stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סילביה ריברה

| --- | --- |

ריברה בשנת 2000
 לידה:  2 ביולי 1951 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  19 בפברואר 2002 (בגיל 50) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  ניו יורק
 ידועה בשל:  פעילה טרנסג'נדרית ביסקסואלית
 תקופת הפעילות:  שנות ה-60 – 19 בפברואר 2002
 פרסים והוקרה:  VH1 Trailblazer Honors (2016) 
 
סילביה ריברה (באנגלית: Sylvia Rivera; ‏2 ביולי 1951 - 19 בפברואר 2002) הייתה אקטיביסטית טרנסג'נדרית, ביסקסואלית אמריקאית. היא הייתה אחת ממייסדות חזית השחרור ההומו-לסבית (‏Gay Liberation Front - GLF) ויסדה יחד עם חברתה מרשה פ. ג'ונסון את ארגון S.T.A.R.‏ (Street Transgender Action Revolutionaries), שהתמקד בסיוע לנוער ולנשים טרנסיות ומלכות דראג חסרות דיור.
ביוגרפיה ואקטיביזם

ריברה נולדה וגדלה בעיר ניו יורק להורים ממוצא פורטוריקני וונצואליאני. אביה נטש אותה בילדותה וכשהייתה בת שלוש הפכה ליתומה לאחר שאמה התאבדה והיא גודלה על ידי סבתה. כשבכיתה ד' החלה להשתמש באיפור, סבתה לא ראתה בעין יפה את התנהגותה הנשית וכתוצאה מכך ריברה חיה ברחוב החל מגיל 11, והצטרפה לקהילה של מלכות דראג.
האקטיביזם של ריברה התפתח בשנות ה-60 על רקע ההתנגדות למלחמת וייאטנאם וצמיחתה של התנועה הפמיניסטית, ובשנת 1969 היא לקחה חלק במהומות סטונוול. ריברה לקחה חלק גם באקטיביזם אפרו-אמריקאי ופורטוריקני, בין השאר בתנועת הפנתרים השחורים. בתקופות שונות בחייה נלחמה ריברה בהתמכרויות שונות, וחיה ברחובות. היא גם ניסתה להתאבד ב-1995 בנהר ההאדסון. חוויותיה אלו הביאו אותה למפעל חייה למען המוחלשים ביותר מקהילות הלהט"ב, אלה שבעיניה נשארו מאחור ככל שהתנועה נהייתה יותר ויותר מיינסטרימית.
בשנות חייה האחרונות חידשה ריברה את פעילותה הפוליטית, ונשאה נאומים רבים בנושא מהומות סטונוול והצורך באחדות בקהילה הטרנסג'נדרית לשם מאבק על המורשת ההיסטורית של טרנסג'נדרים כמי שעמדו בראש התנועה הלהט"בית.
היא נפטרה בשנת 2002 מסיבוכים של סרטן הכבד.
בהספד, אמרה עליה הפעילה ריקי ווילקינס:
במובנים רבים, הייתה ריברה הרוזה פארקס של התנועה הטרנסג'נדרית המודרנית, מושג שלא היה קיים אפילו שני עשורים לאחר מהומות סטונוול.
מחלוקות

ריברה נותרה במהלך חייה דמות שנויה במחלוקת מכיוון שסירבה לתת לארגונים גאים מיינסטרימים כמו ה-HRC (הקמפיין לזכויות אדם בניו יורק) לשכוח שגם אנשים טרנסג'נדרים זקוקים לייצוג כחלק מקהילת הלהט"ב, ושהבעיות וסוגי האפליה שהם סובלים מהם שונים במהות מאלה שהיו בפוקוס של ארגונים אלו, כמו חקיקה למען נישואים חד-מיניים, שגם הצלחתם לא יכולה לעזור לטרנסג'נדרים שחיים ברחובות. למרות הסכמים בין ריברה לארגונים אלה להעביר אג'נדות שיכללו אנשים טרנסג'נדרים ולהט"בים אחרים שהם בני מיעוט, בסופו של דבר בהסכמים עם הרשויות הקבוצות ההומו-לסבים נטשו את התוספות לגבי אנשים טרנסג'נדרים.
ריברה לא הייתה מקובלת בקרב הארגונים ההומו-לסביים, הן בגלל המוצא שלה והן בגלל המבע המגדרי הלא-קונפורמיסטי שלה. היו מספר שנים בשנות ה-90 בהן הוחרמה ריברה על ידי המרכז הגאה בניו יורק לאחר שהיא התעקשה באגרסיביות שיטפלו בנוער קווירי חסרי בית. בעקבות זאת, היא הצהירה שאחת המטרות המרכזיות של התנועה הטרנסג'נדרית מוכרחה להיות השמדת ה-HRC, "כי נמאס לי לשבת על הפגוש האחורי. זה אפילו לא אחורי האוטובוס - זה האחורה של הפגוש."
מורשת

