stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קיה סיד
דור ראשון (2012-2006)

הדור הראשון יוצר בין השנים 2012-2006. הדור הראשון יוצר במרכב האצ'בק כגרסת בסיס ומרכב סטיישן כמרכב בחירה, מרכב הסטיישן הוצג בשנת 2007 בשם קיה סיד ספורטסווגון.
דור ראשון (2012-2006) > מנועי הדור הראשון

הדור הראשון כלל שני סוגי מנועים בהספקים שונים.
מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-126 כוחות סוס. למנוע הבנזין תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים.
מנוע טורבו דיזל בדגמי הסטיישן בנפח 1.6 ליטרים המספק בין 115 ל-128 כוחות סוס למנוע הדיזל תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים או תיבת הילוכים ידנית בעלת חמישה הילוכים.
דור ראשון (2012-2006) > מתיחת פנים שנת 2009

בתערוכת הרכב של פרנקפרוט בשנת 2009 הציגה קיה מתיחת פנים לסיד שכללה עיצוב חדיש והוספת 25 מ"מ לאורך.
יחד עם מתיחת הפנים, הציגה קיה גרסה בשם קיה פרו סיד, גרסה בעלת מרכב האצ'בק עם שלוש דלתות הכוללת מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-143 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה. תיבת הילוכים אוטומטית בעלת ארבעה הילוכים. היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 10.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 206 קילומטרים לשעה.
דור שני (2018-2012)

הדור השני יוצר בין השנים 2012–2018. הדור השני הוצג בתערוכת הרכב של ז'נבה במרץ 2012, השינויים העיקרים בין הדור השני לראשון הם העיצוב ה"מודרני" והוספת 5 ס"מ לאורך, הנמכת הגובה בס"מ והצרת הרוחב בס"מ.
היצע המנועים לא השתנה מהותית, אך רובם עברו שיפור שנועד לשפר את צריכת הדלק ולהקטין את פליטת המזהמים. הציע המנועים כולל 1.4 ו-1.6 ליטר בנזין המספקים כ-100 ו-130 או 135 כוחות סוס ומנוע דיזל בנפח 1.6 ליטר עם 110 או 128 כוחות סוס. כל הגרסאות מוצעות עם תיבת הילוכים אוטומטית או ידנית בעלת שישה הילוכים. כאשר הדיזל מוצע גם עם תיבת הילוכים רובוטית בעלת שישה הילוכים.
דור שני (2018-2012) > גרסאות הדור השני

מלבד הגרסה הבסיסית (חמש דלתות) הציגה קיה שלוש גרסאות נוספות. הראשונה, קיה סיד SW, גרסת הסטיישן לגרסה הבסיסית הכוללת היצע מנועי בנזין 1.4 ו-1.6 ליטרים המספקים כ-100 כוחות סוס (1.4 ליטרים) ו-135 כוחות סוס (1.6 ליטרים). מנוע ה-1.4 ליטרים כולל תיבת הילוכים ידנית, ומנוע ה-1.6 ליטרים כולל תיבת הילוכים ידנית או כפולת מצמדים. הסיד סטיישן כוללת גם הציע מנועי דיזל בנפח 1.4 ליטרים ו-1.6 ליטרים המספקם כ-90 כוחות סוס (במנוע 1.4 ליטרים) ו-110 כוחות סוס (במנוע ה-1.6 ליטרים) ו-128 כוחות סוס (במנוע ה-1.4 ליטרים). מנוע ה-1.4 ליטרים כולל תיבת הילוכים ידנית ושאר הגרסאות כוללת תיבת הילוכים ידנית או אוטומטית. גרסת הסטיישן הוצגה בסוף שנת 2012. השנייה, קיה פרו סיד, גרסת השלוש דלתות שהונמכה ב-4 ס"מ הכוללת מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-135 כוחות סוס. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שישה הילוכים. הפרו סיד הוצגה בשנת 2013. השלישית, קיה סיד GT ליין, גרסת בעלת עיצוב ספורטיבי שגם מציגה את יחידות ההנעה הבאות של קיה. הסיד GT ליין כוללת מנוע בנזין בנפח 1.0 ליטרים המספק כ-120 כוחות סוס. תיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. היא הוצגה בשנת 2015.
דור שני (2018-2012) > מתיחת פנים שנת 2015

ביוני 2015 הציגה קיה את מתיחת הפנים לסיד, הכוללת עיצוב חדיש שיפור איכות הנסיעה והוספת מנוע בנזין בנפח 1.0 ליטרים המספק בין-100 ל-120 כוחות סוס. ותיבת הילוכים כפולת מצמדים בעלת שבעה הילוכים. המנוע ותיבת ההילוכים הוצגו בגרסת הסיד GT ליין בפברואר 2015.
דור שלישי (2018-הווה)

