stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עהד תמימי
לאחר שחרורה מהכלא

לאחר שחרורה ממאסר, קיבל אותה אבו מאזן בלשכתו. נשיא טורקיה, ארדואן, התקשר אליה ושיבח אותה על "אומץ ליבה ועמידתה האיתנה". ראש ממשלת לבנון, סעד אל-חרירי, כתב בחשבון הטוויטר שלו "מברוכ לצעירה האמיצה ולכל הלוחמים הפלסטינים בבתי הכלא של הכיבוש הישראלי ולכל העם הפלסטיני הגיבור".
עם שחרורה תמימי עלתה לקברו של יאסר ערפאת וקראה להמשיך בדרכו, וכי היא לא תהיה שמחה עד לשחרור כל האסירים בבתי הכלא.
בספטמבר 2018 טען אביה של תמימי שישראל מונעת ממנה וממשפחתה לצאת לאירופה דרך ירדן, שם רצו להשתתף באירועים לציון ההתנגדות לכיבוש ומאסרה של תמימי. כעבור ימים אחדים השתתפה תמימי בכנס בצרפת, ובהמשך החודש התארחה במועדון הכדורגל ריאל מדריד וקיבלה חולצה עם שמה מאמיליו בוטרגניו.
ב-2022 החלה בלימודי תואר ראשון במשפטים, והוציאה לאור ספר אוטוביוגרפי באנגלית בשם "הם קראו לי לביאה: מאבקה של נערה פלסטינית לחופש" ("They Called Me a Lioness: A Palestinian Girl's Fight for Freedom"), בשיתוף העיתונאית דנה טקרורי (אנ').
ב-31 באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, התפרסם סטורי בדף אינסטגרם הנושא את שמה בו נכתב "המסר שלנו לעדרי המתנחלים: מחכים לכם בכל ערי הגדה, מחברון ועד ג'נין. אנחנו נשחט אתכם ואתם תגידו שמה שהיטלר עשה לכם היה בדיחה. נשתה את דמכם ונאכל את גולגולתכם. קדימה, אנחנו מחכים לכם". בעקבות כך נעצרה ב-6 בנובמבר 2023 בידי כוחות צה"ל בחשד לעבירות הסתה ותמיכה בטרור. לטענת אמה חשבון האינסטגרם לא שייך לה וישנם חשבונות רבים הנושאים את שמה. ב-30 בנובמבר 2023 שוחררה ממעצר במסגרת עסקת החזרת החטופים.
בתרבות הפופולרית

גיבור סרטו של נדב לפיד "הברך" הוא במאי קולנוע שעובד על סרט חדש העוסק באקטיביסטית הפלסטינית עהד תמימי. שמו של הסרט מתייחס לדבריו של ח"כ בצלאל סמוטריץ': "עהד תמימי הייתה צריכה לחטוף כדור בברך".
באפריל 2018 נפתחה ביוהנסבורג תערוכת הצילום "אני, עהד תמימי", שבה מוצגים 25 צילומים שצילם חיים שוורצנברג ומציגים את תמימי מאז שהייתה בת 10.
סרגל כאב

סרגל כאב או סולם כאב הוא אמצעי למדידת עוצמת כאב. הסרגל הוא הסימן החיוני החמישי, ומשמש ככלי תקשורת בסיסי ברפואה. הסרגל משמש להבנה טובה יותר של סוג הכאב, וקביעת סדר הטיפול בחולים.
כאב, הוא חוויה תחושתית בלתי נעימה עד כדי סבל ואי-נוחות, ולעיתים קרובות פוגעת באיכות החיים של החולה. מטרת הכאב היא להתריע בפני סכנה לפגיעה גופנית. מלבד המרכיב הפיזי, מתלווים מרכיבים רגשיים וקוגניטיביים (חרדה או דחק).
הסרגל מאפשר לדרג את סוג הכאב, עוצמתו ומִשכו, וכך מאפשר דיאגנוזה טובה יותר, קביעת תוכנית טיפול, והערכת אפקטיביות הטיפול.
הערכת כאב אשר מתבססת על תשובת המטופל היא סובייקטיבית, (למשל, לעומת חום הנמדד במדויק) וקיימים אמצעים שונים המאפשרים את צמצום אי הוודאות וקביעה אובייקטיבית ככל האפשר למדידת כאבים בכל סוגי המטופלים, ובהם יילודים, נערים, מבוגרים ומטופלים שהתקשורת עִמם מוגבלת. שיטות אלו מסתמכות על דיווחים כמותיים מהמטופל בעזרת שיטות שתקפותן נחקרה ונמצאה גבוהה. שיטות אלה לרוב משתמשות בהצגה של מספר אפשרויות לתיאור כאב, כשהן מדורגות בסרגל מדידה. התיאורים יכולים להיות מספריים, מילוליים, חזותיים או משולבים.
הסרגלים הנפוצים ביותר הם VAS, הסרגל המספרי, וסולם הפרצופים שמשמש בעיקר לילדים.
שיטות למדידת כאב

