stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נוער טרנסג'נדרי
פגיעות > התאבדות

על אף שנעשו מספר מחקרים שמעריכים התנהגות מסכנת־חיים בקרב בני נוער הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים, מעטים נעשו לגבי נוער טרנסג'נדרי, ולכן לא קיימות הערכות מקבילות. עם זאת, המחקרים המעטים שכן נעשו הגיעו למסקנה שבני נוער טרנסג'נדרים נמצאים בסיכון מוגבר אפילו על פני עמיתיהם ההומוסקסואלים, הלסביות והביסקסואלים. מחקר משנת 2007 על נוער טרנסג'נדרי מצא כי מבין בני הנוער שרואיינו, כמחציתם שקלו ברצינות לשים קץ לחייהם. מבין אלו שחשבו על התאבדות, לכמחציתם היה ניסיון התאבדות – 18% מכלל המתבגרים הטרנסג'נדרים שרואיינו. מחקר דומה נערך עם בני נוער הומוסקסואלים, לסביות וביסקסואלים, כאשר התוצאות הראו כי כ־15% היה ניסיון התאבדות אשר נבע לפחות בחלקו בשל הנטייה המינית שלהם. שני הנתונים הללו גבוהים משיעור התלמידים שדיווחו על התנהגות מסכנת־חיים מתוך כלל תלמידי בתי הספר התיכוניים – 8.5%. במחקר שנערך לאחרונה נמצא כי כ־40% מבני הנוער הטרנסג'נדרים ניסו להתאבד, וכי שיעור זה גבוה אף יותר עבור אלו שהם חסרי בית, או שסורבו לקבל טיפול רפואי בשל זהותם המגדרית – 69%. בסקר האפליה הלאומי של טרנסג'נדרים (National Transgender Discrimination Survey) לשנת 2011, אשר במהלכו נסקרו 6,450 טרנסג'נדרים, 41% מהנשאלים דיווחו על ניסיון התאבדות, לעומת 1.6% מהאוכלוסייה הכללית (שיעור גבוה פי 25). שיעור ניסיונות ההתאבדות שדווח היה גבוהים אף יותר כאשר היה מדובר במובטלים, אנשים שחוו הטרדה והתעללות פיזית או מינית, או אנשים בעלי הכנסה נמוכה במשק הבית.
בני נוער נוטים בדרך כלל להתנהגויות מסכנות־חיים עקב מספר מצבים, כגון שנאה עצמית, תחושת קורבנות בשל בריונות, שימוש בסמים וכו'. צעירים טרנסג'נדרים עלולים גם להתמודד עם תחושת קורבנות בשל תגובות שליליות של בני גילם או בני משפחתם להופעתם המגדרית הלא־טיפוסית, מה שמגביר את הסיכון שלהם להתנהגויות מסכנות־חיים. בשנת 2010 החלה לעלות המודעות לשיעורי ההתאבדות של צעירים להט"בים, כתוצאה מפרסום משמעותי שניתן להתאבדויותיהם של בני נוער שונים, בהם בני הנוער הטרנסג'נדרים לילה אלקורן, סקיילר לי ואש הפנר.
מבקרים שונים, אנדרו גיליגן (אנ') למשל, טענו כי הנתונים לגבי התאבדות בני נוער טרנסג'נדרים מוקצנים מאוד על ידי קבוצות טרנסג'נדריות. גיליגן טען בפרט כי שיעורי ההתאבדות של טרנסג'נדרים בבריטניה הם פחות מ-1%. עם זאת, מחקרים רבים, במדינות שונות, הראו כי שיעורי ניסיונות ההתאבדות בקרב ילדים טרנסג'נדרים נעים בין 30% ל-50%, יותר מפי שניים מהשיעורים של סיסג'נדרים בני גילם.
לטענת ג'ו מוגהאם, דירקטור ארגון הצדקה הבריטי Good Law Project (אנ'), פסק הדין בל נגד טביסטוק (אנ') שקבע כי נוער טרנסי לא יכול להסכים לטיפול במעכבי התבגרות (החלטה שנהפכה בערכאה גבוהה יותר כשנה מאוחר יותר), הוביל לעלייה של עשרות מונים במקרי התאבדות בקרב נוער טרנסי. מוגהאם טוען כי דיבר עם שני חושפי שחיתויות ב-NHS, וכי אלו סיפרו לו כי הארגון מתעלם מהנתונים ואף ניסה להסתיר אותם. פרופ' לואיס אפלבי הגיב לטענות בדו"ח מיוחד וטען שהנתונים אינם תומכים בטענה שהייתה עלייה במקרי ההתאבדויות בעקבות פסק הדין.
מאמר משנת 2024 בכתב העת Nature Human Behaviour (אנ') מצא כי חקיקה אנטי-טרנסית מובילה לעלייה של עשרות אחוזים בשיעור הניסיונות האובדניים בקרב נוער טרנסג'נדרי.
פגיעות > במערכת המשפט

