stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנרי הרביעי, מלך אנגליה
נשותיו וצאצאיו

הנרי נישא לראשונה ב-1380 למרי דה בוהאן. ילדיהם היו:
אדוארד (נולד ומת ב-1382)
הנרי החמישי, מלך אנגליה (1386–1422)
תומאס, דוכס קלרנס (1388–1421)
ג'ון, דוכס בדפורד (1389–1435)
המפרי, דוכס גלוסטר (1390–1447)
בלאנש (1392–1409)
פיליפה (1394–1430)
מרי דה בוהאן מתה ב-1394, בעת שילדה את בתם הצעירה, ולא זכתה לראות את בעלה עולה על כס המלוכה.
ב-1403 נישא הנרי בשנית לז'אן מנווארה, מלכת אנגליה, בתו של שארל השני, מלך נווארה ואלמנתו של ז'אן החמישי, דוכס ברטאן. לזוג לא נולדו ילדים משותפים, אך לז'אן היו שמונה ילדים מנישואיה הראשונים.
ראו גם

מלחמות השושנים
טקס המלכתו של הנרי הרביעי
הנרי הרביעי, מלך אנגליה
קברו של הנרי הרביעי
הפארק הלאומי מיגואשה

הפארק הלאומי מיגואשה (אנגלית: Miguasha National Park; צרפתית: Parc national de Miguasha) הוא אתר מורשת עולמית שממוקם בחופו הדרומי של חצי האי גספה שבקוויבק, קנדה. הפארק הוכרז כשמורת טבע מוגנת על ידי ממשלת קוויבק בשנת 1985, והוכר כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו ב-1999 בזכות המגוון הגדול של המאובנים שבו, שמייצגים היטב תקופה מכרעת באבולוציה של החיים על פני כדור הארץ.

בעבר נקרא המקום על ידי שבטי המיקמאק בשם "Megouasag" שמשמעותו היא צוקים אדומים, מכיוון שבזמן שקיעת השמש, מקבלים הצוקים גוון אדום. בהמשך, השתבש השם האינדיאני המקורי לשם הנוכחי.
תיאור פיזי

צוקי החוף בפארק עשויים מרובדי סלע משקע מתקופת דבון השלישית. הם מורכבים משכבות מתחלפות של אבן חול וצפחה שגילם מוערך ב-350 עד 375 מיליון שנים. כיום מכוסה רוב השטח ביערות עצי תרזה, אשוח וצפצפה.
חשיבות פלאונטולגית

כמה ממאובני הדגים, בעלי החיים והצמחים שנמצאו במיגואשה הם זנים עתיקים ונדירים. לדוגמה, מאובן של הצמח Spermasposita נחשב על ידי הפלאונטולגים לאחד מזני בעלי הפרחים הקדומים ביותר.

מיגואשה נחשב לאתר המכיל את הכמות הגדולה ביותר בעולם של מאובנים מתור הדבון שאופיין בין השאר בריבוי מיני הדגים שבו. חמשת מתוך שש קבוצות מאובני הדגים מתור זה, נמצאים בפארק מיגואשה. כמו כן, נמצא במקום מספר גדול של דגימות מאובנים שמורות היטב של פרטים מקבוצת בעלי סנפירים בשרניים המהווים אב קדמון של קבוצת בעלי ארבע רגליים שהיו כנראה בעלי החוליות היבשתיים הראשונים שנשמו אוויר.
היסטוריה

האתר התגלה לראשונה ב-1842 על ידי הגאולוג והרופא אברהם גסנר (אנגלית: Abraham Gesner)‏ שמצא במקום מגוון עצום של מאובנים שהועברו מאוחר יותר למוזיאון הבריטי ולמוזיאון המלכותי של סקוטלנד. גילויים אלו עוררו התרגשות גדולה בקרב מדענים מכל העולם ומאז זוהו וקוטלגו מעל ל-5,000 ממצאים מאובנים.
הערות שוליים

