stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציקלותימיה
אבחנה

לפי DSM 5, אבני הבוחן לאבחנה של ציקלותימיה הן:
במשך שנתיים (שנה בילדים ומתבגרים) יש תקופות שבהן מתקיים מספר רב של גלים היפומאניים, שאינם עונים על הקריטריונים של גלי מאניה מלאים. ותקופות של מספר רב של גלי דיכאון שאינם עונים על הקריטריון של דיכאון מז'ורי.
במשך שנתיים (שנה בילדים ומתבגרים) לפחות במחצית הזמן קיימים גלים היפומאניים וגלי דיכאון, התקופות לא נמשכות יותר מחודשיים רצופים.
התסמינים של דיכאון מז'ורי או אפיזודות של מאניה והיפומאניה לא מתמלאים אף פעם.
התסמינים לקריטריון א לא עונים להפרעה סכיזואפקטיבית, סכיזופרניה, הפרעה סכיזופרנופורמית, הפרעה דלוזיונלית או הפרעות פסיכוטיות אחרות.
התסמינים לא מיוחסים להשפעת גורמים פיזיולוגיים כמו סמים, תרופות או מחלה גופנית.
התסמינים גורמים לסבל ניכר, לנכות חברתית ותעסוקתית או לנכות בכל שטח תפקוד חשוב אחר.
מאפיינים קליניים

ההפרעה זו מתאפיינת בגלים מתונים של היפומאניה וגלים דיכאוניים שאינם עונים להגדרה הקלינית של דיכאון מז'ורי. בין גלי הדיכאון וההיפומאניה האדם שב למצב תפקוד רגיל, בדרך כלל למשך מספר חודשים רצופים. עם זאת ישנם מקרים שבהם יש גלי היפומאניה וגלים דיכאוניים ללא הפסקות או עם הפסקות קצרות מאוד שלא מאפשרות זמן רב לחזרה לתפקוד. ההפרעה נחשבת לאגוסינטונית, כלומר האדם רואה את ההפרעה יותר כמאפיין אישיות ופחות כמשהו חיצוני.
מהלך ההפרעה

הפרעה מתפתחת בדרך כלל בשנות הבגרות הראשונות. בילדים הגיל הממוצע להתחילה הוא 6.5. עם זאת ההפרעה יכולה להופיע גם בגילאים מבוגרים יותר. גורמי דחק פסיכו-חברתיים עשויים להוות 'טריגר'. ככלל ההפרעה גורמת לפגיעה בינונית בתפקוד. ייתכנו מקרים, כאשר המרווח בין הגלים הדיכאוניים או ההיפומאניים הוא קטן מדי, וכן כאשר האדם נוטה להתנסות בסמים או אלכוהול (במה שמכונה טיפול תרופתי עצמי).
מהלך ההפרעה > גורמי סיכון

קיים דיווח על דפוסים של תנודות במצב הרוח (בין רגזנות, זעם ועוינות) לבין תלות, עייפות, חולשה ותסמינים פוביים, המופיעים אצל מי שמאובחנים עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית, הפרעת אישיות גבולית, והפרעת אישיות היסטריונית. ייתכן שיש בכך כדי לבטא השפעה של גורמים גנטיים האופייניים להפרעה דו־קוטבית. קיימת סברה לפיה אלו תסמינים המבשרים את התפתחות הפרעה דו־קוטבית מלאה שתתרחש בעתיד. גורם סיכון נוסף הוא שימוש בסמים ואלכוהול, לעיתים מתוך ניסיון להקהות את התסמינים הדיכאוניים.
שכיחות לאפידמיולוגיה

השכיחות לאורך החיים בקרב כלל האוכלוסייה נעה בין 1% ל 0.4%. אין הבדל בין המגדרים מבחינת שיעורי האבחנה. עם זאת נשים פונות יותר לטיפול. קיום של הפרעת מצב רוח, חד־קוטבית (דיסתימיה או דיכאון מז'ורי) או הפרעה דו־קוטבית (סוג 1 או 2) אצל קרובים מקרבה ראשונה מהווה גורם סיכון להתפתחות ההפרעה. ההפרעה שכיחה יותר בקרב אנשים שלהם קרוב משפחה מקרבה ראשונה המאובחן עם הפרעה דו־קוטבית מסוג 1, מאשר בכלל האוכלוסייה.
אבחנה מבדלת

מצב רפואי (דוגמה היפר-תירואידיזם עלול לגרום לתסמינים היפומאניים, בעוד שהיפותירואידיזם עלול לגרום לתסמיני דיכאון).
מצב שמקורו בתרופות או סמים: סמים מסוימים עלולים לגרום לירידה במצב הרוח ואילו סמים אחרים כמו מתאמפיתמינים יכולים לגרום למצב דמוי מאניה.
הפרעה דו־קוטבית עם מאפיין של Rapid Cycling - במקרה כזה הגלים המאניים / היפומאניים והדיכאוניים יענו על הקריטריונים של הפרעה דו־קוטבית מבחינת משך ועוצמה.
הפרעת אישיות גבולית - הפרעת אישיות גבולית וציקלותימיה עשויות להופיע יחד כקומורבידיות. גם בהפרעת אישיות גבולית כמו בציקלותימיה ייתכנו שינויים מהירים במצב הרוח, אך התמונה הקלינית בהפרעה זו שונה מאשר בציקלותמיה.
מחקר

