stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נגעי אדם
מצורעים מפורסמים במקרא > נעמן

בתחילת ספר מלכים ב', מסופר על נעמן, שר צבא ארמי, שחלה בצרעת. על פי מסורת, זהו החייל הארמי שהרג את אחאב. לא מסופר במקרא מדוע קבל נעמן צרעת זו.
נערה ישראלית שנלקחה בשבי ושימשה כשפחה אצל אשת נעמן סיפרה לה על איש אלוהים מופלא שביכולתו לרפא צרעת. מלך ארם שלח מכתב למלך ישראל, בו דרש לרפא את נעמן מהצרעת. מלך ישראל נבהל וקרע את בגדיו, אך הנביא אלישע שמע על כך והסכים לקבלו.
נעמן הגיע אל פתח בית הנביא והתקבל על ידי שליח שהורה לו לטבול שבע פעמים בנהר הירדן, וכך יירפא. נעמן הופתע מתשובה זו וכעס:
וַיִּקְצֹף נַעֲמָן, וַיֵּלַךְ; וַיֹּאמֶר הִנֵּה אָמַרְתִּי אֵלַי יֵצֵא יָצוֹא, וְעָמַד וְקָרָא בְּשֵׁם-ה' אֱלֹהָיו, וְהֵנִיף יָדוֹ אֶל-הַמָּקוֹם, וְאָסַף הַמְּצֹרָע. הֲלֹא טוֹב אבנה (אֲמָנָה) וּפַרְפַּר נַהֲרוֹת דַּמֶּשֶׂק, מִכֹּל מֵימֵי יִשְׂרָאֵל--הֲלֹא-אֶרְחַץ בָּהֶם, וְטָהָרְתִּי; וַיִּפֶן, וַיֵּלֶךְ בְּחֵמָה.
בסופו של דבר שכנעו אותו נעריו לנסות את דברי הנביא. הוא הסכים ואכן נרפא מהצרעת. נעמן חזר לנביא והודיע שהוא מכיר בה' כאלוהים, ובכך נתקיימו דברי הנביא מתחילת הפרק:
וַיָּשָׁב (נעמן) אֶל-אִישׁ הָאֱלֹהִים הוּא וְכָל-מַחֲנֵהוּ, וַיָּבֹא וַיַּעֲמֹד לְפָנָיו, וַיֹּאמֶר הִנֵּה-נָא יָדַעְתִּי כִּי אֵין אֱלֹהִים בְּכָל-הָאָרֶץ, כִּי אִם-בְּיִשְׂרָאֵל.
לאחר מכן ביקש נעמן להעניק לאלישע תגמול אך הנביא סירב בתוקף לקחת דבר. נערו של אלישע, גיחזי, חמד מהממון ואחרי שעזב נעמן רדף גיחזי אחריו וביקש ממנו דברים מספר. אלישע שם לב לכך וקילל את גיחזי שצרעת נעמן תדבק בו ובזרעו.
מצורעים מפורסמים במקרא > מצורעי שומרון

עוד מסופר בספר מלכים, כי בעת המצור הארמי על העיר שומרון שהו ארבעה מצורעים מחוץ לעיר, והם היו שותפים בהצלת התושבים ממוות ברעב. המצור הכבד שהעיר הייתה נתונה בו גרם לרעב נורא זה. אלישע הנביא ניבא ליהורם מלך ישראל, שהגיע אליו לדון בהשלכות המצור, כי למחרת יהיה בעיר שפע עצום של מזון והוא יימכר במחירים אפסיים. אכן, בלילה השמיע אלוהים למחנה ארם קול מרכבות וסוסים רבים, והם דימו שחיל מצרים וחיל החתים נחלצו לעזרת תושבי שומרון. עזבו הארמיים את המחנה שלהם וברחו לארצם, בהשאירם בו מזון ורכוש רב. ארבעת המצורעים הבחינו בדבר, סיפרו אותו לשומרי העיר, ולאחר בדיקה שנעשתה מטעמו של המלך, יצא העם ובזז את מחנה ארם הנטוש. החיטים והשעורים נמכרו בשקלים בודדים, כנבואת אלישע.
על פי דברי רבי יוחנן בתלמוד, ארבעת המצורעים הללו הם גיחזי ושלושת בניו.
מצורעים מפורסמים במקרא > עוזיהו המלך

מצורע נוסף שמסופר עליו בספר מלכים הוא המלך עוזיהו. עוזיהו ביקש להקטיר קטורת בבית המקדש, תפקיד השמור לכהנים. הכהנים ניסו למנוע ממנו לעשות זאת, ללא הועיל. כאשר המשיך המלך בניסיונו להקטיר את הקטורת, פרחה הצרעת במצחו והוא נשאר מצורע עד יום מותו. על אף שרשמית הוא נשאר המלך, עברה המלכות בפועל לבנו יותם.
משמעותה הרוחנית של הצרעת

