stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנון זך
קריירה פוליטית

לקראת בחירות 1983, שובץ זך במקום השלישי ברשימת המערך (העבודה ומפ"ם) למועצת העיר אזור. הרשימה הוכרזה כרשימה זוכה מאחר שהייתה היחידה שנרשמה להתמודדות ומילאה את כל 11 המושבים במועצה. בתום הבחירות מונה זך לסגנו של ראש המועצה יצחק אלישיב, שנבחר גם הוא כמועמד יחיד. לקראת הבחירות לכנסת השתים עשרה, ולאחר 15 שנות כהונה כראש המועצה, החליט יצחק אלישיב להתמודד על מקום ברשימת המערך לכנסת ולפנות את מקומו כראש המועצה. זך נבחר במקומו כמועמד המערך לראשות המועצה וזכה לרוב גדול של 69.9% מקולות הבוחרים.
בבחירות 1993, חבר זך לרשימת מרצ העירונית ולמפלגת העבודה בה הוא חבר והשתיים הריצו רשימה משותפת בראשותו למועצה כשהוא מועמדן לראשות המועצה. במועצה, זך ורשימתו הצליחו לשחזר את ההישג מהבחירות הקודמות - 6 מנדטים וזך עצמו הגדיל את תמיכתו בראשות המועצה כשהוא זוכה ב-71% מקולות הבוחרים. בבחירות 1998, תמיכתו של זך לראשות המועצה ירדה לכ-55%, אך זה היה רוב שהספיק לקדנציה שלישית כראש המועצה. רשימתו, העבודה-מרצ, זכתה פעם נוספת ב-6 מנדטים. במהלך קדנציה זו נבחרה ממשלת ברק, שהיה ממפלגתו של זך והוא אפילו שובץ במקום ה-93 והלא ריאלי ברשימת ישראל אחת לכנסת. ב-2001, עת הייתה מפלגת העבודה בממשלת שרון, טען כי שרי המפלגה מצביעים בעד חוקים שלא יטיבו עם הרשויות המקומיות והיה לסגן יו"ר מרכז השלטון המקומי תחת עדי אלדר.
בבחירות 2003, ניסה זך להגדיל את התמיכה בו וצירף לרשימתו את מפלגת עם אחד וזכה לתמיכת הרשימות החרדיות בהתמודדות על ראשות המועצה. זך זכה בבחירות אלו ל-48.5% מקולות הבוחרים ונבחר לקדנציה רביעית. רשימתו, "העבודה-עם אחד-מרצ", ירדה מכוחה למרות האיחוד ל-4 מנדטים. לקראת בחירות 2008, החליט זך שלא להתמודד לקדנציה נוספת ותמך במועמדותו של סגנו, אריה פכטר.
זך חבר מפלגת העבודה משנת 1983 ונחשב בזמנו לאחד ממקורביו של בנימין בן אליעזר. זך שובץ מטעם מפלגת העבודה במקומות לא ריאליים ברשימותיה לכנסת: ב-1999 שובץ במקום ה-93, ב-2003 שובץ במקום ה-75, ב-2006 שובץ במקום ה-50, ב-2009 שובץ במקום ה-47 וב-2015 שובץ במקום ה-103 ברשימת המחנה הציוני.
הערות שוליים

1 2  ספרו של אמנון זך-ראש מועצת אזור לשעבר, באתר BizmakeBiz
1 2 3  אמנון זך - מרכז השלטון המקומי
↑  נבו - המאגר המשפטי, באתר www.nevo.co.il
↑  ⁨!**יו 'ר ירוץ במקום אלישיב באזור ... ⁩ | ⁨מעריב⁩ | 12 יוני 1988 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  נבו - המאגר המשפטי, באתר www.nevo.co.il
↑  נבו - המאגר המשפטי, באתר www.nevo.co.il
↑  נבו - המאגר המשפטי, באתר www.nevo.co.il
↑  יוסי, רטר, ראשי רשויות מהעבודה: הח"כים מזלזלים בנו, באתר הארץ, 22 ביוני 2001
↑  נבו - המאגר המשפטי, באתר www.nevo.co.il
↑  יוסי, רטר, החל המאבק בין מצנע לבן אליעזר על הרכב הרשימה, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2002
↑  אטילה שומפלבי ויואב זיתון, בן-אליעזר מורדם: "מכאן המצב נראה פחות שחור", באתר ynet, 8 במרץ 2011
כולל ווהלין

כולל ווהלין הוא כולל שנוסד על ידי אדמו"רי פולין, רבי מרדכי מנשכיז, יחד עם האדמו"רים רבי יעקב יצחק מלובלין ("החוזה מלובלין"), המגיד מקוז'ניץ והאוהב ישראל מאפטא על מנת לאסוף כספים לטובת קהילת החסידים יוצאי פולין אשר החלו לעלות לארץ ישראל.
בהמשך התפצלו ממנו כוללים אחרים, וכוללים שונים ייחסו עצמם כממשיכיו. בולט במיוחד הוא כולל ווהלין-ירושלים אשר הוקם בה בשנת ה'תר"א, (1841) על ידי רבי ישראל מרוז'ין.
כיום

