stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מגן (הוקי קרח)
'הישאר בבית' והגנה 'התקפית' > משחק באזור ההתקפה

באזור ההתקפה, המגינים בדרך כלל "משחקים בקו הכחול". חובתם לשמור על הדסקית באזור ההתקפה על ידי מניעת חציית הקו הכחול התוחם היכן מתחיל אזור ההתקפה. אם הדסקית תחצה קו זה, הקבוצה התוקפת לא תוכל לגעת בדסקית באזור היריב מבלי לעצור לשחק (ראה נבדל). מגינים חייבים להיות מהירים כדי למסור את הדסקית לסביבה, לעזור לחלוציהם לפתוח קווי חבטות, או לחבוט חבטות פתוחות בעצמם כשהם פנויים. מגן אף חייב להיות מסוגת להחליק במהירות כדי לעצור כל התקפה מתפרצת, להזיז את עצמו חזרה לאזור ההגנה לפני היריב המתפרץ.
בעצם בכל שלושת האזורים של ההחלקה, ההגנה היא המעצור האחורי של הדסקית. הדסקית אינה אמורה להיות מאחורי ההגנה, אלא אם כן השחקן נותן לזה לקרות בכוונה מסיבות אסטרטגיות. ההגנה שומרת על מומנטום המשחק מכוון ישירות לעבר השער היריב, או לפחות הרחק משלו עצמו.
כיוון שלעיתים קרובות מצפים מהמגינים לחבוט לשער מטווח ארוך, שחקנים אלו מפתחים לעיתים קרובות את חבטות ההצלפה הקשות והמדויקות ביותר. הסיבה לכך היא שלקיחת עמדה נייחת יותר על הקו הכחול מתגמלת דיוק וסבלנות טהורים, במקום תיאום עין-יד המיומן שמיוחס לחזית. אל מקיניס, שעוטר שבע פעמים ב-"Hardest Shot" בתחרויות מיומנויות ב-NHL, הצליח להבקיע בתדירות גבוהה מהקו הכחול מכיוון שחבטת ההצלפה שלו הייתה פשוט מהירה מכדי לחסום ביעילות.
כאשר קבוצה נמצאת במשחק כוח, המגן יכול להגדיר משחקים באזור ההתקפה, ומסור את הדסקית לחבר לקבוצה שהוא מרגיש בעמדה הטובה ביותר להבקיע, בדומה לרכז בכדורסל, קשר התקפי בכדורגל, וקוורטרבק בפוטבול אמריקאי ופוטבול קנדי. מסיבה זו, המגן יתואר לעיתים קרובות כ"קוורטרבק" של משחק הכוח, במיוחד אם נעשה שימוש במערך משחק כוח גג (כאשר מגן יחיד תופס את הנקודה, באמצע הקרח). מכונה אף "לשחק את הנקודה" (מונח זה נובע לא מעמדת הכדורסל, אלא משם ישן יותר לעמדת ההגנה בהוקי עצמו).
עימותים

במהלך עימותים באזור ההגנה, רוב הקבוצות מחייבות את המגינים שלהן יחד עם חלוצי אגף יריבים לקשור אותם תוך השארת החלוצים של קבוצתו פתוחים כדי להזיז את הדסקית, אם כי הדבר נתון לשיקול דעתו של המאמן האישי. באזור ההתקפה, המגן פועל בתפקידו הרגיל, שומר על השליטה בדסקית בזמן שהחלוצים נלחמים על העמדות.
בהוקי קרח המאורגן הראשון, נהגו המגינים להתייצב במערך האות "I" מאחורי ה"נודד" (לא קיים כיום) כנקודה ונקודת כיסוי. ההגנה עדיין מכונה "לשחק את הנקודה", אם כי מונח זה מתייחס כיום בעיקר לתפקידם של המגינים במשחק הכוח.
החלקה

מגינים חייבים להיות בעלי יכולות החלקה מצוינות, במיוחד במהירות, תנועת כף רגל מתמדת ומעבר מהיר מלפנים לאחור ולהפך. לגבי החלקה לאחור, מגינים חייבים לרכוש רמת מיומנות גבוהה יותר מאשר שחקני התקפה. הדבר מאפשר להם להתמודד מול יריביהם ההתקפיים כשהם ממהרים במורד הקרח לעבר אזור ההגנה. למגן חייב להיות נוח ללכת אחורה ולצדדים כמו קדימה. מגינים חייבים אף לצבור ביטחון בנשיאה מהירה של הדסקית כדי לפתוח את ההתקפה במהלך פריצת אזור ההגנה. הדבר מצריך את היכולת לפרוץ מאזור ההגנה במהירות, אך עם זאת יכולת להשתמש בראייה שלהם כדי לבצע מסירות מהירות כדי לפתוח קדימה, או להשיג את האזור הנייטרלי לפני חבטת הדסקית לתוך אזור ההתקפה.
הערות שוליים

↑  "Bobby Orr – Legends of Hockey". היכל התהילה של ההוקי. אורכב מ-המקור ב-16 במרץ 2009. נבדק ב-2008-09-27. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bobby Orr Biography". נבדק ב-2008-09-27.
↑  IIHF Centennial All-Star Team
מחנות משנה (השואה)