לתופעת נגע הצרעת יש משמעות רוחנית. הנגע המתואר במקרא הוא למעשה פגיעה בקשר בין האדם והחברה. חז"ל מבארים כי הנגעים באים על האדם כעונש על לשון הרע. בגמרא, מסכת ערכין ט"ו, ב, נאמר:
אמר ריש לקיש: מאי דכתיב "זאת תהיה תורת המצורע"? זו תהיה תורתו של מוציא שם רע
הרמב"ם הבחין בין הצרעת בגוף האדם, שהיא מחלה טבעית, לבין צרעת הבגד והבית, שהיא מחוץ לגדר הטבע:
הצרעת הוא שם האמור בשותפות, כולל עניינים הרבה שאין דומין זה לזה, שהרי לובן עור האדם קרוי צרעת, ונפילת קצת שיער הראש או הזקן קרוי צרעת, ושינוי עין הבגדים או הבתים קרוי צרעת. וזה השינוי האמור בבגדים ובבתים שקראתו תורה צרעת בשותפות השם - אינו ממנהגו של עולם, אלא אות ופלא היה בישראל, כדי להזהירן מלשון הרע; שהמספר בלשון הרע משתנות קירות ביתו, אם חזר בו, יטהר הבית, ואם עמד ברשעו עד שהותץ הבית - משתנין כלי העור שבביתו, שהוא יושב ושוכב עליהן. אם חזר בו, יטהרו; ואם עמד ברשעו עד שיישרפו, משתנין הבגדים שעליו. אם חזר בו, יטהרו; ואם עמד ברשעו עד שיישרפו - משתנה עורו ויצטרע, ויהיה מובדל ומפורסם לבדו, עד שלא יתעסק בשיחת רשעים, שהיא הליצות ולשון הרע. ועל עניין זה הוא מזהיר בתורה ואומר "הישמר בנגע הצרעת... זכור, את אשר עשה ה' אלוהיך למרים, בדרך" (דברים כד, ח-ט): הרי הוא אומר התבוננו מה אירע למרים הנביאה, שדיברה באחיה שהיא גדולה ממנו בשנים, וגידלה אותו על ברכיה, וסיכנה בעצמה להצילו מן הים; והיא לא דיברה בגנותו, אלא טעת שהשוות אותו לשאר נביאים, והוא לא היה מקפיד על כל אלו הדברים, שנאמר "והאיש משה עניו מאוד" (במדבר יב, ג), ואף על פי כן, מיד נענשה בצרעת. קל וחומר לבני אדם הרשעים הטיפשים, שמרבים לדבר גדולות ונפלאות; לפיכך ראוי למי שרצה לכוון אורחיו, להתרחק מישיבתן ומלדבר עימהן, כדי שלא ייתפס אדם, ברשת רשעים
ראו גם

נגע הצרעת
צרעת הבתים
זוג או פרד (סרט)

| --- | --- |
שלומית הגואל-טריגר ורוברט הניג
שלומית הגואל-טריגר ורוברט הניג
 בימוי:  טומי לנג
 הופק בידי:  טומי לנג
 תסריט:  טומי לנג
 עריכה:  עמי לבנה
 שחקנים ראשיים:  רוברט הניג שלומית הגואל-טריגר 
 מוזיקה:  רמי שולר
 צילום:  טומי לנג, אמיר רשפון
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקרנת בכורה:  2012
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זוג או פרד הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2012 בכתיבה, הפקה ובימויו של טומי לנג.
זה סרט המשך ל"טייארה" (2009) והוא סרט אוטוביוגרפי המספר על חייו של לנג אחרי מותה של אשתו ד"ר רותי פלטשר לנג, ועל השאיפה לזוגיות חדשה בצל הגעגועים לבת הזוג שהלכה לעולמה.
בסרט משולבים צילומים תיעודיים אמיתיים של אשתו של לנג, צילום קברה וסרטים ביתיים בהשתתפותה.
תקציר העלילה

פטר (רוברט הניג), אלמן בן 56, מחליט לאחר התלבטות ארוכה לעבור לגור עם נוגה (שלומית הגואל-טריגר), עו"ד גרושה בת 55.
לנוגה יש בת בשם נלי (26) (ליהי אברמסון) ולפטר יש את ניר (26) (עומרי אשין) ורמי (23) (אביב אלקבץ). אתם גר גם אביה של נוגה, הוגו (הוגו ירדן) (78).
פטר חוזר לעבוד אחרי כמה שנים של אבטלה, עם המעסיק הקודם שלו, ומתמנה למנהל קניון ברומניה. הזוגיות שלהם יודעת עליות וירידות עם מחשבות על המשכת הזוגיות או פרידה (מכאן שם הסרט).
נוגה נשארה אחראית על הבית. נוגה מדווחת למשטרה על רמי שמעשן סמים והוא נלקח לתחנת המשטרה. פטר בוגד בנוגה עם מזכירתו ברומניה אך חוזר לארץ כששומע על בנו שנעצר. רמי משוחרר ומכיר את דנה (דנה ידלין), משוררת וזמרת. רמי מתלבט בין דנה לנלי.
ניר מגלה לאביו שהוא הומוסקסואל וזה מתקשה לקבל זאת בהתחלה. פטר  מספר לנוגה על הסטוץ עם המזכירה ברומניה והיא מחליטה להיפרד אך חוזרת. נוגה מגלה לפטר שהיא זאת שהסגירה את רמי למשטרה ואז פטר רוצה להיפרד.
לאורך כל הסרט מנהל פטר "שיחות" עם אשתו המנוחה ומתייעץ אתה מה לעשות. הוא עושה זאת בחוף הים ועל קברה.
לבסוף, רמי מפסיק להשתמש בסמים ובכסף של סבא הוגו נוסע אחרי דנה לדרום אמריקה . נלי נוסעת לאנגליה ללימודים. ניר מתפייס עם פטר  ועובר לדירה שלו. פטר ונוגה מחליטים ששווה לעבוד על הקשר והאמון שאבד כי האהבה גדולה מהכאב.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| רוברט הניג | פטר |  |
| שלומית הגואל-טריגר | נוגה |  |
| הוגו ירדן | הוגו | אבא של נוגה |
| אביב אלקבץ | רמי |  |
| עומרי אשין | ניר |  |
| ליהי אברמסון | נלי |  |
| דנה ידלין | דנה | חברה של רמי |
האשטג נובה

