stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם זכאי (פלי"ם)
שירות בחיל הים לאחר מלחמת השחרור > המשך השירות בחיל הים

באוקטובר 1953 שבו זכאי ומשפחתו לארץ, וב-20 בדצמבר מונה זכאי לתפקיד מהנדס ימי במפקדת קצין הנדסה של חיל הים. 

ביולי 1954 יצא זכאי יחד עם סא"ל צבי קינן ללמוד את נושא הפעלת הצוללות בצי ההולנדי. משרד ההגנה ההולנדי הביע נכונות לסייע בהקמת שייטת המונה שלוש צוללות אך מדינות אחרות לחצו על הולנד שלא לקיים עסקה עם ישראל ונושא הצוללות נדחה. 

בפברואר 1956 התמנה זכאי לראש מחלקת הנדסה ובאוקטובר 1956 הועלה לדרגת אלוף-משנה והתמנה לתפקיד ראש מחלקת ציוד, לאחר שמחלקת הנדסה אוחדה עם מחלקת ציוד, שהייתה הגוף האחראי מול מפקדת חיל הים, שנשא באחריות להכנת כלי השיט, ציודם והלוגיסטיקה עבורם. המחלקה עסקה בקיום השוטף וגם בבניה של טרפדות חדשות בצרפת ובאיטליה. תכנון שנעשה לבניית משחתת חדישה לא יצאה לפועל, ובמקום זאת נרכשו המשחתות מסדרה Z(אנ') בבריטניה.
זכאי שימש בתפקיד זה בעת מלחמת סיני. משימה חשובה הייתה להביא במהירות את המשחתת המצרית אבראהים אל-אוול למצב תקין והכנסתה לשירות בחיל הים כאח"י חיפה. מעמדו של זכאי בחיל הים היה מוערך מאוד. כאשר יצא מפקד החיל שמואל טנקוס מחוץ לישראל בחודש מאי 1957 מונה זכאי כממלא מקומו.
שירות בחיל הים לאחר מלחמת השחרור > תפקידים מחוץ לחיל הים

בנוסף לתפקידו בחיל הים התמנה זכאי בפברואר 1955 כמרצה אורח למכונאות ימית במחלקה לכח וחום בטכניון. זכאי הרצה בטכניון גם בשנות הלימודים תשי"ח ותשי"ט.
במהלך שירותו בחיל הים מונה זכאי על ידי מנכ"ל משרד הביטחון, שמעון פרס, להשתתף בוועדה שתדון בדרכים להקמת מספנה לבנייה ותיקון אניות בארץ. הוועדה הגישה בחודש יולי 1956 סיכום והמלצות על הדרך שבה יש לנקוט להקמת המספנה. את המימון להקמת המספנות תכננו לקבל במסגרת הסכם השילומים מגרמניה המערבית. 

ביולי 1957 נשלח זכאי על ידי נחום שמיר, מנהל חברת השילומים, לביקור במספנות באירופה כדי לברר וללמוד נושאים הקשורים להקמת המספנות. ב-2 בדצמבר 1957 סיים זכאי את תפקידו במחלקת ציוד והושאל לחברת השילומים כמנהל טכני. זכאי ערך הכנות להקמת המספנות כולל ניתוח כלכלי עבור חברת השילומים, והוחל בהקמת מספנות ישראל בנמל הקישון.
ניהול מספנות ישראל היה חשוב מאוד לחיל הים. אלוף שמואל טנקוס כתב לזכאי: ”...ובזאת נתונה לך תודתי על העזרה שהגשת לי ועל תרומתך הרבה לקידומו של החיל בכלל ובשטח התחזוקה בפרט. עבודתך במספנות ישראל לא תנתק אותך מבעיות החיל, ונתונה לך בזאת ברכתי על הצלחתך בהגשמת חלום חייך. עלה והצלח!”.

על אף הכוונות מצד חיל הים וציפיתו האישית של זכאי כי הוא ינהל את המספנה, נמסר ניהול המספנות לאחר הקמתן לישראל ליברטובסקי. בספטמבר 1959 התפטר זכאי מתפקידו כמנהל טכני של המספנות והשתחרר מצה"ל.
שירות בחיל הים לאחר מלחמת השחרור > גלריה

אברהם זכאי כקצין המנהלה של חיל הים 1948.
קבוצת עובדים מחיל הים על חוף תל אביב במסגרת פינוי שבר האלטלנה, 1949.
ביקור הרמטכ"ל יעקב דורי בבוסטון. מימין יושבים:אברהם זכאי, אפרים מונוסון, גב' דורי, רב-אלוף יעקב דורי, יוסי הראל. משמאל בעומדים: פלטיאל מקלף ושמואל ינאי.
זכאי מצטרף לביקור ראש הממשלה דוד בן-גוריון בחיל הים, 1953.
ראש הממשלהדוד בן-גוריון בגשר הפריגטה בחזרה לנמל חיפה בליווי שלמה אראל ואברהם זכאי (פלי"ם) באזרחית, ספטמבר 1953.
סא"ל אברהם זכאי במפקדת חיל הים 1955.
נשיא המדינה יצחק בן-צבי ורעייתו מבקרים בחיל הים. אל"ם זכאי עומד שלישי מימין, 1957.
אל"ם אברהם זכאי בתפקיד ראש מספן הציוד, 1957.
אל"ם אברהם זכאי מושאל לצורך תכנון הקמת מספנות ישראל, 1958.
תפקידים אזרחיים > בניית אוניות ביפן

