stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסולטאן (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה היסטורית
 יוצרים:  מראל אוקיי 
 כותבים:  מרל אוקאי (1–2) למז סאהין (3–4)
 בימוי:  יגמור טיילן (1–3) דורול טיילן (1–3) מרט בייקל (4) יאגיז אלפ אקיידין (4)
 שחקנים:  האליט ארגנץ' מריים אוזרלי ואהידה פרצ'ין נור פטהוגלו אוקאן ילביק נבהאט צ'הרה סלמה ארגץ' מהמט גונסור גורביי אילרי פלין קרהאן אוזן גובן אנגין אוזטורק מרבה בולוגור אראס בולוט אינמלי טולגה סאריטס דניז צ'קיר מלטם ג'ומבול פיליז אהמט   סבינה טוזייה   סלים ביירקטאר   סלן אוזטרוק   סאמה קצ'יק
 ארץ מקור:  טורקיה
 שפות:  טורקית
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  139
 תוכנית המשך:  "המאה המפוארת - קסם"
 הפקה
 מפיק:  טימור ספצ'י
 חברת הפקה:  Tims Productions
 הפצה:  נטפליקס 
 אורך פרק:  100–120 דקות
 שידור
 רשת שידור:  (Show TV (2011 (Star TV (2012-2014
 תקופת שידור מקורית:  5 בינואר 2011 – 11 ביוני 2014
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הסולטן (בטורקית: Muhteşem Yüzyıl, מילולית: המאה המפוארת) היא סדרת דרמה טורקית היסטורית אשר שודרה לראשונה בינואר 2011 בערוץ Show TV ומאוחר יותר בערוץ Star TV בטורקיה. הסדרה מגוללת את קורות שלטונו של סולימאן הראשון למן עלייתו לשלטון בשנת 1520 ויחסיו עם שפחה שהפכה לסולטאנה ולאחת הנשים המשפיעות בחייו ובאימפריה העות'מאנית. הסדרה שודרה לראשונה בישראל בערוץ 9, ב-8 בדצמבר 2013. הסדרה ספגה ביקורות רבות וכונתה על ידי הניו יורק טיימס כגרסה העות'מאנית של "סקס והעיר הגדולה" וכמעט הוצאה אל מחוץ לחוק בטורקיה, לאחר שהציגה את הגיבור ההיסטורי של המדינה כרודף נשים שטוף זימה. ראש ממשלת טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, אף איים מספר פעמים בתביעות משפטיות כנגד יוצרי הסדרה, בטענה כי מדובר ב"חילול הקודש ההיסטורי של העם הטורקי". הסדרה נחשבת להפקה הטלוויזיונית היקרה בתולדות טורקיה ושודרה בעשרות מדינות. הופקו לה ארבע עונות.
עלילה

בגיל 26, עם תחילת שלטונו, הסולטאן סולימאן הראשון מנסה לבנות אימפריה גדולה ויקרה יותר מזו של אלכסנדר הגדול ולהפוך את העות'מאנים לבלתי מנוצחים. במשך 46 שנות שלטונו, תהילתו כשליט ולוחם גדלה והולכת ונודעת היטב הן במזרח והן במערב. יחד עם בן לווייתו פרגלי איברהים, מצליח סולימאן להשיג ניצחונות רבים. הוא מכנה את איברהים אח, חבר ויועץ.
בתקופת שלטונו של סולימאן מתמנה איברהים לווזיר המדינה, המבסס את שלטונו של סולימאן ומכין את צבאות האימפריה למאבק לביסוס השלטון העות'מאני ולהתחזקותו אל מול אירופה הנוצרית.
לצד דמויות אלה מופיעה שפחה מרדנית בשם אלכסנדרה (מאוחר יותר הורם סולטן), המיועדת תחילה לשרת את הסולטאן ועם הזמן הופכת לאשתו החוקית. היא אמם של רוב ילדיו, כולל יורשו סלים השני ושהזאדה באיזיט האכזר. היא שולטת באימפריה באמצעות שפיכות דמים ותככים, ושמה נודע באימפריה כולה.
סקירת הסדרה

| עונה | עונה | פרקים | משבצת שידור | שידור ראשון | שידור אחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 24 | ימים א'-ה' ב-19:00 | 5 בינואר 2011 | 22 ביוני 2011 |
|  | 2 | 39 | ימים א'-ה' ב-19:00 | 14 בספטמבר 2011 | 6 ביוני 2012 |
|  | 3 | 40 | ימים א'-ה' ב-19:00 | 12 בספטמבר 2012 | 19 ביוני 2013 |
|  | 4 | 36 | ימים א'-ה' ב-19:00 | 18 בספטמבר 2013 | 11 ביוני 2014 |
מחלוקת

