stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אינטרנט ברוסיה
היסטוריה > שנים מוקדמות

בדיעבד, ניתן לייחס רשת נתונים בשפה הרוסית להפצת הדואר והעיתונות ברוסיה, והעברת מידע באמצעים טכניים הגיעה עם הטלגרף והרדיו. רומן מדע בדיוני משנת 1837 "שנת 4338: מכתבי פטרבורג", מאת הפילוסוף הרוסי מהמאה ה-19, ולדימיר אודוייבסקי, מכיל תחזיות כמו "בתי חברים מחוברים באמצעות טלגרפים מגנטיים המאפשרים לאנשים שחיים רחוק אחד מהשני לדבר איתם. זה לזה" ו"כתבי עת ביתיים" שהחליפו התכתבות קבועה" ב"מידע על בריאותם הטובה או הרעה של המארחים, חדשות משפחתיות, מחשבות והערות שונות, המצאות קטנות וכן הזמנות.")
מערכות מחשוב נודעו בברית המועצות כבר משנות החמישים. החל משנת 1952 נערכה עבודה במכון למוסקבה למכניקת דיוק והנדסת מחשבים במוסקבה (בראשות סרגיי לבדב) על מערכת הגנה מפני טילים אוטומטית שהשתמשה ברשת מחשבים כשחישבה נתוני מכ"ם על טילי ניסוי באמצעות מכונה מרכזית בשם M-40 והחליפה מידע עם מסופים מרוחקים קטנים יותר המרוחקים כ-100–200 ק"מ. המדענים השתמשו בכמה מיקומים בברית המועצות לצורך עבודותיהם, הגדול ביותר היה טווח ניסויים מאסיבי מערבית לאגם בלחש. בינתיים משתמשי רדיו חובבים בכל רחבי ברית המועצות ניהלו חיבורי P2P עם חבריהם ברחבי העולם באמצעות קודי נתונים. מאוחר יותר, רשת נתונים אוטומטית מסיבית בשם "אקספרס" הושקה בשנת 1972 כדי לשרת את צורכי הרכבות הרוסיות.
מראשית שנות השמונים פעל מכון המחקר המדעי הסובייטי למערכות ממוחשבות יישומיות (VNIIPAS) ליישום חיבורי נתונים באמצעות פרוטוקול הטלפון X.25. התקשורת בין ברית המועצות לאוסטריה הייתה קיימת בשנת 1982, ב-1982 וב-1983 התקיימו סדרת ועידות מחשב עולמיות במכון VNIIPAS שיזם האו"ם שם ייצגה ברית המועצות צוות מדענים מרפובליקות סובייטיות רבות בראשות הביוכימאי אנטולי קליוסוב. המדינות האחרות שהשתתפו היו בריטניה, ארצות הברית, קנדה, שוודיה, מערב גרמניה, מזרח גרמניה, איטליה, פינלנד, פיליפינים, גואטמלה, יפן, תאילנד, לוקסמבורג, דנמרק, ברזיל וניו זילנד.
כמו כן, בשנת 1983 הוקם "טלפורט סן פרנסיסקו מוסקבה" (SFMT) על ידי VNIIPAS וצוות אמריקאי שכלל את ג'ואל שץ, מייקל קליימן וצ'ט ווטסון עם תמיכה כספית ראשונית מהנרי דקין. SFMT סיפק שירות דוא"ל באמצעות פלטפורמת PeaceNet ותמיכה רב-לשונית. מאוחר יותר היא הקימה את חברת הטלפונים SovAm Teleport בשנות ה-80 המאוחרות. בינתיים, ב-1 באפריל 1984 במתיחת אחד באפריל על "המחשב מהקרמלין" Kremvax נערך ברשת לדוברי אנגלית Usenet. ישנם דיווחים על חיבורי אינטרנט ספונטניים (UUCP ו-telnet) "מהבית" דרך X.25 בברית המועצות כבר בשנת 1988. בשנת 1990 יזמה חברת GlasNet מטעם האגודה האמריקאית לתקשורת פרוגרסיבית שימוש באינטרנט בכמה פרויקטים חינוכיים בברית המועצות (באמצעות Sovam).
היסטוריה > שימוש המוני

