stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלחה (שכונה)
הערות שוליים

↑  דברי הימים א ח:ד-ו - שיתופתא, באתר shitufta.org.il
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 283.
↑  כפר מלחה - בידי כוחותינו, הבריחה ההמונית של ערביי ירושלים והסביבה נמשכת, דבר, 15 ביולי 1948
↑  ישוב חקלאי חדש בדרום ירושלים, מעריב, 13 ביוני 1949
↑  דן חסון, עולי תוניס במנחת, הד-המזרח, 9 בפברואר 1951
↑  מלחה פורקה מציודה החקלאי, הַבֹּקֶר, 3 ביולי 1950
↑  תושבי מנחת מכרו מעזי הסוכנות, הארץ, 11 בינואר 1951
↑  היום ־ בחירות בכפר מנחת, קול העם, 11 במרץ 1951
↑  הכפר מנחת דורש להיכלל בתחום ירושלים, על המשמר, 4 בדצמבר 1951
↑  הובטח חשמל למנחת, הארץ, 21 באוגוסט 1951
↑  יקבלו שירותים מירושלים, מעריב, 22 במרץ 1953
↑  חשמל בחירות, קול העם, 14 בספטמבר 1959
↑  יוסף צוריאל, כפר מלחה - השכונה העלובה והמוזנחת של ירושלים, הַבֹּקֶר, 23 באוקטובר 1964
1 2  רנית נחום-הלוי, עשור של עליות מחירים, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2010
↑  אריאל וינשטיין, מינהל המקרקעין הציע לועד תושבי מלחה מכירות במחיר "מציאה", מעריב, 12 בדצמבר 1974
תושבי שכונת מלחה הפגינו מול לשכת קולק, על המשמר, 2 באפריל 1974
↑  רן לוי-, לעיריית י־ם נמאס לחכות לאישור של שמיר; החלו מדידות באתר האיצטדיון, חדשות, 14 בספטמבר 1987
↑  רן לוי-, בג"ץ הקפיא את הקניון הירושלמי, חדשות, 19 בינואר 1987
↑  הילה טוב, טרקטורים השחיתו קברים מוסלמיים ב״פרויקט מנחת", חדשות, 26 בינואר 1992
↑  הילה טוב, תכנית בעיריית ירושלים: מסגד יהפוך לבית־כנסת, חדשות, 9 בפברואר 1992
↑  ישרס השכירה 1,500 מ"ר בגט"י ירושלים ב-15 ד' למ"ר, באתר גלובס, 9 ביוני 1997
↑  אליסה אודנהיימר, מנכ"ל הרכבת: נשקלת מחדש ההסכמה להקים תחנה במלחה שבי-ם - במקום בחאן, באתר הארץ, 16 בנובמבר 2002
↑  רנית נחום-הלוי, אושר: 400 דירות במורדות מלחה ותוספת של 350 דירות בשכונת תלפיות, באתר TheMarker‏, 24 במאי 2011
↑  רפי גמיש, מחיר למשתכן: אושר פרויקט במורדות מלחה, באתר כל העיר, 3 ביולי 2019
↑  שלומי הלר, הייאוש של תושבי מלחה: "יש פקקים מטורפים בכניסה למלחה ובתוך השכונה", באתר כל העיר, 14 בינואר 2020
↑  אליה משה, שני מגדלים בני 18 קומות לתעסוקה ודיור מוגן: ההתרחבות של קניון מלחה, באתר כל העיר, 14 בדצמבר 2021
↑  קותי פונדמינסקי, הצצה ראשונה: כך תיראה הבריכה האולימפית החדשה של ירושלים, באתר mynet‏ ירושלים, 30 באפריל 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007463742205171  VIAF: 316601290   WorldCat (עם VIAF): 316601290 
מבט על שכונת מלחה משכונת הולילנד
אפסלי צ'רי-גארארד

| --- | --- |

אפסלי צ'רי-גארארד בתקופת משלחת טרה נובה, ינואר 1912
 לידה:  2 בינואר 1886 בדפורד, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 במאי 1959 (בגיל 73) פיקדילי, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Apsley George Benet Cherry 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 מקום קבורה:  St Helen's Church, Wheathampstead 
 מקום מגורים:  Denford Park 
 השכלה:  כרייסט צ'רץ'  וינצ'סטר קולג' 
 בן או בת זוג:  Angela Katherine Turner 
 פרסים והוקרה:  מדליית הקוטב 
 חתימה:   
 
אַפִּסלי ג'ורג' בֶּנֶט צ'רי-גארארד (באנגלית: Apsley George Benet Cherry-Garrard;‏ 2 בינואר 1886 - 18 במאי 1959) היה חוקר אנטארקטיקה בריטי. הוא היה ניצול ממשלחת טרה נובה ועשה לו שם בדין וחשבון ההיסטורי שלו על משלחת זו, "המסע הגרוע ביותר בעולם".
חייו > ילדות ונעורים

