stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יאיר אהרוני
ביוגרפיה

אהרני נולד בזכרון יעקב ושירת בחיל האוויר. תוך כדי שירותו הצבאי, בשנת 1951 החל בלימודי כלכלה בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב. במהלך לימודיו היה ממייסדי ארגון הסטודנטים הבינלאומי AIESEC בישראל ועמד בראש הסניף הישראלי. לאחר קבלת התואר השני, אותו סיים בהצטיינות וזכה על התזה שלה בפרס מפעל הפיס, עבד בשנים 1956–1958 במכון לפריון העבודה והייצור ושימש ראש מדור תמחיר ומנהל מחלקת הדרכה. בתפקידו לקח חלק בהקמת המרכז הישראלי לניהול והרצה במרכז לתרבות ולחינוך של הסתדרות העובדים הכללית. כן הוא היה ממייסדי אגודת האקדמאים למדעי החברה והיה המזכיר הראשון של הסתדרות המוסמכים למדעי החברה. בשנים 1958–1961 למד לימודי דוקטורט באוניברסיטת הרווארד וחקר את תהליך קבלת ההחלטות בהשקעות זרות. בשובו לישראל לימד באוניברסיטה העברית ועסק במחקר במרכז פאלק למחקר כלכלי, בהוראת ניהול והנדסת תעשייה בטכניון ושימש יועץ למכון לפריון העבודה והייצור. בשנת 1965 הקים את המכון הישראלי למחקר פיננסי. בתקופה זו נערכה עבודת הדוקטורט שלו לספר ותורגמה למספר שפות.
בשנת 1964 יצא לארצות הברית ולימד באוניברסיטת קולומביה ואוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1966 חזר אל האוניברסיטה העברית, אך באותה שנה עבר לאוניברסיטת תל אביב והקים את בית הספר למוסמכים במנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי. אהרני שימש הדיקן הראשון של הפקולטה לניהול, היה ממקימי המכון לסחר חוץ, מערך לימודי ההכשרה לניהול (לה"ב) והמכון לתיעוד תולדות העסקים. בשנת 1970 סיים את תפקידו כדיקן ויצא לשבתון באוניברסיטת סטנפורד ולאחר מכן במכון הבינלאומי לפיתוח הניהול שבשווייץ. עם חזרתו ארצה מונה לראש לה"ב והיה שותף להקמת המסלול האקדמי המכללה למינהל, בה שימש דיקן משנת 1980 ומאוחר יותר רקטור המכללה (1996–2001). בשנים אלו עסק גם בהכנת תוכניות לימוד עבור אוניברסיטת חיפה ומכללת רופין. בשנים 1981–1987 עמד בראש המכון לניהול בירושלים שהיה באוניברסיטה העברית ועבר לתל אביב. בשנת שבתון באוניברסיטת דיוק (1987) הקים אהרני את המרכז לחינוך ומחקר עסקי בינלאומי. בשנת 1996 פרש לגמלאות מאוניברסיטת תל אביב.
אהרני לימד לאורך השנים באוניברסיטאות שונות בעולם ולקח חלק בסמינרים בינלאומיים ראשונים מסוגם בתחום הניהול. תחומי מחקרו התמקדו בניהול בישראל וכללו מחקרים בנושא ריכוזיות בניהול המשק, דימוי המנהל בישראל, יחסי שלטון וחברות עסקיות, ניהול חברות ממשלתיות, ונושאים אחרים. במחקרים נוספים עסק בתחום חברות רב-לאומיות ואסטרטגיה מונהגת. ספריו היוו פריצת דרך בתאוריות הניהול ובשנות השבעים הוזמן אהרני לייעץ לממשלת בוליביה בנושא חברות ממשלתיות. בשנת 1990 הוזמן לייעץ באותו נושא לממשלת אוקראינה.
אהרני זכה בפרס לנדאו למדעים ולמחקר לשנת 2007 ובפרס ישראל למדעי המנהל לשנת 2010.
נפטר ב-6 באוגוסט 2020.
ספריו

The foreign investment decision process, 1966
Business in the international environment, 1977
Markets, planning and development, 1977
חברות ממשלתיות בישראל ובעולם, 1979
The no-risk society, 1981
The evolution and management of state owned enterprises, 1986
הכלכלה הפוליטית בישראל, 1991
אסטרטגיה עסקית, 1994
הערות שוליים

