stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ח'אלד חוסני זועבי
ביוגרפיה

ח'אלד חוסני זועבי נולד בשנת 1952 בנצרת. גדל בעיר זאת ובה למד את לימודיו היסודיים והתיכוניים. בשנים 1971 עד 1975 למד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. בסיום לימודיו הוענק לו התואר תואר בוגר במשפטים. את התמחותו עשה במשרד עורכי דין בירושלים, ולאחר מכן בבית המשפט המחוזי בנצרת, כמתמחה של נשיאו הראשון, יוסף בהלול.
בשנת 1976 הוסמך כעורך דין, ובאותה שנה פתח את משרדו בנצרת. כעורך דין עסק בתחום המשפט האזרחי בעיקר בנושאי מקרקעין, בנקאות, כינוס נכסים, גישור ובוררות ועניינים אחרים. במשרד מועסקים עורכי דין נוספים. בשנת 1993 הוסמך להיות נוטריון.
ח'אלד חוסני זועבי נשוי ואב לחמישה ילדים בוגרים, שאחד מהם בעל תואר שני במשפטים מאוניברסיטת וושינגטון בארצות הברית.
פעילות ציבורית

עו"ד זועבי היה חבר הוועד המקומי של לשכת עורכי הדין בנצרת, בטרם הוקם מחוז הצפון של לשכת עורכי הדין. היה חבר במשך שתי קדנציות בבית הדין המשמעתי של לשכת עורכי הדין במחוז חיפה. עם הקמת מחוז הצפון של הלשכה בשנת 2003 נבחר לקדנציה הראשונה של ועד המחוז הצפון ונבחר להיות יושב הראש הראשון של ועד המחוז למשך 4 שנים. לאחר מכן נבחר פעמיים נוספות לתפקיד בשנת 2007 ובשנת 2011 עד יוני 2019.
כיושב בראש הראשון של ועד המחוז השתתף בהקמת מוסדות הלשכה במחוז והקמת הוועדות הסטטוטריות, ועדת האתיקה ובית הדין המשמעתי. בעקבות פרסום בעיתון "כלכליסט" הגיש במאי 2019, יחד עם מנכ"ל מחוז הצפון, עו"ד פארוק עומרי, תביעת דיבה בסכום כולל מיליון ש"ח נגד העיתון ושלושה מעובדיו. במאי 2022 נדחתה התביעה.
בשנת 2003 נבחר על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין כסגן ראש לשכת עורכי הדין בישראל למשך 4 שנים ובשנת 2007 נבחר לתפקיד זה לתקופת כהונה נוספת.
בשנת 2004 נבחר על ידי המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין כנציג לשכת עורכי הדין בוועדה למינוי קאדים לבתי הדין השרעים.
עו"ד זועבי חבר בצוות הכנס השנתי של לשכת עורכי הדין המתקיים באילת ויו"ר פנל בחלק מהכנסים.
בשנת 2011 נבחר זועבי כחבר הוועדה לבחירת שופטים בישראל בשנת 2011 ונבחר בשנית לקדנציה נוספת בשנת 2015.
עו"ד זועבי מכהן כממלא מקום של יושב ראש ועדת ההשמה בלשכת עורכי הדין וכן כחבר נשיאות במוסד לבוררות של הלשכה. עו"ד זועבי פעיל זכויות אדם.
הערות שוליים

↑  אמיר זיו, נדחתה תביעת דיבה במיליון שקל נגד כלכליסט: "הנתבעים ביצעו את עבודתם העיתונאית", באתר כלכליסט, 22 במאי 2022;
אורן פרסיקו, "ביצעו את עבודתם העיתונאית", באתר העין השביעית, 18 במאי 2022
↑   יסמין גואטה, לשכת עורכי הדין בחרה את אילנה סקר וחאלד חוסני זועבי לוועדה לבחירת שופטים, באתר TheMarker‏, 27 בינואר 2015
חור שחור זעיר

חור שחור זעיר הוא עצם היפותטי בעל נפח תת-פרוטוני. תאוריה פיזיקלית של ממדים נוספים צופה את האפשרות שחורים שחורים אלו ייווצרו במאיצי חלקיקים, דוגמת מאיץ LHC. ייתכן כי חורים שחורים זעירים נוצרים כל העת באטמוספירה, כתוצאה מפגיעתן של קרניים קוסמיות, מבלי שהתגלו עד כה.
תאוריה של ממדים נוספים גדולים

