stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עידו אהרוני
ביוגרפיה

אהרוני נולד בתל אביב וגדל בחולון שם למד בבית הספר היסודי על שם ח.נ. ביאליק ובבית הספר התיכון ע"ש ד"ר חיים קוגל.
אמו אהובה (לבית מדר) שימשה כגננת בחולון במשך עשרות שנים. היא נולדה בכרם התימנים בשנת 1932. משפחתה הגיעה לארץ ישראל מתימן בשנת 1912 ומאוחר יותר התיישבה בשכונת התקווה. אביו עמנואל אהרוני (ארונוף), נולד ב־1926 בעיר מרסין שבטורקיה, שם שימש אביו, הרב אברהם ארונוף (יליד 1888), כרב הקהילה והשוחט. משפחת ארונוף, שמקורה מבוכרה, התיישבה בירושלים ב־1874 והייתה ממקימי שכונת הבוכרים, שם גדל אביו של אהרוני. אחיה של סבתו של אהרוני, שמואל כהן יוחננוף (1867–1952), היה ממקימי העיר תל אביב.
אהרוני שימש בשירות החוץ הישראלי במשך 25 שנה (1991–2016) ומילא מספר תפקידים דיפלומטיים: קונסול כללי בניו יורק (2010–2016), קונסול בניו יורק (2001–2005), קונסול בלוס אנג'לס (1994–1998), יועץ מדיני למנכ"ל משרד החוץ וראש צוות המשא ומתן עם הפלסטינים (1993–1994), ממונה פרויקט מיתוג ישראל (2007–2010) ויועץ תקשורת לשרת החוץ (2006–2007).
עם פרישתו משירות החוץ, החל לשמש כמרצה אקדמי ליחסים בינלאומיים, מיתוג מקומות ודיפלומטיה ציבורית באוניברסיטת ניו יורק ובבית הספר לניהול ע"ש קולר באוניברסיטת תל אביב. אהרוני משמש כחבר של כבוד בחבר הנאמנים של האוניברסיטה.
אהרוני נחשב למומחה ומרצה מוביל לדיפלומטיה ציבורית ולמיתוג מדינות ולמי שייסד את התוכנית למיתוג ישראל כאומה יצירתית, אותה ייסד בניו יורק מיד לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
אהרוני הוא חבר ב-International Advisory Council של חברת האסטרטגיה הגלובאלית APCO. בשנים האחרונות הוא משמש בתפקידים בכירים בחברת הפיננסים הישראלית ווליו בייס, מאסטרקארד העולמית וקבוצת ליברה. כמו כן הוא שותף-מייסד בחברת הייעוץ Emerson Rigby ובחברת ההשקעות הישראלית-בריטית EA2K. אהרוני משמש גם כיועץ למספר חברות טכנולוגיה ולמעבדת הפיתוח FinSec Lab.
אהרוני מכהן כשגריר גלובאלי בתנועת מכבי העולמית וכיו"ר פורום צ’רני לדיפלומטיה חדשה. לאהרוני היכרות מעמיקה עם הקהילות היהודיות בתפוצות ובשנים 2013 ו-2019, נכלל ברשימת 100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם היהודי, שנבחרה על ידי מגזין החדשות אלגמיינר.
אהרוני הוא המגיש של ההסכת "TAU Unbound", גרסה דוברת אנגלית של הפודקאסט "תל אביב 360" מבית אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > מיתוג ישראל

בשנת 2002 יזם אהרוני סדרה של מחקרים, שבוצעו על ידי "מעריך נכסיות המותג" (BAV) בניו יורק, שבחנו את מעמדה של ישראל בארצות הברית אחרי פיגועי 11 בספטמבר. בשנת 2003 הקים בניו יורק את קבוצת מיתוג ישראל (BIG) שהורכבה ממומחים לשיווק ומיתוג שפעלו בהתנדבות, ויזם אהרוני את הבאתו של מטוס הכפיר הישראלי למוזיאון האינטרפיד בניו יורק.
בשנת 2004 החל אהרוני ביישום חלקי של ממצאי המחקרים שהצביעו על הצורך של ישראל להבליט את יתרונותיה היחסיים, בעיקר בתחום היצירתיות, על פני תפיסת ההסברה המסורתית שהתמקדה בבעיותיה הגאו-פוליטיות של ישראל. בשנת 2007 התמנה להוביל את תהליך מיתוג ישראל .
בשנת 2010 הציג בפני משרדי הממשלה וראש הממשלה תוכנית מקפת לשדרוג המותג ישראל, שכללה השקעות מסיביות בתשתית תרבותית ותיירותית.
בין היתר, הציג את הרעיון להקים משכן לאומי לארכיונו של אלברט איינשטיין, שהוריש 80 אלף מסמכים לאוניברסיטה העברית. בעקבות היוזמה, החליטה ממשלת ישראל בשנת 2012 להקים משכן לאומי ע"ש אלברט איינשטיין. בשנת 2017 הציג אהרוני את הרעיון לאספן האמנות חוזה מוגרבי וגייס אותו למיזם. מוגרבי התחייב לממן את בניית המוזיאון ואף גייס לשם כך את האדריכל דניאל ליבסקינד. בשנת 2023 החלה בניית המוזיאון בגבעת רם.
בשנת 2015 גייס את המפיק ההוליוודי סטיב טיש לסייע לבית הספר לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בגין תרומתו (22 מיליון דולר) נקרא בית הספר על שמו.
משפחה

