stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צידון
היסטוריה > העת העתיקה > התקופה ההלניסטית

אלכסנדר הגדול המליך את עבדאלנִם (אנ') למלך על צידון תחתיו, והוא נקבר בארון הקבורה הידוע כארון קבורת אלכסנדר. בנו של מלך זה הקדיש כתובת דו־לשונית לעשתרת־אפרודיטה בקוס.
בתחילת המאה ה־3 לפנה"ס החזיק דמטריוס פוליורקטס לכמה שנים בצידון ובצור.
כתובת יבנה ים היוונית מזכירה את ה"צידונים".
אגדת קדמוס ואירופה קיבלה מעמד חשוב בפיניקיה עצמה, לכל המאוחר בתקופה ההלניסטית. מטבעות רבים מצידון מציגים את חטיפת אירופה על השור, וייתכן שמציגים גם את קדמוס ואחיו פויניקס ואת קדמוס נלחם באריה; מטבעות מצור מציגים את השור ניגש לאירופה ואירועים שונים מחיי קדמוס. כתובת דיוטימוס, כתובת ביוונית מצידון המקדישה פסל למנצח הצידוני הראשון במשחקים פאן־הלניים, מציינת אותו כ"ראשון מבין האזרחים (של צידון) שהביא מהלאס את תהילת ניצחון הפרשים לביתם של האגנורידים (בני אגנור) האצילים", וציינה ש"שמחה גם תבאי בת קדמוס העיר הקדושה בראותה את תפארת הניצחונות של עיר־האם ("מטרופולין") שלה"; הכתובת אף תיארה את הניצחון כ"פורוני", על שם פורונאוס (אנ'), מלך ארגוס הקדמון (שכן המשחקים בהם דיוטימוס ניצח נוהלו על־ידי בני ארגוס) המתואר על ידי הלאניקוס איש לסבוס כאבי אגנור. אזכור מסורות אלה נועד מחד לייחש את הצידונים לפורונאוס ההלני, ובכך לאפשר להם להשתתף במשחקים פאן־הלניים, ומאידך מדגישים את התרומה המכרעת של הפיניקים ליוון ואת היכולת של הפיניקים להתעלות על היוונים גם ביוון עצמה.בתחילת המחזה לאוקיפה וקליטופונטה (אנ') בן המאה ה־2 לפנה"ס, מתאר המספר את צידון, ומספר שבעת סערה עגן בה והלך להגיש מנחה לעשתרת אלוהי הפיניקים במקדשה; במקדש ראה ציור של חטיפת אירופה, והוא מתאר בפירוט את הציור. תיאור זה כנראה איננו היסטורי.
היסטוריה > העת העתיקה > תחת האימפריה הרומית

מטבעות ביוונית מהתקופה הרומית של העיר מרמזים שגם בתקופה זאת המשיכה להיות צידון מעצמה ימית אוטונומית, ללא תלות ברומאים.
בתקופה הרומאית היו העיר ובתיה ידועים ביופיים. בין מפעלי הבנייה של הורדוס מחוץ לתחומי ממלכתו, הוא הקים בצידון תיאטרון.
כאשר בא פקורוס הפרתי להוריד מהשלטון את הורקנוס ולהמליך את אריסטובולוס הוא הגיע ליהודה בדרך החוף הפיניקי, ויושבי צידון מסרו את עירם לידיו. כאשר אריסטובולוס שידל את שלומית דודתו להתחתן עם סולי הערבי ולגלות לו את סודות הורדוס, גילתה זאת שלומית להורדוס, והוא כלא את שני בניו בכפר הצידוני פְּלַטַּנֵּי.
בפתחו של המרד הגדול התבצעו מעשי טבח ביהודים בערים רבות בלבנט, אולם אנשי העיר צידון (יחד עם מספר מצומצם של ערים אחרות) לא טבחו ביהודים ולא שמו אותם במאסר.
פאוסניאס (המאה ה־2) מציין שפגש במקדש אסקלפיוס באייגיום (אנ') שבאכאיה איש צידוני, שהכריז שלפיניקים יש יותר מושג על האלים מליוונים, והשניים התווכחו ויכוח תאולוגי על מהות האלים.
היסטוריה > העת העתיקה > תחת האימפריה הרומית > הברית החדשה

על פי הברית החדשה, בין האנשים שהגיעו לשמוע את ישו היו גם "מִסְּבִיבוֹת צוֹר וְצִידוֹן" ישו ביקר ב"גְּבוּלוֹת צוֹר וְצִידוֹן" ובין היתר עשה שם נס להוציא שד מבת של אשה "יְוָנִית וְאֶרֶץ מוֹלַדְתָּהּ פְּנִיקְיָה אֲשֶׁר לְסוּרְיָה".
בספר "מעשי השליחים" מסופר על מסעו של פאולוס, העצור, בספינה הרומית ועגינתם בצידון, שם הותר לו לפגוש את חבריו הנוצרים.
היסטוריה > ימי הביניים

