stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שיער (סרט)
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| ג'ון סבאג' | קלוד הופר בוקובסקי | נער חווה תמים שמגויס לצבא ומתחבר עם ברגר וחבריו ההיפים |
| טריט ויליאמס | ג'ורג' ברגר | ראש חבורת ההיפים אליה חובר קלוד. היפי, מאמין בכח שאלוהים יכול לתת למין האנושי לעשיית השלום והשכנת האחווה והשלווה בעולם. מאופיין כיפה תואר, בעל כריזמה וקסם אישי ואחד ממובילי העלילה הבולטים בסרט. |
| בוורלי ד'אנג'לו | שילה פרנקלין | בת-עשירים יפה, מושא אהבתו של קלוד |
| דוני דאקוס | ווף דאסהוד | אבי תינוקה של ג'יני |
| אנני גולדן | ג'יני ראיין | אם תינוקו של ווף |
| דורסי וויט | לאפייט "האד" ג'והנסון |  |
| שריל בארנס |  | ארוסתו של האד |
| מיילס צ'אפין | סטיב פרנקלין |  |
| רסאן קארי | לאפייט ג'וניור | בנו של האד |
| ריצ'רד ברייט | סמל פנטון |  |
| אנטוניה ריי |  | אמא של ברגר |
| ג'ורג' מיינוס |  | אבא של ברגר |
ביקורות ותגובות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד באופן כללי ולציון 82% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 62 ביקורות.
ביקורות ותגובות > מחוות, אזכורים ופרודיות

פרק סיום הסדרה של "שוטטות" הוא פרודיה על סיום הסרט.
בפרק "פרויקט המכשפה מבית הספר בבלי" של הסדרה "הפיג'מות" גרי רוצה שיהיה לו שיער ארוך ובזמן שמרח משחה לצמיחת שיער (שהג'ינגל למשחה הוא נעימת השיר "אקווריוס") נשמע שיר הנושא של הסרט ברקע התוכנית.
בסדרה דני הוליווד בעונה 2 הייתה מחווה סרט בצורת בית משפט.
בתוכנית המערכונים הקומדי סטור במסגרת מחרוזת שירי שנות ה-70 שרה החבורה את השיר ״תנו ללפלף יד״ שמבוסס על השיר Aquarius/Let the Sunshine In.
בתוכנית הבידור "זהו זה" היה פרק על מחזמר בשם "פיאות" בסגנון המחזמר שיער.
בסוף הסרט "בתול בן ארבעים" ישנה מחרוזת שירים מתוך שיער.
בפרסומת של במבה בכיכובו של יהודה לוי ישנה פרודיה לסצנת השולחן בסרט, ובעקבותיו נעשתה פרודיה ב"ערב אדיר" בכיכובם של שלום אסייג בתור התינוק של הבמבה וגדי רבינוביץ'.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | פרס גלובוס הזהב | הסרט הטוב ביותר - סרט מוזיקלי/קומדיה | מועמדות |
| 1980 | פרס גלובוס הזהב | טריט ויליאמס - השחקן הטוב ביותר בתפקיד בכורה | מועמדות |
פסקול

כל המילים נכתבו על ידי ג'יימס רדו וג'רום ראגני.
המוזיקה כולה הולחנה על ידי גאלט מק'דראמות.
פסקול > דיסק 1

| מספר השיר | שם השיר במקור | שם השיר (תרגום לעברית) | אורך השיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | Aquarius/Let the Sunshine In | אקווריוס (עידן מזל דלי) | 4:47 |
| 2 | Sodomy | מעשה סדום | 1:30 |
| 3 | Donna/Hashish | דונה/חשיש | 4:19 |
| 4 | Colored Spade | קוף שחור | 1:34 |
| 5 | Manchester | מנצ'סטר | 1:48 |
| 6 | Abie Baby/Fourscore | אייבי בייבי/ארבע עשרים | 2:43 |
| 7 | I'm Black/Ain't Got No | אני שחור/אין לי כלום | 2:24 |
| 8 | Air | אוויר | 1:27 |
| 9 | Party Music | מוזיקת מסיבה | 3:26 |
| 10 | My Conviction | אין בליבי ספק | 1:46 |
| 11 | I Got Life | יש לי חיים | 2:16 |
| 12 | Frank Mills | פרנק מילס | 2:39 |
| 13 | Hair | שיער | 2:43 |
| 14 | L.B.J. | אל.בי.ג'יי. | 1:09 |
| 15 | Electric Blues/Old Fashioned Melody | בלוז אלקטרוני/מלודיה בסגנון ישן | 3:50 |
| 16 | Hare Krishna | הרא קרישנה | 3:20 |
פסקול > דיסק 2

