stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת ה-NBL
אלופות הליגה וזוכי פרס ה-MVP

| --- | --- |
*: חבר בהיכל התהילה של הכדורסל
| עונה | אלופה | MVP |
| --- | --- | --- |
| 1937/1938 | אקרון גודייר וינגפוטס | לירוי אדוארדס (אושקוש) |
| 1938/1939 | אקרון פיירסטון נון-סקידס | לירוי אדוארדס (אושקוש) |
| 1939/1940 | אקרון פיירסטון נון-סקידס | לירוי אדוארדס (אושקוש) |
| 1940/1941 | אושקוש אול-סטארס | בן סטפנס (אקרון) |
| 1941/1942 | אושקוש אול-סטארס | צ'אק צ'וקוביץ (טולדו) |
| 1942/1943 | שבויגן רד סקינס | בובי מקדרמוט* (פורט ויין) |
| 1943/1944 | פורט ויין זולנר פיסטונס | בובי מקדרמוט* (פורט ויין) |
| 1944/1945 | פורט ויין זולנר פיסטונס | בובי מקדרמוט* (פורט ויין) |
| 1945/1946 | רוצ'סטר רויאלס | בובי מקדרמוט* (פורט ויין) |
| 1946/1947 | שיקגו אמריקן גירס | בוב דייוויס* (רוצ'סטר) |
| 1947/1948 | מיניאפוליס לייקרס | ג'ורג' מייקן* (מיניאפוליס) |
| 1948/1949 | אנדרסון פקרס | דון אוטן (טריי-סיטיז) |
ראו גם

ליגת ה-NBA
ליגת ה-BAA
הערות שוליים

1 2  על הקמת ליגת ה-NBA, באתר history.com
1 2  תוצאות וסטטיסטיקות ה-NBL, באתר basketball-reference.com
1 2  תולדות ליגת ה-NBL, באתר nbahoopsonline.com
ג'ורג' מייקן במדי קבוצת אמריקן גירס מליגת ה-NBL, ‏1946
מבצע שטן (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת טלוויזיה בלשית, סדרת ריגול 
 כותבים:  Alla Krinitsyna 
 בימוי:  יורי מורוז 
 שחקנים:  אנדריי סמוליאקוב  ויקטוריה איסאקובה  יורי צ'ורסין  מרינה אלכסנדרובה  ולדימיר אילין 
 ארץ מקור:  רוסיה 
 שפות:  רוסית 
 מספר פרקים:  8 
 הפקה
 מפיק:  קונסטנטין ארנסט, דניס יבסטיגנייב 
 חברת הפקה:  Red Square, מוספילם 
 אתר צילומים:  מוסקבה 
 אורך פרק:  ≈ 49 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון (רוסיה) 
 תקופת שידור מקורית:  1 – 11 באוקטובר 2018
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מבצע שטן (ברוסית: Опера́ция «Сатана́») היא סדרת טלוויזיה רוסית שביים יורי מורוז, שצולמה בשנת 2018. פרק הבכורה שודר ב-1 באוקטובר 2018 בערוץ הראשון.
הסדרה היא החמישית בסדרת הסדרות על מייג'ור צ'רקאסוב ממעגל החקירות הפליליות, הכוללת את סדרות הטלוויזיה "מוסגז", "התליינית", "העכביש", "התן" ו"נוסחת הנקמה". העלילה מתרחשת בשנת 1975. בעונה זו הדמות הראשית עובדת לראשונה כשוטר מחוזי. אך הנסיבות מחזירות אותו לעבוד במחלק הפלילי במוסקבה ואף לשיתוף פעולה עם הק.ג.ב. וצ'רקאסוב יצטרך לקחת חלק בחקירת דליפת המידע המסווג אודות רקטת השטן .(R-36M) העלילה מבוססת על סיפורו של סוכן ה-CIA אדולף טולקצ'ויב (שבסרט מכונה הסוכן "סטון").
עלילה

שנת 1975. שיא המלחמה הקרה בין ברית המועצות לארצות הברית ובמרכזו מרוץ חימוש. פיזיקאים גרעיניים עובדים קשה משני צדי המתרס.
בברית המועצות מתבררת דליפה של מידע מסווג אודות התפתחות רקטת "השטן". כיצד ניתן לחבר רס"ן משטרתי למודיעין של השירותים המיוחדים? עם זאת, איוואן פטרוביץ', פוטר מהמחלק הפלילי המוסקבאי ועובד כקצין משטרה מחוזי רגיל, אך מעניק סיוע לא יסולא בפז לק.ג.ב בלכידת מרגל אמריקאי.
שחקנים ודמויות

