stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אבי דיכטר
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > חקיקה

ב-3 באוגוסט 2011 הגיש דיכטר, יחד עם עוד 39 חברי כנסת, את הצעת "חוק יסוד: ישראל - מדינת הלאום של העם היהודי", שביקשה לקבוע את אופייה של מדינת ישראל כמדינת הלאום של העם היהודי, ובכך מפרשת את המונח "מדינה יהודית ודמוקרטית" שמופיע בחוק יסוד: חופש העיסוק ובחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו. לפי ההצעה, ישראל תוגדר כ"הבית הלאומי של העם היהודי", וייקבע שהוא העם היחיד שיממש בה את זכותו להגדרה עצמית, וזאת כדי למנוע מדינה דו לאומית. ההצעה קבעה שהאמור בכל חוק יפורש בהתאם לכך, כולל היותה של ישראל מדינה דמוקרטית (עובדה שצוינה בסעיף 2 להצעה). עוד על-פי ההצעה, בין היתר, שהמדינה תפעל ל"התיישבות יהודית בתחומיה" ותוכל לאפשר התיישבות קהילתית נפרדת לבני לאום אחד או דת אחת (וכך לשנות את הפסיקה בבג"ץ קעדאן), שרק העברית תהיה שפה רשמית (בעוד שלשפה הערבית יהיה "מעמד מיוחד" בלבד), שהלוח העברי יהיה לוח רשמי של המדינה, ושהמשפט העברי ישמש מקור השראה למחוקקים. כמו כן, יש לעגן את הכתוב בחוק יסודות המשפט בחוק יסוד. ההצעה זכתה להתנגדות נרחבת במערכת הפוליטית, וחברי כנסת חזרו בהם מתמיכתם בה. ההצעה לא הועלתה לקריאה טרומית בכנסת ולא קודמה.
ב-10 במאי 2017, עבר חוק הלאום שהגיש ח"כ דיכטר בקריאה טרומית בכנסת. דיכטר הסביר כי "מטרת החוק היא להגן על מעמדה של ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית". דיכטר הדגיש כי "הצעת החוק מקבעת ואינה פוגעת בזכויות המיעוטים בישראל. ההצעה מאפשרת לקהילות החיות בישראל לקיים התיישבות קהילתית נפרדת. המדינה תשמור ותגן על המקומות הקדושים לבני כל הדתות ותבטיח חופש גישה אליהם". לדבריו "ישראל היא מדינת כל אזרחיה כפרטים אך אינה מדינת הלאום של המיעוטים החיים בה - ישראל היא מדינת הלאום של העם היהודי". ב-1 במאי 2018, עבר חוק הלאום שיזם ח"כ דיכטר בקריאה ראשונה בכנסת, וב-19 ביולי 2018 עבר בקריאה שנייה ושלישית ברוב של 62 ח"כים בעד מול 55 נגד ושני נמנעים.
ב-2 ביולי 2018, אושר במליאת הכנסת, בקריאה שנייה ושלישית החוק לקיזוז משכורות מחבלים, אותו יזם ח"כ דיכטר יחד עם ח"כ אלעזר שטרן. לפי החוק, הממשלה מחויבת לקזז את הסכום שהרשות הפלסטינית משלמת למחבלים על-פי חוק, 1.2 מיליארד ₪ בשנה האחרונה, מתוך כלל כספי המיסים אותם מעבירה ישראל לרשות הפלסטינית. הצעת החוק הפרטית עברה בניגוד לעמדת הממשלה שרצתה לאפשר שיקול דעת מלא לקבינט באם לקזז את הכספים או לא.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית > הצהרות ביטחוניות בתקופתו בליכוד

ב-20 ביוני 2016 אמר דיכטר כי במצב הנוכחי קיימות שלוש מדינות בין הירדן לים - שלוש ישויות: ישראל, הרשות הפלסטינית ביהודה ושומרון והחמאס בעזה. לאור חוסר הנוכחות של הרשות ברצועת עזה, אומר דיכטר שלא ניתן לקדם היום את תהליך השלום. כמו כן הוא סבור כי מדינת ישראל צריכה להתעקש בכל דרך שכל משא ומתן עתידי יהיה מול רשות פלסטינית אחת, לה יש חוק אחד ונשק אחד לביטחון פנים.
באוגוסט 2016 התייחס דיכטר לגל הטרור העולמי ולדרכים בהן יש להתמודד עמו: "חלק מהמדינות באירופה משלמות את המחיר של אדישות מסוימת או היאחזות בעקרונות דמוקרטיים שלא רלוונטיים ללחימה בטרור וניסיונות לנהל משחק הוגן מול מחבלים. בעשרות שנותיי בלחימה בטרור למדתי כלל ברזל אחד 'אלף אמהות של מחבלים תבכנה אבל אמי לא תבכה'. בלחימה בטרור מפעילים את כל הכלים כמדינה כדי לפגוע בטרור. אם צריך להפעיל F-16 כדי להרוג מחבל עם M16 זה לגיטימי".
באוקטובר 2016 אמר דיכטר שנמל ימי בעזה, בידי חמאס משמעותו "הגדלה דרמטית של יכולות הלחימה של חמאס, אשר יהפוך בוודאות את הנמל לשער קליטה עבור יכולות צבאיות משופרות לאין שיעור בהשוואה ליכולות הנוכחיות". הוא טען שנמל בעזה יכול להיבנות "רק לאחר שהרשות הפלסטינית תפרז בפועל את הרצועה מנשק צבאי ותכיר בהסכמים שנחתמו בינה לבין ישראל". בכל מקרה, הסביר דיכטר במבט צופה פני עתיד "היעד חייב להיות הסכם כולל עם שלבים מובנים, שבו כל צד נבחן על פי ביצועיו בטרם מעבר לשלב מתקדם יותר, עד להסכם המלא".
ביוגרפיה > חיים אישיים

