stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אסתר פרומקין
הערות שוליים

↑  אסתר פרומקין, במהדורת האינטרנט של האנציקלופדיה היהודית בשפה הרוסית (ברוסית)
↑  אורחן, יוצאות מארבע אמות, עמ' 150.
↑  אורחן, יוצאות מארבע אמות, עמ' 151.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007412356005171  PLWABN: 9810545595405606  GND: 119266490  ISNI: 0000 0004 0879 1943  LCCN: no2010060824  VIAF: 301799203   WorldCat (עם VIAF): 301799203
בואינג 377 סטרטוקרוזר

בואינג 377 סטרטוקרוזר
הגרסה הצבאית C-97 Stratofreighter
סטרטוקרוזר של טייסת 120 בחיל האוויר הישראלי בעת ביקור בנמל התעופה לונדון גטוויק, 1969
בואינג 377 סטרטוקרוזר הוא מטוס נוסעים דו-קומתי צר-גוף ארבע-מנועי, מתוצרת חברת בואינג. במקור היה הסטרטוקרוזר גרסת נוסעים מסחרית למטוס התובלה הצבאי C-97 סטרטופרייטר (C-97 Stratofreighter), שבעצמו היה גרסת תובלה של המפציץ B-50 סופרפורטרס (B-50 Superfortress) שהוא הוה שדרוג של ה-B-29 סופרפורטרס. הטיסה הראשונה של הסטרטוקרוזר הייתה ב-8 ביולי 1947.
המטוס נקרא בחיל האוויר הישראלי בשם "ענק" או בקיצור "סטרטו". בשימוש חיל האוויר היו שלוש גרסאות של המטוס: ה"סטרטוקרוזר" האזרחי, ה- "C-97 סטרטופרייטר" הצבאי (שנקרא גם בואינג 367), וגרסת כלאיים מתוצרת תעשייה האווירית שבה הותקנה והותאמה מערכת זנב ודלתות אחוריות של ה-C-97 הצבאי במטוסי "סטרטו" בגרסת נוסעים אזרחית.
בחיל האוויר הישראלי

מטוסי הסטרטוקרוזר נרכשו מעודפי ציוד וחלפים של חיל האוויר האמריקני. המיזם היה משותף לתעשייה האווירית ולחיל האוויר. ב-1964 הוטסו לארץ חמשת מטוסי ה"סטרטו" הראשונים, אשר שמשו קודם לכן כמטוסי נוסעים בחברת פאן אם. בתחילה שירתו המטוסים במסגרת גף טיסה צבאי (כשלוחה של טייסת 103), ונתנו מענה לטיסות ארוכות טווח של חיל האוויר, להטסת נוסעים וציוד מחו"ל. ב-1 ביולי 1964, הפך הגף לטייסת 120 שכללה בתחילה, את חמשת מטוסי ה"סטרטו" וזוג מטוסי דקוטה.
באותה תקופה היה איסור של הקונגרס האמריקאי על מכירת מטוסים לחיל האוויר, ובין השאר נאסרה מכירת הרקולסים למערך מטוסי התובלה של החיל. הסטרטוקרוזר מילא את הצורך של חיל האוויר במטוס תובלה גדול יותר מהנורד והדקוטה. הוא נרכש לאחר שכשל הניסיון לקנות מטוסי הרקולס. בחלק מהמטוסים בוצעו שינויים, על מנת לאפשר הצנחת אפסניה, נגמ"שים קלים ועוד.
בשנים 1964–1966 השתתפו מטוסי "סטרטו" במבצעי "רוטב" ו"דורבן" - הצנחת כלי נשק וציוד אחר למורדים המלוכניים התימניים, שנלחמו נגד צבא מצרים בתקופת מלחמת האזרחים בתימן.
ב-1966 ביצע מטוס "סטרטו" (שכינויו היה "מצדה"), טיסה ארוכה בין מדינות אפריקה, והוביל את פמליית ראש הממשלה דאז, לוי אשכול, בסיור של מספר שבועות ברחבי היבשת. המטוסים ביקרו ביבשת אפריקה לא אחת, וחזרו ממנה עם חיילים אתיופים שהגיעו לישראל להשתתף בקורס צניחה.
המטוסים נטלו חלק במלחמת ששת הימים, בהצנחת אספקה בחצי האי סיני, ובמלחמת יום הכיפורים. יותר משנה לאחר סיומה הרשמי של 'מלחמת ההתשה' ולמרות הסכם הפסקת האש שחתמה עליו מצרים, הופל ב-17 בספטמבר 1971 מטוס סטרטוקרוזר באמצעות טיל קרקע-אוויר מצרי בהפעלת צוות סובייטי מדגם SA-2 ששוגר ממארב טק"א ממערב לתעלת סואץ. המטוס היה בגיחת איסוף מודיעין וצילום אוויר אלכסוני מעל לשטח סיני (לצילום מערכי הטילים המצריים), כ-22 ק"מ מתעלת סואץ. רק אחד משמונת אנשי צוות המטוס הצליח להיפלט מהמטוס, להפעיל את מצנחו ולהינצל. אנדרטה לזכר צוות המטוס בצורת מנוע מטוס הסטרטוקרוזר, נמצאת ביער בן שמן. יום למחרת, הותקפו סוללות נ"מ במצרים לראשונה בטילי שרייק מתבייתי מכ"ם, אך תקיפה זו נכשלה מכיוון שצוותי הטק"א המצרים כיבו את מכשירי המכ"ם שלהם. תקרית זו הביאה את ראשי צה"ל להבנה שכללי המשחק השתנו בתחום זה, וכי "הטיל כופף את כנף המטוס" כפי שהגדיר זאת לימים עזר ויצמן.
בשנת 1966 לפני מלחמת ששת הימים, יצא משלחת תעש"א בראשות משה מיץ לארצות הברית, על מנת לאתר ולשפץ מטוסי KC-97, ולהביאם לארץ.  עקב האמברגו האמריקאי, המבצע היה חשאי, ואף על כן קיבל פורסם בוושינגטון פוסט.  מטוסים אלו, שהיו מדגם  כמטוסי תדלוק בחיל האוויר האמריקאי. בנובמבר 1970 הושמד אחד המטוסים בתאונה (התנגשות מטוס חיל האוויר סטרטוקרוזר ומטוס טי.וו.אי בואינג 707) על מסלול המראה בנמל התעופה לוד כאשר התנגש בו מטוס מטען בואינג 707 של חברת התעופה TWA.
צוות אוויר של המטוס באותה תקופה כלל: קברניט, נווט, מהנדס טיסה, אלחוטן אוויר, ופקח העמסה.
ב-1978 יצא המטוס רשמית משירות חיל האוויר הישראלי.
ב-2011, במלאת 40 שנה לתקרית ב-17 בספטמבר 1971 שבה הופל אחד המטוסים, הוצב מטוס סטרטוקרוזר מספר 035, כאנדרטה בבסיס נבטים, לאחר שהיה מונח מאז 1978 כגרוטאה בבסיס חצרים.
הערות שוליים

