stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסטלת קורגן
היסטוריה ותפוצה

במשך מעל לשלושת אלפים שנה, נוצרו אסטלות קורגן בתרבויות שונות - מערבות סיביר ועד מערב אירופה. האסטלות המוקדמות ביותר קשורות לתרבות של קברות בורות שבערבות שמצפון לים השחור ובסביבת הים הכספי. לפי "ההיפותזה הקורגנית" אלו יוחסו לתרבויות הודו-אירופיות, אם כי השערה זו שנויה במחלוקת. בעידן הברזל הן נוצרו על ידי הסקיתים. בימי הביניים היו אופייניות לעמים טורקיים.
אסטלות קורגן נמצאו במספרים גדולים באזורים רבים: בערבות של דרום רוסיה, של במזרח אוקראינה, באזור פרוסיה לשעבר, בערבות של דרום סיביר, מרכז אסיה, אלטאי, טובה, אזרבייג'ן, קזחסטן ומונגוליה. הן נקשרות לפולחן המתים.
לקריאה נוספת

Книга Большому Чертежу/ Под ред. К. Н. Сербиной. — М.-Л., 1950. — С. 64—65, 68, 86.(ברוסית)
ספר המפה הגדולה - בעריכת ק.נ.סרבינה, 1950 עמ' 64–65, 68, 86
Г. А.Федоров-Давыдов «Курганы. Идолы. Монеты», М.: Наука, 1968, переиздание 1985 года.
(ברוסית) גרמן פיודורוב-דוידוב - "קורגנים. פסלי אלילים. מטבעות", נאוקה, 1968 מהדורה חדשה 1985
С. А.Плетнева Половецкие каменные изваяния, Свод археологических источников. — Вып. У4-2. — М., 1974. — С. 5 (ברוסית) - ס.א. פלטנבה - ספלי האבן של הפולובצים (קומנים) - קובץ מקורות ארכאולוגיים, גיליון או-2–4, עמ' 5 1974
)
אוסף של ״אמהות אבן״, כפי שמכונות אסטלות קורוגן באוקראינה, בפארק קרמנץ בעיר איזיום
בורגו מג'ורה

בורגו מג'ורה (באיטלקית Borgo Maggiore) היא אחת מתשעת הקסטלי (Castelli), או הערים, המרכיבות את סן מרינו, והעיר השנייה בגודלה במדינה. בעיר התגוררו 5,992 איש בשנת 2003 והיא משתרעת על שטח של 9.01 קמ"ר. העיר שוכנת למרגלותיו של הר טיטאנו החולש עליה מגובה של כ-250 מטר, והחוצץ בינה לבין הבירה סן מרינו.
העיירה (מימין) לרגלי הר טיטאנו
נוסף על היישוב המרכזי בעיר המכונה גם הוא בורגו מג'ורה, יש בה שישה יישובים נוספים: קה מלונה (Cà Melone), קה ריגו (Cà Rigo), קאילונגו (Cailungo), סן ג'ובני סוטו לה פנה (San Giovanni sotto le Penne), ולדרגונה (Valdragone) וונטוזו (Ventoso).
העיר נזכרה לראשונה במאה ה-12 עת נקראה "מרקטאלה" (Mercatale - "כיכר שוק"), והחל בשנת 1879 היא החלה להקרא בשמה הנוכחי.
בורגו מג'ורה משמשת כמרכז הכלכלי והעסקי של סן מרינו, בה שוכנים מנחת המסוקים היחיד במדינה ובית החולים הלאומי (ospedale di Stato). רכבל באורך של 338 מטר מקשר את בורגו מג'ורה אל הקצה הצפוני של הר טיטאנו ואל הבירה. הרכבל נחנך בשנת 1959 וחודש בשנים 1995–1996. הוא מגשר על הפרש גובה של 166 מטר ומהירותו שישה מטרים בשנייה. הרכבל מסוגל לשאת חמישים נוסעים נוסף על הנהג, והספקו מגיע ל-1,190 נוסעים בשעה. הכביש הראשי במדינה, סופרסטראדה די סן מרינו (Superstrada di San Marino), הוא המשכה של הדרך הארצית האיטלקית SS72 המובילה מרימיני. הכביש חוצה את העיר ומקשר אותה אל עריה העיקריות של סן מרינו.
הערות שוליים

הנוף מקצהו הצפוני של הר טיטאנו לכיוון צפון-מזרח. העיירה בורגו מג'ורה נמצאת בקדמת התמונה, וברקע מישורי אמיליה-רומאניה והים האדריאטי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nb2009017380  VIAF: 135133274   WorldCat (עם VIAF): 135133274
באביק

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מוצר בשר 
 מוצא:  רומניה 
 מרכיבים עיקריים:  בשר בקר, mutton, בשר חזיר 
 