המרכז לסיוע משפטי על שם סילביה ריברה שנוסד בניו יורק ב-2002 נקרא על שמה, ומטרתו לספק סיוע לאנשים טרנסג'נדרים, אינטרסקס ובעלי זהויות מגדריות לא-קונפורמיסטיות נטולי אמצעים, וגם לפעול למען חינוך ורפורמות חוקיות נגד אפליה על בסיס זהות ונראות מגדרית.
הערות שוליים

↑  ‏The Question of Equality: Lesbian and Gay Politics in America since Stonewall, ed. David Deitcher, ISBN 004440946X
↑  Wilchins, Riki (February 27, 2002). A Woman for Her Time: In Memory of Stonewall Warrior Sylvia Rivera. Village Voice
↑  ‏Still at the Back of the Bus: Sylvia Rivera's Struggle, Jessi Gan, Printed ISSN 1538-6279
↑  סילביה ריברה, 1951-2--2 Z Magazine
↑  The Sylvia Rivera Law Project
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5525242  ISNI: 0000 0004 5394 1007  LCCN: no2016144394  SNAC: w6gg1mfn  SUDOC: 26263564X  VIAF: 112144648561682135975   WorldCat (עם VIAF): 112144648561682135975
סורת א-שרח

| --- | --- |

שם ומספר הסורה בערבית
 שם מתורגם:  סורת הרווחה
 מספר הסורה:  94
 מספר פסוקים:  8
 מיקום:  מכה
 ויקיטקסט:  א-שרח (תרגום רקנדורף)
 → סורת א-צ'חאסורת א-תין ←
סורת א-שרח (בערבית: سورة الشرح – "סורת הרווחה") היא הסורה ה-94 במספר בקוראן. סורה קצרה זו מונה שמונה פסוקים (אַיַא֫ת), ולפי האמונה האסלאמית היא הורדה למוחמד באמצעות המלאך ג'יבריל (جبريل), במכה. לפי ספרו של אבן א-צ'ורייס, פַצָ'אאִל אל-קוראן (מהמאה ה-10), המיוחס לפרשן הקוראן עטאא אל-ח'וראסאני (בן המאה ה-8), הורדה סורה זו אחרי סורת א-צ'חא ולפני סורת אל-עצר.
בסורה נדרש הנמען, מוחמד, להיזכר בהקלה וברווחה שחש בעקבות דבקותו באללה. בחלקה השני[דרושה הבהרה] היא מבטיחה כי לאחר הקשיים יבוא המזור, כאשר הפסוקים החמישי והשישי חוזרים: "אחר הקושי תבוא הקלה!". משום כך קוראת הסורה לקורא להתחזק ולהתעשת לנוכח המכשולים ולדבוק באל באהבה.
תוכנה המעודד של הסורה, שנועד להשרות ביטחון במוחמד, נמענה, עולה בקנה אחד עם המסורת המייחסת את הורדת הסורה למוחמד בשלב מוקדם למדי של ימיו כנביא. בשל תוכנה, סגנונה וקוצרה נהוג לקרוא אותה יחד עם סורת א-צ'חא, המקדימה אותה, ואשר מקובל להניח ששתיהן הורדו בסמיכות גדולה זו לזו.
הערות שוליים

↑  מכונה גם סורת אל-אִנְשִרַאח سورة الانشراح.
↑  מובא אצל אורי רובין, "נספח א: סדר התגלות פרקי הקוראן", הקוראן, תרגם מערבית אורי רובין, אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 552. כל הציטוטים להלן הם מתרגום זה.
↑  סורה 94 (סורת א-שרח), פסוקים 5–6
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת: סורת א-צ'חא | הקוראן | הסורה הבאה: סורת א-תין |
| הסורה הקודמת: סורת א-צ'חא | סורה 94 | הסורה הבאה: סורת א-תין |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: insirah-suresi  VIAF: 136163510357610931476   WorldCat (עם VIAF): 136163510357610931476
סילביה שיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1947 לודז', רפובליקת פולין 
 פטירה:  2004 (בגיל 57 בערך) 
 ענף מדעי:  היסטוריה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת קיימברידג' 
 מוסדות:  אוניברסיטת חיפה 
 
סילביה שיין (1947–2004) הייתה היסטוריונית ישראלית, חוקרת ממלכת ירושלים והצלבנים בארץ ישראל. שימשה כראש החוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה

שיין נולדה בלודז' שבפולין ועלתה לישראל כילדה עם משפחתה ב-1957, וגדלה בחיפה.
למדה היסטוריה לתואר ראשון ושני באוניברסיטה העברית. הייתה עוזרת הוראה של חוקר התקופה הצלבנית פרופסור יהושע פראוור. אחרי שסיימה את לימודי התואר השני בהצטיינות, למדה לתואר דוקטור באוניברסיטת קיימברידג', בהדרכתו של פרופסור ריימונד סמייל. עבודת הדוקטורט שלה עסקה באירופה ומסעי הצלב בשנים 1314-1291.
לימדה בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה ובסוף שנות ה-90 הייתה לראש החוג.
פרסומים > מאמרים

סילביה שיין, ‏ה'רקונקוויסטה' הנוצרית של ארץ-ישראל בידי המונגולים (1300), קתדרה 11, אפריל 1979
סילביה שיין, ‏הפראנציסקאנים בעלי ה'קוסטודיה' ויהודי ירושלים בשלהי ימי הביניים, קתדרה 19, אפריל 1981
סילביה שיין, ‏ארץ-ישראל במדיניות הים-תיכונית של מעצמות אירופה, 1314-1291, קתדרה 25, ספטמבר 1982, עמ' 36-21
סילביה שיין, ‏הממלכה אשר לא קמה – התוכנית לכינון ממלכה צלבנית חדשה בארץ-ישראל במאה הי"ד, קתדרה 34 ינואר 1985, עמ' 36-27
סילביה שיין, בריג'יט משוודיה ומרג'ורי קמפה: מיסטיקניות וקדושות בירושלים בשלהי ימי הביניים, אריאל חוברת המאה חלק א': ארץ־ישראל בספרות הנוסעים ועולי הרגל עמ' 217–226
פרסומים > ספרים

Fideles Crucis: Papacy, the West and the Recovery of the Holy Land, 1274-1314 (Oxford University Press) 1991
Gateway to the Heavenly City: Crusader Jerusalem and the Catholic West (1099–1187) (Church, Faith and Culture in the Medieval West)
הערות שוליים

1 2 3  אורי דרומי, הצלבנים תיכננו לשוב ולכבוש את ארץ הקודש, באתר הארץ, 30 במרץ 2004
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312932205171  BIBSYS: 90917840  BnF: cb122209418 (data)  GND: 132788179  ISNI: 0000 0000 8122 6618  LCCN: n90645719  NTA: 091294371  SUDOC: 030882516  S2AuthorId: 20911046  VcBA: 495/373145  VIAF: 44349122   WorldCat (עם VIAF): 44349122 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריונים ובנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עבדאללה רמדאן

עבדאללה רמדאן בח'ית סלימאן בח'ית (בערבית: عبد الله رمضان بخيت سليمان بخيت, בתעתיק מדויק: עבדאללה רמצ'אן בח'ית סלימאן בח'ית; נולד ב-7 במרץ 1998 באיחוד האמירויות הערביות) הוא כדורגלן אמירתי-מצרי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת אל-ג'זירה מליגת העל של איחוד האמירויות הערביות ובנבחרת איחוד האמירויות.
קריירת מועדונים

רמדאן נולד באיחוד האמירויות הערביות להורים מצרים. רמדאן גדל במחלקת הנוער של אל-ג'זירה, והחל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2018 במסגרת ליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
קריירה בינלאומית

ב-14 בנובמבר 2019 ערך רמדאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איחוד האמירויות הערביות, בהפסד 1-0 לנבחרת וייטנאם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת איחוד האמירויות הערביות לטורניר גביע אסיה 2023.
תארים

אליפות איחוד האמירויות הערביות (1): 2020/2021
הסופר קאפ האמירתי (1): 2021/2022
הערות שוליים

↑  AFC Asian Cup 2023™ Qatar squad lists באתר הרשמי של קונפדרציית הכדורגל של אסיה, 4 בינואר 2024 (באנגלית)
| נבחרת איחוד האמירויות הערביות – גביע אסיה בכדורגל 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 ח'סיף •  2 אידריס •  3 סולטאן •  4 אל-האשמי •  5 סאלמין •  6 ראשד •  7 מבח'ות •  8 א-זעאבי •  9 על. סאלח •  10 לימה •   11 קאנדו •  12 אל-חמאדי • 13 אל-עטאס •  14 חמד • 15 נאדר • 16 עבאס • 17 עיסא • 18 רמדאן • 19 אבראהים • 20 א-רסאני • 21 ח. עבדאללה • 22 תווחיד • 23 עאדל • 24 א. עבדאללה • 25 עב. סאלח • 26 נאסר • מאמן: בנטו |  1 ח'סיף •  2 אידריס •  3 סולטאן •  4 אל-האשמי •  5 סאלמין •  6 ראשד •  7 מבח'ות •  8 א-זעאבי •  9 על. סאלח •  10 לימה •   11 קאנדו •  12 אל-חמאדי • 13 אל-עטאס •  14 חמד • 15 נאדר • 16 עבאס • 17 עיסא • 18 רמדאן • 19 אבראהים • 20 א-רסאני • 21 ח. עבדאללה • 22 תווחיד • 23 עאדל • 24 א. עבדאללה • 25 עב. סאלח • 26 נאסר • מאמן: בנטו | איחוד האמירויות הערביות |
עבדאללה רימאוי

