stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל גיליס
רפואה ומחקר מדעי

גיליס החל ללמוד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בקמפוס הדסה עין כרם, במסגרת העתודה האקדמית, בשנת 1976. גיליס הצטיין בלימודיו ולקראת סוף לימודיו נשלח לשלושה חודשי השתלמות לסטודנטים מצטיינים בארצות הברית. הוא סיים את לימודיו בשנת 1983, בגיל 24. בשנת 1987, במקביל לשירותו הצבאי, החל להתמחות ברפואה פנימית במחלקה פנימית ב' בבית החולים הדסה עין כרם, שנוהלה על ידי פרופ' יחזקאל שטיין. בשנת 1990 קיבל תקן של מדריך והחל ללמד סטודנטים לרפואה. בשנת 1992 החל תת-התמחות במחלקה ההמטולוגית שנוהלה על ידי פרופ' אליעזר רחמילביץ. בתקופה זו נוצר קשר קרוב בין ד"ר גיליס לבין ד"ר חוסיין עליאן, תושב בית ג'אלה. במקביל לעבודתו הקלינית, עסק ד"ר גיליס גם במחקר בתחום ההמטולוגיה בכלל ובתחום קרישת הדם בפרט. בין השאר, פרסם מספר עבודות הנוגעות לשימוש בתרופה נוגדת קרישה מסוג Low-Molecular-Weight Heparin (קלקסן), במושתלי מח עצם ובנשים הרות הסובלות מקרישיות יתר בהיריון.
לאחר סיום ההתמחות בהמטולוגיה בהדסה עין כרם, זכה ד"ר גיליס במלגת פוסט-דוקטורט קליני (fellowship) בבית החולים האוניברסיטאי Tufts בבוסטון, מסצ'וסטס, בו נמצא אחד ממרכזי המחקר החשובים בעולם בתחום קרישת הדם. המלגה אפשרה לו לרכז את זמנו במחקר ללא צורך לעבוד גם במחלקות הקליניות בבית החולים. נושא אחד בו התמקד מחקרו היה פקטור 9, חלבון המשתתף בתהליך קרישת הדם . אחד המאמרים החשובים ביותר שפרסם באותה תקופה עסק ביחסי הגומלין בין תאי דם מסוג נויטרופילים לבין חלבוני הקרישה, עבודה אשר הצביעה על קשרים בין מערכת הקרישה לבין מנגנוני דלקת.
בשנת 1996 חזר ד"ר גיליס לבית החולים הדסה, והשתלב כרופא בכיר במחלקה ההמטולוגית. עבודתו הקלינית כללה ייעוץ במכלול נושאים הקשורים בקרישיות הדם, והוא פיתח מערכת של איתור מוקדם וטיפול בנשים שסבלו מהפלות חוזרות עקב קרישיות יתר. בנוסף לעיסוק בתחום הקרישה, היה מעורב גם בטיפול במחלות המטולוגיות ממאירות. במקביל לעבודתו הקלינית, ד"ר גיליס הקים מעבדת מחקר עצמאית, על מנת להמשיך את מחקריו מתקופת עבודתו בבוסטון. הוא המשיך לפרסם מאמרים רבים, ובשנת 2000 התקדם לדרגת מרצה בכיר. לאחר הירצחו התפרסמו עוד מספר עבודות שהוא היה שותף בהן, והוא נמנה ברשימת מחבריהן.
הנצחה

השכונה שהוקמה ביישוב כרמי-צור כתגובה לרצח נקראה לזכרו בשם צור שלם, כאשר השם שלם רומז לשמואל. כמו כן, נכתב לזכרו ספר תורה שהוכנס לבית הכנסת ביישוב בתרומת משפחת רעננערט.
בצומת גוש עציון הוקמה לזכר שמואל ולזכר צחי ששון שנהרג שבוע אחריו, פינה חמה לחיילים, ובה מוגשים שתייה חמה, עוגות לחיילי צה"ל ולכוחות הביטחון. כמו כן מתקיימים בה אירועים שונים, כמו הדלקת נרות חנוכה משותפת לחיילי צה"ל ולתושבי גוש עציון.
המחלקה להמטולוגיה בבית החולים הדסה מקיימת אחת לשנה, טקס והרצאת זיכרון, במהלכו מוענקת מלגה לרופא בתחום ההמטולוגיה.
במהלך השנים נערכו ימי עיון לזכרו ביחידת שלדג, בה שירת בסדיר ובמילואים.
ספר ביוגרפי

