stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נזמית
מאפייני הסוג

מיני הנזמית הם צמחים עשבוניים חד-שנתי או רב-שנתי קרחים או מקריחים (בשונה מאשבל) ובעלי שערות פשוטות.
הגבעולים רְבוּעִים.
העלים נגדיים ופשוטים. העלים התחתונים בעלי פטוטרות והעליונים יושבים. הטרפים של עלי הגבעול והעלים המלווים את הפרחים משוננים או מאונים.
עלי התפרחת (החפים) לפעמים לבנים בקרבת בסיסם (בנזמית לבנה, אך לא בנזמית קטועה) ודומים לעלי הגבעול וארוכים ובולטים מהדור.
הפרחים ערוכים בדורים מדומים צפופים או רווחים לאורך הגבעול. בכל דּוּר 4 עד 20 פרחים.
הפרחים דו-מיניים, דו שפתניים בבירור. לפעמים הפרחים אינם נפתחים והאבקה נעשית בתוך הפרח.
החפיות חסרות או קיימות ואז הם דמויי מרצע או אזמל.
הגביע דמוי צינור או פעמון אינו דו-שפתני. הגביע בעל 5 עורקים (בשונה מנפית). הגביע בעל 5 שיניים, שוות זו לזו או בלתי שוות בצורתן. אורך כל שן גדולה מרוחבה. הגביע משתייר ומתפרה.
הכותרת דו-שפתנית בבירור. צינור הכותרת מורחב באופן פתאומי בחלקו העליון כעין שק או זפק ובולט מאוד מהגביע ואינו מכיל טבעת שערות (בשונה מאשבל), ואם הוא מכיל טבעת הרי העלים בעלי כתם לבן. השפה עליונה דמוית קובע, תמימה, מפורצת או בעלת 2 אונות. השפה התחתונה פרושה, בעל 3 אונות. האונות הצדדיות קצרות מאוד ודמויות שיניים או מעוגלות. האונה האמצעית משונצת מאוד בבסיסה (הולכת ומצטרר כלפי הבסיס) ולפעמים מחולקת לשתי אונות בקצה.
האבקנים שמספרם 4, אינם חבויים בצינור הכותרת, אך הם חבויים תחת השפה העליונה ואינם בולטים מתוך הכותרת או רק במעט. זוג האבקנים האחורי קצר מהזוג הקדמי (בשונה מנפית). המאבקים שעירים. אונות עמוד השחלה שוות זו לזו.
הפרי מסוג מפרדת בעלת 4 פרודות, שכל אחת ואחת מהן עטופה בנפרד בקטע של שחלה ובעלת 3 מקצועות חדים וקטומים (לא מעוגלים בשונה מאשבל) בראשן. הפרודות הבשלות נפוצות בדרך כלל יחד עם הגביע המשתייר והמתפרה, שמתקשה לאחר ההבשלה, ולועו נסגר על ידי טבעת שערות.
מיני הסוג המיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל

ארבעה מיני נזמית מיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל.
מיני הסוג המיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל > נזמית קטועה (נזמית הכתמים)

נִזְמִית קְטוּעָה או נִזְמִית הַכְּתָמִים (.Lamium maculatum L) - עשב רב-שנתי נדיר מאוד בישראל. גובהו 30 עד 50 ס"מ. העלים בעלי פטוטרת דקה. העלים העליונים של התפרחת אינם לבנים בבסיסם. הגביע דמויי פעמון. צינור הכותרת עם טבעת שערות בתוכו. צבע הכותרת ורוד, העלים תמיד ירוקים. מין זה גדל על מחשופים של סלעים קשים במקומות לחים ומוצלים בגולן ופורח באביב מסוף ינואר ועד תחילת יוני.
מיני הסוג המיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל > נזמית לבנה

נִזְמִית לְבָנָה (.Lamium moschatum Mill) - עשב חד-שנתי, גובהו מעל 30 ס"מ ועד 50 ס"מ. העלים נגדיים, פשוטים משוננים שינון מסורי עמוק. טרפי העלים דמוי ביצה או כמעט משולשים (דמוי עלי סרפד), בסיסם דמוי לב, ואין הם לופתים את הגבעול. על פי רוב עליו העליונים לבנים בבסיסם וירוקים בקצה העליון. הפרח דו-שפתני. הכותרת לבנה. צינור הכותרת עם טבעת שערות בתוכו. השפה העליונה שעירה. צבע האבקנים כתום והם בולטים על רקע הצבע הבהיר של הכותרת. הפרודות חלקות. צמח נפוץ שגדל במקומות מופרעים על ידי האדם, בעלי עודף חנקן, פעמים רבות במקומות מוצלים. נפוץ בעיקר בחבל הים תיכוני של הארץ. תקופת הפריחה בחורף ובאביב, מינואר ועד מאי.
מיני הסוג המיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל > נזמית לופתת

