stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדם (זמר)
קריירה > 1986–1987: ניסיון הפריצה באירופה והאלבום סוד

בשנת 1986 ניסה אדם את מזלו בצרפת, בליוויו הצמוד של צח. הוא אימץ את שם הבמה "כריס לייף" ("Cris Life"), והקליט שלושה שירים באנגלית: "Gypsy Lady",‏ "Living Alone" ו-"No More Light"‏. הראשון מביניהם יצא בפורמט תקליט 7 אינץ' בדנמרק תחת חברת התקליטים מגה רקורדס. הוא פורסם בפורמט זהה גם בהולנד ובגרמניה דרך אפיק רקורדס וקולומביה רקורדס בהתאמה. הבי-סייד של כל התקליטים היה "Living Alone". אדם החל להתראיין בתוכניות רדיו וטלוויזיה רבות ברחבי צרפת, גרמניה, הולנד ודנמרק. בווידאו קליפ ל-"Gypsy Lady" חיקה את הזמר דייוויד בואי, והסינגל נמכר בכמאה אלף עותקים ברחבי אירופה. על-אף הניסיון לבסס את מעמדו של אדם מעבר לים וההצלחה הנאה לה זכו הסינגלים, הוא לא נכנס לאף מצעד פזמונים ארצי. השיר "No More Light" הפך בגרסתו העברית ל"אין מוצא", שנכלל ב"סוד". בקליפ שלו היה אדם מעוטר בזיפים, לבוש בחולצת ג'ינס שמוטה על כתפיו וגופייה לבנה קרועה בחזה.
לאחר תשעה חודשים החליט אדם לשוב ארצה. הוא וצח החליטו לנסות וליצור אלבום בכורה ישראלי בעברית, תוך עבודה אינטנסיבית עם מוזיקאים מובילים בישראל. הוא זנח את שמו הבין-לאומי "כריס לייף" לטובת השם "אדם". לימים סיפר שמעון שירזי כי הוא טען בפניו כי השם "חיים כהן" דומה מאוד לחיים משה, ולכן יש לבחור בשם "אדם", שנחשב שונה ומיוחד בנוף הישראלי. חזונו של אדם היה לשנות מעט את הזמר המקומי באמצעות הדרמטיות שבו והתנועות הייחודיות שהוא משלב בהופעותיו להדגשת הרגש שבמוזיקה. צביקה פיק היווה עבורו השראה. באותה תקופה הגדירו כלי התקשורת את אדם כ"תשובה הגברית לריטה", שהייתה פופולרית מאוד באותה העת. באותה שנה הגיש לרשות השידור שיר להתחרות בקדם-אירוויזיון 1986, אך נענה בסירוב.
על אלבום הבכורה, "סוד", עבדו צח, אלונה קמחי, יואב גינאי, יזהר אשדות, סם סימפסון, אנתוני ג'יימס, הנרי ברטר ומיטש הילר. קמחי כתבה את כל רצועותיו, למעט הסינגל "אין מוצא", שנכתב על ידי גינאי, סימפסון וג'יימס. אשדות היה המפיק העיקרי של סוד. ברטר והילר הפיקו את "קחי אותי" ו"אין מוצא" בהתאמה. מתוך האלבום יצאו שישה סינגלים: "הכרזת מלחמה", "סוד", "נוסע רחוק", "אין מוצא", "ימים ברקיע" ו"תמונות". כולם זכו להצלחה רבה, ודורגו בין עשרת השירים הפותחים של המצעד השבועי ברשת ג'. האלבום עצמו נמכר בלמעלה מ-45,000 עותקים ברחבי ישראל, וקיבל תואר פלטינה. על הצלחתו זכה בפרס "זמר השנה" של תחנת הרדיו.
האלבום אופיין בצלילי פופ-רוק אלקטרוניים, שהושפעו מהמיינסטרים המקובל באירופה. סרטוני הקליפים של הסינגלים, שבמרביתם צולמו איברים חושניים שונים בגופו של אדם, כמו השפתיים, העיניים התכולות ואזור המפשעה, הביאו לאדם קהל מעריצים רחב, שכלל בעיקר נערות מתבגרות. כתוצאה מחלק מסצנות הסרטונים, שנתפסו ככוללות רמזים מיניים, הגדירו את הזמר החדש בקשת תארים, החל מ"יפה תואר" וכלה ב"גבר מצ'ואיסטי הטרוסקסואלי". ”אין שליטה על מוחות של אנשים. אני לא הומו. לא מטריד ולא מפחיד אותי מה אנשים חושבים” סיפר לעיתון "מעריב".
קריירה > 1988: מרחוק לרחוק

