stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמנמחת השני

אמנמחת השני מלך מצרים מהשושלת השתים עשרה, ששלט במצרים בשנים 1866-1901 לפנה"ס. היה שותף לשלטון אביו סנוסרת הראשון במשך כשלוש שנים. לאחר מות אביו הפך לשליט יחיד. כמלך בחר להשקיע את מאמציו בעיקר ביחסים בינלאומיים.
ישנה כתובת שהתגלתה בשימוש משני במקדש רעמסס השני במית ראינה. כתובת זו כנראה מבוססת על היומן המלכותי של אמנמחת השני. בכתובת מתוארים מנחות שהתקבלו מארץ ישראל וסוריה, משלחת מסחרית לסיני ומסע צבאי. החלק הראשון דן במנחות שהביאו ילדי נסיכים שכוללות כסף, זהב, צאן ו-1002 עבדים אסיאתיים. החלק השני דן בחזרתה של משלחת חמושה מסיני, שחוזרת עם טורקיז, מינרלים מסוגים שונים, שמנים, כסף, צאן וחתול גדול כנראה פנתר. החלק השלישי דן בשובו של צבא משתי ארצות לא ידועות, השלל כולל 1554 שבויים אסיאתיים, ברונזה, פריטים מעץ, כלים, נשק, תכשיטים, אבנים חצי יקרות, שנהב ומינרלים.
אמנמחת השני מינה נסיכים מטעמו לאזורים שונים במצרים, אותם נסיכים גייסו צבאות משלהם והגנו על הטריטוריה שניתנה להם. אמנמחת השני חוץ מהמסעות הצבאיים לאסיה, ערך גם מסע צבאי לנוביה.
אמנמחת השלישי

אמנמחת השלישי היה מלך מצרים מהשושלת השתים עשרה, ששלט בשנים 1798-1843 לפנה"ס. ירש את אביו סנוסרת השלישי.
ישנם חוקרים שסבורים שהוא מלך יחד עם אביו במשך 20 שנה. שם הכתר שלו היה 'ני-מאעת-רע', שפירושו 'שייך לצדק של רע'. הוא בנה פירמידה בדחשור שנקראת הפירמידה השחורה, אך מכיוון שנוצרו בעיות הנדסיות בבנייה היא ננטשה. לקראת השנה ה-15 למלכותו הוא החל בבניית פירמידה חדשה בחווארה. הפירמידה השחורה שימשה לקבורת מספר נשים מלכותיות.
מקדש הקבורה שלו בחווארה ידוע מהכתובים של הרודוטוס ודיודורוס סיקולוס כמבוך. ההיסטוריון סטרבו מהלל מבנה זה כפלא עולמי. הפירמידה שלו בחווארה כוללת אמצעי אבטחה נגד בוזזים ושודדים, אך למרות זאת היא נשדדה בעבר. בתו נפרפתח נקברה בפירמידה נפרדת שהתגלתה בשנת 1956 במרחק 2 קילומטרים דרומית-מערבית מהפירמידה שלו. לקראת סוף ימיו מלך במשותף עם בנו אמנמחת הרביעי, כפי שעולה מכתובת סלע בקונוסו שבנוביה.
ישנן מספר כתובות מתקופתו ומתקופת בנו אמנמחת הרביעי שהתגלו בסיני, בעיקר בסרביט אל-ח'אדם, המתארות את כריית הטורקיז ושאר המכרות באזור. ניתן לחלק את הכתובות לשלוש קטגוריות עיקריות:
כתובות שמוקדשות לאלה חתחור
אסטלות אוטוביוגרפיות שמתארות פקידים שנשלחו לפקח על הכריה
כתובות שמהללות את המלכים מהשושלת ה-12
חלק מהכתובות עוסקות בקשרים בין מצרים לשמיים. הכתובות מתארות את השמיים כשותפים במשלחות כרייה מצריות לסיני. ישנן כתובות וציור שמתארים את ביקורו או השתתפותו של 'אחיו של נסיך רצנו,חבדד' במכרות המצריים. חבדד מגיע לסרביט אל-ח'אדם רכוב על חמור שמובל על ידי אדם. לחבדד, חוץ משמו השמי, ישנם מאפיינים שמיים בציור, כגון צבע עור צהוב, חצאית קצרה והוא נראה חמוש. ישנן כתובות שמצינות שמות של פקידים שאחראים על השמיים. ישנו ציון של מספר השמיים ששותפים למשלחות, הנע בין 10 ל-20 שמיים. בהשוואה לשאר האנשים ששותפים למשלחת זהו מספר קטן יחסית, ויכול להיות שהם שימשו כמדריכי שטח ומתווכים עם האוכלוסייה המקומית. ניתן ללמוד מהכתובות ומציורי הקיר כי בתקופתו של אמנמחת השלישי ובנו אמנמחת הרביעי היה שיתוף פעולה שמי-מצרי בכריה בסיני, שיתוף שהפיק רווחים לשני הצדדים.
אלי רבי

