stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עונת 2023/2024 בליגת האלופות האסיאתית
שלב הנוקאאוט > חצי הגמר > חצי גמר המזרח

| קבוצה א' | תוצאה | קבוצה ב' | סיבוב ראשון | סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| דרום קוריאה אולסן יונדאי | יוקוהמה פ. מרינוס ניצחה 4-5 (בפנדלים) בסיכום שני המשחקים. | יפן יוקוהמה פ. מרינוס | 0-1 | 3-2 |
שלב הנוקאאוט > הגמר

בשלב הגמר התמודדו יוקוהמה פ. מרינוס, שניצחה בחצי הגמר המזרחי ואל-עין שניצחה בחצי הגמר המערבי בשני משחקים שנערכו בשיטת בית-חוץ.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 11 במאי 2024 | יפן יוקוהמה פ. מרינוס | 2–1 | איחוד האמירויות הערביות אל-עין | אצטדיון ניסאן, יוקוהמה צופים: 53,704 |
| 11 במאי 2024 | אונאקה  72'   ואטאנאבה  84' |  | עבאס  12' | אצטדיון ניסאן, יוקוהמה צופים: 53,704 |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 במאי 2024 | איחוד האמירויות הערביות אל-עין | 1-5 | יפן יוקוהמה פ. מרינוס | אצטדיון הזה בין זאיד, אל-עין צופים: 24,826 |
| 25 במאי 2024 |   |  |   | אצטדיון הזה בין זאיד, אל-עין צופים: 24,826 |
אל-עין ניצחה 6–3 בסיכום שני המשחקים.
הערות שוליים

↑  AFC Champions League 2018 Official Group Stage Draw, נבדק ב-2019-08-05
↑  AFC Champions League 2018 draw concluded, www.the-afc.com (באנגלית)
| עונות בגביע אסיה לאלופות ובליגת האלופות האסיאתית |
| --- | --- | --- |
| גביע אסיה למחזיקות גביע | 1967 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972  |  |
| גביע האלופות האסיאתי | 1985/1986 • 1986 • 1987 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 • 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 |  |
| ליגת האלופות האסיאתית | 2002/2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020 • 2021 • 2022 • 2023/2024 |  |
טקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים

טקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה (1896)
טקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים הוא האירוע שבו מוכרזת באופן רשמי פתיחתם של המשחקים האולימפיים, לרבות משחקי חורף והמשחקים הפאראלימפיים. בדרך כלל, כולל הטקס אלמנטים המאפיינים את העיר המארחת את המשחקים, תוך שמירה על מסגרת של אלמנטים קבועים שהתפתחו כמסורת לאורך השנים, כגון מצעד המשלחות, הדלקת הלפיד האולימפי, השבועה האולימפית, ועוד. מאז אולימפיאדת אטלנטה הטקס מתקיים בימי שישי בשעה 20:00 לפי אזור הזמן של העיר המארחת.
טקס הפתיחה נחשב כיום לחלק בלתי נפרד מהמשחקים, אך לא תמיד היה הדבר כך. באולימפיאדת פריז (1900) לא נערך טקס פתיחה, ובאולימפיאדת סנט לואיס (1904), שהייתה בפועל רק חלק מהתערוכה העולמית של סנט לואיס, נערך טקס צנוע.
אף שהטקס מהווה את פתיחתם הרשמית של המשחקים, לעיתים נפתחות התחרויות עצמן כמו במשחקי הכדורגל ימים ספורים לפניו, בשל אילוצי לוחות זמנים.
האלמנטים המרכיבים את הטקס

הטקס כולל מספר אלמנטים, המבוצעים בסדר הבא:
האלמנטים המרכיבים את הטקס > דגל המדינה המארחת והמנון המדינה המארחת

בראשית הטקס מונף דגלה של המדינה המארחת, ומנוגן המנונה הלאומי.
האלמנטים המרכיבים את הטקס > התוכנית האמנותית

התוכנית האמנותית היא מופע שבו מציגה המדינה המארחת לראווה היבטים בולטים בתרבותה ובהיסטוריה שלה. למשל, בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון (2012) הוצגו קטעים המתייחסים למהפכה התעשייתית, שראשיתה בבריטניה, ונטלו בו חלק דמויות מוכרות בתרבות הבריטית, בין היתר פול מקרטני, רואן אטקינסון ודניאל קרייג, המגלם את דמותו של ג'יימס בונד. באולימפיאדת סיאול (1988) ביצעו מאות משתתפים תרגילי טאקוונדו. בחלק מהמקרים, מציגות לראווה המדינות המארחות את עוצמתן הטכנולוגית. באולימפיאדת מוסקבה (1980) בירכו את הספורטאים אנשי צוות תחנת החלל סליוט 6, וברכתם שודרה באצטדיון. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) נעשה שימוש בתרמיל ריחוף.
ככל שחלפו השנים, הפכו התוכניות האמנותיות בטקסי הפתיחה למורכבות ויקרות יותר. על פי ההערכות, עלתה הפקת טקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) כ-100 מיליון דולרים.
רקדנים אבוריג'ינים בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני (2000)
קטע בתוכנית האמנותית של אולימפיאדת סיאול (1988)
רקדנים בתוכנית האמנותית של אולימפיאדת מוסקבה (1980)
תפאורה בטקס הפתיחה של אולימפיאדת לונדון (2012)
האלמנטים המרכיבים את הטקס > מצעד המשלחות