לאחר ההצלחה של האלבום "סוד" זכה בהמשך שנת 1987 בתחרות הפסטיגל עם השיר "לא לוקח בקלות".
צח ואדם פנו למוזיקאים נוספים על מנת ליצור אלבום חדש. לטובת המשימה התגייסו רחל שפירא, קורין אלאל, קמחי, אשדות, רון רוזנפלד, פיטר קינגסברי, ברוך פרידלנד, אהוד מנור, גינאי, מילר, נאוה ברוכין, שמעון ספיר, נתן כהן, דומיניק דיין ודובי קיזלשטיין. לאחר שהוקלט באולפני ד' וב' במהלך פברואר עד מאי 1988 יצא האלבום בחודש יולי, לצד חמישה סינגלים מסחריים: "היא רוקדת לבדה", "מצטער", "שקיעה אחת" (דואט עם תימנה בראואר), "מכור לאהבה" ו"מרחוק לרחוק". בניגוד ל"סוד", שבו הוצג אדם כדמות גברית חסרת רגשות, האלבום "מרחוק לרחוק" כלל טקסטים אינטימיים יותר על אהבה, סליחה, בדידות ונוסטלגיה.
על-אף השינוי באופי השירים, "מרחוק לרחוק" שחזר את הצלחתו של "סוד" כמצופה. הוא נמכר בכ-40,000 עותקים ברחבי ישראל, וזכה לקבל מהפדרציה הבין-לאומית לתעשייה הפונוגרפית תואר פלטינה. כל חמשת הסינגלים דורגו בין עשרת השירים הפותחים במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. כל הסינגלים למעט מ"רחוק לרחוק", דורגו במצעד השנתי של רשת ג' לשנת ה'תשמ"ח. "מצטער" זכה בקטגוריית "שיר השנה" של תחנת הרדיו, ואילו אדם קטף את תואר "זמר השנה" בפעם השנייה ברציפות. בדצמבר השתתף בפעם השנייה ברציפות בפסטיגל, וזכה במקום הראשון עם השיר "אל תשכח" (מילים: אהוד מנור; לחן ועיבוד: הנרי ברטר).
קריירה > 1989–1999: חופשי, הימים שאנחנו ביחד וסוד האחד

בשלהי 1988 נפער קרע ביחסים בין צח לאדם. השניים החליטו להפסיק את השותפות ביניהם, ואדם פנה למתי כספי, שיפיק עבורו את אלבומו הבא. צוות יצירת אלבומו השלישי של אדם, "חופשי", נותר כמעט זהה. אליו הצטרפו יענקל'ה רוטבליט, מאיר גולדברג, אסתר שמיר, אלון אולארצ'יק, הראלה בר וראובן גבירץ. הוא יצא לאור בנובמבר 1989, וכלל עשר רצועות, מתוכן חמש יצאו כסינגלים: "יש אהבה", "תפקיד חיי", "על במה", "עיר כסף", ו"איש עוד לא הכיר אותי". "חופשי" לא הצליח כמו שני קודמיו; רק שני סינגלים התברגו לעשרת השירים הפותחים של מצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בהתאם למסורת של אדם, נכללה גרסת כיסוי אחת באלבום לשיר עברי מוכר, "בלדה בין כוכבים", שבוצע במקור על ידי מרדכי (פופיק) ארנון. לטענת כספי, באותה תקופה, קהלי היעד של אדם לא הבינו את כוונתו האמיתית בשיריו ואת תוכנם. על שיתוף הפעולה ביניהם סיפר כספי כי הוא למד מאדם המון. לדבריו, היו לו שאיפות ומטרות מיוחדות באלבום הזה. הוא רצה להביא גוון אחר שלו, שמאזיניו טרם שמעו. ”העבודה ביחד הייתה מרתקת. אדם הוא איש קשה ולא ממקום רודה, הוא יודע בדיוק מה הוא רוצה לעשות” – אמר כספי. על-אף שהאלבום לא הצליח להתייצב במיינסטרים הישראלי, היה אדם מרוצה מכך שלראשונה יצר מוזיקה שלא נועדה למלא את רצונם של אחרים, אלא את רצונו האישי. בדצמבר אותה שנה השתתף וזכה בפעם השלישית ברציפות בפסטיגל בשיר "כמו גיבור מצויר" (מילים: אהוד מנור; לחן ועיבוד: הנרי ברטר). ניצחונו הרביעי והאחרון בפסטיבל נרשם ב-1990 עם השיר "הנשיקה הצרפתית", שנכתב והולחן על ידי שמרית אור ודן שאול.
בשנת 1991 השתתף בקדם-אירוויזיון השנתי עם השיר "יחד נעמוד" (מילים: אורי סלע; לחן ועיבוד: הנרי ברטר). הוא הגיע למקום השני, והפסיד לאורנה ומשה דץ ושירם המשותף "כאן". באותה שנה פורסם אלבום האוסף הראשון של אדם, "פעמיים ביום". הוא כלל שירים משלושת אלבומי האולפן הראשונים שלו, וכמה שירים חדשים. השיר היחידי שנכנס למצעד הפזמונים הרשמי של ישראל הוא "פעמיים ביום", שהגיע למקום התשיעי, ודורג במצעד סוף השנה במקום ה-37. משנת 1992 החל לשחק בתוכנית "פלאי קלעים" בתפקיד עצמו. לרוב, גילם את הדמויות הראשיות ואת הנבלים בסדרה. תקופת השידור תמה שלוש שנים אחר כך.
ב-1 באפריל 1993 התחרה בשנית בקדם-אירוויזיון בשיר "עד" (מילים: אהוד מנור; לחן ועיבוד: קובי אושרת) והגיע למקום השלישי בתחרות, כשמעליו דורגו "ריח וצבע" של דורון מזר ו"שירו" של להקת שירו ושרהל'ה שרון.
בשנת 1994 יצא אלבומו הרביעי, "הימים שאנחנו ביחד". אדם המשיך את קו הכתיבה הבוגר שעיצב לעצמו באלבום "חופשי". מנהליו טענו כי הוצאת האלבום וההחלטה לא להמשיך את טיפוח דמותו כאליל נוער וכסמל מין הן "התאבדות מקצועית". כל השירים נחלו כישלון, למעט "נגד הגורל" ו"לילות אהבה", שזכו להצלחה מועטה. באותה שנה החל לגלם את דמותו של איש הפח במחזמר "הקוסם!". בשנת 1995 השתתף בפסטיגל פעם נוספת עם השיר "בחיק הטבע", שהגיע למקום האחרון. ב-1999 יצא האוסף השני שלו, "אדם – האוסף", שהופץ על גבי תקליטור כפול דרך חברת התקליטים הד ארצי. מאוחר יותר באותה שנה פורסם "סוד האחד", אלבום האולפן החמישי של אדם. הוא היה שונה משאר אלבומיו, כיוון שכלל שירים הלקוחים מספר הזוהר ומתורת הקבלה. בד בבד שיחק בהצגת הילדים "בגדי המלך החדשים" לצד חנן גולדבלט.
קריירה > 2000–2024: הפסקה מקריירת המוזיקה, רגעים קטנים, אלבומי הופעה וגאולה