אהרוני נשוי לג'ולי גודמן-אהרוני, ילידת לוס אנג'לס (1964), נכדתו של הנדבן לואיס (לו) בויאר (1898–1976), מי שהקים את בית הספר ע״ש מיי בויאר בירושלים, ממייסדי מפעל הבונדס של ישראל, תורם בולט לאוניברסיטה העברית וממקימי הקמפוס בהר הצופים.
לאהרוני שלושה ילדים וכן, נכדים.
הערות שוליים

↑  קרי רובינשטיין, עידו אהרוני: פרידה משחקן מרכזי, באתר ynet, 30 ביוני 2016
↑  דוד תדהר (עורך), "עמנואל אהרוני" (עמ' עמ' 2636), אנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ו', ‏1955
↑  איתמר אייכנר, הקונסול לשעבר מציע לא להספיד את ארה"ב ותוהה למה עוד אין פטור מוויזה, באתר ynet, 14 במרץ 2021
↑  דיפלומטיה דיגיטלית, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  איל צאום, עידו אהרוני מדבר על מיתוג ישראל, יחסים בינ"ל, וחשיבות המותג תל-אביב, באתר cityncountrybranding., ‏8 אוגוסט 2012
↑  ועדה מייעצת, באתר valuebase.co.il
↑  כפיר אדר, הג'וב החדש של הקונסול הכללי של ישראל בניו יורק, באתר אייס, 8 באוקטובר 2021
↑  צוות אלגמאייר, [https:/Jewish 100: Ido Aharoni – Government/2013/04/24/jewish-100-ido-aharoni-government/ Jewish 100: Ido Aharoni – Government], אלגמאייר, ‏24 אפריל 2013
↑  איתן עמית, הכפיר נוחת במנהטן, באתר ynet, 1 בפברואר 2004
↑  יסמין גיל, משרד החוץ ימתג את ישראל כיעד תיירותי באמצעות תל אביב, קיבוץ ואלברט איינשטיין, באתר כלכליסט, 27 בינואר 2010
↑  יוני סער‏, שגיאות בסיס בשיווק, באתר וואלה, 28 באוקטובר 2010
↑  דפנה יודוביץ', ‏המיתוג החדש של מדינת ישראל: "אנרגיה יצירתית", באתר גלובס, 21 ביולי 2010
↑  איתמר אייכנר, נחשף: כך ייראה מוזיאון בית איינשטיין בתכנונו של האדריכל דניאל ליבסקינד, באתר ynet, 14 ביוני 2023
↑   נעמה ריבה, אחרי שורת פרויקטים גנוזים בישראל, דניאל ליבסקינד מבטיח: "זה מבנה שהוא אייקון חדש לעולם", באתר הארץ, 19 ביולי 2023
↑  TAU film school receives $10m from Steve Tisch, www.sdjewishworld.com, ‏5 מרץ 2015
↑  Louis H. Boyar Dead at 78; Ex‐Real Estate Developer Raised Funds to Aid Israel, נ"י טיימס, ‏23 דצמבר 1976
↑  חתני דוקטור כבוד, באתר האוניברסיטה העברית
↑  The National Scopus Award, www.afhu.org
חגי ישראל ומועדיו

תפוח בדבש, רימון ושופר. מסמלי החג היהודי ראש השנה
מעגל החגים הישראלי בסדר כרונולוגי (החל מתשרי) – וידאו
כרטיס ברכה לראש השנה מגרמניה, שנת 1900. ביום זה מתחילים עשרת ימי תשובה, לכן מאחלים "לשנה טובה תכתבו". הפסוק בתחתית מתייחס לארבעת המינים, אותם אוחזים בחג הסוכות (ראו תמונה).
חגי ישראל ומועדיו הם כלל החגים והמועדים היהודיים הקיימים. זמנם של החגים והמועדים נקבע על פי הלוח העברי. תחת הגדרה זאת נכנסים ימים רבים: חלקם מהתורה, חלקם נקבעו על ידי חז"ל וחלקם נוספו במשך השנים. ניתן לסווג את החגים והמועדים למספר סוגים: קיימים חגים שהם ימי שמחה, ומועדים שהם ימי צום ותענית, ימי אבל וזיכרון וימים של חשבון נפש.
מקורו של המונח בתקופה המקראית; המילה "חג" מבטאת הקרבת קרבן חגיגה בימים שאותם קבעה התורה, ולעיתים התורה מכנה את הקרבן בשם המקוצר "חג". מקורה של המילה חג הוא מלחוג, בעלייה לרגל היו חגים בבית המקדש. הערבית משמרת מונח זה במילה חג' – עלייה לרגל. במקרא מצוינים שלושה חגים והם המועדים לעלייה לרגל: פסח, שבועות וסוכות.
במשנה ובתלמוד מובאים דיונים והלכות על רוב החגים. רוב מוחלט של דינים אלה מובאים בסדר מועד.
מועדים מהתורה

