stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ההגנה על הפרטיות בנזיקין
סייגים נוספים > פגיעה של מה בכך

בעולם המשפטי בכלל מפורסמת הדוקטרינה של זוטי דברים - בית המשפט אינו מתעסק בעניינים שוליים ובפגיעה שולית בזכות. בדיני הנזיקין נקבע בסעיף 4 לפקודת הנזיקין שפגיעה תחשב לפגיעה של מה בכך אם "אדם בר דעת ומזג רגיל לא היה בא בנסיבות הנתונות בתלונה".
כך למשל הוגדר כזוטי דברים, בעניין פלונים, במקרה שבו על הזמנה לחתונה נרשם שמו של אבי החתן ללא הסכמתו. במקרה אחר (פרשת גינבר), נשלחו מכתבים חוזרים ונשנים לאישה שנפטרה, ונקבע שזוהי פגיעה של מה בכך בפרטיותו בעלה האלמן, אם בכלל.
הגדרה זו חשובה עבור פעילותה התקינה של מערכת המשפט, אך יש לעמוד על הסכנה שבשימוש בה. בשונה מזכויות משפטיות אחרות, השלכותיה של הזכות לפרטיות הן בעיקר רגשיות וקשה לכמת אותן באופן חומרי. אם אדם חווה פגיעה כה עמוקה בפרטיותו, עד כדי הגשת תביעה, כיצד ניתן יהיה לקבוע נחרצות שמדובר בזוטי דברים? את שיקול דעתו הסובייקטיבי צריך השופט להפעיל כאן בזהירות, כדי להימנע מהידרדרות מסוכנת במדרון חלקלק.
מאפייני העוולה הנזיקית

הדברים האמורים עד כה נכונים לכל מרכיבי הגנת הפרטיות - לדין הפלילי, לדין האזרחי ואף לדיני הראיות. לדיון בתביעה נזיקית ישנם היבטים נוספים, האופייניים לדיני הנזיקין בלבד.
מאפייני העוולה הנזיקית > משטר האחריות

בדיני נזיקין, משטר האחריות הוא האפיון של היסוד הנפשי הנדרש אצל הפוגע, והוא משקף את מידת האשמה שמייחס המחוקק למעשה הפגיעה. כך למשל, ישנן עוולות הדורשות שהמעוול יתכוון לפגוע או יהיה מודע לפגיעה, לעומת עוולות המסתפקות ברשלנות (ערך מורחב: משטרי אחריות בדיני נזיקין)
בדיני הגנת הפרטיות, מי שפגע בפרטיות אך לא ידע ולא היה עליו לדעת על הפגיעה זוכה להגנה בחוק. בשפה המשפטית זהו הנוסח המקובל לאמת מידה של רשלנות. משמעותה של הגדרה זו היא שלעוולת הפגיעה בפרטיות מיוחסת אשמה, אך אין זו אשמה מוסרית. אף אם אדם כלל לא ידע על כך שהוא פוגע, הוא נושא באשמה חברתית על העוול שנוצר בשל מעשיו. משטר אחריות זה משקף גישה מחמירה ביחס לפגיעה בפרטיות, שכן הפוגע אחראי לנזק גם אם לא ידע בפועל על הפגיעה.
הגנה במשטר אחריות של רשלנות איננה המחמירה ביותר. ניתן היה לקבוע, כמו בעוולת לשון הרע, משטר של אחריות חמורה, בה אין נדרשים לשאלה אם היה עליו לדעת על הפגיעה. ייתכן שבשל העובדה שהפגיעה בתחושת הפרטיות היא רגשית ומנטלית, קשה להטיל אחריות נזיקית על פוגע שעשה זאת ללא כל אשמה.
מאפייני העוולה הנזיקית > אשם תורם

פקודת הנזיקין מצביעה על האפשרות הנתונה בידי הנתבע בתביעת נזיקין, לטעון שגם הנפגע אחראי לחלק מהנזק. תוצאתה של טענה כזו, אם תתקבל, היא שסכום הפיצוי יופחת, בשל האשם של הנפגע.
לפי סעיף 4 בחוק, מנגנון נזיקי זה חל גם דיני הגנת הפרטיות. בדרך כלל מדובר בהתנהגות שמעודדת את הפוגע לחשוב שפרטיותו של הנפגע הופקעה. כמקובל בדיני הנזיקין, בית המשפט בוחן אם התנהגותו של הנפגע חורגת מהדרך שבה היה נוהג האדם הסביר.
בבית משפט השלום נדון מקרה שבו התפרסמה תמונתו של מנשה דרוד צדיק, חרדי ירושלמי, לצד דוכן ברחוב בתל אביב, כשמאחוריו ניבטת כרזה פרובוקטיבית של חנות. נפסק שפרסום התמונה בעיתון היה פגיעה בפרטיותו, שכן נסיבות הצילום עלולות לבזותו, אך סכום הפיצוי הופחת בשליש בשל טענת אשם תורם; האיש שותף לאשם שכן את מיקום דוכנו הוא בחר בעצמו.
מאפייני העוולה הנזיקית > חישוב הפיצויים הנזיקיים