הספרות המחקרית הספציפית על הפרעה זו היא מעטה מאוד ורובה אינה ספציפית דווקא להפרעה זו. ישנם הרבה תיאורי מקרה ומעט מאוד מחקר, הנוגע לטיפול הפסיכותרפי והטיפול התרופתי.
טיפול

ישנה חשיבות רבה להתחלה בטיפול מוקדם ככל האפשר, בעיקר אם ההפרעה התפתחה בילדות או בנעורים.
טיפול תרופתי: יכול לכלול מייצבי מצב רוח. אין די עדות להצלחה בשימוש בנוגדי דיכאון.
פסיכותרפיה: ישנה עדות להצלחה בטיפול קוגניטיבי התנהגותי. כמו כן יש עדות להצלחה בשימוש בפסיכו-חינוך . כמו כן יש עדות להצלחה בטיפול בWBT ((WellBeing Therapy
ראו גם

דיסתימיה
היפומאניה
מאניה
הפרעה דו־קוטבית
הערות שוליים

1 2  American Psychiatric Association, Bipolar and Related Disorders, Diagnostic and Statistical Manual of Mental Disorders (DSM–5), WDC: American Psychiatric Association, 2013, עמ' 139-142
1 2 3 4 5  מוניץ חנן (עורך), 10 הפרעות במצב הרוח, פרקים נבחרים בפסיכיאטריה, שישית, דיונון, 2013, עמ' 285-287
↑  Jean-Michel Azorina,  Léa C. Perretb, Eric Fakrac, , Sébastien Tassya, Nicolas Simond, Marc Adidaa, , Raoul Belzeauxa, b,, Alcohol use and bipolar disorders: Risk factors associated with their co-occurrence and sequence of onsets, Drug and Alcohol Dependence August 2017, 2017 doi: https://doi.org/10.1016/j.drugalcdep.2017.07.005
1 2  Giulio Perugia, Elie Hantouchec, Giulia Vannucchia, Diagnosis and Treatment of Cyclothymia: The “Primacy” of Temperament, Current Neuropharmacology 15, 2017-04-01, עמ' 372–379
↑  B. R. Adhikari, N. Sapkota, R. Gautam, M. Basnet, A Case of Bipolar Affective Disorder Not Otherwise Specified Or Cyclothymia, Health Renaissance 12, 2016-07-25, עמ' 221–223 doi: 10.3126/hren.v12i3.15325
1 2  André F. Carvalho, Eduard Vieta, The Treatment of Bipolar Disorder: Integrative Clinical Strategies and Future Directions, Oxford University Press, 2017-03-01. (באנגלית)
↑  Tomba E. · Tecuta L. · Guidi J. · Grandi S. · Rafanelli C., Demoralization and Response to Psychotherapy: A Pilot Study Comparing the Sequential Combination of Cognitive-Behavioral Therapy and Well-Being Therapy with Clinical Management in Cyclothymic Disorder, Psychother Psychosom 2016;85, 2016, עמ' 56-57 doi: https://doi.org/10.1159/000438674
↑  Giovanni A. Fava, Fiammetta Cosci, Jenny Guidi, Elena Tomba, Well-being therapy in depression: New insights into the role of psychological well-being in the clinical process, Depression and Anxiety, 2017-04-01, עמ' n/a–n/a doi: 10.1002/da.22629
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
פטריק לייהי

פטריק ג'וזף לייהי (באנגלית: Patrick Joseph Leahy; נולד ב-31 במרץ 1940) הוא פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית, כיהן כסנאטור מטעם מדינת ורמונט מאז שנת 1975 ועד שנת 2023. לייהי היה בעת פרישתו החבר הוותיק ביותר בסנאט וכיהן מתחילת שנת 2021 ועד ינואר 2023, כמו גם בשנים 2012–2015 כנשיא הזמני של הסנאט.
קורות חיים

