stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עץ המדינה
ברושים נוספים שניטעו בארץ ישראל כ-"עץ המדינה", בט"ו בשבט תש"ח

לקריאת קק"ל נענו יישובים שונים בארץ ישראל אשר ייחדו במסגרת חגיגת הנטיעות, גם נטיעה לכבוד עץ המדינה ברוב עם ובטקסיות אשר כללו גם את שירת ההמנון. מבין המקומות הללו נמנים:
במעמד בני היישובים של עין חרוד ותל יוסף ניטעו ברוש המדינה וברוש ההגנה מעמד זה כלל גם עמידת דום לזכר הגיבורים שנפלו בהגנת העם. מאפיינים של יום זיכרון היו בטקסי טו בשבט נוספים באותה שנה במקומות שונים בארץ.
בחיפה ניטעו עצי מדינה בטקסי נטיעות שהתקיימו במקביל בשכונות שונות, בשכונת בת גלים נטע את עץ המדינה, זקן התושבים. בנוסף ילדיהם של פרטיזנים ממלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אירופה כובדו בנטיעת עץ המגן העברי.
במושבות השרון.
ברמת גן ניטע עץ המדינה על ידי אברהם קריניצי ראש העיר הראשון שלה.
נטיעות של תושבי תל אביב יחד עם אנשי מושבת שרונה.
ראו גם

ארזה
הערות שוליים

↑  יונתן הללי, ‏הסערה חשפה עותק של מגילה שהוטמנה בקיבוץ דגניה לפני שבעים שנה, באתר מעריב אונליין, 7 במאי 2018
↑  ארזה-הרצל, אוסישקין ושדרת הנשיאים, עריכה איציק שוויקי, מיכאל גינזבורג, מצגת של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל מחוז ירושלים.
↑  הרברט סמואל בירושלים, 19 בפברואר 1920, עיתון הצפירה. במאגר עיתונות עברית היסטורית באתר הספרייה הלאומית.
↑  פרופ' אריאל פלדשטיין, "ויטע ברוש ויקרא המקום ארזה" - הגדת ט״ו בשבט סביבתית־ציונית' (עמ' 32), בהוצאת מרכז הרצל, הספרייה הלאומית ומיזם 929
↑  על ברושים ואנשים, באתר מכל מקום.
↑  העץ הראשון של המדינה באתר הקק"ל.
↑  אלי אשכנזי‏, "היו חלק מנוף ילדותינו": שני עצים מיתולוגיים קרסו בעמק הירדן, באתר וואלה, 28 באפריל 2018
↑  "עץ המדינה" ניטע מחדש, באתר הקק"ל.
↑  הברוש של המדינה, באתר מועצה מקומית כוכב יאיר-צור יגאל
↑  אלי אשכנזי‏, דרכו של עץ אחד: צאצאי "ברוש המדינה" שקרס יינטעו במקומו בדגניה, באתר וואלה, 5 בפברואר 2020
↑  העץ של המדינה – הברוש של דגניה, באתר מועצה אזורית דרום השרון
↑  גזע חלקי ללא חלק הגזע שנשבר בסופה.
↑  עדי חשמונאי, "ברוש המדינה" הושב למקומו ההיסטורי, באתר ישראל היום, 2 במאי 2019
↑  מוטי זעירא, עף בכנפיים שבורות, עמ' 255, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשע"א - 2011, רעננה
↑  ' ב pmy, הצופה, 17 בפברואר 1948
↑  ,עצי המדמה־ ו"עצי המגן העברי־ נטעו בחיפה, הַבֹּקֶר, 3 בפברואר 1948
↑  ט 'ו בשבט בסימן העמידה במערכה, דבר, 27 בינואר 1948
↑  .ברוש המדינה העברית־ נטע ברמת־גן, הַבֹּקֶר, 27 בינואר 1948
↑  נטיעות עצים בשרונה, תל אביב הבקר לילדים⁩, 5 פברואר 1948⁩.
עץ המדינה בדגניה א', 2008.
טוד וודברידג'

| --- | --- |

 לידה:  2 באפריל 1971 (בן 53) מלבורן, אוסטרליה
 מדינה:  אוסטרליה אוסטרליה
 מקום מגורים:  סידני, אוסטרליה
 מספר צאצאים:  2 
 גובה:  178
 יד חובטת:  ימין
 פעילות כמקצוען:  1988–2005 (כ־17 שנים)
 סה"כ פרסים שצבר:  10,078,820 דולר אמריקאי 
 יחידים
 מאזן קריירה:  236-244
 דירוג שיא:  19 (1997)
 זכיות בטורנירים:  - (טורנירי גראנד סלאם)
 זוגות
 מאזן קריירה:  260-782
 דירוג שיא:  1 (1992)
 זכיות בטורנירים:  16 (טורנירי גראנד סלאם)
 שיאי גראנד סלאם
 זכיות 22 ( 16 בזוגות גברים ו-6 - זוגות מעורבים
 אליפות אוסטרליה הפתוחה:  סיבוב רביעי (1991, 1998)
 אליפות צרפת הפתוחה:  סיבוב שלישי (1992, 1996, 1998)
 וימבלדון:  חצי גמר (1997)
 אליפות ארצות הברית הפתוחה:  סיבוב שלישי (1991, 1994, 1995)
 
