stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תוכנית ג'ונסון

תוכנית ג'ונסון הוצעה על ידי ג'וזף ג'ונסון, שבראשית 1961 התמנה ביוזמתו של הנשיא קנדי לנציג ארצות הברית בוועדת הפיוס של האו"ם לטיפול בנושא הפליטים (שהוקמה עוד ב-1949 וכללה את ארצות הברית, צרפת וטורקיה).
תוכנית ג'ונסון כללה את שובם של 100,000 פליטים פלסטינים לשטח ישראל, פיצוי לכל הפליטים בגין רכושם שאבד, ושיקום רוב הפליטים.
בתמורה התחייבה ארצות הברית למכור לישראל את טילי ההוק שהיו חשובים להגנת ישראל. דוד בן-גוריון התנגד למהלך זה, ובסופו של דבר קנדי השתכנע לסגת מעמדתו הראשונה והסכים לנוסחה מרוככת ובלתי מחייבת של זיקה בין מכירת ההוקים לישראל לבין נכונות של בן-גוריון לקבל את התוכנית.
ב-1962 במסגרת המאמצים לקדם את היוזמה נפגשו ג'וזף ג'ונסון ומו שרינגטון עם שגריר ישראל באו"ם קומיי ומירון, ובנפרד עם ריפאעי (ירדן), טראזי (סוריה), חכים (לבנון) ומוחמד ריאד (הרפובליקה הערבית המאוחדת).
בהתאם לנוסחה זאת נותקה ההחלטה על העסקה מכל קשר מחייב עם סוגיית הפליטים. הטילים עצמם סופקו לישראל רק ב-1965, כשקנדי כבר לא היה בחיים.
הערות שוליים

↑  Foreign Relations of the United States, 1961–1963, Volume XVIII, Near East, 1962–1963 - Office of the Historian, history.state.gov
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שריר הכף הארוך

| --- | --- |
    Estrella amarillo.png   שרירים שטחיים בחלק הקדמי של אמה שמאל 
 שיוך:  superficial muscle of anterior compartment of forearm 
 עצבוב:  עצב התווך
 פעולת שריר:  כפיפה של שורש כף היד 
 שריר נגדי:  השריר פושט שורש היד החישורי הקצר 
 תחל שריר:  medial epicondyle of the humerus 
 אחז שריר:  flexor retinaculum of the hand, אלל כף היד 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (446) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  m. palmaris longus 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A04.6.02.029 
 TA2 (2019):  2482 
 FMA:  38462 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0224253 
 
שריר הכף הארוך (TA: Musculus palmaris longus) ממוקם במדור הקדמי של האמה, צידי לו השריר כופף שורש היד החישורי ותיכון לו השריר כופף שורש היד הגומדי. השריר מניע את שורש כף היד לכיוון כיפוף ומהדק את אֲלַל כף היד (Aponeurosis palmaris).
שריר הכף הארוך חסר בחלק מהאוכלוסייה. ב־14–16 אחוזים מאוכלוסיית הלבנים חסר השריר באחת הגפיים העליונות. שיעורי אי-קיומו של השריר פוחתים בקבוצות אתניות אחרות.
תיאור

תחילתו של השריר בעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (גיד הכופפים המשותף).
חלקו המרוחק של השריר עובר מעל לרצועת שורש היד הרוחבית (Retinaculum musculorum flexorum manus) ונאחז בחלקה המרוחק ובאלל כף היד.
עצבוב

שריר הכף הארוך מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השביעי והשמיני (C7, C8) דרך עצב התווך.
ראו גם

אנטומיה טופוגרפית (גפה עליונה במבט קדמי)
הערות שוליים

↑  Sebastin SJ, Puhaindran ME, Lim AY, Lim IJ, Bee WH. The prevalence of absence of the palmaris longus--a study in a Chinese population and a review of the literature. Journal of hand surgery (Edinburgh, Scotland). 2005 Oct;30(5):525-7. PMID 16006020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TA98: A04.6.02.029
תא 16

תא 16 (באנגלית: ‏ Cell 16) היה ארגון פמיניסטי-רדיקלי בארצות הברית, שהיה ידוע בשל אידאולוגיית הבדלנות בין המינים, עידוד פרישות כאקט פוליטי, ואימון נשים בהגנה עצמית. בניגוד לתנועות פמיניזם רדיקלי אחרות, תא 16 לא הציעה לסביוּת כאלטרנטיבה, ולכן נחשבה התנועה להטרוסקסואלית-בדלנית.
אידאולוגיה