הסדרה יצרה מחלוקת ותלונות אצל מספר צופים, שכינו אותה "לא מכובדת" ו"גסה" ומתארת את הסולטאן ההיסטורי בצורה שלילית. הרדיו והמועצה העליונה של הטלוויזיה של טורקיה טענו כי קיבלו מעל 70,000 תלונות על הסדרה והזהירו את ערוץ Show TV שעליהם להתנצל בפומבי על שחשפו לא בצדק "את הפרטיות של אדם היסטורי". ראש הממשלה רג'פ טאיפ ארדואן גינה את הסדרה כ"מאמץ להראות את ההיסטוריה שלנו באור שלילי לדורות הצעירים". אוקטיי סלן, חבר פרלמנט למשפטים המסדירים ופיתוח מפלגה, אף איים להוציא אל מחוץ לחוק את "מצג השווא של דמויות היסטוריות" בסדרות כגון "הסולטאן". קבוצות קטנות של אסלאמים ולאומנים הפגינו ליד האולפן בו מצולמת הסדרה, אך הסדרה המשיכה להצליח ושמרה על רייטינג גבוה.
פופולריות בינלאומית

לסדרה יש קהל בינלאומי של 200 מיליון צופים.
לפי נתוני מחקר תקשורתי של נילסן, זוהי הסדרה הנצפית ביותר בבוסניה והרצגובינה ב-2013 והסדרה הרביעית הנצפית ביותר בסרביה.
בפקיסטן, הסדרה נקראת "Mera Sultan" (משמעותה "הקיסר שלי") ומשודרת בערוץ Geo Kahani. הערוץ טוען כי זאת הסדרה הפופולרית ביותר של הערוץ וממשיך לקבל רייטינג גבוה. אף על פי שאנשים רבים לא אהבו את השחקנית החדשה שמחליפה את מריים אוזרלי בתפקיד הורם סולטאן, הסדרה עדיין מצליחה בפקיסטן.
ביוון, הסדרה זכתה לפופולריות רבה. היא הפכה לכה פופולרית שבישופ אנת'ימוס מסלוניקי ומהשחר הזהוב גינה את הסדרה ודחק ביוונים שלא לצפות בה. "אף אחד לא צריך לצפות ב-Muhteşem Yüzyıl" אמר אנת'ימוס. הוא הוסיף: "על ידי צפייה בסדרה הטורקית אנחנו מראים להם שאנחנו נכנעים".
בישראל שודרה הסדרה בערוץ 9 החל מ-8 בדצמבר 2013 ועד 3 באפריל 2015, עם תרגום בעברית ועם אפשרות בחירת שפת פסקול בין טורקית לרוסית. לאחר סיום שידורי כל פרקי הסדרה בערוץ, שודרו כל הפרקים מההתחלה אחת לשבוע בימי שישי החל מ-10 באפריל 2015 ועד 4 בנובמבר 2016. מ-29 במרץ 2020 ערוץ ויוה משדר את הסדרה בשפת פסקול טורקית בלבד ועם תרגום עברי חדש.
סדרת המשך

סדרת ההמשך, הנושאת את השם "המאה המפוארת - קסם", עלתה לשידור בטורקיה ב-12 בנובמבר 2015. הסדרה, אשר מבחינה היסטורית עוסקת באירועים שהתרחשו עשורים ספורים לאחר מותו של סולימאן הראשון, מתמקדת בקסם סולטאן, אשתו של הסולטאן אהמט הראשון, אשר בהמשך שימשה גם כעוצרת עבור שניים מבניה ועבור נכדה, והחזיקה בכוח והשפעה חסרי תקדים באימפריה העות'מאנית.
ראו גם

מסגד סולימאנייה
הערות שוליים

↑  לי-אור אברבך, ‏סדרת הטלוויזיה שהסעירה את טורקיה עולה בערוץ 9, באתר גלובס, 8 בדצמבר 2013
↑  חמי אונגר, דני איילון, זה בשבילך: הסדרה שעוררה מהומות בטורקיה - תשודר בערוץ 9, באתר אייס
↑  Steamy Turkish TV Drama Draws Fire From Prime Minister, הניו יורק טיימס
↑  רותה קופפר, ארדואן שוקל תביעה: הסדרה על הסולטן סולימאן המפואר מציגה אותו באור מפוקפק, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2012
↑  לי-אור אברבך, ‏סדרת הטלוויזיה שהסעירה את טורקיה עולה בערוץ 9, באתר ‏מאקו‏, 8 בדצמבר 2013
↑  Is Turkey's 'Magnificent Century' a Threat or Asset?, Al-monitor
הרמות המחורצות

| --- | --- |
המפלים היבשים
המפלים היבשים
 מידע כללי
 סוג:  מדבר 
 מיקום
 מיקום:  וושינגטון 
 קואורדינטות:  47°33′44″N 119°32′22″W﻿ / ﻿47.5622°N 119.5395°W﻿ / 47.5622; -119.5395
 מיקום הרמות המחורצות
 מיקום הרמות המחורצות
 
הרמות המחורצות (באנגלית: Channeled Scablands) הן תופעה גאולוגית ייחודית הנמצאת במזרח מדינת וושינגטון בארצות הברית. הסיבה להיווצרותן הייתה תעלומה והיוותה נושא לעימות שנמשך עשרות שנים. השם Channeled Scablands שניתן לאזור זה על ידי הגאולוג ג' הרלן ברץ (J Harlen Bretz) מתאר היטב את פני השטח ה"פצועים" של רמה המחורצת בקניונים תלולים. ברץ גם היה הראשון להסביר את היווצרותן של הרמות המחורצות.
רקע גאולוגי

