stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מכון ז'בוטינסקי
הוצאה לאור > כתבי זאב ז'בוטינסקי ותולדותיו

גולת הכותרת של ההוצאה לאור היא הוצאתם לאור של כתבי ז'בוטינסקי. כתביו המקובצים לפי נושאים שונים ראו אור במסגרת המכון מאז הקמתו, כגון קובץ מאמריו בעיתון ראזסוויט, שראו אור בארבעה כרכים אור בעריכת פרופ' יוסף נדבה, בשנים 1984–1986, או הקובץ עולמו של ז'בוטינסקי בעריכת משה בלע, יחד עם הוצאת סטימצקי בשנת 2002.
המכון החל להוציא לאור מהדורה חדשה, מהודרת ומוערת, של כתבי ז'בוטינסקי בעברית, בעריכתו הראשית של פרופ' אריה נאור. הכרך הראשון: לאומיות ליברלית א, יצא לאור ביולי 2013. לאחריו יצאו הכרכים: ארץ ישראל א, ארץ ישראל ב, היהודים והמלחמה, מצב האומה א, מצב האומה ב, העברית: שפה, תרבות, חינוך. מכון ז'בוטינסקי שותף גם להוצאה לאור של סדרת כל כתבי ז'בוטינסקי ברוסית בהוצאה לאור במינסק, ממנה ראו אור חמישה כרכים.
הוצאתן לאור של איגרות זאב ז'בוטינסקי, היא מפעל ביבליוגרפי רב-שפות, אשר יזם פרופ' דניאל קארפי. סך הכל ראו אור חמישה עשר כרכי איגרות, עם הוצאת הספרייה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית בירושלים. בכל כרך מאות איגרות, מהודרות ומוערות, בעריכתו של ד"ר משה הלוי.
איש בסער – מסות ומחקרים על זאב ז'בוטינסקי, קובץ מחקרים בעריכתם של אבי בראלי ופנחס גינוסר, ראה אור במסגרת כתב העת עיונים בתקומת ישראל של מכון בן-גוריון לחקר ישראל, הציונות ומורשת בן-גוריון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, מוסד הרצל לחקר הציונות ולימודה באוניברסיטת חיפה, מרכז מורשת מנחם בגין בירושלים ומכון ז'בוטינסקי, בשנת 2004.
הוצאה לאור > תולדות התנועה הרוויזיוניסטית

ההתיישבות של התנועה הלאומית בשנים 1939 – 1977 שחיברה מינה גראור, ראה אור בשנת 1997.
גבורה והדרה – עולי הגרדום והזיכרון הישראלי שחיבר אמיר גולדשטיין, עם יד יצחק בן-צבי, ראה אור בשנת 2011.
העלילה הגדולה – לפני רצח ארלוזורוב ולאחריו שחיבר ח. בן ירוחם, ראה אור בשנת 1982.
אב"א אחימאיר והציונות המהפכנית' שערך יוסי אחימאיר, ראה אור בשנת 2012.
מלחמה בלי גבולות – התנועה הציונית הרביזיוניסטית וסוגיית העלייה לארץ ישראל בשנים 1930–1940 שחיבר יעקב טובי, ראה אור בשנת 2011.
"רק צעקה תגיע", אוצר הכרזות של מכון ז'בוטינסקי, שערך יורם א. שמיר, 2014
הוצאה לאור > תולדות תנועת בית"ר

בית"ר בארץ ישראל, 1925–1947 שחיברה אסתר שטיין-אשכנזי, עם הוצאת הספרייה הציונית על-יד ההסתדרות הציונית העולמית, ראה אור בשנת 1997.
בית"ר בשארית הפליטה 1945–1948 שחיבר חיים לזר-ליטאי, עם מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים, ראה אור בשנת 1997.
הוצאה לאור > תולדות האצ"ל והלח"י

הארגון הצבאי הלאומי (אצ"ל) שחיבר פסח גני, ראה אור בשנת 1983.
הארגון הצבאי הלאומי בארץ ישראל – אוסף מקורות ומסמכים בעריכתו של ד"ר יצחק אלפסי, ראה אור בשישה כרכים, בשנים 1997–2005.
פרקליטיהם של לוחמי חרות שחיבר יצחק גוריון, ראה אור בשנת 1973.
הוצאה לאור > תולדות השואה ושארית הפליטה

מצדה של ורשה – הארגון הצבאי היהודי (אצ"י) במרד גטו ורשה Z.Z.W שחיבר חיים לזר-ליטאי ראה אור בשנת 1963, עם מוזיאון הלוחמים והפרטיזנים, בשנת 1983, ובשנת 2013.
"נשבעים לחסל את הגלות" – התנועה הרביזיוניסטית מסוף מלחמת העולם השנייה ועד הקמת המדינה שחיברה אסתר שטיין-אשכנזי, ראה אור בשנת 2011.
הוצאה לאור > תולדות ההעפלה

אף-על-פי – ספר עליה ב' שחיבר חיים לזר-ליטאי, ראה אור בשנת 1957.
הוצאה לאור > ספרי יען על הציונות הרוויזיוניסטית

