stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רן ישי
ביוגרפיה

רן ישי סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה ובהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת בר-אילן, בד בבד עם הצטרפותו לקורס הצוערים של משרד החוץ ב-1995. בין השנים 1999–2001 שירת בשגרירות ישראל בבלגיה ובמשלחת לאיחוד האירופי בבריסל. בשנת 2002 התמנה ראש הצוות המדיני בלשכתו של שר החוץ, בנימין נתניהו ולאחר הקמת הממשלה ה-30, עבר עמו למשרד האוצר כיועץ מדיני. בין השנים 2005–2006 כיהן כראש האגף לקשרי חו"ל מדעיים במשרד המדע והטכנולוגיה ובמסגרת זו חידש את קשרי המדע בין ישראל למדינות ברית המועצות והגוש המזרחי לשעבר.
בקיץ 2006 מונה לשגריר ישראל בקזחסטן. בתפקיד זה כיהן עד שנת 2008. במהלך כהונתו נסגרה שגרירות ישראל בעיר הבירה הישנה, אלמאטי ונפתחה מחדש בעיר הבירה הנוכחית, אסטנה ונחשבת כיום לשגרירות הישראלית הקרה ביותר בעולם (החליפה בכך את אוטווה). בעקבות שירותו במדינה, קיבל את אות מסדר היובל של קזחסטן(רו'), לאחר שיזם את מבצע "ידידות" להצלת עשרות תינוקות נשאי נגיף האיידס, במחוז צ'ימקנט בדרום המדינה.
 בין השנים 2010–2016 שירת כסמנכ"ל משרד ראש הממשלה למינהל ומשאבי אנוש. במסגרת זו, היה אחראי על מינהלת ההקמה של מטה הסייבר הלאומי. כמו כן, היה אחראי להקמת יחידות נוספות, כמו אגף הממונה על היישומים הביומטריים במשרד ראש הממשלה ומטה היישום להתיישבות ופיתוח כלכלי של הבדואים בנגב ולסגירת יחידות אחרות, כמו מינהלת תנופה (במקור מינהלת "סלע"), לסיוע למפוני גוש קטיף ויישובי צפון השומרון, בהליך חריג בו צומצמו עשרות תקנים בשירות המדינה מבלי שיפוטרו עובדים, לאחר שלכולם נמצאו שיבוצים חדשים במסגרת תקנים פנויים קיימים בשירות.
בשנת 2013 נבחר למזכירות האגודה השיתופית ביישובו וכיהן כיו"ר (ברוטציה). בשנת 2021 נבחר שוב.
בנובמבר 2016 מונה למנכ"ל משרד ירושלים ומורשת, במסגרתו יזם הענקת עיטור חדש, אות "מגן ירושלים", לאישים שתרמו לחיזוק מעמדה של העיר המאוחדת כבירת ישראל.
בשנת 2019 פרש מתפקיד מנכ"ל משרד ירושלים ומורשת והתמודד לכנסת ה-21 על המקום המיועד לנציג מחוז יש"ע בליכוד, אולם לא נבחר.
בשנים 2017–2018 השתתף בארגון "קמפ ישי", מרפאת שדה שהקים ארגון הסיוע ההומניטרי האמריקני Friendships עבור נפגעי מלחמת האזרחים בסוריה, מעבר לגדר המערכת ברמת הגולן, במסגרת פרויקט שכנות טובה של פיקוד הצפון. לאחר שכוחות המשטר הסורי השתלטו על האזור, התפנתה המרפאה והוקמה מחדש מדרום למעבר ארז, עבור תושבי עזה. כמו ניסיונות קודמים, גם ניסיון זה נכשל, לאחר ששלטונות חמאס בעזה סירבו לשלוח מטופלים למתקן הרפואי שהוקם. המתחם פונה חזרה לישראל כשנה וחצי לפני התקפת חמאס על ישובי דרום מערב הנגב.
בתחילת 2020 מונה חבר במועצת הנציגים של בוניורו-קיטארה ובמסגרת זו קיבל אות מסדר אומוקמה צ'ווא, על פעילות הומניטארית.
ספרים ומאמרים

לאחר תום תקופת כהונתו כשגריר, כתב את הספר שחר בחצות ליל, מטעם הקהילה היהודית בקזחסטן. ספרו השני, שומר גבולך, הוא ספר היסטוריה של ישראל באנגלית. בנוסף, ערך את הפרסום הממשלתי "Israel's Right", בדבר זכותה של ישראל לריבונות בירושלים על פי הדין הבינ"ל וכתב מספר מאמרים בנושאים מדיניים וביטחוניים בכתבי העת "נתיב" ו"מערכות".
שירות ביטחוני