אנדריי סמוליאקוב - איוואן פטרוביץ' צ'רקאסוב, מייג'ור במשטרה
ויקטוריה איסאקובה - אולגה קוסאקובה, עוזרת מעבדה בלשכת העיצוב "סבר"
איגור גורדין - ניקולאי אנדרייביץ' ריבקוב (הסוכן "ריבאק")
ולדימיר אילין - סרגיי פטרוביץ' מדניקוב, המעצב הראשי של לשכת "סבר"
סרגיי קולטאקוב - אנטולי ויטאלייביץ' דסניצקי, ראש מחלקה, המעצב המוביל של "סבר"
מרינה אלכסנדרובה - סופיה בוריסובנה טימופייבה, ראש מחלקה במחלק הפלילית
אלכסנדר גולובב - יגור אוסאדצ'י, עוזרו של צ'רקאסוב, סמל משטרה
יאנה סקס - לורה קופר, סוכנת CIA במוסקבה
מרטין ג'ון קוק - אלן רייט, ראש תחנת מוסקבה של ה-CIA
דניאלה סטויאנוביץ' - מרגריטה סמיונובנה קרפוחינה, אשתו של צ'רקאסוב
סרגיי אוגריומוב - רוברט מיכאילוביץ' לבדב, אלוף בק.ג.ב.
דמיטרי קוליצ'קוב - אלכסנדר סרגייביץ' קוקובקין, סגן ק.ג.ב.
ולדיסלב פבלוב - מזכירו של לבדב
ולדימיר נוביקוב - ליאוניד ברז'נייב (דיבוב: סרגיי קולטאקוב)
ויאצ'סלב זולובוב - יורי אנדרופוב
יורי צ'ורסין - סטאס (סטניסלב פטרוביץ') שלסט, אמן
מיכאיל פיליפוב - בוריס אלכסייביץ' זאבולוטני, מעצב כללי של "סבר"
יבגני בקאלוב - פתולוג
ליאוניד גרומוב - סרגיי בוריסוביץ', מנהל הרכב קאלינקה
אדוארד אופ - ג'ון אדמס, גנרל חיל האוויר של ארצות הברית, חבר ועדת המודיעין של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  Сериал «Операция „Сатана“» // Вокруг ТВ
↑  Ольга Кузьмина (27 בספטמבר 2018). "«Сатана» выходит в эфир. Громкая премьера на Первом". // Вечерняя Москва. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Дмитрий Кулько (27 בספטמבר 2018). "Новое дело майора Черкасова на Первом канале в телесериале «Операция „Сатана"»". // Первый канал. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Телесериал «Операция „Сатана"». Краткое описание всех серий. Премьера — 1 октября 2018 года". // Яндекс.Телепрограмма.
↑  Новые русские сериалы: главные премьеры осени-2018
| מייג'ור צ'רקאסוב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מוסגז (2012) | התליינית (2014) | העכביש (2015) | התן (2016) | מבצע שטן (2018) | נוסחת הנקמה (2019) | קוצן נקוד (2020) | מוסגז: מלכודת (2021) | הפרשה האחרונה של מייג'ור צ'רקאסוב (2023) | מוסגז: מטרונום (2024) |
מגדל ישרוטל

| --- | --- |

 מיקום:   תל אביב-יפו, ישראל
 גובה:  104
 קומות:  29 
 בעלות:  ישרוטל 
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  1997 
 קואורדינטות:  32°04′36″N 34°46′03″E﻿ / ﻿32.07675°N 34.76742778°E﻿ / 32.07675; 34.76742778
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) מגדל ישרוטל(למפת תל אביב רגילה) מגדל ישרוטל(למפת גוש דן רגילה) מגדל ישרוטל(למפת גוש דן מוגדלת) מגדל ישרוטל  he מגדל ישרוטלhe מגדל ישרוטלמפת  מרכז __ תל אביב (in English: Tel Aviv) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק (in English: Bnei Brak), __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מגדל ישרוטל הוא מבנה בתל אביב, המשמש כמלון של רשת מלונות "ישרוטל" וכבית דירות יוקרתי. הוא שוכן ברחוב הירקון 78, במקום בו שכן בעבר גן רינה. שמו הרשמי הוא "ישרוטל טאואר תל אביב", והוא מכונה גם מגדלות.
המגדל ואזור המשרדים שתחתיו, נבנו על קולנוע גן רינה. התוכנית לבניית המגדל, על ידי היזם אריה פילץ, כללה 3 קומות של משרדים ומסחר בשטח של 7 דונם, ומגדל של 27 קומות שבתוכו מלון. התוכנית כללה מנהרה באורך 100 מטרים להוביל מכוניות מרחוב הירקון אל החנייה של הבניין. לקראת סוף 1962 הוחל בחפירת היסודות והמשרדים אוישו בתחילת 1966.
בקיץ 1965 נוצקו היסודות למגדל, שתוכנן להיות המבנה העגול הראשון במזרח התיכון. אולם בעקבות המיתון נדחה בניית המגדל. בשנת 1980 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה להסב את המגדל למשרדים במקום מלון. הקמת המגדל הסתיימה בשנת 1997, ועלותו הסתכמה בכ-30 מיליון דולר.
המגדל תוכנן בידי האדריכל אלי גבירצמן. את התכנון הוביל האדריכל אהרון קניג.
המבנה עגול וקוטרו 29 מטר. הוא כולל מרפסות שמש עגולות. גובהו של המבנה הוא 103.5 מטר ובו 29 קומות. חלקו העליון עוצב כחלק שנראה "מתקלף" ובראשו בריכת שחייה פתוחה, הגבוהה ביותר בישראל. עד השלמת הקמתו של לאונרדו סיטי טאוור ברמת גן היה מגדל ישרוטל המלון הגבוה בישראל. בבסיס המגדל חזית מסחרית ופסאז' ציבורי המחבר בין רחוב הירקון לרחוב בן-יהודה שבמרכזו חצר פנימית.
במגדל ישרוטל שמונים חדרים הפונים אל קו החוף או אל הנוף האורבני של העיר תל אביב, ארבעים סוויטות, הפונות גם הן אל קו החוף / הנוף האורבני, ו-62 דירות יוקרה בקומות העליונות.
הערות שוליים

