stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סקוט גלן
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

המופע של פטי דיוק (1965)
קצה הלילה (1969)
הפרקליטים הצעירים (1971)
רחובות סן פרנסיסקו (1972)
החוש השישי (1972)
בארטה (1975)
Homeland Security‏ (2004) - סרט טלוויזיה של NBC
מונק (2008)
הנותרים (2017-2014)
דרדוויל (2016-2015)
המגנים (2017)
קאסל רוק (2018)
קוף רע (2024)
הלוטוס הלבן (2025)
הערות שוליים

↑   ניב הדס, זאת אחת הסדרות הטובות של השנה. צריך להיות גנץ כדי לפספס אותה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2024
↑  יעל אילן, "קודרת, ארוכה ומטורפת": כל מה שצריך לדעת על "הלוטוס הלבן" עונה 3, באתר ynet, 9 בפברואר 2025
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007424405605171  PLWABN: 9810622554405606  BIBSYS: 1067825  BNE: XX1343613  BnF: cb139486654 (data)  GND: 13968395X  ISNI: 0000 0001 0995 3172  LCCN: n85376865  NKC: pna2007389141  NLA: 36023316  NLK: KAC2020L1492  NTA: 072561475  SNAC: w6280fn3  SUDOC: 078022150  VIAF: 85116884   WorldCat (עם VIAF): 85116884
פארקר פוזי

| --- | --- |

פארקר פוזי 2007
 לידה:  8 בנובמבר 1968 (בת 56) בולטימור, מרילנד, ארצות הברית
 שם לידה:  Parker Christian Posey 
 סוגה מועדפת:  דרמות וקומדיות
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1991
 עיסוק:  זמר
 מקום לימודים:  אוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ייס  River Oaks School  Laurel High School 
 פרסים והוקרה:  פרס לוסיל לורטל לשחקנית הטובה ביותר (2005) 
 פרופיל ב-IMDb
 
פארקר כריסטיאן פוזי (באנגלית: Parker Christian Posey; נולדה ב-8 בנובמבר 1968) היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ביוגרפיה

פוזי נולדה בבולטימור, מרילנד ללינדה (לבית פאטון) וכריס פוזי. לפוזי אח תאום בשם כריסטופר. פוזי נקראה על שמה של הדוגמנית סוזי פארקר. לאחר לידת התאומים, עברה משפחתה למונרו, לואיזיאנה שם גרו במשך 11 שנים ולאחר מכן עברו ללורל, מיסיסיפי, שם אמה עבדה כשפית ואביה פתח סוכנות רכב. פוזי גדלה כנוצרייה קתולית.
במהלך שנות ה-90 שיחקה בסרטים עצמאיים רבים ואף כונתה "מלכת הסרטים העצמאיים" (Queen of The Indies).
קריירה

פוזי למדה דרמה באוניברסיטת המדינה של ניו יורק בפרצ'ס, שם הייתה שותפתה לדירה של השחקניות שרי סטרינגפילד ואורלה קסידי.
בשנת 1991 קיבלה את תפקידה הראשון כאשר היא גילמה את טס שלבי באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב". התפקיד המשמעותי הראשון בו שיחקה היה בסרטו של ריצ'רד לינקלייטר "טריפ נעורים" בשנת 1993 לצד בן אפלק, מתיו מקונוהיי וג'ייסון לונדון. בשנת 2000 שיחקה בסרט הקומדיה "הכי טוב בשלג" לצד יוג'ין לוי. ב-2003 הופיעה בסרט הקצר "אופרה 1" של האל הארטלי לצד השחקנית אדריאן שלי. בעקבות תפקיד זה שיחקה בטרילוגיה של הארטלי: "הנרי פול", "פיי גרים" ו-"נד רייפל".
בשנת 2002 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר למיני-סדרה או סרט עבור תפקידה בסרט "גיהנום על עקבים: מלחמתה של מרי קיי" של רשת הטלוויזיה CBS.
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הקולנוע תלמה.
קריירה > קריירת מוזיקה

כהכנה לתפקידה בסרט משב רוח מוזיקלי, למדה פוזי לנגן במנדולינה. היא ביצעה קולות רקע במספר שירים של בן זוגה לשעבר ריאן אדמס. היא ניגנה במנדולינה בשיר I Am Sound של להקת The Dandy Warhols.
פילמוגרפיה חלקית > קולנוע

