stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צפירת זיכרון
בישראל > יום הזיכרון לשואה ולגבורה

בשנת 1959 נקבעה צפירת זיכרון גם ביום הזיכרון לשואה ולגבורה. עד 1987 הצפירה הושמעה ב-08:00 בבוקר, והחל מ-1988 הצפירה מושמעת ב-10:00 בבוקר.
חוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה קובע: "ביום הזיכרון תהא בכל רחבי המדינה דומייה של שתי דקות בהן תשבות כל עבודה ותיפסק כל תנועה בדרכים". ביום השואה מושמעת הצפירה בשעה 10:00 בבוקר ולאחריה מתקיימים אירועי זיכרון במקומות שונים ברחבי ישראל.
בישראל > בהזדמנויות אחרות

בישראל היו מספר אירועים שבעקבותיהם הוכרז אבל לאומי חד-פעמי, אבל שכלל גם השמעת צפירת דומייה. יום לאחר שניתנו שני גזר דין מוות למארק דימשיץ ואדוארד קוזניצוב חברי קבוצת מבצע חתונה בדצמבר 1970, ביום הלווייתו של דוד בן-גוריון, ראש הממשלה הראשון של מדינת ישראל, בדצמבר 1973, לפני טקסי הזיכרון לציון שנה למלחמת יום הכיפורים באוקטובר 1974, לאחר אסון צור הראשון בנובמבר 1982, וביום הלווייתו של ראש הממשלה יצחק רבין בנובמבר 1995.
בישראל > עמדות בציבוריות הישראלית כלפי הצפירה

בציבור הדתי במדינת ישראל ישנן שתי גישות מרכזיות כלפי צפירת הזיכרון. בציבור הדתי-לאומי רבים רואים ברגעים אלו, ובייחוד ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל, ערך חשוב של זיכרון הנופלים ואף של קדושה, רגעים בהם כלל ישראל כולו מתייחד עם זכרם של אלו שנהרגו על קידוש השם. עמדה זאת הרואה בזיכרון הנופלים ערך של קדושה מתבטאת בדבריו של הרב צבי יהודה קוק כי "העמידה בצפירה לחללי צה"ל, יש בה מצווה קדושה של זיכרון כבוד הקדושים". בעקבות כך בציבור הדתי הנוהג הנפוץ הוא עמידה דוממת בשעת הצפירה, בדומה למקובל בציבור החילוני. אחרים נוהגים לעמוד בצפירה תוך אמירת מזמורי תהלים או לימוד משניות לעילוי נשמת הנופלים.
לעומת גישה זו, בציבור החרדי נפוצה התפיסה הרואה בצפירת הזיכרון מעשה חסר משמעות מבחינה יהודיתובכלל, ומנהג שמקורו ב"חוקות הגויים" ובכנסיות. משום כך הם מתנגדים לקיומו, וישנם מיעוט הסוברים שאף יש בו איסור הלכתי. רבים מהציבור החרדי נוהגים לעמוד בצפירה רק כאשר הם נמצאים במקום ציבורי, כדי שלא לפגוע ברגשות הזולת, ויש מהם שמקפידים לומר פרקי תהילים בזמן זה על מנת לצקת תוכן יהודי, לעמידה. יש שמשתדלים להימנע משהייה במקומות ציבוריים על מנת להימנע מדילמה זאת. ישנם מוסדות חינוך חרדיים אשר בבוקרו של יום הלימודים מכריזים כי לימוד התורה הוא לעילוי נשמת הנרצחים, אך ללא עמידה בשעת הצפירה. בכיכר השבת שבירושלים מקיימים נטורי קרתא צעדה בעת הצפירה, בה הם הולכים וסובבים את הכיכר, בהכרזה שהקמת המדינה היא מרידה בקב"ה. ההתעלמות מהצפירה בשכונות חרדיות מסוקרות באמצעי התקשורת החילוניים ועוררה חיכוכים בין הציבור החרדי לבין הציבור החילוני בהזדמנויות שונות.
גם בקרב הציבור הערבי במדינת ישראל יש המתנגדים לצפירה.
בעניין עתירה לבג"ץ שביקשה לתחום את השמעת הצפירה רק למרחב בו מתקיימים טקסי זיכרון, כתב השופט צבי זילברטל:
הצפירה בימי הזכרון מבטאת ומסמלת את הסולידריות של כלל חלקי העם, על מגזריו השונים, עם זכרון הנופלים והנספים, ומושמעת בהשראתה של הוראת חוק העולה בקנה אחד עם ערכיה של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית. אמת, אין מדובר ב"דומיה" גרידא, עליה הורה המחוקק, אלא דווקא בצפירה המלווה את דומיית הציבור, מכריזה עליה ומדגישה אותה. הנה כי כן דומה, כי מדובר ב"דומיה זועקת" – ביטוי חי לתחושת הכאב הקולקטיבית על המתים... כאב שאינו תחום, ואינו צריך להיות תחום, ל"מקומו הטבעי" – טקסי הזכרון בלבד"... אלא דווקא "מקומו הטבעי" הוא המקום בו יש לבטא את הכאב הקולקטיבי – המרחב הציבורי... מדינות דמוקרטיות שונות, מלבד ישראל, בוחרות לציין ימים מיוחדים בחייה של אומה דווקא במרחב הציבורי - אם באמצעות צפירות או מאפיינים ווקאליים אחרים... הצפירה אינה "פולשת" אל המרחב הציבורי, אלא מבטאת אותו רגע אחד בו האומה מתאחדת ומתייחדת במרחב הציבורי עם זכרון בנותיה ובניה שנפלו במערכות ישראל ובפיגועי הטרור, ושנרצחו בשואה. בכך לא נפגעת כל זכות של מי שאינו מעוניין להיות שותף לאותו רגע קשה ומאחד, אף שהדומיה הקבועה בחוק מתבקשת ומחייבת.
ראו גם