הספר "רופא בדם: סיפורו של ד"ר שמואל גיליס" הוא ביוגרפיה של ד"ר שמואל גיליס שנכתבה על ידי העיתונאי אלישיב רייכנר, ופורסמה בהוצאת ידיעות ספרים בשנת 2011. הספר מכיל 13 פרקים המתארים את חייו של ד"ר גיליס - משורשיו המשפחתיים באנגליה, בה נולד, עד להירצחו, ואף את פעולות ההנצחה לאחר מותו. הספר סוקר את קורות חייו של גיליס לאורך הפרקים המשמעותיים בחייו. לצד התיאור העובדתי משולבים בספר ראיונות וסיפורים אישיים אשר מציגים את אישיותו הייחודית של ד"ר גיליס. זו התאפיינה מחד גיסא ברגישות רבה ובמסירות שחרגה מעבר לחובותיו הפורמליות, ומאידך גיסא בהצבת סטנדרטים גבוהים לעצמו ולסביבתו.
הספר נחתם בנספח רפואי-מדעי מאת פרופ' ראובן בן אור. כן מופיעה בסוף הספר רשימת פרסומיו המדעיים של ד"ר גיליס הכוללים למעלה מ-50 עבודות, אחדות מהן פורסמו לאחר מותו.
הערות שוליים

↑  שרון רופא, עלי ואקד ופליקס פריש, הוארך מעצרו של הערבי שליווה את ליאור עטיה לג'נין, באתר ynet, 2 בפברואר 2001
↑  רופא בדם, 169-170. מדבריו של הבכיר הפלסטיני עולה שהרצח בוצע בידי גורמי טרור שהוכוונו על ידי הרשות הפלסטינית.
↑  רופא בדם, עמ' 85
↑  gamma-Carboxyglutamic acids 36 and 40 do not contribute to human factor IX function. בתוך Protein Science
↑  Interactions of neutrophils and coagulation proteins בתוך Seminars in Hematology
↑  רופא בדם, עמ' 175
↑  הפינה החמה בצומת גוש עציון
↑  טקס הדלקת נרות חנוכה בפינה החמה לזכר ד"ר שמואל גיליס וצחי ששון
↑  דף לזכר ד"ר גיליס באתר בית החולים הדסה עין כרם
↑  ביקורת על הספר "רופא בדם" באתר ערוץ 7.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007281914405171  ISNI: 0000 0000 7307 7069  LCCN: n2009072720  VIAF: 102929862   WorldCat (עם VIAF): 102929862
סווריי גילפין

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1733 קרלייל, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  8 במרץ 1807 (בגיל 73) ברומפטון, הממלכה המאוחדת 
 תחום יצירה:  ציור 
 הושפע על ידי:  סמואל סקוט 
 צאצאים:  ויליאם סווריי גילפין 
 
סווריי גילפין (באנגלית: Sawrey Gilpin‏; 30 באוקטובר 1733 – 8 במרץ 1807) היה צייר אנגלי ומאייר שהתמחה בציורי סוסים וכלבים והיה חבר באקדמיה המלכותית.
ביוגרפיה ועבודה

גילפין נולד בקרלייל בקאמבריה, ילדם השביעי של קפטן ג'ון ברנרד גילפין, חייל ואמן חובב, ומתילדה לנגסטאפה. הוא היה אחיו הצעיר של הכומר ויליאם גילפין, איש דת ומנהל בית ספר שכתב על כמה יצירות על נוף ציורי.
בילדותו למד גילפין לצייר מאביו, שניהל בית ספר לציור בקרלייל. לאחר שהראה נטייה מוקדמת לאמנות, הוא נשלח ללונדון בגיל ארבע עשרה ללמוד אצל הצייר הימי סמואל סקוט בקובנט גארדן. גילפין, לעומת זאת, העדיף לצייר את עגלות השוק והסוסים החולפים, ועד מהרה התברר כי בעלי חיים, במיוחד סוסים, הם המומחיות שלו. גילפין עזב את סקוט בשנת 1758, והתמסר לציור בעלי חיים מכאן ואילך. חלק מהשרטוטים שלו הוצגו לדוכס מקמברלנד, שהתרשם מהם מאוד, והעסיק את גילפין לצייר תמונות מניומרקט ומווינדזור, שם היה אחראי על הפארק הגדול. הוא העניק לאמן סיוע חומרי רב.
צייר בעלי חיים