לייהי נולד במונטפלייר שבוורמונט. מוצאה של אמו איטלקי, ואילו אביו ממוצא אירי. חלק מאבותיו הגיעו לוורמונט במאה ה-19 כדי לעבוד כחוצבים. ב-1964 קיבל תואר J.D במשפטים מאוניברסיטת ג'ורג'טאון שבוושינגטון. לאחר מכן עבד כשותף בפירמה שנוהל על ידי מושל ורמונט דאז, פיליפ הוף. ב-1966 מינה הוף את לייהי למלא מושב פנוי במשרד המשפטים של ורמונט, כפרקליט מטעם מחוז שיטנדן. הוא נבחר באותה שנה לכהונה מלאה, וב-1970 לכהונה שנייה.
בנובמבר 1974 נבחר לסנאט של ארצות הברית, בצל פרשת ווטרגייט, שגרמה להתפטרותו של ריצ'רד ניקסון באוגוסט אותה השנה. הוא הביס את חבר בית הנבחרים היחיד של ורמונט דאז, וירש את הסנאטור המכהן זה 34 שנים, ג'ורג' אייקן. בבחירתו הפך לסנאטור הנבחר הראשון בהיסטוריה של ורמונט השייך למפלגה הדמוקרטית. מאז נבחר לעוד שבע כהונות מלאות. הצבעותיו בסנאט ועמדותיו הן מהליברליות ביותר בבית המחוקקים. הוא שירת בשנים 2001–2003 וכן בשנים 2007–2015 כיושב ראש ועדת המשפט של הסנאט של ארצות הברית.
אחד מהישגיו הבולטים הוא חוק לייהי (אנ'), סדרת תקנות האוסרות על מחלקת המדינה ומחלקת ההגנה של ארצות הברית לספק סיוע צבאי למדינות המפרות את זכויות האדם.
עם פטירתו של דניאל אינווי בדצמבר 2012, הפך לייהי לחבר הוותיק ביותר בסיעה הדמוקרטית בסנאט (ואף הוותיק ביותר מבין שתי הסיעות), וירש את תפקידו כנשיא הזמני של הסנאט, וכיהן בו עד ינואר 2015.
במרץ 2015 נמנה לייהי עם הסנאטורים הבודדים שלא נכחו בנאום בנימין נתניהו בפני הקונגרס של ארצות הברית כנגד הסכם המעצמות על תוכנית הגרעין האיראנית. בפברואר 2016 הוא פנה, יחד עם עוד עשרה חברי קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית, למזכיר המדינה ג'ון קרי, בדרישה לחקור חשד שכוחות הביטחון הישראליים הוציאו להורג פלסטינים ללא משפט.
החל מינואר 2021 כיהן כנשיא הזמני של הסנאט, לצידה של סגנית הנשיא, קמלה האריס. ב-15 בנובמבר 2021 הכריז לייהי כי לא יתמודד ב-2022 לתקופת כהונה תשיעית בסנאט, וכהונתו נחתמה לראשונה לאחר כ-48 שנים רצופות עם התפזרות הקונגרס ה-117 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2023.
הוא ערך הופעת קמע בחמישה סרטי באטמן.
חיים אישיים

לייהי נשוי ואב לשלושה. הוא קתולי באמונתו. הוא עיוור בעינו השמאלית מאז לידתו.
הערות שוליים

↑  איתמר אייכנר, מחוקקים אמריקנים: לחקור את ישראל על "הוצאות להורג", באתר ynet, 30 במרץ 2016
↑  אלכס רוג'רס, Patrick Leahy, longest serving US senator still in office, announces he won't seek reelection, באתר CNN‏, 15 בנובמבר 2021 (באנגלית)
↑  Gaudiano, Nicole (19 בינואר 2013). "Vermont Sen. Leahy Takes Shots Like No One Else". USA Today. Tysons Corner, VA. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 170634116  ISNI: 0000 0003 8306 1222  LCCN: n77013301  NARA: 10582788  SNAC: w68t5fq8  US Congress: L000174  VIAF: 267315101   WorldCat (עם VIAF): 267315101
יוסף ואשת פוטיפר

יוֹסֵף מואשם על ידי אשת פּוֹטִיפַר, רמברנדט, 1655
מעשה יוֹסֵף ואשת פּוֹטִיפַר הוא סיפור מקראי שמובא בפרשת וישב בספר בראשית, פרק ל"ט, המהווה חלק מפרשת יוֹסֵף ואחיו. לאחר שנמכר יוֹסֵף כעבד לפּוֹטִיפַר המצרי ועשה שם חיל, ניסתה אשת אדוניו לפתותו למשכב. משלא נענה לחיזוריה, העלילה עליו כי הוא ניסה לשכב עמה. בעקבות זאת הושלך יוֹסֵף אל בית הסוהר. הסיפור המקראי, שבעצמו מדגים מוטיב פולקלורי אוניברסלי רווח מאוד, זכה במהלך הדורות לפופולריות יוצאת דופן בעולם היהודי ומחוצה לו, כשהוא פושט ולובש שלל צורות. אחד התיאורים הקדומים ביותר של הטרדה מינית של בעל מרות כלפי מי שנתון למרותו מופיע במעשה זה.
הסיפור המקראי > הקשר

הסיפור בא לאחר מעשה יְהוּדָה ותָּמָר ומגלה זיקה ספרותית אליו, אך מבחינה עלילתית הוא ממשיך את סיפור מכירת יוֹסֵף לעבדות, שהסתיים בקנייתו על ידי פּוֹטִיפַר, סריס פַּרְעֹה ושר הטבחים. המספר ממשיך את הסיפור מהנקודה בה נפסק בטכניקה של חזרה מקשרת, ומתאר את קורותיו של יוֹסֵף בבית פּוֹטִיפַר. בפתיח הסיפור (פרק ל"ט, פסוקים א'–ו') מתואר יוֹסֵף כמי שה' עמו והוא עושה חיל בבית פּוֹטִיפַר אדוניו, הנותן בו אמון מלא ומפקידו על כל משק ביתו, בזמן שהיה נהוג באותם ימים שהאדון עצמו אחראי על משק ביתו. בסוף הפתיח מצוין יפי מראהו של יוֹסֵף, פרט שחשיבותו לעלילה מתבארת מיד בגוף המעשה (פרק ל"ט, פסוקים ז'–כ').
על פי הכתוב, לאחר שיוֹסֵף עולה לגדולה, אשת פּוֹטִיפַר ניסתה לפתות את יוֹסֵף לשכב עמה, לאחר שהוקסמה מיופיו. יוֹסֵף סירב להצעותיה, בנימוק שהדבר נחשב לבגידה באמון פּוֹטִיפַר ומהווה חטא. באחד הימים, בהגיע שעת כושר, תפסה אשת פּוֹטִיפַר את יוֹסֵף בבגדו כדי לשדל אותו לשכב עימה. יוֹסֵף הסיר את הבגד שאחזה בו, וזה נשאר בידה, ונמלט אל מחוץ לבית. בראותה זאת, קראה אשת פּוֹטִיפַר לבני ביתה, שלא היו בבית באותה שעה. כשהגיעו, היא שיקרה להם שיוֹסֵף ניסה לאנוס אותה, ובעודו פושט את בגדיו זעקה בקול שיבואו לעזרתה, ומשראה כך - נמלט. את אותו הסיפור סיפרה גם לבעלה כששב מעבודתו. פּוֹטִיפַר כעס על יוֹסֵף, הביא לתפיסתו, וכלא אותו בבית הסוהר.
הסיפור נחתם (פסוקים כא-כג) בתיאור עלייתו והצלחתו של יוסף בבית הסוהר, המקביל להצלחתו בבית אדוניו בראשית הסיפור. חתימה זו מקשרת את סיפור יוֹסֵף ואשת פּוֹטִיפַר לסיפור חלומות שר המשקים ושר האופים שבפרק שלאחר מכן, ואפשר לראות בה גם פתיחה לסיפור זה.
הסיפור המקראי > הרקע למעשה

