stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שוגי אפנדי
ביוגרפיה > הנהגת הקהילה הבהאית

כאשר נודע לשאר משפחתו של עבד אל-בהאא' ולבכירים בקהילה כי שוגי אפנדי הוא זה שמונה למנהיג הדת, החלו אחדים מהם להתנגד למינויו ולדרכי פעולותיו, והחלו להיווצר אתגרים ששוגי אפנדי היה צריך להתמודד עימם. למשל מירזא מוחמד עלי, אחד מבניו של בהאא אללה, אשר דרש את התפקיד לעצמו וניסה להתמודד מול שוגי. דוגמה נוספת הם מאמינים בהאים ותיקים בשם רות' ווייט ואחמד סוהראב שטענו כי האדמיניסטרציה החדשה ששוגי אפנדי ממסד, מרחיקה את הדת מהאתוס המקורי שלה. כתגובה לכך וכחלק מאחידות הדת והקהילה ששוגי אפנדי ניסה לשמר ולחזק בכל כוחו, הוא החליט בנחישות להרחיק גורמים אלו מהדת ולהכריז עליהם ככופרים, מאחר שהתנגדו לפעולות שביצע שהיו מבוססות על הוראות שקיבל מסבו בצוואתו.
ביוגרפיה > מיסוד האדמיניסטרציה הבהאית

בין השנים 1937-1922 התרכז שוגי אפנדי בביצוע ההוראות שקיבל מעבד אל-בהאא' בצוואתו, ולכן החל בפעולת מיסוד האדמיניסטרציה הבהאית, במטרה שזו תתפקד כראוי וללא הפרעות. כחלק מפעולות אלו הוא יזם בחירות למועצה בהאית מקומית ולאומית בכל מקום בעולם בהם התגוררה אוכלוסייה בהאית. בתוך כך הוגדרו אופי הבחירות, תפקיד המועצות הללו, ובאיזה אופן עליהן לפעול. בנוסף למועצות אלו, הרחיב שוגי אפנדי גוף קיים בשם 'ידי הדבר האלוהי', אשר הוקם על ידי בהאא אללה. נבחרי הגוף היו אנשים שקיבלו אות כבוד ממנהיג הדת הבהאית על מפעלם בדת הבהאית, ותפקידם היה לדאוג להפצה ולהגנה על הדת.
בנוסף פעל שוגי אפנדי לביסוס העצמאות והאחדות של הדת הבהאית. במסגרת כך, על מנת שמאמין של הדת הבהאית יוכל לבחור את נציגיו למועצות המקומיות והלאומיות עליו להיות רשום בספר בוחרים, ועל מנת להירשם על המאמין היה להוכיח את נאמנותו המלאה לדת הבהאית. למשל - מאמינים שחיו במדינות מערביות נדרשו לבטל את חברותם בכנסיות הנוצריות. המטרה הייתה ליצור זהות בהאית עולמית משותפת.
ביוגרפיה > הישגיו

הפצת הדת הבהאית והגדלת שטחה הגאוגרפי היה בין פעולותיו העיקריות של שוגי אפנדי. ברגע שהמועצות המקומיות והלאומיות יוסדו ופעלו בצורה עצמאית, הורה להן שוגי אפנדי להפיץ את הדת למקומות בהם אין כלל מאמינים בהאים. בשנת 1937 החל שוגי אפנדי בתוכנית שבע השנים, במסגרתה ניתנה הוראה לקהילה הבהאית הצפון אמריקאית להקים מועצה בכל מדינה באמריקה הלטינית. במהלך השנים שלאחר מכן הוא המשיך לתת לקהילות בהאיות נוספות תוכניות משלהם להפצת הדת. הצלחת תוכנית זו הובילה לתוכנית נוספת, תוכנית עשר השנים. תוכנית זו הייתה תוכנית בינלאומית שדרשה שיתוף פעולה בין הקהילות הבהאיות השונות. על כל קהילה היה לשלוח חלוצים לאזורים עם קהילות בהאיות חדשות ולהוות עבורם עמוד תווך וגורם תמיכה ולימוד הדת. בזכות תוכניות אלו גדלה קהילת המאמינים הבהאים באופן משמעותי בתקופת הנהגתו של שוגי אפנדי.
הישג נוסף שניתן לייחס לשוגי אפנדי הוא תפיסת שטח וטיפוח מקומות קדושים למאמינים הבהאים. שוגי אפנדי פעל רבות עבור הקמה של מרכז בהאי עולמי בחיפה ובעכו. הוא בנה מבנה מרשים מעל קברו של הבאב, השיג בעלות על מקומות שהיו מקושרים בהאא אללה, ובנוסף, רכש קרקעות ופיקח באופן אישי על הבנייה של גנים סביב הקבר של הבאב ובהאא אללה.
שוגי אפנדי אחראי באופן אישי גם על הישגים נוספים כמו מיסוד ארכיב של חומרים וכתבים בהאים בחיפה, השגת הכרה בינלאומית לדת במדינות שונות והכרה בטקסים ובימי החג של הדת. בנוסף, הצליח שוגי אפנדי להקים את הקהילה הבהאית הבין לאומית בשנת 1948, שנה בה נרשמה כחלק מהאומות המאוחדות (האו"ם) כארגון בין לאומי לא ממשלתי (NGO).
ביוגרפיה > פרסומיו