בשנת 2000 שיחק בהצגת הילדים "גוליבר" לצידם של שרון צור, גדי יגיל, אורי גבריאל וקרן שמש. בתום תקופת הרצת ההפקה החליט אדם לקחת הפסקה מהקריירה המוזיקלית שלו. בשנת 2004 פרסם את גרסתו ל"סוס מעץ", שבוצע במקור על ידי גלרון, כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן. ב-21 באוקטובר אותה שנה הוצגה גרסתו כמועמדת לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. בשבוע שלאחר מכן דורגה במקום השמיני. ב-18 בנובמבר עלתה לשיאה במקום הרביעי. לבסוף, ב-23 בדצמבר יצאה מטבלת הדירוג לאחר שמונה שבועות צעידה רצופה. בשנת 2006 שימש כמנהל שייט באוניות "הנסיכה" ו"הדרים". ”זו היתה עבודה עם עניין וכיף. בריחה של ארבעה וחצי חודשים למציאות אחרת. התפקיד הוא לדאוג לבידור ולעוד המון דברים. אתה מתאם בין האורחים לבין הקפטן ומנהל המלון, וזו דרגת קצין על האונייה” – סיפר אדם על התפקיד.
בשנת 2009 החל אדם לעבוד על אלבומו השישי, "רגעים קטנים". במצבת הכותבים נמנו יוני זיכהולץ, חמוטל בן זאב, אורן לב וחיים קינן. לטובת ההפקה חידש אדם את קשריו עם צח. ההקלטה בוצעה על ידי אליעד רמון באולפני גל-קול. את תהליך המאסטרינג עשה סידני טולדנו באולפני מאסטר דיסק. האלבום המלא יצא ב-11 בפברואר 2010 דרך חברת התקליטים פליי רקורדס, והוא כלל עשר רצועות, מתוכן שתיים יצאו כסינגלים: "חורף" ו"סניוריטה". השיר האחרון, "בית", הוקדש לאמו של אדם, חוה. באותה שנה יצא לאקרנים סרט דוקמנטרי אודותיו, "חיים ואדם". הוא בוים על ידי מירי פרלמן, וצולם במשך חמש שנים. מוטיב הסרט היו שתי הדמויות המרכזיות בחייו, "אדם" ו"חיים כהן".
במאי 2011 השתתף בתוכנית "היכל התהילה", ששודרה בערוץ 24. בסיומה הגיע למקום החמישי, כשמעליו דורגו אבי טולדנו, רוחמה רז, מייקל הרפז ובני אלבז. לאחר כשנתיים הוציא את "הדברים הכי פשוטים" כסינגל שלא מתוך אלבום. הוא דורג במקום השמיני במצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ונחשב להצלחתו הראשונה של אדם מאז אלבומו רביעי. בשנת 2014 ערך הופעה ב"זאפה הרצליה", שצולמה והופקה לאלבום הופעה בשם "LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים". אדם ביצע את מיטב להיטיו, כמו "אין מוצא", "סוד", "שקיעה אחת", "היא רוקדת לבדה" ו"מצטער". בהופעה ביצע שיר חדש בשם "מחר יהיה שקט", שהגיע למקום החמישי במצעד השבועי של המוביל הארצי.
ב-2017 דיבב את בלתזר בראט, הנבל הראשי, בסרט "גנוב על העולם". במאי 2018, לאחר שהות ארוכה בבית חולים, פרסם אדם את הסינגל "בסוף כולם רוצים אהבה". בחנוכה של אותה שנה גילם את איש הפח בהצגה הקוסם מארץ עוץ. ב-11 במרץ 2019 יצא אלבומו השביעי והאחרון, "גאולה". הוא הושק במסיבה חגיגית במרכז ענב לתרבות ב-9 במרץ. יוסי חרסונסקי שיבח את אדם על הפקת ויצירת "גאולה", ואף העניק לו ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה באתרו. גם תימורה לסינגר מ"גלובס" אהבה את האלבום, וכינתה אותו כ"אלבום החזרה של אדם לחיים". בחודשים יוני–יולי באותה השנה, שיחק במחזמר "לזרוס". בשנת 2020 השתתף בפסטיגל בפעם השישית. ב-2022 הוציא את הסינגלים "הכוס הכחולה" (גרסת כיסוי לשירו של עברי לידר), "סוס מעץ" (גרסה חדשה עם סי היימן), "זו דרכו של הסתיו (באפריל או במאי)" (גרסה חדשה, דואט עם יאיר רוזנבלום), "זה הזמן לניסים" ו"נתנה תוקף". בשנה שלאחר מכן ערך הופעה במועדון הגריי, שב-2024 עלתה לשירותי הזרמת המוזיקה כאלבום הופעה בשם "לייב בגריי 2023". הוא אירח שם את סי היימן, רון רוזנפלד ומייקל הרפז.
תדמית ציבורית

