כשל שוק
חילוקי דעות

ישנם חילוקי דעות בין הסבורים שכשל שוק מתקיים באופן "טבעי" בשוק (כלומר, לא כתוצר  של התערבות קודמת), ובין אלו הסבורים שכשל כזה לא ייתכן בנסיבות רגילות. חילוקי הדעות נובעים מאי-הסכמה בנוגע לעקרונות פעולת השוק. אלו הסבורים שכשלי שוק אכן מתקיימים מניחים:
מנגנון כלכלת השוק כולל כשל מובנה שאינו מאפשר לו להקצות משאבים ולספק שירותים מסוימים באופן יעיל; לחלופין, מועלית הטענה כי השוק אינו כולל כשל מובנה, אך התוצאות שפעולתו מניבה אינן רצויות מבחינה כלכלית, מוסרית או חברתית.
מנגנון חוץ-שוקי (לרוב, ממשלה או גוף מטעמה) יוכל לבצע את ההקצאה באופן טוב יותר או מוסרי יותר.
אלו הכופרים בעצם קיומו של כשל שוק בנסיבות טבעיות טוענים, לעומת זאת:
מנגנון כלכלת השוק אינו כולל כשל מובנה ויקצה תמיד משאבים ושירותים באופן יעיל ביחס לחלופות.
מנגנון חוץ-שוקי (לרוב, ממשלה או גוף מטעמה) לא יוכל לבצע את ההקצאה באופן טוב יותר ולמעשה, פעולתו היא הגורם העיקרי להיווצרותו והחרפתו של עיוות בשוק.
התומכים בטענה שכשלי שוק קיימים מחזיקים בהשקפות שונות באשר למידתם, תדירותם והיקפם של הכשלים. מנקודת מבטה של האסכולה המרקסיסטית, כשל שוק הוא תכונה מובנית בכל כלכלה המבוססת על שוק חופשי. הפתרון שהמרקסיסטים מציעים אינו תיקון של השוק באמצעות התערבות ממשלתית, אלא ביטול האפשרות לפעולת מנגנון שוק בכלל, כיוון שלטענתם, כל שוק שיפעל באופן חופשי יביא להיווצרות ניצול, עימות מעמדי ומשברים כלכליים.
תומכים בסוציאל-דמוקרטיה ומדינת רווחה או בעלי עמדות קיינסיאניות גורסים כי במנגנון השוק החופשי ישנם כשלים מובנים, אך אלו אינם חמורים עד כדי כך שנדרש ביטולו המוחלט וניתן, כפשרה, לשלב בין אלמנטים של שוק חופשי מחד והתערבות ממשלתית בשוק מאידך.
בעלי עמדות ליברליות מחזיקים בעמדה מרוככת אף יותר ביחס לכשלי שוק, וסבורים כי אלו מתרחשים רק לעיתים נדירות ורק בתחומים מסוימים. הממשלה, סבורים בעלי עמדות אלו, צריכה להתערב בפעולת השוק רק במקרים נדירים אלו וגם אז, בכוונה למצוא פתרונות שיאפשרו "תיקון" של השוק באמצעות התערבות זמנית או חד-פעמית, בלי להפוך את הממשלה לגורם מרכזי בפעולת השוק.
התומכים בטענה שכשלי שוק קיימים מסכימים ביניהם בנקודה חשובה אחת: לשוק יש או צריכות להיות מטרות חברתיות, מוסריות וכלכליות. כל אסכולה אוחזת כמובן בטענה שונה ביחס למטרות. הנאו-ליברלים וכמוהם הקיינסיאנים סבורים כי המטרות העיקריות צריכות להיות מוגדרות במונחים כלכליים וחברתיים ובעיקר שמירה על יציבות בשוק, צמיחה בצריכה ותעסוקה מלאה. הסוציאל-דמוקרטים מציבים מטרות נוספות בדמות הגברת השוויוניות בין האזרחים ו"צדק חברתי", ואילו המרקסיסטים והקומוניסטים רואים בשוויוניות מלאה את יעדם.
האמצעים המומלצים לתיקון כשלי שוק מותאמים להיקף המטרות. עבור הנאו-ליברלים והקיינסיאנים, עיקר המעורבות של הממשלה בשוק צריכה להתבצע בתחומים שבהם יש "אינטרס ציבורי" אך אין אינטרס רווח, והמעורבות צריכה להתבצע לרוב באמצעות רגולציה של מחיר, ייצור ואספקת מוצרים ושירותים; וכן באמצעות שליטה בגובה הריבית ובשער המטבע. עבור הסוציאל-דמוקרטים, לצורך הגברת השוויוניות והצדק החברתי דרושה מעורבות עמוקה יותר של הממשלה בשוק ובייחוד, אספקת חלק ניכר מן השירותים החברתיים בחברה, ובמיוחד שירותי חינוך וביטוח.
התומכים בעמדה שכשל שוק אינו מתקיים בנסיבות טבעיות נמנים בעיקר עם האסכולות התומכות בלסה פר, קפיטליזם וכלכלה חופשית, כמו רבים מהאסכולה הקלאסית והיום, במיוחד האסכולה האוסטרית והליברטריאנים.
על-פי גישת התומכים בלסה פר, מנגנון כלכלת השוק אינו כולל כשל מובנה כלשהו והוא יקצה תמיד את המשאבים והשירותים באופן היעיל ביותר ביחס לנסיבות. לטענתם, בכל מקרה שבו נטען כי התגלה כשל שוק (לדוגמה, היווצרות מונופול, אוליגופול או קרטל), מה שנחשף הוא למעשה כשל ממשלה – מצב שבו התערבות ממשלתית היא שגרמה לעיוות במבנה השוק ולמה שנראה כמו כשל שוק.
המתנגדים לקביעה שכשל שוק קיים סבורים כי הצבת מטרות חברתיות, כלכליות או מוסריות למנגנון השוק היא חסרת טעם או מיותרת, שכן המטרות המוצבות הן בלתי-אפשריות להשגה, טריוויאליות (כלומר, השגתן אינה בבחינת שינוי מהותי במצב) או אפילו שליליות.
יתר על כן, התומכים בלסה פר טוענים כי גם אם מקבלים שהצבת מטרות חברתיות או כלכליות היא דבר רצוי, אין להתערבות הממשלתית יכולת לשפר את המצב ולמעשה, היא חייבת להרע אותו: העברת החופש להחליט ולבחור מהשוק לממשלה אינה מניבה חלוקה שוויונית יותר של החופש הזה אלא להפך, מגבירה את ריכוזו. הדוגמה הטיפוסית לכך, לדבריהם, היא הניסיון "לתקן" את השוק באמצעות רגולציה – ניסיון שלטענתם מניב בכל מקרה הגברה של הריכוזיות, עליית מחירים וירידה באיכות השירותים הניתנים בשוק.