בשנים 1990–1991 התרחבה רשת האינטרנט הרוסית במהירות, היא הצטרפה ל-EUnet ושימשה להפצת ידיעות על ניסיון ההפיכה הסובייטי בשנת 1991 ברחבי העולם בזמן שאנשי ק.ג.ב. ניסו לדכא את פעילות התקשורת ההמונית בנושא. לאחר נפילת ברית המועצות עברה הרשת לחזקת הפדרציה הרוסית, יחד עם רשתות טלפון עצומות. עם שינוי הכלכלה, תעשיות טלקומוניקציה מבוססות שוק צמחו במהירות, ספקי אינטרנט שונים הופיעו במדינה.
בינתיים, על פי הדיווחים, הצומת הרוסי הראשון ב-FidoNet הופיע באוקטובר 1990 בנובוסיבירסק. פעילות FidoNet הרוסית אכן תרמה להתפתחות האינטרנט ברוסיה, מכיוון שהרשת ההמונית באמצעות BBSes הייתה פופולרית לזמן מה באינטרנט בתחילת שנות ה-90.
במרץ 1991 החלה הקרן הלאומית למדע לאפשר למדינות הגוש המזרחי להתחבר לרשת ה-TCP/IP העולמית ("אינטרנט תקין").
באמצע שנות התשעים הופיעו רשתות מחשבים (בהן TCP / IP שהחליפה את ה-UUCP) בענפים רבים של חיי המסחר במדינות הפוסט-סובייטיות. האינטרנט הפך לאמצעי תקשורת פופולרי עבור כל אדם בעולם שדיבר רוסית. הוקמו רשתות כמו Uznet באוזבקיסטן ו-Kaznet בקזחסטן).
באוקטובר 2007 הודיע סגן ראש הממשלה, דמיטרי מדבדב, כי כל בתי הספר ברוסיה (כ-59,000 במספר) מחוברים לאינטרנט, אולם מאוחר יותר התפרסמו חששות שיש בעיות עם קבלן שיוכל לשרת אותם. גם בדצמבר 2007, נודע על שימוש בתוכנות לא חוקיות בבתי ספר ברוסיה והוכרזו תוכניות לבדיקה רשמית של לינוקס בבתי הספר של מחוז פרם, טטרסטן ומחוז טומסק כדי לקבוע היתכנות ליישום נוסף של חינוך מבוסס לינוקס באזורים אחרים במדינה. בשנים שלאחר מכן תוצאות הבדיקה נחשבו למוצלחות, אך הופיעו בעיות ארגוניות חדשות, כולל בעיות בחלוקת הכספים שהוקצו על ידי המדינה.
על פי נתונים סטטיסטיים של המועצה האירופית, במחצית השנייה של 2012 מספר המנויים החדשים המחוברים בטכנולוגיית FTTx ברוסיה גדל ב-2.2 מיליון בני אדם, יותר מכל 27 מדינות האיחוד האירופי ביחד. המספר הכולל של משקי בית עם חיבור FTTx הגיע ל-7.5 מיליון. המשמעות היא שב-2012 יותר מ-40% ממשתמשי הפס הרחב הקבועים היו מחוברים באמצעות סיבים אופטיים.
רוסיה השיגה התקדמות בולטת בהשגת קישוריות פס רחב לאזרחיה. קישוריות פס רחב נייד הן קרוב לממוצע בכלכלות מתקדמות (60 מנויים פעילים לכל 100 תושבים), שיעורי חדירת הטלפונים הניידים הם מהגבוהים בעולם ורוסיה מובילה עולמית במחיר הזול של פס רחב קבוע, למנוי. עלויות העומדות בקריטריונים המשתלמים של איגוד הטלקומוניקציה הבינלאומי ביותר מ-90% ממשקי הבית הרוסים. מהירות החיבור לאינטרנט ברוסיה הממוצעת של 7.4 מגה בייט לשנייה היא גם כמעט פי שניים מהממוצע הגלובלי של 3.8 מגה בייט לשנייה.
ברם, רוסיה עדיין עומדת בפני אתגרים בהקטנת הפער הדיגיטלי בהגעה לאזורים כפריים ומרוחקים. חדירת הפס הרחב הקבועה היא הגבוהה ביותר במוסקבה והנמוכה ביותר ברפובליקה הצ'צ'נית. לאור גודלה העצום של רוסיה ורמות הפיתוח המגוונות, הפער הדיגיטלי ממשיך להימשך.
אוכלוסייה

