stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבתים התאומים

| --- | --- |

הבתים התאומים פינס 30–32
 מידע כללי
 סוג:  מבנה
 כתובת:  רח' פינס 30–32
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1911–1913 (כשנתיים)
 
 קואורדינטות:  32°03′42″N 34°46′01″E﻿ / ﻿32.061786206472°N 34.766928630027°E﻿ / 32.061786206472; 34.766928630027
 he
 
הכינוי הבתים התאומים בתל אביב מתייחס לשני בתי מידות זהים שמשפחת שלוש בנתה בנווה צדק עבור צאצאיה: בית משה שלוש ובית אברהם חיים שלוש.
הבתים הניצבים בסמוך זה לזה ברחוב פינס מספר 30 ו-32 נבנו ב-1913 עבור שני נכדיו של אהרון שלוש: משה שלוש ומרקו שלוש (בהתאמה).
הבתים נבנו על ידי יוסף אליהו שלוש והתבססו על תוצרת בית החורשת של האחים שלוש.
אף שבמרוצת הזמן שני הבתים הללו לא נותרו בידי משפחת שלוש, הם שמרו על אחידותם וכיום הם בתים לשימור מחמיר.
הרקע להקמת המבנים

כ־4 שנים לאחר הקמת אחוזת בית, משה שלוש, בכור ילדיו של יוסף אליהו, עמד להתחתן עם רחל מדניצקי, בת למשפחת מדינצקי והיה זקוק למקום מגורים. לסבו,  אהרון, נותרו עוד שטחים מיותרים וכך הוא מכר לשני בניו, יוסף אליהו ו-אברהם חיים שני שטחים סמוכים ברחוב פינס 30 ו-32. הבתים היו מיועדים לשני בניהם: משה שלוש ו-מרקו שלוש.
הקמת המבנים

אף שהמגרשים לא היו זהים בגודלם הוחלט לבנות שני בתים זהים ולאחר מכן להגריל את הבתים בין בני הדודים כדי למנוע צרות עין ולשמור על שוויון בתוך המשפחה.
הבתים נבנו מאבן כורכר ומבטון מעוטר והיו בעלי שטח גדול, כ-160 מטר קומה.
הבתים תוכננו בתחילה כבעלי קומה אחת אמנם סמוך מאוד לבנייתם נוספה להם קומה שנייה ומרתף בחלקם האחורי. הבתים תוכננו כך שבקומת הכניסה היו החללים הציבוריים (חדרי העבודה הסלון וחדרי האכול) ובקומה הראשונה היו החדרים הפרטיים. בקומה הראשונה היו 4 חדרים שיצאו ממסדרון לאורך הקומה ובקומה השנייה היו חמישה חדרים שיצאו גם הם ממסדרון שעבר לאורך הקומה.
המרצפות, האריחים, הגדרות והעמודים היו תוצרת בית החרושת של האחים שלוש
והרעפים ושאר חומרי הבניין יובאו מצרפת על ידי בית החרושת.
מבחינה אדריכלית, הבתים בולטים בין בתי הסביבה בכך שנעשה בבנייתם שימוש נרחב באלמנטים טרומיים מבטון כגון במשקופי הדלתות, בחלונות ובשערי הכניסה.
הקמת המבנים > המבנים כמגורי משפחת שלוש

עם סיום בניית הבתים, משה הגריל את המגרש הגדול ברחוב פינס 30 ו-מרקו הגריל את המגרש השני ברחוב פינס 32.
בבית ברחוב פינס 30 נכנסו לגור  משה ורחל, אשתו הראשונה, ולאחר שהתאלמן עבר לזמן מה עם שני ילדיו לגור בבית אביו והבית הושכר לדיירי משנה.
עם נישואיו בשנית בשנת 1928 לנינה ברלין, בתו של אליהו ברלין חזרה המשפחה לגור בבית ברחוב פינס באופן בלעדי. עם הזנחת האזור בסוף שנות ה-50, הבית נמכר בשנת 1960 ל-בית הספר לאמנויות רננים.
בבית ברחוב פינס 32 המיועד למרקו שלוש ששהה בצרפת באותה העת, נכנסו לגור הוריו אברהם חיים ושרינה. אברהם חיים ושרינה עברו לבית זה מביתם ברחוב רוקח 10 בשעה שכל ילדיהם כבר היו בוגרים וכך גרו בבתחילה בבית זה רק עם 2 ילדים בלבד.
עם חתונת בנם, דוד, הוא עבר לגור בקומה הראשונה שהייתה פנויה, והוריו המשיכו לגור בקומה השנייה. ב־1931 דוד החל לנהל את  הטחנות הגדולות של רוטשילד ועבר עם משפחתו לחיפה. לאחר מעברם, עבר זכי להתגורר בקומה זו עד פטירתו ב-1973.
אברהם חיים נפטר ב־1925. מרקו, שחזר לבית הוריו, גר עם אמו בקומה השנייה עד לפטירתו ב־1965. שנתיים אחר כך אמו שרינה נפטרה ב-1967.
משפחת שלוש הוסיפה להחזיק בבית זה עד שב־1988 הבית נמכר.
הקמת המבנים > שימושים אחרים במבנים, כמבני ציבור ומסחר

