stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה אמת ותורתו אמת
הערות שוליים

↑  המנהג בוצע למשל בבית המוסר בקלם, ראו מוסף שבת קודש תשס"ד חג הסוכות יתד נאמן 77 (להורדה)
↑  הרב אהרון גרוסמן, שו"ת ודרשת וחקרת, חושן משפט חלק ד' סימן כז, באתר היברובוקס
↑  ראו לדוגמה  תינוקות באוויר, סרטון  באתר יוטיוב
↑  הרב ברוך שמואל גנוט, שו"ת לשמחת תורה |, באתר דין - שאל את הרב, ‏3 בספטמבר 2014
↑  ארחות רבינו חלק ב' עמוד שט'
↑  הובא כאן (להורדה)
↑  כתב העת, יפיק תבונה, (להורדה)
↑  הרב שמואל מאיר כץ: לא להניף ילדים למעלה ב'משה אמת' (באנגלית)
↑  ירושלמי ביצה פ"ה ה"ב: "ולא מרקדין, רבי ירמיה רבי זעורה בשם רב חונה 'קיפוץ' – עוקר שתי רגליו כאחת, 'ריקוד' – עוקר אחת ומניח אחת".
↑  לרבי מ.מ. קארפ, שמ"ע ושמח"ת, ירושלים תשע"ז, עמוד מ"ב ואילך, הערה 29.
↑  אורח חיים, סימן של"ט, סעיף ז'.
↑  קיצור הלכות מועדים - סוכות, פרק כ"ד, סעיף י"ד, ובהערה כ"ב.
| סוכות |
| --- | --- | --- |
| מהלך החג | יום טוב ראשון • חול המועד סוכות • הושענא רבה • שמיני עצרת/שמחת תורה |  |
| סוכה | סכך • אכילה בסוכה • שינה בסוכה • ברכת לישב בסוכה • אושפיזין • מצטער פטור מן הסוכה • תשבו כעין תדורו • מעמיד • דופן עקומה • הלכות סוכה |  |
| ארבעת המינים | אתרוג, לולב, הדס וערבה • הלכות ארבעת המינים • קוישיקלך |  |
| מנהגים | הושענות • הקפות • חיבוט ערבה • זכר לשמחת בית השואבה • תיקון ליל הושענא רבה |  |
| מצוות הנוהגות  בזמן בית המקדש | מצוות ערבה במקדש • הקפת המזבח • ניסוך המים • שמחת בית השואבה • הקהל • שמחת הרגלים |  |
| שמיני עצרת ושמחת תורה | תפילת הגשם • וזאת הברכה • דגל שמחת תורה • הקפות בשמחת תורה • הקפות שניות |  |
| תפילות ופיוטים | פיוטי הושענות (כהושעת אלים) • פיוטי הגשם (אף ברי · זכור אב · שפעת רביבים) • מפי אל • סוכה ולולב לעם סגולה • משה אמת |  |
| שירי החג | אורחים לחג • שלומית בונה סוכה |  |
| שונות | שמחת הרגלים • מסכת סוכה • שלומית בונה סוכה • סהרנה |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש הרגלים
רוזלי סלוטר מורטון

| --- | --- |

רוזלי סלוטר מורטון (משמאל) והנדבנית אן מורגן ב-1918
 לידה:  28 באוקטובר 1876 לינצ'בורג וירג'יניה
 פטירה:  5 במאי 1968 (בגיל 91) פלורידה
 מדינה:  ארצות הברית 
 ידועה בשל:  מייסדה של שירות בתי החולים לנשים בארצות הברית ויו"ר ועדת החינוך לבריאות הציבור
 השכלה:  בית הספר לרפואה לנשים של פנסילבניה  אוניברסיטת פנסילבניה 
 עיסוק:  רופאה ומנתחת
 תואר:  פרופסור
 בן זוג:  ג'ורג ב.מורטון ג'ר
 
רוזלי סלוטר מורטון, (באנגלית: Rosalie Slaughter Morton; ‏28 באוקטובר 1876 - 5 במאי 1968) הייתה רופאה גינקולוגית ומנתחת אמריקאית. רוזלי שירתה בצבא כחובשת, כהנה כיושבת הראש הראשונה של ועדת החינוך לבריאות הציבור, הייתה שותפה להקמתו של שירות בתי החולים לנשים בארצות הברית, בנוסף הפעילה שיטות רפואיות משלה. את התואר הדוקטור סיימה בבית ספר לרפואה לנשים בפנסילבניה, במהלך לימודיה המתקדמים הייתה אחת הנשים הראשונות בכל מסגרת, בבית הספר לרופאים ומנתחים באוניברסיטת קולומביה וגם בבית החולים לרפואה בניו יורק.
חייה האישיים

