stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קייפ קוד
היסטוריה

קייפ קוד היה אחד מנקודות ההתיישבות הראשונות בצפון אמריקה שיושבו על ידי אירופאים, אך רוב העיירות בו התפתחו באיטיות.
פרובינסטאון הייתה רק קבוצה של בקתות עד המאה ה-18, והעיירה האחרונה שיושבה הייתה בורן, ב-1884.
בשל ההתיישבות המוקדמת והחקלאות האינטנסיבית והלא מושכלת, עד אמצע המאה ה-19 הצמחייה הייתה דלילה ופזורה. בנוסף לכך חלק גדול מהגידולים
לא התאימו לאזור. לדוגמה, שדות חיטה בחלק המזרחי שלא התאימו לסוג האדמה הדקה של קייפ קוד.
כיוון ששיטת ההסקה המרכזית הייתה באמצעות עץ, רוב שטחי היערות נכרתו בשלב מוקדם.
בנוסף, החקלאים ביצעו שריפות רבות כדי להעשיר את הקרקע ולהכשירה לחקלאות.
כתוצאה מכך החל תהליך מידבור נרחב כך שעד תחילת המאה ה-19 רוב עצי ההסקה של קייפ קוד הגיעו בספינות ממיין.
המהפכה התעשייתית, שהגיעה לרוב אזורי ניו אינגלנד בסביבות 1840 דילגה ברובה על קייפ קוד כך שהתפתח כמרכז דיג וציד לווייתנים גדול.
בתקופה זו גם החלה ההתפשטות מערבה ובשל כך החקלאות תפסה פחות מקום בקייפ קוד, כך שעד 1950 חזר מצב היערות כמעט למצבו במאה ה-18.
לקראת סוף המאה ה-19, בד בבד עם פיתוח מסילת הרכבת בקייפ קוד, דבר שהנגיש עיירות צפוניות כמו בורן לעירוניים מבוסטון וניו יורק, קייפ קוד
החל להתפתח כאתר תיירותי, בעיקר בחודשי הקיץ.
שידור הרדיו הטרנס-אטלנטי הראשון שביצע גוליילמו מרקוני בוצע מחוף בקייפ קוד. מאוחר יותר הוא בנה שם תחנת רדיו.
תיירות

בכל שנה חווה קייפ קוד עונה תיירותית מיוני ועד לתחילת ספטמבר בה שולט הקיץ הניו אינגלנדי הנוח. עסקים רבים פתוחים רק במהלך ה"עונה" וסגורים בשאר 8–9 החודשים של השנה,
אף על פי שגם לאחר מכן עדיין ישנם תיירים, בעיקר אלה ללא ילדים בגיל בית ספר והגמלאים, מה שמאריך את ה"עונה" בעוד כחודשיים.
בנוסף לכך בשנים האחרונות תיירים, ובעיקר כאלה שבבעלותם בית שני בקייפ קוד, מבקרים יותר ויותר גם בסתיו, מה שמחליש את ההבדל בין העונה החמה לשאר השנה.
בפרובינסטאון, בקצה של קייפ קוד, פועלות ספינות רבות לצפייה בלווייתנים, דבר שהפך גם הוא לאטרקצייה תיירותית מרכזית.
פרובינסטאון נודעה גם בהיותה מרכז אומנות, דבר המושך אומנים וסופרים רבים לאזור.
מלונות ואתרים תיירותיים רבים בעיר ידועים בגישתם החיובית כלפי זוגות תיירים הומואים ולסביות, מה שהופך את המקום למוקד משיכה לזוגות חד מיניים.
תחבורה > כבישים

קייפ קוד מחובר ליבשת על ידי שני גשרים מעל תעלת קייפ קוד. כביש 6 ממשיך עד פרובינסטאון, העיר בסוף קייפ קוד.
איים

כמו קייפ קוד עצמו, גם האיים מסביבו התפתחו מיישובי דיג וסחר לאתרים תיירותיים.
שני האיים הגדולים הם ננטקט ומרתה'ס ויניארד שבהם תושבים רבים (אף על פי שחלק גדול מהבתים באיים אלה הם בתי נופש שמאוכלסים רק בחודשי הקיץ).
רבים מהאיים הקטנים יותר הם בבעלות פרטית.
ראו גם

חוף סנדי נק קייפ קוד
מגדלור במרתה'ס ויניארד, אחד האיים ליד החוף של קייפ קוד
קוליברי כוכב-גבהים אנדי

| קוליברי כוכב-גבהים אנדי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סיסאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליבריים
סוג:: Oreotrochilus
מין:: קוליברי כוכב-גבהים אנדי
שם מדעי
 Oreotrochilus estella ‏ד'אורביני, 1838
תחום תפוצה


