ליברטריאניזם
התנועה הליברטריאנית > עמדות שכיחות בקרב הליברטריאנים ומחלוקות בתפיסה הליברטריאנית

קפיטליזם – הליברטריאנים תומכים בהסרת הרגולציה הממשלתית ובסחר חופשי, כי הם מאמינים שבני-האדם צריכים ליטול יוזמה ולדאוג לפיתוח בעסקים, בייצור, בתחבורה ובמסחר, כמו גם לקנות ולמכור מוצרים ונכסים, תוך התערבות ממשלתית מעטה ככל שניתן. חלק מן הליברטריאנים, כמו מילטון פרידמן, מעדיפים רפורמות, כדוגמת מתן אישורים לבחירת בית-הספר להורים, על-פני הסטטוס-קוו; אחרים, כמו ליו רוקוול, רואים ברפורמות אלה איום על מגזר העצמאים ומסווה להרחבת תפקיד הממשלה. מרבית הליברטריאנים מתנגדים גם לחוקי ההגבלים העסקיים ולרגולציה או חקיקה, שתכליתה למנוע מסחר על פי מידע פנימי (בעסקים) ו"הפקעת מחירים".
חלוקה מחדש – הליברטריאנים מתנגדים לחלוקה מחדש של הרכוש בכל צורה של כפייה ולתוכניות ממשלתיות לרווחה חברתית, כי הם רואים בחלוקה מחדש ביוזמה ממלכתית "גנבה מעוגנת בחוק". חלקם בעד תמיכה ציבורית מינימלית וזמנית בנזקקי-סעד.
מיסוי – חלק מן הליברטריאנים סבורים שהליכה בתלם אמונותיהם הבסיסיות, כמו אי-תוקפנות וחירות היחיד, לא מאפשרת להם לתמוך בשום מיסוי. ליברטריאנים אחרים, שמציעים ממשל מוגבל, תומכים במיסים נמוכים בטענה השנויה במחלוקת, שחברה ללא שום מיסוי לא תוכל לספק לטובת הכלל מוצרים ציבוריים כמו מניעת פשיעה. (ראו גם: מינארכיזם).
בריתות פוליטיות – רוב הליברטריאנים נקשרים בבריתות עם השמרנים בסוגיות הכלכלה, חופש הביטוי ואחזקת נשק; לעומת זאת, בנושאים החברתיים הם חוברים לליברלים. מדיניות חוץ היא סוגיה שמעוררת מחלוקת חריפה בכל הקשור לבריתות פוליטיות, משום שהליברטריאנים מתנגדים עקרונית למלחמות יזומות, בניגוד לעמדת השמרנים, אך פוסלים גם את האו"ם, בניגוד לליברלים. חלק מן הליברטריאנים אף חוברים בנושאי מדיניות חוץ לפלאו-שמרנים הבדלנים והדתיים, על-אף המחלוקות הקיצוניות עימם בסוגיות הכלכליות והחברתיות.
הצבעה – רוב הליברטריאנים לעולם לא יצביעו עבור מועמדי מפלגה שאיננה ליברטריאנית, אלא במקרים יוצאי-דופן, כמו התמודדתו של הליברטריאן רון פול לבית-הנבחרים מטעם המפלגה הרפובליקנית. חלק קטן מן הליברטריאנים מוכן לפשרות בנושא קידום החירות האישית באמצעים פוליטיים ותומך לעיתים במועמדי המפלגות הגדולות, אם הם נתפשים כמזוהים עם קווי-המתאר של הפילוסופיה הליברטריאנית. ליברטריאנים כאלה נקראים "ליברטריאנים עם L קטנה" או "ליברטריאנים פילוסופיים". חלק ממיעוט זה השתתף ב-2004 בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית לקראת הבחירות לנשיאות כדי לתמוך במועמדותו של הווארד דין למשרה. הדבר נעשה בגלל תמיכתו של דין בנשיאת נשק ונטייתו המתונה לטובת סחר חופשי. מיעוט נוסף בקרב הליברטריאנים תמך בבחירות 2004 בג'ורג' ווקר בוש מתוך חשש שהמועמד הדמוקרטי, ג'ון קרי, אוהד פחות את הסחר החופשי, כמו גם בגלל מתן אמון בהצהרות המפלגה הרפובליקאית, שהיא בעד ממשלה קטנה. המיעוט הקטן ביותר בקרב הליברטריאנים הצביע עבור ג'ון קרי במחאה על כישלונו של ג'ורג' וו. בוש לרסן את הוצאות הממשלה הפדרלית בקדנציה הראשונה שלו כנשיא. מרבית הליברטריאנים התעניינו ב-2004 רק במועמדם לנשיאות, מייקל באדנריק; אלה שהיו מרוצים ממועמדותו הצביעו עבורו בבחירות לנשיאות, ואילו אלה שטענו שבחירתו כמועמד ליברטריאני הייתה טעות, לא השתתפו כלל בבחירות. כך או כך, מרבית הליברטריאנים סברו שמועמדי שתי המפלגות הגדולות לנשיאות מתנגדים לעקרונות היסוד של ליברטריאניזם.
