stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוסטין
דמוגרפיה > גזע

נכון לשנת 2010:
לבנים שאינם היספניים:48.7%
היספנים: 35.1% (29.1% מקסיקניים, 0.5% פוארטוריקנים, 0.4% קובנים ו-5.1% אחרים)
אפרו-אמריקאים: 8.1%
אסייתים: 6.3% (1.9% הודים, 1.5% סינים, 1.0% וייטנאמים, 0.7% קוריאנים, 0.3% פיליפינים, 0.2% יפניים, 0.8% אחרים)
אינדיאנים אמריקאיים: 0.9%
אחרים: 3.5%
באותו מפקד בארצות הברית לשנת 2000, היו כ־656,562 אנשים, 265,649 משקי בית, ו־141,590 משפחות המתגוררות בעיר. צפיפות האוכלוסייה היה 2,610.4 תושבים לקילומטר רבוע (1,007.9 / ק"מ 2). היו 276,842 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 1,100.7 לקילומטר רבוע (425.0 / ק"מ 2). היו 265,648 משקי בית מתוכם 26.8% ילדו ילדים מתחת לגיל 18 שגרים איתם, 38.1% היו זוגות נשואים שגרים יחד, 10.8% היו בעלי בית נשי ללא בעל נוכח, ו־46.7% היו לא משפחות. 32.8% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים וכ-4.6% היו אנשים שגרים לבד בגיל 65 ומעלה. גודל משק הבית הממוצע היה 2.40 וגודל המשפחה הממוצע 3.14.
בעיר התפשטה האוכלוסייה עם 22.5% מתחת לגיל 18, 16.6% בין 18 ל-24, 37.1% מ-25 ל-44, 17.1% בין 45 ל-64 ו-6.7% שהיו בני 65 ומעלה. הגיל החציוני היה 30 שנה. לכל 100 נקבות היו 105.8 זכרים.
נכון למפקד זה, ההכנסה הממוצעת למשק בית בעיר הייתה $42,689, וההכנסה הממוצעת למשפחה הייתה $54,091. לזכרים הכנסה חציונית של $35,545 לעומת $30,046 לנשים. ההכנסה לנפש לעיר הייתה $24,163. כ־9.1% מהמשפחות ו-14.4% מהאוכלוסייה היו מתחת לקו העוני, כולל 16.5% מהאנשים מתחת לגיל 18 ו-8.7% מבני 65 ומעלה. מחיר ממוצע של בית בעיר היה $185,906 בשנת 2009 והוא עלה מדי שנה מאז 2004.
מחקר שנערך באוניברסיטת טקסס בשנת 2014 קבע כי אוסטין הייתה העיר האמריקאית היחידה עם קצב צמיחה מהיר בין 2000 ל-2010. האוכלוסייה הלבנה הלא-היספנית של אוסטין צנחה לראשונה מתחת ל-50% בשנת 2005. הצמיחה המהירה של האוכלוסייה הלטינית או ההיספנית והאסייתית עלתה על כל שאר הקבוצות האתניות בעיר.
על פי סקר שערך גאלופ ב-2014, ההערכה היא כי 5.3% מהתושבים במטרופולין אוסטין מזדהים כלסביות, הומואים, ביסקסואלים או טרנסג'נדרים. המטרופולין באוסטין היה בשיעור השלישי בגובהו במדינה.
דמוגרפיה > דת

על פי BestPlaces של שפרלינג, 52.4% מאוכלוסיית אוסטין הם דתיים. מרביתם הזדהו כנוצרים, כ-25.2% מהם טענו להשתייכות לכנסייה הקתולית, בין היתר בגלל הקולוניאליזם הספרדי באזור. האוכלוסייה הקתולית בעיר משרתת על ידי דיוקוס הקתולית אוסטין, שבסיסה בקתדרלת סנט מרי. קבוצות נוצריות משמעותיות אחרות באוסטין כוללות בפטיסטים (8.7%), ואחריהם מתודיסטים (4.3%), מורמונים (1.5%), אפיסקופלים או אנגליקנים (1.0%), לותרנים (0.8%), פרסביטריאנים (0.6%), פנטקוסטלים (0.3%) ונוצרים אחרים כמו תלמידי ישו והכנסייה האורתודוקסית המזרחית (7.1%).
הדת השנייה בגודלה שאזרחי העיר מזדהים איתה היא האסלאם (1.7%). הזרם הדומיננטי באסלאם בעיר הוא האסלאם הסוני. המסגד הגדול ביותר באוסטין, שהוקם בשנת 1977, הוא המרכז האסלאמי באוסטין רבתי. הקהילה קשורה בחברה האיסלאמית של צפון אמריקה. אותו המחקר אומר כי דתות מזרחיות כוללות בודהיזם, סיקיזם, והינדואיזם מרכיבה 0.9% מכלל האוכלוסייה הדתית של העיר. כמה מקדשים הינדים קיימים באזור מטרופולין אוסטין, כאשר הבולט שבהם הוא ראדה מדבהאם. היהדות עם פחות מ-0.1% של הדמוגרפיות הדתיות באוסטין.
דמוגרפיה > חסרי בית