סרגל VAS (סולם אנלוגי חזותי (אנ')) - הנפוץ ביותר והקל ביותר לשימוש. למדידת עוצמות כאב סובייקטיביות, הסרגל הפשוט ביותר מורכב מקו ברוחב 10 ס"מ, שנקודות הקצה שלו מייצגות מצבי קיצון כמו "אין כאב" עד "הכאב הגרוע ביותר", המטופל מסמן (עם האצבע או בעיפרון) את הכאב שהוא חש. המטפל מודד את הסימון בסרגל ומסמן את התוצאה כמידת הכאב (למשל 55 מ"מ).
שימוש בסולמות כאב חזותיים (Verbal/Numerical Pain Rating Scale), הבנויים מסרגל מדורג לדירוג עוצמת הכאב החל מ-0 (ללא כאב) עד 10 (הכאב הגרוע ביותר). הדירוג מורכב ממערכת ציונים של עוצמת הכאב החלש ביותר, החזק ביותר והנוכחי במהלך 24 השעות האחרונות. סולם מילולי מבוסס על שיטה דומה, ועליו מספר איורים או תיאורים מילוליים הקשורים לכאב.מחקרים הוכיחו שבעזרת סרגל זה ניתן להבחין בשינויים בעוצמת הכאב בצורה מיטבית. עם זאת, המדידה היא חד ערכית ומבוססת על ערך יחיד, כאשר לכאב לעיתים מתלווים היבטים נפשיים, פסיכולוגיים וחברתיים שלא משתקפים במדידה.
סרגל הכאב של מקגיל מאפשר למדוד כאב על מרכיביו התחושתיים, הרגשיים והקוגניטיביים. המטופלים נדרשים לבחור מתוך רשימת מילים המחולקת ל-20 קבוצות את המילים המתאימות ביותר לתיאור תחושת הכאב שלהם. נמצא שהדרך שבה מתוארים סוגי כאב שונים שונה במידה משמעותית.
תשאול המטופל לתיאור מילולי של הכאב:
| --- | --- |
סוג כאב: לוחץ • קורע • דוקר • צורב • עמום
משך הכאב: שניות • דקות • שעות • ימים
תדירות כאב: מתמשך • בהפסקות
שיטות למדידת כאב > סולמות לא מילוליים

סרגל פרצופים (FPS-Faces pain scales) כמו FPS-R או סרגל הפרצופים של וונג-בייקר (הסרגל התחתון בתמונה) - מיועד לילדים, ומורכב מ-6 פרצופים המייצגים דרגות כאב שונות, החל מפרצוף שמח או פרצוף נייטרלי ב-0, "ללא כאב" עד לפרצוף בוכה, בדרגה 10, "הכאב הגרוע ביותר שאפשר לדמיין". הסרגל ניתן לשימוש החל מגיל 3. בניגוד לסרגלים המספריים, סרגלי הפרצופים אינם דורשים יכולת הבנת מספרים ויכולים לשמש לילדים שלא למדו עדיין בבית ספר, או בעלי פגיעה מוחית.
סקלת הצבע של אלנד (Eland Color Scale, The Rainbow Pain Scale) - לילד מוצגת תמונה של הגוף משני צדדיו וארבעה צבעים המייצגים רמות כאב שונות. על הילד לצבוע את הגוף בהתאם לרמת הכאב שהוא חש. דורש זמן רב לעומת סרגלי ההערכה האחרים.
"חתיכות כאב" (Pieces of Hurt)/אסימוני הפוקר של הסטר (Nancy Hester Poker Chip Tool) - שימוש בחפצים כגון אסימוני משחק, לרוב עד ארבעה, לייצוג רמות הכאב. המטפל מראה אסימון אחד ומסביר שהוא מייצג מעט כאב, וכי האסימון הבא מסמן כאב רב יותר. על הילד לסמן את מספר האסימונים שמייצג את הכאב. בשיטה זו אין "אפס" כאב, משום שנמצא כי ילדים שלא כואב להם, יגידו זאת במפורש.
סרגל אאוצ'ר (the Oucher Scale) - צילומי פנים של ילדים החווים כאב בעוצמה מתגברת מ-1 עד 10. מוצג לילדים קטנים מאוד אך המבינים הבעות פנים, במטרה שיצביעו על הפרצוף המייצג את תחושת הכאב שהם חשים.
שיטות למדידת כאב > סולמות לאבחנה חיצונית של המטפל

בשימוש במקרה שהחולה לא מתקשר עם הסביבה (מעורפל הכרה, בעל פגיעה מוחית וכולי).
סרגל PAINAD - להערכת כאב בחולי דמנציה או מטופלים שאינם מתקשרים. מורכב ממתן דירוג 0 עד 2 בקטגוריות: נשימה, קולות, הבעת פנים, שפת גוף והרגעת המטופל.
סרגל FLACC - לילדים עד גיל 7, או למבוגרים שלא מתקשרים עם הסביבה. בדומה לסרגל PAINED, ניתן דירוג 0–2 על הבעת הפנים, מנח הרגליים, פעילות, בכי ויכולת הרגעה על ידי המטפל.
שלא לצורך טיפולי, אלא לצורך מחקרי בלבד, הכאב נמדד גם בעזרת גירויים פיזיים מכומתים. כך למשל ניתן למדוד בעזרת מד כוח, צביטה בלחץ המקסימלי שיכול לשאת נבדק או בעזרת תרמומטר את הטמפרטורה המקסימלית הנסבלת.
הערות שוליים

