stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רבי אליעזר בן הורקנוס
דרכו בלימוד

אף שרבו ריב"ז היה מבית הלל, רבי אליעזר נטה אחרי דרכם של בית שמאי, וזהו אחד ההסברים לכינוי "שמותי" שנאמר עליו. כדרכם של תלמידי בית שמאי, היה רבי אליעזר תקיף וחריף, ונתן משקל רב למסורת על פני הסברא. לעומתו, בר הפלוגתא שלו - רבי יהושע בן חנניה - השתייך לבית הלל, וזו גם סיבה לעובדה שבדרך כלל ההלכה נפסקה כדעתו של רבי יהושע, במחלוקותיו עם רבי אליעזר.
רבי אליעזר השתדל להוכיח את טענותיו בדרכים שונות, ופעמים רבות נמצא מתווכח עם חבריו בטעמו של דבר, תוך כדי שימוש במידות שהתורה נדרשת בהן, כקל וחומר.
רבי אליעזר נתפש כשמרן וחדשן גם יחד. מחד הוא העיד על עצמו כי: ”מימי לא קדמני אדם בבית המדרש, ולא ישנתי בבית המדרש לא שינת קבע ולא שינת עראי, ולא הנחתי אדם בבית המדרש ויצאתי, ולא שחתי שיחת חולין, ולא אמרתי דבר שלא שמעתי מפי רבי מעולם.” (תלמוד בבלי, מסכת סוכה, דף כ"ח, עמוד א'.), ובמקור אחר נכתב עליו ”דרש בדברים שלא שמעתן אוזן מעולם” (אבות דרבי נתן, פרק ו, פסקה ג). הראי"ה קוק מסביר סתירה זו בכך שרבי אליעזר הבין מתוך דברי רבו דברים שאף אחד אחר לא הבין, ולכן אמנם רבו אמר דברים אלה, אך עדיין לא שמעתן אוזן מעולם.
דרכו בלימוד > תנורו של עכנאי

רבי אליעזר עמד במרכזה של המחלוקת המפורסמת על תנורו של עכנאי. על פי התלמוד הבבלי, במחלוקת זו התאמץ רבי אליעזר להוכיח את טענותיו בדרכים שונות, אפילו תוך חריגה מחוקי הטבע. החכמים עמדו בתוקף על דעתם וסירבו לקבל את דעתו של רבי אליעזר, חרף ההוכחות העל-טבעיות שסייעו בעדו. סופו של המעשה בנידויו של רבי אליעזר.
הביאו כל טהרות שטיהר (ר') [רבי] אליעזר ושרפום. וברכוהו (= נדוהו; בלשון סגי נהור). ואמרו מי ילך ויודיעו. (אמ') [אמר] להן (ר') [רבי] עקיבא: אני אלך ואודיעו, שמא ילך אדם שאינו יודע ויחריב את העולם כולו. הלך ולבש שחורים ונתכסה שחורים וחלץ מנעליו, וישב לפניו ברִחוּק ארבע אמות. (אמ') [אמר] לו: עקיבה, מה היום מימים? (אמ') [אמר] לו: כמדומה אני שחביריך בדלין ממך. אף הוא זלגו עיניו דמעות, וחלץ מנעליו ונשמט וישב על גבי קרקע. באותה שנה לקה העולם שליש בחטים, שליש בזתים ומחצה בשעורים. ויש (או') [אומרים], אף בצק שביד אשה תפח.
בתורת הנסתר

בזוהר חדש מובא כי רבי אליעזר היה גלגול של ראובן בכור ישראל, ומסיבה זו, גזירת עשרת הרוגי מלכות שעל פי תורת הקבלה נגזרה על עשרת החכמים בשל היותם שקולים כנגד עשרת השבטים שהשליכו את יוסף לבור, לא חלה על רבי אליעזר, שלא היה שותף במכירת יוסף אלא רק ציווה להשליך את יוסף לבור, ועל כן השליכו את רבי אליעזר לבור אך העלו אותו לאחר מכן ולא הרגו אותו.
בספר בני יששכר מובא, כי מכיוון שראובן היה זה שעסק תמיד בתשובה על חטאו שבלבל את יצועי אביו, ראוי לפסוק כמותו בכל הנוגע לתשובה, ומכיוון שרבי אליעזר פוסק ש"עידי מסירה כרתי" (בניגוד לרבי מאיר הפוסק עידי חתימה כרתי), ובחודש תשרי ישנן שלושה זמני תשובה; ראש השנה - זמן הכתיבה, יום כיפור - זמן החתימה, והושענא רבה שהוא זמן מסירת הפתקים לשלוחים, יש לפסוק כמותו שזמן התשובה קיים עד הושענא רבה ועד אז ניתן לחזור בתשובה ולשנות את גזר הדין. הוא מקשר דברים אלו, לסיבה שמכוחה התפלל משה רבנו שרבי אליעזר יצא מחלציו כמובא בפסיקתא בשם רבי אחא.
פטירתו