משלחות הספורטאים נכנסות בזו אחר זו כאשר אחד הספורטאים צועד בראש כל משלחת כשהוא נושא את דגל המדינה, ולצדו אדם מקומי נושא שלט עם שם המדינה. הספורטאים אינם חייבים להשתתף במצעד, וספורטאים שהתחרויות שהם משתתפים בהן נערכות בסמוך לטקס, מעדיפים לעיתים לוותר על ההשתתפות בטקס, כדי שלא לפגוע בהכנתם לתחרות.
מאז אולימפיאדת אמסטרדם (1928) מקובל שהמשלחת היוונית צועדת ראשונה, והמשלחת מטעם המדינה המארחת צועדת אחרונה. יתר המשלחות צועדות בסדר אלפביתי לפי שפתה הרשמית של המדינה המארחת. באולימפיאדת ברצלונה (1992) עוררה סוגיית הרגישות פוליטית. ברצלונה, שאירחה את המשחקים, היא בירתה של קטלוניה, קהילה אוטונומית בספרד, שלרבים מתושביה שאיפות בדלניות. כדי להתגבר על המתיחות, הוחלט כי הסדר האלפביתי יהיה לא בספרדית ולא בקטלאנית, כי אם בצרפתית. המסורת לפיה יוון ראשונה והמארחת אחרונה יצרה קושי באולימפיאדת אתונה (2004), שנערכה ביוון, וכדי להתגבר על כך הוחלט כי בראש מצעד המשלחות יצעד לבדו מרים המשקולות פירוס דימאס, כשהוא נושא את דגל יוון, ואילו יתר חברי המשלחת צעדו אחרונים.
באולימפיאדת לונדון (1908) נדרשו נושאי הדגלים להרכין את הדגל מול תאו של המלך אדוארד השביעי. נושא הדגל האמריקני, ראלף רוז, סירב לעשות זאת, במחאה על סירובה של בריטניה להעניק עצמאות לאירלנד, ועקב כך לא הונף דגל ארצות הברית באצטדיון במהלך המשחקים.
המשלחת התוניסאית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968)
המשלחת המזרח גרמנית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת מינכן (1972)
המשלחת האמריקאית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סידני (2000)
המשלחת הישראלית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת ונקובר (2010)
האלמנטים המרכיבים את הטקס > ההכרזה על פתיחת המשחקים

