stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כף קוקברן (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בלשון יבשה בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  64°01′00″S 62°18′00″W﻿ / ﻿64.0167°S 62.3°W﻿ / -64.0167; -62.3
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף קוקברן(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף קוקברן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף קוקברן(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף קוקברן
 
כף קוקבורן (באנגלית: Cape Cockburn) היא לשון יבשה בקצה הצפוני-מזרחי של חצי האי פסטר באי בראבנט, בארכיפלג פאלמר שבאנטארקטיקה.
היסטוריה > גילוי לשון היבשה

לשון היבשה מופיעה במפה המבוססת על סקר משלחת בריטית שנערכה בין השנים 1828–1831 בפיקודו של הנרי פוסטר (ככל הנראה המיפוי בוצע בשנת 1829.
הלשון נחקרה ומופתה על ידי המשלחת הצרפתית השלישית לאנטארקטיקה, אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1903–1905 בפיקודו של ז'אן-בפטיסט שארקו.
הפסגה צולמה על ידי משלחת הסקר האווירי של שטחי חסות איי פוקלנד בשנים 1957–1956, ומופה בעקבות תצלומים אלה על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
היסטוריה > מקור השם

פוסטר נתן ללשון היבשה את שמה.
פוסטר קרא ללשון היבשה על שמו של ג'ורג' קוקברן, קצין בצי המלכותי הבריטי ואדמירל הצי בשנת 1851.
לקריאה נוספת

• United States. Defense Mapping Agency. Hydrographic Center, , P 338
• Defense Mapping Agency 1992, , P 277
• , Measure 10 (2015)
הערות שוליים

↑  גאזת השמות האנטאקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5  מידע היסטורי על גילוי הכף
| איים בארכיפלג פאלמר |
| --- | --- | --- |
| איים | אבוט • אולין • אומגה • אטא • אלפא • אלקה • אונוור • אפסילון • בראבנט • בוב • גאנד • גלארוס • דייוויס • דינק • דלתא • דרים • הארי • וינצקה • טאוור • למדא • לייז' • לקוואנט • פמפה |  |
| קבוצות איים | איי אומיקרון • איי טטראד • איי כריסטיאניה • איי מלכיור • איי סיגמא • איי פאי • איי פסי |  |
| איונים | סלע גריינדר |  |
כיכר קומסומולסקאיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קומסומול
 מיקום
 מדינה:  רוסיה
 עיר:  מוסקבה
 רובע:  קראסנוסלסקי
 קואורדינטות:  55°46′30″N 37°39′15″E﻿ / ﻿55.775°N 37.65416667°E﻿ / 55.775; 37.65416667
 he
 
כיכר קומסומולסקאיה (ברוסית: Комсомольская площадь) היא כיכר במוסקבה שבה נמצאות שלוש תחנות רכבת: לנינגרדסקי, ירוסלבסקי, וקזנסקי.
הכיכר נקראת באופן לא רשמי "כיכר שלוש התחנות", והיא אחת הכיכרות העמוסות ביותר במוסקבה.
היסטוריה

במאה ה-17 שם הכיכר המקורי היה קלנצ'בסקאיה, כשהייתה לצד ארמון הצאר  אלכסיי מיכאילוביץ' עם מגדל העץ קלנצ'ה (каланчой, מגדל שמירה ברוסית).
בשנות הארבעים של המאה התשע-עשרה נסלל קו הרכבת ממוסקבה לסנקט פטרבורג, ושדה קלנצ'יובסקוי נבחר למיקום של תחנת הרכבת ניקולאיבסקי (לנינגרדסקי) שנבנתה מ-1844 עד 1851 כמיזם מועדף של ניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. בשנת 1862 הוקם לידה מסוף הרכבת ירוסלבסקי, מסוף הרכבת הטרנס-סיבירית. אחרי שנתיים נחנך מסוף הרכבת קזנסקי בצד הנגדי של השדה. עד 1909 חצתה את הכיכר מסילת הרכבת לתחנת קורסקי (אנ'). לאחר מכן הורם תוואי המסילה מעל פני הכיכר, על מנת לאפשר את התנועה ברחוב.
בתקופה הסובייטית נבנו ארבעה מבנים גדולים נוספים בכיכר. בשנים 1925–1926 תכנן אלכסיי שצ'וסב בניין קונסטרוקטיביסטי שהיה המועדון המרכזי של פועלי הרכבת. ב-1933 שונה שם הכיכר לקומסומולסקאיה, לכבוד חברי הקומסומול, בנאֵי הרכבת התחתית. תחת הכיכר בוצע השלב הראשון של סלילת הקו הראשון של הרכבת התחתית של מוסקבה, כמתנה ליום השנה ה-15 של הקומסומול. בתחילת שנות החמישים הושלמו גורד שחקים סטליניסטי של מלון הילטון מוסקבה לנינגרדסקאיה, וכניסה נאו-קלאסית לתחנת המטרו קומסומולסקאיה (אנ'). התוספת האחרונה הייתה חנות הכלבו מוסקובסקי בצד המזרחי של הכיכר ב-1983.
בשנת 2003, לפי צו ממשרד התחבורה, הוקם בכיכר פסל ברונזה של פאבל מלניקוב (אנ') (1804–1880), שר התחבורה הרוסי שפיקח על הקמת קו הרכבת הראשון ברוסיה.
גם במאה ה-21, מקבלת הכיכר את רוב הנוסעים המגיעים למוסקבה מסנקט פטרבורג ומכל צפון מערב רוסיה דרך קו מוסקבה – סנקט פטרבורג, מאזור הוולגה, ומסיביר דרך הרכבת הטרנס-סיבירית.
גלריה

