stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסי לאלאס
קריירת משחק > נבחרת ארצות הברית

לאלאס החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת ארצות הברית ב-12 במרץ 1991, בשוויון 2-2 מול מקסיקו בגביע צפון אמריקה לאומות, תחת המאמן הזמני ג'ון קוואלסקי, ובסך הכול שותף בשני משחקיה של ארצות הברית בטורניר. מאז צמד הופעות הבכורה שלו לא שב לאלאס לנבחרת במשך קרוב לשנתיים, אך כן זומן לסגל הנבחרת האמריקאית לטורניר הכדורגל באולימפיאדת ברצלונה (1992), שם כשלו האמריקאים לעבור את שלב הבתים.
לאלאס חזר לנבחרת בינואר 1993, תחת המאמן בורה מילוטינוביץ'. ב-8 במאי, בהופעתו השביעית בנבחרת, כבש את שער הבכורה שלו, בהפסד 1–2 לקולומביה במשחק ידידות, וחודש לאחר מכן כבש לרשתה של אנגליה בניצחונה המפתיע של ארצות הברית, 2-0 במסגרת טורניר הידידות המקומי, גביע ארצות הברית. באותו החודש השתתף בטורניר קופה אמריקה 1993, שם שותף בכל שלושת משחקיה של נבחרתו, שהסתיימו בהדחה מהמקום האחרון בבית. כחודש לאחר מכן, שותף בכל חמשת משחקיה של נבחרתו בגביע הזהב 1993, ואף כבש את השער היחיד בניצחון על הונדורס במשחק שנעל את שלב הבתים. ארצות הברית ולאלאס העפילו עד לגמר, שם הובסו 0–4 על ידי מקסיקו.
אחת מנקודות השיא בקריירה של לאלאס הייתה זימונו למונדיאל 1994 הביתי על ידי המאמן מילוטינוביץ'. לאלאס לא החמיץ דקת משחק של נבחרתו בטורניר, והיה ממצטייניה כאשר צלחה את שלב הבתים עם שוויון 1-1 מול שווייץ במשחק הפתיחה, ניצחון 1–2 על קולומביה במשחק השני (המשחק בו כבש אנדרס אסקובר לשערו הוא, ובהמשך נרצח במולדתו בעקבות כישלון נבחרתו), וההפסד 0–1 לרומניה, שהספיק לארצות הברית להעפיל לשמינית הגמר מהמקום השלישי. בשמינית הגמר נעצרה ארצות הברית על ידי ברזיל, עם הפסד מינימלי, 1-0. ברזיל המשיכה לזכייה בטורניר.
שנה לאחר מכן, נכלל לאלאס בסגל לקופה אמריקה 1995 תחת מאמן חדש, סטיב סמפסון. הוא פתח ושיחק לאורך כל שש משחקיה של ארצות הברית בטורניר. ארצות הברית סיימה במקום הראשון בבית, ולאלאס אף כבש את השער השני בניצחון המרשים, 3-0 על ארגנטינה, במשחק שנעל את שלב הבתים. ברבע הגמר עברה ארצות הברית בפנדלים את מקסיקו, אך שוב נוצחה 0–1 על ידי ברזיל, הפעם בחצי גמר הקופה. במשחק על המקום השלישי הובסה ארצות הברית על ידי קולומביה בתוצאה 1–4, וסיימה את הטורניר במקום הרביעי. שנה לאחר מכן סייע לארצות הברית לסיים במקום השלישי בגביע הזהב 1996. ב-17 ביוני 1997 כבש את שערו הבינלאומי התשיעי והאחרון, בניצחון 1–2 על ישראל במשחק ידידות. שנה לאחר מכן, בגביע הזהב 1998, סייע לארצות הברית להעפיל עד לגמר הטורניר, שם פתח בהרכב בהפסד 0–1 למקסיקו.
לאלאס נטל חלק פעיל במשחקי מוקדמות מונדיאל 1998, עם 12 הופעות, וסייע לארצות הברית להעפיל לטורניר הגמר בצרפת. הוא זומן לסגל הנבחרת לטורניר, אך לא שותף כלל במהלכו, כאשר ארצות הברית סיימה את הטורניר עם שלושה הפסדים ושער זכות בודד, ובמקום האחרון בבית. לאחר טורניר המונדיאל סיים לאלאס את דרכו בנבחרת ארצות הברית, כאשר משחקו האחרון במדיה היה במסגרת ההכנות לטורניר, בשוויון 0-0 מול סקוטלנד ב-30 במאי 1998. בסך הכול כבש לאלאס תשעה שערים ב-96 הופעות במדי הנבחרת.
לאחר הפרישה

