stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכסנדר ורט
חייו

אלכסנדר ורט נולד בשנת 1901 בסנקט פטרבורג, עיר הבירה של רוסיה באותה עת, לאב רוסי – א. ורט, אולי ממוצא גרמני, עובד של רשות מסילות הברזל, ולאם אנגלייה ממוצא גרמני – קמילה שמידט. בשנת 1917, בעת המהפכה הרוסית, והוא בן 16 שנים, היגר עם משפחתו לאנגליה, שבה המשיך בלימודיו. בשנת 1922 סיים את לימודיו באוניברסיטת גלאזגו, ובשנת 1924 הפך לעיתונאי.
בשנות השלושים נשלח ככתב חוץ של העיתונות הבריטית לצרפת. עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה כבר כתב ופרסם שלושה ספרים על אודות המצב הפוליטי בצרפת. אחד מהם, שראה אור בשנת 1939, היה "צרפת ומינכן לפני ולאחר הכניעה" (France And Munich Before And After The Surrender). ביוני 1940, בעת נפילת צרפת, הצליח להימלט מהמדינה. בשובו לבריטניה פרסם את ספרו על נפילת צרפת, "ימיה האחרונים של פריס: מיומנו של עיתונאי" (The last days of Paris: A journalist`s diary), שהיה לרב מכר.
לאחר פלישת גרמניה הנאצית לברית המועצות נשלח ורט, שהיה קרוב בהשקפותיו לחוגי השמאל בבריטניה וגילה אהדה רבה לברית המועצות, לסקר את מלחמתה ככתב חוץ של רשות השידור הבריטית ה-BBC, של השבועון "סאנדיי טיימס" ושל סוכנות הידיעות "רויטרס". כתבותיו משם התפרסמו גם בארץ ישראל בעיתון "פלסטיין פוסט" החל מיולי 1941, והמשיכו להתפרסם בעיתון גם שלוש שנים נוספות לאחר תום המלחמה.
שליחתו לברית המועצות המותקפת הייתה דבר בעתו. ידיעת השפה הרוסית, שהייתה שפת האם שלו, והיכרותו את העם הרוסי, יחד עם הרקע של קרבתו לשמאל הבריטי, כל אלה פתחו בפניו את האפשרות לסקר את המלחמה ולשוחח עם אזרחים, עם חיילים, עם מפקדים ואף עם ראשי השלטון הסובייטי, שרחשו לו אמון. נפתחה בפניו האפשרות, שלא ניתנה לאחרים, לבקר בזירות הקרב. ידיעת השפה אפשרה לו לעמוד על הלך הרוחות בעורף, משיחות עם בני העם, מקריאת העיתונים ומהאזנה לשידורי הרדיו.
במשך תקופת שליחותו ברוסיה פרסם באנגליה שישה ספרים נוספים. לאחר סיום המלחמה, בשנת 1946, הפסיק להיות כתב של ה-BBC ברוסיה, אך המשיך להיות בה כתב חוץ מטעם העיתון "גארדיאן". בשנת 1948, לאחר שבע שנים, תמה תקופת שליחותו ברוסיה והוא חזר לבריטניה. בשנים 1949–1953 שימש כתבו של המגזין האמריקני הליברלי "דה ניישן" (The Nation).
עם שובו לבריטניה פרסם תשעה ספרים נוספים. בשנת 1964 ראה אור ספרו הנודע ביותר, "רוסיה במלחמה 1941–1945" (Russia At War 1941–1945), שעל כתיבתו שקד מאז שובו, ובו סיכם את רשמיו מתקופת שליחותו בה, מתוך יומניו ומחומר רב שאסף. הספר זכה להד עולמי כספר המערבי המקיף ביותר על תקופת המלחמה ברוסיה.
אלכסנדר ורט נפטר בשנת 1969.
כתיבתו > רוסיה במלחמה

בהקדמה לספרו "רוסיה במלחמה 1941–1945" כתב ורט:
ספרו של ורט הוא בן קרוב ל-700 עמודים. הספר אינו ספר היסטוריה צבאית במובנה הצר, אלא תיאור חי של מאבקו של העם הרוסי בפולש. מבנה הספר הוא תערובת של תיאורים היסטוריים ושל רפורטז'ה. מחד ניתוחים מדיניים, דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים, ומאידך תמונת מצב מקרוב – רשמים מהעורף, ביקורים בחזיתות בסטלינגרד, ראיונות שטח ושיחות. ורט נכח בכל המקומות שבהם הוכרע גורל המערכה, כמוסקבה, לנינגרד, סטלינגרד ומקומות אחרים; ביקר במחנה ההשמדה מיידנק מיד לאחר שחרורו; ובסוף הדרך הגיע עם צבא האדום לברלין.
על ביקורו במיידנק כתב בספר:
לקראת סיום ספרו תיאר את האירועים ואת המהלכים שברית המועצות הייתה מעורבת בהם לאחר שנסתיימה המלחמה באירופה, השתלטותה על מזרח אירופה, ועידת ילטה והמלחמה הקצרה נגד יפן מ-6 עד 14 באוגוסט 1945.
את ספרו סיים במילים הבאות:
כתיבתו > הביקורות במערב