| --- | --- |

 בימוי:  דן פאר
 הופק בידי:  גלית שרביט, גרניט נוחם, מור טרגר
 תסריט:  דן פאר
 תחקיר:  דן פאר
 עריכה:  נדב דירקטור ולב גולצר (עריכת וידאו), ניר בן ארי (עורכת משנה)
 צילום:  משתתפי הנובה
 חברת הפקה:  קסטינה תקשורת
 משך הקרנה:  54 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  תיעודי
האשטג נובה (#נובה) הוא סרט דוקומנטרי בבימויו של דן פאר המתעד את הטבח שאירע ב-7 באוקטובר 2023 בפסטיבל המוזיקה נובה. הסרט משחזר בצורה כרונולוגית, דקה אחר דקה, את ההתרחשויות במתחם פסטיבל נובה, שהתקיים בסמוך לקיבוץ רעים, על גבול עזה.
הסרט הוקרן לראשונה בערוץ יס דוקו ב-6 בדצמבר 2023 והיה הסרט הראשון בישראל שנסוב על מאורעות 7 באוקטובר. תוך שבועיים הפך לסרט התיעודי הנצפה ביותר לשנת 2023 בחברת YES, וזמן קצר לאחר מכן הפך לסרט התיעודי הנצפה ביותר בתולדותיה.
במהלך חסר תקדים החליטה חברת יס להעניק את הסרט חינם לכל גופי השידור שירצו.
הרקע ליצירת הסרט והפקתו

הבמאי דן פאר התנדב ביום השני של מלחמת חרבות ברזל בחמ"ל הנעדרים האזרחי שהוקם בגני התערוכה בתל אביב. במסגרת התנדבותו נחשף לסרטונים שהועלו לרשתות החברתיות על ידי משתתפי פסטיבל הנובה ושל מחבלי חמאס.
בהיותו יוצר דוקומנטרי, החליט פאר ליצור סרט שיתעד את אירועי המסיבה. הוא גייס לפרויקט את המפיקה גלית שרביט, את עורכת התוכן ניר בן ארי, את עורכי הווידאו נדב דירקטור ולב גולצר ואת חברת ההפקה קסטינה, שהפיקה את הסרט עבור ערוץ YES.
תקציר העלילה

פאר יצר את הסרט באמצעות 212 קטעי וידאו, קטעי קול והודעות וואטסאפ שצולמו, הוקלטו ונשלחו בזמן אמת, החל מיום שישי בערב 6 באוקטובר ועד למחרת, יום שבת, 7 באוקטובר. הסרט מתאר את ההתרגשות שאפפה את באי הפסטיבל טרם הגעתם למתחם, את האושר ששרר במהלך הפסטיבל, את הפסקתו הפתאומית כתוצאה ממתקפת הטילים ששוגרו מעזה בשעה 6:29 ואת חדירת מאות מחבלי חמאס שהגיעו למתחם המסיבה, רצחו 367 משתתפים וחטפו רבים מהם לעזה.
סגנון קולנועי

הסרט #נובה הוא קולנוע דוקומנטרי פורץ דרך וחדשני בכך שהוא משתמש אך ורק בסרטונים שצולמו באמצעות הטלפון הסלולרי, הודעות קוליות והודעות ווטסאפ והוא אינו משתמש כלל בקריינות או בראיונות עם ניצולים או פרשנים לגבי המתרחש.
ביקורות