קניין רוחני – חלק מן הליברטריאנים מאמינים שזכויות הקניין על רעיונות (ועל תוצרים בלתי-מוחשיים אחרים של המחשבה) צריכות להיות זהות לזכויות על נכסים ומוצרים פיזיים, מאחר שאלה וגם אלה מוצדקות על-בסיס הזכויות הטבעיות. ליברטריאנים אחרים מצדיקים את הקניין הרוחני מסיבות תועלתניות – הם טוענים שזכויות על הקניין הרוחני הכרחיות למיצוי יכולות החדשנות. בכל זאת, ישנם גם ליברטריאנים אשר לא מכירים בקניין רוחני, אלו טוענים כי ישנו הבדל מהותי בין קניין פיזי לרוחני, הקניין הפיזי הוא סופי בעוד שהרוחני הוא בלתי מוגבל, וניתן להעתיק רעיונות אינסוף פעמים מבלי שנלקח שום דבר מהוגה הרעיון המקורי.
הגירה – הליברטריאנים שמאמינים בזכויות הטבעיות תומכים גם בחופש בלתי-מוגבל של התנועה; ליברטריאנים אחרים חושבים שגבולות פתוחים פירושם הרשאה חוקית של הסגת גבול. הוויכוח בנושא מתרכז לעיתים קרובות בשאלות של בעלות האדם על עצמו והחופש לשכור עובדים בלי אישור הממשלה הפדרלית. לפעמים הוויכוח הוא סביב ניצולם לרעה של השירותים הממומנים באמצעות המיסים על ידי המהגרים. "ליברטריאנים קונסקואנסיאליים" נוטים להכריע בסוגיות אלה על פי אמות-מידה כלכליות. המצב האידיאלי מבחינת הליברטריאנים בכל הקשור להגירה הוא מעורבות מינימלית של הממשלה הפדרלית במגוון התוכניות החברתיות, כדי שהטיפול בנושא לא יגרום להגדלת נטל המס.
הפלות – המחלוקת בנושא היא סביב שתי שאלות עיקריות: מהו תפקידה של המדינה בהסדרת ההפלות והאם הן מוסריות. ליברטריאנים משני צידי המתרס בוויכוחים על שאלות אלה מסכימים בדרך-כלל, שכל מדינה צריכה להכריע בסוגיה זו כדרכה; לפיכך רוב הליברטריאנים פוסלים את פסק דין רו נגד וייד בטענה שמדובר בהחלטה, הכופה את סמכותה של אחת הרשויות של הממשל הפדרלי ומקדמת מרכוז פדרלי על חשבון כוחן המסורתי של המדינות השונות לנהל מדיניות עצמאית. ליברטריאנים שאינם נמנים עם סנגורי זכויותיהן של המדינות מסכימים, שהסוגיה תטופל בכל רמה ממשלתית, ומלבד שתתקבל החלטה מיטבית; מספר ניכר של ליברטריאנים (אם כי הם נחשבים למיעוט בקרבם), כולל רבים ממכון פון מיזס, רואים בהפלה מלאכותית תקיפה יזומה של העובר ולכן פוסלים אותה, בעוד ליברטריאנים אחרים רואים את האישה או את בעל/י האחראיות החוקית על שלומו של העובר כבעלי סמכות להכריע בגורלו בשלבי התפתחותו המוקדמים. חלק מהאנרכו-קפיטליסטים, לרבות ליו רוקוול וג'וזף סוברן, מתנגדים להפלות בכלל ולפסק דין רו נגד וייד, על משמעויותיו בנוגע למרכוז סמכויות, בפרט.
