stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Wide Boy
הערות שוליים

↑  "www.nikkershaw.it". www.nikkershaw.it. 1985-03-07. נבדק ב-2012-06-26.
1 2  Sinclair, Paul (2 במרץ 2013). "Nik Kershaw talks 80s pop and Human Racing 28 years on". superdeluxeedition. נבדק ב-9 באפריל 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mvdbase.com The Music Video DataBase
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: 18235d54-bf34-4ecd-a3a3-6ac72ff0e200
בוב גרהאם

דניאל רוברט גרהאם (באנגלית: Daniel Robert Graham; 9 בנובמבר 1936 –  16 באפריל 2024) היה פוליטיקאי וסופר אמריקאי, שכיהן כמושלהּ ה-38 של מדינת פלורידה בשנים 1979–1987, ולאחר מכן כחבר מטעמה בסנאט של ארצות הברית מ-1987 עד 2005. הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית.
גרהאם, יליד קורל גייבלס, זכה בבחירות לבית המחוקקים של פלורידה לאחר תום לימודיו בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד. לאחר ששירת בשני בתי בית המחוקקים בפלורידה, נבחר גרהאם בבחירות 1978 אל מושל פלורידה, ונבחר מחדש בשנת 1982. בבחירות 1986 לסנאט גבר גרהאם על הסנאטורית הרפובליקנית המכהנת פאולה הוקינס. הוא סייע לייסוד המועצה למנהיגות דמוקרטית (Democratic Leadership Council) ובסופו של דבר הפך ליושב ראש ועדת המודיעין של הסנאט. לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004 התמודד גרהאם למועמדות המפלגה הדמקורטית לנשיאות, אך פרש בטרם הבחירות המקדימות. באותה שנה מיאן להתמודד מחדש לסנאט, ופרש מהחיים הפוליטיים.
לאחר חייו הפוליטיים היה גרהאם יו"ר-משותף של הוועדה הלאומית לחקר דליפת הנפט במפרץ מקסיקו וכחבר בוועדת חקירת המשברים הפיננסיים ובוועדה המייעצת החיצונית של סוכנות הביון המרכזית. בהווה, הוא עובד ב"מרכז לשירות ציבורי ע"ש בוב גרהאם" באוניברסיטת פלורידה. הוא כיהן גם כיו"ר המועצה למניעת התפשטות נשק להשמדה המונית וטרור. בשנת 2011 הוציא לאור את הרומן הראשון שלו, מותחן בשם "המפתחות לממלכה". בנוסף על כך, גרהאם חיבר שלושה ספרי עיון: "ימי עבודה: גילוי פלורידה בעבודה", "ענייני מודיעין", ו"אמריקה: ספר ההוראות לבעלים".
ביוגרפיה > תחילת דרכו

גרהאם נולד בקורל גייבלס שבפלורידה, הצעיר מבין ארבעת ילדיהם של בנם של הילדה אליזבת' (לבית סימונס; מורה בבית ספר) וארנסט ר. גרהאם, חבר הסנאט המדינתי של פלורידה. אחיו הם פיליפ גרהאם, לשעבר מוציא לאור של העיתון "וושינגטון פוסט" (1915–1963); ויליאם ומרי קרואו. בשנת 1959 נישא גרהאם לאדל קורי ממיאמי שורס. נולדו להם ארבע בנות, ואחת מהן היא גוון גרהאם, שכיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השני של פלורידה.
בשנים 1952–1955 למד גרהאם בבית הספר התיכון מיאמי סיניור, ובשנתו האחרונה כתלמיד היה נשיא מועצת התלמידים של התיכון. הוא היה נאמן בינלאומי של "מועדון המפתח", ארגון השירות של המלכ"ר הבין-לאומי "קיוואניס" (Kiwanis). בהיותו תיכוניסט במיאמי זכה גרהאם בפרס סיגמא צ'י, העיטור הגבוה ביותר של בית הספר. בשנת 1959 השלים באוניברסיטת פלורידה לימודי תואר ראשון במדע המדינה, שם היה חבר בסניף אפסילון זטא של אחוות פי בטא קפא. בהמשך, ב-1962, קיבל תואר ראשון במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת הרווארד.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית

גרהאם נבחר ב-1966 לבית הנבחרים של פלורידה. בשנים 1967 ו-1968 נבחר מחדש, ובכל פעם ייצג את מחוז מיאמי-דייד. בבחירות 1970 נבחר לסנאט של פלורידה, גם הפעם כנציג מחוז מיאמי-דייד. איחוד מחדש של מחוזות בחירה במהלך כהונתו, הסב למחוז הבחירה של גרהאם חלקים מצפון מחוז דייד ודרום מחוז ברוארד, וחרף השינויים הדמוגרפיים במחוזו, הוא נבחר מחדש לסנאט המדינתי גם ב-1972 וגם ב-1976.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > מושל פלורידה

