stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מהדי עביד
קריירת מועדונים

עביד התחיל את הקריירה שלו בקבוצות מקומיות ובגיל 11 הצטרף למחלקת הנוער של לאנס. בשנת 2010, עביד הצטרף לקבוצת המילואים.
ב-25 במאי 2011, עביד חתם בניוקאסל יונייטד. ב-20 בספטמבר, עביד ערך עביד את הופעת הבכורה שלו במועדון במשחק במסגרת גביע הליגה בכדורגל נגד נוטינגהאם פורסט. ב-21 ביולי 2012, עביד כבש את השער הראשון שלו בקבוצה בתיקו 1–1 נגד פנרבחצ'ה.
ב-31 בינואר 2013, עביד הושאל לסט. ג'ונסטון מליגת העל הסקוטית עד לסיום העונה.
ב-30 ביולי 2013, עביד הושאל לפנאתיניקוס מליגת העל היוונית. בעונתו היחידה בפנאתינאיקוס, כבש 9 שערים והיה מלך שערי הליגה של הקבוצה. בסיום העונה, חזר לניוקאסל.
ב-18 באוגוסט 2015, עביד חזר לקדנציה שנייה בפנאתינאיקוס.
ב-30 באוגוסט 2016, עביד חזר לצרפת וחתם בדיז'ון.
ביולי 2019, עביד חתם לשלוש שנים בנאנט מליגה 1.
בינואר 2021, עביד חתם בא-נסר מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות תמורת 1.35 מיליון פאונד.
ב-22 בספטמבר 2022 חתם בח'ור פקאן מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, עביד שיחק בנבחרות הצעירות של צרפת, אולם כאשר הגיע לגיל 19, החליט לייצג את אלג'יריה, מולדת הוריו והצטרף לנבחרת הצעירה של אלג'יריה.
בנובמבר 2014, זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחקים נגד אתיופיה ומאלי, אך שוחרר מהסגל עקב פציעה בבוהן. ביוני 2015, ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד איי סיישל. ב-22 במרץ 2019, כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד גמביה.
עביד נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2017 וגביע אפריקה לאומות 2019.
תארים

הגביע היווני: 2014
גביע אפריקה לאומות: 2019
סוציאליזם

הדגל אדום הוא סמל הסוציאליזם מזה מאות שנים
סוֹצְיָאלִיזְם (בעברית: חֶבְרָתָנוּת) הוא שם-אב לקבוצת אידאולוגיות כלכלית, פוליטית ופילוסופית, שמאופיינות בתמיכה בבעלות ציבורית על אמצעי ייצור וניהול עצמי של העובדים. הבעלות המשותפת יכולה להיות במסגרת מדינית, דבר שייקרא "סוציאליזם מדיני", או במסגרת עממית, מה שייקרא "סוציאליזם חירותני".
התנועה הסוציאליסטית החלה את דרכה בעולם המודרני מתוך תנועת מעמד הפועלים בסוף המאה ה-19. בתקופה זו, המונח "סוציאליזם" היה מקושר בראש ובראשונה למבקרים חברתיים אירופיים, אשר מתחו ביקורת על הקפיטליזם ועל מושג הרכוש. לפי קרל מרקס, שהגדיר ועיצב את התנועה הסוציאליסטית בעידן המודרני, סוציאליזם הוא השלב הסוציואקונומי לאחר המהפכה של הפרולטריון ולאחר העברת אמצעי הייצור לבעלות משותפת. לפי מרקס, החברה תתקדם משלב זה לשלב של קומוניזם.
קיים מספר רב של זרמים שונים שמכונים "סוציאליסטים" על ידי תומכיהם או אחרים. מאז המאה ה-19, לא קיימת הסכמה בתנועה הסוציאליסטית לגבי הדוקטרינה או האסטרטגיה להשגת מטרות התנועה. תומכי התנועות הסוציאליסטיות השונות משתייכים לעיתים לזרמים מנוגדים, ובייחוד ניתן להבחין בין רפורמיסטים לבין קומוניסטים. חלק מן הסוציאליסטים מאמינים בהלאמה של אמצעי הייצור, בעוד שאחרים, למשל סוציאל-דמוקרטים, תומכים בהלאמה של מספר מצומצם של תעשיות מפתח, בתוך מערכת כלכלית משולבת. חלק מן המרקסיסטים תומכים בתכנון מרכזי של הכלכלה, שיבוצע על ידי המדינה, בדומה לדגם הסובייטי. אחרים, כולל הקומוניסטים ביוגוסלביה והונגריה (החל משנות ה-70 של המאה ה-20), הרפורמיסטים בסין וחלק מן הכלכלנים המערביים, תומכים בשילוב של סוציאליזם וכלכלת שוק, תוך ניסיון לנצל את יתרונותיה של כלכלת השוק לטובת העקרונות הסוציאליסטיים (ראו סוציאליזם שוק). אנרכו-סינדיקליסטים וחלק מתומכי השמאל החדש תומכים בהקמת "מועצות עובדים" וניהול אמצעי הייצור דרכן. קיימים זרמים נוספים, כמו מודל הקיבוץ והמודל הנורדי.
זרמים בסוציאליזם

