stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תא ההדחות (2021)
תוצאות

| מס' | תוצאות | התניות | זמן |
| --- | --- | --- | --- |
| P1 | ג'ון מוריסון ניצח את אליאס, מוסטפא עלי (עם מייס, טי-באר וסלאפג'ק) וריקושט | קרב מרובע המנצח בקרב התווסף לקרב משולש על אליפות ארצות הברית באירוע עצמו. | 07:10 |
| 2 | דניאל בריאן ניצח את ג'יי אוסו, קווין אואנס, המלך קורבין, סמי זיין וסזארו | קרב תא ההדחות על קרב מיידי עבור האליפות האוניברסלית | 34:20 |
| 3 | רומן ריינס (א) (עם פול היימן) ניצח את דניאל בריאן בהכנעה טכנית | קרב יחידים על האליפות האוניברסלית | 01:35 |
| 4 | רידל ניצח את בובי לאשלי (עם MVP) (א) וג'ון מוריסון | קרב משולש על אליפות ארצות הברית | 08:40 |
| 5 | ניה ג'קס ושיינה בייזלר (א) ניצחו את ביאנקה בלאייר וסשה בנקס | קרב זוגות על אליפות זוגות הנשים של ה-WWE | 09:35 |
| 6 | דרו מקינטייר (א) ניצח את AJ סטיילס (עם אומוס), ג'ף הארדי, קופי קינגסטון, רנדי אורטון ושיימוס | קרב תא ההדחות על אליפות ה-WWE | 31:10 |
| 7 | המיז ניצח את דרו מקינטייר (א) | קרב יחידים על אליפות ה-WWE קרב זה הוא קרב פדיית מזוודת "כסף בבנק" של המיז. | 00:30 |
(א) - מתייחס למתאבק/מתאבקים שהגיעו לקרב כאלוף/אלופים P - מציין שהקרב התקיים במופע המקדים לאירוע
תוצאות > קרב תא ההדחות של סמאקדאון

| מספר הדחה | מתאבק | מספר כניסה | הודח על ידי | שיטת ההדחה | זמן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | המלך קורבין | 3 | סזארו | הכנעה | 17:45 |
| 2 | סמי זיין | 4 | קווין אואנס | הצמדה | 25:30 |
| 3 | קווין אואנס | 5 | ג'יי אוסו | הצמדה | 26:50 |
| 4 | סזארו | 2 | ג'יי אוסו | הצמדה | 32:50 |
| 5 | ג'יי אוסו | 6 | דניאל בריאן | הצמדה | 34:20 |
| זוכה | דניאל בריאן | 1 | - | - | 34:20 |
תוצאות > קרב תא ההדחות על אליפות ה-WWE

| מספר הדחה | מתאבק | מספר כניסה | הודח על ידי | שיטת ההדחה | זמן |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | רנדי אורטון | 2 | קופי קינגסטון | הצמדה | 08:55 |
| 2 | קופי קינגסטון | 4 | שיימוס | הצמדה | 23:35 |
| 3 | ג'ף הארדי | 1 | דרו מקינטייר | הצמדה | 25:15 |
| 4 | שיימוס | 6 | AJ סטיילס | הצמדה | 30:15 |
| 5 | AJ סטיילס | 5 | דרו מקינטייר | הצמדה | 31:10 |
| זוכה | דרו מקינטייר | 3 | - | - | 31:10 |
ביאורים

↑  האירוע התקיים ללא קהל ששילם כרטיס עקב מגפת הקורונה בארצות הברית, אף על פי שהאירוע הכיל קהל וירטואלי כחלק מחווית הצפייה ThunderDome.
הערות שוליים