↑  Katherine R. Jones, RN, PhD, FAAN; Carol P. Vojir, PhD; Evelyn Hutt, MD; Regina Fink, RN, PhD, FAAN,‏ Determining mild, moderate, and severe pain equivalency across pain-intensity tools in nursing home residents, באתר JRRD,‏ 5 ביוני 2007 (לקוח מכרך 44 גיליון 2, 2007, עמודים 305–314)
↑  Assessing Pain, באתר Let's Talk PAIN
↑  סולם כאב לעיתים קרובות אינו מציג נכונה את תחושת המטופלים בחדר המיון באתר EMED
↑  האיגוד הישראלי לרפואת ילדים
↑  הנחיות האיגוד הישראלי לרפואת ילדים
↑  P. Mahon, L. Holsti, H. Siden, C. Strahlendorf, L. Turnham, D. Giaschi, Using Colors to Assess Pain in Toddlers: Validation of "The Rainbow Pain Scale"--A Proof-of-Principle Study, Journal of Pediatric Oncology Nursing 32, עמ' 40–46
↑  Children’s self-reports of pain intensity: Scale selection, limitations and interpretation,הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית
↑  Pediatric Pain Management
↑  using oucher scale,oucher images
↑  פרוטוקול טיפול בכאב - בית חולים הלל יפה
↑  FLACC Scale (אורכב 10.12.2008 בארכיון Wayback Machine) (Extracted from The FLACC: A behavioral scale for scoring postoperative pain in young children, by S Merkel and others, 1997, Pediatr Nurse 23(3), p. 293–297)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
סרגל אנלוגי חזותי (VAS) לשאלה "כמה חמור הכאב שלך כרגע?"
סרגל כאב
שיטת הצבע של אלנד
סרגל אאוצ'ר
עפרה (שבט בנימין)

עָפְרָה היא עיר מקראית בנחלת שבט בנימין שמקובל לזהותה עם הכפר טייבה שנמצא כקילומטר אחד דרומית מהר בעל חצור.
חוקרי המקרא התמודדו עם הקושי בהתאמת הפסוקים בספר יהושע לממצאים הגאוגרפים ולזיהויה של עפרה עם טייבה. מצד אחד, על פי תיאור הגבול בספר יהושע עבר קו הגבול בין בנימין לאפרים מיריחו לבית אל שנמצאות שתיהן מדרום לטייבה, ומאידך, מופיעה עפרה ברשימת ערי בנימין שנחלתו הייתה הדרומית מבין שני השבטים. היו שטענו כי רשימת הערים היא מזמן מאוחר יותר ואכן אין התאמה בין שני התיאורים. אחרים הסבירו כי קו הגבול לא הלך בקו ישר מיריחו לבית אל, אלא הקיף את עפרה וכלל אותה בתחומי נחלת שבט בנימין. פרופ' יהודה אליצור פירש את הפסוקים על פי הסבר זה, וטען כי הגבול לא הקיף את עפרה באופן שרירותי, אלא הוא נמשך מיריחו להר בעל חצור, שנמצא צפונית לעפרה, וממנו לבית אל, וזאת משום שההר הבולט משמש נקודת גבול גאוגרפית-טבעית וקצהו של החבל שנקרא "הר בית אל".
עפרה נזכרת מאוחר יותר כאזור הקרב שנערך בין פלשתים ובני ישראל בהנהגתו של שאול המלך. ייתכן שזוהי העיר הנזכרת בפרשת אמנון ותמר בשם "אפרים" ובמלחמת אביה בן רחבעם בירבעם בן נבט בשם "עפרין".
עפרה הייתה מיושבת כל ימי בית שני. היא מוזכרת כאחת הערים שהיו בשליטת שמעון התרסי. על פי יוסף בן מתתיהו, אספסיאנוס כבש אותה בדרכו מקיסרין לירושלים.
על פי הברית החדשה, שהה ישו בירושלים מימי חג החנוכה, עד שראשי הכהנים ופרושים חיפשו עילה להכחיד אותו, על כן עבר ישו להתגורר יחד עם תלמידיו בעפרה עד שעלה חזרה לירושלים לקראת חג הפסח:
"וַיִּוָּעֲצוּ יַחְדָּו (ראשי הכהנים והפרושים) לַהֲמִיתוֹ מֵהַיּוֹם הַהוּא וָהָלְאָה׃ על־כֵּן לֹא־הִתְהַלֵּךְ יֵשׁוּעַ עוֹד בְּתוֹךְ הָיְּהוּדִים לְעֵינֵי הָעָם כִּי אִם־סָר מִשָּׁם אֶל־הָאָרֶץ הַקְּרוֹבָה לַמִּדְבָּר אֶל־עִיר עֶפְרַיִם וַיָּגָר־שָׁם עִם־תַּלְמִידָיו"
בימי הביניים, עדיין נקרא בערבית 'עפרא' וגאוגרף מוסלמי במאה ה-13 מזכירה.
ב-1975 הוקם יישוב בשם עפרה מערבית לכפר הפלסטיני טייבה.
הערות שוליים

