stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצעד הפזמונים העברי השנתי (ה'תש"ן–ה'תשנ"ט)
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תש"ן–ה'תשנ"ט > ה'תשנ"ז-1997

אייל גולן הוא הזמר הראשון מהסגנון הים התיכוני שנבחר לזמר השנה של רשת ג', לאחר שהוציא בשנה זו את אלבומו "בלעדייך". להקת טיפקס נבחרת ללהקת השנה, והיוותה בכך אישור נוסף להטמעת הז'אנר הים תיכוני בפופ הישראלי. יהודה פוליקר הוציא אלבום ההופעה בקיסריה, יהודית רביץ הוציאה את אלבומה "איזו מן ילדה" ואביתר בנאי הוציא את אלבום הבכורה שלו. אלבומי בכורה הוציאו גם מיקה קרני ורונית שחר אך לזמרת השנה נבחרה איגי וקסמן. שיר השנה הוא "כל מה שתרצי" המבוצע על ידי רמי קלינשטיין. דירוג הרשת לשנה זו:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. "כל מה שתרצי" – רמי קלינשטיין (רמי קלינשטיין)  2. "צאי אל החלון" – אייל גולן ואתניקס (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  3. "לב של גבר" – אייל גולן (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  4. "אהוב יקר" – רונית שחר (רונית שחר)  5. "עוד שבת" – טיפקס (קובי אוז)  6. "כבר עכשיו" – ירמי קפלן (ירמי קפלן)  7. "יום מעונן" – היי פייב (שי להב)  8. "פנים אל מול פנים" – יהודה פוליקר (יעקב גלעד/יהודה פוליקר)  9. "סתם" – טיפקס (קובי אוז)  10. "מתי נתנשק" – אביתר בנאי (אביתר בנאי)  11. "מיטשל" – מיקה קרני (מיקה קרני)  12. "לא מחכה יותר לדוור" – איגי וקסמן (איגי וקסמן/צחי הר נבו)  13. "דברים שרציתי לומר" – יהודה פוליקר (יעקב רוטבליט/יהודה פוליקר)  14. "תתקעו בחצוצרה" – שב"ק ס ופישי הגדול (שב"ק ס ופישי)  15. "למה הלכת ממנו" – טיפקס ושרית חדד (קובי אוז)  16. "שמתי לי פודרה" – אביתר בנאי ואפרת בן צור (על פי אמא אווזה בתרגום אורי סלע/אביתר בנאי)  17. "מהרי נא" – אהוד בנאי (אהוד בנאי)  18. "סוף העולם" – אביב גפן וברי סחרוף (אביב גפן)  19. "בורח" – נמרוד והבודדים (נמרוד שיקלר)  20. "אני" – היי פייב (אמיר פיי גוטמן/שי להב) |  |  21. "שיר תקווה" – אביב גפן (אביב גפן)  22. "גולה גולה" – אתניקס עם אג'אר (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  23. "רק בשביל לקבל חיבוק" – איפה הילד? ואיגי וקסמן (חמי רודנר)  24. "לא יכול לעצור את זה" – יובל בנאי (יובל בנאי)  25. "אין לנו מה להפסיד" – היי פייב (דן תורן/שי להב)  26. "דון קיחוטה" – דנה אינטרנשיונל (נינו אורסיאנו)  27. "תישארי עוד קצת" – רמי קלינשטיין (צרויה להב/רמי קלינשטיין)  28. "איתו לנצח" – קרח תשע (נועם רותם, רועי הדס, אוהד קוסקי, אורי מייזלמן ורון גלעד)  29. "בדרך למילווקי" – איגי וקסמן (איגי וקסמן/שרון הולצמן)  30. "היווניה הגדולה שמחה" – היווניה (ערן פריאון/ערן פריאון ועופר פריאון)  31. "לעינייך הכחולות (רמיקס)" – יהודה פוליקר ויזהר אשדות (יהודה פוליקר)  32. "היא שלו והוא שלה" – ריקי גל ומתי כספי (אהוד מנור/רחל כספי)  33. "הלא נודע" – דני סנדרסון (דני סנדרסון)  34. "איזו מין ילדה" – יהודית רביץ (יהודית רביץ)  35. "אני אוהב אותך ממש מוגזם" – טיפקס (קובי אוז)  36. "קפה אלהמברה" – מרגלית צנעני (רחל שפירא/מרגלית צנעני)  37. "כלום לא עצוב" – אביתר בנאי (אביתר בנאי)  38. "אפשר אהבה" – היי פייב (גיל צרנוביץ'/שי להב)  39. "צל כבד" – כשניקו תתחיל לדבר (פטריק סבג)  40. "אין מדינה לאהבה" – נורית גלרון (יהונתן גפן/צביקה פיק) |
רשימת המצעדים השנתיים בשנים ה'תש"ן–ה'תשנ"ט > ה'תשנ"ט-1999