מדינת וושינגטון שוכנת בצפון-מערב ארצות הברית, לחוף האוקיינוס השקט. אזור זה הוא חלק מטבעת האש ומתקיימת בו פעילות גאולוגית נרחבת. במערב נמצא חלקו הצפוני של רכס קסקייד שנוצר כתוצאה מפעילות טקטונית. ברכס זה מתקיימת עד היום פעילות סייסמולוגית וגעשית, בעיקר בהרי געש ריינייר וסנט הלנס. במזרח נמצאת רמת קולומביה – רמה געשית שנוצרה במהלך המיוקן והפליוקן מזרמי לבה על שכבה של גרניט וקוורציט.סלעי הבזלת של הרמה כוסו בשכבת לס עמוקה (100 מ'), שהגיעה מהרי הקסקייד באמצעות קרחונים. הרמות המחורצות נמצאות ברמת קולומביה, והקניונים החורצים אותה חותכים מבעד לשכבות הלס והבזלת.
מחקר

ברמות המחורצות קיימים מספר מאפיינים נדירים, שהיוו רמזים להיווצרותן:
קניונים בחתך U – עמקי נהרות נבנים בדרך-כלל בחתך V, כלומר חתך רחב בראשם ההולך ונהיה צר יותר בתחתיתו עקב התחתרות הנהר.
בורות עמוקים – בקרקעית נהר נמצאות אמבטות, שקעים עגולים ורדודים הנוצרים ממערבולות רוחב באמצע האפיק. הבורות בקניוני הרמות המחורצות רחבים ועמוקים אף מאלה שבאפיקי נהרות גדולים.
בולדרים – סלעים ענקיים שמוצאם אינו מקומי נמצאים גם על קרקעית הקניונים וגם במקומות לא צפויים כשפות הצוקים התוחמים אותם.
המפלים היבשים – מפלים הנחשבים לגדולים בעולם, גדולים פי 10 מאלה של מפלי ניאגרה. מפלים אלה יוצרים "מזלג" המפצל את נהר גרנד קולי (Grand Coulee) לשניים.
סימני אדוות ענק – נמצאו ממזרח לרמות המחורצות. אדוות אלה – שאורכן עשרות מטרים וגובהן כ-10 מטרים, גדולות בהרבה מאדוות הנוצרות על קרקעית נהר גדול – מצביעות על זרימה עזה במיוחד לכיוון הרמות המחורצות.
חריצים מקבילים – שפשוף הסלעים וחריצתם, מראה אופייני לאזור שקרחון גדול נע בו בעבר.
בשנת 1922 החל ג' הרלן ברץ לחקור את הרמות המחורצות ואת סביבתן – מחקר שנמשך עשורים רבים, ושנה אחר-כך החל לפרסם מאמרים הטוענים שהן נוצרו כ-15,000 שנה קודם לכן כתוצאה משיטפון קטסטרופי שנוצר משחרור פתאומי של מים. ברץ שיער שכמות עצומה של מים – כ-2,000 קילומטרים מעוקבים – הציפה בבת-אחת את הרמה, חרצה את הקניונים והותירה בפני השטח את הסימנים הלא-רגילים שראה. הוא שיער שהמים הגיעו מאזור ספוקיין במזרח מדינת וושינגטון, וקרא לאירוע "השיטפונות של ספוקיין" (Spokane floods). כיום מכונה האירוע שיטפונות מיזולה (Missoula Floods) או גם שיטפונות ברץ על שמו.
ב-12 בינואר 1927 הוזמן ברץ להציג את טיעוניו בכנס של האגודה האמריקאית לגאולוגיה (Geological Society of America – GSA). בקרב הגאולוגים שהשתתפו בכנס זה קמה התנגדות עזה להשערתו, אם כי רבים מהם לא ביקרו מעולם בשטח. הסיבה העיקרית להתנגדות הייתה אמונה בעקרון האחידות – הגורס כי אירועים גאולוגיים מתרחשים בתהליכים אחידים ואיטיים, וראו בהשערתו של ברץ תוצר של קטסטרופיזם – זרם הגורס כי עיצוב הנוף נעשה על ידי אירועים קטסטרופליים, חד-פעמיים, אלימים ומהירים. עמיתיו של ברץ ביטלו את גרסתו, במיוחד בשל היעדר הסבר למקורם של המים.
באותו כנס נכח גם הגאולוג ג'וזף פארדיי (Joseph T. Pardee). בתום הדיון טען פארדיי כי הוא יודע מאין הגיעו המים, אך לא הרחיב. רק בשנת 1940 הציע פארדיי הסבר מלא למקור המים, באמצעות עדויות רבות שאסף ופרסם ב-1942. פארדיי המשיך את מחקריו במשך שלושה עשורים, תוך איסוף ראיות וניתוחן, ותיאר את התהליכים שהובילו ליצירת הרמות המחורצות.
מקור המים