↑  עיר מקראית נוספת בשם עפרה שכנה באזור צפוני יותר, בנחלת שבט מנשה, והיא הייתה עירו של יואש ממשפחת אבי-העזרי, אביו של גדעון השופט.
↑  השם טייבה (الطيّبة) הוא קיצור של השם א-טייבת-אל-איסם (الطيّبة الاسْم) - "טובת השם" או "זו ששמה טוב". שם זה ניתן על ידי הערבים לכמה יישובים שנקראו בתקופות שקדמו לכיבוש הערבי "עפרית" (عفريت) או "עפרה" כיון שמשמעותם בערבית היא "שֵד", ולכן העדיפו תושבי המקום לקרוא ליישובים בשם בעל משמעות חיובית.
↑  יהודה אליצור, ‏"ויצא מבית אל לוזה": למהלכו של גבול בנימין-אפרים, באתר "דעת".
יהודה אליצור, ‏גבולות נחלת אפרים, באתר "דעת".
↑  ספר שמואל א', פרק י"ג, פסוק י"ז.
↑  ספר שמואל ב', פרק י"ג, פסוק כ"ג.
↑  ספר דברי הימים ב', פרק י"ג, פסוק י"ט.
↑  "עופרים" על פי תרגום דליטש, "אפרים" על פי התרגום החדש
↑  הבשורה על פי יוחנן י"א 53-54
↑  יאקות, מעג'ם אלבולדאן ג. עמ' 688
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007420174305171
עליזה אורבך

| --- | --- |

דיוקן עצמי, 2007
 לידה:  17 באוגוסט 1940 חיפה, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  29 במרץ 2016 (בגיל 75) ירושלים, ישראל
 לאום:  ישראלית
 תחום יצירה:  צילום
 צאצאים:  עדן אורבך עפרת 
 alizaauerbach.com
 
עליזה אורבך (17 באוגוסט 1940 - 29 במרץ 2016) הייתה צלמת ישראלית.
ביוגרפיה

עליזה אורבך נולדה בשנת 1940 בחיפה. היא בוגרת האוניברסיטה העברית בפילוסופיה ובמקרא. לאחר לימודי התואר הראשון עסקה שנים אחדות בהוראה בבית הספר התיכון של הגימנסיה העברית בירושלים. בגיל 25 קיבלה את המצלמה הראשונה מסבתה לכבוד נסיעה מחוץ לישראל. בשנת 1972 החלה לצלם באורח מקצועי, ובשנת 1974 הציגה לראשונה תערוכת יחיד בנושא "נוער ישראלי", שנדדה ברחבי העולם מטעם משרד החוץ הישראלי. בין השנים 1972–1989 עסקה בצילום לעיתונות בארץ ובעולם. תצלומיה התפרסמו בעיתונים כגון "הארץ", "ג'רוזלם פוסט", "הניו יורק טיימס", "הטיימס", "די צייט" ועוד. אורבך הייתה נשואה למבקר וחוקר האמנות גדעון עפרת. בתם היא אמנית הווידאו עדן אורבך עפרת. חיה ופעלה בירושלים.
עיקר עבודתה של אורבך היה בתחום תצלומי הדיוקן והצילום התיעודי ההומני. בצילומיה עסקה אורבך במספר תימות מובילות: דיוקנים - אורבך תיעדה חלוצים, יוצאי ברית המועצות, יוצאי אתיופיה וניצולי שואה. נשים - אמהות ונשים עובדות. צילומי נוף וצילומים שליוו את כתיבתה.
פרסמה אלבומי תצלומים שצולמו לאורך שנים, והבולטים שביניהם הם "אמהות" (1997), "ראשונים" (1990), "נשים בעבודה" (2003) ועוד. תצלומיה מאופיינים בהדגשת המבט האנושי לצד הדגשת מבטו של האמן על ידי הדפסת הפריים המלא (ללא חיתוך), על ידי שימוש בהדפסות שחור/לבן, ובנטייה לגרעיניות.
צילומיה של אורבך מצויים באוספים של מוזיאונים כגון מוזיאון ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, המשכן לאמנות על שם חיים אתר, המוזיאון הפתוח לצילום, המוזיאון לאמנות ישראלית, רמת גן, מוזיאון על התפר, ובאוספים פרטיים שונים כגון אוסף לוין. בשנת 2017 התקיימה תערוכה רטרוספקטיבית של יצירותיה של עליזה אורבך במשכן לאומנות עין חרוד.
משפחתה תרמה את ארכיונה האישי לספרייה הלאומית בשנת 2018.
פרסים

1989 - מקום שלישי בתחרות הצילום הבינלאומית של חברת ניקון.
1993 - מקום שני בתחרות הצילום הבינלאומית של חברת ניקון.
1993 - מקום שלישי בתחרות הצילום הבינלאומית מטעם אונסקו.
1995 - פרס אמריקן אקספרס מטעם אונסקו.
1996 - מקום ראשון ומקום שני בתחרות הצילום הבינלאומית סין בעיני זרים.
1998 - מקום שני בתחרות הצילום הבינלאומית של חברת ניקון.
ספרים