ביבליוגרפיה שימושית על ניל"י, ברית הבריונים, הארגון הצבאי הלאומי, לוחמי חרות ישראל בעריכת יעקב עמרמי (יואל), כרך ב' ראה אור בשנים 1975–1990 (כרך א' ראה אור בהוצאת הדר והמדרשה הלאומית ע"ש אריה בן-אליעזר, בתל אביב בשנת תשל"ה-1975).
ימי הצה"ר – כרונולוגיה של התנועה הרביזיוניסטית 1923–1949 בעריכתה של מינה גראור, ראה אור בשנת 2013.
חדשות המכון

מכון ז'בוטינסקי הוציא לאור עד 2017 את הביטאון "חדשות המכון" אחת לשלושה חודשים ובו מידע על הפעילות השוטפת במכון ועל חידושי המחקר ההיסטורי של תנועת ז'בוטינסקי.
בעבר, הודפס הביטאון ונשלח לידידי המכון ולמתעניינים בו בישראל ומחוצה לה. לאחר סגירתו, מתמקדת עיקר הפצת המידע מטעם המכון ברשתות החברתיות, בדף הפייסבוק של המכון ובמידעון ששולח המנכ"ל לכל תפוצת המכון בדוא"ל.
אתר אינטרנט

למכון אתר אינטרנט, שבאמצעותו ניתן להגיע למאות אלפי מסמכים ותמונות ולקבל מידע על הפעילות בארכיון ובמוזיאון המכון.
אתר נוסף שהמכון מפעיל, באנגלית, משנת 2009, מוקדש למלחמה באנטישמיות ובאנטישמיות החדשה, בשם: fighthatred.
גלריה

פרופ' ארווין קוטלר נושא את "הרצאת ז'בוטינסקי" (2013)
בית"רים במכון ז'בוטינסקי בתל אביב (2013)
ערב לזכרו של יצחק שמיר במכון ז'בוטינסקי
מדים ועיטורים צבאיים מהצבא הבריטי של זאב ז'בוטינסקי, מוצגים בתצוגת הקבע במכון ולצדם: נכדו זאב ז'בוטינסקי ובתו
דגלי בית"ר מוצגים בתצוגת הקבע במכון מכון ז'בוטינסקי בתל אביב
הערות שוליים

↑  אודות מכון ז'בוטינסקי בישראל(הקישור אינו פעיל, 23.1.2025), באתר מכון ז'בוטינסקי
↑  יורי ילון, כשהתלמיד זבוטינסקי "שיגע" את המנהל, באתר ישראל היום, 10 ביוני 2018
↑  גיליונות של חדשות המכון(הקישור אינו פעיל, 23.1.2025), באתר מכון ז'בוטינסקי.
| זאב ז'בוטינסקי |
| --- | --- | --- |
| פעילות פוליטית וחברתית | גדוד נהגי הפרדות • הגדודים העבריים • ברית החייל  • ציונות רוויזיוניסטית • ברית הציונים הרוויזיוניסטים • בית"ר • ארגון צבאי לאומי • הסתדרות ציונית חדשה • הסכמי בן-גוריון–ז'בוטינסקי • הסתדרות העובדים הלאומית • תוכנית האווקואציה |  |
| משפחתו | יוענה ז'בוטינסקי (אשתו) • ערי ז'בוטינסקי (בנו) • זאב ז'בוטינסקי (נכדו) |  |
| כתביו | מגילת הגדוד • שמשון (ספר) • חמשתם • כן, לשבור! • על קיר הברזל • האתיקה של קיר הברזל • מתוך קרירות ואיתנות |  |
| שיריו | שיר אסירי עכו • שיר הדגל • שיר תל-חי • שמאל הירדן • שיר בית"ר • הנדר • שיר אל-על • כולה שלי • תרגום: העורב (פואמה) |  |
| הנצחה | יום זאב ז'בוטינסקי • פארק ז'בוטינסקי • מצודת זאב • גבעת זאב • פסגת זאב • כפר הנוער יוענה ז'בוטינסקי • מכון ז'בוטינסקי • ארכיון מכון ז'בוטינסקי • כביש 481 • כביש 441 • נחלת ז'בוטינסקי • תחנת ז'בוטינסקי • הילכו שניים יחדיו |  |
| שונות | קבורה בישראל • חלקת משפחת ז'בוטינסקי • מסדר ע"ש זאב ז'בוטינסקי • פרס ז'בוטינסקי לספרות ומחקר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265232505171  ISNI: 0000 0001 1943 9169  LCCN: n84129704  VIAF: 169572503   WorldCat (עם VIAF): 169572503 
מרדכי שריג, יושב ראש המכון
אולם הרצאות במכון ז'בוטינסקי
סמל הוצאת מכון ז'בוטנסקי
גולדה ילין

| --- | --- |

 לידה:  1920 חרסון, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית 
 פטירה:  25 בנובמבר 2000 (בגיל 80 בערך) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  ברית המועצות, ישראל 
 