סמדר שילוני מ-ynet כתבה כי "הסרט משמש כתב תביעה שאי-אפשר להתווכח אתו, שמשנה את הצופה באופן שאי-אפשר להתכחש לו, שמטלטל אותו באופן שהסברים וטענות אידאולוגיות לא יוכלו לעשות לעולם. בעולם שבו דעת הקהל חשובה לא פחות מצדקת דרכנו, הסרט הזה הוא החולייה הראשונה בשרשרת עדויות שאמנם לא תחזיר את מי שאבד, אבל אולי תסייע להציל את החיים הבאים".
שני ליטמן, מ"הארץ" כתבה כי "המסיבה היא מוקד אחד של אירועי 7 באוקטובר שמקפל בתוכו את הטרגדיה כולה — התמימות, העיוורון, חוסר האונים והמוגנות כשהמתקפה החלה, והחיים בסרט. כולנו היינו המשוגעים שחשבו שאפשר לעשות מסיבה בעזה. ועל כל זה, אפשר סוף סוף לטבוע בים של דמעות ובכי של ייאוש ואובדן"
ניר וולף מ"ישראל היום" ציין כי מדובר "במסמך עוצר נשימה, עצוב והיסטורי שהושלם במהירות שיא, וזה לא ניכר עליו. הוא משתמש במאות סרטונים שצילמו משתתפי המסיבה והמחבלים, מרכיב עליהם סיפור טרגי ושואב את הצופה למעמקי האימה כפי שהתרחשה בשטח, דקה אחר דקה. אם אפשר - לתרגם מייד לאנגלית, לארוז בעטיפת מתנה ולשלוח לכל פסטיבלי הקולנוע בחו"ל".
רועי אבן מאתר "מאקו" כתב כי "בלי גופה אחת, בלי שום דימום קשה לצפייה, "NOVA#" הוא סרט זוועות אפקטיבי. הגרפיות לא מתבטאת בתמונות, אלא במה שעובר על הנפש. הנפש, שהייתה פצועה מלכתחילה, מתקשה לעבור בשלום את הצפייה בסרט - וזאת אף על פי שאין בו אף תיעוד משמעותי שלא הופיע כבר במהדורות או בטלאגרם... ההסתמכות של פאר על תעודים מהשטח בלבד איננה עדות לעצלנות ולא לחסכנות - אלא למציאותיות. עם חומרים כאלה, לא צריך להוסיף כלום".
שם הסרט

בחיפושיו אחר חומרים לסרט הקליד פאר ברשתות החברתיות את המונח #נובה בשדה החיפוש וכך מצא מאות סרטונים שהועלו אליהן.
בריאיון שנערך עם חדשות 12, הוסיף פאר כי בחירת שם הסרט 'האשטאג נובה', היא גם התייחסות ל"דור שהיה במסיבה, שמתעד הכול, כל הזמן - את השמחות, האהבות והזוועות".
הסרט כמסמך הסברה

במהלך התביעה של דרום אפריקה נגד מדינת ישראל בבית הדין הבין-לאומי לצדק בהאג שבה האשימה דרום אפריקה את ישראל ברצח עם, החליטה חטיבת הדיגיטל של משרד החוץ בשיתוף פעולה עם yes, להקרין במהלך הדיון את הסרט על מסך ענק מחוץ לבניין בית הדין בהאג.
שר החוץ ישראל כ"ץ אמר כי הוא מודה ל-yes ול'קסטינה תקשורת' על הפקת הסרט על פסטיבל נובה. "מאות נרצחו ונחטפו מפסטיבל המוזיקה רק כיוון שהם יהודים, באחד מהפשעים הברבריים ביותר מאז מלחמת העולם השנייה. ביקשנו להקרין את הסרט לכל השגרירים, שיראו כנגד אילו מפלצות אנחנו נלחמים".
הסרט כמסמך הסברה > מועמדויות

הסרט נבחר להתמודד לפרס הסרט הטוב ביותר (עד 60 דקות) בתחרות פרסי אופיר לשנת 2024.
הסרט נבחר להתמודד בפרסי הטלוויזיה של ונציה לפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר לשנת 2024 (VENICE TV AWARD)
הסרט נבחר להתמודד בתחרות פרסי הפורום הדוקומנטרי לשנת 2024 בקטגוריית סרט הביכורים הטוב ביותר ובקטגוריית העריכה.
#NOVA הסרט המלא לצפייה ישירה | yes דוקו, סרטון בערוץ "yes tv (יס)", באתר יוטיוב (אורך: 54:21)
הערות שוליים

↑  דקה אחר דקה: הרגעים הדרמטיים מהטבח במסיבה ישוחררו לצפייה חופשית,  באתר כיפה, 11 בדצמבר 2023
↑  הישג לא שמח בכלל: הסרט על פסטיבל הדמים הוא הנצפה ביותר בתולדות yes, באתר ישראל היום, 24 בדצמבר 2023
↑  רן בוקר, yes מציעה את שידור הסרט #NOVA בחינם לכל הערוצים, באתר ynet, 11 בדצמבר 2023
↑  רותי קרן, התיעודים שהפכו לצוואות | במאי הסרט #NOVA בריאיון, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 18 בינואר 2024
↑   מדברים על #NOVA | הפודקאסט, סרטון בערוץ "yes tv (יס)", באתר יוטיוב (אורך: 52:36)
↑  רותה קופפר, "אבא, למה אף אחד לא בא?": דוקו חדש על המסיבה בנובה משחזר את הרגעים האחרונים, באתר כלכליסט, 6 בדצמבר 2023
1 2  סמדר שילוני, "איך אפשר לא לצלם את עצמך כשאלה אולי הרגעים האחרונים שלך?", באתר ynet, 22 בדצמבר 2023
↑  Tal, אורי ורן חופרים ת'עולם, באתר פודקאסטים, ‏2023-07-28
↑  סמדר שילוני, שדות הקטל: סרט הדוקו על פסטיבל נובה הוא מסמך מטלטל אך חשוב לצפייה, באתר ynet, 7 בדצמבר 2023
↑   שני ליטמן, הצופים ב-Nova# יכולים לחוש כאילו הם היו שם בעצמם, באתר הארץ, 13 בדצמבר 2023
↑  ניר וולף, פסטיבל הדמעות: הדוקו על "נובה" הוא מסמך עוצר נשימה, באתר ישראל היום, 6 בדצמבר 2023
↑  רועי אבן, ‏"NOVA#" הוא הנשק ההסברתי הכי חשוב שיצא מישראל, באתר ‏מאקו‏, 7 בדצמבר 2023
↑  סרט תיעודי חדש מציג: פסטיבל הנובה כפי שעדיין לא ראינו, באתר ‏מאקו‏, 10 בדצמבר 2023
↑  גיל משעלי, ‏על רקע התביעה נגד ישראל: הסרט "#נובה" מגיע להאג, באתר ‏מאקו‏, 11 בינואר 2024
↑  מאיה כהן, שיראו נגד אילו מפלצות אנחנו נלחמים , באתר ישראל היום, 8 בינואר 2024
↑  מיכל דאבי, #נובה, הדוקו על פשעי המין של חמאס – ועידן עמדי: הוכרזו המועמדים לפרסי אופיר, באתר חדשות 13, 14 באוגוסט 2024
↑  Winners and Nominees 2024, Venice TV Award (ב־)
↑  פורום הדוקומנטרי בישראל, פרסי הפורום הדוקומנטרי: המועמדים הסופיים 2024, באתר הפורום הדוקומנטרי בישראל, ‏14.10.24
ציר אלון