בלאנש רוזלי סלוטר נולדה בשנת 1876 בלינצ'בורג, וירג'יניה למרי הארקר וג'ון פלאבל סלוטר. היו לה חמישה אחים ואחות אחת (שלושה אחים נוספים מתו בילדותם), התחנכה בלינצ'בורג בצעירותה ולאחר מכן סיימה את בית הספר התיכון בבולטימור. כילדה היא סייעה מדי פעם לשני אחיה הגדולים, שהיו רופאים, כאשר התלוותה לביקורי חולים ועזרה בביצוע סטריליזציה בכלים שלהם, בנוסף נהגה לסייע לחיות מחמד ברחבי השכונה. לאחר מותו של אביה, התחזק הרצון של מורטון להיות רופאה ובשנת 1893 התחילה לימודים בבית הספר לרפואה לנשים בפנסילבניה מהכסף שקבלה בקצבת הילדים. באוטוביוגרפיה שלה, מורטון העירה כי בתור ילדה חונכה "כדי להפוך אותי לאישה טובה ומסורה ולא לתת לי תשוקה לפיתוח קריירה", וציינה כי אביה השאיר אותה ללא כסף וציפה ממנה למצוא בעל שיכול לכלכל אותה בכל מהלך חייה, וכי רבים במשפחתה לא רצו שהיא תמשיך בקריירה ברפואה.
בשנת 1905 נשאה רוזלי לג'ורג' בי מורטון ג'וניור בכנסייה בלינצ'בורג, ג'ורג' היה עורך דין שבעבר למד רפואה. בשנת 1910 דיווחה רוזלי כי ברצונה להתגרש, לאחר שנתיים בשנת 1912 ג'ורג' נפטר. לאחר מותו של ג'ורג' רוזלי התמודדה עם דיכאון רב, לאחר מכן היא כתבה "אילו הורי היו בחיים, אילו היו לנו ילדים, אילו היו לי מטלות ביתיות, הייתי מוצאת בהם נחמה, אך עם בעל כמו שלי החיים הפנמיים שלי נהרסו לחלוטין".
בתחילת שנות ה-30 חלתה רוזלי בדלקת ריאות שאילצה אותה לעבור לפארק החורף, פלורידה, שם חיה עד פטירתה בשנת 1968.
קריירה

רוזלי סיימה את לימודיה בהצטיינות עם שניים מתוך שלושה אותות כבוד, מיד מונתה לרופאה בבית החולים ומרפאת "אלומנה", שם עבדה עד שנת 1899. לאחר מכן המשיכה ללימודים מתקדמים באירופה וטיילה בברלין, וינה, פריז ולונדון. במהלך תקופה זו לקחה קורסים, השתתפה בניתוחים, וכתבה מספר מאמרים מדעיים, כולל כמה השוואות בנושא בריאות של נשים מול גברים. בעצתו של אחד ממוריה בלונדון, ויקטור הורסלי, היא נסעה למעבדה הממשלתית הבריטית במומביי למשך שישה חודשים כדי לעסוק במניעה של מחלת הדבר. בהמשך שההתה תקופה בציילון (היום סרי לנקה) שם למדה על מחלות טרופיות . לפני חזרתה לארצות הברית ביקרה במנילה..
לאחר שסיימה את הההתמחות בגינקולוגיה חזרה רוזלי לניו יורק, שם היא נישאה לג'ורג' מורטון שהיה אז עורך דין, לאחר מכן היא פתחה מוסד להתמחות בתחום הגינקולוגיה בוושינגטון. בשנת 1909 האגודה הרפואית האמריקנית יצרה ועדת חינוך לבריאות הציבור במטרה לחנך את הציבור בנושאים כמו בריאות, היגיינה, טיפול בילדים ונושאים רפואיים אחרים, הם הפכו את מורטון ליו"ר הראשון שלה. מורטון מונתה לעוזרת קלינית ומדריכה בבית החולים לחולי נפש בניו יורק (שם היא הייתה אחת מהנשים הראשונות בסגל), לאחר מכן הפכה לפרופסור לגינקולוגיה. במהלך אותה תקופה היא הרצאתה במספר אוניברסיטאות אחרות, כולל קיץ באוניברסיטת ורמונט.
לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה נסעה מורטון ללברדור כדי לעבוד בבתי החולים של המיסיון שם, לפני שנבחרה לנציבה מיוחדת של הצלב האדום לקחת אספקה מפריז לחזית המקדונית ולעבוד בבתי החולים שדה במקדוניה. בעקבות הצלחתם של בני משפחתה הגברית, מורטון הייתה האישה הראשונה שהפכה למנתחת המשתתפת במרפאת ו"אנדרבילט" של אוניברסיטת קולומביה בשנת 1916. לאחר שחזרה לניו יורק מורטון, לצד מרי מ. קרופורד, הובילה את שירות בתי החולים לנשים האמריקאיות משנת 1917, לאחר שהוקמה על ידי האיגוד הלאומי לנשים רפואיות במטרה להקים בתי חולים אמריקאים באירופה. לאחר שביקשה לשלוח אלף נשים רפואיות להתנדב לשירות חוץ ונכחה סירוב על ידי הוועד הרפואי הכללי בוושינגטון, היא גייסה מעל ל-300 אלף דולר ב-10 ימים באמצעות גיוס כספים ארצי לשליחתן. על פי המלצתו של ויליאם גורגס, מורטון מונה ליו"ר ועדת רופאות נשים במועצת ההגנה של ארצות הברית, שם ייצגה יותר מ-7000 רופאות.
מורטון המשיכה את פעילותה בניו יורק תוך כדי ניסיון לסייע לצעירים ביוגוסלביה ובסרביה, אשר נפגעו במהלך המלחמה לקבל חינוך הולם. במרץ 1919 היא הקימה את הוועד הסובייטי הבינלאומי, שבאמצעותו היא הקלה על הצבתם של עשרות צעירים סרבים במוסדות חינוך אמריקאים. לאחר שעברה לפלורידה בתחילת שנות השלושים מורטון הקימה קליניקה קטנה שבה ביצעה מחקרים על דלקת פרקים ואנדוקרינולוגיה.
פרסים

