stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וינצ'נצו יאקווינטה

וינצ'נצו יאקווינטה (באיטלקית: Vincenzo Iaquinta, נקרא לעיתים באופן שגוי וינצ'נזו יאקווינטה; נולד ב-21 בנובמבר 1979 בקרוטונה שבאיטליה) הוא כדורגלן עבר איטלקי. לזכותו של יאקווינטה 40 הופעות במדי נבחרת איטליה, עימה זכה במונדיאל 2006.
קריירה

יאקווינטה נולד בדרום איטליה, ובילדותו היגרה משפחתו לצפון איטליה בשל קשיים כלכליים. יאקווינטה שיחק בנעוריו בקבוצות מליגות המשנה באיטליה. בעונת 1996/97 שיחק ברג'יולו, בשנת 1998 שיחק במדי פאדובה, ובקסל די סניירו מהליגה השלישית בין 1998 לבין 2000. באודינזה היה לאחד משחקניה הגדולים בכל הזמנים של הקבוצה, ובחמש עונותיו במדיה הבקיע 58 שערים ב-176 משחקים. בשנת 2005 זומן לראשונה לנבחרת איטליה.
יאקווינטה היה שותף להעפלה היחידה של אודינזה לליגת האלופות, בעונת 2005/06. במשחק הראשון שלו ושל הקבוצה בטורניר הבקיע שלושער. במשך השנה שלאחר מכן הייתה מריבה בין יאקווינטה לבין הנהלת הקבוצה בנוגע למשכורתו ורצונו לעבור לקבוצה אחרת. למרות זאת, הוא נשאר בקבוצה עד קיץ 2007.
הבעלים של אודינזה, ג'מפאולו פוצו, חשף כי ברצלונה פנתה אליהם בנוגע להחתמת השחקן בינואר 2006. אף על פי כן, יובנטוס החתימה את יאקווינטה על חוזה של חמש שנים בקיץ 2007. יובנטוס שילמה על העברתו מאודינזה 11.3 מיליון אירו. בשנת 2013 שוחרר מקבוצת יובנטוס.
מרצ'לו ליפי, מאמן הנבחרת האיטלקית בכדורגל, זימן את השחקן להשתתף במונדיאל 2006. הוא כבש את השער השני של הנבחרת במשחק הפותח מול נבחרת גאנה. הוא שותף ב-5 מתוך 7 משחקי הנבחרת, כולל חצי הגמר והגמר בו איטליה ניצחה.
יאקווינטה נשוי ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  channel4.com - Football Italia
↑  "Juventus sign Iaquinta". FIFA.com.
| נבחרת איטליה – מונדיאל 2006 - אלופת העולם |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 זקארדו •  3 גרוסו •  4 דה רוסי •  5 קנבארו •  6 ברצאלי •  7 דל פיירו •  8 גאטוזו •  9 טוני •  10 טוטי •   11 ג'ילארדינו •  12 פרוצי • 13 נסטה •  14 אמליה • 15 יאקווינטה • 16 קאמורנזי • 17 בארונה • 18 אינזאגי • 19 זמברוטה • 20 פרוטה • 21 פירלו • 22 אודו • 23 מטראצי • מאמן: ליפי |  1 בופון •  2 זקארדו •  3 גרוסו •  4 דה רוסי •  5 קנבארו •  6 ברצאלי •  7 דל פיירו •  8 גאטוזו •  9 טוני •  10 טוטי •   11 ג'ילארדינו •  12 פרוצי • 13 נסטה •  14 אמליה • 15 יאקווינטה • 16 קאמורנזי • 17 בארונה • 18 אינזאגי • 19 זמברוטה • 20 פרוטה • 21 פירלו • 22 אודו • 23 מטראצי • מאמן: ליפי | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 2010 |
| --- | --- | --- |
|  1 בופון •  2 מאג'ו •  3 קרישיטו •  4 קייליני •  5 קנבארו •  6 דה רוסי •  7 פפה •  8 גאטוזו •  9 יאקווינטה •  10 די נטאלה •   11 ג'ילארדינו •  12 מרקטי • 13 בוקטי •  14 דה סאנטיס • 15 מרקיזיו • 16 קאמורנזי • 17 פאלומבו • 18 קוואליארלה • 19 זמברוטה • 20 פאציני • 21 פירלו • 22 מונטוליבו • 23 בונוצ'י • מאמן: ליפי |  1 בופון •  2 מאג'ו •  3 קרישיטו •  4 קייליני •  5 קנבארו •  6 דה רוסי •  7 פפה •  8 גאטוזו •  9 יאקווינטה •  10 די נטאלה •   11 ג'ילארדינו •  12 מרקטי • 13 בוקטי •  14 דה סאנטיס • 15 מרקיזיו • 16 קאמורנזי • 17 פאלומבו • 18 קוואליארלה • 19 זמברוטה • 20 פאציני • 21 פירלו • 22 מונטוליבו • 23 בונוצ'י • מאמן: ליפי | איטליה |
וילנא (גופן)

