stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אורבייטו
אתרי העיר

לבירינת של מערות ומנהרות נחצב מתחת לפני הקרקע, באדמת הטוף הגעשית, ולא היה גלוי למתבונן מבחוץ. העיר התחתית נפתחה לסיורים מודרכים של תיירים. הממצאים הביאו לגילויים היסטוריים וארכאולוגיים.
מכלול העיר התחתית כולל, בנוסף למערות ומנהרות, גם אולמות, בארות, מדרגות, מחצבות, גתות וכן מעברים סמויים בין חלקי העיר, מקוואות מים ומחבואים בכותלי הקירות.
בבתים רבים של המשפחות האצילות שגרו בעיר נמצאו מסדרונות סמויים, שהובילו דרך העיר התחתית למקומות הרחוקים מהעיר. אלו שימשו אותם בעת מצור ומלחמה.
בעיר עצמה ניתן לצפות בשרידיה של חומה אטרוסקית שהקיפה את העיר. כמו כן, לרגלי הצוק, בין מטעי אפרסקים ותפוחים, נמצא בית קברות גדול, אף הוא אטרוסקי, ובו למעלה ממאה מערות קבורה.
אתרי העיר > באר האפיפיור

כאשר נכבשה רומא בשנת 1527 על ידי הקיסר קרל החמישי מן האימפריה הרומית הקדושה נמלט האפיפיור קלמנס השביעי לאורבייטו. בשל מיקומה ההררי של העיר חשש האפיפיור כי יוטל על העיר מצור, ודאג לאספקת המים. לכן בנה באר מרהיבה שתוכננה על ידי הארכיטקט הידוע בן התקופה אנטוניו דה סנגאלו הצעיר. הבאר, שכונתה על שם פטריציו הקדוש (Pozzo di S. Patrizio), נשמרה בעיר עד ימינו. אל הבאר מובילות רמפות הבנויות בצורת סליל כפול, כך שבהמות המשא המובילות את המים לא תיתקלנה זו בזו בדרכן אל הבאר וממנה. כתובת לטינית על הבאר קובעת כי - "QUOD NATURA MUNIMENTO INVIDERAT INDUSTRIA ADIECIT" (מה שקצב הטבע במשורה, תספק ההמצאה).
אתרי העיר > באר החציבה

באר החציבה (Pozzo della Cava) הוא אתר תת-קרקעי בעיר, הכולל בנוסף לבאר גם ממצאים עתיקים נוספים בתשעה חדרים - מערות - הסוקרות פעילות של 2,700 שנה.
הבאר קשורה אף היא בשמו של קלמנס השביעי. במקום נקדח פיר עוד בימי האטרוסקים, בניסיון למצוא מים, וכן להתחבר למערכת של מערות תת-קרקעיות שהובילו מים מהמעיינות למרכז העיר. ב-1527 הורה האפיפיור קלמנס השביעי על חפירת הבאר במתווה הקידוח האטרוסקי העתיק. העבודות נמשכו שלוש שנים, והבאר נותרה פתוחה עד שנת 1646, שבה נסגרה בעקבות תקרית שבה הושלכו לבאר קצינים צרפתים שהואשמו באונס אחת מבנות העיר. במשך המאות הבאות הייתה הבאר סגורה לציבור, ומנהג העלמת הגופות בבאר נמשך. בשנת 1984 נפתחה הבאר מחדש. עומקה היה רק 25 מ', ושאר החפירה היה מכוסה בפסולת ובעפר. העבודות להחזרת הבאר לממדיה המקוריים נמשכו עד שנת 1996. כיום עומקה של הבאר הוא 36 מ', החצובים אל תוך מצוק הטוף של אורבייטו.
במערות ליד הכניסה לבאר פועל מוזיאון המציג ממצאים ארכאולוגיים מתקופת האטרוסקים ומימי הביניים. להלן אתרי הביקור:
בית מלאכה לייצור מוצרי קדרות וכלי חרס - כולל חומרי-גלם מהאזור: אבן גיר וחרסית, תבניות ותנור, בו הוקשו הכלים. חום התנור גרם לכך כי קירות הטוף של המערה יהיו בצבע לבן. בתצוגה, כלי עזר אשר שימשו להכנת הכלים, שהיו מפורסמים כבר בימי הביניים מהמאה ה-13 עד המאה ה-16.
אוסף כלים פסולים - מארבע תקופות נמצאו במערה הראשונה והמערה השביעית כלים שלא הוצאו למכירה מתקופת ימי-הביניים ומתקופת הרנסאנס. מהן ניתן ללמוד איך היו נראו הכלים השלמים שנמכרו לציבור.
מהאה ה-13 נמצאו כלי חרס עם ציפוי מזוגג בטרם הוכנסו לתנור.
מהמאה ה-14 כלים ישנים של מג'וליקה (Majolica) - כלי חרס, אשר לאחר שרפה ראשונית, צופו בנחושת ירוקה ומגנזיום חום ועברו טיפול שני בתנור בתנור.
מהמאה ה-15 מג'וליקה - כוללת הוספת צבעים נוספים: כחול, צהוב ואורנג בנוסף לירוק וחום.
מהמאה ה-16 הוספת זוהר מזהב ומצבע אדום וטיפול (שלישי) בתנור.
אתרי פסולת (butti) פירושו:"לזרוק" - במערות נמצאו פירים אליהם הושלכו עצמות וחומרים לא-אורגניים. הממצאים הניבו מידע להיסטוריונים ולארכאולוגיים.
קבר אטרוסקי - ומתקן טחינה - במערה השנייה נמצאו שרידי קבר אטרוסקי מהמאה ה-2 לפנה"ס. אך במאות השנים לאחר מכן היה למתקן טחינה ואגירה.
מקווה מים אטרוסקים - אשר הוכנו לצבירת מי-גשמים. התשתית האטומה הוכנה בטכניקה שכונתה "cocciopesto".
יקב - מימי הביניים נמצא במערה הששית. במקור היה זה מתקן אגירה. תכונות המתקן: טמפרטורה קבועה וחושך  עשו אותו אידיאלי לייצור יין.
תנור נוסף התגלה בשנת 1998 מתקופת הרנסאנס, המאפשר הכנת כלים נאים יותר.
ארונות קבורה מאבן - נמצאו בשנת 2002 בשני החדרים האחרונים. לא ברור, האם שימשו רק לבני-אדם או גם לחיות.
באר מספר 2 - אולי העתיקה ביותר, נמצאת בסוף המסלול. עמקה רק 14 מטר.
אתרי העיר > פורטצה דלה אלבורנוז