בתורה מוזכרים שמונה מועדים. כל המועדים מוזכרים כזכר ליציאת מצרים, אך לכל אחד מהם משמעות שונה ולרובם מצוות המיוחדות להם:
שבת: זכר למעשה בראשית, לכך שה' ברא את העולם בשישה ימים ושבת ביום השביעי, וכן זכר ליציאת מצרים.
ראש חודש: היום הראשון לחודש, וייתכן שקשור גם ליציאת מצרים שהרי המצווה הראשונה שבה נצטוו ישראל לפני יציאת מצרים היא קידוש החודש.
פסח ושביעי של פסח: יציאת מצרים ולידתו של עם ישראל כעם. אוכלים מצות לזכר הלחם שאכלו בני ישראל בצאתם ממצרים.
שבועות: מועד מתן תורה בהר סיני.
ראש השנה: יום בו תוקעים בתרועה כדי להכריז על יום דין לכל ברואי העולם ועל בואו של יום הכיפורים עשרה ימים לאחר מכן.
יום הכיפורים: יום צום ומחילת עוונות בין איש לרעהו לכפרת חטאיהם של כל בני ישראל.
סוכות: ישיבה בסוכה לזכר הסוכות שבהן ישבו בני ישראל בזמן נדודיהם במדבר.
שמיני עצרת: יום חג נוסף לאחר שבעת ימי חג הסוכות.
כל המועדים מלבד ראש חודש נקראים "מקראי קודש", כלומר אסורים בעשיית מלאכה, ומדרבנן גם איסורי שבות ושאר איסורי חז"ל לשבתות. מצווה המשותפת לכל ימי מקרא קודש היא הדלקת נרות שבת ויום טוב. שבת ויום הכיפורים אסורים בעשיית כל מלאכה, אך המועדים האחרים (כולל היום האחרון של פסח) מוגדרים כ"יום טוב" ומותרים בעשיית מלאכת אוכל נפש. ראש חודש מותר בעשיית מלאכה, אך נוהגים בו יותר בחגיגיות ויש הנוהגים שלא לעשות בו מלאכות מסוימות. חול המועד מותר במלאכה פשוטה, אך אסור לעבוד בו.
מועדים מהתורה > שלושת הרגלים

החגים פסח, שבועות וסוכות, מיוחדים במצוות עלייה לרגל שיש בהם, ועל כן הם מכונים "שלוש הרגלים" ומקריבים בהם עולת ראייה ושלמי חגיגה. התורה מדגישה כי שלוש הרגלים הן זכר ליציאת מצרים. התורה חוזרת ואומרת במצוות החגים: "וְזָכַרְתָּ כִּי־עֶבֶד הָיִיתָ בְּמִצְרָיִם" ומכאן נובע גם האופי הסוציאלי של החגים: לזכור את החלש בחברה, את הגר, העני, היתום והאלמנה, כשם שה' זכר את בני ישראל שהיו גרים במצרים.
יציאת מצרים: ט"ו בניסן, היום הראשון של חג הפסח הוא היום בו יצא עם ישראל ממצרים, כמו שנאמר:
מתן תורה: חג השבועות הוא היום בו קיבל עם ישראל את התורה ויום בו מקריבים את ביכורי החיטה של ארץ ישראל.
נדודים במדבר: חג הסוכות הוא זכר לענני כבוד שבהם הקיף ה' את עם ישראל בצאתם ממצרים, שנאמר:
פרט לכך, התורה קושרת את שלוש הרגלים למנהגי החקלאות:
חג האביב: חג הפסח חל בתחילת עונת הבשלת השעורה (תחילת הקיץ). במהלך ימי החג מתקיים טקס הנפת העומר מהתבואה הבשלה הראשונה ואחריו מתחילה ספירת העומר עד חג שבועות, "מֵהָחֵל חֶרְמֵשׁ בַּקָּמָה".
חג הקציר: חג השבועות חל בעת הבשלת החיטה. הוא נקרא 'חג הקציר'. "וְחַג הַקָּצִיר בִּכּוּרֵי מַעֲשֶׂיךָ אֲשֶׁר תִּזְרַע בַּשָּׂדֶה" (שמות, כ"ג, ט"ז); על חג השבועות נאמר גם: "וְחַג שָׁבֻעֹת תַּעֲשֶׂה לְךָ בִּכּוּרֵי קְצִיר חִטִּים" (שמות, ל"ד, כ"ב).
חג האסיף: חג סוכות נקרא 'חג האסיף'. "וְחַג הָאָסִף בְּצֵאת הַשָּׁנָה בְּאָסְפְּךָ אֶת־מַעֲשֶׂיךָ מִן־הַשָּׂדֶה" (שם).
מועדים מהתורה > מקורות בתנ"ך

