stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת רכישת מסוקי העטלף
פרשת השחיתות ברכש המסוקים

בשנת 1994, פתחה ממשלת ארצות הברית בחקירה בחשד כי העסקה לרכישת המסוקים, שהייתה בהיקף של כ-58 מיליון דולר ונעשתה בכספי הסיוע האמריקאי נופחה בכ-10 מיליון דולר. אף על פי שהמסוקים היו תוצרת חברת איירוספסיאל הצרפתית, הם נרכשו מחברת בת שלה הפועלת בארצות הברית, חברת "אמריקן יורוקופטר" (זאת כדי שמדינת ישראל תוכל להשתמש בכספי הסיוע האמריקאי המחייבים רכש מארצות הברית). 10 מיליון דולר מסכום העסקה לא שלמו לחברת "אמריקן יורוקופטר" אלא לגורמים שונים. מתוכם קיבל המתווך אורי אדלסבורג, מנכ"ל חברת אדלטק, 4.8 מיליון דולר ועוד 2.4 מיליון דולר הועברו ל"פקידים זרים". גורל יתרת הסכום נותר לוט בערפל. בשנת 1996, סמוך למועד מסירת המסוקים, דרש ה-FBI מהרשויות בישראל לחקור את הפרשה. ונפתחה חקירה נגד אדלסבורג ונגד ראש הפרויקט בחיל הים באותה עת, תת-אלוף אלכס אייל. תת-אלוף אייל שיתף פעולה בחקירה, עבר בהצלחה בדיקת פוליגרף ונוקה מכל חשד, אך אדלסבורג שמר על זכות השתיקה.
בינואר 1997, הוגש בבית משפט בווירג'יניה כתב אישום נגד אדלסבורג ונגד שני חשודים נוספים. אחד מהם הורשע ונגזר עליו מאסר על תנאי. אדלסבורג בחר שלא להתייצב למשפט בארצות הברית, והוכרז עבריין נמלט. בפברואר 1997, הפסיק משרד הביטחון את התקשרותו עם אורי אדלסבורג, וביטל את היתר הייצוא הביטחוני של חברת אדלטק שבבעלותו.
הערות שוליים

↑  מסוקי העטלף הראשונים נוחתים בישראל, באתר חיל האוויר הישראלי
↑  החשד: שחיתות ב-10 מיליון דולר בעיסקת מסוקי ה"פנתר", באתר גלובס, 5 בנובמבר 1996
↑  המשטרה ערכה עימות בין האלוף (מיל') רם לסוכן הנשק אידלסבורג, באתר גלובס, 31 ביולי 1997
↑  דרור מרום, ‏משרד הביטחון הפסיק הקשרים עם אדלסבורג בשל החשדות בפרשת ה"פנתר", באתר גלובס, 18 בפברואר 1997
מסוק יורוקופטר SA565 פנתר, "עטלף"
פרידל קלוסמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1896 
 פטירה:  אוקטובר 1986 (בגיל 90 בערך) סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 
לוח הקדשה לפרידל קלוסמן בכניסה למשטח סיבוב הקרונות
פרידל קלוסמן (באנגלית: Friedel Klussmann‏; 1896–1986) הייתה פעילה חברתית בעיר סן פרנסיסקו, ארצות הברית. היא מזוהה עם המאבק להצלת קרונות הכבל של סן פרנסיסקו בשנות הארבעים והחמישים של המאה ה-20, והקמת ארגון "סן פרנסיסקו היפה" ב-1947.
פועלה

