stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הנילוס הלבן
מקור הנילוס

לעיתים נחשב אגם ויקטוריה למקור הנילוס, אך גם לאגם זה יש מספר נהרות הנשפכים לתוכו. היובל הארוך ביותר הוא נהר לובירונזה (Luvironza River) בבורונדי שנשפך לנהר רורובו (Rurubu River) ליד העיר קיינזה בבורונדי, שנשפך לנהר קאגרה (Kagera River) הנשפך לאגם ויקטוריה בטנזניה ליד העיר בוקובה (Bukoba). לכן, מבחינה הידרולוגית, נהר לובירונזה הוא מקור הנילוס האמיתי.
מסלול הנהר > באוגנדה

הנהר היוצא מאגם ויקטוריה ונודע בקטע הזה בתור נילוס ויקטוריה. הנילוס יוצא ליד ג'ינגה, קיימת אנדרטה במקום. לאחר שהנהר עובר דרך 2 תחנות כוח הוא עובר דרך מפלי בוג'גלי הנמצאים כ-15 ק"מ מג'ינג'ה. לאחר מכן הוא זורם צפון ומערבה לעבר אגמי קיוגה הנמצאים במרכז המדינה. לאחר מכן הנהר עובר במפלי קרומה ומתחת לגשר קרומה, שנבנה בשנת 1963. מעט לפני שהנהר נכנס אל תוך אגם אלברט, הוא נדחס לערוץ ברוחב 7 מטרים במפלי מרצ'יסון, המסמנים את הכניסה לאזור המערבי של הבקע הסורי-אפריקני. קטע הנהר היוצא מאגם אלברט נודע בשם נילוס האלברט.
מסלול הנהר > בסודאן ובדרום סודאן

הנהר ממשיך צפונה לנימולה (אנ'), שם הוא נכנס לתוך סודאן באזור הנקרא "בחר אל-ג'בּל", שפירושו הנהר של ההר. לאחר מכן הנהר עובר מספר אשדות לפני שהוא מגיע למישורי סודאן ואל אזור הביצה הגדולה של סוד. הנהר זורם דרך ימת נו (No) שם הוא מתאחד עם נהר נוסף ויוצר את הנילוס הלבן. לאחר מכן הנהר יוצא מהסוד ועובר דרך ג'ובה, בירת דרום סודאן. הנהר ממשיך לזרום צפונה עד שהוא מתאחד עם הנילוס הכחול בעיר ח'רטום. איחוד שני הנהרות יוצר את נהר הנילוס.
ראו גם

הנילוס הכחול
נהר סובט
לקריאה נוספת

אלן מורהד, הנילוס הלבן (מאנגלית: זיוי שורר), הוצאת מערכות, 1965, 1983
העולם הנוצרי

מדינות העולם הנוצרי (בסגול)
אחוז הנוצרים לפי מדינה (נכון ל-2010)
העולם הנוצרי הוא מונח היסטוריוגרפי המתאר את אירופה המערבית בשלהי העת העתיקה ובימי הביניים, שאחד המאפיינים החשובים שלה היה האמונה הנוצרית. הזרמים הגדולים ביותר בעולם הנוצרי כיום הם הכנסייה הקתולית, הזרם הפרוטסטנטי, והכנסייה-האורתודוקסית.
מספר הנוצרים נאמד כיום כ-2.4 מיליארד מאמינים, הם הקהילה הדתית הגדולה ביותר בתבל, ומהווים מעל ל-31% מאוכלוסיית העולם כולו.
טרמינולוגיה

בעת המודרנית משמש המונח בהשאלה לתיאור ארצות שיש בהן רוב נוצרי מובהק. היום המונח משמש לתיאור כלל הישויות הפוליטיות הנמצאות בשליטה נוצרית או כלל הקהילות הנוצרית וקהילות בעלי תרבות נוצרית בעולם.
גאוגרפיה ודמוגרפיה

רוב הנוצרים (87% מתוכם) מתגוררים במדינות שבהן רוב נוצרי. יש 157 מדינות וטריטוריות בעולם עם רוב נוצרי.
 הנצרות שולטת באירופה (76.2%), אמריקה הצפונית (77.4%), אמריקה הדרומית (90.0%), צפון אסיה, אפריקה הדרומית (62.7%) ואוקיאניה (73.3%).
בסוף המאה ה-20 כשליש מאוכלוסיית העולם משתייך לאחד מן הפלגים של הדת הנוצרית. הנוצרים הם הקהילה הדתית הנרחבת והמגוונת ביותר, ויש להם כנסיות בחלק גדול מאומות העולם. סימן לדינמיות של הדת הנוצרית היא מעבר המרכז הדמוגרפי של הנצרות ממדינות המערב לאמריקה הלטינית, אפריקה, אסיה ואזור האוקיינוס השקט, שם חיים למעלה ממחצית הנוצרים בעולם. מגמה זו הואצה בשל דעיכת ההשפעה של הממסדים הנוצריים באירופה. הנצרות, כדת אוניברסלית, כלומר דת שפונה לבני אדם מעמים שונים וממעמדות שונים, הצליחה להתפשט במקומות רבים הודות לשיטת המיסיון.
יש מדינות שבהן הנצרות אינה רק נפוצה, אלא גם ממוסדת במסגרת המדינה, כגון: ארמניה (הכנסייה האפוסטולית הארמנית), אנגליה (הכנסייה האנגליקנית), גאורגיה (הכנסייה הגאורגית האורתודוקסית), דנמרק, איסלנד, יוון, רומניה, נורווגיה, שווייץ. במדינות כמו ליכטנשטיין, אל סלוודור, קוסטה ריקה, מלטה, מונקו, וקריית הוותיקן הכנסייה הממוסדת היא הכנסייה הקתולית.
ראו גם