הסוציאליזם הוא שם כללי לתנועות שמטרתן היא העקרונות לעיל (בניית מערכות כלכליות וחברתיות המאופיינות בבעלות חברתית ופיקוח דמוקרטי על אמצעי הייצור). תחת שם זה ניתן למצוא תנועות רבות, שמציעות דרכים שונות ליישום המטרה, ולעיתים מציבות מטרה שונה במקצת.
זרמים בסוציאליזם > פרשנויות מוקדמות

המונח "סוציאליזם" נטבע בשנות השלושים של המאה התשע עשרה, והתייחס אז למשמעות פילוסופית או מוסרית יותר מאשר השקפה פוליטית כלשהי. התאולוג השוודי אלכסנדר וינט, למשל, טען שהוא הראשון שהשתמש במונח, והגדירו בפשטות כ"ההפך מאינדיבידואליזם".
מספר התנועות והגישות המשתייכות לסוציאליזם גדול, אך ניתן להבחין בארבע גישות מרכזיות, מבחינת הפופולריות שלהן:
קומוניזם – תנועה הדוגלת בביטול כליל של הרכוש הפרטי למען בעלות ציבורית ולמען מילוי צרכיו של האדם ללא קשר לתרומתו הכלכלית, והיא מאמצת את התאוריה של קרל מרקס. על פי גישה זו מעמד הפועלים יעלה לשלטון באמצעות מהפכה, ואז יקים דיקטטורה של הפרולטריון שתבטל את המשטר הקפיטליסטי ותקים חברה סוציאליסטית כשלב ביניים. דיקטטורת הפרולטריון תהיה רק שלב מעבר, אשר יתפתח אט-אט לעבר מיסוד חברה קומוניסטית אמיתית, על ידי הרגלה הדרגתית של ההמון לפרקסיס חופשי.
סוציאליזם דמוקרטי – בניגוד לקומוניזם, גישה זו מגדירה את הסוציאליזם כאידיאל האולטימטיבי, ולא כשלב ביניים בדרך לקומוניזם. היא כוללת גם את רעיונות הדמוקרטיה, הפלורליזם וזכויות המיעוטים, ואינה מגדירה את עצמה כדיקטטורה של הרוב. למרות זאת, חלק מהמפלגות הדמו-סוציאליסטיות התמזגו או רצות במשותף עם המפלגה הקומוניסטית (לדוגמה החזית השמאלית של צרפת). הדמו-סוציאליסטים תומכים בכלכלת שוק חופשית, ובמתן שירותים של בריאות, חינוך, דיור ותחבורה ציבוריים על ידי המדינה.
סוציאליזם של קאתדרות – שם את הדגש על שלושה מרכיבים: איגודי עובדים, ביטוח עובדים, תחיקת עבודה. היה נפוץ במרכז אירופה בתחילת המאה ה-20. בגרמניה היה זה הפרופסור והכלכלן לויו ברנטאנו (אנ') שביטא באופן בהיר תפיסה זו, תוך שהוא מותח ביקורת חריפה על הסוציאליזם המרקסיסטי, וקובע כי יחסי הייצור המוכרים על פעריהם הכלכליים, יתמידו גם בעתיד. ברבות השנים הפך "סוציאליזם של קאתדרות" לביטוי גנאי וזלזול.
סוציאל-דמוקרטיה – גישה הדוגלת בשימוש באמצעים דמוקרטיים לרפורמות חברתיות. בעבר סוציאל-דמוקרטיה היה כינוי גם למפלגות סוציאליסטיות. הסוציאל-דמוקרטיה דוגלת בעיקר בחיפוש דרכים לשילוב בין שוק חופשי לבין הבטחת קיום מערכת רווחה מפותחת, והיא קרובה ברוחה למדינת הרווחה. בתוך הסוציאל-דמוקרטיה יש מספר זרמים. אחדים דוגלים בבעלות ציבורית מלאה או חלקית על חלק מהמשאבים הטבעיים והשירותים החיוניים לאזרח, אחרים מחפשים בעיקר איך לרסן את הקפיטליזם ולהבטיח את קיומה של מדינת הרווחה.
אנרכיזם – גישה המתנגדת לשימוש במנגנון המדיני כדרך להשגת סוציאליזם, ושמה לה למטרה מאבק עממי בקפיטליזם ובמוסדות המדינה. באנרכיזם זרמים רבים כגון אנרכו-קומוניזם, אנרכו-סינדיקליזם ואנרכו-פרימיטיביזם. בין הזרמים יש חפיפה חלקית וסתירות חלקיות.
רקע פילוסופי