בתקופת הפליסטוקן התרחשו כמה תקופות קרח שכיסו אזורים נרחבים בצפון ובדרום כדור הארץ בשכבה עבה של קרח. משטח קנדה הגיעו קרחונים גדולים לצפונה של ארצות הברית, שאחד מהם סכר את נהר קלארק פורק (Clark Fork). הקרחון היה עצום במידותיו: אורכו כ-37 ק"מ וגובהו כ-1,600 מ', והסכר אגר את מי הנהר ויצר את האגם הקרחוני של מיזולה (Lake Missoula) במערב מונטנה, כ-400 ק"מ מזרחית לרמות המחורצות. מי הנהר המשיכו לזרום ויצרו לחץ רב על הקרחון שמנע מהם לזרום הלאה.
בשלב זה מתרחשת בקרחון סידרה של תהליכים הגורמת לבקיעתו:
מי האגם מגיעים למצב של קירור יתר - מצב בו אינם קופאים גם בטמפרטורה נמוכה מטמפרטורת הקיפאון.
לחץ מי האגם על הקרחון יוצרת בו סדקים קטנים.
מי האגם נדחקים לסדקים, המתרחבים בשל החום הנוצר מחיכוך המים בקרחון.
הסדקים הולכים וגדלים ומבנה הסכר הקרחוני מתערער.
הסכר מתמוטט והאגם מתרוקן ממימיו, תוך סחיפת שברי הקרחון.
המים והקרחון ממשיכים לזרום במהירות ובעוצמה, וזרימה זו מותירה אחריה סימנים:
האגם מתרוקן בקצב של 10 מיליון מ"ק לשנייה.
במסלול זרימת המים מערבה נוצרות אדוות ענק, כתוצאה ממהירות זרימה של 100 קמ"ש לערך.
נוצרים המפלים היבשים – מפלים רחבים וגבוהים.
זרימת המים ושברי הקרחון יוצרת קניונים תלולים בחתך U.
הקרחון מתחיל להישבר ושבריו משירים בדרכם גושי סלע ענקיים שהיו כלואים בהם.
מים הפוגעים בסלעים יוצרים מערבולות רוחב של בועות גז ונוצרת זרימה מהירה של בועות העוקפת את הסלע.
המערבולות משליכות את הבועות אל קרקעית הקניון, שם מתפוצצות הבועות וחופרות בורות רחבים ועמוקים, תוך שהן מפוצצות את שכבת הסלע.
המים המשיכו לזרום לדרום-מערב דרך אורגון אל האוקיינוס השקט, שם הותירו משקעים נרחבים.
סוף דבר

בשנות ה-50 של המאה ה-20 כבר היה ברור שאי-אפשר להתעלם מן התאוריה של ברץ. גאולוגים – שקודם-לכן התנגדו לרעיונותיו – החליטו לסקור את השטח בעצמם וערכו סידרה של סיורים במקום. הגאולוג ג'יימס גילולי (James Gilluly), אחד ממבקריו החריפים של ברץ, העיר לאחר ביקורו הראשון ברמות המחורצות: "איך יכול היה מישהו לטעות כל-כך". בשנת 1965 פורסם סיכום של סיור גאולוגי שקבע כי מסקנותיו של ברץ היו נכונות.
התאוריה של ברץ התקבלה כהסבר הרשמי להיווצרות הרמות המחורצות. בשנת 1979 הוענקה לברץ – בן 96 באותה עת – מדליית "פנרוז" של האגודה האמריקאית לגאולוגיה, העיטור הגבוה ביותר בתחום המחקר הגאולוגי. לאחר קבלת המדליה אמר ברץ לבנו: "כל אויביי כבר מתים, לכן לא נותר לי מי לשמוח לאידו". ברץ הלך לעולמו בשנת 1981.
מחקרים הנערכים באזור הרמות המחורצות מעלים את הסברה כי אירועים כמו השיטפון הקטסטרופי שתיאר ברץ התרחשו לא רק פעם אחת, אלא חזרו על עצמם במשך תקופה ארוכה. הרקע לסברה זו הוא מציאת שכבות של אפר געשי מהתפרצויות געשיות בהרי הגעש של רכס הקסקייד שנמצאו בין שכבות משקעים שנוצרו על ידי שיטפונות. סברה זו מעוררת התנגדות, בטענה שמקור האפר הגעשי בהתפרצויות תת-ימיות או תת-קרחוניות.
הערות שוליים

1 2 3  אתר המוקדש לשיטפון ולהיווצרות הרמות המחורצות
↑  שיטפון אחד בלבד
אדוות ענק
הרמות המחורצות בעת השיטפון
ג' הרלן ברץ
הקטאיוס איש אבדרה

| --- | --- |
 לידה:  המאה ה־4 לפנה״ס אבדרה, יוון 
 פטירה:  המאה ה־3 לפנה״ס אלכסנדריה, מצרים 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  היסטוריון, פילוסוף, סופר 
 
הקָטָאיוֹס איש אבְּדֵרה (Hecataeus, ביוונית Ἑκαταῖος, נולד במאה ה-4 לפנה"ס) היה היסטוריון, פילוסוף סקפטי ומדקדק יווני מאבדרה או טאוס (Teos), שפעל סביב שנת 300 לפנה"ס.
ביוגרפיה