לפי האמנה האולימפית, ראש המדינה המארחת מכריז על פתיחת המשחקים, בנוסח קבוע: ”אני מכריז על פתיחתם של משחקי... [שמה של העיר המארחת], ועל חגיגת האולימפיאדה ה-... [המספר הסידורי של המשחקים] בעת החדשה”.
מסורת פתיחת המשחקים בידי ראש המדינה החלה כבר באולימפיאדת אתונה (1896), אז פתח את המשחקים מלך יוון גאורגיוס הראשון, ואולם בשנים הראשונות היו גם מקרים בהם פתחו את המשחקים אישים אחרים. וילהלמינה, מלכת הולנד נמנעה מלפתוח את אולימפיאדת אמסטרדם (1928) מאחר שלא הייתה מעוניינת לקטוע חופשה בנורווגיה, ואת המשחקים פתח בעלה, הדוכס הנדריק ואן מקלנבורג-שוורין. את אולימפיאדת החורף הראשונה, אולימפיאדת שאמוני (1924), פתח אדם בדרג זוטר למדי, תת-שר החינוך הצרפתי לענייני חינוך גופני.
על אף המנהג, במשך שנים רבות לא פתחו נשיאי ארצות הברית את המשחקים האולימפיים שנערכו בארצם. את אולימפיאדת סנט לואיס (1904) לא פתח נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט, אלא דייוויד פרנסיס, שניהל את תערוכת רכישת לואיזיאנה, שהמשחקים היו חלק ממנה. גם את האולימפיאדות שנערכו בארצות הברית ב-1932, לא פתח הנשיא הרברט הובר. את משחקי החורף פתח מושל ניו יורק, פרנקלין דלאנו רוזוולט, ואת משחקי הקיץ פתח סגן הנשיא, צ'ארלס קרטיס. ב-1980 שוב נערכו משחקי החורף על אדמת ארצות הברית (אולימפיאדת לייק פלאסיד (1980)), והם נפתחו בידי סגנו של ג'ימי קרטר, וולטר מונדייל. באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) היה רייגן לנשיא האמריקני הראשון שפותח את המשחקים, ומאז הקפידו לעשות זאת גם ממשיכיו, ביל קלינטון באולימפיאדת אטלנטה (1996) וג'ורג' בוש באולימפיאדת סולט לייק סיטי (2002).
שלושה אישים הכריזו פעמיים על פתיחתם של משחקים אולימפיים. אדולף היטלר הכריז על פתיחתן של אולימפיאדת גרמיש פרטנקירכן (1936) ואולימפיאדת ברלין (1936), קיסר יפן הירוהיטו הכריז על פתיחתן של אולימפיאדת טוקיו (1964) ואולימפיאדת סאפורו (1972), ואליזבת השנייה, מלכת בריטניה, הכריזה על פתיחתה של אולימפיאדת לונדון (2012), ובהיותה גם ראש המדינה בקנדה, הכריזה 36 שנים קודם לכן על פתיחתה של אולימפיאדת מונטריאול (1976). באולימפיאדת ונקובר (2010) פתחה את המשחקים נציגתה של המלכה, המושלת הכללית של קנדה, מיקאל ז'אן. גם באוסטרליה המלכה אליזבת הייתה ראש המדינה, ואולם את אולימפיאדת מלבורן (1956) פתח בעלה, הנסיך פיליפ, ואת אולימפיאדת סידני (2000) פתח המושל הכללי של אוסטרליה, ויליאם דין.
האלמנטים המרכיבים את הטקס > הדגל האולימפי וההמנון האולימפי

לאחר ההכרזה על פתיחת המשחקים, מוכנס לאצטדיון הדגל האולימפי, כשהוא מתוח אופקית. בעת העלאתו לראש התורן, מושמע ההמנון האולימפי. לפי האמנה האולימפית, על הדגל להיות מונף באצטדיון במשך כל תקופת המשחקים. הפעם הראשונה בה הונף הדגל האולימפי כחלק מהטקס הייתה באולימפיאדת אנטוורפן (1920).
האלמנטים המרכיבים את הטקס > השבועה האולימפית

מאז אולימפיאדת אנטוורפן (1920) משביע אחד הספורטאים את חבריו בשבועה להגינות ולרוח ספורטיבית. את השבועה המקורית ניסח פייר דה קוברטן, ומאז שונתה מספר פעמים. באולימפיאדת מינכן (1972) נוספה גם שבועה של השופטים, ברוח זו, ומאז אולימפיאדת הנוער סינגפור (2010) נוספה גם שבועת המאמנים.
האלמנטים המרכיבים את הטקס > הדלקת הלפיד

באולימפיאדת אמסטרדם (1928) החלה מסורת נוספת, של הדלקת הלפיד האולימפי באצטדיון. באולימפיאדת ברלין (1936) נוסף נוהג נוסף, לפיו מודלק תחילה לפיד בעיר אולימפיה, שבה נערכו המשחקים האולימפיים ביוון העתיקה, ובסיומו של מסע בן מספר שבועות, הוא מגיע לאצטדיון האולימפי בטקס הפתיחה, ואז נדלק הלפיד המרכזי.
בדרך כלל, מדליק את הלפיד האצטדיון ספורטאי בעל שם מהמדינה המארחת. בין הדוגמאות הבולטות: האתלטים הפינים פאבו נורמי והנס קולמיינן (הלסינקי 1952), הכדורסלן הסובייטי סרגיי בלוב (מוסקבה 1980), המתאגרף מוחמד עלי (אטלנטה 1996) והאתלטית קתי פרימן (סידני 2000). האישה הראשונה שהדליקה את הלפיד הייתה האתלטית המקסיקנית אנריקטה בסיליו, באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968).
עם זאת, בכמה מקרים בחרו המארגנים במדליקי לפידים אחרים, כדי להעביר באמצעות הבחירה בהם מסרים שונים. באולימפיאדת טוקיו (1964), למשל, הדליק את הלפיד יושינורי סאקאי, אתלט צעיר שנולד בהירושימה ביום בו הוטלה על העיר פצצת אטום, ובכך בחרה יפן לציין את התחדשותה לאחר החורבן. באולימפיאדת מונטריאול (1976) הדליקו את הלפיד שני צעירים, האחד מהאזור דובר הצרפתית בקנדה והשנייה מהאזור דובר האנגלית, וזאת כדי להדגיש את אחדותה של קנדה. באולימפיאדת לונדון (2012) הדליקו את הלפיד שבעה ספורטאים בני נוער, שנועדו לייצג את עתיד הספורט בבריטניה.
הדלקת הלפיד נעשתה לעיתים בדרכים לא שגרתיות. באולימפיאדת ברצלונה (1992) ירה הקשת הפאראלימפי הספרדי אנטוניו רבויו חץ שבאמצעותו הודלק הלפיד. באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הדליק המתעמל הסיני לי נינג את הלפיד כשהוא מרחף באוויר ומשתלשל באמצעות כבל מעל האצטדיון האולימפי.
לקראת המשחקים בריו דה ז'ניירו, ברזיל, בקיץ 2016 הוזמן האמן האמריקאי אנתוני האווי לתכנן את קדירת הלהבה האולימפית. מארגני האולימפיאדה החליטו, משיקולים של התחשבות בסביבה, להימנע מהצבת קדירת אש גדולה בטקס הפתיחה. כתוצאה מכך עיצב האווי קדירה קטנה שעוטרה בפסל קינטי גדול. הפסל, במשקל של למעלה מ-1,800 ק"ג, נבנה מטבעת בקוטר של כ-12 מטרים ועליה סבבו מוטות מעוצבים שכללו משטחים וכדורים מחזירי-אור שנועדו להעצים את אורה של האש האולימפית, ולשוות ביצירה כולה מופע את האנרגיה הפועמת וההחזרים של אור השמש.
האלמנטים המרכיבים את הטקס > הפרחת יונים

