stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סטיבן האף
פרטים ביוגרפיים

סטיבן האף נולד ב 1961 בהסוול (Heswall) (צ'שייר) בחצי האי וירל, כבן יחיד לאב יליד אוסטרליה ולאם ילידת ליברפול. המשפחה מצד אמו הייתה בעלת שורשים פרוטסטנטים עמוקים. סבא רבא של האמן היה ראש המסדר אורנג' בליברפול. 

גדל בהוילייק, שם התחיל לימודי פסנתר בגיל 5.
בגיל 17 נבחר לגמר התחרות השנתית לכישרונות המוזיקליים הצעירים של בי.בי.סי Young Musician of the Year וזכה במגמה הפסנתר.
ב-1982 זכה בפרס "טרנס ג'אד" בבריטניה ובשנה הבאה זכייתו בפרס הראשון בתחרות הפסנתר הבינלאומית ע"ש נאומבורג בניו יורק סימנה פריצת דרך בקריירה הבינלאומית שלו.
סטיבן האף למד במכללה המלכותית הצפונית למוזיקה (Royal Northern College of Music) במנצ'סטר, שבה היה תלמידם של בהמשך סיים תואר שני באקדמיה ג'וליארד שבה היה תלמידם של גורדון גרין, דריק וינהם והת'ר סלייד-ליפקין.
ב-2001 זכה במענק מחקר ע"ש מק ארתור MacArthur Genius Award.
הקריירה המוזיקלית

סטיבן האף נודע במיוחד בביצועיו את יצירות המלחינים הרומנטיים כמו שוברט, שומאן, מנדלסון, ברהמס, צ'ייקובסקי, שופן, ליסט, וגם בעיניין שגילה כלפי מוזיקה של מלחינים פחות ידועים. הקליט, בין השאר, מוזיקה לפסנתר מאת הומל, מומפו, קונצ'רטי מאת זאואר, קסאפר שארוונקה ואחרים. האף היה גם המבצע בבכורה של הקונצ'רטי לפסנתר מס. 1 (1983) ומס.2 (1992) מאת לוואל ליברמן.
סטיבן האף הופיע ברסיטלים ובהרכבים קאמריים וכמו כן כסולן עם תזמורות סימפוניות רבות בעולם – התזמורת הסימפונית של שיקגו, הפילהרמונית של לוס אנג'לס, התזמורת הסימפונית של טורונטו, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של לונדון, תזמורת פילהרמוניה, הפילהרמונית של לונדון, תזמורת פיטסבורג, הפילהרמונית של ניו יורק, התזמורת הסימפונית של בוסטון, התזמורת הסימפונית של מונטריאול, הפילהרמונית הונג קונג, הפילהרמונית של ברלין, תזמורת הממלכה המאוחדת,, התזמורת הסימפונית של ברמינגהאם, הפילהרמונית המלזית, התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליברפול, התזמורת הסימפונית סינגפור, תזמורת אנ. אייץ'.קיי בטוקיו, התזמורת הקאמרית האנגלית, תזמורת מינסוטה, התזמורת הסימפונית של נאשוויל וכו'.
האף הופיע גם בפסטיבלים רבים ברחבי העולם כולל בזלצבורג, אדינבורו, בפרומס, אלדבורו, "Mostly Mozart" ("בעיקר מוצרט") בניו יורק, סאפורו, רוויניה, טנגלווד, בלוסום, אספן, הוליווד בול וסרטוגה.
האף בוחר לא פעם לערוך סיורי רסיטלים וקונצרטים במרכזים מוזיקליים פחות מבוקשים ולצד תזמורות בפרובינציה, כמו למשל בדה מוין, בירת מדינת איווה, או סירקיוז, ניו יורק.
לא פעם הוא כולל ברפרטואר שלו גם קטעי מוזיקה קלה, כמו המנגינה My Favorite Things מתוך המחזמר "צלילי המוסיקה מאת רוג'רס והמרשטיין.
הקלטות