↑  יוסי מלמן, נשיא תימני משלנו, באתר הארץ, 18 באוקטובר 2008
1 2  "השמיים אינם הגבול", אליעזר (צ'יטה) כהן וצבי לביא, עמוד 433
↑  אלי נווה, ‏קפיצה אל החיים, בטאון חיל האוויר 113, באתר הספרייה הדיגיטלית להיסטוריה ומורשת חיל האוויר
↑  האירוע מתואר בספר אוטוביוגרפי של ויקטור יאקושב "אנו מתורגמנים מנילוס וולגה" (רוסית)
↑  בני ארבל, "בנדיגו" – שילוב ארטילריה במענה לאיום טילי הקרקע-אוויר בחזית הדרום (עמ' 536), באתר יסודות - כתב העת של מחלקת ההיסטוריה בצה"ל, ‏ספטמבר 2023
↑  הופמן ד., וושינגטון פוסט, 30.10.67 "From Tuscon to Tel-Aviv - the Flight of Papa Papa" (קישור חיצוני באישור העיתון)
↑  אתר מרקיע שחקים (קישורים חיצוניים)
| מטוסים אזרחיים מתוצרת בואינג |
| --- | --- | --- |
| מטוסי מדחף | 40 • 50 • 73 • 75 • 80 • 200 • 221 • 247 • 307 • 314 • 377 |  |
| מטוסי סילון (סדרת 7x7) | 707 • 717 • 727 • 737 (קלאסי • NG‏ • MAX‏) • 747 (747-400 • 747-8) • 757 • 767 • 777 (777X‏) • 787 • BBJ |  |
| מטוסי מחקר | 367 • 7J7 • 2707 • פליקן • סוניק קרוזר • X-40 • X-43 • X-48 • X-53 • Y1 • Y2 • Y3 |  |
קטגוריה: בואינג
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566354805171  GND: 4456891-5  LCCN: sh2002000551 
אנדרטת מטוס הסטרטוקרוזר ביער בן שמן
ארתור מאיר

ארתור מאיר
ארתור מאיר (בצרפתית: Arthur Meyer, מֶיֶיר;‏ 16 ביוני 1844, לה הבר – 1 בפברואר 1924, פריז) היה איל עיתונות צרפתי, יהודי מומר, בעליו של העיתון לה גולואה.
קורות חיים

