stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סמור
טקסונומיה

מינים:
| שם | שם מדעי | מצב שימור | תפוצה |
| --- | --- | --- | --- |
| סמור האמזונאס | Mustela africana | LC | דרום אמריקה |
| סמור הררי | Mustela altaica | NT | אירופה, צפון ודרום אסיה |
| הרמין | Mustela erminea | LC | אירופה, צפון אסיה וצפון אמריקה. הובא בידי האדם לניו זילנד |
| חמוס ערבות | Mustela eversmanii | LC | אירופה, צפון ודרום אסיה |
| סמור קולומביאני | Mustela felipei | VU | דרום אמריקה |
| סמור ארך-זנב | Mustela frenata | LC | מרכז, צפון ודרום אמריקה |
| סמור יפני | Mustela itatsi | LC | יפן והמחוז הרוסי סחלין |
| סמור צהוב-בטן | Mustela kathiah | LC | דרום אסיה |
| חורפן אירופי | Mustela lutreola | CR | אירופה וצפון אסיה |
| סמור הרים אינדונזי | Mustela lutreolina | LC | דרום אסיה |
| חמוס שחור-רגל | Mustela nigripes | EN | צפון אמריקה |
| חמוס השלגים | Mustela nivalis | LC | אירופה, מרבית אסיה, צפון אמריקה וצפון אפריקה. הובא בידי האדם לניו זילנד ולסאו טומה |
| סמור מלאי | Mustela nudipes | LC | דרום אסיה |
| חמוס מבאיש | Mustela putorius | LC | אירופה, צפון אפריקה וצפון-מערב אסיה. הובא בידי האדם לניו זילנד |
| חמוס סיבירי | Mustela sibirica | LC | אירופה, צפון ודרום אסיה |
| סמור מפוספס-גב | Mustela strigidorsa | LC | דרום אסיה |
| סמור מצרי | Mustela subpalmata | LC | מצריים |
סחלב (סוג)

| סחלב |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: צמחים וסקולריים
סדרה:: אספרגאים
משפחה:: סחלביים
סוג:: סחלב (סוג)
שם מדעי
 Orchis ‏לינאוס, 1753

סחלב (שם מדעי: Orchis) הוא סוג של צמחים במשפחת הסחלביים הנפוצים בעיקר באירופה, וצפון-מערב אפריקה, ומגיעים עד לטיבט, מונגוליה ושינג'יאנג.
אטימולוגיה

השם המדעי orchis מקורו מיוונית עתיקה ומשמעותו המילולית "אשך" ניתן לו בעקבות המראה של צמד הפקעות התת-קרקעיות.
השם העברי "סחלב" נשאל מערבית (سحلب), ויש הסבורים שנגזר כקיצור של "אשכי שועל" (خصى الثعلب) על שם אותן פקעות.
תיאור

מיני הסחלב הם צמחים בעלי פקעות שורשים במקום בצלים מדומים האופייניים לכמה מבני משפחתם. בקרב מיני הסחלב יש שונות גדולה מאוד במראה. הם מוציאים גבעול זקוף. התפרחת גלילית עד אשכול כדורי, באורך 5–15 סנטימטרים, עם פרחים בצבע צהוב, אדום עד ארגמן. הם פורחים על בסיס הצמח, עולים מעלה לאיטם, מלבד סחלב הקוף (Orchis simia) שפרחיו צומחים הפוך.
הסוג סחלב כלל במקור יותר מ-1,300 מינים, אך מאחר שהסוג המקורי היה פוליפילטי, הוא חולק מחדש לסוגים נוספים.
הם מצויים ביערות גשם טרופיים, ואזורים מדבריים למחצה. באזור החוף ובטונדרה. רוב מיני הסחלב הנאוטרופיים נמצאים בדרום אמריקה המרכזית, צפון-מערב אמריקה הדרומית.
מינים (חלקי)

Orchis adenocheila איראן
סחלב אנטולי ישראל, סוריה, לבנון, איראן
Orchis anthropophora מערב ארופה ואזור הים התיכון
Orchis brancifortii דרום איטליה, סיציליה וסרדיניה
סחלב הגליל ישראל, לבנון, סורה, טורקיה.
Orchis italica דרום-מערב אירופה
Orchis laeta
Orchis mascula אירופה עד איראן, האיים הקנריים
Orchis militaris אירופה עד מונגוליה
Orchis olbiensis
Orchis pallens אירופה עד קווקז
Orchis patens הים התיכון עד צפון-מערב אפריקה
Orchis pauciflora
Orchis provincialis אירופה עד קווקז, צפון מערב אפריקה
Orchis punctulata סחלב קטן מנוקד, דרום-מזרח אירופה לקווקז, אלג'יריה.
Orchis purpurea
Orchis quadripunctata
Orchis simia (סחלב הקוף)
Orchis sitiaca
Orchis spitzelii
Orchis troodi
גלריה