קוליברי כוכב-גבהים אנדי (שם מדעי: Oreotrochilus estella) הוא מין עוף קטן ממשפחת הקוליבריים החי בטבע באמריקה הדרומית שסמוך להרי האנדים בבוליביה, ארגנטינה, צ'ילה ופרו. הוא תואר ב-1838 בידי החוקר הצרפתי אלסיד ד'אורביני.
תיאור

קוליברי זה מגיע לאורך של 13 עד 15 ס"מ ומגיע למשקל של כ-8.8 גרם בזכרים ו-8 גרם בקירוב בנקבות. הוא בעל מקור ארוך ושחור המעוקל מעט מטה ובעל ראש אפור, גב חום-ירקרק ובטן אפורה. הכנפיים והזנב ארוכים ושחורים והזכרים בעלי "סינר" ירוק מבריק שתחתיו פס סגול ומתחתיו חזה לבן. הנקבות חומות עמומות בחלק העליון ואפורות בבטן ובעלות גרון חיוור שעליו כתמים כהים.
הקוליברי מצוי בטבע לאורך ערבות הפונה שלאורך רכס האנדים הארוך מבוליביה ועד לארגנטינה, צ'ילה ופרו. לעיתים קרובות הקוליברים נמצאים סמוך לצמחי Polylepis או Puya raimondii. הם נפוצים גם ביערות הרריים ומורדות סלעיים.
הקוליברים הם יונקי צוף המחפשים צוף פרחים שונים של עצים, שיחים ואף קקטוסיים והם מחבבים במיוחד את פרחי הצמח Chuquiraga spinosa וכן ניזונים מחרקים בעודם באוויר. בניגוד לקוליבריים רבים הם מעדיפים לינוק צוף בעודם נחים על הפרח, דבר המסייע להם לחסוך באנרגיה. בנוסף הם נכנסים בכל לילה למעין תרדמת חורף העוזרת להם לחסוך באנרגיה חיונית.
קוליברי זה די נפוץ בטבע ואיננו בסכנת הכחדה, אף שהוא מין מוגן במדינות חיותו.
הערות שוליים

↑  קוליברי כוכב-גבהים אנדי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007294727805171
קודקס גיגס

| --- | --- |

 מידע כללי
 שפת המקור:  לטינית 
 סוגה:  אוסף ספרי הקודש של הנצרות
 הוצאה
 מקום הוצאה:  פודלאז'יצה, בוהמיה
 תאריך הוצאה:  המאה ה-13
 מספר עמודים:  310 
 
הקודֶקס גיגָס (בלטינית: Codex Gigas, בעברית: "ספר ענק") הוא כתב היד הגדול ביותר בעולם שנכתב בימי הביניים. הקודקס מוכר גם בשם התנ"ך של השטן, בשל ציור גדול של השטן שנמצא בתוך הספר, ובגלל האגדה שאופפת את יצירת הקודקס. הקודקס נוצר במאה ה-13 במנזר הבנדיקטי פודלאז'יצה בבוהמיה (בימינו חראסט שבצ'כיה). הקודקס מכיל את הוולגטה- הגרסה הלטינית של הביבליה, אוסף ספרי הקודש של הנצרות, בנוסף למספר רב של מסמכים היסטוריים, הכתובים כולם בלטינית.
מראה

הקודקס שמור בתיקייה מעץ, מכוסה בעור ומאובזר במתכת. גובהו הוא 92 ס"מ, רוחבו 50 ס"מ ועוביו 22 ס"מ. במקור היו בקודקס 320 דפי קלף, אך שמונה דפים הוסרו מהספר. לא ידוע מי הוריד או למה הוסרו הדפים, אך נטען כי הדבר קשור לחוקים המונרכיים של הבנדיקטינים. משקלו של הקודקס כ-75 קילוגרם. בקודקס גיגס 310 ציורים על דפיו, ומעריכים כי הדפים עשויים מעור עגל.
תוכן