העולם המערבי
תרבות המערב
תרבות נוצרית
תפקידה של הכנסייה הקתולית בתרבות המערבית
העולם ההלניסטי
הדגל הנוצרי
העולם המוסלמי
יהודים
יהדות
הערות שוליים

↑  33.2% of 6.7 billion world population (under the section 'People') "World". CIA world facts.
↑  "The List: The World's Fastest-Growing Religions". foreignpolicy.com. במרץ 2007. נבדק ב-2010-01-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Major Religions Ranked by Size". Adherents.com. נבדק ב-2009-05-05.
1 2 3 4 5 6  ANALYSIS (19 בדצמבר 2011). "Global Christianity". Pewforum.org. נבדק ב-17 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  THE GLOBAL RELIGIOUS LANDSCAPE: Christians
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283964705171  LCCN: sh85026449  LNB: 000180090 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקשחה (אבטחת מידע)

הקשחה (באנגלית: Hardening) בתכנות היא תהליך של אבטחת המערכת, על ידי הקטנת שטח הפגיעות של מערכת ממוחשבת, חומרה, תשתית או אפליקציה כלשהי.
ככל שהמערכת גדלה ומבצעת פעולות רבות יותר, כך גדל הסיכוי שיימצאו בה חורי אבטחה ופגיעויות. לכן נרצה להקטין את מספר התוכנות הרצות על מערכת מסוימת, בכדי לשפר את אבטחתה. הקשחה לרוב כוללת הסרה של תוכנה מיותרת, שינוי סיסמאות ברירת מחדל, הסרת הרשאות ממשתמשים, התחברויות מקודדות (login) והסרה של שירותים מיותרים.
ישנן מספר שיטות להקשחת מערכות "יוניקס" ו"לינוקס". שיטות אלה כוללות בין השאר התקנת טלאים – דוגמת מגן אקס (Exec shield) או פקס (Pax) – על הליבה, סגירת חיבורי רשת, הקמת מערכות זיהוי\התראה לפריצות, שימוש בחומות אש ושימוש במערכות למניעת פריצות. בנוסף, קיימים וכלים רבים (כמו פקודות ותוכנות שונות) להקשחה – כגון ליניס (Lynis), בסטיל לינוקס (Bastille Lynux) JASS או מקשיח Apache/PHP – עבור מערכות סולריס (Solaris) אשר יכולים לנטרל אפשרויות תוכנה מיותרות בתיקיות קונפיגורציה, ולבצע מספר מהלכים הגנתיים נוספים.
הקשחה בינארית

הקשחה בינארית היא שיטת אבטחת תוכנה בה קבצים בינאריים נבחנים ונערכים על מנת להגן מפני שיטות פגיעה שכיחות. הקשחה בינארית היא שיטה נפרדתממהדרים וכוללת את כל סט התוכנות. לדוגמה, שיטת הקשחה בינארית אחת היא גילוי של גלישת חוצצים (buffer overflow) והחלפת המקטע בשורות תכנות בטוחות יותר. היתרון בתמרון קוד בינארי הוא שאפשר לתקן חולשות בתוכנות ישנות (legacy) בצורה אוטומטית, וללא הצורך בקוד מקור שעשוי שלא להיות זמין או אחרי תהליך ערפול. יתרון נוסף באותה השיטה הוא היכולת להיות מיושמת על קוד בינארי ממהדרים שונים, כולל כאלה שפחות מאובטחים.
לעיתים קרובות הקשחה בינארית כוללת התאמות לא דטרמינסטיות של בקרות זרימה וכתובות של הוראות בצורה שתמנע שימוש חוזר של שורות קוד לצורך תקיפת המערכת.
הקשחה בינארית > שיטות הקשחה נפוצות

הגנה מפני גלישת חוצצים (buffer overflow)
הגנה מפני גלישת מחסנית (stack overflow)
רנדומיזציה של מרחב הכתובות
פיזור אקראי של כתובות להוראות עם כתובות קבועות (פיזור אקראי ליחידות קוד בסיסיות)
מיסוך פוינטרים (הגנה מפני הזרקת שורות קוד)
בקרת זרימה אקראית (להגנה מפני הטיה של זרימת השליטה)
דוגמאות נוספות