טוד וודברידג' (באנגלית: Todd Woodbridge;‏ נולד ב-2 באפריל 1971) הוא טניסאי עבר אוסטרלי. בשיאו דורג במקום ה-19 בעולם בדירוג הסבב ה-ATP. הוא זכה 15 פעמים בטורניר גראנד סלאם לזוגות גברים, 6 פעמים בטורניר גראנד סלאם לזוגות מעורבים וזכה במדליית זהב אולימפית בתחרות זוגות גברים אולימפיאדת אטלנטה (1996), ובכך השלים זכייה בגראנד סלאם זהב. בסך הכל טוד וודברידג' זכה בכ-90 תחרויות.
בסוף שנות ה-80 כאשר התחרה בתחרויות נוער הוא הגיע לגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון בתחרות ליחידים. את רוב התוארים הוא זכה ביחד עם מארק וודפורד (61 זכיות כולל 11 בתחרויות גראנד סלאם).
לאחר הפרישה החל לעסוק בפרשנות טניס בטלוויזיה.
גמרים של תחרויות גראנד סלאם לזוגות

| תוצאה | שנה | טורניר | פרטנר | יריב בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זכייה | 1992 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | אוסטרליה מארק וודפורד | ארצות הברית קלי ג'ונס ארצות הברית ריק ליץ' | 6–4, 6–3, 6–4 |
| זכייה | 1993 | אליפות וימבלדון | אוסטרליה מארק וודפורד | קנדה גראנט קונלי ארצות הברית פטריק גלברייט | 7–5, 6–3, 7–6(7–4) |
| זכייה | 1994 | אליפות וימבלדון | אוסטרליה מארק וודפורד | קנדה גראנט קונלי ארצות הברית פטריק גלברייט | 7–6, 6–3, 6–1 |
| סגן | 1994 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | אוסטרליה מארק וודפורד | הולנד יאקו אלטינג הולנד פול הארהאוס | 3–6, 6–7(6–8) |
| זכייה | 1995 | אליפות וימבלדון | אוסטרליה מארק וודפורד | ארצות הברית ריק ליץ' ארצות הברית סקוט מלוויל | 7–5, 7–6, 7–6 |
| זכייה | 1995 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | אוסטרליה מארק וודפורד | ארצות הברית אלכס או'בריאן אוסטרליה סנדון סטולי | 6–3, 6–3 |
| זכייה | 1996 | אליפות וימבלדון | אוסטרליה מארק וודפורד | זימבבואה ביירון בלק קנדה גראנט קונלי | 4–6, 6–1, 6–3, 6–2 |
| זכייה | 1996 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | אוסטרליה מארק וודפורד | הולנד יאקו אלטינג הולנד פול הארהאוס | 4–6, 7–6, 7–6 |
| זכייה | 1997 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | אוסטרליה מארק וודפורד | קנדה סבסטיאן לארו ארצות הברית אלכס או'בריאן | 4–6, 7–5, 7–5, 6–3 |
| סגן | 1997 | אליפות צרפת הפתוחה | אוסטרליה מארק וודפורד | רוסיה יבגני קפלניקוב צ'כיה דניאל ואצק | 6–7(12–14), 6–4, 3–6 |
| זכייה | 1997 | אליפות וימבלדון | אוסטרליה מארק וודפורד | הולנד יאקו אלטינג הולנד פול הארהאוס | 7–6, 7–6, 5–7, 6–3 |
| סגן | 1998 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | אוסטרליה מארק וודפורד | שוודיה יונס ביורקמן הולנד יאקו אלטינג | 2–6, 7–5, 6–2, 4–6, 3–6 |
| סגן | 1998 | אליפות וימבלדון | אוסטרליה מארק וודפורד | הולנד יאקו אלטינג הולנד פול הארהאוס | 6–2, 4–6, 6–7(3–7), 7–5, 8–10 |
| זכייה | 2000 | אליפות צרפת הפתוחה | אוסטרליה מארק וודפורד | הולנד פול הארהאוס אוסטרליה סנדון סטולי | 7–6, 6–4 |
| זכייה | 2000 | אליפות וימבלדון | אוסטרליה מארק וודפורד | הולנד פול הארהאוס אוסטרליה סנדון סטולי | 6–3, 6–4, 6–1 |
| זכייה | 2001 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | שוודיה יונס ביורקמן | זימבבואה ביירון בלק גרמניה דוד פרינוסיל | 6–1, 5–7, 6–4, 6–4 |
| זכייה | 2002 | אליפות וימבלדון | שוודיה יונס ביורקמן | איי בהאמה מארק נוולס קנדה דניאל נסטור | 6–1, 6–2, 6–7(7–9), 7–5 |
| זכייה | 2003 | אליפות וימבלדון | שוודיה יונס ביורקמן | הודו מאהש בהופאטי  בלארוס מקס מירני | 3–6, 6–3, 7–6(7–4), 6–3 |
| זכייה | 2003 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | שוודיה יונס ביורקמן | ארצות הברית בוב בריאן ארצות הברית מייק בריאן | 5–7, 6–0, 7–5 |
| זכייה | 2004 | אליפות וימבלדון | שוודיה יונס ביורקמן | אוסטריה יוליאן נול סרביה ומונטנגרו ננד זימוניץ' | 6–1, 6–4, 4–6, 6–4 |
גמרים של תחרויות גראנד סלאם לזוגות מעורבים