Orchis provincialis
Orchis militaris
Aceras_anthropophora
Orchis brancifortii
סחלב הגליל
סחלב אנטולי
הערות שוליים

↑  Kew World Checklist of Selected Plant Families
↑  https://www.etymonline.com/word/orchid
↑  אברהם שטאל, מוצא המילים, הוצאת דביר, 1999, עמ' 67.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550830105171  LNB: 000311974
עבראש בופאלו

| עבראש בופאלו |
| --- | --- |
 עבראש בופאלו
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: אווזאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: ברווזיים
תת־משפחה:: ברווזי ים
סוג:: עבראש
מין:: עבראש בופאלו
שם מדעי
 Bucephala albeola ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


עַבְרֹאשׁ בופאלו (שם מדעי: Bucephala albeola) הוא מין של ברווז מהסוג עבראש המצוי בחופים ובימים שליד אמריקה הצפונית ומערב אירופה. העבראש קיבל את שמו מראשו הרחב המזכיר מראה של תאו. ברווז זה והשרשיר הם הקטנים בברווזי אמריקה.
אורכו של הברווז 32–40 ס"מ ומשקלו 270–550 גרם. הזכר בעל ראש ירוק וסגול והעורף הגדול וה"כיפה" בצבע לבן. המקור אפור הכנפיים והזנב שחורים ושאר הגוף לבן. הנקבות קטנות מהזכרים ואפורות כמעט לגמרי למעט פס לבן על הלחי וכיפה וכנפיים שחורות.
אלו ברווזים המותאמים לחיי ים ורק לעיתים נדירות מצויים על היבשה. באמריקה הצפונית מוצאים אותם גם בבריכות ואגמים סביב הטייגה.
הוא ניזון בעיקר מחרקים מימיים או בים מסרטנים ורכיכות. הוא ניזון מדגים קטנים, ביצי דגים וצמחייה מיימית.
בניגוד לרוב הברווזים, העבראש הוא עוף מונוגומי המקנן בעצים.
הערות שוליים

↑  עבראש בופאלו באתר הרשימה האדומה של IUCN
עבראש זכר
Museum specimen
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007292535505171
עגור אדום-ראש

| עגור אדום-ראש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: עגוריים
סוג:: עגור
מין:: עגור אדום-ראש
שם מדעי
 Grus antigone ‏ליניאוס, 1758
תחום תפוצה


זוג עגורים בהודו.
עָגוּר אֲדֹם-רֹאשׁ או עגור סארוס (שם מדעי: Grus antigone) הוא מין בסוג עגור. הוא חי כל השנה בצפון פקיסטן ובהודו (במיוחד בהודו המרכזית ובערבות הגנגס), בנפאל, בדרום-מזרח אסיה, בקווינסלנד ובאוסטרליה. עגור אדום-ראש הוא המין הגבוה ביותר במשפחת העגוריים ומגיע לגובה 1.80 מטר. הוא מצוי בביצות מים מתוקים וערבות.
הבוגרים אפורים, בעלי ראש חשוף בצבע אדום עם כתר לבן ומקור ארוך. בזמן תעופה, הצוואר הארוך נשאר ישר, שלא כמו האנפה, וגם קצות הכנפיים השחורים נראים לעין. שני הזוויגים לא נבדלים בצבע, אך הצעירים חומים. הזכר גדול בממוצע מהנקבה; זכרים הודיים מגיעים לגובה מקסימלי של 2 מטר ולמוטת כנפיים באורך 250 ס"מ, מה שהופך אותם לעופות המעופפות הגבוהים בעולם. משקלם הממוצע הוא 7.3 ק"ג, מה שהופך אותם לקלים יותר מעגור אדום כתר.
באוסטרליה, ניתן להתבלבל בקלות בין עגור אדום-ראש לעגור ברולגה. עגור הברולגה נפוץ יותר באוסטרליה והצבע האדום מוגבל לראש.
הערות שוליים

↑  ע"פ החלטות האקדמיה
| עגוריים |
| --- | --- | --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |  |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סרגוס מסורטט

| סרגוס מסורטט |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
משפחה:: ספרוסיים
סוג:: סרגוס
מין:: סרגוס מסורטט
שם מדעי
 Diplodus sargus ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


