stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מבצע מקרה אדום
רקע

בסוף מאי 1940 נשלחו צבאות צרפת המאובזרים בצורה הטובה ביותר צפונה ואבדו במהלך מבצע מקרה צהוב והפינוי מדנקירק, שעלה לבעלות הברית ב-61 דיוויזיות. מקסים וייגאן, מפקד צבא צרפת, עמד בפני האפשרות להגן על 965 קילומטרים (600 מיל) שנמתחו מסדאן, לאורך נהרות האן והסום עד אבוויל על תעלת למאנש, עם 64 דיוויזיות צרפתיות, הדיוויזיה הבריטית ה-51 (היילנד) וכמה דיוויזיות בריטיות שנשלחו לנמלים צרפתיים דרומית לסום כדי ליצור את "BEF השני" והיו התרומה הבריטית היחידה. לווייגאן חסרו עתודות כדי למנוע פריצת דרך על ידי הצבא הגרמני, שכלל 142 דיוויזיות, והלופטוואפה שהחזיק בעליונות אווירית, למעט מעל תעלת למאנש.
בין שישה לעשרה מיליון פליטים אזרחיים ברחו מהלחימה וגדשו את הכבישים, במה שנודע בשם L'Éxode (יציאת מצרים) ומספר מעט סידורים נעשו לקבלתם. אוכלוסיית שארטר פחתה מ-23,000 ל-800 ואוכלוסיית ליל מ-200,000 ל-20,000, בעוד ערים בדרום כמו פו ובורדו צמחו במהירות.
הקדמה > קרב אבוויל

קרב אבוויל התרחש בין 28 במאי ל-4 ביוני 1940 ליד אבוויל במהלך קרב צרפת מלחמת העולם השנייה. בזמן שמבצע דינמו, פינוי דנקירק, היה בעיצומו, ניסה הגנרל מקסים וייגאן לנצל את השתתפותם של כוחות גרמנים כדי לתקוף צפונה מעל הסום ולהציל את כוחות בעלות הברית הלכודים בכיס דנקירק. ההתקפה של בעלות הברית בוצעה על ידי הדיוויזיות המשוריינות הצרפתיות ה-2 וה-4 והדיוויזיה המשוריינת הבריטית הראשונה. התקפות בעלות הברית הקטינו את גודל ראש הגשר הגרמני בכ-50 אחוז.
הקדמה > קו וייגאן

צבאות צרפת שוב פעלו באזור קווי האספקה והתקשורת שלהם והיה להם גישה קלה יותר למרכזי תיקונים, למאגרי אספקה ולחנויות. כ-112,000 חיילים צרפתים שפונו הוחזרו מחדש דרך נמלי נורמנדי ונמלי ברטאן. מה שהיווה תחליף כלשהו לדיוויזיות האבודות בפלנדריה. הצרפתים הצליחו גם להציל סכום משמעותי מהכוחות המשוריינים שלהם והקימו מחדש את דיוויזיות השריון ה-1 וה-2; ואילו לדיוויזיית השריון ה-4 נשלחו תחלופות במקום הכוחות שהיא איבדה; המורל עלה והיה גבוה מאוד בסוף מאי 1940.
המורל השתפר מכיוון שרוב החיילים הצרפתים ידעו על הצלחה גרמנית רק באמצעות שמועות; הקצינים הצרפתים ששרדו צברו ניסיון טקטי נגד יחידות ניידות גרמניות והגבירו את האמון בכלי הנשק שלהם, אחרי שראו את התותחנים שלהם והטנקים מתפקדים טוב יותר בקרב מאשר השריון הגרמני. לטנקים הצרפתים היו שריון כבד יותר ותותחים גדולים יותר. בין 23 ל-28 במאי, הצליחו הצרפתים להקים מחדש את הארמיות השביעית והעשירית. וייגאן החליט על טקטיקות של קיפוד, בהגנה לעומק, כדי לגרום להתשה מקסימלית ליחידות הגרמניות. הוא העסיק יחידות בעיירות ובכפרים קטנים שהיו מוכנים להגנה על כל מקום. מאחוריהן, היו דיוויזיות הרגלים, המשוריינות והממוכנות מוכנות להתקפה נגדית ולהקל על היחידות המוקפות, שהצטוו להחזיק מעמד בכל מחיר.
הקרב