גילפין חי בנייטסברידג' בלונדון במשך כמה שנים. הוא הפך לאחד הציירים הטובים ביותר של סוסים והצליח באותה מידה בתחומים אחרים של אמנות בעלי חיים. לפעמים הוא ניסה תמונות היסטוריות בקנה מידה גדול יותר, בהן סוסים היו בולטים, אך בהצלחה פחותה. הוא היה צייר בעלי חיים בלבד, ונדרש לעזרת ציירים אחרים לצייר נופים ודמויות. עבור ציור נופים הוא פנה לעיתים קרובות לג'ורג' בארט האב, ונתן לו שירות דומה בתמורה, ולציור דמויות השתמש לעיתים בשירותיהם של ג'ון זופני ופיליפ רינגל.
גילפין הציג לראשונה עם אגודת האמנים המאוחדת בשנת 1762 והמשיך להציג שם תמונות, בעיקר של סוסים, עד שנת 1783.
בשנת 1768, ובשנת 1–1770, הציג סדרת תמונות הממחישה את "ביקורו של גוליבר בהוינהנמס", אחד מהם נחקק על ידי ולנטיין גרין.
בשנת 1773 הפך למנהל אגודת האמנים ובשנת 1774 לנשיאה.
הוא הציג באקדמיה המלכותית לאמנויות בלונדון משנת 1786 ועד מותו. הוא נבחר לעמית של האקדמיה (ARA) בשנת 1795, וחבר באקדמיה המלכותית (RA) בשנת 1797.
גילפין התחתן עם אליזבת ברום; בנם ויליאם סווריי גילפין (1762–1843) הפך גם הוא לאמן, ובהמשך חייו לגנן נוף. לאחר מות אשתו התגורר גילפין בבדפורדשייר עם חברו סמואל ווייטברד. לאחר מכן שב ללונדון ובילה את שנותיו האחרונות עם בנותיו בברומפטון, שם נפטר ב־8 במרץ 1807.
תלמידיו כללו את ג'ון וורוויק סמית' וג'ורג' גאררד. האחרון התחתן עם בתו הבכורה מטילדה.
יצירתו

רבות מתמונותיו של סוסים, כלבים וסצנות ספורט הפכו להדפסים, ובמיוחד "מוות השועל" (האקדמיה המלכותית, 1788), שנחרט על ידי ג'ון סקוט (1774–1827); והרון-הוקינג (אגודת האמנים, 1780), שנחרט על ידי תומאס מוריס. הוא גם עשה כמה תחריטים של סוסים ובקר, ואיורים רבים ליצירות שפורסמו והן שלא פורסמו, של אחיו ויליאם.
יצירותיו של גילפין מוצגות באוספי מכון קורטולד לאמנות, טייט בריטניה, והאקדמיה המלכותית, בלונדון ומוזיאון פיצוויליאם, קיימברידג'.
גלריה

גוליבר מברך את הסוסים
גוליבר נפרד מארץ הסוסים
ספרינגר ספניאל אנגלי
סטר בקצה היער
סוס מרוץ ורוכבו
"ג'ייסון", סוס מרוץ
סוסות וסייחים
הערות שוליים

1 2 3  Lionel Henry Cust, Gilpin Sawrey, Dictionary of National Biography, 1885-1900 Volume 21
↑  Sawrey Gilpin, R.A. (British, 1733-1807) , Three greyhounds in an extensive landscape, www.christies.com (באנגלית)
↑  "Works by Sawrey Gilpin in Courtauld Institute collection", www.artandarchitecture.org.uk
↑  Tate, Sawrey Gilpin 1733–1807, Tate (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810572690505606  AAG: 1472  BnF: cb14974746x (data)  DSI: 7126  GND: 1242633928  ISNI: 0000 0000 6659 7365  LCCN: nr2001025477  RKD: 31746  SNAC: w6w745g5  ULAN: 500115480  VIAF: 284478   WorldCat (עם VIAF): 284478
אהרון גורוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1956 ה'תשט"ז ברית המועצות
 פטירה:  25 בפברואר 2002 (בגיל 46 בערך) י"ג באדר ה'תשס"ב צומת תקוע, כביש 398
 בת זוג:  מרים גורוב
 מספר צאצאים:  4
 
אהרון (ארקדי) גוּרוֹב (ה'תשט"ז, 1 במאי 1956 – י"ג באדר ה'תשס"ב, 25 בפברואר 2002) היה מוזיקאי, מלחין ומסורב עלייה ישראלי שנרצח בפיגוע הירי בכביש 398 בתקופה שעמדה ברקע של היציאה למבצע חומת מגן.
ביוגרפיה

ארקדי אהרון גורוב, נולד במינסק בברית המועצות. מסורב עלייה, ולאחר התפרקות ברית המועצות עלה לישראל בשנת 1991, ראשית העלייה מברית המועצות באותו עשור. הוא עלה עם אשתו מרים וארבעת ילדיהם.
גורוב היה בעל תואר שני מהאקדמיה למוזיקה במינסק ועבד כמלחין מקצועי ובהוראת המוזיקה עוד בהיותו בברית המועצות. שימש כמלחין הבית של תיאטרון "שחקני הקולנוע" במינסק, וזכה בפסטיבל התיאטרון של ורשה לשנת 1989 בפרס "הפסקול הטוב ביותר". גם בישראל המשיך בעיסוקו המוזיקלי, כתב עיבודים ליצירות יהודיות, חיבר סימפוניות לתיאטרון, השתתף בפסטיבל הכליזמרים הבינלאומי בצפת, התמודד על תפקיד בתיאטרון בברודוויי, ניו יורק ועוד. גורוב נחשב לאישיות בולטת ולמלחין בעל שם עולמי. בישראל היה מורה למוזיקה בין היתר לימד מוזיקה בסטודיו למשחק ניסן נתיב. עבד במשרד החינוך כמנהל בכיר באגף לתלמידים עולים במשרד החינוך. לפני מותו היה עתיד להתחיל תפקיד כמלחין הבית של תזמורת אשדוד.
חיים אישים