המועד הראשון שמוזכר הוא שבת, מיד לאחר סיפור מעשה בראשית: ”וַיְבָרֶךְ אֱלֹהִים אֶת יוֹם הַשְּׁבִיעִי וַיְקַדֵּשׁ אֹתוֹ” (ספר בראשית, פרק ב', פסוק ג') שבת מוזכרת במקומות רבים נוספים בתורה. לאחריה מוזכרים גם שלוש הרגלים, פסח שבועות וסוכות: ”שָׁלֹשׁ רְגָלִים תָּחֹג לִי בַּשָּׁנָה. אֶת חַג הַמַּצּוֹת תִּשְׁמֹר שִׁבְעַת יָמִים תֹּאכַל מַצּוֹת כַּאֲשֶׁר צִוִּיתִךָ... וְחַג הַקָּצִיר בִּכּוּרֵי מַעֲשֶׂיךָ אֲשֶׁר תִּזְרַע בַּשָּׂדֶה וְחַג הָאָסִף בְּצֵאת הַשָּׁנָה בְּאָסְפְּךָ אֶת מַעֲשֶׂיךָ מִן הַשָּׂדֶה” (ספר שמות, פרק כ"ג, פסוקים י"ד–ט"ז). הרגלים נזכרים גם בספר דברים, פרק ט"ז.
המקום הראשון בו מוזכרים כל מועדי השנה באופן מסודר הוא בספר ויקרא, פרק כ"ג. בפרק זה מפורטים המועדים השונים, עם הכינוי "מקרא קודש" ואיסור עשיית מלאכה: ”וַיְדַבֵּר ה' אֶל מֹשֶׁה לֵּאמֹר. דַּבֵּר אֶל בְּנֵי יִשְׂרָאֵל וְאָמַרְתָּ אֲלֵהֶם מוֹעֲדֵי ה' אֲשֶׁר תִּקְרְאוּ אֹתָם מִקְרָאֵי קֹדֶשׁ אֵלֶּה הֵם מוֹעֲדָי...” (ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוקים א'–ב')
בפרק מפורטות מצוות השבת, פסח, שבועות, ראש השנה, יום הכיפורים, סוכות ושמיני עצרת, ובנוסף גם ספירת העומר, שתי הלחם ולקט ופאה. על כל מועד מוזכר התאריך שלו והמצוות המיוחדות לו.
מקור בולט נוסף לחגים בתורה הוא ספר במדבר, פרקים כ"ח-כ"ט, שם מצוינים כל הקורבנות שיש להקריב בהם. כאן מוזכר גם ראש חודש. אזכור נוסף מובא קודם לכן: ”וּבְיוֹם שִׂמְחַתְכֶם וּבְמוֹעֲדֵיכֶם וּבְרָאשֵׁי חָדְשֵׁיכֶם וּתְקַעְתֶּם בַּחֲצֹצְרֹת” (ספר במדבר, פרק י', פסוק י').
בנוסף, סדר יום הכיפורים בבית המקדש מתואר בהרחבה בספר ויקרא, פרק ט"ז.
המועדים הללו מוזכרים גם בנביאים ובכתובים. כך למשל נאמר ”אִם תָּשִׁיב מִשַּׁבָּת רַגְלֶךָ עֲשׂוֹת חֲפָצֶיךָ בְּיוֹם קָדְשִׁי וְקָרָאתָ לַשַּׁבָּת עֹנֶג לִקְדוֹשׁ ה' מְכֻבָּד...” (ספר ישעיהו, פרק נ"ח, פסוק י"ג)
מועדים מהתורה > מקורות בתנ"ך > חגים עתיקים מתקופת השופטים

תקופת השופטים נחשבת כתקופת ביניים בתולדות עם ישראל המקראי – בין תקופת יציאת מצרים לבין ראשית הממלכה, וככזו יש לה כמה מאפיינים ייחודיים. אחד מהם הוא נושא החגים.
החגים המוכרים מהיהדות המודרנית אינם מוזכרים בספרים העוסקים בתקופה זו (ספר שופטים ובמידה מסוימת גם ספר שמואל), וכן מופיעים בספר חגים אחרים.
”מִיָּמִים יָמִימָה תֵּלַכְנָה בְּנוֹת יִשְׂרָאֵל לְתַנּוֹת לְבַת יִפְתָּח הַגִּלְעָדִי אַרְבַּעַת יָמִים בַּשָּׁנָה” (ספר שופטים, פרק י"א, פסוק מ') – מהכתוב עולה האפשרות שמדובר בחג שחזר על עצמו תקופה ארוכה, ובו בנות ישראל קוננו על בת יפתח הגלעדי.
”וַיֹּאמְרוּ הִנֵּה חַג ה' בְּשִׁלוֹ מִיָּמִים יָמִימָה” (ספר שופטים, פרק כ"א, פסוק י"ט) – מהקשר הכתוב עולה התיאור לחג בו בנות שלו רקדו בכרמים. יש המזהים חג זה עם המסורת המוזכרת במשנה, על פיה בנות ירושלים היו יוצאות לחולל בכרמים ולחפש בני זוג בט"ו באב וביום הכיפורים. במחקר ישנה השערה שמדובר בחג נפרד.
זבח משפחה – בספר שמואל, המתאר בחלקו את סוף תקופת השופטים, מתוארים מנהגים אשר ניתן לפרשם, ברמת הפשט, כקיום טקסי חג משפחתיים, הכוללים זבח, במועדים קבועים או שאינם קבועים, וזאת ללא קשר לשמחה משפחתית ספציפית דוגמת ברית מילה או בר מצווה. מסורות אלו נקשרו בכתבי חז"ל לזבחי תודה[דרוש מקור: איפה בחז"ל?], אך קשר זה שנוי במחלוקת במחקר.
מועדים מהתורה > חגים נוספים בתקופת בית שני