קבוצת ארמיות B תקפה את שני צדי פריז; ב-47 הדיוויזיות שלה נכללו רוב היחידות הניידות. לאחר 48 שעות, הגרמנים לא פרצו את ההגנה הצרפתית. על האן, הקורפוס הממונע ה-16 (הגנרל אריך הפנר) כלל למעלה מאלף כלי רכב משוריינים (AFVs) בשתי דיוויזיות פאנצר ודיוויזיה ממונעת עימם לחם נגד הצרפתים. התקיפה הייתה גסה והפנר איבד 80 מתוך 500 כלי רכב משוריינים בהתקפה הראשונה. הארמייה הרביעית הגרמנית כבשה את ראשי הגשרים מעל הסום אך הגרמנים נאבקו להתגבר על האן כשההגנה הצרפתית לעומק סיכלה את המעבר. באמיין גורשו הגרמנים שוב ושוב על ידי ריכוזי ארטילריה צרפתיים עוצמתיים, ושיפור ניכר חל בטקטיקות הצרפתיות.
הצבא הגרמני הסתמך על הלופטוואפה כדי לשתק את הארטילריה הצרפתית, תוך שחיל הרגלים הגרמני זינק קדימה, אולם הוא הצליח לתפוס מעברים רק ביום השלישי. חיל האוויר הצרפתי ניסה להפציץ אותם אך נכשל. מקורות גרמנים הכירו כי הקרב היה "קשה ויקר בחיי לוחמים, והאויב התנגד בצורה קשה, במיוחד ביערות ובחורשות והמשיכו במאבק כאשר כוחותינו דחקו מעבר לנקודת ההתנגדות". דרומית לאבוויל, נשברה חזית הארמייה העשירית (הגנרל רובר אלטמאייר) והחזית שלו נאלצה לסגת לרואן ובדרומה מעל נהר הסן. דיוויזיית הפאנצר ה-7 פנתה מערבה מעל נהר הסן דרך נורמנדי וכבשה את נמל שרבור ב-18 ביוני, ואילצה את כניעתה של חלק גדול מהדיוויזיה ה-51 (היילנד) ב-12 ביוני. כוחות החוד הגרמנים היו פרוסים יתר על המידה ופגיעים למתקפות נגד, אך הלופטוואפה שלל מהצרפתים את יכולת הריכוז, והחשש מתקיפה אווירית הביא לשלילת השימוש בכוחות השריון שלהם על ידי וייגאן.
ב-10 ביוני הכריזה ממשלת צרפת על פריז כעיר פתוחה. הארמייה ה-18 הגרמנית התקדמה לעבר פריז נגד התנגדות צרפתית נחושה אך הקו נפרץ בכמה מקומות. וייגאן טען שלא ייקח הרבה זמן עד שהצבא הצרפתי יתפורר. ב-13 ביוני השתתף צ'רצ'יל בישיבה של מועצת המלחמה העליונה האנגלו-צרפתית בטור. הוא הציע איחוד פרנקו-בריטי, אך הצרפתים דחו זאת. ב-14 ביוני נפלה פריז והפריזאים שלא הצליחו להימלט מהעיר גילו כי ברוב המקרים הגרמנים היו בעלי אופי נוח ביותר.
העליונות האווירית שקבע הלופטוואפה הפכה לעליונות אווירית מוחלטת, כאשר חיל האוויר הצרפתי עמד על סף קריסה. הצרפתים רק החלו לייצר את רוב המפציצים; בין 5 ל-9 ביוני במהלך מבצע פאולה, התבצעו מעל 1,815 גיחות, 518 מתוכם נערכו על ידי מפציצים. מספר הגיחות שהתבצע ירד ככל שלא ניתן היה להחליף את האבדות. ה-RAF ניסה להסיט את תשומת ליבו של הלופטוואפה עם 660 גיחות שנערכו נגד יעדים באזור דנקירק אך איבדו מטוסים רבים; ב-21 ביוני, 37 בריסטול בלנהיים הושמדו. לאחר 9 ביוני, כמעט ולא התקיימה ההתנגדות האווירית הצרפתית וכמה מטוסים ששרדו נסוגו לצפון אפריקה הצרפתית. התקפות הלופטוואפה התרכזו בתמיכה ישירה ועקיפה של הצבא. הלופטוואפה תקף קווי התנגדות שקרסו אז במהירות תחת מתקפת שריון.
הקרב > קו מאז'ינו