אנשים המעורבים במערכת המשפט לקטינים דיווחו כי חווייתם של בני נוער טרנסג'נדרים בהם היא קשה במיוחד. הסיבה לכך היא שבני נוער טרנסג'נדרים נמצאים במצב פגיע, ובניגוד לבני נוער סיסג'נדרים או משאר הקהילה הגאה, עונש במתקן מעצר לקטינים למשל עלול לגרום לכך שהמעבר המגדרי שלהם יופסק בעת שהם עצורים. הדבר עלול להזיק לבריאותם הנפשית, מצב שבני נוער אחרים לא עומדים בפניו.
אנשי מקצוע בתחום המשפט לקטינים מחויבים לכללי האתיקה כדי להבטיח שכל בני הנוער יזכו ליחס הוגן. עם זאת, צעירים טרנסג'נדרים רבים מרגישים כאילו הם לא מיוצגים או מכובדים כראוי בבית המשפט. זה כלל יחס מצד התובעים, הסנגורים מטעם בית המשפט והשופטים, בין אם מדובר בהתעלמות מכינויי הגוף המתאימים להם, ובין אם במקרה של שופט המסרב לדון בתיק של נערה טרנסג'נדרית בשל לבושה.
פגיעות > מרכזי מעצר

לאחר מתן גזר הדין בבית המשפט, בני נוער מוכנסים למרכזי מעצר, שם הם עוברים בדיקה ומקבלים את שיבוצם המתאים בתוך המתקן. מטרת הקליטה היא לתת מענה לחששות הבטיחות של בני הנוער, לזהות את הפגיעים שביניהם ולבסוף לשכן אותם על פי המין ששויך להם בלידתם. ללא קשר למקום השיבוץ, צעירים טרנסג'נדרים מהווים מטרה לאלימות במתקני המעצר, ובסקר שנערך על ידי Equity Project, כשמונים אחוז מהנשאלים דיווחו כי חוסר הבטיחות במעצר מהווה עבורם חשש רציני. בסקר, שנערך על בני נוער בכלא, לא נעשתה הבחנה בין טרנסג'נדרים לשאר הנוער מהקהילה הגאה, שכן חוויותיהם בתנאים אלה דומות. בכלל, שיבוצם של בני נוער להט"בים במרכזי המעצר נחשב לסוגיה מסובכת, כאשר יש לאזן בין הרצונות והצרכים שלהם לבין מה שהכי טוב לבטיחותם.
ברוב מתקני המעצר, בני נוער מוחזקים במעצר בהתאם למין ששויך להם בלידתם. העצורים נאלצים לפעמים לשנות את הופעתם המגדרית שלהם (למשל על ידי גזירת שיער). מומחים רפואיים קובעים כי תהליך זה עלול להכניס צעירים טרנסג'נדרים למצוקה ולערער את יציבותם הרגשית. מנגד, אנשי מרכזי המעצר לנוער טוענים כי תהליך זה נועד לטובת בני הנוער הטרנסג'נדרים ושאר חבריהם למרכז המעצר, משום שהוא מקטין את הסיכוי למקרים של אלימות פיזית ומינית.
בסקר משנת 2009, חלק ממרכזי המעצר ציינו כי הם כבר חוו קשיים באשר לשיכון בנות ובנים באותו אזור, וכי שילובם של בני נוער טרנסג'נדרים בחדרי השינה על פי מגדרם הנוכחי רק יגרום לבעיות נוספות. קשה יותר לשבץ בנים טרנסג'נדרים (מנקבה-לזכר – FTM) בשל רמת האלימות הגבוהה במתקני הבנים, והסיכון הגבוה לתקיפה מינית. נער טרנסג'נדר שהשתתף בסקר הביע דאגה לשלומו ביחידות הגברים, ואמר "אני לא אהיה בור... אני יודע איך גברים מתנהגים".
כתוצאה מקשיים אלה, בני נוער טרנסג'נדרים מוכנסים לעיתים קרובות לבידוד. מרכזי המעצר טוענים כי הבידוד נועד לשמור על ביטחונם, משום שהם לא יכולים להיות מוגנים במתקני המעצר אם הם משולבים עם האוכלוסייה הכללית. עם זאת, הכליאה בבידוד מונעת מהם כל גישה לפעילויות פנאי ותוכניות חינוכיות, אשר הכרחיות לשמירה על היציבות הנפשית. לעיתים קרובות הבידודים הללו נעשים מתוך אמונה שבני נוער להט"בים הם טורפים מיניים, וכי הם לא צריכים להיות בקרבת נערים כלואים אחרים, או עם אנשים ממגדר אחר. צעירה טרנסג'נדרית אחת מניו יורק הושמה בבידוד למשך שלושה שבועות, חרף בקשתה להשתלב עם שאר העצורים. לאחר סיום הבידוד, היא הושמה להשגחה במשך שלושה חודשים, בעוד שאחרים נמצאים בהשגחה של שבוע בלבד.
כמו כן, הבטיחות במתקני הכליאה מהווה נושא עיקרי עבור בני נוער להט"בים, כפי שדיווחו בני נוער אלה הנמצאים במרכזי מעצר ואנשים העובדים במערכת המשפט לקטינים. בני נוער טרנסג'נדרים נמצאים בסיכון להתעללות הן מצד הצוות והן מצד בני נוער אחרים במרכז. בין הסיכונים נמנים התעללות של הצוות בנוער או התעלמות ממקרי אונס והתעללות. בני נוער שהתראיינו למחקר בנושא ציינו כי הם חוששים לשלומם, וכי תלונות שהעלו על התעללות לא נשמעו ולא נפתרו.
אנשי הצוות במרכזי מעצר לקטינים לא מקבלים הכשרה מתאימה על מנת להתמודד עם חלק מהבעיות עימן מתמודדים בני נוער טרנסג'נדרים, כגון שימוש בכינויי גוף מגדריים מתאימים או בחירת לבוש הולמת. מצב זה עשוי לנבוע ממידת הנוחות המשתנה הקיימת סביב נושא הנוער הטרנסג'נדרי וההזדהות המינית, שיש לה השפעה על הטיפול שבני הנוער מקבלים. לדוגמה, נערה טרנסג'נדרית אחת ציינה כי לא היו לה בעיות עם הבנים במרכז המעצר בו שהתה, אך כן היו לה בעיות עם הצוות שם. היא אמרה כי הצוות פנה אליה כבן, על אף שהזהתה כנקבה, וכי הם סירבו לקבל את המעבר שלה מזכר לנקבה.
בבית הספר

