stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקוראן
הקוראן לעומת כתבי הקודש היהודיים והנוצריים > יחס הקוראן ליהדות

היהודים נחשבים "עם הספר" ("אהל אל-כתאב") ולכן אינם מוגדרים ככופרים. משה נחשב אחד מהנביאים.
בתור ה"בשורה האלוהית", הקוראן מרבה להתייחס ליהודים, ומשה, לדוגמה, נזכר בקוראן 145 פעמים. יחסו של מוחמד ליהודים לא היה חד-משמעי. בתחילה חשב שהם יצטרפו אליו, לכן קרא לא לפגוע בהם ובפולחנם. אולם כאשר היהודים התנגדו לדרכו, הוא נלחם בהם וקרא לקחתם כבני חסות מושפלים. זו הסיבה שבקוראן קיימים פסוקים שחלקם מדברים בגנות היהודים וחלקם משבחים אותם.
בסורות ש"נתגלו" למוחמד במכה, ניכר יחס של אהדה ליהודים ואף הכרה בדתם כ"דת של ספר" הקרובה לאסלאם. אולם בסורות שיצר במדינה, לאחר שהתאכזב מהדבקות העקשנית שלהם בדתם, יש ביטוי לשינוי יחסו אליהם ומרובים בהן הפסוקים המגלים שנאה עזה כלפיהם.
עם זאת, יש להדגיש כי בקוראן, אלוהים החשיב את עם ישראל כעם הנבחר (לפני שאיבדו את מעמדם) מכל אומות העולם, כפי שהדבר בא לידי ביטוי בפסוקים הבאים:
להלן ציטוטים נבחרים המדברים בשבחם ובגנותם של היהודים בעיני הקוראן.
"הילחמו באנשים אשר אינם מאמינים באלוהים... ואינם מחזיקים בדת האמת – אלה בהם אשר ניתן להם הספר – עד אשר ישלמו את מס הגולגולת בעודם מושפלים." (סורה 9, 29)
"לא היה אברהם לא יהודי ולא נוצרי ואולם היה 'חניף', תמים עם אלוהים ולא היה מן המשתפים" (סורה 2, 135, משמעות המילה "חניף" אינה ברורה, אולם מקובל להבין אותה כ"מונותאיסט". "משתפים" הוא כינוי מקובל לעובדי אלילים).
"[הם] הרגו את הנביאים בלא צדק. נאמר להם: טעמו את עונש השריפה" (סורה 3, 181)
"לאלה אשר שלחו יד ביום השבת (הכוונה ליהודים) אמרנו שיהיו קופים מאוסים. זאת עשינו כעונש וכלקח לבני דורם ולבאים אחריהם" (סורה 2, 65)
"אלה אשר הוטלה עליהם התורה ולא עמדו בה נמשלו לחמור נושא ספרים. מה רעים הם אנשים כמותם, אשר מתכחשים לאותות האל. האל לא ינחה את קהל בני העוולה" (סורה 62, 5)
"הוי בני ישראל, זכרו הטוב אשר עשיתי אתכם והקימו בריתי למען אקים בריתכם ואותי תיראו והאמינו באשר הורדתי לקיים את אשר בידכם ולא תהיו ראשונים לכחש בה" (סורה 2, 40).
"אם יש לך ספק כלשהו בדבר מה (מן הקוראן) שהורד אליך שאל את (בני ישראל) שקיבלו ולמדו את הספר לפניך." (סורה 10 פסוק 94).
"ובאמור ישו בן מרים: הוי בני ישראל, הנה אנוכי שליח אלוהים אליכם לקיים את אשר לפני מן התורה לבשר בוא שליח אחרי, אחמד שמו. וכאשר בא אליהם במופתים אמרו: אלה כשפים גלויים" (סורה 61, 6).
"הוי בני ישראל, זכרו הטוב אשר עשיתי אתכם ואשר העדפתי אתכם על-פני כל האדם" (סורה 2, 122).
"ולפנים, נתנו לבני ישראל את הספר והחכמה והנבואה ונכלכלם מן המטעמים ונפלה אותם מכל האדם" (סורה 45, 16).
המילה ירושלים אינה מוזכרת בקוראן ולו פעם אחת. לפי טענה, ה"מסגד המרוחק" הכוונה למסגד בירושלים, אך זהו פירוש בלבד.
הקוראן לעומת כתבי הקודש היהודיים והנוצריים > יחס הקוראן ליהדות > יחס הקוראן לקשר בין ארץ ישראל והיהדות

