stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בגדי ילדים
בגדי ילדים והבניה מגדרית > בגדי ילדים כסמני מגדר

פרטי לבוש משמשים כסמנים לא-מילוליים של מגדר. בחברה האמריקאית מזוהים פרטי לבוש ורודים ושמלות מקושטות עם ילדות ועם בנות, בעוד שפרטי לבוש בצבע כחול ובגדים עם סמלים גבריים כגון מכוניות וסירות מזוהים עם הבנים. התיוג הלא-מילולי תורם לסיווג התינוקות לפי מין מגיל צעיר מאוד. סיווג זה מאפשר לשייך לקבוצות הבנות והבנים סטריאוטיפים מגדריים שונים ולהתייחס אליהם בהתאם לסכמה המגדרית הקיימת. עם עליית הפמיניזם בעולם המערבי, נבדק הקשר בין בגדי הילדים להבניה המגדרית. הוגות פמיניסטיות טוענות כי בגדי הבנים והבנות הפכו לשונים ומובדלים כאשר הבנות במיוחד אמורות ללבוש ורוד. בגדים ורודים המזוהים עם נסיכות ובנות מלך ממלאים את חנויות הבגדים והמסרים הנשקפים מחלונות הראווה מעודדים את הילדות להתעסק בגוף וביופי. הבגד הוא המסר והילדות נקראות להזדהות עם הסטריאוטיפים הנשיים המסורתיים ועם המוסכמות החברתיות המגדירות כיצד צפויים נשים וגברים להתנהג ולהראות בחברה. סמלים מסוימים בתרבות הוויזואלית הכוללת פרסומות, כמו גם צבעים מסוימים כמו גוני הוורוד והפסטלים למיניהם, מסומנים במובהק כנשיים, ואילו תחומים אחרים כמו טכנולוגיה, פעלתנות ומלחמה, כמו גם צבעים כהים ולוהטים, מתויגים כמעט תמיד כתחום גברי.
תגובות לסיווג הסטריאוטיפי של בגדי הילדים

כתגובה לסיווג הסטריאוטיפי של בגדי הילדים ולשיווק האגרסיבי המקבע ומעצים את המסרים הפטריארכליים המועברים באמצעות הבגד, החלו להתארגן קבוצות המתנגדות לדיכוטומיה המקובלת. אחת הקבוצות היא Pinkstinks היוצאת נגד השימוש, הפרסום והרכישה של מוצרים המקדמים ראיה סטריאוטיפית ומגבילה של בנות ובנים ומציעה כאלטרנטיבה רכישה של מוצרים שאינם מובחנים על פי מגדר. יוזמה דומה המבקשת לבטל הפרדות מגדריות בעולם האופנה היא זו של הכולבו הבריטי סלפרידג׳ס, שהשיק חנות פופ-אפ נייטרלית מבחינה מגדרית. אנשי סלפרידג׳ס מתכננים לפתוח חנות בת שלוש קומות שתאגד את כל פריטי היוניסקס של המעצבים והמותגים אשר נמכרים בה ולהשתמש בתצלומים, במוזיקה ובסרטונים נטולי שייכות מגדרית מקום בבובות ראווה של גברים או של נשים. יוזמות אלה ואחרות, המקדמות מגמה הדוגלת בטשטוש כל הנוגע למה נחשב ללבוש גברי ונשי ודרישה למבחר פלורליסטי אמיתי בהצע הבגדים, משפיעות גם על אופנת הלבוש לילדים.
מיחזור משביח לבגדי ילדים

ילדים גדלים מהר יותר מאשר התבלות בגדיהם, לכן בגד לרוב מועבר בין ילדי המשפחה, עד שיבלה, כפי שמסופר בשירה של קדיה מולודובסקי 'גלגוליו של מעיל'. כאשר יש למשפחה בן ובת החלוקה המגדרית של בגדים מונעת העברת בגדים מסוימים, לכן יש הורים המעדיפים להלביש את ילדיהם בצבעים ולעיתים גם בגיזרות שאינם מגדריים. בגדי ילדים לעיתים נקרעים, או מוכתמים בכתם שלא נעלם בכביסה, במקרה כזה יש הורים שירקמו, יטליאו או יצירו בצבעי טקסטיל על הקרע או הכתם.
כאשר מכינים לילדים בגדים סרוגים ביד, יש הנוהגים לסרוג אותם מהצווארון כלפי מטה, מה שמאפשר להאריך את תחתית הסריג ואת השרוולים עם גדילת הילד והתארכות זרועותיו. כמו כן קל מאוד להוסיף פסים בצדי הסריג וכך להרחיבו. אפשר גם לפרום כמה סוודרים ולסרוג מהם סוודר אחר גדול יותר.
בתקופות קודמות נהגו לתפור בגדי ילדים מבגדי מבוגרים שיצאו מהאופנה, או מחלקי בגד למבוגרים שהתבלה. במרבית המאה ה-20, בעיקר לאחר שתי מלחמות העולם הרבו לתפור, לתקן ולמחזר בגדי ילדים בבית. גם במאה ה-21 ישנן אמהות וסבתות שתופרות בגדים לילדים מהבגדים המשומשים של בני המשפחה הבוגרים.
בספר לגיל העשרה 'לבת וגם לבן לא יזיק לדעת ' מאת אסתר קל,בפרק 'השמלה הירוקה', היא מספרת על ילדה שנאלצת ללבוש את שמלת אמה, שגם אחותה הגדולה לבשה, היא מואסת בשמלה אך בעזרת חברה היא עושה מיחזור משביח לשמלה. בפרק 'בגדי חורף' יש תיאור על מדידת בגדים ועל השינויים שיעשו בכל בגד כדי שיתאים לאח או אחות הבאים בתור.
הצעות למחיזור בגדים לילדים, אפשר למצוא גם בספר 'בוטיק בבית' מאת שולמית הרטל. בפרק 'גם אני באופנה' היא נותנת רעיונות לקישוט, שינוי ומיחזור בגד למשהו חדש.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 התפשטות ייצור חולצות הטריקו ובגדי הספורט הביאה לכך שרוב בגדי הילדים הם מייצור תעשייתי. ברבע האחרון של המאה ה-20ועוד יותר במאה ה-21 המודעות הגוברת לאיכות הסביבה, ולעובדה שתעשיית הטקסטיל היא מזהמת סביבה גדולה. הביאו לגל חדש של אנשים שתופרים, מתקנים ומחדשים בגדים בכלל ובגדי ילדים בפרט.
מבגדים שכבר סיימו את תפקידם אפשר ליצור צעצועים לילדים, כשגם הצעצוע וגם המילוי עשויים ממה שנותר ללא שימוש. מגרביים יוצרים בובות יד. מכפפה בודדה אפר לעשות 'משפחת בובות רוקמים פנים על כל אצבע.
ראו גם