מחיקת תוכנות ומאפיינים שאינם בשימוש
עדכון שוטף של טלאים
התקנת חומת אש
סגירת חיבורי רשת מיותרים
מניעת שיתוף קבצים בין תוכנות מסוימות
שימוש באנטי־וירוס ותוכנות להגנה מפני רוגלות
שימוש בקונטיינרים או מכונות וירטואליות
יצירת סיסמאות חזקות ומדיניות של קביעת סיסמאות חזקות
ביצוע גיבויים לעיתים תכופות
נטרול עוגיות (cookies)
הפרדה בין נתונים לתוכנות
לוגיקה חזקה לבקרת גישה
יומני אבטחה (logs)
התאמה של הגדרות ברירת מחדל, בייחוד סיסמאות
הקלה (חוק התכנון והבנייה)

הקלה בהקשר של חוק התכנון והבנייה היא סטייה מהחוק המאפשרת לבונה לבנות שלא בהתאם לכללים הרגילים. החוק מאפשר הקלות החורגות מהוראות תוכנית בניין עיר, בתנאי שהסטייה לא תהיה ניכרת. ועדה מקומית לתכנון ובנייה היא זו המוסמכת לאשר הקלות למבקש ההיתר.
ההיגיון העומד מאחורי אישור הקלות הוא שישנם מקרים בהם עמידה על הכללים הקשוחים עושה אי צדק עם הבונה. לדוגמה במקרים שבהם תנאי השטח, צורתו ו/או השפעת המבנים בסביבה גורמים לכך שלא ניתן לבנות מבנה ראוי בהתאם לכללים של תוכנית בניין עיר.
הקלות ניתנות גם כשיש רצון לתת הטבות ליזמים וכדי לאפשר הקלות עבור מבנים קיימים שכבר נבנו שלא על פי הכללים, במקום להרוס את המבנים. בכך שהוועדה המקומית לתכנון ובנייה רשאית לאשר הקלות, היא מרכזת בידיה כוח רב. כיוון שהקלה נותנת בידי בעל הנכס זכויות בניה נוחות יותר, היא כרוכה במרבית המקרים בתשלום היטל השבחה.
יש שני סוגים של הקלות:
הקלות שמוגבלות במועד הפקדת התוכנית

הקלות כמותיות-הקלות שמאפשרות תוספת שטח עיקרי למבנה בתנאי שהתוכנית הופקדה עד ל-1 באוגוסט 1989.
ההקלות כמותיות:
תוספת עד 6% משטח המגרש, לשיפור הבנייה.
תוספת של 2.5% לכל קומה.
תוספת של 5% להתקנת מעלית במידה וגובה הבניין מחייב זאת.
סך ההקלות הכמותיות לא יעלו על 16% משטח המגרש. כל סטייה מעבר לכך תחשב סטייה ניכרת ולא תאושר.
הקלות שאינן מוגבלות במועד ההפקדה

הוספת בניינים במגרש בתנאי שהמרחק בין הקירות החיצוניים לא יפחת מ-6 מטרים ואופיה של הסביבה לא ישתנה. (לא ניתן להוסיף מבנים בשטח חקלאי).
הקלה לקו בניין חזיתי-תוספת גזוזטראות.
הקלה בקומות, תלוי במספר הקומות שאושרו ככל שאושרו יותר קומות ניתן לאשר תוספת של יותר קומות.
הוספת 30% (תקנות שבס) ממספר הדירות שאושרו בתנאי שלאחר ההקלה שטח דירה ממוצעת לא יפחת מ-80 מ"ר.
סטייה ניכרת

ההקלות המצטברות עלולות ליצור מצב שאופי הסביבה ישתנה מההגדרות המפורטות באותו אזור בתוכנית בניין עיר, לכן חוק התכנון והבנייה מתנה את ההקלות בכך שהסטייה לא תהיה ניכרת ולא יחול שינוי באופי הסביבה בעקבות אישור ההקלות.
להלן מקרים הנחשבים כ"סטיה ניכרת":
שינוי השימוש בבניין או בקרקע שמשנה את אופי הסביבה, או שינוי מהוראות הבנייה הקבועות בתוכנית המשנה את אופי הסביבה.
הוספת בניינים במגרש מעבר למס' הבניינים המותר, אלא אם כן המרווח ביניהם פי 2 מהמרווח הצדדי ומינימום 6 מ' בין הבניינים. לא תותר תוספת בניין בקרקע חקלאית.
סטייה מקווי בניין מעבר למה שניתן לקבל בהקלה.
הוספת קומות מעבר למה שניתן לקבל בהקלה.
בנייה שלא בהתאם לדרישות בינוי או עיצוב המפורטות בתוכנית.
בנייה בניגוד להוראות הנוגעות לענייני איכות הסביבה שנקבעו בתוכנית.
בנייה בניגוד להוראות שקבעו טיפול בנגר עילי.
בניה בניגוד להוראות הבאות למנוע השחתת ערכי דת, היסטוריה ונוף או שימור מבנים ואתרים.
סטייה מהוראות למניעת הגבלת שדה ראייה.
סטייה ממס' מקומות החניה הנדרשים.
שינוי שימוש בבניין שנקבע כשטח שירות למטרה עיקרית.
סטייה מהוראות בדבר תוקפה של תוכנית או כשנקבע כי סטייה מהן תהיה סטייה ניכרת.
תוספת אחוזי בנייה מעבר לנקבע בתוכנית שהופקדה או אושרה אחרי 1.8.89.
ראו גם

