stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריך פריד
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

נולד בווינה ב-6 במאי 1921 להוגו פריד, משלח בינלאומי ונלי פריד, מעצבת גרפית. בגיל חמש בלבד הפך לשחקן-ילד והופיע על במות שונות ברחבי וינה. 
ב-1938, לאחר האנשלוס, עצרו הנאצים את אביו לחקירה. במהלך החקירה, שנמשכה יומיים, הכו כוחות הגסטפו את האב נמרצות, והובילו למותו. לאחר מותו של האב, נמלט אריך ללונדון דרך בלגיה, ומאוחר יותר הצליח למלט גם את אמו ללונדון.
בזמן מלחמת העולם השנייה, עבד כספרן, ככימאי חלב וכפועל בבית-חרושת.
בלונדון הצטרף לארגון "אוסטריה הצעירה", תנועת נוער שמאלית של אוסטרים גולים באנגליה, ולליגת הנוער הקומוניסטית, אותה עזב ב-1943 בשל הנטיות הסטליניסטיות שלה.
ב-1944 נישא למריה מרבורג, זמן קצר לפני לידת בנם המשותף האנס. באותה שנה הוציא לאור את ספר השירה הראשון שלו, "גרמניה", ושנה לאחר מכן את ספר השירה השני, "אוסטריה".
ב-1946 נפרדו מריה ואריך, וב-1952 התגרשו. באותה שנה נישא לנאן שפנס אייכנר, איתה הביא לעולם שני ילדים נוספים - דוד וקתרין. אריך ונאן התגרשו ב-1965, ובאותה שנה נישא אריך בפעם השלישית, לקתרין בוזוול, איתה היו לו עוד שלושה ילדים - פטרה, קלאוס ותום.
לאחר המלחמה, בין השנים 1952 ל-1968 עבד בBBC כפרשן פוליטי בגרמנית בשידורים לגרמניה.
ב-1963 הצטרף ל"קבוצת 47". פריד התפרנס מתרגום ספרות אנגלית לגרמנית, ולהפך. בין השאר תרגם את שייקספיר, טי אס אליוט, דילן תומאס, גרהם גרין וסילביה פלאת' לגרמנית, ואת גתה ושילר לאנגלית. כמו כן היה המתרגם לגרמנית של שיריו של דוד רוקח.
ביוגרפיה > שירתו ופעילותו הפוליטית

הוא טס תכופות לגרמניה להקריא שירה או להרצות על נושאים שונים, רואיין תכופות בטלוויזיה הגרמנית והציבור הרחב הכיר אותו היטב. בתקופת מלחמת וייטנאם הלך בראש הפגנות סטודנטים בברלין נגד המלחמה. 
הציונים בישראל לא אהבו אותו בלשון המעטה, הוא היה ביקורתי כלפי מדינת ישראל והציונות, הוא כתב שיר ביקורת על "טבח דיר יאסין", ב-1974 הוציא את הספר "שמע ישראל", בו פואמה ארוכה בעלת שם זהה, המשתרעת על שבעה עמודים, שעסקה במלחמת ששת הימים, ובה גינה את ישראל על ששילחה את שבויי המלחמה המצריים למדבר סיני בלי נעליים ובלי מים. שורה אחת בפואמה אומרת: "כשדיכאו אתכם הייתי אחד מכם, איך אוכל להישאר כזה כשהפכתם למדכאים?", ומסתיימת במילים "טביעות הרגליים היחפות בחול הישימון, יאריכו ימים יותר מעקבות הפצצות והטנקים שלכם". 
השיר עורר את זעם הישראלים, ממשלת ישראל הזדעזעה ששיר תוכחה מוסרית נגדה נכתב על ידי יהודי ניצול שואה, ומתפרסם בגרמניה. 
שיר נוסף ב"שמע ישראל" הוא שיר מחאה כנגד הקמתה של נצרת עילית כ"קריה יהודית" מעל נצרת הערבית, ושיר אחר הוא שיר מחאה על הקמתו של מלון הילטון על גבי בית קברות מוסלמי ליד גן העצמאות בתל אביב ("יישנו, אורחי ציון, יישנו בשקט מעל קברים מחוללים").
בקרב צעירי גרמניה, שהתבגרו בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה והשואה, שימש אריך כמורה דרך מוסרי, שהעניק להם הערכה מוסרית על מלחמת וייטנאם, על הסכסוך הישראלי-ערבי, ועל בעיות חברתיות שונות בארצותיהם. בעת מרידות הסטודנטים של שנות השישים והשבעים היה פריד המשורר הפופולרי בקרב הסטודנטים ושיריו שוכפלו בעלונים ונתלו על קירות בגרמניה. על חומת ברלין נצבע מכתם שלו באותיות ענק: "מי שרוצה שהעולם יישאר כפי שהוא, אינו רוצה שהוא יישאר בכלל".
גם אולריקה מיינהוף, שהתפרסמה כחברת המחתרת השמאלנית הרדיקלית "כנופיית באדר-מיינהוף", הכירה את אריך בשנות ה-60, שערכה את הירחון "קונקרט", שאריך כתב בו, לפני שהצטרפה לפעילות של סיעת הצבא האדום. לאחר מיינהוף התאבדה בכלא ב-1976, כתב אריך שהוא רואה בה ממשיכת דרכה של רוזה לוקסמבורג. 
הוא שלל את המאבק המזוין של הקבוצה, אך זה לא מנע ממנו להעריך את מיינהוף באופן אישי.
המלחין הנס ורנר הנצה הלחין שניים משיריו וכלל אותם באוסף יצירות שפרסם ב-1973, תחת השם "קולות".
ב-1979 הוציא לאור ספר שירי אהבה, ספר שהפתיע את קוראיו, הפך לאחד הספרים המצליחים ביותר בשירת גרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה, וחשף את שירתו של פריד לקהל רחב יותר מבעבר.
לאחר מכן, פרסם ספרי שירה נוספים שעסקו באהבה, חיים, תקווה ומוות, בהם שירים שזכו להצלחה, כמו "זה מה שזה".
ביוגרפיה > אחרית ימיו ומותו