מיחזור משביח לבגדים
תפירה
סריגה
שימוש חוזר
בל אפוק

תמונת ג'ורג' החמישי ומרי מטק, מלך ומלכת בריטניה ב-1913.
היריד העולמי של פריז בשנת 1900
הנשף במולן דה לה גאלט - ציור שמן מעשה ידי הצייר הצרפתי פייר-אוגוסט רנואר משנת 1876. הציור מוצג כיום במוזיאון ד'אורסיי שבפריז; היצירה מתארת נשף ריקודים של בני המעמד הבורגני, המתרחש במונמארטר בסמוך למולן דה לה גאלט.
תקופת בֶּל אֶפּוֹק (בצרפתית: Belle Époque - העידן היפה) באירופה היא התקופה שנמשכה משלהי המאה ה-19 (1870 לערך) ועד מלחמת העולם הראשונה (1914). התקופה נחשבה לתור זהב באירופה בזכות השלום והיציבות ששררו אז בין המעצמות, אשר אפשרו פיתוח ושגשוג בתחומי המדע, הטכנולוגיה והאמנות, שהביאו למודרניזציה ולשיפור ניכר באיכות החיים.
פוליטיקה

השנים שבין מלחמת צרפת–פרוסיה (1871) ומלחמת העולם הראשונה (1914) התאפיינו ביציבות פוליטית חסרת תקדים במרכז ובמערב אירופה. הייתה זו תקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית והאימפריה הגרמנית, ולמרות המתיחות ששררה ביניהן כתוצאה מההפסד הצרפתי באלזס-לורן ב-1871, הביאו ועידות דיפלומטיות, כולל קונגרס ברלין ב-1878 וועידת ברלין ב-1884, לתהליכי גישור ותיווך אשר הסירו את האיום על השלום האירופאי הכללי. השלום והיציבות איפשרו לאירופאים רבים, במיוחד לאנשי המעמד הבינוני והעליון, לנוע בחופשיות בין מדינות אירופה ללא דרכון ואף להתגורר מחוץ לארצם בעזרת הליכי בירוקרטיה קלים בלבד.
כמעט כל מדינות אירופה נהנו אז מיציבות פוליטית (פרט למדינות הבלקן ולפורטוגל אשר עברה מהפכה ב-5 באוקטובר 1910). למרות זאת, מתחת לפני השטח השלווים, גברו במדינות רבות המתחים בין מפלגות סוציאליסטיות של מעמד העובדים, מפלגות בורגנים ליברליות ומפלגות אריסטוקרטיות שמרניות.
למעשה, מיליטריזם ומתחים בינלאומיים צמחו בעיקר בין השנים 1897-1914. כמו כן, בעיקר בעשור שקדם למלחמה התפתח מרוץ חימוש משמעותי באירופה. בנוסף, הייתה זו תקופה של התגברות הקולוניאליזם מעבר לים – האימפריאליזם החדש.
מדע וטכנולוגיה

בל אפוק הייתה תקופה של פריצות דרך מדעיות וטכנולוגיות באירופה וברחבי העולם. רשימת ההמצאות והפיתוחים המיוחסים לתקופה זו כוללת, בין השאר, את המכונית, המטוס, הרכבת התחתית, הקולנוע, פטיפון והטלפון. למרות שהמכונית והרכבת התחתית הומצאו באירופה, רוב ההמצאות המתועדות פותחו בארצות הברית.
בשנים אלו החלו ביולוגים להבין את פשר ומקור המחלות ופיתחו את תחום הבקטריולוגיה, בעוד פיזיקאים כגון מקס פלאנק, אלברט איינשטיין ונילס בוהר הניחו את יסודות הפיזיקה המודרנית, והפסיכולוג זיגמונד פרויד גרם למהפכה בתחום הפסיכולוגיה.
פיתוח שיטות מחקר מתקדמות, הביא לשגשוג גם במדעי החברה, כמו היסטוריה ומדע המדינה. גאורג זימל ואמיל דורקהיים, ביחד עם האמריקאי תורסטן ובלן, חנכו את תחום הסוציולוגיה.
בעקבות התגליות והפיתוחים הרבים, התעורר הצורך לחלוק כבוד לנוגעים בדבר, והחלה המסורת של חלוקת פרסי נובל עבור תרומות יוצאות דופן לאנושות, בין היתר בתחומי הפיזיקה, הכימיה, והרפואה.
אמנות וספרות