ברחוב אלטקמניצר 41 (Altchemnitzer Straße 41) בקמניץ שכן מחנה משנה של מחנה פלוסנבירג שבו עבדו נשים בעבודת כפייה בייצור חלקי מתכת עבור מטוסים ומקלעים.
מחנות משנה היו מרכזי מעצר ועבודה משניים תחת מחנות ריכוז ראשיים שניהל האס אס בגרמניה הנאצית ובאירופה הכבושה בידי גרמניה. במחנות אלה היו תנאי המחיה, במקרים רבים, קשים יותר עבור האסירים מאשר התנאים במחנות הראשיים.
טרמינולוגיה

בגרמנית נקראים מחנות המשנה KZ-Außenlager או Nebenlager. במסמכים נאציים מכונים לפעמים מחנות המשנה "מחנות עבודה" (Arbeitslager) או מחנות לוויין. לפעמים משתמשים בקיצור KZ, אך קיצור זה יכול להתייחס גם למחנה ראשי. לחלופין נקראו מחנות אלה גם "מרכזי מעצר" ("Haftstätten") מונח זה מאפשר הבחנה בין מחנות עיקריים (או "המחנה הראשי") ומחנות המשנה ("Außenlager" או "Außenkommandos") הכפופים להם.
הקמתם של מחנות המשנה

במחנה ריכוז נאלצו האסירים לבצע משימות שונות ולא היו אמורים להיות חסרי עבודה. העבודה יכלה להיות חסרת טעם ומתישה, ללא כל תפוקה מועילה, ובלבד שתתקיים. בהתבסס על טרמינולוגיה צבאית, ייעד האס-אס אסירים ל"קומנדו" - יחידות עבודה (Arbeitskommandos) במחנה. לדוגמה, במחנה הריכוז דכאו הייתה "יחידת עבודות קרמטוריום" (Arbeitskommando Krematorium) שהורכבה מקבוצה של אסירים ממחנות הריכוז. הם התאכסנו בנפרד מיתר האסירים, ונאסר עליהם ליצור קשר עם האסירים האחרים. בקומנדו שהופקדו על משימות בנייה, פיקחו קאפואים על אסירים שעבדו בעבודות הכפיה.
הצבת אסיר בקומנדו קל או קשה מבחינה פיזית השפיעה על סיכויי ההישרדות שלו. קומנדו בתוך בניין - למשל ביצוע עבודות טכניות - היה נסבל יותר עבור אסירים מאשר קומנדו של עבודה בשטח, בחורף, כשהטמפרטורות היו מתחת לאפס.
הקמתם של מחנות המשנה > קומנדו חוץ

דכאו היה מחנה הריכוז הראשון (Konzentrationslager, מקוצר ל-KZ או KL) שבנה רייכספיהרר אס אס הימלר. דכאו הוקם בשנת 1933 והתפתח לאב-טיפוס למחנות הריכוז הבאים כמו בוכנוולד, שהוקם ב-1937. מחנה הריכוז דכאו לא הוגבל גאוגרפית לעיר דכאו עצמה. בנוסף לקומנדו שנוצרו בתוך המחנה עצמו, נוספו במהרה קומנדו שעבדו מחוץ למחנה, למשל מטעים (Kommando der Kräuterplantage) או עבודות כריית כבול. האס-אס פרסו יותר ויותר אסירים מחוץ למחנה הריכוז המקורי בו נכלאו ואילצו אותם לבנות כבישים, תעלות, צריפים או בתי בילוי של אס אס. אסירי מחנות ריכוז שימשו גם ככוח אדם לשם הגשמת מטרות פרטיות של קצינים נאציים בכירים: לבית הכפרי של אוסוולד פוהל בברינינגזאו (Brüningsau), וכן למגדל הציד של הימלר ולבית הכפרי של הנס לוריץ (אנ'), מפקד דכאו. גם אלאונורה באור (אנ'), ידידה אישית של היטלר, קיבלה קומנדו משלה.
רבים מיחידת עבודה אלה הוקמו רק לתקופה של שבועות או חודשים וכוח האדם בהם התחלף. אסירים ששהו לילה מחוץ למחנה הריכוז נקראו גם "קומנדו חוץ" (Außenkommandos).
בכמה מקרים התפתח קומנדו חוץ למחנה ריכוז חדש, עצמאי: מחנה הריכוז מאוטהאוזן הוקם באוגוסט 1938 עם הגעת האסירים הראשונים מדכאו. מחנה הריכוז נידרהאגן הוקם גם הוא מקרב עובדי קומנדו חוץ. מחנה הריכוז דורה-מיטלבאו היה בתחילה מחנה משנה של בוכנוולד ובהמשך הפך למחנה ריכוז עצמאי.
עם תחילת המלחמה העסיק האס-אס יותר ויותר אסירים במחנות הריכוז במפעלי חימוש. בחלק מהמקרים האסירים התאכסנו באזורי שינה מגוונים ומאולתרים; במקרים אחרים האס-אס העסיק אותם בעבודת כפייה בבניית מחנה עם מגדלי שמירה וגדרות, בו אולצו לגור לאחר תום העבודה. הרבה מחנות משנה כאלה (KZ-Außenlager) הוקמו באופן דומה להקמתם של מחנות הריכוז. היו בהם מפקדי מחנות שבאו משורות האס-אס (SS-Lagerführer) ואסירים שהיו בעלי תפקידים כמו זקן המחנה (Lagerältester) או זקן הבלוק (Blockältester).
בהיררכיה של מערכת המחנות הנאצית, היו מחנות המשנה כפופים למחנה ריכוז שבו הוחזקו רשומות האסירים ורישומי המוות. לעיתים קרובות המזון היה גרוע מזה של המחנה הראשי, וכך גם מצב המתקנים הסניטריים או סידורי השינה.
מחנות משנה