נכון לשנת 2019, היו 2,255 אנשים שהוגדרו כחסרי בית במחוז טרוויס. מתוכם 1,169 היו במקלטים ו-1,086 לא היו מוגנים. בספטמבר 2019 אישרה מועצת העיר אוסטין 62.7 מיליון דולר לתוכניות המיועדות לחסרי בית, הכוללות מניעת עקירת דיור, הפחתת משברים ודיור בר השגה. מועצת העיר ייעדה גם 500,000 דולר לשירותי משבר וניקוי מאהלים.
ביוני 2019, בעקבות פסיקת בית משפט הפדרלי בנושא חסרי בית הישנים בפומבי, מועצת העיר של אוסטין הסירה את האיסור בן 25 שנים על קמפינג, ישיבה או שכיבה בציבור אלא אם כן הדבר גורם לחסימות. ההחלטה כללה גם אישור מקלט חדש הממוקד לדיור בדרום אוסטין. בתחילת אוקטובר 2019, מושל טקסס גרג אבוט שלח מכתב לראש העירייה סטיב אדלר המאיים על פריסת משאבי המדינה כדי להילחם בביטול האיסור על הקמפינג. ב-17 באוקטובר 2019 עדכנה מועצת העיר את תקנת הקמפינג, שהטילה מגבלות מוגברות על מחנאות במדרכות. בנובמבר 2019, מדינת טקסס פתחה מאהל ללא קורת גג בחצר אחסון רכב לשעבר בבעלות משרד התחבורה בטקסס למען חסרי הבית.
דמוגרפיה > פשע

בעיר היו 39 מקרי רצח בשנת 2016, הכי הרבה מאז 1997.
נתונים סטטיסטיים של ה־FBI מראים כי פשעי האלימות והרכוש הכוללים נשרו באוסטין בשנת 2015, אך התגברו באזורי הפרברים של העיר. פרבר דרום-מזרחי שכזה, דל ואלה, דיווח על שמונה מקרי רצח תוך חודשיים בשנת 2016.
אחד האירועים הראשונים לירי ההמונים בבית הספר האמריקני התרחש באוסטין ב-1 באוגוסט 1966, אז ירה הרוצח באקדח ב-43 אנשים, והרג 13 מפסגת המגדל של אוניברסיטת טקסס. אירוע זה הוביל להקמת צוות SWAT.
כלכלה

למטרופולין של אוסטין רבתי היה תוצר מקומי גולמי (תמ"ג) של 86 מיליארד דולר בשנת 2010. אוסטין נחשבת למרכז גדול של הייטק. אלפי בוגרים מדי שנה מתוכניות ההנדסה ומדעי המחשב באוניברסיטת טקסס באוסטין מספקים מקור יציב של עובדים המסייעים לתדלק את תחומי הטכנולוגיה והביטחון של אוסטין. הצמיחה המהירה של האזור הביאה את "פורבס" לדרג את מטרופולין אוסטין מספר אחת מבין כל הערים הגדולות למשרות לשנת 2012 בסקר השנתי שלהן ו־WSJ Marketwatch לדרג את האזור מספר אחת לעסקים צומחים. עד 2013 דורגה אוסטין במקום ה-14 ברשימת המקומות הטובים ביותר לעסקים וקריירה "של פורבס". כתוצאה מהריכוזיות הגבוהה של חברות היי-טק באזור, אוסטין הושפעה מאוד מהתנופה של הדוט-קום בסוף שנות התשעים.
ממשל ופוליטיקה