בית משה שלוש נמכר ב־1960  לבית הספר לאמנויות רננים ושימש את התיכון עד לסגירתו ב-1975. משנה זו הבית החל לתפקד כבית חרושת למכנסיים עד סוף שנות ה-80 לערך.
הקמת המבנים > הבתים כיום

בשנות ה-90 שני הבתים הגיעו לידי יזמים פרטיים שחילקו את הבתים למספר דירות וכך החזירו את הבתים לשימושם המקורי כבתי מגורים.
לקריאה נוספת

ג'וליה שלוש, העץ והשרושים, תל אביב, 1982.
אהרון שלוש, מגאלאבייה לכובע טמבל, תל אביב, 1991.
צבי אברהם פומרוק, שלוש התל אביבי הראשון, תל אביב, 2007.
אביתר שלוש, שלוש בתל אביב, תל אביב, 2009
תיק תיעוד – פינס 32 תל אביב, (עיריית ת"א – ארכיון הנדסי – תיק בניין פינס 32)
תיק תיעוד – פינס 30 תל אביב, (עיריית ת"א – ארכיון הנדסי – תיק בניין פינס 30)
הערות שוליים

↑  בית משה שלוש - בין מסורת למודרניות, אור אלכסנדרוביץ', 2001]
↑  מרקו (25) וזקי (23) שהו בצרפת, דוד (21) ושמחה (17)- גרו עם ההורים, ושמשון (13) למד בתיכון צרפתי באלכסנדריה.
↑  מרקו התחתן עם פולט ועזב את הבית לדירה ברחוב נחמני. ולאחר מותה של פולט ב-1932 חזר לבדו לבית הוריו והמשיך לגור שם בקומה השנייה.
↑   גילי מלניצקי, הבתים התאומים, ההגרלה והאוליגרך הרוסי, באתר TheMarker‏, 10 בנובמבר 2017
לנין (בלארוס)

| --- | --- |

הכניסה לבית הקברות היהודי בלנין.
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 מחוז:  הומל (מחוז) הומל
 ראיון:  ז'יטקאביצ'י
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיירה:  577 (2019)
 קואורדינטות:  52°26′N 27°30′E﻿ / ﻿52.433°N 27.500°E﻿ / 52.433; 27.500
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בלארוס מוגדלת) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהלנין(למפת בלארוס רגילה) מינסק פינסק ברסט הומל גרודנו מוהילב ויטבסק אוקראינה פולין ליטא לטביה רוסיהלנין(למפת מחוז הומל רגילה) הומל מאזיר ז'לובין סבייטלהורסק ר ו ס י ה  אוקראינה ב ר ס ט  מינסק מוהילבלנין(למפת מחוז הומל מוגדלת) הומל מאזיר ז'לובין סבייטלהורסק ר ו ס י ה  אוקראינה ב ר ס ט  מינסק מוהילבלנין  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
לנין (בבלארוסית: Ле́нін; בפולנית: Lenin, ב-1939: Sosnkowicze) היא עיירה במחוז הומל שבבלארוס, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היסטוריה

היישוב נזכר מהמאה ה-16 ככפר בבעלות משפחת רדזיוויל. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1795 נכלל היישוב בתחום האימפריה הרוסית. לאחר הסכם ריגה נכללה העיירה בתחום הרפובליקה הפולנית השנייה.
יהדות לנין

בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,000 יהודים, כמחצית מתושביה, והתקיימו בה תנועות נוער ציוניות ובית ספר עברי. פעילות זו נאסרה עם כיבוש האזור בידי הסובייטים בספטמבר 1939.
ב-18 ביולי 1941, במהלך מבצע ברברוסה, נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו גייסו את יהודיה לעבודות כפייה, תוך הטלת גזירות שונות עליהם, ובהן איסור הליכה על מדרכות, איסור קשר עם לא יהודים, חובת ענידת טלאי צהוב והחרמת רכוש. מעת לעת הוצאו להורג יהודים מהעיירה שהואשמו בקומוניזם.
במאי 1942 רוכזו כ-1,200 יהודי העיירה וכפרי הסביבה בגטו מוקף גדר תיל שהוקם בה, ממנו שולחו חלקם למחנה העבודה בהנצביץ`. ב-14 באוגוסט 1942 החליטה מפקדת ה-ס.ס. של העיירה לדאוג ל"טיהור" האזור מיהודים, בתוך בית הכנסת ריכזו 1,200 יהודים וכעבור מספר שעות הובילו אותם לאחד היערות בסביבה ושם נהרגו ליד התעלות שהוכנו עבור הגוויות. רק 24 יהודים בני המקום ניצלו מאותה אקציה, כולם בעלי מקצועות שהיו חיוניים לגרמנים. ב-14 באוגוסט 1942 ברחו מספר יהודים ממחנה העבודה בהנצביץ` ביניהם משה נוביק שהיה חזן ושוחט של לנין ביחד עם שני בניו. היהודים שהצילחו לברוח, ברחו ליערות פולסיה והצטרפו לפלוגת הפרטיזנים, בניהם היה הסופר יחיאל גרנטשטיין.
רק כמה עשרות יהודים נשארו בעיירה לצורך עבודות כפייה, אך גם הם הצליחו להימלט ממנה חודש לאחר מכן בסיוע פרטיזנים יהודים.
הערות שוליים