שרית חדד קטפה את תואר זמרת השנה של קול ישראל וגברה על ריטה ואלבומה הכפול "תפתח חלון". זוהי הפעם הראשונה שזמרת מהז'אנר המזרחי – ים תיכוני זכתה למעמד כזה. אייל גולן זכה בתואר זמר השנה בפעם השלישית ברציפות, וגבר על אביב גפן שהוציא את האלבום "לילות לבנים", ברי סחרוף ואלבומו "נגיעות", עברי לידר באלבום "יותר טוב כלום מכמעט" ומאור כהן אשר הוציא את אלבום הבכורה שלו "טוב לנו יחד" כסולן. כנסיית השכל נבחרה ללהקת השנה וגברה על אתניקס, טיפקס, היי פייב, ולהקת גאיה שפרצה באותה השנה. את תואר "תגלית השנה" קטף נמרוד לב, שגם ביצע את שיר השנה של קול ישראל, "זה כל הקסם" ביחד עם אורלי פרל שהייתה בתקופה זו בת זוגו. שנה זו אופיינה בכמה צמדי זמרים אשר חברו זה לזה כמו אריק איינשטיין ושלום חנוך עם האלבום מוסקט, מאיר בנאי וארקדי דוכין עם אלבומם המשותף, ואתי אנקרי ודוד ד'אור אשר חברו להופעה משותפת. המצעד השנתי של קול ישראל (רשת ג') לשנה זו:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  1. "זה כל הקסם" – נמרוד לב ואורלי פרל (נמרוד לב)  2. "כמו סינדרלה" – שרית חדד (דוד זיגמן/יוסי בן דוד)  3. "תפתח חלון" – ריטה (ריטה/רמי קלינשטיין)  4. "הסתכלי אלי" – אייל גולן (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  5. "אהבה אסורה" – זהבה בן (ישי אמיר)  6. "יום הולדת" – עדן (ארצ'י בטלר, ג'קי עובד, יעקב לאמעי, יצחק ברנס ומשה דץ)  7. "כשאני איתך אני כמו דג" – טיפקס ושרית חדד (קובי אוז)  8. "אנחנו לא צריכים" – שלמה ארצי (אבי קורן/שמואל אימברמן)  9. "היינו עושים אהבה" – כנסיית השכל (רן אלמליח/דוד רסד, יורם חזן ורן אלימלח)  10. "מקסיקו" – אביב גפן (אביב גפן)  11. "למיה יש אקדח" – כנסיית השכל (רן אלמליח/יורם חזן)  12. "ככה זה (לאהוב אותך)" – ברי סחרוף (ברי סחרוף)  13. "בעירי" – אייל גולן (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  14. "שיר לאהבה" – גאיה (איילת ציוני וגילי ליבר/גילי ליבר)  15. "מחר אני בבית" – אתניקס (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  16. "סמי וסומו" – טיפקס (קובי אוז)  17. "בחולצת פסים" – עברי לידר (עברי לידר)  18. "עבדים" – ברי סחרוף (ברי סחרוף)  19. "לילות לבנים" – אביב גפן (אביב גפן)  20. "הכי יפה בעולם" – מאור כהן (מאור כהן) |  |  21. "לב חולה" – אייל גולן (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  22. "יהודה יהודה" – השמחות (ישראל ברייט)  23. "חופשי ומאושר" – היי פייב (דודו ברק/בעז שרעבי)  24. "קמיעות" – אתניקס (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  25. "לוליטה" – אתי אנקרי ודוד ד'אור (אתי אנקרי)  26. "כל אחד רוצה" – אריק איינשטיין ושלום חנוך (שלום חנוך)  27. "או שכן או שלא" – ריטה (עירית לינור/רמי קלינשטיין)  28. "כשזה עמוק" – קורין אלאל ואביתר בנאי (ענבל פרלמוטר וקורין אלאל/קורין אלאל)  29. "רומיאו ויוליה" – אביב גפן (אביב גפן)  30. "לילה בלי כוכב" (גרסת 1998) – שימי תבורי (יואל ריפל/עוזי חיטמן)  31. "מסך עשן" – אריאל זילבר (אריאל זילבר)  32. "המכתב הראשון" – ריטה (יאיר לפיד/רמי קלינשטיין)  33. "שמור על עצמך" – אריק איינשטיין ושלום חנוך (אריק איינשטיין/שלום חנוך)  34. "ממשיך לצעוד" – היי פייב (אמיר פיי גוטמן)  35. "מה ידוע על היום הזה" – מאור כהן (מאור כהן)  36. "יותר טוב כלום" – עברי לידר (עברי לידר)  37. "האינטרנט שלי" – אתניקס (זאב נחמה/זאב נחמה ותמיר קליסקי)  38. "אהבה קצרה" – מאיר בנאי וארקדי דוכין (מאיר בנאי)  39. "קולה וברה" – ירמי קפלן (ירמי קפלן)  40. "וואו" – ג'ירפות (גלעד כהנא) |
נתונים סטטיסטיים > אמנים בעלי המספר הרב ביותר של שירים במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'