תופסים ראש (1993) - סטפני
ג'ואי בריקר (1993) - אירנה קילדאר
ההתעוררות (1993) - נערת חוף
תיאור המאבק (1993) - וונדה
טריפ נעורים (1993) - דארלה מרקס
משפחה מעורבת (1994) - רולרבליידרס
חובבים (1994) - נערה
חיבור מת (1994) - דניס
אשה גנובה (1994) את'נה
נערת מסיבות (1995) - מארי
שתויים (1995) - דבי
פלירטוט (1995) - אמילי
דור מזוין (1995) - ברנדי
אבודים בפרברים (1996) - אריקה
טיול משפחתי (1997) - ג'ו מאלון
צעקה 3 (2000) - ג׳ניפר ג׳ולי
ג'וזי והפוסיקאטס (2001) - פיונה
דמעות של אושר (2010) - ג'יין
איש ללא היגיון (2015) - פרופ' ריטה ריצ'רדס
קפה סוסייטי (2016) - ראד
קולומבוס (2017) - אלינור
הבריטים באים (2018) - ג'ינה
בו מפחד (2023) - איליין בריי
תלמה (2024) - גייל
ההורות (TBA) - אליזבת'
פילמוגרפיה חלקית > טלוויזיה

כשהעולם מסתובב (1992-1991) - טס שלבי
סיפורי סן פרנסיסקו (1993) - קוני בראדשו
עוד סיפורי סן פרנסיסקו (1998) - קוני בראדשו
פיוצ'רמה (2000) - אומבריאל (דיבוב)
משפחת סימפסון (2000) - בקי (דיבוב)
ויל וגרייס (2001) - דארלין
בוסטון ליגל (2006) - מרלנה סטריינג'ר
חזרתה של איזבל ג'יימס (2008) - שרה תומפקינס
משועמם עד מוות (2009) - מישל וויטינג
מחלקת גנים ונוף (2011) - לינדזי קרליסייל שיי
מזל סרטן (2011) - פופי קוולסקי
האישה הטובה (2012-2011) - ונסה גולד
לואי (2012) - ליז
הבחורה החדשה (2012) - קייסי
איימי שומר (2014) - בתפקיד עצמה
פורטלנדיה (2015) - מליסה
שטחים גרעיניים (2015) - אליס וויט
היסטוריה שתויה (2015) - קארס קרוסבי
האקדמיה של סקיילנדרס (2016) - לוכדת חלומות (דיבוב)
משלחת חיפוש‏‏ (2016) - בריק
אבודים בחלל (2018) - ג'ון האריס / ד"ר סמית
רובוט צ'יקן (2018) - לני באסקר / אנג'לה (דיבוב)
המדרגות ‏(2022) - פרדה בלאק
Tales of the Walking Dead ‏(2022) - בלייר קרופורד
מר וגברת סמית' (2024) - ג'יין
Manhunt‏(יפורסם בהמשך)
הלוטוס הלבן 3 (2025)
פילמוגרפיה חלקית > סרטי טלוויזיה

אהבה ראשונה, אהבה קטלנית (1991)
מלחמתה של מרי קיי (2002) - ג'ינג'ר היט (סרט של CBS)
פרנקנשטיין (2004) - קרסון אוק'ונר
אהבתם של המינגוויי וגלהורן (2012) - מרי ולש המינגוויי (סרט של HBO)
| שנה | טלוויזיה / סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1997 | בסקיאט | מרי בון |  |
| 1997 | משגיחי השעון | מרגרט |  |
| 1997 | בית ללא חוקים | ג'קי או פסקל | הכרה מיוחדת מפסטיבל סאנדנס   מועמדות לפרס סיאטל עבור שחקנית הטובה ביותר לסרט, מחזמר או קומדיה |
| 1997 | מחכים לגופמן | ליבי מיי בראון |  |
| 1997 | הנרי פול | פיי גרים |  |
| 1998 | יש לך הודעה | פטרישה עדן |  |
| 2000 | צעקה 3 | ג'ניפר ג'ולי | מועמדות לפרס הקולנוע של MTV לקומדיה |
| 2000 | הכי טוב בשלג |  |  |
| 2002 | הכי מתוק שיש | ג'ודי ווב |  |
| 2002 | בקצב נשי | גרטה | מעמדות לפרס אינדפנדנט ספיריט לשחקנית ראשית   מעמדות לפרס חוג המבקרים של ניו יורק עבור דמות המשנה הטובה ביותר |
| 2003 | משב רוח מוזיקלי | סיסי נוקס | זכייה בפרס אגודת המבקרים של פלורידה   מועמדות לפרס אגודת המבקרים של פיניקס |
| 2004 | בלייד: טריניטי | דאניקה טאלוס |  |
| 2006 | פיי גרים | פיי גרים |  |
| 2006 | אורגזמה באוהיו | פריסילה צ'ייס |  |
| 2006 | סופרמן חוזר | קיטי קובלסקי | מועמדות לפרס סאטורן עבור שחקנית המשנה הטובה ביותר |
| 2009 | חופשת אביב מטורפת | בקי |  |
| 2012 | Price Check | סוזן פלדרס |  |
| 2013 | היילנד פארק | אד |  |
| 2013 | שיעור מוחות | שיילה |  |
| 2014 | נד רייפל | פיי גרים |  |
הערות שוליים

