stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ברזיל–פרגוואי
היסטוריה

היחסים בין ברזיל לפרגוואי השתפרו מאוד לאחר שהחלטת נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה "לולה" בשנת 2009 לשלש את תשלומיה לפרגוואי בגין אנרגיה מסכר הידרואלקטרי בגבולן. על פי הסכמה, ברזיל תשלם לפרגוואי 360 מיליון דולר בשנה עבור אנרגיה ממפעל סכר איטייפו המופעל במשותף. דה סילבה, כינה זאת "הסכם היסטורי" והעסקה נתפסה כניצחון פוליטי לנשיא פרגוואי פרננדו לוגו. אך עדין נתרו בעיות עמוקות במערכת היחסים בין המדינות, ובראשן התנאים השליליים של אמנת איטייפו משנת 1973 לפיה פרגוואי חייבת למכור אנרגיה הידראולית לברזיל במחיר מגוחך ונוכחותם של 300,000 חקלאים ברזילאים, בעיקר מגדלי סויה, בפרגוואי שמשלמים מס מינימלי וגרמו לעזיבה של חקלאים קטנים פרגוואים מאזורים כפריים.
היסטוריה > ההפיכה בפרגוואי בשנת 2012

ביוני 2012 הסנאט של פרגוואי הצביע ברוב של 44 מול 39 סנאטורים להדיח את הנשיא פרננדו לוגו מתפקידו. האירועים זכו לביקורת מצד מנהיגים של מדינות רבות באמריקה הלטינית, כולל ארגנטינה וונצואלה. כתוצאה מכך, פרגוואי הושעתה ממרקוסור, גוש הסחר הדרום אמריקני, הכולל את ארגנטינה, ברזיל, אורוגוואי, וונצואלה.
ילדי קניון הזהב

| --- | --- |

ילדי קניון הזהב
 בימוי:  דניאל אסף, אושרי הילזנרט
 תסריט:  דניאל אסף
 צילום:  יריב מור
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1995 
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ילדי קניון הזהב הוא סרט ילדים ישראלי משנת 1995 המתרחש בקניון הזהב בראשון לציון, כחלק מהליך הקידום של הקניון.
את התסריט כתבו מיקי גולדנברג, יעל שטרן ודניאל אסף, שגם ביים יחד עם אושרי הילזנרט.
תקציר העלילה

הסרט נפתח בכיתתה של ילדה בשם שלי אשר מספרת בפני המורה ותלמידי הכיתה על בת זוגו החדשה של אביה ומתארת אותה בדמות מכשפה מרשעת.
היא מספרת על כך שהיא ואחיה בורחים מהבית ומשאירים פתק לאביהם. הם עוברים הרפתקאות ובמהלכם הם תופסים זוג פושעים הבאים לפרוץ לקניון החדש שמקים אביהם.
בנוסף היא מתארת בסיפורה את רצונה שאביה יהיה חבר של מיכל, אמא של שני ילדים מבית ספרה העובדת בחנות משחקים וצעצועים לילדים.
בסוף הסרט נמצא כי הסיפור הוא בדיה ופרי דמיונה של שלי וכי אביה אינו המקים של הקניון אלא חשמלאי המועסק בקניון, בנוסף מתואר ניסיון התקרבותה של ריטה, בת זוגו של אביה אל שלי.
שחקנים

שלי (אילאיל ברתנא)
דין (טל גורי)
מיכל (מיכל זוארץ)
ריטה (מיטל דוהן)
יורם (דני שגב)
גנבים - צחי נוי, חן חגי
ימי שיקגו העליזים

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  גורדון דאגלס 
 הופק בידי:  פרנק סינטרה
 תסריט:  דייוויד שוורץ
 עריכה:  סאם אוסטין
 שחקנים ראשיים:  פרנק סינטרה דין מרטין פיטר פאלק סמי דייוויס ג'וניור ברברה ראש
 מוזיקה:  נלסון רידל
 צילום:  ויליאם דניאלס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  האחים וורנר, Warner Bros. Pictures 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  24 ביוני 1964
 משך הקרנה:  124 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, סרט שוד, סרט מוזיקלי, סרט קומדיה 
 תקציב:  4,520,000 דולר
 הכנסות:  4,200,000
 דף הסרט ב־IMDb
 
ימי שיקגו העליזים (באנגלית: Robin and the 7 Hoods) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי משנת 1964 בבימויו של רוברט דאגלס, עם פרנק סינטרה, דין מרטין, סמי דייוויס ג'וניור ופיטר פאלק בתפקידים הראשיים.
העלילה מתרחשת בשנות ה-20 בשיקגו עם מלחמות גנגסטרים על אזורי שליטה. העלילה מנסה להידמות לעלילות רובין הוד - רובו (רובין הוד) ושותפו ג'ון הקטן נלחמים עם שבעת הגנגסטרים שלהם (Hoods = גנגסטרים) בגאי גינסבורן (אנ') האיש הרע ומחלקים כסף לעניים ויתומים. כן מיוצגים בסרט "העלמה מריאן"(אנ') ואלן א. דייל (אנ').
השירים בסרט חוברו על ידי סאמי קאהן (מילים) וג'ימי ון הוייזן (מנגינה).
השיר "My Kind of Town" המושר על ידי פרנק סינטרה היה מועמד לפרס אוסקר לשיר המקורי הטוב ביותר.
תקציר העלילה