תחנת הרכבת לנינגרדסקי - תחנת הרכבת העתיקה ביותר במוסקבה, נבנתה בשנת 1849
תחנת ירוסלבסקי, 2013
תחנת קזנסקי, 2005
מבט על מלון לנינגרדסקאיה ועל תחנת קזנסקי בצד שמאל, 2016
תחנת הרכבת ניקולאיבסקי (לנינגרדסקי), ראשית 1900
כניסה לתחנת המטרו קומסומולסקאיה, 2018
תחנת המטרו קומסומולסקאיה, 2018
הכיכר בערב, 2014
לו"ז אונס

לו"ז אונס (באנגלית: Rape schedule) הוא מושג בתאוריה הפמיניסטית המתאר את האופן בו נשים חשות צורך להציב הגבלות או לבצע שינויים באורחות החיים ובהתנהגויות היומיומיות שלהן כתוצאה מפחד מתמיד מתקיפה מינית. השינויים האלו יכולים להיות במודע או שלא במודע.
מקור הרעיון

המונח הופיע לראשונה בשנת 1998 במאמר של דיאן הרמן, "תרבות אונס". הוא זכה מאוחר יותר לפופולריות מוגברת דרך ספרה של ג'סיקה ולנטי, Full Frontal
מאז הוזכר הקונספט ונדון על ידי חוקרות פמיניסטיות בכל התחומים והדיסציפלינות, כולל על ידי הקרימינולוגית ג'ודי מילר, עורכת הדין קתרין מקינון, והפילוסופית סוזן גריפין. חוקרות אלו העלו השערות על ההשפעה של לו"ז האונס על חופש האישה, גישה לזכויות, יחסים עם אחרים, וערך עצמי.
רקע > הקשר סטטיסטי

ניתוח סטטיסטי המבוסס על דיווח קורבנות יכול לשמש כדי להדגים את השכיחות של תקיפה מינית בארצות הברית. על פי סקר הפשיעה הלאומית לשנת 2015, בממוצע, 321,500 אנשים בגילאי 12 ומעלה נאנסים או מותקפים מדי שנה. בקרב אוכלוסייה זו, נשים נאנסות יותר מאשר גברים: 1 מתוך 6 נשים יחוו אונס או ניסיון לאונס בחייהן, לעומת 1 מתוך 33 גברים. 91% מקורבנות אונס ותקיפה מינית הן נשים.
רקע > פריווילגיות

פריווילגיה היא זכות או יתרון שניתנת לאוכלוסייה מסוימת ושאינה ניתנת לאחרים. במודל סוציולוגי, פריווילגיות חברתיות מהוות קווי מתאר לדרכים שבהן היתרונות המוקנים הם תוצאות של מערכות חברתיות גדולות יותר, ומסמנות אי-שוויון חברתי.
אפשר להבחין בפריווילגיה חברתית דרך עדשות של זהות מגדרית, מעמד, מיניות, גזע, גיל, בריאות (לעומת חולי או נכות), דת, עיסוק, סטטוס אזרחי, היסטוריה קולוניאלית, ועוד.
ניתן להשתמש בעדשות אלו כדי לבחון את לו"ז האונס. למשל, ג'ודי מילר מציינת שעובדות מין לא יכול לדבוק בלו"ז אונס כי זה ישאיר אותן במצב של חוסר יכולת לעבוד. לפיכך, החשיפה המוגברת של זונות לאונס הוא היעדר פריבילגיה, והיכולת של נשים בעיסוקים אחרים לשלוט יותר בהלך היום שלהן, היא פריווילגיה. בדומה, אחת הסיבות הנמנות ביותר לאונס היא תחושת זכאות גברית, בעיקר לעומת נשים, ובמיוחד הכעס שעולה בקרבם של גברים שמרגישים שהזכאות הזו לא נענתה על ידי נשים. במובן הזה, הקרבה הכמעט-אוניברסלית בין נשים וגברים מהווה חוסר-פריווילגיה לנשים, שאינן יכולות לדעת מי מבין הגברים עלול לנסות לאנוס אותה, ופריווילגיה לגברים שאינם חיים מתוך אותו החשש. על פי החוקרות לאניוס והאסל, סמן לפריווילגיה היא "היעדר הצורך לחיות את החיים סביב לו"ז אונס".
השלכות > פחד