הסודא, האנציקלופדיה הביזנטית מהמאה ה-10, מספרת שהקטאיוס חי בתקופת יורשיו של אלכסנדר הגדול. יוסף בן מתתיהו מספר  שהתפרסם כבר בתקופת אלכסנדר הגדול ולאחר מכן אף היה מקורב למלך מצרים תלמי הראשון, ושהיה "פילוסוף וגדול בכשרון המעשה יחד".
דיוגנס לארטיוס מספר שהקטאיוס, יחד עם טימון מפליוס ואחרים, היה תלמידו של פירון מאליס וכולל אותו בין ה"פירונים".
דיודורוס סיקולוס מספר שהקטאיוס ביקר בתבאי בזמנו של תלמי הראשון וכתב חיבור היסטורי על מצרים. חיבור זה שימש כמקור העיקרי לתיאור מצרים בספר הראשון של דיודורוס, שמוסיף כי היו יוונים נוספים שנסעו למצרים וכתבו עליה באותה תקופה.
הקטאיוס פתח עידן חדש בתחום האתנוגרפיה, כשם שתוקידידס לפניו עשה זאת בהיסטוריוגרפיה. הוא חתר לסנן או לפחות להרחיק עצמו מפיסות מידע שנראו לו בלתי אמינות ובהתאם לכך נזף באופן בוטה בהרודוטוס על חוסר סלקטיביות וביקורת מצדו.
הסודא מספרת, שהיה פילוסוף ומשום שלמד דקדוק כונה גם "מדקדק ביקורתי".
ביוגרפיה > חיבוריו

יצירות שלמות של הקטאיוס לא שרדו עד זמננו. גם רשימת חיבוריו בסודא לא שרדה, והמידע שיש בידינו על כתביו קיים רק בקטעים שנמצאים בחיבוריהם של סופרים יוונים ולטיניים מהעת העתיקה, ובראשם דיודורוס, שהאתנוגרפיה שלו על מצרים (ביבליותקה היסטוריקה, ספר 1) כולל את רובם המוחלט. דיודורוס לרוב רק מתייחס לדבריו של הקטאיוס ואינו מצטט אותו ישירות.
הקטאיוס כתב את החיבור "אגיפטיאקה" (Aegyptiaca) או "על המצרים" (כשמו של חיבורו המאוחר יותר של מנתון), שהוא תיאור המנהגים, האמונות והגאוגרפיה של מצרים.
הוא חיבר אתנוגרפיה זו בין השנים 305–302 לפנה"ס.
הקטע הגדול ביותר מתוך חיבור אבוד זה הוא כנראה תיאורו של דיודורוס את הרעמסאום, מקדש הנצחה לרעמסס השני.
חיבור נוסף של הקטאיוס, "על ההיפרבוריאים", נזכר על ידי דיודורוס, אפולוניוס מרודוס ופליניוס הזקן.
על אף שלא ידוע לנו שום שם של חיבור פילוסופי מאת הקטאיוס, על פי הסודא, הוא כתב ספר על שירתם של הומרוס והסיודוס, אך דבר מהם לא שרד.
הקטאיוס על היהודים

התייחסות של הקטאיוס ליהודים ניתן למצוא בשני מקומות שונים אצל דיודורוס סיקולוס. ניתן להסיק שהראשונה מביניהן קיימת בסקירתו את הגירת המצרים לארצות זרות, אולם תיאור מפורט הרבה יותר של יהודים, שהקטאיוס הוא מקורו באופן מפורש, הגיע לידינו בספר 40 של דיודורוס דרך הביבליותקה של פוטיוס (פטריארך קונסטנטינופול מהמאה ה-9). בשל טעות מעתיק, הדברים מיוחסים שם להקטאיוס איש מילטוס (סביב 500 לפנה"ס), אבי הז'אנר האתנוגרפי, אולם יש הסכמה אחידה שצריך לתקן ל"הקטאיוס מאבדרה". הקטע הזה מופיע לאחר קטע אחר מאת דיודורוס עצמו ובו האשמות קשות נגד היהודים (ובכללן עלילת המצורעים ועלילת פולחן החמור בבית המקדש). שני הקטעים מצוטטים על ידי פוטיוס כדי להוכיח את טענתו שדיודורוס פיזר שקרים על העם היהודי.
זהו התיאור העתיק ביותר של מוצא היהודים (אם כי לא האזכור הראשון שלהם) בספרות היוונית. דיודורוס אינו מציין באיזה מחיבוריו של הקטאיוס הוא השתמש או באיזה הקשר הוא מצא את החומר הנוגע ליהודים, אך תיאור זה, שהוא הגרסה הקדומה ביותר הידועה לנו של הסיפור המצרי-יווני האלטרנטיבי על מוצא היהודים ומסורת יציאת מצרים, הופיע ככל הנראה ב"אגיפטיאקה" של הקטאיוס סביב שנת 300 לפנה"ס.
הקטאיוס על היהודים > דבריו אצל דיודורוס סיקולוס