צידון נכבשה בידי המוסלמים בעת הכיבוש הערבי של ארץ ישראל במאה ה-7, ובתחילת המאה ה-12 נפלה בידי הצלבנים. ב־4 בדצמבר 1110 צידון נכבשה על ידי המלך בלדווין הראשון, מלך ירושלים והמלך הנורווגי זיגורד הראשון והפכה לבירת סניוריית צידון שבממלכת ירושלים. צלאח א-דין כבש אותה מידי הצלבנים בשנת 1187, אבל צלבנים גרמנים החזירו אותה לשליטה נוצרית במסע הצלב של 1197 (אנ'). ניתן עד היום לראות את החומה שהוקמה בעיר בימי הצלבנים, את מבצר הים וכן את מבצר היבשה (אנ') ששופץ וחוזק בתקופת מסע הצלב השביעי.
צידון נשארה מעוז צלבני חשוב עד שלבסוף נהרסה על ידי האיובים ב־1249. לואי התשיעי, מלך צרפת, ביצר ב-1254 את מצודתה. ב-1260, מעט לפני קרב עין ג'אלות, פשט כוח מונגולי בהנהגת כתבוגא (אנ') על העיר, גרם בה להרס וטבח בתושביה הנוצרים. הנסיך הצלבני ז'וליין גרנייה (אנ'), שליט צידון, נעדר אז ממנה וכך ניצל, ואחרי נסיגת המונגולים מכר את הסניוריה כולה למסדר הטמפלרים.
היסטוריה > העת החדשה

בתקופה העותמאנית הייתה צידון בירת איילט צידון.
במלחמת העולם השנייה נערך קרב צידון (13–15 ביוני 1941) שהיה חלק מתמרון הדיוויזיה השביעית האוסטרלית לכיבוש ביירות, במערכה בסוריה ובלבנון מערכה שארכה חמישה שבועות ונערכה בין בעלות הברית לכוחות הצרפתים של וישי. בסיומו של הקרב האוסטרלים כבשו את העיר.
בעת החדשה נכללה צידון במדינת לבנון. בעקבות מלחמת העצמאות ברחו אליה פליטים פלסטינים.
העיר נכללה באזורי הלוחמה במלחמת האזרחים בלבנון ובמלחמת לבנון הראשונה, וכוחות צה"ל נכחו בה.
יהדות צידון

יהודי צידון ראו את עצמם כחלק מארץ ישראל, ולא נהגו בה יום טוב שני של גלויות.
בעיר קיים מבנה של בית הכנסת צידון שהוקם בשנת 822 והוא בית כנסת העתיק בעולם שמבנהו קיים.
הנוסע בנימין מטודלה (1170–1168) מספר על קהילה יהודית קטנה בצידון, כעשרים יהודים. אחר שנהרסה בשנת 1260 על ידי המונגולים העיר ננטשה, כולל בידי הקהילה היהודית שעזבה אותה. היישוב היהודי חודש בתקופת האימפריה העות'מאנית. במאות ה־16 עד ה־19 דיווחו נוסעים נוצרים על קהילה יהודית ולה בית כנסת.
משה מונטיפיורי ביקר בעיר בפסח 1839 ועל פי בקשתו נערך מפקד מדויק של היהודים תושבי צידון. הוכנה רשימת תושבים של הקהילה, המכילה את שמות כל היהודים תושבי צידון, לפי גילם, מוצאם ומקור מחייתם. הרשימה כללה 57 משפחות שמנו 215 נפשות ועוד ־72 בודדים, בסך הכל 287 נפש. 25 מהמשפחות לא היו ילידי צידון, רובם היו ילידי ארץ ישראל שעברו לצידון מטבריה, עכו וצפת. חלקם הגיעו לצידון מסוריה.
הכומר האנגלי ויליאם ג'ון וודקוק תיאר את הנשים היהודיות בצידון: "רבות מן הנשים חובשות שביסים גבוהים ונוצה שחורה או גדיל יורד להן משני צדי הפנים בדומה לאלה שבדמשק. וראיתי מהן רבות שהן יפות־תואר ביותר".
הקהילה התגוררה בשכונה מיוחדת מוקפת חומה עד לתקופת המנדט הצרפתי בסוריה ובלבנון, בה החלו להתגורר מחוץ לשכונה. המשיכה להתקיים בעיר קהילה יהודית קטנה שמנתה ב־1920 500 איש. בהמשך רבים מבני הקהילה היגרו לברזיל. ביוני 1941 דווח שבעיר 250 יהודים, יש בית כנסת פעיל אחד ובית ספר של אגודת כל ישראל חברים. במאי 1948 דווח שהקהילה על סף חיסולה ולא נותרו בעיר יהודים רבים כאשר חלקם עלו לארץ ישראל.
ב־1968 היו בעיר כ־150 יהודים. מרבית הקהילה היהודית עזבה את העיר עד 1977, לאחר כניסת הצבא הסורי לעיר. שתי משפחות יהודיות שנשארו בעיר עזבוה ב־3 בפברואר 1985, כשבועיים קודם עזיבת צה"ל את העיר.
קבר זבולון בצידון