בינואר 2004, לאחר פרישתו ממשחק, התמנה לאלאס לתפקיד המנהל המקצועי של סן חוזה ארת'קווייקס. הוא כיהן בתפקיד בעונות 2004 ו-2005, ובשתיהן העפילה הקבוצה לפלייאוף, כאשר ב-2005 אף זכתה במגן האוהדים. ביוני 2005, במהלכה של עונת 2005, עבר לתפקיד המנהל המקצועי במטרוסטארס, במדיה אף שיחק במשך עונה אחת.
באפריל 2006, לאחר פחות משנה בתפקיד, עבר לאלאס לתפקיד המנהל המקצועי של לוס אנג'לס גלאקסי, הקבוצה במדיה סיים את קריירת המשחק שלו. ב-2007, תחת ניהולו המקצועי של לאלאס, חתם בקבוצה הכוכב האנגלי הבינלאומי, דייוויד בקהאם, אך לאלאס סיים את דרכו בקבוצה באוגוסט 2008, כאשר במהלך תקופתו בקבוצה לא הצליחה הקבוצה להעפיל לפלייאוף.
לאחר התקופה בגלאקסי, עבר לאלאס לקריירה כפרשן כדורגל. במשך שש שנים שימש כפרשן ברשת ESPN, לפני שעבר לרשת פוקס ספורט.
קריירה מוזיקלית

במקביל לקריירה כספורטאי, ניהל לאלאס קריירה כמוזיקאי. הוא ניגן בלהקת רוק שנקראה הג'יפסיז (The Gyspies, הצוענים), ששחררה אלבום ראשון במהלך מונדיאל 1994. בין השנים 1996 ל-2019 שחרר לאלאס שבעה אלבומי סולו.
תארים

ליגת האלופות של CONCACAF‏: 2000
גביע ארצות הברית הפתוח: 2001
גביע ה-MLS‏: 2002
מגן האוהדים: 2002
פרס הרמן: 1991
כדורגלן השנה בארצות הברית: 1995
כדורגלן השנה של הונדה: 1995
הרכב העונה ב-MLS‏: 2002
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1994/1995 | פדובה | איטליה סרייה א' | 33 | 2 |
| 1995/1996 | פדובה | איטליה סרייה א' | 11 | 0 |
| 1996 | ניו אינגלנד רבולושן | ארצות הברית MLS‏ | 25 | 1 |
| 1997 | ניו אינגלנד רבולושן | ארצות הברית MLS‏ | 32 | 2 |
| 1997 | אמלק | אקוודור ליגת העל האקוודורית | 10 | 0 |
| 1998 | מטרוסטארס | ארצות הברית MLS‏ | 27 | 2 |
| 1999 | קנזס סיטי וויזרדס | ארצות הברית MLS‏ | 30 | 4 |
| 2001 | לוס אנג'לס גלאקסי | ארצות הברית MLS‏ | 16 | 2 |
| 2002 | לוס אנג'לס גלאקסי | ארצות הברית MLS‏ | 31 | 4 |
| 2002 | לוס אנג'לס גלאקסי | ארצות הברית MLS‏ | 22 | 1 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 237 | 18 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת ארצות הברית> שנה | נבחרת ארצות הברית> הופעות | נבחרת ארצות הברית> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1991 | 2 | 0 |
1992: 0
| 1993 | 25 | 4 |
| 1994 | 22 | 1 |
| 1995 | 12 | 2 |
| 1996 | 14 | 0 |
| 1997 | 14 | 2 |
| 1998 | 7 | 0 |
| סה"כ | 96 | 9 |
אנדריס ברזינש

ערך זה עוסק בפוליטיקאי ואיש עסקים לטבי יליד 1944, נשיא לטביה בשנים 2015-2011. אם התכוונתם לפוליטיקאי לטבי יליד 1951, ראש ממשלת לטביה בשנים 2002-2000, ראו .
אנדריס ברזינש (בלטבית: Andris Bērziņš; נולד ב-10 בדצמבר 1944) היה נשיא לטביה השמיני במניין, בשנים 2015-2011. עד כניסתו לפוליטיקה היה איש עסקים. כמו כן, כיהן כנשיא אחד הבנקים הגדולים בלטביה בשנים 1993-2004. נבחר לנשיא מטעם איחוד הירוקים והאיכרים. עם כניסתו לתפקיד ראש המדינה פרש מהמפלגה.
ברזינש נולד ב-1944 בניטאורה במחוז אמאטה שבלטביה הסובייטית. למד בבית ספר תיכון בסיגולדה. לאחר מכן למד באוניברסיטה הטכנית של ריגה, וסיים את לימודיו בשנת 1971. היה מהנדס רדיו במפעל "Elektrons". הוא גם למד בפקולטה לכלכלה באוניברסיטת לטביה, וסיים את לימודיו שם בשנת 1988. באותה שנה התמנה לסגן השר לשירותים מוניציפליים בממשלת לטביה הסובייטית. ב-1990 נבחר לסובייט העליון של לטביה. שם הצביע ב-4 במאי 1990 בעד ההכרזה להחזיר את עצמאותה לרפובליקה של לטביה. לאחר סיום כהונתו כסגן יו"ר הקרן של הפרטות בנק בלטביה בשנת 1993, הפך ברזינש ליושב ראש הקרן. בתקופה זו הוא גם הפך לנשיא של "Latvijas Unibanka" (חברה משותפת של מניות). ברזינש עבד גם כיועץ לנשיא השלוחה הלטבית של הבנק השוודי SEB והיה חבר במועצות המנהלים של מספר חברות. ברזינש חזר לפוליטיקה בשנת 2005 (עסק בעבר תקופה מסוימת בפוליטיקה עירונית במחוז בו היה גר ובריגה), כשרץ ללא הצלחה למשרת ראש עיריית ריגה כמנהיג רשימת "איגוד הירוקים והחקלאים".
ב-23 במאי 2011 הוצע ברזינש למועמד לנשיאות על ידי מפלגת  "האיחוד של הירוקים והחקלאים". בסיבוב הראשון של הבחירות קיבל 50 קולות בעד ו-48 נגד, בעוד ואלדיס זאטלרס קיבל 43 בעד ו-55 נגד (99 מחוקקים השתתפו בהצבעה, אבל אחד מהם היה לא-חוקי), כלומר, אף אחד לא נבחר. בסיבוב השני, שנערך מאוחר יותר באותו יום, קיבל ברזינש 53 קולות בעד, וניצח בבחירות. הוא הושבע לתפקידו כנשיא לטביה ב-8 ביולי 2011. ביולי 2015 הוחלף על ידי ריימונדס ויוניס.
ברזינש היה נשוי פעמיים. נישואיו השניים - לדצה סיסומה, נערכו רשמית כמה ימים לפני כניסתו לתפקיד הנשיא. 
אחד מדודיו גורש על ידי השלטון הסובייטי למרכז אסיה ונפטר ב-1943 בטג'יקיסטן.
אמנת ברצלונה

