stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יעקב ראובן

| --- | --- |

 לידה:  1976 (בן 49 בערך) זכרון יעקב 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון העירוני באר שבע, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
 כלי נגינה:  מנדולינה
 www.mandolinmusic.co.il
 
יעקב (יקי) ראובן, הוא נגן מנדולינה ישראלי. בעל קריירה בן לאומית, שמתמחה בעיבוד חדש ליצירות שנכתבו במקור לכינור בביצועי בכורה על מנדולינה, לצד ההיבט הכנרי, ראובן מקדיש זמנו להזמנה ביצוע והקלטה של מוזיקה ישראלית מקורית לכלי, ביצועים חדשניים אלו עשירים הודות לאופק נגינתו המוזיקלי המגוון הכולל מוזיקה קלאסית, מוזיקת בארוק, מוזיקת עולם ומוזיקה למחול ותיאטרון.
ביוגרפיה

ראובן נולד בזיכרון יעקב וגדל בבאר שבע, החל את לימודי המנדולינה כשהיה בן 8, בהדרכת דורה ברטיק ופרופ' שמחה נתנזון בקונסרבטוריון העירוני באר שבע, ולאחר מכן בהדרכתו של לב חיימוביץ'. בהמשך עבר לאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים שם למד תחת הדרכתו של פרופ' מוטי שמיט.
במהלך לימודיו באקדמיה ראובן זכה פעמיים בתחרות "קונצ'רטו" היוקרתית של האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, וב-2004 זכה ראובן במקום הראשון בתחרות "פלקטרו ריוחה" היוקרתית בלה ריוחה, ספרד.
לאחר סיום לימודיו בישראל, ראובן היה הראשון לנגן עם תזמורת ישראלית רפרטואר הנכתב במקור לכינור במקום הרפרטואר הקלאסי למנדולינה. ביצועיו לרפרטואר זה הקנו לו שם עולמי כנגן מנדולינה.
ראובן היה חבר ומייסד רביעיית קרמן שהוקמה בשנת 2000 על פי המלצתו של המנצח מסטיסלב רוסטרופוביץ'. בשנת 2012 הוא הקים מחדש את רביעיית קרמן בהרכב בינלאומי.
ראובן שיתף פעולה עם הרכבים שונים כגון הרביעייה הירושלמית, רביעיית קרמן, תזמורת הבארוק ירושלים. וכן הוא חבר בהרכב הבארוקדה, הקולקטיב הישראלי למוזיקת בארוק, עמם הוא מופיע לעיתים תכופות כסולן .
ראובן מופיע כסולן וכנגן אורח עם מיטב התזמורות בארץ, כולל התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים, הסינפונייטה הישראלית באר שבע, התזמורת הקאמרית הישראלית ואנסמבל המאה ה-21. הוא ניגן תחת שרביטם של גדולי המנצחים כגון זובין מהטה, מסטיסלב רוסטרופוביץ', אנטוניו פאפאנו, מנדי רודן.
בזירה הבן לאומית, ראובן ניגן כסולן עם תזמורות מהשורה הראשונה, ביניהן, תזמורת רשות השידור הבריטית, תזמורת הגוונדהאוס והתזמורת הסימפונית של רדיו שוודיה.
לראובן חוזי הקלטה עם החברות הבן לאומיות, נקסוס (חברת תקליטים), Hyperion Records.
דרדוויל – דמויות