כאשר הספר "רוסיה במלחמה" ראה אור בשנת 1964 שררה עדיין המלחמה הקרה במלוא עוצמתה. היה זה שנתיים לאחר משבר הטילים בקובה, ובשנה שבה הוחלף ניקיטה חרושצ'וב, כמנהיג ברית המועצות, על ידי ליאוניד ברז'נייב, שייצג קו קשוח יותר כלפי מדינות המערב. על רקע זה נתקבל ספרו של ורט במערב ברגשות מעורבים; מחד הערכה על ערכו הספרותי והתיעודי של הספר, ומאידך הסתייגות מאהדה שגילה הספר כלפי התנהלות השלטונות הסובייטיים בעת המלחמה.
בביקורת של "טיים מגזין" על הספר בגיליונו מ-24 בדצמבר 1964, לאחר ששיבח את הספר על היקפו וערכו, הוסיף המגזין:
כתיבתו > ספרו בעברית

הקורא העברי התוודע לראשונה לספרו של ורט כאשר בשנת 1965 פורסמו קטעים נרחבים ממנו בשלושה המשכים בחוברות "דבר השבוע", החל ב-24 בספטמבר 1965. בפתח הדברים כתבה מערכת השבועון:
הספר המתורגם במלואו ראה אור בהוצאת מערכות במאי 1968 וזכה לתפוצה נרחבת. באותה עת, עשרים שנה לאחר סיום מלחמת העולם השנייה, זכרו רבים את ההזדהות של אנשי היישוב עם ברית המועצות והעם הרוסי במלחמתם ואת חלקם של הרוסים בשחרור מחנות המוות, וספר זה שסיפר את תהילתם של הרוסים במלחמתם, תאם הלך רוח זה.
כתיבתו > ספריו האחרים

France in Ferment. Jerrolds, 1934.
The Destiny of France. Hamish Hamilton, 1937.
France And Munich Before And After The Surrender. Hamish Hamilton, 1939.
The Last Days of Paris: A Journalist's Diary. Hamish Hamilton, 1940.
Moscow '41. Hamish Hamilton, 1942.
The Twilight of France, 1933–1940: A Journalist's Chronicle. Hamish Hamilton, 1942.
Leningrad. Hamish Hamilton, 1944.
The Year of Stalingrad: An Historical Record and a Study of Russian Mentality, Methods and Policies. Hamish Hamilton, 1946.
Musical Uproar in Moscow. Turnstile Press, 1947.
France, 1940–1955. Robert Hale, 1956.
The Strange History of Pierre Mende's-France and the Great Conflict over French North Africa. Barrie Books, 1957
America in Doubt. Robert Hale, 1959.
The DeGaulle Revolution. Robert Hale, 1960.
The Khrushchev Phase: The Soviet Union Enters the "Decisive" Sixties. Robert Hale, 1961
DeGaulle: A Political Biography. Simon and Schuster, 1965.
Russia: Hopes and Fears. Barrie & Rockliff, 1969.
Russia: The Post-War Years. Robert Hale, 1971
הערות שוליים

↑  האתר הגניאלוגי של פרדריק בויטלר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590008505171  PLWABN: 9810703888805606  BNE: XX973638  BnF: cb12477594t (data)  CANTIC: a11047264  GND: 1062689615  ISNI: 0000 0001 2138 147X  LCCN: n50007986  NKC: jn20040203043  NTA: 070845425  SELIBR: 327608  SNAC: w6jz1wtb  SUDOC: 033973326  Trove: 1010274  VIAF: 69030677   WorldCat (עם VIAF): 69030677
אמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה

אמליה אוגוסטה, נסיכת בוואריה (בגרמנית: Amalie Auguste Prinzessin von Bayern‏; 13 בנובמבר 1801 - 8 בנובמבר 1877), הייתה נסיכה בווארית ואשתו של יוהאן, מלך סקסוניה.
ביוגרפיה

אמליה אוגוסטה נולדה ב-13 בנובמבר 1801 במינכן, למקסימיליאן הראשון, מלך בוואריה ואשתו קרולינה מבאדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט. היא הייתה תאומה זהה של המלכה אליזבת מפרוסיה (אשתו של פרידריך וילהלם הרביעי, מלך פרוסיה) ואחותה של סופי, נסיכת בוואריה, אמם של הקיסרים פרנץ יוזף הראשון מאוסטריה ומקסימיליאן הראשון ממקסיקו.
ב-21 בנובמבר 1822 התחתנה אמליה אוגוסטה עם יוהאן, נסיך סקסוניה, ממנו היו לה 9 ילדים. בשנת 1851 מונתה אמליה אוגוסטה ליו"ר "אגודת נשי דרזדן", ארגון שהוקם על ידי אחותה מריה אנה, מלכת סקסוניה, אשתו של פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה. בשנת 1854 מת גיסה פרידריך אוגוסט השני, מלך סקסוניה, ובעלה עלה לשלטון במקומו כיוהאן, מלך סקסוניה. בשנת 1873 מת בעלה יוהאן, ובנה אלברט, מלך סקסוניה עלה לשלטון במקומו, וב-8 בנובמבר 1877 מתה אמליה אוגוסטה בביתה בדרזדן.
משפחתה