↑  הלך לעולמו חתן פרס ישראל פרופ' יאיר אהרוני, באתר ynet, 7 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257424905171  BIBSYS: 90370958  BnF: cb122814076 (data)  CiNii: DA01402291  GND: 170533093  ISNI: 0000 0001 1493 753X  LCCN: n80087635  LNB: 000146224  NDL: 00431054  NKC: jn20000600057  NTA: 068542240  RERO: 02-A002912063  SUDOC: 031636659  VIAF: 76378640   WorldCat (עם VIAF): 76378640
יונדאי אינטראדו

| --- | --- |

Hyundai Intrado
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יונדאי מוטור
 שנות ייצור:  2014 (מכונית קונספט)
 הרכבה:  דרום קוריאה דרום קוריאה
 סיווג:  SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle), עם מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק מימן
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק (תא אלקטרוכימי, אשר ממיר אנרגיה כימית לזרם חשמלי. חשמל נוצר בתוך התא על ידי ריאקציה בין דלק וחומר מחמצן, בנוכחות אלקטרוליט).
 מעצב:  Peter Schreyer
יונדאי אינטראדו (באנגלית: Hyundai Intrado) היא מכונית קונספט בתצורת SUV (ראשי תיבות של Sport utility vehicle), עם מנוע חשמלי הפועל באמצעות תא דלק מימן מתוצרת יצרנית הרכב יונדאי מוטור אשר הוצגה לראשונה בשנת 2014.
"יונדאי אינטראדו"

דגם "יונדאי אינטראדו" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב הבינלאומית בז'נבה בשנת 2014.
5 דלתות.
2 דלתות קדמיות - "דלתות התאבדות" (ציר הדלת נפתח בניגוד לכיוון התנועה).
2 דלתות אחוריות - "דלתות התאבדות"
מערכת משיכה חשמלית: מנוע חשמלי, תפוקה: 36 קילוואט / שעה.
מכונית המימן פועלת באמצעות סוללת ליתיום-יון.
טווח נסיעה - 600 ק"מ.
מנהל תוכנית עיצוב הדגם: "Peter Schreyer".
תמונות

"יונדאי אינטראדו"
"יונדאי אינטראדו"
"יונדאי אינטראדו"
"יונדאי אינטראדו"
"יונדאי אינטראדו"
"יונדאי אינטראדו"
"יונדאי אינטראדו"
ראו גם

יונדאי מוטור
יונדאי נוביס
יונדאי נקסו
יונדאי קליקס
הערות שוליים

↑  "יונדאי אינטראדו" topgear.com/car-news/geneva-motor-show/hyundai-reveals-intrado-concept
↑  "יונדאי אינטראדו" economictimes.indiatimes.com/auto/hyundai-intrado-mini-suv-concept
↑  "יונדאי אינטראדו" johnsonscars.co.uk/hyundai/news/intrado
↑  "יונדאי אינטראדו" קונספט "Hyundai Intrado Concept: Taking On the Juke - Auto Shows". Retrieved 2017-01-09.
↑  "יונדאי אינטראדו" autocar.co.uk/car-news/geneva-motor-show/hyundai-intrado-concept-previews-design-future
יונדאי i40

| --- | --- |

גרסת הסדאן
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יונדאי מוטור
 שנות ייצור:  2019-2011
 יחידות שיוצרו:  150,000+
 הרכבה:  קוריאה הדרומית קוריאה הדרומית רוסיה רוסיה
 מודל קודם:  יונדאי סונטה
 סיווג:  מכונית משפחתית
 מרכב:  סדאן בעלת ארבע דלתות סטיישן בעלת חמש דלתות
 אורך:  4,745–4,775 מ"מ
 רוחב:  1,815 מ"מ
 גובה:  1,470 מ"מ
 משקל:  1,395-1,692 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,770 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  שני מנועי בנזין בנפחי 1.6 ו-2.0 ליטרים המספקים בין 133 ל-176 כוחות סוס ושני מנועי דיזל בנפחי 1.7 ליטרים המספקים בין 113 ל-139 כוחות סוס
 הילוכים:  אוטומטי שישה הילוכים או ידני שישה הילוכים
 צריכת דלק:  14.7 ק"מ לליטר
 קשר:  יונדאי סונטה
 מעצב:  תומאס ברקל
יונדאי i40 (באנגלית: Hyundai i40) היא מכונית משפחתית במרכב סדאן (אנ') וסטיישן, שיוצרה על ידי יונדאי מוטור בין השנים 2019-2011. היא הוצגה בפברואר 2011 בגרסת הסטיישן ובתערוכת הרכב של ברצלונה במאי 2011 הציגה את גרסת הסדאן.
ה-i40 היא מחליפת היונדאי סונטה לשוק האירופי עד לשנת 2019.
במבחן הבטיחות קיבלה ה-i40 חמישה כוכבי בטיחות מתוך חמישה.
מפרט טכני

ה-i40 כללה ארבעה מנועים, שני מנועי בנזין בנפחי 1.6 ו-2.0 ליטרים המספקים בין 133 ל-176 כוחות סוס ושני מנועי דיזל בנפחי 1.7 ליטרים המספקים בין 113 ל-139 כוחות סוס. לארבעת המנועים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת שישה הילוכים.
מתיחות פנים > מתיחת פנים שנת 2015