לפני פטירתו של רבי אליעזר עמדו לידו רבי עקיבא וחבריו, והתיישבו בריחוק ארבע אמות בגלל הנידוי שנגזר עליו לאחר פרשת תנורו של עכנאי. רבי אליעזר הצטער מאוד על כל דברי התורה הרבים שידע ואיש לא בא ללמוד ממנו (מפני הנידוי), ואף חזה את מותם של חכמי הדור בכלל, ואת מותו בייסורים של רבי עקיבא: "שלך קשה משל כולם". מיד כשנפטר אמר רבי יהושע "הותר הנדר".
רבי אליעזר נפטר ביום שישי, ואחרי יציאת השבת החל המסע ועבר מקיסריה עד לוד. רבי עקיבא ספד עליו מדברי אלישע על אליהו, אותם הדברים שאמר יואש על אלישע: "אבי אבי, רכב ישראל ופרשיו".
למרות החרמתו, צוטט רבי אליעזר במשנה, בברייתא ובתלמוד פעמים רבות, וחכמי הדורות הבאים עוסקים רבות בהלכותיו. על פי המסורת רבי אליעזר הוא המחבר של הספר פרקי דרבי אליעזר.
קברו

בתלמוד מתואר מסע הלווייתו שנע בין קיסרי ללוד. אמנם, על פי מסורת עממית מראשית המאה ה-13, קברו מצוי בסמוך לעלמה וזיהויים נוספים: בצפת, עין זיתים וטבריה - כולם בגליל, הרחק מלוד הדרומית.
לוד: לפי תיאור פטירתו של רבי אליעזר בן הורקנוס בתלמוד מובן שנקבר בעיר לוד.
עלמה: רבי שמואל ב"ר שמשון (1210 לערך) בספרו "מסע דפליסטינא" מתאר את קברו של רבי אליעזר בסביבת עלמה.
צפת: רבי מנחם החברוני (1215 לערך) מתאר את קברו של רבי אליעזר (לצד תנאים נוספים) במערה בצפת, המזוהה כיום עם "מערת שם ועבר".
עין זיתים: הנוסע מקנדיאה (1413 לערך) מתאר את קברו של רבי אליעזר ב"עיר זיטוני" המזוהה עם עין זיתים.
טבריה: בטבריה מצוין קברו בחלקת התנאים סמוך לציון עממי של רבו רבן יוחנן בן זכאי, אך זיהוי זה נעשה ללא כל מקור, פרט לאזכורו של יעקב בן נתנאל הכהן (1153–1187, כ-1000 שנים אחרי פטירת רבי אליעזר) המציין שרבן יוחנן נקבר יחד עם שמונה מתלמידיו אך לא פירט איזה מהם.
בתרבות

בשנות ה-2000 יצא סרט קולנוע חרדי של האחים גרובייס (יהודה גרובייס ואברהם גרובייס) בשם 'הדרך לתורה' העוסק בסיפור חייו של רבי אליעזר.
מתלמידיו

רבי עקיבא בן יוסף
רבי אלעאי הזקן
רבי יוסי בן דורמסקית
אלישע בן אבויה
רבי ישמעאל בן אלישע
אוּנקלוּס הגר
רבי חנינא בן תרדיון
רבי אלעזר בן עזריה
רבי יוחנן בן נורי
אבא חנן
רבי דוסתאי ברבי ינאי
רבי יהודה בן גדיש
רבי יוחנן ברבי אילעאי
רבי יוסי ברבי יהודה
רבי יוסי בן פרידא
רבי יוסי בן פרטא
רבי מרינוס
רבי שמעון בן אלעזר
רבי שמעון בר כהנא
רבי יוסי בן כיפר (שנוי במחלוקת)
ראו גם

פרקי דרבי אליעזר
לקריאה נוספת

יצחק דב גילת, משנתו של רבי אליעזר בן הורקנוס ומקומה בתולדות ההלכה, תל אביב תשכ"ח
שמעון פדרבוש, התנא הגדול, ב"נתיבות התלמוד", ע' 107-86, ירושלים: מוסד הרב קוק תשי"ז.
הרב בנימין לאו, "רבי אליעזר: מן השמים יוכיחו שהלכה כמותו", בספרו: חכמים, כרך שני: ימי יבנה עד מרד בר כוכבא, ידיעות ספרים, 2007, עמ' 106-94.
אבות דרבי נתן, פרקים ו' ט"ז
הרב דוד לוריא, הקדמה ומבוא לפרקי דרבי אליעזר, 1852
ישראל מאיר גבאי, מקומות קדושים וקברי צדיקים בגליל: חלק ב: עלמא: ערך: רבי אליעזר בן הורקנוס, הוצאת 2007 ו-2011
עליזה שנהר-אלרעי, קוראת במקור: על אגדות עתיקות וחדשות, הוצאת פרדס, 2016, הפרק "סופו של רבי אליעזר", עמ' 46–74.
Don't Look Down (שיר)