האף הקליט מעל 40 תקליטורים. ביניהם חשובות במיוחד הן אוסף של ארבעה קונצ'רטי לפסנתר והרפסודיה על נושא של פגניני מאת רחמנינוב, עם התזמורת הסימפונית של דאלאס. 
הקלטות אלה זיכו אותו בפרס "גרמופון" ובפרס המבקרים הבריטים למוזיקה קלאסית.
סטיבן האף הצטיין גם כמלחין ומתעתק ולפעמים כלל יצירות משלו ברסיטלים שלו.
הקונצ'רטו לצ'לו שהלחין בוצע בבכורה בשנת 2007 על ידי סטיבן איסרליס והפילהרמונית של ליברפול.
בכנסיית המנזר וסטמינסטר בוצעו בקיץ אותה השנה מיסות שכתב. בשנת 2009 השלישייה שלו לפיקולו, קונטרבס ופסנתר ('Was mit den Traenen Geschieht') הושמעה בבכורה בברלין על ידי חברים בפילהרמונית של ברלין.
הקלטותיו את חמשת הקונצ'רטי לפסנתר מאת סן-סנס זכו בתואר הקלטת השנה של "גרמופון" בשנת 2001 ומאוחר יותר הוכתרו כ"תקליטור הזהב" של כל 30 שנות קיום הפרס ("winner of winners" - פרס הפרסים).
סטיבן האף הוא חבר לשם כבוד ופרופסור אורח באקדמיה המלכותית בלונדון ומלמד בקורסים הבינלאומיים לפסנתר במסגרת המכללה הצפונית המלכותית למוזיקה במנצ'סטר.
חייו הפרטיים

מגיל 16 נמשך לדת הקתולית אחרי שבעת שהותו בסאמר סקול דרטינגטון בדבון, נכח במיסה בכנסיית המנזר באקפסט והוקסם. בהמשך המיר את דתו לרומית קתולית, מהפך שהיה בו גם ביטוי של מרד נעורים. פעמיים בחייו שקל לפנות לשליחות של כמורה או להצטרף למסדר הנזירים הפרנציסקנים. אף על פי שלבסוף לא עשה זאת, האמונה המשיכה לתפוס מקום חשוב בחייו. היה לפרק זמן חבר בארגון אופוס דאי ופרסם בין השאר ספר "כתבי הקודש כתפילה: ספר ללקטיו דיווינה" (lectio divina).
נוהג להתבטא בנושאי תאולוגיה וגם כן בנוגע לנטייתו החד-מינית ועל הקשר בינה ובין המוזיקה והדת בחייו.
מוכשר בתחומים אינטלקטואלים רבים, בזמנו הפנוי עוסק גם בציור ובשנת 2007 זכה האף בפרס הראשון בתחרות השישית הבינלאומית לשירה של המגזין "פרסט רייטר" Firstwriter.
כמו כן האף כותב בהתמדה בלוג אישי באינטרנט.
יצירות

מיסות:
מיסת "התמימות והניסיון" (Mass of Innocence and Experience)
Missa Mirabilis
2007 - קונצ'רטו לצ'לו
2009 - שלישייה
Other Love Songs (שירי אהבה אחרת)
סונאטה "Broken Branches" (ענפים שבורים) לפסנתר
ספרים

2007 - ,The Bible as Prayer, Paulist Press
פרסים ואותות כבוד

1983 - זכה בתחרות הבינלאומית נאומבורג לפסנתר
2001 - מענק מאק ארתור בשביל תרומות יחידיות לחיי בני זמנו
2005 - פרס ג'ין גימבל ליין - פרס להישגים הגבוהים ביותר בנגינה בפסנתר - מטעם בית הספר למוזיקה של אוניברסיטת נורתווסטרן. סטיבן האף היה החתן השני של פרס זה.
לקריאה נוספת

Alain Pâris - Dictionnaire des Interprètes et de l'Interprétation musicale au XXe siècle, Robert Laffont, Bouquins, Paris, 1995 (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  R.Morrison, 2009, The Times
↑  כתבה באתר טוקאפי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262895805171  PLWABN: 9810672793505606  BIBSYS: 1071887  BnF: cb13926408v (data)  GND: 124456758  ISNI: 0000 0001 1463 386X  LCCN: n88600215  LNB: 000071367  MusicBrainz: fd7e7a8f-38b4-4c6a-964f-3c9ed53a898e  NKC: xx0085940  NTA: 104818735  SNAC: w6wd4vwj  SUDOC: 08304888X  Trove: 938147  VIAF: 115933139   WorldCat (עם VIAF): 115933139
עמנואל ויטורגן

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1939 (בן 84) באקו, הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית של אזרבייג'ן 
 שם לידה:  Эммануил Гедеонович Виторган 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1961 
 מקום לימודים:  האקדמיה לאמנויות התיאטרון בסנקט פטרבורג (1961) 
 בן או בת זוג:  אלה בלטר (?–14 ביולי 2000)  תמרה רומיאנצבה (?–1970)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  מקסים ויטורגן 
 פרסים והוקרה:  אמן העם של הפדרציה הרוסית (1998)  אמן מצטיין של רוסיה הסובייטית (1990) 
 http://www.vitorgan.ru
 פרופיל ב-IMDb
 