חברת צים החלה לבנות אוניות חדשות ביפן עבור החברה ועבור חברות משותפות עם גאנה ובורמה. מנהליה פנו לזכאי והציעו לו להיות הנציג ביפן ולנהל ולפקח על בניית האוניות שם. היה זה אתגר גדול ומעניין בתחום בו יכול היה לנצל את ההשכלה שרכש בתחום בניית אוניות. בדצמבר 1961 עבר זכאי עם משפחתו ליפן והחל בתפקידו שם. מקום מגוריו היה בקובה (יפן) תחת פיקוחו נבנו ושופצו אחת עשרה אוניות בשלוש ערים שונות.:
במספנת אורגה, ביוקוסוקה שליד יוקוהמה נבנו האוניות שביט, סהר, צדק ועוד שתי אוניות עבור גאנה.
במספנת היטאצ'י שליד אוסקה בנתה מערכת השילומים היפנית לבורמה שתי אוניות גדולות ועוד שתיים עבור גאנה, והפיקוח על בנייתן נמסר לאחריות חברת צים.
במספנת מיזורו שליד טוקיו נערכו שיפוצים לכמה אוניות הצובר, במסגרתם הוארך גוף האונייה ונעשו שיפורים נוספים. האוניות שעברו את השיפוצים היו מצדה, אילת ותמנע. במספנה זו גם נבנתה מכלית הנפט נורה, במעמס של 64 אלף טון. פרויקט בניית המכלית היה אתגרי במיוחד והוכנסה בה מערכת אוטומציה שהקטינה את מספר אנשי הצוות במחצית.
אברהם זכאי מימין משתתף בטקס יפני של הנחת השדרית לבנית האוניה 1962.
אברהם זכאי נושא דברים בטקס השקת א/מ שביט במספנות אורגה ביפן 29 יוני 1962.
השקת א/מ שביט במספנות אורגה ביפן 29 יוני 1962.
שורת המכובדים בטקס השקת אוניה 29 יוני 1962, משפחת זכאי במרכז התמונה.
המכלית נורה בעת בנייתה במספנת מיזורו ביפן 1964.
תפקידים אזרחיים > חזרה לישראל

בסוף שנת 1968 הסתיימה תקופת עבודתו של זכאי ביפן והמשפחה שבה לביתה בישראל. עוד בינואר 1967 התמנה זכאי למנהל טכני בקונצרן "תיעוש אזורי פיתוח בע"מ", שמטרתו הייתה לפתח תעשייה באותם אזורים. הקונצרן סבל מהפסדים כבדים ולא הצליח למלא את מטרתו. ב-1967 רכשה ההסתדרות את חלקה של הממשלה בקונצרן ושינתה את ייעודו. בוטלה ההתמקדות באזורי פיתוח והושם דגש על ענפי הטקסטיל, הפלסטיקה והציוד הרפואי. זכאי היה חבר במועצת המנהלים של 11 חברות תעשייתיות של הקונצרן. בשנת 1968, תחת ניהולו של זכאי, החלה החברה להרוויח.
בפברואר 1969 נקרא זכאי לשר הביטחון משה דיין, שהציע לזכאי לנהל את "מכון 3" - המפעל המרכז את מרבית הפעילות של רפאל. בתפקידו היה כפוף לישעיהו לביא, מנכ"ל הרשות לפיתוח אמצעי לחימה. פעילותו, המינהלית ברובה, תרמה לפיתוחים הרבים שנעשו במכון דוד באותה עת. בעת מלחמת יום הכיפורים גויס זכאי לצה"ל ועשה את המלחמה במסגרת תפקידיו ברפאל. המכון נקרא "חטיבת טכנולוגיות וסיוע", עד ששמו הוסב ל"מכון דוד" על שם פרופסור ארנסט דוד ברגמן, שנפטר בחודש אפריל 1975. זכאי סיים את פעילותו במכון ב-31 בינואר 1976.
תפקידים אזרחיים > פעילות ציבורית