↑  שירות הזרמת המדיה Peacock של NBCU חותם על הסכם עם ארגון ההיאבקות WWE והופך לבעל זכויות הזרמת המדיה הבלעדית של WWE Network בארצות הברית
↑  שירות הזרמת המדיה Peacock מוסיף אליו באופן בלעדי את שירות ה-WWE Network
↑  האירוע "אין יציאה" באתר הרשמי של ה-WWE בשפה הגרמנית
↑  הסיבה מאחורי שינוי שם האירוע בגרמניה
↑  מעריצי ה-WWE נלהבים לראות את הקהל בחזרה בתוכניות Raw
↑  ה-WWE מציג את חווית צפייה חדשה לקהל בשם ThunderDome
↑  ה-WWE מכריז על ארנת ה-ThunderDome; הצצה ראשונה לאולם עם חווית הצפייה הווירטואלית
↑  ההסכם של ה-WWE עם האמוויי סנטר
↑  עתיד ה-Thunderdome נחשף
↑  ההסכם של ה-WWE עם אולם האמוויי סנטר הוא עד ל-24 בנובמבר
↑  ה-Thunderdome של ה-WWE יגיע לאולם הטרופיקנה פילד החל מיום שישי, ה-11 בדצמבר
↑  ה-Thunderdome של ה-WWE יעבור לטרופיקנה פילד ב-11 בדצמבר
↑  מוריסון ניצח את עלי, ריקושט ואליאס והעפיל לקרב המשולש על אליפות ארצות הברית (קרב במופע המקדים)
↑  קרב תא ההדחות של סמאקדאון
↑  ריינס ניצח את בריאן ושמר על האליפות האוניברסלית
↑  לאשלי יגן על אליפות ארצות הברית נגד לי ורידל בקרב משולש
↑  ג'קס ובייזלר ניצחו את בלאייר ובנקס ושמרו על אליפות זוגות הנשים
↑  מקינטייר יגן על אליפות ה-WWE בקרב תא ההדחות
↑  המיז פדה את מזוודת כסף בבנק, ניצח את דרו מקינטייר והפך לאלוף ה-WWE החדש
ישראל באולימפיאדת הנוער לילהאמר (2016)

אולימפיאדת הנוער לילהאמר היא משחקי החורף האולימפיים לנוער ה-2 המתקיימים. המשלחת הישראלית השתתפה לראשונה במשחקי החורף האולימפיים לנוער וכללה 2 ספורטאים המתחרים ב-2 ענפי ספורט שונים. המשלחת הישראלית הבוגרת הראשונה למשחקי החורף האולימפיים הייתה בשנת 1994 לאולימפיאדת לילהאמר.
נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה היה הגולש האלפיני, איתמר בירן.
הרכב המשלחת הישראלית

המשלחת כללה 2 ספורטאים שהתחרו ב-2 ענפים.
| ענף | בנים | בנות | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- |
| החלקה אומנותית | 1 | - | 1 |
| סקי אלפיני | 1 | - | 1 |
| סך הכול | 2 | 0 | 2 |
הישגים בולטים > מדליות > ישראל

המשלחת הישראלית לא זכתה באף מדליה לאורך המשחקים.
הישגי הספורטאים > החלקה אומנותית

בנים
הישגי הספורטאים > סקי אלפיני

בנים
| שם | מקצוע | מקצה 1> תוצאה | מקצה 1> מקום | מקצה 2> תוצאה | מקצה 2> מקום | זמן כולל | מקום |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| איתמר בירן | סלאלום | 55.15 שניות | 32 | לא סיים את המירוץ | לא סיים את המירוץ | לא סיים את המירוץ | - |
| איתמר בירן | סלאלום ענק | לא סיים את המירוץ | לא סיים את המירוץ | לא העפיל | לא העפיל | לא העפיל | - |
| איתמר בירן | סופר G |  |  |  |  | 1:15.58 דקות | 38 |
| איתמר בירן | משולב | 1:15.23 דקות | 32 | 43.87 שניות | 22 | 1:59.10 דקות | 23 |
↑  המקצה ה-1 הוא סופר G והמקצה ה-2 הוא סלאלום.
| ישראל במשחקים האולימפיים לנוער |
| --- | --- | --- |
| משחקי הקיץ | סינגפור (2010) • נאנג'ינג (2014) • בואנוס איירס (2018) • דקר (2026) |  |
| משחקי החורף | לילהאמר (2016) • לוזאן (2020) • קאנגוואן (2024) |  |
הפשיטה על כפר חלתא

אחד מאתרי נפילת הקטיושות בקריית שמונה ב-2 בספטמבר 1969
הפשיטה לחַ֫לְתַא (אנ') התבצעה על ידי סיירת גולני בלילה שבין 4 ל-5 בספטמבר 1969, לאחר שכמה ימים קודם לכן נהרגו שני אזרחים בקריית שמונה. במהלך הפשיטה פוצצו 12 מבנים ונהרגו חמישה מחבלים. לכוחות צה"ל היו ארבעה פצועים.
רקע