כוח הכבידה חלש מכוחות היסוד האחרים ב-30 עד 40 סדרי גודל. בניסיון להסביר הבדל זה, אשר מכונה בעיית ההיררכיה, הוצעה תאוריה מקורית בשנת 1998, המוכרת גם בתור מודל ADD על-שם מחבריה. על-פי מודל זה, קיימים ממדי מרחב נוספים מלבד שלושת הממדים המוכרים מחיי היום-יום. הממדים הנוספים הם קומפקטיים וגודלם יכול להגיע עד לסדר-גודל של עשירית מילימטר, ועל-כן הם קרויים גם ממדים נוספים גדולים, כדי להבדילם מממדים נוספים קטנים הרבה יותר במודלים אחרים. במודל ADD הכוח היחיד שמושפע מקיומם של הממדים הנוספים הוא כוח הכבידה, כלומר רק גרביטונים יכולים לנוע דרך הממדים הנוספים.
ממדים נוספים אלו מאפשרים כבידה חזקה בטווחים קצרים, אשר נחלשת בצורה משמעותית עבור טווחים גדולים מגודלם של הממדים הנוספים. למעשה, מודל ADD צופה סטייה מחוק הכבידה של ניוטון:  \,F={{Gm_{1}m_{2}} \over r^{2}}, עבור:  \,r<<R, כאשר  \,r הוא הטווח בו נמדד כוח הכבידה, ו- \,R הוא הגודל המקסימלי של הממדים הנוספים. על-פי מדידות שנועדו לאשש את חוק הכבידה של ניוטון בטווחים קצרים, החסם העליון, נכון להיום (2006), לממדים נוספים על-פי מודל ADD, הוא 0.15 מילימטר.
דרך נוספת להבין את השפעת הממדים הנוספים במודל ADD, היא בעזרת גודל הקרוי מסת פלאנק. אם נסמן את מסת פלאנק בעולם ארבע-ממדי בתור  \,M_{p}, אזי בעולם  \,(4+n) ממדי, שבו גודלם של הממדים הנוספים הוא  \,R, מסת פלאנק  \,M_{*} תהיה מסדר גודל של:
\,M_{*}^{n+2}\sim {M_{p}^{2} \over R^{n}}
אם הממדים הנוספים גדולים מספיק, אז ייתכן מצב שבו מסת פלאנק החדשה ( \,M_{*}) קטנה באופן משמעותי ממסת פלאנק המקורית ( \,M_{p}), וגודלה יכול להיות קטן עד כדי  \,1{TeV/c^{2}}. מסת פלאנק קובעת את סדר הגודל למסה המינימלית של חור שחור, ומכאן נובע שמודל ADD מאפשר את יצירתם של חורים שחורים זעירים במאיצי חלקיקים עתידיים. רדיוס שוורצשילד של חורים שחורים זעירים אלו יהיה מסדר גודל של  \,10^{-19}m, כלומר  \,1/10,000 מהרדיוס האופייני של פרוטון.
תנאים ליצירה

שני תנאים צריכים להתקיים על מנת שחורים שחורים ייווצרו במאיצי חלקיקים או בעת פגיעת קרניים קוסמיות באטמוספירה:
האנרגיה הזמינה בהתנגשות צריכה להיות גדולה מאנרגיית פלאנק החדשה שמוגדרת בתור:  \,E_{*}=M_{*}c^{2}.
פרמטר הפגיעה (impact parameter), שמאפיין את המרחק המינימלי בין הגופים המתנגשים, צריך להיות קטן מרדיוס שוורצשילד של החור השחור.
מאיץ LHC שהחל את פעולתו בשנת 2008 הוא המועמד הראשון לייצר חורים שחורים זעירים על-פני כדור הארץ. אם סדר הגודל של מסת פלאנק החדשה הוא אכן  \,1{TeV/c^{2}}, אזי חורים שחורים זעירים ייווצרו בניסוי זה, וקצב יצירתם יכול להגיע עד כדי חור שחור זעיר אחד בשנייה.
דעיכה

משפט האין-שיער קובע שאם המרחב-זמן יציב, אז החור השחור יאופיין על ידי מסה, תנע זוויתי ומטען חשמלי בלבד. בעת היווצרותו, החור השחור עדיין לא נמצא במרחב-זמן יציב והוא עובר שלב "התקרחות" מהיר, שבו הוא מאבד את המידע העודף (לגבי סוגיית המידע המצוי בחור שחור ראו: פרדוקס המידע). חלק מהקרינה בשלב ההתקרחות אמורה להתבטא בצורת גרביטונים שנפלטים הן לממדים הרגילים הן לממדים הנוספים.
לאחר שלב הדעיכה הראשון נותר חור שחור טעון ומסתובב, שמתחיל לאבד מסה באמצעות קרינת הוקינג (שלב קרינת הוקינג). חור שחור כזה מאופיין על ידי טמפרטורת הוקינג גבוהה, שנתונה בנוסחה הבאה:
\,T_{H}={(n+1)\hbar c \over 4\pi r_{s}k_{B}}
כאשר  \,n הוא מספר הממדים הנוספים,  \,r_{s} הוא רדיוס שוורצשילד,  \,\hbar  הוא קבוע פלאנק המצומצם,  \,c היא מהירות האור ו-  \,k_{B} הוא קבוע בולצמן. הטמפרטורה האופיינית של חור שחור זעיר היא מסדר גודל של  \,10^{15}kelvin.
קרינת הוקינג הנפלטת מחור שחור היא בעצם קרינת גוף שחור, והחור השחור הזעיר צפוי לפלוט את כל החלקיקים האלמנטריים בהסתברות שווה (פליטה "דמוקרטית"). האנרגיה של החלקיקים הנפלטים תהיה גבוהה עקב הטמפרטורה הגבוהה של החור השחור הזעיר.
השלב האחרון בחיי החור השחור הזעיר, הקרוי גם שלב פלאנק, מובן פחות מהשלבים הקודמים, משום שתיאור מדויק שלו דורש תאוריה של כבידה קוונטית. שלב זה יחל כאשר מסת החור השחור תקטן עד כדי מסת פלאנק, ובסיומו החור השחור הזעיר "יתאדה" לחלוטין וייעלם. אורך החיים הכולל של חור שחור זעיר צפוי להיות כ- \,10^{-26}s.
פיזיקה ניסיונית