פורטצה דלה אלבורנוז (Fortezza Dell'Albornoz) היא מצודה שנבנתה בפיסגת ההר, בו נמצאת העיר, בגובה 485 מטר מעל פני הים. היא הוקמה בשנת 1359 על ידי הקרדינל אלבורנוז (Egidio Alvares de Albornoz), שפעל תחת פיקודו של האפיפיור אינוקנטיוס השישי. תכנונה נמסר לידי המהנדס הצבאי אוגולינו די מונטמרטה (Ugolino di Montemarte), אשר רכש את ניסיונו בבנית מצודה דומה באנקונה.
בעידן האטרוסקי היה במקום מקדש אלילי. אלבורנוז בנה את המצודה על ראש ההר אחרי הניצחון הצבאי שלו על יריביו. הוא נכח לדעת כי העיר עצמה לא תוכל להיות מקום, בו יוכל להגן על עצמו.
מסביב למצודה נבנתה חומה בצורה ורק שני גשרים מתרוממים איפשרו את הכניסה והיציאה אליה. המבנה הוא בעל צורה מלבנית, יש בן שני מגדלים וממנו יש תצפית של 360 מעלות.
המצודה נחנכה כגן ציבורי בשנת 1975, במלואת 30 שנה לשחרור איטליה.
אתרי העיר > הקתדרלה

אורבייטו ידועה בקתדרלה שלה המכונה "דואומו" שהיא אחת מן היפות באיטליה. הקתדרלה מציגה חזית גותית-איטלקית ואילו גוף הקתדרלה בנוי בסגנון הרנסאנס. מבחוץ בנויה הקתדרלה מרצועות טרבטין (סוג של סלע משקע) לבן, ובזלת ירוקה ושחורה. תכנון הקתדרלה מיוחס לרוב לארנולפו די קמביו אך הדעה כיום היא כי המתכנן היה נזיר אלמוני בשם פרה בוויניאטה מפרוג'ה. הבנייה החלה בשנת 1290 במטרה לשכן את שרידי נס הלחם והיין של בולסנה. הבנייה נמשכה כשלוש מאות שנים, כאשר בין הבונים והמתכננים היו האדריכלים הידועים אנדראה פיזאנו ומיקלה סן מיקלי. חזית הבניין נחשבת ליפה במיוחד, והיא מציגה כמה פסלים של הפסל לורנצו מאיטני בן המאה ה-14. בתוך הקתדרלה ראויה לציון הקפלה של סן בריציו הכוללת פרסקו של פרה אנג'ליקו ובנוצו גוצולי המתאר את יום הדין, שצויר בין 1447 ל-1551, והושלם על ידי לוקה סיניורלי, האחראי אף לחלק מציורי הקפלה הסיסטינית ב-1499. על אף שבאורבייטו לא הייתה מעולם קהילה יהודית משגשגת, מציג עמוד מרכזי בקתדרלה שורה של עיטורים בצורת מגן דוד.
המדרכה המקיפה את הקתדרלה מקושטת באבנים צבעוניות אשר יוצרות צורות מגני דוד על המדרכה. בנוסף, בצדה החיצוני-הקדמי של הקתדרלה ישנם עיטורים הממחיזים את סיפורי התנ"ך, דוגמת אדם וחוה.
נס הלחם והיין של בולסנה

