ספר יחזקאל
תוכן הספר

פרק א': יחזקאל פותח בציון הזמן ("ויהי בשלשים שנה ברביעי בחמשה לחודש... היא השנה החמישית לגלות המלך יהויכין") ומתאר בפירוט יצורים מופלאים שנגלו לפניו אשר נושאים פריט המכונה "אופנים", ובמסורת חז"ל מזוהה כמרכבתו של האל (אף כי המילה מרכבה אינה מופיעה במפורש).
מפרק ב' עד פרק כ"ד באות בזו אחר זו נבואות חורבן לירושלים ולמקדש:
פרקים ב' – ג': יחזקאל ממונה לנביא על בני ישראל ומוזהר מפניהם: "שולח אני אותך אל-בני ישראל אל-גוים המורדים אשר מרדו-בי... כי בית מרי המה... ואתה בן-אדם... אל תהי-מרי כבית המרי". אזהרה זו חוזרת על עצמה בהמשך. הוא מצטווה לאכול מגילה מלאה בקינות - מעשה סמלי קיצוני, ראשון מבין רבים - ומציית. כנביאים אחרים, מוזהר יחזקאל מראש כי העם ידחה את דבריו - ואף על פי כן עליו להתנבא. יחזקאל אינו מדבר אל יהודי הגולה, ואלוהים מסביר לו את אחריותו לעם כנביא - כמו צופה העומד על חומה שצריך להזהיר את תושבי העיר מהאויב שמגיע.
פרקים ד'-ה': יחזקאל עושה מגוון פעולות סמליות כדי להמחיש לעם את המצור שיבוא על תושבי ירושלים, הרעב והגלות שתבוא לאחר חורבן העיר.
פרקים ו'-ז': המשך נבואות להרי ישראל על החורבן והגלות שיבואו בשל חטא העבודה הזרה שנפוץ בעם ישראל.
פרקים ח' - י"א: בזמן שיחזקאל יושב עם זקני יהודה בביתו, הוא נלקח בחזונו לירושלים ושם הוא רואה את תועבות העבודה הזרה ברחבי המקדש. לאחר שמסתיים סיורו, יחזקאל רואה את אלוהים פונה למלאך המכונה "האיש לבוש הבדים" ומבקש ממנו לסמן תו על מצח האנשים הצדיקים בעיר כדי שלא ייפגעו בזמן החורבן. לאחר מכן יחזקאל מתאר שוב את מרכבתו של האל וכיצד היא עוזבת את המקדש ועוזבת את העיר - ביטוי לנטישת אלוהים את העיר לקראת חורבנה.
פרק י"ב: יחזקאל מצווה להתלבש ולהתנהג כמו אדם גולה כדי להראות מה עתיד להתרחש ביהודה. כמו כן הוא מבהיר שהנבואה תתממש בקרוב מאוד ולא מדובר בנבואה לעתיד הרחוק.
פרק י"ג: נבואת פורענות לנביאי ונביאות השקר.
פרק י"ד: תוכחה לעובדי העבודה הזרה והבהרה כי זכות הצדיקים המעטים לא תועיל לציבור שבתוכו הם גרים.
פרק ט"ו: משל קצר על עץ גפן לא פורה ויבש מאש שאחזה בו והנמשל הוא העיר ירושלים שתהיה שממה לאחר חורבנה.
פרק ט"ז: משל האסופית - ה' דורש מיחזקאל להמשיל לעם את חטאם - העם דומה לאישה שננטשה בעת לידתה וגבר שעבר על ידה כשגדלה אספה לתוך ביתו וטיפח אותה לאישה כלילת מעלות. נקודת המפנה במשל היא כשהאישה זונה מעל בעלה עם גברים רבים אחרים. הנמשל הוא כמובן שעם ישראל מתנהג בכפיות טובה כלפי ה' ועובד אלילים רבים. כמו כן מובאת השוואה בין ממלכת יהודה לממלכת ישראל וסדום והבהרה שממלכת יהודה גרועה יותר בחטאיה. לבסוף נבואת נחמה קצרה על כך שלאחר החורבן אלוהים יכרות ברית נוספת עם העם. מדובר באחת מהנבואות הקשות והבוטות ביותר בתנ"ך כולו.
פרק י"ז: משל הנשר והגפן הסורחת והנמשל - היחסים הפוליטיים של נבוכדנצר השני מלך בבל וצדקיהו מלך יהודה.
פרק י"ח: תורת הגמול על פי יחזקאל.
פרק י"ט: משל הלביאה וגוריה כקינה על מלכיה האחרונים של ממלכת יהודה.
פרק כ': נאום על חטאיהם של ישראל מאז היווצרותם בארץ מצרים ועד עתה.
פרק כ"א: נבואת חורבן, שרפה והרג למקדש ולעם. לאחר מכן באה נבואת חורבן כפולה ליהודה ולעמון.
פרק כ"ב: פירוט חטאי ירושלים.
פרק כ"ג: משל על שתי האחיות הזונות "אהלה" ו"אהליבה" שמסמלות בהתאמה את ממלכות ישראל ויהודה. נבואה זו מצטרפת למשל שבפרק ט"ז ברמת הבוטות הקשה שבה.
פרק כ"ד: ה' מספר ליחזקאל על המצור בירושלים שהחל בעשרה בטבת. לאחר מכן מובא סיפור מותה של אשת יחזקאל.
מכאן ואילך באות נבואות קשות לגויים שפגעו בעם ישראל ולאחר מכן נבואות שונות על אחרית טובה לישראל:
פרק כ"ה: נבואת חורבן לבני עמון, מואב, אדום ופלשתים.
פרקים כ"ו - כ"ח: נבואות חורבן לצור וגם לצידון.
פרקים כ"ט - ל"ב: נבואות חורבן למצרים.
פרק ל"ג: חזרה על נבואת הצופה, נבואה נוספת על תורת הגמול וביאת הפליט לבבל לספר על החורבן.
פרק ל"ד: נבואת הרועים - תוכחה למנהיגים על שלא שמרו על העם.
פרק ל"ה: נבואת זעם על אדום.
פרק ל"ו: פריחת הארץ כשתבוא הגאולה וגאולת עם ישראל כדי ששמו של ה' לא יהא מחולל בגויים.
פרק ל"ז: חזון העצמות היבשות ונבואת שני העצים המסמלים את ממלכות יהודה ואפרים.
פרקים ל"ח-ל"ט: מלחמת גוג ומגוג.
פרקים מ' - מ"ד: בית המקדש השלישי.
פרקים מ"ה-מ"ו: נחלות הכוהנים והנשיא. קורבנות השבת, ראשי חודשים, פסח וסוכות.
פרקים מ"ז-מ"ח: הנחל היוצא מירושלים לכיוון ים המלח, גבולות ארץ ישראל העתידית וחלוקתה מחדש לנחלות לישראל.