באביק (ברומנית: Babic) הוא סלמי מיובש גולמי רומני, במקור ממחוז בוזאו. בדרך כלל מכינים אותו מבשר חזיר ובשר בקר, מתובל בהרבה פלפל ופפריקה, דחוס, מיובש ומעושן.
אטימולוגיה

המונח babic מגיע מהמקבילה הבולגרית, babek, ככל הנראה נגזרת מבבא, כלומר סבתא. ניתן לפרש את שם הנקניק כסלמי של סבתא.
היסטוריה

באביק הופיע במחוז בוזאו עם הגעתם של מהגרים בולגרים למונטניה במאה ה-17. בזמן שהממשל של האימפריה העות'מאנית ניסה להחזיר פליטים בולגרים מוולאכיה, רבים מהם טענו שהם סרבים, ששפותיהם היו של המשפחה הסלאבית ועם פונטיקה דומה. מסיבה זו, באביק ידוע גם בשם "באביק סרבי".
תיאור

עם טעם חריף שמשתנה בין מתון לעז בהתאם לכמות הפלפל החריף בשימוש, הסלמי המסורתי הזה נאכל בדרך כלל כמתאבן ולרוב מוגש עם שנאפס שזיפים (צויקה או סליבוביץ), יין אדום או בירה קרה. ניתן להשתמש בבאביק גם במאכלים רומניים שונים, כמו מרקים, חביתות, פילאפים או נזידים. אורך הבאביק הוא כ-40 ס"מ והמרקם צריך להיות יציב.
הכנה

בשר בקר וחזיר טרי (לפעמים גם בשר כבש) נטחן דק, לשים אותו מספר פעמים, מתובל במשחת פלפלים או פפריקה חריפה או מתוקה. המעטפת המשמשת לייצור הבאביק היא המעי הדק של עגל (לפחות 200 ק"ג אך לא יותר מ-350 ק"ג במשקל לפני שחיטה) מנוקה ומומלח היטב במשך 3-5 ימים. לאחר המילוי, קושרים היטב את הסלמי בקצוות בחוט ומניחים בין שני לוחות עץ עליהם מניחים משקולות ומשאירים אותו למשך 2–3 ימים (מכאן צורתו האופיינית) ולאחר מכן מניחים לייבוש 5–7 ימים. לבסוף, הוא מעושן קר במשך מספר שעות.
הערות שוליים

1 2  "Babic | Local Sausage/Salami From Buzău County". www.tasteatlas.com. נבדק ב-2022-09-24.
1 2  "Secretele Babicului de Buzău, deliciosul salam picant apreciat și de Napoleon Bonaparte" (ברומנית). adevarul.ro. נבדק ב-2022-09-24.
↑  "„Sârbii" care au adus grădinăritul în România sunt, de fapt, emigranți bulgari. Cum s-a produs confuzia istorică" (ברומנית). adevarul.ro. נבדק ב-2022-09-24.
↑  Reporter (2020-07-24). "VIDEO Picantul Babic de Buzău, în primele zece cele mai apreciate salamuri din lume" (ברומנית). Info Baragan. נבדק ב-2022-09-24.
↑  "Babicul și ghiudemul, produsele surori pe care românii le-au importat și adaptat de la sârbi și tătari" (ברומנית). adevarul.ro. נבדק ב-2022-09-24.
↑  "Cum preparăm adevăratul babic de Buzău, salamul de casă picant și gustos care l-a cucerit pe Napoleon" (ברומנית). adevarul.ro. נבדק ב-2022-09-24.
אנימה (מוזיקאי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 במאי 1988 (בן 36)
 שם לידה:  מתאו מילרי
 שם במה:  אנימה
 מוקד פעילות:  2011
 עיסוק:  תקליטן • מפיק מוזיקלי • מוזיקאי
 כלי נגינה:  כלי נגינה אלקטרוניים, די ג'יי 
 חברת תקליטים:  Afterlife • אינטרסקופ
 חלק מההרכבים המוזיקליים:  Tale of Us
 בת זוג:  גריימס
 אתר רשמי
 
מתאו מילרי (באנגלית: Matteo Milleri; נולד ב-19 במאי 1988), הידוע יותר בשם הבמה אנימה (Anyma), הוא תקליטן, מפיק מוזיקלי ומוזיקאי אמריקאי. הוא ידוע גם כחצי מהצמד Tale of Us והמייסד השותף של חברת התקליטים Afterlife רקורדס.
ביוגרפיה

