stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העבודה-מימד

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  בנימין בן אליעזר, עמרם מצנע, שמעון פרס, עמיר פרץ, אהוד ברק
 אפיון:  איחוד מפלגות שמאל
 כנסות:  15 - 17
 ממשלות:  29, 30, 31
 אותיות:  אמת
 שיא כוחה:  25 מנדטים (הכנסת ה-15)*  *24 בעת הקמת הסיעה 
 נוצרה מתוך:  ישראל אחת
 התמזגה לתוך:  התפצלה למרכיביה (העבודה ומימד)  במהלך 2005 נקראה "העבודה-מימד-עם אחד" לתקופה קצרה
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 
העבודה-מימד הייתה רשימה משותפת של המפלגות "העבודה" ו"מימד", אשר היוותה סיעה בכנסות ה-15 עד ה-17.
לקראת הבחירות לכנסת ה-15 התאחדו מפלגות העבודה, מימד, וגשר ברשימת ישראל אחת, כחלק ממאמציו של אהוד ברק למצב גוש שמאל-מרכז גדול מאחוריו. הרשימה החדשה נועדה ליצור לעבודה תדמית חברתית יותר, ולמשוך מצביעי ליכוד מסורתיים, כמו גם ציבור דתי מתון שלא מצא עוד את ביתו במפד"ל המקצינה ימינה. בנוסף קיווה ברק לקרוץ למצביעי מרכז בבחירות האישיות שהתקיימו אז בפעם השנייה.
הרשימה המשותפת זכתה ל-26 מנדטים, שהיוו אכזבה לעומת התחזיות המוקדמות, וברק זכה ברוב גדול בבחירות האישיות לראשות הממשלה.
ב-7 במרץ 2001 פרשה גשר מהסיעה המשותפת ועקב כך שונה שמה לעבודה-מימד ב-15 במאי באותה השנה. מאז ואילך מתמודדות שתי המפלגות תחת שם זה ברשימה מאוחדת בבחירות לכנסת. במהלך הכנסת ה-16 לאחר האיחוד עם עם אחד בפברואר 2005, נקראה הסיעה "העבודה-מימד-עם אחד", עד שעם אחד התמזגה עם מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת ה-17, והרשימה חזרה להיקרא עבודה-מימד.
נציגי הרשימה בכנסת

