stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נסיכת הנילוס
הכנסת נסיכת הנילוס לאגם ויקטוריה

דגי נסיכת הנילוס הוכנסו לאגם בשנות החמישים של המאה העשרים וסביבם התפתח ענף של דיג לייצוא. בשלבים מסוימים, רוב מוחלט של דגי נסיכת הנילוס ששווקו ברחבי העולם הגיעו מאגם ויקטוריה. ב-2003 ייצאה תעשיית הדיג של האגם דגים לאיחוד האירופי בשווי 169 מיליון אירו.
דגי נסיכת הנילוס טרפו והעלימו כמה מיני דגים מאגם ויקטוריה, בהם הקרפיון שהיווה מקור חלבון עיקרי בתזונה של התושבים מסביב לאגם. תושבים אלו לא יכלו לדוג את נסיכת הנילוס, אשר בגלל גודלו והימצאותו באזורי מים עמוקים באגם, נדרש ציוד דיג משוכלל יותר, כמו סירות גדולות יותר ורשתות חזקות יותר, משהיה בהישג ידם. דגי נסיכת הנילוס טרפו גם את האמנונים הילידיים של האגם, אך כשמספריהם ירדו הם ניזונים כיום יותר מחסילונים ודגים קטנים אחרים. עם השנים, טרפה נסיכת הנילוס את רוב הדגים המקומיים באגם ויקטוריה. אוכלוסייתה שלה קטנה בעקבות דיג יתר וזיהום ובאזור ששגשג 70 שנה חלה גם נסיגה כלכלית.
עם השנים, בגלל דיג יתר של נסיכת הנילוס והעלמות מיני דגים אחרים שהיוו מקור מזון לנסיכת הנילוס, נפגעה גם אוכלוסיית נסיכת הנילוס באגם. מצב זה שיקם באורח חלקי את מצבם של דגים אחרים באגם. התחזית העתידית לגבי מידת כדאיותו של הדיג אינה ברורה, שכן דיג יתר צמצם את מספר דגי נסיכת הנילוס באגם ויקטוריה. בשנת 1993 היווה דג נסיכת הנילוס כ-40% מכלל הדיג באגם ויקטוריה, וכ-90% ממשקל השלל.
נסיכת הנילוס הוא דג שמן יחסית, שלא ניתן לייבשו בשמש כמו הדגים הילידיים של האגם. לכן יש לעשנו או להקפיאו, מה שמביא לכריתת יערות מואצת לצורכי מדורות העישון באזור הפגוע בלאו הכי בסחף קרקע.
הכנסת נסיכת הנילוס לאגם ויקטוריה בידי האדם מצוטטת לרוב כדוגמה להשפעה שלילית של מינים פולשים על המערכת האקולוגית.[דרוש מקור] הסרט התיעודי "Darwin's Nightmare" (אנ') (הסיוט של דרווין) (אוסטריה-צרפת-בלגיה 2004) היה מועמד לפרס אוסקר על הצגתו את הנזק שגרמה הכנסת נסיכת הנילוס לאגם. הסרט הציג ייבוא נשק לאפריקה מאירופה במטוסים המחזירים לאירופה את דגי נסיכת הנילוס בשובם וטען כי כלכלת נסיכת הנילוס מתדלקת סכסוכים אזוריים.
לקריאה נוספת

טריילר לסרט "הסיוט של דרווין".
איבון באסקין, "מותו של אגם", גלילאו גיליון 7 באתר סנונית.
נסיכת הנילוס באתר מועדון חובבי הדיג בישראל.
Masciarelli, Alex. “The rise and fall of the Nile Perch.”‏ 15 במרץ 2007.
Socio-economic effects of the evolution of Nile perch fisheries in Lake Victoria: a rewiew. J. Eric Reynolds and D.F. Greboval, CIFA Technical paper 17, FAO 1988, ISBN 92-5-102742-0 (online version)
Lipton, David. "Lates niloticus: Information". Animal Diversity Web. Ann Arbor: University of Michigan Museum of Zoology, 2003.
Snoeks, Jos. "Ecology of Lates niloticus". Global Invasive Species Database. Updated ‏22 בספטמבר 2004.
M.L. Bianchini (1995). Species introductions in the aquatic environment: changes in biodiversity and economics of exploitation. Proc. World Fish. Congress (Athens, 1992), 3: 213-222.
הערות שוליים

↑  נסיכת הנילוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  יובל אזולאי, החוקרת הישראלית שהחזירה את הקרפיון לכפרים באפריקה, באתר הארץ, 5 בפברואר 2010
↑  דר. אסף רוזנטל, ‏עליתה ונפילתה של נסיכת הנילוס, באתר "הידען", 13 ביולי 2022
נקר מוצץ צהוב-בטן

| נקר מוצץ צהוב-בטן |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: נקר מוצץ
מין:: נקר מוצץ צהוב-בטן
שם מדעי
 Sphyrapicus varius ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