אנימה הושק ב-2021 כדרך לחקור ולשלב את עולם האמנות הדיגיטלית והאינדיבידואליות המוזיקלית. הסאונד של הפרויקט מושפע ממוזיקת האוס וטכנו מלודי, עם אלמנטים של מוזיקת אמביינט, אלקטרוניקה ומוזיקה קלאסית.
המיני-אלבום הבכורה של אנימה, Claire, יצא לאור ביוני 2021 על ידי חברת התקליטים רוז אווניו רקורדס. האלבום הכיל שיתופי פעולה עם יאנוס רסמוסן ודלליה דה פראנס. רצועת הכותרת לוותה בקליפ NFT הראשון בעולם בגודל מלא וב-Definition מלא, שנוצר על ידי האמן מברלין Marigoldff ו-IOR50 Studio.
המיני-אלבום השני של אנימה, Sentient, יצא לאור ביולי 2021, על ידי חברת התקליטים Afterlife רקורדס. האלבום הציג סאונד אפל וניסיוני יותר. האלבום הבכורה של אנימה, Genesys, יצא לאור ב-11 באוגוסט 2023, אם כי היה צפוי לצאת לאור באוקטובר 2021.
ההופעות החיות של אנימה נועדו ליצור נוף קולי וויזואלי ייחודי, המאפשר לקהל אינטראקציה עם האמנות הדיגיטלית והמוזיקה באמצעות טכנולוגיה חדישה. הפרויקט נועד לטשטש את הקווים בין העולם הפיזי והדיגיטלי ולטפח חוויה מחוברת וסוחפת יותר.
חיים אישים

מתאו מילרי נולד בניו יורק, הוא בנו של איש העסקים האיטלקי פרנצ'סקו מילרי. הוא עבר לאיטליה בגיל צעיר ופגש את קרמיין קונטה במילאנו ב-2008 בזמן שלמד ההנדסת סאונד במכון SAE. הם הקימו את הצמד Tale of Us ועברו לברלין, שם הפכו לאקט בולט בסצנת המוזיקה האלקטרונית. הם גם הקימו לייבל משלהם, Afterlife רקורדס, בשנת 2016, שגם מארח אירועים.
מילרי נישא לדוגמנית האיטלקית ויטוריה קרטי בשנת 2020. ביוני 2023, קרטי הודיעה על פרידתה ממילר בסרטון טיקטוק. מילרי לא הגיב על מצבו המשפחתי או על מערכת היחסים שלו עם קרטי.
במרץ 2024, נחשף כי מילרי נמצא במערכת יחסים עם המוזיקאית הקנדית גריימס.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2023: Genesys
2024: Genesys II
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2021: Claire
2021: Sentient
2021: Forevermore
ארל ג'ונסון

ארל דאלם ג'ונסון (באנגלית: Earl Dallam Johnson;‏ 14 בדצמבר 1905 - 11 בינואר 1990) היה תת-מזכיר הצבא של ארצות הברית בין השנים 1952–1954.
ראשית חייו

ארל ג'ונסון נולד בהמילטון, אוהיו. הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, שם הוא סיים לימודי תואר ראשון ב-1928. שנה לאחר סיום לימודיו הוא התגייס לגיס האווירי של צבא ארצות הברית וב-1932 הוא הוסמך כטיס.
בין השנים 1933–1942 עבד ג'ונסון בחברת ניהול ההשקעות Loomis, Sayles & Company. במלחמת העולם השנייה הוא שירת שירות פעיל כסגן מפקד חטיבת העברת המטוסים בפיקוד התובלה האווירית. ב-1946 הוא השתחרר מחילות האוויר של צבא ארצות הברית בדרגת קולונל ושב לחברה בה עבד טרם פרוץ המלחמה.
בממשל הפדרלי

ב-1950 מינה הנשיא הארי טרומן את ג'ונסון כסגן מזכיר הצבא למחקר וציוד. במשרה זו הוא שימש עד 1952, אז מינה אותו הנשיא טרומן כתת-מזכיר הצבא. במשרה זו הוא החזיק מאוקטובר 1952 ועד ינואר 1954. ג'ונסון גם כיהן כמזכיר הצבא בפועל מה-20 בינואר ועד 4 בפברואר 1953, כאשר סיים פרנק פייס את התפקיד ועד לאישור מינויו של רוברט סטיבנס במינוי קבוע. הוא גם כיהן כיושב ראש חברת תעלת פנמה בין השנים 1953–1954.
שנותיו האחרונות

