stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאם בראון
זמרת ליווי וזמרת אורחת

בנוסף לקריירת הסולו שלה, לבראון הייתה קריירה מצליחה כזמרת ליווי ושיתופי פעולה עם אמנים אחרים. היא עבדה עם להקת בארקלי ג'יימס הארווסט (Barclay James Harvest) בשנת 1984, דייוויד גילמור ("דייוויד גילמור בהופעה") והפינק פלויד, דיפ פרפל (בהופעה "In Concert with The London Symphony Orchestra"), ג'ון לורד, להקת הרוק "The Firm", גרי מור, ג'ורג' האריסון וניק קייב. היא הופיעה לעיתים קרובות כחברה בתזמורת הרית'ם אנד בלוז של ג'ולס הולנד, והשיגה בולטות נוספת עם הופעתה בשנת 2002 בקונצרט לזכרו של ג'ורג' האריסון "Concert for George", שהיה מחווה לג'ורג' האריסון ביום השנה הראשון למותו, שם ביצעה את השיר "Horse to the Water". שיר זה נכלל בסרט של הקונצרט ובהוצאת האלבום הדיגיטלי לשנת 2018, אך לא באלבום המקורי מ-2003. בשנת 2002, היא שימשה כזמרת רקע בארמון בקינגהאם בהופעה של יובל הזהב של אליזבת השנייה, "Party at the Palace". בשנת 2015, בראון החל ללמד שיעורי קול רקע באקדמיה למוזיקה עכשווית (ACM) בגילדפורד, סארי, בבית ספר למוזיקאי רוק ופופ.
חיים אישיים

לבראון יש שני ילדים, ילידי 1993 ו-1995, מבעלה לשעבר, המפיק והמוזיקאי רובין אוואנס. ב-16 ביוני 1991, אמה של בראון, ויקי בראון, מתה בגיל 50 כתוצאה מסרטן השד.
שמות האלבומים

לפי הסדר הכרונולוגי של הוצאות האלבומים, האותיות הראשונות של כל אחד משבעת האלבומים שלה, ואלבום ההופעות היחיד שלה, מאייתים למעשה את שמה:
Stop!
April Moon
(43) Minutes...
Box
ReBoot
Of the Moment
Wednesday the Something of April
Number 8
בראון אמרה שהיא לא הייתה מודעת לתבנית הזו, עד שהצביעו עליה לאחר יציאתו של האלבום ReBoot בשנת 2000. ברגע שהעניין הובא לידיעתה, היא נשבעה להמשיך במגמה, וביקשה מהמעריצים להגיש הצעות לכותרת האלבום הבא שמתחיל עם האות "O". האלבום "Of the Moment" יצא לאור בספטמבר 2007: הכותרת שלו הוצעה על ידי מעריץ דרך האתר של בראון.
דיסקוגרפיה

Stop! (1988)
April Moon (1990)
43 Minutes (שנת 1993)
Box (1997)
ReBoot (2000)
Of the Moment (2007)
Number 8 (2023)
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  https://web.archive.org/web/20090310085931/http://www.nme.com/artists/sam-brown
1 2 3 4 5 6 7  https://www.allmusic.com/artist/sam-brown-mn0000592098/biography
↑  Beyond the Notes - Jon Lord | Credits | AllMusic (באנגלית), נבדק ב-2023-09-26
↑  Pink Floyd news :: Brain Damage - Pink Floyd backing vocalist Sam Brown Q&A, www.brain-damage.co.uk
↑  MV, Sam Brown » People, Marshwood Vale Magazine, ‏2021-07-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  HOME - the fabulous ukulele club, web.archive.org, ‏2021-03-02
1 2  https://www.mnprmagazine.com/news/sam-brown-completes-s-a-m-b-r-o-w-series/
↑  Simon Redley, Sam Brown: Finding Her Voice Again..., Music Republic Magazine, ‏2022-12-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Sam Brown Biography, www.onecandle.co.uk
↑  The Dead Rock Stars Club 1990 - 1991, thedeadrockstarsclub.com
↑  Name Sam Brown's Next Album, www.onecandle.co.uk
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007407869105171  BIBSYS: 4081088  BnF: cb13927968b (data)  GND: 135519500  ISNI: 0000 0001 1462 3514  LCCN: n91085191  MusicBrainz: 8ec33fe2-4775-474c-a4a8-65dbbb98f87c  NKC: xx0001873  NLK: KAC201952967  SNAC: w6q84qt2  VIAF: 88076578   WorldCat (עם VIAF): 88076578
גאורגי קיוסאיבנוב

