חיל התותחנים במלחמת יום הכיפורים
חזית הדרום > הצליחה והלחימה בגדה המערבית של תעלת סואץ

ב-15 באוקטובר פתח צה"ל במבצע אבירי לב - המבצע לצליחת תעלת סואץ מערבה, שנערכה בגזרה המרכזית של התעלה. לצורך כך הוקמו שתי מפקדות אוגדתיות לשם החזקת קווי המגע עם ראשי הגשר המצריים ממזרח לתעלה ולשם שחרור שלוש האוגדות שהיו פרוסות שם לצליחת התעלה. היו אלו כוח נמר בגזרה הצפונית וכוח גרנית בגזרה הדרומית. לפיכך הפעיל צה"ל בחזית זו מאותו יום חמישה כוחות אוגדתיים. האתגר שעמד בפני יחידות הארטילריה בשלב זה היה למצוא פתרונות לשם מתן סיוע אש יעיל לכל האוגדות לרוחב כל החזית ובשתי גדות התעלה. לצורך כך פוצלו הגדודים משלושת האגדים הארטילריים הקיימים בין חמש הגזרות האוגדתיות.
האוגדות שצלחו את התעלה, לפי הסדר, היו 143 (שתפסה את ראש הגשר הראשוני בגדה המערבית), אחריה 162 ולבסוף 252. בהוראת פיקוד הדרום היה הכוח הארטילרי שצלח עמן את התעלה מוגבל בהיקפו. האוגדות קיבלו סיוע גם מהגדודים שהושארו בגדה המזרחית ונמצאו בטווח אש מתאים.
לשם תגבור יחידות הארטילריה לקראת מבצע הצליחה הועברו לסיני מחזית הצפון גדוד התותחים 899 וגדוד הקטיושות 270. כמו כן הוחזר לסיני מהצפון רובו של גדוד 55, שעלה מסיני לרמת הגולן ימים אחדים לפני פרוץ המלחמה. יחידות אלו הוכפפו לאגד 214 של אוגדה 143.
התכנית הארטילרית למבצע הצליחה פיצלה את אשו של אגד 214 לשתי משימות: עיקר כוחו הופנה לסיוע לחטיבה 14, שעליה הוטל לכבוש את המסדרון הקרקעי מערבה אל אתר הצליחה בגדת התעלה; גדודי המרגמות של האגד סייעו לחטיבה 600, שערכה התקפת הטעייה והסחה ממזרח. כמו כן ירה כל האגד אש כבדה בהכנה לפעולת הצליחה של חטיבת הצנחנים 55 אל הגדה המערבית של התעלה. התכנית הארטילרית של אגד 214 השתבשה בחלקה בשל שני גורמים - הקרב הכבד שבו הסתבכה חטיבה 14 בקרבת החווה הסינית, שהצריך מתן סיוע אש נוסף לחטיבה; אש ארטילריה מצרית כבדה גרמה לאבדות והקשתה על הבאת תחמושת לעמדות הארטילריה הישראלית.
גדוד הארטילריה הראשון שצלח את התעלה יחד עם היחידות הראשונות (הצנחנים וטנקים מחטיבה 421) מאוגדה 143 היה גדוד 647, בעל התותחים ארוכי הטווח בקוטר 175 מילימטר. לו נועדה המשימה לירות למרחק על מנת לשתק סוללות טילי קרקע אוויר מצריות בגדה המערבית.
ב-17 באוקטובר נשלח גדוד צנחנים בניסיון להכריע את הקרב המתמשך במרחב החווה הסינית והסתבך שם בקרב קשה. גדוד תותחים הוקצה לעזרתם, אך כיוון שלא נלווה אליהם קצין שיתוף ארטילרי האש לא כוונה כראוי. רק בבוקר הגיע לשטח קצין מטווח עם גדוד השריון שנשלח לחלץ את הצנחנים. הארטילריה סייעה בחלקו האחרון של הקרב לגדודי הטנקים, שכבשו את מרחב החווה הסינית והרחיבו כלפי צפון את המסדרון הישראלי אל אתר הצליחה של התעלה. במסגרת הקרב ירה גדוד הקטיושות 270 אל עומק המערך המצרי מצפון למסדרון הצליחה ואשו הייתה מדויקת ויעילה.