Don't Look Down (בעברית: אל תסתכל למטה) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי ההולנדי מרטין גריקס, בהשתתפות הזמר האמריקאי אשר. השיר פורסם להורדה דיגיטלית ב-17 במרץ 2015 באייטונס.
רקע

בהתייחסות לשיתוף הפעולה שלו עם אשר, אמר גריקס: "הייתה לי את הרצועה, והוא היה בביתו של המנהל שלי כששלחתי אותו. הדבר הבא שאני זוכר, הוא שהייתי בשיחת FaceTime עם אשר, שאמר, 'אשמח לבצע את השיר'. שבוע אחר כך היינו באולפן. זה היה סופר מהיר!" הוא אף אמר שהשיר עוסק ב-"התמקדות בצד החיובי של הכל".
וידאו קליפ

קליפ המילים, שבוים על ידי רורי קרמר, בו מופיע גבר מתפטר מעבודתו ונהנה מהחיים, פורסם ב-17 במרץ 2015. שני הקליפים הרשמיים לשיר פורסמו ב-23 במרץ 2015 תוך מתן נקודת מבט נשית וגברית של עבודה בקאנטרי קלאב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 37 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 63 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 49 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 29 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים מתחת להוט 100 | 10 |  |
|  ארצות הברית | שירי דאנס/אלקטרוני הוט | 11 |  |
|  ארצות הברית | שירי דאנס קלאב | 3 |  |
|  ארצות הברית | מיינסטרים טופ 40 | 33 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 37 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 10 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 9 |  |
|  הפיליפינים | בילבורד הפיליפינים | 25 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 37 |  |
|  מקסיקו | טופ 100 – מקסיקו | 46 |  |
|  סלובקיה | ČNS IFPI | 25 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 28 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 2 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 26 |  |
|  צ'כיה | טופ 100 | 12 |  |
|  צרפת | SNEP | 136 |  |
|  קנדה | קנדה הוט 100 | 55 |  |
|  רוסיה | טופ-היט | 64 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 59 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 65 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף-שנה (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | - |  |
|  ארצות הברית | שירי דאנס/אלקטרוני הוט | 27 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 34 |  |
היסטוריית יציאות

| אזור | תאריך | פורמט | חברת תקליטים |
| --- | --- | --- | --- |
| הולנד | 17 במרץ 2015 | הורדה דיגיטלית | ספינין |
| ארצות הברית | 17 במרץ 2015 | הורדה דיגיטלית | ספינין |
| הממלכה המאוחדת | 24 במאי 2015 | הורדה דיגיטלית | ספינין |
הערות שוליים

↑  "Exclusive Interview: Martin Garrix Looks Down With ARTISTdirect". ARTISTdirect. 27 במרץ 2015. נבדק ב-25 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Daw, Robbie (17 במרץ 2015). "Martin Garrix And Usher's "Don't Look Down" Lyric Video Will Lift Your Spirit: Watch". Idolator. נבדק ב-25 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brodsky, Rachel (27 במרץ 2015). "Martin Garrix Has Two (Equally Charming) Videos for His Usher-Featuring 'Don't Look Down'". Spin. נבדק ב-25 ביולי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "'Don't Look Down (feat. Usher) – Single' van Martin Garrix op Apple Music". iTunes Store (NL).
↑  "Don't Look Down (feat. Usher) – Single by Martin Garrix on Apple Music". iTunes Store (US).
↑  "Don't Look Down (feat. Usher) – Single by Martin Garrix on Apple Music". iTunes Store (GB).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 8d2a04a7-b2c0-4698-abc5-6bf019d31c11
גן החיות ברונקס

| --- | --- |

כניסת "שער אסיה"
 סוג:  גן חיות
 מיקום:  הברונקס, ארצות הבריתארצות הברית
 תקופת הפעילות:  8 בנובמבר 1899 – הווה (125 שנים)
 שטח:  1,070 דונם
 קואורדינטות:  40°51′01″N 73°52′42″W﻿ / ﻿40.850277777778°N 73.878333333333°W﻿ / 40.850277777778; -73.878333333333
 www.bronxzoo.com
  (למפת ניו יורק מוגדלת) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגן החיות ברונקס(למפת ניו יורק רגילה) מנהטן הברונקס ברוקלין קווינס סטטן איילנד  ניו ג'רזיגן החיות ברונקס
 