נִזְמִית לוֹפֶתֶת (.Lamium amplexicaule L) - צמח עשבוני חד-שנתי, רחב תפוצה ורב-גוני, הכולל לפחות 2 תת-מינים ו-4 זנים. הוא נמוך יחסית לשאר מיני הסוג, העלים העליונים (כלומר, הקרובים לפרחים) לופתים את הגבעול, ומכאן שם המין. צינור הכותרת ארוך מאוד יחסית לגודל הפרח. צבע הפרחים לרוב בגווני אדום-סגול-ורוד (ארגמן עז), ובמקרים מעטים לבן. יש המחשיבים את הפרטים בעלי הפרחים הלבנים כזן שונה. מין זה נפוץ בחבל הים-תיכוני מן החרמון בצפון ועד צפון הנגב והוא נפוץ בגינות, בשדות, בצדי דרכים ובמקומות המופרעים על ידי האדם, והוא נחשב למין מלווה אדם. רחב תפוצה - גם ברחבי אסיה ואירופה. פריחתו של מין זה מוקדמת - החל מחודשי החורף, מסוף נובמבר ועד תחילת מאי, והוא משגשג היטב בטמפרטורות קרות.
נזמית לופתת מזן ארם-צובא או בשמו האחר זן אלפיני (Lamium amplexicaule var. allepicum (Boiss. & Hausskn.) Bornm) הוא צמח עשבוני חד-שנתי הגדל ברום החרמון. תפוצתו העולמית היא דרום מזרח טוריה, עיראק, איראן, סוריה ולבנון.
מיני הסוג המיוצגים בצמחיית הבר של ארץ ישראל > נזמית מקווקוות

נִזְמִית מְקֻוְקֶוֶת (.Lamium garganicum L) - עשב רב-שנתי זקוף, פרחיו בהירים בעלי פסים ('קווים') בגווני אדום-סגול. השפה התחתונה של הכותרת בעלת קווים ונקודות ארגמניים והשפה העליונה סדוקה לשתי אונות. נזמית מקווקוות היא צמח ים-תיכוני (קיץ ארוך וחורף קצר וגשום), שתחום תפוצתו משתרע מצרפת ועד ישראל. בישראל מין זה גדל במקומות מוצלים בגולן ובגליל (גוש הר מירון), והוא נחשב כצמח צל שאופייני לתת-יער ההררי של האגן המזרחי של הים התיכון, וגדל בצל חורשה או מקומות סלעיים. נזמית מקווקוות נחשבת למין נדיר, שהגליל העליון מהווה את גבול תפוצתו הדרומי של המין, והיא אינה חודרת לאזורים הערבתיים של המזרח התיכון. היא גדלה גם בחרמון מרום 1,000 מ' עד רום 2,500 מ', אבל בעיקר היא נפוצה בחגורת היער ההררי המורכב בעיקר מאלונים ומורבניים למיניהם. מכיוון שבחרמון נכרת היער ודוכא ברוב שטחה של חגורת היער ההררי, תפסה לה הנזמית גומחה אקולוגית בעלת תכונות דומות - צל סלעים ומרגלות טרשים. הפריחה מסוף מרץ ועד תחילת יוני.
מינים אקראיים או שנכחדו

נִזְמִית אַרְגְּמָנִית (.Lamium purpureum L) - עשב חד-שנתי נדיר מאוד ואפיזודי (חולף) בישראל. תפרחותיו העשויות דורי פרחים וורודים, היוצאים מבין חפים ארגמניים-סגולים. לעלים העליונים, שבסביבת התפרחות יש פטוטרות (בשונה מעליה העליונים של נזמית לופתת שהן חסרי פטוטרות וחובקים את הגבעול). צינור הכותרת עבה וקצר יותר, כמעט שאינו בולט מן הגביע (בשונה מצינור הכותרת של נזמית לופתת שהוא דק וארוך ובולט מן הגביע). בישראל נמצאה אוכלוסייה של נזמית ארגמנית לראשונה בחורף שנת 2015, בשולי חורש לח בקיבוץ הגושרים. מין זה אפיזודי (חולף) בישראל, ועדיין נחשב לגר. רק בשנת 2032 הוא יחשב לחלק מצמחיית הבר של ישראל, אם הוא ישרוד עד אז.
נִזְמִית מִזְרָחִית (Lamium orientale E.H.L.Krause) - צמח עשבוני חד-שנתי שכנראה נכחד בהרי יהודה שלא נצפה עשרות שנים. בעבר הוא נקרא וִידֵמַנְיָה מִזְרָחִית (.Wiedemannia orientalis Fisch. & C.A.Mey). תפוצתו העולמית מטורקיה ועד לבנון.
הערות שוליים

