stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר אריק
הערות שוליים

↑  שו"ת אמרי יושר חלק ב' סימן ק"מ אות ג'. אבל בשו"ת מהרש"ם חלק ו' יורה דעה סימן ק"ח חולק על כך.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297606105171  GND: 136782078  ISNI: 0000 0000 6689 2153  LCCN: nr93031129  VIAF: 78652855   WorldCat (עם VIAF): 78652855 
קברו בבית החיים בטארנא
חצאית עיפרון

חליפה עם חצאית עיפרון,1954.
חצאית עיפרון, 2014
חצאית עיפרון היא חצאית ישרה, צרה המגיעה בדרך כלל לברכיים. היא נקראת על שם צורתה: ארוכה וצרה כמו עיפרון.
סגנון

חצאית עיפרון ניתנת ללבישה בפני עצמה או כחלק מחליפה. בדרך-כלל יש לה פתח בחלק האחורי, או בצדדים, כדי להקל על התנועה של הלובשת. לפעמים מאחורה יש קפל צר. חצאיות עיפרון העשויות מבד גמיש כגון סריג לא צריכות פתח או קפל מאחור.
נהוג לנעול נעלי עקב עם חצאית עיפרון, בצירוף גרביונים, מראה המזכיר את עידן חצאית העיפרון הקלאסית של 1950. ניתן גם ללבוש חצאיות עיפרון עם נעליים שטוחות, מה שמקנה ללובשת מראה צעיר ומזכיר את שנות ה-60.
היסטוריה

קודמתה של חצאית העיפרון במערב הייתה חצאית האבל בהשראת הבלט הרוסי, שרווחה בסוף המאה ה-19 אך לא הייתה נוחה להליכה.
המעצב הצרפתי כריסטיאן דיור הציג את חצאית העיפרון הקלאסית באוסף האופנה שלו ב-1954. חצאית העיפרון הפכה במהירות לפופולרית מאוד, במיוחד עבור לבוש משרדי. הצלחה זו נבעה מרצונן של נשים ללבוש אופנות חדשות בעקבות מלחמת העולם השנייה, ולאחר הצנע הכלכלי בזמן המלחמה הקרה כאשר בדים היו יקרים.
בעיות בלבישת חצאית עיפרון

חצאית עיפרון מקשה על תנועות הלובשת. ההליכה היא אטית, וכניסה ויציאה ממכונית לוקחת בפועל יותר זמן. החצאית מקשה מאוד על פעילויות כגון טיפוס על סולמות ורכיבה על אופניים. כאשר יושבים, הרגליים צריכות להיות קרובות.
הערות שוליים

↑  Givhan, Robin (18 באוגוסט 2003). "Fall Fashions". The Washington Post. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Glossary of Fabric & Fashion Terms". Kohl's Corporation. אורכב מ-המקור ב-2012-05-10. נבדק ב-3 בפברואר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Matheesha Abhishek. "Christian Dior the magic of fashion". נבדק ב-3 בפברואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
שק

חזקיהו, לבוש בשק, פורס את המכתב לפני ה'. ( מלכים ב' יט )
שק הוא בד ארוג גס, עשוי בדרך כלל משיער עיזים או גמלים.
שק יצא להתפרש כבגד עשוי מבד כזה, שנלבש כאות אבל או על ידי בני ישראל . זה היה גם סימן של כניעה (מלכים א' כ' 31–32), או של צער והשפלה עצמית (מלכים ב' יט, א'), ונלבש מדי פעם על ידי הנביאים . לעיתים קרובות זה קשור לאפר.
האנציקלופדיה היהודית משנת 1906 אומרת שאין תיאור מדויק של הבגד בתנ"ך. לפי אדולף קמפהאוזן, השק היה כמו שקית תירס עם פתח לראש, ועוד לכל זרוע, פתח שנעשה בבגד מלמעלה למטה. קארל גרינייזן חשב שהוא דומה לגלימה שעירה שבדואים לבשו. פרידריך שוואלי טען שזה היה רק בד החלציים. שוואלי ביסס את דעתו על כך שהמקר משתמשת בשורש חגר בתיאור לבישת הבגד (ראה יהושע א, ח; ישעיהו ג:24, ט"ו:8, כ"ב:12). ; ירמיהו ו':26, 49:3). מהדקים אותו סביב המותניים ("שים במותנים", בראשית ל"ז, ל"ד; "העלה על מותנים", עמוס ח, י), בעוד, בתיאור הורדת השק, המילים "פיתוח אותי". משמשים -אל משנים (ישעיהו כ,ב). לפי מלכים א' כ"א 27 ומלכים ב' ו' 30, הוא נלבש ליד העור.
בתקופות מאוחרות יותר לובשים אותו למטרות דתיות בלבד, בהזדמנויות יוצאות דופן או בטקסי אבל. ישעיהו לא לבש דבר אחר, ואלוהים ציווה אותו ללבוש את זה (ישעיהו כ, ב).
הערות שוליים