אורך החיים של החור השחור הזעיר קצר מכדי לגלות אותו באופן ישיר בגלאי חלקיקים. הגילוי שלו אפשרי באופן עקיף על ידי מדידת תוצרי ההתפרקות שלו. אירועים שבהם נוצר חור שחור זעיר במאיץ חלקיקים יכילו מספר מאפיינים בולטים:
כמות גדולה של חלקיקים אנרגטיים שמקורם בדעיכת החור השחור הזעיר.
האופי ה"דמוקרטי" של הדעיכה יוביל להופעת כל סוגי החלקיקים האלמנטריים בהסתברות שווה.
מסת החור השחור הזעיר, אשר ניתנת לשחזור ממדידת תוצרי ההתפרקות שלו, צפויה להיות גבוהה.
ההסתברות ליצירת החור השחור הזעיר תעלה עם עלייה באנרגיה הזמינה בהתנגשות.
מאפיינים אלו ייחודיים לאירועי חור שחור זעיר, ועל כן המשימה לגלות אותם בניסויי מאיצי חלקיקים, אם הם אכן ייווצרו בניסויים אלו, צפויה להיות פשוטה יחסית. הואיל וחור שחור זעיר יפלוט את כל החלקיקים האלמנטריים שמסתם נמוכה משלו, כגון חלקיק היגס או כאלו שעדיין לא התגלו בניסוי (למשל נייטרלינו), ניתן יהיה לנסות ולחפש חלקיקים אלו בין תוצרי ההתפרקות שלו. במקרים מסוימים, שיטה זו תוכל לספק גילוי מהיר יותר של חלקיקים חדשים מאשר חיפוש ישיר שלהם.
במדע בדיוני

סופר המדע הבדיוני דייוויד ברין בספרו "כדור-הארץ" ("Earth") מתאר את האנושות בשנת 2038, שבה חורים שחורים זעירים מיוצרים ונחקרים במעבדות. גם הגרם השמימי שגרם לאירוע טונגוסקה מוצג בספר זה כחור שחור, אלא שהוא מתואר שם כחור שחור טבעי וגדול יותר.
בספרה של ג'יין ג'נסן, המשוואה של דנטה, משמשים חורים שחורים זעירים למעבר לעולמות מקבילים.
ראו גם

כבידה
קרינת הוקינג
הערות שוליים

↑  N. Arkani-Hamed, S. Dimopoulos, G. Dvali, "The Hierarchy Problem and New Dimensions at a Millimeter", Phys.Lett. B429 (1998) 263-272.
↑  The Eöt-Wash Group
↑  P. Kanti, "Black Holes in Theories with Large Extra Dimensions: a Review", Int.J.Mod.Phys. A19 (2004) 4899-4951.
חרלמפוס חרלמפוס

חרלמפוס חרלמפוס (נולד ב-4 באפריל 2002 בלרנקה שבקפריסין) הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אומוניה ניקוסיה מליגת העל הקפריסאית ובנבחרת קפריסין.
קריירת מועדונים

חרלמפוס גדל במחלקות הנוער של ארסנל ואומוניה ניקוסיה. ב-14 באפריל 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של אומוניה ניקוסיה, בהפסד 2-0 לאפולון לימסול במסגרת הליגה לעונת 2018/2019.
קריירה בינלאומית

ב-24 בספטמבר 2022 ערך חרלמפוס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, בניצחון 1-0 על נבחרת יוון במסגרת ליגת האומות 2022/2023. ב-20 בנובמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-2 על נבחרת ישראל במשחק ידידות.
חואן מוסקרה

חואן דויד מוסקרה לופס (בספרדית: Juan David Mosquera López; נולד ב-5 בספטמבר 2002 בקאלי שבקולומביה) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת פורטלנד טימברס מה-MLS ובנבחרת קולומביה.
קריירת מועדונים

מוסקרה גדל במחלקות הנוער של קלוב קרלוס סרמיינטו לורה ודפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין. הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של דפורטיבו אינדפנדיינטה מדיין, במדיה ערך 48 הופעות ליגה והבקיע שלושה שערים.
ב-27 ביולי 2022 חתם מוסקרה על חוזה לארבע עונות וחצי בפורטלנד טימברס מה-MLS. ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד קולומבוס קרו במסגרת הליגה לעונת 2022.
חומצה אורגנית