עמנואל (עמנואיל) ויטורגן (ברוסית: Эммануил Гедеонович Виторган‏; נולד ב-29 בדצמבר 1939) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה סובייטי-רוסי ממוצא יהודי. בשנת 1998 הוא קיבל תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית. מנצח מארק גורנשטיין הוא קרוב משפחתו.
קורות חיים

עמנואל (עמנואיל) ויטורגן נולד בשנת 1939 בבאקו (אז בתחומי ברית המועצות כיום באזרבייג'ן) למשפחה יהודית. הוריו היו במקור מאודסה. אביו היה מהנדס בתעשיית המזון ומשפחה עברה ממקום למקום מספר פעמים. לימודי בית ספר ויטורגן סיים באסטרחן.
לאחר סיום בית ספר ויטורגן נסע למוסקבה אך לא התקבל ללימודי משחק והחל לימודים במכון לתיאטרון בלנינגרד אותו סיים בשנת 1961. הוא החל לעבוד בתיאטרון של פסקוב ואחר כך עבד במספר תיאטראות בלנינגרד. בשנת 1971] ביחד עם אשתו השנייה אלה בלטר הם עברו למוסקבה. הוא עבר מספר תיאטראות עד שבשנת 1984 החל לשחק תיאטרון מאיאקובסקי בו היה שחקן עד לשנת 2005. בשנת 2010 הוא השתתף בהצגה בתיאטרון גשר.
בנוסף לעבודות רבות בתיאטרון ויטורגן שיחק בסרטי קולנוע רבים. הוא הצטלם לראשונה בשנת 1967 ועד היום שיחק בכ-123 סרטים.
ויטורגן עסק בדיבוב של סרטי הנפשה וסרטים זרים לרוסית.
ויטורגן היה נשוי שלוש פעמים. מאשתו הראשונה הוא התגרש בשנת 1970. לזוג נולדה בת שעובדת שתחום תיאטרון. בשנת 1970 הוא התחתן עם אלה בלטר, שחקנית תיאטרון. לזוג נולד בן מקסים ויטורגן, שחקן קולנוע וטלוויזיה. בשנת 2000 אלה בלטר נפטרה מסרטן. ויטורגן התחתן בפעם השלישית עם אירינה מלודיק (נולדה ב-1962 ביורמלה). בשנת 2018 ו-2019 נולדו לו בנות.
בשנת 1998 לויטורגן הוענק תואר אמן העם של הפדרציה הרוסית.
החל משנת 2013 ויטורגן מתנגד למדיניות של ולדימיר פוטין לרבות תמיכה באלכסיי נבלני והתנגדות לפלישת רוסיה לאוקראינה. לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה ויטורגן מתגורר בעיקר מחוץ לרוסיה, בעיקר בלטביה בה נולדה אשתו.
עונת 1969/1970 בפוטבול ליג

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  9 באוגוסט 1969 – 2 במאי 1970 (267 ימים)
 מספר משתתפות:  22
 הזוכה:  אברטון
 מספר משחקים:  462
 מספר שערים:  1212 (2.62 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (25) אסל (וסט ברומיץ' אלביון)
 → 1968/19691970/1971 ←
 
עונת 1969/1970 הייתה העונה ה-71 של הפוטבול ליג שהיא הייתה הליגה האנגלית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-9 באוגוסט 1969 והסתיימה ב-2 במאי 1970. בעונה זו התחרויות התקיימו בליגה הבכירה, בליגת משנה,  בדיוויזיון השלישי ובדיוויזיון הרביעי.
הליגה הבכירה כללה 22 קבוצות. דרבי קאונטי וקריסטל פאלאס (בפעם הראשונה בתולדות המועדון) היו הקבוצות שעלו מליגת משנה.
עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במידה וכמה קבוצות זכו באותו מספר נקודות, הקבוצה עם יתרון ביחס שערים דורגה במקום גבוה יותר. שיטה זו הייתה בתוקף עד לעונת 1976/1977.
אברטון זכתה באליפות בפעם השביעית בתולדות המועדון.
בסוף העונה לליגת משנה ירדו סנדרלנד ושפילד וונסדי. במקומן לליגה הבכירה עלו האדרספילד טאון ובלקפול.
כדורגלנים מצטיינים

