רוברט סטיוארט, הוויקונט קאסלריי
שר החוץ בממשלת ליברפול > קונגרס וינה ו"הקונצרט האירופי"

ב-31 במרץ 1814 הושלם הקרב על פריז ונפוליאון הודח לאי אלבה. בסיומה של המלחמה חלק גדול מהסדר השלום נקבע בידי קאסלריי. צרפת שבה לגבולותיה טרם המהפכה כפי שהיו ב-1792 ובית בורבון הושב לשלטון בדמות לואי השמונה עשר, מלך צרפת במסגרת רסטורציה. לא הוטלו על צרפת פיצויים כבדים וכל זאת כדי להביא לייצוב יחסי המעצמות באירופה שלאחר המלחמה. כשר החוץ הבריטי היה לו חלק מרכזי בקונגרס וינה שלאחר המלחמה, אשר במידה רבה עיצב וייצב את אירופה בעשורים שלאחר מכן ('הקונצרט האירופי'). מטרת הקונצרט הייתה להביא לסדר כוחות שוויוני משהו בין המעצמות שימנע את פריצתה של מלחמה נוספת בקנה מידה רחב. דרך כך החלה תקופת "השלום הבריטי", שנמשכה מאה שנה. במטרה לשמור על ריבונותן של ארצות השפלה הוקמה הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה וקאסלריי וידא שתועבר לידיה מחדש מושבת איי הודו המזרחיים ההולנדיים.
עבור בריטניה עצמה קאסלריי שמר את השליטה במושבות המפתח של מלטה בים התיכון ומושבת הכף בקצה הדרומי של יבשת אפריקה. דרך שימור מעמדה של צרפת כמעצמה והימנעות מהשפלה מוחלטת שלה, קאסלריי ייצב את סדרי הכוחות ווידא כי אף מעצמה אירופית אחרת לא תפנה נגד בריטניה אלא תשתף פעולה עימה במקרה של התחזקות צרפתית מחודשת. בעת קונגרס וינה היה קאסלריי ציר מטעם המשלחת הבריטית ומנהלה. העיר וינה, בירת אוסטריה, הייתה מלאה בחגיגות ניצחון ואופוריה. נגד קאסלריי הופנתה ביקורת מבית על שהותיר למעשה את עיקרה של איטליה (מלבד ממלכת סרדיניה) בחסות האימפריה האוסטרית.
משהו מיציבות זו החזיק מעמד אף עד מלחמת העולם הראשונה, מאה שנים אחר כך. כל אותן מאה שנים לא ידעה אירופה אף מלחמה בקנה מידה רחב בין המעצמות (הכי קרוב למלחמה שכזו היו מלחמת קרים ומלחמת צרפת–פרוסיה). בשנים הראשונות שלאחר הקונגרס פעל 'הקונצרט', שבמידה רבה היה פרי תכנונו, על פי שיטה ולפיה, בין היתר, נפגשו ראשי המעצמות הראשיות החתומות על תוצאות הקונגרס לעיתים מזומנות, ודנו על הנושאים שעל סדר היום האירופי, על מנת לפתור את הבעיות המתעוררות מתוך הסכמה רבה עד כמה שאפשר. שיטת ה'קונצרט', שתולדה שלה הייתה מעורבות בריטית עמוקה יחסית, ובלתי אופיינית לתקופה, בענייני אירופה, קרסה בתחילת שנות העשרים. שיטה זו גם גונתה לא פעם מבית, כיוון שתולדה של היציבות מתוך הסכמה, הייתה תמיכה במשטרים ריאקציונריים מדכאים, ופנייה עקיפה כנגד כוחות ליברליים. גם בבריטניה עצמה נקטה הממשלה, שקאסלריי היה אחד מחשובי השרים בה, באמצעים קשים יחסית כנגד כוחות רפורמיסטיים, והדבר עורר עליו ביקורת קשה.
עוד ב-1815 ברח נפוליאון מגלותו באי אלבה ושב לצרפת, שם הוכתר מחדש לקיסר והמלך לואי השמונה עשר ברח לארצות השפלה. כל המעצמות האירופיות הכריזו פעם נוספת על מלחמת קואליציה (השביעית במספר) נגד צרפת המהפכנית של נפוליאון ובכך החלה מלחמת "מאה הימים". קאסלריי הגן בפרלמנט על ההחלטה לצאת למלחמה נוספת נגד צרפת על בסיס הגנה עצמית וצורכי ביטחון ולא פעולה אנטי-מהפכנית ריאקציונרית. הלכה למעשה, קאסלריי סלד מבית בורבון וטען כי היו אלו פעולותיו בתוך צרפת שהובילו למהפכה לכתחילה. מאמציו נשאו פרי ומהר מאוד נפגש צבאו של נפוליאון בצבאות הקואליציה במערכה על ארצות השפלה. בקרב ווטרלו היה זה ארתור ולסלי, הדוכס מוולינגטון, שעמד בראש חיל המשלוח הבריטי, לצד מפקד הכוחות הפרוסים גבהרד לברכט פון בליכר. לאחר קרב ווטרלו איבד נפוליאון את התמיכה מבית והוגלה פעם נוספת, הפעם נשלח הרחק מאירופה אל האי סנט הלנה בלב האוקיינוס האטלנטי,שם נותר תחת פיקוח בריטי עד מותו. הסדר שקדם למאה הימים שב עם רסטורציה שנייה של הבורבונים בהנהגת לואי השמונה עשר בהנהגת צרפת. הסכם השלום החדש כלל סדרת פיצויים וויתורים מצידה של צרפת, אך נותר בעיקרו בעל אותו אופי כקודמו שנה קודם לכן. הצעד החריף ביותר של ההסכם החדש היה כיבוש חלקי של צרפת בן שלוש שנים שנמשך עד 1818.
קאסלריי התנגד לעמדה הפרוסית כי יש לנטרל את צרפת מכוחה כמעצמה דרך ויתורים טריטוריאליים חריפים והפיכתה למעצמה מדרגה שנייה. בהקשר לשאלת הפיצויים והעונשים הקלים שהטיל על צרפת, קאסלריי כתב לראש הממשלה, הלורד ליברפול: ”אין עלינו לאסוף גביעים... אלא לנסות להשיב את העולם לנוהג של שלום. אינני מאמין כי דבר זה יושב בקנה אחד עם ניסיון להכפיף חומרית ולצמיתות את צרפת.” לאחר "מאה הימים" הוסדרה הברית הקדושה בין פרוסיה, רוסיה ואוסטריה על בסיס הצעתו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה ועל בסיס הסכם שומון. קאסלריי נמנע מעירוב בריטניה בברית ודרך כך הביא לשלב מוקדם ב"בדידות המזהרת" של בריטניה מהמאבקים הפנים-אירופיים.