הפחד מפני תקיפה מינית קיים בקרב אנשים רבים בחברה, בייחוד בקרב נשים. לו"ז האונס משמעו כי פחד זה לעיתים קרובות גורם לנשים לבצע שינויים בחיי היומיום שלהן, כמו שינויים של שגרות כדי שלא יוכלו לארוב להן או לעקוב אחריהן, הגבלת הפעילות כדי לא לבלוט בשטח ולהפוך לקורבן, הימנעות מהסתובבות לבד, או בשעות מסוימות (בעיקר בחושך), או באזורים מבודדים. במקרים מסוימים, נשים מוותרות על מסלול קריירה שלם בתחומים שונים כמו רפואה וסיעוד, חינוך והדרכה, ספורט, ענפים ביטחוניים, דוגמנות אופנה וכו'. לפעמים זה משפיע על המסלול שהאישה לוקחת הביתה, על נשיאת אמצעי הגנה (לדוגמה, ספריי פלפל, סכין, אקדח הלם), הלבשה תחתונה מבד גס שקשה לקרוע ולגזור, נשיאת פד או טמפון מלוכלך כדי לזייף וסת, זיוף התקף אפילפטי או פסיכוטי להרתעה, חיוג בנייד ושימוש ברמקול או החזקת מפתחות האוטו בין האצבעות כדי שיוכלו לשמש ככלי נשק במקרה של תקיפה. לפעמים מדובר במתח מוגבר כאשר גבר פוסע אחרי האישה ברחוב, מדבר בלחש על דמות נסתרת, נועץ מבטים או נמנע מקשר עין בצורה בולטת. דוגמה נוספת היא חזרה הבייתה בשעות מסוימות, נקיטת אמצעי בטיחות מוגברים בבית, אי פתיחת הדלת בפני זרים, השלמת תוכנית בטיחות עם חברות בבליינד דייט, ועוד מגוון התנהגויות שהן תוצאה מפחד או מניסיון ונועדו להגנה מפני אלימות. נשים לעיתים משתמשות באמצעי הגנה ותוכניות גיבוי אלה גם כשעליהן להיעזר באיש מקצוע שהוא גבר, למשל טכנאי, מאמן, או רופא. כמובן שככל שלאישה ישנה שגרה נוקשה יותר (סידורים ויציאות מהבית שאפשריים רק בשעות החשכה) ונמצאת בסביבה בעלת סיכון כמו מגורים בשכונת מצוקה, אלימות מינית במשפחה או ממכר אחר, כך הלו"ז נעשה נוקשה יותר. בכל מקרה, לו"ז האונס הוא תוצאה מהפחד להיאנס, אך גם יכול להיות גורם לפחד מוגבר בשל העיסוק המתמיד בנושא.
השלכות > השפעה נפשית ורגשית

בשנת 1974, הוטבע המונח תסמונת טראומה בעקבות אונס בשנת 1974 על ידי האחות אן וולברט ברג'ס (Ann Wolbert Burgess, (אנ')) והסוציולוגית לינדה ליטלה הולמסטרום (Lynda Lytle Holmstrom), בעקבות עבודתן עם נפגעות ונפגעי תקיפה מינית במרכז ייעוץ שהקימו בבית החולים העירוני של בוסטון.
הן הראו את החיבור בין אונס לתסמינים נפשיים, אך האבחנה שהציעו לא התקבלה על ידי הממסד הפסיכיאטרי ולא נכנסה למדריכים הפסיכיאטריים המרכזיים, דוגמת ה-DSM וה-ICD. בהמשך שנות השבעים, הוצעה והתעצבה האבחנה הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD), שבסופו של דבר נכנסה ב-1980 למדריך ה-DSM השלישי, וכיום נעשה בה שימוש כדי לתאר את מי שחווה תסמיני חרדה, עוררות יתר וניתוק בעקבות טראומות מסוגים שונים - ובין היתר בעקבות מקרי אונס ופגיעות מיניות אחרות. לדברי דין ג' קילפטריק מהמרכז הלאומי לחקר מניעת אלימות כלפי נשים, 31% מכלל קורבנות אונס מפתחות צורה כלשהי של PTSD בשלב כלשהו בחיים, וקורבנות אונס הן בסיכון גבוה לחוות אפיזודה דיכאונית משמעותית, וכן בסיכוי מוגבר בהרבה להתמודדות עם בעיות אלכוהול וסמים.
בגלל השלכות חמורות אלה, נשים דבקות ללו"ז אונס לא רק כדי להימנע מהאלימות הפיזית, אלא כדי להגן על עצמן מפני השלכות נפשיות שיכולות להיות לכל החיים. התוצאה הרגשית והנפשית של לו"ז האונס יכולה להיות תחושה של חוסר אונים, שבתורה עלולה להשפיע לרעה על הערך העצמי של נשים.
השלכות > פגיעות