סַרְגּוּס מסורטט (שם מדעי: Diplodus sargus, שמו העממי: סרגוס) הוא דג מסוג סרגוס במשפחת הספרוסיים הנפוץ בים התיכון. מוכר גם בקרב הדייגים בשם חג'ג'.
מאפיינים

הדג בעל גב קמור. בצעירותו נראה עם 5 פסים שחורים אנכיים ו-4 אפורים. פסים אלו נעלמים כאשר הדג מגיע לכדי 20 ס"מ. אורכו המקסימלי 45 ס"מ אך גודלם של מרבית הפרטים אינו עולה על 22 ס"מ.
תחום תפוצתו של סרגוס מסורטט משתרע על פני הים התיכון, חופיה המערביים של יבשת אפריקה לאורך האוקיינוס האטלנטי וכמויות קטנות יותר בים השחור. הוא שוכן באזורים סלעיים עד לעומק של 50 מטרים ומוצא מחסה בין הסלעים. תזונתו מורכבת מסרטנים, מדגים קטנים ומבעלי קונכייה. הדג משתמש בשיניו החזקות על מנת לפצח את הקונכייה. עונת הרבייה מינואר עד מרץ. הדג הוא הרמאפרודיט: במהלך חייהם נהפכים רבים מהזכרים לנקבות.
הסרגוס נחשב לדג מאכל משובח בעל טעם "ים" ובשרו לבן. הם נידוגים הן בדיג מסחרי והן בדיג ספורטיבי.
בשנים האחרונות (העשור השני של המאה ה-21) החלה בחופי ישראל תופעה של נשיכת רגלי מתרחצים על ידי דגי סרגוס מסורטט צעירים בחודשי הקיץ. הועלתה סברה כי הסיבה לכך היא שינוי בטמפרטורת המים שמשפיע על תקופת הרבייה.
הערות שוליים

↑  סרגוס מסורטט באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  עדי סמריאס, דג נשך אדם: כך תתמודדו עם דגים נשכניים בים, באתר Time Out תל אביב, 22 בספטמבר 2016
↑  טלי בנדו לאופר, מלתעות, גרסת חוף הסלע בבת ים, באתר nrg‏, 23 בספטמבר 2012
↑  אסף קמר, מתקפת הדגים הנושכים בחופי ישראל: "אוכלים את הרגליים", באתר ynet, 9 באוגוסט 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא דגים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איור של הדג
עדני מלכותי

| עדני מלכותי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: עדניים
סוג:: עדני מלכותי
מין:: עדני מלכותי
שם מדעי
 Cicinnurus regius ‏לינאוס, 1758

עדני מלכותי (שם מדעי: Cicinnurus regius) הוא מין של עדני יחידי בסוגו. העדני המלכותי נפוץ ביערות השפלה של גינאה החדשה ושל האיים הסמוכים. הוא ניזון בעיקר מפירות ומפרוקי-רגליים. תצוגת החיזור הייחודית של הזכר כוללת את ניפוח הבטן, נדנוד הזנב וסדרה של תנועות אקרובטיות של חוטי הזנב המוארכים המאפיינים מין זה.
מכיוון שמין זה נפוץ בכל רחבי אזור תפוצתו, הוא במצב "ללא חשש" ברשימה האדומה של ארגון IUCN. הרבייה הראשונה בשבי של מין זה נעשתה על ידי ד"ר סטן ברגמן משוודיה ב-1958.
זהו העדני הקטן ביותר, ואחד מהמרהיבים ביותר. אורכו של העדני כ-16 ס"מ. בטנו של הזכר לבנה, בעוד ראשו וגבו אדומים וכנפיו צבועות באדום, ירוק ושחור. זנבו המוארך מסתיים בשני "דיסקים" ירוקים. הנקבה חומה.
הערות שוליים

↑  עדני מלכותי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ספירולה שופרית

| ספירולה שופרית |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: סילוניות
סדרה:: ספירולאים
משפחה:: ספירוליים
סוג:: ספירולה
מין:: ספירולה שופרית
שם מדעי
 Spirula spirula ‏לינאוס, 1758
ספירולה שופרית או ספירולת קרן האַיִל או סִילוֹנִית סְלִיל (שם מדעי: Spirula spirula; באנגלית: Ram's Horn Squid), הוא מין ייחודי של רכיכת ים המקורבת לדיונון. הוא מין היחיד הידוע היום ושאינו נכחד בסדרת הספירולאים. אורכה עד 45 מ"מ. היא נפוצה באזור המזופלגי (עומק של 150 עד 2,000 מטרים) של הים הטרופי הפתוח. מציאת פריטים חיים בגדר מאורע נדיר, בגלל גודלם ואזור תפוצתם.
תיאור המין

