stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ולרי חלילוב
קריירה

הצבתו הראשונה של חלילוב הייתה כמנצח בבית הספר הגבוה לרדיואלקטרוניקה ע"ש פושקין של ההגנה האווירית בפיקוד חיל האוויר הסובייטי, משם עבר בשנת 1981 להוראה בפקולטה לניצוח צבאי במוסקבה. כמנצח על התזמורת הצבאית של בית הספר הגבוה פושקין זכה במקום הראשון בתחרות תזמורות צבאיות של המחוז הצבאי לנינגרד בשנת 1980 ומשך את תשומת לבו של גנרל ניקולאי מיכאילוב, המנצח הראשי במחוז מוסקבה, שהביא אותו לתזמורת הצבאית של מחוז זה כמשנה למנצח בשנת 1984. בהמשך אותה שנה הועבר למשרד הראשי של שירות התזמורות הצבאיות של הכוחות המזוינים של ברית המועצות. במצעד יום המהפכה באותה שנה הופיע לראשונה בטלוויזיה הארצית, ושוב בשנה שלאחריה, במצעד יום הניצחון.
חלילוב המשיך את דרכו בתזמורת ועלה בדרגות עד להיותו, בשנת 2002, למנצח הראשי ולמנהל המוזיקלי הבכיר של שירות התזמורות הצבאיות של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית. בתפקידו זה הופיע לראשונה בטלוויזיה הארצית במצעד יום הניצחון של 2003. במאי 2015 התמנה חלילוב לחבר בוועד הנאמנים של האקדמיה לחגיגות תרבות.
בתפקידו זה, ארגן חלילוב הרבה אירועי תיאטרון חגיגיים במוסקבה, שאליהם הוזמנו תזמורות כלי נשיפה ממתכת מרוסיה לצד קבוצות רבות מארצות שונות. בין אירועים אלה היו פסטיבלי מוזיקה צבאית מרחבי העולם, "The Kremlin Zorya" ו-"Spasskaya Tower". הוא יצא למסע הופעות עם התזמורות הראשונות במעלה של צבא רוסיה לאוסטריה, שוודיה, ארצות הברית, גרמניה, הונגריה, קוריאה הצפונית, מונגוליה, פולין, פינלנד, צרפת, שווייץ ובלגיה.
נוסף לקריירת הניצוח שלו, היה חלילוב גם מלחין מוכשר, שכתב יצירות רבות לתזמורת כלי נשיפה ממתכת, בהם "אדג'ו" ו"אלגיה", שירי לכת כגון "קאדט", "נעורים", "רינדה" ו"אולאן", וכן רומנסות ושירים. בכמה משירי הלכת והשירים החדשים שחיבר השתמש במצעדי יום הניצחון שעליהם ניצח. במהלך הקריירה שלו זכה במספר רב של פרסים, בהם אות מסדר הכבוד, אות מסדר השירות למולדת בצבא ברית המועצות, דרגה 3; מדליה להצטיינות צבאית, דרגה 1; ותואר אמן העם של רוסיה.
חלילוב פרש משירות פעיל בניצוח ב-22 באוגוסט 2016 ובהופעתו האחרונה החשובה עם תזמורת המשמר ניצח על השיר המפורסם ממלחמת האזרחים ברוסיה, "צבא לבן ברון שחור" בכיכר האדומה במוסקבה. החליף אותו בתפקידו כמנצח הראשי של תזמורת המשמר המוסקבאית סא"ל טימופיי מאיאקין, זוכה פרס האמן המצטיין של רוסיה.
חלילוב נהרג בהתרסקות מטוס טופולב Tu-154 של משרד ההגנה הרוסי, שנפל אל הים השחור סמוך לסוצ'י ב-25 בדצמבר 2016. בעת מותו היה המנצח הראשי של אנסמבל אלכסנדרוב והיה אמור לנצח על מקהלת האנסמבל לפני הכוחות הרוסים המוצבים בסוריה, כחלק מחגיגות השנה החדשה.
ב-31 בדצמבר 2016 ראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב חתם על צו לפיו בית הספר הצבאי למוזיקה במוסקבה יישא את שמו של חלילוב וייקרא בשם "בית הספר הצבאי למוזיקה במוסקבה על שם ולרי חלילוב" (Московское военно-музыкальное училище им. Валерия Халилова).
הערות שוליים

↑  О присвоении имени генерал-лейтенанта В.М.Халилова Московскому военно-музыкальному училищу הצו הממשלתי להוספת שמו של חלילוב לשם בית הספר הצבאי המוסקבאי למוזיקה // מקור ב(ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1192392450  MusicBrainz: 14b5ac5a-16c0-4941-bbbe-0a9259c9fe3e  VIAF: 6805156565731523500003   WorldCat (עם VIAF): 6805156565731523500003
סכינה ג'אנסיז

| --- | --- |

 לידה:  12 בפברואר 1958 טונג'לי, טורקיה 
 פטירה:  10 בינואר 2013 (בגיל 54) הרובע העשירי של פריז, צרפת 
 שם לידה:  Sakîne Cansiz 
 מדינה:  טורקיה 
 מקום קבורה:  טונג'לי 
 מפלגה:  מפלגת הפועלים של כורדיסטן 
 