הפרסומים, הכתבים והתרגומים ששוגי אפנדי עמל עליהם, היו חלק משמעותי מאוד מחייו. שוגי כתב בשלוש שפות: אנגלית, פרסית וערבית. מספר הכתבים שפרסם הגיע למספר עצום של יותר מ-32,000. ביניהם מברקים, מכתבים, מאמרים, הוראות אדמיניסטרטיביות, תרגומים וספרים. עם זאת, אפנדי כתב רק ספר אחד בשם "God passes by" והוא פורסם בשנת 1944. שאר כתביו הם אוספים של מכתבים שהוא כתב אל קהילות בהאיות ברחבי העולם.
שוגי אפנדי נחשב כמתרגם הרשמי של הדת הבהאית, ובשונה ממתרגמים שקדמו לו, הייתה לו היכולת הייחודית לא רק לתרגם את הכתבים אלא גם לחשוף בתרגומים אלה את כוונתם המוחלטת של הכותבים. כתביו של שוגי אפנדי לא היו קדושים בפני עצמם, אך הוא היה היחידי שהיו לו הזכות והיכולת לפרש את הכתבים הקדושים של הבאב ובהאא אללה, ולכן פרשנויותיו נתפסו כמחייבות.בנוסף לכך, בשל הידע הנרחב שלו בשפה האנגלית, הוא היה הראשון שתרגם את הכתבים הקדושים לשפה זו, ובזאת גרם לכך שהכתבים היו נגישים באופן מלא גם למאמיני המערב.
ביוגרפיה > מותו והמשכה של הדת

אפנדי נפטר באופן מפתיע במהלך ביקור בלונדון בשנת 1957, בגיל 60. בשנת 1937 נישא למרי מקסוול, בתו של מאמין בהאי קנדי ידוע, שכונתה מאז רוחיה ח'אנום. היא שימשה כמזכירתו של אפנדי והייתה מחברי המועצה הבהאית הבינלאומית. לזוג לא נולדו ילדים ולא נשארו גם זכרים ממשפחתו של עבד אל-בהאא' בתוך הקהילה הבהאית. לכן, על אף שעבד אל-בהאא' הורה על כך בצוואתו, שוגי אפנדי לא הוריש את הנהגת הדת לאף אדם. בעקבות זאת, לאחר מותו, המאמינים שהוכרו כ"ידי הדבר האלוהי", לקחו על עצמם את הובלת האדמיניסטרציה הבהאית לשנים שנותרו עד השלמת תוכנית עשר השנים ששוגי אפנדי יזם. הם החליטו שכאשר התוכנית תגיע לקיצה, יקום באופן רשמי בית הצדק העולמי. הבחירות הראשונות היו בשנת 1963, ובהן נבחרו תשעה נציגים מהקהילות הבהאיות השונות. מאחר שלא היה מנהיג רוחני ודתי אחד לדת הבהאית, בית הצדק העולמי היה מקבל את החלטותיו על בסיס הכתבים והתרגומים של שוגי אפנדי.
לקריאה נוספת

Wendi Momen, ed., A basic Baha'i dictionary, Oxford: George Ronald publishers, 1989
Danesh Helen, Danesh John, Danesh Amelia, "The life of Shoghi Effendi," in Studing the writings of Shoghi Effendi, ed. M. Bergsmo, Oxford: George Roland, 1991
Ruhiyyih Khanum, The priceless pearl, London: Bahai publishing trust, 1969
Moojan Momen, "Shoghi Effendi," in Encyclopedia Iranica,
Ali Nakhjavani, Shoghi Effendi, the range and power of his pen, Rome: Casa Editirica Bahai, 2006
Warburg Margarit, Studies in contemporary religions: Baha'i, signature books, United States, 2001
The Guardian of the Bahá'í Faith, by Ruhiyyih (Mary Maxwell) Khanum, London: Baha'i Publishing Trust, 1988
הערות שוליים

