דפוס גוטנברג
הדפסה > תהליך ההדפסה

מסגרת הדפוס מיושרת ונעולה מונחת מחוץ למכבש כשפניה למעלה. בעזרת כריות עור מיוחדות, עליהן פוזר דיו, חובטים במסגרת פעמים רבות, עד שכל האותיות משוחות בדיו בצורה שווה ואחידה. מניחים על פני המסגרת את גיליון הנייר, ומסיעים אותה על מסילותיה אל מתחת למשטח הלחיצה של המכבש (platen). על ידי משיכת המנוף מסובבים את האום, וזו גורמת להנמכת הבורג ומשטח הלחיצה על גב הנייר, והידוקו למסגרת. פעולה זו מעבירה את הדיו מפני האותיות אל הנייר. בדחיפת המנוף מרימים חזרה את המשטח, מסיעים את המסגרת אל מחוץ למכבש., ומסירים ממנה את גיליון הנייר המודפס.
בנוסף למכבש שתואר למעלה, המתקן כולל מסילה, עליה מסיעים את המסגרת אל מתחת למכבש וחזרה החוצה, ומתקן נוסף, עשוי מסגרת עץ קלה, שמסייע להניח את הגיליון על פני מסגרת הדפוס ולהסירו ממנה.
את המכבש מפעילים שני אנשים. יש לכך יתרון מעשי: רצוי שהמדפיס שעוסק בדיו לא יטפל בנייר ולא יכתים אותו. זו היא עבודה פיזית, כששני התפקידים דורשים סוגי מאמץ שונים, והעובדים יכולים להתחלף ביניהם בתפקיד במהלך יום העבודה.
המדפיס שאחראי למשיחת הדיו מכונה "החובט". החובט אוחז בשתי ידיו כריות עור, בעזרת ידיות עץ. הוא מורח דיו על הכריות, וחובט אותן זו בזו, עד שהדיו מפוזר עליהן באופן אחיד ושווה, ואז חובט בעזרתן במסגרת הדפוס שוב ושוב, עד לכיסוי אחיד ושווה של המסגרת בדיו.
המדפיס השני, שמכונה "המושך" מכין במסגרת העץ את גיליון הנייר ו"מקפל" אותה. כשההחובט סיים למשוח את מסגרת הדפוס, המושך מרכין על גביה את הגיליון, ומסיע אותה אל מתחת למכבש. משיכת המנוף מבצעת את ההדפסה, ודחיפתו חזרה מרימה את המכבש ומשחררת את המסגרת, שמוסעת אל מחוץ למכבש. הרמת מסגרת הגיליון תוך הפרדתו ממסגרת הדפוס, והסרת הדף המודפס ממנה מסיימת את התהליך, וחוזר חלילה. מטבלאות מחירים מאמצע המאה ה-16 עולה שהספקם של שני עובדים מיומנים הוא כ-240 הדפסות בשעה, או כ-3,600 גיליונות ביום עבודה של 15 שעות. בדגמים משוכללים יותר שפותחו במאות הבאות ניתן להדפיס כ-500 גיליונות בשעה.
כמה מהשכלולים שעבר המכבש במשך השנים היו החלפת העץ ממנו בנוי מכבש גוטנברג בברזל, החלפת המנגנון הבורגי במערכת מנופים, והוספת ארכובה להסעת מסגרת הדפוס פנימה והחוצה. עם זאת, המכבש עמד בצורתו זו מאות שנים. אין הבדל משמעותי בין מכבש הדפוס של גוטנברג למכבש העץ ששימש את בנג'מין פרנקלין, מדפיס מהעיר פילדלפיה, באמצע המאה ה-18.
מערכת הדפוס של גוטנברג נשארה כמעט בלי שינוי מהותי כמה מאות שנים, מעבר להוצאת יציקת האותיות מבית הדפוס לבתי יציקה ייעודיים, שעדיין פעלו בשיטות שלו.
מכבש הדפוס היה החלק הראשון, בו הופיעו שינויים ושכלולים מהותיים. ההמצאה שפתחה את הדרך לשינויים הללו נראית במבט לאחור טריוויאלית: שימוש בגליל למשיחת הדיו, המצאה מראשית המאה ה-19. במאות הבאות הורגלנו לראות גלילי גומי משמשים למטרה זו, אך החומר הזה לא היה קיים אז, והגלילים הראשונים הוכנו בעזרת בישול דבקים שונים. הגליל הזה בישר את השכלולים הבאים - מכונות דפוס שהשתמשו בגליל נוסף במקום במכבש (בדומה לגליל הגומי במכונת כתיבה, שעדיין נושא את השם platen, לזכר הימים שהיה שטוח), ומכונות אחרות שהמשיכו להשתמש במשטח שטוח להדפסה.
איור של מכבש דפוס
ה"חובט" מושח את מסגרת הדפוס בדיו בעזרת כריות עור מיועדות לכך.
מכבש הדפוס ששימש את אלברכט דירר, בביתו. משמאל מסגרת העץ בה מניחים את הגיליון להדפסה, מקפלים אותה כדי לקבע את הגיליון, ומקפלים שוב, אל מסגרת הדפוס שנמצאת לרגליה. במרכז התמונה האום שמשמש להנמכת משטח הלחיצה של המכבש. המנוף הוסר ממנו, וניתן לראות את הקדח בו הותאם
תרשים של מכבש הדפוס בגלגולו המתקדם. החל באמצע המאה ה-19 נפוצו מכונות מסוג זה של יצרנים שונים, באירופה ובארצות הברית. גוף ברזל החליף את מכבש העץ, נוסף קפיץ או משקולת לאיזון משקלו של משטח ההדפסה, ומערכת מנופים החליפה את הבורג. הקפיץ מסייע להרים את משטח הברזל הכבד במאמץ קל, והמנוף בנוי כך שבחלקה האחרון של התנועה יש יתרון מכני גדול, וקל להפעיל לחץ חזק, שמאפשר הדפסת גיליונות גדולים. מתחת למסילות נמצאת הארכובה, שמשמשת להסעת מסגרת הדפוס פנימה והחוצה מהמכבש. באיור מסגרת הגיליון מקופלת, וניתן להבחין במשקולת שנוספה לה, להקל על קיפולה ופריסתה.