↑  Matt Grobar, June Squibb, Fred Hechinger, Richard Roundtree, Parker Posey, Clark Gregg & Malcolm McDowell Set For Josh Margolin Comedy ‘Thelma’, Deadline, ‏2022-11-21 (באנגלית אמריקאית)
↑  Joe Otterson, ‘White Lotus’ Season 3 Adds Cast Members Jason Isaacs, Parker Posey, Michelle Monaghan and More, Variety, ‏2024-01-05 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810626688805606  BIBSYS: 65893  BNE: XX4580253  BnF: cb140423852 (data)  CANTIC: a11827415  GND: 141923954  ISNI: 0000 0001 2138 2632  LCCN: nr98026768  MusicBrainz: 5696ec8f-e26d-440a-8fbb-47d801ca2387  NKC: xx0202149  NLA: 42364435  NLK: KAC2020K8792  NTA: 240683013  SUDOC: 149474083  Trove: 1457765  VIAF: 69130972   WorldCat (עם VIAF): 69130972
גלינה פנצ'נקו

| --- | --- |

 לידה:  1922 
 פטירה:  29 בדצמבר 2010 (בגיל 88 בערך) 
 מדינה:  אוקראינה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (10 בדצמבר 2001) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  גלינה פנצ'נקו
 
גלינה פנצ'נקו (Galina Panchenko‏; 1922 – 29 בדצמבר 2010) הייתה אוקראינית שפעלה עם משפחתה להצלת יהודים בשואה, הוכרה כחסידת אומות העולם וקשרה גורלה עם מדינת ישראל.
פעילות בתקופת השואה להצלת יהודים

גלינה חיה עם הוריה מיכאיל ומרינה פנצ'נקו ושתי אחיותיה בכפר קריבאיה רוּדה שבמחוז פולטבה, אוקראינה. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויס האב מיכאיל לצבא האדום ומאוחר יותר נפל בקרב. גלינה בת ה-19, אימה ואחיותיה פולינה בת ה–13 ויקטרינה בת ה–11 נשארו לבדן.
משפחתה של גלינה הייתה מיודדת בכפר עם משפחת קצ'אן. משפחה זו כללה חמש נפשות, האב האוקראיני אלכסיי, האם היהודיה פיאודוסיה ושלושת ילדיהם פאבל בן השבע, נינה בת השנה וחצי ותינוקת.
עם פרוץ המלחמה, לאחר שאמם ואחותם התינוקת נורו בידי הנאצים, נינה ופאבל הופקדו על ידי אביהם אלכסיי אצל משפחתה של גלינה. לאחר מכן הצטרף אלכסיי לפרטיזנים ומשפחת פנצ'נקו לא שמעה ממנו עד סוף המלחמה. למרות כל הסיכונים גלינה ומשפחתה הסתירו את פאבל ונינה. בעקבות הלשנת השכנים לגסטפו על כך שמשפחת פנצ'נקו מסתירה יהודים בביתם, הגיעו מספר פעמים לבדוק את התלונות אך הילדים הוסתרו היטב ולא נמצאו.
גלינה ומשפחתה שיכנו את פאבל ונינה בחדר נסתר וסיפקו להם מזון. בשני המקרים בהם נערך חיפוש אחר יהודים, גלינה, אמה ואחיותיה דאגו להעביר את פאבל ונינה למרתף הבית. משפחת פנצ'נקו הסתירה את פאבל ונינה עד השחרור.
לאחר המלחמה

נינה ופאבל ניצלו וזכו להתאחד עם אביהם. הם שבו להתגורר בכפר קריבאיה רוּדה.
יקטרינה, אחותה של גלינה, עלתה לארץ ב-1995 בעקבות בתה שהתחתנה עם יהודי. בשנת 2004 גלינה עלתה לישראל והצטרפה לאחותה בירוחם. בשנת 2010 גלינה נסעה לאוקראינה על מנת לבקר את משפחתה. במהלך ביקורה נפטרה והיא בת 88. היא נקברה בבית העלמין נובו איגרנסקי באזור איגרן שבאוקראינה.
הכרה והנצחה

ב-10 בינואר 2002 הוכרה ילנה על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם, בטקס שנערך לכבודה נחקק שמה בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של גלינה. קברה אותר בבית העלמין נובו איגרנסקי באזור איגרן שבאוקראינה.
לקריאה נוספת

תיק חסידת אומות העולם גלינה פנצ'נקו מס' 9559, ארכיון יד ושם.
פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023-עמוד 192
הערות שוליים