אורבייטו משמשת משכן לשרידי קודש חשובים בדת הקתולית, הנשמרים בקתדרלת הדואומו של אורבייטו. המדובר בבד פלאי המזכיר את תכריכי טורינו, שעליו פרופיל של פנים שעוצבו לאמונת הקתולים, משרידי דם שנוצר באופן פלאי ב"נס הלחם והיין של בולסנה", והאמורים להיות פניו של ישו. הטענה היא כי בעיר הסמוכה בולסנה אירע נס בשנת 1263, ולחם ויין הפכו לדם בידי כומר שערך את המיסה, והביע קודם לכן ספקות בדבר הפיכת הלחם לבשרו של ישו, והיין לדמו. הדם שנטף על מפה ששימשה במיסה, יצר צורה הדומה לפניו של ישו.
הכנסייה הקתולית אינה מכירה באופן רשמי בנס, אלא כ"התגלות אישית" של הכומר הספקן. האפיפיור אורבנוס הרביעי שבימיו אירע הנס, לא הזכיר אותו בבולה שהוציא ובה ביסס את חג חג הלחם והיין הקדושים (קורפוס כריסטי), על אף שיש האומרים כי הנס הוא שהביא אותו לציין חג זה. מקורות בני התקופה אינם מזכירים את האירוע. רק ב-1344 הזכיר האפיפיור קלמנס השישי את האירוע בקצרה, ולאחר מכן החלו אחרים לאזכרו.
חג הלחם והיין הקדושים הוא אירוע פומבי רב משתתפים בעיר אורבייטו, ובמהלכו מוצג הבד בתהלוכה ברחובות העיר.
ערים תאומות

הערים התאומות של אורבייטו הן:
צרפת ז'יב, צרפת
יפן מאבאשי, יפן
הרשות הפלסטינית בית לחם, הרשות הפלסטינית
ארצות הברית אייקן, קרוליינה הדרומית, ארצות הברית
פינלנד סייניוקי, פינלנד
מלטה קרצ'ם, מלטה
הערות שוליים

↑  פעילות טקטונית רגילה נמשכת עד היום
↑  Corrado Cencetti, Pietro Conversini & Paolo Tacconi, The Rock of Orvieto (Umbria, Central Italy)‎
↑  באיטליה נסוגו הגרמנים מאקווילה עד הים האדריאטי, הַבֹּקֶר, 16 ביוני 1944
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557337905171  BnF: cb11964041n (data)  GND: 4116795-8  LCCN: n80113657  MusicBrainz: 25db21d2-8ec3-4118-9f2b-a698bd4e5c59  NARA: 10044695  NKC: ge931382  VIAF: 312798964   WorldCat (עם VIAF): 312798964 
העיר האטרוסקית - ה"חומות" - המחזיקות את העיר
ככר בעיר העתיקה
הקדרות - אחד מענפי הכלכלה של העיר
העיר מתחת לקרקע
באר האפיפיורים באורבייטו
הבור החצוב בגבעה, המוביל לבאר בתחתיתו
חיי יום-יום במערה
הכניסה למצודה
חזית הקתדרלה
אשלי גונזלס

אשלי גונזלס (בספרדית: Asley González; נולד ב-5 בספטמבר 1989) הוא ג'ודוקא קובני המתחרה בקטגוריית עד 90 ק"ג, סגן אלוף אולימפי מלונדון 2012. באליפות העולם 2013 שנערכה בריו דה ז'ניירו, זכה גונזלס במדליית הזהב.
גונזלס מחזיק גם במדליית ארד מאליפות העולם 2011 שנערכה בפריז, ובשתי מדליות כסף מהמשחקים הפאן-אמריקאיים.
פרסים

זכה בפרסים הבאים:
המשחקים האולימפיים:
אליפות העולם:
המשחקים הפאן-אמריקאיים:
האליפות הפאן-אמריקאית:
תחרויות מהסבב העולמי (מאסטרס, גראנד סלאם, גראנד פרי):
הערות שוליים

↑  פרופיל וסטטיסטיקות אודות הג'ודוקא באתר sports-reference.com
1 2  מידע על הג'ודוקא באתר JudoInside.
נחל צין

| --- | --- |

 מידע כללי
 אורך:  120 קילומטרים
 יובלים:  נחל צפית, נחל שרף, נחל סובך, נחל זרחן, נחל עפרן, נחל נחש צמא, נחל תלול, נחל תבן, נחל קושש, נחל חצרה, נחל חתירה, נחל מיצלעות, נחל גוב, נחל צנין, נחל זקוף, נחל עקב, נחל זיק, נחל חווארים, נחל חווה, נחל עקרבים, נחל תמר, נחל דרוך, נחל עבדת, נחל אריכה, נחל דבשון, נחל נפחה, נחל רתמים, נחל רחץ, נחל מזר 
 שפך:  ים המלח 
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל 
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) מוצא נחל צין(למפת צפון הנגב רגילה) מוצא נחל צין(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוצא נחל צין(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוצא נחל צין
 