| תוצאה | שנה | טורניר | פרטנרית | יריב בגמר | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| זכייה | 1990 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | אוסטרליה אליזבת סמיילי | ארצות הברית ג'ים פיו ברית המועצות נטליה זברבה | 6–4, 6–2 |
| סגן | 1992 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | ספרד ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו | אוסטרליה מארק וודפורד אוסטרליה ניקול פרוביס | 3–6, 6–4, 9–11 |
| זכייה | 1992 | אליפות צרפת הפתוחה | ספרד ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו | ארצות הברית בריאן שלטון ארצות הברית לורי מקנייל | 6–2, 6–3 |
| זכייה | 1993 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | ספרד ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו | ארצות הברית ריק ליץ' ארצות הברית זינה גדיסון | 7–5, 6–4 |
| זכייה | 1993 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | צ'כיה הלנה סוקובה | אוסטרליה מארק וודפורד ארצות הברית מרטינה נברטילובה | 6–3, 7–6 |
| סגן | 1994 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | צ'כיה הלנה סוקובה | רוסיה אנדריי אולחובסקי לטביה לריסה ניילנד | 5–7, 7–6(9–7), 2–6 |
| זכייה | 1994 | אליפות וימבלדון | צ'כיה הלנה סוקובה | ארצות הברית טום מידלטון ארצות הברית לורי מקנייל | 3–6, 7–5, 6–3 |
| סגן | 1994 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | צ'כיה יאנה נובוטנה | ארצות הברית פטריק גלברייט דרום אפריקה (1928–1994) אלנה ריינך | 2–6, 4–6 |
| סגן | 2000 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | ספרד ארנצ'ה סנצ'ס ויקאריו | ארצות הברית ג'רד פלמר אוסטרליה רנה סטאבס | 5–7, 6–7(3–7) |
| סגן | 2000 | אליפות צרפת הפתוחה | אוסטרליה רנה סטאבס | דרום אפריקה דייוויד אדמס דרום אפריקה מריאן דה סוורד | 3–6, 6–3, 3–6 |
| זכייה | 2001 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | אוסטרליה רנה סטאבס | הודו לאנדר פאיס ארצות הברית ליזה ריימונד | 6–4, 5–7, 7–6 |
| סגן | 2003 | אליפות אוסטרליה הפתוחה | יוון אלני דנילידו | הודו לאנדר פאיס ארצות הברית מרטינה נברטילובה | 4–6, 5–7 |
| סגן | 2004 | אליפות וימבלדון | אוסטרליה אליסיה מוליק | זימבבואה ויין בלאק זימבבואה קארה בלאק | 6–3, 6–7, 4–6 |
| סגן | 2004 | אליפות ארצות הברית הפתוחה | אוסטרליה אליסיה מוליק | ארצות הברית בוב בריאן רוסיה ורה זבונרבה | 3–6, 4–6 |
סיכום הופעות בגראנד סלאם זוגות גברים

| תחרות | 1988 | 1989 | 1990 | 1991 | 1992 | 1993 | 1994 | 1995 | 1996 | 1997 | 1998 | 1999 | 2000 | 2001 | 2002 | 2003 | 2004 | 2005 | יחס | ניצ'-הפס' |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אליפות אוסטרליה הפתוחה | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב שלישי | חצי גמר | זכייה | סיבוב ראשון | רבע גמר | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון | זכייה | גמר | חצי גמר | חצי גמר | זכייה | סיבוב שני | רבע גמר | חצי גמר | רבע גמר | 3 / 18 | 53–14 |  |  |
| אליפות צרפת הפתוחה | סיבוב שלישי |  | רבע גמר | סיבוב שלישי | סיבוב שלישי | חצי גמר | רבע גמר | סיבוב ראשון | חצי גמר | גמר | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון | זכייה | רבע גמר | רבע גמר | סיבוב שני | סיבוב שלישי | סיבוב ראשון | 1 / 17 | 42–16 |  |  |
| אליפות וימבלדון | סיבוב ראשון | LQ | רבע גמר | רבע גמר | חצי גמר | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | זכייה | גמר | רבע גמר | זכייה | סיבוב שלישי | זכייה | זכייה | זכייה | סיבוב שני | 9 / 17 | 73–8 |  |  |
| אליפות ארצות הברית הפתוחה | סיבוב ראשון | סיבוב ראשון | סיבוב שני | חצי גמר | חצי גמר | סיבוב שלישי | גמר | זכייה | זכייה | סיבוב ראשון | סיבוב שלישי | רבע גמר | סיבוב שני | סיבוב שלישי | חצי גמר | זכייה | סיבוב שלישי |  | 3 / 17 | 47–14 |  |  |
| ניצ'-הפס' | 2–4 | 0–2 | 9–3 | 13–4 | 16–3 | 12–3 | 16–3 | 14–2 | 16–2 | 17–2 | 14–4 | 9–4 | 17–2 | 13–3 | 14–3 | 15–2 | 14–3 | 4–3 | 16 / 69 | 215–52 |  |  |
תחרות סוף שנה
|  |  |  |  | חצי גמר | זכייה | גמר | גמר | חצי גמר | זכייה | בתים | בתים | חצי גמר |  |  | NH | בתים | חצי גמר |  | 2 / 11 | 29–16 |  |  |
משחקים אולימפיים
| Not Held | Not Held | Not Held | Not Held | Not Held | סיבוב שני | Not Held | Not Held | Not Held | זכייה | Not Held | Not Held | Not Held | גמר | Not Held | Not Held | Not Held | סיבוב שני | NH | 1 / 4 | 10–3 |  |  |
| הפס'-ניצ' | N/A | N/A | 4–3 | 1–4 | 9–3 | 5–1 | 9–5 | 13–3 | 14–4 | 15–3 | 6–7 | 8–6 | 17–1 | 22–5 | 15–5 | 12–8 | 15–6 | 4–4 | 18 / 86 | 169–68 |  |  |
| דירוג סוף שנה | 89 | 181 | 25 | 7 | 2 | 3 | 5 | 1 | 1 | 1 | 5 | 8 | 2 | 2 | 5 | 5 | 6 | 39 |  |  |  |  |
יו יה