גולדה ילין (ברוסית: Голда Елин;‏ 1920 – 25 בנובמבר 2000) הייתה פעילה ציבורית ישראלית ולוחמת למען שחרור אסירי ציון ועלייה חופשית של יהודים מברית המועצות. עמדה בראש עמותת "מעוז" בין השנים 1968–2000 ופעלה רבות למען העלאת המודעות הציבורית למצוקות יהודי ברית המועצות.
גולדה ילין בעצרת תמיכה
ביוגרפיה

גולדה ילין נולדה בשנת 1920 בעיר חרסון שבברית המועצות למשפחה יהודית מסורתית, שבה דיברו יידיש ורוסית. אביה היה מספר לה לעיתים קרובות על ארץ ישראל. בשנת 1946, כדי לעלות לארץ ישראל, ערכה גולדה נישואים פיקטיביים, והחלה מסע עם הוריה דרך פולין וגרמניה לארץ. בשנת 1948 הצליחה המשפחה להגיע לישראל והתיישבה בפתח תקווה.
בשנת 1959 הצטרפה ילין לארגון "מעוז", שהוקם חודשים ספורים קודם לכן על ידי שבתאי בית צבי, ונעשתה לחברה פעילה בו. מטרת הארגון הייתה לעורר את דעת הקהל לנושא מצוקות יהודי ברית המועצות וללחוץ על ממשלת ישראל לנטוש את מדיניות "הדיפלומטיה השקטה". גולדה ובני הארגון טענו שגישה זו מייצגת חוסר מעש והתעלמות מהמצב האמיתי של היהודים בברית המועצות.
גולדה יזמה את קמפיין "כיסא אל דומי" (כיסא "אל תשתוק") בשנת 1964, שבמסגרתו הופצו כרזות שקראו להשאיר מקום פנוי בסדר פסח כסמל סולידריות עם יהודי ברית המועצות. הכרזות כללו את תמונת "המרנוס" של האמן משה מימון עם הכיתוב "שלח את עמי!" בשפות שונות. הקמפיין צבר תאוצה, ובשנים שלאחר מכן הודפסו עשרות אלפי עותקים.
ביוגרפיה > מאבק משפטי ופוליטי

בשנת 1965 הובילה "מעוז" עצומה עם 100,000 חתימות בעד תמיכה ביהודי ברית המועצות, וב-1966 נעצרה ילין יחד עם חברים נוספים בארגון על חלוקת עלונים בעת הופעה של קרקס מוסקבה בישראל. בשנת 1968 פרש בית-צבי מהנהגת "מעוז", וגולדה ילין קיבלה על עצמה את ניהול הארגון.
במהלך שנות פעילותה, פרסמה ילין עלונים, ארגנה הפגנות ושביתות רעב, ופעלה להעלאת מודעות למצוקות אסירי ציון והסרבנים בברית המועצות. ב-1970 תמכה במעורבים בפרשת "מבצע המטוס" ובשביתת רעב ליד הכותל המערבי. פעילויות אלו זכו לסיקור רחב ותרמו לערעור מדיניות הדיפלומטיה השקטה.
ביוגרפיה > פרסום ופעילות הסברתית

ילין פרסמה עשרות ספרים וחוברות שעסקו בציונות ובמאבק יהודי ברית המועצות, שאותם הדפיסה והפיצה בעצמה. בין השנים 1968–1998 פרסם "מעוז" 64 כותרים ברוסית ו-80 בעברית, כולל יצירות של אבא אחימאיר, יולי מרגולין, ומאיר כהנא.
חיים אישיים

גולדה ילין נפטרה ב-25 בנובמבר 2000 בביתה שבפתח תקווה. לאחר מותה הופקדו ארכיונה וחומרי "מעוז" בארכיון הציוני המרכזי.
הערות שוליים

↑  צוות קונספיל, הרשת הבלתי נראית, באתר conspil, ‏2016-05-29
↑  МАОЗ - это Голда, web.archive.org, ‏2006-01-03
1 2  ⁨מעריב⁩ | עמוד 67 | 15 אוקטובר 1982 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  האם אליהו הנביא יכעס?! שבת הגדול, באתר השבת
1 2  “МАОЗ… Кто помнит, кто знает?”, web.archive.org, ‏2016-03-04
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007438329505171  VIAF: 54148874610549621857   WorldCat (עם VIAF): 54148874610549621857
מנחם קרקובסקי

| --- | --- |

עם שלושת ילדיו נשותיהם ונכדו הבכור, 1928
 לידה:  1870 ה'תרכ"ט וילקובישק
 פטירה:  17 בנובמבר 1929 (בגיל 59 בערך) י"ד בחשוון ה'תר"ץ וילנה
 השכלה:  ישיבת וולוז'ין
 מקום פעילות:  רוסיה הלבנה, ליטא
 תקופת הפעילות:  ? – 17 בנובמבר 1929 
 תחומי עיסוק:  הלכה, דרוש
 רבותיו:  הרב אליעזר לנדא, הרידב"ז, הנצי"ב, הרב חיים סולובייצ'יק
 בני דורו:  הרב חיים עוזר גרודזנסקי, הרב חנוך הניך אייגש
 חיבוריו:  "עבודת המלך"
 בת זוג:  בדנה בת הרב אליהו פיינשטיין
 אב:  צבי הירש
 צאצאים:  רב אהרן, רב ד"ר יששכר בער
 