למין זה מספר מאפיינים בולטים:
גוף הבנוי משמונה זרועות ציד, שלוש מהן גדולות וחזקות יותר מהשאר. בנוסף בעל שתי זרועות מוארכות. הראש הוא כשל דיונון.
נוכחות סיבי קולגן היוצרים גוון נוצץ כספי.
כתר הזרועות צר יותר מהאופייני.
עיניים הבולטות החוצה.
הגלימה (mantle) בנויה בצורה שונה ואופיינית.
קיומה של קונכית פנימית.
הקונכית הפנימית בלתי רגילה ולא אופיינית, היא בצורת קרן אַיִל (open planispiral). היא בנויה מתאים המופרדים בפיתולים אשר אינם נוגעים אחד בשני.
הקונכית משמשת כאמצעי ציפה. מיקומה בגופה של הספירולה, יוצר מצב שהיא מכוונת את ראשה כלפי למטה בשביל תנועה אנכית. בשעת תנועה מטה, הרגליים פונות למעלה ונעות במעין תנועה ספירלית היוצרת מעין חתירה מטה.
הספירולה מסוגלת להכניס את כל ראשה ורגליה אל תוך הגלימה, ואף לסגור את הפתח בצורה שרירית (flaps).
למרות גודל הסילוניות בעלי אישונים המסוגלים להתרחב ולהתכווץ, יכולתה של הספירולה היא מהטובות והקיצוניות ביותר ומאפיינת את המין.
גלגול חיה של הספירולה, מתחיל מהנחת ביצים שאינן גדולות מ-2 מ"מ על קרקעית הים. עובדה שאוששה הערכה זו היא מציאותם של פרטים קטנים ביותר בעומקים, פרטים אלו אופיינו במיעוט זרועות ובמקור הבולט מחוץ לראש שעוד לא גדל. 
 אורך חייה של הספירולה הוא 18 עד 20 חודשים.
הערות שוליים

↑  ספירולה שופרית באתר הרשימה האדומה של IUCN
קונכיית הספירולה השופרית
עגור חן

| עגור חן |
| --- | --- |
 עגור חן
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: עגוריים
סוג:: עגור
מין:: עגור חן
שם מדעי
 Grus virgo ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


Grus virgo
עגור חן (שם מדעי: Grus virgo) הוא מין עוף ממשפחת העגוריים הנפוץ במרכז אסיה, מהים השחור למונגוליה ולצפון-מזרח סין. בטורקיה קיימת אוכלוסייה קטנה. האוכלוסייה במזרח אירואסיה נודדת בחורף לאפריקה, והאוכלוסייה הסינית והמונגולית נודדת גם היא בחורף, להודו. בישראל עגור חן הוא חולף נדיר.
זהו המין הקטן ביותר במשפחת העגוריים. אורכו 85–100 ס"מ ומוטת כנפיו 155–180 ס"מ. משקלו 2-3 ק"ג. לעגור זה יש ציצות אוזן לבנות, צוואר וחזה שחורים. הוא דומה במראהו לעגור אפור.
קריאתו של עגור חן דומה לחצרור, והיא גבוהה יותר מזו של עגור אפור.
מין זה חי במגוון רחב של סביבות מחיה, כמו מדבריות או סוגים שונים של אדמות מרעה.
עגור חן ידוע כמין שעושה את אחת הנדידות הקשות ביותר בעןלם העופות. במהלך אוגוסט ובתחילת ספטמבר, העגורים מתקבצים ללהקות שעשויות לכלול כ-400 פרטים, ומתכוננים לצעןף הארוך אל אזורי החריפה שלהם. במהלך הנדידה, העגורים מתרוממים לגבהים של כ-4,875-7,925 מעל גובה פני הים. האוכלוסייה הסינית והמונגולית עוברת בנדידתה מעל רכס ההימלאיה בתנאים קשים ביותר. עגורי חן רבים מתים במהלך הנדידה בגלל תשישות, רעב וטריפה על ידי עיטים זהובים.
הערות שוליים

↑  עגור חן באתר הרשימה האדומה של IUCN
| עגוריים |
| --- | --- | --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |  |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטריכנוס

| סטריכנוס |
| --- | --- |
 אילוסטרציה של חלקי הצמח אגוז הקיא
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: גנציינאים
משפחה:: לוגניים
סוג:: סטריכנוס
שם מדעי
 Strychnos ‏לינאוס, 1753