בספר הישר מסופר: ”ויקברו את ארונות מטות אבותיהם... איש בנחלת בניו... ואת עצמות יששכר וזבולון קברו אותם בצידון, בחלק אשר נפל לבניהם” (ספר הישר, סוף ספר יהושע).
בסדר הדורות נזכר בשם 'גלילות ארץ ישראל': ”ועצמות יששכר וזבולן בצידון הוא צידון רבה בשפת ים הגדול, וחוץ לעיר קבר זבולן בכיפה ובית הכנסת שם”.
מקום הקבר נמצא בעיר צידון שבלבנון ואינו נגיש לכניסת ישראלים ואף על פי כן, ביקרו בקבר יהודים מנטורי קרתא בעת משלחת לכנס אנטי ציוני בלבנון.
על פי המסורת הדרוזית הנביא סבלאן (النّبيّ سبلان) הוא זבולון ומקום קבורתו הוא בהר סבלאן, שליד חורפיש.[דרוש מקור]
ראו גם

היסטוריה של לבנון
פיניקים
צור
כתובות עתיקות מהעיר:
כתובת תבנת
כתובת אשמונעזר
כתובות בדעשתרת
הקיפוס של עבדמסכר
לקריאה נוספת

Hassan Salame-Sarkis, Le royaume de Sidon au VIIe siècle av. J.-C., Syria. Archéologie, Art et histoire 82, 2005, עמ' 139–147 doi: 10.3406/syria.2005.8686
Mathias Delcor, Le Problème des jardins d'Adonis dans Isaïe 17,9-11 à la lumière de la civilisation syro-phénicienne, Syria. Archéologie, Art et histoire 55, 1978, עמ' 371–394 doi: 10.3406/syria.1978.6648
ביאורים

↑  הגיית השמות בערבית היא, בקירוב: סַיְד֫וּן (השם העתיק), ו-סַ֫יְדָא או סֵ֫ידָא (השם המודרני).
↑  הבתולה שהיא בת צידון (בתמורה ולא בסמיכות, בדומה לבתולת ישראל ובתולת בת ציון המקראיות ולבתולת ענת האוגריתית); צידון טבעה על מטבעותיה את הכתובת "צדן אם צר", כלומר צידון אם צור.
↑  בפועל, את נבוכדראצר ירש בנו אויל־מרודך, אך אותו לא ירש בנו אלא נרגל שראצר, שלא היה לו קשר דם לנבוכדראצר או לבנו; הערים הפיניקיות, ביניהן צור וצידון המוזכרות בנבואה, לא נכבשו על־ידי הבבלים (אולי היו תחת השפעה מסוימת שלהם בלבד).
↑  עיר כנענית בין ארוד לצידון, לא ברור איפה.
אליפות וימבלדון 2003

| --- | --- |

המגרש המרכזי
 ענף:  טניס 
 תקופת התחרות:  23 ביוני 2003 – 6 ביולי 2003 (14 ימים) 
 מספר תחרות:  117 
 כספי זכייה:  £9,373,990
 זוכה:  גברים:רוג'ר פדרר (שווייץ) נשים:סרינה ויליאמס (ארצות הברית) זוגות גברים:יונס ביורקמן (שוודיה)/טוד וודברידג' (אוסטרליה) זוגות נשים:קים קלייסטרס (בלגיה)/אי סוגיאמה (יפן)  זוגות מעורבים:לאנדר פאיס (הודו)/מרטינה נברטילובה (ארצות הברית)
 אתר רשמי
 
 → אליפות וימבלדון 2002 אליפות וימבלדון 2004 ← 
 
אליפות וימבלדון 2003 הייתה תחרות טניס שנערכה על מגרשי הדשא של אצטדיוני הטניס בווימבלדון. התחרות התחילה ב-23 ביוני והסתיימה ב-6 ביולי. תוכנית התחרות כללה תחרויות גברים, תחרויות נשים ותחרויות זוגות גברים, זוגות נשים וזוגות מעורבים.
הפרסים