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1968 (בן 56) יד אליהו, ישראל 
 קבוצות כמאמן
 1992–2001  2001–2005  2005–2009   2005–2013   2009–2010   2011   2013–2015   2015–2016   2016–2017   2017–2019   2019–2020   2020–:  בני יהודה   מכבי עירוני רמת גן   אליצור רמלה   נבחרת ישראל נשים   הפועל עפולה   אליצור אשקלון   מכבי בנות אשדוד   מכבי גני תקווה (מנהל מקצועי)   הפועל פתח תקווה   אליצור רמלה   נבחרת ישראל נשים   א.ס רמת השרון (מנהל מקצועי)
 הישגים כמאמן
 אליפות ישראל 5: 2006, 2007, 2014, 2015, 2019   גביע המדינה 3: 2006, 2007, 2019
 
אליהו רבי (נולד ב-18 בינואר 1968) הוא מאמן כדורסל ישראלי.
ביוגרפיה

אלי, גדל בשכונת יד אליהו בתל אביב-יפו, למד בבית ספר תיכון - עירוני ט'. בילדותו היה שחקן כדורגל באגודת בני יהודה תל אביב ובשלב מאוחר יותר החל לשחק כדורסל במרכז קהילתי "בית דני" בשכונת התקווה.
קריירה

רבי החל את קריירת האימון באגודת בני יהודה, שם שימש כמאמן קבוצת הנשים למשך 9 עונות, ובעונת 1998/1999 העפילה הקבוצה לגמר הפלייאוף ולגמר גביע המדינה בכדורסל נשים.
לאחר שעזב את אגודת בני יהודה עבר רבי לאמן את קבוצת מכבי רמת חן, אותה אימן למשך 4 עונות, ובשתיים מהן העפילה לגמר הפלייאוף.
במהלך עונת 2005/2006, עבר לאמן את אליצור רמלה, ששיחקה אז בליגה לאומית, ובסופה של עונה זו העפילה הקבוצה לליגה הבכירה. בעונת 2006/07 ו-2007/2008, זכה עם קבוצתו אליצור רמלה בשני דאבלים רצופים (שתי אליפויות ושני גביעים) ובנוסף, העפיל עם הקבוצה לחצי גמר היורוקאפ.
בעונת 2009/2010 רבי עבר לאמן בליגת העל לגברים את קבוצת הפועל עפולה. שנה לאחר מכן, בפברואר 2011, אימן תקופה קצרה בעירוני אשקלון.
בין השנים 2005–2013 שימש רבי כמנהל האגף המקצועי באיגוד הכדורסל וכמאמן נבחרת ישראל נשים עימה העפיל לגמר אליפות אירופה מן המקום הראשון, 3 פעמים ברציפות בשנים 2007, 2009, 2011.
בתחילת עונת 2013/2014 חתם בקבוצת מכבי בנות אשדוד מליגת העל נשים וזכו בשתי אליפויות רצופות. כמו כן, העפיל עם הקבוצה לחצי גמר הירוקאפ.
בסיום עונת 2014/15 מונה למנהל מקצועי במועדון הכדורסל מכבי גני תקווה.
במהלך עונת 2016/17 חזר לאימון ומונה כמאמן קבוצת הפועל פתח תקווה שאיתה הגיע לחצי גמר גביע המדינה בכדורסל.
בקיץ 2017 לאחר עליית אליצור רמלה בחזרה לליגת העל לנשים, רבי שב לקדנציה שנייה כמאמן הקבוצה ובעונת 2018/19 שוב זכה איתה בדאבל (אליפות וגביע).
בקיץ 2019 מונה לקדנציה שנייה כמאמן נבחרת ישראל בכדורסל נשים
באוגוסט 2020, החליף את אורנה אוסטפלד בניהול מועדון הכדורסל לנשים א.ס רמת השרון שם משמש כמנהל המקצועי עד היום.
פעילות ציבורית

ביולי 2023 הודיע רבי שיתמודד על ראשות גני תקווה בבחירות המוניציפליות 2024. ולבסוף נבחר למועצה.
חיים אישיים

בשנת 1991 אלי נישא לאריאנה, שהייתה שחקנית כדורסל בליגת העל באותה תקופה. לאלי ואריאנה שלוש בנות. הם מתגוררים ביישוב גני תקווה.
הערות שוליים

↑  אלי רבי חוזר לקדנציה שנייה כמאמן נבחרת ישראל בכדורסל נשים, באתר וואלה, 14 באוגוסט 2019
↑  יאיר צוקר, ‏מאמן הכדורסל אלי רבי יחזיק בזכויות הניהול של קבוצת ל.כ.ן רמת השרון, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 25 באוגוסט 2020
↑  אלי רבי עובר לפוליטיקה: יתמודד בבחירות למועצת גני תקווה, באתר ynet, 14 ביולי 2023
אלכסנדר סלקירק