↑  משה נוביק - רשימת לוחמים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542715805171  LCCN: n97049204  VIAF: 140893257   WorldCat (עם VIAF): 140893257 
אנדרטה לזכר יהודי לנין שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
ואיקיקי

| --- | --- |

 מידע
 עיר:  הונולולו 
 שטח:  3.4 מייל רבוע 
 קואורדינטות:  21°16′36″N 157°49′43″W﻿ / ﻿21.276666666667°N 157.82861111111°W﻿ / 21.276666666667; -157.82861111111
 he
 
שכונת ואיקיקי
ואיקיקי (באנגלית: Waikiki בשפת הוואי: Wai-kī.kī) הוא מחוז הנמצא בשטח השיפוט של הונולולו עיר הבירה של הוואי ונחשב לאחד ממרכזי התיירות המרכזיים בהוואי.
אטימולוגיה

פירוש השם ואיקיקי הוא "זרבובית מים" בשפת הוואי, על שם שפע המים שקיים במקום, בשל הנהרות והנחלים שהזינו במים את אזור הביצות.
מידע כללי

ואיקיקי התפרסמה במיוחד הודות לחוף הים עם החול הלבן והמים הצלולים והשלווים המתאימים ללימוד גלישה בים, אך גם בזכות אתרים אחרים הכוללים את פארק קפיולאני, השמורה הצבאית פורט דה רוסי, לגונת קהאנאמוקו (Duke Paoa Kahanamoku Lagoon), חוף קוהיו, ומפרץ עלא וואי.
בוואיקיקי קיימים 90% מבתי המלון בהונולולו ובתוכם מלונות היסטוריים שנבנו בתחילת המאה ה-20 ומלונות נופש מודרניים רבי קומות.
גאוגרפיה

ואיקיקי הוא חצי אי הבולט לתוך הים, שוכן על החוף הדרומי של האי אוהאו. במזרח, גובל חצי האי בתעלת עלא וואי (Ala Wai Canal). בצפון מערב, דרום ודרום מערב מוקף על ידי האוקיינוס השקט. בדרום מזרח גובל חצי האי בפארק קפיולאני, ומכתש ראש היהלומים (Diamond Head).
הרחוב הראשי בוואיקיקי הוא קאלאקאואה (kalakaua avenue), הנקרא על שמו של המלך קאלאקאואה, ובו נמצאים מלונות יוקרה (רויאל הוואי, שרתון, הייאט, מלון מואנה-סרפריידר ואחרים), חנויות מותגים (שאנל, לואי ויטון, פראדה, כריסטיאן דיור, אפל ועוד) וחנויות מותגים של בגדי ומוצרי גלישה. רחוב ראשי נוסף הוא שדרת קוהיו (Kūhiō Avenue) הנקראת על שם הנסיך קוהיו, ומפורסמת בזכות המסעדות, בתי הקפה וחיי הלילה שבה.
אקלים

הטמפרטורה ברוב השנה נעה בין 75–85 מעלות פרנהייט (29-24 מעלות צלזיוס). וכמות הגשם הגדולה יורדת בחודשים נובמבר-ינואר.
היסטוריה

מחוז ואיקיקי מהווה חלק חשוב בהיסטוריה של האי אוהאו. ואיקיקי היה אזור ביצות שמי נהרות ונחלים זרמו אליו בשפע. קיימת סברה שבשנת 1400 צ׳יף קאלאמאקואה (Chief Kalamakua) עיצב את השטח כדי לנצל את שפע המים הזורמים, על ידי בניית בריכות דגים ושתילת חלקות של צמחי טארו. בסביבות שנת 1450 נחשב חצי האי ואיקיקי כמרכז השלטון של האי אוהאו.
בשנת 1794 התקיים בוואיקיקי קרב היסטורי. קאמהאמאה הראשון (Kamehameha I) הגיע לוואיקיקי מ"האי הגדול" (Big Island) עם צי של סירות קאנו, וכבש את ואיקיקי מידי השבט שישב במקום.
בשנת 1778 התגלו אוהאו ואיי הוואי האחרים על ידי ג׳יימס קוק שנחת באי קאואיי - האי הרביעי בגודלו.
במאה ה-19 הייתה הונולולו שכללה בתוכה את אזור ואיקיקי כפר דייגים קטן, אשר שגשג במהרה הואיל ושימש כמקום עגינה לספינות סוחר שסחרו בפרוות עם המזרח וכן לספינות דיג וציד לווייתנים. המלך קאמהאמאה הראשון העביר את חצר מלכותו כדי לשלוט ולהשגיח על המסחר שהתפתח כתוצאה מהעגינה של הספינות הרבות שהגיעו. מצב זה הפך את אזור החוף לנקודה חשובה בהיסטוריה של המקום.
באמצע 1800, בימי שלטונם של קאמהאמאה הרביעי והחמישי, הפך אזור ואיקיקי למרכז קיט ונופש. שבהמשך התחילו להגיע תיירים לאזור. בסוף המאה ה-19 הקימה ארצות הברית בסיסים צבאיים באוהאו, ובעקבות הקמתם גדלה התיירות בוואיקיקי שהפך ליעד תיירותי.
בשנת 1901 נבנה מלון מואהנה, במקביל הורחבו הרחובות, נבנו גשרים ונוקזו הבריכות. כמו כן, הוחל בייבוש הביצות על ידי חפירת תעלת עלא וואי שהסתיימה בשנת 1928.
ב-7 בדצמבר 1941 הופצץ בסיס פרל הארבור על ידי היפנים, הפצצת הבסיס קטעה את זרם התיירים שהגיעו לוואיקיקי, ומלון מואנה שימש את החיילים למנוחה והפוגה. החל משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד היום חזר האזור לשמש כאתר תיירות.
אומנות