הקודקס מכיל את כל ביבליה על פי נוסח הוולגטה הלטינית (הגרסה הלטינית לברית החדשה), חוץ מהספרים מעשי השליחים וחזון יוחנן שהם מגרסה קדם-וולגטית. כתבים נוספים שכלולים בספר הם, האנציקלופדיה של איזידורוס מסביליה: אטימולוגאה, ספרו של יוסף בן מתתיהו: קדמוניות היהודים, כתבו של קוסמס מפראג: אגדותיה של בוהמיה, מספר טרקאטות (ספרי חוקים), לוח שנה עם נקרולוגיום (תאריכים חשובים של מיתות ולידות, בלטינית: נקרו-גופה, לוגיום-זמן), רשימה של אחים במנזר פודלאצ'יס, שיקויי קסם, לחשים ועוד מסמכים מקומיים. כל הקודקס כתוב בלטינית.
כתב היד כולל איורים באדום, כחול, צהוב, ירוק וזהב. אותיות ראשוניות (גדולות לדוגמה: A-ראשונית a-משנית) מאוירות בצורות מתוחכמות, לרוב לאורך כל הדף. לקודקס צורה ייחודית. הכתב נשאר באותו סגנון כתיבה לאורך כל הקודקס, ולא מראה כל סימנים להתיישנות, פגמים או קרעים, מה שהוביל לסברה שהספר נכתב בזמן קצר מאוד (ראו האגדה). אך מדענים מעריכים כי לקח לסופר מעבר ל-20 שנים לכתוב את כל הספר.
עמוד 577 כולל תמונה יוצאת דופן של השטן, כ-50 ס"מ גובהו. מספר דפים לפני האיור הקלף מושחר והכתב עליו בוהק, בשונה משאר הקודקס. הסיבה להשחרה היא חשיפה לשמש: מכיוון שהקלף עשוי עור פרה, כאשר הוא נחשף לאור השמש הוא "משתזף". לכן לאורך כל המאות שהקודקס נחשף לשמש העמוד שנפתח יותר מכל הוא עמוד 577, שהפך שחור משאר העמודים.
האגדה

לפי אחת מהאגדות, כותב הקודקס הוא נזיר שהפר את נדריו, ונשפט לקבורה בחיים. כדי לכפר על חטאיו, הבטיח לאב המנזר שיכתוב בן לילה כתב כל כך מדהים שיתן תהילה ענקית למנזר, ויכיל את כל ידע האנושות. קרוב לחצות הנזיר הבין שלא יוכל לעשות זאת לבדו, אז התפלל תפילה מיוחדת, שלא יועדה לאלוהים אלא למלאכו הנופל לוציפר (השטן במיתולוגיה הנוצרית) וביקש ממנו עזרה להשלים את הכתב בתמורה לנשמתו. השטן השלים את הכתב לפני הבוקר והנזיר הוסיף את תמונתו של השטן כהוקרה על עזרתו. אומרים גם שהנזיר השתמש בחלק מלחשי גירוש שדים שיש בכתב כדי להוציא את השטן מגופו (בדומה לנזירים אחרים שחטאו ונגזר עליהם לכתוב את כל התנ"ך כולו, גם הברית החדשה וגם הישנה, בכתב יד וככה האלוהות תעבור בהם כשיעשו זאת.) למרות האגדה, הקודקס לא נאסר על ידי האינקוויזיציה, ונחקר על ידי מלומדים רבים.
חקירות מודרניות בבלשנות מציעות שהנזיר ישב בבידוד מוחלט, שכנראה כפה על עצמו. על פי ניסיונות שחזור של עבודת הכתיבה, מעריכים כי כתיבת הקודקס לבד ללא האיורים תדרוש כ-20 שנים של כתיבה ללא הפסקה.
היסטוריה

רבים האמינו כי הקודקס נכתב על ידי "הרמן חסר האחריות" (Hermann Inclusus) במנזר הבנדיקטיני פודלאצ'יס ליד צ'רודים, שנהרס במאה ה-15. התאריך האחרון שמופיע בקודקס הוא שנת 1229. מאוחר יותר נשמר הספר על ידי נזירים ציסטרציאנים במנזר סדלק ואז נקנה על ידי המנזר הבנדיקטיני בברבנוב. מ-1477 עד 1593, נשמר הקודקס בספרייה של המנזר בברואומוב עד שנלקח לפראג ב-1594 והפך לחלק מהאוסף של רודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בסוף מלחמת שלושים השנים בשנת 1648, נלקח כל האוסף מרודולף השני בידי הצבא השוודי כשלל מלחמה. מ-1649 עד 2007 הוחזק הקודקס בספרייה המלכותית של שוודיה.
ב-24 בספטמבר 2007, הושאל הקודקס משוודיה לפראג, ובינואר 2008 הוצג לציבור הרחב בספרייה הלאומית של צ'כיה.
ראו גם

לוציפר
שד
לקריאה נוספת

Boldan, Kamil; Dragoun, Michal; Foltýn, Duan; Marek, Jindřich; Uhlíř, Zdeněk (2007). The Devil's Bible – Codex Gigas: The Secrets of the World's Largest Book. NKP. ISBN 978-80-7050-532-8.
הערות שוליים

↑  https://web.archive.org/web/20110903213946/http://channel.nationalgeographic.com/episode/devil-s-bible-3619/Overview
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007369783305171  GND: 4451634-4  LCCN: n94018581  NKC: unn2007410314  SELIBR: 307262  VIAF: 175882138   WorldCat (עם VIAF): 175882138 
הקודקס עשיר בציורים. כתבי יד כאלה נקראים כתבי יד מוארים.
ציורו של השטן בעמוד 577. האגדה מספרת שהקודקס נכתב על ידי נזיר שמכר את נשמתו לשטן.
קרב איוואנקיב