הקוראן מצטט את משה בכניסה לארץ ישראל: "משה אמר לבני עמו, בני עמי, זכרו את החסד שנטה לכם אלוהים, בהקימו בכם נביאים ובעשותו אתכם למלכים, ובנותנו לכם את אשר לא נתן לאיש משוכני העולמים. בני עמי, הכנסו אל הארץ הקדושה אשר כתב לכם אלוהים, ואל תיסוגו אחור פן תלכו לאבדון" (סורה 5, 20–21). עם זאת, לפי חלק מפירושי החדית' לילה אחד טס מוחמד על גבי אל-בוראק ממכה להר הבית שבירושלים, שם נמסרה לידיו הדת החדשה – האסלאם – שביטלה את היהדות והנצרות. כך, על פי חלק מהמוסלמים, איבדו היהודים שלא הכירו במוחמד ובאסלאם כדת השמימית את זכותם על ארץ ישראל.
הקוראן לעומת כתבי הקודש היהודיים והנוצריים > היחס לנצרות

הנוצרים נחשבים כ"עם הספר" ("אהל אל-כתאב") ולא מוגדרים ככופרים. ישו, או בשמו הערבי עיסא, מוכר כאחד הנביאים.
הקוראן לא מקבל את התאולוגיה של השילוש הקדוש. הקוראן גורס כי ישו לא היה בן האלוהים, אלא נביא בשר ודם, אשר ירד מן השמים באחרית הימים ויבשר על יום הדין, ובמסורת המאוחרת יותר, על בואו של ה"מהדי": המשיח. יש זרמים אסלאמים הרואים בישו לא רק את מבשר בואו של ה"מהדי" אלא את ה"מהדי" עצמו.
"האומרים כי אלוהים הוא המשיח בן מרים, כופרים הם" (סורה 5, 17).
"כופרים הם אלה אשר אמרו כי אלוהים הוא משיח בן מרים" (סורה 5, 72)
"אכן כפרו אלה אשר אמרו: אלוהים הוא המשיח בן מרים. אכן כפרו אלה אשר אמרו: אלוהים שלישי הוא בשלושה. אין כל אלוה מבלעדי אלוה אחד ואם לא יחדלו מדבריהם, יבוא על הכופרים עונש דאבה. אין המשיח בן מרים בלתי אם שליח. וכבר עברו חלפו לפניו השליחים ואמו צדקת" (סורה 5, פס' 72–75).
"ואשר יאמר מהם לאמור: אנוכי אלוה זולתו – הנה זה גיהנום גמולו. כזאת נגמול את הפושעים" (סורה 21, 29).
"ואכן לא הרגוהו ולא צלבוהו, ורק כדמותו היה לפניהם" (סורה 4, 157).
"לפניו ניתן ספר למשה כהדרכה וחסד וספר זה מאשר אותו בשפה הערבית" (סורה 46,11).
"אללה הוא ריבוננו וריבונכם, אך לנו סדרינו לעבודתו ולכם סדרי עבודה שלכם" (סורה 42 פסוק 14).
"אל תתווכחו עם בני עם הספר אלא בצורה מהוגנת ואמרו להם: אנו מאמינים במה שהורד אליכם כי ריבוננו וריבונכם אחד הם ולו אנו מסורים" (סורה 29 פסוק 46).
"המאמינים, אל תיקחו לכם את השומרונים ואת הנוצרים לבעלי ברית, בעלי ברית הם זה לזה" (סורה 5, 51).
"אכן תמצא כי העזים בכל האדם בשנאתם למאמינים הם היהודים והמשתפים. והקרובים לידידות את המאמינים הם אלה אשר אמרו: נוצרים אנחנו. זאת באשר יש בקרבם כמרים ונזירים ובאשר לא גבה לבם, ובשמעם את אשר הורד אל השליח, תראה את עיניהם שטופות דמעה" (סורה 5, 82).
חקר הקוראן

חקר הנסיבות ההיסטוריות שבהן נכתב הקוראן מתבסס בעיקר על מחקר פילולוגי של הקוראן עצמו ושל מסורות מוסלמיות. הממצאים הארכאולוגיים הקשורים בהיסטוריה הערבית והמוסלמית אינם מספיקים כדי לקבוע באיזה אופן נכתב הקוראן. גם מקורות היסטוריים זרים על-אודות ראשית האסלאם דלים מדי, ולפיכך מתרכזים ההיסטוריונים בחקר המסורות המוסלמיות, ומנסים באמצעות מחקר פילולוגי לברור מתוכן את העובדות ההיסטוריות.
המחקר הפילולוגי מאשר שלשונו של הקוראן ואופן הניסוח שלו מתאימים לשפה הערבית שהייתה מדוברת במכה במאה ה-7 לספירה. המסורת המוסלמית מספרת שהקוראן הובא כנאומים שנשא מוחמד בעל-פה, וכי הוא נשמר ברובו בעל-פה בזיכרונם של תלמידי מוחמד ששיננו אותו. היוזמה להאחדת הקוראן והעלאתו על הכתב מיוחסת לח'ליפה השלישי, עות'מאן בן עפאן. הערכת החוקרים, הנשענת על המסורות המוסלמיות, מתארכת את מפעל האיסוף, ההאחדה וההעלאה על הכתב לשנים 650–656 לספירה, ומייחסת אותו לוועדה שאספה עדויות וחומר כתוב וגיבשה נוסח כתוב וקאנוני של הקוראן.
פרשנות הקוראן