1983: צפור האבן: ירושלים בשירה העברית החדשה: אנתולוגיה בעריכת חיים באר, תצלומים מאת עליזה אורבך. שבא
1990: ראשונים - אלבום צילומים. הוצאת משרד הביטחון
1992: עולים הוצאת משרד הביטחון
1997: אמהות. הוצאת סטימצקי.
2003: נשים בעבודה. כתר
2007: שיר על הים
2009: ניצולים. הוצאת יד בן-צבי
2011: הטעם המופלא של תאני שיגורנסקי. הוצאת הקיבוץ המאוחד
2015: שיר על הארץ. הוצאת הקיבוץ המאוחד
2016: עליזה אורבך: חיים. עין חרוד: משכן לאמנות ע"ש חיים אתר
הערות שוליים

↑  עדן עפרת, הכחול הגדול הזה, באתר ynet, 23 באוקטובר 2007
↑   אלכס ליבק, מהות הצילום על פי עליזה אורבך, באתר הארץ, 22 בדצמבר 2016
↑   שני ליטמן, מתה הצלמת עליזה אורבך, באתר הארץ, 30 במרץ 2016
↑  המשכן לאמנות | חיים, באתר museumeinharod.org.il
↑  המשכן לאמנות | חיים, באתר museumeinharod.org.il
↑  חיים, באתר המשכן לאמנויות, ‏2016-09-20
↑  ארכיון עליזה אורבך, בספרייה הלאומית, תמר לוינסון, "להתקרב למשהו, למישהו: עליזה אורבך 1940–2016", עת-מול 285 (דצמבר 2023), עמ' 13–17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270429  NLI: 987007258189505171  BnF: cb15095765f (data)  GND: 121959112  ISNI: 0000 0001 1999 420X  LCCN: n88100315  NTA: 070918104  PIC: 316799  RKD: 396702  ULAN: 500341304  VIAF: 82585792   WorldCat (עם VIAF): 82585792
סימנס (חברה)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 סוג:  חברה ציבורית
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט (1 בינואר 1897–SIE) 
 מייסדים:  ורנר פון סימנס
 תקופת הפעילות:  1847–הווה (כ־177 שנים)
 חברות בנות:  Dade Behring  BSH Hausgeräte  EMeter  סימנס בלגיה  קבוצת דרסר-רנד  Siemens Limited  סימנס בריאות  סימנס ערב הסעודית  סימנס טכנולוגיה ושירותים פרטיים  Nokia Networks  סימנס שירותים פיננסים  Siemens Wind Power  סימנס קנדה  סימנס תקשורת  Siemens España  Siemens & Halske  Siemens Digital Industries Software  Siemens-Bauunion  Siemens Brothers  Gigaset  Siemens-Reiniger-Werke  Siemens Elektrizitäts-Aktien-Gesellschaft  Siemens-Planiawerke AG für Kohlefabrikate  חברת סימנס  סימנס (הולנד)  סימנס איטליה  סימנס (רומניה)  סימנס יוון  סימנס אוסטריה  Faraday  סימנס פורטוגל  סימנס  סימנס שוודיה  סימנס (נורווגיה)  סימנס (ארצות הברית)  סימנס (סין)  סימנס (הממלכה המאוחדת)  סימנס (סינגפור)  OEZ 
 מיקום המטה:  מינכן 
 משרד ראשי:  גרמניהברלין ומינכן, גרמניה
 ענפי תעשייה:  הנדסת חשמל, lighting technique, מכשור רפואי, תעשיית האלקטרוניקה, אלקטרוניקה, הנדסת מכונות, power plant technology, קונגלומרט, powertrain technology, הנדסה ביו-רפואית, תעשיית הטלקומוניקציה 
 מוצרים עיקריים:  סימנס ולארו, תוכנה, SIMATIC 
 הכנסות:  77,769,000,000 אירו (נכון ל־2023) 
 רווח תפעולי:  10,570,000,000 אירו (נכון ל־2023) 
 רווח:  7,949,000,000 אירו (נכון ל־2023) 
 הון עצמי:  47,791,000,000 אירו (נכון ל־30 בספטמבר 2023) 
 מנכ"ל:  Roland Busch 
 עובדים:  480,000
  
