stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציפייה
תאוריית הציפיות

תאוריית הציפיות היא תאוריה שפותחה על ידי ויקטור ורום ב-1964 על מנת לתאר את ההנעה לעבודה. תאוריה זו מניחה כי האדם רציונלי, ופונקציונליסטי, כלומר – שמטרותיו הן אך ורק רווח אישי, שאותו יקבל בתמורה למעשיו, ואין הוא מעוניין בתוצאות הישירות של המעשה. 
התאוריה מסבירה את ההנעה כנובעת מתהליך שבו העובד בוחן באופן סובייקטיבי את הסיכויים הקשורים בהצלחה במשימה והתוצאה הצפויה מכך.
נבואה המגשימה את עצמה

נבואה המגשימה את עצמה היא מצב שבו ציפייה או חיזוי משפיעים על התנהגות האדם וגורמים באופן עקיף להתממשותם. לתופעה מגוון פנים, הידועה בהן היא "אפקט פיגמליון" או "אפקט רוזנטל" (על שם החוקר). שמה הנפוץ, אפקט ציפיית המורה (teacher-expectancy effect). עוד תופעות הן אפקט ההילה (halo effect), אפקט הגולם ואפקט גלתיאה (Galatea effect).
ציפייה חברתית

הציפייה החברתית מתבססת על הנורמה המקובלת בחברה מסוימת, שהיא האופן ההתנהגויות המצופה מקבוצות ויחידים בחברה מסוימת, הנתפש כראוי ומקובל על פי הערכים של אותה התרבות.
למשל, הכוונה במסירת מתנה היא להעניקה בחינם, אך כי עשויה להיות ציפייה חברתית להדדיות, או לקבלת תמורה במונחי יוקרה או כוח. כלומר, במקרים רבים נתינת המתנה מעוררת בנותן ציפייה לתמורה כלשהי.
הציפייה בהומור

סוג בסיסי של הומור חזותי הוא הסלפסטיק, הכולל תנועה או פעילות פיזית נמרצת המפתיעה את הצופה. לרוב, מידת ההומור בסלפסטיק תלויה בגודל הפער שבין הציפיות והתממשותן. סיטואצית סלפסטיק מוכרת היא החלקה על קליפת בננה. מידת השעשוע שחווים הצופים באדם המחליק על בננה תלויה בדרך כלל בעוצמת ההפתעה. ההחלקה משעשעת יותר כאשר המחליקים הם גברת כבודה, אדון מהודר או מנהל בית הספר הנפוח המחליקים עליה במפתיע, לעומת מצב בו המחליק הוא סתם אדם בלתי מוכר. במקרים רבים, תחושת הרווחה בצפייה בסלפסטיק ובסוגי הומור פשוטים אלו מועצמת כאשר הצופה מצפה להיות מופתע וציפיותיו נענות.
הערות שוליים

↑  Fiorillo, C. D., Tobler, P. N., & Schultz, W. (2003). Discrete coding of reward probability and uncertainty by dopamine neurons.  Science, 299(5614), 1898-1902.
ציפייה, ציור משנת 1909
הפסל "ציפייה", בגן האם בחיפה הפסל – וולפגנג מאיר מיכאל
אוהדים המצפים להצלחה במשחק
קולטן דופמין D4

קולטן דופמין D4 או DRD4 הוא הגן לקולטן מספר 4 של דופמין המצוי בעיקר במערכת הלימבית במוח, מערכת המעורבת בקוגניציה ורגש. לגן זה קיימות מספר ואריאציות (פולימורפיזם) שהבולטת ביניהם היא מספר החזרות, בין 2 ל-10, של אזור ב-exon III. ככל שמספר החזרות קטן יותר כך האלל קצר יותר ויעילות קשירת הדופמין של הקולטן גבוהה יותר. במחקרים רבים קיבצו את הווריאציות של מספר החזרות לקבוצות של אלל ארוך (7 חזרות ומעלה – L-DRD4) ואלל קצר (פחות מ-7 חזרות, S-DRD4).
הפולימופריזם ב-DRD4 נמצא קשור למזג אצל ילדים, ובפרט לחיפוש אחר חידושים, ולהתנהגות פרו-חברתית. פולימורפיזם בגן זה נמצא גם קשור למגוון רב של הפרעות כגון ADHD, התקשרות לא מאורגנת, ובעיות של החצנת התנהגות.
הפולימורפיזם בגן ה-DRD4 הוא אחד הגנים בו ממוקדת כיום תשומת הלב המחקרית במחקרים הבוחנים את האינטראקציה בין גנים ובין התנהגות הורית בהשפעה על תוצאות בילד. למשל, מחקרים הראו כי התערבות במטרה להגביר את רגישות ההתנהגות של ההורים של ילדים עם בעיות החצנה הייתה יעילה רק עבור ילדים בעלי הגן הארוך ל-DRD4, וכי אינטראקציה בין הפולימורפיזם של DRD4 ואיכות ההורות השפיעה על הצורך של הילדים בגירויים עוצמתיים ובחיפוש אחר ריגושים.
הערות שוליים