פסל דמותו של דיוק קהנאמוקו - הפסל - ז׳אן גורדון פישר (Jan Gordon Fisher). הפסל נחנך בשנת 1990. תיאור הפסל: גובהו 9 פיט (2.7 מטר), "איש המים" עומד בגבו אל הגלשן, ומקבל את כולם בזרועות פתוחות, בשני צדדיו חניתות הוואי ולמרגלותיו הקדשה.
ארבע אבנים גדולות של סלע וולקני - אבני קפאמהו (Stones of Kapaemahu) המייצגות את ארבעה האבות שהגיעו להוואי, והתפרסמו בחוכמתם ובכוחות הריפוי שלהם.
פסל הנסיך קוהיו - הפסל - סין בראון (Sean Browne). הפסל נחנך בשנת 2002. תיאור הפסל: הפסל עשוי ברונזה, מוצב על בימת אבן אשר בתחתיתה שלט. הנסיך קוהיו לבוש חליפת עסקים בדומה לחליפה שלבש בהיותו ציר בקונגרס האמריקאי, על החליפה הוא עוטה שכמייה, מחזיק בידו מגילה שהיא סמלית לתרומתו להוואי.
מוזיקה

בוואיקיקי התפתח סגנון מוזיקלי שנקרא hapa-haole, שהוא סוג של סגנון מוזיקה הוואית. הלחן והנושא הם הוואיים והמילים באנגלית. עליית המוזיקה ההוואית זכתה לפרסום רב בשנת 1934 ואילך, כאשר הזמר הארי אוונס (Harry Owens) ולהקתו הפכו לסמל באי. הודות להם הושקה תוכנית הרדיו הפופולרית העולמית Hawaii Calls, ששודרה מחצר מלון מואנה בין השנים 1935–1975, כאשר סימן ההיכר שלה היה רעש גלי הים הנשברים למרחוק. לאור הצלחתו של הארי אוונס הגיעו זמרים ושחקנים רבים לוואיקיקי כמו ביל קרוסבי, שירלי טמפל, קלארק גייבל, פרנק סינטרה ואחרים.
ספורט גלישת הגלים

הסופר האמריקאי ג׳ק לונדון וגולשי הוואי ג׳ורג׳ פרית׳ ודיוק קהנאמוקו, הביאו לידיעת הציבור הרחב את ספורט גלישת הגלים בוואיקיקי ובכל שטח האי אוהאו. ג׳ק לונדון שביקר בהוואי, פרסם כתבות על גלישת גלים בעיתונות האמריקאית. מספר שנים מאוחר יותר התוודע הציבור הרחב לספורט זה, לאחר שדיוק קהנאמוקו, שחיין יליד הוואי, זכה במדליית זהב בגלישה והוזמן לאוסטרליה בכדי להדגים את סגנונות השחייה והגלישה שלו.
בשנת 1953 אירח מועדון הגלישה של ואיקיקי את אליפויות הגלישה הבינלאומיות הראשונות לגברים ונשים.
אטרקציות תיירותיות > חוף הים