"כאשר בימי־קדם התרגשה ובאה מגפה קטלנית על מצרים, ייחסו פשוטי העם את צרותיהם ליד אלוהית; שהרי עם שלל זרים מכל סוג ומין שחיו בקרבם וקיימו פולחנים שונים של דת והעלאת קרבנות, יצאו הטקסים המסורתיים שלהם עצמם לכבוד האלים מכלל שימוש. ילידי הארץ הניחו לפיכך שאלא אם כן יסלקו את הזרים, צרותיהם לעולם לא תבואנה על פתרונן. לפיכך, גורשו הזרים באחת מן הארץ, והבולטים והפעילים שביניהם חברו יחד, ולגרסת אחדים נחתו בחופי יוון ובכמה אזורים אחרים; מנהיגיהם היו אנשים דגולים, ומתוכם בלטו דנאוס (אנ') וקדמוס. לעומתם, הקבוצה הגדולה יותר גורשה לחבל ארץ הקרוי כיום יהודה, שאינו רחוק ממצרים והיה בזמנו ריק מאדם. בראש ההתיישבות עמד מנהיג המכוּנה בשם משה, שהצטיין ביותר הן בתבונתו הן בגבורתו. משנטל לרשותו את הארץ יסד כמה ערים, וגם את המצוינת ביותר ביניהן בזמן הזה – זו המכונה בשם 'ירושלים'. הוא הקים גם את בית המקדש המכובד ביותר, יצר את דרכי הקדושה והטהרה לאל וגם קבע בצורת חוקים והוראות את העניינים הנוגעים למשטרם המדיני. את העם חילק לשנים־עשר שבטים, כי מספר זה נחשב למושלם ביותר ויש בו התאמה למספר החודשים, שמהם מורכבת השנה."
אולם "הוא לא רצה שייעשה להם ולו צלם אחד של האלים, מאחר שסבור היה שאלוהים אינו בן דמות אנוש; אלא שהרקיע העוטף את הארץ רק הוא אלוהי ומושל ביקום. סדרי הקרבנות שהוא ייסד שונים מאלה של עמים אחרים, וכך גם אורח חייהם (של היהודים), מאחר שכתוצאה מגירושם הם ממצרים הוא הנהיג אורח חיים שהיה במידת־מה בלתי חברותי ועוין כלפי זרים".
"הוא בחר את המחוננים ביותר בין האנשים המוכשרים על הצד הטוב ביותר לעמוד בראש העם, ומינה אותם כוהנים. הוא קבע, שזמנם יהיה קודש לעבודת בית־המקדש ולמעשים של יראת אלהים והקרבת קרבנות. אותם מינה שופטים לכל דבר גדול ומסר לרשותם את הפיקוח על החוקים והמנהגים. משום כך לא היה ליהודים מעולם מלך, והעמידה בראש העם נמסרה במשך כל הזמן למי שנחשב מצטיין בתבונתו ובשלמותו בין כל הכוהנים. היהודים מכנים אותו בשם כוהן גדול והוא נחשב בעיניהם שליח למסירת הפקודות של האלוהים." באספות־עם ובשאר הכינוסים, מוציא הכוהן הגדול את "ספרי פקודות האלוהים" והיהודים מגלים מידה כזו של מסירות, "שהם נופלים מיד על הארץ ומשתחווים לכוהן הגדול המפרש להם את תורתם". בסוף חוקיהם כתוב כי "משה, לאחר ששמע מאת ה', אמר כדברים האלה ליהודים".
"המחוקק גילה דאגה רבה לענייני מלחמה ואת הצעירים הכריח להתאמן בגבורה, בכיבוש היצרים ובייחוד בכושר עמידה בכל סבל. הוא ערך גם מלחמות נגד העמים בשכנוּת, ורכש חלק ארץ נרחב שחילקוֹ לנחלות. לאנשים הפשוטים מסר לכל אחד נחלה בחלקים שווים. לכוהנים חלקים גדולים יותר, כדי שייהנו מהכנסות בעלות שווי גדול יותר ויוכלו לעמוד תמיד, בלי שום הפרעות על המשמר בעבודת האלוהים. אסור לאנשים הפשוטים למכור את נחלותיהם, כדי שאוהבי בצע לא יקנו את הנחלות וילחצו את מחוסרי־האמצעים ויגרמו על ידי כך להתמעטות האוכלוסייה." הוא הכריח את תושבי הארץ לגדל את ילדיהם, וכיוון שההוצאות לתזונת התינוקות הן קטנות, הלך וגדל מספרם של היהודים. מנהגי נישואין וקבורת המתים קבע משה בצורה שונה מזו המקובלת בין האנשים האחרים. ואולם לאחר מכן, כאשר הם היו נתונים לשלטון זר, כתוצאה מהתבוללותם בבני אומות אחרות (תחת שלטון פרסי וגם תחת שלטון המקדונים), התערערו הרבה מן הנוהגים המסורתיים שלהם".
הקטאיוס על היהודים > גישתו ליהדות