לקראת סוף שנת 1969 הייתה התבססות מוגברת של ארגוני מחבלים בשטחים של מורדות החרמון ועד לנהר החצבני. המחבלים בנו את בסיסיהם בתוך הכפרים ועל ההרים שבסביבותיהם והתערו בין האזרחים מתוך ידיעה שבאופן זה, צה"ל יימנע מלהפגיזם או לתקוף אותם מן האוויר. מתוך בסיסים אלו יצאו המחבלים כדי לבצע מארבים ופיגועים וכדי לחבל בעבודות החקלאות ביישובים הישראליים על גבול הצפון.
ב-2 בספטמבר 1969 נורו ארבע רקטות קטיושה (קוטר 240 מ"מ) לעבר כפר גלעדי וקריית שמונה. כתוצאה מהירי נהרגו ילד בן תשע וצעיר בן 26, ונפצעו חמישה אזרחים. הקטיושות לאצבע הגליל נורו מאזור כפר חלתא אשר למרגלותיו המערביים של החרמון. הכפר נמצא בוואדי כשמונה ק"מ מצפון לקיבוץ דן, ותושביו בעת ההיא היו מוסלמים שהשתייכו למספר מצומצם של חמולות, שכולן תמכו ונתנו סיוע למחבלים שהתבססו בכפר.
בעקבות ירי הקטיושות והרג האזרחים נשלחה סיירת גולני בלילה שבין 4 ל-5 בספטמבר 1969 לטהר את קיני המחבלים בכפר.
הכנות

משימת הפשיטה הוטלה על סיירת גולני עם כוח משנה של גדוד 17, בית הספר למ"כים של גולני. מפקד הפעולה היה מפקד הסיירת שרק נכנס לתפקידו, סרן דוד כץ. הכוח של הסיירת פוצל לשני כוחות: אחד תוכנן לתקוף את השכונה הצפונית-מערבית של הכפר בהובלתו של דוד כץ והשני תוכנן לתקוף את השכונה הדרומית-מזרחית לרגלי ג'בל רוס (הר דב) בפיקודו של סא"ל מרא אלעמי ובהובלת סרן אורי שגיא, אשר סיים כמה שבועות לפני כן את תפקידו כמפקד הסיירת ומונה למפקד בסיס הטירונים של גולני (בא"ח 1). האימונים לכיבוש חלתא החלו בסיירת חודשים אחדים קודם לכן, כך שלאורי שגיא לא הייתה כל בעיה להיכנס מיידית למשימה. סגנו של דוד כץ ומפקד החוד של הכוח הצפוני היה סג"ם שלומי כהן אשר רק חודשיים קודם לכן סיים כחניך מצטיין את קורס הקצינים. סגנו של אורי שגיא ומפקד החוד של הכוח הדרומי היה סגן אברהמי קול.
התכנון היה לתקוף במקביל, אלא אם כן אחד הכוחות ייתקל באויב לפני כן. הסיירת התארגנה למשימה בחורשה סמוך לקיבוץ דן, שאליה הגיעו מפקד חטיבת גולני, אל"ם יקותיאל (קותי) אדם ואלוף פיקוד הצפון דוד אלעזר (דדו). אלעזר חשש מפגיעה בנשים וילדים, הנחיותיו היו לנסות ולהתקרב בשקט ככל שניתן לעבר היעדים ואם יצליח הכוח להגיע לבתים ללא התגלות, לוודא שאין אזרחים בבתים לפני הסתערות וירי. בשיחה עם מפקד החוד של הכוח הצפוני, סג"ם שלומי כהן, הורה דדו לנצור אש עד סמוך מאוד לבתים ורק אם מסתבר באמצעות משקפות לילה שאכן הכפר שורץ מחבלים לפתוח באש באישור המח"ט יקותיאל אדם.
מהלך הפעולה

עם חשיכה חצה הכוח את הגבול ונע צפונה בשקט מוחלט על מנת להפתיע ולהגיע סמוך מאוד לבתי הכפר לקראת חצות. בחפ"ק בקיבוץ מנרה ישבו הרמטכ"ל חיים בר-לב וסגנו אלוף עזר ויצמן. כקילומטר לפני הכפר התפצלו הכוחות כאשר את חוד הכוח הדרומי מוביל סגן אברהמי קול ואת הצפוני סג"ם שלומי כהן. לאחר הליכה ממושכת בשטח הררי וקשה לתנועה, כאשר דווח ברשת שהכוח הדרומי של אורי שגיא הגיע ליעד, ביקש מוביל הכוח הצפוני, דוד כץ, מהמח"ט קותי אישור להסתער, זאת כאשר גם בעין בלתי מזוינת ניתן היה לראות מחבלים חמושים המתהלכים על גגות הבתים.
החוד של הכוח הצפוני הסתער לכיוון מבנה מרכזי וחיסל את המחבלים שהיו על הגג. בכניסה למסדרון בין שני חלקי המבנה המרכזי הבחין שלומי כהן במחבל לא חמוש שמגן על גופו עם שני ילדים כבני 3. כהן הורה לחייליו לבדוק את החדרים שבשני צידי המסדרון וכאשר דווח שהשטח נקי ניגש עם נשק שלוף למחבל על מנת להפרידו מהילדים ולעוצרו.
שלומי כהן, ששלט בערבית, הספיק לומר למחבל להוריד את הילדים, כאשר מחבל אחר שהסתתר מתחת למיטה באחד החדרים הסמוכים ולא זוהה בבדיקה, פתח באש מקלע RPD ועל פי חלק מהעדויות גם נזרק רימון יד. כתוצאה מהירי נפצע שלומי מכדור בירכו ונפצעו קל עד בינוני חיילים נוספים מהכוח של שלומי, סמל מוקי ידין, סמל מנחם שר ורב"ט יגאל דפנה.
הכוח הדרומי, אשר לא נתקל באויב ופוצץ שישה בתים, חבר לכוח הצפוני וטיהור הכפר הושלם ללא נפגעים נוספים. עם סיום הטיהור, הואר אחד הוואדיות עם פגזי תאורה של אגד ארטילרי, והונחתו שני מסוקי סופר פרלון אשר חילצו את הפצועים לבית החולים רמב"ם.
תוצאות