| --- | --- |
  
כביש אלון ליד מפגש כבישים 508 ו-458
כביש אלון ליד מפגש כבישים 508 ו-458
 מידע כללי
 כינוי:  ציר אלון
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש אורך
 אורך:  88 ק"מ
 מיקום
 נקודת התחלה:  צומת כפר אדומים
 נקודת סיום:  צומת מחולה
 
 קואורדינטות:  32°05′26″N 35°22′47″E﻿ / ﻿32.09055556°N 35.37972222°E﻿ / 32.09055556; 35.37972222
 he
 
מפת תוכנית אלון
בשילוט של מע"ץ נקרא הכביש "דרך אלון" ולא "ציר אלון"
ציר אלון (נקרא גם דרך אלון וכביש אלון) הוא ציר תנועה בחלק המזרחי של הרי יהודה ושומרון, שנסלל על-פי תוכנית אלון. הציר נקרא על שם הוגה התוכנית, יגאל אלון, וממוספר בחלקו הדרומי, מצומת כפר אדומים עד סמוך למגדלים ככביש 458; בחלקו המרכזי מצומת מעלה אפרים ועד צומת חמרה ככביש 508, ובחלקו הצפוני, מצומת בקעות עד צומת מחולה ככביש 578.
קטע קצר של 4 ק"מ בין החלק הדרומי והמרכזי מסומן ככביש 505, וקטע בן 2 ק"מ בין החלק המרכזי והצפוני ככביש 57. בעקבות שינוי תוואי כביש 449 בעקבות האינתיפדה הראשונה, קטע בן 5 ק"מ בחלק הדרומי מסומן גם ככביש 449. אורכו הכולל של הציר הוא 88 ק"מ.
לאורכו של ציר אלון שוכנים כיום 17 יישובים ישראליים: אלון, מצפה חגית, נווה ארז, מעלה מכמש, מצפה דני, רימונים, כוכב השחר, מלאכי השלום, גיתית, מכורה, חמרה, בקעות, רועי, חמדת, משכיות, רותם ומחולה. הכביש צופה מלמעלה על בקעת הירדן ועל הנחלים הנשפכים אליה: נחל פרת, ואדי עוג'ה, נחל פצאל ועוד.
תולדות הכביש

רעיון סלילת הכביש הועלה על ידי נחמן אלכסנדרון, מנהל האגף לקרקע מיפוי וניקוז בקרן הקיימת. הכביש, שכונה כביש מדבר שומרון החדש או כביש ספר השומרון, נועד בראש ובראשונה לחבר את יישובי האזור העילי של בקעת הירדן, עם כביש חוצה שומרון שתוכנן באותה תקופה. היישובים לאורך הכביש נועדו לסמן את הגבול המערבי של אזור בקעת הירדן שעל פי תוכנית אלון נועד להישאר בשליטה ישראלית, לעומת אזור גב ההר בו קיימים יישובים פלסטינים רבים.
בנובמבר 1972 הוחל בפריצת קטע של 7.5 קילומטר מהכביש לצורך חיבור גיתית למעלה אפרים. באמצע פברואר 1973 פרסם הניו יורק טיימס את דבר סלילת הכביש תוך טענה שהכביש מיועד לממש את תוכנית אלון ושדבר סלילת הכביש נשמר בסוד. שאר הכביש נסלל בהמשך שנות ה-70. בשנת 1974 כבר נפרץ הכביש לכל אורכו, אולם הקטע מרימונים צפונה היה עביר רק לרכבי שטח, וקטעים אחרים טרם זופתו. בדצמבר 1979 התמוטט גשר אבן מעל נחל תרצה והכביש בין מכורה לחמרה היה מנותק למשך חודש עד שצה"ל הניח במקום גשר ביילי.
החלק המרכזי, המחבר את רימונים וכוכב השחר למעלה אפרים נסלל בשנים 1978–1980 והושלם בסוף אוגוסט 1980, ימים אחדים לאחר אזרוח כוכב השחר. לקראת סוף 1981 החל לנוע על הכביש קו 949 מירושלים לבית שאן. בשנת 1984 בוצעו שיפורים בכביש. בשנת 1986, במסגרת הרצון לסייע לחקלאי בקעת הירדן, הוחלט לפעול לסיום סלילת "כביש מכמש" המחבר את כביש אלון באזור מכמש לכביש 60 באזור גבע בנימין.
ועדת השמות הממשלתית קבעה לכביש, במהלך שנות ה-70, את השם "דרך ספר השומרון". אולם לאחר מותו של יגאל אלון, הוחלט לקרוא לכביש על שמו "כביש אלון". בטקס חנוכת הכביש ב-23 בפברואר 1981, גזרה אשתו של אלון את סרט חנוכת הכביש כשלצידה ראש הממשלה מנחם בגין, שר השיכון דוד לוי, יצחק רבין וישראל גלילי.
תולדות הכביש > תוכניות עתידיות