עם סיום שירותו בממשל, היה ג'ונסון למנהל בחברת American Transport Association and Air Cargo Inc. ב-1955 הוא עבר לג'נרל דיינמיקס. בחברה זו הוא עבד עד 1963 ובמשך שנה שימש כמנהל הכללי של דלתא איירליינס עד לפרישתו ב-1964. לאחר פרישתו שימש ג'ונסון כחבר בדירקטוריונים של כמה חברות ולעיתים סיפק שירותי ייעוץ אסטרטגי לכמה פוליטיקאים ותאגידים פרטיים. ג'ונסון היה חבר ב"מועדון החוקרים" (The Explorers Club) ובמסגרת זו הוא טס לאנטארקטיקה כמה פעמים יחד עם חבריו. הוא גם היה חבר במועדון הכפרי של גריניץ', קונטיקט, שם מתקיים עד היום טורניר שנתי לירי בצלחות חרס לזכרו.
ארל ג'ונסון נפטר בגריניץ', קונטיקט ב-11 בינואר 1990. הוא נטמן בבית הקברות הלאומי ארלינגטון. משפחתו ייסדה קרן מלגות לזכרו באוניברסיטת ויסקונסין עבור סטודנטים נזקקים בעלי ממוצע ציוני GPA של 3.8 ומעלה.
בוז'עד

| --- | --- |

 מדינה:  מרוקו מרוקו
 תאריך ייסוד:  1630
 גובה:  620 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  46,893 (2014)
 קואורדינטות:  32°46′N 6°24′W﻿ / ﻿32.76°N 6.4°W﻿ / 32.76; -6.4 
 אזור זמן:  UTC
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מרוקו מוגדלת) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתבוז'עד(למפת מרוקו רגילה) רבאט קזבלנקה אגאדיר טנג'יר מקנס מרקש פאס אוג'דה סלא האוקיינוס האטלנטי הים התיכון אלג'יריה סהרה המערביתבוז'עד  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בוז'עד (בערבית מרוקאית: بوجعد, בברברית: ⴱⵊⴰⵄⴷ) היא עיר בחלק המרכזי של המישורים המערביים של מרוקו, למרגלות הרי האטלס, צפונית לעיר בני מלאל.
היסטוריה

בוז'עד הוקמה בשנת 1008 להג'רה (1630) על ידי סידי מחמד שרקי. קברו וכן הזאווייה (בית מדרש) אשר הקים נמצאים עד היום בעיר ומהווים אתר עלייה לרגל.
בוז'עד צמחה בהיותה תחנת מסחר עם הברברים שוכני ההרים ממזרח.
בסוף המאה ה-19 מנתה העיירה 2000 תושבים.
ב-1913 הקימו הכובשים הצרפתים עמדה צבאית במקום.
בסקר שנערך ב-1970 החשיבו עצמם שליש מן התושבים כצאצאים של סידי מחמד שרקי.
לפי מפקד אוכלוסין מ-2008, התגוררו בעיר כ-50,000 תושבים.
יהדות בוז'עד

בעיר נולדו הפוליטיקאים הישראלים שאול עמור (1940), יהודה לנקרי (1947), עמיר פרץ (1952) ואחותו פלורה שושן (1955). כמו כן שאול אלבז (1943) מנהל כפר הנוער מאיר שפיה. גם משפחתו של הרב ראובן אלבז הגיעה מהעיר. ראש הקהילה היהודית עד 1956 היה דוד פרץ, אביהם של עמיר ופלורה. באותה שנה עלו לישראל מרבית היהודים וביניהם משפחות פרץ ועמור.
בעיר בוז'עד נמצא קברו של הרב והמקובל יוסף גבאי (בבא חזן) הידוע בין היתר בזכות הספרים הרבים שחיבר (ביניהם בגדי שש, תפילה ליוסף) וגם בזכות הישיבה שהקים בעיר.
הערות שוליים

↑  "RABBI YOSSEF GABBAY (Cimetière de Boujad)". solyanidjar.superforum.fr (בצרפתית). נבדק ב-2018-02-02.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007542782905171  LCCN: nr97007218  VIAF: 138832089   WorldCat (עם VIAF): 138832089
אנרי השני, מלך צרפת

.
פסלי קבורה של אנרי השני ורעייתו, קטרינה דה מדיצ'י, בבזיליקת סן-דני, פריז
המלך אנרי השני נפצע אנושות בתחרות הפלה ברומח, 1559; ציור של פרנס הוגנבורג (אנ')
אנרי השני, מלך צרפת (Henri II ‏ 31 במרץ 1519 – 10 ביולי 1559) היה בן לשושלת ולואה, מלך על צרפת מ-31 במרץ 1547 עד מותו.
חייו