עונש מוות – חלק מן הליברטריאנים תומכים בעונש מוות על-בסיס הטיעונים שהוא מהווה הגנה עצמית או אמצעי ענישה על פי העיקרון של מידה כנגד מידה. ליברטריאנים אחרים רואים בעונש מוות ניצול מוגזם לרעה של סמכות המדינה. ליברטריאנים חוקתיים רבים מתנגדים לעונש מוות בגלל אופיו הבלתי-הפיך וגם משום שהוא נתפש כסותר את האיסור בהצהרת זכויות האדם על "ענישה אכזרית ובלתי-רגילה".
התערבות זרה – מרבית הליברטריאנים מגלים התנגדות וחשדנות כלפי ההתערבות של ממשלתם בענייני מדינות זרות, במיוחד כאשר מדובר בהתערבות אלימה. ליברטריאנים אחרים, כמו אלה המושפעים מאובייקטיביזם, טוענים שהתערבות כזו איננה פסולה מבחינה מוסרית, כאשר ממשלה זרה מפרה את זכויות האזרחים שלה, אולם התשובה לשאלה האם להתערב בפועל צריכה להיתלות באינטרס של המדינה היוזמת.
זכויות ההומוסקסואלים – רוב הליברטריאנים חושבים שלכל אדם בוגר ישנה זכות לבחור את סגנון חייו או העדפתו המינית, בתנאי שהגשמתה של זכות זו אינה פוגעת בחירות הזהה של הזולת לבחור את העדפותיהם המיניות או בחופש הדת. בכל זאת, היו בקרב הליברטריאנים מספר ויכוחים באשר לדרך התייחסותם לשירות ההומוסקסואלים בכוחות המזוינים ולנישואים חד-מיניים. מבחינה עקרונית, הליברטריאנים מציעים להתייחס לכל חוזי הנישואים כאל חוזים חוקיים בלבד, שבהם כל התנאים לנישואים מפורטים בבהירות ולכן מאפשרים לכל מספר של בוגרים להינשא על פי התנאים שבהם אלה בוחרים להיקשר, ומלבד שתנאים אלה ניתנים לאכיפה בדרך חוקית; אם כך יעשה, לא יהיה עוד צורך לקבל חסות ממשלתית על חוזה נישואים כלשהו, כולל ההטרוסקסואלי. בדרך זו, אם המדינה לא תעניק את חסותה לסוגי נישואים מסוימים בלבד ואף תסיר אותה כליל, לא יהיה שום אי-שוויון והומוסקסואלים, לסביות, פוליגמיסטים ואחרים יכלו להיקשר בכל חוזה נישואים שהם יקבעו את תנאיו, וכמוהם גם הטרוסקסואלים. המחלוקת נובעת ממעורבותה הנוכחית של המדינה בנישואים ההטרוסקסואליים. בימינו, כל מדינה בארצות הברית מניחה, שעל בני-הזוג ההטרוסקסואליים שלא גיבשו הסכם טרום נישואים חלים כללי ברית הזוגיות מתוקף המעמד של טקס החתונה הנוצרי, שנערך על ידי מי שהוסמך לכך (גם) מטעם המדינה. מעמד הכניסה לברית הנישואים בטקס נוצרי מבטיח לזוגות שהתחתנו בדדך זו את היכולת להשתמש במערכת המשפט של המדינה לצורך רישום הנישואים ופתרון המחלוקות ביניהם. שיטה זו מנוצלת לעיתים קרובות על ידי זוגות הטרוסקסואליים שלא התכוננו לאפשרות של גירושים ולסכסוכים המשפטיים שבעקבותיהם. זוגות הומוסקסואליים רבים, שרוצים להינשא, היו רוצים ליהנות מאותה אפשרות לפנות לערכאות המשפטיות של המדינה גם בהיעדר הסכם טרום נישואים ולצאת מרווחים מן השיטה, כמו הטרוסקסואלים. מבחינת הליברטריאנים, הקושי נעוץ בעובדה, שמדובר בשיטה פגומה מיסודה. לדעתם, אין זה צודק, שכספי משלמי המסים יממנו את הוצאות האכיפה של חוזה הנישואים, שהמדינה מעניקה לו תוקף ישים באופן שרירותי. הפופולריות של השיטה הלקויה מעמידה את הליברטריאנים בפני דילמה, שכן מצד אחד – הטרוסקסואלים רבים נהנים בימינו מהגנת המדינה, במימון ציבורי, על חוזי נישואים שחסרים את התוקף המשפטי של חוזה הדדי וולונטרי, ואילו מצד שני – הומוסקסואלים רבים מבקשים להיכלל בהסדר הפגום. יוצא, שהליברטריאנים לכודים בין האפשרות לתמוך בהרחבת ההסדר הפגום כדי להעניק הטבות בלתי-מוצדקות לקבוצות אוכלוסייה נוספות, לבין החלופה לשלול מקבוצות מסוימות שוויון זכויות במסגרת השיטה הבלתי-צודקת. ליברטריאנים רבים סבורים שעל-פי מבחן השוויוניות לא מתקבל על הדעת להעניק לקבוצות שונות סטטוס חוקי נפרד, ולכן חובה להגדיר את הנישואים כאיחוד חוקי של כל מי שרוצה להיכנס בברית הזאת, כאשר המטרה הסופית היא לבטל את המעורבות הממשלתית בנישואים, אף על פי שלעת עתה היא חיונית למען השוואת הזכויות בין הומוסקסואלים להטרוסקסואלים. הליברטריאנים נאמנים לתפישתם העקרונית, שהפתרון המיטבי לבעיית אי-השוויון של הומוסקסואלים בפני החוק הוא ביטול חסות המדינה על הנישואים, מאחר שהיא מפלה בין סוגיהם. לדעת הליברטריאנים, בין אם מדובר בהטרוסקסואלים, בבני המיעוטים המיניים, בפוליגמיסטים או באחרים, כל בני-האדם צריכים ליהנות משוויון בפני החוק, כולל בתחום הנישואים.