אחד מפרשני הקוראן הבולטים הוא האימאם אבו עבדאללה מוחמד בן אחמד אלאנסרי אלקורטובי, שמת בשנת 671 לספירה. הוא כתב ספר מקיף ובו פרשנות מפורטת לכל הקוראן בעיקר החוקים שבו.
איסוף הקוראן והעלאתו על כתב

הקוראן עבר שלושה שלבים בעת עלייתו על הכתב:
1. השלב הראשון – תקופת הנביא מוחמד: שמירת הקוראן בשלב זה הייתה בשתי דרכים:
א. שינונו בעל פה – רוב חברי הנביא שיננו את הקוראן בעל פה.
ב. שמירתו בכתב – הנביא אסף קבוצה מחבריו שידעו קרוא וכתוב, והיה מכתיב להם מיד מה שהורד לו מהקוראן והיה מדריך אותם איך לסדר את הפסוקים ואת הסורות, ואלה נקראים "כותבי ההשראה האלוהית", ומהם זיד אבן ת'אבת, אובי אבן כעב, עלי בן אבי טאלב, אנס בן מאלכּ, והם היו כותבים את הפסוקים, את הסורות, על עורות, עצמות, ואבנים רכות.
2. השלב השני – תקופת אבו בכר: לאחר מותו של הנביא מוחמד, קיבל את תפקיד הח'ליף, חברו אבו בכר. בתקופה זו, היו הרבה מלחמות הנקראות "מלחמות הרדה" ("מלחמות הרדה" – קרבות עם אלה שעזבו את האסלאם), ונהרגו רבים מחברי הנביא, אשר שיננו את הקוראן בעל פה. למשל בקרב אל-יממא, נהרגו יותר משבעים ממשנני הקוראן בעל פה, לכן ייעץ עומר בן אל-ח'טאב לאבו בכר לאסוף את הקוראן בספר אחד, כדי שהקוראן לא יאבד. אבו בכר דחה את הרעיון, אך במהרה חזר בו והשתכנע ברעיון, והטיל על זיד בן תאבת לאסוף את כל סורות הקוראן בספר אחד. המשימה הייתה קשה מאוד, וזיד בן תאבת אמר "נשבע באללה, לו ביקשו ממני להעביר הר ממקומו, היה זה קל ממשימת איסוף הקוראן". זיד היה מכותבי ההשראה האלוהית, ומשנני הקוראן בעל פה. בנוסף לזה הוא נכח בעת התגלות הקוראן לנביא מוחמד, והיה דורש ממי שרוצה לצטט לפניו את פסוקי הקוראן, שיהיה ממשנני הקוראן בעל פה, והפסוקים כתובים אצלו, ושיהיו לו שני עדים שיאשרו שכל פסוק שהוא בעצמו כתב את הפסוק שיקרא בפני הנביא, וכך נכתב הקוראן בספר אחד אשר נשאר אצל אבו בכר הח'ליף, אחר כך אצל הח'ליף עומר אבן אלח'טאב, אחר כך אצל חפסה, בת עומר אבן אלח'טאב.
3. השלב השלישי – בזמן הח'ליף עות'מאן אבן עפאן: בתקופה זו, היו מחלוקות בין המוסלמים, איך לקרוא את הקוראן, מפני שהממלכה האסלאמית התרחבה מאוד, והלהגים שבה התרבו. לכן הח'ליף השלישי ציווה על שלושה מחברי הנביא, את כתיבת ספר הקוראן במספר עותקים וחלוקתם בארצות האסלאם. כמו כן הוא ציווה על שריפת כל עותק אחר של הקוראן, וכך התאחדו המוסלמים סביב ספר קוראן אחד, אחיד ויחיד, וכך הסתיימה גם המחלוקת. זה נקרא "אלמצחף אלאמאם" (הספר המנהיג).
איסוף הקוראן והעלאתו על כתב > תהליך נקדנות הקוראן וניקודו