↑  Miguasha: Home
↑  Miguasha: The first discoveries
| Flag of Canada סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בקנדה |
| --- | --- | --- |
| הפארקים בהרי הרוקי הקנדיים | באנף, ג'ספר, קוטניי, יוהו (פצלי ברג'ס), האמבר, הפארק הפרובינציאלי הר אסיניבוין והפארק הפרובינציאלי הר רובסון |  |
| בשיתוף עם ארצות הברית | קלואן, הפארק הלאומי ראנגל-סנט אליאס, הפארק הלאומי גליישר ביי, טאטשנשיני-אלסק • פארק השלום הבין-לאומי ווטרטון-גליישר |  |
| פארקים לאומיים ופרובינציאליים | דינוזאור • גרוס מורן • מיגואשה • נאהאני • ווד באפלו • מיסטייקן פוינט • רייטינג-און-סטון/אייסינאיפי |  |
| אתרי טבע | צוקי מאובני ג'וגינס • אנטיקוסטי |  |
| אתרי תרבות | ל'אנס או מדוז • המרכז ההיסטורי בקוויבק סיטי • הד סמאשד אין • לוננבורג • תעלת רידו • נינסטינטס • גראן פרה • תחנת ציידי הלווייתנים הבאסקים ברד ביי • טרונדק-קלונדייק (פורט ריליאנס, דוסון סיטי, פורטי מייל, טרוצ'ק, מוסהייד) |  |
| אתרים מעורבים | פימצ'יואין אקי |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4396571-4  VIAF: 127795365   WorldCat (עם VIAF): 127795365
הספר השחור (גרמניה)

עטיפת הספר השחור. הכיתוב באדום: "סודי !"

הספר השחור הוא כינוייה של רשימת אישים ומנהיגים בבריטניה, שהוכנה על ידי הנאצים בשנת 1940, לקראת מבצע ארי הים לכיבושה של בריטניה. הגסטפו אמור היה לעצור את הכלולים ברשימה לאחר כיבוש בריטניה.
הרקע

בעת מלחמת העולם השנייה, לקראת השלמת כיבושה של צרפת, פנה אדולף היטלר, בנאום שנשא ברייכסטאג ב-19 ביולי 1940, בקריאה לבריטניה לכונן עמו שלום. נאומו היה מלא בכזבים ובעלבונות אישיים לווינסטון צ'רצ'יל, והוא ניסה לתקוע טריז בין העם הבריטי להנהגתו. עיקרו היה במילים:
בשעה זו אני מרגיש כי חובתי בפני מצפוני לפנות עוד פעם לתבונה ואל השכל הישר בבריטניה כבמקומות אחרים. רואה אני את עצמי רשאי לפנות פנייה זו כיוון שאני אינני מנוצח המבקש חסדים אלא מנצח המדבר בשם התבונה. אין אני רואה סיבה מדוע צריכה מלחמה זו להמשך.
הצעתו נדחתה לאלתר ובצורה בוטה על ידי הבריטים.
לאחר שגישושי השלום שלו נדחו התכונן היטלר לכבוש את בריטניה. המבצע שתוכנן לשם כך נקרא בשם הקוד "מבצע ארי-הים". תנאי מקדים לקיום המבצע היה השמדת חיל האוויר המלכותי, ובשל הניצחון הבריטי בקרב על בריטניה הוא בוטל.
הספר השחור

בשלבי התכנון של מבצע ארי הים הכינו הנאצים רשימה שנקראה "רשימת החיפוש המיוחדת בריטניה הגדולה" (בגרמנית: Sonderfahndungsliste G.B). הרשימה הוכנה במאי 1940 על ידי גנרל האס אס ולטר שלנברג. הרשימה נתגלתה לאחר המלחמה, וניתן לה הכינוי "הספר השחור". הרשימה כללה את שמותיהם של 2,820 אישים בבריטניה שעל הגסטפו היה לכלוא מיד עם כיבושה של בריטניה. ברשימה נכללו ראש ממשלת בריטניה וחברי ממשלתו, מדינאים נודעים מכל המפלגות, המוציאים לאור של עיתוני בריטניה, עורכיהם וכתביהם, סופרים, מדענים, אנשי עסקים ואישים זרים שהיו באותה עת בבריטניה ומנהיגים גולים ממדינות שנכבשו על ידי הנאצים. האיש שנבחר לעמוד בראש מסע המעצרים היה קולונל אס אס פרנץ זיקס (אנ'). האיש נועד להתמקם בלונדון ולעמוד בראש שישה איינזצגרופן שיפעלו בלונדון, ברמינגהאם, בריסטול, ליברפול, מנצ'סטר ואדינבורו.
ברשימה דומה שנקראה "גיליון מידע בריטניה הגדולה" (Informationsheft GB), נכללו שמותיהם של ארגונים ומוסדות בבריטניה, שנחשבו על ידי הנאצים כאנטי גרמנים, שיחוסלו על ידי הנאצים לאחר הכיבוש. הרשימה כללה את לשכות הבונים החופשיים, הארגונים היהודיים, הכנסייה האנגליקנית, תנועת הצופים הבריטית ואפילו בתי הספר הפרטיים היוקרתיים - ה"פאבליק סקולס".
לבריטים הייתה רשימה שחורה משלהם של 82 אנשים המהווים סיכון ביטחוני כמשתפי פעולה פוטנציאלים עם הנאצים, שיש לעצרם אם חלילה תתרחש הפלישה. וביניהם איש צבא בריטי בכיר, הגנרל ג'ון פרדריק צ'ארלס פולר, שהיה יועצו הצבאי של מנהיג המפלגה הפשיסטית הבריטית אוסוואלד מוסלי. ואכן ב-23 במאי 1940, כשגברה סכנת הפלישה, נעצר מוסלי ביחד עם ופעילי מפלגתו, והגנרל פולר בכללם, הושמו ב"מעצר הגנתי" ומפלגתם פורקה.
מהדורה מצולמת של הספר השחור פורסמה על ידי מוזיאון המלחמה האימפריאלי בשנת 1989.
אישים ששמם הופיע ברשימה

וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה.
נוויל צ'מברלין, ראש ממשלת בריטניה לשעבר
דייוויד לויד ג'ורג', ראש ממשלת בריטניה לשעבר
אנתוני אידן, שר המלחמה הבריטי
קלמנט אטלי, שר הדומיניונים וסגן ראש הממשלה הבריטי
ליאופולד איימרי, חבר הפרלמנט הבריטי
שארל דה גול, מפקד צבא צרפת החופשית
איגנצי יאן פדרבסקי, מלחין ופוליטיקאי פולני. כיהן לתקופה קצרה כראש הממשלה ושר החוץ הפולני
אדווארד בנש, ראש הממשלה הצ'כוסלובקית הגולה.
יאן מסריק, שר החוץ בממשלה הצ'כוסלובקית הגולה.
נורמן אנג', עיתונאי, סופר וחבר פרלמנט בריטי.
ננסי אסטור, פוליטיקאית בריטית. האישה הראשונה שכיהנה בבית הנבחרים הבריטי.
ברנרד ברוך, איש עסקים יהודי אמריקאי ויועצם של נשיאי ארצות הברית.
פרידריך אדלר, פוליטיקאי יהודי-אוסטרי, התנקש בראש ממשלת אוסטריה הרוזן קרל פון שטירגק
נואל קאוורד, שחקן, מלחין ומחזאי בריטי
צ'ארלס פרסי סנואו,  פיזיקאי וסופר בריטי
וירג'יניה וולף, סופרת, מבקרת ספרות ופמיניסטית בריטית
סילביה פנקהרסט, סופרג'יסטית בריטית.
היינריך מאן,  סופר ומחזאי גרמני. לאחר עליית הנאצים לשלטון גלה מגרמניה.
דייוויד לאו, קריקטוריסט בריטי.
רבקה וסט, סופרת בריטית
ברטראנד ראסל, פילוסוף, לוגיקן וסופר בריטי
אלדוס האקסלי, סופר בריטי
ביאטריס וב, סוציאליסטית בריטית
לסלס אברקרומבי, משורר, דרמטורג ומבקר בריטי
אלכסנדר קורדה, במאי ומפיק קולנוע יהודי הונגרי
לאונרד וולף, סופר ועובד ציבור בריטי.
יעקב אפשטיין,  פסל יהודי בריטי
פרנק פולי, מרגל גרמני שריגל תחת סוכנות הביון הבריטית MI6.
ה. ג. ולס, סופר בריטי
ניקולאוס פבזנר, היסטוריון אמנות גרמני-בריטי
ספטון דלמר, עיתונאי בריטי
פיליפ נואל-בייקר, פוליטיקאי, דיפלומט ואקדמאי בריטי
קרל צוקמאייר,  סופר, מחזאי ותסריטאי גרמני
אגון ארווין קיש, סופר צ'כי-יהודי
ליטון סטרייצ'י, סופר ומבקר בריטי
סטיבן ספנדר, משורר בריטי
ג'ון הלדיין, מדען בריטי
שטפן צווייג, סופר יהודי-אוסטרי
ורה בריטן, סופרת, פמיניסטית ופציפיסטית בריטית
פיליפ גיבס, עיתונאי וסופר בריטי
ליון פויכטוונגר, סופר, מחזאי ומתרגם יהודי-גרמני.
רוברט באדן פאוול, סופר ומייסד תנועת הצופים העולמית. ארגון שנחשב בעיני הנאצים כארגון ריגול.
ארנסט האנפשטנגל, איש החברה הגבוהה הגרמנית שהיה ממקורבי היטלר עד שסר חינו, עזב את גרמניה והגיע לבריטניה.
הרמן ראושנינג, מדינאי גרמני שהצטרף לתנועה הנאצית וכיהן, לאחר עליית הנאצים לשלטון, כנשיא הסנאט של העיר החופשית דנציג. בהמשך נמלט מגרמניה ונעשה מבקר חריף של הנאציזם.
חיים ויצמן, נשיא ההסתדרות הציונית.
פול רובסון, זמר אמריקאי (שכבר לא שהה אז בבריטניה).
זיגמונד פרויד, אבי הפסיכואנליזה (אשר לא היה אז כבר בין החיים).
לקריאה נוספת