↑  גרשון פינצ'בסקי, חסד אחרון: סיפורם של חסדי אומות העולם בישראל, ירושלים, יד ושם: יד ושם, רשות הזיכרון לשואה ולגבורה, 2023, עמ' 192
1 2  יד ושם רשת הזיכרון לשואה ולגבורה, גלינה פַּנְצֶ'נְקוֹ | Galina Panchenko, באתר יד ושם, ‏2024
1 2  Jewish Confederation of Ukraine, Righteous Among the Nations. Ukraine, Ukraine: Our Format, 2021, עמ' 271
↑  vchan/ יקטרינה פנצ’נקו-מוב’צאן ז”ל גלינה פנצ’נקו, באתר עצו"מ - עבודות צדקה ומשפט, ‏2024
↑  אור הלר, "חסד אחרון": המבצע של שב"כ ויד ושם להנצחת חסידי אומות העולם, באתר חדשות 13, 7 באפריל 2021
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "גלינה פנצ'נקו".
שמה של גלינה פנצ'נקו בקיר הכבוד לחסידי אומות העולם, יד ושם ירושלים
בלה ליפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1917 
 פטירה:  13 ביולי 2012 (בגיל 95 בערך) 
 מדינה:  אוקראינה 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (15 במאי 1991) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  בלה ליפר
 
בלה ליפר עם משפחתה, 1950
בלה ליפר (Bela Liper,‏ 1 בינואר 1917 – 13 ביולי 2012; נולדה בשם ולנטינה יאקימובה - באוקראינית: Valentina Yakimova) הייתה חסידת אומות עולם ממחוז ווהלין, שהיה בשטח פולין.
ביוגרפיה

ואליה יאקימוב, בת למשפחה מכובדת ומיוחסת, חיה בבית רחב ידיים בעיירת הנופש נובוסטב (באוקראינית: nowostaw).
לעיירת נופש זו היו מגיעים בחודשי הקיץ יהודים מכל רחבי מחוז ווהלין, על מנת לנפוש. חלק מהתיירים היהודיים הללו התגוררו בשכירות בבית משפחת יאקימוב. אבי המשפחה היה מפקח יערות, שנפטר לפני המלחמה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, מחוז וולהין סופח לברית המועצות על פי הסכם ריבנטרופ–מולוטוב.
כשואליה הייתה קטנה היא למדה בבית ספר מעורבב עם גויים ויהודים שם לראשונה היא פגשה את בעלה היהודי ליובה.
למרות התנגדות שתי המשפחות, בשנת 1940 התחתנו השניים, עברו לגור בכפר צומאן, כ-10 ק"מ מנובוסטב, וילדו את בתם חנה.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

עם סיום המלחמה הגיעו למחנה פליטים באוסטריה, שם נולד לוולנטינה וליובה ילד נוסף. ולנטינה וחנה בתה הקטנה, עברו גיור. ולנטינה שינתה את שמה ל"בלה ליפר".
בתחילת שנת 1948 הם עלו לאוניה שהגיעה לחדרה וכך עלו לארץ ישראל .
בלה ליפר נפטרה בשנת 2012, בהיותה בת 95.
הנצחה

ב-15 במאי 1991, בעקבות עדות שמסר אברהם קירשנר, הכיר יד ושם בבלה ליפר כחסידת אומות עולם. שמה נחקק בקיר הכבוד.
ב-18 במאי 2008, הוקם בחיפה בשכונת רמת אלון גן חסידי אומות העולם תושבי חיפה, בו הונצחו בשילוט מיוחד חסידי אומות העולם תושבי חיפה, ביניהם בלה ליפר.
הערות שוליים

↑  מבוסס על עדות מהמכון היהודי בוארשה מפי אברהם קירשנר (10.11.1945), תורגם מפולנית על ידי אברהם כוכבי (מפעל יוסלה כרמין לתרגום עדויות - קיבוץ מגן), מצוי בארכיון יד ושם
↑  מבוסס על מכתב ליד ושם מאת אברהם קירשנר (מרץ 1991), מצוי בארכיון יד ושם
↑  (Liper Bela (1917 - 2012, באתר יד ושם (באנגלית)
↑  חסידי אומות העולם תושבי חיפה (6.9.11), באתר המכון ללימודי השואה ע"ש ח. אייבשיץ - חיפה
אבן הנצחה לכבוד בלה ליפר בגן חסידי אומות העולם שכונת רמת אלון חיפה
חוג חלוצי

חוג חלוצי (בגרמנית: Pionier-Kreis) היה קבוצה ציונית-דתית של יהודים במחתרת בגרמניה הנאצית, שעסקה בהתנגדות יהודית בשואה.
הקמה ופעולה