שירת בסדיר ובמילואים בחיל התותחנים ומתנדב כקצין סיור במשמר הגבול וביחידה האווירית של משטרת ישראל, במסגרתה טס, בין היתר, במהלך מבצע עמוד ענן ואינתיפאדת הסכינים.
ב-7 באוקטובר 2023, במוצאי החג ובמהלך מתקפת הפתע של חמאס על הנגב המערבי, השתתף בהגנה על מושב באזור נתיבות שאליו חדרו שב"חים לא חמושים מעזה במהלך היום, עד להגעת הצבא. בשבועיים הבאים פינה באופן עצמאי תושבים מישובי העוטף, עד הפעלת תוכנית הפינוי הממשלתית, יחד עם מתנדבים אחרים וארגונים, שפיזרו את המפונים ליעדים שונים בארץ, ובהמשך השתתף בפעילות לאיתור ומניעה של חדירות שב"חים לשטח ישראל, גם במסגרת גיחות סיור של המערך האווירי של המשטרה.
הערות שוליים

↑  אנה ברסקי, ‏"נתמוך בבנייה בכל חלקי העיר המאוחדת ובפרט בעטרות": ח"כים מהקואליציה סיירו בצפון ירושלים, באתר מעריב אונליין, 8 בפברואר 2023
↑  Семерых израильтян наградят по указанию Назарбаева, Tengrinews.kz (ברוסית)
↑  קידום היכולת הלאומית במרחב הקיברנטי, החלטה מספר 3611 של ממשלת ישראל השלושים ושתיים, משנת 2011, באתר של משרד ראש הממשלה
↑  חזקי ברוך, השר אלקין: הגיע הזמן שמדינות אירופה יכירו בי-ם, באתר ערוץ 7, 26 בנובמבר 2018
↑  Camp Ichay Across the Syrian Border 2018
↑  "Israelis, Christians Work Together to Bring Medical Attention, Love to Syrians". CBN News (באנגלית). 2017-12-22. נבדק ב-2018-11-28.
↑  Providing Needed Medical and Trauma Aid to Gazan Citizens – The Wexner Foundation, The Wexner Foundation, ‏11 ביוני 2020
↑  גל ברגר, מתקן התפלה ובית חולים שדה: כך תשוקם הרצועה?, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 21 בספטמבר 2019
↑  נצחיה יעקב, יהודי נודד: האיש שמגלה איך נראים חיי דיפלומט שומר מצוות, באתר ynet, 20 בדצמבר 2021
↑    ישי פרידמן, ‏פרסום ממשלתי ראשוני מסוגו: רק לישראל הזכות על ירושלים ויו"ש, בעיתון מקור ראשון, 16 בספטמבר 2018
↑  יערה שפירא, הרופא הסיר את האזיקים והשוטר לא עודכן: כך נמלט העציר המסוכן מבית החולים, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 11 ביוני 2019
↑  אור צעידי, כביש 6 נחסם בשל חשד לאירוע בטחוני, מסוק הוזנק לאזור, באתר עכשיו 14
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007289115005171  ISNI: 0000 0004 0312 5917  LCCN: no2012099617  VIAF: 299536365   WorldCat (עם VIAF): 299536365
רעידת האדמה באנטיוכיה (115)

| --- | --- |
 סוג:  רעידת אדמה
 תאריך התרחשות:  13 בדצמבר 115 
 מגניטודה:  7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט
 במדינות או באזורים:  פיניקיה (מחוז רומי), האימפריה הביזנטית (האזור בו נמצאת כיום לבנון)
 פצועים:  ~260,000
 קואורדינטות:  36°06′N 36°06′E﻿ / ﻿36.1°N 36.1°E﻿ / 36.1; 36.1
  (למפת סוריה מוגדלת) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהרעידת האדמה באנטיוכיה (115)(למפת סוריה רגילה) דמשק חלב חומס לטקיה חמה דיר א-זור אל-חסכה א-רקה הים התיכון  ישר. לבנון ירדן עיראק טורקיהרעידת האדמה באנטיוכיה (115)
 
רעידת האדמה של שנת 115 היא רעידת אדמה שהתרחשה ב-13 בדצמבר 115 באזור העיר אנטיוכיה והייתה בעוצמה של יותר מ-7.5 בסולם מגניטודה לפי מומנט. אנטיוכיה והיישובים שבסביבתה נהרסו ברעידת האדמה כאשר היו אבדות רבות של חיים ורכוש. רעידת האדמה גרמה להיווצרות צונאמי מקומי, שפגע קשות בנמל קיסריה. הקיסר הרומי טראיאנוס נכח במוקד רעידת האדמה, וכך גם אדריאנוס אשר יהיה הקיסר הרומי הבא אחריו.
נזקים