בדצמבר 2014 הציגה יונדאי מתיחת פנים ל-i40. מתיחת הפנים כללה עיצוב חדש ותיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים שהחליפה את התיבה האוטומטית והידנית בעלות שישה הילוכים.
מתיחות פנים > מתיחת פנים שנת 2018

באוקטובר 2018 הציגה יונדאי את מתיחת הפנים השנייה ל-i40. מתיחת הפנים כללה עיצוב מעודכן ומנוע דיזל חדש בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-115 כוחות סוס.
גלריה

מתיחת פנים 2015
מתיחת פנים 2018
הערות שוליים

↑  יונדאי CW i40 מחליפת הסונטה נחשפת לראשונה, באתר קארטיוב, ‏17 בפברואר 2011
↑  רועי צוקרמן, יונדאי i40 סדאן תוצג בתערוכת ברצלונה, באתר אוטו, ‏08 במאי 2011
↑  יונדאי i40 סדאן - נחשפת רשמית, באתר קארטיוב, ‏12 במאי 2011
↑  רועי צוקרמן, עכשיו זה רשמי: מחליפת יונדאי סונטה תכונה i40, באתר אוטו, ‏20 בדצמבר 2010
↑  יונדאי i40 החדשה 2015 – מתיחת פנים, באתר קארטיוב, ‏10 בדצמבר 2014
↑  אנטואן צ'נרי, יונדאי מרעננת את ה-i40, באתר מוטור 1, ‏15 באוקטובר 2018
יוסף רוס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1911 אנטוורפן, בלגיה
 פטירה:  24 בינואר 1991 (בגיל 80 בערך) ישראל
 שם לידה:  יוסף רוזנברג
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  קריקטורה
 
יוסף רוֹס (רוזנברג) (Ross;‏ 1911 – 24 בינואר 1991) היה קריקטוריסט ישראלי שפעל בארץ החל באמצע שנות ה-30.
פרסומיו

U.N., S.C.O.P, Jerusalem, 1947, Palestine, 1947.
UNSCOP, ,Mafil, London, 1947
דגון (עלון פנימי), דגון בתי ממגורות, חיפה, 1963
התזמורת הפילהרמונית הישראלית: תרצ"ז–תשכ"ב, 1936–1961, תל אביב: רוס, תשכ"ב 1961. (אלבום איורים של דמויות מעולם התזמורת)
ל' שנה בחיי התזמורת הפילהרמונית הישראלית: תרצ"ז–תשכ"ז, תל אביב: אגודת התזמורת הפילהרמונית הישראלית, 1966.
ציורים, רישומים, קריקטורות, תל אביב: מוזיאון הארץ – המוזיאון ההיסטורי לתולדות תל אביב, 1967.
ירושלים: 6 ציורים, [ירושלים?: חמו"ל, 1967?]. (שישה רישומים של אתרים שהכיר מלפני מלחמת העצמאות, שבעקבות מלחמת ששת הימים יכלו ישראלים שוב לבקר בהם)
50 שנה לתזמורת הפילהרמונית, תל אביב: סטימצקי, 1987. (ציורים של חברי התזמורת ומנצחיה)
30 שנה מחיי ישראל 1978
Rotary in Cartoons
International Inner Wheel 1979
לקריאה נוספת

הפילהרמונית בקו ובצליל: יוסף רוס מצייר את התזמורת; אוצר: יורם א. שמיר; עורכת ראשית: מיה דבש, חולון: המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, 2012. (קטלוג תערוכה, קיץ 2012)
הערות שוליים

1 2 3  יוסף רוס באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
1 2 3 4 5 6 7  שרגא הר-גיל, אנשים מאחורי הכותרת | קריקטורה לרפואה, מעריב, טור 2, 3 באוגוסט 1967.
1 2 3 4  הילה זהבי ואביהו אגוזי, מן הארכיון - חשיפה ראשונה לקריקטוריסט יוסף רוס, אתר המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס.
1 2 3 4  אינגה דויטשקרון, 50 שנה קריקטוריסט, מעריב, 24 בפברואר 1986.
↑  הפילהרמונית בקו ובצליל: יוסף רוס מצייר את התזמורת; אוצר: יורם א. שמיר; עורכת ראשית: מיה דבש, חולון: המוזיאון הישראלי לקריקטורה ולקומיקס, 2012.
↑  סקירה: 'Apres Guerre,' Jewish Observer and Middle East Review 17 (1968).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284465705171  GND: 1266898719  ISNI: 0000 0004 0269 9724  LCCN: no2013027148  ULAN: 500477187  VIAF: 298498372   WorldCat (עם VIAF): 298498372
יאיצה