| כנסת | מושבים | חברי כנסת | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| הכנסת ה-15 (1999) | עם הקמת הסיעה:24 / 120עם תם הכהונה: 25 / 120 |  העבודה: קולט אביטל, אפי אושעיה, דליה איציק, אברהם בורג, בנימין בן אליעזר, אלי בן-מנחם, שלמה בן עמי, יעל דיין, סאלח טריף, אברהם יחזקאל, איתן כבל, רענן כהן, יוסי כץ, סופה לנדבר, נואף מסאלחה, אורית נוקד, אפרים סנה, אופיר פינס, שמעון פרס, דליה רבין-פילוסוף, חיים רמון, צלי רשף, אברהם בייגה שוחט, ויצמן שירי, שלום שמחון  מימד: מיכאל מלכיאור, יהודה גלעד |  הסיעה הוקמה ב-15 במאי 2001 בעקבות פרישתם של נציגי גשר מישראל אחת ב-7 במרץ 2001.  ב-5 ביוני 2002 פרש מקסים לוי חבר גשר מהכנסת לאחר שנבחר לראשות עיריית לוד. החליף אותו יהודה גלעד (בשל העובדה שבמקור היו שניהם ברשימת ישראל אחת).  ב-11 באוגוסט 2002 פרש שלמה בן עמי מהכנסת. החליפה אותו אורית נוקד.  ב-21 באוגוסט 2002 פרש רענן כהן מהכנסת. החליף אותו צלי רשף. |
| הכנסת ה-16 (2003) | עם הקמת הסיעה:19 / 120עם תם הכהונה: 21 / 120 |  העבודה: עמרם מצנע, בנימין בן אליעזר, שמעון פרס, מתן וילנאי, אברהם בורג, דליה איציק, אופיר פינס, אפרים סנה, יולי תמיר, יצחק הרצוג, חיים רמון, דני יתום, איתן כבל, אברהם בייגה שוחט, קולט אביטל, שלום שמחון, אורית נוקד, אלי בן-מנחם, ראלב מג'אדלה, סאלח טריף, סופה לנדבר, אבי יחזקאל, ויצמן שירי, אפי אושעיה, רונן צור, דני קורן, אורנה אנג'ל, נטע דוברין  מימד: מיכאל מלכיאור, טובה אילן  עם אחד: עמיר פרץ, אילנה כהן |  רשימת מועמדים מלאה ראו כאן.  ב-28 ביוני 2004 פרש אברהם בורג מהכנסת. החליף אותו ראלב מג'אלדה.  עמיר פרץ ואילנה כהן הצטרפו לסיעה ב-23 בפברואר 2005 מטעם עם אחד.  ב-18 בנובמבר 2005 פרש עמרם מצנע מהכנסת על מנת לשמש כראש מועצת ירוחם. החליף אותו סאלח טריף.  ב-11 בינואר 2006 פרש אברהם שוחט מהכנסת. החליפה אותו סופה לנדבר.  ב-17 בינואר 2006 פרשה דליה איציק מהכנסת לטובת קדימה. החליף אותה אבי יחזקאל.  ב-17 בינואר 2006 פרש שמעון פרס מהכנסת לטובת קדימה. החליף אותו ויצמן שירי  ב-18 בינואר 2006 פרש חיים רמון מהכנסת לטובת קדימה. החליף אותו אפי אושעיה.  ב-21 בינואר 2006 פרש אפי אושעיה מהכנסת. החליפה אותו טובה אילן.  ב-22 בינואר 2006 פרש סאלח טריף מהכנסת. החליף אותו רונן צור.  ב-28 בינואר 2006 פרש אבי יחזקאל מהכנסת. החליף אותו דני קורן.  ב-8 בפברואר 2006 פרשה סופה לנדבר מהכנסת לטובת ישראל ביתנו. החליפה אותה אורנה אנג'ל.  ב-15 בפברואר 2006 פרשה אורנה אנג'ל מהכנסת. החליפה אותה נטע דוברין. |
| הכנסת ה-17 (2006) | 19 / 120 |  העבודה: עמיר פרץ, יצחק הרצוג, אופיר פינס, אבישי ברוורמן, יולי תמיר, עמי אילון, איתן כבל, בנימין בן אליעזר, שלי יחימוביץ', מתן וילנאי, קולט אביטל, אפרים סנה, דני יתום, נאדיה חילו, שלום שמחון, אורית נוקד, יורם מרציאנו, ראלב מג'אדלה, שכיב שנאן, לאון ליטינצקי  מימד: מיכאל מלכיאור |  מועמדים בולטים ברשימה שלא נכנסו לכנסת: אברהם יחזקאל (רשימת מועמדים מלאה ראו כאן).  ב-28 במאי 2008 פרש אפרים סנה מהכנסת. החליף אותו שכיב שנאן.  ב-2 ביולי 2008 פרש דני יתום מהכנסת. החליף אותו לאון ליטינצקי.  ב-18 בדצמבר 2008 התפלגו המפלגות העבודה ומימד לשתי סיעות נפרדות. |
הערות שוליים

↑  NRG מעריב, מצנע הודיע: פורש לנגב, באתר nrg‏, 13 בנובמבר 2005
| סיעות הכנסת השש עשרה |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | הליכוד • העבודה-מימד (העבודה ,מימד) • שינוי • קדימה • האיחוד הלאומי (ישראל ביתנו, מולדת, תקומה, אח"י) • מפד"ל • ישראל בעלייה |  |
| אופוזיציה | רע"ם • בל"ד • עם אחד • חד"ש-תע"ל (חד"ש, תע"ל) • מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר (מרצ, הבחירה הדמוקרטית, תנועת שח"ר) • ש"ס • יהדות התורה (אגודת ישראל, דגל התורה) |  |
| סיעות הכנסת השבע עשרה |
| --- | --- | --- |
| קואליציה | קדימה • העבודה-מימד (העבודה, מימד) • ש"ס • מפלגת הגמלאים • ישראל ביתנו |  |
| אופוזיציה | הליכוד • האיחוד הלאומי-מפד"ל (מפד"ל, מולדת, אח"י, תקומה) • יהדות התורה (אגודת ישראל, דגל התורה) • מרצ-יחד • בל"ד • רע"מ-תע"ל (רע"מ, תע"ל) • חד"ש |  |
הקורפוס השישי (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הקורפוס
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  קורפוס
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1918   1940   1946   1951   1957 – 1919   1946   1950   1953   1962
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
הקורפוס השישי היה קורפוס של צבא ארצות הברית שלחם במהלך מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה, ופורק בשנת 1962.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

הקורפוס הוקם בצרפת ב-1 באוגוסט 1918 במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נכלל בחיל המשלוח של ארצות הברית ונשלח לחזית המערבית. הקורפוס השתתף בקרב לורן. עם סיום המלחמה הוצב הקורפוס ככוח כיבוש בגרמניה, ופורק ב-1919. הקורפוס הוקם מחדש ב-29 ביולי 1921, והוצב בשיקגו, אילינוי. הוא הוקצה בהתחלה ליחידות העתודה, אולם ב-1 באוקטובר 1933 הועבר ליחידות הפעילות.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה > החזית האיטלקית