סכינה ג'אנסיז (בכורדית: Sakîne Cansiz, בתעתיק משובש בעברית: סאקין קיסיז; ‏ 1958 – 9 בינואר 2013) הייתה אקטיביסטית כורדית ואחת המייסדות של מפלגת הפועלים של כורדיסטן (ה-PKK). בינואר 2013 נרצחה יחד עם זוג פעילות PKK נוספות בפריז.
חייה המוקדמים

סכינה ג'אנסיז נולדה בשנת 1958 בנפת טונג'לי שבמזרח טורקיה למשפחה אלווית-כורדית. כבר בתחילת שנות ה-70 היא החלה לקחת חלק בפעילות מהפכנית כורדית, דבר שלא התקבל בעין יפה על ידי משפחתה. לאחר מכן עברה להתגורר באנקרה, שם הכירה את עבדוללה אג'לאן. בראיון מאוחר יותר היא אמרה באשר לאותה התקופה: "במובן מסוים, נטשתי את משפחתי. לא קיבלתי את הלחץ שלהם, והתעקשתי להיות מהפכנית. כך עזבתי לאנקרה, בסודיות".
פעילותה

סכינה ג'אנסיז הייתה אחת המייסדות של ה-PKK, והאישה הראשונה שהייתה חברה בארגון. בפגישת הייסוד של ה-PKK שהתרחשה בסוף שנת 1978, ובה השתתפו 22 אנשים, היא ייצגה את העיר אלאזיג. ג'אנסיז הייתה אחת משתי הנשים היחידות בפגישה זו.
בשנת 1979, קצת אחרי שסיימה את לימודיה בבית הספר התיכון, נעצרה ג'אנסיז בעקבות פעילותה ונשלחה לכלא בדיארבקיר ומשם המשיכה להנהיג את תנועת הפועלים הכורדית. היא עונתה בכלא, שוחררה, חזרה לפעול ב-PKK תחת השם הבדוי "שרה", ונעצרה בשנית אחרי ההפיכה הצבאית בטורקיה בשנת 1980.
ג'אנסיז שוחררה מהכלא הטורקי בשנת 1991, לאחר מכן התגוררה במחנות של ה-PKK בבקאע בלבנון, ובהמשך בצפון עיראק, שם הצטרפה למאבק החמוש של ה-PKK תחת פיקודו של אוסמאן אג'לאן. באותה תקופה, היא אף ארגנה ועמדה בראשן של חוליות נשיות של ה-PKK. באמצע שנות ה-90 היא עברה לאירופה בשליחותו של מוראט קראילאן כדי לפקד על הענף האירופאי של ה-PKK, ועל עניינו האזרחיים, בתחילה בגרמניה ולאחר מכן בצרפת.
לפי העיתון הטורקי "הורייט", העברתה של סכינה ג'אנסיז לאירופה נבעה מהתנגדותה להוצאתו להורג של אחד מחברי ה-PKK, וחילוקי הדעות שהתגלעו עם מספר פעילים בכירים ב-PKK. בנוסף, הסתכסכה עם זובייר ילמז, מי שהיה למנהיג הפיננסי של ה-PKK, לאחר שזה הטריד אותה מינית. בשנת 1998, העניקה לה ממשלת צרפת מקלט מדיני.
מותה

ב-10 בינואר 2013 נמצאה ירויה ללא רוח חיים יחד עם שתי פעילות כורדיות נוספות (פידאן דואן וליילה סוילמז) במרכז הכורדי בפריז.
בזמן שהתרחשו הרציחות, הייתה ממשלת טורקיה בעיצומו של משא ומתן עם ה-PKK. פעילים רבים ב-PKK האשימו ברציחות גורמים בממשלת טורקיה, שלטענתם, ניסו לחבל במשא ומתן.
הערות שוליים

↑  יפה עירון קוץ, 3 חיסולים ב-10 יריות. מאבק הכורדים גלש לפריז, באתר ynet, 23 בינואר 2013
↑  דראן באטלר, ג'אנסיז, הפעילה הכורדית שנהרגה, השאירה חותם על המילטנטים של ה-PKK, באתר reuters, ‏11 בינואר 2013 (באנגלית) (הקישור אינו פעיל, 20 באפריל 2024)
↑  החיסולים בפריז הציבו זרקור על הנשים הכורדיות הלוחמות, באתר The times of Israel‏, 11 בינואר 2013 (באנגלית)
↑  שלוש פעילות ב-PKK נהרגו בהתקפה בפריז, באתר העיתון "הורייט", 10 בינואר 2013 (באנגלית)
↑  AP, חיסול בפריז: אחת ממייסדי PKK 'הוצאה להורג', באתר ynet, 10 בינואר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402933705171  PLWABN: 9810596473605606  GND: 1065911513  ISNI: 0000 0000 7800 722X  LCCN: n2010019661  SUDOC: 197328261  VIAF: 120423026   WorldCat (עם VIAF): 120423026
9 במאי