↑  אברהם רותם, מגדל עגול בן 27 קומות, מעריב, 17 ביוני 1965
↑  האיש המנסה לשוות דמות חדשה לתל אביב, דבר, 5 ביולי 1965
↑  יורם פרי, המנהרה ברחוב שלום עליכם, דבר, 5 ביולי 1965
↑  י. משולח, מלון תיירים בן 18 קומות מוקם על מגרש "גן רינה", דבר, 27 בנובמבר 1962
↑  אברהם רותם, שגרירות בון עוברת זמנית לבניין מול בית "אל על", מעריב, 23 במרץ 1966
↑  1200 ממ"ק בטון (תמונה), מעריב, 3 באוגוסט 1965
↑  מגרד השחקים הראשון בתל אביב, דבר, 18 ביוני 1963
↑  מחדשים הבנייה בשטח גן רינה, מעריב, 27 בנובמבר 1969
↑  נורית דברת, אושרה תוכנית למיקום המשרדים באזור ת"א, מעריב, 29 באוקטובר 1980
מבצע קונדור

בירוק כהה המדינות הדומיננטיות במבצע, בירוק בהיר מדינות שלקחו חלק קטן יותר במבצע ובכחול מדינות ששיתפו פעולה עם המבצע
מבצע קונדור היה מאמץ משותף של משטרים דיקטטורים בדרום אמריקה שנעשה בשנות השבעים והשמונים, במטרה לרדוף ולחסל מתנגדי משטר (שהיו ברובם קומוניסטים) בצ'ילה, בברזיל, בארגנטינה, באורוגוואי, בפרגוואי ובבוליביה. המבצע התרחש תחת עינה הפקוחה ותמיכתה של ממשלת ארצות הברית, בשל הפוטנציאל שלו להסיר את האיום הסוציאליסטי והקומוניסטי מדרום אמריקה.
אחד מהתומכים הנלהבים של המבצע היה הרודן הצ'יליאני אוגוסטו פינושה. משתתפים ותומכים נוספים במבצע היו הגנרל מנואל קונטרראס, ראש ה-DINA (שירות הביטחון החשאי הצ'יליאני), ה-SIDE (שירות הביטחון החשאי הארגנטינאי), סטפאנו דלה צ'יאיי ואנשיו (נאו-פאשיסטים מתנועת ה"אוונגרדיה נאציונלה", שנטלה חלק במבצעים רבים נגד הקומוניזם ברחבי העולם), גולים קובניים שהתנגדו למשטרו של מנהיג קובה פידל קסטרו וכן שירותי ביטחון חשאיים של משטרים דיקטטוריים נוספים בדרום אמריקה.
מהלך המבצע

במהלך שנות השבעים ושנות השמונים נעשה שיתוף מודיעיני בין שירותי ביטחון חשאיים שונים בדרום אמריקה במטרה לאתר ביעילות מתנגדי משטר. כאשר אותרו הם נעצרו על ידי שירות הביטחון החשאי המקומי, והוכנסו למחנות מעצר. רבים נהרגו לאחר ש"נעלמו" מתאיהם. במהלך המבצע היו מקרי זוועה רבים מצד השוטרים החשאיים כלפי העצירים כגון מקרי רצח, אונס, התעללות מינית, והתעללות בילדים. אחת מהדוגמאות הבולטות ביותר לאכזריות בזמן המבצע הייתה שיירת המוות, יחידת התנקשויות צ'יליאנית מיוחדת אשר סיירה במחנות המעצר של מתנגדי המשטר באוקטובר 1973 והוציאה להורג כ-120 עצירים.
התגובות למבצע