אפסלי ג'ורג' בנט צ'רי נולד בברקשייר ולמד בווינצ'סטר קולג' ואחר בכריסט צ'רץ', אוקספורד, לימודים קלאסיים והיסטוריה מודרנית. השם "גארארד" נוסף לשמו לפי תנאי צוואתה של דודת-אביו, שעל ידה ירש אביו את אחוזת ליימר פארק הענקית סמוך לוויטהאמסטד בהרטפורדשייר. אפסלי ירש את האחוזה לאחר מות אביו ב-1907.
צ'רי-גארארד הלך שבי אחר סיפורי אביו על מעלליו כקצין גבוה בהודו ובסין, שם הצטיין בלחימה למען כוחות ההגנה הבריטיים, והרגיש כי חובה עליו לחיות בהתאם לדוגמה שהציב לו אביו. בספטמבר 1907 נפגש ד"ר אדוארד אדריאן "ביל" וילסון עם קפטן סקוט בביתו של רג'ינלד סמית' בקורטאצ'י, לדון בעוד משלחת אנטארקטית. דודנו הצעיר של סמית', אפסלי צ'רי-גארארד, היה במקרה בביקור בביתו אותו זמן, והוא החליט להתנדב.
אנטארקטיקה

בגיל 24, היה "צ'רי" אחד החברים הצעירים ביותר במשלחת טרה נובה של רוברט פלקון סקוט (1913-1910). הייתה זו המשלחת השנייה והאחרונה של סקוט לאנטארקטיקה. בקשתו של צ'רי להצטרף למשלחת נדחתה תחילה, כיוון שסקוט חיפש מדענים, אבל הוא חזר ופנה ולבקשתו השנייה צירף הבטחה לתרומה של 1,000 ליש"ט (בערך 50,000 ליש"ט במונחי 2009) להוצאות המשלחת. כשנדחה בשנית, תרם את הכסף על אף הדחייה. סקוט התרשם מן המחווה, ובהשפעתה, יחד עם שכנועי ד"ר אדוארד "ביל" וילסון, הסכים סקוט לקחת את צ'רי כביולוג עוזר במסע החורף.
יחד עם וילסון ולייטננט הנרי "בירדי" באוארס, יצא צ'רי למסע אל כף קרוזייה ביולי 1911, בתקופת החורף בחצי הכדור הדרומי, במטרה לאסוף ביצה לא-דגורה של פינגווין קיסרי. צ'רי סבל מקוצר ראיה גבוה, והתקשה בראייה ללא המשקפיים, שלא יכול היה להרכיב בשעת גלישה. בחשכה גמורה כמעט, בטמפרטורות שבין 40°- C ל- -°60.8- C, גררו בכוחות עצמם את המזחלת לאורך 97 ק"מ, מבסיס סקוט בכף אוונס לצד הרחוק של האי רוס. קפואים ותשושים הגיעו ליעדם, שם עטה עליהם סופת שלגים כבדה. אוהלם נעקר ונישא ברוח, והאנשים נשארו מכורבלים בשקי השינה שלהם תחת סחף שלג מתעבה והולך, שרים מזמורי תפילה לגבור על סאון הסופה. כששככו הרוחות, התמזל להם מזלם למצוא את אוהלם תקוע לא רחוק משם בין הסלעים. צ'רי-גארארד רעד כל כך בקור המקפיא, שרבות משיניו נשברו בנקישות צמרמורת ללא מעצור. אחרי שאספו בהצלחה שלוש ביצים החלו, תשושים עד יאוש, בדרך חזרה. במהלך של כשני קילומטרים וחצי בסך הכל בחלק מן הימים, הגיעו לבסוף אל כף אוונס ב-1 באוגוסט 1911. צ'רי התייחס לאחר זמן אל ניסיון זה בשם "המסע הגרוע ביותר בעולם", לפי הצעת שכנו ג'ורג' ברנרד שו, וזאת הכותרת שנתן לספרו, המתאר את גורל המשלחת של 1910–1913.
המסע אל הקוטב