קרב איוואנקיב היה קרב צבאי בין הכוחות המזוינים של אוקראינה לבין הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית שהתחיל ב-25 בפברואר 2022 והסתיים ב-10 במרץ 2022, בזמן הפלישה הרוסית לאוקראינה. בשעות הבוקר המוקדמות, טור של כוחות היבשה הרוסיים התקרב לעיירה איוואנקיב במחוז קייב מכיוון צפון-מערב לאחר שהכוחות פרצו בעקבות קרב צ'רנוביל.
הקרב

בבוקר 25 בפברואר, כוחות אוקראינים הרסו את הגשר באיוואנקיב שחוצה את נהר טטריב, אשר הפסיקה את התקדמות דיוויזיית שריון רוסית שהתקדמה לכיוון קייב. כוחות מוטסים אוקראינים תקפו חיילים רוסים באיוואנקיב וליד העיירה דיימר.
חלק מהכוחות הרוסים הצליחו לפרוץ דרך איוואנקיב וכבשו את נמל התעופה אנטונוב לאחר התנגשות. נמל התעופה נמצא רק 20 קילומטר צפון-מערבה מקייב.
הלחימה באיוואנקיב המשיכה לאחר הצהריים ובערב 25 בפברואר, כאשר כוחות רוסים הפגיזו את העירייה בארטילריה, שגרמה לכמה אבדות לאזרחים. איוואנקיב היא גם המקום לצינור גז מרכזי, שאם יהרס יכול להפסיק את העברת הגז האוקראיני ברוב אירופה.
ב-26 בפברואר הלחימה באיוואנקיב המשיכה.
בבוקר 27 בפברואר, שיירה של כלי רכב רוסים נראו בתמונות לוויין מתקדמים לעבר איוונקיב.
לאחר הקרב

העיירה שימשה את הצבא הרוסי כבסיס קרקעי לתגבור המתקפה על קייב. BBC ציטטה תושבים מקומיים שאמרו כי הכוחות הרוסיים לא אפשרו פינוי ופתחו באש לעבר כל מי שניסה לעזוב את העיירה. ב-1 באפריל 2022, כוחות אוקראינים השיבו את השליטה על איוואנקיב.
הערות שוליים

↑  As it happened: US warns China against support for Russia, BBC News (באנגלית בריטית)
↑  Іванків на Київщині звільнили від окупантів | ZMINA, zmina.info, ‏2022-04-01 (באוקראינית)
קירן דסאי

| --- | --- |

קיראן דסאי, 2007
 לידה:  3 בספטמבר 1971 (בת 53) ניו דלהי, הודו
 מדינה:  הודו 
 לאום:  הודית
 עיסוק:  סופרת
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה, בנינגטון קולג', בית ספר לאמנות של אוניברסיטת קולומביה 
 שפות היצירה:  אנגלית
 תחום כתיבה:  סיפורת
 סוגה:  רומן
 יצירות בולטות:  ירושה של אובדן
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 פרסים והוקרה:  פרס מאן בוקר (2006)
 
קיראן דסאי (במלאיאלאם: കിരൺ ദേശായി;‏ נולדה ב-3 בספטמבר 1971) היא סופרת הודית, אשר חיה ועובדת בארצות הברית.
הרומן שכתבה, ירושה של אובדן, זכה בפרס מאן בוקר לשנת 2006 והפך אותה לאשה הצעירה ביותר שזכתה אי-פעם בפרס היוקרתי. כמו כן, זכה הספר בפרס הסיפורת של חוג מבקרי הספרים הלאומי של ארצות הברית.
ביוגרפיה

דסאי היא בתה של אניטה דסאי, סופרת שהייתה מועמדת לפרס בוקר שלוש פעמים. דסאי נולדה בצ'אנדיגאר, וגדלה בפונה ובמומבאי. בגיל 14 עקרה עם משפחתה לאנגליה, ומקץ שנה לארצות הברית, שם למדה כתיבה יוצרת בבנינגטון קולג', באוניברסיטת הולינס, ובאוניברסיטת קולומביה.
יצירתה

הרומן הראשון שלה, מהומה במטע הגויאבות (יצא באנגלית בשנת 1998, בשם Hullabaloo in the Guava Orchard) זכה לשבחים מאת סלמאן רושדי. הוא זכה בפרס בטי טראסק, אשר מחלקת אגודת הסופרים האמריקאית לרומנים חדשים מאת אזרחי חבר הלאומים הבריטי מתחת לגיל 35. הרומן השני שלה, ירושה של אובדן (2006, יצא בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2008) זכה לביקורות חיוביות בכל העולם, ובפרס מאן בוקר לשנת 2006.
בשנת 2013, זכתה בפרס ברלין מטעם האקדמיה האמריקאית בברלין.
ספריה שראו אור בעברית