הגנגסטרים של שיקגו מתכנסים לחגוג את יום ההולדת של מפקדם "ג'ים הגדול" (אדוארד ג'י רובינסון). למקום מוסעת עוגה גדולה אבל במקום שתקפוץ ממנה בחורה, פותחים הגנגסטרים ביריות לעבר ג'ים והורגים אותו. סגנו, גאי גינסבורן (פיטר פאלק) ממנה את עצמו למפקד ודורש מכולם לשלם לו דמי חסות כדי להוכיח שכולם מאוחדים. כולם מסכימים פרט לרובו (פרנק סינטרה) ואז פורצת מלחמה.
רובו מגייס לצידו את ג'ון הקטן (דין מרטין) לאחר הוכיח את כישוריו במשחק ביליארד וכן את האקדוחן ווילי (סמי דייוויס ג'וניור) שמיומן בשליפות אקדח.
לרובו וגינסבורן יש מועדוני הימורים מצליחם. כשרובו נוסע עם אנשיו להרוס את המועדון של גינסברו הם נפגשים בדרך וכל אחד תוהה להיכן נוסע השני.
וויל סטארק הורס באקדח ותת מקלע את המועדון של גינסברן תוך כדי שהוא שר "באנג, באנג".
מריאן סטיבנס (ברברה ראש) בתו של ג'ים מציעה לרובו 50.000 דולר כדי שיגלה לה מי רצח את אביה. הוא מסרב אך היא שולחת לו את הכסף. רובו תורם את הכסף לבית יתומים בניהולו של אלן דייל (בינג קרוסבי). דייל מעביר את הידיעה לתקשורת ורובו הופך לידוען ופילנתרופ. הוא פותח גם מטבחי מרק לעניים.
דייל מגיע אליו ויועץ לו להקים קרן על שמו. רובו וג'ון הקטן מסכימים אך אומרים לו כי עליו להתלבש ב"סטייל" ושלושתם שרים ורוקדים.
כעת המועדן שלהם משגשג וזה של גינסבורן ריק. גינסבורן מחסל את השריף שמסרב לשתף פעולה ובמקומו מתמנה סגנו המושחת פוטס (ויקטור בונו).
פוטס מארגן פשיטה על המועדון של רובו בו נמכרים משקאות חריפים בניגוד לחוק היובש. רובו תכנן את המועדון על פני במה מסתובבת וזמן קצר לפני בפשיטה המקום הופך לכנסייה קטנה בו שרים גוספל נגד שתיית אלכוהול ("Mr. Booze"). השוטרים מצטרפים לשירה ונסוגים.
גינסבורן מאשים את רובו ברצח השריף רובו נכלא אך המושבעים מזכים אותו. הוא יוצא בשמחה לקהל בחוץ ושר על שיקגו האהובה עליו ("My Kind of Town") ודייל של עם היתומים הרובינהודים - "אל תלכו בדרך הרעה".
בשובו הוא מוצא שג'ון הקטן ומריאן השתלטו על המועדון ופתחו מאחור מפעל לזיוף שטרות. הוא מורה להרוס את המפעל ופוקד על מריאן לעזוב את העיר. היא מנסה לגייס נגדו את השריף פוטס ואת גינסבורן אך הוא מסל אותם.
כעת פותחת מריאן במסע של ליגת הנשים לחיסול מועדון החטא שלו. עשרות נשים מתפרצות והורסות את המועדון. רובו ואנשיו יורדים מנכסיהם ולבסוף מתחפשים לסנטה קלאוס. דייל עובר לידם עם מריאן ונותן לכל אחד דולר אחד.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| פרנק סינטרה | רובו | גנגסטר |
| דין מרטין | ג'ון הקטן | גנגסטר |
| פיטר פאלק | גאי גינסבורן | גנגסטר |
| סמי דייוויס ג'וניור | ווילי | גנגסטר |
| בינג קרוסבי | אלן דייל | מנהל בית יתומים |
| ויקטור בונו | סגן שריף |  |
| ברברה ראש | מריאן סטיבנס | בתו של "ביג ג'ים" |
| אדוארד ג'י רובינסון | ביג ג'ים | ראש הגנגסטרים |
| רוברט פולק | אוקטביוס גליק | שריף |
ימי שלישי עם מורי

| --- | --- |

כרזת הסרט באנגלית
 מבוסס על:  ימי שלישי עם מורי 
 בימוי:  מיק ג'קסון 
 הופק בידי:  אופרה וינפרי 
 תסריט:  תומאס ריקמן 
 עריכה:  קרול ליטלטון 
 שחקנים ראשיים:  ג'ק למון 
 מוזיקה:  מרקו בלטרמי 
 צילום:  תיאו ואן דה סנדה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  ABC, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  1999 
 משך הקרנה:  89 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
ימי שלישי עם מורי (באנגלית: Tuesdays with Morrie)  הוא סרט טלוויזיה זוכה פרס אמי משנת 1999, בכיכובו של ג'ק למון ובהפקתה של אופרה וינפרי. הסרט, המבוסס על הספר באותו שם של מיץ' אלבום, עסק רבות בנושא המוות, והיה אחד האחרונים בהם כיכב ג'ק למון, שנפטר שנתיים אחר כך.
עלילה