בשנת 1973 נישא לאילנה ולרשטיין, מורה ואמנית שהכיר בבית הספר התיכון שבו למדו. לזוג שלושה ילדים והם מתגוררים באשקלון.
לקריאה נוספת

דרור מורה, שומרי הסף: שישה ראשי שב"כ מדברים, תל אביב: ידיעות ספרים, 2014, מסת"ב 9789655452907
יוסי מלמן ודן רביב, מלחמות הצללים: המוסד וקהילת המודיעין, תל אביב: ידיעות ספרים, 2012, מסת"ב 9789655454826
עמוס הראל, אבי יששכרוף, המלחמה השביעית, תל אביב: ידיעות ספרים, 2004, מסת"ב 9655117677
עפר שלח ורביב דרוקר, בומרנג, ירושלים: כתר, 2005, מסת"ב 965071376X
עמוס הראל ואבי יששכרוף, קורי עכביש, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2008, מסת"ב 9654824310
עפר שלח ויואב לימור, שבויים בלבנון: האמת על מלחמת לבנון השנייה, תל אביב: ידיעות אחרונות, 2007, מסת"ב 9654824086
אבנר שור, צוות איתמר, הוצאת כתר, 2003
שווייץ באירוויזיון

| --- | --- |

 מדינה:  שווייץ שווייץ
 רשת שידור:  SRG SSR
 השתתפות ראשונה:  שווייץ לוגאנו, 1956
 זכיות:  שווייץ לוגאנו, 1956 אירלנד דבלין, 1988 שוודיה מאלמו, 2024
 השתתפויות:  64
 היעדרויות:  4
 אירוח האירוויזיון:  שווייץ לוגאנו, 1956 שווייץ לוזאן, 1989 שווייץ בזל, 2025
 השתתפות אחרונה:  שוודיה מאלמו, 2024
ליס אסיה בהילברסום (1958)
ז'אן פיליפ בלוקסמבורג (1962)
אנרי דס באמסטרדם (1970)
פטר, סו ומארק באמסטרדם (1976)
פיירו אסטריור באיסטנבול (2004)
די-ג'יי בובו בהלסינקי (2007)
פאולו מנגוצ'י בבלגרד (2008)
אנה רוסינלי בדיסלדורף (2011)
טקאסה במאלמה (2013)
סבאלטר בקופנהגן (2014)
לוקה האני בתל אביב (2019)
נמו במאלמה (2024)
שווייץ נטלה חלק באירוויזיון 64 פעמים החל מהצטרפותה לתחרות הראשונה ב-1956 והיא נמנית בין שבע מדינות מייסדות התחרות. שווייץ נעדרה מהתחרות 4 פעמים ב-1995, 1999, 2001 ו-2003 וניצחה בתחרות 3 פעמים: בפעם הראשונה במהדורת התחרות הראשונה ב-1956, בפעם השנייה ב-1988 ובפעם השלישית ב-2024.
הישגים