ליטוגרפיית הדמויות מעולמו של דרדוויל, כפי שהופיעה על עטיפת החוברת Daredevil #500 מאוקטובר 2009. אמנות מאת מרקו ג'ורג'ביק ופטריק זירקר
בחוברות הקומיקס של דרדוויל קיימות דמויות משנה רבות שמככבות יחד עמו ומהוות נדבך חשוב בסיפורים השונים שנעשו על הדמות במרוצת השנים.
מאט מרדוק הוא עורך דין, שבילדותו התעוור בגלל שפיכת פסולת רדיואקטיבית על עיניו כשהציל על איש זקן מדריסה. חושיו האחרים התחדדו, ולאחר חיסולו של אביו המתאגרף, למד אמנויות לחימה שונות ונקם ברוצחיו של אביו. הוא החל להגן על שכונת הלס קיצ'ן ונלחם בנבלי-על רבים, בהם המתנקש בולזאיי וראש הפשע המאורגן הקינגפין.
ביקום מארוול, מעטות הדמויות בעלות חיי אהבה כה מפותלים וטרגיים כשל דרדוויל. חברותיו של מאט מרדוק מתחלקות לשתי קבוצות: נשים רגילות שספגו כאב בגללו כמו קארן פייג', התר גלן, גלוריאנה אובריין ומילה דונובן, ונשים מסוכנות ובעלות כוחות על כמו אלקטרה, האלמנה השחורה, טיפואיד מרי ואקו. רובן מתו, נותרו בעלות מום, או ספגו טראומה קשה.
קארן פייג' מכרה את זהותו הסודית תמורת זריקה, כשהייתה מכורה להרואין. מאוחר יותר, היא נהרגה לנגד עיניו של מאט על ידי בולזאיי. כתגובה, דרדוויל תקף את בולזאיי ונתן לו נשיכה פראית שכמעט הרגה אותו. אלקטרה נהרגה אף היא על ידי בולזאיי במפגשה הראשון עם הנבל, אף על פי שהיא קמה לתחייה מאוחר יותר על ידי ארגון "היד". התר גלן התאבדה אחרי שנהפכה לאלכוהוליסטית. גלוריאנה אובריין נהרגה על ידי ויקטור קרולר, חייל של הקינגפין. אשתו של מרדוק, מילה דונובן, עזבה אותו, והאשימה אותו בכך שנישואיה איתו היו תסמין של התמוטטות העצבים שעבר. אהבתו לטיפואיד מרי נהרסה לבסוף בגלל פיצול אישיות שלה. אקו הונחתה על ידי הקינגפין להרוג את דרדוויל, שכפי שסופר לה כי רצח את הוריה. על אף שגילתה את האמת, האירוע גרם לנתק ביניהם. יוצאת מן הכלל הייתה מערכת היחסים שלו עם האלמנה השחורה, שהייתה נורמלית יחסית, ואפילו נראה שמאט עזב את ביתו כדי לגור איתה בסן פרנסיסקו, אך לבסוף האלמנה השחורה החלה לחשוש שהקריירה שלה כלוחמת בפשע תעמוד בצילו של דרדוויל, המוכר יותר ממנה, והשניים נפרדו כידידים.
השיבה מהודו (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  מנחם גולן
 הופק בידי:  יבגני אפינבסקי
 תסריט:  חנן פלד   א.ב. יהושע (ספר מקורי)
 שחקנים ראשיים:  אקי אבני ריקי גל אסי דיין
 מוזיקה:  דובי זלצר
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי   קשת
 הקרנת בכורה:  21 בנובמבר 2002
 משך הקרנה:  96 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  מועמד לשני פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
השיבה מהודו הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של מנחם גולן, אשר יצא לאקרנים בשנת 2002 עם אקי אבני וריקי גל בתפקידים הראשיים.
הסרט מבוסס על ספרו רב-המכר של א.ב. יהושע "השיבה מהודו" אך עם שינויים מהסיפור המקורי.
פרטי עלילה

העלילה עוקבת אחר ד"ר בן רובין (אקי אבני), רופא צעיר, אשר נשלח להודו על ידי מנהל בית החולים בו הוא עובד, למשימת הצלת חולה בהודו. מנהל בית החולים, אייב לאזר (אסי דיין), ואשתו, דורי (ריקי גל), יוצאים למסע על מנת להציל את בתם, עינת (אורלי פרל), החולה במחלה קשה, ולהשיבה לישראל. לאורך המסע, במהלכו מנסה בן לרפא את עינת, מתפתח קשר אינטימי בינו לבין דורי, אשת הבוס שלו, המבוגרת ממנו בעשרות שנים. לאחר שהם מקיימים מערכת יחסים אינטימית של אהבה ומין, דוחה דורי את בן בעקביות במטרה לשמור על אחדות משפחתה. במהלך המסע ועם שובם לישראל, ואף לאחר מותו של אייב, מנסה בן לכבוש את ליבה של דורי ולזכות באהבתה, בעודו מנהל רומן כביכול עם מיכאלה (דנה פרנס), חברתה של עינת.
סביב יציאת הסרט

הסרט זכה להצלחה בינונית בלבד, ולביקורות קולנוע קוטלות ושוללות. א.ב. יהושע, אשר כתב את הספר עליו מבוסס הסרט, טען רבות בכלי התקשורת לאחר יציאתו, כי הסרט כולו לא דומה כלל לכתביו, וכי מנחם גולן, שיהושע מפקפק בכישוריו הקולנועיים, החמיץ לגמרי את עלילת הספר ומשמעותו. בין השניים נוצר ריב מתוקשר על הקשר בין הספר לסרט ועל איכותו הכללית. גם סצנת הסקס בין אקי אבני לריקי גל זכתה לסיקור תקשורתי נרחב ועוררה מחלוקת בקרב הצופים.
הסרט היה מועמד לשני פרסי אופיר בלבד ולא זכה בהם, אך זכה בפרס מיוחד מטעם שופטי פסטיבל הקולנוע של יוסטון, טקסס. הסרט הופץ במדינות שונות בעולם, בהן רוסיה, ברזיל, תאילנד, מקסיקו וארצות הברית, השתתף בפסטיבלים לקולנוע ישראלי בפריז, בלוס אנג'לס ובניו יורק והשתתף בפסטיבל קאן.
ב-2006 שודר הסרט על ידי מפיצתו, זכיינית ערוץ 2 "קשת", בשלושה חלקים, בני כ-45 דקות כל חלק.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אקי אבני: בן רובין
ריקי גל: דורי לאזר
אסי דיין: אייב לאזר
אורלי פרל: עינת לאזר
דנה פרנס: מיכאלה
יהודה אפרוני: ד"ר קלרמן
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', זה לא הסיפור שלי, באתר ynet, 21 בנובמבר 2002
↑  אורי קליין, נקודה אדומה, באתר הארץ, 5 בדצמבר 2002
↑  מרב יודילוביץ', בולי וגולן, סיבוב שני, באתר ynet, 25 בנובמבר 2002
↑  המועמדים, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2002
דרדוויל: ארץ הצל