גופן וילנא שעוצב על ידי שמואל גוטמן. ניתן למצאו יחד עם מערכת אופיס של ווינדוס.
וילנא הוא גופן עברי, ונודע בעיקר מהדפסתו של התלמוד בבלי בהוצאת האלמנה והאחים ראם.
מקור הגופן

מקורו באותיות יצוקות שהופיעו בסידורים ובתלמוד בבלי שהודפסו בדפוס האלמנה והאחים ראם (רוֹם), שפעל בעיר וילנה בסוף המאה ה־18 עד תחילת המאה ה־20.
האותיות נחקקו, נוצקו, ולוטשו במחלקה מיוחדת בבית ראם, והן נחשבו לאותיות חדשניות ומתקדמות לתקופתן.
עם זאת, קשה לטעון כי עיצוב הגופן ייחודי. ייתכן כי מדובר בוואריאציה לאותיות מוקדמות יותר מבתי דפוס שנים, וטיפוסי אות דומים ניתן למצוא בספרי הוצאות שנות.
יש לגופן קשר חזק לאות ה"מרובעת" האשכנזית שרווחה בדפוס היהודי באירופה. הגופן מאופיין בקונטרסט חזק בין הקווים האופקיים לאנכיים, ובמבנה מרובע ומעוטר. אופי הגופן מתקשר לאות העברית האשכנזית בעלת הקונטרסט הגבוה בין הקווים האופקיים לבין הקווים האנכיים של הגופן. במגמה שהחלה במאה ה-18 נוצרו אותיות עבריות לדפוס בעלות קונטרסט גבוה בהשפעת האות האשכנזית והגופנים הלועזיים כגון בודוני ודידו.
וילנא ודרוגולין

בלבול רב חל בעקבות הדמיון בין שני הגופנים. בשנות השלושים, ד"ר משה שפיצר, שניהל את הוצאת שוקן, גילה בדפוס "דרוגולין" שבעיר לייפציג בגרמניה גופן עברי שעיצובו מבוסס על אותיות וילנא. שפיצר השתמש ושיפר את הגופן שנודע בשם "דרוגולין".
וילנא כגופן מחשב

ניתן למצוא גרסאות ממוחשבות רבות לגופן וילנא. הנפוצה שבהם אצל המשתמש הביתי היא הגרסה שמגיעה כחלק מחבילת הגופנים ביחד עם תוכנת אופיס תחת השם "Guttman Vilna" (בעיצובו של שמואל גוטמן בשנים 1992–2000), הכוללת שני משקלים - רגיל וכבד.
צורת הדף של התלמוד הבבלי בדפוס וילנה
השוואה בין גופני "וילנא" ו"דרוגולין"
הערות שוליים

1 2  גדעון שטרן, על טיפוגרפיה ואותיות דפוס, רעננה: אבן חושן, 2004 עמוד 15
↑  חיים דב פרידברג, תולדות הדפוס העברי בפולניה, עמוד 130, תל אביב: 1950.
| כתב עברי |
| --- | --- | --- |
| מערכות אלפבית | אלפבית פרוטו-כנעני • אלפבית פיניקי • אלפבית עברי עתיק  • אלפבית ארמי • אלפבית עברי |  |
| וריאציות של אלפבית עברי | כתב רש"י • כתב סת"ם • כתב רהוט • סוליטריאו |  |
| שונות | כתיב עברי • ליטון של עברית • טעמי המקרא • אותיות מנצפ"ך • גרש • אם קריאה • הגיית העברית • גימטריה |  |
| ניקוד | ניקוד טברני • ניקוד בבלי • ניקוד ארץ־ישראלי • ניקוד ארצישראלי-טברני • ניקוד שומרוני • ניקוד העברית בת ימינו • כתיב מלא |  |
| גופנים עבריים | דוד • אריאל • פרנק-ריהל • קורן • מרים • נרקיס • חיים • דרוגולין • הדסה • הצבי • כתב רש"י • סת"ם • שלום • ירושלמי • וילנא • אלף |  |
| אלפבית עברי | א • ב • ג • ד • ה • ו • ז • ח • ט • י • כ • ל • מ • נ • ס • ע • פ • צ • ק • ר • ש • ת |  |
| שפות הנכתבות בכתב עברי | עברית • ארמית • יידיש • ערבית יהודית • לאדינו |  |
ועדת הבחירות הפדרלית

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  ארצות הברית 
 סוכנות אם:  הממשלה הפדרלית של ארצות הברית 
 תאריך הקמה:  15 באוקטובר 1974 
 מטה מרכזי:  וושינגטון די. סי. 
 www.fec.gov
 
