stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ניק רדינג (שחקן)
ביוגרפיה

רדינג נולד בצ'יזיק שבמערב לונדון. הוא ידוע בעיקר מהופעתו בתפקיד השוטר פיט רמזי בסדרה המשטרתית "The Bill", ובתפקיד מפקח בילוש מייקל קונר בסדרת הפשע של ה-BBC "עדות אילמת".
בין תפקידיו הרבים בטלוויזיה ובקולנוע היו בסדרה "The Monocled Mutineer", בסדרה "שומרי ראש", מיני-סדרה "אוסקר", "Peak Practice", "פרנק סטאבס", "Minder", "אגדות מעולם המסתורין", סדרת הדרמה "באגס", סרט הטלוויזיה "Sword of Honour", פרק בסדרה "A Touch of Frost", במיני-סדרה "Paradise Postponed", באנתולוגיה "Murder in Mind", בסדרה "Boon", "סיפורי המסתורין של רות' רנדל", הסרט "Captive", סרט הדרמה "מיסטר ג'ונסון", הסדרה "בית אליוט", סרט הפיילוט "Police 2020", הסדרה "מכת שמש", "Croupier", "השופט ג'ון דיד", הסרט "הגנן המסור", "לגעת ביהלום" ובדרמה "Soul Boy".
בתיאטרון שיחק רדינג בתפקיד ג'וזף פורטר פיט במחזה "מלאכים באמריקה" מאת טוני קושניר בתיאטרון המלכותי הלאומי. עוד שיחק בתפקידים ראשיים בתיאטרון רויאל קורט.
פעילות צדקה

רדינג הוא המייסד והמנכ"ל של ארגון S.A.F.E. (Sponsored Arts for Education). זהו ארגון צדקה קנייתי ובריטי המשתמש בתיאטרון רחוב ובתוכניות קהילתיות כדי לחנך, להעניק השראה וליצור שינוי חברתי. בסיס הארגון נמצא באפריקה והוא יוצר מיזמים אומנותיים במדינות המתפתחות לסייע לאמנים לחנך, לבדר ולהעלות בקהילה נושאים בריאותיים חשובים כגון HIV. במסגרת הארגון S.A.F.E. פועלות שלוש להקות תיאטרון בקניה, Safe Pwani במומבסה, Safe Ghetto בניירובי, ו-Safe Maa בקרב בני המסאי בלויטה הילס. הסרט "Huruma" בבימויו של רדינג, חודש כהצגת תיאטרון בשכונת העוני קיברה בסרטו של פרננדו מאירלס "הגנן המסור" משנת 2005. ב-2007 קיבל פרס מטעם "Keep a Child Alive" יחד עם בונו ועם פסקווין אבאסניו על הפעילות ההומניטרית שלהם. רדינג חי בניירובי, ומנהל את S.A.F.E. במשרה מלאה. הוא ביים שלושה סרטים באורך מלא עבור S.A.F.E.כ : "Ndoto Za Elibidi", כ "Ni Sisi", ו-"Watatu".
הערות שוליים

↑  Hoggard, Liz (30 ביולי 2005). "Better safe than sorry". The Observer. The Guardian. נבדק ב-2009-05-27. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "The Black Ball". Keep a Child Alive. 2007. אורכב מ-המקור ב-13 באוקטובר 2009. נבדק ב-2009-05-27. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5548231  ISNI: 0000 0003 7190 0412  LCCN: no2010070670  NTA: 372568971  VIAF: 120605073   WorldCat (עם VIAF): 120605073
משפט פרון-פרובניוס

משפט פֶּרוֹן-פְרוֹבֶּנִיוּס הוא משפט באלגברה ליניארית, המתאר את הערכים העצמיים של מטריצה ריבועית בעלת ערכים ממשיים אי שליליים. לפי המשפט, למטריצה כזו יש וקטור עצמי יחיד שכל רכיביו חיוביים, והוא שייך לערך העצמי המקסימלי. למשפט יש יישומים בהסתברות (בפרט בשרשראות מרקוב), מערכות דינמיות, תורת הגרפים, כלכלה, דמוגרפיה, דינמיקה סימבולית ועוד.
את המשפט הוכיח אוסקר פרון (אנ') ב-1907 עבור מטריצות עם ערכים חיוביים. ב-1912 מצא גאורג פרובניוס הכללה לא טריוויאלית למטריצות בעלות ערכים אי-שליליים.
המשפט