אפילו סופרים מאוחרים יותר, שגישתם ליהדות הייתה שונה מזו של הקטאיוס, לטוב או לרע, הסתמכו במידה כלשהי, באופן ישיר או עקיף, על הקטאיוס, אף על פי שהייתה נגישות בזמנם למידע מפורט, מעודכן ואמין יותר. ומנגד, אין ספק שהאתנוגרפיה הזאת לא הייתה ידועה ליוסף בן מתתיהו (כמו גם חיבורו של דיודורוס, והוא אינו מזכיר אותו כלל), מאחר שהוא אינו מצטט ממנה דבר ב"נגד אפיון", כאשר התאמץ להראות שסופרים יוונים ידעו על עתיקותם של היהודים. ההוכחה שהוא מביא מתייחסת לתקופה הפרסית, בזמן שציטוט מתוך האתנוגרפיה של הקטאיוס היה מספק לו הוכחה שמתייחסת לתקופות מוקדמות הרבה יותר - לגלות במצרים ולכיבוש ארץ יהודה, אך על תקופות אלו מצוטטים ב"נגד אפיון" רק סופרים מצריים.
לסקירתו האתנוגרפית של היהודים, השתמש הקטאיוס גם במקור יהודי, ככל הנראה מקור בעל פה. מעידה על כך ההערכה הגדולה למשה ושימושו בהתייחסות כמעט ישירה בתנ"ך.
הוא מתאר באופן חיובי את המנהגים היהודיים והממלכה היהודית, אך יחד עם זאת מסביר שכתוצאה מטראומת גירוש עמו ממצרים, הנהיג משה אורח חיים שהיה "עוין כלפי זרים". הקטאיוס היה אם כן הראשון (אך ייתכן שהנטייה האנטי-יהודית הקלה שייכת למקור המצרי שקדם לו) שכרך יחדיו את מוטיב שנאת הזרים עם מסורת יציאת מצרים ובכך יצר טיעון חזק נגד היהודים.
גרסתו של הקטאיוס התגלגלה הלאה, עברה שינויים וקיבלה תוספות פרי עטם של סופרים מאוחרים יותר (מנתון, אפולוניוס מולון, ליסימכוס, אפיון, סטראבון וטקיטוס), שהפכו אותה עם הזמן לעוינת יותר כלפי היהודים (למשל עלילת המצורעים), תוך שימוש במוטיבים של כפירה (אתאיזם), טומאה, שנאת זרים (Misoxenia) ואף שנאת אדם (מיזנתרופיה).
הדרישה שהקטאיוס מייחס למשה לגדל את הילדים היא ביקורת מוסווית על המנהג היווני של הרג הילדים ה"עודפים" (ekthesis), שהיה נפוץ בגלל חוסר המשאבים ביוון בתקופה הקלאסית. המשפט האחרון ("אולם לאחר מכן...") הוא ככל הנראה תוספת של דיודורוס.
פסאודו-הקטאיוס

הערכתו של הקטאיוס לדת היהודית, העולה מדבריו אצל דיודורוס, מודגשת גם באיגרת אריסטיאס, החיבור הפסאודו-אפיגרפי, שנכתב ככל הנראה מעט קודם לשנת 100 לפנה"ס, שם נכתב כי "ההתבוננות בהם (ספרי תורת היהודים) יש בה משום קדושה וטהרה, כמו שאומר הֵקָטָיוֹס אִישׁ אַבְדֵּירָה".
בספרו האפולוגטי "נגד אפיון", מצטט יוסף בן מתתיהו את הקטאיוס וטוען כי כתב על היהודים ספר שלם.
על הספר הזה מעיד גם אוריגנס, שמציין גם שהסופר הפיניקי הפגאני הרניוס פילון מביבלוס (141-64 לספירה) הטיל ספק באותנטיות שלו, כשטען שלא ייתכן שהספר הוא פרי עטו של ההיסטוריון הקטאיוס אלא אם כן הושפע מאוד מהיהודים ונעשה מליץ להם.
לפיכך מקובלת ההשערה שקטעים מתוך האגיפטיאקה עברו שינוי על ידי יהודי הלניסטי, בהתאם להשקפתו, ופורסמו כחיבור נפרד תחת שמו של ההיסטוריון הידוע (כלומר, פסאודו-הקטאיוס).
יוסף בן מתתיהו מציין בספרו "קדמוניות היהודים" שהקטאיוס אף כתב חיבור נוסף, על אברהם.
חיבור זה מופיע תחת השם "אברהם והמצרים" ב"סטרומטה" (נכתב סביב 200 לספירה) של קלמנס מאלכסנדריה.
ניתן להניח בוודאות כמעט מוחלטת, כי הספר על אברהם הוא תוצר של תעמולה יהודית דתית, מאחר שהוא כולל, על פי הכתוב בחיבורו של קלמנס, פסוקים מזויפים של סופוקלס בעלי צליל מונותאיסטי מיליטנטי.
לעומת זאת, האותנטיות של הקטעים מתוך "נגד אפיון" (הלקוחים מתוך הספר "על היהודים") נתונה במחלוקת בין החוקרים.
ידוע לנו בוודאות, כי סופרים יהודים אפולוגטיים ייחסו להקטאיוס לפחות ספר אחד שזויף על ידם, זה על אברהם, וייתכן והם עשו כך גם לגבי הספר על היהודים. ישנה גם השערה שמדובר באותו הספר.
כבר להרניוס פילון היו ספקות לגבי האותנטיות של הקטעים, אולם הספקות שלו מבטאים את רגשותיו האישיים בלבד, וכבן זמנו של אדריאנוס, סביר שלא יכול היה להבין את הסימפתיה ליהודים שהובעה על ידי הקטאיוס, שקדם לו בהרבה.
הנטייה הכללית המהללת ומשבחת בקטעים ב"נגד אפיון" שונה באופן משמעותי מזו המרוחקת בפרק היהודי אצל דיודורוס, אך יחד עם זאת, גם הקטעים המופיעים אצל דיודורוס חושפים את הערכתו הגדולה של הקטאיוס למשה ולחוקים היהודים. בנוסף לכך, קטעים אלה לקוחים מתוך האגיפטיאקה, על נקודת ההשקפה המצרית שלה, בעוד "על היהודים" אמור להיות חיבור עצמאי, שאולי נכתב בעזרת מקורות יהודים בעל פה.
יש לציין, כי הקטאיוס חי בתקופה בה העריכו את היהודים, אולם יש בקטעים הללו ביטויים שקשה ליחסם להקטאיוס האמיתי, ולכן נראה כי הספר בו השתמש יוספוס היה גרסה של ספרו של הקטאיוס שעברה שינויים, גם אם מעט, על ידי סופר יהודי (כנראה במאה ה-2 לפנה"ס במצרים), שבה הנימה כלפי היהודים הפכה למשבחת יותר.
יוספוס מוסיף שהספר נגיש ומכך ניתן להסיק שקוטלג בלפחות ספריה ציבורית אחת ברומא. אך אין אפילו הוכחה אחת ברורה בספרות היהודית או הלא-יהודית, שחיבור זה היה בשימוש או נקרא. הציטוט היחיד ממנו, שהובא על ידי אוסביוס, נלקח ישירות מיוספוס. גם היכרותו של הרניוס פילון עם החיבור יכולה הייתה להיות משנית בלבד, דרך יוספוס. האפשרות שהחיבור היה ידוע כזיוף, יכולה להסביר את ההתעלמות ממנו בספרות העתיקה, או שייתכן שהיה בלתי ידוע לחלוטין, מאחר שהחיבור נכתב לקהל יעד של קוראים יהודים.
פסאודו-הקטאיוס > דבריו אצל יוסף בן מתתיהו