הכוחות פוצצו כ-12 בתים שזוהו כבתי מחבלים וההערכה היא שנהרגו כעשרה מחבלים בפשיטה. נשק רב נלקח שלל והושמד ריכוז ואספקה של המחבלים שכלל חומרי חבלה. שני הילדים שחולצו שוחררו במקום והמחבל שאחז בהם נלקח לחקירה בישראל.
בין הלוחמים היה גם סמל הסיירת יעקב מרדכי (פצ'נגה) אשר נהרג ביולי 1975 בפיגוע בכפר יובל.
לכוחות צה"ל היו ארבעה פצועים.
בתחקיר עם סיום הפעולה, הביעו הרמטכ"ל, סגנו ואלוף הפיקוד את שביעות רצונם המלאה מכך שהמשימה הושלמה ללא פגיעה באזרחים חפים מפשע. דוד אלעזר, אלוף הפיקוד, הודה אישית למפקד החוד סג"ם שלומי כהן בביקור בבית החולים רמב"ם והעניק לו כתשורה אקדח שנלקח שלל בפעולה.
פציעתו של שלומי כהן כתוצאה ישירה מכך שרצה להימנע מפגיעה בילדים הפכה לסמל של שמירה על טוהר הנשק גם במחיר של פגיעה בכוחות צה"ל. בשיחות בבית החולים, עם אלוף הפיקוד דוד אלעזר ועם מפקד הפשיטה, אורי שגיא, הסביר שלומי כהן כי הערכים של שמירה על טוהר הנשק, ספג לא רק בסיירת אלא גם בבית-אבא, הרופא הצפתי ד"ר אלי כהן.
ראו גם

צילומי נזקי ירי הקטיושות בקריית שמונה ב-2 בספטמבר 1969 שהיוו זרז לפעולת צה"ל
לקריאה נוספת

מירב הלפרין, טורפי הלילה - סיפורה של סיירת גולני, הוצאת ידיעות אחרונות, 2018, עמודים 60–61
הערות שוליים

↑  יעקב ארז, ילד בן 9 וצעיר בן 26 נהרגו אמש בהפגזת טילי קטיושות על קריית שמונה, מעריב, 3 בספטמבר 1969
↑  הרמטכ"ל: נמשיך לתבוע המחיר הנאות על הפרת הפסקת־האש, דבר, 10 ביולי 1969
↑  אורי שגיא, אורות בערפל, ישראל: ידיעות אחרונות - ספרי חמד, 1998, עמ' 112–114
↑  סוג המסוק נאמר לי אישית על ידי שלומי כהן
↑  אהרון דולב, מרגלית ושבעת בניה מכפר יובל - יעקב מרדכי בפשיטה לחלתא, מעריב, יום שישי 12 בספטמבר 1969
↑  יעקב ארז, שלומי כהן בבית החולים לאחר הפשיטה לחלתא, מעריב, יום שישי 12 בספטמבר 1969
↑  חנוך ברטוב, דדו - 48 שנה ועוד 20 יום, כרך א, תל אביב: ספרית מעריב, 1978, עמ' 161
חנה יכין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 במרץ 1933 (בת 91) אמסטרדם, הולנד 
 שם לידה:  Hannah van Huls
 
חנה יכין (נולדה ב-3 במרץ 1933 בהולנד בשם Hannah van Huls) היא ציירת, סופרת ואומנית ישראלית.
ביוגרפיה