9 במאי הוא היום ה-129 בשנה, (130 בשנה מעוברת). עד לסיום השנה, נשארו עוד 236 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1429 – ז'אן ד'ארק מביסה את הכוחות האנגלים שצרו על אורליאן
1502 – כריסטופר קולומבוס יוצא מספרד למסעו הרביעי והאחרון לעולם החדש
1865 – מסתיימת מלחמת האזרחים האמריקנית בניצחון הצפון
1873 – בורסת המניות בווינה קורסת, ומתחילה את בהלת השווקים של המשבר הפיננסי של 1873
1877 – רעידת אדמה באזור צ'ילה. חוזקה מוערך בכ-8.5–9.0
1896 – "החברה הבין-לאומית לקרונות שינה וקווי אקספרס אירופיים" מכריזה על הפעלת קו הרכבת נורד אקספרס
1936 – איטליה מספחת את אתיופיה
1941 – מלחמת העולם השנייה: המשחתת הבריטית "בולדוג" לוכדת את הצוללת הגרמנית U-110, כשעל סיפונה מכונת ההצפנה אניגמה
1944 – מלחמת העולם השנייה: הצבא האדום משחרר את סבסטופול
1945 – מלחמת העולם השנייה: יום הניצחון בחבר המדינות (יום לאחר יום הניצחון באירופה)
1946 – ויטוריו אמנואלה השלישי מתפטר ממלכות איטליה לטובת בנו אומברטו השני
1950 – שר החוץ הצרפתי רובר שומאן מזמין את גרמניה לנהל במשותף את משק הפחם והפלדה שלהם
1955 – גרמניה המערבית מצטרפת לנאט"ו
1965 – במסגרת תוכנית לונה הסובייטית, שיגור לונה 5, שהייתה אמורה לנחות על הירח. הנחיתה לא הצליחה והחללית התרסקה
1968 – יצחק רבין מציע להקים יישובים יהודים ברצועת עזה
1972 – לוחמי סיירת מטכ"ל משתלטים על מטוס סבנה שנחטף לנמל התעופה לוד ומשחררים את נוסעיו
1978 – גופתו של אלדו מורו, ראש הממשלה המיועד של איטליה, מתגלית בתא המטען של מכונית ברומא, לאחר שנרצח על ידי חברי ארגון הטרור הבריגדות האדומות
1994 – הפרלמנט הדרום אפריקני החדש בוחר בנלסון מנדלה לנשיא המדינה, ובנשיא היוצא פרדריק וילם דה קלרק לסגנו
1998 – דנה אינטרנשיונל זוכה בתחרות האירוויזיון עם השיר "דיוה"
2002 – מבצע חומת מגן: תם המצור על כנסיית המולד בבית לחם שהחל ב-2 באפריל
2003 – שיגור חללית היאבוסה לאיסוף חומר מכוכב שביט במערכת השמש
2017 – שידור אחרון למהדורת מבט בערוץ הראשון, לאחר 49 שנות שידור
2023 – צה"ל פותח במבצע מגן וחץ ברצועת עזה
נולדו

1439 – פיוס השלישי, אפיפיור (נפטר ב-1503)
1800 – ג'ון בראון, מתנגד לעבדות אמריקאי (נפטר ב-1859)
1860 – ג'יימס מתיו ברי, סופר ומחזאי בריטי (נפטר ב-1937)
1907 – באלדור פון שיראך, מראשי המשטר הנאצי בגרמניה (נפטר ב-1974)
1914 – קרלו מריה ג'וליני, מנצח איטלקי (נפטר ב-2005)
1918 – מייק וולאס, עיתונאי אמריקאי (נפטר ב-2012)
1920 – ריצ'רד אדמס, סופר אנגלי שנודע בכתיבתו לילדים ונוער (נפטר ב-2016)
1921 – יחיאל מוהר, פזמונאי ומשורר ישראלי (נפטר ב-1969)
1921 – סופי שול, חברה בתנועה האנטי-נאצית "הורד הלבן" (הוצאה להורג ב-1943)
1925 – הלל ברזל, חוקר ספרות ישראלי (נפטר ב-2022)
1927 – מנפרד אייגן, כימאי וביופיזיקאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה (נפטר ב-2019)
1928 – דידי מנוסי, עיתונאי, פזמונאי וסאטיריקן ישראלי (נפטר ב-2013)
1934 – צבי אלדרוטי, פוליטיקאי ומנהל ישראלי שכיהן כראש המועצה המקומית מגדל העמק (נפטר ב-2018)
1934 – אלן בנט, סופר, מחזאי ושחקן אנגלי
1935 – אסי דגני, משורר ומתרגם ישראלי
1936 – גלנדה ג'קסון, שחקנית ופוליטיקאית בריטית, זוכת פרס אמי ושני פרסי אוסקר (נפטרה ב-2023)
1936 – אלברט פיני, שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי (נפטר ב-2019)
1945 – יופ היינקס, שחקן כדורגל ומאמן גרמני
1946 – זליג שטורך, קלע ישראלי שהתחרה ברובה, באקדח וברובה אוויר, במסגרת נבחרת ישראל והפועל אשקלון
1946 – יואל בן נון, רב ישראלי ממייסדי ישיבת הר עציון
1947 – יוקיה אמאנו, יושב ראש הסוכנות הבין-לאומית לאנרגיה אטומית (נפטר ב-2019)
1947 – מיכאל לויט, ביופיזיקאי אמריקאי-ישראלי, פרופסור לביולוגיה חישובית ולביולוגיה מבנית. חתן פרס נובל לכימיה
1949 – בילי ג'ואל, מוזיקאי וזמר אמריקאי ממוצא יהודי
1955 – מלס זנאווי, מהפכן ופוליטיקאי אתיופי, נשיא אתיופיה וראש ממשלת אתיופיה (נפטר ב-2012)
1962 – דייב גהאן, סולן הלהקה הבריטית דפש מוד
1964 – חנאר אנדרינואה, כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הבלם
1970 – לני שחף, שחקנית ובמאית ישראלית
1971 – משה נאור, במאי תיאטרון ישראלי
1982 – מילאן מרדקוביץ', כדורגלן סרבי ששיחק בעמדת החלוץ (נפטר ב-2020)
1994 – תמר עמית יוסף, שחקנית, קריינית ומדבבת ישראלית
נפטרו