ב-21 בנובמבר 1822 התחתנה אמליה אוגוסטה עם יוהאן, מלך סקסוניה, ממנו היו לה 9 ילדים:
מריה, נסיכת סקסוניה (22 בינואר 1827 - 8 באוקטובר 1857).
אלברט, מלך סקסוניה (23 באפריל 1828 - 19 ביוני 1902), התחתן עם קרולה מוואסה.
אליזבת, נסיכת סקסוניה (4 בפברואר 1830 - 14 באוגוסט 1912), התחתנה עם הנסיך פרדיננדו מסבויה, דוכס ג'נובה, ולאחר מותו התחתנה עם ניקולו מרצ'ס ראפאלו.
ארנסט, נסיך סקסוניה (5 באפריל 1831 - 12 במאי 1847).
גאורג, מלך סקסוניה (8 באוגוסט 1832 - 15 באוקטובר 1904), התחתן עם מריה אנה, נסיכת פורטוגל.
זידוניה, נסיכת סקסוניה (16 באוגוסט 1834 - 1 במרץ 1862).
אנה, נסיכת סקסוניה (4 בינואר 1836 - 10 בפברואר 1859), התחתנה עם פרדיננד הרביעי, הדוכס הגדול של טוסקנה.
מרגרטה, נסיכת סקסוניה (24 במאי 1840 - 15 בספטמבר 1858), התחתנה עם קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה.
סופיה, נסיכת סקסוניה (15 במרץ 1845 - 9 במרץ 1867), התחתנה עם קרל תאודור, דוכס בבוואריה.
אצטדיון מקס מורלוק

| --- | --- |

האצטדיון בנירנברג
 על שם:  מקס מורלוק 
 שמות קודמים:  שְטֵטישֶס שטדיון (1928–1945; 1961–1991) ויקטורי שטדיום (1945–1961) פרנקנשטדיון (1991–2006) איזיקרדיט-שטדיון (2006–2012) גרונדיג שטדיון (2013–2016) אצטדיון נירנברג (2016-2017)
 כתובת:  Karl-Steigelmann-Straße 5,Max-Morlock-Platz 1 
 מיקום:  נירנברג, גרמניה
 קואורדינטות:  49°25′34″N 11°07′32″E﻿ / ﻿49.42624062489°N 11.125617009146°E﻿ / 49.42624062489; 11.125617009146
 אבן יסוד:  1928
 תקופת הפעילות:  1928–הווה (כ־96 שנים)
 שופץ:  1988, 1991, 2002
 הורחב:  2012
 עלות הבנייה:  56.2 מיליון אירו
 בעלים:  נירנברג 
 משטח:  דשא
 קבוצות:  נירנברג
 מושבים:  50,000 (משחקי ליגה) 44,308 (משחקים בין-לאומיים)
 ממדי משטח:  105 × 68 מטר
 http://www.stadion-nuernberg.de/
 he
 
אצטדיון מקס מורלוק (בגרמנית: Max-Morlock-Stadion) הוא אצטדיון בנירנברג שבגרמניה, אשר נפתח בשנת 1928.
היסטוריה

מאז שנת 1966 האצטדיון משמש בית עבור קבוצת הבונדסליגה הגרמנית נירנברג. באולימפיאדת מינכן בשנת 1972, אירח האצטדיון שישה משחקים. בשנת 1967, אירח את גמר גביע אירופה למחזיקות גביע בין באיירן מינכן וגלאזגו ריינג'רס, באיירן מינכן ניצחה 0–1.
האצטדיון היה ידוע בכינויו Städtisches Stadion (בעברית: "אצטדיון עירוני") עד 1991, אז קיבל את השם פרנקנשטדיון. ב-14 במרץ 2006 האצטדיון נקרא מחדש בשם EasyCredit-Stadion ("איזיקרדיט-שטדיון") למשך שש שנים אחרי עסקת חסות עם הבנק הגרמני DZ Bank. בין השנים 2013–2016 נקרא האצטדיון Grundig Stadion ("אצטדיון גרונדיג"), עקב הסכם חסות עם חברת גרונדיג. בין השנים 2016-2017 נקרא האצטדיון "אצטדיון נירנברג". בשנת 2017, לאחר בקשות רבות מצד אוהדי הקבוצה, נקבע שמו הנוכחי של האצטדיון, שנקרא על שמו של מקס מורלוק, גדול כדורגלני נירנברג בכל הזמנים וסמל בקבוצה.
כמו כן, האצטדיון אירח חמישה משחקים במסגרת מונדיאל 2006, כולל המשחק המפורסם בין פורטוגל והולנד אשר נקרא "קרב נירנברג" עקב 4 הכרטיסים האדומים ו-16 הכרטיסים הצהובים שהוצאו על ידי השופט הרוסי ולנטין איבאנוב, מספר הכרטיסים הגדול ביותר שהוצא בטורניר בין-לאומי של פיפ"א.
מתקנים