גרהאם נבחר למושל פלורידה בשנת 1978 לאחר בחירות מקדימות בנות שבעה מתמודדים במפלגה הדמוקרטית, בהן התמקם תחילה במקום השני לאחר רוברט ל. שווין (אנ'), התובע הכללי של פלורידה. לאחר סיבוב מכריע, גרהאם גבר על שווין ונבחר למועמד המפלגה הדמוקרטית. עם ניצחון זה הגשים את חלומו של אביו. ארנסט גרהאם התמודד ללא הצלחה למועמדות הדמוקרטית למושלות פלורידה עוד ב-1944. בוב גרהאם נבחר מחדש בשנת 1982 עם 65 אחוזים מקולות הבוחרים, לאחר שגבר על מועמד המפלגה הרפובליקנית סקיפ באפאליס (אנ') מפאלם ביץ', חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס העשירי של פלורידה.
כמושל, שם פעמיו אל החינוך, והטעים את החשיבות בשיפור מערכת האוניברסיטאות הציבוריות בפלורידה. בשלהי כהונתו השנייה מערכת האוניברסיטאות הציבוריות נמנתה בין מערכות האוניברסיטאות הציבוריות הטובות ביותר בכלל ארצות הברית, ובתי הספר הציבוריים של פלורידה לצד והמכללות הקהילתיות בה שיפרו משמעותית את מעמדם האקדמי. בנוסף, ממשל גרהאם התמקד בפיזור כלכלי ומדיניות סביבתנית. בתקופת כהונתו כמושל הוסיפה המדינה 1.2 מיליון משרות, ולראשונה בתולדות המדינה ההכנסה לנפש עלתה על הממוצע הלאומי של ארצות הברית. במשך שלוש מתוך שמונה שנותיו כמושל דורגה פלורידה על ידי חברת רואי החשבון "גרנט ת'ורנטון" (Grant Thornton) כבעלת האקלים העסקי הטוב ביותר מכל המדינות בארצות הברית.
גרהאם השיק גם את התוכנית הנרחבת ביותר בהיסטוריה של פלורידה לחיזוק איכות הסביבה, שהתמקדה בשימור אדמות בסכנת הכחדה. במהלך כהונתו אלפי דונמים של אדמות מאוימות שהיו חשובות לסביבה הולאמו למען הכנסתן לסטטוס "הגנה מלאה". מבין הישגיו הגדולים ניתן למנות השקת תוכנית "הצלת האוורגליידס (אנ')", אליה הצטרפה בהמשך הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בהתחייבות להשיב את אזורי האוורגליידס לגדולתם.
גרהם עזב את משרד המושל עם שיעור תמיכה בן 83%. על פי "הניו יורק טיימס", הוא היה אחד מהפוליטיקאים הפופולריים ביותר בפלורידה.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > בסנאט של ארצות הברית

בנובמבר 1986 נבחר גרהאם אל הסנאט של ארצות הברית, לאחר שגבר על הסנאטורית המכהנת פאולה הוקינס מהמפלגה הרפובליקנית, ברוב של 55% מקולות הבוחרים (הוקינס גרפה 45% מהקולות). הוא נבחר מחדש בבחירות 1992 (ניצח את ביל גרנט, ברוב של 66% מול 34%) ובשנת 1998 (גבר על צ'ארלי כריסט עם 63% מול 37%). לקראת הבחירות ב-2004 הודיע כי לא יתמודד לתקופת כהונה רביעית בסנאט. עם פרישתו מהסנאט בינואר 2005, חתם גרהאם שירות ציבורי בן 38 שנה.
במשך עשור היה גרהאם חבר ועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית, ובראשה ישב במהלך ולאחר פיגועי 11 בספטמבר, ולקראת מלחמת עיראק. הוא הוביל את חקירת הקונגרס המשותפת לאירועי 11 בספטמבר. כיו"ר ועדת המודיעין של הסנאט, התנגד גרהאם למלחמה בעיראק ונמנה בין 23 הסנאטורים שהצביעו נגד בקשת נשיא ארצות הברית ג'ורג' ווקר בוש לשימוש בכוח צבאי נגד עיראק. לאחר שנפגש עם מנהיגי הכוחות המזוינים בפברואר 2002, וביקש ובדק את מסמכי הערכת המודיעין הלאומי, אמר כי הוא חש כי "מטפללים אותנו והתוצאה הולכת להסיח את דעתנו ממיקומם של אויבנו האמתיים". הוא המשיך להתנגד למלחמת עיראק באומרו בשנת 2008: ”אני חושש שמעולם לא היססתי לגבי אמונתי כי מדובר בהסחת דעת שהולכת להגיע לסיומה הרע בעיראק, ולקץ גרוע עוד יותר באפגניסטן”
בשנת 2004 הוציא גרהאם לאור ספר בשם: "ענייני מודיעין: ה-CIA, ה-FBI, ערב הסעודית והכישלון של אמריקה במלחמה בטרור". במהלך הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1988, 1992 וב-2000 היה גרהאם מועמד אפשרי לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית. הוא נמנה בין מועמדיו הסופיים של המועמד הדמוקרטי לנשיאות ומושל ארקנסו ביל קלינטון ב-1992, וגם בשנת 2000 דווח כי המועמד הדמוקרטי לנשיאות אל גור שקל לבחור בגרהאם כעמיתו למירוץ.
בדצמבר 2002 הודיע גרהאם על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית לקראת הבחירות לנשיאות ב-2004. ב-31 בינואר 2003 הוא עבר ניתוח לב פתוח ומסע הבחירות שלו נקלע בעקבות זאת לקשיים. ב-7 באוקטובר 2003 הכריז על פרישתו מהמירוץ הנשיאותי. בנובמבר שלאחר מכן הודיע כי לא יתמודד לכהונה נוספת בסנאט. לאחר שג'ון קרי היה למועמד המשוער של המפלגה הדמוקרטית לנשיאות במרץ 2004, היה גרהאם מועמד רציני לתפקיד סגן הנשיא כעמיתו למירוץ של קרי.
ביוגרפיה > לאחר חייו הציבוריים