תא 16 נוסד בשנת 1968 על ידי רוקסן דנבאר, ונחשב לארגון הפמיניסטי-רדיקלי הראשון, וכן הראשון שדגל בפמיניזם בדלני. חוקרת ההיסטוריה התרבותית אליס אקולס מתארת את תא 16 כדוגמה לפמיניזם בדלני-הטרוסקסואלי, מכיוון שהארגון מעולם לא הציע או דגל בלסביות כאסטרטגיה פוליטית. האידאולוגיה של תא 16 הייתה מושפעת ממאואיזם ומהתפרצות האתוס השמאל-מיליטנטי של התקופה. הארגון תמך במהפכנות בינלאומית, וחברותיו התעקשו על הכרה בדרכים בהן גזע ומעמד משפיעים גם על מגדר (כפי שמתאר מושג ההצטלביות שטבעה קימברלי קרנשו מאוחר יותר, בשנות השמונים).
חברות הארגון בידלו עצמן בכוונה תחילה מהפמיניזם של בטי פרידן וגלוריה סטיינם שהצטיירו בעיניהן כליברליות. פרסומים של חברות הארגון כללו קריאה לנשים להפסיק לקיים יחסי מין עם גברים כדי להשתחרר מכבלים פוליטיים וחברתיים, וכדי לנפץ את מה שהן הגדירו כנשיות, שהיא מבנה מלאכותי שנועד לשרת את רצונותיהם של גברים. במקום זאת, הציעו הכותבות שנשים ימלאו את צרכיהן באהבה, חיבה והכרה מחברותיהן למאבק.
היסטוריה

בקיץ 1968 פרסמה דנבאר מודעה במקומון מחתרתי בבוסטון, מסצ'וסטס, הזמנה לנשים להצטרף ל"חזית שחרור של המין הנשי". בין החברות המייסדות היו הילרי לנגהורסט, סנדי ברנרד, אלן אודונל, בטסי ווריור, דיינה דנסמור, ג'יין ווסט, מרי אן וות'רס, מורין מיינס, גייל מארי, ואבי רוקפלר. השם "תא 16" נבחר כדי להדגיש שהן מהוות רק תא אחד בתנועה אורגנית, והמספר 16 היה מספר הבית בו נפגשו בשדרות לקסינגטון.
הארגון פרסם כתב עת שנקרא "No More Fun and Games", החל מ-1968 ועד 1973. בשנה זו, גם פסקה פעילות הארגון וחברותיו התפזרו.
הערות שוליים

↑  Echols, Alice. Daring to Be Bad: Radical Feminism in America, 1967-75, University of Minnesota Press, 1990, ISBN 0-8166-1787-2
↑  Growing up an Outlaw Woman: An Interview with Roxanne Dunbar-Ortiz. Eric Zass, Clamor, Sept/Oct 2002
↑  Dana Densmore, "On Celibacy", No More Fun and Games, Issue 1, October 1968
↑  Feminist Memoir Project, Voices from Women's Liberation, published in 1998 by Three Rivers Press (Crown Publishers, Inc.), edited by Rachel Blau DuPlessis and Ann Snitow
↑  No More Fun and Games, a Journal of Female Liberation at Green Lion Press
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n96103948  VIAF: 133861978   WorldCat (עם VIAF): 133861978
שמחת הרגלים

| --- | --- |
 מקרא:  דברים, ט"ז, י"ד
 משנה תורה:  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ו', הלכות י"ז–כ"ד
 שולחן ערוך:  אורח חיים, סימן תקכ"ט
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה נ"ד ספר החינוך, מצווה תפ"ח
 
מצוות שמחת הרגלים (או שמחת יום טוב) מחייבת לשמוח בשלוש הרגלים, פסח שבועות וסוכות (ושמיני עצרת). התורה מצווה, כחלק ממצוות השמחה, שעל האדם לא לשמוח לבדו אלא לשמח עמו את בני משפחתו ואת העניים.
עיקרה של מצוות שמחה, בזמן שבית המקדש קיים, הוא לאכול בשר קרבן (בדרך כלל קרבן שלמים, המכונים שלמי שמחה).
מקור המצווה