| --- | --- |
סמל יאיצהסמל יאיצה
קולאז' של אתרי העיר (2015)
קולאז' של אתרי העיר (2015)
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 ישות מדינית:   הפדרציה של בוסניה והרצגובינה
 קנטון:   מרכז בוסניה
 תאריך ייסוד:  1396
 שטח:  6.99 קמ"ר
 גובה:  380 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  8,087 (2013)
  ‑ במטרופולין:  30,758 (2013)
  ‑ צפיפות:  1,157 נפש לקמ"ר (2013)
 קואורדינטות:  44°20′29″N 17°16′01″E﻿ / ﻿44.341372°N 17.266806°E﻿ / 44.341372; 17.266806
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.opcina-jajce.ba
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.יָאיְצֶה(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) סרייבו ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.יָאיְצֶה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
יָאיְצֶה (בבוסנית: Jajce) היא עיירה השוכנת בקנטון מרכז בוסניה, הפדרציה של בוסניה והרצגובינה אשר בבוסניה והרצגובינה.
היסטוריה

העיר הוקמה ב-1396 בשלהי ימיה של ממלכת בוסניה ושימשה כבירת הממלכה שהייתה נתונה בעיצומה של מלחמה מול האימפריה העות'מאנית אשר לבסוף ב-1463 הכניעה אותה. העיר נכבשה והשליט הבוסני האחרון הוצא להורג על ידי העות'מאנים. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1878-1877) קיבלה האימפריה האוסטרו-הונגרית חסות על חבל בוסניה וסיפחה אותו דה פקטו. ב-1908 סיפחו האוסטרו-הונגרים את האזור דה יורה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה נכללה יאיצה בשטחי ממלכת יוגוסלביה. באפריל 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פלשה גרמניה ליוגוסלביה והכניעה את צבאה תוך ימים אחדים. האזור הועבר לחזקת ממשלת הבובות של מדינת קרואטיה העצמאית שנשלטה על ידי האוסטאשה בהנהגת אנטה פאבליץ'. ב-1943 הצליחו כוחות הפרטיזנים של טיטו לשחרר את העיר. בנובמבר 1943 נערך ביאיצה הכינוס השני של הנהגת הפרטיזנים והוקמה "המועצה האנטי-פאשיסטית לשחרור יוגוסלביה". יוסיף ברוז טיטו הוכרז בכינוס זה כמנהיג יוגוסלביה והוא הודיע על פיטורי הממשלה הגולה אשר שכנה בלונדון. לאחר המלחמה נכללה העיירה בשטחי יוגוסלביה.
בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 החל תהליך התפרקותה האלים של יוגוסלביה. כחלק מהתהליך פרצה מלחמת בוסניה. במהלך המלחמה התחוללו בעיירה קרבות בין כוחות שונים. כאשר הסרבים עזבו את העיר וכוחותיהם תקפו את יושביה הקרואטים והמוסלמים ולאחר חצי שנה של לחימה כבשו את העיר.
בסיום המלחמה העיר חזרה לשליטת הקרואטים וכיום חיים בה רוב קרואטיי ומיעוט מוסלמי כמעט ללא סרבים כלל.
הקהילה היהודית

קהילה יהודית ספרדית נוסדה ביאיצה בראשית המאה ה-20. ב-1900 נוסד בית עלמין יהודי. ב-1911 הוקם בית כנסת לקהילה. בתקופה היוגוסלבית הייתה קהילת יאיצה מסונפת לקהילת טראווניק. הקהילה חרבה בשואה. את מבנה בית הכנסת לא ניתן עוד לאתר. בית העלמין קיים בשטח פרטי בבעלות משפחה מוסלמית ומתוחזק. ב-2009 אותרו במקום 20 מצבות שהכיתוב עליהן היה בעברית ובלאדינו.
הערות שוליים

↑  מפקד האוכלוסין בבוסניה והרצגובינה, באתר הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בבוסניה (בבוסנית).
↑  Helen Walasek‏, Bosnia and the Destruction of Cultural Heritage, הוצאת Ashgate, שנת 2015 (באנגלית).
↑  תוכניות בית הכנסת ביאיצה, באתר המרכז לאמנות יהודית.
↑  צילום בית העלמין היהודי ביאיצה (1999), באתר "המרכז לאמנות יהודית".
↑  בית העלמין היהודי ביאיצה, באתר jewish cemetery project (באנגלית).
↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז, עמוד 29 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564460505171  GND: 4405170-0  LCCN: n83011887  NKC: ge563584  VIAF: 129038656   WorldCat (עם VIAF): 129038656
יאיר אורבך

| --- | --- |

 לידה:  16 באוגוסט 1982 (בן 42) רעננה, ישראל 
 סוגה מועדפת:  סטנד-אפ
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 מקום לימודים:  המכללה האקדמית ספיר 
 מספר צאצאים:  4 
 http://www.yair-orbach.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
יאיר אורבך (נולד ב-16 באוגוסט 1982, כ"ז באב תשמ"ב) הוא קומיקאי ותסריטאי דתי לאומי ישראלי.
קורות חייו