במרץ 2007 פורסם דו"ח שמצא כי 28 מיליון אנשים בני 18 ומעלה ברוסיה (25%) השתמשו באינטרנט בחצי השנה האחרונה (משתמשים חודשיים 23.9 / 21%; 10.1 מדי יום שהם 9%). בנובמבר 2006, דיווח TNS Gallup מדיה, שכינה מקורות מסוימים "מחקר קהל אינטרנטי איכותי ברוסיה", העמיד קהל רוסי חודשי על יותר מ-15 מיליון איש. פרויקט הניטור של Rukv.ru מצא 1,001,806 כתובות WWW בתוך .ru ו-.su שהגיבו במרץ 2008. שירות רישום הדומיינים הלאומי RU-Center הודיע על הקמתו של הדומיין המיליון של .ru ב-17 בספטמבר 2007.
ב-3 באפריל 2008 נפתח פורום האינטרנט הרוסי 2008 על ידי נשיא רוסיה הנבחר דמיטרי מדבדב, שאמר בנאום הפתיחה לפורום שהוא מעריך כי משתמשי האינטרנט הרוסי מגיע ל-40 מיליון משתמשים, או 28 אחוזים מהאוכלוסייה. הוא גם הצהיר שאתרי אינטרנט רוסיים מבצעים עסקאות שנתיות של 3 מיליארד דולר ויש להם הכנסות מפרסום של 370 מיליון דולר.
באוקטובר 2008 פתח הנשיא מדבדב בלוג וידאו משלו, שהורחב באפריל 2009 עם גרסה נפרדת באתר LiveJournal.
ביוני 2009 פרסמה FOM תוצאות סקר חדש שמצא כי בחצי השנה החולפת משתמשים בני 18 ומעלה היו 33%, או 37.5 מיליון מהמשתמשים הרוסיים.
ב-CIA World Factbook נכתב כי היו 10.382 מיליון מארחי אינטרנט בשנת 2008 ו-40.853 מיליון משתמשי אינטרנט בשנת 2010 ברוסיה.
בחודש מרץ 2011 הגיע מספר מנויי הפס הרחב ל-16.5 מיליון עם חדירה של כמעט 30%. מספרים אלה גדלו בתוך שנתיים ב-180% לעומת 9 מיליון בשנת 2009. שיעור החדירה הגבוה ביותר מעל 70% הוא במוסקבה ובפטרבורג, שתי הערים הללו מהוות גם רבע מכלל המנויים (3.2 ו-1.2 מיליון בהתאמה).
בספטמבר 2011 עקפה רוסיה את גרמניה כשוק האירופי עם מספר המבקרים הגבוה ביותר ברשת.
במרץ 2013 הוכרז כי רוסית היא כעת השפה השנייה בשימוש באינטרנט. על פי הערכות דיילי טלקום, עד לרבעון השלישי של 2013 היו 26.3 מיליון מנויי פס רחב. ספקי שירותי האינטרנט הגדולים ביותר לפי נתח שוק בסוף 2013 היו: רוסטלקום עם נתח של 38.6%, ER-Telecom עם 11.1%, VimpelCom עם 10.1%, MTS עם 9.4%, TransTelekom עם 4.6%, AKADO עם 3.3% וספקיות אחרות עם 22.9%.
אוכלוסייה > ויכוחים במערב

מאז שנת 2013, המדינה מעסיקה משתמשי אינטרנט במטרה להפיץ תעמולה ודיסאפורמציה הדוגלת בפעילות של ממשלת רוסיה ובהכפשת האופוזיציה ומדינות המערב, כך על פי הניו יורק טיימס. הארגון המרכזי המעסיק אותם, הסוכנות לחקר האינטרנט (Интернет исследования), הייתה בתחילה משרד באולגינו, סנקט פטרבורג ובהמשך עברה למשרד גדול יותר לרחוב סבושקינה, גם הוא בפטרבורג. העובדים צריכים להיות נוכחים במשרד במשך 12 שעות ביום בכל יום שני. הם מעורבים בפעילויות שונות, כולל יצירת נראות של תמיכה המונית בממשלה ברשתות החברתיות (הן ברוסית והן באנגלית), הפצת טקסטים בין מדיות שונות ותקיפה קולקטיבית של משתמשים עם דעות אנטי-ממשלתיות, ולעיתים קרובות משתמשים בזהויות מרובות. המשכורת קבועה ומשולמת רק אם עובד כתב מספר קבוע של תגובות ליום שלא נמוך ממספר קבוע של אותיות. על התגובות להכיל מילות מפתח, קבוצה קבועה לכל יום. באופן קולקטיבי הם מכונים "טרולי הקרמלין" או "הטרולים מאולגינו". אותו ארגון מארח גם מספר אתרים, ביניהם סוכנות הידיעות חרקוב, המתיימרת להיות סוכנות חדשות הפועלת ממזרח אוקראינה או מאזור דונבאס ומספקת חדשות מקומיות, אך למעשה אין לה צוות מחוץ לבניין המשרדים בסנקט פטרבורג.
תשתיות