החוג הוקם ב-27 בפברואר 1943 ברחוב בונדסאלה 79 ‏(Bundesallee 79) ברובע פרידנאו (Friedenau) בברלין על ידי המורה יצחק שוורזנץ וחברתו אדית וולף. בפברואר 1943, כשגורשו היהודים האחרונים מברלין ב"Fabrikaktion" (אקציית בתי החרושת), אסף שוורזנץ ילדים ונערים מקבוצות נוער יהודיות שונות בקבוצתו, "חוג חלוצי". מטרת קבוצת הנוער הייתה לחפש דרכי מילוט לחו"ל ולארגן את החיים תחת מסווה חוקי ככל האפשר עד לשחרור על ידי צבאות בעלות הברית: לארגן ואף לייצר מסמכים מזויפים, למצוא מקורות מזון, לארגן מקומות לינה לחברי החוג ולאתר כתובות של יהודים מסתתרים, כדי לסייע להם בדרכים אלה.
סיפר צבי אבירם, שהסתתר בברלין במהלך כל שנות המלחמה:
יצחק שוורזנץ ייחס חשיבות רבה למפגשי הקבוצה בחגים היהודיים. הוא דאג לאחדות הקבוצה ורצה שלמרות מאבק ההישרדות היומיומי של כל אחד מאתנו, נזכור גם את המטרה המשותפת שלנו - להגיע למולדת העתידית, לפלשתינה.
את חג הפסח חגגנו בצוותא. מובן שלא היו לנו מצות, אבל חשבנו על צאת ישראל ממצרים וזכרנו את בני משפחותינו שכבר לא היו איתנו. השתדלנו לשמור על ספירת העומר, ארבעים ותשעה הימים שבין פסח ושבועות. היינו נאספים לתפילה בפארק, לפני רדת החשיכה. מובן שלא כולם יכלו תמיד להגיע. היינו מתפללים במהירות ועוזבים את המקום.
חגנו יחד גם את חג השבועות, חג מתן תורתנו. בית משפחת בק היה מקום המפגש העיקרי שלנו. המפגשים היו מסוכנים ועל כן תמיד הקפדנו להגיע ביחידות או לכל היותר בזוגות. היה עלינו גם להיות שקטים כדי לא לעורר תשומת לב. שוחחנו על החג וכיצד חוגגים אותו בפלשתינה. זה היה גם חג הקציר, ושמענו שבקיבוצים בפלשתינה נהגו להתאסף ולהציג בפומבי את היבולים ואת הישגיהם של הענפים השונים.
כל זה נראה רחוק מאד, שכן אנו היינו עסוקים במאבק הקיום היומיומי. אבל לא איבדנו את התקווה לעבור את הזמנים הקשים. ישבנו יחד והמהמנו בשקט את שירי החג, והדבר מילא את לבבותינו הצעירים שמחה. בסוף המפגש הודיע לנו יצחק שוורזנץ היכן יתקיים המפגש הבא. התחבקנו לפרידה ועזבנו את בית משפחת בק אחד-אחד או בזוגות. לאחר כל מפגש כזה הרגשתי מחוזק ומלא תקווה. זה בדיוק מה שניסה יצחק לעשות, לשמור אותנו מלוכדים ולהעניק למאבק שלנו משמעות.
כשאני חושב היום על המפגשים האלה והטקסים הדתיים, אני חש אסיר תודה ליצחק. מפגשים אלה עם חברים היו רגעי האושר היחידים בחיי התלאות והבדידות שהיו מנת חלקי כנער צעיר. זו הייתה התקופה הקשה ביותר בחיי, והנחמה שלי הייתה בהשתייכות לקבוצה, בידיעה שאנו מנהלים מאבק משותף על חירותנו ושיש לנו חלום משותף - להגיע לאחר המלחמה לפלשתינה ולבנות בה את ארצנו.
לאחר שברח שוורזנץ לשווייץ בינואר 1944, הנהיג את הקבוצה גד בק. כאירועי התנגדות לנאציזם בגרמניה כגון קשר העשרים ביולי, גם את מאבקה של הקבוצה היהודית להישרדות בתוככי הרייך השלישי ניתן להגדיר כהתנגדות. הרוב המכריע של חברי "חוג חלוצי" הצליחו לשרוד בעזרת לא-יהודים, אך גם אנשים מקבוצה זו נשלחו להשמדה. חוג חלוצי, קבוצה שהקנתה תכנים דתיים וציוניים לחבריה הצעירים, הייתה קבוצת ההתנגדות היחידה בתוך גרמניה שפעלה ממניעים יהודיים-דתיים.
הנצחה

לקיר הבית ברחוב בונדסאלה 79 מוצמדת לוחית זיכרון ועליה כתוב:
בבית זה גרה אדית וולף, שכונתה "אוו" (Ewo, ‏1904-1997). אדית, שגדלה בבית יהודי-נוצרי, הסתירה בבית זה, עם יצחק שוורזנץ וחברים יהודים נוספים, את חברי "חוג חלוצי", קבוצת התנגדות של צעירים. אוו נעצרה ב-19 ביוני 1943 ושרדה 18 מחנות ריכוז ובתי כלא.
לקריאה נוספת