↑  
Beck, John A. (2011). Zondervan Dictionary of Biblical Imagery (באנגלית). Zondervan Academic. p. 389. ISBN 9780310492252.
↑  Pulpit Commentary on 2 Kings 19, accessed 20 January 2018
↑  ספר ישעיהו, פרק כ', פסוק ב'
↑  ספר דניאל, פרק ט', פסוק ג'
↑  "Ahnenkultus", p. 80
↑  In Stade's "Zeitschrift", xi. 174
בד סאטן

שמלת סאטן
סאטן הוא סוג של מארג טקסטיל אשר הופך את הבד למבריק, הבד נפוץ בעיקר בארצות אירופה, והוא יקר מכיוון שהוא עמיד יותר ומבריק יותר ביחס לבדים אחרים. בד זה מאוד עדין, שדורש מיומנות מיוחדת ושימוש במחטים דקות מאוד. גם בגיהוץ צריך להיזהר, בגלל הברק של הבד. עוד בעיה שדורשת הבנה מיוחדת בעיסוק בסאטן היא האור שהבד מחזיר, ולכן צריך לדעת באילו כיוונים לגזור אותו. ישנם הרבה בדים דמויי בד זה וקשה מאוד להבחין בהבדלים, אך בד הסאטן האמיתי הרבה יותר יקר.
סוגי הסאטן

ישנם שלושה בדי סאטן עיקריים: סאטן משי, סאטן סינתטי וסאטן כותנה. סאטן הכותנה משמש בעיקר למצעים, בד המשי הוא הבד המהודר ביותר ומשמש לשמלות ערב, ואילו הסאטן הסינתטי יותר זול ומשמש גם הוא לשמלות.
אופן הייצור

המארג נוצר בדרך כלל בבד משי, אך לעיתים מכינים אותו מחומרים אחרים כמו פוליאסטר, אצטט, ניילון, כותנה וכדומה. כדי שהבד ייחשב אמיתי על הבד להיות ארוג מלפחות ארבעה חוטים שיעלו על פני השטח של הבד, כמו ״יצופו״ מעל לחוט אשר פועל בניצב אליהם.
חוטים אלו, בחלקם העליון נקראים גדילי עיוות ויש להם צורה אנכית, ואילו בתחתית נקראים גדיל ערב והם פועלים בצורה אופקית.
תהליך זה של אריגת הבד נקרא הצפה, והוא מאפשר לחלקים גדולים של חוט לשקף את האור אשר יוצר הברקה.
בדים מסוג מארג זה יכולים להשתנות במרקמם ומראם בהתאם לסוג החוט אשר משתמשים בו לשינוי בסוג האריגה. לדוגמה, שימוש בתערובת משי וזוהרית נראות ״דוכסית״ או satinet חומר דק אשר בדרך כלל עשוי מחומרים סינתטיים או כותנה.
היסטוריה

בימי הביניים הסאטן היה עשוי 100% בד משי. השימוש בבד זה היה יקר מאוד ונעשה רק על ידי בני המעמד הגבוה ביותר.
שמו של הסאטן נובע מהעיר הסינית צ'ואנג'ואו ששמה בערבית בתקופת ימי הביניים היה זייתון (زيتون), כלומר "זיתים", בשל מין של עץ (Vernicia fordii) שנשתל בעיר בכמויות, ושפירותיו המכילים שמן הזכירו לערבים את עץ הזית. באותה תקופה עיר זאת הייתה עיר נמל גדולה מאוד שסחרה בעיקרה בבד המשי ומשם הוא הגיע לאירופה.
שימושים

בדים אלה משמשים למגוון רחב של מוצרים אך השימוש הנפוץ ביותר הוא שמלות, מצעים, הלבשה תחתונה וכדומה.
יתרונות בד הסאטן

אריגת סאטן, בזכות בנייתה המיוחדת הופכת את הבד לחלק ועמיד מאוד אשר סיכוייו להתכווץ קטנים מאוד אם יטופלו בצורה הנכונה ובנוסף לכך הבד נוגד קמטים.
הערות שוליים

1 2  שירה ברויאר, הבד שגורם לשמלות לחייך, באתר הארץ, 26 בפברואר 2003
1 2 3  מהו בד הסאטן, באתר אריגי גד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558486705171  GND: 4143311-7  LCCN: sh85117639
ללין

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 מוטו:  when body meets soul
 מייסדים:  מירב כהן, רויטל לוי צוברי
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 מיקום המטה:  איירפורט סיטי 
 בעלות:  מירב כהן, רויטל לוי צוברי, פוקס-ויזל
 ענפי תעשייה:  תעשיית הקוסמטיקה 
 מנכ"ל:  ארז מלכה
  
 https://www.laline.co.il
 
סניף ללין
ללין (באנגלית: Laline) הוא מותג טיפוח ולייף סטייל בין-לאומי. החברה מפתחת ומשווקת מגוון מוצרים המיועדים לטיפוח הפנים והגוף, רחצה ובישום. מוצרי החברה נמכרים בלמעלה מ-180 חנויות בישראל ובעולם.
ללין היא חברה פרטית בבעלות פוקס-ויזל, בנק הפועלים, רויטל לוי צוברי ומירב כהן. מנכ"ל החברה הוא ארז מלכה.
היסטוריה