בעבר, כלל הטקס גם הפרחת יונים, כסמל לשלום. בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סיאול (1988), עפו חלק מהיונים לעבר הלפיד האולימפי, ונשרפו למוות. מארגני אולימפיאדת ברצלונה (1992) החליטו לבצע את הפרחת היונים שעות לפני הדלקת הלפיד, כדי להימנע מתקרית דומה. באולימפיאדת לילהאמר (1994) החליפו את היונים בלונים דמויי יונים, ובהמשך הופסק המנהג לחלוטין.
הערות שוליים

↑  רן פוני, בלי בגדים, משוחים בשמן: איך נראו ספורטאים ביוון העתיקה?, באתר ישראל היום, 11 ביולי 2024
קטע בתוכנית האמנותית של אולימפיאדת בייג'ינג (2008)
המשלחת ההולנדית בטקס הפתיחה של אולימפיאדת סטוקהולם (1912)
נשיאת הדגל האולימפי באולימפיאדת מוסקבה
לי נינג מרחף בדרך להדליק את הלפיד באולימפיאדת בייג'ינג (2008)
אקדמיק סופיה

אקדמיק סופיה (בבולגרית: Лукойл Академик София) הייתה קבוצת כדורסל בולגרית מהעיר סופיה, שהתמודדה בליגת העל הבולגרית עד עונת 2019/20, אז התפרקה.
הקבוצה השתתפה בעבר בגביע אירופה לאלופות בכדורסל וסיימה פעמיים במקום השני (1958, 1959).
היסטוריה

אקדמיק סופיה הייתה הקבוצה המעוטרת ביותר בכדורסל הבולגרי. הקבוצה נוסדה בשנת 1947 כחלק מ"מועדון הספורט האקדמי סופיה", זכתה 23 פעמים באליפות בולגריה,[דרושה הבהרה] אחת-עשרה פעמים זכתה בגביע הבולגרי. בין ההשתתפות הבינלאומית שלה: פעמיים הגיעה לגמר גביע אירופה לאלופות (בשניהם הפסידה לא.ס.ק. ריגה) בשנת 1958 ו-1959 גביע הסטודנטים הבינלאומי בשנת 1957.
בשנת 2000, נחתם הסכם החסות עם ענק הנפט רוסי לוקאויל, והקבוצה חזרה במהירות להתמודד על אליפות בולגריה. מאז הקבוצה השתתפה בגביע יול"ב ובהמשך ביורוקאפ וביורוצ'לנג'. בעונת 2013/14 הפסידה את האליפות לאחר 11 פעמים ברציפות ליריבה העירונית לבסקי, כשהפסידה 3-2 בגמר הפלייאוף.
החל מעונת 2011/2012, אירחה הקבוצה את משחקי הבית בליגה הבולגרית וביורוקאפ בארנה ארמייץ, המכיל 12,935 מקומות ישיבה (במשחקי כדורסל).
ב-2018 עזבה את הקבוצה נותנת החסות הראשית ובעקבות כך ירד כוחה, ב-2020 במהלך מגפת הקורונה הודיעה הקבוצה כי אינה יכולה לעמוד בהסדרי התשלומים ובחובות, שחררה את כלל אנשי הצוות והשחקנים והכריזה על פירוק.
תארים והישגים