תחומי האמנות השונים עברו אף הם שינויים רדיקליים במהלך התקופה שקדמה למלחמת העולם הראשונה, עם התעוררות זרמים וצורות אמנות חדשות.
זרם האימפרסיוניזם, אשר נחשב חדשני ונועז בשנות ה-60 של המאה ה-19, זכה אז כבר להכרה רחבה, ויורשו כזרם אוונגרדי היה האקספרסיוניזם. בתחום האמנות החזותית התבלט סגנון האר נובו שהתאפיין בשימוש בתצורות ובקווים פתלתלים. הסגנון ניכר כדומיננטי בכל ארצות אירופה, ואף חרג מגבולותיה ובמהרה כבש גם את מקסיקו וארצות הברית. לעיתים נקרא גם בשם סגנון ה"בל אפוק".
התיאטראות אימצו באותה תקופה ז'אנרים מודרניים, כולל אקספרסיוניזם, ומחזאים רבים כתבו מחזות אשר זעזעו את הקהל בתיאורים ישירים ובוטים של חיי היום-יום כולל אזכורים מיניים, ובאמצעות שימוש באלמנטים חזותיים יוצאי דופן. בד בבד פרחו תיאטראות הקברט והפכו פופולריים.
בתחום המוזיקלי התפרסמה התקופה בזכות הרפרטואר של שירי "מלודיות", "רומנסות" ועוד. האיטלקים היו החסידים הגדולים ביותר של שירים אלו, כאשר הזמר המפורסם ביותר היה פרנססקו פאולו טוסטי.
בתקופה זו פרח גם ריקוד הואלס. אופרטות הגיעו לשיא הפופולריות, עם מלחינים כמו יוהאן שטראוס, אמריך קלמן ופרנץ להר. בתקופה זו נולד סרט הקולנוע, אך לא הפך נפוץ עד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
הספרות האירופאית עברה גם היא שינוי משמעותי בתקופה זו. ספרות ריאליסטית ונטורליזם השיגו שיאים חדשים. בין הכותבים המפורסמים בתקופה זו היו תאודור פונטאנה, גי דה מופסאן ואמיל זולא. בהדרגתיות פינה הריאליזם את דרכו למודרניזם, אשר הופיע בשנות ה-90 והפך לדומיננטי בספרות האירופאית במשך שנות תקופת בל אפוק ולאורך התקופה שבין המלחמות. בין הכותבים של אותה תקופה היו אנדריי בלי, ג'וזף קונרד, ג'יימס ג'ויס, פרנץ קפקא, ד. ה. לורנס, תומאס מאן, רוברט מוסיל, מרסל פרוסט, ארתור שניצלר, רוברט ואלזר וויליאם בטלר ייטס.
ראו גם

מפנה המאה העשרים
לקריאה נוספת

ברברה טוכמן, המגדל הגאה: דיוקן העולם לפני מלחמת העולם הראשונה, 1890–1914, תרגום: עמי שמיר, תל אביב : דביר, 1998.
מרגרט מקמילן, המלחמה ששמה קץ לשלום, תל אביב : עם עובד, 2014. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  A.J.P. Taylor, English History 1914-1945
↑  A.J.P. Taylor, The Struggle of Mastery in Europe, 1848-1918
↑  Arno J. Mayer, The Persistence of the Old Regime: Europe to the Great War
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb131682025 (data)  GND: 4144442-5  HDS: 030183
בנימין הכהן שקוביצקי

| --- | --- |

 לידה:  1872 איישישוק, ליטא 
 פטירה:  9 בדצמבר 1938 (בגיל 66 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 בדצמבר 1938 
 אב:  יוסף מרדכי שקוביצקי 
 חתימה:   
 
הרב בנימין הכהן שקוביצקי (אדר תרל"ב 1872 – ט"ז בכסלו תרצ"ט, 9 בדצמבר 1938) היה מגיד מישרים ומראשי הרבנים במינסק. נודע בכינויו: "המגיד ממינסק".
ביוגרפיה