| --- | --- |

עטיפת החוברת Daredevil #511 מדצמבר 2010. אמנות מאת ג'ון קאסאדיי ולורה מרטין.
 מידע קומיקס
 יוצר:  אנדי דיגל ובילי טאן בין היתר
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  ספטמבר 2010 – דצמבר 2010 (כ־92 ימים)
 סינדיקציה:  מארוול קומיקס
 מסת"ב:  מסת"ב 0-7851-4762-4
 מספר החוברות:  סדרה ראשית: 5 חוברות קשורות: 26
דרדוויל: ארץ הצל (באנגלית: Shadowland) הוא אירוע קרוסאובר ביקום מארוול שפורסם בחוברות הקומיקס דרדוויל על ידי חברת מארוול קומיקס בין ספטמבר לדצמבר 2010 למשך 5 חוברות בסדרה הראשית ו-26 חוברות קשורות. את הסיפור כתב בין היתר אנדי דיגל באיורם של מספר אמנים כאשר ביניהם בילי טאן.
אירוע זה מוסיף לדמותו של דרדוויל צד אפל אשר מתבטא בלקיחת הפיקוד על ארגון היד ובהריגת אויבו המושבע, בולזאיי. באירוע משתתפים גם גיבורי רחוב כדוגמת לוק קייג' ואיירון פיסט, מון נייט, ספיידרמן והמעניש, כמו כן משתתפת באירוע גם קבוצת ת'נדרבולטס.
הערות שוליים

↑  Shadowland #1, August 2010
↑  Daredevil #508
↑  Shadowland: Bullseye #1, August 2010
↑  Shadowland: Power Man #1, August 2010
↑  Shadowland: Blood on the Streets #1, August 2010
↑  Shadowland: Moon Knight #1
↑  Shadowland: Elektra #1
↑  Shadowland #2, September 2010
↑  Shadowland: Ghost Rider #1
↑  Shadowland #3
↑  Daredevil #510
↑  Shadowland: Daughters of the Shadow #1
↑  Shadowland: Daughters of the Shadow #2
↑  Shadowland: Daughters of the Shadow #3
↑  Thunderbolts #148
↑  Shadowland: Spider-Man #1
↑  Shadowland #4
↑  Daredevil #511
↑  Shadowland #5
↑  Daredevil #512
מישהו לרוץ איתו (סרט)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  "מישהו לרוץ איתו" מאת דויד גרוסמן
 בימוי:  עודד דוידוף
 הופק בידי:  אנדרו בראונסברגר   פיליפה קוברסקי  אורלי ברוק  שמוליק שם-טוב  גבי רוזנברג
 תסריט:  נח סטולמן   דויד גרוסמן (ספר מקורי)
 שחקנים ראשיים:  בר בלפר יונתן בר-אור   יובל מנדלסון  רינת מטטוב   צחי גראד
 מוזיקה:  רן שם-טוב דניאל סלומון (שיר הנושא)
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  B&K הפקות   HOT   אולפני הבירה ירושלים
 הקרנת בכורה:  6 ביולי 2006
 משך הקרנה:  118 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"מישהו לרוץ איתו" הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של עודד דוידוף משנת 2006. הסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת דויד גרוסמן.
הפקה והקרנה

הסרט פתח את פסטיבל הקולנוע ירושלים בשנת 2006 והיה מועמד לשנים-עשר פרסי אופיר, כמעט בכל הקטגוריות המיועדות לשחקנים וליוצרים. שחקן המשנה, צחי גראד, זכה בפרס אופיר על תפקידו בסרט. בשנת 2007 יצא הסרט לטלוויזיה כמיני סדרה בת שני חלקים. בטקס פרסי האקדמיה לטלוויזיה זכתה בר בלפר בפרס השחקנית הטובה ביותר בדרמה בודדת, מיני סדרה, סרט טלוויזיה וסדרת דרמה על משחקה בסרט. בנוסף, הסרט היה מועמד בעוד שלוש קטגוריות, בהן בימוי ותסריט. הסרט צולם ברובו בירושלים ושני אתרי הצילום העיקרים של הסרט הם מלון פאלאס, הנמצא בקצהו של רחוב אגרון, ששימש בתור "מעון האמנים של פסח", והכפר הערבי הנטוש ליפתא בכניסה לירושלים ששימש בתור המחבוא של תמר.
תקציר העלילה