קבוצת ארמיות C במזרח אמורה הייתה לסייע לקבוצת ארמיות A להקיף וללכוד את הכוחות הצרפתים בקו מאז'ינו. מטרת המבצע הייתה ללכוד את אזור מץ, עם ביצוריה, למנוע מתקפת נגד צרפתית מאלזס כנגד הקו הגרמני בסומא. הקורפוס הממונע ה-19 (הגנרל היינץ גודריאן) היה אמור להתקדם לגבול צרפת עם שווייץ וללכוד את הכוחות הצרפתים בהרי הווז' ואילו הקורפוס הממונע ה-14 תקף את קו מז'ינו ממערב, אל עורפו הפגיע כדי לכבוש את הערים ורדן, טול ומץ. הצרפתים העבירו את קבוצת הארמיות השנייה מאלזס ולורן לקו וייגאן שבסומא, והותירו רק כוחות קטנים ששמרו על קו מז'ינו. לאחר שקבוצת ארמיות B החלה במתקפה נגד פריז ונורמנדי, קבוצת ארמיות A החלה את התקדמותה לעבר האזור העורפי של קו מז'ינו. ב-15 ביוני השיקה קבוצת ארמיות C את מבצע טייגר, תקיפה חזיתית מאזור הריין לצרפת.
הניסיונות הגרמניים להבקיע את קו מז'ינו לפני טייגר נכשלו. תקיפה אחת נמשכה שמונה שעות בקצה הצפוני של הקו, ועלתה לגרמנים 46 הרוגים ו-251 פצועים לעומת שני צרפתים שנהרגו ב-Ouvrage Ferme Chappy (מקלט חוות צ'פלי) ואחד במבצר פרמון. ב-15 ביוני נערכו הכוחות הצרפתיים האחרונים החזקים, כולל הארמייה הרביעית, לקראת עזיבת הגרמנים; רק כוח שלד החזיק את הקו. הגרמנים עלו בהרבה על הצרפתים והפעילו את הקורפוס ה-1 שכלל שבע דיוויזיות ו-1,000 תותחים, למרות שרובם היו מתקופת מלחמת העולם הראשונה ולא הצליחו לחדור את השריון העבה של המצודות. רק תותחי הנ"מ 88 מ"מ היו יעילים ורק 16 הוקצו למבצע; תותחי 150 mm ושמונה סוללות רכבת הועסקו גם הם, בנוסף לקורפוס האוויר ה-5 של הלופטוואפה.
הקרב היה קשה והושגה התקדמות איטית נגד התנגדות צרפתית חזקה, אך המבצרים הובסו בזה אחר זה. Ouvrage Schoenenbourg ירה 15,802 פגזי 75 מ"מ לעבר החי"ר הגרמני. המבצר ספג את ההפגזה החזקה ביותר מכל העמדות הצרפתיות, אך השריון שלו הגן עליו מפני נזק קטלני. באותו יום בו החל מבצע טייגר, החל גם מבצע דב קטן. חמש דיוויזיות תקיפה של הקורפוס ה-7 חצה את הריין לאזור קולמר במטרה להתקדם להרי הווז'. היו בו 400 כלי ארטילריה כולל ארטילריה כבדה ומרגמות. הדיוויזיות ה-104 וה-105 הצרפתיות נסוגו חזרה להרי הווז' ב-17 ביוני. באותו יום, הקורפוס הממונע ה-19 הגיע לגבול שווייץ והמגינים בקו מז'ינו נותקו מצרפת. מרבית היחידות נכנעו ב-25 ביוני והגרמנים טענו כי לקחו 500,000 שבויים. כמה מבצרים עיקריים המשיכו במאבק, למרות פניות לכניעה. המבצר האחרון לא נכנע עד ה-10 ביולי וגם אז רק תחת מחאה ואחרי בקשת הגנרל ז'וזף ז'ורז'. מתוך 58 הביצורים הגדולים בקו מז'ינו, עשרה נלכדו על ידי הצבא הגרמני.
לאחר מכן > פינוי BEF שני

פינוי ה-BEF השני התרחש במהלך מבצע אריאל בין התאריכים 15-25 ביוני. הלופטוואפה, עם שליטה מוחלטת על שמי צרפת, היה נחוש למנוע פינוי גדול יותר של בעלות הברית לאחר פינוי דנקירק. קורפוס האוויר ה-1 הוקצה לגזרות נורמנדי וברטאן. ב-9 ו-10 ביוני נמל שרבור הופצץ ב-15 טון של פצצות גרמניות, בעוד לה האבר הותקף 10 פעמים, והוטבעו בו 2949 טונות של ספונה שהבריחה את כוחות בעלות הברית. ב-17 ביוני, מטוסי יונקרס Ju 88 (בעיקר מ-Kampfgeschwader‏ 30) הטביעו את האונייה לנקסטריה מחוץ לסן נאזר, והרגו כ-4,000 אנשי בעלות הברית (כמעט הכפילו את ההרוגים בקרב הכוחות הבריטים בקרב על צרפת), ובכל זאת הלופטוואפה לא הצליח למנוע את פינוים של כ-190,000–200,000 אנשי בעלות הברית.
לאחר מכן > שביתת נשק