מועצת העיר מורכבת מעשרה נציגים הנבחרים (באופן בלתי מפלגתי) במחוזות בחירה, ומראש העיר הנבחר על ידי כלל תושבי העיר. מבנה המועצה הנוכחי נקבע במשאל עם שהתרחש ב-6 בנובמבר 2012. עד אז, מועצת העיר הייתה מורכבת משישה נציגים בלבד. הבחירות האחרונות למועצת העיר התרחשו בנובמבר 2014.
מנקודת המבט הפדרלית, אוסטין נחשבת למעוז ליברלי באזור מאוד שמרני. החל משנות ה-70 של המאה ה-20 העיר נוטה להצביע בבירור למפלגה הדמוקרטית, בעוד שבפרברים נוטים להצביע למפלגה הרפובליקנית. נכון לשנת 2017, מתוך 15 מערכות בחירות לנשיאות ארצות הברית משנת 1960 ועד כה (וכל מערכות הבחירות משנת 2004 והלאה), המפלגה הדמוקרטית ניצחה ב-12 בחירות, לעומת 3 ניצחונות בלבד של המפלגה הרפובליקנית. לעיתים מועמדים חריגים נטו להצליח באופן יחסי בעיר, לדוגמה – ראלף ניידר שזכה ב-10.4% בבחירות 2000.
בבחירות לנשיאות 2016 הצביעו מחוז טראוויס, המכיל את רוב אוסטין, עבור הילרי קלינטון (ד') בהפרש של 38.9 נקודות (66.3% ל-27.4%).
בשנת 2003 העיר התנגדה מאוד לחוק הפטריוט ובאותה השנה מחוז טראוויס היה המחוז היחידי שהתנגד להגדרת נישואים כדבר שבין אישה לגבר בלבד.
תרבות

"שמור את אוסטין מוזרה" הוא המוטו המקומי מזה שנים, שמופיע על מדבקות וחולצות טריקו. המוטו הזה לא שימש רק לקידום האקסצנטריות והגיוון של אוסטין, אלא נועד גם לחזק את התמיכה בעסקים עצמאיים מקומיים. על פי הספר "עיר מוזרה" מ-2010, הביטוי התחיל על ידי ספרן מקומי של המכללה הקהילתית באוסטין, רד ווסניץ', ואשתו, קארן פאבלקה, שהיו מודאגים מ"הירידה המהירה של אוסטין למסחריות ופיתוח יתר". הסיסמה התפרשה בדרכים רבות מאז היווסדה, אך היא נותרה סמל חשוב עבור אוסטינים רבים שרוצים להשמיע דאגות בגלל צמיחה מהירה והתפתחות לא אחראית. לאוסטין היסטוריה ארוכה של התנגדות אזרחית ווקאלית לפרויקטים של פיתוח שנתפסים כמי שמשפילים את הסביבה, או מאיימים על נופי הטבע והתרבות.
על פי חברת נילסן, מבוגרים באוסטין קוראים ותורמים לבלוגים יותר מאלו בכל מטרופולין אחר בארצות הברית. לתושבי אוסטין יש את השימוש באינטרנט הגבוה ביותר בכל טקסס. אוסטין נבחרה כמספר 2 הגדול בעיר הגדולה ב"מקומות הטובים ביותר לחיות" על ידי מגזין Money בשנת 2006, ומספר 3 בשנת 2009, וגם "העיר הירוקה ביותר באמריקה" על ידי msn. בשנת 2008, מגזין "נסיעות ופנאי" דירג את אוסטין מספר 1 ברשימת הערים עם מיטב האנשים, בהתייחס לאישיותם ותכונותיהם של האזרחים.
בשנת 191 נפתח בעיר מוזיאון לאמנות מודרנית.
אתרים > "גשר העטלפים"

העיר ידועה בין השאר בזכות אוכלוסיית ענק (בת מיליון וחצי פרטים) של עטלפים מהמין אשף מקסיקני (Tadarida brasiliensis) שהתנחלה מתחת לאחד הגשרים הראשיים בעיר – גשר שדרת הקונגרס על שם אן ריצ'רדס (אנ'). זהו הריכוז הגדול ביותר בעולם של עטלפים ממין זה. בהתחלה חששו התושבים מהעטלפים וראו בהם איום אך מאמצי חינוך והסברה מצד ד"ר מרלין טאטל ופעילי טבע אחרים הפיגו את חששותיהם, כשהסבירו לעירייה ולתושבים שהעטלפים אינם מסוכנים אלא אף מועילים מאוד לעיר ולתושביה. הגשר ועטלפיו הפכו לאטרקציה תיירותית שחביבה על המקומיים והתיירים הזרים כאחד, ואלה באים בהמוניהם לצפות בנחיל העטלפים הענק היוצא לצוד חרקים בעת השקיעה, דבר המניב הכנסות רבות לעיר.
ערים תאומות

אוסטרליה אדלייד, אוסטרליה (מ־1983)
ברזיל פורטו אלגרה, ברזיל
גרמניה קובלנץ, גרמניה (מ־1991)
פרו לימה, פרו (מ־1981)
לסוטו מסרו, לסוטו (מ־1978)
יפן אוייטה, יפן
מקסיקו סלטיו, מקסיקו
טאיוואן טייז'ונג, טאיוואן (מאז 1986)
ניגריה אורלו, ניגריה (מ־2000)
קוריאה הדרומית גוואנגמיונג, קוריאה הדרומית (מ־2001)
הרפובליקה העממית של סין שׂישוואנגבאנה, הרפובליקה העממית של סין (מ־1997)
טורקיה אנטליה, טורקיה (מ־2009)
טורקיה פטהייה, טורקיה
צרפת אנז'ה, צרפת (מ־2011)
הערות שוליים