1 2  Margit Warburg, Studies in contemporary religion, Baha'i, United States: signature books, 2001, עמ' 18
1 2  Wendi Momen, A basic Baha'i dictionary, George Ronald publishers, Oxford, 1989, עמ' 208
↑  Ruhiyyih Khanum, The priceless pearl, London: Bahai publishing trust, 1969, עמ' 4
1 2 3  Danesh Helen, Danesh John, Danesh Amelia, The life of Shoghi Effendi, studing the writings of Shoghi Effendi, Oxford: George Roland, 1991
↑  Ruhiyyih Khanum. The priceless pearl. p. 16.
↑  Ruhiyyih Khanum. The priceless pearl. p. 17.
↑  Ruhiyyih Khanum. The priceless pearl. p. 41.
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Moojan Momen, Shoghi effendi, Encyclopedia Iranica, ‏04.02.2011
↑  Wendi Momen. A basic Baha'i dictionary. p. 95.
↑  Nakhjavani Ali, Shoghi Effendi, the range and power of his pen, Rome: Casa Editirica Bahai, 2006, עמ' 1
↑  Nakhjavani Ali. Shoghi Effendi, the range and power of his pen. p. 9.
↑  Ruhiyyih Khanum. The priceless pearl. p. 212.
↑  Nakhjavani Ali. Shoghi Effendi, the range and power of his pen. p. 70.
↑  Ruhiyyih Khanum. The priceless pearl. p. 201.
↑  Ruhiyyih Khanum. The priceless pearl. p. 203.
↑  Warburg. Studies in contemporary religion, Baha'i. p. 19.
| הדת הבהאית הכוכב הבהאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות מרכזיות | עלי מוחמד שיראזי, הבאב • בהאא אללה • עבד אל-בהאא • שוגי אפנדי |  |
| הכתבים הבהאיים | אל-כתאב אל-אקדס • כתאב-י איקאן • המילים הנסתרות • שבעת העמקים • ארבעת העמקים • האיגרת אל בן הזאב • באיאן • איגרות אל המלכים והשליטים • מפציעי השחר |  |
| מוסדות עיקריים | מנגנון המנהל הבהאי • המרכז הבהאי העולמי • בית הצדק העולמי • האסיפות הרוחניות |  |
| עקרונות כלליים | עקרונות הדת הבהאית • התגלות מתמשכת • מעמד האישה בדת הבהאית • אחדות בדת הבהאית • עבדות בדת הבהאית • להט"ב והדת הבהאית |  |
| היסטוריה ופילוגים | באביזם • היסטוריה של הדת הבהאית • סובח-י אזל • אבראהים ג'ורג' ח'יראללה • צ'ארלס מייסון רמי • רות וייט |  |
| אנשים | אותיות הח"י •  ידי האמונה • שליחי בהאא אללה • טאהרה • בהיה ח'אנום • מרתה רוט • לואה גטסינגר • פיבי הרסט • ת'ורנטון צ'ייס |  |
| לוח השנה הבהאי | חגים בהאיים • נורוז • רידוואן • הולדת בהאא אללה • יום הברית • איאם-י הא • צום תשעה עשר הימים |  |
| בית התפילה הבהאי | אשגבאט • שיקגו • קמפלה • סידני • פרנקפורט • פנמה סיטי • סמואה • דלהי • סנטיאגו דה צ'ילה |  |
| קהילות בהאיות | הקהילה הבהאית הבין-לאומית • אוזבקיסטן  • אוסטרליה • אינדונזיה • איראן  • אנגליה • ארצות הברית  • ברזיל  • גרמניה  • דרום אפריקה • הודו  • טורקיה  • טורקמניסטן • מצרים  • ניו זילנד • סין • ספרד • קנדה • רוסיה |  |
| מנהגים ופולחן | סמלים בהאיים • עלייה לרגל • תפילה • חקוק אללה • צום |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268008005171  PLWABN: 9810566018405606  BIBSYS: 90787264  BNE: XX1048729  BnF: cb11987964x (data)  CANTIC: a11068395  CiNii: DA14021563  GND: 118613855  ISNI: 0000 0000 7972 4490  LCCN: n79127752  LNB: 000002331  NKC: mzk2008453216  NLA: 35497037  NLG: 201835  NTA: 070713324  RERO: 02-A000149440  SNAC: w6nw8bs5  SUDOC: 027946002  Trove: 974571  VIAF: 27864297   WorldCat (עם VIAF): 27864297 
הפסל מעל מקום קבורתו של שוגי אפנדי בלונדון
שלום צאלח

דיוקנו של שלום צאלח בגיליון מזכרת של דואר ישראל לזכר עולי הגרדום משנת 1982
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
אנדרטת עולי הגרדום ליד מרכז מורשת יהדות בבל באור יהודה
שלום צאלח (1923 — 22 בינואר 1952) היה יהודי שהוצא להורג בהקשר לפיגועים בבגדאד. מהרוגי המלכות בעיראק.
קורות חיים