מחנות משנה התקיימו במחנות המרכזיים הבאים:
רשימת מחנות משנה של אושוויץ (אנ')
רשימת מחנות משנה של בוכנוולד (אנ')
רשימת מחנות משנה של דכאו
רשימת מחנות משנה של פלוסנבירג (אנ')
רשימת מחנות משנה של גרוס-רוזן (אנ')
רשימת מחנות משנה של הינצרט (גר')
רשימת מחנות משנה של פיכט (אנ')
רשימת מחנות משנה של קרקוב-פלשוב (אנ')
רשימת מחנות משנה של מיידנק (אנ')
רשימת מחנות משנה של מאוטהאוזן (אנ')
רשימת מחנות משנה של מיטלבאו (אנ')
רשימת מחנות משנה של נאצויילר-שטרוטהוף (אנ')
רשימת מחנות משנה של נוינגמה (אנ')
רשימת מחנות משנה של ראוונסבריק (אנ')
רשימת מחנות משנה של זקסנהאוזן (אנ')
רשימת מחנות משנה של שטוטהוף (אנ')
לקריאה נוספת

Wolfgang Benz, Barbara Distel (ed.): KZ-Außenlager. Geschichte und Erinnerung. In: Dachauer Hefte No. 15, Verlag Dachauer Hefte, 1999.
Joanna Skibinska: Die letzten Zeugen. Gespräche mit Überlebenden des KZ-Außenlagers "Katzbach" in den Adlerwerken Frankfurt am Main. Hanau, 2005.
הערות שוליים

↑  Zámečník, p. 303. Kapitel Außenkommandos und Nebenlager
↑  Caplan, Jane; Wachsmann, Nikolaus (2009). "Introduction". Concentration Camps in Nazi Germany: The New Histories. Routledge. pp. 1–16. ISBN 978-1-135-26322-5.
↑  KZ-Außenlager in Bayern, Tagung, November 2006. KZ-Außenlager im Ruhrgebiet, Tagung, December 2009.(הקישור אינו פעיל)
↑  Stanislav Zámečník: Das war Dachau. Luxemburg, 2002, ISBN 2-87996-948-4. p. 150, Kapitel "Überlebensbedingungen"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4513732-8 
בקתות מתחת לאדמה במחנה הריכוז קאופרינג בו שוכנו אסירים.
קתרין מוולואה

| --- | --- |

 לידה:  27 באוקטובר 1401 פריז, ממלכת צרפת ממלכת צרפת (ימי הביניים) 
 פטירה:  3 בינואר 1437 (בגיל 35) לונדון, ממלכת אנגליה ממלכת אנגליה 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 מקום קבורה:  מנזר וסטמינסטר 
 בן או בת זוג:  הנרי החמישי, מלך אנגליה (2 ביוני 1420–1422) אוון טיודור (1431, 1437–1432, 1437) 
 
קתרין מוולואה או קתרין מצרפת (בצרפתית: Catherine of Valois‏; 27 באוקטובר 1401 – 3 בינואר 1437) הייתה מלכת אנגליה מ-1420 עד 1422, בתו של שארל השישי, מלך צרפת, אשתו של הנרי החמישי, מלך אנגליה  ואמו של יורשו הנרי השישי, מלך אנגליה. נישואיה של קתרין היו חלק מתוכנית להציב בסופו של דבר את הנרי החמישי על כס המלכות של צרפת, ואולי לסיים את מה שמכונה כיום מלחמת מאה השנים, אך למרות שבנה הנרי השישי הוכתר מאוחר יותר בפריז, המיזם נכשל בסופו של דבר.
לאחר מותו של הנרי החמישי, נישואיה המאוחרים של קתרין עם אוון טיודור היו קרש הקפיצה של משפחת טיודור, והובילו בסופו של דבר להכתרת נכדם כהנרי השביעי, מלך אנגליה.  אחותה הגדולה של קתרין איזבלה הייתה גם מלכת אנגליה בתור הכלה הילדה של ריצ'רד השני.
ביוגרפיה > ראשית חייה