החיוב לשמוח ברגלים מפורש בתורה בנוגע לחג השבועות, ומפורט במיוחד בנוגע לחג הסוכות:
וְשָׂמַחְתָּ בְּחַגֶּךָ, אַתָּה וּבִנְךָ וּבִתֶּךָ וְעַבְדְּךָ וַאֲמָתֶךָ וְהַלֵּוִי וְהַגֵּר וְהַיָּתוֹם וְהָאַלְמָנָה אֲשֶׁר בִּשְׁעָרֶיךָ. שִׁבְעַת יָמִים תָּחֹג לַה' אֱלֹהֶיךָ בַּמָּקוֹם אֲשֶׁר יִבְחַר ה', כִּי יְבָרֶכְךָ ה' אֱלֹהֶיךָ בְּכֹל תְּבוּאָתְךָ וּבְכֹל מַעֲשֵׂה יָדֶיךָ וְהָיִיתָ אַךְ שָׂמֵחַ.
בנוגע לחג הפסח לא נאמרה שמחה בתורה, אולם להלכה גם בחג הפסח ישנו חיוב שמחה. הראשונים דנו במקורו של חיוב זה, וביארו שהוא נלמד משאר הרגלים בהיקש או בגזרה שווה.
במדרש נאמר שבחג הפסח השמחה אינה מפורשת בתורה משום שהתבואה נידונה בו, והאדם עדין אינו יודע אם היא תצמח כראוי, וכן מפני שמתו בו המצרים. בשבועות נאמרה שמחה אך רק פעם אחת משום שהתבואה כבר צמחה אך הפירות עדין נדונים ולא ברור אם יצמחו, ולעומתם בסוכות השמחה מודגשת במיוחד משום שסוכות הוא לאחר שאדם יצא זכאי בדינו בראש השנה וביום הכיפורים, ולאחר שכל תבואתו ופרותיו כבר צמחו ונאספו הביתה.
דיני המצווה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בזמן שבית המקדש היה קיים, המצווה כללה חובת הקרבת שלמי שמחה (בנוסף לעולת ראייה ושלמי חגיגה) בשביל אכילת בשר בחג. בתלמוד הבבלי נאמר שלאחר שבית המקדש נחרב, יש לשמוח במועד בשתיית יין. רבי יהודה מוסיף שיש לשמח כל אחד בשמחה הראויה לו: שתיית יין לאיש, ובגדים חדשים לאשה. הראשונים נחלקו האם חיוב השמחה בשאר דברים שאינם בשר קרבן הוא חלק ממצוות השמחה דאורייתא, כדעת הרמב"ם, או שמצוות השמחה דאורייתא אינה מתקיימת אלא בבשר קרבן, ובזמן הזה השמחה בשאר דברים היא מדרבנן בלבד, כדעת תוספות.
הרמב"ם פסק שגם נשים מחויבות במצווה זו. האחרונים נחלקו האם חובת המצווה מוטלת גם על הנשים, או שהיא מוטלת על הגברים לשמח את נשותיהם. מחלוקת נוספת היא לגבי חיוב מצוות שמחה בראש השנה, שנחשב לחג אך אינו משלושת הרגלים.
בנוסף לכך כתב הרמב"ם:
...וכשהוא אוכל ושותה חייב להאכיל (דברים ט"ז) לגר ליתום ולאלמנה עם שאר העניים האמללים, אבל מי שנועל דלתות חצרו ואוכל ושותה הוא ובניו ואשתו ואינו מאכיל ומשקה לעניים ולמרי נפש אין זו שמחת מצווה אלא שמחת כריסו, ועל אלו נאמר (הושע ט') זבחיהם כלחם אונים להם כל אוכליו יטמאו כי לחמם לנפשם, ושמחה כזו קלון היא להם...
דיני המצווה > שמחת בית השואבה

בחג הסוכות הייתה שמחה יתירה, ובבית המקדש היו מנגנים ורוקדים כל הלילה.
טעמי המצווה

בספר החינוך כתב שהשמחה היא מצרך נפשי חיוני לאדם, ולכן ישנה מצווה לשמוח בזמנים מיוחדים, בהם יש לזכור את חסדי ה', ועל ידי כך השמחה לא תיגרר למחוזות לא רצויים.
הערות שוליים

↑  ספר דברים, פרק ט"ז, פסוק י"א
↑  ראו גם ספר ויקרא, פרק כ"ג, פסוק מ'
↑  תוספות, מסכת חגיגה, דף ח', עמוד א', ד"ה ושמחת; ספר יראים, מצווה תכ"ז, באתר אוצר הספרים היהודי השיתופי
↑  פסיקתא דרב כהנא, פיסקא לט (פיסקא אחריתא דסוכות), ד"ה ושמחת בחגך. ראו גם בדברי הרב אליעזר מלמד, שמחת חג הסוכות - האחדות והשלום מתוך פניני הלכה.
↑  תלמוד בבלי, מסכת פסחים, דף ק"ט, עמוד א'
↑  ספר המצוות, עשה נ"ד
1 2  משנה תורה לרמב"ם, ספר זמנים, הלכות שביתת יום טוב, פרק ו', הלכה י"ז
↑  תוספות, מסכת מועד קטן, דף י"ד, עמוד ב', ד"ה עשה
| חג השבועות |
| --- | --- | --- |
| רקע | יום המיוחס • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לוחות הברית |  |
| תפילות ופיוטים | קריאת ההלל • אקדמות • יציב פתגם • כד יתבין ישראל • אזהרות • אתה הנחלת • עליונים ששו |  |
| מנהגים | אכילת מאכלי חלב ודבש • מגילת רות • תיקון ליל שבועות • חג המים |  |
| שונות | שמחת הרגלים • ביכורים • שתי הלחם • הצעת התורה לאומות |  |
חגי ישראל ומועדיו • שלוש רגלים
תוכנית גדס-אשבי