מעשה יוֹסֵף ואשת פוטיפר מובא בספר בראשית בפרשת וישב. הכתוב מתאר תחילה את הרקע להימשכות אשת פּוֹטִיפַר אל יוֹסֵף, שמורכבת מארבעה מניעים:[דרוש מקור][מפני ש...]
הכרתה בכישרונותיו והצלחתו של יוֹסֵף: ”וַיְהִי מֵאָז הִפְקִיד אֹתוֹ בְּבֵיתוֹ וְעַל כָּל אֲשֶׁר יֶשׁ לוֹ וַיְבָרֶךְ יְ-הוָה אֶת בֵּית הַמִּצְרִי בִּגְלַל יוֹסֵף וַיְהִי בִּרְכַּת יְ-הוָה בְּכָל אֲשֶׁר יֶשׁ לוֹ בַּבַּיִת וּבַשָּׂדֶה” (ל"ט, ה').
יצירת מרחב אינטימי ביניהם, כאשר בעלה מאפשר ליוֹסֵף להישאר בביתו לבדו: ”וַיַּעֲזֹב כָּל אֲשֶׁר לוֹ בְּיַד יוֹסֵף וְלֹא יָדַע אִתּוֹ מְאוּמָה כִּי אִם הַלֶּחֶם אֲשֶׁר הוּא אוֹכֵל” (ל"ט, ו').
הכרתה ביופיו של יוֹסֵף: ”וַיְהִי יוֹסֵף יְפֵה תֹאַר וִיפֵה מַרְאֶה” (ל"ט, ו').
בעלה פּוֹטִיפַר היה סריס: ”פּוֹטִיפַר סְרִיס פַּרְעֹה” (ל"ט, א'), כפי שהיה נהוג לעשות לעבדי המלך בעבר, ולכן לא יכול היה לקיים עימה יחסי מין.
הסיפור המקראי > ניסיון הפיתוי היומיומי שקדם לשידול

לאחר שהתעוררה באשת פּוֹטִיפַר תשוקה אל יוֹסֵף, היא ניצלה את עובדת העדרו של בעלה מהבית, כדי לפתות את יוֹסֵף לשכב עימה. אולם, יוֹסֵף מסרב לבקשותיה פעם אחר פעם, ומונה שלוש סיבות:
בגלל שהיא אישה נשואה: ”אֵינֶנּוּ גָדוֹל בַּבַּיִת הַזֶּה מִמֶּנִּי וְלֹא חָשַׂךְ מִמֶּנִּי מְאוּמָה כִּי אִם אוֹתָךְ בַּאֲשֶׁר אַתְּ אִשְׁתּוֹ” (ל"ט, ט').
אמונו של פּוֹטִיפַר ביוֹסֵף והסירוב לחתור תחתיו: ”הֵן אֲדֹנִי לֹא יָדַע אִתִּי מַה בַּבָּיִת וְכֹל אֲשֶׁר יֶשׁ לוֹ נָתַן בְּיָדִי” (ל"ט, ח').
משום שזה חטא חמור: ”וְחָטָאתִי לֵאלֹהִים” (ל"ט, ט').
הסיפור המקראי > מעשה השידול ותגובת יוֹסֵף

באחד הימים, כאשר הגיעה שעת כושר בה נעדרו כל בני הבית לזמן ממושך, ויוֹסֵף שהה זמן מה בבית לשם ביצוע מטלות שהטיל עליו אדוניו, החליטה אשת פּוֹטִיפַר לשדל את יוֹסֵף למשכב בצורה יותר אקטיבית, ובעודה אוחזת בבגדו ניסתה שוב לשדלו להסכים לשכב עימה. משראה יוֹסֵף שהפעם סירוב רגיל לא יועיל כי היא נחושה בדעתה ואף נוקטת בפעולות של ממש, מיהר להסיר את הבגד שאותו אחזה, ונמלט אל מחוץ לבית:
וַיְהִי כְּהַיּוֹם הַזֶּה וַיָּבֹא הַבַּיְתָה לַעֲשׂוֹת מְלַאכְתּוֹ וְאֵין אִישׁ מֵאַנְשֵׁי הַבַּיִת שָׁם בַּבָּיִת: וַתִּתְפְּשֵׂהוּ בְּבִגְדוֹ לֵאמֹר שִׁכְבָה עִמִּי וַיַּעֲזֹב בִּגְדוֹ בְּיָדָהּ וַיָּנָס וַיֵּצֵא הַחוּצָה:
הסיפור המקראי > עלילת השקר לבני ביתה