חומצה אורגנית, היא תרכובת אורגנית בעלת קצה חומצי אשר ה-pH שלה הוא נמוך מ-7. החומצה האורגנית הנפוצה ביותר היא חומצה קרבוקסילית אשר לה קצה COOH-, כלומר פחמן הקשור בקשר כימי אחד (כפול) לחמצן ובקשר כימי שני לקבוצת OH (חמצן - מימן).
הקבוצה האורגנית של החומצה היא שתקבע את חוזק החומצה. חומצה חזקה היא בעלת pH הקרוב ל-1 וחומצה חלשה היא בעלת pH המתקרב ל-7 .
תכונות של חומצה אורגנית

חומצות אורגניות הן בדרך כלל חומצות חלשות ואינן מתמוססות היטב במים. חומצות בעלות קבוצה אורגנית קצרה כמו חומצה לקטית בדרך כלל מתמוססות יותר בקלות במים. חומצות בעלות קצה אורגני גדול יותר כמו חומצה בנזואית אינן מתמוססות היטב במים.
החומצות האורגניות מתמוססות היטב בממסים אורגניים.
ח'אלד חוג'יראת

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בנובמבר 1969 (בן 54) ביר אל-מכסור, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  ביר אל-מכסור - ערב אלחוג'רת
 פעילות בולטת:  ראש המועצה המקומית ביר אל-מכסור
 השכלה:  מכללת סכנין
 תקופת הפעילות:  מ-2008
 מקצוע:  איש עסקים, פוליטיקאי
 
ח'אלד חוג'יראת (בערבית: خالد حجيرات; נולד ב-25 בנובמבר 1969) הוא ראש המועצה המקומית ביר אל-מכסור. מאז 2018 מכהן כחבר בהנהלת השלטון המקומי, חבר בדירקטוריון החברה למשק וכלכלה של השלטון המקומי וחבר בוועדת המעקב של ראשי רשויות בחברה הערבית.
ביוגרפיה

נולד וגדל בביר אל מכסור, בנם של מוחמד ופאטמה חוג'יראת.
הוא למד בבית הספר יסודי ביר אל-מכסור והשלים את לימודי התיכון באעבלין בבית ספר מאר אליאס. בתום לימודיו ב-1989 הוכשר מטעם משרד העבודה להפעלת כלים כבדים ועבד כמפעיל ציוד כבד. החל מ-1994 מונה כמנהל פיתוח תשתיות לפרויקטים ברמה ארצית. בשנת 2007 פתח חברת תשתיות ופיתוח (ש.ח. בע"מ) והפך ליזם בתחום התשתיות בישראל. בשנים 2014–2016, לצד ניהול העסק והפעילות הציבורית, הוסמך מטעם מכללת סכנין כהנדסאי בניין. בשנת 2018 נבחר לראשות המועצה ומכהן מאז בתפקיד זה.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית

בשנים 2008–2013 שימש כיושב ראש ועדת מכרזים וחבר בוועדת תכנון ובנייה גבעת אלונים-שפרעם וכחבר המועצה המקומית ביר אל-מכסור.
בשנים 2013–2018 שימש כממלא מקום וסגן (ללא שכר) ראש המועצה המקומית ביר אל מכסור. בשנת 2018 נבחר לראשות המועצה, ברוב של 57%.
ביוגרפיה > חיים אישיים

נשוי ואב לשתי בנות ושני בנים.
ז'ולייט רקמייה

דיוקן של רקמייה שצייר ז'אק-לואי דויד, המוצג כיום בלובר, על שם ציור זה נקרא הרהיט המוצג בו "ספת רקמייה"
דיוקן של רקמייה שצייר פרנסואה ז'ראר
ז'אן-פרנסואז ז'ולי אדלד ברנאר רקמייה (בצרפתית: Jeanne-Françoise Julie Adélaïde Bernard Récamier, ידועה גם כז'ולייט רקמייה או מאדאם רקמייה; 4 בדצמבר 1777 - 11 במאי 1849), אשת חברה בולטת בצרפת בראשית המאה ה-19.
נולדה בליון שבצרפת, בתם של ז'אן ברנאר, נוטריון במקצועו, ומארי-ז'ולי מאטון. ב-1793, בהיותה בת 15, נישאה לז'אק רקמייה, בנקאי אמיד בן 42, שהיה מאהבהּ של אמהּ במשך שנים רבות. באותה העת שרר בצרפת שלטון הטרור של רובספייר. ייתכן כי רקמייה היה אביה הביולוגי של ז'ולייט, ונישא לה כדי להבטיח שתירש אותו אם יוצא להורג, דבר שלא קרה.
ב-1800 מונה ז'אק רקמייה לנשיא הבנק המרכזי של צרפת. מעמדו החדש של בעלה פילס את דרכה לצמרת החברה הפריזאית. המגזין Journal des Dames et des Modes דיווח על רעיונותיה בתחום האופנה, והיא אירחה בסלונה את האליטה הפוליטית והספרותית. בין באי ביתה היו קרל הארבעה עשר, מלך שוודיה, ז'אן ויקטור מארי מורו, מאדאם דה סטאל ובנז'מין קונסטן.
ב-1803 אסר נפוליאון בונפרטה על מאדאם רקמייה לארח בביתה, בטענה שהמקום משמש לכינוסים של יריביו הפוליטיים. בתחילה חזרה רקמייה לעיר הולדתה ליון, ואחר כך עברה לרומא ולנאפולי, בה התיידדה עם יואכים מוראט, ורעייתו קרולין בונפרט, שהיו מעורבים בתוכניות להדיח את נפוליאון ולהשיב לכס השלטון את המלכים לבית בורבון. בסופו של דבר פתחה מחדש את הסלון שלה בקופה שבשווייץ, שם שהתה חברתה מאדאם דה סטאל.
ב-1805 ספג ז'אק רקמייה הפסדים כלכליים קשים. ז'ולייט תכננה להתגרש ממנו ולהינשא לנסיך אוגוסטוס פרדיננד מפרוסיה, אך אף שרקמייה הסכים, הדבר לא יצא לפועל.
לאחר הפלת שלטונו של נפוליאון, וחזרתו של לואי השמונה עשר, שבה רקמייה לפריז, וב-1817 פתחה מחדש את הסלון. בין אורחי הסלון הקבועים בתקופה זו היו פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, פייר-סימון בלאנש וז'אן-ז'אק אמפר.
בערוב ימיה איבדה מאדאם רקמייה חלק ניכר מהונה, היא סבלה ממחלות שונות וראייתה נחלשה. אף על פי כן, לא איבדה את השפעתה ומעמדה בחברה הגבוהה בפריז. ב-1849 נפטרה רקמייה ממחלת הכולרה, ונקברה בבית הקברות של מונמארטר.
שמה של רקמייה נקשר ברהיט דמוי ספה עליו היא שרועה בציורו המפורסם של ז'אק-לואי דויד. הרהיט קרוי "ספת רקמייה" והוא למעשה כעין מיטה קצרה עם משענת בצדה האחד. קרוי גם "ספת הסבה".
חואן מארבסי