תיאור של רעידת האדמה נכלל בכתבי הסופר קסיוס דיו. קסיוס מתאר בכתביו את אנטיוכיה כעיר צפופה עם חיילים ואזרחים רבים שנסעו אליה מכל חלקי האימפריה, משום שהקיסר טראיאנוס שהה שם במהלך עונת החורף. לפי תאוריו רעידת האדמה החלה בצליל שאגה רועם, ולאחריו החלה רעידת אדמה עזה. עצים שלמים הושלכו לאוויר, וכך גם רבים מן התושבים. מספר גדול של אנשים נהרגו כאשר נפלו עליהם דברים שונים ורבים אחרים נלכדו. הרעידות הקטנות יותר שאירעו באותו האזור בימים שלאחר הרעידה העיקרית גרמו למותם של חלק מן האנשים שניצולו מרעידת האדמה המקומית, בעוד שאנשים אחרים שנלכדו מתחת למבנים הרוסים מתו מרעב. במהלך רעידת האדמה הצליח הקיסר הרומי טראיאנוס לברוח מהבית שבו שהה כאשר קפץ מהחלון של הבית בו שהה ועל כן הוא רק נפצע קל. בשל הסכנה מפני רעידות אדמה נוספות טראיאנוס בחר לעבור עם הפמליה שלו להיפודרום הפתוח של אנטיוכיה.
העיר אפאמיה נהרסה גם היא ברעידת האדמה ונגרם גם נזק רב לביירות. הצונאמי שנוצר בעקבות רעידת האדמה הכה בערי חוף רבות, ובמיוחד בקיסריה וביבנה.
המקור לטיעון שמספר מקרי המוות ברעידת האדמה היה בסביבות 260,000 איננו ברור, שכן הוא נכלל רק בספרים שנכתבו במהלך מאות השנים האחרונות.
הערות שוליים

↑  National Geophysical Data Center. "Comments for the Significant Earthquake". נבדק ב-19 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bennett, J. (1997). Trajan: Optimus Princeps : a Life and Times. Roman imperial biographies Batsford Series (2nd ed.). pp. 199–201. ISBN 978-0-415-16524-2. נבדק ב-20 באוקטובר 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Sbeinati, M.R.; Darawcheh, R.; Mouty, M. (2005). "The historical earthquakes of Syria: an analysis of large and moderate earthquakes from 1365 B.C. to 1900 A.D." (PDF). Annals of Geophysics. 48 (3): 347–435. נבדק ב-22 באוקטובר 2011. {{cite journal}}:  (עזרה)
| רעידות אדמה באזור הלבנט |
| --- | --- | --- |
| העידן הקלאסי | רעידת האדמה באנטיוכיה ב-115 • רעידת האדמה ביהודה ב-130 • רעידות האדמה בגליל ב-363 • רעידת האדמה באנטיוכיה ב-526 • רעידת האדמה בביירות ב-551 |  |
| ימי הביניים | רעידת האדמה בגליל ב-749 • רעידת האדמה בדמשק ב-847 • רעידת האדמה בעכו ב-881 • רעידת האדמה בבקעת הירדן ב-1033 • רעידת האדמה במזרח הקרוב ב-1068 • רעידת האדמה בעמק הירדן ב-1138 • רעידת האדמה בחלב ב-1138 • רעידת האדמה בחמה ב-1157 • רעידת האדמה בסוריה ב-1170 • רעידת האדמה בסוריה ב-1202 |  |
| התקופה העות'מאנית | רעידות האדמה במזרח הקרוב ב-1759 • רעידת האדמה בירושלים ב-1834 • רעידת האדמה בגליל ב-1837 |  |
| העת המודרנית | רעידת האדמה ביריחו ב-1927 • רעידות האדמה בנפת שוף בלבנון ב-1956 • רעידת האדמה בשארם א-שייח' ב-1969 • רעידת האדמה במפרץ אילת ב-1995 • רעידת האדמה בטורקיה ב-2023 |  |
בדשא אצל אביגדור

"בדשא אצל אביגדור" הוא אלבום של הזמר אריק איינשטיין והמוזיקאי מיקי גבריאלוב מיולי 1971. זהו האלבום השביעי של איינשטיין (והחמישי ברציפות שהוציא בחברת "פונוקול") והתקליט השני שהוציא בשנת 1971. זהו גם אחד האלבומים המצליחים ביותר שהקליט איינשטיין, והוא כולל מספר שירים שהפכו לקלאסיקות ישראליות.
הפקה