אסל מוסט ברומיץ' אלביון כבש 25 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
בילי ברמנר מלידס יונייטד זכה בפרס כדורגלן השנה של התאחדות עיתונאי הכדורגל האנגלית.
טבלת הליגה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | יחס שערים | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| 1 | אברטון | 42 | 29 | 8 | 5 | 72 | 34 | 2.118 | 38 | 66 | זכייה בליגה  העפלה לגביע האלופות |
| 2 | לידס יונייטד | 42 | 21 | 15 | 6 | 84 | 49 | 1.714 | 25 | 57 |  |
| 3 | צ'לסי | 42 | 21 | 13 | 8 | 70 | 50 | 1.400 | 20 | 55 | העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע |
| 4 | דרבי קאונטי | 42 | 22 | 9 | 11 | 64 | 37 | 1.730 | 27 | 53 |  |
| 5 | ליברפול | 42 | 20 | 11 | 11 | 65 | 42 | 1.548 | 23 | 51 | העפלה בגביע ערי הירידים |
| 6 | קובנטרי סיטי | 42 | 19 | 11 | 12 | 58 | 48 | 1.208 | 10 | 49 |  |
| 7 | ניוקאסל יונייטד | 42 | 17 | 13 | 12 | 57 | 35 | 1.629 | 22 | 47 | העפלה בגביע ערי הירידים כמחזיקת הגביע |
| 8 | מנצ'סטר יונייטד | 42 | 14 | 17 | 11 | 66 | 61 | 1.082 | 5 | 45 |  |
| 9 | סטוק סיטי | 42 | 15 | 15 | 12 | 56 | 52 | 1.077 | 4 | 45 |  |
| 10 | מנצ'סטר סיטי | 42 | 16 | 11 | 15 | 55 | 48 | 1.146 | 7 | 43 | העפלה לגביע אירופה למחזיקות גביע כמחזיקת גביע |
| 11 | טוטנהאם הוטספר | 42 | 17 | 9 | 16 | 54 | 55 | 0.982 | 1- | 43 |  |
| 12 | ארסנל | 42 | 12 | 18 | 12 | 51 | 49 | 1.041 | 2 | 42 |  |
| 13 | וולברהמפטון וונדררס | 42 | 12 | 16 | 14 | 55 | 57 | 0.965 | 2- | 40 |  |
| 14 | ברנלי | 42 | 12 | 15 | 15 | 56 | 61 | 0.918 | 5- | 39 |  |
| 15 | נוטינגהאם פורסט | 42 | 10 | 18 | 14 | 50 | 71 | 0.704 | 1- | 38 |  |
| 16 | וסט ברומיץ' אלביון | 42 | 14 | 9 | 19 | 58 | 66 | 0.879 | 8- | 37 |  |
| 17 | וסטהאם יונייטד | 42 | 12 | 12 | 18 | 51 | 60 | 0.850 | 9- | 36 |  |
| 18 | איפסוויץ' טאון | 42 | 10 | 11 | 21 | 40 | 63 | 0.635 | 23- | 31 |  |
| 19 | סאות'המפטון | 42 | 6 | 17 | 19 | 46 | 67 | 0.687 | 23- | 29 |  |
| 20 | קריסטל פאלאס | 42 | 6 | 15 | 21 | 34 | 68 | 0.500 | 34- | 27 |  |
| 21 | סנדרלנד | 42 | 6 | 14 | 22 | 30 | 68 | 0.441 | 38- | 26 | ירדה ליגה |
| 22 | שפילד וונסדי | 42 | 8 | 9 | 25 | 40 | 71 | 0.563 | 31- | 25 | ירדה ליגה |
עונת 1970/1971 בבונדסליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  15 באוגוסט 1970 – 5 ביוני 1971 (295 ימים)
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  בורוסיה מנשנגלדבך
 מספר משחקים:  306
 מספר שערים:  914 (2.99 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  6,550,000 (21,405 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  (24) לותר קובלון  רוט-וייס אוברהאוזן
 → 1969/19701971/1972 ←
 
עונת 1970/1971 הייתה העונה השמינית של הבונדסליגה, שהיא הליגה הגרמנית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-15 באוגוסט 1970 והסתיימה ב-5 ביוני 1971.
ארמיניה בילפלד וקיקרז אופנבך עלו מהליגות האזוריות.
בורוסיה מנשנגלדבך זכתה בתואר האליפות העונה השנייה ברציפות.
על ניצחון במשחק הוענקו שתי נקודות. במידה ובסוף העונה מספר קבוצות היו מגיעות לאותו מספר נקודות, קבוצה עם הפרש שערים הייתה מקבלת יתרון.
הליגה כללה 18 קבוצות. קבוצות שסיימו במקומות ה-17 וה-18 ירדו בסוף העונה לליגות אזוריות, ושתי קבוצות מליגות אזוריות עלו במקומן. למטרת קביעת העולות היה נערך טורניר בו השתתפו שתי קבוצות מחמש ליגות אזוריות, סך הכל 10 קבוצות.
קיקרז אופנבך ורוט-וייס אסן ירדו לליגות אזוריות.
במהלך יוני 1971 נתגלה בכדורגל הגרמני סקנדל גדול בבונדסליגה כאשר היה חשד שמנג'ר קבוצת קיקרז אופנבך, הורסט גרגוריו קנלאס מכר משחקים נגד קבוצות אחרות. הפרשייה נקשרה גם לקבוצות פ.צ. קלן, שאלקה 04, ארמיניה בילפלד והרטה ברלין. מספר שחקנים לא הורשו יותר לשחק וקבוצת ארמיניה בילפלד איבדה את כל הנקודות שהרוויחה בעונת 1971/1972 וירדה לליגה האזורית שלה בתום העונה.
כדורגלנים מצטיינים