פיתוח תשתיות האינטרנט ברוסיה החל בפיתוח רשתות מחשוב מבוססות מודם אנלוגי בערים סובייטיות, בעיקר במוסדות מדעיים. הראשון שחיבר בין מארחי דואר אלקטרוני של יוניקס (כולל רפובליקות סובייטיות) היה ארגון RELCOM שהוקם ב-1 באוגוסט 1990 במכון קורצ'אטוב לפיזיקה גרעינית במוסקבה. הם תפקדו יחד כקואופרטיב לתכנות, עם מערכת ההפעלה דמוית יוניקס, DEMOS הסובייטית. באוגוסט 1990 הם הקימו ניתוב דוא"ל קבוע עם צומת אינטרנט באוניברסיטת הלסינקי דרך קו קול בתשלום.
עוד בשנות ה-90 בנתה רוסטלקום מערכות כבלים סיב אופטיות בינלאומיות – "Zapadny" (דנמרק-רוסיה), "Yuzhny" (איטליה-טורקיה-אוקראינה-רוסיה) ו-"Vostochny" (רוסיה-יפן-קוריאה) – כמו גם "קו סיבים אופטיים מוסקבה-חברובסק". המצב הקפיץ את עמדתה של רוסיה בכניסתה לשוק המעבר הבינלאומי לטלקומוניקציה. עם זאת, יכולת שידור נמוכה (560 מגה-בייט לשנייה) מכל שלוש המערכות המיועדות בעיקר לתקשורת קולית הפכה למכשול העיקרי שמנע את ההתרחבות הבינלאומית.
בשנת 2005 הונח קו התקשורת הסיב-אופטי של צ'ליאבינסק-חברובסק המשתרע על פני 10 אלף קילומטרים. קצב השידור המינימלי הוא 120 ג'יגה לשנייה.
למרות השפע של ספקיות אינטרנט מקומיות ומסחריות רבות שפועלות בערים גדולות, רוב קווי הכבלים הארציים הקיימים מוחזקים על ידי מספר קטן של מפעילים גדולים כמו "מונופול" לשעבר, הנמצא בשליטה הממשלתית Rostelecom וחברת התקשורת של חברת הרכבות, Transtelecom, הפועלת בתחום סיבי DWDM. כיסוי הטלפון הסלולרי עם השירותים הדיגיטליים כגון GPRS נמצא כמעט בכל מקום. בשנת 2007 חברת גולדן טלקום הקימה במוסקבה רשת Wi-Fi מסיבית לשימוש מסחרי המוכרת כרשת האלחוטית העירונית הגדולה בעולם. חוף הים השחור של רוסיה הפך לאזור חשוב עבור רשתות הסיבים האופטיים, שכן הוא שימש כעמוד התווך של התקשורת במהלך משחקי החורף האולימפיים בשנת 2014.
באוקטובר 2010 מפעילת המובייל MegaFon בחרה בנתבי Huawei NE5000E לבניית צמתי תשתית לרשת IP / MPLS של 40 Gbit / s בערים הגדולות ברוסיה, כולל מוסקבה ופטרבורג. בינתיים, החברה הודיעה גם על פתיחת מה שהיא מציגה כמרכז הנתונים הגדול ביותר ברוסיה בסמרה.
בשנת 2011, רוסטלקום החלה ביישום ציוד מבוסס WDM כרשת העברת נתונים ברפובליקה של דאגסטן. רוחב הפס של קווי הסיבים האופטיים גדל ל-2.5 ג'יגה בייט לשנייה. רוסטלקום השקיעה בפרויקט כ-48 מיליון רובל.
עד 2011 רשת התשתיות ברוסיה התבססה על טכנולוגיית DWDM עם קיבולת של 10 ו-40 ג'יגה בייט לשנייה. המפעיל החל פרויקטים להרחבת קיבולת קו המעבר אירופה-אסיה בשני סניפים עצמאיים. קווי תקשורת נמצאים בשלבי בנייה בשלב השני, כשבניית הסניף הראשון הסתיימה בשנת 2011 (חברובסק - סטוקהולם). הסניף השני (חברובסק - פרנקפורט) הושלם בשנת 2013. בנוסף, תשתית מורחבת נבנית במסלול חברובסק - נחודקה - טוקיו וחברובסק - הונג קונג, שם מוכנס גם ציוד של 100 ג'יגה WDM.
נכון לעכשיו, MasterTel, שבסיסה במוסקבה ובסנקט פטרבורג, היא ספקית אינטרנט המספקת קווי סיבים אופטיים במהירות גבוהה של עד 10 ג'יגה בייט לשנייה לצרכנים ולעסקים.
בשנת 2012 הודיעה הפדרציה הרוסית על יעד שאפתני לספק ל-90% ממשקי הבית מהירויות חיבור "אולטרה מהירות" של לפחות 100 מגה-בייט לשנייה. האחריות הוטלה על רוסטלקום, שבונה חיבור עבור כ-4 מיליון יישובים כפריים באמצעות התקנת 200,000 ק"מ של כבל סיב אופטי.
ראו גם

חוק האינטרנט הריבוני
ויקיפדיה הרוסית
רוסטלקום
המכון הרוסי לרשתות ציבוריות
הפורום הגדול למורים וגננות

"הפורום הגדול למורים ולגננות" הוא מערכת של 9 קבוצות דיון שפעלה במשך שנים מספר במסגרות שונות באינטרנט. הפורום היווה נקודת מפגש בה מורים וגננות מרחבי הארץ נפגשים וירטואלית לשיתוף בחומרי למידה אותם יצרו, להחלפת דעות בנושאים שונים ולייעוץ הדדי בתחומים הקשורים לעבודת ההוראה.
במהלך השנים התגבשה בפורום קהילה פעילה, הכוללת מורים וגננות מרמת הגולן בצפון ועד אילת בדרום מכל שכבות הלימוד: בתי תינוקות, פעוטונים, גנונים, גני טרום-חובה, גני חובה, בתי ספר יסודיים, חטיבות ביניים, תיכון וחינוך מיוחד, הן יהודים והן בני מיעוטים, מהחינוך הממלכתי, הממלכתי-דתי והעצמאי. בנוסף, מורים וגננות רבים נכנסים לפורום לצרכים נקודתיים ומוצאים אוזן קשבת וחומרי למידה המתאימים לצורכיהם.
הפורום היה פתוח לכל, ומבוסס על העיקרון "תן כפי יכולתך וקח על פי צורכך". 
הצפייה בתכני הפורום ובמאגריו לא דרשה הזדהות. כתיבה דרשה רישום לקביעת שם משתמש ייחודי וסיסמה.
עצמאות הפורום