הגרסה הבסיסית של המשפט מטפלת במטריצה שרכיביה חיוביים.
משפט. תהי  A מטריצה ריבועית ממשית, שכל רכיביה חיוביים (ממש). אז:
יש לה ערך עצמי ממשי  r>0, כך שכל ערך עצמי אחר הוא בעל ערך מוחלט קטן ממש מ- r. יתרה מזו,
יש וקטור עצמי יחיד (עד כדי כפל בסקלר) מריבוי אלגברי 1 השייך ל- r, וכל רכיביו חיוביים (ממש); זהו הווקטור העצמי היחיד של  A שכל רכיביו חיוביים.
טיעון פשוט יחסית מאפשר להכליל את התוצאה למטריצה פרמיטיבית: מטריצה אי שלילית שחזקה שלה היא חיובית ממש.
גרסה כללית יותר מרשה לערכים של המטריצה להתאפס. לשם כך אומרים ש- A מטריצה פריקה אם יש מטריצת פרמוטציה  P כך ש- PAP^{-1} היא מטריצת בלוקים, שהבלוק השמאלי-תחתון שלה הוא אפס.
משפט פרון-פרובניוס. אם  A מטריצה אי-פריקה שכל רכיביה אי שליליים, אז:
יש לה ערך עצמי ממשי  r>0, כך שכל ערך עצמי אחר הוא בעל ערך מוחלט קטן או שווה ל- r;
יש סדר  h כך שהספקטרום של  A נשמר תחת סיבוב באחת-חלקי- h של המעגל. יתרה מזו,
יש וקטור עצמי יחיד (עד כדי כפל בסקלר) השייך ל- r, וכל רכיביו חיוביים (ממש); זהו הווקטור העצמי היחיד של  A שכל רכיביו חיוביים.
רקע ותוצאות

הערכים העצמיים של כל מטריצה ריבועית  A הם השורשים (המרוכבים) של הפולינום האופייני; הערך המוחלט הגדול ביותר בין השורשים האלה הוא הרדיוס הספקטרלי של המטריצה. הרדיוס הספקטרלי שולט בקצב הגידול של החזקות  A^{n}: אם  r=\rho (A) הוא הרדיוס הספקטרלי, אז הרכיבים בגבול  \lim _{n\to \infty }r^{-n}A^{n} חסומים, ואם הריבוי הגאומטרי הוא 1, מובטח שהגבול הזה קיים, והוא מטריצה בעלת דרגה 1.
החידוש במשפט פרון-פרובניוס הוא שהערך העצמי בעל ערך מוחלט מקסימלי הוא ממשי דווקא, ושהוא מופיע בריבוי גאומטרי (ואלגברי) 1. אם המטריצה מתארת פעולה טבעית (כפי שעושה מטריצת מרקוב להתפלגות המצב, או כל פעולה ליניארית), החזקות מתארות פעולה חוזרת, והגבול כאשר  n שואף לאינסוף מתאר את ההתנהגות בטווח הרחוק. מכאן החשיבות של משפט פרון-פרובניוס בתיאור תהליכי מרקוב.
הוכחה

להלן הוכחה עבור המקרה הבסיסי של מטריצות חיוביות. תהי  A\in M_{d}(\mathbb {R} ) מטריצה חיובית. נבחין שלכל וקטור  v אי שלילי שאינו 0, מכיוון ש- A מטריצה שכל אבריה חיוביים, נובע כי  Av הוא וקטור שכל אבריו חיוביים.
יהי  \Delta  אוסף כל הווקטורים ב- \mathbb {R} ^{d} האי שליליים שנמצאים על כדור היחידה. נשים לב שזוהי קבוצה קומפקטית.
טענה 1: יש ל- A וקטור עצמי חיובי  v עם ערך עצמי חיובי  \rho .
טענה 2: הרדיוס הספקטרלי של  A הוא  \rho .
\mu y_{i}=\sum _{j}{A_{ij}y_{j}}.
טענה 3: הריבוי הגאומטרי של  \rho  הוא 1.
טענה 4: הריבוי האלגברי של  \rho  הוא 1.
B={\begin{pmatrix}\rho &0\\0&C_{(d-1)*(d-1)}\end{pmatrix}}
טענה 5: אם  u הוא וקטור עצמי חיובי של  A אז הוא כפולה חיוביות של  v.
טענה 6: אם  \mu  ערך עצמי של  A השונה מ- \rho  אז  |\mu |<\rho .
(Au)_{i}=\sum _{j}{A_{ij}|y_{j}|}=\sum _{j}|{A_{ij}y_{j}|}\geq |\sum _{j}{A_{ij}y_{j}}|=\rho u_{i}
הערות שוליים

↑  מבוססת על:
Dr. Rachel Quinlan, Proof of the Frobenius-Perron Theorem
נמל התעופה הבין-לאומי קורפו יואניס קפודיסטריאס