בהמשך מונה צ'רי לאחראי על ציוד תחנות דלק ומזון בנתיב המיועד לקבוצה, שתנסה להגיע אל הקוטב הדרומי, והתלווה אל הצוות שיצא אל הקוטב עד לראש קרחון בירדמור. צ'רי היה בקבוצה הראשונה של הארבעה שחזרו ב-22 בדצמבר 1911. במסע חזרה, לקח עליו צ'רי את משימת הניווט בכמה מקרים, תוך שימוש בכוונות של שותפו עד שהשותף לקה בעיוורון שלג. ללא חבר רואה למסע, הצליח צ'רי להתגבר על קוצר הראייה החמור שלו על ידי ניווט באמצעות הבוהק הרפה של השמש. ב-26 בדצמבר 1912, ערכו צ'רי והאחראי על הכלבים דימיטרי גֶרוֹב גיחת אספקה אחרונה אל "תחנת טון אחד". הם המתינו שם שבעה ימים בתקווה לפגוש את קבוצת הקוטב במסע השיבה שלהם, אף כי משימתם הייתה לחדש את הצידה בתחנה ולא לספק ליווי "הביתה" לקבוצת הקוטב, שלא הייתה צפויה להגיע לנקודה זו לפני חלוף כשבוע או שבועיים נוספים. לבסוף פנה צ'רי לשוב ב-10 במרץ 1912 במטרה לשמור על חיי צוות הכלבים שלו, שצידת המזון שלהם הידלדלה והלכה, ומתוך דאגה לבריאותו של גרוב. תשעה-עשר יום לאחר זאת, הגיעו סקוט, וילסון ובאוארס לסוף דרכם במרחק 18 ק"מ דרומית ל"מצבור טון אחד", לכודים בסופת שלגים.
באפריל 1912, עם התקרב החורף האנטארקטי, היה ברור לצ'רי ולשאר חברי המשלחת, שקבוצת הקוטב הדרומי לא תשוב עוד. אטקינסון קיבל עליו את הפיקוד, וצ'רי, שסבל ממאמץ יתר, מונה לתעד את הרשומות והמשיך בעבודתו הזואולוגית. העבודה המדעית נמשכה כל אותו חורף ורק באוקטובר 1912 התאפשר לצוות בראשות אטקינסון ובהשתתפות צ'רי לצאת דרומה לוודא את גורלה של קבוצת הקוטב הדרומי. ב-12 בנובמבר, נמצאו גופותיהם של סקוט, וילסון ובאוארס באוהלם, עם יומניהם ורישומיהם, וממצאים גאולוגיים שהביאו עמם מן ההרים שבפנים היבשת. צ'רי הושפע עמוקות, בעיקר ממותם של וילסון ובאוארס, שעמם יצא למסע אל כף קרוזייה.
המשך חייו

זמן קצר לאחר שובו מאנטארקטיקה פיתח צ'רי דיכאון קליני וכן תסמונת המעי הרגיז. אורח חייו הקדים את התיאור והאבחון של מה שמכונה כיום הפרעה פוסט-טראומטית (PTSD). אף כי למצבו הנפשי לא נמצא מרפא, הצליח חוקר הארצות לסייע לעצמו במידה מסוימת בהעלאת חוויותיו על הכתב, על אף השנים הרבות שבהן היה מרותק למיטה בגלל תחלואיו. פעמים רבות הפך וחזר והפך בשאלה, מה אפשר היה לעשות אחרת להצלת צוות הקוטב הדרומי; הנודע בכתביו אלה הוא ספרו מ-1922 "המסע הגרוע ביותר בעולם". הספר עודנו נחשב לקלאסיקה, לאחר שהוכתר לסיפור ההרפתקאות האמיתי הגדול ביותר שנכתב מאז ומעולם. הספר יצא לאור כ-100 במספר בספרי פינגווין.
בשנת 1939 נשא צ'רי-גארארד לאישה את אנג'לה טרנר (2005-1916). הוא בחר שלא להביא ילדים לעולם, משום שחשש להוריש להם בעיות בתחום בריאות הנפש.
מורשת: מסע החורף

האיגלו על כף קרוזייה התגלה על ידי המשלחת הטראנס-אנטארקטית של ויויאן פוקס ואדמונד הילרי משנת 58–1957. רק 45 עד 60 ס"מ מקירות האבן נותרו על כנם. ממצאים ששרדו במקום נאספו והושמו במוזיאונים בניו זילנד.
הדרמה הדוקומנטרית של ערוץ 4 בבי.בי.סי., "המסע הגרוע ביותר בעולם", מציגה את האתר שם בנו צ'רי ושני חבריו את האיגלו סמוך לתחום הרבייה של הפינגווינים, ובו ציוד מקורי שהשאירה שם המשלחת.
שלוש ביצי הפינגווין השלמות שווילסון, באוארס וצ'רי הביאו עמם בשובם מכף קרוזייה נמצאות עכשיו באוסף המוזיאון לטבע בלונדון.
כתבים

בשנת 1922, בעידוד חברו ושכנו ג'ורג' ברנרד שו כתב צ'רי-גארארד את "המסע הגרוע ביותר בעולם". יותר מ-80 שנה לאחר כתיבתו הספר עודנו בדפוס ומצוין לעיתים קרובות כקלאסיקה של ספרות מסעות. צ'רי פרסם גם הספד לצלם המשלחת הרברט פונטינג ומבוא ל"אדוארד וילסון מאנטארקטיקה: חוקר טבע וחבר", ספר מאת ג'ורג' סיוור על "ביל" וילסון.
צ'רי-גארארד תרם מאמר לזכר תומאס אדוארד לורנס (הידוע יותר בכינויו לורנס איש ערב) בהוצאה הראשונה של ספר, שערך אחיו של לורנס, "ת. א. לורנס, מאת ידידיו" (הוצאות מקוצרות מאוחרות יותר השמיטו את המאמר). צ'רי מעלה במאמר זה השערה, כי לורנס ביצע מעללים יוצאים מגדר הרגיל מתוך רגש נחיתות ופחדנות והצורך להוכיח את עצמו. עוד הוא גורס, שכתביו של לורנס - כמו גם שלו עצמו - היו טיפוליים ועזרו להם להתמודד עם ההלם שספגו עצביהם מן האירועים שהם מתארים.
בתקשורת