לאחר שלימד באוניברסיטת הרווארד בשנת הלימודים 06–2005, התמקד גרהאם בהקמת מרכז להכשרת מנהיגים פוליטיים עתידיים באוניברסיטת פלורידה, שם קיבל את תואר ראשון במדע המדינה בשנת 1959. מרכז ה-UF, או בשמו המלא "מרכז בוב גרהאם לשירות ציבורי" (Bob Graham Center for Public Service), שוכן בקמפוס של אוניברסיטת פלורידה למדעים ושבע האמנויות החופשיות. המרכז מספק לסטודנטים הזדמנויות להתאמן לקראת תפקידי מנהיגות עתידיים ולקהילת האוניברסיטאות לעסוק בקביעת וחקר מדיניות. ב-2009 פרסם ספר עיון נוסף, ומאז פרישתו מהסנאט גרהאם נהיה למחבר וחבר ב"הדיאלוג הבין-אמריקאי", קבוצת חשיבה לענייני יחסים בין-לאומיים בוושינגטון הבירה.
הערות שוליים

↑  אדם נגורני, Senator Graham Considers Run for President, באתר הניו יורק טיימס, 24 בדצמבר 2002 (באנגלית)
↑  AP‏, Bob Graham To Retire From Senate, באתר CBS News‏, 3 בנובמבר 2003 (באנגלית)
↑  סם סטיין, Graham: I Never Wavered In My Belief That The War Was Wrong, באתר הפינגטון פוסט, 28 במרץ 2008 (באנגלית)
↑  Senator Bob Graham Quits Presidential Race, באתר PBS‏, 7 באוקטובר 2003 (באנגלית)
↑  Sen. Bob Graham announces he won’t run again, באתר NBC News‏, 3 בנובמבר 2003 (באנגלית)
↑  נתן גוטמן, קרי שומר על חשאיות ומקווה: מינוי הסגן יעורר את הקמפיין, באתר הארץ, 6 ביולי 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007454019805171  BIBSYS: 60208  GND: 129297909  ISNI: 0000 0000 7871 7838  LCCN: n78008268  MusicBrainz: 8040f810-97fd-4ed7-b76d-f58e749adb10  NARA: 10582436  SNAC: w6mg8mfj  SUDOC: 087610175  US Congress: G000352  VIAF: 77516883   WorldCat (עם VIAF): 77516883 
דיוקן רשמי של גרהאם מתקופתו כמושל פלורידה
גרהאם בחברת ראש ממשלת ישראל יצחק רבין
סמליל מסע הבחירות הנשיאותי של גרהאם ב-2004
גרהאם חותם על ספרים, 2011
29 באוקטובר