בתחילת הקריירה המוזיקלית שלו מותג אדם כסמל מין. שלמה צח, שהיה אמרגנו של אדם בשנותיו הראשונות כמוזיקאי, החליט להשתמש בקמפיין פרסום מסיבי, שהפך את הזמר למוקד התעניינות רב מצד כלי התקשורת. הושקו קווי מוצרים על שמו, הכוללים חולצות, כרזות, קלטות וידאו ואף נעליים ממותגות בדמותו בשם "נעלי אדם". מסעות הפרסום שלו כללו קדימונים לסרטים בקולנוע, תמונות בשלטי חוצות עצומים, כתבות בשערי מגזינים בישראל והשמעות רבות בתחנות הרדיו המקומיות. ב-6 ביולי 1988 פרסם ירון פריד בשבועון "כותרת ראשית" כתבה הסוקרת את אפיונו של אדם כמוצר מסחרי. הוא טען כי ההפקות הגרנדיוזיות שנעשו בהופעותיו דאגו לצמיחת המוניטין שלו בקרב נערים ונערות. לעיתים, כתב, אדם היה נחטף אל מאחורי הקלעים על ידי מעריצה, וחוזר אחרי כמה דקות. לאחר כל הופעה היה זורק את הבנדנה שלו לקהל. במקרים רבים הוצת ריב אלים בין מעריציו. יוסי חרסונסקי לא התחבר לדמות החדשה שפיתחו צח ואדם. במוסף ביקורת המוזיקה שלו אפיין את אדם כ"בייבי פייס [פנים צעירות] בעל קול חצץ, אנרגיה גרונית (...), הבעה חסרת גוונים (...), חצי תשובה ליורופופ ורבע תשובה לברוס ספרינגסטין". אריאל זילבר צידד בהשוואתו של אדם לספרינגסטין, וטען שאדם הוא זמר טוב, בעל חינניות ואמת.
מבקרי המוזיקה בישראל לא חיבבו את אדם, הן כמבצע והן כאישיות, חרף הצלחתו המסחרית וקהל המעריצים הענק שחג סביבו. תפסו אותו כאדם רדוד ושטחי, שמבצע שירים ללא משמעות עמוקה. ב-2 באוקטובר 1987 פרסם יובל לוי את כתבתו במסוף התקליטים של השבועון "כל העיר". לטענתו, המבקרים הישראליים חשבו שאדם הוא שחזור לא מוצלח של צביקה פיק. לאורך הקריירה שלו לא חסך אדם את ביקורתו כלפיהם. בריאיון לעיתון "חדשות" סיפר: ”כל מבקרי המוזיקה הם מוזיקאים מתוסכלים (...). בהתחלה התייחסתי לכל ההתקפות בבאסה אמיתית (...). אם הם נהנים מהכסח [בלאגן] הזה, אני טוב מכדי לקלקל להם את ההנאה. אני יכול רק לנסות לשכנע אותם בטעותם, למרות שאני בטוח, למשל, שאת התקליט הבא שלי יהיו מי שיקטלו עוד לפני שישמעו אותו בכלל”.
באלבום "חופשי" ולאחריו החליט אדם לפנות לקהל מבוגר יותר. בנקודה זו החלה דעיכת הקריירה המוזיקלית שלו. מסעות הפרסום הפכו לקטנים יותר ומרבית שיריו לא נכנסו למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג'. שני אלבומיו האחרונים תוארו כ"קלאסיקה, שתיזכר למשך דורות".
תדמית ציבורית > השפעה