| אמן | מספר השירים שנכנסו למצעד |
| --- | --- |
אתניX: 35
אביב גפן: 18
ריטה: 15
שלמה ארצי: 12
דנה אינטרנשיונל: 10
| מצעדי שירים |
| --- | --- | --- |
| ישראל ישראל | המצעד הבין-לאומי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד העברי של מדיה פורסט: 2009–2019 • 2020 ואילך המצעד הבין-לאומי השנתי: 1963–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  המצעד העברי השנתי: ה'תשכ"ג–ה'תשכ"ט • ה'תש"ל–ה'תשל"ט • ה'תש"ם–ה'תשמ"ט • ה'תש"ן–ה'תשנ"ט • ה'תש"ס–ה'תשס"ט • ה'תש"ע–ה'תשע"ט • ה'תש"ף ואילך   המצעד היהודי • מצעד המוזיקה היהודית השנתי של קול פליי |  |
| ארצות הברית ארצות הברית | לפני אוגוסט 1958: 1940–1949 • 1950–1958  אחרי אוגוסט 1958: 1958–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי: 1952–1959 • 1960–1969 • 1970–1979 • 1980–1989 • 1990–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך  מצעד הדאנס הבריטי: 2000–2009 • 2010–2019 • 2020 ואילך |  |
| מצעדים נוספים | המצעד הרשמי של גלגלצ • העשירייה • היטליסט |  |
להקת אתניX הצליחה להביא את מספר הלהיטים הרב ביותר למצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' במהלך העשור (35 שירים)
המוות המוזר של אירופה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דאגלס מארי
 שפת המקור:  אנגלית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת בלומסברי 
 הוצאה בשפת המקור:  הוצאת בלומסברי
 תאריך הוצאה:  2017
 מספר עמודים:  363
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  סלע מאיר
 תרגום:  אורי רדלר
 
המוות המוזר של אירופה הוא ספר שנכתב בשנת 2017 על ידי הסופר והעיתונאי הבריטי דאגלס מארי, אודות תופעת ההגירה ליבשת אירופה בעשורים האחרונים. בספרו טוען מארי כי תהליך ההגירה ההמוני אל אירופה בשני העשורים האחרונים, בעיקר ממדינות אפריקה, המזרח התיכון ומזרח אסיה, מוביל לשינוי פניה ולאובדן הצביון הלאומי של מדינותיה.
הספר פורסם תחילה בבריטניה, בשם The Strange Death of Europe. מאוחר יותר פורסם גם בארצות הברית, ובהמשך תורגם לשפות נוספות. הספר יצר הד ושיח ציבורי אודות היקף תופעת ההגירה והשפעתה על חיי האירופים. בספרו מציג דאגלס את הגבלת ההגירה כנושא שהוא טאבו ורבים מפרשים את עצם העיסוק בו כגזענות, ומראה כיצד פוליטיקאים ואנשי ציבור שילמו מחיר אישי על נקיטת עמדה בנושא.
תוכן

הטיעון המרכזי של מארי לאורך כל הספר הוא שתהליך ההגירה לאירופה, אשר צבר תאוצה בשני העשורים הקודמים לכתיבת הספר (החל מסוף שנות ה־90), עלול להביא לשינויים קיצוניים בפני החברה האירופאית ובכך להביא להרס ביבשת כולה. במהלך הספר, מארי מנתח את הסיבות להתרחבות ההגירה ממדינות העולם השלישי למדינות אירופה השונות, ונותן דגש מיוחד לניתוח מעשיהם והצהרותיהם של מנהיגי מדינות אירופה הגדולות, בדגש על גרמניה, צרפת ובריטניה. מארי מעלה פעמים רבות את הטיעונים של תומכי ההגירה, בין אם מסיבות אידאולוגיות או פרקטיות, ונותן להם טיעוני נגד משלו, המבוססים לרוב גם על נתונים סטטיסטיים.
זאת ועוד, הסופר מציג עדויות ששמע מפי מהגרים שהגיעו לנקודות ביניים במסע ההגירה שלהם, דוגמת איים דרומיים באיטליה וביוון. לצידם, מוצגים גם האירועים המרכזיים בנושא ההגירה לאירופה משנות האלפיים, דוגמת ספינת המהגרים שטבעה בלב ים בדרכה מצפון אפריקה לאיטליה בשנת 2013, ובה נספו כ-400 מהגרים. מארי דן בפן המוסרי של חילוץ המהגרים, לצד ההשלכות הפרקטיות של מדיניות התומכת בהגירה שננקטה ברחבי אירופה בתקופת הזמן המדוברת. הסופר מעלה לדיון גם את שאלת צביונה של החברה האירופאית והרב־תרבותיות שמביאה עימה ההגירה, כולל קונפליקטים בין החברה הנוצרית המקומית לחברת המהגרים האסלאמית ברובה.
ראו גם