נמל התעופה הבינלאומי-קורפו "יואניס קפודיסטריאס" (ביוונית: Κρατικός Αερολιμένας Κέρκυρας «Ιωάννης Καποδίστριας») הוא נמל תעופה בינלאומי באי קורפו, השוכן כשלושה ק"מ מדרום לעיר קורפו.
המטוס הראשון נחת בנמל ב-22 במרץ 1937, אך מבנה הטרמינל הוקם רק ב-1962. ב-1965 הפך השדה לנמל תעופה בינלאומי, והטרמינל הנוכחי, בשטח של 27,000 מ"ר, הושלם ב-1972. בשדה מסלול טיסה בודד (17/35) באורך של 7,792 רגל (2,375 מטר) וברוחב של 45 מטרים. חלק מהמסלול נסלל על רצועת קרקע שיובשה בלגונת חלקיופולוס, וחלק מהלגונה הכלואה, בין המסלול והחוף, הפכה לבריכה סגורה. בשדה רחבות חניה לעשרה מטוסים, ושטחן הכולל הוא 70,450 מ"ר. במקום פועל שירות אוטובוס ומוניות.
מנמל התעופה יוצאות טיסות סדירות לרחבי יוון, המופעלות על ידי חברות התעופה היווניות אולימפיק אייר ואג'יאן איירליינס, ולמספר ערים ברחבי אירופה. אולם עיקר נפח התנועה הוא בטיסות שכר, במיוחד לממלכה המאוחדת ולגרמניה, ועומס מורגש בשדה בעונת הקיץ, בין החודשים אפריל לאוקטובר.
השדה נקרא על שם יואניס קפודיסטריאס, דיפלומט יליד קורפו וראש הממשלה הראשון של יוון העצמאית.
הערות שוליים

↑  רשות התעופה האזרחית ההלנית
↑  World Aero Data
מראה מקנוני מערבה: הקצה הדרומי של מסלול הטיסה בשדה התעופה ולגונת חלקיופולוס
מרמורש (מחוז)

מרמורש (ברומנית: Maramureș) הוא מחוז בצפון-מערב רומניה, שבירתו היא העיר באיה מארה.
חבל מרמורש ידוע בנוף הכפרי שלו, ובכנסיות העץ הנמצאות ביישובים הפזורים על שתי גדות נהר הטיסה. שמונה כנסיות עץ עתיקות מתוך הכנסיות הללו נבחרו על ידי אונסק"ו לרשימת אתרי המורשת העולמית.
גאוגרפיה

שטחו של המחוז הוא 6,304 קילומטרים רבועים, ובכ-43% משטחו מכוסה ברכס הרי רודנה. הפסגה הגבוהה ביותר במחוז היא הר Pietrosul שמתנשא לגובה של 2,303 מטרים. שאר המחוז מורכב מגבעות, רמות, ועמקים.
גאוגרפיה > מחוזות שכנים

מחוז סוצ'אבה במזרח.
מחוז סאטו מארה במערב.
אוקראינה בצפון.
מחוז סלאז', מחוז קלוז' ומחוז ביסטריצה-נסאוד בדרום.
דמוגרפיה

בשנת 2011, אוכלוסיית מחוז מרמורש מנתה כ-461,290 איש. צפיפות האוכלוסייה היא 73.17 לקילומטר רבוע.
מחוז מרמורש מוכר כאזור בו התגוררו לפני מלחמת העולם הראשונה יהודים רבים. בשנת 1910 היוו היהודים 18.4% מאוכלוסיית המחוז.
| שנה | אוכלוסיית המחוז |
| --- | --- |
1948: 321,287 
1956: 367,114 
1966: 427,645 
1977: 492,860 
1992: 538,534 
2002: 510,110 
2011: 461,290
דמוגרפיה > הרכב אתני

רומנים - 82.38% מהאוכלוסייה (380,018 תושבים).
הונגרים - 7.53% (34,781)
אוקראינים - 6.77% ( 31,234)
צוענים - 2.73% (12,638)
גרמנים (ציפצרים) - 0.27% (1,243)
אחרים - 0.32%
פוליטיקה

מועצת מחוז מרמורש, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-34 חברים ("יועצים"). הרכב מועצת המחוז הוא כלהלן:
|  | מפלגה | חברים | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה | הרכב המועצה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) | 13 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) | 10 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | מפלגת תנועת העם (PMP) | 5 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | PRO רומניה (PRO) | 3 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
|  | האיחוד "הצילו את רומניה"  (USR) | 3 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
חלוקה מנהלית

המחוז מחולק ל-2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 11 ערים ו-63 כפרים גדולים (קומונות).
חלוקה מנהלית > רשויות עירוניות (מוני'יציפיו)

באיה מארה - עיר הבירה של המחוז: אוכלוסייה: 114,925 (נכון לשנת 2011)
סיגט
חלוקה מנהלית > ערים

Baia Sprie
בורשה
Cavnic
דראגומירשט
Săliștea de Sus
סאין
Șomcuta Mare
Târgu Lăpuș
Tăuții-Măgherăuș
Ulmeni, Maramureș
וישאו דה סוס
לקריאה נוספת