על-אף הקריירה הקצרה של אדם הוא הפך לדמות מוכרת במוזיקה הישראלית. לאחר מותו ספדו לו מיטב אישי התרבות במדינה. דנה אינטרנשיונל כתבה בחשבון האינסטגרם שלה כי גם היא נמנתה בין מעריצותיו והוסיפה שהוא היה דבר מיוחד וחדשני בישראל, ולא היה דבר כמותו לפניו. דפנה דקל, שהופיעה עם אדם ב"פלאי קלעים", סיפרה שהוא היה חבר נהדר, אכפתי ורגיש. ירדנה ארזי כתבה שהוא "נולד לבמה" והיה זמר נשמה רגיש וכריזמטי, שחקן מוכשר ופרפורמר שמסוגל לסחוף כל קהל. רן דנקר סיפר שכשהיה ילד נהג לשמוע את שיריו של אדם, שהיו פסקול ילדותו. צח ארגן לזכרו מופע מחווה שהתקיים בשלהי יולי 2024 עם כמה אמנים נוספים, כמו יזהר אשדות, אילן פלד, אילנה אביטל, אילנית, גלית גוטמן, דנה אינטרנשיונל, דפנה דקל, הראל סקעת, זהבה בן, יזהר כהן, יהונתן פרלמן, ירדנה ארזי, נונו, ניקי גולדשטיין, עברי לידר, עופר ניסים, פיטר רוט, רון רוזנפלד, רוני דואני ורן דנקר.
לאחר טבח שבעה באוקטובר הצטרף הזמר למטה משפחות החטופים, והופיע כמעט בכל התאגדות שלו בכיכר החטופים והנעדרים. בצוואתו ביקש לתרום את קרניות עיניו ואת כל ההכנסות מהמופעים שיוקמו לזכרו למטה. הודעה רשמית מטעם הארגון יצאה לאחר מותו: ”מטה משפחות החטופים מרכין ראש בצער רב על לכתו בטרם עת של הזמר אדם, אשר ליווה את המשפחות במאבק להשבת החטופים. גם ברגעיו האחרונים חשב על 120 החטופים והחטופות. תודה, אדם. נוח על משכבך בשלום”. שר התרבות, מיקי זוהר, ספד לו וכתב ברשתות החברתיות כי הוא היה מוזיקאי פורץ דרך. יאיר לפיד, יושב ראש האופוזיציה, הקדיש לו את שירו של זילבר, "ברוש", ומסר את תנחומיו למשפחתו.
חיים אישיים

אמו של אדם, חוה, סבלה ממאניה דפרסיה. בשנת 2010 חשף בסרט הדוקומנטרי אודותיו "חיים ואדם" כי הוא היה עד למספר התקפי זעם, כעס ודיכאון שהיו לה לאורך ילדותו ולכמה ניסיונות התאבדות. בגיל 8 מצא עצמו במרכז ריב בין הוריו. בלהט הרגע שלפה אמו סכין, דקרה את אביו בבטנו, ופצעה אותו. לאחר מכן אושפזה מספר פעמים במחלקה סגורה בבית חולים פסיכיאטרי. עוד הוסיף בשיחה עם הבמאית מירי פרלמן כי הוא מחק מזיכרונו את כל ילדותו עד גיל 12, ורק משנה זו החל להתעצב כאישיות באופן עצמאי. אדם הוא דור שני לניצולי שואה. חוה הייתה בגטו בעיירה נידחת בהונגריה. לטענתו, הזוועות שחוותה באותה תקופה פיתחו אצלה את המחלה הנפשית.
בשנת 1982 התחתן אדם עם מיכל בת-שבע דנינו (לימים, רעייתו של שולי רנד), אך הם התגרשו תשעה חודשים מאוחר יותר. באוקטובר 2007 יצא אדם מהארון. לאחר מותו, חשף המפיק שמעון שירזי כי היו בעבר בני זוג במשך 8 שנים.
אדם היה בעליהם של שני בתי קפה בשם "אדמ'ס" – האחד בתל אביב והשני בהרצליה פיתוח, בהם הופיעו אמנים צעירים, ולעיתים נהג להופיע בעצמו.
בספטמבר 2017 הגיע לבית החולים איכילוב לניתוח להוצאת כיס המרה. הניתוח הסתבך, והוביל לדלקת בלבלב והיא גרמה לפגיעה באיברים סמוכים. ב-2 בינואר 2018, נודע שחלה החמרה במצבו והוא הועבר לטיפול נמרץ כירורגי. ב-8 בפברואר 2018 שוחרר מבית החולים.
אדם, שהיה מעשן כבד, לקה ב-COPD ובהמשך אובחן כחולה בסרטן הריאות. הוא בישר זאת למעריציו במאי 2023 ונפטר ממחלתו ב-27 ביוני 2024. נקבר בבית הקברות שדה יהושע בחיפה. ביום פטירתו הוקרן ברשת 13 הסרט "בלדה לחיים", שעוקב אחר מצב בריאותו של אדם מ-2018.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1987: סוד
1988: מרחוק לרחוק
1989: חופשי
1994: הימים שאנחנו ביחד
1999: סוד האחד
2010: רגעים קטנים
2019: גאולה
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

1991: פעמיים ביום
1999: אדם – האוסף
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