| --- | --- |
 שיר בביצוע כוורת
 מתוך האלבום סיפורי פוגי
 יצא לאור:  1973
 מקום הקלטה:  אולפני טריטון
 שפה:  עברית
 אורך:  3:58
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 כתיבה:  דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק
 לחן:  דני סנדרסון ויצחק קלפטר
 הפקה:  אברהם דשא (פשנל)
 
"יו יה" הוא שיר רוק שכתבו דני סנדרסון ואלון אולארצ'יק, הלחינו סנדרסון ויצחק קלפטר וביצעה להקת כוורת. השיר נכלל באלבומה הראשון של הלהקה, "סיפורי פוגי", שיצא לאור בנובמבר 1973. השיר בוצע לראשונה מול קבוצות של חיילים. לקראת סיבוב ההופעות של הלהקה בארצות הברית ב-1976, חיבר סנדרסון גרסה לועזית לשיר.
מילים

מילות השיר "יו יה" כוללות ארבעה סיפורים קצרים היתוליים, שבסופם באים ביטויים או פתגמים:
הסיפור הראשון מדבר על אסיר שעומד להיענש בעונש מוות על כיסא חשמלי. הוא תוהה האם הוא יוכל לשבת על כיסא אחר ולהינצל, ומשתמש בביטוי "משנה מקום משנה מזל".
הסיפור השני מספר על דוור שפוטר מעבודתו כיוון שלקח מכתבים לא לו, ומשתמש בביטוי "יש סוף לכל דוור", פרפרזה לביטוי "יש סוף לכל דבר".
הסיפור השלישי מספר על אדם עצל עד כדי כך ש"התעצל לנוח", שהלך לנמלה אך לא למד ממנה דבר ואף סבל מכך ("היה... חוזר בלי מצב רוח"); זאת מאחר שבטפשותו פעל רק לפי הנחית החלק הראשון של הפתגם (כי את חלקו השני לא הכיר): "לך אל הנמלה, עצל, ראה דרכיה - וחכם".
הסיפור הרביעי מספר על שני אנשים שבאו לעזרתו של איש שעמד לטבוע (מה שאינו מפתיע לאור העובדה ש"למד שחיה בהתכתבות", הגם ש"אצל מציל ידוע"), וטבעו אף הם. הסיפור משתמש בביטוי "טובעים השניים מן האחד", פרפרזה לביטוי "טובים השניים מן האחד".
גרסאות כיסוי

ב-1982 הוציאו חברי להקת תיסלם גרסת כיסוי של השיר במסגרת האלבום תיסלם 2.
ב-2010 ביצעה הזמרת דיאנה גולבי את השיר במסגרת התכנית כוכב נולד.
מיקומי שיא

בנובמבר 1973 נכנס השיר למצעד "הגל הקל", וב-24 בדצמבר הגיע לראש המצעד, ושבוע עמד בראשו.
|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1973)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1973)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1973)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (1973)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | "הגל הקל" (קול ישראל) | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים - ה'תשל"ד (1974)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים - ה'תשל"ד (1974)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים - ה'תשל"ד (1974)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים - ה'תשל"ד (1974)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | מצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל | 3 |  |
הערות שוליים

↑  דודי פטימר, ‏היה ממש נחמד: פרויקט חגיגי ענק לרגל 50 שנה ללהקת כוורת, באתר מעריב אונליין, 9 בספטמבר 2023
ספרייה אקדמית