348 – פכומיוס, אבי הנזורה במצרים ומייסד צורת ה"קוינוביון" של המנזר (נולד ב-292)
1707 – דידריק הנסן בוקסטהודה, מלחין דני גרמני (נולד ב-1637)
1805 – פרידריך שילר, משורר וסופר גרמני (נולד ב-1769)
1931 – אלברט אברהם מייקלסון, פיזיקאי אמריקאי, זוכה פרס נובל לפיזיקה (נולד ב-1852)
1935 – אלחנן חפץ, כורך ספרים ארצישראלי (נולד ב-1877)
1972 – לירוי ווטרמן, ארכאולוג של המזרח התיכון, חוקר התנ"ך ופרופסור לספרות המזרח התיכון ולשפות שמיות (נולד ב-1875)
1976 – פלויד קאונסל, מוזיקאי אמריקאי (נולד ב-1911)
1981 – אורי צבי גרינברג, משורר וחבר הכנסת ישראלי (נולד ב-1896)
1984 – מרים ילן-שטקליס, סופרת ומשוררת ישראלית, כלת פרס ישראל הראשונה לספרות ילדים (נולדה ב-1900)
1986 – טנזינג נורגיי, מטפס ההרים, משני הראשונים לדרוך על פסגת האוורסט (נולד ב-1914)
1994 – יחזקאל קמחי, צייר ישראלי, חתן פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (נולד ב-1918)
2000 – דוד חנין, ממנהיגי המפלגה הקומוניסטית הישראלית, רק"ח וחד"ש (נולד ב-1923)
2008 – שמואל כץ, חבר הכנסת הראשונה מטעם תנועת החירות (נולד ב-1914)
2009 – צ'אק דיילי, מאמן כדורסל, בין השאר זכה במדליית זהב כמאמן הדרים טים (נולד ב-1930)
2009 – מנדי רודן, מנצח וכנר ישראלי (נולד ב-1929)
2010 – לנה הורן, זמרת ופעילת זכויות אזרח אפרו-אמריקאית (נולדה ב-1917)
2015 – קנן אוורן, איש צבא ומדינאי טורקי (נולד ב-1918)
2018 – טל אלכסנדר, אסטרופיזיקאי ישראלי, פרופסור במכון ויצמן למדע (נולד ב-1963)
2019 – סרגיי דורנקו, עיתונאי טלוויזיה ורדיו רוסי (נולד ב-1959)
2020 – אלי רוזנברג, גאולוג ויזם ויועץ בתחום קידוחי גז מסחריים בישראל, בים התיכון ובעולם (נולד ב-1928)
2020 – ריצ'רד הקטן, זמר ופסנתרן אמריקאי (נולד ב-1932)
2020 – אברהם סוחמי, יזם, ממציא ומדען (נולד ב-1935)
2020 – סולו יורמן, מנהל ויועץ אמנותי, מפיק ומנהל אישי ישראלי (נולד ב-1947)
2020 – ג'נו סילבה, שחקן קולנוע וטלוויזיה מקסיקני (נולד ב-1948)
2021 – מארי אן פוקס, מדענית אמריקאית שכיהנה כפרופסור לכימיה באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו (נולדה ב-1947)
2022 – אודרי ברגנר, ציירת ישראלית, מעצבת תפאורה ותלבושות ומאיירת (נולדה ב-1927)
2022 – מידג' דקטר, סופרת, פובליציסטית, עורכת עיתונות ועיתונאית יהודיה אמריקאית נאו קונסרבטיבית, אנטי פמיניסטית (נולדה ב-1927)
2022 – אורה רותם-נלקן, פסנתרנית ישראלית (נולדה ב-1933)
2022 – ג'ון קוטס, מתמטיקאי, חבר החברה המלכותית הבריטית, פרופסור בחוג למתמטיקה עיונית באוניברסיטת קיימברידג' שבאנגליה (נולד ב-1945)
2022 – אליהו אבא שאול, ראש ישיבת אור לציון בירושלים (נולד ב-1952)
2022 – ג'ודי לוקוקי, כדורגלן מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (נולד ב-1992)
2023 – אנטוניו קרבחאל, כדורגלן ומאמן מקסיקני (נולד ב-1929)
2024 – רוג'ר קורמן, קולנוען אמריקני (נולד ב-1926)
חגים ואירועים החלים ביום זה