קתרין מוולואה הייתה בתם הצעירה של שארל השישי, מלך צרפת ואשתו איזבו מבוואריה.  היא נולדה ב-Hotel Saint-Pol (ארמון מלכותי בפריז) ב-27 באוקטובר 1401. מוקדם יותר, התקיים דיון על נישואיה לנסיך ויילס, בנו של הנרי הרביעי, מלך אנגליה, אך המלך מת לפני שהמשא ומתן יכול היה להתחיל. בשנת 1414, הנסיך, שהיה כעת הנרי החמישי, מלך אנגליה, פתח מחדש את הדיון, יחד עם נדוניה גדולה והכרה בזכותו על כס המלכות של צרפת.
בעוד שכמה מחברים טענו שקתרין הוזנחה בילדותה על ידי אמה, בדיקה מודרנית יותר של העדויות מעידה אחרת. לפי החשבונות הכספיים של אמה, נרכשו צעצועים כיאה לנסיכה צרפתייה, סופקו טקסטים דתיים וקתרין נשלחה למנזר בפואסי כדי לקבל חינוך דתי.
ביוגרפיה > נישואים מלכותיים

הנרי החמישי יצא למלחמה עם צרפת, וגם לאחר הניצחון באז'נקור, התוכניות לנישואים נמשכו. אמרו על קתרין שהיא הייתה מאוד מושכת, וכשהנרי פגש אותה סוף סוף במיילן, הוא התאהב בה. במאי 1420, נערך הסכם שלום בין אנגליה לצרפת, הסכם טרואה, ושארל הכיר בהנרי מאנגליה כיורשו. קתרין והנרי נישאו בקתדרלת טרואה ב-2 ביוני 1420. קתרין נסעה לאנגליה עם בעלה החדש והוכתרה למלכה במנזר וסטמינסטר ב-23 בפברואר 1421. ביוני 1421 חזר הנרי לצרפת כדי להמשיך במסעות הצבא שלו.
בשלב זה, קתרין הייתה מספר חודשים להריונה וילדה בן בשם הנרי ב-6 בדצמבר 1421 בווינדזור. בעלה מעולם לא ראה את ילדם. במהלך המצור על מו, הוא חלה ומת ב-31 באוגוסט 1422, רגע לפני יום הולדתו ה-36.  קתרין לא הייתה עדיין בת 21 ונשארה כמלכה האלמנה. שארל השישי מת כמה חודשים לאחר הנרי החמישי, מה שהפך את הנרי השישי הצעיר למלך אנגליה וצפון צרפת הכבושה בידי האנגליה. קתרין חיבבה את בנה במהלך ילדותו המוקדמת.
ביוגרפיה > מערכת יחסים עם אוון טיודור

קתרין הייתה עדיין צעירה ויכלה עוד להתחתן, מקור לדאגה לגיסה המפרי, דוכס גלוסטר, האפוטרופוס של בנה. שמועות רבות שקתרין תכננה להינשא לאדמונד בופורט, רוזן מורטן, בן דודו של בעלה המנוח. עם זאת, הדוכס מגלוסטר התנגד בתוקף, והפרלמנט של 1427–1428 העביר הצעת חוק שקבעה שאם המלכה האלמנה תתחתן בשנית ללא הסכמת המלך, בעלה יפסיד את אדמותיו ורכושו, אם כי ילדים מהנישואים לא יספגו עונש. הסכמתו של המלך הייתה מותנית בכך שיגיע לבגרותו. באותה תקופה היה המלך רק בן שש.
קתרין התגוררה בביתו של המלך, ככל הנראה כדי שתוכל לטפל בבנה הצעיר, אך ההסדר איפשר גם לחברי המועצה לשמור על המלכה האלמנה בעצמה. אף על פי כן, קתרין נכנסה למערכת יחסים מינית עם הוולשי אוון מרדית' טיודור, אשר ב-1421, בצרפת, היה בשירותו של השמש של הנרי החמישי סר וולטר הונגרפורד. טיודור מונה כנראה לשומר על משק הבית או המלתחה של קתרין. מערכת היחסים החלה כאשר קתרין גרה בטירת וינדזור, והיא נכנסה להריון עם ילדם הראשון שם. בשלב מסוים, היא הפסיקה לחיות בביתו של המלך, ובמאי 1432, הפרלמנט העניק לאואן זכויות של אנגלי. זה היה חשוב בגלל החוקים של הנרי הרביעי המגבילים את זכויותיהם של וולשים.
אין תאריך ידוע לנישואיה של קתרין לאוון,  ובכל זאת אין ראיות בו-זמנית לכך שתוקפם של הנישואים והלגיטימיות של ילדיה הוטלו בספק בחוק החילוני או הקנוני.  ממערכת היחסים של אוון טיודור והמלכה קתרין השתלשלה שושלת טיודור של אנגליה, החל מהמלך הנרי השביעי. היסטוריונים של בית טיודור טענו שאוון וקתרין היו נשואים, שכן נישואיהם החוקיים הוסיפו כבוד וקשרים מלכותיים חזקים יותר לטענות שושלת טיודור.
לאוון וקתרין היו לפחות שישה ילדים. אדמונד, ג'ספר ואדוארד נולדו כולם מחוץ לבית המלוכה. הייתה להם בת אחת, מרגרט, שהפכה לנזירה ומתה צעירה.
ביוגרפיה > מותה ולאחר מכן