מיקי גבריאלוב הלחין ועיבד את כל שירי האלבום. איינשטיין כתב שלושה מהשירים והפזמונאי יענקל'ה רוטבליט כתב שבעה נוספים. האלבום הוקלט באולפני קולינור בתל אביב במאי 1971 ויצא לאור ב-7 ביולי 1971.
האלבום קרוי על שמו של צריף ששכן בסמוך לחוף מציצים שבתל אביב. צריף זה, שהיה בבעלותו של אביגדור צברי, שימש כמקום מפגש לקבוצת אנשים, ובהם יוצרים ואמנים, שכונתה "חבורת לול". הצריף, שתועד על עטיפת האלבום בצילום של אלונה איינשטיין, תועד גם בסרטו של אורי זוהר "מציצים".
חלק משירי האלבום זכו לקליפים, כחלק מסדרת התוכניות "לול", ששודרה בראשית שנות ה-70 בערוץ הראשון. במרוצת השנים, עם הפיכת השירים לקלאסיקות ישראליות, זכו חלק משירי האלבום לגרסאות חדשות מצד איינשטיין עצמו ומצד מוזיקאים אחרים (להקת אטרף, נתן כהן ועוד).
השיר "אני ואתה" זכה ב-1972 גם לגרסה איטלקית של להקת הרוק המתקדם Capsicum Red, שבה הוא נקרא "Rabbia e Poesia" ("זעם ושירה"). השיר "שיר מספר 8" נכתב בהשפעת ביטויים מספר "שיר השירים". השיר "השריקה של התנועה" נכתב על תקופת החניכות של רוטבליט בתנועת הנוער "השומר הצעיר", תנועה שבה היה חבר גם איינשטיין. בשנת 2014 הקליטה החצר האחורית, להקתו של רוטבליט, גרסת כיסוי לשיר "לשרוק בחושך", כמחווה לאחר מותו של איינשטיין.
רשימת רצועות

המוזיקה לשירים הולחנה על ידי מיקי גבריאלוב.
| מס' | שם | מילים | משך |
| --- | --- | --- | --- |
| 1. | שיר מספר שמונה  | יענקל'ה רוטבליט | 4:06 |
| 2. | אני ואתה  | אריק איינשטיין | 3:27 |
| 3. | קפה טורקי  | יענקל'ה רוטבליט | 3:41 |
| 4. | אני רואה אותה בדרך לגימנסיה  | יענקל'ה רוטבליט | 3:02 |
| 5. | לשרוק בחושך  | יענקל'ה רוטבליט | 4:33 |
| 6. | אני אוהב לישון  | אריק איינשטיין | 3:07 |
| 7. | היא תבוא  | יענקל'ה רוטבליט | 3:05 |
| 8. | צא מזה  | יענקל'ה רוטבליט | 2:52 |
| 9. | השריקה של התנועה  | יענקל'ה רוטבליט | 3:58 |
| 10. | אני מבין  | אריק איינשטיין | 3:10 |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 35:01 |
| מהדורה מחודשת (2015)> מס' | מהדורה מחודשת (2015)> שם | מהדורה מחודשת (2015)> משך | מהדורה מחודשת (2015)>  | מהדורה מחודשת (2015)>  | מהדורה מחודשת (2015)>  | מהדורה מחודשת (2015)>  | מהדורה מחודשת (2015)>  | מהדורה מחודשת (2015)>  | מהדורה מחודשת (2015)>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 11. | מה פה הולך  | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | Waiting For A Better Day (אני ואתה)   | 3:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | An Old Fashioned Silly Song (אני אוהב לישון)   | 2:31 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | אני מבין (עם רוב האקסלי)   | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
קרדיטים

אריק איינשטיין: שירה, מילים ל"אני ואתה", "אני אוהב לישון" ו"אני מבין"
מיקי גבריאלוב: גיטרה 12 מיתרים, גיטרה בס, לחנים, עיבודים והפקה מוזיקלית
חיים רומנו: גיטרה מובילה
דוד קריבושי: פסנתר, עיבוד מיתרים
עמי טרייבטש: תופים
אהרל'ה קמינסקי: קונגוס
נגני התזמורת הפילהרמונית: כלי קשת ומיתרים
דורי הרשגל: טכנאי הקלטה באולפני "קולינור"
צבי שיסל: מפיק
אלונה איינשטיין: צילומים
דוד טרטקובר: עיצוב עטיפה
ג'סיקה (הסוחר מוונציה)

| --- | --- |

 יוצרים:  ויליאם שייקספיר 
 
ג'סיקה (יסכה) היא בתו של שיילוק, מלווה כספים יהודי, במחזה "הסוחר מוונציה" של ויליאם שייקספיר ( c. 1598 ). אחת מעלילות המשנה של המחזה עוסקת בה ובבריחתה עם לורנצו, נוצרי חסר פרוטה, תוך גניבת תיבת הדוקטים שבה חסכונותיו של שיילוק, כשבסופו של דבר היא מגיעה עימו לביתם של פורציה ובסניו.
תפקידה במחזה