↑  Robert Plomin, Michael Rutter, Child Development, Molecular Genetics, and What to Do with Genes Once They Are Found, Child Development 69, 1998, עמ' 1223–1242 doi: 10.2307/1132371
↑  Marsha Kaitz, Idan Shalev, Noam Sapir, Noa Devor, Yekutiel Samet, David Mankuta, Richard P. Ebstein, Mothers' dopamine receptor polymorphism modulates the relation between infant fussiness and sensitive parenting, Developmental Psychobiology 52, 2010-03, עמ' 149–157 doi: 10.1002/dev.20423
↑  R. P. Ebstein, O. Novick, R. Umansky, B. Priel, Y. Osher, D. Blaine, E. R. Bennett, L. Nemanov, M. Katz, R. H. Belmaker, Dopamine D4 receptor (D4DR) exon III polymorphism associated with the human personality trait of Novelty Seeking, Nature Genetics 12, 1996-01, עמ' 78–80 doi: 10.1038/ng0196-78
1 2  Ariel Knafo, Salomon Israel, Richard P. Ebstein, Heritability of children's prosocial behavior and differential susceptibility to parenting by variation in the dopamine receptor D4 gene, Development and Psychopathology 23, 2011-02, עמ' 53–67 doi: 10.1017/S0954579410000647
↑  Margit Burmeister, Melvin G. McInnis, Sebastian Zöllner, Psychiatric genetics: progress amid controversy, Nature Reviews. Genetics 9, 2008-07, עמ' 527–540 doi: 10.1038/nrg2381
↑  Marian J. Bakermans-Kranenburg, Marinus H. van Ijzendoorn, Gene-environment interaction of the dopamine D4 receptor (DRD4) and observed maternal insensitivity predicting externalizing behavior in preschoolers, Developmental Psychobiology 48, 2006-07, עמ' 406–409 doi: 10.1002/dev.20152
קופקבנה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  Marc Fitoussi 
 תסריט:  Marc Fitoussi 
 שחקנים ראשיים:  איזבל הופר Anna Sigalevitch לאוני סימאגה נעמי לבובסקי Éric Savin Lise Lamétrie Valentijn Dhaenens Léopoldine Serre Magali Woch לוליטה שאמה Chantal Banlier אורה אטיקה Luis Rego Cyril Couton Jurgen Delnaet Guillaume Gouix Catherine Davenier 
 מוזיקה:  Tim Gane 
 מדינה:  צרפת 
 הקרנת בכורה:  28 ביוני 2012 
 משך הקרנה:  107 דק' 
 שפת הסרט:  צרפתית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
קופקבנה (בצרפתית: Copacabana) הוא סרט צרפתי משנת 2010.
עלילה

באבו היא אישה קלת דעת, חסרת עבודה ואחריות כלשהי, החיה בעולם משלה. לאחר שהיא מבינה שבתה אזמרלדה מתביישת בה ואף אינה מזמינה אותה לחתונתה, היא מחליטה לשנות את דרכיה. תחילה היא הולכת לראיון עבודה בחנות שוקולד, אך כיוון שהיא מאחרת לראיון, מודיעה לה מנהלת החנות כי הראיון כבר אינו רלוונטי כי האיחור מעיד על כך שלא תוכל לסמוך עליה כעובדת. בתגובה, מבצעת באבו הרס בחנות ומפילה צנצנות שוקולד מהמדף  על הרצפה.
אחרי כן היא מוצאת עבודה במכירת נדל"ן ובעקבות העבודה היא עוברת לבלגיה. היא אף נחשבת לעובדת מצטיינת ביחס לעובדים האחרים, דבר הגורם לעמיתיה לעבודה לסלוד ממנה. באותו זמן היא מתיידדת עם זוג צעיר שאין להם היכן לגור ואף מזמינה אותם לבוא ולישון באחת הדירות שבאחריותה לשם מכירה. לאחר שהדבר מתברר, היא מפוטרת מעבודתה. הסרט מסתיים בחתונתה של אזמרלדה.
קונסטנטין פופה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בפברואר 1971 (בן 53) בוקרשט, הרפובליקה הסוציאליסטית של רומניה 
 עמדה:  סנטר 
 גובה:  2.2 מטרים
 מכללה:  אוניברסיטת מיאמי
 דראפט:  53, 1995 לוס אנג'לס קליפרס
 קבוצות כשחקן
 1995 1995–1996 1996–2000 2000–2001:  פלורידה ביץ' דוגס (אנ') פו אורטז מכבי תל אביב הפועל ירושלים
 קבוצות כמאמן
 2005–2007 2011–2016:  תיכון סייפרס ביי, פלורידה (אנ') אוניברסיטת אינדיאנפוליס (אנ')
 