הוא היה נכדו של רב ממשפחה יהודית ענייה. נעשה מלוכני, אנטי דרייפוס וקתולי.
הוא היה דמות לא שגרתית ושחקן מפתח בצמתים שונים של החברה, העיתונות והפוליטיקה בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית.
קריירה > לה גולואה

ב-1882 רכש ארתור מאיר את העיתון לה גולואה שנוסד ב-1868, ממייסדיו אדמונד טארבה ואנרי דה פן, והפך אותו ליומון העיקרי בקרב העילית הבורגנית והאצולה בצרפת. למרות מספר העותקים הקטן יחסית שלו – בין 20 ל-30 אלף עותקים ביום – הייתה לו השפעה ממשית על החברה הצרפתית. בעיתון זה התפרסם הטור הראשון שסיקר קולנוע. הטור התפרסם לראשונה במרץ 1916. מיוני 1897 עד אוגוסט 1914 התפרסם בו מוסף ספרותי שבועי בשם Gaulois du dimanche ("הגאלי של יום ראשון"). במוסף הספרותי התפרסמו סיפורים רבים בהמשכים.
קריירה > יוזמות אחרות

ב-1881 העלה מאייר יחד עם אלפרד גרוון (Grévin) להציג את האישים שהיו בדף הראשי של החדשות כבובות שעווה מה שיאפשר לצופים לפני תקופת הצילום לשייך פנים לדמות שבחדשות. זו הייתה ההתחלה של מוזיאון גרוון שנפתח ב-5 ביוני 1882 וזכה מיד להצלחה.
פעילות פוליטית

ב-1888 תמך מאייר בגנרל ז'ורז' בולנז'ה וקשר יחד עם הדוכסית מאוזֶה (duchesse d'Uzès) להחזיר את המלוכה. ב-1890 לקח חלק, יחד עם הדוכס מלואין (duc de Luynes), בניסיון הכושל לנסות לממש את שירותו הצבאי של הדוכס הצעיר פיליפ מאורליאן (Philippe d'Orléans), שהיה אז בגלות, בלי ידיעת אביו.
הוא ניהל דו-קרב עם אדוארד דרימון שהעליב אותו על מוצאו היהודי בחוברת "צרפת היהודית" (La France juive), אך עם זאת, תמך באשמתו של אלפרד דרייפוס.
ב-1901 הוא המיר את דתו לקתוליות, אבל זה לא מנע את ההתקפות האנטישמיות עליו של ארגון Action française.
כדי להבדיל את הספרים שלו מאלה של חובבים אחרים הוא הציע לאמנים בני זמנו רישומים וציורים בגודל של עבודותיו. כך הוא ביקש מקלוד מונה בדצמבר 1908, בתיווכו של הסוחר פול דוראן-רואל שני ציורים קטנים שמטרתם הייתה קישוט הכריכה של העותק שלו למהדורה המקורית של הספר "האדמה" מאת אמיל זולה. הציורים האלה נשמרו במוזיאון לאמנות מודרנית בלוצרן.
יצירתו הראשונה של מאייר כמחבר מחזות הייתה "מה שצריך להשתיק" (Ce qu'il faut taire), שהוצגה בתיאטרון Théâtre des Bouffes-Parisiens ב-1914.
חיים אישיים

ב-1904 נשא מאיר לאישה את מדמואזל דה טורן (Mlle de Turenne), בת אצולה צעירה. נישואים אלה היו יחסית מאוחר בחייו. מאייר נפטר ב-1924.
כתביו

Soyons pratiques (1888)
Ce que mes yeux ont vu (1911)
Ce que je peux dire
La dame aux violettes
Salons d'hier et d'aujourd'hui
La comtesse de Loynes
Vers la mort (1912)
Mes livres, mes dessins, mes autographes (1921)
כתביו > תיאטרון

Ce qu'il faut taire, (מחזה בשלוש מערכות), הוצג לראשונה ב-20 במאי 1914
לקריאה נוספת

Odette Carasso, Arthur Meyer, directeur du "Gaulois. Un patron de presse juif, royaliste et antidreyfusard, Imago, Paris, 2002, 254 p. ISBN 2-911416-75-9;
« M. Arthur Meyer va faire ses débuts d'auteur dramatique avec Ce qu'il faut taire, Le Miroir, 3 mai 1914
Françoise de Perthuis, "Un Monet pour Arthur Meyer, l'histoire singulière d'un tableau singulier", La Gazette de l'Hôtel Drouot, 31 mars 1995, p. 14.
Pierre Assouline, Le dernier des Camondo, Gallimard, 1997.
אסתר פרץ-ארד

| --- | --- |

 לידה:  17 ביוני 1921 בולגריה 
 פטירה:  19 ביוני 2005 (בגיל 84) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 הושפעה על ידי:  אהרן אבני, יצחק דנציגר 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1956) 
 בן או בת זוג:  גרישה ארד 
 צאצאים:  עתר ארד, רון ארד 
 