מנצחי תחרויות קיבלו את הפרסים הבאים:
תחרות הגברים - £575,000
תחרות הנשים - £535,000
תחרות זוגות גברים - £210,000
תחרות זוגות נשים - £194,250
תחרות זוגות מעורבים - £88,500
סך הפרסים באליפות היה £9,373,990
התחרות > תחרות זוגות גברים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. 16 זוגות דורגו:
מאהש בהופאטי (הודו הודו) ומקס מירני (בלארוס בלארוס), הפסידו במשחק הגמר
מארק נוולס (איי בהאמה איי בהאמה) ודניאל נסטור (קנדה קנדה), הודחו ברבע הגמר
בוב בריאן ומייק בריאן (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
יונס ביורקמן (שוודיה שוודיה) וטוד וודברידג' (אוסטרליה אוסטרליה), מנצחי תחרות 2002 ניצחו בתחרות
לאנדר פאיס (הודו הודו) ודוד ריקל (צ'כיה צ'כיה), הודחו בחצי הגמר
מיכאל לודרה ופבריס סנטורו (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השלישי
ויין ארתורס ופול הנלי (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו ברבע הגמר
מרטין דם וסיריל סוק (צ'כיה צ'כיה), הודחו ברבע הגמר
ג'ושוע איגל (אוסטרליה אוסטרליה) וג'רד פלמר (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השלישי
ויין בלק וקווין אולייט (זימבבואה זימבבואה), הודחו בסיבוב השלישי
קריס הגארד ורובי קניג (דרום אפריקה דרום אפריקה), הודחו בסיבוב הראשון
פרנטישק צ'רמאק ולאוש פרידל (צ'כיה צ'כיה), הודחו בסיבוב הראשון
גסטון אטליס ומרטין רודריגס (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב השלישי
פול הארהאוס (הולנד הולנד) ויבגני קפלניקוב, (רוסיה רוסיה), הודחו בסיבוב השלישי
דונלד ג'ונסון (ארצות הברית ארצות הברית) וננד זימוניץ' (סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו), הודחו בסיבוב השלישי
תומאש ציבולץ ופאבל ויזנר (צ'כיה צ'כיה), הודחו בסיבוב הראשון
במשחק הגמר יונס ביורקמן משוודיה וטוד וודברידג' מאוסטרליה נפגשו עם מאהש בהופאטי מהודו ומקס מירני מבלארוס וניצחו אותם ב-4 מערכות. באותה שנה הם ניצחו גם באליפות ארצות הברית הפתוחה. לטוד וודברידג' זה היה הניצחון השמיני בתחרות זוגות גברים בווימבלדון.
התחרות > תחרות זוגות נשים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. להלן הזוגות שקיבלו דירוג:
וירחיניה רואנו פסקואל (ספרד ספרד) ופאולה סוארס (ארגנטינה ארגנטינה), הפסידו במשחק הגמר
קים קלייסטרס (בלגיה בלגיה) ואי סוגיאמה (יפן יפן), ניצחו בתחרות
סרינה ויליאמס וונוס ויליאמס (ארצות הברית ארצות הברית), מנצחות תחרות 2002, הודחו בסיבוב השלישי
לינדזי דבנפורט וליזה ריימונד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בחצי הגמר
קארה בלאק (זימבבואה זימבבואה) וילנה ליחובצבה (רוסיה רוסיה), הודחו בסיבוב השלישי
ילנה דוקיץ' (סרביה ומונטנגרו סרביה ומונטנגרו) ונדז'דה פטרובה (רוסיה רוסיה), הודחו בסיבוב השלישי
ז'נט הוסרובה (סלובקיה סלובקיה) וקונצ'יטה מרטינס (ספרד ספרד), הודחו ברבע הגמר
סבטלנה קוזנצובה (רוסיה רוסיה) ומרטינה נברטילובה (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
דניאלה האנטוחובה (סלובקיה סלובקיה) וצ'אנדרה רובין (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
ליזל הובר (דרום אפריקה דרום אפריקה) ומגדלנה מלייבה (בולגריה בולגריה), הודחו בסיבוב השלישי
עמנואל גליארדי (שווייץ שווייץ) ומייגן שאנסי ארצות הברית ארצות הברית), הודחו בסיבוב השני
פטרה מנדולה (הונגריה הונגריה) ופטריסיה וארטוש (אוסטריה אוסטריה), הודחו ברבע הגמר
נטלי דשי ואמילי לואה (צרפת צרפת), הודחו בסיבוב השלישי
טינה קריז'ן וקטרינה סרבוטניק (סלובניה סלובניה), הודחו בסיבוב השני
ילנה דמנטייבה ולינה קרסנורוצקאיה (רוסיה רוסיה), הודחו בחצי הגמר
ג'נט לי (טאיוואן טאיוואן) וויינה פרקוסיה (אינדונזיה אינדונזיה), הודחו בסיבוב השני
במשחק הגמר קים קלייסטרס מבלגיה ואי סוגיאמה מיפן נפגשו עם וירחיניה רואנו פסקואל מספרד ופאולה סוארס מארגנטינה וניצחו אותן בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות צרפת הפתוחה.
התחרות > תחרות זוגות מעורבים