מהומה בגן הגויאבות (כנרת, 1999, תרגם אלכס בן-ארי).
ירושה של אבדן (עם עובד, 2008, תרגם מאיר בן-שלום).
ראו גם

אניטה דסאי
הערות שוליים

↑  הדף של דסאי באתר פרס מאן בוקר (באנגלית)
↑  ריאיון עם דסאי באתר הוצאת רנדום האוס (באנגלית).
↑  נזכר בין הציטוטים בדף הספר באתר BookBrowse (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313482205171  PLWABN: 9810612743505606  BIBSYS: 98048247  BNC: 000757425  BnF: cb13531866f (data)  CiNii: DA15651829  GND: 120429888  ICCU: FERV072671  ISNI: 0000 0001 2127 5263  LCCN: n97121287  LNB: 000148242  NDL: 00759507  NKC: xx0035137  NLA: 35636457  NLG: 79501  NLK: KAC200103376  NTA: 168397307  RERO: 02-A005786190  SELIBR: 277316  SUDOC: 050483463  Trove: 1023092  VIAF: 34618623   WorldCat (עם VIAF): 34618623 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קוליברי זעיר מצוי

| קוליברי זעיר מצוי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: קרוב לסיכון קרוב לסיכון (NT) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: קוליבראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליבריים
סוג:: Mellisuga
מין:: קוליברי זעיר מצוי
שם מדעי
 Mellisuga helenae ‏Lembeye, 1850
תחום תפוצה


קוליברי זעיר מצוי (שם מדעי: Mellisuga helenae), המכונה קוליברי הדבורה, הוא מין של קוליברי מהסוג Mellisuga. זהו מין העוף הקטן ביותר בעולם, מין הדינוזאור הקטן ביותר שחי אי פעם וכן מין העוף שמבלה הכי הרבה זמן מחייו באוויר.
מאפיינים

הקוליברי הזעיר המצוי אנדמי ליערות הצפופים של האי המרכזי של קובה. אורכו כ-5 עד 6 ס"מ, ומשקלו כ-1.6 עד 2 גרם, בעוד מוטת כנפיו היא כ-3.25 ס"מ, והנקבות גדולות במעט מהזכרים. כמו אצל רוב מיני הקוליבריים, כנפיו של הקוליברי יכולות להסתובב עד כמאה ושמונים מעלות, ורגליו הזעירות יכולות לשמש אותו רק לנחיתה על ענפים. הקוליברי מזיז את כנפיו כ-80 פעמים בשנייה, כל כך מהר עד שכנפיו נראות מטושטשות בעת מעופו לעין אנושית. הקוליברי גם ידוע ביכולתו לרחף זמן רב מעל לנקודה מסוימת, מה שמזכיר הליקופטר.
הקוליברי הזעיר המצוי ניזון בעיקר מצוף פרחים, שאליו הוא מגיע בעזרת לשונו הארוכה; הקוליברי ניזון, מלבד מצוף, גם מחרקים ומפרוקי-רגליים  ומקורו הארוך מאפשר לקוליברי גם להוציא חרקים ועכבישים מפרחים. הקוליברי מהווה גורם חשוב בהפצת זרעי צמחים ביער, והוא מבקר בכ-1500 פרחים ביום.
צווארו של הזכר אדום, כיפתו אדומה ויש לו כתם צבעוני המתמשך מהצוואר עד לחזה. פלג גופו העליון כחלחל, ורוב פלג גופו התחתון אפור לבנבן. פלג גופה העליון של הנקבה ירוק, ופלג גופה התחתון לבנבן. בעונת הרבייה ראשו, צווארו וסנטרו צבועים בוורוד אדמדם.
הנקבה בונה קן דמוי כוס מקורי עכביש ומקליפות עץ וחזזיות. קוטרו של הקן כ-2.5 סנטימטר, והוא מרופד מבפנים בסיבי צמחים. נקבת הקוליברי מטילה 2 ביצים לתטולה, וגודל כל ביצה אינו עולה על זה של גרגר אפונה. הנקבה דוגרת על הביצים ומגדלת את הגוזלים ללא סיוע הזכר.
הערות שוליים

↑  קוליברי זעיר מצוי באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  ADW: Mellisuga helenae: INFORMATION
1 2 3  מתורגם מוויקיפדיה האנגלית.
צבי גיורא

| --- | --- |

 לידה:  1921 הונגריה 
 פטירה:  2012 (בגיל 91 בערך) 
 ענף מדעי:  פסיכולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 
צבי גיורא (26 במרץ 1921 - אפריל 2012) היה פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
חייו