נולד ליפה (חסינה) וצלח גדל בבגדאד, בירת עיראק במשפחה יהודית מהמעמד הפשוט והתייתם מאמו בגיל צעיר. צאלח, שהיה סנדלר במקצועו, הצטרף לתנועת "החלוץ" ותכנן לעלות לארץ.
ב-9 ביוני 1951, ערב עלייתו הצפויה לארץ, נעצר במסגרת גל מעצרים נגד פעילי התנועה הציונית יחד עם יוסף בצרי, סוכן המוסד שנשלח מישראל. צלאח עבר עינויים קשים ואולץ לחתום על הודאה כוזבת שהוא היה זה שהטיל חומר נפץ על לשכת המודיעין של שגרירות ארצות הברית בעיראק. הוא הורשע בפני בית דין מיוחד ב-5 בנובמבר 1951 בהנחת פצצות בכניסה ל-2 מבני ציבור יהודיים, בהנחת פצצה בלשכת המודיעין האמריקאית ובחברות ברשת ריגול ציונית ונידון למוות.
ב-27 בדצמבר 1951 אישר בית הדין העיראקי העליון את גזר הדין.
ארגונים יהודיים בעולם פנו למוסדות האו"ם ושגריר ישראל שם פנה לנשיא העצרת בבקשת התערבות, אולם המאמצים לא עלו יפה ובית-הדין העליון לערעורים בעיראק דחה את הבקשות והותיר את גזר דין המוות על כנו.
ב-22 בינואר 1952, (כ"ד בטבת, תשי"ב), הוצא צאלח להורג בתליה. הרב ג'ורג'י מועלם היה איתם ב-30 דקות האחרונות לחייהם, ומספר שהם אחזו בידיו וקראו "שמע ישראל", לדבריו בקשתם האחרונה הייתה "אחרי מותנו קחו אותנו לקרובנו". לאחר מכן הובילו אותם לכיכר ושם ניתלו כששק שחור מכסה את פניהם. בקשתם לבא לקבורה בישראל לא התמלאה, אך בהר הרצל הוקמה מצבה לזכרם. באותו חודש הוצא גם יוסף בצרי להורג.
לדבריו של שלמה הלל, יוצא יהדות עיראק, מילותיהם האחרונות של צאלח ובצרי, טרם עלו לגרדום, היו "תחי מדינת ישראל".
הנצחה

מקום קבורתו לא ידוע, אולם הוצבה מצבה לזכרו בבית העלמין הצבאי בהר הרצל בירושלים.
בשנת 1982, שלום צאלח הונצח בגיליון מזכרת של בולי דואר ישראל שכותרתו "הרוגי מלכות בדור התקומה". כן נקראו רחוב ומתחם על שמו בשכונת עמישב בפתח תקווה ורחוב בקרית אתא.
ברחבת מוזיאון מורשת יהדות בבל באור יהודה מוצגת אנדרטה לזכרם של שלום צאלח ויוסף בצרי ועליה חרותות המילים "תחי מדינת ישראל".
הערות שוליים

↑  מ"ד, דבר היום, דבר, 11 בדצמבר 1951
↑  ברוך מאירי, הנידונים למוות קראו "שמע ישראל", מעריב, 11 בינואר 1980
↑  יעקב צחור (עורך), בולי ישראל תש"ח -  תשס"ב,  קטלוג מס' 14, רשות הדאר - השירות הבולאי, כתר הוצאה לאור, 2008, עמ' 227
שלום פראג (1866)

מפת הקונפדרציה הצפון-גרמנית
שלום פראג (בגרמנית: Prager Frieden) היה הסכם שלום שנחתם בפראג ב-23 באוגוסט 1866 בין ממלכת פרוסיה לבין האימפריה האוסטרית, וסיים את מלחמת אוסטריה–פרוסיה.
סקירה כללית

ההסכם היה מקל עבור האימפריה האוסטרית, משום שאוטו פון ביסמרק שכנע את וילהלם הראשון, מלך פרוסיה כי שמירה על מקומה של אוסטריה באירופה תהיה טובה יותר עבור פרוסיה מאשר להחלישה, משום שביסמרק הבין כי ללא אוסטריה, פרוסיה תיחלש לעומת אירופה יחסית עוינת.
בתחילה רצה וילהלם הראשון להתקדם לווינה ולספח את אוסטריה, אולם ביסמרק עצר בעדו, ואפילו איים להתפטר, וביתר שאת, אף איים להשליך את עצמו מחלון הקומה הרביעית של טירת ניקולשבורג. ואכן, היחסים הלבביים עם אוסטריה הביאו בסופו של דבר להשתלשלות האירועים בשנת 1914 שהובילו למלחמת העולם הראשונה.  אוסטריה הפסידה רק את ונציה, שנמסרה לקיסרות הצרפתית השנייה, שבתורה מסרה אותה לממלכת איטליה. אוסטריה סירבה להעניק את ונציה ישירות לאיטליה, משום שהאוסטרים הביסו את האיטלקים בזמן המלחמה. בית הבסבורג הוצאו לצמיתות מענייני גרמניה, וממלכת פרוסיה התבססה אפוא כמעצמה העיקרית מבין המדינות הגרמניות. הקונפדרציה הגרמנית בוטלה, ואילו הקונפדרציה הצפון-גרמנית הוקמה כברית צבאית חמישה ימים לפני שלום פראג, עם הצטרפותן של מדינות צפון גרמניה. מדינות דרום גרמניה מחוץ לקונפדרציה נדרשו לשלם פיצויים גדולים לפרוסיה. כמו כן הוחלט גם על סיפוח ממלכת הנובר, דוכסות נסאו, נסיכות הבוחר מהסן והעיר החופשית פרנקפורט לפרוסיה.
ראו גם

הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867
הערות שוליים

↑  Taylor, A.J.P. (1988). Bismarck: The Man and the Statesman. Hamish Hamilton. pp. 87–88. ISBN 0-241-11565-5.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286516305171  GND: 1258217392  LCCN: sh85106063 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
תאונת כרייה

תאונת כרייה היא תאונה המתרחשת במהלך תהליך כריית מינרלים או מתכות. מדי שנה מתים בתאונות כרייה אלפי כורים, בענפי כריית הפחם, אם כי תאונות מתרחשות גם בכריית סלעים קשים. רוב מקרי המוות בימינו מתרחשים במדינות מתפתחות, ובחלקים הכפריים של מדינות מפותחות, בהן אין הקפדה על יישום כל אמצעי הבטיחות הנחוצים. אסון כרייה הוא נחשב לכזה כאשר ישנם חמישה הרוגים או יותר באירוע.
הסיבות העיקריות לתאונות הכרייה

תאונות כרייה עלולות להתרחש ממגוון סיבות, כולל דליפות של גזים רעילים כגון מימן גופרתי או גזים טבעיים נפיצים, במיוחד מתאן, רעידות אדמה מושרות שנגרמו במהלך תהליך הכרייה, הצפות, או שגיאות מכניות כלליות, כתוצאה מציוד כרייה שלא נעשה בו שימוש נכון או שהיה פגום. שימוש בחומרי הנפץ הלא נכונים באזורים תת-קרקעיים עלול גם לגרום לפיצוצי גז מתאן.
אסון הכרייה החמור בהיסטוריה

ב-26 באפריל 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, במכרה הפחם "בנשיהו" (Benxihu) אשר במחוז ליאונינג שבסין, אירע אסון הכרייה החמור ביותר בהיסטוריה האנושית, אשר גבה את חייהם של מעל ל-1,500 בני אדם.
האסון התרחש באזור בו נמצאת כיום סין, אך באותה העת מיקום זה הייתה במדינה שנמצאה תחת שליטת ממשלת הבובות מנצ'וקוו אשר שהוקמה על ידי האימפריה היפנית, לאחר שזו פלשה וכבשה את אזור צפון-מזרח סין בשנות ה-30 של המאה ה-20. המנהלים היפנים של המכרה אילצו פועלים סינים לבצע את עבודת כרייה בתנאים קשים. האסון החל כאשר פרצה שרפה במכרה. על מנת לכבות את השריפה חסמו היפנים את פתחי האוורור של המכרה, על מנת לוודא שהלהבות לא יקבלו חמצן. אף על פי כן, רוב העובדים לא פונו לפני שהוחלט לנקוט בצעד זה, ובשל כך הם נלכדו באזור הסגור של המכרה, ונחנקו למוות מהרעלת פחמן חד-חמצני. לאחר שהשריפה כובתה והמכרה נפתח מחדש, העובדים היו צריכים לעבוד במשך עשרה ימים על מנת להוציא מהמכרה פסולת, בכדי להגיע לגופותיהם של הכורים שנלכדו בתוך המכרה. מניין ההרוגים כלל 1,518 סינים ו-31 יפנים. רוב הגופות נקברו מאוחר יותר בקבר אחים. האסון נחקר היטב לאחר המלחמה, וכיבוש האזור על ידי ברית המועצות. הדו"ח הסובייטי הגיע למסקנה שרוב מקרי המוות לא נגרמו ישירות מהשריפה הראשונית, אלא היו תוצאה של הרעלת פחמן חד-חמצני וחנק, שנגרמו כתוצאה מהחלטות של היפנים.
תאונות לפי שנה

זוהי רשימה חלקית של תאונות כרייה בולטות:
30 בינואר 2000: דליפת הציאניד בבאיה מארה - במהלך הלילה התמוטט סכר בבאיה מארה שברומניה ומאה טון מים מזוהמים בציאניד נשפכו על פני השדות ומשם זרמו אל הנחל "לפוש" המקומי, ממנו אל סומש ומהסומש הגיעו לטיסה ומשם לדנובה. הציאניד שבמים גרם למות כמות גדולה מאוד של דגים ובעלי חיים אחרים בנהרות אלה, ברומניה, בהונגריה וביוגוסלביה. אסון אקולוגי זה כונה בשם "צ'רנוביל השני".
5 באוגוסט 2010: תאונת המכרה בצ'ילה - במכרה נחושת-זהב בקרבת העיר קופיאפו שבצפון צ'ילה התרחשה תאונה בעקבות התמוטטות סלעים בהיקף של מאות טונות. התאונה גרמה ללכידתם של 33 כורים בעומק המכרה. כל הכורים חולצו בשלום ב-13 באוקטובר 2010 באמצעות התקן חילוץ מיוחד שנבנה למטרה זו, לאחר ששהו לכודים במכרה במשך 69 יום בעומק של כ־700 מטר, האסון ומאמצי החילוץ זכו לעניין תקשורתי רב ברחבי העולם, אשר שיאו בפעולות החילוץ אשר שודרו בשידור חי במספר מדינות.
13 במאי 2014: אסון המכרה בסומה - האסון אירע במכרה פחם בעיר סומה שבמערב טורקיה. באסון נהרגו 301 כורים והוא אסון המכרה הכבד ביותר בתולדות טורקיה, והכבד ביותר במאה ה-21 עד כה.
25 בנובמבר 2021: השרפה במכרה ליסטוויאסז'נאיה - האסון אירע במכרה ליסטוויאז'נאיה אשר במחוז קמרובו שברוסיה. באסון נהרגו 51 אנשים כולל חמישה מחלצים, ו-72 נפצעו.
21 בספטבמבר 2024: אסון המכרה בטאבאס התרחש באיראן, ונהרגו בו יותר מ-50 אנשים.
שמשון מאוסטרופולי