כיום קיים כולל בשם כולל ווהלין וחברים בו כ-1800 איש בעלי זכות בחירה, בעלי זכות הבחירה לא מוגדרים בחסידות מסוימת.
בין הנכסים בהם מחזיק 'כולל וואהלין', ניתן למנות את בתי אורנשטיין ברחוב ישעיהו בירושלים, נכסי וכספי ה'כולל' מוגדרים כהקדשים. בניין בית המדרש המרכזי שימש מאז בנייתו על ידי הכולל כמרכז של חסידות בויאן בירושלים וכיום שוכנת בו הישיבה לצעירים של החסידות.
בספטמבר 2011 התקיימו בו בחירות לראשותו לאחר 30 שנה בהן לא מונו אחראים חדשים. במקביל בשנת התשע"ב חידש האדמו"ר מבויאן שליט"א את 'קופת מעות ארץ ישראל' העומדת בנשיאותו ומחלקת כספים לעניים ולנזקקים מכל העדות.
לקריאה נוספת

הרב מנחם מענדל שטראקס, "יסוד כולל וואהלין והשד"רים למעות א"י בשנים תקנ"ה–תקנ"ח", היכל הבעש"ט מג (חורף תשפ"ג), עמ' רפט–שלו
הערות שוליים

1 2  הרב ישראל זאב מינצברג, ישוב ארץ ישראל, סימן ו'.
↑  נוסד בשנת תר"ט, לדברי משה דוד גאון בספרו "יהודי המזרח בארץ ישראל" עמוד 266 נדפס בירושלים תרפ"ח. בספר "מאה שנה" נדפס תל אביב תרצ"ח, עמוד 418 כותב המחבר שכולל ווהלין נוסד בירושלים בשנת תר"ה. ואילו אברהם משה לונץ, בספרו "החלוקה" עמ' קמ"א, כותב שהרב ישראל ב"ק הקים הכולל בירושלים בשנת תר"א אלא שאת הכסף קיבלו באמצעות ממוני צפת עד שניהיו עצמאיים בקבלת הכספים החל משנת תר"ט.
↑  כפי המופיע במסמכים הרשמיים של הכולל
↑  דוב רבינוביץ, משכנות הרועים פרק ו' נשיא ארץ ישראל, ישראל, ירושלים
↑  זיכרון לחובבים הראשונים-חוברת א - גראייבסקי, פנחס מרדכי בן צבי עמוד 16
↑  אליאב, בחסות אוסטריה עמ' 110.
↑  ראו דיווח בעיתון, הלבנון, 22 במרץ 1876. לונץ טועה וכותב שהפילוג היה רק בשנות ה-90.
↑  חדשות מחצר סאדיגורה - דף 26 - חרדים לדעת, באתר chl.co.il
↑  לא רק בעבודה: בחירות נערכו היום גם בכולל וואהלין יוסי וייס, 13/09/11, באתר כיכר השבת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467543305171 
בית הכנסת תפארת ישראל בבניינו, לפני 1948
קבלה של כולל וואהלין הירושלמי מתקופת נשיאות רבי מנחם נחום מבויאן טשרנוביץ
ידיעה על חנוכת שכונת בתי הורנשטיין, החבצלת 1910
חצר בתי הורנשטיין, משמאל - בניין הישיבה
יותם זילברמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בנובמבר 1957 (בן 67)
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  שחקן, מדבב
 בת זוג:  סנדרה שונוולד
 פרופיל ב-IMDb
יותם זילברמן (נולד ב-5 בנובמבר 1957) הוא שחקן ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

ב-1987 התקבל לבית הספר למשחק, "בית צבי". שם הכיר את סנדרה שונוולד, עמה התחתן בהמשך.
קריירה > כשחקן

שוקה שקקלר: "קרוב לוודאי", 2006
רופא: "לתפוס את השמים", 2005
אבישי רובין: "סיטי טאוור", 2001–2002
"זהב של שוטים", 1995
יהושע: "Nazdrovia" (לחיים), 1992
מוטי: "שבט כהן", 1991
בשנת 1996 השתתף בלהקת רוק בריטית בשם "כתם לידה".
ב-1987 שיחק במחזמר "עלובי החיים" בתפקיד מריוס. שיחק ב"הבימה" בין השנים 1989–1995 שיחק בהצגות: "שרוף את זה" בתפקיד ראשי, "הקוקוריקו", "טרטיף", "מלינקי", "מראה מעל הגשר", "זעקי ארץ אהובה", ו"קברט".
קריירה > כמדבב