ועדת הבחירות הפדרלית של ארצות הברית (באנגלית: The Federal Election Commission, בראשי תיבות: FEC) היא גוף ממשלתי בארצות הברית המארגן בחירות לגופי ממשל פדרליים, ללא תלות בגופים ממשלתיים. ועדת הבחירות הפדרלית היא סוכנות רגולטורית עצמאית שהוקמה בשנת 1975 על ידי הקונגרס האמריקני להסדרת החקיקה בנושא מימון קמפיינים בארצות הברית. הוועדה הוקמה שנת 1975 בהתאם לתיקון לחוק קמפיין הבחירות הפדרלי. הוועדה אחראית "לחשוף מידע על מימון קמפיינים, להבטיח עמידה בהוראות החוק כמו מגבלות ואיסורים על תרומות ובקרה על מימון הממשלה לבחירות לנשיאות."
מטרות

מטרת הוועדה היא לפקח על ציות לחוקים פיננסיים במהלך מערכת הבחירות הפדרלית. חוקים אלה מסדירים את עמדת המועמדים לתפקיד פדרלי ואת פעילות הוועדות התומכות בהם. מועמדים פדרליים הם מועמדים לנשיאות, סגן נשיא, ומועמדים לבית הנבחרים והסנאט האמריקאי.
חברים

ועדת הבחירות הפדרלית מורכבת משישה חברי הצבעה שמונו על ידי הנשיא ואושרו על ידי הסנאט. חברי הוועדה נבחרים בזוגות מדי שנתיים (בדרך כלל שני נציגים ממפלגות פוליטיות שונות) לתקופה של שש שנים כל אחד.
כך, אותה מפלגה יכולה להיות מיוצגת בו זמנית על ידי לא יותר משלושה חברי הוועדה, וכדי שהוועדה שתקבל החלטה נדרשים לפחות ארבעה קולות. בכל שנה בוחרים חברי הוועדה יו"ר וסגן יו"ר (בהכרח ממפלגות שונות) מבין מספרם לתקופה של שנה. על פי חוק, לאף אחד מחברי הוועדה אין את הזכות לכהן יותר מפעם אחת במהלך שש שנות כהונתו. בוועדת הבחירות הפדרלית יש גם שני חברים שאינם מצביעים באופן רשמי: פקיד בית הנבחרים ומזכיר הסנאט. הם מיוצגים בוועדה על ידי סגנים מיוחדים.
פגישות

על פי חוק, יש לכנס את הוועדה אחת לחודש; למעשה, היא נפגשת פעמיים בשבוע. הישיבות פתוחות לכולם, פרט לאותם פגישות או חלקי ישיבות שבהם נדונים סוגיות הקשורות בקיום החוק, סוגיות כוח אדם ועניינים חסויים אחרים. עבודת הוועדה נתמכת על ידי צוות של כ-250 איש.
חובות

ועדת הבחירות הפדרלית עוסקת בכל מגוון הנושאים הקשורים לחוקי הבחירות ומפקחת על יישומם, והיא פועלת בעיקר בשלושה תחומים עיקריים:
מימון המדינה לבחירות לנשיאות;
תרומות והוצאות המשפיעות על תוצאות הבחירות הפדרליות;
איסוף והכללה של מידע כספי על התנהלות מערכת הבחירות על פי דו"חות הוועדות הפוליטיות השונות.
מימוש חוק הבחירות

ועדת הבחירות הפדרלית היא בעלת סמכות שיפוט בלעדית לקיים את החוק. הפרות פוטנציאליות של החוק מתייחסות לוועדה, אם דרך עבודתה כתוצאה מביקורות או בדיקת דו"חות הוועדה, או ממקורות חיצוניים המבוססים על תלונות שהגישו אנשי הציבור או הצהרות מגופי ממשל אחרים. החוק קובע את הנוהל של ועדת הבחירות הפדרלית לפקח על ציות לחוק. אם בעקבות החקירה תגלה הוועדה כי החוק הופר, עליה לנסות ולפתור את הסוגיה באופן פורמלי בהסכמת הצדדים, לפני שתביא את התיק לבית המשפט. במעקב אחר ציות לחוק, ועדת הבחירות הפדרלית רשאית לנקוט בפעולה משפטית או להגיש תלונה פלילית למחלקת המשפטים. יש לשמור בסוד את כל שלבי התהליך עד לסגירת התיק, ואחריו ניתן לפרסום.
פרסומים שהופקו על ידי ועדת הבחירות הפדרלית תורמים לעמידה בחוק על ידי הסבר על הוראות חוקיות בצורה נגישה ובשפה מובנת עבור מגוון רחב של קוראים. הפרסומים כוללים עלון חודשי, מדריכי קמפיין מפורטים וסדרת חוברות בנושא היבטים ספציפיים של החוק.
ראו גם

ועדת הבחירות המרכזית לכנסת
ועדת הבחירות המרכזית של רוסיה
חה שיאנגג'יאן

זהו שם סיני; שם המשפחה הוא .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 באוקטובר 1942 (בן 81) מחוז שונדה, הרפובליקה העממית של סין 
 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של סין 
 מספר צאצאים:  5 
 פרסים והוקרה:  חלוץ הרפורמה (18 בדצמבר 2018)  100 Outstanding Private Entrepreneurs in the 40 Years of Reform and Opening-up 
 