נולד באדר תרל"ב (1872) לרב מרדכי יוסף באיישישוק הסמוכה לראדין. בגיל תשע נסע לוילנה, למד בישיבת ריימלס ובישיבות בז'ולודק ווילקי, ותוך זמן קצר נודע כמהיר תפיסה ובעל זיכרון פנומנלי. החל מגיל 17 החל לדרוש ברבים והתפרסם. הוא השתחרר מן הצבא הרוסי הודות לכספים שגייס בכוחות עצמו באמצעות דרשותיו.
בראשית שנת תרנ"ו (1895), בעודו רווק, דרש זמן מה בדווינסק וברצ'יצה. לאחר מכן עבר למינסק והחל לשמש בה כדרשן, נישא באדר תרנ"ו בראדין לנחמה קובינסקי, ושב למינסק. בקיץ של אותה שנה (1896) נפטר המגיד הוותיק בעיר, הרב ישראל איזראליט (מכונה "המגיד מהורדנה"). מאות תושבים התאגדו סביב הרב שקוביצקי ומינו אותו למגיד מישרים. מאז נודע שמו כ"מגיד ממינסק".
מלבד דרשותיו הרבות ברחבי העיר באירועים שונים, ייסד בעירו חברת "תפארת בחורים" ללימוד תורה לפועלים וסוחרים, והרביץ תורה בבתי כנסת בעיר. כן היה מעורר את בעלי החנויות בעירו, מדי יום שישי, לסגור את חנויותיהם לפני כניסת השבת. עסק רבות בחסד וצדקה. ביתו היה רחב ידיים והוא אירח בו לעיתים תכופות מגוון גדול של מבקרים. שימש לעיתים מזומנות כבורר.
נודע גם בשל "חולשתו" לספרים; בספרייתו האישית החזיק כ-5,000 ספרים, ביניהם עתיקים ונדירים, ואף הותקן לה קטלוג לנוחות המבקרים בה. הבולשביקים החרימו את ביתו, וספרייתו הועברה לבית כנסת בעיר, שנחרב לאחר מכן. העניק הסכמות למספר ספרים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה התמלאה עירו באלפי פליטים יהודים, בתוכם ישיבות על תלמידיהן וצוותן. המגיד עמד בראש תוכניות הסיוע לפליטים. בביתו, ובבית הסמוך לו שהיה שייך לו, התגוררו לאורך שנים מרבית הרבנים הגולים, ביניהם החפץ חיים והרב חיים עוזר גרודזינסקי. משפחתו התגייסה כולה למפעליו, ובביתו אף זויפו מסמכים שונים אשר נדרשו לפליטים. באותה עת פרצה מגפת טיפוס בעירו. וחרף סכנת ההדבקה, טיפל המגיד בעצמו בחולים רבים.
בערב יום הכיפורים תר"פ (1919) נעצר בידי הבולשביקים ושוחרר לאחר עצומות ושתדלנויות. ב-1925 נאסר בשנית עם כל רבני העיר, ועונה עד שחתם על מסמך לפיו אין רדיפות דת ברוסיה. בראשית 1930 נאסר בשלישית, עם רבנים נוספים. בעקבות שמועה על גזר דין מוות שנגזר עליו ועל אחרים, התערב בעניינו סנטור אמריקאי. שנים אלה היו רוויות במסירות נפש להרבצת תורה לתלמידי ישיבה ובני העיר, והמגיד זכה בשל כך להערכה גדולה בקרב יהודי העיר. לבסוף הוגלה לאוקראינה ושהה בה מספר שנים.
בקיץ של שנת תרצ"ד (1934) עלה ארצה עם אשתו בסיוע הרבנות הראשית והראי"ה קוק. שהה תקופה קצרה בירושלים ולאחר מכן התגורר בתל אביב, והיה דורש בבתי הכנסת בעיר. לפי עדויות, היה המגיד נרגש מאוד למראה בניין הארץ, ו"כשראה חלוצים עובדים בבניין, היה ניגש אליהם ומנשק להם בזרועותיהם החשופות".
הרב שקוביצקי נפטר בתל אביב ביום ט"ז בכסלו תרצ"ט (1938) לאחר מחלה קצרה, ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק.
דרשנותו

הרב שמעון יעקב גליקסברג תיאר את סגנון דרשותיו ואופיו של המגיד ממינסק כמתון יחסית, אשר נטה מחד לתוכחה נוקבת אולם מאידך גם לעידוד וחיזוק שומעי לקחו:
הוא היה מחונן בכל המעלות של דרשן עממי. קול ערב וחזק, התרגשות פיוטית בשעת הדרשה. מנגינה נעימה מושכת את הלב ... איש טוב ומטיב לבריות. לבו הגה אך טוב לישראל. וגם קנאות הדת בדרשותיו הייתה מזוגה באהבה לכל חלקי האומה. ולכן היה מקובל על הכל. והשפעתו הייתה גדולה ורבים השיב מעוון.
לעיתים היה המגיד חונך דרשנים מתחילים, אשר היו מגיעים לביתו על מנת להשתלם במלאכתם. מפעם לפעם הוזמן לדרוש בקהילות שונות ברחבי המדינה. ידע את השפות רוסית וגרמנית, הכיר את הספרות הרוסית והיידישאית והיה מעורה בעיתונות המשכילית, והשתמש בציטטות מהן בדרשותיו. דרשותיו הרבות לא הועלו על הכתב. הוא נחשב לאחד מאחרוני המגידים בישראל. אהרן אליהו גרשוני הגדיר אותו: "גדול הדרשנים של יהדות רוסיה בתקופה האחרונה".
משפחתו