שלמה יעקב גרוס, מארמארוש, תל אביב, תשמ"ג, באתר היברובוקס
נמל התעופה הבין-לאומי קאזאן

נמל התעופה הבין-לאומי של קאזאן (ברוסית: Аэропорт Казань) הוא נמל תעופה בין-לאומי השוכן כ-25 ק"מ דרומית מזרחית לעיר קאזאן שברוסיה. נמל התעופה הוא הגדול ביותר ברפובליקת טטרסטן.
פנים טרמינל 1A
היסטוריה

בניית נמל התעופה הושלמה ב-15 בספטמבר 1979 והוא נקרא אז "קאזאן 2". הוא יועד להחליף נמל תעופה אחר ששכן קרוב מדי למרכז העיר. ב-28 בספטמבר 1984 נסגר נמל התעופה הישן ושמו של זה החדש שונה ל"נמל טיסות פנים קאזאן". ב-21 בפברואר 1986 הממשלה הסובייטית פתחה את נמל התעופה לטיסות בין-לאומיות.
בנובמבר 2013 התרסקה בעת הגישה לנחיתה בשדה התעופה טיסה 363 של טטרסטן איירליינס שהמריאה מנמל התעופה הבין-לאומי דומודדובו. באסון נהרגו חמישים בני אדם.
נדא חפאז

נדא חפאז (בערבית: ندى حفاظ; בתעתיק מדויק: נדא חפאט') הייתה שרת הבריאות של בחריין בין השנים 2004–2007 והייתה לאישה הראשונה שכיהנה כשרה בממשלת בחריין.
ביוגרפיה

חפאז למדה רפואה באוניברסיטת קהיר, באוניברסיטה האמריקנית בביירות, באוניברסיטת אדינבורו ובקולג' המלכותי למנתחים באירלנד לפני שחזרה לבחריין להתמחות. לאחר מכן החלה לעבוד במשרד הבריאות, הן כרופאה והן בתפקידים ניהוליים. באפריל 2004 מונתה על ידי מלך בחריין, חמד בן עיסא אאל ח'ליפה, לשרת הבריאות. בספטמבר 2007 הוחלפה כמענה של הממשלה למחאה של קבוצה דומיננטית של פרלמנטרים אסלאמיסטים שהתנגדו למינוי אישה לתפקיד בכיר שכזה. עוד לפני כן, באפריל 2007 הגישה חפאז מכתב פיטורין בעקבות הקמה של ועדה ממלכתית לבחינת פעילות משרד הבריאות. הוועדה הוקמה בעקבות ביקורת שנערכה על ידי המועצה הקנדית לבריאות למערכת הבריאות הבחריינית בה נמצא שכמה מאנשי משרד הבריאות עברו על הוראות בטיחות בסיסיות. האגודה הרפואית של בחריין התנגדה להקמת הוועדה והודיעה על תמיכה בחפאז, היא האשימה כי הוועדה לא הוקמה כדי לבדוק את מצבה של מערכת הבריאות אלא היא ממוקדת בבחינת פעילותה של חפאז וניסיון להכשילה.
הערות שוליים

↑  לראשונה בבחריין: אישה מונתה כחברה בממשלה, באתר ynet, 22 באפריל 2004
נזלי סברי

נזלי סברי (בערבית: نزلي صبري / نازلى صبرى; 25 ביוני 1894 – 29 במאי 1978) הייתה מלכת מצרים מ-1919 עד 1936. הייתה אשתו השנייה של מלך מצרים, פואד הראשון. הייתה ידועה כ"מלכה בגלות", מאחר שעזבה את מצרים בימי שלטונו של בנה, המלך פארוק הראשון.
ראשית חייה

נזלי סברי נולדה ב-25 ביוני 1894. אביה היה עבד א-רחים פאשא סברי (عبد الرحيم باشا صبري), שר החקלאות ומושל קהיר. אמה הייתה תופיקה האנם (توفيقة هانم) שריף. לנזלי סברי היו אחות ואח. אחיה של נזלי, שריף סברי פאשא, היה לימים לאחד מיועציו הקרובים של בנה של סברי: המלך פארוק הראשון.
סברי היא נכדתו של גנרל מוחמד שריף פאשה, אשר כיהן בתפקיד ראש ממשלת מצרים שלוש פעמים תחת האימפריה העות'מאנית בסוף המאה ה-19, למרות מוצאו הטורקי. כמו כן, לסברי מוצא צרפתי, שכן הייתה הנינה של סולימאן פאשה אל-פראנסווי (נולד ג'וזף אנטלמה סאבה 1788-1860), מפקד צרפתי בכיר בצבאו של נפוליאון בונפרטה אשר התאסלם.
מלכת מצרים: נישואיה למלך פואד הראשון