בתחרות השתתפו 64 זוגות. מנצחי תחרות 2002 השתתפו גם השנה אך עם פרטנרים חדשים. 16 זוגות קיבלו דירוג:
מאהש בהופאטי (הודו הודו) ופאולה סוארס (ארגנטינה ארגנטינה), הודחו בסיבוב השלישי
מייק בריאן וליזה ריימונד (ארצות הברית ארצות הברית), הודחו ברבע הגמר
בוב בריאן (ארצות הברית ארצות הברית) וילנה ליחובצבה (רוסיה רוסיה), הודחו בסיבוב השני
טוד וודברידז' (אוסטרליה אוסטרליה) וסבטלנה קוזנצובה (רוסיה רוסיה), הודחו בחצי הגמר
לאנדר פאיס (הודו הודו) ומרטינה נברטילובה (ארצות הברית ארצות הברית), ניצחו בתחרות
ויין בלאק וקארה בלאק (זימבבואה זימבבואה), הודחו בסיבוב השלישי
קווין אולייט (זימבבואה זימבבואה) ודניאלה האנטוחובה (סלובקיה סלובקיה), הודחו בסיבוב השלישי
דונלד ג'ונסון (ארצות הברית ארצות הברית) ורנה סטאבס (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב הראשון
קריס הגארד (דרום אפריקה דרום אפריקה) ועמנואל גליארדי (שווייץ שווייץ), הודחו בסיבוב הראשון
לאוש פרידל (צ'כיה צ'כיה) וליזל הובר (דרום אפריקה דרום אפריקה), הודחו בחצי הגמר
סיריל סוק (צ'כיה צ'כיה) ומאיה מטבשיץ' (סלובניה סלובניה), הודחו בסיבוב השני
ג'ושוע איגל (אוסטרליה אוסטרליה) וברברה שט (אוסטריה אוסטריה), הודחו בסיבוב השני
פטר פאלה (צ'כיה צ'כיה) וז'נט הוסרובה (סלובקיה סלובקיה), הודחו בסיבוב השני
גריידון אוליבר (ארצות הברית ארצות הברית) ופטרה מנדולה (הונגריה הונגריה), הודחו בסיבוב הראשון
פאבל ויזנר (צ'כיה צ'כיה) וניקול פראט (אוסטרליה אוסטרליה), הודחו בסיבוב השלישי
מריאנו הוד (ארגנטינה ארגנטינה) וטינה קריז'ן (סלובניה סלובניה), הודחו בסיבוב השני
במשחק הגמר לאנדר פאיס מהודו ומרטינה נברטילובה מארצות הברית ניצחו את אנדי רם מישראל ואנסטסיה רודיונובה מרוסיה בשתי מערכות. באותה שנה הזוג ניצח גם באליפות אוסטרליה הפתוחה.
זו הייתה הפעם הראשונה שטניסאי ישראלי שיחק בגמר תחרות בווימבלדון.
ישראל בווימבלדון

אנה סמשנובה דורגה במקום 25 בתחרות הנשים. בסיבוב הראשון היא נפגשה עם סמנתה ריבס מארצות הברית והפסידה ב-2 מערכות.
אמיר חדד עם בן זוגו איסם אול הק קורשי מפקיסטן שיחקו בסיבוב הראשון נגד זוג צ'כי והפסידו ב-3 מערכות.
אנדי רם ויוני ארליך הגיעו לתחרות זוגות גברים לאחר שהשתתפו בתחרות מקדימה. בסיבוב הראשון הם ניצחו את הזוג שכלל את נתן היילי מאוסטרליה ודוד שקוך מצ'כיה ב-5 מערכות. בסיבוב השני הם ניצחו את הזוג הצ'כי שהיה מדורג במקום ה-12 ב-3 מערכות. בסיבוב השלישי הישראלים נפגשו עם הזוג הצרפתי שהיה מדורג במקום ה-6 וניצחו אותו ב-3 מערכות. בכך הם עברו לרבע הגמר. ברבע הגמר הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום השני וניצחו גם אותו ב-3 מערכות. בחצי הגמר הזוג הישראלי נפגש עם הזוג שהיה עתיד לנצח בתחרות כולה והפסידו ב-4 מערכות.
בתחרות זוגות מעורבים יוני ארליך שיחק לצד ג'ניפר ראסל מארצות הברית. בסיבוב הראשון הם ניצחו בשתי מערכות. בסיבוב השני הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום ה-7 והפסידו בשתי מערכות.
אנדי רם השתתף בתחרות זוגות מעורבים לצד אנסטסיה רודיונובה מרוסיה. בסיבוב הראשון הם ניצחו זוג בריטי בשתי מערכות. בסיבוב השני הם נפגשו עם הזוג שהיה מדורג במקום ה-3 וניצחו אותם ב-3 מערכות. גם בסיבוב השלישי הם ניצחו ב-3 מערכות. בכך הם הגיעו לרבע הגמר וגם פה ניצחו ב-3 מערכות. לאחר ניצחון זה הם הגיעו לחצי הגמר וניצחו בו בשתי מערכות. בעקבות כך, הזוג הגיע לגמר התחרות בו הוא שיחק נגד מרטינה נברטילובה ולאנדר פאיס מהודו. במשחק זה הם הפסידו בשתי מערכות. זו הייתה הפעם הראשונה שטניסאי ישראלי השתתף בגמר תחרות בווימבלדון.
רוג'ר פדרר, מנצח התחרות
סרינה ויליאמס, מנצחת התחרות
אלכסיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה

אלכסיי מיכאילוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה (ברוסית: Алексей Михайлович;‏ 28 בדצמבר 1875 – 2 במרץ 1895) היה בנו השישי והילד הצעיר של מיכאיל ניקולאייביץ', הנסיך הגדול של רוסיה ובן דודו הראשון של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה. הוא נועד לקריירה בצי הרוסי, אך הוא מת בצעירותו משחפת.
ביוגרפיה