קונסטנטין (טיטי) פופה (ברומנית: Constantin Popa; נולד ב-18 בפברואר 1971 ברומניה) הוא כדורסלן עבר רומני ששיחק בישראל כמתאזרח. בשל גובהו הרב – 2.20 מטרים (7.2 רגל) – הוא שיחק בעמדת הסנטר.
ביוגרפיה

קונסטנטין פופה נולד בבוקרשט, והתנשא לגובה של 2.20 מטרים (7.2 רגל). הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצת דינמו בוקרשט, משם עבר לשחק עבור אוניברסיטת מיאמי בליגת המכללות של ארצות הברית. בשנת 1995 נבחר בדראפט ה-NBA על ידי קבוצת לוס אנג'לס קליפרס במקום ה-53, אך לא נקלט בסופו של דבר בליגה, ונאלץ לשחק בקבוצת הפלורידה ביץ' דוגס (אנ') מליגת ה-CBA האמריקנית ונהפך למושא ההערצתם של עדת מעריצים מקהל הקבוצה. לאחר מספר חודשים פופה שב לאירופה, שם הצטרף לקבוצת פו אורטז הצרפתית עימה זכה באליפות. צביקה שרף, שאימן במכבי תל אביב בשנים אלו, שמע על הענק הרומני המככב בצרפת, והעובדה שיכול היה לקבל אזרחות ישראלית בשל נישואיו לאישה יהודייה, הביאה את שרף להחתימו במכבי. אוהדי הקבוצה קיבלו את פופה בזרועות פתוחות החל מהמשחק הראשון בו ראו אותו קולע את ההוק שוט המשונה וזורק מקו העונשין ביד אחת. פופה שיחק כשחקן ספסל, כמחליף שני לגבוהים כמו באק ג'ונסון, רנדי וייט, רשארד גריפית' וויקטור אלכסנדר ששיחקו בקבוצה באותן השנים. לשיאו הגיע פופה בעונת 1999/2000, כשזכה לדקות משחק נדירות בגמר היורוליג מול פנאתינייקוס.
בשנת 2001, לאחר ארבע עונות במכבי בהן שיחק 9.5 דקות בממוצע ב-145 משחקים, עבר לעונה אחת בירושלים, אותה אימן צביקה שרף. בגיל 30, אחרי עונה שבה שיחק 11 דקות בממוצע למשחק ותרם מעט יותר מחמש נקודות למשחק פרש פופה ממשחק. בתחילה עבד בארצות הברית כאיש מכירות של ציוד משרדי, ובהמשך כמאמן כדורסל של קבוצת הנשים ומורה מחליף במשרה מלאה בבית ספר תיכון בקליפורניה. לאחר מכן עבר הסבה מקצועית והתחיל לעבוד כמורה לחינוך מיוחד. בשנת 2007 עבר לאינדיאנפוליס ושימש כעוזר המאמן של קבוצת הנשים באוניברסיטת אינדיאנפוליס. בשנה זו עבר ניתוח לב מורכב, ממנו התאושש לאחר מספר חודשים.
חיים פרטיים

פופה נשוי ואב לחמישה ילדים.
קונסטנטין פרבוכין

| --- | --- |

 לידה:  21 במאי 1863 (יוליאני) חרקוב, חרקוב, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  26 בינואר 1915 (יוליאני) (בגיל 51) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 
קונסטנטין פרבוכין (ברוסית: Константи́н Перву́хин; ‏  2 ביוני 1863 - 8 בפברואר 1915) היה צייר נוף, סופר וצלם אימפרסיוניסטי אוקראיני ורוסי קשור לתנועת הנודדים.
ביוגרפיה

אביו היה מודד עבור השלטון המקומי. הוא החל את לימודי האמנות שלו אצל האמן האוקראיני, דמיטרו בזפרצ'י. בשנים 1884 עד 1885 למד ב"בית הספר לציור חרקוב" אצל מייסדה, מריה רייבסקיה-איבנובה.
לאחר 1885, הוא התגורר בסנט פטרסבורג, שם לקח שיעורים פרטיים מאיליה רפין. מ-1886 עד 1887, הוא היה סטודנט מדי פעם באקדמיה האימפריאלית לאמנויות ועבד עם פרופסור פאבל צ'יסטיאקוב. באותה שנה, הוא הפך לחבר בהנודדים ולאחר מכן מכר כמה ציורים לפאבל טרטיאקוב.
ב-1902 עבר למוסקבה ושימש כמורה באוניברסיטה הממלכתית לאמנויות ותעשייה של סטרוגנוב עד 1912. הוא התפטר הנודדים ב-1903 ויחד עם אפולינרי וסנצוב, אברם ארכיפוב, אלכסיי סטפנוב, איליה אוסטרוכוב ואחרים, הפך לאחד ממייסדי "איחוד האמנים הרוסים", שהתקיים עד 1923.
הוא גם עבד כמאייר עבור כתבי עת, ובשנת 1910, צילומיו זיכו אותו בחברות בהאגודה הרוסית לצילום.
הערות שוליים