משפחת גורוב התגוררה באלון שבות מ-1991 עד שנת 2000, אז עברו לגור בנוקדים שבמדבר יהודה. הותיר אחריו את אשתו מרים ואת שני בניו ושתי בנותיו. הובא למנוחות בבית הקברות שבכפר עציון.
הנצחתו

בשנת 2006 באולם הגדול של הפילהרמונית הלאומית של אוקראינה בקייב יוחד קונצרט אשר בחלקו הראשון הוקדש ליצירות של מלחינים יהודים מגטו טרזינשטאט שנספו בשואה, ובחלקו השני ליצירותיו של אברון גורוב בין יצירותיו הושמעה היצירה "הסרבנדה הגדולה של טרזינשטאט".
בסמוך למקום הפיגוע הוקמה אנדרטה הנושאת את שמות ההרוגים.
ראו גם

הפיגוע בכביש 398
לקריאה נוספת

אהרן גורוב, ספר של כליזמרים לתזמורת קטנה, דוכן יד, ירושלים: מכון רננות, תשנ"ו, עמ' 130–132
הערות שוליים

↑  סיפור העלייה של מרים גורוב מורה לתנך, עיתונאית ובמאית תיאטרון בפודקאסט "סיפורים קטנים של העלייה הגדולה".
↑  חומת מגן מהכלה להכרעה, אוהד לסלוי, באתר צה"ל.
↑  השתתף באיסוף החומר: נדב שרגאי, אהרון גורוב-בן כ-50 מנוקדים, באתר הארץ, 25 בפברואר 2002
↑  דקל שחרור, "הלך לנו מלחין ענק", באתר ynet, 28 בפברואר 2002
↑  יוצרים רשומים באקו"ם
↑  "כל נדרי" עיבוד: אהרון גורוב, משה שטרן בתוכנית קפה תיאטרון - מלחמת יום כיפור - חלק א.
↑  הזמרת ויק על גורוב הי\"ד: הוא היה קם להתפלל בחמש בבוקר, לפני ההקלטות, באתר ערוץ 7, 1 במרץ 2002
↑  ת"א 2538/00 נורז'ץ ליטבק ואח' נ' הרשות הפלסטינית (המועצה הפלסטינית") ואח', סעיף 241
↑  Aaron Gurov. The Great Saraband in Theresienstadt, 09 בספטמבר 2006,
Aaron Arkady Gurov. "The Great Saraband in Theresienstadt" for symphonic orchestra.
Performed by the Academic Symphony Orchestra of the
National Philharmonic of Ukraine.
↑  את יצירתו זו הקדיש גורוב לארבעה מלחינים יהודים ויקטור אולמן, הנס קראסה, גדעון קליין ופאבל האס מגטו טרזינשטאט שנספו בשואה. גורוב כתב על מלחינים אלה מספר מאמרים.
↑  מקום הפיגוע, באתר ארץ זוכרת יושביה.
ויליאם ברנגווין

| --- | --- |

סר פרנק ברנגווין, סביב שנת 1900
 לידה:  12 במאי 1867 ברוז', בלגיה 
 פטירה:  11 ביוני 1956 (בגיל 89) Ditchling, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St Mary's Catholic Cemetery, Kensal Green 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  תנועת האמנויות והאומנויות 
 פרסים והוקרה:  מדליית אלברט (1932)  מסדר סנט מוריס ולזרוס  קצין גבוה במסדר לאופולד השני  Knight Bachelor 
 
סר פרנק ויליאם ברנגווין (באנגלית: Frank William Brangwyn‏; 12 במאי 1867 – 11 ביוני 1956) היה אמן אנגלי-וולשי, צייר, תחריטאי, מאייר ומעצב. בנוסף לציורים ורישומים, הוא הפיק ויטראז'ים, רהיטים, קרמיקה, כלי זכוכית לשולחן, עיצב מבנים וחללי פנים.
ביוגרפיה וקריירה