ויליאם שיירר עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי. הפרק "אילו הצליחה הפלישה" עמודים 649 - 652. הוצאת שוקן 1962.
הרנאדסורדוק

| --- | --- |
סמל הרנאדסורדוקסמל הרנאדסורדוק
 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת גנץ
 שטח:  4.48 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  203 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°28′51″N 21°12′19″E﻿ / ﻿48.480930555556°N 21.205405555556°E﻿ / 48.480930555556; 21.205405555556 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://hernadszurdok.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הרנאדסורדוק(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הרנאדסורדוק  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הרנאדסורדוק (בהונגרית: Hernádszurdok) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הרנאדסורדוק קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-248 תושבים בשנת 1990 עד 157 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-36%).
בהרנאדסורדוק חיו מעט יהודים ובמקום יש שאריות של בית קברות יהודי.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 22 |  |
| 1880 | 2 | 333 |
| 1910 | 6 |  |
הפארק הלאומי מיקאה

הפארק הלאומי מיקאה (בצרפתית: Parc national de Mikea) הוא פארק לאומי השוכן בדרום-מערב מדגסקר באזור צחיח למחצה, שיש בו עושר של צמחים ובעלי חיים.
הפארק הוכרז כאתר מורשת עולמית יחד עם עוד 5 אזורים מוגנים במדגסקר בשם "היערות היבשים של אנדרפנה" ב-16 בספטמבר 2023 במהלך המושב ה-45 של ועדת המורשת העולמית בריאד בערב הסעודית.
גאוגרפיה

הפארק שוכן בין בין היישובים מאנומבו (אנ') למורומבה (אנ'), כ-120 קילומטרים צפונית לטוליארה. הוא משתרע לאורך של 120 קילומטרים מצפון לדרום בין הנהרות מאנגוקי (אנ') למאנומבו (Manombo) על שטח של 2,367 קילומטרים רבועים באזור צחיח למחצה. רוב שטח הפארק שטוח, מיוער בצפיפות ביער יבש, חופים עם חולות לבנים, אגמים וביצות ונחלים עונתיים. האקלים בדרך כלל חמים עד חם, שמשי ויבש. גשם יורד בפארק במשך כמה ימים בפברואר. הפארק קרוי על שם הקבוצה האתנית הקטנה של המיקאה שעדיין דבקים במסורת של ציידים-לקטים.
צמחייה ובעלי חיים

אין נתונים מוסכמים לגבי מספר המינים של צמחים ובעלי חיים בפארק ולהלן מובאים הנתונים משני אתרי אינטרנט: כאשר אתר Ndao-I-Travel Tour Company להלן מסומן ב-#1 ואתר FAPBM מסומן להלן כ-#2.
הפארק הלאומי מיקאה כולל שטחים נרחבים של סבך שיחים דוקרני של מהסוג חלבלוב ומהמשפחה Didiereaceae (אנ') ובתוכם שלושה מינים אנדמיים למדגסקר של באובב, בהם בולט המין Adansonia grandidieri (אנ') (ראו תמונה משמאל). בסך הכל יש בפארק 310 מינים של צמחים, 28% אנדמיים, בהם שתי משפחות אנדמיות, (#1) או 114 מינים של צמחים (#2).
בשטח הפארק חיים 24 מינים של דגים, 3 מהם אנדמיים (#1), 65 מינים של זוחלים ודו-חיים (#1), או 58 זוחלים ו-6 דו-חיים (#2), 63 מינים של עופות, 58 מתוכם אנדמיים למדגסקר (#1) או 103 מינים של עופות (#2), 6 מינים של עטלפים, או 13 מינים של עטלפים (#2), 9 מינים של למורים (#1) או 8 מינים של למורים (#2). בנוסף, 8 מינים של יונקים זעירים (#1) או 9 מינים של יונקים אחרים (#2). בנוסף 3 מינים של טורפים (#2).
ביאורים

↑  יער שצומח באזור שבו יש תקופת יובש ארוכה, בניגוד ליער גשם טרופי
הערות שוליים

↑  Andrefana Dry Forests
1 2  MIKEA NATIONAL PARK. MADAGASCAR’S FORGOTTEN FOREST
↑  MIKEA NATIONAL PARK
הרנאדפטרי