כאשר מורטון סיימה את לימודיה בשנת 1897, הייתה בעלת פרסים רבים, כולל המצאה הטובה ביותר עבור ציוד כירורגי הטוב ביותר, ודו"ח המעבדה הטוב ביותר. ב־1937 זכתה מורטון ל-9 עיטורים של ממשלות בית וממשלות זרות. במהלך הקריירה שלה זכתה בפרסים כגון צלב הצאר של ניקולס השני, מדליית "ג'ואן של ארק" ואת שירות בולט קרוס. בשנת 1934 היא קיבלה פרס מיוחד על ידי האגודה הרפואית האמריקאית על הקמת בתי חולים לנשים בארצות הברית. בסנטראל פארק הוקם לה עץ, שהנציח את "השירות הפטריוטי" שלה, וכן רחוב ופארק בבלגרד נקראים על שמה.
ספרים

מורטון כתב אוטוביוגרפיה שכותרתה "אישה מנתחת": חייה ועבודתה של רוזלי סלוטר מורטון, שראה אור ב-1937 על ידי פרדריק א 'סטוקס. הספר נסקר היטב, עם שבחים שניתנו הן לכתיבתה והן לרוחב החוויות שהתגלו בה.
בכתבה לעיתון של פיטסבורג, הכותב והאנסן מתאר את האוטוביוגרפיה של מורטון כ"ספר מצוין על הישגיה של אישה ", ושבח את תיאורי הנושאים הרפואיים וגם את הנושאים הפוליטיים. ב"ברוקלין דיילי איגל" כתב ג'ורג' קורי, "אין נקודת זמן בה בפרה משעמם", וכינה אותו ספר חשוב לתיעוד תרומותיה של "צלבנית". סולט לייק טריביון תיאר את הספר כ"אינפורמטיבי, מרגש וצבעוני ", ו"הסידני מורנינג הראלד" כינה אותו "מעניין במיוחד". אינדיאנה גאזט דירגה את הספר כאחת האוטוביוגרפיות הרפואיות הטובות ביותר של התקופה האחרונה. לאחר שסיימה את האוטוביוגרפיה שלה, נסעה מורטון לאירן, וב -1940 פרסמה ספר על הארץ וזמנה נקראו "חופשתו של דוקטור" באיראן.
ברברה מקלינטוק

| --- | --- |

ברברה מקלינטוק במעבדתה בקולד ספרינגס הרבור, 1947
 לידה:  16 ביוני 1902 הרטפורד, קונטיקט, ארצות הברית
 פטירה:  2 בספטמבר 1992 (בגיל 90) הנטינגטון, ניו יורק, ארצות הברית
 ענף מדעי:  ביולוגיה, גנטיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  תיכון ארסמוס הול (1919)  הקולג' לחקלאות ומדעי החיים של אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת קורנל  אוניברסיטת מיזורי 
 מנחה לדוקטורט:  רולינס א. אמרסון 
 מוסדות:  מעבדות Cold Spring Harbor (דצמבר 1941)  אוניברסיטת מיזורי  אוניברסיטת קורנל 
 תלמידי דוקטורט:  אלמירו בלומנשיין 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (1933)  היכל התהילה של נשות קונטיקט (2008)  פרס לואיזה גרוס הורביץ (1982)  פרס קימבר לגנטיקה (1967)  גראן פרי שארל-לאופולד מאייר (1982)  פרס רוזנסטיל (1977)  חבר זר של החברה המלכותית (29 ביוני 1989)  מדליית תומאס הנט מורגן (1981)  היכל התהילה הלאומי לנשים (1986)  עמיתי מקארתור (דצמבר 1981)  המדליה הלאומית למדעים (1970)  פרס אלברט לסקר למחקר רפואי בסיסי (1981)  פרס וולף לרפואה (1981)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1983)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים 
 תרומות עיקריות
 חוקרת ציטוגנטיקה
 חתימה:   
 
ברברה מקלינטוק (באנגלית: Barbara McClintock; ‏16 ביוני 1902 – 2 בספטמבר 1992) הייתה חוקרת ציטוגנטיקה אמריקאית, כלת פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1983, על גילוי הניידות של אלמנטים גנטיים המכונים טרנספוזונים.
חייה

