stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הערפדים של מרכז רוסיה
הפקה

צילומי פרק הפיילוט של הסדרה התקיימו בסמולנסק באפריל 2018. הוא כלל פלאשבקים מהקרבות של שנת 1812 וימי המהפכה הרוסית.
את פרק הפיילוט ביים אנטון פדטוב ואת העונה הראשונה של הסדרה ביים אנטון מסלוב. את תפקיד אולגה בפיילוט גילמה אלכסנדרה רבנוק, כשבסדרה החליפה אותה אולגה מדיניץ'.
שידור פרק הפיילוט של הסדרה התקיים ב-14 בספטמבר 2018 בפסטיבל הראשון של סדרות טלוויזיה "פיילוט" בעיר איוואנובו.
דמותו של סלבה נכתבה במקור על ידי התסריטאים עבור יורי סטויאנוב.
בפרק הפיילוט גילם אותו יורי סטויאנוב, אשר בשל עבודתו בפרויקטים אחרים הוחלף בהמשך על ידי מיכאיל יפרמוב על סט הצילומים של העונה הראשונה. סטויאנוב עצמו הציע ליוצרי הסדרה את מועמדותו של יפרמוב לתפקיד שלו. ברם, ב-8 ביוני 2020, מיכאיל יפרמוב היה מעורב בתאונה קטלנית ונאשם בתיק פלילי, בסופו של דבר נכלא מאחורי סורג ובריח ויוצרי הסדרה נאלצו להחזיר את יורי סטויאנוב לתפקיד לצלם את כל הפרקים שצולמו בעבר עם יפרמוב מחדש.
צילומי העונה הראשונה של הסדרה התקיימו במוסקבה, סמולנסק, פרברי מוסקבה ובעיר סרפוחוב מינואר ועד דצמבר 2020 עם הפסקה באמצע בעקבות הסגר שהוטל על רקע מגפת הקורונה ברוסיה.
הקרנת טרום הבכורה של שני הפרקים הראשונים התקיימה במוסקבה בבית הקולנוע "KARO 11 אוקטובר" (שבבעלות רשת Karo) ב-16 במרץ 2021. לאחר ההקרנה נערך דיון עם צוות הסדרה, בהנחיית מבקר הקולנוע יגור מוסקוויטין.
הערות שוליים

↑  «Мумий Тролль» выпустила вторую часть альбома «Призраки завтра» // «Наше радио», 7.11.2020
↑  В Серпухове снимают сериал про вампиров // «הקומסומולץ המוסקבאי», 02.02.2020
↑  קדימון הסדרה
↑  Пилоты во сне и наяву // «רוסיסקאיה גאזטה», 15 сентября 2018
↑  Елизавета Боярская и Юрий Стоянов стали лучшими актёрами «Пилота» // Кино-театр.ру, 15 сентября 2018
↑  В Иваново завершился фестиваль телесериалов «Пилот» // The Hollywood Reporter, 17 сентября 2018
↑  Юрий Стоянов: «Смеяться вопреки – это традиция нашего юмора» // «Петербургский дневник», 28 января 2021
↑  Юрий Стоянов рассказал о новых проектах // RT, 28 января 2021
↑  Объявлена дата премьеры сериала «Вампиры средней полосы» // רי"א נובוסטי, 25 февраля 2021
↑  Звезда «Союза спасения» Дмитрий Лысенков: Денег хватит до августа // Metro, 17.4.2020
↑  «Карантин — это отрезвляющая пощечина» // «Известия», 14.4.2020
↑  Дмитрий Чеботарев: Я был бродягой с рюкзаком за спиной и не верил в большую любовь // WomanHit, 31.10.2019
↑  В Смоленске снимают пилотную серию сериала // «Аргументы и факты», 12 апреля 2018 года
↑  «В юности я мечтала сыграть Лолиту»: Екатерина Кузнецова о любимых ролях, новых проектах и карьере певицы // RT, 8 июня 2020
↑  Новый сериал телеканала «Супер» посвящен вампирам в Смоленске // «Главная тема», 15 сентября 2018
↑  Кинофестиваль «ПИЛОТ» в Иванове: полная программа на 12-15 сентября // IvanovoNews, 12 сентября 2018
↑  Юрий Стоянов: «Мне много раз приходилось расплачиваться за свой язык» // WomanHit, 21 декабря 2020
↑  Юрий Стоянов сыграл дедушку вампиров // «רוסיסקאיה גאזטה», 15 сентября 2018
↑  «Вампиры средней полосы»: Стоянова поменяли на Ефремова // «קומסומולסקאיה פראבדה», 27 января 2020
↑  Юрий Стоянов подтвердил информацию, что заменит Михаила Ефремова в сериале «Вампиры средней полосы» // «Вокруг ТВ», 21 октября 2020
↑  Стоянов, Ефремов и снова Стоянов // Труд, 24 октября 2020
↑  Юрий Стоянов заменит Михаила Ефремова в сериале // «Пятый канал», 21 октября 2020
↑  В Серпухове снова снимают кино! // Администрация городского округа Серпухов, 19 февраля 2020
↑  Михаил Ефремов станет лидером смоленских вампиров // InterMedia, 27 января 2020
↑  Тизер сериала «Вампиры средней полосы»: Юрий Стоянов и кровопийцы из российской глубинки // «КиноПоиск», 17 декабря 2020
↑  КАРО.Арт: Премьера 1 и 2 эпизодов сериала «Вампиры средней полосы»
השערת ברטראן