ב"נגד אפיון" מצטט יוספוס מתוך הספר "על היהודים", שם מספר פסאודו-הקטאיוס את הדברים הבאים:

הפרסים הגלו רבבות יהודים לבבל, ואוכלוסייה יהודית גדולה עוד יותר עקרה לאחר מות אלכסנדר הגדול למצרים ופניקיה בגלל מלחמות היורשים בסוריה.
בזמן שהיה אלכסנדר הגדול בבבל, סירבו היהודים בתוקף להשתתף בעבודת שיקום מקדש בל, אף על פי שהסירוב היה כרוך בעינויים, עד שפטר אותם אלכסנדר מעבודה זו.
היהודים היו נאמנים לאלכסנדר ולכן הוסיף על נחלתם את ארץ שומרון ועשה אותה חופשית ממס.
לאחר ניצחונו של תלמי הראשון בסוריה, חזר איתו למצרים "חזקיה הכהן הגדול ליהודים" (לא ידוע על קיומו של כהן גדול בשם חזקיה), כאשר היו אז כ-1500 כהנים בקרב היהודים.
ארץ יהודה היא אדמה טובה ופוריה, שעליה יש ליהודים "הרבה מצודות וכפרים" אך רק עיר בצורה אחת, ירושלים, גדולה מאוד ויפה מאוד, המאוכלסת ב-120 אלף תושבים (ומוסיף תיאור מפורט של בית המקדש).
פסאודו-הקטאיוס מעיד על עצמו שהתלווה למסעות המלחמה של אלכסנדר ולאחר מכן של יורשיו. בנוסף למידע ה"היסטורי" על היהודים, הוא מוסיף סיפור על אחד ממסעות המלחמה בהם השתתף, כאשר ירד אל הים האדום ואחד הרוכבים המלווים היה יהודי בשם "משולם" (Mosollamus), שהיה אמיץ וחזק ונחשב בעיני היוונים שסביבו לטוב ביותר מבין כל הקשתים. כאשר פקד עליהם "המנחש" (ביונית Mantis, שתפקידו למצוא סימנים במעוף הציפורים) לעצור מיד במקומם, שאל משולם מדוע הם עוצרים, והמנחש ענה לו שכל זמן שהציפור לא זזה - גם עליהם לא לזוז, אם תמשיך לעוף קדימה – עליהם להמשיך, ואם תעוף בחזרה לכיוון ממנו באה – עליהם לעשות כך גם כן. משולם לא ענה, אלא רק דרך את קשתו, קלע והרג אותה. מעשה זה הביא עליו את זעמם של האנשים שאיתו, ואילו משולם רק לקח בידו את הציפור ואמר: "הן הצִפור הזאת לא ידעה כי עליה להציל את נפשה, ואיך תעוץ לנו עצה נכונה בדבר מסענו? הן אלו יכלה לדעת עתידות לא באה אל המקום הזה ביראתה את משולם היהודי פן יורה בה חץ וימיתנה!".