מקלינטוק נולדה בקונטיקט בשנת 1902. בנעוריה ביקשה ללמוד באוניברסיטה, אך אמה התנגדה בטענה שאם תהיה משכילה יקשה עליה למצוא חתן ראוי, אולם בסופו של דבר אביה התיר לה להירשם ללימודים. מקלינטוק רכשה את שלושת תאריה באוניברסיטת קורנל, ארצות הברית, בין השנים 1919–1927. היא גילתה עניין בביולוגיה, אך בשנות העשרים נשים לא הורשו ללמוד את התחום, ולכן למדה בוטניקה.
את התעניינותה בתחום הגנטיקה גילתה בזכות קורס לתלמידי שנה א' אצל פרופ' הטצ'יסון. אותה העת, חקר הגנטיקה היה עדיין בחיתוליו, ועדיין לא היה בעל יוקרה בקרב הממסד המדעי. יתר הסטודנטים בקורס התעניינו בחקלאות, ומקלינטוק שמחה לקבל מהמרצה הזמנה טלפונית לקורס ההמשך. בזכות פרופ' לסטר שארפ, היא התוודעה לציטולוגיה (חקר התא), והחיבור בין שני התחומים הוביל למחקר בתחום הציטוגנטיקה – האופן שבו פעילות התא, ודרך חלוקתו, משפיעים על התורשה.
מחקרה

אותה העת, טרום עידן הביולוגיה המולקולרית, המחקרים נעשו בצורה של ריבוי מבוקר של מיני בעלי חיים פשוטים (כגון זבוב הפירות) וצמחים שבהם ניתן היה להבחין בקלות בשינוי בביטויים של תכונות (פנוטיפים) לאורך הדורות. על סמך הפנוטיפים ניסו החוקרים לפענח את הקוד הגנטי ואת התהליכים שיצרו אותו. מאוחר יותר נכנס השימוש בקרני רנטגן כאמצעי ליצירת מוטציות מכוונות, אשר אפשרו לחוקרים לעקוב אחר ביטויים ייחודיים לאורך הדורות.
מקלינטוק זכתה לתהילה כבר כחוקרת צעירה, בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר הייתה שותפה לגילוי אופן חלוקת תא הרבייה, ותופעת שחלוף הכרומוזומים. מחקרה התמקד בצמח התירס, אותו הצליחה למפות מבחינה גנטית. התירס לקה בחיסרון משום שבמשך שנה ניתן היה לפתח רק דור צאצאים אחד, אולם יתרונו הגדול היה בשלל התכונות שאחרי השינויים בהם ניתן היה לעקוב בנוחות, ובעיקר סידור הצבעים על פני הקלחים.
חקר צמח התירס הצבעוני, תוך מעקב אחר מיקום הפיגמנטים בקלחים, הביא אותה במהלך שנות ה-40 של המאה ה-20, למסקנה כי התאוריות של זמנה אינן מסבירות את השינויים בין הדורות. על סמך ממצאיה היא פרסמה תאוריה לפיה ישנם גנים אשר "מקפצים" בין הכרומוזומים בעת חלוקת תא הרבייה (מיוזה). הממסד המדעי של תקופתה הגיב בלעג מר לטענותיה, ויוקרתה המדעית נשחקה, עד שבתחילת שנות החמישים הפסיקה לפרסם את ממצאיה, על אף שהמשיכה במחקר.
ישנם התולים את הדחייה של הממסד המדעי את ממצאיה בכך שאותה העת התקיים ויכוח מר אם אמנם קיים חומר גנטי. מכיוון שניתן היה להבחין רק בפנוטיפים, ואת התהליכים המקדדים – הגנטיים – ניתן היה רק לשער, היו חוקרים שסברו שאין כלל חומר גנטי תורשתי, וכי מדובר רק בהמשגה אנושית של תופעה שלא ניתן להוכיח את קיומה (בדומה ליחס בין גוף לנפש). הממסד המדעי, שתמך ברעיון של חומר מקדד, סבר שהשערותיה של מקלינטוק משרתות את הצד השולל בוויכוח, ולכן דחה את ממצאיה.
ההכרה המדעית ופרסים

בשנות השישים, עם התפתחות כלי מחקר חדשים, ובעיקר אמצעי ההגדלה האלקטרוניים והביולוגיה המולקולרית, הוכחו השערותיה של מקלינטוק, ואף התברר שהן תקפות לגבי מרבית האורגניזמים, ובעלות חשיבות עצומה במגוון רב של תחומי מחקר. הגנים הקופצים כונו טרנספוזונים, ומקלינטוק זכתה ליוקרה רבה כמי שהקדימה את זמנה ומשום שהתעקשה על ממצאיה מול הפרדיגמות השגויות של הממסד המדעי.
בשנת 1982 זכתה בפרס וולף יחד עם הביולוג המולקולרי סטנלי כהן (זוכה פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1986), ובשנת 1983 זכתה לבדה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, והייתה בכך לאישה הראשונה והיחידה, שזכתה לכבוד נדיר זה.
תעודת מחלה