חיי צ'רי-גארארד מתואר בפרטי-פרטים בביוגרפיה של שרה וילר, "צ'רי".
בסרט "סקוט מיבשת אנטרארקטיקה" מגלם את צ'רי-גארארד השחקן בארי לטס. בסדרת הטלוויזיה "המקום האחרון עלי אדמות" (אנ'), גילם יו גרנט את צ'רי-גארארד. בהפקת הבי.בי.סי. "המסע הגרוע ביותר בעולם", גילם מארק גאטיס את צ'רי-גארארד.
שלט הנצחה כחול לזכר אפסלי צ'רי-גארארד נקבע בדרך לנסדאון, בכתובת שבה נולד. הלוט הוסר מעל השלט ביום רביעי, 17 בנובמבר 2010.
לקריאה נוספת

Cherry-Garrard, Apsley (1922). The Worst Journey in the World. Carroll & Graf.
Cherry-Garrard, Apsley (1970) [1922]. The Worst Journey in the World. London: Penguin Books. ISBN 0-14-009501-2. First published in 1922 by Chatto and Windus, London.
Cherry-Garrard, Apsley (אפר' 1935). "Obituary: Mr. H. G. Ponting". The Geographical Journal. 85 (4): 391. {{cite journal}}:  (עזרה)
Smith, Michael (2000). An Unsung Hero: Tom Crean, Antarctic Survivor. London: Headline Book Publishing. ISBN 1-903464-09-9.
Ford, David Nash (2011). "Apsley Cherry-Garrard (1886–1959)". Royal Berkshire History. Nash Ford Publishing. נבדק ב-21 במרץ 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
Brandt, Anthony (1996). "Extreme Classics: The 100 Greatest Adventure Books of All Time". NationalGeographic.com. National Geographic Society. נבדק ב-21 באוקטובר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
T. E. Lawrence, by His Friends (1937)
הערות שוליים

↑  Cherry-Garrard pp 304-306
↑  רשימת 100 הגדולים ביותר של נשיונל ג'יאוגרפיק
↑  צ'רי-גארארד, 1970, עמ' 21
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282067605171  PLWABN: 9810645827705606  BIBSYS: 90093874  BNC: 000238642  BNE: XX1464021  BnF: cb156708801 (data)  CANTIC: a20117899  CiNii: DA0092540X  GND: 119245507  ISNI: 0000 0000 8101 7306  LCCN: n85031311  NCL: 000900337  NDL: 00435870  NLA: 35027800  NLK: KAC2018O3377  NSK: 000168656  NTA: 239309960  RERO: 02-A003100600  SNAC: w6611bcg  SUDOC: 059843063  S2AuthorId: 1423318470  TePapa: 54387  Trove: 801235  VIAF: 22466752   WorldCat (עם VIAF): 22466752 
כף קרוזייה 14
יום הולדת שמח! (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  דוקטור סוס 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  ספר ילדים
 הוצאה
 תאריך הוצאה:  1959 
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך:  2002
 תרגום:  לאה נאור
 סדרה
 ספר קודם:  המלך צב-צב 
 הספר הבא:  דג אחד, דג כפול, דג אדום, דג כחול, לא רעב ולא אוהב 
 
יום הולדת שמח! (באנגלית: Happy Birthday to You!) הוא ספר ילדים משנת 1959 שכתב ואייר דוקטור סוס. זהו ספר התמונות הראשון של דוקטור סוס בצבע אשר מאופיין בסגנון הייחודי של דוקטור סוס שכולל טקסטים עם חרוזים ואיורים סוריאליסטיים.
בשנת 2002 יצא לאור בישראל מהדורה מתורגמת לעברית של הספר בתרגומה של לאה נאור.
תקציר העלילה

עלילת הספר מתרחשת בארץ המופלאה והקסומה "פוסימחה" (פה-שימחה) בה ציפור יום הולדת מיסטית אחראית לארגן מסיבות גדולות וייחודיות לכל האנשים בימי ההולדת שלהם.
גיבור הספר מתעורר להרפתקה יוצאת דופן במסגרת ציפור יום ההולדת מארגנת עבורו יום מדהים מלא בהפתעות בו הוא מקבל מתנות אקסטרווגנטיות רבות, אוכל מאכלים טעימים ויוצאי דופן רבים, ולוקח חלק במגוון פעילויות כיפיות שונות שכולם נועדו להפוך את יום ההולדת שלו ליום הכי מיוחד בשנה.
ראו גם