| --- | --- |
 לידה:  1600 ה'ש"ס קוריץ, וואלין, האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 נרצח:  1648  (בגיל 48 בערך) ג' באב ה'ת"ח פולונה, האיחוד הפולני-ליטאי האיחוד הפולני-ליטאי
 מקום פעילות:  פולונה
 תקופת הפעילות:  ? – 15 ביולי 1648 
 
הרב שמשון בן פסח מאוסטרופולי היה רב ומקובל, נולד בקוריץ בווהלין בשנת ה'ש"ס (1600) בערך, ונרצח בג' באב בעת פרעות גזרות ת"ח 1648 בעיר פולונה.
אימו הייתה בתו של רבי שמשון בן בצלאל ליווא, אחי המהר"ל מפראג.
משנתו

הגותו של רבי שמשון היא בעיקרה פרשנות לחיבורים ולמאמרים קדומים, שחלקם אכן נמצא בכתובים עתיקים יותר, וחלקם מופיע לראשונה בכתביו של רבי שמשון.
כמה מפירושיו עוסקים בגימטריאות מבריקות, שעל ידן הוא מוצא הקבלה בין נושאים שונים, ולרוב טמונה בהן תאולוגיה פרשנית. בין העקרונות הדומיננטיים בפרשנות זו נמצא העיקרון לפיו לכל כח מ"כוחות הטומאה" יש כח מקביל בקדושה (בעל ערך גימטרי זהה), שנועד כדי לבטל אותו.
הרמח"ל בדרך עץ חיים מספר על ר' שמשון מאוסטרופולי שהשביע את הסטרא אחרא על הגזירות בת"ח ות"ט, ונענה שאם יבטלו שבת מילה ותורה יבוטלו הגזירות, וענה ר' שמשון שאות אחת מהתורה לא תבוטל. בסיפור זה הוכנסו מוטיבים מחייו של רבי עקיבא: גזירות ההריגה על קידוש השם, ואיסור קיום מצוות שבת, מילה ותורה.
יהודה ליבס מוצא שהקו העיקרי בצורת מחשבתו של רבי שמשון הוא העדר ההבחנה בין החזיונות לחיים המעשיים, בין הדמיון למציאות ובין החלומות לשברן. רבים מגילוי החלום והמגיד שלו מערבבים גם בין אישים שונים בתקופות שונות, וכך הוא גם רואה את עצמו כהשתקפות (או גלגול) של שמשון הגיבור ושל רבי עקיבא.
כך ליבס משער, שחלק מן המאמרים הקדומים לכאורה שהובאו בכתביו, אשר לא נמצא להם מקור אחר מלבד בכתביו, למעשה נגלו אליו במהלך חזיונותיו הרוחניים, והוא נתן להם פירושים, לעיתים פירושים שלו ולעיתים גם הפירושים נחוו אצלו כגילויים מיסטיים. ליבס גם משער שרבי שמשון קרא בכתבים נוצריים, והשתמש ברעיונות מתוכם כדי להילחם בנצרות.
משנתו > קבלה

רבי שמשון הוא אחד מגדולי המחדשים בתורת הקבלה, שלא עסקו רק בפרשנות לדברי קודמיהם אלא גם חידשו חידושים רבים שאין להם מקור בספריהם של מקובלים קדומים יותר. חידושים אלו, לדבריו ולדברי תלמידיו, הם תוצאה של גילויי מגיד: מלאך ממרום שגילה לו סודות התורה. כך מתדמה רבי שמשון לרבי יצחק סגי נהור ורבי יצחק לוריא שחידשו אף הם חידושים רבים בקבלה, על פי גילוי אליהו הנביא.
רוב חידושיו בקבלה כרוכים בגימטריות. לדוגמה, מספר האותיות בשמותיהם של כל האבות (אברהם יצחק יעקב) מצד אחד ושל כל האמהות (שרה רבקה רחל לאה) מצד שני הוא 13 (י"ג) שהוא מספרן של י"ג מידות של רחמים.
גם הגימטריה של "אחד" היא 13, ולדבריו זה נובע מכך שהאבות והאמהות היו אלו שהפיצו בעולם את יחודו של ה', ואם מחברים את מספר האותיות של האבות והאמהות, יהיה המספר 26, שהוא הגימטריה של השם המפורש.
בספריו מופיע פעמים רבות הביטוי "והוא רחום יכפר עוון" בהטיות שונות, כאשר נראה שמחד רצה לגלות את סודות הקבלה, ומאידך חשש מפני סכנות, רוחניות כפיזיות, העלולות לבוא כתוצאה מגילוי הסודות.
משנתו > האגרת