אריה זכר נח
קפוצ'ינים לבני ראש
ארי ים קליפורני נח
זוג טוקני טוקו
גן החיות ברונקס (אנגלית: Bronx Zoo) הוא גן חיות השוכן בצפון-מערב רובע הברונקס בעיר ניו יורק, דרומית לגן הבוטני של ניו יורק. גן החיות של ברונקס הוא אחד הגדולים ביותר מסוגו בעולם, ומתפרס על פני שטח של יותר מ-1,070 דונמים (1.07 קמ"ר), דרכם זורם נהר ברונקס.
הגן הוקם ב-8 בנובמבר 1899, ונקרא "הגן הזואולוגי של ניו יורק". באותה תקופה היו בו 843 בעלי חיים, שפוזרו ב-22 תצוגות שונות. כיום משמש הגן כבית גידול עבור כ-6,500 בעלי חיים, הכוללים כ-2,000 יונקים, 1,000 עופות ו-600 זוחלים או דו-חיים, גם כן ב-22 תצוגות. מספר המינים בגן הוא כ-650, ומתוכם 40 נמצאים במצב שימור פגיע עד מסוכן. בשנת 1941 היה הגן לראשון מסוגו בארצות הברית שעבר מכלובים לתצוגת חיות בשטחים המדמים את סביבתן הטבעית.
ב-1929 היה גן החיות לראשון בעולם שעורך תוכנית לימודים רשמית. מחלקת החינוך של הגן זכתה בפרסים על תוכניותיה, המיועדות לכל הגילאים. התוכנית החינוכית של גן החיות נכללת בתוכניות הלימודים של כל מדינות ארצות הברית, בנוסף ל-15 מדינות נוספות ברחבי העולם.
בכל שנה מבקרים בגן כ-2 מיליון תיירים.
שימור בעלי חיים בסיכון הכחדה

אחת המטרות העיקריות של גן החיות הוא להציל בעלי חיים הנתונים בסכנת הכחדה כלשהי. באתרי הגן השונים יש עשרות מינים ותת-מינים של בעלי חיים בסיכון. להלן דוגמאות אחדות, הממוינות לפי דרגת הסיכון:
פגיע: בינטורונג, כוח ענק, לוטונג ג'אווה, מנדריל, אייל ברסינגה, יעל נובי, קרנף הודי, טווס קונגו, עגור לבן-עורף, עגור שחור-צוואר.
בסכנת הכחדה: פנדה אדומה, נמר השלג, טיגריס סיבירי, טיגריס בנגלי, סוס פרז'וואלסקי, טמרין רעמתי זהוב, טמרין דוגוני, זברת גרבי, טפיר אסייתי, פיל אסייתי, זאב טלוא, עגור אדום כתר.
בסכנת הכחדה חמורה : למור צווארון אדום, תנין קובני, אליגטור סיני, גורילת שפלה מערבית, גמל דו-דבשתי, מגלן מצויץ צפוני, קרנף סומטרה.
נכחד בטבע: אייל דוד.
תיאטרון בוף דו נור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אולם תיאטרון 
 על שם:  מולייר 
 מיקום:  הרובע העשירי של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1876
 תאריך פתיחה רשמי:  1876 
 אדריכל:  אמיל למני 
 קואורדינטות:  48°53′02″N 2°21′32″E﻿ / ﻿48.884°N 2.3588°E﻿ / 48.884; 2.3588
 www.bouffesdunord.com
  (למפת פריז מוגדלת) תיאטרון בוף דו נור(למפת פריז רגילה) תיאטרון בוף דו נור
 
תיאטרון בוף דו נור (בצרפתית: Théâtre des Bouffes du Nord) הוא התיאטרון של הבמאי פיטר ברוק מאז שנת 1974 ועד שנת 2008. זהו אולם תיאטרון ומסעדה, הנמצאים באזור רחוב "דה לה שאפל" (de la Chapelle) שברובע ה-10 בצפון פריז, מול מטרו "דה לה שאפל". המסעדה היא חלק בלתי נפרד מן התיאטרון, וישנם מעברים המאפשרים לשחקנים לשהות בזמן ההפסקות במסעדה, ללא ידיעת הקהל. בתום ההצגה, וגם לפני פתיחת שעריו של התיאטרון, ניתן לפגוש במסעדה האינטימית את שחקניו של ברוק ואת מנהלי התיאטרון והעובדים בו.
היסטוריה