דוקטור סוס
הערות שוליים

↑  "Happy Birthday to You! by Dr. Seuss | PenguinRandomHouse.com". PenguinRandomhouse.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2018-11-11.
בין: הסרט

| --- | --- |

 מבוסס על:  תוכנית הטלוויזיה "מיסטר בין"
 בימוי:  מל סמית' 
 הופק בידי:  פיטר בנט ג'ונס טים בוואן אריק פלנר
 תסריט:  רואן אטקינסון, ריצ'רד קרטיס, רובין דריסקול 
 שחקנים ראשיים:  רואן אטקינסון פיטר מקניקול
 מוזיקה:  הווארד גודל 
 צילום:  פרנסיס קני 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Working Title Films Tiger Aspect Productions
 חברה מפיצה:  פוליגרם, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  הממלכה המאוחדת 1 באוגוסט 1997   ישראל: 8 באוגוסט 1997
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה סלפסטיק
 מקום התרחשות:  לונדון, לוס אנג'לס 
 תקציב:  18 מיליון דולר
 הכנסות:  251,212,670$
 הכנסות באתר מוג'ו:   bean
 סרט הבא:  החופשה של בין 
 www.mrbean.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
בין: הסרט (באנגלית: Bean, או Bean: The Ultimate Disaster Movie), הופץ בישראל גם בשם בין: סרט האסונות האולטימטיבי  הוא סרט קולנוע בריטי-אמריקאי משנת 1997, מסוגת קומדיית סלאפסטיק, המבוסס על תוכנית הטלוויזיה הפופולרית "מיסטר בין", שבה מככב בתפקיד הראשי רואן אטקינסון, שגם משתתף בכתיבה. בסרט, בין נשלח לארצות הברית מטעם הגלריה הלאומית של לונדון כדי להשגיח על ההעברה של הציור "אמו של ויסלר" מהגלריה הלאומית לגלריה בלוס אנג'לס. בתוך כך, בעקבות סדרה של טעויות יוצא שבין מפרק נישואין, נעצר פעמיים ובטעות הורס את הציור, אך הוא מתקן את המצב לאחר מכן בעזרת תוכנית מתוחכמת.
את הסרט כתבו אטקינסון, רובין דריסקול וריצ'רד קרטיס וביים מל סמית', כולם מלבד דריסקול עבדו יחד בעבר בתוכנית "מבט הפוך". שמו המתוכנן המקורי של הסרט היה "ד"ר בין", שם המבוסס על אי-הבנה שעליה מתבססת העלילה בחלקה.
צוות השחקנים

רואן אטקינסון – מר בין
פיטר מקניקול – דייוויד לנגלי
ג'ון מילס – יושב הראש
פמלה ריד – אליסון לנגלי
האריס יולין – ג'ורג' גרירסון
ברט ריינולדס – גנרל ניוטון
לארי דרייק – אלמר
סנדרה או – ברניס שימל
ג'וני גאלקי – סטינגו וילי
כריס אליס – הבלש באטלר
אנדרו לורנס – קווין לנגלי
פיטר איגן – לורד וולטון
פיטר קפלדי – גארת'
ג'ון בראון – דלילה
הפצה

הסרט יצא לאקרנים בהפצה מוגבלת בארצות הברית ב-17 באוקטובר 1997, ולאחר מכן יצא בהפצה נרחבת ב-7 בנובמבר 1997. בבריטניה הסרט יצא לאקרנים ב-1 באוגוסט 1997, ובישראל כשבוע לאחר מכן ב-8 באוגוסט 1997.
קבלת הקהל והמבקרים > הערכת המבקרים

הסרט התקבל בקרב המבקרים בצורה מעורבת. הליקויים שעליהם הצביעו המבקרים הם שבירת המסורת של תוכנית הטלוויזיה שבה מיסטר בין נמצא במרכז תשומת הלב, ו"אמריקניזציה" שנדרשה כדי למכור את הסרט ברחבי העולם (בין מדבר לעיתים בצורה אינטליגנטית, אם כי תוך קושי ברור, בניגוד לתוכנית הטלוויזיה שבה בעיקר מלמל משפטים לא ברורים). באתר Rotten Tomatoes קיבל הסרט 42% ביקורות חיוביות וציון משוקלל של 5.3 מתוך 10; מבקרים רבים באתר ציינו כי הסרט היה ארוך יתר על המידה וכלל מעט מדי בדיחות. באתר Metacritic הציון המשוקלל של הסרט הוא 52 מתוך 100, ציון שנקבע לפי 20 ביקורות.
על אף שקיבל ביקורות מעורבות מהמבקרים, הסרט היה הצלחה מסחרית גדולה, והפך לסרט פולחן של מעריצי התוכנית מאז הפצתו בווידאו.
קבלת הקהל והמבקרים > בקופות הקולנוע

הסרט הכניס 45,319,423‏$ בצפון אמריקה ו-205,893,247‏$ במדינות אחרות, כלומר, בסך הכל 251,212,670‏$ ברחבי העולם, ובכך היה להצלחה מסחרית גדולה בהתחשב בתקציב הנמוך של 18 מיליון דולר. הסרט דורג במקום ה-47 בטבלת הסרטים הנצפים בקולנוע בשבוע הבכורה, כשהופץ בהפצה מוגבלת.
ראו גם