| --- | --- |

 לידה:  1920 בית רימה, מדינה פלסטינית 
 פטירה:  5 במרץ 1980 (בגיל 60 בערך) 
 מדינה:  ירדן 
 השכלה:  האוניברסיטה האמריקנית בביירות  הקולג' הערבי 
 מפלגה:  בעת' 
 
עבדאללה רימאוי (בערבית: عبدالله الريماوي; נולד ב-1920) היה פוליטיקאי ירדני סוציאליסטי ומנהיג מפלגת הבעת' במדינה. הוגלה מירדן בעקבות ניסיון ההפיכה כנגד המלך חוסיין, "קשר זרקא", באפריל 1957.
ביוגרפיה

עבדאללה רימאוי נולד בשנת 1920 בבית רימה שליד רמאללה בארץ ישראל המנדטורית. הוא למד מתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה האמריקנית בביירות ולאחר מכן לימד בשכם. בתום מלחמת העצמאות קרא בגלוי כנגד הסכמי שביתת הנשק בין ישראל לירדן ובעקבות זאת הושם במעצר לתקופת מה. לאחר מכן פעל לחזק את מפלגת הבעת', אף שפעילותה נאסרה בממלכה באותה תקופה. בשנת 1950 נבחר לראשונה לפרלמנט של ירדן כנציג עצמאי מהגדה המערבית.
בבחירות באוקטובר 1956 מפלגת הבעת' הירדנית זכתה ב-2 מנדטים. מנהיג המפלגה הלאומית הסוציאליסטית סולימאן א-נאבולסי צירף את הבעת' לקואליציה, ורימאוי מונה לשר בלי תיק במשרד החוץ הירדני (א-נאבולסי שימש כשר החוץ באופן רשמי). רימאוי נודע כאחד ממתנגדי המשטר החריפים בירדן וקרא בגלוי לאיחודה הפוליטי עם סוריה בשם האחדות הלאומית הערבית. דיווחים אחדים טוענים כי רימאוי היה נוסע בשעות הלילה לדמשק וחוזר עם מזוודות מלאות מזומנים לצורך חלוקת שוחד. בזמן כהונתו רימאוי הנהיג מדיניות אנטי-מערבית, כאשר הוא שואף להתקרב לגוש הקומוניסטי ולקבוצת המדינות הבלתי-מזדהות. בינואר 1957 חיזק את הקשרים עם מדינות ערב, ובמרץ ביטל את ההסכם האנגלו-ירדני משנת 1948.
באפריל 1957 רימאוי היה מהפוליטיקאים שהובילו את כינון הקשרים עם ברית המועצות ועם סין. אירוע זה, וההסלמה שבעקבותיו, הובילו לניסיון ההפיכה נגד חוסיין בהמשך אותו חודש. המלך דרש שלא לכונן קשרים עם הסובייטים וא-נאבולסי סירב. המלך דרש את התפטרות הממשלה, שנענתה לכך מתוך האמונה בכוחה הפוליטי. ב-13 באפריל, בשיתוף שיזם רימאוי עם מפקד הלגיון הירדני עלי אבו נוואר, בוצע ניסיון הפיכה כנגד חוסיין בבסיס זרקא שמצפון לבירה עמאן. הניסיון נכשל בגלל חוסר אחידות בשורות הצבא. בסופו של הקשר הושבה ממשלה שמרנית על חשבון א-נאבולסי והרמטכ"ל הודח. רימאווי הוגלה לדמשק, וביולי נפתח משפטו (שלא בפניו) ביחד עם 20 קצינים אחרים בעוון תכנון התנקשות במלך.
מדמשק המשיך רימאוי לפעול ביחד עם הרמטכ"ל לשעבר עלי אבו נוואר כנגד המשטר בירדן. בשנת 1959 עמדו השניים מאחורי ניסיון התנקשות במלך חוסיין שכשל, ובעקבותיו נידונו פעם נוספת שלא בפניהם לתקופות מאסר. באוגוסט 1960 הצליחו להתנקש בחייו של ראש ממשלת ירדן היזאע אל-מג'אלי במשרדו שבעמאן. בשנת 1971 קיבל חנינה מהמלך חוסיין והורשה לשוב לירדן.
לקריאה נוספת