התיאטרון נבנה בשנת 1876 ושמו היה "תיאטרון מולייר", עד שנת 1904. בשנים 1876–1893 ניהל אותו אבל באלה (Abel Ballet) והוא אירח בו את אורליאן לינייה-פו (Aurélien Lugné-Poë) ולהקתו "תיאטרון דה ל'אוור" (Théâtre de l'Œuvre). כך שהמקום הפך להיות מרכז חשוב לפעילות אמנותית, למעשה עד סוף מלחמת העולם השנייה. בחודש מאי 1945, הבמאי הצעיר ז'אן סרז' (Jean Serge) שינה את שם התיאטרון וכינה אותו: "תיאטרון הצמתים" - "תיאטר דה קארפור" (Théâtre des Carrefours). אך למרות זאת, המשיך האולם להיות נעול עד שנת 1952 משום שלא עמד בחוקי האבטחה שנוהלו בידי המשטרה הצרפתית.
רק בשנת 1974 נפתח התיאטרון וניתן לו שמו החדש, "תיאטרון בוף דו נור", בהשפעת המנהלת האדמיניסטרטיבית מישלין רוזאן (Micheline Rozan) וכמובן המנהל האמנותי, פיטר ברוק. באולם יש כ-503 מושבים. ראשית, ישנם מושבים בגובה הבמה בעלי רצפה משותפת, המוגבהים בהדרגתיות ככל שמתרחקים מן הבמה. וכמו כן קיימות עוד כשלוש קומות של מושבים מעל הבמה שאינם רחוקים ממנה. כך שמכל מקום באולם ניתן לחוש קרבה רבה לשחקנים. קהל צופים היושב בקרבת הבמה עשוי לחוש אינטימיות רבה ואף מגע פיזי, כמעט, עם השחקנים.
מאז שנת 1993 התיאטרון נרשם בצרפת כמבנה היסטורי שמור על ידי משרד התרבות הצרפתי.
בשנת 2008 החליט פיטר ברוק לעזוב לאט ובהדרגתיות את הניהול הכולל של התיאטרון ולהעניקו בשנת 2010 לאוליבייה מנטאי (Olivier Mantéi) ולאוליבייה פובל (Olivier Poubelle) הבאים מעולם המוזיקה.
בשנת 2009 תקציב התיאטרון המסובסד, מטעם משרד התרבות הצרפתי, הגיע לסך של 1,300,000 יורו.
טאפ אייר פורטוגל

איירבוס A310 בצבעי טאפ אייר פורטוגל הנוכחיים
איירבוס A320 של החברה
איירבוס A330 של החברה
איירבוס A340 בצבעי החברה הקודמים
טאפ אייר פורטוגל, בעבר טאפ פורטוגל (בפורטוגזית: Transportes Aéreos Portugueses; באנגלית: TAP Air Portugal) מוכרת גם כטאפ,  היא חברת התעופה הלאומית של פורטוגל. בסיסה הראשי של החברה נמצא בנמל התעופה פורטלה בליסבון. לחברה בסיסים משניים בנמלי התעופה הבינלאומיים של פורטו ומדיירה.
תולדות החברה

החברה נוסדה ב-14 במרץ 1945 ושנה וחצי לאחר מכן ביצעה את טיסת הבכורה שלה מליסבון למדריד. ב-31 בדצמבר 1946 השיקה החברה את שירות Linha Aérea Imperial, קו בן 12 עצירות שקישר את המושבות שבשליטת פורטוגל. ב-1953 הופרטה החברה, אך ב-1975 היא הולאמה והפכה לחברה ציבורית, וב-1989 הפכה לחברה בע"מ.
במשך מספר שנים, החל בשנת 1993, הפעילה החברה קו תעופה בין ליסבון לתל אביב.
בשנת 2005 הצטרפה טאפ פורטוגל לברית חברות התעופה סטאר אלייאנס, צעד שלווה בשינוי תדמית מקיף, ובכלל זה שינוי שמה של החברה מטאפ אייר פורטוגל לשמה הנוכחי, אימוץ סמליל ועיצוב מחודש למטוסי החברה, וכן השקתו של "ויקטוריה", מועדון הנוסע המתמיד החדש. בשנת 2005 היא הקימה חברת תעופה בשם וייט איירווייז, אך כבר בשנת 2006 הוחלט למכור את חלקה לחברה פורטוגלית אחרת - אומני אביאיישן.
ב-6 בנובמבר 2006, חתמו טאפ ואספיריטו סאנטו אינטרנשיונאל על חוזה לפיו רכשה טאפ את הבעלות בחברת התעופה הפורטוגלית פורטוגליה. פורטוגליה היא המוביל האווירי השני בגודלו בפורטוגל והיא ממשיכה לתפקד כחברה נפרדת.
ב-14 בספטמבר 2017, שינתה חברת טאפ פורטוגל את שמה בחזרה לטאפ אייר פורטוגל.
בנובמבר 2018 הייתה החברה ללקוח ההשקה של האיירבוס A330-900NEO
פעילות החברה בישראל

החברה מפעילה טיסה יומית לתל אביב החל מ-31 במרץ 2019, הקו מבוצע במטוס האיירבוס A321neoLR של החברה.
ב-18 באוגוסט פרסמה החברה על הרחבת פעילותה בישראל, והכפלת הטיסות ל-2 טיסות יומיות בקו תל אביב- ליסבון.
צי המטוסים