ב-1982 השיב לעצמו את אזרחותו האוסטרית, תוך שמירה על אזרחותו הבריטית, שניתנה לו ב-1949. 
ב-22 בנובמבר 1988 נפטר מסרטן המעי הגס בבאדן-באדן, והובא לקבורה בלונדון.
פרס ספרותי אוסטרי נקרא על שמו - פרס אריך פריד.
אקטואל קאמרה

| --- | --- |

 סוגה:  תוכנית חדשות מידעית
 מנחים:  Klaus Feldmann, Angelika Unterlauf, Hans-Dieter Lange, Wolfgang Lippe 
 ארץ מקור:  גרמניה המזרחית
 שידור
 רשת שידור:  Deutscher Fernsehfunk 
 תקופת שידור מקורית:  21 בדצמבר 1952 – 14 בדצמבר 1990 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
אקטואל קאמרה ("מצלמה נוכחית") הייתה משדר החדשות הרשמי של "דויטשר פרנסהפוק", תאגיד השידור הממשלתי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית. התוכנית שודרה מ-21 בדצמבר 1952 (שידורים סדירים יומיים החלו רק ב-11 באוקטובר 1957) עד 14 בדצמבר 1990, אקטואל קאמרה הייתה אחד מכלי התעמולה העיקריים של הממשלה המזרח-גרמנית.
קו העריכה של התוכנית

במקור, אקטואל קאמרה הייתה (לפחות על ידי סטנדרטים של הגוש המזרחי) די ביקורתית כלפי מפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה. זאת מפני שהטלוויזיה לא הייתה נחשבת לאמצעי תקשורת המונים באותה תקופה בגלל קהלה המוגבל. עם זאת זה השתנה כאשר ב-17 ביוני 1953 התוכנית דיווחה באופן מדויק על המתרחש במרד המזרח-גרמני. לאחר מכן מנהל תחנת השידור פוטר. לאחר אירועים אלה חדר החדשות של תאגיד השידור היה מחובר למפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה ולפוליטביורו, ואקטואל קאמרה אימצה לעצמה מראה דומה למקבילותיה של הרדיו והעיתון. במשך 37 השנים הבאות היא ביטה סנטימנטים פרו-ממשלתיים ובדרך כלל לא דיווחה על חדשות שיכולות באופן פוטנציאלי להצית תנועות אנטי-ממשלתיות. התוכנית קידמה את הסוציאליזם והציגה את המערב באופן שלילי עם כמה מקרים יוצאים מן הכלל.
פופולריות ולוח זמנים

המהדורה המרכזית של אקטואל קאמרה במקור שודרה בשעה 20:00 ולאחר מכן, בשנות השישים הועברה ל-19:30 כדי לא לחפוף עם משדרי החדשות העיקריים המערב גרמניים, "הויטה" של רשת השידור "ZDF" בשעה 19:00 ו"טגסשאו" של "ARD" ב-20:00, שתי התוכניות הללו נצפו באופן רחב בגרמניה המזרחית. השידור נמשך למשך 20 דקות עד 1972 ואז הוארך לחצי שעה.
במשך אמצע שנות השבעים, מהדורה נוספת בת 30 דקות שודרה בערוץ השני (שנוסד ב-1969) בסביבות 21:30. לפני זה, שני הערוצים שידרו את אקטואל קאמרה באותו זמן ב-19:30.
למעשה, הרבה מקהל הטלוויזיה התעלם מאקטואל קאמרה והעדיף לצפות במשדרי החדשות המערב-גרמניים כמו "טגסשאו".
סיקור המהדורה בימיה אחרונים של גרמניה המזרחית

באוקטובר 1989, חודש לפני נפילת חומת ברלין התוכנית החלה לרפוף מקווי המפלגה והחלה להציג דיווחים צודקים על האירועים שעברו על גרמניה המזרחית באותו זמן. ב-16 באוקטובר, התוכנית הציגה לראשונה תמונות ראשונות של עצרות אופוזיציה ענקיות שהתרחשו כל יום שני בלייפציג.
הערות שוליים