מיואש מהתגובה העוינת בקבינט להצעה בריטית לאיחוד פרנקו-בריטי, ובשל אמונתו כי שריו אינם תומכים בו עוד, התפטר ראש הממשלה פול ריינו ב-16 ביוני. אחריו והוחלף על ידי המרשל אנרי פיליפ פטן, שמסר הודעה ברדיו לעם הצרפתי, בה הודיע על כוונתו לבקש שביתת נשק עם גרמניה. כאשר קיבל היטלר הודעה מהממשל הצרפתי כי הם מעוניינים לנהל משא ומתן על שביתת נשק, הוא בחר את יער קומפיין, אתר שביתת הנשק מ-1918, כמקום האירוע. ב-21 ביוני 1940 ביקר היטלר במקום כדי להתחיל במשא ומתן, שהתקיים בקרון הרכבת בו נחתם הסכם שביתת הנשק ב-1918. לאחר שהאזין למילות הקדמה, היטלר עזב את הקרון במחוות זלזול מחושבת בפני הצירים הצרפתים והמשא ומתן הועבר לווילהלם קייטל, הרמטכ"ל של הפיקוד העליון של הוורמאכט (OKW). שביתת הנשק נחתמה למחרת בשעה 6:36 אחר הצהריים (זמן צרפת), בין הגנרל קייטל מטעם גרמניה והגנרל שארל הונציגר מטעם צרפת ונכנס לתוקף בשעה 12:35 בבוקר ב-25 ביוני, לאחר חתימת שביתת הנשק הפרנקו-איטלקית, בשעה 6:35 בערב ב-24 ביוני, ליד רומא.
לאחר מכן > שביתת נשק > איטליה

איטליה הכריזה מלחמה על צרפת ובריטניה בערב 10 ביוני, שנכנסה לתוקף מעט לאחר חצות. שני הצדדים החליפו תקיפות אוויריות ביום הראשון למלחמה אך קרבות מעטים התרחשו בחזית האלפינית, מכיוון שגם צרפת וגם איטליה נקטו אסטרטגיה הגנתית. נערכו קצת התכתשויות בין סיורים למבצרים הצרפתיים של Ligne Alpine אשר החליפו אש עם עמיתיהם האיטלקיים Vallo Alpino.
ב-17 ביוני הודיעה צרפת כי תבקש שביתת נשק עם גרמניה וב-21 ביוני, עם שביתת נשק פרנקו-גרמנית שעומדת להיחתם, האיטלקים פתחו במתקפה כללית לאורך כל החזית האלפינית, כשהמתקפה העיקרית נערכה בגזרה הצפונית. והתקדמות משנית לאורך החוף. המתקפה התנהלה על ידי 32 דיוויזיות איטלקיות וחדרה כמה קילומטרים לשטח צרפת, נגד צבא האלפים (הגנרל רנה אולרי) שהחזיקה את הגבול עם שלוש דיוויזיות. עיירת החוף מנטון נכבשה אך בקוט ד'אזור הפלישה נבלמה על ידי הארגון הלאומי הצרפתי ושבעה לוחמים. בערב 24 ביוני נחתמה ברומא שביתת נשק פרנקו-איטלקית ונכנסה לתוקף באותה עת עם שביתת הנשק השנייה בקומפיין עם גרמניה (22 ביוני), קצת אחרי חצות ב-25 ביוני.
ראו גם

המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה
הערות שוליים

פליטי מלחמה בדרך צרפתית
שבויים צרפתים צועדים לשבי.
חיילים גרמנים בפריז
קו מאז'ינו
היטלר (ידו על המותן) בוהה בפסל של מרשל פוש. אנדרטת שביתת הנשק נהרסה לאחר מכן (למעט פסלו של פוש) על ידי הגרמנים.
ה'כ"ה

ה'כ"ה (5025)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 1264 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 11 בספטמבר 1265. שנה מסוג גכה, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה שישית לשמיטה.
אירועים

ט"ו בניסן – פרעות ביהודי קובלנץ, בשל עלילת דם.
י"ט באלול – שרפה גדולה פורצת בבית הכנסת של יהדות רומא, ומכלה כעשרים ספרי תורה.
נפטרו

כ"ב בכסלו – רבי אברהם הגר הועלה על המוקד על קידוש השם
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג גכה, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
היסטוריה של עם ישראל
מוחמד ותד (משפטן)

ערך זה עוסק במשפטן. אם התכוונתם לחבר כנסת, ראו .
אין תמונה חופשית
מוחמד ותד (נולד ב-18 באוגוסט 1980) הוא נשיא המכללה האקדמית רמת גן. לפני כן כיהן כפרופסור מן המניין וכדיקן בית הספר למשפטים במכללה האקדמית צפת, חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) שליד אוניברסיטת תל אביב, עמית מחקר במכון למדיניות נגד טרור באוניברסיטת רייכמן, ועמית מחקר במרכז מינרבה לשלטון החוק במצבי קיצון של אוניברסיטת חיפה.
קריירה אקדמית