↑  Kenneth, Konstantin Pervukhin, www.rusartnet.com (באנגלית בריטית)
↑  Art-каталог: живопись и графика - художник - Первухин Константин Константинович (1863-1915), www.art-catalog.ru
| --- | --- |
בקרת זהויות :  RKD: 62830  ULAN: 500162294  VIAF: 141800860   WorldCat (עם VIAF): 141800860
קונסטנטין פנאיטיו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1888 רובלה, רומניה 
 פטירה:  יוני 1958 (בגיל 69) 
 מדינה:  רומניה 
 דרגה:  מייג'ור גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
קונסטנטין פנאיטיו (ברומנית: Constantin Panaitiu;‏ 5 באוקטובר 1888 – יוני 1958) היה גנרל בצבא רומניה, שמילא תפקידים חשובים במהלך מלחמת העולם השנייה.
חייו

פנאיטיו נולד בכפר רובלה, באזור בראילה וסיים בהצלחה את בית הספר לקציני חיל רגלים ב-1910. ב-1 ביולי 1927 הועלה לדרגת לוטננט קולונל. ב-10 במאי 1934 הועלה לדרגת קולונל. ב-10 במאי 1941 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל. ב-1942 הועלה לדרגת מאיור גנרל.
פנאיטיו היה המפקד הצבאי של קישינב. ב-1943 שוחרר מהצבא. ב-1949 נעצר וכעבור שנה נידון ל-8 שנות מאסר. שוחרר מהכלא ב-16 ביולי 1957 והוטל עליו דיור כפוי בכפר הולדתו.
הערות שוליים

↑  Panaitiu, Constantin (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קארה (שבט)

עיירה של שבט הקארה
נערה משבט הקארה
נשים משבט הקארה וברקע בקתות המגורים
קארה או קארו הוא שבט בדרום אתיופיה ליד נהר האומו. השבט מתגורר בגדה המזרחית של נהר האומו. מספר בני השבט מוערך בכ-1,000-1,500 אנשים.
סימן ההיכר שלהם הוא מסמר מתכת גדול הנעוץ בשפה התחתונה. לפעמים הם נועצים מסמרים גם בסנטר, באוזניים ובאזורים אחרים בפנים.
בני השבט חיים בבקתות קש וצובעים את גופם בחומר לבן אדמדם. הם ידועים בחוסר סובלנותם במיוחד כלפי זרים המבקרים באזור.
מינגי

בני שבט הקארה נהגו לרצוח תינוקות וילדים שלהם בגלל אמונה שהם מקוללים. האמונה הזו נקראת מינגי. בשנת 2012 הופסק רצח הילדים והתינוקות בזכותו של בן השבט ללה לבוקו.
שפה

השפה של בני שבט הקארה שייכת לשפות הדרום-אומוהוטיות היא דומה לשפתם של בני שבט ההאמר.
ראו גם

האמר (קבוצה אתנית)
מינגי
הערות שוליים

↑  The Omo Valley tribes. survival International,
↑  שבטים באתיופיה MyTrip
↑  Language: Karo (Ethiopia) Glottolog
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532748105171  LCCN: sh2003010534
פרוגמנוכלוס

| פרוגמנוכלוס |
| --- | --- |
 מודל של פרוגמנוכלוס
תקופה
טריאס עליון 210 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סוג:: פרוגמנוכלוס
מין:: Proganochelys quenstedti
שם מדעי
 Proganochelys ‏באוור, 1887