תעודת מחלה (בלשון הדיבור גם אישור מחלה) היא אישור שנותן רופא לאדם שנבדק על ידו ונמצא חולה. תעודת המחלה מציינת את התקופה שבה נמשכה המחלה או צפויה להימשך, ומשמשת את מקבל התעודה להנמקת היעדרותו מפעילות שהוא נדרש להיות נוכח בה, כגון עבודה או לימודים.
תקנות דמי מחלה (נהלים לתשלום דמי מחלה), התשל"ז-1976, מפרטות את הפרטים הנדרשים בתעודת מחלה, שאותה נדרש עובד להציג לשם קבלת דמי מחלה בתקופת מחלתו:
שם החולה ומספר זהותו;
התקופה שבה לא היה העובד מסוגל לעבודה עקב מחלה; ואם עדיין אינו מסוגל לחזור לעבודה, התקופה המשוערת שבה לא היה מסוגל לעבודה;
שם הרופא ומענו;
תאריך הוצאת התעודה.
בתקנות המקוריות, שהותקנו בשנת 1976, נקבע שתעודת המחלה תכלול גם את אבחון המחלה, אך בעקבות עתירה לבג"ץ ובתמיכת ההסתדרות הרפואית בישראל הושמט פרט זה בתיקון משנת 2015, משום שיש בו פגיעה בפרטיות של החולה. במצבים מסוימים יידרש העובד בכל זאת להציג תעודת מחלה הכוללת אבחון. כך, למשל, קובע חוק עבודת נשים שעובדת רשאית להיעדר מעבודתה בתקופה שבה היא עוברת טיפולי פוריות, "אם אישר הרופא המטפל בכתב כי הטיפול מחייב זאת ובמידה שאישר". גם לשם קבלת זכויות של נפגע בעבודה נדרשת תעודת מחלה שבה מפורטים ממצאי הבדיקה הרפואית והאבחנה הרפואית.
דרך המלך במתן תעודת מחלה היא מפגש פנים אל פנים בין הרופא לחולה, שבו ניתנת תעודת מחלה לאחר בדיקה של החולה. לפעמים ניתנת תעודת מחלה לפי פנייה של החולה, בלי שהרופא ראה אותו. נוהל של משרד הבריאות בעניין זה קובע: "ככלל, רופא רשאי, לפי שיקול דעתו, לתת תעודת מחלה למטופל שלא הגיע למרפאה. תעודת מחלה הניתנת ללא מפגש בין הרופא למטופל, תהיה לתקופת מחלה של עד 4 ימים למעט במצבים בהם ידוע על פי הפרטים ברשומת המטופל כי נדרשים עבורו ימי מחלה נוספים (למשל לאחר שעבר ניתוח)."
ב-4 בפברואר 2020, בתחילת התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הוציאה ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות תעודת מחלה גורפת לכל מי שחלה עליו החובה לשהות בבידוד בית. ביולי 2020 הורה בג"ץ על בטלותה של תעודת מחלה זו החל מ-30 בספטמבר, בנימוק שבידוד בית אינו מחלה ושתעודת המחלה הגורפת איננה בגדר "תעודת מחלה" כהגדרתה בתקנות דמי מחלה.
אובדן כושר עבודה לטווח ארוך יותר, זמני או קבוע מכוסה בביטוח אובדן כושר עבודה שנקבע בעקבות קביעת רופא תעסוקתי על חוסר יכולת להמשיך לעבוד במקצוע הנוכחי.
הערות שוליים

↑  תקנות דמי מחלה (נהלים לתשלום דמי מחלה), התשל"ז-1976, קובץ התקנות 3594, 29 בספטמבר 1976
↑  בג"ץ 4308/08 קו לעובד ואחרים נ' שר התעשייה, המסחר והתעסוקה, ניתן ב־1 ביולי 2015
↑  נהלים לתשלום דמי מחלה, באתר ההסתדרות הרפואית בישראל
↑  תקנות דמי מחלה (נהלים לתשלום דמי מחלה) (תיקון), התשע"ה-2015, קובץ התקנות 7533, 16 ביולי 2015
↑  צבי לביא, אושר: לא צריך אבחון באישור מחלה למעסיק, באתר ynet, 30 ביוני 2015
↑  אורלי אבירם, חולים? הבוס לא צריך לדעת במה, באתר ynet, 24 בדצמבר 2015
↑  סעיף 7(ג)(4) לחוק עבודת נשים
↑  תקנה 11 לתקנות הביטוח הלאומי (ביטוח מפני פגיעה בעבודה), התשי"ד-1954, באתר המוסד לביטוח לאומי
↑  מתן תעודות מחלה, מינהל הרפואה במשרד הבריאות
↑  תעודת מחלה גורפת לעובד השוהה בבידוד לפי צו בריאות העם, באתר משרד הבריאות.
↑  בג"ץ 1633/20 "סל" שירותי סיעוד ואחרים נ' מדינת ישראל ואחרים, ניתן ב־27 ביולי 2020
↑  ד"ר שלמה משה, מנהל תחום הרפואה התעסוקתית במחוז ירושלים והשפלה, אובדן כושר עבודה וחופשת מחלה – השונה והשווה, מכבי שירותי בריאות, 11 בנובמבר 2015
תנו רבנן (שיר)