↑  הערים הכי גדלות בארצות הברית
↑  Austin ranked second safest major city in the U.S
↑  https://www.forbes.com/pictures/edgl45fkm/no-1-austin-texas/#702df9951a5c אוסטין טקסס' עיר הבום הגדולה הבאה בארצות הברית]
| דגל טקסס מדינת טקסס |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | אוסטין |  |
| אזורים גאוגרפיים | ביג בנד • עמק ריו גראנדה • מטרופולין דאלאס-פורט וורת'-ארלינגטון |  |
| היישובים הגדולים ביותר | יוסטון • סן אנטוניו • דאלאס • אוסטין • פורט וורת' • אל פאסו • ארלינגטון • קורפוס כריסטי • פלאנו • לארדו • לאבק • גרלנד • אירווינג • אמרילו • גרנד פריירי • בראונסוויל • פסדינה • מקיני • מסקיט • קילין |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות טקסס |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552530805171  BNE: XX5075184  BnF: cb122064757 (data)  GND: 4079879-3  LCCN: n79007290  MusicBrainz: 58d2816b-daf9-4fc5-962c-06967f14a5e5  NARA: 10045416  NKC: xx0028800  NLA: 36573601  NLK: KAB202014603  SUDOC: 196941326  VIAF: 267256486   WorldCat (עם VIAF): 267256486 
עשרות בני אדם צופים בגיחת העטלפים בגשר שדרת הקונגרס שבאוסטין, טקסס.
בית החולים אל-מקאסד

| --- | --- |

 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים
 אוניברסיטה:  אוניברסיטת אל-קודס
 מנכ"ל:  ד"ר נמרי רוסתם
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1967
 שירותים
 מיטות:  250
 almakassed.org
 גאוגרפיה
 כתובת:  הר הזיתים ת.ד. 19482
 מיקום:  ירושלים
 קואורדינטות:  31°46′50″N 35°14′45″E﻿ / ﻿31.780687°N 35.245948°E﻿ / 31.780687; 35.245948
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית החולים אל-מקאסד(למפת ירושלים רגילה) בית החולים אל-מקאסד(למפת הרי ירושלים רגילה) בית החולים אל-מקאסד(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית החולים אל-מקאסד
 
בית החולים אל-מקאסד או בשמו המלא בית חולים אל-מקאסד אל-ח'ירייה אל-אסלאמיה (בערבית: مستشفى جمعية المقاصد الخيرية الإسلامية, בעברית: בית החולים של אגודת הצדקה האסלאמית אל-מקאצד) הוא בית חולים כללי בשכונת א-טור בהר הזיתים בצפון מזרח ירושלים, המשרת את האוכלוסייה הערבית – פלסטינית הן בירושלים והן ביהודה ושומרון, כחלק ממערך בתי חולים במזרח ירושלים הכולל גם את בית החולים שבמתחם אוגוסטה ויקטוריה, בית היולדות "הסהר האדום", ובית החולים אל-אמירה בסמה השוכנים על הר הצופים הסמוך.
בית החולים נוסד על ידי אגודת הצדקה האסלאמית אל-מקאסד. אבן הפינה למבנה בית החולים הונחה בשנת 1964 בזמן שמזרח ירושלים הייתה בשליטה ירדנית. המבנה מומן, בין השאר, מתרומות של נסיכות הנפט כווית. הבנייה הושלמה בשנת 1967 ולאחר מלחמת ששת הימים עבר המבנה לשלטון ישראלי. בית החולים פתח את שעריו לקהל בשנת 1968.
לבית החולים תקן ל-250 מיטות אשפוז. בית החולים מתמחה בעיקר באורתופדיה, ניתוחי לב פתוח, רפואת ילדים ורפואת עור. רוב שירותי בית החולים ניתנים בחינם. אל בית החולים מופנים פלסטינים מעזה ועד צפון יהודה ושומרון, במיוחד חולים קשים.
בבית החולים פועל גם בית ספר  לאחיות.
ראו גם

הר הזיתים
רמת אורדוס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מדבר, אזור אקולוגי 
 נתונים ומידות
 שטח:  כ־90,650 קמ"ר
 מיקום
 קואורדינטות:  39°N 108°E﻿ / ﻿39°N 108°E﻿ / 39; 108
 
  
 