משבר ההגירה באירופה
טרונדהיים

טרונדהיים (בנורווגית: Trondheim; או: טרונהם) היא עיר במרכז נורווגיה, השלישית בגודלה במדינה. העיר, השוכנת על גדות נהר נידלבה ופיורד טרונדהיים, שוכנת במחוז טרנדלג (והייתה בירתו של המחוז הישן סר טרנדלג עד 2018) ומהווה מרכז אזורי של מסחר, תעשייה, חינוך, תחבורה ודת. בשנת 2018 חיו בעיר 183,378 תושבים.
בטרונדהיים קהילה יהודית קטנה, ולה בית כנסת אחד, שהוא בית הכנסת השני הצפוני ביותר בעולם. חיי התרבות של העיר שוקקים, ונערכים בה מספר פסטיבלים, הזוכים להד רב. בעיר מצויים האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה (NTNU) ועוד 11 בתי ספר גבוהים, ובסך הכול לומדים בה כ־20,000 סטודנטים.
העיר הוקמה בשנת 997 על ידי המלך הוויקינגי אולף הראשון, שבחר במקום זה הודות למזג האוויר הממוזג. מתקופות קדומות, ועוד לפני הקמתה, היא שימשה כמקום הכתרתם של מלכי נורווגיה, ועד היום נערך בה הטקס הסמלי של הכתרת המלכים החדשים.
גאוגרפיה ואקלים

טרונדהיים שוכנת בקצה חצי אי קטן במפגש של נהר הנידלבה ופיורד טרונדהיים (Trondheimsfjorden), על קו הרוחב 63.44°. העיר מוקפת באזור של גבעות מיוערות, שהנקודה הגבוהה ביותר בו היא גבעת סטורהיה (Storheia), המתנשאת לגובה 565 מ' מעל פני הים. קרבתה (כ 350 קילומטר) לחוג הארקטי (קו הרוחב 66.5° צפון) מביאה לדמדומים מאוחרים בקיץ, כמעט עד כדי שמש חצות. במועד היפוך הקיץ, היום הארוך ביותר בשנה, זורחת השמש בסביבות השעה 3:00 ושוקעת בסביבות 23:40. בין 20 במאי ל-20 ביולי שוקעת השמש אך מעט תחת האופק, ועל כן ניתן גם בלילה להבחין באור דמדומים תמידי. לעומת זאת במועד היפוך החורף, היום הקצר ביותר בשנה, השמש זורחת רק לקראת השעה 10:00 ושוקעת כבר לקראת 14:30.
האקלים בטרונדהיים הוא אקלים ימי באופן ניכר, אך הוא מוגן יחסית מפני מזגי אוויר סוערים. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה בעיר היא 35 מעלות צלזיוס, ב-22 ביולי 1901, והנמוכה ביותר היא 26.1- צלזיוס, בפברואר 1890. על אף קרבתה לחוג הקוטב הצפוני, שורר בעיר אקלים חמים ונוח יותר מכפי שאופייני לקו הרוחב שלה, הודות לזרם הגולף.
שם העיר

במהלך ההיסטוריה שונה שמה של העיר פעמים רבות. העיר הוקמה בשנת 997 בשם "קאופאנגן" (Kaupangen), אשר פירושו "מקום שוק". במהרה שונה השם ל"נידארוס" (Nidaros; נורדית עתיקה: Niðaróss), שפירושו "שפת הנהר ניד (לבה)", ונקראה כך עד תקופת ימי הביניים המאוחרים, אז שונה שמה ל"טרונדהיים" (Trondheim; נורדית עתיקה: Þróndheimr). בתקופת דנמרק-נורווגיה (1536- 1814) נכתב שם העיר "Trondhjem". פירוש המילים "heim" "hejm" ו "heimr" הוא "בית", ו"Trønder" הוא שם של שבט, ומכאן - פירוש השם "טרונדהיים" הוא "בית הטרונדרים".
בין התאריכים 1 בינואר 1930–6 במרץ 1931 היה שם העיר "נידארוס", בעקבות החלטה שעניינה היה לקשר את העיר לעברה המפואר, על אף שתוצאות משאל העם בנושא הראו יתרון גבוה למעדיפי השם "טרונדהיים": 17,163 לעומת 1,508. לאחר מהומות שהתחוללו בעקבות החלפת השם, הוחזר שם העיר ל"טרונדהיים".
בין השנים 1940–1945, תקופת הכיבוש הנאצי, נקראה העיר "Drontheim", כשמה הגרמני של העיר. כיום, הוגים רוב תושבי טרונדהיים את שמה של עירם "טרוֹניָאם" (Tronnyam), על פי הטרנדרסק (Trøndersk), הניב המקומי שלהם.
אתרים בעלי עניין > קתדרלת נידארוס