ואיקיקי מפורסמת בזכות חוף הים הנמצא בתחומה, אשר כמעט כולו מעשה ידי אדם, והתיירים הרבים הבאים למקום במשך שנים רבות מכניסים לענף התיירות בוואיקיקי הכנסה של 42% מכלל הכנסות המדינה בתיירות. התיירים מגיעים לרצועת החוף מול המלונות Royal Hawaiian ו-Moana Surfrider, ומנסים לגלוש ולתפוס את הגלים המתנפצים אל החוף, היכולים לעיתים להגיע עד לגובה של תשעה מטרים.
חוף הים בוואיקיקי מורכב ממספר חופים קטנים המתחברים לחוף אחד גדול: חוף Waikīkī, Duke's Beach, Kūhiō Beach, Queen's Surf Beach.
אולם, החוף הולך ונהרס כתוצאה משחיקה שהחלה במאה ה-19 המתרחשת בשל עליית פני הים וגורמת מדי שנה להצפה של כמטר מהחוף. לשחיקת החוף מספר גורמים: (1) בנייה על ידי יזמים שונים של בתי מלון ובתים הקרובים מאוד לקו החוף הטבעי; (2) הקמת שוברי גלים ומבנים אחרים שנבנו על ידי בעלי עסקים כדי להגן על נכסיהם, אך בנייתם חסמה את הגאות והשפל הטבעיים לאורך החוף; (3) בעשורים הראשונים של המאה ה-20, התקיימו חפירות במקום והחול שפונה הועבר לכיסוי שטחי הביצה הטבעיים; (4) צבא ארצות הברית אף הוא גרם לשחיקה, בכך שחפר תעלה רחבה בשונית, כדי להציב תותח ארטילרי במשקל 69 טון. התוצאה הייתה הרסנית הואיל וחול נסחף דרך החור שנוצר בשונית; (5) גורם נוסף לשחיקה הוא הנטטוריום (בריכה שהוקמה לזכר חיילי מלחמת העולם הראשונה), כאשר קירות הבריכה על סף קריסה, חול גולש לבריכות השחייה, ויש לשאוב אותו. לאור זאת מתקיימים דיונים האם להרוס את הבריכה ולהקים משהו אחר במקומה או לשפץ אותה.
לפי נתוני דוח חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית, עד שנת 1950 נספרו כ-80 סוגי מבנים שהוקמו ונבנו על רצועת החוף. מדי פעם נעשו מאמצים להילחם בשחיקה, ומה שנעשה הוא תחזוקה של החוף והסכום הגיע למיליוני דולרים. יתרה מכך, הבלייה של החוף הביאה לכך, כי מועצת העיר הונולולו הטילה מס על כ-6,500 בעלי עסקים באזור החוף המשתרע מנמל עלא וואי ועד לחוף קאימאנאה ועל בעלי עסקים בתעלת עלא וואי, במטרה לגייס כ-600,0000 דולר מדי שנה, כדי לחדש ולשפץ את החופים הללו. אך בעלי העסקים התנגדו והחוקים לא הובאו לאישור.
אטרקציות תיירותיות > חוף הים > חוף קוהיו (Kuhio Beach)

נבנה בשנת 1951, והוא נמצא בין מלון שרתון למלון מוהאנה. החוף נקרא על שם הנסיך קוהיו ג׳והה קאלאניאנאהול (Prince Johah Kuhio Kalanianaole), ומכונה בריכות Kūhiō, הואיל והוא מחולק על ידי שני קירות בטון הנמתחים לתוך האוקיינוס ומהווה מתחם שחייה רגוע ושקט.
בחוף שלוש נקודות ציון: פסל הנסיך קוהיו; פסל הדוכס קהנאמוקו; ארבע אבנים גדולות - אבני קפאמהו (Stones of Kapaemahu).
בשנת 2012 עבר החוף שיפוץ והרחבה בשל שחיקת הים. בנוסף, נבנתה בו טיילת חדשה ונוספו מזרקות מים.
אטרקציות תיירותיות > נטטוריום - אנדרטת מלחמה (Natatorium War Memorial)

בשנת 1927, נבנה הנטטוריום - בריכת שחייה אולימפית בגודל 40x100 יארד. הבריכה עוצבה על ידי האדריכל לואיס הובארט (Lewis Hobart) והוקדשה ל-10,000 אזרחי הוואי ששירתו במלחמת העולם הראשונה.
הבריכה הייתה ייחודית, כיוון שנבנתה על חוף הים וניזונה ממי ים. שחיינים אולימפיים שחו בה ואף הביאו לפרסומה. אחד מהם היה דיוק קהנאמוקו, השחיין האולימפי בהוואי שהצטרף לשחיינים כמו פרד קונו, דיק קליבלד, ג׳וני וייסמולר וובסטר קראב. אחרי פרל הארבור נלקחה הבריכה על ידי הצבא ושימשה למטרות הכשרה ואימון החיילים. בשנת 1949 שוקמה הבריכה בעלות של 82,000 דולר. הבריכה סגורה לציבור, וקיימת תוכנית לשיקומה ושיפוצה בסך 11.5 מיליון דולר.
אטרקציות תיירותיות > פארק קפיולאני (Kapiolani Park)