יום הניצחון על גרמניה הנאצית – מצוין בברית המועצות ובחבר המדינות
יום הניצחון על גרמניה הנאצית – מצוין בישראל
יום אירופה – חג שנתי החוגג את השלום והאיחוד ביבשת אירופה
8 במאי – 10 במאי
מאי
לוח אירועים שנתי
ליגת העל הניקרגואית בכדורגל

| --- | --- |

 שם מלא:  ליגת העל הניקרגואית בכדורגל
 כינוי:  ליגה פרימרה - Liga Primera
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  התאחדות הכדורגל של ניקרגואה 
 מדינות:  ניקרגואה ניקרגואה
 קונפדרציה:  CONCACAF
 קבוצות:  10
 תקופת הפעילות:  1933–הווה (כ־91 שנים)
 אלופה נוכחית:  דיריאנחן (אפרטורה 2021) 
 מירב הזכיות:  דיריאנחן (29 זכיות)
 מפעל מקביל:  קופה דה ניקרגואה
 מפעל נמוך:  סגונדה דיוויסיון דה ניקרגואה
 http://www.ligaprimera.com
 
ליגה פרימרה דה ניקרגואה (Liga Primera de Nicaragua) היא ליגת העל בכדורגל והליגה העליונה בכדורגל בניקרגואה, שמאורגנת על ידי התאחדות הכדורגל של ניקרגואה (Federación Nicaragüense de Fútbol) והיא נוצרה בשנת 1933.
הוא משוחק בשני חלקים, אפרטורה מאוגוסט עד נובמבר וקלאוסורה מינואר עד מאי. אחרי כל אחת מהעונות הסדירות נערך פלייאוף של ארבע הקבוצות המובילות משלב חצי גמר בן שני משחקים ובמשחק גמר.
הליגה נערכת ברציפות מאז 1933 (למעט בשנים 1935–1938 ובעונת 1978/1979) ואף בעונת 2020 הייתה אחת הליגות הבודדות שהמשיכו להתקיים למרות מגפת הקורונה והתפרצות נגיף הקורונה בניקרגואה.
היסטוריה

ההיסטוריה של הכדורגל בניקרגואה החל בשנת 1907, כאשר בזמן שפרופסור נפוליאון פאראלס בנדניה למד תואר בקוסטה ריקה, שם הוא השיג את הידע הראשון שלו בענף הספורט הזה. עם שובו לדיריאמבה, עיר הולדתו, במטרה לקדם את העיסוק בכדורגל, שיתף את הידע והתשוקה שלו עם הנוער של דיריאמבינה.
כמו כן, בולטת תרומתם של בני ארצם נוספים כמו פראלס בנדניה, שבאותה שנה חזרו מלימודיהם באירופה, שהכירו את הכדורגל, ועם חזרתם לארץ הצטרפו למאמציהם והעניקו לעצמם את המשימה ללמד אותו ולהפיץ לאחרים. הילדים והנוער שלמדו והתעניינו במשחק היו שייכים למשפחות הבאות: ראפאצ'יולי, בלטודנו, בריסנו וגונזלס (המכונה גם "פלמרנוס"). הם העמידו לרשות המתעניינים את כל ציוד הכדורגל שהביאו: כדורים, תקנות ומסמכים על טכניקות כדורגל שונות. האתרים הראשונים ששימשו כמרכזי הדרכה היו השדות "סן ויסנטה", "לוס קוקוס" ו"לה סאלה". עד 1908 ייסד פאראלס בנדניה את ארגון "סוסיאדד דה אהורו" ("איגוד החיסכון"), שמטרתו הייתה לגייס כספים לקידום ותרגול הכדורגל במדינה.
בשנה שלאחר מכן, ביוזמתו של פרופסור פאראלס בנדניה, אורגנו שתי קבוצות כדורגל במטרה לחלוק כבוד לדון נרי פרננדס, שהיה הבוס הפוליטי של מחוז קאראזו. משחק הכדורגל הרשמי הראשון שנערך בניקרגואה נערך ב-15 בספטמבר 1910, והתקיים בשדה "לוס קוקוס" בעיר דיריאמבה. בשנת 1911 נוסדו במנגואה צוותי "אתלטיקו" ו"קולון", הנבחרת הלאומית הראשונה שנוסדה ושעדיין בתוקף היא מועדון "דיריאנגן פוטבול", שנולד ב-15 במאי 1917.
אבן דרך חשובה נוספת הייתה ייסוד "ועדת הספורט הלאומית", ב-3 בנובמבר 1931, שיצרה את תפקיד "המזכיר הכללי של הכדורגל" בניקרגואה, כאשר המזכיר הכללי הראשון שלה היה תומאס קרנשאו, עם קרלוס פאצ'קו רודריגז כעוזר המזכיר.
בשנת 1933, טורניר אליפות הכדורגל הלאומי הראשון אורגן בהשתתפות ארבע קבוצות:
אלאס, ממנגואה.
ספורטינג קלוב, מקורינתו.
מטרופוליטנו, מלאון
דיראנג'ן, מדיריאמבה.
נבחרת אלאס, ממנגואה, הייתה האלופה הראשונה של ניקרגואה באליפות ארצית.
בשנת 1941 הגיע לניקרגואה אדוארדו קוסוביץ' ("אדי") ממוצא הונגרי, שהיה המאמן הזר הראשון שהיה לכדורגל הניקרגוואי, והיה אחראי על הכנת הנבחרת הלאומית שהשתתפה באליפות מרכז אמריקה והקריביים הראשונה שנערכה. בסן חוסה, קוסטה ריקה, באותה שנה.
בקונגרס שהתקיים בריו דה ז'ניירו, ב-22 וב-23 ביוני 1950, על ידי הנהלת מזכיר ועדת הספורט הלאומית, מר חוסה בניטו רמירז, ניקרגואה התקבלה כחברה שותפה בארגון פיפ"א העולמי.
בשנת 1958 היא הוקמה התאחדות הכדורגל של ניקרגואה (FENIFUT). בשנת 1964, פיפ"א הכירה בחואן מרקאדו, רודולפו נבארו, הונוראטו מולינה וחוסה אורטצ'ו כשופטים בינלאומיים. בשנת 1967 קבוצת פלור דה קאניה הופיעה רשמית לראשונה בטורנירי CONCACAF.
ב-1970 ניהל חוסה אורטצ'ו את המשחק בין מקסיקו לארצות הברית כשופט המרכזי. רודולפו נבארו משתתף כשופט המרכזי במשחק בין הונדורס לארצות הברית.
בשנת 1971, ניקרגואה השתתפה לראשונה במוקדמות גביע העולם 1974 בגרמניה, מול אל סלוודור בצמד משחקים, אך הפסידה בשניהם.
לאורך שנות ה-40 וה-50 שלטה דיריאנחן בכדורגל הניקרגוואי, ביחד עם קבוצת אדואנה. שנות ה-60 וה-70 התאפיינו במגוון קבוצות שלקחו את התואר לראשונה כמו דפורטיבו סנטה ססיליה, דפורטיבו אוניברסידד סנטרואמריקנה ובופאלוס, כאשר דיריאנחן ממשיכה לשלוט לאורך שנות ה-80 וה-90. שנות ה-2000 היו בסימן עלייתה של קבוצת ריאל אסטלי, שב-2 העשורים הבאים בשנים 2000-2020 לקחה מספר שיא של 14 תוארי אליפות והפכה לקבוצה הכי חזקה בכדורגל הניקרגוואי בשנים הללו.
פורמט התחרות