דקת דומייה
הערות שוליים

↑  טקס החגיגה בתל אביב, דואר היום, 12 בנובמבר 1925
↑  סרטון באתר יוטיוב על הצפירה: There is a city, נבדק ב-2022-04-29
↑  רדיו, חרות, 9 במאי 1951
↑  ד' באייר — יום הזכרון הכללי לגבורי מלחמת השחרור, חרות, 6 באפריל 1951
↑  תושבי ישראל מתיחדים, הצופה, 10 במאי 1951
↑  דומייה תוכרז ביום־הזכרון לחללי מלחמת־השיחרור, על המשמר, 25 באפריל 1951
↑  רדיו, חרות, 29 באפריל 1952
↑  היום ערב חג העצמאות, יתייחד העם עם זכר חללי מלחמת השיחרור, על המשמר, 29 באפריל 1952
↑  החגיגות בפ"ת, חרות, 16 באפריל 1953
↑  יום ההתיחדות עם זכר לוחמי הקוממיות, הצופה, 16 באפריל 1953
↑  אזרחי ישראל התייחדו עם זכר חללי המלחמה, הצופה, 20 באפריל 1953; המשך
↑  תכנית יום העצמאות בירושלים, חרות, 21 באפריל 1955
↑  סדרי יום הזכרון לחללי צה"ל, דבר, 3 באפריל 1957
1 2  תכנית ארצית לחגיגות העצמאות, הצופה, 20 באפריל 1958
↑  שידורי ישראל, דבר, 24 באפריל 1958
↑  מ' עזריהו, פולחני מדינה: חגיגות העצמאות והנצחת הנופלים, שדה בוקר, 1995, עמ' 154 - 155.
↑  דין וחשבון - הוועדה לחגיגות העצמאות תשי"ח, סעיף 2א (ארכיון המדינה, פ-1 / 4061). בדו"ח כתוב: "...על שתי דקות דומיה בשעה 10.00 בבוקר ביום הזיכרון"..."שינוי מהפכני לעומת העבר, כששתי דקות הדומיה קויימו בסיום יום הזיכרון...".
↑  העס בישראל התייחד ביום הזכרון עם זכר חללי מלחמת הקוממיות, דבר, 25 באפריל 1958
↑  צפירה ממושכת תפתח מחר יום הזכרון לחללים, מעריב, 11 במאי 1959
↑  3 צפירות יבשרו יום הזכרון, מעריב, 29 באפריל 1960
↑  צפירות ביום הזיכרון, הצופה, 18 באפריל 1961
↑  הערב מתחיל יום הזכרון של צה"ל, מעריב, 14 באפריל 1964
↑  טקסי יום הזכרון ממוצ"ש, מעריב, 22 באפריל 1966
↑  טקסי הזכרון לחללי צה"ל, מעריב, 30 באפריל 1968
↑  הערב ייפתח יום הזיכרון לחללי צה"ל בצפירה ובהדלקת נר זיכרון, מעריב, 21 באפריל 1969
↑  חוק יום הזכרון לחללי מערכות ישראל, באתר הכנסת
↑  נקבעו הוראות ליום הזכרון לשואה ולגבורה בכ"ז ניסן, דבר, 30 באפריל 1959
↑  צפירה תסמל מחר פתיחת יום הזיכרון לשואה ולגבורה, מעריב, 17 באפריל 1974
↑  חוק יום הזיכרון לשואה ולגבורה, באתר הכנסת
↑  הבוקר דקותיים דממה למען יהדות הדממה, מעריב, 29 בדצמבר 1970
↑  צפירת אבל תציין התיחדות העם עם ב.ג., מעריב, 3 בדצמבר 1973
↑  טקס אזכרה לחללי יום הכיפורים, באתר מעריב, ‏11 באוקטובר 1974
↑  היום - התייחדות עם 75 קרבנות האסון, דבר, 15 בנובמבר 1982
↑  הרב חיים דרוקמן, הגישה לעמידה בצפירה ביום הזיכרון, באתר יוטיוב
↑  אליעזר היון, למה לא נעמוד בצפירה, באתר ynet, 26 באפריל 2009
↑  ראו דיון הלכתי בעניין באתר פורטל הדף היומי ובאתר כיפה
↑  חדשות 24, צעדת נטורי קרתא בצפירת יום הזיכרון
↑  אמל זיאדה, מה עושה ערבי בצפירה, באתר nrg‏, 30 באפריל 2006
↑  יונת אטלס, צפירה בלשכת האוכלוסין: בדואים צחקו ואכלו, באתר ynet, 7 במאי 2008
אקוסטיקה