השערת ברטראן (על שם המתמטיקאי הצרפתי ז'וזף ברטראן) טוענת כי לכל מספר טבעי  n>3 קיים לפחות מספר ראשוני אחד  n<p<2n-2.
גרסה חלשה יותר לטענה: לכל  n\geq 2 קיים לפחות מספר ראשוני אחד  n<p<2n.
ברטראן העלה השערה זו לראשונה ב-1845, ואף וידא את תקפותה לכל  2\leq n\leq 3\cdot 10^{6}. למעשה השם "השערה" אינו מתאר נכונה טענה זו, שכן בשנת 1850 הציג המתמטיקאי הרוסי פפנוטי צ'בישב הוכחה מלאה לטענה, ועל כן היא בגדר משפט. לפיכך, היא נקראת לעיתים "משפט ברטראן–צ'בישב" או "משפט צ'בישב". המתמטיקאי ההודי סריניוואסה רמנוג'אן הציג בשנת 1919 הוכחה פשוטה יותר למשפט, הנעזרת בתכונות של פונקציית גמא, ופאול ארדש הציג בשנת 1932 הוכחה פשוטה מזו, הנעזרת בפונקציית צ'בישב ובמקדמים בינומיים.
הוכחה

להלן תובא הוכחתו של פאול ארדש בשינויים קלים. נקדים לה למות אחדות:
למה 1: לכל  n\geq 1 מתקיים  {\binom {2n}{n}}\geq {\frac {4^{n}}{2n}}.

הוכחה:
המקדם הבינומי הזה הוא הגדול מבין 2n המחוברים  {\binom {2n}{k}} (כאשר שני הקצוות נספרים כמחובר אחד) שסכומם הוא  4^{n}; לכן הוא גדול מהממוצע שלהם.
למה 2: (נוסחת לז'נדר) יהי  p מספר ראשוני. נגדיר  R(p,n)=\max \left\{r\in \mathbb {N} :p^{r}{\Big |}{\binom {2n}{n}}\right\}. אזי מתקיים  R(p,n)\leq \log _{p}(2n). בפרט:
עבור  p>{\sqrt {2n}} מתקיים  0\leq R(p,n)\leq 1, שכן  p^{2}>2n.
עבור  {\frac {2}{3}}n<p\leq n אי-זוגי מתקיים  p\leq n<2p\leq 2n<3p\leq 3n, ולכן  R(p,n)=0.
למה 3: מכפלת הראשוניים שאינם גדולים מ- n אינה גדולה מ- 4^{n}.

הוכחה: נשתמש באינדוקציה שלמה. נגדיר  n\#=\prod _{p\,\leq \,n}p.

עבור  n=1 מתקיים  1\#=1\leq 4 (מכפלה ריקה).
נניח כי הטענה מתקיימת לכל  1\leq n\leq 2k-1. אזי עבור  n=2k\geq 2 מתקיים
נניח כי הטענה מתקיימת לכל  1\leq n\leq 2k. נרשום  (2k+1)\#=(k+1)\#\cdot {\frac {(2k+1)\#}{(k+1)\#}}.
נניח בשלילה כי אין ראשוניים  n<p<2n.

מספר הראשוניים שאינם גדולים מ- n מקיים  \pi (n)\leq n-1, שכן המספר 1 אינו ראשוני ואינו פריק. עבור  n>4 מתקיים  {\sqrt {2n}}<{\frac {2}{3}}n. לכן
קבלנו את האי-שוויון  4^{n/3}\leq (2n)^{\sqrt {2n}} השקול לאי-שוויון  2^{x}\leq x^{6} כאשר  x={\sqrt {2n}}. אך אי-שוויון זה מתהפך עבור  n>426. סתירה.
עבור  n\leq 426 די להראות כי הקטע הפתוח  (n,2n) מכיל לפחות אחד מן הראשוניים  2,3,5,7,13,23,43,83,163,317,631 (אשר כל אחד מהם קטן מפעמיים קודמו).
נימוק היוריסטי