בהערכת סכום הפיצוי, מתבקש בית המשפט להעריך את הנזק של הפגיעה בפרטיות. הפיצוי ניתן על נזק בלבד ואינו אמור להוות קנס או עונש לפוגע. ההנחה המקובלת היא שעצם הפגיעה בפרטיות גורמת לנזק, ואין צורך להוכיח בפני בית המשפט שאכן נגרם נזק.
הערכת הפיצויים נעשית בעיקר לפי אומדן של השופט, אך גם לפי התנהגות התובע. החוק מצביע במפורש על מצבים שבהם יש להתחשב בתובע בחישוב הפיצוי:
כאשר הפוגע חזר על דברים שנאמרו לפניו, וציין שמדובר בציטוט
כאשר הפגיעה נעשתה ללא כוונה
כאשר הפוגע התנצל על הפרסום הפוגעני, ונקט בצעדים למניעת הנזק בפרסום.
בפועל, בית המשפט נוקט בגישה מצמצמת בחישוב פיצויי פגיעה בפרטיות. ייתכן שהדבר נובע מכך שמדובר בנזק רגשי בלבד, שקשה לכמת אותו. כך למשל, בעניין נוימן, פסיכיאטר שהתרשל במשלוח תיק הטיפול של חולה נפש, ותוכנו הגיע לידיים לא רצויות - חויב ב-12,000 ש"ח בלבד.
עם זאת, כאשר הפגיעה בפרטיות גרמה לנזק משמעותי נוסף על הנזק הרגשי, ייתכן וסכום הפיצוי יוגדל.
מבט לעתיד

ההתפתחויות הטכנולוגיות הנמרצות מנביעות בחינה מחודשת של דיני הגנת הפרטיות, כמו גם של הזכות לפרטיות עצמה. יש המוצאים בהתקדמות הטכנולוגית איום על הזכות לפרטיות, וטוענים כי ראוי להרחיב בהקשר זה את היקף ההגנה והפיקוח על הפרטיות, כפי שעולה מדברי השופטת ביניש בפרשת בן דוד. לעומת זאת, אחרים מדגישים את הברכה הטמונה בהישגים הטכנולוגיים, וקוראים להגמשה זהירה של דיני הפרטיות. כך, מדגיש השופט אשר גרוניס בעניין האגודה לזכויות האזרח את הנחיצות של שיתוף מאגרי המידע בין משרדי הממשלה.
לאחרונה עלתה בכנסת הצעת חוק המבקשת להוסיף לחוק הגנה על מכתבים אלקטרוניים. דומה שעמדה זו מבטאת את החשש שגורמים בעלי עמדת כוח ברשת האינטרנט ישתמשו במידע העובר דרכם לרעת המשתמש התמים.
כמו כן, אתגרים חדשים עומדים לפתחו של המחוקק לנוכח רשתות המידע והדרכים הקלות שבהן ניתן ללקט מידע על גולשי האינטרנט. ההסדר הכללי שמצוי בדמותו של חוק הגנת הפרטיות עלול להיות בלתי מספיק מול מצבים כאלו, ומן הראוי שהם יוסדרו בחקיקה ספציפית הולמת.
מבט לעתיד > מבט ביקורתי: הפעלת איזונים חוקתיים

התבססותו של המשפט החוקתי בדין הישראלי, מחייב בחינה מחודשת של איזוני האינטרסים בדיני הגנת הפרטיות.
התחזקות מעמדו של חוק יסוד כבוד האדם וחירותו, לא ניכרה בדיני הגנת הפרטיות אלא במצבים בודדים. כך למשל, הוכרע שתאגידים זוכים להגנת הפרטיות (אף על פי שהחוק מסתייג מכך), וכן זכה מושג ההסכמה לפגיעה בפרטיות בבית הדין לעבודה, לפרשנות מצמצמת ומגנה. ברם, נראה שבמרבית המקרים משמש חוק היסוד בדיני הגנת הפרטיות כעיטור מליצי בלבד.
עם זאת, כל דיני הגנת הפרטיות מורכבים מאיזון ערכי עמוק, בין אינטרסים מנוגדים ומתנגשים. האופק המשפטי לדיונים הערכיים הוא ללא ספק האופק החוקתי, והיעדרו של חוק היסוד מהנוף היישומי מפתיע.
תרומתו של חוק היסוד כבוד האדם וחירותו למערכת האיזונים היא ברורה. פסקת ההגבלה קובעת שפגיעה בזכות יסוד תיעשה לתכלית ראויה ובמידה שאינה עולה על הנדרש.
בענייננו, חוק הגנת הפרטיות מציג בחלק ההגנות רשימה נאה של תכליות ראויות לפגיעה בזכות לפרטיות: עניין ציבורי, הגנה מקצועית, חובה מוסרית ועוד. כל אלו ראוי שיפורשו לאור עקרון המידתיות.
לפי עיקרון זה הפגיעה צריכה לענות על שלוש דרישות:
התקיימות קשר רציונלי עם התכלית, דהיינו - הפגיעה בזכות לפרטיות מסייעת לתכלית הנדרשת
היותה פגיעה פוגענית פחות, דהיינו - אין דרך אחרת למזער את הפגיעה בזכות
התקיימות יחס מידתי בין הפגיעה לבין התכלית המושגת, דהיינו - המחיר החברתי המשתלם הוא סביר.
לגבי האיזונים של חוק הגנת הפרטיות, יושם עיקרון זה עד כה בשני פסקי דין בלבד, וייתכן שהדבר מורה על חוסר איזון חוקתי. כאשר זכות יסוד הופכת להיות חובה חוקית לכל אזרח, מן הראוי שיעמדו על תוקפה כדין זכות יסוד.
לקריאה נוספת > חקיקה