↑  Patterson, Sue. "LibGuides: VCE English: Stasiland Study Guide: Chapters 2-14". libguides.marymede.vic.edu.au.
↑  "TV in the GDR - Screening Socialism - Loughborough University". www.lboro.ac.uk.
אראקז'ו

אראקז'ו (בפורטוגזית: Aracaju) היא בירת מדינת סרז'יפה שבברזיל. העיר ממוקמת בצפון מזרח ברזיל, כ-350 ק"מ צפונית לעיר סלבדור.
בעיר מתגוררים כ-498,000 תושבים המהווים 33% מאוכלוסיית מדינת סרז'יפה. באזור העיר רבתי מתגוררים 766,803 תושבים (2005).
היסטוריה

העיר, אשר הוקמה במרכז ביצות המנגרובה שהיו במקום, הוכרזה כבירת המדינה ב-17 במרץ 1855, כאשר החליפה את בירת המדינה הקודמת ארה קריסטובאו.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת לחוף האוקיינוס האטלנטי, בין הנהרות סרז'יפה ופושים, בגובה של כ-4 מטרים מעל פני הים.
אקלים העיר חם ויבש בחודשי הקיץ, וגשום בחודשי החורף (מרץ עד אוגוסט). הטמפרטורה הממוצעת היא 26 מעלות צסליוס, וכמות המשקעים הממוצעת 1,590 מילימטרים.
כלכלה

עיקר כלכלת העיר מתבססת על הפקת נפט ועל זיקוק קנה סוכר. התוצר  השנתי הגולמי של העיר נעמד ב-3.114 מיליארד ריאל ברזילאי לשנה.
אוכלוסייה

העיר צפופה ביותר, עם צפיפות אוכלוסין ממוצעת של מעל 2,800 נפשות לקמ"ר.
החל משנות ה-70 גדלה העיר בקצב מהיר:
| --- | --- |

שנה: מספר תושבים
1970: 183,670
1980: 293,100
1991: 402,341
בריאות

בעיר ארבעה בתי חולים ציבוריים ו-16 בתי חולים פרטיים. תוחלת החיים היא 68.72.
39 תינוקות מתוך כל 1,000 הנולדים מתים לפני הגיעם לגיל שנה.
השכלה

אחוז האנאלפביתים בעיר עומד על 11.62% (2000).
הנתונים נכונים לשנת 2004:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |

| בית הספר | מספר תלמידים | מספר מורים |
| גני ילדים | 16,443 | 853 |
| יסודי | 81,285 | 4,206 |
| חטיבות ביניים | 31,685 | 1,555 |
| בתי ספר תיכוניים | 16,729 | 749 |
ביגה צ'אי

| --- | --- |
מראה לאורך הנחל
מראה לאורך הנחל
 מידע כללי
 אורך:  80 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  15 מ"ק לשנייה
 מוצא:  מצפון להר קאזדאי (הר אידה)
 גובה מוצא הנהר:  27 מ' 
 שפך:  ים מרמרה, ליד הכפר קראביגה
 מדינות באגן הניקוז:  טורקיה טורקיה
  (למפת טורקיה מוגדלת) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורביגה צ'אי (שפך)(למפת טורקיה רגילה) אנקרה איסטנבול איזמיר בורסה אדנה גזיאנטפ קוניה אנטליה דיארבקיר קייסרי סמסון ארזורום גאורגיה אר. א. עיראק סוריה יוון בולגריה הים האגאי  הים התיכון הים השחורביגה צ'אי (שפך)
 
ביגה צ'אי (בטורקית: Biga Çayı) הוא נחל בנפת צ'נקלה בצפון-מערב טורקיה, המוכר גם בשם ג'אן (Can) ובשם קוג'אבאש (Kocabaş). הנהר נובע למרגלות הר קזאדאי (הר אידה) וזורם לכיוון צפון-מזרח עד שהוא נשפך לים מרמרה, סמוך לכפר קראביגה, כ-50 ק"מ מזרחית לחיבורו אל הדרדנלים.
היסטוריה

בעת העתיקה וביוונית מודרנית הוא מוכר בשם גרניקוס (Γρανικός), ולצידו התקיים בשנת 334 לפנה"ס קרב גרניקוס, שהיה הקרב הראשון שנערך על אדמת הממלכה האחמנית בין הצבא היווני-מקדוני שפלש לשטחיה בראשותו של אלכסנדר הגדול לצבא הפרסי. על שמו של הנהר קרוי עמק גרניקוס על הכוכב מאדים.
על הנהר הוקם גשר רומי מאבן ושיש שכונה בשם "הגשר הלבן" (Akköprü). על-סמך סגנונו מקובל לתארך את הקמתו לימיו של הקיסר קונסטנטינוס בראשית המאה ה-4, ובסוף המאה ה-17 היה עדיין שלם. הגשר נהרס במאה ה-19, וחומרי הבניין שלו נשדדו לסלילת דרך סמוכה.
בג'אג' אוטו

| --- | --- |
לוגו בג'אג'