כאשר ראתה אשת פּוֹטִיפַר את תגובת יוֹסֵף, נפגעה מכך, ואף חששה שהדבר יתפרסם ויגיע לאוזניו של בעלה שעלול להענישה קשות על רצון לבגידה. לכן, כדי ליצור סיפור כיסוי שגם יציל אותה וגם יביא להענשתו, צעקה בקול רם כדי להזעיק את בני ביתה שישובו מהרה לבית. משהגיעו, סיפרה להם סיפור בדוי ומתנער מאחריות (ומפנה את האחריות על בעלה), על כך שהעבד העברי שהביא פּוֹטִיפַר לביתם, ניסה לאנוס אותה, ולכן זעקה כדי שיבואו להצילה. מששמע זאת העבד מיהר להימלט על נפשו לבל ייתפס, ובגדו שאשת פּוֹטִיפַר תפסה בידה נותר אצלה:
וַיְהִי כִּרְאוֹתָהּ כִּי עָזַב בִּגְדוֹ בְּיָדָהּ וַיָּנָס הַחוּצָה: וַתִּקְרָא לְאַנְשֵׁי בֵיתָהּ וַתֹּאמֶר לָהֶם לֵאמֹר רְאוּ הֵבִיא לָנוּ אִישׁ עִבְרִי לְצַחֶק בָּנוּ בָּא אֵלַי לִשְׁכַּב עִמִּי וָאֶקְרָא בְּקוֹל גָּדוֹל: וַיְהִי כְשָׁמְעוֹ כִּי הֲרִימֹתִי קוֹלִי וָאֶקְרָא וַיַּעֲזֹב בִּגְדוֹ אֶצְלִי וַיָּנָס וַיֵּצֵא הַחוּצָה
בתיאור במצב הזה, המונח "אִישׁ עִבְרִי" מפורש כגנאי, שנוכרי התיר לעצמו להתקרב למצרייה.
הסיפור המקראי > עלילת השקר לבעלה ותגובתו

לאחר מכן המתינה שבעלה יחזור מעבודתו, ואז סיפרה גם לו את מצג השוא שבדתה מליבה. בניסיונה לנצל את היעדר העדים למעשה כדי להטות הדין לטובתה, עושה אשת פוטיפר שימוש ציני ב"צעקה" וברטוריקה מתוחכמת, המנצלת את שנאת הזר והאחר: ”רְאוּ הֵבִיא לָנוּ אִישׁ עִבְרִי” (ל"ט, י"ד), ”בָּא אֵלַי הָעֶבֶד הָעִבְרִי” (ל"ט, י"ז). כששמע את דבריה חרה אפו, והוא דאג שיוֹסֵף ייתפס וייאסר בבית הסוהר, שפּוֹטִיפַר עצמו היה מופקד עליו כחלק מתפקידו כשר הטבחים (האחראי על ההוצאה להורג):
וַתַּנַּח בִּגְדוֹ אֶצְלָהּ עַד בּוֹא אֲדֹנָיו אֶל בֵּיתוֹ: וַתְּדַבֵּר אֵלָיו כַּדְּבָרִים הָאֵלֶּה לֵאמֹר בָּא אֵלַי הָעֶבֶד הָעִבְרִי אֲשֶׁר הֵבֵאתָ לָּנוּ לְצַחֶק בִּי: וַיְהִי כַּהֲרִימִי קוֹלִי וָאֶקְרָא וַיַּעֲזֹב בִּגְדוֹ אֶצְלִי וַיָּנָס הַחוּצָה: וַיְהִי כִשְׁמֹעַ אֲדֹנָיו אֶת דִּבְרֵי אִשְׁתּוֹ אֲשֶׁר דִּבְּרָה אֵלָיו לֵאמֹר כַּדְּבָרִים הָאֵלֶּה עָשָׂה לִי עַבְדֶּךָ וַיִּחַר אַפּוֹ: וַיִּקַּח אֲדֹנֵי יוֹסֵף אֹתוֹ וַיִּתְּנֵהוּ אֶל בֵּית הַסֹּהַר מְקוֹם אֲשֶׁר אסורי אֲסִירֵי הַמֶּלֶךְ אֲסוּרִים וַיְהִי שָׁם בְּבֵית הַסֹּהַר
הסיפור המקראי > הצלחתו של יוֹסֵף בבית הסוהר