חואן מארבסי (בספרדית: Juan Marvezzi;‏ 16 בנובמבר 1915 – 4 באפריל 1971) היה כדורגלן ארגנטינאי, ששיחק בעמדת החלוץ.
ביוגרפיה

מארבסי מגיל צעיר חלם להיות כדורגלן. בילדותו אילתר שער בכך שהכינו מקני סוכר ואילו את הכדור הכין מניירות. היה בעל בעיטה חזקה ומדויקת, עם כישורים שהפכו אותו לסיוט של המגנים המנוסים ביותר. מארבסי בגיל 16 ערך את הופעת הבכורה, במחלקות הנמוכות של ליגת טוקומאן ממחוז הולדתו, ובשנה שלאחר מכן כבר תפס את תפקיד החלוץ המרכזי בקבוצה הראשונה. בשנת 1934 התחיל את הקריירה הרשמית עם ארגנטינו דה רוסאריו, ולאחר מספר שנים, חזר למקום הולדתו בכדי לשחק בבלה ויסטה דה טוקומאן.
הוא הצטרף ב-1937 לטיגרה והפך שם מיד לאליל פופולרי. ממוצע השערים הגבוה שלו הוביל אותו אליה, שם היה הכובש המצטיין בקבוצה בעונות הליגה 1937, 1939, 1940 ו-1941. מארבסי עד היום מלך השערים של טיגרה בהיסטוריה עם 116 שערים, כבש הכי הרבה באצטדיון חוסה דלג'ובאנה, ובנוסף לכך כבש הכי הרבה נגד חמשת המועדונים הגדולים בארגנטינה.
ראסינג קלוב רכשה אותו ב-1942 שם כבש לראשונה 4 שערים במשחק, נגד היריבה פניארול במסגרת ידידות. בזמן שלו בראסינג קלוב המעיט לכבוש כבעבר ולאחר עונה אחת חזר לשחק בטיגרה שם סיים את הקריירה.
במדי נבחרת ארגנטינה זכה מארבסי בקופה אמריקה 1941. הוא כבש חמישייה בניצחון 1–6 על אקוודור ובכך סיים כמלך שערי הטורניר.
לאחר הפרישה מכדורגל מארבסי עבד והתיישב במנדוסה כמה שנים, ואת ימיו האחרונים חי במונרו שבבואנוס איירס.
תארים

קופה אמריקה: 1941
מלך השערים של הקופה אמריקה: 1941 
 (5 שערים)
מארבסי (כורע, שלישי משמאל) עם נבחרת ארגנטינה בקופה אמריקה 1941
חרלמבוס פטרידיס

חרלמבוס פטרידיס (ביוונית: Χαράλαμπος Πετρίδης; נולד ב-19 באוקטובר 1974) הוא פוליטיקאי קפריסאי, המשמש כשר ההגנה של קפריסין.[דרושה הבהרה]
ביוגרפיה