הנסיך הגדול אלכסיי מיכאילוביץ' נולד בטיפליס ב-28 בדצמבר 1875, בנם השישי והילד האחרון מבין שבעת ילדיהם של הנסיך הגדול מיכאיל ניקולייביץ' ורעייתו הנסיכה הגדולה אולגה פיודורובנה. הוא היה חבר בענף מיכאילוביץ' של משפחת רומנוב והנסיך הגדול היחיד שנשא את שמו ושם אביו של הצאר אלכסיי מיכאילוביץ' הרוסי.
הנסיך הגדול אלכסיי מיכאילוביץ' בילה את ילדותו המוקדמת בגאורגיה בזמן שאביו היה המושל הכללי של המחוזות הרוסיים של עבר הקווקז. אלכסיי היה בן שבע בשנת 1882 כאשר אביו נבחר כנשיא מועצת האימפריה וכל המשפחה עברה לסנקט פטרבורג. בגיל שמונה הוא השתתף בטקס בארמון החורף והתעניין לראות את כל המדים הזרים, במיוחד את זה של שליחי המזרח. ככל הגברים של משפחת רומנוב, אלכסיי נועד לקריירה צבאית. הוא קיבל חינוך ספרטני שכלל שינה בדרגשי צבא ואמבטיות קרות והתחנך בבית על ידי מורים פרטיים. אביו, עסוק במאמצים צבאיים וממשלתיים, נותר דמות רחוקה. אמו השליטה משמעת קפדנית והייתה הכוח השולט במשפחה. אלכסיי חונך בקפדנות והוכנע על ידי אחיו הגדולים. הוא השתוקק לחברת ילדים בני גילו ושיחק לעיתים קרובות עם ילדיו הצעירים של הקיסר אלכסנדר השלישי, מיכאיל ואולגה.
כילד מבריק בעל לב ליברלי וכנות מוחלטת, לדברי אחיו אלכסנדר, אלכסיי היה אינטליגנטי ומלא חיים. בגיל שמונה עשרה הוא היה גבוה; צעיר רזה ונראה טוב, לבוש תמיד במדים שלו. הוא כמעט סיים את הכשרתו כקצין הצי כשחלה עם מה שנראה כמו צמרמורת אבל היה באמת שחפת. בריאותו מעולם לא הייתה טובה. בן דודו, קיריל, יאמר מאוחר יותר שאביו של אלכסיי סירב לתת לו להתאושש, והתעקש שחובתו לסיים את הכשרתו. מצבו של אלכסיי נעשה כה חמור שהוא נשלח לסן רמו, שם נפטר ב-2 במרץ 1895. הוא היה בן תשע עשרה. "הפעם הראשונה שלבש את מדי המחלקה שלו", כתב קיריל, "הייתה בארון הקבורה שלו". אחיו אלכסנדר שכתב בספר הזיכרונות שלו שהוא מרגיש קרוב יותר לאלכסיי מאשר לכל אחד מבני משפחתו, אמר שהוא לא מתחרט על פטירתו, כי אלכסיי סבל קשות באווירה המעיקה של הארמון ומותו המוקדם אולי חסכו ממנו גורל גרוע יותר.
הערות שוליים

↑  Alexander,  Once a Grand Duke, p. 151
1 2 3 4  Chavchavadze,  The Grand Dukes , p. 205
1 2 3  Zeepvat,  The Camera and the Tsars, p. 182
↑  Chavchavadze,  The Grand Dukes, p. 206
↑  Alexander,  Once a Grand Duke, p. 24
עמנואל (עמי)

עמנואל (עמי) חובב (11 באפריל 1933 - 10 במרץ 2025) היה קצין מודיעין בצה"ל וחוקר פרטי שחקר את פרשת ילדי תימן מטעם הוועדה הציבורית לגילוי ילדי תימן הנעדרים.
קצין מודיעין

עמי חובב נולד בירושלים בשנת 1933 למשפחת מחבוב מיהדות תימן, שהקפידה להנהיג את ביתה על טהרת השפה העברית. אחיו הגדולים ממנו היו לימים מבכירי קרייני החדשות של קול ישראל. אחותו ראומה אלדר הייתה קריינית בכירה, שדרנית ועורכת בקול ישראל בשנים 1988-1948. אחיו משה חובב היה מבכירי קרייני החדשות וממניחי היסוד של קריינות הרדיו בישראל.
בראשית שנות החמישים התגייס חובב לצה"ל והוצב לשרת בחיל המודיעין. בשירותו הגיע לדרגת רב-סרן. היה מפקד חוליית ביטחון שדה בצריפין שהייתה חוליה של יחידת ביטחון השדה של פיקוד המרכז וברבות השנים התמנה להיות מפקד היחידה כקצין הביטחון הפיקודי. לאחר מלחמת ששת הימים שימש קצין ביטחון בממשל הצבאי בשטחים שנכבשו  מידי ממלכת ירדן. באמצע שנות ה-60 פרש משירותו בצה"ל והיה לקצין הביטחון של עיריית ירושלים ולאחר מכן לחוקר פרטי.
חוקר פרשת ילדי תימן