| מספר השיר | שם השיר במקור | שם השיר (תרגום לעברית) | אורך השיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ?Where Do I Go | אנא אפנה? | 2:50 |
| 2 | Black Boys | שחור זה גבר (בחורים שחורים) | 1:12 |
| 3 | White Boys | לבן זה גבר (בחורים לבנים) | 2:36 |
| 4 | Walking In Space (My Body) | הליכה בחלל | 6:12 |
| 5 | Easy To Be Hard | כמה קל ללעוג | 3:39 |
| 6 | Three-Five-Zero-Zero | שלוש-חמש-אפס-אפס | 2:36 |
| 7 | Good Morning Starshine | כוכב בן שחר (בוקר טוב, כוכב מנצנץ) | 2:24 |
| 8 | What A Piece Of Work Is Man | האדם יצור מופלא | 1:39 |
| 9 | Somebody To Love | מישהו לאהוב | 4:10 |
| 10 | Don't Put It Down | אל תניח את זה | 2:25 |
| 11 | The Flesh Failures/Let The Sunshine In | תנו לשמש יד | 6:06 |
הערות שוליים

↑  Horn, pp. 117–18
↑  Ruhlmann, William. "Hair (Original Soundtrack)". Allmusic.com,
↑  "שיער‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  זהו זה - שיער, באתר YouTube
↑  על פי דיווחים של צבא ארצות הברית, ככל הנראים מוגזמים/שקריים בכוונת תחילה, במהלך מלחמת וייטנאם נהרגו 3,500 חיילי וייטקונג מדי חודש
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16458857t (data)  GND: 4833709-2  VIAF: 215961760   WorldCat (עם VIAF): 215961760
שחרור מנהלי

שחרור מנהלי הוא שחרור מוקדם של אסיר מבית סוהר, שמתבצע בהתאם לתפוסת המקומות בבתי הסוהר.
עקרונות השחרור המינהלי הוסדרו ב-1993 בפקודת בתי הסוהר, במטרה להתמודד עם מצוקת מקומות הכליאה בבתי הסוהר. הפקודה קובעת כי השר לביטחון הפנים יקבע, באישור ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת את תקן הכליאה, הוא מספר המקומות שבהם ניתן לשכן אסירים בכלל בתי הסוהר. התקן נקבע בכל פעם לתקופה מרבית של שנה. ביום שבו מספר האסירים השפוטים הכולל מגיע לתקן הכליאה, ניתן להתחיל לשחרר אסירים שיתרת מאסרם קצרה יחסית, בהתאם לקבוע בפקודה. כך, למשל, ניתן לשחרר אסיר שנדון ל-18 עד 24 חודשי מאסר, אם יתרת מאסרו אינה עולה על חמישה שבועות, ואילו אסיר שנדון לתקופה שבין 90 ל-96 חודשי מאסר יכול להשתחרר בשחרור מנהלי אם יתרת מאסרו אינה עולה על 17 שבועות. אף שהפקודה מקנה לנציב בתי הסוהר שיקול דעת באשר לשחרור האסירים, בפועל משתחררים כל האסירים שניתן לשחרר לפי התקן הקבוע בפקודה.
לאורך השנים עלה תקן הכליאה, בהתאם לעלייה במספר האסירים. עם זאת, לקראת סוף העשור הראשון של המאה ה-21 השתנתה המגמה, מספר האסירים החל לרדת (בעיקר עקב ירידה במספר האסירים הביטחוניים), וכתוצאה מכך ירד גם תקן הכליאה. כשפקע תוקפו של תקן הכליאה ב-31 במאי 2011, החליט השר לביטחון הפנים שלא לקבוע תקן כליאה חדש, והשחרורים המנהליים נפסקו. לבסוף, לאחר לחץ של ועדת הפנים והגנת הסביבה, נקבע תקן כליאה חדש. עם שחרור האסירים הביטחוניים כחלק מעסקת שליט ירדה מצבת האסירים בבתי הסוהר באופן משמעותי, והשחרורים המנהליים נפסקו פעם נוספת. ב-29 בפברואר 2012 הורד תקן הכליאה בכ-800 מקומות.
מאז נקבע ההסדר נמתחה עליו ביקורת מכיוונים שונים. בין היתר, נטען כי מאחר שההסדר מבוסס על מספר מקומות ולא על קביעת מרחב מחיה מינימלי, הוא אינו מעודד את שיפור התנאים בבתי הסוהר. טענה נוספת היא כי השיקול הכלכלי מוביל לכך שאסירים משוחררים בטרם סיימו לרצות את עונשם, בעוד שהפתרון המתבקש היה אמור להיות בניית בתי סוהר נוספים. אחרים הלינו על כך שהתקן אינו מבחין בין סוגי אסירים, ומאפשר את שחרורם המוקדם של אסירים מסוכנים או שאינם מתאימים לשחרור מוקדם.
בשנת 2012 תוקנה פקודת בתי הסוהר, ונקבע בה כי השחרור המנהלי ימשיך לחול כסדרו על אסירים המרצים תקופת מאסר שאינה עולה על ארבע שנים, ואילו אסירים שמרצים תקופת מאסר ממושכת יותר יזכו לשחרור מנהלי רק אם ועדת השחרורים קבעה כי ישוחררו גם שחרור מוקדם ("ניכוי שליש").
בשנת 2022 נכנס לתוקפו תיקון 57 לפקודת בתי הסוהר במסגרתו חלו שינויים בנושא השחרור המנהלי : 
תקופת המאסר בגינה יהיה אסיר זכאי לשחרור מנהלי ללא ועדת שחרורים קוצרה לתקופת מאסר של 18-36 חודשים
משמע, תקופת מאסר בגינה יהיה אסיר זכאי לשחרור מנהלי ללא ועדת שחרורים קוצרה מ 4 שנים ל 3 שנים.
הערות שוליים