החופשה של בין
מיסטר בין
מיסטר בין (סדרת אנימציה)
הערות שוליים

↑  "Bean (1997)". Box Office Mojo. נבדק ב-2 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   "בין", במסד הנתונים Box Office Mojo (באנגלית)
↑  Release information at the Internet Movie Database
↑  Review at Allmovie by Karl Williams, URL accessed 29 July 2006
↑  "בין: הסרט", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
↑  "Bean (1997) at Metacritic". Metacritic. נבדק ב-2 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  ‏"1997 Yearly Box Office Results". Box Office Mojo. נבדק ב-2 במרץ 2012. {{cite web}}:  (עזרה)‏
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7562076-5  VIAF: 176306673   WorldCat (עם VIAF): 176306673 
"אמו של ויסלר", מאת ג'יימס מקניל ויסלר, 1871.
יוזף וירט

קארל יוזף וירט (בגרמנית: Karl Joseph Wirth;‏ 6 בספטמבר 1879 – 3 בינואר 1956) היה פוליטיקאי גרמני וחבר במפלגת המרכז הגרמנית. כיהן כקנצלר גרמניה למשך כשנה וחצי, בין השנים 1921–1922.
ביוגרפיה מוקדמת

קארל יוזף וירט נולד ב-6 בספטמבר 1879 לאביו, קארל וירט שהיה מהנדס ולאמו אגתה לבית צלר, בעיר פרייבורג בברייסגאו שהייתה אז בשטחה של הדוכסות הגדולה של באדן בקיסרות הגרמנית. לדברי יוזף וירט עצמו, האמונה הנוצרית והמעורבות החברתית של הוריו השפיעו עליו מאוד. בין השנים 1899–1906 למד וירט מתמטיקה, מדעי הטבע וכלכלה באוניברסיטת פרייבורג. החל מ-1906 ועד 1913 עבד כמורה בבית ספר בפרייבורג.
חייו הפוליטיים המוקדמים

בשנת 1911 נבחר וירט למועצת העיר פרייבורג מטעם מפלגת המרכז הגרמנית. החל מ-1913 היה חבר הפרלמנט של הדוכסות הגדולה של באדן והמשיך לכהן כחבר הפרלמנט של רפובליקת באדן עד 1921. בשנת 1914 הצטרף כחבר לרייכסטאג, עיקר התמקדותו הייתה בנושאים חברתיים. עם תחילת מלחמת העולם הראשונה התנדב לשירות צבאי אך הוא נחשב לא ראוי לשירות בגלל מצבו הבריאותי ולכן הוא התנדב לצלב האדום. החל מ-1914 שימש כאח בחזית המערבית ובחזית המזרחית. בעקבות דלקת ריאות בה לקה נאלץ להפסיק את התנדבותו ב-1917.
ב-10 בנובמבר 1918, במהלך המהפכה הגרמנית, התמנה וירט לשר האוצר של הדוכסות הגדולה של באדן. בינואר 1919 נבחר לאספה הלאומית הראשונה של הרייך הגרמני בתקופת רפובליקת ויימאר ובאפריל אותה שנה מונה לשר האוצר של רפובליקת באדן. בעקבות הפוטש של קאפ במרץ 1920, התפטרותו של גוסטב באואר והתמנותו של הרמן מילר לקנצלר גרמניה, התמנה וירט לשר האוצר של הרייך הגרמני. וירט נדרש באופן מיידי להתמודד עם הגירעון העצום של ממשלת גרמניה, יחד עם הדרישות של הפועלים לתוספות שכר. וירט הנהיג רפורמה בגביית מיסים שפשטה את מערכת המס, במקום מה שהוא כינה ערמת מיסים, בלי שיטה והגיון. וירט טען שעומס פיצויי המלחמה הכבדים על גרמניה גורמים לכך שהעובדים בגרמניה נמנעים להתאמץ בעבודה בראותם שכל פי תוצרתם הולכת לזרים ועל כן גם גרמניה וגם מדינות ההסכמה מפסידות מעומס התשלומים הכבד.
וירט המשיך בתפקידו זה גם בתקופת שלטונו של קונסטנטין פרנבאך.
במאי 1921, ממשלתו של קונסטנטין פרנבאך התפטרה במחאה על גובה הפיצויים שהושתו על גרמניה על ידי בעלות הברית ווירט נקרא להרכיב ממשלה חדשה.
וירט כקנצלר גרמניה

