מושב
מושב עובדים

מושב עובדים הוא מסגרת שיתופית להתיישבות, בה מהווה המשפחה יחידה כלכלית אוטונומית, הן בתחום הייצור והן בתחום הצריכה. במושב עובדים כל חבר עובד במשק משלו. המסגרת השיתופית באה לידי ביטוי באיחוד עוסקים לצורכי רישום, ובערבות הדדית. כמו בכל צורת התיישבות, גם כאן נשמר ההיבט הציבורי של הקהילה.
רוב המושבים בישראל הם מושבי עובדים. הקמתו של נהלל בשנת 1921 נחשבת באופן רשמי כמושב העובדים הראשון בארץ ישראל, אם כי לטענת דוקטור יואל פינסקר, כפר מל"ל התנהל באופן מעשי כמושב עובדים כבר בעת גלגוליו הראשונים בשנת 1919 ולמעשה הקדים את נהלל בשנתיים, אולם בשעתו נבצר מכפר מל"ל להשלים מספר מהלכים שיהפכו אותו למושב עובדים באופן רשמי, ולכן זכה נהלל בבכורה.
מקימי נהלל, אנשי העלייה השנייה, חיפשו להקים מסגרת חיים שיתופית המאפשרת יותר עצמאות לתא המשפחתי ולחבר מאשר בקיבוץ, הגרעין המייסד הגיע ברובו מדגניה א' וכנרת. צורתו המפורסמת של המושב נהלל, שתוכנן בידי ריכרד קאופמן, ממחישה את האופי המייחד את מושב העובדים מבין צורות ההתיישבות הכפריות האחרות: הוא בנוי בצורה מעגלית, וליד כל בית, מבין 75 הנחלות המצויות בו, משתרעת חלקה חקלאית צמודה. במבט מלמעלה מתקבלת כעין צורת 'שמש', כאשר במרכז מצויים מבני הציבור, מסביבם הבתים, ובשטח הרחב העוטף אותם – החלקות החקלאיות.
רעיון מושב העובדים היה תצריף של מספר צורות התיישבות שקדמו לו. בין היתר: הקבוצה - כצורת יישוב שיתופית; המושבה – כצורת התיישבות כפרית אינדיבידואלית; הקואופרציה לפי תוכנית פרנץ אופנהיימר (שנוסתה ללא הצלחה במרחביה) – הודות למרכיב הקואופרטיבי המסוים שהיה בה ולאי-שוויון שנוצר במהלך הזמן בהתאם לכושר עבודה ויוזמה; מושב פועלים (כמו זה של עין גנים ועוד יותר נחלת יהודה שהוקם ביוזמת ברל כצנלסון) – ובו משקי עזר לפועלים במושבות; והקולקטיב החקלאי בחוות סג'רה.
רעיון מושב העובדים נהגה, בין היתר על ידי האגרונום ומנהל חוות בן שמן וחולדה יצחק וילקנסקי. הוא ערך ניסויים רבים בחקלאות וכלכלה חקלאית ופיתח רעיונות שהתאימו להתיישבות משפחתית. הוא שלל לחלוטין התיישבות שיתופית (קבוצה) והטיף לפועלים שעבדו תחתיו בחוות בן שמן וחולדה, לעבור מ"כיבוש העבודה" ל"כיבוש הקרקע" אך ורק בדרך של התיישבות משפחתית. גם לא"ד גורדון הייתה השפעה על הפועלים בכיוון זה. את הרעיונות סיכם וילקנסקי במאמרים שפורסמו בעיתון הפועל הצעיר. בשנת 1914 פרסם ברל כצנלסון תוכנית שנקראה "לייסוד מושבי פועלים". על אף שמה, תואמים הרעיונות המתוארים בה כמעט לגמרי את עקרונות מושב העובדים. בשנת 1912 הגיעה לכנרת קבוצת האיכר הצעיר, בהנהגת אליעזר יפה. לאחר שמצאה שצורת הקבוצה הקולקטיבית אינה מתאימה לה, ניסח יפה ב-1915 את "החוברת ליסוד מושבי עובדים", אותה פרסם רק ב-1919. בחוברת זו נוסחו לראשונה באופן מעשי עקרונות מושב העובדים, כפי שלוקטו מכלל מקורות ההשפעה. עקרונות היסוד כפי שנוסחו בחוברת, ואשר לפיהם הוקמה נהלל (מושב העובדים הראשון) הם:
קרקע לאומית: מקימי המושב ראו לנגד עיניהם כיצד האדמות אצל הערבים חולקו בכל דור מחדש, בין בני המשפחה, וכך הלכו וקטנו החלקות עד שהיה קשה כלכלית להתקיים מהן; לכן הוחלט שהקרקע במושב תהיה שייכת למוסדות הלאומיים, ניתן יהיה להחכירה למעבד הקרקע בלבד והיא תעבור מדור לדור מבלי אפשרות לחלקה שוב.
עבודה עצמית: על מנת למנוע מצב שבו נוצר מעמד של פועלים, כנגד מעמד של מעסיקים - נקבע כי במושב אסור להעסיק עובדים חיצוניים במשק החקלאי. מאוחר יותר כאשר הוקמה מעברה בסמוך לנהלל ונוצר צורך למצוא מקומות תעסוקה עבור תושביה שונה סעיף זה.
משק חקלאי מעורב: נקבע כי בכל משק יהיה מגוון של ענפים חקלאיים וזאת על מנת למנוע תלות בענף אחד ועונתיות.
עזרה הדדית: חברי המושב יתגייסו כדי למנוע מהפרט להיכשל.
אחריות וערבות הדדית: מטרתו של סעיף זה לאפשר לגייס אנשים וכספים למפעלים ציבוריים (קניית כלים חקלאיים גדולים לשימוש הכלל לדוגמה).
קנייה ומכירה משותפת: נקבע כי החקלאים יקנו וימכרו את מוצריהם במשותף.
ועדת ניר, שנבחרה בוועידה החקלאית השלישית של הסתדרות הפועלים החקלאיים הגישה לאישור המועצה החקלאית שהתקיימה בגן שמואל ב 3–5 במרץ 1927 (תרפ"ז), את חוקת משקי העובדים, בפרק א – העיקרים היסודיים של המושב נקבעו הכללים הבאים:
שלילת קניין פרטי של המתיישב בקרקע ושייכותה ללאום.
עבודה עצמית.
חברות המושב בחברת-העובדים.
עזרה ואחריות הדדית במלוא היקפה.
מקח וממכר משותף ומאוחד באמצעות מוסדות חברת-העובדים.
סדור זכויות הקניין לפי חוקי חברת-העובדים.
הנהלה עצמית של המושב בכל ענייניו, בשיתופם ובשוויון זכויותיהם של כל חבריו וחברותיו.
חרות היחיד בענייני מדיניות, דת ומפלגה.
בחירה עצמית של החברים.
יישוב כל הסכסוכים בתחומי חברת-העובדים.
בפרק ב – המושב כיחידה קואופרטיבית. נקבעו הקשרים ההדדיים בין המושב לבין ניר שיתופי וכפיפות המושב ל"ניר". פרק ט' – תקנות נוספות ושינויי תקנות מחייב אישור "ניר" לכל שינוי בתקנות.
בשנים האחרונות הופשרו אדמותיהם של מושבים רבים, ונפתחו גם לשימושים אחרים, שאינם חקלאיים. כך אנו מוצאים כיום בעלי משקים מושבים שמשתמשים ומשכירים את שטחיהם למחסנים ואף למבני מסחר.