צי המטוסים של החברה, נכון לנובמבר 2024:
| כלי טיס | בצי | בהזמנה | נוסעים> C | נוסעים> Y | נוסעים> סה"כ | הערות |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איירבוס A319-100 | 5 | — | — | 144 | 144 |  |  |  |
| איירבוס A320-200 | 15 | — | — | 174 | 174 |  |  |  |
| איירבוס A320neo | 12 | 14 | — | 174 | 174 |  |  |  |
| איירבוס A321-200 | 3 | — | — | 216 | 216 |  |  |  |
| איירבוס A321neo | 10 | 8 | 16 | 182 | 196 |  |  |  |
| איירבוס A321neoLR | 13 | — | 16 | 155 | 171 |  |  |  |
| איירבוס A330-200 | 3 | — | 25 | 244 | 269 |  |  |  |
| איירבוס A330-900neo | 19 | 2 | 34 | 264 | 298 | לקוח השקה. |  |  |
| סה"כ | 80 | 24 |  |  |  |  |  |  |
צי המטוסים > צי המטוסים בעבר

| כלי טיס | נכנס לשירות | יצא משירות |
| --- | --- | --- |
| איירבוס A310-300 | 1988 | 2008 |
| בואינג 707-320B | 1965 | 1990 |
| בואינג 727-100 | 1967 | 1989 |
| בואינג 727-200 | 1975 | 1991 |
| בואינג 737-200 | 1983 | 1999 |
| בואינג 737-300 | 1988 | 2001 |
| בואינג 747-200 | 1972 | 1984 |
| דה הבילנד קנדה דאש 6 טווין אוטר | 1979 | לא ידוע |
| DC-3 דקוטה | 1945 | 1959 |
| דאגלס DC-4 | 1947 | 1960 |
| לוקהיד L-1011 | 1983 | 1997 |
| לוקהיד L-1049 Super Constellation | 1953 | 1967 |
| קרוול (מטוס) | 1962 | 1969 |
תאונות ואירועים

ב-27 בינואר 1948 - מטוס החברה התרסק במהלך טיסת אימונים סמוך לליסבון. שלושת אנשי הצוות נהרגו.
ב-19 בנובמבר 1977 התרסק מטוס החברה מדגם בואינג 727 בעת נחיתה בשדה התעופה הבינלאומי בפונשל. מתוך 164 נוסעי המטוס ואנשי הצוות, מצאו 131 את מותם באירוע.
ב-22 באוקטובר 1978 - ניסיון לחטיפת מטוס החברה שהיה בטיסה מליסבון לפונשל, הסתיים בשלום.
ב-6 במאי 1980 - ניסיון חטיפה של מטוס החברה שהיה במדריד הסתיים בכניעת החוטף.
בחודש יולי 1983 נגרם כשל בשניים ממנועיו של מטוס לוקהיד L-1011 של החברה. האירוע אירע סמוך לאחר הנחיתה בשל תקלה באספקת הדלק.
ב-21 באוגוסט 2001 ביצע מטוס של החברה תמרון חירום כדי לחמוק מפגיעה במטוס קל סמוך לשדה התעופה בלאז'ש באיים האזוריים. 34 נוסעים נפצעו באירוע באורח קל.
ב-1 בדצמבר 2001 נמנעה תאונה בין מטוס חברת קרוסאייר השווייצרית למטוס טאפ פורטוגל בנמל התעופה הבינלאומי ציריך קלוטן. המטוס השווייצרי מדגם סאאב 2000 החל בהמראה כאשר מטוס החברה מדגם איירבוס A319 חצה את המסלול.
ב-21 בפברואר 2006 נחת מטוס החברה מדגם איירבוס A340 על מסלול הסעה בשדה התעופה גורוליוש בסאו פאולו, וזאת עקב טעות הטייסים אשר שסברו כי זהו מסלול נחיתה. עם זאת, האירוע לא גרם לנפגעים ונוסעי המטוס כלל לא חשו בטעות.
חברות בת

פורטוגליה
הערות שוליים

↑  Travel: TAP Portugal to return to original brand name - Portugal - Portuguese American Journal, portuguese-american-journal.com
↑  https://m.youtube.com/watch?v=MmkbrQdtOl4
↑  "TAP Air Portugal fleet".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 215969-7  ISNI: 0000 0000 9077 6777  LCCN: n94082815  VIAF: 132682689   WorldCat (עם VIAF): 132682689
אמיל ז'אק-דלקרוז

| --- | --- |

 לידה:  6 ביולי 1865 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  1 ביולי 1950 (בגיל 84) ז'נבה, שווייץ 
 שם לידה:  Émile-Henri Jaques 
 מקום קבורה:  בית הקברות דה רואה 
 מוקד פעילות:  שווייץ 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה למוזיקה ואמנויות הבמה של וינה 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 בן או בת זוג:  Nina Faliero 
 