אנרי היה בנו של המלך פרנסואה הראשון שהובס בקרב פאביה (24 בפברואר 1524) בידי קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ונלקח בשבי למדריד. ב-15 במרץ 1526, בהתאם להסכם מדריד, אנרי בן השבע ואחיו יורש העצר פרנסואה דה פראנס נלקחו למדריד כבני ערובה למילוי תנאי שחרורו של אביהם משביו. הם הוחזקו בכלא במדריד במשך ארבע שנים, דבר שהטביע בהם את חותמו במשך כל חייהם.
ב-28 באוקטובר 1533, בהשפעתו של האפיפיור קלמנס השביעי, נערך הסכם נישואים בין אנרי לבין קטרינה דה מדיצ'י, כאשר שניהם היו בני 14 שנה בלבד. היא ילדה לו עשרה ילדים, אולם היו לו גם שלוש מאהבות שילדו לו שלושה ילדים נוספים. המאהבת הבולטת ביותר שלו הייתה דיאן דה פואטייה, שהייתה מבוגרת ממנו ב-20 שנים. דה פואטייה הייתה בת סודו ויועצתו של המלך בנושאים שונים ואף חתמה על מסמכים מלכותיים, תוך שהיא דוחקת את אשתו החוקית, קטרינה דה מדיצ'י והופכת בעלת עוצמה רבה יותר בחצר. ב-1536 נפטר אחיו יורש העצר פרנסואה דה פראנס ואנרי תפס את מקומו. ב-1547 נפטר אביו המלך פרנסואה הראשון ואנרי ירש את הכתר בשם אנרי השני.
אנרי השני תבע את נסיגת האנגלים מבולון-סור-מר שלחופי תעלת למאנש, שנפלה לידיהם ב-1544. הוא התכונן להטיל עליה מצור, אך לבסוף הם פינו אותה ב-1550. ב־7 בינואר 1558 כבש צבאו של אנרי השני, תחת פיקודו של פרנסואה, דוכס גיז, את העיר קאלה מידי האנגלים.
אנרי השני חיפש לנקום בקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על כך שלקח בשבי את אביו, המלך פרנסואה הראשון, ועל כך שהוא עצמו ישב בכלא במדריד בהיותו ילד. בשנת 1552 קראו הנסיכים הלותרניים בגרמניה לאנרי השני לתקוף את חבל לורן והוא כבש את הערים: טול, ננסי, מץ וורדן. קרל החמישי הטיל מצור על העיר מץ, אך ללא הצלחה. על פי שלום קאטו-קמברזי (3 באפריל 1559) בין אנרי השני לבין מלך ספרד פליפה השני, בנו של קרל החמישי, נשאר חבל לורן בידי צרפת.
המלך אנרי השני היה קתולי אדוק. הוא רדף את ההוגנוטים, העלה רבים מהם על המוקד, וגזר מאסר עולם על רבים אחרים. אולם לא היה בכל אלה כדי לדכא את הכפירה הפרוטסטנטית של ההוגנוטים, ומלחמות הדת בצרפת שהחלו ב-1562 נמשכו עד 1596.
אנרי השני השיא את בתו אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת לפליפה השני, מלך ספרד במסגרת שלום קאטו-קמברזי. כדי לחגוג מאורע זה נערכו בפריז תחרויות אבירים שבהן השתתף המלך אנרי השני. בתחרויות אלה הוא נפצע קשה בראשו ומת מהרעלת דם ב-10 ביולי 1559. אנרי השני נקבר בבזיליקת סן-דני שליד פריז ובנו פרנסואה ירש את הכתר בשם פרנסואה השני.
ילדיו

ילדיו מאשתו
פרנסואה (1544- 1560)
אליזבת (1545- 1568)
קלוד (1547- 1575)
לואי (1549)
שארל (1550- 1574)
אדואר (1551- 1589)
מרגריט (1553- 1615)
ארקול/פרנסואה (1555- 1584)
ז'אן (1556)
ויקטואר (1556)
ילדיו ממאהבותיו
דיאן (1538- 1619) בתה של דיאן דה פואטייה
אנרי (1551- 1586) בנה של ג'יין פלמינג
אנרי (1557- 1621) בנה של ניקול מסביני
אפליה בשוק העבודה