פרוגמנוכלוס (שם מדעי: Proganochelys; מילולית: "צב קדום בהיר") הוא סוג של זוחל קרוב לצבים שחי בתור הטריאס לפני 210 מיליון שנה. הוא תואר בידי החוקר הגרמני גאורג באוור ב-1887. הסוג כולל מין יחיד - Proganochelys quenstedti, אם כי בעבר מינים נוספים שויכו אלו.
ממצאיו של הזוחל התגלו בגרמניה, גרינלנד ובכמה תצורות בתאילנד, דבר המצביע על כך שהתקיים בעיקר בלאוראסיה. הוא חי באקלים טרופי וסמוך למקווי מים, אם כי לא ברור אם היה זוחל מימי מובהק.
זוחל זה דמה במראהו לצב והיה בעל שריון על גבו שהשתלב עם כתפיו ויצר חלל צלעות עבה ששימש להגנה, עם זאת רואים בו יצור קדום יותר מהצבים המודרניים אך קשור לאותה קבוצה - טסטודינטה. הוא הגיע לאורך 3 מטרים ונראה שהיה צמחוני, מאחר שמבנה המקור חסר השיניים הועיל בעיקר לאכילת צמחייה. בניגוד לרוב הצבים היה לו זנב בולט כשל לטאה שלא היה יכול להיכנס לשריונו. ישנה מחלוקת אם הצב היה יבשתי מובהק או שחי כצב מים באורח אמפיבי.
פסל החירות (סן מרינו)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פסל דמות 
 מדינה:  איטליה 
 הקמה ובנייה
 חומרי בנייה:  שיש 
 יוצר:  סטפנו גאלאטי 
 קואורדינטות:  43°56′12″N 12°26′49″E﻿ / ﻿43.936608333333°N 12.446925°E﻿ / 43.936608333333; 12.446925
 he
 
פסל החירות (באיטלקית: Statua della Libertà) הוא פסל שממוקם בסן מרינו, עיר הבירה של הרפובליקה השלווה של סן מרינו. שם הפסל, זהה לשמו של פסל החירות שבניו יורק, שנחנך עשור מאוחר יותר. הפסל מסמל חופש, שמיוצג כלוחמת עוטה גלימה וחמושה בחרב, שמתקדמת עם יד אחת מושטת קדימה כשהאחרת אוחזת בדגל. על ראש הפסל, כתר עם שלושה מגדלים, שמייצגים את שלוש מצודות סן מרינו.
הוא עשוי בסגנון נאו-קלאסי, משיש קרארה לבן, וממוקם בין בניין פרווה דומוס (אי') והמרכז השלטוני פאלאצו פובליקו. הפסל נוצר בידי הפסל סטפנו גאלאטי, ונתרם על ידי הרוזנת אוטיליה היירוט וגנר מברלין לרפובליקת סן מרינו ב-1876, משום שהפכה לרוזנת אקווביבה (אנ'), שבנפת קמפובאסו.
פסל החירות מופיע על מטבעות ה-2 סנט של האירו שמוטבע בסן מרינו.
גלריה

הפסל בחזית פלאצו פובליקו
פסל החירות בממדים מוקטנים
דגם צבוע הדומה לפסל
טקס בכיכר החירות בסן מרינו, לצד פסל החירות, 2003
ראו גם

פאלאצו פובליקו (סן מרינו)
פסל החירות (ניו-יורק)
פסל החירות (בודפשט)
הערות שוליים

↑  "Statue of Liberty". www.sanmarinopertutti.com. נבדק ב-2016-02-05.
↑  European Central Bank, San Marino, European Central Bank, ‏2015-06-25 (באנגלית)
קונסיי דה ל'אנטאנט

| --- | --- |
 מטה הארגון:  אביג'אן 
 תקופת הפעילות:  29 במאי 1959 – הווה (65 שנים) 
 www.conseildelentente.org
 
המדינות המייסדות באדום (+ טוגו בצהוב)
קונסיי דה ל'אנטאנט (בצרפתית: Conseil de l'Entente; תרגום מילולי: מועצת מדינות ההסכמה) הוא קואופרטיב פיננסי אזורי של מערב אפריקה שנוסד במאי 1959.
המדינות המייסדות הן דהומיי (כיום בנין), וולטה עילית (כיום בורקינה פאסו), חוף השנהב וניז'ר, ואליהן הצטרפה טוגו בשנת 1966.
הארגון הוקם על ידי צרפת במטרה להוות משקל מערבי כנגד צעדי ההקמה של הפדרציה של מאלי בעלת האוריינטציה המרקסיסטית-פאן-אפריקאית. צרפת הציעה למדינות המצטרפות שלטון ריבוני מיידי והעניקה להן עצמאות מלאה באוגוסט 1960.
הארגון עצמו הוקם על בסיס איחוד סאהל-בנין, אשר הוקם על ידי ארבע המדינות המייסדות כיורשה של הפדרציה האזורית של אפריקה המערבית הצרפתית. איחוד המכס של אפריקה המערבית, אשר נוסד על ידי ארבע המדינות המייסדות של הקונסיי דה ל'אנטאנט, בנוסף למאלי, הפך לבסיס של הקהילה הכלכלית של מדינות אפריקה המערבית.
משנת 1966, למועצה מיקום אדמיניסטרטיבי קבוע באביג'אן שבחוף השנהב. למועצה קרן רווחה המיועדת לרווחת החברות העניות ביותר בארגון.
קונסטנטין פון טישנדורף