תוכנית בניין עיר שהכין אשבי, בה מפורטים שימושי קרקע כפי שפורסמה בדו"ח האגודה למען ירושלים במרץ 1921
תוכנית גדס-אשבי היא תוכנית מתאר לירושלים שנערכה בשנת 1922 על ידי פטריק גדס (Patrick Geddes) בשיתוף האדריכל צ'ארלס רוברט אשבי (C.R. Ashbee) ששימש "יועץ אזרחי למושל ירושלים" (Civic Advisor to the Governor of Jerusalem) וכמזכיר האגודה למען ירושלים.
תוכנית המתאר מתבססת על תוכנית שערך גדס בשנת 1919, וזו מתבססת על מתווה שהציע האדריכל ויליאם מקלין, הידועה כתוכנית מקלין. בתוכנית זו נקבע כי העיר העתיקה תהווה מרכז אסתטי ורוחני המיועד לשימור, אך ללא חשיבות פונקציונלית, וכי כל פיתוח עתידי של העיר יהיה לכיוון מערב.
בתוכנית שערך גדס ב-1919 נשמרו העקרונות של תוכנית מקלין, אך פיתוח העיר הוסט לכיוון צפון-מזרח. אחת הסיבות לשינוי זה הייתה משיכתו של גדס לתכנון האוניברסיטה העברית על הר הצופים, בצד חשיבותה של העיר העתיקה כמרכז אליו הולכות כל הדרכים. כן נשמר העיקרון על פיו לא תהיה בנייה סביב העיר העתיקה.
התוכנית היוותה סינתזה של התוכניות שהוגשו עד אז, ולתקנות שפרסם המושל הצבאי של ירושלים, רונלד סטורס. החידוש העיקרי בתוכנית זו היה הוספת מקום לשטחי תעשייה סמוך לעורקי תחבורה ראשיים. התוכנית ביססה את התכנון העירוני של ירושלים על עיקרון ייעודי הקרקע (Zoning).
'תוכנית גדס-אשבי' הייתה חלק מפעולות 'האגודה למען ירושלים' ובסיס לתוכניות המתאר הבריטיות שבאו אחריה.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, אדריכלות בירושלים - הבנייה בתקופת המנדט הבריטי, הוצאת כתר, 1991
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תחנת נובוגירייבו

| --- | --- |

 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  30 בדצמבר 1979 
 אדריכל:  Rimidalv Pogrebnoy 
 מיקום
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 קואורדינטות:  55°45′06″N 37°49′02″E﻿ / ﻿55.751666666667°N 37.817222222222°E﻿ / 55.751666666667; 37.817222222222
 תחנות סמוכות:  תחנת נובוקוסינו, תחנת פרובו 
 מידע על התחנה
 רציפים:  2 
 קווים העוברים בתחנה:  קו קלינינסקאיה 
 קוד התחנה:  079 
  (למפת מוסקבה מוגדלת) תחנת נובוגירייבו(למפת מוסקבה רגילה) תחנת נובוגירייבו
 
תחנת נובוגירייבו (ברוסית: Новогиреево) היא תחנת הרכבת התחתית של מוסקבה בקו קלינינסקאיה.
הכניסות לתחנה ממוקמות מתחת להצטלבות בין "זליוני פרוספקט" (בתרגום מרוסית:"השדרה הירוקה") ו"סבובודני פרוספקט" (בתרגום מרוסית:"שדרת החירות"). התחנה ממוקמת בתוך רובע נובוגירייבו ומכאן שמה. התחנה נמצאת בעומק של 9 מטר מתחת לפני הקרקע. בתחנה ישנו מעבר לתחנת "נובוגירייבו" של קו 4 של הרכבת הפרברית של מוסקבה.
תחנת נובוגירייבו היא אחת מתוך 6 התחנות הראשונות של קו קלינינסקאיה. הקו נבנה בשנים 1975 - 1979 ,כחלק מתוכנית הרחבת קווי רכבת לקראת אולימפיאדת מוסקבה. היא נפתחה לשימוש ביחד עם שאר התחנות בקו החדש ב-30 בדצמבר 1979.
עד לשנת 2012 הייתה נובוגירייבו התחנה הסופית של קו קלינינסקאיה. בשנת 2012 נפתחה תחנת נובוקוסינו - התחנה הסופית החדשה של הקו.
תמיסת בלאנק