פקודת הנזיקין [נוסח חדש], תשכ"ח-1968
הצעת חוק הגנת הפרטיות, התש"ם-1980, ה"ח 206
חוק הגנת הפרטיות, התשמ"א-1981
חוק איסור לשון הרע, תשכ"ה-1965
חוק האזנת סתר, התשל"ט-1979
תקנות הפלת"ד (מומחים), התשמ"ז-1986
חוק בתי המשפט, התשמ"ד-1984
סעיף 7 לחוק הפסיכולוגים, התשל"ז-1977
סעיף 8 לחוק העובדים הסוציאליים, התשנ"ו-1996
סעיף 42 לחוק טיפול בחולי נפש, התשנ"א-1991
סעיף 13 לחוק הגנה על חוסים, תשכ"ו-1966
סעיף 90 לחוק לשכת עורכי הדין, תשכ"א-1961
לקריאה נוספת > פסיקה

ד"נ 9/83 בית הדין הצבאי לערעורים נ' ועקנין, פ"ד מב(3) 837 (1988)
ע"א (מחוזי חי') 2322/04 אסדי נ' מועצה מקומית דיר אל אסד, פדאור 05(1) 839 (2005)
ת"א (שלום ת"א) 58457/95 יודקובסקי נ' ורדי (לא פורסם, 21.3.2002)
על פי (מחוזי ת"א) 1132/96 חתוכה נ' מדינת ישראל (לא פורסם)
ת"א (מחוזי י-ם) 1408/99 לוי נ' חברת החדשות הישראלית בע"מ, פדאור 01(3) 280 (2001)
ת"פ (ת"א) 7048/93 מדינת ישראל נ' רבן (לא פורסם)
תמ"ש (משפחה ת"א) 63340/98 אלאיוף נ' אלאיוף, (לא פורסם)
תפ"ח (ב"ש) 934/01 מ"י נ' פרץ, תק-מחוזי 2002 (2) 6225
המ' (מחוזי ת"א) 5360/85 אבו חצירה נ' עיתון "חדשות", פ"מ התשמ"ה(3) 478 (2000)
רע"א 1917/92 סקולר נ' ג'רבי, פ"ד מז(5) 764 (1993)
ע"א 439/88 רשם מאגרי המידע נ' ונטורה, פ"ד מח(3) 808 (1994)
ע"א 466/83 שאהה נ' דרדריאן, פ"ד ל"ט(4) 734 (1986)
ת"א (שלום ת"א) 199509/02 דרוד צדיק נ' הוצאת עיתון "הארץ" בע"מ, פדאור 04(4) 520 (2004)
ת"א (שלום ת"א) 47611/00 קורנפיין נ' רשת שוקן בע"מ, פדאור 02(12) 725 (2002)
ת"א (שלום י-ם) 11049/90 רופ נ' "און" הנדסה מיזוג אוויר (1973) בע"מ, פ"מ התשנ"ד(4) 500 (1995)
ע"א 8483/02 אלוניאל בע"מ נ' מקדונלד, פ"ד נח(4) 314 (2004)
ת"א (מחוזי י-ם) 6157/04 דבש נ' אדלר חומסקי & ורשבסקי, פדאור (06)25 674 (2006)
ת"א 3931/01 חמאנה נ' טבע הדברים בע"מ, פדאור 04(13) 504 (2004)
ע"א 213/69 חברת החשמל לישראל בע"מ נ' עיתון הארץ בע"מ, פ"ד כ"ג(2)87 (1969)
על פי 5026/97 גלעם נ' מדינת ישראל, פדאור 99(2) 191 (1999)
ע"א (מחוזי ת"א) 1410/93 נוימן נ' פלוני, פ"מ התשנ"ו(1) 280 (1995)
ת"א (שלום נת') 5680/02 פלונית נ' שניידר, פדאור 06(3) 811 (2006)
ר"ע (מחוזי) 628/96 מדינת ישראל נ' פריש, פ"מ התשנ"ו(3) 485 (1996)
ע"ש (מחוזי י-ם) 31/92 פריש נ' ועדת הרישוי לפי חוק חוקרים פרטיים ושירותי שמירה, פ"מ התשנ"ב(2) 508 (1992)
ע"ש (מחוזי י-ם) 42/93 ליברמן נ' ועדת הרישוי, פ"מ התשנ"ה(1) 285 (1994)
ת"א (מחוזי ת"א) 2324/01 מולטילוק בע"מ נ' רב בריח השקעות בע"מ (לא פורסם, 7.2.02)
דב"ע (ארצי) 4-70/97 אוניברסיטת תל אביב - ההסתדרות הכללית החדשה, האגף לאיגוד מקצועי, פד"ע ל' 385 (1998)
ה"פ (מחוזי ת"א) 1484/00 לירן נ' מינהל מקרקעי ישראל, פ"מ התש"ס(2) 924 (2001)
ע"א 1928/93 רשות ניירות ערך נ' גבור סברינה מפעלי טקסטיל בע"מ, פ"ד מט(3) 177 (1995)
ע"א 86/89 מדינת ישראל נ' בנק הפועלים בע"מ, פ"ד מד(2) 726 (1990)
ת"א (ת"א) 69275/97 מילר נ' א. ת כל קשר בע"מ (לא פורסם)
בג"ץ 2481/93 דיין נ' מפקד מחוז ירושלים, פ"ד מח(2) 456 (1994)
בג"ץ 5151/95 רן כהן נ' היועץ המשפטי לממשלה, פ"ד מט(5) 245 (1996)
ד"נ 9/77 חברת החשמל לישראל בע"מ נ' הוצאת עיתון "הארץ" בע"מ, פ"ד לב(3) 337 (1978)
ע"א 788/79 ריימר נ' עיזבון רייבר, פ"ד לו(2) 141 (1981)
בש"א (משפחה ת"א) 132254/98 פלונים נ' פלוני, תק-משפחה 99(2) 207 (2001)
בר"ע (מחוזי י-ם) 2013/96 מדינת ישראל נ' גינבר, תק-מחוזי 96(3) 101 (1998)
ע"א 334/56 ברגמן נ' צ'רניצקי, פ"ד לא(1) 299 (1957)
ת"א (מחוזי ת"א) 1285/89 צוקרמן נ' מורגנשטרן, פ"מ התשנ"ט(1) 385 (1999)
לקריאה נוספת > ספרות ומאמרים