היתר בנייה
הסכסוך בצפון הקווקז

הסכסוך בצפון הקווקז הוא סכסוך מזוין בעצימות נמוכה בין רוסיה למיליטנטים הקשורים לאמירות הקווקז, ומאז יוני 2015, המדינה האיסלאמית וגרורתה בצפון הקווקז. הסכסוך החל אחרי סיומה הרשמי של מלחמת צ'צ'ניה השנייה, ב-16 באפריל 2009. העימות משך אליו אנשים מהמזרח התיכון, צפון אפריקה, אירופה ומרכז אסיה שהשתתפו אז בסכסוך, כאשר מתנדבים מצפון הקווקז נלחמים גם בסוריה. התקשורת ברוסית מכנה את העימות גם בשם הסכסוך המזוין בצפון הקווקז (Вооружённый конфликт на Северном Кавказе).
הסכסוך שכך יחסית בשנים האחרונות. בשיאו, האלימות התרכזה בעיקר ברפובליקות צפון הקווקז של צ'צ'ניה, דאגסטן, אינגושטיה וקברדינו-בלקריה. אירועים מזדמנים ותקריות שונות התרחשו באזורים הסמוכים, כמו צפון אוסטיה-אלניה, קראצ'אי-צ'רקסיה, סטברופול ובוולגוגרד.
בדצמבר 2017, מנהל שירות הביטחון הפדרלי, אלכסנדר בורטניקוב, הודיע על סיום הסכסוך בחבל והשגת שליטה על כלל ארגוני הטרור באזור. בפועל המדינה האסלאמית בקווקז ממשיכה לנהל לחימה בעצימות נמוכה ובינואר 2021 אף חוסל מנהיגה אסלן ביוטוקאייב.
היסטוריה ורקע

בסוף 1999 הורה ראש ממשלת רוסיה, ולדימיר פוטין, לצבא, למשטרה ולכוחות הביטחון להיכנס לאזור צ'צ'ניה. בתחילת שנת 2000 כוחות אלה כבשו את מרבית האזור. רמות לחימה גבוהות נמשכו עוד כמה שנים והביאו לאלפי נפגעים מרוסיה וצ'צ'ניה ומאות אלפי עקורים. בשנת 2005 הורה מנהיג המורדים הצ'צ'ני, עבדול-חלים סדולייב, על הקמת חזית קווקזית נגד רוסיה, בקרב מאמינים אסלאמיים בצפון קווקז, בניסיון להרחיב את הסכסוך של צ'צ'ניה עם רוסיה. לאחר מותו, הצהיר יורשו, דוקה אומארוב, כי הוא ממשיך בג'יהאד והצהיר על הקמת אמירות קווקזית פונדמנטליסטית אסלאמית בצפון הקווקז ומחוצה לה. מדיניות הלחץ של רוסיה בצ'צ'ניה כללה הקמת ממשלה אזורית פרו-רוסית והעברת תפקידי ביטחון מקומיים נוספות לממשלה זו.
גורם חשוב להצלחתה לכאורה של רוסיה בצ'צ'ניה היה הסתמכות על חמולות צ'צ'ניות פרו-מוסקבאיות המזוהות עם נשיא החבל רמזן קדירוב. נראה כי פיגועי הטרור בצפון הקווקז גברו משמעותית בשנים 2007–2010. בקיץ 2009, יותר מ-442 אנשים מתו בסכסוך בצפון קווקז בארבעה חודשים בלבד, לעומת 150 מקרי מוות בלבד שדווחו בכל שנת 2008. בשנת 2009 כולה, על פי הנתונים הרשמיים של ממשלת רוסיה, נהרגו 235 אנשי משרד הפנים (נפגעים ממשרד ההגנה ושירות הביטחון הפדרלי לא נכללו) ו-686 נפצעו, בעוד יותר מ-541 לוחמים צ'צ'נים ותומכיהם נהרגו ומעל 600 נלקחו למאסר. שיעור הגידול באירועי הטרור פחת בשנת 2010, בהשוואה לשנים 2008–2009, אולם שיעור הנפגעים האזרחיים עלה באופן משמעותי ברחבי צפון הקווקז בשנת 2010 ומספר גובר של אירועי טרור אירעו מחוץ לצ'צ'ניה.
בתקופה שבין 2010 ל-2014, מספר הנפגעים בצפון הקווקז ירד מדי שנה, כשמספר מקרי המוות הכללי ירד ביותר ממחצית. הסיבות שהציעו לירידה כוללות את חיסולם של מפקדים רמי דרג בארגוני הטרור המקומיים, הגדלת המיקוד של כוחות הביטחון לתשתיות התמיכה בהן הסתמכו המורדים, ויציאת מורדים לאזורי עימות אחרים. חקירה מיוחדת של רויטרס טענה כי לקראת אולימפיאדת סוצ'י 2014, שירותי הביטחון הרוסיים אפשרו ועודדו חמושים לעזוב את רוסיה להילחם במלחמת האזרחים בסוריה, על מנת להפחית את הסיכון להתקפות פנימיות.
היסטוריה ורקע > צ'צ'ניה