מזמן הנביא, עד זמן הח'ליף עות'מאן בן עפאן, נשאר הקוראן בלי ניקוד, וללא נקודות. המוסלמים התרגלו לקרוא את הקוראן בלי נקודות ובלי ניקוד, וכשהאסלאם נפוץ בארצות רבות, בהתערבבות הערבים המוסלמים עם העמים האחרים וכניסת עמים לא ערבים לאסלאם, היה צורך בשימת נקודות והוספת ניקוד.
אפשר לסכם את שלבי ניקוד הקוראן ושימת נקודות עליו, בפרוגרמה הבאה:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שלבי הניקוד והנקודות | שלב א': נקודות הניקוד | שלב ב': ניקוד האותיות הדומות | שלב ג': שיטה חדשה לניקוד |  |  |  |  |
| ההתפתחויות בכתיבת ספר הקוראן בתקופה זו | הנקודות נוספו על המילים, במקום "פתחה", היה נקודה מעל לאות, ובמקום "כסרה", נקודה מתחת לאות, ובמקום "דמא" נקודה בתוך האות. נקודות אלה היו באדום. | האותיות הדומות, כמו ג'ים (ج), ח' (خ), ו-ח (ح), הושמה על האות השנייה נקודה באותו צבע. | שמו א' (أ) קטנה על האות, על מנת להצביע שזה פתחה, או א' קטנה מתחת לאות, שזה כסרה. ושמו "וו" (و) קטנה מעל האות, להצביע שזה צ'מא. |  |  |  |  |
| סיבת ההתפתחות | כניסת הלא ערבים לאסלאם | הקושי בהבנת ההבדלים בין האותיות הדומות | בגלל הקושי בשימוש בצבעים בכתיבה. |  |  |  |  |
| האיש שביצע את ההתפתחות | אבו אל-אסווד אל-דוולי | יחיא בן יועמר, נאצר בן עאסם | אל-ח'ליל אבן אחמד אלפרהידי |  |  |  |  |
| בזמן הח'ליפה באיזה מאה לאסלאם | זייד בן עבדאללה, מושל עיראק, בזמן השלטון האמיי | הח'ליף עבד אלמאלכ בן מרואן | המאה ה-2 להג'רה. |  |  |  |  |
תרגום הקוראן

דיני האסלאם אוסרים על תרגום הקוראן. הקוראן נחשב כיצירה מושלמת ומקודשת שבלתי אפשרי לחקות אותה, ואסור לנסות לכתוב יצירה הדומה לה (תפיסה המכונה בערבית: איעג'אז אל-קוראן إعجاز القرآن, "פלאיותו של הקוראן"). כיוון שתרגום הוא כעין ניסיון לחקות את הקוראן, נחשב הדבר אסור באופן עקרוני. עם זאת, רוב המוסלמים בעולם, החל מסוף ימי הביניים וגם בראשית המאה ה-21, אינם ערבים ואינם דוברי ערבית. לפיכך, תרגום הקוראן חיוני לשם העברת הטקסט לרוב המאמינים. הפשרה המקובלת באסלאם בסוגיה זו, היא ראיית התרגום כפרשנות לקוראן ולא כתרגום ממש. רוב המתרגמים המוסלמים של הקוראן נותנים לתרגומם את הכותרת "משמעות הקוראן" כדי להדגיש שהם מביאים מעין פירוש, ולא מנסים לחקות את הקוראן עצמו. בכל מקרה, בשעת התפילה חובה לצטט מן הקוראן בערבית, על פי הנוסח המקורי, ואסור להסתפק בתרגום לשפה המקומית. מרכזים מוסלמיים דתיים, כדוגמת אוניברסיטת אל אזהר במצרים, מקבלים תרגומים של הקוראן לשפות שונות ומאשרים אותם לאחר הכנסת תיקונים, כל זאת בכפוף לכך שהם יוצגו כפירושים ולא כטקסט הקוראני עצמו.
כיוון שכך, יש לשפה הערבית מעמד מיוחד בדת המוסלמית. לשפת הקוראן, השפה הערבית הספרותית הקלאסית, מיוחסת מידה של קדושה באסלאם. אסור לעטר את הקוראן באיורים, כיוון שהם מזכירים עבודת אלילים. לפיכך הקוראן מעוטר באמצעות כתיבה קליגרפית של חלק מהפסוקים, ועיטורי ערבסקות בשולי העמודים.
תרגומים חילוניים או מדעיים של הקוראן נעשו כבר בימי הביניים. מימי הביניים ידועים תרגומים של הקוראן ללטינית, לאיטלקית ולהולנדית, שנעשו בידי נוצרים, כנראה לצורכי פולמוס בין-דתי. בימינו תורגם הקוראן בידי חוקרי אסלאם לפי קריטריונים פילולוגיים מדעיים למספר שפות מודרניות.
תרגום הקוראן > תרגום לעברית