פארק קפיולאני ממוקם בקצה המזרחי של חוף ואיקיקי ושטחו 200 דונם. הוא גובל בשדרות קאלאקאואה (Kalakaua Avenue), שדרת מונסאראט (Monsarrat Avenue) ושדרת פאקי (Paki Avenu).
בשנת 1876 התעניינה קבוצת אנשים בהקמת פארק ומתחם יריד במקום, ביניהם היה המלך דוד קאלאקואה (King David Kalakaua), מונרך הוואי (Monarch of Hawai‘i), שהחליט לתרום שטח של 200 דונם שהכיל בתוכו ביצות, בריכות דגים ישנות, לגונות ואיים, לטובת הציבור, וקרא לפארק על שם אשתו - המלכה קפיולאני.
הפארק פתוח לציבור הרחב ומהווה אחד הפארקים הציבוריים הגדולים באואהו. מחלקת הפארקים של העיר הונולולו והמחוז דאגו לשמר אותו ולפתח בו פעילויות פנאי החל משנת 1913. הפארק עובר שיפוץ בשלבים, שבמסגרתו נבנתה במה חדשה לקונצרטים והופעות, שביליו שופצו ועוד.
הוא מכיל בתוכו את גן החיות של הונולולו, גני שעשועים, מגרשי טניס, מגרשי כדורגל, מטווח חץ וקשת, מסלול ריצה באורך 3 ק"מ המהווה חלק ממסלול מרתון הונולולו, פינות פיקניק מוצלות ומשטחי דשא פתוחים. מתקיימים בו קונצרטים ומופעים בחוץ, ובכל יום ראשון אחר הצהרים מופיעה בו להקת הוואי המלכותית בקונצרט חינם.
אטרקציות תיירותיות > גן החיות של הונולולו

גן החיות של הונולולו נמצא באזור שטח ואיקיקי ומופעל על ידי העיר ומחוז הונולולו. הקרקע שייכת לקרן פארק קפיולאני לפי הסכם שנחתם בין רפובליקת הוואי לאגודת פארק קפיולאני, במטרה להשאיר את הפארק ובתוכו גן החיות כאזור טבעי, כדי שהמבקרים יוכלו להנות ממנו. בשנת 1947 הוקצו 42.5 דונם מתוך פארק קפיולאני לטובת שטח גן החיות.
חברי אגודת הפארקים פיתחו את האזור בעזרת מענקים שניתנו להם על ידי המלך, כאשר הכוונה הייתה להציג את אוסף הציפורים הפרטי של המלך, שהגיע בשנת 1938 להיקף של שלושה מתחמי ציפורים גדולים, וכן ליצור מסלול מרוצי סוסים. בשנת 1914 הוחל באיסוף בעלי חיים נוספים כאשר ההתחלה הייתה קוף, דב ופיל אפריקאי. בשנת 1952 כבר הכיל הגן בנוסף לציפורים גם אוסף זוחלים ויונקים. ב-1984 שונה מבנה הגן והוא חולק לשלושה אזורים אקולוגיים טרופיים: הסוואנה האפריקאית, יערות טרופיים באסיה ואמריקה ואיי האוקיינוס השקט. בשנת 2021 עבר הגן שיפוץ, בשל דרישת האיגוד העולמי של גני חיות והאקווריומים. הדרישה באה על מנת שגן החיות יוכל לקבל מחדש את ההכרה הרשמית שלו כגן חיות.
אטרקציות תיירותיות > האקווריום

האקווריום נפתח ב-19 במרץ 1904, ידוע בשם "האקווריום של הונולולו" והוא אחד האקווריומים הציבוריים והוותיקים בארצות הברית. הוא הוקם כמיזם מסחרי על ידי חברת "Honolulu Rapid Transit and Land Company" שמימנה את המיזם במימון פרטי, ומטרתה הייתה להציג לעולם את שוניות האלמוגים במקום. עם פתיחתו נחשב כאקווריום בעל עושר הדגים הטוב בעולם. בשנת 1919 הועבר האקווריום לרשות אוניברסיטת הוואי.
באקווריום קיימים יותר מ-420 מינים וסוגים של בעלי חיים השוכנים במי האוקיינוס השקט ובחופי הוואי, ביניהם הדג הלאומי של הוואי שנקרא הומוהומו נוקונוקו אפואאה (Humuhumu nukunuku apua’a), ובקיצור הומונוקו.
אטרקציות תיירותיות > פורט דה רוסי (Fort DeRussy)

פארק פורט דה רוסי שוכן על חוף הים בוואיקיקי ויש לו את רצועת החוף הרחבה ביותר. הפארק פתוח לציבור הרחב ונמצא תחת הסמכות השיפוטית של צבא ארצות הברית. גודלו 71 דונם והוא נקרא על שמו של גנרל רנה אדוארד דה רוסי (René Edward De Russy) בוגר הווסט-פוינט, אשר שירת במלחמת האזרחים. זהו אחד מתוך חמישה פארקים הנקראים בשם זה בארצות הברית.
הפארק הממוקם על חוף הים מכיל מגרשי שעשועים לילדים, פינות גריל, מגרשי פיקלבול ( Pickleball), מתקני ספורט, מוזיאון צבאי ועוד.
אטרקציות תיירותיות > מכתש ראש היהלום (Diamond Head)