פרנק ברנגווין נולד בברוז', בלגיה, לשם עבר אביו ויליאם קרטיס ברנגווין לאחר שזכה בתחרות שאורגנה על ידי הגילדות הבלגיות סנט תומאס וסנט לוק לתכנון כנסיית הקהילה. בברוז', אביו ניהל סדנה גדולה עם כמה צוותים ועבד על פרויקטים אזרחיים רבים כמו גם על כנסיית הקהילה.
אביו, ויליאם קרטיס ברנגווין, נולד בבקינגהאמשייר למשפחה ולשית והתחתן עם אלינור גריפיתס, שהייתה מברקון. בשנת 1874 המשפחה חזרה לבריטניה שם הקים ויליאם קרטיס ברנגווין עסק עיצוב מצליח. פרנק ברנגווין למד בבית הספר של וסטמינסטר, אך לעיתים קרובות שהה בסדנת אביו או בציור במוזיאון דרום קנזינגטון. באמצעות קשריו שנוצרו במוזיאון, ביניהם עם ארתור הייגט מקמורדו, הוא התקבל לחניכות אצל ויליאם מוריס עבורו עבד תחילה בזכוכית לפני שביצע עבודות רקמה וטפטים.
בגיל שבע עשרה התקבל אחד מציוריו של ברנגווין ונמכר לבעל ספינות, בתערוכת הקיץ של האקדמיה המלכותית, מה שחיזק אותו להיות אמן. ברנגווין הצטרף לקבוצת המתנדבים של הצי המלכותי והחל לצייר נופי ים. הוא שכנע את בעל הספינה שקנה את התמונה שלו, לתת לו להפליג על ספינת משא לאיסטנבול. נסיעה זו סיפקה לברנגווין את החומר למספר ציורים בולטים.
בעוד שהציור "הלוויה בים", שזכה במדליה בסלון פריז בשנת 1891, צויר בעיקר באפור, הציור "קרן הזהב, קונסטנטינופול" היה בהיר ומלא בצבע. אף על פי שברנגווין ערך את תערוכתו האישית הראשונה בלונדון בשנת 1891, הוא בילה את רוב אותה השנה וזו שלפניה בים, ביקר בספרד מספר פעמים, כמו כן חזר לאיסטנבול ונסע לדרום אפריקה וזנזיבר. בשנת 1892 ביקר בצפון ספרד יחד עם האמן הסקוטי ארתור מלוויל, שנסע מסרגוסה לאורך התעלה הקיסרית על דוברה, סנטה מריה.
עד מהרה נמשך בראנגווין על ידי האור והצבעים הבהירים של מדינות דרומיות אלה, בתקופה בה המזרח הפך לנושא מועדף עבור ציירים רבים. הוא יצר ציורים ורישומים רבים, בעיקר של ספרד, מצרים, טורקיה ומרוקו, בהם ביקר בשנת 1893. ציוריו מנסיעות אלה הביאו לביסוס המוניטין הבין-לאומי שלו.
בשנת 1895 רכשה ממשלת צרפת את ציורו "השוק במרוקו".
באותה שנה הזמין סוחר האמנות הפריזאי זיגפריד בינג את ברנגווין לקשט את החלק החיצוני של "גלרי לארט נובו", ועודד את ברנגווין לכיוונים חדשים: ציורי קיר, עיצובי שטיחים, פוסטרים ועיצובים עבור ויטראז'ים שייוצרו על ידי לואיס קומפורט טיפאני.
בשנת 1896 הוא אייר מהדורה מחודשת בת שישה כרכים של תרגומו של אדוארד ויליאם ליין "אלף לילה ולילה." בשנת 1917 הוא שיתף פעולה עם האמן היפני אורושיברה מוקוצ'ו על סדרת הדפסי עץ. בזכות עיצובים מוקפדים אך דקורטיביים הוא הוכר על ידי המבקרים באירופה ובאמריקה כאמן בולט, ואילו המבקרים הבריטים התקשו להעריך אותו. באמצעות יצירותיו היפניות הוא התיידד עם קוג'ירו מאטסוטאקה, אייל התעשייתי היפני, שהפך לפטרונו.
משפחה

ברנגווין ניהל רומן עם אלן קייט צ'סטרפילד, שהולידה לו בן, ג'יימס בארון צ'סטרפילד-ברנגווין, יליד 1885 במווגיסי, קורנוול. מאוחר יותר היגר ג'יימס לאוסטרליה בשנת 1909, בתחילה עבד בחווה בעיר טאונסוויל, קווינסלנד ובהמשך עבר לבריזביין.
בשנת 1896 התחתן ברנגווין עם לוסי ריי, אחות, שנפטרה בשנת 1924. לא היו להם ילדים. הוא גר בהאמרסמית', לונדון בין השנים 1900–1937/38 וקנה את בית בסאסקס בשנת 1918.
ציורי קיר