צבי גיורא נולד בהונגריה. אביו היה ציוני דתי ממפלגת "המזרחי". הוריו נספו באושוויץ, וגיורא נותר בחיים ביחד עם אחיו, אלכסנדר זאב גיורא. גיורא החל ללמוד פסיכולוגיה משום הערצתו את פרויד והפסיכואנליזה שלו, לאחר שקרא בגיל צעיר את "פשר החלומות", אך במשך הזמן חל בו מהפך חשיבתי וכל ספריו מהווים רצף של התפלמסות עם פרויד. סיים את הדוקטורט בשנת 1946 באוניברסיטת בודפשט. עבודת הדוקטורט עשתה ניתוח פסיכולוגי של אחד המשוררים ההונגרים. עלה לישראל בשנת 1950 באמצעות תנועת בריחה של נוער יהודי. הם ברחו דרך ברטיסלאבה, שהייתה עיר הבירה של סלובקיה, משם לווינה שבאוסטריה, משם הועברו על ידי הסוכנות היהודית לעיר הנמל ברינדיזי שבאיטליה ושטו לישראל על גבי האוניה קוממיות שהגיעה לנמל חיפה. כשעלה ארצה עסק בטיפול פסיכולוגי. ב-1967 כשקיבלו רשות באוניברסיטת תל אביב להקים לימודי תואר שני בפסיכולוגיה, הוזמן ללמד שם, עלה בכל הדרגות האקדמיות עד להיותו פרופסור מן המניין. פרש לגמלאות בגיל שבעים כפרופסור אמריטוס.
נפטר ב-2012.
מחקריו

כל ספריו עוסקים בפולמוס עם פרויד ותורת החלומות שלו. בחמש עשרה השנים האחרונות החל לעסוק בניתוח פסיכולוגי של תופעות שונות בעם היהודי ובמדינת ישראל.
מחקריו > הפסיכולוגיה של החלומות

ספרו של צבי גיורא שראה אור בהוצאת אוניברסיטה משודרת בשנת 1989 מהווה תמצית של רעיונותיו ללא פסיכולוגים. בספרו מתאר גיורא את פרויד ורעיונותיו הבסיסיים שיצרו תקופה בתולדות הפסיכולוגיה. גיורא מתעמת איתם ומשתית תאוריית חלומות חדשה משלו.
פרויד בספרו "פשר החלומות" הגדיר את החלומות ואת העניין בחלומות כדרך המלך אל הלא מודע המודחק. עיקר התאוריה שלו הייתה תאוריית הלא-מודע המודחק, אילו כוחות פועלים שם, אילו מוטיבים וכיצד הם פועלים. החלום לפי פרויד הוא משונה, המשונות היא התולדה של קיום הלא-מודע המודחק והקונפליקט שלו עם המודע והאני העליון. המשונות היא בדיוק התולדה של קיום הלא-מודע המודחק והקונפליקט שלו עם המודע והאני העליון. החלום הוא דרך המלך אל הלא-מודע המודחק, כי החלום הוא כל כך שונה מהחשיבה בערות, על ידי כך החלום יכול לגלות לנו מה שרצינו לדעת על אותו לא מודע נפשי.
בספר זה עושה צבי גיורא מאמץ מרוכז לבחון את הדבר הפשוט הזה: גיורא שואל את השאלה האם החלומות אכן כל כך משונים והוא טוען שאין זה כך. יש סגנונות חלימה כפי שיש סגנונות חשיבה, סגנונות חלימה וסגנונות חשיבה הם רצף אחד, כי החלום הוא חשיבה בתנאי שינה. גיורא מביא הוכחות לכך מיומני חלומות שניהלו סטודנטים ומראה שיש אנשים שכל החלומות אותם הם יכולים לזכור אותם הם הגיוניים. כפי שהתזה שהחלומות משונים היה היסוד לתאוריה הפסיכולוגית של התנהגות שלמה, כך הממצא הזה שיש סגנונות חלימה ושיש אנשים שכל חלומותיהם הם הגיוניים ויש אנשים בקצה הנגדי מהווה בסיס למסקנות מרחיקות לכת, אבל שונות לגמרי מהמסקנות של פרויד.
הספר כל ספורי הלא מודע הוא גרסה אקדמית המיועדת לחוקרים של הספר "הפסיכולוגיה של החלומות" והוא סיכום שנותיו באוניברסיטה, המקור האנגלי של הספר ראה אור אצל המו"ל Jason Aronson בסדרה בשם יצירות מופת Master Work Series .
מחקריו > הלא-מודע ותאוריית הפסיכונוירוזות

ספרו זה של גיורא שראה אור ב-1988 מתפלמס עם הרעיון האדיפלי, שהוא לפי התאוריה הפסיכואנליטית מוטיב היסוד של כל אדם היכול לגרום לפסיכונוירוזות.
מחקריו > פסיכוהיסטוריה של העם היהודי