הרב שקוביצקי נישא כבן 24 לנחמה, בת אברהם בצלאל קובינסקי מראדין, אשר נפטרה בשנת תשי"ח. לבני הזוג ארבעה בנים ושלוש בנות.
הרב נפתלי הכהן שקוביצקי (נפטר בתשכ"ג), שימש כרבה של גייטסהד במשך 25 שנה. בנו הרב מרדכי היה רבה של ארזי הבירה, ראש ישיבת פתחי תשובה, וראש כולל ביונהסבורג. בתו מרים נישאה לרב בצלאל ראקוב, רבה של גייטסהד ומחבר הספר "ברכת יום טוב". בת נוספת נישאה לרב יצחק גרינברג, משגיח בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, ומעורכי שיחות הרב אייזיק שר.
הרב בצלאל הכהן שקוביצקי (תרס"ה – תשכ"ח) – שימש ברבנות בפטרסון, היושב ראש בפועל של מרכז המזרחי העולמי, ראש מחלקת החינוך הממלכתי דתי, מערכת האנציקלופדיה התלמודית, ועוד. מחבר "משכן בצלאל" על משנה תורה (מוסד הרב קוק, תשי"ח). בנו הרב מרדכי כהן, נישא לבתו של הרב דב זוכובסקי והיה מראשי ישיבת סלבודקה (נפטר בשנת התשפ"א). בתו דבורה נישאה לרב יצחק עקיבא סץ, עורך ומהדיר תורני.
הרב אריה ליב – מראשי ישיבת היכל התלמוד (נפטר בשנת תשנ"ו).
הרב אהרן – למד בישיבת חברון והיה מניצולי פרעות תרפ"ט. התגורר בתל אביב ולאחר מכן בבני ברק (נפטר בשנת תשס"ה).
רחל – נישאה לרב דוד חדש (נפטר ה'תשל"ז, 1977) מרבני ישיבת היישוב החדש, ואחיו של הרב מאיר חדש משגיח ישיבת חברון.
שרה – נישאה לד"ר יצחק יוסף חזן (תרנ"ה – תשמ"ה), רופא ומוהל בתל אביב.
רינה (תרס"ט – תשס"ח) – נישאה לאברהם לבוביץ.
אביו של המגיד, הרב מרדכי יוסף, שימש כראש ישיבה קטנה במינסק. אחיו הרב הלל שימש כמשגיח בישיבה זו, ונספה בשואה.
לקריאה נוספת

הרב יהושע זליג דיסקין, 'אחרון המגידים בקהלת מינסק', בתוך: בית יעקב 47 [ד,ט], ניסן תשכ"ג, עמ' 22-23
'שקוביצקי, ר' בנימין ב"ר מרדכי הכהן', בתוך: יהדות ליטא, כרך ג, תל אביב תשכ"ז, עמ' 102
זלמן שזר, 'המגיד ממינסק', בתוך: מינסק עיר ואם, כרך א, ירושלים תשל"ה, עמ' 501-503; רחל חדש, 'בית אבי, המגיד ממינסק', שם, עמ' 504–515
יעקב אבן חן, 'מזכרונות נעוריו של נשיא המדינה', בתוך: שנה בשנה תשל"ו, עמ' 350–353
ג' אפרתי, "מגיד מישרים" – דמות מעולם שהיה ואיננו, מוסף שבת קודש של העיתון יתד נאמן, פרשת שמיני כ"ה בניסן תשמ"ז, עמ' 4–5
הרב יחיאל מיכל שטרן, גדולי הדורות, כרך ג, ירושלים תשנ"ו, עמ' 1075–1076
נתן אליהו רוט, בן פורת יוסף - תולדות הרב יוסף אריה פלדמן ומשפחתו, בני ברק תשנ"ו, עמ' שפב-שפה
הערות שוליים