↑  .Lamium L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet
↑  .Lamium L, POWO plants of the World Online. Published on the Internet
↑  נעמי פינברון-דותן, אבינעם דנין, המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל, ירושלים: כנה, 1998, עמ' 566-577
↑  מיכאלי זהרי, מגדיר חדש לצמחי ישראל, מהדורה חדשה ומורחבת, תל אביב: עם עובד, 1998, עמ' 393-4
↑  שמה המדעי של נזמית קטועה לא שונתה בשל אי-הסכמה בין הבוטנאים הן באתר "צמח השדה" והן באתר "צמחיית ישראל ברשת".
↑  אבי שמידע, שמואל מזר, עוז גולן, מרים מילוא, הגר לשנר, נזמית הכתמים Lamium maculatum – מין חדש לישראל, ועל הסוג נזמית בישראל ובעולם, באתר כלנית - כתב-עת לצמחי ישראל, ‏4-2018
↑  שמידע א, נזמית הכתמים Lamium maculatum פורחת ביער אודם, באתר כלנית כתב-עת לצמחי ישראל, ‏2019
↑  נזמית קטועה, באתר צמח השדה
↑  נזמית קטועה, באתר צמחיית ישראל ברשת
↑  וולטר פרגסון, אבי שמידע, הזר ווד, מכה לבנה, בין שלגי חרמון, משרד הבטחון - ההוצאה לאור ורשות שמורות הטבע רמת גן, בין שלגי חרמון, רמת גן: משרד הבטחון - ההוצאה לאור ורשות שמורות הטבע רמת גן, עמ' 80
↑  דרור מלמד, נזמית ארגמנית, באתר צמח השדה
↑  דרור מלמד, אורי פרגמן-ספיר, נזמית ארגמנית – צמח חדש לישראל, באתר כלנית - כתב-עת לצמחי ישראל, ‏5-2015
↑  מדברי ד"ר אורי פרגמן-ספיר
↑  נזמית מזרחית, באתר צמחיית ישראל ברשת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541592805171  GND: 4256707-5  LCCN: sh89001474 
נזמית לופתת
סריקה של נזמית לבנה
נחושתית הוורדים

| נחושתית הוורדים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: חיפושיות
תת־סדרה:: Polyphaga
משפחה:: זבליתיים
סוג:: Cetonia
מין:: נחושתית הוורדים
שם מדעי
 Cetonia aurata ‏לינאוס, 1758

נחושתיות ורדים על פרח.
נחושתית הוורדים (שם מדעי: Cetonia aurata, שם עממי: Green Rose Chafer) היא מין של חיפושית במשפחת הזבליתיים. אורכה כ-20 מילימטר וצבעה מתכתי בוהק עם גוני נחושת, כתוצאה מצבעוניות מבנית. לעיתים קרובות ישנם פסים לבנים גליים על כנפי החפייה שלה. היא נפוצה באירופה, דרום אנגליה וכן בדרום מזרח אסיה ובעיקר בהונג קונג.
ביולוגיה ואורח חיים

נחושתית הוורדים מסוגלת למעוף מהיר, והיא עפה כאשר כנפי החפייה סגורות (הן נפתחות רק לצורך פתיחת וקיפול כנפי התעופה).
נחושתית הוורדים ניזונה מאבקה, צוף ופרחים, בעיקר ורדים. בנוסף הזחלים שלהן ניזונים מרקבובית ומפטריות ספרופיטיות. באירופה ניתן למצוא אותן על פרחים, בעיקר ורדים, במהלך ימים שמשיים בחודשים מאי עד יולי ולעיתים גם עד ספטמבר.
הפגית היא זחל מטיפוס דרן בצורת האות C ובעלת גוף קשיח, מקומט ושעיר עם ראש קטן ורגליים זעירות. הפגיות מסתתרות בחורף במקום שבן יש מזון ומתחפרות בתוך האדמה, כולל בגושי דשן, עלוות שלכת ועץ נרקב. הפגיות גדלות מהר ומתנשלות פעמיים לפני תחילת הסתיו. הן מתגלמות ביוני או יולי, וחלקן מגיחות בסתיו אך רובן מגיחות מהגולם באביב. באביב הן מזדווגות ומטילות ביצים בחומר אורגני מרקיב, ואז מתות. מחזור החיים שלהן הוא כשנתיים.
צבע

צבעה של נחושתית הוורדים הוא לרוב ירוק מתכתי בוהק עם גוני נחושת. הצבע נובע מצבעוניות מבנית, שנגרמת על ידי החזרה של אור מקוטב בעל קיטוב מעגלי; כמו רוב הזבליות זהו אור בעל קיטוב מעגלי שמאלי. כאשר מסתכלים על החיפושית דרך מקטב בעל קיטוב מעגלי ימני, החיפושית נראית חסרת צבע. החיפושית מופיעה גם בצבעים אחרים לצד הירוק הנפוץ, אלו כוללים נחושת, טורקיז, כחול, אפור ושחור. להמון פרטים יש פסים לבנים מגורענים וגליים על כנפי החפייה, אך בחלק אין.
נחושתית הוורדים
גלריה