אולם הקריאה של ספריית אוניברסיטת גראץ, אוסטריה
ספרייה אקדמית היא ספרייה במוסד אקדמי ומיועדת הן עבור הסטודנטים והן עבור צוות ההוראה למחקר וללימוד. הספריות נחשבות כרכיב משמעותי בכל מוסד אקדמי ואיכות הספרייה ואוספיה היא אחד הקריטריונים להערכת איכות המוסד. הספרייה תכלול את כל החומר הנחוץ לסטודנטים עבור לימודיהם הפורמליים וכן חומר מחקרי עדכני ומקיף עבור לימודים מתקדמים, העשרה ומחקר.
הספרייה האקדמית מאופיינת באוסף גדול של ספרי לימוד, ספרים אקדמיים, וספרי עיון, מיעוט ספרות פופולרית, מספר רב של כתבי עת, בעיקר אקדמיים, מאגרי מידע רבים ואוספים מיוחדים ונדירים נוספים. קיטלוג ומיון החומרים מתבצעים ברמת פירוט גבוהה, כדי לאפשר מחקר ברמה אקדמית.
החל מהמאה ה-21, כאשר מאמרים אקדמיים מתפרסמים דרך האינטרנט, הספריות משמשות בעיקר כמרחב למידה ועבודה לסטודנטים. בשל כך ספריות אקדמיות רבות כוללות מרחבים בגדלים שונים עבור למידה קבוצתית, תוך הסתייעות במשאבי הספרייה. הספריות הגדולות גם מצוידות בפינות מנוחה, ומטבחונים, המשמשים סטודנטים בהפסקות.
המבנה הארגוני של הספרייה האקדמית איננו אחיד. במוסדות הקטנים יש לרוב ספרייה מרכזית אחת המשרתת את כלל המוסד. בעוד שבמוסדות הגדולים, במקרים רבים לכל פקולטה יש ספרייה משלה. לעיתים מכוני מחקר מחזיקים ספרייה עצמאית משלהם. גם במקרים של פיצול פיזי מנסים לאחד את קטלוג הספריות, על מנת להקל על הקורא ולמעט בכפילויות.
דודו גבע

| --- | --- |

 לידה:  14 במרץ 1950 ישראל ירושלים
 פטירה:  15 בפברואר 2005 (בגיל 54) ישראל תל אביב
 מקום קבורה:  נען 
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  קומיקסאי וקריקטוריסט
 צאצאים:  אהרון גבע 
 
דודו גבע (14 במרץ 1950 – 15 בפברואר 2005) היה קומיקסאי, קריקטוריסט, מאייר והומוריסטן ישראלי.
פרסם לאורך שנים רצועות קומיקס סאטיריות ומדורים הומוריסטיים בעיתונות הארצית והמקומונית, שחלק גדול מהם יצא לאור בעשרות ספריו. בשנותיו האחרונות פעל גם מחוץ למסגרת העיתונות הממוסדת, והיה בין פעילי זירת הקומיקס האלטרנטיבית והתרבות המחתרתית.
מסיום שירותו הצבאי ועד יום מותו, לא חדל גבע לעבוד ולפתח את תרבות הקומיקס, האיור וההומור הישראלית. גבע פרסם קריקטורות ומדורי סאטירה בעיתונים "העולם הזה" (זו ארץ זו), "חדשות" (המדורים "שירת הברווז", "משמעות החיים" ואחרים), "כל העיר" ("אהלן וסהלן בפרשת הפנדל המפוקשש"), "העיר" ("יוסף ואחיו", "שתיקת הברווז"), "מעריב" ("יומן גבע", "הדרך אל האושר") ו"הארץ". בנוסף לעבודתו העיתונאית, פרסם גבע עשרות ספרים והיה שותף, בעיקר באיור, לספר "זו ארץ זו", שאיגד את מדורי הסאטירה שהופיעו ב"העולם הזה".
במקביל לעשייתו הספרותית והעיתונאית פעל גבע אמנותית, הן במסגרת מקצועית והן באופן עצמאי. ציוריו הרבים כוללים אוסף מאוד מגוון של ציורי אקוורל, אקריליק, פסטל, עיפרון ועט, המשקף ניסיונות (מרישום קלאסי ועד קומיקס סטריפים), סגנונות (בעיקר בסגנון הקו, הדימוי והצבע), מחוות (מאמנים אימפרסיוניסטיים ועד דונלד דאק) והשפעות (מאמנות המערב ועד אמנות המזרח).
קורות חיים > תחילת דרכו