↑  בעבר הובא תקן הכליאה לאישור ועדת חוקה חוק ומשפט, אך ב-2008 תוקן החוק, והסמכות הועברה לוועדת הפנים והגנת הסביבה, מאחר שזו מפקחת על בתי הסוהר באופן שוטף בתי הסוהר
↑  בסוף 2008 עמד תקן הכליאה על 22,035 מקומות, והוא ירד בהדרגה ל-19,190, 18,280, 18,163, 17,700 וב-2012 נקבע על 16,873 מקומות
↑  פרוטוקול ועדת הפנים והגנת הסביבה של הכנסת מיום 2 באוגוסט 2011
↑  צו בתי הסוהר (שחרור מינהלי) (קביעת תקן כליאה), התשע"ב-2012, ק"ת 7096 מיום 29 בפברואר 2012
↑  ראו, למשל, פרוטוקולי ועדת הפנים והגנת הסביבה מה-19 באוקטובר 2009 ומה-23 בנובמבר 2009
רעב בכף ורדה

תקופות רעב בכף ורדה התחוללו פעמים רבות בתולדותיה, משנת 1580 ועד סוף שנות ה-40 של המאה ה-20. הרעב, שנבע מבצורת ויבולים חקלאיים דלים, גרם למותם של המונים, גם עקב מחלות שהתלוו לרעב.
רקע

האקלים בארכיפלג איי כף ורדה הוא צחיח למחצה, כאשר תקופות המשקעים המשמעותיות בו הן בחודשים אוגוסט וספטמבר בלבד. האיים המזרחיים – מאיו, סאל ובואה ויסטה (אנ') – הם הצחיחים ביותר, ואילו האיים הצפון-מזרחיים ואלו הנהנים מרוחות הסחר נהנים ממשקעים רבים יותר. החקלאות תלויה מאוד בגשמי הקיץ, וכאשר אלו מתמעטים, יבולים דלים הם שכיחים. מצב זה הוחמר עם השנים על ידי בחירה לא נכונה של סוגי גידולים, רעיית יתר, סחף קרקע ואי התייחסות מספקת לבצורת מצד השלטון הקולוניאלי הפורטוגזי באיים.
תקופות רעב בכף ורדה

אלו תקופות הרעב שתועדו:
1580–1583 – באיים סנטיאגו, מאיו ובראווה
1609–1611 – בסנטיאגו, בשילוב עם מגפת אבעבועות שחורות
1685–1690 – כ-4,000 מתו בסנטיאגו
1704–1712 – בסנטיאגו, מאיו, בואה ויסטה וסאל
1719–1723 – בסנטיאגו, סאו ניקולאו (אנ'), מאיו, סאל, בואה ויסטה ופוגו
1738–1740 – בסאו ניקולאו
1747–1750 – בכל האיים
1773–1775 – למעלה מ-20,000 מתים בכל האיים
1830–1733 – כ-30,000 מתים בכל האיים
1854–1856 – מות רבע מאוכלוסיית האיים
1863–1866 – 20,000 עד 30,000 מתים בכל האיים
מעריכים שבמאות ה-18 ו-19 נספו ברעב באיים למעלה מ-100,000 איש.
שתיים מתקופות הרעב הקשות ביותר התחוללו בשנים 1941–1943 ו-1947–1948, וגבו כ-45,000 קורבנות. קשה מכל נפגעו תושבי האיים סאו ניקולאו ופוגו, שבהם נספו 28% ו-31% מן האוכלוסייה, בהתאמה. אלפים מתושבי האיים היגרו מחמת הרעב, וחלקם קיבלו על עצמם עבודה במטעי הקקאו של המושבה הפורטוגזית בסאו טומה ופרינסיפה. בשנים 1900 עד 1970 יצאו 80,000 מושבי האיים ליעד זה. ממשלת המדינה החדשה של פורטוגל לא גילתה עניין רב במצבה של המושבה שלה לחופי אפריקה ולא נקטה בצעדים להגדלת הנגישות של תושביה למים או לאספקת סיוע במזון.
אזכורים בתרבות

