זכויות להט"ב באינדונזיה
תנאי מחיה

על פי משרד הבריאות האינדונזי בשנת 2012, במדינה נודעו כמיליון גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, בעוד ההערכה היא שקהילת הלהט"ב מהווה כ-3% מאוכלוסיית אינדונזיה, שהם כ-8 מיליון אזרחים. 86% מאזרחי אינדונזיה מזהים את עצמם כמוסלמים. המדיניות המשפחתית של השלטונות, הלחץ החברתי להינשא והשפעת הדת גורמים לכך שהומוסקסואליות מתקבלת בעוינות בדרך כלל. לאינדונזיה ישנו מעמד של אומה מוסלמית מתונה וסובלנית יחסית, שיש לה יישום מסוים עבור אזרחי להט"ב בשטחה בעוד ישנם מספר אישיים השייכים לקהילה ברחבי התקשורת, והממשלה הלאומית אפשרה לקיים קהילת להט"ב דיסקרטית, שלעיתים מארגנת אירועים ציבוריים. עם זאת, שיטות חברתיות אסלאמיות שמרניות נוטות לשלוט בחברה הרחבה יותר, בעוד הומוסקסואליות וקרוס-דרסינג נותרו לנושאי טאבו ומדי פעם הופכים אזרחי להט"ב למטרות רדיפה של חוקי דת מקומיים או קבוצות ערנות פנאטיות. קבוצות פונדמנטליסטיות אסלאמיות רבות בהן חזית המגנים האסלאמית ומועצת אולמה האינדונזית ידועות כעוינות בגלוי כלפי אזרחי להט"ב אינדונזים על ידי תקיפת ביתם או עבודתם של אלה אשר לטענתם מהווים "איום על ערכי האסלאם".
גל רטוריקה הומופובית במדינה החל בינואר 2016 כששר ההשכלה הגבוהה מוחמד נאסיר הצהיר "יש לאסור על אנשי להט"ב מלהגיע לקמפוסים באוניברסיטאות". השר קרא לאסור על קבוצות להט"ב להשתתף בקמפוסים לאחר שקבוצת סטודנטים מאוניברסיטת אינדונזיה (UI) הקימה קבוצת ייעוץ ותמיכה בשם "קבוצת התמיכה ומרכז המשאבים לחקר מיניות" (SGRC) אשר נועדה לשירות ייעוץ, מרכז משאבים וקבוצת תמיכה בנושאי מיניות ומגדר, בדגש עבור בני נוער ותלמידי להט"ב, הסובלים לא פעם מהתעללויות, הטרדות, אלימות ואפליה בשטחה. הקבוצה הגיבה באומרה כי חבריה לא "הופכים" או "מעודדים" אנשים להיות הומוסקסואלים, וגם לא ניסו "לרפא הומוסקסואלים". בעיצומה של הסוגיה, אוניברסיטת אינדונזיה סירבה להיות אחראית לפעולות הקבוצה והכריזה שהיא אינה ארגון סטודנטים רשמי. גורם רשמי אחר לחץ בתגובה על שירותי הודעות מיידיות של טלפונים ניידים לחסום אימוג'ים הקשורים להומואים ולסביות ברשתות חברתיות.
האיגוד הפסיכיאטרי באינדונזיה (PDSKJI) מסווג הומוסקסואליות, ביסקסואליות וטרנסג'נדריות כהפרעות נפשיות. בהתייחסתו לחוק מס' 18/2014 בנושא בריאות הנפש ולהנחיות האגודה לאבחון בריאות הנפש והפרעות נפשיות באינדונזיה, האיגוד מסווג הומוסקסואלים כ-"אנשים עם בעיות פסיכיאטריות" וטרנסג'נדרים כבעלי "הפרעות נפשיות".
מספר דמויות צבאיות השתמשו במשך השנים ברטוריקה של תאוריית קונספירציה חברי קהילת הלהט"ב באינדונזיה. שר ההגנה ריאמיזארד ריאקודו כינה את תנועת זכויות הלהט"ב במדינה כ-"מלחמה באמצעות שליח" וטען שהיא קיבלה "מימון זר".
ביוגיאקרטה, בפברואר 2016, כ-23 פעילי זכויות להט"ב הוטרדו על ידי המשטרה, אשר הצהירו לאחר מכן לתקשורת המקומית כי נעצרו מלקיים עצרת נגדית מול קבוצת מפגינים איסלאמיסטים אשר קיימה הפגנה נגד להט"ב בקרבת מקום מלווה בהצהרות הומופוביות. עם זאת, למרות פעולות שנאה הומופוביות עזות, מספר גורמים רשמיים בהם מושל ג'קרטה לשעבר בסוקי צ'אג'ה פורנאמה ושר המשפטים והביטחון לשעבר, לוהוט בינסאר פנג'איטן, הגנו על חברי קהילת הלהט"ב המקומית מפני הומופוביה. "מי שהם, באשר הם עובדים, הוא או היא ממשיכים להיות אזרחים אינדונזים. יש להם גם את הזכות להיות מוגנים", אמר פנג'איטן. הנשיא ג'וקו וידודו הביע גם כן תמיכה בזכויות להט"ב וקרא להפסקת האפליה.
בשנת 2018, העיר פריאמן בסומטרה העבירה תקנה לקנוס את תושביה ההומואים במיליון רופי אינדונזי (70 דולר) על הפרת "הסדר הציבורי" על ידי איסור "מעשים הנחשבים כלהט"ב"בציבור
התקנה אוסרת מערכת יחסים בין זוגות חד מיניים בטענת "מעשים לא מוסריי ואוסרת על התושבים להציג קרוס-דרסינג בציבור. עם זאת, חוק זה דווח כ-"מפורק" החל משנת 2020. מספר ערים במחוז סומטרה המערבית, נקטו בתגובה צעדים לצמצום כוחן של קבוצות עבור זכויות להט"ב באזור.
ביוני 2019, ראש אוכלוסיית התכנון המשפחתית, תייג את אזרחי הלהט"ב במדינה כ-"אויב העיקרי של הפיתוח הלאומי"