ציר אלון תוכנן להפוך לכביש ארצי בשם כביש 80, שיהווה ציר אורך מגבול מצרים, יחצה את הנגב ויימשך לאורך מזרח יהודה ושומרון. מטרת התכנון ליצור כביש ראשי שיעקוף את אזור היישוב הצפוף של קו שכם-חברון ויאפשר מעבר מהיר בין אזורים אלו מבחינה תחבורתית.
מבחינה מדינית נועד הכביש לקשר בין צפון ודרום הגדה כבר על-פי תוכנית אלון, ונועד גם לאפשר, במסגרת הסדר מדיני, מעבר בטוח לסחר בין יהודה ושומרון למצרים.
במסגרת הסכם וואי שנחתם בשנת 1998, הוחלט לסלול את קטע כביש 80 החוצה את מדבר יהודה ולקשר את קטע כביש 80 הקיים בדרום עם ציר אלון הקיים בצפון. עד כה לא התממשה התוכנית נכון ל-2022.
מהלך הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
ציר אלון מדרום לצפון
כביש 458
| 0 | צומת כפר אדומים |  | ליד כפר אדומים |  כביש 1 |
| 3 | צומת ללא שם |  | אלון | גישה לכפר אדומים |
| 3 | צומת ללא שם |  | אלון | לאלון |
| 13 | צומת ללא שם |  | מעלה מכמש | למעלה מכמש |
| 15 | צומת ללא שם |  | ליד מעלה מכמש |  כביש 457 |
| 19 | צומת רימונים |  | ליד רימונים |  כביש 449 מזרח |
| 21 | צומת ללא שם |  | רימונים | לרימונים |
| 24 | צומת ללא שם |  | כוכב השחר |  כביש 449 מערב |
| 25 | צומת ללא שם |  | כוכב השחר | לכוכב השחר |
| 33 | צומת ללא שם |  | אל מוע'ייר | לאל מוע'ייר |
| 35 | צומת מבוא שילה |  | מבוא שילה | לבסיס צה"ל מבוא שילה, ולמלאכי השלום |
| 36 | צומת גדעון |  | עמק שילה | דרך גדעון לגוש שילה |
| 39 | צומת דומא |  | דומא | לדומא |
| 40 | צומת אלון |  | ליד מגדלים |  כביש 505 |
כביש 508
| 44 | צומת מעלה אפריים |  | מעלה אפריים |  כביש 505 |
| 45.5 | צומת גיתית |  | גיתית | גיתית |
| 46.5 | צומת ללא שם |  | גיתית | עלייה לחוות דורי (מחנה אסף) |
| 57 | צומת ללא שם |  | מכורה | כניסה למכורה |
| 63 | צומת חמרה |  | ליד חמרה |  כביש 57 |
כביש 578
| 64.5 | צומת בקעות |  | חמרה |  כביש 57 |
| 68.5 | צומת ליד בקעות |  | בקעות | כניסה לבקעות |
| 72 | צומת ללא שם |  | רועי | כניסה לרועי |
| 75 | צומת ללא שם |  | חמדת | כניסה לחמדת ולמחנה פלס |
| 76 | צומת ללא שם |  | ליד חמדת | כביש 5788 (מעלה שי) וכניסה לפלס נח"ל |
| 82 | צומת ללא שם |  | ליד משכיות | כניסה למשכיות |
| 82 | צומת חמאם אל-מליח |  | ליד משכיות | כביש 5799 (עולה לכיוון תיאסיר) |
| 85 | צומת ללא שם |  | ליד רותם | כניסה לרותם |
| 87 | צומת ללא שם |  | מחולה | כניסה למחולה |
| 88 | צומת מחולה |  | מחולה |  כביש 90 |
ראו גם

ארץ המרדפים
לקריאה נוספת

אריה יצחקי, אביתר נור, ספר הכבישים השלם, הוצאת כנה, 1990, עמ' 267 (כביש 508); 275 (כביש 578); 256- 257 (כביש 458)
הערות שוליים