מיץ' אלבום (האנק עזריה) הוא בעל טור ספורט פופולרי בדטרויט, שבמדינת מישיגן ומנחה תוכניות טלוויזיה ורדיו, המבלה את ימיו בנסיעות ברחבי ארצות הברית. ערב אחד, בעודו צופה בטלוויזיה מבחין אלבום במרצה האהוב עליו מהאוניברסיטה, מורי שוורץ (ג'ק למון), שאותו לא ראה מזה שנים, ומחליט לבקרו. הביקור החד-פעמי הופך ביקור שבועי ואלבום לומד ממורי על משמעות החיים. מערכת היחסים שנרקמת בין השניים מאלצת את אלבום להתמודד עם עובדות אותן הדחיק וגורמת לו לשנות את אופן חשיבתו ואת אורח חייו.
מועמדויות וזכיות

זוכה ארבעה פרסי אמי (מתוך חמש מועמדויות): סרט טלוויזיה/מיני סדרה הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר - ג'ק למון, שחקן המשנה הטוב ביותר - האנק עזריה, ועריכה.
מועמדות לפרס גלובוס הזהב לג'ק למון, כשחקן הראשי בסרט טלוויזיה/מיני סדרה הטוב ביותר (באותה שנה היה מועמד פעם נוספת באותה קטגוריה על משחקו בסרט "משפט הקופים", עליו זכה בפרס).
פרס איגוד השחקנים האמריקני לג'ק למון, ומועמדות לפרס להאנק עזריה, כשחקן המשנה.
פרס איגוד הבמאים האמריקני למיק ג'קסון על הבימוי הטוב ביותר של סרט טלוויזיה.
יחסי ברזיל–צ'ילה

| יחסי ברזיל–צ'ילה |
| --- | --- |
ברזיל: צ'ילה


ברזיל: צ'ילה
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 756,102
אוכלוסייה
212,203,410: 19,788,712
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 335,533
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 16,956
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה דמוקרטית

נשיא צ'ילה סבסטיאן פיניירה, ונשיא ברזיל ז'איר בולסונארו.
יחסי ברזיל–צ'ילה הם יחסי החוץ הרשמיים בין הרפובליקה של צ'ילה לבין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל. צ'ילה וברזיל פעלו פעמים רבות כמתווכות בסכסוכים בינלאומיים, כגון המבוי הסתום המדיני בין ארצות הברית לבין מקסיקו בשנת 1914, ומניעת מצב מלחמה בין שתי מדינות אלו. לאחרונה, במהלך המרד בהאיטי ב-2004, צ'ילה וברזיל השתתפו בכוח האו"ם למשימת ייצוב בהאיטי, אשר הובלה על ידי הצבא הברזילאי.
לדברי סקר ה-BBC‏ World Service‏ 2014, 62% מהצ'יליאנים רואים את השפעת ברזיל באופן חיובי, ורק 12% רואים זאת בצורה שלילית.
היסטוריה

ב-22 באפריל 1836 כוננו יחסים דו צדדיים רשמיים בין שתי המדינות. ב-1 בספטמבר 1838 נחתמה האמנה הדו-צדדית הראשונה בין שתי המדינות, הסכם סחר, ידידות וניווט.
במהלך חלק ניכר של המאות ה-19 וה-20, התנגשויות של ארגנטינה על אורוגוואי ופרגוואי עם ברזיל ועל פטגוניה עם צ'ילה, עשתה את ברזיל וצ'ילה לבעלות ברית קרובות. במהלך מלחמת האוקיינוס השקט, כאשר צ'ילה נלחמה נגד פרו ובוליביה, ברזיל סיפקה תמיכה שבשתיקה עבור צ'ילה, נאלצה ארגנטינה אשר ניסתה להצטרף לברית של פרו–בוליביה, להישאר נייטרלית לאורך כל המלחמה.
ב-20 במאי 1914 נפגשו נציגי ארגנטינה, ברזיל וצ'ילה (מדינות ABC) בניאגרה פולס, קנדה, לתווך באופן דיפלומטי, על מנת למנוע מצב מלחמה בין ארצות הברית לבין מקסיקו בשל כיבוש וראקרוס ופרשת טמפיקו.
ב-15 במאי 1915 נפגשו שלוש המדינות שוב כדי לחתום על אמנה רשמית יותר.
לאחר רעידת האדמה שפקדה את צ'ילה ב-27 בפברואר 2010, נשיא ברזיל, לואיז אינסיו דה סילבה, הביע סולידריות עם העם הצ'יליאני, בראשות הנשיאה מישל בצ'לט, והודיע על שליחת סיוע הומניטרי, שכלל בית חולים שדה בצי הברזילאי וצוותי חיפוש והצלה.
נציגויות דיפלומטיות