2014: LIVE זאפה – הלהיטים הגדולים
2024: לייב בגריי 2023
ביאורים

↑  בריאיון משננת 1989 אמר אביו של אדם כי הוא למד בתיכון "בסמ"ת.
ענתיקה

מפה ענתיקה
עַנְתִּיקָה (בלטינית: antiquus, שמשמעו "ישן" או "עתיק") היא פריט ישן לאספנים. הענתיקה נאספת או נחשקת בשל גילה, יופייה, נדירותה, מצבה, שימושה, הקשר הרגשי שפותח כלפייה או מאפיינים ייחודיים אחרים. הענתיקה היא חפץ שמייצג תקופה או נקודת זמן קודמת בחברה האנושית.
הגדרה

הגדרה שכיחה של ענתיקה היא חפץ לאספנים, כמו רהיט או עבודת אומנות שיש לו ערך גבוהה עקב גילו הניכר, עם זאת הדבר משתנה בהתאם למקור, למוצר ולשנה. כלי רכב ממונעים הם יוצאי דופן של כלל מאה השנים. ההגדרה המקובלת של ענתיקות דורשת שהפריט יהיה לפחות בן 100 שנה ומקורי.
רכישת ענתיקות

רכישת עתיקות היא הפעילות של קנייה, זיהוי, ועריכת משא ומתן עבור ענתיקות. אנשים רוכשים פריטים עבור שימוש אישי, מתנות או רווח. מקורות לענתיקות כוללים מכירות של חפצים אישיים מאנשים פרטיים (garage sales and yard sales), עיירות נופש, אספנים ומכירות פומביות.
ריהוט ענתיקה

ענתיקות של רהיטים הם תחום פופולרי משום שלרהיטים שיש שימוש אישי ברור כמו גם ערך אספני. אספנים רבים משתמשים בענתיקות בבתיהם ומטפלים בהם בתקווה שם ישמרו על הערך והמראה שלהם. זאת בניגוד לרכישה של ריהוט חדש, שלרוב יורד מערכו עם רגע המכירה.
ריהוט ענתיקה כולל שולחנות אוכל, כיסאות, תיבות וכו'.
ראו גם

מזכרת
ענתיקה של תיבת דואר אמריקאית
מכירת ענתיקות
ענתיקות של רהיטים של שושלת סינית
שליו

ערך זה עוסק בשליו, עוף. אם התכוונתם להתנחלות שליו, ראו .
| שליו |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תרנגולאים
משפחה:: פסיוניים
תת־משפחה:: חוגלות
סוג:: שליו
שם מדעי
 Coturnix ‏בונאטר, 1791

שליו נודד צעיר
שליו (שם מדעי: Coturnix; בכתיב עם ניקוד: שְׂלָו; בריבוי: שַׂלְוִים) הוא סוג של עוף ממשפחת הפסיוניים.
תכונות

שלווים הם עופות קטנים יחסית לבני סדרת התרנגולאים עם נוצות מוסוות, בשחור-אפור. גופם עגלגל ומקורם קצר.
תפוצה

השלווים נחשבים למעופפים חלשים ונפוצים באזורים פתוחים, בעיקר בערבות עשב ואזורים יבשים כולל מדבריות. השלווים נפוצים באירופה, אסיה, אפריקה ואוסטרליה. בעבר היו גם מינים שחיו באיים הקנריים ובניו זילנד אך הם נכחדו.
מזונם

מזונם העיקרי הוא זרעים שונים.
גידול מלאכותי

השליו מגודל לעיתים כחיית מחמד, או כחיית משק לצורך שחיטה ואכילה.
השליו בישראל

בישראל מצויים שלווים מקומיים במספר מצומצם המקננים בדרום הארץ, והשליו הנודד ממין אירו אסייתי החולף בנדידת הסתיו אל מדבריות מצרים.
השליו במסורת ישראל

"וְרוּחַ נָסַע מֵאֵת ה', וַיָּגָז שַׂלְוִים מִן-הַיָּם, וַיִּטֹּשׁ עַל-הַמַּחֲנֶה כְּדֶרֶךְ יוֹם כֹּה וּכְדֶרֶךְ יוֹם כֹּה, סְבִיבוֹת הַמַּחֲנֶה וּכְאַמָּתַיִם, עַל-פְּנֵי הָאָרֶץ.וַיָּקָם הָעָם כָּל-הַיּוֹם הַהוּא וְכָל-הַלַּיְלָה וְכֹל יוֹם הַמָּחֳרָת, וַיַּאַסְפוּ אֶת-הַשְּׂלָו הַמַּמְעִיט, אָסַף עֲשָׂרָה חֳמָרִים; וַיִּשְׁטְחוּ לָהֶם שָׁטוֹחַ, סְבִיבוֹת הַמַּחֲנֶה"
השליו המקראי שניתן לעם ישראל במדבר (ספר שמות, פרק ט"ז, פסוק י"ג; ספר במדבר, פרק י"א, פסוקים ל"א–ל"ג) מזוהה ללא ספק עם העוף הידוע בשם זה בימינו. השליו הוא עוף טהור וישנה עליו מסורת כשרות ברבות מקהילות ישראל: יהודי ליבורנו ופירנצה, איטליה, לונדון, פריז, פולין, תוניס, אלג'יריה, ספרד, תימן וארץ ישראל.
מינים