זאב סגל, חופש העיתונות: בין מיתוס למציאות (1996)
אלי הלם, דיני הגנת הפרטיות (2003)
דן חי, ההגנה על הפרטיות בישראל (2006)
דן חי, נתוני תקשורת בישראל (2011)
דן חי, תורת המסר - בין דיוור ישיר ל'ספאם' (2012)
דב לוין, "צנעת הפרט וסקרנות הציבור" ספר תמיר 163 (1999)
זאב סגל, "הזכות לפרטיות מול הזכות לדעת" עיוני משפט ט 175 (התשמ"ג)
א' שטיין, "האזנות סתר ומעקבים אלקטרוניים נסתרים כאמצעים לקידומה של חקירה פלילית וביטחונית" משפטים יד 527 (התשמ"ה)
רות גביזון, "איסור פרסום הפוגע בפרטיות - הזכות לפרטיות וזכות הציבור לדעת" זכויות אזרח בישראל - קובץ מאמרים לכבודו של ח' כהן 177 (התשמ"ב)
דו"ח הוועדה להגנה על צנעת הפרט בראשות יצחק כהן, ספר יצחק כהן (מ. אלון, מ. בן זאב, א. ברק, ג. ליפשיץ, מ. לנדוי עורכים, 1989)
פרופ' נחום רקובר, ההגנה על צנת הפרט,  סנקציות נזיקיות על פגיעה בפרטיות, 99. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, תשס"ו-2006.
לקריאה נוספת > ספרות לועזית

F. Schuman, Privacy And Social Freedom (1992)
S. Jourad, Some Psychological Aspects of Privacy, 31 Law & Contemp. Prob. 307 (1966)
A. Westin, the Origin of Modern Claim to Privacy, in An Anthology: Of Privacy Philosophical Dimension 65 (F. Schuman ed., 1984
Samuel Warren & Louis D. Brandeis, The Right to Privacy, 4 Harv. L. Rev. 193 (1890)
J. Reiman, Privacy, Intimacy and Personhood, 6 Philosophy and Public Affair 26 (1976)
L. Prosser, Privacy, 48 Cal. L. Rev 383 (1960)
לקריאה נוספת > פסיקה אמריקנית

Katz v. United States, 389 U.S 347 (1967)
Haelan Laboratories v. Topps Chewing Gum 202 F. 2d 866 (1953)
United States. v. Baynes, 400 F. Supp. 285 (1975)
ג'ורג' סמיילי

| --- | --- |
 הופעה ראשונה:  חיוג אל השאול 
 יוצרים:  ג'ון לה קארה 
 גילום הדמות:  ג'יימס מייסון, אלק גינס, גארי אולדמן, דנהולם אליוט, רופרט דייוויס 
 מידע
 מקצוע:  סוכן מודיעין
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 מקום מגורים:  צ'לסי 
 דמויות קשורות
 אויבים:  קארלה 
 
ג'ורג' סמיילי (באנגלית: George Smiley) הוא דמות בדיונית שנוצרה על ידי ג'ון לה קארה. סמיילי הוא איש ביון המשתייך לסוכנות הביון הבריטית MI6. הוא דמות מרכזית בספרים "חיוג אל השאול", "רצח מתוחכם", "החפרפרת" (במקור "פחח, חייט, חייל, מרגל"), "התלמיד המכובד" ו"כל אנשי סמיילי", ומופיע כדמות משנית במספר ספרים נוספים, ביניהם "המרגל שחזר מן הכפור".
רקע