 www.siemens.com
 
סימנס (בגרמנית: Siemens AG, מבוטא "זימנס"; חברת המניות סימנס) היא תאגיד רב-לאומי גרמני, מהגדולים בעולם. החברה, שבסיסה בברלין ובמינכן, מתמחה בייצור פתרונות תחבורה, מוצרי חשמל ביתיים וציוד רפואי. סימנס היא החברה הגדולה ביותר בעולם בתחום ההנדסה. החברה בעלת משקל רב יחסית במדד DAX של הבורסה לניירות ערך בפרנקפורט.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חברת סימנס הוקמה באוקטובר 1847 על ידי הממציא ארנסט ורנר פון סימנס. סימנס פיתח מחט למכשיר הטלגרף, כך שהמידע יתקבל כאותיות ולא כקוד מורס. בשנות ה-50 של המאה ה-19 התרחבה חברת הטלגרף של האחים סימנס ללונדון שבבריטניה ולסנקט פטרבורג שברוסיה. סימנס החל להתעניין בטלגרף אחרי שראה את אחד המכשירים הראשונים מסוג זה, שהמציא צ'ארלס ויטסטון. הוא נעשה מומחה לטלגרפיה, ותוך כדי שירותו הצבאי הקים חברה לבניית טלגרפיה בברלין ביחד עם ידידו גיאורג הלסקה. ב-1849 עזב את השירות כדי להקדיש את כל זמנו לפיתוח עסקיו. חברת סימנס-הלסקה התרחבה במהירות והקימה שלוחות בארצות הברית. הישגה החשוב ביותר בימיו של ורנר היה הנחת כבל טלגרף מהודו לאירופה. גם כשהיה עסוק בניהול חברתו ובפעילות ציבורית נרחבת, המשיך ורנר להמציא המצאות לשכלול מכשירי הטלגרף שבנה.
היסטוריה > בזמן מלחמת העולם השנייה

כחברות גרמניות גדולות אחרות, שימשה גם סימנס בתקופת שלטון המפלגה הנאצית בשנים 1933 – 1945 ככלי ליישום מדיניות המפלגה הנאצית. בין היתר, הפעילה החברה מפעלים ובתי מלאכה בהם עבדו עובדי כפייה, חלקם היו ממוקמים במחנות ריכוז והשמדה. כך למשל במפעל סימנס אשר הוקם במחנה ההשמדה אושוויץ, הועבדו כ-100,000 אסירים ואסירות. החברה שילמה לאחר המלחמה פיצויים למספר עובדי כפייה. מפעלי החברה שימשו גם יעד להפצצות בעלות הברית. לאחר המלחמה נחשפו רבים מפשעי החברה ומספר מנהליה הואשמו בפשעי מלחמה, כולל סיוע להקמת מחנות ההשמדה.
היסטוריה > לאחר מלחמת העולם השנייה

ב-1966 התמזגו Siemens & Halske (S&H, נוסדה ב-1847), Siemens-Schuckertwerke (SSW, נוסדה ב-1903) ו-Siemens-Reiniger-Werke  SRW, נוסדה ב-1932) לתאגיד אחד.
החברה פיתחה מרכזייה דיגיטלית ראשונה ב-1980. ב-1988 רכשה החברה את החברה הבריטית Plessey.
סימנס, שהתעניינה בהרחבת העיסוק הטכנולוגי שלה ובכניסה לשוק האמריקאי, נכנס ב-1977 לשותפות עם AMD. במסגרת זו רכשה החברה 20% ממניות AMD, ובכך העניקה ל-AMD תמריץ להרחבת קו המוצרים שלה. שתי החברות הקימו את Advanced Micro Computers  (ובקיצור AMC) וכך נכנסה AMD לפיתוח וייצור של מיקרו־מחשבים, ובפרט בעזרת מעבדי זילוג מדגם Z8000. ב-1979 רכשה AMD מחדש את חלקה של סימנס במניות, וב-1981 סגרה AMD את AMC.
היסטוריה > שנות האלפיים: פרשת השוחד הבינלאומית

החל מ-2005 החלה להיחקר, תחילה בגרמניה, לאחר מכן בארצות הברית ובמדינות נוספות, פרשת שוחד אשר בה מעורבים בכירים בחברת סימנס, בעיקר בחטיבת הטלפוניה שלה. התברר כי בלפחות 2,700 מקרים העסיקה החברה נציגים מקומיים, בין היתר במדינות ישראל, בנגלדש, ניגריה, ארגנטינה, ונצואלה, סין ועיראק, כאשר תפקידם של נציגים אלה היה לקדם באמצעים לא חוקיים את זכייתה של סימנס במכרזים מקומיים לאספקת טורבינות ומוצרים אחרים מתוצרת החברה לממשלות המדינות המעורבות.
סימנס הואשמה אף בשימוש בבריונים לתקיפת העדים נגדה בארגנטינה.
סימנס נקנסה בגין מעשיה אלו בסכום של מיליארד ו-600 מיליון דולר. כמו כן התברר כי בין השנים 2001 ל-2007 מימנה סימנס אפיקים פליליים של פעולות כאלה בסכום של בין 800 מיליון ל-1.4 מיליארד דולר. במדינות בעלות רמת שחיתות גבוהה, הגיעו התשלומים הללו עד לערך של 40% מהחוזה. סימנס טענה שהבדיקות הפנימיות והרפורמות הקשורות לפרשה עלו לחברה סכום של למעלה ממיליארד דולר.
בישראל הורשע עו"ד דן כהן, שהיה דירקטור בחברת החשמל, ושנמלט לפרו במהלך החקירה והוסגר אחר כך לישראל, בעבירות של קבלת שוחד ומרמה. בשנת 2008 הגישה סימנס העולמית תביעה כנגד מנכ"ל חברת הבת סימנס ישראל, אורן אהרונסון, בטענה שהוציא כספים במרמה מהחברה, וכי הוא האחראי הבלעדי לתשלום השוחד לדן כהן. החליף אותו בתפקיד אליעזר טוקמן, אשר נשא את התפקיד עד לתחילת 2015. נגד שישה מבכירי חברת החשמל הוגש כתב אישום באשמת קבלת שוחד מסימנס. במרץ 2017 הורשעו חמישה בכירים בחברת החשמל במסגרת הסדר טיעון בעבירות שוחד והפרת אמונים. בנובמבר 2017 הורשעה חברת סימנס ישראל, במסגרת הסדר טיעון, בעבירה של קשירת קשר לביצוע פשע, והוטל עליה קנס בסך 63 מיליון ש"ח.
פעילות עסקית