| --- | --- |

מפת המדינות החתומות על אמנת ברצלונה
 נושא:  איכות הסביבה
 מטרה:  הגנה על הים התיכון מפני זיהום
 חותמים:  22 מדינות
 מתווכים:  האומות המאוחדות
 תאריך כניסה לתוקף:  16 בפברואר 1976 
 
אמנת ברצלונה היא אמנה בינלאומית שנועדה להגנה על הים התיכון מפני זיהום מים, ונחתמה ב-16 בפברואר 1976. בינואר 1978 אשררה ממשלת ישראל את האמנה. היא חודשה והפכה ביוני 1995 לאמנה לשמירה על הסביבה הימית וחופי הים התיכון.
האמנה מהווה את המסגרת המשפטית והחוקית לביצוע תוכנית הפעולה לים התיכון (The Mediterranean Action Plan - MAP) שאומצה ב-1975 ביוזמת התוכנית הסביבתית של האו"ם, ושעיקרה הוא הגנה על סביבת אגן הים התיכון.
עיקרי האמנה

אמנת ברצלונה נועדה לשמש כאמצעי שיאפשר מעקב ופיקוח שוטפים על מצב הים התיכון, זיהוי בעיות סביבתיות קיימות ומקורן. האמנה מחייבת את המדינות החברות בה לנקוט את כל האמצעים הדרושים על מנת לצמצם את זיהום הים ולהגן על הסביבה הימית.
עיקרי האמנה > מטרות האמנה

למנוע, לצמצם, להילחם ובמידת האפשר לסלק את הזיהום באזור הים התיכון.
להשיג את המטרה של פיתוח בר קיימא, תוך התחשבות מלאה בהמלצות הוועדה הים התיכון לפיתוח בר קיימא (MCSD), הגוף המייעץ שהוקם במסגרת סעיף 4 לאמנה.
להגן על הסביבה ולתרום לפיתוח בר קיימא:
על ידי יישום עקרון הזהירות המונעת וכי המזהם צריך לשלם
על ידי ביצוע תסקירי השפעה על הסביבה
על ידי קידום שיתוף פעולה בין מדינות בהליכי יצירת תסקירי השפעה על הסביבה.
לקדם ניהול משולב של אזורי החוף, תוך התחשבות בהגנה על אזורים בעלי עניין אקולוגי ונופי ושימוש רציונלי במשאבי טבע. במטרה להחיל את האמנה והפרוטוקולים שלה:
על ידי אימוץ תוכניות ואמצעים עם מועדים מוגדרים להשלמה.
על ידי שימוש בטכניקות הטובות ביותר הקיימות ובשיטות הסביבתיות הטובות ביותר.
לגבש ולאמץ פרוטוקולים הקובעים אמצעים, נהלים ותקנות מוסכמים ליישום האמנה.
לקדם, במסגרת הגופים הבינלאומיים הרלוונטיים, צעדים הנוגעים ליישום תוכניות פיתוח בר קיימא ושמירה על איכות הסביבה, שימור ושיקום ומשאבי הטבע של הים התיכון.
עיקרי האמנה > התחייבויות