צבי אבירם, ברלין, בין שתי מחתרות (מגרמנית: אורי אשכר, 2015)
Wolfgang Benz/Walter H. Pehle (Hg.): Lexikon des deutschen Widerstandes. Frankfurt am Main 1994. ISBN 3-596-15083-3.
Ferdinand Kroh: David Kämpft. Vom jüdischen Widerstand gegen Hitler, Rowohlt Taschenbuch, Reinbek, 1988. ISBN 3-499-15644-X.
Jizchak Schwersenz: Die versteckte Gruppe. Ein jüdischer Lehrer erinnert sich an Deutschland. Berlin 1988. ISBN 3-88981-122-1.
הערות שוליים

↑  אבירם, ע' 158
↑  צבי אבירם, ברלין, בין שתי מחתרות (מגרמנית: אורי אשכר, 2015), ע' 139.
הלוח לזכר אדית וולף ברחוב בונדסאלה 79 בברלין
דלטון קנקט

| --- | --- |

קנקט, 2024
 לידה:  19 באפריל 2001 (בן 23) פארגו, דקוטה הצפונית, ארצות הברית
 עמדה:  קלע, סמול פורוורד
 גובה:  1.98 מטר
 מספר:  4
 מכללה:  קולג' קהילתי נורת'איסטרן   אוניברסיטת צפון קולורדו   אוניברסיטת טנסי
 דראפט:  בחירה מספר 17, 2024 לוס אנג'לס לייקרס
 קבוצות כשחקן
 2024–:  לוס אנג'לס לייקרס
דלטון דאגלס קנקט (באנגלית: Dalton Douglas Knecht; נולד ב-19 באפריל 2001) הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בקבוצת לוס אנג'לס לייקרס מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
קריירת מכללות

קנקט נולד בפארגו שבדקוטה הצפונית, וגדל בת'ורנטון שבקולורדו. בין השנים 2019–2021 למד ב"קולג' הקהילתי נורת'איסטרן" שבסטרלינג (קולורדו), ובשנתיים בקבוצת הכדורסל שלה קלע 17.5 נקודות בממוצע למשחק. לאורך התקופה גבה בכ-8 ס"מ, לגובה של 1.98 מטרים.
בשנת 2021 עבר לאוניברסיטת צפון קולורדו. בעונתו השנייה בקבוצה, 2022/2023, הוביל את כל שחקני מחוז "Big Sky", עם ממוצע של 20.2 נקודות למשחק.
בשנת 2023 ניצל את זכותו להמשיך לשנה חמישית בליגת המכללות, והצטרף לאוניברסיטת טנסי. בעונתו היחידה בקבוצה הוביל את שחקני מחוז SEC עם 21.7 נקודות בממוצע למשחק, זכה בפרס השחקן המצטיין של המחוז, ואף נבחר לחמישיית העונה של ליגת המכללות כולה ("First-team All-American").
קריירה מקצועית

קנקט נבחר בבחירה ה-17 של דראפט ה-NBA‏ 2024, על ידי לוס אנג'לס לייקרס. במשחקו ה-11 בליגת ה-NBA, ב-13 בנובמבר 2024, קלע 19 נקודות מול ממפיס גריזליס, כולל 5 מ-5 לשלוש. שלושה ימים לאחר מכן שבר את שיאו האישי כשקלע 27 נקודות (5 מ-10 לשלוש) במשחק מול ניו אורלינס פליקנס, וכעבור שלושה ימים נוספים קלע 37 נקודות (9 מ-12 לשלוש) במשחק מול יוטה ג'אז. במשחק זה השווה את שיא ה-NBA לשלשות של שחקן רוקי במשחק בודד.
הערות שוליים

↑  Dalton Knecht Made Los Angeles Lakers History Against Grizzlies, ספורטס אילוסטרייטד, 14 בנובמבר 2024
↑  Red-hot Dalton Knecht scores 37 points as Lakers win sixth in a row, לוס אנג'לס טיימס, 19 בנובמבר 2024
מריון פריצ'רד

| --- | --- |

פריצ'רד במדי אונרר"א, מלחמת העולם השנייה
 לידה:  7 בנובמבר 1920 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  11 בדצמבר 2016 (בגיל 96) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  פסיכואנליטיקאית, עובדת סוציאלית, לוחמת מחתרת 
 מידע חסידת אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (31 במרץ 1981)  מדליית וולנברג (1996) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  מריון פריצ'רד
 
מריון פריצ'רד (באנגלית: Marion Pritchard; בהולנדית: Marion van Binsbergen;‏ 7 בנובמבר 1920, אמסטרדם, הולנד – 11 בדצמבר 2016, וושינגטון די. סי., ארצות הברית) הייתה חסידת אומות העולם הולנדית-אמריקאית. עובדת סוציאלית ופסיכואנליטיקאית, שפעלה באופן יוצא דופן להצלת יהודים בהולנד בתקופת מלחמת העולם השנייה. פריצ'רד עזרה להציל 150 הולנדים יהודים, רובם ילדים, במהלך הכיבוש הגרמני. היא נכלאה על ידי הנאצים ולאחר מכן, עבדה בשיתוף פעולה עם המחתרת ההולנדית ואף ירתה למוות בהולנדי נאצי.
ביוגרפיה