עם כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הועמד הקורפוס תחת מייג'ור גנרל ארנסט דאולי ונכלל במסגרת הארמייה החמישית של מארק קלארק. הקורפוס השתתף בפלישת בעלות הברית לאיטליה, במסגרתה נחת בסלרנו בחוף המערבי של איטליה, במסגרת מה שכונה "מבצע אוואלאנש" (מפולת שלגים). לצידו נחת הקורפוס הבריטי העשירי של ריצ'רד מקרירי. הנחיתה החלה ב-9 בספטמבר 1943. על מנת לנסות ולהפתיע את האויב לא בוצע ריכוך של חופי הנחיתה מן הים או מן האוויר. אולם הגרמנים לא הופתעו מהנחיתה, והגל הראשון שנחת על החופים נתקל באש מכוונת היטב וסבל אבדות כבדות. הגרמנים תפסו את עמדות המגננה שפונו קודם לכן בידי הכוחות האיטלקים, וטיווחו את הכוח הפולש באש ארטילרית מדויקת ובאש מקלעים. לאחר מאמץ הצליחו בעלות הברית לבסס ראשי גשר בחופי הנחיתה. התקפת נגד גרמנית גרמה לאבדות כבדות, אך אש מספינות מערכה של בעלות הברית הצליחה להביא להדיפתה. הבריטים והאמריקנים התקדמו באיטיות, ועדיין בסוף היום הראשון נותר פער של 16 קילומטרים בין שני הקורפוסים שנחתו באזור סלרנו, רק ביום השני לנחיתה הם הצליחו לחבור, ולבסס ראש גשר ברוחב כ-65 קילומטרים ובעומק של כעשרה קילומטרים. בין ה-12 בספטמבר וה-14 בספטמבר הגרמנים ערכו שורת התקפות נגד תוך שימוש בכל הכוחות שעמדו לרשותם, בתקווה להשליך את הנוחתים בסלרנו אל הים בטרם הארמייה השמינית תצליח לחבור אליהם מדרום. לשני הצדדים נגרמו אבדות כבדות. ההתקפות הגרמניות היו קרובות להשיג את מטרתן, אולם ב-18 בספטמבר הצליחה הארמייה השמינית לחבור אל האמריקנים ולסיים את הקרב בניצחון לבעלות הברית. בעקבות הקרב, הוחלף דאולי בג'ון לוקאס.
ב-1 באוקטובר כבש הקורפוס את נאפולי, אגב קרבות דמים כנגד הארמייה העשירית הגרמנית. ב-6 באוקטובר הגיעו בעלות הברית אל הנהר וולטורנו. הנהר היה מכשול טבעי, שהבטיח מפני מתקפת נגד בכיוון נאפולי. מאחוריו היה קו מגננה חזק של הגרמנים, שלא אפשר התקדמות ללא היערכות וקבלת אספקה ראויה. בחזית האיטלקית השתרר קיפאון, שאפשר לגרמנים לבצר את צפון איטליה. ב-22 בינואר 1944 פתחו בעלות הברית במתקפה על הגרמנים (קרב אנציו) בניסיון לשבור את הקיפאון. לוקאס היה ספקני מאוד באשר לסיכויי ההצלחה של התוכנית, והתקדמותו הייתה אטית והססנית מאוד, וכמעט הרסה את המבצע כולו. ג'ייקוב דיוורס הורה לקלארק לפטר את לוקאס, אולם קלארק לא מילא אחר ההוראה בדייקנות. הוא אמנם החליף את לוקאס בלוסיאן טראסקוט, אולם מינה את לוקאס לראש מטהו. הקורפוס השתתף בפריצת קו גוסטב, אולם לאחר מכן הפנה אותו קלארק אל רומא אשר הוכרזה כעיר פרזות בידי הגרמנים, ובכך החמיצו האמריקנים את ההזדמנות לכתר ולהשמיד את הארמייה הגרמנית העשירית. ב-4 ביוני, נכנסו בעלות הברית אל רומא ללא קרב.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה > החזית המערבית