↑  צבי אילן, ארץ יהודית נוצרת במדבר שומרון, דבר, 22 בדצמבר 1972
↑  גיתית - האחזות חדשה בגב ההר, דבר, 24 בנובמבר 1972
צירי תנועה עורפיים הושלמו ברמת הגולן ובבקעת הירדן, דבר, 6 בדצמבר 1972
↑  אהוד גוט, נפרץ תוואי לכביש חדש מקביל לכביש בקעת הירדן, מעריב, 20 בפברואר 1973
↑  מנחם תלמי, כביש תכנית אלון - על מה המהומה?, מעריב, 23 בפברואר 1973
↑  הושלמה פרצת הדרך מהבקעה למעלה־אדומים, מעריב, 8 בספטמבר 1974
↑  צבי אילן, נופי הכביש החדש במדבר שומרון, דבר, 24 בספטמבר 1976
↑  חיל ההנדסה מקים גשר ביילי בואדי פרעה, דבר, 28 בדצמבר 1979
↑  לנו המגל הוא החרב, כרך 2, עמ' 283
↑  חידושים בקווים של אגד, מעריב, 28 באוקטובר 1981
↑  תנופת בניה בהתישבות ביהודה ושומרון, מעריב, 3 בינואר 1984
↑  אבינעם בר יוסף, יסללו כביש מכמש להציל החקלאות בבקעה, מעריב, 12 במאי 1986
↑  רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 2633, 10 ביוני 1980, עמ' 1838
↑  יוסף וקסמן, "יהודים וערבים יעברו יחדיו בשלווה בכביש הנושא את שמו של יגאל אלון", מעריב, 24 בפברואר 1981
↑  י. אלון רומז, כי תוכניתו התקבלה בחלקה, על המשמר, 3 ביולי 1969
↑  גדי גולן, ‏גופים ירוקים נגד סלילת כביש 80 במדבר-יהודה - בהתאם להסכם וואי, באתר גלובס, 3 במאי 1999
↑  ענת ג'ורג'י, בונים מיגון - ולא רק אקוסטי - משרד התחבורה נאלץ לעדכן את תוכניות הסלילה בעקבות המצב הביטחוני, באתר הארץ, 17 באפריל 2001
↑  צומת גדעון, באתר עמוד ענן
| כבישים ביהודה ושומרון |
| --- | --- | --- |
| כבישי אורך | כביש 60 • כביש 90 • כביש 316 • כביש 354 • כביש 356 • כביש 398 • כביש 436 • כביש 446 • כביש 450 • כביש 458 • כביש 466 • כביש 508 • כביש 557 • כביש 578 • כביש 596 • כביש 3670 • כביש 3698 • כביש 4370 • כביש 4460 |  |
| כבישי רוחב | כביש 1 • כביש 5 • כביש 35 • כביש 55 • כביש 57 • כביש 317 • כביש 367 • כביש 375 • כביש 417 • כביש 437 • כביש 443 • כביש 449 • כביש 457 • כביש 463 • כביש 465 • כביש 505 • כביש 555 • כביש 557 • כביש 585 • כביש 611 • כביש 3157 • כביש 3269 • כביש 4375 • כביש 4430 • כביש 4435 • כביש 4437 |  |
חור בלבנה

ערך זה עוסק בסרט ישראלי מ־1965. אם התכוונתם לשיר של "רוקפור", ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  אורי זוהר
 הופק בידי:  מרדכי נבון
 תסריט:  עמוס קינן
 עריכה:  אנה גורית
 שחקנים ראשיים:  אורי זוהר, אברהם הפנר
 מוזיקה:  מישל קולומבייה
 צילום:  דויד גורפינקל
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  מאי 1965
 משך הקרנה:  75 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 תקציב:  300,000 לירות
 דף הסרט ב־IMDb
 
חור בלבנה הוא סרט סאטירי-אוונגרדי ישראלי משנת 1965, שכתב עמוס קינן וביים אורי זוהר. הסרט זכה לביקורות טובות מצד מבקרי הקולנוע, אולם היה כישלון מסחרי והכניס את מפיציו לחובות.
עלילה

צלניק (אורי זוהר) מגיע למדבר על רפסודה רעועה ובלב הישימון מקים דוכן קיוסק למכירת לימונדה, מולו מקים מזרחי (אברהם הפנר), שהופיע משום מקום, גם הוא קיוסק, והשניים מתקיימים ממכירה זה לזה. תופעות מתמשכות של פאטה מורגנה וכישלונם של הדוכנים מוביל אותם להקמת עיר סרטים דמיונית בלב השממה.
צלניק ומזרחי מתחילים לצלם פרודיות אודות ז'אנרים בקולנוע הישראלי והבינלאומי דאז, בכיכוב שלל דמויות פרי דמיונו של צלניק. ככל שעובר הזמן חוסר הסדר בעיר מסלים ויותר ויותר דמויות אבסורדיות מצטרפות (הפסיכואנליסט והמנחה להומור) אל הסט. הדמויות מתחילות לחיות על פי חוקים שלהן עצמן והן משתלטות על עולמו של צלניק: הן רוצחות את חברו הדמיוני, מזרחי (שמהקבר מפציר בצלניק לנהוג בשיטתיות ובסדר), הן מחליפות את תפאורת הקרטון בעיר ענק (שהיא פרודיה ישירה על מפעל ההתיישבות הציוני), הן מעבירות שיעורים אבסורדים למשחק ולבסוף, כשהגבול בין מציאות לדמיון מתפוגג, הן רוצחות את צלניק.
באחד החלקים הלא שגרתיים בסרט, משולבים קטעי ראיונות עם נשים שנבחרו באקראי במקומות ציבוריים. הנשים נשאלות האם הן רוצות להופיע בסרט ומשיבות בחיוב. בהמשך הסרט רואים את המרואיינות מציגות במבחני בד (חלקן מפגינות חוסר כישרון ברור במשחק) ולקראת סוף הסרט, כל המרואיינות משחקות בסצנת השיחה עם המומחה לפסיכואנליזה המגולם בידי דן בן אמוץ. המראיין והבוחן במבחני הבד הוא אורי זוהר, שחדל במשך קטע הסרט הזה, לשחק את צלניק ומשחק את עצמו.
הפקה