יוסף נבו, ירדן: החיפוש אחר זהות, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תשס"ה, עמודים 76–90.
הערות שוליים

↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 111
↑  אבי שליים, המלך חוסיין: ביוגרפיה פוליטית, עמ' 123
↑  נבו, עמ' 77
↑  נבו, עמ' 84
↑  נבו, עמ' 103–104
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr94020009  VIAF: 172798533   WorldCat (עם VIAF): 172798533
נילי ארד

נילי ארד (נולדה ב-19 בדצמבר 1943) היא משפטנית ומשוררת ישראלית, שכיהנה כנשיאת בית הדין הארצי לעבודה מנובמבר 2010 עד דצמבר 2013. יושבת ראש עמותת שקיפות בינלאומית ישראל - שבי"ל.
ביוגרפיה

נולדה ליוכבד ויהושע ימניק וגדלה בקריית ים א'. אמה הייתה מורה לאנגלית בבית הספר היסודי "זבולון" ואביה היה החלבן השכונתי בקריית ים א'. נילי היא בוגרת מחזור ב' של בית הספר היסודי הראשון בקריית ים, בית ספר "אורים".
בשנת 1976 סיימה את לימודי המשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים ובשנת 1977 הוסמכה כעורכת דין ועבדה בשוק הפרטי. כעבור שנים אחדות הצטרפה לפרקליטות המדינה, שם שימשה כמנהלת מחלקת בג"ץ במשך שמונה שנים, לרבות בתקופת האינתיפאדה הראשונה. בהמשך מונתה למשנה לפרקליטת המדינה בתחום החוקתי-מינהלי.
בשנת 1996 מונתה על ידי שר המשפטים, יעקב נאמן, למנכ"לית משרד המשפטים. שימשה בתפקיד זה במהלך כהונתו של שר המשפטים צחי הנגבי. בתקופת כהונתה הוקמו הסניגוריה הציבורית, המרכז הארצי לגישור והמכון להשתלמות פרקליטים. בשנת 1999 פוטרה מתפקידה על ידי שר המשפטים הנכנס, יוסי ביילין, בטענה שאינה מתאימה לממש את מדיניותו. בעקבות זאת עתרה התנועה לאיכות השלטון לבג"ץ שהוציא צו מניעה נגד פיטוריה של ארד.
בשנת 2000 מונתה לשופטת בבית הדין הארצי לעבודה. באוקטובר 2009 מונתה למשנה לנשיא בית הדין הארצי לעבודה, סטיב אדלר, ובנובמבר 2010 מונתה כנשיאה הראשונה של בית הדין הארצי לעבודה, הרביעית במספר מאז הקמתו בשנת 1969. ארד נבחרה לתפקיד זה בניגוד לשיטת הסניוריטי, שכן השופטים עמירם רבינוביץ' ויגאל פליטמן היו בעלי ותק גדול יותר בבית הדין הארצי לעבודה.
נושאים מרכזיים שהובאו לטיפולה כשופטת וכנשיאת בית הדין הארצי לעבודה הם: שביתת הרופאים, ובהמשכה התפטרות המתמחים. בית הדין תמך בקיום משא ומתן בין הצדדים, ופעמיים פסל את התפטרותם של מאות רופאים מתמחים, בנימוק שהתפטרות זו היא צעד ארגוני בלתי חוקי; פסיקה בנושא מיצוי זכויות במסגרת חוק ביטוח בריאות ממלכתי; פסיקה תקדימית בנושא התארגנות ראשונית - פסק דין פלאפון; פסיקה תקדימית בנושא עיון המעסיק בתכתובת מייל של העובד - פסק דין טלי איסקוב.
בדצמבר 2013, בהגיעה לגיל 70, פרשה לגמלאות.
מאז פרישתה פרסמה ארבעה ספרי שירה בעריכת אלי הירש. בשנת 2016 יצא לאור ספר שירים פרי עטה ששמו "על גב הנמר", הכולל שירים שכתבה לאחר פרישתה מכס השיפוט. בינואר 2018 יצא לאור ספר שיריה השני, "סוסי פרא" ובמרץ 2020 יצא לאור ספר שיריה "דהרת הזמן", שלושתם בהוצאת "אבן חושן. בפברואר 2023, יצא לאור ספר שיריה הרביעי "אל לב השמש" בהוצאת עתון 77.
בחודש מאי 2017 התמנתה ליושבת ראש עמותת שקיפות בינלאומית ישראל - שבי"ל.
הערות שוליים