ממשפט המספרים הראשוניים נובעת טענה חזקה בהרבה: לכל  \epsilon >0, אם  n גדול מספיק אז יש ראשוניים בקטע  (n,n+\epsilon n). הסיבה לכך היא שלפי המשפט, מספר הראשוניים שאינם גדולים מ- x הוא בקירוב  \pi (x)\sim {\frac {x}{\ln(x)}} – כאשר  \ln(x) פונקציית הלוגריתם הטבעי ו- \pi (x) פונקציית מספר הראשוניים שאינם גדולים מ- x.
המשפט מאפשר לחשב בקירוב את מספר הראשוניים בקטע. נקבל:
כאשר  n שואף לאינסוף, ההפרש – מספר הראשוניים בקטע – שואף לאינסוף.
הערות שוליים

↑  הוכחתו של רמנוג'אן, שהוצגה בז'ורנל איגוד המתמטיקה ההודי בשנת 1919
↑  P. Erdos, Acta Litt. Ac. Sci (Szegd) 5 (1932), 194-198. ראו גם: Hardy and Wright, An Introduction to the Theory of Numbers, subsection 22.3.
↑  פונקציית צ'בישב מסומנת  \vartheta (x) וערכה  \vartheta (x)=\sum _{p\,<\,x}\ln(p), כאשר האינדקס  p רץ על מספרים ראשוניים בלבד
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפריגטות מסדרה 23

| --- | --- |

אה"מ סינט אלבנז (F83) ואה"מ ארגייל (F231) 
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  משחתת
 צי:  הצי המלכותי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה קודמת:  הפריגטות מסדרה 22 (אנ')
 סדרה עוקבת:  הפריגטות מסדרה 26 (אנ') הפריגטות מסדרה 31 (אנ')
 אוניות בסדרה:  16
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Yarrow Shipbuilders Limited 
 הושקה:  24 בנובמבר 1987
 תקופת הפעילות:  1 ביוני 1990 – הווה (34 שנים)
 מידות
 אורך:  133 מטר
 רוחב:  7.3 מטר
 שוקע:  16.1 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  כ-28 קשר (52 קמ"ש)
 טווח שיוט:  כ-7,500 מיילים ימיים (14,000 ק"מ) במהירות 15 קשר (33 קמ"ש)
 אמצעי לחימה
 חימוש:  32 טילי ים-אוויר, 8 טילי ים-ים הרפון, 2 משגרי טורפדו, תותח ימי 4.5 אינץ' (BAE), 2 תותחי 30 מ"מ ו-6 מקלעים
 אמצעי גילוי ול"א:  מכ"ם 997 ארטיזן 3D, סונאר דגם 2050 או 2150, מערכת בקרת אש ספרי סי ארצ'ר 30
 מסוקים:  1 × AW159 ויילדקט או AW101 מרלין
 
סדרת הפריגטות סוג 23 (באנגלית: Type 23 Frigate, מכונה גם סדרת דוכס) היא סדרה של 16 פריגטות של הצי המלכותי הבריטי.
סדרת הפריגטות פותחה בעיקר ללוחמה נגד צוללות ונועדה להחליף את הפריגטות מסדרה 22 המיושנת. עלות כל פריגטה כ-150 מיליון לירות שטרלינג ונכון ל-2024 היא כוללת כיום 9 פריגטות המשרתות בצי פני הים של הצי המלכותי, שלוש פריגטות נוספות נמכרו ונמצאות בשירות חיל הים הצ'יליאני וארבע נוספות הוצאו משירות. כלל הפריגטות בסדרה עתידות בשנים הקרובות לצאת משירות עם כניסתן של הפריגטות מסדרה 26 וסדרה 31 הנמצאות בשלבי פיתוח וייצור.
מפרט

מערכות החימוש העיקריות של הפריגטות כוללות שני משגרי טילי ים-ים הרפון (כל מערכת שיגור עם ארבעה טילים) כנגד מטרות ימיות, 2 משגרי טורפדו, תותח ימי 4.5 אינץ' (קוטר 113 מ"מ) סימן 8 תוצרת BAE עם טווח של 27.5 ק"מ, מספר מקלעים כבדים ובינוניים, ומערכת הגנה אווירית סי ספטור (CAMM). מערכת ההנעה הייחודית של הפריגטות כוללת שילוב של מנועי דיזל, חשמל וטורבינת גז המאפשרת לפריגטות הנעה שקטה יותר מה שמהווה יתרון בלוחמה כנגד צוללות.
הפריגטות כוללות מנחת ותא לאחסון מסוק לוחמה ימית או תובלה, בנוסף הן יכולות לשאת 4 סירות גומי להנחתת כוחות ומקום לצוות נחתים קטן.
מפרט > הנעה

4 מנועי דיזל פקסמן וולנטה/MTU ‏1,510‏/1,650 קילוואט (2,025/‏2,210 כ"ס) כל אחת
2 מנועי חשמל GEC ‏2,980 קילוואט (3,996 כ"ס) כל אחת
2 מנועי טורבינת גז רולס-רויס ‏19,500 קילוואט (26,150 כ"ס) כל אחת
מפרט > חימוש