גאורגי איבנוב קְיוֹסֶאִיבָנוֹב (בבולגרית: Георги Иванов Кьосеиванов;‏ 19 בינואר 1884, פשטרה, רומליה המזרחית, האימפריה העות'מאנית – 27 ביולי 1960, ציריך, שווייץ) היה פוליטיקאי בולגרי, אשר כיהן כראש ממשלת בולגריה במחצית השנייה של שנות ה-30 של המאה ה-20. בספטמבר 1939 הורה קיוסאיבנוב לגרש 4,022 "נתינים זרים" מבולגריה, כולם יהודים.
ראשית הקריירה

ב-1905 סיים קיוסאיבנוב לימודי משפטים בפריז וב-1912 כיהן כציר ממלכת בולגריה ברומא. בין 1912 ל-1915 כיהן כשגריר באיסטנבול. קיוסאיבנוב נחשב איש אמונה של משפחת המלוכה הבולגרית בכלל והמלך בוריס השלישי, בפרט.
הוא המשיך לכהן כשגריר בשורת בירות אירופיות ובכלל זה ברן, ברלין, בוקרשט ובלגרד. משלהי 1934 ועד ראשית 1935 כיהן כראש לשכתו של המלך בוריס השלישי ובהמשך כיהן כשר החוץ בממשלתו של אנדריי טושב.
כהונת ראש הממשלה

לאחר הבחירות שנערכו בנובמבר 1935 הרכיב קיוסאיבנוב ממשלת קואליציה. ממשלתו של קיוסאיבנוב ביצעה טיהור בקצונת הצבא הבולגרי תוך סילוקם מהשירות של חשודים בתמיכה בליגה הצבאית. קיוסאיבנוב שינה את מגמת מדיניות החוץ של בולגריה, אשר בתקופת קימון גאורגייב נטתה לנורמליזציה של היחסים עם ברית המועצות ונקט במדיניות שדגלה בהתקרבות לאיטליה הפאשיסטית וגרמניה הנאצית. בראשית 1937, לאחר ביסוס שלטונו, נערכו בבולגריה בחירות לרשויות המקומיות ובראשית 1938 גם לפרלמנט, בהם זכתה מפלגתו השלטון ל-104 מתוך 160 צירים. בתחילת יולי 1939 יצא לביקור בברלין.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה הכריז קיוסאיבנוב בהנחיית המלך על נייטרליות הממלכה הבולגרית בסכסוך. הוא הכריז שאת הסכסוך של בולגריה עם שכניה היא תפתור בדרכי שלום, אולם סירב להצטרף לברית הבלקנית ללא שיובטח לבולגריה השבה של השטחים שנלקחו ממנה.
אחריתו

בפברואר 1940 התפטר קיוסאיבנוב והוחלף בבוגדאן פילוב שהיה בעל זיקה מדינית מובהקת לגרמניה הנאצית. הוא מונה למיופה הכוח הבולגרי בשווייץ. ב-9 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה הצבאית שנערכה בבולגריה ביקש קיוסאיבנוב וקיבל מקלט מדיני בשווייץ. הוא הלך לעולמו ב-1960 והוא בן 76 שנים.
קיוסאיבנוב והקהילה היהודית

תקופת כהונתו של קיוסאיבנוב לוותה בהתגברות האנטישמיות הממוסדת בבולגריה. ב-1935 הותר רשמית קיומם של ארגונים אנטישמיים. בדצמבר 1937, נשא שר הפנים קראסנובסקי נאום אנטי יהודי בפני האקדמיה המדעית בסופיה. בעקבות הנאום יזמו נציגי הקונסיסטוריה היהודית פגישה עם קראסנובסקי, במהלכה טען שדבריו הוצאו מהקשרם.
ב-16 בספטמבר פרסם מפקד המשטרה הבולגרית הקולונל אטאנאס פאנטב בהנחייתו של קיוסאיבנוב, צו המורה ל-4,022 נתינים זרים, כולם יהודים לעזוב את הממלכה. המשטרה בולגרית פעלה בקשיחות רבה באכיפת הצו, תוך הכאת היהודים ובזיזת רכושם. נתיני יוון וטורקיה נתקבלו חזרה במדינותיהן, אך מאות יהודים מחוסרי נתינות הובאו אל שטח ההפקר בגבולות יוון, טורקיה ובולגריה והושארו שם, כאשר הם מותקפים בידי משמרות הגבול. בגבור הלחץ הציבורי הועברו היהודים לווארנה ומשם עלו חלקם לארץ ישראל על גבי ספינות מעפילים.
ב-15 בינואר 1940 נפגשו ראשי הקונסיסטוריה היהודית של בולגריה עם קיוסאיבנוב לדיון בנושא התגברות האנטישמיות ורדיפות היהודים הממוסדות בממלכה. במהלך השיחות הועלה גם עניין הגירת הנתינים הזרים. הפגישה נמשכה שלוש וחצי שעות ולאחריה פרסם קיוסאיבנוב הצהרה בה מסר שהוא אוהד את הקהילה היהודית בבולגריה והוא יפעל להסדרת הנתינות הבולגרית לאזרחים היהודים שהוגדרו נתינים זרים.
קיוסאיבנוב נמנה עם מתנגדי גירוש יהודי "בולגריה הישנה" אל מחנות ההשמדה. ב-17 במרץ 1943, מספר ימים לאחר כישלון גירוש יהודי "בולגריה הישנה" למחנות ההשמדה, החתים דימיטר פשב סגן יושב ראש הפרלמנט הבולגרי 43 חברי פרלמנט מסיעת הרוב ובכללם ראשי הממשלה לשעבר אלכסנדר צאנקוב וגאורגי קיוסאיבנוב על מכתב, בו פנה לראש הממשלה בוגדאן פילוב. במכתבו ציין פשב, שאין לפעולות כנגד היהודים בגבולות "בולגריה הישנה" כל יסוד חוקי, גירושם יטיל על הממלכה אות קלון ויקשה על מדיניותה העתידית.
הערות שוליים