הליגה הבולגרית :
אליפות (26): 1957, 1958, 1959, 1963, 1968, 1969, 1970, 1971, 1972, 1973, 1975, 1976, 2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013, 2015, 2016, 2017
מקום שני: 2002, 2014
הגביע הבולגרי:
זכייה (11): 1952, 1954, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2008, 2011, 2012, 2013
גמר: 2005, 2009, 2015, 2016, 2017
גביע הסטודנטים הבינלאומי
זכייה (1): 1957
גביע אירופה לאלופות :
גמר: 1958, 1959
גביע ספורטה :
רבע גמר: 2003
יורוצ'לנג' :
רבע גמר: 2011
שחקנים בולטים בעבר ובהווה

ארצות הבריתלארי אובאנון
קרואטיה ברונו שונדוב
בולגריה דימטיאר אנגלוב
בולגריה טנצ'ן בנב
בולגריה טודור סטויקוב
בולגריה חריסטו ניקולוב
ברזיל מוריליו דה רוסה
הערות שוליים

↑  הודעה על פירוק הקבוצה
הישרדות: איי קוק

| --- | --- |

הלוגו של הישרדות: איי קוק
 מנחים:  ג'ף פרובסט
 זוכים:  יול קוון
 פרסים:  מיליון דולר
 ארץ מקור:  ארצות הברית
 שפות:  אנגלית 
 מספר פרקים:  15
 הפקה
 אתר צילומים:  אייטוטקי, איי קוק
 שידור
 רשת שידור:  CBS
 תקופת שידור מקורית:  14 בספטמבר 2006 – 17 בדצמבר 2006
 קישורים חיצוניים
 הישרדות
 
 → פנמהפיג'י ←
 
הישרדות: איי קוק (באנגלית: Survivor: Cook Islands), היא העונה השלוש עשרה של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה צולמה באייטוטקי באיי קוק מ-26 ביוני 2006 עד 3 באוגוסט 2006 ושודרה לראשונה ב-14 בספטמבר 2006 ברשת השידור האמריקאית CBS. העונה הונחתה על ידי ג'ף פרובסט, מורכבת מ-39 ימים של משחק, עם 20 מתמודדים.
מאפייני העונה

בעת עונה זאת של הישרדות, המתמודדים חולקו לארבעה שבטים לפי מוצא אתני (אירופאים-אמריקאים, אסיאתים-אמריקאים, אפרו-אמריקאים והיספנים-אמריקאים), החלטה שהביאה למספר מחלוקות עוד לפני פרק הבכורה. ארבעת השבטים נקראו על שם חלק מהאיים אשר ממוקמים באיי קוק: אייטוטקי, מנהיקי, פוקאפוקה וררוטונגה. ארבעת השבטים חולקו לשני שבטים מעורבבים חדשים לאחר מועצת השבט השנייה, אשר לקחו את השמות אייטוטקי וררוטונגה. הצעת מרד הוצעה למתמודדים הנותרים במשחק לפני האיחוד; שני מתמודדים הסכימו להצעה זאת. לאחר שתשעת המתמודדים הנותרים התאחדו, הם החליטו לקרוא לעצמם אייטוטונגה. בעונה זאת הוצגה ראשונה לראשונה בהישרדות שבט אשר הדיח שני מתמודדים במועצת שבט אחת. קונספט אי הגאולה חזר בעונה זאת, עם פסלון חסינות חבוי אי שם על האי. במקום שני מתמודדים שהגיעו לגמר אשר עמדו בפני שבעה חברי מושבעים כמו שבדרך כלל, הייתה שלישיית גמר אשר עמדו מול תשעה חברי מושבעים, אשר כלל מתמודדים שהודחו לפני האיחוד. מספר זה של מושבעים נתן את האפשרות לתיקו בין שניים או בין כל שלושת הפיינליסטים. בסוף, יול קוון ניצח את אוזי לוסת' ובקי לי בהצבעה של 0–4–5 מחברי המושבעים וזכה בתואר השורד האחרון.
מתמודדים > הופעות עתידיות

אוזי לוסת', ג'ונתן פנר ופרוואטי שלואו נבחרו להתחרות שוב ב"הישרדות: מיקרונזיה". שאלו תחזור למשחק שוב אל הישרדות: גיבורים נגד נבלים" ביחד עם קנדיס וודקוק. לוסת' יחזור למשחק בפעם השלישית ב"הישרדות: האוקיינוס השקט הדרומי", ושוב בפעם הרביעית ב"הישרדות: משני משחק". וודקוק, אשר עכשיו משתמשת בשם הנישואים קודי, חזרה בפעם השלישית אל "הישרדות: דם נגד מים", ביחד עם בעלה, ג'ון. שאלו ויול קוון חזרו להתחרות ב"הישרדות: מנצחים במלחמה".
הערות שוליים