חֶה שְיַאנְגְגִ'יַאן (בסינית: 何享健, נולד ב-5 באוקטובר 1942) הוא מיליארדר סיני, מייסד שותף של מידאה, אחת מיצרניות המכשור הגדולות בסין. בינואר 2021 הוערך הונו במעל 42 מיליארד דולר.
חיים אישיים

בשנת 1968, הוביל חה קבוצה של 23 מתושבי העיר בייג'יאו שבמרכז גואנגדונג, לייסוד חברה לייצור מכסים, שלימים הפכה לענקית מידאה. הוא פרש מתפעול מידאה בשנת 2012.
ביוני 2020, פושעים ניסו לחטוף אותו, ופרצו לווילה שלו בפושאן. בנו, חה ג'יאנפנג הצליח להימלט והודיע למשטרה שהצילה אותו, חמישה חשודים נעצרו על ידי המשטרה המקומית.
הוא נשוי ואב לשלושה ילדים ומתגורר בפושאן בכפר הגולף הבינלאומי ג'ונלן, שכונת וילות שפותחה על ידי קבוצת מידאה נדל"ן שבבעלותו.
הערות שוליים

↑  הפרופיל של חה שיאנגג'יאן באתר פורבס
↑  "Hurun Report Global Rich List 2014". Hurun Report. בפברואר 2014. אורכב מ-המקור ב-11 באוגוסט 2016. נבדק ב-13 ביולי 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Stevenson, Alexandra; Li, Cao (15 ביוני 2020). "Intruders Try to Kidnap a Chinese Appliance Tycoon". {{cite web}}:  (עזרה)
↑   Allen, Kerry (15 ביוני 2020). "He Xiangjian: China arrests five after attempt to kidnap billionaire". BBC News. נבדק ב-15 ביוני 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
ערך זה הוא קצרמרבנושא סינים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקפאת הבנייה ביהודה ושומרון

צו בדבר התליית הליכי בנייה (הוראת שעה) (יהודה והשומרון) (מס' 1653), התש"ע-2009, או בשמו העממי תוכנית ההקפאה, הוא צו שעליו חתם אלוף פיקוד המרכז, אבי מזרחי, בתפקידו כריבון על אזור יהודה ושומרון, אשר יישם מדיניות של עצירת הבנייה בהתנחלויות למשך עשרה חודשים, מ-26 בנובמבר 2009 עד 26 בספטמבר 2010. המדיניות הונהגה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו, במטרה לדבריו, להוכיח לעולם שישראל רצינית בכוונותיה להגיע להסכם שלום.
רקע

האו"ם גינה פעמים רבות את הבניה בשטחים שמחוץ לקווי 67, ואף קבע כי היא מנוגדת למשפט הבינלאומי. פרקליטות המדינה ומשרד היועץ המשפטי לממשלה הגנו באופן שיטתי על זכותה של מדינת ישראל לבנות בהתנחלויות. משרד החוץ הישראלי אף טען בשנת 2001 שהטענות לגבי אי חוקיות ההתנחלויות במשפט הבינלאומי חסרות בסיס ונובעות משיקולים פוליטיים. משרד החוץ הוסיף וקבע: "ההתנחלויות הישראליות בגדה המערבית הם חוקיות גם תחת החוק הבינלאומי וגם תחת ההסכמים בין ישראל לפלסטינים." עמדתה הרשמית של ישראל היא כי בניית ההתנחלויות על אדמות מדינה נעשית לצורכי ביטחון, וכי היא חוקית.[דרוש מקור]
ביוני 2008 קרא מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, להקפיא כל בנייה בהתנחלויות. המזכ"ל ציין כי "המשך הבנייה בהתנחלויות בשטחים הכבושים מנוגדת לחוק הבינלאומי, להתחייבויותיה של ישראל על פי מפת הדרכים ולתהליך אנאפוליס". קריאות להקפאת הבנייה ביהודה ושומרון הגיעו גם מהקוורטט לענייני המזרח התיכון וממחלקת המדינה של ארצות הברית. בין ראשי המדינות שקראו להקפאת הבניה היו נשיא ארצות הברית ברק אובמה נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה, נשיא צרפת ניקולא סרקוזי, וקנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
ההחלטה על ההקפאה