קתרין מתה ב-3 בינואר 1437, זמן קצר לאחר הלידה, בלונדון, ונקברה בקפלת "הגברת הזקנה" של מנזר וסטמינסטר.  אף על פי שתאריך המוות אינו מוטל בספק, הסיבה היא, עם מספר שווה של רישומים לפיהם היא לא מתה כתוצאה מהלידה, אלא נכנסה למנזר ברמונדי, אולי חיפשה תרופה למחלה שהטרידה אותה במשך תקופה. היא ערכה את צוואתה רק שלושה ימים לפני מותה. כעת היא קבורה במנזר וסטמינסטר בקפלת הצ'אנטרי של הנרי החמישי. לאחר מותה, אויביה של קתרין החליטו לצאת נגד אוון על הפרת חוק הנישואין מחדש של המלכה האלמנה. אוון הופיע בפני המועצה, נעצר לאחר מכן ונלקח לכלא ניוגייט.  הוא ניסה להימלט מכלא ניוגייט בתחילת 1438 ובסופו של דבר הגיע לטירת וינדזור ביולי אותה שנה.
בינתיים, שני הבנים הגדולים של אוון וקתרין, אדמונד וג'ספר, הלכו להתגורר עם קתרין דה לה פול, אם המנזר של ברקינג, ואחותו של ויליאם דה לה פול, הדוכס הראשון מסאפוק. זמן מה לאחר 1442, המלך (אחיהם למחצה) נטל תפקיד בגידולם. אוון, אביהם, שוחרר בסופו של דבר בערבות של 2000 פאונד, אך זכה לחנינה בנובמבר 1439 (והערבות בוטלה ב-1440). אוון זכה ליחס טוב לאחר מכן והיה בן ביתו של המלך עד אמצע שנות ה-1450. הוא חי עד 1461, אז הוצא להורג על ידי היורקיסטים בעקבות קרב צלב מורטימר בהרפורדשייר. בניהם קיבלו מעמד רוזנות על ידי בנה של קתרין, המלך הנרי השישי. אדמונד התחתן עם מרגרט בופורט, צאצאית של ג'ון מגונט, שבעקבותיו הייתה לו תביעה רחוקה אך שנויה במחלוקת לכס המלכות; בעקבות חיסולם במלחמה של רוב המועמדים האחרים, הפך בנם למלך הנרי השביעי.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810539274605606  BNE: XX5434304  BnF: cb121347662 (data)  GND: 118721127  ISNI: 0000 0000 5560 3766  LCCN: n82159929  LNB: 000197166  NKC: xx0053881  NTA: 123826985  SNAC: w6bg6wn9  SUDOC: 235928798  VIAF: 6290071   WorldCat (עם VIAF): 6290071 
נישואי מלך אנגליה הנרי החמישי וקתרין מוולואה. Illumination, Jean Chartier, Chronicle of Charles VII, av. 1494, הספרייה הבריטית, Royal EV, f. 9v.
שלט האצולה של קתרין מוולואה כמלכה הבת זוג
סנטיאגו דל אסטרו

ערך זה עוסק בבירת הפרובינציה סנטיאגו דל אסטרו. אם התכוונתם לפרובינציה, ראו .
סנטיאגו דל אסטרו (בספרדית: Santiago del Estero) היא בירת פרובינציית סנטיאגו דל אסטרו בארגנטינה. במפקד בשנת 2001 היו בעיר 244,733 איש. העיר ממוקמת על גדות נהר דולסה. העיר נמצאת במרחק של 1,042 ק"מ צפון-צפון-מערבית לבואנוס איירס, בירת ארגנטינה.
סנטיאגו דל אסטרו היא העיר העתיקה ביותר בארגנטינה שנוסדה על ידי מתיישבים ספרדים ונשארה כשהייתה, וההערכה היא שהיא בת 460 שנים בערך. בהתאם לכך היא מכונה בספרדית "מדרה דה סיודדס" (Madre de Ciudades, בעברית: "אם הערים"). למרות שזו העיר העתיקה בארגנטינה, היא משמרת מעט מאוד מהארכיטקטורה הקולוניאלית הספרדית, למעט מספר כנסיות.
סנטיאגו דל אסטרו ואזורה הם ביתם של כ-100,000 דוברי קצ'ואה, שפתם של בני האינקה, מה שהופך אותה למרכז הדרומי ביותר של דוברי השפה.
היסטוריה

סנטיאגו דל אסטרו דל נואבו מאסטרסגו נוסדה ב-25 ביולי 1553 על ידי פרנסיסקו דה אגירה (אם כי יש היסטוריונים הטוענים שנוסדה ב-1550).
העיר הייתה בירתו של האינטנדנט של סן מיגל דה טוקומאן במהלך התקופה של מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה, והמושב הראשון של הבישוף שלה, אשר הועברו בהמשך לסלטה וקורדובה בהתאמה.
ב-1817 התרחשה באזור רעידת אדמה שגרמה לנזק חמור בעיר.
בנייתו של סכר קירוגה הקרוב (על נהר דולסה), הקלה על מחסור המים הכרוני בעיר ודרבנה את גדיל, החקלאות המקומית שהתבססה על כותנה וזיתים.
חינוך