נקר מוצץ צהוב-בטן (שם מדעי: Sphyrapicus varius) הוא מין ממשפחת הנקריים החי ביערות קנדה ואמריקה הצפונית. נקר זה ניזון בעיקר מלשד עצים והוא קרובם לסוג של נקר מוצץ אדום-חזה ונקר מוצץ אדום-עורף, שבעבר נחשב לתת-מין שלו.
תיאור

נקר זה מגיע לאורך של כ-19 עד 21 ס"מ, בעל מוטת כנפיים של 34 עד 40 ס"מ ומשקלו הוא בין 35 עד 62 גרם בממוצע. הנקר בעל נוצות שחורות-אפורת והבטן לבנה, כשאזור הראש והחזה מכוסה בפסים שחורים מסורטטים. המצח והסנטר שלו בעלי גוון אדום עז והבטן והחזה לעיתים קרובות צהובים, מה שנתן לנקר את שמו. כשאר הנקרים הוא בעל טפרים ארוכים העוזרים לו להיתפס ולטפס על עצים אנכית, בעודו קודח בהם עם מקורו.
הנקר חי בטבע בין קנדה, מזרח אלסקה ולאורך מזרח ארצות הברית כשהוא מדרים עד מקסיקו, אמריקה המרכזית ואיי הודו המערבית ופרט תועה הגיע אף לאירלנד ובריטניה. הנקר שוכן בטבע ביערות מחטניים, נשירים ובשיחיות וכן ביערות הרים שונים. במספר אזורים הוא נפוץ גם בבתות, שדות מרעה, חורשים פתוחים יותר ובמטעי דקלים.
הנקר הוא אוכל כל הניזון הן מחלקי העצים כמו הלשד והעצה ולעיתים גם מפירות קטנים וניצנים וכן מפרוקי-רגליים החיים בעצים כמו זחלים, חיפושיות, עכבישים ונמלים. את אלה הנקר לוכד בלשונו מתוך העצים.
הנקרים מקננים גם בין העצים, לרוב בין עצי שדר או צפצפה כמו צפצפה רעדנית ואורח חייו הוא מונוגמי במהלכו שני הזוויגים עוזרים בהקמת הקן וגידול הגוזלים. בקן מוטלים ארבע עד שבע ביצים הבוקעות כעבור 10 עד 13 יום. הגוזלים מואכלים לעיתים קרובות, בעיקר בחרקים והם מגיעים לבגרות כעבור חודש ימים.
הנקר איננו בסכנת הכחדה אך נחשב למין מוגן בארצות הברית ואסור לצודו. התפוצה שלו גדולה אך האוכלוסייה פוחתת, בעיקר מאחר ש-50% מהפרטים אינם מתרבים כל שנה. הנקר גם נחשב למזיק מאחר שהוא גורם לפגיעה בחגורת עצים שונים (אנ'), מה שעלול לגרום לזיהומים לעץ ולמשיכת אוכלי צמחים מזיקים אחריו. לעיתים עצים מתים לאחר מתקפות של נקרים רבים.
הערות שוליים

↑  נקר מוצץ צהוב-בטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531690705171
נענע חריפה

| נענע חריפה |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: נענע
מין:: נענע חריפה
שם מדעי
 Mentha × piperita ‏לינאוס, 1753
נענע חריפה (שם מדעי: Mentha × piperita, ידועה בעברית גם כמנטה או נענע-מנטה, באנגלית נפוצה כ-Peppermint - "נענת הפלפל") הוא מין של צמח עשבוני פורח מהסוג נענע, בן כלאיים בין נענע קרחת (Mentha spicata, ספירמינט) ונענת המים (Mentha aquatica). הצמח גדל בר באזורי המזרח התיכון ואירופה.
מאפיינים

נענע חריפה היא צמח רב-שנתי המפתח שורשים מעובים ומצמיח מהם גבעולים, בדומה לכל נענע. גובה הגבעול הוא עד 30 ס"מ בדרך כלל. העלים באורך 4–9 ס"מ וברוחב 1.5-4 ס"מ, גוון ירוק כהה עם עורקים אדומים. הפרחים סגולים ומסודרים בתפרחת חרוטית, ולכל פרח 4 עלי כותרת מאוחים למחצה. הצמח עקר (כמו בני כלאיים רבים) ואינו מניב זרעים אלא מתרבה מייחורים. הנענע החריפה מעדיפה קרקעות לחות ושמש חלקית כדי לשגשג.
לנענע החריפה אחוז גבוה של מנתול בעלים, שנותן לה את טעמה וריחה החזקים.
שימושים