לאחר כניסתו של ברק אובמה לכהונת נשיא ארצות הברית, הוא החל לחתור לפתרון של שתי מדינות לשני עמים, וכחלק מהמאמצים לחזרה למשא ומתן ולפתרון הסכסוך הישראלי-פלסטיני, פעל להקפאת הבנייה בהתנחלויות למשך זמן של כשנה. (דרישה זו עלתה עוד קודם לבחירתו.) לאחר פגישות רבות, ארצות הברית וישראל הגיעו לטיוטות להסכמים להקפאת הבנייה בהתנחלויות שכללה דרישות קלות יותר מבחינתה של ישראל שכללו ויתור על הקפאת הבנייה במזרח ירושלים, והמשך הבנייה לבתים שהשלד שלהם מוכן.
ב-25 בנובמבר 2009 כינס נתניהו מסיבת עיתונאים ובה הכריז שהוא מחיל מדיניות של הקפאת בנייה ביהודה ושומרון, אך לא במזרח ירושלים, למשך עשרה חודשים. דוברו של נתניהו הסביר כי "כחלק מהמאמצים להנעת שיחות השלום עם הרשות הפלסטינית ולקידום אינטרסים מקיפים של ישראל, יבקש ראש הממשלה מהקבינט לביטחון לאומי לאשר השעיה זמנית של אישורי בנייה חדשים למגורים ולהתחלות בנייה חדשות למגורים ביהודה ושומרון למשך עשרה חודשים.". נתניהו העביר את ההצעה לקבינט המדיני-ביטחוני, וזה אישר אותה סופית.
אלוף פיקוד המרכז חתם על הצו ב-26 בנובמבר 2009. ההקפאה נמשכה עשרה חודשים, עד ל-26 בספטמבר 2010. במהלך ההקפאה אסור היה לעשות עבודות הכשרה ויציקת יסודות, אך מבנים שכבר נוצקו בהם יסודות לא נכללו בהקפאה ומותר היה להמשיך לבנותם.
בשטח היו מאות מגרשים שקיבלו את כל האישורים והושקע בהם כסף רב אך טרם נוצקו בהם יסודות. הדבר גרם להפסדים כלכליים למשקיעים שרבים מהם מימנו את הבנייה באמצעות משכנתה. לפיכך הכינה הממשלה תוכנית לפיצוי כספי של אלה שנפגעו מההקפאה, והקצתה לכך 90 מיליון ש"ח.
נגד ההקפאה הוגשו עתירות אחדות לבג"ץ, מטעם רשויות מקומיות ביהודה ושומרון, פורום משפטי למען ארץ ישראל ועוד. בדיון מאוחד נדחו כלל העתירות.
סיום ההקפאה

לאחר תשעה חודשים הסכימו הפלסטינים לקיים שיחות ישירות עם ישראל, אך התנו אותן בהמשך ההקפאה. גם ארצות הברית ביקשה מישראל להמשיך את ההקפאה, אף על פי שנתניהו ושרים אחרים הבהירו פעמים רבות כי ההקפאה זמנית וחד-פעמית, וכי בסיומה תימשך הבנייה.
בפסגה בוושינגטון שהתקיימה ב-1 בספטמבר 2010 נפגש נתניהו עם נשיא הרשות הפלסטינית אבו מאזן, נשיא ארצות הברית ברק אובמה, מלך ירדן עבדאללה השני, ונשיא מצרים חוסני מובארכ. מחד הופעל על נתניהו לחץ כבד מצד ארבעת המנהיגים להמשיך את ההקפאה, ומאידך, פרסמו מתנגדי ההקפאה בישראל ציטוטים של נתניהו ושריו בשלטי חוצות שההקפאה תסתיים במועדה. פיגוע ירי בו נרצחו ארבעה יהודים ליד חברון, דחף לסיומה בפועל של ההקפאה, והליכי בנייה החלו.
נתניהו הכריז שהוא דבק בעמדתו לסיים את ההקפאה במועדה. ממשל אובמה לחץ על ראש הממשלה בנימין נתניהו להאריך את הקפאת הבנייה בהתנחלויות ב-60 יום נוספים, ובכיר בממשלו הסביר כי הבקשה נובעת מתוך אמונה כי באמצעות הארכת ההקפאה בחודשיים הם יצליחו לחדש את המשא ומתן הישיר בין ישראל לפלסטינים, אך ניסיונותיו לא צלחו.
ההקפאה הסתיימה כמתוכנן, ב-26 בספטמבר. המתנחלים חגגו את הסיום במפגנים בכל יו"ש שכללו הנעת דחפורים, הפרחת בלונים וספירה לאחור[דרוש מקור]. הפלסטינים הבהירו, שהם לא ימשיכו את המשא ומתן ללא הארכת ההקפאה.
בניה במהלך ההקפאה ולאחריה

במהלך ההקפאה פנו לראש הממשלה 28 חברי כנסת מסיעות ימין שונות, וחתמו על מכתב בו הם קוראים לו לנצל את תקופת ההקפאה על מנת לקדם הכנתן של תוכניות מתאר ליישובים ביהודה ושומרון כדי לאפשר תנופת בנייה מיד עם תום ההקפאה.
על פי נתונים שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה במרץ 2011, במהלך חודשי ההקפאה החלה בנייה של לפחות 114 יחידות דיור חדשות בהתנחלויות, והושלמה בנייתן של 1,175 יחידות שהקמתן החלה לפני ההקפאה. כמו כן, מנתוני הלשכה עלה כי בשלושת החודשים הראשונים שלאחר סיום ההקפאה החלה בנייה של 427 יחידות דיור חדשות. לפי נתונים שפרסמה תנועת "שלום עכשיו", בארבעת החודשים שחלפו מאז תום ההקפאה החלה בהתנחלויות בנייתן של 1,756 יחידות דיור חדשות.
ראו גם