כל סוג, צורה ומידה של לו"ז אונס ודבקות בו, לא מבטיחים בטיחות מפני תקיפה מינית. למרות אמצעי הזהירות, תחושת הפגיעות היא כמעט אוניברסלית אצל נשים.
במאמרה "הסיוט הגרוע ביותר של אישה", כתבה מרי דיקסון על סקר בלתי רשמי, בו דיווחו רוב הגברים שהם לא מרגישים פחד כשהם הולכים ברחוב. אחד כתב, "כגבר, אני מפחד מעט מאוד". לעומת זאת, באותו סקר, נשים פירטו דברים רבים מהם הן מפחדות. אחת הנשים השיבה: "אני תמיד פוחדת במצב שבו יש מישהו שיכול להכניע אותי בקלות. אני נועלת את הדלתות שלי, חונה באזורים מוארים, לא רצה באזורים חשוכים." סקר זה מצביע על כך שנשים חשות פגיעות רבה יותר מגברים. באירוע אחר, הפעיל, יוצר הסרטים ומנחה הקבוצות ביירון הרט כתב על קבוצה שהנחה ג'קסון כץ בנושא אנטי-אלימות מגדרית. הוא שאל את הגברים הנוכחים, "מה אתם עושים ביומיום כדי להימנע מאלימות מגדרית?" הגברים שתקו, עד שאחד הרים ידו וענה, "כלום". אחר כך, הוא שאל את הנשים הנוכחות את אותה השאלה, וכמעט כולן הרימו יד ותיארו מגוון דברים שהן עושות כל יום. עד מהרה, הצד שלהם בלוח הכיתה היה מלא, והצד של הגברים נותר ריק. הנוכחות של הסיכון/תחושת הפגיעות של נשים הודגמה באופן שהיה עבור הכותב הארה ששינתה את יחסו לחיים ובחירת קריירה באקטיביזם נגד אלימות.
פעילות נגד לו"ז האונס

אוניברסיטאות בארצות הברית זוהו כמקום בעל סיכון מיוחד עבור נשים (סטודנטיות בין הגילאים 18–24 נאנסות בשיעור של פי שלושה משיעור האונס עבור כל הגילאים). בתגובה לסכנה זו, קיימות פעילויות למען בטיחותן של נשים, בעיקר על ידי קבוצות פמיניסטיות בקמפוסים, שמיועדות להתמודדות ספציפית עם לו"ז האונס. מגזין הסטודנטיות הפמיניסטי Feminist Campus מצביע על כך שהנהלות הקמפוסים אכן מתייחסות לנושא הסיכון לתקיפה מינית, אך בדרך כלל מצביעים על האופנים שנשים יכולות להגן על עצמן (קרי, לו"ז האונס), ולא מתמקדות במבצעים.
תנועת צעדת השרמוטות, שהפכה לתנועה בינלאומית רחבה, נולדה מתוך מצב דומה, כאשר שוטר הגיע לקמפוס אוניברסיטת יורק בטורונטו, קנדה, כדי לדבר עם קבוצת נשים על אונס לאחר סדרת תקיפות ברחבי הקמפוס, ואמר להן, "אם לא תתלבשו כמו שרמוטות, לא תיאנסו". סוניה ברנט והת'ר ג'ארוויס, שהיו באירוע זה, הכריזו על מחאה, ובחרו להשתמש במילה slut ("שרמוטה"), דווקא בגלל הקונוטציה השלילית שהיא מעוררת, כדי להמחיש את האשמת הקורבן הרווחת בכל ההתייחסות לאונס. בניגוד למחאות אחרות שהן בעיקר "נגד אלימות מינית", צעדת השרמוטות מבקשת להאיר זרקור על תרבות אונס ובמיוחד על חוויית האשמת הקורבן, כולל לו"ז האונס הכופה הגבלות על נשים - שלא הן עשו מעשה אלים, ואילו אינו מגביל את מבצעי הפשעים.
מאז צאת הספר של ולנטי ב-2007, השיח בקמפוסים, וכן מחוץ להם, הפך לשיח נשים, בהיעדר התייחסות רשמית לנושא. נשים צעירות רבות הזדהו עם מה שוולנטי כתבה:
"כשהייתי סטודנטית, אחת המרצות אמרה שכל הנשים חיות על פי 'לו"ז אונס". המונח בלבל אותי, אך כשהיא התחילה להסביר, ממש הזדעזעתי. מכיוון שהבנתי שאני יודעת בדיוק על מה היא מדברת. וגם את יודעת. בגלל הפחד המתמיד מאונס (במודע ושלא במודע), נשים עושות כל מיני דברים במהלך היום כדי להגן על עצמן. בין אם אנחנו נושאות את המפתחות בידינו בדרך הבייתה, או נועלות את דלתות המכונית מיד כשאנו נכנסות, או הימנעות מרחובות מסוימים, אנו נוקטות באמצעי זהירות. בעוד אין זה רעיון רע להיזהר, העובדה שיש דברים מסוימים שהם כל כך טבועים בחיי היומיום של נשים הוא רעיון מטריד ביותר. זה בעצם כמו לחיות בכלא - כל הזמן. אנחנו לא יכולות להניח שאנו בטוחות בשום מקום: לא ברחובות, לא בבתים שלנו. ואנו כל כך רגילות להרגיש לא בטוחות, שאנחנו אפילו כבר לא רואות כמה שזה דפוק לגמרי."
לאניוס והאסל מציעות מודל אחר, המעביר את האחריות לקבוצה הדומיננטית להתנהל באופן שייצור קהילות, מקומות עבודה ובתים בטוחים יותר, ושחברי קבוצה זו יקראו תיגר בעצמם על פרקטיקות ומסרים שמנציחים את האשמת הקורבן, ונשיאת האחריות על ידי קורבנות האלימות המינית למניעתה.
הערות שוליים