↑  Survivor: Micronesia - Full Cast List and Photos, IGN (באנגלית) IGN, Retrieved November 23, 2020
↑  Meet the cast of Survivor: Winners at War, Entertainment Weekly (באנגלית) Entertainment Weekly, Retrieved December 19, 2020
| הישרדות |
| --- | --- | --- |
| עונות | בורנאו • האאוטבק האוסטרלי • אפריקה • מרקיז • תאילנד • האמזונס • איי הפנינה • אולסטארס • ונואטו • פלאו • גואטמלה • פנמה • איי קוק • פיג'י • סין • מיקרונזיה • גבון • טוקנטינס •  סמואה • גיבורים נגד נבלים • ניקרגואה • אי הגאולה • האוקיינוס השקט הדרומי • עולם אחד • פיליפינים • קרמואן • דם נגד מים • קאגיאן • סאן חואן דל סור • עולמות נפרדים • קמבודיה • קו רונג • מילניאלים נגד דור X • משני משחק • גיבורים נגד מרפאים נגד פעלתנים • אי הרוח • דוד נגד גוליית • קצה ההכחדה • אי האלילים • מנצחים במלחמה • 41 • 42 • 43 • 44 • 45 • 46 • 47 • 48 |  |
הישרדות: סמואה

| --- | --- |
 סוגה:  תוכנית מציאות
 מנחים:  ג'ף פרובסט
 זוכים:  נטלי וייט
 פרסים:  מיליון דולר
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפות:  אנגלית
 מספר פרקים:  15
 הפקה
 אתר צילומים:  אופולו, סמואה
 שידור
 רשת שידור:  CBS
 תקופת שידור מקורית:  17 בספטמבר 2009 – 20 בדצמבר 2009
 
 → טוקנטינסגיבורים נגד נבלים ←
 
הישרדות: סמואה (באנגלית: Survivor: Samoa) היא העונה התשע עשרה של תוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות". העונה, אשר צולמה באופולו שבסמואה מ-11 ביוני עד 19 ביולי 2009, עלתה לשידור ברשת השידור האמריקאית CBS ב-17 בספטמבר 2009 עד הגמר ששודר ב-20 בדצמבר באותה שנה, אשר נטלי וייט הוכרזה לשורדת האחרונה על פני ראסל הנץ ומיק טרימינג.
בסוף העונה, נטלי וייט ניצחה את ראסל הנץ ומיק טרימינג בהצבעה 0–2–7. הנץ בסופו של דבר זכה בתואר "חביב הקהל", והרוויח את הצבעת האוהדים על פני מתמודדים חביבים גם הם, שאנון "שאמבו" ווטרס וברט קלוזר. זו הייתה העונה הראשונה בה השבטים התאחדו עם 12 מתמודדים עם תשעה חברי מושבעים.
מתמודדים

20 המתמודדים חולקו בתחילה לשתי קבוצות של עשרה – פוא פוא וגאלו, שניהם משמעותם "חצוצרת ים" ו"גל" בסמואה. השבט המאוחד, שהוקם ביום 19, נקרא אייגה, שפירושו "משפחה" בסמואה. מייק בוראסי לוהק במקור לעונה הקודמת, "הישרדות: טוקנטינס", אבל נאלץ לפרוש עקב לחץ דם גבוה.
| מתמודד | שבט מקורי | שבט מאוחד | הדחה |
| --- | --- | --- | --- |
| מריסה קליהאן 26, סינסינטי, אוהיו | פוא פוא |  | 01 !מודחת ראשונה יום 3 |
| מייק בוראסי 62, מרינה דל ריי, קליפורניה | פוא פוא |  | 02 !פונה רפואית יום 5 |
| בטסי בולאן 48, קמפטון, ניו המפשייר | פוא פוא |  | 03 !מודחת שנייה יום 6 |
| בן בראונינג 28, לוס אנג'לס, קליפורניה | פוא פוא |  | 04 !מודח שלישי יום 8 |
| יסמין ג'יילס 33, לוס אנג'לס, קליפורניה | גאלו |  | 05 !מודחת רביעית יום 11 |
| אשלי טריינר 22, מייפל גרוב, מינסוטה | פוא פוא |  | 06 !מודחת חמישית יום 14 |
| ראסל סוואן 42, גלנסייד, פנסילבניה | גאלו |  | 07 !פונה רפואית יום 15 |
| אליזבת "ליז" קים 33, ניו יורק, ניו יורק | פוא פוא |  | 08 !מודחת שישית יום 18 |
| אריק קרדונה 28, לוס אנג'לס, קליפורניה | גאלו | אייגה | 09 !מודח שביעי מושבע ראשון יום 21 |
| קלי שרבאו 25, סן דייגו, קליפורניה | גאלו | אייגה | 10 !מודחת שמינית מושבעת שנייה יום 24 |
| לורה מורט 39, סיילם, אורגון | גאלו | אייגה | 11 !מודחת תשיעית מושבעת שלישית יום 27 |
| ג'ון פינצ'ר 25, סנטה מוניקה, קליפורניה | גאלו | אייגה | 12 !מודח עשירי מושבע רביעי יום 30 |
| דייב בול 38, לוס אנג'לס, קליפורניה | גאלו | אייגה | 13 !מודח אחד עשר מושבע חמישי יום 31 |
| מוניקה פאדייה 25, סן דייגו, קליפורניה | גאלו | אייגה | 14 !מודחת שתים עשרה מושבעת שישית יום 33 |
| שאנון "שאמבו" ווטרס 45, רנטון, וושינגטון | גאלו | אייגה | 15 !מודחת שלוש עשרה מושבעת שביעית יום 36 |
| ג'ייסון רובינסון 28, שיקגו, אילינוי | פוא פוא | אייגה | 16 !מודח ארבעה עשר מושבע שמיני יום 37 |
| ברט קלוזר 23, לוס אנג'לס, קליפורניה | גאלו | אייגה | 17 !מודח חמישה עשר מושבע תשיעי יום 38 |
| מיק טרימינג 33, לוס אנג'לס, קליפורניה | פוא פוא | אייגה | 18 !מקום שלישי יום 39 |
| ראסל הנץ 36, דייטון, טקסס | פוא פוא | אייגה | 19 !מקום שני יום 39 |
| נטלי וייט 26, ואן בורן, ארקנסו | פוא פוא | אייגה | 20 !השורדת האחרונה יום 39 |
מתמודדים > הופעות עתידיות