תמר בת ה-16 (בר בלפר) עזבה את ביתה, ואיש איננו מבין מדוע. היא מסתובבת ברחובות ירושלים, מנגנת בגיטרה ושרה. אך המתח ברחובות אלה עולה, בגלל פני האנשים המאיימים במבטם עליה. חייו של אסף (יונתן בר-אור), נער ביישן וגמלוני, משתנים כאשר לקח על עצמו משימה פשוטה לכאורה, שהתגלתה כמסובכת מאוד. יהיה עליו לאתר את הבעלים של כלב (כולם מתייחסים לכלבה כאל כלב, בגלל האגרסיביות שלה, אך תמר יודעת שזוהי כלבה נקבה) עזובה שנמצאה ברחובות ירושלים. במהלך החיפוש, מובל אסף על ידי הכלבה (דינקה) למפגשים עם דמויות מגוונות, ולמקומות שונים, שבאמצעותם הוא נחשף לסיפורה של תמר. כחודש לפני שהתחילה משימתו זו של אסף, יצאה תמר, מוזיקאית צעירה, עם כלבתה דינקה, למסע חיפוש ברחובות ירושלים אחר אחיה שי. שי נקלע לבעיות שונות אצל פסח (צחי גראד), בעל מעון לילדים מוזיקליים, צעירים עם בעיות בבית, או יתומים. תמר נכנסת למעון וכך נלכדת בעלילה מסוכנת. אסף נדהם מסיפורה של תמר, ויוצא בעקבות הנערה שמעולם לא הכיר. הסרט מתקדם בשני צירי זמן – של אסף ושל תמר – במהלך מסעות ההתבגרות של שתי הדמויות, שבסופם יגיעו לגילוי עצמי ולאהבת אמת.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
בר בלפר: תמר
יונתן בר-אור: אסף
יובל מנדלסון: שי
רינת מטטוב: שלי
צחי גראד: פסח בית הלוי
דני שטג: קרנף
נעמי פולני: תיאודורה
סמדר יערון: לאה
רמי דוידוף: יונתן
אפרים שמיר: בעל חנות כלי נגינה
גבי עמרני: דנוך
זהר שטראוס: אופה
מרים גבריאלי: אמא של פסח
מיכאל מושונוב: רועי
אלון פדות: בלש
ארתור מרצ'נקו: הומלס
רונן הרשקוביץ: 
מאיה עשת: 
דויד גרוסמן עצמו הופיע בסרט כניצב (בהופעת קמע) בסצנה בה תמר ושי שרים את ה"תקווה" ומיד לאחר מכן בורחים.
ביקורת
אדם אבולעפיה, ‏אין מה לרוץ, באתר גלובס, 18 ביולי 2006
אבנר שביט, עכבר העיר תל-אביב, ראן, דוידוף, ראן, באתר הארץ, 16 ביולי 2006
אורון שמיר, עכבר העיר, מישהו לרוץ איתו, באתר הארץ, 30 באוקטובר 2007
איך מדברים בספרות ובקולנוע? מישהו לרוץ איתו כמקרה בוחן הד האולפן החדש 97 (2010), עמ' 87–93, משרד החינוך.
הערות שוליים

↑  מערכת עכבר העיר, לרוץ שבי אחריה, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2006
↑  יעל דר, מישהו לרוץ אתו / דויד גרוסמן, באתר הארץ, 18 ביולי 2005
↑  גואל פינטו, לראשונה: שני סרטים ישראליים   חולקים את פרס הסרט הטוב ביותר, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2006
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011398504105171
יהודה מועלם

| --- | --- |

 לידה:  29 בינואר 1921 כ' בשבט ה'תרפ"א בריטניה ירושלים, פלשתינה (א"י)
 פטירה:  2 באוקטובר 2010 (בגיל 89) כ"ד בתשרי ה'תשע"א ישראל ירושלים, ישראל
 כינוי:  ראש ישיבת פורת יוסף גאולה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – אוקטובר 2010 
 
הרב יהודה מועלם (כ' בשבט ה'תרפ"א, 29 בינואר 1921 - כ"ד בתשרי ה'תשע"א, 2 באוקטובר 2010) היה ר"מ בישיבת פורת יוסף בשכונת גאולה.
ביוגרפיה