תמיסת בלאנק (מאנגלית: Blank; ריק) היא תמיסה שאינה מכילה אנליט (חומר נבדק) או שכמותו זניחה, המשמשת בדרך כלל לכיול מכשירים כגון קולורימטר. לפי ה-EPA, "המטרה העיקרית של בלאנקים היא להתחקות אחר מקורות של זיהום שהוכנס באופן מלאכותי". בניסוי, תכלול התמיסה את כל יתר חומרי התמיסה למעט החומר הנבדק כחומר בקרה. סוגים שונים של תמיסות משמשים לזיהוי מקור הזיהום בדגימה.
הערות שוליים

↑  "Glossary – Blank solution". European Virtual Institute for Speciation Analysis.
↑  "Quality Control Tools: Blanks" (PDF). EPA. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2013-06-13. נבדק ב-2013-05-30.
↑  Coleman, D.; Vanatta, L. (29 באוקטובר 2010). "Statistics in Analytical Chemistry: Part 40—Blanks". American Laboratory. נבדק ב-16 במרץ 2016. {{cite journal}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרה אדלר לוי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוקטובר 1872 מלבורן, אוסטרליה 
 פטירה:  16 במרץ 1969 (בגיל 96) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי העתיק בצפת 
 
שרה לוי (כ"א בתשרי ה'תרל"ג, 23 באוקטובר 1872 – כ"ו באדר ה'תשכ"ט, 16 במרץ 1969) הייתה פעילה ציונית, מייסדת ההתיישבות היהודית בהר כנען שבצפת.
שנים מוקדמות

שרה לוי נולדה במלבורן שבאוסטרליה. אביה מאיר אדלר, אשר היה סוחר מצליח וכונה "מלך האופנה", השתתף בקונגרס הציוני העולמי הראשון בבזל, והיה מקורב לבנימין זאב הרצל. בגיל 25 נישאה במלבורן ליוסף לוי ושם ילדה שתיים מבנותיה - מרים ורבקה. הזוג עבר לשלוש שנים לארצות הברית ומשם עבר והשתקע בסינגפור, שכבר אז הייתה לצומת מסחר ועסקים. הזוג השתלב בקהילה היהודית הקטנה באי ושם גידלו את בנם השלישי - עקיבא.
בשנת 1926, כשהיא בת 54, עלתה לוי עם בעלה יוסף לארץ ישראל. הזוג השקיע משאבים בסיוע לרכישת קרקעות להתיישבות יהודית ברמת גן, אום ח'אלד (נתניה), אזור מקוה ישראל וג'בליה (בגבול בת ים-יפו). שלוש שנים לאחר עלייתה, פקדו את לוי שתי טרגדיות עם מות אביה ובעלה.
ההתיישבות בצפת