בראנגווין הוזמן על ידי חברו האמן רוברט הות'ורן קיטסון לתכנן את חדר האוכל של קאסה קוזני, ביתו בטאורמינה, סיציליה, שנבנה בין השנים 1902–1905. ברנגווין היה אחראי על הריהוט, הפנלים, הפרטים וציורי הקיר של חדר האוכל. הבית מהווה מוזיאון.
בשנת 1908 הוזמן לברנגווין לצייר את האפסיס של כנסיית סנט איידן, לידס, אך לאחר שהוברר כי זיהום האוויר יפגע בצבע, הוסכם כי עליו לעבוד בפסיפס זכוכית. הפסיפס הושלם בשנת 1916. הוא מכסה את כל האפסיס ומציג את חייו של סנט איידן.
עבודות אחרות כללו ציורי קיר לאולם הגדול של איגוד סוחרים בלונדון (1901–1909), בבורסה המלכותית, לונדון (1906), התערוכה הבין-לאומית פנמה-פסיפיק, בסן פרנסיסקו, 1915. לבית המשפט של מחוז קויהאגה, קליבלנד, אוהיו (1911–1915), בניין המחוקקים של מניטובה, וויניפג (1918–1921), הקפלה, בבית החולים כריסטי, הורשהאם (1912–1923), ולקפיטול של מדינת מיזורי, ג'פרסון סיטי (1915–1925).
יחד עם דייגו ריברה וג'וזפ מריה סרט, הוא נבחר על ידי ג'ון ד. רוקפלר, הבן, לקשט את המגרש של בניין RCA בניו יורק (1930–1934) בציורי קיר. הוא גם נבחר לקשט את חדר האוכל במחלקה הראשונה של האונייה הפאסיפית הקנדית, "קיסרית בריטניה" (1930–1931).
מלחמת העולם הראשונה

אף על פי שברנגווין הפיק יותר מ-80 עיצובי פוסטרים במהלך מלחמת העולם הראשונה, הוא לא היה אמן מלחמה רשמי. הוא תרם את מרבית עיצובי הכרזות הללו לארגוני צדקה כמו הצלב האדום, ליגת הסיוע הבלגית ובעלות הברית, המכון המלכותי לעיוורים, לארגון צדקה אמריקאי שתמך בבית יתומים צרפתי.
בשנת 1917 הפיק ברנגווין שש ליטוגרפיות בכותרת Making Sailors ואחת שכותרתה "חופש הים" עבור משרד התעמולה של בריטניה שהוצג בבריטניה ומחוצה לה ונמכר גם כהדפסים לגיוס כסף למאמץ המלחמה.
ברנגווין היה יו"ר הוועדה האנגלית לעיירה דיקסמוד בבלגיה ליד אוסטנדה, שהייתה מקום לחימה קשה לאורך כל המלחמה. כדי לסייע לשחזורה של העיירה, תרם ברנגווין סדרת חיתוכי עץ בנושא "הטרגדיה של דיקסמוד". במהלך המלחמה ברנגווין יצר מספר תמונות תעמולה המדגישות את הזוועות שנעשו נגד בלגיה ואת הסבל שעברה המדינה. בין האחרונים שבהם, היו ציורי השמן שלו משנת 1915.
לוחות האימפריה הבריטית

בשנת 1926 הוזמן על ידי לורד איוואג לצייר צמד תמונות גדולות לגלריה המלכותית של בית הלורדים בווסטמינסטר כדי להנציח את החיילים ובני משפחתם שנהרגו במלחמה. ברנגווין צייר שתי סצנות קרב שכללו תמונות בגודל טבעי של חיילים המתקדמים לקרב לצד טנק בריטי.
הלורדים ראו את הפאנלים קודרים ומטרידים מדי ובשנת 1928 סירבו לקבלם. במקום זאת הם הזמינו את ברנגווין להפיק סדרה שחוגגת את יופייה של האימפריה הבריטית והדומיניונים כדי למלא את הגלריה המלכותית.
ברנגווין, הידוע כצייר הפאנלים של האימפריה הבריטית, השקיע חמש שנים נוספות בייצור 16 עבודות גדולות המשתרעות על פני 280 מ"ר. עם זאת, לאחר שחמישה מהפאנלים הוצגו בגלריה המלכותית לאישורם של הלורדים, העמיתים סירבו לקבלם מכיוון שהם היו "צבעוניים ותוססים מדי". בשנת 1934 נרכשו 16 הפאנלים על ידי מועצת סוונסי וכעת הם שוכנו באולם ברנגווין, סוונסי.
חיים מאוחרים יותר

דחיית הלוחות שצייר ברנגווין על ידי הלורדים גרמה לו לדיכאון מתמשך. הוא הפך לפסימי יותר ויותר והיפוכונדר והחל לחסל את רכושו בשנות השלושים. ברנגווין תרם רבות מיצירות אמנות שלו ואחרות למוזיאונים וגלריות בבריטניה ובאירופה, כולל המוזיאון הבריטי וגלריית ויליאם מוריס. בשנת 1936 העניק לברוז' למעלה מ-400 עבודות, נמצאות במוזיאון בית ארנטס. בתמורה נתנה לו עיריית ברוז' אות הוקרה נדיר.
שתי סצנות הקרב שנדחו על ידי בית הלורדים נתרמו למוזיאון הלאומי בוויילס כחלק מקבוצה גדולה של מתנות שמסר למוזיאון בין השנים 1929 ל-1935.
ברנגווין ציין בדיוק היכן באולם המרכזי של המוזיאון יש לתלות את היצירות והן נשארו שם.
בשנת 1944 הוא התאושש ותמך בעיצובים של פרדריק שילדס לקפלה שנבנתה על ידי הרברט הורן, ונהרסה בשנת 1940 במהלך הבליץ בלונדון.
ברנגווין נפטר ב-11 ביוני 1956 בביתו בסאסקס. הוא נקבר בבית העלמין הקתולי של סנט מרי, קנסל גרין.
הערכה

