דבורה סמסון
שירות צבאי

לעיתים קיבלו המתגייסים מענקי חתימה מהעיירה בגין מילוי מכסות הגיוס המקומיות, בעת חתימה למשך שלוש שנים או עד תום המלחמה. באפריל 1782 לבשה סמסון בגדי גברים והצטרפה ליחידת צבא בעיירה מידלבורו שבמסצ'וסטס, בשם הבדוי טימותי תאיר. היא גבתה מענק חתימה אבל לא הצטרפה אל הפלוגה שלה כמתוכנן. בדיקה העלתה כי סמסון זוהתה במקרה על ידי תושבת המקום בזמן שחתמה על מסמכי הגיוס שלה כיוון שאחזה בעט באופן ייחודי שנבע מפציעה ישנה. התרמית שלה נחשפה, והיא החזירה את חלק המענק אותו עדיין לא בזבזה. הכנסייה הבפטיסטית שאליה השתייכה למדה על מעשיה ומשכה את חברותה, מעשה השקול לנידוי.
ב-23 במאי 1782, בגיל עשרים ואחת, התחיילה סמסון פעם נוספת. הפעם נרשמה לשירות בעיירה אקסברידג' שבמסצ'וסטס, ובשם רוברט שורטליף, שמו של אחיה הבכור (אוית גם כ - שרטליף, שירטליף, שרטלף או שרטליף). היא הצטרפה לפלוגת הרגלים הקלים של רגימנט מסצ'וסטס הרביעי, בפיקודו של קפטן ג'ורג' ווב. הוטלה עליה המשימה המסוכנת לסייר בשטחים נייטרליים כדי להביא מודיעין על הכוחות הבריטיים הנערכים במקום. יחידה זו, שהורכבה מ-50 עד 60 איש, שובצה לראשונה בבלינגהאם, מסצ'וסטס, ולאחר מכן חברה לשאר הרגימנט בפיקודו של קולונל ויליאם שפרד בעיר ווסטר. פלוגות חיל רגלים קלים הייתה כוח מובחר, עם לוחמים שנבחרו במיוחד, בעלי גובה מינימלי של 1.65 מטר ויכולת להתמיד בצעדה מהירה לאורך זמן. תפקידם היה לספק כיסוי אגפים מהיר עבור רגימנטים מתקדמים, כמו גם משימות סיור קדמי ומאסף עבור יחידות מתמרנות.
ביוני 1782 הובילו סמסון ושני סמלים מחלקת רגלים של כשלושים לוחמים לסיור שהסתיים בעימות, בחלקו בקרב פנים אל פנים, עם טורים (אנ'). היא הובילה פשיטה שבמהלכה הצליחו לשבות 15 גברים.
סמסון השתתפה בקרבות רבים, באחד מהם נורתה בכתף ונטען כי מכיוון שלא יכלה לקבל טיפול מבלי לחשוף את זהותה, השאירה את הכדור בכתפה והמשיכה למלא את חובותיה כחיילת. מקורות אחרים מתארים כי סמסון נורתה בירכה ונפצעה מפגיעת חרב במצחה, והכוח במסגרתו לחמה ניצל מתבוסה עם הגעת תגבורת בראשות קולונל אבנעזר ספרואטס, שלמזלה לא זיהה אותה. בביוגרפיה שלה מסופר כי היא העדיפה למות מאשר להיחשף, והתחננה בפני חבריה החיילים לא לקחת אותה לרופא, אך הם סירבו ואחד מהם העמיס אותה על סוסו ורכב לבית החולים. רופא טיפל בפצע בראשה, אך היא עזבה את בית החולים מבלי לספר על הפצע בירכה. סמסון ניסתה לחלץ את הכדורים מהפצע בעצמה באמצעות אולר ומחט תפירה, הצליחה חלקית, אולם כפי שתואר בבקשותיה המאוחרות יותר לקצבה, קליע נותר ברגלה והיא מעולם לא החלימה במלואה. ב-1 באפריל 1783 הוצבה סמסון מחדש לשירות, ובילתה שבעה חודשים כמשרתו האישי של הגנרל ג'ון פטרסון.
במהלך שירותה יצאו לה מוניטין של הרץ המהיר ביותר בצבא.
בסיום המלחמה, היחידה שלה לא פורקה אלא קיבלה משימות חדשות. ב-24 ביוני הורה נשיא הקונגרס לג'ורג' וושינגטון לשלוח יחידת חיילים בפיקודו של פטרסון לפילדלפיה כדי לעזור לדכא מרד של חיילים אמריקאים שמחו על עיכובים בקבלת שכרם ובשחרורים משירות (אנ'). כך, בקיץ 1783, מצאה עצמה סמסון במבצע בפילדלפיה שבמהלכו חלתה ופיתחה חום גבוה עד כדי איבוד הכרה וחשש לחייה. יש מקורות סותרים הטוענים כי סמסון מעולם לא הגיעה לפילדלפיה. רופא בשם ד"ר ברנבס ביני קיבל אותה לטיפולו, הסיר את בגדיה כדי לבדוק אותה וגילה את הבד שבו השתמשה כדי לקשור את שדיה. מבלי לחשוף את תגליתו לרשויות הצבא, הוא לקח אותה לביתו, שם טיפלו בה אשתו ובנותיו יחד עם אחות בשם פארקר. כאשר החלימה סמסון ועזבה כדי להשתחרר מהצבא, נתן לה ד"ר ביני מכתב הממוען לגנרל פטרסון, שבו חשף את סודה ואת נסיבות החשיפה. פטרסון סיפק לה בגדי נשים אך היא בחרה להמשיך ללבוש את מדי הצבא גם בחורף הבא.
ב-23 באוקטובר 1783, לקראת סוף המלחמה, לאחר שירות של שנה וחצי, שחרר אותה הגנרל הנרי נוקס משירותה הצבאי שחרור בכבוד בווסט פוינט. היא גם קיבלה סכום כסף שנועד לכסות את הוצאות הנסיעה חזרה לביתה.
למרות קיומם של חוקים כנגד התחזות לגבר, סמסון לא נענשה על מעשיה ואף זכתה להערכה בעקבות תפקודה כגבר וכחייל וקיבלה מכתב הערכה ממפקדיה שמעיד על כך. לימים הייתה סמסון לאישה היחידה שזכתה בפנסיה מלאה על שירותה בצבא המהפכה.