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית, נסחרת ב-BSE Sensex (מומבאי)
 בורסה:  הבורסה הלאומית ההודית לניירות ערך (BAJAJ-AUTO)  בורסת בומביי (26 במאי 2008–532977) 
 מייסדים:  Jamnalal Bajaj 
 תקופת הפעילות:  1945–הווה (כ־79 שנים)
 חברת אם:  קבוצת בג'אג' 
 מיקום המטה:  פונה 
 משרד ראשי:  פונה, הודו
 ענפי תעשייה:  תעשיית הרכב 
 מוצרים עיקריים:  קטנועים אופנועים ריקשהות
 הכנסות:  81,063 מיליארד רופי הודי (2005), כ 1.32 מיליארד דולר
 יו"ר:  רהול בג'אג'
 עובדים:  9,119 (3/2014)
  
 www.bajajauto.com
 
בג'אג' אוטו (Bajaj Auto) היא חברה הודית גדולה לייצור כלי רכב. זו החברה הגדולה ביותר בהודו, והרביעית בגודלה בעולם לייצור כלי רכב דו ותלת-גלגליים. מרכז החברה נמצא בפונה, מהאראשטרה ומפעלים נוספים בוואלוג' (ליד אוראנגאבד), אקורדי וצ'קאן (ליד פונה). בג'אג' מייצרת ומייצאת קטנועים, אופנועים וכלי רכב תלת גלגליים ("ריקשות").
ברשימת "Forbes Global 2000" המדרגת את 2000 החברות המובילות בעולם, דורגה בג'אג' בשנת 2005 במקום ה-1946.
בעשור האחרון השלימה החברה התפתחות מוצלחת מיצרן קטנועים בלבד ליצרן מגוון כלי רכב דו גלגליים, במיוחד לאחר הצגת מגוון אופנועים בשנים האחרונות.
יו"ר החברה הוא רהול בג'אג', שהונו האישי נאמד ביותר מ-1.5 מיליארד דולר.
דיווחים בעיתונות ההודית חוזים כי החברה תפוצל לשתיים תוך הפרדת עסקי הרכב מהקבוצה הפיננסית.
היסטוריה

החברה נוסדה ב-29 בנובמבר 1945 בשם "Bachraj Trading Corporation Private Limited" שעסקה במכירת כלי רכב דו ותלת גלגליים שיובאו להודו. בשנת 1959 ניתן לה רישיון מממשלת הודו לייצר כלי רכב אלו מקומית, והיא הפכה לחברה ציבורית ב-1960. עשר שנים לאחר מכן יצא כלי הרכב ה-100,000 משערי מפעליה. בשנת 1977 כבר מכרה החברה 100,000 כלי רכב בשנה אחת. ב-1985 נפתח המפעל בוואלוג', ושנה לאחר מכן יצרה ומכרה החברה חצי מיליון כלי רכב בשנה אחת. בשנת 1995 הגיעו המכירות למיליון כלי רכב בשנה, והרכב ה-10 מיליון יצא משערי מפעליה.
בחודש נובמבר 2007 רכש הקונצרן נתח של 14.5 אחוזים מיצרנית האופנועים האוסטרית-KTM Sportmotocycles AG ושתי החברות חתמו על חוזה לשיתוף פעולה במסגרתו KTM תספק את הידע לייצור אופנועי 125 ו-250 סמ"ק מקוררי אוויר ובג'אג' תבצע את ההפצה והחדירה לשוק ההודי ולשווקים אסיאתיים נוספים. בדצמבר 2007 רכשה בג'אג' מניות KTM נוספות והרחיבה את השליטה ליותר מ-20 אחוזים.
היסטוריה > דגמים ושנת השקתם

1971 – רכב משא תלת גלגלי קטן
1972 – בג'אג' צ'יטאק. קטנוע ותיק ומצליח ביותר המבוסס על הוספה האיטלקית.
1976 – בג'אג' סופר
1977 – אוטו-ריקשה עם מנוע אחורי
1981 – בג'אג' M-50
1986 – בג'אג' M-80, קוואסאקי בג'אג' KB100
1990 – בג'אג' סאני
1991 – קוואסאקי בג'אג' 4S צ'מפיון
1994 – בג'אג' קלאסיק
1995 – בג'אג' סופר אקסל
1997 – קוואסאקי בג'אג' בוקסר, אוטו-ריקשה בעלת מנוע דיזל אחורי
1998 – קוואסאקי בג'אג' קליבר, לג'נד, קטנוע הארבע פעימות הראשון בהודו, בג'אג' ספיריט
2000 – בג'אג' ספייר
2001 – אלימינייטור, פולסאר
2003 – קליבר115, בג'אג' ווינד 125, בג'אג' פולסאר
2004 – בג'אג' CT 100, בג'אג' צ'יטאק חדש עם מנוע 4 פעימות ותיבת הילוכים חדישה, בג'אג' דיסקבר DTS-i‏
2005 – בג'אג' וייב, בג'אג' אוונג'ר, בג'אג' דיסקבר
2006 – בג'אג' פלטינה
2007 – בג'אג' פולסר-200 (מקורר שמן), בג'אג' קריסטל,בג'אג' פולסר 220 DTS-Fi (הזרקת דלק)
2013 – בג'אג' קיוט – מכונית מיני, מנוע 1 צילינדרים
ריקשה של בג'אג' הפועלת בג'קרטה, אינדונזיה
אריך צייזל