אסתר פרץ-ארד (17 ביוני 1921 – 19 במאי 2005) הייתה ציירת ופסלת ישראלית.
ביוגרפיה

פרץ נולדה בשנת 1921 בבולגריה, וב-1924 עלתה ארץ ישראל.
בשנת 1937 החלה ללמוד ציור בסטודיו של אהרון אבני, ולמדה אצלו עד 1945 (שם הכירה את בן-זוגה, גרישה ארד).
למדה גם פיסול אצל יצחק דנציגר. התנסתה במדיומים שונים של האמנות הפלסטית: שמן, ליטוגרפיה, צבעי גיר, קולוגרף, קולאז' ותחריט.
סגנון עבודתה היה פיגורטיבי ואת השראתה שאבה מהטבע. היא הייתה מורה לציור, יעל ארליכמן הייתה בין תלמידיה.
ב-1956 זכתה בפרס דיזנגוף לציור, על יצירתה "המוזיקאי".
ב-1963 ציירה ציורים לסרט אשת הגיבור של פיטר פריי.
הייתה נשואה לגרישה ארד, פסל וצלם, ואם לשניים: עתר ארד, ויולן ומלחין הפועל בארצות הברית; ורון ארד, מעצב תעשייתי הפועל בעיקר בלונדון.
נפטרה ב-19 במאי 2005, בגיל 84. במסגרת פרויקט הנצחת אמנים שחיו ופעלו בתל אביב, נקבעה לוחית זיכרון על ביתה שבשכונת רמת אביב.
תערוכות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לקריאה נוספת

'אסתר ארד', בתוך: אמני דור כור-ההיתוך בישראל, כרך א, תל אביב: עקד, תש"ן 1990, עמ' 120.
'Peretz-Arad, Esther,' in: Who's Who in World Jewry, 1972, p. 682.
הערות שוליים

↑  7 ציירים ופסלים זכו בפרס דיזנגוף, מעריב, 27 בפברואר 1956; חולק פרס דיזנגוף לציור ולפיסול, הצופה, 28 בפברואר 1956.
↑  אתר "Billiongraves"
↑  אודי גלזר, בין הכיסאות, "עלונדון", 24 בפברואר 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 276422  NLI: 987007266302005171  ISNI: 0000 0000 7908 9052  LCCN: no99055144  VIAF: 78415814   WorldCat (עם VIAF): 78415814 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
לוחית זיכרון לאסתר פרץ-ארד ברח' טאגור 43 בתל אביב
אשוחית כחולה

| אשוחית כחולה |
| --- | --- |
אשוחית כחולה אשוחית כחולה (Picea pungens)
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: מחטנאים
מחלקה:: מחטניים
סדרה:: מחטיים
משפחה:: אורניים
סוג:: אשוחית
מין:: אשוחית כחולה
שם מדעי
 Picea pungens ‏אנגלמן, 1879
תחום תפוצה
 תפוצת העץ מודגשת בירוק כהה

קליפת הגזע של אשוחית כחולה בוגרת
אצטרובל זכרי של אשוחית כחולה בשלב ההאבקה
אצטרובל נקבי שטרם הבשיל
אצטרובל נקבי פתוח של אשוחית כחולה
זרעים של אשוחית כחולה
אשוחית כחולה (שם מדעי: Picea pungens, באנגלית: Blue spruce, וגם Colorado blue spruce או Colorado spruce) הוא עץ מחטני ירוק-עד ממשפחת האורניים. עליו, כמו שאר מיני המחטניים, הם מחטים וצבען כחול-ירוק. תחום התפוצה הטבעי של העץ הוא בצפון-מערב אמריקה הצפונית, והוא משתרע באזורי עמידות מ-1 עד 7 במדינות ארצות הברית מצפון ניו מקסיקו, דרך קולורדו, וויומינג לפרובינציות אלברטה וקולומביה הבריטית בקנדה. אבל העץ הופץ על ידי האדם בצורה נרחבת ומשמש כצמח נוי במקומות רבים הרחק מתחום התפוצה הטבעי שלו.
אשוחית כחולה היא העץ הרשמי של מדינת קולורדו, והייתה העץ הרשמי של יוטה עד 2014.
תיאור > נוף