יום קורבן עצים – בספר נחמיה, פרק י', פסוק ל"ה הוזכרה קביעת ימים מיוחדים להבאת עצים למזבח העולה. תאריכיהם מפורטים במשנה, מסכת תענית, פרק ד', משנה ה'.
שבעת ימי המילואים – לפי מגילת המקדש נחגגים מדי שנה בתחילת החודש הראשון (ניסן).
בלוח השנה במגילות קומראן יש ספירות נוספות של 50 יום כספירת העומר – מחג השבועות עד מועד התירוש וממועד התירוש עד מועד היצהר. סך הכל ארבעה מועדי ביכורים.
מועדים מהתורה > מקורות בספרות חז"ל

לחגי ומועדי ישראל מוקדש סדר שלם מששת הסדרים שבמשנה – סדר מועד. לשבת מוקדשות מסכת שבת ומסכת עירובין, לפסח מוקדשת מסכת פסחים, לסוכות מסכת סוכה, לראש השנה מסכת ראש השנה, וליום הכיפורים מסכת יומא. לשבועות אין מסכת בפני עצמה, אך דיני יום טוב בכללותם מוצגים במסכת ביצה, ודיני קורבנות המועדים במסכת חגיגה. לחול המועד מוקדשת מסכת מועד קטן.ולפורים מסכת מגילה
מועדים מהתורה > שמות ימי החג והמועד

| שם פופולרי | שם מקראי | כינוי חקלאי | שם חז"לי | כינויים נוספים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פסח (חג) | חג המצות | חג האביב | פסח | חג החירות, זמן חירותנו |
| שבועות (חג) | חג (ה)שבועות, יום הביכורים, חג הקציר | חג הקציר | עצרת | חג מתן תורה, יום הקהל, יום החמישים |
| ראש השנה (יום טוב) | זיכרון תרועה, יום תרועה | אין | ראש השנה | יום הזיכרון |
| יום כיפור (יום טוב) | יום (ה)כיפורים, שבת שבתון | אין | יום הכיפורים | אין |
| סוכות (חג) | חג הסוכות, חג האסיף | חג האסיף | חג | אין |
| שמחת תורה (חג) | שמיני עצרת, | אין | יו"ט אחרון של חג | אין |
מועדים מדרבנן

חז"ל קבעו ימי שמחה בימים שנעשו בהם ניסים לעם ישראל כדי לפרסם את הנס ועל ידי כך לחזק את האמונה בה'. את ימי הצום קבעו חז"ל כזכר לחורבן כדי להתאבל על בית המקדש וכדי שיהיו תזכורת לעוונות שהחריבו את בתי המקדש, דבר שיגרום לחזור בתשובה.
מועדים מדרבנן > ימי השמחה

בימי בית שני הוסיפו חז"ל למועדים מדאורייתא ימי שמחה מדרבנן בימים בהם נעשו ניסים. העיקריים בהם אלו "ימי הפורים", שנקבע בתקופה הפרסית, וחנוכה שנקבע בימי מרד החשמונאים. בעבר צוינו ימים רבים נוספים המפורטים במגילת תענית, כדוגמת "יום ניקנור" על תבוסת המצביא היווני בפני המכבים, ו"יום טוב כ"ג באייר" על הרס מצודת החקרא על ידי שמעון המכבי אולם בעקבות חורבן בית המקדש השני בטלו מועדים אלה שמלכתחילה נקבעו בעקבות אירועים מקומיים ובעלי חשיבות פחותה. למעשה מלבד פורים וחנוכה, אין ימים אחרים בעלי מחויבות דתית.
בחנוכה תיקנו חכמים להדליק נרות ולגמור את ההלל בכל יום, ובפורים תיקנו אנשי כנסת הגדולה ארבע מצוות: קריאת מגילה, מתנות לאביונים, משלוח מנות ומשתה ושמחה. בחנוכה ובפורים מותר לעבוד, אם כי נהגו שלא לעבוד ביום הפורים. בשני ה"חגים" החדשים תיקנו חכמים להוסיף בתפילה ובברכת המזון את נוסח "על הניסים" המיוחד לכל אחד משני החגים. בימי החנוכה אין מצוות שמחה, אבל בפורים, כאמור לעיל, אחת המצוות היא משתה ושמחה ובכלל זה נהגו להרבות בבשר (שמחה) ויין (משתה).
חז"ל הגדירו גם את יום ט"ו באב כיום טוב, אולם לא קבעו לגביו הלכות מיוחדות, מלבד המנהג של בנות ירושלים לחולל בכרמים ולחפש בני זוג. גם ל"ג בעומר נחשב החל מימי הביניים כיום שמחה, אך בלי מצוות והלכות מיוחדות. ימים אלו מתבטאים כיום מבחינה הלכתית רק בכך שאין אומרים בהם תחנון ושאסור להתענות בהם ולהספיד בהם. עם זאת, ישנם מנהגים שונים הקשורים לל"ג בעומר: הדלקת מדורות, עלייה לקבר רשב"י וביצוע חלאקה.
י"ד באייר מופיע בחומש במדבר כיום הקרבת פסח שני ובמגילת תענית כיום שאסור בהספד ותענית. כיום רבים נוהגים שלא לומר בו תחנון ויש שאוכלים בו מצות.
בשנים מעוברות יש את חודש אדר א' ובו שלושים יום. חז"ל תיקנו לחגוג את פורים באדר ב'. עם זאת נהגו לציין את חג הפורים במידה מסוימת גם באדר א' והוא קיבל את השם פורים קטן ושושן פורים קטן. בפועל מקובל שלא לומר ביום זה תחנון ולמנצח, וכמו כן, מרבים מעט בסעודה ושמחה.
מועדים מדרבנן > הצומות וימי האבל