29 באוקטובר הוא היום ה-302 בשנה בלוח הגרגוריאני (303 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה נשארו עוד 63 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1618 – הסופר והנוסע האנגלי, וולטר ראלי מוצא להורג באשמת קשר כנגד ג'יימס הראשון, מלך אנגליה
1675 – גוטפריד וילהלם לייבניץ עושה שימוש לראשונה ב-S ארוכה, ∫, בתור סימן לאינטגרל
1787 – האופרה דון ג'ובאני של מוצרט מוצגת לראשונה בפראג
1863 – נציגי שש-עשרה המדינות הנפגשות בז'נבה מחליטים על הקמת ארגון הצלב האדום
1888 – בקונסטנטינופול נחתמה אמנת קושטא, המבטיחה מעבר ימי חופשי בתעלת סואץ, בעיתות שלום ומלחמה
1898 – מסע וילהלם השני לארץ ישראל: הקיסר מגיע לשערי ירושלים
1901 – ליאון צ'ולגוש, רוצחו של נשיא ארצות הברית ויליאם מקינלי, מוצא להורג במכות חשמל
1923 – מוסטפא כמאל אטאטורק מייסד את הרפובליקה הטורקית, האימפריה העות'מאנית מתפרקת
1929 – קריסת הבורסה לניירות ערך בניו יורק המכונה "יום שלישי השחור". הקריסה הובילה לשפל הכלכלי הגדול
1948 – מבצע חירם, לשחרור הגליל העליון, יוצא לדרך
1948 – פרשת דווימה: עשרות מתושבי הכפר דווימה נהרגו במהלך כיבוש הכפר בידי גדוד 89 מחטיבה 8 של צה"ל
1953 – בדיקת האולטרה סאונד הראשונה המוצלחת של פעילות לב
1956 – מתחיל מבצע קדש
1956 – בסמוך למעבר המיתלה מתבצעת הצניחה המבצעית הראשונה בתולדות צה"ל, במסגרת מבצע קדש
1956 – טבח כפר קאסם – חיילים ממשמר הגבול ירו למוות ב-43 ערבים ישראלים, ובהם נשים וילדים
1957 – השלכת הרימון בכנסת: רימון יד נזרק אל עבר שרי הממשלה. השר חיים משה שפירא נפצע קשה, ראש הממשלה דוד בן-גוריון והשרה גולדה מאיר נפצעים קל
1959 – הקומיקס "אסטריקס" מתפרסם לראשונה
1966 – נערך הכנס המארגן הראשון של ארגון נשים לאומי (NOW), ובטי פרידן נבחרת כנשיאתו הראשונה
1969 – החיבור הראשון בין מחשב למחשב מוקם במסגרת ארפאנט (ARPANET)
1977 – שר האוצר ב"ממשלת המהפך" שמחה ארליך מכריז על המהפך הכלכלי
1991 – החללית גלילאו מגיעה לקרבה מרבית לאסטרואיד 951 גאספרה, ובכך הופכת לחללית הראשונה הסוקרת אסטרואיד מקרוב
1998 – ועדת האמת והפיוס בדרום אפריקה מגישה את הדו"ח שלה על האפרטהייד, ובו מואשמים שני הצדדים במעשי זוועה
1999 – סופה טרופית עזה פוגעת באודישה שבמזרח הודו, וגורמת לכ-10,000 הרוגים
2005 – בשלושה פיגועי טרור בניו דלהי, הודו נהרגים 62 איש
2008 – חברות התעופה דלתא איירליינס ונורת'ווסט איירליינס מתמזגות, והופכות את חברת דלתא, לחברת התעופה הגדולה בעולם
2015 – הרפובליקה העממית של סין הודיעה על ביטול "מדיניות הילד האחד", כך שזוג יורשה להביא לעולם שני ילדים
2018 – טיסה 610 של ליון אייר מתרסקת, וכל 189 הנוסעים ואנשי הצוות נספו
נולדו

