stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסתר דויד (דנדקר)
לקריאה נוספת

אסתר דויד, The Walled City, ווסטלנד, 1997
אסתר דויד, By The Sabarmati, פינגווין ספרים, 1999
אסתר דויד, Book of Esther,וויקינג, 2002
אסתר דויד, Book of Rachel,פינגווין/וויקינג, 2006
אסתר דויד,  My Father's Zoo , הוצאת רופהא ושות, 2007
אסתר דויד, One Church, One All Jewish Faith, One God , האפטאד, 2008
אסתר דויד,  Shalom India Housing Society, ההוצאה לאור הפמיניסטית ניו-יורק, 2009
אסתר דויד, The Man with Enormous Wings, ספריי פיגווין הודו, 2010
אסתר דויד, The Jewish Heritage of Gujarat, הוצאה לא ידועה, 2011
אסתר דויד,  Ahmedabad : City with a Past, הרפר קולינס הודו, 2016
אסתר דויד, Bombay Brides, הרפר קולינס הודו, 2018
אסתר דויד, ספר רחל, הוצאת גמא, ישראל, 2020
אסתר דויד, Bene Appetit, הרפר קולינס, הודו, 2021
תוכנית עמיתי מרטין בובר במדעי הרוח והחברה

| --- | --- |
 מוסד לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים
 פקולטה:  מדעי הרוח
 תעודת סיום:  פוסט-דוקטורט
 נושאי לימוד:  מדעי החברה, מדעי הרוח
 היקף:  ארבע שנים
 מלגה:  למתקבלים
 ראש התוכנית:  פרופ' רז חן-מוריס
 
התכנית לעמיתי מרטין בובר, The Martin Buber Society of Fellows (MBSF) היא תוכנית משותפת גרמנית-ישראלית ללימודי פוסט-דוקטורט במדעי הרוח והחברה באוניברסיטה העברית בירושלים. מטרת התכנית היא יצירת סביבה חיה ומעשירה עבור חוקרים מצטיינים בכל תחומי מדעי הרוח והחברה ולאפשר להם לקדם ולבסס את מחקריהם בשנים הקריטיות שלאחר סיום לימודי הדוקטורט ולפני כניסתם לעולם ההוראה האקדמית. לעמיתים ניתנת מלגה נדיבה לתקופה של עד ארבע שנים.
התכנית היא בעלת דגש רב-תחומי ונועדה לאפשר שיח ושיג בין שדות מחקר שונים מארכאולוגיה ואשורולוגיה ועד לסוציולוגיה של עולם ההייטק ומחקרים בכלכלה בת זמננו.
התוכנית נוסדה ביוזמתו של פרופסור דוד שולמן מהאוניברסיטה העברית והוא גם עמד בראשה בשנותיה הראשונות. אחריו ניהלו את התוכנית פרופסור רות הכהן-פינצ'ובר מהמחלקה למוזיקולוגיה באוניברסיטה העברית ופרופסור יגאל ברונר מהחוג ללימודי אסיה באוניברסיטה העברית. כיום עומד בראשה פרופסור רז חן-מוריס מהמחלקה להיסטוריה באוניברסיטה העברית.
כל שנה נבחרים בתהליך ארוך ומדוקדק עשרה עמיתים, חמישה ישראלים או בוגרי אוניברסיטאות בישראל וחמישה גרמנים או בוגרי אוניברסיטאות בגרמניה. רוב מכריע של העמיתים משתלבים בהצלחה בעולם האקדמי בישראל ומחוצה לה כמורים וכחוקרים בכירים. בנוסף לפעילות המחקרית השוטפת נותנת תוכנית עמיתי בובר חסות לשלל כנסים אקדמאים הפתוחים לקהל הרחב ומפיקה ערוץ פודקאסט.
התכנית ממוקמת בבניין מנדל, אשר בגן הבוטני הלאומי בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית בירושלים, המספק תנאים אופטימליים, חופש רב ותמיכה, המאפשרים מחקר מצטיין ומוביל.
התוכנית היא פרי של שיתוף פעולה בין האוניברסיטה העברית למשרד החינוך והמחקר הגרמני (BMBF) ומסובסדת על ידי שני הגופים, דבר המייחד אותה בתוך תוכניות מצטיינים אוניברסיטאיות אחרות בישראל.
חזון התוכנית

הערכים המובילים את פעילות התוכנית הם מקוריות, לומדנות, סולידריות בין העמיתים, חשיבה מעמיקה, חזון נרחב וסקרנות בין-תרבותית ובין-תחומית.
העמיתים מבצעים מחקר חדשני כחלק מקהילת אקדמאיים הלומדים ומעשירים זה את זה. במסגרת התוכנית, מוקצה זמן לעיסוק בסוגיות כגון היתרונות והחסרונות של שיטות מחקר חדשות, עתידה של האקדמיה והחינוך הגבוהה בישראל, אירופה ומעבר.
כחלק מקיומה, התוכנית רואה בעצמה מקדם של הדיאלוג הגרמני-ישראלי על כל גווניו, לרבות זה האקדמי.
תולדות התוכנית

