stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתדרלת טרואה
מידות וממדים

כללי
אורך חיצוני כולל: 114 מטר.
רוחב חיצוני בטרנספט: 50 מטר.
גובה הקמרונות: 29.50 מטר.
רוחב החזית המערבית: 45 מטר.
גובה החזית המערבית (ללא המגדלים): 31 מטר.
גובה המגדל: 62.34 מטר.
קוטר חלונות הרוזטה בטרנספט: 10 מטר.
שטח חלונות: 1500 מטר רבוע.
בית המקהלה
אורך: 50 מטר.
רוחב: 40 מטר.
הספינה הראשית:
גובה: 29.50 מטר
אורך: 55 מטר.
רוחב האגף המרכזי: 12 מטר.
רוחב הספינות המשניות (ללא קפלות צדדיות): 11 מטר.
רוחב הספינות המשניות (כולל קפלות צדדיות): 13.5 מטר.
רוחב פנימי כולל: 38.5 מטר.
בית הרוחב (טרנספט):
אורך חיצוני: 50 מטר.
אורך "עבודה": 42 מטר.
רוחב "יישום": 10 מטר.
גלריה

הספינה הראשית, מבט מזרחה
הטבלת אוגוסטין הקדוש. פסל אבן מ-1549
בית הרוחב הצפוני
חלונות ויטראז' וטריפוריום מואר בספינה הראשית
לקריאה נוספת

Balcon, Sylvie, and Philippot, Jacques, 2001. La cathédrale Saint-Pierre-et-Saint-Paul de Troyes. Paris: Centre des monuments nationaux, Monum (Éditions du Patrimoine). ISBN 2-85822-615-6ISBN 978-2-85822-615-3
הערות שוליים

↑  באחד מהם ישנו יצוג של המלך גונדופרס (אנ'), מייסד הממלכה ההודו-פרתית (אנ') בתכסילא בשנים 20 עד 41, באזור שכיום נמצא בצפון-מערב פקיסטן. ראו: Bivar, A.D.H., 2007: "Gondophares and the Indo-Parthians", pp. 26–31, in: The Age of the Parthians, ed. Vesta Sarkhosh Curtis and Sarah Stewart. Ib. Tauris, New York. ISBN 978-1-84511-406-0. לפי אגדות ומסורות בסיפורי "מעשי תומאס", השליח תומאס הקדוש נמלט למזרח ומצא מקלט זמן מה בחצרו של גונדופרס, לפני שעזב לדרום הודו שם מת מות קדוש מעונה ליד צ'נאי. ראו:, M. R., 1966: "The Acts of Thomas" in The Apocryphal New Testament, pp. 365–377; 434–438. Oxford.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259439905171  GND: 4224940-5  LCCN: n85307220  VIAF: 233765865   WorldCat (עם VIAF): 233765865
קרסנאיה זאריה לנינגרד

| --- | --- |

 מידע כללי
 שם מלא:  מועדון הכדורגל "קרסנאיה זאריה"
 תאריך ייסוד:  1922
 תאריך פירוק:  1946
 אצטדיון:  אצטדיון לנין   (תכולה: 20,000)
 ליגה:  ליגת המשנה הסובייטית 
 
לוגו הקבוצה כשנקראה אלקטרוסילה בשנים 1938 - 1939 ובשנת פירוקה
קרסנאיה זאריה (ברוסית: Футбольный клуб Красная заря; מילולית: מועדון הכדורגל "השחר האדום") היה מועדון כדורגל סובייטי מהעיר לנינגרד.
היסטוריה

המועדון נוסד בשנת 1922. עד 1930, המועדון התחרה בתחרויות מחוזיות בלנינגרד, מ-1931 עד 1935 — בתחרויות העיר ומשנת 1936 נטל חלק בליגת העל הסובייטית. בשנים 1938–1939 שיחק תחת השם "אלקטרוסילה".
שמות הקבוצה

1922-1937 — "קרסנאיה זאריה"
1938-1939 — "אלקטרוסילה"
1940-1945 — "קרסנאיה זאריה"
1946 — "אלקטרוסילה"
סטטיסטיקה > הישגים לפי עונה

| שנה | טורניר | מיקום | משחקים | ניצחונות | שוויונות | הפסדים | שערים | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1936 (אביב) | ליגת העל | 7 | 6 | 1 | 1 | 4 | 8-21 |  |
| 1936 (סתיו) | ליגת העל | 5 | 7 | 3 | 0 | 4 | 13-18 |  |
| 1937 | ליגת העל | 8 | 16 | 4 | 4 | 8 | 17-31 |  |
| 1938 | ליגת העל | 13 | 25 | 8 | 8 | 9 | 42-44 |  |
| 1939 | ליגת העל | 13 | 26 | 6 | 5 | 15 | 32-49 |  ירדה ליגה |
| 1940 | ליגה ראשונה | 1 | 26 | 15 | 5 | 6 | 54-36 |  המועדון אומנם קיבל את הזכות להעפיל לליגת העל, אך הקבוצה פורקה וטובי השחקנים עברו לזניט |
| 1946 | ליגה ראשונה | 11 | 24 | 5 | 6 | 13 | 23‑50 | תת-בית מזרחי |
סטטיסטיקה > שיאי שחקנים