1507 – פרננדו אלווארז דה טולדו, הדוכס השלישי מאלבה (נפטר ב-1582)
1704 – ג'ון בינג, אדמירל בריטי (הוצא להורג ב-1757)
1761 – עקיבא איגר, מגדולי התורה הבולטים בתקופת האחרונים (נפטר ב-1837)
1879 – פרנץ פון פאפן, פוליטיקאי גרמני שסייע לעליית הנאצים (נפטר ב-1969)
1882 – ז'אן ז'ירודו, סופר, מחזאי ודיפלומט צרפתי (נפטר ב-1944)
1891 – פאני ברייס, שחקנית וזמרת אמריקאית (נפטרה ב-1951)
1897 – יוזף גבלס, מנהיג ותועמלן נאצי (התאבד ב-1945)
1920 – הילדה ברנרד, שחקנית ארגנטינאית (נפטרה ב-2022)
1921 – דוד רפאל בנעט, מהנדס אלקטרוניקה, חלוץ תחום המכ"ם בחיל האוויר הישראלי, והממציא של מעליות שבת (נפטר ב-2022)
1925 – חיים חפר, פזמונאי ישראלי (נפטר ב-2012)
1926 – זאב בונן, מהנדס וממציא ישראלי, מנכ"ל רפא"ל (נפטר ב-2010)
1927 – פרנק סג'מן, טניסאי אוסטרלי
1929 – יבגני פרימקוב, פוליטיקאי רוסי-יהודי וראש ממשלת רוסיה (נפטר ב-2015)
1930 – משה דניאל, כדורסלן ומאמן ישראלי (נפטר ב-2020)
1932 – דיק גרמייקר, כדורסלן אמריקאי (נפטר ב-2020)
1932 – טד נאש, חותר תחרותי ומאמן חתירה אמריקאי (נפטר ב-2021)
1936 – מיכאל כהנוב, איש המוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, עמד בראש אגף "צומת" ובראש אגף "קשת" (נפטר ב-2013)
1938 – רלף בקשי, אנימטור אמריקאי
1938 – אלן ג'ונסון-סירליף, נשיאת ליבריה
1940 – פרידה בוקארה, זמרת צרפתייה יהודייה, זוכת אירוויזיון 1969 (אירוויזיון בו זכו 4 מדינות) כנציגת צרפת (נפטרה ב-1996)
1943 – נורמן האנטר, כדורגלן אנגלי (נפטר ב-2020)
1943 – דושאן איבקוביץ', כדורסלן ומאמן כדורסל (נפטר ב-2021)
1943 – שלמה וישינסקי, שחקן ובמאי ישראלי
1945 – יצחק ניסן, מנכ"ל ונשיא התעשייה האווירית לישראל
1947 – הנרי מישל, כדורגלן ששיחק כקשר אחורי ומאמן צרפתי (נפטר ב-2018)
1947 – רוני דניאל, כתב ופרשן לענייני צבא וביטחון של חברת החדשות מאז הקמתה (נפטר ב-2021)
1947 – ריצ'רד דרייפוס, שחקן אמריקאי יהודי זוכה פרס אוסקר
1948 – קייט ג'קסון, שחקנית, במאית ומפיקה אמריקאית
1959 – ג'ון מגופולי, פוליטיקאי טנזני שכיהן כנשיא טנזניה (נפטר ב-2021)
1962 – יחיא סינוואר, מנהיג ארגון הטרור חמאס ברצועת עזה וראש הלשכה המדינית של חמאס (נפטר ב-2024)
1968 – רונית שחר, זמרת ויוצרת ישראלית
1970 – אדווין ואן דר סאר, שוער הולנדי
1970 – פיליפ קוקו, כדורגלן הולנדי
1971 – וינונה ריידר, שחקנית אמריקאית
1975 – צק ברקמן, שחקן ומוזיקאי ישראלי
1980 – בן פוסטר, שחקן אמריקאי
1982 – טלי מץ, מבזקנית בחברת החדשות של ערוץ 2
1987 – טובה לו, זמרת שוודית
1989 – פרימוז' רוגליץ', רוכב אופני כביש סלובני ולשעבר קופץ סקי
1990 – אריק סעדה, זמר שוודי, ייצג את שוודיה באירוויזיון 2011 והגיע למקום השלישי
1993 – אלברטו בטיול, רוכב אופני כביש איטלקי
1996 – אסטריד אס, זמרת-יוצרת נורווגית
נפטרו

1268 – קונראד השלישי, מלך ירושלים (נולד ב-1252)
1321 – סטפאן אורוש השני, מלך סרביה (נולד ב-1253)
1339 – אלכסנדר מטבר, נסיך ולדימיר (נולד ב-1301)
1618 – וולטר ראלי, מגלה ארצות (נולד ב-1554)
1783 – ז'אן לה רון ד'אלמבר, מתמטיקאי ופיזיקאי צרפתי (נולד ב-1717)
1829 – מריה אנה מוצרט, פסנתרנית אוסטרית (נולדה ב-1751)
1877 – נייתן בדפורד פורסט, גנרל בצבא הקונפדרציה במלחמת האזרחים האמריקנית ולאחר המלחמה מנהיג הקו קלוקס קלאן (נולד ב-1821)
1901 – ליאון צ'ולגוש, רוצחו של ויליאם מקינלי (נולד ב-1873)
1911 – ג'וזף פוליצר, עיתונאי ומו"ל אמריקאי ממוצא הונגרי (נולד ב-1847)
1949 – גאורג איבאנוביץ' גורדייף, מיסטיקן ומורה למחול ממוצא יווני-ארמני (נולד ב-1866 או ב-1872)
1950 – גוסטב החמישי, מלך שוודיה (נולד ב-1858)
1981 – ז'ורז' ברסנס, זמר ומשורר צרפתי (נולד ב-1921)
1990 – יוסף גלנץ, פרופסור לחינוך ולפילוסופיה באוניברסיטת בר-אילן (נולד ב-1921)
1994 – שלמה גורן, מייסד הרבנות הצבאית והרב הראשי לישראל (נולד ב-1918)
2010 – ישראל כץ, שר העבודה והרווחה (נולד ב-1927)
2018 – גדעון כהן, ספורטאי ומאמן רב תחומי (נולד ב-1936)
2020 – בלה שיקי, פסנתרן הונגרי (נולד ב-1923)
2020 – אנגליקה אמון, פרופסור מן המניין במחלקה לביולוגיה של המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (נולדה ב-1967)
2021 – אליהו מצא, שופט, כיהן כמשנה לנשיא בית המשפט העליון (נולד ב-1935)
2021 – קלמאן מואמבה, פוליטיקאי קונגולזי, כיהן כראש ממשלת הרפובליקה של קונגו (נולד ב-1943)
2021 – פונית רג'קומאר, שחקן קולנוע, זמר פלייבק, מפיק ומנחה טלוויזיה (נולד ב-1975)
2022 – יעקב בן-הרצל, עיתונאי, מגיש חדשות ושדרן תוכניות רדיו בקול ישראל (נולד ב-1930)
2022 – חוה פנחס-כהן, משוררת ישראלית, סופרת ומתרגמת, עורכת כתב העת "דימוי" (נולדה ב-1955)
2024 – טרי גאר, שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקנית (נולדה ב-1944)
חגים ואירועים החלים ביום זה