בשנת 1959 הצטרף דייוויד קורנוול לשירות הביון הבריטי. בשנת 1961 התפרסם ספרו הראשון, Call for the dead (תורגם לעברית כ"חיוג אל השאול") תחת שם העט "ג'ון לה קארה" . לה קארה שירת כסוכן חשאי בגרמניה, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. הוא נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. עקב כך שב קורנוול, לבריטניה בשנת 1964, פרש מן השירות ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה תחת שם העט ג'ון לה קארה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק. כמו כן סיפר קורנוול כי את ההשראה לספרו המרגל שחזר מן הכפור קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון.
ספרי לה קארה שבהם מופיעה דמותו של סמיילי

"חיוג אל השאול" יצא לאור בשנת 1961 (באנגלית "Call for the dead"), תרגם אליעזר כרמי, הוצאת שלגי, 1987.
"רצח מתוחכם" יצא לאור בשנת 1962 (באנגלית  "A murder of quality"), תרגמה אביבה אגמון, הוצאת שלגי, 1987.
"המרגל שחזר מן הכפור" יצא לאור בשנת 1963 (באנגלית  "The Spy Who Came in from the Cold"), תרגמה עדית זרטל, הוצאת זמורה-ביתן, 1983.
"מלחמת המראות"מלחמת המראות יצא לאור בשנת 1965 (באנגלית "The looking-glass war"), תרגם מיכאל מרגולין, הוצאת שלגי, 1986.
טרילוגיית קארלה :
"החפרפרת" יצא לאור בשנת 1974 (באנגלית  "Tinker, Tailor, Soldier, Spy"), תרגם חיים גליקשטיין, הוצאת זמורה-ביתן-מודן, 1975.
"התלמיד המכובד" יצא לאור בשנת 1977 (באנגלית  "The Honourable Schoolboy"), תרגמה עדית זרטל, הוצאת זמורה-ביתן-מודן, 1981.
"כל אנשי סמיילי" יצא לאור בשנת 1979 (באנגלית  "Smiley's People"), תרגמה עדית זרטל, הוצאת זמורה-ביתן, 1982.
"הצליין החשאי" יצא לאור בשנת 1991 (באנגלית  " The Secret Pilgrim "), תרגמה מרים יחיל-וקס, הוצאת כנרת, 1991.
הערות שוליים

↑  ראובן מירן, גורלו של סוכן אנושי, באתר הארץ, 17 במאי 2004
↑  ראובן מירן, גורלו של סוכן אנושי, באתר הארץ, 17 במאי 2004
↑  ג'יל לולס | אי-פי, המרגל שפיספס הכל, באתר הארץ, 15 באוקטובר 2008
↑  הסופר ג'ון לה קארה מודה: הייתי מרגל, באתר ynet, 26 בדצמבר 2000
↑  הסופר ג'ון לה קארה מודה: הייתי מרגל, באתר ynet, 26 בדצמבר 2000
↑  ג'ון לה קארה, "הקדמה: אחד ממספרי הסיפורים הגדולים בעולם, או למה אנחנו אוהבים את קולו של ווטסון", מתוך הספר  "כלבם של בני בסקרוויל, ועוד סיפורים", מאת ארתור קונן דויל, הוצאת אריה ניר, 2008, עמודים 8–9, "בלי שרלוק הולמס, האם הייתי ממציא אי- פעם את ג'ורג' סמיילי? ובלעדי ד"ר ווטסון, האם הייתי נותן אי- פעם לסמיילי את העזר- כנגדו פיטר גילם? הייתי רוצה לחשוב שכן, אבל אני מטיל בכך ספק גדול".
↑  ג'ון לה קארה, חיוג אל השאול, הוצאת שלגי, 1987, עמוד 10
↑  ג'ון לה קארה, החפרפרת, הוצאת זמורה ביתן, 1975, עמוד 270, "בהעבירו את השפופרת לצד השמאלי שלו, הוא שלף מן הכיס הפנימי של מקטרונו את האקדוח, שם כבר הרס את בטנת- המשי המצוינת. הוא מצא את הניצרה, ולרגע השתעשע ברעיון שאין הוא יודע באיזה כיוון פותחים ובאיזה כיוון סוגרים. הוא שלף את המחסנית והחזירה למקומה, ונזכר שעשה זאת מאות פעמים בתנועה, במטווח-לילה בסאראט לפני המלחמה; הוא זכר שיורים תמיד בשתי ידיים, אדוני, אחת אוחזת באקדוח ואחת במחסנית, אדוני;".
↑  ג'ון לה קארה, החפרפרת, הוצאת זמורה ביתן, 1975, עמוד 228, "ולרגע היה סמיילי שוב בגרמניה הכבושה, בזמנו הוא כסוכן שדה, חי באימה ופחד, חשוף לעינו של כל זר".
↑  ג'ון לה קארה, החפרפרת, הוצאת זמורה ביתן, 1975, עמוד 242, "למד את העובדות, נהג סטיד- אספריי לומר, אחר כך מדוד את הסיפורים כמלבושים".
↑  ג'ון לה קארה, חיוג אל השאול, הוצאת שלגי, 1987, עמוד 16
↑  ג'ון לה קארה, המרגל שחזר מן הכפור, הוצאת זמורה ביתן, 1983, עמוד 192, "עכשיו היו הכל צועקים, ערבוביה של אנגלית, צרפתית וגרמנית; הוא שמע את קולו של סמיילי 'קרוב אליו: 'הנערה, איפה הנערה'?"
↑  Staff (9 בנובמבר 2006). "East German spymaster who inspired novelist John Le Carre, dies". Mail Online. נבדק ב-26 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  גד שמרון, האיש שלנו בברלין, באתר nrg,‏ 12 בנובמבר 2006, "מומחים בתחום ספרי הריגול אומרים שג'ון לה-קארה, אשף ספרי הריגול, עיצב את דמותו של 'קרלה' המרגל הקומוניסטי הבכיר ויריבו של סמיילי, איש השירותים החשאיים של הוד מלכותה, בדמותו של וולף. 'שמעתי על זה', אמר לי וולף, 'זה כמובן מחמיא, אבל אני לא קרלה'."
↑  ג'ון לה קארה, החפרפרת, הוצאת זמורה ביתן, 1975, עמוד 275, "והוא שמע את סמיילי, מנומס כתמיד, מזמין את 'ביל וקולונל ויקטורוב', כפי שכינה אותם, להרים את ידיהם ולהניחן על ראשיהם עד שיגיע פרסי אלליין."
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007375705905171  PLWABN: 9810571101905606  LCCN: nb2017020014  MusicBrainz: bdf7539d-0c20-41f3-9f51-def77b19ade0  SUDOC: 127466150  VIAF: 62150746965816301094   WorldCat (עם VIAF): 62150746965816301094
הבחירות הפרלמנטריות במצרים 2011–2012