התוכנית נקראת על שמו של מרטין בובר ונוסדה בשנת 2010. בשנים הראשונות של התוכנית היו משרדי התוכנית ממוקמים בבניין רבין לחקר מדעי היהדות עד להשלמת בנייתו של בית הספר ג'ק, ג'וזף ומורטון מנדל ללימודים מתקדמים במדעי הרוח בשנת 2015 בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית.
התוכנית מבוססת על מודלים של תוכניות מקבילות במספר של אוניברסיטאות מובילות ברחבי העולם ביניהן הרווארד, פרינסטון והאוניברסיטה של משיגן בארצות הברית וממומנת על ידי המשרד בפדרלי לחינוך ומחקר של ממשלת גרמניה.

בכל שנה נבחרים לתוכנית כעשרה עמיתים חדשים מחציתם מגרמניה ומחציתם מישראל. העמיתים יכולים להישאר בתוכנית עד ארבע שנים.
תולדות התוכנית > ועדה אקדמית

תפקיד הוועדה האקדמית של תוכנית עמיתי בובר הוא לבחור בכל שנה את המצטרפים החדשים לתוכנית. הוועדה מורכבת מפרופסורים בכירים באוניברסיטאות בישראל, גרמניה וארצות הברית.
תולדות התוכנית > ועדה אקדמית > חברים בוועדה

פרופ' יגאל ברונר - האוניברסיטה העברית.
פרופ' מריה מברודי - אוניברסיטת קליפורניה.
פרופ' וולפגנג זייבל - אוניברסיטת קונסטנץ.
פרופ' דפנה ארדינסט-וולקן - אוניברסיטת חיפה.
פרופ' עמית פינצ'בסקי - האוניברסיטה העברית.
פרופ' מייקל שטיינברג - האקדמיה האמריקאית בברלין.
פרופ' רחל יגגי - אוניברסיטת הומבולדט.
תולדות התוכנית > ועדה אקדמית > חברי ועדה בעבר

פרופ' יוסף זעירא - האוניברסיטה העברית.
פרופ' צור שלו - האוניברסיטה העברית.
פרופ' רות הכהן-פינצ'ובר - האוניברסיטה העברית.
פרופ' תידה סקוקפול - אוניברסיטת הרווארד.
פרופ' יעקב (קובי) מצר - האוניברסיטה הפתוחה והאוניברסיטה העברית.
פעילות אקדמית

עמיתי התוכנית מגיעים מכלל התחומים של מדעי הרוח והחברה; פילוסופיה, ספרות השוואתית, חקר התיאטרון, מוזיקלוגיה, פסיכולוגיה, היסטוריה, בלשנות, אנתרופולוגיה, סוציולוגיה ועוד.
הם יושבים בבנין מנדל בקמפוס הר הצופים של האוניברסיטה העברית ומקבלים לרשותם משרדים הכוללים את כל הציוד הדרוש להם לצד חופש מחקרי נרחב לבצע את מחקריהם באופן עצמאי ובתנאים אופטימליים לצד היכולת להשתמש בתשתיות האקדמיות של האוניברסיטה העברית כמו הספרייה הלאומית חוקרים מובילים מגרמניה וישראל מקבלים אפשרות להיות מזוהים עם התוכנית בתור עמיתים בכירים ומטורים ומעניקים ייעוץ אקדמי קרוב. מאחר שאופי התוכנית הוא רב-תחומי, מושם דגש רב על מצוינות אקדמית ואוריינטציה מולטידסיפלנרית והעמיתים יוצרים שיתופי פעולה נרחבים סביב תחומים משיקים ומשתלבים גם בפרויקטים מחוץ לתוכנית ויוצרים שיתוף פעולה עם חוקרים אחרים. התוכנית מעודדת את עמיתיה לעסוק ברעיונות חדשים ופורצי גבולות תוך גילוי של שיטות מחקר חדשות במהלך 4 שנותיהם בתוכנית המאפשרות להם לבסס רשת מחקרית נרחבת.
לצד עיסוקם המחקרי העצמאי, העמיתים משתתפים גם בפעילות האקדמית משותפות הכוללת קולוקקויום דו שבועי, סדנאות, סיורים לימודיים ועוד ואף משולבים בהוראה באוניברסיטאות בישראל ומקבלים אפשרות לצאת ללמד סמסטר באוניברסיטה באירופה (בעיקר בגרמניה) או בארצות הברית.
פרסומים > Martin Buber Society of Fellows Notebook Series

(2016) Forgetting: An Interdisciplinary Conversation
(2016) Revenge, Retribution, Reconciliation: A Cross-Disciplinary Anthology
(2013) Meditations on Authority
פרסומים > ספרים שפרסמו עמיתי התוכנית במהלך שהותם בתוכנית