נענע חריפה משמשת כחומר טעם וריח נפוץ בתעשיית המזון. בין המאכלים הנפוצים בטעם נענע חריפה ניתן למנות גומי לעיסה, סוכריות וחומר טעם לתה.
שמן נענע חריפה הוא שמן אתרי עם שימושים רבים, מבושם וחומר ריח בתעשיית התמרוקים ועד בדיקת תקינות צינורות (שכל דליפה בהם תסומן בריח נענע חזק).
זנים תרבותיים

עם עליית הפופולריות של נענע חריפה פותחו לה זנים רבים למטרות גינון, ולהם מופע, טעם וריח שונים במקצת מהמין המקורי. בין הזנים הבולטים ניתן למנות:
Candymint - נענע מתוקה, הגבעולים אדומים מאוד.
Chocolate Mint - נענע בטעם שמזכיר שוקולד-מנטה, הפריחה נפתחת הדרגתית מלמטה למעלה.
Citrata - נענע הדרים, עם ריח שמזכיר במעט לימון או אשכולית
Crispa - נענע עם עלים מקומטים
Lavender Mint - נענע בניחוח אזוביון
Lime Mint - נענע בניחוח ליים
Variegata - נענע עם עלים בכמה גוני ירוק וצהוב
נמר אפריקאי

| נמר אפריקאי |
| --- | --- |
 נמר אפריקאי צעיר בשמורת הקרנפים והאריות בדרום אפריקה
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: טורפים
תת־סדרה:: דמויי חתול
משפחה:: חתוליים
סוג:: פנתר
מין:: נמר
תת־מין:: נמר אפריקאי
שם מדעי
 Panthera pardus pardus ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


נמר אפריקאי (שם מדעי: Panthera pardus pardus) הוא תת-המין הנפוץ ביותר של הנמר המצוי כשמו לאורך אפריקה שמדרום לסהרה במגוון בתי גידול ולעיתים נדירות אף בצפון אפריקה. הנמר הוא אחד מחמשת הגדולים, בעלי החיים העיקריים הפופולרים לציד באפריקה.
תיאור פיזי

גודלו ומשקלו של הנמר האפריקאי הזכר רב יותר מאלו של הנקבה, אורך גופו בממוצע שני מטרים ומשקל גופו כ-90 ק"ג. גוני פרוותו נעים בין חום אדמומי ועד לצהוב כהה והוא משתנה לפי סביבת מחייתו אך מנומר בנקודות שחורות.
תזונה

תזונתו של הנמר האפריקאי מגוונת וכוללת מינים שונים של טרף בין חיפושיות זבל עד גודל של איילנד ענק, כשהוא ניזון בעיקר מפרסתנים כמו אנטילופות, צעירי זברות וחזיר יבלות, מכרסמים, שפניים, ארנבות, כמה זוחלים ועופות. נמרים כבדים יכולים לטרוף גם צעירי ג'ירף ותאו אפריקני. הנמר לעיתים מתבסס על מספר פרימטים והוא חזק מספיק לטרוף גורילה, מה שקורה במספר מקרים. כמו כן נמרים יטרפו טורפים קטנים יותר כמו תנים, שועלים ואף תניני יאור צעירים מחוץ למים.
הנמר פעיל בעיקר בזריחה והשקיעה או במשך הלילה, ולעיתים גם בשעות היום. הוא צד לבדו ממארב מוסווה, לרוב בין ענפים או שיחים והוא מסוגל לזנק למרחק של 6 מטרים ולגובה של 3 מטרים אחרי טרפו. לרוב הוא הורג את טרפו בכך שהוא תופס את גרונו של הטרף ונושך אותו בעזרת שיניו החדות, כאשר הוא מנצל את עוצמת נשיכתו החזקה. הנמר מקבלים נוזלים משתייה אך גם מהטרף אותו הוא צד. נמרים גם לעיתים אוכלים ירקות וסוקולנטים כדי לקבל נוזלים.
לאחר שנמר הורג את טרפו הוא מעלה אותו במעלה עץ לאכילתו בבטחה, הרחק מחומסנים כמו אריות וצבועים.
תפוצה

תפוצתו של הנמר היא באפריקה שמדרום לסהרה, לרוב בסוואנות וערבות עשב, אך גם בין ההרים, במדבריות מסוימים וביערות גשם טרופיים כמו באגן הקונגו. נמרים יכולים גם להתאים עצמם לסביבות חדשות במהירות, אך יצטרכו מרחב מחיה גדול מספיק ובו מספיק טרף.
גלריה