הסכסוך בצפון הקווקז היא תוצאה ישירה של שתי המלחמות שלאחר התפרקות ברית המועצות ובו נלחמו רוסיה וצ'צ'ניה. מלחמת צ'צ'ניה הראשונה הייתה מאבק לאומני, עם גוונים חילוניים ואיסלאמיסטיים כאחד, למען עצמאות מרוסיה והתרחשה בין 1994 ל-1996. לאחר מאבק קשה בין הכוחות הפדרליים הרוסים לבין הגרילה הבדלנית הצ'צ'נית, קיבלה צ'צ'ניה עצמאות דה-פקטו על פי תנאי חוזה חסביורט שנחתם ב-30 באוגוסט 1996. עם תשתית הרוסה וקבוצות מזוינות שונות, הכפופות למפקדים ספציפיים, שלוש השנים הבאות ראו את צ'צ'ניה מתרוקנת והופכת למדינה מושחתת, מלאה בכנופיות חמושות, כשמגפה של חטיפות לכופר ועליית האסלאם הקיצוני עלו באזור, כתגובה לדיכוי הממשלתי.
באוגוסט 1999, פלישה חמושה של 1,500 רדיקלים אסלאמיים, בהובלתו של המורד הצ'צ'ני, שאמיל באסייב, והג'יהאדיסט הערבי, אבן אל-חטאב, בתמיכת תנועה בדלנית בדגסטנית, בשילוב סדרת הפצצות על דירות ברוסיה, העניקו למוסקבה מספיק נימוק לפלישה מחודשת לצ'צ'ניה ובכך נפתחה מלחמת צ'צ'ניה השנייה, סכסוך שהתאפיין בגוונים ניכרים של איסלאמיסטים.
לאחר שלמד לקחים קשים מהמלחמה הראשונה, צבא רוסיה, במקום להסתבך במעורבויות עירוניות מבולגנות כמו זה שנראה בגרוזני בשנים 1994–1995, הסתמך בייחוד על הפצצה אווירית וירי תותחים תוך שימוש בטילים בליסטיים וחומרי נפץ, בדרך כלל תוך השמדת כל העיירות והכפרים שהביעו התנגדות, לפני שנשלחו כוחות קרקעיים לפעולות ממוקדות. בקרב השני בגרוזני בשנים 1999–2000 נראתה עיקר ההתנגדות הצ'צ'נית, בעיקר לאחר שפלוגה של כ-2,000 לוחמים ניסתה לפרוץ מהעיר הנצורה בפברואר 2000 ובמקום זאת הלכה היישר לשדה מוקשים שכוחות רוסים הכינו עבורם במארב. הגרעין שנותר מיחידות המורדים המצומצמות נסוג לתוך ערוצי ודנו וארגון שבהרים הדרומיים של צ'צ'ניה במטרה לנהל קמפיין גרילה.
הרפובליקה נותרה מרכז סכסוך מרכזי במשך שנים רבות. על פי נתוני ממשלת רוסיה, בין אפריל 2009 (אז הסתיים רשמית המבצע נגד הטרור בצ'צ'ניה) לבין אפריל 2010, נהרגו בצ'צ'ניה 97 אנשי שירות הביטחון; במקביל, הרגו כוחות הממשלה 189 אנשים שטענו שהם מיליטנטים או שהיו משתפי פעולה שלהם. כמות הנפגעים פחתה בהמשך, כאשר 26 כוחות ביטחון ו-24 חמושים נהרגו בשנת 2014.
ב-20 בינואר 2021, הוועדה הלאומית למלחמה בטרור הודיעה כי בסיוע רשויות צ'צ'ניה חוסל המחבל אסלן ביוטוקאייב, שכונה "האמיר האחרון של צ'צ'ניה", במבצע מיוחד בפאתי הכפר קטיר-יורט במחוז אחוי-מרטנובסקי בצ'צ'ניה. ביוטוקאייב היה אחראי על תכנון פיגוע הטרור בנמל התעופה הבינלאומי דומודדובו בשנת 2011, בו נהרגו 37 בני אדם ופיגוע על בית העיתונות בגרוזני בסוף 2014. לדברי הרשויות הוא היה הצ'צ'ני האחרון ברשימת המבוקשים הפדרלית.
היסטוריה ורקע > דאגסטן

דאגסטן היא הדתית ובה האוכלוסייה והמורכבת ביותר מבין כל הרפובליקות בצפון קווקז. היא כפולה מגודלה של צ'צ'ניה ומורכב מכמה עשרות קבוצות אתניות, רובן עם שפה משלהן. ברם הסכסוך בדגסטן אינו בין קבוצות אתניות אלא בין הסופיזם, צורה סינקרטית של אסלאם הכוללת מנהגים מקומיים ומכירה במדינה ובסלפיזם, צורה מסורתית יותר הדוחה את השלטון החילוני ומתעקשת כי על הפרשנות הסלפית לאסלאם לשלוט בכל תחומי החיים.
לדאגסטן יש את הרמות הגבוהות ביותר של אלימות וקיצוניות ברפובליקות צפון הקווקז. משרד הפנים הרוסי הצהיר כי מבין 399 פשעי הטרור שבוצעו בצפון הקווקז בשנת 2013, 242 היו בדאגסטן.
עד 2017 חוסלו כל קבוצות החתרנות וארגוני הטרור שפעלו בדאגסטן.
היסטוריה ורקע > אינגושטיה