תותח ימי 4.5 אינץ' (113 מילימטר) BAE סימן 8
2 תותחי 30 מ"מ אוטמטיים DB30M סימן 2 או DB30B
2 מקלעים כבדים M2 בראונינג 12.7 מ"מ (בעבר M134 מיניגאן)
4 מקלעי מאג 7.62 מ"מ
מפרט > הגנה אווירית

מכ"ם טווח בינוני דגם 997 ארטיזן 3D
מערכת שיגור אנכי עם 32 טילי ים-אוויר סי ספטור (CAMM) בטווח של כ-25 ק"מ
מפרט > לוחמה ימית ונגד צוללות

2 משגרי טילים נגד ספינות הרפון (8 טילים סה"כ), בתהליך החלפה בטילי NSM.
2 משגרי טורפדו 12.75 אינץ' (324 מ"מ) לשיגור טורפדו סטינג ריי (מותקן במחסנית).
מערכת סונאר תת-ימית דגם 2050, בתהליך החלפה בדגם 2150.
מערכת סונאר נגררת דגם 2087 (מותקנת על שמונה מהפריגטות).
מפרט > כלי טיס

בירכתי הספינות ישנו מנחת למסוק ימי עם תא פנימי לאחסון כלי הטיס, הן מסוגלות לשאת מסוק אחד מסוג AW101 "מרלין" (מסוק רב-תכליתי\לוחמה נגד צוללות), או מסוג AW159 "ויילדקט" (סיור\לוחמה ימית\חילוץ והצלה). מסוקים אלו מגבירים משמעותית את הגמישות לביצוע מגוון משימות, בנוסף הם מגבירים את יכולות התקיפה והסיור הימי של הפריגטות באופן ניכר.
אוניות הסדרה

| שם | ציון הצי | הושקה | הוכנסה לשירות | הוצאה משירות | מצב כיום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |

הצי המלכותי הצי המלכותי
| אה"מ נורפוק | F230‏ | 10 ביולי 1987‏ | 1 ביוני 1990‏ | 15 באפריל 2015  | נמכרה לצ'ילה |
| אה"מ מרלבורו | F233‏ | 21 בינואר 1989‏ | 14 ביוני 1991‏ | 8 ביולי 2015  | נמכרה לצ'ילה |
| אה"מ ארגייל | F231‏ | 8 באפריל 1989‏ | 31 במאי 1991‏ |  | לא פעילה |
| אה"מ לנקסטר | F229‏ | 24 במאי 1990‏ | 1 במאי 1992‏ |  | בשירות פעיל |
| אה"מ איירון דיוק | F234‏ | 2 במרץ 1991‏ | 20 במאי 1993‏ |  | בשירות פעיל |
| אה"מ מונמות' | F235‏ | 23 בנובמבר 1991‏ | 24 בספטמבר 1993‏ | 30 ביולי 2021  | מחכה לגריטה |
| אה"מ מונטרוז | F236‏ | 31 ביולי 1992‏ | 2 ביוני 1994‏ | 17 באפריל 2023 | מחכה לגריטה |
| אה"מ ווסטמינסטר | F237‏ | 4 בפברואר 1992‏ | 13 במאי 1994‏ |  | לא פעילה |
| אה"מ נורת'מברלנד | F238‏ | 4 באפריל 1992‏ | 29 בנובמבר 1994‏ |  | לא פעילה |
| אה"מ ריצ'מונד | F239‏ | 9 באפריל 1993‏ | 22 ביוני 1995‏ |  | בשירות פעיל |
| אה"מ סאמרסט | F82‏ | 25 ביוני 1994‏ | 20 בספטמבר 1996‏ |  | בשירות פעיל |
| אה"מ גרפטון | F80‏ | 5 בנובמבר 1994‏ | 29 במאי 1997‏ |  | נמכרה לצ'ילה |
| אה"מ סת'רלנד | F81‏ | 9 במרץ 1996‏ | 4 ביולי 1997‏ |  | בשירות פעיל |
| אה"מ קנט | F78‏ | 27 במאי 1998‏ | 8 ביוני 2000‏ |  | בשירות פעיל |
| אה"מ פוטלנד | F79‏ | 15 במאי 1999‏ | 3 במאי 2001‏ |  | בשירות פעיל |
| אה"מ סינט אלבנז | F83‏ | 6 במאי 2000‏ | 6 ביוני 2002‏ |  | בשירות פעיל |

צ'ילה חיל הים של צ'ילה
| אלמירנטה קושריין | FF05‏ |  | 22 בנובמבר 2006‏ |  | לשעבר אה"מ נורפוק |
| אלמירנטה קונדל | FF06‏ |  | 28 במאי 2008‏ |  | לשעבר אה"מ מרלבורו |
| אלמירנטה לינץ' | FF07‏ |  | 28 במרץ 2007‏ |  | לשעבר אה"מ גרפטון |
ראו גם