בתערוכת הרכב של ז'נבה בפברואר 2018 הציגה קיה את הדור השלישי לסיד. הדור השלישי רחב ב-20 מ"מ ונמוך ב-23 מ"מ מהדור השני. הדור השני כלל את אותם סוגי מנועים ומנוע בנזין אחד חדש בנפח 1.4 ליטרים המספק כ-140 כוחות סוס.
בדצמבר 2020 הציגה קיה מנוע טורבו בנזין חדש בנפח 1.5 ליטרים המחליף את מנוע ה-1.4 ליטרים, המנוע החדש מספק כ-160 כוחות סוס ומיועד לקיה סיד ולאקסיד בלבד.
דור שלישי (2018-הווה) > גרסאות הדור השלישי

מלבד הגרסה הבסיסית הציגה קיה חמש גרסאות נוספות. הראשונה, קיה סיד SW, גרסת הסטיישן הוצגה במרץ 2018. היא כוללת תא מטען בנפח 600 ליטרים. בתחום המנועים גרסת הסטיישן מוצעת עם אותם מנועים כמו בגרסה הבסיסית. השנייה, קיה פרו סיד, גרסה שבעבר הייתה בעלת מרכב האצ'בק בעלת שלוש דלתות מהדור השלישי קיה שינתה את מרכב הפרו סיד לחמש דלתות פאסטבק (שוטינג ברייק) הכוללת שלושה מנועים שניים בנזין ואחד דיזל, מנועי הבנזין בנפחי 1.0 ו-1.4 ליטרים המספקים כ-120 ו-140 כוחות סוס, מנוע הדיזל בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-136 כוחות סוס. גרסת הפרו סיד הוצגה בספטמבר 2018. השלישית, קיה סיד GT, גרסת הביצועים הגבוהים לגרסת הפרו סיד הכוללת עיצוב ספורטיבי ומתלים המתאימים למכונית ספורט, היא כוללת מנוע טורבו בנזין בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-204 כוחות סוס. גרסת הסיד GT הוצגה יחד עם גרסת הפרו סיד. הרביעית, קיה אקסיד, גרסת השטח/פנאי בעלת מרכב קרוסאובר הכוללת עיצוב קופה ושלושה מנועי טורבו בנזין ושני מנועי דיזל מנועי הבנזין בנפחי 1.0 ו-1.4 ו-1.6 ליטרים המספקים כ-120 ו-140 ו-204 כוחות סוס. מנועי הדיזל בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-115 או 136 כוחות סוס. גרסת האקסיד הוצגה ביוני 2019. החמישית, קיה סיד היברידית פלאג אין, גרסה בעלת הנעה היברידית נטענת לקיה סיד סטיישן ולקיה אקסיד בלבד. מערכת ההנעה משלבת בין מנוע בנזין בנפח 1.6 ליטרים המספק כ-80.4 כוחות סוס ומנוע חשמלי המספק כ-60.6 כוחות סוס וסוללת ליתיום יון בקיבולת 8.9 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 60 קילומטרים. הגרסה היברידית הוצגה בספטמבר 2019.
דור שלישי (2018-הווה) > מתיחת פנים שנת 2021

ביולי 2021 הציגה קיה את מתיחת הפנים לסיד החדשה. מתיחת הפנים כוללת עיצוב חדש לפגושים האחוריים והקדמיים של הסיד עם הלוגו החדש של קיה, ופנסים בעיצוב חדש מאחור. העיצוב עצמו הוא יותר ספורטיבי אך המכונית אינה מכוונת לספורט. פנים המכונית נותר כמעט ללא שינוי אך נוספו לו לוח מחחונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ' ומסך מגע המציג את המולטימדיה בגרפיקה משופרת בקוטר 10.25 אינץ' או 8.0 אינץ' (בדגמים הבסיסים).
בתחום ההנעה הסיד החדשה כוללת את היחידות ההנעה החדשות של קיה, מנוע ה-1.5 ליטר טורבו 160 כ"ס, מנוע ה-1.0 ליטר טורבו 120 כ"ס, מנוע הדיזל 1.6 ליטר 136 כ"ס. לדגמי הביצועים, סיד GT ופרו-סיד GT יש מנוע 1.6 ליטר טורבו 204 כ"ס. לכל המנועים מערכת מיקרו היברידית 48 וואט המסייעת בצריכת הדלק.
לגרסת הסטיישן יש את מערכת ההנעה היברידית של הנירו, מנוע 1.6 ליטר עם מנוע חשמלי המספקים יחד 141 כ"ס. סוללת ליתיום-יון בקיבולת של 8.9 קוט"ש המאפשרת טווח נסיעה חשמלי של 57 ק"מ.
מחוץ לאירופה

קיה סיד נמכרת באירופה, טורקיה, ישראל ודרום אפריקה. בדור השני נמכרה הסיד גם ברוסיה וקזחסטן. משנת 2010 נמכרת גם במרוקו. בשנת 2014 מכרה קיה את גרסת הפרו סיד למשך שנתיים בלבד באוסטרליה וניו זילנד.
מכירות בישראל

נתוני מכירות בישראל על פי נתוני קארזון:
| שנה | יחידות שנמכרו |
| --- | --- |
2008: 546 יחידות
2009: 897 יחידות
2010: 1,385 יחידות
2011: 1,627 יחידות
2012: 1,339 יחידות
2013: 1,119 יחידות
2014: 2,385 יחידות
2015: 3,395 יחידות
2016: 4,097 יחידות
2017: 2,971 יחידות
2018: 1,717 יחידות
2019: 1,241 יחידות
2020: 648 יחידות
2021: 220 יחידות
גלריה