ערך זה עוסק בענף בפיזיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אקוסטיקה (בעברית: "תורת הקול") הוא ענף בפיזיקה העוסק בחקר הקול, גלים מכניים בגזים, נוזלים ומוצקים. מדען העוסק באקוסטיקה נקרא אקוסטיקאי. השימוש במדע האקוסטיקה בתעשייה ובטכנולוגיה מכונה הנדסה אקוסטית. ישנה חפיפה רבה בין תחומי העניין והעיסוק של אקוסטיקאי ושל מהנדס אקוסטיקה.
תחומי המשנה העיקריים של אקוסטיקה כוללים בין השאר:
אווירואקוסטיקה (אנ') – חקר יחסי הגומלין בין קול לבין זרימת גזים. לתחום זה שימושים מעשיים באווירודינמיקה, כגון חקר הרעש הנוצר בידי מטוסי סילון והפיזיקה של בומים על-קוליים.
אלקטרואקוסטיקה – חקר של יצירת ומדידת קול בידי מכשור אלקטרוני כגון רמקולים, מיקרופונים, סונאר, הידרופון ועוד.
אקוסטיקה ארכיטקטונית – חקר התנהגות הקול במבנים. עוסק בין השאר בהתנהגות הקול באולמות קונצרטים ובאודיטוריומים, אולם גם בהתנהגות הקול בבתי מגורים, בתי משרדים ומפעלי תעשייה.
אקוסטיקה ביו-רפואית – חקר השימוש בקול במדע הרפואה – למשל: השימוש באולטרה סאונד לבדיקות ולטיפולים.
אקוסטיקה מוזיקלית – חקר האקוסטיקה של כלי נגינה.
אקוסטיקה פיזיקלית – חקר האינטראקציה של קול עם חומרים שונים, ובכלל זה תרמואקוסטיקה (האינטראקציה של קול וחום).
אקוסטיקה תת-מימית – חקר התקדמות גלי הקול במים.
ביואקוסטיקה – חקר השימוש בקול בידי בעלי חיים כגון לווייתנים, דולפינים ועטלפים.
פסיכואקוסטיקה – חקר תגובתם של בני-אדם לקולות, שמיעה, וכו'.
פליטה אקוסטית – תופעה פיזיקלית של פליטת קול עקב דפורמציה או התפתחות שבר בחומר.
גלי קול – גל מכני

גל קול (גל מכני), המאופיין על ידי מהירותו, אורך הגל שלו והמשרעת (אמפליטודה) שלו. מהירות הקול תלויה בתווך דרכו עובר הקול, בטמפרטורה של התווך, וגם בלחץ התווך. מהירות הקול היא בערך 340 מטר בשנייה באוויר ו-1,500 מטר בשנייה במים. אורך הגל הוא המרחק משיא אחד של הגל לשיאו הבא; אורך הגל של גל קול,  \lambda , תלוי ביחס בין מהירות הגל,  v, לבין תדירותו  f:
מידת לחץ הקול

המשרעת של גל קול מאופיינת בדרך-כלל בעזרת לחץ הקול. בסביבה רגילה ניתן למצוא טווח נרחב מאוד של לחצים, ולפיכך מקובל למדוד את לחץ הקול בסקאלה לוגריתמית, ביחידת המידה דציבל. אם  p הוא שורש ממוצע הריבועים של משרעת לחץ הקול אזי מידת לחץ הקול (sound pressure level, SPL) מוגדרת כ-20 פעמים הלוגריתם של היחס בין  p לבין לחץ ידוע כלשהו,  p_{0}
ניתן לחשב את מידת לחץ הקול בדציבלים כך:
הלחץ הידוע  p_{0} בו משתמשים הוא סף טווח השמיעה האנושי:
(דהיינו, 20 מיקרו-פסקל; במים, סף השמיעה הוא מיקרו-פסקל אחד).
עוצמת הקול