↑  אלברט רומנו, תקופת המשבר והפילוג בתנועה הציונית 1930-1940, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 589.
↑  בולגריה לא תצטרף לברית הבלקנית, הַבֹּקֶר, 30 בינואר 1940
↑  ראש ממשלת בולגריה לברלין, המשקיף, 5 ביולי 1939
↑  נפתור את היחסים עם שכנינו בדרכי שלום, הַבֹּקֶר, 24 בנובמבר 1939
↑  גם בולגריה דורשת, הצופה, 10 בדצמבר 1939
↑  התפטרה ממשלת קוסייוואנוב הבולגרית, הַבֹּקֶר, 16 בפברואר 1940
↑  אלברט רומנו, תקופת המשבר והפילוג 1930-1940, עמוד 567.
↑  אלברט רומנו, תקופת המשבר והפילוג 1930-1940, עמוד 605.
↑  ז'קלין סופרמן, החקיקה האנטי-יהודית בבולגאריה, 1940-1942, והתגובות עליה, פעמים, 27, תשמ"ו 1986, עמ' 143–168. חוברת שהוקדשה לנושא יהדות ספרד והמזרח בתקופת השואה, עמוד 147.
↑  אלברט רומנו, תקופת המשבר והפילוג 1930-1940, עמודים 591-592.
↑  חיים קשלס תקופת המשטר הפאשיסטי (1940-1944), בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 771-772.
↑  חיים קשלס, מאבקו של דימיטר פשב, בתוך: אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 856-858.
| ראשי ממשלת בולגריה |
| --- | --- | --- |
| נסיכות וממלכת בולגריה (1878-1946) | טודור בורמוב • קלמנט טרנובסקי • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • יוהאן קזימיר ארנרוט • אלכסנדר באטנברג • לאוניד סובולב • דראגן צאנקוב • פטקו קרבלוב • קלמנט טרנובסקי • פטקו קרבלוב • וסיל רדוסלאבוב • קונסטנטין סטואילוב • סטפן סטאמבולוב •  קונסטנטין סטואילוב • דימיטר גרקוב • טודור איבנצ'וב • ראצ'ו פטרוב • פטקו קרבלוב • סטויאן דאנב • ראצ'ו פטרוב • דימיטר פטקוב • דימיטר סטאנצ'וב • פטר גודב • אלכסנדר מלינוב • איוון גשוב • סטויאן דאנב • וסיל רדוסלאבוב • אלכסנדר מלינוב •  תאודור תאודורוב • אלכסנדר סטמבוליסקי • אלכסנדר צאנקוב • אנדריי ליאפצ'ב • אלכסנדר מלינוב • ניקולה מושאנוב • קימון גאורגייב • פנצ'ו זלאטב • אנדריי טושב • גאורגי קיוסאיבנוב • בוגדאן פילוב • דוברי בוז'ילוב • איוון בגריאנוב • קונסטנטין מוראבייב • קימון גאורגייב |          |
| הרפובליקה העממית הבולגרית | קימון גאורגייב • גאורגי דימיטרוב • וסיל קולארוב • וולקו צ'רבנקוב • אנטון יוגוב • טודור ז'יבקוב • סטאנקו טודורוב • גרישה פיליפוב • גאורגי אטנסוב • אנדריי לוקאנוב |          |
| בולגריה (מאז 1990) | אנדריי לוקאנוב • דימיטר פופוב • פיליפ דימיטרוב • ליובן ברוב • רנטה אינג'ובה • ז'אן וידנוב • סטפן סופיאנסקי • איוואן קוסטוב • סימאון סקסקובורגותסקי • סרגיי סטאנישב • בויקו בוריסוב • מארין רייקוב • פלמן אורשרסקי • גאורגי בליזנאשקי • בויקו בוריסוב • אוגניאן גרג'יקוב • בויקו בוריסוב • סטפן יאנב • קיריל פטקוב • גלב דונב • ניקולאי דנקוב • דימיטר גלבצ'ב |          |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אנדריי טושב | ראש ממשלת ממלכת בולגריה  21 בנובמבר 1935 - 15 בפברואר 1940 | הבא: בוגדאן פילוב |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קונסטנטין באטולוב | שר החוץ והדתות של ממלכת בולגריה  21 באפריל 1935 - 15 בפברואר 1940 | הבא: איוואן פופוב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16670078d (data)  GND: 1053684487  ISNI: 0000 0000 5899 8433  LCCN: n2009024109  SUDOC: 187237158  VIAF: 86258881   WorldCat (עם VIAF): 86258881
מנחם מנדל ברייאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 במרץ 1922 
 פטירה:  27 בינואר 2007 (בגיל 84) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מוסדות:  ישיבה יוניברסיטי 
 צאצאים:  נחום דב ברייאר 
 