מבט מהאוויר - נחל צין ומדרשת בן-גוריון
נחל צין במבט ממדרשת בן-גוריון
נחל צין באזור מוצאו, סמוך למעלה רמון
גן לאומי קבר בן-גוריון, גן לאומי עין עבדת ונחל צין
נַחַל צִין (בערבית: ואדי אל-פִקְרַא) הוא אחד מנחלי האכזב הגדולים בנגב, ומקובל לראות בו גבול בין הנגב הצפוני למרכזי. הנחל זורם ממישור הרוחות שמצפון למכתש רמון, עובר מדרום ולמרגלות מדרשת בן-גוריון, וממשיך משם לערבה. בצפון הערבה נסכר הנחל על ידי סוללת עפר, נשפך למערכות ניקוז המים של מפעלי ים המלח ומוסט אל האגן הצפוני של ים המלח. אורך הנחל כ-120 קילומטר, והוא נחל האכזב השני באורכו בישראל אחרי נחל פארן.
לנחל צין כמה שמות בערבית, שם אחר לכל קטע. הראשון, ואדי נפח, זורם מאזור הר הנגב הגבוה, עד לנקודת הפנייה של הוואדי 90 מעלות מזרחה (אחרי העיר הנבטית עבדת). החלק השני נקרא ואדי מורה על שם עין מורה (המעיין המר על שם מימיו המליחים), המעיין התחתון בסדרת המעיינות של המעוק של הוואדי (אחרי עין מעריף ועין עבדת). החלק השלישי הוא ואדי פוקרה, שזורם מהקניון של עין עבדת, עד לים המלח (משמעות השם היא הנחל העני, בגלל מיעוט המזון למרעה, ומיעוט עצי השיטה שבוואדי).
כ-2 ק"מ צפונית לכניסה לגן הלאומי עין עבדת, יוצר נחל צין 'ברך' בה פונה הנחל בזווית ישרה מצפון למזרח. ה'ברך' נוצרה בפעילות שביית נחלים קדומה, בה שבה נחל צין את מימיו של נחל קדום וגדול, שזרם לפני התהוות הבקע הסורי-אפריקאי מהרי אדום לכיוון מערב אל הים התיכון.
בנחל צין מתרחשים בממוצע כארבעה שיטפונות בזק מדי שנה. בשנת 2004 נמדדה בנחל ספיקת שיא בישראל של 1,280 מטר מעוקב לשנייה. בינואר 2010 נשבר שיא זה בנחל ניצנה, בו נמדדה ספיקה בשיעור של 1,420 מ"ק לשנייה.
בשנת 2007 הוכרז חלק מאפיק נחל צין ומצוקי הסחיפה בשתי גדותיו כגן לאומי בשם "גן הפסלים".
נחל צין המקראי

בין פרשני המקרא קיים ויכוח באשר למיקומו של נחל צין המקראי, אחד הפירושים גורס שנחל צין היה ממוקם באזור חלוצה, שבטה וניצנה, אזור המהווה את אגן הניקוז של נחל צין בן ימינו.
קיים בלבול בין נחל צין לנחל סין המוזכר בספר שמות כנמצא "בֵּין אֵילִם וּבֵין סִינָי".
הסכר על נחל צין

באופן טבעי, מזרים הנחל מי שיטפונות בממוצע ארבע פעמים בשנה. הוא חוצה את הנגב, יורד לבקעת הערבה ושם מתפצל למניפת סחף ענקית שבמשך מיליוני שנה זרמה למלחת סדום. בעשרות השנים האחרונות מסתיים נחל צין בסכר עפר רחב שבנו מפעלי ים המלח על מנת להגן על בריכות האידוי משיטפונות. תחת לזרום למלחה, נשפך הנחל למערכת ניקוז המים של המפעלים ומוסט אל הירדן ונחל הערבה. בשל כך, ובשל הפעילות החקלאית של שני ישובי כיכר סדום, הצטמצם שטחה של המלחה בכ-90%.
אסון אקולוגי בנחל צין

בתחומי נחל צין עובר קו צינור אילת-אשקלון, צינור נפט בקוטר 42 אינץ' ובאורך 254 קילומטר. קו זה שימש להעברת דלק סילוני בין הים התיכון למפרץ אילת. לאחר שהתגלו תקלות במעטפת הצינור והוא לא עמד בדרישות המשרד להגנת הסביבה הופסקה הזרימה בצינור והחברה המפעילה החלה בעבודות שדרוג של הקו. ביוני 2011, במהלך עבודות השדרוג, פגע מחפרון בצינור הדלק וגרם לדליפה של דלק סילוני בשמורת הטבע.
על פי ההערכה, מעל מיליון וחצי ליטרים של דלק זרמו באפיק נחל צין. זיהום הדלק בשמורת הטבע איים על מעיינות חשובים במורד הנחל והיה צורך בפעולה מהירה להצלת השמורה. תוואי השטח לא אפשר כניסה מיידית אל אזור הדליפה. כדי למזער את הנזק ננקטו פעולות ראשוניות כגון: מגופים נסגרו ידנית, האזור נסגר למטיילים, נבנה חציץ במורד הנחל כדי לעצור את זרימת הדלק, ונחפרו בורות אגירה לאיסוף הדלק הנוזלי. ההשלכות האקולוגיות של הדליפה היו קשות: צמחים התייבשו ומתו, בעלי החיים המתבססים על צמחים אלו נפגעו, בנוסף היה חשש כבד כי הזיהום יסחף למי התהום ולנאות המדבר במורד הנחל עקב גשמים והשטפונות האופייניים למקום. פקחים העידו שגם חודשים אחרי המקרה הנחל הצחין מדלק.
בית משפט השלום הרשיע את חברת קצא"א וכמה בכירים לשעבר בחברה בזיהום כבד של נחל צין וסביבותיו בעקבות שני מקרים של דליפה, בספטמבר וביוני.
אסון אקולוגי בנחל צין > שיקום הנחל