אריך צייזל
אריך צייזל (בגרמנית: Erich Zeisl, בשמו העברי: ברוך;‏ 18 במאי 1905 – 18 בפברואר 1959) היה מלחין יהודי-אמריקאי ממוצא אוסטרי.
חייו > לימודים וראשית קריירה

צייזל נולד למשפחה יהודית מן המעמד הבינוני בווינה, בן לקמילה (פייטלר) וזיגמונד צייזל. הכישרון המוזיקלי שגילה בגיל צעיר אִפשר לו להתקבל לאקדמיה למוזיקה של וינה (בניגוד לרצון הוריו) בגיל 14, אז התפרסם שירו הראשון. בשנותיו באקדמיה למד אצל ריכרד שטהר, יוזף מרקס והוגו קאודר. הוא זכה בפרס ממשלתי על מוזיקה לרקוויאם בשנת 1934, אבל מוצאו היהודי הִקשה עליו להשיג עבודה ולהוציא את יצירותיו לאור. לאחר האנשלוס ב-1938 נמלט, תחילה לפריז, שם החל לעבוד על אופרה המבוססת על "איוב", ספרו של יוזף רות, ומשם לניו יורק.
חייו > קריירה בארצות הברית

בהמשך עבר להוליווד, שם עסק בכתיבת מוזיקה לסרטים, אך חש מבודד וסלד מדרישות מעסיקיו. בין הסרטים שלהם כתב מוזיקה "הדוור מצלצל פעמיים" (1946), ו"אבוט וקוסטלו פוגשים את האיש הבלתי-נראה" (1951).
סגנונו של צייזל היה טונאלי בעיקרו ושמרני בהשוואה לבני-זמנו כמו ארנולד שנברג, וכיוון שכך לא סתר לגמרי את ציפיות ההלחנה לסרטים, אבל הוא שאף למשהו אחר. בשלב אחד הוזמן לערוך את המוזיקה להצגת במה, שחרגה מאוד מן הדיוק, על חייו של צ'ייקובסקי, "שיר ללא מילים". מצוקתו לנוכח העיבוד שנדרש לבצע למוזיקה כזאת (יחד עם התלאות שמלחינים מהגרים באמריקה היו קורבנות להן באותו זמן) ניכרת בבירור במכתב שכתב לחבר בשנת 1945: 
”אפילו מיו, סטרווינסקי, טנסמן, נאבקים בקשיים. בלה בארטוק מת בניו יורק מרעב! [...] בשנה שעברה תזמרתי אופרטה של צ'ייקובסקי שסיפקה מחיה לשמונה חודשים, אבל למה להכניס בכוח את צ'ייקובסקי לאופרטה? [...] לשום מלחין אין חשיבות כאן.”
מכל מקום, במשך הזמן הצליח צייזל למצוא משרות אקדמיות ופנאי להלחנה בסגנונו הוא. יצירותיו אלה כוללות מגוון מוזיקה קאמרית, קונצ'רטו לפסנתר, קונצ'רטו לצ'לו שנכתב בשביל גרגור פיאטיגורסקי, ומוזיקה למקהלה, סולנים ותזמורת למזמור תהילים צ"ב בעברית, שאותו הכתיר בשם Requiem Ebraico ("רקוויאם עברי"), שנכתב בשנת 1944–1945, לזכר אביו. וריאציות לתזמורת המבוססות על שיר חג המולד It Came Upon A Midnight Clear. האופרה שלו "איוב" לא הושלמה.
הערות שוליים

1 2  גני.קומ, אריך צייזל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283661305171  PLWABN: 9810683362105606  BnF: cb13941645t (data)  GND: 103963952  ISNI: 0000 0000 8141 2672  LCCN: n82224277  MusicBrainz: 21ab9aaa-fe80-4f84-976b-544956846d75  NKC: mzk2014802668  NTA: 381322068  SNAC: w6d79bqx  SUDOC: 142330450  VIAF: 61736476   WorldCat (עם VIAF): 61736476
באיה בלנקה

באיה בלנקה (בספרדית: Bahía Blanca) היא עיר נמל בדרום-מערב פרובינציית בואנוס איירס שבארגנטינה. היא שוכנת בסמוך לשפך הנהר נפוסטה (אנ') לאוקיינוס האטלנטי. בשנת 2010 התגוררו בה כ-300 אלף נפש.
פירוש השם באיה בלנקה בספרדית הוא "מפרץ לבן", והוא נובע מהמלח המכסה את הקרקע שמסביב לחופי המפרץ, הנושא שם זהה – באיה בלנקה (ספ') – שבסמוך לו שוכנת העיר. שמו של המפרץ ניתן לו בידי פרדיננד מגלן, שעבר באזור במהלך מסע בשליחותו של מלך ספרד, קרל החמישי בשנת 1520, בחיפוש אחר מעבר לאוקיינוס השקט.
היסטוריה