פרחים של אגוז הקיא
Strychnos cocculoides
Strychnos madagascariensis
Strychnos minor
סְטְרִיכְנוֹס (שם מדעי: Strychnos) הוא סוג של צמחים בעלי פרחים השייך למשפחת הלוגניים המסווגת בסדרה גנציינאים. הסוג כולל עד 100 מינים מקובלים של צמחים מעוצים: עצים, שיחים או מטפסים, ויותר מ-200 שסיווגם טרם נקבע. המינים של הסוג סטריכנוס נפוצים ברחבי האזורים הטרופיים בעולם, והם מכילים אלקלואידים אינדולים רעילים בשורשים, בגבעולים ובעלים של המינים השונים. בין האלקלואידים הללו ניתן למצוא את הרעלים הידועים והארסיים סטריכנין וקורארה.
אטימולוגיה

השם סטריכנוס מוזכר לראשונה על ידי פליניוס הזקן בספרו תולדות הטבע על סולנום שחור. המילה נגזרת מיוונית עתיקה στρύχνον (סטרוכנון) - "חריף", "מריר". משמעות המילה סטריכנוס לא נקבעה ביוון העתיקה, שם היא יכלה לציין מגוון של צמחים שונים שתכונת הרעילות משותפת להם. קארולוס ליניאוס חידש את השם ב-1753 כשקבע את שם הסוג.
תיאור

מיני הסטריכנוס הם צמחים מעוצים הגדלים באזורים הטרופיים והסובטרופיים; הם גדלים כעצים, שיחים או מטפסים. הצמחים מחוזקים במינים מסוימים, ללא חיזוק באחרים. במינים הגדלים כמו מטפסים, הקנוקנות הן קצרות מסולסלות פעם או פעמיים, לפעמים עם קוצים קצרים. העלים נגדיים ברובם והם בדרך כלל בעלי פטוטרת, לפעמים יושבים ישירות. הטרף תמים עם שלושה עד שבעה עורקים עיקריים.
התפרחות הסופיות או הנלוות הן בלתי מסוימות. הפרחים הרמאפרודיטים נישאים על עוקץ או ישיבים. הם בעלי סימטריה רדיאלית עם עטיף כפול. ישנם ארבעה או חמישה עלי גביע מחודדים. ארבעת או חמשת עלי הכותרת הם צינוריים (בצורת גבעול) ממוזגים. יש ארבעה או חמישה אבקנים. העלי בנוי משני עלי שחלה המתמזגים לשחלה עלית ברובה בעלת מגורה אחת או שתים, כל אחת מכיל מספר ביציות. עמוד העלי הארוך והצר הוא גלילי.
הענבות הבשרניות הופכות מכתומות לאדומות כשהן בשלות. הענבות בעלות קליפת הפרי הדקה או העבה הן כדוריות או סגלגלות באורך של 8 עד 40 מילימטרים ובהתאם למין. הבשר הוא בעיקר כתום. הם מכילים מאחד עד שמונה זרעים.
חברים רבים בסוג הם רעילים ביותר, וגורמים למוות על ידי פרכוסים. תכונות רעילות אלו נובעות בעיקר מאלקלואידים. גם גליקוזידים נמצאים כלוגאנין (אנ') בסטריכנוס. חלק מהמרכיבים הפעילים הרעילים נמצאים בשימוש רפואי. הקליפה, העלים והזרעים של אגוז הקיא הנפוץ (Strychnos nux-vomica) מכילים את האלקלואיד הרעיל סטריכנין. עם זאת, פירות של מינים מסוימים (Strychnos cocculoides‏, Strychnos pungens‏, Strychnos spinosa ואחרים) נאכלים באפריקה הטרופית ובדרום אפריקה. בהתאם למין, בשר הפרי צהוב עד חום, עסיסי וטעים מאוד.
מינים בסוג