המדינות החתומות על האמנה התחייבו לנקוט באמצעים ספציפיים:
נגד זיהום עקב השלכת פסולת מספינות ומטוסים
נגד זיהום עקב פריקת מזהמים מאוניות,
נגד זיהום הנגרם כתוצאה מחיפושי נפט וגז וניצול של המדף היבשתי, קרקעית הים ותת הקרקע שלו,
נגד זיהום יבשתי,
לשתף פעולה באירועי זיהום המביאים למצבי חירום,
להגן על המגוון הביולוגי,
לפעול נגד זיהום עקב תנועות חוצות גבולות של פסולת מסוכנת ולסילוקן,
לנטר את הזיהום,
לשתף פעולה במדע וטכנולוגיה
להחיל חקיקה סביבתית, וכן
להקל על נגישות הציבור למידע ושיתוף הציבור.
עיקרי האמנה > המדינות החתומות על האמנה

אלבניה, אלג'יריה, בוסניה והרצגובינה, קרואטיה, קפריסין, האיחוד האירופי, מצרים, צרפת, יוון, ישראל, איטליה, לבנון, לוב, מלטה, מונקו, מרוקו, סלובניה, ספרד, סוריה, תוניסיה וטורקיה.
עם הקמת הרשות הפלסטינית היא קיבלה מעמד של משקיפה בנוגע לאמנה. בדצמבר 2017, בעקבות הכרת דונלד טראמפ בירושלים כבירת ישראל, ביקשה הרשות להצטרף ל-22 אמנות בינלאומיות כאות מחאה, בהם "אמנת ברצלונה".
היסטוריה

בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלו מדענים להזהיר מפני הזיהום ההולך וגובר של הים התיכון, מביוב, פסולת עירונית, זיהומי נפט ושפכים תעשייתיים. זיהום שעלול להביא להכחדה של כל בעלי החיים הימיים בים התיכון. בשנות ה-90 הפך גם הזיהום משקיות ניילון ופלסטיק לבעיה קריטית.
בנובמבר 1971 העלה השר יגאל אלון יוזמה לוועידה בינלאומית למניעת זיהום בים התיכון. בקיץ 1972 התכנסה הוועידה הבין־פרלמנטרית השנייה של האו"ם לענייני איכות הסביבה בווינה, ובתום הוועידה התקבלה החלטה שעלתה ביוזמת נציגי ישראל, חברי הכנסת מרדכי סורקיס ויוסף תמיר, לשיתוף פעולה בינלאומי נגד זיהום הים התיכון. כל נציגי המדינות שהשתתפו בוועידה תמכו בו, כולל מדינות ערב. ב-29 במרץ 1974 התכנסה ברומא ועידה בין־פרלמנטרית של 14 מדינות השכונות לחופי הים התיכון במטרה לדון בדרכים להצלת הים־התיכון.
ב-2 פברואר 1976 נפתחה ועידה נוספת בברצלונה, שבסופה נחתמה "אמנת ברצלונה".
בפברואר 1977 נערכה ועידה באתונה, בה הוסכם על איסור הזרמת חומרים רעילים לים התיכון.
בינואר 1978 נערכה ועידה במונטה קרלו, בה הוסכם על איסור הזרמת שפכים לא מטוהרים לים התיכון.
בנובמבר 2001 נערכה שוב ועידה במונטה קרלו, בה, מלבד נציגים רשמיים של המדינות השונות, השתתפו בו גם נציגי ארגונים סביבתיים שונים כמו "גרינפיס", וכמה נפגעי הזיהום הסביבתי שפשה בים התיכון. בוועידה הוחלט לנקוט סדרה של פעולות כדי למנוע את זיהום הים. אחת ההחלטות המרכזיות שהתקבלו, היא לקדם תוכנית אסטרטגית למניעת זיהום הים ממקורות יבשתיים. על פי תוכנית זו, עד שנת 2003 תערוך כל מדינה מסביב לים רשימה של גורמים המזהמים את הים, ותציג תוכנית פעולה לטיפול במוקדים אלה. זאת, מתוך כוונה למנוע באופן מוחלט הזרמה של חומרים רעילים אל הים עד שנת 2025.
במאי 2005 נערכה ועידה לציון 30 שנה להשקת "תוכנית הפעולה לים התיכון". בוועידה צוין כי ברוב מדינות הים התיכון עדיין מזרימים כמויות גדולות של שפכים לא מטוהרים אל הים, למעט מדינות האיחוד האירופי וישראל, שמטהרות או מטפלות ברוב השפכים לפני הזרמתם לים. בנובמבר 2005 נערך בעיר החוף הסלובנית פורטורוז' המפגש ה-14 של המדינות החתומות על אמנת ברצלונה. על פי הנתונים שהוצגו בוועידה, מתוך 601 ערי חוף בים התיכון עם אוכלוסייה של יותר מעשרת אלפים תושבים, רק לשני שלישים יש מתקנים לטיהור שפכים.
בתחילת 2011 נכנס לתוקף פרוטוקול להגנת הים מפני זיהום הנוצר על ידי קידוחים לחיפושי גז ונפט, שאושר במסגרת אמנת ברצלונה. עם זאת הקרן העולמית לשימור חיות הבר הזהיר כי קידוחי הגז מול ישראל יפגעו בחי הימי.
בפברואר 2022 פרסם העיתון "גלובס" תחקיר עיתונאי לפיו נוהגים כלי שיט של חיל הים, לפני ההגעה לנמל, לפורק למים מי שיפוליים הכוללים דלקים ושמנים מזהמים, בניגוד למחויבות של ישראל לפי "אמנת ברצלונה" למנוע זיהום מסוג זה.
הערות שוליים