המשחתות מסדרה 45
אה"מ ריצ'מונד משגרת טיל נגד ספינות הרפון
אה"מ קנט (F78).
אה"מ לנקסטר (F229).
אלמירנטה לינץ' (FF07) מחיל הים של צ'ילה, לשעבר אה"מ גרפטון (F80).
המעורבות הישראלית במלחמת איראן–עיראק

ישראל (בכתום) הייתה ספקית נשק חשאית לאיראן (בירוק) במהלך מלחמת איראן-עיראק.
המעורבות הישראלית במלחמת איראן–עיראק כללה תמיכה שסיפקה ישראל לאיראן במהלך מלחמת איראן–עיראק בין השנים 1980–1988. במהלך המלחמה הייתה ישראל אחת הספקיות העיקריות של ציוד צבאי לאיראן. ישראל גם סיפקה מדריכים צבאיים לאיראן במהלך המלחמה, ובתמורה קיבלה מודיעין איראני שסייע לה לבצע את תקיפת הכור הגרעיני בעיראק.
ישראל תמכה באיראן במהלך המלחמה על מנת שאיראן תהווה משקל נגד לעיראק, לבסס מחדש את השפעתה באיראן שישראל הפסידה עם המהפכה האיראנית ב-1979, וליצור עסקאות חדשות לתעשייה הביטחונית הישראלית. מכירת הנשק הישראלית לאיראן גם הקלה על עליית יהדות איראן לישראל ולארצות הברית. תמיכתה של ישראל באיראן במהלך המלחמה נעשתה בחשאי, ואיראן הכחישה כל שיתוף פעולה בין שתי המדינות.
אכבר האשמי רפסנג'אני (משמאל) ורוחאללה ח'ומייני (מימין). מנהיגי איראן במהלך המלחמה
רקע > המהפכה האיראנית

לפני המהפכה האיראנית ב-1979, איראן תחת השאה מוחמד רזא פהלווי הייתה בעלת ברית של ישראל וצרכנית נשק ישראלי. אולם, לאחר המהפכה, הממשלה החדשה של האייתוללה חומייני הקפיאה את היחסים עם ישראל. גם היחסים בין איראן לעיראק הידרדרו לאחר המהפכה. חומייני הטיף לאוכלוסיות השיעיות הגובלות באיראן להמשיך במהפכה האסלאמית. איראן ניסתה לערער את היציבות במדינות השכנות לה. העוינות של איראן הובילה להסלמה בין האייתוללה חומייני לבין נשיא עיראק סדאם חוסיין, סוני שדגל בלאומיות פאן-ערבית חילונית. עם תחילת המהפכה, סדאם חוסיין מצא הזדמנות לכבוש את מחוז ח'וזסטאן של איראן, שבו היו שדות הנפט הדרומיים של איראן ורוב ערבי. בתחילת 1980, היה ברור שמלחמה באופק.
ראש ממשלת איראן הראשון לאחר המהפכה היה מהדי באזרגאן. הוא פנה לממשלת ארצות הברית כדי לקבל נשק ולעזור לו לבסס את מעמדו. עם זאת, ממשל קרטר בחר שלא להיות מעורב בענייניה הפנימיים של איראן. עד סתיו 1979 החלה הסיעה המתונה של ראש הממשלה באזרגאן להפסיד במאבק הפנימי מול הפלג הקיצוני בממשלת המהפכה. ב-4 בנובמבר 1979 תפסו גורמים מהפלג הקיצוני את שגרירות ארצות הברית בטהראן והחזיקו את עובדי השגרירות האמריקאית כבני ערובה. כתוצאה מלקיחת בני הערובה, ממשלת ארצות הברית הטילה אמברגו על איראן (אנ').
רקע > עסקת נשק סמויה

מאחר שלא הצליחו להשיג ציוד צבאי מממשל קרטר, האיראנים פנו לממשלת ישראל וניהלו משא ומתן על עסקת נשק חשאית ראשונית בין שתי המדינות. בתחילת 1980 התרחשה מכירת הציוד הצבאי הראשונה על ידי ישראל לממשלת איראן של האייתוללה חומייני, כאשר ישראל מכרה לאיראן מספר רב של צמיגים עבור מקדונל דאגלס F-4 פנטום. הרווח הנקי מהמכירה הוליד קרן סלוש (אנ') חוץ-תקציבית של מפלגת הליכוד וסוכנויות הביון, שגדלה משמעותית במהלך השנים הבאות.
הקצין האיראני מוחמד-רזה אמיניזאדה, שביקש מקלט מדיני באנגליה ב-1985, תיאר בראיון למגזין "אל-דסתור" הלונדוני את התבוננותו במגעים הראשונים בין ישראל לממשלת חומייני. ראש הנציגות הישראלית לאיראן היה אז אלוף-משנה אורי, קצין בכיר בצבא. אמיניזאדה תיאר כיצד:
"כשהגיע [קולונל אורי] לטהראן הבאתי אותו במסוק. לאחר חמישה ימים בטהרן הוא פגש את רוב הפקידים הבכירים של הרפובליקה האסלאמית גם בזמן שהדיפלומטים האמריקאים עדיין היו בני ערובה בטהרן. שלושה ימים לאחר המשימה הוא חזר לתל אביב, מטען אחד של חברת תעופה טס ללרנקה והביא חלקי פנטום או F-14, 'טום קאט', ומאז התפתחו היחסים כך שמלבד נשק, גם תרופות, עוף, ביצים ומוצרי מזון יוצאו לאיראן".
[דרוש מקור: האם הכוונה לאורי לוברני, שגריר ישראל באיראן קודם המהפכה?]
רקע > תחילת המלחמה