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת אנץ'
 שטח:  17.08 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  181 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°28′48″N 21°09′38″E﻿ / ﻿48.48005°N 21.160630555556°E﻿ / 48.48005; 21.160630555556 
 אזור זמן:  UTC +1
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הרנאדפטרי(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.הרנאדפטרי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הרנאדפטרי (בהונגרית: Hernádpetri) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
בהרנאדפטרי הייתה קהילה יהודית קטנה.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 4 |  |
| 1880 | 19 | 395 |
| 1910 | 8 |  |
| 1920 | 11 |  |
| 1930 | 6 |  |
| 1941 | 11 | 409 |
הפלת מטוס הבופייטר בנגב

מטוס בריסטול בופייטר של חיל האוויר המלכותי
הפלת מטוס הבופייטר בנגב התרחשה ב-20 באוקטובר 1948, במהלך מלחמת העצמאות. מטוס בופייטר של חיל האוויר ובו שלושה אנשי צוות יצא להפציץ את משטרת עיראק סווידאן. הוא נפגע באש מן הקרקע, פנה מערבה ונחת נחיתת אונס ליד חוף הים בקרבת איסדוד. לאחר מספר ימים הגיעו כוחות צה"ל אל שרידי המטוס, אך איתרו את גופתו של איש צוות אחד בלבד. שני האחרים נעדרים עד היום ונחשבים לשניים מחללי מערכות ישראל שמקום קבורתם לא נודע. שרידי המטוס נמצאו שוב לאחר שנים ומוצגים כיום במוזיאון חיל האוויר.
ההפלה

ב-15 באוקטובר 1948 החל מבצע יואב לפריצת הדרך לנגב. במסגרת המבצע, ב-20 באוקטובר, התקיף צה"ל בפעם השישית את משטרת עיראק סווידאן, שהוחזקה על ידי הצבא המצרי.
ביום ההתקפה בשעה 17:00 המריאו מבסיס רמת דוד שני מטוסי בריסטול בופייטר, מטוס קרב-הפצצה דו-מושבי. היו אלו שניים משלושת מטוסי הבופייטר ששירתו אז בחיל האוויר. משימתם הייתה לתקוף את מבנה המשטרה כסיוע לכוחות הקרקע. בצוות המטוס המוביל היו הטייסים לאונרד פיצ'ט ודב שוגרמן. הצטרף אליהם הטייס סטנלי אנדריוס, ככל הנראה כדי לנסות מתקן לשחרור פצצות שפיתח ושהורכב על המטוס. השלושה היו מתנדבי חו"ל לצה"ל.
שני המטוסים תקפו את המשטרה בטיסה ממערב למזרח. מטוסו של פיצ'ט ירה בתותחיו והטיל פצצה על המשטרה. המטוס השני לא הצליח לשחרר את פצצותיו. לאחר מכן יצאו שני המטוסים ליעף שני. אז הבחין טייס המטוס השני בעשן העולה מאחד ממנועי המטוס של פיצ'ט. ככל הנראה הוא נפגע מאש מצרית מן הקרקע. המטוס השני נפגע גם הוא, אך הצליח לחזור לנחיתה ברמת דוד.
מטוסו הפגוע של פיצ'ט פנה מערבה אל השטח שבשליטת צבא מצרים במקום לטוס מזרחה, אל השטח שהוחזק על ידי צה"ל. תצפית של גדוד 52 של חטיבת גבעתי, שהייתה ממוקמת ביישוב גן יבנה, דיווחה כי המטוס נראה נוחת או מתרסק בחולות ליד חוף הים התיכון, מצפון לכפר איסדוד, ליד ואדי סוכרייר (כיום - נחל לכיש). לפי דו"ח התצפית המטוס בער ונראו אנשים סביבו.
ההתקפה על משטרת עיראק סווידאן באותו יום לא צלחה והמצודה נכבשה על ידי צה"ל רק בניסיון השמיני, ב-9 בנובמבר.
לאחר ההפלה