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1815 לנגנפלד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 בדצמבר 1874 (בגיל 59) לייפציג, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  תאולוגיה, פילולוגיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג (1838) 
 מוסדות:  אוניברסיטת לייפציג (1840–1874) 
 פרסים והוקרה:  Gold medal of the Royal proof of gratitude (5 ביולי 1843)  מסדר אלברט  מסדר פרנץ יוזף  אות מסדר כוכב הקוטב  דרגה 3 במסדר העיט האדום 
 
לובגוט פרידריך קונסטנטין פון טישנדורף (18 בינואר 1815 - 7 בדצמבר 1874) היה ארכאולוג וחוקר מקרא גרמני. הוא ידוע בפענוח קודקס אפרמי רסקריפטוס, כתב יד של התנ"ך והברית החדשה ביוונית מהמאה ה-5, וכן בגילויו מחדש של קודקס סינאיטיקוס, כתב יד של התנ"ך והברית החדשה מהמאה ה-4.
פון-טישנדורף נחשב לדוגמה לארכאולוגים ההרפתקנים של המאה ה-19, ששילבו מסעות מצוד אחרי כתבי יד לא נודעים בארצות רחוקות, עם מחקר למדני של כתבי היד האלה. פסגת עבודתו הייתה מהדורה מדעית של הברית החדשה ביוונית.
בשנות ה-40 של המאה התשע-עשרה גילה פון-טישנדורף (מחדש) את הפלימפססט של ארכימדס בקבר הקדוש בקונסטנטינופול, לשם הגיע אחרי שהות של כ-300 שנה במנזר מר סבא. פון-טישנדורף זיהה את הטקסט המתמטי מתחת לטקסט התפילה הלטיני, וככל הנראה תלש וגנב דף אחד. לאחר מותו, מנהלי העיזבון שלו מכרו את הדף לספרייה של אוניברסיטת קיימברידג'. רק כעבור כ-60 שנה פוענח הטקסט, והתגלה שהוא תרגום של ספרים של ארכימדס.
לקריאה נוספת

S. E. Porter, Constantine Tischendorf: The Life and Work of a 19th Century Bible Hunter, London 2015
הערות שוליים

↑  מריו ליביו, "האם אלוהים הוא מתמטיקאי?", הוצאת אריה ניר 2010, עמ' 62
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297092005171  PLWABN: 9810602022805606  BNE: XX4954751  BnF: cb124893014 (data)  CANTIC: a10943869  CiNii: DA04096704  GND: 118622900  ICCU: VEAV018678  ISNI: 0000 0001 2134 2585  LCCN: n82063937  NKC: jx20071210014  NLG: 92237  NTA: 068304692  SELIBR: 275048  SNAC: w65b0gff  SUDOC: 059411937  Trove: 1211909  VcBA: 495/38470  VIAF: 56713311   WorldCat (עם VIAF): 56713311 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קונצ'רטי לחליל של מוצרט

וולפגנג אמדאוס מוצרט כתב שלוש יצירות לחליל ולתזמורת: הקונצ'רטו בסול מז'ור (קכל 313), הקונצ'רטו ברה מז'ור (קכל 314) והאנדנטה לחליל ולתזמורת (קכל 315). יצירות אלו נמנות עם היצירות החשובות ביותר ברפרטואר לחליל.
רקע

מעיון ברשימת יצירותיו של מוצרט, ניתן לראות שהיה לו יחס מיוחד כלפי כלי הנשיפה. חלק ניכר מן הקונצ'רטי ומן המוזיקה הקאמרית שכתב הוא לכלי נשיפה, כאשר יצירות רבות מתוכן נכתבו במיוחד בעבור חבריו שניגנו בכלים אלו.
עם זאת, מוצרט נודע לפחות בצעירותו באי-חיבתו לחליל ככלי סולני. יחס זה ניכר במכתבים שונים שכתב לאביו, כמו במכתב מה-14 בפברואר 1778: "כשאני צריך לכתוב עבור כלי שאיני מחבב, אני מיד מאבד עניין".
בחודש ספטמבר 1777 נסע מוצרט מזלצבורג למנהיים, שם התארח בין השאר אצל משפחת וונדלינג חובבי המוזיקה (אשר אחד מבניה, יוהאן וונדלינג, היה חלילן ידוע). מוצרט פגש שם, בין היתר, הולנדי עשיר וחלילן חובב בשם פרדיננד דה-ז'אן, שבעבורו מוצרט הוזמן לכתוב "שלושה קונצ'רטי קטנים, קלים וקצרים", וכן "מספר רביעיות לחליל" (להרכב של חליל, כינור, ויולה וצ'לו), בעבור מאתיים גולדן. באותה עת היה זה סכום אשר היה שווה למשכורת שנתית של פועל. למורת רוחו של דה-ז'אן, עבודתו של מוצרט התעכבה ולא עמדה בציפיות. עד לחודש פברואר 1778 הספיק מוצרט לכתוב רק שני קונצ'רטי ופרק עצמאי אחד, כאשר את הקונצ'רטו ברה מז'ור עיבד מגרסה קודמת לאבוב (על פי מחקר מוזיקולוגי מקיף). בנוסף, הספיק לכתוב רק שלוש רביעיות (רביעייה בלה מז'ור, רביעית במספר, נכתבה בתקופה מאוחרת יותר). דה-ז'אן, שרגז מאוד על מיעוט היצירות ומן האיחור, שילם למוצרט רק 96 גולדן.
הקונצ'רטו הראשון בסול מז'ור