אשוחית כחולה היא עץ ירוק-עד בגובה בינוני עד גבוה. ברוב תחום התפוצה שלו העץ מגיע לגובה של 23 מטרים, אבל כשהוא ניטע בפארקים ובגנים הוא גדל עד לגובה של 15 מטרים. בטבע נתגלה עץ בגובה 37 מטרים וקוטר בגובה חזה של מטר חצי. אשוחית כחולה היא עץ מאריך חיים, השורד עד 600 שנה ומעלה. הגידול בקוטר איטי. עצים בקוטר בגובה חזה של 10 עד 13 סנטימטרים יכולים להיות בני 125 עד 135 שנים, ובקוטר 46 עד 56 סנטימטרים, הם עשויים להיות בגיל 275 עד 350 שנים. נוף העץ הוא גלילי עד חרוט צר עם ענפים אופקיים הצומחים בצפיפות. בעצים עתיקים הענפים שמוטים יותר ונוצרת צמרת פתוחה וחסרת צורה.
תיאור > שורשים

לאשוחית כחולה יש מערכת שורשים רדודה יחסית למערכת השורשים של אשוח דאגלס או של אורן הזפת. מחקר בדקוטה הצפונית גילה ש-73.6% מהשורשים של אשוחית כחולה היו בעומק של 60 סנטימטרים ופחות, ולכן הוא גדל במקומות שבהם המים קרובים לקרקע. למרות מערכת השורשים הרדודה העץ עמיד בפני רוחות.
תיאור > גזע וענפים

קליפת הגזע היא בגוון חום-אפור ומחולקת לקשקשים בעצים צעירים. בעצים עתיקים יש סדקים בקליפה. עובי הקליפה בין 1.9 ל-3.8 סנטימטרים. הענפים צומחים אופקית עם נטייה קלה כלפי מטה. הענפים הצעירים הם בתחילה בגוון חום-ירקרק המשתנה בהמשך לחום-כתום ולחום-אפור. בכמה זנים, הענפים הצעירים הם בצבע חום עד חום אדמדם. הענפים מכוסים בדרך כלל בפלומה.
תיאור > ניצנים ועלווה

הניצנים מעוגלים עד מחודדים בגוון חום-כתום, ואורכם בין 6 ל-12 מילימטרים. העלים הם דמויי מחטים נוקשות בעלות חוד, שנתן למין את שמו המדעי (בלטינית pungens פירושו חד). אורכם בין 2 ל-3 סנטימטרים, וצורתם מרובעת בחתך רוחב. גונם ירוק-כחול ויש בהם בין 2 ל-4 קווי פיוניות לבנים דקים בכל צד. המחטים מכוסות בציפוי שעווה ירוק-כחול, ומסודרות על הענפים בצורה רדיאלית.
תיאור > אצטרובלים וזרעים

אשוחית כחולה הוא צמח חד-ביתי, כלומר בעל פרחים משני המינים על אותו עץ. העץ מתחיל להיות פורה בגיל 20 שנים. צבע האצטרובל הזכרי הוא אדום, והוא צומח בדוּר של 3 עד 5 אצטרובלים בקצה של נצרים חדשים בצמרת העץ. האצטרובלים הנקביים גדלים גם הם בצמרת העץ, גונם ירוק בהיר או אדום, והם מבשילים לגוון חום. אורכם בין 6 ל-11 סנטימטרים. הקשקשים של האצטרובל הנקבי סגלגלים עד צורת יהלום באורך 15 עד 22 מילימטרים וברוחב 10 עד 15 מילימטרים. אצטרובל מכיל בין 175 ל-225 קשקשים ויש לו פוטנציאל לייצר בין 350 450 זרעים. ההאבקה מתבצעת במאי או ביוני, כתלות בגובה. האצטרובלים מבשילים באוגוסט ומפיצים את הזרעים מספטמבר לתוך החורף. לזרעים צמודה כנף והם מופצים באמצעות הרוח, כשרובם צונחים לקרקע בתחום 90 מטרים מהעץ. משקל של אלף זרעים מנוקים הוא סביב 4.2 גרם.
תפוצה