הנביאים שהיו בזמן חורבן בית המקדש הראשון תיקנו ארבע תעניות כאבל על חורבן בית המקדש:
ביום עשרה בטבת היום בו החל המצור על ירושלים;
ביום שבעה עשר בתמוז בו נפרצה חומת ירושלים;
ביום תשעה באב בו נחרב בית המקדש;
וביום שלושה בתשרי בו נרצח גדליה בן אחיקם על ידי ישמעאל בן נתניה, דבר שעורר את חמתו של נבוכדנצר על שארית הפליטה.
לאחר בניין בית המקדש השני התבטלו מרבית התעניות והפכו לימי חג, אולם לאחר חורבן בית המקדש השני חזרו התעניות להיות ימי צום ואבל. צום תשעה בתמוז הפך לצום ביום שבעה עשר בתמוז, היום בו נבקעה חומת ירושלים בזמן בית המקדש השני. פרט לארבע התעניות, נוהגים לצום ביום י"ג באדר, תענית הנקראת תענית אסתר והיא לזכר התענית שצמה אסתר לפני שנכנסה למלך אחשוורוש.
כל ימי הצום הם ימים שבהם הצום הוא רק מעלות השחר ועד צאת הכוכבים מלבד תשעה באב שצמים בו בין בלילה ובין ביום. כל הצומות אסורים רק באכילה ושתייה, פרט לתשעה באב שכמו יום הכיפורים הוא אסור גם בנעילת נעלי עור, ברחיצה וסיכה ובתשמיש המיטה.
מועדים מדרבנן > ראשי שנים

חז"ל קבעו ארבעה תאריכים שבהם מתחילה השנה עבור תחומים שונים:
א' בניסן – ראש השנה למלכים ולרגלים: מיום זה מתחילים לספור את שנות שלטונם של מלכים או מנהיגים אחרים, וכן את חגי השנה.
א' באלול – ראש השנה למעשר בהמה: בהמות שנולדו לפני תאריך זה אינן מצטרפות עם בהמות שנולדו ממנו והלאה.
א' בתשרי – ראש השנה לשמיטה ויובל, לנטיעות ולירקות: מיום זה מתחילים לספור את שנותיהם של העצים לשם קיום מצוות ערלה, וכן את שנות השמיטה והיובל. על פי המסורת, מקובל לספור מיום זה את שנות העולם. ביום זה מתקיים גם חג מהתורה הנקרא בימינו "ראש השנה", שפותח את עשרת ימי תשובה.
ט"ו בשבט – ראש השנה לאילנות: מיום זה מתחילים לספור את שנותיהם של פירות האילן, לשם קביעת מעשרות. בגלות איבד יום זה את משמעותו המקורית, וברבות השנים קיבל אופי של געגוע לארץ ישראל ולפירותיה. כיום יש הנוהגים לערוך בו סדר ט"ו בשבט.
מועדים מדרבנן > מקורות בתנ"ך

פורים מתואר כולו במגילת אסתר, כולל הציווי לחגוג.
ארבע התעניות מוזכרות באופן עקיף: ”כֹּה אָמַר ה' צְבָאוֹת צוֹם הָרְבִיעִי וְצוֹם הַחֲמִישִׁי וְצוֹם הַשְּׁבִיעִי וְצוֹם הָעֲשִׂירִי יִהְיֶה לְבֵית יְהוּדָה לְשָׂשׂוֹן וּלְשִׂמְחָה וּלְמֹעֲדִים טוֹבִים” (ספר זכריה, פרק ח', פסוק ט')
מועדים מדרבנן > מקורות בספרות חז"ל

לפורים מוקדשת מסכת מגילה. לחנוכה אין מסכת ספציפית אלא תכניה מצויים במקומות שונים בגמרא ומקורות חז"ל. סיפור חנוכה מתואר בספרים החיצוניים "ספרי מכבים". דיני התעניות מצויים במסכת תענית.
מועדים ממלכתיים