רוב התרגומים לעברית של הקוראן נעשו בידי יהודים חוקרי אסלאם, ואין נוסח מוסמך של הקוראן בעברית (ראו להלן). קטעים מן הקוראן תורגמו לעברית בידי אנשי העדה האחמדית (מרכזה של העדה בישראל הוא כבאביר שבחיפה), שרואים כמטרה את הפצת בשורת האסלאם בשפות שונות, אולם רוב המוסלמים אינם רואים בעדה זו חלק מן האסלאם.
(א) השבח לאלה רב העולמים. (ב) הרחמן והרחום. (ג) מלך ביום הדין. (ד) אותך נעבוד ואליך נשווע. (ה) הורנו בדרך המישרים ארחותיהם. (ו) דרך האנשים אשר חנות אותם. (ז) לא דרך מכעיסיך ולא דרך התועים
א הַתְּהִלָּה לֵאלֹהִים רִבּוֹן הָעוֹלָמִים: ב הָרַחֲמָן וְהָרַחוּם: ג אֲדוֹן יוֹם הַדִּין: ד אוֹתְךָ נַעֲבֹד וּמִמְךָ נְבַקֵּשׁ עֵזֶר: ה נְחֵנוּ בְאֹרַח מֵישָׁרִים: ו אֹרַח אֵלֶּה אֲשֶׁר חַנּוֹתָ אוֹתָם: ז (אַשֶׁר) לֹא הֶחָרוֹן עֲלֵיהֶם וְלֹא (מִן) הַתּוֹעִים:
לקוראן נעשו מספר תרגומים לעברית.
במאות ה-17 וה-18 נכתבו באירופה הנוצרית תרגומים עבריים לקוראן בידי יהודים, אולם הם לא נעשו מהנוסח הערבי, אלא מתרגומים לאיטלקית ולהולנדית.
ב-1857 תרגם צבי חיים הרמן רקנדורף את הקוראן לעברית מהנוסח הערבי. זהו כנראה התרגום המלא הראשון של הקוראן מערבית לעברית. הוא השתמש בשפה מקראית כמקובל בתקופתו, ויש המוצאים את התרגום קשה לקריאה. רקנדורף ליווה את תרגומו בביאורים, חלקם ענייניים, אך חלקם מכילים דברי לעג וביקורת על הדת המוסלמית.
התרגום הראשון שיצא לאור במהדורה מדעית הוא זה של יוסף יואל ריבלין, "אלקראן", תל אביב 1936. ריבלין נצמד בתרגומו לטקסט הערבי ולכן תרגומו מליצי וקשה לקריאה שוטפת, אולם הוא מעיד על עצמו שהוא נאמן לכתוב כמעט ללא סטייה.
תרגום נוסף הוא זה של ד"ר אהרון בן-שמש, "הקראן: ספר הספרים של האסלאם", הוצאת "קרני", תל אביב 1978 (מהדורה ראשונה הוצאת מסדה 1971). תרגומו של בן-שמש יצא במהדורה מדעית, הכוללת פרט לתרגום גם הערות שוליים המפרשות את הטקסט, ומוסיפות מראי מקומות למקורות יהודיים מקבילים בתנ"ך ובתלמוד. המהדורה היא בלשון עברית חופשית ושוטפת, ואינה צמודה למספור הפסוקים המקובל, אלא לחטיבות של חמישה פסוקים, זאת כדי ליצור תרגום בשפה קולחת. המהדורה כוללת מבוא העוסק בדת האסלאם.
ב-2005 יצא לאור על ידי ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב "הקוראן", תרגומו של אורי רובין, ובו גם הערות, נספחים ומפתח. תרגום זה נחשב שוטף ונהיר יותר לקריאה, בהשוואה לתרגומו הארכאי של ריבלין.
ב-2015 יצא לאור "הקוראן בלשון אחר" – תרגום לעברית בידי סובחי עלי עדוי, מלווה בהבהרות ופירושים, בהוצאת מרכז בַּיִנאת.
ב-2016 יצאה לאור מהדורה חדשה, מעודכנת ומורחבת של תרגום הקוראן מאת אורי רובין, בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב.
ב-2017 יצא לאור "תרגום משמעויות הקוראן המבורך", שהוא תרגום לעברית של הקוראן שתורגם על ידי צוות של מומחים המתמחים בשפה הערבית, בשפה העברית ובשריעה. תרגום זה יצא לאור על ידי דאר א-סלאם, המרכז להכרת האסלאם שבכפר קרע. בשנת 2019, הוצאת Goodword books הבינלאומית הוציאה לאור מהדורה מיוחדת של התרגום הזה.
הקוראן באינטרנט

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ב-25 באוקטובר 2009 הושק מנוע החיפוש הראשון בעולם לאתרי אינטרנט בנושאי קוראן. המנוע, שהקימה איראן, מאפשר לגולשים לחפש בקלות מידע העוסק בהלכות אסלאמיות. המנוע נועד לטפח את התרבות האסלאמית באמצעות מתן גישה נוחה לאתרי אינטרנט העוסקים במדעי הקוראן, למעלה מ-360 אתרי אינטרנט שונים.
ראו גם

| --- | --- |
: ספר: הקוראן
אוסף של ערכים בנושא הזמינים להורדה כקובץ אחד.
חדית'
שריעה
עולום אל-תפסיר
תרגומי הקוראן לעברית
השחתת הקוראן
לקריאה נוספת