מכתש ראש היהלום מכונה בפי תושבי הוואי Lēʻahi. בשנת 1925 כונה המקום על ידי מלחים בריטיים בשם Diamond Hill אך שונה ל-Diamond Head. הוא גובל בקצה המזרחי של ואיקיקי ומפורסם במסלול ההליכה ההיסטורי שלו, בנוף הנשקף ממנו ובהיסטוריה הצבאית שלו. משתרע על שטח של למעלה מ-475 אקרים. מכתש ראש היהלום נוצר לפני כ-300,000 שנה בהתפרצות וולקנית אחת וצורתו צלוחית.
השביל לפסגה נסלל בשנת 1908 כחלק ממערך ההגנה על החוף שכולל בונקרים בנויים, מגדל ניווט גדול (נבנה בשנת 1917) וכן תחנת בקרת אש שהושלמה בשנת 1911. השביל בחלקו תלול מאוד, המשכו שביל בטון שנסלל כדי להפחית את הסחף, וממנו עולים דרך מדרגות תלולות וממשיכים בתוך מנהרה מוארת כדי להיכנס לתחנת בקרת האש.
טקס הדלקת הלפידים בשקיעה

אחת האטרקציות החדשות בוואיקיקי הוא מסורת הדלקת לפידים המפוזרים ברחבי האזור. ניתן לראות עם השקיעה גבר שחום עור הרץ עם מקל אש בידו ברחוב או בבתי המלון ומדליק את הלפידים.
מלונות היסטוריים > מלון מואנה (Moana Hotel)

המלון הראשון שנפתח בוואיקיקי, נחשב כאחד המלונות ההיסטוריים בהונולולו. הוא נפתח ב-11 במרץ 1901, והוכנס לרשימת המלונות של History Hotels of America.
בעל הקרקע שעליו מוצב המלון - וולטר צ׳מברליין פיקוק (Walter Chamberlain Peacock), החליט להקים מלון באזור נטוש של ואיקיקי, ופנה לאדריכל אוליבר ג'י טראפגגן (Oliver G. Traphagen) לעצב לו את המלון, ואת בניית המלון קיבלו על עצמם חברת האחים לוקאס (The Lucas Brothers). המלון היה מפואר, והכיל 75 חדרי אירוח, מעלית שהייתה מבוססת על אנרגיה חשמלית, חדר ביליארד, ספרייה וכו׳. כאשר הפכה ואיקיקי לאטרקציה תיירותית, נחשב המלון לאחד ממקומות הלינה הטובים ביותר. לשיא שגשוגו הגיע המלון בשנת 1934, כאשר הגיעו הזמר הארי אוונס (Harry Owens) ולהקתו שהפך לסמל של מוזיקה הוואית, הם שידרו לעולם מהמלון תוכנית רדיו שנקראה "הוואי קוראת" ("Hawaii Calls").
בשנת 1952 נבנה מלון סרפריידר (Surfrider Hotel) ממזרח למואנה וצורף למלון מואנה. במשך השנים עבר המלון שיפוץ והרחבה ובשנת 1969 נמכר לרשת מלונות שרתון.
מלונות היסטוריים > מלון רויאל הוואי (Royal Hawaiian Hotel)

מלון רויאל הוואי הוא מלון מפואר המשתרע על שטח של 15 דונם, שנפתח ב־1 בפברואר 1927. הוא נחשב כמלון היסטורי והוכנס לרשימת המלונות של History Hotels of America.
שטח האדמה שעליו מוצב המלון נמצא בבעלות Kamehameha Schools [נאמנות שנוסדה על ידי הנסיכה פאואהי בישוף (Princess Bernice Pauahi Bishop), כאשר מטרתה לתמוך בבתי ספר לילדי הוואי], והמלון היה בבעלות חברת Kyo-ya Hotels and Resorts אשר חוכרת את הקרקע. בשנת 1959 נמכר המלון בדומה למלון מואנה לרשת מלונות שרתון.
בבניית המלון הושקעו ארבעה מיליון דולר על ידי חברת Matson Navigation Co, ואדריכליו Warren & Wetmore נבחרו לבנותו כיוון שהיו מפורסמים בזכות מלונות אחרים שבנו בניו יורק (ריץ׳-קרלטון, בילטמור, בלמונט ואחרים).
תיאור המבנה: המלון בעל ארכיטקטורה מיוחדת בסגנון ספרדי-מורי צבועה בוורוד, בן 6 קומות ומכיל 400 חדרים.
אישים מפורסמים

דיוק קהנאמוקו (Duke Kahanamoku)(1968-1890) - זכה במדליות זהב, כסף וארד עבור ארצות הברית בארבעה משחקים אולימפיים. לימד גם גלישה על גלי הים, ונחשב כאבי הגלישה המודרנית.
גלריה

חוף ואיקיקי
חוף ואיקיקי והונולולו
לגונת הדוכס קהנמוקו בוואיקיקי
כריש זברה באקווריום בוואיקיקי
לקריאה נוספת

Andrea Feeser, (designed by Gaya Chan) Waikiki, Ahistory of Forgetting & Remembering, University of Hawaii Press, 2006
סירה (פאב וקפה בירושלים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית קפה 
 כתובת:  בן סירא 4 
 מיקום:   ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – 8 במאי 2005
 תאריך פתיחה רשמי:  8 במאי 2005 
 