בעקבות המהפכה במצרים ב-2011, שבה הודח חוסני מובארכ מתפקיד נשיא מצרים והשלטון עבר לידי המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, נקבעו על פי החלטתה בחירות כלליות וחופשיות לפרלמנט המצרי בשלושה סבבים. בסבב הראשון שהסתיים ב-3 בדצמבר 2011 ונערך עבור כ-30% ממושבי הפרלמנט (שמספרם הכולל הוא 498) זכתה "מפלגת החופש והצדק" של תנועת "האחים המוסלמים" האסלאמיסטית ב-36.6% מהקולות, מפלגת א-נור הסלפית הקיצונית זכתה בכ-24.4% מהקולות, מפלגת אל-וסט האסלאמית המתונה יחסית זכתה בכ-4.3% מהקולות, רשימת מפלגות הגוש הליברלי זכתה בכ-13.3% מהקולות ומפלגת אל-ופד הליברלית זכתה בכ-7% מהקולות. תוצאות הסבב השני והשלישי דמו מאוד לראשון ואף המגמה האיסלמיסטית התעצמה ולאחר הסבב השלישי מחזיקות המפלגות האסלאמיסטיות כ-70% ממושבי הפרלמנט.
הרקע לבחירות

בסוף 2010, בשלהי תקופת שלטונו של חוסני מובראק, התקיימו בחירות לפרלמנט, אך לוו במחלוקות ודיכוי, כמו גם האשמות של זיוף והונאת בחירות.
בעקבות אירועים דומים בתוניסיה, קראו פעילי מחאה מצריים למפגינים להראות נוכחות בערים ברחבי מצרים בימים שיועדו במיוחד ל-"ימי זעם" שונים. למרות שדווח על אלימות במספר מקומות, התקיימו בעיקר הפגנות שלוות עד ל-10 בפברואר 2011, כאשר הקריאות למובארק להתפטר קיבלו תהודה. למחרת, סגן הנשיא עומר סולימאן הודיע על התפטרותו של מובארק מכס הנשיאות תוך מסירת השלטון לידי הצבא. המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, בראשותו של פילדמרשל מוחמד חוסיין טנטאווי לקחה את השלטון והבטיחה להוביל את המדינה בתקופת המעבר עד להקמת ממשלה אזרחית.
משאל עם חוקתי אושר ב-19 במרס.
סדר, פרוצדורות ומבנה הבחירות

הבחירות לבית התחתון - "אספת העם" ייערכו בשלושה שלבים (לשלושה אזורים שתחתם מחוזות), בתאריכים הבאים :
שלב ראשון: 28-29 בנובמבר, סיבוב שני ב-5 בדצמבר
שלב שני: 14-15 בדצמבר, סיבוב שני ב-21 בדצמבר
שלב שלישי: 3-4 בינואר, סיבוב שני ב-10 בינואר
הבחירות לבית העליון - "מועצת השורא" ("המועצה המייעצת") יבואו מיד לאחרן מכן, ב-22 בינואר 2011:
תחילה תוכנן גם כן בשלושה שלבים אך ההליך הואץ עקב הפגנות מתמשכות  ויתקיים בשני שלבים בין 29 בינואר ל-22 בפברואר , כולל הסיבובים השניים.
בתום הבחירות הללו, תורכב מתוך הפרלמנט ועדה שתעסוק בניסוח החוקה החדשה של מצרים. החוקה תובא למשאל עם:
ורק אז יתקיימו הבחירות לנשיאות (לפי הבטחת טנטאווי "לא יאוחר מ-30 ביוני 2012").
מפלגות