לאחר המבצע התעוררו תגובות חריפות כלפי המשטרים שהוצאו לפועל את המבצע וכלפי סוכנות הביון האמריקאית שכלפיה נטענו טענות שסייעה במבצע.
מספר דוגמאות לתגובות הבינלאומיות:
דו"ח רטיג - הדו"ח פורסם על ידי הוועדה הצ'יליאנית לאמת ופיוס בשנת 1991, ובדק את ממדי המבצע בצ'ילה. בדו"ח התפרסם ש-3,197 מתנגדים למשטר הצ'ליאני נהרגו ו-1,192 מהם היו עצירים שהועלמו.
דו"ח ואלץ' - הדו"ח שפורסם ב-2004, קבע כי היו כ-30 אלף מקרים מתועדים של עינויים, ביניהם מקרים של עינויים בילדים מתחת לגיל 12 וגם התעללות מינית בצ'ילה לבד.
מעצרו של אוגוסטו פינושה - הרודן הצ'יליאני אוגוסטו פינושה נעצר בלונדון בשנת 1998, בהוראתו של השופט הספרדי בלטאסר גארסון שביקש לחקור אלפי מקרי היעלמות של אזרחים ספרדים בזמן מבצע קונדור.
במהלך 2019 הממשל האמריקאי חשף מסמכים חדשים על ההיקפים והמעורבות של הממשל במבצע קונדור, בין השאר נחשף כי סוכני מודיעין מבריטניה וצרפת הגיעו לארגנטינה על מנת ללמוד את פרטי התוכנית והאימונים שעוברים הסוכנים.
ראו גם

אוגוסטו פינושה
שיירת המוות
הערות שוליים

↑  AP, מסמך: קיסינג'ר סירב להזהיר, צ'ילה רצחה מתנגד, באתר ynet, 11 באפריל 2010
↑  ג'ון בראון, ארה"ב חשפה רבבות מסמכים על "מבצע קונדור" לרצח פעילי שמאל בארגנטינה - האמת צועדת הלאה, באתר הארץ, 30 באפריל 2019
| ברית המועצות (1955–1980) המלחמה הקרה ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו | ברית המועצות • הגוש המזרחי • ברית ורשה | ארצות הברית • הגוש המערבי • נאט"ו |  |
| שנות ה-40 | מבצע מהדק נייר • ההתנגדות האנטי-קומוניסטית בפולין • שיטת הסלמי • משבר איראן • מלחמת האזרחים הסינית • מלחמת הודו-סין הראשונה • מלחמת האזרחים ביוון • מצב החירום המלאי • הפיצול היוגוסלבי-סובייטי • הסגר על ברלין • בריחת המוחות מגרמניה המזרחית |  |
| שנות ה-50 | מלחמת קוריאה • בהלת הלבנדר • המרד המזרח גרמני • משפטי פראג • הפיצול האלבני–סובייטי • המרד ההונגרי • משבר סואץ • משבר הספוטניק • משבר ברלין השני • ויכוח המטבח • הפיצול הסיני-סובייטי • מלחמת וייטנאם |  |
| שנות ה-60 | משבר קונגו • משבר מטוס הריגול U-2 • מלחמת האזרחים בגואטמלה • הפלישה למפרץ החזירים • משבר הטילים בקובה • מלחמת האזרחים של צפון תימן • האביב של פראג • הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה |  |
| שנות ה-70 | ביקור ניקסון בסין • מלחמת יום הכיפורים • משבר האנרגיה העולמי • מבצע מוקינגברד • המהפכה האתיופית • מלחמת האזרחים באנגולה • מבצע קונדור • מבצע טוקאן • מלחמת האזרחים במוזמביק • מלחמת אוגדן • סכסוך לוב–צ'אד • מלחמת אפגניסטן |  |
| שנות ה-80 | החרם על אולימפיאדת מוסקבה • החרם על אולימפיאדת לוס אנג'לס • יוזמת ההגנה האסטרטגית • אייבל ארצ'ר 83 • תקרית הנגיחות בים השחור • אירועי כיכר טיין-אן-מן • סתיו העמים • נפילת חומת ברלין • מהפכת הקטיפה • המהפכה הרומנית • הפיקניק הפאן-אירופי |  |
| שנות ה-90 | איחוד גרמניה מחדש • איחוד תימן • התפרקות צ'כוסלובקיה • התפרקות ברית המועצות • התפרקות יוגוסלביה • תקרית הטיל הנורווגי |  |
| מושגי יסוד | הגוש המזרחי • הגוש המערבי • מסך הברזל • קומוניזם • קפיטליזם • מרוץ חימוש • המרוץ לחלל • מלחמה גרעינית • השמדה הדדית מובטחת • הקו החם מוסקבה-וושינגטון • המלחמה הקרה השנייה |  |
| מדיניות | דוקטרינת טרומן • תורת הבלימה • מקארתיזם • דוקטרינת אולבריכט • דוקטרינת הלשטיין • דוקטרינת ברז'נייב • דוקטרינת אייזנהאואר • דטאנט • אוסטפוליטיק • דוקטרינת רייגן • גלאסנוסט • פרסטרויקה • דוקטרינת סינטרה |  |
| דיפלומטיה | פגישות בין מנהיגי בעלות הברית במלחמת העולם השנייה • ועידת טהראן • ועידת יאלטה • ועידת פוטסדאם • הסכמי פריז ולונדון • הסכמי הלסינקי • סאל"ט • האמנה למניעת ניסויים גרעיניים • פסגת מלטה |  |
| כלכלה | תוכנית מרשל • קומקון • הנס הכלכלי בגרמניה • הקהילה הכלכלית האירופית |  |
| ארגונים | נאט"ו • ברית ורשה • CIA • ק.ג.ב. • שטאזי • ברית בגדאד • המדינות הבלתי-מזדהות • תנועת "סולידריות" בפולין |  |
| גרמניה | חומת ברלין • ברלין המערבית • ברלין המזרחית • הגבול בין גרמניה המערבית לגרמניה המזרחית • צ'ק פוינט צ'ארלי • מחנה המעבר מריינפלדה • אני ברלינאי • מר גורבצ'וב, הפל חומה זו! |  |
| רשימת ערכים מלאה | רשימת ערכים מלאה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266277705171  LCCN: n95079651  VIAF: 159606261   WorldCat (עם VIAF): 159606261 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ליליאן ווטסון