שווייץ נטלה חלק בתחרות 64 פעמים: בשלוש מתוכן שווייץ ניצחה בתחרות, ועל כן, נכון ל-2025, היא נמצאת במקום השמיני בטבלת הניצחונות של התחרות יחד עם נורווגיה, דנמרק, איטליה ואוקראינה, כאשר לפניהן נמצאות אירלנד ושוודיה שיאניות הניצחונות עם שבעה ניצחונות כל אחת, לוקסמבורג, צרפת, הממלכה המאוחדת והולנד עם חמישה ניצחונות, ישראל עם ארבעה ניצחונות. שווייץ ניצחה בתחרות שלוש פעמים בתולדותיה: בפעם הראשונה ב-1956, במהדורת התחרות הראשונה, עם השיר "Refrain" אשר ביצעה ליס אסיה ובפעם השנייה בתחרות ב-1988 עם השיר "Ne partez pas sans moi" אשר ביצעה סלין דיון, ובפעם השלישית ב-2024 עם השיר "The Code" אשר ביצע.ה נמו, שווייץ הגיעה למקום השני שלוש פעמים – ב-1958, 1963 ו-1986, והגיעה ארבע פעמים למקום השלישי – ב-1961, 1982, 1993 ו-2021.
שווייץ הגיעה תשע פעמים למקום האחרון בתחרות (חמש פעמים בגמר וארבע פעמים בחצי-הגמר) וארבע פעמים מתוכן היא לא קיבלה ולו נקודה אחת בתחרות והיא חולקת את התואר יחד עם אוסטריה ונורווגיה שלא קיבלו גם כן במשך ארבע פעמים ולו נקודה אחת בתחרות. השיגה הגרוע ביותר של שווייץ בגמר תחרות אירוויזיון הוא המקום ה-25 והאחרון אליו היא הגיעה פעמיים בתולדותיה בתחרות: בפעם הראשונה ב-1998 עם השיר "Lass ihn" של גונבור גוגיסברג ובפעם השנייה ב-2011 עם השיר "In Love For a While" של אנה רוסינלי.
ב-2005 נערכה בקופנהגן, דנמרק, תחרות שיר היובל באירוויזיון, במסגרת חגיגות חמישים שנים לקיום התחרות. אולם, השיר השווייצרי שנטל חלק בתחרות היובל, "Ne partez pas sans moi", אותו ביצעה סלין דיון, הגיע רק למקום העשירי עם 98 נקודות בסיבוב חצי-הגמר בהצבעה של השיר האהוב ביותר בתולדות התחרות.
הישגים > היעדרויות

שווייץ נעדרה מ-4 תחרויות אירוויזיון לאורך השנים:
במהלך שנות ה-90 ושנות ה-2000 המוקדמות הייתה שווייץ אחת המדינות המושפעות ביותר בתחרות מהחלטתו של איגוד השידור האירופי לפסול מדינות שהגיעו להישגים נמוכים בתחרות בשנים קודמות, כדי לאפשר למדינות חדשות להצטרף לתחרות. הדבר נבע מריבוי מספר המדינות שביקשו לקחת חלק בתחרות, דבר שחייב את איגוד השידור האירופי לסנן את המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות. שתי שיטות לסינון נקבעו לשם כך: סינון של השירים הפחות טובים ומניעה ממדינות שהישגיהן בשנים קודמות היו נמוכים לקחת חלק בתחרות. באותן שנים, הוחלט לערוך הצבעה מוקדמת של צוותי שיפוט מכל המדינות שלוקחות חלק על סמך גרסאות מוקלטות של השירים, ולנפות מן התחרות את השירים שהגיעו לשבעת המקומות האחרונים. זאת, כתוצאה מהצורך לנפות את מספרן הגדל של המדינות שביקשו ליטול חלק בתחרות בשל תוצאות נמוכות בתחרות, שווייץ לא נטלה חלק בתחרויות האירוויזיון ב-1995, 1999, 2001, ו-2003. ניפוי שיר לאחר שנבחר בתחרות מקומית, תוך השקעת משאבים בארגונה, גרמה אי-נחת בקרב רשתות השידור הלוקחות חלק בתחרות, ולפיכך שונתה המדיניות בשנים שלאחר מכן. כדי לפתור מחלוקות, החל משנת 2004 הונהגה שיטת חצאי-גמר.
הישגים > שפות

בשווייץ ישנן ארבע שפות רשמיות: צרפתית, גרמנית, איטלקית ורומאנש. עד 1999, עם הפוגות קצרות, חוקי התחרות קבעו כי על כל מדינה לשיר בשפה הרשמית של המדינה. למרות קיום החוק, הדבר נתן לשווייץ מרחב תמרון גדול יחסית, כיוון שהיא יכולה הייתה לבחור שירים מתוך ארבע שפות אפשריות. ב-64 הפעמים בהן שווייץ נטלה חלק בתחרות, עשרים וחמישה שירים היו בצרפתית, שנים עשר שירים היו בגרמנית, עשרה שירים היו באיטלקית, חמישה עשר שירים היו באנגלית ושיר אחד היה ברומאנש בעת אירוח התחרות ב-1989, כאשר שני השירים השווייצרים הראשונים שניצחו בתחרות היו בצרפתית והאחרון, באנגלית.
| שפה | מספר | שנים |
| --- | --- | --- |
| צרפתית | 25 | 1956, 1957, 1961, 1962, 1963, 1965, 1966, 1967, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1978, 1980, 1982, 1986, 1987, 1988, 1992, 1993, 1996, 2002, 2010, 2021. |
| אנגלית | 18 | 1976, 2004, 2005, 2006, 2007, 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022, 2023, 2024. |
| גרמנית | 12 | 1956, 1958, 1959, 1969, 1974, 1975, 1977, 1979, 1984, 1985, 1990, 1998. |
| איטלקית | 10 | 1960, 1964, 1968, 1981, 1983, 1991, 1994, 1997, 2000, 2008. |
| רומאנש | 1 | 1989. |
אירוח האירוויזיון