אורבך נולד ברעננה לאב מהנדס ואם מורה. יש לו שני אחים גדולים ממנו. כשהיה בן 7 עברה המשפחה לכוכב יאיר. למד בישיבת בני עקיבא יד אברהם בנתניה. בצה"ל שירת בגרעין נח"ל של הנוער הדתי העובד והלומד בקיבוץ שלוחות, שם עבד בדייג במשך כחצי שנה, ולאחר מכן שירת בתור לוחם קרבי בנח"ל. לאחר שחרורו עבד כאיש ביטחון באל על.
קריירה

יאיר אורבך החל להופיע בשנת 2001 במועדון הסטנדאפ "קאמל קומדי קלאב". התפרסם לראשונה בתוכנית המציאות "האקדמיה לצחוק" ששודרה בערוץ 2 בשנת 2004. למבחן בד הגיע במהלך שירותו הצבאי בגרעין נח"ל. בתחרות קיבל אורבך את הציון 94 - הציון הגבוה ביותר מהקהל באולפן. לאחר התוכנית עבד כסלקטור בארקיע.
בתחילת דרכו הופיע במספר תוכניות טלוויזיה כגון "יומטוב", "עובר כל גבול" ו"מוצ"ש בראשון".
בשנת 2005 כתב בעזרת חברים את מופע הסטנד-אפ לדתיים "קרנבל ברשות התורה". המופע זכה להצלחה בקרב הציבור הדתי. בשנת 2011 עלה עם המופע "יאיר אורבך - המופע המלא". המופע היה מופע מחודש ששילב בין קטעים ישנים של "קרנבל ברשות תורה" יחד עם קטעים חדשים.
בשנת 2007 כתב וביים את הקליפ "רוצה מצוות", פרודיה על "רוצה בנות" של חובבי ציון. הקליפ שודר בתחנות רדיו וזכה בתואר הקליפ האהוב ביותר באתר Flix באותה שנה.
בשנת 2010 סיים תואר ראשון בקולנוע וטלוויזיה במכללת ספיר. במהלך הלימודים ביים את הסרט הקומי "קסאמבא" שהוקרן במגוון פסטיבלים ברחבי הארץ והעולם וזכה בתחרות שערכה רשת. באותה שנה שידר ברדיו גלי ישראל רצועה יומית קומית-סאטירית בשם "שניים פוחזים", יחד עם אריאל פלקסין.
בשנת 2011 השתתף בכתיבת העונה השלישית של התוכנית "מצב האומה" של גורי אלפי וליאור שליין, והחל משנה זו משמש ככותב הראשי של המדור הסאטירי "בריחת המוחות" בעיתון "מקור ראשון". באותה שנה, במסגרת מגמת קולנוע בבית הספר "פלך" בקריית עקרון, נעשה סרטון תיעודי על אורבך בשם "בעזרת ה'צחוק".
בשנת 2012 יצא בסיבוב הופעות משותף עם קובי אריאלי. לקראת ראש השנה ה'תשע"ג העלה אורבך ליוטיוב קליפ הומוריסטי בשם "שנה טובה". הקליפ שילב בין המילים המקוריות למילים ההומוריסטיות של אורבך. בסוף הסרטון הופיע דודו זר.
בתחילת 2013 עלה אורבך עם שלושה מופעים חדשים: מופע לדתיים הנקרא "המבדיל בין קודש לצחוק" שזכה לביקורות אוהדות, מופע לחילונים בשם "יאיר אורבך - הדתי שעושה סטנדאפ", ומופע אינטימי לאירועים קטנים הנקרא "יאיר אורבך והקוישלך - שירה בבידור" הכולל שירה בציבור יחד עם נגנים, סיפורים וקטעי הומור.
בשנת הלימודים ה'תשע"ד שימש כמחנך ולימד כתיבה יוצרת בבית ספר אמי"ת במודיעין.
אורבך חבר ב"זובור", פאנל סטנדאפיסטים הכולל את אורבך עצמו, אורי מלמד, אמיר מויאל, יותם זמרי ואור רייכרט המשמש כמנחה.
אורבך משתתף מאז שנת 2017 בתוכנית הסאטירה "עד כאן!" בתאגיד השידור הישראלי "כאן 11" ביחד עם קומיקאים וכוכבי רשת.
משנת 2020 אורבך כותב במוסף "אותיות לנוער" מבית עיתון הילדים הדתי-לאומי "אותיות וילדים"
בספטמבר 2021 הודיע כי החליט להפסיק להופיע בהופעות סטנדאפ, לאחר קריירה של 20 שנה.
חיים פרטיים