2017:
Praxagoras of Cos on Arteries, Pulse and Pneuma. Fragments and Interpretation - Orly Lewis
Infertility in Early Modern England - Daphna Oren-Magidor
Purity, Community, and Ritual in Early Christian Literature - Moshe Blidstein
2016:
Incorruptible Bodies: Christology, Society and Authority in Late Antiquity - Yonatan Moss
Motor/Reise. Basiswissen für die Medienpraxis - Evelyn Runge ַ& Hektor Haarkötter
2015:
Conrad, Faulkner, and the Problem of Nonsense - Maurice Ebileeni
Jewish Honor Courts: Revenge, Retribution, and Reconciliation in Europe and Israel after the Holocaust - Laura Jockusch
2014:
Prioritizing Death and Society: The Archaeology of Chalcolithic and Contemporary Cemeteries in the Southern Levant - Assaf Nativ
What kind of Body? The Affects of the MinGuf process on intersexed peoples' lives - Limor Meoded Danon
2013:
Mysticism and Philosophy in Al-Andalus: Ibn Masarra, Ibn Al- Arab and the Ism L Tradition - Michael Ebstein
2012:
The Iranian Talmud: Reading the Bavli in Its Sasanian Context - Shai Secunda
Collect and Record!: Jewish Holocaust Documentation in Early Postwar Europe - Laura Jockusch
Routes of War: The World of Movement in the Confederate South - Yael A. Sternhell
בוגרי התוכנית

לאחר כ-8 שנים מאז נוסדה, חלק גדול מבוגרי התוכנית משולבים בתפקידי סגל או פוסט נוסף ב-4 אוניברסיטאות ישראליות ובמגוון של אוניברסיטאות מובילות באירופה ובארצות הברית.
הם זכו במענקי מחקר תחרותיים יוקרתיים רבים (ERC, Marie Curie, Minerva, ISF and DAAD) ומפיצים את מחקרם בעיתוני מחקר נחשבים ומובלים.
הערות שוליים

↑  נחנך בית ספר מנדל למדעי הרוח באוניברסיטה העברית, באתר www.mandelfoundation.org.il
↑  Forgetting: An Interdisciplinary Conversation: David Shulman, Giovanni Galizia: 9789654938464: Amazon.com: Kindle Store, www.amazon.com
↑  LAURA JOCKUSCH KIM WUNSCHMANN (ANDREAS KRAFT.), Laura Jockusch, Andreas Kraft, REVENGE, RETRIBUTION, RECONCILIATION: Justice and Emotions Between Conflict and Mediation, a Cross-disciplinary Anthology, HEBREW University MAG.. (באנגלית)
↑  Meditations on Authority, The Hebrew University Magnes Press, 2015-01-21. (באנגלית)
↑  Fellows' publications | The Martin Buber Society of Fellows in the Humanities, buberfellows.huji.ac.il (באנגלית) (ארכיון)
↑  Alumni Fellows | The Martin Buber Society of Fellows in the Humanities, buberfellows.huji.ac.il (באנגלית) (ארכיון)
מרטין בובר, שעל שמו נקראת התוכנית
אוליגרכים רוסים

אוליגרכים רוסים הוא שם מקובל לקבוצה של אנשי עסקים, יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר, שצברו עושר רב אחרי התמוטטות ברית המועצות ב-1991, בתקופת שלטונו ונשיאותו של בוריס ילצין ברוסיה. על אף שמם, האוליגרכים הם בני עמים שונים ולא רוסים בלבד.
היסטוריה > עלייתם של האוליגרכים