גרסה אחת של השיר "תנו רבנן", מושר על ידי משפחת ברנר
תנו רבנן הוא שיר עממי המבוסס על סוגיות ומושגים ביהדות, המסודרים לפי מספרם, בעיקר כאלו הלקוחים מהמשנה ומהתלמוד הבבלי. השיר בנוי במבנה הפיוט אחד מי יודע. לא ידוע שם מחברו ולא ידוע כותב הלחן, אך השיר מוכר מיהדות ליטא לפני השואה.
מקובל לשיר את השיר בהזדמנויות שונות. יש השרים אותו בפסח ואף בליל הסדר, בדומה לשיר אחד מי יודע המקורי, בשבועות או בשמחת תורה. לעיתים הוא מושר במסיבת בר מצווה בידי חברי החתן.
מבנה השיר

בדומה לאחד מי יודע גם שיר זה מכיל בתים, העוסקים במספרים הטבעיים מ-1 ומעלה. לכל מספר מוקדש בית, ואורכם של הבתים הולך וגדל, משום שכל בית נוסף מכיל גם את כל המידע שנכלל בקודמו. השיר, כמו "אחד מי יודע", מתחיל בכל בית בשאלה מי יודע מה משויך למספר המסוים, והתשובה בהתאם - "אֶחָד מִי יוֹדֵעַ? אֶחָד אֲנִי יוֹדֵעַ", ואז מופיע הפירוט - כאשר כל אחד מהבתים מתייחס למשנה או לברייתא. כיאה לשיר עממי, ישנן גרסאות רבות לשיר, חלקן כוללות שלושה עשר בתים (כמו "אחד מי יודע" המקורי), חלקן מסתיימות לאחר עשרה או אחד עשר בתים, וחלקן ממשיכות עד לחמישה עשר בתים או אף יותר. לשיר פזמון חוזר:
תָּנוּ תָּנוּ רַבָּנָן,
רַבָּנָן בַּבְּרַיְתָא,

בְּרִיךְ הוּא רַחֲמָנָא,

דְּיָהִיב לָן אוֹרַיְתָא.
להלן הבית האחרון, המסכם את כל הבתים:
שלשה עָשָׂר מִי יוֹדֵעַ? שלשה עָשָׂר אֲנִי יוֹדֵעַ: 

שלשה עשר למצוות 

שנים עשר דדים היו בכיור 

אַחַד עָשָׂר סַמָּנִים הָיוּ בָהּ, 

עֲשָׂרָה יוֹחֲסִין עָלוּ מִבָּבֶל, 

תִּשְׁעָה קַבִּין יֵין קַפְרִיסִין, 

שְׁמוֹנָה שְׁרָצִים הָאֲמוּרִים בַּתּוֹרָה, 

שִׁבְעָה דְּבָרִים בְּגֹלֶם וְשִׁבְעָה בְּחָכָם,

שֵׁשׁ מַעֲלוֹת בַּמִּקְוָאוֹת, 

חֲמִשָּׁה תַּמִּין וַחֲמִשָּׁה מוּעָדִין, 

אַרְבָּעָה אֲבוֹת נְזִיקִין, 

שְׁלֹשָׁה שֶׁאָכְלוּ כְּאֶחָד, 

שְׁנַיִם אוֹחֲזִין בְּטַלִּית, 

אֶחָד הַחוֹפֵר בּוֹר שִׁיחַ וּמְעָרָה.
לשיר מספר גרסאות, כאשר גרסה אחרת לחלק מהשורות היא:
בַּעֲשָׂרָה מַאֲמָרוֹת נִבְרָא הָעוֹלָם, 

תֵּשַׁע חֲנוּיוֹת מוֹכְרוֹת בָּשָׂר שְׁחוּטָה,
תִּשְׁעָה קַבִּין יֵין קַפְרִיסִין, 

שְׁמֹונָה דַּדִין הָיוּ לַכִּיוֹר[דרושה הבהרה]

שִׁבְעָה דְּבָרִים בְּחָכָם, 

יוֹלְדוֹת שִׁשָּׁה בְּכֶרֶס אֶחָת, ...