נחושתית הוורדים
פרט ירוק עם כנפיים פתוחות
פרט כחול
פרט צבעוני
פגית
גולם
בוגר
עם כנפיים פתוחות
תעופה
ואריאציות צבע
חיפושיות על פרח קוצני
ראו גם

נחושתית הקוצים
סבכון צהוב-כתר

| סבכון צהוב-כתר |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: סבכי העולם החדש
סוג:: סבכון סטופגה
מין:: סבכון צהוב-כתר
שם מדעי
 Setophaga coronata ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


סבכון צהוב-כתר (שם מדעי: Setophaga coronata) הוא מין ציפור קטנה בת למשפחת סבכי העולם החדש. הסבכון דומה מעט לסבכי אך הוא מצוי בטבע באמריקה הצפונית וכן באמריקה המרכזית.
המין תואר למדע ב-1766 בידי החוקר קארולוס לינאוס.
מאפיינים

מין זה מגיע לאורך שלן 12 עד 15 ס"מ בקירוב, בעל מוטת כנפיים של 19 עד 24 ס"מ ומשקלו 9.9 עד 17.7 גרם בקירוב, כשתת-מינים שונים בעלי הבדלי גדלים קטנים. צבעו הוא אפור-כהה עד שחור בחלק העליון עם כנפיים וזנב שחורים בעלי קצוות לבנים וראש אפור. המקור והעיניים שחורים וסביבם טבעות לבנות והסנטר והגרון לבנים עם אזורים צהובים לאורכם. בחלק מהמופעים ישנו "כתר" צהוב ממנו קיבל המין את שמו.
סבכי זה הוא שוכן לאורך יערות מחטניים ואחרים, חורשים, בתות וסבכים וכן בהרים בעלי צמחייה אלפינית. המין נודד בחורפים הקשים דרומה לאזורים חמימים סביב מקסיקו ואמריקה המרכזית וכן מגיע לקריביים.
הוא מחפש מזון ביער באופן פעיל, לעיתים בקבוצות הכוללות עופות נוספים וצד מגוון חרקים ושאר חסרי חוליות וכן ניזון ממספר זרעים ופירות יער כשהם נפוצים ונוזלים המופרשים מכנימות מסוימות.
זוג סבכונים מקננים ביערות מחטניים או יערות מעורבים בין הענפים, ובקן עשוי זרדים הם מטילים 4 עד 5 ביצים הבוקעות כעבור 12 עד 13 ימים והגוזלים גדלים במהירות ועוזבים כעבור 10 עד 14 ימים מהבקיעה.
תת-מינים

S. c. coronata
S. c. auduboni
S. c. nigrifrons
S. c. goldmani
הערות שוליים

↑  סבכון צהוב-כתר באתר הרשימה האדומה של IUCN
סולה אדומת-רגל

| סולה אדומת-רגל |
| --- | --- |
   פרט מהוריאציה הלבנה      פרט מהוריאציה החומה
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: סולתאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סולתיים
סוג:: סולה
מין:: סולה אדומת-רגל
שם מדעי
 Sula sula ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


Sula sula
סולה אדומת-רגל (שם מדעי: Sula sula) היא מין של עוף ים ממשפחת הסולתיים. הסולה מצויה באזורים הסובטרופיים של דרום-מערב האוקיינוס ההודי, אזור האיים הקריביים, האוקיינוס הפסיפי והאוקיינוס האטלנטי. הסולות מבלות את רוב חייהן באוקיינוס, ונוחתות על היבשה רק כדי להתרבות.
מאפיינים