הגאולוגיה של הנחל הכתיבה את אופן הטיפול בזיהום והוחלט על ידי המומחים כי הפעולה הנדרשת היא טיפול ביולוגי ex situ, כלומר חפירה ופינוי של הקרקע אל אתרים מורשים בהם יתבצע הטיפול. אסטרטגיה זו נבחרה כדי למנוע את הישארות הזיהום ודליפת המזהמים האורגניים אל מי התהום. עומק החפירות הוגבל ל–5 מטר או עד למסלע קרקעית הנחל, וזאת בשל חשש להתמוטטות גדות הנחל. חשיבות עליונה ניתנה לסיום החפירות ולכיסוי הנחל בחומר זהה לזה שהוצא ממנו בחפירות לפני תחילת עונת הגשמים.
הקרקע שנחפרה הועברה בין היתר לאתר אפעה, האתר מקבל קרקעות מזוהמות בדלקים ומפחית את ריכוז המזהם עד לרמה בה ניתן להשתמש בה שוב כקרקע לכיסוי במטמנות. הטיפול נעשה באמצעות טיפול ביולוגי בו השתמשו בחיידקים "זוללי" נפט שהורידו את רמת הזיהום בדרך ידידותית לסביבה. יתרונות הטיפול בראש ובראשונה הם הפחתת נפח הפסולת המוטמנת, הפחתת רמת הזיהום והאפשרות לשימוש חוזר בקרקע.
כ–65% מהדלק שדלף נאסף בפעולות החפירה שנמשכו מספר חודשים. בזמן זה חלחל חלק מהדלק לעומק של יותר מ–5 מטר, וחדר אל אקוות החלוקים המזינה את עין עקרב ועין צין שבמורד הנחל. לאור זאת, הציעה קצא"א, על פי הנחיית המשרד להגנת הסביבה, תוכנית לביצוע ניטור ארוך טווח בקרקעית הנחל, שיאמוד את פוטנציאל הזיהום ואת התפשטותו.
אירוע הדליפה ואסטרטגיית הטיפול עוררו מחלוקות ודיונים רבים בקרב מומחים בתחום איכות הסביבה.
ראו גם