 תפקידים נוספים:  רב בטימקוביץ' חסלביץ' ונובהרדוק, ראש ישיבה בנובהרדוק, מורה צדק ומגיד מישרים בווילנה.
הרב מנחם קרקובסקי (ה'תרכ"ט, 1870 – י"ד בחשון ה'תר"ץ, 17 בנובמבר 1929) היה רבן של טימקוביץ' (רו') חסלביץ' ונובהרדוק, מורה צדק ומגיד מישרים בוילנה וראש ישיבת "תורה ודעת" בנובהרדוק.
ביוגרפיה

נולד בווילקוביסק לאביו ר' צבי הירש, מצאצאי הרב דניאל מהורדנא והרב צבי הירש הורוויץ (בעל "חמדת צבי"). למד מפי רבני העיר, ר' אליעזר לנדא ויעקב דוד וילבסקי, ומפי ר' מאיר רבינזון, רבה של קרוקי. למד בישיבת וולוז'ין מפי הנצי"ב, היה מקורב גם לר"מ הרב חיים סולובייצ'יק, והיה בין העוזרים לו בהכנת השיעורים. בשנת ה'תרנ"ה התמנה לרב בטימקוביץ' שבפלך מינסק (סמוך לסלוצק). בהמשך התמנה לרב בחסלביץ'. בשנת ה'תרע"א (1910) נבחר לכהן כרבה של נובהרדוק, לאחר כשלוש שנים שבהן לא היה רב קבוע בעיר (מאז פטירת הרב יחיאל מיכל הלוי אפשטיין). כשנה לאחר בואו לנובהרדוק, ייסד בה את ישיבת "תורה ודעת", ששילבה לימודי חול לצד לימודי קודש. בתחילה, יועדה הישיבה לצעירים בלבד, משום שבעיר התקיימה כבר ישיבה ותיקה של תנועת המוסר בראשות הרב יוסף יוזל הורוביץ ("הסבא מנובהרדוק"), אך בהמשך, בעקבות חיכוכים חוזרים ונשנים עם "הסבא מנובהרדוק", פתחה הישיבה את שעריה גם בפני תלמידים בוגרים, שלמדו תורה בלבד. בין שתי הישיבות נוצרה יריבות קשה, ותלמידי "הסבא מנובהרדוק" היו משדלים בחורים שהגיעו לעיר כדי ללמוד בישיבת הרב קרקובסקי לעבור לישיבתם. החיכוכים הביאו את ישיבתו של הסבא מנובהרדוק לחפש מקום חלופי, רעיון שלא התגשם לבסוף. לאחר כשלוש שנות מחלוקת, שככה המחלוקת והושג שלום בין שתי הישיבות.
בשנת 1917 עזב את נובוגרודק מסיבות שאינן ידועות, ועבר לוילנה, שם התמנה למגיד מישרים ושימש כמורה צדק. בווילנה עסק רבות בצרכי ציבור, לצד הרב חיים עוזר גרודזנסקי, בין השאר היה ממייסדי ועד הישיבות ומראשיו, מיוזמי "ועידת החינוך" בה'תרפ"ד ונשיאהּ, והיה ראש המדברים בכל אספת רבנים שהתקיימה בווילנה, ובפרט באספת הרבנים הגדולה באייר ה'תרפ"ח.
נפטר לאחר מחלה במוצאי שבת, י"ד בחשוון ה'תר"ץ.
ספריו

עבודת המלך - על משנה תורה לרמב"ם. ה'תרצ"א. כתב היד הכיל חיבור על כל משנה תורה, אך שרד רק הפירוש לספר המדע, והשאר אבד בתקופת השואה. ספר זה הוא סנונית ראשונה בספרות הרבנית לשימוש בדפוסים ישנים וכתבי יד להבנת דברי הרמב"ם, וכן במדרשים שראו אור לראשונה בתקופתו (מכילתא דרשב"י ומדרש תנאים שהודפסו בשנים ה'תרס"ה וה'תרס"ח בהתאמה על ידי הרב דוד צבי הופמן) כדי לאתר את מקורותיו של הרמב"ם.
ארזי הלבנון - דרשות מתקופת כהונתו כמגיד בווילנה. ה'תרצ"ו.
מאמריו הופיעו בעיתוני התקופה, הפלס, המודיע דאס ווארט ועוד.
מכתבו נגד קידושין על תנאי הודפס בקונטרס "אין תנאי בנשואין".
משפחתו