לותר קובלון מרוט-וייס אוברהאוזן כבש 24 שערים, והיה מלך השערים של הליגה.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | בורוסיה מנשנגלדבך (אלופה) | 34 | 20 | 10 | 4 | 77 | 35 | 42 | 50 | העפלה לגביע אירופה לאלופות |
| 2. | באיירן מינכן | 34 | 19 | 10 | 5 | 74 | 36 | 38 | 48 | זכייה בגביע הגרמני העפלה לגביע מחזיקות הגביע |
| 3. | הרטה ברלין | 34 | 16 | 9 | 9 | 61 | 43 | 18 | 41 | העפלה לגביע אופ"א |
| 4. | איינטרכט בראונשווייג | 34 | 16 | 7 | 11 | 52 | 40 | 12 | 39 | העפלה לגביע אופ"א |
| 5. | המבורג | 34 | 13 | 11 | 10 | 54 | 63 | 9- | 37 | העפלה לגביע אופ"א |
| 6. | שאלקה 04 | 34 | 15 | 6 | 13 | 44 | 40 | 4 | 36 |  |
| 7. | דיסבורג | 34 | 12 | 11 | 11 | 43 | 47 | 4- | 35 |  |
| 8. | פ.צ. קייזרסלאוטרן | 34 | 15 | 4 | 15 | 54 | 57 | 3- | 34 |  |
| 9. | הנובר 96 | 34 | 12 | 9 | 13 | 53 | 49 | 4 | 33 |  |
| 10. | ורדר ברמן | 34 | 11 | 11 | 12 | 41 | 40 | 1 | 33 |  |
| 11. | פ.צ. קלן | 34 | 11 | 11 | 12 | 46 | 56 | 10- | 33 | סגנית בגביע הגרמני העפלה לגביע אופ"א |
| 12. | שטוטגרט | 34 | 11 | 8 | 15 | 49 | 49 | 0 | 30 |  |
| 13. | בורוסיה דורטמונד | 34 | 10 | 9 | 15 | 54 | 60 | 6- | 29 |  |
| 14. | ארמיניה בילפלד | 34 | 12 | 5 | 17 | 34 | 53 | 19- | 29 |  |
| 15. | איינטרכט פרנקפורט | 34 | 11 | 6 | 17 | 39 | 56 | 17- | 28 |  |
| 16. | רוט-וייס אוברהאוזן | 34 | 9 | 9 | 16 | 54 | 69 | 15- | 27 |  |
| 17. | קיקרז אופנבך | 34 | 9 | 9 | 16 | 49 | 65 | 16- | 27 | ירדו ליגה |
| 18. | רוט-וייס אסן | 34 | 7 | 9 | 18 | 48 | 68 | 20- | 23 | ירדו ליגה |
סמאש אינטו פיסז

| --- | --- |

 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 סוגה:  רוק אלטרנטיבי, פופ רוק, מטאל אלטרנטיבי 
 www.smashintopieces.com
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 Per Bergquist Chris Adam Benjamin Jennebo The Apocalypse DJ 
 
סמאש אינטו פיסז (באנגלית: Smash Into Pieces) היא להקת רוק שוודית, שהוקמה בשנת 2008 בעיר ארברו.
קריירה