רמת אוֹרְדוֹס או גם מדבר אורדוס (בסינית: 鄂尔多斯沙漠; בפין-יין: È'ěrduōsī Shāmò) היא אזור מדברי וערבתי השוכן על רמה בדרום האזור האוטונומי של מונגוליה הפנימית של סין, ששטחו בערך 90,650 קמ"ר, ומרכזו סביב קו אורך 109° מזרח וקו רוחב 39° צפון. הרמה מחולקת לשני מדבריות: מדבר קוּבּוּצִ'י (库布其沙漠, בפין-יין:.Kùbùqí Shāmò) בצפון, המדבר השביעי בגודלו בסין, ומדבר מָאוֹ-ווּסוּ (毛乌素沙漠, בפין-יין: .Máowūsù Shāmò) בדרום, המדבר השמיני בגודלו בסין.
גאוגרפיה

רמת אורדוס מוקפת כמעט כולה על ידי הלולאה הגדולה של הנהר הצהוב (חְוָאנְג חֶה) במערב, בצפון ובמזרח. רכסי הרים מפרידים בין האורדוס למדבר גובי מצפון וממזרח לנהר הצהוב. שרשרות ההרים המפרידות בין האורדוס למרכז גובי בצפון הלולאה הגדולה בנהר הצהוב הן קארא-נארין-אולה, השאיטנולה והרי יִין, המחוברים לקצה הדרומי של הרי שינגן. בדרום ובמזרח מפרידה החומה הגדולה של סין בין האורדוס לאדמות הלס הפוריות. האורדוס מתפרש על חלקה הדרומי של האזור האוטונומי של מונגוליה הפנימית, וכן על חלקים מהישות האוטונומית נינגשיה, והמחוזות שאאנשי וגאנסו.
רמת אורדוס מהווה אזור ביניים בין הרי הימלאיה הגבוהים לבין השפלות של מזרח סין. גובהה הממוצע 1,200 מטרים מעל פני הים, כאשר כלפי דרום מתנשאת הרמה לגובה של מעל ל-1,500 מטרים, ובמערב, לאורך הגדה הימנית של הנהר הצהוב, הרי ארבוס או ארביסו, המתנשאים כ-900 מטרים מעל לערבה, מקשרים בין הרי חֶאלָאן שָׁאן להרי יין. האזור משופע באגמים מלוחים ונחלי אכזב. חלקה הצפוני של הלולאה הגדולה של הנהר הצהוב מכוסה בחולות של הנהר קוזופצ'י, רצף של דיונות שגובהן בין 12 ל-15 מטרים. בחלק מהמקומות מתקרבות דיונות חול אלו אל הנהר הצהוב, ובמקומות אחרים מפרידה בינן לבין הנהר רצועה של חול מעורב בחרסית המסתיימת במצוק תלול 15 מטרים ולעיתים 30 מטרים מעל הנהר.
בהמשך חוצות דיונות החול את הנהר הצהוב אל גדתו השמאלית, שם הן חרוצות על ידי ערוצים של נהרות שחרבו. שלשלת הרי יין, המשתרעים מקו האורך 108° ועד 112° מזרח בצפון הלולאה הגדולה של הנהר הצהוב, מאופיינים בטבע ואקלים אלפיניים, והם שונים מרכסי הרים אחרים בדרום מזרח מונגוליה בכך שהם משופעים במים ובצמחייה. באחד מרכסי ההרים, המוני-אולה, שאורכו 113 קילומטרים ורוחבו קרוב ל-32 קילומטרים, מגיע גובהם ל-2,200 מטרים עד 2,600 מטרים כשמדרונותיהם תלולים וחרוצים בקניונים מבותרים ועמקים צרים.
מדבר קובוצ'י הוא חלק מהרמה.
אקלים

האקלים באורדוס מאופיין על ידי חורפים קרים ויבשים וקיצים חמים ולחים. כמות הגשמים הממוצעת ברמת אורדוס נעה בין 200 מ"מ לשנה במערב ל-450 מ"מ במזרח, כשרוב הגשם יורד במהלך סופות רעמים מיוני עד ספטמבר. אם כי קיים שוני ניכר בין שנה לשנה ובצורת היא תופעה תכופה באזור. בינואר יורדות הטמפרטורות לממוצע שבין 13- ל-10°- ורוחות קרות עזות נושבות מהצפון ומהמערב.
חי וצומח