פרשת ילדי תימן היא פרשת היעלמותם בין השנים 1954-1948 של פעוטות בני עולים חדשים, כשני שלישים מהם מיהדות תימן, אשר ברוב המקרים הילדים אושפזו במחנות עולים, במעברות או בבתי חולים. להוריהם נאמר כי הם נפטרו ונקברו, אולם רבים מן ההורים פקפקו בכך, וטענו כי הילדים נלקחו מהם לאימוץ ללא ידיעתם והסכמתם. בשנת 1966 היה חובב אחד הפעילים הראשונים של הוועד הציבורי לגילוי ילדי תימן הנעדרים. בעקבות הלחץ הציבורי החליטה ממשלת ישראל על הקמת מספר ועדות חקירה. הוועדה הראשונה שהוקמה בשנת 1967, הייתה בראשות יוסף בהלול, פרקליט מחוז חיפה והצפון, ורב־פקד ראובן מינקובסקי מהמטה הארצי של משטרת ישראל. חובב, שהיה אז חוקר פרטי, נתמנה לחבר בוועדה. לאחר ביקורות קשות על תפקוד ועדה זו, הוקמה בשנת 1988 ועדת שלגי, בראשות השופט משה שלגי, שגם היא ספגה ביקורת ציבורית קשה. ב-1995 הוקמה ועדת חקירה ממלכתית בראשות השופט יהודה כהן, שבהמשך הוחלף על ידי השופט יעקב קדמי. חובב נתמנה להיות חוקר רשמי מטעם הוועדה. הוועדה פרסמה את מסקנותיה ב-2001. כל הוועדות קבעו כי רובם המכריע של הילדים אכן נפטרו. נגד הוועדות נטען שהן אימצו בקלות רבה מדי מסמכים ועדויות על פטירת הילדים. חובב התייצב להגן על ממצאי הוועדות. בריאיון לעיתון "הארץ", שנשא את הכותרת "לא מצאתי קשר, לא מצאתי אפילו עדות אחת לחטיפה", אישר חובב שעשרות או אולי מאות מילדי תימן, הועברו למוסדות שונים למטרת אימוץ - ממצא שחובב טען ששתי הוועדות לא הכלילו בדו"חותיהן.
חובב נפטר ב-10 במרץ 2025.
עמי חובב (עומד, חמישי משמאל) וחייליו, 1962
כביש 505

| --- | --- |


 מידע כללי
 כינוי:  כביש חוצה שומרון
 סיווג:  כביש אזורי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  56.5 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  ראש העין, כפר קאסם, אריאל
 נקודת התחלה:  מחלף שער שומרון
 נקודת סיום:  צומת פצאל
 
 קואורדינטות:  32°06′41″N 35°10′36″E﻿ / ﻿32.111361111111°N 35.176527777778°E﻿ / 32.111361111111; 35.176527777778
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) כביש 505(למפת צפון השומרון רגילה) כביש 505(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 505(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כביש 505  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת תוואי הכביש המקורי משנת 1941, תקופת המנדט הבריטי
צומת תפוח
המחסום על קטע כביש 505 בין אלקנה לכפר מסחה
כביש 505 הוא כביש רוחב אזורי הידוע גם בתואר "כביש חוצה שומרון", אותו הוא חולק עם הכביש המקביל לו בחלקו המערבי - כביש 5. הכביש כולו נמצא מזרחית לקו הירוק ולאורכו התנחלויות ויישובים פלסטיניים רבים. הכביש מחבר את כביש 60 על גב ההר לבקעת הירדן בהפרש גובה של כ-1,000 מטר.
היסטוריה