סימנס היא חברה ציבורית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בפרנקפורט ובבורסה של ניו יורק (מאז 12 במרץ 2001). מטה החברה מתחלק בין הערים מינכן וברלין בגרמניה, אך בדומה לחברות ענק דומות בהיקפן, גם סימנס פועלת כיום בשוק הבינלאומי.
סימנס מעסיקה במפעליה ובחברות הבת שלה כ-400,000 איש, ב-190 מדינות. בשנת 2010 דיווחה על מכירות עולמיות בהיקף של 80 מיליארד אירו (כ-400 מיליארד ש"ח).
לסימנס שש חטיבות עסקיות עיקריות: תקשורת ומידע; אוטומציה ושליטה; כוח; תחבורה; רפואה; ותאורה (תחת המותג OSRAM AG). מפעליה ממוקמים בגרמניה, בסין, בפולין ובטורקיה.
לסימנס יש שותפות עסקית עם חברת נוקיה, אשר הפכה בהמשך לייסודה של חברת Nokia Networks.
סימנס ישראל

בישראל פועלת החברה מאז שנות ה-60 של המאה ה-20, החברה לא נכנעה לחרם הערבי והחליטה לפעול בישראל. חברת ציגלר הנדסת חשמל מונתה לנציגתה בישראל. בין השאר סיפקה לישראל מרכזיות טלפונים ואף מכרה ידע להקמת קו ייצור בחברת אלישרא (שאז פעלה תחת השם "א.אי.ל ישראל") ומערכות לבקרת רמזורים. בשנת 1999 הוקמה חברת "סימנס ישראל" כשותפות בין סימנס העולמית שהחזיקה 75% וחברת ציגלר הנדסת חשמל.
בשנות ה-90 הואצה פעילות התאגיד בישראל בעקבות תהליך השלום, ובנוסף על פעילות מכירה ושירות, החלה סימנס להשקיע בחברות ישראליות, באופן ישיר או דרך קרנות הון סיכון. בפעילותה בישראל בשנים 1995–2005 השקיעה סימנס כ-500 מיליון יורו בחברות ישראליות. בין החברות בהם השקיעה או רכשה היו:
"אורנט טכנולוגיות תקשורת" - חברה שפיתחה מתגי Ethernet וב-1995 נרכשה על ידי סימנס תמורת 30 מיליון דולר.
"רדנט", מקבוצת רד-בינת - חברה שפיתחה מרבב גישה בטכנולוגיית ATM (פרוטוקול תקשורת מהיר), נרכשה ב-1997 בידי סימנס תמורת כ-75 מיליון דולר.
"רדוויז'ן" - חברה נוספת מקבוצת רד-בינת בה השקיעה קרן הון הסיכון של סימנס ב-1999. וממישה את החזקתה ברווח, לאחר שהונפקה בבורסת הנאסד"ק.
"טקנומטיקס" - חברת תוכנה ישראלית שב-2005 נמכרה לחברת התוכנה האמריקאית UGS, שעצמה נרכשה ב-2007 בידי סימנס. טקנומטיקס מממשיכה לפעול כחלק מחטיבת מוצרי התוכנה של סימנס.
"סאוואן תקשורת" - חברה שהוקמה בשנת 1996 ופיתחה שבבי תקשורת לטכנולוגיה של VDSL, המיועדת להעברת נתונים בקצבים מהירים במיוחד על גבי תשתית הנחושת של קווי טלפון קיימים. בשנת 2000 נרכשה החברה בידי חברת הבת של סימנס אינפיניון תמורת 130 מיליון דולר, והיא הפכה למרכז הפיתוח של אינפיניון בישראל. ב-2007 סגרה חברת אינפיניון את פעילות המחקר והפיתוח שלה בישראל.
"טלנולדג'" (TeleKnowledge) - חברת הזנק שפיתחה מערכות לחיוב לקוחות (בילינג) לחברות תוכן באינטרנט.
"פולו-ואפ" (Followap) - חברת זנק שפיתחה מערכות תשתית להעברת מסרים מיידיים ויישומי תקשורת מבוססי מיקום.
בשנת 2008, בעקבות פרשת השוחד בחברה, רכשה סימנס העולמית את מלוא הבעלות בסימנס ישראל. אליעזר טוקמן מונה כמנכ"ל סימנס ישראל, הוא הוחלף בידי שמואל פלדל ב-2015. בשנת 2020 מונה אריאל פורת למנכ"ל.
החברה מעסיקה כ-650 עובדים ופעילה בתחומי האנרגיה, התחבורה, הטלקומוניקציה והרפואה.
ראו גם