קתדרלת נידארוס, אשר הוקמה בשנים 1070–1300, מהווה את אחד הסמלים הבולטים של העיר. הכנסייה נבנתה במקורה בסגנון רומנסקי, אך לאחר שעברה כמה וכמה שריפות, שופצה בסגנון הגותי, וכיום רק חלקים אחדים ממנה נותרו מהבניין המקורי. החל מ-1400 שימשה הקתדרלה ככנסיית ההכתרה של מלכי נורווגיה. עד המאה ה-16 הייתה הכנסייה מוקד מרכזי של עלייה לרגל לנוצרים, היות שהוקמה על קבר "אולף הקדוש", הקדוש אולף הרלדסון אשר השליט את הנצרות בנורווגיה. במאה ה-16 התפשטה הרפורמציה הפרוטסטנטית, והעלייה לרגל פסקה. כיום מהווה הכנסייה אתר תיירות.
אתרים בעלי עניין > ארמון הארכיבישוף

ארמון הארכיבישוף הוא מן המבנים העתיקים הבולטים בטרונדהיים. הארמון הוקם במחצית השנייה של המאה ה-12, עת הפכה העיר למושבו של הארכיבישוף הכללי של נורווגיה, שקבע את משכנו בעיר. ארמון הארכיבישוף בטרונדהיים הוא אחד הארמונות השמורים ביותר מסוגו בכל אירופה. לאחר הרפורמציה בשנת 1537 הפך הארמון למקום מושבם של שליטי דנמרק, ובסביבות שנת 1700 הוא עבר לשימוש צבאי. כיום משמש הארמון לפעילויות רשמיות ולתיירות.
אתרים בעלי עניין > בקלנדט (Bakklandet)

הבקלנדט היא שורה של בתי עץ ישנים צבעוניים על שפת הנידלבה, אשר שימשו במקורם כמקום מגוריהם של בני מעמד הפועלים. כיום מהווה הבקלנדט מרכז של חנויות ובתי קפה, וביקור בבתי העץ הישנים.
אתרים בעלי עניין > חומת העיר

על יד המצר בין נהר הנידלבה ופיורד טרונדהיים, בפארק שנקרא סקאנסן, נמצאים שרידים של ביצורי העיר המערביים העתיקים. פארק סקאנסן השוכן סביבם כיום הוא אתר נופש פופולרי, המציע תצפית אל הפיורד.
אתרים בעלי עניין > מבצר קריסטיאנסטן

מבצר קריסטיאנסטן (Kristiansten) הוא מבצר עתיק העומד במרכזה של טרונדהיים, ומציע תצפית על העיר וסביבתה. המבצר הוקם בשנת 1681 לאחר שרפה שהתחוללה בעיר. בעברו שימש המבצר מוקד להדיפת הפלישה השוודית ב-1718, ובו הוצאו להורג חברי המחתרת הנורווגית בימי הכיבוש הנאצי (1940-1945). כיום מהווה המבצר אתר תיירות מסודר.
אתרים בעלי עניין > מונקהולמן (Munkholmen)

מונקהולמן הוא אי לנגד נמלה של טרונדהיים. המבנה באי הוקם ב-1681, לאחר אותה השרפה שבעקבותיה נבנה מבצר קריסטיאנסטן, ושימש כבית סוהר ומקום הוצאה להורג. כיום מהווה האי אתר בילוי וביקור.
אתרים בעלי עניין > זוקרהוסט (Sukkerhuset)

זוקרהוסט הוא מפעל אשר הוקם בעיר ב-1754, המפעל הישן ביותר בנורווגיה, אשר בזמנו היה הבניין הגדול ביותר בעיר. כיום משמש הבניין את אוניברסיטת NTNU ואת המכללה להנדסה.
אתרים בעלי עניין > מגדל טיהולט

מגדל טיהולט (Tyholt) הוא המגדל הגבוה ביותר בטרונדהיים, ומתנשא לגובה של 120 מטר מעל פני הקרקע. המגדל משמש לרדיו וטלוויזיה, ומהווה גם גורם משיכה לתיירים, היות שהוא מציע תצפית על כל טרונדהיים וסביבותיה.
אתרים בעלי עניין > מוזיאונים

בין המוזיאונים החשובים שבעיר:
טרונדהיים קונסטמוזאום (Trondhjems Kunstmuseum) - מוזיאון לאמנות.
סווירסבורג טרנדלג פולקמוזאום (Sverresborg Trøndelag Folkemuseum) - מוזיאון לתרבות היסטורית, השוכן בטירת סוורסבורג.
טלמוסט (Telemuseet) - מוזיאון לטכנולוגיית תקשורת .
ויטנסקאפסמוסט (Vitenskapsmuseet) - מוזיאון לטבע וטכנולוגיה.
ויטנסנטרט (Vitensenteret) - מרכז המדעים של טרונדהיים.
מוזיאון רינגבה (Ringve) - מוזיאון רינגבה הלאומי למוזיקה וכלי נגינה.
נורסק רטסמוזאום (Norsk Rettsmuseum) - המוזיאון הלאומי לצדק.
ספורוויסמוּסט (Sporveismuseet) - מוזיאון מסילת רכבת.
יודיסקה מוזאום (Det jødiske museum) - המוזיאון היהודי.
יהודים