ללין נוסדה בשנת 1999 על ידי רויטל לוי צוברי ומירב כהן שהקימו חנות קטנה במרכז תל אביב.
בשנת 2007, כאשר הרשת מנתה 14 סניפים, חברת פוקס-ויזל, חברת הקמעונאות הגדולה בישראל המונה מעל 20 מותגים (חלקם בזכיינות בין-לאומית) רכשה 50% מהבעלות של הרשת. השותפות עם פוקס הובילה להתרחבות גלובלית ביפן, קנדה, ועוד.
בשנת 2021, פוקס רכשה 5% אחוזים נוספים ממניות החברה ובנק הפועלים רכש 20% ממניות החברה. כעת, פוקס-ויזל מחזיקה ב-55% ממניות החברה, בנק הפועלים ב-20% ממניות החברה, מירב כהן ב-12.5% ממניות החברה ורויטל לוי צוברי ב-12.5% ממניות החברה.
פעילות בין-לאומית

ב-2011, חנות המותג הראשונה נפתחה בטוקיו. כיום, רשת ללין מונה כ-37 חנויות ברחבי יפן המנוהלות על ידי זכיין מקומי.
ב-2018, נפתחו שש חנויות ללין בטורונטו, קנדה. ב-2019, נפתחו שלוש חנויות נוספות, ב-2023 -2024 נפתחו עוד 3 חנויות וכיום יש 12 חנויות פעילות בקנדה.
ב-2022, נחתם הסכם עם זכיין מקומי בטאיוואן להקמת פעילות ללין במדינה.
בשנת 2022 נפתח גם סניף ראשון של הרשת בגיאורגיה.
בנוסף לחנויות הפיזיות, במדינות בהן ללין פעילה היא מפעילה גם אתרי איקומרס.
הערות שוליים

↑  visit us, Laline CA (באנגלית)
↑  visit us, Laline Georgia (באנגלית)
שמלת אוהל

הדוגמנית ג'יזל בונדשן לובשת שמלת אוהל
שמלת אוהל היא שמלה שגזרתה הולכת ומתרחבת מן הכתפיים כלפי מטה, אין לה קו מותניים והיא עשויה לרוב מבדים טבעיים ורכים. היא נלבשת ללא חגורה.
המעצב בלנסיאגה היה זה שהציג אותה לראשונה בתצוגות אופנה בשנות החמישים של המאה העשרים, והיא הייתה לאחד הפריטים המזוהים עם סגנון הלבוש של שנות השישים.
שמלת האוהל הייתה אחד הטרנדים בשנת 2007.
שמלת אוהל
עיצוב

שמלות אוהל עשויות ממגוון בדים, כולל בדים חלקים, עם פסים, מנוקדים או פרחוניים (ואפילו שילוב של אלו). לרוב הן בצבעים בהירים ובצירופים שאינם מקובלים בדרך כלל. הן מופיעות באורך משתנה של השמלה והשרוול. ניתן לגוון אותן מאוד עם שוליים, תחרה, כפתורים (במיוחד גדולים) וקישוטים אחרים כגון תכשיטי דמה, פייטים או נצנצים. הן בדרך כלל ללא שרוולים או עם שרוולים ארוכים או מתנפנפים. לעיתים קרובות הן נלבשות עם סקיני ג'ינס או טייצים, מכיוון ששמלות אוהל רבות הן קצרות מאד. הן נלבשות בדרך כלל כשמלות מיני, אבל יכולות להיות ארוכות יותר, או קצרות עד כדי כך שהן שונות רק מעט מחולצה.
הערות שוליים

↑  Cunnington, P. E., Cunnington, C. W., Cumming, Valerie. The Dictionary of Fashion History. United Kingdom: Bloomsbury Publishing, 2010, p. 204
↑  Stalder, Erika. Fashion 101: A Crash Course in Clothing. United States: Lerner Publishing Group, 2019.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביגוד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נבחרת ארמניה בכדורסל

| --- | --- |
ארמניה
 מידע כללי
 הצטרפות:  1991
 השתייכות:  פיב"א אירופה
 דירוג פיב"א (26 בנובמבר 2024):  93       ‎-2‏
  - ניקוד פיב"א:  98.2
 מאמן:  רקס קלמיאן
 