נמר בסרנגטי
נמר בדרום אפריקה
נמר צעיר
נמר בדרום אפריקה
נמר בטנזניה
נמר בפארק הלאומי קרוגר בדרום אפריקה.
נמר אוכל אימפלה
נענע קרחת

| נענע קרחת |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צינוראים
משפחה:: שפתניים
סוג:: נענע
מין:: נענע קרחת
שם מדעי
 Mentha spicata ‏לינאוס, 1753
נענע קרחת (שם מדעי: Mentha spicata, באנגלית Spearmint, ידועה גם במטבח הים תיכוני כנענע ללא פירוט) הוא מין של נענע הצומח בר ברחבי אירופה ואסיה והתאקלם כצמח תרבות בצפון אפריקה והמזרח התיכון. הוא משמש לתבלין, כתוספת למשקאות חמים וכחומר טעם וריח לתעשיית התמרוקים והמזון. השם האנגלי Spearmint (בתרגום חופשי: נענע החנית) מתאר את הקצוות המחודדים של העלה.
מאפיינים

נענע קרחת היא צמח בעל שורשים מעובים המתפשטים במהירות תחת פני הקרקע ומוציאים גבעולים מעל לפני הקרקע, בדומה למיני נענע אחרים. הגבעולים באורך 30–100 ס"מ, וחלק מהזנים שעירים וחלקים. התפרחות חרוטיות, בגוון ורוד או לבן, באורך של כ-3 ס"מ. העלים מחודדים בעלי שפה משוננת וגוון ירוק בהיר.
הנענע מתרבה היטב מגבעולים וכן משורשים, ויכולה להשתלט על אזור גדול. היא מותאמת לאקלים ממוזג וסביבות לחות, עם שמש מלאה או חצי צל.
העלים מכילים שמן אתרי המשמש בתעשיית התמרוקים והבשמים. השמן של עלי הנענע הקרחת מכיל משמעותית פחות מנתול מנענע חריפה, ומנגד מכיל כמויות לא מבוטלות של לימונן (החומר הדומיננטי בגרידת הדרים).
מיני כלאיים

נענע קירחת היא אחת מהאבות של מיני כלאיים שונים של נענע, בין השאר נענע חריפה (שהיא כלאיים של נענע קרחת ונענת מים), נענת תפוח (שהיא כלאיים של נענע קרחת ונענע ריחנית) ונענת זנגוויל (שהיא כלאיים של נענע קרחת ו-Mentha arvensis). כל מיני הכלאיים הם עקרים ואינם מתרבים מזרעים, אלא רק מייחורים.
שימוש במטבח

נענע קרחת היא חלק ממתכון לתה מרוקאי, ומשמשת כחלק ממתכון קוקטייל המינט ג'וליפ הפופולרי בדרום ארצות הברית. הנענע הקרחת לרוב מתבלת את הסוויט טי, תה קר ומתוק המוגש כחלק ממטבח דרום ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  נענע קרחת באתר הרשימה האדומה של IUCN
סבכי טוחנים

| סבכי טוחנים |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: סבכיים
סוג:: סבכי
מין:: סבכי טוחנים
שם מדעי
 Sylvia curruca ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


סבכי טוחנים (שם מדעי: Sylvia curruca) הוא סבכי טיפוסי שקיבל את שמו העברי בשל גופו התחתון הלבנבן. זהו מין בעל תפוצה נרחבת המקנן באזורים בעלי אקלים ממוזג של אירופה, מלבד בדרום מערב היבשת, ובמרכז ומערב אסיה.
ציפור שיר קטנה זו נודדת וחורפת באפריקה, מדרום לסהרה, בחצי האי ערב ובהודו.
בארץ ישראל מקנן מצוי בחורש סבוך בעיקר בצפון הגולן, בגליל, בכרמל ומעט בהרי יהודה, ובחרמון נפוץ מאוד עד גובה 1700 מ´. חולף מצוי בסתיו, בעיקר מאמצע אוגוסט ועד אמצע אוקטובר, ובאביב נפוץ ביותר, בעיקר במרץ-אפריל.
סבכי טוחנים
שלא כמו בסוגי הסבכי הטיפוסי השונים, הזכר והנקבה (זוויגים) כמעט זהים. זהו מין קטן, אורכו 11.5 עד 13.5 ס"מ ומוטות כנפיו 7 ס"מ, משקלו 11 עד 14 גרם. גבו חום-אפרפר, והחלק התחתון שלו לבנבן מה שהעניק לו את שמו העברי, ראשו אפור ובעל סוככי אזניים כהים יותר, חצי העין התחתונה מודגשת בפס לבן עדין, גרונו לבן, רגליו אפורות כהות.
זהו סבכי הקטן במעט מהסבכי קוצים, והוא חסר את הצבע הערמוני בכנפיים ואת הצבע האחיד בראשו. שירתו של הסבכי טוחנים היא סדרת צקצוקים מהירה של "טט" או "צ'י". כמו רוב סוגי הסבכי, הוא ניזון בעיקר מחרקים, אולם ניזון גם מגרגירים ופירות רכים אחרים. זוהי ציפור של שטחים פתוחים, חורש וגנים בעלי שיחים גדולים, ומעט עצים. הזכר יתחיל בבניית מספר קנים דמויי סלסילה שטוחה, לאחר מכן הנקבה תבחר קן ושני הזוויגים ישלימו את בנייתו, הנקבה מטילה 3 עד 7 ביצים. בישראל מגיעה האוכלוסייה המקננת באמצע מרץ, והקינון מתחיל באפריל. באירופה מתחיל הקינון מאוחר יותר, בצפון-מערב אירופה בסוף אפריל, בפינלנד בעיקר בתחילת יוני.
Curruca curruca
הערות שוליים