הקהילה היהודית של טרונדהיים היא אחת הקהילות הצפוניות ביותר בעולם. לקהילה בית כנסת אחד ואף מוזיאון יהודי. מנהיגת הקהילה היא ריטה אברהמסן.
היהודים הראשונים הגיעו לטרונדהיים בשנת 1880. בשנת 1899 הוקם בית הכנסת הראשון של הקהילה, אשר שימש במשך 26 שנים, עד שהוקם בית הכנסת החדש. במפקד אוכלוסין שנערך בשנת 1900 נספרו 119 יהודים, רובם התפרנסו ממסחר. בשנת 1925, לאחר שנספרו 326 חברים בקהילה, החליטו בני הקהילה להקים בית כנסת גדול יותר, וזה נחנך באותה שנה.
בשנת 1940 פלשה גרמניה הנאצית לנורווגיה, ושנה לאחר מכן החרימו הנאצים את בית הכנסת, השחיתו אותו קשות ואף הפכו אותו לאורוות סוסים. יהודים רבים נמלטו לשוודיה, ובשנת 1942 נאסרו והוגלו כל 135 יהודי העיר הנותרים לאושוויץ. רק 5 מהם שרדו לבסוף.
בשנת 1945, לאחר סיום המלחמה, שבו מספר יהודים לטרונדהיים, ובמפקד שנערך באותה שנה נספרו 123 חברים בקהילה. לאחר שנתיים שוחזר בית הכנסת, ובשנת 1997 הוקם המוזיאון היהודי.
חלוקה מנהלית

באחד בינואר 2005 אורגנה העיר מחדש לארבעה רבעים מתוך חמישה (רובע ביאזן (Byåsen) הוכנס אל תוך מידטביין), עם משרדי שירותים חברתיים נפרדים לכל אחד מהם.
סטטיסטיקות אוכלוסין ברובעי העיר נכון ל-1 בינואר 2005:
מידטביין - Midtbyen) 42,467)
אסטביין - 30,171 (Østbyen)
לרקנדל - 44,273 (Lerkendal)
היימדל - 30,099 (Heimdal)
תיירות

טרונדהיים מציעה אטרקציות תיירותיות שונות ומגוונות. אחת הבולטות בהן היא מבניה העתיקים, הפתוחים בזמנים שונים במשך השנה. בקיץ פתוחים ענפי החופים: דיג, שחייה, שיט וכדומה וכמו כן סיורים בגבעות הסובבות את העיר. בחורף משגשגים חיי הלילה, שכן הלילות ארוכים ומוארים, ובעיקר לקראת סוף החורף פורח ענף הסקי, בייחוד באזורי הסקי ביאמארקה (Bymarka) ואסטנסטדמרקה (Estenstadmarka). בעיר קיים גם שירות תיירותי של ספינות המשייטות לאורך חופי העיר וסביבתם. מוזיאונים ובתי מלון רבים ישנם בעיר גם כן.
חינוך

לטרונדהיים מסורת ארוכת שנים של חינוך, ובייחוד של מדעים. בשנת 1210 הוקם בעיר בית הספר הראשון בנורווגיה, ובשנת 1870, עם תנופת החינוך שהתחוללה בעיר, הוקם בעיר בית הספר הטכני הראשון. האחרון הוא כיום פקולטת הטכנולוגיה בקולג'-אוניברסיטת סר טרנדלג. בעיר קיימת גם האוניברסיטה הנורווגית למדעים וטכנולוגיה (NTNU) בה לומדים כ-20,000 סטודנטים. זוהי האוניברסיטה השנייה בגודלה בנורווגיה, לאחר אוניברסיטת אוסלו. מלבד זאת קיימים בעיר קיימים בסך הכול אחד-עשר בתי ספר גבוהים, אחד הידועים שבהם הוא טרונדהיים קתדרלסקול. ארגון הסטודנטים של טרונדהיים נקרא SIT.
ארבעת מוסדות המדעים הגדולים בעיר, NTNU, קולג'-אוניברסיטת סר טרנדלג, בית החולים על שם אולף הקדוש וקרן המחקר SINTEF מהווים את גוש המדעים הגדול ביותר בסקנדינביה.
תחבורה

היות שטרונדהיים נמצאת במרכז המדינה, היא מהווה מרכז תחבורתי חשוב, וקיימים בה אמצעי תחבורה רבים. על מיקומה האסטרטגי במרכז המדינה מוסיף הכביש המהיר E6 העובר דרכה.
כ-32 קילומטר מצפון-מזרח לעיר נמצא נמל התעופה ורנס (Værnes), בעיירה סטיירדל (Stjørdal). נמל התעופה מחובר ליעדים בכל רחבי נורווגיה ואירופה, וארבעת הקווים האוויריים שפועלים בעיר הם SAS, נורוויג'ן אייר שאטל, Widerøe ו-KLM. נמל התעופה מחובר לטרונדהיים בקווי אוטובוסים, היוצאים כל רבע שעה.
בעיר קיימת גם מסילת רכבת, המחברת אותה לצפון נורווגיה ולדרומה, וכמו כן לסטוקהולם שבשוודיה. טרונדהיים מחוברת בספינות לשני קצוות המדינה: משירקנס בצפון לברגן שבדרום, ובאוטובוסים לאוסלו ולברגן שבדרום.
תרבות