לאחר כיבוש רומא, הובא הקורפוס הרביעי של ויליס קריטנברגר לחזית האיטלקית, והקורפוס השישי הוצא ממנה והועבר לחזית המערבית. הקורפוס נכלל במסגרת הארמייה השביעית של אלכסנדר פאץ', אשר הייתה חלק מקבוצת הארמיות השישית של ג'ייקוב דיוורס. הקורפוס השתתף בנחיתה בדרום צרפת (מבצע דרגון) ב-15 באוגוסט 1944. הגרמנים לא התנגדו בלהט רב, וביום הראשון למתקפה אבדות בעלות הברית נאמדו ב-95 הרוגים ו-385 פצועים. הכוחות הגרמניים, לעומת זאת, איבדו יותר מ-2,000 חיילים, רובם שבויים. הגרמנים הסיגו את כוחותיהם צפונה מחשש שיכותרו בידי כוחות בעלות הברית שפרצו מנורמנדי. בעלות הברית ניצלו זאת היטב, פתחו במרדף נמרץ ועד מהרה שחררו את רוב דרום צרפת. בספטמבר הגיעו האמריקנים להרי הווז' שם הפך המרדף המהיר לקרב שחיקה כנגד כוחות גרמניים עיקשים.
באמצע נובמבר הגיעו בעלות הברית אל הריין וכבשו מרבית השטח שמדרום לו. אולם בדצמבר פתחו הגרמנים במתקפת הבליטה, ובשל כך הוזזו חלק מהכוחות האמריקניים באלזס כדי להדוף את המתקפה. הגרמנים ניצלו פער זה, ופתחו במבצע נורדווינד לכיבוש אלזס מחדש. הגרמנים התקדמו היטב, אולם בינואר 1945 איבדה המתקפה הגרמנית מעצמתה, ובעלות הברית הצליחו להחזיר לידיהם את מרבית השטחים האבודים. יחידות מהקורפוס השתתפו בחיסול כיס קולמר במהלך פברואר. במרץ השתתף הקורפוס בפריצת קו זיגפריד והתקדם לנהר הריין מצפון לקרלסרוהה. בתחילת אפריל הוא חצה את הריין והתקדם אל היילברון. ב-12 באפריל נכבשה העיר לאחר התנגדות קשה מצד חיילי האס אס. במקביל ב-10 באפריל נחלו חלק מיחידות הקורפוס תבוסה קלה מידי האס אס בקרב ליד קריילסהיים. במאי נכנס הקורפוס למעבר ברנר בגבול שווייץ וחייליו פגשו שם את כוחות הארמייה החמישית של קלארק שהבקיעו מאיטליה בעקבות מתקפת האביב.
לאחר המלחמה

לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-8 במאי, פורק הקורפוס השישי. הוא הוקם מחדש ב-1 במאי 1946, ופורק שוב ב-24 בנובמבר 1950. ב-22 בינואר 1951 הוא הוקם שוב, והוצב באינדיאנה. הוא פורק עוד פעם ב-1 באפריל 1953, והוקם פעם נוספת ב-22 בנובמבר 1957. ב-1962 הועברה מפקדת הקורפוס למישיגן, וב-29 בפברואר 1968 הוא פורק בפעם האחרונה.
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם

| --- | --- |

 תאריך ייסוד:  1902 
 מדינה:  שוודיה שוודיה
 מיקום:  סטוקהולם, שוודיה
 אולם קונצרטים:  אולם הקונצרטים של סטוקהולם
 https://www.konserthuset.se/en/royal-stockholm-philharmonic-orchestra/
 
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של סטוקהולם (Kungliga Filharmoniska Orkestern) היא תזמורת שנוסדה בשנת 1902 כ"אגודה הקונצרטנטית של סטוקהולם". בשמה זה פעלה התזמורת עד לשנת 1957, ומאז ועד 1992 בשם "התזמורת הפילהרמונית של סטוקהולם". מאז 1992 היא נושאת את שמה הנוכחי. התזמורת הייתה להרכב קבוע בשנת 1914. מאז 1926 מקום מושבה הקבוע הוא באולם הקונצרטים של סטוקהולם.
מנצחים ראשיים

סאקארי אוראמו (2008 - ממשיך)
אלן גילברט (1999 - 2008)
אנדרו דייוויס ופאבו ירווי (1995 - 1998)
גנאדי רוז'דסטוונסקי (1991 - 1995)
פאבו ברגלונד (1987 - 1990)
יורי אהרונוביץ' (1982 - 1987)
גנאדי רוז'דסטוונסקי (1974 - 1977)
אנטל דוראטי (1966 - 1974)
הנס שמידט-איסרשטדט (1955 - 1964)
קרל גאראגולי (1942 - 1953)
פריץ בוש (1937 - 1940)
ואצלב טאליך (1926 - 1936)
גאורג שנפויגט (1915 - 1924)
הרכבת התחתית של יקטרינבורג

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  יקטרינבורג
 מפעיל:  יקטרינבורגסקי מטרופוליטן
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  26 באפריל 1991
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  8,51 ק"מ
 רוחב המסילה:  1520 מ"מ 
 מתח חשמלי:  825V DC railway electrification 
 מספר נוסעים ביום:  133,800
 מספר נוסעים בשנה:  48,9 מיליון (2008)
 מספר הקווים:  1
 מספר התחנות:  9
 metro-ektb.ru
 תרשים המערכת
 