בבית הסוהר המשיכה ברכת ה' ללוות את יוֹסֵף, כפי שהיה בבית פּוֹטִיפַר, ויוֹסֵף מצא חן בעיני שר בית הסוהר שהחליט להפקיד את יוֹסֵף על האסירים, כך שיוֹסֵף הוא זה שהיה אחראי עליהם בפועל:
וַיְהִי ה' אֶת יוֹסֵף וַיֵּט אֵלָיו חָסֶד וַיִּתֵּן חִנּוֹ בְּעֵינֵי שַׂר בֵּית הַסֹּהַר: וַיִּתֵּן שַׂר בֵּית הַסֹּהַר בְּיַד יוֹסֵף אֵת כָּל הָאֲסִירִם אֲשֶׁר בְּבֵית הַסֹּהַר וְאֵת כָּל אֲשֶׁר עֹשִׂים שָׁם הוּא הָיָה עֹשֶׂה: אֵין שַׂר בֵּית הַסֹּהַר רֹאֶה אֶת כָּל מְאוּמָה בְּיָדוֹ בַּאֲשֶׁר ה' אִתּוֹ וַאֲשֶׁר הוּא עֹשֶׂה ה' מַצְלִיחַ
תיחום הסיפור ומבנהו

הסיפור מחולק למספר סצנות. הרטום מחלק אותו לשלוש סצנות כבטבלה, ובנוסף מחבר אותו עם מעשה חלומותיהם של שר המשקים ושר האופים:
| סצנה | פסוקים | דמויות |
| --- | --- | --- |
| 1 | פרק ל"ט, פסוקים א'–ו' | יוֹסֵף, פּוֹטִיפַר |
| 2 | פרק ל"ט, פסוקים ז'–כ"ג | יוֹסֵף, אשת פּוֹטִיפַר, פּוֹטִיפַר |
| 3 | פרק מ', פסוקים א'–כ"ג | יוֹסֵף, שר המשקים, שר האופים |
בספרות הבתר-מקראית > הסיבה הרוחנית למעשה

חז"ל, כמו גם פרשני ימי הביניים, עסקו בשאלה מדוע ההשגחה הביאה לידי יוֹסֵף את המעשה הזה. כמה ממדרשי חז"ל מתייחסים למאורע כניסיון שה' העמיד בו את יוֹסֵף כתגובה למחשבותיו או מעשיו. אחד הפירושים מייחס לביטוי "אַחַר הַדְּבָרִים הָאֵלֶּה" רמז לכך שבלבו של יוֹסֵף עלו 'הרהורי דברים'. לפי פירוש זה הניסיון בא לבקשתו של יוֹסֵף, שרצה להידמות באמצעות הניסיון ליעקב ואברהם: ”הרהורי דברים היו שם, אמר יוסף: אבא נתנסה, זקני נתנסה, אני איני מתנסה?! אמר לו הקדוש ברוך הוא: אני אנסה אותך יותר מהם” (בראשית רבה, פרשה פ"ז, פסקה ד'). לפי פירוש אחר המצוטט על ידי רש"י, המאורע ניתן ליוֹסֵף בתור עונש על זחיחות דעתו של יוֹסֵף בהצלחתו בבית אדוניו, בעוד אביו שבארץ כנען מתאבל על אובדנו ”ויהי יוסף יפה תואר - כיון שראה עצמו מושל, התחיל אוכל ושותה ומסלסל בשערו. אמר הקדוש ברוך הוא: אביך מתאבל, ואתה מסלסל בשערך?! אני מגרה בך את הדוב! מיד: ותשא אשת אדוניו וגו'” (רש"י, ל"ט, ו').
לפי הספר "אוצר אגדות התורה", סיבה נוספת לכך הייתה בגלל שחשב לעצמו שבביתו, בכל פעם שיעקב רצה לתת לו מנה יותר גדולה מלאחיו, מייד היו אחיו מקנאים בו וכועסים עליו. אבל כאן, בארץ מצרים, הוא יכול לאכול ולשתות מכל טוב, ואף אחד לא מפריע לו.
הרד"ק באר שמטרת המאורע הייתה להביא להשלכתו של יוֹסֵף לבית הסוהר, כדי שבבוא העת הוא יפתור את חלומות שר המשקים ושר האופים, ובעקבותיהם יפתור גם את חלומות פרעה ויעלה לגדולה, מה שיביא לבסוף התוודעותו לאחיו וירידת יעקב למצרים. הרד"ק מתייחס גם למטרה המוסרית של הסיפור, ואומר שהסיפור בא ללמד את האדם להאמין בהשגחת ה', שמסובב את כל הצרות לטובה. בנוסף, הסיפור בא ללמד את צדקותו ומעלתו של יוסף, וללמד כל אדם ממנו כיצד עליו לכבוש את יצרו, ועד כמה חשוב לשמור אמונים אדם שנתן בו אמון.
בספרות הבתר-מקראית > הסיבה הרוחנית למעשה > לפי הקבלה

השבטים ראו בעיניהם צערו ואבלו של יַעֲקֹב אביהם, אבל יוֹסֵף, שהיה מרוחק ממנו והיה במדרגה עליונה, הסתכל רק למעלה, וראה את מעלת יעקב חקוקה בכיסא הכבוד, וכל שהצטער יותר בעולם הזה, נתעלה למעלה ברוחניות, ובגלל זה לא דאג כלל על צערו של אביו, ולכן היה אוכל ושותה ומסלסל בשערו. אבל הקב"ה אמר כי לא יכול להיות כך שאביו מתאבל עליו והוא לא עושה כלום, אז הביא עליו את אשת פּוֹטִיפַר.
בספרות הבתר-מקראית > ניסיונות הפיתוי שקדמו לשידול