ההנחה העומדת בבסיס הסוציאליזם היא כי האדם הוא יצור חברתי שטבעו להתקיים ולחיות בצורה שיתופית. הסיבה לכך שקיימים מקרים כה רבים של התנהגות הנראית כמוכיחה את ההפך, טמונה לטענת ההוגים הסוציאליסטים במוסדות החברתיים הקיימים בחברה הקפיטליסטית. הניצול הכלכלי המובנה בשיטה גורם, לטענת הסוציאליזם, לניכור (על פי הטרמינולוגיה של קרל מרקס) של האדם מתוצרי עבודתו, וכתוצאה מכך לניכור מהמשפחה, מהקהילה ולמעשה מהחברה כולה. ניכור זה גורם לאדם להיות עצלן, א-סוציאלי ושאר "תחלואים" שעליהם מצביעים מתנגדי הקפיטליזם ככשל שיגרום לכישלונו.
היסטוריה

את המונח עצמו החדיר ככל הנראה הסוציאליסט הרפובליקני הצרפתי פייר לרו במאמר שבו הוא ערך הנגדה בין סוציאליזם ובין אינדיבידואליזם. נראה כי המונח היה קיים קודם באיטליה והגיע דרך גולים איטלקים, אולם לא ברור עדיין עד כמה לרו שינה את משמעות המונח. לפי תפיסתו של לרו, אינדיבידואליזם הוא התנערות של האדם ממחויבויות חברתיות כלפי האחר למען הנאות אישיות, בעוד סוציאליזם הוא התגייסות למען הזולת.
זרם סוציאליסטי אחר ברשות אישים כגון פורייה וקאבט דגל בהקמת קומונות משותפות שבהן תבוטל החלוקה המעמדית וכל האנשים יעבדו יחד למחייתם ויתחלקו בתפוקתם עם יתר בני הקהילה מתוך מחויבות הדדית.
סוג אחר של סוציאליזם מוקדם התפתח בקרב תלמידי הפילוסוף הצרפתי סן-סימון, שהקימו מסגרות חיים שיתופיות ברמה קיצונית, עד כדי כך שהיו לבושים בצורה כזאת שיכלו להוריד בגדים רק בעזרת הזולת. הסנט-סימוניסטים האמינו בחיים משותפים אולם גם בכלכלה מתוכננת, במיוחד בגרסה המאוחרת יותר שלהם בניהול של אנפטין.
סוציאליזם מסוג אחר היה זה של פרודון. פרודון הוא זה שכבר ב-1838 טבע את הסיסמה "הרכוש הוא הונאה". אולם בהמשך הטיף לכלכלה המבוססת לא על תכנון כי אם על עבודה עצמית וקואפרטיבים של עובדים.
בין חברי הקבוצות הללו היו חילוקי דעות מהותיים, בעיקר לגבי היחס למשטר המלוכני. חלקם, כגון פרודון ולרו, היו רפובליקנים פעילים, שהאמינו גם בהרחבת זכות הבחירה וביטול המלוכה. אחרים תמכו במשטר המלוכני המתון יחסית.
לצד הוגי הדעות הללו קמו גם שורה של אנשי רפורמה שניסו לשפר את גורלם של העובדים שנפגעו מהמהפכה התעשייתית. החברה באירופה לאחר המהפכה התעשייתית הייתה מאופיינת במצוקה של מעמד הפועלים. מעמד הפועלים היה רוב החברה באירופה המערבית והמרכזית. הפועלים הועסקו על ידי הבורגנות ושרידי האצולה בתנאים שנחשבו לבלתי נסבלים ולתנאי ניצול. על רקע זה של ניצול פועלים וכתגובה לו קמה תנועת הסוציאליזם, שברובה שויכה לסוציאליזם הלא-אלים, שבא לידי ביטוי בהתאגדויות מקצועיות וכמפלגות סוציאליסטיות. ידוע תעשיין הטקסטיל רוברט אוון, שבנה בית ספר לילדי פועלים, גרם לפועלים להשכיל ושילם להם שכר גבוה יותר.
ארגוני פועלים (איגודי עובדים) קמו על מנת להילחם למען זכויות הפועל, כשנשקם העיקרי מבחינה היסטורית היה נשק השביתה, והשיגו מספר הישגים משמעותיים. קשרים שנוצרו בין איגודי עובדים ומפלגות פוליטיות, שהתחייבו לייצג את האינטרסים של הפועלים הביאו להקמת התנועות הסוציאליסטיות.
ב-1848 נכתב "המניפסט הקומוניסטי" על ידי קרל מרקס וידידו פרידריך אנגלס, מסמך שחשיבותו רבה בעיצוב הסוציאליזם. במניפסט מוצג ניתוח היחסים בין המעמדות – שלטון הבורגנות המנצלת את הפרולטריון. מרקס כתב מתוך ביקורת על סוציאליסטים צרפתים כגון פורייה, פרודון ובושז ששמו דגש על התארגנות וולונטריות ורפורמות פוליטיות תוך אמונה בהתפתחות הטבעית של האדם. מרקס מתח ביקורת על הסוציאליסטים שקדמו לו וטען כי מדובר בעצם בסוציאליזם אוטופי, חסר סיכוי להצלחה.
מרקס טען שכדי לממש את עקרונות הסוציאליזם ולהביא לחברה על-מעמדית יש להיאבק נגד הבורגנות, לאחר שזו דחקה את המעמדות הפאודליים (האצולה, הכמורה וכו'), במטרה ליצור שיטה כלכלית-מדינית חדשה, שבה לא ייתכן ניצול בני האדם. הוא האמין כי ההיסטוריה היא התפתחות של מלחמת מעמדות, וכי מעמדו הכלכלי של האדם קובע במידה רבה את תפיסתו הפוליטית והחברתית. לדעתו רק אנשים נדירים יכולים להשתחרר מהמגבלות שכפה עליהם מוצאם.
מרקס קרא למהפכה נגד המעמדות השליטים, והתנגד לניסיונות לתת לפועלים זכויות מעטות נוספות, בטענה שזכויות אלו יספקו את העובדים וימנעו מהפכה אמיתית.
ביקורת