צה"ל יירט תשדורת אלחוט של צבא מצרים, שבו נאמר כי מטוס ישראלי הופל ומספר אנשים צנחו ממנו. קצין המודיעין של חיל האוויר בחזית הדרום סבר שמטוס הבופייטר טס בגובה נמוך מכדי לאפשר צניחה ממנו ועל כן טען שהתשדורת המצרית נועדה להטעות.
בלילה לאחר ההפלה יצאה מחלקה של חטיבת גבעתי לכיוון ואדי סוכרייר בניסיון לאתר את המטוס, אך ללא הצלחה. ניסיון נוסף בלילה הבא נכשל אף הוא. ב-22 באוקטובר יצאה מחלקה על כלי רכב באור יום לנסות לאתר את המטוס, אך גם היא לא איתרה אותו.
ב-29 באוקטובר נסוגו המצרים ממרחב איסדוד-יבנה וצה"ל תפס את המרחב שפינו. משלחת חיפוש של חיל האוויר יצאה לשטח ואיתרה את המטוס. התברר כי ככל הנראה הוא נחת נחיתת גחון, אך בער ונהרס כליל. בתוכו לא נמצאו גופות של אנשי הצוות אך נמצא מצנח סגור ושרוף בחלקו (כלומר שלפחות אחד מהם לא הצליח לצנוח). במרחק קצר מהריסות המטוס נמצאה גופת הטייס פיצ'ט. שני אנשי הצוות הנותרים לא נמצאו.
הטייס לו לנרט שימש כקצין קישור של חיל האוויר בחזית הדרום. לטענתו הוא נכנס לכפר איסדוד עם כוח של צה"ל על מנת לחקור ולברר לאן נעלמו אנשי הצוות של המטוס. במקום נכח גם יצחק רבין, קצין המבצעים של חזית הדרום. לטענת לנרט הוא ראה את מוכתר הכפר עונד את שעונו של הטייס פיצ'ט ובעקבות זאת דרש מיצחק רבין להוציא את המוכתר להורג, לגרש את תושבי הכפר ולשרוף את בתיו, אך רבין דחה את דרישתו. תושבי איסדוד גורשו מאוחר יותר לכיוון עזה.
משלחת חיפוש נוספת של חיל האוויר הגיעה אל המטוס ההרוס ב-21 במרץ 1950 וחיפשה בסביבתו, אך גם היא לא איתרה את שני הנעדרים.
דב שוגרמן וסטנלי אנדריוס הוכרזו כחללי צה"ל שמקום קבורתם לא נודע. מצבות לזכרם הוצבו בגן הנעדרים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל. שמות שלושת אנשי הצוות הונצחו גם באנדרטה במצודת יואב, בהר הטייסים ובאנדרטת חללי מח"ל.
הריסות מטוס הבופייטר נותרו ליד נחל לכיש. בשנת 1994 התגלו שוב במסגרת עבודות להכשרת השטח לבנייה. אז הועברו שרידי המטוס לתצוגה במוזיאון חיל האוויר בחצרים.
הערות שוליים

↑  סטיבן פרספילד, שער האריות: שישה ימים גורליים, ראשון לציון: משכל, 2017, עמ' 88-91.
↑  סימן שאלה תלוי מעל נכונות טענותיו של לנרט, שכן הוא גם טען שלאחר ההפצצה הצליח צה"ל לכבוש את משטרת עיראק סווידאן (פרספילד, עמ' 89). בפועל המשטרה נכבשה על ידי צה"ל רק 20 ימים לאחר מכן, וכ-10 ימים לאחר שצה"ל השתלט על מרחב יבנה-איסדוד.
↑  באתר חיל האוויר נטען כי נודע שהמצרים התעללו בשלושת אנשי צוות המטוס ולאחר מכן רצחו אותם. בתיאור האירוע באתר הענף לאיתור נעדרים, העוסק בבירור גורלם של הנעדרים, לא נזכרת טענה זו.
הרנאדביד

הרנאדביד (בהונגרית: Hernádbűd) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית הרנאדביד קטנה משמעותית בשנים האחרונות, מ-188 תושבים בשנת 1990 עד 119 תושבים בשנת 2018 (ירידה של כ-36%).
בהרנאדביד חיו מעט יהודים ובמקום קיימים קברים יהודיים.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 13 |  |
| 1880 | 26 | 420 |
| 1910 | 3 |  |
| 1920 | 6 |  |
| 1941 | 4 | 401 |
הפמיניסטיות

הפמיניסטיות (באנגלית: The Feminists) המכונה גם "הפמיניסטיות - ארגון פוליטי להשמדת תפקידי המין", הייתה קבוצה פמיניסטית רדיקלית מהגל השני, שפעלה בעיר ניו יורק בין השנים 1968–1973.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1968 כאשר התפצלה מהסניף הניו יורקי של הארגון הלאומי לנשים (NOW), החברות שהתפצלו מהקבוצה, הרגישו כי NOW לא היו מספיק פמיניסטיות. במקור היא נקראה "תנועת ה-17 באוקטובר" שזו היא תאריך הקמתה, אך מהר מאוד שינתה את שמה לפמיניסטיות. טי-גרייס אטקינסון (אנ') הייתה הדמות המרכזית והמנהיגה הלא רשמית של הקבוצה, אך עזבה אותה ב-1971. חברות בולטות נוספות כללו את אן קודט (אנ') (שעזבה בשנת 1969 ועזרה בהקמת קבוצה הנקרא הפמיניסטיות הרדיקליות בניו יורק), שילה מייקלס, ברברה מהרוף, פמלה קירון ושילה קרונן.
השקפות