1 2  Valenti, Jessica (2007). Full Frontal Feminism. Berkeley, CA: Seal Press. pp. 63–64.
↑  D. Herman, "The Rape Culture," in Changing Our Power 260 (J.W. Cochran & D. Langton eds., 1988)
↑  Catharine A MacKinnon, Sex Equality, Foundation Press (2007) 339
1 2  Stephen R. Gold's review of: Sex, Power, Conflict: Evolutionary and Feminist Perspectives, Edited by David M. Buss and Neil M. Malamuth. Oxford University, Press, New York, 1996 as cited in Theories of Rape
↑  "The Rape Culture" (PDF).
↑  "Victims of Sexual Violence: Statistics | RAINN". www.rainn.org (באנגלית).
↑  "Statistics About Violence" (PDF). NSVRC. National Sexual Violence Resource Center.
↑  "Definition of PRIVILEGE". www.merriam-webster.com (באנגלית).
1 2  "A Structural Definition Of Social Privilege | MSS Research". www.mssresearch.org (באנגלית). MSS Research.
↑  Jody Miller, "Researching Violence Against Street Prostitutes: Issues of Epistemology, Methodology, and Ethics" in
Researching Sexual Violence Against Women: Methodological and Personal Perspectives (Martin D. Schwartz ed.,
1997). 144, 150.
↑  Lisak, David (במרץ–באפריל 2011). "Understanding the predatory nature of sexual violence". Sexual Assault Report. 14 (4): 49–64. {{cite journal}}:  (עזרה) Pdf.
↑  Olivia Estrada, What’s Life Like Outside a Rape Schedule?, Preen.ph, ‏December 4' 2017
1 2  Christie Launius, Holly Hassel, Threshold Concepts in Women’s and Gender Studies: Ways of Seeing, Thinking, and Knowing, Routledge, 2018, ISBN 9781351397223
1 2  Fisher, Emmy. "Living Life By A Rape Schedule". Feminspire.
↑  Ann Wolbert Burgess, Lynda Lytle Holmstrom, Rape Trauma Syndrome, American Journal of Psychiatry 131, 1974-09, עמ' 981–986 doi: 10.1176/ajp.131.9.981
↑  "Sexual Violation and trauma in historical perspective".
↑  Ann Wolbert Burgess – Biography, בית-הספר "קונל" לסיעוד, מכללת בוסטון
↑  Kilpatrick, Dean G. "The Mental Health Impact of Rape". University of South Carolina. National Violence Against Women Prevention Research Center.
↑  Valenti, Jessica (2007). Full Frontal Feminism. Berkeley, CA: Seal Press. pp. 67.
↑  "A Woman's Worst Nightmare". www.pbs.org.
↑  Byron Hurt, Why I Am a Male Feminist, The Root, 2011
↑  "Campus Sexual Violence: Statistics | RAINN". www.rainn.org (באנגלית).
↑  Michelle Hutchins, Challenging the Rape Schedule, Feminist Campus, ‏September 6, 2012
↑  Haley Brush, My Life On A (Rape) Schedule, Odyssey, ‏Jul 25, 2016
יעקב חנוך סנקביץ'

| --- | --- |

 לידה:  ה'תרנ"ד
 פטירה:  6 בספטמבר 1956 (בגיל 62 בערך) א' בתשרי ה'תשי"ז סאו פאולו, ברזיל 
 כינוי:  העניך 
 מדינה:  פלשתינה (א"י), פולין 
 תקופת הפעילות:  ? – 6 בספטמבר 1956 
 