ותד נולד וגדל בכפר ג'ת. סיים תואר ראשון במשפטים בשנת 2003 באוניברסיטת חיפה והתמחה בבית המשפט העליון אצל השופטת דליה דורנר. בשנת 2004 סיים תואר שני באוניברסיטה העברית בירושלים, ובשנת 2007 סיים דוקטורט באוניברסיטת קולומביה. את כל תאריו סיים בהצטיינות. בין השנים 2010–2014 היה הבעלים של שני משרדי עורכי דין בראש פינה ובעפולה.
בשנת 2008 הצטרף ותד לסגל בית הספר למשפטים של המכללה האקדמית בצפת. בשנת 2017 הועלה לדרגת פרופסור חבר ובשנת 2018 מונה לדיקן בית הספר למשפטים. בשנים 2014–2016 שימש פרופסור אורח בבית הספר למשפטים ובמחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת קליפורניה באירוויין. במהלך השנים זכה ותד מספר פעמים בפרס המרצה המצטיין מטעם המכללה האקדמית צפת.
באפריל 2024 מונה לנשיא המכללה האקדמית רמת גן.
מחקריו של ותד עוסקים בהיבטים ההשוואתיים והבין-לאומיים של המשפט הפלילי, ההיבטים ההשוואתיים של המשפט החוקתי, משפט בינלאומי, דיני מלחמה, דיני עינויים, דיני טרור, אתיקה מקצועית, רפואה ומשפט, ויחסי הגומלין בין המשפט לבין מדע המדינה.
ב-2020 שימש נציג הפקולטות למשפט לבחירת היועץ המשפטי לכנסת.
תפקידים ציבוריים

עורך ראשי של כתב העת הבינלאומי רפואה ומשפט היוצא לאור מטעם הארגון העולמי לרפואה ומשפט (2015-2020).
סגן נשיא בית-הדין למשמעת של לשכת עורכי הדין בישראל במחוז צפון (2014–2022).
חבר מליאה, חבר וחבר נשיאות ואב בית הדין לאתיקה של מועצת העיתונות.
חבר הנהלת המכון הישראלי לעיתונות.
נשיא מועדון רוטרי סטלה מאריס-חיפה ויושב ראש פורום האתיקה של תנועת רוטרי ישראל (2020–2021)
חבר הוועדה הציבורית הממליצה על מועמדים לתפקיד היועץ המשפטי לכנסת.
חבר בוועדה הבוחנת של לשכת עורכי הדין בישראל.
פרסים

פרס צלטנר לחוקר צעיר בתחום המשפט לשנת 2020, מטעם הפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב, תנועת רוטרי וקרן צלטנר.
פרס החוקר הצעיר בתחום לימודי ישראל (בתחום המשפט) לשנת 2015, מטעם האגודה ללימודי ישראל.
פרס הטוען הטוב ביותר בתחום המשפט הפלילי הבינלאומי לשנת 2007–2008, מטעם המוסד הבינלאומי ללימודי משפט פלילי בינלאומי.
אות פול האריס מטעם קרן רוטרי העולמי על עשייתו ותרומתו לקהילה.
הערות שוליים

1 2  יערה שפירא, נציג הדיקנים בבחירת יועמ"ש הכנסת: פרופ' ותד, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 20 ביולי 2020
↑  פרופסור מוחמד ותד קיבל את פרס צלטנר לחוקר צעיר, באתר NWS Report, ‏3 ביוני 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295994705171  VIAF: 21599400   WorldCat (עם VIAF): 21599400
טרייסי אן אוברמן

| --- | --- |

 לידה:  25 באוגוסט 1966 (בת 58) ברנט, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מנצ'סטר  בית הספר המרכזי לנאום ודרמה בלונדון  Heathfield School, Pinner 
 פרופיל ב-IMDb
 
טרייסי אן אוברמן (באנגלית: Tracy-Ann Oberman; נולדה ב-25 באוגוסט 1966) היא שחקנית טלוויזיה, תיאטרון ורדיו יהודייה-בריטית. היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד כריסי ווטס באופרת הסבון "איסטאנדרס" של ה-BBC, ובתפקיד ואלרי לואיס בסדרה הקומית "ארוחת ליל שישי" של ערוץ 4.
ביוגרפיה