בתלמוד הבבלי, במסגרת הסיפור עני ועשיר ורשע באין לדין, מתוארים מאמציה של אשת פּוֹטִיפַר להתייפות כדי למצוא חן בעיני יוֹסֵף: ”אמרו עליו על יוסף הצדיק: בכל יום ויום הייתה אשת פוטיפר משדלתו בדברים, בגדים שלבשה לו שחרית - לא לבשה לו ערבית, בגדים שלבשה לו ערבית - לא לבשה לו שחרית” (תלמוד בבלי, מסכת יומא, דף ל"ה, עמוד ב').
בילקוט שמעוני נאמר שעליה נכתב במשלי ”שִׁית זוֹנָה” (משלי, ז', י').
פרשני המקרא, וכן דרשות חז"ל מצביעים על הכפילות ”וְלֹא שָׁמַע אֵלֶיהָ לִשְׁכַּב אֶצְלָהּ לִהְיוֹת עִמָּהּ” (בראשית, ל"ט, י') כמרמזת על כך שלא רק למשכב של ממש סירב יוֹסֵף, אלא גם לשכב לצידה, להתייחד עימה באותו החדר ואף לשוחח עימה ולהתקרב אליה.
לפי הכלי יקר, אשת פּוֹטִיפַר בהתחלה התכוונה לתשמיש המיטה באמת ורק אחר כך לשכיבה לידה ללא תשמיש, מה שיגרום לקרבה ולסיכוי מסוים שלה להצליח לפתות אותו, אך גם זה לא צלח.
ב"אוצר אגדות התורה" מסופר שהציעה לו כסף רב, וכשאמר שפוחד מאדונו, פּוֹטִיפַר, הציעה להרוג אותו בשבילו, אך בכל פעם הוא סירב. הוא הוסיף שאחיו, רְאוּבֵן, חטא ועיבד את הבכורה לו, ליוֹסֵף, ואם יחטא תילקח גם ממנו הבכורה.
בסדר הדורות נכתב שיוֹסֵף אפילו לא הסכים להביט בה. סדר הדורות מספר שלאחר זמן רב שמאמציה לשכנעו לא הועילו, היא חלתה מרוב תאוותה אליו. לפי ספר הישר, כשחברותיה באו לבקרה ותמהו על מה החולי, היא נתנה בידיהן אתרוגים וסכינים והורתה להם לחתוך את האתרוגים. לאחר מכן ציוותה להכניס את יוֹסֵף לבוש בגדים יקרים. כשחברותיה ראו אותו הן לא הזיזו עיניהן ממנו לרגע, וכך הן לא שמו לב שהן חותכות את ידיהן ודם רב זב מהן. כך המחישה להם אשת פּוֹטִיפַר את יופיו של יוֹסֵף ואת תאוותה אליו. לאחר מכן מסופר שם על כך שחלתה ב"חולי כבד" מרוב תאוותה אליו.
בספרות הבתר-מקראית > מעשה השידול

במדרשי חז"ל מובא שבאותו היום של מעשה השידול עלה הנילוס על גדותיו והשקה את שדות מצרים. והנוהַג של המצרים היה לצאת מבתיהם באותו היום כדי לצפות במחזה שקיבל גם אופי פולחני של יום איד, מאחר שהנילוס נחשב לאלוקי מצרים. בתלמוד הבבלי אף מובא שאשת פּוֹטִיפַר עשתה עצמה חולה כדי שתוכל להישאר ביחידות עם יוֹסֵף ולפתותו: ”תנא דבי ר' ישמעאל: אותו היום יום חגם היה, והלכו כולן לבית עבודת כוכבים שלהם, והיא אמרה להן חולה היא, אמרה: אין לי יום שניזקק לי [כינוי למשכב] יוסף כיום הזה” (תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב').
במסכת סוטה מובא שלפתע, הופיעו פניו של אביו בחלון: ”באותה שעה, באתה דיוקנו של אביו ונראתה לו בחלון. אמר לו: יוסף, עתידין אחיך שיכתבו על אבני אפוד ואתה ביניהם, רצונך שימחה שמך מביניהם ותקרא רועה זונות? דכתיב (משלי, כ"ט, ג') ורועה זונות יאבד הון! מיד
(בראשית, מ"ט, כ"ד) ותשב באיתן קשתו. אמר רבי יוחנן משום רבי מאיר ששבה קשתו לאיתנו, ויפוזו זרועי ידיו, נעץ ידיו בקרקע ויצאה שכבת זרעו מבין ציפורני ידיו”. נאמר לאחר מכן: ”תניא, היה ראוי יוסף לצאת ממנו י"ב שבטים כדרך שיצאו מיעקב אביו! שנאמר: (בראשית, ל"ז, ב') אלה תולדות יעקב יוסף, אלא שיצא שכבת זרעו מבין ציפורני ידיו” (תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב').
באותו הדף נחלקו האמוראים רב ושמואל בפירוש המילים: ”לַעֲשׂוֹת מְלַאכְתּוֹ” (ל"ט, י"א), האם הכוונה כפשט הפסוק, לעסוק בצרכי הבית, או שיש כאן גם רמיזה של הכתוב לכך שיוֹסֵף ידע שהוא מכניס עצמו כעת לניסיון שהוא לא יוכל לעמוד בו: ”ויבא הביתה לעשות מלאכתו - רב ושמואל [נחלקו בפירוש הפסוק], חד אמר: לעשות מלאכתו ממש, וחד אמר: לעשות צרכיו [תשמיש המיטה] נכנס” (תלמוד בבלי, מסכת סוטה, דף ל"ו, עמוד ב').
באור החיים כתוב שלא אמרה דבר, רק רמזה לו בצורה מוחשית את כוונתה.
ב"אוצר אגדות התורה" מסופר שאמרה לו שאם הוא פוחד מהאלוקים, ולאחר מכן לקחה שמיכה וכיסתה את הפסל שהיה בחדרה. אבל יוֹסֵף ענה לה: ”לא כזה הוא האלוקים שלי. את עיני הפסל שהוא מעץ אפשר לכסות, אבל עיני אלוקים רואות את כל העולם מקצה לקצה.” לאחר מכן, כשיוֹסֵף ברח מהבית, מסופר שאמר לו הקב"ה: ”אתה לא שמעת לקול אותה אישה רעה, לכן אעשה אותך מלך על כל מצרים וכל תושבי הארץ ישמעו בקולך וישתחוו לך.”
בספרות הבתר-מקראית > מעשה השידול > לפי ספר הישר