חנה יכין נולדה באמסטרדם, הולנד, בשנת 1933. בשנת 1956 עלתה לישראל ובשנת 1957 נישאה לצייר אברהם יכין. חנה יכין הציגה תערוכות משותפות רבות עם בעלה. בני הזוג הציגו בתערוכות אמנות בישראל, באירופה ובארצות הברית. עבודותיהם הוצגו במוזיאונים שונים בהולנד וכן במוזיאון ישראל בירושלים ובמוזיאון היהודי בפריז.
חנה יכין פיתחה את כישוריה האומנותיים בזמן מלחמת העולם השנייה. לאחר המלחמה למדה בבית הספר התיכון באוטרכט, הולנד, ואחר כך למדה אומנות בפריז אצל פאול קולין. בשנת 1956 עלתה לארץ וכאן פגשה באומן אברהם יכין לו נישאה בשנת 1957. יחד גידלו שמונה ילדים. בני הזוג גרו בשכונת מחנה יהודה בירושלים, בבית בו נולד אברהם.
חנה יכין הרבתה לעסוק בטכניקות הדפס שונות. במשך תחילת תקופת נישואיה התרכזה עבודתה של יכין בעיקר בנושא ההיריון, הלידה והאימהות ובדמויות מן המקרא. לאחר שנת 1965 היא יצרה שתי סדרות של תצריבים (etchings) – אחת בנושא האבולוציה והשנייה בנושא המוזיקה והמוזיקאים. בשנת 1978 החלה לעסוק גם בכתיבה, בשפה האנגלית, וחלק מסיפוריה הקצרים פורסמו בארצות הברית ובקנדה ואף הושמעו בשרות הבינלאומי של ה-BBC. היא פרסמה גם מספר ספרים מצוירים.
תערוכות > תערוכות יחיד

1970 – אמהות ומשפחה - בית מניה ביאליק, תל אביב
1976 – תחריטים ורישומים מהווי התזמורת – תיאטרון ירושלים, ירושלים
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

ציורים ורישומים – ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ
ש958 – תערוכת אמנים עולים, ביתן האומנים, תל אביב
1962 – מאה יצירות בשחור לבן, בית האמנים, ירושלים
1975 – תערוכות קיץ, מוזיאון יד לבנים, פתח תקווה
1960 - חנה ואברהם יכין, מוזיאון החאן, אשקלון
1962 – התערוכה הכללית של אמני ישראל, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
1962 – תערוכת האביב – אומני ירושלים, בית האומנים, ירושלים
1966 – תערוכה כללית – אומני ירושלים, בית האומנים, ירושלים
1967 – חנה ואברהם יכין, ציורים ועבודות גרפיות, בית האומנים, ירושלים
1970 - חנה ואברהם יכין – ציורים ותחריטים, המוזיאון העירוני בית עמנואל, רמת גן
1973 – אמני ירושלים למען מווה מלחמה מרצון, בית האומנים, ירושלים
ספרים

2012 - הגדה לט"ו בשבט
Of tortoises and other Jews / story and illustrations, -2014
Hannah & Abraham Yakin : Jerusalem, 1963
Hier is je bruidegom, 2004
Jardena : dagboek uit Jeruzalem, 2008
Mi-tokh ḳonkiyah = What's in a shell
· וידאו

סיפורי סבתא
הערות שוליים

↑  מרכז מידע לאמנות ישראלית | מוזיאון ישראל, ירושלים, באתר museum.imj.org.il
↑  ⁨הארץ⁩ | 2 יוני 1961 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 278298  NLI: 987007270189705171  GND: 135882648  ISNI: 0000 0000 7911 8802  LCCN: nr2004037009  NTA: 27016507X  RKD: 95940  ULAN: 500479587  VIAF: 49180974   WorldCat (עם VIAF): 49180974
להיט בראש

| --- | --- |

לוגו התוכנית
 סוגה:  מוזיקה
 בימוי:  ראול יחיאל, ריקי אריכא
 מנחים:  משה מורד אורלי יניב שרי צוריאל עירית ענבי אברי גלעד נועם גילאור ענת דולב דורון אורן יואב גינאי
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית 
 מספר פרקים:  118 וסיכומים שנתיים של מצעד הפזמונים העברי
 הפקה
 אורך פרק:  30 - 45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  הערוץ הראשון
 תקופת שידור מקורית:  9 בדצמבר 1984 – 28 בספטמבר 1992
 