סקר ארצי שנערך על ידי ארגון GLSEN מצא כי 75% מבני הנוער הטרנסג'נדרים חשים חוסר ביטחון בבית הספר, ואלו שמסוגלים לשקוד על לימודיהם הם בעלי ממוצע ציונים נמוך משמעותית, ויש להם סיכוי גבוה יותר להיעדר מבית הספר בשל חשש לביטחונם. כמו כן, תלמידים אלה דיווחו כי הם נוטים פחות לתכנן את המשך לימודיהם בשל סביבתם הלא־בטוחה.
בשנים האחרונות, חלק מהילדים הטרנסג'נדרים מקבלים ייעוץ ובמקרים מסוימים גם טיפול רפואי למצבם, וכן את היכולת לשנות את זהותם המגדרית. במדינות מסוימות, בתי ספר פועלים כדי להכיל זהויות וביטויים מגדריים מיוחדים, למשל על ידי ביטול פעילויות המשויכות למגדר מסוים.
אקלים בית ספרי בטוח הוא חיוני לילדים טרנסג'נדרים, בעלי דיספוריה מגדרית ונון־קונפורמיים מגדרית, אשר נוטים לחוות מתח וחרדה עקב רצונם לבצע מעבר (אנ') או לשנות את הופעתם המגדרית. בעוד שבתי ספר רבים הפכו למקבלים ולמאפשרים יותר בנוגע לביטוי זהותם המגדרית של תלמידיהם, מחקרים עדכניים מראים כי קיימת עלייה בכמות מקרי ההטרדות, הבריונות, ההתעללות והאדישות מצד הצוות כלפי בני נוער טרנסג'נדרים ונון־קונפורמיים מגדרית. כמו כן, בתי ספר רבים עשויים שלא לאפשר לתלמידיהם להשתמש בשירותים המתאימים להם, לפי בחירתם. בתי ספר אחרים עשויים לממש מדיניות הקשורה ללהט"ב ולקיים הדרכות לצוותיהם, על מנת למזער את הסיכונים החברתיים הללו עבור ילדים טרנסג'נדרים ונון־קונפורמיים מגדרית. ביולי 2018, 40 בתי ספר בבריטניה אסרו על לבישת חצאיות כדי להפוך את תלבושת בית הספר לנייטרלית־מגדרית, במטרה להכיל את תלמידיהם הטרנסג'נדרים. עם זאת, מתנגדי ההחלטה טענו כי יש לאפשר לכלל התלמידים ללבוש הן מכנסיים והן חצאיות, בלי קשר למגדרם.
מחקר על אקלים בית ספרי בישראל משנת 2023 מצא כי תלמידים טרנסג'נדרים חשופים יותר לאלימות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית ואף בהשוואה לתלמידים לה"ב סיסג'נדרים, וכי הם מראים סימנים של נשירה סמויה בשיעור גבוה.
משפחות שבהן ילד טרנסג'נדר החי בתוך קהילה לא־סובלנית עשויות להתמודד עם בעיות מאתגרות. גוון אראוחו מניוארק, קליפורניה, הייתה נערה טרנסג'נדרית, אשר נרצחה בגיל 17 במסיבה שבה השתתפה, לאחר שהתגלה כי היא טרנסג'נדרית.
תלמידים טרנסג'נדרים רבים מרגישים כי הם מוכרחים להסתיר את זהותם האמיתית כשם בסביבת בית הספר. חלק עיקרי בתחושה זו אצל הוא משום שלמנהלי בתי הספר, וכן לתלמידים שאינם־להט"בים, אין את הידע הדרוש כדי לסייע לעמיתיהם הטרנסג'נדרים ולתמוך בהם.
עמדות חברתיות ומשפטיות