"הפורום הגדול למורים ולגננות" הוקם למען העשרת העוסקים בהוראה ובחינוך, ברוח השיתופיות והעזרה ההדדית בין חבריו. הפורום הוא גוף עצמאי שאינו ממומן על ידי גורם כלשהו, והוא מופעל בהתנדבות מלאה על ידי המנהלים שנבחרו לכך, והמשתתפים שנרשמו לפעול במסגרתו.
כל דעה המובעת בפורום הנה לגיטימית והמשתתפים רשאים לפרסמה, בתנאי שאינה כוללת פרסום מסחרי, הבעת דעה פוליטית, התלהמות, פגיעה בחבר/ת פורום, או פגיעה בזכויות יוצרים.
היסטוריה

פורום המורים התגבש לראשונה ב-20 בינואר 1999 במערכת הפורומים של אתר אורט, כאשר חמש מורות הגיעו למסקנה שאם כולן מורות לכיתה א' וכל אחת מהן בונה חומרים לכיתתה, אזי הן יכולות להועיל זו לזו בהוראה על ידי החלפת החומרים. לשם כך הוקם הפורוםששמו: "אלף בית" העיד על אוכלוסיית היעד שלו.
תוך זמן קצר, ועקב חשיפה שזכה לה הפורום, בין השאר במרכז להשתלמויות מורים בשלומי, הצטרפו מורות נוספות.
כעבור כשנה, פנו נציגי קהילות IOL  להדס אדלר והציעו לה להעביר את הפורום לIOL. הדס פתחה פורום בשם "חינוך בבית ספר יסודי" ב-IOL. הדס עצמה תיארה את התקופה במילים:
"הפורום הצליח ונכנסו אליו יותר ויותר אנשים.
בפורום דנו בנושאי חינוך הקשורים לבית הספר היסודי, וקהל היעד היה מורים והורים.

עם הזמן, באו אנשים בדרישה להתייחס לא רק לאוכלוסיית הילדים הנמצאת בבית הספר היסודי, אלא גם לדון ולדבר על חינוך לגיל הרך.

בעקבות כך פיצלנו את הפורום – והעברתי את שרביט ניהול הפורום החדש לנעה גל שהייתה משתתפת קבועה בפורום האב."
"עם הזמן הגיעו לפורום עוד ועוד מורים שרצו לשתף ולעלות קבצים ופעילויות שהם הכינו. הועלתה הצעה לפתוח פורום למורים בלבד ושם נרכז ונשתף פעילויות. לאחר התייעצות עם הנהלת הקהילות – פתחנו את פורום מורים בנוסף לפורום "חינוך בבית ספר היסודי" "
אחרי איחוד קהילות IOL לתוך וואלה! ועקב התמרמרות חברי הפורום מהיחס לו זכו בוואלה והטכנולוגיה שלדעתם הייתה נחותה, החליטה מנהלת הפורום דאז, הדס אדלר להעביר את הפורום ממערכת הפורומים של וואלה! לקהילות תפוז אנשים, וזאת  החל מה-10 בינואר 2002. עם המעבר לתפוז הצטרף לניהול הפורום אלישע בביוף. הפורום התנהל בתפוז במשך כשנתיים, במהלך השנה הראשונה אורגן המפגש הפיזי הראשון של חברי (ובעיקר חברות) הפורום (בפסח תשס"ב). במהלך השנים 2002 ו-2003 הפך הפורום לפורום מוביל בתחומו, והיה אחד מחמשת הפורומים בעלי מספר הכניסות הגדול ביותר ומספר ההודעות הגדול ביותר במערכת הפורומים של תפוז אנשים. במהלך אותה תקופה התגבש מאגר חומרי הלמידה של הפורום, מאגר שהועלה על ידי חברי הפורום ועמד לרשות כלל המורים. במהלך 2003 פרשה הדס מניהול הפורום ובמקומה נבחרה חיה פנחס אשר הייתה ממנהלות הפורום בתקופת IOL.
בעקבות המפגש הראשון (והמפגשים שבאו אחריו) ועקב הלמידה המשותפת שהתבצעה במפגשים אלה הוחלט לפתוח פורום משנה בשם "אתרים בית ספריים" בו התבצעה למידה שיתופית בתחומי בניית אתר אינטרנט וכן בנושאי חומרה ותוכנה הרלוונטיים להוראה.
בתחילת שנת 2004 עם פתיחת בלוג TV בתפוז וההפניות אליו ממערכת הפורומים הכללית, שכללו הפניות לסרטי זימה, החלה תסיסה הן בפורום המורים, והן בפורום הגננות המקביל. החברים סברו שפורום חינוכי לא יכול לדור בכפיפה אחת עם הקרנת סרטי פורנו ולכן יזמו מעבר לאכסניה חדשה. פורומי המורים והגננות בתפוז המשיכו להתקיים במקביל לפורום הגדול למורים וגננות, אם כי לקח זמן רב (כשנה לפורום הגננות וקרוב לשנתיים לפורום המורים) עד שחזרו לנפח פעילות סביר.
הפורום, במשכנו הנוכחי החל לפעול ב-3 במרץ 2004. 
את פורום הגננות מנהלות ענת לנדאו וגילי חן, את פורום המורים בחינוך היסודי מנהלת חיה פנחס, את פורום המורים בחינוך העל-יסודי מנהל עקיבא א, ועל כל מערכת הפורומים ומאגרי הקבצים מנצח המנהל הכללי של הפורום הגדול למורים ולגננות: אלישע בביוף.
הפורום נסגר לאחר שנים של פעילות ונמחק מרשת האינטרנט.
מפגשי הפורום