עם סיום לימודיו במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס נעשה זכאי חבר באגודה האמריקאית של מהנדסי בנין אניות ומכונאות ימית. בשנת 1960 ראה זכאי צורך בקידום נושא בניית האניות בישראל. לצורך קידום מטרה זו הקים זכאי, עם חבריו אמנון סלעי, שלמה קארו, משה דרימר, יעקב רקנטי ויוסף רום את האגודה למהנדסי אניות. בשנת 1964 התקבל זכאי כחבר באגודת Sigma Xi שליד ה-MIT, כהכרה במיומנותו בהכנת מחקרים מדעיים.
במקביל לעבודתו ברפאל נענה זכאי לבקשתו של ראש עיריית חיפה, יוסף אלמוגי, להצטרף לשירות הציבורי. בבחירות שנערכו בינואר 1974 נבחר זכאי כחבר מועצת העיר חיפה. זכאי היה חבר בוועדות הכספים, החינוך, התברואה, התחבורה, הביטחון ובניין ערים. בחודש מאי 1976 מונה זכאי כנציג עיריית חיפה במועצת הג"א ארצית, ובמסגרת תפקידו עסק בארגון מכבי האש. זכאי נבחר ליושב ראש איגוד ערים חיפה – שירותי כבאות, ועסק בכך רבות. תפקידים אוישו בכבאים ומפקדים ראויים ונעשתה השקעה בציוד - כבאיות ומנופים. הושגו תקציבים ומבני תחנות הכבאים חודשו וזכאי אף הגיש הצעה לארגון נושא הלחימה באש לארגון כלל ארצי, בדומה למשטרת ישראל. ההצעה הגיעה לשולחן הממשלה, אך הרשות הארצית לכבאות והצלה הוקמה רק שנים רבות לאחר מכן, ב-2013.
פעילותו של זכאי בעיריית חיפה הסתיימה בתום התקופה הקבועה, ב-24 בנובמבר 1978. זכאי לא העמיד עצמו לבחירות לתקופה נוספת.
זכאי היה פעיל גם בארגונים וולונטריים שונים. בחודש יולי 1985 נבחר זכאי להנהלת הארגון הארצי של חברי ההגנה. בשנים 1988–1999 שימש כנשיא ליונס בחיפה. בתקופה זאת השקיע המועדון במימון לימודים של חיילי צה"ל באוניברסיטה הפתוחה.
זכאי מימין מארח את נשיא המדינה אפרים קציר בעת ביקורו ברפאל. נובמבר 1973.
זכאי משמאל מארח את מנחם בגין ברפאל.
שר הביטחון משה דיין מבקר במכון 3 אברהם זכאי ראשון מימין 1972.
ראש הממשלה יצחק רבין מבקר ברפאל.
עוזר שר הביטחון צבי צור מבקר ברפאל.
ביקור שר הביטחון שמעון פרס וראש הממשלה יצחק רבין ברפאל 1975.
ראש עיריית חיפה יוסף אלמוגי ואברהם זכאי 1975.
חבר מועצת עיריית חיפה יוסף בלושטיין עם אברהם זכאי.
הענקת דרגות טפסר למפקד מכבי האש בחיפה יצחק קיזלשטיין.
בנין איגוד ערים לשרותי כבאות ליד גשר פז בחיפה ש. תחנה חודשה בהשתדלותו של אברהם זכאי.
תפקידים אזרחיים > טיפול בשפכי גוש דן

בשנת 1977 רשם זכאי חברה פרטית לשירותי ניהול הנדסה והדרכה, והיה בעליה ומנהלה. ב-1978 נבחר זכאי למנהל כללי של פרויקט ההשבה הביולוגי-מיכני לסילוק וטיהור שפכי גוש דן. המפעל הוקם על רקע ההידלדלות במקורות המים ולאור התנגדות מדינות אגן הים התיכון להמשך שפיכת הביוב לים. ניצול הפוטנציאל של שחזור שפכי גוש דן היווה מרכיב חשוב במאזן המים הארצי. זכאי כמנהל כללי היה אחראי על כל היבטי ההקמה: נושאים טכניים, כספיים, מינהליים ומשפטיים.
באפריל 1980 הונחה אבן הפינה באתר שורק. ההקמה ארכה שבע שנים, מסיבות תקציביות. הוקמו שתי תחנות שאיבה והונחה צנרת הולכה ראשית, ובשנת 1987 החל המפעל לטהר את המים. כבר בשלבי ההרצה התברר שהמפעל עומד בצפיות שתלו בו. הנושא כולו היה חדש בעולם. ביצוע שלב ב' החל עם סיום שלב א' ובשנת 1988 פורסמו מכרזים לעבודות. בשנת 1989 חלה זכאי, אך על אף מחלתו המשיך בעבודתו תוך קשיים פיזיים, עד שנאלץ לפרוש כחודש לפני שהלך לעולמו.
אברהם זכאי כמנהל השפדן 1980/
מפת תכנון השפד"ן 1980.
אברהם זכאי מברך בטקס הנחת אבן הפינה למפעל השפדן 1980.
שרת הבריאות שושנה ארבלי אלמוזנינו מבקרת את מפעל השפדן.
שר האוצר יצחק מודעי מבקר בשפדן בארוח של אברהם זכאי.
לחגיגות 40 שנה להקמת חיל הים מארח מפקד חיל הים אברהם בן שושן את יצחק רבין, שלמה להט מימין ואברהם זכאי במרכז.
משפחה