↑  שמואל דקלו, ‏ביילין: נילי ארד אינה מתאימה למדיניותי; ארד: דבריו של ביילין בבג"ץ אינם אמת, באתר גלובס, 14 בנובמבר 1999
↑  הדס מגן, ‏בג"ץ בוחר לדון בעניינים תקשורתיים. ארד למשל, באתר גלובס, 14 בנובמבר 1999
↑  יובל יועז וחן מענית, ‏סטיב אדלר פורש: מי את נילי ארד, הנשיאה הנכנסת של ביה"ד הארצי?, באתר גלובס, 15 בנובמבר 2010
↑   גילי איזיקוביץ, השופטת בדימוס נילי ארד המציאה את עצמה מחדש, כמשוררת, באתר הארץ, 29 בספטמבר 2016
↑  מאיה נחום שחל, “ככל שאני מבוגרת אני יותר שובבה", באתר כלכליסט, 8 ביוני 2020
↑  נילי ארד, אל לב השמש
| שופטי בית הדין הארצי לעבודה |
| --- | --- | --- |
| שופטים קבועים מכהנים | נשיאה: ורדה וירט לבנה • סגן הנשיאה: אילן איטח חנה אופק-גנדלר • לאה גליקסמן • סיגל דוידוב-מוטולה • אילן סופר • רועי פוליאק |  |
| נשיאים בדימוס | יגאל פליטמן • נילי ארד • סטיב אדלר • מנחם גולדברג • צבי בר-ניב |  |
| סגני נשיאים בדימוס | אלישבע ברק-אוסוסקין • יצחק אליאסוף • שאול קובובי • ישראל לוין |  |
| שופטים קבועים בדימוס | צבי טרלו • זאב נגבי • עדינה פורת • שמואל צור • עמירם רבינוביץ' • רונית רוזנפלד • מרטין אלטס • יוסף רייך |  |
ראו גם נציגי ציבור בבית הדין הארצי לעבודה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574044905171  BnF: cb17791584p (data)  ISNI: 0000 0004 7435 6296  LCCN: no2016141233  VIAF: 31147905260179092049   WorldCat (עם VIAF): 31147905260179092049
עבדאללה שלייפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 89 בערך) לונג איילנד, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת פנסילבניה  האוניברסיטה האמריקנית בביירות 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 אתר רשמי
 
סולימאן עבדאללה שלייפר (בערבית: سليمان عبدالله شليفر; באנגלית: Suleiman Abdallah Schleifer; במקור: מרק שלייפר; נולד ב-1935 בלונג איילנד, ניו יורק) הוא מומחה בולט למזרח התיכון, עיתונאי ומפיק, עמית בכיר במכון לחקר מדיניות החוץ של ארצות הברית (אנ') ובמוסד המלכותי אאל אל-בית לחשיבה איסלאמית (אנ') בעמאן בירת ירדן. שלייפר הוא יהודי-אמריקאי שהמיר את דתו לאסלאם ודבק בזרם הסופי.
קורות חיים

שלייפר נולד למשפחה יהודית אמריקאית חילונית בלונג איילנד. למד באוניברסיטת פנסילבניה ובשנת 1956 קיבל תואר ראשון במדעי המדינה. בתחילת דרכו כסטודנט היה פעיל בתנועות מרקסיסטיות ובשלב כלשהו גילה עניין בתרבות האיסלאמית והתאסלם, אז חבר לזרם הסופי באסלאם.
ב-1965 היה שלייפר העורך הראשון של הג'רוזלם סטאר ("The Jerusalem Star") הירדני שראה אור בשפה האנגלית (ובהמשך שינה את שמו לפלסטין ניוז. ב-1967 התמנה לעוזר המערכת של הניו יורק טיימס בירושלים ולאחר מכן לכתב המיוחד של העיתון בירושלים, ואחר כך בעמאן.
בין השנים 1968–1972 שימש כתב המזרח התיכון של מגזין החדשות הצרפתי הפאן-אפריקני "Jeune Afrique" (אנ'). ב-1974 החל לנהל את לשכת NBC בקהיר תפקיד בו שירת עד 1983. בקהיר הכיר את איימן א-זוואהירי והיה לידידו. הוא הקים את מרכז כמאל עדאם באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ושימש מנהלו הראשון בין השנים 1985–2005. מאז הוא משמש פרופסור אמריטוס ועמית בכיר במוסד.
ב-2004 היה שלייפר המפיק הבכיר של הסרט התיעודי "חדר בקרה" (אנ') העוסק בערוץ אל ג'זירה וביחסיו עם פיקוד מרכז של ארצות הברית.
ב-2006–2007 ניהל את לשכת אל ערביה בוושינגטון די. סי. מאז הוא ממשיך לפרסם טורים בתחומי התמחותו בכל גופי התקשורת בהם עבד.
חיים אישיים