דמותה של ג'סיקה היא לכאורה מינורית יחסית, והיא מדברת מעט במהלך חמשת המערכות של המחזה. עם זאת, מבחינת המבנה הדרמטי של המחזה יש לה משמעות מרכזית: הבריחה שלה עם לורנצו תוך גניבת תיבת הדוקטים היא זו שמניעה את ההתעקשות הנקמנית של שיילוק על קבלת "ליטרת הבשר" שלו מאנטוניו ובסוף המחזה, התנצרותה היא זו שמסמלת את סוף דבקותו של שיילוק באמונה היהודית, בהיותה האמצעי שבאמצעותו מומר שיילוק בכוח לנצרות.
ג'סיקה מופיעה לראשונה על הבמה בתחילת התמונה השלישית של המערכה השנייה, כאשר היא אומרת ללנצלוט גובו, שעוזב את שירותו אצל שיילוק ומעביר את נאמנותו לבסניו:
חבל לי שאתה עוזב את אבא ככה.
הבית פה הוא גיהנום, ואתה,
שדון ליצן, גנבת קצת מִמְנת השיממון.
כבר כאן ניתן לראות עד כמה היא לא סובלת את חייה הנוכחיים ועד כמה היא אינה נאמנה לאביה. היא מבכה את אובדן חברותו במשק בית שהוא "גיהנום" ואז גם מאיצה בו על מנת שאביה לא יראה את השיחה ביניהם, כשהיא נותנת לו דוקט זהב כמתנת פרידה ומכתב ללורנצו. לאחר שהוא עוזב, היא תוהה לעצמה אילו פגמים באופייה גורמים לה להתבייש להיות בתו של אביה, ולהתנכר לאורחותיו למרות קשר הדם ביניהם. היא מסכמת את המונולוג בנחישותה להתחתן עם לורנצו ולהתנצר:
אוי, איזה חטא מזוויע זה שיש בי,
להתבייש להיות בת של אבי!
אך גם אם אני בת שלו בדם,
אני לא בת בָּאופי. הו, לורנצו,
אם תקיים רק את הבטחתך
אשים סוף בלבי לַמלחמה,
אהיה נוצרית, ורעיה חמה.
בתכנון הבריחה, מעבירה ג'סיקה ללורנצו מכתב באמצעות גובו, ובו היא מפרטת את רצונה לברוח עימו ולקחת את כל חפצי הערך של אביה שתוכל למצוא. לורנצו, שבע רצון מהמכתב, שולח את גובו להעביר אליה מסר כי קיבל את המכתב ולא יאכזב אותה. ואולם בתמונה הבאה, נתקל גובו בשיילוק העומד לצאת מהבית לסעודה עם אנטוניו ובאסניו. שיילוק נותן לג'סיקה את מפתחות הבית וממנה אותה לאחראית בעת היעדרו. גובו מעודד את שיילוק לצאת לארוחה לפניו, ומנצל זאת כדי להעביר לג'סיקה את המסר מלורנצו. שיילוק שם לב להסתודדות ביניהם ושואל את ג'סיקה לפישרה, אולם היא משקרת לו ואומרת לו כי גובו רק נפרד ממנה. שיילוק משמיץ אותו על החלפת הנאמנות ולאחר שהוא יוצא מפטירה ג'סיקה:
שלום. אם המזל הרע יוּשבּת,
איבדתי אב, אתה הפסדת בת.
בתמונה הבאה מגיע לורנצו עם חבריו לביתו של שיילוק על מנת לממש את תוכנית הבריחה של ג'סיקה, המחופשת לנער ונבוכה מכך מאד:
שמחה שלילה, אתה לא רואה
אותי, כי התחפושת מביכה
אותי מאד. אבל האהבה
עיוורת, אוהבים אינם רואים
את השטויות המשוגעות שהם
עצמם עושים. כי אם יכלו לראות,
גם קופידון עצמו היה מסמיק
לראות אותי כך משוּנָה לנער
ניתן לראות כאן עד כמה היא מאוהבת בו ורוצה להיראות טוב בעיניו, ועד כמה הוא משפיע עליה, כאשר הוא משכנע אותה להצטרף אליו על אף מבוכתה והיא אף גונבת דוקאטים נוספים עבורם.
אהבתה הרבה ונאמנותה ללורנצו על פני אביה באות לידי ביטוי גם בהמשך, כאשר הם נמצאים כבר באחוזתה של פורציה בבלמונט. ראשית, עם קבלת החדשות על הפסדיו העסקיים של אנטוניו, מזהירה ג'סיקה כי אביה ”יעדיף לאין ערוך את בשר אנטוניו על הסכום שהוא חייב לו”.
בהמשך, היא גם אומרת לגובו, שמכפיש את אביה ואומר לה שהיא ארורה בכל מקרה, כי לורנצו, בעלה, הושיע אותה והפך אותה לנוצריה.
ואולם בסוף אותה מערכה ממש נראה כי הדיאלוג שלה עם לורנצו כולל הקנטות, ולא ברור האם מדובר בחיבה או בסימן להתערערות היחסים. הדבר מתעצם עוד יותר בתמונה הראשונה של המערכה החמישית, שבה הם מדברים על נאהבים מהאגדות ואז גם על עצמם ועוברים מאידיליה לעקיצות הדדיות.
בסופו של דבר, מעניקה פורציה לג'סיקה את כל עושרו של שיילוק, בשטר בו זכתה במשפט.
מקורות הדמות