על פי ההגדרה של הקרן העולמית לשימור חיות הבר הצמחייה של אזור האורדוס שייכת לביומה "שטחי דשא ושיחים הרריים" ("montane grasslands and shrublands"). בין דיונות החול בצפון צומחים שיחים כדוגמת Hedysarum scoparium (מהסוג משנצת בתת-המשפחה פרפרניים) או Calligonum arborescens (מהסוג שבטוט במשפחה ארכוביתיים) בקבוצות מפוזרות. צמחים עשבוניים מקומיים כוללים את Bromus inermis, Agropyron mongolicum, Agropyron cristatum, בן-אפר מצוי (Festuca arundinacea),‏ Elymus dahuricus, דבשה לבנה (Melilotus albus), דבשה רפואית (Melilotus officinalis), לוטוס מקרין (Lotus corniculatus),‏ Pugionium cornutum, Astragalus adsurgens, ו-Filifolium sibiricum. רצועת החול והחרסית המפרידה בין דיונות החול מהנהר הצהוב במקומות מסוימים מנומרת בתלוליות קטנות (בגובה של עד 1.2 מטרים), רובם מכוסים במין של לענה (Artemisia campestris) ושיחים מהסוג Caragana, וכאן גם צומח אחד הצמחים האופייניים ביותר לאזור האורדוס, שוש סיני (Glycyrrhiza uralensis), צמח חשוב ברפואה הסינית. בגדה השמאלית של הנהר הצהוב, באזורים השטוחים שבין ערוצי הנחלים היבשים צומחים על התלוליות המרובות (שגובהן נע מ-9 ס"מ ל-1.8 מטרים) שיחי ימלוח תמים (Nitraria schoberi) וזוגן השיח. כלפי דרום, מצויה צמחייה דלילה של סבך שיחים. חורשות עצים משגשגות לאורך שולי הנהר.
בהרי יין מתחילים היערות בגבהים של 1,600 מטרים ופרחי בר מסוגים רבים גדלים בשפע בקיץ, אם כי הם נעדרים צבעים בולטים. שושלת הרים זו שבגבול האורדוס מצטיינת גם בשפע רב של בעלי חיים בייחוד עופות.
מיני עופות נדירים מקננים באגמים המלוחים של האורדוס, בהם מין נדיר של שחף (Larus relictus), שהאורדוס הוא בית לכרבע מהאוכלוסייה העולמית שלו.
מצבם הנוכחי של היונקים הגדולים באזור אינו ברור. בעבר שכנו באזור בעלי חיים כדוגמת גמל דו-דבשתי, נמר השלג, אייל פרז'וואלסקי וסוס פרז'וואלסקי. בשנת 2008 הובחנה נדידה של פראים לאזורים המאוכלסים פחות שבגבול עם מונגוליה.
היסטוריה

האדם ישב את האורדוס עוד בתקופה הפלאוליתית העליונה. בסָאלָאווּסוּ נתגלה שלד אדם המכונה "אדם אורדוס" המתוארך בין 50,00 ל-35,000 שנים לפני זמננו. מתקופה זו נמצאו להבי אבן שאורכם מגיע ל-15 ס"מ. בג'וּקָאיגוֹאוּ שבאורדוס נתגלה אתר קבורה גדול המתוארך בין השנים 2200 לפנה"ס ל-1700 לפנה"ס (סוף תקופת האבן החדשה, תחילת תקופת הברונזה).
על פי האגדה היה האורדוס מקורם של העמים הטורקים. נוודים מגדלי סוסים שכנו באזור במשך מאות רבות של שנים. החל במאה השישית לפנה"ס השתלטו על האזור שבטי השיונגנו. במהלך מרד דונגאן של 1869 התרוקן האזור מתושבים.
האזור היה מדברי במהלך בסוף עידן הקרח (לפני 13,000 עד 10,000 שנים). במהלך שינוי האקלים בהולוקן (לפני 9,000 עד 6,000 שנים) דחקו גשמי המונסון, שהגיעו אז אל רמות הלס של צפון סין, את המדבר בחזרה עד הנהר הצהוב. בתקופה המודרנית גרם המחסור בגשמים לחזרה לתנאי מדבר. עם זאת, הנזק הכבד ביותר לסביבה נגרם על ידי הפעילות במסגרת התנועות הפוליטיות שיסד מאו דזה-דונג: הזינוק הגדול קדימה ומהפכת התרבות, שבמהלכן הושמדה הצמחייה בקו הדק המפריד בין מדבריות קוּבּוּצִ'י ומָאוֹווּסוּ. הלחץ שגרם האכלוס הגובר והגידול שחל באוכלוסיית הצאן הזיקה עוד יותר לסביבה עד לנקודת אל-חזור, וכתוצאה מכך התחברו שני המדבריות בסופו של דבר בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונוצר מדבר רציף, "מדבר אורדוס".
אוכלוסייה וכלכלה