הלהקה הוקמה בשנת 2008 על ידי חבריה, בנג'מין ינבו, פר ברגקוויסט, אייזק סנואו, ויקטור וידלונד וכריס-אדם הדמאן-סרביי. היא הוציא את סינגל הבכורה שלה, "Fading", ב-2009. הוא הגיע למקום ה-33 במצעד הסוורייטופליסטן השוודי. בשנת 2012 חתמה על חוזה הקלטות עם חברת התקליטים סוני מיוזיק אנטרטיינמנט. כמה חודשים לאחר מכן קיבלו בטקס פרסי הרוק של בנדיט את פרס "הלהקה החדשה הטובה ביותר של השנה". אלבום הבכורה שלה, Unbreakable, יצא לאור ב-10 באפריל 2013. הוא הגיע למקום השביעי במצעד האלבומים השוודי. לאחר הוצאתו יצאה הלהקה לסיבוב הופעות עם אלטר ברידג' והיילסטורם.
ב-25 בפברואר 2015 יצא אלבומה השני, The Apocalypse DJ. במהלך אותה שנה יצאו הסינגלים "Stronger" ו-"Color of Your Eyes". לאחר כמה חודשים עזב סנואו את הלהקה. ב-27 בינואר2017 פורסם האלבום Rise and Shine. מיד לאחר פרסומו עזב גם וידלונד את סמאש אינטו פיסז. ב-12 באוקטובר 2018 יצא לאור אלבומה הרביעי של הלהקה, Evolver.
ב-30 בנובמבר 2022 נחשף כי סמאש אינטו פיסז עתידה להשתתף במלודיפסטיבלן, הקדם השוודי לאירוויזיון 2023, עם השיר "Six Feet Under" היא השתתפה במקצה הרביעי של התחרות, שהתקיים ב-25 בפברואר 2023. בערב הגמר, ששודר ב-11 במרץ, דורגה הלהקה במקום השלישי עם 112 נקודות. לאחר התחרות הגיע השיר למקום השני במצעד הסינגלים השוודי.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2013 – Unbreakable
2015 – The Apocalypse DJ
2017 – Rise and Shine
2018 – Evolver
2020 – Arcadia
2021 – A New Horizon
2022 – Disconnect
הערות שוליים

↑  "Smash Into Pieces". swedishcharts.com. נבדק ב-26 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Konsertanmeldelse "Smash Into Pieces" på John Dee i Oslo 09.05.13". norskrock.blogg.no (בנורווגית). 9 במאי 2013. אורכב מ-המקור ב-22 בדצמבר 2015. נבדק ב-26 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Smash Into Pieces". laut.de (בגרמנית). נבדק ב-26 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  SVT (25 בנובמבר 2023). "Loreen och Smash into pieces vidare till final i Melodifestivalen". נבדק ב-26 בפברואר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Veckolista Singlar, vecka 11". Sverigetopplistan. נבדק ב-29 במרץ 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16971401p (data)  GND: 1123240329  ISNI: 0000 0004 6931 6943  MusicBrainz: 65b83862-32e4-444a-ad59-aa8f4866a0ad  NKC: xx0274944  VIAF: 316455293   WorldCat (עם VIAF): 316455293
עונת 1958/1959 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל

| --- | --- |
אצטדיון בו נערך משחק הגמר
 מארחת:  אצטדיון מרצדס-בנץ ארנה
 תקופת התחרות:  26 באוגוסט 1958 – 3 ביוני 1959 (282 ימים)
 מספר משתתפות:  26  (מתוך 28 משתתפות שנרשמו)
 הזוכה:  ספרד 1939 ריאל מדריד
 מספר משחקים:  55
 מספר שערים:  199 (3.62 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  צרפת ז'יסט פונטיין   (10 שערים)
 → 1957/19581959/1960 ←
עונת 1958/1959 בגביע אירופה לאלופות בכדורגל הייתה העונה הרביעית של התחרות האירופית לקבוצות כדורגל והיא אורגנה על ידי אופ"א. המשחק הראשון התקיים ב-26 באוגוסט 1958 ותחרות הסתיימה ב-3 ביוני 1959. בתחרות השתתפו 26 קבוצות (נרשמו 28). למשתתפי התחרות התווספו יוון ופינלנד.
משחק הגמר נערך בנקאר סטדיון, שטוטגרט.  התחרות הסתיימה בניצחון של ריאל מדריד בפעם הרביעית ברציפות.
מתכונת התחרות

לתחרות נרשמו 28 קבוצות. ריאל מדריד כמחזיקת הגביע קודמה ישירות לשמינית הגמר. 27 קבוצות הנותרות חולקו ל-3 בתים: מערב אירופה, מרכז אירופה ומזרח אירופה. ההגרלה התקיימה בקאן ב-2 ביולי 1958. בהתאם לתוצאות ההגרלה, קבוצה מכל בית העפילו ישירות לשמינית הגמר ו-8 קבוצות נותרות נפגשו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ לקביעת הקבוצה שתעפיל לשמינית הגמר.
בכל השלבים למעט משחק הגמר נערכו משחק בית ומשחק חוץ.
מנצ'סטר יונייטד שהוזמנה לתחרות בהזמנה מיוחדת בסופו של דבר החליטה לא להשתתף.
אולימפיאקוס הוגרלה לשחק נגד הקבוצה הטורקית וביטלה את השתתפותה.
ראו גם