| שנה | העיר המארחת | מקום התחרות | מנחים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1956 | שווייץ לוגאנו | תיאטרון "קורסאל" | גמר: לוהנגרין פיליפו |
| 1989 | שווייץ לוזאן | היכל "בוליו" | גמר: לוליטה מורנה וז'אק דשנו |
| 2025 | שווייץ בזל | סנקט יאקובסהלה | חצאי גמר וגמר: הייזל ברוגר וזנדרה שטודר גמר: מישל הונציקר |
הערות שוליים

↑  באותה תקופה, כמות הנקודות הגדולה ביותר שניתן היה להעניק למדינה הייתה חמש נקודות.
↑  ב-1963, אסתר עופרים נשלחה כנציגתה של שווייץ בתחרות וסיימה במקום השני עם 40 נקודות, בהפרש של שתי נקודות מהמדינה המנצחת, דנמרק. באותה תחרות, בשלב הצבעת המדינות התרחשה שערורייה כאשר פנתה מנחת התחרות הבריטית, קייטי בויל, אל מוסר הניקוד הנורווגי, אשר מסר את תוצאות הצבעתו באופן שגוי ובלבל בין מספרי השירים לשמות המדינות. בהקראה הראשונה שמסר הדובר הנורווגי הוא העניק לשווייץ שלוש נקודות ולדנמרק שתי נקודות. מנחת התחרות ביקשה מהדובר הנורווגי לקרוא שנית את תוצאות הצבעתו, אך הוא ביקש שתעבור אל צוות השיפוט של המדינה הבאה ותחזור אליו בשלב מאוחר יותר. עם תום הצבעת כל המדינות, שבה המנחה אל הנציג הנורווגי, אולם הניקוד שמסר הפעם היה שונה מהניקוד שמסר לראשונה. בהקראה השנייה שונו נתוני הצבעתו, כאשר הוא העניק ארבע נקודות לדנמרק ונקודה אחת בלבד לשווייץ. על-פי הניקוד שמסר מלכתחילה הייתה שווייץ אמורה לזכות, ואולם הניקוד שמסר בסופו של דבר הכריע את התוצאה לטובתה של דנמרק, ולפיכך, עלה חשד כי חבר השופטים הנורווגי שינה את הצבעתו ברגע האחרון בניגוד לתקנון התחרות. על אף החשד, דיווחו האחרון של הדובר הנורווגי התקבל, והניצחון בתחרות באותה שנה היה של דנמרק.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 02921147-e0a2-44bf-81ee-e01f7b7a70d2
יהונתן קוזניץ

יהונתן אהרון קוזניץ (נולד בכ"ה בטבת ה'תשמ"ז, 26 בינואר 1987) הוא ראש המועצה המקומית קרני שומרון.
ביוגרפיה

נולד וגדל בקרני שומרון לד"ר אברהם וגולדי קוזניץ שעלו מברזיל.
למד בישיבת בני עקיבא גבעת שמואל ובישיבת בני עקיבא השומרון בקרני שומרון.
בשנת 2007 התגייס לצה״ל למסלול שייטת 13, בהמשך נפצע ועבר לשרת בגדס"ר גולני ובשנת 2010 השתחרר מצה"ל. במלחמת חרבות ברזל שירת בחטיבת מילואים בחרמון במשך 4 חודשים.
בשנים 2021-2019 שימש כמנכ"ל היישוב מבוא דותן במועצה האזורית שומרון.
ב-2018 נבחר למועצה ושימש כחבר מליאה וכסגן ראש המועצה בקרני שומרון מטעם סיעת דורות. כחבר הנהלת מתנ"ס, חבר דירקטוריון בחברה הכלכלית וכן חבר בוועדות השונות של היישוב.
הוא פעיל בתנועת "אם תרצו" והיה שותף למאבק הלאומי בתחום השב"חים ברחבי ישראל ובאזור השומרון.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024, התמודד לראשות המועצה האזורית קרני שומרון מול ראש המועצה המכהן יגאל להב, ונבחר לראשות המועצה עם 53.4% מהקולות. סיעתו "דורות" זכתה לרוב מוחלט במועצה עם 6 מתוך 11 מנדטים.
הוא בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז האקדמי שערי מדע ומשפט, בעלים ויזם בתחום הנדל"ן, עם משרדים ביישוב וברעננה.
הוא נשוי ליעל ואב לחמישה ילדים. מתגורר בשכונת נווה מנחם בקרני שומרון.
לפטוס (עיר)

| --- | --- |

מטבע של המלך צדקמלך מלפטוס
 היסטוריה
 תרבויות:  פיניקים, ספרטה, יוון העתיקה
 נבנה:  האלף ה־1 לפנה״ס 
 מיקום
 מדינה:  קפריסין קפריסין
 קואורדינטות:  35°21′21″N 33°11′44″E﻿ / ﻿35.35583333°N 33.19555556°E﻿ / 35.35583333; 33.19555556
  (למפת קפריסין מוגדלת) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןלפטוס(למפת קפריסין רגילה) ניקוסיה לימסול לרנקה לפקושה פמגוסטה פאפוס קירניה הים התיכוןלפטוס
 