המתקנים באצטדיון כוללים שני חדרי הלבשה עבור שחקנים, מאמנים ושופטים. קיימים גם חדרי טיפול ופיזיותרפיסטים. אזור בגודל של 300 מטרים רבועים עבור מדיה ותקשורת ואזור עבור מסיבות עיתונאים. באצטדיון קיים גם חדר VIP בגודל של 1,200 מטרים רבועים אשר מסוגל להכיל 800 אורחים. עקב הכמות הגדולה של מקומות הישיבה באצטדיון, מחוץ לאצטדיון יש כ-15,000 מקומות חניה.
באצטדיון יש גם מתקני אתלטיקה ברמת תקן בין-לאומית, מערכת ממטרות שלמה, שמזינה את הדשא במי גשם. המגרש מואר על ידי מערכת הארה. בתוך האצטדיון קיימים שני קירות בגודל של 60 מטרים רבועים אשר מספקים שידור וידאו לאוהדים.
מונדיאל 2006

אצטדיון זה הוא אחד ממספר אצטדיונים אשר אירחו את מונדיאל 2006.
במהלך המונדיאל אירח האצטדיון חמישה משחקים:
מקסיקו 3 - 1  איראן, שלב הבתים
אנגליה 2 - 0  טרינידד וטובגו, שלב הבתים
יפן 0 - 0  קרואטיה, שלב הבתים
גאנה 2 - 1  ארצות הברית, שלב הבתים
פורטוגל 1 - 0  הולנד, שמינית גמר
פרנקנשטדיון (2006)
אנדראה ברניאני

| --- | --- |

ברניאני במדי ניו יורק ניקס
 לידה:  26 באוקטובר 1985 (בן 38) רומא שבאיטליה
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.13 מטר
 מספר:  77
 דראפט:  בחירה מספר 1, 2006 טורונטו ראפטורס
 קבוצות כשחקן
 2002–2003   2003–2006   2006–2013   2013–2015   2015–2016   2016–2017:  סטלה אזורה רומא   בנטון טרוויזו   טורונטו ראפטורס   ניו יורק ניקס   ברוקלין נטס   קאחה לבורל ויטוריה
 הישגים כשחקן
 חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA‏ (2007)   הכוכב העולה של היורוליג (2006)   זכייה באליפות הליגה האיטלקית (2006)   2 זכיות בגביע האיטלקי (2004, 2005)
אנדרה ברניאני (באיטלקית: Andrea Bargnani; נולד ב-26 באוקטובר 1985 ברומא), המכונה "הקוסם", הוא כדורסלן עבר איטלקי ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד וסנטר. הוא נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA 2006. קודם לקריירת ה-NBA שלו, ברניאני שיחק עבור קבוצת בנטון טרוויזו בליגת העל האיטלקית ובמפעל האירופי הבכיר יורוליג.
קריירה > אירופה

ברניאני החל את הקריירה שלו בעונת 2002/2003 בקבוצת סטלה אזורה רומא בליגת המשנה האיטלקית וקבע ממוצעים של 13.2 נקודות ו-4.5 ריבאונדים ב-23 משחקים שקיים. לאחר מכן הוא חתם בקבוצה מליגת העל האיטלקית בנטון טרוויזו עבור עונת 2003/2004, ושיחק בה עד שנת 2006.
ברניאני פגש את קבוצתו העתידית, טורונטו ראפטורס, ב-23 באוקטובר 2003 במשחק קדם-עונה במרכז אייר קנדה. הוא קלע 13 נקודות והוריד 5 ריבאונדים בהפסד קבוצתו 86-83 לראפטורס. ב-2003/04, הוא קבע ממוצעים של 4.9 נקודות ו-2 ריבאונדים בעשרה משחקים בעונתו הראשונה בליגה האיטלקית הבכירה עם בנטון. הוא רשם שמונה הופעות ביורוליג, במהלכן קבע ממוצעים של 2.4 נקודות ו-1.5 ריבאונדים למשחק.
ב-2004/05, ברניאני קבע ממוצעים של 12.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים ב-28 משחקים במדי בנטון בליגה הבכירה; 3.7 נקודות ו-2.1 ריבאונדים ב-18 משחקים ביורוליג. בעונה הבאה, הוא קבע ממוצעים גבוהים יותר של 15.3 נקודות, 7.1 ריבאונדים, 1.7 חסימות, 1.8 חטיפות למשחק ב-47 משחקים עם קבוצתו. הוא קלע 25 נקודות שהיוו שיא עונתי מבחינתו כנגד וירטוס רומא. הוא אף הוביל את הליגה האיטלקית בכמות החסימות. תוך כדי כך הוא סייע לבנטון טרוויזו לזכות באליפות הליגה לעונת 2006. ביורוליג, הוא קבע ממוצעים של 10.9 נקודות, 4.1 ריבאונדים ו-1.3 חסימות ב-18 משחקים. הוא קלע שיא עונתי 20 נקודות כנגד פנאתינייקוס ושטרסבורג. ברניאני זכה בתואר הכוכב העולה של היורוליג לעונת 2005/2006.
נבחרת לאומית