רבי שמשון חיבר אגרת הנחשבת כבעלת סגולה בייחוד בערב פסח ולפי המסורת מי שקורא אותה מובטחת לו שמירה מפורעניות לכל השנה. איגרת זו נדפסה ברבות ממהדורות המחזורים וההגדות של פסח. האיגרת מנוסחת כמכתב תשובה לרבנים שביקשו פירוש למאמר סתום המיוחס באיגרת לאר"י. המאמר עוסק בשמות המלאכים שהופקדו על הכאת המצריים בעשר מכות מצרים, ועל פיו מלאכים אלו הם האחראים גם על גאולת ישראל בעתיד. רבי שמשון מבאר באיגרת את המאמר על פי גימטריה של שמות המלאכים. כמו כן ביאר באיגרת על פי הקבלה את הסימן דצ"ך עד"ש באח"ב.
מותו על קידוש השם

כשלוש וחצי שנים לפני גזירות ת"ח ות"ט, טען רבי שמשון לגלוי מהמגיד שהתגלה לו, שהודיע לו על הגזירות הממשמשות לבוא, והכינו לכך. רבי שמשון עורר בעקבות כך את הסובבים אותו לשוב בתשובה, אך תשובתם לא הועילה לבטל את גזר הדין. ובחודש אב ה'ת"ח, בהתקרב הפורעים, אסף רבי שמשון את בני עירו לבית הכנסת ועסק עמם בתפילה, עד שנהרגו על ידי הפורעים. באגדות מאוחרות יותר מסופר אודות הפלא שהתרחש עמו, כאשר לא הרגיש כלל בעת שהרגו אותו.
וכך כתב עליו תלמידו, רבי נתן נטע הנובר:
והיה בתוכם (-בקרב קהילת פולנאה) איש אחד חכם ונבון ומקובל האלקי ושמו מוהר"ר שמשון מק"ק אוסטרופולי. ובא מלאך המגיד אליו בכל יום ולמד עמו סתרי תורה. ועשה המקובל הנ"ל פי'(רוש) על הזוהר על פי קבלת מהאר"י ז"ל ולא זכינו שיבא להדפוס. ואמר לו המגיד לפי הגזיר' שיעשו תשובה גדולה שלא יבא כך הגזירה רעה. ודרש כמה פעמים בב"ה (-בבית הכנסת) והזהיר לעם שיעשו תשובה על הצרה שלא תבא, וכן עשו תשובה גדולה בכל הקהילות ולא הועילה כי כבר נחתם הגזירה רעה. וכאשר באו האויבים וצרים על העיר נכנס המקובל הנ"ל לבית הכנסת ושלש מאות בעלי בתים עמו, כולם חכמים גדולים וכולם מלובשים בתכריכין ובטליתו' על ראשיהם ועסקו בתפילה גדולה עד שבאו האויבים לעיר ונהרגו שם כולם בבית הכנסת על אדמת קדש הי"ד (-ה' יקום דמם).
הריגתו על קידוש השם מימשה את רצונו העז למות בצורה זו, רצון הבא לידי ביטוי בכתביו. גם שם ובעיקר באגדות מאוחרות יותר, מיוחסת הריגה זו לנאמר במסורת על כך שמשיח בן יוסף עתיד להיהרג על קידוש השם.
מצאצאיו

רבי יעקב יוסף מפולנאה ורבי משולם פייבוש הלר, שניהם מראשוני תנועת החסידות ומחשובי סופריה.
אחד מניניו היה:
פסח לנגזם, נולד ב-1748, נפטר ב-2 בנובמבר 1820, היה אביהם של:
צבי אלימלך שפירא מדינוב (1785-1841);
אברהם אבא מילר (1765-1848);
דוד לנגזם;
אפרים שמואל לנגזם;
ניסל לנגזם שנישאה לאקשטיין;
חיים לייב לנגזם;
על צאצאיו נמנים גם רבי ליבר הגדול מברדיטשוב וצאצאיו למשפחות ליברזון והיילפרין (אלפרין) מאוסטרוה. בין צאצאיו נמנה גם גרש בודקר, פיזיקאי סובייטי שהתעסק בתחום הפיזיקה הגרעינית.
מספריו