השיר "Fome 47" ("הרעב של 47'") היה משיריה הידועים ביותר של המוזיקאית בת האיים קודה די דונה (אנ'). החלק השלישי והאחרון של הנובלה Chiquinho (אנ') מתמקד בבצורת בכף ורדה והאסון והמוות שהביאה בעקבותיה.
לקריאה נוספת

K. David Patterson, ‏Epidemics, Famines, and Population in the Cape Verde Islands, 1580-1900, ‏The International Journal of African Historical Studies, ‏כרך 21, מס' 2 (1988), עמ' 291–313.
שייח'

שייח' בדואי מתדמור בסוריה. הציור משנת 1875
שייח' (شيخ, תעתיק מדויק: שַיח') הוא תואר שניתן למנהיג בשבטים ערביים שהם בדואיים ופלאחיים. משמעות השם בערבית היא זקן, אף שהשייח' אינו בהכרח כזה.
הכינוי מתייחס לעיתים קרובות לאחד מזקני השבט, לאדם משכיל או לאיש דת (עולמא). אף על פי שהכינוי מתייחס בעיקר לגברים, קיימות בהיסטוריה מספר דוגמאות שבהן היו גם נשים שנשאו תואר זה. בקרב הסופים שייח' הוא כינויו של מנהיג המסדר (טריקה).
השייח' אחראי להתנהלותו הכללית של השבט, והוא הסמכות העליונה בנושאים כמו נישואין, סחר, נדידות, טיפול, משפט, טיפוח העדרים וכיוצא בזה.
כיום, בעיקר בחברה הבדואית, מעמד השייח' הולך ונכחד ואין לו השפעה כפי שהייתה בעבר בהיותו חורץ גורלות ומיישב סכסוכים.
תפקיד או מעמד השייח' עובר בדרך כלל לאדם בירושה, מאביו או סבו ועבודתו היא בהתנדבות מלאה.
אטימולוגיה ומשמעות

המילה בערבית נובעת משורש שלישוני הקשור לגיל ולזקנה: ش-ي-خ. מבחינה מילולית, פירוש המילה הוא אדם אצילי בעל עוצמה אדירה, והוא משמש אך ורק למשפחות המלוכה של המזרח התיכון. המונח מתאר את המנהיג המשמעותי, הבכור או האצילי, במיוחד באזור חצי האי ערב, שם הפך השייח' לתואר מסורתי של מנהיג שבטי בדואי במהלך המאות האחרונות. בשל ההשפעה התרבותית של הציוויליזציה הערבית, ובמיוחד בזכות התפשטות האסלאם, המילה נטבעה כמונח דתי או ככבוד כללי בחלקים רבים אחרים של העולם, ובמיוחד בתרבויות המוסלמיות באפריקה ובאסיה.[דרוש מקור]
בעוד שהמוסלמים משתמשים בתואר בהקשר דתי כדי לתאר אדם מלומד, בתור מילה ערבית כשלעצמה היא למעשה נפרדת מהדת.
שימוש לפי אזורים > לבנון

בהר הלבנון, בקרב המשפחות הפיאודליות הדרוזיות והנוצריות לתואר שייח' היה את אותה המשמעות כמו בחצי האי ערב, עד לפלישה העות'מאנית בשנת 1516, משום שהיא ייצגה שליט יליד אוטונומי או מנהיג שבטי אוטונומי (בלטינית: "Sui iuris", בזכות עצמו).
דוגמאות למשפחות עתיקות בעלות התואר "Sui iuris":
שבט אל-חמור ששלטה משנת 1211 בקורה ובזע'רתא עד שנת 1747.
משפחת אבו הרמוש ששלטה בנפת שוף עד "קרב עין דרה" בשנת 1711.
משפחת שייח'-מוסא ששלטה בביירות.
לאחר השתלטות האימפריה העות'מאנית והטמעת שיטת ה"אילטיזאם" (בערבית:التزام, מס חוות שהונהג בימי האימפריה במאה ה-15) התואר קושר עם "מעמד האצולה", בניגוד לקונוטציה המלכותית שהייתה לו, מאחר שהוענקה לו סמכות גבוהה יותר - על ידי אמיר במקרה זה.
משפחות אחרות, שכיום פונים אליהן או מוכרות בתואר "שייח'ים", לא היו בדרך כלל שליטי המחוזות, אלא היו פקידים בכירים בשירותו של האמיר באותה העת.
שימוש לפי אזורים > חצי האי ערב

בחצי האי ערב, התואר שימש את משפחת המלוכה, כגון מלכים, נסיכים ונסיכות. לדוגמה, כך התייחסו במערב למנהיגי שושלת א-סבאח שבכווית, וכן ליתר מדינות המפרץ. המונח משמש כמעט כל זכר ונקבה (שייח'ה) החברים בבתי המלוכה במפרץ הפרסי.
שימוש לפי אזורים > המגרב