דודו גבע נולד וגדל בשכונת רחביה בירושלים. בנעוריו, למד בגימנסיה רחביה (סיים ב-1968). הוא נין לישראל שכטר, ממייסדי זכרון יעקב, נכד לצבי נשרי, ראשון מורי החינוך הגופני בארץ וממקימי תנועת הספורט "מכבי" ותנועת הצופים העבריים, ובנם של אהרון (דולפי) גבע, עיתונאי ("למרחב" ו"דבר"), ומרים גבע, מורה. דודו ושלושה מבני דודיו נקראים על שם דודם, דוד נשרי שנפל במרד הערבי הגדול בשנת 1936 כשנורו יריות מהמארב אל עבר מכונית שהובילה פועלים ושומרים ממוצא עילית לירושלים, והוא בן 19 שנים. לזכרו של נשרי יצר בשנת 1938 הפסל יצחק דנציגר את הפסל "שבועה", שנהרס בחצר הסטודיו בידי קנאי דתי; משבריו יצר הפסל, ככל הנראה, את פסלו המפורסם "נמרוד", וכן את הפסל "שבזיה".
עוד בעת לימודיו בתיכון בגימנסיה העברית רחביה, הרבה לצייר קריקטורות ואף כתב מדור קומיקס שבועי ב"הארץ שלנו". במהלך שירותו הצבאי בהנדסה קרבית בצה"ל חבר גבע למפקדו, יעקב גרוס, ובהמשך אייר את רוב הספרים שהוציא גרוס בשנים שלאחר מכן. כמו כן אייר וכתב בתקופת שירותו לשבועון "במחנה", ללהקה הצבאית וכן אייר עלונים ומסמכים צבאיים שונים. לאחר שירותו הצבאי, הצטרף לצוות הערוץ הראשון העולה, שם שימש כאנימטור ותפאורן. בין השאר יצר (בשנת 1974) אנימציות לקליפים של אריק איינשטיין (ביניהם "קפה טורקי" ו"כשאת בוכה את לא יפה"), ולאירוויזיון הראשון שנערך בארץ (1979), בנוסף לתשדירים ותוכניות שונות בערוץ (למשל לתוכנית "ניקוי ראש"). ב-1977 יצר סרט בשם "כוכב קטן" אשר נשלח לפסטיבל סרטי אנימציה בזאגרב. גבע יצר לאחר מכן גם את סדרת האנימציה "השימשונים", אך בשלב מוקדם יחסית חדל מלעסוק באנימציה שהייתה כרוכה, לטעמו, בעבודה ממושכת, ללא היזון חוזר מיידי לו היה זקוק, ”אנימציה זה תחום מתסכל. אתה עובד חודש וזה מופיע דקה על המסך”.
ב"זו ארץ זו", עבודתו העיתונאית הראשונה, הכיר גבע כותבים רבים שעימם עבד מאוחר יותר פעמים רבות. עם חנוך מרמרי יצר את "האביר זיק"; לאפרים סידון אייר גבע מספר רב של ספרים; ובעיקר, יצר גבע קשרים אישיים ומקצועיים פוריים עם ההומוריסטן קובי ניב, עמו כתב את מדורי "יוסף ואחיו" ו"אהלן וסהלן" הוציא עימו את סדרת ספרי "מגוחך", את "אהלן וסהלן במערב הפרוע" ומספר ספרי ילדים. מאוחר יותר המשיך גבע והוציא סדרת ספרים קומיקסאית, שהבולטים בה הם "דרדר במדבר", "דרדס במכנס", "יומן הפקיד" ו"הברווז". ב-1982 אייר את ספרו של אמנון דנקנר "ברמן, למה עשית לי את זה".
בראשית דרכו המקצועית, לאחר שעבד במדור "זו ארץ זו" ב"העולם הזה", יצר גבע במקומונים "כל העיר" הירושלמי ו"העיר" התל אביבי, ביחד עם קובי ניב, את דמויותיהם של אהלן וסהלן ("אהלן וסהלן בפרשת הפנדל המפוקשש"), זוג בלשים פרטיים משוק מחנה יהודה בירושלים, המסתבכים בהרפתקאות אבסורדיות שונות, ושל יוסף ("יוסף ואחיו"), פקיד במחלקת המים של עיריית תל אביב: מפסידן, מכוער ומשופם, ארך אף ורוח, המקבל את גורלו – עבודת פקיד שגרתית – ואת רווקותו הנצחית (במחיצת הקקטוס והמנורה) בהכנעה שלמה. במראהו ובהתנהגותו היה יוסף בלתי ישראלי להכעיס, כשהוא מדגיש בכך את ישראליותם היתרה של הפקידים הסובבים אותו ושל שרשרת אחיו. "יוסף הוא כמו שקית תה שהושרתה במשך שבוע" גרס גבע בראיון "בחור טוב וישר. מקבל בנמיכות רוח את כל התבוסות".
קורות חיים > גבע שלאחר חדשות