בשנת 1950 נישא אברהם זכאי למרים לבית יששכרוב. מרים זכאי, אשר השלימה תואר מאסטר בתחום אמנות האיקבנה, הייתה החלוצה בהפצת אמנות זו בישראל. היא הביאה עמה ארצה ידע רב וניסיון בתחום, אותם רכשה במהלך שהות המשפחה ביפן. בשנת 1966 הקימה בית ספר להוראת ה"איקבנה" - "אולפן לאומנות עיצוב הפרח", בראשו עמדה במשך שלושים וחמש שנה (1965–2000). כמו כן, הקימה בארץ סניף של האגודה הבינלאומית "איקבנה אינטרנשיונל”" שעל דיגלה חרוטה הסיסמה: "ידידות באמצעות פרחים". כנשיאת הסניף, ייצגה את ישראל בכנסים בינלאומיים בעולם.
לזוג שלושה ילדים: עמירם, ניצן ונירה. שלושתם המשיכו בדרכו של זכאי ולמדו לימודי הנדסה בטכניון. הביאו לזכאי שישה נכדים: שי, לי-טל, רותם, שחף, עדי, ענבל.
הנצחה

ב-6 באוגוסט 1989 נפטר זכאי ממחלה.
בשנת 2004 החליטה ועדת השמות של עיריית חיפה לקרוא לכיכר הנמצאת בצומת הרחובות הסחלב ואמנון ותמר ברמת אלמוגי, על שמו.
אלמנתו, גב' מרים זכאי, ריכזה את סיפוריו ועדויותיו, התמונות והמסמכים שהותיר אחריו ואת דברי החברים שסיפרו, ובסיוע ידידת המשפחה, תגה מור-פזרו, הוציאה לאור בשנת 2001 ספר לזכרו ולכבודו: "אברהם זכאי - בן הארץ והים". בספר נמצא לא רק את סיפורו האישי, אלה גם סיפור הולדת אומה במאבקה להקמת המדינה.
”לא בכדי שם הספר הוא "בן הארץ והים". כי לבין השיטין שומעים את כמיהתו של בן הארץ, אשר פנה לים, להגשים את חלומו. לנגד עיניו הפונות להגשמה, הופיעו תדיר שתי תמונות: האחת, העלתם ארצה בדרך הים של אלפי מעפילים ניצולי שואה. והאחרת, בניית בית לאומי ומדינה עצמאית וריבונית. מדינה שתפאר את דגל התקווה של אלפי שנות גלות.”
טבלת תפקידים ואירועים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
תפקידים ואירועים בחיי אברהם זכאי
| תאריכים | מקום | תפקיד\אירוע  | פעילות מיוחדת \הערות |  |  |
| 27 בינואר 1923 | ירושלים | אברהם נולד | אח ליעקב וחנה |  |  |
| 1929- 1940 | תל אביב | לימודים בי"ס נורדאו וגימנסיה הרצליה | חבר בתנועת המחנות העולים |  |  |
| 1940 1937 | תל אביב | חבר בסקציה הימית של הפועל | ביחידת הקשר של ההגנה |  |  |
| 1941 | חמדיה | גרעין הקמת הקיבוץ | במסגרת המחנות העולים. |  |  |
| יולי 1942 | ג'וערה | קורס מפקדי כתות ובהמשך קורס מפקדי מחלקות | של ההגנה. |  |  |
| 1943 | קיסריה | מזכיר הקורס הראשון מפקדי סירות של הפלמ"ח | מפקד מחלקה בפלוגה ב' בפלמ"ח. |  |  |
| 1944 | יגור | מפקד המחלקה הימית בפלמ"ח וקורס מכונאות ימית |  |  |  |
| 1945 | קיסריה \ חיפה | מפקד ראשון של הפלוגה הימית בפלמ"ח | מפקד היחידה הימית בנמל חיפה. |  |  |
| אוגוסט - דצמבר 1946 | מג'נטה - איטליה | מפקד "מחנה א'" | אחראי להכנת מזון וציוד למעפילים ואספקת דלק לאוניות. |  |  |
| דצמבר 1946 –פברואר 1948 | פורטו ונרה איטליה | הכנת האוניות לקליטת אלפי מעפילים | התקווה, אקסודוס, פאן קרסנט ואף על פי כן |  |  |
| מרץ - יוני 1948 | תל אביב | קצין מנהלה של השירות הימי בהקמתו | ארגון המטה אנשי הפלוגה הימית והעברתם לחיל הים |  |  |
| יוני 1948 – אוגוסט 1949 | תל אביב | קצין המבצעים של חיל הים | ניהול המבצעים במלחמת העצמאות |  |  |
| אוגוסט 1949 –אוקטובר 1953 | ניו יורק בוסטון | לימודים במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס | הסמכה לתאר שני בהנדסת בנין אוניות |  |  |
| נובמבר 1953 – דצמבר 1957 | בחיפה | קצין הנדסה, ראש מחלקת הנדסה, ראש מחלקת ציוד והנדסה במפקדת חיל הים | קליטת המשחתות ארגון הנדסה וציוד למחלקה אחת, שכך תפקדה במלחמת סיני. |  |  |
| 1954- 1961 | חיפה | מרצה אורח בפקולטה לכח וחום של הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל, במקביל לשירותו בחיל הים | תכנון והקמת בריכת ניסויים לבדיקת דגמי אוניות |  |  |
| ינואר 1958 - ספטמבר 1959 | חיפה | מנהל הקמה של מספנות ישראל | מושאל מצה"ל לתכנון הקמת המספנות. |  |  |
| נובמבר 1961 - 1965 | יפן | פיקוח מטעם צים על בניית אוניות | אוניות חדשות 'סהר' 'שביט' ו'צדק', הארכת אוניות צובר 'מצדה' ו'אילת' בניית מכלית 'נורה' |  |  |
| ינואר 1967 – מרץ 1969 | תל אביב | מנהל קונצרן "תיעוש אזורי פיתוח בע"מ" של תנועת העובדים | החברה עברה לרווח |  |  |
| מרץ 1969 – ינואר 1976 | מפרץ חיפה | מנהל 'מכון 3' ברפאל | ארגון חטיבת טכנולוגיות יצירת תנאים נוחים לחטיבות הפיתוח והייצור |  |  |
| ינואר 1974 - 1978 | חיפה | חבר נבחר למועצת העיר חיפה מטעם מפלגת העבודה | יו"ר איגוד ערים לכבאות במקביל לפעילותו ברפאל. |  |  |
| 1978 - 1989 | חולות ראשון לציון | מנהל כללי של פרויקט השפד"ן | והפעלת שלב א של טיהור מי השפכים ותכנון שלב ב' |  |  |
| 6 באוגוסט 1989 | חיפה | אברהם זכאי הלך לעולמו |  |  |  |
לקריאה נוספת

