המלחמה הפונית השנייה
צבאות ופיקוד > רומא > הצבא הרומאי

השירות בצבא הרומי נחשב זכות וחובה של כל אזרח רומאי. באותה תקופה היה מקובל שרק אזרחים בעלי רכוש מינימלי זכאים לשרת בצבא. היו לכך שתי סיבות: הראשונה, שבאותה תקופה היה מקובל שהחיילים רוכשים בעצמם את כלי הנשק, המזון והלבוש. והשנייה הייתה אמונה מקובלת שרק אזרחים שכבר יש להם רכוש יכולים לשרת באמת את המדינה. גיוס חובה הונהג רק לעיתים נדירות, אולם במהלך המלחמה הוא הופעל מספר פעמים בלית ברירה. החיילים חולקו ליחידה צבאית שנקראה לגיון. כל לגיון כלל 3,000 רגלים כבדים מעולים שנקראו לגיונרים, וכן 1,200 קלי נשק. מדי שנה גויסו 4 לגיונות ובנוסף על כך גויסו חיילים מקרב הערים בעלות הברית הלטיניות והאיטלקיות, כאשר הגיוס מהערים השתנה בהתאם לכוח האדם שלהן וצרכיה של רומא. בעלות הברית תרמו חילות עזר שהורכבו מחיילים מאיכות משתנה, בהתאם לאזור שממנו גויסו, ומספר חיילי בעלות הברית היה דומה למספר הרומאים ולעיתים אף עלה עליו. חילות העזר היו מגוונים הרבה יותר מהלגיונות, והם השלימו את יכולות הלגיונות בעזרת מיומנויות מקומיות שנשאו אנשיהם: חלקם היו לוחמי הרים מעולים, אחרים היו קשתים טובים, וכן הלאה. בנוסף לכך, תרמו בעלות הברית את החלק הגדול והאיכותי יותר של חיל הפרשים בצבא הרומי.
בניגוד לקרתגו, ברפובליקה הרומית לא הייתה הפרדה בין הדרג הפוליטי לפיקוד הצבאי. ראשי המדינה (הקונסולים) היו ראשי הצבא בפועל בשדה הקרב. כל שנה נבחרו שני קונסולים, וכל אחד מהם קיבל פרובינקיה מסוימת עם מינויו. הקונסול היה מקבל כוחות צבא לפי הצורך, בהתאם למיקום הפרובינקיה. צבא קונסולרי תקני כלל שני לגיונות רומאים וכוחות בעלות הברית, בסך הכול כ-20,000 רגלים וכ-2,000 פרשים. אם המצב דרש זאת, ניתן היה להכפיל את הכוח העומד לרשות הקונסול. לעיתים נדירות, התייצבו שני הקונסולים לקרב אחד בכוחות משולבים. אם שני הקונסולים היו נוכחים, היה הפיקוד נתון לאחד מהם לפי הטלת גורל יומית, או שהתחלף מדי יום: בימים הזוגיים פיקד אחד הקונסולים ובימים האי-זוגיים חברו.
הלגיון כלל ארבעה סוגי חיילים: וליטים, האסטאטים, פרינקיפים וטריאריים. הווליטים הגיעו לרוב מהשכבות העניות יותר, והיו צעירים יותר מרוב החיילים בצבא הרומי. הם חומשו בחרב קצרה שנקראה גלאדיוס, ומספר כידוני הטלה לשימוש חד פעמי. המיגון שלהם היה דל בהרבה משל רוב החיילים, ועל כן הם היו ניידים למדי. ההאסטאטים היו מוגנים טוב יותר מהווליטים. הם חומשו, כמו הווליטים, בגלאדיוס, וצוידו גם בהאסטה - חנית כבדה שנועדה לדקירה. הפרינקיפים היו מורכבים מאנשים אמידים יותר. הם היו מוגנים היטב וציודם כלל, בנוסף לגלאדיוס והחנית, גם מגן גדול. הטריאריים היו החיילים המבוגרים ביותר ובעלי האמצעים הרבים ביותר, ובהתאם לכך גם היו מוגנים בצורה הטובה ביותר.
| סד"כ הצבא הרומאי במלחמה הפונית השנייה> שנה | סד"כ הצבא הרומאי במלחמה הפונית השנייה> לגיונות חדשים | סד"כ הצבא הרומאי במלחמה הפונית השנייה> מספר לגיונות כולל | סה"כ | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 218 לפנה"ס | 6 | 6 | 27,000 |  |
| 217 לפנה"ס | 5 | 11 | 50,000 | המספרים ירדו לאחר קרב טראסימנוס. |
| 216 לפנה"ס | 2 | 13 | 65,000 | לדעת החוקר פיטר ברונט. רוב החוקרים מגדילים את המספרים עד 16 לגיונות ו-85,000 חיילים. ברונט עצמו אינו מסביר מדוע הוא מצמצם. |
| 215 לפנה"ס | 1 | 15 | 60,000 |  |
| 214 לפנה"ס | 5 | 20 | 75,000 |  |
| 213 לפנה"ס | 2 | 22 | 75,000 |  |
| 212 לפנה"ס | 3 | 25 | 80,000 |  |
| 211 לפנה"ס | 2 | 25 | 75,000 |  |
| 210 לפנה"ס | 4 | 21 | 65,000 |  |
| 209 לפנה"ס | 2 | 21 | 65,000 |  |
| 208 לפנה"ס | 0 | 21 | 60,000 |  |
| 207 לפנה"ס | 2 | 23 | 65,000 |  |
| 206 לפנה"ס | 1 | 20 | 55,000 |  |
| 205 לפנה"ס | 0 | 18 | 50,000 |  |
| 204 לפנה"ס | 4 | 19 | 55,000 |  |
| 203 לפנה"ס | 2 | 20 | 60,000 |  |
| 202 לפנה"ס | 0 | 16 | 50,000 |  |
| 201 לפנה"ס | 2 | 14 | 45,000 |  |