ב-1947 הציע ראש העיר דאז, רוג'ר לפהאם, לסגור את שני הקווים העירוניים של קרונות הכבל ברחוב פאוול, שהיו בבעלות "מוני", החברה העירונית לתחבורה ציבורית.
על העיר להיפטר מקרונות הכבל במהירות האפשרית. אני יודע כי יש סיבות טובות, סנטימנטליות, להשאיר אמצעי תחבורה ישן זה, שהוא מקורי וחדשני... אך עובדה היא כי ה (אנשים) הסנטימנטליים אינם נדרשים לשלם את החשבונות ואינם נדרשים להסתכן באשמת רשלנות פושעת במקרה של כבל שנקרע וקרון שמשתחרר במורד...
יומיים לאחר פרסום דברים אלה, יצאו עיתוני העיר בכותרות בנוסח: "קרונות הכבל בדרכם החוצה...ימיהם של הגריפמנים (מפעילי הקרונות) ספורים".
בתגובה יזמה קלוסמן, תוך שיתוף פעולה בין ארגונים חברתיים בעיר, את הקמת הוועדה האזרחית להצלת קרונות הכבל. הוועדה יצאה בהודעה לעיתונות לפיה:
סן פרנסיסקו חותרת לעניין את שאר העולם ברקע ההיסטורי הצבעוני שלה. קרונות הכבל הם האטרקציה מספר אחת, וקו רחוב פאוול הוא המושך את עיני התיירים. סגירת משטח הסיבוב ברחובות פאוול ומרקט תהייה אובדן שלא ניתן לאמוד אותו.
בהמשך הצליחה לכפות על ראש העיר לקיים משאל בין תושבי העיר. התוצאה הייתה: 166,989 בעד המשך הפעלת הקרונות ורק 51,457 נגד. בעקבות המשאל חויבה העירייה להמשיך בתפעול הקווים.
ב-1951 נסגרו שלושת הקווים הפרטיים האחרונים שפעלו בעיר, שהיו בבעלות "חברת קרונות הכבל של רחוב קליפורניה" בשל קשיים כספיים. בהתערבותה של פרידל קלוסמן נרכשו הקווים על ידי העירייה, שהחלה בהפעלתם מחדש ב-1952. עד מהרה החלה העירייה בתוכנית להחלפתם של קרונות הכבל בקווים אלה באוטובוסים.
קלוסמן שבה לפעולה, אך הפעם בהצלחה חלקית: המערכת אורגנה מחדש, חלק מהקווים אוחדו עם קווים אחרים, וכיום פועלים בעיר שלושה קווים: פאוול-הייד (Powell-Hyde), פאוול- מייסון (Powell-Mason) וקליפורניה (California Street).
עם מותה של קלוסמן ב-1986, כוסו קרונות הכבל במעטה שחור לזכרה. בנוסף, הקדישה לה העיר את המשטח המסתובב שבטרמינל "פישרמן'ס וורף" בקו פאואל-הייד. לעומתה לפהאם, שנחשב לראש עיר מוצלח, נשאר בזיכרון הקולקטיבי כאיש שניסה לשים קץ לקרונות הכבל.
פייר בומרשה

| --- | --- |

 לידה:  24 בינואר 1732 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  18 במאי 1799 (בגיל 67) פריז, הרפובליקה הצרפתית הראשונה 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 בן או בת זוג:  Madeleine-Catherine Franquet  Geneviève-Madeleine Lévêque  Marie-Thérèse-Amélie Caron de Beaumarchais 
 חתימה:   
 
פייר-אוגוסטן קרון דה בומרשה (בצרפתית: Pierre-Augustin Caron de Beaumarchais;‏ 24 בינואר 1732 – 17 או 18 במאי 1799), שען, מוזיקאי, פוליטיקאי, פליט, מרגל, מוציא לאור, סוחר בנשק ומהפכן צרפתי (וגם אמריקני); מעל הכול ידוע כמחזאי שכתב את הטרילוגיה: הספר מסביליה, נישואי פיגארו והאם האשמה.
ביוגרפיה > ילדותו

בומרשה נולד כפייר-אוגוסטן קרון, בנו של שען פריזאי ואח יחיד לחמש אחיות. המשפחה לא הייתה עשירה אך גם לא ענייה, וילדותו הייתה מאושרת, בניגוד גמור לרוב חייו הבוגרים.
בגיל 13 עזב את הלימודים בבית הספר והחל לעבוד כשוליה של אביו. מספר שנים לאחר מכן, ככל הנראה בין 1751 ל-1753, הוא המציא מנגנון חדש, שאפשר את ייצורם של שעונים מדויקים בהרבה משניתן היה קודם לכן. אחד משעוניו הוצב על טבעת של מאדאם דה פומפדור, פילגשו של המלך לואי ה-15. המצאתו של בומרשה הוכרה על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים, לא לפני ששען המלך ניסה לנכס אותה לעצמו.
ביוגרפיה > עסקים, פוליטיקה, אמנות ותיאטרון

בומרשה לא נשאר זמן רב בעסקי השעונים; יוזמות אחרות פרסמו את שמו ברבים. בין 1758 ל-1759 הוא מונה ללמד את בנות המלך לנגן בנבל. כשנה לאחר מכן פגש את מאדאם פאריס-דיברנה, אשת עסקים אמידה ומזדקנת, אשר זיהתה את הפוטנציאל הטמון בבומרשה והפכה לשותפתו במיזמים רבים. את השם בומרשה אימץ מספר שנים קודם לכן (1757), על שם חלקת אדמה (le Bois Marchais), שירשה אשתו הראשונה. ב-1760 הוא רכש, בעזרת פטרוניתו פאריס-דִיבֶרְנֶה, משרה של מזכיר-יועץ בחצרו של המלך, ויחד עמה מעמד של אצולה בחצר המלכות. ב-1763 רכש משרה נוספת, זו של הממונה על הציד.
ב-1764 הוא נסע למדריד, כביכול כדי לסייע לאחותו ליזט, שננטשה על ידי ארוסה. למעשה הייתה מטרתו לחפש עסקאות עבור פטרוניתו. הוא חזר מספרד לצרפת בלי שהרוויח הרבה, אך עם ניסיון שצבר, מוזיקה חדשה ששמע, והחשוב מכל - רעיונות שמצאו את דרכם למחזותיו הידועים.
הדמויות פיגארו ואלמביבה הופיעו לראשונה באינטרלוד בסגנון ספרדי בשם Le Sacritan, שנכתב בסביבות 1765. אולם תהילתו הייתה על מחזהו המלא הראשון, אז'ני, שבכורתו בתיאטרון הלאומי קומדי פרנסז נערכה ב-1767. ב-1770 עלה מחזה נוסף, "שני החברים" (Les Deux amis).
ביוגרפיה > מאבקי חצר והמהפכה האמריקנית