חרף דרישתו של דה-ז'אן, הקונצ'רטו בסול מז'ור אינו קצר כלל (זמן ביצועו מגיע לכ-28 דקות), ואיננו פשוט. כיום הוא אף משמש כיצירת חובה במבחני קבלה ובתחרויות רבות. ליצירה זו של מוצרט לא נשתמר כתב-יד, והיא מופיעה לראשונה בקטלוג של ברייטקופף. חסרונו של כתב היד ניכר היטב, מכיוון שישנם לא מעט צלילים בקונצ'רטו כולו שאינם מאומתים, וקיימות ליצירה מספר גרסאות בהוצאות השונות.
הקונצ'רטו כתוב להרכב סטנדרטי הכולל שני אבובים, שתי קרנות וכלי קשת. בפרק השני, מחליפים שני חלילים את האבובים.
בחלק מהארגון המחודש של רשימת קכל, קיבל הקונצ'רטו הראשון את המספר 285c
הקונצ'רטו הראשון בסול מז'ור > פרקי הקונצ'רטו

אלגרו מאסטוזו - הפרק הראשון בנוי בצורת סונטה סטנדרטית. החומר המוזיקלי בהקדמה התזמורתית מוצג בתמצות רב יחסית. חטיבות הנושא הראשון והנושא השני בנויים מחלקים ליריים ורבי-הדר גם יחד, כאשר ביניהם גשר וירטואוזי. הפיתוח ברובו אינו חוזר למוטיבים ולנושאים אשר הוצגו בתצוגה, ותפקיד החליל בו מורכב כמעט כולו מפסאז'ים ומארפג'ים.
אדג'יו נון-טרופו - הפרק השני הוא בסולם רה מז'ור, ומצלצל קליל ועדין יותר מן הפרק שלפניו, הודות לאופן כתיבתו ולהחלפתם של האבובים בחלילים. צורתו היא ABA השכיחה מאוד בפרקים איטיים של מוצרט.
רונדו, טמפו די מינואטו - הפרק השלישי כתוב על פי מודל מורכב ומוקפד של רונדו-סונאטה. בהתאם לכותרתו, הפרק נפתח בנושא אשר היה יכול להילקח מפתיחה של מינואט. יש הרואים את הטמפו של פרק זה כמתון במיוחד ביחס לפרק מסיים של קונצ'רטו בגלל סימון הטמפו של מוצרט, אך יש המנגנים אותו בטמפו מהיר יותר.
הקונצ'רטו השני ברה מז'ור

משום אופייה של היצירה ולאור התכתבויותיו של מוצרט עם משפחתו, אנו למדים על קיומו של קונצ'רטו לאבוב בדו מז'ור. בעבר, הוטל ספק על היות הקונצ'רטו השני לחליל יצירה מקורית לחליל, עד שב- 1920 התגלו חלקים מן הקונצ'רטו לאבוב, שכתב היד שלו אבוד, והחשדות נתאמתו. לא ברור לגמרי מדוע עיבד מוצרט את הקונצ'רטו לחליל במקום לכתוב קונצ'רטו חדש נוסף, אך ההנחה הסבירה היא שעשה זאת מפאת קוצר בזמן. כיום מבוצעת היצירה תדירות, על ידי חלילנים ואבובנים כאחד. לקונצ'רטו השני לחליל כתב יד מקורי ומתוארך מאת מוצרט עצמו.
ההרכב לו כתוב הקונצ'רטו זהה לקונצ'רטו הקודם, וכולל שני אבובים, שתי קרנות וכלי קשת, לאורך הפרקים כולם.
מספר רשימת קכל החדש של הקונצ'רטו הוא 285d.
הקונצ'רטו השני ברה מז'ור > פרקי הקונצ'רטו