ברזיל מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-11 קונסוליות בבלו הוריזונטה, קמפינאס, קמפו גרנדה, קוריטיבה, פלוריאנופוליס, מאנאוס, פורטו אלגרה, ריו דה ז'ניירו, סלבדור, סאו פרנסיסקו דו סול וסאו פאולו. מאידך, צ'ילה מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה ו-4 קונסוליות באיקיקה, פונטה ארנס, טמוקו וולפראיסו.
ילדים, מטבח, כנסייה

ילדים, מטבח, כנסייה (בגרמנית: Kinder, Küche, Kirche, או שלושת ה-K-ים) הוא ביטוי בגרמנית, אשר נועד לתאר את עולמה ותפקידיה של האישה. מניחים כי הביטוי היה בשימוש עוד בחברה של המאה ה-19, בתקופתו של וילהלם השני, קיסר גרמניה. לעיתים, נכתבו שלוש המילים המרכיבות את הביטוי בסדר שונה. כיום, נחשבים הביטוי והשקפת העולם שהוא מייצג למיושנים.
למרות מקורותיו המוקדמים במאה ה-19, הביטוי נתפס כמזוהה עם תקופת הרייך השלישי, אם כי הכנסייה לא הייתה מעניינם. בספטמבר 1934, נאם אדולף היטלר בכנס של ארגון הנשים הסוציאליסטי הלאומי, ובו טען כי "עולמה של האישה הגרמנייה הוא בעלה, משפחתה, ילדיה וביתה". 
התעמולה הנאצית עודדה מדיניות זו של היטלר, במגוון אמצעים. 
בתעמולה הודגשה חשיבות תחומי ה"ילדים" וה"מטבח". הוענק "צלב הכבוד של האישה הגרמנייה" למי שילדה ארבעה ילדים ויותר. לזוגות נשואים טריים ניתנה הלוואה נדיבה, שחלקים הולכים וגדלים ממנה הפכו למענק כספי, ככל שעלה מספר הילדים, ועוד. במקביל, התקיימה אפליית נשים נרחבת בשוק העבודה, נמנעה קבלתן למשרות שנתפסו "גבריות", כגון השירות הציבורי, רפואה ומשפטים, ועוד. לבסוף, בעקבות המחסור בכוח אדם גברי במפעלי הייצור, בשל גיוס ואבדות במלחמת העולם השנייה, ובעקבות הצורך הגובר בציוד צבאי, נדרשו נשים רבות לעבוד במפעלים אלו בתקופת הנאצים.
ב-1967, השתמשה בביטוי זה הפסיכולוגית הפמיניסטית נעמי ויישטיין, כאשר כתבה את הספר "ילדים, מטבח, כנסייה כחוק מדעי: פסיכולוגיה בונה את האישה". כיום, הושגו הישגים רבים בדרך לשוויון של הנשים בחברה. לעיתים, מוחלף כיום חלק מהביטוי, "כנסייה", ב-K אחר, "קריירה" (בגרמנית: Karriere), כביטוי לשינוי זה, שחל במציאות של האישה בימינו.
ראו גם

אנטי-פמיניזם
משפחה פטריארכלית
תפקידי מגדר
פמיליזם
לקריאה נוספת

‎"Kinder, Küche, Kirche". Süddeutsche Zeitung. 6 January 2010. Retrieved 21 January 2018 (בגרמנית)
Sylvia Paletschek, "Kinder, Küche, Kirche". In: Étienne François, Hagen Schulze (Hrsg.): Deutsche Erinnerungsorte. Bd. 2. Beck, München 2001, ISBN 978-3406-59-142-6, S. 419–433 (Digitalisat)
הערות שוליים

↑  קציעה טביביאן, עידן האימה והתקווה פרקי היסטוריה לחטיבה העליונה: 1870-1970, האוניברסיטה הפתוחה, עמ' 102.
↑   קתרין בנהולד, מרקל ניפצה את תקרת הזכוכית, אך נשות גרמניה נשארו מאחור, באתר הארץ, 15 בספטמבר 2017
↑ דוגמאות:
Kinder, Küche und Karriere - who cares?, באתר של קרן פרידריך אברט, 21 במרץ 2018 (בגרמנית)
Kinder – Küche – Karriere. Acht Frauen erzählen, Vandenhoeck & Ruprecht, 2013 (בגרמנית)
יחסי ברזיל–פרו

| יחסי ברזיל–פרו |
| --- | --- |
ברזיל: פרו


ברזיל: פרו
שטח (בקילומטר רבוע)
8,515,770: 1,285,216
אוכלוסייה
212,203,410: 34,307,937
תמ"ג (במיליוני דולרים)
2,173,666: 267,603
תמ"ג לנפש (בדולרים)
10,243: 7,800
משטר
רפובליקה פדרלית: רפובליקה