לסוציאליזם קמו מתנגדים רבים מעולם הכלכלה (כגון פרידריך האייק, מילטון פרידמן) והפילוסופיה (כגון איין ראנד, ליאו שטראוס).
ניתן לחלק את הביקורת לשלושה היבטים עיקריים: פוליטי, כלכלי ומוסרי.
ביקורת > רובד פוליטי

ריכוז הסמכות והכסף בידי הממשלה יביא לשלילת החירות הפוליטית, כיוון שהממשלה לא תרשה פעילות חתרנית תחתיה. לדוגמה, ממשלה סוציאליסטית לא תאפשר לשדר ברדיו (שנמצא בבעלותה) שידורים שתומכים בקפיטליזם, ולא תממן קמפיינים קפיטליסטיים. לעומת זאת במדינה קפיטליסטית הרדיו נמצא בידיים פרטיות ויפרסם מה שירצה בהתאם לצורכי השוק.
ביקורת > רובד כלכלי

בבסיס הרעיון הסוציאליסטי, אדם עובד עבור רווחת הכלל ולא רק עבור עצמו (עובד עבור הטבה לכלל והכלל דואג לו חזרה), אך לשיטת המתנגדים לרעיון הסוציאליסטי, האדם לא ישקיע מאמצים אם לא יתוגמל בהתאם לתרומתו בפועל. למרות זאת, ברוב המדינות המנהלות כלכלה המבוססת על גרסת הסוציאל-דמוקרטיה, קיים מנגנון מוסכם מבחינה חברתית ופוליטית לחלוקה מסוימת של העושר בדמות מס הכנסה פרוגרסיבי.
איין ראנד התייחסה לכך בספרה "מרד הנפילים", כשכינתה ממשלות שהלאימו נכסים בשם "בוזזים". ספרה רואה את היצירתיות האישית של הפרט כעמוד התווך של החברה, וממחיש כיצד כוחה של החברה ושגשוגה נובעים בזכות פרטים בעלי יכולת וכוח יצירתי, וכי חברה שפרטים אלה ינטשו אותה – תיחלש, תשקע ואף תתמוטט לחלוטין.
ביקורת > רובד מוסרי

רבים רואים במאפיינים סוציאליסטיים כגון הלאמה ולקיחת סמכויות בידי המדינה ככפייה וכעוול מוסרי. לשיטתם, משמעות הסוציאליזם אינה עזרה לאחר, אלא כפייה על הפרטים להתנהג כפי שנראה לשלטון – מתוך הנחה (לא מבוססת) שלשלטון יש סמכות מוסרית לקבוע בשביל הפרט במה יושקע כספו. במדינה קפיטליסטית אין כל איסור על מתן עזרה או שירותים ביוזמה פרטית ומרצון. בניגוד לכך, במדינה סוציאליסטית המימון לתחומים הרבים שהממשלה אחראית עליהם הוא חובה. לפי הכלכלן וולטר ויליאמס, לקיחת כסף מאדם אחד בניגוד לרצונו במטרה לסייע לאדם אחר – זוהי גנבה (כלומר מעשה לא מוסרי), בין אם הדבר מתבצע על ידי שני אנשים או מאה אנשים או מיליוני אנשים (באמצעות נציגיהם בבית המחוקקים).
ניסיון אמפירי