דור ראשון
קיה סיד סטיישן דור ראשון
מתיחת פנים 2009
גרסת הסטיישן מתיחת פנים 2009
גרסת הפרו סיד דור ראשון
דור שני
קיה סיד סטיישן דור שני
גרסת הפרו סיד דור שני
גרסת ה-GT ליין
מתיחת פנים 2015
דור שלישי
קיה סיד סטיישן דור שלישי
גרסת הפרו סיד דור שלישי
קיה סיד GT
גרסת האקסיד
הערות שוליים

↑  סטיוארט ווטרמן, תערוכת הרכב בפריז: קיה סיד, באתר אוטובלוג, ‏29 בספטמבר 2006
↑  רוני שטרן, השקה מקומית: קיה סיד, באתר קארטיוב, ‏06 באוגוסט 2008
↑  גארי לורד, קיה פרו סיד, באתר אוטו אקספרס, ‏20 בפברואר 2009
↑  קיה סיד 2008–2013 פרו 2.0 אוט' EX - מפרט טכני, באתר אוטו (מגזין)
↑  דני שטיינמן, קיה סיד חדשה – החשיפה, באתר אוטו (מגזין), ‏06 במרץ 2012
↑  2013 קיה סיד סטיישן SW החדשה – הפרטים המלאים, באתר קארטיוב, ‏20 בנובמבר 2012
↑  קיה פרו-סיד החדשה בישראל – מחיר של 135,900 שקל, באתר קארטיוב, ‏09 במאי 2013
↑  קיה סיד GT ליין: מנוע טורבו 1.0 ליטר ותיבת DCT, באתר קארטיוב, ‏20 בפברואר 2015
↑  2016 קיה סיד החדשה נחשפת – מתיחת פנים, באתר קארטיוב, ‏27 ביוני 2015
↑  קיה חושפת את הסיד החדשה 2018 - השנה בישראל, באתר קארטיוב, ‏15 בפברואר 2018
↑  מנוע 1.5 ליטר טורבו חדש לקיה סיד ואקסיד 2021, באתר קארטיוב, ‏17 בדצמבר 2020
↑  2018 קיה סיד סטיישן SW נחשפת, באתר קארטיוב, ‏06 במרץ 2018
↑  2019 קיה פרו-סיד החדשה נחשפת - כולל דגם GT ספורטיבי, באתר קארטיוב, ‏13 בספטמבר 2018
↑  2019 קיה סיד GT החדשה - ספורטיבית לייט, באתר קארטיוב, ‏13 בספטמבר 2018
↑  קיה אקסיד נחשף - קרוסאובר קומפקטי חדש לקיה, באתר קארטיוב, ‏26 ביוני 2019
↑  קיה מציגה גרסה היברידית פלאג-אין לסיד סטיישן ולאקסיד, באתר קארטיוב, ‏02 בספטמבר 2019
↑  מתיחת פנים: 2022 קיה סיד החדשה נחשפת, באתר קארטיוב, ‏14 ביולי 2021
↑  קיה סיד - נתוני מכירות בישראל, באתר קארזון
קטטת פייסרס-פיסטונס

הפאלאס של אובורן הילס במישיגן, שבו התרחש המשחק והקטטה.
קטטת פייסרס-פיסטונס (ידועה גם בכינוי Malice at the Palace, בתרגום לעברית: "רשעות בפאלאס") הייתה תגרה שהתרחשה במהלך משחק כדורסל בליגת ה-NBA בין אינדיאנה פייסרס לדטרויט פיסטונס ב-19 בנובמבר 2004, באולם הפאלאס של אובורן הילס באובורן הילס (אנ') שבמישיגן. סוכנות הידיעות Associated Press קראה לאירוע זה "הקטטה הידועה ביותר לשמצה בהיסטוריה של ה-NBA", והתקשורת כינתה אותו "הלילה הכי גרוע בהיסטוריה של ה-NBA".
כשנותרו לסיום המשחק 45.9 שניות, עלה סנטר הפיסטונס בן וולאס לניסיון קליעה, אבל הסמול פורוורד של הפייסרס, רון ארטסט, עשה עליו עבירה. וולאס, שזעם על כך שנעשתה עליו עבירה כשזהות המנצחת כבר הוכרעה מעשית, הכה את ארטסט בפניו והדף אותו על שולחן המזכירות. כתוצאה מכך פרצה על המגרש קטטה בין מספר שחקנים. אחרי סיום הקטטה, זרק אוהד משקה מן היציע על ארטסט. ארטסט החל לרדוף אחרי האוהד, והוביל לקטטה נרחבת בין השחקנים והצופים באולם, שנמשכה מספר דקות.
אחרי המשחק, השעה ה-NBA תשעה שחקנים לזמן כולל של 146 משחקים; כך הפסידו השחקנים גם כ-11 מיליון דולר ממשכורתם. חמישה שחקנים הואשמו גם בתקיפה, ונידונו בסופו של דבר לשנת מאסר על תנאי ולעבודות שירות. חמישה אוהדים הוצבו אף הם בפני אישום פלילי ונאסר עליהם לצפות במשחקי הבית של הפיסטונס לשארית חייהם. הקרב גרם ל-NBA להגביר את האבטחה בין שחקנים ואוהדים, ולהגביל את מכירת האלכוהול במשחקי הליגה.
רקע