ראשיתה של העיר במצודה שהוקמה ב-11 באפריל 1828 בידי רמון אסטומבה, בהוראת מושל בואנוס איירס, חואן מנואל דה רוסאס. המצודה נועדה להגן על מגדלי הבקר בסביבה, וכן להגן על החוף מפני חיל הים הברזילאי, שנחת באזור באותה שנה. צ'ארלס דרווין ביקר באזור במהלך מסעותיו בדרום אמריקה בספטמבר 1833. המצודה הותקפה מספר פעמים בידי אינדיאנים, בעיקר בשנת 1859.
לאחר הקמת מסילת ברזל לבואנוס איירס ב-1885, מהלך שהקל על הובלת תבואה מן העיר החוצה, החלה העיר לשגשג מבחינה כלכלית. היא צמחה במהירות גם הודות למדיניות של עידוד ההגירה מאירופה, בעיקר מספרד ומאיטליה, אך גם מצרפת ומהולנד.
קהילות של מהגרים יהודים מגרמניה וממזרח אירופה הגיעו לעיר בתחילת המאה ה-20, וגם במהלך ולאחר מלחמת העולם השנייה.
ספורט

הספורט הפופולרי בעיר, הוא הכדורגל ובעיר מספר קבוצות (הבולטת אולימפו) מקצועניות וחובבניות. עם זאת, לאורך ההיסטוריה הספורטיבית שלה, דבק בה הכינוי "בירת הכדורסל של ארגנטינה", לאור הכדורסלנים הרבים שיצאו ממנה לקבוצות כדורסל באירופה ובליגת ה-NBA. קבוצות הכדורסל הבולטות בעיר הן: אולימפו, אל נסיונל ואסטודיאנטס.
ערים תאומות

ישראל אשדוד, ישראל (מ־1996)
ארצות הברית ג'קסונוויל, פלורידה, ארצות הברית
הרפובליקה העממית של סין דאליין, הרפובליקה העממית של סין
יוון חיוס, יוון
צ'ילה טלקוואנו, צ'ילה
קובה סיינפואגוס, קובה
פרו פיורה, פרו
איטליה פרמו, איטליה
ספרד ראוס, ספרד
בניין העירייה
בניין ממשל
הרחוב הראשי בעיר
בניין הבנק המרכזי
אריק הוגארד

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  13 באפריל 1923 פרדריקסברג, דנמרק 
 פטירה:  4 ביוני 2009 (בגיל 86) 
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 מקום לימודים:  בלאק מאונטיין קולג', ניו סקול 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  חרט הכסף (1974)  פרס ספר הילדים של משרד התרבות (1970) 
 
אריק כריסטיאן הוגארד (דנית: Erik Christian Haugaard; ‏23 באפריל 1923 – 4 ביוני 2009) היה מתרגם וסופר ילדים אמריקאי שנולד וגדל בדנמרק. הוגארד ידוע בזכות ספריו המיועדים לנוער, וכן בזכות תרגומיו של ספרי הנס כריסטיאן אנדרסן לאנגלית מהמקור הדני.
קורות חיים

הוגארד נולד בפרדריקסברג שבדנמרק. ב-1940 לאחר שמולדתו נכבשה על ידי הנאצים, נמלט לארצות הברית, ובמהלך מלחמת העולם השנייה שירת בחיל האוויר המלכותי הקנדי. הוא למד בבלאק מאונטיין קולג' בצפון קרוליינה בין 1941 ל-1942, וכן למד ב-"New School for Social Research" בניו יורק. ב-1949 נישא למירנה סלד, ולזוג נולדו שני ילדים. הזוג חי בארצות הברית, ולאחר מכן בדנמרק ובאירלנד.
ב-1963 פרסם את ספרו הראשון לנוער "האקון מהסאגה של רוגן" (Hakon of Rogen's Saga). הספר זכה להצלחה מסחרית וביקורתית וזיכה את הסופר בפרס איגוד הספריות האמריקאי. כן קיבל מספר פרסים נוספים, לרבות פרס מיוחד מטעם משרד התרבות הדני, על מגוון יצירותיו שכללו תרגום לאנגלית של כל כתבי הנס כריסטיאן אנדרסן.
יצירותיו של הוגארד הן לרוב על רקע היסטורי, ומתרחשות בתקופה, כגון מלחמת העולם השנייה, או יפן הפיאודלית, בה הטילו נסיבות התקופה נטל כבד על ילדים.
בשנת 1970 תורגם לעברית ספרו "יתומי הרוח". הספר מתאר את סיפורו של נער תושב בריסטול יתום מאב ומאם, המוצא את פרנסתו כמלח על אניית סוחר, ולבסוף מגיע להשתתף במלחמת האזרחים האמריקנית. הספר תורגם על ידי רנה לוטן והשירים המופיעים בספר תורגמו על ידי רנה שני. הספר יצא ב"הוצאת דן חסכן" הקשורה בהוצאת עם עובד.
הערות שוליים