מדינות סוציאל-דמוקרטיות (למשל נורווגיה, שוודיה, דנמרק, פינלנד וצרפת) הצליחו לצמצם את אי השוויון ולשמור על כלכלה מתפתחת. עם זאת, יש הטוענים שמדינות אלה נוטות לקפיטליזם יותר מאשר לסוציאליזם (למשל, בן שפירו, וראש ממשלת דנמרק לשעבר, לארס לקה ראסמוסן).
פערי ההכנסות במדינות סוציאל-דמוקרטיות קטנים בהרבה מהמדינות הקפיטליסטיות יותר (26.6 נקודות במדינות סוציאל-דמוקרטיות לעומת 41.08 במדינות הקפיטליסטיות יותר).
התנועה הקואופרטיבית בעולם דוגלת באימוץ צורת הבעלות הציבורית של העובדים על מפעלים וחברות (זוהי אחת מצורות הבעלות בכלכלה סוציאליסטית). תנועה זו נחשבת לתנועה מוצלחת מאוד ברחבי העולם. כיום, כמיליארד בני אדם חברים בקואופרטיבים לעומת 268 מיליון ב-1971. הדוגמה המוצלחת ביותר למפעל שהפירמות שלו בבעלות העובדים הוא התאגיד הקואופרטיבי מונדרגון בחבל הבסקים בספרד. בקואופרטיב זה פערי ההכנסות נמוכים בהרבה מבפירמות קפיטליסטיות מקבילות, השכר המינימלי בקואופרטיב גבוה ב-13% מהשכר הממוצע בספרד (32,000 דולר בשנה, קרוב ל-2,700 דולר בחודש) כאשר רוב העובדים בספרד משתכרים מתחת להכנסה זו, וישנה דאגה רבה לרווחתם של העובדים.
לעומת זאת, המשטרים הסוציאליסטיים שאינם סוציאל-דמוקרטיים הובילו לתוצאות שליליות ואף קטסטרופליות, הן במישור ההומני והן במישור הכלכלי. השלטון הקומוניסטי בברית המועצות, סין תחת שלטון מאו, וקוריאה הצפונית – הביאו שלושתם למוות המוני, אם ברעב ואם ברצח עם למטרת חיסול התנגדות למשטר. בנוסף, במדינות שעברו לשלטון סוציאליסטי שאינו סוציאל-דמוקרטי, דוגמת ונצואלה תחת שלטון צ'אווס ומדורו, התדרדרה הכלכלה לשפל חסר תקדים והשלטון החל בפעולות דיכוי אלימות.
בכלכלות קפיטליסטיות הצמיחה הממוצעת בתוצר המקומי הגולמי גבוהה יותר. כך, לדוגמה, נתוני הבנק העולמי מגלים כי במדינות הפחות קפיטליסטיות (מדינות עם חופש כלכלי מועט) ישנו קיטון בתוצר, לעומת גידול במדינות היותר קפיטליסטיות.
מתאם דומה קיים גם בין מידת הקפיטליסטיות של מדינה ובין נתונים כלכליים וחברתיים אחרים. יש מתאם מובהק בין מידת הקפיטליזם של מדינה ובין תוחלת החיים בה; גובה ההכנסה של עשרת האחוזים העניים ביותר במדינה, רמת האוריינות, תמותת תינוקות (מתאם הפוך), העסקת ילדים (מתאם הפוך), גישה למקורות מים באיכות סבירה, שחיתות (מתאם הפוך), כלכלה שחורה (מתאם הפוך), ומדד הפיתוח האנושי של האומות המאוחדות.
סוציאליזם במאה ה-21

במאה ה-21, בהרבה ממדינות מערב אירופה הגבולות בין נטייה לסוציאליזם לבין נטייה לקפיטליזם מיטשטשים וכבר לא ניתן לעשות חלוקה דיכוטומית בין מדינות.
דוגמה לטשטוש הגבולות נמצאת במדד החופש הכלכלי (אנ'), המנתח את החופש הכלכלי ב-12 מדדים. בין המדדים השונים ניתן למצוא את מידת ההגנה על הרכוש הפרטי, הסיכון להפקעת והלאמת רכוש, נטל המס המוטל על יחידים וחברות, ניתוח הקלות בפתיחת עסק פרטי, קשיחות בחוקי העבודה, וסחר חליפין חופשי. במדד זה (בשנת 2018), שוודיה הסוציאל-דמוקרטית קיבלה ציון של 76.3, ואילו ארצות הברית, הקפיטליסטית, קיבלה ציון של 75.7 (אנ').
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: סוציאליזם
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
האינטרנציונל הסוציאליסטי
סוציאליזם אוטופי
קפיטליזם
קומוניזם
"למה סוציאליזם?" – מאמר מאת הפיזיקאי היהודי אלברט איינשטיין
ארנב ננסי

| ארנב ננסי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: ארנבאים
משפחה:: ארנביים
סוג:: Brachylagus
מין:: ארנב ננסי
שם מדעי
 Brachylagus idahoensis ‏מריאם, 1891
תחום תפוצה


ארנב ננסי (שם מדעי: Brachylagus idahoensis) הוא ארנב צפון אמריקאי, אחד משני מיני הארנבים היחידים ביבשת שחופרים את מחילותיהם בעצמם. הארנב הננסי הוא מין יחיד בסוג Brachylagus.
אין לבלבל בין הארנב הננסי, לארנב הננסי ההולנדי שהוא ארנב מבוית מהולנד.
מאפיינים