זהו מין הסולה הקטן ביותר - אורכו כ-64 עד 76 ס"מ, מוטת כנפיו כ-91 עד 101 ס"מ, ומשקלו 900-1,003 גרם; הנקבות גדולות מעט מהזכרים. כמשתמע משמה של הסולה, רגליה אדומות; מקורה כחול, ויש עליו ועל הגרון כתמים כחולים ואדומים. ישנן שתי "וריאציות" של צבע גוף הסולות: בפרטים מהווריאציה הלבנה, נוצות התעופה שחורות, ושאר הגוף לבן. אצל פרטים מהווריאציה החומה, כל הגוף חום. גופן של הסולות מותאם למעופים ארוכים, לשם חיפוש מזון. במהלך מעופים אלה הן עשויות לעבור מרחק של 150 ק"מ.
הסולות ניזונות בעיקר מדגים קטנים ודיונונים. הן צוללות במהירות אל המים על מנת לתפוס את טרפן; בצלילתן הן מגיעות לעומק של כ-4 עד 10 מטרים מתחת לפני הים. מכיוון שמשקלן של הנקבות גדול משל הזכרים, הן צוללות עמוק יותר. לעיתים הסולות נצפות צדות בשיתוף פעולה עם מיני טורפים אחרים, כגון דולפינים או טונה, אשר מביאים להקות דגים קרוב אל פני המים.
לסולות אין עונת רבייה קבועה, והן מתרבות לכל אורך השנה. הרבייה מתרחשת כל כ-15 חודשים, בהתחשב בכמות המזון הזמין. הסולות חברתיות ומקננות בלהקות, ויש להן תצוגות חיזור, במהלכן הן מציגות לראווה את הרגליים והכנפיים, וקופאות בתנוחות שונות. הנקבה מטילה ביצה יחידה. הדגירה נמשכת כ-41-45 ימים. הגוזלים פורחים מהקן בגיל 91 עד 139 ימים, ומגיעים לבגרות מינית בגיל 2-3 שנים.
הערות שוליים

↑  סולה אדומת-רגל באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574867305171
סלק (סוג)

| סלק |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: ציפורנאים
משפחה:: סלקיים
סוג:: סלק
שם מדעי
 Beta ‏לינאוס, 1753
סלק (שם מדעי: Beta) הוא סוג של צמח בעל פרחים ממשפחת הסלקיים.
קיימים כ-15 מינים השייכים לו, המוכר (והנפוץ ביותר) מביניהם הוא הסלק המצוי, שנקרא לרוב בפשטות סלק.
המינים האחרים נפוצים באזורי גידול מצומצמים, לרוב באירופה ובאסיה. כך למשל, Beta Corolliflora צומח אך ורק בטורקיה, בגאורגיה, בארמניה ובאיראן. למרבית מיני הסלק (למעט הסלק המצוי) אין שמות רשמיים בעברית, ולאחדים אף אין שמות רשמיים באנגלית מדוברת.
בארץ ישראל צומחים שני מינים בלבד: הסלק המצוי שהגיע לארץ לפני מאות בשנים, וסלק אדנה (סלק ממוצא טורקי) שהתגלה בארץ כצמח בר בפרטים בודדים בלבד בשנת 2007.
סביבון (חילזון)

| טורבו |
| --- | --- |
 סביבון מעוטר
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: חלזונות עתיקים
סדרה:: Archaeogastropoda
משפחה:: סביבוניים
סוג:: סביבון (טורבו)
שם מדעי
 Turbo ‏לינאוס, 1758

סביבון (שם מדעי: Turbo) הוא סוג של חילזון ימי, בעל זימים וסגר גירני במשפחת הסביבוניים. שמו המדעי, "טורבו", נגזר מהמילה טורבן ואינו מרמז שמין חילזון זה מהיר במיוחד.
תיאור

הקונכיות של בני הסוג הן גדולות ועבות. קוטרן הוא 20–200 מילימטר (2–20 ס"מ). צורתן בורגית מגדלית מתונה. הפיתול האחרון גדול במיוחד ולעיתים יש בו בליטות או קוצים קטנים. פתח הקונכייה עגול וחסר שפה.
לחלזונות בסוג זה יש סגר גירני מוצק וכיפתי הנמצא על גב הרגל וכאשר החילזון מתכנס לקונכייה הסגר סוגר את הקונכייה ומונע מטורפים להיכנס לתוכה ולאכול את החילזון.
המשננת (radula) היא האיבר של החילזון שמכיל שיניים ואיתו הוא מגרד מזון. בבני סוג זה המשננת היא לרוב קצרה.
סוג זה מתוארך לקרטיקון עליון, כ-100 מיליון שנה לפני זמננו, וחי עד היום.
בימי ישראל חיים מספר מיני סביבונים: סביבון זיזי (Turbo radiatus) וסביבון מעוטר (Turbo petholatus), שניהם חיים במפרץ אילת.
מינים