הרב שמואל יצחק הילמן נואם, באירוע בין השנים 1944–1953. מימינו הרב יחזקאל אברמסקי והרב איסר זלמן מלצר, משמאלו הרב סנקביץ'
הלווית יעקב חנוך סנקביץ', ירושלים 1956
הרב יעקב חנוך סֶנקֶביץ (ה'תרנ"ד – א' בתשרי ה'תשי"ז, 1956) היה ראש ישיבת שפת אמת, חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, נשיא כולל פולין – קופת רבי מאיר בעל הנס במשך 25 שנה, וחבר ועד הישיבות בארץ ישראל.
תולדותיו

נולד באוסטרובצה שבאימפריה הרוסית לאביו הרב משה יהודה ואימו שרה, משפחה של חסידי גור. הוא היה תלמידו של רבי מאיר יחיאל הולשטוק הגאון מאוסטרובצה. כאשר הגיע לפרקו נשא את חייה פרידא בתו של הרב יהודה לייב פרייבוים. לאחר נישואיו עבר להתגורר בוורשא. כאשר יסד האדמו"ר רבי אברהם מרדכי אלתר מגור את ישיבת שפת אמת בשנת תרפ"ה הוא בחר ברב סנקביץ' לשמש כראש הישיבה. הוא נשא על שכמו גם את העול הכלכלי של הישיבה ונסע לארצות הברית לצורך גיוס כספים. התכתב עם האדמו"ר במכתבים בהם עסק בסוגיות התלמוד.
ביום הראשון של ראש השנה בשנת תשי"ז, כאשר שהה בעיר סן פאולו שבברזיל לצורכי הישיבה, התפלל בבית הכנסת המרכזי ונשא דרשת לחזרה בתשובה לפני תקיעת שופר. בפעם השלישית שאמר את מזמור מ"ז מספר התהילים כנהוג, קרס ונפטר במקום מדום לב. הלוויה התקיימה בישראל בערב יום כיפור. בהלווייתו הספידוהו: הרבנים הראשיים הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג והרב ניסים, הרב יעקב וולד רבה הראשי של סן פאולו שהגיע במיוחד להלוויה, הרב זלמן סורוצקין והרב יצחק מאיר לוין.
משפחתו

בניו הם דוד אהרן סנקביץ ויחיאל נרקיס. בנותיו הן: חנה, אשת עמנואל שחר, קצין ההנדסה הראשי הראשון בצה"ל; מרים רוזן, אימו של חנוך רוזן, בתיה בנין, פנינה אמיר, רבקה ורחל רוזמרין, שחיברה את הספרים "צימוקים ושקדים" ו"פנינים מבית אמא".
ספריו

חידושי הגרי"ח, חידושי סוגיות, שאלות ותשובות, בהוצאת חתנו הרב יצחק רוזמרין
לקריאה נוספת

אהרן סורסקי, מרביצי תורה מעולם החסידות, חלק ז, בני ברק, תשמ"ט, עמ' רמה-רפח.
הערות שוליים

↑  חידושי הגרי"ח, בהוצאת סנקביץ – ירושלים תשנ"ב. עמ' טו.
↑  מועצת גדולי התורה של אגו"י באתר "חרדים".
1 2  לדמותו של ראש ישיבת שפת אמת הרב יעקב חנוך סנקביץ "בית יעקב" תשרי תשכ"ב.
↑  בהקדמת ספרו חידושי הגרי"ח.
↑  הרב יעקב חנוך סקנביץ ראש ישיבת שפת אמת באמריקה ב"הפרדס"  תשרי תשי"ז, שנה ל"א חוברת א'.
↑  ההתכתבות מופיעה בספרו "חידושי הגרי"ח.
↑  הלויית הרב יעקב חנוך סנקביץ "הפרדס" שנה ל"א חוברת ב' חשוון תשי"ז.
↑  מודעת אבל על פטירתה של חנה רוזן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306979705171  LCCN: n92039161  VIAF: 60737152   WorldCat (עם VIAF): 60737152
ליה ברקאי

ליה ברקאי (נולדה ב-5 באפריל 1999) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת כמגנה ימנית בקבוצת מ.כ רמת השרון ובנבחרת הנשים של ישראל.
ביוגרפיה