"חייו והרפתקאותיו של אלכסנדר סלקירק - רובינזון קרוזו האמיתי", ספר עלילתי משנת 1835
אלכסנדר סלקירק (באנגלית: Alexander Selkirk;‏ 1676 – 12 בדצמבר 1721) הוא יורד ים ושודד ים בריטי, אשר ירד מספינתו בשנת 1704 אל אי בודד (שלימים ייקרא אי רובינזון קרוזו), ושרד בו כחמש שנים לאחר שננטש, עד לחילוצו על ידי ספינה חולפת ב-1709. דמותו וסיפורו שימשו השראה לרומן "רובינזון קרוזו" מאת דניאל דפו, שיצא לאור עשור לאחר מכן.
ביוגרפיה > נעוריו ותחילת דרכו

סלקירק נולד בסקוטלנד ב-1676 לאב מעבד עורות. בשנת 1695, בגיל 19, עבר סלקירק על החוק וכדי להימנע ממשפט החליט לברוח מסקוטלנד דרך הים. הוא הצטרף כאיש צוות באחת הספינות, והחל לחבב את החיים כימאי. בשל שכלו החריף הצליח סלקירק בתוך כשמונה שנים להגיע לדרגות פיקוד גבוהות בספינות שבהן שירת. בשנת 1703 שב לארץ מולדתו, ולאחר שהבטיח לתקן את דרכיו, הורשה להישאר במדינה.
ביוגרפיה > השארתו על האי

בספטמבר 1703 הצטרף סלקירק לצוות ספינת פריבטירים בשם "סינק פורטס", אשר יצאה לאוקיינוס השקט על מנת ללכוד ולגזול שלל ספינות ספרדיות (ספרד באותה העת הייתה אויבתה הגדולה של אנגליה). במגפה שפרצה בספינה בשל הצפיפות ששררה בה, מתו כ-48 מאנשי הצוות ובתוכם רב החובל צ'ארלס פיקרינג. הקצין תומאס סטרדלינג מונה במקומו לרב החובל, וסלקירק הצעיר היה לסגנו, אולם בפיקוד החדש נתגלעו חילוקי דעות. רב החובל החדש סטרדלינג התקשה בפיקוד על הספינה, ובעקבות מספר סערות שעברו על הספינה במהלך הקפת כף הורן התעמת עמו סלקירק וטען כי הספינה אינה חזקה דיה לעמוד בהפלגה חזרה לאנגליה וכי יש לעצור באחד החופים הקרובים ולשפצה. משלא נענתה דרישתו ניגש אל רב החובל ודרש כי יוריד אותו מן הספינה בחוף הבא שבו יעגנו. באוקטובר 1704 עצרה הספינה באחד מאיי חואן פרננדס על מנת להצטייד במים, ושם החליט סלקירק, ברגע של כעס, לרדת מן הספינה. רב החובל, ששמח להיפטר ממנו, השאירו שם בלא מחשבה יתירה. עם ירידתו ליבשה נמלך סלקירק בדעתו. הוא קרא והתחנן בכל כוחו אל הספינה כי תשוב ותאספהו, אך קריאותיו לא נענו.
לפני ירידתו לחוף לקח עמו סלקירק ציוד בסיסי שנועד לקיימו כגון בגדים, נשק ומזון, וכן ספר תנ"ך. בחושבו כי בתוך כמה חודשים תעבור ליד האי ספינה אנגלית אשר תחלץ אותו, השתקע סלקירק בסמוך לחוף הים ולדבריו בכל יום היה יושב שעות ומביט אל האופק. כעבור כמה חודשים ללא כלי שיט באופק נכנס סלקירק לדיכאון ובשלב מסוים אפילו שקל להתאבד, לבסוף הוא חזר בו, ותחת זאת השקיע זמנו בקריאת פרקי התנ"ך. בחלוף הזמן הבין כי במקום לבכות על מר גורלו, עדיף לנסות להפוך את האי למקום מגורים נוח יותר. בשל עלייתן של חיות ים אל החוף החליט סלקירק כי מוטב שיתיישב בתוך האי פנימה. משהחל לחקור את פנים האי, מצא בו פירות וירקות רבים, מה ששיפר מאוד את מצבו, כמו כן הוא מצא עדויות לכך שספינות נוהגות לעגון בו כתחנת מנוחה. בין היתר מצא חתולים מבויתים שהסתובבו באי, וכן חפצים מעשה ידי אדם. את החתולים אשר הסתובבו באי גידל סלקירק במסירות עד שהתרבו, שכן הועילו לו באכילתם את החולדות שנפוצו שם, כמו כן הועילו לו החתולים כחברה והוא סיפר כי היה יושב ושר להם וזה גרם לו אושר רב.
סלקירק נהג לחרוט את שמו על גזעי העצים באי.
בזמן שהותו באי הבחין סלקירק במספר ספינות חולפות, אך כל מאמציו להפנות את תשומת לבן אליו כשלו. הספינות היחידות שאכן חנו בקרבת האי היו ספינות ספרדיות מהן התחבא היטב, בשל חששו כי יביאו אותו לספרד שם צפוי היה לו מוות בשל היותו אנגלי. בשל כישלונות אלו ביצירת קשר עם העולם השלים סלקירק עם מצבו והמחשבה להישאר באי עד יום מותו כבר לא הייתה לו קשה כבעבר.
ביוגרפיה > חילוצו