יחד עם דגסטאן, אינגושטיה הייתה מוקד האלימות בצפון קווקז בשנים המוקדמות של הסכסוך. ההתקוממות האיסלאמיסטית ברפובליקה נבעה מהמלחמות בצ'צ'ניה השכנה בשנות התשעים ובראשית שנות האלפיים. ביוני 2004 פתחו לוחמים אינגושטים וצ'צ'נים במתקפה רחבה על העיר הגדולה ביותר באינגושטיה, נזראן והרגו עשרות אזרחים, שוטרים וחיילים.
כמו במקומות אחרים בצפון הקווקז, האכזריות של כוחות הביטחון הממשלתיים היוותה גורם מרכזי והניע את הצעירים להצטרף לאסלאמיסטים. תחת נשיאותו של קצין הק.ג.ב לשעבר, מוראט זיאזיקוב, צוותים של פעילים רעולי פנים חטפו, עינו והרגו חשודים מורדים ובני משפחותיהם. ממשיך דרכו של זיאצ'יקוב, יונוס-בק יבקורוב, שמונה בשנת 2008, הצליח לדכא את האלימות, אף שהוא נפצע קשה בפיגוע התאבדות של המיליטנטים במהלך השנה הראשונה שלו בתפקיד (אך השתקם וזכה להכרה מהממשל על פעילותו ומאוחר יותר הוא התמנה לתפקיד סגן שר ההגנה). הפרות זכויות האדם על ידי כוחות קומנדו רוסים פחתו, אך נותרו נרחבות.
לכידתו של עלי טאזייב ביוני 2010, אינגושטי אתני ואחד המנהיגים הבכירים באמירות הקווקז, הכתה מכה קשה בג'יהאדיסטים באינגושטיה, כאשר מספר הפיגועים צנח משמעותית במהלך 5 השנים הבאות. באמצע 2015, נשיא אינגושטיה, יונוס-בק יבקורוב, הצהיר כי תנועת הבדלנות ברפובליקה 'הובסה'.
היסטוריה ורקע > קברדינו-בלקריה

ההתקוממות בקברדינו-בלקריה החלה בראשית שנות האלפיים והובלה על ידי ארגון בשם "ירמוך ג'מעת", ארגון אסלאמיסט לוחמני, שפרח כתוצאה מרדיפות מוסלמים אדוקים על ידי כוחות המשטרה והביטחון.
באוקטובר 2005, מספר לוחמים פתחו בפשיטה על בירת הרפובליקה, נלצ'יק, שהותירה 142 הרוגים. הגרילה ביצעה גם חיסולים רבים של פקידי ממשלה וקציני אכיפת החוק ברפובליקה.
אלימות נוספת התלקחה בסוף 2010 ובתחילת 2011, בעקבות מותו של אנזור אסטירוב, דמות בכירה באמירות הקווקז וראש ארגון ויליאט קברדה המאוחדת, בלקריה וקראצ'יי (ארגון טרור מקומי). המנהיגים החדשים של תנועת הגרילה של קברדינו-בלקריה, אסקר דז'אפוייב ורטמיר שאמייב, העדיפו גישה אגרסיבית יותר והמיליטנטים רצחו כמה אזרחים ברפובליקה, כולל תיירים רוסים. בתגובה, קבוצת מתנגדים המכונה "הנצים השחורים" איימה על קרוביהם של חלק מהאסלאמיסטים, במה שנודע כפעילות עצמאית של אזרחים שמאסו בעליית הטרור. דז'אפוייב ושאמייב חוסלו בפעולה מיוחדת של כוחות הביטחון באפריל 2011.
מספר הנפגעים ירד בשנים שלאחר מכן. בסך הכל בשנת 2014 דווח על 49 הרוגים (מיליטנטים, כוחות ביטחון ואזרחים).
היסטוריה ורקע > צפון אוסטיה-אלניה

ב-9 בספטמבר 2010 אירע פיגוע מכונית תופת בשוק צפוף בולאדיקווקז, בירת צפון אוסטיה, בה נהרגו 19 מבוגרים וילדים ונפצעו מעל 190. נשיא רוסיה מדבדב הגיב כי "אנו בוודאי נעשה הכל כדי לתפוס את המפלצות האלה, שביצעו פיגוע נגד אנשים רגילים. מה שכן, פיגוע ברברי. אנו נעשה הכל, כדי שיימצאו וייענשו בהתאם לחוק ארצנו, או במקרה של התנגדות או מקרים אחרים, כך שהם יחוסלו."
על פי הדיווחים, ארגון מקומי בשם ויליאט גלגיאצ'ו לקח אחריות וקבע שההתקפה כוונה נגד "הכופרים האוסטים" על "אדמות אינגושטיה הכבושות".
נפגעים