| עונה | שם | שערים |
| --- | --- | --- |
| 1936 (אביב) | ולדימיר למשב ניקולאי יארצב | 2 |
| 1936 (סתיו) | איוואן סמירנוב ניקולאי יארצב | 3 |
| 1937‏ | ניקולאי יארצב | 6 |
| 1938‏ | ואסילי לוטקוב | 8 |
| 1939‏ | איוואן סמירנוב | 6 |
| 1940‏ | בוריס צ'וצ'לוב | 14 |
| מיקום | שם | הופעות |
| --- | --- | --- |
| 1. | איוואן סמירנוב | 85 |
| 2. | אלכסיי יאבלוצ'קין | 82 |
| 3. | ולדימיר למשב | 78 |
| 4. | ויקטור בודרוב | 75 |
| 5. | ואסילי לוטקוב | 74 |
| 6. | פאבל ארטמייב | 71 |
| 7. | בוריס אורשקין | 70 |
| 8. | ואסילי טופטאלוב | 54 |
| 9. | ניקולאי אנציפרוב | 53 |
| 10. | לאוניד דורופייב | 47 |
מאמנים

מיכאיל אוקון (1936 - 1938)
קונסטנטין למשב (1939 - 1946)
תארים והישגים

אליפות העיר לנינגרד: 1934
אליפות הליגה הראשונה: 1940
גמר גביע ברית המועצות: 1938
הערות שוליים

↑  Ленинградские команды в высшей лиге
↑  סטטיסטיקה בבלוג aegov.narod.ru
↑  Спорт-Экспресс Футбол, 6.10.2006. Летопись Акселя Вартаняна. Год 1941. Часть вторая
↑  פרוטוקול משחק גמר הגביע הסובייטי 1938, באתר מועדון הכדורגל דינמו מוסקבה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n00012668  VIAF: 262177073   WorldCat (עם VIAF): 262177073
רדיוס אטומי

אורביטלים אטומיים ברמות שונות
הרדיוס האטומי של יסוד כימי הוא ביטוי לגודל אופייני של האטום. הרדיוס נמדד כמרחק בין גרעין האטום לבין הגבול ברמת האנרגיה האחרונה של האלקטרונים המקיפים את הגרעין. משום שהגבול אינו יכול להיות מוגדר בצורה מדויקת מבחינה פיזית, ישנם מספר מדדים לרדיוסו של האטום.
בהתאם להגדרה, התנאים עשויים לחול על אטום בודד בלבד, או להתאים גם לאטומים באורביטל אלקטרונים ובקשרים קוולנטים במולקולות או ביינון. את הרדיוס האטומי ניתן לקבל דרך ניסויים או להעריך ממודל תאורטי.
את המושג עצמו קשה להגדיר מפני שלאלקטרונים אין מסלול הקפה מוגדר או טווח הקפה מדויק. בנוסף לכך, כאשר מדובר על ריכוז מולקולות (ולא על מולקולה בודדת) ענן האלקטרונים באטומים בדרך-כלל חופף בחלקים מסוימים, וחלק מהאלקטרונים עלולים לשוטט לאזור חופף בין שני אטומים או יותר.
למרות קשיים אלו, יודעים היום שרדיוס אטום מבודד נע בין 30 ל-300 פיקומטר, או בין 0.3 ל-3 אנגסטרום. לפי כן, רדיוסו של אטום יהיה יותר גדול מפי 10,000 רדיוס הגרעין שלו, ופחות מאלפית של אורך גל באור הנראה.
מודל של אטום יכול להיות מוצג ככדור למטרות רבות. זה אומנם רק אומדן גס אבל יכול לספק הסבר כמותי או הסבר לתופעה מסוימת כמו צפיפות בנוזלים ומוצקים, דיפוזיה בנוזלים, סידור האוטמים והיונים בגביש ועוד.
ההבדל ברדיוס האטומי מאטום אחד לאחר זו תופעה שניתן להסביר בעזרת הטבלה המחזורית. הרדיוס האטומי הולך וקטן ככל שמתקדמים בשורה, ממתכות אלקליות לכיוון גזים אצילים; אך הולך וגדל ככל שיורדים בטור. הרדיוס גדל בצורה חדה בין גז אציל בסוף השורה לבין מתכת אלקלית בראש השורה הקודמת. המגמה הזו בטבלה המחזורית (כמו אלמנטים כימים ופיזיקליים נוספים) יכולה לקבל הסבר דרך מודל VSEPR של האטום, שמהווה ראייה חשובה לפיתוח ולאמיתות מכניקת הקוונטים.
קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל

קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג (בגרמנית: Karl Wilhelm Ferdinand von Braunschweig;‏ 9 באוקטובר 1735 – 10 בנובמבר 1806), היה דוכס בראונשווייג, שימש כפילדמרשל בצבא הפרוסי בתחילה בצבאו של פרידריך הגדול ולאחר מכן במהלך המלחמות הנפוליאוניות. נפצע ומאוחר יותר מת מפצעיו במהלך קרב ינה-אאורשטדט.
ביוגרפיה

קרל וילהלם פרדיננד נולד בשנת 1735, בעיר וולפנביטל שבדוכסות בראונשווייג (ברונסוויק בסקסונית ובשפות אחרות; בימינו בגרמניה). אביו היה קרל הראשון, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל, ואמו הייתה פיליפינה שרלוטה, נסיכת פרוסיה בתו של פרידריך וילהלם הראשון, מלך פרוסיה, ואחותו של פרידריך הגדול. הוא זכה בילדותו לחינוך מעולה ממיטב המורים שאביו שכר עבורו, וביקר בצעירותו בהולנד צרפת ונסיכויות גרמניות שונות. הוא התגייס לצבא הפרוסי, ולחם תחת פיקודו של דודו פרידריך הגדול במלחמת שבע השנים. הוא נהנה מאוד מהשירות בצבא הפרוסי, וסירב לעזוב אותו אף כשאביו הורה לו לעשות זאת. דודו גאל אותו מהדילמה בכך ש"סילק" אותו מהצבא.
בינואר 1764, הוא נישא לאוגוסטה, נסיכת בריטניה. אחותו הצעירה של ג'ורג' השלישי, מלך בריטניה. מערכת היחסים ביניהם הייתה מבוססת על כבוד והערכה, אולם קרל וילהלם רכש לו מספר פילגשים במהלך חייו. בשנת 1780, נפטר אביו והוא ירש אותו כדוכס בראונשווייג. את בתו, קרולינה מבראונשווייג-וולפנביטל, השיא לג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת. הוא נודע כשליט נאור שתמך במדע ובאומנות. הוא נודע בין היתר כפטרונם של קרל פרידריך גאוס, והטנור קרל מלכיור יאקוב מולטקה (Karl Melchior Jakob Moltke). בשנת 1787 הועלה לדרגת פילדמרשל בצבא הפרוסי. עוד באותה שנה הוביל צבא פרוסי שפלש להולנד, בהזמנת וילם החמישי, נסיך אורנז', כדי למנוע מלחמת אזרחים.
בקיץ 1792, פיקד הדוכס על כוח פרוסי-אוסטרי שפלש לצרפת לאחר שזו הכריזה מלחמה על אוסטריה. ב-25 ביולי הוציא הדוכס הכרזה שהבטיחה לאוכלוסייה הצרפתית כי לא תיפגע כל עוד לא יאונה רע ללואי השישה עשר, מלך צרפת ולמשפחה המלכותית, שהיו עצורים בפועל מאז ניסיונם להימלט מפריז כשנה קודם; אך אם יורע להם, נשבע לטבוח בתושבי הבירה ולשרוף אותה. "הצהרת ברונסוויק", כפי שנודעה, ניזומה בעידודם של הפליטים המלוכנים הצרפתים בצבאו. היא ליבתה את רגשות תושבי פריז ותרמה לרדיקליזציה של המהפכה הצרפתית. היא הייתה אחד הגורמים הישירים להפיכת ה-10 באוגוסט 1792.
הכוח הפולש נכנס לצרפת מצפון-מזרח, תפס את לונגוי ב-23 באוגוסט, התקדם לעבר ורדן ותפס גם אותה ב-2 בספטמבר, בדרכו לפריז. מוורדן נע הכוח לעבר אזור הדפיל (Defile) הסמוך ליער ארגון. המפקד הצרפתי שארל פרנסואה דומורייה אימן בינתיים מגויסים חדשים, וביצע התקפות נקודתיות באזור ולנסיין שבצפון, כהכנה לפלישה לארצות השפלה האוסטריות (בלגיה של ימינו). לנוכח ההתקדמות הפרוסית-אוסטרית, החלו כוחותיו של דומורייה לנוע דרומה לקראת עימות עם הכוח הפולש על הדרך שמוורדן לפריז. דומורייה זימן את צבאו של הגנרל הצרפתי השני פרנסואה כריסטוף דה קלרמן, שהתקדם באיטיות וחבר אל צבאו של דומורייה ב-19 בספטמבר. יום לאחר פתחו הצרפתים בהתקפה שהתפתחה לקרב ואלמי. הקרב הסתיים בניצחון צרפתי, וקרל וילהלם נסוג מצרפת.
הוא פיקד על הצבא הפרוסי במהלך מלחמת הקואליציה השלישית, אף על פי שפרוסיה לא התערבה בלחימה בפועל. הוא גם הוביל משלחת דיפלומטית אל סנט פטרבורג. בתחילת מלחמת הקואליציה הרביעית, ניתן לו לפקד על הצבא הפרוסי בשל ניסיונו הרב. ב-14 באוקטובר 1806 התעמת הכוח שבפיקודו בכוח הצרפתי של נפוליאון בונפרטה, באזור העיר אאורשטט. העימות התפתח לקרב שכונה קרב ינה-אאורשטדט, ועם תחילתו פגע כדור בין עיניו של קרל וילהלם, מה שתרם באופן משמעותי לתבוסה הפרוסית המוחצת בקרב זה. הוא נישא משדה הקרב על גבי אלונקה ומת לבסוף מפצעיו בהמבורג.
משפחתו