אמיל ז'אק-דלקרוז (בצרפתית: Émile Jaques-Dalcroze; ‏ 6 ביולי 1865 – 1 ביולי 1950) היה מלחין, מוזיקאי ומחנך מוזיקה שווייצרי, שפיתח את הריתמיקה, גישה ללמוד ולחוות מוזיקה באמצעות תנועה.
"גישת דלקרוז" עוסקת בהוראת מושגים מוזיקליים באמצעות תנועה. מגוון של אנלוגיות תנועה משמש למושגים מוזיקליים, לפיתוח תחושה כוללת וטבעית לביטוי מוזיקלי. דלקרוז גרס, שהפיכת הגוף לכלי נגינה מכוונן כראוי היא הדרך הטובה ביותר לייצר מסד מוזיקלי איתן ומלא-חיים. גישת דלקרוז מורכבת משלושה יסודות שווים בחשיבותם: ריתמיקה, סולפג' ואלתור. משלושתם ביחד, לדברי דלקרוז, מורכב האימון המוזיקלי החיוני למוזיקאי שלם. בגישה אידיאלית, מתלכדים יסודות מכל אחד מן הנושאים והתוצאה היא גישה להוראה, הנובעת מיצירתיות ותנועה.
את הקריירה שלו החל דלקרוז כפדגוג בקונסרבטוריון של ז'נבה בשנת 1892, שם לימד הרמוניה וסולפג'. בשיעורי הסולפג' שלו החל לבחון רבים מרעיונותיו הפדגוגיים המהפכניים והמשפיעים. בין 1903 ל-1910 החל דלקרוז להציג לפני קהל את גישתו. ב-1910, בעזרת התעשיין הגרמני וולף דוהרן, ייסד דלקרוז בהלראו, סמוך לדרזדן, בית ספר שהוקדש להוראת גישתו. רבים למדו בהלראו, עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-1914, אז ננטש בית הספר. אחרי מלחמת העולם השנייה, אימצו בתי ספר בריטיים את רעיונותיו כ"מוזיקה ותנועה".
קורות חייו

אמיל אנרי ז'אק נולד בווינה בשנת 1865. את השם אמיל ז'אק דלקרוז אימץ בהמשך לעצמו. אמו, ז'ולי ז'אק, הייתה מורה למוזיקה והקשר שלו למוזיקה נוצר כבר בילדותו. כצפוי, ובהשפעת אמו, החל דלקרוז את לימודי המוזיקה הפורמליים עוד בגיל הרך. כשמלאו לו 10, עקרה משפחתו את מגוריה לז'נבה, שווייץ, וב-1877 נכנס דלקרוז לקונסרבטוריון למוזיקה שם. הוא למד גם בקולג' של ז'נבה, שאותו לא העריך, כיוון שראה בו "כלא", שהלימודים בו מבוססים בעיקר על חוקים וכללים ואין בו התייחסות לתחומי העניין של התלמידים.
בשנת 1881, היה חבר באגודה לספרות יפה, Belles-Lettres Literary Society, קבוצת סטודנטים שהקדישה את עתותיה למשחק, כתיבה וביצוע מוזיקה באופן כללי. אותו זמן גילה דלקרוז עניין בהלחנה, בעיקר. בשנת 1884 למד הלחנה אצל ליאו דליב וגבריאל פורה. בערך באותה שנה היה בקומדי פרנסז. בהמשך למד הלחנה אצל מתיס לוסי, שהשפיע עליו בתהליך ההתפתחות הרתמית. בשנת 1886 היה עוזר מנצח בארג'ליה, שם גילה את מוזיקת העם הערבית. בקשר סוג זה של מוזיקה, עמד דלקרוז על כך, שיש בנמצא עולמות שונים של ביטוי רתמי, שכל אחד מהם דורש דרך כתיבה שונה, כמו גם סגנון ביצוע ייחודי. בהתאם לכך, פיתח סוג חדש של כתב תווים. בשנת 1887, נסע לקונסרבטוריון של וינה, שם למד אצל אנטון ברוקנר.
בשנת 1892 התקבל דלקרוז לסגל הקונסרבטוריון למוזיקה של ז'נבה, אך בשנת 1910 עזב את הקונסרבטוריון והקים בית ספר משלו בהלראו, סמוך לדרזדן. רבים מתומכי המחול המודרני של המאה ה-20 למדו בבית ספר זה, בהם קורט יוס והאניה הולם, רודולף לאבאן, מריה ראמברט, אודאי שנקר ומרי ויגמן. ב-1911 הזמין הנסיך סרגיי וולקונסקי את דלקרוז ותלמידיו להציג את עבודתם בסנקט פטרבורג ובמוסקבה. ב-1914 חזר דלקרוז לז'נבה שם פתח מוסד חדש וב-1920 עבר בית הספר להלראי לאקסנבורג, סמוך לווינה. בית הספר נסגר בהמשך בפקודת הנאצים.
דלקרוז מת בז'נבה ב-1 ביולי 1950.
פילוסופיה חינוכית