ברמה העולמית, אנשים טרנסג'נדרים מתמודדים עם רמות שונות של קבלה או דחייה, בהתאם ליחס לקהילת הלהט"ב במקום מגוריהם. בין הגורמים המשפיעים על קבלה או דחייה של זהותם נמנים עניינים פוליטיים, השתייכות דתית, והיותה של זהותם המגדרית מתויגת כהפרעה נפשית. שיעורי הקבלה עדיין שונים ממדינה למדינה, כאשר לדוגמה מלטה וארצות הברית הן מדינות שבהן החקיקה ורמות הקבלה בחברה מייצרות סביבה בטוחה יותר עבור אנשים טרנסג'נדרים.
עמדות חברתיות ומשפטיות > מלטה

בתחילת אפריל 2015, אושרה במלטה הצעת חוק בשם "חוק הזהות המגדרית, הביטוי המגדרי והמאפיינים המיניים" (בקיצור "חוק GIGESC"). הצעת החוק מאפשרת לקטינים להגיש על ידי הוריהם בקשה לשינוי רישום המגדר החוקי שלהם או ל'הקפאת' רישום המגדר בתעודת הלידה שלהם, עד שיגיעו להחלטה על זהותם המגדרית. כמו כן, הצעת החוק מונעת ביצוע ניתוחים בתינוקות אינטרסקסים עד לגילוי זהותם המגדרית; ההורים אינם נדרשים עוד לקבל החלטה מיידית בנושא, והצוותים הרפואיים לא יכולים לעקוף החלטה זו משום שהחוק אוסר גם על בקשה לעיון ברשומות הרפואיות. אנשים שכבר אינם קטינים צריכים רק לבקש נוטריון לשם הצהרה עצמית, וכאמור לא ניתן לבקש מהאדם את רשומותיו הרפואיות בעת שינוי המגדר החוקי שלהם או כל שינוי משפטי אחר הנוגע לזהותם המגדרית. כמו כן, ניתן להשלים את כל התהליך תוך פחות משלושים יום. על מנת להמשיך את התקדמותה של מלטה בזכויות ובהגנה על להט"ב, ממשלת מלטה הקימה מועצה בשם "המועצה המייעצת לענייני להטבא"קים" (LGBTIQ Consultative Council), פעולה המראה על מחויבותה לאכיפת החוק בפועל. בשאר אירופה, אומנם ישנן מדינות אחרות הנותנות קצבאות ומעודדות קבלה של טרנסג'נדרים, אך רובן דורשות עיקור כפוי, וההליכים המשפטיים הנדרשים בהן אורכים זמן רב.
עמדות חברתיות ומשפטיות > מקסיקו

במקסיקו סיטי, בני נוער מעל גיל 12 ומעלה יכולים לשנות את מגדרם החוקי, החל מ־27 באוגוסט 2021. בחליסקו, ילדים ובני נוער טרנסג'נדרים מכל מדינות מקסיקו יכולים לשנות את מגדרם החוקי בהסכמת ההורים, אך מאז יישום חקיקה חדשה באפריל 2022, ההכרה בזהויות טרנסג'נדריות הוגבלה לאנשים מעל גיל 18. בוואחאקה, בני נוער טרנסג'נדרים מעל גיל 12 יכולים לשנות את מגדרם החוקי, החל מאוקטובר 2021.
בני נוער טרנסג'נדרים בולטים

איליי ארליק (נולדה ב־1995) (אנ'), פעילה טרנסג'נדרית אמריקאית
איימי שלנור (נולדה ב־1997), פוליטיקאית ופעילה טרנסג'נדרית בריטית
ג'אז ג'נינגס (נולדה ב־2000), פעילה, יוטיוברית ואישיות טלוויזיונית אמריקאית
לילי מדיגן (נולדה ב־1998) (אנ'), פעילה בריטית. הטרנסג'נדרית הראשונה מחוץ לארון המשמשת בתפקיד מנהלת נושא הנשים במפלגת הלייבור
ניקול מיינס (נולדה ב־1997), שחקנית אמריקאית ופעילה לזכויות טרנסג'נדרים. מגלמת את גיבורת העל הטרנסג'נדרית הראשונה בטלוויזיה בסדרת הטלוויזיה "סופרגירל" של רשת The CW
ייצוג במדיה

הסרט Ma Vie en Rose (בתרגום חופשי "חיי בוורוד") (אנ') משנת 1997 בבימויו של אלן ברלינר (אנ') עוקב אחר ילדה צעירה בשם לודוביק, אשר נולדה כבן, ומנסה לגרום לאחרים להסכים עם הזדהותה המגדרית. "משחק המגדר" של לודוביק מעורר עימותים בתוך המשפחה ודעות קדומות מצד שכניה.
הסרט "טומבוי" משנת 2011 שבוים על ידי סלין סיאמה, מגולל את סיפורו של ילד בגיל 10 בשם לור, אשר נולד כבת, ועם המעבר לשכונה חדשה, מתלבש כבן ומאמץ את השם מיקאל.
בסרט התיעודי "Louis Theroux: Transgender Kids" משנת 2015, בבימויו של טום בארו, עוקב הדוקומנטריסט לואי ת'רו אחר הקהילה הטיפולית בנוער טרנסג'נדרי המתפתחת בסן פרנסיסקו, קליפורניה. בסרט, הוא מראיין מספר צעירים טרנסג'נדרים הנמצאים במהלך טיפוליהם הרפואיים, החברתיים והפסיכולוגיים במטרה להתאים לזהות המגדרית הרצויה שלהם.
הסדרה הדוקומנטרית הישראלית "טרנסקידס" שעלתה לשידור בשנת 2019 עוקבת אחר חייהם של ארבעה בני נוער טרנסג'נדרים ואחר התהליך הרפואי והאישי שהם עוברים, ובפרט על התמודדותיהם מול החברה והמשפחה.
ראו גם