אֶחָד הַחוֹפֵר בּוֹרוֹת 

שִׁיחִין וּמְעָרוֹת.
תרגום הפזמון

| הפזמון | תרגום הפזמון |
| --- | --- |
תנו תנו רבנן, רבנן בברייתא, בריך הוא רחמנא, דיהיב לן אוריתא.: שנו שנו חכמים, חכמים בברייתא (=חיצונית), ברוך הוא הרחמן, שנתן לנו תורה.
הנושאים שבשיר

אֶחָד: אֶחָד הַחוֹפֵר בּוֹרוֹת שִׁיחִין וּמְעָרוֹת - תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף נ', עמוד ב';
שְׁנַיִם: שְׁנַיִם אוֹחֲזִין בְּטַלִּית - סוגיה נודעת בתלמוד ובמשפט העברי, העוסקת בחלוקת רכוש מטלטל ששני צדדים טוענים לבעלות עליו ללא הוכחות ממשיות לאחד הצדדים משנה, מסכת בבא מציעא, פרק א', משנה א';
שְׁלֹשָׁה: שְׁלֹשָׁה שֶׁאָכְלוּ כְּאֶחָד: כאשר לפחות שלושה בני מצווה אכלו יחדיו, יש לבצע זימון;
אַרְבָּעָה: אַרְבָּעָה אֲבוֹת נְזִיקִין - הסוגים העיקריים של נזק על פי המשפט העברי. אבות נזיקין אלו מפורטים בהרחבה בתורה - בעיקר בפרשת משפטים (שמות כ"א - כ"ב) ובפרשת אמור (ויקרא כ"ד). אבות נזיקין אלו הם סמלים לסוגים שונים של נזק; המשנה הראשונה במסכת בבא קמא מונה ארבעה אבות נזיקין ומכנה אותם בשמות "שור", "בור", "מבעה" ו"הבער" (מספר האבות ושמותם אינם נזכרים במקרא).
חֲמִשָּׁה: חֲמִשָּׁה תַּמִּין וַחֲמִשָּׁה מוּעָדִין - כגון שור תם ושור מועד;
שֵׁשׁ: שֵׁשׁ מַעֲלוֹת בַּמִּקְוָאוֹת - הפרק הראשון במסכת מקוואות עוסק ב"שש מעלות במקוואות" - דיני מיני מים המכונסים בקרקע (מי גבאים, מי תמציות, מי מקווה שיש בו ארבעים סאה שאינן שאובים, מעין שמימיו מועטים והרבו עליו מים שאובים, מים מוכים ומים חיים) לעניין טהרה וחילוק דיניהם לעניין טומאת עצמם וטהרת אחרים;
שִׁבְעָה: שִׁבְעָה דְּבָרִים בְּגֹלֶם וְשִׁבְעָה בְּחָכָם - מתוך משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה ז';
שְׁמוֹנָה: שְׁמוֹנָה שְׁרָצִים הָאֲמוּרִים בַּתּוֹרָה - בהלכות טומאה וטהרה, טומאת שרץ היא טומאה החלה על פגרים של שמונה בעלי חיים ממשפחת המכרסמים וממשפחת הלטאות;
תִּשְׁעָה: תִּשְׁעָה קַבִּין יֵין קַפְרִיסִין - ציטוט מסממני הקטורת; ולגורסים: "תשע חנויות" - סוגיה נודעת בתלמוד העוסקת באופנים שהולכים אחר הרוב ובמקרים שלא הולכים אחר הרוב אלא חל עליהם דין קבוע.
עֲשָׂרָה: עֲשָׂרָה יוֹחֲסִין עָלוּ מִבָּבֶל - מתוך משנה, מסכת קידושין, פרק ד', משנה א', כינוי שניתן לעשר המחלקות תחתן סווגו המשפחות שחזרו לארץ ישראל בשיבת ציון, מושג זה מופיע בעיקר בקשרי הנישואין, אך גם בהיררכיה הפנים מדינית-חברתית;
אַחַד עָשָׂר: אַחַד עָשָׂר סַמָּנִים הָיוּ בָהּ.
שנים עָשָׂר: דדין היו לכיור. מבוסס על משנה, מסכת יומא, פרק ג', משנה י', לפיה בן קטין עשה לכיור י"ב ברזים.
שלושה עָשָׂר: למצוות, מבוסס על משנה, מסכת אבות, פרק ה', משנה כ"א.
ראו גם

אחד מי יודע
הערות שוליים

↑  על שמחת תורה: אברהם יערי, תולדות חג שמחת תורה, מוסד הרב קוק תשכ"ד, עמ' 410; י"ל מימון, חגים ומועדים, ירושלים תש"י, עמ' סו.
בית הסוהר השרון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  בית סוהר 
 מיקום:  השרון 
 מדינה:  ישראל 
 קואורדינטות:  32°14′27″N 34°53′05″E﻿ / ﻿32.240861111111°N 34.884777777778°E﻿ / 32.240861111111; 34.884777777778
  (למפת נתניה מוגדלת) בית הסוהר השרון(למפת נתניה רגילה) בית הסוהר השרון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר השרון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הסוהר השרון
 
בית הסוהר השרון הוא בית סוהר של שירות בתי הסוהר שהוקם במצודת טגארט ששימשה בתקופת המנדט את משטרת הרוכבים הבריטית.
בית הסוהר הוא חלק ממתחם השרון הכולל עוד 3 בתי סוהר: בית המעצר הדרים, בית הסוהר רימונים ובית הסוהר אופק.
בית הסוהר השרון הוא הוותיק ביותר במתחם, ונקרא בעבר כלא תל מונד.
מיקום

