שחמט
היסטוריה > 1945–1990 העידן שלאחר מלחמת העולם השנייה

לאחר מותו של אלכין, היה צורך לאתר את אלוף העולם החדש. פיד"ה, שאחראית על התואר, ניהלה תחרות של שחקני עילית. המנצח בתחרות שהתקיימה בשנת 1948 היה מיכאל בוטביניק הרוסי. ב-1950 הקימה פיד"ה מערכת של תארים, והעניקה את התואר רב-אמן ל-27 שחקנים. (כמה מקורות מציינים שבשנת 1914, התואר רב-אמן שחמט הוענק לראשונה על ידי הצאר ניקולאי השני מרוסיה ללסקר, קפבלנקה, אלכין, זיגברט טאראש ופרנק מרשל, אך זו טענה שנויה במחלוקת.)
בוטביניק החל עידן של דומיננטיות סובייטית בעולם השחמט, שבעיקר באמצעות מאמצי הממשלה הסובייטית להפגין עליונות אינטלקטואלית על המערב נמשך כמעט ללא הפרעה במשך יותר מחמישים שנים עד לפירוק ברית המועצות. היה רק אלוף אחד שאינו סובייטי, בובי פישר האמריקאי (אלוף 1972–1975). בוטביניק גם חולל מהפכה בתורת הפתיחות. בעבר, שחור שאף לשוויון, וניסה לנטרל את יתרון המהלך הראשון של לבן בשעה שבתור שחור, בוטביניק חתר ליוזמה מהתחלת המשחק. בשיטה הבלתי פורמלית של אליפויות העולם עד שנת 1948, האלוף החליט מול איזה מתמודד הוא ישחק על התואר והמתמודד נאלץ לחפש ספונסרים למשחק. פיד"ה הקימה מערכת חדשה של תחרויות מוקדמות ודו-קרבות. השחקנים החזקים בעולם שולבו בתחרויות בין אזוריות, שם הצטרפו אליהם שחקנים שהעפילו מהתחרויות האזוריות. השחקנים המובילים בתחרויות הבין אזוריות הללו עברו לשלב "המועמדים", שהיה בתחילה תחרות, ובהמשך סדרה של משחקי נוקאאוט.
הזוכה בתחרות המועמדים התמודד אז עם האלוף המכהן על התואר. לאלוף שהובס בדו-קרב הייתה זכות לשחק בדו-קרב חוזר שנה לאחר מכן. מערכת זו פעלה במחזור של שלוש שנים. בוטביניק השתתף במשחקי האליפות לאורך תקופה של חמש עשרה שנים. הוא זכה באליפות העולם ב-1948 ושמר על התואר בדו-קרבות בשנים 1951 וב-1954. ב-1957 הפסיד לוסילי סמיסלוב, אך החזיר את התואר בדו-קרב חוזר ב-1958. ב-1960, הוא הפסיד את התואר למיכאל טל בן ה-23. טל היה טקטיקן ושחקן התקפה אשר נחשב לאחד השחקנים היצירתיים ביותר אי פעם, ומכאן כינויו "הקוסם מריגה". בוטביניק שוב כבש את התואר בדו-קרב חוזר ב-1961.
בעקבות הדו-קרב ב-1961, ארגון פיד"ה ביטל את הזכות האוטומטית של אלוף מודח לדו-קרב חוזר, והאלוף הבא, טיגראן פטרוסיאן הארמני, שחקן הידוע בכישורי ההגנה והמשחק העמדתי שלו, החזיק בתואר במשך שני סבבים, 1963–1969. יורשו, בוריס ספאסקי מרוסיה (אלוף 1969–1972), זכה במשחקים הן בסגנון עמדתי והן בסגנון טקטי חד. בסבב האליפות הבא, אליפות העולם בשחמט 1972, זכה המתמודד הלא סובייטי הראשון מאז מלחמת העולם השנייה, בובי פישר האמריקאי. פישר ניצח את יריביו במשחקי המועמדים בהפרשים שלא יאומנו, וניצח באופן משכנע את ספאסקי באליפות העולם.
הדו-קרב היה במעקב צמוד של התקשורת החדשותית של אותם הימים, מה שהוביל לזינוק בפופולריות של השחמט; הייתה לדו-קרב גם בחשיבות פוליטית בשיא המלחמה הקרה, כאשר הדו-קרב נתפס על ידי שני הצדדים כמיקרוקוסמוס של הסכסוך בין מזרח למערב. בשנת 1975 סירב פישר להגן על תוארו מול אנטולי קרפוב הסובייטי כאשר לא הצליח להגיע להסכמה על תנאי הדו-קרב עם פיד"ה, וקרפוב קיבל את התואר ללא משחק. פישר ביצע מודרניזציה של היבטים רבים של השחמט, במיוחד על ידי הכנת מקיפה של שלב הפתיחה.
קרפוב הגן על תוארו פעמיים מול ויקטור קורצ'נוי ושלט בשנות ה-70 ותחילת שנות ה-80 עם שורה של הצלחות בתחרויות שחמט. באליפות העולם בשחמט 1984 התמודד קרפוב עם האתגר הקשה ביותר שלו עד כה, גארי קספרוב הצעיר מבאקו, אזרבייג'ן הסובייטית. הדו-קרב הופסק בנסיבות שנויות במחלוקת לאחר 5 חודשים ו-48 משחקים כאשר קרפוב הוביל ב-5 ניצחונות ל-3, אך היה בבירור מותש; פרשנים רבים האמינו שקספרוב, שניצח בשני המשחקים האחרונים, היה מנצח בדו-קרב אילו היה נמשך. קספרוב ניצח בדו-קרב הגומלין ב-1985. קספרוב וקרפוב התחרו בשלושה דו-קרבות צמודים נוספים ב-1986, 1987 ו-1990, קספרוב ניצח בכולם. קספרוב הפך לדמות הדומיננטית של השחמט העולמי מאמצע שנות ה-80 ועד פרישתו ב-2005.