נשא את בדנה, בתו של הרב אליהו פיינשטיין מפרוז'ין. גיסו היה הרב משה סולובייצ'יק, אביו של הרבנים אהרן סולובייצ'יק ויוסף דוב סולובייצ'יק. הרב משה פיינשטיין היה בן-דודתה של אשתו.
בנו אהרן היה מראשי המזרחי בווילנה, שעבר בשנת ה'תרפ"ט לאגודת ישראל בעקבות תמיכת המזרחי ברב יצחק רובינשטיין למשרת רבה של וילנה אל מול הרב גרודזינסקי. נספה, יחד עם אמו ומשפחתו בטבח פונאר. בנו אנטול טולה קרקובסקי ברח ליער ממצעד המוות בדרך לפונאר והצטרף מאוחר יותר לפרטיזנים. לאחר המלחמה למד רפואה בז'נבה ועלה לארץ ישראל. פרופסור טולה קרקובסקי היה רופא עור בכיר בבית החולים איכילוב ואף היה מנהל מחלקת עור של בית החולים.
בנו השני יצחק היה קצין בצבא הפולני ובשנת 1928 התחתן עם טניה לבית גולדברג. הם סיימו לימודי אוניברסיטה בעיר טולוז ועלו לארץ ישראל בשנת 1935. הם התגוררו בפרדס חנה מספר שנים ועברו לגור עד יום מותם בעיר פתח תקווה.
בנו הצעיר יששכר דב (בערל) היגר לצרפת לפני פטירת אביו והוציא לאור את ספרי אביו. היה לו דוקטורט בפילוסופיה והוא היה מרצה בסורבון בצרפת. הוא היה עורך של עיתון יהודי בצרפת. לאחר פטירתו הוציאו לקט מכתביו על פרשיות התורה. הוא גם לימד לימודים תורניים בסמינר לרבנים בפריז.
לקריאה נוספת

הרב דוד קמנצקי, הגאון רבי מנחם קרקובסקי - מ"מ ומו"צ בווילנא וקשיו עם רבנו חיים עוזר, בתוך "תבונות" ב, ניסן ה'תשע"ה, עמ' תתה-תתמו.
שמואל נח גוטליב, אהלי שם עמ' 78.
שערי ציון חוברת היובל שנה י גיליון א-ד (תשרי טבת תר"ץ) עמ' קי.
משה צינוביץ, אישים וקהילות תל אביב ה'תש"ן, עמ' 205–207.
הרב איתם הנקין, תערך לפני שלחן, עמ' 175–185.
יהדות ליטא ג, תל אביב ה'תש"ך, עמ' 88.
הערות שוליים

↑  הרב אליהו אהרן מילייקובסקי, "ציון לנפש חיה", בתוך "אהלי אהרן", חלק ב, תל אביב ה'תרצ"ו, עמ' רה
↑  ראו למשל בהישיבה הק' "תורה ודעת" בנאווארהדאק, הצפירה, י"ב בתשרי ה'תרע"ד, עמ' 4; תשובה, הצפירה כ"א באלול ה'תרע"ג עמ' 4; וכן בעדותו של הרב אברהם יפה'ן, חזיתיה מאחורי בתוך: "ספר זיכרון - זכור לאברהם", בני ברק ה'תשל"ב, עמ' ז. עם זאת, הרב ירחמיאל אליהו בוצ'קו, שהיה מתלמידי ישיבת הסבא מנובהרדוק, לימד בראשית ימיה של ישיבת הרב קרקובסקי ("מנובהרדוק דרך מנטרה לירושלים" עמ' יג
↑  ראו "אגרות רבנו חיים עוזר" חלק ג' עמ' תלט ואילך
↑  הוא מתאר ששלח את אחיינו, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק לברלין לצורך מציאת כתבי יד. הוא עושה שימוש נרחב בדפוס קושטא ה'רס"ט וונציה ה'תק"ב
↑  הרב יצחק רפאל, "חושף מקורות הרמב"ם", בהקדמה ל"עבודת המלך" מהדורת מוסד הרב קוק, ירושלים ה'תשל"א.
↑  וילנה תר"ץ, עמ' כ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290864405171  PLWABN: 9810659898905606  ISNI: 0000 0000 5456 3766  LCCN: nr94013302  NKC: ola20241225567  VIAF: 19560356   WorldCat (עם VIAF): 19560356
ברייטון אנד הוב אלביון

סמל הקבוצה בין השנים 1998–2011
מועדון הכדורגל ברייטון אנד הוב אלביון (באנגלית: Brighton & Hove Albion FC), או בקיצור ברייטון, הוא מועדון כדורגל אנגלי המייצג את העיר ברייטון ומשחק בפרמייר ליג. הקבוצה ידועה גם בכינוי השחפים כתוצאה ממיקומה של ברייטון בסמוך לים. מדי הקבוצה כוללים חולצה כחולה-לבנה מפוספסת, כאשר המכנסיים והגרביים בלבן או בכחול.
מאז 2009 היו"ר (יושב-הראש) הנוכחי של הקבוצה והבעלים (75%) הוא איש העסקים הבריטי-יהודי טוני בלום(אנ').
מקור הכינוי