תחום התפוצה הטבעי של העץ הוא בצפון-מערב אמריקה הצפונית, שם הוא יוצר חלק מיערות הרריים בגבהים שבין 1,800 ל-3,000 מטרים. הוא משתרע באזורי עמידות מ-1 עד 7 במדינות ארצות הברית, מדרום איידהו וויומינג, דרומה לאריזונה וצפון ניו מקסיקו, אם כי שם נותרו מעט פרטים מבודדים, דרך קולורדו לפרובינציות אלברטה וקולומביה הבריטית בקנדה. עם זאת, העץ הופץ על ידי האדם בצורה נרחבת ומשמש כצמח נוי במקומות רבים הרחק מתחום התפוצה הטבעי שלו, למשל במרכז אירופה וברוסיה.
האשוחית הכחולה היא מין עץ של אקלים קריר ומתון עם טמפרטורות נמוכות בקיץ ומעט גשם בחורף. המשקעים השנתיים הם בין 460 ל 600 מילימטרים, מתוכם כ-50% יורדים כגשם בעונת הגידול. לעץ אין דרישות מיוחדות מבחינת המיקום, אבל הוא מעדיף קרקעות חמרה עשירות בחומרי מזון, טריות, חוליות עד גרגריות בעמקים או במדרונות שאינם תלולים. ה-pH של הקרקע אמור להיות בין 6.8 ל-7.2. הוא עמיד מאוד בפני זיהום אוויר גבוה, אך סביל למיקום מוצל במידה מוגבלת. הוא עמיד לקרה עד לטמפרטורות של 40°C-. האשוחית יוצרת לעיתים רחוקות חורשות על טהרת מין זה בלבד. במקומות הנמוכים היא בחברת מינים של ערבות, מין הצפצפה Populus angustifolia, אשוח דאגלס, אשוח לבן ואורן הזפת. במקומות הגבוהים היא יוצרת לעיתים קרובות חורשות עם אשוחית אנגלמן ואשוח תת-אלפיני.
רביית כלאיים טבעית מתרחשת לעיתים נדירות עם אשוחית אנגלמן, או עם אשוחית לבנה.
שימושים

משום שהעץ מכיל "עיניים" רבות, ובשל בירוא היערות אין לעץ חשיבות משמעותית בתעשיית הייעור. האשוחית, במיוחד בזנים המתורבתים שלה, שלהם יש צבע מחטים כחול בולט, היא עץ נוי ועץ חג המולד. זהו עץ חג המולד השני הפופולרי ביותר בגרמניה לאחר אשוח נורדמן (Abies nordmanniana). הריחות של השמנים האתריים של האשוחית יוצרים מצב רוח מיוחד לחג המולד. לעיתים נוטעים אותו כשובר רוח.
הילידים בני הנאוואחו והקרס השתמשו בעץ זה כצמח מרפא מסורתי וכפריט טקסי, וענפים ניתנו כמתנה המביאה מזל. ברפואה המסורתית שימשה חליטה של המחטים לטפל בהצטננות ובקלקולי קיבה. נוזל זה שימש גם חיצונית לטיפול בכאבים של דלקות פרקים. המתיישבים הלבנים הראשונים השתמשו בעץ לבניין.
מזיקים

אשוחית כחולה פגיעה בקנה מידה גדול לגורמים שאינם ביולוגיים. בשל קליפת הגזע הדקה ומערכת השורשים הרדודה, המין רגיש במיוחד לשרפת יער.
בתחום התפוצה הטבעי לא מהווים מזיקים ומחלות איום רציני על האשוחית הכחולה.
פטריות מהסוג Chrysomyxa יכולות לגרום לתופעת מטאטא מכשפה. הפטרייה Lophodermium piceae משפיעה על המחטים ויכולה לגרום נזק רציני, בייחוד בעצים הנטועים בדנמרק. Rhizosphaera kalkhoffii גורמת להצהבה של המחטים ויכולה לגרום לאיבוד מחטים משמעותי. פטרייה מזיקה זו בעיקר במשתלות המכינות עצי חג מולד בצפון-מזרח ובמרכז התיכון של ארצות הברית. ריקבון שורשים וגזע נגרמים על ידי פטריות הסוג ארמילאריה כמו גם על ידי Phellinus pini ו-Inonotus tomentosus.
החרקים המזיקים ביותר לאשוחית כחולה כוללים את מין הצרעה Megastigmus atedius ואת מין העשים Cydia strobilella (באנגלית Spruce seed moth) ו-Henricus fuscodorsana (באנגלית Cone cochylid moth), הפוגעים באצטרובלים והורסים את מרבית הקשקשים וכ-10% מהזרעים. הזחלים של מין העש Dioryctria reniculelloides ניזונים מאצטרובלים צעירים ומעלווה. הזחלים של מין העש Choristoneura occidentalis ניזונים ממחטים ישנות בסוף אפריל, ואז חופרים בניצנים מתפתחים ומונעים התפתחות עלים חדשים. התקפות חוזרות ונשנות הורגות את העץ.
נזקים קלים יותר גורמים הזחלים של מין העש Coleotechnites piceaella (באנגלית Orange spruce needleminer), מיני כנימות העלה Adelges cooleyi (באנגלית Cooley spruce gall aphid)‏, Pineus pinifoliae ו-Pineus similis הגורמים ליצירת עפצים דמויי אצטרובלים. כנימות נוספות התוקפות את הזרדים כוללות את Cinara fornacula ו-Cinara coloradensis.
חיפושיות התוקפות את האשוחית הכחולה כוללות את מין היקרונית Pissodes strobe (באנגלית White pine weevil), Dendroctonus rufipennis (באנגלית Spruce beetle) ו-Gnathotrichus sulcatus (באנגלית Ambrosia beetle).
זנים תרבותיים