בשנת 1708 יצא שודד הים וודס רוג'רס יחד עם חברו, רופא אנגלי בשם תומאס דובר למסע, על מנת ללכוד ולבזוז ספינות ספרדיות באופן פרטי. רוג'רס יצא בספינה גדולה, כשעל סיפונה 151 אנשי צוות וכלי נשק רבים. כנווט נבחר ויליאם דמפייר, מי שהיה המפקח על הספינה אשר הורידה את סלקירק באי. לאחר הקיפם את כף הורן החליטו שודדי הים לעצור את הספינה ולעגון באחד מאיי חואן פרננדס. הם הגיעו לאי בו ישב סלקירק לפנות ערב, ובשל כך לא זיהו את מקור העשן שעלה ממנו וחששו שמא אלו הן ספינות ספרדיות שעלולות להכריע אותם. הספינה המתינה עד הבוקר, אז הורדו אנשיה אל החוף בסירות. עם הגיעם סמוך לאי יצא סלקירק לקראתם במראהו המוזר, וכשהוא הולך במים החל לכוונם על מנת שלא יתנגשו בשוניות ובסלעים שבחוף.
עם הגיעם לחוף הסביר סלקירק לאנשי הספינה כי הוא ימאי אנגלי אשר הושאר באי ארבע שנים קודם לכן. כששמע על כך הנווט דאמפייר הבין מיד כי זהו האיש אשר השאירוהו במסעם הקודם באזור. הוא הזדהה בפני סלקירק, ועודדו בספרו לו כי בדיעבד הסתבר שטוב עשה בעוזבו את הספינה, שכן זו טבעה על כל אנשי צוותה ליד חופי פרו. הניצולים היחידים היו שבעה מלחים שנתפסו על ידי הספרדים, ונכלאו בכלא בפרו.
דאמפייר העיד בפני רב החובל רוג'רס כי סלקירק הוא ספן מיומן, ועל כן ניאות רב החובל לצרפו אל צוות הספינה. ב-12 בפברואר 1709 יצאה הספינה מהאי, וכעבור חודש וחצי, ב-29 במרץ, לכדו שודדי הים ספינה תלת תורנית. בספטמבר 1710 מונה סלקירק לעמוד בראש הספינה אשר שמה שונה ל"דוכס".
ביוגרפיה > לאחר חזרתו לאנגליה

ב-14 באוקטובר 1711 חזר סלקירק לאנגליה, לאחר שמאס בחיי פיראט, ושב לכפר הולדתו בסקוטלנד בשנת 1712. המחזאי ריצ'רד סטיל שפגש אותו באותו זמן כתב עליו ספר בשם "האנגלי" ("The Englishman"), בו הוא מספר את קורותיו.
בשנת 1717 נישא סלקירק לסופיה ברוס, נערה בת 16, ויחד הם עברו להתגורר בלונדון. לאחר כשמונה חודשים שבהם לא הצליח להסתגל לחיים ביבשה, נשא פניו שוב אל הים והצטרף לצי המלכותי. ב-1720 עגנה ספינתו בפלימות' שבאנגליה, שם הכיר סלקירק אלמנה בשם פרנסס קנדיס (Frances Candis) ומאוחר יותר נשאה לאישה.
בנובמבר 1721, במסעו על סיפון הספינה "Weymouth" ליד חופי מערב אפריקה, חלה סלקירק ככל הנראה בקדחת הצהובה, בנוסף למחלת הצפדינה, וב-12 בדצמבר 1721 הוא מת. סיבת המוות הייתה, כנראה, הקדחת הצהובה. גופתו נקברה בים.
הנצחתו

סיפורו של אלכסנדר סלקירק היה זה שהביא את העיתונאי דניאל דפו לכתוב את הרומן "רובינזון קרוזו", וסיפורו של סלקירק שימש לו כהשראה לכתיבת הספר.
האי שסלקירק ננטש עליו נקרא בספרדית "מאס א טיירה" (Más a Tierra, "הקרוב ליבשה"). ב-1966 שינתה ממשלת צ'ילה את שם האי לצורכי עידוד תיירות, וכיום שמו הוא אי רובינזון קרוזו. האי הוכרז אתר מורשת עולמי מטעם ארגון אונסק"ו. שמו של אי אחר בארכיפלג, "מאס אפוארה" (Más Afuera, "החיצוני") שונה אז לאי אלחנדרו סלקירק.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר סלקירק, באתר Travelling Historian.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434776405171  PLWABN: 9810682900905606  BNC: 000121889  BnF: cb13573228j (data)  GND: 118613030  ISNI: 0000 0000 6332 0651  LCCN: n50006529  NDL: 00748128  NKC: js20090625012  NLA: 35754606  NTA: 071209182  SNAC: w6qz37cz  SUDOC: 183525922  Trove: 1072534  VIAF: 804924   WorldCat (עם VIAF): 804924
אן סטליבראס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בדצמבר 1938 וסטקליף-שעל-שפת-הים, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  3 ביולי 2021 (בגיל 82)
 שם לידה:  Jacqueline Anne Stallybrass 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  St Bernard's High School and Arts College  האקדמיה המלכותית למוזיקה 
 בן או בת זוג:  פיטר גילמור (1987–2013)  Roger Rowland (1963–?) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אן סטליבראס (באנגלית: Anne Stallybrass;‏ 4 בדצמבר 1938 - 3 ביולי 2021) הייתה שחקנית אנגלייה.
ביוגרפיה