אוברמן נולדה ברובע ברנט שבלונדון. היא גדלה בצפון לונדון ולמדה בבית הספר לבנות הית'פילד. אחר כך התחילה ללמוד לימודים קלאסיים באוניברסיטת לידס, ובהמשך עברה ללמוד דרמה באוניברסיטת מנצ'סטר. אחרי סיום התואר התקבלה ללימודי משחק ב-Central School of Speech and Drama. כחלק מלימודיה למדה אוברמן בשנת 1991 בבית הספר לאמנות התיאטרון של מוסקבה.
אחרי שסיימה את לימודיה ב-Central School of Speech and Drama, עבדה במשך ארבע שנים עם הלהקה השייקספירית המלכותית. ב-1993 השתתפה בהפקה זוכת הפרסים של המחזה "טמבורליין" מאת כריסטופר מרלו בתפקיד אולימפיה. בהמשך שיחקה במחזה "The Changeling", בתפקיד ג'ואן קופ במחזה "A Jovial Crew", וב"אופרת הקבצנים". ב-1994 סיימה את עבודתה עם הלהקה השייקספירית בתפקידים במחזות "מקבת'" ו"מזמור חג המולד".
אחר כך הצטרפה לתיאטרון המלכותי הלאומי. בתיאטרון הופיעה עם קנת בראנה במחזה "אדמונד" מאת דייוויד מאמט משנת 2003, ובהפקה מחודשת של הווסט אנד למחזה "בואינג בואינג בשנים 2007 ו-2008. ב-2011 שיחקה בתפקיד שרה סאליבן במחזה "Earthquakes in London". מאז שנות התשעים של המאה העשרים השתתפה אוברמן בשורה ארוכה של תסכיתים ברדיו.
תפקידיה בטלוויזיה כוללים הופעות בסדרות "דוקטור הו", "מאהבות", "רובין הוד" ו"רופאים". בשנים 1997 ו-1998 השתתפה אוברמן בסדרה הרפואית "חדר מיון", ב-1998 שיחקה בסדרה "נשקיני קייט" ובשנת 2000 הופיעה בסדרה "The Bill". היא שיחקה בתפקידים ראשיים בסדרות קומיות כגון "בוב מרטין" (2000–2001), "Lenny Henry In Pieces" עם לני הנרי (2000–2003), תוכנית המערכונים "Big Train" (מ-2002), ובסיטקום "Toast of London" (בשנים 2013–2015). אוברמן הופיעה בפרקים אחדים בשתי העונות האחרונות של הסדרה "תחבולות חדשות" בתפקיד פיונה קנדי, פתולוגית משטרתית. בשנים 2016 עד 2018 השתתפה בתוכניות הטלוויזיה "המופע של טרייסי אולמן" ו-"Tracey Breaks the News".
ב-2004 הצטרפה אוברמן לצוות שחקני אופרת הסבון של ה-BBC "איסטאנדרס" ולוהקה לגלם את כריסי וואטס. היא שיחקה בסדרה עד דצמבר 2005.
ב-2008 השתתפה אוברמן בכתיבת מערכונים לתוכנית רדיו, והייתה שותפה לכתיבה יחד עם דיאן סמואלס של המחזה "Three Sisters on Hope Street". ב-2010 כתבה וכיכבה לצדיה של קתרין טייט במחזה הרדיופוני "Bette and Joan and Baby Jane" בערוץ 4 ברדיו ה-BBC. ב-2012 כתבה את המחזה "Rock and Doris and Elizabeth". ב-2015 כתבה וכיכבה בחלק השלישי של "טרילוגיית הוליווד" בשם "Mrs. Robinson, I Presume", לצדם של ג'ון סים וקווין בישופ. ב-2007 הייתה אוברמן בעלת טור בעיתון הגרדיאן, בו היא ממשיכה לכתוב מדי פעם. בשנים 2009 עד 2017 הייתה כותבת קבועה בעיתון היהודי ג'ואיש כרוניקל, וכתבה גם במגזין "Red".
ביוגרפיה > חיים אישיים

אוברמן היא יהודייה. בדצמבר 2004 התחתנה עם המפיק המוזיקלי רוב קוואן. באוגוסט 2006 ילדה בת.
תפקידים בתיאטרון

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1993 | טמבורליין | Tamburlaine | אולימפיה | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1993 |  | The Changeling | דיאפנטה | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1993 |  | A Jovial Crew | ג'ואן קופ | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1993 | אופרת הקבצנים | The Beggar's Opera | מולי בראזן | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1993–1994 | מקבת' | Macbeth | מכשפה שלישית | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1994 | מזמור חג המולד | A Christmas Carol | בל | הלהקה השייקספירית המלכותית |
| 1995 |  | Love for Love | אנג'ליקה | תיאטרון ניו אנד, המפסטד |
| 1998 | שלל | Loot | פיי | תיאטרון וודוויל |
| 1999 |  | Waiting for Lefty | פלורנס | התיאטרון הלאומי |
| 2001 |  | School Play | מיס פריי | תיאטרון סוהו |
| 2003 | אדמונד | Edmond | אישה | התיאטרון המלכותי הלאומי |
| 2003 |  | Hello and Goodbye | הסטר | סאות'רק פלייהאוס |
| 2007 |  | The Oak Tree |  | תיאטרון סוהו |
| 2007–2008 | בואינג-בואינג | Boeing-Boeing | גרטשן | וסט אנד, לונדון |
| 2008 |  | On the Rocks | פרידה לורנס | תיאטרון המפסטד, לונדון |
| 2011 |  | Absurd Person Singular | אווה ג'קסון | תיאטרון קרב, לסטר |
| 2011 |  | Earthquakes In London | שרה סאליבן | סיבוב הופעות |
| 2012 |  | Old Money | פיונה | תיאטרון המפסטד, לונדון |
| 2015 | מקווין | McQueen | איזבלה בלו | תיאטרון סיינט ג'יימס |
| 2017 | כנר על הגג | Fiddler on the Roof | גולדה | תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר |
| 2018 |  | Present Laughter | מוניקה ריד | תיאטרון פסטיבל צ'יצ'סטר |
| 2018 |  | Pack of Lies | הלן קרוגר | Menier Chocolate Factory |
| 2021 |  | The Windsors: Endgame | קמילה | תיאטרון הנסיך מוויילס |
| 2023 | הסוחר מוונציה 1936 | The Merchant of Venice 1936 | שיילוק | תיאטרון קריטריון |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2003 |  | SuperTex | לאה ואן גלדר |  |
| 2003 |  | The Early Days | אורסולה |  |
| 2009 |  | Girl Number 9 | לינדון |  |
| 2010 | הכופר | The Infidel | ג'ולי כהן |  |
| 2013 | זוהמה | Filth | דיאנה |  |
| 2014 |  | Casanova Variations | ג'סיקה |  |
| 2014 | המומינים בריביירה | Moomins on the Riviera | מומינאמא |  |
| TBA |  | Christmas Karma |  |  |
הערות שוליים