ב-22 בספטמבר 1980 עיראק תקפה את איראן. עם תחילת המלחמה הייתה צריכה איראן להשיג ציוד צבאי. איראן צרכה במיוחד ציוד צבאי מתוצרת אמריקאית ובריטית, שכן הארסנל שלה התבסס על חימוש אמריקאי ועל חימוש בריטי שנרכש במהלך שלטונו של השאה. משלוח שני מישראל הגיע לאיראן באוקטובר 1980. המשלוח השני הביא לסדרה חדשה של עסקאות נשק. ב-24 באוקטובר 1980 הוטסו לאיראן חלקי טנק סקורפיון ו-250 צמיגים למקדונל דאגלס F-4 פנטום. בערך באותו זמן, אספקה צבאית אחרת בבעלות ישראלית נשלחה בחשאי ממקומות אחסון באירופה לנמלים האיראניים צ'באהר (אנ'), בנדר עבאס ובושהר. האספקה הצבאית כללה חלקי חילוף למטוסי מקדונל דאגלס F-4 פנטום אמריקאים, מסוקים ומערכות טילים. ממשל קרטר גילה על מכירת הציוד הצבאי ובעקבות כך לחץ על ממשלת ישראל לעצור מכירות עתידיות, בעוד ארצות הברית ניהלה משא ומתן עם איראן לשחרור עובדי השגרירות האמריקאית שהוחזקו כבני ערובה.
רקע > הסכם בין ישראל לארצות הברית

לאחר תחילת המלחמה, ישראל ביקשה אישור מארצות הברית למכור לאיראן ציוד צבאי מתוצרת אמריקאית. ממשל רונלד רייגן החדש שנבחר בתחילת 1981 בזמן שחרור בני הערובה של השגרירות האמריקאית נתן הסכמה סמויה לישראל למכור ציוד צבאי לא מתוחכם מתוצרת אמריקאית לאיראן, למרות התנגדותו הרשמית למכירת נשק לאיראן. רוברט מקפרלן, שהיה יועץ מחלקת המדינה, ריכז את ההסכם שנחתם בין ראש ממשלת ישראל מנחם בגין למזכיר המדינה של ארצות הברית אלכסנדר הייג.
לאחר חתימת ההסכם, ישראל החלה למכור ציוד צבאי אמריקאי לא מתוחכם לאיראן. עם זאת, במקביל, ישראל הפרה את ההסכם ומכרה גם ציוד צבאי אמריקאי מתוחכם לאיראן. על מנת ליישם את המכירות הלא מותרות הללו, המודיעין הישראלי יזם מבצע חשאי בניו יורק. המודיעין הישראלי ניהל חברה של 50 עובדים ברחוב ג'ון באזור וול סטריט. המשרד שימש להכוונת רכישות חשאיות של ציוד צבאי אמריקאי למכירה חוזרת לאיראן. במרץ 1982 הייתה הדלפה לניו יורק טיימס על מכירת נשק חשאי של ישראל לאיראן. מחשש שפעילות החברה עלולה להיפגע, מבצע רכישת הנשק הישראלי החשאי הועבר ללונדון ב-1983. המבצע בלונדון ניהל רשת עולמית של סוחרי נשק פרטיים, חברות פגזים ומשלוחים שבמהלך המלחמה מכרו בחשאי עבור ישראל נשק מתוצרת אמריקאית בשווי של כמה מיליארדי דולרים לאיראן.
במהלך 1982 התברר למזכירות המדינה של ארצות הברית שממשלת ישראל מוכרת באופן שוטף ציוד צבאי מתוצרת אמריקאית ללא הסכמתה של וושינגטון, שחרג מההסכם בין בגין להייג. באביב 1982, לאחר שנקבע כי שר הביטחון הישראלי אריאל שרון מפר את ההסכם, ביטל ממשל רייגן את הסכמתו למכירת כל ציוד צבאי אמריקאי על ידי ישראל לאיראן. למרות המכירות של ישראל לאיראן, ממשל רייגן המשיך לחדש את מלאי הנשק של ישראל בנשק מתוצרת אמריקאית. ההתעלמות המכוונת ממכירת הנשק של ישראל לאיראן התרחשה על אף העובדה שממשל רייגן החל ב-1983 בקמפיין ציבורי (אנ'), לעצירת מכירת נשק כלל עולמית לאיראן.
מכירת נשק > 1980–1982