במגרב, בתקופת שושלת אל-מוואחידון, הח'ליף נבחר גם הוא על ידי מועצת השייח'ים. הם ייצגו את כל השבטים השונים באזור תחת שליטתם, כולל ערבים, בדואים, אנדלוסים וברברים. בנוסף, הם היו האחראים לגיוס קרוביהם במקרה של מלחמה.
שימוש לפי אזורים > אפריקה > קרן אפריקה

באזורים המוסלמיים של קרן אפריקה, שייח' משמש לעיתים קרובות כתואר אצילי.
בחברה הסומלית, התואר שמור ככבוד למנהיגים ואנשי דת מוסלמים בכירים. להלן מספר שייח'ים שזכו לתואר:
עבד א-רחמאן בן אסמאעיל אל-ג'אברטי, מנהיג מוסלמי קדום בצפון סומליה.
עבד עומר א-רידה, הפטרון הקדוש של הרר.
עבד א-רחמאן אל-ג'אברטי, שיח' בקהיר, אשר תיעד את פלישת נפוליאון למצרים.
עבד א-רחמאן בן אחמד א-זאילאי, מלומד אשר מילא תפקיד מכריע בהפצת תנועת הקאדריה בסומליה ובמזרח אפריקה.
"השיח' סופי" (עבד א-רחמאן בן עבדאללה א-שאשי), מלומד מהמאה ה-19, משורר, רפורמיסט ואסטרולוג.
עבדאללה אל-קוטבי, תאולוג ופילוסוף הידוע בעיקר בחמשת האלמנטים שלו, "האוסף המבורך".
מוחמד א-סומלי, מורה במסגד אל-חראם במכה שהשפיע על רבים מחכמי האסלאם הבולטים כיום.
שימוש לפי אזורים > אפריקה > מערב אפריקה

במערב אפריקה, התואר משמש כשם משותף לחוקרים ולמנהיגים מוסלמים. בקרב הקהילות המוסלמיות בסנגל, ניז'ר וגמביה, המונח מבוטא בדרך כלל כ"צ'ייח'" (Cheikh).
ראו גם

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  אימאם  ביי |  וזיר  נסיך |  סולטאן  פאשא |  שאה  אמיר |  סייד |  |  |  |
הערות שוליים

↑  Djibril Tamsir Niane, Africa from the Twelfth to the Sixteenth Century, . International Scientific Committee for the Drafting of a General History of Africa, 1984
| מנהיגים ותארים באסלאם |
| --- | --- | --- |
| תארים | ח'ליפה • אימאם • מולא • חוג'ת אל-אסלאם • אייתוללה • מרג'ע תקליד • סייד • שריף • ולי • אמיר • שייח' • עלאמה |  |
| תפקידים | מואזין • קאדי • מופתי • מוחתסב • סולטאן |  |
| משפט | שריעה • פיקה • אג'תהאד |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15056723x (data)  GND: 4474309-9 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אסלאם. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שחרור גמדי גינה

צילום פרטי של גמד גינה "משוחרר" מול מגדל הביג בן בלונדון. מחווה לסרט הצרפתי "אמלי", בו גמד גינה "משוחרר" (גנוב) נלקח למקומות אטרקטיבים ברחבי העולם ומצולם בהם.
שחרור גמדי גינה היא תופעה בה נגנבים פסלי גמדים המצויים בגינות בתים (לצורך קישוט) ו"משוחררים" במקומות שונים (בעיקר בטבע). התופעה זכתה לכיסוי תקשורתי במקומות שונים בעולם.
שחרור גמדי גינה מגינתו של אדם זר היא עבירה פלילית של גנבה. עם זאת, עם התגברות הפופולריות של גמדי הגינה, הם הפכו ליעד של מתיחות ומעשי קונדס. העושים את המעשים רואים זאת כמעשי קונדס, ומביעים בכך מחאה על כך שהגמדים משועבדים לבני האדם ואינם חופשיים, ברוב המקרים הגמדים מועברים לחורשות, חופי-ים וסביב למדורות, שם הם כביכול חופשיים.
יש הטוענים כי, מעבר למעשי הקונדס, קיימת בפעילויות "שחרור גמדי הגינה" אידאולוגיה של התנגדות לצרכנות יתר, בה אנשים קונים דברים שאינם צריכים, מקשטים את גינותיהם באובייקטים שלכאורה אינם מקשטים באמת, ולכאורה פוגעים בכך בסביבה ובחשיבה הסביבתית.
ארגונים

במרוצת הזמן ולקראת סוף המאה העשרים החלו להיווצר ארגוני שחרור גמדים. הארגונים המוכרים ביותר הם:
le Front pour la Libération des Nains de Jardin - FLNJ החזית לשחרור גמדי גינה - (צרפת) נחשב בעיני רבים לארגון הראשון בתחום.
Movimento Autonomo per la Liberazione delle Anime da Giardino -MALAG (איטליה) תומכת בהקמת מקלט עולמי לגמדים באיטליה.
FreeTheGnomes - (ארצות הברית) פחות ידוע, אינו תומך בגנבה של גמדים ושחרורם, הארגון מציע לשלוח מכתבי תוכחה לבעלי ומשעבדי גמדים.
בתרבות