על פי נתוני 1989 התגוררו ברמת אורדוס כ-1.2 מיליון איש, שמתוכם 88% היו סינים (כלומר בני הקבוצה האתנית של ההאן) ורק 12% מונגולים. 83% מהאוכלוסייה התגוררה באזורים הכפריים ו-17% בערים.
הקרקע של רמת אורדוס היא תערובת של חרסית וחול, ועקב כך, ניתן להשתמש בה לחקלאות. איכות הקרקע נפגעה בשל התהליכים הפוליטיים שתוארו בפסקה הקודמת שבהם 20% מאזורי המרעה הפכו לאדמה חקלאית. עיקר השטח החקלאי מרוכז סביב נאות המדבר, ושאר השטח משמש למרעה כבשים ועזים. אבל רעיה מופרזת של עזים גרמה לנזק בלתי הפיך לצמחייה ויחד עם הגידול באוכלוסייה האנושית, הגידול בכמות הצאן והשינויים הטבעיים בכמות הגשמים הובילו לסחף גדל של הקרקע הבלתי מיוצבת וקרקעות הלס ולמדבור. יש באזור מרבצים גדולים של סודה לכביסה אותם כורים באופן אינטנסיבי.
הערות שוליים

↑  השמות הקדומים של האורדוס היו חֶה-טאוּ – מאוחר יותר חֶה-נָאן, כלומר "דרומית לנהר"
↑  Kang Mu-Yi et al. (2003). "Ecological Regionalization of Suitable Trees, Shrubs and Herbages for Vegetation Restoration in the Farming-Pastoral Zone of Northern China". Acta Botanica Sinica 2003, 45 (10): 1157-1165.
↑  Hong Jiang, Peiyuan Zhang, Du Zheng, and Fenghui Wang, The Ordos Plateau of China
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550829005171  GND: 4646761-0  LNB: 000296034  SUDOC: 200200046  VIAF: 315127348   WorldCat (עם VIAF): 315127348 
דיאגרמת אקלים בעיר בָּאוֹטוֹאוּ בגובה 1044 מטרים. הטמפרטורות באדום וכמות הגשמים בכחול
פסלון ברונזה של אדם, אורדוס בין המאה השלישית למאה הראשונה לפנה"ס. המוזיאון הבריטי
חוף דור-הבונים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  רצועת חוף
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  מועצה אזורית חוף הכרמל 
 קואורדינטות:  32°38′31″N 34°55′27″E﻿ / ﻿32.641861111111°N 34.924222222222°E﻿ / 32.641861111111; 34.924222222222
  (למפת הכרמל מוגדלת) חוף דור-הבונים(למפת הכרמל רגילה) חוף דור-הבונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוף דור-הבונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חוף דור-הבונים
 
חוף הרחצה המוכרז של דור במפרץ הדרומי מבט צפונה. ברקע ניתן להבחין באיי חוף דור
חוף הרחצה במבט אווירי, ספטמבר 2020
רצועת חוף דור הבונים היא רצועת חוף באורך של 4.5 ק"מ המשתרעת ממושב הבונים בצפון ועד לאזור מושב דור ומכאן שמה. רצועת החוף כוללת את חוף הבונים ואת חוף דור המוכר לציבור גם בשמו הישן, חוף טנטורה.
חוף דור-הבונים נחשב לחוף המפורץ ביותר לאורכו של הים התיכון בתחומי מדינת ישראל. ריבוי המפרצונים נגרם עקב תהליך בליית רכס הכורכר המערבי של מישור חוף הכרמל על ידי גלי הים והרוחות, אשר מפוררות בתהליך מתמשך את הסלע ויוצרות את המפרצונים וטבלאות הגידוד הרבות, בהן ניתן להבחין לכל אורכו של מישור חוף הכרמל ובפרט בחוף זה.
בפברואר 2021 חוף דור הבונים נפגע אקולוגית בצורה קשה מאוד בעקבות אסון הזיהום הימי מספינה שהייתה כשבוע לפני כן כ-50 ק"מ מערבית לאשקלון. דליפה זו פגעה כמעט בכל חופי ישראל, אך חוף דור הבונים נפגע בצורה הקשה ביותר.
שמורת חוף דור-הבונים