בחיפושיו אחר דרכים להגביר את ההתנסות הרתמית, הציג דלקרוז כמה שאלות. ראשית, הקשה מדוע מלמדים תאוריית המוזיקה וכתב תווים כדברים מופשטים, המנותקים מן הצלילים, התנועות והרגשות שהם מייצגים. יתרה מזאת, בהציגו את הפסנתרן כדוגמה, שאל דלקרוז, איך אפשר לראות בטכניקת האצבוע שמלמדים מורי נגינה חינוך מוזיקלי שלם. לבסוף, הטרידה אותו העובדה, שהתכונות המאפיינות מוזיקאי אמיתי זוכות רק לעיתים נדירות לייצוג כחוויה לימודית בשיעור מוזיקה. דלקרוז סבר, שהכלי הראשון שיש לאמן ולהכשיר במוזיקה הוא הגוף.
דלקרוז פיתח טכניקות, ששילבו שמיעה עם תגובה גופנית, הבאה לביטוי בשירה ובקריאת תווים. הוא ערך ניסויים רבים עם תלמידיו, והשתמש בתוצאות הניסויים כעזר בתהליך הלמידה והתחושה המוזיקלית. מטרתו העיקרית הייתה לפתח את האוזן הפנימית ככלי עזר בחשיבה מוזיקלית, בקריאת תווים ובכתיבת מוזיקה בלי להיעזר בכלי נגינה. תוך כדי כך שהמשיך לבנות את המתודולוגיה שלו, צפה בתלמידיו ושם לב לכך, שהתלמידים שלא יכלו לנגן לפי הקצב בעולם המוזיקה, יכלו לצעוד לפי הקצב בעולם הממשי. פעולת הצעידה הייתה קלה וספונטנית לחלוטין. בהמשך, ציין בתצפיותיו, שכמה מן הטובים בתלמידיו יכולים לציין את הפעמה באמצעות רגליהם, או לנענע את ראשיהם וגופם בתגובה למוזיקה. ההגבה הגופנית הזאת הייתה טבעית ומשותפת לכל שכבות הגיל ולכל התרבויות.
יתר על כן, הוא שם לב לכך, שתלמידים נוטים לשנות את תנועותיהם בהתאם לקרשנדו ומגיבים גופנית להטעמות במוזיקה. הם גם ריפו את שריריהם בסיומי משפטים. מאחר שנראה כי שמיעת המוזיקה מחוללת בהם את השפעותיה, הגיע דלקרוז למסקנה, שהתלמידים עצמם הם כלי הנגינה, לא הפסנתר.
הסיבות לתרגול ריתמוס

דלקרוז נתן דעתו על כך, שתלמידים מגלים תפיסה מכנית במקום הבנה מוזיקלית. הם לא היו מסוגלים לשמוע הרמוניות שכתבו בשיעורי תאוריית המוזיקה, ולא יכלו ליצור מלודיות פשוטות ורצפי אקורדים. במילים אחרות, היה להם חסך רגישות, שגרם לבעיות בביצועיהם. הוא כיוון את מאמציו למציאת דרכים, שיעזרו לתלמידין לפתח כישורים שישפרו את יכולתם להרגיש, לשמוע, ליצור, לדמיין, לקשר, לזכור, לקרוא ולכתוב, כדרכים לשפר את נגינתם ואת פרשנותם המוזיקלית. הוא עמל לשחרר את התלמידים מן הקונפליקטים בין רוח לגוף, הרגשה וביטוי.
דלקרוז נוכח לדעת, שהיבטי המוזיקה הקשורים יותר לחושים הם המקצב והתנועה. בהתייחסו לשלושת יסודות המוזיקה: גובה, מקצב ודינמיקה, הכיר בכך שהשני והשלישי תלויים לחלוטין בתנועה. הוא גם מצא את המודלים הטובים ביותר שלהם במערכת השרירים. כפי שהוא ראה זאת, אפשר לחוות, להבין ולבטא את כל דרגות הזמן - הקצב, או הטמפו - באמצעות הגוף. הוא חש, שההתלהבות של רגשות מוזיקליים תלויה בחריפותן של תחושות גופניות. הוא היה משוכנע, שהשילוב בין קשב דרוך להגבות הגוף יניב וישחרר כוח מוזיקלי רב-עוצמה.
הולדת הריתמיקה, התנסויות ראשונות ותגליות

דלקרוז היה זקוק למעבדה לנסות בה את התאוריות שלו. הוא החליט לשכור לו מרחב משלו לעבוד בו עם תלמידיו. הוא החל לחפש עקרונות, אסטרטגיות הוראה, סגנונות ושיטות הוראה, שיוכלו להפוך מוזיקה לכלי הוראה מעשי. העקרונות והשיטות שפיתח בעבודתו עם התלמידים היו חדשים וייחודיים, ועל כן ניתן להם שם מיוחד: ריתמיקה.