מנחם מנדל ברייאר (תרפ"ב, 1922 – ח' בשבט ה'תשס"ז, ינואר 2007) היה חוקר רב־תחומי במדעי היהדות, פסיכולוג, סופר יידי ורב אמריקאי, שכיהן כפרופסור חבר לספרות מקראית ופסיכולוג יועץ באוניברסיטת ישיבה בניו יורק, והיה אביו של האדמו"ר מבויאן, רבי נחום דב ברייאר.
קורות חיים

נולד בסטרוסוב (אנ'), פולין (כיום באוקראינה) לרבי יוסף ברייאר. גדל בשטפנשט, רומניה בה כיהן אביו כרב העיר.
בהיותו ברומניה היה פעיל בארגוני סטודנטים ובאגודות ציוניות שונות, ופרסם מאמרים בעברית וביידיש בעיתונות היהודית, תחילה ב"אונזער צייט" (קישינב) ולאחר מכן גם ב"דרכנו" ו"הפועל המזרח", וכן כתב בעיתונים רומניים.
ב־1941 הוגלה למחנות הריכוז בטרנסניסטריה ודוברוג'ה, בהם שהה עד לשחרורם בידי הרוסים ב־1944. ב־1948 היגר לארצות הברית. בהיותו שם פרסם מאמרים בעיתונים: "צוקונפט", "דער טאָג", "דער מאָרגען זשורנאַל", "פאָרווערטס", "ניו יאָרקער וואָכענבלאט", "ליטעראטישע העפטן" ו"די גאָלדענע קייט", ועמד בראש קהילה מעורבת של חרדים ואורתודוקסים מודרניים.
ברייאר היה חוקר רב־תחומי ופסיכולוג. הוא למד באוניברסיטת יאשי, וב־1947 למד בסורבון בפריז, בה קיבל תואר שני. ב־1949 קיבל דוקטורט מאוניברסיטת ישיבה בניו יורק, בה כיהן כפרופסור חבר לספרות מקראית, פסיכולוג יועץ ומרצה במגוון תחומים.
אשתו הייתה בת האדמו"ר מבויאן רבי מרדכי שלמה פרידמן, וכשנפטר האדמו"ר בשנת ה'תשל"א-1971 ובניו לא ראו את עצמם כמתאימים למלא את מקומו, המתינו עד שנכדו, נחום דב, שהיה אז כבן 12 שנים בלבד, יגדל ויהיה ראוי למינויו כאדמו"ר. את רבי מנחם מנדל לא הכתירו כאדמו"ר, ד"ר יעקב מזור מספר כי הוא לא רצה לקבל עליו את המינוי.
ארבע עשרה שנים אחרי פטירתו של רבי מרדכי שלמה, התמנה בנו של הרב ברייאר רבי נחום דב, שנישא ועלה לירושלים לממשיך השושלת ואדמו"רות בויאן. אביו ואמו נשארו בניו יורק.
ברייאר ראה את עצמו כחסיד בויאן לכל דבר. הוא העלה את דברי חותנו על הכתב, והיה לו מעמד בכיר בחסידות כחתנו, ולאחר מכן אביו, של האדמו"ר.
בשנותיו האחרונות, התגורר ברייאר בירושלים. הוא נפטר בשנת ה'תשס"ז (2007) ונטמן בהר הזיתים. על שמו ישיבה לצעירים של חסידות בויאן בביתר עילית.
בניו

ישראל אברהם, בכיר בנאס"א
רבי נחום דב, האדמו"ר מבויאן
בתו אשת ד"ר בלאק
פרסומים > ספרים