יחסי ברזיל–פרו הם היחסים הדו-צדדיים ההיסטוריים והנוכחים בין הרפובליקה הפדרלית של ברזיל לרפובליקת פרו. שתי המדינות חברות בקבוצת ריו, ארגון מדינות אמריקה, ארגון מדינות אמריקה הדרומית והאו"ם.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בין השנים 1826–1827. שתי המדינות ממוקמות בחלק המרכזי של אמריקה הדרומית וחולקות גבול יבשתי של 2,822 ק"מ. ברזיל מייצגת 1.5% מההגירה הבינלאומית של הפרואנים לשנת 2013. בנוסף, הברזילאים היוו 4.7% מהמהגרים בפרו בין השנים 1994–2012.
יחסי סחר

בשנת 2014 הסתכם הסחר בין המדינות ב-3.5 מיליארד דולר. נכון לעכשיו, ברזיל ופרו מנהלות משא ומתן על הסכם השלמה כלכלי.
נציגויות דיפלומטיות

ברזיל מחזיקה בפרו שגרירות בלימה ו-5 קונסוליות בארקיפה, צ'יקלאיו, קוסקו, איקיטוס ופוקאלפה.
פרו מחזיקה בברזיל שגרירות בברזיליה ו-8 קונסוליות בבלו הוריזונטה, קוריטיבה, פורטלזה, מנאוס, ריו ברנקו, ריו דה ז'ניירו, סלבדור וסאו פאולו.
ילדי קרטוני החלב

ילדי קרטוני החלב הוא כינוי לילדים אשר תמונותיהם פורסמו על קרטוני חלב לאחר שהוכרזו כנעדרים, במטרה לסייע באיתורם. החל משנות ה-80
ועד לשנות ה-90 של המאה ה-20 המאוחרות פורסמו תמונות של ילדים אלה על קרטוני חלב בארצות הברית. לאחר מכן החליפו שיטות אחרות למציאת ילדים נעדרים את הנוהג הזה.
היסטוריה

במהלך שנות ה-70 וה-80 של המאה ה-20 מקרים של העלמות ילדים תפסו תשומת לב רבה בתקשורת. בין המקרים הידועים היו היעלמותו של הילד איתן פץ בשנת 1979, וחטיפתו ורציחתו של אדם וולש ב-1981.
פרסומים אלה הובילו לפאניקה מוסרית בחברה.
בספטמבר 1984 החלה לפרסם מחלבת אנדרסון אריקסון את תמונותיהם של שני נערים שעקבותיהם אבדו בשני מקרים נפרדים (1982 ושנת 1984) בשעה שחילקו עיתונים בעיר דה מוין, במדינת איווה. בעקבות פרסום זה התרחבה תוכנית לפרסום תמונות ילדים נעדרים על קרטוני חלב לעבר שיקגו ומדינת קליפורניה.
בהמשך המועצה הלאומית לבטיחות ילדים השיקה תוכנית בשם "תוכנית הילדים הנעדרים של קרטוני החלב" ברחבי ארצות הברית במסגרת פורסמו תמונות ילדים אלה על קרטוני חלב. תמונות ילדים נעדרים פורסמו גם על קרטוני פיצה, ושקיות לנשיאת מצרכים, אך קרטוני חלב היו המקום הנפוץ ביותר לפרסום ילדים נעדרים. עד שנת 1985 700 מתוך 1800 מחלבות עצמאיות פרסמו תמונות ילדים נעדרים. אין נתונים ברורים אודות כמה ילדים נמצאו בעקבות פרסומים אלה.
איתן פץ היה אחד מהילדים הראשונים שהופיעו על קרטוני חלב, ומהמפורסמים שבהם. ב-1979 במנהטן נעלם פץ בן ה-6 לאחר שהיה בדרכו לתחנת המתנה להסעה של בית ספרו. בשעה שנעדר לא הייתה קיימת בארצות הברית תוכנית לאומית לאיתור ילדים נעדרים. 38 שנים לאחר היעדרותו, הורשע אדם ברציחתו.
בתרבות

בשנת 1990 יצא לאור הספר "The Face on the Milk Carton" (הפנים על קרטון החלב) שעובד לאחר מכן לסרט טלוויזיוני, והיה לרב מכר.
בשנת 1993 הוציאה להקת סול אסיילם את השיר Runaway Train שהוידאו קליפ שלו כלל תמונות אמיתיות של ילדים נעדרים כהשראה שהגיעה מקרטוני החלב.
משנת 2011 פעיל צמד הזמרים שנקרא ילדי קרטוני החלב (אנ')
הערות שוליים