שלייפר נשוי לסופרת האמריקאית טייבה חסן אל-שריף (גר'), צאצאית של מוחמד אחמד (הנודע בכינויו "המהדי המשוגע"). הם מתגוררים לחלופין במצרים ובאנגליה.
לקריאה נוספת

לורנס רייט, המגדלים הגבוהים: 11 בספטמבר, אלקאעידה וכישלון המודיעין האמריקני, כנרת זמורה ביתן, 2007. לפי אינדקס בסוף הספר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0000 5064 1368  LCCN: no2008064095  VIAF: 14579238   WorldCat (עם VIAF): 14579238 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "עבדאללה שלייפר".
עונת 2003/2004 בליגה הלאומית

עונת 2003/2004 בליגה הלאומית הייתה העונה החמישית של הליגה הלאומית כליגה השנייה בחשיבותה בכדורגל בישראל. הליגה החלה ב-12 בספטמבר 2003 והסתיימה ב-22 במאי 2004.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו.
הליגה כללה 12 קבוצות. העונה הסתיימה בניצחון של הפועל חיפה שעלתה לעונת 2004/2005 לליגת העל לצד הפועל נצרת עילית.
הפועל רמת גן שרק בעונה הקודמת זכתה בגביע המדינה ירדה לליגה השלישית בסיום העונה. בנוסף לכך לליגה השלישית ירדה מכבי קריית גת בעקבות בעיות תקציביות.
ג'ף טוטואנה מהפועל חיפה היה מלך השערים של העונה עם 16 כיבושים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | הפועל חיפה | 33 | 16 | 7 | 10 | 44 | 32 | 12 | 55 | עלו ליגה |
| 2 | הפועל נצרת עילית | 33 | 14 | 12 | 7 | 49 | 29 | 20 | 54 | עלו ליגה |
| 3 | הפועל קריית שמונה | 33 | 13 | 15 | 5 | 49 | 32 | 17 | 54 |  |
| 4 | הפועל כפר סבא | 33 | 14 | 12 | 7 | 45 | 32 | 13 | 53 |  |
| 5 | הפועל רעננה | 33 | 14 | 7 | 12 | 48 | 41 | 7 | 49 |  |
| 6 | הפועל ירושלים | 33 | 10 | 13 | 10 | 30 | 37 | 7- | 43 |  |
| 7 | מכבי קריית גת | 33 | 9 | 13 | 11 | 30 | 37 | 7- | 40 | ירדה ליגה |
| 8 | הכח רמת גן | 33 | 10 | 9 | 14 | 32 | 37 | 5- | 39 |  |
| 9 | מכבי הרצליה | 33 | 8 | 15 | 10 | 34 | 39 | 5- | 39 |  |
| 10 | הפועל עירוני ראשון לציון | 33 | 9 | 9 | 15 | 31 | 42 | 11- | 36 |  |
| 11 | הפועל חולון | 33 | 8 | 12 | 13 | 26 | 42 | 16- | 36 |  |
| 12 | הפועל רמת גן | 33 | 6 | 10 | 17 | 29 | 47 | 18- | 28 | ירדה ליגה |
↑  תוך הורדת נקודה
↑  בגלל בעיות כלכליות-תקציביות
ניי-ג'ימה

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס השקט 
 קואורדינטות:  34°22′32″N 139°15′49″E﻿ / ﻿34.3755°N 139.2637°E﻿ / 34.3755; 139.2637
 שטח:  22.97±0.01 קילומטר רבוע
 אורך:  11 קילומטר
 רוחב:  2.5 קילומטר
 גובה מרבי:  הר מייאצוקה
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יפן 
 אוכלוסייה:  2,400
  (למפת יפן מוגדלת) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט ניי-ג'ימה(למפת יפן רגילה) טוקיו אוסקה סאפורו סנדאי ניאיגטה פוקואוקה נהה ד. קו.  צ. קו.  סין רוסיה ים יפן האוקיינוס השקט ניי-ג'ימה
 
נִיִי-גִ'ימַה (ביפנית: 新島) הוא אי געשי בקצה הצפון-מזרחי של ים הפיליפינים. האי שייך למטרופולין של טוקיו והוא אחד מאיי איזוּ. ניי-ג'ימה ממוקם כ-163 ק"מ דרומית לטוקיו וכ-36 ק"מ דרומית לעיר שׁימוֹדַה.
בקצה הדרומי של האי היה אתר שיגור לרקטות וטילי ניסוי בליסטיים (Sounding Rockets).
גאוגרפיה