בדברנו על רמות קול יש להבדיל בין מידת לחץ הקול לבין מידת כוח הקול. מידת לחץ הקול נמדדת בעזרת מיקרופונים ומכשירים דומים, וניתן למדוד אותה ישירות. מידת עוצמת הקול, לעומת זאת, היא מידה של כמות האנרגיה המושקעת (ברמקול, למשל) כדי לייצר קול. בשל גורמים סביבתיים והשפעות אחרות, כמות האנרגיה המשמשת להפקת הקול לא בהכרח שווה למידת הקול הנתפשת בחושיו של השומע.
לא ניתן למדוד עוצמת קול ישירות, ולכן מידה זו מחושבת על-פי נתונים אחרים. ישנן שתי שיטות מקובלות למדידתה: "השיטה הישירה" ו"השיטה ההשוואתית". בשיטה הראשונה מודדים את עוצמת הקול על ידי חישוב משוואה הכוללת את התנאים הסביבתיים (כגון טמפרטורה, לחות, זמן תהודה וכו') ואת לחץ הקול. בשיטה השנייה, משווים את לחץ הקול ללחץ קול המופק באותם תנאים ממקור קול מוכר המפיק עוצמת קול ידועה וקבועה, והשוואת לחץ זה עם לחץ הקול הנמדד. שתי השיטות אמינות ומדויקות באותה המידה.
חדרי הדהוד וחדרים שקטים

מדידות כמו אלה שנזכרו לעיל מבוצעות לעיתים בחדרי הדהוד או בחדרים שקטים. חדרי הדהוד מתוכננים כך שייצרו הדים מתמשכים של גלי קול, זאת כדי ליצור רמת קול אחידה מאוד, המגיעה באותה מידה מכל הכיוונים, אם חדר ההדהוד נבנה שלא כהלכה יגיעו ההדים של גלי הקול אל המאזין בזה אחר זה ולא בבת אחת, וייצרו רצף מעורבל במקום צליל נקי. דוגמאות טיפוסיות לחדרים בעלי מאפיינים הדומים לחדרי הדהוד הן מנהרות בטון ומערות.
לעומתם, חדרים שקטים נבנים כדי לדמות "שדה חופשי". שדה חופשי הוא ייצוג תאורטי של מרחב אינסופי, בו אין החזרה של גלי קול (כלומר, אין הדים). בחדרים כאלה, הקול היחיד הוא הקול ממקור הקול הנמדד. החדר השקט הראשון נבנה בשנת 1940 במעבדות בל. עובי קירותיו החיצוניים כמטר, כדי למנוע כניסת רעש חיצוני, והם מרופדים מבפנים בחיפוי מיוחד הבולע 99.995% מגלי הקול בתדירות הגבוהה מ-200 הרץ.
ראו גם

STC
תהודה
צליל
כלי נגינה
עיבוד אותות קול
סונולוגיה
מדידה אקוסטית
יוסף דרור

גולדה מאיר מבקרת בצוללת אח"י תנין בסיוע של מפקדה יוסף דרור, 1959
טקס הכנסת ספרי תורה שנכתבו במיוחד לשתי הצוללות הראשונות. נושאי הספרים: משמאל מפקד שייטת הצוללות ואח"י תנין סא"ל יוסף דרור ומימין רס"ן הדר קמחי מפקד אח"י רהב.
יוסף "יוסל'ה" דרור (נולד יוסף הובר: 21 בינואר 1925 – 29 ביוני 1976) היה איש צבא ישראלי, מחלוצי יחידות הקומנדו הימי בתקופת המנדט. לאחר מלחמת העצמאות הצטרף לחיל הים שאך זה הוקם, נמנה עם מייסדי שייטת 13 והיה מפקדה הראשון של שייטת הצוללות.
ביוגרפיה > ראשית דרכו

דרור נולד בפולין בשנת 1925 כיוסף (יוס'לה) הובר, הוריו עברו למקסיקו בהיותו תינוק. יוסף עלה לארץ ישראל יחד עם אמו בשנת 1930, המשפחה התיישבה בבת ים ודרור הצטרף למועדון הימייה של הפועל תל אביב ו"המחנות העולים".
בשנת 1943 התגייס לפלמ"ח, ותוך זמן קצר מצא את דרכו לפלי"ם שם הוכשר כחובל ומפקד סירה והתחיל להיות פעיל בליווי אוניות מעפילים במסגרת המוסד לעלייה ב'. במהלך משימת ליווי של אחת האוניות נתפס על ידי הבריטים ונכלא למספר שבועות.
בשנת 1946 נשלח לאירופה במטרה ללוות את אוניית המעפילים "המעפיל האלמוני" בדרכה ארצה. ב-17 בפברואר 1947 נלכדה האונייה על ידי משחתות הצי המלכותי הבריטי ודרור, ביחד עם יתר נוסעי האונייה, נעצר וגורש למחנה מעצר בקפריסין.
בחודש מרץ 1947 יצאו לוחמי החוליה לחבלה ימית לפעולה בקפריסין נגד כוחות הצי הבריטי שעגנו באי ועסקו בגירוש המעפילים. מפקד החוליה יוחאי בן-נון נעצר על ידי הבריטים והוחלט לגרשו, אולם לפני שההחלטה יצאה אל הפועל הוא הצליח להעביר את תוכניות החבלה לידיו של דרור, שיחד עם יוסף רום ויואש צידון הצליחו להוציאן אל הפועל. מנוע הסירה הקטן הכזיב והדבר עלה באובדן זמן של שעתיים. בחתירה בשחייה ארוכה וצלילה התקרב דרור והצליח להצמיד מוקש לאניית הגירוש 'אושן ויגור' (SS Ocean Vigour). בנסיגה הוא התגלה על ידי צוות האונייה שירה עליו ואף הטיל רימוני הלם. סירת האיסוף הייתה חייבת להסתלק. דרור, אשר התחמק בצלילות ובשחיה, הגיע לחוף לאחר ששהה במים הקרים חמש שעות. המוקש שטמן התפוצץ וגרם נזק רב לאונייה הבריטית. למחרת נעצר במקום המסתור, ולדעתו הוא הוסגר על ידי אחד המקומיים. דרור הכחיש כל קשר לפיצוץ, וסירב בתוקף להיחלץ במשא ומתן. יום לפני משפטו, הצליח לברוח - לאחר שהשאיר מכתב תודה לשומרים - והתחבא במחנה המגורשים. מאוחר יותר נשלחה סירת דיג להבריחו חזרה לארץ ישראל.
ביוגרפיה > מלחמת העצמאות