בשנת 1764 התחתן קרל וילהלם פרדיננד עם אוגוסטה, נסיכת בריטניה, בתם של פרדריק, נסיך ויילס ואוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, ממנה נולדו לו שבעה ילדים:
אוגוסטה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (1764–1788), נישאה לפרידריך השלישי, דוכס וירטמברג
קרל גאורג אוגוסט, נסיך הכתר של בראונשווייג-וולפנביטל (1766–1806)
קרולינה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל (1768–1821),  נישאה לג'ורג' הרביעי, מלך הממלכה המאוחדת
גאורג וילהלם כריסטיאן (1769–1811)
אוגוסט (1770–1822)
פרידריך וילהלם, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל (1771–1815)
אמליה קרולינה דורותיאה לואיזה (1772–1773)
רוטב לסלט

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  רוטב 
 
רוטב לסלט הוא רוטב עבור סלטים. רטבים משמשים להענקת טעם עבור רוב סוגי הסלטים, בהם סלט ירוק, סלט ירקות ישראלי וסלט קיסר, וכן סלט פסטה, אטריות, אנטיפסטי, סלט תפוחי אדמה ועוד.
הגשה

את הרוטב ניתן לטפטף מעל הסלט, לערבב אותו יחד עם הסלט, לצרף אותו בצד הסלט או להגיש כמטבל.
סוגים

בתרבות המערבית ישנם שני סוגי רטבים בולטים:
וִינֶגְרֵט (תחמיץ) על בסיס תחליב משמן זית או שמן צמחי וחומץ, שבהם מוסיפים עשבי תיבול ותבלינים שונים, מלח, פלפל שחור וסוכר.
רטבים על בסיס חובצה ומיונז, בשילוב שמנת חמוצה, יוגורט וכדומה.
הערות שוליים

↑  "Vinaigrette". BBC Good Food.
↑  "Top Ten Most Popular Salad Dressing Flavors". The Food Channel.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553588005171  BnF: cb11982636n (data)  GND: 4245192-9  LCCN: sh85116677  NKC: ph119606 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מזון. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קתדרלת טור

| --- | --- |

קתדרלת טור - חזית הקתדרלה
 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 כתובת:  place de la Cathédrale 
 מיקום:  טור
 מדינה:  צרפת צרפת
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1170–1547 (כ־377 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1170 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית
 מידות
 גובה:  69 מטר
 גובה פנימי:  29 מטר
 קואורדינטות:  47°23′44″N 0°41′40″E﻿ / ﻿47.395555555556°N 0.69444444444444°E﻿ / 47.395555555556; 0.69444444444444
 אתר רשמי
 he
 
קתדרלת טור: חזית גותית Flamboyant מהמאה ה-15 וצריחי רנסאנס מ-1547
חלונות הויטראז' של האפסיס
קתדרלת טור (בצרפתית: Cathédrale Saint Gatien de Tours) היא קתדרלה קתולית בעיר טור שבצרפת. היא מוקדשת לגאטיאנוס הקדוש, הבישוף הראשון של העיר. בנייתה החלה ב-1170 כדי להחליף חלק שנשרף ב-1166, בזמן המריבה בין לואי השביעי, מלך צרפת והנרי השני, מלך אנגליה, והיא בנויה בסגנון גותי.
היסטוריה