ליליאן דברה "פוקי" ווטסון-ריצ'רדסון (באנגלית: Lillian Debra "Pokey" Watson-Richardson; נולדה ב-11 ביולי 1950) היא שחיינית עבר אמריקאית. אלופה אולימפית במשחה ל-200 מטר גב ושיאנית עולם.
ביוגרפיה

ווטסון נולדה במינאולה, שבמדינת ניו יורק. היא התאמנה בהדרכתו של ג'ורג' היינס, שאימן מספר אלופים אולימפיים כמו דון שולנדר, דונה דה וארונה, דיק רות', מארק ספיץ, קלאודיה קולב, דבי מאייר, ג'אן האן, קארן מו ועוד.
ביוגרפיה > מדליית זהב אולימפית

באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה ווטסון במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ביחד עם שרון סטודר, דונה דה וארונה וקתי אליס בשיא עולם חדש של 4:03.8 דקות, לפני אוסטרליה (4:06.9 דקות) והולנד (4:12.0 דקות). היא שחתה ב"זינוק שליחות" תוצאה של 1:00.7 דקות. נוסף לכך, היא שחתה בשלב המוקדמות את סגנון החופשי במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב, ולמרות שהרביעייה האמריקאית זכתה במדליית זהב, באותה העת שחיינים שלא שחו בשלב הגמר לא זכו במדליות.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בלינקולן, נברסקה ב-19 באוגוסט 1966 קבעה ווטסון במשחה ל-200 מטר חופשי שיא עולם חדש של 2:10.5 דקות, שיפור לשיא הוותיק בן ה-6 שנים של דון פרייזר מאוסטרליה (2:11.6 דקות). שיא זה החזיק מעמד שנה ונשבר על ידי בת ארצה פם קרוז (2:09.7 דקות).
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1967 זכתה ווטסון בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 4:04.57 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:01.54 דקות.
ביוגרפיה > אלופה אולימפית

באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכתה ווטסון במדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בשיא אולימפי חדש של 2:24.8 דקות, לפני אליין טאנר מקנדה (2:27.4 דקות) ובת ארצה קיי הול (2:28.9 דקות).
חייה האישיים

לאחר המשחקים האולימפיים החלה ווטסון לאמן בדרום קליפורניה. בשנת 1971 נישאה ווטסון לד"ר אלן ריצ'רדסון, שהיה חלוץ בתחום רפואת ספורט לשחיינים. הזוג עבר להתגורר בהוואי.
תארים והישגים

ווטסון קבעה 7 שיאי עולם, מהם שיא עולם אחד אישי במשחה ל-200 מטר חופשי ו-6 שיאי עולם במשחי שליחות, 4x100 מטר חופשי ו-4x100 מטר מעורב. נוסף לכך, היא קבעה 42 שיאי ארצות הברית בסגנון החופשי ובסגנון הגב.
בשנת 1984 זכתה ווטסון להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
ראו גם

התפתחות שיא העולם במשחה ל-200 מטר חופשי
הערות שוליים

↑  PAN AMERICAN GAMES - SWIMMING AND DIVING, באתר gbrathletics
מבצע שלג (ברית המועצות)