פטרידיס נולד בניקוסיה, קפריסין. הוריו ניהלו חברת נדל"ן. הוא למד לתואר ראשון בעריכת דין עם התמחות בניהול עיזבון באוניברסיטת אוקספורד ברוקס (אנ'), והמשיך לתואר שני בכלכלת ומימון קרקעות בסניף של אוניברסיטת קיימברידג'.
לאחר סיום לימודיו החל לעסוק בנדל"ן, עם התמחות בשמאות מקרקעין, ייעוץ מקרקעין והכנת מחקרי כדאיות לעסקאות נדל"ן. בשנים 2004–2013 היה חבר בוועד המנהל של איגוד שמאי המקרקעין של קפריסין, ואף היה נשיא האגודה בשנים 2009–2013. בנוסף, הוא היה חבר במועצת המנהלים של המכון המלכותי של מודדים מוסמכים של קפריסין (2012–2014). בדצמבר 2013 הוא מונה לנשיא הארגון לפיתוח קרקעות של קפריסין (COAG), תפקיד בו כיהן עד 2016.
בבחירות המוניציפליות של שנת 2016 התמודד פטרידיס לראשות עיריית אגלנציה, בה הוא מתגורר בשנת 2003. הוא רץ מטעם מפלגת האספה הדמוקרטית, ונתמך על ידי נשיא קפריסין ניקוס אנסטסיאדיס. בבחירות הוא זכה ביתרון זעום של 45.73% מהקולות על פני יריבו קוסטאס קורטאס שזכה ב-44.68% מהקולות, ונבחר לראשות העיר.
ב-29 ביוני 2020 נבחר פטרידיס על ידי הנשיא אנסטסיאדיס לכהן כשר ההגנה של קפריסין.
הערות שוליים

↑  Το who is who του νέου Υπουργού Άμυνας, Χαράλαμπου Πετρίδη | News, web.archive.org, ‏2020-06-29
↑  Το who is who του νέου Υπουργού Άμυνας, Χαράλαμπου Πετρίδη, web.archive.org, ‏2020-06-29
↑  Ο Φιλελεύθερος - Δημοτικές εκλογές 2016, web.archive.org, ‏2020-06-29
↑  Και επίσημα Δήμαρχος Αγλαντζιάς ο Χαράλαμπος Πετρίδης | News, web.archive.org, ‏2020-06-29
↑  Εγκαινίασε το επιτελείο του ο Πετρίδης στην Αγλαντζιά, web.archive.org, ‏2020-06-29
↑  Secretariat Council of Ministers, web.archive.org, ‏2019-07-27
↑  SigmaLive, Αέρας ανανέωσης σε Νομική Υπηρεσία και σε δυο Υπουργεία | News, www.sigmalive.com
↑  403 unauthorized, www.philenews.com (באנגלית)
↑  SigmaLive, Αλλαγή φρουράς σε Υπ.Δικαιοσύνης & Άμυνας - Παρέλαβαν επίσημα Γιολίτη-Πετρίδης | News, www.sigmalive.com
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "חרלמבוס פטרידיס".
ז'ואאו פיגיירדו