ישנם כ-190 (170 עד 200) מינים בסוג סטריכנוס (Strychnos); להלן מבחר:
Strychnos angolensis GILG: גדל מניגריה ועד טנזניה ודרום אפריקה הטרופית.
Strychnos angustiflora BENTH: גדל בווייטנאם, הפיליפינים וסין.
Strychnos axillaris COLEBR: גדל בהודו, אינדונזיה, מלזיה, קמבודיה, לאוס, תאילנד, וייטנאם, יונאן ואוסטרליה.
Strychnos cathayensis MERR: גדל בשני זנים בגואנגדונג, גואנגשי, האינאן, טייוואן, יונאן וצפון וייטנאם.
Strychnos cocculoides Baker: גדל באפריקה הטרופית ובדרום אפריקה.
Strychnos cogens BENTH: גדל בדרום אמריקה הטרופית.
Strychnos decussata (CARDBOARD) GILG: גדל באפריקה הטרופית, בדרום אפריקה ובמדגסקר.
Strychnos gerrardii N.E.BR: גדל בקוואזולו-נטאל.
Strychnos gossweileri EXELL : גדל בקמרון, קונגו, זאיר, אנגולה וזמביה.
Strychnos henningsii GILG : גדל מדרום אתיופיה לדרום אפריקה ומדגסקר.
Strychnos ignatii P.J.BERGIUS: גדל בתאילנד, וייטנאם, סין, הפיליפינים, אינדונזיה ומלזיה.
Strychnos innocua DELILE: גדל באפריקה הטרופית.
Strychnos lucens Baker: גדל מהרפובליקה המרכז אפריקאית לדרום אפריקה ולטנזניה.
Strychnos lucida R. BR: גדל באוסטרליה, אינדונזיה ותאילנד.
Strychnos madagascariensis POIR: גדל במזרח אפריקה הטרופית, בדרום אפריקה הטרופית ובמדגסקר.
Strychnos matopensis S.MOORE: גדל מטנזניה ועד לדרום אפריקה הטרופית.
Strychnos mellodora S.MOORE: גדל בטנזניה, מוזמביק וזימבבואה.
Strychnos minor Dennst: גדל בהודו, סרי לנקה, תאילנד, מיאנמר, וייטנאם, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, פפואה גינאה החדשה, קווינסלנד ואיי שלמה.
Strychnos mitis S.MOORE : גדל באפריקה הטרופית, בדרום אפריקה ובאיי קומורו.
Strychnos nitida G.DON: גדל בהודו, בנגלדש, מיאנמר, לאוס, תאילנד, וייטנאם, גואנגשי ויונאן.
Strychnos nux-blanda A.W.HILL: הוא יליד קמבודיה, הודו, לאוס, מיאנמר, תאילנד ווייטנאם.
אגוז הקיא (trychnos nux-vomic L.)
Strychnos ovata A.W.HILL
Strychnos potatorum L. F .
Strychnos pungens SOLER: גדל באפריקה הטרופית ובדרום אפריקה.
Strychnos spinosa LAM: גדל באפריקה הטרופית ובדרום אפריקה, מדגסקר ומאוריציוס.
Strychnos toxifera M.R.SCHOMB. EX BENTH: גדל בפנמה וקולומביה. זה המקור לרעל הקורארה שבו מושחים הילידים את חיציהם.
Strychnos umbellata (LOUR.) MERR: גדל בווייטנאם, בגואנגשי, גואנגדונג והיינאן.
Strychnos usambarensis GILG: גדל באפריקה הטרופית ובדרום אפריקה.
Strychnos variabilis DE WILD: גדל בקונגו ובזאיר.
Strychnos wallichiana STEUD. EX A.DC: גדל בהודו, בנגלדש, סרי לנקה, יונאן ווייטנאם.
הערות שוליים

↑  The Plant List
↑  Umberto Quattrocchi, CRC World Dictionary of Plant Names : Common Names, Scientific Names, Eponyms. Synonyms, and Etymology, vol. 4, CRC Press, 1999, ISBN 978-0-8493-2678-3 p. 2589.
↑  Rajesh Bhati, Anupama Singh, Vikas Anand Saharan, Veerma Ram, and Anil Bhandari, Strychnos nux-vomica seeds: Pharmacognostical standardization, extraction, and antidiabetic activity
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23  Genus Strychnos L.
1 2 3 4 5  Strychnos L.
1 2 3  Strychnos Linnaeus, Sp. Pl. 1: 189. 1753.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007537200005171
עגור כתר אדום-לחיים

| עגור כתר אדום-לחיים |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: עגוראים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: עגוריים
סוג:: עגור כתר
מין:: עגור כתר אדום-לחיים
שם מדעי
 Balearica pavonina ‏לינאוס, 1758
תחום תפוצה