עם תום ימי "חדשות" (העיתון נסגר בשנת 1993) הוציא גבע ספר בשם "הברווז" שהיה אסופת איורים מימי "חדשות" ואיורים שהוכנו במיוחד לצורך הספר. הספר הוביל לתביעה מצד חברת וולט דיסני שביקשה לאסור את פרסום הסיפור "מובי דאק", שבו מופיעה דמותו של דונלד דאק. מקרה מתוקשר זה הגיע לבית המשפט העליון, ושם הכריעו השופטים בדצמבר 1993, כי אכן מדובר בהפרת זכויות יוצרים, ואסרו על פרסומו בספר: "קצצו את כנפי, יום עצוב לברווזים" אמר גבע. מקרה זה הוא המפורסם ביותר, אך גבע הצליח להכעיס ולצחוק בקביעות על הרבה פוליטיקאים ואנשי תקשורת שונים בארץ (וכאמור – בעולם) דרך מדוריו ההומוריסטיים; בהם העיתונאי רון מיברג (עקב סטריפ הקומיקס "רון הקדמון"), דבר שהביא לצנזור מדורו מספר פעמים וכן לריב תקשורתי; יוצרת קופיקו, תמר בורנשטיין-לזר, שאיימה לתבוע את גבע עקב איור קופיקו כמטופל ב"קליניקה-און"; ואנשי תקשורת שונים כמו מתי גולן (שתואר במדורו של גבע כגוש צואה), אדם ברוך, יואל מרקוס וג'ודי ניר מוזס שלום.
בשנים שאחרי "חדשות", עבד גבע ב"מעריב" שם יצר, יחד עם אבנר אברהמי ואחר כך לבדו, את המדורים "חדשות ומשמעותן", "יומן גבע", והמדור הסאטירי "הדרך אל האושר", כמו גם מספר רב של איורים, קריקטורות ושערים שעיצב.
קורות חיים > התפנית האמנותית

בשנת 2001 עבר גבע תפנית אמנותית ומהפך בתפיסת עולמו. גבע, שהיה מוכר בזכות עשייתו האמנותית הממוסדת בתחום הקומיקס, בעיקר בספרים שיצר יחד עם קובי ניב וחנוך מרמרי ומדורים מפורסמים שכתב ואייר לעיתונים הגדולים, החל לעשות צעדים לעבר תרבות הקומיקס האלטרנטיבית העצמאית שהתפתחה באותה תקופה, ובלטה בעיקר בזכות אמנים שונים שהשתייכו לקבוצות קומיקס כמו Plan B וכלום בפיתה. אותה שנה היוותה מהפך גדול בשביל גבע; הוא עזב את ביתו, עבר לדירת סטודיו אישית והחל לעסוק בצורה מאוד אינטנסיבית בקומיקס אלטרנטיבי.
את צעדיו הראשונים בעולם הקומיקס העצמאי עשה גבע דרך התחברותו לזאב אנגלמאיר ולתמיר שפר. ביחד שלושתם יצרו את "חבורת החור" – מפעליה העיקריים של החבורה באו לידי ביטוי ברעיונותיהם האידאולוגיים המהפכניים בנושא עולם האמנות בכלל ועולם הקומיקס בפרט. הם הוציאו לאור פוסטר דו-צדדי שאויר באופן חתרני וקיצוני שהופק והופץ באופן עצמאי, עיצבו את עטיפת אלבומה של להקתם של מאור כהן ורע מוכיח, "צמד ראות", ויזמו פרויקטים שונים. כעבור זמן מה החבורה התפרקה, אך קשריהם האישיים והמקצועיים נמשכו גם בשנים הבאות. גבע, חדור רעיונות מהפכניים, לא נח ויצר ביחד עם יובל כספי, רפאל פוגל ואחרים את "חבורת A4" – חבורה שמטרתה להוציא כמות גדולה של סיפורי קומיקס, מאוירים על ידי מגוון רחב של אמנים, על דפי A4 מקופלים שיימכרו בשקל אחד בלבד. פרויקט זה זכה לתהילה רבה, עד שכמעט כל אנשי הקומיקס האלטרנטיבי (ואף אנשים שראו בפרויקט התנסות ראשונית) יצרו "חוברות" משלהם כך שנוצרו יותר ממאה חוברות. כעבור פחות משנה, גם חבורה זו התפרקה.
קורות חיים > שנים אחרונות

בשנתיים האחרונות לחייו יצר מדור ייחודי ב"העיר", "שתיקת הברווז", שבו הקצינו נימות שהתקיימו ביצירתו גם קודם לכן. לצד הקריאות החוזרות ונשנות ל"בלונדיניות" שישובבו את חייו של הברווז המזדקן, בלטה תחושה חריפה של התפוררות ומוות מתקרב. המדור היה נתון תכופות להסתערויות מצד כוחות חדשים (כולם מדומיינים על ידי גבע) של אווזים ויצורים אחרים, שביקשו להפוך את המדור לתקין ובורגני, בניגוד לשאיפת הברווז לעשן ולהשחית עצמו עד מוות. מדור הפרידה (עקב פיטורים) של הטור היה מורבידי באופן מיוחד והוצג באופן שממנו השתמע כי ימיו של הטור מסתיימים בגלל מותו הקרב של יוצרו. לאחר מותו יצא הספר "שתיקת הברווז".
בשנותיו האחרונות יצר וערך יחד עם עופרה רודנר, שעימה הקים במשותף את "הוצאת הברווז", את פרויקט ספרות זולה, אשר נועד להציג אמנות ואמנים מחתרתיים בתחומי שירה, ציור, כתיבה, ובראש ובראשונה – קומיקס. הפרויקט הדגיש את היצירה העצמאית העוקפת את העיתונים הגדולים ואת הוצאות הספרים, ומטרתו לתת במה לאמנים בתחילת דרכם (כמו רחלי רוטנר, גלנדון ואיזבלה, טינקרבל וחבורת כלום בפיתה) לצד אמנים ידועים (אסי דיין, איתן הלל, זאב אנגלמאיר, רוני סומק וסייד קשוע). גבע היה ידוע בעידוד שהעניק לאמנים מתחילים, שהפכו עם הזמן גורמים מרכזיים בסצנת הקומיקס והאמנות בארץ. רבים מאנשי הקומיקס בישראל רואים בו כ"אבי הקומיקס הישראלי". "ספרות זולה היא שיא בשבילי", אמר גבע.
בריאיון ל"ידיעות אחרונות", כשבועיים לפני מותו, טען גבע כי זה צפוי מראש:
אני חושד שבתוך תוכי אני מפולת מוחלטת. הגוף שלי מוחזק על ידי חוט דקיק, שאם הוא יפקע, הכול יקרוס. אני מעשן, לא אוכל ירקות, ומה זה חי לא בריא. אני די נס רפואי. גם אם אני אמות בשנייה הזו, זה יהיה נס שהגעתי אליה
גבע נפטר בתל אביב ב-15 בפברואר 2005, לאחר התקף לב. הוא נקבר בקיבוץ נען. גבע היה גרוש מהעיתונאית נעמי גבע, ואב לבת ולבן, אהרון גבע. אחיו, אוֹרי גבע, ניהל את בית הספר הניסויי ירושלים.
ספריו