מכירות הנשק הישראליות לאיראן הסתכמו ב-500 מיליון דולר בשנים 1981 עד 1983 על פי מכון יפו למחקרים אסטרטגיים באוניברסיטת תל אביב.  מומחי נשק אחרים העריכו את המכירות הכוללות ביותר מ-500 מיליון דולר בשנה, כולל חלקי חילוף למטוסים, ארטילריה ותחמושת.  דיווחים פנימיים של ממשלת ארצות הברית הצביעו על כך שבתחילת שנות ה-80, סך מכירת הנשק הישראלית לאיראן התקרבה ל-2 מיליארד דולר בכל שנה. רובו שולם בנפט איראני שנמסר ישירות לישראל. לדברי אחמד חיידרי, סוחר נשק שעבד עבור ממשלת איראן, "כ-80% מהנשק שרכשה טהראן מיד לאחר תחילת המלחמה מקורו בישראל". העובדה "שחיל האוויר האיראני יכל לתפקד בכלל", לדברי מארק פיתיאן, לאחר המתקפה הראשונית של עיראק ו"הצליח לבצע מספר גיחות מעל בגדאד ולתקוף מתקנים אסטרטגיים" נבעה "לפחות חלקית מההחלטה של ממשל רייגן לאפשר לישראל לתעל נשק ממוצא ארצות הברית לאיראן כדי למנוע ניצחון עיראקי קל ומוקדם".
בשנה הראשונה של מכירות נשק בקנה מידה גדול בשנת 1981, ישראל מכרה לאיראן נשק בשווי 75 מיליון דולר ממלאי התעשייה הצבאית הישראלית, התעשייה האווירית וצבא ההגנה לישראל. הציוד כלל 150 תותחים נגד טנקים M-40 (אנ') ו-24,000 פגזים, חלקי חילוף למנועי טנקים ומטוסים, 106 מ"מ, 130 מ"מ, 203 מ"מ ו-175 מ"מ פגזים וBGM-71 טאו. ה-Cyprus Weekly (אנ') דיווח כי נמל התעופה הבין-לאומי לרנקה שימש להעברת הנשק מישראל לטהראן. החומר הועבר במקור באוויר באמצעות מטוסים חכורים של חברת התעופה הארגנטינאית Transporte Aéreo Rioplatense (אנ') ולאחר התאונה בארמניה ב-1981 (אנ'), בספינה.
יעקב נמרודי, שהיה הנספח הצבאי בשגרירות ישראל בטהראן מ-1955 עד 1979, חתם ביולי 1981 על עסקת נשק עם משרד ההגנה של איראן. נמרודי הסכים למכור לאיראן נשק בשווי 136 מיליון דולר, כולל MGM-52 Lance, פגזי Copperhead (אנ') וMIM-23 הוק. עיתון צרפתי פרסם על המכירה עם צילומי החוזה לעסקת הנשק בסך 136 מיליון דולר. במרץ 1982, הניו יורק טיימס ציטט מסמכים המצביעים על כך שישראל סיפקה מחצית או יותר מכל הנשק שהגיע לטהרן ב-18 החודשים שלפני כן, בהיקף של לפחות 100 מיליון דולר. השבועון "פנורמה" (אנ') ממילאנו דיווח כי ישראל מכרה לאיראן 45,000 תת-מקלעים עוזי, משגרי טילים נגד טנקים, טילים, הוביצרים וחלקי חילוף למטוסים. "חלק גדול מהשלל מאש"ף במהלך מלחמת לבנון הראשונה סיים בטהרן".
מכירת נשק > 1982–1984