סוג זה כולל 62 מינים:
Turbo acutangulus Linnaeus, 1758
Turbo albofasciatus Bozzetti, 1994
Turbo angelvaldesi Ortea & Espinosa, 1996
Turbo argyrostomus Linnaeus, 1758 - Silver-mouth Turban
Turbo artensis Montrouzier, 1860
Turbo bozzettiana Bozzetti, 2011
Turbo bruneus (Röding, 1798) - Brown Dwarf Turban
Turbo cailletii P. Fischer & Bernardi, 1856
Turbo canaliculatus Hermann, 1781 - channeled turban
Turbo castanea Gmelin, 1791
Turbo cernicus G. B. Sowerby III, 1896
Turbo chinensis Ozawa & Tomida, 1995
Turbo chrysostomus Linnaeus, 1758
Turbo cidaris Gmelin, 1791
Turbo cornutus Lightfoot, 1786 - horned turban
Turbo crassus W. Wood, 1828
Turbo debesi Kreipl & Alf, 2000
Turbo excellens G. W. Sowerby III, 1914
Turbo exquisitus Angas, 1877
† Turbo fakaauensis Tröndlé & Letourneux,2012
Turbo fluctuosus W. Wood, 1828
Turbo funiculosus Kiener, 1848
Turbo gemmatus Reeve, 1848
Turbo gruneri Philippi, 1846
Turbo haraldi Robertson, 1957
Turbo haynesi (Preston, 1914)
Turbo heisei Prado, 1999
Turbo heterocheilus Pilsbry, 1888
Turbo histrio Reeve, 1848
Turbo imperialis Gmelin, 1791
Turbo intercostalis Menke, 1846
Turbo jonathani Dekker, Moolenbeck & Dance, 1992
Turbo jourdani Kiener, 1839
Turbo kenwilliamsi Williams, 2008
Turbo laetus Philippi, 1849
Turbo lajonkairii (Deshayes, 1839)
Turbo lamniferus Reeve, 1848
Turbo magnificus Jonas, 1844
Turbo marisrubri Kreipl & Alf, 2001
Turbo markusrufi Kreipl & Alf, 2003
Turbo marmoratus Linnaeus, 1758
Turbo mazatlanicus Pilsbry & H. N. Lowe, 1932
Turbo militaris Reeve, 1848
Turbo moluccensis Philippi, 1846
Turbo petholatus Linnaeus, 1758 - סביבון מעוטר
Turbo radiatus Gmelin, 1791 - סביבון זיזי
Turbo reevei Philippi, 1847
Turbo replicatus Linnaeus, 1758
Turbo sandwicensis (Pease, 1861)
Turbo sarmaticus Linnaeus, 1758 - South African turban, giant periwinkle, alikreukel
Turbo saxosus W. Wood, 1828
Turbo scitulus (Dall, 1919)
Turbo setosus Gmelin, 1791
Turbo smithi G.B. Sowerby III, 1886
Turbo sparverius Gmelin, 1791 - Corded Turban
Turbo squamiger Reeve, 1843
Turbo stenogyrus P. Fischer, 1873
Turbo ticaonicus Reeve, 1848
Turbo tuberculosus Quoy & Gaimard, 1834
Turbo tursicus (Reeve, 1843)
Turbo walteri Kreipl & Dekker, 2009
הערות שוליים

↑  WoRMS : Turbo accessed : 30 March 2017]
ערך זה הוא קצרמרבנושא בעלי חיים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מבט ממספר זוויות על קונכייה של סביבון קיסרי Turbo imperialis.
סביבון זיזי (Turbo radiatus)
סביבון מעוטר (Turbo petholatus)
סביבון ענק (Turbo marmoratus)
סופית (עוף)

| סופית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: רליתיים
סוג:: סופית
שם מדעי
 Gallinula ‏בריסון, 1760

סופית מצויה באגמון בישראל.
סוּפִית (שם מדעי: Gallinula) היא סוג של עוף מים ממשפחת הרליתיים החיה באגמים ובביצות בעולם הישן והחדש וכן באיים ברחבי האוקיינוסים. הסופיות ניזונות מצמחים ובעלי חיים קטנים, הן בעלי מקור אדום עם קצה צהוב וכנפיים חומות.
הסופית מזכירה את הפורפיריה בצורתה, אך היא כהה יותר, קטנה יותר וחיה בקרבה גדולה יותר למים. בדומה לברווז, נוצותיה של הסופית משוחות בשמן העוזר לה לצוף ומונע ממנה להירטב.
מינים

סופית סמואה (Gallinula pacifica)
סופית מקירה (Gallinula silvestris)
סופית גוף (Gallinula comeri)
סופית מצויה (Gallinula chloropus) - נפוצה בישראל
סופית אמריקה (Gallinula galeata)
סופית כהה (Gallinula tenebrosa)
סופית קטנה (Gallinula angulata)
סופית טריסטן (Gallinula nesiotis) - נכחדה
בעבר היו בסוג עוד 3 מינים: סופית מכותמת (Porphyriops melanops) שעברה לסוג יחיד ושני מינים: סופית שחורת זנב (Tribonyx ventralis) וסופית טסמניה (Tribonyx mortierii) שעברו לסוג Tribonyx.
הערות שוליים