עם הגיעו לארץ ישראל ארגן את קורס מפקדי הסירות של הפלי"ם, אולם במהרה שב לאירופה במטרה להמשיך את פעילותו שנועדה לסייע לעלייה ולהמשיך את פעילותו כנגד הבריטים. הוא ניסה לחפש מטרות בריטיות לפגיעה בצרפת אולם חיפושיו העלו חרס וגרמו להחלטתו לעבור לאיטליה ולהמשיך את חיפושיו.
בעודו מחפש מטרות באיטליה הבריטים הודיעו על סיום המנדט, כך שמשימתו של דרור הפכה למיותרת. במהרה קיבל משימה חדשה: האונייה "לינו" יצאה מיוגוסלביה עמוסה בשמונת אלפים רובים, שמונה מיליון כדורים, רימונים וחמרי נפץ, אשר נועדו להגיע לערבים דרך נמל ביירות, על דרור הוטל לפקד על המבצע להטביעה בעת שתעגון באיטליה. כאשר האונייה עגנה בבארי יצא דרור עם צוותו לבצע את המשימה, הוסכם שהחבלה ב"לינו" תיעשה על ידי חתירה אליה עם סירה והדבקת מוקש לדפנותיה. משחתת של הצי הבריטי נכנסה לנמל האיטלקי והאירה מסביב לספינת הנשק. בדיעבד נודע לדרור כי משימתה הייתה לברר אם הנשק שייך לערבים וללוות אותה עד ביירות, ואם שייך ליהודים ליירט אותה למלטה. בניסיון הראשון הגיעו עד קרבת האניה ואז התגלתה סירה צמודה לדופן ונשמעו קולות. דרור הגיע למסקנה שלא ניתן לבצע את הדבקת המוקש בחשאיות וביטל את הפעולה. למחרת, ב-9 באפריל 1948, נעשה ניסיון השני. המשחתת הבריטית יצאה וחיכתה מחוץ לנמל. נודע כי למחרת תצא הספינה לדרכה. דרור יחד עם בני קרביץ הצליח לחבר את המוקש לקנה החרטום וב-10 באפריל המוקש התפוצץ והטביע את ה"לינו".
הפעולה לא התגלתה ולא גרמה למבוכה עם האיטלקים.
בעקבות ההצלחה של טיבוע ה"לינו" הוחלט להקים חוליה לחבלה ימית שתהיה ממוקמת באירופה ותפקידה יהיה לחבל ברכש הנשק הערבי באירופה, שאול אביגור מינה את אמנון יונה למפקדה וזה מינה את דרור לסגנו. יונה ודרור גייסו מספר צעירים ליחידתם והחלו להתאמן בביצוע פעולות חבלה. דרור וצוותו עשו עוד כמה ניסיונות חבלה שלא צלחו ממגוון סיבות, שהעיקרית שהם הייתה חוסר במודיעין מהימן.
דרור חזר לישראל באוגוסט 1948, וקיבל את הפיקוד על יחידת חבלה ימית של צוללים שבסיסה היה בקיסריה. עם מינויו למפקד היחידה עסק בארגונה מחדש ובגיוס כוח אדם, והחל לאמן אותה לפי הניסיון הרב שצבר מחוץ לישראל. דרור ויחידתו ניסו להטביע את אוניית הדגל של הצי המצרי "האמיר פארוק" כשבאה לעזה לתגבר את המערך המצרי, אולם כתוצאה ממודיעין לקוי הם לא הצליחו לאתר אותה.
כאשר התגלה שאוניית העזר של הקריגסמרינה "איגריס" שנרכשה על ידי הערבים ועגנה בביירות מתוכננת לעבור לשירות הצי המצרי, הוחלט להטיל על דרור וצוותו את המשימה לחבל בה. דרור תכנן את הפעולה שנקראה מבצע דוד ועל ביצועה הופקד אליהו ריקה, שהצליח להדביק מוקשים לדופנותיה שהתפוצצו ופגעו קשות באונייה. ה"איגריס" אמנם לא טבעה, אך העסקה עם הצי המצרי בוטלה, האוניה תוקנה והפליגה לארצות הברית ולאחר שלש שנים פורקה לגרוטאות.
על דרור וצוותו הוטל לבצע פעולות חבלה כחלק ממבצע חורב שנועד לגרש את הצבא המצרי מהנגב, מעזה ומרפיח. מטרתם במבצע הייתה לחבל בפסי הרכבת וכך לנתק את הקשר בין אל עריש לרפיח, הם הצליחו להטמין את מטעני החבלה על פסי הרכבת אולם רובם לא התפוצצו ואלו שכן גרמו נזק מזערי.
ביוגרפיה > שירות בחיל הים