ריצ'רד גרייס: "עלילות ספיידרוויק", 2008
מייבל / חזירון / קולות רקע: "שרק השלישי", 2007
סטינג / אלמו: "כוורת בסרט", 2007
יוצר סרטים 2: "תפוס ת'גלים", 2007
נוח: "תזיזו ת'רגליים", 2006
קולות רקע: "ארתור והמינימונים", 2006
לוציוס מאלפוי: "הארי פוטר וגביע האש", 2005
נולן: "לרדת מהפסים", 2005
הערות שוליים

↑  שרוף את זה - תיאטרון באר-שבע, באתר תיאטרון באר-שבע, ‏17 בנובמבר 2021
↑  שרוף את זה, באתר תיאטרון באר-שבע
1 2 3 4 5  יותם זילברמן, באתר archive.habima.co.il
שכר

ערך זה עוסק בתשלום בעבור עבודה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שכר הוא תשלום בעבור עבודה, בכסף או בשווה כסף.
בתנאים של משק מודרני, השכר נקבע בהסכמה בין נותן השכר לבין העובד. הסוג הנפוץ ביותר הוא שכר חודשי המשולם על ידי המעביד לעובד, שנקרא גם משכורת או משכורת חודשית. שכר יכול להיות משולם מדי שבוע או מדי יום. שכר יכול להיות גם משולם בקבלנות, היינו: על פי מכסת עבודה ועל פי תעריף מוסכמים מראש.
תשלום שכר הוא אחד התהליכים הבסיסיים בתרבות האנושית מאז ומעולם, שכן זוהי הדרך המאפשרת למרבית האנשים לקיים את עצמם: הם עובדים, מקבלים תשלום ובאמצעותו רוכשים לעצמם צורכי קיום – מאוכל בסיסי ועד למותרות. ענייני שכר ומשכורת מופיעים כבר במקורות קדומים ביותר, וימיהם כימי בראשית, וכבר בחוקי חמורבי מוצאים כללי תשלום משכורת. בתורה בפרשת ויצא מסופר על לבן אשר העסיק בביתו את יעקב ואומר לו: "הכי אחי אתה ועבדתני חינם, הגידה לי מה משכורתך?". חוקים לגבי תשלום שכר שכיר מופיעים, בין השאר בפרשת משפטים.
בימינו, תשלום שכר הוא עניין מורכב הקשור בתשלומי מסים ובמחויבויות שונות בין הנותן לבין המקבל, ועל כן נעשה בידי אנשים שרכשו השכלה ומיומנות בתחומי החשבונאות והמיסוי. ענייני שכר מהווים נדבך בסיסי בתחומי המשפטים והכלכלה, ובין היתר: בדיני עבודה, בתקציב המדינה, ובהסכמים קיבוציים.
בדרך כלל, משכורת היא עניין אישי בין העובד למעביד, אם כי בחברות ציבוריות נהוג לפרסם משכורות מסוימות, בעיקר של עובדים בכירים.
הסכם שכר

השלב הבסיסי בתשלום שכר הוא עניין ההסכמה על התמורה. הסכמה זו נעשית בדרך כלל לפני תחילת העבודה והיא כוללת מרכיבים נוספים הקשורים לה כמו: היקפה, מסגרת השעות, ותנאים שונים לביצועה.
הסכמי עבודה יכולים להשתנות גם במהלך העבודה, וגם זאת על פי הסכמה בכתב ובעל פה. הסכמים אלה נעשים בין המעביד לעובד או לשלוחיו או לקבוצת עובדים – אלו הם הסכמי עבודה קיבוציים.
סוגי שכר

קיימים שלושה סוגים עיקריים של תשלום שכר:
משכורת חודשית – היינו: סכום קבוע בכל חודש עם או בלי תוספות מוסכמות.
משכורת יומית – שכר המחושב לפי ימי עבודה כפול תעריף קבוע.
משכורת שעתית – שכר מחושב לפי שעות כפול תעריף קבוע.
תוספת מותנית לשכר וזכויות נילוות.
בנוסף לאלה קיימות משכורת חד-פעמית המשולמת בגין פרויקט או על פי חוזה התקשרות, כמו: שכר מרצה, שכר סופרים, שכר השתתפות בישיבות דירקטוריונים ועוד.
החזר הוצאות בעין, שעובד הוציא עבור מעבידו, אינו בגדר שכר. לעומת זאת, החזר הוצאות נסיעה לעבודה, נחשב לעיתים לחלק מהשכר (לדוגמה, לפי דיני המס), ולעיתים אינו חלק מהשכר (לדוגמה, לעניין פיצויי פיטורים).
השכר והדיווח

בימינו, תשלום השכר עבור עבודה, הוא מהלך המחויב על פי חוק ברישום ודיווח הן בספרי העסק המשלם והן לרשויות המיסים.
הרישום והדיווח מאפשרים לרשויות המס לוודא את העברת המיסים לאוצר המדינה, הם מאפשרים למעסיק לחשב באופן מסודר את הוצאות המשכורת, ולעובד – הם הוכחה על מילוי חובותיו לשלטונות המס.
קיימת מערכת מקבילה של תשלומי שכר לעובדים שלא בדרך הרישום והדיווח. מערכת זו מהווה חלק מה"כלכלה השחורה". התמורה לעבודה נעשית בדרך כלל במזומנים וללא כל עקבות המעידות על קיומה. תשלומי שכר ללא דיווח נוחים ופשוטים הן למקבל והן לנותן אך מונעים את יתרונות הדיווח למדינה לעובד ולמעביד.
חישוב והכנת השכר