ירושה – ליברטריאנים יכולים להיות חלוקים ביניהם בסוגיית עיזבונו של הנפטר בהיעדר צוואה או הסכם שמסדיר מבעוד מועד את חלוקת רכושו עם מותו. גם נושא זכויות הקניין של הצאצאים שנולדו לאחר פטירת אבותיהם שנוי לעיתים במחלוקת. במקרה של צוואה או הסכם לחלוקת רכוש, הליברטריאנים תומכים בקיומו לפי רצונו המפורש של בעל הרכוש. באופן עקרוני, הליברטריאנים סבורים שרכוש שלא הורש בצוואה צריך להתחלק בין שארי בשרו של הנפטר ושום חלק ממנו לא צריך לעבור לבעלות המדינה. ליברטריאנים רבים תומכים בהפקדת הירושות בידי נאמנים למען מניעת מיסוי רכושו של הנפטר.
משאבי טבע – חלק מן הליברטריאנים (כמו סנגורי איכות הסביבה והשוק החופשי ואובייקטיביסטים) מאמינים שכל הנזקים לסביבה הם תוצאה של בעלות המדינה על משאבי טבע וניהולם הלקוי על ידה. הם גם חושבים, שבעלות פרטית על כל משאבי הטבע תשפר את איכות הסביבה, שכן לבעליהם הפרטיים יהיה תמריץ גדול יותר להבטיח את ערכו של הרכוש לאורך זמן. ליברטריאנים אחרים (כמו גאוליברטריאנים) סבורים שאין להתייחס למשאבי טבע, ובמיוחד לאדמה, כאל רכוש.
זכויות בעלי חיים – מיעוט קטן בקרב הליברטריאנים סבור שלבעלי חיים מגיעות זכויות יסוד כפרטים ושעליהם להיות חופשיים מכפייה. ליברטריאנים אחרים רואים בבעלי חיים רכוש וסבורים שבעליהם צריכים להיות חופשיים להתייחס אליהם כטוב בעיניהם.
המפלגה הליברטריאנית מציעה לשנות את הגישה הבסיסית לכל הנושאים השנויים במחלוקת; על פי "הסכמת דאלאס" שחברי המפלגה הגיעו אליה, הפרסומים ונושאי המשרות במפלגה צריכים להתמקד בפתרונות וולונטריים לסוגיות ולא לתת עדיפות מראש להסדר כלשהו, בין אם הוא מינארכיסטי, אנרכו-קפיטליסטי או אחר. בנושאים החברתיים מצע המפלגה מדגיש את חשיבותם של ארגונים התנדבותיים ולא-ממשלתיים ומתנגד לתפישת המדינה עם סמכויות הכפייה כישות הפותרת את הבעיות בצורה נכונה. בסוגיות הביטחון וההגירה המסמך מציע להסתמך יותר על הפעולות ההתנדבותיות שמבוצעות על ידי המפלגה או תנועות אחיות. לדעת המפלגה הפתרון הנכון לבעיות בזירה הבינלאומית הוא יישום מדיניות אי-ההתערבות הליברטריאנית לטווח הקצר וצמיחת בני-ברית ליברטריאנים בכל הארצות הזרות לטווח הרחוק.