המקורות המקובלים למחזה "הסוחר מוונציה" הם Il Pecorone של ג'ובאני פיורנטינו ( 1380 ) והתרגום לאנגלית של ריצ'רד רובינסון לגסטה רומנורום (1577), אך אף אחד מהם אינו מכיל את העלילה העוסקת בג'סיקה ולורנצו, ולבן דמותו של שיילוק שבהם כלל לא מיוחסת בת. ככל הנראה, את רכיבי העלילה האלו לקח שייקספיר, בין היתר מהמחזה "היהודי ממלטה" של כריסטופר מרלו (1590 ), שבו ניתן לראות קשר מילולי בין דבריו של ברבאס כאשר אביגיל מצילה את הזהב שלו, לדבריו של שיילוק כאשר הוא נוכח שג'סיקה גנבה את תיבת הדוקטים שלו.
מקבילה נוספת שניתן להצביע עליה, היא דמותה של פלוריפס בסיפור "סולטן בבל", שהוא סיפור אנגלי המבוסס על הסגנון הסיפורי הפואטי הצרפתי של המאה ה-11 (chanson de geste) ועל שירת רולאן. בסיפור, לוכד סולטן בבל, השליט הסרסציני את האבירים הנוצרים אוליבר ורולאן, ומתכוון להוציאם אותם להורג. פלוריפס היא ביתו של הסולטן, אשר רוצחת את האומנת שלה, אשר סירבה לסייע לה להאכיל את האסירים; בהמשך היא גם מכה את סוהר בראשו כשהוא מסרב לאפשר לראות את האסירים ומתמרנת את אביה שייתן לה את האחריות עליהם. לאחר מכן היא מביאה אותם למגדל שלה, ומעניקה להם יחס מלכותי, כמו גם לעשרת אבירי הקודש הנוספים שנלכדים. היא מסייעת להם לרצוח את סר לוקפר, מלך בלדאס כאשר הוא מפתיע אותם וקוראת לאבירים לתקוף את אביה ואת אביריו על מנת להסוות את הרצח. כאשר אביה נמלט ותוקף אותם במגדל, היא מסייעת בהגנה. או אז היא מתנצרת ומתארסת לגיא מבורגון הנוצרי. לבסוף היא מחליטה יחד עם אביה שאין טעם לנסות להמיר את אביהם לנצרות ולכן יש להוציאו אותו להורג במקום. בדומה לסוחר מוונציה, נראה שמעשים שיכולים להיחשב רעים, הופכים למוצדקים, אם הם נעשים על ידי הצד הנוצרי ה"טוב" כלפי הצד הכופר ה"רע".
ניתוח דמותה

בעבר התייחסו מבקרי ספרות לדמותה של ג'סיקה בצורה שלילית, כשהם שמים את הדגש על כך שגנבה את הזהב של אביה ובגדה באמונו ממניעים אנוכיים.
בסוף המאה ה-20 החלו הדעות לגביה להתמתן, תוך הבחנה בדקויות ובפרשנות חלופית, אשר מציעה לראות את מעשיה כמונעים מתוך אהבה ונדיבות, וכן מהתנהגותו הרודנית והבלתי מוסרית של שיילוק עצמו.
ג'סיקה היא אינטליגנטית ועצמאית, כפי שאומר עליה גם לורנצו עצמו (מערכה שנייה, תמונה שלישית). על אף שהיא משקרת וגונבת, וכך מפרה את הציפיות המסורתיות לנאמנות לאביה, היא נוטלת את היוזמה וההובלה על חייה וגורלה שלה, ובוחרת בלורנצו בתקווה להפוך לרעיה אוהבת.
דמותה משמשת הן כמשקפת והן כמנוגדת לפורציה: שתי הנשים נשלטות על ידי אבותיהן (מתים או חיים) בחברה בה הן אינו יכולות להיות עצמאיות או לבחור בחופשיות עם מי הן רוצות להתחתן. שתיהן נאלצות לנקוט בתחבולות ולהתחפש לגבר כדי להשיג את רצונן.
ואולם, בעוד שפורציה לכאורה מכבדת את רצונותיו של אביה ומהמרת שבסניו יבחר נכון, ג'סיקה נוקטת פעולה קיצונית ומעוררת אנטגנוניזם. היא גם מביעה הערכה והערצה באופן גלוי לפורציה:
גם מערכות היחסים של ג'סיקה עם שיילוק (אביה) ולורנצו (אהובה) משמשות כדי להדגיש את ההבדלים והניגודים בינן לבין מערכות היחסים של פורציה עם אביה ועם בסניו.
במובן מסוים, ג'סיקה משמשת גם כדמות מנוגדת לשיילוק, שכן גם היא יהודיה, אך מתוארת כדמות הרבה יותר סימפתית, הזוכה לאהבתו של לורנצו הנוצרי.
מעבר לעצמאות ונחישות, יש לג'סיקה גם נטייה אמנותית ופואטית. כך למשל בתמונה הראשונה של המערכה החמישית (אור הירח בבלמונט), היא משוחחת עם לורנצו על יופיו של הלילה ומפגינה את הידע הרחב שלה ואת היכולת שלה לעשות בו שימוש. היא נזכרת בסיפורי האהבה העתיקים והמיתולוגיים, כמעט במין תחרות מול לוררנצו בדיאלוג האהבה שביניהם. האופי האמנותי שלה בא לידי ביטוי גם בתגובותיה וברגישותה למוזיקה, שגורמת לה להיכנס למצב רוח מלנכולי ”אני אף פעם לא שמחה כשאני שומעת מוזיקה יפה.”
ניתן גם לומר שיש לה חוש הומור ושנינות, הבאים לידי ביטוי כבר בהופעתה לראשונה, כאשר היא מתלוצצת עם לנצלוט. בהמשך, היא מקניטה את לורנצו בעלה בשעשוע, לאחר ששיבחה את פורציה, ורומזת שייתכן שהיא לא מחזיקה בדעה גבוהה עליו כמו שהוא מחזיק על עצמו:
לורנצו: בדיוק כל מה שהיא כְּרעיה, השגתְ בי בתור בעל.
ג'סיקה:  שְמע-נא, על זה תשְאל את דעתי!
הערות שוליים