אורבך נשוי ואב לארבעה. מתגורר באשחר. ב-2022 תרם כליה ממניעים אלטרואיסטיים לאדם שלא הכיר קודם לכן.
הערות שוליים

↑  דניאל אוחיון, שליפות עם יאיר אורבך, באתר nrg‏, 31 במרץ 2010
↑   בעזרת ה'צחוק, סרטון  באתר יוטיוב.
↑   יאיר אורבך - שנה טובה, וידאו קליפ של השיר  באתר יוטיוב.
↑  יאיר אורבך, יאיר אורבך: אחרי שנה בהוראה, הבנתי שזה לא בשבילי, באתר nrg‏, 30 ביוני 2014.
↑  לאחר 20 שנה: הסטנדאפיסט הסרוג פורש, באתר כיפה, ‏2021-09-22
↑  גיא עזרא, ‏הסטנדאפיסט הסרוג חושף: תרמתי כליה, באתר "סרוגים", 22 בספטמבר 2022
יונדאי איוניק 6

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  איוניק
 שנות ייצור:  יולי 2022 – הווה
 הרכבה:  דרום קוריאה דרום קוריאה
 חברת אם:  יונדאי מוטור
 סיווג:  מכונית משפחתית חשמלית
 מרכב:  מרכב סדאן בעלת ארבע דלתות
 פלטפורמה:  יונדאי E-GMP
 אורך:  4,855 מ"מ
 רוחב:  1,880 מ"מ
 גובה:  1,495 מ"מ
 בסיס גלגלים:  2,950 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי אחורי המספק 170 כ"ס ומומנט מרבי של 35.7 קג"מ  מנוע חשמלי המספק 228 כ"ס ומומנט מרבי של 35.7 קג"מ (הנעה אחורית) או 325 כ"ס ומומנט מרבי של 61.7 קג"מ (הנעה כפולה)
 מהירות מרבית:  הגבלה אלקטרונית ל-185 קמ"ש (כל הגרסאות)
 תאוצה:  8.8 שניות (הנעה אחורית 170 כ"ס) 7.4 שניות (הנעה אחורית 228 כ"ס) 5.1 שניות (הנעה כפולה 325 כ"ס)
 סוללה:  סוללת ליתיום-יון בקיבולת 53 קוט"ש סוללת ליתיום-יון בקיבולת 77.4 קוט"ש
 טווח נסיעה:  610 ק"מ (הנעה אחורית 228 כ"ס)
 קשר:  יונדאי איוניק 5, קיה EV6, ג'נסיס GV60
 צריכת אנרגיה:  140 וואט-שעה לק"מ (הנעה אחורית 170 כ"ס)
יונדאי איוניק 6 (בקוריאנית: 현대 아이오닉 6; באנגלית: Hyundai Ioniq 6) היא מכונית חשמלית משפחתית במרכב סדאן, בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי המותג איוניק של יונדאי מוטור מיולי 2022. העיצוב נחשף ב-29 ביוני 2022 עם חשיפה מלאה שהתקיימה ב-14 ביולי 2022.
היסטוריה

האיוניק 6 נחשפה לראשונה כמכונית קונספט במרץ 2020 תחת השם יונדאי נבואה קונספט (Hyundai Prophecy Concept). תמונות טיזר ראשונה נחשפה ב-21 ביוני 2021. העיצוב נחשף ב-29 ביוני 2022 עם חשיפה מלאה שהתקיימה ב-14 ביולי 2022.
עיצוב

העיצוב החיצוני הוא עיצוב מיוחד שלא נראה ברכבי יונדאי עד כה, העיצוב משלב מרכב סדאן עם קופה ונראה כמו סירת מרוץ בעיצוב החד שלו. יונדאי איוניק 6 מציגה עיצוב קופה 4 דלתות אווירודינמי במיוחד, עם מקדם גרר נמוך במיוחד של 0.21 בלבד. העיצוב נשאר "נאמן" לדגם הקונספט המקדים, יונדאי נבואה. על חזית הדגם ומאחור יש את הסמן העדכני של יונדאי וכמו ביונדאי איוניק 5 יחידות התאורה בדגם מתאפיינות בעיצוב בסגנון פיקסלים ובאיוניק 6 יש לא פחות מ-700 "פיקסלים מוארים" כאלו בפנסי החזית, מאחור, בפנסי הבלימה ועל הספוילר האחורי.
פנים המכונית מציג עיצוב מודרני וחדיש למדי עם דשבורד נקי למעט שני מסכים אחד למולטימדיה ואחד ללוח המחוונים המחוברים למסך אחד גדול בקוטר 12.3 אינץ'. יונדאי שמה דגש בדגם על תאורה עשירה העוטפת את הנוסעים עם אפשרות לבחירה מבין 64 צבעים שונים וכמו באיוניק 5 מוט העברת ההילוכים נמצא מאחורי גלגל ההגה, אופציה למערכת שמע משודרגת של BOSE וממשק בקרת אקלים מבוסס מסך מגע שמעליו פס צר של כפתורים פיזיים עבור שליטה על עוצמת השמע וקיצורים למערכת המולטימדיה ומצלמות החנייה.
מפרט טכני