באותה שנה, 1770, החלה שרשרת של תהפוכות בחייו של בומרשה. ב-17 ביולי מתה שותפתו מאדאם פאריס-דיברנה. מספר חודשים קודם לכן חתמו השניים על מסמך שסילק חובות של בומרשה בסכום של 75,000 לירות שטרלינג, בעבור תשלום של 15,000 בלבד. יורשה של מאדאם פאריס-דיברנה תבע את בומרשה לדין, בטענה שהמסמך היה מזויף. ב-1772 פסק בית המשפט לטובת בומרשה אולם ב-1773 נהפך פסק הדין בערעור, על ידי שופט בשם גואזמן, שהיורש, הרוזן דה לה בראנש, הצליח לגייס לצידו. בנוסף לפרשה זו, הסתכסך בומרשה עם הדוכס דה שולנה בנוגע לפילגש הדוכס, ובילה בשל כך את החודשים פברואר עד מאי של 1773 בכלא. לה בראנש והשופט ניצלו את היעדרותו מהחצר, חייבו אותו לשלם מיד את חובו לפאריס-דיברנה בתוספת ריבית ורוששו אותו.
בומרשה פנה לדעת הקהל: הוא פרסם מנשר בארבעה חלקים (Mémoires contre Goezman), שבו התקומם נגד העוול ודרש צדק חברתי וחרות. המנשר הפך אותו לגיבור בעיני העם בצרפת שלפני המהפכה הצרפתית. השופט הגיב בתביעה כנגד בומרשה אולם היא חזרה כבומרנג אליו, כאשר נפסק, ב-26 בפברואר 1774, שחובו של בומרשה לדה לה בראנש בטל, ושהשופט גואזמן יפוטר מכהונתו. אמנם גם זכויות האזרח של בומרשה נשללו ממנו על ידי גזר הדין, במשפט שהיה בעל פרופיל ציבורי גבוה כל כך שהשופטים נאלצו לברוח מפני ההמון הזועם דרך הדלת האחורית.
בומרשה שירת את המלכים לואי ה-15 ולואי ה-16 כדי לזכות מחדש בזכויותיו. הוא ביצע עבורם משימות סודיות שונות בלונדון (בו פעל לצד שבלייה ד'איאון), באמסטרדם ובווינה. בשירות המלך לואי ה-16 סייע בומרשה למורדים האמריקנים במלחמתם נגד בריטניה, על ידי העברת נשק וציוד בעקיפין דרך חברה מסחרית שהוקמה לצורך זה (בשם "רודריגז הורטלז"). בומרשה שכנע את המלך הצעיר לתמוך ביוזמה זו, שנעשתה בחשאי ובעקיפין על מנת שלא להתעמת עם בריטניה בגלוי, על ידי שסיפר לו שקודמו הביע את תמיכתו בה לפני מותו. עבור פעולותיו בשירות הכתר, החזיר לו הפרלמנט הצרפתי את זכויותיו ב-1776.
ביוגרפיה > ריכוז והוצאה לאור של כתבי וולטייר

לאחר מותו של וולטייר ב-1778 לקח בומרשה על עצמו להוציא מהדורה שלמה של כתבי הפילוסוף הגדול, אשר רבים מהם נאסרו לפרסום בצרפת. הוא שוטט באירופה כולה כדי לאסוף את כתבי היד המפוזרים והחל להדפיס אותם בקהל שבגרמניה, על מנת לחמוק מהצנזורה הצרפתית. בין השנים 1783 ו-1790 הודפסו שבעה כרכים. המיזם התברר אמנם ככישלון מסחרי, אך תרם רבות לשימורם של כתבי וולטייר, שרבים מהם ודאי היו אובדים לנצח ללא התערבותו.
ביוגרפיה > עוד מאבקי חצר והמהפכה הצרפתית

בומרשה לא הדיר את רגליו מבתי המשפט הצרפתים לזמן רב. ב-1787 הכיר את מאדאם קורמן, אשר בעלה הביא למאסרה באשמת ניאוף על מנת לשים ידו על נדוניתה. בומרשה יצא להגנתה בבית המשפט ומולם התייצב, לצד הבעל, עורך הדין המפורסם ניקולה ברגאס. ב-2 באפריל 1790 פסק בית המשפט כנגד הבעל, אולם גם המוניטין של בומרשה לא יצא נקי תחתיו.
בינתיים פרצה המהפכה הצרפתית. בומרשה הספיק לאבד את תהילת המנשר הפופולרי, להתעשר מאספקת מי שתייה לפאריס ולהצטרף לשורות האצולה הצרפתית בעיתוי הבלתי מוצלח ביותר שניתן להעלות על הדעת. ב-1791 הוא נכנס לגור באחוזה מפוארת ממול הבסטיליה. באוגוסט 1792 נשלח לכלא לימים אחדים ושוחרר שלושה ימים לפני שנערך טבח באסירי הכלא.
הוא ניסה להיות ידיד המשטר החדש, על ידי שיצא להולנד כדי לרכוש 60,000 רובים לצבא הרפובליקה. הוא לא הצליח להשיג את הרובים אך בזמן שהיה מחוץ לצרפת הכניסו אויביו את שמו לרשימת ה"מהגרים", וכפו עליו גלות של שנתיים וחצי, אותה העביר בעיקר בגרמניה. לאחר מכן הוסר שמו מהרשימה והוא שב לפריז ב-1796. את שנותיו האחרונות העביר בשלווה יחסית, ובגיל 67 מת משבץ ונקבר בפר לשז.
ביוגרפיה > חייו הפרטיים