אפליה בשוק העבודה מוגדרת כהבחנה בין קבוצות חברתיות שונות שלא על בסיס שיקולים כלכליים טהורים (לדוגמה: על בסיס מין או דת), כלומר- כל אפליה שאינה על בסיס מעמד כלכלי. גם הבחנה בה שיקולים כלכליים טהורים הם מתווכים לאפליה עקיפה (לדוגמה: אפליית נשים בשל העובדה כי היריון פוגע בפריון העבודה שלהם) נחשבת לאפליה בשוק העבודה. האפליה בשוק העבודה היא צורה של אפליה כלכלית.
כתוצאה מאפליית עובדים בשוק, יורדת מידת הביקוש (demand) לעבודתם, כפי שמתואר בגרף הבא:
כתוצאה מירידה בביקוש העובדים המופלים (D0) ביחס לביקוש העובדים הרגילים (D1), נאלצים העובדים המופלים להסתפק בשכר עבודה נמוך יותר (P0) מהשכר הרגיל (P1), או לוותר על העסקתם בשוק המפלה.
קיימות מספר הבחנות בין סוגי אפליה שונים בשוק העבודה. סוגים אלו משתנים מחברה לחברה ובמהלך ההיסטוריה, ונתונים להשפעות רבה מצד תהליכים חברתיים כוללים המתרחשים בחברה.
הבחנה מסוימת נעשית בין אפליה שלילית, המעניקה חיסרון לאוכלוסיית עובדים מסוימת, לבין אפליה חיובית, המעניקה יתרון לקבוצה ייחודית על פני שאר האוכלוסייה.
הבחנה אחרת מבדילה בין אפליות על בסיס השלב בהעסקה בו היא נעשית:
בידול נחשב ליצירת סיכויים לא שווים בכניסה לשוק העבודה ובקבלה למקצוע.
אפליה נחשבת להנהגת שיטות שכר שונות שלא משיקולים כלכליים טהורים.
כמו כן, ניתן להבדיל בין אפליות שונות על בסיס הגורם המפלה:
אפליה אישית היא אפליה בה מעסיק מסוים מחליט, בשל שיקולים שונים המכונים טעמי אפליה, להפלות בין עובדיו. אפליה זו נוטה להיות חלש יחסית, שכן כוחות השוק פועלים כנגדה.
אפליה מוסדית היא אפליה בה נעשית אפליה רחבה וקבועה, על בסיס הסכמה חברתית (רשמית או לא) רחבה. אפליה זו מעניקה לעיתים יתרונות כלכליים לחברי השוק המפלה, שכן הוא מונע כניסה והתבססות של קבוצות אשר עשויות להוות תחרות כלכלית.
אפליה מוסדית בשוק העבודה נפוצה ביותר לאורך ההיסטוריה האנושית, ובעיקר על בסיס משפחה, מוצא ודת, ולרוב נחשבה אפליה זו לליגיטימית ומתבקשת. בתקופה המודרנית, עם התפתחותן של הקפיטליזם (שהעמיד בראש סדר העדיפויות האנושי את שיקולי הרווח הכלכלי) הרציונליזם (שניסה לנסח מודל התנהגות המבוסס על תוצאות מעשיות ואפשריות ולא על סיווג המציאות לפי סטריאוטיפים), האוניברסליות (שיצרה התייחסות כללית אל בני האדם, שלא על בסיס תכונותיהם ואופים) וערכי השוויון, נהפכה האפליה המוסדית בשוק העבודה לגורם שלילי בתודעה האנושית, ואף אסורה על-פי חוק.
תהליך זה הביא לכך שמרבית מהאפליה בשוק הפכה לבלתי-פורמלית, ותלויה בעיקר במוסכמות חברתיות נורמאטיביות.
אפליה בשוק העבודה בישראל

בישראל האוכלוסיות הסובלות מאפליה בשוק העבודה הן החברה הערבית, החרדית, מזרחים, יוצאי אתיופיה ומבוגרים. מאפליה מסוימת, בעיקר בתחום השכר, סובלות גם הנשים.
על מנת לתקן אפליות אלו החוק קבע שיטה שנועדה ליצור עדיפות לקבוצות אלו המכונה 'העדפה מתקנת', ומטרתה לתעדף אוכלוסיות המועדות לאפליה. קיימת ביקורת אקדמית על נחיצות ויעילות אפליה זו.
חוקי העבודה בישראל, כמו במדינות מערביות אחרות, אוסרים על אפליה. הגופים המרכזיים המטפלים במניעת אפליה בשוק העבודה בישראל הם יחידת האכיפה של חוקי העבודה ונציבות שוויון הזדמנויות.
ראו גם

חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה
הערות שוליים

↑  רון חרמון, חגי פורת, יובל פלדמן ותמר קריכלי־כץ, אפליה תעסוקתית בישראל: התמודדות מבדלת, באתר המכון הישראלי לדמוקרטיה, ספטמבר 2018, בעמ' 29–31
↑  תומאס סואל, אפליה מתקנת: אסון בקנה מידה עולמי, באתר מידה, ‏2015-05-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557968805171  BNE: XX543137  LCCN: sh85038388  LNB: 000059816
אסטנה (כדורסל)

| --- | --- |

 מידע כללי
 תאריך ייסוד:  2011 
 מדינה:  קזחסטן
 אולם ביתי:  Republican Cycling Track
 bcastana.kz/en
 