שליו כחול (Coturnix adansonii)
שליו סיני (Coturnix chinensis)
שליו שחור-חזה (Coturnix coromandelica)
שליו נודד (Coturnix coturnix)
שליו ליצן (Coturnix delegorguei)
שליו יפני (Coturnix japonica)
שליו ניו זילנדי (Coturnix novaezelandiae) - נכחד
שליו זיפני (Coturnix pectoralis)
שליו חום (Coturnix ypsilophora)
שליו האיים הקנריים (Coturnix gomerae) - נכחד
ראו גם

שַׂלווים
הערות שוליים

↑  נעה פישר, מראם ועד עטלף: בעלי חיים שהוזכרו בתנ"ך, באתר ynet, 15 באפריל 2022
↑  זהר עמר, מסורת העוף, תל אביב, התשס"ד, עמ' 102-88.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551876605171  BnF: cb12348729c (data)  LCCN: sh99010693  NKC: ph288753 
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רטקו ינקוביץ'

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  29 באוגוסט 1914 סרייבו, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  19 בפברואר 1996 (בגיל 81) רמת גן, ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מדינה:  סרביה, יוגוסלביה 
 מקצוע:  עובד רכבת 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (7 במרץ 1990) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רטקו ינקוביץ'
 
רטקו ינקוביץ' (בסרבית: Ratko Janković; ‏ 29 באוגוסט 1914 - 19 בפברואר 1996) היה מהנדס רכבות יוגוסלבי, מחסידי אומות העולם, אשר פעל להצלת יהודים בשואה וקשר את גורלו עם מדינת ישראל.
חייו

רטקו היה בן למשפחת סוחרים מהעיר סרייבו שעבד ברכבת והיה בעל תואר מהנדס בטיחות בעבודה. היה בקשר קרוב עם הקהילה היהודית של סרייבו. בשנת 1939 נשא רטקו לאישה את בתו של הרב אלקלעי, גרציאלה גורדנה אלקלעי והיו להם שתי בנות.
חייו > פעילות במהלך השואה להצלת יהודים

באפריל 1941 פלש צבא גרמניה ליוגוסלביה ובתחילת ספטמבר החל גירושם ההמוני של יהודי סרייבו למחנות ריכוז. עם תחילת הגירושים, העביר רטקו את הורי אשתו, אלברט וברטה אלקלעי, ואת אחיה איזידור אל ביתו, והזהיר את שכניו שלא יעזו להלשין עליהם. בסוף קיץ 1941, עם התגברות השילוחים, איזידור כבר לא יכול היה להמשיך להתגורר בביתו של רטקו, ולכן רטקו החליט להבריחו מסרייבו. הוא ניצל את מעמדו כפקיד בכיר ברכבת ואת קשריו האישיים כדי לצייד את איזידור בתעודת זהות קרואטית מזויפת ובכתובת של ידידיו בעיר מוסטאר, שהייתה תחת שליטה איטלקית.
כאשר הורי אשתו נעצרו, ניסה רטקו להצילם על ידי התחזות לעובד ברכבת. רטקו עלה לקרון שבו ישבו והצליח לחלץ את חמותו ברטה שהעמידה פני אישה חולה מאוד. בדרך זו קיבל אישור ללוות אותה לרופא התחנה, שהיה חבר קרוב שלו. הרופא הודיע שמחלתה של ברטה דורשת את השגחתו וכך ניצלה. אלברט נשאר ברכבת, אך רטקו סיכם עם הכרטיסן, שהיה חברו, להורידו בתחנת מוסטאר, שם כבר היה בנו איזידור.
רטקו דאג להצלתה של היהודיה הגר קאיון שמשפחתה גורשה. הוא סיפק לה מסמכים מזויפים המעידים על היותה מוסלמית, עלה איתה על הרכבת ודאג שתרד בשלום באזור הכיבוש האיטלקי, שם הצטרפה לפרטיזנים של טיטו. כך גם העביר ברכבת למוסטאר את זלטה בארטפלד, מורה יהודיה בבית ספר תיכון בסרייבו. בזמן הנסיעה ברכבת עלתה קבוצת צעירים לבושים במדי אוסטאשה, ואחד מהם זיהה אותה כמורתו לשעבר. רטקו מנע את הסגרתה על ידי מתן כסף וסיגריות לבחורים הצעירים. זלטה הגיעה למוסטאר ושרדה את השואה. רטקו ביקש גם להציל את דודתה של זלטה, אך זאת סירבה כי בעלה כבר היה בגטו.
חייו > לאחר המלחמה