 משחק בינלאומי ראשון
 ארמניה ארמניה 83 - 64 מולדובה מולדובה קיורסקו, מולדובה; 28 ביוני 2016
 הניצחון הכי גדול
 ארמניה ארמניה 92 - 40 ויילס וויילס קיורסקו, מולדובה; 30 ביוני 2016
 ההפסד הכי גדול
 ארמניה ארמניה 80 - 129 אוסטריה אוסטריה ירוואן, ארמניה; 24 בנובמבר 2024
 
נבחרת ארמניה בכדורסל היא נבחרת הכדורסל הלאומית של ארמניה. נחשבת לאחת הנבחרות החלשות ביותר באירופה. הדירוג הנוכחי של נבחרת ארמניה ברשימת הדירוג של פיב"א לנבחרות גברים, הוא המקום ה-93 בעולם, נכון ל-26 בנובמבר 2024, ירידה של 2 מקומות לעומת דירוג קודם.
כל אליפויות העולם

2019 - לא העפילה
2023 - לא השתתפה
2027 - לא העפילה
הערות שוליים

↑  דירוג לנבחרות לאומיות גברים באתר פיב"א
שמואל שמלקה הורוביץ

רבי שמואל שְׁמֶלְקֶה הלוי הורוויץ מניקלשבורג (ה'תפ"ו, 1726 - א' באייר ה'תקל"ח, אפריל 1778) היה אדמו"ר בדור השלישי לחסידות ורבה הראשי של מוראביה.
ביוגרפיה

נולד בשנת תפ"ו (1726) בצ'ורטקוב שבגליציה, כבנם בכורם של מלכה ורבי צבי הירש הורוויץ רב העיר בנם של לאה ור' מאיר מטיקטין המכונה המהר"ם טיקטין.
בהשפעת רבי אברהם הכהן מקליסק, שהיה בעצמו בתחילה תלמיד הגר"א והפך לאחד מגדולי תלמידיו ומפיצי תורתו של המגיד ממז'יריץ, גדול תלמידי הבעש"ט, התקרבו ר' שמואל ואחיו ר' פנחס לחסידות, והפכו גם הם לתלמידי המגיד. בהשפעתו התקרבו לחסידות גם תלמידיו: המגיד מקוז'ניץ, רבי לוי יצחק מברדיטשוב, רבי משה לייב מסאסוב, רבי מנחם מנדל מרימנוב ורבי יעקב יצחק מלובלין.[דרוש מקור] עמד בקשרים גם עם רבי משולם זושא מאניפולי, אחיו של רבי אלימלך מליז'נסק.
בשנת תקי"ד 1754, כיהן כרב בעיר ריטשוואל (Ryczywół, Masovian Voivodeship) ובה הקים ישיבה. מקרב תלמידיו קמו מגדולי וראשי החסידות בהם רבי ישראל מקוז'ניץ, רבי לוי יצחק מברדיטשוב ורבי יעקב יצחק מלובלין ("החוזה מלובלין").
בשנת תקכ"ג 1763 בערך, התקבל לאב"ד בעיר שינובה, ולשם העתיק גם את ישיבתו, באותה תקופה למד אצלו החוזה מלובלין.
בשנת תקל"ג עבר לכהן כרב העיר ניקלשבורג שבמחוז מוראביה. גם לשם העתיק את ישיבתו, בה למדו רבי משה לייב מסאסוב, רבי מנחם מנדל מרימנוב, רבי יצחק אייזיק מקאליב ורבי מרדכי בנעט (אשר כיהן אחר כך כרבה של העיר). בתקופת כהונתו כרב העיר ניקלשבורג היו מאבקים בינו לבין חלק מהקהילה היהודית בעיר שנבעו מהתנגדותם לחסידות. מסופר כי נצרכו לתיווכו של רבי אלימלך מליז'נסק, על מנת לפתור את המחלוקת ולמתן את הטפתו של הרב הורוויץ לתורת הבעש"ט. הנהגתו האישית הייתה בקדושה וטהרה עליונה ובפרישות קיצונית. צדיקים הפליגו בשבחו והיו שהעידו שבכוחו להחיות מתים.
נפטר בא' אייר תקל"ח (1778) ונקבר בניקלשבורג.
משפחתו

ר' שמעלקא היה נשוי לשיינדל בונה בת ר' יהושע הלוי (מנהיג ופרנס ק"ק רישא), בן מרדכי הלוי (מטיסמניץ), בן משה הלוי אב"ד טורבין, בן שמואל הלוי אב"ד פודהייץ, נכד ר' שכנא אב"ד וינה, נכד ר' שכנא אב"ד לובלין חותן הרמ"א
בנם רבי צבי יהושע הורוויץ (יהושעל'ה חריף), אב"ד טרייביטש, חתנו של דודו הרב פנחס הורוויץ.
בתם טויבא, אשת רבי יעקב הורוויץ, אב"ד קאטלבורג הסמוכה לפרשבורג
בנם יעקב הורוויץ, שעבר להונגריה.
ספריו

דברי שמואל על התורה.
אמרי שמואל.
נזיר השם על שולחן ערוך אבן העזר.
שמן הטוב - תולדותיו.
לקריאה נוספת