1. אלגרו אפרטו - סימון הטמפו Aperto שמשמעותו "פתוח", הוא נדיר במיוחד. הוא מופיע אצל מוצרט בשני קונצ'רטי נוספים; בקונצ'רטו התשיעי לפסנתר, ובקונצ'רטו החמישי לכינור. גם בקונצ'רטו הזה הפתיחה התזמורתית היא קצרה יחסית, בנוסף, הנושא הראשון והעיקרי לא מופיע אף פעם בתפקיד החליל. לאחר תצוגה סטנדרטית למדיי, מופיע פיתוח קצרצר שאורך 23 תיבות בלבד. הרפריזה כוללת מוטיבים מן הנושא הראשון ומן הנושא השני באופן חופשי מאוד ללא קשר לסדר הופעתם בתצוגה.
2. אנדנטה נון-טרופו - כתוב בסולם סול מז'ור, ומכונה לעיתים "רומנסה". צורת הפרק היא ABA כמו בקונצ'רטו הקודם, וגם כאן, החלק האמצעי ה"פיתוחי" הוא קצר מאוד ואורך 10 תיבות.
3. רונדו-אלגרו - הפרק המסיים של הקונצ'רטו כתוב בצורת רונדו, ואופיו וירטואוזי ומבודח. יש המדגישים את המניירות שבו על ידי שינויי קצב והבעה, אשר ייתכן שאליהם התכוון המלחין. יש המזהים את נושא הרפרן של הרונדו עם נושא זהה מאריה מן האופרה "החטיפה מן ההרמון" מאת מוצרט עצמו.
אנדנטה לחליל ולתזמורת בדו מז'ור

פרק עצמאי זה אשר נכתב גם הוא בעבור דה-ז'אן הוא ככל הנראה הפרק שהיה אמור להיות הפרק השני בקונצ'רטו הראשון בסול מז'ור. אופיו שונה מאוד מן הפרק אשר בחר מוצרט לכלול בקונצ'רטו, והוא דינמי ועירני יותר ממנו.
לקריאה נוספת

Franz Giegling, Neue Mozart Ausgabe
קופר (אי)

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס האטלנטי 
 קואורדינטות:  54°48′00″S 35°47′00″W﻿ / ﻿54.8°S 35.7833°W﻿ / -54.8; -35.7833
 שטח:  3 קילומטר רבוע
 אורך:  2.5 קילומטר
 רוחב:  1.2 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 אוכלוסייה:  0
 אזור זמן:  UTC-4
 מגלה:  ג'יימס קוק 
 תאריך גילוי:  1775 
  (למפת איי ג'ורג'יה הדרומית מוגדלת) קינג אדוארד פוינט גריטוויקן איי ויליס אננקוב פרינס אולף הארבור  האוקיינוס האטלנטי ים סקוטיהקופר(למפת איי ג'ורג'יה הדרומית רגילה) קינג אדוארד פוינט גריטוויקן איי ויליס אננקוב פרינס אולף הארבור  האוקיינוס האטלנטי ים סקוטיהקופר
 
האי קופר (אנגלית: Cooper Island) הוא אי בצידה הצפוני של הכניסה לפיורד דריגלסקי (Drygalski Fjord) שבקצהו הדרום-מזרחי של האי ג'ורג'יה הדרומית באיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים שבדרום האוקיינוס האטלנטי, ואורכו שלושה ק"מ. האי התגלה על ידי משלחתו של ג'יימס קוק ב-1775 ונקרא על שם לוטננט רוברט קופר, קצין על אחת מספינותיו של קוק, אה"מ רזולושן (HMS Resolution).
מצר באורך של כ-1.5 ק"מ שניתן למעבר ספינות, מפריד בין האי קופר לבין חופי ג'ורג'יה הדרומית. הנקודה הגבוהה באי היא 416 מטרים מעל פני הים, ופסגותיה מושלגות.
החי והצומח

כאחד מהאיים בג'ורג'יה הדרומית שאין בהם חולדות, קופר הוא האי היחידי שזוכה להגנה מיוחדת (Special Protection Area). כמות גדולה של עופות ים מקננות בו, כמו: יסעור שלג, פריון אנטארקטי (Antarctic Prion), זוגות של אלבטרוס שחור גבות, פינגווין רצועת-הסנטר ופינגווין הסלעים. כמו כן האי הוא בית גידול לדובי ים, אחד המקומות היחידים שבהם הם לא ניצודו. אדמת האי מכוסה בעשב ציצה.
קונסטנטין פון נויראט

קונסטנטין פון נויראט (בגרמנית: Konstantin Freiherr von Neurath‏; 2 בפברואר 1873 – 14 באוגוסט 1956) היה מראשי המשטר הנאצי בגרמניה.