 מפת ערי הממלכה של קפריסין העתיקה, לפטוס (לפש) בצפון
 
מטבע מלפטוס המתאר את הרקלס, ומשתייך – לפי הכתובת הפיניקית "[ל]מלך דמנ[כס]" – למלך דמוניקוס
לפטוס (בפיניקית: 𐤋𐤐𐤔 – לפש; ביוונית: Λάπαθος, וגם Λάπηθος,‏ Ληπηθίς,‏ Λάπιθος) הייתה עיר עתיקה על החוף הצפוני של קפריסין.
מקור השם

בשל מיעוט ממצאים, חוקרים בעבר התחבטו האם שם העיר הפיניקי היה "לפט" או "לפת"; ממצאים חדשים יותר בדמות מטבעות וכתובות ברורות מבססים ללא ספק את הקריאה "לפש". השמות היווניים והפיניקיים של העיר מתעדים, כל אחד בדרכו, פונמה של שפה קודמת לשתיהן.
היסטוריה

ייסוד לפטוס מיוחס לכתים הפיניקים. נונוס טען שהשם נגזר מלפאתוס, מחסידי דיוניסוס. סטראבון טען שעברה קולוניזציה ספרטנית בראשות פרקסנדרוס (אנ'). הוא מוסיף כי היא הייתה ממוקמת מול העיירה נגידוס (אנ') שבקיליקיה וכללה נמל ורציפים. העיר הייתה ממוקמת בצפון האי, על נהר באותו שם ובמחוז בשם לפתיה (Λαπηθία).
מהתקופה הפיניקית בעיר נמצאו מטבעות הנושאים את השם לפש, וכן כתובות ארוכות בפיניקית מהאתר הקרוב לרנקה־טיס־לפיתו (Λαρναξ Λαπηθος) המתייחסות לעיר כנמצאת "בשד נרנכ" המקביל לשם האתר היווני בחילופי העיצורים ל'-נ'. "נרנכה" היה כנראה שם אתר לרקנקה־טיס־לפיתו העתיק, והוא היה מרכז דתי חשוב, בין השאר לאל פוסידון נרנקיוס. מטבעות העיר מהמאות ה־5 וה־4 לפנה"ס מתעדים את המלכים בעלי השמות היווניים דמוניקוס הראשון ("דמונכס" בפיניקית), צדקמלך (שם פיניקי), אנדר[...] (מתועד כך בשמו המקוצר על מטבע פיניקי, 415–390 לפנה"ס בקירוב), ודמוניקוס השני ("דמנכס" או "דמונכס" בפיניקית). שני הראשונים הטביעו על מטבעותיהם ראשים של אתנה, ושני האחרונים – אתנה עומדת והרקלס. שמו של "צדקמלך" נדיר ומעניין; הוא נמצא גם בכתובת מכרכמיש ומקביל למלכיצדק המקראי, וניתן להשוותו לשם "צדקא" שנמצא על קנקן בכתי ובכתובות המלך האשורי סנחריב כמלך אשקלון (צדקא); הימצאות "צדק" כמרכיב תאופורי מבסס את קיום אל בשם "צדק", המופיע גם אצל סכניתן (בכתביו ששרדו אצל פילון מגבל) ודמסקיוס (ביוונית כ־Συδυκ או Σαδυκος (אנ')).
במלחמות הדיאדוכים בין תלמי לאנטיגונוס, לפטוס ופראקסיפוס מלכהּ התייצבו לצד זה האחרון. בין הכתובות הפיניקיות שנמצאו בעיר נמצאה כתובת ענת־אתנה, כתובת דו־לשונית המזכירה בפיניקית את "פתלמיש" ו"בעלשלם בן [ס]סמי", המקבילים ל־Πτολεμαίου ול־Πραξίδημος Σέσμαος בכתובת היוונית. בשל חוסר הקשר בין השם הפיניקי ליווני, היו ששיערו שהשם היווני מרמז לפראקסיפוס שהובס על ידי תלמי. בכתובת מקדיש בעלשלם־פראקסידמוס מזבח ל"ענת עֹז חַיִּם ולאדמלכם (אדון מלכים) פתלמיש".
שם המקום הפך לשם נרדף לטיפשות.
הערות שוליים