האוליגרכים הראשונים הופיעו כאשר החל מיכאיל גורבצ'וב לבצע הליכים של ליברליזציה בשוק הסובייטי בשנות השמונים. רבים מהם היו אנשים שעסקו בהברחתם של מוצרים מבוקשים שהיו אסורים או מוגבלים ביבוא תחת השלטון הסובייטי, כמו מחשבים ומכנסי ג'ינס.
פריחתם הגדולה של האוליגרכים הגיעה בתקופת שלטונו של בוריס ילצין, שבה בוצעה הפרטה בהובלת אנטולי צ'ובאיס ויגור גאידר, שניים מ"הרפורמטורים הצעירים". במסגרת ההפרטה נמכרו נכסי מדינה רבים, ובמיוחד משאבי טבע וחברות האמונות על הפקתם, במהירות רבה ובמחיר נמוך יחסית. בהתאם לטענת דייוויד סאטר, מחבר הספר "חשיכה עם שחר", עמדה מאחרי ההפרטה המהירה שאיפה ליצור מערכת כלכלית המבוססת על בעלות פרטית. אולם, בהיעדר שלטון חוק ברוסיה, "נפתחה הדרך לרדיפה פושעת אחר כסף וכוח". עליזה דולגובה טוענת כי ההפרטה המהירה נועדה "ליצור בכל מחיר מעמד שיתמוך ברפורמה.... כל סוג של הון כובס והוכנס למחזור. לא ננקטו צעדים למנוע לגליזציה של הכנסה פלילית.... סכומים עצומים הושקעו ברכוש בלי רישום בעלים. לא הייתה מדיניות דומה לזו באף מדינה תרבותית אחרת."
בעיני מגיני ההפרטה המהירה, המזוהים לעיתים קרובות עם מפלגתו של צ'ובאיס, ברית כוחות הימין, הייתה המכירה המהירה והלא בררנית בבחינת הכרח. החברות שנמכרו נוהלו על-בסיס עקרונות סובייטיים, ללא בקרות על המניות, עם מספר עצום של מועסקים, ללא דוחות כספיים או התייחסות כלשהי לרווחיות. הקונים הימרו כאן כאשר קנו חברות מפסידות, בתקווה שיצליחו להפוך אותן לרווחיות במהירות גדולה יחסית.
בניגוד למדיניות האיטית והמודרגת יחסית שנקטו מספר מדינות קומוניסטיות לשעבר במזרח אירופה, שכוונתה הייתה להניח לשוק לצמוח בהדרגה, מלמטה, סברו הרפורמיסטים ברוסיה כי ניתן ליצור "קפיטליזם סובייטי" — שוק חופשי המופעל באופן מיידי והחלטי בהתאם להוראה מגבוה. לכן, הם תמכו במכירה מהירה של נכסים ממשלתיים, שעיקרם חברות נפט ומחצבים. זאת, כדי ליצור כהרף עין מעמד בינוני שיתמוך ברפורמות.
האוליגרכים צברו השפעה רבה על המערכת הפוליטית ברוסיה, במיוחד לקראת מערכת הבחירות לבחירתו מחדש של ילצין בשנת 1996, שבה שיחקו המימון והתמיכה של "האוליגרכים" תפקיד חשוב. בתקופה זו המונח נכנס לשפה הרוסית. למימון של מערכת הבחירות של ילצין התגבשה קבוצה של 7 בעלי הון:
בוריס ברזובסקי – נמלט מרוסיה עם עליית הפוטיניזם, ממוצא יהודי (לתקופה קצרה היה גם אזרח ישראל)
מיכאיל חודורקובסקי – הואשם ונשפט לתקופת מאסר ארוכה ושוחרר לאחר עשור בכלא, ממוצא יהודי
ולדימיר גוסינסקי – נמלט מרוסיה, ממוצא יהודי (גם אזרח ישראל)
מיכאיל פרידמן – נמנה עם האנשים העשירים ברוסיה גם בשנת 2024, ממוצא יהודי (גם אזרח ישראל)
ולדימיר פוטנין – נמנה עם האנשים העשירים ברוסיה גם בשנת 2024
אלכסנדר סמולנסקי – בשנת 2003 עזב את עסקיו ברוסיה
ולדימיר וינוגרדוב - בשנת 1998 פשט רגל ברוסיה ונפטר בשנת 2008
פיוטר אוון
ויטלי מלכין – עזב רוסיה בשנת 2013. בעל אזרחות ישראלית.
רבים מן היזמים האוליגרכים נמנו עם קבוצות באוכלוסייה שלא הצליחו לתפוש את מקומן בתוך הממסד הסובייטי, כמו בתוך הק.ג.ב. שממנו בא פוטין.
היסטוריה > ירידת כוחם של האוליגרכים

כוחם שקע במידת מה בעת המשבר הפיננסי באסיה ב-1997, שהכה קשות בחלק מהאוליגרכים כמו גם משבר הרובל ב-1998.
כאשר עלה ולדימיר פוטין לשלטון בסוף שנת 1999, הוא החל פועל בהדרגה לכינון משטר אוטוקרטי, כשהוא מחסל בהדרגה את אמצעי התקשורת העצמאיים (כמו רשתות TV-6, TVS ו-NTV), ומעביר חברות בבעלות האוליגרכים לבעלות המדינה או לבעלות מקורביו. ולדימיר גוסינסקי, בעל חברת התקשורת "מדיה מוסט" שלא תמכה בפוטין בבחירות ב-1999, הוגלה למעשה. בוריס ברזובסקי שהואשם בכוונה להדיח את פוטין, קיבל מקלט מדיני בבריטניה שסירבה שוב באמצע 2006 להסגירו לרוסיה. מיכאיל חודורקובסקי, בעל חברת הנפט יוקוס, נאסר באוקטובר 2003 ונידון לשמונה שנות מאסר בעוון אי–תשלום מיסים. רומן אברמוביץ' עזב למעשה את רוסיה, והועלו תביעות להסגיר לרוסיה אוליגרכים אחרים שנמלטו.
בינואר 2018 פרסמה מחלקת האוצר של ארצות הברית רשימה עם שמות אנשי מפתח ברוסיה, הכוללת שמות 96 אוליגרכים רוסים.
בין האוליגרכים יש מקורבים אישיים של פוטין: סרגיי רולדוגין הוא חבר ילדות של הנשיא והסנדק של בתו הבכורה מריה, קיריל שמאלוב היה נשוי לבתו של פוטין, וארקדי רוטנברג הכיר אותו בגיל 13 בחוג ג'ודו. אוליגרכים נוספים הם אלישר אוסמנוב, פיוטר אוון ואלכסנדר פונומרנקו.
במרץ 2022, בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה, הודיעו ארצות הברית, האיחוד האירופי ובריטניה על שורה של סנקציות אישיות נגד אוליגרכים רוסים המקורבים לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, בניסיון לפגוע בכלכלה הרוסית ולשבש את מאמצי המלחמה של פוטין. הסנקציות כוללות בין השאר הקפאת נכסים ומגבלות תנועה. בנובמבר 2022 השתלטה ממשלת אוקראינה על מניות של חמש חברות בעלות חשיבות אסטרטגית למלחמה – כולן בעלות קשרים לאוליגרכים אוקראינים.
אוליגרכים רוסים