דיספוריה מגדרית בילדות
רפואת להט"ב
התאבדות בני נוער להט"בים
טרנספוביה
הערות שוליים

↑  Yurcaba, Jo. "Alabama passes bills to target trans minors and LGBTQ classroom discussion". NBC News (באנגלית). נבדק ב-2022-04-08.
↑  "Alabama SB184". trackbill.com (באנגלית). נבדק ב-2022-04-08.
↑  "Doctors and Families to Challenge Alabama's Criminalization of Healthcare for Transgender Children and Adolescents". Human Rights Campaign (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2022-04-08.
↑  "Trans* 100 List Highlights Activists That Media Ignores (אורכב 04.01.2014 בארכיון Wayback Machine)". Retrieved January 3, 2014.
↑  Andalo, Debbie (11 במאי 2017). "Growing up transgender: 'I wish I could have come out younger'". The Guardian. ארכיון מ-28 באוגוסט 2018. נבדק ב-28 באוגוסט 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Transgender pre-teen Jazz Jennings on Her Documentary". windycitymediagroup.com. 30 בנובמבר 2011. ארכיון מ-4 בספטמבר 2014. נבדק ב-28 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Diavolo, Lucy (5 בנובמבר 2018). "21 Under 21: Lily Madigan's Political Moxie Is Fueled by Bigots' Attention". Teen Vogue. ארכיון מ-26 בינואר 2021. נבדק ב-3 במרץ 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schaffstall, Katherine (10 בספטמבר 2018). "Transgender 'Supergirl' Actress Talks Transition, Superhero Role on CW Series'". hollywoodreporter.com. ארכיון מ-5 בינואר 2021. נבדק ב-3 במרץ 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Ma Vie en Rose (1997), אורכב מ-המקור ב-28 בינואר 2017, נבדק ב-18 באוקטובר 2017 {{citation}}:  (עזרה)
↑    Michael Hogan, ‏Louis Theroux: Transgender Kids, review: 'excellent storytelling', The Telegraph, 5 April 2015
| טרנסג'נדריוּת  |
| --- | --- | --- |
| זהות מגדרית | א-בינארי/ג'נדרקוויר (אג'נדר • ביג'נדר • טריג'נדר • פאנג'נדר) • אנדרוגיני • טרנסג'נדר (אישה טרנסית, גבר טרנס, נוער טרנסג'נדרי) • טרנסקסואליות • מגדר שלישי (בורנשה • נזילות מגדרית • היג'רה • ח'נית' • Two-spirit) • סיסג'נדר • קתואי • פאפאפין |  |
| היסטוריה | מהומות סטונוול • מהומות קפיטריית קומפטון (ארצות הברית) |  |
| בריאות | דיספוריה מגדרית (בילדים) • היריון טרנסג'נדרי • הסרת שיער • התאמה מגדרית (טיפול הורמונלי להתאמה מגדרית • ניתוח להתאמה מגדרית) • ייעוד מגדרי |  |
| זכויות ומשפט | הצהרת האו"ם בדבר נטייה מינית וזהות מגדרית • טרנספוביה (טרנסמיזוגניה • TERF) • אלימות (אלימות נגד להט"ב • Trans panic) |  |
| חברה ותרבות | אירועים (יום הזיכרון הטרנסג'נדרי • יום הנראות הטרנסג'נדרית הבין-לאומי • מצעד הטרנס • שבוע המודעות הטרנסג'נדרי) • אנשים (א-בינארים) • התאבדויות בני נוער • דת (יהדות) • הדגל הטרנסג'נדרי • חרטה • ייצוג במדיה • ספורט |  |
| גישות ותאוריות | ביטוי מגדרי • בינאריות מגדרית • דדניימינג • זהות מגדרית • טרנסמיזוגניה • טרנס-פמיניזם • נון-קונפורמיות מגדרית • סיסג'נדריות • קרוס-דרסינג |  |
| ראו גם | אינטרסקס • מגדר • לימודי מגדר • להט"ב • מין (ייעוד מגדרי) • נטייה מינית |  |
לקטגוריה • לפורטל להט"ב 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552016005171  BNE: XX5727176  BnF: cb16536272b (data)  LCCN: sh2008003689 
ילדה טרנסג'נדרית (שלישית מימין) עם משפחתה באירוע גאווה בוושינגטון די.סי.
אוורט ואן אאלסט

| --- | --- |

 לידה:  1602 דלפט, הולנד 
 פטירה:  19 בפברואר 1657 (בגיל 55 בערך) דלפט, הולנד 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  תור הזהב של הולנד 
 
טבע דומם, מעשה ידי אוורט ואן אאלסט.
אוורט ואן אאלסט (בהולנדית: Evert van Aelst;‏ 1602 – 19 בפברואר 1657) היה צייר הולנדי שהתמחה בציורי טבע דומם.
קורות חיים