בומרשה נישא שלוש פעמים. שתי נשותיו הראשונות, מדלין-קתרין פרנקה (Franquet), אותה נשא ב-1756 וז'נבייב מדלן לווק (Lévêque), ב-1768 - שתיהן מתו בנסיבות מסתוריות. לבומרשה היה בן, אוגוסטן, שנולד רק שמונה חודשים לאחר נישואיו לאשתו השנייה ומת ב-1772, שנתיים לאחר אימו. בומרשה חי עם מאהבת בשם מרי-תרז דה וילר-מולז (de Willer-Mawlaz) במשך שתים עשרה שנים ולהם נולדה בת, אז'ני. לבסוף נישאו ב-1786.
בומרשה הואשם, בעיקר על ידי אויביו, בכך שהרעיל את נשותיו הראשונות על מנת לתבוע את רכושן. ידוע שהוא התחתן משיקולים כלכליים ושהן היו אמידות, אולם לא נמצאו כל ראיות להאשמות אלו, מה גם שהוא היה ידוע כמי שדאג והיה קשור למשפחתו וחבריו. שאלת הרעלתן של שתי הנשים עודנה פתוחה ושנויה במחלוקת.
טרילוגיית פיגארו

מחזות פיגארו של בומרשה הם: "הספר מסביליה", "נישואי פיגארו" ו"האם האשמה". נודעת להם חשיבות רבה, הן בשל הזמן הסוער שבו הם התרחשו והוצגו, והן בשל האופרות המפורסמות שנוצרו על פיהם. צמד הדמויות פיגארו והרוזן אלמביבה, שככל הנראה נהגו על ידי  בומרשה במסעותיו בספרד, נוכחים בכל שלושת המחזות (יחד עם רוזין, שהופכת אחר כך לרוזנת אלמביבה). הדמויות הללו מייצגות את השינויים שחלו ביחסים הבין-מעמדיים בצרפת של אותה תקופה: מיחסי אדון-משרת ליריבות, ולבסוף לשיתוף פעולה מחודש.
הטרילוגיה היא גם אוטוביוגרפית, אם גם לא באותה מידה שהיא היסטורית. יריביו של בומרשה, גואזמן וברגאס, הפכו לקריקטורות במחזות. המשרת שרובין מזכיר את בומרשה הצעיר, שגם הוא שקל להתאבד כשאהובתו התחתנה עם אחר. סוזן, גיבורת "הספר מסביליה" ו"האם האשמה" עוצבה על פי דמותה של אשתו השלישית של בומרשה. המונולוגים שנושא הרוזן בגנות הרפתקאותיו המיניות מבטאים חרטה של בומרשה על אלו שלו.
"הספר מסביליה" הוצג לראשונה ב-1775. "נישואי פיגארו" עבר את הצנזורה ב-1781 אך נאסר להצגה זמן קצר לאחר מכן על ידי המלך לואי ה-16 שקרא אותו, ולא ראה בעין יפה את הסאטירה הלועגת לאריסטוקרטיה. בשלוש השנים הבאות הופיע בומרשה באופן פרטי עם המחזה פעמים רבות ואף ערך בו שינויים כדי להביאו לאישור מחדש. ב-1784 התיר המלך את הצגתו והמחזה ערך את בכורתו באותה שנה וזכה להצלחה רבה. שנתיים לאחר מכן עלתה על הבמות האופרה של מוצרט המבוססת עליו. ב-1792 נערכה בפריז הצגת הבכורה של החלק השלישי בטרילוגיה - האם האשמה. כל שלוש ההצגות נהנו מפופולריות רבה מאז והוצגו פעמים רבות, בתיאטראות ובבתי אופרה ברחבי העולם.
כתביו