↑  תעלומת הילד מקרטון החלב: איתן נרצח במרתף, באתר ynet, 25 במאי 2012
↑  לין טה, The missing kids milk carton campaign started in Iowa, באתר דה מוין רגיסטר, 5 בספטמבר 2017
↑  בריאן פאלמר, Why Did Missing Children Start Showing Up on Milk Cartons?, באתר slate‏, 20 באפריל 2012
↑  גרג טופו, Etan Patz – boy on the milk carton – gets justice: Man convicted in 1979 murder, באתר USA Today‏, 15 בפברואר 2017
↑  קלודין זאפ, Etan Patz and the history of missing kids on milk cartons, באתר yahoo, 25 במאי 2012
↑  38 שנה אחרי שהילד איתן פץ נעלם בניו יורק: הורשע אדם ברציחתו, באתר וואלה, 15 בפברואר 2017
↑  The Face on the Milk Carton, באתר variety, ‏, 24 במאי 1995, אוחזר ב-22 בספטמבר 2018
יחסי הודו–פלאו

| יחסי הודו–פלאו |
| --- | --- |
הודו: פלאו


הודו: פלאו
שטח (בקילומטר רבוע)
3,287,263: 459
אוכלוסייה
1,454,183,987: 17,688
תמ"ג (במיליוני דולרים)
3,549,919: 263
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,441: 14,870
משטר
רפובליקה סוציאליסטית פדרלית: רפובליקה

יחסי הודו–פלאו הם היחסים הבינלאומיים הקיימים בין הודו לפלאו. שגרירות הודו במנילה, הפיליפינים מוסמכת במקביל לפלאו.
היסטוריה

היחסים הדיפלומטיים בין הודו לפלאו כוננו באפריל 1995. מאז, שתי המדינות ניהלו התייעצויות ודיאלוג קבועים דרך פורום מדינות האיים המתפתחות (SIDS) של האו"ם, שבו פלאו חברה. המדינה חברה גם בפורום איי הפסיפיק, שהודו היא שותפה רשמית לדיאלוג. היחסים הבילטרליים קיבלו דחיפה בעקבות יוזמת הפורום לשיתוף פעולה בין הודו לאיי האוקיינוס השקט על ידי ממשלת נרנדרה מודי ב-2014. משלחת פלאו, הכוללת את שר הבריאות גרגוריו נגירמנג ובכירים אחרים, השתתפה בפסגת הודו-פורום למדינות האוקיינוס השקט (FIPIC) הראשונה שהתארחה בסובה, פיג'י ב-19 בנובמבר 2014 על ידי ראש הממשלה מודי.
שגריר הודו בפלאו (השוכן במנילה) ראג'יט מיטר ייצג את הודו בחגיגות יום העצמאות של פלאו במאי 2009.  פלאו הצביעה בעד מועמדותה של הודו למושב לא קבוע במועצת הביטחון של האו"ם לשנת 2011–2012.
הנשיא טומי רמנגסאו הוביל משלחת מפלאו להשתתף בפסגה השנייה של הפורום לשיתוף פעולה הודו ומדינות האוקיינוס השקט (FIPIC) שהתקיימה בג'איפור ב-21 באוגוסט 2015.   רמנגסאו גם קיים דיון דו-צדדי עם ראש הממשלה מודי בשולי הפסגה. הוא חיפש הסכם על חילופי רפואה עם הודו, שיסייע לממשלת פלאו להפחית את עלויות שירותי הבריאות על ידי שליחת חולים להודו לטיפול במקום למדינות אחרות.
שר המדינה, משרד המדע והטכנולוגיה ומשרד מדעי כדור הארץ YS Chowdary ייצג את הודו בטקס ההשבעה של רמנגסאו כדי להתחיל את כהונתו הרביעית כנשיא ב-19 בינואר 2017. לאחר הטקס, הנשיא רמנגסאו הודיע לצ'ודרי כי פלאו תתמוך במועמדותה של הודו למושב קבוע במועצת הביטחון של האו"ם.
יחסי סחר

הסחר הדו-צדדי בין הודו לפלאו קטן בגלל האוכלוסייה המצומצמת של פלאו והקישוריות האווירית הדלה עם נקודות מעבר מרכזיות. לפלאו יש קשרי אוויר ישירים רק עם מנילה וגואם. < ·· הסחר הדו-צדדי בין שתי המדינות הסתכם ב-170,000 דולר ב-2007–2008 ועלה ל-800,000 דולר ב-2014–2015. הסחר עלה משמעותית ל-3.72 מיליון דולר בשנים 2015–2016, כתוצאה מיצוא של ספינות, סירות ומבנים צפים מפלאו להודו. הודו ייצאה סחורה בשווי 200,000 דולר לפלאו וייבאה 3.70 מיליון דולר בשנים 2015–2016. יבוא הודו מפלאו עלה מ-100,000 דולר בתקציב הקודם. הסחורה העיקרית שמייצאת הודו לפלאו היא תרופות. היבוא היחיד של הודו מפלאו היה מכונות וציוד חשמליים בשנים 2014–2015, וספינות, סירות ומבנים צפים בשנים 2015–2016.
בפסגת ה-FIPIC השנייה, ראש הממשלה מודי הודיע כי ייפתח משרד סחר של FIPIC בשטחי ה-FICCI בניו דלהי. משרד הסחר, שנקרא FIPIC Business Accelerator, נפתח רשמית ב-7 בספטמבר 2015. הקונפדרציה של התעשייה ההודית (CII) הקימה גם מחלקה ייעודית במטה שלה בניו דלהי המתמקדת בהגברת הסחר עם מדינות האוקיינוס השקט.
יחסי סחר > ספנות