נולד בירושלים לרב יצחק מועלם, יליד בצרה שבעיראק, שהיה רב ודיין. ולשמחה, בתו של הרב יהושע שהרבני.
למד בתלמוד תורה בני ציון. בגיל עשר בערך נכנס ללמוד בישיבת פורת יוסף בעיר העתיקה. בשנת 1943 (ה׳תש"ג) התמנה לחזן ורב בבית הכנסת "טוויג" בשכונת מקור ברוך בירושלים. מאז ועד יום פטירתו שימש כחזן, בעל תוקע וקורא בתורה בבית הכנסת.
בשנת ה'תש"ד (1943) נשא לאשה את רחל, ובמשך השנים נולדו להם מספר ילדים.
בשנת 1949 (ה׳תש"ט), בהיותו כבן עשרים ושמונה, התמנה לר"מ בישיבת פורת יוסף על ידי ראש הישיבה הרב עזרא עטיה. יחד עמו מונו הרב בן ציון אבא שאול והרב משה יוסף עדס.
שימש גם כרב בית הכנסת 'שמש צדקה' ברחוב חגי בירושלים, והיה מוסר בו מדי יום שיעור במשך כשעתיים, בגמרא ובהלכה. כמו כן היה מוסר שיעורים בקביעות בבתי הכנסת 'בית אהרן' בשכונת בית ישראל, ו'בכר' ברחוב אלפנדרי בירושלים.
התייחד בענווה ושנים רבות סירב ללבוש פראק או לפרסם את חידושי תורתו. הקפיד ללכת לישיבה רגלית ולדייק בזמני הלימוד. כמו כן הקפיד להתפלל שחרית עם הנץ החמה.
נפטר בשבת פרשת בראשית, כ"ד בתשרי ה'תשע"א. הלווייתו התקיימה במוצאי השבת והשתתפו בה רבבות. הרב עובדיה יוסף ספד לו וכינהו "הארי שבחבורה". נקבר בהר המנוחות, סמוך לקבר החיד"א.
בניו

בשנת ה'תש"ן שכל את בנו יעקב. בנו הרב ציון מנהיג תחתיו את בית הכנסת "טוויג". חתנו הגדול הוא הרב אברהם אבא שאול, אחיו של הרב בן ציון אבא שאול. וחתנו השני הוא הרב אליהו אבא שאול, בנו של הרב בן ציון, וראש ישיבת "אור לציון".
ספריו

דרש יהודה - על חמישה חומשי תורה והמועדים, שישה חלקים
דרש יהודה על פרקי אבות - ליקוט מדרשותיו, יצא לאור בכרך נפרד על ידי נכדו, תשרי ה'תשע"ח
שבט יהודה - לקט מדברי תורתו על פרשת השבוע, שקיבץ אחד מתלמידיו
לקריאה נוספת

יאיר אבא שאול, גאון הענוה, ספר מקיף על תולדות חייו, ירושלים: תשפ"ב.
הערות שוליים

↑  משה וייסברג, בחדרי חרדים, האמא של ישיבת 'פורת יוסף' • הרבנית רחל מועלם ע"ה, באתר בחדרי חרדים, 15 בדצמבר 2011
ישי כהן, ‏אבידה: הרבנית רחל מועלם ע"ה, באתר כיכר השבת, 15 בדצמבר 2011
↑  כתב בחדרי חרדים, "הענווה שלו עולה על כולם" • הגר"ש עמר והגר"י יוסף מבכים מרורים, באתר בחדרי חרדים, 2 באוקטובר 2010
↑  אלי שלזינגר, בחדרי חרדים, עולם התורה באבל • ראש ישיבת 'פורת יוסף' - הגר"י מועלם זצ"ל, באתר בחדרי חרדים, 2 באוקטובר 2010
↑  סיפורי מופת על הגאון הגדול הרב יהודה מועלם זצ"ל, באתר יהדות נט
↑  עוזי ברק, ובית ישראל יבכו: רבבות בהלווית הגר"י מועלם זצ"ל, באתר כיכר השבת, ‏כ"ה בתשרי ה'תשע"א
צילום: קובי ישעיהו, ‏ראש הישיבה איננו: האבל, הבכיות, הכאב - 70 דקות בוידאו, באתר כיכר השבת, 3 באוקטובר 2010
↑  צילום: קובי ישעיהו, ‏"היה הארי שבחבורה", מירר הגר"ע יוסף בהלווית הרב מועלם, באתר כיכר השבת, 3 באוקטובר 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007525171705171  ISNI: 0000 0001 1848 8401  LCCN: no2011032182  VIAF: 169623397   WorldCat (עם VIAF): 169623397 
הרב יהודה מועלם ב"הקפות שניות"
העיט

| --- | --- |

פוסטר הסרט
 בימוי:  יקי יושע
 הופק בידי:  דורית יושע
 תסריט:  יקי יושע
 שחקנים ראשיים:  שרגא הרפז ניצה שאול שמעון פינקל חנה מרון אנדי ריצ'מן ענת עצמון
 מוזיקה:  דורון סלומון  יענקל'ה רוטבליט
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  יקי יושע בע"מ
 הקרנת בכורה:  1981 (ישראל)
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
"העיט" הוא סרט קולנוע ישראלי מאת הבמאי יקי יושע. הוא יצא לאקרנים באפריל 1981, עסק במפעלי הנצחת חללי צה"ל ועורר סערה ציבורית. התסריט של הסרט מבוסס על הספר "היהודי האחרון" מאת יורם קניוק. הסרט הוקרן בישראל כחודש, אך לאחר תלונות של הורים שכולים, החליטה המועצה לביקורת סרטים ומחזות לצנזר קטעים ממנו. הסרט השתתף בפסטיבל קאן, והוקרן בגרסתו המלאה בפסטיבלים נוספים ברחבי העולם.
תקציר העלילה