"בית הסוהר השרון" שוכן בצד כביש 4 סמוך לצומת תל מונד, שמו הקודם "כלא תל מונד" היה הראשון מבין 4 בתי הסוהר במתחם השרון, הכולל גם את בית המעצר הדרים, בית הסוהר רימונים ובית הסוהר אופק.
ארגון בית הסוהר

אוכלוסיית בית הסוהר מגוונת והיא כוללת אסירים פליליים (כולל שוהים בלתי חוקיים) ואסירים ביטחוניים. האגפים בבית הסוהר מדורגים לפי שלבי התקדמות. צוות מקצועי משבץ את האסירים לאגפים השונים, בהתאם לתפקודם ולמאפייניהם.
בבית הסוהר כיתות לימוד ברמות שונות המאפשרות השלמת השכלה פורמלית. במסגרת החינוך הבלתי-פורמלי מתקיימות פעילויות רבות, חוגים וסדנאות בדומה למתנ"ס קהילתי. מכלול העשייה החינוכית מיועד להעשרת הידע ולהקניית כלים לפיתוח המודעות כבסיס לשינוי בדפוסי התנהגות וחשיבה.
בשנת 1992 מנהל הכלא אבי הררי הוביל להקמת מרכז גמילה המערך הטיפולי שם דגש על גמילה מסמים, ומתמקד במתן טיפול לאסירים הרוצים להיגמל. במסגרת בית הסוהר פועל אגף השיקום המיועד להכנת האסיר לקראת שחרורו, כאשר הדגש הוא העברת האחריות לאסיר, אשר יוצא בבוקר לעבודה מחוץ לכותלי בית הסוהר וחוזר אחר הצהרים להמשך טיפול בקבוצות ובטיפול פרטני.
בבית הסוהר קיימים מספר מפעלים יצרניים המעסיקים כ־100 אסירים בתמורה לתגמול כספי.
סגל בית הסוהר כולל כ-260 אנשי צוות ובהם אנשי מנהלה, ביטחון וטיפול.
היסטוריה

עם הקמת המדינה הוחלט להקים מתקן כליאה מרכזי ב"כלא תל מונד" (שמו הקודם של בית הסוהר השרון), ואכלוס האסירים הראשוני בכלא היה בשנת 1952. לכלא תל מונד הועברו אסירים שנדונו לתקופה של יותר מ-6 חודשים, בעוד הנידונים לתקופות קצרות יותר הוחזקו בבית הסוהר ביפו.
בבית הסוהר ישבו אסירי מחתרת מלכות ישראל ושלושת הנידונים למוות בטרם בוטל עונש המוות בישראל בסוף 1953. באותה עת שהו בבית הסוהר כ-160 אסירים והמחשבה הייתה לסגור את הכלא ולהעביר את כל האסירים לכלא רמלה שהוקם ב-1954. מפקד הכלא היה אברהם גולדברג. בשנת 1954 החל לנהל את הכלא צבי גבעתי. בסוף 1955 היו בכלא 130 אסירים והוא סווג ככלא המיועד לאסירים החמורים ביותר. האסירים יצאו לעבודה ועבודתם כיסתה כרבע מתקציב בית הסוהר. בשנת 1956 הוקם בכלא אגף לנערים. בשנת 1959 הוקם בכלא חוג דרמה, על ידי אלברט כהן. שחקן ראשי בהצגות היה דן שמר, מהמתנקשים בישראל קסטנר, שריצה את עונשו בכלא תל מונד יחד עם אקשטיין. בשנה 1967 השחקנית שושנה רביד ביימה את ההצגות. בשנת 1969 ניצלו שניים מהכלואים את השתתפותם בהצגה כדי לברוח מהכלא.
ביוני 1962 נפתח בבית הסוהר בנין בית ספר עבור הכלואים הצעירים. בספטמבר 1966 נפתח מרכז להכשרה מקצועית.
בבית הסוהר הוקמו שלושה אגפים שהיו מיועדים לקטינים מתחת לגיל 18, עם בניית בית הסוהר אופק הסמוך, הועברו כלל האסירים והעצירים הקטינים אליו.
בשנת 1957 אירעו שני מקרי בריחה מהכלא. בתחילת 1964 מונה מיכאל אברהמי למפקד הכלא במקום צבי גבעתי. בעיתונות נטען שגבעתי הודח משום שהצליח ושאברהמי הפסיק את פעילות השיקום ועבר לענישה והפחדה, האשמות שהוכחשו על ידי נציב שירות בתי הסוהר. ועדת חקירה בראשות השופט יעקב סגל, הצדיקה את התנהלות הנהלת בית הכלא. בראשית 1965 היו בכלא נערים בלבד, כ-150. ילדים בגילאי 14–16 הופרדו מהכלואים המבוגרים יותר בגילאי 16-21.
1992 הוקם בכלא השרון מרכז גמילה חינוך ושיקום אסירים על ידי מפקד הכלא אבי הררי, זה היה המרכז הגדול בשב"ס,
כיום מאכלס בית הסוהר עד 450 אסירים, השפוטים לתקופות מאסר בדרגות שונות, וכולל אגפים לאסירים בהפרדה ארצית, ואגף שמור.