↑  סטראבון, גאוגרפיקה, כרך 14, עמ' 682 במהדורת איזק קזובון
1 2  תלמי, Γεωγραφικὴ Ὑφήγησις (אנ'), כרך 5.14.4
↑  פליניוס הזקן, תולדות הטבע, כרך 5.31
↑  פריפלוס של פסאודו-סקילקס, פסקה 103, בוויקיטקסט ביוונית
↑  היירוקלס, Συνέκδημος (אנ')
↑  ריצ'רד טלברט, Barrington Atlas of the Greek and Roman World (אנ'), הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, עמ' 72
1 2  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 106
1 2 3 4 5  Olivier Masson, Maurice Sznycer, Recherches sur les Phéniciens à Chypre, Librairie Droz, 1972, עמ' 99
↑  Stephanus of Byzantium, Stephanus de Urbibus. Que Primus Thomas de Pinedo, 1725, עמ' 418. (ביוונית ולטינית), בהתבסס על אלכסנדר אפסיוס (אנ')
↑  נונוס מפאנופוליס, Dionys. 13.447
↑  תלמי, Γεωγραφικὴ Ὑφήγησις (אנ'), כרך 5.14.5
↑  כלומר "בשדה נרנך" או "בשדה נרנכה" בכתיב חסר.
↑  נחום סלושץ, אוצר הכתובות הפניקיות, דביר, 1942, עמ' 110–111
↑  Olivier Masson, Maurice Sznycer, Recherches sur les Phéniciens à Chypre, Librairie Droz, 1972, עמ' 97
↑  Olivier Masson, Maurice Sznycer, Recherches sur les Phéniciens à Chypre, Librairie Droz, 1972, עמ' 98
1 2 3  Olivier Masson, Maurice Sznycer, Recherches sur les Phéniciens à Chypre, Librairie Droz, 1972, עמ' 100
↑  Olivier Masson, Maurice Sznycer, Recherches sur les Phéniciens à Chypre, Librairie Droz, 1972, עמ' 98–99
↑  KAI 28 (Carchemish Phoenician inscription)
↑  דמאסקיוס, חיי איסידורוס, 302
↑  עמיחי מזר, שמואל אחיטוב, הכתובות מתל רחוב ותרומתן לחקר הכתב והכתיבה בתקופת הברזל IIא, ארץ־ישראל ל, 2011, עמ' 304–305‏, JSTOR 23630981
↑  דיודורוס סיקולוס, ביבליותקה היסטוריקה, כרך 19.59
↑  הצורה הפיניקית המקובלת לשם תלמי.
↑  ההשלמה לפי החלק המקביל ביוונית, וראו גם בדברי הימים א', ב', מ': ”וְסִסְמַי הֹלִיד אֶת שַׁלּוּם”.
↑  סודא s.v. Λαπάθιοι
מועצת הרבנות הראשית

ישיבת מועצת הרבנות הראשית בהיכל שלמה בשנת 1959. יושבים בראש: הרבנים הראשיים יצחק הלוי הרצוג ויצחק נסים.
מועצת הרבנות הראשית היא הגוף העליון של הרבנות הראשית לישראל, הפועלת מכוח חוק הרבנות הראשית לישראל.
סמכויות

חוק הרבנות הראשית לישראל תש"מ-1980 מעניק את סמכויות הרבנות הראשית למועצת הרבנות הראשית ומונה בין תפקידיה:
מתן תשובות וייעוץ בענייני הלכה לציבור השואלים.
קירוב הציבור לערכי התורה והמצוות.
נתינת תעודות כשרות למסעדות, בתי עסק ומוסדות ציבוריים.
מתן כשירות לרבנים לכהן כדיינים, רבני ערים ורבנים רושמי נישואין.
פיקוח על יבוא בשר כשר לארץ.
וכן כל פעולה נוספת הדרושה לביצוע תפקידיה על פי כל כדין.
חוק איסור הונאה בכשרות מעניק לרבנות בלעדיות במתן תעודות כשרות במגזר האזרחי (במערכת הביטחון נתונה סמכות זו לרב הראשי לצה"ל).
הרכב

במסגרת קביעת חוקת הקהילות של הוועד הלאומי נקבע שבמועצת הרבנות הראשית יהיו, נוסף לרבנים הראשיים, שישה חברים, מחציתם ספרדים ומחציתם אשכנזים. תחילה נקבעה גם חברותם של 3 יועצים לא-רבנים לצד המועצה בסמכויות לא מוגדרות, אך תפקיד זה בוטל כעבור זמן מה. בשנת 1963 הותקנו תקנות חדשות שהרחיבו את מספר החברים הכולל במועצת הרבנות הראשית ל-12. בשנת 1980 נקבע בחוק שהמועצה מורכבת מ-16 חברים: שני הרבנים הראשיים, אחד מהרבנים הראשיים של כל אחת מארבע הערים הגדולות (ירושלים, חיפה, תל אביב ובאר שבע), ברוטציה, כך שיהיו מחציתם ספרדים ומחציתם אשכנזים ועשרה רבנים נבחרים (חצי אשכנזים, חצי ספרדים). מקום מושבה של הרבנות הראשית על פי החוק נקבע להיות בירושלים. הרב הצבאי הראשי חבר במועצה כמשקיף, אך אין לו זכות הצבעה (החל מ־2011 הוא בעל זכות הצבעה אם מחזיק בכושר 'רב עיר').
אחד הרבנים הראשיים מכהן כראש המועצה (עמיתו מכהן כנשיא בית הדין הרבני הגדול, ולאחר חמש שנים התפקידים מתחלפים).
חברי המועצה היום ותפקידם > מכהנים במועצה מתוקף תפקידם > הרבנים הראשיים

