הפארק הלאומי וייט סנדס
היסטוריה > מונומנט לאומי

הפעם הראשונה שהועלה רעיון להקים פארק לאומי כדי להגן על תצורת החולות הלבנים הוא משנת 1898 כאשר קבוצה מאל פאסו, טקסס, הציעה להקים את "הפארק הלאומי מסקלרו" (Mescalero National Park). התוכנית נכשלה מאחר שהיא כללה שמורת ציד, מאפיין העומד בניגוד לרעיון השימור כפי נקבע על ידי מחלקת הפנים של ארצות הברית.
אלברט ב. פול (Albert B. Fall), סנאטור מניו מקסיקו שלימים מונה למזכיר הפנים של ארצות הברית - ובעל חווה גדולה ביישוב המכונה טרי ריוורס (Three Rivers) מצפון-מזרח לשדה הדיונות, קידם בקונגרס בשנים 1912–1922 ארבע הצעות חוק נפרדות לפארק לאומי באגן טולארוסה. התוכנית האולטימטיבית של פול נקראה "פארק לאומי לכל עונות השנה", שכן הוא יהיה פתוח לאורך כל השנה, בניגוד לפארקים צפוניים יותר. הצעת החוק כללה ארבעה אזורים נפרדים ומגוונים, שינוהלו כפארק לאומי אחד. השטחים המוצעים כללו חלק נופי, כ-8.1 קילומטרים רבועים, של שמורת האינדיאנים של המסקלרו, 2.6 קילומטרים רבועים של שדה הדיונות, 2.6 קילומטרים רבועים של אזור געשי מצפון בשם קריסוסו מאלפאיס (Carrizozo Malpais), וקו החוף של מאגר המים אליפנט ביוט (Elephant Butte Reservoir) ממערב, מעבר להרי סן אנדרס. סטיבן מאת'ר (אנ'), המנהל הראשון של שירות הפארקים הלאומיים, מתח ביקורת על ההצעה בשל "הגבולות המופרדים, היעדר הנוף המרהיב והשימוש המוטל בספק". "איגוד השימור של הפארקים הלאומיים" (National Parks Conservation Association) ו"עמותת זכויות האינדיאנים" (Indian Rights Association) ניהלו קמפיין נגד הצעת החוק של פול, בעיקר בגלל הפקעת אדמות שמורת האינדיאנים, ובטענה כי היא עשויה ליצור תקדים לשימוש תעשייתי בפארקים. הצעת החוק נכשלה בקונגרס, ופול התפטר בשנת 1923 במהלך חשיפת שערוריית השחיתות שבה היה מעורב המכונה פרשיית הטיפוט דום.
במהלך שנות העשרים של המאה העשרים קידם איש עסקים מאלמוגורדו בשם טום צ'ארלס (Tom Charles) את היתרונות הכלכליים הפוטנציאליים בהגנה על תצורת החולות הלבנים. צ'ארלס גייס מספיק תמיכה מקומית להקמת כביש מדינתי משופר בין לאס קרוסס לאלמוגורדו (כיום כביש 70 של ארצות הברית), שעבר את בקצה הדרומי של שדה הדיונות. הוא פעל לגרום להכרזת הדיונות יוכרזו כפארק לאומי, אך הסנאטור ברונסון מ. קטינג (Bronson M. Cutting), שהיה בעל השפעה על נשיא ארצות הברית הרברט הובר, יעץ לו שיהיה הרבה יותר קל להשיג מעמד של מונומנט לאומי.
ב-18 בינואר 1933, הכריז הנשיא הובר על הקמת "המונומנט הלאומי וייט סנדס" על בסיס סמכותו כפי שנקבעה בחוק העתיקות משנת 1906. טקס ההקדשה והפתיחה הגדולה היו ב-29 באפריל 1934. טום צ'ארלס הפך למנהל הראשון של המונומנט, ולזכיין הראשון בשנת 1939, שפעל במסגרת "חברת השירות וייט סנדס" (White Sands Service Company).
מרכז המבקרים ותחנת נוחות סמוכה, שלושה בתי מגורים לשומרי הפארק, וכן שלושה מבני תחזוקה נבנו מלבני אדובי כפרויקט של מינהל קידום העבודות  החל משנת 1936 ועד שנת 1938. שמונה מבנה האדובי המקוריים ומבנים סמוכים אחרים הוגדרו כמחוז ההיסטורי של המונומנט הלאומי וייט סנדס כאשר הם נוספו למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים בשנת 1988. האדריכלים העיקריים היו לייל א. בנט ורוברט וו. אלברס, שתכננו גם מבנים נוספים עבור שירות הפארקים הלאומיים במונומנטים הלאומיים בנדלייר וקאסה גראנדה. בנט תכנן גם את מחסות שולחנות הפיקניק בווייט סנדס, את פונדק המדבר הצבוע (Painted Desert Inn) ביער המאובן, ואת המבנים בפארק הלאומי מערות קרלסבד.
הפארק מוקף לחלוטין במתקנים הצבאיים של מטווח הטילים וייט סנדס ובסיס חיל האוויר הולומן, ומאז ומתמיד היו היחסים בינו לבין הצבא בעייתיים. מטווח הטילים ובסיס חיל האוויר הוקמו לאחר הפצצת פרל הארבור בשנת 1941, עם המשך פעילות לאחר מלחמת העולם השנייה ובמהלך המלחמה הקרה. טילים תועים נפלו לעיתים קרובות בגבולות הפארק, והרסו מדי פעם חלק מאזורי המבקרים. טיסות מהולומן הטרידו את שלוות האזור. משימות אימון טיסה נמשכות מעל שדות הדיונות, והפארק נסגר באופן זמני למשך מספר שעות במהלך ניסויי טילים באזור הסמוך ואזור השימוש המשותף בצד המערבי של הפארק.
בשנים 1969–1977 שוחררו 95 ראמים בשטח מטווח הטילים ובאזורים הסמוכים לאגן טולארוסה על ידי מחלקת הציד והדיג של ניו מקסיקו למטרות ציד. לראמים אין טורפים טבעיים בשטח הפארק והם התחרו עם מינים מקומיים על מזון. אלפי ראמים חיים כיום במטווח הטילים, אם כי ציד שנתי מתרחש מאז 1974 כדי לסייע בשליטה וייצוב האוכלוסייה. שירות הפארקים הלאומיים, שחשש מההשפעות השליליות על צמחים ובעלי חיים מקומיים בפארק, הקים בשנת 1996 גדר גבול באורך של 108 קילומטרים על מנת למנוע כניסת ראמים.
אירועי שיכרות גוברים של סטודנטים בחופשת האביב בשנות התשעים הובילה לאיסור על צריכת אלכוהול. חל איסור על הכנסת אלכוהול ברחבי הפארק החל מ-1 בפברואר ועד 31 במאי.