מבצע שלג (ברוסית: Операция «Снег») הוא מבצע של המודיעין הסובייטי בראשית שנות הארבעים שנועד לחסל את האיום הצבאי על ברית המועצות מיפן. מטרת המבצע הייתה לשכנע את ארצות הברית לנקוט בפעולות מסוימות שאמורות להסיח את דעתה של יפן מצעדיה המרחיבים לעבר ברית המועצות.
הלך המבצע

המבצע נערך בחשאיות רבה. לדברי אחד ממשתתפי המבצע, ויטאלי פאבלוב, על פרטיו ידעו רק ראש ביון החוץ פאבל פיטין, יצחק אחמרוב ושר הפנים לברנטי בריה. האם דווח על המבצע לסטלין, זאת לא ידוע. פאבלוב טען כי באוקטובר 1940 זומן ללשכתו של שר הפנים ששאל אותו לרצינות המבצע המתוכנן והדגיש את חשיבות השמירה על חשאיות המבצע.
מהות המבצע הסתכמה בדברים הבאים: רגע לפני המלחמה, יצחק אחמרוב, בהיותו תושב מודיעין בלתי חוקי בארצות הברית, פגש באמצעות סוכנו עובד משפיע מאוד במחלקת האוצר האמריקנית, הארי דקסטר ווייט. כפי שהתברר, לווייט הייתה השפעה מסוימת על מזכיר האוצר האמריקני. ווייט היה אנטי-פאשיסט בדעותיו. הרעיון שהביע אחמרוב היה להשפיע באמצעות ווייט על עמדת הממשל האמריקני ובסופו של דבר על עמדת נשיא ארצות הברית ביחס לתוכניות האגרסיביות של יפן. ווייט הכיר את אחמרוב בכינוי "ביל" והוחלט שפאבלוב ייפגש עם ווייט, ויציג את עצמו כעמיתו של "ביל", יציג בפניו רעיונות לתזות (כמומחה למזרח הרחוק) בנוגע לאיומים מיפן.
באפריל 1941, ויטאלי פאבלוב וסוכן הביון מיכאיל קורנייב עזבו לארצות הברית במסווה של נציגים דיפלומטיים. במאי נפגשו ויטאלי פאבלוב ו-וויט במסעדה בוושינגטון. במהלך השיחה, פאבלוב סיפר את מחשבותיו על המצב במזרח הרחוק. בתגובה ציין ווייט שהוא עצמו חושב על אותן בעיות וכי לאחר שקיבל מידע ממומחה באזור זה, הוא יוכל לעשות מאמצים מסוימים בכיוון זה.
ארצות הברית דרשה מיפן להפסיק לאלתר את התוקפנות שלה בסין, וגם לנטרל את מנצ'וקוו. כך, מנקודת מבטם של כמה היסטוריונים אמריקאים, פעולת המודיעין הסובייטית הובילה בסופו של דבר להתקפה היפנית על פרל הארבור.
לקריאה נוספת

Павлов В. Операция «Снег», Издательство: Гея, 1996, ISBN 5-85589-027-9.
Тайны разведки. Операция «Снег». Россия, ЗАО Телекомпания «Останкино». Режиссёр: Дмитрий Докучаев, год выпуска 2012.
John Koster. Operation Snow: How a Soviet Mole in FDR’s White House Triggered Pearl Harbor. Regnery History, 2012, ISBN 1-59698-322-1.
הערות שוליים

↑  John Koster. Pearl Harbor 2.0
מוליזה

מוֹליזֶה (באיטלקית: Molise) הוא מחוז באיטליה. המחוז גובל במחוז אברוצו בצפון-מערב, לאציו במערב, קמפניה בדרום, פוליה בדרום מזרח ובים האדריאטי מצפון-מזרח. עד שנת 1963 היה המחוז חלק מהמחוז הגדול "אברוצי אה מוליזה" (אנ') אשר חולק באותה שנה לשני המחוזות שהרכיבו אותו וקיבלו מעמד עצמאי. המחוז מורכב מהמחוזות קמפובאסו ואיסרניה. הגזרה המערבית של האזור היא חלק מהאפנינים ההרריים; הוא מנוקז על ידי נהר וולטורנו מערבה לים הטירני. שאר מוליזה מורכבת ברובה מהרים נמוכים וגבעות, עם רצועת שפלה צרה לאורך חוף הים האדריאטי.
שטחו של המחוז הוא 4,438 קמ"ר וחיים בו כ-330,000 תושבים. במחוז חיים שני מיעוטים: המוליזים הקרואטים (2,500 במספר, דוברים ניב ישן של שפה קרואטית-דלמטית) והמוליזים האלבנים אשר דוברים ניב ישן של השפה האלבנית, ניב אשר כיום שונה ביותר מהאלבנית המדוברת בצידו השני של הים האדריאטי. הדת האורתודוקסית היא הדת השלטת בקרב המיעוט המוליזי אלבני.
בירת המחוז היא העיר קמפובאסו.
שטחו של המחוז חופף פחות או יותר לשטח "קוֹנְטָּדוֹ דִּי מוֹליזֶה" ( Contado di Molise). השם המקורי  Comitatus Molisii / Castrum Molinis  מעיד על כך שהיה של "רוּדוֹלף ממוּלֶן-לָה-מַרשׁ" (Rudolphe de Moulins-la-Marche).
ערים תאומות