המשחק היה המפגש הראשון בין הפיסטונס והפייסרס, שתי קבוצות שנודעו באופיין הקשוח וההגנתי, מאז גמר המזרח בפלייאוף של העונה הקודמת. הפיסטונס ניצחו באותה סדרה בשישה משחקים בדרך לזכייה באליפות ה-NBA הראשונה שלהם מאז עידן ה"באד בויז" בשנות ה-80 המאוחרות ובתחילת שנות ה-90. בגלל היריבות המתמשכת בין הקבוצות זכה המשחק בתשומת לב רבה מהתקשורת ומהאוהדים. במהלך הקיץ ביצעו שתי הקבוצות שינויים בסגלן. אינדיאנה רכשה את סטיבן ג'קסון, שנודע כחמום-מוח. מלבדו שיחקו בשתי הקבוצות מספר שחקנים נוספים שנודעו במזגם ההפכפך, בהם רון ארטסט, בן וולאס וראשיד וולאס. הפייסרס הגיעו למשחק עם מאזן 2–6 ורצף של שני ניצחונות, בעוד שהפיסטונס, האלופים המכהנים, החלו את העונה עם מאזן 3–4. המשחק שודר ברחבי ארצות הברית בערוץ ESPN, כמו גם ברשתות השידור המקומיות של הפיסטונס והפייסרס, WDIV ו-Fox Sports Midwest בהתאמה.
המשחק, כמו רבים מהמפגשים הקודמים בין שתי הקבוצות, התאפיין בהגנה חזקה בשני הצדדים. הפייסרס החלו את המשחק בצורה דומיננטית, והצליחו להגיע ליתרון שיא של 20 הפרש שבע דקות לפני המחצית. הפיסטונס הצליחו לצמצם מעט את ההפרש, וירדו למחצית כשהפייסרס מובילים ב-16 נקודות בלבד. הפיסטונס פתחו את הרבע השלישי עם ריצת 2–9, אבל הפייסרס הגיבו בצד השני עם שלשה "על הבאזר" וליי-אפ של ג'מאל טינסלי לפני פתיחת הרבע הרביעי. ריצ'רד המילטון ולינדסי האנטר החלו את הרבע האחרון עם שתי שלשות רצופות, שאפשרו לפיסטונס לצמצם שוב את ההפרש. שני סלים רצופים של סטיבן ג'קסון העלו את הפייסרס להובלה של 79–93 כשנותרו 3:52 דקות משחק, ולמעשה מנעו מדטרויט את תקוותה האחרונה לניצחון. על אף ההפרש המשמעותי שעל פיו הפייסרס היו צפויים לניצחון מוחץ, רוב השחקנים המובילים של שתי הקבוצות נותרו על המגרש בשלביו הסופיים של המשחק, והוא נעשה יותר ויותר אלים לקראת סיומו, עם כמה עבירות קשות וקלות שביצעו השחקנים.
את הפייסרס הוביל רון ארטסט עם 24 נקודות, מתוכן קלע 17 ברבע הראשון. ג'רמיין אוניל רשם דאבל-דאבל של 20 נקודות ו-13 ריבאונדים. טינסלי קלע 13 נקודות, והוסיף שמונה אסיסטים ושמונה חטיפות, שיא קריירה. את הפיסטונס הוביל ריצ'רד המילטון עם 20 נקודות, כאשר ראשיד ובן וולאס רשמו גם הם דאבל-דאבל.
ענישה

| שחקן | קבוצה | השעיה על ידי ה-NBA | הפסד במשכורת |  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| רון ארטסט* | פייסרס | שארית העונה (86 משחקים; 73 במהלך העונה ו-13 בפלייאוף) | $4,995,000 |  |
| סטיבן ג'קסון* | פייסרס | 30 משחקים | $1,700,000 |  |
| ג'רמיין אוניל* | פייסרס | 15 משחקים  (במקור נקבע עונשו ל-25 משחקים, הופחת בשל ערעור) | $4,111,000 |  |
| בן וולאס | פיסטונס | 6 משחקים | $400,000 |  |
| אנתוני ג'ונסון* | פייסרס | 5 משחקים | $122,222 |  |
| רג'י מילר | פייסרס | משחק אחד | $61,111 |  |
| צ'אנסי בילאפס | פיסטונס | משחק אחד | $60,611 |  |
| דריק קולמן | פיסטונס | משחק אחד | $50,000 |  |
| אלדן קמפבל | פיסטונס | משחק אחד | $48,888 |  |
| דייוויד הריסון* | פייסרס | לא הושעה | לא הפסיד ממשכורתו |  |
* שחקנים שניצבו בפני השלכות משפטיות; כולם קיבלו עונשים דומים:  שנה אחת של מאסר על תנאי  $250 קנס  עבודות שירות (60 שעות לארטסט, להריסון, לג'קסון ולאוניל; 100 שעות לג'ונסון)  טיפול שליטה בכעסים
ענישה > השעיות