טורקיה – יום הרפובליקה
מסתיים מטר אוריונידים
28 באוקטובר – 30 באוקטובר
אוקטובר
לוח אירועים שנתי
התקהלות בוול סטריט לאחר "יום שלישי השחור"
יוזף גבלס
שלמה גורן
שאטו דה פיירפון

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  טירה 
 מיקום:  Pierrefonds 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  לואי הראשון, דוכס אורליאן 
 מייסדים:  לואי הראשון, דוכס אורליאן 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1393
 תאריך פתיחה רשמי:  1393 
 אדריכל:  Raymond du Temple 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית 
 קואורדינטות:  49°20′49″N 2°58′49″E﻿ / ﻿49.346944°N 2.980278°E﻿ / 49.346944; 2.980278
 אתר רשמי
  (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי שאטו דה פיירפון(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי שאטו דה פיירפון
 
שאטו דה פיירפון (בצרפתית: Château de Pierrefonds; ‏ [ʃɑto də pjɛʁfɔ̃]) היא טירה הממוקמת באזור הקומונה של פיירפונדס במחוז אואז (או-דה-פראנס) של צרפת. הטירה נמצאת בקצה הדרום-מזרחי של יער קומפיין, צפונית-מזרחית לפריז.
המבצר נבנה במקור במאה ה-12, ושוחזר במאה ה-14 על ידי לואי מאורליאן, אחיו של המלך שארל השישי, לצורך פיקוח על המסחר בין פלנדריה ובורגונדי.
שאטו דה פיירפון כוללת את רוב המאפיינים של האדריכלות הצבאית מימי הביניים, אבל עברה שיקום גדול במאה ה-19.
היסטוריה

בתחילת המאה ה-17, במהלך ימי מלכותו של לואי ה-13, הייתה הטירה בבעלות פרנסואה-אניבל ד'אסטרה, אשר הצטרף למרד נגד המלך בהנהגת אנרי השני, נסיך קונדה. במרץ 1617, המבצר הותקף על ידי כוחותיו של הקרדינל רישלייה, והוחלט להרוס אותו כדי למנוע ממנו לשמש כמקלט לאויבי המלך. למרות זאת, העבודה לא הושלמה, והמבצר נותר חורבה במשך יותר ממאתיים שנה.
במהלך המאה ה-19, בעקבות עניין מחודש ברומנטיקה וימי הביניים, רכש נפוליאון הראשון את המבצר בשנת 1810. אולם רק בימיו של נפוליאון השלישי, אחיינו של נפוליאון הראשון, החלה עבודת השחזור. בשנת 1857, האדריכל אז'ן ויולה-לה-דוק נשכר לבצע את השחזור, והפך את המבצר למעון אימפריאלי. השחזור נמשך עד שנת 1885, והפך את המבצר ליצירת אמנות המשלבת קסם מימי הביניים עם האסתטיקה הרומנטית של המאה ה-19.
הערות שוליים

1 2 3  Elisa-World in Paris, Inside Château de Pierrefonds - A Fairytale Castle Near Paris, World In Paris, ‏2020-10-25 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 316746630   WorldCat (עם VIAF): 316746630
אדריאן מוטו

אדריאן מוטו (ברומנית: Adrian Mutu; נולד ב-8 בינואר 1979) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ. שיחק לאורך הקריירה במספר רב של קבוצות, ובהן אינטר מילאנו, יובנטוס ופיורנטינה וכיום מאמן את קבוצת נפטצ'י באקו.
ביוגרפיה

הוא התחיל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת אף סי ארגס פיטשטי ממחוז הולדתו ברומניה וממנה עבר לשחק באחד המועדונים הגדולים במדינה, דינמו בוקרשט. כבר בעונתו השנייה בדינמו נקנה בידי אינטר מילאנו האיטלקית שבה שיחק 10 משחקים, משם עבר להלאס ורונה ומשם לפארמה לפני שעבר למועדון האנגלי צ'לסי.
אל יובנטוס הגיע לאחר שנזרק מצ'לסי בעקבות הודאתו בשימוש בסמים, הודאה שבעקבותיה גם הושעה מכדורגל למשך תקופה ארוכה מאוד. בעקבות השימוש בסמים חויב מוטו ב-17 מיליון יורו תשלום פיצויים לצ'לסי על ידי בית המשפט הפדרלי בשווייץ.
בקיץ 2006, בעקבות פרשת השחיתות בכדורגל האיטלקי והורדתה של יובנטוס לליגה השנייה, עבר מוטו לפיורנטינה.
במאי 2016 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
הערות שוליים