כמה זנים תרבותיים זכו בפרס מצטיין הגן (Award of Garden Merit) של החברה המלכותית להורטיקולטורה (Royal Horticultural Society). אלו מסומנים ברשימה להלן ב-agm. הזנים הנפוצים כוללים:
"Glauca Globosa"‏ agm – שיח בגובה בין 3 ל-5 מטרים.
"Fat Albert" – צורת חרוט מושלמת עד גובה 3 מטרים בגוון כחול כסוף.
"Glauca Jean's Dilly" – שיח בגובה ממטר עד שניים.
"Glauca Pendula" – ענפים שמוטים, מתפשט עד לרוחב קרוב ל-3 מטרים ובגובה של 1.2 מטרים.
"Hoopsii" ‏ agm
"Koster"
"Baby Blue Eyes"
"Baby Blue"
הערות שוליים

↑  אשוחית כחולה באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  "Colorado Blue Spruce". treecanada.ca.
↑  Gymnosperm Database
1 2 3  SPECIES:  Picea pungens from the Fire Effects Information System (FEIS) site
↑  Picea pungens Engelm. from Southern Research Station, United States Department of Agriculture
↑  "AGM Plants - Ornamental" (PDF). Royal Horticultural Society. ביולי 2017. p. 78. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Picea pungens (Glauca Group) 'Globosa'
↑  Missouri Botanical Garden: Picea pungens 'Glauca Globosa'
↑  Missouri Botanical Garden: Picea pungens 'Fat Albert'
↑  Missouri Botanical Garden: Picea pungens 'Glauca Jean's Dilly'
↑  Fine Gardening Plant Guide: Picea pungens ‘Glauca Pendula'
↑  Picea pungens (Glauca Group) 'Hoopsii'
↑  Picea pungens (Glauca Group) 'Koster'
↑  "Missouri Botanical Garden - Picea pungens 'Baby Blueeyes'".
↑  "West Montrose Farms Ltd - Picea pungens 'Baby Blue'".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007556607305171  GND: 4435789-8  LCCN: sh2006003883  NKC: ph694873
בויאן יוקיץ'

בויאן יוקיץ' (בסלובנית: Bojan Jokić; נולד ב-17 במאי 1986) הוא כדורגלן סלובני המשחק בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

יוקיץ' התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של טריגלב קראן והוא ערך את הופעת הבכורה שלו בגיל 17 בלבד. בקיץ 2005 חתם בגוריצה עימה זכה באליפות כבר בעונתו הראשונה במועדון. ב-5 ביולי 2007 חתם בסושו הצרפתית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-11 באוגוסט בהפסד 1–3 בבית נגד לה מאן. ב-30 בינואר 2010 הושאל לקייבו ורונה עד לסיום העונה, ולאחר 4 חודשים חתם במועדון ל-3 שנים תמורת מיליון אירו. ב-5 ביולי 2013 חתם בויאריאל ל-4 שנים אליה הגיע בהעברה חופשית. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-29 בספטמבר בהפסד 0–1 נגד ריאל בטיס. בתחילת עונת 2014/2015 נפצע בברכו וחזר לשחק רק ב-12 באפריל 2015. ב-7 בינואר 2016 הושאל לנוטינגהאם פורסט עד לסוף העונה.
ב-28 בדצמבר 2006 יוקיץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובניה, בניצחון 0–1 נגד קפריסין. ב-3 במרץ 2010, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–4 נגד קטר. הוא השתתף עם הנבחרת במונדיאל 2010.
אננסון

| אננסון |
| --- | --- |
 אננסון
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: ברקנאים
משפחה:: מגינוניים
סוג:: Cleidopus
מין:: אננסון
שם מדעי
 Cleidopus gloriamaris ‏ויס, 1882