עם סיום המלחמה המשיך דרור לפקד על יחידת הצוללים שעכשיו הייתה מוצבת בשדות ים. בסוף שנת 1949 הוחלט לאחד את יחידת סירות הנפץ בפיקודו של בן-נון שהייתה מוצבת ביפו עם יחידת הצוללים וב-1 בינואר 1950 הוקמה היחידה המאוחדת, שייטת 13. בן-נון מונה למפקדה הראשון ודרור מונה לסגנו. היחידה הועברה לעתלית ונעשו מאמצים גדולים לגייס צעירים לשורותיה.
בשנת 1950 פרש דרור מצה"ל, משום שלא התחבר לרוח המשמעת הצבאית, בעוד שהוא, יחד עם מפקדו בן-נון, הנהיג אווירה "פלמ"חניקית" בלתי רשמית בשייטת 13.
בשנת 1956 חזר דרור לשירות פעיל בחיל הים, על פי בקשתו של מפקד החיל, שמואל טנקוס, עם התניה חד-משמעית של דרור, שהוא חוזר מתוך מטרה להקים את שייטת הצוללות. כהכנה לתפקידו יצא דרור ב-1957 לקורס צוללות בצרפת ושהה שם כתשעה חודשים. בשנת 1958 נסע לאירופה במטרה לבחון את רכישת הצוללות הראשונות של החיל. דרור הגיעה לצרפת והחל מתאמן על צוללות גרמניות ממלחמת העולם השנייה שנלקחו שלל על ידי הצי הצרפתי בתום המלחמה. תוכניתו הייתה להקים את שייטת הצוללות עם צוללות משוקמות של הקריגסמרינה מדגם 23 ובעתיד לרכוש צוללות מהדגמים החדשים שגרמניה החלה לבנות. בסופו של דבר הוחלט לזנוח את רכישת הצוללות הגרמניות ובמקומם לרכוש צוללות בריטיות מסדרה S.
דרור היה ראשון הצוללנים ונשא את אות הצוללן מספר 1. בדצמבר 1959 הגיעה הצוללת אח"י תנין לנמל חיפה תחת פיקודו של דרור. דרור שימש כמפקד שייטת הצוללות עד שנת 1963 שבה פרש מחיל הים בדרגת סגן-אלוף.
בשירות מילואים

לאחר פרישתו השלים דרור את השכלתו הימית ועבד כרב חובל בצי הסוחר הישראלי.
במלחמת ששת הימים שירת במילואים ופיקד על הסד"ג "גלים" בפעולת מינת אל-ביידה - ניסיון של שייטת 13 לפעולת חבלה בספינות שבנמל, שלא מומש.
בדצמבר 1969 נשלח דרור כמפקד ורב חובל אוניית הנוסעים "דן" כדי לספק דלק לספינות שרבורג. המפגש התקיים מערבית לאי למפדוזה והתדלוק בוצע לפי התוכנית.
במלחמת יום הכיפורים הצטרף דרור יחד עם חברו יוחאי בן-נון לכח שייטת 13 שפעל בזירת ים סוף כנגד הקומארים המצרים שהתבססו בע'רדקה, וסייע למבצעי מגבית.
משפחה

נישא לציפורה. המשפחה חיה בקיבוץ מעגן מיכאל. לזוג נולדו שתי בנות ושני בנים.
פטירה

דרור נהרג בשנת 1976, בעת שהיה בטיול בהר הגעש סטרומבולי שבאיטליה. הוא נקבר בקיבוצו מעגן מיכאל.
הנצחה

ב-6 בדצמבר 2015 נחנך לזכרו בבסיס חיפה מעגן דרור, לעגינת צוללות חיל הים.
ספרים ומאמרים

אוניית הנשק טובעה	'מערכות ים', ל"ז-ל"ח, קובץ העשור לחיל הים, יולי 1958	, עמ' 41.
אימוני צוות תנין בבריטניה, 'מערכות ים' מ"ה-מ"ו, מרץ 1990,	עמ' 8.
מפקד הצוללת לאנשיו, מאמר ב"מערכות ים", יולי1961, עמ'3.
מפקד הצוללת לאנשיו, מאמר ב"מערכות ים", מרץ 1963, עמ'2.
פרקי עבר, מאמר ב'מערכות ים', מרץ 1968, עמ' 28–32.
קשת בעבים, מאמר ב'מערכות ים', מרץ 1968, עמ' 55–56.
עקרונות הפיקוד על יחידת קומנדו ימי,	'מערכות ים' 91, נובמבר 1968 עמ'	22.
אבי הצב, סיפור על רקע קורות דייגים בים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1977.
הקומנדו הימי אליו וממנו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1981
לקריאה נוספת