יצחק אלפסי, מדור לדור, כרך א, עמ' 143.
אברהם חיים בונם מיכלסון, שמן הטוב, גדליה נגאל מהדיר, ירושלים תשנ"ט, עמ' 9 - 16.
הערות שוליים

↑  כמו בעל התניא ורבי חיים מצאנז.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523080005171  PLWABN: 9810588699505606  GND: 1012833976  ISNI: 0000 0001 2020 6645  LCCN: nr90023187  NTA: 409080497  VIAF: 9696322   WorldCat (עם VIAF): 9696322
מסיבת תחפושות

נשף תחפושות משנת 1828
תפירת שמלה למסיבת תחפושות
מסיבת תחפושות היא סוג של מסיבה שבה האורחים מגיעים מחופשים. מסיבות אלו פופולריות לכבוד חגים בהם נהוג להתחפש כמו פורים וליל כל הקדושים.
קוספליי

קוספליי היא מסיבת תחפושות שבה המשתתפים מתלבשים כדמויות בדיוניות. מקורן של מסיבות אלו הוא ביפן שם רוב התחפושות מתארות דמויות אנימה פופולרית.
מסיבת טוגה

מסיבת טוגה היא מסיבת תחפושות בה המשתתפים לובשים טוגות, העשויות בדרך כלל מסדינים לבנים, וקיימים בה אלמנטים הקשורים ליוון העתיקה ורומא העתיקה. מסיבות טוגה נפוצות בעולם המערבי, בעיקר בארצות הברית, בריטניה ואוסטרליה, ומתקיימות בדרך כלל במסגרת סטודנטיאלית.
ראו גם

נשף מסכות
מסיבת פיג'מות
מיכה יוסף ברדיצ'בסקי

| --- | --- |

 לידה:  19 באוגוסט 1865 מז'יבוז', פלך פודוליה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  18 בנובמבר 1921 (בגיל 56) ברלין, המדינה החופשית פרוסיה, רפובליקת ויימאר 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בווייסנזה 
 עיסוק:  סופר, הוגה דעות
 שפות היצירה:  גרמנית, יידיש, עברית 
 תחום כתיבה:  פרוזה, הגות
 הושפע מ:  ניטשה, הגל
 השפיע על:  יוסף חיים ברנר
 צאצאים:  עמנואל בן גריון (ברדיצ'בסקי) 
 
מיכה יוסף בִּן גָּרְיוֹן (בֶּרְדִיצֵ'בְסְקִי) (בכתיב יידי: בערדיטשעווסקי; בכתב רוסי: (Бин-Горион) ‏Миха Йосеф Бердичевский;‏ 19 באוגוסט 1865, מז'יבוז', פלך פודוליה, האימפריה הרוסית – 18 בנובמבר 1921, ברלין, גרמניה) היה סופר והוגה דעות עברי, אשר טבע דפוסי כתיבה חדשים בספרות העברית, קרא לשינוי ערכים בתפישת היהדות ותבע השתחררות מהדוגמה ששלטה בדת, במסורת ובהיסטוריה הלאומית היהודית. כתב בעברית, ביידיש ובגרמנית. בין יצירותיו הידועות: "מחניים", עורבא פרח", "קלונימוס ונעמי", "מרים" ועוד. ברדיצ'בסקי עסק רבות בכינוס האגדה היהודית לדורותיה, אם באיסוף מקורות ואם בשכתוב אגדות בלשונו. כן חיבר מאמרים ומסות רבים, כשקובץ ההגיונות "שינוי ערכין" נחשב לביטוי המובהק ביותר של השקפתו.
הנצחתו

על שמו נקראו מושב שדות מיכה שבחבל עדולם, וכן רחובות בתל אביב, חולון, באר שבע, גבעתיים, קריית אתא, קריית ים, ראשון לציון.
ב־17 באפריל 1996, הנפיק השירות הבולאי  סדרה של 14 בולי דאר שנקראה  "סופרים עברים בדורות האחרונים", שעליהם דיוקנאות של 12 סופרים, ביניהם מ"י ברדיצ'בסקי,  ו־2 סופרות. כל בול בסדרה שויך לאישיות אחת. האמן אד ואן אויין עיצב את הבול שהוקדש לו ושמו גם־כן הופיע על הבול עצמו.
יצירתו