אברהם זכאי,	תפקידי ההנדסה בחיל, 'מערכות ים', דצמבר 1954, עמ' 25.
עדה סירני, ספינות ללא דגל, ספרית אפקים - עם עובד, 1975 ע' 128 – 150.
מייק אלדר, T.T.G. - אנשי הצללים, הוצאה לאור משרד הביטחון, 1997, ע' 247–248, 276.
מרים זכאי, אברהם זכאי בן הארץ והים, הוצאת משפחת זכאי, דפוס איילון אופסט בע"מ, 2001.
שמואל ינאי ויוסף אלמוג, השערים פתוחים "אסופת זכרונות ההעפלה" "זכאי אברהם", הוצאת קרן פלי"ם, 2001, ע'236 238.
מאיר פעיל ואברהם זוהר, הפלמ"ח הימי הוצאת העמותה לחקר כח המגן על שם ישראל גלילי, 2001 ע' 25–26, 39, 55-56, 66-67, 100, 102, 134, 185, 192, 194, 196, 198, 202, 204, 210-213, 234.
שמשון בובר, ליקט וערך  "הימיה" – אסופת סיפורים על שנות חיינו היפות ביותר בפלוגה  הימית של הפועל, דפוס אפעל, 2004. ומתוכו אברהם זכאי בן הארץ והים, עמ' 25-20.
Ninian Stewart, THE ROYAL NAVY and the PALESTINE PATROL Pages FRANK CASS PUBLISHERS, 2002 .
הערות שוליים

↑  ענת קדרון, הקמת השירות הימי וחיל הים עבודת גמר לתואר מוסמך באוניברסיטת חיפה, אוקטובר 2000, ע' 12–14. פורסם באתר הפלי"ם.
↑  שיה בן-נון ודיתה גרי, 'התקופה לקחה אותנו, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 2003, ע'36.
↑  מייק אלדר, שייטת 13, ספרית מעריב, עמ' 82-80.
↑  עדה סירני, ספינות ללא דגל, ספרית אפקים – עם עובד, 1975, עמ' 33.
↑  מרים זכאי, עמ' 105.
↑  רב חובל הלל ירקוני, ספינות מעפילים מ-א' עד ת', הוצאת גוונים 2005, עמ' 192.
↑  נחום בוגנר, ספינות המרי: ההעפלה 1945 – 1948, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1993.
↑  עדה סירני, עמ' 149.
↑  מרים זכאי,, עמ' 116.
↑  משה אימבר ושמחה בינות, רד וצלול סיפורה של שייטת הצוללות' הוצאת עמותת דולפין, 1994, ע'3.
↑  ישראל גיל: מספנת חיפה - חלום מתגשם, ריאיון עם אל"ם אברהם זכאי. חיפה העובדת, 19 בפברואר 1958.
↑  שמואל טנקוס, במכתב מ-31 בדצמבר 1957. מרים זכאי, עמ' 289.
↑  רב חובל הלל ירקוני, עמ' 362.
↑  תיעוש אזורי פיתוח בע"מ, באתר תנועת העבודה הישראלית.
↑  מרים זכאי, עמ' 137.
↑  מרים זכאי, עמ' 284.
↑  סיגל בוכריס: "הובאו למנוחות גרשון ז"ק ואברהם זכאי, ממקימי חיל הים". בין גלים, אוגוסט 1989
↑  משה פלג, כיכרות לזכרם של ותיקי העיר, באתר ynet, 14 במרץ 2014
↑  מרים זכאי, עמ' 298.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007388107205171  ISNI: 0000 0004 4008 8246  LCCN: n2014065085  VIAF: 311459177   WorldCat (עם VIAF): 311459177 
כיכר על שם אברהם זכאי בחיפה
טום ולינג

| --- | --- |

טום ולינג, 2020
 לידה:  26 באפריל 1977 (בן 47) ניו יורק ארצות הברית 
 שם לידה:  Thomas Joseph Welling 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 מקום לימודים:  תיכון אוקמוס  בית הספר סיילסיאנום 
 בן או בת זוג:  ג'יימי וייט (5 ביולי 2002–22 בנובמבר 2015) 
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  שחקן בסדרת אקשן, פרסי בחירת הנוער (2002)
 http://www.tomwelling.com
 פרופיל ב-IMDb
 