↑  לא יעזור בית דין: מוטו ישלם לצ'לסי 17 מיליון יורו, סופית!, צוטט מאתר ערוץ הספורט
| נבחרת רומניה – יורו 2000 |
| --- | --- | --- |
|  1 לובונץ •  2 פטרסקו •  3 סיאובוטריו •  4 פיליפסקו •  5 גלסה •  6 פופסקו •  7 מוטו •  8 מונטיאנו •  9 מולדובן •  10 חאג'י •   11 איליה •  12 סטליה • 13 קיבו •  14 פטרה • 15 לופסקו • 16 רוסו • 17 בלודדיסי • 18 גנאה • 19 לינקר • 20 הילדן • 21 פרונאה • 22 קונטרה • מאמן: יני |  1 לובונץ •  2 פטרסקו •  3 סיאובוטריו •  4 פיליפסקו •  5 גלסה •  6 פופסקו •  7 מוטו •  8 מונטיאנו •  9 מולדובן •  10 חאג'י •   11 איליה •  12 סטליה • 13 קיבו •  14 פטרה • 15 לופסקו • 16 רוסו • 17 בלודדיסי • 18 גנאה • 19 לינקר • 20 הילדן • 21 פרונאה • 22 קונטרה • מאמן: יני | רומניה |
| נבחרת רומניה – יורו 2008 |
| --- | --- | --- |
|  1 לובונץ •  2 קונטרה •  3 ראץ •  4 תאמאש •  5 קיבו •  6 רדוי •  7 פטרה •  8 קודראה •  9 מריקה •  10 מוטו •   11 קוצ'יש •  12 פופה • 13 ספונארו •  14 גיונאה • 15 גויאן • 16 ניקוליטה • 17 מוצי • 18 ניקולאה • 19 כריסטאה • 20 דיקה • 21 ניקולה • 22 ראדו • 23 סטנסיאויו • מאמן: פיצורקה |  1 לובונץ •  2 קונטרה •  3 ראץ •  4 תאמאש •  5 קיבו •  6 רדוי •  7 פטרה •  8 קודראה •  9 מריקה •  10 מוטו •   11 קוצ'יש •  12 פופה • 13 ספונארו •  14 גיונאה • 15 גויאן • 16 ניקוליטה • 17 מוצי • 18 ניקולאה • 19 כריסטאה • 20 דיקה • 21 ניקולה • 22 ראדו • 23 סטנסיאויו • מאמן: פיצורקה | רומניה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
היסטוריה נוגדת-עובדות

היסטוריה נוגדת-עובדות (באנגלית: Counterfactual history) או היסטוריה וירטואלית היא סגנון בהיסטוריוגרפיה שמנסה לענות על שאלות "מה היה קורה אילו", הקרויות גם "נוגדי-עובדות". בלאק ומק'ריילד סיפקו את הגדרה לסגנון זה: "זהו, בבסיס, רעיון השערת מה שלא קרה, או מה שיכול היה לקרות, על מנת להבין את מה שכן קרה". מתודה מחקרית זו מבקשת לחקור את ההיסטוריה ואת אירועיה באמצעות הסטת ציר הזמן. בהיסטוריה החלופית שנוצרת, אירוע מפתח בהיסטוריה לא התרחש או שתוצאתו הייתה שונה מהתוצאה במציאות. באמצעות השיטה מופקת סוגה ספרותית הקרויה היסטוריה חלופית, היסטוריה ספקולטיבית או היסטוריה היפותטית.
אחת ממטרות ההיסטוריה נוגדת-העובדות להעריך את החשיבות היחסית של אירוע, תקרית או אדם מסוים על ההיסטוריה. לדוגמה, בתשובה לשאלה "מה היה קורה אילו היטלר היה שותה קפה במקום תה באחרי-הצהריים לפני שהתאבד?", ציר הזמן יוותר ללא שינוי – היטלר היה ככל הנראה עדיין מתאבד ב-30 באפריל 1945, בלי קשר למה שתה באחרי-הצהריים. לעומת זאת, בתשובה לשאלה "מה היה קורה אילו היטלר היה מת בניסיון ההתנקשות ביולי 1944?" מתברר שאפשרויות רבות נעשות מסתברות – החל מקריסת המערכת הנאצית ועד למערכת יציבה בראשות הימלר, גבלס, שפר, בורמן, גרינג וכו'. אם כך, העלאת "נוגד-העובדות" מעמידה את חשיבותו כיחיד של היטלר במבחן וגורמת למחשבה עד כמה גורלו האישי הוא שעיצב את פני המלחמה ובשל כך את ההיסטוריה העולמית.
ההבדל בין היסטוריה נוגדת-עובדות להיסטוריה חלופית