ב-10 במאי 1921 הושלמה הרכבת הממשלה על ידי וירט והוא מונה לקנצלר גרמניה אך הוא השאיר לעצמו גם את תפקיד שר האוצר. וירט צירף לממשלתו את התעשיין והכלכלן היהודי-גרמני, ולטר רתנאו ל-"שר השיקום" שתפקידו להוביל את שיקומה של גרמניה ממלחמת העולם. וירט ורתנאו הובילו להסדרת התשלומים והפיצויים בין גרמניה ובעלות הברית.
ב-26 באוגוסט 1921 נרצח מתיאס ארצברגר, פובליציסט ופוליטיקאי גרמני שהרבה לדבר נגד מלחמת העולם הראשונה והיה נציג הרייך הגרמני בחתימה על הסכם שביתת הנשק בין גרמניה לבעלות הברית. בעקבות אמירותיו ומעשיו הוא נחשב לבוגד בקרב הימין הפוליטי בגרמניה ונוהלה נגדו הסתה רבה שנגמרה ברציחתו. בעקבות הרצח הגיע לשיאו הסכסוך בין ממשלת גרמניה לממשלת בוואריה בראשות גוסטב פון קאהר, שהיה איש ימין ותמך במיליציה הימנית של גאורג אשריך, ה-Einwohrenwehr. גם בעלות הברית וגם וירט דרשו מפון קאהר לפרק את המיליציה של אשריך והוא סירב אך עם התגברות הלחץ עליו הביא פון קאהר לפירוקה של המיליציה בתחילת יוני 1921. עם המשך הפעילות של ממשלתו של וירט כנגד הקבוצות הימניות, בעקבות הרצח של ארצברגר, התפטר פון קאהר מתפקידו ב-1 בספטמבר 1921.
באוקטובר 1921 החליט חבר הלאומים על חלוקתה של שלזיה עילית בין הרפובליקה הפולנית השנייה לבין גרמניה. וירט מחה על החלוקה וטען, בין היתר, שחלק מהשטח המתוכנן להינתן לפולין הוא אזור תעשייה חשוב של גרמניה ומסירתו תפגע ביכולתה של גרמניה לשלם את תשלומי הפיצויים לבעלות הברית. ההחלטה של חבר הלאומים ועלייתו מחדש של נושא הפיצויים לדיון הובילו למתח פוליטי חריף בגרמניה וב-22 באוקטובר 1921 התפטר וירט ופירק את ממשלתו. כעבור שלושה ימים התבקש וירט על ידי נשיא גרמניה, פרידריך אברט, לשוב ולהרכיב ממשלה חדשה. וירט נענה לבקשה וכבר למחרת ב-26 באוקטובר מונתה הממשלה החדשה. בממשלה זאת הוא החזיק בתיק החוץ, עד מינויו של ולטר רתנאו לתפקיד בתחילת פברואר 1922.
באפריל 1922 נחתם הסכם רפאלו בין גרמניה לרוסיה. ההסכם, שהוציא את גרמניה מהבידוד המדיני בו הייתה מאז מלחמת העולם, הובל בצד הגרמני בידי וירט ורתנאו, שהיה אז כבר שר החוץ. ב-24 ביוני 1922 נרצח רתנאו בידי קציני צבא משוחררים מחוגי הימין הקיצוני בעקבות חתימת ההסכם ומוצאו היהודי של רתנאו. הרצח גרם לזעזוע גדול בגרמניה ובהלוויתו, שהפכה לאירוע פוליטי בהשתתפות וירט, נכחו כמיליון איש. וירט נשא נאום בפני הרייכסטאג בו אמר כי "אנו חווים בגרמניה התבהמות פוליטית" המאופיינת לדבריו ב-"אווירה של רצח, של עוינות, של רעל". כמו כן הוא הצהיר בנאומו כי "האויב נמצא בצד ימין", כשהוא מתכוון לימין הפוליטי בגרמניה. ביולי אותה שנה העבירה הממשלה ביוזמתו את "חוק הגנת הרפובליקה" שנועד להגן על המשטר ממתנגדיו מתוך גרמניה.
על אף מאבקו החריף כנגד הגישה הימנית שהתנגדה למדיניות החוץ שלו, ב-14 בנובמבר 1922 הוא התפטר בעקבות תחושתו שמדיניות החוץ שלו נכשלה.
לאחר התפטרותו מתפקיד הקאנצלר