בשנת 1950 הכינוי הוא "השרימפס" אבל הכינוי לא תפס והאוהדים כינו את המועדון בשמו. בשנות ה-70 האוהדים בחרו בדולפין כחיה שתייצג אותם והמועדון כונה "הדולפינים".
במהלך עונת 1974/75 המועדון היה ידוע בתור הדולפינים ותג המועדון שלהם שונה בעונה שלאחר מכן כדי לייצג זאת. עם זאת, זה היה קצר מועד ו הוצג תג השחף והם נשארו השחפים מאז.
השינוי המשמעותי הגיע בשנת 1977 הנובע מיריבות עם קריסטל פאלאס שהחלה למשוך תשומת לב עם הכינוי והמיתוג מחדש שלהם תחת הכינוי "העיטים", אוהדי ברייטון חיפשו זהות ייחודית כדי לבסס ולהגביר את היריבות שלהם מה שהוביל לשפע של הצעות ששיקפו את אזור החוף ואת הקשרים המלכותיים שלו. למרות הפופולריות של "דולפינים" המועדון בחר גם הוא בציפור ואימץ את הכינוי "השחפים".
סגל הקבוצה

נכון ל-5 בפברואר 2025
הערות שוליים

↑  Stadium Funding Secured (אורכב 22.05.2009 בארכיון Wayback Machine), Seagulls World, 18 May 2009. Retrieved 18 May 2009
↑  Premier League Primary Stars | Brighton and Hove Albion, plprimarystars.com (באנגלית)
↑  BRIGHTON & HOVE ALBION – whatsbehindthebadge (באנגלית אמריקאית)
↑  Brighton & Hove Albion, www.brightonandhovealbion.com (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2008018863  VIAF: 123415782   WorldCat (עם VIAF): 123415782
מחלקת האנרגיה של ארצות הברית

| --- | --- |
 

מטה המחלקה בוושינגטון הבירה
 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 תחום שיפוט:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 סוכנות בת:  Department of Energy Board of Contract Appeals 
 תאריך הקמה:  4 באוגוסט 1977 
 מזכיר המחלקה:  כריס רייט
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 עובדים:  16,000 פדרליים (2009)   93,000 עובדי קבלן (2008)
 תקציב:  24.1 מיליארד $ (2009)
 www.energy.gov
 קואורדינטות:  38°53′11″N 77°01′36″W﻿ / ﻿38.8863°N 77.02661°W﻿ / 38.8863; -77.02661
 he
 
מחלקת האנרגיה של ארצות הברית (באנגלית: Department of Energy ובקיצור DOE) היא מחלקה המהווה חלק מהקבינט של הממשל האמריקני. המחלקה אחראית למדיניות אנרגיה ולבטיחות גרעינית. תחום הפעילות של המחלקה כולל את תוכנית הנשק הגרעיני הלאומית, ייצור כורים גרעיניים עבור צי ארצות הברית, שימור אנרגיה, מחקר בנושאים הקשורים לאנרגיה, סילוק פסולת רדיואקטיבית, וייצור אנרגיה ביתית. כמו כן, המחלקה מממנת את המספר הגדול ביותר של מחקרים מדעיים יישומיים מאשר כל סוכנות פדרלית אחרת, כאשר רוב המימון מגיע מהמעבדות הלאומיות של המחלקה.
בארצות הברית, כל כלי הנשק הגרעיניים שמוחזקים על ידי מחלקת ההגנה (DOD) הם בעצם כלי נשק המושאלים למחלקת ההגנה ממחלקת האנרגיה, שלה יש אחריות פדרלית לתכנון, בדיקה וייצור של כל כלי הנשק הגרעיניים וזאת באמצעות המינהל לביטחון לאומי גרעיני. המינהל לביטחון לאומי גרעיני משתמש בקבלנים לביצוע משימותיה; תכנון רכיבים גרעיניים של הנשק – המעבדה הלאומית לוס אלמוס והמעבדה הלאומית לורנס ליברמור, הנדסה של מערכות הנשק – המעבדות הלאומיות סאנדיה, ייצור של רכיבי מפתח – מעבדות לוס אלמוס, בדיקה – אתר הבדיקות בנבדה, והרכבה/פירוק של הנשק/ראש החץ – מעבדות פאנטקס.
סוכנויות פדרליות רבות נוסדו על מנת לטפל בהיבטים שונים של מדיניות האנרגיה האמריקנית, והדבר החל ביצירתו של פרויקט מנהטן והוועדה לאנרגיה אטומית שקמה בעקבותיו. הזרז שדחף לאיחוד כל הגופים הללו תחת מחלקה אחת היה משבר האנרגיה ב-1973, שבתגובה אליו הנשיא ג'ימי קרטר הציע ליצור את המחלקה. החקיקה שאפשרה זאת הועברה על ידי הקונגרס ונחתמה על ידי הנשיא קרטר לחוק ב-4 באוגוסט 1977. המחלקה החלה לפעול ב-1 באוקטובר 1977. בראש המחלקה עומד מזכיר האנרגיה של ארצות הברית, ומטה המחלקה נמצא בג'רמנטאון, מרילנד, כמו גם בדרום-מערב וושינגטון הבירה, בשדרת העצמאות בבניין פורסטל (הנקרא על שם ג'יימס פורסטל).
טירספול