סטליבראס נולדה בשם ז'קלין אן סטליבראס בווסטקליף-און-סי באסקס לאדוארד לינדזי סטליבראס (1905–1990) ולאן איזבל (שם נעורים פיקוק) סטליבראס (1911–1981). הוריה התחתנו בשנת 1933 בהקני שבלונדון. היא התחנכה במנזר סנט ברנרד ולמדה משחק באקדמיה המלכותית למוזיקה שם זכתה במדליית זהב בתחום הדרמה. בתחילת הקריירה שלה עבדה שנים אחדות בתיאטרון רפרטוארי בפולקסטון שבקנט ואחר כך עברה לנוטינגהאם ולשפילד.
התפקידים הידועים ביותר של סטליבראס בטלוויזיה היו: ג'יין סימור בסדרה "שש נשותיו של הנרי השמיני" (1970) ואן אונידין בסדרה "קו אונידין" מאת סיריל אברהם. תפקידים נוספים שלה היו אנה שטראוס במיני-סדרה "משפחת שטראוס" (1972), סוזן הנצ'רד ב"ראש העיר קסטרברידג'" (עיבוד מ-1978), ומיוריאל תומאס בעיבוד לספר "The Old Devils" מאת קינגסלי אמיס (1992). בין השנים 1995 ו-1998 שיחקה בתפקיד איילין ריינולדס בסדרה המשטרתית "Heartbeat" של ITV. ב-1993 גילמה את המלכה אליזבת השנייה בסרט הטלוויזיה "דיאנה: הסיפור האמיתי" על פי ספרו של הביוגרף אנדרו מורטון. סטליבראס הייתה מועמדת פעמיים לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כאן אונידין ועל תפקידה כאנה שטראוס.
ביוגרפיה > חיים אישיים

סטליבראס הייתה נשואה פעמיים ולא הביאה ילדים לעולם. את בעלה הראשון השחקן רוג'ר רולנד הכירה בנוטינגהאם. הם התחתנו ב-1963 והתגרשו אחרי כעשר שנות נישואין. באותה תקופה התפרקו גם נישואיו השניים של פיטר גילמור. הידידות בין סטליבראס וגילמור שהופיעו יחד בסדרה "קו אונידין" התפתחה לאהבה, והם התחילו לחיות יחד. עשר שנים אחר כך ב-1987 השניים התחתנו. סטליבראס הייתה נשואה לפיטר גילמור עד למותו בפברואר 2013. הם גרו בבארנס שבלונדון, ובבעלותם היה קוטג' בעיר דארטמות' בשם "בית אונידין". הבית שימש כאתר צילומים של הסדרה "קו אונידין".
סטליבראס נפטרה ב-3 ביולי 2021.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1967 |  | Wuthering Heights | אלן |  |
| 1969, 1971 |  | Z Cars | גברת בל / פט לנגלי |  |
| 1970 | דייוויד קופרפילד | David Copperfield | מרתה | ללא קרדיט |
| 1970 | שש נשותיו של הנרי השמיני | The Six Wives of Henry VIII | ג'יין סימור |  |
| 1971–1972 | קו אונידין | The Onedin Line | אן ובסטר / אן אונידין |  |
| 1972 | משפחת שטראוס | The Strauss Family | אנה שטראוס |  |
| 1974 |  | Rooms | מיס פיבלס | בפרק "Miss Peebles and Mr Busby" |
| 1975 |  | The Firefighters | גברת גרנט |  |
| 1976 | הלילה השנים עשר | Twelfth Night | מריה |  |
| 1977 |  | This Year Next Year | ג'נטל סקופילד שו | מיני-סדרה |
| 1977 |  | The Peppermint Pig | אמילי גרינגראס | סדרת טלוויזיה |
| 1978 | ראש העיר קסטרברידג' | The Mayor of Casterbridge | סוזן |  |
| 1978 |  | Play for Love | מרגרט | בפרק "The Party of the First Part" |
| 1980 |  | Very Like a Whale | אחותו של סר ג'וק |  |
| 1980 |  | The Good Companions | הילדה | בפרק "On the Road" |
| 1981 |  | Sunday Night Thriller | רוז דטצ'ט | בפרק "Dark Secret" |
| 1981 |  | Misfits | ליז רידג'וויי | סדרת טלוויזיה |
| 1982 | מעבר לחופש | Night Crossing |  |  |
| 1983 |  | Crown Court | ג'ניפר הווארד | בפרק "Brainwashed" |
| 1983 |  | Agatha Christie's Partners in Crime | גברת האניקוט | בפרק "The Man in the Mist" |
| 1984 |  | Thank You, Mrs. Clinkscales | גברת פירסון | סרט טלוויזיה |
| 1987 |  | Knights of God | נל |  |
| 1987–1989 |  | Flying Lady | ג'ין ברדלי | סדרת טלוויזיה |
| 1991 | פוארו | Agatha Christie: Poirot | מרי דלפונטיין | בפרק "How Does Your Garden Grow?" |
| 1992 |  | The Old Devils | מיוריאל תומאס | מיני-סדרה |
| 1993 |  | Diana: Her True Story | המלכה אליזבת השנייה | סרט טלוויזיה |
| 1993–1998 |  | Heartbeat | איילין ריינולדס | סדרת טלוויזיה |
| 1994 | חדר מיון | Casualty | שילה הוקנל | בפרק "Value for Money" |
| 1994 |  | Wycliffe | גברת טרמיין | בפרק "The Pea Green Boat" |
| 1999 | רציחות במידסומר | Midsomer Murders | אמילי מיקהם | בפרק "Strangler's Wood" |
| 1999 |  | Engaged... | איילין | סרט קצר |
| 2000 |  | My Fragile Heart | סדרה פארק | סרט קצר |
| 2001 |  | Where the Heart Is | ליזי הייד | בפרק "The Ties That Bind" |
| 2002 | רוז ומלוני | Rose and Maloney | אפי מקוויי |  |
| 2015 |  | A Song for Jenny | אמא | סרט טלוויזיה |
הערות שוליים