פעם בשנה היו מתכנסים חברי הפורום לימי למידה משותפים. במשך יומיים מעבירים חברי הפורום המבקשים זאת נושאים מגוונים, כל אחד בהתאם לתחום התמחותו.
לקראת המפגש מופק תקליטור מיוחד, הכולל חומרים מתוקשבים שונים. תקליטור זה מחולק לכל המשתתפים המגיעים למפגש.
מעבר ללמידה האינטנסיבית, משמש המפגש אירוע חברתי והזדמנות להכרות עם האנשים העומדים מאחורי השמות הווירטואליים בפורום.
תג "מלאכים ברשת"

לפורום הוענק  תג ההתנדבות מלאכים ברשת לשנים 2005–2006. התג מוענק על ידי איגוד האינטרנט הישראלי והמועצה הלאומית להתנדבות בישראל לאתרים ואישים העוסקים בפעילויות התנדבות ברשת, התורמות רבות לקהילה בישראל.
נתונים כמותיים

מספר החברים הפעילים נע סביב 4,500. מספר הנרשמים שאינם פעילים נע סביב 5,300. על פי ניתוח התנועה מעריכים כי על כל משתתף פעיל יש קרוב לשני קוראים "סמויים" שלא נרשמו או שנכנסים לצפייה בתכנים בלי לעבור את מסך הרישום. (נכון ל-2011 ע"פ סטטיסטיקת הפורום)
הקבצים שנשלחו במהלך השנים לפורום, אגורים בארכיון ממוין על פי נושאים, הכולל נכון ל-2007 למעלה מ-25,000 קבצים וקישורים. [דרוש מקור]
מספר הנושאים החדשים הנפתח בשבוע הוא כ-280[דרוש מקור]
מספר התגובות השבועי הוא כ-1,500[דרוש מקור]
הערות שוליים

↑  הודעת הפתיחה של הדס אדלר בפורום "אלף בית"
↑  הודעת פרישה מפורום אורט
↑  הודעת הפתיחה של הפורום בתפוז
אינטרנט ביפן

אינטרנט קפה בטוקיו
ביפן, תשתית תקשורת הנתונים בכלל, והאינטרנט בפרט זוכים לתפוצה רחבה. בשנת 2014 על כל 100 תושבים היו:
121.4 טלפונים סלולריים עם אינטרנט מהיר
29.3 חיבורים קוויים של אינטרנט מהיר
ב-2010 עמד שיעור המשתמשים באינטרנט במדינה על 78.2%, מתוכם מעל 90% בגילאי 13 עד 49, ומעל 20% בגילאי 80 ומעלה.
באמצע 2012 המהירות הממוצעת של האפיק היורד ביפן עומדת על 23 מס"ש (מקום 14 בעולם), והאפיק העולה על 16 מס"ש (מקום 8 בעולם).
פעילויות ממשלתיות

נושאי האינטרנט ביפן מטופלים על ידי הלשכה למידע ולתקשורת של משרד הפנים והתקשורת של המדינה. המשרד יוזם ומעודד פעילויות לקידום האינטרנט במדינה. בין השאר, המשרד יזם ב-2009 תוכנית לאינטרנט בטוח ומאובטח. התוכנית כוללת 3 היבטים:
הגדרת תוכנית מסגרת לבטיחות ואבטחה ברשת
עידוד המגזר הפרטי לאמץ אמצעים לאבטחה ברשת
עידוד ההסברה וההדרכה למשתמשים
כמו כן, המשרד פועל שיפור מצב ה-FTTH במדינה. השאיפה היא להגדיל את תפוצת החיבורים האופיים מעבר לרמת ה-30% (17.8 מיליון חיבורים) ב-2010, ולהגביר את התעבורה והשימוש בקווים האופטיים הקיימים.
תשתיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ספקי אינטרנט

מהירות הורדה ממוצעת של יותר מ-30 מס"ש:
Open Computer Network
Chubu Telecommunications
NTT Communications
מהירות הורדה ממוצעת בין 25 ל-30 מס"ש:
Asahi Net
Dream Train
FreeBit
Kyushu Telecommunication Network
DION
JAPAN CABLENET
Marubeni Access Solutions
אתרים פופולריים

לאתרים ביפן סיומת .jp. על פי מדד אלקסה, האתרים הנצפים ביותר ביפן הם:
יאהו! יפן
גוגל
יוטיוב
FC2.com
פייסבוק
rakuten.co.jp
ameblo.jp
אמזון יפן
ויקיפדיה
livedoor.com
goo.ne.jp
טוויטר
MSN
nicovideo.jp
hatena.ne.jp
התפתחות האינטרנט ביפן