עגור כתר אדום-לחיים (שם מדעי: Balearica pavonina) הוא עוף במשפחת העגוריים. בעבר נקרא גם עגור קאפיר.
העגור מצוי בסוואנות היבשות באפריקה שמדרום לסהרה, אף על פי שהוא מקנן באזורים רטובים יותר. למין זה שני תת-מינים.
מין זה מקורב מאוד לעגור כתר לבן-לחיים שמעדיף גם הוא בתי גידול רטובים יותר לחיפוש מזון, אלה הם מיני העגור היחידים אשר מקננים בעצים. הרגל זה, הוא אחת הסיבות לכך שמיני עגור כתר, הקטנים יחסית, נחשבים דומים לאבותיהם של מיני העגורים החיים כיום. אורכו בערך מטר אחד. מוטת כנפיו 1.87 מטר, ומשקלו בערך 3.6 ק"ג.
כמו כל העגורים, עגור הכתר אדום-לחיים אוכל חרקים, זוחלים ויונקים קטנים. הוא מצוי בסכנת הכחדה, בעיקר במערב. הוא מאוים על ידי הרס בתי גידול.
הערות שוליים

↑  עגור כתר אדום-לחיים באתר הרשימה האדומה של IUCN
| עגוריים |
| --- | --- | --- |
| עגור | עגור אפור • עגור חן • עגור סיבירי • עגור ברולגה • עגור אדום-ראש • עגור לבן-עורף • עגור כחול • עגור הכתם • עגור שחור-צוואר • עגור יפני • עגור קנדי • עגור אמריקאי |  |
| עגור כתר | עגור כתר לבן-לחיים • עגור כתר אדום-לחיים |  |
| עגור כרבלתי (סוג ומין יחיד) | עגור כרבלתי |  |
סולנום שחור

| סולנום שחור |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: סולנאים
משפחה:: סולניים
סוג:: סולנום
מין:: סולנום שחור
שם מדעי
 Solanum nigrum L ‏לינאוס, 1753
סולנום שחור (שם מדעי: Solanum nigrum; בשמו העממי: ענבי השועל) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או רב-שנתי קצר חיים ממשפחת הסולניים. כותרתו לבנה ומחומשת ובאמצעה כתם צהוב בולט (אבקנים) גובהו 30 עד 60 ס"מ ופריו הוא ענבה עסיסית שחורה ומרירה, ורעילה למאכל. המין נפוץ וגדל כמעט בכל האזורים בישראל, בעיקר בבתי גידול עשירי חנקן, בגינות, באשפתות, בחורבות ובצדי דרכים בקרבת האדם, אך גם בבתי-גידול טבעיים. פרחיו של הסולנום השחור לבנים, ופניהם מוטים כלפי מטה, מה שמסתיר את האבקנים מעין המסתכל. במרכז הפרח בולטים האבקנים והמאבקים הצהובים של הצמח, שמקנים לצמח אשליה דו-גונית של צבעים: לבן וצהוב. צבע הפרי הבשל שחור (ולא אדום בהיר עם גוונים צהובים). כל חלקי הצמחי רעילים מאוד לאדם ובייחוד הפירות הירוקים לפני הבשלתם.
הפרח של הסולנום השחור לרוב לבן ובצורת מחומש, והוא דומה מאוד בצורתו לפרחי העגבנייה ותפוח האדמה. למרות הדמיון, מוצאו של הסולנום השחור אינו מאמריקה, אלא מאירו-אסיה, מצפון אפריקה וצפון מזרח אפריקה הטרופית, עם התפשטות לצפון אמריקה ולאוסטרליה כולה.
ההבחנה בין סולנום שחור לסולנום שעיר עשויה להיות קשה ללא הפירות. עם זאת, סולנום שחור נבדל מסולנום שעיר בכמה מאפיינים: עלי הסולנום השחור, גבעוליו וגביעי הפרחים הם קירחים או מכוסים בדלילות בשערות פשוטות וכפופות, שהן ארוכות ומהודקות, ולא צפופות ומפושקות כמו בסולנום שעיר. בנוסף, בסולנום שחור מספר הפרחים בתפרחת הוא 5 עד 10 פרחים, בעוד שבסולנום שעיר מספר הפרחים בתפרחת הוא 3 עד 6 פרחים.
מאפיינים