ואן אאלסט נולד בדלפט שבהולנד. ציוריו הושפעו מציורי פיטר קלאס. ואן אאלסט שהה ארבע שנים בצרפת ושבע שנים באיטליה, בה שהה בחצרו של דוכס טוסקנה. עם שובו להולנד התגורר בדלפט, ולימד ציור. בין תלמידיו נמנו אחיינו, הצייר וילם ואן אאלסט וכן עמנואל דה ויטה (אנ') ויאקוב דניס.
חיים דרוקמן

הרב דרוקמן בטקס פרס עמינח
עם הרב יעקב שפירא והרב יהושע מגנס
הרב דרוקמן (מימין) משוחח עם הרב אהרן הראל
הרב חיים מאיר דרוקמן (ט"ז בחשוון ה'תרצ"ג, 15 בנובמבר 1932 – ב' בטבת ה'תשפ"ג, 25 בדצמבר 2022) היה רב ישראלי, ראש ישיבה, מחנך, חבר הכנסת, מחבר ספרי הגות רבים ומנהיג ציבור ציוני דתי. מהרבנים הבולטים בציונות הדתית. לאחר פטירת הרב אברהם אלקנה שפירא והרב מרדכי אליהו, היה לאחד מהרבנים המובילים בהנהגת הציונות הדתית. בשנותיו האחרונות נחשב לזקן רבניה, והיה חבר הנשיאות של איחוד רבני תורת הארץ הטובה.
כיהן כראש ישיבת אור עציון ונשיא מוסדותיה, רב היישוב מרכז שפירא, נשיא איגוד ישיבות ההסדר, יושב ראש מרכז ישיבות ואולפנות בני עקיבא וחבר ההנהלה הארצית של תנועת בני עקיבא. כיהן כחבר הכנסת וסגן שר הדתות מטעם המפד"ל. בשנים 2004–2012 כיהן כראש מערך הגיור במשרד ראש הממשלה.
חתן פרס ישראל על מפעל חיים לשנת ה'תשע"ב (2012).
ביוגרפיה > ילדותו

נולד בקוטי (קיטוב), פולין (כיום אוקראינה) לאברהם מרדכי ומילכה. לאחר הסכם ריבנטרופ-מולוטוב, כשברית המועצות כבשה את העיירה, נשלח לבית ספר ביידיש של היבסקציה, שם הוכרחו הילדים להגיע ללמוד בשבת. לאחר הכיבוש הנאצי הסתתר עם הוריו במחבוא שנחפר מתחת לבית דודו באזור הלא-יהודי של העיירה. בקיץ ה'תש"ב נמלטו הוריו ביחד עמו לצ'רנוביץ, שהייתה אז תחת שלטון רומניה, שם שהו במשך שנה. בחלק מהזמן שהה בבית יתומים. בהמשך מסרו אותו הוריו לזוג יהודים חשוכי ילדים שקיבלו סרטיפיקטים, והם העלו אותו יחד עמם לארץ ישראל, בכ"ה באב ה'תש"ד (14 באוגוסט 1944), באחת משלוש הספינות שהפליגו בים השחור מקונסטנצה לאיסטנבול. על פי התוכנית המקורית היו אמורים הוא והוריו המאמצים להפליג על המפקורה, אולם הם איחרו והועלו על הספינה "מורינה", וכך ניצלו חייהם מגורלה של הספינה, שטובעה בידי צוללת וכמעט כל נוסעיה נספו. לאחר שהגיע ארצה למד במוסד עלייה. לאחר המלחמה עלו הוריו ארצה, ומשפחתו התאחדה.
ביוגרפיה > בני עקיבא, שבט איתנים וישיבת כפר הרואה

בגיל 13 החל ללמוד בישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה אצל רבותיו הרב משה צבי נריה והרב אברהם צוקרמן, ואף פעל לצרף אליה עוד מחבריו שהכיר במוסד עליה. הוא הצטרף לתנועת בני עקיבא והקים סניפים רבים של התנועה. היה מדריך של "שבט איתנים" בסניף תל אביב ומאוחר יותר הפך למדריך הארצי של השבט. בין חניכיו בסניף תל אביב היו מי שלימים יהיו הרבנים: זלמן ברוך מלמד, יעקב פילבר, צפניה דרורי, בנימין הרלינג, ידידיה כהן ושבתי זליקוביץ, השופטים דוד פרנקל וחיים פיזם, מנהיג המפד"ל זבולון המר ועוד.
בשנת ה'תש"ט (1949) התגייס לצה"ל במסגרת הנח"ל בגרעין ז' של בני עקיבא. הגרעין ביצע את הכשרותיו בטירת צבי ועלה להגשמה בקיבוץ סעד. בשנת ה'תשי"ב (1952), הצטרף להנהלה הארצית של תנועת בני עקיבא.
בהדרכתו ובהשפעתו של הרב דרוקמן, הובילו חניכיו מספר שינויים בתנועת בני עקיבא, שחיזקו את צביונה התורני. לאחר משא ומתן אישרה התנועה לחברים המעוניינים בכך לדחות את גיוסם לצורך לימוד בישיבה, והסדירה את העניין עם שר הביטחון. כתוצאה מכך, בשנת ה'תשי"ד (1954) ייסדו 13 מחברי הקבוצה, יחד עם הרב דרוקמן, את ישיבת כרם ביבנה והחלו ללמוד בה. אחרים פנו לישיבת מרכז הרב. ביוזמתו של הרב דרוקמן, החליטה ועידת התנועה לעודד את כלל החניכים מכאן ואילך ללמוד תורה בישיבה לפני גיוסם לנח"ל.
ביוגרפיה > ישיבת מרכז הרב, גוש אמונים ופעילות חינוכית