הרב קלמן בר - הרב הראשי האשכנזי - נשיא המועצה.
הרב דוד יוסף - הראשון לציון והרב הראשי הספרדי - נשיא בית הדין הרבני הגדול.
חברי המועצה היום ותפקידם > מכהנים במועצה מתוקף תפקידם > ארבעת רבני הערים הגדולות

ארבעת הרבנים הראשיים של ירושלים, תל אביב-יפו, חיפה ובאר שבע נפטרו או פרשו וטרם מונו רבנים תחתיהם.
חברי המועצה היום ותפקידם > מכהנים במועצה מתוקף תפקידם > הרב הראשי לצה"ל

הרב אייל קרים.
חברי המועצה היום ותפקידם > מכהנים במועצה מתוקף תפקידם > הרבנים האשכנזים הנבחרים

הרב יעקב רוז'ה – רב העיר בת ים ורב חברה קדישא ת"א – יו"ר הוועדה לענייני כבוד המת.
הרב אליעזר שמחה וייס – ממלא מקום רב הערים בני ברק וגבעת שמואל.
הרב יעקב אלעזר כהנא שפירא – ראש ישיבת מרכז הרב – יו"ר ועדת חינוך.
הרב יצחק דוד גרוסמן – רב העיר מגדל העמק וחתן פרס ישראל.
הרב אליעזר יעקב ברוד – רב היישוב כרמי יוסף.
חברי המועצה היום ותפקידם > מכהנים במועצה מתוקף תפקידם > הרבנים הספרדים הנבחרים

הרב אליהו אלחרר - רב העיר מודיעין-מכבים-רעות
הרב שמואל אליהו – רב העיר צפת – יו"ר הוועדה לענייני מקומות קדושים.
הרב יגאל כהן - ראש מוסדות 'יביע אומר' בבני ברק
הרב יוסף בן דוד - רבה של קריית עקרון.
הרב יוסף שלוש – רב אזורי דרום השרון - יו"ר רבני ההתיישבות.
הערות שוליים

↑  חוק הרבנות הראשית לישראל תש"ם, אתר הכנסת
↑  (ורהפטיג, 1990; פרידמן, 1972)
↑  מוסדות הרבנות בחוקת הקהלות, דבר, 19 ביולי 1927
↑  קצת היסטוריה, אתר הרבנות הראשית
↑  אליעזר דון יחיא, הדת בישראל: מעמד, ארגונים, שירותים, 1975, עמוד 23
↑  סעיף 4 (א) (4) לחוק הרבנות הראשית תש"מ-1980.
↑  יעקב אבן חן, רב ומנהיג, ספריית אלינר, 1998, עמוד 435
↑  נבחרו הרבנים יעקב מאיר והרצוג, דבר, 2 בדצמבר 1936
↑  מינויו של הרב חזקיה שבתאי, דבר, 21 באוגוסט 1940
↑  נבחרה מועצת הרבנות הראשית, דבר, 31 בינואר 1945
↑  חיים, אברהם. ייחוד והשתלבות: הנהגת הספרדים בירושלים בתקופת השלטון הבריטי, תרע"ח-תש"ח (1917–1948). ירושלים, תש"ס. עמ' 125-126.
↑  חדשות מארץ ישראל, הפרדס, אייר תש"ז, עמוד 14, באתר היברובוקס
↑  לפי החוקר הרב שמואל כ"ץ, רבי שלום אזולאי החליף בתפקידו את רבי יוסף מרדכי הלוי (ולא הרב עובדיה הדאיה), ונכנס לכהן בפועל מב' אייר תש"ח.
↑  הרב הרצוג והרב נסים נבחרו לרבנים ראשיים, דבר, 22 בפברואר 1955
↑  אור המזרח, ניסן תשט"ו, עמוד 59
↑  מזמרת הארץ, דעות תשכ"ד, עמודים 5-6
↑  ילקוט הפרסומים, 26 במרץ 1964 עמוד 1058
↑  נבחרו הרבנים הראשיים לישראל, קול סיני, ניסן תשכ"ד, עמוד 3
↑  ילקוט הפרסומים, 22 באוקטובר 1972, עמוד 378
↑  שלמה צזנה, שר התורה, סיפורו של הרב עובדיה יוסף
↑  יוסף צוריאל, אנחנו כולנו אחריך אמר הרב גורן לשר אבו חצירה, מעריב, 5 בספטמבר 1980
↑  ילקוט הפרסומים, 24 בספטמבר 1980, עמוד 69
↑  חברי מועצת הרבנות הראשית לישראל, ברקאי, קובץ א', קיץ תשמ"ג, עמוד 247, באתר היברובוקס
↑  ילקוט הפרסומים, 5 ביוני 1986, עמוד 2176
↑  ילקוט הפרסומים, 15 באוגוסט 1991, עמוד 3374
↑  ילקוט הפרסומים, 2 במרץ 1998, עמ' 2663
↑  ילקוט הפרסומים, 7 בינואר 2003, עמוד 1062
↑  ילקוט הפרסומים, 2 באוקטובר 2008 עמ' 2
↑  שלמה פיוטרקובסקי, נבחרו חברי מועצת הרבנות הראשית, באתר ערוץ 7, 23 בספטמבר 2008.
↑  מי נכח בישיבות מועצת הרבנות הראשית, באתר בחדרי חרדים, 2.10.13
↑  ילקוט הפרסומים, 28 באוקטובר 2013, עמוד 884
↑  חמישה אשכנזים וחמישה ספרדים: נבחרו חברי מועצת הרבנות הראשית, באתר מקור ראשון, ‏כ שבט התשפ"ה
↑  חזקי שטרן, הרכב מועצת הרבנות נקבע: אלו הם ע.., באתר כיכר השבת, ‏2025-02-18
↑  לפי מספר הקולות, מהרב למעט.
↑  ישי קרוב, רב חדש לקריית עקרון: הרב יוסף בן דוד, באתר ערוץ 7, ‏16.6.2013
↑  במעמד הרבנים הראשיים: הרב יוסף יצחק שלוש הצהיר אמונים בפני נשיא המדינה באתר JDN 2.3.23
סוזן קלצ'י ווטסון