בעיר מתקיימים חיי תרבות שוקקים המתפרשים על תחומים שונים. בתחום המוזיקה פועלים הפילהרמונית של טרונדהיים ותזמורת "הסולואים של טרונדהיים", וכמו כן להקות וזמרים רבים, הידועים ברחבי נורווגיה. פסטיבלים רבים המתקיימים בעיר מהווים אבן שואבת לתיירים ומאפיין בולט של העיר. עם הפסטיבלים הנודעים שנערכים בעיר נמנים פסטיבל אולף הקדוש ופסטיבל הג'אז של טרונדהיים. תיאטרון טרנדלג שבעיר הוא התיאטרון הישן ביותר בצפון אירופה שעודו פעיל, ויחד עמו ישנם עוד שני תיאטראות בעיר. מלבד זאת פעילים בעיר גם מועדוני ריקודים, בית קולנוע וספריות. העיתון העירוני אדרסאויזן, הפועל מאז 1767, הוא העיתון הישן ביותר בנורווגיה.
פוליטיקה

מועצת העיר של טרונדהיים מורכבת מ-85 חברים נבחרים, ולכל אחד מהם סגן. הישיבות נערכות בראשות ראש העיר, וראש מזכירות המועצה משמש גם כמזכיר הראשי של העיר. מאז הבחירות האחרונות, שהתקיימו ב-2003, חברות במועצה אחת-עשרה מפלגות שונות. ראש העיר הנוכחית היא ריטה אוטרוויק (Rita Ottervik), ממפלגת העבודה הנורווגית (AP).
ספורט

בעיר פעילה קבוצת הכדורגל הוותיקה רוזנבורג (הוקמה ב-1917), החברה בליגת העל הנורווגית, וכמו כן מצליחה גם מחוץ למדינה. הקבוצה שברה שיא כשזכתה באליפות במשך 13 עונות רצוף (2004-1992), מספר הזכיות הרצוף השני באורכו באירופה. בישראל נודעה רוזנבורג בעיקר לאחר שמנעה בשנת 2004 מאלופת המדינה, מכבי חיפה, לעלות לליגת האלופות כאשר כבשה שער בדקה ה-89 באצטדיון רמת גן. מקורה של הקבוצה הוא ברובע המזרחי של העיר.
בעיר פעילה גם קבוצת כדורגל הנשים טרונדהיימס-ארן (Trondheims-Ørn), הנחשבת לידועה ביותר בנורווגיה. גם קבוצה זו הוקמה בשנת 1917. בעיר פעילים מועדוני ספורט רבים, שהידועים ביניהם ביאזן אידרטסלאג (Byåsen Idrettslag) ושטרינדהיים אידרטסלאג (Strindheim Idrettslag).
תחומי ספורט אחרים בעיר הם אתלטיקה, ניווט, אמנויות לחימה, סיף, אגרוף, רכיבה על אופניים, רכיבה על סוסים, כדור-יד, הוקי קרח, שחייה וסקי.
כלכלה

טרונדהיים מהווה גם מרכז כלכלי חשוב, וכלכלתה מחזיקה בנתח ניכר מהשוק הסקנדינבי, וכמו כן חלקה מיוצא לצפון-מערב רוסיה. עובדה זו נזקפת לזכותם של אמצעי התחבורה הרבים בעיר, כגון כבישים, רכבות ונמל הים, אשר מחברים אותה למדינות שונות. הייצוא מתבסס על ייצוא מוצרי מזון ו נייר. על בסיס יומי יוצאים שירותי תחבורה כלכליים שונים מן העיר לכל הערים הסקנדינביות הגדולות ולמספר ערים באירופה עצמה.
העיר היא מקום כנסים וקונגרסים ידוע, הודות לאולמות הכנסים ובתי המלון הרבים שבה. מרכז הכנסים "טרונדהיים ספקטרום" שבעיר הוא הגדול ביותר במרכז נורווגיה.
ערים תאומות

לטרונדהיים מסורת רבת שנים של ערים תאומות, המתמשכת מאז תום מלחמת העולם השנייה.
גרמניה דרמשטאדט, גרמניה (מ־1968)
סקוטלנד דונפרמליין, סקוטלנד (מ־1945)
אוסטריה גראץ, אוסטריה (מ־1964)
איסלנד קואופווגיר, איסלנד (מ־1946)
שוודיה נורשפין, שוודיה (מ־1946)
דנמרק אודנסה, דנמרק (מ־1946)
ישראל פתח תקווה, ישראל (מ־1975)
הרשות הפלסטינית רמאללה, הרשות הפלסטינית (מ־2004)
קרואטיה ספליט, קרואטיה (מ־1956)
פינלנד טמפרה, פינלנד (מ־1946)
מולדובה טירספול, מולדובה (מ־1987)
ארצות הברית נאלג'ו, ארצות הברית (מ־1956)
ארצות הברית ואייחו, קליפורניה, ארצות הברית (מ־1960)
מבט על רצועת החוף של העיר טרונדהיים
הערות שוליים