↑  סבכי טוחנים באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נרתיקנית

| נרתיקנית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: תולעים טבעתיות
קבוצה:: Canalipalpata
מחלקה:: רב זיפיות
תת־מחלקה:: רב זיפיות
סדרה:: נרתיקניות
משפחה:: Sabellidae
סוג:: נרתיקנית
שם מדעי
 Sabella ‏לינאוס, 1767

נרתיקנית (שם מדעי: Sabella) היא סוג של תולעת ימית מסדרת הנרתיקניות (אנ'), הנמנית עם מחלקת הרב-זיפיות שבמערכת התולעים הטבעתיות. סוג זה של התולעת הנרתיקנית מונה כ-90 מיני תולעים.
מאפיינים

הנרתיקניות הן תולעים החיות בתוך נרתיק שהפרישו מגופן. מבנה הנרתיק והחומרים המרכיבים אותו שונים, יש נרתיקניות כגון הסרפולה המפרישות נרתיק גירני קשה ומפותל הדבוק לסלעים בקרבת החוף. מינים אחרים מפרישים ריר דביק ומדביקים אליו שברי קונכיות וגרגרי חול. בים סוף יש נרתיקניות הבונות את נרתיקיהן בתוך אלמוגים והאלמוגים הגדלים יוצרים חומת אבן סביב הנרתיק. הנרתיק הקבוע משמש לתולעת מקום מחסה ומגן עליה מפני טורפים ומפגעים שונים. בהופיע אויב מתכווצת הנרתיקנית בתוך נרתיקה ונעלמת מעין רואה. עם חלוף הסכנה היא מציצה החוצה ופורשת מפתח הנרתיק בחניני ראש הנראים כמשפך נוצות. משפך הנוצות הזה בנוי מבחניני התולעת, ממחושיה ומזיפים שונים. בחניני הראש הללו משמשים את הנרתיקנית לנשימה, בו מצויים איברי החוש שלה, ובעיקר משמש הוא לציד, ביוצרו מעין רשת עדינה שבה נתפסים פלנקטון ופירורי חומר אורגני.
הערות שוליים

↑  World Register of Marine Species
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291749905171
נקר מצויץ

| נקר מצויץ |
| --- | --- |
 נקר מצויץ
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
סוג:: נקר מצויץ
מין:: נקר מצויץ
שם מדעי
 Dryocopus pileatus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


נקר מצויץ (שם מדעי: Dryocopus pileatus) הוא מין ממשפחת הנקריים המצוי באמריקה הצפונית. זהו מין הנקר השני בגודלו באמריקה לאחר המין הנדיר נקר שנהבי (Campephilus principalis).
מאפיינים

אורכו של הנקר 40–49 סימטרים ומוטת כנפיו 66–75 סנטימטר, משקלו 250–400 גרם. הוא בעל ראש לבן המפוספס בשלושה פסים שחורים לאורך העיניים, הסנטר והמצח וכן בעל מקור אדום וכיפה אדומה מצוייצת. שאר הגוף שחור והרגליים בעלי טפרים ארוכים ואפורים.
הנקר מצוי ביערות של ארצות הברית וקנדה ומחפש חרקים בין העצים. מקורו החזק עוזר לו לשבור את הקליפה החזקה של העצים ולהגיע לזחלים ולחרקים המקננים בקליפות.
אין סכנה לנקר בטבע.
תת-מינים

D. p. pileatus
D. p. abieticola
D. p. floridanus
D. p. picinus
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541631705171
סבראש (סוג)

| סבראש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: נקראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: נקריים
תת־משפחה:: Jynginae
סוג:: סבראש
מינים
 סבראש מצוי (Jynx torquilla)  סבראש אדום-גרון (Jynx ruficollis)
שם מדעי
 Jynx ‏לינאוס, 1758