מלך מצרים, פואד הראשון, פגש את נזלי סברי לראשונה בהופעת אופרה. ב-12 במאי 1919 הוא הציע לה נישואין, אף על פי שסברי הייתה צעירה ממנו ב-25 שנים. ב-24 במאי 1919 התחתנו השניים בארמון בוסתן בקהיר. אלו היוו נישואין בפעם השנייה הן למלך והן לסברי. לאחר החתונה, המלך איים על סברי כי אם לא תוליד לו יורש עצר, היא תוגבל ל"חרמליק" - החלק הפרטי/משפחתי בארמון, ולא תורשה להיכנס לחלק הציבורי. לאחר הלידה של בנם היחיד, פארוק, סברי עברה לארמון קובה יחד עם בעלה. אז קיבלה היא את התואר "מלכה". לאחר מכן ילדה ארבע בנות: פוזיה, פייזה, פייקה, ופתחייה.
על אף צייתנותה למלך, היא הייתה מוגבלת לשהות בארמון, ואושרה לה ההשתתפות באירועים מסוימים דוגמת מופעי אופרה ומופעים אחרים. תוך בגרותה, זכתה סברי לחינוך, חשיפה לתרבות המערב וערכי חירות ושחרור, ועל כן ראתה בצורת חייה כנחשלים, מפגרים, ומחניקים. מסופר כי כאשר סברי והמלך נקלעו למריבות, האחרון היה נוהג לסטור לה ולקרקע אותה לחדרה לתקופה של מספר שבועות. נאמר גם כי נזלי כביכול ניסתה להתאבד דרך בליעת כדורי אספירין.
עם זאת, בחניכת הפרלמנט ב-1924, סברי היוותה כחלק מהנציגים המלכותיים בטקס הפתיחה. כמו כן נזלי הצטרפה לבעלה במהלך סיוריו באירופה ב-1927, וביקרה בצרפת, ארץ המוצא של אבותיה.
שנים מאוחרות

בעקבות מותו של בעלה המלך פואד ב-1936, בנה פארוק נהיה למלך מצרים החדש, ונזלי סברי נהייתה המלכה האם. ב-1946, נסעה סברי לארצות הברית, שם עברה טיפול למחלת כליות שנתגלתה אצלה.
באוגוסט 1950, התערערו יחסיה של סברי נזלי עם בנה המלך פארוק. המלך החליט לשלול את זכויותיהן ואת תואריהן של אמו סברי נזלי ובתה פתחייה. זאת מאחר שהנסיכה התחתנה עם ריאד חאלי שהיה נוצרי קופטי. הנישואין זכו לתמיכה של נזלי סברי אך להתנגדות מצד המלך פארוק.
על כן, ב-1955 סברי רכשה אחוזה בת 28 חדרים בבוורלי הילס תמורת 63,000 דולרים, שם היא גרה עם בתה פתחייה, חתנה, ושני ילדיהם של הזוג. בארצות הברית סברי נהייתה פעילה חברתית. היא אף התנצרה ושינתה את שמה למרי-אליזבת.
על אף חילוקי הדעות, השתתפה סברי בהלווית בנה פארוק ברומא ב-1965.
בעקבות גירושיה של בתה פתחייה מבעלה, נזלי עברה לגור בדירה קטנה בווסטווד, לוס אנג'לס. לאחר מכן בתה פתחייה הצטרפה אליה, לאחר ששבה משהות זמנית בהוואי.
כדי לכסות חובות אליה נקלעה, ב-1975 שלחה מספר תכשיטים למכירה פומבית של חברת סותבי'ס, ביניהם הכתר שלה (הכולל 720 יהלומים השוקלים 274 קרט), ומחרוזת צרפתית מ-1938. השניים נמכרו 127,500 דולרים ו-140,000 דולרים בהתאמה. למרות זאת, נזלי ובתה החלו בהליכי פשיטת רגל. ב-1978 גם תכשיטיה של פתחייה נמכרו לשם כיסוי חובות.
מורשת

ב-2008, רואיה ראשיד הוציאה לאור ספר כל המלכה נזלי סברי, בשם "נזלי, מליכה פי אל-מנפא"  (نازلي ملكة في المنفى; נזלי, מלכה בגלות). ב-2010, סדרה בטלוויזיה המצרית שהתבססה על הספר,  סיפקה תיאור של חייה של המלכה סברי, המלכה בגלות, בכיכובה של השחקנית המצרית נדיה אל ג'ונדי. המחרוזת של המלכה נזלי סברי הופיעה שוב במכירה של סותבי'ס בדצמבר 2015.
ראו גם

פארוק הראשון
פואד הראשון
פאוזיה פואד
לקריאה נוספת

Montgomery-Massingberd, Hugh, ed. (1980). "The Royal House of Egypt".Burke's Royal Families of the World. Volume II: Africa & the Middle East. London: Burke's Peerage. pp. 20–37. ISBN978-0-85011-029-6. OCLC 18496936.
הערות שוליים