לפי ספר הישר, אשת פּוֹטִיפַר לבשה בגדים הנראים כבגדי מלכות, שמה על ראשה אבנים יקרות משובצות זהב וכסף, מרחה את עצמה בתמרוקים רבים, בישמה את הבית בבשמים וחיכתה ליוֹסֵף, שעבד בשדה, ליד הדלת. כאשר חזר יוֹסֵף, הבין מה היא עשתה ונסוג לאחור. אשת פּוֹטִיפַר אמרה לו: ”מַה לְּךָ יוֹסֵף, בּוֹא אֶל מְלַאכְתְּךָ, וְהִנְנִי פִּנִיתִי אֶת הדֶּרֶךְ עַד עָבְרְךָ אֶל מוֹשָׁבֶךָ”. יוֹסֵף עבר על מנת להמשיך במלאכתו, אך היא תפסה בבגדיו ואמרה שאם לא יקשיב לה ויחטא איתה, ימות. היא שלפה עם ידה האחרת חרב ושמה אותה על צוואר יוֹסֵף. יוֹסֵף מייד השאיר את בגדו בידה וברח.
בספרות הבתר-מקראית > מעשה השידול > התואר "יוֹסֵף הצדיק"

בשל התגברותו של יוֹסֵף על ניסיונותיה של אשת פּוֹטִיפַר לשדלו למשכב (התגברות המכונה בלשון הקבלה שמירת הברית), דבר שנחשב לניסיון קשה מנשוא, בפרט ביחס לעבד רווק שגבירתו משדלת אותו לכך, זכה יוֹסֵף, בספרות הרבנית שמתקופת האמוראים ואילך, לתואר הייחודי יוֹסֵף הצדיק. למשל בתלמוד הבבלי:
אמרו עליו על יוסף הצדיק: בכל יום ויום היתה אשת פוטיפר משדלתו בדברים.
הכינוי מוזכר גם בספר הזוהר, בתוספת הסבר טעמו של הכינוי:
'ויפוזו' (ספר בראשית, פרק מ"ט, פסוק כ"ד) מאי 'ויפוזו'? - אנהירו בחמידו דכלא, כמה דאת אמר: 'הנחמדים מזהב ומפז רב ומתוקים', אתנהירו בנהירו עלאה כד נטר ברית [זרועות ידיו של יוסף הוארו באור העליון בעת ששמר את בריתו], ובגין כך אקרי 'יוסף הצדיק' [ולכן נקרא 'יוסף הצדיק']
חז"ל משווים בין יוֹסֵף לבֹּעַז, שעמד בניסיון פיתויה של רוּתּ, ואמר לה ”שִׁכְבִי עַד הַבֹּקֶר” (רות, ג', י"ג).
בספרות הבתר-מקראית > עלילות השקר > עלילת השקר לבני ביתה

לפי כמה מפרשני ימי הביניים, הבגד שתפסה אשת פּוֹטִיפַר היה בגד שיוֹסֵף כבר כבר לפשוט למשכב.
המלבי"ם מבאר שבני ביתה שלהם שיקרה אשת פּוֹטִיפַר אלו שפחותיה, שכדי שדברי השקר שלה יתקבלו על לבן, היא הפחידה אותן שאם העבד ניסה לאנוס אותה, על אף שהיא גבירתו, בוודאי שינסה לעשות כך לשפחותיה.
לפי ילקוט שמעוני, אשת פּוֹטִיפַר אמרה לחברותיה להעליל על יוֹסֵף שעשה זאת גם להן.
בספרות הבתר-מקראית > עלילות השקר > עלילת השקר לפוטיפר ותגובתו

חז"ל פרשו מהמילים ”כַּדְּבָרִים הָאֵלֶּה עָשָׂה לִי עַבְדֶּךָ” (ל"ט, י"ט) שכדי לעורר את חמתו של בעלה על יוֹסֵף, סיפרה אשת פּוֹטִיפַר את שאירע עם יוֹסֵף בעת יחסי האישות עם בעלה.