↑  Green, Kris (24 באוגוסט 2009). "Tracy-Ann Oberman to guest in 'Doctors'". דיגיטל ספיי. נבדק ב-11 במרץ 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Amy Raphael, ‏EastEnders was just the start, The Telegraph, 17 June 2006
↑  "Den's wife turns up in Albert Square". BBC Press Office. 19 במרץ 2004. נבדק ב-1 במרץ 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Oberman, Tracy Ann (30 בינואר 2008). "Fights, families and food". The Guardian. נבדק ב-1 במרץ 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Tamburlaine". DServe Archive Performance. 14 באוקטובר 1993. אורכב מ-המקור ב-9 ביולי 2012. נבדק ב-1 במרץ 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Marc Lee, ‏Tracy-Ann Oberman: why I had to be in 'Earthquakes in London', The Telegraph, 11 October 2011
↑  "BBC One - EastEnders - Chrissie Watts". BBC.
↑  Green, Kris (25 ביולי 2006). "Ex-'EastEnders' star slams script writers". דיגיטל ספיי. נבדק ב-24 ביולי 2009. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Oberman, Tracy-Ann (25 ביוני 2009). "It's no act, being Jewish is in my DNA". The Jewish Chronicle. נבדק ב-3 בספטמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "EastEnders star Oberman marries". BBC News. 20 בדצמבר 2004. נבדק ב-14 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  peoplestaff225; Joanna (29 באוגוסט 2005). "Daughter for British actress Tracy-Ann Oberman". People. Yahoo! News. נבדק ב-14 בספטמבר 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Taylor, Paul (26 באוגוסט 1995). "Review: Love for love". The Independent. נבדק ב-25 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Loot". Albemarle of London. 1998. אורכב מ-המקור ב-17 בספטמבר 2010. נבדק ב-25 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Loveridge, Lizzie (2003). "Edmond, a CurtainUp London review". curtainup.com. נבדק ב-25 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "An oak tree – second actors". newsfromnowhere.net. 2007. אורכב מ-המקור ב-22 במאי 2009. נבדק ב-25 בפברואר 2010. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 106039698X  ISNI: 0000 0000 3491 4661  LCCN: n2008037192  VIAF: 11778722   WorldCat (עם VIAF): 11778722
קניון דימונה

תבנית:מבנה
פנים הקניון
קניון דימונה הוא מרכז מסחרי הממוקם בסמוך לכניסה לעיר דימונה. הקניון הוקם במקום בו פעל מפעל גדול לטקסטיל במשך כ-40 שנה, תחילה בשם "סיבי דימונה" ואחר כך בשם " דימונה טקסטיל". הקניון הוקם על ידי חברת "פרץ בוני הנגב" ובתחילת דרכו היה הבדרן דודו טופז שותף בפרויקט.
היסטוריה > סיבי דימונה

המגרש שעליו הוקם הקניון יועד עם הקמת העיר למפעל שיספק תעסוקה לתושבים. המפעל הראשון שהוקם במקום נקרא "סיבי דימונה". הקמת המפעל החלה בסוף 1959 כמפעל טוויה ואשפרה של סיבי כותנה. טקס הנחת אבן הפינה למפעל נערך ב-1 בינואר 1960. המפעל הוקם על ידי משקיעים מארצות הברית ואיטליה, בסיוע הלוואה ממשלתית. כל הציוד למפעל נרכש ביפן והורכב במקום על ידי מומחים יפנים. המפעל נחנך ב-8 באוגוסט 1961, בטקס בנוכחות שר המסחר והתעשייה פנחס ספיר. בשנת 1965 כבר עבדו במפעל למעלה מ-500 עובדים. הייצור הורחב גם לסיבים סינתטיים והחלה הקמתו של מפעל נוסף בירוחם. בפברואר 1967, רכשה החברה מפעל נוסף בבאר שבע, ונחנך מפעל נוסף ליצור סריגים. את האנרגיה למפעלי התשלובת סיפק גז טבעי שסופק משדה ראש זוהר שמדרום לערד
תבנית:הערה
. בסוף שנת 1968 עבדו במפעלי החברה 1,750 עובדים, כולל 150 עובדים בדואים
תבנית:הערה
.