תנועת האחים המוסלמים הודיעה ב-15 בפברואר 2011, כי תייסד את "מפלגת החופש והצדק" במטרה לרוץ בבחירות. מפלגת "אל ווסאט" ("מפלגת המרכז"), הסיעה האסלאמית המתונה יחסית של האחים המוסלמים, אושרה כמפלגה באופן רשמי ב-19 בפברואר, חמש עשרה שנה לאחר הקמתה.
"מפלגת החירות והצדק" והמפלגה הליברלית "וופד החדשה" הודיעו ב-13 ביוני 2011, כי יתמודדו בבחירות בקואליציה אחת.
כתגובה לקואליציית מרכז-ימין זו, צדדים שונים באגפים הדמוקרטים-ליברלים ומרכז הגבירו את שיתוף הפעולה. חמש מפלגות ניסחו הצהרה משותפת הבאה בביקורת על חוק הבחירות הנוכחי ומציעה חוק חדש. ב-16 באוגוסט, 15 תנועות פוליטיות וחברתיות הכריזו על קואליציית בחירות (אנ'), הנקרא "הגוש המצרי" ("אל-כותלה") ומורכב ממפלגות ליברליות, חילונית ומרכז-שמאל של המפה הפוליטית, כמו גם ארגונים חברתיים ואיגודים מקצועיים, וכן גם ממפלגת השחרור האסלאמית המסורתית, הסופי. המטרה העיקרית של הקואליציה, למנוע ניצחון מתקרב של האחים המוסלמים, עם "מפלגת החופש והצדק" שלהם. מפלגת "וופד" הודיעה על נטישת הברית שלה עם האיסלמיסטים בשל הפערים בנוגע לחוקה העתידית, וכי תצטרף לקואליציה ליברלית חדשה במקום.
ב-12 באוגוסט, שלוש המפלגות האיסלמיות-סלפיות (אחת הרשומה כחוק כ"מפלגת נור", ואלו שעדיין אינן רשומות כחוק, ה"פאדילה" וה"אסאלה") הודיעו על רשימת מועמדים מאוחדת ומרוץ משותף.
חמש מפלגות סוציאליסטיות ותנועות ייסדו את ברית "קואליציית הכוחות הסוציאלים" במטרה לרוץ במשותף בבחירות הקרבות.
כמה פרשנים הביעו חששות כי חברים לשעבר ב"מפלגה הדמוקרטית הלאומית", המפלגה השלטת לשעבר של נאמני מובראק, עשוים להשיג השפעה רבה בפרלמנט החדש הנבחר. בין המפלגות שזוהו עם בסיס חזק של חברי מפלגת מובראק לשעבר היו:
"מפלגת האזרח המצרי", בראשות לשעבר מזכ"ל "המפלגה הדמוקרטית הלאומית", מוחמד רגאב (אחרים, לשעבר מהמפל"ד, כוללים חמדי אל סייד, עבדל אחד גמאל אלדין ונביל לוקה ביבאווי);
"רנסאנס מצרים" (מצר אל-נהאדה) / מפלגת האחדות (אל-אטיהד), בראשות לשעבר מזכ"ל המפל"ד, חוסאם בדראווי; המפלגה נרשמה באופן רשמי ב-20 בספטמבר 2011 תחת השם השני;
"מפלגת החירות" (חוריה), בראשות ממדוח עלי חסן, בנו של מוחמד מחמוד (מספר רב של חברי פרלמנט לשעבר מהמפל"ד הצטרפו למפלגה זו);
"המפלגה הלאומית של מצרים", בראשותו של אחיינו של אנואר סאדאת, טלעת סאדאת, היו"ר האחרון של המפל"ד.
מפקחים ומשקיפים

המועצה העליונה של הכוחות המזוינים, השולטת זמנית במדינה, הודיעה כי תאסור על "פיקוח זר" בשל מה שטענה כ"שמירה על ריבונות מצרית". עם זאת, תקדם בברכה "משקיפים" זרים. קבוצות כגון NDI, מרכז קרטר, המכון הרפובליקני הבינלאומי והמכון הדרום אפריקאי, טורקי, פולני ודני נטלו חלק. לצד 300 נציגי חברה אזרחית זרים יש 25,000 פקחים מוסמכים ואף הרבה יותר אזרחים מודאגים אשר התחייבו, ביוזמה עצמית, להזהיר את מארגני הבחירות על כל הפרה שיתקלו בה. בנוסף, מצרים רבים פנו לאזרחים מצרים המבצעים פיקוח דרך מדיה חברתית כגון פייסבוק, טוויטר ו-YouTube, עם סרטונים המביאים הפרות או אי סדרים במהלך הבחירות שפורסמו על ידי ארגון שאיפנקום.
תוצאות > הבית התחתון, "אספת העם"