ראסל הנץ חזר להתחרות ב"הישרדות: גיבורים נגד נבלים", "הישרדות: אי הגאולה", ואף בעונה החמישית של "הישרדות אוסטרליה". ראסל סוואן התחרה ב"הישרדות: הפיליפינים". לורה מורט חזרה להתחרות ב"הישרדות: דם נגד מים" לצד בתה סיירה איסטין. מוניקה פאדייה חזרה ל"הישרדות: קמבודיה". לאחר התוכנית התחתן ג'ון פינצ'ר עם זוכת "הישרדות: מיקרונזיה" פרוואטי שלואו, והופיע ב"הישרדות: מנצחים במלחמה" כחלק מביקור המשפחות.
הערות שוליים

↑  Rocchio, Christopher (25 בספטמבר 2009). "Exclusive: Mike Borassi talks about his 'Survivor: Samoa' journey". Reality TV World. נבדק ב-17 בפברואר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ross, Dalton (15 באפריל 2020). "Survivor: Winners at War recap: Family invasion edition!". Entertainment Weekly. נבדק ב-18 באוגוסט 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
חניון שקמי עיינות

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגרש חניה, אתר הנצחה 
 מיקום:  מועצה אזורית גן רווה 
 מדינה:  ישראל 
 
 קואורדינטות:  31°54′58″N 34°46′18″E﻿ / ﻿31.916°N 34.7718°E﻿ / 31.916; 34.7718
  (למפת גוש דן מוגדלת) חניון שקמי עיינות(למפת גוש דן רגילה) חניון שקמי עיינות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חניון שקמי עיינות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חניון שקמי עיינות
 
חניון שקמי עיינות או חניון שקמי גן רווה הוא חניון קטן ובו קבוצה של  עצי שקמה עתיקים, הנמצא צמוד לכביש 42 ממזרח, מול הכניסה לבית הספר עיינות.
המקום היה בעבר על דרך יפו - עזה ולפיכך הקים בו, בתחילת המאה ה-19, מושל יפו דאז, מוחמד אגא א-שאמי (המכונה "אבו נבוט"), סביל מעל באר מים. הסביל הוא מבנה בעל כיפה ולצידו בריכת מים פתוחה. הבאר כיום סתומה.
ייתכן והשקמים במקום שרדו בגלל סביל זה, שהיה גם אתר מנוחה לשיירות.
כיום יש במקום חניון קטן להנצחת שלושה בוגרי בית הספר עיינות הנמצא ממול, שנפלו בסיני במלחמת ששת הימים: גיורא איתן, יעקב צמח ויעקב מינקוביץ'.
גלריה

שלט ההנצחה לשלושת בוגרי עיינות
סביל אבו נבוט
הסביל בחניון
פנים הסביל
חניון שקמי עיינות
כדורגל במשחקים האולימפיים