ב-17 באוקטובר סייעה הארטילריה במסגרת קרב סרפאום בחילוצה של פלוגת צנחנים שהסתבכה בקרב קשה ממערב לתעלה, לא הרחק מאתר הצליחה. ב-19 באוקטובר ניתן סיוע ארטילרי לחטיבה 14, שכבשה את אותו המרחב.
אגד 215 של אוגדה 162 כלל ב-14 באוקטובר שלושה גדודי תותחים ושלושה גדודי מרגמות, כולם מתנייעים. ערב הצליחה פוצל האגד והעביר לרשות כוח נמר בגזרה הצפונית של התעלה גדוד תותחים אחד (435) ואת שלושת גדודי המרגמות שלו (340, 486, 857). אליהם הצטרף גדוד תותחים (404) מאגד 219. באגד 215 עצמו, שהצטרף לפעולת הצליחה, נותרו שני גדודי תותחים (341, 839) וכן שתי סוללות מרגמות ("כוח אלי", בפיקודו של אלי הורביץ), שהופרשו משניים מגדודי המרגמות. בהמשך, לצורך הצליחה, הועבר אל האגד מאגד 214 גדוד התותחים 834 ובנוסף סוללה אחת מגדוד 899.
ב-17 באוקטובר סייעו גדודים מאגד 215 וכן מאגד 209 בגזרה הדרומית לקרב המוצלח שניהלה אוגדה 162 מול חטיבה 25 המצרית, אשר הסתיים בהשמדתה, וירו כאלף פגזים.
בשל איסור פיקוד הדרום להעביר לגדה המערבית של התעלה יחידות ארטילריה רבות צלחה אוגדה 162 את התעלה ועמה כוח ארטילרי של 22 קנים בלבד. היו אלו שני גדודי תותחים (834, 839) בתוספת הסוללה מגדוד 899. גדוד נוסף של האוגדה (341), שטווח תותחיו היה מעט גדול יותר, הושאר בגדה המזרחית וסייע לה ממקומו. גדודי הארטילריה צלחו את התעלה ב-18 באוקטובר ובימים הבאים סייעו לחטיבות הטנקים של האוגדה - בסיוע שלא תמיד היה מספיק - בקרבות ההשתלטות על המרחבים מדרום מערב לאתר הצליחה. בפעולה משולבת של טנקים וארטילריה שותקו במרחב זה יותר מעשר סוללות טילים נגד מטוסים מצריות.
האוגדה השלישית לצלוח הייתה כאמור אוגדה 252. היא השאירה את רובו של אגד 209 שלה בגדה המזרחית וצלחה לגדה המערבית עם שתי סוללות תותחים בלבד (מגדוד 872, שהועברו אליה מאגד 214). בהמשך קיבלה האוגדה לסירוגין גם סיוע מאחד מגדודי התותחים של אוגדה 162.
יחידות התותחנים בגדה המערבית ספגו מעת לעת אש ארטילרית והתקפות של מטוסים מצריים. ב-20 באוקטובר נפגע גדוד 647 בעמדותיו בגדה המערבית מהרעשת קטיושות מצרית כבדה. מספר רכבי תחמושת שלו עלו באש והתפוצצו על תכולתם. באירוע נהרגו חמישה מחייליו ורבים נפצעו.