זהו שם מאמרו של צבי גיורא אשר ראה אור בכתב העת "נפש" באוניברסיטת חיפה (נפש 23–24 (תשסו) 5-17 2006). מחקרו נותן תשובה לטענתם החוזרת של ההיסטוריונים החדשים המתנגדים לייחוד של העם היהודי וההיסטוריה היהודית ואילו גיורא מוכיח קיומן של תופעות ייחודיות. מזה כחמישים שנה מדברים על טראומה ועל מצב פוסט-טראומטי, אבל בזמן האחרון יש יותר ויותר מחקרים פסיכולוגיים המראים על resilience שהיא עמידות נפשית בעברית. אף על פי שלאור התלאות בהן התנסה העם היהודי הוא היה אמור לסבול מתסמונת פוסט-טראומטית, הרי שגיורא טוען שלעם היהודי הייתה יכולת עמידות גדולה מן האוכלוסייה הכללית. פלא ההישרדות של היהודים אינו מושווה לשום עם בתנאים כפי שהיהודים חיו קרוב לאלפיים שנה.
מאמר זה התפרסם בשפה האנגלית ב-Filosofia Oggi, כתב עת של האוניברסיטה הגרגוריאנית ברומא, השייך לוותיקן.
ספריו

Psychopathology : a cognitive view / Zvi Giora; New York : Gardner Press ; distributed by Halsted Press, 1975
פסיכופתולוגיה: גישה קוגניטיבית/ צבי גיורא; עברית: עודד פלד. תל אביב: פפירוס, תשל"ט 1979
החלום וטבע האדם/ צבי גיורא. תל אביב: פפירוס, תשמ"ב 1982
הלא-מודע ותאוריית הפסיכונוירוזות /צבי גיורא; (תרגום: דינה גיל; עריכה: גאולה אלתמן) תל אביב : פפירוס, תשמ"ח 1988
פסיכולוגיה של החלומות /צבי גיורא ;(עריכה: רחל שיחור) תל אביב: אוניברסיטה משודרת, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ט 1989
The unconscious and the theory of psychoneuroses / Zvi Giora; New York : New York University Press, 1989 Psychoanalytic crosscurrents
The unconscious and its narratives / Zvi Giora; Budapest : T-Twins Publishing House, 1991
The unconscious and its narratives / Zvi Giora. Northvale, N.J. : J. Aronson, c1991 Master work series
אנחנו היהודים. רעננה: הוצאת דן, 1994.
כל סיפורי הלא-מודע /צבי גיורא; (תרגם: עמוס כרמל). רעננה : דן, תשנ"ו 1996
הדיבר האחד-עשר /צבי גיורא . תל אביב : ידיעות אחרונות, 2002
קוליברי אדמוני-חזה

| קוליברי אדמוני-חזה |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סיסאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: קוליבריים
סוג:: Glaucis
מין:: קוליברי אדמוני-חזה
שם מדעי
 Glaucis hirsutus ‏גמלין, 1788
תחום תפוצה


קוליברי אדמוני-חזה (שם מדעי: Glaucis hirsutus) הוא מין של עוף ממשפחת הקוליבריים המצוי ביערות הגשם של אמריקה המרכזית והדרומית שבין פנמה לבוליביהוכן באיי גרנדה ובטרינידד וטובגו. למרות שמספר אוכלוסיות שלו נמצאות בסיכון המין בעלת תפוצה רחבה שאיננה בסכנה.
הוא תואר למדע ב-1788 בידי החוקר יוהאן פרידריך גמלין. כיום ידועים 2 תת-מינים שלו:
G. h. insularum – מצוי בגרנדה, טרינידד וטובגו.
G. h. hirsutus - מצוי בפנמה, מערב קולומביה, ונצואלה, גיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם ודרומה לברזיל וצפון בוליביה.
תיאור

קוליברי זה מגיע לאורך של 10.7 ס"מ ומגיע למשקל 7 גרם בקירוב, כשאורך המקור מגיע ל-3.3 ס"מ והוא מעוקל, ארוך ודק יחסית אך יותר חזק משל קוליבריים אחרים. צבעו אפור-ירקרק עם ראש אדמדם-חום ונוצותיו בחלק העליון ירוק ובתחתון אדמדם כשהקצוות לבנים. הלסת התחתונה של המקור צהובה והעליונה אפורה-שחורה. לעומת הזכר הנקבה עמומה מעט יותר בצבעיה והמקור שלה חסר צבע צהוב. בנוסף ישנו מבנה מעט יותר מיושר של המקור אצל הנקבות מאשר לזכרים, אך ההבדל זניח מאוד.
הקוליברי שוכן ביערות גשם לאורך אמריקה המרכזית והדרומית, לעיתים קרובות בקרבה למים זורמים. הוא ניזון כיונק צוף מפרחים שונים וכן מגוון בחרקים שהוא לוכד. הוא מבר לרוב צמחים נמוכים כמו צינוראים, זנגבילאים, גנציינאים, קוציציים, הדסאים, כופריים וגסנריים ומבנה מקורו מותאם במיוחד לפרחים בעלי צינורות קצרים. קוליברי זה אינו בלעדי לאותם צמחים והוא נאלץ להילחם על מקומם עם קוליבריים אחרים.
הנקבות מטילות 2 ביצים בקן הממוקם לרוב בין דקליים, שרכים או צמחי הליקוניה ועליהם היא דוגרת לבדה 17 עד 23 ימים.
הערות שוליים