בשנת 1952 העריך קליפורד מוסגרב כי ברנגווין הפיק למעלה מ-12,000 יצירות. ציורי הקיר של ברנגווין מכסים יותר מ־2,000 מ"ר, הוא צייר למעלה מ-1,000 ציורי שמן, מעל 660 עבודות מדיה מעורבת (צבעי מים, גואש), למעלה מ-500 תחריטים, כ-400 חריטות ועץ חיתוכי עץ, 280 ליטוגרפיות, 40 עצובים באדריכלות, 230 עיצובים לרהיטים, ו-20 לוחות ויטראז'ים לחלונות.
חוקר האמנות מריוס גומבריך קושר את ירידת העניין ביצירותיו של ברנגווין לשקיעתה של האימפריה הבריטית, ומציין כי אמנותו הנועזת, הנמרצת, הנראית כלפי חוץ של ברנגווין התאימה לרוח של החברה הבריטית הוויקטוריאנית – אך אינה עולה בקנה אחד עם אתוס בעל מבט פנימי, פחות בטוח, ואינטלקטואלי שנפוץ בתקופה שלאחר מלחמת העולם הראשונה.
גלריה

קרבות בעיר
הריסות העיר קברי
חורבן המלחמה
התקפת הצ'פליין
בעבודה
פועלים
ערב במרוקו
אפסיס בכנסייה בדבלין
הערות שוליים

↑  Frank Brangwyn, A Mission to Decorate Life[Text by Libby Horner]
↑  Sparrow, Walter Shaw, Frank Brangwyn and his Work, London: Kegan Paul, Trench, Trubner & Co, 1915
↑  Windsor, Alan, Brangwyn, Sir Frank William (1867–1956), Oxford Dictionary of National Biography, Oxford University Press, 2004; online edn, May 2005
↑  Peter W Jones; Isabel Hitchman (2015). A Dictionary of Artists in Wales, Post-war to Post-modern. Gomer Press
↑  The Thousand & One Nights,: or, Arabian Nights' Entertainments. 6 Vol. Translated by Edward William Lane; with an introduction by Joseph Jacobs, and illustrations by Frank Brangwyn. London: Gibbings. Philadelphia: Lippincott, 1896.
↑  Carien Kremer (4 June 2014). "Frank Brangwyn and the First World War". Art UK. Retrieved 21 September 2017.
↑  Swansea – History of the Brangwyn Hall Panels, web.archive.org, ‏2016-01-17
↑  Marius Gombrich (12 March 2010). "Painting the spirit that built great empires". The Japan Times. Retrieved 3 May 2015.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007594618605171  PLWABN: 9810540062305606  AAG: 162  AGSA: 3010  BNE: XX1218729  BnF: cb121695143 (data)  CiNii: DA10566256  GND: 119317753  ISNI: 0000 0001 1027 1160  KulturNav: 13823b69-11cf-4c38-9a61-a00a008e35b6  LCCN: n50043064  NDL: 001100537  NGV: 863  NKC: xx0069838  NLA: 35021372  NTA: 07034308X  RKD: 12105  SNAC: w63f4s5h  SUDOC: 111102197  TePapa: 281  Trove: 795540  ULAN: 500026093  VcBA: 495/311562  VIAF: 54420453   WorldCat (עם VIAF): 54420453 
פרנק ברנגווין, סביב 1900
פרנק ברנגווין, פרט מהפסיפס באפסיס של הכנסייה בלידס
לוחות האימפריה שמוצגים בסוונסי
PCGamingWiki

| --- | --- |

 סוג:  אנציקלופדיה מבוססת-ויקי
 תקופת הפעילות:  9 בפברואר 2012 – הווה (13 שנים) 
 מייסדים:  אנדרו טסיי 
 בעלות:  אנדרו טסיי
 הרשמה:  לא חובה
 פרסום:  פרסומות, תרומות
 שפות תכנות:  PHP
 pcgamingwiki.com
 
PCGamingWiki היא אנציקלופדיית אינטרנט מבוססת ויקי הבנויה על בסיס תוכנת מדיה-ויקי, אשר מטרתה לאסוף מידע טכני על משחקי מחשב (כמו המיקום בו נמצאות השמירות של המשחק ופרמטרים לאתחול המשחק) על מנת לייעל את המשחקיות ולתקן בעיות במשחקים אלו. הצעות הייעול והתיקון מתפרשות על ספקטרום רחב, החל מהסרת סצנות מסוימות ועד שינויים המאפשרים תמיכה במסכים רחבים (ביחס גובה-רוחב שאינו 16:9, לדוגמה - 21:9) ועוד. הויקי נבנתה על ידי אנדרו טסיי ב-9 בפברואר 2012. נכון ליוני 2024, ישנם כ-38,000 משתמשים רשומים וכ-50,000 דפי תוכן בויקי. מאז השקתה, הויקי מוזכרת פעמים רבות באתרי חדשות על משחקי וידאו, כמו Kotaku‏, Destructoid‏ ו-Rock Paper Shotgun. הויקי זוכה למעלה מ-10,000 כניסות ייחודיות בכל יום.
היסטוריה

