מגאדת'
היסטוריה > שנות ה-2000

בשנת 2001, מגאדת' חתמו על חוזה עם חברת התקליטים סנקצ'וארי רקורדס, ולאחר זמן קצר הוציאו אלבום חדש, בשם The World Needs a Hero שהוכרז על ידי המעריצים כחזרה מוצלחת לשורשי הת'ראש המוכרים של הלהקה.
ב-3 באפריל 2002, מאסטיין הכריז בפומבי על עזיבתו את הלהקה. הסיבה הרשמית הייתה פגיעה עצבית בידו השמאלית. החברים האחרים החליטו לפרק עקב זאת את הלהקה. הדבר נראה כסופה של להקה בת כמעט 20 שנה.
בהדרגה, הפיזיותרפיה עזרה לידו של מאסטיין להחלים. לאחר שלמד מחדש לנגן על הגיטרה, הוא כתב את אלבום הסולו הראשון שלו ותכנן הנפקה מחודשת של הקטלוג של מגאדת'. בשנת 2004 הוא יצר קשר עם חברי הלהקה המוקדמת עם בקשה לעזרה בהקלטת האלבום החדש שלו שנקרא במקור Blackmail The Universe (שמו של השיר הפותח את האלבום), אך שמו שונה ל-The System Has Failed (ביטוי מתוך השיר השלישי, Kick The Chair שמבקר את מערכת המשפט). בגלל ההסכם עם חברת ההקלטות שלפיו מגאדת' מתחייבת לאלבום נוסף, האלבום היה חייב להשתנות מאלבום סולו לאלבום האחרון של מגאדת'. האלבום הוקלט עם ויני קוליוטה על התופים, כריס פולאנד (שניגן עם מגאדת' בשנות ה-80) על גיטרה מלווה וג'ימי לי סלואס על גיטרת הבס. כמו שדייב מאסטיין אמר: "מגאדת' באיטיות קמה לתחייה".
לאחר צאת האלבום בתחילת יולי 2004, The System Has Failed זכה לביקורות טובות כאלבום שמחזיר את מגאדת' ל"תור הזהב" מסוף שנות ה-80 ותחילת שנות ה-90, ואף הגיע למקום ה-18 ברשימת הבילבורד האמריקני. לאחר הוצאת האלבום הוחלפו פולאנד, סלואס וקוליוטה בבסיסט ג'יימס מקדונו והאחים גלן ושון דרובר על הגיטרה והתופים. במהלך השנתיים העוקבות חברי הלהקה יצאו לסיבובי הופעות ברחבי העולם ולאחר מכן לסיבוב הופעות שנקרא בשם Gigantour, שהתמקד בארצות הברית וקנדה והשתתפו בו להקות נוספות. מאסטיין יזם את הפסטיבל על מנת לעודד הופעות מטאל ואת פעילותן של להקות אחרות. סיבוב ההופעות הגיע לממדים כאלו שהוא הצטייר כאירוע המתחרה ב"Ozzfest", אותו ארגן אוזי אוסבורן. בהופעה בארגנטינה, מאסטיין הפתיע את הקהל והודיע שמגאדת' תמשיך לפעול ותוציא אלבום נוסף.
במהלך התקופה שלאחר הוצאת "The System Has Failed", מגאדת' בהרכבה החדש הגבירה את פעילותה: מאסטיין עבר להשתמש בגיטרות של חברת "Dean" ובעקבותיו גם עבר גלן דרובר. ב-21 במרץ 2006 יצא מארז האוסף "Arsenal of Megadeth" ב-DVD, וב-15 במאי 2006 מגאדת' חתמה עם חברת הפקות המטאל הידועה Roadrunner Records. ב-10 בפברואר 2006 הבסיסט ג'יימס מקדונו הוחלף בג'יימס לומנזו וב-15 במרץ, הקמע המצויר של מגאדת' "Vic Rattlehead" עוצב מחדש בתחרות מעצבים גרפיים באתר DeviantArt.com. ב-22 באוגוסט וב-5 בספטמבר הלהקה הוציאה אלבום הופעה כפול ו-DVD של סיבוב ההופעות Gigantour משנת 2005. ב-2 בדצמבר יצא אלבום ההופעה "That One Night: Live in Buenos Aires" שצולם בהופעה בבואנוס איירס, ארגנטינה.
לאחר גיבושם של שירים חדשים, ב-19 באפריל 2006 חברי הלהקה החלו להקליט באנגליה את אלבומם האחד עשר. במספר קטעי תיפוף שהוקלטו, שון דרובר השתמש בציוד של ג'ון בונהאם מלד זפלין. לאחר הפסקה לסיבוב ההופעות Gigantour 2006, הלהקה חזרה ב-21 בנובמבר להקלטת האלבום בקליפורניה. ב-4 במרץ 2007 שוחררה רשימת השירים שתופיע באלבום. לבסוף, ב-15 במאי 2007 יצא לאור האלבום החדש של מגאדת', United Abominations, כשעל עטיפתו ניתן לראות את ויק בגרסתו החדשה על רקע בניין האו"ם המותקף (שהופיע גם על עטיפתו של Peace Sells...But Who's Buying?). האלבום כלל 11 שירים, שחלקם הושמעו מוקדם יותר בהופעות חיות, ברדיו או ניתנו לשמיעה או הורדה מאתר הלהקה. האלבום עוסק כקודמיו בנושאים פוליטיים שונים (United Abominations, שם האלבום, הוא עיוות של United Nations) ומסתמן כאחד המוצלחים ביותר של מגאדת', שהגיע למקום השמיני ברשימת הבילבורד האמריקני.
ב-9 באוקטובר 2007 הוציאה הלהקה מארז מיוחד הנקרא Warchest ("תיבת מלחמה"). על עטיפת המארז צויר איור ממוחשב של שרשיר כדורי רובה, אשר מובלט החוצה מהמארז. המארז מכיל חמישה דיסקים: שלושת הראשונים מכילים שירים ודמואים אותם הקליטה הלהקה בין השנים 1985 ל-2004, הרביעי מכיל הקלטה של הופעה חיה שנערכה ב-1990 באנגליה והחמישי הוא DVD של הופעה שהוקלטה ב-1992 באולם ההאמרסמית' אפולו שבלונדון.
ב-15 בספטמבר 2009 יצא אלבומם הבא של הלהקה, Endgame, הפעם עם כריס ברודריק כגיטריסט מוביל. האלבום הגיע למקום התשיעי ברשימת הבילבורד 200, למקום הראשון ברשימת אלבומי ההארד רוק ולמקום שני ברשימת אלבומי הרוק. הוא קיבל ביקורות טובות ונחשב לממשיך את הצלחתו של האלבום הקודם. יש שהשוו את האלבום עם אלבום מוקדם של הלהקה, So Far, So Good... So What!.