תהליך החישוב והכנת המשכורת נעשים על ידי חשבונאי מיומן, מדי חודש בעבור החודש הקודם לו, או בתום העבודה. בתום הכנת השכר מופק תלוש משכורת ומועבר התשלום בפועל. הכנת חישובי המשכורת אינה תלויה במועד התשלום, ומחויבת בכל מקרה, גם אם היא נערכת לאחר התשלום או אם התשלום מתבצע במועד מאוחר יותר.
חישוב השכר יוצר חלוקה בין שכר ברוטו – שהוא התשלום אשר שולם על ידי המעביד, לבין שכר נטו – שהוא התשלום בפועל שקיבל העובד.
בדרך כלל, שכר הברוטו נחשב כשכרו האמיתי של העובד אף על פי שבפועל הוא קיבל פחות.
חישוב והכנת השכר > שכר ברוטו

המושג "שכר ברוטו" הוא סך כל רכיבי השכר ששולמו לעובד, לפני שהופחתו ממנו ניכויים מהשכר, כגון מס הכנסה והחזר הלוואה שקיבל העובד. בחישוב השכר ברוטו לוקחים בחשבון את השכר הבסיסי ואת כל רכיבי השכר הנוספים, כמו דמי הבראה, דמי חופשה, החזר הוצאות נסיעה, אחזקת רכב, תוספת כוננות, אחזקת טלפון, ביגוד ואש"ל. גם הטבות בעין (כלומר הטבות שאינן ניתנות בכסף) הן חלק מהשכר ברוטו לצורך מס. לדוגמה, רכב צמוד שהמעביד נתן לעובד, ואשר משמש אותו גם מחוץ לעבודה – שווי ההטבה נכלל בשכר ברוטו. השכר ברוטו משמש בסיס לחישוב המיסים החלים על השכר.
תשלומים שהם בגדר הוצאה מוכרת למעסיק אינם חלק מהברוטו. לדוגמה, יש הבדל בין החזר הוצאות נסיעה מהבית לעבודה וחזרה שנחשבות לחלק מהברוטו, לבין החזר הוצאות בגין נסיעה בתחבורה ציבורית במסגרת העבודה (למשל נסיעה ממקום העבודה ללקוח) שהוא הוצאה מוכרת למעסיק ולכן אינו נחשב לחלק מה"שכר ברוטו".
חישוב והכנת השכר > שכר נטו

לאחר חישוב הברוטו, נערך החישוב של ניכויי החובה – ניכוי למס הכנסה, לביטוח לאומי וביטוח בריאות. ניכויים אלו מחושבים על פי קריטריונים שנקבעים בחקיקה כמו: גובה השכר, מצבו האישי של המקבל, וכדומה. במקביל לניכויי החובה, מתבצע רישום ניכויים שונים המהווים חלק מהסכמי השכר. כאלה הם ניכויי קופת גמל, קרן השתלמות, ביטוחי מנהלים, ניכויי מקדמות ומפרעות.
שכר ברוטו בקיזוז כל ניכויי החובה והניכויים האחרים – הוא שכר הנטו לתשלום, וזה שיקבל העובד בפועל.
כל הפעולות הללו נערכות בדרך של הזנת חומר למחשב המעבד את הנתונים, ומפיק תלוש משכורת. על פי תלוש זה יועבר התשלום לעובד.
חישוב והכנת השכר > גילום שכר נטו

במקרים רבים נקבע בהסכם עבודה תשלום שכר נטו. במקרה כזה תחושב המשכורת מהסוף: סכום הנטו יהווה את הבסיס לחישובי כל המרכיבים האחרים אשר יגדירו בסופו של דבר את סכום הברוטו.
חישוב והכנת השכר > עלות השכר

מבחינת תקציבו של המעסיק, נודעת חשיבות לעלות השכר – ההוצאה הכוללת של המעסיק לשם תשלום שכרו של העובד. בנוסף לשכר ברוטו כוללת עלות השכר את עלותן של הטבות בשווה כסף שניתנו לעובד (כגון עלותו של רכב צמוד שניתן לעובד) ואת עלותן של הפרשות לצד שלישי המלוות את תשלום השכר, כגון הפרשת המעביד לדמי ביטוח לאומי, לקופות גמל ולפיצויי פיטורים, וכן מסים החלים לעיתים על המעביד בהתאם לשכר ששילם.
השכר בחברה ובכלכלה