רבים מהם מהווים אסופות של קטעי קומיקס שהופיעו בהמשכים בעיתונים:
שנורקל 1 – 1969 (עם יעקב גרוס)
שירי המישור אשר ליעקב ועיטורי הגבע אשר לדוד – 1971 (עם יעקב גרוס)
בצל הפטל האדום – 1971 (עם יעקב גרוס)
מלך השעות – 1972 (עם יעקב גרוס)
זו ארץ זו – 1975 (עם ב. מיכאל, חנוך מרמרי, קובי ניב ואפרים סידון)
האביר זיק – ספר מדליק – 1976 (עם חנוך מרמרי)
הצל – על פי הנס כריסטיאן אנדרסן – 1976 (עם אפרים סידון)
בגדי המלך החדשים – על פי הנס כריסטיאן אנדרסן – 1976 (עם אפרים סידון)
אלאדין ומנורת הקסמים – על פי הנס כריסטיאן אנדרסן – 1981 (עם אבי סולומונוביץ')
הדייג ואשתו – על פי האחים גרים – 1981
ספר מגוחך - 1981 (עם קובי ניב)
עלי באבא וארבעים השודדים – 1982 (עם אבי סולומונוביץ')
סינבאד הספן – 1982
סיפור אחמד והפיה – 1982
השקרן הכי גדול בעולם – 1982 (על פי אנטון שמאס)
בנו של מגוחך – 1983 (עם קובי ניב)
ברטה השמנה – 1984 (עם קובי ניב)
עצרת הינשופים – 1984 (עם קובי ניב)
דרדר במדבר – 1984
הפיל מניו יורק – 1985 (עם קובי ניב)
אהלן וסהלן במערב הפרוע - 1985 (עם קובי ניב)
דרדס במכנס - 1985
מגוחך בעורף האויב – 1985 (עם קובי ניב)
מלחמת הדוכנועים (אנ') – מאת ג'ין מריל (אנ')‏ 1985
יומן הפקיד – 1987
נקמת הנקניק – 1992 (עם קובי ניב)
רב-שאנן נגד בנו של גודזילה – 1993
הברווז – 1994
ברוך הכיסא – 1998 (עם רותי ויטל גלעד)
הפשפש - על פי הנס כריסטיאן אנדרסן 2001 (עם אפרים סידון)
סידון מספר אנדרסן – על פי הנס כריסטיאן אנדרסן 2001 (עם אפרים סידון ותרצה ולד)
האביר זיק בארץ חכמי התורה – 2002
האביר זיק ומלחמתו בשיגרה – 2002
האביר זיק בממלכת האגדות הזקנות – 2002
האביר זיק ונסיכת הנילוס – 2002
שש החוברות של חבורת A4 – שנת 2003
מעשה בחזאי מכפר הס – איורים לספר של יואל כהן
פרויקט ספרות זולה – 2005
שתיקת הברווז – 2005
הברווז בעובי הקורה – 2015
בובוש והירח – 2017
לקריאה נוספת

ציפה קמפינסקי, טלי תמיר (עורכות), דודו גבע – פשר החיים, ירושלים: כתר, 2006. (הספר ראה אור לרגל תערוכה רטרוספקטיבית של דודו גבע במוזיאון נחום גוטמן לאמנות, 30.11.06–17.3.07; אוצרת: טלי תמיר)
צחי פרבר (עורך), עדיין אופטימיים - אמנים מציירים דודו גבע, הוצאת כנרת, זמורה-ביתן ו-HIT מכון טכנולוגי חולון, 2015.
אלי אשד, הקומיקס הישראלי: מהצבר ועד גיבור העל - דמויות ומגמות מרכזיות בעלילון העברי 1935–2000, כתב הוצאה לאור, 2022, הפרק "דודו גבע", עמ' 153–222.