↑  נחתמה אמנה נגד זיהום ים התיכון, דבר, 17 בפברואר 1976
ישראל והערבים חתמו על אמנה נגד זיהום הים־התיכון, מעריב, 17 בפברואר 1976
↑  אושררה האמנה לשמירת הים התיכון, דבר, 30 בינואר 1978
↑  נעה לנדאו, הרשימה המלאה: אלה האמנות אליהן מבקשים הפלסטינים להצטרף במחאה על ההכרה בירושלים, באתר הארץ, 29 בדצמבר 2017
↑  ישראל לנדרס, מדען צרפתי מזהיר מזיהום הים התיכון, דבר, 5 ביוני 1973
ש. שחורי, שמנים ושפכים תעשייתיים מזהמים מימי הים התיכון, דבר, 22 בינואר 1973
↑  הים התיכון - אגם מזוהם, על המשמר, 21 בדצמבר 1973
עדה לוצ'אני, גם הים התיכון ייהפך ל"ים המוות", מעריב, 9 באפריל 1971
↑  רונה רענן-שפריר, למה ניילון, חדשות, 4 בספטמבר 1992
↑  אלון ייזם ועידה בין-לאומית למניעת זיהום בים־התיכון, דבר, 26 בנובמבר 1971
↑  יהושע ביצור, אושרה הצעת ישראל לשיתוף פעולה נגד זיהום הים התיכון, מעריב, 2 ביולי 1972
↑  אברהם פלג, ישראלים וערבים ידונו ברומא בדרכים להצלת הים־התיכון, מעריב, 12 במרץ 1974
↑  יחיאל לימור, נפתח הכינוס למניעת זיהום הים התיכון, מעריב, 3 בפברואר 1976
↑  מ. מאור, ישראל והערבים שיתפו פעולה באתונה בהרכבת "רשימה שחורה" של מזיקים ,, מעריב, 13 בפברואר 1977
↑  הים התיכון עלול ליהפך לאגם חסר חיים, מעריב, 11 בינואר 1978
↑  צפריר רינת, המטרה: להפסיק הזרמת רעלים לים התיכון עד 2025, באתר הארץ, 21 בנובמבר 2001
↑  צפריר רינת, המדינות העניות ממשיכות לזהם, באתר הארץ, 4 במאי 2005
↑  צפריר רינת, מה הסיכוי של כלב הים הנזירי, באתר הארץ, 19 בנובמבר 2005
↑  צפריר רינת, ארגון בינלאומי: קידוחי הגז מול ישראל יפגעו בחי הימי, באתר הארץ, 9 בפברואר 2011
↑  שני אשכנזי, ‏"מעיפים לים הכול. שאריות דלק, שמן, גריז": חיילים וקצינים מספרים כיצד בחיל הים מזהמים בשיטתיות את המים, באתר גלובס, 11 בפברואר 2022
אסקפיים

| אסקפיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ארכאובטרכיה
משפחה:: אסקפיים
סוג:: אַסְקָפוּס
מינים
 Ascaphus montanus  Ascaphus truei
שם מדעי
 Ascaphidae ‏שטיינגר, 1899
תחום תפוצה


אסקפיים (בלטינית: Ascaphidae) היא משפחה בסדרת חסרי הזנב. משפחה זו היא מונוטיפית, כלומר היא מכילה סוג אחד בלבד - אַסְקָפוּס (Ascaphus). סוג זה מכיל שני מינים בלבד:
Ascaphus montanus
Ascaphus truei
עד שנת 2001, הדעה הרווחת הייתה כי הסוג הוא מונוטיפי גם כן, ושהמין היחיד שקיים בו הוא A. truei. אף על פי כן, מספר חוקרים פרסמו בכתב העת המדעי Evolution ראיות לכך שתת-המין A. montanus' הוא אינו תת-מין, כי אם מין בזכות עצמו, ובשל כך קידמו אותו לדרגה הטקסונומית של מין.
משפחה זו מובחנת מיתר משפחות חסרי הזנב על ידי היות פרטיה בעלי זנב. מסיבה זו, סיווגה הטקסונומי יוצר בעיות. כיום, היא מסווגת תחת תת-הסדרה ארכאובטרכיה, הכוללת חסרי זנב "עתיקים" יחסית. מנגד, אחרים טוענים כי יש לסווגה לצד מרבית משפחות חסרי הזנב.
בנוסף לזנבם, האסקפיים נבדלים מיתר חסרי הזנב במספר חוליותיהם ובמספר הצלעות שלהם- בשני הפרמטרים עולים האסקפיים על יתר חסרי הזנב. האסקפיים קטנים יחסית (2.5 עד 5 סנטימטר), וניתן למצוא אותם בנחלים במונטנה, איידהו, אורגון ומדינת וושינגטון בארצות הברית, כמו גם בדרום-מזרח קולומביה הבריטית. האסקפיים חולקים מספר מאפיינים עם הליופלמיים (צפרדעים פרימיטיביות בניו זילנד).
אלן פרסונס