↑  Stallybrass genealogy site; accessed 19 January 2014.
↑  Stuart Jeffries Obituary: Peter Gilmore obituary, guardian.co.uk, 6 February 2013; accessed 19 January 2014.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb140710848 (data)  ISNI: 0000 0000 4533 0936  LCCN: no98076111  SUDOC: 184325544  VIAF: 9463317   WorldCat (עם VIAF): 9463317
אליהו סורקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1948 (בן 76 בערך) פריז
 ענף מדעי:  רפואה
 
אליהו (פטריק) סורקין (נולד בשנת תש"ח, 1948) הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה וחסיד חב"ד. מנהל מחלקת טיפול נמרץ בבתי החולים איכילוב ומעיני הישועה.
קורות חיים

נולד בפריז, כבן למשפחה יהודית ניצולת השואה. הוריו אשר היגרו לצרפת ממצרים ואוקראינה כ-20 שנה טרם מלחמת העולם השנייה, הכירו בעת שהתגוררו בבנין משותף בו גם לימים הסתתרו במשך רוב שנות המלחמה מאימת הנאצים ובתום המלחמה נישאו. משפחתו הייתה חסרת זהות יהודית כל שהיא ורק בגיל אחת עשרה התוודע לראשונה ליהדותו כשראה את חברו הנוצרי מתכונן לטקס דתי, וכשהודיע להוריו כי ברצונו לנהוג כמוהו סיפרו לו על מוצאו היהודי ועל כך שמנהג היהודים הוא עריכת טקס בר מצווה.
לימים ולאחר סיום בית הספר לקצינים של הצבא הצרפתי, למד רפואה באוניברסיטה בפריז והיה מהסטודנטים המובילים והבולטים בתחום. בשנה השנייה ללימודיו פרצה מלחמת ששת הימים והוא הרגיש צורך עז לבקר בישראל כצעד של הזדהות עם העם היהודי. הוא שהה בישראל למשך מספר שבועות כמתנדב בכפר מסריק ומשמר העמק, ואף נפצע ממוקש בדרכו מאל-עריש בעת שהוביל משאיות שנשבו מן הצבא המצרי. לאחר המלחמה הוא שב לצרפת להמשך לימודי הרפואה, כשבמהלך לימודיו אף עמד בקשרים עם "דני האדום" ממהפכת הסטודנטים הידועה בצרפת בשנת 1968, וכן היה ממקימי ארגון "רופאים ללא גבולות". לאחר שסיים את חוק לימודיו באוניברסיטה בגיל עשרים וארבע התמחה בבית חולים פרטי כרופא במחלקת הרדמה וטיפול נמרץ, ואף עסק כרופא מוסק בשירותי אמבולנס מעופפים. לימים פגש את אשתו לעתיד, ז'קלין טנגיר, בת למשפחה יהודית מסורתית מצפון אפריקה, אשר חשפה אותו לראשונה לעולם היהדות המעשי ולחזרה בתשובה.
בשנת 1981 עלה לישראל עם אשתו ושני ילדיו. המשפחה התיישבה בחיפה, והוא החל לעבוד במחלקת טיפול נמרץ בבית החולים רמב"ם בחיפה. תקופה קצרה לאחר מכן פרצה מלחמת שלום הגליל, והוא טיפל במאות חיילים ישראלים פצועים, רבים מהם במצב קשה, ואף בחיילים סורים.
כשנתיים לאחר שעלה לארץ כשהוא כבן 33, עמד לצידו של סורקין ניסיונו כרופא מוסק כשחי בצרפת בעת שהתגייס לצה"ל ליחידת החילוץ האווירי 669. סורקין עבר טירונות יחידה כתף אל כתף יחד עם מגויסים טריים בני 18, ולאחר קורס קציני מילואים החל לשרת עשרות ימי מילואים בשנה בעיקר בקו לבנון. במסגרת שירותו השתתף במספר רב של מבצעי חילוץ נועזים וכן חילוץ מטיילים ברחבי הארץ. לימים, במסגרת שירותו אף נקרא להשתתף ב"מבצע שלמה" והיה מהרופאים שהעלו את יהודי אתיופיה במבצע חשאי זה. משירותו הצבאי השתחרר בדרגת סגן-אלוף כשהוא בן 53.