כדורגל הוא ספורט אולימפי מאז חידוש המשחקים האולימפיים בעת החדשה. טורניר כדורגל נערך בכל אחת מהאולימפיאדות מלבד אולימפיאדת אתונה (1896) ואולימפיאדת לוס אנג'לס (1932). ראשית התקיים רק טורניר כדורגל גברים, וטורניר כדורגל נשים הצטרף באולימפיאדת אטלנטה (1996).
מאפיינים ייחודיים

טורניר הכדורגל האולימפי לגברים שונה משאר הענפים האולימפיים בכך שהוא מוגבל לשחקנים עד גיל 23, בתוספת 3 שחקנים מבוגרים יותר (רק בטורניר האולימפי עצמו ולא במוקדמות). משום כך הטורניר האולימפי אינו נחשב לאירוע השיא של הענף, שהוא המונדיאל. ההגבלה על גיל המשתתפים הונהגה באולימפיאדת ברצלונה (1992), כאשר הוסרו המגבלות על השתתפות שחקנים מקצועניים באולימפיאדה. זו הייתה דרישה של פיפ"א, כדי שלא תיווצר תחרות בין הטורניר האולימפי והמונדיאל.
בטורניר לנשים אין מגבלה כזו, ומכאן חשיבותו הרבה המקבילה לזו של גביע העולם בכדורגל נשים.
טורניר הכדורגל לגברים הוא היחיד מבין הענפים האולימפיים הקבוצתיים שבו משתתפות 16 נבחרות, אף שהדבר עומד בסתירה לסעיף 56 באמנה האולימפית המגביל את מספר הנבחרות ל-12, כפי שהדבר נעשה ברוב הענפים האחרים. בטורניר הנשים השתתפו בתחילה 8 נבחרות, ב-2004 הורחב מספרן ל-10 וב-2008 הוחלט להרחיבו שוב ל-12.
מאפיין נוסף המייחד את טורניר הכדורגל באולימפיאדה הוא העובדה שהטורניר מתחיל יומיים לפני הפתיחה הרשמית של המשחקים, וזאת כדי לאפשר לשחקנים לפחות 72 שעות מנוחה בין משחק למשחק. בנוסף המשחקים נערכים במספר ערים ברחבי המדינה המארחת, ולא רק בעיר המארחת את האולימפיאדה.
האולימפיאדה אינה חלון נבחרות רשמי של פיפ"א (בניגוד לחמשת החלונות שיש בשאר השנה). כך שליגות ואף משחקי מוקדמות אירופאים משוחקים במקביל לאולימפיאדה, לכן, קבוצות יכולות לא לשחרר שחקנים למשחקים האולימפיים.
מאפיינים ייחודיים > ייצוג

בטורניר האולימפי יש ייצוג שוויוני יותר של היבשות השונות. אירופה, השולחת קרוב ל-40% מהנבחרות המשתתפות במונדיאל מקבלת רק 4 מקומות (25%) בטורניר האולימפי לגברים, לדרום אמריקה מוקצים רק 2 מקומות, ולעומת זאת אפריקה מקבלת 4 מקומות, אירופה 4 מקומות ואסיה 3 מקומות, CONCACAF (צפון ומרכז אמריקה) 2 מקומות, ואוקיאניה זוכה למקום אחד, אשר לא מובטח לה כלל במונדיאל. כך גם בטורניר לנשים, שבו רק 2 נבחרות מאירופה השתתפו באולימפיאדת לונדון (2012) בנוסף לבריטניה המארחת.
שלבי הטורניר

השלב הראשון בטורניר (אצל הגברים) נערך במתכונת של 4 בתים עם 4 נבחרות כל אחד, אשר משחקות 3 משחקים נגד יריבותיהן בבית. 2 הראשונות מכל בית ממשיכות לשלב רבע הגמר, ומכאן והלאה הטורניר מתנהל בשיטת נוק אאוט עד הגמר אשר נערך בדרך כלל ביום המשחקים שלפני האחרון.
בטורניר הנשים גם כן השלב הראשון נערך במתכונת של בתים, אלא שישנם רק 3 בתים. לרבע הגמר עולות 2 הראשונות מכל בית ועוד 2 הנבחרות בעלות המאזן הטוב ביותר במקום השלישי.
היסטוריה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
מדליסטים > גברים

↑  ב-1920, בלגיה ניצחה את צ'כוסלובקיה. כדי לקבוע את שאר המדליסטים היה מיני-טורניר שבו ניצחה ספרד 1–3 את הולנד וזכתה במדליית הכסף.
↑  ב-1972, ברית המועצות ומזרח גרמניה סיימו בתיקו 2-2 במשחק על המקום השלישי, ולכן התחלקו במדליית הארד.
↑  בעקבות מגפת הקורונה המשחקים נדחו לקיץ 2021
מדליסטים > נשים

↑  בעקבות מגפת הקורונה המשחקים נדחו לקיץ 2021