ליה החלה לשחק בגיל 8 בקבוצת בנים של פרדס חנה, ובשנת 2010 עברה לשחק בקבוצת הילדות והנערות של מכבי כישרונות חדרה. בשנת 2014, בגיל 15, עברה עם משפחתה לגור בתל אביב והצטרפה לקבוצת הנערות של אס"א תל אביב.
בשנת 2015 התקבלה לאקדמיה לכדורגל בנות במכון וינגייט, ובמסגרתה שיחקה בליגה הראשונה לנשים עד לסוף עונת 2017. בשנה זו, התגייסה לצה"ל במעמד ספורטאית מצטיינת, שיחקה בקבוצת הבוגרות של אס"א תל אביב, ושירתה בבסיס השלישות הראשית ברמת גן.
בשנת 2018 הושאלה לזמן קצר לקבוצת מ.ס. קריית גת והשתתפה עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות לנשים. עוד באותה שנה, התפרסמה בעקבות העובדה שצה"ל סירב לשחרר אותה משבוע שמירות, שבוע שבמהלכו אמורה הייתה לטוס עם הנבחרת למשחק נגד נבחרת ספרד במוקדמות אליפות אירופה. הדבר פורסם בתקשורת, ובסופו של דבר, צה"ל שחרר אותה, אך במאוחר, וכתוצאה מכך, שובצה כשחקנית מחליפה.
בעונת 2018 - 2019 זכתה עם קבוצת אס"א תל אביב באליפות המדינה וגביע המדינה והשתתפה עם הקבוצה במוקדמות ליגת האלופות.
בעונת 2019 - 2020 עברה לשחק בקבוצת מ.כ. רמת השרון. העונה לא הגיעה לסיומה המתוכנן והופסקה לאחר 14 מחזורים בשל התפרצות נגיף הקורונה בישראל. ב-13 באפריל 2020 הוכרז על סיום הליגה והענקת האליפות לרמת השרון שצעדה במקום הראשון בהפרש של 5 נקודות מקבוצת מ.ס קריית גת שבמקום השני.
עונת 2018 - 2019 - אליפות המדינה עם קבוצת אס"א תל אביב.
עונת 2018 - 2019 - גביע המדינה עם קבוצת אס"א תל אביב.
עונת 2019 - 2020 - אליפות המדינה עם קבוצת מ.כ. רמת השרון
הופעות במפעלים בינלאומיים (נבחרות וקבוצות)

3 הופעות בנבחרת ישראל עד גיל 16.
9 הופעות בנבחרת ישראל עד גיל 17.
9 הופעות בנבחרת ישראל עד גיל 19 - כולן כקפטנית הנבחרת (בשנת 2018 עלתה במסגרת זו לשלב העילית של מוקדמות אליפות אירופה).
10 הופעות בנבחרת ישראל הבוגרת.
5 הופעות בליגת האלופות באירופה (3 הופעות עם מ.ס. קרית-גת ו-2 הופעות עם אס"א תל אביב).
הערות שוליים

↑  אסי ממן, הכנות לספרד? הצבא שולח שחקנית לשמירות, באתר One, מאי, 2018.
↑  ליאור ברטל, ‏ליגת העל לנשים בכדורגל הופסקה בשל הקורונה, רמת השרון הוכרזה כאלופה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 13 באפריל 2020
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ליה ברקאי".
כ"ז בסיוון

כ"ז בסיוון הוא היום העשרים ושבעה בחודש התשיעי 
בשנה העברית, למניין החודשים מתשרי, והיום העשרים ושבעה בחודש השלישי 
למניין החודשים מניסן. כ"ז בסיוון לעולם לא יחול, בלוח העברי הקבוע, בימים שלישי, חמישי ושבת, ועל כן הוא משתייך לקבוצת הימים הנקראת "לא גהז".
חגים ומועדים

פורים שני ליהדות פירנצה, לרגל הסרת מצור מן העיר בשנת ה'תק"ן.
אירועים היסטוריים

ד'תתל"ד – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
ה'תשט"ז – הוכרזה הקמתה של אוניברסיטת תל אביב
ה'תשס"ז – שמעון פרס נבחר לנשיא התשיעי של מדינת ישראל
נולדו