↑  Halio, Jay L., ed. (2008) [first published 1993]. The Merchant of Venice. The Oxford Shakespeare. Oxford: Oxford University Press.' pp 16-19
↑  Drakakis, John, ed. (2010). The Merchant of Venice. Arden Shakespeare, third series. Bloomsbury, pp 39-40.
↑  Drakakis, John, ed. (2010). The Merchant of Venice. Arden Shakespeare, third series. Bloomsbury, pp 22
↑  Wilson, James L. (1948). "Another Medieval Parallel to the Jessica and Lorenzo Story". The Shakespeare Association Bulletin. Folger Shakespeare Library. 23 (1): 20–3
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561678405171  LCCN: sh2005005187 
שיילוק וג'סיקה
תמר איש שלום

| --- | --- |

איש שלום בספטמבר 2013
 לידה:  6 בינואר 1981 (בת 43) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  קינגס קולג' לונדון 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 עיסוק:  עיתונאית, מגישת טלוויזיה, אשת רדיו
 מעסיק:  חדשות 13
 בן או בת זוג:  נדב איל 
 מספר צאצאים:  3 
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  תמר-איש-שלום-Tamar-Ish-Shalom-216452895043232
 טוויטר:  tamarishshalom
 
איש שלום מראיינת את מזכיר המדינה, ג'ון קרי, בנושא הגרעין האיראני, אפריל 2015
תמר איש שלום (נולדה ב-6 בינואר 1981) היא עיתונאית, אשת רדיו וטלוויזיה ישראלית. לאורך שנים הגישה בין היתר את מהדורת החדשות המרכזית וכן את מהדורת השבת של חדשות 13.
ביוגרפיה