↑  Erik Christian Haugaard (Children's Literature Network)
↑  About this author (Goodreads Inc)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277637905171  BNE: XX831501  BnF: cb12197304c (data)  GND: 1066254168  ISNI: 0000 0000 8077 9421  LCCN: n79145258  NTA: 074265830  SNAC: w6m331nh  SUDOC: 030587646  VcBA: 495/155928  VIAF: 79076146   WorldCat (עם VIAF): 79076146
בג"ץ לזרוביץ נגד המפקח על המזונות

בג"ץ 98/54 אויגן לזרוביץ נגד המפקח על המזונות הוא פסק דין (מיום 3 בינואר 1956) בו הורה בג"ץ לבטל את ההחלטה להגביל גידול חזירים לאזור שבו מתגוררים לא יהודים, בנימוק שהיא חורגת ממטרת החוק שמכוחו ניתנה ההגבלה.
פקודת הפיקוח על המזונות, 1942, שהוצאה בתקופת מלחמת העולם השנייה לנוכח המחסור במזון שיצרה המלחמה, הסמיכה את המפקח על המזונות להוציא צווי פיקוח על כל סוגי המזון. בשנת 1954 הוציא המפקח על המזון צו איסור גידול חזירים ללא אישורו. לזרוביץ, שגידל חזירים, ביקש לקבל היתר, אך סורב בידי המפקח, ולכן עתר לבג"ץ.
המפקח טען כי הוא פעל בהתאם לשיקול הדעת הניתן לו בהוראות הפקודה. בג"ץ ביטל את הצו, וקבע כי אמנם יש למפקח סמכויות על-פי הפקודה לפעול בהתאם לשיקול דעתו, אך מאחורי כל חוק יש רוח דברים. אף שלשון פקודת הפיקוח על מזונות מאפשרת למפקח לתת צו זה, תכלית הפקודה אינה מתירה זאת, משום שתכלית הפקודה היא להסדיר חלוקה צודקת של מזון לאוכלוסייה, ואילו הצו של המפקח נבע מהרצון לצמצם את גידול החזיר, ממניעים דתיים בלבד, ובכך חרג מתכלית הפקודה.
באר חיל (ביר ת'מילה)

נחל באר חיל, שבחיבורו לנחל הבשור ממוקמת באר חיל, בסמוך לסוללת הרכבת הטורקית (מבאר שבע לקוסיימה), ליד הגשר ההרוס שלה.
באר חיל או ביר ת'מילה היא באר שסביבה היו ממוקמים משלטי הת'מילה המצריים, אשר נכבשו במלחמת העצמאות על ידי חטיבת הנגב ב־26 דצמבר 1948.
גאוגרפיה

הבאר ממוקמת בנקודת ציון 121288/1045252 ברשת ישראל הישנה או בנקודת ציון 171232/545339 ברשת ישראל החדשה, כ־3 קילומטר מצפון לנקודה הצפונית של מושב אשלים, בתוך ערוץ נחל הבשור ובסמוך להתנקזות נחל באר חיל אליו. הבאר ממוקמת למרגלות גבעות חיל, הן גבעות הת'מילה, שעליהן נחפרו במלחמת העצמאות חפירות הצבא המצרי שנקראו משלטי הת'מילה.
היסטוריה

על יד הבאר נמצא יישוב פרהיסטורי של התרבות האשלית העליונה, מן התקופה הפלאוליתית הקדומה. ברם, את עיקר פרסומה קיבלה הבאר בהיותה ממוקמת למרגלות משלטי הת'מילה, והקרבות שנערכו לכיבושם במלחמת העצמאות.
קרבות אלה נערכו במסגרת מבצע חורב, ומטרת הקרבות על משלטים אלה היה ליצור חיץ (טריז) בין המשלטים הללו למשלטי עוג'ה אל חפיר (היא ניצנה) של הצבא המצרי. זה היה שלב חשוב, בביטול שליטת הצבא המצרי על הציר הראשי המוביל מבאר שבע לחצי האי סיני, אליו פרץ צה"ל במבצע זה.
ראו גם

הקומנדו הצרפתי
רמת נגב
ביאורים

↑  צמד גבעות השולטות על הציר לסיני ממערב לחורבות שבטה – מחנה שבטה של צה"ל דהיום.
↑  סגנו היה המשורר חיים גורי.
הערות שוליים