בשנת 1983 עבר לעבוד בבית החולים איכילוב בתל אביב, וכ-5 שנים לאחר מכן בשנת 1988 מונה למנהל מחלקת טיפול נמרץ הצעיר ביותר בארץ עד היום. במסגרת תפקידו זה טיפל במספר גדול מאוד של פצועי הפיגועים בתל אביב ובאזור המרכז כגון פיגוע הדולפינריום, דיזנגוף סנטר, ועוד. כמו כן טיפל בתעשיין דב לאוטמן, בראשי הממשלה יצחק רבין, ואריאל שרון, בזמרת שושנה דמארי, ובשייטת יסמין פיינגולד. בנוסף לכך היה רופאם האישי של אישים ידועים, ובהם תד אריסון והאדמו"ר ממודז'יץ והרב אהרן יהודה לייב שטינמן וכמו כן טיפל במנחם בגין, רב שך וברב אלישיב הכהן ועוד.
במהלך השנים חזר סורקין בתשובה ונעשה חסיד חב"ד. כיום הוא מתגורר ברעננה, אב לחמישה בנים.
בהתפרצות נגיף הקורונה בישראל נאלץ לקצץ את זקנו, למרות חשיבות גידול הזקן בציבור החרדי בכלל ובחב"ד בפרט, כדי לעטות ציוד מגן לטיפול בחולי קורונה.
אלודפוסוכוס

| אלודפוסוכוס |
| --- | --- |
  מאובני אלודפוסוכוס שנמצאו ואיור
תקופה
קרטיקון עליון 84.9–66.043 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סוג:: אלודפוסוכוס
מינים
 Allodaposuchus hulki  Allodaposuchus palustris  Allodaposuchus precedens
שם מדעי
 Allodaposuchus ‏נופצ'ה, 1928

אלודפוסוכוס (שם מדעי: Allodaposuchus) הוא סוג של זוחל דמוי-תנין פרהיסטורי אשר חי בשלהי הקרטיקון בדרום אירופה באזור שבין רומניה לצרפת וספרד. מאובניו נתגלו לראשונה ב-1928, ובמהלך השנים התגלו ארבעה מינים בסוג, כאשר מרביתם נמצאו משרידי גולגולת חלקיים לאחר שנות ה-2000.
לאלודפוסוכוס הייתה גולגולת מעוגלת וקצרה יחסית ובעל רגליים חזקות. הוא הגיע לאורך של עד שלושה מטרים, די קטן ביחס לקרוביו. התכונה הבולטת שלו הייתה פתחי עיניים גדולים ואזור מצח גבוה ביחס ללסתות, אשר העניק להם מראה שרירי. הוא היה אוכל בשר שהשתמש בשיניו כדי לקרוע את הטרף. בניגוד לתנינאים החיים בימינו היה האלודפוסוכוס מסוגל לעמוד על רגליו האחוריות, והוא בילה את מרבית זמנו בין הביצות והבריכות בהם חי, דבר הנראה ממאובני נאוניתיות שנמצאו בסמוך. מאובנים נוספים מראים שלעיתים התרחק ממקווי המים.
במראהו הזכיר האלודפוסוכוס במעט את האליגטור ובעבר סברו שהיה קרוב משפחה של האליגטוריים. ההערכות בימינו הן שלא היה תנין אמיתי אך היה קרוב מאוד אליהם. האלודפוסוכוס נכחד עם הכחדת הקרטיקון הגדולה, לפני 66 מיליון שנה.
בתרבות

האלודפוסוכוס מופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים שם נראית להקה שהורגת רבדודון.
אלוברוגים

מפה של גאליה
האלוברוגים היו שבט גאלי שחי בעת העתיקה באזור שבין נהר הרון ואגם ז'נבה וכן בהרי האלפים. בירתם הייתה ויין בדרום מזרח צרפת.
היסטוריה