איש שלום נולדה, גדלה והתחנכה בשכונת בית הכרם שבירושלים. אמה היא דוקטור לביוכימיה ומרצה באוניברסיטה, ואביה, מנהל בכיר במשרד הכלכלה והתעשייה. איש שלום הייתה חניכה ומדריכה בתנועת הצופים. בילדותה, התגוררה במשך כארבע שנים בארצות הברית במסגרת שליחות של אביה.
לאיש שלום תואר ראשון בפסיכולוגיה ופילוסופיה יהודית מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בתאולוגיה מאוניברסיטת קינגס קולג' לונדון.
איש שלום החלה את דרכה העיתונאית עוד כילדה, כמגישה וככתבת לילדים ולנוער. היה זה בין היתר בתוכנית "זאפ לראשון" בערוץ הראשון, ובערוץ 2, בתוכנית "צו פיוס". השתתפה בתוכנית "גוונים" לקידום פלורליזם יהודי בישראל, וכן בתוכנית למנהיגות צעירה ישראל-גרמניה של קרן ברטלסמן.
בשנת 1999 התגייסה ואת שירותה הצבאי עשתה בגלי צה"ל ככתבת לענייני משטרה, שם סיקרה בין היתר אירועים בתקופת האינתיפאדה השנייה. גם לאחר סיום שירותה הצבאי בשנת 2001, המשיכה לעבוד בגלי צה"ל כאזרחית עובדת צה"ל. זאת, עד לשנת 2004. בשנים אלה שימשה, בין היתר, ככתבת הכנסת, כמגישת "24 - היום שהיה" וכעורכת יומני הבוקר של התחנה.
בשנת 2004 החלה לעבוד בערוץ 10, שם הגישה את תוכנית הבוקר של הערוץ, ובמקביל הגישה מבזקי חדשות בטלוויזיה וברדיו. בין היתר שימשה גם כמגישה-מחליפה בתוכנית "חמש עם רפי רשף".
בשנת 2007 עזבה איש שלום את ערוץ 10 לטובת לימודי תואר שני בקינגס קולג' לונדון. במקביל עבדה אז עבור חברת החדשות של ערוץ 2 ככתבת באירופה וככתבת למשימות מיוחדות. כך סיקרה בין היתר את מתקפת הטרור במומבאי, את רעידת האדמה באיטליה ואת ועידת דרבן השנייה. במהלך מסיבת עיתונאים בה השתתפה עם נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד בכנס האו"ם, אף השיב הנשיא האיראני לשאלה שהציגה לו.
עם שובה מבריטניה, השתלבה בחברת החדשות בתפקידי הגשה ובכתבות מגזין ל"מהדורת החדשות המרכזית של ערוץ 2" וליאור פרידמן החליפה בתפקיד כתב באירופה.
בשנת 2010 הועלתה תוכנית אקטואליה בהגשתה, "אולפן לילה", במסגרת הזכיינית רשת. כמו כן, מאותה שנה הגישה מעת לעת, במסגרת חברת החדשות, גם את התוכניות "שש עם", "תוכנית חיסכון", "סדר עולמי" ו"מהדורה ראשונה".
במרץ 2011 עזבה איש שלום את ערוץ 2 ושבה לערוץ 10. לאחר פרישתה של מיקי חיימוביץ' מהגשת מהדורת החדשות המרכזית של חדשות 10 נתמנתה למגישת המהדורה. ב-13 ביוני 2011 הגישה את המהדורה לראשונה. בתחילה הגישה את המהדורה לסירוגין עם יעקב אילון.
בסוף אפריל 2012, עם התפטרותו של יעקב אילון מתפקיד מגיש המהדורה, החלה איש שלום להגיש את המהדורה ארבע פעמים בשבוע מתוך חמש והייתה למגישת המהדורה המרכזית של חדשות 13. ביום הנוסף בשבוע הגיש את המהדורה גיא זהר, עד שטלי מורנו החליפה אותו בספטמבר 2013, עם תחילת שידורי המהדורה מירושלים.
ב-21 בדצמבר 2021 נודע כי היא תעזוב את המהדורה המרכזית ותעבור להגיש את מהדורת השבת במקום הילה קורח שתחליף אותה, את המהדורה האחרונה שלה הגישה ב-24 בינואר 2022 לאחר כמעט 11 שנה. ב-19 בפברואר אותה שנה, החלה להגיש את מהדורת השבת. היא הגישה את מהדורות השבת עד ל-29 ביוני 2024, עת עזבה את חדשות 13.
חיים אישיים

איש שלום נשואה לעיתונאי ובעבר עורך חדשות החוץ של ערוץ 13, נדב איל. לזוג שתי בנות ובן. הם מתגוררים בגני תקווה.
פרסים והוקרה

ביולי 2008 זכתה בפרס בני ברית על סדרת כתבות דוקומנטריות – "רומן אמריקני - מבט אחר על יהדות ארצות הברית" – שערכה על יהדות ארצות הברית עבור ערוץ 10.
בשנת 2012 נבחרה על ידי nrg מעריב ל"מגישת החדשות השנייה הטובה ביותר", בשוויון עם יונית לוי, ולאחר דני קושמרו.
בינואר 2020 נבחרה להנחות את האירוע המרכזי במסגרת פורום השואה העולמי החמישי.
לקריאה נוספת

אמירה לם, הלו יעקב, מוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות, 10 ביוני 2011, עמ' 32–38
אמירה לם, אלייך, תמר, מוסף "שבעה ימים" של ידיעות אחרונות, 29 בנובמבר 2013, עמ' 42–48
הערות שוליים

↑   100 לצופים: צפו בהמנון החדש, באתר ‏מאקו‏, 17 במרץ 2019
↑  תמר איש שלום, באתר רשת 13
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏תמר איש שלום עוזבת את המהדורה המרכזית של חדשות 13, באתר גלובס, 21 בדצמבר 2021
↑  רן בוקר, אחרי 11 שנה: תמר איש שלום נפרדה מהמהדורה המרכזית, באתר ynet, 24 בינואר 2022
↑  מהדורת השבת, מהדורת השבת 19.02.22 – המהדורה המלאה, באתר חדשות 13, 19 בפברואר 2022
↑  נאמר זאת כך, יונית: בחרנו את אנשי החדשות הטובים בישראל, באתר nrg‏, 24 ביוני 2012
מדיל מק'קורמיק

ג'וזף מדיל מק'קורמיק (באנגלית: Joseph Medill McCormick‏; 16 במאי 1877 – 25 בפברואר 1925) היה חלק ממשפחת אנשי העסקים והפוליטיקאים של מק'קורמיק בשיקגו. לאחר שעבד כמו"ל במשך זמן מה והיה חלק מהבעלים של שיקגו טריביון, שהיה בבעלותו של סבו מצד אימו, הוא נכנס לפוליטיקה.
לאחר כהונה בבית הנבחרים של המדינה, הוא נבחר הן כחבר בית הנבחרים בקונגרס של ארצות הברית ומאוחר יותר כסנאטור אמריקאי מאילינוי.