זהו הקטן שבארנבים והוא מגיע לאורך 23 עד 28 ס"מ ולמשקל של 375–500 גרם בממוצע, ישנם ארנבים המגיעים גם למשקל של עד קילו. הארנב בעל אוזניים קטנות וגוף עגלגל מכוסה פרווה עבה כדי להישמר מהקור. דבר זה עושה אותו דומה מעט למכרסם. הארנב מגיע לבגרות מינית בגיל שנה.
תפוצתו בטבע היא במערב אמריקה הצפונית ממורדות הרי הרוקי בוושינגטון ואיידהו עד לנבאדה וקליפורניה. הארנב ניזון מזרעים ומעלים שונים. בתורו הוא נטרף בידי טורפים רבים הכוללים שונר מצוי, קויוטים, עקב, אוח וירג'יניה, הרמין, שועל אדום ועוד.
ישנם ארנבים מעורבים, שאחד מהוריו של ארנבון זה הוא ננסי, הגדלים מעט יותר מארנב ננסי, ועם אוזניים גדולות יותר בדומה לארנבון מצוי. ארנבון זה יכול להגיע עד 35 ס"מ, ועד משקל קילו ומאתיים גרם לכל היותר. ארנב זה נקרא באופן לא פורמלי "ארנבון מעורב ננסי" או "ארנב חצי ננסי" בשל היותו מעט גדול יותר מארנב ננסי, וקטן מארנבון מצוי וקרוב בגודלו לארנב ננסי הולנדי.
מאפיינים > כחיית מחמד

ארנבים מסוג זה ידועים כחיית מחמד. תהליך קליטתם בבית החדש כרוך במספר הכנות הכוללות הכנת המתחם בו הם ישהו, כמו גדר גורים או כלוב מספיק גדול, מאחר שמערכת העיכול של הארנבים פועלת רק בזמן תזוזה, ולפיכך תנועה שלהם חשובה מאוד. מעבר לכך, יש לדאוג ל"ארגז צרכים", שכן כמו כלבים או חתולים, ניתן ללמד את הארנבים להשתמש באזור ספציפי לצרכיהם.
המזון והמים חשובים מאוד בהתפתחות הארנבים. הם ניזונים מחציר, אספסת, אוכל יבש המצוי בחנויות לחיות, ירקות ירוקים והרבה מים.
הערות שוליים

↑  ארנב ננסי באתר הרשימה האדומה של IUCN
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558962005171  LCCN: sh2001009575
העיר העתיקה בוורשה

העיר העתיקה של ורשה הוא החלק העתיק ביותר של ורשה, בירת פולין. זהו אתר היסטורי ותיירותי מרכזי, שהוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו. האזור, ששוכן ברובע המודרני שרודמיישצ'ה, נבנה במאה ה-13, נחרב כולו על ידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, ושוחזר במלואו, מה שהעניק לו את הגדרתו כאתר מורשת עולמית. המבנים המשוחזרים בנויים ברובם בהתאם לאדריכלות ימי הביניים, ובאתר מונומנטים היסטוריים ותיירותיים שונים, כגון חומות העיר, הברביקן, קתדרלת יוחנן הקדוש, פסל המורד הקטן, ועוד. בנוסף, המקום עשיר במסעדות, בתי קפה וחנויות.
היסטוריה

העיר העתיקה של ורשה הוקמה במאה ה-13. בתחילה הוקף המקום על ידי חומות עפר, בשנת 1339 בקירוב נבנו חומות העיר מלבנים. העיר החלה להתפתח סביב הטירה המלכותית. כיכר השוק (Rynek Starego Miasta) נבנתה בשלהי המאה ה-13 או בראשית המאה ה-14, לאורך הכביש הראשי המחבר את הטירה עם העיר החדשה מצפון.
בניין העירייה, שנבנה בשנת 1429, היה עד 1817 המאפיין הבולט ביותר של העיר העתיקה, בטרם הועבר למיקום אחר.
בתחילת המאה העשרים התגורר בעיר העתיקה הסופר ואיש התרבות היהודי פולני אלתר קציזנה, שתיאר ביצירתו באהבה את העיר העתיקה של ורשה והמורשת הפולנית. קזיצנה נרצח במהלך השואה, בגיל 56.
השוק של העיר העתיקה, שיסודותיו במאה ה-13, היה עד המאה ה-18 לבה של העיר. הבתים במקום היו בנו הסגנון הגותי, עד לשריפה הגדולה של 1607, לאחר מכן הם נבנו מחדש בסוף-בסגנון הרנסאנס. עם הקמת הרפובליקה הפולנית השנייה בשנת 1918, הפכה הטירה המלכותית בשנית למושב השלטון הפולני, והוקמה בה לשכתו של נשיא פולין בשנות ה-30 החל שיפוץ מקיף של העיר העתיקה, דבר שנקטע באיבו בתחילת מלחמת העולם השנייה.
במהלך פלישת גרמניה הנאצית לפולין, הופצץ ונפגע רובה של העיר העתיקה על ידי חיל האוויר הגרמני. חלקים של העיר העתיקה נבנו מחדש, אך לאחר מרד ורשה (אוגוסט–אוקטובר 1944) כל מה שנותר על תילו הופצץ באופן שיטתי על ידי הצבא הגרמני וחרב. פסל המורד הקטן עומד כיום במקום בו הייתה חומת העיר העתיקה, שכיום משוחזרת בחלקה.
לאחר מלחמת העולם השנייה, נבנתה העיר העתיקה מחדש בקפדנות רבה. נעשה מאמץ להשתמש בלבנים המקוריות שנמצאו בשטח. המקום שוחזר בהתאם לצילומים, ציורים ותיאורים כתובים של העיר העתיקה, ביניהם ביצירת ודוטה של העיר.
אתר מורשת עולמית