↑  צפוני לו בית הכנסת בפיירבנקס, אלסקה.
↑  מידע על האקלים בעיר (באנגלית)
↑  מידע על היותה של טרונדהיים "עיר המלכים" (באנגלית)
↑  מידע על אולף אנגלברקטסון (באנגלית)
↑  מידע על התפתחות המסחר ואחוזות העץ בטרונדהיים במאה ה-18 (באנגלית)
↑  אודות נוי דרונטהיים (בנורווגית)
↑  על שמה של העיר (בנורווגית)
↑  אתר האינטרנט של הקתדרלה
↑  אתר האינטרנט של הארמון
↑  משרד התיירות של טרונדהיים
↑  מידע על הערים התאומות של טרונדהיים (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562086805171  BnF: cb11956512q (data)  GND: 4070588-2  ISNI: 0000 0004 0460 6448  LCCN: n79061146  MusicBrainz: 4c093436-be96-4317-a82f-733938485084  NARA: 10045078  NKC: xx0028756  SUDOC: 027548171  VIAF: 233891406   WorldCat (עם VIAF): 233891406 
כתרו של כריסטיאן הרביעי מלך דנמרק-נורווגיה.
דיוקנו של אולף השני
קתדרלת נידארוס בציור משנת 1857
נמל טרונדהיים על שפת הנידלבה
בתי אחסון ישנים על גדות הנידלבה
קתדרלת נידארוס
בתי קפה בבקלנדט
מונקהולמן
מגדל טיהולט
מוזיאון רינגבה
הנריק ורגלנד
ארמון הארכיבישוף
טרונדהיים, ברקע מבצר קריסטיאנסטן
חזית הבניין הראשי של אוניברסיטת NTNU במראה מן הצד, הממוקם על גבעת גלסהאוגן (Gløshaugen)
אוטובוסים עירוניים טיפוסיים בטרונדהיים
ריטה אוטרוויק, ראש העיר הנוכחית של טרונדהיים
גרמניה הנאצית

גרמניה הנאצית (בגרמנית: NS-Staat, "המדינה הנאצית"; NS-Zeit, "התקופה הנאצית"; או NS-Regime, "המשטר הנאצי") הוא הכינוי המקובל כיום לגרמניה שבין השנים 1933–1945. בתקופה זאת הונהגה בגרמניה דיקטטורה, על ידי המפלגה הנאצית בראשות אדולף היטלר. שם המדינה בתקופה ההיא כפי שהיה בשימוש על ידי הנאצים היה "האימפריה הגרמנית הגדולה".
החל מסוף שנות ה-30 של המאה ה-20 דרשה גרמניה הנאצית תביעות טריטוריאליות אגרסיביות, ואיימה במלחמה אם לא יתקיימו. היא סיפחה את אוסטריה וצ'כוסלובקיה ב־1938 וב־1939 בהתאמה. היטלר חתם הסכם אי-תוקפנות עם יוסיף סטלין ופלש לפולין בספטמבר 1939 (הסכם שהפר שנתיים לאחר מכן עם תחילת מבצע ברברוסה), דבר שגרם לפרוץ מלחמת העולם השנייה באירופה. בנוסף, היטלר חתם על ברית עם איטליה הפשיסטית ושאר מדינות הציר, עובדה שסייעה לו לכבוש את רוב אירופה עד אמצע 1940. עד סוף שנה זו, בריטניה נותרה כיריבה הגדולה היחידה שלה באירופה.
הגזענות שימשה יסוד מוסד לבניינה של כל האידאולוגיה הנאצית, ובתקופה זו גברה האנטישמיות בגרמניה. דבר מרכזי שהניע את היטלר היה שאיפתו ללבנסראום, האמונה שהעם הגרמני ראוי להתפשט ולקיים מרחב מחיה בשטחים הסלאביים במזרח, תוך ניצול משאבי הטבע. בסיס ההנחה הנאצית היה שהסלאבים נחותים משמעותית מהגזע הארי ועל כן הוא ראוי להתקיים ולשגשג על חשבונם. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה החלו הנאצים ביישום צעדים נגד היהודים במדינות הכבושות, ובמהלך המלחמה התרחשה השואה.
השם הרשמי של המדינה היה "הרייך הגרמני" בין השנים 1933–1943 ו"הרייך הגרמני רבתי" בין השנים 1943–1945. המשטר הנאצי הסתיים לאחר שבעלות הברית הביסו את גרמניה במאי 1945 והביאו לכניעתה, ובכך גם סיימו את הזירה האירופית במלחמת העולם השנייה.