יצחק שדה
ביוגרפיה > בארץ ישראל

בארץ ישראל היה שדה בין מייסדי "גדוד העבודה", וב-25 באוגוסט 1920 נבחר ל"ראש הגדוד".
הוא הצטרף לארגון ההגנה וב-13 במרץ 1921 נבחר במועצת ההסתדרות כחבר "ועד ההגנה".
בספטמבר אותה שנה פיקד על קורס המפקדים הראשון של הארגון שנערך בכפר גלעדי.
ב-2 בנובמבר 1921 השתתף בהגנת ירושלים ונעשה מפקד "החורבה" בעיר העתיקה. לאחר מכן עסק מטעם גדוד העבודה בעבודות אבן בירושלים.
הוא היה בעל כושר גופני גבוה והיה מהמייסדים של אגודת הספורט "הפועל", במסגרת הסתדרות העובדים.
על אף שעמד בראש "גדוד העבודה", לא היה יכול למנוע את פירוקו עקב חילוקי הדעות והקשיים שהתעוררו בחיי הקומונה. גדוד העבודה התפרק בשנת 1926, בגלל ויכוחים אידאולוגיים על האפשרות למזג ציונות וסוציאליזם.
לאחר מכן עבד שדה זמן מה בעבודות אבן בתחנת החשמל של פנחס רוטנברג בנהריים, ב-1929 היה מנהל מחצבה בעתלית. עם פרוץ מאורעות תרפ"ט השתתף בהגנת העיר חיפה.
בעת המרד הערבי הגדול (1936–1938) התגלה כמפקד בולט וייחודי ברמתו.
ביולי 1936 הקים בירושלים את "הנודדת", פלוגה שיצאה לפגוש את האויב בבסיסיו, והנהיג את טקטיקת ה"יציאה מן הגדר", העברת מאבק ההגנה אל כפרי האויב. בשלהי 1936 פיקד על העלייה למחצבות מגדל צדק - כיבוש העבודה וביסוס נוכחות יהודית בלב סביבה ערבית עוינת. בקיץ 1937 הקים את פלוגות השדה (הפו"ש) ופיקד על הפלוגות המיוחדות (פו"ם) שיצאו לפעילויות אלו. ב-21 במרץ 1938 פיקד על העלייה לחניתה. היה קצין הגדנ"ע הארצי הראשון של ההגנה (1941).
בעת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1941, הוטל עליו להקים את פלוגות המחץ – הפלמ"ח ולהיות מפקדו הראשון. סגניו במטה הראשון של הפלמ"ח היו: דוד (דוידקה) נמרי מאשדות יעקב וגיורא (ז'ורה) שנאן מאפיקים. הוביל את הפלמ"ח מיחידה קטנה לכוח צבאי מוביל של "ההגנה". תכנן ב-1942 תוכנית הגנה כוללת ליישוב במקרה של פלישת גרמניה הנאצית בשם "מצדה על הכרמל". בשנת 1945 קודם לתפקיד רמטכ"ל בפועל של "ההגנה" האחראי על כל פעולות הלחימה של הארגון. באותה שנה גם הנהיג את תנועת המרי העברי יחד עם חברי האצ"ל והלח"י נגד הבריטים.
במסגרת מדיניות שיתוף היישוב העברי עם הבריטים בתחילת מלחמת העולם השנייה הוטל על יצחק שדה מימוש הצד הצבאי של השיתוף כאשר התיאום המדיני נעשה על ידי דוד הכהן. השיתוף בפועל נעשה מול יחידת המודיעין המיוחדת Special Operation Executive (SOE). במסגרת זו שדה היה אחראי על קורס כ"ג יורדי הסירה מטעם ההגנה. הוא ליווה את האימונים של קורס הכ"ג והוא גם תכנן יחד עם קצינים של הSOE את פעולת הקומנדו הימי לחבלה בבית הזיקוק בטריפולי בלבנון. מונדק פסטרנק, שמונה על ידי יצחק שדה להיות מפקד הפעולה, פקפק בסיכויים להצלחת הפעולה והתנה את צאתו לפעולה במתן פקודה בכתב משדה. שדה סירב לתת פקודה בכתב והציע את עצמו לפקד על הפעולה, ולאחר שהצעתו לא התקבלה על ידי פיקוד ההגנה הוטל הפיקוד על צבי ספקטור.
בקונגרס הציוני בבזל, בסוף 1946 קיבל בן-גוריון בנוסף לתפקידיו האחרים את תפקיד "הממונה על תיק הביטחון" ונכנס במהרה ללמוד אותו. הוא גילה להפתעתו כי לרמ"א (ראש המפקדה הארצית של ההגנה), זאב פיינשטיין, אין הסמכות והיכולת של קודמו משה סנה, וכי יצחק שדה מתעניין יותר במבצעים ובפעולות של יחידים בפלמ"ח ולא בנוי לדעתו לראייה אסטרטגית וארגונית. הוא גם נטר לשדה טינה לאחר ששדה התנגד להפסקת המאבק בבריטים והתמקדות בפתרון מדיני. ב-1946 כתב שדה בביטאון "עוז" של התנועה לאחדות העבודה כי ”...גם בשבילי יש גבולות. יש דברים שאפילו הקונגרס הציוני לא יוכל לחייב אותי עליהם. והדברים האלה הם שלושה: אי הגנה על ההגנה, אי הגנה על העלייה, אי הגנה על ההתיישבות. הנהגה ציונית שתצווה עלי דברים כאלה-אינה בשבילי לא הנהגה ולא ציונית”. בן-גוריון ראה בכך קריאת תיגר שאין להתעלם ממנה. הוא מינה את ישראל גלילי לרמ"א ולחץ על יעקב דורי לחזור משליחותו בארצות הברית ולקבל שוב את תפקיד הרמטכ"ל. ביוני 1947 נכנס דורי לתפקיד הרמטכ"ל ושדה נשאר ללא תפקיד.