גמר גביע אירופה לאלופות 1959.
פאולוס השלישי

האפיפיור פאולוס השלישי (בלטינית: Paulus III; נולד בשם אלסאנדרו פארנזה ב-29 בפברואר 1468 – 10 בנובמבר 1549), היה אפיפיור ומנהיג הכנסייה הקתולית בין 1534 למותו בשנת 1549. הבולט בין הישגיו בתקופת כהונתו הוא כינוס ועידת טרנטו ב-1545. פאולוס השלישי היה האפיפיור הראשון אשר מינה קרדינלים ללא גילוי שמם בפומבי.
אלסאנדרו פארנזה היה בן לשושלת פארנזה מצד אביו וקרוב רחוק מצד אימו של האפיפיור בוניפקיוס השמיני (1294–1303).
הוא מצויר בציור "פאולוס השלישי ונכדיו אלסאנדרו ואוטאביו פארנזה".
פרסם בשנת 1537 את הבולה Sublimis dues בו הכריז כי הילידים באמריקה (אינדיאנים) הם בני אדם, והם יכולים לקבל על עצמם את הנצרות.
בשנת 1542 פרסם בולה שהבטיחה הטבות כלכליות ליהודים שמתנצרים.
עונת 1969/1970 בליגת העל ההולנדית

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  10 באוגוסט 1969 – הווה (55 שנים) 
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  אייאקס (6)
 מספר משחקים:  306 
 → עונת 1968/1969עונת 1970/1971 ←
 
עונת 1969/1970 הייתה העונה ה-14 של ליגת העל ההולנדית בכדורגל, שהיא הליגה ההולנדית הבכירה. בסיום אותה עונה זכתה אייאקס באליפות הליגה. GVAV וSV SVV ירדו לליגת המשנה.
מבנה

על ניצחון הוענקו 2 נקודות ועל תיקו נקודה בודדת. הליגה כללה 18 קבוצות, (16 ששיחקו בעונה שעברה, אליהן הצטרפו SV SVV והארלם שעלו מליגת המשנה) ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 17 משחקים כל אחד - 34 מחזורים בסה"כ. בסיומם הראשונה זכתה באליפות והקבוצות שסיימו במקומות 17 ו-18 ירדו לליגת המשנה.
מבנה > טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אייאקס  | 34 | 27 | 6 | 1 | 100 | 23 | 77 | 60 | העפלה לגביע אירופה לאלופות |
| 2. | פיינורד  | 34 | 22 | 11 | 1 | 81 | 22 | 59 | 55 | העפלה לגביע אירופה לאלופות עקב זכייה בגביע אירופה לאלופות |
| 3. | פ.ס.וו. איינדהובן  | 34 | 19 | 8 | 7 | 70 | 34 | 36 | 46 | מחזיקת הגביע ההולנדי העפלה גביע אירופה למחזיקות גביע |
| 4. | פ.צ. טוונטה  | 34 | 17 | 8 | 9 | 62 | 43 | 19 | 42 | גביע ערי הירידים והעפלה לגביע האינטרטוטו |
| 5. | ספרטה רוטרדם  | 34 | 16 | 9 | 9 | 56 | 41 | 15 | 41 | גביע ערי הירידים |
| 6. | ADO דאן האג  | 34 | 14 | 12 | 8 | 56 | 33 | 23 | 40 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 7. | גו אהד איגלס  | 34 | 11 | 13 | 10 | 40 | 42 | 2- | 35 |  |
| 8. | מ.ו.ו מאסטריכט  | 34 | 10 | 14 | 10 | 45 | 45 | 0 | 34 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 9. | סכוונינגן הולנד ספורט  | 34 | 13 | 7 | 14 | 48 | 63 | 15- | 33 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 10. | נאק ברדה  | 34 | 11 | 10 | 13 | 40 | 54 | 14- | 32 |  |
| 11. | ניימכן  | 34 | 8 | 15 | 11 | 31 | 39 | 8- | 31 |  |
| 12. | א.ז 67  | 34 | 8 | 12 | 14 | 31 | 48 | 17- | 28 |  |
| 13. | הארלם  | 34 | 6 | 15 | 13 | 23 | 36 | 13- | 27 |  |
| 14. | טלסטאר ספורטקלאב  | 34 | 5 | 14 | 15 | 33 | 48 | 15- | 24 |  |
| 15. | DWS אמסטרדם  | 34 | 9 | 6 | 19 | 26 | 50 | 24- | 24 |  |
| 16. | DOS אוטרכט  | 34 | 7 | 9 | 18 | 27 | 64 | 37- | 23 | העפלה לגביע האינטרטוטו |
| 17. | GVAV  | 34 | 7 | 8 | 19 | 20 | 45 | 25- | 22 | ירידה לליגת המשנה |
| 18. | SV SVV  | 34 | 5 | 5 | 24 | 31 | 90 | 59- | 15 | ירידה לליגת המשנה |
↑  בסיום העונה התאחדה עם אלינקוויק ועם פלוקס ויצרה את פ.צ אוטרכט
| עונות בליגת העל ההולנדית |
| --- | --- | --- |
| ליגת העל ההולנדית | 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1967 • 1967/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
עמנואל יפה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 ביוני 1911 קובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  2 בפברואר 1978 (בגיל 66) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 השכלה:  הגימנסיה העברית רחביה  המכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 בן או בת זוג:  חוה לצרוס-יפה 
 