בועז, קצין צעיר בצה"ל, שב הביתה בתום מלחמת יום הכיפורים.
אל המלחמה יצא בועז עם שני חברים: האחד נפל והשני נפצע.
תלוש ובודד, בועז חי לבדו, מסתובב לבדו, אינו מוצא שפה משותפת עם אלו שלא חוו, כמותו, את המלחמה.
מתוך תחושת חובה, הוא הולך לנחם את הורי חברו המת ומבלי להתכוון שוקע במערכת יחסים סבוכה עם האב השכול. תחילה בנימוס ואחר כך בציניות, מגיש בועז לאבא את אשר ביקש: שיר שבנו כתב, כביכול. סיפורי גבורה על הבן המת, וקטעי צילומים באים בהמשך.
בועז בורא, יש מאין, משהו לזכור לפיו ילד שלא הספיק להשאיר אחריו דבר.
זו תחילתה של תעשיית זיכרון והנצחה אליה מתגלגל בועז מבלי להתכוון. לכל הורה שכול "מייצר" בועז בן יוצר, רגיש, משורר שנגדע בדמי ימיו.
בועז מתקרב אל נגה, החברה לשעבר של חברו המת, ואל ירדנה, פקידה במחלקת ההנצחה של משרד הביטחון. ביום הם מהווים שילוש קדוש שעיסוקו הנצחת הנופלים ובלילה - משולש רומנטי.
המלחמה הבאה פורצת. בועז נקרא למילואים, עדיין קצין, כבר לא כל כך צעיר.
צינזור הסרט בישראל

הסרט הופק בסיוע הקרן לעידוד סרטי קולנוע ישראליים איכותיים שאישרה את הפקתו ביוני 1980. צילומי הסרט החלו באוגוסט 1980, והושלמו כעבור חודשיים. המועצה לביקורת סרטים ומחזות אישרה את הקרנתו ללא צנזורה, במרץ 1981, ברוב קולות. ואף נערכה הקרנה חגיגית שלו בחסות ארגון "יד לבנים" ועיריית תל אביב-יפו. בנוסף הוזמן הסרט להשתתף, מיד עם צאתו לאקרנים בישראל, בפסטיבל הסרטים בקאן.
אולם כחודש לאחר צאתו לאקרנים, בעקבות מחאה ציבורית ופניית סגן שר הביטחון, מרדכי ציפורי, לשר הפנים, יוסף בורג, התכנסה המועצה לביקורת סרטים ומחזות, והחליטה על השמטתן של שתי סצנות ושני משפטים מסוימים ובהם המשפט אותו אומר גיבור הסרט לאמו: "עיט הוא עוף הניזון מפגרים".
בדיון השני שהתקיים בפני המועצה בטרם הוחלט לצנזר את הסרט אמר יושע בין השאר את הדברים הבאים: "אין לי שום יכולת למנוע את הכאב של ההורים השכולים שיראו את הסרט, אלא אם כן נוריד את הסרט כולו, אני לא יכול להגיד שכאבם מחמיא לי, אני לא יכול להגיד שאני ישן טוב בלילה, כאשר אני יודע שיש הורים שכולים שנפגעים מהסרט, לא בשביל זה עשיתי את הסרט, אך כאמן אני יודע שכאשר אתה מתבטא בצורה ברורה, אתה זוכה להתקפות ממישהו ואם לא תוכל לעמוד בלחץ, אל תהיה אמן"[דרוש מקור].
יושע וחברת ההפקה שלו עתרו לבג"ץ (מס' 243/81) כנגד החלטת המועצה לצנזר את הסרט אך עתירה זו נדחתה, בהרכב שופטים בראשות נשיא בית המשפט העליון משה לנדוי. במהלך הדיון העיר השופט מאיר שמגר ליוצר הסרט, כי מוטב היה אילו לא השתמש בשם "העיט", ויכול היה "להסתפק בשמו של הספר 'היהודי האחרון', שעליו מבוסס הסרט".
בתגובה לסערה הציבורית אמר יורם קניוק:
הסרט אינו שופט הורים שכולים ואיני עוסק בהם. הוא דן במה שקורה לצעיר אחרי מלחמה. חשוב שנזכור, כי בתרבות היהודית, בניגוד לתרבות הישראלית, היה תמיד אומץ לגעת בדברים הכאובים והרגישים ביותר ולהתמודד אתם, בין אם מצא הדבר חן בעיני חלק מהציבור, בין אם לאו. סיפורים כמו זה, הדן באברהם המוכר את שרה פעמיים כאחותו או סיפור פילגש בגבעה בוודאי לא הותירו את העם אדיש. אצלנו חוששים לגעת בבעיות מכאיבות. וברגע שאתה נוגע בדברים הרגישים הללו מתחילים אנשים להתנהג בצורה לא רציונאלית. משה רבנו, למשל, מקום קבורתו לא נודע, ולא היה סביבו שום פולחן הנצחה ביהדות. השאלה היא מדוע קיים פולחן כזה בתרבות הישראלית. הסרט אינו עונה, ואינו מתיימר לענות על שאלה זו, אלא, רק מבקש להציג תמונת־מצב. המצב הוא שיש לנו רומן אכזרי עם המוות. הסרט עוסק בהורים השכולים בצורה הגונה ומתחשבת, וכואב את כאבם. הצעיר הנקלע למצב, שבו הוא מתחיל למסחר את השכול — הוא המואשם, ולא ההורים
.
בסך הכל קוצצו 40 שניות מהסרט, והוא המשיך להציג בבתי הקולנוע במהלך החודשים הבאים. במאי 1983 יצא הסרט על גבי קלטת וידאו והופץ על ידי רשת ספריות הווידאו "אימפריה של קולנוע". בריאיון לעיתון "הארץ" ב-2007 אמר יושע שבפועל לא קוצץ הסרט כשהמשיך להציג, ורק בירושלים הוחרם עותק שלו על ידי המשטרה. באותה שנה יצא הסרט גם כחלק ממארז DVD.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
שרגא הרפז: בועז
שמעון פינקל: הנקין
חנה מרון: הסיה
ניצה שאול: ירדנה
עמי וינברג: צביקה
ענת עצמון: יסמין
אופליה שטראל: אימו של אורי
יואל שר: זאביק
אברהם רונאי: 
שיש קולר: 
אורלי זילברשץ: 
יורם קניוק:
הערות שוליים