| שנה | הרוגים | פצועים |
| --- | --- | --- |
| 2009 | 508 | 574 |
| 2010 | 754 | 956 |
| 2011 | 750 | 628 |
| 2012 | 700 | 525 |
| 2013 | 529 | 457 |
| 2014 | 341 | 184 |
| 2015 | 209 | 49 |
| 2016 | 202 | 85 |
| 2017 | 134 | 41 |
| 2018 | 83 | 27 |
| 2019 | 32 | 14 |
| 2020 | 49 | 12 |
| סך הכל | 4,291 | 3,540 |
‏הערה: סך כל הנפגעים נערך על ידי אתר החדשות "הקשר הקווקזי", שאינו מתחייב לדיוק של 100 אחוזים מהנתונים.
מרבית האזרחים שנהרגו היו רוסים, אך גם זרים מטג'יקיסטן, אוזבקיסטן, אוקראינה, בלארוס, גרמניה, אוסטריה, בריטניה וארמניה.
ראו גם

המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה
הפיגועים ברכבת התחתית של מוסקבה, 2010
הפיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג
פירוק רוסיה
הרמן מיכל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באפריל 1912 Holzheim, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  8 באוגוסט 1984 (בגיל 72) מצרים 
 מדינה:  גרמניה 
 דרגה:  Oberscharführer 
 
הרמן מיכל ‏האזנהקובץ:Hermann Michel.ogg‏Ⓘ‏‏ (1909 – 1984), היה נאצי וסמל באס אס. במהלך מלחמת העולם השנייה לקח חלק בהשמדת יהודים במחנה ההשמדה סוביבור במהלך מבצע ריינהרד. לפי מוזיאון מיידנק, אדם אחר בשם הרמן מיכל, יליד 23.04.1912 בפסאו, שירת בבוכנוולד, מיידנק וסקסנהאוזן. אדם זה נהרג בשנת 1944. מיכל נהג לנאום בפני הקורבנות המגיעים למחנה ועל ידי הונאה ושקרים להרגיעם. בעקבות כך כונה על ידי האסירים "בעל דרשן".
ביוגרפיה

הרמן מיכל נולד בשנת 1906 או 1909. מיקום המוצא המדויק שלו אינו ברור. באמצע שנות השלושים החל לעבוד כאח במרכז רפואי בברלין. בסוף שנות השלושים של המאה העשרים, יחד עם פרנץ שטנגל וכריסטיאן וירט, הוא עבד כאח ראשי במחנה ההשמדה בהרטים, שם הושמדו נכים ובעלי פיגור שכלי על ידי גז וזריקות קטלניות כחלק מתוכנית אותנסיה T-4 .
באפריל 1942 מונה אס- אוברסטורמפורר (סגן ראשון) פרנץ שטנגל למפקד סוביבור. שטנגל מינה את ס.ס.-אוברשארפהרר הרמן מיכל לסגנו עקב יחסי העבודה הקודמים שלהם וניסיונו הרב בתוכניות "המתת חסד" בתוכנית אותנסיה.
הרמן מיכל מתואר כאיש גבוה וחינני בעל תווי פנים עדינים וקול נעים. נאומו המנומס והמעודן זיכה אותו בכינוי "בעל דרשן".
עדה ליכטמן, ניצולת סוביבור, תיארה כיצד מיכל הונה את המגיעים החדשים למחנה לפני רציחתם:
שמענו מילה במילה כיצד אוברשארפהרר מיכל, עומד על שולחן קטן, ומשכנע את האנשים להירגע. הוא הבטיח להם שאחרי המרחצאות יוחזרו אליהם כל חפציהם ושהגיע הזמן שיהודים יהפכו ליסוד יצרני. נכון לעכשיו כולם ייסעו לאוקראינה לחיות ולעבוד. יעד זו עורר אמון והתלהבות בקרב האנשים. הם מחאו כפיים בספונטניות ולעיתים אפילו רקדו ושרו.
לאחר נאום משכנע זה, האסירים הבריאים הופנו למסור את חפצי הערך שלהם, להתפשט ולגלח את שערן לפני שהובלו לתאי הגזים.
קצין האס אס קורט בולנדר, מפקד מחנה סוביבור 3, העיד במשפטו כיצד פעל תהליך ההשמדה:
לפני שהיהודים התפשטו, נשא אוברשרארפהרר הרמן מיכל נאום בפניהם. במעמד זה הוא נהג ללבוש מעיל לבן כדי ליצור רושם שהוא רופא. מיכל הודיע ליהודים שיישלחו לעבודה. אך לפני כן הם יצטרכו לעשות אמבטיות ולעבור חיטוי, כדי למנוע התפשטות של מחלות .... לאחר התפשטות, נלקחו היהודים דרך מה שמכונה Schlauch ("צינור"). הם הובלו לתאי הגזים לא על ידי הגרמנים אלא על ידי אוקראינים .... לאחר כניסת היהודים לתאי הגזים, האוקראינים סגרו את הדלתות .... המנוע שסיפק את הגז הופעל על ידי אוקראיני בשם אמיל ועל ידי נהג גרמני בשם אריך באואר מברלין. לאחר סיום פעולת הגזים נפתחו הדלתות והגוויות הוסרו על ידי קבוצת עובדים יהודים .... [2]
ב־14 באוקטובר 1943, פרץ מרד אסירים בסוביבור שכלל בריחה המונית מהמחנה. עקב כך חוסל מחנה סוביבור ובא לקיצו מבצע ריינהרד. אנשי האס אס ששרדו את המרד (11 אנשי אס אס ומספר לא ידוע של שומרים אוקראינים חוסלו), כולל מיכל, הועברו לטריאסטה, איטליה, לניהול קרבות נגד פרטיזנים לכאורה. בזמן שהותו בכלא בשנת 1971, פרנץ שטנגל הצהיר בראיון, "היינו מבוכה עבור הממונים עלינו. הם רצו למצוא דרכים ואמצעים 'לשרוף' אותנו. " על פי פרנץ שטנגל הרמן מיכל שרד את מלחמת העולם השנייה ונמלט למצרים .
כמה מקורות מציעים שמיכל נפטר ב־8 באוגוסט 1984, אך גורלו מעולם לא הוכח באופן סופי.
הערות שוליים