תשלום שכר מהווה הליך יסודי בחיי חברה תקינים. השכר ותשלומו משפיעים על הכלכלה של כל חברה מסודרת ומאורגנת, הן ברמת הכלל והן ברמת הפרט.
ברמת הכלל – הוצאות השכר מהווים מרכיב מכריע בניהול החשבונאי של כל עסק, ארגון כלכלי או גוף שלטוני, ומשפיעים על הרווחיות שלו. היכולת לשלם משכורת יכולה להעיד על מעמד הגוף המשלם, והאופן בו מעסיקים משלמים משכורת הן בסקטור הפרטי והן בסקטור הציבורי יכולים להעיד על חוסנה של הכלכלה המקומית. כך למשל, רמת שכר גבוהה יכולה להעיד על רווחה כלכלית, ולהפך.
ברמה האישית – השכר מעיד גם על מעמדו האישי של כל אדם בדירוג המקובל בחברה ובשיוכו למעמד העשיר או העני.
השכר מהווה נקודת מפתח בעימות הקיים מאז ומתמיד בין בעלי ההון, המעסיקים, לבין העובדים המשתכרים משכרם. כיום מקובלת ברוב מדינות עולם שיטת הכלכלה החופשית, המודדת את שכרו של אדם לפי התועלת שהוא מפיק למעסיק. כך יכולים שני אנשים בעלי ניסיון ומיומנות זהים – להרוויח שכר שונה באותו מקום עבודה או במקומות שונים.
שכר בעת העתיקה

בעוד כיום נהוג לשלם את השכר לעובד בכסף, הרי שלא תמיד היה כך. ברומא העתיקה נהוג היה לשלם לחיילים במלח. למעשה זהו מקור המילה האנגלית Salary.
שחיקת שכר

השכר נקבע בדרך כלל בעת חתימה על חוזה העסקה בין העובד והמעביד. ערכו של השכר הנקוב בחוזה משתנה בהתאם לאינפלציה / דיפלציה של הכסף. לעיתים מעסיקים מסכימים לכלול בחוזי עבודה סעיף הצמדה של השכר למדד או למטבע זר כלשהו. באופן זה נשמר שוויו הריאלי של השכר. אפשרות נוספת היא לערוך הסכם קיבוצי למניעת שחיקת השכר. הסכם שכזה מעניק תוספת יוקר לעובדים. על פי התאוריה המאקרו-כלכלית, העלאות שכר גורמות לאינפלציה, והקפאת שכר עוצרת אותה. על כן הצמדה גורפת של השכר למדד עלולה להכניס את המשק לסחרור אינפלציוני, והקפאת שכר משמשת לעצירתו של סחרור שכזה. ראו גם: האינפלציה בישראל.
הקשר בין שכר, מוטיבציה וביצועים

מחקרים מודרניים מראים כי בעוד הבטחת שכר גבוה משפרת את הביצועים של עובד כאשר המשימה דורשת התמדה או מאמץ גופני מתמשך, כאשר נדרשת מחשבה, זיכרון, או יצירתיות – אפשרות לתגמול גבוה יוצרת מתחים שפוגעים בביצועים.[דרוש מקור] לפיכך, מקובלת היום התפיסה שיש להשתמש בשיטות תגמול אחרות על מנת לדרבן עובדים, ובעיקר בכירים, על מנת לשפר את תפוקתם. לדוגמה, הטבה בדמות אופציות או תוכניות הטבה במניות, שמצד אחד מעניקות תגמול ארוך טווח הקושר את העובד לארגון ומצד שני לא יוצרות מתח הפוגע בביצועים. כמו כן, ישנן עבודות בהן העובד מתפקד בשלבים וכי ברוב שעות יום עבודתו ממתין לקבלת ביצוע העבודה ממעסיקו. בזמן המתנה זה העובד שרוי במצב הנקרא "שעמום", המתבטא בעייפות וחוסר מוטיבציה גם כאשר מתקבלת ביצוע עבודה מהמעסיק ולכן נהוג לאותם עובדים "משועממים" להעלות את השכר ובכך תעלה המוטיבציה[דרושה הבהרה].
השכר בישראל

בישראל קיימת רגולציה בתחום קביעת שכר העובדים, תוך קביעת שכר מינימום. כמו כן קיימת הגבלת שכר מקסימום לבכירים בתאגידים פיננסיים.
לקריאה נוספת

דוד שי, שכר - תכנון, ניהול, חשבות, הוצאת סדן, 2002 (הספר בקטלוג ULI).
הערות שוליים

↑  ספר בראשית, פרק כ"ט, פסוק ט"ו
↑  ראו בסעיף 10 סיפא לפסק הדין שניתן בע"ע 459/07, דוד יפה - ארי יוסי אבטחה ושירותים בע"מ ואח'; ביום 8.12.09
↑  אלה אלקלעי, ‏השילוש הקדוש תגמול, מוטיבציה, ביצועים, באתר גלובס, 29 ביולי 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4576343  GND: 4062855-3  HDS: 013919  NDL: 00573053  NKC: ph188875 
תלוש משכורת
הספינה הטרופה מאנטיקיתרה