ברניאני שיחק עבור נבחרת הנערים של איטליה והנבחרת עד גיל 20. הוא השתתף במשחק של שחקנים נבחרים מכל העולם מטעם נייק ב-2004. הוא שיחק עם נבחרת איטליה באליפות אירופה 2007, וסיים איתה במקום התשיעי בטורניר, בו קבע ממוצעים של 12.7 נקודות, 5 ריבאונדים ו-28.7 דקות למשחק.
תכונות וסגנון משחק

ברניאני משחק לרוב בעמדת הפאוור פורוורד, ומתנשא לגובה של 2.13 מטר ושוקל 113.4 קילוגרם. עם זאת, יכולת הקליעה שלו בזריקות ארוכות-טווח ויכולת הכניסה (כדרור לעבר הסל) הופכות אותו לבעל סגנון משחק דומה יותר לזה של סמול פורוורד. לעיתים קרובות משווים בין ברניאני לבין שחקן ה-NBA הגרמני דירק נוביצקי, בעיקר בשל יכולת הקליעה שלו משלוש נקודות, ניידותו הגבוהה על אף גובהו ויכולת החזקת הכדור.‏ ברניאני הוא השחקן האירופאי הראשון, הלא-אמריקאי השישי, והשני שלא שיחק בליגת המכללות או בבית ספר תיכון בארצות הברית, אשר נבחר במקום הראשון בדראפט ה-NBA.
פרסים ותארים

עם טורונטו ראפטורס:
אליפות הבית האטלנטי: 2007
אישיים:
הכוכב העולה של היורוליג: 2006
חמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA: ‏2007
רוקי החודש ב-NBA: ‏ינואר 2007, פברואר 2007
סטטיסטיקת קריירה > ביורוליג

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003/2004 | בנטון | 8 | 0 | 8.0 | 0.545 | 0.200 | 0.750 | 1.5 | 0.0 | 0.3 | 0.1 | 2.4 |
| 2004/2005 | בנטון | 12 | 0 | 9.0 | 0.500 | 0.500 | 0.400 | 2.1 | 0.2 | 0.2 | 0.2 | 3.7 |
| 2005/2006 | בנטון | 18 | 6 | 21.2 | 0.508 | 0.434 | 0.712 | 4.1 | 0.5 | 1.3 | 0.9 | 10.9 |

| קריירה |  | 38 | 6 | 14.6 | 0.508 | 0.429 | 0.694 | 2.9 | 0.3 | 0.7 | 0.5 | 6.8 |
סטטיסטיקת קריירה > בעונה הסדירה ב-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2006/2007 | טורונטו | 65 | 2 | 25.1 | 0.427 | 0.373 | 0.824 | 3.9 | 0.8 | 0.5 | 0.8 | 11.6 |
| 2007/2008 | טורונטו | 78 | 53 | 23.9 | 0.386 | 0.345 | 0.840 | 3.7 | 1.1 | 0.3 | 0.5 | 10.2 |
| 2008/2009 | טורונטו | 78 | 59 | 31.4 | 0.450 | 0.409 | 0.831 | 5.3 | 1.2 | 0.4 | 1.2 | 15.4 |
| 2009/2010 | טורונטו | 80 | 80 | 35.0 | 0.470 | 0.372 | 0.774 | 6.2 | 1.2 | 0.3 | 1.4 | 17.2 |
| 2010/2011 | טורונטו | 66 | 66 | 35.7 | 0.448 | 0.345 | 0.820 | 5.2 | 1.8 | 0.5 | 0.7 | 21.4 |
| 2011/2012 | טורונטו | 31 | 31 | 33.3 | 0.432 | 0.296 | 0.873 | 5.5 | 2.0 | 0.6 | 0.5 | 19.5 |
| 2012/2013 | טורונטו | 35 | 25 | 28.7 | 0.400 | 0.311 | 0.844 | 3.7 | 1.1 | 0.6 | 0.7 | 12.7 |
| 2013/2014 | ניו יורק | 42 | 39 | 29.9 | 0.442 | 0.278 | 0.825 | 5.3 | 1.1 | 0.3 | 1.2 | 13.3 |
| 2014/2015 | ניו יורק | 29 | 22 | 27.1 | 0.454 | 0.366 | 0.813 | 4.4 | 1.6 | 0.1 | 0.9 | 14.8 |
| 2015/2016 | ברוקלין | 46 | 0 | 13.8 | 0.455 | 0.188 | 0.825 | 2.1 | 0.4 | 0.1 | 0.2 | 6.6 |