 קואורדינטות:  31°46′46″N 35°13′18″E﻿ / ﻿31.77940575437°N 35.221572868063°E﻿ / 31.77940575437; 35.221572868063
 www.cafesira.com
  (למפת ירושלים מוגדלת) סירה(למפת ירושלים רגילה) סירה(למפת הרי ירושלים רגילה) סירה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) סירה
 
סירה הוא פאב ובית קפה שפועל ברחוב בן סירא 4 בירושלים. בניגוד לבתי עסקים אחרים במרכז העיר, הפאב פעיל גם בימי שישי ושבת. במקום נערכות לעיתים הופעות מוזיקליות שונות.
היסטוריה

הבניין שבו פועל הפאב נבנה בתחילת המאה ה-20, והיה שייך לפני מלחמת העצמאות לפטריארכיה הארמנית, שבבעלותה בניינים רבים באזור זה של מרכז ירושלים. כמה שנים לאחר 1948 רכש את הבניין דויד חסון, וכיום שייך הבניין לבנותיו. הבניין ניצב בין בניין ברחוב בן סירא מס' 2, שבו התגורר בשנת 1920 המנהיג הציוני זאב ז'בוטינסקי, לבין בניין אחר, ברחוב בן סירא מס' 6, שבו התגורר הצייר מירון סימה, וכיום, לאחר בינוי מחדש, פועל בו "מלון בראון JLM ממילא".
פאב סירה נפתח ב-8 במאי 2005 על ידי ליאור גוטריימן, במקום פאב אחר שפעל במקום – "הדיוואן", שהוקם על ידי פריד בשארה, ונוהל בהמשך על ידי ישי הלפר (בנו של האנתרופולוג ג'ף הלפר) ועל ידי לידיה מלטין. מאז הקמת הפאב בשנת 2005 הוא עבר מספר גלגולים ניהוליים: בשנים 2005–2009 נוהל הפאב במשותף על ידי גוטריימן ותומר מעיין מרזל (שהייתה אז בת זוגו), בשנים 2009–2017 ניהל גוטריימן את המקום לבדו, ומשנת 2017 שותף בבעלות גם לני בוס.
בשנים 2017–2022 התרחב הפאב והוקמה שלוחה שלו כבית קפה נבדל, מול הפאב, ברחוב בן סירא 1, במקום שבו שכנה בעבר מסעדת "קבלייר".
דוד מונשיין, מספר הסיפורים הירושלמי, ציין בעקבות ביקורו בפאב בשנת 2022, כי המקום מזכיר לו באיכויותיו, באווירתו, ובאנשים המתקבצים בו, את מועדון בכחוס ומרתפי סורמלו של שנות ה-60.
בין המלצרים שעבדו במקום בעבר ניתן למנות את המשורר רומן אייזנברג, ובתקופת ה"הדיוואן" בתחילת שנות האלפיים עבדו במקום שאנן סטריט וסייד קשוע.
כמו כן, נוהגים לשבת בפאב אנשי תרבות ורוח ירושלמים, ובהם המשורר עמוס נוי ואחרים.
פעילות מוזיקלית

במשך השנים שילב הפאב בפעילותו הרגילה גם הופעות מוזיקה, שירה ותקלוט.
בשנים הראשונות לפעילות הפאב, הייתה בו רחבת ריקודים קטנה, והמקום שימש כזירת התנסות לדי ג'יי רבים בתחילת דרכם המקצועית. בין הדי גיי שהופיעו בפאב ניתן למנות את מארקי פאנק שמתקלט בפאב מתחילתו, ואת אנה הלטה שהחלה את דרכה עוד בדיוואן, אחר כך בפאב סירה, ובהמשך עברה לסצנת הטכנו בתל אביב. כמו כן פעלה במקום קבוצת "רעש רקורדס" ולהקת מוג'אהדין עשתה את הופעתה הראשונה במקום.. גם הראפר סגול 59 הופיע רבות בדיוואן בתחילת דרכו.
בימי ראשון בעבר הונהגו במקום ערבי "במה פתוחה".
מקום מפגש לאוהדי הפועל ירושלים

הפאב והסמטה המובילה אליו מהווים מקום מפגש לאוהדי קבוצות  הפועל ירושלים. הם שימשו מספר פעמים כאתר לחגיגות ניצחון של אוהדי הקבוצה.
כמו כן, נערכו בפאב ובקפה ישיבות שונות בנושאים הקשורים לניהול קבוצת הכדורגל. בסוף שנת 2021 חולקו בפאב חולצות עם לוגו כפול של הפועל ירושלים ופאב סירה. בעלי הפאב מעניקים חסויות לקבוצות הכדורגל של מחלקת הנוער של הפועל ירושלים. כך בשנת 2022 ניתנה חסות לקבוצת נערים א' – בנים, ובשנת 2023 ניתנה חסות לקבוצת נערות א' – בנות.