חיים נחמן ביאליק תיאר את יצירתו של ברדיצ'בסקי כ"מרכז העמוק והפנימי של מחשבת הדור ושל תחושותיו". כוחה הגדול של יצירתו היא באותנטיות שלה ובחשיפה הגדולה שהעניק לכל פרפורי נפשו וזעזועי רוחו. הוא היה "סופר טוטאלי" שהעניק גם לתוכן וגם לצורה כנות ייחודית וטבעית. לא היה כמוהו איש חופשי ברוח שבעט במוסכמות ולא השתעבד לשום תבנית או סוגה מקובלת. החופש הזה של יצירתו, איפשר לו, לדעת ביאליק, להעמיד אתגר בפני המסורת הרבנית והספרותית כאחד.
נושאם העיקרי של סיפוריו של ברדיצ'בסקי הוא היחיד, המתמרד במסורת העיירה היהודית, והוא מוחרם בידי החברה השמרנית. הגיבור יוצא לחפש את מזלו במערב אירופה. בדרך כלל מסתיימים הסיפורים בתבוסתו של הגיבור, שאינו מסוגל להשלים בין הכוחות המתרוצצים בקרבו או להיקלט בסביבתו החדשה, והוא נותר גלמוד. הסיפורים עוסקים בהתלבטויות הקשות של הגיבור בין מאוויו הטבעיים, שאיפתו להגשמה וידע בעולם המודרני לבין העבותות של העולם המסורתי שכובלים את מעשיו ומחשבותיו. זהו אותו התלוש בספרות העברית שניתק מהעולם הישן, אך לא הצליח גם להתאקלם בעולם החדש, ומכאן גם התפתח ה"קרע שבלב" - מונח שטבע ברדיצ'בסקי. הגיבורים של סיפוריו "מחניים" ועורבא פרח" מיטיבים להמחיש את הגיבור התלוש עם הקרע שבלב.
עוד שירה שלישית באה לנו, שירה מורכבת משתי אלה הקודמות, מורכבת מניגודן זו לזו... המשורר יחיש הוד החדר וגם מועקת החדר. ביד אחת הוא רוצה להסיר מעליו את עול הדורות, וביד השנית הוא ממשיך את השלשלת הלאה; הוא בעצמו הנהו עוד חוליה אחת בשלשלת, שהוא אומר לקרעה... שירה זו היא שירת הקרע שבלב: הלב קרוע וּמוּרתח, כוחות שונים מושכים אותו לכאן ולכאן, והמשורר עומד על פּרשת דרכים ואומר שירה.
סיפורים רבים עוסקים בנוף העיירה היהודית, והם מבוססים במידה רבה על זכרונותיו של המספר מעיירת ילדותו באוקראינה, אך גם בהם מורגשת העמדה האמביוולנטית של משיכה ודחייה כאחת, כלפי העולם הישן, כנגד המנהגים והדעות הקדומות של ההווי המסורתי. ואילו מתחת לפני השטח של העיירה הענייה והמנוונת רוחשים הרגשות והיצרים, החטאים והאיסורים החברתיים, בדרך שלא נמצאה עד עתה בספרות העברית. אווירה מיתית ומאבק בכוחות קדומים וביד הגורל שלטת בסיפוריו של ברדיצ'בסקי, ולצורך המחשת האווירה הוא נעזר פעמים רבות במטפורות וסימבוליקה של הלשון, במשפטים קטועים ובעיצוב מרומז בלבד של העלילה והדמויות.
ברדיצ'בסקי קרא ל"שינוי ערכין" בחברה היהודית - סיסמה שהפכה למטבע לשון ידוע. זכותו של היחיד לחיות במימוש חופשי של מאווייו הייצריים והאינטלקטואלים כאחד, ולא להיות מרותק לדף של גמרא. עם זאת הוא לא נטש דפים אלו של ארון הספרים היהודי ובשנותיו האחרונות עסק בכינוס אגדות ומחקרי המקרא.
במהלך 1903 פרסם ברדיצ'בסקי חמישים ושלוש רשימות בעיתון "הצפירה" בסדרת כתבות שלו, שהופיעה בעמוד הראשון של העיתון, בשם "על הפרק". בניגוד לסגנון כתיבתו הפובליציסטי האקסטטי והלירי הרגיל, השתדל ברדיצ'בסקי להתאים את עצמו לרוח הצפירה והביע בקצרה את דעתו על עניינים שוטפים, ועם זאת הצליח להעניק לכתבה עומק מחשבה בלבוש אמנותי, ומבלי לוותר על הנימה האישית. לדברי שמואל ציטרון, היה זה מעט המחזיק את המרובה.
ברדיצ'בסקי כתב בדרך כלל בעברית והיה קנאי לתרבות העברית ועצמאותה, מבלי להתבטל בפני תרבות הגוים, גם אם הטיף לפתיחת עולמם של הצעירים בפני התרבות האירופית. אך בשנים 1902–1906 חלה תפנית מפתיעה בלשון הכתיבה שלו, והוא החל לכתוב גם ביידיש. נראה שהביקור שערך עם אשתו החדשה בדובובה, עיירת הולדתו, בשנת 1902, עורר בו את ההתקרבות המחודשת לשפת ילדותו, כפי שהוא עצמו מעיד. בשנת 1907 מיצה הניסיון הזה את עצמו, והוא חזר לכתוב בעברית.
עמדתו בנושא "היהדות כתרבות"