↑  Samir Raafat (March 2005). "Women whose husbands ruled the realm" (PDF). Egyptian Europe Organization. .
1 2  Hassan Hassan (1 January 2000). In the House of Muhammad Ali: A Family Album, 1805-1952. American Univ in Cairo Press. p. 46. ISBN 978-977-424-554-1.
↑  "Weekend Nostalgia". The Middle East Journal. 31 May 2013.
1 2 3 4  Ahmed Maged (6 February 2008). "Revealing book on Queen Nazli depicts her tragic life in exile". Daily News Egypt. Cairo.
1 2 3  "Revealing book on Queen Nazli depicts her tragic life in exile". Daily News Egypt. 2008-02-05.
↑  Snapshots of Hollywood Collected at Random The Milwaukee Sentinel, 18 April 1955
↑  Goodkind, Mike "Ex-princess loses last of fortune", The Free Lance Star, 21 September 1976
↑  Former Queen Selling Jewels, Spokane Daily Chronicle, 28 October 1975
↑  Goodkind, Mike "Ex-princess loses last of fortune", The Nazli
↑  "Nadia Al Jundi fails". Albawaba. 4 September 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810590828905606  BnF: cb16101956h (data)  GND: 142726206  ISNI: 0000 0000 8228 1731  LCCN: nr98010066  VIAF: 49139604   WorldCat (עם VIAF): 49139604
נחמה טק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  15 במאי 1931 לובלין, רפובליקת פולין 
 פטירה:  3 באוגוסט 2023 (בגיל 92) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  סוציולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קולומביה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קונטיקט 
 צאצאים:  Roland Tec 
 
נחמה טק (15 במאי 1931 - 3 באוגוסט 2023) הייתה פרופסור לסוציולוגיה באוניברסיטת קונטיקט. היא קיבלה את הדוקטורט מאוניברסיטת קולומביה, שם גם עבדה עם הסוציולוג דניאל בל.
היא עוסקת בחקר השואה והתמחתה בנושא. נחמה טק היא חברה בוועדה המייעצת של מרכז בראון ללימודי שואה של הארגון נגד השמצה של "בני ברית".
היא חיברה מעל לשלושים מאמרים בכתבי עת כגון "סוציולוגיה עכשיו", "כתב העת לנישואים ומשפחה", "כתב העת למדעי החברה והרפואה" ועוד. טק זכתה בפרסים רבים על פועלה, כולל מועמדות לפרס פוליצר, פרס כריסטופר, פרס מיוחד בינלאומי על שם אנה פרנק ופרס הספר הלאומי להנצחת השואה.
טק מונתה לחברת מועצה במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, ושימשה בשנת 1995 כחוקרת במכון הבינלאומי לחקר השואה ביד ושם בישראל. טק היא היחידה שערכה מחקר סוציולוגי לאפיון המסתירים הפולנים "הרוב המכריע של המחקרים שבדקה (שישים ושלושה מתוך שישים וחמישה) מראה כי המצילים הללו היו בעלי "שוליות חברתית" (social marginality). הכוונה לכך שהאנשים הללו היו מיוחדים בסביבתם החברתית ושונים מהמקובל בה".
ביוגרפיה