סַבְרֹאשׁ (שם מדעי: Jynx) הוא סוג בעל 2 מינים של עופות ממשפחת הנקריים החיים בעולם הישן. השם סבראש ניתן לו על שום יכולתו לסובב את הראש ב-180 מעלות כמעט. במצבי סכנה, הוא מפתל את ראשו ולוחש כנחש במצג הרתעה.
בישראל חולף מצוי בכל חלקי הארץ וחורף נדיר. אינו מקנן בארץ.
הסבראש דומה לשאר הנקרים ובעל מקור ארוך וישר, טפרים מאונקלים ולשון ארוכה איתה הוא מלקט חרקים. הזנב נוקשה והגוף בעל צבעי הסוואה. על ראשו יש ציצה קצרה.
הסבראש חי ביערות ומחפש על העצים נמלים ועוד חרקים, אותם הוא אוסף בלשונו. הוא מקנן בחורים טבעיים או כאלה שנעשו על ידי אחרים, ולא על ידי ניקור העץ כמו שאר הנקרים.
מינים

סבראש מצוי (Jynx torquilla)
סבראש אדום-גרון (Jynx ruficollis)
נורית ארסית

| נורית ארסית |
| --- | --- |
 נורית ארסית
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: נוריתיים
סוג:: נורית
מין:: נורית ארסית
שם מדעי
 Ranunculus sceleratus ‏לינאוס, 1753

פרחים של נורית ארסית
עלים של נורית ארסית
פירות ואגוזיות של נורית ארסית
נוּרִית אַרְסִית (שם מדעי: Ranunculus sceleratus) היא מין של צמח בעל פרחים ירוק-עד השייך לסוג נורית במשפחת הנוריתיים. תחום תפוצת הצמח היא ברחבי חצי הכדור הצפוני באזורים של אקלים ממוזג ובטאיגה של אמריקה הצפונית ואירואסיה (כולל בישראל). מקור שמו בעברית (וגם בשפות אחרות, דוגמת הגרמנית והצרפתית) הוא ברעילות שלו, שמקורה בריכוז הגבוה של בערך 2.5% של פרוטואנמונין. רמה גבוה כזו מצויה גם במינים אחרים של נוריות, אבל ברוב המינים היא נמוכה יותר.
תיאור

נורית ארסית היא צמח עשבוני שנתי עד רב-שנתי המגיע לגובה שבין 10 ל-80 סנטימטרים. השורשים הסיביים הם כמעט באותו עובי. הגבעולים חלולים, זקופים ומתפצלים בחלק העליון, הם חשופים למעט פלומה שעירה דלילה.
תיאור > עלים

העלים מסודרים בדור בסיסי ושאר העלים מסורגים על הגבעול. הן הדור הבסיסי המכיל בין 3 ל-13 עלים והן העלים בחלק התחתון של הגבעול בנויים מפטוטרת וטרף. הפטוטרת חשופה או מכוסה בדלילות בפלומה ואורכה בין 1.2 ל-15 סנטימטרים. הטרף הוא באורך בין סנטימטר ל-5 סנטימטרים, וברוחב בין 1.5 ל-6.8 סנטימטרים וצורתו מחומשת, צורת כליה, סגלגל עד עגול כשהבסיס בצורת לב והעלה מפורץ ונחלק לשלושה חלקים. החלק המרכזי בצורת טריז עד מעוין והאונות הצדדיות הן אלכסוניות סגלגלות עד טריז. הצד העליון חשוף והתחתון מכוסה פלומה.
תיאור > פרחים

נורית ארסית פורחת, כתלות במיקום, בין ינואר לנובמבר בתפרחת שיש בה פרחים רבים. העוקץ של הפרחים מחורץ ואורכו בין 0.5 ל-1.5 סנטימטרים וחשוף. הפרחים הם הרמאפרודיטים בקוטר 0.4 ל-0.8 סנטימטרים. עלי הגביע הם ביצתיים-סגלגלים באורך 2 עד 5 מילימטרים, ורוחב בין 1 ל-3 מילימטרים. עלי הכותרת הצהובים ביצתיים באורך בין 2.2 ל-4.5 מילימטרים ורוחב בין 1.4 ל-2.4 מילימטרים. על עלי הכותרת יש את הצוּפנים, שסביבם, אבל לא עליהם, יש קשקשים. יש בין 10 ל-19 אבקנים ועליהם מאביקים סגלגלים. יש כמה עלי שחלה, שעליהם אין עמוד עלי, אבל יש צלקת באורך 0.1 מילימטרים.
תיאור > פירות

הפרי הוא באורך 3 עד 13 מילימטרים, ובאורך בין 1.5 ל-7 מילימטרים ביצתי עד גלילי והוא מקבץ של פירות רבים המכונים אגוזיות, זרעונים או פרודות. אורכן בין 1 ל-1.2 מילימטרים וקוטרן 0.8 עד 1 מילימטרים.
אקולוגיה