להלן רשימת האנשים העשירים ברוסיה. הון במיליארדי דולרים (נכון לפברואר 2024):
| דירוג | שם בעברית | שם ברוסית | רכוש במיליארדי דולר | אחזקות עיקריות | מוצא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | לאוניד מיכלסון | Леонид Михельсон | 29.0 | נובאטק, סיבור | יהודי |
| 2 | ולדימיר ליסין | Владимир Лисин | 27.0 | מתכות |  |
| 3 | גנאדי טימצ'נקו | Геннадий Тимченко | 25.0 | גז, נפט, פחם |  |
| 4 | אנדריי מלניצ'נקו | Андрей Мельниченко | 24.9 | יורוכם |  |
| 5 | ואגיט אלקפרוב | Вагит Алекперов | 23.7 | חברת הנפט לוקאויל | אזרי-מוסלמי ורוסי-נוצרי |
| 6 | ולדימיר פוטנין | Владимир Потанин | 22.3 | חברת הניקל נורילסק-ניקל |  |
| 7 | אלכסיי מורדשוב | Алексей Мордашов | 21.1 | מתכות |  |
| 8 | אלישר אוסמנוב | Алишер Усманов | 14.3 | מתכות שחורות | אוזבקי-מוסלמי |
| 9 | מיכאיל פרידמן | Михаил Фридман | 12.9 | השקעות מייסד אלפא גרופ. מתגורר בלונדון | יהודי |
| 10 | מיכאיל פרוכורוב | Михаил Прохоров | 11.0 | מתכות רוסאל, נורילסקי ניקל | בעל אזרחות ישראלית |
טטיאנה בקלצ׳וק היא האישה העשירה ברוסיה עם 13.1 מיליארד דולר.
אוליגרכים אוקראינים

בשנת 2008, שווי האנשים העשירים ביותר באוקראינה היה שווה ל-85% מהתמ"ג של אוקראינה. בנובמבר 2013, מספר זה עמד על 45% מהתמ"ג. עד שנת 2015, עקב הסכסוך האוקראיני-רוסי, ירד השווי הכולל של חמשת האוקראינים העשירים והמשפיעים ביותר באותה תקופה (רינט אחמטוב, ויקטור פינצ'וק, איגור קולומויסקי, גנאדי בוגוליובוב ויורי קויסוק) מ-21.6 מיליארד דולר ב-2014 ל-11.85 מיליארד דולר ביוני 2015.
מתוך "פורבס" נובמבר 2021. הון במיליארדי דולרים:
| דירוג | שם בעברית | שם באנגלית | רכוש במילארדי דולר | מידע נוסף | מוצא |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רינט אחמטוב | Rinat Akhmetov | 7.2 |  | טטרי-מוסלמי |
| 2 | ויקטור פינצ'וק | Victor Pinchuk | 2.5 | חתנו של הנשיא לשעבר לאוניד קוצ'מה, שולט ברוב אמצעי התקשורת | יהודי |
| 3 | קוסטנטין ז'וואגו | Kostyantin Zhevago | 2.1 |  | אוקראיני |
| 4 | איגור קולומויסקי | Ihor Kolomoyskyy | 1.8 | בעלי קבוצת "פריווט" (Приват), פעיל בקהילה היהודית | יהודי |
| 5 | גנאדי בוגולובוב | Henadiy Boholyubov | 1.7 | בעלי קבוצת "פריווט" (Приват), נשיא הקהילה היהודית בדניפרו | יהודי |
| 6 | פטרו פורושנקו | Petro Poroshenko | 1.4 | נשיא אוקראינה ה־5 | אוקראיני |
| 7 | ודים נובינסקי | Vadim Novinsky | 1.4 | תעשיית נפט ופלדה, שותף זוטר של רינט אחמטוב |  |
| 8 | ולד יאצנקו | Vlad Yatsenko | 1.1 |  |  |
| 9 | יורי קויסוק | Yuri Kosyuk | 1.1 | חקלאות |  |
אוליגרכים ישראלים