עם תום המלחמה עלתה משפחת אלקלעי לישראל, רטקו ואשתו נשארו ביוגוסלביה, שם נולדו להם שני ילדים. רטקו עבד כמפקח בטיחות עד שפרש לגמלאות.
בשנת 1991 עלו נכדיו של רטקו לישראל. שנה לאחר מכן, על רקע התפרקות יוגוסלביה ומלחמת בוסניה, עלו ארצה גם רטקו, אשתו גורדנה ובתם עם שני ילדיה. רטקו וגורדנה התגוררו ברמת גן. ב-19 בפברואר 1996 הלך רטקו ינקוביץ' לעולמו, בגיל 81. הוא הובא למנוחות בבית העלמין קריית שאול.
הכרה והנצחה

ב-7 במרץ 1990 הכיר יד ושם ברטקו ינקוביץ' כחסיד אומות העולם. ביד ושם ניטע עץ לכבודו של רטקו, בגן חסידי אומות העולם בטקס שנערך ב-25 במאי 1990, ורטקו קיבל גם תעודה ומדליה. רטקו סיכן את חייו להצלת יהודים ממניעים הומניטריים, על בסיס אידאולוגי וללא קבלת תמורה.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ליד ושם ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב) אותר קברו של רטקו ינקוביץ' בחלקת חסידי אומות העולם, בית העלמין קריית שאול, תל אביב.
לקריאה נוספת

פינצ'בסקי גרשון, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בישראל, ירושלים: יד ושם, 2023, עמ' 111.
הערות שוליים

1 2 3  רטקו ינקוביץ' | Ratko Jankovic, באתר yadvashem.org
1 2  Janković Ratko, collections.yadvashem.org
↑  עדותה של הניצולה זלטה ברטפלד ליד ושם, 3 בפברואר 1990, תיק 4624 M31, ארכיון יד ושם
1 2  גרשון פינצ'בסקי, חסד אחרון: סיפורם של חסידי אומות העולם בארץ ישראל, ירושלים, ישראל: יד ושם, 2023, עמ' 111
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רטקו ינקוביץ'".
פאולין פיליפס

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1918 סו סיטי, ארצות הברית 
 פטירה:  16 בינואר 2013 (בגיל 94) מיניאפוליס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  Morningside University 
 צאצאים:  Jeanne Phillips 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד (14 בפברואר 2001) 
 
פאולין פיליפס (באנגלית: Pauline Esther "Popo" Phillips;‏ 4 ביולי 1918, סו סיטי – 16 בינואר 2013, מינאפוליס), הידועה בכינויה אביגיל ואן ביורן (Abigail Van Buren), הייתה עיתונאית יהודיה אמריקאית, בעלת הטור "Dear Abby" המתפרסם במעל ל-1,400 עיתונים עם כ-110 מיליון קוראים. בשנים 1963–1975 היא גם הינחתה תוכנית רדיו בשם זהה.
קורות חיים וקריירה

פאולין פרידמן נולדה בסו סיטי למשפחת מהגרים יהודים מהאימפריה הרוסית. בבעלות המשפחה הייתה רשת בתי קולנוע. היא הייתה הצעירה בין ארבע בנות המשפחה והייתה לה אחות תאומה.
לאחר סיום בית הספר, פאולין פרידמן למדה פסיכולוגיה ועיתונות בקולג' מקומי. ביחד עם אחותה הן כתבו בעיתון של המוסד בו למדו. ב-2 ביולי 1939 ביום הולדת ה-21 האחיות התחתנו בטקס כפול. פאולין התחתנה עם מורטון פיליפס ובהמשך נולדו לזוג בן ובת.
בינואר 1956, בהיותה בת 37 פאולין פיליפס הגיעה לסן פרנסיסקו. היא טלפנה לעורך San Francisco Chronicle והציע לו לכתוב טור תשובות למכתבים של קוראי העיתון. הוא נתן לה מספר מכתבים וביקש לתת תשובות תוך שבוע. פאולין פיליפס נתנה לו כל התשובות תוך שעה וחצי והתקבלה לצוות העיתון. כשם עט היא בחרה "אביגיל ואן ביורן" על שמה של אביגיל ומרטין ואן ביורן.
אחותה הייתה בעלת טור בעיתון מתחרה. בשנת 1956, פאולין פיליפס הציעה לעיתון בה עבדה אחותה מחיר מופחת. האחיות רבו על הנושא אך בשנת 1964 השלימו. לפי ירחון לייף בשנת 1958 האחיות היו "נשים בעלות ציטוט הגבוה בעולם" (מהדורת עיתון מ-7 באפריל 1958).
פאולין פיליפס התחברה לידוענים של התקופה כמו יוברט האמפרי, הרברט ליהמן, ג'רי לואיס ודין מרטין. היא הייתה חברת כבוד במועצה הלאומית של נשים יהודיות והייתה פעילה בקהילות יהודיות בכל עיר בה התגוררה.
בשנת 1998, לאחר מחקר עיתונאי היא גילתה מי המחברת של השיר אל נא תבכו מעל קברי.
בשנת 1987 פאולין פיליפס החלה לשתף את ביתה בכתיבת הטור ובשנת 2002 בגלל מחלתה עזבה את העיתון.
בנוסף לטור בעיתון, פאולין פיליפס הייתה מנחת תוכנית רדיו וכתבה מספר ספרים.
פאולין פיליפס נפטרה במינאפוליס בשנת 2013 ממחלת אלצהיימר.