ז'וֹאָאוּ בָּטִיסְטָה דֶּה אוֹלִיבִיֶּירָה פִיגֻיֶירֵדוֹ (בפורטוגזית: João Batista de Oliveira Figueiredo; ‏15 בינואר 1918, ריו דה ז'ניירו - 24 בדצמבר 1999, ריו דה ז'ניירו) היה איש צבא ופוליטיקאי ברזילאי, אשר כיהן כנשיא ברזיל בין השנים 1979‏-‏1985. פיגיירדו היה הדיקטטור הצבאי החמישי ואחרון בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל.
תקופת השלטון של פיגיירדו התאפיינה בהתמודדות עם המשבר הכלכלי העמוק שפקד את ברזיל (ומדינות אחרות בעולם, כולל ישראל) במחצית הראשונה של שנות ה-80. החוב הלאומי של ברזיל עבר את סף המאה מיליארד דולר והאינפלציה השנתית הגיעה ליותר מ-230%. על מנת לקבל סיוע מקרן המטבע הבינלאומית, נאלצה הממשלה לקצץ את הוצאותיה בצורה משמעותית, דבר שפגע פגיעה נוספת בשכבות החלשות של החברה.
במישור הפוליטי, המשיך פיגיירדו את תהליך הדמוקרטיזציה האיטי שהתחיל קודמו, ארנסטו גייזל. עם עלייתו לשלטון, הבטיח פיגיירדו "להפוך את ברזיל לדמוקרטית". מיד עם תחילת הקדנציה שלו הכריז על חנינה פוליטית, שאיפשרה את חזרתם של עשרות מתנגדי הדיקטטורה שחיו בגלות. בשנת 1980 בוטלה המערכת הדו-מפלגתית, דבר שאיפשר ריבוי מפלגות האופוזיציה. בשנת 1983 יצא העם לרחוב בדרישה לקיומן של בחירות דמוקרטיות ישירות באופן מיידי, בהפגנות המוניות שסיסמתן הייתה "ישירות מיד" (Diretas Já). אך פיגיירדו בלם דרישה זו בקונגרס.
פיגיירדו סיים את הקדנציה שלו ב-15 במרץ 1985 מבלי שהחזיר את הבחירות הישירות למדינה. אולם הוא קידם את התמודדותם של מועמדים אזרחיים לנשיאות, ובכך סיים 20 שנים של שלטון צבאי בברזיל. מועמדו של פיגיירדו, פאולו מלוף, הפסיד בקונגרס למועמד האופוזיציה המוערך טנקרדו נווס. נווס נפטר מבעיות לב מספר ימים לפני שהיה אמור לעלות לשלטון ובמקומו עלה סגנו, ז'וזה סרניי.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ז'ואאו פיגיירדו נולד בריו דה ז'ניירו, דאז המחוז הפדרלי (מושב הבירה) של הרפובליקה הברזילאית הראשונה, בשנת 1918. הוריו היו אוקלידס דה אוליביירה פיגיירדו וולנטינה סילבה אוליביירה פיגיירדו. במהלך המהפכה החוקתית בברזיל, אביו של ז'ואאו, שהיה איש צבא, הנהיג את הכוחות המורדים בממשל הפדרלי בעמק נהר פראביה. המהפכה אמנם נכשלה, אך נותרה ההתנגדות המרה לשלטונו הדיקטטורי של ז'טוליו ורגאס שכונה "המדינה החדשה". לז'ואאו היו שלושה אחים שכולם היו מעורבים בשירות הכוחות המזוינים של ברזיל במהלך חייהם. בצעירותו עבר ז'ואאו עם משפחתו לגור בפורטו אלגרה, בירת מדינת ריו גראנדה דו סול, איפה שאביו הועלה לפיקוד על רגימנט חיל רגלים מוצב.
ב-9 באפריל 1935 נסע ז'ואאו פיגיירדו לאקדמיה הצבאית דה ריאלנגו. את לימודיו באקדמיה השלים בשנת 1937, בתור תלמיד מצטיין במקום הראשון בכיתתו. ב-15 בינואר 1942 התחתן עם דולצ'ה מריה דה גימאראס קסטרו, אותה פגש בבאירו דה טיג'וקה בעיר ריו דה ז'ניירו. מנישואיהם נולדו להם שני ילדים: פאולו רנאטו דה אוליביירה פיגיירדו וז'ואאו בטיסטה פיגיירדו פיליו. בשנת 1940 הועלה פיגיירדו לדרגת לוטננט ראשון ובשנת 1944 הועלה לדרגת קפטן. פיגיירדו בלט כמורה לרכיבה באקדמיה הצבאית דה ריאלנגו. בשנת 1952 הוא הועלה לדרגת מייג'ור. בשנת 1953 סיים את הקורס באקדמיה לקבלה למטה הכללי של הצבא. בין השנים 1955–1957 השתתף במשלחת הצבאית הברזילאית בפרגוואי. בשנת 1956 הוא קיבל את מדליית המרשל ארמס דה פונסקה, על שזכה במקום הראשון בשלושת הקורסים בקריירה שלו: האקדמיה הצבאית, בית הספר לשיפור קצינים והאקדמיה של המטה הכללי של הצבא.
בשנת 1958 ז'ואאו בטיסטה פיגיירדו הועלה דרגת לוטננט קולונל. בין השנים 1959–1960 עבד בשירות המחלקה השלישית של המטה הכללי של הכוחות המזוינים. בשנת 1961 עבד בתור המזכיר הכללי של המועצה לביטחון לאומי. בשנת 1964 הועלה פיגיירדו לדרגת קולונל ומונה לראש הסוכנות הלאומית לשירות המודיעין (SNI) בריו דה ז'ניירו. פיגיירדו אמנם לא היה מעורב בהפיכת 1964 שהחלה את הדיקטטורה הצבאית בברזיל אך עם הזמן נכנס לשורות הכת הצבאית ששלטה בראש הדיקטטורה. בשנת 1966 הועבר בתפקיד לפקד על חיל המוצב הציבורי בעיר סאו פאולו, ובשנת 1967 על בריגדת חיל הפרשים המוצבת בריו דה ז'ניירו, שם שהה עד 1969, אז הועלה לדרגת מייג'ור גנרל. ז'ואאו פיגיירדו הועלה בידי הנשיא הצבאי, ארטור דה קוסטה אה סילבה, לדרגת הפיקוד העליון של הארמייה השלישית, זמן קצר לאחר מכן עמד בראש הקבינט הצבאי של הנשיא אמיליו גרסטזו מדיסי. בשנת 1974 הוא הועלה לדרגת גנרל וקיבל מחדש את תפקיד ראש הסוכנות הלאומית לשירות המודיעין, תפקיד אותו מילא עד 1978.
ביוגרפיה > סיום המשטר הצבאי