סימנס ולארו
סרגיי גורלוקוביץ'

סרגיי ואדימוביץ' גורלוקוביץ' (ברוסית: Серге́й Вади́мович Горлуко́вич, ; נולד ב-18 בנובמבר 1961) הוא כדורגלן עבר סובייטי ורוסי, ששיחק בעמדת המגן בקבוצות דינמו מינסק, לוקומוטיב מוסקבה, ספרטק מוסקבה ובנבחרת ברית המועצות. זכה עם הנבחרת האולימפית של ברית המועצות במדליית זהב באולימפיאדת סיאול לאחר פירוק ברית המועצות שיחק בנבחרת רוסיה. מאז פרישתו ממשחק פעיל אימן קבוצות מהליגות הנמוכות ברוסיה.
ביוגרפיה

גורלוקוביץ' התחנך בפנימייה לכדורגל במוהילב. בשנת 1980 צורף לסגל של קבוצת טורפדו מוהילב. בהמשך שיחק ב  הומל. ב-1985 חתם בקבוצת דינמו מינסק מהליגה הסובייטית הבחירה. לאחר עונה אחת במינסק עבר למוסקבה והצטרף ללוקומוטיב מוסקבה. בשנת 1988 זומן לנבחרת האולימפית של ברית המועצות. יחד עם הנבחרת השתתף באולימפיאדת סיאול, בה נטל חלק בכל משחקי הנבחרת בטורניר. בעקבות הופעה מוצלחת באולימפיאדה זומן לנבחרת הראשית של ברית המועצות, איתה נטל חלק במונדיאל 1990.
באותה שנה עזב גורלוקוביץ' את ברית המועצות ושיחק במשך 5 שנים בגרמניה - בקבוצות בורוסיה דורטמונדואורדינגן 05.
תארים

מדליית זהב באולימפיאדת סיאול
אליפת רוסיה - 1995, 1996, 1997, 1998
הגביע הרוסי - 1998
סרגיי גריבקוב

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1822 קאסימוב, רוסיה 
 פטירה:  16 בדצמבר 1893 (בגיל 71) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה 
 
סרגיי גריבקוב (ברוסית: Сергей Грибков;‏ 4 ביולי 1822 – 16 בדצמבר 1893) היה צייר רוסי של סצנות היסטוריות וז'אנריות בסגנון ריאליסטי, וכן איקונוגרף.
ביוגרפיה

סרגיי נולד במשפחה של סוחרים זעירים מקאסימוב. חוסר שביעות רצונו מעולם העסקים הוביל אותו לקריירה אמנותית בגיל מאוחר יחסית. ב-1841 היסטוריון האמנות והסופר סרגיי סטרוגנוב ביקר בקאסימוב והזדמן לו לבחון כמה מציוריו של גריבקוב. הוא התרשם מספיק כדי להציע שגריבקוב יעסוק באמנות באופן מקצועי. אביו הסכים בעל כורחו, וב-1844, הוא החל ללמוד בבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה אצל מיכאיל סקוטי ואפולון מוקריצקי.
בעודו בבית הספר, אביו דרש הוכחות לכך שהוא מתקדם. בשנת 1851, הציור שלו של אישה ספרדית מתפללת בכנסייה הביא לו ציון לשבח מהמועצה המנהלת של אגודת האמנות של מוסקבה והוא זכה בתואר "אמן" על ידי האקדמיה הקיסרית לאמנויות.
הוא נשאר בבית הספר במוסקבה עד 1856. בשנת 1864, ציור שלו סצנה מתוך סיפור מאת גוגול, זיכה אותו בפרס הראשון בתחרות שנערכה על ידי "אגודת מוסקבה לאוהבי האמנות".
בין השנים 1880 ל-1890 בערך, הוא העביר שיעורים בסטודיו הפרטי שלו לאמנות במוסקבה וסיפק את כל התמיכה שהוא יכול לאמנים מתקשים, בעיקר אלכסיי סאווראסוב, שהיה לעיתים קרובות אורח בביתו של גריבקוב. בשנת 1882, הוא ערך תצוגה מרכזית ב"תערוכת האמנות והתעשייה הכל-רוסית".
במהלך השנים האחרונות לחייו, בנוסף לציורי השמן שלו, הוא יצר ציורי קיר לכמה כנסיות במוסקבה, קתדרלת סרגייב-קאזאן בקורסק וקתדרלת העלייה לשמיים בעיר הולדתו קאסימוב. הוא גם עשה ציורי קיר עבור בית החולים קתרין במוסקבה.
גריבקוב מת בעוני והיה צריך לגייס כספים כדי לשלם עבור הלווייתו.
הערות שוליים

↑  Brief biography
↑  Русские художники. Грибков Сергей Иванович., www.artsait.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 344736