שנות ה-60 של המאה ה-18 - מספר קומדיות בנות מערכה אחת להקרנה פרטית:
Les Député de la Halle et du Gros-Caillou
Colin et Colette
Les Bottes de sept lieues
Jean Bête à la foire
Œil pour œil
Laurette
1765(?) - Le Sacristan, אינטרלוד (גרסה מוקדמת של "הספר")
1767 - Eugénie, דרמה, בכורה בקומדי פרנסז
1767 - L'Essai sur le genre dramatique sérieux
1770 -  Les Deux amis ou le Négociant de Lyon, דרמה, בכורה בקומדי פרנסז
1773 - הספר מסביליה (בכורה 1775)
1774 - Mémoires contre Goezman
1775 - La Lettre modérée sur la chute et la critique du «Barbier de Sérville»
1778 - נישואי פיגארו (בכורה 1784)
1784 - הקדמה לנישואי פיגארו (Préface du mariage de Figaro )
1787 - Tarare, אופרה למוזיקה מאת אנטוניו סליירי, בכורה באופרה של פריז
1792 - האם האשמה
1799 - Voltaire et Jésus-Christ
יצירות המבוססות על יצירותיו או חייו

1786 - נישואי פיגארו, האופרה מאת מוצרט על בסיס המחזה
1782 - הספר מסיביליה, אופרה מאת ג'ובאני פאיזיילו
1796 - הספר מסיביליה, אופרה מאת ניקולה איזואר
1816 - הספר מסיביליה, אופרה מאת ג'ואקינו רוסיני
1905 - שרובין, אופרה המבוססת על הדמות מאת ז'יל מאסנה
1950 - "בומרשה", קומדיה מאת סשה גיטרי
1966 - האם האשמה, אופרה מאת דריוס מיו
1991 - "רוחות ורסאי", אופרה המבוססת בחופשיות על האם האשמה
1991 -  Den brottsliga modern, אופרה המבוססת גם היא על האם האשמה
1996 -  Beaumarchais l'insolent, סרט של אדוארד מולינרו המבוסס על מחזהו של גיטרי.
תרגומים לעברית

הספר מסיביליה - עברית: נתן אלתרמן. סדרת "סְדָר - לספרות גנוזה", הוצאת 'דחק', 2022.
נישואי פיגארו - עברית: דוד אבידן. דחק, כרך יז', 2024.
לקריאה נוספת

"Beaumarchais and the American Revolution" by Brian N. Morton
"From Dawn to Decadence: 500 Years of Western Cultural Life - 1500 to Present" by Jacques Barzun
"Beaumarchais: Le Mariage de Figaro - comédie", with preface, biography, and annotations by Pol Gillard, Bordas, 1970.
"Beaumarchais: The three Figaro plays", translation and notes by David Edney, Doverhouse, 2000.
"Proud destiny" by Lion Feuchtwanger, a novel based mainly on Beaumarchais and Benjamin Franklin, and their involvement in the American Revolution, Viking, 1947.
פעילות גופנית בחלל

כמו בכדור הארץ האסטרונאוטים עושים פעילות גופנית בחלל כדי לשמור על הבריאות שלהם. ההבדל היחידי הוא שבחלל זו חובה בשבילם לעשות זאת כיוון שבמידה ולא, ייווצרו להם בעיות בשרירים, בעצמות ותופעות לוואי שעלולות להיווצר עקב חוסר הכבידה שבחלל, ובעזרת פעילות גופנית ניתן למזער את תופעות הלוואי ולהקל על השיקום של האסטרונאוטים בעת חזרתם לכדור הארץ.
האסטרונאוטים חייבים לעשות לפחות שעתיים של פעילות גופנית בכל יום, הפעילות שלהם כוללת ריצה על הליכון (שאליו הם נקשרים ברתמות כדי לא לרחף), רכיבה על אופניים והרמת משקולות (נגד קפיץ).
אסטרונאוטים במשימות ממושכות במיוחד לובשים מכנסיים מיוחדים שמפעילים לחץ על עצמות הרגליים ומפחיתים את הירידה בצפיפות העצם.
האסטרונאוט פרנק דה ויני מחובר ברתמות להליכון בתחנת החלל הבינלאומית.
ישנה עוד דרך להתמודד עם התופעות הללו, בעזרת כבידה מלאכותית אך היא מצריכה שדה מגנטי חזק מעל הרמה המותרת מבחינה בטיחותית ולכן לא ניתן להשתמש בה בחלל.
ניוון שרירים

לחוסר משקל קיים מספר מרובה של השפעות ובהן יש שתיים אשר הן הכי נפוצות. בהיעדר כבידה לא מופעל משקל על שרירי הגב או על שרירי הרגליים הדרושים לעמידה, והם מתחילים להיחלש ולהיקטן. חלקם מתנוונים במהירות וללא תרגול סדיר האסטרונאוטים עלולים לאבד עד 20 אחוזים ממסת השריר שלהם בתוך 11-5 ימים מה שמשפיע על חזרתם לכדור הארץ ולוקח זמן לשקם את השרירים.
דלול העצם