↑  סוּפִית במילון בעלי חיים א"י (תשכ"ג), 1963, באתר האקדמיה ללשון העברית
נרקיס

ערך זה עוסק בסוג של צמח. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| נרקיס |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד פסיגיים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: נרקיסיים
סוג:: נרקיס
שם מדעי
 Narcissus ‏לינאוס, 1753
נרקיס (שם מדעי: Narcissus) הוא סוג של צמחים גאופיטים בעלי בצל ממשפחת הנרקיסיים. לסוג משויכים בין 74 ל-126 מינים מהם 2 הגדלים בר בישראל (נרקיס מצוי ונרקיס סתווי (מכונה גם נרקיס אפיל)) ומהם מספר נרקיסים נוספים המשווקים כצמחי נוי, כגון נרקיס מלבין. ההבדלים בהערכות של החוקרים, על אודות מספר המינים בסוג, נובעות משונות מקומית רבה בין ובתוך אוכלוסיות, מהכלאות רבות שביניהם וממכלואים לצורך זני תרבות. תפוצת הסוג ממקרונזיה ועד אפגניסטן ומדרום מזרח סין ועד יפן. מרכז התפוצה וההתמיינות של הסוג הוא בחצי האי האיברי (ספרד) וצפון מערב אפריקה (מרוקו). רוב מיני הנרקיס גדלים בר באגן הים התיכון, אך יש גם מינים הגדלים במרכז אסיה ובסין, כנראה בגלל התערבות האדם. מינים שונים הוכנסו לאוסטרליה ולאמריקה הצפונית.
מינים שונים פורחים לאורך כל השנה, אך רבים מהם פורחים בסתיו ובחורף. הנרקיס הוא ערך טבע מוגן בישראל.
מקור השם

מקור שמו של הנרקיס ביוונית narkissos) ναρκισσος נגזר מהיוונית ναρκη) - חוסר תחושה, קהות חושים, משום שחשבו שיש לו השפעה מרדימה. במיתולוגיה היוונית יש אגדה על העלם היפה נרקיסוס שהיה מאוהב בדמותו הנשקפת במים והוא הביט בה עד שמת מרעב ומצמא, והאלים הפכו אותו לפרח הנרקיס. לדעת רס"ג ושאר הגאונים, חֲבַצֶּלֶת הַשָּׁרוֹן, שׁוֹשַׁנַּת הָעֲמָקִים, (המוזכרת בשיר השירים, ב', א') היא שמה המקראי של הנרקיס (נרג'ס בערבית) וגם ור' יוסף קארו מציין שחבצלת השרון היא הנרקיס (שולחן ערוך, אורח חיים, סימן רט"ז, סעיף ט'), אך אין למילה "חבצלת" זיהוי מוסכם בקרב התרגומים והפרשנים הקדומים.
מאפייני הסוג

הנרקיס הוא צמח בצל. העלים מרוכזים בבסיס הצמח קצתם שטוחים ודמויי סרגל וקצתם צרים ודמויי קנה והם שווים על פי רוב באורכם לעמוד התפרחת. עמוד התפרחת חסר עלים ירוקים, אינו מסתעף וגובהו 25 עד 45 ס"מ לעיתים רחוקות עד 60 ס"מ.
הפרחים צהובים או לבנים וערוכים ביחידים או בקבוצות קטנות (1 עד 10) בראש התפרחת. התפרחת מתפתחת בתוך עלה דמוי צינור דק שמכונה מַתְחָל (Spathe). המתחל משותף לכל הפרחים.
עם תחילת הפריחה, התפרחת יוצאת מתוך המתחל, והפרחים נפתחים. הפרחים דו-מיניים, נכונים ובעלי שחלה תחתית.
העטיף פשוט כותרתי דמוי מסמר בעל 6 עלי כותרת המקיפים מעין כותרת עגולה, תוספת הנקראת "עטרה" – מעין 'כתר' המתלווה אל האבקנים. העטרה דמוית פעמון או כוס או קערית. צבע הכותרת לבן או צהוב.
האבקנים קבועים בצינור העטיף מתחת לעטרה. המאבקים בעלי 2 לשכות הנפתחות כלפי פנים. המאבק מחובר אל הזיר באמצעו.
השחלה תחתית, בעלת 3 ומגורות ומקצועות, דמוית ביצה או מוארכת עם הרבה ביציות הערוכות זו מעל זו. השיליות זוויתיות.
עמוד השחלה (העלי) ארוך ואינו מחולק. הצלקת בעלת 3 אונות.
הפרי הלקט שנפתח ל-3 קשוות, ובו זרעים שחורים.
אכילת חלק כלשהו בנרקיס: פרחיו, גבעולו או בצלו אסורה; הנרקיס רעיל ועלול לגרום נזק לאדם.
תמונות

נרקיס מצוי (אקוטיפ ההר) בישראל
נרקיס מצוי
נרקיס סתווי
נרקיס מלבין
נרקיס מצוי
נרקיס ראפצ'ר - הוא מכלוא לגינון בגן הבוטני בירושלים
הערות שוליים