| --- | --- |

 לידה:  20 בדצמבר 1948 (בן 75) וילסדן, לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 סוגה:  פופ רוק, רוק מתקדם 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  מקלדת אלקטרונית, גיטרה 
 חברת תקליטים:  EMI 
 alanparsons.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אלן פרסונס (באנגלית: Alan Parsons; נולד ב-20 בדצמבר 1948) הוא טכנאי קול, מוזיקאי ומפיק מוזיקלי בריטי (כיום מתגורר בקליפורניה, ארצות הברית). פרסונס עבד באולפני אבי רוד והיה מעורב בהפקת התקליט אבי רוד של הביטלס, תקליטי פינק פלויד (The Dark Side of the Moon ו-Atom Heart Mother) וההוליס, הפיק את תקליטו של אל סטיוארט Year of the Cat, והקים את להקת אלן פרסונס פרוג'קט.
תולדות חייו

באוקטובר 1967 התקבל לעבודה ב-EMI כטכנאי קול מתחיל באולפני אבי רוד. שנתיים מאוחר יותר זכה למזכה (קרדיט) על הקלטת "אבי רוד" של הביטלס, אחד התקליטים המפורסמים בעולם. הוא המשיך לעבוד באולפנים והקליט, בין היתר, את פול מקרטני, להקת Wings ולהקת פינק פלויד. על הקלטת אלבום הלהקה The Dark Side of the Moon היה מועמד לפרס גראמי. הוא ראה את תפקידו כמשלב בין טכנאי ומפיק מתערב, בהשראתו של ג'ורג' מרטין. כך בעבודתו על Year of the Cat של אל סטיוארט (ב-1976) שינה את גוון התקליט לגוון ג'אזי יותר, הכניס סולו סקסופון ועוד. כך פעל גם בהפקת תקליטה של להקת ההוליס ב-1974 שכלל את הלהיטים He Ain't Heavy, He's My Brother, Just One Look ו-Bus Stop וזכה במזכה כמפיק מוזיקלי.
ב-1975 הקים יחד עם אריק וולפסון את להקת הרוק המתקדם The Alan Parsons Project. בניגוד למבנה השכיח יותר של להקות מוזיקליות, הרי ש-The Alan Parsons Project התבססה למעשה על כישרונות ההפקה והעיבוד של מייסדיה, ולא על כישוריהם בנגינה או בזמרה. במקום זאת, הלהקה השתמשה אד הוק בשרשרת ארוכה של נגנים ומוזיקאים כדי לבצע ולהקליט את שיריה, אם כי לעיתים גם וולפסון ופרסונס תפקדו כזמרים. הלהקה הוציאה 10 אלבומים בין 1975 ו-1986, להיטם הגדול ביותר היה השיר Eye in the Sky.
פרסונס היה מועמד עשר פעמים לקבלת פרס גראמי על טכנאות קול והפקה.
אלכסנדר קירכר

| --- | --- |

 לידה:  26 בפברואר 1867 טריאסטה, איטליה 
 פטירה:  16 בספטמבר 1939 (בגיל 72) ברלין, גרמניה הנאצית 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית 
 
אלכסנדר קירכר (בגרמנית: Alexander Kircher‏; 26 בפברואר 1867 – 16 בספטמבר 1939) היה צייר ומאייר ימי ונוף אוסטרי-גרמני.
ביוגרפיה