בשנת 1971  רכש הבנק הממשלתי, הבנק לפיתוח התעשייה, מחצית ממניות סיבי דימונה
תבנית:הערה
.

בשנת 1975 צבר המפעל הפסדים של כ-58 מיליון ל"י
תבנית:הערה
, והיה בסכנת סגירה
תבנית:הערה
. בסוף 1975 מונה לו כונס נכסים
תבנית:הערה
, שניהל את החברה ופעל להבראתה
תבנית:הערה
.
היסטוריה > דימונה טקסטיל

בשנת 1979 נוסדה חברת "דימונה טקסטיל" שרכשה את התשלובת מכונס הנכסים. לאחר שקבוצת משקיעים, בראשות איש העסקים ניסים גאון רכשה את מפעל "סיבי דימונה" מכונס הנכסים והשקיעה 10 מיליון דולר בציוד חדש. במאי 1982, מפעל דימונה טקסטיל החדש החל לפעול. המפעל עסק בתווית כותנה וייצור מגבות
תבנית:הערה
. המפעל נקלע לקשיים, שנים ספורות לאחר הקמתו. בשנת 1986 פתחו העובדים בשביתה בת 6 שבועות בדרישה להעלה בשכר
תבנית:הערה
. בשנת 1989 ביקש ערבות מדינה לחובותיו
תבנית:הערה
.

ביולי 1994 רכשו אנשי העסקים עודד גולד ושלמה וחניש מהבנק לפיתוח התעשייה בישראל את "דימונה טקסטיל", אך המפעל נסגר סופית בסוף 1996
תבנית:הערה
. במהלך 1997 נעשו נספר ניסיונות למכור את המפעל ולהמשיך להפעיל אותו
תבנית:הערה
, אך בסוף 1997 החליט מפרק החברה למכור את הציוד שנותר בו לכיסוי חובות המפעל
תבנית:הערה
. במרץ 1998, נמכר כל הציוד וקווי הייצור של המפעל לחברה ממצרים
תבנית:הערה
.
היסטוריה > פרשת ההונאה בדימונה טקסטיל

ביוני 1998 נעצרו אנשי העסקים עודד גולד ושלמה וחניש בחשד שהוציאו מהמדינה במירמה עשרות מיליוני שקלים
תבנית:הערה
. עוד לפני שרכשו ביולי 1994 את המפעל, אושר מענק של מרכז ההשקעות לשם הרחבת המפעל בהיקף של 17 מיליון שקל. לאחר שרכשו את המפעל, פנו גולד וגניש בשם חברת דימונה טקסטיל אל מרכז ההשקעות ואל שר המסחר והתעשייה בבקשה לאשר להם ביצוע תוכנית הבראה עבור החברה, והחל ממאי 1995 הגישו בקשות לתוספת השקעה בתוכנית המאושרת של מרכז ההשקעות. על-סמך הבקשות, הוסיפה מנהלת מרכז ההשקעות ואישרה, מעת לעת, תוספות לכתב האישור, ובאופן זה הגיע סכום ההשקעה המאושרת לסך של 73 מיליון שקל. כספי המענקים וההלוואות בערבות המדינה היו אמורים להינתן לחברת דימונה טקסטיל בהדרגה, בהתאם לשלבי התקדמות העבודה במפעל. בכתב-האישום נגדם נטען כי התכוונו לקבל במרמה את כספי המענקים ואת ההלוואות לשימושם העצמי. בהתאם לכך, הגישו למרכז ההשקעות בקשות לקבלת מענקים, בהם דווח במרמה כי בוצעה השקעה במפעל בסכום של 51,604,103 שקל.

כבר בשנת 1996, הודו נציגי החברה הגרמנית דורניר, שסיפקה ציודל למפעל, בתרמית כלפי "דימונה טקסטיל" שעלות הציוד נפוחה מעבר לעלותה האמיתית
תבנית:הערה
.

בדצמבר 2009, בית המשפט המחוזי בתל אביב גזר 8 שנות מאסר בפועל על עודד גולד, ו-6 שנות מאסר בפועל על שלמה וחניש, הם הורשעו במירמה בהיקף כולל של כ-53 מיליון שקל ממרכז ההשקעות. על חיים סדרס, ששימש איש הקש שלהם והורשע בעבירות מס, נגזרה שנת מאסר בפועל
תבנית:הערה
. חניש וגולד ערערו לבית המשפט העליון, אך הוא אף החמיר את עונשו של גולד ל-9.5 שנים
תבנית:הערה
.