בשנת 1930 הגיעה לביקור בצפת. בעיר התגוררו אז בסך הכל כ-2,000 יהודים המרוכזים ברובע העתיק והצפוף, וכ-10,000 ערבים. הר כנען הקרוב לעיר לא היה מיושב באותה התקופה, ואליו לוי התחברה. בעידודו של זלמן ברזל מצפת רכשה לוי 200 דונם מידי חברת 'צופיה' והתחילה להקים מבני מגורים על ההר לתושבי צפת.
"מים וחומרי בניה לא נמצאו כמובן בהר כנען, ונאלצתי להעבירם הנה על גבי חמורים. חמישים חמורים היו מטפסים יום יום במעלה הר כנען, כשהם נושאים לעבר פסגתו זיפזיף, עץ וברזל". גם מים לבניית הקריה הובאו אל ההר בחמורים. הללו היו מהלכים ממעיינות ביריה לעבר מרומי ההר, כשהם נושאים על גבם פכי מים. "טלטולי הדרך רוקנו את הפכים כדי מחציתם, ובסופה של הדרך המייגעת נותרה בכל פך כמות מים זעומה. נאלצתי אז להקים בריכת אגירה למי גשמים במרומי ההר", סיפרה לימים לוי. ברכת האגירה (הנראית בתמונות שצולמו אז) קיימת עד היום.
בשנת 1933 לאחר שנתיים של בנייה עמדו עשרה בתי מגורים בפסגת הר כנען, אותם השכירה למשפחות צפתיות בשכר דירה סמלי. הדירות צוידו בתאורה חשמלית, במים זורמים בברזים, ובשירותים בתוך הדירה. דברים אלו נחשבו אז לחידוש ממשי. המבנה המרכזי שבנתה לוי, הוסב לאחר זמן קצר למלון (לימים, מלון כנען ספא), ובמתחם נפתח הראינוע הראשון באזור.
לוי שכרה מונית שהסיעה מדי יום את התלמידים לבתי-הספר בצפת וחזרה בתום הלימודים, וכן הקצתה חדר שבו הפעיל אחד המשתכנים חנות מכולת למצרכי מזון בסיסיים.
כנגד האיומים מצד ערביי הסביבה, הוזמן המוכתר של הכפר הערבי העוין בעמוקה לשמור על המתיישבים היהודיים. מוכתר זה נודע כרב מעללים, וערביי הסביבה פחדו ממנו מאוד, כך שהשקט נשמר יפה. גם כלב שמירה גדול השתתף בשמירה על המקום, והוא נקרא בפי המתיישבים "שומר".
גם לאחר שהוקמה הקריה, הוסיפה החלוצה האצילה לעטרה בירק ובפרחים. מדי בוקר הייתה יוצאת אל מדרונותיו החשופים של הר כנען כשבידיה שתילי אורן רעננים. חיבה וחום השקיעה בכל אחד משתיליה, והללו החזירו לה אהבה. השתילים שנטעה הגביהו קומה והיו ברבות הימים לאילנות חסונים המעטרים את מרומי ההר.
תוכנית הקמת יישוב דוגמאי

בשנת 1934 תוכננה הקמת "יישוב דוגמאי" בפסגת הר כנען, כהמשך לבנייתה של שרה לוי. תוכנית היישוב פורסמה באותה שנה, והופצה במודעות ברחבי תל אביב. וכך נכתב בה: "לרגלי התחלת בנין יישוב חדש על ידי הגברת שרה לוי מסינגפור, על עקרוני האחווה והשלום, במקום הכי יפה ובריא בארץ, בגובה של קרוב לאלף מטר מעל פני הים, חזית מקסימה על ארץ ישראל וסוריה, המעוררת אהבה למולדת ואומץ לעבודה רוחנית...".
התוכנית הייתה להקים שכונת אמנים והיכל לאמנות, שמטרתו לבסס שלום בין קבוצות שונות בעם, וגם בין יהודים לערבים. בין המצטרפים לרעיון ההתיישבות היו המשורר שאול טשרניחובסקי. מסיבות שונות תוכנית זאת לא יצאה אל הפועל, כמו גם מגוון תוכניות נוספות שצצו בשנות העשרים והשלושים ליישב את הר כנען השומם.
שנים מאוחרות

בשנת 1936 פרץ בארץ המרד הערבי הגדול (מאורעות תרצ"ו). על ראשה של לוי הוכרז פרס כספי מצד ערביי האזור, אך היא לא עזבה את המקום ובחרה להישאר על ההר. לעומת זאת, מספר משפחות שהתגוררו בבתים שבנתה, עזבו את המקום.
בימי המאורעות נחשב הר כנען למטרה לכדורי הפורעים. המלון, שנועד לנופשים ותיירים, הפך לקסרקטין לצבא. אבל שרה לוי לא עזבה את העמדה שנרכשה ברוב עמל. בזמן שהמפקד האנגלי מר סטפורד הודיע להם לעזוב את הר כנען, היות שהוא החליט להוריד את החיילים והשוטרים, הייתה תשובתה האמיצה: לא נזוז מכאן! התשובה התקיפה פעלה לכך שהוא ביטל את תוכניתו, והסכים להשארת החיילים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות החמיר המצב בצפת ובסביבתה. לוי סרבה להפצרות ילדיה להצטרף אליהם לארצות הברית. אל המתחם שלה הגיעה פלוגה א' מהגדוד השלישי של הפלמ"ח, והיא דאגה לכל צורכיהם. לוחמי הגדוד השלישי התמקמו בבית המלון, ומכאן יצאו לשחרור צפת, ולכן הרחוב העולה לכיוון ביתה של לוי נקרא עד היום "הגדוד השלישי".
תמיד קיוותה כי יבוא יום ושכונת מגוריה תתפשט ותפרח ואף תכיל בית כנסת נאה. משהחלו עולים חדשים להגיע להר ולהתיישב במרחק מספר קילומטרים מביתה, החליטה להציב את ארבעת ספרי התורה שנותרו בביתה (אשר ניצלו מהשואה באירופה) בבתי הכנסת החדשים שקמו בשיכוני העולים בכנען.
עד סוף ימיה המשיכה לחיות על ההר, ואף החליטה להיקבר עליו. היא קיבלה לכך אישור ממשרד הבריאות וטיפחה את הגן שבו רצתה להקבר. בשנת 1969, בגיל 97, הלכה לעולמה ונקברה בגן הנמצא כיום בשטח בית המלון כנען ספא. את כל רכושה הורישה לקרן קיימת לישראל. השכונה על הר כנען, שהתפתחה סביב הבתים שהקימה לוי, נקראו על שמה "קריית שרה".
הותירה אחריה בן יחיד, קולונל צ'ארלס לוי.
לקריאה נוספת