"להיט בראש" הייתה תוכנית טלוויזיה ישראלית ששודרה בערוץ הראשון, בין השנים 1984–1992. בשלוש השנים הראשונות התוכנית שודרה בתדירות של פעם בחודש, ומדצמבר 1987 שודרה פעמיים בחודש. התוכנית הייתה למעשה המשך ישיר לתוכנית הווידאו קליפים הקודמת בערוץ הראשון: "עוד להיט". בניגוד לקודמתה, בכל תוכנית הוצג מצעד הלהיטים הישראלי, וזאת לפי המצעדים המקבילים ששודרו בתוכניות הרדיו "מקום בצמרת" של "רשת ג'" ומצעד הפזמונים של גלי צה"ל, ודירוגו נקבע על-סמך בחירתם של מאזיני התוכניות.
בתוכנית "להיט בראש" נכללו "הופעות חיות" באולפן (למעשה כל השירים בוצעו בפלייבק מלא) וקטעי מעבר עם מנחים בסגנון התוכנית הבריטית "Top of the Pops". בשנים הראשונות של התוכנית הופעותיהם של האמנים היו בפני קהל באולפן.
בין השנים 1984 ועד 1990 מנגינת הפתיחה של התוכנית הייתה The Moons of Jupiter של המוזיקאי הצ'כי אלכסנדר גולדשיידר
את התוכנית הראשונה של "להיט בראש" ששודרה ב-9 בדצמבר 1984, הנחו משה מורד ומגישת תוכניות הספורט באותן שנים אורלי יניב. לאחר מכן הנחו את התוכנית ביחד ולחוד - משה מורד, שרי צוריאל, אברי גלעד, דנה פיינרו, עירית ענבי, נועם גילאור, ענת דולב, גיל קומר, יואב גינאי ודורון אורן.
ב-1986 נערכה לראשונה במסגרת התוכנית תחרות בחירת "זמר השנה", "זמרת השנה" ו"להקת השנה", כחלק מהמצעד השנתי.
בתוכניות הראשונות עד לשנת 1987 הוצגו 2 קליפים בודדים מחו"ל ובהמשך גם ראיונות קצרים עם אמנים לפני שהוצג שירם.
התוכנית הגיעה לקיצה לאחר תוכנית הסיכום השנתי של שנת ה'תשנ"ב 1992.
ראו גם

עוד להיט
עד פופ
מקום בצמרת
להיט קיץ
המצעד
הערות שוליים

↑  נעמי רון, הלוואי על כולם חזרה כזאת, חדשות, 3 בינואר 1985
↑  לקיפי יש להיט בראש, חדשות, 31 בדצמבר 1984
↑  איציק יושע, מי תהיה זמרת השנה בטלוויזיה?, חדשות, 16 ביוני 1986
פרסקוט בוש

פרסקוט שלדון בוש (באנגלית: Prescott Sheldon Bush; ‏15 במאי 1895 - 8 באוקטובר 1972) היה סנאטור אמריקני מטעם מדינת קונטיקט ובנקאי בכיר בוול סטריט. הוא אביו של נשיא ארצות הברית ה-41, ג'ורג' הרברט ווקר בוש וסבו של הנשיא ה-43 ג'ורג' ווקר בוש.
ביוגרפיה

בוש נולד למשפחה מהמעמד הגבוה, בקולומבוס שבאוהיו. בשנים 1908- 1913 למד בניופורט, רוד איילנד. ב-1913 החל ללמוד באוניברסיטת ייל, שם היה חבר באחוות הגולגולת והעצמות, ובכך המשיך מסורת משפחתית של לימודים במוסד אקדמי זה. לאחר סיום לימודיו שירת בוש בצבא ארצות הברית, בזמן מלחמת העולם הראשונה. קיבל הכשרה מודיענית בורדן שבצרפת. ב-1921 נישא לדורותי ווקר ולזוג נולדו חמישה ילדים. ביניהם ג'ורג' הרברט ווקר, לימים הנשיא ה-41 של ארצות הברית. באותה התקופה החל לעבוד בסנט לואיס, מיזורי, והמשפחה חזרה לקולומבוס שבאוהיו בשנת 1923. בהמשך השנים המשיך לעבוד כאיש עסקים.
ב-1952 נבחר בוש לסנאט מטעם קונטיקט לאחר שגבר על המועמד הדמוקרטי אברהם ריביקוף. כסנטור הגדיר בוש את עצמו "פרוגרסיבי מתון". בוש התנגד לפעילותו האנטי-קומוניסטית של עמיתו למפלגה, הסנטור ג'וזף מקארתי ולתוכנית החלל האמריקאית וסייע להקים את חיל השלום. ב-1956 הוא ניצח שוב בבחירות, עם למעלה מ-55% מהקולות, ובשנת 1962 החליט שלא להתמודד לקדנציה שלישית.
נפטר בשנת 1972 ונקבר בקונטיקט.
ראו גם