לראשונה נבנתה קפלה באתר על קברו של הקדוש מרטין ברייס. ב-471 נבנתה באתר בזיליקה ראויה לציון בידי הבישוף פרפטואוס (458–488) והיא נחנכה ב-4 ביולי 471. שרפה הרסה לחלוטין את ה-castrum sancti Martini לחלוטין ב-994. האוצר ארווה (Hervé) החליט על בנייה של כנסייה חדשה, והעבודות נמשכו מ-1003 עד 1014. מספר שריפות פגעו בבזיליקה, שתוקנה ושופצה, ונבנתה מחדש בשנים 1096–1175.
בשנים 1175–1180 נבנו מחדש קמרונות הכנסייה. במאה ה-13 נבנה אמבולטוריום כפול סביב האפסיס במזרח הכנסייה. במהלך המאה ה-14 והמאה ה-15 המשיכו העבודות בתוך הכנסייה. במאה ה-15 נבנתה חזית הקתדרלה בסגנון גותי לוהב וב-1547 הושלמו הצריחים על המגדלים המערבים בסגנון אדריכלות הרנסאנס.
המבנה הושחת ונבזז ב-1562 בידי ההוגנוטים. במהלך המהפכה הצרפתית הוא שימש כאורוות. ב-1797 קרסו הקמרונות. המבנה עמד חרב למחצה, ונהרס חלקית ב-1802 במהלך מיזם בינוי בתים סביב ה-rue des Halles.  מאוחר יותר שוחזרה הקתדרלה וב-1862 הוכרזה כמונומנט היסטורי.
אדריכלות

אורך הקתדרלה 97 מטר וגובה הקמרונות 29 מטר. גובה המגדלים הם 69 ו-70 מטר.
אדריכלות > חוץ

החלקים הנמוכים של המגדלים המערביים שייכים למאה ה-12, אבל שאר החלקים בחזית המערבית, שבנויה בסגנון גותי לוהב הם מהמאה ה-15 והושלמו בזמן שהרנסאנס החל להשפיע על בישופים ופטרונים פחות שמרנים, שהתגוררו באחוזות (châteaux) הענוגות של טוריין. המגדלים נבנו בזמן שנבנתה, לדוגמה, שאטו דה שנוסו (Château de Chenonceau), וניתן לראות עקבות של הסגנון החדש ב-3 השכבות המתומנות העליונות, עם המעקה והפילסטרים המסתיימים בכיפות רנסאנס קטנות. הסופר הנרי ג'יימס כינה את הקתדרלה "charming mouse-colored complexion."
אדריכלות > פנים

בשנים 1175–1180 קמרונות הקתדרלה נבנו מחדש, כנראה בסגנון הפלנטג'נטי. למעשה, הקמרון של מגדל קרל הגדול (שרלמן) קשור לקבוצה של קמרונות צרפתיים מהמאה ה-11 והמאה ה-12 עם צלעות רצועה במגדלים, בעיקר בעמק הלואר, למשל: כנסיית פאולוס הקדוש בקורמרי, אורס הקדוש בלוש. למברט סובר שהקמרונות במגדל שרלמיין הם הצעירים שבקבוצה. לילונג מתארך את מגדל שרלמיין לסוף המאה ה-11 או תחילת המאה ה-12. כל קבוצת הקמרונות כנראה מושפעת מאדריכלות אסלאמית, כנראה בעקיפין מהנגזרות ה"מוזאראביות" בספרד של קמרונות הצלעות במסגד קורדובה.
הספינה הראשית הייתה בת שלושה אגפים, והבנייה נמשכה מהמקדש ובית המקהלה אל עבר המערב. הקתדרלה הכילה חלונות ויטראז' מזכוכית צבעונית מהמאה ה-13 הנחשבים לבעלי איכות משובחת ביותר. החלונות בקפלות סביב בית המקהלה לא כללו תחרת חלונות. תחרת החלונות הראשונה מופיעה בקומת הטריפוריום, והחלונות דומים לאלה שבסנט שאפל. מאחר שבניית הטריפורים, קומת התאורה ובית המקהלה בקתדרלת טור (בשנים 1240–1244) ארעה בערך באותו זמן כמו בניית סנט שאפל, בואסון מייחס את הבנייה לאותו אדריכל אלמוני. לעומת זאת, פרנקל חולק על קביעה זו, ומתייחס לברנר. האחרון מציין שקמפיין הראשון לבניית בית המקהלה החל ב-1210 עם העמודים התומכים של הקפלות, האמבולטוריום, בית המקהלה והאפסיס. בניית החלק העליון של בית המקהלה החלה בסוף שנות ה-1230 ותחילת שנות ה-1240 והסתיימה ב-1244.
בית הרוחב והמפרצים המזרחיים של הספינה הראשית הם מהמאה ה-14. הקלויסטר בצפון הוא בן זמנה של החזית המערבית.
האמבולטוריום הכפול במזרח הכנסייה נבנה בדומה לאמבולטוריום בקתדרלת בורז'.
האתר של קברו של מרטין הקדוש שמור בקריפטה של הבזיליקה, שנבנתה במאה ה-19 ותוכננה בידי ויקטור ללו.
הקתדרלה בספרות ובאמנות