מנחם כהן, "סיפורי צפת", הוצאת משרד הביטחון
ישעיהו עשני, "בסמטאות צפת", הוצאת ספרית צפת, 1961
דוד תדהר (עורך), "שרה לוי", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך ח (1957), עמ' 3110
אלעד פלד, "צפת בתש"ח", הוצאת יד בן צבי
הערות שוליים

↑  תכנית לישוב דוגמאי על הר כנען., באתר web.nli.org.il
↑  כתבה בעיתון 'הירדן', 1937, באתר jpress.org.il
ביתה של שרה לוי, שנות ה-40
פסגת הר כנען (מימין), 1946. בראש ההר ניתן לראות את הבתים שבנתה שרה לוי, ואת בית המלון הגדול.
מקום מנוחתה בצפת
תחום של פונקציה

פונקציה  f מ- X ל- Y. קבוצת הנקודות באליפסה האדומה מייצגת את  X, התחום של  f.
במתמטיקה, תחום של פונקציה הוא קבוצת הערכים שהפונקציה יכולה לקבל כקלט. נהוג לסמן את התחום של הפונקציה  f על ידי  \operatorname {dom} (f), בעקבות המינוח האנגלי Domain, שמשמעותו בעברית תחום. המושג המשלים לתחום של פונקציה הוא טווח של פונקציה.
הגדרה

עבור פונקציה  f\colon X\to Y, התחום של  f הוא  X, והטווח שלה הוא  Y. הגדרת התחום והטווח של הפונקציה היא חלק מהגדרת הפונקציה.
במקרה ש- X ו- Y הן תתי-קבוצות של  \mathbb {R} , הפונקציה  f מגדירה גרף במערכת צירים קרטזית. כלומר, ניתן לשרטט את גרף הפונקציה  f על שני צירים אנכיים. במקרה זה, התחום מיוצג כהטלה של גרף הפונקציה על ציר ה- x.
בפונקציה  f\colon X\to Y הקבוצה  Y נקראת טווח, וקבוצת הערכים שהפונקציה מוציאה נקראת תמונה. התמונה היא תמיד תת-קבוצה של הטווח. אם הן שוות אז  f היא פונקציה על.
ניתן לצמצם כל פונקציה לתת-קבוצה של התחום שלה. אם  A\subseteq X הצמצום של  f\colon X\to Y ל- A, כאשר  A\subseteq X ייכתב כך:  \left.f\right|_{A}\colon A\to Y.
תחום ההגדרה

לעיתים פונקציה אינה מוגדרת עבור כל ערכי התחום. למשל, כאשר פונקציה ממשית (שהטווח שלה הוא, על פי ההגדרה,  קבוצת המספרים הממשיים) ניתנת על ידי נוסחה שלא   מחזירה  מספר ממשי עבור חלק מהאיברים בתחום.  קבוצת האיברים שעליה הפונקציה מוגדרת (כלומר מחזירה ערך השייך לטווח) נקראת תחום ההגדרה.
לדוגמה: הפונקציה הממשית  f(x)={\frac {1}{x}} אינה מוגדרת בנקודה שבה  x=0. וזאת משום שחלוקה ב0 אינה מוגדרת (חלוקה במספר  x, על פי הגדרה, היא מכפלה בהופכי הכפלי של  x ,ול 0 לא קיים הופכי כפלי). לכן תחום ההגדרה של הפונקציה  f הוא קבוצת כל המספרים הממשיים למעט אפס, כלומר:  \mathbb {R} \setminus \{0\} או  \{x\in \mathbb {R} |\ x\neq 0\}.
בהקשרים רבים, נהוג לכנות פונקציה חלקית במונח הפשוט פונקציה, ותחום ההגדרה שלה נקרא התחום שלה.
אם הנוסחה מוגדרת רק לחלק מערכי התחום, נאמר שזו "פונקציה חלקית". "פונקציה" כזו, לא ניתן להפעיל על חלק מהערכים בתחום, מבלי להגיע לביטוי שאינו מוגדר.
תחום ההגדרה > דוגמאות