↑  אין לבלבל עם הרב אליעזר יצחק ברמן, מתלמידי החפץ חיים ותושב בירושלים, אשר אף הוא נודע בכינוי זה. עליו אצל נתן אנשין, סיפורים ירושלמיים, כרך א, עמ' 133-146.
↑  מערי המדינה, הצפירה, 10 בינואר 1896, עמ' 6 (בתגובה לדברי יהודה ליב גמזו, שם, 2 בדצמבר 1895, עמ' 3, ו-4 בדצמבר 1895, עמ' 3; חלק א וחלק ב).
↑  ברכתו למיודעיו לקראת החתונה, המליץ, 1 במרץ 1986, עמ' 7 (טור ראשון).
↑  מינסק, המליץ, 11 ביוני 1896, עמ' 2.
↑  מינסק, הצפירה, 1 בינואר 1897, עמ' 3 (חלק א, חלק ב); תגובה לדיווח זה: מינסק, הצפירה, 16 בדצמבר 1896, עמ' 2. וכן: ברכת שנה טובה, המליץ, 2 בספטמבר 1896, עמ' 6.
↑  בשנת תרע"ג כתב אליו החפץ חיים ועודד אותו בעניין זה, וציין כי "אף אם קטן הוא [=המגיד ממינסק] בעיניו, הוא [=כנ"ל] אחד מראשי מנהיגי עדת מינסק ומפורסם לתהלה ולתפארת בעיני כלל ישראל" (צילום המכתב ופענוחו במוסף שבת קודש של העיתון יתד נאמן, פרשת שמיני כ"ה בניסן תשמ"ז, עמ' 4).
↑  הרב אלכסנדר משה לפידות (נדפס בעילום שמו, ראו תורת הגאון רבי אלכסנדר משה, ליקווד תשס"ו, עמ' תקז-ח), דברי אמת, תר"ע; הרב משה שולמן, פני חמה, סלוצק תר"ע; הרב שבתי מוצקביץ, גבולי ציון, ווילנה תרנ"ט.
↑  שולמית אזרחי, המשגיח: ר' מאיר, ירושלים תשס"ג, עמ' 69-70.
↑  אהרן רוזין, 'הישוב היהודי במינסק בשנים 1917-1941', בתוך: מינסק עיר ואם, כרך ב, עמ' 85.
↑  משה דולצין, 'בימי חירום', בתוך: מינסק עיר ואם, כרך א, עמ' 613-614.
↑  הרב משה צבי נריה, 'על הישיבה במינסק,' מינסק עיר ואם, כרך ב, ירושלים תשמ"ה, עמ' 163.
↑  לבוא הרב שקוביצקי, דואר היום, 22 במאי 1934, עמ' 4; שערי ציון [יד,ז-ט], ניסן-סיון תרצ"ד, עמ' לח.
↑  יהדות ליטא, כרך ג, תל אביב תשכ"ז, עמ' 102; מינסק עיר ואם, כרך א, עמ' 557.
↑  ר' בנימין שקוביצקי, הארץ, 9 בדצמבר 1938, עמ' 13; ר' בנימין שקוביצקי, הצופה, 11 בדצמבר 1938, עמ' 1.
↑  לדוגמה: אבל כבד, המליץ, 18 במרץ 1899, עמ' 7.
↑  ראו לדוגמה אצל יעקב מלכין, ההרצאה כאמנות, באתר פרויקט בן-יהודה.
↑  יהדות ברוסיה הסובייטית, מוסד הרב קוק תשכ"א. ראו גם תיאורה של בתו, מינסק עיר ואם, עמ' 512.
↑  הרבנית נחמה שקוביצקי: שלושים לפטירתה, הצופה, 19 באפריל 1959, עמ' 3 (חלק א, חלק ב); הנאמן פז [יא, טו], ניסן-אייר תשי"ט, עמ' 25.
↑  אודותיו: הגר"נ שקוביצקי זצ"ל, הפרדס לז [ח] (אייר תשכ"ג), עמ' 41–42, באתר היברובוקס; הרב י. גרינברג, הרב ר' נפתלי שקוביצקי, הצופה, 23 במאי 1963, עמ' 3; ועוד.
↑  אודותיו ראו יעקב ראקאוו, בצל הקודש, ירושלים תשס"ז, עמ' ט-יד.
↑  ראו אודותיו: הרב דב כ"ץ, 'אציל הנפש וגדול הרוח', בתוך: חוברת המשכן, הוצאת בית המדרש הגבוה משכן בצלאל, בני ברק תשל"א, עמ' מט-נב
↑  הגאון רבי מרדכי כהן זצ"ל, באתר תולדות ושורשים - עצי משפחה.
↑  מצבתו בהר הזיתים.
↑  ראו: לאה זעירא (מאלי), 'ליקוטי זכרונות', בתוך: מינסק עיר ואם, כרך ב, תשמ"ה, עמ' 247.
↑  מינסק עיר ואם, כרך א, עמ' 505.
↑  נדפס לראשונה תחת שם העט "מאזין", עם פטירת המגיד, בעיתון דבר, כבשונו של הספד, 20 בדצמבר 1938, עמ' 3.
ברוך פיינברג

ברוך פינברג (6 באוגוסט 1933 – 17 במאי 2007) היה אתלט ישראלי. שיאן ישראל כ-15 שנים ו-7 פעמים (5 פעמים ברציפות) אלוף ישראל בהטלת כידון. זוכה מדליית ארד במשחקי אסיה (טוקיו 1958), בעל 4 מדליות מ-4 מכביות, ייצג את ישראל באולימפיאדת רומא 1960.
ברוך פינברג - מדליית הארד טוקיו 1958
ביוגרפיה

פיינברג התאמן בקבוצת מכבי הצפון תל אביב ובהמשך בקבוצת מכבי חיפה.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה החמישית שנערכו בשנת 1957 זכה פיינברג במדליית ארד, בהטלת כידון בתוצאה של 58.23 מטר, אחרי סיד קיוויט מארצות הברית (65.97 מטר) וצ. גריבלר מבריטניה (61.58 מטר).
במשחקי אסיה שנערכו בטוקיו שביפן בשנת 1958 זכה פיינברג במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 63.78 מטר, אחרי מוחמד נאווז שקבע שיא אסיה חדש של 69.41 מטר וג'לאל חאן (66.00 מטר) שניהם מפקיסטן. באחת ההטלות שלו הוא קבע תוצאה של 68 מטר, אך השופטים פסלו אותה בטענה שהכידון לא נתקע בקרקע כראוי.
ביוגרפיה > אולימפיאדת רומא 1960