אורי זוהר צפה בסרטו של הבמאי הנסיוני האמריקאי אדולפאס מקאס (אנ'), "הללויה לגבעות" (אנ') שיצא לאור ב-1963 והושפע ממנו עמוקות. הוא החליט ליצור סרט אוונגרדי שבו ימוצה הרעיון ש"באמנות לתכנים אין חשיבות: ההתרחשות היא הקובעת". המפיק מרדכי נבון האמין באורי זוהר וסייע לו ליצור את סרטו הראשון, סרט חסר תסריט (כך מסופר, על אף שנכתב תסריט עבור סרט זה בידי עמוס קינן) שבו הרעיונות להתרחשויות בסרט משמשים כמוטיב המרכזי. הוא אסף את חבריו לתחום הבידור והאמנות שנהגו לפקוד את בתי הקפה בדיזנגוף, כגון "כסית", וירד איתם לאזור אילת למשך 40 ימי צילומים. לטענתו, כולם עבדו בהתנדבות ואיש מהמשתתפים לא קיבל שכר על השתתפותו בסרט. הפקת הסרט בוצעה באולפני גבע.
את הכרזה לסרט עיצב האמן והמעצב דן ריזינגר, לימים חתן פרס ישראל.
פרשנות

הסרט מבטא בבסיסו את הקמת מדינת ישראל בלב המדבר, קיבוץ הגלויות והחזון הציוני. הסרט מגולל את סיפור הקמת תעשיית הקולנוע הישראלית תוך הבעת ביקורת על המיתוסים של החברה הציונית ושל תעשיית הקולנוע שלה. לדוגמה, ההיסטוריה האישית של הגיבורים, צלניק ומזרחי שמקימים חברת סרטים, מוצגת באופן בו נהוג היה להציג את ההיסטוריה של הישראלים השונים בסרטים כמו "גבעה 24 אינה עונה" – סיפור העלייה של האשכנזי מוצג ואילו בן עדות המזרח צץ בארץ בלי שום הסבר. הערבים מוצגים כ"רעים" וכשנכנעים לדרישתם להיות מוצגים כ"טובים", מאפשרים להם לעבד אדמות ולשיר שירים ציוניים. באמצע עבודתם, מפתיעה אותם חוליית מחבלים ומאיימת עליהם בחושבה שהם יהודים, אך ברגע שהם מבינים את הטעות - הם מתחבקים.
הסרט מבקר את הנושאים בהם עוסקת תעשיית הקולנוע הישראלית, שחלקם זרים לחלוטין לישראלים – מזרחי וצלניק מצלמים בישראל, למרבה הגיחוך, סרטי המערב הפרוע. הסרט מבקר גם את הפשטנות שבה ענף הקולנוע מאמץ את השערות הפסיכואנליזה. בסרט, הרוצח מהמערב הפרוע מאשים את אביו בנטיות הרצחניות שלו, כיוון שאביו הוא קצב. דן בן אמוץ שמגלם את דמות "המומחה לפסיכואנליזה" מציג מומחה בעל התנהגות חזירית ואנוכית שמקשיב רק לעצמו.
בקרב מבקרי הקולנוע והפרשנים נהוג להתייחס לסרט כאל מבשר תקופת הרגישות החדשה שחוללה מהפכה ביחסו של הקולנוע הישראלי למיתוסים ציוניים ולסרטי הבורקס שנתפסו כעממיים מדי.
הסרט גם מהווה פרודיה על ז'אנרים מפורסמים בקולנוע העולמי, כמו סרטי גנגסטרים ומערבונים.
שחקנים

אורי זוהר – צלניק (תפקיד ראשי) ובקטעי הראיונות ומבחני הבד זוהר משחק את עצמו.
אברהם הפנר – מזרחי
שמוליק קראוס – תפקידי משנה שונים
שושיק שני – תפקידי משנה שונים
אריק לביא – תפקידי משנה שונים
ישראל גוריון – תפקידי משנה שונים
דן בן אמוץ – תפקיד אורח: "המומחה לפסיכואנליזה"
דפנה אילת – תפקידי משנה שונים
שייקה אופיר – תפקיד אורח: "הסמוראי"
זאב ברלינסקי – תפקידי משנה שונים
כריסטיאן דנקורט – תפקיד אורח: דמות בחלומו של צלניק
יצחק שמואלי – תפקידי משנה שונים
זהרירה חריפאי – תפקיד אורח: אשת החזון הציוני
בומבה צור – תפקיד אורח: "המציל"
שלמה וישינסקי – תפקיד אורח: גבר בהריון
מונה זילברשטיין – תפקיד אורח: נערה בבית קפה
איצ'ה ממבוש – יושב במסעדה
חצקל איש כסית – יושב במסעדה
ראו גם

הרגישות החדשה