מייק אלדר, שייטת 13 - סיפורו של הקומנדו הימי, תל אביב: ספריית מעריב, 1993 עמ' 17 עד 653.
הערות שוליים

↑  צדוק אשל, שמואל טנקוס מהירקון עד חיל הים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, עמוד 104
מפקד חיל הים אלוף שמואל טנקוס מעניק את סמל הצוללן מספר 1 לסא"ל יוסף דרור בטקס קבלת הפנים לאח"י תנין (צ-71) 16 בדצמבר 1958.
מכתב פרידה שכתבה ציפורה דרור לאחר שנודע לה על התאונה ופטירתו של דרור.
Graceland

| --- | --- |

 אלבום אולפן מאת פול סיימון
 יצא לאור:  25 באוגוסט 1986 
 סוגה:  רוק, וורלדביט, מוזיקת עולם, מבאקנגה, מוזיקת פופ 
 שפה:  אנגלית 
 אורך:  43:18 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס 
 הפקה:  פול סיימון 
 
Graceland הוא אלבום האולפן השביעי של הזמר-יוצר האמריקני פול סיימון, שיצא ב-25 באוגוסט 1986.
הפקה

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 הידרדרו יחסיו של סיימון עם שותפו לצמד סיימון וגרפונקל, ארט גרפונקל; נישואיו לשחקנית קארי פישר קרסו ואלבומו השישי, Hearts and Bones, כשל מסחרית. לאחר שנתקל בבוטלג של מוזיקה דרום אפריקנית, נסע סיימון ליוהנסבורג ושם החל להקליט את Graceland. בין היתר השתתפה בהקלטת האלבום מקהלת הגברים ליידיסמית בלק ממבזו.
האלבום הוקלט בין השנים 1985–1986. הוא כולל עירוב סוגות, בהן פופ, רוק, א-קפלה, זידקו, איסיקתמיה ומבקנגה, והיה לאלבומו המוצלח ביותר של סיימון: לפי הערכות נמכרו 16 מיליון עותקים שלו. האלבום קיבל שבחים ממבקרים וזכה בפרס גראמי לאלבום השנה לשנת 1987.
בעקבות הצלחת האלבום, סיימון ספג ביקורת על שהפר את החרם התרבותי על מדינת האפרטהייד בדרום אפריקה, לאחר ששהה במדינה לצורך הקלטת האלבום. המבקרים גינו את סיימון על כך שפגע בסולידריות של מאבק האמנים נגד המשטר הגזעני במדינה. בעקבות הביקורת החליט סיימון לתרום את כל הכנסות האלבום למען המאבק במשטר האפרטהייד.
השיר הבולט והמוכר ביותר באלבום הוא You Can Call Me Al, שזכה לשבחים רבים, והיה מהשירים המצליחים של אותה השנה. הוידאו קליפ של השיר היה מוצלח לא פחות, סיימון לצד צ'בי צ'ייס כיכבו בקליפ, כאשר צ'ייס מבצע כביכול את השיר, בעוד סיימון אינו מוציא מילה. לימים אמר סיימון שצירף את צ'ייס בשל היותו קומיקאי, ויכולתו הקומית לבצע את הריקוד והחלפת כלי הנגינה, שהיה גם מצחיק ומיוחד, וכן בולט בקליפ היה הבדלי הגבוה בין השניים שצ'ייס מתנשא ל-1.93 מטר לעומותו של פול סיימון שגובהו 1.58 מטר.
רשימת שירים

כל השירים נכתבו על ידי פול סיימון, למעט שירים שבהם צוין אחרת:
| צד א'> מס' | צד א'> שם | צד א'> כותב(ים) | צד א'> משך | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  | צד א'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | The Boy in the Bubble  | פוררה מוטלוהלוה, סיימון | 3:59 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Graceland  |   | 4:48 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | I Know What I Know  | גנרל רם. די. שירינדה, סיימון | 3:13 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Gumboots  | לולו מסיללה, ג'ונג'ון מ'הלאלי, סיימון | 2:44 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Diamonds on the Soles of Her Shoes  | ג'וזף שבללה, סיימון | 5:45 |  |  |  |  |  |  |
| צד ב'> מס' | צד ב'> שם | צד ב'> כותב(ים) | צד ב'> משך | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  | צד ב'>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | You Can Call Me Al  |   | 4:39 |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Under African Skies  |   | 3:37 |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Homeless  | ג'וזף שבללה, סיימון | 3:48 |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Crazy Love, Vol. II  |   | 4:18 |  |  |  |  |  |  |
| 5. | That Was Your Mother  |   | 2:52 |  |  |  |  |  |  |
| 6. | All Around the World or the Myth of Fingerprints  |   | 3:15 |  |  |  |  |  |  |
השמורה ההסכמית

| --- | --- |

בנייה פלסטינית בתוך השמורה ההסכמית מזרחית לגוש עציון
 מידע כללי
 סוג:  שמורת טבע
 נתונים ומידות
 מאפיינים עיקריים:  שמורת טבע, שטח B
 מיקום
 מדינה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 מיקום:  מזרח מדבר יהודה
 קואורדינטות:  31°38′44″N 35°14′56″E﻿ / ﻿31.645652°N 35.249°E﻿ / 31.645652; 35.249
  (למפת הרי ירושלים מוגדלת) השמורה ההסכמית(למפת הרי ירושלים רגילה) השמורה ההסכמית(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום השמורה ההסכמית(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום השמורה ההסכמית
 