בעיר ממוקמות האוניברסיטה הלאומית של סנטיאגו דל אסטרו, שנוסדה ב-1973, והאוניברסיטה הקתולית של סנטיאגו דל אסטרו, שנוסדה ב-1960.
תחבורה

נמל התעופה סנטיאגו דל אסטרו ממוקם כ-6 ק"מ מצפון לעיר ומשרת אותה.
הדיוויזיה החמישית (הודו)

המערכה במזרח אפריקה חזית צפונית: התקדמות בעלות הברית בשנת 1941.
הדיוויזיה ההודית החמישית הייתה דיוויזיית חי"ר של הצבא ההודי במהלך מלחמת העולם השנייה, שלחמה במספר זירות מלחמה וכונתה "כדור אש". זו הייתה אחת מדיוויזיות בעלות הברית המעטות שנלחמו נגד שלושה צבאות שונים – צבאות איטליה, גרמניה ויפן.
היסטוריה

הדיוויזיה הוקמה בשנת 1939 בסיקינדראבאד עם שתי חטיבות תחת פיקודה. בשנת 1940 עברה הדיוויזיה לסודאן ותפסה פיקוד על שלושה גדודי חי"ר בריטיים שהוצבו שם והוסדרה מחדש לדיוויזיה עם שלוש חטיבות של שלושה גדודים כל אחת. הדיוויזיה נלחמה במערכה המזרח-אפריקאית באריתריאה ובאתיופיה במהלך 1940 ו-1941, ומשם עברה למצרים, קפריסין ועיראק. בשנת 1942 עסקה הדיוויזיה בלחימה במהלך המערכה במדבר המערבי ובקרב אל-עלמיין הראשון. מסוף שנת 1943 ועד הכניעה היפנית באוגוסט 1945, היא לחמה ברציפות מהודו לאורך בורמה. לאחר תום המלחמה, זו הייתה היחידה הראשונה שנכנסה לסינגפור ולאחר מכן לחמה בכוחות תומכי העצמאות במזרח ג'אווה.
מפקדים

מייג'ור גנרל לואיס הית' (יולי 1940–אפריל 1941)
מייג'ור גנרל מוסלי מיין (אפריל 1941–מאי 1942)
בריגדיר קלוד מ' ולנטין (מאי 1942)
מייג'ור גנרל הרולד רואודון בריג'ס (מאי 1942–יולי 1944)
מייג'ור גנרל ג'פרי אוונס (יולי–ספטמבר 1944)
בריגדיר רוברט מנזרג (ספטמבר 1944)
מייג'ור גנרל קמרון ניקולסון (ספטמבר 1944)
מייג'ור גנרל דרמוט וורן (ספטמבר 1944–פברואר 1945)
בריגדיר ג'וזף א. סלומונס (פברואר 1945)
מייג'ור גנרל רוברט מנזרג (פברואר–אוגוסט 1945)
סולטנות מוסקט

| --- | --- |


 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1650 
 תאריכי פירוק:  1820 
 ישות יורשת:  סולטנות מוסקט ועומאן 
 
סולטנות מוסקט (בערבית: سلطنة مسقط) הייתה אימפריה במהלך המאה ה-18, שהתאחדה בשנת 1820 עם עומאן את מוסקט ועומאן.
כיבוש מוסקט על ידי נאדר שאה

בשנת 1743 כבש נאדר שאה את מסקט. כאשר נרצח נאדר שאה בשנת 1747 התפרקה האימפריה שלו, וכך חזרה סולטנות מוסקט לעצמאות משושלת אפשריד.
הערות שוליים

↑  Eccles, Captain G. J. (1927). "The Sultanate of Muscat and 'Oman − With a description of a journey into the interior undertaken in 1925". Journal of the Royal Central Asian Society. 14: 19–42. doi:10.1080/03068372708724956.
ערך זה הוא קצרמרבנושא עומאן ובנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ארלס קייטלי

| --- | --- |

 לידה:  24 ביוני 1901 קרוידון, לונדון, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  17 ביוני 1974 (בגיל 72) סולסברי, וילטשייר, הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  הצבא הבריטי  מרלבורו קולג' 
 בן או בת זוג:  Joan Lydia Smyth-Osbourne (1932–?) 
 צאצאים:  Richard Keightley, Patrick Thomas Keightley 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1921–1957 (כ־36 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-11  מפקד הדיוויזיה המשוריינת ה-6 מפקד הדיוויזיה ה-78 מפקד הקורפוס ה-5 מפקד ארמיית הריין הבריטית מפקד כוחות היבשה של המזרח התיכון מפקד פיקוד המזרח הרחוק מושל גיברלטר
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   מסדר האמבט (אביר הצלב הגדול)  מסדר האימפריה הבריטית (אביר מפקד)   אות השירות המצוין  לגיון הכבוד (קצין גבוה)  לגיון ההצטיינות (מפקד)
 
