו יורק בשנת 1997 מסיבוכים של סוכרת.
ספרים נוספים

בשנת 1985, פרסמה האנף ספר נוסף בשם Q's Legacy, שתיאר איך נתקלה בכתביו של הפרופסור מאוניברסיטת אוקספורד ארתור קווילר-קוץ' (אנ'), ואיך הספרים שרכשה מדואל היו כולם במסגרת מסע הקריאה שלה על פי המלצותיו של קווילר-קוץ'.
בשנת 1992, קובצה סדרת הפינות המשודרות שלה (5 דקות מדי חודש בתוכנית Woman's Hour ב-BBC) בספר, בשם Letter from New York.
הנצחה

בנין הדירות שבו התגוררה במנהטן, ברחוב East 72nd מספר 305, נקרא עתה "בית צ'רינג קרוס" לכבודה, ולוחית זיכרון ליד דלת הכניסה מציינת את מגוריה של האנף ואת שם ספרה המפורסם.
באנגליה, לוחית זיכרון מציינת את מיקום חנות הספרים. במקום פועל כיום סניף של רשת מקדונלד'ס
לקריאה נוספת

סטיבן ר' פאסטור, Helene Hanff: A Life, הוצאת Grandoak Books, פילדלפיה, 2011. ISBN 0982957939.
הערות שוליים

↑  Helene Hanff,  84, Charing Cross Road, p.9: "it's nothing to me, I'm Jewish myself

הנף מזדהה בדתה במכתב לפרנק, לאחר ששלח לה "תנ"ך פרוטסטנטי" שעיוות את התרגום, של מה שהיא מכנה: אחד מהטקסטים היפים שנכתבו אי פעם.
↑  פרטים על המחזה (אנגלית) באתר IMDb.
↑  פרטים על הסרט (אנגלית) באתר IMDb.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301759605171  PLWABN: 9811499730005606  BIBSYS: 90109320  BNE: XX1615329  BnF: cb136012263 (data)  CANTIC: a11489996  CiNii: DA0658692X  GND: 123719615  ISNI: 0000 0001 1596 8450  LCCN: n50017710  NDL: 00442370  NKC: xx0151605  NLA: 35168169  NLG: 198948  NLK: KAC201839319  NSK: 000780580  NTA: 072267380  RERO: 02-A003345610  SNAC: w6tx6wff  SUDOC: 053503775  VIAF: 12478214   WorldCat (עם VIAF): 12478214
המשרד למעמד וזכויות האישה של האיטי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  האיטי 
 תחום שיפוט:  האיטי 
 תאריך הקמה:  8 בנובמבר 1994 
 מנהל:  Sofia Loréus 
 מטה מרכזי:  פורט-או-פרנס 
 
המשרד למעמד וזכויות האישה (בצרפתית: Ministère à la Condition féminine et aux Droits des femmes; בראשי תיבות: MCFDF) הוא משרד ממשלתי בהאיטי שנוסד ב-8 בנובמבר 1994 במטרה לפעול למען שוויון בין גברים ונשים. שרת המשרד הנוכחית היא אוולין סנוויל.
היסטוריה

המשרד נוסד כתוצאה מדרישות של נשים האיטי, ונוצר כחלק מעבודת ההכנה לוועידת הנשים העולמית של 1995. הוא הוקם על ידי צו ב-8 בנובמבר 1994 ואחראי על שני דברים: הגנת וקידום זכויות נשים וקידום ניתוחים מגדריים.
ליז-מארי דז'אן נבחרה לשרה הראשונה של המשרד. השרה הנוכחית היא אוולין סנוויל.
מבנה

המשרד מורכב משני מבנים: שירותים מרכזיים ושירותים מבוזרים.
במבנה לשירותים מרכזיים יש את מזכירות השר, קבינט השר, המנהל הכללי וההנהלה.
ראו גם

ליגת הנשים לפעולה חברתית
סולידריות נשות האיטי
מעמד האישה בהאיטי
הערות שוליים

1 2  Vantbefinfo, Politique : Evelyne Sainvil prend les rênes du Ministère à la condition féminine et aux droits des femmes – Vant Bèf Info (בצרפתית)
↑  Dr Lise Marie Déjean, 25 années de lutte continue pour le droit des filles et des femmes, Le Nouvelliste (באנגלית)
הנסיך אויגן, דוכס נרקה

הנסיך אויגן, דוכס נרקה (בשוודית: Prins Eugén, hertig av Närke; ‏ 1 באוגוסט 1865 – 17 באוגוסט 1947) היה בנו של אוסקר השני, מלך שוודיה.
קורות חייו ופועלו

אויגן נולד ב-1 באוגוסט 1865 בארמון דרוטנינגהולם, סטוקהולם, לאוסקר, נסיך הכתר של שוודיה ולסופיה מנסאו, בתם של וילהלם, דוכס נסאו ופאולינה, נסיכת וירטמברג. אויגן אהב מאוד את הטבע בנורווגיה, וביקר לעיתים קרובות בכריסטיאניה, שם יצר קשר קרוב עם הציירים אריק ורנסקיאולד וגרהרד מונתה.
ב-21 בינואר 1904 קיבל אויגן את עיטור מסדר האריה הנורווגי, ובשנת 1905 הוצע לו כתר המלכות הנורווגי, אולם אביו התנגד שאחד מבניו יעלה לשלטון בנורווגיה.
לאחר סיום לימודיו בתיכון החל אויגן בלימודי האמנות, אולם אף על פי שנתמך בידי הוריו, הם לא הסכימו בקלות לעבודתו כצייר בשל מעמדו המלכותי. אויגן התמקד בעיקר בציור נופים והיה לאחד מציירי הנוף הבולטים בתקופתו. אויגן לא נישא מעולם, בשל נטייתו ההומוסקסואלית, וב-17 באוגוסט 1947 הוא מת בסטוקהולם.
ב-1945, לכבוד יום הולדתו ה-80 של הנסיך, יסד מלך שוודיה, גוסטב החמישי, את מדליית הנסיך אויגן (אנ') המוענקת מדי שנה בשנה לאמנים בעלי השגים יוצאי דופן בתחומם.
המטריות

| --- | --- |

 מידע כללי
 צייר:  פייר-אוגוסט רנואר
 תאריך יצירה:  1880–1886
 טכניקה וחומרים:  שמן על בד
 ממדים בס"מ
 רוחב:  114.9 ס״מ 
 גובה:  180.3 ס״מ 
 נתונים על היצירה
 מספר יצירה:  NG3268 (הגלריה הלאומית) 
 מיקום:  הגלריה הלאומית, לונדון גלריית יו ליין, דבלין
 
המטריות (בצרפתית: Les Parapluies) הוא ציור בצבעי שמן של הצייר הצרפתי פייר-אוגוסט רנואר, שנוצר במהלך שנות ה-80 של המאה ה-19. היצירה בבעלות הגלריה הלאומית שבלונדון, אך היא מוצגת לעיתים גם בגלריית יו ליין שבדבלין. בין השנים 2013 ל-2019 הציור הוצג בקביעות בדבלין, ולאחר מכן הוחזר לגלריה הלאומית.