מחקרים בתרגום יונתן בן עוזיאל לתורה: ספר בראשית, דיסטרציה, ניו יורק, תש"י
Psychedelic drugs and religious consciousness, ניו יורק: ישראל הצעיר, 1973, 33 עמ'
The Jewish woman in rabbinic literature, 2 כרכים, הובוקן: Ktav Pub. House (אנ'), 1986
ספר פירושי מהר"ל מפראג על תורה נביאים וכתובים, 3 כרכים, ירושלים: מישרים, תשנ"ב
The house of Rizhin: Chassidus and the Rizhiner dynasty, ברוקלין, נ.י.: מסורה, 2003
הערות שוליים

↑  אודותיו: הערך "רבי יוסף ברייאר (שטפנשט)", באתר המכלול.
1 2 3 4  לעקסיקאָן, עמ' 470–471.
1 2 3  יאיר אטינגר, דוקטור בראייר והאדמו"ר מבויאן, באתר הארץ, 5 בפברואר 2007
↑  Gesher 3,1 (1966), p. 56.
↑  ראו: הודעת התנחומין מטעם ישיבת אוניברסיטה, The New York Times‏, 30 בינואר 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259065105171  ISNI: 0000 0000 7985 4316  LCCN: n79121042  VIAF: 18507518   WorldCat (עם VIAF): 18507518
פטקו סטאינוב

ערך זה עוסק בשר חוץ בולגרי בשנות ה-40. אם התכוונתם למלחין בולגרי קלאסי מהמאה ה-20, ראו .
פרופסור פֶּטְקוֹ סְטוֹיָאנוֹב סְטָאיְנוֹב (בבולגרית: Петко Стоянов Стайнов;‏ 31 במאי 1890, קאזאנלק, נסיכות בולגריה – 24 ביולי 1972, סופיה, הרפובליקה העממית הבולגרית), היה משפטן ופוליטיקאי בולגרי חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כשר החוץ בין 1944 ל-1946. סטאינוב היה חבר האספה הלאומית הבולגרית מ-1923 ועד 1972. בתקופת מלחמת העולם השנייה היה סטאינוב מראשי המאבק נגד רדיפות היהודים בבולגריה.
ראשית חייו

ב-1908 סיים סטאינוב בית ספר תיכון בסטארה זאגורה. ב-1908 יצא ללימודי משפטים בגרנובל ובפריז וב-1911 עבר להתמחות בלייפציג. לאחר מלחמת הבלקן השנייה עבר לפריז ושם הוסמך כדוקטור לכלכלה ומדע המדינה. בראשית שנות ה-20 היה סטאינוב חבר בסגל הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת סופיה.
הקריירה הפוליטית

בין 1930 ל-1931 כיהן סטאינוב כשר הרכבות, הדואר והטלפון בממשלתו של אנדריי ליאפצ'ב. ב-1934 מונה לשגריר בולגריה בבלגיה ושנה מאוחר יותר בצרפת. במהלך מלחמת העולם השנייה הצטרף לחזית המולדת והיה ממתנגדי הברית עם גרמניה הנאצית. ב-9 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה הצבאית בממלכה, מונה לשר החוץ בממשלתו של קימון גאורגייב. סטאינוב השתתף בצוות המשא ומתן הבולגרי לקראת ועידת השלום בפריז (1947). הוא התנגד להשתלטות הקומוניסטית על המדינה ובמרץ 1946 התפטר מתפקידו.
אחריתו

בין 1947 ל-1963 כיהן סטאינוב כדקאן הפקולטה למשפטים באוניברסיטת סופיה וכחבר פרלמנט. בראשית שנות ה-50, תקופת כהונתו של וולקו צ'רבנקוב כראש הממשלה, נעצר סטאינוב מספר פעמים אך שוחרר ללא העמדה לדין. הוא הלך לעולמו ב-1972 והוא בן 82 שנים. ב-2024 הגישה עמותת "בית מורשת יהדות בולגריה ביפו", בשם ארגוני יוצאי בולגריה בישראל, בקשה ליד ושם להכרה בסטאינוב כחסיד אומות העולם.
סטאינוב והקהילה היהודית > ראשית המאבק באנטישמיות

סטאינוב התנגד לרדיפות היהודים בממלכת בולגריה ומחוצה לה. בגבור האנטישמיות הממוסדת בגרמניה הנאצית, החליטו ראשי הקונסיסטוריון של יהדות בולגריה להקים ועד פעולה ומחאה נגד רדיפות היהודים בגרמניה, בשיתוף אנשי ציבור ואקדמיה בולטים בבולגריה. סטאינוב הצטרף לוועד הפעולה, וביוני 1933 תוכנן לערוך הפגנת מחאה בסופיה. המשטרה הבולגרית אסרה על קיום ההפגנה בתואנה שתפגע ביחסי הממלכה עם גרמניה.
סטאינוב והקהילה היהודית > אירועי מלחמת העולם השנייה