גנרל סר צ'ארלס פרדריק קייטלי GCB‏, GBE‏, DSO‏, DL (באנגלית: Sir Charles Frederic Keightley;‏ 24 ביוני 1901 – 17 ביוני 1974) היה קצין בצבא הבריטי ששירת במהלך מלחמת העולם השנייה ואחריה. לאחר שירות בהצטיינות במהלך מלחמת העולם השנייה, מונה למושל גיברלטר בשנים 1958–1962.
לאחר מותו של קייטלי, נעשתה בחינה רבה של השיטות שבהן השתמש ב-1945 כדי לשלוח אלפי קוזקים ורוסים לבנים אל מותם בידי סטלין.
ביוגרפיה > לימודים וקריירה צבאית

קיטלי נולד ב-24 ביוני 1901 באנרלי ליד קרוידון, והיה בנו היחיד שנותר בחיים של הכומר צ'ארלס אלברט קייטלי, הכומר המקומי, ואשתו, קתלין רוס. השכלתו המוקדמת הייתה במכללת מרלבורו.
הוא סיים את לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, והצטרף בדצמבר 1921 כלוטננט משנה למשמר הדרגונים ה-5 (של הנסיכה שרלוט מוויילס) שלאחר התמזגותו עם רגימנט הדרגונים ה-6 (האינסקילינג) הפך לרגימנט הדרגונים ה-5/6. בשנת 1922. הוא הועלה לדרגת לוטננט בסוף 1923 ולקפטן באפריל 1932, לאחר ששירת שלוש שנים כשליש של הגדוד. הוא למד במכללה לפיקוד ומטה, קמברלי בין השנים 1935–1936, ולאחר שיבוץ מטה מונה באוקטובר 1937 למייג'ור חטיבתי של חטיבת פרשים ממוכנת במצרים. עם זאת, הוא נטל בנובמבר חלק בהכתרת המלך ג'ורג' השישי בלונדון כחבר בתהלוכה שליוו את המלך והמלכה. בספטמבר 1938 הפכה החטיבה שלו לחלק מהדיוויזיה הניידת החדשה במצרים בפיקודו של פרסי הוברט רב ההשפעה.
קייטלי היה מסוגל ליהנות מחניכתו של הוברט לתקופה קצרה בלבד ולאחר שהועלה לדרגת מייג'ור הוא מונה בדצמבר 1938 למדריך במכללת הסגל, קמברלי, בדרגה זמנית של לוטננט-קולונל.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

בשנת 1940, במהלך מלחמת העולם השנייה, הוא מונה לקצין אדמיניסטרטיבי ראשי של דיוויזיית השריון ה-1, בפיקודו של מייג'ור-גנרל רוג'ר אוונס, במהלך פריסת הדיוויזיה לצרפת. לאחר הפינוי מצרפת עברה הדיוויזיה רפורמה באנגליה.  ב-13 במאי 1941, קיבל קייטלי, שקודם לדרגת ממלא מקום בריגדיר, את הפיקוד על חטיבת השריון ה-30, חלק מהדיוויזיה המשוריינת ה-11, שעליה פיקד קודם לכן מייג'ור-גנרל פרסי הוברט. הוא מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית ביולי 1941.
בסוף דצמבר 1941 הועלה לתפקיד ממלא מקום מייג'ור גנרל ומונה למפקד מתקן ההכשרה של חיל השריון המלכותי. לאחר חמישה חודשים בלבד בתפקיד זה הוא קיבל לזמן קצר את הפיקוד ב-21 באפריל 1942 על דיוויזיית השריון ה-11, שהתבססה אז בממלכה המאוחדת ולאחר מכן ב-19 במאי 1942 מונה למפקד על דיוויזיית השריון ה-6 והוביל אותה בהצטיינות במהלך המערכה בתוניסיה, כאשר יחידות מהדיוויזיה נחתו בצפון אפריקה הצרפתית בנובמבר כחלק ממבצע לפיד. הוא קיבל תואר עמית מסדר האמבט על שירותיו בתוניסיה וגם עוטר בלגיון ההצטיינות על ידי ממשלת ארצות הברית. דרגתו הקבועה הועלתה ללוטננט קולונל בספטמבר 1943 ושוב לקולונל באפריל 1944
בדצמבר 1943 הוא החליף תפקיד עם מייג'ור גנרל ויויאן אוולג, מפקד דיוויזיית הרגלים ה-78, שלחמה לצד דיוויזיית השריון ה-6 בתוניסיה, אשר שירתה באיטליה, וזו הפכה לפיקוד החי"ר הראשון שלו. באוגוסט 1944 הוענק לו עיטור אות השירות המצוין והצלחתו כמפקד דיוויזיות שריון וחי"ר כאחד הביאה לקידומו באוגוסט 1944 לממלא מקום לוטננט-גנרל כאשר קיבל את הפיקוד על הקורפוס ה-5, שהיה חלק מהארמייה השמינית הבריטית, במקום לוטננט גנרל צ'ארלס אלפרי, באיטליה. בגיל 43 היה הקצין הצעיר ביותר בצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה שפיקד על קורפוס בפעולה.  טובי לואו, הבריגדיר הצעיר ביותר בצבא הבריטי, היה ראש המטה של קייטלי (BGS). הוא פיקד על הקורפוס במהלך מבצע זית, המתקפה על הקו הגותי בסתיו 1944, וגם במהלך מתקפת האביב האחרונה באפריל 1945, שם מילא תפקיד ראשי בחסימת הפרצה של ארגנטה. הקורפוס עבר לאוסטריה עם כניעת הכוחות הגרמניים והכוחות שלחמו בצד הגרמני. ב-8 במאי 1945, הוא חתם על הסכם תיחום עם מפקד הארמייה הראשונה של בולגריה, גנרל ולדימיר סטויצ'ב בקלגנפורט.
במזרח טירול וקרינתיה קיבל צבאו של קייטלי את כניעת "הקוזאקים של לינץ" תחת מנהיגיהם פיוטר קרסנוב, קלך גיריי ואנדריי שקורו וקורפוס הפרשים הקוזאקים אס אס ה-15 ה-15 בפיקודו של הלמוט פון פנוויץ. בוועידת יאלטה התחייבו הבריטים להחזיר אזרחים סובייטים לברית המועצות. לאחר התייעצות עם הרולד מקמילן קייטלי המשיך למסור את האסירים ואת משפחותיהם ללא קשר ללאום שלהם, כולל אנשים בעלי דרכון צרפתי, גרמני, יוגוסלבי או דרכון ננסן. האסירים נמסרו במרמה ובכוח ל- SMERSH ביודנבורג; רבים הוצאו להורג מיד, השאר נשלחו לגולאג.
באמצע שנת 1945, מונה קייטלי לאביר מפקד מסדר האימפריה הבריטית ומונה למפקד "קורפוס חבר העמים" שהיה אמור לפעול במהלך מבצע קורונט, השלב השני של מבצע נפילה - התוכנית לפלישה ליפן. הקורפוס היה אמור להיות מורכב מדיוויזיות חי"ר של הצבאות האוסטרליים, הבריטיים והקנדיים. ממשלת אוסטרליה התנגדה למינוי קצין ללא ניסיון בלחימה ביפנים והמלחמה הסתיימה לפני שהסתיימה הקמת הקורפוס.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