רקמת העצם מאבדת מסה בשיעור של כאחוז וחצי בחודש בסביבה חסרת כבידה, מכיוון שאין עליה לחץ מכני, בהשוואה לכשלושה אחוזים בעשור אצל אדם בריא בסביבה רגילה. אובדן המסה פוגע בעיקר בחוליות הנמוכות של עמוד השדרה, במפרק הירך ובעצם הירך. בשל השינוי המהיר בצפיפות, העצם עלולה להפוך לשבירה ולהפגין תסמינים דומים לאלה של דלול עצם (אוסטאופורוזיס).
גם תהליכי ההרס והבנייה של העצמות משתנים בחלל. על פני כדור הארץ עצמות נהרסות ומתחדשות באופן קבוע באמצעות מערכת מאוזנת היטב של תאים הורסי עצם ותאים בוני עצם. בכל פעם שחלק מרקמת העצם נהרס, שכבות חדשות תופסות את מקומה ושני התהליכים מוצמדים זה לזה. בחלל, לעומת זאת, רואים עלייה בפעילות התאים ההורסים את העצם בעקבות חוסר הכבידה, והעצמות מפורקות למינרלים שנספגים בגוף.
אצל אסטרונאוטים נראתה עלייה בפעילות תאיי הריסת העצם, בייחוד באזור האגן, שנושא במרבית העומס בתנאי כבידה רגילים. עם זאת, בשונה מחולי אוסטאופורוזיס (דלול עצמות), אסטרונאוטים ששהו בחלל שלושה-ארבעה חודשים בדרך כלל מחזירים לעצמם את צפיפות העצם התקינה בתוך שנתיים-שלוש בכדור הארץ.
המכשור עבור הפעילות הגופנית בחלל

המכשור לצורך הפעילות הגופנית מונח על פלטפורמה מוגבהת כדי להפחית את הרעש שהם מייצרים. בתחנת החלל יש שלושה מכשירים עיקריים לפעילות גופנית:
(1)- אופני כוח-(Cycle Ergometer)-כמו באופניים רגילים הפעילות העיקרית היא דיווש. הם משמשים למדידת הכושר הגופני בחלל מכיוון שקל לבדוק את קצב הלב וכמה עבודה נעשתה במכשיר.
(2)- הליכון-(Treadmill)-הליכה או ריצה על ההליכון זה כמו ללכת על כדור הארץ. הליכה זו הפעילות הכי חשובה כדי לשמור על שרירים ועצמות בריאות. האסטרונאוטים נקשרים ברתמות למשטח ההליכה כדי למנוע מהם לרחף וכדי להפעיל עליהם לחץ המדמה את כוח המשיכה הפועל עלינו בזמן ההליכה על כדור הארץ.
(3)- מכשיר התנגדות-(Resistance Exercise Device)-המכשיר מדמה הרמת משקולות, המאפשר לאסטרונאוטים לעשות כפיפות בטן, שכיבות סמיכה וסקוואטים וכדומה. כדי להשתמש בו, האסטרונאוטים מותחים ומסובבים כבלי גומי אשר מחוברים לגלגלות המתנגדים למשיכתם של האסטרונאוטים.
האסטרונאוט קואיצ'י ואקאטה משתמש במכשיר ההתנגדות בתחנת החלל הבינלאומית.
פעילות אירובית

ריצה, הליכה, מחול אירובי, ועוד הם דוגמאות לפעילות אירובית
פעילות אירובית של רכיבה על אופניים
פעילות אירובית של ריצה
פעילות אירובית היא פעילות הכוללת מאמץ גופני תת-מרבי המפעיל קבוצות שרירים גדולות לזמן ממושך. לעוסקים בספורט ולחובבנים קיים מגוון רחב של פעילויות אירוביות כגון: הליכה, ריצה, רכיבה על אופניים, שחייה, סקי, זומבה ועוד.
הפעילות האירובית מעלה את צריכת החמצן בגוף ומגבירה את קצב הלב שמספק את החמצן הדרוש לשרירים. בשונה מפעילות אנאירובית, הפעילות האירובית נעשית תוך שימוש בחמצן.
אופי הפעילות