רבי שמשון מציין בספריו ספרים רבים שכתב ומפנה אליהם, ובין רושמי הביבליוגרפיות שלו יש המונים את כל הספרים הללו כספרים שאכן נכתבו על ידו. אך לדעת החוקרים ספרים אלו מעולם לא נכתבו. מאידך, ישנם ספרים אותם פירש רבי שמשון ואת גוף החיבור יחס למחברים אחרים, כאשר לדעת החוקרים הוא זה שכתב הן את החיבור והן את פירושו. כך הספר "קרנים", המיוחס על ידי רבי שמשון לדמותו של רבי אהרן בן אברהם מקרדינא (מחבר "אגרת הטעמים" שנדפסה כפנים החיבור "שפע טל" של רבי שבתי שפטל הורביץ), חוברה, לדעת גרשום שלום, על ידי רבי שמשון. אולם, יש קושי בעמדה זו, היות שספר קרניים מזכיר ספרים אשר ר' שמשון בפירושו "דן ידין" כותב שחיפש אותם ולא מצא אותם, ולעיתים גם חולק על תוכן דבריו של בעל ספר הקרניים עצמו. לעומת דעת החוקרים הנ"ל יש הטוענים שרבי שמשון באמת האמין שהספרים עליהם כתב פירוש הם של מחברים קדומים כך שהן החיבורים של החכמים הקדומים התגלו לו באופן חזיוני ורוחני בתור חיבור אבוד שהתגלה ברוח קודשו והן הפירוש על החיבור התגלה לרבי שמשון בגילוי רוחני גם אלא שזה יותר שייך לו בתור מבאר כוונת המחבר הקדום.
החיבורים שודאי נכתבו על ידי רבי שמשון, הם:
דן ידין - פירוש על ספר "קרנים". נדפס לראשונה בזולקוה 1709, ומאז במהדורות רבות.
בן מנוח - פירוש על האדרות
ספר נזר אלהים וספר שמש ומגן (מובא בהקדמת הספר "דן ידין" בלי תיאור)
ליקוטי שושנים.
מאמר זאת חוקת הפסח, פירוש על מ"ב המסעות שנסעו ישראל במדבר כסגולה נגד מחלות. בתוך ספרים שונים וגם כספר נפרד בשם תקון לחולי הקולירה וגם למגפה ב"מ, אזמיר 1867, ובשם סדר המסעות, בגדאד אחרי 1868.
שמש נוגה, פירוש על ספר שערי אורה, מובא בפירוש דן ידין (מאמר ח' סוף סעיף קטן י"ט)
עטרת פז
מדברי תורתו שהובאו בשמו בספרים שונים, חוברו הספרים:
ספר ליקוטים, זולקוה 1763.
משה בר' אברהם הכהן [מלקט], קהלת משה, לבוב תקנ"ג.
נפלאות חדשות – על ידי נח ליפשיץ, ירושלים תש"ז.
ניצוצי שמשון – על ידי א' בומבך, בני ברק תשמ"א.
כמו כן נדפסו מאמרים קצרים מדברי תורתו בתוך ספרים שונים: בתוך "מאמר העיתים" של רבי מנחם עזריה מפאנו, דיהרנפורט 1693 (נדפס אחר כך בתוך "ליקוטי שושנים"); "ביאור לקטע ממדרש הנעלם, מאת ר' שמשון מאוסטרופליא" נדפס בתוך "מגל האומר", הומבורג 1747; בתוך "שערי הקדושה" של רבי חיים ויטאל מהדורת זולקוה 1763; ובתוך "ברכת יוסף", פירוש על ספר יצירה, שלוניקי 1831.
ספר "ניצוצי שמשון" אמרות טהורות מר' שמשון מאוסטרופוליא עם הוספות רבות כולל תולדות נדפס מחדש על ידי הרב אברהם יעקב בומבך בירושלים ת"ו בשנת תשע"ג
ספר "קרנים" עם פירוש דן ידין מר' שמשון מאסטרופוליא הודפס מחדש בשנת תשס"ו בירושלים על ידי הרב אברהם יעקב בומבך.
בין ספריו שלא הגיעו אלינו, היה החיבור האבוד "מחנה דן", כפירוש לזהר, שאגדה חסידית מספרת שהבעל שם טוב אמר לתלמידו המגיד ממזריטש שלולא אבד הייתה מתקרבת הגאולה.
גם הספר "בן מנוח" שחיבר כפרוש לאידרות, מוזכר בראשית הספר דן ידין אך אינו בנמצא
מתלמידיו

רבי נתן נטע הנובר
רבי יעקב קופל בן אהרן זסלבר.
וכך כתב עליו תלמידו, רבי יעקב קופל זסלבר:
שידוע לרבים שרוב דבריו היו על ידי מגיד שהיה אצלו, חבל על דאבדין ולא משתכחין. בכל ערב שבת קודש הלכתי, אני וחברי שהיה גיסו, אצלו, והגיד לנו דף א' זוהר מהפרשה השייך לאותו שבוע.
לקריאה נוספת

נחום ברילל, אוצר הספרות, שנה ד, תרנ"ב, עמ' 468–472
א. יערי, שלוחי ארץ-ישראל, ירושלים תשי"א, עמ' 448–449. (על האגרת)
שלמה זלמן שרגאי, רבי שמשון מאסטרופולי על התכלת, סיני סט (תשל"א) עמ' 301–302
א' בומבך, ר' שמשון מאוסטרופוליה, בני-ברק תשמ"א
יצחק אלפסי, מאורות מעולם הקבלה והחסידות, ת"א תשנ"ד