פולין נובי סונץ', פולין
הערות שוליים

↑  מוליזה, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
| מחוזות איטליה |
| --- | --- | --- |
| אזורים רגילים | אברוצו • אומבריה • אמיליה-רומאניה • בזיליקטה • ונטו • טוסקנה • לאציו • לומברדיה • ליגוריה • מארקה • מוליזה • קלבריה • קמפניה • פוליה • פיימונטה |  |
| אזורים אוטונומיים | ואל ד'אוסטה • טרנטינו - אלטו אדיג'ה • סיציליה • סרדיניה • פריולי-ונציה ג'וליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561822505171  BNE: XX455436  BnF: cb12043425f (data)  GND: 4101127-2  ICCU: CFIV004432  ISNI: 0000 0001 1554 6370  LCCN: n79046627  MusicBrainz: e6f96a92-0f37-4dde-87ac-2b8953616790  NKC: ge420459  NLG: 307427  NSK: 000206347  RERO: 02-A005471567  SUDOC: 027642682  VcBA: 494/64670  VIAF: 140705768   WorldCat (עם VIAF): 140705768 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קמפובאסו, בירת מחוז מוליזה
מאגי לאובסר

| --- | --- |

 לידה:  14 באפריל 1886 Malmesbury, מושבת הכף, האימפריה הבריטית 
 פטירה:  17 במאי 1973 (בגיל 87) סטרנד, דרום אפריקה 
 מקום לימודים:  בית הספר סלייד לאמנות יפה 
 תחום יצירה:  ציירת
 זרם באמנות:  אקספרסיוניזם • פוביזם
 הושפעה על ידי:  קרל שמידט-רוטלוף 
 
מריה מגדלנה לאובסר (באנגלית: Maria Magdalena Laubser), הידועה בשם מגי לאובסר (באנגלית: Maggie Laubser;‏ 14 באפריל 1886 – 17 במאי 1973) הייתה ציירת ואמנית הדפס דרום אפריקאית. היא נחשבת בדרך כלל, יחד עם אירמה שטרן, כמי שהביאה את האקספרסיוניזם לדרום אפריקה. העבודה שלה התקבלה בתחילה בזלזול מצד המבקרים, אך עם הזמן הייתה לאמנית דרום אפריקאית מובילה.
תחילת דרכה

לאובסר נולדה בחווה במלמסברי, במחוז החקלאי סוורטלנד. היא הייתה הבכורה מבין ששת ילדיהם של גרדהאוס פטרוס כריסטיאן לאובסר וג'ואנה קטרינה לאובסר (לבית הולם). ילדותה המאושרת עברה עליה באווירה הפסטורלית של חוות החיטה של משפחתה.
בתיכון למדה בפנימייה פרטית, שם החלה ללמדו ציור. ב-1901 חזרה לחווה, ובעת ביקור בקייפטאון, פגשה את הציירת הריאליסטית ביאטריס הייזל, שהכירה אותה לצייר אדוארד ראוורת, ומאלה שאבה השראה ללמוד אמנות באופן רציני.
ב-1903 החלה ללמוד ציור אצל ראוורת בקייפטאון למשך מספר חודשים, שבמהלכם כבר זכתה במדליית כסף בתחרות. ב-1907 כבר הייתה טובה מספיק כדי להיבחר לאגודת האמנים של דרום אפריקה (SASA - South African Society of Artists), ב-1910 היא פתחה סטודיו משלה ברחוב סטרנד, בקייפטאון.
ב-1912 הלכה לעבוד כאומנת אצל משפחת חוואים עשירה בטרנסוואל, שם לימדה בין היתר אמנות ורקמה. במהלך חופשה בדרבן, פגשה את הקונסול ההולנדי, יאן הנדריק ארנולד באלווה, והוא הציע לממן לה ולאחותה לימודי אמנות בהולנד.
תחילת דרכה > הולנד ואנגליה

לאובסר ואחותה חנה נסעו להולנד באוקטובר 1913, וחיו בתחילה במושבת אמנים בלארן. שם פגשה מגוון אמנים, משוררים ומוזיקאים בעלי שם. בשנות חייו האחרונות חי בלארן האמן אנטון מאוב (1838 – 1888), שהיה ממשפיעיו של וינסנט ואן גוך, ולאובסר עבדה בסטודיו שהוא יסד שם.
כפרצה מלחמת העולם הראשונה, לאובסר עברה ללונדון, ונרשמה ללימודים במכון סלייד לאמנות.
קריירה מוקדמת