מכיוון שהמפלגה הפוליטית של המשטר הצבאי החזיקה ברוב בסנאט (הבית העליון בקונגרס הלאומי) ונמנעה מחזרה לבחירות ישירות, פיגיירדו היה מסוגל להנחות את תהליך הירושה הנשיאותית. כמו כל נשיא צבאי מאז ההפיכה, פיגיירגו יכול היה להחליט על מועמד בין ראשים צבאיים בכירים, להציע את המועמד לבני בריתו בקונגרס, ולצפות שהבחירות יתקיימו ללא סיבוכים. אך באופן מוזר, פיגיירדו עיכב שוב ושוב את קביעת תמיכתו במועמד, פעולה שפגעה בתדמית הנוקשת של הברית להתחדשות לאומית ועודדה את שאיפות מפלגות האופוזיציה לערוך קמפיינים ציבוריים. שמועות אמינות לפיהן פיגיירדו התכוון להאריך את כהונתו לנשיאות בשנתיים רק הוסיפו לחוסר הוודאות בקרב בעלות הברית הפוליטיות של הכת הצבאית. במקביל, מפלגות פוליטיות באופוזיציה ניצלו את אי ההחלטיות בהנהגה הצבאית כדי להתאחד סביב מנהיג פוליטי בשם טנקרדו נווס ולטפח תמיכה מצד אנשי הצבא לעלייתו של נווס, שפעל מטעם התנועה הדמוקרטית. בין השאר בגלל חוסר המעורבות של פיגיירדו, אחיזת הצבא בכוח נסוגה עד לנקודה שלראשונה מזה שני עשורים מילאו הפוליטיקאים האזרחיים את רוב המועמדויות לנשיאות. בסופו של דבר בבחירות העקיפות, נטשו רבים בהנהגת הצבא את הברית להתחדשות לאומית, הקימו את מפלגת החזית הליברלית, זייפו קואליציה עם מפלגות מרכז באופוזיציה, ובחרו בטנקרדו נווס לנשיאות עם 480 מתוך 686 קולות הקונגרס. בתמורה לנטישת הכוחות המזוינים את המשטר נבחר השמרן ז'וזה סרניי לסגן הנשיא.
לאחר ירידתו מהשלטון נטש פיגיירדו את הקריירה הפוליטית וניתק קשריו עם ההנהגה הצבאית באשר היא. הוא חי הרחק מתשומת הלב הציבורית ועזב את הבירה ברזיליה בשביל לשוב להתגורר בריו דה ז'ניירו. ז'ואאו פיגיירדו נפטר ב-24 בדצמבר 1999. במותו הכריז נשיא ברזיל המכהן, פרננדו אנריקה קרדוזו, על שלושה ימי התאבלות לאומיים לזכרו של פיגיירדו.
ראו גם

ארנסטו גייזל
המהפכה החוקתית בברזיל
ז'וזה סרניי
היסטוריה של ברזיל: דיקטטורה צבאית (1964–1985)
הערות שוליים

↑  ז'ואאו בטיסטה דה אוליביירה פיגיירדו - ביוגרפיה, באתר המרכז למחקר ותיעוד היסטוריה עכשווית של ברזיל (CPDOC) (בפורטוגזית)
↑  דילבה פראזו, ז'ואאו פיגיירדו - הנשיא לשעבר של ברזיל ( João Figueiredo - Ex-presidente do Brasil), באתר ביוגרפיה (eBiografia) (בפורטוגזית)
↑  ז'ואאו פיגיירדו (João Figueiredo), באתר ברזיל - חמש מאות של שינוי; הספרייה החינוכית של אוניברסיטת בראון
| נשיאי ברזיל |
| --- | --- | --- |
| הרפובליקה הישנה | דאודורו דה פונסקה • פלוריאנו פיישוטו • פרודנטה דה מוראיס • קמפוס סאלס • רודריגס אלווס • אפונסו פנה • נילו פסניה • ארמס דה פונסקה • ונססלאו בראז • רודריגס אלווס • דלפים מוריירה • אפיטסיו פסואה • ארתור ברנרדס • וושינגטון לואיס • ז'וליו פרסטס | דגל ברזיל |
| עידן ורגאס | ז'טוליו ורגאס • ז'וזה ליניארס | דגל ברזיל |
| הרפובליקה השנייה | גספאר דוטרה • ז'טוליו ורגאס • קפה פיליו • קרלוס לוז • נראו דה אוליביירה • ז'וסלינו קוביצ'ק • ז'אניו קואדרוס • רניירי מזילי • ז'ואאו גולאר | דגל ברזיל |
| הדיקטטורה הצבאית | רניירי מזילי • קסטלו ברנקו • קוסטה אה סילבה • אמיליו גרסטזו מדיסי • ארנסטו גייזל • ז'ואאו פיגיירדו | דגל ברזיל |
| הרפובליקה החדשה | טנקרדו נווס • ז'וזה סרניי • פרננדו קולור דה מלו • איתמר פרנקו • פרננדו אנריקה קרדוזו • לואיז אינסיו דה סילבה • דילמה רוסף • מישל טמר • ז'איר בולסונארו • לואיז אינסיו דה סילבה | דגל ברזיל |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12032926q (data)  GND: 1022612689  ISNI: 0000 0000 9591 2387  LCCN: n79079900  SUDOC: 028506804  VIAF: 27081432   WorldCat (עם VIAF): 27081432 
הנשיא פיגיירדו בארמון פלנלטו בברזיליה. על הקיר מאחוריו, דיוקן של פדרו הראשון, קיסר ברזיל, "אבי האומה" הברזילאית.
הנשיא פיגיירדו מקבל מדליית זיכרון לזכר חמישים שנה מאז המהפכה החוקתית בברזיל אשר בה היה מעורב אביו.