תומאס ג'יי ולינג (באנגלית: Thomas J. Welling; נולד ב-26 באפריל 1977) הוא שחקן, דוגמן בעבר ומפיק טלוויזיה אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תפקידו בסדרה "סמולוויל" שם גילם את התפקיד הראשי של קלארק קנט הצעיר.
ביוגרפיה

וולינג נולד בפוטנם וואלי, ניו יורק. משפחתו עברה דירה לעיתים קרובות, ועשתה עצירות בוויסקונסין, דלאוור ומישיגן. וולינג למד בתיכון אוקמוס באוקמוס, מישיגן, שם החל לשחק בהצגות, אך לאחר מכן עבר לספורט. וולינג שיחק בייסבול וכדורגל, אבל הספורט האהוב עליו הוא כדורסל. וולינג הוא אחד מארבעה ילדים, עם שתי אחיות גדולות, רבקה וג'יימי, ואח צעיר יותר, מארק וולינג, שהוא גם שחקן.
קריירה

ב-1998 התגלה ולינג במסיבה על ידי סוכן דוגמנים שהציע לו לדגמן. ב-2000 עבר ולינג ללוס אנג'לס והצטרף לסוכנות הדוגמנות "לואיסה". הוא דגמן עבור טומי הילפיגר, קלווין קליין ואַבֶּרקְרוֹמְבִּי אנד פִיץ'.
פריצתו במשחק הייתה ב-2001 כשלוהק לתפקיד משני בסדרת הדרמה המשפטית האמריקאית "המשפט של איימי".
חיים אישיים

ב-5 ביולי 2002 נישא לשדרנית הרדיו ג'יימי וייט. הזוג התגרש ב-2015.
ב-30 בנובמבר 2019 נישא לשחקנית ג'סיקה רוז לי. לזוג נולדו שני בנים.
ב-26 בינואר 2025, מעט אחרי שעת חצות, נעצר ולינג בידי משטרת וייריקה (אנ') שבקליפורניה, בחשד שנהג תחת השפעת אלכוהול או סמים.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2003 | 12 במחיר 1 | צ'ארלי בייקר |  |
| 2005 | 12 במחיר אחד 2 | צ'ארלי בייקר |  |
| 2005 | The Fog | ניק |  |
| 2013 | פארקלנד | רוי קלרמן |  |
| 2014 | יום הבוחר | בריאן דרו |  |
| 2016 | הבחירה | ריאן |  |
| 2024 | Mafia Wars | טרי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2001 | המשפט של איימי | רוב מלצר | תפקיד משני; עונה 2 |
| 2001–2011 | סמולוויל | קלארק קנט | תפקיד ראשי |
| 2017–2018 | לוציפר | מרקוס פירס (קין) | 22 פרקים |
| 2019 | באטוומן | קלארק קנט | פרק: "Crisis on Infinite Earths: Part Two" |
| 2020 | משימה מיוחדת | וינסנט קורבו | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
| 2022 | הווינצ'סטרים | סמואל קמפבל | 3 פרקים |
הערות שוליים

↑  Denise Petsky (January 29, 2025). ‘Smallville’ Star Tom Welling Arrested For DUI In Northern California. Deadline Hollywood, retrieved January 29, 2025
1 2  אמיר קמינר, "לא רוצה להתפרסם רק כדי להיות סלבריטי", באתר ynet, 14 בנובמבר 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX1512442  BnF: cb15033911b (data)  GND: 1017479992  ISNI: 0000 0000 6302 8271  LCCN: no2005027834  NLA: 42364633  NLK: KAC2020L4881  VIAF: 76044504   WorldCat (עם VIAF): 76044504
ניקולאי ניקיטין

| --- | --- |

 לידה:  15 בדצמבר 1907 האימפריה הרוסית טובולסק, האימפריה הרוסית
 פטירה:  3 במרץ 1973 (בגיל 65) ברית המועצות מוסקבה, ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הפוליטכנית של טומסק 
 יצירות ידועות:  מגדל אוסטנקינו 
 פרסים והוקרה:  פרס סטלין (1951)  פרס לנין (1970)  עיטור אות הכבוד  בונה נכבד של רספס"ר  עיטור הדגל האדום של העמל 
 