| קריירה |  | 550 | 377 | 28.7 | 0.439 | 0.354 | 0.824 | 4.6 | 1.2 | 0.4 | 0.9 | 14.3 |
↑  בשל שביתת שחקנים ב-NBA התקיימו בעונת 2011/2012 66 משחקים בלבד
סטטיסטיקת קריירה > בפלייאוף ה-NBA

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | טורונטו | 6 | 3 | 30.2 | 0.478 | 0.412 | 0.789 | 4.0 | 1.0 | 0.8 | 0.5 | 11.0 |
| 2008 | טורונטו | 5 | 5 | 20.8 | 0.333 | 0.250 | 1.000 | 1.4 | 0.4 | 0.8 | 0.6 | 6.4 |

| קריירה |  | 11 | 8 | 25.9 | 0.412 | 0.333 | 0.810 | 2.8 | 0.7 | 0.8 | 0.5 | 8.9 |
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  nba.com, Andrea Bargnani Info Page - Bio
↑  nba.com, Box Score, 1.11.2006
↑  nytimes.com, "Going Where No Italian Has Gone", 28.06.2006
↑  nba.com/raptors, Raptors Post Up, 7.01.2007
↑  nba.com/raptors, Bargnani Named Eastern Conference Rookie of the Month, 1.02.2007
↑  nba.com/allstar2007, "No. 1 Draft Picks Bargnani and Bogut Head Selections For 2007 T-Mobile Rookie Challenge & Youth Jam", 10.02.2007
↑  nba.com/raptors, "Bargnani Named NBA Eastern Conference Rookie of the Month", 1.03.2007
↑  sports.espn.com, Raptors' Bargnani has appendix removed, 21.03.2007
1 2  nba.com, Andrea Bargnani Info Page - Career Stats and Totals
↑  sports.espn.go.com, "Roy receives 127 of 128 first-place votes as top rookie", 2.05.2007
↑  nba.com/raptors, Andrea Bargnani & Jorge Garbajosa Highlight 2007 All-Rookie Team, 8.05.2007
↑  raptors.com, Raptors Exercise Third Year Option On Andrea Bargnani, 5.10.2007
↑  thestar.com, GMs tip Bargnani for big year, 25.10.2007
↑  theglobeandmail.com, "Defence gets the point, but offence doesn't", 15.11.2007
↑  nba.com/raptors, Bargnani & Moon Selected To Play In ’08 T-Mobile Rookie Challenge, 30.01.2008
1 2  thestar.com, "Raptors' Bargnani a symbol of stalled progress", 30.04.2008
↑  thestar.com, "Bargnani could shift to Raptors' starting unit", 16.11.2008
↑  raptors.com, Big Night From Bosh, Bargnani, Calderon Not Enough
↑  eurobasket2007.org, Andrea Bargnani (Italy)
↑  nba.com, Andrea Bargnani Info Page
↑  sports.espn.com, "ESPN The Magazine: Meet Andrea Bargnani", 28.02.2007
↑  nba.com/sonics, "Insider Preview - Sonics at Toronto", 11.03.2007
ברניאני במדי הנבחרת הלאומית של איטליה
אצטדיון מריו אלברטו קמפס

| --- | --- |

אצטדיון מריו אלברטו קמפס, 2016
 על שם:  מריו קמפס 
 שמות קודמים:  אולימפיקו דה קורדובה אצטדיון קורדובה אולימפיקו שאטו קרראס
 כתובת:  Av. Cárcano s/n 
 מיקום:  ארגנטינה קורדובה, ארגנטינה
 קואורדינטות:  31°22′08″S 64°14′46″W﻿ / ﻿31.368956°S 64.246244°W﻿ / -31.368956; -64.246244
 אבן יסוד:  1976
 תקופת הפעילות:  16 במאי 1978 – הווה (46 שנים)
 שופץ:  2011 - 2012
 בעלים:  פרובינציית קורדובה
 משטח:  דשא
 קבוצות:  טאז'רס
 מושבים:  57,000
 ממדי משטח:  105 × 70 מטר
 he
 