היסטוריה נוגדת-עובדות אינה רוויזיוניזם היסטורי או היסטוריה חלופית.
ההיסטוריה נוגדת-העובדות מבדילה עצמה משתי הסוגות האחרות בהתעניינותה באירוע מדומיין, ובאמצעות העיסוק בו מנסה להעריך את השפעתו של האירוע שהתרחש במציאות. היסטוריונים אלו מתווים את השפעת השינוי באופן כללי, ואינם מתעכבים על תוצרי לוואי של התרגיל המחשבתי על ההיסטוריה. כותב היסטוריה חלופית, לעומת זאת, מתעניין דווקא בתרחישים היפותטיים ספציפיים הנובעים מהאירוע הבדיוני או מהתקרית. סופר הכותב ספרות בדיונית רשאי, אם כן, להמציא דמויות ואירועים בתוך ההיסטוריה המדומיינת.
הקו העובר בין שתי הסוגות מטושטש לעיתים, מפני שהיסטוריונים יכולים ליצור לוחות זמנים מפורטים כאילוסטרציה לרעיונותיהם לגבי השינויים העשויים להתרחש, אבל בדרך כלל ברור מהם השינויים המרכזיים שצופה הכותב ואלו פרטים ספציפיים מובאים רק לצורך המחשה.
ביקורת

רוב ההיסטוריונים מתייחסים להיסטוריה נוגדת-העבודות כמבדרת אך לא יותר, מפני שלדעתם היא אינה עומדת בסטנדרטים של המחקר ההיסטורי בשל אופייה הספקולטיבי. סנגוריה של ההיסטוריה נוגדת-העובדות מגיבים פעמים רבות כי כל דיון בסיבתיות בהיסטוריה עושה שימוש ב"נוגדי-עובדות" – למשל, הטענה כי החלטה צבאית מסוימת סייעה למדינה לנצח במלחמה מניחה שאם ההחלטה לא הייתה מתקבלת היה למדינה סיכוי נמוך יותר לנצח, או שהמלחמה הייתה אורכת זמן רב יותר.
מאחר שההיסטוריה נוגדת-העובדות היא פיתוח חדש יחסית, טרם נעשתה ביקורת רצינית ושיטתית על שימושיה ועל השיטות שבהן נעזרים חוקריה, שכן תנועת החוקרים בזרם זה טרם פיתחו מסגרת רצינית וכלי מחקר שיטתיים לשימוש בסוגה.
לקריאה נוספת

Bresnahan, James C. (ed.): Revisioning the Civil War: Historians on Counterfactual Scenarios, ISBN 0-7864-2392-7
Cowley, Robert (ed.): What If?: The World's Foremost Military Historians Imagine What Might Have Been, Putnam Publishing Group, ISBN 0-425-17642-8; Pan ISBN 0-330-48724-8
Cowley, Robert (ed.): More What If?: Eminent Historians Imagine What Might Have Been, Pan, ISBN 0-330-48725-6; Berkley Publishing Group ISBN 0-425-18613-X
Evans, Richard J. Altered Pasts: Counterfactuals in History, ISBN 978-3-61168-536-1; Brandeis University Press, 2013.
Ferguson, Niall (ed.): Virtual History: Alternatives and Counterfactuals, ISBN 0-330-35132-X; ISBN 0-465-02323-1; ISBN 0-330-41303-1
Hawthorn, Geoffrey. Plausible Worlds: Possibility and Understanding in History and the Social Sciences, ISBN 0-521-40359-6; ISBN 0-521-45776-9
Ransom, Roger L. The Confederate States of America: What Might Have Been, ISBN 0-393-05967-7; ISBN 0-393-32911-9
Tetlock, Philip E. and Aaron Belkin (eds.): Counterfactual Thought Experiments in World Politics, ISBN 0-691-02792-7; ISBN 0-691-02791-9
Tetlock, Philip E., Richard Ned Lebow, and Geoffrey Parker (eds.): Unmaking the West: "What-If?" Scenarios That Rewrite World History, ISBN 0-472-11543-X, ISBN 0-472-03143-0
Martin Bunzl, "Counterfactual History: A User's Guide," American Historical Review (2004) 109#3 pp. 845-858 in JSTOR
הערות שוליים

↑  שמות נוספים: "היסטוריה אנטי-עובדתית", "היסטוריה נוגדת מציאות", "היסטוריה קונטרה-פקטואלית"
↑  תרגום חופשי מתוך: Jeremy Black; Donald M. MacRaild (2007). Studying History. Palgrave Macmillan. p. 125.
↑  Arnold, Martin (21 בדצמבר 2000). "Making books: The 'What Ifs' that fascinate". New York Times. נבדק ב-25 ביוני 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007540898505171  LCCN: sh85064459