בסרט הצרפתי "אמלי" משנת 2001, מחליטה הגיבורה הראשית לנסות לעזור לאביה לגלות שכדאי לו לצאת לטייל בעולם ולכן היא גונבת את גמד הגינה של אביה מגינתו ונותנת אותו לחברתה הדיילת אשר לוקחת את הפסל למקומות אטרקטיביים רבים ברחבי העולם ומצלמת אותו במיקומים מוכרים.
באחד מפרקי הסדרה אבודים, הרלי וחברו משחררים את כל גמדי הגינה של השכונה בכיכר העיר, אחרי שהרלי זוכה בלוטו.
דוגמה לגמד גינה
תאופיק פאשא

תאופיק פאשא (בערבית: محمد توفيق باشا; תעתיק מדויק: מחמד תופיק באשא; 15 בנובמבר 1852 - 7 בינואר 1892) היה ח'דיו מצרי.
ראו גם

ליקוי החמה של ה-17 במאי 1882
שלום קאליאס

שלום קאליאס (ביוונית: Η Ειρήνη του Καλλία) הוא חוזה שלום שנחתם בין פרס לאתונה ב-449–448 לפני הספירה, לאחר מותו של קימון שדגל במלחמה.
סעיפי ההסכם שנקרא על שם ראש המשלחת האתונאי לפרס הם:
ויתורי הפרסים: הפוליס היווניות של אסיה הקטנה תשוחררנה מעול השלטון הפרסי, אסור למושלים הפרסים להתקרב לחופים של הפולייס באסיה הקטנה, ונאסר על אוניות הפרסים להפליג באזור;
ויתורי אתונה: לא לשלוח את צבאה לשטח שבשליטת מלך פרס, והוצאת כוחותיה מקפריסין.
כבר במאה הרביעית לפני הספירה היו מי שפקפקו בעצם קיומו של הסכם זה וטענו כי מדובר בשקר היסטורי. בפועל הצי הפרסי לא נכנס לים האגאי. בשנים מאוחרות יותר האתונאים הציגו את שלום קליאס כניצחון גדול, ותרומה משמעותית של אתונה לטובת הכלל. אחריה תקופה משמעותית של שלום בין היוונים לבין הפרסים, אך היא התפרקה בסוף המאה, וסביבות 400 לפני הספירה הספרטנים היו מעורבים במלחמה נגד הפרסים באסיה הקטנה (המלחמה הפרסית-ספרטנית).
הערות שוליים

↑  Peace of Callias, 448 BC, historyofwar.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb11974584h (data)  LCCN: n82218221  VIAF: 177007651   WorldCat (עם VIAF): 177007651 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאופניס גקאס

תאופניס גקאס (ביוונית: Θεοφάνης Γκέκας; נולד ב-23 במאי 1980) הוא כדורגלן עבר יווני ששיחק בעמדת החלוץ במספר קבוצות בליגה היוונית, הליגה הגרמנית והליגה הטורקית. שיחק 78 פעמים במדי הנבחרת הלאומית של יוון בהם הבקיע 24 שערים.
קריירת מועדונים