ב-1919 עזבה לאובסר את לונדון, ונסעה לבלגיה, שם הכירה את ארנולד באלווה, בנו של הקונסול שסייע לה בלימודיה, והשניים נהיו לזוג. באלווה גם הוא היה אמן, והיא טיילה ועבדה עמו, והכירה כך אמנים אירופאים נוספים.
ב-1920, השניים נסעו לאיטליה, וחיו ועבדו בקומונה טורי דל בנקו על שפת אגם גארדה. במהלך תקופה זו, אביו של באלווה תמך בהם כלכלית, דבר שאפשר לעשות את האמנות שרצו, בלי להתחשב במכירות.
בריאותו של באלווה האב התדרדרה, וב-1921 לאובסר ובן זוגה נסעו איתו לבית הבראה, שם הוא נפטר. לאחר מכן, לאובסר המשיכה בטיוליה, בעיקר בין גרמניה למילאן, בשלב מסוים כבר ללא באלווה.
לאובסר החליטה להתבסס בברלין, ולצאת משם למסעותיה. בברלין התחילה להתערבב בחוגים דיפלומטיים בנוסף לתרבותיים.
היה זה בתקופה זו, בין 1922 ל-1924, שגילתה את האקספרסיוניזם הגרמני, והחלה לעבוד בסגנון המושפע ממנו.
בכורה וקבלה בדרום אפריקה

בנובמבר 1924 שבה לאובסר לדרום אפריקה, לחווה המשפחתית. משם יצרה קשרים עם מגוון אמנים דרום אפריקאים, ואף התבקשה להראות את עבודתה בתערוכות בקייפטאון. החוויה הייתה לה קשה - בדומה לאמנית אירמה שטרן, היא פגשה בביקורת חריפה, לדוגמת זו מהמבקר של The Cape Times ברנרד לואיס, שראה את ציוריה בתערוכה קבוצתית:
"האם קיים בכל דרום אפריקה אדם נורמלי, שפוי אחד שיכול להעריך כעבודת אמנות, ליהנות בתור תמונה - את זו ששלחה מאגי לאובסר?"
את תערוכת היחיד הראשונה שלה הציגה ב-1929, ובו פגשה את מרטין דו טואה, שהפך לתומך נלהב שלה, וארגן לה תערוכת יחיד נוספת בטרנסוואל.
ב-1936 נפטר אביה. את החווה ירש אחיה, ושארית הירושה עברה בקרן נאמנות לאמה, אותה לאובסר ירשה כשאמה נפטרה כמה חודשים לאחר מכן. אף על פי שהמבקרים בתקשורת החמירו עמה, לאובנר נבחרה לוועד הבוחר של תערוכת האימפריה הבריטית הנחשבת, בתמיכתו של דו טואה. התערוכה נערכה ביוהנסבורג, והציגה את מיטב האמנות הדרום אפריקאית, ושם לאובסר הכירה את אלכסיס פרלר, מייסד קבוצת האמנים New Group, אליה גם הצטרפה לאובסר.
קריירה מאוחרת ומורשתה

לאחר מות הוריה, פתחה לאובסר סטודיו בקייפטאון, וב-1942 עברה לסטרנד, שם בנתה לעצמה קוטג' בו עבדה. ב-1946 זכתה במדליית כבוד מטעם האקדמיה לאמנויות ומדעים, וב-1947 בפרס אוסקר לאמנות מטעם עיתון Die Vaderland. ב-1948 התקבלה כחברה באקדמיה לאמנויות ומדעים של דרום אפריקה. ב-1968 הוענקה לה מדליה מטעם האגודה לאמנות של דרום אפריקה.
ב-1969, הגלריה הלאומית של דרום אפריקה ומוזיאון האמנות של פרטוריה, הציגו תערוכת רטרוספקטיבה של עבודותיה. ושוב, ב-1987, לאחר מותה, תערוכת רטרוספקטיבה נוספת בגלריה הלאומית.
מאגי לאובסר נפטרה ב-17 במאי 1973, בביתה.
לאובסר עבדה באופן רציף משנת 1900 ועד מותה ב-1973. קטלוג עבודותיה כולל 1784 עבודות, רובם בסגנון אקספרסיוניסטי, אף על פי שביניהם גם אלמנדים של פוביזם, ופסטורליזם שעומד בניגוד לאקספרסיוניזם הגרמני לו נחשפה ואשר השפיע עליה כה רבות.
אוספים מז'וריים

South African National Gallery, Cape Town
Johannesburg Art Gallery, Johannesburg
Pretoria Art Museum, Pretoria
Durban Art Gallery, Durban
A. C. White Gallery, Bloemfontein
Hester Rupert Art Museum, Graaff-Reinet
Rupert Museum, Stellenbosch
William Humphreys Art Gallery, Kimberley
Sanlam Art Collection, Cape Town