ה'תרט"ז – הרב ראובן אליהו ישראל, רבה של רודוס. (נפטר ב-ה'תרצ"ג)
נפטרו

רבי חנינא בן תרדיון מעשרת הרוגי מלכות
ה'תק"ד – הרב מאיר איזנשטט (מהר"ם אש), רב באיזנשטט שבאוסטריה ומחבר שו"ת פנים מאירות. (נולד בה'ת"ל)
ה'תרנ"ד – רבי הילה וכסלר, רב בפרנקוניה, מאחרוני המקובלים ביהדות גרמניה. (נולד בה'תר"ג)
ה'תש"א – רבי משה יחיאל אלימלך רבינוביץ מלברטוב, אדמו"ר משושלת ביאלה, נספה בשואה. (נולד בה'תרנ"ה)
ה'תש"ז – ברוניסלב הוברמן, כנר יהודי. (נולד בה'תרמ"ג)
ה'תש"ן – לוין קיפניס, סופר ומשורר ילדים ישראלי, חתן פרס ישראל לספרות ילדים. (נולד בה'תר"ן)
ה'תשנ"א – ר' חיים ליברמן, חוקר חסידות, ביבליוגרף, מנהל ספריית חב"ד ומזכירו האישי של האדמו"ר יוסף יצחק שניאורסון מחב"ד
ה'תשנ"ב – מיכאל טל, אלוף עולם בשחמט. (נולד בה'תרצ"ו)
ה'תשנ"ד – יוחאי בן-נון, מייסד שייטת 13 ומפקד חיל הים. (נולד בה'תרפ"ה)
כ"ו בסיוון – כ"ח בסיוון
סיוון
כדורסל באולימפיאדת אתונה (2004)

| --- | --- |

 היכלים:  היכל האולימפי ההיכל האולימפי אליניקו
 תאריך התחלה:  15 באוגוסט 2004
 תאריך סיום:  28 באוגוסט 2004
 קבוצות:  12 (גברים) + 12 (נשים)
 → 2000 2008 ← 
אולימפיאדת 2004 נערכה באתונה, יוון. תחרויות הכדורסל נערכו בין ה-15 באוגוסט ל-28 באוגוסט. זו הייתה תחרות כדורסל ה-15 במשחקים האולימפיים. בתחרות גברים השתתפו 144  ספורטאים ב-12 ובתחרות הנשים השתתפו 143 כדורסלניות ב-12 נבחרות. המשחקים נערכו  בהיכל האולימפי  ובההיכל האולימפי אליניקו
תחרות הגברים

| טורניר | מקומות | נבחרות |
| --- | --- | --- |
| המדינה המארחת | 1 | יוון יוון |
| תחרות קדם אמריקאית 2003 | 3 | ארצות הברית ארצות הברית  ארגנטינה ארגנטינה   פוארטו ריקו פוארטו ריקו |
| אליפות אסיה בכדורסל 2003 | 1 | הרפובליקה העממית של סין סין |
| אליפות אפריקה בכדורסל 2003 | 1 | אנגולהאנגולה |
| אליפות אוקיאניה בכדורסל 2003 | 2 | אוסטרליה אוסטרליה  ניו זילנד ניו זילנד |
| אליפות אירופה בכדורסל 2003 | 3 | איטליה איטליה  ספרד ספרד   ליטא ליטא |
| אליפות העולם בכדורסל 2002 | 1 | סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטגרו |
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית א'

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ספרד ספרד | 5 | 5 | 0 | 56+ | 10 |
| 2. | איטליהאיטליה | 5 | 3 | 2 | 30+ | 8 |
| 3. | ארגנטינה ארגנטינה | 5 | 3 | 2 | 18+ | 8 |
| 4. | הרפובליקה העממית של סין סין | 5 | 2 | 3 | 79- | 7 |
| 5. | ניו זילנד ניו זילנד | 5 | 1 | 4 | 14- | 6 |
| 6. | סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטגרו | 5 | 1 | 4 | 11- | 6 |
תחרות הגברים > שלב הבתים > בית ב'

|  | מדינה | משחקים | ניצחונות | הפסדים | הפרש | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | ליטא ליטא | 5 | 5 | 0 | 54+ | 10 |
| 2. | יוון יוון | 5 | 3 | 2 | 46+ | 8 |
| 3. | פוארטו ריקו פוארטו ריקו | 5 | 3 | 2 | 1- | 8 |
| 4. | ארצות הברית ארצות הברית | 5 | 3 | 2 | 29+ | 8 |
| 5. | אוסטרליה אוסטרליה | 5 | 1 | 4 | 28- | 6 |
| 6. | אנגולה אנגולה | 5 | 0 | 5 | 100- | 5 |
תחרות הגברים > משחקי דירוג

| קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 |
| --- | --- | --- |
| סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטגרו | 85–62 | אנגולה אנגולה |
| קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה אוסטרליה | 98–80 | ניו זילנד ניו זילנד |
| קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 |
| --- | --- | --- |
| ספרד ספרד | 92–76 | הרפובליקה העממית של סין סין |
| קבוצה 1 | תוצאה | קבוצה 2 |
| --- | --- | --- |
| יוון יוון | 85–75 | פוארטו ריקו פוארטו ריקו |