השחזור המדויק של העיר העתיקה של ורשה, וגודל האזור המשוחזר, הביא הכרה בו על ידי אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
גלריה

רחבת הארמון
שוק העיר העתיקה (Rynek Starego Miasta).
הדרך לעיר העתיקה
סמטה בעיר העתיקה בוורשה
בתים היסטוריים סביב כיכר המבצר.
שוק העיר העתיקה מלא בתיירים.
פסל בת הים בעיר העתיקה.
חומות העיר העתיקה
ארמונו של מלך פולין שנבנה בשנת 1466
אדריכלות בסגנון רוקוקו המתארת גליאון, סוג של ספינת מפרשים חמושה, בפתח בניין משוחזר מתחילת המאה ה-18
העיר העתיקה החרבה, במהלך המרד הפולני ב-1944
חורבות העיר העתיקה כפי שצולמו ב-1945
מסדרון מתקופתה של מלכה אנה, המקשר את הטירה המלכותית עם קתדרלת יוחנן הקדוש בשחזור לפי ציורים מהמאה ה-16
מרתפים מתקופת ימי הביניים בעיר העתיקה, במוזיאון ההיסטורי של ורשה
אסתר אווקה

| --- | --- |

 לידה:  1959 (בת 65 בערך) גונדר, אתיופיה 
 מוקד פעילות:  אתיופיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 עיסוק:  זמרת, מלחינה
 סוגה:  מוזיקה אתיופית, ג'אז, נשמה, R&B
 חברת תקליטים:  Buda Musique, קולומביה רקורדס 
 פרופיל ב-IMDb
 
אסתר אווקה (באמהרית: አስቴር አወቀ; באנגלית: Aster Aweke; נולדה ב-1959 או ב-1961, על פי מקורות שונים) היא זמרת אתיופית, שעבדה במשך שנים רבות בארצות הברית ומוכרת בה ובאירופה בז'אנר מוזיקת עולם. היא אחת הזמרות הפופולריות ביותר באתיופיה. בארצות הברית, היא מושווית לעיתים קרובות לאריתה פרנקלין ומכונית "השרה ווהן של אפריקה". היא גם ממוצבת מול הזמר המוביל של אתיופיה, מחמוד אחמד, בתור האמנית המובילה של מדינה זו.
רקע

אווקה נולדה בשנת 1959 בגונדר, אתיופיה. היא גדלה בעיר הבירה אדיס אבבה. אביה היה פקיד ממשלתי בכיר בממשלה הקיסרית.
קריירה מוזיקלית