1 2  על פי "עמוד ענן" בערך באר חיל/ביר ת'מילה.
↑  אמנון (בוצי) לבנה, אתרים במרחב ביר ת'מילה. האדם, המדבר ומה שביניהם, נובמבר 2013.
↑  דן גזית, 1986, חבל הבשור, באתר החברה להגנת הטבע, עמ' 52-50
↑  מתוך: "חטיבת הנגב – נעיצת הטריזים", ההיסטוריה של הפלמ"ח, אתר הפלמ"ח.
מרשם הקרב כפי שמופיע על שלט בשטח משלטי הת'מילה.
אריך קודרט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בדצמבר 1903 דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  11 בנובמבר 1969 (בגיל 65) דיסלדורף, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת אוקספורד 
 מפלגה:  המפלגה הנאצית 
 פרסים והוקרה
 מלגת רודס 
 
אריך קורדט (גרמנית: Erich Kordt;‏ 10 בדצמבר 1903 - 11 בנובמבר 1969) היה פעיל בהתנגדות הגרמנית לנאצים. שימש כיועץ צעיר של שר החוץ הגרמני יואכים פון ריבנטרופ. כדיפלומט צעיר קורדט עשה חיל במשרד החוץ הגרמני. קורדט גם שימש כמרגל למחתרת האנטי-נאצית.
תחילת הקריירה

קורדט שדיבר אנגלית מושלמת למד באוניברסיטת אוקספורד באנגליה והצטרף למשרד החוץ הגרמני ב-1928. הוא הוצב בז'נבה ואז בברן בשווייץ.
לאחר מכן הוא שימש כמדריך בשגרירות לונדון תחת השגריר יואכים פון ריבנטרופ ופיתח כלפיו סלידה אישית וזלזול מקצועי. למרות זאת ב-1937 הפך קורדט לחבר במפלגה הנאצית וכאשר בפברואר 1938, ריבנטרופ הפך לשר חוץ, נקרא אריך קורדט לשמש כראש "לשכת השרים" של משרד החוץ, היות ששר החוץ החדש של גרמניה ריבנטרופ שנזקק לעזרה מקורדט ביקש שיסייע לו בפענוח מסמכים ויתרום מהידע ומהניסיון שלו לדיפלומטיה הבינלאומית. קורדט שהיה עוזר שר החוץ נחשף במהלך תפקידו למסמכים סודיים ביותר, אותם לקח וסיפק לקולונל הנס אוסטר שהיה ראש קבוצת אופוזיציה אנטי- נאצית "קונספירציית אוסטר". זה היה מידע סודי מלב המערכת הנאצית שהפך את קורדט לפעיל מרכזי במחתרת.
קונספירציית אוסטר

אריך קורדט ואחיו תיאדור לקחו חלק בקונספירציית אוסטר בשנת 1938. קונספירציית אוסטר הייתה חלק מתוכנית שהמטרה שלה הייתה לעצור את גרמניה מלצאת למלחמה עם צ'כוסלובקיה על שטח חבל הסודטים. התוכנית הייתה להתנקש בחייו של אדולף היטלר.
תיאדור קורדט שימש כקונסול בשגרירות לונדון, ויצר קשרים עם הבריטים, שבהם הייתה תלויה הצלחת הקשר. הקושרים היו צריכים שהבריטים יתנגדו בנחרצות לתפיסת חבל הסודטים. אריך קורדט השתמש באחיו (תיאדור) כשליח כדי לבקש ולנסות ולשכנע את ממשלת בריטניה לעמוד מול היטלר. התקווה הייתה שבשילוב המשבר עם צ'כוסלובקיה, קציני הצבא יבצעו הפיכה נגד היטלר. אך ראש ממשלת בריטניה נוויל צ'מברלין, חשש מהאפשרות שתהיה מלחמה וניהל משא ומתן ארוך וממושך עם היטלר ולבסוף נכנע לו, מה שהרס כל סיכוי שהקונספירציה תצליח. בגרמניה בשלב זה היטלר נתפס כ"מדינאי הגדול בכל הזמנים ברגע הניצחון הגדול ביותר שלו". ולכן הקשר לא יצא לפועל.
משימות ריגול

בשנת 1939, קורדט נסע ללונדון כדי להעביר מידע סודי ליועץ הדיפלומטי של ממשלת בריטניה (רוברט ונוסרט) על הסכם ריבנטרופ–מולוטוב בין גרמניה ורוסיה.
משנת 1941 ועד שנת 1944 קורדט נשלח מטעם משרד החוץ הגרמני ליפן ולאחר מכן הועבר לסין ותוך כדי ריגל עבור הרוסים.
ובשנת 1948 קורדט העיד במשפטי נירנברג בעד שר החוץ של גרמניה ריבנטרופ שהואשם ונידון למוות. לאחר שקורדט העיד, לא ניתן לו לשוב לתפקיד בשירות החוץ הגרמני.
הערות שוליים

1 2 3  דני אורבך, ואלקירי - התנגדות הגרמנית להיטלר, תל אביב: ידיעות אחרונות , ספרי חמד, 2009
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281080005171  BnF: cb10862779g (data)  GND: 124512569  ISNI: 0000 0000 8298 5798  LCCN: n90635134  NTA: 067849822  SELIBR: 305018  SUDOC: 101030207  VIAF: 110234617   WorldCat (עם VIAF): 110234617 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אריך קודרט".