על מנת לנתח את אופי הפעילות (אירובי, אנאירובי) יש להבחין בין שלוש מערכות אנרגיה בגוף האדם:
מערכת ATP CP: מערכת לאספקת אנרגיה לטווח הקצר, עד 10 שניות. היא דומיננטית בענפי ספורט כמו ריצת 60 מטר, קפיצות וכל פעילות הדורשת אנרגיה מיידית.
מערכת הגליקוליזה: מערכת קצרת טווח המספקת אנרגיה עד 3 דקות פעילות. היא פועלת בצורה אנאירובית, ללא נוכחות חמצן, על ידי פירוק סוכרים והפיכתם לאנרגיה. תוצר הלוואי של פעילות זו הוא חומצת חלב, שפוגעת במנגנון כיווץ השריר וגורמת לכאב החד שמביא להפסקת הפעילות. המערכת האנאירובית דומיננטית בפעילויות בריצות למרחקים של 200–400 מטר, שחייה ל 100 מטר וכו'.
המערכת האירובית: מערכת המספקת מלאי בלתי מוגבל של אנרגיה לטווח הארוך, תוך ניצול כל אבות המזון (בעיקר פחמימות ושומנים). היא דומיננטית במאמצים הנמשכים מעל ל-3 דקות ופועלת בנוכחות חמצן בלבד.
כל מערכת אנרגיה דומיננטית בשלב אחר בפעילות. חובבנים המעוניינים בפעילות אירובית לשיפור כושר גופני וירידה במשקל, יבחרו בתרגול ממושך שמפעיל את המערכת האירובית. תרגול שבו שתי המערכות האחרות דומיננטיות מתאים יותר לספורטאים.
שלושה משתנים שיש להתייחס אליהם בנוגע לפעילות אירובית:
תדירות, עצימות (אינטנסיביות) ומשך. כל משתנה מושפע מסוג התרגול, המתרגל ומטרתו.
תדירות: מינימום של פעמיים בשבוע תרגול להשגת תוצאות אפקטיביות. כשהנושא הוא ירידה במשקל ממליצים מומחים על 3–5 פעמים בשבוע.
משך: בין 20–40 דקות פעילות. לירידה במשקל מומלץ אף להגיע לשעה.
עצימות: המשתנה שאחראי ישירות לשיפור הכושר הגופני. ככל שהעצימות גבוהה יותר, הכושר הגופני יעלה לרמה גבוהה יותר. אולם, המטרה בפעילות אירובית איננה תרגול ברמת עצימות מרבית. הטווח האירובי נע בין 65%–80% מדופק מרבי. תרגול בחלק התחתון של הטווח מומלץ למבוגרים או לאלה שאינם בכושר טוב, כדי לא להגיע למאמץ גבוה מדי. תרגול בטווח העליון מביא לשיפור משמעותי יותר בכושר הגופני ומומלץ לאנשים בריאים ומאומנים.
היסטוריה

כושר גופני בכלל ופעילות אירובית בפרט, עלה בעולם המודרני המערבי לרמת מודעות גבוהה שבאה לידי ביטוי בשפע של מכוני כושר, מרכזי ספורט, חוגים ואף מאמני כושר אישיים.
מי שעזר לקדם את הנושא בשנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 היה ד"ר קנט קופר, רופא בחיל האוויר האמריקאי, שהוציא לאור מספר ספרים בנושא האירוביקה ופיתח שיטת ניקוד משלו, על פי משתנים כמו: מרחק וזמן פעילות. על כל מתאמן להגיע לסך נקודות כולל בכל שבוע. בתקופה הזו הפך הג'וגינג (ריצה קלה) לפופולרי מאוד בארצות הברית. אנשים הבינו שריצה מעניקה להם ניקוד גבוה, ולכן העדיפו אותה על הליכה או אופניים. עם השנים חל שינוי במגמה זו, ועקב פציעות מרובות שנבעו מריצה, המליצו אנשי מקצוע למעבר לפעילויות כמו הליכה, הליכון כושר, ספינינג ומחול אירובי.
לכושר גופני בכלל ולפעילות אירובית בפרט, נודע קשר לרמת איכות החיים ובריאות. בעידן בו הקידמה והטכנולוגיה שינו את אורח החיים האנושי והפכו אותו לנייח יותר, עולה חשיבותה של הפעילות האירובית, לה השפעות חיוביות על גוף האדם: שליטה על לחץ דם, חיזוק שרירים, שיפור מצב הרוח (בזכות הפרשת הורמון האנדורפין במוח), שיפור תפקוד הלב והמערכת החיסונית, ועוד.
ראו גם

כושר גופני
מחול אירובי
פעילות אנאירובית
התעמלות אירובית
צפיפות אלקטרון

צפיפות אלקטרון מחושבת עבור אנילין.
אזורי צפיפות גבוהים מצביעים על מיקומי אטומים
אזורי צפיפות בינוניים מצביעים על קשרים כימיים
אזורי צפיפות נמוכים מלמדים על צורת המולקולה ועל גודלה.
צפיפות אלקטרון (באנגלית: Electron Density) הוא מונח במכניקת הקוונטים המתאר את הסבירות של אלקטרון להימצא בנקודה מסוימת.
במולקולה, אזורים של צפיפות אלקטרונית נמצאים בדרך כלל סביב האטום והקשרים שלו. במערכת מצומדת, כמו פנול או בנזן ותרכובות כמו המוגלובין וכלורופיל, צפיפות האלקטרון מכסה את האזור כולו.
בחישובים קוונטיים, צפיפות האלקטרון  \rho (\mathbf {r} ) היא פונקציה של הקואורדינטות  r מוגדר כך ש  \rho (\mathbf {r} )dr הוא מספר האלקטרונים בנפח קטן  dr.
עבור מולקולות "מלאות" (Closed Shell) כלומר שאינן חסרות אלקטרונים ניתן לכתוב את  \rho (\mathbf {r} ):
 \rho (\mathbf {r} )=\sum _{\mu }\sum _{\nu }P_{\mu \nu }\phi _{\mu }(\mathbf {r} )\phi _{\nu }(\mathbf {r} )
צפיפות ספין