ב-20 בנובמבר 2004 השעה ה-NBA את ארטסט, את ג'קסון, את אוניל, ואת וולאס ללא הגבלת זמן, באומרו כי מעשיהם היו "מזעזעים, דוחים ולא נסלחים". למחרת, הודיע ה-NBA כי תשעה שחקנים יושעו לסך של 146 משחקים – 137 משחקים עבור שחקני הפייסרס, ו-9 משחקים עבור שחקני הפיסטונס. דייוויד הריסון נראה גם הוא רב עם האוהדים, אבל ה-NBA מסר כי הוא לא יושעה, כי "האירוע התרחש כשהשחקנים ניסו לעזוב את המגרש".
לארטסט ניתנה ההשעיה הארוכה ביותר; הוא הושעה ליתרת עונת 2004/2005, השעיה שבסופו של דבר הסתכמה ב-86 משחקים (73 בעונה הסדירה ו-13 במשחקי הפלייאוף). זוהי ההשעיה הארוכה ביותר עבור על תקרית שאירעה במהלך משחק בהיסטוריה של ה-NBA. השחקנים שהושעו הפסידו גם 11 מיליון דולר ממשכורתם עקב ההשעיות; ארטסט לבדו הפסיד כמעט 5 מיליון דולרים.
בשבוע שלאחר ההכרזה על השעיות השחקנים, ערער ארגון שחקני ה-NBA על השעיות של ארטסט, ג'קסון ואוניל, באומרו כי הנציב סטרן "חרג מסמכותו". בשונה מתפיסה זו, ג'קסון אמר כי הוא הרגיש שלמרות ההפסד הכספי הרב, השחקנים היו בני מזל, משום שסטרן יכול היה לגרש אותם לצמיתות מהליגה. הבורר הפדרלי אישר את אורכן של כל ההשעיות, למעט זו של אוניל, אותו הפחיתו ל-15 משחקים. ה-NBA ערר על החלטה של הבורר להפחית את אורך השעייתו של אוניל בבית משפט פדרלי, וב-24 בדצמבר הוציא השופט צו מניעה זמני המאפשר לאוניל לשחק, עד להתקיימות שימוע על הערעור.
אוניל שיחק בשני משחקים נוספים לפני שהתיק הובא לפני בית המשפט המחוזי בברוקלין שבניו יורק ב-30 בדצמבר. ה-NBA טען, כי על פי תנאי הסכם ה-CBA, לסטרן הייתה סמכות מוחלטת להעניק השעיות ולשקול היענות לערעורים בכל מה שקשור לתקריות שהתרחשו על מגרשי ה-NBA ובמהלך משחקים. לעומתו קבע השופט כי התנהגותו של אוניל הייתה למעשה אירוע שלא כחלק ממשחק. לכן בוררות הייתה מותרת לפי ה-CBA, וקביעת הבוררות שיש להפחית את זמן ההשעיה היא קבילה ויש להיענות לה. למרות ערעורו המוצלח של אוניל, ערעורים להפחתת עונשם של ארטסט וג'קסון לא הוגשו.
ענישה > אישומים משפטיים