 
אחת מתחנות הרכבת תחתית
הרכבת התחתית של יקטרינבורג (Екатеринбургский метрополитен) היא מערכת הסעת המונים מהירה ביקטרינבורג ובמחוז סברדלובסק הפועלת ברציפות מאז 1991.
תוכניות ראשונות לבניית הרכבת התחתית בסברדלובסק (שמה של יקטרינבורג בתקופה הסובייטית) הונחו כבר בשנות ה-70 של המאה ה-20. את החלק הראשון של הרכבת התחתית בנתה חברת חרקוב מטרו-פרויקט (Харьковметропроект) שזכתה במכרז. בשנות ה-80 של המאה ה-20, העבודה עמדה לקראת סיום, אך תאריך חנוכת התחנה הראשונה נדחה כמה פעמים. תחילה תוכנן לפתוח ב-1987, לבסוף התאריך נדחה ל-1989 ולבסוף נחנכה התחנה הראשונה באפריל 1991.
רכבות בשירות: כרגע ברכבת התחתית ישנם שלושה דגמים של רכבות, וכולם מתוצרת ברית המועצות לשעבר: 81-717.5/714.5,
81-717.5M/714.5M, ו - 81-717.6/714.6. כ-70 קרונות מהדגמים הנתונים נמצאים במחסן של הרכבת התחתית, כל רכבת בנויה מארבעה קרונות. מתכננים לרכוש רכבות מדגם חדש לגמרי, שישנה את קרונות הרכבת הישנים שמסיימים את השירות שלהם למרות שהדגם 81-717.6 הכי חדש בינתיים, ונכנס לשירות רק בשנת 2019. ברכבות החדשות מותקנות מצלמות וידאו אשר מאפשרות לנהג הרכבת לראות מה קורה באולם הנוסעים, הרכבות גם כוללות אזורים לנכים ומערכת אוורור מפותחת אך ללא עמדות לטעינת טלפון סלולרי.
הערות שוליים

↑  UrbanRail.Net > Asia > Russia > Yekaterinburg Metro, www.urbanrail.net
ערך זה הוא קצרמרבנושא רכבות ובנושא רוסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הרכבת התחתית של מונטריאול

| --- | --- |
 

 מידע כללי
 מדינה:  קנדה
 עיר:  מונטריאול
 מפעיל:  STM
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  1966
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  69.2 ק"מ
 רוחב המסילה:  1,435 מ"מ
 מספר נוסעים ביום:  1.245 מיליון (בממוצע)
 מספר נוסעים בשנה:  356.096 מיליון (2013)
 מספר הקווים:  4
 מספר התחנות:  68
 www.stm.info
 תרשים המערכת
  
 
הרכבת התחתית של מונטריאול (נודעת גם בשם המטרו של מונטריאול, בצרפתית: Métro de Montréal) היא מערכת רכבות תחתיות עירוניות המשמשת כאמצעי התחבורה המרכזי של העיר מונטריאול. בניית המערכת החלה ב-1962 והיא נחנכה באופן רשמי באוקטובר 1966. בעת פתיחתה כללה המערכת שני קווי רכבת תחתית עם 24 תחנות, ומאז הורחבה וכיום (2017) היא מורכבת מארבעה קווים עם 68 תחנות באורך מצטבר של 69.2 ק"מ, המכסים את רוב האי מונטריאול והפרברים.
הרכבת התחתית של מונטריאול היא מערכת הרכבות התחתיות העמוסה ביותר בקנדה והשלישית העמוסה ביותר בצפון אמריקה על פי מספר נסיעות ליום (אחרי מערכות הרכבת של ניו יורק ומקסיקו סיטי) - בממוצע היא משרתת ל-1,245,700 נסיעות מדי יום.
קווי הרכבת התחתית

הרכבת התחתית של מונטריאול מורכבת מארבעה קווים שמסומלים בצבעים שונים. הקו הקצר ביותר הוא קו 4 (הקו הצהוב) שנבנה עבור אקספו 67' וכולל שלוש תחנות בלבד. שני קווי רכבת, הכתום והצהוב עוזבים את האי של מונטריאול ומחברים את העיר ללאוואל וללונגוויל בהתאמה.
| מס' הקו | מס' הקו | מסלול | פתיחה | שיפוץ אחרון | אורך | מס' תחנות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 (ירוק) |  Angrignon ↔ Honoré-Beaugrand | 1966 | 1978 | 22.1 ק"מ | 27 |
|  | 2 (כתום) |  Côte-Vertu ↔ Montmorency | 1966 | 2007 | 30.0 ק"מ | 31 |
|  | 4 (צהוב) |  B erri-UQAM ↔ Longueuil–Université-de-Sherbrooke | 1967 |  - | 4.25 ק"מ | 3 |
|  | 5 (כחול) |   Snowdon ↔ Saint-Michel   | 1986 | 1988 | 9.7 ק"מ | 12 |
הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה

פגישת המועצה הלאומית 26 במאי 1918
הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს დემოკრატიული რესპუბლიკა, " סַכַּרתווֶלוֹס דֶמוֹקרַטיוּלי רֶספּוּבּליקה"), 1918–1921, הייתה הרפובליקה הדמוקרטית המודרנית הראשונה של גאורגיה. הרפובליקה נוסדה לאחר התפוררות האימפריה הרוסית, שהחלה עם המהפכה הרוסית ב-1917. הרפובליקה שנוסדה גבלה ברוסיה, והרפובליקה ההררית של צפון-הקווקז (1917–1920) מצפונה, טורקיה, ארמניה ואזרבייג'ן מדרום, וממערבה הים השחור. שטחה הכולל של הרפובליקה היה 107,600 קמ"ר (לשם השוואה: שטחה הכולל של גאורגיה כיום הוא 69,700 קמ"ר), ואוכלוסייתה מנתה 2.5 מיליון איש. כמו היום בירתה הייתה טביליסי, והשפה הרשמית הייתה גאורגית. הרפובליקה התפצלה מהרפובליקה הדמוקרטית הפדרטיווית של עבר-הקווקז, והכריזה על עצמאותה בטביליסי ב-26 במאי 1918, היא הונהגה על ידי מפלגה מנשביקית סוציאל-דמוקרטית. הרפובליקה החדשה התמודדה מול בעיות פנימיות וחיצוניות קבועות, ולא יכלה להתמודד מול פלישת הצבא האדום של הרפובליקה הסוציאל פדרטיווית הסובייטית של עבר הקווקז, והיא קרסה בפברואר-מרץ 1921, והפכה לרפובליקה סובייטית.
הממשלה והחוק

הכרזת העצמאות של גאורגיה ב-26 במאי 1918, הביאה למעשה להגדרת העקרונות הבסיסיים של אופייה הדמוקרטי של המדינה. בהתאם לזה "ערבה הרפובליקה הדמוקרטית של גאורגיה, לשוויון בין כל אזרחיה, לשוויון הזכויות הפוליטיות של כל הלאומים". בראש הממשלה הראשונה עמד נואה רמישווילי. באוקטובר 1918, החליפה המועצה הלאומית של גאורגיה.
הערות שוליים

↑  העיר השנייה בגודלה באזרבייג'ן
| היסטוריה של גאורגיה |
| --- | --- | --- |
| פרהיסטוריה (אנ') | תרבות שוּלבַּרִי-שוֹמוּ (אנ') • תרבות קוּרָה-אַרַאכּס (אנ') • תרבות תרִיאַלֵתִית (אנ') • תרבות קוֹלֵכִית (אנ') • דִיאַוֹחִי (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת העתיקה | קולכיס • איבריה • גאורגיה בעידן הרומי (אנ') • מסע פומפאי לגאורגיה (אנ') • אגריסי • איבריה הסאסאנית (אנ') • ניצורה של איבריה (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| ימי הביניים | המלחמות האיבריות (אנ') • המלחמות הלאזיות (אנ') • נסיכות איבריה (אנ') • השלטון הערבי בגאורגיה (אנ') • אמירות טביליסי • שושלת בגרטיוני • איבריה הבגרטידית • ממלכת אבחזיה • ממלכת קאחתי-הרתי • ממלכת הרתי • התמה של איבריה • ממלכת גאורגיה המאוחדת • תור הזהב של גאורגיה(אנ') • ארמניה בממלכת גאורגיה (אנ') • שירוואן הגאורגית (אנ') • המלחמות הביזנטי-גאורגיות • המלחמות הסלג'וק-גאורגיות (אנ') • הפלישה המונגולית • הפלישה הטימורית • הפלישה הטורקמנית (אנ') | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה המוקדמת | ממלכת כארתלי • ממלכת קאחתי • ממלכת אימרתי • נסיכות גוריה • סוואנתי • אבחזיה • סאמצחה (אנ') • סמגרלו (אנ') • גאורגיה הספווית (אנ') • ממלכת כארתלי-קאחתי | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| העת החדשה | גאורגיה באימפריה הרוסית (אנ') • הרפובליקה של עבר הקווקז • הרפובליקה הדמוקרטית הראשונה • הפלישה הסובייטית לגאורגיה • גאורגיה הסובייטית • מלחמת גאורגיה–רוסיה | מפת ממלכות קולכיס ואיבריה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n82118923   WorldCat (עם LCCN): n82-118923 
הכרזת העצמאות של גאורגיה ב-26 במאי 1918
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה ואתנוגרפיה על שם סאנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ארכאולוגיה, אתנוגרפיה ואמנות
 על שם:  Giovanni Antonio Sanna 
 כתובת:  Via Roma, 64, Via Roma 64, 07100 Sassari, Via Roma 64, Sassari 
 מיקום:  סאסארי 
 מדינה:  איטליה 
 מייסדים:  Giovanni Antonio Sanna 
 מבקרים בשנה:  20,320 (נכון ל־2015)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1931
 תאריך פתיחה רשמי:  1931 
 מידות
 שטח:  2,000 מ"ר (נכון ל־2018) 
 קואורדינטות:  40°43′22″N 8°34′02″E﻿ / ﻿40.722668°N 8.567247°E﻿ / 40.722668; 8.567247
 www.museosannasassari.it
  (למפת סרדיניה מוגדלת) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה ואתנוגרפיה על שם סאנה(למפת סרדיניה רגילה) קליארי סאסארי קוארטו סנט'אלנה  אולביה אלגרו נואורו אוריסטאנו קורסיקה הים הטירני  הים התיכון המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה ואתנוגרפיה על שם סאנה
 