ב-1946 עזב קיטלי את אוסטריה וחזר לדרגתו הקבועה של מייג'ור גנרל (אליה קודם בפברואר 1945), ומונה למנהל ההדרכה הצבאית במשרד המלחמה. בשנת 1948, הוא הפך למזכיר הצבאי של עמנואל שינוול, אז מזכיר המדינה למלחמה, וקיבל את הדרגה הקבועה של לוטננט גנרל. ב-21 בספטמבר 1949, הוא מונה למפקד ארמיית הריין הבריטית (BAOR) בגרמניה וויתר על התפקיד באפריל 1951. הוא מונה לאביר מפקד מסדר האמבט בתקופתו בתפקיד.
במאי 1951 הפך למפקד כוחות היבשה של המזרח הרחוק בדרגת גנרל. בספטמבר 1953, הוא מונה למפקד כוחות היבשה של המזרח התיכון. כמו כן, בשנת 1953 קיבל קייטלי את מינויו המכובד של אייד-דה-קאמפ גנרל למלכה לתקופת כהונה של שלוש שנים. כהונתו בכוחות היבשה של המזרח התיכון כללה את תקופת משבר סואץ וקייטלי קיבל את הפיקוד על מבצע מוסקטר ב-1956. על שירותיו במהלך התקופה אוקטובר עד דצמבר 1956 הוא מונה לאביר הצלב הגדול של מסדר האימפריה הבריטית וכן קיבל את לגיון הכבוד (קצין גדול) מממשלת צרפת. בינואר 1957 הוא ויתר על פיקוד המזרח התיכון ופרש מהצבא באוגוסט אותה שנה.
מ-23 בנובמבר 1947 עד 23 בנובמבר 1957, הוא כיהן כקולונל הכבוד של משמר הדרגונים המלכותי ה-5 של אינסקילינג. הוא גם כיהן כקולונל הכבוד של יחידת הפרשים, חיל השריון המלכותי, עד אפריל 1968.
בפנסיה מונה קיטלי למושל גיברלטר, תפקיד שמילא ממאי 1958 עד אוקטובר 1962 כאשר פרש מהצבא בפעם השנייה. משנת 1958 שירת כקולונל הכבוד של רגימנט גיברלטר המלכותי.
משנת 1963 מונה לחבר בתאגיד הקרן הפטריוטית המלכותית.
הוא מת בסולסברי, וילטשייר ב-17 ביוני 1974, שבוע לפני יום הולדתו ה-73.
משפחתו

קייטלי התחתן עם ג'ואן לידיה סמית'-אוסבורן מאידלסלי בדבון ב-1932. נולדו להם שני בנים, כאשר אחד מהם, ריצ'רד היה גם קצין בכיר בצבא, והפך למפקד סנדהרסט.