למרשם הספינות הבינלאומי של פלאו (PISR) יש משרדים בהודו, וספינות רבות בדגל פלאו מקורן בהודו.  ב-28 בפברואר 2017, בית המשפט העליון של מדרס הורה על מעצרה של הספינה TB Parasea One, ששייטה תחת דגל פלאו. הבעלים של הספינות, Paradigm Seastar Ltd, שבסיסה בדובאי, לא שילמה עמלות בגין אי השלמת משלוח מטעמו של רוי לקסים הממוקם במנגאלור, ששכר את כלי השיט להובלת חומרי בנייה מסינגפור אל מאלה.
יחסי תרבות

פלאו הנפיקה מטבע אספנים במהדורה מוגבלת המתאר את האל ההינדי ונקאטסווארה ב-16 באפריל 2014, יום צ'איטרה פורנימה. זה היה המטבע הראשון שהציג אלוהות הינדית שהונפקה על ידי מדינה שאינה הודו. מטבעות הכסף משובצים בשישה גבישי סברובסקי ויהלום. פלאו הנפיקה 1,111 מטבעות של 1 אונקיה ו-511 מטבעות של 3 אונקיות, עם ערך נקוב של $5 ו-$20 בהתאמה. כל מטבע היה עטוף בקופסאות מעוצבות במיוחד עם נורות לד בפנים ובצורת מקדש קטן.
נכון לפברואר 2016, כ-20 אזרחים הודים התגוררו בפלאו. הטאג' פלאו היא המסעדה ההודית היחידה באי.
סיוע חוץ

הודו סיפקה מענק של 150,000 דולר לרכישת ציוד מטבח לבית החולים הלאומי בפלאו ו-100,000 דולר לרכישת סירה ושתי משאיות איסוף ב-2008. עוד 100,000 דולר סופקו ביוני 2010 לרכישת מחשבים, ו-100,000 דולר באוגוסט 2011 עבור שדרוג IT ומחשבים במשרדי ממשלת פלאו ובנציגויות דיפלומטיות.  ביוני 2014, הודו סיפקה מענק בסך 168,000 דולר כדי לסייע לפלאו באירוח הפורום ה-45 של מדינות האוקיינוס השקט. הודו תרמה 50,000 דולר לסיוע באסון בנזק שנגרם על ידי טייפון העל הייאן במרץ 2014.
הודו הודיעה כי תעניק מענק סיוע בסך 100,000 דולר בשנה לכל אחת מ-14 מדינות איי האוקיינוס השקט, כולל פלאו, בפגישת השותפים של Post Forum Dialogue בשנת 2006.  הסכום הוגדל ל-125,000 דולר בשנה משנת 2009.  בפסגת ה-FIPIC הראשונה ב-19 בנובמבר 2014, ראש הממשלה מודי הכריז על צעדים רבים שהודו תנקוט כדי לשפר את היחסים עם מדינות האוקיינוס השקט, כולל פלאו, כגון הקלת מדיניות הוויזות, הגדלת המענק הסיוע למדינות האוקיינוס השקט ל-200,000 דולר. כל אחד מדי שנה, ומספר צעדים להגברת הסחר והסיוע הדו-צדדי בפיתוח מדינות האוקיינוס השקט.
הודו תרמה 10,000 דולר כדי לסייע במימון משרד חדש לאגודת המסלול והשדה בפלאו. האגודה חנכה רשמית את המשרד החדש ב-15 בפברואר 2017.
אזרחי פלאו זכאים למלגות במסגרת התוכנית ההודית לשיתוף פעולה טכני וכלכלי. דיפלומטים פלאויים השתתפו בקורס הכשרה מיוחד לדיפלומטים ממדינות האוקיינוס השקט שאורגן על ידי מכון שירות החוץ ונערך בפלאו במאי 2015.
יחסי יפן–ירדן

| יחסי יפן–ירדן |
| --- | --- |
יפן: ירדן


יפן: ירדן
שטח (בקילומטר רבוע)
377,915: 89,342
אוכלוסייה
123,588,993: 11,544,753
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,212,945: 50,814
תמ"ג לנפש (בדולרים)
34,088: 4,401
משטר
מונרכיה חוקתית
שגרירים
הידנו יאנגי (נכון ל-2019): לינה ענאב (נכון ל-2019)
שגרירות ירדן בטוקיו
יחסי יפן–ירדן הם היחסים הדו-צדדיים שבין הממלכה הירדנית ההאשמית לבין יפן. שתי המדינות מנהלות יחסים דיפלומטיים מאז שנת 1954.
היסטוריה