המוזיאון הלאומי לארכאולוגיה ואתנוגרפיה על שם ג.א. סאנה (איטלקית: Museo Archeologico Nazionale G.A. Sanna) בעיר סאסארי נחשב למוזיאון הגדול בצפון ומרכז סרדיניה. הוא עשיר בממצאים מכל התקופות. המדורים העיקריים של המוזיאון הם ארכאולוגיה, אתנוגרפיה ואמנות. מדור האתנוגרפיה אינו פתוח לציבור. מוזיאון הציורים La pinacoteca כולל 360 ציורים מהמאה ה-14 - המאה ה-19 ומעט גם מהמאה ה-20 על נושאים דתיים. המוזיאון נקרא על שם ג'ובאני אנטוניו סאנה (Giovanni Antonio Sanna), שהיה גם בעל רוב האוספים. סאנה, יליד העיר, היה יזם, כלכלן וחבר הפרלמנט האיטלקי במאה ה-19. הוא בנה מכרה, ייסד בנק ותרם לפיתוחו של האי. יסודו של המוזיאון הוא באוסף העתיקות של סאנה, אליו נאספו אוספים של אישים אחרים וכך היה למוזיאון השני בחשיבותו באי. במוזיאון ספרייה וארכיון היסטורי. המוזיאון בנוי ממשטחים רחבים וישרים וערוך במיוחד לביקורי בעלי מוגבלות. בשנת 2000 הושלם המדור של העת החדשה. מאז הוא משתמש לכינוסים בינלאומיים מדעיים.
מבנה המוזיאון

במוזיאון ארבע-עשרה מדורים לפי סדר התקופות, מהעידן הפרהיסטורי עד העת החדשה:
מבנה המוזיאון > העידן הפרהיסטורי

העידן הפרהיסטורי: מהתקופה הפלאוליתית התחתונה עד תקופת הברונזה הקדומה מ-חצי מיליון שנה עד 2,000 לפנה"ס.
V - האולם הפרהיסטורי - אלו הממצאים העתיקים ביותר שנמצאו באי: עצים מאובנים, כלי חרס שנמצאו במערות מהתקופה הנאוליתית, ממצאים מהתרבות אוציארי
VI - ממצאים שמצאו ב-Monte d'Accoddi - הממצאים של תרבות הנוראגנית שיחזור כפר, מצבה ומקדש מתרבות זו. מודלים אלו מהווים נקודת מוצא טובה להבנת התרבות המסתורית. מבט על המבנה החיצוני, על תוכן החדרים הפנימיים ועל הכלים שנמצאו באתרים מעורר עניין בהבנת מהות התרבות שאין ממנה ממצאים היסטוריים.
VII - תרבות היפוגאום מבנה תת-קרקעי - ישוב, מקדש או מצבה (Tombe ipogeiche (domus de janas.
VIII - הדולמן וקברי הענקים - Tombe Megalitiche
XI - ממצאים פרהיסטוריים ונוראגניים: מבנה מעין קדוש, חתך בתבנית של בית נוראגני, תכשיטי קרמיקה ומתכת
מבנה המוזיאון > העידן ההיסטורי

X - פניקי - פוני - לוח עם אלפבית פיניקי, כד עם עצמות ילדים מקברי ילדים המכונים "תופת" וכלי זכוכית רבים.
XI - פנכות שמן מהתקופה הרומאית הכולל, פנכות שמן עבריות מהמאה ה-5 והמאה ה-6 אשר חרוט עליהן סמל המנורה.
XII - רומאי - אוסף מטבעות - נומיסמטיקה, כלים מקרמיקה, זכוכית וברונזה.
XIII - רומאי - פסלים, מוזאיקה, כתובות.
מבנה המוזיאון > ימי הביניים

XIV - ימי הביניים.
XV - ימי הביניים והעת החדשה
XVI - ספנות ומטענים בהובלה ימית. ממעמקי הים הוצאו שרידי משקלות, כלי נשק ומטענים של עופרות מתכת שהיו בדרכם מהאי.
גלריה

עצים מאובנים
מצבות מהתופת - קברי ילדים ליד כדים עם אפרם שהוקרב לאלילים
שיחזור כפר מתיישבי אתר נוראגה
הערות שוליים