המאייר בן המאה ה-15 ז'אן פוקה אייר את קדמוניות היהודים של יוספוס פלאביוס. איורו של בית המקדש הראשון התבסס על קתדרלת טור שכמעט הושלמה.
האווירה במתחמים הסגורים של קתדרלה גותית מתוארת בנובלה הקצרה והאפלה של אונורה דה בלזק על קנאה ותככים פרובינציאליים Le Curé de Tours ("הכומר של טור") וסיפורו על תקופת ימי הביניים Maître Cornelius פותח עם תיאור הקתדרלה בטור עצמה.
הערות שוליים

↑  A Little Tour in France - Chapter II
↑  Lambert, E. (1933) Les Premières voûtes nerves françaises et l'o ass cream is good lube rigine de la croisée d'ogives. Revue archéologique, 6th series, pp. 235-244.
↑  Lelong, C. (1975) Le Transept de Saint-Martin de Tours. Bulletin Monumental, 133, pp. 113-130.
1 2  Frankl, P., Revised by Crossley, P. (2000) Gothic architecture, (Yale University Press, Pelican History of Art).
↑  Boissonet, C. H. (1920) Histoire et description de la cathédrale de Tours. (Paris, 1920)
↑  Branner, R. (1965) St. Louis and the Court Style in Gothic Architecture. (London, 1965)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4224936-3  VIAF: 235105097   WorldCat (עם VIAF): 235105097 
תוכנית הקתדרלה
הספינה הראשית, מבט מזרחה
חלון הרוזטה והעוגב הגדול מהמאה ה-16
קליקסטוס השלישי (אנטי-אפיפיור)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Karl Jordan. Callisto III, antipapa,  Dizionario Biografico degli Italiani, Volume 16: Caccianiga–Caluso (in Italian).
↑  John B. Freed (2016). Frederick Barbarossa: The Prince and the Myth. New Haven, CT: Yale University Press, p. 350.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118714910  VIAF: 32791286   WorldCat (עם VIAF): 32791286
קלף אספנות

קלף אספנות משנת 1922 ועליו דמותה של שחקנית הקולנוע אניטה סטיוארט
קלף אספנות הוא קלף קטן, העשוי בדרך כלל מנייר עבה או קרטון חלק, ועליו מודפסת דמות של אדם מסוים, תמונת מקום, או חפץ (דמיוני או אמיתי) ותאור קצר של התמונה לצד מידע נוסף. קיים מגוון גדול של קלפי אספנות, באופי הגרפי של התמונה, תוכן הקלף ונושאו, ואף החומר ממנו הוא עשוי.
הנושא העיקרי של קלפי אספנות הוא ספורט, וקלפי אספנות ועליהם תמונות שחקני בייסבול ידועים במיוחד. קיימים אף קלפי אספנות בנושאים אחרים, בהם: דמויות מצוירות, דמויות קומיקס, סדרות טלוויזיה, או שחקני קולנוע.
בדומה לקלפי משחק, אף קלפי אספנות משמשים לעיתים למשחקים שונים.
קליקסופטוור טכנולוגיות

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 בורסה:  נאסד"ק (CKSW) 
 מייסדים:  פרופ' משה בן בסט
 תקופת הפעילות:  1996–הווה (כ־28 שנים)
 חברת אם:  Salesforce.com 
 מיקום המטה:  פתח תקווה 
 משרד ראשי:  פארק אזורים, פתח תקווה
 בעלות:  קרן פרנסיסקו פרטנרס
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיות מידע
 מוצרים עיקריים:  תוכנה לאופטימיזציה של שרשרת השירות
 עובדים:  700
  
 www.clicksoftware.com
 
קליקסופטוור טכנולוגיות בע"מ היא חברת תוכנה ישראלית המייצרת ומשווקת תוכנה לניהול משאבים במערכי שירות. שירותיה ניתנים בתוכנה המותקנת בבית הלקוח ובשירותי ענן. החברה מעסיקה כ-700 עובדים. החברה טבעה בשנת 1996 את המושג אופטימיזציית שרשרת השירות.
היסטוריה