בשלב הראשון, רבים מהמועמדים היחידים לא עברו את סף ה-50%, ולכן התמודדו בסיבוב שני ב-5 בדצמבר. עוד בטרם פורסמו התוצאות הרשמיות עבור כמה כל מפלגה קיבלה, כבר הייתה ההערכה מטעם ערוצים בינלאומיים שונים וכן הדלפות מאנשים המעורבים בספירה, כי "מפלגת החופש והצדק" של "האחים המוסלמים" צפויה לקבל בסביבות כ-40% מהקולות, והצלאפים בין 15-30 אחוז. ועדת הבחירות הכריזה על השתתפות של 62% מבעלי זכות הבחירה, "המספר הגבוה ביותר מאז ימי פרעה" .
בשלב השני של הבחירות (15 בדצמבר), פרשנים ומומחים רבים חזו ניצחון חוזר למפלגות האיסלמיות בשל אזורי ההצבעה המורכבים מאוכלוסייה כפרית עניה ושמרנית. הטלוויזיה הממלכתי דיווחה על תוצאות ראשוניות, שאימתו את צפי המומחים כי מפלגת "החופש והצדק" של האחים המוסלמים תהיה בראש ומיד אחריה תבוא מפלגת א-נור של הסלאפים  .
לקראת השלב השלישי כבר היה ברור כי שלב זה יהיה המשך המגמה האיסלמיסטית שהצטיירה בשני השלבים הקודמים.
| מפלגה | מפלגה | סוג | מושבים | % |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | "מפלגת החופש והצדק" | האחים המוסלמים | 235 | 47.2% |
|  | מפלגת א-נור | האיסלמיסטים הסלאפים | 123 | 24.7% |
|  | מפלגת אל-ופד | ליברליזם לאומי | 38 | 7.6% |
|  | "הגוש המצרי" | ליברליזם, פרוגרסיביזם | 34 | 6.9% |
|  | מפלגת אל-וסט | אסלאם מתון | 10 | 2.0% |
|  | "רפורמה ופיתוח" | ליברלים | 9 | 1.8% |
|  | "המהפכה ממשיכה" | שמאל - מרכז | 7 | 1.4% |
|  | המפלגה הלאומית של מצרים | נאמני המשטר לשעבר | 5 | 1% |
|  | "האזרח המצרי" | נאמני המשטר לשעבר | 4 | 0.8%   |
|  | "מפלגת החירות" | נאמני המשטר לשעבר | 4 | 0.8% |
|  | איחוד | נאמני המשטר לשעבר | 2 | 0.4% |
|  | "השלום הדמוקרטי" | דמוקרטיה ליברלית | 1 | 0.2% |
|  | האיחוד הערבי המצרי | נאמני המשטר לשעבר | 1 | 0.2% |
|  | מפלגת הצדק (עדל) | מרכז | 1 | 0.2% |
|  | מפלגת השמרנים | נאמני המשטר לשעבר | 1 | 0.2% |
|  | עצמאים | - --- | 23 | 4.6% |
| סה"כ נבחרים | סה"כ נבחרים | חברי פרלמנט נבחרים | 498 | 100.00 |
| ממונים על ידי המועצה הצבאית | ממונים על ידי המועצה הצבאית | מינוי ללא בחירה | 10 |  |
| סה"כ חברי פרלמנט | סה"כ חברי פרלמנט | חברי פרלמנט | 508 |  |
| אחוז חסימה | אחוז חסימה |  |  |  |
| מספר בעלי זכות הבחירה | מספר בעלי זכות הבחירה |  |  |  |
| מקור: עיתון אלאהראם | מקור: עיתון אלאהראם | מקור: עיתון אלאהראם | מקור: עיתון אלאהראם |  |
תוצאות > הבית העליון, "מועצת השורא"

| מפלגה | מפלגה | סוג | מושבים | % |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | "מפלגת החירות והצדק" | האחים המוסלמים | 105 | 58.33% |
|  | מפלגת א-נור | האיסלמיסטים הסלאפים | 45 | 25.00% |
|  | מפלגת אל-ופד | ליברליזם לאומי | 14 | 7.78% |
|  | "הגוש המצרי" | ליברלים, פרוגרסיביזם | 8 | 4.44% |
|  | "מפלגת החירות" | נאמני המשטר לשעבר | 3 | 1.67% |
|  | "השלום הדמוקרטי" | דמוקרטיה ליברלית | 1 | 0.56% |
|  | עצמאים | - --- | 4 | 2.22% |
| סה"כ נבחרים | סה"כ נבחרים | חברי מועצת שורא נבחרים | 180 | 100.00 |
| ממונים על ידי הנשיא הנבחר | ממונים על ידי הנשיא הנבחר | מינוי ללא בחירה | 90 |  |
| סה"כ חברי מועצת שורא | סה"כ חברי מועצת שורא | חברי מועצת שורא | 270 |  |
| אחוז חסימה | אחוז חסימה |  |  |  |
| מספר בעלי זכות הבחירה | מספר בעלי זכות הבחירה |  |  |  |
| מקור:  | מקור:  | מקור:  | מקור:  |  |
ראו גם

הבחירות לנשיאות מצרים (2012)
ההפיכה במצרים (2011)
הפרלמנט המצרי
האביב הערבי