בשנת תשט"ז (1955–1956) יצא הרב דרוקמן לארצות הברית בשליחות חינוכית מטעם בני עקיבא. שם הכיר לראשונה את הרב אליעזר ולדמן, ומאז למדו בחברותא בקביעות במשך כמעט שבעים שנה, עד לפטירת הרב ולדמן בשנת ה'תשפ"ב.
בתום שנת השליחות בארצות הברית, חזר הרב דרוקמן ארצה ופנה יחד עם הרב ולדמן ללמוד אצל מי שנעשה לרבו המובהק, הרב צבי יהודה הכהן קוק, בישיבת "מרכז הרב" בירושלים. הוא הפך מקורב מאוד לרצי"ה, שהכריז: "ר' חיים דרוקמן הוא אדם גדול". לאחר תקופה בישיבת מרכז הרב התמנה על ידי הרצי"ה ללמד בה אמונה. לפי עדותו של הרב פרופ' נחום רקובר, הרב דרוקמן היה הראשון מבין תלמידי הרצי"ה שהורשה ללמד אמונה בישיבה.
היה פעיל בתנועת "גוש אמונים". לקראת פינוי יישובי סיני ירד עם משפחתו ותלמידיו לחבל ימית. בנוסף לכך, ב-1968 ערך הרב דרוקמן את ליל הסדר במלון פארק שבחברון, שנה לאחר תום מלחמת ששת הימים ושחרור חברון. הדבר התאפשר לאחר שהרב משה לוינגר ואנשיו ארגנו עלייה של מספר משפחות לחברון. אירוע זה נחשב לנקודת ציון בהקמת מפעל ההתנחלויות, אותו הרב דרוקמן טיפח לאורך כל חייו.
בשנת תשכ"ג, רבו, הרב צבי יהודה קוק, שלח אותו לעמוד בראשות הישיבה התיכונית אור עציון ובשנת ה'תשל"ז הקים את הישיבה הגבוהה אור עציון. במהלך השנים למדו אצלו (בישיבה התיכונית) פוליטיקאים ואנשי ציבור, כגון: בני גנץ, ישראל כ"ץ, דודי אמסלם, יוסי כהן ועוד.
כיהן כחבר הוועד המנהל של איגוד ישיבות ההסדר ובעל השפעה רבה על הקשר שבין ישיבות ההסדר וצה"ל. כמו כן כיהן כיו"ר ארגון ישיבות בני עקיבא. במקביל הוסיף לכהן עד ליום פטירתו, במשך יותר משבעים שנה, בהנהלה הארצית של תנועת הנוער בני עקיבא. בגלל עובדה זו, ובגלל סגנון הנהגתו של הרב דרוקמן, כתב עליו הרב חיים נבון שהוא היה "האדמו"ר-המדריך של הציונות הדתית".
בכ"ג בחשוון ה'תשנ"ד (7 בנובמבר 1993), נפצע בפיגוע ירי שבוצע לעבר רכבו בדרכו לקריית ארבע. בפיגוע נרצח נהגו, אפי איובי, תושב כפר דרום. השב"כ, שחשש שזהו ניסיון התנקשות ברב, העמיד שמירה בסמוך לביתו במרכז שפירא למשך מספר חודשים.
בשנת 1999 מתח עליו היועץ המשפטי לממשלה אליקים רובינשטיין ביקורת על שלא עירב את המשטרה בפרשת ההטרדות בישיבת "נתיב מאיר". בתגובה אמר הרב דרוקמן כי כאשר הגיעו אליו שמועות אודות הטרדות, "בו ביום הוצאתי אותו מתפקידו [...] דבר אחד לא ידעתי – שהייתי צריך לדווח על כך גם למשטרה. צר לי מאוד שלא עשיתי זאת".
בשנת 2011 העניקה לו אוניברסיטת בר־אילן תואר דוקטור של כבוד, על פועלו בתחום החינוך ובתחום הגיור.
ביום העצמאות ה'תשע"ב (2012) קיבל הרב דרוקמן את פרס ישראל על מפעל חיים. בנימוקי השופטים נאמר:
בכל שנות פעילותו תרם הרב דרוקמן תרומה ניכרת וחשובה לקירוב בין חלקי העם, מתוך אהבת ישראל אמיתית ובעצם, בכל מסגרות העשייה הרבות המגוונות שלו היה לאבן שואבת וחינך את תלמידיו לשילוב של תורה ארצישראלית, שמביאה לידי מעשה בחיי היום־יום ובהתערות בחברה הישראלית על כל חלקיה. הרב מעורב בפתרון סכסוכים עמוקים, העומדים בלב החברה הישראלית, בתחומי הדת והמדינה, החינוך ומערכת היחסים בין חלקי החברה השונים, ומהווה אוזן קשבת וכתובת לעצה, לסיוע ולתושייה.
כחודש לאחר מכן יצא לאור הספר הראשון שכתב (קודם לכן יצאו סיכומי תלמידים משיעוריו), "קמעא קמעא", העוסק בגאולת ישראל בדורנו, תקומת מדינת ישראל, השיבה לארץ וקיבוץ הגלויות.
בתמוז ה'תשע"ה קיבל את פרס היצירה התורנית ע"ש הרצי"ה.
היה מחברי הנשיאות של רבני תורת הארץ הטובה.
למד חברותא עם הרב אליעזר ולדמן במשך למעלה מ-60 שנה, חברותא שהחלה עוד בטרם עלייתם ארצה.
ביוגרפיה > חבר הכנסת