האתר נוסד על ידי אנדרו "אנדיטיזר" טסיי בפברואר 2012. טסיי ציין כי הוא קיבל השראה לייסד את האתר על בסיס חוויותיו האישיות במשחקי הווידאו LA Noire ו-Titan Quest. האתר היה נטוש וחסר דפי תוכן, עד אשר טסיי פנה למשתמשים באתר Reddit.
ב-11 באפריל 2012, טסיי ניסה להתחיל קמפיין מימון המונים באמצעות האתר Kickstarter, כאשר הוא הציב את מטרת המימון ל-60,000 דולר אמריקני. הקמפיין הסתיים בכישלון ב-12 במאי, כאשר נאספו רק 2,736 דולר. ב-19 בדצמבר, טסיי הרים את פרויקט מימון ההמונים מחדש, כאשר הגדיר את המטרה ל-500 ליש"ט. הקמפיין הסתיים בהצלחה רבה ב-20 בינואר 2013, כאשר נאספו יותר מ-2000 ליש"ט.
ב-24 בדצמבר 2012, הוקם הפורום של האתר בסיועו של המשתמש JRWR. מטרת הפורום היא שהמשתמשים ידונו על הערכים ועל שיפורים, תיקוני בעיות ודיווח על באגים במשחקי המחשב השונים. עד מרץ 2014, נכתבו 3,374 פוסטים בפורומים ונכון לנובמבר 2020, נכתבו 7,830 פוסטים.
ב-26 במרץ 2013, טסיי הכריז על פינה חדש בויקי בשם "The Port Report". הפינה, אשר מבוססת על פינת "Port Authority" באתר GameSpy מרכזת את כלל משחקי הווידאו שבוצעו בהם הסבה (פורט) מקונסולות משחקים למחשב האישי ומדרגת אותם על פי ביצועיהם הטכניים ולא על פי תוכנם ומשחקיותם. בדומה לויקי, הפינה מאפשרת לכל אחד לתרום ולכתוב ערכים.
ב-29 בנובמבר 2014, טסיי פתח בקמפיין מימון המונים באתר Patreon (אנ'), על מנת להמשיך ולתחזק את הויקי.
הערות שוליים

1 2  מייק פאהי, PCGamingWiki Wants to Solve the Biggest Problems with PC Gaming: Intimidation and Confusion, באתר Kotaku, ‏‏29 בפברואר 2012 (באנגלית)
↑  מיוחד:סטטיסטיקות, באתר PCGamingWiki (באנגלית)
↑  אלסדייר דונקן, Founder Andrew Tsai on the future of PCGamingWiki, באתר Destructoid, ‏‏29 באפריל 2013 (באנגלית)
↑  ג'ים רוסיגנול, The Sunday Papers, באתר Rock Paper Shotgun, ‏‏4 במרץ 2012
↑  אדם אמס, PCGamingWiki Interview With Andrew Tsai, באתר True PC Gaming, ‏‏26 במרץ 2012; אוחזר ב-3 ביוני 2013 (באנגלית)
↑  PCGamingWiki - an encyclopedia of PC game fixes by Andrew Tsai, באתר Kickstarter (באנגלית)
↑  PCGamingWiki - a new game fixes project by Andrew Tsai, באתר Kickstarter (באנגלית)
↑  אנדרו טסיי, New forums, באתר PCGamingWiki, ‏‏24 בדצמבר 2012; אוחזר ב-24 באפריל 2013 (באנגלית)
↑  אנדרו טסיי, The Port Report - new PCGamingWiki blog, באתר PCGamingWiki, ‏‏24 במרץ 2013; אוחזר ב-3 ביוני 2013 (באנגלית)
↑  אנדרו טסיי, Patreon and PCGamingWiki, באתר PCGamingWiki, ‏‏29 בנובמבר 2014 (באנגלית)
ג'יימס סילט

| --- | --- |

ג'יימס סילט דיוקן עצמי 1803
 לידה:  1764 נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 במאי 1840 (בגיל 76 בערך) נוריץ', הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  Rosary Cemetery, Norwich 
 מקום לימודים:  בית הספר נוריץ' 
 תחום יצירה:  טבע דומם, ציור 
 
ג'יימס סילט (באנגלית: James Sillett‏; 16 במאי 1764 – 6 במאי 1840) היה אמן טבע דומם אנגלי ואחד האמנים המגוונים ביותר בבית הספר לציירים בנוריץ'.