ניקולאי ואסילביץ' ניקיטין (ברוסית: Николай Васильевич Никитин;‏ 15 בדצמבר 1907 – 3 במרץ 1973) היה אדריכל רוסי. בין עבודותיו הידועות ביותר: בניין אוניברסיטת מוסקבה, ארמון התרבות והמדע, אצטדיון לוז'ניקי, אמא מולדת ומגדל אוסטנקינו.
ביוגרפיה

ניקיטין נולד בטובולסק, האימפריה הרוסית. אביו התמחה בריתוך ובהנדסת חשמל. כשהיה בן 17 הוכש על ידי נחש והדבר הותיר בו צלקת בכף רגלו. בשנת 1930 סיים את לימודיו במכון הטכנולוגי של טומסק (אנ') עם הכשרה בבנייה. כעבור שנתיים, ב-1932, עיצב את תחנת הרכבת של נובוסיבירסק.
עד 1937 הוא חי ועבד במוסקבה. הוא הפנה את תשומת לבו לחישובים לייסוד ארמון הסובייטים, שהיה אמור להיבנות באתר קתדרלת ישו המושיע ההרוסה.
ב-1957 מונה למעצב הראשי של מוספרוקט-2 - המכון לתכנון עירוני והנדסה אזרחית בעיר מוסקבה.
על עבודתו זכה ניקיטין בפרסים רבים: ב-1951 זכה בפרס סטלין על פיתוח ציפוי סככה בטווח ארוך ושיטה להסרתו. ב-1970 זכה בפרס לנין על עיצוב מגדל אוסטנקינו. בנוסף, זכה בעיטור אות הכבוד ובעיטור הדגל האדום של העמל.
ניקיטין נפטר במוסקבה בגיל 65 ונקבר בבית העלמין נובודוויצ'יה שבעיר.
הערות שוליים

↑  Palmer Scott, "How Memory Was Made: The Construction of the Memorial to the Heroes of the Battle of Stalingrad", The Russian Review 68, 1998, עמ' 396 doi: 10.1111/j.1467-9434.2009.00530.x‏, JSTOR 20621047
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 8231 8987  LCCN: nr96040703  ULAN: 500263955  VIAF: 51591722   WorldCat (עם VIAF): 51591722
משאבי מים בישראל

נחל חרמון, אחד ממקורות המים של הכנרת
ים כנרת - ימת מים מתוקים המהווה את אחד ממקורות המים העיקריים של מדינת ישראל ואתר תיירותי חשוב
המוביל הארצי, בסמוך לכחל
משאבי מים בישראל הם משאב שמדינת ישראל מגנה עליו ומפתחת אותו כחלק ממשק המים והשפכים בישראל. זאת, מאחר שחלק גדול משטחה הוא מדברי וכמות המשקעים הממוצעת נמוכה ומספקת רק בקושי את צורכי האוכלוסייה ההולכים וגדלים. יכולת התפלת מי ים שוכללה רבות בשנים האחרונות, אם כי עלותה גבוהה מאספקת מים ממקורות טבעיים ואיכותם פעמים רבות נמוכה יותר.
מקוואות המים העיקריים הם: מאגרי מי התהום באקוויפר ההר ואקוויפר החוף, ים כנרת (164 קמ"ר), ים המלח (650 קמ"ר) והתפלות מים מלוחים.
רוב המים הנצרכים בישראל מסופקים על ידי חברת מקורות.
מים מתוקים בישראל

משאב המים המתוקים הגדול ביותר בישראל הוא אקוויפר ההר המספק כ-33% מתצרוכת מי השתייה ומים שפירים בישראל, והמים בו באיכות גבוהה מאוד. אקוויפר ההר מתחלק לשניים: אקוויפר ירקון-תנינים, המתנקז מכיוון הרי יהודה ושומרון לכיוון הים התיכון, ואקוויפר ההר המזרחי הכולל את אגני השומרון ובית שאן, המתנקז בצד המזרחי של קו פרשת המים הארצית אל בקעת הירדן. משאב מים גדול נוסף הוא אקוויפר החוף, אשר בו יש פוטנציאל גדול אף יותר, אך הוא סובל מזיהום ומליחות מים אשר מגבילים את יכולת השימוש בו כיום.
מאגר המים המתוקים העיליים הגדול ביותר בישראל הוא הכנרת. משאב זה היה נחשב בעבר למאגר מרכזי וגובה המים היה במעקב תקשורתי צמוד, בעיקר בשנות בצורת. גובה המים בכנרת היו מתפרסמים באופן תדיר וגובה המים היה נחשב אף ל"מדד הלאומי". כיום, עם כניסתם לשימוש של אמצעי התפלת מי ים בהיקף נרחב, פחתה התלות של ישראל במקורות הטבעיים ותשומת הלב התקשורתית לגובה הכנרת פחתה בהתאמה. הכנרת מספקת כיום בין 2-13% מהמים בארץ.
במדינת ישראל ישנם מספר נחלים בהם זורמים מים כל השנה. העיקרי ביניהם הוא נהר הירדן שניזון מנחל חרמון הנובע ברמת הגולן, נחל שניר הנובע בלבנון ונחל דן הנובע ליד קיבוץ דן והוא הגדול שבין מקורות הירדן. בנוסף בישראל עוד כמה נחלי עד כגון - נחל הירקון, נחל משושים, נחל גילבון, נחל אל על, נחל כזיב, נחל תבור, נחל תרצה, נחל שופט ועוד.
מעיינות רבים בישראל נתפסים ומוזרמים ליישובים סמוכים במטרה לספק מים לתושבי היישוב. מדיניות זאת עולה בקנה אחד עם מטרות ההתיישבות של מדינת ישראל אך פוגעת בנחלים, בצמחייה ובבעלי החיים. בחלק מהמקרים, התפיסה של מעיינות ונחלים על ידי קיבוצים וישובים סמוכים מייצרות חיכוך סביב זכות הציבור להנות ממשאבי הטבע, בדגש למקורות המים, כדוגמת המאבק על נחל האסי.
בנגב ישנן מספר נביעות שאינן תלויות במי גשמים. אלה נקראים נווה מדבר ובקרבתם לרוב מצויים יישובים. בהרי אילת ישנו מעיין בודד כזה הנקרא עין נטפים המוציא טפטוף מים חלש במשך כל השנה.
מים מלוחים > מאגרי מים מלוחים