משפחת בוש
הערות שוליים

↑  שרה ליבוביץ דר, מסע העסקים של סבא, באתר הארץ, 13 במרץ 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 130531804  ISNI: 0000 0000 3907 5182  LCCN: n2002047710  NARA: 10612034  SNAC: w6ff424g  US Congress: B001167  VIAF: 62658158   WorldCat (עם VIAF): 62658158 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אמריקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לריסה גרשטיין

| --- | --- |

 לידה:  20 באוגוסט 1951 קירגיזסטן
 פטירה:  9 בדצמבר 2023 (בגיל 72) ירושלים, ישראל
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרצן 
 עיסוק:  אשת ציבור, זמרת, ופוליטיקאית
 שפה מועדפת:  רוסית, עברית 
 בן או בת זוג:  אדוארד קוזנצוב (1983–9 בדצמבר 2023) 
 
לריסה גרשטיין (ברוסית: Лариса Герштейн; ‏ 20 באוגוסט 1951 - 9 בדצמבר 2023) הייתה פעילה חברתית פוליטית ישראלית, בעיקר בקרב עולים חדשים ממדינות ברית המועצות לשעבר, סגנית ראש עיריית ירושלים בשנים 1993 - 2003, זמרת, מבצעת שירי בולאט אוקוג'אבה.
תולדות חייה

משפחת אמה נשלחה לגלות בקירגיזסטן בשנת 1940 ממערב אוקראינה. בשנת 1952 עברה המשפחה לבישקק שבקירגיזסטן, ובשנת 1961 עברה לסנקט פטרבורג.
גרשטיין סיימה את לימודיה בפקולטה לכימיה של האוניברסיטה על שם הרצן בסנקט פטרבורג. בשנת 1975 עלתה לישראל עם הוריה. עבדה בטכניון בחיפה. התחתנה עם אדוארד קוזנצוב בשנת 1983. עבדה עם בעלה בתחנת "רדיו אירופה החופשית".
בשנת 1993 נבחרה לתפקיד סגנית ראש עיריית ירושלים, וכיהנה בתפקיד זה עד 2003. הייתה פעילה בישראל בעליה, ומאוחר יותר בישראל ביתנו, והביעה עמדות פוליטיות נציות בנושאי הסכסוך הישראלי-ערבי.
מאז תחילת 1980 הופיעה בקונצרטים עם שירי בולאט אוקוג'אבה.
הלכה לעולמה ב-9 בדצמבר 2023 כ"ו כסלו ה'תשפ"ד, ונקברה בהר המנוחות בירושלים .
הערות שוליים

↑  Центральный совет евреев в Германии: С политической сцены на настоящие подмостки
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987010744325405171  VIAF: 4869154260347824480006   WorldCat (עם VIAF): 4869154260347824480006
קרב ביר חכים

קרב ביר חכים התחולל במדבר לוב במהלך המערכה במדבר המערבי במלחמת העולם השנייה, בין 26 במאי 1942 ל-11 ביוני 1942. במהלך הקרב, שהיה חלק מקרב גזאלה, הגנו לוחמי צבא צרפת החופשית בפיקודו של הגנרל פייר קניג במשך 16 ימים על מתחם מבוצר ובמרכזו מצודה מדברית בשם "ביר חכים", אל מול התקפות כבדות וכיתור של כוחות גרמנים ואיטלקים עדיפים בפיקודו של ארווין רומל. לאחר מכן פרצו הכוחות הצרפתיים את המצור הגרמני, והצליחו להגיע, כיחידה צבאית מאורגנת, לשטח המוחזק בידי בעלות הברית. עמידתו של מתחם ביר חכים ריתקה אומנם חלק ניכר מכוחותיו של רומל וגרמה להם אבדות כבדות, אך לא הייתה לה השפעה משמעותית על התפתחות קרב גזאלה ועל תוצאתו הסופית.
היה זה המפגש הראשון בין כוחות גרמניים וצרפתיים סדירים לאחר המערכה על צרפת אשר הסתיימה בתבוסת צרפת. במערכה זו הוכיחו כוחותיו של הגנרל קניג יכולת עמידה וכוח רצון. ערכו המורלי והתעמולתי של הקרב היה גדול מחשיבותו הצבאית. בזיכרונותיו, כתב שארל דה גול: "לגבי העולם כולו, מבשרים תותחי ביר חכים, את ראשית התנערותה של צרפת".
ביר חכים – הכוח המגן