אוליגרכים נודעים בעלי אזרחות ישראלית שברובם המכריע נולדו בברית המועצות. לרוב הם בעלי אזרחות נוספת, ורקע יהודי מסוים.
מיכאל צ'רנוי
יצחק מירלשוילי
ארקדי גאידמק
ולדימיר גוסינסקי
לאוניד נבזלין
ודים רבינוביץ'
ואלרי קוגן
רומן אברמוביץ'
מיכאיל פרידמן
לב לבייב
ולדימיר דובוב
מיכאיל ברודנו
משה קנטור
איגור קולומויסקי
גנאדי בוגולובוב
אוליגרכים אמריקאים ובריטים

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אוליגרכים נודעים בעלי אזרחות אמריקאית או בריטית, שברובם המכריע נולדו בברית המועצות.
לן בלווטניק – אזרחות כפולה בריטית ואמריקאית, ממוצא יהודי
ראו גם

אוליגרכיה
כלל הברזל של האוליגרכיה
לקריאה נוספת

דייוויד א. הופמן, האוליגרכים - המיליארדרים החדשים של רוסיה, ספריית מעריב, 2005.
הערות שוליים

↑  The Rise of the Russian Criminal State
↑  Report to Congress Pursuant to Section 241 of CAATS of 2017 Regarding Senior Foreign Political Figures and Oligarchsin the Russian Federation and Russian Parastatal Entities, January 29, 2018
↑  מרד האוליגרכים במעגל הקרוב של פוטין: "חפים מפשע מתים - זה בלתי מתקבל על הדעת", באתר ynet, 1 במרץ 2022
↑  הטבעת סביב רוסיה מתהדקת: סנקציות אירופיות על 10 אוליגרכים בולטים, באתר כלכליסט, 1 במרץ 2022
↑  "Guerre en Ukraine : les oligarques russes, avant-postes du système Poutine et nouvelles cibles des Occidentaux". Le Monde.fr (בצרפתית). 2022-03-10. נבדק ב-2022-03-18.
↑   אוקראינה מנצלת סמכויות חירום כדי להשתלט על חברות של אוליגרכים, באתר TheMarker‏, 7 בנובמבר 2022
↑  על בסיס סבתה יהודייה
יחסי שומרונים-נוצרים

יחסי השומרונים עם נוצרים לאורך ההיסטוריה.
היסטוריה

לפי "הברית החדשה", ישו קיבל סיוע מהאישה השומרונית בבאר כאשר היה זקוק למים. ישו לפי "הבשורה לפי מתי" סירב להטיף את הלכותיו לשומרונים בתואנה שאין הם מזרע ישראל. גם המונח "השומרוני הטוב" משקף גישה פולמוסית נוצרית אל מול השומרונים, ובא להציג את אותו השומרוני שהיה טוב כלפי יהודי (פרוטו-נוצרי) כ"יוצא דופן" מקרב עמו.
בימים שלאחר התנצרות האימפריה הרומית, הנוצרים נהגו להציק לשומרונים על אמונתם וניסו להמיר את דתם לנצרות בכוח. המצב החמיר עד כדיי שהשומרונים החלו לשאת על עצמם נשק להגנה עצמית בתפילות יום השבת בבתי הכנסת שלהם בבית שאן, והכו בתגובה בנוצרים ביד קשה.
ב-484 מינו לעצמם השומרונים את השומרוני החילוני, יוסטא איש קיסריה, בירת ארץ ישראל בתקופה הביזנטית, שפתח במרד נגד הנוצרים ולאחר כישלון המרד שלו, נתפס והוצא להורג. הנוצרים התלוננו לקיסר זנון ודרשו להחרים את רכוש עשירי השומרונים ולמנוע מהם לשרת בצבא. פרוקופיוס טוען כי לאחר כישלון המרד השומרוני, הוכרחו רבים מתושבי קיסריה השומרונים להתנצר (לכל הפחות, למראית עין) וכי את מרידות השומרונים הניעו האיכרים מביניהם.
המגמה האנטי-שומרונית בקרב הנוצרים בארץ ישראל המשיכה, וב-528 קמו השומרונים להגנת עצמם ומינו את יוליאנוס בן צבר למנהיגם ופתחו במרידות כנגד גזירות השמד שהמיטו עליהם הנוצרים. המרד דוכא ב-529. לאחר מותו של יוליאנוס המרד דעך משמעותית אך לא תם לגמרי ונמשך עד לחודש אפריל 530 לספירה, שכן לאחר תאריך זה אין עוד עדויות להתנגשויות נוספות בין השומרונים לנוצרים. במהלך דיכוי המרד, שומרונים רבים מצאו את מותם - לפי גרסתו של מלאלס מספר ההרוגים הגיע ל-20,000 בעוד פרוקופיוס טוען למספר גדול בהרבה - 100,000 שומרונים הרוגים.
כמו כן, לפי פרוקופיוס, לאחר דיכוי המרד הקיסר יוסטיניאנוס הראשון כפה על שומרונים (אותם החשיב לצד היהודים לאויבי הנצרות) רבים להתנצר, וזו רבים נעתרו לדרישה זו במטרה להפסיק את מסע הרדיפות כנגדם. אולם, אף על פי שרבים מהם נטבלו לנצרות, לפי הכרוניקן פסחאלה, השומרונים דבקו באמונתם הקודמת וקנו בכסף מהמושלים את זכותם לשמור על דתם השומרונית.
היו שהציעו כי השומרונים כמעט ולא נפגעו מהצלבנים, וכי קהילותיהם בשכם, באשקלון ובקיסריה נותרו כמו שהיו. השומרונים לעומת זאת מחזיקים במסורת כי רבים מהם התנצרו בימי הצלבנים וכי אין להם תקווה שצאצאי השומרונים שהתנצרו אז יחזרו לחיקם.
לקריאה נוספת