הפונקציה המפוצלת  f המוגדרת על ידי  f(x)={\begin{cases}{\frac {1}{x}}&x\not =0\\0&x=0\end{cases}} תחום ההגדרה שלה הוא קבוצת המספרים הממשיים ( \mathbb {R} ).
תחום ההגדרה של פונקציית השורש הריבועי  f(x)={\sqrt {x}} הוא קבוצת המספרים האי שליליים, המסומנת על ידי  \mathbb {R} _{\geq 0} או הקטע  [0,\infty ) או הקבוצה  \{x\in \mathbb {R} |\ x\geq 0\}.
לפונקציה הטריגונומטרית מסומנת  \tan(x), יש את תחום ההגדרה קבוצת כל המספרים הממשיים שאינם מהצורה  {\tfrac {\pi }{2}}+k\pi  עבור  k מספר שלם כלשהו.
הגרף של פונקציית השורש הריבועי הממשית  f(x)={\sqrt {x}}. התחום שלה מורכב מכל המספרים הממשיים האי-שליליים.
שערי צדק (שכונה)

| --- | --- |

שכונת שערי צדק, רחוב נבון
 מידע
 עיר:  ירושלים 
 תאריך ייסוד:  1889 
 קואורדינטות:  31°47′13″N 35°12′42″E﻿ / ﻿31.78696667°N 35.211575°E﻿ / 31.78696667; 35.211575
  (למפת ירושלים מוגדלת) שערי צדק(למפת ירושלים רגילה) שערי צדק(למפת הרי ירושלים רגילה) שערי צדק(למפת הרי ירושלים מוגדלת) שערי צדק
 
שערי צדק במרחב העירוני, מפה בריטית 1927
שכונת שערי צדק היא שכונה קטנה בירושלים, השוכנת בצמוד לרחוב יפו מצפונו, מול בניין שערי צדק הישן, הקרוי על שם השכונה, וממערב לשכונת מחנה יהודה.
רקע היסטורי

חברת 'שערי צדק' נוסדה בשנת ה'תרמ"ט (1889) במטרה לגאול שטחי קרקע גדולים ככל הניתן בירושלים, שיאפשרו הקמת שכונות אחדות, נוסף לשכונה מיוחדת שתוכננה להיבנות על ידה. בהיקף השאיפות החזון והביצוע, נבדלת החברה מאגודות אחרות שהקימו שכונות באותה תקופה, שמטרתם הייתה מצומצמת יותר.
בראש הוועד הראשון של השכונה היו אישים ידועים ובראשם יוסף ריבלין, ובהתאם למקובל הוציא הוועד את ספר התקנות של השכונה, הידוע גם כספר היסוד של שכונה. בראש העמוד הראשון מודפס הפסוק ממנו נגזר שמה של השכונה:
.פתחו לי שערי צדק, אבוא בם אודה י-ה
תהילים קיח, יט
בספר התקנות של השכונה, מלבד התקנות המתארות את קווי היסוד והכללים המנחים את תכנון השכונה העתידה לקום, ישנה גם הקדמה ובה תיאור של הבסיס הרעיוני והדתי, האבסטרקט, של הקמת השכונה, פירוט מצוות בנין העיר ירושלים, וחשיבות המפעל לקירוב הגאולה.
יסוד השכונה

בקובץ "ירושלים" שנה שלישית, כותב אברהם משה לונץ, בשנת 1889 תחת הכותרת "שערי צדק" :
....הר"ר יוסף ריבלין (סופר ועד כל הכוללים) אשר מרבית החברות לבנין בתים על ידו נוסדו, ולו חלק גדול בהרחבת ישוב עיר הקודש מחוץ לחומתה, יסד בימים האחרונים את החברה הזאת, וכבר התחילו לבנות אחד עשר בתים (מול בתי [שכונת] מחנה יהודה), ובמשך שנתים או שלש יגמרו כל ארבעים בתים אשר לה.
השכונה נבנתה במתכונת הקרויה כיום שכונת חצר, כלומר בתבנית של חצר מרכזית מוקפת מארבעה עברים בבתים בדרך כלל בני קומה אחת. במרכז החצר נחצב בור מים תת-קרקעי, ששימש לאספקת מים לתושבים.
במפת ירושלים מתחילת תקופת המנדט שנערכה בשנת 1922, מופיעה השכונה צמודה ממערב לשכונת מחנה יהודה, ומצפון לשכונת בית יעקב הוותיקות יותר, ובמרחק מה מרחוב יפו. בזמן בנייתה, הייתה זו השכונה המערבית ביותר בירושלים.