עין עבדת
עין עקב
נחל דרוך
גבעת מדור
נחל עפרן
הערות שוליים

↑  עקיבא פלכסר, שיחות על הגאולוגיה של ישראל, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1989
1 2   ניר חסון, רישיון להרוס מפעלי ים המלח רשאים לשנות את הטבע. כך זה נראה, באתר הארץ, 11 באוגוסט 2022
↑  שיטפונות עבר בנחל צין, מאת יאיר גלעדי
↑  גן לאומי גן הפסלים
1 2  טיהור נחל צין, אתר חברת איזוטופ
↑  הבהלה לזהב: טלנובלת דלק בנחל צין, באתר nrg, מעריב, 22/07/2011
↑   צפריר רינת, היקף הזיהום בנחל צין נחשף במסמכים שהוגשו לבית המשפט, באתר הארץ, 10 בספטמבר 2020
↑  קצא"א וכמה בכירים לשעבר בחברה הורשעו בזיהום כבד של נחל צין, באתר זמן ישראל, 15 בפברואר 2022
↑  פעולות השיקום בנחל צין מזיקות יותר מדליפת הדלק, באתר nrg, מעריב, 12/03/2012
‏
|  שמורות טבע בישראל |
| --- | --- | --- |
| הגולן | אירוס הביצות נוב • אלי על • בריכת בראון • גמלא • הר אביטל • הר חרמון • הר חרמונית • הר פרס • הר שיפון • יער אודם • יער יהודיה • נחל גילבון • נחל משושים • נחל הבניאס • מג'רסה • סוסיתא |  |
| צפון | אבוקה • אלון • אלונה • אלוני אבא • אלוני בית קשת • נחל בית העמק • בריכת פסוטה • אלוני ברעם • אלוני יצחק • בוריקה • גאון הירדן •  החולה • הר ארבל • הר חורשן • הר יונה • הר מירון • הר שכניה • חוטם הכרמל • חוף דור-הבונים • חורבת קרתא • חורשת טל • חי-בר כרמל • מערת פער •  נחל בזק • נחל בצת • נחל דישון • נחל הקיבוצים • נחל כזיב • נחל מערות • נחל עמוד • נחל ראש פינה • נחל שניר • נחל שרך • נחל תבור • נחל תות • נחל עיון • עין אפק • עין ארובות • עין נוטרה • עין נימפית • עין תאו • פארק הכרמל • ראש הנקרה • רמות מנשה • תל דן • תל אנפה • תל סהרון • תל שמרון |  |
| מרכז | ביצת זיתא • בני ציון (חרוצים) • בריכת דורה • בריכת יער • גבעת האירוסים • גדור • געש • האירוסים • הדסים • המסרק • חולות ניצנים • מבוא אשדוד • חורבת מדרס • חורבת סעדים • מערת אבשלום • מערת התאומים • נאות קדומים • נחל דולב • נחל כפירה • נחל פולג • נחל קטלב • נחל שורק • נחל התנינים • עינות גיבתון • שער פולג |  |
| יהודה | אלוני שמואל • אל כנוב • הר הטייסים • ואדי מכוך • נחל אוג • נחל בזק עילי • נחל פרת • עינות צוקים • קנה וסמר |  |
| השומרון | הר כביר • יער אום צפא • יער ריחן • נבי רביח • נחל פצאל • נחל קנה • עינות זרקא • רכס טמון • ביצת ואדי מלחה • בור הציפורים • נחל שילה עילי |  |
| הנגב | בקעת תמנע • בתרונות רוחמה • גבעות להב • הבשור • המכתש הגדול • המכתש הקטן • הר הנגב • הר חירן • הר עמשא • הרי אילת • חולות משאבים • חולות סמר • חוף האלמוגים • חי-בר יטבתה • מכתשים בנגב • מצוק הצינים • נחל גרר • נחל ערוגות • נחל עשוש • נחל צין • עין גדי • ערבת עברונה • פארק הלס • פורה |  |
| שמורות ימיות | איי חוף ראש הנקרה • ים ראש הנקרה-אכזיב • שקמונה • ים ראש הכרמל • ים דור-הבונים • ים שקמה • איי חוף דור-מעגן מיכאל • ים גדור • ים האלמוגים • חוף האלמוגים • הים הדרומי • הפרעת פלמחים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541823005171 
נחל צין במבט ממדרשת בן-גוריון
פליסיאן רופס

| --- | --- |

דיוקן של פליסיאן רופס (סביב 1898)
 לידה:  7 ביולי 1833 נאמור, בלגיה 
 פטירה:  22 באוגוסט 1898 (בגיל 65) Essonnes, צרפת 
 תקופת הפעילות:  1852–1898 (כ־46 שנים) 
 תחום יצירה:  הדפס, קומיקס 
 זרם באמנות:  סימבוליזם, התנועה הדקדנטית 
 יצירות ידועות:  The lady with the puppet, Pornocrates, The Temptation of St Anthony, Bust of a Woman Wearing a Lorgnette around her Neck, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Claire Rops 
 
פֶלִיסִיאֶן רוֹפְּס (בצרפתית: Félicien Victor Joseph Rops; 7 ביולי 1833 –  22 באוגוסט 1898) היה אמן בלגי המזוהה עם סימבוליזם, דקדנס ו-fin de siècle הפריזאי. הוא היה צייר, מאייר, קריקטוריסט ויוצר הדפסים פורה וחדשני, במיוחד בדפוס שקע (תצריב ואקווטינטה). אף על פי שלא היה מוכר היטב לציבור הרחב, רופס זכה לכבוד רב על ידי עמיתיו והיה מפורסם ומבוקש מאוד כמאייר על ידי המו"לים, הסופרים והמשוררים של זמנו. הוא אייר דפי שער והכין איורים ליצירות של ז'ול ברבה ד'אורביי, שארל בודלר, שארל דה קוסטר, תאופיל גוטייה, ז'וריס-קרל הויסמנס, סטפאן מלארמה, ז'וזפן פלדאן, פול ורלן, וולטר ורבים אחרים. ידוע כיום בזכות ההדפסים והרישומים שלו הממחישים ספרות ארוטית ותורת הנסתר של התקופה, הוא גם הכין ציורי שמן כולל נופים, נופי ים וציורי ז'אנר מזדמנים. רופס מוכר כחלוץ הקומיקס הבלגי.
קורות חייו > ילדות וחינוך (1833–1857)