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1981 (בת 43) ברוקלין, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הווארד  בית הספר לאמנויות על שם טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
סוזן קלצ'י ווטסון (באנגלית: Susan Kelechi Watson; נולדה 11 בנובמבר 1981) היא שחקנית אמריקאית, שהתפרסמה מתפקידה כג'נט בסדרה "לואי" (2012–2014) ובדמותה של בת' פירסון בסדרת הדרמה של NBC "החיים עצמם" (2016–2022).
ביוגרפיה

ווטסון נולדה בברוקלין, ניו יורק, להורים ילידי ג'מייקה. שמה האמצעי "קלצ'י" מגיע משפת האיגבו הניגרית ומשמעותו "תודה לאל". היא בוגרת תואר ראשון באומנויות מאוניברסיטת הווארד ותואר שני בחוג לדרמה של בית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק.
קריירה

ב-2005 גילמה את דמותה של ג'ולייט לאפין במחזה של ברודוויי "A Naked Girl on the Appian Way" מאת המחזאי ריצ'רד גרינברג (אנ'), שם שיחקה לצדם של ריצ'רד תומאס וג'יל קלייבורג.
בשנים 2012–2014 שיחקה בסדרת הטלוויזיה של לואי סי קיי "לואי". היא הופיעה בהמשך בסדרות "NCIS", "רופא להשכיר", "שוטרים בדם", "המעקב", "מיליארדים", "Veep" ו"הרשימה השחורה".
החל מ-2017 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "החיים עצמם" של רשת NBC, בדמותה של בת' פירסון, רקדנית בלט ומורה לריקוד, אשתו של רנדל פירסון, תפקיד אותו מילאה עד סיום הסדרה ב-2022. ב-2022 זכתה בפרס Black Reel לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה על משחקה בעונה השישית של "החיים עצמם".
בשנת 2019 שיחקה בסרט הדרמה הביוגרפית "יום יפה בשכונה" (אנ') בבימויה של מריאל הלר, בו מגלם טום הנקס את דמותו של איש הטלוויזיה פרד רוג'רס.
בספטמבר 2022 עלתה ההצגה על מתנגדי חיסונים "Eureka Day" בכיכובה של הלן האנט על במות בלונדון. קלצ'י ווטסון משחקת את קרינה, אמא בוועד המרכזי של בית הספר של בנה בזמן שפורצת בו מגפת חזרת.
חיים אישיים

בשנת 2020 דווח כי ווטסון ביטלה את אירוסיה לשחקן ג'יימי לינקולן סמית'.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2007 | בלאקאוט | פאטימה |  |
| 2011 | Small, Beautifully Moving Parts | טוואי |  |
| 2015 | Peter and John | פציאנטית |  |
| 2019 | יום יפה בשכונה | אנדראה ווגל |  |
| 2021 | ראמבל | מגי קויל | דיבוב |