פורמט התחרות השתנה לאורך השנים כאשר בתחילה היה מדובר בטורניר שנתי קצר בין מספר קבוצות מצומצם שהוגדל. בשנת 2003 עברה הליגה למתכונת של אפרטורה וקלאוסורה כאשר בסוף העונה ישנו משחק על תואר אליפות יחידי למעט עונת 2004/2005. בשנת 2017 האליפות עברה למתכונת מלאה של אליפות בכל עונה ללא משחק אליפות עונתי.
נכון ל-2022 משחקות בליגה 10 קבוצות 2 מפגשים נגד כל קבוצה (בבית ובחוץ), סה"כ 18 משחקים לעונת כדורגל שמתחילה באפרטורה ומסתיימת בקלאוסורה.
קבוצות הליגה בעונת 2022

| מועדון | מיקום | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| אקספורט סבאחו | מטגלפה | האצטדיון העירוני מטגלפה | 5,000 |
| דפורטיבו אוקוטל | אוקוטל | אצטדיון רוי פרננדו ברמודה | ‏3,000 |
| דיריאנחן | דיריאמבה | אצטדיון קסיקה דיריאנחן | ‏8,500 |
| יובנטוס מנגואה | מנגואה | אצטדיון ארנולדו מאטי צ'אבס | 5,000 |
| מנגואה | מנגואה | האצטדיון הלאומי של מנגואה | ‏15,000 |
| וולטר פרטי | מנגואה | האצטדיון הלאומי של מנגואה | ‏15,000 |
| אוניברסידד מנגואה | מנגואה | האצטדיון הלאומי של מנגואה | ‏15,000 |
| מוניסיפאל חלאפה | חלאפה | אצטדיון אלחנדרו ראמוס | ‏1,000 |
| ריאל אסטלי | אסטלי | אצטדיון העצמאות | ‏5,000 |
| ריאל מדריס | סומוטו | אצטדיון הסולידריות | ‏3,000 |
טבלת אלופות