צפיפות ספין היא צפיפות אלקטרון בחישובים המשמשים רדיקלים חופשיים. היא מוגדרת כצפיפות האלקטרון הכוללת של אלקטרונים של ספין אחד פחות הצפיפות האלקטרונית הכוללת של אלקטרונים בעלי הספין הנגדי. אחת הדרכים למדוד צפיפות ספין היא על ידי שיטת "Spin Resonance", כאשר דיפרקציה של נייטרונים מאפשרת מיפוי צפיפות הספין בשלושה ממדים (3D).
ראו גם

תורת פונקציונל הצפיפות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007538460105171  BnF: cb12286035j (data)  GND: 4151864-0  LCCN: sh85042206
קאיו אלבס

קאיו סזאר אלבס דוס סנטוס (בפורטוגזית: Caio César Alves dos Santos; נולד ב-29 במאי 1986), הידוע בשם קאיו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
קריירה

קאיו גדל במדינת סאו פאולו בברזיל והחל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של גרמיו ברוארי. בינואר 2003, בטרם הגיע לגיל 17, הושאל לקבוצה הבוגרת של גוארני, וכעבור שנה חזר לברוארי. בשנת 2006 הושאל לאינטרנסיונל, במדיה ערך שמונה הופעות בליגת העל הברזילאית, ולאחר מכן הושאל לפלמיירס, במדיה כבש תשעה שערים ב-27 הופעות.
בינואר 2008 הגיע קאיו לגרמניה וחתם באיינטרכט פרנקפורט ששילמה עבורו 4 מיליון אירו. ב-16 בפברואר 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–0 על הנזה רוסטוק. את שער הבכורה שלו כבש ב-20 במרץ 2008, בניצחון 2–1 על אנרג'י קוטבוס, ואת עונת 2007/2008 הוא סיים עם שער אחד בעשר הופעות ליגה. בעונת 2008/2009 כבש שני שערים ב-17 הופעות, ובעונת 2009/2010 הפך לשחקן משמעותי יותר בקבוצה וערך 26 הופעות בליגה, בהן כבש חמישה שערים. בעונת 2010/2011 כבש שער אחד ב-27 הופעות, אך בסופה ירדה הקבוצה לליגת המשנה. בעונתו האחרונה בפרנקפורט שותף קאיו בשמונה משחקים בליגת המשנה, ובסופה עלתה הקבוצה בחזרה לבונדסליגה וקאיו שוחרר מהמועדון.
באוגוסט 2012 חזר קאיו לברזיל וחתם בקבוצת באהיה, ובינואר 2013 עבר לאתלטיקו גויאניינסה. בקיץ 2013 חתם בגראסהופרס ציריך מליגת העל השווייצרית. בעונתו הראשונה במועדון היה קאיו מלך השערים של הקבוצה עם 13 שערים, בנוסף לשבעה בישולים, והקבוצה סיימה את העונה במקום השני בליגה. בעונת 2014/2015 כבש 11 שערים, ובעונה שלאחר מכן שוב סיים את העונה עם 13 שערים. במהלך שנותיו בגראסהופרס הוביל קאיו את ההתקפה של הקבוצה לצידו של מואנס דאבור, ובעונתו האחרונה בקבוצה כבש 14 שערים. בסך הכל שיחק ארבע שנים במועדון, ולזכותו 51 שערים ב-131 משחקי ליגה.
ב-15 ביולי 2017 הגיע קאיו לישראל וחתם במכבי חיפה. ב-5 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול עירוני קריית שמונה שהסתיים בתיקו 0-0 במסגרת גביע הטוטו. את שער הבכורה שלו בקבוצה הבקיע שמונה ימים לאחר מכן במשחק גביע הטוטו נגד הפועל עכו שהסתיים בתיקו 2–2. במחזור הפתיחה של עונת 2017/2018 ערך קאיו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשפתח בהרכב בהפסד 0–2 לבני יהודה. את שער הבכורה שלו בליגת העל כבש ב-19 באפריל 2018, כשנכנס כמחליף במצב של 1–1 במשחק מול הפועל אשקלון, ובדקה ה-85 כבש את שער הניצחון. בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה במדי מכבי חיפה בעונה זו, אותה הוא סיים עם שער אחד ובישול אחד.
ב-17 בספטמבר 2018 חתם קאיו עד תום העונה בהפועל תל אביב. ב-8 באוקטובר 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף במשחק מול מ.ס. אשדוד שהסתיים בתיקו 0–0. ב-15 בדצמבר 2018 כבש את שערו הראשון בהפועל תל אביב, במשחק מול הפועל חדרה שהסתיים בתיקו 1–1, ובסך הכל בעונת 2018/2019 כבש שלושה שערים והוסיף ארבעה בישולים.
ב-16 בינואר 2020, לאחר יותר מחצי שנה שלא שיחק, חתם קאיו בקבוצת דספורטיבו ברזיל מהליגות הנמוכות בסאו פאולו.
הערות שוליים

↑  איציק יצחקי‏, מכבי חיפה הקשר הברזילאי קאיו חתם לשנתיים, באתר וואלה, 15 ביולי 2017
↑  שירי אלג'ם, ‏קאיו חתם בהפועל ת"א: "מחכה ללבוש אדום", באתר ערוץ הספורט, 17 בספטמבר 2018