ברדיצ'בסקי האשים את ה"רוחניות היתרה" כפי שזו באה לידי ביטוי בספרות הנביאית, התלמודית, ההלכתית והרבנית. באמצעות "שינוי הערכין" – מושג שטבע – גרס שלא הגלות היא שגרמה להתנוונות היהדות, אלא טבעה המנוון של היהדות הוא הסיבה לגלות המתמשכת. לפי עמדתו, היהדות מעולם לא הייתה אחידה, ואף על פי שמוקד היהדות הוא תרבותי, אין הכרח להישאר מחויבים לערכים שאפיינו את היהדות בעבר. לדבריו: "עם ישראל הוא מאורע בפועל ולא חשבונו־של־עולם קבוע ומוגבל. עם אנו וגם חשבנו כך וכך; אבל לא רק בשביל שחשבנו כך וכך. לא יהדות מופשטת תהיה לנו לנר, יהדות זו או אחרת. עברים אנו ואת לבנו נעבוד". לטענתו, במשך דורות "נדחו היהודים מפני היהדות", ועובדה זו הפכה אותם "לעבדים ברוח", ואילו עתה הגיעה העת "להפוך הקערה על פיה" ולקבוע: "משפט הבכורה ליהודים על היהדות". ברדיצ'בסקי הרבה להתעניין בתופעות חריגות בתולדות עם ישראל, ובסיפורים שקיבץ ניכרת נטייה זו. הוא תבע להרחיב את תחומיה של הספרות העברית, ומשך אחריו תומכים צעירים רבים. ברדיצ'בסקי היה נציגה העיקרי של עמדה זו, מול עמדתו של אחד העם. אף על פי כן, הוא לא חד משמעי בכתביו. לעיתים הוא שלל מכל וכל את המורשת הגלותית, ולעיתים הסכים עם אחד העם שהיצירה התרבותית אינה יכולה להתקיים ללא מורשת העבר.
כתביו > פרוזה

מחוץ לתחום
מעמק רפאים
בין החומות
מאורעות ומעשים
משני עולמות
בסתר רעם
בית תבנה
גרי רחוב
מרים - רומן מחיי שתי עיירות
רעם היופי
פת לחם
כתביו > אגדות וסיפורי עם

ממקור ישראל (לקט אגדות מספרי ישראל לדורותיהם, גם תורגם לגרמנית ופורסם קודם לכן כ־Der Born Juden ["באר יהודה", ליפסיה 1923-1916])
צפונות ואגדות (שכתוב אגדות ממקור ישראל בלשונו של ברדיצ'בסקי)
מאוצר האגדה
חיי משה
כתביו > מאמרים (רשימה חלקית)

דברי חזון
שינוי ערכין
עם וארץ
משני עברים
סתירה ובנין
דברי ספרות
דור וסופריו
לשאלת התרבות
דברי ביקורת
חוקים וספרים
לפנות ערב.
כתביו > מחקרים (רשימה חלקית)

ישו בן חנן
סיני וגריזים - בחיבור זה שנכתב גרמנית (ותורגם לעברית) חתר ברדיצ'בסקי בדרכים פילולוגיות המקובלות בביקורת המקרא, להראות כי תורת משה וציווייה לא ניתנו בידי משה בהר סיני, אלא בידי יהושע בן נון בהר גריזים. מן הבחינה האידאולוגית, מכוון מחקר זה להבחין בין דת עברית 'טבעית ובריאה' הדומה לדתות אליליות עתיקות ובמרכזה אל מקומי ולאומי, לבין הדת המפורטת בתורה, שאיננה צומחת מן העם ואיננה הולמת את טבעו.
כתביו > מאספים

על אדמת נכר, (כתבי מיכה יוסף בן גריון), מגרמנית לעברית - אשר ברש, הוצאת א"י שטיבל, תל אביב, תרצ"ו, 1935, (כמו כן תורגמו לעברית מבחר מכתביו ביידיש - "כתבים יהודיים מאת קרוב רחוק", אשר קרויים בגרמנית - "על אדמת נכר").
כתבי מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, הוצאת דביר, 1975.
פרקי וולוז'ין תרמ"ח : עולם האצילות, צרור מכתבים מאת בר-בי-רב. חולון : בית דבורה ועמנואל, תשמ"ד 1984.
מהדורה שלמה ומלאה של כל כתבי ברדיצ'בסקי, בסדר כרונולוגי, עם הערות וביאורים
אבנר הולצמן ויצחק כפכפי (עורכים), כתבי מיכה יוסף ברדיצ'בסקי (בן גריון) , 11 כרכים, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1996-2014. (החל בכרך ה': עורך: אבנר הולצמן)
א. כתבים ראשונים, 1886–1888.
ב. כתבים ראשונים, 1888–1890.
ג. במכללות המערב, 1891–1895.
ד. בין התחומים, 1894-1898.
ה. שינוי ערכים: מאמרים, 1899–1896.
ו. שינוי ערכים (ב): מאמרים, 1899–1902.
ז. סיפורים, 1898–1904.
ח. מאמרים, 1903–1908.
ט. סיפורי יידיש; תרגמו: מ"ז ולפובסקי, יצחק כפכפי, 2009.
י. מאמרים ביידיש, מאמרים בגרמנית, הגיגים מן היומן; תרגמו: יצחק כפכפי, שלמה הרברג, מ"ז ולפובסקי, יוסף אבן, 2011
יא. סיפורים 1905–1913, 2014.
יב. כתבים י"ב, סיפורים ורומאנים קצרים 1919–1921, מאת מיכה יוסף ברדיצ'בסקי (בן-גריון), בעריכת אבנר הולצמן, הוצאת הקיבוץ המאוחד בשיתוף עם בית שלום עליכם, 2015, (256 עמודים).
לקריאה נוספת