| אלופות> קבוצה | אלופות> אליפויות | אלופות> שנות זכייה | אלופות>  | אלופות>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דיריאנחן | 29 | 1940,1941, 1942, 1943, 1944, 1945, 1949, 1953, 1956/1957, 1959, 1969, 1970, 1974, 1981, 1982, 1983, 1987, 1989, 1992, 1994/1995, 1995/1996, 1996/1997, 1999/2000, אפרטורה 2004, קלאוסורה 2005, 2005/2006, קלאוסורה 2018, קלאוסורה 2021, אפרטורה 2021 |  |  |
| ריאל אסטלי | 19 | 1991, 1998/1999, 2002/2003, אפרטורה 2003, קלאוסורה 2004, 2006/2007, 2007/2008, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2012/2013, 2013/2014, 2015/2016, 2016/2017, קלאוסורה 2019, אפרטורה 2019, קלאוסורה 2020, אפרטורה 2020 |  |  |
| דפורטיבו סנטה ססיליה | 5 | 1961/1962, 1964/1965,1971, 1972, 1973 |  |  |
| וולטר פרטי | 4 | 1997/1998, 2000/2001, 2014/2015, אפרטורה 2017 |  |  |
| דפורטיבו אוניברסידד סנטרואמריקנה | 4 | 1968, 1975,1976, 1977/1978 |  |  |
| אמריקה מנגואה | 3 | 1985, 1988, 1990 |  |  |
| אדואנה | 3 | 1950, 1951/1952, 1955 |  |  |
| יובנטוס מנגואה | 2 | 1993, 1994 |  |  |
| דפורטיבו מסאיה | 2 | 1984, 1986 |  |  |
| פלור דה קאניה | 2 | 1966, 1967 |  |  |
| קלוב אתלטיקו מנגואה | 2 | 1934, 1958 |  |  |
| פרוקאריל מנגואה | 2 | 1946, 1948 |  |  |
| אלאס מנגואה | 1 | 1933 |  |  |
| לידו | 1 | 1939 |  |  |
| קולחיו סנטרואמריקה | 1 | 1947 |  |  |
| לה סאיה | 1 | 1954 |  |  |
| לה ניקה | 1 | 1960 |  |  |
| בופאלוס | 1 | 1979/1980 |  |  |
| דפורטיבו חאלפה | 1 | 2001/2002 |  |  |
| מנגואה | 1 | אפרטורה 2018 |  |  |
הערות שוליים

↑   עוזי דן, בליגה של יובנטוס וריאל מדריז ממשיכים לשחק, אבל מנסים לא לגעת אחד בשני, באתר הארץ, 19 באפריל 2020
↑  עסקים כרגיל: המדינה שלא מוותרת על הכדורגל, באתר ONE‏, 30 במרץ 2020
ליגת העל התוניסאית

| --- | --- |

 שם מלא:  צ'מפיונאט דה לה ליג פרופשיונל 1
 כינוי:  ליג 1
 תחום:  כדורגל
 ארגון:  פדרציית הכדורגל התוניסאית
 מדינות:  תוניסיה תוניסיה
 קונפדרציה:  קונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF)
 קבוצות:  14
 מירב הזכיות:  אספרנסה דה תוניס (33)
 תקופת הפעילות:  9 ביוני 1907 1994 בפורמט הנוכחי – הווה (117 שנים)
 אלופה נוכחית:  אספרנסה דה תוניס (2023/2024)
 מפעל מקביל:  הגביע התוניסאי הסופר קאפ התוניסאי
 מפעל נמוך:  הליגה המקצוענית 2
 https://www.ftf.org.tn/fr/
ליגת העל התוניסאית נקראת גם הליגה המקצוענית 1 (בערבית: الرابطة التونسية المحترفة الأولى لكرة القدم; בצרפתית: Championnat de la Ligue Professionnelle 1 או בקיצור CLP-1) היא ליגת הכדורגל הבכירה בתוניסיה, שהוקמה במקור ב-1907, ובפורמט הנוכחי שלה קיימת מ-1994. הליגה מנוהלת על ידי פדרציית הכדורגל התוניסאית וכפופה לקונפדרציית הכדורגל של אפריקה (CAF).
הליגה מתחילה בדרך כלל באוגוסט-ספטמבר ומסתיימת במאי-יוני של העונה העוקבת (אולם עקב דחיית העונה האחרונה מפאת נגיף הקורונה, הליגה האחרונה הסתיימה רק בספטמבר). נכון לעונת 2019/2020, בליגה 14 קבוצות, כאשר הקבוצות המסיימות במקומות הראשון (האלופה) וה-2 (הסגנית) מעפילות לליגת האלופות האפריקאית, והקבוצות שמסיימות במקומות ה-3 וה-4 מעפילות לגביע הקונפדרציה האפריקאי. הקבוצות שמסיימות במקומות 13 ו-14 יורדות ל"ליג 2", ליגת המשנה בתוניסיה.
קבוצת אספרנסה דה תוניס מתוניס היא קבוצת הכדורגל המצליחה ביותר בתוניסיה, עם 33 זכיות באליפות הליגה. שנייה בדירוג הן הקבוצות קלאב אפריקן עם 13 אליפויות, ושלישית היא קבוצת אטויי ספורטיב דו סאהל (בקיצור ESS) עם 11 אליפויות הליגה, ובצוותא הן הקבוצות העיקריות השולטות בכדורגל התוניסאי.
הליגה מדורגת במקומות הראשונים בדירוג הליגות ה-5 שנתי של ה-CAF (דירוג הליגות האפריקאי), במשך לפחות חמש העונות האחרונות (עד 2020).
היסטוריה