באליפות ארצות הברית שנערכה ב-18 ביולי 1960 קבע פיינברג בהטלת כידון שיא ישראלי חדש של 67.10 מטר. חמישה ימים לאחר מכן, בתחרות בינלאומית שנערכה בבולטימור ארצות הברית ב-24 ביולי הוא קבע בהטלת כידון את הקריטריון האולימפי, לאחר ששבר את שיאו הישראלי שוב והעמידו על 70.72 מטר. באולימפיאדת רומא (1960) הוא סיים במקום 24, בהטלת כידון בתוצאה של 68.24 מטר שאותה קבע כבר בהטלה הראשונה במוקדמות.
בתחרות האתלטיקה של המכביה השישית שנערכה בספטמבר 1961 זכה פיינברג במדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 59.24 מטר, אחרי ריצ'רד בוקס מארצות הברית שקבע שיא מכביה חדש של 67.07 מטר ולפני דוד גריבלד מבריטניה (55.29 מטר).
בתחרות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכה ברמת גן בשנת 1965 זכה פיינברג במדליית ארד בהטלת כידון בתוצאה של 57.42 מטר, אחרי טרסאליוס משוודיה (63.76 מטר) ולויט מארצות הברית (62.63 מטר).
בתחרות האתלטיקה של המכביה השמינית שנערכה באוגוסט 1969 זכה פיינברג במדליית ארד בהטלת כידון 56.75 מטר, אחרי יצחק סיגורה מישראל (66.37 מטר) וקרי רוס מארצות הברית (57.89 מטר).
ביוני 1975 עבר פיינברג תאונת עבודה לאחר שמסור חשמלי ריטש את ידו ושתי אצבעות בכף ידו השמאלית (בה הטיל כידון) נקטעו. למרות ניתוחים ואשפוזים רבים שעבר, הוא לא פסק להשתתף בתחרויות בהטלת כידון בהן זכה בקביעות בתוארי אלוף ישראל לוותיקים. הוא היה מהנדס מכונות ובעל חברת השקעות. בנו, יוסי פינברג, היה אלוף ישראל לנוער בהטלת כידון בשנים 1986-7 והחזיק בשיא ישראל לנוער בשנים 1986-9.
שיאים אישיים

הטלת כידון: 70.72 מטר (1960) שיא ישראלי בעבר
ראו גם

ישראל במשחקי אסיה
הערות שוליים

↑  ב. פיינברג במקום השלישי, מעריב, 26 במאי 1958
↑  פיינברג שלישי בהטלת כידון, דבר, 27 במאי 1958
↑  פיינברג הטיל כידון - 70.72 מ', על המשמר, 28 ביולי 1960
↑  מחר הדיון על צירוף פיינברג למשלחת לרומא, מעריב, 28 ביולי 1960
↑  גלעד ב-800 מ' ולהב ב-5000 מ' הציבו שיאים ישראלים חדשים, דבר, 4 בספטמבר 1961
↑  מעריב לספורטאים - אלופי המכביה ה-7, מעריב, 1 בספטמבר 1965
↑  שיא ישראלי ו-5 שיאי מכביה באתלטיקה-קלה, דבר, 4 באוגוסט 1969
↑  יונתן הללי, הכידון לא נחת רחוק מהעץ, מעריב, 12 ביוני 1985
|  משלחת ישראל לאולימפיאדת רומא (1960)  |
| --- | --- | --- |
|  מרוץ אופני כביש | הנרי אוחיון • יצחק בן דוד |  |
|  אתלטיקה | אילנה אדיר • גדעון אריאל • עמוס גרודז'ינובסקי • אילה חצרוני • ברוך פיינברג • יאיר פנטילט • דוד קושניר • אילנה קרשיק |  |
|  הרמת משקולות | גזי כהן • אדוארד מרון |  |
|  התעמלות מכשירים | רות אבלס • ראלי בן-יהודה • מרים קארה |  |
|  סיף | דוד ואן-חלדר • מיכאל רון |  |
|  קליעה | רפאל פלס • חנן קריסטל |  |
|  שחייה | עמירם טראובר • יצחק לוריא • יורם שניידר • גרשון שפע |  |
בנימין הוגל

בנימין "בני" הוגל (בגרמנית: Benjamin "Beni" Huggel, נולד ב-7 ביולי 1977) הוא כדורגלן עבר שווייצרי ששיחק בפ.צ. בזל ובאיינטרכט פרנקפורט בעמדת הקשר האחורי. לזכות הוגל 41 הופעות במדי נבחרת שווייץ.
קריירת מועדונים > קדנציה ראשונה בפ.צ. בזל

הוגל שיחק בנעוריו במועדונים השווייצריים פ.צ. מינכנשטיין ופ.צ. ארלסהיים, ובשנת 1998, כאשר היה בן 19, החל לשחק ישירות בקבוצה הבוגרת של פ.צ. בזל. בעונת 1998/99 ערך שלוש הופעות ליגה בלבד, כולן כמחליף. בעונת 1999/00 הפך לשחקן הרכב קבוע, הבקיע ארבעה שערי ליגה וסיים עם קבוצתו במקום השלישי בליגה. בעונת 2000/01 עבר הוגל לשחק במרכז הקישור, והבקיע שמונה שערי ליגה. קבוצתו סיימה את העונה במקום הרביעי. בעונת 2001/02 זכה הוגל עם בזל בדאבל, בו היה לו חלק חשוב מאוד, אך החמיץ את גמר הגביע השווייצרי בגין פציעה. בעונת 2002/03 השתתף הוגל עם בזל בליגת האלופות בפעם הראשונה, וצלח עם הקבוצה את שלב הבתים הראשון. בזל והוגל הודחו בתום שלב הבתים השני, שהיה נהוג באותה תקופה. בתום עונה זו, זכה הוגל עם בזל בגביע השווייצרי לאחר ניצחון 6-0 בגמר על נשאטל גזמקס, וסיים עם קבוצתו במקום השני בליגה השווייצרית. בעונת 2003/04 רשם הוגל עונה מוצלחת נוספת כשזכה באליפות הליגה השווייצרית, והבקיע שמונה שערי ליגה. בעונת 2004/05 הודחו הוגל ובזל ממוקדמות ליגת האלופות על ידי אינטר מילאנו, אך זכו בתום העונה באליפות נוספת.
קריירת מועדונים > איינטרכט פרנקפורט