תקשורת נתונים נרחבת, שלא באמצעות פרוטוקול IP, הופעלה ביפן בפרויקט NACSIS של משרד החינוך היפני לשיתוף משאבים של מחשב מרכזי באמצעות מיתוג מנות מסוג X.25 (ולא IP). מטרת הפרויקט הייתה ספציפית ומוגבלת: להפיץ מידע ביבליוגרפי לאנשי אקדמיה בלבד.
הפריסה של האינטרנט ביפן החלה באמצע שנות השמונים, כאשר 3 אוניברסיטאות בטוקיו שיתפו ביניהן משאבי מחשוב באמצעות רשת שנקראה JUNET. הרשת אף קושרה אל ה-Usenet בארצות הברית. בשנת 1988, הוקמה רשת ה-WIDE שקישרה בין המחלקה למחשבים של אוניברסיטת טוקיו, ואל מערכות נוספות בארצות הברית. לראשונה ביפן, רשת זו פעלה באמצעות פרוטוקול IP, והקישור לארצות הברית היה על גבי קו תקשורת ייעודי.
רשת ה-WIDE התפתחה ותפסה את תשומת לבם של גופי מחקר ופיתוח אקדמיים ומסחריים נוספים. בתחילה, גופים אלו קושרו לרשת תחת הפרה של תנאי השימוש ב-NSF האמריקאית (שדרשו שימוש לא-מסחרי לטובת האקדמיה האמריקאית), אשר הייתה מקושרת אל ה-WIDE. בשנת 1990 החלה חברה בשם TWICS לשווק לראשונה שירותי דואר אלקטרוני אופן מסחרי, על בסיס קישור אל רשת ה-WIDE. זאת הייתה הפעם הראשונה ביפן, שמשתמשים שאינם אנשי אקדמיה (ולכן לא יכלו לקבל גישה בדרך אחרת אל הרשתות האקדמיות של WIDE ו-NACSIS) יכלו להשתמש בשירותי האינטרנט.
בשנת 1992 התקיים כנס INET 92 של איגוד האינטרנט העולמי בעיר קובה, בהשתתפות יותר מ-600 נציגים מרחבי העולם. מעבר לדיונים הטכניים, הוצגו שימושים שונים לרשת החדשה, וכך הוגברה עוד יותר השאיפה להשתמש באינטרנט מעבר לשימושים של אקדמיה ומחקר. בשנה זו החל הסניף המקומי של AT&T לספק קווי תקשורת ייעודיים. חברת הזנק בשם IIKK פעלה לראשונה כספק שירותי אינטרנט, בהתבסס על השירות של AT&T עם קישור לרשת של TWICS.
הערות שוליים

↑  מקור: Percentage of Individuals using the Internet, באתר ITU (באנגלית)
1 2  Measuring the Information Society Report 2015, באתר ITU (באנגלית), עמ' 239
↑  Information and Communications in Japan 2011, פרק 2  (באנגלית)
1 2 3  על פי האתר http://www.netindex.com
↑  אתר מחלקת הטלקומוניקציה, משרד הפנים והתקשורת של יפן (באנגלית)
↑  הנתונים על פי: OECD Broadband statistics, באתר OECD (באנגלית)
↑  Top Sites in Japan, באתר אלקסה (באנגלית)
קוי תקשורת בין יפן לארצות הברית, בקצב של כ-1.2 גס"ש, אשר הוקם בשנת 1991
קוי תקשורת קצב של עד 2.2 טס"ש, בין יפן (נקודות 7,8) לבין מדינות נוספות במזרח אסיה
טיין דיילי

| --- | --- |

 לידה:  21 בפברואר 1946 (בת 78) מדיסון, ויסקונסין
 שם לידה:  Ellen Tyne Daly 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1967 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ברנדייס  בית הספר רוקלנד קאונטרי  האקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה 
 בן או בת זוג:  גאורג סטנפורד בראון (1966–1990) 
 צאצאים:  קת'רין דורה בראון 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר (1990)  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (1996)  פרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה (2003)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1988)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1985)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1984)  פרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה (1983)  פרס לוסי (2002)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס דרמה דסק לשחקנית מצטיינת במחזמר 
 טיין דיילי
 פרופיל ב-IMDb
 