החברה הוקמה בשנת 1996 על ידי פרופ' משה בן בסט. בן בסט פעל בתחום זה משנת 1979 בחברה בשם IET–Intelligent Electronics, ששינתה שמה ל-ClickService Software. החברה התבססה על ניסיונו של פרופ' בן בסט כיועץ, פעילות שבה עסק בנוסף לפעילותו האקדמית באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת דרום קליפורניה ובאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA). בשנת 2000 החלו ניירות הערך של החברה להיסחר בבורסת נאסד"ק. בשנת 2003 נבחרה החברה לספק פתרונות אופטימיזציה של שרשרת השירות לחברת דויטשה טלקום. באולימפיאדת בייג'ינג עסקה החברה בתיאום פעילותם של מאות טכנאים.
בשנת 2012 החל החברה להפיץ אפליקציות לשימושם של עובדי שטח. האפליקציות משמשות להזנת נתונים, ניווט, שיתוף פעולה בין עובדים, דיווח נוכחות ועוד.
בשנת 2014 רכשה החברה את חברת Xora, חברה מובילה במחשוב ענן של עובדי שטח ניידים, תמורת כ-15 מיליון דולר. רכישה זו הרחיבה משמעותית את גודל השוק הפוטנציאלי של קליקסופטוור. רכישות קטנות יותר שלה היו חברת מנצ'יטרה ההודית באפריל 2009, וחברת AST האמריקאית ביולי 2009.
מוצרי החברה נמכרים לקשת רחבה של חברות בתחומי השירותים והמסחר. עם לקוחותיה של החברה בישראל נמנות החברות בזק ופרטנר תקשורת. לחברה שיתופי פעולה עם חברות כ-IBM,‏ SAP, אינפוסיס ועוד.
באפריל 2015 נמכרה החברה לקרן פרנסיסקו פרטנרס, תמורת יותר 438 מיליון דולר. בעלי המניות הגדולים בחברה טרם מכירתה היו משה ועידית בן בסט (כ-13%) וכן קרן פידליטי, ניקולאס פיירוול, וג'ורג' סורוס.
באוגוסט 2019 הודיעה חברת התוכנה הארגונית סיילספורס כי רכשה את קליקסופטוור מקרן פרנסיסקו פרטנרס תמורת 1.35 מיליארד דולר.
הערות שוליים

↑  ניר צליק, קליקסופטוור חתמה על הסכם המשך עם חברה בת של דויטשה טלקום במספר מיליוני דולרים, באתר TheMarker‏, 29 ביולי 2008
↑  שמואל שוסטר, קליקסופטוור זכתה בפרויקט לניהול פעילויות השטח של טכנאי הטלקומוניקציה במהלך המשחקים האולימפיים של שנת 2008, באתר TheMarker‏, 4 בפברואר 2008
↑  קליקסופטוור חתמה על הסכם לרכישת Xora ב-14.7 מ' ד', באתר גלובס, 18 בפברואר 2014
↑  ניר צליק, בקליקסופטוור לא שמעו על מחנק האשראי: רוכשת את Manchitra ההודית תמורת 2.65 מיליון דולר במזומן, באתר TheMarker‏, 7 באפריל 2009
↑  שמואל שוסטר, קליקסופטוור מרחיבה את השוק הפוטנציאלי - רוכשת את איי.אס.טי בתמורה ל-1.7 מיליון דולר במזומן, באתר TheMarker‏, 7 ביולי 2009
↑  קליקסופטוור השלימה הטמעת חבילת פתרונות בפרטנר, באתר גלובס, 11 באוגוסט 2009
↑  עופר וולפסון, קליקסופטוור הישראלית יוצאת מהבורסה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 30 באפריל 2015
 דרור רייך, אקזיט לקליקסופטוור: תימכר לפרנסיסקו פרטנרס תמורת 438 מיליון דולר במזומן, באתר TheMarker‏, 30 באפריל 2015
טלי ציפורי, ‏אקזיט לקליקסופטוור: נמכרת לפרנסיסקו פרטנרס ב-438 מ' ד', באתר גלובס, 30 באפריל 2015
↑  טלי ציפורי, ‏ג'ורג' סורוס הפך לבעל עניין בקליקסופטוור, באתר גלובס, 21 באוגוסט 2011
↑  יסמין יבלונקו, ‏סיילספורס רוכשת את קליקסופטוור מפתח תקווה ב-1.35 מיליארד דולר, באתר גלובס, 7 באוגוסט 2019
קתדרלת אורבייטו

| --- | --- |

קתדרלת אורבייטו - חזית הקתדרלה
 מידע כללי
 סוג:  קתדרלה
 מיקום:  אורבייטו
 מדינה:  איטליה איטליה
 זרם:  נצרות קתולית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1290–1591 (כ־301 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1290 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות גותית, אדריכלות הרנסאנס, אדריכלות ביזנטית
 קואורדינטות:  42°43′01″N 12°06′48″E﻿ / ﻿42.717011111111°N 12.113272222222°E﻿ / 42.717011111111; 12.113272222222
 www.opsm.it
 he
 
