ג'ון מקיין
תדמית ציבורית ותרבותית

אופיו האישי של מקיין היה מאפיין דומיננטי בדימויו הציבורי. תדמיתו הציבורית עסקה בשירות הצבאי הקשה שעבר והשירות הצבאי של אבותיו, הנסיבות והמתחים שהובילו לסיום נישואיו הראשונים ולנישואיו השניים, דמות ה"רפובליקני-עצמאי", מזגו, וקשריו ההדוקים עם ילדיו משני נישואיו. הקסם הפוליטי של מקיין היה פחות מפלגתי ואידאולוגי בהשוואה לפוליטיקאים אחרים. המוניטין והמעמד שרכש לעצמו נבעו בחלקם משירותו במלחמת וייטנאם. תקופתו בשבי הווייטנאמי הותירה אותו נכה ומצולק, ועל מצבו הגופני הרעוע נוסף גם ניתוח לטיפול במלנומה. במהלך מסע הבחירות לנשיאות שניהל ב-2008, התלוצץ על מצבו הגופני ואמר: "יש לי צלקות רבות יותר מלפרנקנשטיין".
סופרים ומחברים נהגו לשבח את מקיין על אומץ לבו לא רק במלחמה אלא גם בפוליטיקה, וכתבו עליו באהדה. שינוי עמדותיו הפוליטיות של מקיין וסגנונו במהלך ואחרי הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008, וכן התנכרותו העצמית לתיוגו כ"רפובליקני עצמאי", גרמו לסופרים רבים להביע את מורת רוחם ולתהות מה קרה למקיין שאותו הכירו. להערכתו של מקיין, הוא, הסנאטור מאריזונה היה פשוט וישיר, אך חסר סבלנות. תכונותיו האחרות של מקיין היו חיבה לקמעות מזל, טיולים רגליים, וחוש הומור שלעיתים היה שחור וחסר גבולות. ב-1998 התבדח על כך שמשפחת קלינטון אינה ראויה להופיע על העיתונים: "אתה יודע למה צ'לסי קלינטון כל כך מכוערת? כי ג'אנט רינו היא אבא שלה". מקיין התנצל לאחר מכן על אמירה זו, ובבית הלבן של ביל קלינטון התקבלה התנצלותו. מקיין לא נרתע מלעסוק במגרעותיו. יחסיו עם עמיתיו בסנאט היו בעלי אופי עוקצני ורגזן, אם כי יחסיו עם אנשי הסגל שלו היו לבביים יותר, וחברי צוותו רחשו לו נאמנות. הוא ניהל קשר יציב עם שני סנאטורים, ג'ו ליברמן ולינדזי גרהאם, על מדיניות החוץ הנצית בה דגלו ועל נסיעותיהם המרובות מחוץ לארצות הברית, והם הפכו לכינוי "שלושת האמיגוסים".
מקיין הכיר בכך שבעברו התבטא באופן מוגזם וחסר מעצורים, אבל באותה נשימה אמר כי סיפורים רבים על התנהגותו מופרכים. השוואה פסיכואנליטית שפרסם הפרופסור סטנלי רנשון מראה שמקיין לא היה המועמד הנשיאותי הראשון שהיה בעל מזג חם, ומבקרת התרבות ג'וליה קלר טוענת שהבוחרים מעוניינים במנהיגים נלהבים, עסוקים, לוהטים ופזיזים. מדי פעם מקיין השתמש בניבולי פה וצעקות, אם כי מקרים כאלה פחתו במרוצת השנים. ג'ו ליברמן, מחבריו הקרובים ביותר, התייחס למזגו החם של מקיין: "זה לא סוג של כעס שנובע כתוצאה מאובדן שליטה, הוא אדם מבוקר מאוד". הסנאטור לשעבר ת'אד קוקרן ממיסיסיפי, שהכיר את מקיין במשך עשרות שנים ונלחם בו בתחום ה-Earmark, הביע דאגה לאפשרות שמקיין ייבחר לנשיאות: "הוא לא יציב, הוא מסוחרר, הוא מאבד שליטה מכעס והוא מדאיג אותי". למרות זאת, כשמקיין נבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות, הודיע קוקרן על תמיכתו בו. מערכת עיתון שיקגו טריביון כינתה את מקיין "פטריוט הראוי להיחשב בין הסנאטורים המעטים בהיסטוריה של ארצות הברית ששמותיהם מוכרים יותר מנשיאים אחדים".
כל בני משפחתו היו עמו בקשר טוב, והוא הגן עליהם מפני ההשלכות השליליות של הקריירה הפוליטית הלאומית שלו. המסורת הצבאית של משפחתו המשיכה גם לדור הבא: בנו, ג'ון סידני מקיין הרביעי ("ג'ק") סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-2009, והפך לדור הרביעי של משפחת מקיין שעשה זאת, והוא טייס מסוק; בנו ג'יימס לחם במלחמת עיראק עם חיל הנחתים של ארצות הברית בשני סבבים; ובנו דאג היה טייס בצי. במהלך מסע הבחירות הנשיאותי של מקיין ב-2008, בלטה בתו מייגן כאשר החלה לפרסם בלוגים במרשתת וציוצים בטוויטר, במסגרתם הציגה את עתידה של המפלגה הרפובליקנית בעיניה, והציגה מספר מנטיותיו הפוליטיות של מקיין כ"רפובליקני-עצמאי".
מקיין הופיע במספר סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה בעת שהיה סנאטור מכהן. הוא הופיע בהופעות קמע אחדות ללא קרדיט בסדרה "24" ובסרט "לדפוק חתונה" ובסדרה "מחלקת גנים ונוף" אף הופיע פעמיים. מקיין גם אירח את סאטרדיי נייט לייב ב-2002 והופיע בשני פרקים של התוכנית ב-2008.