המשא ומתן הישיר בין ישראל לפלסטינים בשנת 2010
הערות שוליים

1 2  רוני סופר, רה"מ לקבינט: ההקפאה משרתת האינטרסים שלנו, באתר ynet, 25 בנובמבר 2009
↑  ראו למשל את החלטה 446 ואת החלטה 465 של מועצת הביטחון
↑  Israeli Settlements and International Law, Israel Ministry of Foreign Affairs, May 20, 2001
↑  Israel, the Conflict and Peace: Answers to frequently asked questions,‏ Are Israeli settlements legal?‎, באתר משרד החוץ של מדינת ישראל, נובמבר 2007
↑  מזכ"ל האו"ם: הבנייה בשטחים מנוגדת לחוק הבינ"ל, באתר וואלה, 3 ביוני 2008
↑  AFP, הקוורטט קרא לישראל להקפיא את הבנייה בהתנחלויות, באתר ynet, 2 במאי 2008
↑  עומר כרמון, מחלקת המדינה: "מתנגדים לבנייה בהתנחלויות", באתר News1 מחלקה ראשונה, 24 באוגוסט 2004
↑  סוכנויות הידיעות |, ‏הנשיא אובמה: להקפיא הבנייה בהתנחלויות, באתר ‏מאקו‏, 16 ביוני 2009,
↑  AP, נשיא ברזיל: על ישראל להקפיא את הבנייה בהתנחלויות, באתר ynet, 20 בנובמבר 2009
↑  ניקולא סרקוזי: חייבים להקפיא את הבנייה בהתנחלויות, "הארץ", 27 בספטמבר 2010
↑  רויטרס, מרקל: ישראל חייבת להקפיא את כל הבנייה בהתנחלויות, באתר nana10‏, 2 ביולי 2009
↑  עקיבא אלדר ונטשה מוזגוביה, הבית הלבן: מצטערים על כוונתו של נתניהו לאשר בנייה נוספת בהתנחלויות לפני ההקפאה, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2009
↑  אלוף בן, ישראל תקפיא את הבנייה בהתנחלויות, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2007
↑  רוני סופר וצבי לביא, יש מתווה, אין קריטריונים: פיצוי לבנייה המוקפאת, באתר ynet, 7 במרץ 2010
↑  פסק הדין בבג"ץ בו נדחו העתירות נגד ההקפאה
↑  יצחק בן-חורין, 'אובמה הבטיח לנתניהו: עוד חודשיים הקפאה וזהו', באתר ynet, 30 בספטמבר 2010
↑  שלמה פיוטרקובסקי, 28 ח"כים לנתניהו: קדם הבניה גם בזמן ההקפאה, באתר ערוץ 7, 29 בדצמבר 2009
1 2  יאיר אלטמן, המתנחלים בקמפיין לוחץ: "בנה ביבי בנה!", באתר ynet, 6 במרץ 2011
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו ייעוץ משפטי.
ז'וזה דוארטה

ז'וזה פיליו דוארטה (בפורטוגזית: José Filho Duarte; נולד ב-6 ביולי 1980 בברזיל) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
דוארטה שיחק במספר קבוצות בברזיל, ביניהן קרוזיירו, ולאחר ששיחק באנאפולינה עבר לשחק באירופה, כשחתם בקלאב ברוז' הבלגית בשנת 2000.
בשנת 2003 הגיע דוארטה לישראל, ושיחק בקבוצות הפועל באר שבע, הפועל נצרת עילית, מכבי תל אביב, הפועל כפר סבא ובני יהודה תל אביב.
בשנת 2008 עבר לשחק בליגה השנייה בסין והחל משנת 2011 הוא משחק בקבוצה Shenyang Shenbei.
הקרב על מוסקבה

מבצע ברברוסה - יוני עד דצמבר 1941
קרב מוסקבה היה אחד הקרבות החשובים והגדולים ביותר, שנערכו במלחמת העולם השנייה, במסגרת החזית המזרחית של המלחמה. הקרב התחולל באזור מוסקבה, בירת ברית המועצות, בחודשים האחרונים של 1941 ובראשית 1942, בין הצבא האדום הסובייטי לבין הוורמאכט הגרמני, והוא נחשב אחת מנקודות המפנה החשובות במלחמת העולם השנייה. מקובל לחלק את הקרב לשני שלבים עיקריים: המתקפה הגרמנית על מוסקבה (מבצע טייפון) בחודשים אוקטובר-נובמבר 1941, ומתקפת הנגד הסובייטית שבאה בעקבותיה (ראשית דצמבר 1941-ראשית ינואר 1942), אשר הביאה לנסיגת הצבא הגרמני ממבואות מוסקבה.
רקע