ערך זה עוסק בטירספול, עיר במולדובה. אם התכוונתם לעיר בשם דומה בפולין, ראו .
| --- | --- |
דגל טירספולדגל טירספול
פוטומונטז' של טירספול
פוטומונטז' של טירספול
 מדינה:  מולדובה מולדובה
 חבל ארץ:  טרנסניסטריה טרנסניסטריה
 ראש העיר:  Oleg Dovgopol
 תאריך ייסוד:  1792
 שטח:  50 קמ"ר
 גובה:  26 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  133,807 (2014)
 קואורדינטות:  46°51′N 29°38′E﻿ / ﻿46.850°N 29.633°E﻿ / 46.850; 29.633
 אזור זמן:  UTC +2
 אתר העירייה
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת טרנסניסטריה מוגדלת) ריבניצה דובסרי טיגינה אוקראינה מולדובהטירספול(למפת טרנסניסטריה רגילה) ריבניצה דובסרי טיגינה אוקראינה מולדובהטירספול  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
טירספול (ברוסית: Тирасполь, ברומנית: Tiraspol), היא עיר במולדובה, בירת המדינה הבלתי מוכרת רפובליקת טרנסניסטריה. אוכלוסיית העיר מנתה ב-1989 190,000 נפש, ו-134,100 נכון לשנת 2014. זוהי העיר השנייה בגודלה במולדובה, ובעבר הייתה חלק מהחבל האוטונומי מולדובה.
העיר משמשת כמרכז תעשייה לייצור רהיטים ומוצרי חשמל. לעיר שלוש קבוצות כדורגל המשחקות בליגת העל המולדובית: שריף טירספול, פ.צ. טירספול וטיליגול-טיראס טירספול.
תולדות העיר

לאחר סיפוח השטח לאימפריה הרוסית בעקבות הסכם יאש הוחלט להקים באזור מבצר גבול ויישוב. בשנת 1812 הגבול התרחק ולקראת 1835 כבר לא הייתה למקום חשיבות צבאית. העיר המשיכה להתפתח, במיוחד לאחר שנת 1867 כאשר היא חוברה למערכת מסילות ברזל. בשנת 1918 העיר הייתה במרכז מאבק בין רומניה לבין הצבא האדום ובסופו של דבר סופחה לאוקראינה הסובייטית. החל משנת 1929 ועד לשנת 1940 העיר הייתה בירתה של הרפובליקה האוטונומית המולדובנית.
בשנת 1967 בעיר התחיל שימוש בטרוליבוס לתחבורה עירונית ובשנת 1993 נחנך הקו לטיגינה.
ב-2 בספטמבר 1990 בעיר הוכרזה רפובליקת טרנסניסטריה והעיר הוכרזה כבירתה. בשנת 1992 נמנו בעיר 203 אלף תושבים. עקב חוסר היציבות הפוליטית בטרנסניסטריה והקונפליקט בין דוברי רוסית ואוקראינית מצד אחד, לבין דוברי רומנית מצד שני, התרחש תהליך של הגירה מחוץ לעיר, כמו גם מחוץ לטרנסניסטריה בכלל. אליו נוספה גם עזיבת יהודים רבים לישראל ומדינות אחרות בעולם. בשנת 2004 כבר ירד מספר התושבים בעיר לכ-158 אלף איש, ובשנת 2011 נמנו בטירספול 134,100 תושבים בלבד.
אקלים

ימי הקיץ הם נעימים עם טמפרטורה ממוצעת בסביבות 21 מעלות צלזיוס בחודשים יולי ואוגוסט. החורפים קרים ומושלגים. הטמפרטורה הממוצעת בחודש הקר ביותר, חודש ינואר, היא 2.7 מעלות צלזיוס מתחת לאפס. המשקעים יורדים במהלך כל השנה, אם כי יש עלייה ניכרת בכמות המשקעים בחודשים יוני ויולי. כמות המשקעים הממוצעת בטירספול באזור האגם היא קרוב ל-500 מ"מ בשנה.
היהודים בטירספול

בקיץ 1903 נערך פוגרום ביהודי העיר. בקיץ 1920 נערך בעיר פוגרום גדול נוסף.
ערב פלישת גרמניה לברית-המועצות נמנו בעיר כ-12,000 יהודים – רבע מכלל התושבים בה.
טירספול נכבשה בידי הגרמנים והרומנים ב-8 באוגוסט 1941. את רוב היהודים בעיר רצחו הנאצים בימי הכיבוש הראשונים. רק מעטים הצליחו לשרוד, בעזרתם של נוצרים שהסתירו אותם. לאחר מכן, כאשר עברה העיר לשליטתם הבלעדית של הפשיסטים הרומנים בראשית ספטמבר 1941, הם הקימו גטו קטן בעיר אליו נשלחו יהודים וצוענים שגורשו מרומניה לטרנסניסטריה.
גטו טירספול שימש בעיקר כתחנת מעבר למגורשים בדרכם מזרחה, אך חלק קטן מהם נשאר במקום. בקיץ 1942 חיו בגטו 100 יהודים, אך מספרם גדל בהדרגה ובמהלך 1943 הגיע ל-800 איש. הגטו שוכן בבית החולים לשעבר של העיר, והבניין והגן שלידו גודרו בגדר תיל. שלטונות הגטו הרומניים הקימו בגטו שתי מתפרות, בית חרושת קטן לייצור סבון, מספרה וסנדלרייה. תושבי המקום שהועסקו בבתי המלאכה ובשירותים השונים בגטו תרמו מחצית משכרם לקופה משותפת, ששימשה לצורכי הכלל. בזכות רמת ההיגיינה הטובה שנשמרה בגטו כמעט ולא התפשטה בו מגפת הטיפוס.
העיר שוחררה על ידי הצבא האדום ב-12 באפריל 1944.
בשנות ה-90 ייסד הרב זלמן אבלסקי בעיר, בסיוע שלוחי חב״ד, בית כנסת מרכזי לצד מרכז חסד וחוגי העשרה יהודים.
לפי מפקד האוכלוסין מ-2004 חיו בעיר 357 יהודים (0.36 אחוזים מכלל האוכלוסייה).
ערים תאומות