לאחר קום המדינה, קבעה הכנסת את ה' באייר, כיום העצמאות של המדינה, וכחג לאומי, ובין היתר, קבעה אותו כיום שבתון. עם הזמן נקבע גם יום שמחה נוסף, יום ירושלים, שחל ביום כ"ח באייר, היום שבו שוחרר הכותל המערבי על ידי צה"ל במלחמת ששת הימים. הרבנות הראשית לישראל קבעה את יום העצמאות ויום ירושלים כימי שמחה והודיה, והנהיגה בהם תפילות הודיה (כגון קריאת פרקי "הלל" ותפילה לשלום המדינה), אולם יהודים חרדים סירבו להכיר בהם כמועדים דתיים.
מועדים ממלכתיים > ימי זיכרון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בשנת 1950, קבעה הרבנות הראשית את יום הקדיש הכללי כיום זיכרון עבור קורבנות השואה. ימי זיכרון נוספים שנקבעו, יום הזיכרון לשואה ולגבורה, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע, יום הזיכרון ליצחק רבין, יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל, יום לציון היציאה והגירוש של היהודים מארצות ערב ומאיראן, ויום הזיכרון לרחבעם זאבי.
בנוסף קבעה מדינת ישראל טקסי זיכרון ממלכתיים בזמנים נוספים לאירועים שונים. כגון טקס האזכרה הממלכתי ליוסף טרומפלדור וחבריו שנפלו בי"א באדר בקרב על הגנת תל חי. המוכר גם בשם יום תל חי.
בתחילת שנת 2024 נוסף יום הזיכרון לחללי מלחמת חרבות ברזל שיצוין בכל שנה בעקבות הירצחם של מאות אזרחים ואנשי כוחות הביטחון במהלך טבח שבעה באוקטובר ובעקבותיו יצאה ישראל למלחמת חרבות ברזל ברצועת עזה.
מועדים ממלכתיים > ימי אבל לאומי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מועדים ממלכתיים > ימי ציון

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה. יהדות.
חגים עדתיים

עדות מסוימות נוהגות לציין מועדים מיוחדים, שנוסדו במהלך הגלות:
הסיגד: חגם של קהילת ביתא ישראל. יום משלים ליום הכיפורים. נחגג בתאריך כ"ט בחשוון.
פורים שני: שם כלל למספר מועדים שונים הנחגגים בקרב קהילות שונות על מעשה נס והצלה שאירה לאותה הקהילה. (להרחבה על המועדים השוני ראו בערך)
הסהרנה: חגם של הקהילה היהודית בכורדיסטן. נחגג במקור בחול המועד פסח אך בישראל נחגג בחול המועד סוכות.
הבסיסה: חגם של יהדות לוב ויהדות תוניסיה, נחגג בתאריך א' בניסן.
מימונה: חגם של יוצאי ארצות המגרב. נחגג באסרו חג פסח (בארץ ישראל: כ"ב בניסן, ובחוץ לארץ: כ"ג בניסן). אצל האשכנזים לילה זה מכונה רומפלנאכט.
יום הזיכרון ליהודי אתיופיה שנספו בדרכם לישראל: יום לזכר עולים מאתיופיה שנספו בדרכם לישראל. מצוין ביום ירושלים (כ"ח באייר).
שמירת החגים לאורך הדורות

מרבית אזרחי ישראל, גם כאלה שמגדירים את עצמם חילונים, מקיימים חלק ממצוות החגים. על פי סקר הלמ"ס לשנת 2009 המצווה הפופולרית ביותר היא סדר פסח – 88% מהאוכלוסייה היהודית מקיימת אותו. בנוסף, 79.3% מדליקים נרות חנוכה, 49.4% צמים ביום כיפור, 47.9% אינם אוכלים חמץ בפסח ו-29% בונים סוכה בסוכות.
לצד הקפדה על קיום מסורתי, ישנם מנהגים חדשים שהחלו נוהגים בשנים האחרונות. כך לדוגמה, מאז תחילת ההתיישבות היהודית בארץ ישראל, נהגו תושבי הקיבוצים והמושבים לערוך בשבועות טקסי הבאת ביכורים מודרניים ובהם מקיימים הופעות עם שירים וריקודים, תהלוכות של כלים חקלאיים מקושטים, הבאת פירות בשלים בתוך סלים ועוד. כמו כן, בפסח יש שנוהגים להגיד "הגדה של פסח אלטרנטיבית" ובה, בנוסף (או במקום) לטקסט המקורי, גם שיבוץ של שירים עבריים, סיפורים וכן הלאה.
שמירת החגים לאורך הדורות > שמירת החגים בשואה

בזמן השואה, יהודים רבים, (כולל כאלה שלא שמרו מסורת לפני המלחמה) הקפידו על קיום מצוות החגים. יהודים דבקו במסורת כדי לא לאבד צלם אנוש, ולזכור מי הם ומאין באו. כך מספר הרב סיני אדלר:
בהגיע ימי חנוכה, הצלחנו, להשיג נר אחד, אשר היה בשבילנו נכס רב משמעות. בלילה הראשון של חנוכה התאספנו בקומה העליונה של אחד הדרגשים והדלקנו בצוותא את הנר היקר לנו עד מאד. בוודאי שהדלקה זאת של הנר הדליקה גם בלבנו תקוות חדשות לעתיד טוב שבוא יבוא, וחיזקה את ביטחוננו הגדול ב"מעוז צור ישועתי". ברגע כזה התעוררו בנו הגעגועים הגדולים אל העבר, אל הימים שבהם חגגנו את ימי החנוכה כל אחד בבית הוריו ברוב שמחה. אבל העבר הזה נעלם ואיננו ולכן התעוררה ביתר שאת הבקשה הבוקעת מעומק לבנו לעתיד שאמנם רחוק עדיין, אבל בו תתקיים תפילתנו ששרנוה גם אז: "תכון בית תפלתי ושם תודה נזבח, לעת תכין מטבח מצר המנבח, אז אגמור בשיר מזמור חנוכת המזבח"
בתנאי מחנות העבודה היה בלתי-אפשרי שלא לעבוד בשבת וחגים. על כן, היו יהודים שהיו מסתפקים במצוות זכירת שבת, או שהיו שומרים אותה בד' אמות (בפרטיות). היו יהודים שהיו מתאמצים מאוד כדי להשיג בחירוף-נפש תשמישים למצוות.
שמירת החגים לאורך הדורות > חגי ישראל בתרבות