ב-22 ביוני 1941 פלשו גרמניה ובנות בריתה - מדינות הציר - לברית המועצות, ללא התרעה מוקדמת, במסגרת תוכנית מבצע ברברוסה. המתקפה הפתיעה לחלוטין את ההנהגה הפוליטית (סטלין) והפיקוד הצבאי הסובייטי. לאחר שהלופטוואפה גרם אבדות כבדות לחיל האוויר הסובייטי בשלבי הפתיחה של המבצע והשמיד מטוסים רבים על הקרקע, התקדמו הכוחות הגרמניים עמוק לתוך השטח הסובייטי תוך שימוש בטקטיקת הבליצקריג. הכוחות הניידים הגרמניים כיתרו והשמידו כוחות סובייטיים גדולים באזורי הגבול, באמצעות סדרה של תנועות מלקחיים. קבוצת הארמיות הגרמניות הצפונית (קבוצת ארמיות צפון) נעה לכיוון לנינגרד, בעוד קבוצת הארמיות הדרומית עסקה בכיבוש אוקראינה המערבית, וקבוצת הארמיות המרכזית התקדמה לכיוון מוסקבה - עיר הבירה ומרכז העצבים של ברית המועצות.
דחיית המבצע - ההחלטה בלאטצן > הכנות הגנה במוסקבה

בסוף יולי 1941, לאחר ההתקפות האוויריות הגרמניות הראשונות, קיבלה מוסקבה אט אט מראה של עיר בחזית. חלונות ראווה נחסמו בשקי חול או בלוחות, שעל חלקם היו תלויות כרזות תעמולה ענקיות. בלילה הייתה האפלה קפדנית והתנועה בכביש צומצמה למינימום המינימלי. לא נחסך מאמץ בהסוואה מפני הלופטוואפה הגרמני. קווי המתאר של העיר כולה שונו לפרטי פרטים. לדוגמה, כיכר תיאטרלנאיה ותיאטרון הבולשוי נראו כמו קבוצת בתים קטנים מהאוויר. חומות הקרמלין עוצבו מחדש בצבע לבתים מדורגים, כיפות הזהב של הכנסיות נצבעו בירוק. קווי זיגזג נצבעו בכל הרחובות המרכזיים, שנראו מלמעלה כמו גגות בתים. כל הריבועים הגדולים נצבעו כגגות בתים, ושטחים חופשיים כמו אצטדיוני ספורט כוסו בגגות מדומים של בתי עץ כדי להקשות על מטוסים גרמנים להתמצא. מאות זרקורים נגד מטוסים וסוללות נ"מ כבדות הוצבו ביערות הפרברים, ובלונים פורחים מעוגנים הופרחו על הכבישים העורקיים של מוסקבה להרתעת מטוסים שטסו בגובה נמוך. ההגנות האוויריות של מוסקבה היו נרחבות יותר מאלו של ברלין ולונדון ביחד.
הרכבת התחתית של מוסקבה המשיכה לפעול כמתוכנן רק במספר מסלולים חשובים. לאורך המסילות הוצבו לוחות עץ והתחנות התת-קרקעיות ופירי הרכבת הוסבו למקלט ענק מפני התקפות אוויר לאוכלוסייה האזרחית של מוסקבה. כל מוסקבאי שלא היה מעורב איכשהו בהגנה אווירית היה צריך ללכת למרתף. המפרים נענשו בקנסות או מאסר. במהלך התקפת הלילה הראשונה של הגרמנים, חודש בדיוק לאחר תחילת המלחמה, טסו המטוסים הגרמנים בפעם הראשונה והיחידה בגובה נמוך מאוד מעל מוסקבה. בלילה הראשון הם הגיעו בדרך כלל לגובה של 300 מטר. לאחר מכן שינו הגרמנים טקטיקה והפציצו את מוסקבה מגובה רב. עם זאת, מספר המפציצים הגרמניים שתקפו ירד מתקיפה לתקיפה. ב-22 ביולי 1941 תקפו 127 מטוסים את מוסקבה, לילה אחד לאחר מכן היו 115, ובליל 24 ביולי 100 מטוסים. עד סוף 1941, פחות מעשרה מטוסי He 111 ו-Ju 88 היו בשימוש ב-59 מתוך 76 פשיטות על מוסקבה.
במוסקבה נעשו הכנות לאפשרות של קריסה פתאומית של החזית או נחיתה של צנחנים. לשם כך רוכזו גדודי צלפים סובייטיים וחטיבות קומסומול במחנות צבאיים. כל מערכת ההגנה, מה שנקרא אזור ההגנה של מוסקבה, ניתנה לפיקוד המחוז הצבאי של מוסקבה (בפיקודו של לוטננט גנרל פאבל ארטמייביץ' ארטמייב) לה היה כפוף גיוס האוכלוסייה לעבודות ביצורים וכן הקמה וחימוש של גדודי פועלים. ארטמייב היה אחראי גם על ייצור תעשייתי, תחבורה, תקשורת ואספקת מזון לאוכלוסייה. לפיכך, התפקידים החיוניים העיקריים של הבירה היו בידי הצבא, ליתר דיוק ה-NKVD.
הצדדים היריבים > הצבא האדום