האזכור הראשון של האלוברוגים מגיע מההיסטוריון היווני פוליביוס. הוא מתאר כיצד בספטמבר של שנת 218 לפנה"ס, החל המצביא הקרתגי חניבעל ברקה להעפיל על הרי האלפים, האלוברוגים הבחינו בו, והחלו לתכנן התקפה על השיירה שלו. הציוד הרב שחניבעל נשא עמו סנוור את עיניהם, וכאשר חניבעל הגיע לאזור קשה שאותו הם הכירו טוב ממנו, מיהרו ראשי השבטים וגייסו צבא גדול מכל הכפרים. הם תפסו עמדות אסטרטגיות שחניבעל היה מוכרח לעבור בהן, אולם הם לא טרחו להסתיר את כוונותיהם וכך ראה אותם חניבעל וזמם תחבולה.
הוא המתין לרגלי המעבר, ושלח מרגלים לבדוק את הביצורים האלוברוגים. הוא גילה שביום ישנה שמירה הדוקה, אולם בלילה נותרת שמירה קלושה ומרבית החיילים חוזרים לכפריהם. על כן הוא המתין ללילה הבא, והורה להבעיר את המדורות במחנה כרגיל. לאחר מכן עם כוח מובחר שעליו פיקד בעצמו, השתלט על העמדות והורה לשאר השיירה להתחיל להתקדם. עם אור השחר הבחינו האלוברוגים שעמדותיהם נכבשו, אולם הם הבחינו בסרבול הרב של השיירה שהעפילה אל המעבר. הם תקפו בבת אחת במקומות רבים, ויצרו אנדרלמוסיה. חיילים ובהמות מסע צנחו לתהום, מבהילים בכך את הבהמות האחרות ואת פילי הקרב. חניבעל מיהר ועם הכוח המובחר שלו תקף את התוקפים, שנאלצו לסגת באבדות כבדות. לאחר מכן אסף את חייליו והתקיף את כפריהם העיקריים של האלוברוגים, הוא מצא בהם אספקה בשפע וכן סוסים ושאר בהמות מסע. וגם הטיל מורא בליבות השבטים האחרים.
בשנת 123 לפנה"ס העניקו האלוברוגים מקלט לראש שבט הסאלים, שנמלט מפני הרפובליקה הרומית. הם סירבו להסגיר אותו ושנתיים לאחר מכן צבא רומאי בפיקודו של קווינטוס פאביוס מאקסימוס כבש את ארצם. על הישג זה הוענק למאקסימוס התואר "אלוברוגיקוס". מאקסימוס שבה אלוברוגים רבים, שנמכרו כעבדים ברומא, אחד מהם קריקסוס, הנהיג בשנת 73 לפנה"ס יחד עם ספרטקוס ואנומאנוס את מרד העבדים השלישי נגד רומא. האלוברוגים היו אלו שהצילו את רומא, מקשר קטילינה המפורסם. בשנת 63 לפנה"ס, הציע לוקיוס סרגיוס קטילינה שזמם קשר להפלת המשטר הרומאי, למנהיגי האלוברוגים הקלה מהעול הרומאי, אם ישתפו עמו פעולה. האלוברוגים פעלו בדיוק ההפך והסגירו את המכתבים לידי אויבו של קטילינה קיקרו שהקריא אותם למחרת בסנאט וכך עצר את המזימה.
האלוברוגים מרדו פעם נוספת בשנת 61 לפנה"ס, אולם גם מרידה זו דוכאה באכזריות. הם הצטרפו אל יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה, וקיסר הכיר להם תודה ונתן לכמה ממנהיגיהם תפקידים בכירים בצבאו. אוגוסטוס כלל את ארצם בתוך הפרובינקיה גאליה נארבוננסיס. הם נטמעו בהדרגה בשבטים האחרים.
אלוגרפט

אלוגרפט הוא רקמת תאים או איבר מושתלים שנלקחו מתורם מאותו המין, אך שאינו קשור גנטית לנתרם. ברובן המוחלט של השתלות איברים ורקמות נעשה שימוש באלוגרפטים.
רקמת תאים או איבר מושתלים שנלקחו מגוף הזהה לחלוטין מבחינה גנטית לזה של הנתרם נקראים איזוגרפט. השתלה של רקמה ממקום אחד לאחר באותו הגוף, כמו השתלת עור, נקראת אוטוגרפט. איבר מושתל הנלקח מתורם ממין אחר נקרא השתלה שלא מבן-מינו או קסנוגרפט.
אלוגרפטים וקסנוגרפטים יזוהו על ידי מערכת החיסון של הנתרם כגופים זרים ולכן יותקפו על ידה בתהליך הנקרא דחייה. תהליך זה אינו מתרחש באוטוגרפטים ואיזוגרפטים למרות שבהשתלות שבין תאומים זהים נעשה שימוש בחומרים המדכאים את מערכת החיסון למקרה שאין התאמה גנטית מוחלטת ביניהם.
ראו גם

השתלת איברים
השתלה שלא מבן-מינו
ערך זה הוא קצרמרבנושא רפואה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.