אצטדיון מריו אלברטו קמפס (בספרדית: Estadio Mario Alberto Kempes), שהיה ידוע גם בשמות אצטדיון קורדובה ואצטדיון אולימפיקו שאטו קרראס, הוא אצטדיון כדורגל הממוקם בשכונת שאטו קרראס בעיר קורדובה שבארגנטינה. האצטדיון נחנך בשנת 1978 ומכיל 57,000 מקומות, והוא משמש כאצטדיון הבית של טאז'רס, אם כי בלגראנו ואינסטיטוטו גם אירחו בו במשחקים בנוכחות קהל רב.
האצטדיון נבנה לקראת טורניר מונדיאל 1978, ובשנת 2010 שינה האצטדיון את שמו כדי להנציח את מריו קמפס, מלך שערי אותו הטורניר ויליד פרובינציית קורדובה.
היסטוריה

בנייתו של האצטדיון החלה בשנת 1976, לקראת טורניר מונדיאל 1978 אותו אירחה ארגנטינה. הוא נפתח ב-16 במאי 1978, כשבועיים לפני פתיחת הטורניר, עם תכולה של 46,083 מקומות, אם כי לא כולם היו מקומות ישיבה, כפי שהיה נהוג אז באצטדיונים בארגנטינה. האצטדיון אירח שמונה משחקים במהלך המונדיאל:
| תאריך | שלב | בית | קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 3 ביוני | שלב הבתים הראשון | בית ד' |  פרו | 3–1 |  סקוטלנד |
| 6 ביוני | שלב הבתים הראשון | בית ב' |  גרמניה המערבית | 6–0 |  מקסיקו |
| 7 ביוני | שלב הבתים הראשון | בית ד' |  סקוטלנד | 1–1 |  איראן |
| 10 ביוני | שלב הבתים הראשון | בית ב' |  גרמניה המערבית | 0–0 |  תוניסיה |
| 11 ביוני | שלב הבתים הראשון | בית ד' |  פרו | 4–1 |  איראן |
| 14 ביוני | שלב הבתים השני | בית א' |  הולנד | 5–1 |  אוסטריה |
| 18 ביוני | שלב הבתים השני | בית א' |  גרמניה המערבית | 2–2 |  הולנד |
| 21 ביוני | שלב הבתים השני | בית א' |  אוסטריה | 3–2 |  גרמניה המערבית |
האצטדיון חזר לארח משחקים בטורניר בינלאומי בקופה אמריקה 1987, כאשר היה לאחד משלושת האצטדיונים המארחים של הטורניר. נערכו בו ארבעה משחקים בסך הכול במהלך הקופה, כולל מפגש חצי הגמר בין צ'ילה לקולומביה. ב-2001 אירח תשעה משחקים במסגרת גביע העולם בכדורגל עד גיל 20, כולל ניצחונה של גאנה על מצרים בחצי הגמר.
בשנים 2006 ו-2007 אירח האצטדיון שלבים בראלי ארגנטינה, שהיה לחלק מאליפות העולם בראלי.
ב-2010 החל האצטדיון בהליך שיפוץ נרחב, שנמשך כשנתיים, ובמסגרתו הוחלף שם האצטדיון לאצטדיון מריו אלברטו קמפס, הונמך כר הדשא בכארבעה מטרים, לוח התוצאות ההיסטורי שהותקן לקראת מונדיאל 1978 הוחלף בלוח וידאו מתקדם, וטריבונות חדשות הוקמו ופיצו על קושי הראייה שהיה בעקבות הקמת טריבונות בעלות שיפוע מתון מדי בבנייתו המקורית של האצטדיון. סך מקומות הישיבה עלה לכ-57,000 מקומות, מה שהפך את האצטדיון לבעל התכולה השלישית בגודלה בארגנטינה.
ב-26 ביוני 2011, חמישה ימים בלבד לפני פתיחת קופה אמריקה 2011, נפתח האצטדיון מחדש, ואירח מספר משחקים בטורניר. כמו כן, אירח האצטדיון את משחקי גמר גביע ארגנטינה ב-2015 וב-2016, ואת הסופר קאפ הארגנטינאי 2015.
מבנה

האצטדיון נמצא במרכזו של פארק בן ארבעים דונם, שמאכלס מספר מתחמי ספורט ובהם אצטדיון הוקי שדה שנפתח ב-2012 ונקרא על שמה של סולדאד גרסיה, שזכתה פעמיים באליפות העולם, במדליית כסף אולימפית ובשתי מדליות ארד אולימפיות; בריכת שחייה אולימפית שנפתחה ב-2014 ונקראת על שם מדליסטית הארד האולימפית, ג'ורג'ינה ברדאץ'; מגרש אימונים צפונית לאצטדיון המשמש לאימונים ולמשחקי כדורגל ורוגבי; וכן מסלול BMX, מסלול ריצה, ומתקני כדורסל, כדורעף וטניס.
אירועים נוספים