אלן טיין דיילי (באנגלית: Ellen Tyne Daly; נולדה ב-21 בפברואר 1946) היא שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אמריקאית. היא זכתה בשישה פרסי אמי, פרס טוני, וב-2011 הוכנסה להיכל התהילה האמריקאי לתיאטרון.
בכורת הברודוויי של דיילי הייתה ב-1967. היא מוכרת לקהל הרחב בעיקר בשל תפקידה כבלשית מרי בת לייסי בתוכנית הטלוויזיה משנות השמונים, "קגני ולייסי", עבורו זכתה ארבע פעמים הפרס אמי לשחקנית הראשית הטובה ביותר בסדרת דרמה. ב-1989, היא כיכבה ברימייק בברודוויי של המחזמר "ג'יפסי", וזכתה בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר.
תפקידים אחרים בטלוויזיה כוללים את אליס הנדרסון בתוכנית "כריסטי" (1994-95), עבורו זכתה בפרס אמי ב-1996, ומקסין גריי ב"המשפט של איימי" (1999-2005), עבורו זכתה בפרס אמי השישי שלה ב-2003. תפקידים אחרים בברודוויי כוללים את "השחף" (1992), "Rabbit Hole"‏ (2006), שזיכה אותה במועמדות לטוני, וכן Mothers and Sons ‏(2014), שגם עבורו זכתה במועמדות לטוני. היא שיחקה את מריה קאלאס, גם בברודוויי וגם בווסט אנד בלונדון, במחזה Master Class (2011–12).
ביוגרפיה

דיילי נולדה במדיסון שבוויסקונסין, לשחקן ג'יימס דיילי ואשתו, מרי הופ (לבית ניואל). אחיה הצעיר הוא השחקן טים דיילי, ויש לה שתי אחיות, מרי גלין ופגין מייקל.
היא גדלה במחוז וסטצ'סטר שבמדינת ניו יורק, שם התחילה את קריירת המשחק שלה במחזות הקיץ יחד עם המשפחה שלה. היא למדה באוניברסיטת ברנדייס ובאקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה.
קריירה > טלוויזיה

דיילי שחקה את אחת מדמויות הכותרת של דרמת הפשע "קגני ולייסי" של CBS. דמותה, מרי בת לייסי, שהיא בלשית ואמא עובדת, ושותפתה של הבלשית קגני שהיא לכאורה היפוכה המוחלט. היא זכתה בפרס אמי לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה ארבע פעמים, בשנים 1983, 1984, 1985, ו-1988, ובנוסף הייתה מועמדת לפרס ב-1986 ו-1987. יחד עם שרון גלס, שגילמה את קגני, השתיים זכו בפרסי האמי לפריימטיים שש שנים ברציפות.
ב-1991, דיילי שיחקה בתפקיד אורח בתוכנית של אחיה טים דיילי, "כנפיים" כאישה שיוצאת עם בריאן האקט (סטיבן ובר), אחיו של ג'ו, דמותו של טים. היא הופיעה כעובדת הסוציאלית מקסין גריי, אמה של איימי השופטת בתוכנית הדרמה של CBS "המשפט של איימי", אשר שודר מ-1999 עד 2005. בהרצאה בכנס של האיגוד הלאומי לעבודה סוציאלית בשנת 2000, דיילי אמרה שהיא למדה מעובדות סוציאליות עבור התפקיד, והוסיפה: "אני למדה מכן, כי אתן אלה שנאלצות להתמודד עם כל המוסדות הגרועים של החברה שלנו: העוני הממוסד, הגזענות הממוסדת, והציניות הממוסדת."
ב-2003 דיילי הופיעה בסרט טלוויזיה ברשת Lifetime, Undercover Christmas, בתפקיד אן קנינגהם. היא גם התאחדה עם שותפתה מ"קגני ולייסי" שרון גלס, בתפקיד אורח ב-2010 בסדרה סוכן מחוק. בין תפקידי האורח הרבים שלה כלולים הופעות בסדרות כגון "קולומבו", "נני", ו"הארון של ורוניקה".
קריירה > במה

הופעת הברודוויי הראשונה של דיילי הייתה ב-1967 במחזה That Summer, That Fall. באפריל 1989, היא כיכבה בתפקיד רוז במסע ההופעות ברחבי ארצות הברית של המחזמר "ג'יפסי", ולאחר מכן בברודוויי בנובמבר 1989. ההפקה הזאת הייתה רימייק של המחזמר המקורי משנת 1974 בכיכובה של אנג'לה לאנסברי. היא זכתה ב-1990 בפרס טוני לשחקנית הטובה ביותר במחזמר על הופעתה זו. היא הופיעה בגרסת הברודוויי של "השחף" של אנטון צ'כוב בשנת 1992 בתפקיד מאדאם ארקדינה, ובתפקיד סאלי אדמס בהפקה של Call Me Madam בפברואר 1995. בלוס אנג'לס, היא גילמה את לולה במחזה Come Back, Little Sheba באפריל 1997.
ב-2006 היא שיחקה במופע הברודוויי Rabbit Hole בתור אמה של הדמות הראשית, בגילומה של סינתיה ניקסון.
בינואר 2008, היא שיחקה את תפקיד האמא בבכורה העולמית של Me, Myself & I של אדוארד אלבי בתיאטרון מקרטר בפרינסטון, ניו ג'רזי. ב-2009, היא הייתה חלק מהקאסט המקורי ב- Love, Loss, and What I Wore.
תפקידים נוספים כוללים את ג'ודי שטיינברג במחזה It Shoulda Been You, ואת מריה קאלאס ב-Master Class, בברודוויי וכן בווסט אנד בלונדון.
ב-2009 ו-2010 דיילי ביצעה מופעי קברט בלאו'ז ריג'נסי בניו יורק.