מריון פריצ'רד נולדה ב-1920 בהולנד כבת לשופט ליברלי ואם בריטית. שנים אחר כך אמרה עליהם כי הם החדירו בה את הנחישות המוסרית ואת הרצון לרדוף אחרי הצדק. בגיל 19, כשלמדה בבית הספר למדעי החברה באמסטרדם, פלשו הנאצים להולנד. הייתה פעילה במחתרת במהלך לימודיה ונעצרה בחשד לקשר זה על ידי הנאצים. הייתה בכלא במשך שבעה חודשים.
באחד הבקרים של אביב 1942, בעודה רוכבת על אופניה, ראתה כיצד גרמנים נאצים תופסים בידיהם וברגליהם ילדים יהודים, בגילאי 2 עד 8, וזורקים אותם למשאית. תגובתה של פריצ'רד למה שראתה הייתה: "הייתי בהלם ודמעות ... ואחרי זה ידעתי שעבודת ההצלה היא חשובה מכל דבר אחר שאני יכולה לעשות". בתחילה פעלה במסגרת המחתרת ההולנדית, והביאה אוכל, בגדים ומסמכים לנמצאים במקום מסתור מפני הנאצים. בהמשך החלה לקחת על עצמה פעילות מסוכנת יותר. כאשר התבקשה להעביר חבילה למעון בחלק הצפוני של המדינה. לאורך המסע, אדם זר מסר לידיה תינוקת. בהגיעה ליעד גילתה כי האנשים להם הייתה אמורה למסור את החבילה נעצרו. היא מצאה מקלט אצל זוג אנשים, אשר לא היו חלק מהמבצע, והסכימו להכניס לביתם אותה ואת התינוקת.
באותו זמן, עבדה בשבתות כמתנדבת במה שנקרא "הכפר לשיפור חברתי", מוסד שבו לימדו משפחות מזניחות כיצד לטפל בילדיהן. עבודת הצלת הילדים שלה החלה כאשר מנהל המוסד ביקש ממנה למצוא מחבוא לילד יהודי והיא לקחה אותו לדירת הוריה. לאחר מכן העבירה ביחד עם חברים 25 ילדים יהודים למחוז גוי בצפון הולנד. הצילה ילדים נוספים על ידי כך שרשמה אותם בעירייה רישום כוזב כילדיה אף על פי שהיה מדובר בפגיעה בשמה הטוב שכן לא הייתה נשואה. ב-1942 עברה לצפון הולנד לעיירה הויזן, וגרה בחלקו האחורי של בית מכרים. אספה לביתה יהודי בשם פרד פולק עם שלושת ילדיו, לאחר שאשתו, שהייתה לא יהודיה, נכלאה בשל פעילותה במחתרת ההולנדית מיד עם לידת בנם השלישי. איכר אחד הביא לה תוספת חלב מדי יום להאכלתם, והיא החביאה את האב וילדיו מתחת לרצפת העץ, עליה הניחה שטיח ושולחן, כשהתינוק מורדם באמצעות כדור שינה. יום אחד הגיע שוטר הולנדי באמצע הלילה, כאשר התינוק היה עדיין מחוץ למחבוא, ומריון ירתה בו, הרגה אותו וידידים שלה מהמחתרת העבירו אותו לקברן שהצליח לקבור אותו תחת זהות שאולה. בשנה האחרונה של המלחמה היה חורף של רעב קשה ומריון יצאה לחפש אוכל. פטרול גרמני תפס אותה על אופניה והחרים אותם ואת המזון שנשאה. מריון אמרה להם בכעס מה דעתה על התנהגותם ועל מנהיגם בגרמנית שוטפת ולתדהמתה החזירו לה את הכל והניחו לה ללכת. אם ושלושת ילדיה שהחביאה בביתה התאחדה עם משפחתה בגרמניה לאחר המלחמה וגם הם היגרו לארצות הברית.
בסך הכל סייעה לכ-150 יהודים, בהם ילדים רבים, סיפקה להם אוכל ובגדים והצליחה להביא רבים מהם למקומות מסתור מפני הנאצים. כשנשאלה במשך השנים על פעילותה, התעקשה להסביר כי לא יכלה לעשות זאת מבלי עזרתם של אנשים אחרים, יהודים ולא יהודים, וכי יהודים שעשו זאת הסתכנו יותר ממנה.
לאחר המלחמה שירתה כעובדת סוציאלית מהולנד מטעם האו"ם במחנות עקורים בגרמניה, שם הכירה שם את בעלה, אנטון פריצ'רד, שהיה קצין לשעבר בצבא האמריקני.
לאחר נישואיהם עברו לגור בארצות הברית ושם גידלו שלושה בנים. היא עבדה בתור פסיכואנליטיקאית ועובדת סוציאלית. המשפחה התגוררה תחילה בניו יורק ובהמשך עברה לבית כפרי בעיירה קטנה בוורמונט. כאשר ורמונט העבירה חוקי "ברית נישואים" שנויים במחלוקת חוותה הטרדה סביב תמיכתה בזכויות קהילת הלהט"ב.
ב-31 במרץ 1981 הכיר מוזיאון "יד ושם" בפריצ'רד כחסידת אומות העולם.
ב-21 בדצמבר 2016, הודיע בנה, ארנולד פריצ'רד, שאמו, מריון פריצ'רד, מתה ב-11 בדצמבר לאחר מאבק ממושך בטרשת עורקים מוחית. בעלה, אחיה ונין אחד שלה נפטרו לפניה.
הערות שוליים