מרידות השומרונים
הערות שוליים

↑  תחילת ההטפה בקרב השומרונים והגויים, באתר kotar.cet.ac.il
1 2 3 4  שמעון דר, השומרונים בקיסריה, תעודה
קובץ מחקרים של בית הספר למדעי היהדות
ע"ש חיים רוזנברג
כה
בארץ ובתפוצות בימי בית שני
ובתקופת המשנה
ספר זיכרון לאריה כשר, אוניברסיטת תל-אביב, תשע"ב
1 2  תרגום: Elizabeth Jeffeys, Michael Jeffeys and Roger Scott, 18, The Chronicle of John Malalas, Malburne: Australian Association For Byzanite Studies, 1986, עמ' 260-261
↑  שם, עמ' 219
↑  Procopius of Caesarea, 11, THE SECRET HISTORY OF THE COURT OF JUSTINIAN, 558 CE, עמ' 47-48
↑  שם, תרגום לכרוניקן פסחאלה, עמ' 232
↑  The Crusades, www.jewishvirtuallibrary.org
↑  צבי אילן, "זבח פסח השומרוני", ⁨⁨למרחב⁩, 16 אפריל 1968⁩, עמ' 3.
אזור הים הצפוני

אזור הים הצפוני מתייחס למדינות אירופה שיש להן גישה לים הצפוני. שיתוף הפעולה הכלכלי והתרבותי באזור הים הצפוני הוא בעל היסטוריה ארוכה, שראשיתה בוויקינגים ובברית ערי הנזה.
אמנם לא הוקמה ישות רשמית האחראית על האזור, אך מבחינה פוליטית הוא מאוחד באמצעות ארגונים בינלאומיים כמו נציבות הים הצפוני, ותוכניות שיתוף פעולה בינלאומיות כמו תוכנית אזור הים הצפוני של האיחוד האירופי.
אזור גאוגרפי > נציבות הים הצפוני

נציבות הים הצפוני היא ועדה האחראית על שיתוף פעולה של האזורים לחופי הים הצפוני. נשיא הנציבות הוא קרסטין ברונסטרום.
נציבות הים הצפוני מורכבת מחלק ממחוזות נורווגיה (טרנדלג, מרה ורומסדל, וסטלן, רוגלנד, אגדר, וסטפול וטלמרק וויקן), הולנד, וסטרה ייטלנד וארברו בשוודיה וצפון יוטלנד, מרכז דנמרק ודרום דנמרק בדנמרק. בגרמניה, המדינות החברות בנציבות הים הצפוני הן שלזוויג-הולשטיין, סקסוניה התחתונה וברמן. כל מחוזות החוף של הולנד (חרונינגן, פריסלנד, דרנתה, פלבולנד, צפון הולנד, דרום הולנד וזיילנד), הפרובינציה מערב פלנדריה בבלגיה וכן מחוזות ורשויות במזרח אנגליה (סאות'אנד-און-סי) ובסקוטלנד (אברדין, אברדנשייר, פייף והיילנד) חברים בנציבות הים הצפוני.
אזור גאוגרפי > תוכנית אזור הים הצפוני

אזור הים הצפוני, כהגדרתו בתוכנית המבצעית של האיחוד האירופי שהייתה בין השנים 2007–2013, משתרע על שטח של 664,000 קמ"ר. הוא מורכב מכל נורווגיה ודנמרק, החלקים המזרחיים של בריטניה, חלקים מהאזור הפלמי של בלגיה, האזורים הצפון מערביים של גרמניה, החלקים הצפוניים והמערביים של הולנד והאזור הדרום מערבי של שוודיה. מבחינה גאוגרפית, האזור מחובר באגן הים הגדול של הים הצפוני.
אוכלוסייה