החזית המערבית - איוואן קונייב
הארמייה ה-16
הארמייה ה-19
הארמייה ה-20
הארמייה ה-22
הארמייה ה-29
הארמייה ה-30
חזית העתודה - סמיון בודיוני
הארמייה ה-24
הארמייה ה-32
הארמייה ה-33
הארמייה ה-43
הארמייה ה-49
חזית בריאנסק - אנדריי יריומנקו
הארמייה השלישית
הארמייה ה-13
הארמייה ה-50
יחידה אופרטיבית
המתקפה הגרמנית על מוסקבה > קרבות ויאזמה ובריאנסק

קבוצת הפאנצר ה-2 החלה את המתקפה ב-29 בספטמבר והייתה אמורה להתחיל את מתקפת המלקחיים מדרום-מערב מאזור גלוכוב. חייליו של גודריאן נאלצו לעבור את המרחק הארוך ביותר של למעלה מ-600 ק"מ דרך אוריול, טולה למוסקבה. במקביל, החלה קבוצת ארמיות דרום לתקוף את קורסק, חרקוב ואגן דונייץ.
עם עלות השחר ביום הראשון של המתקפה, הוקרא לחיילים הגרמנים צו היום של היטלר, המודיע על תחילתו של הקרב המכריע האחרון של השנה, תוך התייחסות לסכנה הגדולה "שלא הייתה איומה יותר ביבשת מאז ימי ההונים ומאוחר יותר הפלישות המונגוליות".
ב-2 באוקטובר 1941 בשעה 05:30 בבוקר כ-350 ק"מ ממוסקבה היו פרוסים מצפון לדרום: ארמייה 9 (שטראוס), קבוצת פאנצר 3 (הות), קבוצת פאנצר 4 (הפנר), ארמייה 4 (פון קלוגה), קבוצת פאנצר 2 (גודריאן) וארמייה 2 (פון וייכס). הכוונה הייתה להתקדם משני צידי הכביש סמולנסק-מוסקבה ולכתר את מוסקבה, כאשר קבוצת הפאנצר ה-3 תתקדם מצפון וקבוצת הפאנצר ה-4 תתקדם מדרום למה שנקרא "Rollbahn", הכביש הראשי בין מוסקבה לסמולנסק, אשר הורחב חלקית לארבעה נתיבים. עם זאת, חלק מקטעי המסלול עדיין היו מורכבים מנתיבי עפר לא מרוצפים או אבנים מרוצפות.
בנקודת זמן זו, היחידות הממונעות של מרכז קבוצות הצבא כללו רק כ-30-40% ממספרם. אספקת הכוחות עוררה בעיות עבור הוורמאכט, שכן מסילת הברזל הסובייטית תוכננה לטווח רחב ולכן היה צורך להתאים את המסילות תחילה. בנוסף, יכולות התובלה של ה-Deutsche Reichsbahn הגיעו לגבולותיהן, והוחמרו על ידי פשיטות של פרטיזנים סובייטים.
ב-3 באוקטובר נכבשה העיר אוריול על ידי הקורפוס הממונע ה-24 של קבוצת הפאנצר ה-2 באופן כה מפתיע עד שהרכבות החשמליות בעיר עדיין פעלו. פינוי מתוכנן של מפעלי התעשייה לא יכול היה להתבצע עוד. בין המפעלים לתחנת הרכבת היו פרוסים לאורך הרחובות מכונות וארגזים עם כלי עבודה וחומרי גלם. ממערב, הארמייה הגרמנית השנייה התקדמה מזרחה מאזור פוטשפ והתכתשה עם הכוחות הקדמיים של הארמיות ה-3 וה-13 הסובייטיות. לאחר שדיוויזיות הפאנצר ה-17 וה-18 התקדמו לכיוון צפון מערב נכבשה בריאנסק ב-6 באוקטובר והארמייה ה-50 הסובייטית שנפרסה מצפון מזרח לעיר כותרה. גנרל גאורגי ז'וקוב הוחזר מלנינגרד על ידי סטלין וקיבל את הפיקוד על ההגנה על מוסקבה. למחרת נסגר כיס נוסף סביב הארמיות ה-16, ה-19, ה-20, ה-24 וה-32 של ברית המועצות בוויאזמה. ועדת ההגנה של ברית המועצות קיבלה את ההחלטה להקים עמדת הגנה חצי-עגולה במרחק של כ-15 עד 20 ק"מ ממוסקבה, שאמורה הייתה להיות מורכבת ממספר קווי הגנה. כמו כן, ב-7 באוקטובר, היטלר אסר כל קבלת הצעת כניעה על ידי מוסקבה. ב-8 באוקטובר הודיע ראש העיתונות של הרייך אוטו דיטריך לעיתונות המקומית והזרה כי "מלחמת רוסיה הוכרעה עם ריסוק קבוצת צבא טימושנקו" וכי ברית המועצות הובסה.
ב-14 וב-17 באוקטובר, בהתאמה, נכנעו הכוחות המכותרים בוויאזמה ובריאנסק. ה-OKW דיווח על השמדת 80 דיוויזיות; 663,000 שבויים נלקחו, 1,242 טנקים ו-5,412 תותחים הושמדו או נתפסו.