על פי ג'רמיין גריר בספרה The Female Eunuch (אנ'), הפמיניסטיות זעקו עקב אי קיומן של מנהיגות בחברה, "אפיינו גברים כאויב", תיארו "אהבה" כ-"תגובת הקורבן לאנס" ועוד.
הפמיניסטיות האמינו כי נשים חוות דיכוי על ידי ההפנמה כי קיימים תפקידי מגדר פטריארכליים, ולכן סבלו ממעין תודעה כוזבת. כדי לשחרר את עצמן מתפקידים מעיקים אלה, הפמיניסטיות קבעו כי התנועה הפמיניסטית חייבת להיות אוטונומית לחלוטין מגברים ובסופו של דבר החליטו כי נשים צריכות להתקיים בנפרד לגברים גם בחייהן האישיים. הקבוצה התנגדה בתוקף למהפכה המינית וטענה כי מהפכה זו היא דרך פשוטה לגברים לקבל גישה לגופן של נשים. טי-גרייס אטקינסון הייתה אחת הפמיניסטיות הרדיקליות הראשונות שמתחו ביקורת ספציפית על פורנוגרפיה.
תחילה, הן דגלו בנשים לנהוג באורח חיים צליבטי, ובהמשך גם באו לתמוך בלסביות פוליטית. הרעיונות הבדלניים של הפמיניסטיות השפיעו גם על חברי הקבוצה, והגבילו את הנשים שחיו עם גברים, והוציאו נשים נשואות לחלוטין מהקבוצה בשנת 1971. לאחר עזיבתה של אטקינסון, הפמיניסטיות נעו לכיוון מטריארכיה ופיתחו "דת אישה", רעיונות שבאו על ידי ביטוי לאחר מכן בשם פמיניזם תרבותי.
אף על פי שהפמיניסטיות התפרקו בשנת 1973, הן מילאו תפקיד חשוב בהתפתחות הפמיניזם התרבותי, הפמיניזם הבדלני ובהתנגדות לפורנוגרפיה (ברברה מהרהוף הפכה מאוחר יותר למארגנת הקבוצה "נשים נגד פורנוגרפיה"), האידאולוגיות הללו היו פופולריות בקרב הפמיניזם הרדיקלי יותר מאוחר, בשנות השבעים.
הערות שוליים

↑  אלן ווילס, No More Nice Girls: Countercultural Essays, הוצאת אוניברסיטת ווסליאן: 0-8195-5250-X, 1992
↑  When the group decided that no member could talk to the media unless chosen by lot, Atkinson quit. וויליס, עמוד 140
הרכבת התחתית של שאנגחאי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין
 עיר:  שאנגחאי
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של שאנגחאי
 מפעיל:  Shanghai Shentong Metro Group Co., Ltd. 
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  28 במאי 1993 
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  802 ק"מ 
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ 
 מספר נוסעים ביום:  10,160,000 (נכון ל־2018) 
 מספר נוסעים בשנה:  3,537,600,000 (נכון ל־2017) 
 מספר הקווים:  16
 www.shmetro.com
 תרשים המערכת
  
 
הרכבת התחתית של שנגחאי (במנדרינית: 上海地铁) היא רשת רכבת תחתית המהווה חלק ממערכת התחבורה הציבורית של העיר שאנגחאי שברפובליקה העממית של סין. המפעילה שירותי תחבורה עירוניים ופרברים ל-14 מתוך 16 המחוזות העירוניים שלה.
קווים