1 2  Nizkor Web Site (אורכב 04.03.2016 בארכיון Wayback Machine) Retrieved on 2009-04-09
1 2  Yitzhak Arad (1987). Belzec, Sobibor, Treblinka: The Operation Reinhard Death Camps, Bloomington: Indiana University Press, pp. 76-77
↑  Gitta Sereny. Into That Darkness: An Examination of Conscience. Vintage, 1983.
↑  Sobibor Interviews: Biographies of SS-men
הרשות לביטחון לאומי (נורווגיה)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  נורווגיה 
 סוכנות אם:  Ministry of Justice and Public Security of Norway 
 תאריך הקמה:  1 בינואר 2003 
 מנהל:  Arne Christian Haugstøyl 
 מטה מרכזי:  הרשות לביטחון לאומי (נורווגיה) 
 עובדים:  389 (נכון ל־28 בספטמבר 2023) 
 nsm.no
 
הרשות לביטחון לאומי (בנורווגית: Nasjonal sikkerhetsmyndighet, בראשי תיבות: NSM) היא סוכנות ביטחון נורווגית, שהוקמה ב-1 בינואר 2003 כיורשת של מטה הביטחון לשעבר (Forsvarets sikkerhetsstab, בראשי תיבות: FO/S). היא הרשות הממשלתית האחראית על מודיעין אותות, ביטחון לאומי, ביטחון תקשורת, כולל צוות חירום לאומי לטיפול באירועי מחשב (NorCERT), איתור אובייקטים לאומיים בעלי עניין מיוחד וצמצום פגיעותם לאיומים פנימיים וחיצוניים. הסוכנות מבצעת ניתוח איומים ברמה הלאומית, והיא ידועה גם כעובדת עם מומחים לאבטחת מחשבים ומומחים לקידוד נתונים.
זהו הארגון המרכזי לפענוח צפנים ואבטחת התקשורת הממשלתית. משתפת פעולה עם סוכנות הביטחון המשטרתית (PST) ושירות הביון הנורווגי כחלק ממערכת הביטחון הנורווגית. משתפת פעולה גם עם המינהל להגנה אזרחית ותכנון חירום (DSB), למניעת אובדן חיים ושמירה על בריאות הציבור, סביבה, תפקידי חברה חשובים ונכסים מהותיים שנפגעו בתאונות, אסונות, טרור ואירועים לא רצויים אחרים בעת שלום, במשבר ובמלחמה.
הרשות מנוהלת וממומנת על ידי משרד ההגנה, אך גם מדווחת למשרד המשפטים בעניינים אזרחיים.
הקש ששבר את גב הגמל

הקש ששבר את גב הגמל הוא ביטוי שמתאר את הפעולה הקטנה או השגרתית הגורמת לתגובה גדולה פתאומית ובלתי צפויה, בגלל ההשפעה המצטברת של פעולות קטנות. לרוב, נעשה בביטוי שימוש בהקשר שלילי, כלומר ההתייחסות היא לצבר של פעולות שכל אחת כשלעצמה אינה מקובלת אך עם זאת לא זכתה לתגובה בזמן אמת, ודווקא פעולה לא מקובלת שלמראית עין הייתה מינורית גוררת תגובה לא מידתית.
מקור

המימרה היא שאילה מאנגלית. "the last Feather may be said to break a Horses Back" נזכרת בוויכוח תאולוגי בין תומאס הובס והבישוף ג'ון ברמהול במחצית השנייה של המאה ה־17; המימרה "the least Straw breaks the Horse's Back, or a single Sand will turn the Beam of Scales which holds Weights" נזכרת בחיבור מ־1724.
ראו גם

קזוס בלי
הערות שוליים

↑  Thomas Hobbs, "Of Liberty and Necessity", in Hobb's Tripos, 1684, p. 281
↑  John Trenchard (anonymously), Cato's Letters London, 1724, 4:190