בהתבסס על תוכנית אזור הים הצפוני של השנים 2000–2006, חיים באזור הים הצפוני כ-60 מיליון תושבים (2003). צפיפות האוכלוסין באזור משתנה מאוד, החל מאזורים מאוכלסים בדלילות כמו פינמרק (1.5 תושבים לקמ"ר) בנורווגיה ועד למרכזים עירוניים צפופים כמו העיר המבורג בגרמניה (2,243 תושבים לקמ"ר).
כלכלה

אזור הים הצפוני שייך לחלקים המשגשגים ביותר באיחוד האירופי. הרמה הממוצעת של התמ"ג באזור היה 28,516 אירו לנפש, בשנת 2002. שיעור האבטלה נמוך מממוצע האיחוד האירופי ברוב האזורים. עם זאת, קיימים הבדלים בולטים ביחס לתפקוד הכלכלי ותעסוקה בין האזורים באזור הים הצפוני.
כיום, המבנה הכלכלי של האזורים הגובלים בים הצפוני עובר שינויים ניכרים, כגון כיווץ שוקי העבודה בענף החקלאות והדיג וירידה באזורים המתועשים הישנים.
הערות שוליים

1 2  superadmin, Who We Are, CPMR North Sea Commission, ‏2015-10-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  superadmin, Member Directory & Map, CPMR North Sea Commission, ‏2015-10-21 (באנגלית אמריקאית)
האמנה האנגלו-אירית

| --- | --- |

 מקום יצירה:  לונדון 
 תאריך יצירה:  6 בדצמבר 1921 
 שפות:  אנגלית 
 
האמנה האנגלו-אירית (באנגלית: Anglo-Irish Treaty; באירית: An Conradh Angla-Éireannach) או בשמה המלא, סעיפי הסכמה לאמנה בין בריטניה הגדולה ואירלנד היא אמנה שנחתמה בתחילת המאה העשרים בין הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד בראשות ראש ממשלת בריטניה דייוויד לויד ג'ורג' ומנהיגי מאבק העצמאות האירי בראשות ארתור גריפית' ומייקל קולינס והביאה לידי סיום את מלחמת העצמאות האירית. האמנה עסקה בכינונה של מדינת אירלנד החופשית בתוך שנה כמדינת דומיניון בעלת שלטון עצמי כחלק מחבר העמים הבריטי. ההסכם גם אפשר לצפון אירלנד לא להיכלל ב"מדינת אירלנד החופשית" החדשה, אפשרות שהאזור ניצל.

ההסכם נחתם בלונדון ב-6 בדצמבר 1921, על ידי נציגי ממשלת בריטניה ושליחי הרפובליקה האירית, אשר טענו למעמד מיוחד לפיו בסמכותם לחתום על הסכם ללא קבלת אישור מהממונים. ההסכם אושר על ידי נבחרי הציבור בפרלמנט של דרום אירלנד ובפרלמנט של בריטניה ובכך הפך לאמנה. האמנה אושרה ברוב זעום והובילה למלחמת האזרחים האירית, שבסופה ניצחו תומכי האמנה.
עיקרי האמנה

בין היתר, האמנה כללה את הנושאים הבולטים הבאים:
על הכוחות הבריטים לסגת מרוב שטחה של אירלנד
אירלנד תהפוך לדומיניון בשלטון עצמי, מעמד דומה לזה של אוסטרליה, ניו זילנד, ניופאונדלנד, דרום אפריקה המאוחדת (המדינה שקדמה לרפובליקת דרום אפריקה של היום) וקנדה באותה התקופה.
בדומה לדומיניונים אחרים, ראש המלוכה הבריטית יהיה גם ראש מדינת אירלנד החופשית.
חברי הפרלמנט האירי החדש ידרשו להישבע אמונים למדינה החדשה. חלק מהשבועה כולל הצהרת נאמנות למלך ג'ורג' החמישי ויורשיו.
לצפון אירלנד תהיה האפשרות להתנתק ממדינת אירלנד החופשית בתוך חודש מרגע שהאמנה נכנסת לתוקף.
אם צפון אירלנד תחליט להתנתק, תוקם ועדה שמטרתה לקבוע את הגבול בין צפון אירלנד למדינת אירלנד החופשית.
כדי להבטיח את ביטחונה, בריטניה תמשיך לשלוט במספר מצומצם של נמלים עבור הצי המלכותי. נמלים אלו ידועים בשם "נמלי האמנה".
המדינה האירית החופשית תיקח על עצמה אחריות לתשלום חלק יחסי מהחוב של בריטניה, כפי שהיה ביום החתימה על האמנה.
לאמנה יהיה מעמד עליון מול החוק האירי כלומר אם קיימת התנגשות בין החוק האירי לאמנה, האמנה תגבר.
ראו גם

יחסי אירלנד–הממלכה המאוחדת