חי בר זאב, מאחורי הקוראן, הוצאת אוריון, 2010
אורי רובין, הקוראן, תרגום לעברית, ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2005; מהדורה חדשה, מעודכנת ומורחבת, 2016
יוסף יואל ריבלין, אלקראן, הוצאת דביר, תל אביב, תרצ"ו–1936
אהרון בן שמש, הקראן: ספר הספרים של האסלאם, הוצאת "קרני", תל אביב, 1978
ניצה בינדר, מבחר מתוך הקוראן, רקע ופרשנות, הוצאת ש. זק, ירושלים, 2010
נסים דנה, "מסע הליל של נביא האסלאם השמיימה וה'סימנים' שהותיר ביקורו בהר הבית: עיון מחודש בקראאן ובמקורות אסלאמיים", בתוך: חידושים בחקר ירושלים, י"ד, תשס"ט, עמ' 249–262
מאירה פוליאק, ובת שבע גרסיאל, "מקרא, מדרש וקוראן; עיון אינטרטקסטואלי בחומרי סיפור משותפים", בתוך: בית מקרא, נ"ג, א, תשס"ח, עמ' 170–178
מייקל קוק, הקוראן – מבוא קצר מאוד (תרגום: מאיר מ' בר-אשר ונורית צפריר), הוצאת ידיעות אחרונות-ספרי חמד, תל אביב, 2005
יוסף ויצטום, "הקוראן ומחקרו", בתוך מאיר בר-אשר ומאיר חטינה (עורכים), האסלאם: היסטוריה, דת, תרבות, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2017, עמ' 135–167
הקוראן (בתרגום עוז 'אבו בכר' יונה, ח'אלד מוחמד סעאבנה, ד"ר איימן א-ריאן, ד"ר זיאד אבו מוך, אברהאים ח'טיב, שייח' אוס מדלג', מוחמד צעיף), בהוצאת Goodword Books, שנת 2020
נשק להשמדה המונית בסוריה

סמל אזהרה מפני קרינה רדיואקטיבית
סוריה מחזיקה בסוגים אחדים של נשק להשמדה המונית, ובעיקר נשק כימי, שאותו הפעילה נגד תושביה במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. מגזין ג'יינס וכן סוכנויות המודיעין ברחבי העולם מעריכים כי בסוריה הגוף העוסק במחקר ופיתוח של טק"ק, נשק כימי, ביולוגי וגרעיני, בנוסף לתפקידיו האזרחיים, הוא מרכז סרס.
נשק כימי

סוריה היא אחת מחמש המדינות שלא חתמו, ואחת משבע המדינות שלא אישרו את האמנה לנשק כימי, שאוסרת את הייצור, הפיתוח והשימוש בו. עם זאת ב-1968 סוריה הצטרפה לפרוטוקול אמנת ז'נבה מ-1925 שאוסר שימוש בזמן מלחמה בהרעלה, חניקה או שימוש בשאר הגזים.
הנשיא הסורי לשעבר חאפז אל-אסד רמז ליכולות כימיות בהצהרות פומביות בשנים 1990 ו-1997. לאחר מכן, בזמן הפלישה לעיראק ב-2003, סוריה הכחישה שיש ברשותה נשק כימי, וב-2012 חזרה בה והודתה שיש שברשותה נשק כזה.
ארגונים לא ממשלתיים במערב הצהירו שלסוריה יש מערך פעיל של נשק כימי. ארצות הברית הודיעה שלסוריה יש החל מאמצע שנות ה-80 של המאה ה-20 תוכנית לחימה כימית.
נשק כימי > מתקנים

מומחים זיהו 5 מתקנים שבהם מצוי נשק כימי ועוד מתקן אחד שהוא בסיס נשק:
אל ספירה (בסיס טלי סקאד)
חמאת (בסיס טלי סקאד)
חומס
לטקיה
פלמירה
נשק כימי > הפיצוץ בשנת 2007

בחודש יולי 2007 התפוצץ מחסן נשק סורי. בפיצוץ נהרגו 15 איש. המגזין השבועי האמריקאי ג'יינס, דיווח שהפיצוץ אירע כשכוחות איראנים וסורים ניסו להתאים ראש נפץ של גז חרדל על טיל סקאד. סוריה טענה שהפיצוץ היה תאונה שלא קשורה לנשק כימי.
נשק כימי > בזמן מלחמת האזרחים