גרין זוהה על ידי התובע המחוזי דייוויד גורסיקה, שהיה שכנו. ב-30 בנובמבר אסרה חברת Palace Sports and Entertainment, בעלי הפיסטונס, על גרין ועל הדד את ההשתתפות באירועים באתרים שבבעלות החברה (כולל הפאלאס של אובורן הילס ותיאטרון המוזיקה DTE אנרג'י), ביטלו את כרטיסיהם השנתיים והנפיקו במקומם החזרים. לגרין היו מספר הרשעות פליליות קודמות, בהן זיוף, נשיאת נשק סמוי, תקיפה פלילית, ושלוש הרשעות על נהיגה בשכרות, ובזמן הקטטה הוא היה בתקופת ניסיון לאחר שהורשע על נהיגה בשכרות.
ב-8 בדצמבר 2004 הורשעו חמישה משחקני אינדיאנה וחמישה אוהדים (ג'ון אקרמן, ג'ון גרין, בראיינט ג'קסון, ויליאם פולסון ודייוויד וולאס) בתקיפה. שחקן הפייסרס אוניל (שגם זרק את מלווין קנדזיורסקי על שולחן המזכירות בניסיון להיכנס ליציע), והצופה גרין, שעליו אמר גורסיקה כי הוא הוביל במו ידיו לקטטה על ידי זריקת כוס על ארטסט, הואשמו בשני אישומים. ארטסט, הריסון, ג'קסון ואנתוני ג'ונסון הואשמו באישום אחד. שלושה אוהדים, כולל דייוויד וולאס, הואשמו באישום יחיד זהה; שני אוהדים (הדד ושקלפורד) שנכנסו למגרש במהלך התגרה, הואשמו בהסגת גבול, ובראיינט ג'קסון, שהורשע בעבר בהרשעות פליליות, הואשם בעבירת תקיפה על זריקת כיסא. כל האוהדים המעורבים נאסרו מלהשתתף במשחקי הפיסטונס.
ב-29 במרץ 2005 הכריז בראיינט ג'קסון "איני מעוניין להשיב" (Nolo Contendere) על עבירת התקיפה בשל זריקת הכיסא. ב-3 במאי 2005 נגזרו עליו שנתיים מאסר על תנאי ותשלום של 6,000 דולר כפיצויים. דייוויד וולאס גם הוא הורשע ונידון למאסר של שנה אחת על תנאי ולעבודות שירות על הכאת גארד הפייסרס פרד ג'ונס.
כל חמשת השחקנים שהואשמו עשו שימוש בטענת "איני מעוניין להשיב". ב-23 בספטמבר 2005 נידונו ארטסט, ג'קסון ואוניל למאסר של שנה אחת על תנאי, ל-60 שעות של עבודות שירות, לקנס של 250 דולר, ולטיפול בניהול כעסים. שבוע לאחר מכן, קיבל הריסון פסק דין זהה, וב-7 באוקטובר 2005 קיבל ג'ונסון, השחקן האחרון שניצב בפני אישומים משפטיים, פסק דין דומה (הוא קיבל 100 שעות עבודות שירות).
ב-27 במרץ 2006 מצא חבר מושבעים את ג'ון גרין אשם בעבירה אחת של תקיפה על הכאת ארטסט ביציעים, אבל זיכה אותו על מעשה זריקת המשקה. ב-1 במאי 2006 נידון גרין ל-30 ימים בכלא ולשנתיים על תנאי. ב-7 בנובמבר 2006 הודיעה קבוצת הפיסטונס לגרין שהוא מנודה לנצח מלהשתתף במשחקי הבית של הקבוצה בשל פקודות של ה-NBA (האיסור אינו חל על אירועים אחרים בפאלאס של אובורן הילס).
בעקבות האירוע > התגובה הציבורית

מספר שחקנים ומאמנים אמרו כי התגרה הייתה האירוע הגרוע ביותר שהם ראו אי פעם. אוהדי הפייסרס החלו להתייחס לקבוצה בתור "הבריונים" (Thugs). מנכ"ל הפיסטונס טום וילסון הצהיר מאוחר יותר כי פעולתו של ארטסט נטלה מחסומים פיזיים, כגון שולחנות וספסלים, שבדרך כלל מפרידים בין מעריצים ושחקנים, וכתב "אינדיאנפוליס סטאר" מארק מונטיית' (Montieth) טען כי "במובן מסוים, [ארטסט] עורר [את התקיפה המתקרבת] באופן פסיבי, בכך שנשכב". בפרשנות לאחר המשחק ב-ESPN, אנשי הערוץ טענו כי האשמה היא על אוהדי הפיסטונס, ולא על השחקנים. ג'ון סונדרס (Saunders), למשל, כינה את האוהדים "חבורת פרחחים". טים לגלר (Legler) אמר: "האוהדים חצו את הגבול". סטיבן א. סמית' קבע כי "הם (האוהדים) צריכים להתבייש בעצמם ואת חלקם צריך לעצור". הפרשנות שלהם הובילה את סגן נשיא ESPN מארק שפירו לבצע שיחות עם סונדרס, עם לגלר, עם סמית' ועם גרג אנתוני. שפירו הרגיש כי פרשנותם הייתה מוטה. ביום שלישי הצהיר שפירו, "הייתי שמח לו האולפן לא היה מטיל את האשמה כולה על גבי האוהדים ביום שישי בערב".
חלק משמעותי מביקורתה של התקשורת נמתחה על אוהדי הפיסטונס, ו-46% ממצביעי סקר של ESPN האמינו כי האוהדים היו האשמים באירוע. פרשנים אחרים אמר כי ארטסט וכל שאר השחקנים המעורבים היו אשמים.
קרב מפרץ מנילה (1898)

קומודור דיואי בגשר הפיקוד של אוניית המלחמה אולימפיה
קרב מפרץ מנילה (באנגלית: Battle of Manila Bay; בספרדית: Batalla de Cavite) היה קרב ימי שהתרחש ב-1 במאי 1898, במהלך מלחמת ארצות הברית–ספרד. השייטת האסייתית של הצי האמריקאי הביסה והשמידה את השייטת הפסיפית של הצי הספרדי. הקרב נערך במפרץ מנילה שבפיליפינים והיה הקרב הגדול הראשון במלחמה.
חשיבות הקרב נובעת מכמה סיבות:
הניצחון היה חד משמעי ונטרל כל איום מצד הכוחות הספרדיים. כל הספינות הספרדיות הושמדו או נתפסו ללא כל נזק משמעותי לכוחות האמריקניים.
הקרב הוכרע, טכנית, ללא אבדות בנפש מצד האמריקניים (קצין מכונות אחד נפטר מהתקף לב לפני תחילת הקרב), לעומת הרוגים רבים בצד הספרדי.
הקדמה