במהלך תנועתם דרומה הונחו גדודי התותחנים לנוע בחזית רחבה, כדי לדמות תנועה של טנקים. הם התקשו לקבל אספקה של תחמושת דרך צירי התנועה העמוסים ממזרח לאתר הצליחה וממנו מערבה. הפתרון הזמני שנמצא בהתייעצות עם מפקדת פיקוד הדרום היה פריסה של ארבע סוללות ארטילריה מאלו שנותרו בגדה המזרחית במיקום דרומי יותר על גדת האגם המר הגדול. מיקום זה איפשר להן לירות אש סיוע גם לטובת האוגדות בגדה המערבית. ב-21 באוקטובר, לאחר שנפתח ציר תנועה נוסף, הגיעה אספקת תחמושת ארטילרית אל הגדודים בגדה המערבית.
בבוקר ה-22 באוקטובר הופנו בפקודת מפקדת פיקוד הדרום כל יחידות הארטילריה בטווח המתאים בשתי גדות התעלה לפעולה מרוכזת של השמדת שמונה סוללות טילי הקרקע-אוויר המצריים שנותרו במרחב שמצפון לעיר סואץ. היה זה בהתאם ל"תוכנית המבצעית בנדיגו" (או "בנדינו") שהוכנה לפני המלחמה. הפתיחה במבצע נאלצה להתעכב על מנת לאפשר לארטילריה לסייע לכוחות הקרקע בהדיפת התקפות נגד מצריות שהונחתו עליהם עם שחר. בהמשך הבוקר נערך הירי לעבר סוללות הנ"מ המצריות והסתיים בהשמדת שש מהן. טנקים ותותחים פגעו בהמשך בשתי הסוללות הנותרות. על ידי כך נוצרה גזרה של 100 קילומטר לאורך התעלה שהייתה חופשית מאיום טילים. מצב זה איפשר לחיל האוויר להגיש סיוע משמעותי לכוחות הקרקע המתקדמים. באותו יום סייעה הארטילריה ביעילות ליחידות מאוגדה 143 לכבוש שטח לאורך הגדה המערבית של התעלה מצפון לאתר הצליחה.
הפסקת אש בין מצרים לישראל נכנסה לתוקפה ב-22 באוקטובר בערב, אך הופרה במהרה. כוחות הקרקע המשיכו לתקוף דרומה וכיתרו את העיר סואץ. בדרכן דרומה נתקלו יחידות הארטילריה בחיילים מצרים רבים שביקשו להיכנע.
במהלך קרב העיר סואץ ב-24 באוקטובר סייעו שני גדודי ארטילריה באש לכוחות צה"ל שהסתבכו בקרב בתוך העיר. כך, ארגז אש נורה סביב בניין משטרה בעיר, שבו נלכד כוח צנחנים. הכוח הצליח בהמשך להיחלץ מהעיר. בנוסף, שני זוגות של תומ"תים M-109 מגדוד 899 ירו בנפרד בכינון ישיר לעבר בתים בעיר. באותו ערב הוכרזה הפסקת האש בחזית הדרום.
גדודי הארטילריה נותרו בגדה המערבית במהלך החודשים עד מרץ 1974, עת פינה צה"ל את מאחזיו שם.
מחברי מאמר על פעולת הארטילריה הישראלית בחזית הדרום סיכמו כי במהלך המלחמה לא נוצל שם מלוא הפוטנציאל שהיה טמון בקציני השיתוף הארטילרי שהיו מוצבים ביחידות כוחות הקרקע, וכי חלק ממפקדי החטיבות והגדודים המעיטו בהערכת יכולתן של יחידות הארטילריה והתועלת שניתן להפיק מפעולתן. עם זאת, הניסיון שנצבר בימי המלחמה הראשונים בחזית הדרום הבהיר למפקדים בהדרגה את התועלת שבאש הארטילרית, במיוחד כאמצעי לשיתוק חוליות של מפעילי טילים נגד טנקים. הופקו לקחים מהפעלת האש הארטילרית, ובקרבות מאוחרים יותר נעשה בה שימוש יעיל יותר ומתוכנן מראש, תוך ריכוז אשם של מספר גדודים בסיוע להתקפות של כוחות הקרקע ובבלימת התקפות אויב על קווי צה"ל.