המנגנון של אנטיקיתרה שנמצא על הספינה
הספינה הטרופה מאנטיקיתרה היא ספינה עתיקה שנמצאה ליד האי היווני הקטן אנטיקיתרה, מצפון לקצה המערבי של האי כרתים. טרופת הספינה כללה מלאי עשיר של פסלים מברונזה ומשיש, כלי יום-יום מחרס, כלי יוקרה מזכוכית, זהב וכסף. יוצא דופן ונדיר במיוחד הוא מנגנון מכני, עשוי תמסורות של גלגלי שיניים, צירים ומחוגים למיניהם. ממצאים מהספינה מוצגים במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה (Εθνικό Αρχαιολογικό Μουσείο) באתונה.
התגלית והחפירות

בשנת 1900 גילו שולי ספוגים יווניים את שברי הספינה ואת מטענה על קרקעית הים, בעומק של כ-40 מ'. דבר התגלית הובא לידיעת מחלקת העתיקות היוונית. בשנים 1900 ו-1901 נמשכו הצלילות לאתר את הספינה של שולי הספוגים בשיתוף הצי היווני ומשרד החינוך. בצלילות הועלו חפצים שונים נוספים.
בשנת 1976 חזרה למקום משלחת צוללנים ברשותו של ז'אק איב קוסטו והעלתה באמצעות צוללת הבתיסקף שלו פרטים נוספים. אין ספק כיום שלא כל מה ששקע הועלה. כך למשל רבים מפסלי האבן שהושחתו בקורוזיה של מי הים, נדחפו הצידה על ידי שולי הספוגים הבלתי מיומנים, בחשבם אותם לסלעים טבעיים, כדי להגיע אל פרטי הברונזה.
תיארוך הספינה

מטען הספינה הכיל תערובת של פרטי אמנות (בעיקר פסלים) וכלי יום-יום למיניהם. המחקר הארכאולוגי של כל אחד מן הפריטים קבע במידה רבה של דיוק את תיארוכו של כל פריט. תאריכי הפריטים משתרע על-פני טווח זמן ארוך למדי, מהמאה ה-4 ועד המאה ה-1 לפנה"ס. מכאן ברור כי בספינה נאספו פריטי אמנות הקדומים בהרבה למועד טביעתה. המטבע החדש ביותר שנמצא מתוארך לשנת 67 לפנה"ס ומציין את המועד המוקדם ביותר האפשרי לטביעת הספינה. הזמן שבו פעלה הספינה היה אפוא סופה של התקופה ההלניסטית וראשית התקופה הרומית באזור יוון (שלהי תקופת הרפובליקה ברומא).
הממצאים בספינה > פסלי וחפצי הברונזה

הפסל המפורסם ביותר הוא זה המכונה 'הצעיר מאנטיקיתרה'. גובהו 1.94 מ' והוא מתאר צעיר עירום המושיט קדימה אל מול פניו את ידו הימנית, שאחזה חפץ עגול כלשהו, שלא השתמר. הפסל נדון רבות במחקר, והוצעו הצעות רבות לזהות את דמותו ואת האסכולה הפיסולית שיצרה אותו. אחת ההצעות מזהה בו את פאריס בנו של פריאמוס, מלך טרויה, המעניק את התפוח ליפה בנשים הלנה. יש הרואים בנאמר בספרו של פליניוס הזקן, תולדות הטבע, נקודת אחיזה לזהוי הפסל כאופרנור איש איסתמיה, כלומר מהמאה הרביעית לפנה"ס.
נמצא ראש של פילוסוף מזוקן. אחת ההצעות הייתה לזהותו עם הפילוסוף ביון איש בוריסתנס.
נמצאו שברי פסלים רבים מאוד בגודל אדם, ובהם רגלים נעולות סנדלים, זרועות (אחת מהן של מתאגרף עם רצועות עור כרוכות סביב אגרופו), וגם פסלי ברונזה קטנים, שנשתמרו בשלמותם.
נמצאו פרטי ברונזה רבים שהם חלקים מכלי יום-יום, כגון פרזולים של מיטות.
הממצאים בספינה > מנגנון אנטיקיתרה

החפץ הנדיר והמפתיע ביותר התגלה זמן מה לאחר שהפריטים הובאו למוזיאון באתונה היה מנגנון אנטיקיתרה. במאי 1902 הבחין לראשונה הארכאולוג ואלריוס סטאיס כי גוש ברונזה הוא למעשה קבוצה של גלגלי שיניים ותמסורות שעברו קורוזיה והפכו לגוש חסר צורה. החל מחקר מתמשך והוצעו הצעות שונות למהות החפץ (כגון מחשב אנלוגי, כלי עזר לניווט דמוי אצטרולב, פלנטריום, וגם צירופים של מכשירים כאלה).
הממצאים בספינה > פסלי השיש