קתדרלת אורבייטו (באיטלקית: Duomo di Orvieto) היא קתדרלה רומית-קתולית בעיר אורבייטו שבמחוז אומבריה במרכז איטליה. הקתדרלה בנויה בסגנון אקלטי המשלב אדריכלות ביזנטית, אדריכלות הרנסאנס ואדריכלות גותית איטלקית המתבטאת בעיקר בקישוטים גותיים.
מבוא

אורבייטו ידועה בקתדרלה ("דואומו") שהיא מן היפות באיטליה. מבחוץ מצופה הקתדרלה ברצועות מתחלפות של טרוורטין (סוג של סלע משקע) לבן ובזלת כחולה אפורה. תכנון הקתדרלה מיוחס לרוב לארנולפו די קמביו, אך הדעה כיום היא כי המתכנן היה נזיר אלמוני בשם פרה בוויניאטה מפרוג'ה. הבנייה החלה בשנת 1290 בהוראתו של האפיפיור אורבנוס הרביעי במטרה לשכן את שרידי נס הלחם והיין של בולסנה. הבנייה נמשכה כשלוש מאות שנים, כאשר בין הבונים והמתכננים היו האדריכלים הידועים אנדראה פיזאנו ומיקלה סן מיקלי. חזית הקתדרלה (הבנויה בסגנון גותי איטלקי) נחשבת ליפה במיוחד, והיא מציגה כמה פסלים של הפסל לורנצו מאיטני בן המאה ה-14. בתוך הקתדרלה ראויה לציון הקפלה של סן בריציו, הכוללת פרסקו של פרה אנג'ליקו ובנוצו גוצולי, המתאר את יום הדין, שצויר בין 1447 ל-1551, והושלם על ידי לוקה סיניורלי, האחראי אף לחלק מציורי הקפלה הסיסטינית ב-1499. על אף שבאורבייטו לא הייתה מעולם קהילה יהודית משגשגת, מציג עמוד מרכזי בקתדרלה שורה של עיטורים בצורת מגן דוד. המדרכה המקיפה את הקתדרלה מקושטת באבנים צבעוניות היוצרות צורות מגני דוד על המדרכה. בנוסף, בצדה החיצוני הקדמי של הקתדרלה ישנם עיטורים הממחיזים את סיפורי התנ"ך, דוגמת אדם וחוה.
בנייה

אבן הפינה של הקתדרלה הונחה בשנת 1290 על ידי האפיפיור ניקולאוס הרביעי, והבנייה עצמה הופקדה בידי פרה בוויניאטה די פרוג'ה (Fra Bevignate di Perugia). הדעות בקשר לתכנון המבנה חלוקות: תכנון הקתדרלה מיוחס לרוב לארנולפו די קמביו (Arnolfo di Cambio) אך הדעה כיום היא כי המתכנן היה נזיר אלמוני בשם פרה בוויניאטה מפרוג'ה שהופקד על הבנייה. הבנייה התמשכה באופן איטי עד 1309, אז האדריכל לורנצו מאיטאני (Lorenzo Maitani) מסיינה מונה לנהל את הבנייה ופתר מספר בעיות הנוגעים לעמידה בעומסים של המבנה. הוא שינה את תוכניות הקתדרלה, ויצר את החזית הנוכחית ואת רוב פנים המבנה לפני שמת ב-1330, קצת לפני השלמת המבנה.
החזית

החלק היפה והמושך ביותר בקתדרלה היא החזית הגותית המושפעת זהב, המעוטרת בתחריטים, תגליפים ופסלים של האוונגליסטים שיצר מאיטאני. התגליפים מתארים סיפורים מהתנ"ך והברית החדשה. מעליהם נמצאים פסיפסים שנוצרו במאה ה-14 לפי עיצוב של האמן צזארה נביה (Cesare Nebbia). פסיפסים אלו הוחלפו ועוצבו מחדש במהלך המאות, בפרט ב-1713 ו-1842. במרכז החזית נמצא חלון רוזטה שנבנה על ידי האמן אורקנייה בשנים 1354–1380. החלק החדש ביותר בעיטורים הם 3 שערי ברונזה מהם נכנסים לקתדרלה. השערים הושלמו ב-1970 בידי הפסל הסיציליני אמיליו גרקו (Emilio Greco) המתארים חסדים מחייו של ישו ומתוגברים בפסלים של המדונה והילד שנוצרו בידי אנדראה פיזאנו (Andrea Pisano) ב-1347. השערים והספינות השונות מתוגברים בגמלונים משולשים המתנשאים מעליהם ומאוגפים במגדלים צרים המסתיימים בצריחים קטנים ומחודדים.
הגימור של הקירות החיצוניים של הקתדרלה, בניגוד לחזית, פשוט יותר. הקירות צופו בשכבות מתחלפות של אבן טרוורטין לבנה ואבן בזלת כחולה-אפורה.