נורית ארסית היא צמח ביצה שנתי המתיישב על קרקעות בוציות כצמח חלוץ. הצמח גדל במים עם עלים צפים טיפוסיים. הפרחים מסודרים על ציר פרחים גלילי, בתפרחת צופנים חשופים ועד 100 שחלות.
כמאביקים פועלים בעיקר חרקים בעלי זוג כנפיים יחיד כמו זבובים. לעיתים רחוקות יותר נצפתה גם האבקה עצמית. הפירות הדביקים מעט מתפשטים לרוב במים, ולעיתים נדירות נדבקים לבעלי חיים ומתפשטים גם בדרך זו. החיוניות של הזרעים של נורית ארסית נשמרת לאורך זמן, והם נובטים באביב (ככל שהלילות נעשים קצרים יותר).
רעילות

לנורית ארסית יש טעם חריף והיא רעילה בכל חלקי הצמח.
המרכיבים הפעילים העיקריים הם: רונונקולין (ranunculin), אנמונין (anemonine) ופרוטואנמונין (protoanemonin).
תסמינים של הרעלה כוללים: תחושות כלליות חמורות כמו חוסר תחושה, סחרחורת, כבדות ראש, עילפון, דופק מהיר וחלש, כאבי בטן עזים; ובמקרים קיצוניים ההרעלה יכולה לגרום למוות.
כל חיות המשק יכולות לחלות אם הן אוכלות את הצמח, אבל הבקר פגיע במיוחד. גם סוסים ועיזים הורעלו.
מגע של הצמח בעור עלול לגרום לגרד לאודם התנפחות, שלפוחיות ופצעים שאינם נרפאים בקלות. התופעה דומה לכוויות מדרגה שנייה.
בדנית נוהגים לכנות את הצמח "נורית הקבצנים" (tigger-ranunkel) מהעובדה שקבצנים נהגו למרוח על החלקים החשופים של גופם את המוהל של הצמח על מנת ליצור פצעים ופריחה על מנת לגרום לרגשי חמלה של עוברים ושבים.
תפוצה

נורית ארסית נפוצה בחצי הכדור הצפוני וגדלה הן באירואסיה והן באמריקה הצפונית. היא משגשגת בביצות ובכרי דשא מוצפים ומקורו בעיקר בקרקעות בוציות עשירות בהומוס עשיר בחומרים מזינים.
בישראל אפשר למצוא נורית ארסית ברמת הגולן, בבקעת החולה, בארץ כינרות ובשרון.
תת-מינים

קיימים שלושה תת-מינים.
תת-המינים הם:
R. sceleratus ssp. reptabundus – תחום תפוצה בצפון פינלנד ובצפון-מערב רוסיה.
R. scleratus var. multifidus- תחום התפוצה בצפון-מערב אמריקה הצפונית.
R. scleratus var. longissimus תחום התפוצה ממינסוטה עד אלבמה.
הערות שוליים

↑  נורית ארסית באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2  Cursed Crowfoot (Cursed Buttercup, Celery-leaf Buttercup, Ditch Crowfoot)
1 2 3  Anderberg, Arne. "Ranunculus sceleratus (L.) Sw". Naturhistoriska riksmuseet, Stockholm.
↑  נורית ארסית – אתר צמחיית ישראל ברשת
↑  "The Plant List: Ranunculus sceleratus L". Royal Botanic Gardens, Kew and Missouri Botanic Garden. 2013.
נימפית החורשף

| נימפית החורשף |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פרפראים
תת־סדרה:: Glossata
משפחה:: נימפיתיים
סוג:: נימפית
מין:: נימפית החורשף
שם מדעי
 Vanessa cardui ‏לינאוס, 1758

נימפית החורשף - מבט על
ביצת נימפית החורשף
זחל בוגר של נימפית החורשף
בקיעת הפרפר מהגולם
נימפית החורשף, חיפה
נִימְפִית הַחֻרְשָׁף (שם מדעי: Vanessa cardui) הוא מין פרפר, מהנפוצים ביותר בכדור הארץ, המופיע גם ברחבי ישראל ברוב ימות השנה אך במספרים גדולים בעיקר באביב בעת נדידתו צפונה. צבעיו בגוני חום ושחור עם כתמים בולטים בצבע כתום עד כתום-אדמדם ונקודות שחורות ולבנות, ומוטת כנפיו היא כ-6 ס"מ. הוא ניזון מצוף, בעיקר מפרחים של בני משפחת המורכבים, החלמיתיים, הסרפדים, ולעיתים המצליבים.
השם Vanessa מקורו בלטינית ומשמעותו "של ונוס", השם נימפית בא מהמילה נימפה ומשמעותו אישה צעירה. "חורשף" הוא ארטישוק, ויחד עם קרדה ו-Carduus, מדובר בסוגי צמחים ממשפחת המורכבים, שבסביבתם נפוץ הפרפר. מין זה של פרפרים מכונה בארצות הברית גם "גבירה צבועה" או "הקוסמופוליטית".
מחזור החיים