הרקולס
זאוס
אתלט צעיר (?)
פסלי שיש רבים התגלו, אך השתמרותם לא טובה בגלל האפקט המאכל של הים והצמחייה הימית. לעיתים המעבר בין החלק השמור היטב לזה הבלוי הוא חד מאוד, ופסלי האדם והסוסים קיבלו על ידי כך חזות 'דמונית'. חלק מן הפסלים הם העתקים ידועים (למשל הרקלס מטיפוס פארנזה), אך בחלקם הם נראים כמקוריים (אפולו נשען על טריפוד, נער מתכופף וכדומה).
הממצאים בספינה > כלי זכוכית

נמצאו כ-25 כלי זכוכית. כמות הכלים מעידה שהם היו חלק ממטען הספינה ולא לשימוש הצוות. כל הכלים הם כלי יוקרה יוצאי דופן. חלקם נשתמרו שלמים למרות טלטלות הים, הטביעה והחפירה שמשתה אותם. הכלים הם קעריות וגביעים שנוצרו ביציקה, עם עיטורים שהוספו בחריטה על ידי גלגל חריטה סובב. מיוחדת היא קבוצה של קעריות עשויות זכוכית פסיפס מילפיורי.
הממצאים בספינה > כלי חרס

נמצא מגוון כלי חרס וביניהם קנקני אגירה בעלי שתי ידיות (אמפורות) שמקורם, יחד עם תוכנן, מרודוס, קוס ואפזוס. כלי שולחן קטנים רבים (פכים מן הטיפוס המכונה לגינוס), בקבוקים, כלי טרה סיגילטה אדומים, וכיוצא בזה. ראויה לציון העובדה שנמצאו רק כעשרה נרות חרס למאור, שכן זהו כלי חיוני לחיים על ספינה המשייטת בלילה בחושך מוחלט.
הממצאים בספינה > מטבעות

נמצאו שלושים ושישה מטבעות כסף (טטרדרכמות) וכארבעים מטבעות ברונזה, רובם שחוקים. מטבעות הכסף כולם מטיפוס אחד הנושא על פניו סל נצרים שמכסהו נפתח וממנו מגיחים נחשים, מטביעת פרגמון ואפסוס. המטבע המאוחר ביותר שנמצא הוא משנת 67 לפנה"ס.
הממצאים בספינה > תכשיטים

פריטים ספורים, בעיקר עגילים, עשויים זהב משובצים אבני חן.
חלקי הספינה

הספינה נבנתה מקורות עץ הבוקיצה (Ulmus), שחוברו בשיטת הסין והשקע. נמשו פרטי ברונזה ועופרת ובהם מסמרים, לוחות ציפוי, משקולות למדידת עומק, וכיוצא בזה.
מוצא ויעד הספינה

דומה שהספינה הייתה טעונה בפרטי אמנות ופרטי יוקרה שנאספו מערי החוף היוני (מערב טורקיה של ימינו) ומאיי יוון, במטרה להביאם לערים הרומיות שבאיטליה. שם נועדו לספק את התיאבון ההולך וגובר של רומאים בעלי אמצעים ליצירות אומנות יווניים, לאבני חן, ולשאר פרטי יוקרה. חוקרים העלו אפשרות שייתכן והספינה העבירה אוצרות לרומא כדי להיות חלק ממצעד ניצחון שערך יוליוס קיסר.
לקריאה נוספת

N. Kaltsas, E. Vlachogianni, P. Bouyia (editors), The Antikythera Shipwreck, The Ship, The Treasures, The Mechanism, Catalogue of an Exhibition at the National Archaeological Museum, Athens, April 2012-April 2013; ISBN – 978-960386-031-0
P. Kabbadias, The Recent Finds off Cythera The Journal of Hellenic Studies, Vol. 21. (1901), pp. 205–208.
Gladys Davidson Weinberg; Virginia R. Grace; G. Roger Edwards; Henry S. Robinson; Peter Throckmorton; Elizabeth K. Ralph, "The Antikythera Shipwreck Reconsidered", Transactions of the American Philosophical Society, New Ser., Vol. 55, No. 3. (1965), pp. 3–48.
Derek de Solla Price, "Gears from the Greeks. The Antikythera Mechanism: A Calendar Computer from ca. 80 B. C." Transactions of the American Philosophical Society, New Ser., Vol. 64, No. 7. (1974), pp. 1–70.
Nigel Pickford, The Atlas of Ship Wrecks & Treasures, p 13–15, ISBN 0-86438-615-X.
Willard Bascom, Deep water, ancient ships: The treasure vault of the Mediterranean, ISBN 0-7153-7305-6.
הערות שוליים