וירט הצטרף לרייכסבאנר שחור-אדום-זהב, ארגון שהוקם ב-1924 על ידי הכוחות הדמוקרטיים ברפובליקת ויימאר במטרה להגן על הדמוקרטיה הפרלמנטרית ולא להפקיר את הרחוב למיליציות של הכוחות האנטי-דמוקרטיים והאנטי-רפובליקאיים. וירט מתח ביקורת חריפה על מפלגתו, מפלגת המרכז הגרמנית, בגלל שיתוף הפעולה שלה עם מפלגת העם הלאומית הגרמנית בהצטרפותה לממשלתו של הנס לותר. באוגוסט 1925 עזב את מפלגת המרכז הגרמנית במחאה על מדיניותה החברתית אך הוא נשאר כחבר עצמאי ברייכסטאג.
באפריל 1929 מונה וירט לשר לענייני השטחים הכבושים בממשלתו השנייה של הרמן מילר. עם הקמת הממשלה בראשות היינריך ברינינג במרץ 1930 מונה לתפקיד שר הפנים וכיהן בתפקיד עד אוקטובר 1931, אז הוחלף על ידי וילהלם גרנר.
במרץ 1933, חודשיים לאחר עלייתו של אדולף היטלר לשלטון, נאם וירט ברייכסטאג כנגד חקיקת חוק ההסמכה בהובלת המפלגה הנאצית שיאפשר להיטלר להחזיק בסמכויות דיקטטוריות. עם מעבר החוק (והפיכת הרייכסטאג לחותמת גומי של היטלר) הוא היגר ללוצרן שבשווייץ. הוא ניהל חלופות מכתבים עם מדינאים בכירים בצרפת ובבריטניה בהן הזהיר מפני הסכנות של הנאציזם וגם נפגש בארצות הברית עם היינריך ברינינג, לאחר שברח מגרמניה. בין השנים 1935–1939 התגורר בפריז ואז חזר ללוצרן. וירט עשה מאמצים רבים כדי להבהיר לותיקן את הסכנה שבאנטישמיות בגרמניה הנאצית. במהלך מלחמת העולם השנייה ניהל קשרים חשאיים עם החוגים האנטי-נאציים בגרמניה.
בשנת 1949, ארבע שנים לאחר תום מלחמת העולם השנייה, חזר וירט לביתו בפרייבורג. בעקבות התנגדותו למדיניותו של קנצלר גרמניה קונראד אדנאואר הקים יחד עם וילהלם הלפס מפלגה בשם "ברית הגרמנים". למרות שוירט לא ראה בעין יפה את מדיניותו של סטלין הוא סבר שיש להגיע להסדר עם ברית המועצות ברוח הסכם רפאלו. במסמך של ה-CIA נטען כי וירט שימש כסוכן סובייטי בשנים אלו. בשנת 1955 קיבל את פרס סטלין לשלום.
וירט נפטר מדום לב ב-3 בינואר 1956 בגיל 76 בעיר הולדתו פרייבורג ונקבר בבית הקברות המרכזי של העיר.
הערות שוליים

↑  בגרמניה, דואר היום, 23 באפריל 1920
↑  בגרמניה, הארץ, 21 במאי 1920
↑  השאלה הכספית בגרמניה, דואר היום, 17 במאי 1920
↑  דברי המיניסטרים הגרמנים, הארץ, 2 ביוני 1920
↑  הממשלה ההחדשה בגרמניה, הארץ, 15 במאי 1921
↑  המשבר בממשלת גרמניה, הצפירה, 26 באוקטובר 1921
↑  התפטרות הוזרה הגרמנית, דואר היום, 27 באוקטובר 1921
↑  המיניסטריון החדש בגרמניה, הארץ, 2 בנובמבר 1921
↑  ממשלת גרמניה החדשה בלי סוציאליסטים, דבר, 31 במרץ 1930
| הקנצלרים של גרמניה |
| --- | --- | --- |
| הקיסרות הגרמנית | הנסיך אוטו פון ביסמרק • הרוזן לאו פון קפריבי • כלודוויג, נסיך הוהנלוהה-שילינגספירסט • הנסיך ברנהרד פון בילוב • תאובלד פון בתמן-הולווג • גאורג מיכאליס • הרוזן גאורג פון הרטלינג • הנסיך מקסימיליאן מבאדן • פרידריך אברט |  |
| רפובליקת ויימאר | פרידריך אברט • פיליפ שיידמן • גוסטב באואר • הרמן מילר • קונסטנטין פרנבאך • יוזף וירט • וילהלם קונו • גוסטב שטרזמן • וילהלם מרקס • הנס לותר • וילהלם מרקס • הרמן מילר • היינריך ברינינג • פרנץ פון פאפן • קורט פון שלייכר |  |
| גרמניה הנאצית | אדולף היטלר • יוזף גבלס • לוץ שוורין פון קרוזיק (ראש השרים) |  |
| הרפובליקה הפדרלית של גרמניה | קונראד אדנאואר • לודוויג ארהארד • קורט גאורג קיזינגר • וילי ברנדט • הלמוט שמידט • הלמוט קוהל • גרהרד שרדר • אנגלה מרקל • אולף שולץ |  |
פורטל גרמניה
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קונסטנטין פרנבאך | קנצלר גרמניה  1921–1922 | הבא: וילהלם קונו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007270018005171  BnF: cb13559315h (data)  GND: 11741218X  HDS: 028010  ISNI: 0000 0000 8338 7554  LCCN: n80064220  MGP: 58570  NTA: 070042624  SELIBR: 208786  SNAC: w60h286r  SUDOC: 052505995  VcBA: 495/194728  VIAF: 789401   WorldCat (עם VIAF): 789401 
מצבתו של וירט בבית הקברות בפרייבורג
How the West Was Won

How the West Was Won הוא אלבום הופעה משולש של להקת הרוק הבריטית לד זפלין שיצא לאור בשנת 2003 בהוצאת תקליטור ו-DVD. האלבום כולל את הופעות הלהקה במהלך סיור ההופעות של הלהקה בארצות הברית ב-L.A Forum וב-Long Beach Arena בשנת 1972. גיטריסט הלהקה ג'ימי פייג' סבור כי בנקודה זו הלהקה הייתה בשיא היצירתיות שלה, כפי שנכתב בהערות של האלבום.
האלבום הגיע לראש מצעד הבילבורד מיד לאחר יציאתו והיה הראשון שזכה למעמד זה מאז האלבום האחרון של הלהקה משנת 1979, "In Through the Out Door".