קירכר נולד בטריאסטה, שהשתייכה באותה תקופה לאימפריה האוסטרו-הונגרית. כצעיר התכוון לבחור במקצוע של קצין ימי בצי האוסטרו-הונגרי. בגלל פציעה בכף הרגל בקשתו נדחתה. בשנת 1888 בחר ללמוד ציור באקדמיה בברלין, שם התרכז בעיקר בציור ימי מההתחלה. מוריו היו הנס גודה והרמן אשקה.
קירכר ערך טיולי לימוד רבים ברחבי אירופה, אסיה, צפון אמריקה ומצרים. במהלך מסעות אלה הוא הכין ציורים, רישומים ואיורים חשובים. בשנת 1893 עבד על ציורי של מבנים בתערוכה העולמית בשיקגו וכן על פנורמות ודיורמות של הצייר הימי הנס פון פיטרסן. בנוסף, קירכר עבד כמאייר של כתבי עת גרמנים וזרים. אלה כוללים גם גלויות שיצר קירכר עבור הצלב האדום האוסטרי, משרד המלחמה או משרד הסיוע למלחמה וגם עבור הוצאת לאור של גלויות באנגליה ושוודיה.
במשך זמן מה היה קירכר בעל יאכטת קיטור, אותה כינה רומנה - על שם אשתו. עם ספינה זו הוא יכול היה להגיע למקומות מעניינים ולתעד נופים ימיים.
בין השנים 1895–1900 הוא היה פרופסור באקדמיה לאמנות בטריאסטה והתחתן עם רומנה סלמאסי ב־15 באוקטובר 1898. בנישואים אלה נולדו שלושה בנים ושלוש בנות.
בשנת 1904, לאחר שהות קצרה בווינה, עבר קירכר מטריאסטה לדרזדן, שם התגורר עד שנת 1906 ושם הצטרף לקואופרטיב האמנות הגרמני הכללי כאמן עצמאי. בשנת 1906 עברה המשפחה למוריצבורג.
ביוני 1935 נפטרה אשתו של קירכר. לאחר מכן עבר הצייר לקלוצ'ה.
קירשר נפטר ב־16 בספטמבר 1939 בברלין, המקום האחרון בו עבד. הצייר הובא למנוחות בקבר המשפחתי במוריצבורג שבסקסוניה.
אנשי האצולה המשפיעים וכמה תעשיינים - במיוחד מחוגי הניווט הימי - קידמו את האמן. בראשם הקיסר פרנץ יוזף הראשון והקיסר וילהלם השני. בשם שני המלכים האלה צייר קירכר תמונות רבות של הצי האוסטרו-הונגרי והצי הגרמני הקיסרי. ציוריו נמצאו גם בספינות הנוסעים הגדולות של אותם ימים, כמו גם במשרדי חברות ספנות ומספנות ידועות וגם בבעלות פרטית. במהלך מלחמת העולם השנייה, כמה תמונות הלכו לאיבוד או נעלמו.
קירכר סיים את מפעל חייו בסדרה של מאה ציורים שתיעדו את התפתחות הספנות הגרמנית במשך אלפי שנים והיו תלויים במכון ובמוזיאון לאוקיינוגרפיה של אוניברסיטת ברלין. המיקום הנוכחי שלהן אינו ידוע. אבל הופיעו רפרודוקציות כמאסף תמונות (1934) ובצורת ספר (1939) ועל גבי תקליטור (2010).
הערות שוליים

↑  Cartoline storiche di Istria, Quarnaro e Dalmazia, web.archive.org, ‏2015-01-10
↑  Buonasera (1939), English: Excerpt from the ancestry certificate of Alexander Kircher and Romana Salmassi, נבדק ב-2021-01-15
↑  Buonasera (1927), English: Anniversary edition 70 years North German Lloyd with the dedication of Alexander Kircher, נבדק ב-2021-01-15
↑  Historische Uniformen Militaer Truppen Soldaten Regimenter Flaggen, www.historischer-bilderdienst.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810683907505606  GND: 128248696  ISNI: 0000 0000 2699 3451  LCCN: n2003089623  NKC: xx0266581  RKD: 222243  SUDOC: 234576871  ULAN: 500335824  VIAF: 263541864   WorldCat (עם VIAF): 263541864
אלן צוקרמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1946 (בן 78 בערך)
 עמדה:  קלע
 גובה:  1.87 מטרים
 קבוצות כשחקן
 1968–1979:  הפועל תל אביב
 הישגים כשחקן
 זכה באליפות וגביע המדינה (1969)
 
צוקרמן (עומד באמצע השורה) הפועל תל אביב מניפה את גביע המדינה, 24 ביוני 1969
אלן צוקרמן (באנגלית: Alan Zuckerman; נולד ב-1946) הוא כדורסלן עבר אמריקאי-ישראלי, בגובה 1.87 מטר, ששיחק בעמדת הקלע בהפועל תל אביב, והיה שותף לזכייתה של הקבוצה בדאבל בעונת 1968/1969 בליגה הלאומית בכדורסל.
ביוגרפיה

צוקרמן נולד בארצות הברית למשפחה יהודית. הוא שיחק בקבוצת קרופ פרודקשן יחד עם בארי אייזמן, ומרק טורנשיין. בהמשך שיחק בסיטי קולג' של ניו יורק, וקלע בממוצע של 25.8 נקודות למשחק, ושיא של 53 נקודות במשחק אחד. בגמר לימודיו עבר במכללה כמורה.
ביולי 1968 עלה לישראל, קיבל אזרחות ישראלית והצטרף להפועל תל אביב. באותה עונה היה חלק מחמישיית יהודים אמריקנים בקבוצה, עם מרק טורנשיין, אייבן לישינסקי, לארי זולוט ובארי ליבוביץ'.
ב1968/1969 היה שותף לזכייתה של הקבוצה בדאבל - אליפות, עם יתרון של שלוש נקודות בטבלה לפני מכבי תל אביב, וגביע המדינה, לאחר שהפועל הביסה בגמר גביע את מכבי תל אביב 70:88, כאשר צוקרמן קלע 19 נקודות בגמר. בליגה השתתף צוקרמן ב-19 משחקים, וקלע בממוצע של 8.7 נקודות למשחק. זהו תואר האליפות האחרון של הפועל תל אביב.
בנבחרת ישראל בכדורסל רשם צוקרמן שש הופעות, והשתתף במוקדמות אליפות אירופה בכדורסל 1969.
צוקרמן התחתן עם ישראלית, ולאחר שלא התאקלם בישראל, חזר בתום עונה אחת לארצות הברית.
הערות שוליים