אריאל שרון, שר הביטחון של ישראל, היה הראשון שחשף בפומבי מכירה ישראלית של ציוד צבאי לאיראן במהלך ביקורו בארצות הברית במאי 1982. במסיבת עיתונאים בפריז ב-28 בספטמבר 1983, אמר שרון כי ישראל מוכרת נשק לאיראן בהסכמת ארצות הברית. שגריר ישראל בארצות הברית משה ארנס אמר באוקטובר 1982 כי מכירת נשק ישראלית לאיראן מתבצעת בהסכמת הדרגים הגבוהים ביותר של הממשל האמריקאי. דו"ח ממרץ 1982 קבע כי פקידים ישראלים הודו שמכרו נשק לטהראן וחומיני עצמו אישר את עסקת הנשק עם ישראל.
בשנת 1983 מכרה ישראל נשק לטהרן בשווי של יותר מ-100 מיליון דולר. ההיקף או מכירת הנשק היו כה גדולים עד שמשרד מיוחד הוקם בקפריסין כדי להקל על העברת הנשק. המיליארדר הסעודי עדנאן ח'אשוקג'י היה ממובילי עסקת הנשק.
באביב 1984, קנצלר מערב גרמניה הלמוט קוהל התלונן בפני ממשלת ארצות הברית על מכירת נשק ישראלית בשווי 500 מיליון דולר לאיראן. מאוחר יותר ביולי 1984, נפגש יעקב נמרודי בציריך עם בכירים איראנים ועם רפעת אל-אסד, אחיו של נשיא סוריה חאפז אל-אסד. הפגישה הביאה להסכם משלוח 40 משאיות של נשק ביום מישראל לאיראן, דרך סוריה וטורקיה. באופן דומה ב-1984, אחד מסוחרי הנשק האירופיים הרבים של ישראל, משוודיה, שלח מאות טונות של חומרי נפץ ודינמיט בשווי של למעלה מ-500 מיליון קרונות שוודיות דרך ארגנטינה לאיראן. עד 1985, ספינות משא דניות שנשכרו על ידי ממשלת ישראל וסוחרי נשק פרטיים ביצעו למעלה מ-600 משלוחי נשק מתוצרת אמריקאית בין נמל אילת בים סוף לנמל האיראני בנדר עבאס במפרץ הפרסי.
מכירת נשק > 1985-1986

ישראל הקלה בין השנים 1985 ל-1986 על משלוחי נשק מארצות הברית לאיראן במסגרת פרשת איראן-קונטראס.
פרשת איראן-קונטראס החלה בסוף 1984 כאשר נציגי ישראל ואיראן נפגשו כדי לדון בדרכים לפתיחת ערוץ נשק עם ארצות הברית לנשק מתוחכם מתוצרת אמריקאית. הדיון התקיים בישראל בין סוחר הנשק האיראני מנוצ'ר גורבניפר (אנ') לבין נציגים ישראלים: יעקב נמרודי, סוחר נשק שהיה הנספח הצבאי לשעבר באיראן, אל שווימר, מייסד תעשיית המטוסים בישראל, שהיה מקורב לראש הממשלה שמעון פרס, ודוד קמחי, מנכ"ל משרד החוץ. ג'ורבניפר אמר שיש פקידים איראנים שמחפשים אוריינטציה פרו-מערבית יותר, ומכירות של כלי נשק מתוחכמים מתוצרת אמריקאית יעזרו להם לגבור על הפלג הקיצוני ולצבור שליטה על רוחאללה ח'ומייני.
ב-1986 נעצרו גם חמישה גברים בעלי קשרים לישראל שניסו למכור נשק בשווי 2.6 מיליארד דולר לאיראן בברמודה. אחרים נעצרו בניו יורק באותן האשמות. במרכז המשפט עמד האלוף הישראלי אברהם ברעם. התיק נודע בשם תיק הנשק Brokers of Death (אנ'). ממשלת ישראל הכחישה מעורבות.
תקיפת הכור הגרעיני בעיראק

ב-7 ביוני 1981, טייסת של מטוסי קרב ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון של חיל האוויר הישראלי, בליווי מקדונל דאגלס F-15 איגל, הפציצה ופגעה קשות בכור הגרעיני אוסיראק בעיראק.  במבצע חרב צרובה, איראן הפציצה את כור אוסיראק בספטמבר 1980, אך ההתקפה פגעה רק במבנים משניים. הכור היה חלק מתוכנית הנשק של עיראק כפי שדווח ב-8 בספטמבר 1975, סגן הנשיא סדאם חוסיין הכריז בפומבי כי רכישת הכורים הצרפתיים היא הצעד הממשי הראשון בייצור נשק אטומי ערבי. על פי הדיווחים, העסקה עם הצרפתים כללה בתחילה משלוח של 7% אורניום מועשר, אך בוטלה לאחר "לחץ כלכלי כבד" שהופעל על הצרפתים מהעיראקים העשירים בנפט כדי לכלול במקום זאת 75 ק"ג של 93% אורניום מועשר טהור. מהן מספיק תאורטית לייצור של "חמש או שש" פצצות גרעיניות, והיה מקרב את העיראקים הרבה יותר לייצור של נשק כזה. המהפכה האיראנית האיצה את התעניינותו של סדאם בפצצות אטום והוא הורה למדענים שלו בדצמבר 1979 לבנות אותן. לדברי העיתונאי ניקולס קריסטוף, אלמלא המתקפה הישראלית "עיראק הייתה משיגה נשק גרעיני בשנות ה-80, ואולי היה לה כעת מחוז בשם כווית וחלק מאיראן, והאזור עלול היה לסבול מהרס גרעיני." ארצות הברית הייתה מעדיפה שעיראק, הנשלטת על ידי מה שהם רואים כמשטר פחות הפכפך מאיראן, תחליף את איראן כ"כוח מייצב" מרכזי באזור, ולכן נמנעה מלהתנגד לשאיפות הגרעיניות של המדינה.