ב-10 באוקטובר 1940 פרסם שר הפנים פטר גברובסקי הודעה לעיתונות בדבר הכוונה לחוקק את החוק להגנת האומה נגד המיעוט היהודי במדינה. סטאינוב הבטיח לראשי הקונסיסטוריון שיפעל נגד החלת החוק. ההצעה הובאה לאישור הפרלמנט וסטאינוב נמנה עם קומץ חברי הפרלמנט שהצביעו נגדו.
לאחר הצטרפות בולגריה להסכם התלת-צדדי בטקס שנערך בווינה, חזר בוגדאן פילוב לבולגריה והתקבל בהתלהבות רבה בפרלמנט, להוציא קולות מחאה רמים ומעטים שנשמעו מספסלי האופוזיציה והובלו על ידי סטאינוב וניקולה מושאנוב.
ב-25 ביוני 1942 אישר הפרלמנט הבולגרי חוק המתיר לממשלה הבולגרית לאחוז בכל האמצעים הנדרשים כדי לפתור את "הבעיה היהודית". סטאינוב נמנה עם מיעוט המתנגדים לחוק ובנאומו בפרלמנט ציין, כי החוק משרת אינטרסים זרים.
ב-17 במרץ 1943, לאחר שהניסיון לגרש את יהודי "בולגריה הישנה" למחנות ההשמדה כשל, החתים דימיטר פשב סגן יושב ראש הפרלמנט הבולגרי 43 חברי פרלמנט מסיעת הרוב ובכללם ראשי הממשלה לשעבר אלכסנדר צאנקוב וגאורגי קיוסאיבנוב, על מכתב שבו פנה לראש הממשלה בוגדאן פילוב. במכתבו ציין פשב, שאין לפעולות נגד היהודים בגבולות "בולגריה הישנה" כל יסוד חוקי, גירושם יטיל על הממלכה אות קלון ויקשה על מדיניותה העתידית. פשב לא פנה לראשי האופוזיציה בעניין כדי לא ליצור מראית עין של חתרנות וסטאינוב כתב לו שאם חתימתו על המכתב תועיל, הוא יצרף אותה. בעקבות המכתב הודח פשב מתפקידו במהלך ישיבת פרלמנט סוערת. במהלך הישיבה נאם סטאינוב תוך שהוא מוחה על גירוש יהודי תארקיה ומקדוניה ומברך על אומץ לבם של 43 חברי הפרלמנט שחתמו על מכתבו של פשב.
ב-24 במאי 1943 עם פרסומו של צו הגירוש ליהודי סופיה, נפגשו סטאינוב וניקולה מושאנוב עם ראש הממשלה בוגדאן פילוב ותבעו ממנו לבטל את הגירוש. פילוב סירב. מושאנוב וסטאינוב שלחו מכתב מחאה לארמון המלך, הוא לא זכה למענה והגירוש יצא לפועל.
סטאינוב והקהילה היהודית > לאחר שחרור בולגריה

ב-9 בספטמבר 1944 כבש הצבא האדום את סופיה ובמקביל התחוללה בבולגריה הפיכה שהונהגה על ידי חזית המולדת הבולגרית. קימון גאורגייב מונה לראש הממשלה וסטאינוב - לשר החוץ, וכל החוקים והתקנות שהגבילו את יהודי המדינה בוטלו. עם מינויו, מסר השר סטאינוב הודעה לעיתונות שבה נאמר, שהממשלה משיבה את כל זכויות היהודים, תעניק להם פיצויים, תפעיל מחדש את מערכת החינוך היהודית, תתיר ללמד גם בשפה העברית ותאפשר עלייה לארץ ישראל.
ב-25 בספטמבר הודיעה התנועה הציונית על חידוש פעולתה וכוונתה לכנס ועידה ציונית ראשונה לאחר תום המלחמה. הטיפול במיעוט היהודי הועבר ממשרד החוץ למשרד הפנים שנתון היה לשליטת המפלגה הקומוניסטית והיא פעלה להגבלת פעילות התנועה. ראשי הסוכנות היהודית נפגשו עם סטאינוב בעניין והוא הצהיר שהממשלה תעניק חופש פעילות מלא לתנועה הציונית ולא תערים מגבלות בפני העלייה לארץ ישראל. בדצמבר, אישר סטאינוב למשלחת בת 8 נציגים לצאת לכינוס הקונגרס היהודי העולמי בניו יורק.
בראשית 1945 החל לפעול בבולגריה בית המשפט המיוחד שהוקם לשפיטת מנגנון הממשל הקודם ומשתפי הפעולה עם גרמניה הנאצית. סטאינוב היה מבין העדים שהוזמנו והגיעו להעיד בפני בית המשפט.
הערות שוליים