סולנום שחור הוא צמח עשבוני מסועף ושעיר בדרך כלל, רב-שנתי קצר חיים לעיתים חד-שנתי. הצמח אינו מעוצה ולא קוצני, וגובהו 40 עד 70 ס"מ. לעיתים חלק מהפרטים עשויים להיות בני-שיח שבסיסם מעוצה ומאריכים מעבר לשנה אחת.
הגבעולים הצעירים הם בדרך כלל בעלי מקצועות (לא מעוגלים) ולעיתים אף בעלי כנפיים צרים. הגבעולים והעלים מכוסים בשערות פשוטות או בלוטיות, כפופות, מהודקות וארוכות. מבחינה אנטומית, בגבעול מצויה שיפה פנימית. בדרך כלל, השיפה שמובילה מוצרי הטמעה, נמצאת חיצונית לעצה, שמובילה בעיקר מים. עם זאת, במשפחת הסולניים, חלק מהשיפה מצוי גם מצדה הפנימי של העצה (כלפי מרכז הגבעול).
העלים פשוטים ומסורגים על פי רוב או נגדיים בקרבת התפרחות. העלים חסרי ריח ושעירים מעט. הפטוטרת מכונפת ושעירה ובבסיסם אין לוואים. הטרף דמוי ביצה עד אליפטי ושעיר. בסיס הטרף קהה וקודקודו מתחדד. שפת הטרף תמימה, או בעלת שיניים או מפרצים או אונות קהות (רדודות) ללא סדר מסוים.
התפרחות הן מסוימות מסוג אשכול, דהיינו עוקצי הפרחים יוצאים מנקודה אחת של הציר. האשכולות בני 5 עד 10 פרחים לבנים (לעומת 3 עד 6 בסולנום שעיר). התפרחות הן ללא חפים ואינן חיקיות ואינן בקצות הגבעולים, אלא ממוקמות מחוץ לחיק העלה (extra-axillary) או בצדו השני של בסיס הפטוטרת (leaf opposed).
הפרחים דו-מיניים, נכונים (רב-סימטריים), וללא צוף.
הגביע מאוחה עלים, בצורת פעמון קצר, בעל 5 אונות שאורכן כרוחבן והמפרצים שביניהן בגביע המשתייר הם מעוגלים. הגביע משתייר אך, אינו מתפרה (אינו גדל ומתפתח) כרגיל לאחר הפריחה.
הכותרת לבנה, בקוטר של כ-12 מ"מ, מאוחת עלים, בעלת צינור קצר ו-5 אונות. צורת הכותרת היא גלגלית או דמוית כוכב.
האבקנים 5 כמספר עלי הכותרת, והם מאוחים לצינור הכותרת בלוע הכותרת בין עלי הכותרת. וצמודים זה לזה ועומדים מסביב לעמוד העלי בצורת קונוס. הזירים קצרים מאוד והם קצרים מהמאבקים. המאבקים הצהובים גדולים כ-2 מ"מ, נוטים על פי רוב זה אל זה. לשכות המאבקים נפתחות דרך סדק קטן (פיה, stomium) המתהווה רק בראשו של המאבק. סוג פתיחה זה נפוץ לא רק בסוג סולנום אלא גם במשפחת האברשיים (קטלב מצוי). שתי הלשכות של המאבק צמודות ומקבילות זו לזו ואינן מרוחקות זו מזו על ידי קונקטיב או זיר מורחב.
השחלה עילית, בת 2 מגורות בכל אחת מהן ביציות רבות. עמוד העלי יחיד, יוצא מראש השחלה ובולט מעט מעל האבקנים. הצלקת יחידה, קטנה ודמוית כיפה.
השיליה מורחבת, זוויתית ובעלת ביציות מרובות.
הפרי ענבה שחורה ועסיסית בעלת 2 מגורות. הפרי בעל עוקץ ארוך והוא אינו חבוי בתוך הגביע אלא גלוי, והגביע המשתייר אינו מנופח (בשונה מוויתניה ובוען). המפרצים בין אונות הגביע מעוגלים. הפרי הלא בשל ירוק ורעיל מאוד.
הזרעים מרובים, לרוב פחוסים ועגולים (צורת עדשים).
הפריחה ברוב ימות השנה ובעיקר מחודש אפריל ועד ספטמבר. האבקה באמצעות חרקים הניזונים מהאבקה. ההפצה בין סוף יוני לסוף נובמבר באמצעות ציפורים (למשל בולבולים) שאוכלים אותם ומפרישים אותם יחד עם קליפתו. המעבר של הזרעים במערכת העיכול מזרז את הנביטה. העלווה מצויה לאורך כל השנה ומתמעטת בחודשי דצמבר וינואר.
מספר הכרומוזומים 72=N2 (בסולנום שחור 48).
בית גידול

סולנום שחור גדל בבתי גידול רוויי חנקן, בשדות שלחין קיציים ושטחים מעובדים כעשבים רעים. בנוסף, הוא גדל אף באשפתות, בחורבות ובצידי דרכים. ועל כן הוא נחשב לצמח רודרלי שהוא צמח שתפוצתו קשורה להשפעת הפרעות האדם ומותאם לקיום בתנאי הפרעה. הוא גדל בקרבת בני אדם בבתי-גידול מופרים, בגנים, לצידי מדרכות עם מערכות השקי אבל חצי מהאוכלוסיות גדלים בבתי-גידול טבעיים.