האיוניק 6 משווקת עם שתי יחידות הנעה חשמליות.
מנוע חשמלי אחורי המספק 170 כ"ס ומומנט מרבי של 35.7 קג"מ. סוללת ליתיום-יון בקיבולת 53 קוט"ש. נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 8.8 שניות, המהירות המרבית מוגבלת אלקטרונית של 185 קמ"ש. צריכת אנרגיה עומדת על 140 וואט-שעה לק"מ.
מנוע חשמלי המספק 228 כ"ס ומומנט מרבי של 35.7 קג"מ (הנעה אחורית) או 325 כ"ס ומומנט מרבי של 61.7 קג"מ (הנעה כפולה). סוללת ליתום-יון בקיבולת 77.4 קוט"ש  המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 610 ק"מ (הנעה אחורית). נתון התאוצה מ-0 ל-100 קמ"ש עומד על 7.4 שניות (הנעה אחורית) ו-5.1 שניות (הנעה כפולה), המהירות המרבית מוגבלת אלקטרונית של 185 קמ"ש.
גלריה

מבט אחורי
מבט אחורי
פנים
הערות שוליים

↑  cartube, יונדאי איוניק 6 החשמלית 2023 נחשפת בבכורה עולמית, באתר cartube
↑  cartube, החזון של יונדאי: קונספט לרכב קופה חשמלי ואוטונומי, באתר cartube
↑  Hyundai Teases Ioniq 6 In Concept Sketch, InsideEVs (באנגלית)
↑  cartube, יונדאי חושפת את העיצוב של האיוניק 6 החשמלית, באתר cartube
יוסף לוונהרץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  6 באוגוסט 1884 
 פטירה:  1960 (בגיל 75 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  אוסטריה 
 
יוסף לוונהרץ (באנגלית: Josef Loewenherz), 1884, פיבובשצ'יזנה (בפולנית: Piwowszczyzna), מחוז סוקל, בגליציה, היום באוקראינה, - 1960, ארצות הברית) עמד בראש הקהילה היהודית בווינה במהלך מלחמת העולם השנייה. הואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים, אך שוחרר בהיעדר הוכחות, מעבר לעצם הישרדותו כמנהיג יהודי באוסטריה הנאצית בכל תקופת המלחמה.
קורות חיים

ב־1913 נשא לאישה את סופי שנפלד (Schonfeld) ומשנת 1914 חי אתה בווינה. שם עבד כעורך דין ואף השלים תואר דוקטורט במשפטים.
המחלוקת סביב פעילותו הציבורית במהלך מלחמת העולם השנייה

לוונהרץ היה ציוני, חבר באספת הנציגים מ-1924 ולזמן מה שימש סגן יושב ראש הקהילה היהודית בווינה. ב־1935 מונה כיושב ראש הקהילה הזמני, וב-1937 נעשה מינויו קבוע.
עם סיפוחה של אוסטריה לגרמניה הנאצית, הוטל על לוונהרץ על ידי אדולף אייכמן ב-12 במרץ 1938 ארגונה מחדש של הקהילה היהודית וניהולה. לשם כך מונתה לצידו מועצה של שמונה חברים יהודים, אך הם היגרו לאחר מכן. לוונהרץ עמד בראש הקהילה היהודית בווינה עד 1945. החל מינואר 1953 שימש כראש "מועצת הזקנים של היהודים בווינה".
ביוני 1942, בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, האשים חבר ב"ארגון החיילים המשוחררים היהודיים" את לוונהרץ שהעביר מידע שהיה כלול ברשימות הארגון והשתמש בו לצורכי גירוש יהודים מאוסטריה. חבר הארגון למעשה האשים את לוונהרץ בבגידה ביהודים, וכמה מחבריו אף היו שותפים לרגשותיו. הטענה הייתה כי מנהיגי הקהילה היהודית (Kultusgemeind) בווינה שימשו כעושי דבריו של הגסטאפו. יהודים מווינה שבני משפחותיהם נרצחו הטיחו בו האשמות, אולם ההיסטוריון מיניון לנגנס טוען בספרו, כי ככל הידוע ההאשמות התבססו על רגשות מובנים של טינה וחוסר אונים יותר משהתבססו על עובדות שאפשר להוכיחן.
במאי 1945 נעצר לוונהרץ בידי הצבא האדום והואשם בשיתוף פעולה עם הנאצים. הוא היה עצור שלושה חודשים והועבר לצ'כוסלובקיה. אחרי שחרורו הצטרפו הוא ורעייתו אל שני ילדיהם בארצות הברית. הוא מעולם לא חזר לאוסטריה. לוונהרץ נפטר בארצות הברית בשנת 1960, ולא הספיק להעיד במשפט אייכמן, כמתוכנן, אך שלח מסמכים לבית המשפט. רעייתו, סופי לוונהרץ (Sofie Lowenhertz) לבית שנפלד, שימשה מ 1928 נשיאת ויצו ומ-1934 נשיאת סיוע החירום היהודי לנשים. היא נשארה בווינה עד 1945 ונפטרה בארצות הברית ב-1981, בגיל 91.
לקריאה נוספת