במתחם המבוצר של ביר חכים, במרכזו עמדה מצודה מדברית, החזיקה החטיבה הראשונה של צבא צרפת החופשית בפיקודו של פייר קניג. היחידה הייתה מורכבת ממספר יחידות שהגיעו ממקומות שונים, ובמהלך השנתיים שבהן לחם צבא צרפת החופשית באפריקה ובמזרח התיכון אוחדו ליחידה אחת תחת פיקודו של קניג. הכוח מנה כ-5,500 איש שחולקו לשישה גדודים:
שני גדודים של לגיון הזרים הצרפתי, שהיו מורכבים במיוחד מרפובליקנים ספרדים, שלחמו במלחמת האזרחים בספרד, והיו מנוסים בלוחמת גרילה, תחת פיקודו של הנסיך הגאורגי דימיטרי אמילאחוורי. בגדוד זה שירתה כנהגת אישה בשם סוזן טרוורס שהייתה האישה הראשונה ששירתה כלוחמת בלגיון הזרים, והייתה גם מאהבתו של קניג.
שני גדודים קולוניאליים שהיו מורכבים מחיילים שהגיעו ממושבות צרפת באוקיינוס השקט ומאובאנגי שארי, תחת פיקודו של קולונל רו.
גדוד של רובאי הצי הצרפתי (Fusiliers Marins), תחת פיקודו של קומנדר אמיו ד'אינוויל. הגדוד תוגבר בחיילים מיחידות אחרות.
גדוד של נחתים בפיקודו של קומנדר ז'אק סאווי.
לכל אלו נוספו שברי יחידות נוספים כמו המחלקה הצפון אפריקנית ה-22 של קפטן לקסן, וכיתת הפלסים ה-17 של קפטן דמייסון. כן הייתה למגיני העמדה תמיכה ארטילרית מגדוד התותחנים הראשון של קולונל לורן-שמפרוסיי.
הציוד שעמד לרשות המגינים הגיע ממקומות מגוונים. עמדו לרשותם 63 נגמ"שי ברן, מספר משאיות ושני תותחי הוביצר שהגיעו מהצבא הבריטי, אך רוב הארטילריה הייתה צרפתית, והגיעה מהמזרח התיכון: 54 תותחי 75 מ"מ מודל 1897, שבמהלך הקרב נעשה בהם שימוש בעיקר כנשק אנטי טנקי, 86 רובים אנטי טנקים בריטיים מסוג "בויס", 18 תותחי נ"מ מסוג "בופורס" 40 מילימטר וציוד נוסף. רוב הציוד של חיילי הרגלים היה צרפתי, וכלל גם מרגמות 81 מילימטרים, מכונות ירייה "הוצ'קיס" ו-FM. אספקת המזון של המגינים אמורה הייתה להספיק לעשרה ימים, ולרשותם עמדו 20,000 פגזים.
הגנרל ברנאר סנט אילייה שהיה בין הלוחמים תיאר את המקום כצומת באמצע המדבר, ללא כל מחסה טבעי או מכשול טבעי, מוגן בעיקר באמצעות שדות מוקשים.
ביר חכים – הכוח התוקף

כאמור, כיבוש "תיבת" ביר חכים היה רק יעד משני של הכוח הגרמני-איטלקי, אשר נועד לאגף מדרום את קו גזאלה. המטרה הייתה לנטרל את האיום שיצר הכוח שהחזיק בביר חכים על אגפו השמאלי של המבקע הגרמני, ועל צירי האספקה של הכוח התוקף.
המשימה של כיבוש ביר חכים הוטלה בתחילה על דיוויזיית השריון "אריאטה" מהקורפוס הממונע האיטלקי ה-20. דיוויזיה זו הייתה אחת מדיוויזיות העילית של הצבא האיטלקי. הציוד הכבד שלה כלל טנקים בינוניים מסוג M13/40 ו-M14/41, ותותחים מתנייעים מסוג סמוונטה 75/18. הדיוויזיה, שהוקמה בשנת 1939 הוצבה במדבר המערבי לאחר התבוסה האיטלקית במבצע מצפן, בינואר 1941 ולחמה תחת פיקודו העליון של רומל בכל המערכות מאז. היא כללה את רגימנט השריון ה-132, רגימנט הברסליירי הממונע ה-8 (ברסליירי היה כינוי ליחידות רגלים ניידות, שהוקמו בצבא האיטלקי בזמן מלחמות השחרור, ומדיהם אופיינו בעטרת נוצות שחורה שהוצמדה לכובעם) ורגימנט הארטילריה הממונע ה-132.
בשלבים המאוחרים יותר של קרב גזאלה הוטלו כוחות נוספים של ארמיית השריון אפריקה למערכה לכיבוש ביר חכים. כוחות אלו כללו יחידות מהדיוויזיה הקלה ה-90, דיוויזיית הפאנצר ה-15, הדיוויזיה הממונעת האיטלקית ה-101 "טריאסטה", ודיוויזיית הרגלים ה-17 "פאביה".