השייטת האמריקנית, בפיקודו של קומודור ג'ורג' דיואי, מנתה ארבע סיירות ממוגנות, שתי ספינות תותחים, שתי ספינות אספקה וספינת מנהלה אחת. השייטת הספרדית, בפיקודו של אדמירל פטריסיו מונטוחו, מנתה שבע סיירות וספינת תותחים אחת. לכאורה היתרון היה אצל הספרדים שהשייטת שלהם גם גובתה על ידי סוללות תותחים מבוצרות על החוף, אך כלי השייט הספרדיים היו מיושנים לעומת האמריקאים וכמו כן התותחנים האמריקאים היו מאומנים ומדויקים יותר. ההכנות ליציאה לקרב של השייטת האמריקאית נערכו בנמל הנייטרלי של הונג קונג ולאחר הכרזת המלחמה על ספרד עברה השייטת למפרץ מירס כ-48 ק"מ משם. מנמל זה הפליגו ב-27 באפריל לכיוון הפיליפינים. האדמירל הספרדי החליט לחכות למתקפה האמריקאית באזור בשם קאוויט דרומית ממנילה כדי למנוע את הרס העיר וסיכון משפחות הצוות שלו. סיבה נוספת לבחירת הנקודה הזו היא המים הרדודים למקרה שהצוות יצטרך לנטוש את הספינות ולשחות לחוף.
הקרב

בבוקר 30 באפריל התקרבו ספינות הצי האמריקאי לאי לוזון, הגדול באיי הפיליפינים ושבו גם נמצא מפרץ מנילה. כ-48 ק"מ צפון ממפרץ מנילה שוכן מפרץ סוביג, נקודה נוספת שהאמריקאים חשדו שהצי הספרדי מסתתר בה, הבוסטון, הקונקורד והבולטימור נשלחו לסרוק את השטח בעוד יתר הספינות המשיכו לאיטן לכיוון מנילה. בסביבות 17:15 חברו הספינות, המפקדים התכנסו בספינת הדגל האולימפיה והחליטו להמשיך למפרץ מנילה. מכאן ואילך השיט התבצע במהירות איטית של ארבעה קשר כדי להיכנס למפרץ בחסות החשכה. באותו זמן נערכו הספינות לקרב: מטען שלא היה צורך בו הושלך לים, כיסאות, שולחנות ושאר חפצים מעץ הושלכו, סירות ההצלה כוסו ביריעות כדי למנוע התפזרות של שבבי עץ, חול פוזר על הסיפון למניעת החלקה, האורות בכל הספינות כובו והוחשכו בעוד הטור החל את ההתגנבות למפרץ.
הספינות זוהו על ידי סוללת תותחים בפתחת המפרץ עקב להבה שנפלטה מאחת הארובות, ירייה בודדת נורתה לכיוון הכח האמריקאי, מטח ממספר ספינות נורה בחזרה והסוללה נשתתקה. ב-2:00 לפנות בוקר קיבל האדמירל הספרדי מברק שהשייטת האמריקאית עברה את הפתחה בדרכה לתוך המפרץ, הכוחות הספרדיים נערכו וחיכו לבואם. ב-4:00 לפנות בוקר הקיץ הצוות האמריקאי מהמנוחה הקצרה שחטף, קפה וארוחה קלה חולקו לפני עלות השחר. לאחר שראו שהספרדים אינם עוגנים מול מנילה פנה הכח דרומה לכיוון קאוויט שם המתינה לו השייטת הספרדית. ב-5:15 זיהה דיואי את המטרה שלו במפרץ, בו זמנית נפתחה עליהם אש הן מהספינות הספרדיות והן מסוללות התותחים על החוף. ב-5:33 ניתנת הפקודה "אש בזמנך החופשי, גרידלי" והתותח הקדמי של האולימפיה ירה את הפגז הראשון כשאחריו מצטרפים הבולטימור והבוסטון. לאחר מכן פנו הספינות מערבה ושטו במקביל לשורת הספינות הספרדיות, מפנות עליהן את התותחים של הדופן השמאלית, וכשהגיעו לקצה השורה הספרדית פנו צפונה הסתובבו והפנו את תותחי הדופן הימנית, מסלול מעגלי זה הושלם שש פעמים במהלך הקרב. הפער בפגיעות היה ענק, בעוד הפגזים הספרדיים נוחתים קרוב מדי או רחוק מדי הפגזים האמריקאים כמעט ולא החטיאו. ב-7:30 עצרו האמריקאים להערכת נזקים וחלוקה מחדש של תחמושת (מספר פצועים קל ונזק מזערי לספינות), הוגשה ארוחת בוקר לצוות העייף וב-11:16 חזרו לקרב כאשר הפעם הבולטימור מובילה את המתקפה. הקרב הוכרע עוד לפני העצירה לארוחת הבוקר כאשר רוב הספינות הספרדיות עולות באש או שקועות במימי המפרץ. השלימו עוד סיבוב ופנו להתעסק עם הסוללות על החוף ועם מספר ספינות קטנות שמיאנו להיכנע. ב-12:40 הכח האמריקאי סיים את תפקידו ופנה לכיוון מנילה.
סיכום