↑  אפריל 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568399005171  BnF: cb12549737k (data)  ICCU: CFIV029567  ISNI: 0000 0001 2290 5001  LCCN: n85251374  SUDOC: 034779221  VIAF: 135858768   WorldCat (עם VIAF): 135858768
העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה

העבודה האדריכלית של לה קורבוזיה, תרומה יוצאת דופן לתנועה המודרנית (באנגלית: The Architectural Work of Le Corbusier, an Outstanding Contribution to the Modern Movement) הוא שמו של אתר מורשת עולמית של אונסק"ו שהוכרז ב-2016. האתר מאגד 17 מבנים או קומפלקסים, רובם בצרפת ומקצתם מפוזרים בארגנטינה, בבלגיה, בגרמניה, בהודו, ביפן ובשווייץ, שתוכננו על ידי האדריכל השווייצרי לה קורבוזיה ומייצגים את עבודתו ואת מאפייני האדריכלות המודרנית שיישם.
לה קורבוזיה נחשב על ידי רבים לאדריכל המשפיע ביותר בתולדות האדריכלות המודרנית. העקרונות שטבע וחידושיו בצורה, בחומר, במבנה ובתוכנית השפיעו ומשפיעים עד היום השפעה מכרעת על האדריכלות והתכנון העירוני, ויצרו צורת התבוננות חדשה על הצרכים השימושיים והאסתטיים שממלאים הבית והעיר. המבנים שנבחרו, מסוגים ושימושים שונים - בתי מגורים, בית חרושת ומבני דת, תרבות ושלטון - משקפים את החדשנות של לה קורבוזיה ואת יישום העקרונות והחידושים של האדריכלות המודרנית, שרבים מהם נטבעו על ידו. בין אלו נמנים העמדת הבניין מעל קומת עמודים פתוחה (פילוטי), הבאה לידי ביטוי בווילה סבואה; עירוב השימושים בבניין והשימוש ב"מודולור" הבאים לידי ביטוי ביחידת מגורים במרסיי; התכנון העירוני המודולארי והמרווח במתחם הקפיטול בצ'אנדיגאר; והקונסטרוקציה הפיסולית והבטון החשוף המוצגים בכנסיית נוטרדאם די או.
הערות שוליים

↑  רשימת האתרים באתר אונסק"ו (באנגלית).
המפלגה הקומוניסטית העיראקית

| --- | --- |

 מדינה:  עיראק
 מנהיגים:  יוסף סלמאן יוסף, בהא א-דין נורי, חוסיין א-ראדי, עזיז מוחמד, חמיד מג'יד מוסא, ראיד ג'אהד פהמי
 מזכיר כללי:  ראיד ג'אהד פהמי
 תקופת הפעילות:  31 במרץ 1934 – הווה (90 שנה)
 אידאולוגיות:  קומוניזם  מרקסיזם  חילוניות
 רשימה פוליטית:  סאירון - הברית לכינון רפורמות
 מטה:  רחוב א-נידאל, בגדאד, עיראק
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 www.iraqicp.com
המפלגה הקומוניסטית העיראקית (בקיצור: מק"ע; בערבית: الحزب الشيوعي العراقي; תעתיק מדויק: אל-חזב א-שיועי אל-עראקי; כורדית: حزبی شیوعی عێراق [סוראני], Partiya Komunista Iraqê [קורמאנג'י]) היא מפלגה קומוניסטית וממפלגות השמאל הדומיננטיות ביותר בפוליטיקה העיראקית למן הקמתה בשנת 1934, והמפלגה העיראקית הפעילה בעלת הוותק הגדול ביותר. מק"ע מלאה תפקיד בולט בעיצוב הפוליטיקה העיראקית מראשית ימיה ועד לשנות ה-70 של המאה ה-20.
מק"ע קמה על בסיס חוגים רעיוניים מרקסיסטיים שצמחו בעיראק בשנים שלאחר מלחמת העולם הראשונה. במשך רוב שנותה הייתה יעד לדיכוי ולרדיפה מצד השלטון המרכזי בבגדאד. בין אם מכיוון השלטון המלוכני, השמרני והפרו-בריטי; או לימים, תחת שלטון מפלגת הבעת'. מק"ע זכתה לעדנה יחסית בימי שלטונו של עבד אל-כרים קאסם, או כשהגיעה להסכמות מול הבעת' בלחץ ברית המועצות. אך בכל הפעמים חילופי שלטון נוספים הביאו לרדיפה מחודשת. מק"ע לקחה חלק במאמצי השיקום של עיראק לאחר פלישת כוחות הקואליציה והפלת סדאם חוסיין. כיום מק"ע היא פלג בתוך מערך המפלגות הגדול ביותר בפרלמנט העיראקי.