1 2 3  דיון חוזר על הקרנת " העיט", דבר, 22 באפריל 1981
1 2  "העיט" לפסטיבל קאן, דבר, 8 באפריל 1981
↑  "העיט" לפסטיבלים בחו"ל, דבר, 4 באוגוסט 1981
↑  גידי אורשר, העיט על תחנת דלק, מעריב, 18 ביוני 1980
↑  גידי אורשר, העיט, ומסתורי המומיה באולפנים, מעריב, 13 באוגוסט 1980
↑  טלילה בן זכאי, לא רק מיליונרים, מעריב, 17 באוקטובר 1980
↑  בג"ץ דחה עתירת במאי "העיט": "הזהירות ברגשות בני משפחות הנופלים שקולה כנגד הסלידה מכל צורת צנזורה", דבר, 11 במאי 1981
↑  השופט שמגר בדיון על הקיצוצים בסרט: דרושה אטימות מיוחדת במינה לעמוד על השם "העיט", דבר, 10 במאי 1981
↑  טלי נתיב, העיט אינו חיה רעה, דבר, 24 באפריל 1981
↑  הרצל ארליך, כמה גיחות על  "העיט", דבר, 15 במאי 1981
↑  יוסי חרסונסקי, הנצחה כעסק מסחרי, מעריב, 6 במאי 1983
↑  נירית אנדרמן, כאשר היפי מתבגר, באתר הארץ, 8 באוגוסט 2007
יוסי פיין

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1964 (בן 60) פריז, צרפת 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 סוגה:  מוזיקת עולם, ג'אז פיוזן 
 www.yossifine.com
 
יוסי פיין במועדון האזור, תל אביב, מרץ 2018
יוסי פיין (נולד ב-7 בדצמבר 1964 בצרפת) הוא מפיק מוזיקלי ונגן גיטרה בס ישראלי.
ביוגרפיה