השמורה ההסכמית היא מקטע ממדבר יהודה שנמסר במסגרת הסכם ואי לידי הרשות הפלסטינית במעמד של שטח B, שפירושו שליטה אזרחית של הרשות הפלסטינית ושליטה ביטחונית ישראלית. לפי ההסכם, השטח שנמסר הוגדר כשטחים ירוקים או שמורות טבע.
ביולי 2024 חתם אלוף פיקוד מרכז על "צו תיקון למנשר בדבר יישום הסכם הביניים" הקובע כי "כל הכוחות ותחומי האחריות, לרבות כוחות חקיקה, שיפוט ומנהל, הנוגעים לתחום התכנון והבנייה בשמורה הסכמית יהיו נתונים בידי מפקד כוחות צה"ל באזור ויופעלו רק על ידו או על ידי מי שיתמנה לכך על ידו או יפעל מטעמו".
רקע

בספטמבר 1993 נחתמו הסכמי אוסלו, במסגרתם חולקו שטחי יהודה ושומרון לאזורי A,‏ B ו-C, כאשר שטח A נתון לשליטה מלאה של הרשות הפלסטינית, שטח B נתון לשליטה ביטחונית ישראלית ומוניציפלית של הרשות, ושטח C נתון לשליטה ביטחונית ומוניציפלית ישראלית. כחמש שנים לאחר מכן, במסגרת הסכם ואי, הוחלט בין השאר להעביר 12% משטח C לשטח B, כאשר 3% מתוך שטח B זה יוגדרו כשטחים ירוקים או שמורות טבע. הצד הפלסטיני הודיע שיפעל בהתאם לסטנדרטים מדעיים מבוססים, ולא יחולו שינויים במעמד של השטחים האלה, מבלי לפגוע בזכויותיהם של התושבים המתגוררים בשטחים אלה כולל בדואים; בעוד שסטנדרטים אלה אינם מתירים בנייה חדשה בשטחים אלה, תחזוקתם של כבישים ובניינים קיימים תוכל להמשך.
מצב

עד יולי 2024, מכיוון שהשמורה מוגדרת כשטח B, לא היה למנהל האזרחי סמכות לפעול בה, ואילו פעילות של המשטרה הפלסטינית בה דורשת תיאום ביטחוני עם ישראל. כתוצאה מכך, שררה באזור הפקרות שלטונית, שאפשרה הרס נרחב ופגיעה בטבע. סיורים של אנשי רשות הטבע והגנים בשטחי השמורה ובסביבתה מראים שבאזור יש אתרי פסולת וחציבה פלסטיניים פיראטיים, ציד בהיקף נרחב וזיהום נחלים.
מצב > זיהום סביבתי ופגיעה בטבע

כבר בשנת 2006 דווח כי מסביב לנחל ערוגות נפרצו דרכי עפר על ידי פלסטינים העוסקים בכרייה ובחציבה, תוך פגיעה בנוף ובבעלי החיים. חומרי הכרייה והחציבה מועברים למנסרות פלסטיניות הפועלות באזור, ואבק המנסרות מכסה שטחים נרחבים ומזיק לצמחייה. בצמוד לשטחי שמורת הטבע פועלים אתרי פסולת פיראטיים שבהם משליכים ושורפים הפלסטינים פסולת, בהיעדר אתרים מוסדרים.
בשלהי 2016 ניסתה הרשות הפלסטינית להקים מפעל מלט במעלה נחל חצצון בשטח 3,500 דונם, אולם לאחר התנגדות של בני השבט הבדואי המקומי, שבט רשאידה, ופנייתם לרשויות בישראל, לעמותת רגבים ואף לירדן, הניסיון סוכל.
ב-2017 משאיות של חברה העוסקת בפינוי, מיון, טיפול ומיחזור של פסולת בניין, שפכו את הפסולת בלב שמורת הטבע בנחל ערוגות.
באותה שנה התבצעה באזור נחל דרגה עליון שבמדבר יהודה פעילות חציבה אינטנסיבית שגרמה נזק סביבתי הן בשל החציבה עצמה והן בשל זיהום הנחל כתוצאה מפסולת העפר. המנהל האזרחי החרים לחוצבים שני טרקטורי זחל ובאגר, לאחר שבקשות מהרשות הפלסטינית למנוע את ההרס לא נשאו פרי.