רופס נולד ב-7 ביולי 1833 בנאמור שבבלגיה, בנם היחיד של סופי מוביל וניקולה רופס. משפחת רופס הייתה משפחה בורגנית אמידה, עושרם הגיע מייצור טקסטיל. פליסיאן התחנך בביתו על ידי מורים פרטיים עד גיל עשר; ואז ב-1843, הוא נרשם לבית ספר ישועי מקומי לחמש השנים הבאות. יכולתו לדקלם קטעים ארוכים מהביבליה בלטינית מעידה הן על השכלה טובה והן על האינטליגנציה שלו, אם כי גם בהיותו תלמיד בית ספר מדווח שהוא "החל לתת לפנטזיה לשלוט בחשיבתו" וקיבל תלונות על "תשוקתו לייצר קריקטורות חסרות עכבות של מוריו". ניקולה רופס נפטר בשנת 1849. לאחר כמה חילוקי דעות בין רופס לאימו על כיוון השכלתו העתידית, הושגה פשרה, וביוני 1849 הוא נרשם לבית הספר התיכון "אתנה" בנאמור ובמקביל למד באקדמיה לאמנויות יפות שם.
ב-1851 רופס עבר לבריסל והחל ללמוד משפטים באוניברסיטת בריסל. עם זאת, בהגיע שנת 1853, הוא למד באקדמיה דה סן-לוק, שם למד רישום ופיתח את כישוריו כשרטט שעבד ממודלים חיים, פגש אחרים כמו לואי ארטן (אנ'), קונסטנטין מונייר ושארל דה גרו (אנ'), ולקח חלק במִילְיֶה הבוהמי המקומי. בתקופה זו החל לתרום קריקטורות, קומיקס וליתוגרפיות סאטיריות למגזינים של סטודנטים, בפרט "לה קרוקודיל", שהביאו לו מוניטין מסוים. בשנת 1856 התקדם רופס, יחד עם ויקטור האלאו (Victor Hallaux, שם עט Victor de la Hesbaye) ושארל דה קוסטר ממגזיני סטודנטים להקמת כתב עת משלהם, "אוילנשפיגל" (Uylenspiegel), סקירה סאטירית אמנותית וספרותית שבועית לה תרם ליתוגרפיה אחת או שתיים בכל גיליון, יותר מ-180 בסך הכל, מה שקידם את המוניטין שלו.
קורות חייו > קריירה מוקדמת בבלגיה ונישואים (1857–1870)

ביוני 1857 נשא רופס לאישה את שרלוט פולה דה פאבו, בתו של שופט עשיר ובעלים של טירת תוזה (Château de Thozée) באזור הכפרי ליד העיירה מטה (אנ') בבלגיה. במשך השנים הראשונות בתוזה, רופס נהנה מחיים נוחים של ג'נטלמנים כפריים, רודף תשוקות לציור, בוטניקה, ואפילו הקים מועדון חתירה ב-1862, המועדון המלכותי הימי של סמברה ומז. הוא כתב הרבה על חותנו במכתביו. לרופס ולאשתו נולד בן, פול, ב-1858, ובת, ז'ולייט, ב-1859, שמתה בגיל חמש. רופס ויתר על תפקידו הניהולי ב"אוילנשפיגל", אך המשיך לתרום קריקטורות ואיורים עד 1862. הוא החל להכין תצריבים והפיק ליתוגרפיות פוליטיות, קריקטורות וקומיקס מדי פעם למגזינים, ודפי שער ואיורים לספרים. הוא אייר מספר מספריו של דה קוסטר כולל Légendes Flamandes ("אגדות פלמיות"; 1858), Contes Brabançons ("סיפורי ברבאנסון"; 1861) ו-La Légende d'Uylenspiegel ("אגדת אוילנשפיגל"; 1867). ביתו הפך למקום מפגש של אמנים, סופרים, מו"לים וחברים. Société Libre des Beaux-Arts (החברה החופשית לאמנויות יפות) בבריסל נוסדה בשנת 1868 ורופס שימש כסגן נשיא במשך כמה שנים. בשנות ה-60 של המאה ה-19, נסע רופס רבות וחילק את זמנו בין טירת תוזה, נאמור, בריסל ופריז מדי שנה; עם שהות הולכת ומתארכת בפריז במרכז עולם האמנות והספרות, ותוך שהות הולכת ופוחתת בטירת תוזה ובנאמור עם אשתו ומשפחתו ככל שחלף העשור.
קורות חייו > מערכת היחסים עם שארל בודלר (1862–1867)