פיין נולד לאב יהודי ניצול שואה ולאם צרפתייה ממוצא קריבי. בילדותו, עזבו הוריו את ישראל ועברו לפריז. פיין נשאר בארץ וגדל אצל סבתו בתל אביב.
פיין החל לנגן בגיטרה בגיל 4, ובגיל 13 הכיר את הזמר הג'מייקני שחי בישראל טוני ריי ויצא איתו לסיבוב הופעות בארץ. פיין החל לנגן בגיטרת בס בגיל 16, כאשר חברים מהתיכון חיפשו בסיסט ללהקה שהקימו. בגיל 17, עזב פיין את התיכון והחל להתאמן בנגינה בגיטרת בס כל יום במשך שעות.
בתחילת שנות ה-80 הופיע עם עופר אקרלינג והשניים הקימו את הצמד "ילדי טלוויזיה", שפורק לפני הוצאת אלבום.
ב-1984 השתתף פיין בהקלטת פסקול הסרט "קוקו בן 19" ובאלבום "אדמה" של עפרה חזה.
בשנת 1985 הצטרף לתזמורת של מוזיקאי הג'אז גיל אוונס לסיבוב הופעות בינלאומי.
באביב 1987 הוזמן פיין להצטרף ללהקת ההופעות של לו ריד, והופיע איתו כשנה. ב-1988 הצטרף פיין ללהקת הג'אז פאנק, "קלווינטור".
בראשית שנות ה-90 הכיר פיין לקהל הישראלי את זרם הדאב. זרם זה חדר למוזיקה הישראלית בסוף שנות ה-90, ובמיוחד למוזיקה האלקטרונית המקומית.
בשנת 1991 השתתף בהקלטת האלבום של שלום חנוך, "בגלגול הזה", ובאלבום של חיה סמיר, "קול קורא".
בשנת 1992 השתתף בהקלטת אלבומם של הצמד צ'ארלס ואדי, "Duophonic".
בתחילת 1993 פיין הפיק מוזיקלית את אלבומה של להקת פורטרט, "הפורטרט האחרון". באותה שנה הפיק מוזיקלית גם את אלבומו של נייג'ל האדמו"ר, "חומוס מטמטם". בהמשך אותה שנה ועד 1994, יצא פיין לסיבוב הופעות עולמי עם המוזיקאית מישל אנגאצ'לו. ב-1994 ניגן פיין באלבומו השני של יזהר אשדות, "יזהר אשדות".
ב-1995, פיין הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של שב"ק ס', ובאותה שנה הוזמן על ידי דייוויד בואי לניו-יורק לנגן באלבומו של בואי "Outside".
ב-1997, הפיק את אלבומם השני של שב"ק ס', "בעטיפה של ממתק". ב-1998, פיין הפיק מוזיקלית את אלבום הבכורה של להקת השמחות ואת האלבום "אשקלון" של אמיל זריהן. ב-2000, ניגן פיין באלבומה של מיכל אמדורסקי, "תן לה להזיע". ב-2001, ניגן פיין באלבומיהם של מאיר בנאי, פבלו רוזנברג, מיכה שטרית, מוש בן ארי, קורין אלאל ולאה שבת.
בשנת 2002, השתתף פיין באלבום מחווה לפיטר גבריאל בשם "Leaves From the Tree". באותה שנה הפיק את האלבום "לזוז" של להקת הדג נחש, ובעקבות הצלחה זו הפיק גם את אלבומיה הבאים של הלהקה: "חומר מקומי" (2004), "בעזרת הג'אם" (2006), "6" (2010), "זמן להתעורר" (2013) וגם וולקאם טו איזראל (2018).
ב-2006 יצא פיין במופע יחיד.
ב-2013 היה שותף להפקת אלבום הבכורה של עידו מימון "חלומות" בו ניגן והיה אחראי למיקס ולמאסטרינג. בנוסף, ניגן בס באלבום הבכורה של הזמרת מעיין קאופמן. בשנת 2014 הפיק את אלבומה של דנה ברגר, "מתנות של זמן". בשנת 2015 הפיק את אלבומה של יעל דקלבאום, "אנוש" ואלבום של רמי פיינשטיין.
בשנת 2016 הוציא פיין את האלבום "Afreeka", אותו הקליט עם מוזיקאים מגאנה.
פיין הצטרף לסגל המרצים של מכללת BPM והוא מרצה במסלול BSP ומהווה חלק מתוכנית המנטורים של המסלול.
בשנת 2020 הוציא אלבום בשיתוף פעולה עם בן אילון.
דיסקוגרפיה חלקית > סולו

Live in Jerusalem (2007, EXS Music)
"Peace Is the Answer" (single) – Skyler Jett & Yossi Fine (2012, First Kiss Records)
דיסקוגרפיה חלקית > עם Ex-Centric Sound System

Electric Voodooland (2000, Relativity)
West Nile Funk (2004, IndieLand/EXS)
Afro Riddim Sessions, Vol. 1 (2006, In the Pocket Records)
Live In San Francisco (2010, Avila Street Records)
Premixes (2011, Avila Street Records)
יורי פוטיינקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 בדצמבר 1960 (בן 64) Otamanivka, ברה"מ 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, רוסיה 
 תקופת הפעילות:  1983 – אין ערך 
 מקום לימודים:  הקונסרבטוריון של מוסקבה 
 שפה מועדפת:  רוסית 
 פרסים והוקרה:  פרס נשר הזהב  אמן כבוד של הפדרציה הרוסית  פרס שירות הביטחון הפדרלי הרוסי 
 פרופיל ב-IMDb
 
יורי אנאטולייביץ' פוטיינקו (ברוסית: Юрий Анатольевич Потеенко; נולד ב-5 בדצמבר 1960) הוא מלחין סרטים רוסי, זוכה פרס נשר הזהב הרוסי בתחום המוזיקה. יצירותיו ולחניו נבחרים למגוון שוברי קופות ברוסיה.