נחמה טק נולדה כנחמה באוניק בלובלין, פולין למשפחה של יהודים פולנים, בתם של רומן ואסתר בווניק ואחות לגיזה. אביה היה בעליו של מפעל כימי, שבו יצרו בין השאר נרות.
ימי הילדות נקטעו עם פרוץ המלחמה וכיבושה של פולין בשנת 1939 היא הייתה בת 8.
עוד בימי הכיבוש הראשונים נסע אביה לעיר קובל, בשטח הסובייטי, מתוך כוונה לבדוק את האפשרות של הגירת המשפחה לשם. האם אסתר, נשארה מאחור עם שתי בנותיה וניהלה את המפעל בהיעדר בעלה. באחד הימים כשהגיעה למפעל היא מצאה שלט ובו הודעה בגרמנית על החרמת המפעל לידיהם של הנאצים. בשלט היה כתוב בפירוש שאסור לבעלים היהודים להיכנס לתוך שטח המפעל, למרות האיסור אסתר נכנסה לפתוח מחדש את המפעל, לצרכיהם.
כששב האב, רומן, ללובלין הוא הצליח ליצור קשר עם הקומיסר שהיה אחראי על המפעל וזה הציע לו לעבוד בשבילו כדי לנצל את כישוריו. אסתר הצליחה למצוא עבודה כעוזרת בית בביתו של קצין נאצי – כך הצליחה המשפחה לשרוד את השנים הראשונות של המלחמה.
במרץ 1942 נודע לאסתר, דרך מעבידיה, על תחילת הגירוש של יהודי לובלין למחנה בלז'ץ. רומן פנה אל הקומיסר וביקש ממנו עזרה: הקומיסר נעתר לבקשה ועזר לבני המשפחה. הוא אפשר להם להתגורר בתוך תחומי המפעל. המשפחה הצליחה למצוא מחסה והגנה בעוד רוב יהודי לובלין גורשו אל מותם בתאי הגזים של מחנה ההשמדה בלז'ץ. בנובמבר 1942 כשהכריזו הנאצים על העיר לובלין כ"יודנריין" נקייה מיהודים, חש הקומיסר שבנסיבות החדשות אין ביכולתו להגן עוד על המשפחה. הוא פנה אל בן-דודו, בולק, שהיה בעל קשרים עם הגרמנים, וזה הסכים להמשיך ולסייע למשפחה היהודית. בולק השיג בעבורם מסמכים אריים מזויפים ומצא בשבילם מקום מסתור. בהמשך נעצר בולק בגלל הסיוע שהגיש לבני המשפחה. הוא התאבד בתא מעצרו כדי שלא לחשוף את שמות האנשים הנוספים שסיועו במבצע ההצלה.
נחמה ואחותה גיזה קיבלו עתה שמות חדשים: קריסיה ודנוטה בלוך. תחילה הסתתרו שתי האחיות לבדן בעיר אוטבוצק ואחר כך הצטרפו למקום מחבוא ההורים בעיר קיילצה שם הסתתרה המשפחה בביתם של טדק וזיוטקה הומר. בעוד האחיות יכלו לנוע בחופשיות בזכות התעודות המזויפות, נאלצו ההורים להישאר בתוך מקום המסתור. תחילה התגוררה המשפחה בתוך דירתם של הזוג הומר ואחר כך עברו להתגורר בצריף סמוך שהיה בבעלות הזוג הומר. האב רומן, בנה מקום מסתור מיוחד מתחת לרצפה לעתות חירום וקנה כלב שיוכל בבוא הצורך להזהיר את המשפחה מפני סכנה אורבת.
עם שחרור העיר קילצה ביקשו בני הזוג הומר מבני המשפחה לעזוב במהירות את המקום. הם חששו מתגובת שכניהם שעלולים עתה לגלות שהם הסתירו משפחה יהודית במשך שנות הכיבוש. נחמה ובני משפחתה חזרו אל עירם – לובלין. אבל שם גילו שדירתם נהרסה בעת ההפצצות. לאחר שאוימו על ידי קבוצת פולנים קיצונית, נמלטו גיזה ונחמה לעיר לודז' ומשם לגרמניה, למחנה עקורים.
ב-1949 עלתה נחמה לישראל. בשנת 1950 היא נישאה ללאון טק, פסיכיאטר ילדים, והם הגרו יחד לארצות הברית ב-1952 שם נולדו להם שני ילדים, ליאורה ורולנד. היא למדה לתואר ראשון, שני ודוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת קולומביה.
בעלה, ד"ר ליאון טק, היה פסיכיאטר ילדים נודע ומחבר הספרים "פחד מהצלחה" ושל האוטוביוגרפיה "הרפתקאות וגורל".
בנה, הוא הבמאי רונלד טק, ובתה, היא ליאורה טק, עורכת דין שפעלה ביחידה ללכידת נאצים של משרד המשפטים (הידוע גם כמשרד לחקירות מיוחדות).
ספרים

התנגדות יהודים ונוצרים שקראו תיגר על הטרור הנאצי, הוצאת אוניברסיטת אוקספורד, 2013.
מכתבים של תקווה וייאוש, הוצאת אוניברסיטת קיימברידג', 2007.
גברים ונשים, החוסן והאומץ בשואה, הוצאת אוניברסיטת ייל, 2003.
מאמרים והרצאות

ילדים יהודים בין מגינים ורוצחים, המרכז ללימודי השואה המתקדמים, מוזיאון השואה, 2005.
התנגדות יהודית - עובדות, השמטות, עיוותים, מרכז מיילס לרמן למחקר התנגדות היהודית, 1997.
חוסר צדק היסטורי – המקרה של מאשה ברוסקינה, טק, נחמה, וייס, דניאל, לימודי שואה ורצח עם (כתב העת אוקספורד) 11 (3) 366-377, אפריל 2015
פרסים

ספריה כאשר אור פלש אל האפלה, בגוב האריות, דמעות כבושות: סיפורה של ילדות אבודה זכו בפרס הצטיינות מטעם הליגה נגד השמצה של בני ברית.
הערות שוליים