במערכת הרכבת התחתית פועלים כיום 16 קווים הממוספרים מ־1 עד- 16 ומסומנים במפה על ידי צבעים האופייניים להם.
רוב הקווים במערכת נוסעים כל אחד במסילה נפרדת משלו, ולכן שמו של הקו משמש לא רק לקו אלא גם לשם המסלול, יוצא מן הכלל הוא הקטע בין תחנת "הונג קיאו" לתחנת "באושן" שמשמש את קווים 3 ו-4 באותה מסילה.
| קו | תחנות קצה | שנת פתיחה | הרחבה חדשה | אורך בקילומטרים | מספר התחנות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רחוב פאג'ין ↔️ קסינזונג | 1993 | 2007 | 36.4 ק"מ | 28 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 2 | אהסט קסינז'ג ↔️ נמל התעופה פאנדוג | 1999 | 2010 | 63.8 ק"מ | 30 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 3 | רחוב צפון ג'יאנגיאנג ↔️ תחנת הרכבת דרום שאנגחאי | 2000 | 2006 | 40.3 ק"מ | 29 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 4 | רחוב יישאן (מעגלי) | 2005 | 2007 | 33.7 ק"מ | 26 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 5 | קסינז'ג ↔️ אזור מינהנג דואלופנט | 2003 | 2018 | 32.7 ק"מ | 19 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 6 | רחוב גנצ'נג ↔️ מרכז הספורט אוריאנטל | 2007 | 2011 | 32.3 ק"מ | 28 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 7 | מאילן לייק ↔️ רחוב אוהמה | 2009 | 2010 | 44.2 ק"מ | 33 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 8 | רחוב שיגהנג ↔️ כביש שאנדה | 2007 | 2009 | 37.4 ק"מ | 30 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 9 | תחנת הרכבת תחנת דרום סונג'יאנג ↔️ רחוב קאולו פודונג | 2007 | 2017 | 65.6 ק"מ | 35 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 10 | קסינג'יאנגוואנצ'נג ↔️ תחנת הרכבת הונג קיאו | 2010 | 2010 | 35.4 ק"מ | 31 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 11 | צפון ג'יאדינג ↔️ דיסני רסורט | 2009 | 2016 | 82.4 ק"מ | 38 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 12 | רחוב קיקסין ↔️ רחוב ג'ינאני | 2013 | 2015 | 40.4 ק"מ | 32 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 13 | רחוב זאנצ'יאנג ↔️ רחוב ג'ינאני | 2012 | 2018 | 38.8 | 31 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| 16 | רחוב לונגיאנג ↔️ דישאי לייק | 2013 | 2014 | 59 | 13 | שייך לחברת " שאנגחאי מגלב " (SMT) |
| 17 | תחנת הרכבת הונג קיאו ↔️ אוריאנטל לנד | 2017 |  | 35.3 | 13 | שייך לחברת "Shanghai Metro" |
| Pujiang | דרך שאנדה ↔️ רחוב איזן | 2018 |  | 6.7 | 6 | קו רכבת קלה ששייך לחברת "Shanghai keolis" |
תחנות

תחנות המערכת בנויות בצורה הדומה לתחנות הרכבת התחתית בלונדון. כך שלכל קו יש מסילות מיוחדות משלו ורציפים משלו.
מערכת כרטיס

כרטיס קו 1 נעשה בשנים 1995–1997
כרטיס קו 1 נעשה בשנים 1997–1999
כרטיס קו 3 שימש לפני 2003
קו 5 שימש לפני 2005
מפה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 מפת קווי הרכבת   

תרשים המציג את ההיסטוריה של הרכבת התחתית של שאנגחאי
הרכבת התחתית של שאנגחאי
קו 4
קו 10
תחנת דבאיישו
הרן שגיא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בדצמבר 1964 (בן 59) 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 עיסוק:  שחקן
 פרופיל ב-IMDb
 
הרן שגיא (נולד ב-25 בדצמבר 1964) הוא שחקן טלוויזיה וקולנוע ישראלי.
שגיא התפרסם בעיקר מתפקידו בסדרה הילדים מגבעת נפוליאון בתור אבי קליין, ובסדרה דאוס בתור מנחם, מנהל בית הספר.
ביוגרפיה

ב-1991 התפרסם לראשונה בזכות הסרט ״עונת הדובדבנים״ בתור מילואימניק.
ב-1992 התארח מיני-סדרה הבריטית, בשם "הגדודים הגדולים" ("The Big Battalions") גילם את עודד.
בשנים 2001-2004 השתתף ב-3 העונות של הסדרה ״הילדים מגבעת נפוליאון״ ששודרה בערוץ הילדים גילם את אבי קליין, אבא של עידו (יון תומרקין).
ב-2003 השתתף בסרט הטלוויזיה "באמצע הסרט" של הבמאי אבי כהן, ששודר במסגרת פרויקט "סרטים מכאן" בערוץ הסרטים בכבלים.
ב-2005 שיחק בסדרת הדרמה של ערוץ 2 ״לתפוס את השמים״ בתפקיד הרן.
ב-2006 הופיע בסרט ״דילמת הדריין״ גילם את דמותו של יהודה ברגני.
ב-2007 התארח בסדרת הדרמה של HOT ״להוציא את הכלב״ בתפקיד יואל פינסקר.
ב-2008 שיחק בסרט ״מוקי בוערה״ בתור מוקי המבוגר.
ב-2010 שיחק בסדרה ״דאוס״ ששודרה בערוץ הילדים בתור המנהל של בית הספר לצידם של מיכאל מושונוב ושל עדי הימלבלוי.
חיים אישיים
הרן נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

1 2 3  יפעת יעקובסון, ילדי הגבעה, באתר ynet, 1 בינואר 2003