בגיל 13, אווקה כבר הייתה נחושה בדעתה להיות מוזיקאית, והחלה להופיע בתיאטרון האגר פיקר באדיס אבבה.
בשנות העשרה המאוחרות שלה, היא החלה להופיע גם במועדונים ובתי מלון בבירה עם להקות כגון Continental Band, Hotel D'Afrique Band, Shebele Band וכן עם Ibex Band, לפני שהם נהיו מוכרים בעולם בתור Roha Band.
כשהשיקה את קריירת הסולו שלה, עודד אותה היזם המוזיקלי עלי טנגו, אשר מימן עבורה את הפקת חמש קלטות ושני סינגלים של המוזיקה שלה, אשר הפכו למוכרים ואהודים באתיופיה. ב-1981, אווקה כבר הייתה מיואשת מן האקלים הפוליטי הדכאני של השלטון הצבאי באתיופיה אשר קם בעקבות מותו של היילה סלאסי, ועברה לארצות הברית. היא התיישבה תחילה באזור המפרץ של קליפורניה, בכוונה להמשיך את השכלתה הגבוהה, אך אחר כך עברה לוושינגטון הבירה, שם קיימת אחת הקהילות הגדולות ביותר בעולם של גולים אתיופים, בכוונה להמשיך בקריירה מוזיקלית. שם, הפופולריות שלה הלכה וגדלה בקרב הקהילה האתיופית, והיא החלה לתור בסיבובי הופעות ברחבי ארצות הברית ואירופה ב-1985.
בשנת 1989 הופיעה לראשונה בפני אולם מלא בלונדון, אנגליה.
היא נשארה פופולרית גם באתיופיה במהלך תקופתה בארצות הברית. ב-1997, היא הופיעה באדיס אבבה עבור קהל של מעל ל-50,000 אנשים. הייתה זו הפעם הראשונה שחזרה למולדתה מעז עזיבתה, וכשירדה מהמטוס חיכה לה המון של אלפי אוהדים. ב-2003, אסתר גם ביצעה סדרת הופעות כדי לגייס כספים עבור סיוע וליוזמות חינוכיות באתיופיה. ב-9 במאי 2009, הופיעה אווקה מול קהל של 10,000 צופים במסגרת הפרויקט Peace Through Unity (שלום דרך אחדות), בהופעה בעיר הבירה לצד אמנים אתיופים נוספים. לאחר הפסקה ארוכה, אווקה חזרה לאדיס אבבה בשנת 2016, שם הופיעה בהופעה משותפת עם מדינגו אפוורק, זמר של מוזיקה אתיופית מסורתית ומודרנית.
כדי לקדם את הקריירה המוזיקלית הבינלאומית שלה, עברה אווקה ללוס אנג'לס, והוציאה בסך הכל כ-24 אלבומים. רבים משיריה נחשבים להמנונים לא רשמיים באתיופיה, והצלחתה בתור אמנית "מוזיקת עולם" היא בינלאומית. אלבומה השני, Kabu, עמד בראש מצעד CMJ New Music למשך ארבעה שבועות והיה בטופ-10 של מצעד בילבורד של מוזיקת עולם למשך 10 שבועות בשנת 1990.
הסגנון הייחודי של אווקה הושפע על ידי זמרים אתיופים אחרים, כגון ביזונש בקלה. סגנונה מאופיין בשילוב ג'אז, נשמה ו-R&B, והיא מלווה לרוב בנגני סקסופון, תופים ומרימבה, והוא תוצאה של הרנסאנס המוזיקלי שאירע באתיופיה, סנגל, ומספר מדינות אפריקאיות בשנות ה-1970, אשר אופיין במוזיקה קצבית, שירה עוצמתית וליווי של כלי מתכת. עם התפתחות הקריירה שלה בשנות ה-1980, היא החזירה לתוך השילוב כלים אתיופיים מסורתיים, כגון הקראר, או הנבל האתיופי. אווקה פחות מתלהבת מאוהדיה מן ההשוואות לאריתה פרנקלין, וחושבת שאולי יגיע היום שבו פרנקלין תכונה "האווקה האמריקאית".
חיים אישיים

אווקה נשואה ויש לה בת. היא חזרה לגור באדיס אבבה, עם גיחות תכופות חזרה לארצות הברית, במהלך העשור השני של המאה ה-21. היא פתחה בעיר בית קפה בשם "כאבו", אותו השם של האלבום הלהיט שלה משנת 1990.
בשנת 2011, השיקה אווקה יוזמה עסקית חדשה, בשיתוף בין בית הקפה בבעלותה, Kabu, באדיס אבבה, לבין יבואן גרמני, היא החליטה להרחיב גם לייצוא קפה. אווקה הביעה את הדעה ששוק זה, המבוסס על משאבים אפריקאים, נשלט מזה מאות שנים על ידי אירופאים, והגיע הזמן שגם אתיופיה תיקח חלק מהרווחים בתור יצרנית מובילה.
דיסקוגרפיה נבחרת

| שנה | אלבום | הוצאה |
| --- | --- | --- |
| 1989 | Aster | Columbia/CBS Records |
| 1990 | Kabu | Columbia/סוני מיוזיק אנטרטיינמנט |
| 1994 | Ebo | טקסט התא |
| 1995 | Live in London | Barkhanns |
| 1999 | Hagere | Kabu Records |
| 2001 | Sugar | Kabu Records |
| 2006 | Asters Ballads | Kabu Records |
| 2008 | Fikir | Kabu Records |
| 2011 | Checheho | Kabu Records |
| 2013 | Ewedhalew | Kabu Records |
1994 Ethiopian Groove - The Golden Seventies (Buda Musique)
1999 Unwired: Acoustic Music from Around the World (World Music Network)
2004 The Rough Guide to the Music of Ethiopia (World Music Network)
מלחינה
בנוסף, אווקה כתבה את פסקול המוזיקה עבור הסרט התיעודי From RISK to ACTION: Women and HIV/AIDS in Ethiopia ב-2004
בווידאו ובתקשורת

אווקה השתתפה במגוון תוכניות רדיו וטלוויזיה, ביניהם בסדרת המוזיקה עתירת השבחים של רשת NBC,‏ "Night Music", כאורחת מיוחדת של המארח, מוזיקאי הג'אז הידוע דייוויד סנבורן. היא הופיעה גם ברשת CNN, ברדיו BBC, ב-PBS, CBC‏, וערוץ 4 בלונדון.
הופעות בתקשורת המודפסת כוללות את וושינגטון פוסט, ניוזוויק, טיים, הניו יורק טיימס, לוס אנג'לס טיימס ועוד.
היא השתתפה בקליפ הווידאו של הרכב הנערות טייטו-יגנה, שיצא ב-2014 בשם Taitu-Yegna Music Group featuring Aster Aweke, והיה ללהיט באתיופיה