הפרפר מעדיף חום יחסי ואזורים שבהם נפוצים צמחי הצוף שלו, והוא נמצא ב"הגירה" כמעט מתמדת בחיפוש אחר אזורי מזון חדשים. ההגירה היא בדרך כלל צפונה, אך לעיתים נראים בסתיו גם פרפרים המהגרים חזרה דרומה לקראת החורף. מנגנוני הניווט שלו נסמכים על השמש. מחזור חייו הוא כ-25–40 יום, מהם הוא במצב פרפר רק כשבועיים. ההגירה צפונה באביב מתרחשת לפיכך על פני כמה דורות (להבדיל מ"נדידה" בה הפרט עצמו חוזר למוצאו) מה שנקרא נדידה בין דורית. לפרפר כושר תעופה מרשים והוא מסוגל לעוף במהירות במשך שעות עשרות ק"מ ואף יותר, תוך שהוא נעזר ברוח.
כיוון שהפרפר בהגירה מתמדת הוא נאלץ להתרבות במהלכה. לרוב בשעות אחר הצהריים שומר הזכר (הפוליגיני) על תצפית ממקום נבחר, מגרש זכרים מתחרים (על ידי מעוף אנכי), ונותן לנקבות להיכנס לאזור. הנקבה עוזבת את מעופה באופן זמני כדי למצוא צמחים מתאימים להטלת הביצים. הביצה בצורת חבית, אורכה כ-0.6 מ"מ, צבעה ירוק בהיר, לאורכה צלעות אורך ולרוחבה חריצים דקים. אחרי כ-4–6 ימים הביצה משחירה, ולמחרת בוקע הזחל ומיד מקפל על עצמו את העלה כדי ליצור מחסה מקור ומטורפים. הוא אוכל את רוב העלה ואת שאר חלקי הצמח, ועובר משם לעלה מסתור חדש. בבקיעתו אורכו 1.7–2 מ"מ והוא בצבע חום עד אפור כהה עם ראש שחור מבריק. בשיא גודלו הוא באורך של כ-35–40 מ"מ, קוצני ובעל שערות קצרות על גופו.
לאחר כשבועיים עד שלושה מוצא הזחל מקום להתגלמות, בדרך כלל עצם קשיח כמו אבן או ענף, ונתלה עליו במהופך בצורה דמוית האות J בעזרת כרית קורים דביקה. במהלך כשבועיים עובר הגולם גלגול, והפרפר מגיח דרך המעטה הסדוק.
נדידת הפרפר

בשלהי העשור השני של המאה ה-21, נתגלה כי הנימפית היא מין הפרפר בעל אורך הנדידה הארוך ביותר, ולא הדנאית האמריקאית כפי שהיה ידוע עד אז. השינוי בהבנת הדברים הגיע מכיוון שעד אז לא נלקח בחשבון שיש פרפרים שעושים חלק מהנדידה גם חזרה דרומה. תגלית זאת נעשתה באמצעות פיתוח מכ"ם המסוגל לאתר להקות פרפרים. בנוסף התגלה, שהנימפיות עפות בגובה של בין 100 ל-300 מטר, שם הן נעזרות ברוח, גבוה מספיק בשביל שלא ישימו לב לעובדה זו עד לאחרונה.
פרפר נימפית החורשף הוא אלוף המסעות למרחקים ארוכים, והוא חוצה את הסהרה במסע מאירופה לאפריקה שמדרום למדבר וחזרה – כ-14,400 ק"מ. ביוני 2024 התגלו לראשונה פרפרים מסוג זה בגיאנה הצרפתית, הנמצאת באמריקה הדרומית. מדענים הסיקו שככל הנראה הפרפרים הגיעו לשם מאפריקה וחצו את האוקיינוס האטלנטי, מרחק של כ-4,150 ק"מ.
נדידה בתחומי ישראל

בסוף חודש מרץ, ולפעמים גם בתחילת אפריל עוברים בארץ ישראל עשרות מיליוני פרפרים בדרכם לאזורים שונים בעולם, כשמרביתם מגיעים מאזור חצי האי ערב ודרום אפריקה. ניתן לראות את הפרפרים מהנגב ועד אזור הצפון, בעיקר בסמוך לחוף הים. מישראל הם ממשיכים לקפריסין לאירופה ועד סקנדינביה.
בחודש מרץ 2019 חלפו בישראל כמיליארד פרפרים, זאת בעקבות חורף גשום במיוחד במדבריות ערב אשר הביא לצמיחה רבה, ולמזון רב לזחלים אשר יהפכו לפרפרים.
לקריאה נוספת

דובי בנימיני, מדריך הפרפרים בישראל, הוצאת כתר, 1990