↑  קוליברי אדמוני-חזה באתר הרשימה האדומה של IUCN
קזינצברציקה

קזינצברציקה (בהונגרית: Kazincbarcika) היא עיר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. העיר הוקמה בשנת 1947 מאיחוד של שני הכפרים ברציקה (Barcika) ושאיוקזינץ (Sajókazinc). בשנת 1954 אוחדה גם עם הכפר ברנטה ובשנת 1999 נפרדו ברנטה וקזינצברציקה שוב.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
יהודי שאיוקזינץ

יהודים התיישבו במקום בשנת 1747 ורובם היו סוחרים, ומיעוטם עסקו בחקלאות. הקהילה היהודית התארגנה בשנת 1806 ובשנת 1813 הוקם בית כנסת ובמקום פעלו חברה קדישא ובית ספר.
במלחמת העולם הראשונה נפלו בקרבות תשעה מיהודי שאיוקאזניץ.
ובשנת 1941 נלקחו צעירים יהודים לשרות העבודה, עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי, שלחם לצד הגרמנים בחזית המזרח, רובם נספו.
במאי 1944 הובאו יהודי הכפר לשיוסנטפטר ומשם הועברו למישקולץ ובראשית יוני 1944 שולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
לאחר המלחמה חזרו תשעה יהודים לעיירה, שיפצו את בניין בית הכנסת ובסיוע השלטונות הקימו אנדרטה לזכר בני הקהילה שנספו בשואה. חיי הקהילה לא נתחדשו והיהודים עזבו אחרי זמן מה את המקום.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 130 |  |
| 1880 | 92 | 1,040 |
| 1910 | 82 |  |
| 1920 | 66 |  |
| 1930 | 62 |  |
| 1941 | 70 | 2,015 |
יהודי ברציקה

גם בברציקה חיו מעט יהודים עליהם לא ידוע הרבה
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 57 |  |
| 1880 | 33 | 500 |
| 1910 | 35 |  |
| 1920 | 27 |  |
| 1930 | 24 |  |
| 1941 | 34 | 1,314 |
לקריאה נוספת

שאיוקאזינץ בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 518
שאיו-קאזינץ, בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 402–403. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
קלבה קוקה

| --- | --- |

 לידה:  23 ביולי 1996 (בת 28) יקטרינבורג, רוסיה 
 שם לידה:  קלבדיה ואדימובנה ויסוקובה
 שם במה:  Клава Кока 
 מוקד פעילות:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-2015 
 סוגה:  מוזיקת פופ 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 חברת תקליטים:  Black Star 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
קלבדיה ואדימובנה ויסוקובה (ברוסית: Клавдия Вадимовна Высокова; נולדה ב-23 ביולי 1996), הידועה בשם הבמה קלבה קוקה (Клава Кока), היא זמרת-יוצרת ויוטיוברית רוסייה.
ראשית חייה

ויסוקובה נולדה ביקטרינבורג, רוסיה ב-23 ביולי 1996. כשהייתה נערה, היא עברה עם משפחתה לגור במוסקבה. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון, נרשמה ויסוקובה לאקדמיה הרוסית הנשיאותית לכלכלה וניהול ציבורי (אנ') כדי ללמוד שירות וניהול ציבורי.
ב-2012, היא התמודדה בתחרות השירה "Ya-artist".‏
קריירה

ב-17 במרץ 2015, ויסוקובה הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, "Kusto". מאוחר יותר באותה שנה, היא השתתפה בתחרות המוזיקה "Glavnaya Stsena".‏
ב-2015, ויסוקובה התמודדה בתחרות המוזיקלית "Molodaya krov", שבה היא זכתה, והיא הוחתמה בחברת התקליטים הרוסית Black Star.‏
ב-2017, היא השיקה את ערוץ היוטיוב שלה, שם החלה לבצע קאברים לשירים זרים שתורגמו לרוסית.
ב-2018, היא הופיעה בתוכנית המסע "Oryol i Reshka".‏
ב-22 בספטמבר 2019, היא הוציאה את אלבום האולפן השני שלה, "Neprilichno o lichnom".‏
ב-2021, ויסוקובה נכללה כאחת מ-30 הרוסים המבטיחים ביותר מתחת לגיל 30 על ידי פורבס רוסיה.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2015: Kusto
2019: Neprilichno o lichnom