↑  אלן צוקרמן ־ כדורסלן נוסף מצטרף להפועל ת"א, מעריב, 7 ביולי 1968
↑  כדורסלן אמריקאי רביעי בהפועל תל אביב, על המשמר, 16 ביולי 1968
↑  כרטיס שחקן, אתר מנהלת הליגה
↑  נבחרת הכדורסל יוצאת היום לטורניר בסאלוניקי, דבר, 15 במאי 1969
↑  ד.עמיצור, האמריקאים באים - וחוזרים, דבר, 20 ביוני 1971
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלן קורנו

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1943 מנג סור לואר, צרפת 
 פטירה:  30 באוגוסט 2010 (בגיל 67) הרובע השלושה-עשר של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מדינה:  צרפת 
 מקום לימודים:  המכון ללימודי קולנוע מתקדמים 
 בן או בת זוג:  נדין מרקאן (1998–2010)   נדין מרקאן 
 פרסים והוקרה:  פרס לואי דלוק (1991)  פרס סזאר לבמאי הטוב ביותר (1992)  פרס סזאר לסרט הטוב ביותר (1992)  אביר בלגיון הכבוד (13 ביולי 1993) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אלן קורנו (בצרפתית: Alain Corneau;‏ 7 באוגוסט 1943 – 30 באוגוסט 2010) היה במאי סרטים ותסריטאי צרפתי.
ביוגרפיה

אלן קורנו נולד במנג סור לואר, לואר. הוא במקור מוזיקאי, היה נגן ג'ז; הוא עבד כעוזרו של קוסטה גברס Costa-Gavras, זו הייתה גם ההזדמנות הראשונה בה עבד עם השחקן איב מונטן, שעמו הוא ישתף פעולה בשלושה סרטים בהמשך הקריירה שלו, בהם Police Python 357 ‏ (1976) ו-La Menace ‏ (1977).
קורנו ביים את ז'ראר דפארדיה בעיבוד לקולנוע של הספר "כל הבקרים שבעולם" בשנת 1991, את הספר כתב פסקל קיניאר.
אלן קורנו זכה בפסטיבל הסרטים העולמי במונטריאול ב-1989 על סרטו Nocturne indien בשלוש קטגוריות: ציון לשבח מיוחד, הסרט הפופולרי ביותר ופרס מחבר השופטים.
זכה בפסטיבל Prix Louis Delluc בשנת 1991 בפרס Prix Louis Delluc עבור סרט "כל הבקרים שבעולם".
זכה עבור סרטו "כל הבקרים שבעולם" בפרס סזאר בשנת 1992 בשתי קטגוריות: לבמאי ולסרט הטוב ביותר בשנת 1992.
זכה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בקרלובי וארי בשנת 2003 על סרטו "כבוד ורעדה", שהוא עיבוד לספרה של אמלי נותומב.
באוגוסט 2010 הלך לעולמו כתוצאה ממחלת הסרטן.
פילמוגרפיה כבמאי

פשע אהבה (2010)
הזדמנות שנייה (Le deuxième souffle) ‏ (2007)
Les mots bleus ‏ (2005)
כבוד ורעדה (Stupeur et tremblements) ‏ (2003)
Le prince du Pacifique ‏ (2000)
הדודן (Le cousin) ‏ (1997)
Lumière et compagnie ‏ (1995)
Les enfants de Lumière ‏ (1995)
עולם חדש‏ (1995)
כל הבקרים שבעולם (Tous les matins du monde) ‏ (1991)
Contre l'oubli ‏ (1991)
נוקטורנו הודי (Nocturne indien) ‏ (1989)
"Médecins des hommes" (פרק אחד) (1988) בסדרת הטלוויזיה Afghanistan, le pays interdit ‏ (1988)
Le môme ‏ (1986)
פורט סאגאן (Fort Saganne) ‏ (1984)
Le choix des armes ‏ (1981)
Série noire ‏ (1979)
La menace ‏ (1977)
Police Python 357 ‏ (1976)
France société anonyme ‏ (1974)
Le jazz est-il dans Harlem? ‏ (1969)
אלכסיס טיבידי (2003)

אלכסיס רונאלדו טיבידי (בצרפתית: Alexis Ronaldo Tibidi; נולד ב-3 בנובמבר 2003 בליל שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי-קמרוני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת ניימכן מליגת העל ההולנדית, בהשאלה מטרואה.