↑  אלברט רומנו, תקופת המשבר והפילוג בתנועה הציונית 1930-1940, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמוד 591.
↑  חיים קשלס, החוק להגנת האומה, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 798-799.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, הוצאת הד ארצי, אור יהודה, 1999, עמוד 50.
↑  חיים קשלס, תקנות בית הנבחרים בשאלה היהודית, בתוך:אנציקלופדיה של גלויות-יהדות בולגריה, ירושלים, 1967, עמודים 813-814.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמוד 135.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמודים 139-140.
↑  מיכאל בר-זוהר, הרכבות יצאו ריקות, עמוד 174.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד'-מאחורי מסך הברזל, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמוד 49.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד'-מאחורי מסך הברזל, עמודים 29-30.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ד'-מאחורי מסך הברזל, עמוד 61.
↑  חיים קשלס, קורות יהודי בולגריה, כרך ג'-תקופת השואה, הוצאת דבר, תל אביב, 1969, עמודים 249-250.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קונסטנטין מוראבייב | שר החוץ של ממלכת בולגריה  9 בספטמבר 1944 - 31 במרץ 1946 | הבא: גאורגי קולישב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810702447905606  GND: 121850226  ISNI: 0000 0001 2023 2026  LCCN: n92117502  NARA: 76034938  NKC: jx20110521005  NTA: 138934789  SUDOC: 101519303  VIAF: 30403736   WorldCat (עם VIAF): 30403736 
מכתב התמיכה של סטאינוב לדימיטר פשב בהקשר מכתבו לבוגדאן פילוב. "פשב ידידי היקר. אם חתימתי כחבר אופוזיציה ומתנגד מובהק של החוק להגנת האומה לא תזיק לעוצמתו של מכתבך ואתה סבור שהיא תועיל, הנני מוכן להוסיף אותה" (בבולגרית).
אדריאן רביו

אדריאן רביו (בצרפתית: Adrien Rabiot; נולד ב-3 באפריל 1995 בסאן מוריס שבצרפת) הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר באולימפיק מרסיי ובנבחרת צרפת.
רביו בילה את רוב הקריירה שלו בפריז סן-ז'רמן. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-2012 וזכה במדיה בשמונה עשר תארים, בהם חמישה תארים מהליגה הצרפתית וטרבל מקומי בשנים 2015/2016 ו-2017/2018. בסך הכל הוא ערך 150 הופעות בשורות המועדון. בשנת 2019, חתם ראביו ביובנטוס בהעברה חופשית, וזכה בתואר הסרייה א' במהלך עונתו הראשונה במועדון ובקופה איטליה בעונתו השנייה.
ראביו ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצרפתית הבוגרת ב-2016, ובהמשך מכן ייצג אותה ביורו 2020 ומונדיאל 2022.
קריירת מועדונים > פריז סן-ז'רמן

רביו נולד בסאן מוריס, מפרוורי פריז שבצרפת. רביו שיחק במספר מחלקות נוער עד שעבר למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן ב-2010. ב-2 ביולי 2012 חתם רביו על החוזה המקצועני הראשון שלו, לשלוש שנים.
לקראת עונת 2012/2013 עלה רביו לקבוצה הבוגרת של פריז סן-ז'רמן על ידי המאמן קרלו אנצ'לוטי. ב-26 באוגוסט 2012 ערך רביו את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, כששיחק 61 דקות בתיקו 0-0 נגד ז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השלישי. ב-6 בנובמבר ערך רביו את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כששיחק 90 דקות בניצחון 0–4 על דינמו זאגרב במסגרת המחזור הרביעי בשלב הבתים לעונת 2012/2013. רביו ערך שש הופעות ליגה בעונת 2012/2013.
קריירת מועדונים > ההשאלה לטולוז

בינואר 2013 הושאל רביו לטולוז, גם היא מליגת העל הצרפתית, למשך חצי עונה. ב-10 בפברואר ערך רביו את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 82 דקות בהפסד 0–2 לסטאד רן במסגרת המחזור ה-24 בליגה. ב-9 במרץ הבקיע רביו את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה הראשונה של תוספת הזמן של המחצית הראשונה בניצחון 0–1 על ברסט במסגרת המחזור ה-28. רביו שיחק במועדון במשך חצי עונה, בה ערך 13 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
קריירת מועדונים > החזרה לפריז סן-ז'רמן