↑  [בימי שואה ופקודה, תל אביב, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשמ"ט 1989 (עמ' 50)
↑  טק, נחמה, דמעות כבושות – סיפור של ילדות אבודה, ירושלים, הוצאת יד-ושם, 2000
↑  טק, נחמה, משפחת אנשי היער: יחידת הפרטיזנים של ביילסקי, ירושלים, הוצאת יד ושם, 1997
↑  Nechama Tec. (1998). Re¬ections on Rescuers in The Holocaust and History ,Michael Berenbaum & Abraham J. Peck (Eds.), Bloomington; Indiana University .Press, p. 657
↑  הבריחה מגטו מיר – פרשת רופאייזן, באתר יד ושם
↑  טק, נחמה, נשים וגברים בצל השואה, ירושלים, הוצאת יד-ושם ושיתוף מכון בן-גוריון, 2012, אחרית דבר עמ' 395-409
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298199405171  PLWABN: 9810607684405606  BIBSYS: 90392408  BNE: XX4985683  BnF: cb13624849j (data)  CiNii: DA07576976  GND: 118642685  ISNI: 0000 0001 0871 0048  LCCN: n81126067  NDL: 00526680  NKC: jn19990008442  NTA: 071645802  RERO: 02-A003890896  SNAC: w61v8wt9  SUDOC: 074752286  VIAF: 12483420   WorldCat (עם VIAF): 12483420
נלסון (אי, מצרים)

|  נתונים גאוגרפיים |
| --- | --- |
 מיקום:  מפרץ אבו קיר 
 קואורדינטות:  31°21′31″N 30°06′22″E﻿ / ﻿31.3585°N 30.1062°E﻿ / 31.3585; 30.1062
 שטח:  0.0267 קילומטר רבוע
 אורך:  0.315 קילומטר
 רוחב:  0.1 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מצרים 
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC+1
  (למפת מצרים מוגדלת) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםנלסון(למפת מצרים רגילה) קהיר אלכסנדריה אל-עריש אסואן אסמאעיליה לוקסור שארם א-שייח'  סואץ סיווה ישראל ירדן סודאן ערב הסעודית  ל ו ב  הים התיכון הים האדוםנלסון
 
נלסון (בערבית מצרית: جزيرة نيلسون) הוא אי הממוקם 4 ק"מ צפונית למפרץ אבו קיר, מול חופי אלכסנדריה במצרים. זהו אתר מקומי לפיקניקים ונופש, והוא המקום של קבוצת קברים של אנשי צבא, נשים וילדים בריטיים המתוארכים למלחמות הנפוליאוניות.
שם האי

האי נקרא על שמו של האדמירל הבריטי הוריישו נלסון, שניצח בקרב הימי באבו קיר את אדמירל ברוס, מפקד הצי של נפוליאון בונפרטה, בקרב הנילוס ב-1798.
היסטוריה

בתקופת שלטונו של אלכסנדר מוקדון, האי נלסון היה צוק ארוך המחובר ליבשה באמצעות לשון צרה. האי היה מיושב עוד לפני שהגיע אלכסנדר מוקדון לחלק הזה.
עבודתם של ארכאולוגים קבעה כי העיר הרקליון (תונוס) הייתה מיושבת מהמאה ה-6 לפנה"ס ועד המאה ה-8 לספירה. בעקבות אסון טבע במאה-8, שתי הערים העתיקות הרקליון וקנוסוס שקעו במפרץ אבו קיר, לא הרחק מהאי נלסון.
השרידים הארכאולוגיים שנמצאו באי מצביעים על חלק מאתר ארכאולוגי ענק, שקוע ברובו מתחת למי ים. חלקו העליון של האי היווה מקום אסטרטגי במפרץ לשלוט על התנועה הימית מהרקליון, שכן זה היה הנמל הגדול ביותר במצרים לפני ייסוד אלכסנדריה.
קברים באי

בשנת 2000, הארכאולוג האיטלקי ד"ר פאולו גאלו גילה סדרה של קברים על האי. חפירות ומחקרים נוספים (בשיתוף עם ההיסטוריון הבריטי ניק סלופ) קבעו שהקברים הם מקרב הנילוס ב-1798 ומקרב יבשתי נוסף ב-1801. נחשפו שרידי קצינים, מלחים, נחתים, נשים וילדים בריטים.
ב-18 באפריל 2005 נקברו שרידיהם של שלושים מלחים וקצינים של הצי המלכותי שהתגלו באי בבית הקברות בשכונת שאטבי באלכסנדריה. רק גופה אחת, זו של המאסטר והמפקד ג'יימס ראסל, זוהתה באופן ודאי. בקבורה השתתף סר דרק פלמבלי, שגריר בריטניה דאז במצרים; אלן קובדן, הקונסול הכללי לאלכסנדריה בזמנו; גנרל עבד אל סלאם אל מחגוב, מושל אלכסנדריה וצאצא של המפקד ראסל.