מועדון הכדורסל אסטנה הוא מועדון כדורסל מקצועי קזחי המבוסס בעיר אסטנה שבקזחסטן ומהווה חלק ממועדון הספורט הנשיאותי באותו השם.
המועדון נוסד בשנת 2011 ומתחרה בליגת הכדורסל הקזחית ובליגה המאוחדת VTB.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אסטנה הוקמה במרץ 2011, במטרה להתחרות בליגת VTB.  ואלרי טיכוננקו נבחר למנכ"ל הקבוצה. היו ספקות שהביעו במועדונים אחרים בליגה המאוחדת של VTB, האם המועדון יהיה תוספת טובה לתחרות, בשל מחסור במסורת כדורסל בקזחסטן; אבל המועדון ענה על כל דרישות הכניסה, כולל התקציב ואולם הכדורסל ( סדריקה ולודרום המשופץ) הסמוך לבתי מלון ולשדה תעופה בינלאומי.  המועדון קיבל את מלוא המימון שלו מקרן השפע הריבונית של ממשלת קזחסטן, סאמרוק-קזינה.
המועדון החתים מספר שחקנים קזחים ממועדון נמרי אסטנה ומונה גם מאמנם הראשי, ויטלי סטרבקוב, לשמש כעוזר מאמן הקבוצה.
היסטוריה > 2011-2012

בעונה הראשונה שלה בליגת VTB, הקבוצה מקזחסטן ניצחה ב-7 משחקים מתוך 16 בעונת 2011/2012, כולל משחקים נגד מועדונים חזקים, כמו ז'לגיריס קובנה וחימקי מוסקבה, שהגיעו לפלייאוף.
הקבוצה הפכה לחלק ממועדון הספורט הנשיאותי אסטנה, כאשר הוקם המועדון בדצמבר 2012.
אולם הבית

אסטנה משחקת את משחקי הכדורסל הביתיים שלה ב"סריאקה וולודרום", שיש בה קיבולת של 10,000 אנשים למשחקי כדורסל.
תארים

אליפות קזחסטן:
זכייה: 2012, 2013, 2014, 2015, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022
גביע קזחסטן:
זכייה: 2011, 2012, 2013, 2014, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021
הערות שוליים

↑  "A brand of our country is well-known all around the world". BC Astana. אורכב מ-המקור ב-2015-06-27. נבדק ב-26 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Report on the use of property, BC Astana for the year 2012". BC Astana. אורכב מ-המקור ב-2015-06-29. נבדק ב-26 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Valery Tikhonenko: The goal of "Astana" - is return big basketball to Kazakhstan". VTB United League. 13 ביוני 2011. אורכב מ-המקור ב-26 ביוני 2015. נבדק ב-19 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ibraev, Serik (6 באפריל 2011). "Новые "Тигры"" Русский [New Tigers]. Sports.kz (ברוסית). Np.kz. נבדק ב-26 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Valeriy Tikhonenko: We are ready to bring multiple surprises in the upcoming season". VTB United League. 3 בספטמבר 2012. אורכב מ-המקור ב-2015-06-29. נבדק ב-26 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| הליגה המאוחדת של VTB |
| --- | --- | --- |
| הקבוצות בעונת 2024/2025 | רוסיה אבטודור סראטוב • רוסיה אוניקס קאזאן • רוסיה אוראלמש • קזחסטן אסטנה • רוסיה זניט סנקט פטרבורג • רוסיה יניסיי קרסנויארסק • רוסיה לוקומוטיב קובאן • רוסיה ניז'ני נובגורוד • רוסיה פארמה פרם • רוסיה צסק"א מוסקבה • רוסיה סמרה • רוסיה MBA |  |
| שונות | משחק האולסטאר • הסופר קאפ בכדורסל • ליגת הנוער • היכל התהילה |  |
אסטנה נגד  אזובמאש במשחק העונה הסדירה של ליגת VTB בשנת 2014, באולם Saryarka Velodrome.
אקוטוטיאנט

במתמטיקה, אקוטוטיאנט הוא מספר טבעי n שלא ניתן לבטא אותו כהפרש בין מספר טבעי m לבין כמות המספרים הקטנים מ-m שזרים ל-m.
הגדרה

בניסוח פורמלי יותר: מספר טבעי כלשהו  n הוא מספר אקוטוטאינטי אם ורק אם למשוואה  m-\varphi (m)=n, כאשר  \varphi  מייצג את פונקציית אוילר, אין פתרון מעל המספרים הטבעיים.
ולכן הגדרה נוספת היא: מספר טבעי כלשהו  n הוא מספר אקוטוטאינטי אם ורק אם הוא אינו קוטוטיאנט של אף מספר טבעי.
תחילתה של סדרת המספרים האקוטוטיאנטים היא:
10, 26, 34, 50, 52, 58, 86, 100, 116, 122, 130, 134, 146, 154, 170, 172, 186, 202, 206, 218, 222, 232, 244, 260, 266, 268, 274, 290, 292, 298, 310, 326, 340, 344, 346, 362, 366, 372, 386, 394, 404, 412, 436, 466, 470, 474, 482, 490,...
זוגיות המספרים האקוטוטיאנטים