↑  הלכה לעולמה האישה שהצילה עשרות ילדים בשואה, באתר ynet, 21 בדצמבר 2016
1 2  "Stories of Rescue The Netherlands Mario Pritchard". The Jewish Foundation for the righteous. נבדק ב-5 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3  "Profiles in Courage". Keene State College. נבדק ב-4 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Burns, Margie. "Marion Pritchard, Dutch Savior". The International Raoul Wallenberg Foundation. The International Raoul Wallenberg Foundation. נבדק ב-4 בספטמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  LA Times, 20th January 2002, "A Hidden and Solitary Soldier."
↑  חומר התיק של פריצ'רד, באתר יד ושם (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305439905171  GND: 1057728624  ISNI: 0000 0000 4830 4362  LCCN: n2004062342  NTA: 31900287X  VIAF: 19073853   WorldCat (עם VIAF): 19073853
הצלצול 3

| --- | --- |

 מבוסס על:  Spiral 
 בימוי:  פרנסיסקו חוויאר גוטיירס
 הופק בידי:  לורי מקדונלד 
 תסריט:  עקיבא גולדסמן, ג'ייקוב אהרון אסטס, דייוויד לואקה 
 עריכה:  סטיב מירקוביץ' 
 שחקנים ראשיים:  אלכס רו זאק רוריג מטילדה אנה אינגריד לוץ ליזי ברושרה Kayli Carter Andrea Powell וינסנט ד'אונופריו לורה סלייד ויגינס בוני מורגן ג'וני גאלקי איימי טיגרדן דביי צ'ייס 
 מוזיקה:  מתיו מרגסון 
 צילום:  שרון מאיר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט, דרימוורקס 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, פרמאונט, הולו 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 בפברואר 2017 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט אימה, סרט מבוסס יצירה ספרותית, אימה פסיכולוגית, סרט רוחות רפאים 
 הכנסות באתר מוג'ו:   rings
 סרט קודם:  הצלצול 2 
 www.ringsmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
הצלצול 3 (בתרגום חופשי מאנגלית: Rings) הוא סרט אימה אמריקאי, שיצא לאקרנים בשנת 2017 ובוים על ידי פרנסיסקו חוויאר גוטיירס, נכתב על ידי דייוויד לוקואה, ג'ייקוב אהרון אסטס ועקיבא גולדסמן. הוא הסרט השלישי בסדרת סרטי "הצלצול" האמריקאים וממשיך את עלילות הסרט הראשון והשני בסדרה.
עלילה > סוף אלטרנטיבי

בסוף אלטרנטיבי שיצא לסרט, סמארה (ששוכנת בגופה של ג'וליה) יוצאת מהמקלחת ומתקדמת לעברו של הולט. במקביל, הולט מחפש במחשב אחר תרגום לכתב הברייל. כשג'וליה עומדת מאחורי הולט, היא אומרת לו (בקולה של סמארה) לא להסתכל לאחור. למרות זאת, הולט מביט אחורנית ומוצא את מותו. סוף זה מתקשר לסיפור אודות אורפיאוס, המוזכר מספר פעמים במהלך הסרט והסיפור מהווה מעין רמז מטרים לגורל שתי הדמויות הראשיות.
שחקנים

מטילדה לוץ - ג'וליה.
אלכס רו - הולט.
ג'וני גאלקי - גבריאל.
וינסנט ד'אונופריו - גלן בורק.
איימי טיגרדן - סקיי.
בוני מורגן - סמארה מורגן.
הפקה > פיתוח

בינואר 2014, "סרטי פרמאונט" הכריזו שסרט בשם "הצלצול 3D" נמצא בפיתוח עם פרנסיסקו חוויאר גוטיירס על כס הבימוי. באוגוסט 2014, פראמונט נכנסו למשא ומתן עם הכותב עקיבא גולדסמן כדי לכתוב גרסה שלישית לתסריט שיחליף את התסריט של דייוויד לוקה וג'ייקוב אהרון אסטס.
בנובמבר גוטיירס פרסם בחשבון האינסטגרם שלו תמונה עם השם לחדש לסרט (Rings באנגלית).