במדינת ישראל ישנה כמות גדולה של מים מלוחים. ים המלח הוא תמלחת ושטחו הוא 650 קמ"ר. בנוסף ישראל גובלת בים התיכון שהוא מקווה מים מלוחים וכמו כן בים סוף שגם הוא מקווה מים מלוחים. בישראל ישנם מעיינות של מים מליחים. חלקם מעיינות חמים בעיקר באזור ים המלח. בנגב ישנם מעיינות של מים מליחים באזור הר הנגב ובאזור הרי אילת.
ישנם חוקרים הסבורים כי אם מפלס הכנרת ירד אל מתחת לרף מסוים ובכך ישנה את לחץ המים בצורה משמעותית - יישאבו אל תוכה המים המלוחים המצויים מתחתיה וימליחו אותה. בנוסף, ישראל עושה מאמצים בשביל למנוע את המלחת הכנרת, לשם כך הוקם המוביל המלוח.
סכנה נוספת היא שמאגרי מי התהום ובעיקר אקוויפר החוף יהפכו למלוחים עקב ירידת המפלס וכניסת מי ים לתוכם. הפתרון לבעיה זאת זהה לפתרון בעיית המים המליחים בכנרת והוא למנוע שאיבת יתר של מים.
מים מלוחים > שימוש במים מלוחים

ישראל מנצלת את המים המלוחים והמליחים שברשותה במספר צורות:
התפלה - הפיכת מים מלוחים למים הראויים לשתייה או להשקיה. קיים מתקן התפלה ותיק המספק מים לתושבי אילת, ושלושה מתקני התפלה חדשים יותר באשקלון, פלמחים ובחדרה. ישראל בונה מתקני התפלת מים נוספים באזור הים התיכון על מנת למנוע את התלות במי גשמים ואת הסכנה לבצורת. נכון ל-2018, מתקני התפלה מספקים כ-25% מצריכת המים של ישראל.
שימוש במלחים ובמינרלים - מי ים המלח עשירים במלחים ובמינרלים בעלי פוטנציאל כלכלי. חברת כימיקלים לישראל (על ידי חברות בנות, בעיקר מפעלי ים המלח) מפיקה מים המלח מחצבים שונים, בעיקר אשלג, ברום ומגנזיום. תשלובת ישראלית זו נמנית עם יצרני האשלג הברום והמגנזיום הגדולים בעולם.
שימוש נוסף במים המליחים (מי מעיינות חמים) הוא לצורכי מרפא, תיירות, ספא ונופש.
ניצול המים

אזורים רבים בארץ ישראל אינם משופעים במקורות מים. מאגרי המים בארץ מנוצלים בשיעור רב להשקיית גידולים חקלאיים וגינות נוי, לתעשייה ולשימוש ביתי. כיום לא נותרו כמעט בישראל נחלים שיש בהם זרימה של מים חיים לכל אורכם, שכן מימיהם "נתפסים" סמוך לנביעתם ומועברים בצינורות למקומות שבהם נעשה בהם שימוש.
ראו גם

המוביל הארצי
שמחה בלאס
משק המים והשפכים בישראל
לקריאה נוספת

חיים גבירצמן, משאבי המים בישראל, יד יצחק בן-צבי, ירושלים 2009.
דניאל הופמן, התפלת מים ויישומה בישראל, רשות המים, תל אביב 2009
מים - הספר עוסק במקורות המים, שימושי המים, בעיות זיהום והמלחה של מקורות המים ובאתגרי ניהול ושימור המים גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר"
מיכאל סוויסה

| --- | --- |
סוויסה, 2019
סוויסה, 2019
 לידה:  9 בינואר 1996  (בן 29) תל אביב-יפו, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-2014
 עיסוק:  ראפר
 סוגה:  היפ הופ
 שיתופי פעולה בולטים:  מיכאל כהן, ישי סוויסה
מיכאל סוויסה (נולד ב-9 בינואר 1996) הוא ראפר ופזמונאי ישראלי.