שתי המדינות ייסדו יחסים דיפלומטיים בשנת 1954, שתי המדינות מקיימות יחסים ידידותיים, ושומרות על קשר בין המשפחה הקיסרית היפנית לבין משפחת המלוכה הירדנית.
בשנת 1974 ייסדו שתי המדינות שגרירויות הדדיות. יפן הקימה שגרירות בעמאן, ואילו ירדן ייסדה שגרירות בטוקיו.
אמנות והסכמים

1985 - הסכם הסיוע בין שתי המדינות נכנס לתוקפו.
1995 - נכנס לתוקף הסכם התעופה.
1997 - נכנס לתוקף הסכם המבטל את הצורך בוויזה בין שתי המדינות.
2012 - נכנס לתוקף ההסכם לשיתוף פעולה בשימוש למטרות שלום באנרגיה גרעינית.
סחר

ירדן ייצאה בשנת 2017 סחורות בשווי 5.35 מיליארד ין, שכללו בעיקר דשן ועפרת זרחן, וייבאה מיפן סחורות בשווי 61.29 מיליארד, בעיקר מכונות תובלה ואחרות.
יחסי גרמניה–ספרד

| יחסי גרמניה–ספרד |
| --- | --- |
גרמניה: ספרד


גרמניה: ספרד
שטח (בקילומטר רבוע)
357,022: 505,370
אוכלוסייה
84,431,715: 47,905,341
תמ"ג (במיליוני דולרים)
4,456,081: 1,580,695
תמ"ג לנפש (בדולרים)
52,777: 32,996
משטר
רפובליקה פדרלית: מונרכיה חוקתית

היחסים בין הרפובליקה הפדרלית של גרמניה לבין ממלכת ספרד הם יחסים היסטוריים שתחילתם עוד בימי קדם, והם נמשכו במהלך ימי הביניים, ולאחר מכן במהלך העת החדשה עד ימינו.
כיום שתי המדינות חברות באיחוד האירופי ובנאט"ו, ומקיימות ביניהם קשרים כלכליים, חברתיים ותרבותיים בשלל תחומים.
היסטוריה > מהשלטון הרומי ועד סוף ימי הביניים

האימפריה הרומית בשיאה שלטה הן בספרד (היספניה), והן בחלקים נרחבים בדרום ומערב גרמניה, והתרבות הלטינית השפיעה רבות בשתי המדינות. במהלך נדידת העמים פלשו שבטים גרמאניים לחצי האי האיברי, ובהם הסואבים והוויזיגותים, שאף הקימו בו את ממלכתם. בשנת 722 הביס קרל מרטל את הפולשים המוסלמים בקרב טור, ובכך מנע מהם להשתלט על שאר אירופה הנוצרית.
לאחר מותו של פרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1250, החלה תקופת אינטרגנום, שבמהלכה נבחר אלפונסו העשירי, מלך קסטיליה על ידי חלק מהנסיכים הבוחרים למלך גרמניה, אולם הוא לא הצליח לבסס בה את שלטונו, ובשנת 1273 נבחר רודולף מהבסבורג למלך גרמניה.
היסטוריה > בית הבסבורג

בשנת 1516 מת פרננדו השני, מלך אראגון, ובמקומו נבחר למלך ספרד נכדו קרל מאוסטריה. בשנת 1519 מת מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ולאחר תקופה קצרה נבחר קרל, אשר היה נכדו, למלך גרמניה במקומו. במהלך שלטונו, נאבקו ספרד ההבסבורגית והאימפריה הרומית הקדושה בממלכת צרפת, אשר ניסתה בכל מאודה לשבור את כוחם של בית הבסבורג.
בשנת 1556 חילק קרל את נחלותיו, ומסר לבנו פליפה השני, מלך ספרד את ספרד, בעוד לאחיו פרדיננד הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה הוא מסר את כתר הקיסרות, ואת נחלותיו באוסטריה. במהלך המלחמה השמלקלדית ומלחמת שלושים השנים סייעו כוחות ספרדים לכוחות הקיסריים, אולם בעקבות התבוסה הספרדית במלחמת צרפת-ספרד (1635-59), שהייתה חלק ממלחמת שלושים השנים, נחלש כוחה של ספרד, והיא איבדה בהדרגה את מעמדה כמעצמה.
היסטוריה > מלחמת הירושה הספרדית

בשנת 1700 מת קרלוס השני, מלך ספרד ללא ילדים, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה הספרדית בין צרפת בהנהגת לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, שרצה בהכתרת נכדו פיליפ, דוכס אנז'ו כמלך ספרד, לבין אוסטריה, שדרשה את הכתר עבור קרל, ארכידוכס אוסטריה. בשנת 1713 הסתיימה המלחמה בהסכם אוטרכט, שבה נקבע כי פיליפ מאנז'ו יוכתר למלך ספרד, אך בתנאי שלא יאחד תחתיו גם את הכתר הצרפתי.