ניי-ג'ימה מיוחד באיי איזו בכך שהוא היחיד בעל צורה מאורכת. אורכו כ-11 ק"מ, רוחבו כ-2.5 ק"מ ושטחו כ-23 קמ"ר.
האי בנוי משמונה כיפות ריוליט, מחולקות לשתי קבוצות בקצוות הצפוני והדרומי של האי מחוברים על ידי מצר יבשה נמוך ושטוח. כיפות געשיות אלו נוצרו לפני מעל אלף שנים בהתפרצות הגעשית היחידה שזוהתה.
בצפון נמצא מיאצוקה-יאמה, הנקודה הגבוהה באי, המתנשאת לגובה של 432 מטרים מעל גובה פני הים.
שדה התעופה ניי-ג'ימה

באי פועל שדה תעופה רשמי ניי-ג'ימה (新島空港-Niijima Kūkō) (קוד ה-ICAO שלו הוא: RJAN). שדה התעופה הוקם בשנת 1970 ובשנת 1984 קיבל אישורים של שדה תעופה לאומי. ישנן טיסות סדירות לשדה התעופה צ'וֹפוּ (Chofu Airport) שבמערב טוקיו משנת 1979.
תיירות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הערות שוליים

↑  ריוליט הוא סלע געשי עשוי תרכובת פלסית, המורכב מקוורץ, פצלת השדה ופלגיוקלז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00637731  VIAF: 252685434   WorldCat (עם VIAF): 252685434 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של יפן ובנושא איים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עבדה א-זלזולי

עבד א-סמד א-זלזולי (בערבית: عبد الصمد الزلزولي, בתעתיק מדויק: עבד אלצמד אלזלזולי; נולד ב-17 בדצמבר 2001 בבני מלאל שבמרוקו) הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת קשר הכנף בבטיס מליגת העל הספרדית.
קריירת מועדונים

א-זלזולי היה חלק מאקדמיות הנוער של מועדון הכדורגל פניה איליסיטנה ראבל, מועדון הספורט פבלו איגלסיאס, מועדון הכדורגל קלמה, מועדון הכדורגל אלצ'ה נערים ומועדון הספורט קולטורל קאררוס. הוא עבר מבחנים עבור אלצ'ה שהייתה הקבוצה המרכזית מעיר מגוריו, אך לא קיבל מקום באקדמיה שלהם.
הוא המשיך לשחק עבור מועדונים שכנים בעיר אלצ'ה עד שמאמן הרקולס ב', אנטוניו מורנו דומינגס, הציע לו חוזה ולאחר מכן הצטרף למועדון הראשי בעיר השכנה של אליקנטה. הוא עבר לקבוצת המילואים של הרקולס בשנת 2016, ובשנת 2019 החל את קריירת הבוגרים שלו.
א-זלזולי עבר לברצלונה אתלטיק ב-31 באוגוסט 2021 תמורת שני מיליון אירו. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים ב-1-1 מול אלאבס בלה ליגה ב-30 באוקטובר 2021, כשעלה כמחליף בדקה ה-80 והפך לשחקן הראשון שנולד במרוקו ששיחק בקבוצה הבוגרת. הוא כבש את שער הבכורה שלו ב-2-2 של ברצלונה נגד אוסאסונה במסגרת הלה ליגה. בסוף ינואר, לאחר רכישתם של אדאמה טראורה ופייר-אמריק אובאמיינג, חזר לברצלונה ב'. בספטמבר 2022 הושאל לאוססונה.
ב-1 בספטמבר 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בבטיס.
קריירה בינלאומית

א-זלזולי ייצג את נבחרת מרוקו עד גיל 20 בגביע הערבי עד גיל 20 של שנת 2020. את הטורניר סיים עם שני שערים בחמישה משחקים.
ב-25 בדצמבר 2021 החליט לוותר על ההצעה לשחק בנבחרת ספרד, ולשחק עבור נבחרת מרוקו אליה זומן לקראת גביע אפריקה לאומות 2021, אך בסופו של דבר בחר שלא לעזוב את ברצלונה בעיצומה של העונה.
ב-17 במרץ 2022 נכלל בסגל נבחרת מרוקו למשחק מול הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במסגרת הסיבוב השלישי של מוקדמות המונדיאל.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מרוקו, בניצחון 0–2 על נבחרת צ'ילה במשחק ידידות.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר גביע אפריקה לאומות 2023.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של מרוקו לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).