למעט אירועי הספורט באצטדיון, הוא אירח במרוצת השנים שורת קונצרטים של אמנים בולטים מהעולם כולו. כבר בשנה בו נפתח אירח האצטדיון את הופעתה של הזמרת גלוריה גיינור.
במהלך שנות ה-80 וה-90 הופיעו בו, בין היתר, לואיס מיגל, רוקסט, שושה, פיטר גבריאל, בון ג'ובי, אירוסמית' וריקי מרטין.
בעשור הראשון של המאה ה-21 הופיעו בו, בין היתר, אלחנדרו סאנס, חואקין סבינה וז'ואן מנואל סראט, ולהקת מנה. בעשור השני של המאה ה-21 הופיעו בו, בין היתר, שאקירה, מדונה, ג'סטין ביבר, איירון מיידן ופול מקרטני.
אוסטרליה במלחמת העולם השנייה

| --- | --- |
דגל אוסטרליה

צוות מקלע קל בוייווק, יוני 1945
 צד בעימות:  חלק מחלק מבעלות הברית
 תאריך כניסה לעימות:  3 בספטמבר 1939
 העילה למלחמה:  פלישת גרמניה לפולין
 תאריך סיום העימות:  2 בספטמבר 1945
 אירועי הסיום:  כניעת יפן
 ראש המדינה:  ג'ורג' השישי
 ראש המדינה בפועל:  רוברט מנזיס (1941-1939)   ארתור פאדן (1941)   ג'ון קרטין (1945-1941)   בן צ'יפלי (1945)
 נתוני המדינה
 אוכלוסייה:  6,935,000 (1939)
 נתוני הצבא
 הכוח האימפריאלי האוסטרלי השני:  307,000
 הצי המלכותי האוסטרלי:  39,650 (1945)
 חיל האוויר המלכותי האוסטרלי:  152,000 (1945)
 תוצאות המלחמה
 אבדות בנפש:  27,073 הרוגים   23,477 פצועים   22,264 שבויים ששרדו
כרזת גיוס ל-AIF מ-1940
אוסטרליה נכנסה למלחמת העולם השנייה זמן קצר לאחר הפלישה לפולין והכריזה מלחמה על גרמניה הנאצית ב-3 בספטמבר 1939. עד לתום המלחמה, כמעט מיליון אוסטרלים שירתו בכוחות ההגנה של אוסטרליה, שיחידותיהם לחמו בעיקר בזירה האירופית, במערכה בצפון אפריקה ובמערכה בדרום מערב האוקיינוס השקט. בנוסף, הותקפה אוסטרליה ישירות במהלך המלחמה בפעם הראשונה בהיסטוריה הפוסט-קולוניאלית שלה. אבדותיה של אוסטרליה במהלך המלחמה הסתכמו ב-27,073 הרוגים וב-23,477 פצועים.
למעשה, לחמה אוסטרליה בשתי מלחמות נפרדות בין השנים 1939–1945. אחת כנגד גרמניה וכנגד איטליה הפשיסטית, כחלק מהמאמץ המלחמתי של חבר העמים הבריטי ושנייה כנגד האימפריה היפנית, כבעלת ברית של ארצות הברית ובריטניה. בעוד שרוב הכוחות האוסטרלים הוחזרו מזירת הים התיכון עם פרוץ המערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, עדיין הם המשיכו לקחת חלק באופן משמעותי מאוד במתקפה האווירית כנגד גרמניה. החל מ-1942 ועד לראשית 1944, היה לכוחות האוסטרלים תפקיד מפתח במערכה באוקיינוס השקט והם היוו את הרוב בכוח האדם הלוחם של בעלות הברית במערכה זו. החל מאמצע 1944 הועברו הכוחות האוסטרלים לזירות משנה, אך הם המשיכו בפעולות תקיפה כנגד היפנים עד לתום המלחמה.
מלחמת העולם השנייה גרמה לשינוי משמעותי במדיניות הכלכלית, במדיניות הצבאית ובמדיניות החוץ של אוסטרליה. המלחמה האיצה את תהליך התיעוש, הובילה לפיתוחו של כוח צבאי לעתות שלום ופתחה בתהליך שבו הסיטה אוסטרליה את ההתמקדות של מדיניות החוץ שלה מבריטניה לארצות הברית. ההשפעות של המלחמה גם תרמו להתפתחותה של החברה האוסטרלית כמגוונת וקוסמופוליטית.
צפון אפריקה, הים התיכון והמזרח התיכון

בשנים הראשונות של מלחמת העולם השנייה, הייתה האסטרטגיה הצבאית של אוסטרליה בקו אחד עם זו של בריטניה. לאור זאת, רוב היחידות הצבאיות של אוסטרליה, שהוצבו מעבר לים בשנים 1940 ו-1941, נשלחו לזירות הלחימה בים התיכון ובמזרח התיכון, שם הם היו חלק משמעותי בכוחות חבר העמים הבריטי שלחמו שם. שלוש דיוויזיות חיל הרגלים של ה-AIF שנשלחו למזרח התיכון, השתתפו בפעולות קרבית רבות, ממש כמו טייסות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי וספינות המלחמה של הצי המלכותי האוסטרלי.