משוער כי כל המספרים האקוטוטיאנטים הם זוגיים. ההשערה מתבססת על השערת גולדבך: אם ניתן לייצג את המספר הזוגי n כסכום של שני ראשוניים שונים p ו-q, אזי
לפי השערת גולדבך, כל מספר זוגי גדול מ-6 הוא סכום של שני מספרים ראשוניים נפרדים, כך שככל הנראה, אף מספר אי-זוגי שגדול מ-5 אינו אקוטוטיאנט. שאר המספרים האי-זוגיים אינם אקוטוטיאנטים כי:  1=2-\varphi (2),3=9-\varphi (9) ו  5=25-\varphi (25) .
עבור מספרים זוגיים, ניתן להראות כי
לפיכך, כל המספרים הזוגיים n שעבורם מתקיים:  (p+1)\times (q+1)=n+2 (כש  n=p+q מספרים ראשוניים כלשהם) הם קוטוטיאנטים.
סדרות קשורות

| 26 | 25 | 24 | 23 | 22 | 21 | 20 | 19 | 18 | 17 | 16 | 15 | 14 | 13 | 12 | 11 | 10 | 9 | 8 | 7 | 6 | 5 | 4 | 3 | 2 | 1 | 0 | n |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
סדרת הקוטוטיאנט של n
| 14 | 5 | 16 | 1 | 12 | 9 | 12 | 1 | 12 | 1 | 8 | 7 | 8 | 1 | 8 | 1 | 6 | 3 | 4 | 1 | 4 | 1 | 2 | 1 | 1 | 0 | - | cototient(n) |
סדרת המספרים k כך ש k המספר הכי קטן שהקוטוטיאנט שלו הוא n (0 אם לא קיים k כזה - כלומר אם n אקוטוטיאנט):
| 0 | 69 | 36 | 95 | 30 | 45 | 38 | 51 | 34 | 65 | 24 | 39 | 26 | 33 | 18 | 35 | 0 | 21 | 12 | 15 | 10 | 25 | 6 | 9 | 4 | 2 | 1 | k |
סדרת המספרים l כך ש l המספר הכי גדול שהקוטוטיאנט שלו הוא n (0 אם לא קיים l כזה - כלומר אם n אקוטוטיאנט):
| 0 | 133 | 46 | 529 | 30 | 85 | 38 | 361 | 34 | 289 | 32 | 55 | 26 | 169 | 22 | 121 | 0 | 27 | 16 | 49 | 10 | 25 | 8 | 9 | 4 | ∞ | 1 | l |
סדרת המספרים s כך ש-s הוא כמות המספרים שהם הקוטוטיאנט של n:
| 0 | 3 | 4 | 4 | 1 | 3 | 1 | 3 | 1 | 3 | 3 | 2 | 1 | 2 | 3 | 2 | 0 | 2 | 3 | 2 | 1 | 1 | 2 | 1 | 1 | ∞ | 1 | s |
שכיחות האקוטיאנטים

ארדש (1913-1996) ו-שרפינסקי (1882-1969) חקרו האם קיימים אינסוף מספרים אקוטוטיאנטים. לבסוף הוכח על ידי Browkin and Schinzel (1995) כי אכן קיימים אינסוף מספרים אקוטוטיאנטים, השניים הראו כי כל אחד מהאיברים בסדרה האינסופית  2^{k}\cdot 509203 הוא מספר אקוטוטיאנטי. מאז התגלו סדרות אינסופיות נוספות, מצורה דומה, שגם עבורן כל איבריהן הם מספרים אקוטוטיאנטים.
לקריאה נוספת

Browkin, J.; Schinzel, A. (1995).  J. Browkin, A. Schinzel, On integers not of the form \(n-\varphi(n)\), Colloquium Mathematicum 68, 1995, עמ' 55–58 doi: 10.4064/cm-68-1-55-58.
Flammenkamp, A.; Luca, F. (2000).  A. Flammenkamp, F. Luca, Infinite families of noncototients, Colloquium Mathematicum 86, 2000, עמ' 37–41 doi: 10.4064/cm-86-1-37-41.
Guy, Richard K. (2004).  Richard K. Guy, Unsolved problems in number theory, 3rd ed., New York, NY: Springer-Verlag, 2004, Probl. Books Math.. (בenglish).
הערות שוליים

↑  סדרה A005278 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
↑  סדרה A051953 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
↑  סדרה A063507 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
↑  סדרה A063748 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים
↑  סדרה A063740 באתר OEIS – האנציקלופדיה המקוונת לסדרות של מספרים שלמים