נורווגיה טרונדהיים, נורווגיה (מ־2000)
גלריית תמונות

מראה טירספול בשנת 1941
שדרה בעיר, 1941
בניין הנשיאות בטירספול
שלט הכניסה לעיר
בית עם חצר בעיר
הערות שוליים

↑  א פאגראם אין טיראספאל, דיא אידישע וועלט, 11 במאי 1903
↑  נ. שיפרין, א פאגראם אין טיראספאל., הפורוורד, 9 במאי 1920.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554904205171  GND: 4663455-1  LCCN: n81033329  MusicBrainz: 5820571c-ed43-48b6-b74f-9f11a6264329  VIAF: 147753745   WorldCat (עם VIAF): 147753745 
ערך זה הוא קצרמרבנושא טרנסניסטריה ובנושא יישובים באירופה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסתר נמדר תמאם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 ביוני 1977 (בת 47) ירושלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  תסריטאית, עורכת תסריט, מרצה
 מספר צאצאים:  3
 פרופיל ב-IMDb
 
אסתר נמדר תמאם (נולדה ב-11 ביוני 1977) היא תסריטאית ועורכת תסריט ישראלית. היא מרצה לתסריטאות בבית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש באוניברסיטת תל אביב מאז 2002.
ביוגרפיה

נמדר נולדה בירושלים וגדלה בשכונת רחביה, דור ראשון בישראל למשפחה מצאצאי אנוסי משהד. אביה היה צלם סטילס ובעלי חנות "פוטו יעקבי", ואמה הייתה עקרת בית. אחיהּ הם הסופר רובי נמדר ומעצב המוצר שלומי נמדר. בילדותה השתתפה בסרט "תרזה ויולק" שביים חיים גיל. על חוויותיה כילדה שחקנית אמרה: "התיאוריה שלי הוא שאם היית ילד על סט, זו חוויה שתכתים לך את כל החיים, בקטע טוב. אתה תמיד תרצה לחזור לשם. יש שם איזה קסם מיוחד. חבורה שלמה של אנשים שמשחקת בכאילו. כמו איזה משחק די־אנד־די ענק". בתיכון למדה  בגימנסיה העברית רחביה, בצבא שירתה כמורה חיילת בפנימייה בבאר שבע.
נמדר סיימה לימודי תואר ראשון בהצטיינות בקולנוע מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני בהצטיינות בתוכנית הרב-תחומית באמנויות. היא מכהנת כמנהלת דרמה של חברת "ארצה הפקות". בעבר שימשה כמרצה במחלקה לקולנוע במכללת ספיר ובמדרשה לאמנות במכללת בית ברל.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשואה לעו"ד ליאור תמאם, ולזוג שלושה ילדים.
פילמוגרפיה > תסריטאית

תחריר (2025)
מלכת היופי של ירושלים (2021)
פמת"א (2018)
אליפים (2013)
מבצע קיפוד (2012)
בדמי ימיה (סרט) (2011)
וביום השלישי (2011)
געגוע (2010)
נשרים (2009)
המקום (2006)
ילדי CCCP ‏(2006)
פילמוגרפיה > עורכת תסריט

פלאשבק (2018)
המדרשה (2018)
כבודו (2018)
סטוקהולם (2018)
שוברי גלים  (2016)
השמיניה הדור הבא (2014)
הערות שוליים

↑   איתי שטרן, "גדל כאן דור של נשים שלא הוטרדו על בסיס יומיומי. אני מרגישה פמיניסטית זקנה", באתר הארץ, 7 ביוני 2021
↑  ביוגרפיה באתר איגוד התסריטאים
שרון לכטר

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1954 (בת 71) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של פלורידה  Edgewater High School 
 
שרון לכטר (באנגלית: Sharon Lechter; נולדה ב-12 בינואר 1954) היא רואת חשבון, סופרת ואשת עסקים אמריקאית. היא שותפה לכתיבת הספר "אבא עשיר אבא עני", והמייסדת והמנכ"לית של Pay Your Family First, ארגון אמריקאי לחינוך פיננסי.
בינואר 2008 מונתה לכטר למועצה המייעצת של נשיא ארצות הברית לאוריינות פיננסית שם עבדה שנתיים.