מרדכי גלדמן
ביוגרפיה

גלדמן נולד במינכן שבגרמניה להורים ניצולי השואה מפולין. עלה לישראל יחד עם הוריו ב-1949, ומאז התגורר בתל אביב. גלדמן למד פסיכולוגיה וספרות כללית לתואר ראשון ופסיכולוגיה קלינית לתואר שני באוניברסיטת בר-אילן, אך לא סיים התמחות בתחום. עבד כשש שנים כפסיכותרפיסט במכון רודי לפסיכותרפיה, הקים יחידה למיון מנהלים ב"פילת" ושימש כפסיכולוג במרכז ההערכה לקצונה בכירה של מערך מדעי ההתנהגות בצה"ל. עסק בפסיכותרפיה בגישות פסיכואנליטיות בקליניקה פרטית.
שירתו של גלדמן מתאפיינת בחיבור בין שפה גבוהה ועשירה לשפה נמוכה ואפילו סלנגית, ובחקירה פילוסופית ופסיכולוגית של נושאים קיומיים. בשירתו יש קולות רבים - ליריים, אינטלקטואליים, רליגיוזיים, מדיטאטיוויים, ארוטיים, חושניים, ציוריים ועוד. תודעה מפוכחת מחברת בין כל צדדי הנפש האלה. ספרו הראשון "זמן הים וזמן היבשה" ראה אור ב-1970 וזכה לשבחים מפי המבקרים.
שירתו המאוחרת של גלדמן נתונה להשפעת אסתטיקה זן בודהיסטית, ונובעת לא פעם מרוח מדיטטיבית הנרכשת בסדנאות ויפאסנה. בשנים האחרונות גם צייר הייגות רבות - ציורים במסורת הזן שמשובץ בהם הייקו. בשנות ה-70 כתב גלדמן על אהבת גברים והיה מהבודדים, כמו גם יותם ראובני, שכתב שירה הומוסקסואלית. גלדמן (לפי אלי הירש, 2013) הוא "המשורר המרכזי הראשון שהכניס תכנים הומואים גלויים לשיריו.".
ספריו של גלדמן זיכו אותו במספר פרסים ספרותיים: פרס חומסקי לשירה ב-1983, פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים ב-1996, פרס ברנר ב-1997, פרס עמיחי ב-2005 ופרס ביאליק למפעל חיים בשירה ב-2010.
שיריו תורגמו לשפות רבות והוא נכלל באנתולוגיות רבות של שירה ישראלית בשפות שונות. ב-2011 נכלל באלמנך המופיע במונגוליה (ed. Hadda Sendoo) עם הנודעים והטובים במשוררי העולם כתומאס טראנסטרמר, שיימוס הייני וויסלבה שימבורסקה. מאז השתתף מדי שנה באלמנך הזה.
גלדמן ייצג את ישראל בביאנלה לשירה בליאז' – בלגיה ב-1995, וב"עונת התרבות הישראלית בצרפת" ב-1998. ב-2011 השתתף בפסטיבל השירה השני של טוקיו, במימון משרד החוץ הישראלי. ב-2019 השתתף בפסטיבל שירה בינלאומי מרכזי "lifft",שכלל משוררים נודעים מאסיה ואירופה, שהתקיים בבקו, אזרבייג'ן.
באוקטובר 2016 התקיימה בבית פסואה שבליסבון השקה לתרגום של ספר שיריו 'תורת הייחוד' לפורטוגלית על ידי ז'ואאו פאולו אסטוואס דה סילבה. בהשקה נשא דברים צביקה ניר יו"ר אגודת הסופרים העבריים ונכחה שגרירת ישראל בפורטוגל ציפורה רימון.
ביולי 2017 ערכו אגודת הסופרים העבריים ותיאטרון יפו מחווה לשירתו של גלדמן. נשאו דברים דוד וינפלד, אביחי קמחי וצבי ניר. שוחח עם המשורר גלעד מאירי. הגישו מיצגים: סיגל אשל, דני כץ, גבי אלדור. שרה: עדיה גודלבסקי.
בנוסף גלדמן היה מסאי ופרסם מאמרים רבים בעיתונות ובמגזינים ושישה ספרי מחקר ועיון על נושאים פסיכואנליטיים, אמנותיים ותאולוגיים. עניינו המרכזי הוא בחקר הפסיכואנליטי של העצמי לאור התאוריות של היוגה והבודהיזם. כן התמקד במגע הפרשני של הפסיכואנליזה בספרות. בספר מאמריו על מחזות של שקספיר 'מראות וכפילים' הוא מצביע על רעיונות פסיכואנליטיים מטרימים המופיעים במחזותיו. הוא כתב מאמרים נרחבים על המשוררים א.א.פו ואורי צבי גרינברג ועל האמנים ביאנקה אשל-גרשוני, עינן כהן ופסח סלבוסקי.
הנחה סדנאות לכתיבת שירה, ביניהן סדנאות לכתיבת הייקו, והרצאות על אמנות זן בודהיסטית. הרצה באוניברסיטת בן-גוריון על פרשנות פסיכואנליטית לספרות ובמכון ון ליר (על שיקספיר כפסיכואנליטיקאי ועל הרוחני ביומיום).
מ־2013 ערך והנחה ליין של מיצגי שירה תחת הכותרת 'אורפאוס ביפו' בתיאטרון יפו העברי ערבי. באירועים אלה מגישים מיצגים משוררים, שחקנים, אמני מיצג, רקדנים ומוזיקאים. הערבים תועדו בקפידה על ידי הצלם גדי דגון.
בנוסף, הוא עסק באמנות פלסטית: שימש כמבקר אמנות במוסף לספרות של הארץ, עוסק בצילום, ציור וקדרות. תערוכת יחיד מתצלומיו הוצגה ב-2014 בבית האמנים של תל אביב. תערוכת יחיד מיצירותיו בחומר הוצגה בגלריה לעיצוב בחולון 'החווה' ב-2008. הציג ציורים, תצלומים ועבודות בחומר גם בתערוכות קבוצתיות. אצר תערוכות יחיד (לפסח סלבוסקי, להלן ברמן, לנעמי בריקמן-סלבוסקי, לעינן כהן, לענת בנדורי) ותערוכות קבוצתיות.
בשנת 2011 ראתה אור אסופה מקיפה משירתו של גלדמן, בשני כרכים, 'הלכתי שנים לצדךָ' הכוללת שירים מכל שנות כתיבתו. ב־2019 יצא לאור הכרך השלישי של האסופה.
גלדמן נפטר ב־8 באוקטובר 2021 בגיל 75, לאחר מאבק במחלת הסרטן.