הרצאות ודיונים בכינוס הבינלאומי השלישי של חוקרי השואה (1977). דמות ההנהגה היהודית בארצות השליטה הנאצית 1933- 1945, הוצאת יד ושם.
"הפוליטיקה של מדיניות הגזע הנאצית ותפקיד היודנראט במסגרתה: דיון בסרטו של קלוד לנצמן 'אחרון הלא צדיקים'", סליל - כתב עת מקוון להיסטוריה, קולנוע וטלוויזיה, בחסות מרכז קבנר-מינרווה להיסטוריה גרמנית והאוניברסיטה העברית בירושלים.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  דליה עופר, דרך בים: עלייה ב' בתקופת השואה 1939–1944, ירושלים: יצחק בן צבי, 1988
↑  לנגנס מ', היקרים לי מכל מכתבים ורשומות יומן של אחות יהודייה בווינה, ירושלים: יד ושם
↑  משפט אייכמן (תיק פלילי 40/61) - רשימת מסמכים שנתקבלו מן הד"ר יוסף לוונהרץ בווינה, באתר ארכיון המדינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452733605171  BnF: cb13749216q (data)  GND: 1072512025  ISNI: 0000 0000 0128 6259  LCCN: nr96035871  VIAF: 66646563   WorldCat (עם VIAF): 66646563
יונדאי איוניק

| --- | --- |

איוניק החשמלית
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  יונדאי מוטור
 שנות ייצור:  2016–יולי 2022
 הרכבה:  דרום קוריאה דרום קוריאה מלזיה מלזיה
 מודל אחריו:  יונדאי איוניק 5
 סיווג:  מכוניות משפחתית קומפקטית
 מרכב:  חמש דלתות
 אורך:  4,470 מ"מ
 רוחב:  1,820 מ"מ
 גובה:  1,450 מ"מ
 משקל:  1,420 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,700 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע היברידי (בנזין+חשמלי) המספק כ-141 כוחות סוס
 הילוכים:  תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמד בעלת שישה הילוכים
 מהירות מרבית:  185 קילומטרים לשעה
 קשר:  טויוטה פריוס
יונדאי איוניק (באנגלית: Hyundai Ioniq) היא מכונית משפחתית קומפקטית היברידית, בעלת חמישה מקומות, שיוצרה על ידי יונדאי מוטור בין השנים 2016 ל-2022. היא הוצגה בשנת 2016 והגיעה לישראל בסוף שנת 2016. שם המכונית הוא הלחם בסיסים של המילים ion - unique. זהו הרכב הראשון בייצור המוני שמוצע בגרסאות היברידיות, היברידיות נטענות וחשמליות בגרסה ללא מנוע בעירה פנימית.
יונדאי הודיעה כי ייצור האיוניק יופסק רשמית ביולי 2022.
היסטוריה

האיוניק ההיברידית הוצגה לראשונה בדרום קוריאה בינואר 2016, כאשר כל שלוש הגרסאות הופיעו בתערוכות הרכב בז'נבה ובניו יורק בשנת 2016. הגרסה ההיברידית הושקה בשוק הבית שלה בדרום קוריאה בפברואר 2016, ואחריה הדגם החשמלי ביולי 2016. הגרסה ההיברידית הנטענת באה בעקבותיה בפברואר 2017.
משנת הדגם הראשונה שלה (2017) ועד שנת הדגם 2019, האיוניק החשמלית הייתה הרכב היעיל ביותר על פי הסוכנות להגנת הסביבה, עם צריכת דלק מדורגת של 136 מייל לשווה ערך בנזין (25.3 קוט"ש / 100 מייל; 15.7 קוט"ש / 100 ק"מ). הגרסה ההיברידית דורגה עם 58 מייל לליטר, מה שהופך אותה לרכב ההיברידי החסכוני ביותר שיוצר בייצור המוני.
מפרט טכני

האיוניק כוללת מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-105 כוחות סוס ב-5,700 סיבובים לדקה, עם מנוע חשמלי המספק כ-43.5 כוחות סוס. שני המנועים מספקים יחד 141 כוחות סוס. תיבת הילוכים אוטומטית רובוטית כפולת מצמד בעלת שישה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 11.1 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 185 קילומטרים לשעה.