בקיץ 2005 עבר הוגל לאיינטרכט פרנקפורט, העולה החדשה לבונדסליגה. בעונת הבכורה שלו במועדון, 2005/06, ערך 28 הופעות ליגה, וסיים עם קבוצתו במקום ה-14. בשלהי עונה זו הגיע הוגל עם פרנקפורט לגמר הגביע הגרמני, ושיחק 90 דקות בהפסד 1-0 לבאיירן מינכן. בעונת 2006/07 הבקיע הוגל את שערו היחיד במדי פרנקפורט, במשחק הליגה מול אלמניה אאכן. בעונה זו, פרנקפורט והוגל הודחו מגביע אופ"א לאחר שסיימו את שלב הבתים במקום האחרון, וסיימו במקום ה-14 בבונדסליגה. בתום שתי עונות באיינטרכט פרנקפורט, נמכר הוגל בקיץ 2007 בחזרה לפ.צ. בזל, בסכום המוערך בכ-400 אלף אירו.
קריירת מועדונים > קדנציה שנייה בפ.צ. בזל

בקיץ 2007 חזר הוגל לפ.צ. בזל, ובעונת הבכורה המחודשת שלו במועדון, 2007/08, זכה עם המועדון בדאבל השני שלו, ובגמר הגביע השווייצרי, הבקיע את השער הרביעי בניצחון 4-1 על בלינצונה. בעונת 2008/09 הוגל הבקיע שער בכל אחד משני המשחקים מול גטבורג במוקדמות ליגת האלופות, וסייע לבזל להעפיל לשלב הבתים. עם זאת, בשלב הבתים של ליגת האלופות צברה בזל רק נקודה אחת והודחה מהמפעל. באותה עונה, סיימו בזל והוגל במקום השלישי בליגת העל השווייצרית. הוגל הבקיע בעונה זו עשרה שערי ליגה, והיה שני רק לסקוט צ'יפרפילד האוסטרלי במספר ההבקעות לשחקן של בזל לעונה זו. בעונת 2009/10 הוגל ובזל הודחו בשלב הבתים של הליגה האירופית, אך זכו שוב בדאבל, כשהוגל הבקיע שבעה שערי ליגה, ואף הבקיע שער בגמר הגביע השווייצרי, בו ניצחה בזל 6-0 את לוזאן. שער שהוגל הבקיע בעונה זו, בתיקו 2-2 מול פ.צ. ציריך באוקטובר 2009, נבחר כשער העונה באירופה על ידי מגזין הגרדיאן, עם 84 אחוזים מההצבעות. שער זה היה סיום מהלך התקפי בשילוב עם שרדאן שאקירי וסקוט צ'יפרפילד, שהסתיים בבעיטת יעף עוצמתית של הוגל מחוץ לרחבה.
בעונת 2010/11 הודחו בזל והוגל בשלב הבתים של ליגת האלופות, והמשיכו לליגה האירופית, שם הודחו על ידי ספרטק מוסקבה בשלב הנוק אאוט הראשון. בסיום עונה זו, הוגל זכה עם בזל באליפות נוספת, שהייתה השישית שלו במועדון. הוגל הבקיע שלושה שערים בעונה זו, אך החמיץ את מחזור הסיום בו ניצחה בזל 3-0 את פ.צ. ציריך והבטיחה זכייה באליפות, בגין צבירת כרטיסים צהובים. עונת 2011/12 הייתה האחרונה של הוגל בבזל, משום שבחודש מרץ 2012 הצהיר כי יפרוש בתום העונה. בעונה זו, הוגל זכה עם בזל בדאבל נוסף, והבקיע ארבעה שערי ליגה. בגמר הגביע השווייצרי, הוגל ובזל סיימו בתיקו 1-1 מול לוצרן, כשהוגל הבקיע את השער לבזל. בסיום המשחק, ניצחה בזל את לוצרן בפנדלים. גם בליגת האלופות רשמו הוגל ובזל קמפיין מוצלח יחסית, כשצלחו את שלב הבתים ואף סיימו לפני מנצ'סטר יונייטד שהודחה מהמפעל. הוגל הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות באותה עונה, בתיקו 1-1 מול בנפיקה ליסבון. בזל והוגל אף הפתיעו את באיירן מינכן במשחק הראשון בשמינית הגמר בתוצאה 1-0, אך הובסו 7-0 בגומלין והודחו. עם זאת, הוגל שיחק רק במשחק הראשון וישב בגומלין על הספסל. בסיום עונה זו, הוגל פרש ממשחק פעיל בגיל 35, לאחר ששיחק במצטבר 12 עונות במדי פ.צ. בזל, ערך 287 הופעות ליגה, בהן הבקיע 62 שערים, וזכה בשבע אליפויות וחמישה גביעים.