נורית גוברין (ליקטה וצירפה מבוא וביבליוגרפיה), מיכה יוסף ברדיצ'בסקי (בן-גריון): מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו הסיפורית, תל אביב: עם עובד, תשל"ג, 1973.
נחלת מי"ב, מפתח ביבליוגרפי ליצירות מיכה יוסף ברדיצ’בסקי-בן-גוריון ולחיבורים על אודותיו, דן אלמגור, שמואל פישמן, הקיבוץ המאוחד, תל אביב, תשמ"ב, 1982.
חמוטל בר-יוסף, מגעים של דקדנס: ביאליק, ברדיצ'בסקי, ברנר, אוניברסיטת בן-גוריון ומוסד ביאליק 1997.
אבנר הולצמן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי: מחקרים ותעודות, מוסד ביאליק, ירושלים, 2002.
אבנר הולצמן, הספר והחיים: מסות על מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, הוצאת כרמל, ירושלים, 2003.
אבנר הולצמן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי (סדרת גדולי הרוח והיצירה בעם היהודי), מרכז זלמן שזר, ירושלים, 2011.
אבנר הולצמן, עד הלום; תחנות בספרות העברית, כרמל, 2016, עמ' 145 - 195
רימון כשר, פנתיאון עברי, עיונים בתאולוגיה החילונית-אלילית של מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, רסלינג, 2023
מאמרים
קובץ מאמרים על מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, ב-"התקופה" ספר שלושה-עשר, תל אביב: שטיבל תרצ"ג, ע' 427–478.
פישל לחובר, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, בתוך מאזנים לד, אדר תשלב (מרץ 1972).
פישל לחובר, ברדיצ'בסקי בעל-ההלכה, בספרו שירה ומחשבה : מסות ומאמרים (תל אביב: דביר, תשי״ג 1953), עמ' 100–121
יעקב פיכמן, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי, בספרו רוחות מנגנות: סופרי פולין, ירושלים: מוסד ביאליק, 1952.
יוסף ליכטנבוים, מיכה יוסף ברדיצ'בסקי. בספרו: סופרינו :ממאפו עד ביאליק : תולדותיהם, הערכותיהם ופרקים נבחרים מיצירותיהם. -- מהד' שנייה מתוקנת (ירושלים : אחיאסף, 1950), עמ' 230–264
מאה שנה להולדת מ. י. ברדיצ'בסקי, מאמרים בתוך "מאזנים" ד-ה (רנח-רנט), תשרי תשכ"ו, ספטמבר-אוקטובר 1965.
אלן מינץ, "ברדיצ'בסקי והבושה הארוטית: עיון בסיפור 'עורבא פרח'", מחקרי ירושלים בספרות עברית ט, תשמ"ו (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
צבי מרק, "חסידות והפקרות: תשתיות היסטוריות ואוטוביוגרפיות לסיפור "ההפסקה" למ"י ברדיצ'בסקי", צפון ז (תשס"ד), עמ' 219–237.
נורית גוברין, "מבוא: קווים להתפתחות הביקורת על יצירתו הסיפורית", בתוך הנ"ל (עורכת), מיכה יוסף ברדיצ'בסקי (בן-גריון): מבחר מאמרי ביקורת על יצירתו הסיפורית, תל אביב: עם עובד, תשל"ג, עמ' 7–51.
נורית גוברין, "מ"י ברדיצ'בסקי והרעיון הציוני", דבש מסלע: מחקרים בספרות ארץ-ישראל: תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ט 1989, עמ' 7–12.
נורית גוברין, "חכמת הפרצוף – מ.י. ברדיצ'בסקי בזיכרונותיו של בני זמנו", קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך א, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 398–411.
נורית גוברין, "ויכוח שאחר לבוא: פולמוס מ.י. ברדיצ'בסקי ויעקב קלצקין", קריאת הדורות: ספרות עברית במעגליה, כרך א, תל אביב: גוונים ואוניברסיטת תל אביב, תשס"ב 2002, עמ' 412–418.