גקאס התחיל את הקריירה המקצועית שלו בלאריסה, ששיחקה אז בליגה השנייה ביוון. בקיץ 2001, עבר לקליתאה. בינואר 2005 חתם בפנאתינאיקוס, כבר בעונתו הראשונה הוא הפך למלך השערים של הקבוצה עם 18 שערים.
באביב 2006 בוכום הגרמנית הביעה עניין בשחקן, אבל פנאתינייקוס דרשה 2 מיליון אירו תמורתו ובוכום ירדה מהפרק. בקיץ של אותה שנה פנאתינייקוס החתימה את דימיטריס סלפינגידיס מפאוק סלוניקי, והעסקה כללה סעיף בו גקאס יעשה את הדרך ההפוכה לפאוק. גקאס סירב לעבור לפאוק, והושאל לבוכום תמורת 300 אלף אירו אם אופציה לרכוש את כרטיס השחקן שלו בסיום העונה תמורת 700 אלף אירו נוספים במידה ובוכום תישאר בבונדסליגה בסיום העונה. בבוכום הפך גקאס לשחקן המרכזי בקבוצה וסיים עם הקבוצה במקום ה-7 ועם 20 שערים סיים כמלך השערים של הבונדסליגה.
באפריל 2007, חתם בבאייר לברקוזן. עסקת ההעברה כללה מספר סעיפים:לברקוזן תשלם 700,000 אירו לפנאתינייקוס. במידה ובוכום תירד ליגה בסיום העונה לברקוזן תשלם עליו 1.5 מיליון אירו, ואם היא תישאר בוכום תקבל 4 מיליון אירו מלברקוזן. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו משחק ידידות בו ניצחה לברקוזן 1-15, גקאס הבקיע 7 שערים מתוכם. למרות שסיים את העונה כמלך השערים של הקבוצה, הוא מיעט לשחק ועלה בעיקר כמחליף.
ב-2 בפברואר 2009 הושאל לפורטסמות' עד לסיום העונה. אחרי שהמנהל המקצועי אשר רצה הביא את גקאס למועדון פוטר, גקאס לא קיבל הרבה הזדמנויות וחזר ללברקוזן בסיום העונה. כשחזר ללברקוזן מיעט לשחק בגלל שהמאמן העדיף את ארן דרדיוק, פטריק הלמס ושטפן קיסלינג שתפסו מקום בהרכב.
ב-17 בדצמבר 2009, הושאל להרטה ברלין עד לסיום העונה. ב-16 בינואר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו, בסיום המשחק ניצחה הרטה 0-3. ב-21 במרץ 2010 הבקיע שלושער בניצחון 1-5 נגד וולפסבורג. בסיום העונה ירד עם המועדון לבונדסליגה השנייה.
ב-19 במאי 2010 חתם ל-3 שנים באיינטרכט פרנקפורט. הוא כבש 16 שערים ב-34 הופעות, אך ירד עם הקבוצה לליגה השנייה בסיום העונה.
ב-7 בינואר 2012, חתם בסאמסונספור הטורקית עד לסיום העונה.
באוגוסט 2012 חתם בלבאנטה הספרדית לשנתיים, אך ב-27 בנובמבר שוחרר מהמועדון.
ב-25 בינואר 2013 חתם באקהאיסר בלדייספור עד לסיום העונה. ב-1 בפברואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו נגד קייסריספור, ועזר לקבוצתו להישאר בליגה הראשונה.
ב-5 בספטמבר 2013 חתם לשנתיים בקוניאספור לשנה אחת. לאחר מכן שיחק במספר מועדונים בטורקיה וגם בסיון השווייצרית.
בחורף 2017 חתם גקאס בסיוואספור הטורקית.
קריירה בינלאומית

גקאס ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בשנת 2005, הוא זומן לסגל הנבחרת לקראת גביע הקונפדרציות 2005. הוא היה שותף פעיל בהעפלה של הנבחרת ליורו 2008 ואף זומן לסגל הנבחרת לקראת האליפות. גקאס הפך למלך השערים של מוקדמות מונדיאל 2010 באירופה עם 10 שערים. ב-9 בספטמבר 2010 החליט לפרוש מהנבחרת, אך שנה לאחר מכן חזר בו מהחלטתו לפרוש.
עם 24 שערים בנבחרת, גקאס נמצא במקום החמישי ברשימת מלכי השערים של הנבחרת בכל הזמנים.
שחרור בעלי-החיים (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  פיטר סינגר
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספר עיון
 נושא:  זכויות בעלי חיים 
 הוצאה
 הוצאה:  הרפר קולינס 
 תאריך הוצאה:  1975
 מספר עמודים:  336
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אור עם
 תאריך:  1998
 תרגום:  שמואל דורנר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001799762
 