↑  .Narcissus L, WFO: World Flora Online, ‏2022
1 2  .Narcissus L, POWO plants of the World Online, ‏2022
↑  .Narcissus L, WFO: World Flora Online. Published on the Internet, ‏18-07-2023
↑  אכרזת גנים לאומיים, שמורות טבע, אתרים לאומיים ואתרי הנצחה (ערכי טבע מוגנים), ה'תשס"ה-2005, ק"ת 6369, ה'תשס"ה, 15 בפברואר 2005 (תוקן ב־17 בדצמבר 2019), בספר החוקים הפתוח
↑  זהר עמר, צמחי המקרא, ירושלים: ראובן מס, 2012, עמ' 199
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000070129  NKC: ph520048 
נרקיס מצוי לפני פריחה ופרחיו עטופים במתחל
פרחים פתוחים וסגורים
סייפן (עוף)

| סייפן |
| --- | --- |
 סייפן אמריקאי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: סייפניים
סוג:: סייפן
שם מדעי
 Recurvirostra ‏לינאוס, 1758

סייפן (שם מדעי: Recurvirostra), הוא סוג עוף ממשפחת הסייפניים שבסדרת החופמאים, המצוי במדינות בעלות אקלים חם.
מאפיינים

לסוג רגליים ארוכות ומקור דק ארוך וכפוף כלפי מעלה, כצורת חרב סיף. הניצוי לבן ברובו עם טלאים שחורים אצל הבוגרים, וחומים-אפורים אצל הצעירים. למספר מינים גם טלאים חומים-אדומים.
אצבעות הרגליים בעלות קרום שחייה דק. התזונה מתבססת על חרקים ימיים וסרטניים שונים. הקינון בקולוניות ועל הקרקע, בקן עשוי בוץ בעיקרו, ובעירוב חומרים נוספים.
מיון

סייפן עקוד - Recurvirostra avosetta - מין המצוי בישראל.
סייפן אמריקאי - Recurvirostra americana
סייפן אוסטרלי - Recurvirostra novaehollandiae
סייפן האנדים - Recurvirostra andina
סבכי שחור-כיפה

| סבכי שחור-כיפה |
| --- | --- |
  הקלטה של סבכי שחור-כיפה.
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: חולייתנים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: סבכיים
סוג:: סבכי
מין:: סבכי שחור-כיפה
שם מדעי
 Sylvia atricapilla ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


סבכי שחור-כיפה (שם מדעי: Sylvia atricapilla) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הסבכיים. אורך גופה 13-15.6 ס"מ, מוטת כנפיה 8.2-7 ומשקלה 18–25 גרם.
מאפיינים

בישראל הסבכי שחור הכיפה הוא חולף מצוי, שנודד לרוב בלהקות דלילות. זמני הנדידה: סוף אוגוסט עד נובמבר, וסוף פברואר עד סוף מאי. בשתי עונות הנדידה הזכרים מקדימים את הנקבות במספר ימים. בזמן הנדידה, הסבכי שחור הכיפה הוא ציפור פעילה ובולטת, לעומת שאר בני משפחתו החששנים.
הסבכי שחור הכיפה ניזון מחרקים מעופפים שונים, ובאביב אוכל גם תותי עץ. במדבר הוא ניזון גם מזרעים, ומדי פעם אפילו עלים.
נפוץ באירופה מלבד סקנדינביה וצפון רוסיה, ועד מרכז אסיה. דוגר גם בצפון אפריקה ובמזרח התיכון עד לבנון. חי ביערות עם תת-יער גבוה. בדרום אירופה וצפון אפריקה הסבכי שחור-הכיפה הוא ציפור יציבה (שאינה נודדת). האוכלוסיות משאר תחומי תפוצתו נודדות. היקף הנדידה של מין זה - כ-340 מיליון פרטים מדי שנה.
הסבכי שחור הכיפה מקנן בשיחים, קרוב לקרקע.
מצב השימור של מין זה הוא ללא חשש.
סבכי שחור-כיפה בתרבות

נוכחותה ושירתה של ציפור זו עוררו את השראתם של אמנים איטלקים מזה זמן רב. "La Capinera" (שחור-כיפה באיטלקית) הוא אחד משיריו המפורסמים ביותר של המשורר ג'ובני פסקולי. "Storia di una capinera" הוא סרט מ-1993 שביים פרנקו זפירלי (הופץ בשמו הבינלאומי "דרור").
באופרה של אוליבייה מסייאן, "Saint-François d'Assise", זימרת הסבכי שחור הכיפה מסמלת את הקדוש פרנציסקוס מאסיזי.
הסבכי שחור הכיפה נחשב מעדן בכמה מדינות במזרח התיכון, שם רבות מציפורים אלו נלכדות באופן בלתי חוקי בכל שנה. (ראו קישור חיצוני)
גלריית תמונות

זכר צעיר
זכר
זכר
נקבה צעירה
נקבה בוגרת
ביצים
Cuculus canorus bangsi + Sylvia atricapilla