אננסון (שם מדעי: Cleidopus gloriamaris), הוא מין של דג במשפחת המגינוניים, והמין היחיד בסוג Cleidopus. באנגלית הוא מכונה בעיקר "דג האננס" (pineapplefish), וגם "דג האביר" (knightfish) או "דג שריון הקשקשים" (coat-of-mail fish), בשל הקשקשים דמויי השריון המכסים את גופו, וגם "דג אורות ימין ושמאל" (port-and-starboard light fish), בשל זוג פוטופורים המזכירים אורות ניווט על ספינות. סיומת שם המין (gloriamaris) היא מלטינית, gloria ו-maris, שפירושם "תהילת הים".
תפוצה ובית גידול

האננסון חי במי החופים מול קווינסלנד, ניו סאות' ויילס, ואוסטרליה המערבית. הוא מצוי בעומקים שבין 6 ל-200 מטרים בשוניות ומעגנים.
תיאור

האננסון גדל עד לאורך של 22 ס"מ. גופו שמנמן ועגול, והוא מכוסה כמעט כולו בקשקשים גדולים מחוספסים המסתיימים בקוצים חדים הפונים אחורנית. ראשו גדול, כששקערוריות הריר מוקפות בעצם בולטת מגינה. הזרבובית רחבה ותלויה מעל פה רחב. השיניים קטנות ודקות, והן צומחות מהלסתות, מהחך ומעצם המחרשה. על הלסת התחתונה, בסמוך לפינות הפה, יש שתי שקערוריות, המוחבאות כשהפה סגור, המכילות חיידקים ביולומינסנטיים. צבע פוטופור זה הוא ירוק בדגים צעירים והופך אדום ככל שהדג מתבגר. הסנפיר הגבי הראשון מורכב מ-5–7 קרניים קשות (קוצים) וחזקים; הקרניים אינן מחוברות בממברנה ומסודרות לחלופין בין ימין לשמאל. הסנפיר הגבי השני מכיל 12 קרניים רכות. כל אחד מצמד סנפירי הגחון הצהובים מכיל קרן קוצית ארוכה, כמעט כאורך ראש הדג, ו-3–4 קרניים רכות. סנפיר הגחון יכול להינעל בזווית ישרה לגוף. סנפיר השת מכיל 11–12 קרניים וסנפירי החזה 14–15 קרניים.
הקשקשים של האננסון צהובים עד לבנבנים עם שוליים אחוריים שחורים, היוצרים תבנית מיוחדת שנתנה לדג את שמו. השפתיים, הסנטר, וחלקים מהלסת הם שחורים. על הלסת התחתונה יש רצועה אדומה המשתרעת עד הפוטופור. מין זה של דג דומה מאוד לדגי אצטרובל של הסוג Monocentris, ויש המייחסים את האננסון לסוג זה. Cleidopus שונה מ-Monocentris בכך שארובת העין שלו צרה יותר ובמיקומם של איברי האור, הקרובים יותר לקצה הלסת התחתונה ב-Monocentris. מין זה שונה גם מאננסון יפני (Monocentris japonica) בכך שהזרבובית שלהם מעוגלת יותר.
ביולוגיה ואקולוגיה

בשל סנפיריו הקטנים והשריון הנוקשה שלו, האננסון הוא שחיין חלש. האננסון הוא מין הפעיל בלילה, ובמהלך היום הוא מצוי בתוך מערות ותחת מדפי סלע. בשמורה הימית "פארק פליי פוינט הליפקס" (Fly Point Halifax Park Aquatic Preserve) שבניו סאות' ויילס תועדה קבוצה קטנה של אננסונים תחת אותו מדף סלע במשך לפחות 7 שנים, וקבוצה אחרת מתחת למדף אחר במשך 3 שנים. בלילה יוצא מין זה אל מישורי החול על מנת להיזון, כשהוא משתמש באיברי התאורה שלו על מנת להאיר חסילונים קטנים. ייתכן שהאור משמש גם לתקשורת עם בני מינו. האור של האננסון מופק ממושבות סימביוטיות של החיידק Vibrio fischeri בתוך הפוטופורים שלו. V. fischeri מצויים גם באופן חופשי במי הים ומשתחררים באופן טבעי מהפטוטפורים של האננסון. עם זאת, האור שלהם מתעמם תוך שעות ספורות מהרגע ששוחררו למי הים. מין זה חי בשביה עד עשר שנים.
האננסון והאדם

האננסון נפוץ למדי במים עמוקים, אך בשל נטייתו להיחבא במהלך היום, הוא היה מוכר בתקופה שלאחר גילויו רק מדוגמאות של דגים שהושלכו לחוף בסערות. דג זה נאסף לפעמים במכמורתנים מסחריים, והוא פופולרי בין מגדלי דגי נוי. הדג עמיד למדי, אך חייבים לספק לו מקומות מחבוא סלעיים ואוכל חי.