↑  פליניוס, תולדות הטבע, ספר 34, 77
↑  Ancient 'computer' starts to yield secrets - IOL SciTech
פסל הצעיר מאנטיקיתרה
ראשו של פילוסוף מזוקן שנמצא בספינה
השבויים הישראלים בסוריה ובלבנון במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות נפלו בשבי בסוריה ובלבנון 76 יהודים בתוכם אזרחים, חיילי צה"ל, לוחמי פלמ"ח ויהודים תושבי ארצות הברית. השיחות על שביתת הנשק אתם לא נוהלו ברודוס אלא במשמר הירדן ובמעבר ראש הנקרה כאשר מרדכי מקלף משמש כראש המשלחת הישראלית. מדינת ישראל עמדה על שחרור כל השבויים כחלק בלתי נפרד מההסכם.
השבויים הישראלים בסוריה במלחמת העצמאות > הנפילה בשבי

במלחמת העצמאות נפלו בשבי הסורי ארבעים ושמונה לוחמים ואזרחים ישראלים, ובהם שמונה נשים. 42 מהשבויים הללו, כולל 8 הנשים, היו חברי ומגיני המושבה משמר הירדן שנכבשה על ידי הסורים ב-10 ביוני 1948. 12 מהשבויים היו פצועים. הסורים סירבו לשחרר את הנשים בטענה כי העובדה שהן לא פונו עם שאר הבלתי לוחמים ערב הקרבות מעידה על כך שהן היו לוחמות. שבויים נוספים נפלו בשבי בקרבות שהתנהלו על ראש הגשר הסורי במבצע ברוש. לעומת זאת, בקרב עמק הירדן לא היו שבויים. הסורים רצחו את כל הפצועים ואת אלה שלא הצליחו להימלט מצמח.
השבויים ממשמר הירדן הועברו ברגל עד הירדן ומשם במשאיות פתוחות לקוניטרה שם עברו חקירה ראשונית. הסורים בקשו לגלות אם אכן הייתה מערה סודית בין איילת השחר ומשמר הירדן היות שהתקשו להאמין שעשרות בודדות עמדו מולם והפילו בהם קרבנות רבים. מקוניטרה הם הועברו לבניין הבולשת בדמשק ואחר יומיים של חקירות הועברו לבית הסוהר הצבאי המרכזי ברובע אל מאזה בדמשק. באחת ההעברות הם הועברו בחוצות דמשק עם ידיים מורמות לכל תרועות ההמונים שצפו בתהלוכה.
השבויים הישראלים בסוריה במלחמת העצמאות > בשבי הסורי

בתחילה לא היו בישראל פרטים על השבויים בסוריה. בסוף יוני 1948 פורסם בעיתונות בישראל מפי מקור באו"ם שהשבויים נמצאים "בריכוז שבויים בדמשק העומד לדברי מפקדים סוריים תחת פקוח הצלב האדום הבינלאומי." ב-21 ביולי 1948 נמסר בשידור של רדיו רמאללה באנגלית שסקר את מצב השבויים הישראליים, שהשבויים בסוריה ולבנון הם מעטים וטרם נתקבל דו"ח על מצבם.
בתחילת אוגוסט 1948 נמסרה רשימה של שמות השבויים בסוריה שהגיעה מסורסת ומשובשת באיחור רב מידי הסהר האדום ולא מידי הממשלה הסורית. מעבר לרשימות לא נמסר כל מידע נוסף ולא היה ידוע מה מצב השבויים. באחד העיתונים נמסר שמספר השבויים בסוריה היה 45, עיתון אחר מסר רק בין 40-50 ושלישי התייחס לכ-50 שבויים. זמן מה לאחר מכן נוצר קשר עם השבויים והוחל לשלוח להם חבילות ולקבל מהם מכתבים. בנובמבר נמסר שנשלח להם אקורדיון ומשלוח גדול של בגדי חורף, ושהקשר עמם תקין פחות או יותר.
במכתב מהשבי הסורי מנובמבר 1948 כתבה אחת השבויות:
בתחילת ינואר 1949 היו בסוריה 46 שבויים שהוחזקו בכלא בדמשק, אך נמסר שמצבם אינו מעורר דאגה.
בניגוד לכללי אמנת ז'נבה שקבעו כי שבויים ייכלאו במחנה מיוחד משלהם, הוחזקו השבויים בסוריה בבית סוהר שבו הוחזקו אסירים פוליטיים ופושעים פליליים. השבויים הוחזקו בשלשה חדרים, שניים לשבויים ואחד לשבויות. התנאים הסניטרים בבית הסוהר היו ירודים. השבויים נאלצו בתחילה לישון על מחצלות דקות שורצות פשפשים. רק לאחר ביקור נציג הצלב האדום בדמשק בכלא סופקו להם מזרנים ומאוחר יותר הועברו אליהם בגדים מהארץ. שמונה הנשים זכו לתנאים נוחים יותר. כבר בהתחלה סופקו להן מזרנים והן לא חויבו לצאת לעבודה מחוץ לכלא כמו הגברים. בין הנשים הייתה אשה קשישה (רחל בלשניקוב), שלא רצתה לנטוש את בעלה ובנה שנפלו בשבי ואשה אחת בהריון.