ב-23 ביולי 2012, סוריה הודתה בפיתוח מאגר נשק כימי, וטענה שהנשק נשמר לצורך הגנה מפני מדינות עוינות. באוגוסט 2012, הצבא הסורי החל בניסויים בנשק כימי בבסיס מחוץ לחלב. בעקבות זאת מדינות מערביות החלו לשקול התערבות צבאית. מאוגוסט 2013, דווח על שימוש בנשק כימי מצד צבא סוריה במהלך מלחמת האזרחים, מה שהביא את ארצות הברית לאיים על תקיפה בסוריה. בתגובה הציע נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, פשרה לפיה סוריה תמסור את הנשק הכימי שלה לפיקוח בינלאומי, ובספטמבר 2013 הוסכם במועצת הביטחון פה אחד על פירוק הנשק הכימי בסוריה. בסוף אוקטובר 2013, הושמדו כל מתקני ייצור הנשק הכימי המוצהרים, וביוני 2014 הושלם פינוי 1,300 טונות של נשק כימי משטחי סוריה. ישראל ראתה בפירוק הנשק הכימי ירידה משמעותית באיום עליה, והפסיקה לחלק מסכות אב"כ לציבור. עם זאת, ב-7 באוקטובר 2013 דיווחה למועצת הביטחון, סיחריד קאח, שליחת האו"ם האחראית על השמדת הנשק הכימי של סוריה, כי סוריה הודתה בהסתרת ארבעה מתקנים נוספים למחקר ופיתוח או לייצור נשק כימי.
ב-4 באפריל 2017, דווח על שימוש בסארין נגד אזרחים במתקפה הכימית בח'אן שייח'ון, שהוביל למותם של כ-100 אנשים ופציעת מאות נוספים. ב-9 באפריל 2018, דווח על תקיפה בדומא בגז חרדל וכלור, אך סוריה ורוסיה הכחישו את השימוש בנשק כימי. ב-14 באפריל 2018, פתחו צרפת, ארצות הברית, ובריטניה במתקפה משולבת בסוריה, בה שוגרו מעל 100 טילים, כולל תקיפה על מכון מחקר לנשק כימי. גם ישראל ביצעה תקיפות מתקני נשק כימי בסוריה בין השנים 2020-2021.
נשק ביולוגי

סוריה נחשבה בדרך כלל למי שאינה מחזיקה נשק ביולוגי, אך ישנם כמה דיווחים על מערכת פעילה של מחקר ופיתוח נשק ביולוגי. לפי יועצת נאט"ו ד"ר ג'יל דקר, סוריה עסקה בפיתוח של אנתרקס, טולרמיה, בוטוליזם, אבעבועות שחורות, אפלטוקסין, כולרה, והשתמשה בעזרתה של רוסיה בהתקנת אנתרקס על ראשי טילים.
התוכנית הגרעינית

סוריה חברה באמנה למניעת הפצת נשק גרעיני ומחזיקה בתוכנית גרעינית אזרחית.
ב-6 בספטמבר 2007 הפציצה ישראל מתקן לייצור נשק גרעיני. נשיא סוריה בשאר אל-אסד טען שהמתקן היה בסיס צבאי בבנייה, ושמטרת סוריה היא מזרח תיכון נקי מגרעין. ב-23 ביוני 2008 סוריה הרשתה לסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית להיכנס למתקן שלה ולקחת דגימות. הדגימות הוכיחו שבמקום נמצא אורניום מועשר. ב-24 במאי 2011 מנהל הסוכנות הבינלאומית לאנרגיה אטומית, יוקיה אמאנו, פרסם דו"ח שקבע שהמקום הוא כור גרעיני.
ראו גם

מלחמת האזרחים בסוריה - שימוש בנשק כימי
המתקפה הכימית בדומא (2018)
הערות שוליים

↑  Weapons of Mass Destruction (WMD) - Special Weapons Facilities
↑  ברק רביד, סוריה: נשתמש בנשק כימי רק אם נותקף, באתר הארץ, 23 ביולי 2012
↑  Report: Syria tested chemical weapons delivery systems in August
↑  Syrian activists: Videos show chemical weapons used
↑   עמוס הראל, הניסיונות למניעת תקיפה - המרוויחים מהיוזמה הרוסית: פוטין, אובמה ואסד; המפסידים: אזרחי סוריה, באתר הארץ, 9 בספטמבר 2013
↑  יצחק בן-חורין, אושר ההסכם לפירוק הנשק הכימי בסוריה, באתר ynet, 28 בספטמבר 2013
↑  הושמדו כל מתקני ייצור הנשק הכימי שסוריה הצהירה עליהם, באתר הארץ, 31 באוקטובר 2013
↑  רויטרס‏, סוריה עמדה ביעד: פינתה כל הנשק הכימי משטחה, באתר וואלה, 23 ביוני 2014
↑  יובל אזולאי, ‏אין איום כימי - אין עבודה: עשרות יפוטרו ממפעל שלאון, באתר גלובס, 1 ביוני 2014
↑  האו"ם: אסד הודה בקיומם של ארבעה אתרים נוספים לייצור נשק כימי, באתר ynet, 7 באוקטובר 2014
↑  דיווח בסוריה: מאה הרוגים ו-400 פצועים במתקפה כימית במעוז המורדים - וואלה חדשות, באתר וואלה, 4 באפריל 2017
↑  רשמית: בדומא נעשה שימוש בנשק כימי, באתר ישראל היום, 11 באפריל 2018
↑  Chemical & Biological Weapons: Assessing Capabilities And Motivations
↑  Syria's Bio-Warfare Threat: an interview with Dr. Jill Dekker
↑  עמיר רפפורט, רונן סולומון ואלי ברדנשטיין, דאגה בישראל: סוריה תמשיך להחזיק בארסנל נשק הביולוגי, באתר nrg‏, 7 באוקטובר 2013
↑  Obama: Decision not to strike Syria does not mean Iran is off the hook
↑  Syria president denies building nuclear reactor
תיק דבקה