בודלר כתב את המחווה הבאה לרופס:
רופס יצר את דף השער ל-Les Épaves ("ההריסות") של בודלר ולמבחר שירים מתוך Les Fleurs du mal (פרחי הרוע) שצונזרו בצרפת, ולכן פורסמו בבלגיה. רופס פגש לראשונה את המוציא לאור של בודלר, אוגיסט פולה-מלאסי (אנ') בשנת 1862 ולאחר מכן הוצג בפני שארל בודלר לקראת סוף חייו של המשורר. התפתחה ידידות ובודלר ביקר את משפחת רופס בטירת תוזה בהזדמנויות רבות והם נסעו יחד בהזדמנות אחת לפחות. במכתב (25 באוגוסט 1886) שדן בכתיבתו של בודלר, כתב רופס: ”חייתי עם בודלר במשך שנתיים. ולעיתים קרובות שימשתי כמזכירו, מעולם לא ראיתי אותו מתייעץ עם מילון. לא היה לו מילון ולא רצה מילון. בודלר נהג לומר "אדם שמחפש מילה במילון הוא כמו חייל שעם קבלת הפקודה לירות, מחפש מחסנית בכיס שלו"”. במכתב לאדואר מאנה (11 במאי 1865) כתב בודלר, "רופס הוא האמן האמיתי היחיד (במובן שבו אני, ואולי אני לבדי, מבין את המילה אמן), שמצאתי בבלגיה". עד 1866 היו הן בודלר והן פולה-מלאסי בבלגיה, בגלות עצמית בהתחמקות מנושים. בודלר הצהיר כי רופס ופולה-מלאסי היו האנשים היחידים ש"האירו את העצב [שלו] בבלגיה".
היה זה בזמן ביקור בנאמור, במרץ 1866, שהתגלו הסימפטומים הראשונים של בודלר של אפאזיה והמיפלגיה (אנ') ("רִפְיוֹן פֶּלֶג"). רופס הזמין את בודלר ופולה-מלאסי לבקר בעיר הולדתו, שם בודלר ראה והעריץ את כנסיית סן-לופ הבארוקית בנאמור, וכינה אותה "יצירת המופת של יצירות מופת ישועיות". והצהיר שחלונות הוויטראז'ים האירו את הפנים כמו "בימת המת (אנ') נוראה ומענגת". בודלר התמוטט על הרצפה בזמן שהם התפעלו מהגילוף על תאי הווידוי שם. בודלר מעולם לא החלים לחלוטין ומת באוגוסט 1867 בגיל 46.
בודלר הותיר על רופס רושם שנמשך עד סוף ימיו. הקשר שלו עם בודלר והאיורים שלו לשירתו עזרו להגביר את הנראות של יצירתו ולזכות בהערצה של אמנים וסופרים רבים אחרים, כולל תאופיל גוטייה, סטפאן מלארמה, ז'ול ברבה ד'אורביי, ז'וזפן פלדאן, פייר פובי דה שאבאן, גוסטב מורו ואדמון וז'יל דה גונקור (אנ'). עד שנת 1870 רכש רופס חברים רבים והתגורר בפריז רוב השנה והשתקע בלב פריז הספרותית והתנועות הסימבוליות והדקדנטיות. בהסתמך על המסה "הצייר של החיים המודרניים" של בודלר, הוא "טיפח את האווירה של גנדרן". פליקס פנאון היה עתיד לכתוב עליו "רופס: מושח את עצמו בסומק, צובע את שיערו ולובש חולצה אדומה כדם: נראה, או לפחות כך הוא מקווה, כמו שטן סרקסטי".
אמנות > ציור ורישום

ציורי השמן של רופס מגוונים בנושא ובסגנון. הם כוללים ציורי טבע דומם, סצנות רחוב כמו "הכניסה לנשף", "המוות בנשף" הסימבוליסטי ונופים רבים. הוא צייר נופים לאורך הקריירה שלו, לעיתים קרובות על בדי קנבס קטנים שנעשו בשטח. דוגמאות כמו "הסלעים של הגראנד מאלדה" ו"שלג בתוזה" צוירו בסביבת עיר הולדתו נאמור, באזור ולוניה בדרום בלגיה. ניתן לזהות את ההשפעות של ז'אן-בטיסט קאמי קורו, גוסטב קורבה ואסכולת ברביזון ברבים מהנופים שלו. כשגר בפריז והציג עם Les XX, הייתה לרופס הזדמנות בשפע לפגוש אמנים ולספוג את עבודתם של האסכולות והתנועות של התקופה, ואלמנטים של אימפרסיוניזם ניכרים ב"החוף בשוד", שצויר על החוף הבלגי.
סדרה קטנה של וריאציות על נושא, "הגברת עם הבובה" כוללת ארבעה רישומים עם מדיה מעורבת (צבעי מים, עיפרון צבעוני, פסטל וכו') שבוצעו בין 1873 ל-1890. עבודות סימבוליסטיות אלה מציגות כל אחת אישה, "פרוצה פשוטה", משחקת בבובה (אלגוריה לאדם). באחת, האישה מחזיקה בצידה בצנעה להב מרוח בדם, שבעזרתו פתחה את בטנה של הבובה, ובאופן משעשע מחזיקה את הבובה גבוה כאשר מטבעות זהב מתנקזים מגופו הרפוי.
בערך בשנים 1878–1881 הפיק רופס סדרה גדולה של למעלה מ-100 יצירות שהוא כינה Cent légers croquis pour réjouir les honnêtes gens (מאה רישומים קלילים ללא יומרה לשמח אנשים ישרים) עבור חובב ספרים פריזאי, ז'יל נואיי. אלה נעשו במגוון של מדיה מעורבת, בעיקר עבודות על נייר, כולל רישום, עיפרון צבעוני, צבעי מים, גואש ופסטל. דוגמאות מהסדרה כוללות את "הפרודיה האנושית", "הספרן", "ל'אמור מוש, ונוס וקופידון-אהבה מקנח את אפו", ואת "השיר של כרוב".