כיבוש יריחו
בניתוח הספרותי > רב-גוניות בכיבוש יריחו: ניתוח השוואתי של תפיסות ומקבילות במקרא

כיבוש יריחו, כפי שמתואר בספר יהושע, מהווה אירוע מכונן בהיסטוריה המקראית של עם ישראל. ניתן לראות הקבלות לאירועים מקראיים אחרים, ולנתח המשמעויות הסמליות והרוחניות של האירוע.
חציית הירדן והיציאה ממצרים:
חוקר המקרא רייס כותב שישנה הקבלה בין כיבוש יריחו לחציית הירדן:
"וַיְהִי כַּאֲשֶׁר הֵחֵלּוּ הַכֹּהֲנִים נוֹשְׂאֵי אֲרוֹן בְּרִית ה' לַעֲבֹר אֶת-הַיַּרְדֵּן וְכַפּוֹת רַגְלֵי הַכֹּהֲנִים נִטְבְּלוּ בִּקְצֵה הַמָּיִם" (יהושע ג', ט"ו).
בשני המקרים, הכוהנים נושאי הארון ממלאים תפקיד מרכזי בהתרחשות הנס. כמו כן, ניתן למצוא הקבלות ליציאת מצרים:
"וַיֹּאמֶר ה' אֶל-מֹשֶׁה נְטֵה אֶת-יָדְךָ עַל-הַיָּם וְיָשְׁבוּ הַמַּיִם לְאֵיתָנָם" (שמות י"ד, ט"ו).
כפי שמציין רייס, הדגש על הנהגה אלוהית והתערבות ניסית מופיע בשני הסיפורים.
מצוות השמיטה והיובל:
קיימת הקבלה למצוות השמיטה והיובל: "וְהָאָרֶץ תִּשְׁבֹּת שַׁבַּת לה'" (ויקרא כה, ב). הוא מדגיש כי הדגש על קדושת הארץ ובעלות ה' עליה מופיע הן בכיבוש יריחו והן במצוות אלו.
תפיסות שונות בכיבוש יריחו:
ברטפלד (2008) מזהה שלוש תפיסות מרכזיות בסיפור כיבוש יריחו:
התפיסה הצבאי - מתבטאת בפסוק "וַיִּהִי כִּשְׁמֹעַ הָעָם אֶת קוֹל הַשּׁוֹפָר וַיָּרִיעוּ הָעָם תְּרוּעָה גְדֹלָה וַתִּפֹּל הַחוֹמָה תַּחְתֶּיהָ" (יהושע ו':כ"א), מדגישה את האסטרטגיה הצבאית המתוחכמת. היא משלבת אלמנטים פסיכולוגיים (קול השופר והתרועה) עם פעולה פיזית (נפילת החומה), ומצביעה על משמעת וארגון צבאי גבוהים.
התפיסה הדתית-המשתקפת בדברי יהושע "וַיֹּאמֶר יְהוֹשֻׁעַ לָעָם הָרִיעוּ כִּי נָתַן ה' לָכֶם אֶת הָעִיר" (יהושע ו':טז'), מדגישה את האמונה בהתערבות אלוהית ישירה. יהושע מוצג כמתווך בין ה' לעם, והאמונה בה' מוצגת כמניע מרכזי לפעולות העם.
התפיסה הטקסית- המודגשת בתיאור "וְאַתָּה תַּעֲבִיר אֶת הָאָרוֹן וְשִׁבְעָה כֹּהֲנִים יִשְׂאוּ שִׁבְעָה שׁוֹפְרוֹת הַיּובְלִים לִפְנֵי הָאָרוֹן" (יהושע ו':ו'), מדגישה את הסמליות והקדושה של האירוע. השימוש במספר שבע, תפקיד הכהנים, ונוכחות ארון הברית מסמלים את החשיבות הדתית של האירוע.
ברטפלד (2008) מציינת כי שילוב שלוש התפיסות הללו מעניק לסיפור כיבוש יריחו עומק ומורכבות, משקף את התפיסה המורכבת של המלחמה בתנ"ך, המשלבת אלמנטים ארציים ורוחני
סמליות המספרים
רייס מדגיש את חשיבות המספרים שבע ושתים עשרה בסיפור. לדבריו, סמליות זו מחזקת את הקשר בין האירועים השונים ומדגישה את משמעותם הרוחנית
"וְשִׁבְעָה כֹּהֲנִים יִשְׂאוּ שִׁבְעָה שׁוֹפְרוֹת הַיּוֹבְלִים לִפְנֵי הָאָרוֹן" (יהושע ו', ד').
"וְלקַחְתֶּם לָכֶם מִן-הָעָם שְׁנֵים-עָשָׂר אֲנָשִׁים אִישׁ אֶחָד אִישׁ מִשֶּׁבֶט" (יהושע ד', ג').
מנהיגות ותיווך
חשיבות המנהיגות והתיווך בין ה' לעם מודגשת בסיפור. כפי שמציין רייס (ללא תאריך), תפקידו של יהושע כמנהיג מודגש בפסוק: "בַּיּוֹם הַהוּא גִּדַּל ה' אֶת-יְהוֹשֻׁעַ בְּעֵינֵי כָּל-יִשְׂרָאֵל" (יהושע ד', י"ד).
משמעויות רוחניות ומוסריות
ברטפלד (2008) מעלה את הדילמות המוסריות והרוחניות הנובעות מהסיפור, במיוחד בהקשר של מושג ה"חרם":
"וְהָיְתָה הָעִיר חֵרֶם הִיא וְכָל אֲשֶׁר בָּהּ לה'" (יהושע ו', י"ז).
לטענתה, פרשנים רבים התמודדו עם השאלות האתיות העולות מכך, וניסו להסביר את ההקשר ההיסטורי והתאולוגי של המעשה.
השפעות על הזיכרון הקולקטיבי
ברטפלד (2008) מדגישה את מרכזיותו של סיפור כיבוש יריחו בזיכרון הקולקטיבי של העם היהודי. היא מצביעה על שבועת יהושע כעדות לכך:
"וַיִּשְׁבַּע יְהוֹשֻׁעַ בָּעֵת הַהִיא לֵאמֹר אָרוּר הָאִישׁ אֲשֶׁר יָקוּם וּבָנָה אֶת הָעִיר הַזֹּאת אֶת יְרִיחוֹ" (יהושע ו', כ"ו).
ניתוח רב-גוני זה של כיבוש יריחו, כפי שהוצג על ידי רייס (ללא תאריך) וברטפלד (2008), מאיר את הסיפור מזוויות שונות ומגוונות. ההקבלות לאירועים מקראיים אחרים והתפיסות השונות המשתקפות בו מעשירות את הבנתנו ומדגישות את מורכבותו של הטקסט המקראי.