עמנואל יפה עם תלמידיו בבית הספר הריאל 1946
עמנואל יפה נואם בסיום שנת הלימודים 1945
תלמידי המכינה עם עמנואל יפה, 1945
עמנואל יפה וחיה שטקלברג עם תלמידיהם 1944
עמנואל יפה (ה' בסיוון תרע"א, 1 ביוני 1911 – כ"ה בשבט תשל"ח, 2 בפברואר 1978) היה איש חינוך, מלחין וסופר ילדים ישראלי, שהתמחה בתחום החינוך היסודי. כיהן כמנהל המחלקה להכשרת מורים, כסמנכ"ל משרד החינוך וכיו"ר המזכירות הפדגוגית. "אדריכל האקדמיזציה של הכשרת המורים בישראל".
ביוגרפיה

עמנואל יפה נולד ב-1911 בעיר קובנה שבצפון-מערב רוסיה (ליטא), בן למשפחת מורים וסופרים: אביו יצחק יפה היה מחנך, ואמו בלהה יפה הייתה מחנכת וסופרת ומשוררת ילדים (ובעצמה בתו של הסופר והמחנך מנחם מרדכי סילמן ואחייניתו של המורה, הסופר ואיש הציבור קדיש יהודה סילמן).
בשנת 1913, בגיל שנתיים, עלה עם הוריו לארץ ישראל, וגדל והתחנך במושבה רחובות, שבה למד בבית הספר העממי שניהל אביו, ולאחר מכן בירושלים, שם הייתה המשפחה בין מייסדי שכונת בית הכרם. את לימודיו סיים בגימנסיה רחביה, ולאחריהם המשיך וסיים לימודי הוראה בבית המדרש למורים בית הכרם ולימודי חינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה העברית. לימים השתלם באוניברסיטאות לונדון והרווארד (1965).
בתקופת המנדט הבריטי היה פעיל בתנועת הצופים וערך את ביטאוניה. שנים אחדות שימש כמורה מן החוץ בחוג למינהל חינוכי באוניברסיטה העברית.
את עבודתו החינוכית החל בשנת 1931 כמורה בכיתות היסוד של בית הספר הריאלי בחיפה. בהמשך ניהל בו את כיתות היסוד וריכז את סניפיו, לצד היותו מדריך פדגוגי בבית המדרש למורים שליד בית הספר הריאלי (מה שנקרא בהמשך, "סמינר גורדון"), מורה וסגן מנהל בית המדרש למורים בחיפה.
לאחר קום המדינה התמנה למפקח על בתי המדרש למורים ועוזר למנהל המחלקה להכשרת מורים ולהשתלמותם במשרד החינוך והתרבות.
בשנת 1959 החליף את חיים אורמיאן בתפקיד מנהל המחלקה להכשרת מורים ולהשתלמותם, וכעבור כעשור התמנה לסמנכ"ל המשרד.
ב-1970 התמנה בנוסף כאחראי לחינוך היסודי במזכירות הפדגוגית, ובשנת תשל"ז התמנה ליו"ר המזכירות הפדגוגית – תפקיד שאותו מילא עד פטירתו.
בשנת 1977 יזם את "שנת הבר-מצווה" (בכיתה ז').
משנת 1954 היה יפה נשוי לחווה לצרוס-יפה (1930–1998), פרופסור לדת האסלאם באוניברסיטה העברית, כלת פרס ישראל להיסטוריה לשנת תשנ"ג-1993. אחיו הצעירים היו עמיקם יפה, מהנדס העיר ירושלים, ואביעד יפה, איש ציבור, דיפלומט וחבר הכנסת (חתנו של אליהו ששון).
יפה נפטר בשנת 1978, בגיל 66, ונקבר בהר הזיתים. הותיר את אשתו ושני ילדיו, ישי ואורית.
שמו הונצח בבית הספר לעובדי הוראה בכירים על-שם עמנואל יפה בירושלים.