בימינו נכלל רובו של החוף בתחום אחריותה של רשות הטבע והגנים, אשר הכשירה מסלול הליכה החוצה את השמורה לאורכה. תחילת המסלול היא בחוף הבונים בסמוך למפרץ הצדפים, שהוא בעצם טבלת גידוד שיצרה מפרץ טבעי ובו מגוון רב של רכיכות. השביל מוביל לעבר המערה הכחולה, שהיא אחת המערות הגדולות שנוצרו על ידי הגלים בתהליך מתמשך של כרסום סלע הכורכר. השם של המערה ניתן לה הודות לגוונים הכחולים הנראים בה. משם ממשיך השביל דרך שלושת המפרצים של חוף דור, ודרך המפרץ המכונה חוף צביה, ומסתיים במפרץ הדרומי המשמש בימינו כחוף רחצה מוכרז, לא הרחק משמורת הטבע איי חוף דור.
בחלקה הדרומי של השמורה נמצא תל דור, עיר פיניקית שאת שרידיה ניתן לראות על גבעת כורכר בין המפרץ המרכזי והדרומי. במרחק מה מתל דור, דרומית למפרץ הצפוני, נחשפו מספר בורות אגירה מטויחים. לפי דעת רוב החוקרים, בורות אלו שימשו במשך ההיסטוריה, החל מהתיישבות הפיניקים ועד לתקופה הביזנטית, לצורכי עיבוד צבע הארגמן, אותו הפיקו בכמויות מסחריות ממיני חילזון הארגמן המצוי בחופי הכרמל.
חוף דור-הבונים משמש בית גידול למגוון רחב של בעלי חיים הן בים והן על פני החוף:
רכיכות - הכוללות בין היתר את שלושת המינים של חלזון הארגמן: ארגמנית אדומת פה, ארגמון קהה קוצים וארגמון חד קוצים, מינים רבים של ליביה חלודה, חד שן משובץ, חרוט ים תיכוני, קסדה גלונית, צלחית מכחילה ונעמית מצויה.
אלמוגיים וספוגים - כגון השושנה האדומה ושושנה צורבת.
דגים - שהבולטים מביניהם הם קיפון זהוב (בורי), טווסון ים תיכוני ומינים רבים של קרנונים החיים על קרקעית הים.
סרטנים - פצחן אדמוני, סלען זיפני, סרטן הסלעים המשויש והשעיר וקפצן מצוי.
צמחי חוף - הכוללים ריכוז גבוה של פרחי בר מוגנים כגון חבצלת החוף ועדעד כחול ומינים לא מוגנים כגון נר הלילה החופי, לפופית החוף וקריתמון ימי. בתחום השמורה, כל המינים זוכים להגנה גם אם אינם מוגנים בחוק.
בשמורה מגוון רב של פרחים: נרקיס מצוי, כלנית מצויה ונורית אסיה, נורית המלל, מרגנית השדה, אלקנת הצבעים, צבעוני השרון, לוטם מרווני, חרצית עטורה, סחלב פרפרני, שפתן מצוי ועוד. הפריחה מרוכזת בשני אזורים: בכניסה לשמורה ובחלקה המזרחי, ובחלקה הדרומי המסולע שם נמצאים הנרקיסים והצבעונים. ריבוי הצומח בחוף זה נדיר לחופי ישראל והוא כתוצאה מתערובת אדמת החול והכורכר המיוחדת באזור חוף זה.
בחוף דור (מדרום לתל דור) מצוי מעיין מיוחד במינו של מים מתוקים הנובעים מהים. המעיין נמצא במרחק מה מן החוף. מעל המעיין נבנה מבנה קדום, המונע את ערבוב מימיו עם מי הים.
מלבד המפרץ הדרומי אין בתחום השמורה חופים מוכרזים נוספים, אולם מרביתם פתוחים לקהל.
שטח הים מול שמורת החוף הוכרז אף הוא כשמורת טבע, שמורת ים דור-הבונים, בשטח 5,192 דונם. זוהי השמורה הימית הגדולה בישראל.
צפונית לשמורת הטבע, בין מושב הבונים ועתלית ממוקם מועדון הצניחה החופשית פרדייב.
מתקנים קדומים להפקת מלח

בתחומי השמורה התגלו 21 מתקנים קדומים ליצור מלח, רובם חצובים בסלע הכורכר שלאורך החוף ועל טבלאות הגידוד. בין המתקנים זוהו בארות מי ים שנחצבו מקצה מצוק הכורכר אל מתחת לפני הים, תעלות הזנה שנחצבו על גבי טבלאות הגידוד והובילו מי ים אל הבארות, ותעלות הסעה אשר שינעו את מי הים אל אגני האידוי שבעורף החוף. תעלת הזנה מרשימה נמצאת על קו החוף, בקרבת הסירה הטרופה, מצפון למפגש השבילים אדום-ירוק.
המאבק על הזזת אסדת הגז

במאי 2017 החל מאבק של תושבי חוף הכרמל, אליהם הצטרפו אזרחים נוספים, כנגד הקמת אסדת לווייתן כ-10 ק"מ מול חוף דור.
ראו גם

תל דור
חוף עתלית
רצועת חוף חיפה
רצועת חוף תל אביב-יפו
רצועת חוף בת ים
רצועת חוף אילת
לקריאה נוספת

יעקב שורר, טיולי ישראל צפון, הוצאת כתר ספרים, עמ' 270–277, 2003.