בשנת ה'תשל"ד, לאחר שהמפד"ל נכנסה לממשלת המיעוט של גולדה מאיר למרות התנגדותו ומחאתו של הרצי"ה אשר כינה את העובדה שהממשלה נסמכת על קולות גויים "חילול ה'", הורה הרצי"ה לרב דרוקמן להיכנס לשדה הפוליטי ולפעול לתיקון.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית בשנת 1977 הוצב הרב דרוקמן במקום השני ברשימת המפד"ל לכנסת, לבקשת הרצי"ה, וגם במטרה לשמר את המצביעים הימניים של המפלגה. הרב קוק והרב דרוקמן ראו במקום הגבוה ברשימה לכנסת גם הבטחה לתפקיד בכיר לאחר הבחירות, וביקשו שהרב דרוקמן יכהן כשר החינוך, אולם בעת הקמת הממשלה ניתן התפקיד לזבולון המר. ב-1979 הצביע נגד הסכם השלום בין ישראל למצרים, בטענה שאינו מאמין לנשיא מצרים אנואר סאדאת. לקראת הבחירות לכנסת העשירית איים הרב דרוקמן בהקמת רשימה עצמאית, אך לבסוף הוא נשאר ברשימת המפד"ל.
בממשלת בגין השנייה, בשנת 1981, מונה לסגן שר הדתות. הוא פרש מהתפקיד לאחר 7 חודשים (2 במרץ 1982) בשל אישור הנסיגה מחבל ימית בכנסת. בשנת 1983 פרש מהמפד"ל והקים את מחנה הציונות הדתית (מצ"ד) ויחד עם פועלי אגודת ישראל הקים את מפלגת מורשה, שבמסגרתה התמודד בבחירות לכנסת ה־11 (בשנת 1984). ב־1986 פרש מ"מורשה" וחזר והצטרף למפד"ל. הוא פרש מהכנסת ב־1988. לקראת הבחירות לכנסת ה־15 (בשנת 1999) נקרא בידי הרב אברהם אלקנה שפירא והרב מרדכי אליהו לשוב ולכהן בכנסת, הוצב במקום השני ברשימת המפד"ל, וכיהן בכנסת עד 2003.
ביוגרפיה > אב בית הדין לגיור

בשנת 1997 עמד בראש הוועדה לגיור קטינים שהגישה את המלצותיה לראש הממשלה. בראשית שנת 2004 החל לכהן כראש מערך הגיור במשרד ראש הממשלה עד לפברואר 2012, על פי בקשת ראש הממשלה שרון. במהלך תקופת כהונתו חתם על כ־50 אלף תעודות גיור.
במרוצת השנים כיהן הרב דרוקמן כאב בית דין לגיור, אף שמעולם לא הוסמך לדיין, במחוז הדרום והנהיג מדיניות מקלה יחסית. בקרב רבנים חרדים הייתה התנגדות למדיניות זו. בשנת 2008, בפרשת גיורי הרב דרוקמן, נמתחה ביקורת חריפה על הרב דרוקמן ועל גיוריו, על ידי הרכב של שלושה דיינים של בית הדין הרבני הגדול בראשות הרב אברהם שרמן, שדן בתקפות גיורה של אישה שהתגיירה בבית דינו של הרב דרוקמן. פקפוקים בכמה גיורים שעליהם היה חתום הרב דרוקמן, החלו להיוודע, בעת שנודע כי הרב דרוקמן חתם על תעודות גיור, אף שלא נכח בטקס הגיור, ולא הכיר את המתגיירים. בעקבות תלונה שהגיש הרב דרוקמן קבעה נציב תלונות הציבור על שופטים, טובה שטרסברג־כהן, כי הרב שרמן הסתמך "על תיק עלום שלא הוצג כראיה" והמליצה להדיחו, המלצה שנתמכה על ידי שר המשפטים דניאל פרידמן, אך הוועדה למינוי דיינים לא אישרה המלצה זו. בשנת 2012 קיבל בית המשפט הגבוה לצדק את עתירת היועץ המשפטי לממשלה מני מזוז, משנת 2008, פסל את החלטות בית הדין הרבני באשדוד ובית הדין הרבני הגדול, והכיר בגיוריו של הרב דרוקמן נגד החלטת בית הדין הרבני הממונה על כך..