החגים מהווים, גם בדורות האחרונים, חלק חשוב בתרבות היהודית. וכך אמר למשל חיים נחמן ביאליק:
"עצתי האחת היא :
חוגו את חגי אבותיכם והוסיפו עליהם קצת משלכם לפי כוחכם ולפי מסיבתכם.
העיקר, שתעשו הכל באמונה ומתוך הרגשה חיה וצורך נפשי, ואל תתחכמו הרבה.
אבותינו לא נמאסו עליהם שבתותיהם ומועדיהם,
אף על פי שחזרו עליהם כל ימי חייהם כמה וכמה פעמים בנוסח אחד.
הם מצאו בהם כל פעם טעם אחר והתערותא [התעוררות] חדשה.
ויודע אתה מפני מה? מפני שהייתה בהם לחלוחית וברכת החג שכנה בנפשם.
אלה שאינם מוצאים טעם בחגים ובמועדים,
סימן שנפשם ריקה ותוכם חול, ולאלה אין תקנה.
כחלק מניסיונות השימור של החגים בתרבות, נחגגים בחגים אירועי תרבות שונים, הקשורים למסורת. לדוגמה, בפורים נוהגים לקיים "עדלאידע" תהלוכה גדולה וצבעונית עם סממנים הקשורים לחג.
שמירת החגים לאורך הדורות > בחוקי מדינת ישראל

בפקודת סדרי השלטון והמשפט הגדיר החוק הישראלי רק את חגי התורה כימי מנוחה, שבהתאם לחוק שעות עבודה ומנוחה אסור להעביד יהודי בהם. בימים טובים שאינם "חגים דאורייתא", כמו פורים וחנוכה, אין החוק אוסר עבודה, וכן בימי חול המועד.
יום העצמאות מוגדר כיום שבתון, אך אין איסור לפתוח בו חנויות.
ראו גם

חגי ומועדי ביתא ישראל
חג
יום טוב
חול המועד
מגילת תענית
אסרו חג
יום הזיכרון
סעודת אסתר
סעודת יתרו
יום כיפור קטן
פורים קטן
לקריאה נוספת

יום-טוב לוינסקי, ספר המועדים: פרשת מועדי ישראל, ערכם, גילוייהם והשפעתם בחיי עם ישראל ובספרותו מימי קדם ועד היום הזה, 8 כרכים, הוצאת דביר, 1965.
יום-טוב לוינסקי, אלה מועדי ישראל, הוצאת אחיאסף.
שלמה גורן, מועדי ישראל, ידיעות ספרים, 1993.
יואל רפל, מועדי ישראל: אנציקלופדיה שימושית לשבת ולחג, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989.
אליעזר מרכוס, חג לעם - אנתולוגיה של סיפורי-עם לחגי ישראל, הוצאת כתר, 1990.
יעקב שלום ליכט, מועדי ישראל, זמנים ומועדים בתקופת המקרא ובימי בית שני, מוסד ביאליק ירושלים, תשמ"ח.
אליעזר שביד, ספר מחזור הזמנים: משמעותם של חגי ישראל, הוצאת עם עובד, 1984.
ישעיהו ליבוביץ, שיחות על חגי ישראל ומועדיו, הוצאת ליאור שרף, 1999.
שלום רוזנברג, בעקבות הזמן היהודי: הפילוסופיה של לוח השנה, הוצאת ידיעות ספרים, 2013.
ביני תלמי, רונן אחיטוב ואילת לין, חג ישראלי: הצעות לטקסי החגים במשפחה בצירוף מבואות עיוניים, הוצאת עם עובד, 2014.
רינה חבלין, זמן יהודי-ישראלי: חג ומועד כמפתח לשיח זהות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2009.
שמואל ברוך גנוט, דבר למועד: אסופת מאמרים בענייני המועדים, אתר השבת.
עדין שטיינזלץ, חיי שנה, הוצאת ידיעות ספרים, 2005.
משה זאב סולה, המועדים והמקרא: קדמוניות החגים ומנהגיהם, תרבות מקראית, פרשנות מקורית, הוצאת כתר, 1983.
דבורה ומנחם הכהן, חגים ומועדים, הוצאת כתר 1979.
ישי רוזן-צבי, ההיסטוריה הסודית של חגי ישראל, כנרת, זמורה - מוציאים לאור, 2023.