אליפות הכדורגל של תוניסיה, נערכה לראשונה בשנת 1907 על ידי "Ligue Tunisienne de football" (הליגה התוניסאית לכדורגל - LTF) ולאחר מכן על ידי "התאחדות הכדורגל התוניסאית" (FTF). המהדורה הראשונה של תחרות האליפות התייחסה לשלוש הקבוצות: "מועדון המרוצים של תוניס", "מועדון הכדורגל של ביזרטה" ו"ספורטינג של פריוויל ", ושתי קבוצות בית הספר: "מכללת קרנוט של תוניס" ו"מכללת סאדיקי". תחרות זו הפכה לרשמית עם הקמת ה-LTF בשנת 1921 והשתייכותו לפדרציית הכדורגל הצרפתית. עד 1939 תואר אלוף תוניסיה יוחס כתוצאה ממפגש בין אלופי האזור. אך משנת 1946 ועד 1947 נוצרה אליפות של "מצוינות" (תחרות לאומית) בה התחרו קבוצות מכל האזורים בתוניסיה. בשנים 1944–1945, 1945–1946 ו–1952–1953, האליפות לא הייתה שנויה במחלוקת והוחלפה בקריטריון (מעין בריכות טורנירים בהן ההשתתפות היא וולונטרית). המועדונים הגדולים הנוכחיים נוצרו בתקופה זו: "אספרנסה דה תוניס" (1919), "קלאב אפריקן" (1920), "אטויי ספורטיב דו סאהל" (1925), "קלאב אתלטיק ביזרטין" קלאב ספורטיף ספקסיאן "(1928).
היסטוריה > אליפות הכדורגל תחת ה-LTF‏ (1921 - 1955)

↑  הליגה הושעתה בגלל מלחמת העולם הראשונה
היסטוריה > אחרי עצמאות תוניסיה (1956 ואילך)

לאחר קבלת עצמאותה של תוניסיה בשנת 1956, בעונה הראשונה (1955/1956) השתתפו 12 קבוצות והאלופה הראשונה הייתה קבוצת CS דה חמאם-ליף, שהקדימה את אטויי ספורטיב דו סאהל ב-3 נקודות בלבד (ב-2 סיבובי משחקים).
החל מ-1960 הצטרפה הליגה תחת פיפ"א והליגה נרשמה כליגה מוכרת והקבוצות אף החלו להשתתף בטורנירים הבינלאומיים לאזור אפריקה (תחת ה-CAF).
טבלת אליפויות

| # | קבוצה | אליפויות | סגנויות | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | אספרנסה דה תוניס | 33 | 13 | 1941/1942, 1958/1959, 1959/1960, 1969/1970, 1974/1975, 1975/1976, 1981/1982, 1984/1985, 1987/1988, 1988/1989, 1990/1991, 1992/1993, 1993/1994, 1997/1998, 1998/1999, 1999/2000, 2000/2001, 2001/2002, 2002/2003, 2003/2004, 2005/2006, 2008/2009, 2009/2010, 2010/2011, 2011/2012, 2013/2014, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019, 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022, 2023/2024 |
| 2 | קלאב אפריקן | 13 | 21 | 1946/1947, 1947/1948, 1963/1964, 1966/1967, 1972/1973, 1973/1974, 1978/1979, 1979/1980, 1989/1990, 1991/1992, 1995/1996, 2007/2008, 2014/2015 |
| 3 | אטויי ספורטיב דו סאהל | 11 | 20 | 1949/1950, 1957/1958, 1962/1963, 1965/1966, 1971/1972, 1985/1986, 1986/1987, 1996/1997, 2006/2007, 2015/2016, 2022/2023 |
| 4 | קלאב ספורטיף ספאקסיאן | 8 | 2 | 1968/1969, 1970/1971, 1977/1978, 1980/1981, 1982/1983, 1994/1995, 2004/2005, 2012/2013 |
| 5 | ראסינג קלאב תוניס | 7 | 2 | 1909/1910, 1910/1911, 1913/1914, 1919/1920, 1920/1921, 1921/1922, 1924/1925 |
| 6 | סטאד תוניסיאן | 4 | 4 | 1956/1957, 1960/1961, 1961/1962, 1964/1965 |
| 7 | קלאב אתלטיק ביזרטין | 4 | 3 | 1944/1945, 1945/1946, 1948/1949, 1983/1984 |
| 8 | קלאב ספורטיף דה חמאם-ליף | 4 | – | 1950/1951, 1953/1954, 1954/1955, 1955/1956 |
| 9 | איטליה דה תוניס | 4 | – | 1931/1932, 1934/1935, 1935/1936, 1936/1937 |
| 10 | ספאקס ריילווי ספורטס | 3 | – | 1933/1934, 1952/1953, 1967/1968 |
| 11 | יו.אס. תוניסיאן | 3 | – | 1929/1930, 1930/1931, 1932/1933 |
| 12 | סטאד גאלוייה דה תוניס | 3 | – | 1922/1923, 1923/1924, 1926/1927 |
| 13 | ספורטינג דה פריביל | 2 | – | 1911/1912, 1912/1913 |
| 14 | ספורטינג קלאב דה תוניס | 2 | – | 1925/1926, 1927/1928 |
| 15 | ג'נוס ספורטיב קירואן | 1 | 1 | 1976/1977 |
| 16 | סאבוייה דה לה גולט | 1 | – | 1937/1938 |
| 17 | סי.אס. גאבסיין | 1 | – | 1938/1939 |
| 18 | אבאנט גארדה דה תוניס | 1 | – | 1928/1929 |