שחרור בעלי־החיים הוא ספר עיון מאת הפילוסוף האוסטרלי פיטר סינגר, העוסק בזכויות בעלי חיים. הספר, שהתפרסם לראשונה ב-1975 ותורגם לעברית ב-1998 מהווה את אחד הפרסומים המשפיעים ביותר בנוגע למעמדן המוסרי של חיות.
אף על פי שסינגר הוא לא האדם הראשון שהתבטא בדבר מעמדם המוסרי של בעלי-חיים (סינגר עצמו אמר שהוא שמע על הרעיון מחבר שלו, ולא הגיע אליו בעצמו), הספר נחשב במידה רבה, בעיקר בתוך התנועה לזכויות בעלי-חיים, כמייסד הרעיון התפיסתי של זכויות בעלי חיים בצורתו המודרנית.
בספר טוען סינגר, בהתאם למסורת התועלתנית, שלא ניתן להצדיק פגיעה בזולת למען קידום האינטרס שלנו, כאשר הפגיעה היא קשה יותר מאשר האינטרס שאותו אנו באים לקדם. ואף על פי כן, בתרבות שלנו מקובל להצדיק פגיעה בבעלי חיים - גם כשמדובר בפגיעה קשה ביותר - לקידום כל אינטרס אנושי שהוא - גם כשמדובר באינטרס זניח ביותר. את הסיבה לכך תולה סינגר בסוגנות (speciesism) - מונח שנטבע על ידי פעיל זכויות בעלי-החיים ריצ'רד ריידר ופירושו אפליה על רקע מין ביולוגי. סינגר מותח ביקורת חריפה על הסוגנות, ומשווה אותה לגזענות וסקסיזם באומרו כי אפליה על בסיס שוני ביולוגי, אינה שונה מאפליה על בסיס צבע עור או מגדר, מפני שגם אלו וגם אלו אינן תכונות רלוונטיות להתחשבות מוסרית. לפי סינגר, התחשבות במישהו נובעת מיכולתו לחוש סבל, בכך בני אדם ובעלי-חיים אחרים שווים, ולכן ראויים להתחשבות דומה. סינגר מבקש להבהיר כי הוא אינו טוען שבעלי-חיים ראויים לזכויות זהות לשל בני אדם (לדוגמה, זכות בחירה), אלא כי הם ראויים ליחס שווה, על-פי הצרכים הספציפיים של כל אחד מהם.
בנוסף לפילוסופיה, מקדיש סינגר שני פרקים לפגיעה ממוסדת בבעלי-חיים על ידי בני אדם. פגיעה ממוסדת היא תופעה שנתמכת, ואף ממומנת על ידי החברה המערבית, וזאת בניגוד לפגיעה הנגרמת על ידי אנשים פרטיים בודדים ולא מקובלת בחברה המערבית כיום (למשל, התעללות בכלב). פרק אחד מתמקד במשקים מתועשים (בהם בני אדם "מייצרים" בעלי-חיים כמזון) ופרק שני בניסויים בבעלי חיים. סינגר מסביר שהחליט להתמקד בשני הנושאים הללו כי בהם בעלי-חיים נפגעים בצורה הכי קשה ובכמות הכי גדולה, ולא כי הן הפגיעות היחידות. הפתרון המיידי שסינגר מציע, בדומה להוגה טום ריגן, הוא מעבר לתזונה צמחית אשר לא כוללת מוצרים מן החי, שלפי סינגר כרוכים בגרימת סבל קשה לחיות, וכן הפסקת כל הניסויים בבעלי חיים.
ראו גם

כל יום הוא טרבלינקה - ספר עיון הטוען כי היחס לבעלי החיים בידי בני האדם שימש כהשראה, כמודל וכהצדקה למעשי אלימות או זוועה שבוצעו כנגד בני אדם.
דיאטת השלום העולמי - ספר עיון העוסק בקשר בין תזונת הפרט להלכות חייו והסביבה.
לקריאה נוספת

פיטר סינגר, מוסר הלכה למעשה, ירושלים: מאגנס, 2009.
קפבלנקה - מרשל תחרות ניו-יורק ב-1909

במהלך חודש מרץ 1909, לאחר שכוחו השחמטאי של חוסה ראול קפבלנקה היה ברור, נעשו הסידורים המתאימים לארגון דו-קרב בין פרנק מרשל  לבין קפבלנקה. לא היה קושי לארגן את ההתמודדות, בעיקר משום שמרשל לא הטיל ספק בניצחון קל על הצעיר מקובה.
השחקנים

חוסה ראול קפבלנקה, יליד קובה (1888) היה כוכב עולה בעולם השחמט הבינלאומי. פרנק ג'יימס מרשל (10 באוגוסט 1877 - 9 בנובמבר 1944), שחמטאי אמריקני, אחד מחמשת רבי האמנים המקוריים ומתמודד על אליפות העולם בשחמט (מול עמנואל לסקר ב-1907); אלוף ארצות הברית במשחק המלכים בשנים 1936-1909. תוצאת ההתמודדות, 8 ניצחונות לקפבלנקה לעומת הפסד בודד ו-14 תוצאות תיקו, הכו את העולם השחמטאי בהפתעה מוחלטת. לקפבלנקה זו הייתה התמודדות ראשונה עם אמן שחמט מהמובילים בעולם, ועל פי עדותו שלו עצמו עד לדו-קרב זה לא עיין בספרי שחמט לנושא הפתיחות. לדבריו, לו היה מרשל בוחר בפתיחות קלסיות, כמו פתיחה וינאית או גמביט דני, התוצאה הייתה עשויה להיות שונה. הפתיחה היחידה עליה קפבלנקה קרא ניתוח הייתה הפתיחה הספרדית; הניתוח נכתב על ידי עמנואל לסקר. גם מניתוח זה לא התרשם קפבלנקה וקבע כי הניתוח שגוי, שכן לא הביא בחשבון את התגובות החזקות ביותר של השחור.
הניצחון בדו-קרב מיקם את קפבלנקה בשורה הראשונה של טובי האמנים, ועם זאת בלטה חולשתו היחסית בשלב הפתיחה, הבנתו העמדתית הטובה אבל מעבר לכל בלט חוזקו הגדול בשלב הסיום של המשחק. גם כושרו ההגנתי בלט, שכן מרשל הסתער על עמדות קפבלנקה במשחקים רבים, אך נהדף פעם אחר פעם.