תוואי הכביש נסלל לראשונה בתקופת המנדט הבריטי וחובר בין הכפרים באזור לכפר קאסם ממערב וכביש 60 ממזרח. בשנת 1976 החלה סלילת המשך הכביש לכיוון מזרח, במטרה לחבר את יישובי בקעת הירדן למרכז הארץ בנתיב ישיר ולא דרך כביש הבקעה.[דרוש מקור] בשלב הראשון נסלל גם מעקף לתוואי הקיים שעבר בכפרים הערביים באזור הכפר מסחה (שליד אלקנה): בידיא, כיפל חארת', וחארס. אחר כך נסלל קטע נוסף באורך של 6.5 ק"מ עד צומת תפוח. בשנת 1980, החלה סלילת הקטע שבין צומת תפוח לצומת פצאל, והכביש קיבל את הכינוי "חוצה שומרון".
התוואי הישן של הכביש בחלקו המערבי נסלל ללא שיקולי בטיחות מינימליים כשהוא כולל קטעים עם שיפוע של 15%, בפיתולים בעלי רדיוס קטן. בעקבות תאונה קטלנית בכביש נקבע שלא ניתן לשפר את בטיחות הכביש בתוואי הישן והוחלט לסלול את הכביש בתוואי חדש במימון משותף של צה"ל ומשרד השיכון. אולם התקדמות הסלילה הייתה איטית ורק לאחר תאונה קטלנית נוספת בה התהפכה טיולית חיילים שאירעה במאי 1986, הבטיח שר הביטחון, יצחק רבין, שהכביש יושלם מתקציב פיתוח הדרכים של משרד הביטחון.
בשנת 1988 נסלל קטע הכביש בין מעלה אפרים לכביש 90 בבקעת הירדן.
עד שנות ה-90 נחשב רק כביש 505 ל"כביש חוצה שומרון". כביש 5, שטרם הוקם ושודרג לכביש מהיר, היה כביש דו-מסלולי שהגיע לצומת קסם (כיום מחלף קסם עם כביש 6 וכביש 444), ומשם המשיך ככביש דו-נתיבי משך 2 ק"מ עד לכניסה לכפר קאסם. בנקודה זו החל התוואי הישן של כביש 505 אשר חצה את כפר קאסם.
בשלב הראשון הוארך כביש 5 ונסלל לאורך 5 ק"מ נוספים ככביש עוקף כפר קאסם, אשר הסתיים במקום בו ניצב כיום מחלף שער שומרון ומחסום צה"ל. מנקודה זו מזרחה התוואי היחיד של כביש חוצה שומרון עבר בכביש 505. במשך שנות ה-90 המאוחרות ובמהלך העשור הראשון של המאה ה-21, המשיכה החברה הלאומית לדרכים לסלול את כביש 5 ככביש דו מסלולי בתוואי חדש מדרום לכביש 505 ולא בתוואי הישן של האחרון, כך ששני הכבישים מקבילים זה לזה לאורך קו אווירי של כ-14 ק"מ. מאז נובמבר 2008 מסתיים כביש 5 בצומת אריאל בה הוא נפגש עם כביש 505, ומנקודה זו ממשיך כביש 505 בלבד כ"כביש חוצה שומרון" עד סיומו במפגש עם כביש 90 בצומת פצאל בבקעת הירדן.
קטע באורך של כ-4.5 ק"מ בין אלקנה לקריית נטפים סגור לתנועת ישראלים. תוואי באורך 4 ק"מ, בין הצומת שמדרום למגדלים ועד צומת מעלה אפרים ("מחסום גיתית") הוא חלק מציר אלון.
תוואי הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 505 ממערב למזרח
כביש 505 – חלק מערבי
| 0 | מחלף שער שומרון |  | ראש העין, כפר קאסם |  כביש 5 |
| 1.7 | צומת אורנית |  | שערי תקווה | ,  כביש 5050 |
| 3 | צומת שערי תקווה |  | שערי תקווה | כניסה לשערי תקווה |
| 3.8 | צומת ללא שם |  | אלקנה | רחוב אדני פז |
| 4.5 | צומת ללא שם |  | אלקנה | רחוב סמדר, כניסה לעץ אפרים |
| 5 | מחסום |  | אלקנה |   המעבר לכיוון מזרח מותר רק לתושבי הכפרים שבאזור |
כביש 505 בין אלקנה לקריית נטפים (5.5 ק"מ) פתוח רק לתושבי הכפרים שבאזור
כביש 505 – מקטע מזרחי
| 10.5 | מחסום |  | קריית נטפים |  המעבר לכיוון מערב מותר רק לתושבי הכפרים שבאזור |
| 12 | צומת ללא שם |  | קריית נטפים | כניסה לקריית נטפים |
| 12.1 | צומת ללא שם |  | ברקן | כניסה לאזור התעשייה ברקן ולברקן |
| 13.5 | צומת יקיר גדול |  | רבבה |  כביש 5066 וחארס |
| 14.5 | צומת גיתי |  | רבבה |  כביש 5 |
בין צומת גיתי לצומת אריאל הכביש נקרא כביש 5
| 17 | צומת אריאל |  | אריאל |  כביש 5,   כביש 4775 |
| 26.4 | צומת ללא שם |  | כפר תפוח |   כביש 4775 |
| 26.5 | צומת תפוח |  | כפר תפוח |  כביש 60 |
| 37 | צומת ללא שם |  | מגדלים | כניסה למגדלים |
| 37.5 | צומת ללא שם |  | מגדלים |  כביש 5077 |
| 39 | צומת מגדלים |  | מגדלים |  כביש 458 |
| 43.5 | צומת מעלה אפרים |  | גיתית |  כביש 508 |
| 47 | מסעף מעלה אפרים |  | מעלה אפרים | כניסה למעלה אפרים |
| 49 | צומת ללא שם |  | מעלה אפרים | כניסה לאזור התעשייה |
| 55 | מסעף פצאל |  | פצאל | כניסה לפצאל |
| 56.5 | צומת פצאל |  | פצאל |  כביש 90 |
ראו גם

כביש 5
כבישי ישראל