| --- | --- |

סמליל האתר
 סוג:  אתר אינטרנט
 תקופת הפעילות:  2000–2023 (כ־23 שנים)
 מייסדים:  גיורא שמיס ודיאנה שלם
 שירותים עיקריים:  אתר חדשות
 www.debka.co.il
 
תיק דבקה הוא אתר אינטרנט ישראלי שהיה פעיל עד לפטירתו של העורך הראשי ביולי 2023 ועסק בעיקר בנושאי צבא והעולם הערבי, האתר הגדיר את עצמו כ"מוקדש לדיווחים וניתוחים עכשוויים ועתידיים המבוססים על מחקר עצמאי בתחומים: טרור בינלאומי, מודיעין, סכסוכים בינלאומיים, אסלאם, נושאים צבאיים, ביטחון ופוליטיקה". האתר פעל בשפה האנגלית ובעברית.
על האתר

האתר הוקם על ידי בני הזוג גיורא שמיס, שהיה העורך הראשי והמנכ"ל, ואשתו, דיאנה שלם, שהיא העורכת בשפה האנגלית ומנהלת המחקר. בני הזוג הם עיתונאים ותיקים (שניהם ילידי 1937) שעבדו קודם במשך שנים ארוכות בשורה של כלי תקשורת. דיאנה ילידת לונדון שעלתה לישראל בילדותה ועבדה בלשכת העיתונות הממשלתית ובקול ישראל. לאחר שהכירה את גיורא שמיס הם החלו לעבוד יחד ככתבי השבועון "אקונומיסט" במזרח התיכון. וגם כיהנו כסגני עורך ה״U.S. News & World Report" למזרח התיכון. ב-1990 רכשו וערכו את הירחון "מוניטין" עד שנסגר שנתיים אחר כך.
בני הזוג הקימו את האתר ביולי 2000, ומפעילים אותו בעצמם מדירתם בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים. האתר זכה לתנופה לאחר פיגועי 11 בספטמבר 2001, כאשר קהל בינלאומי החל לחפש מקורות מידע על המזרח התיכון. על פי דיווח של האתר מספר המבקרים באתר באותה עת קפץ ל-115 אלף ביום. בני הזוג גם התראינו לכלי תקשורת שונים בארצות הברית באותה תקופה, וזכו לחשיפה נוספת. האתר החל להציע באותה עת שירות של עדכוני מאמרים שבועיים, חלקם בתשלום, בדואר אלקטרוני.
מדיניות האתר היא לא לפרסם את שמות כותבי המאמרים, בטענה שהעבודה על כתבה משקפת מאמץ משותף של מספר כותבים ומקורות מודיעיניים. רבות מהידיעות המתפרסמות נושאות אופי סנסציוני. למעשה, לעיתים קרובות החומר המפורסם באתר הוא שכתוב או תרגום של כתבות שפורסמו בכלי תקשורת אחרים.
בינואר 2009, הופל האתר על-ידי האקרים מוסלמים.
בסוף 2014 לא עודכן האתר במשך חמישה חודשים, בראש העמוד הפותח של האתר נמסר: "תיק דבקה אינו פעיל זמנית, בשל מחלתו הפתאומית של העורך הראשי. אנו מתכננים להעלות את האתר במתכונתו המלאה בתחילת דצמבר 2014. אנו מתנצלים על הפסקה זו בפעילות ומודים למאות אלפי קוראינו הנאמנים בארץ ובעולם, אשר מלווים אותנו ללא הפסקה מאז שנת 2000"
ב-10 בספטמבר 2023 נכתב באתר כי הוא מפסיק להתעדכן עקב פטירתו של העורך הראשי, גיורא שמיס, ולאחר מספר שבועות הפסיק את פעילותו.