הניצחון האמריקני היה חסר תקדים בהיסטוריה של קרבות ימיים. במשך 3–4 שעות עמדו הספינות האמריקניות חשופות לאש כבדה מצד הספינות והסוללות הספרדיות ולא ספגו אף לא אבדה אחת בנפש ושום נזק רציני לאף ספינה. בעוד הצי הספרדי הושמד ויצא מכלל פעולה עם הרוגים ופצועים רבים. היתרון הברור של האמריקאים היה במיומנותם של התותחנים, בקצב האש שלהם ובדיוקם.
כהערכה על ניצחונו המוחץ בקרב העניק הקונגרס של ארצות הברית בשנת 1903 לדיואי דרגה של אדמירל הצי, בדיעבד ממרץ 1899. הוא היחיד שהחזיק אי פעם בדרגה זו ועם מותו ב-1917 הדרגה לא הוענקה יותר ובעצם התפוגגה.
לקריאה נוספת

Charles Morris, The war with spain, 1899, pp. 151-169
קיקול

קיקול (בפולנית: Kikół; ביידיש: קיקל) הוא כפר במחוז ליפנו בפרובינציית קויאוויה-פומרניה בפולין. הכפר ממוקם על גדות אגם קיקול (פול'), במרחק של 9.5 קילומטרים צפון-מערבית לעיירה ליפנו, בירת המחוז. בכפר מתגוררים 2,241 תושבים (נכון ל-2011).
היסטוריה

הכפר קיים כבר מימי הביניים, אז הייתה בו טירה. האזכור המפורש הראשון של טירת קיקול הוא משנת 1236, אך הטירה חרבה כמה עשורים לאחר מכן במהלך פלישה של הטווטונים. הכפר החליף ידיים וחרב כמה פעמים במאות שלאחר מכן.
הכפר התפתח וב-1791, לאחר כמה עשורים של פעולות למען המהלך מטעם השליטים האזוריים, הוענק לקיקול מעמד של עיירה. כעבור שנים ספורות, בעקבות חלוקת פולין, העיירה סופחה לפרוסיה. ב-1807 היא עברה לשליטת דוכסות ורשה, שכעבור שנים ספורות סופחה על ידי האימפריה הרוסית במסגרת פולין הקונגרסאית.
ב-1867 קיקול איבדה את הזכויות העירוניות שלה וחזרה להיות כפר. הכפר עבר תהליכי תיעוש, בעיקר בתקופה שבין שתי מלחמות העולם. בשנים 1939–1945, במהלך מלחמת העולם השנייה, הכפר היה נתון תחת כיבוש גרמניה הנאצית.
לאחר המלחמה הכפר השתייך לפרובינציית בידגושץ' (פול'). בעקבות רפורמה בשלטון המנהלי של פולין ב-1975 הוא עבר לפרובינציית ולוצלאווק (אנ') ובעקבות רפורמה נוספת ב-1999 הוא עבר לקויאוויה-פומרניה.
הקהילה היהודית

ראשיתה של הקהילה היהודית במקום באמצע המאה ה-18, במקביל למעבר של קיקול ממעמד של כפר למעמד של עיירה. העדות הראשונה לקהילה מסודרת במקום היא משנת 1765. הקהילה התפתחה לקראת סוף המאה ותחילת המאה ה-19 והוקמו בה בית קברות יהודי (פול'), בית כנסת ומקווה.
הקהילה כללה גם יהודים מכמה יישובים בסביבה ובשלב מסוים בחצי הראשון של המאה ה-19 המוקד שלה עבר ללוביץ' (אנ'). למרות זאת הקהילה המשיכה להתפתח, וב-1856 נמנו בה 402 יהודים מתוך 506 תושבים, כ-79% מכלל האוכלוסייה.
בעשורים שלאחר מכן חלה ירידה הדרגתית באוכלוסייה היהודית, בעיקר בגלל הגירה למקומות אחרים: ב-1897 נמנו בה 347 יהודים מתוך 879 (כ-39%), וערב השואה הקהילה הצטמצמה לכדי 200 יהודים בלבד. בתקופה הזו רוב היהודים עסקו במסחר, בעיקר בעץ.
ב-1940, לאחר תחילת הכיבוש הנאצי, כל היהודים גורשו מקיקול, רובם לגטו ורשה. מבני הקהילה, בהם בית הכנסת ובית הקברות, נחרבו במהלך המלחמה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסין - מבנה לפי קבוצות גיל כלכליות, נכון ל-31 במרץ 2011, משרד הסטטיסטיקה המרכזי של פולין (GUS) (בפולנית).
1 2  היסטוריה מקומית של קיקול, באתר השטעטל הווירטואלי (באנגלית).
1 2 3 4  היסטוריה יהודית של קיקול, באתר השטעטל הווירטואלי (בפולנית).
1 2  קיקול ביברייסקיה אנציקלופדיה (ברוסית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319131305171  VIAF: 238137735   WorldCat (עם VIAF): 238137735