בתום עונת 2012/2013, בה זכתה פריז סן-ז'רמן באליפות צרפת, חזר רביו למועדון. בשתי העונות הבאות לקח רביו חלק פעיל בשתי אליפויות צרפת נוספות של הקבוצה, עם 46 הופעות ליגה בהן הבקיע שישה שערים.
ב-7 באוגוסט 2015 הורחק רביו לראשונה בקריירה שלו, לאחר שספג כרטיס צהוב שני בדקה ה-29 בניצחון 0–1 על ליל במסגרת מחזור הפתיחה של הליגה לעונת 2015/2016. ב-25 בנובמבר הבקיע רביו את שערו הראשון במסגרת אירופית, שער בדקה השלישית בניצחון 0–5 על מאלמה במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של ליגת האלופות לעונת 2015/2016. ב-13 במרץ 2016 הבקיע רביו את השער השלישי של פריז סן-ז'רמן בניצחון הליגה 0–9 על טרואה, שהבטיח לקבוצה אליפות רביעית ברציפות, כשנותרו שמונה מחזורים לסיום העונה.
מינואר 2019 ראביו לא נכלל בסגל של פריז סן-ז'רמן עד לתום העונה, בשל סירובו להאריך את חוזהו במועדון.
ב-1 ביולי 2019 ראביו עבר בהעברה חופשית ליובנטוס, שם שיחק עד ה-18 ביולי 2024, אז הסתיים לו החוזה במועדון.
ב-17 בספטמבר 2024 חתם ראביו באולימפיק מרסיי.
נכלל בסגל נבחרת צרפת בטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת צרפת לטורניר יורו 2024.
תארים

אליפות צרפת (5): 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2017/2018, 2018/2019
הגביע הצרפתי (5): 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2020/2021
גביע הליגה הצרפתית (4): 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018
גביע האלופות הצרפתי (4): 2015, 2016, 2017, 2018
תארים > יובנטוס

אליפות איטליה: 2019/2020
הסופר קאפ האיטלקי: 2020
הגביע האיטלקי: 2020/2021, 2023/2024
תארים > נבחרת צרפת

ליגת האומות: 2020/2021
הערות שוליים

↑  אדריאן ראביו חתם רשמית ביובנטוס, באתר ישראל היום, 1 ביולי 2019
↑  ליברפול או יונייטד? המרוץ על ראביו יצא לדרך, באתר ONE‏, 20 ביולי 2024
↑  Squad Announcement בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 9 בנובמבר 2022 (באנגלית)
↑  סגל הנבחרת בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת צרפת, 16 במאי 2024 (בצרפתית)
| נבחרת צרפת – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 פבאר •  3 קימפמבה •  4 וראן •  5 לאנגלה •  6 פוגבה •  7 גריזמן •  8 למאר •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 טוליסו • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 זומה • 16 מנדנדה • 17 סיסוקו • 18 דין • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 הרננדס • 22 בן ידר • 23 מניאן • 24 דובואה • 25 קונדה • 26 תוראם • מאמן: דשאן |  1 לוריס •  2 פבאר •  3 קימפמבה •  4 וראן •  5 לאנגלה •  6 פוגבה •  7 גריזמן •  8 למאר •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 טוליסו • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 זומה • 16 מנדנדה • 17 סיסוקו • 18 דין • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 הרננדס • 22 בן ידר • 23 מניאן • 24 דובואה • 25 קונדה • 26 תוראם • מאמן: דשאן | צרפת |
| נבחרת צרפת – מונדיאל 2022 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 לוריס •  2 פבאר •  3 דיסאסי •  4 וראן •  5 קונדה •  6 גנדוזי •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 פופאנה •  14 רביו • 15 ורטו • 16 מנדנדה • 17 סאליבה • 18 אופאמקאנו • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 ל. הרננדס • 22 ת. הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 קמבינגה • 26 תוראם • מאמן: דשאן |  1 לוריס •  2 פבאר •  3 דיסאסי •  4 וראן •  5 קונדה •  6 גנדוזי •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 פופאנה •  14 רביו • 15 ורטו • 16 מנדנדה • 17 סאליבה • 18 אופאמקאנו • 19 בנזמה • 20 קומאן • 21 ל. הרננדס • 22 ת. הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 קמבינגה • 26 תוראם • מאמן: דשאן | צרפת |
| נבחרת צרפת – יורו 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן |  1 סמבה •  2 פבאר •  3 קלאוס •  4 אופאמקאנו •  5 קונדה •  6 קמבינגה •  7 גריזמן •  8 צ'ואמני •  9 ז'ירו •  10 אמבפה •   11 דמבלה •  12 קולו מואני • 13 קאנטה •  14 רביו • 15 תוראם • 16 מניאן • 17 סאליבה • 18 זאיר-אמרי • 19 פופאנה • 20 קומאן • 21 מנדי • 22 הרננדס • 23 אראולה • 24 קונטה • 25 ברקולה • מאמן: דשאן | צרפת |