stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבחירות המוניציפליות בפריז 2020
הערות שוליים

1 2 3 4  Reuters Staff, UPDATE 1-Socialist Paris Mayor beats Macron's candidate in election 1st round, REUTERS, ‏15/3/2020
↑  Ali Iveson, Anti-coronavirus measures postpone second round of Paris Mayoral election, inside the games, ‏Saturday, 21 March 2020
↑  France set to postpone second round of local elections over coronavirus fears, FRANCE24, ‏16/03/2020 - 17:58
↑  Greens surge in French local elections as Anne Hidalgo holds Paris, The Guardian
↑  Ollia Horton with RFI, Mayor of Paris Hidalgo, green alliance confident ahead of second round voting, rfi, ‏08/06/2020 - 12:46
↑  French municipal elections - Socialists struggle, conservatives and far right make gains, Deutsche Welle, ‏23 March 2014
↑  Delanoë-Hidalgo, une histoire pas si rose que ça, LeParisien, ‏13 April 2020
↑  NKM and Hidalgo set up all-female runoff for Paris mayor, rfi, ‏24/03/2014 - 10:43
↑  David RICH, Paris mayor's race sees incumbent Anne Hidalgo as narrow favourite for 2020, FRANCE24, ‏07/04/2019 - 17:07
↑  Elections municipales à Paris : Benjamin Griveaux choisi pour représenter LRM, le monde
↑  Municipales : Cédric Villani officialise sa candidature à la mairie de Paris, LeParisien
↑  Cédric Villani: the upstart challenging to be Paris mayor
↑  Tracy MCNICOLL, Maths wizard Cédric Villani adds to Macron woes in Paris mayoral equation, FRANCE24, ‏08/02/2020 - 16:47
↑  Siobhan Roberts, In Paris, a Mathematician Confronts the Political Odds, NYT, ‏Jan. 30, 2020
↑  Elizabeth Pineau, The man with the spider brooch who could cost Macron Paris, REUTERS, ‏JANUARY 27, 2020
↑  Griveaux Paris race: Sex video prompts Macron ally to step down, BBC, ‏14 February 2020
↑  Paris mayoral candidate drops out over sex video scandal, TheGuardian
↑  Sudip Kar-Gupta, Michel Rose, Macron's candidate for Paris mayor quits over sexting row, REUTERS, ‏FEBRUARY 14, 2020
1 2 3  John Irish, Marine Pennetier, French voters shun elections, enjoy sunshine despite coronavirus restrictions, REUTERS, ‏MARCH 15, 2020
↑  French health minister to run for Paris mayor after sex scandal sinks previous candidate, FRANCE24, ‏16/02/2020 - 16:42
↑  As it happened: France's local elections see Greens surge, far-right win Perpignan, FRANCE24, ‏28/06/2020 - 18:55
תחומי השליטה המוניציפליים של עיריות רובעי העיר פריז
הסקרים שנערכו לראשות עיריית פריז. זה לא מעיד על התוצאות, שכן ראש עיריית פריז נבחר על ידי מועצת פריז, שכשלעצמה יש לה כללי בחירות מורכבים. זה רק מעיד על העדפות הבוחרים לראשות עיריית פריז.
גדות

ערך זה עוסק בקיבוץ בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
כיתוב תמונהמבנה חדר האוכל בקיבוץ (2012)
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגליל העליון
גובה ממוצע: ‎115 מטר
תאריך ייסוד: 1949
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 480 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) גדות(למפת אצבע הגליל רגילה) גדות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גדות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גדות33°01′09″N 35°37′10″E﻿ / ﻿33.0190752188288°N 35.6193859595109°E﻿ / 33.0190752188288; 35.6193859595109  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגליל העליון (in English: Upper Galilee Regional Council) באדום - גדות בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
אתר היישוב
גָּדוֹת הוא קיבוץ אשר נוסד בשנת 1949. הקיבוץ ממוקם על רמת כורזים בצמוד לגבולה הצפוני עם חלקו הדרומי של עמק החולה. היישוב נקרא כך משום מיקומו סמוך לגדת הירדן הזורם ממזרח. הוא נמצא סמוך לחורבות המושבה משמר הירדן ולצומת גדות, הקושר בין כביש 91 לרמת הגולן וכביש 918 לגונן.
הקיבוץ משתייך מונציפלית למועצה אזורית הגליל העליון. הוא נמנה עם קיבוצי התנועה הקיבוצית המאוחדת (תק"ם), ולפני התאחדותה היה חלק מהקיבוץ המאוחד. ענפי המשק: גידולי שדה, אבוקדו, פרדס, לול פיטום, מחלבה לגבינות ("גבינות גדות הירדן"), חדרי אירוח ("תורגד") ומפעל פלסטיק למוצרי אריזה ("פלסגד").
שם

שמו המקורי היה "הגוברים" והשם שונה באופן רשמי ל-"גדות" בשנת 1955 בעקבות נאומו של אבא אבן בפני מועצת הביטחון בשנת 1954 בו טען שגם הגדה המזרחית של הירדן שייכת לישראל. בעקבות נאום זה נקרא בטאון הגוברים בשם "על גדות" ובהמשך הוחלט לשנות את שם הקיבוץ. לכן בכמה רשומות רשמיות שנת ההקמה של היישוב היא 1954.
היסטוריה

הקיבוץ הוקם בשנת 1949 במובלעת משמר הירדן שעל פי החלטת החלוקה נועדה להיות בגבולות המדינה היהודית אך נכבשה על ידי הצבא הסורי במלחמת העצמאות. בעקבות הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה נסוג הצבא הסורי מהמובלעת, אך נקבע בהסכם שהמקום ייחשב שטח מפורז. על פי סימן 5 של ההסכם, מטרת ההסכם הייתה להביא לשיבה הדרגתית לחיים אזרחיים נורמליים במובלעת וליו"ר ועדת שביתת הנשק ישראל–סוריה הייתה סמכות לאשר חזרת אזרחים לכפרים ויישובים במובלעת. לפי הפרשנות הסורית, שטח המובלעת היה שטח הפקר בו היה מותר להתגורר רק לאזרחים שהתגוררו במקום לפני המלחמה. לעומת זאת, לפי הפרשנות הישראלית היה זה שטח ריבוני ישראלי שאסור להחזיק בו צבא. הבדלי פרשנות אלה ורצונה של ישראל לבטא את ריבונותה בשטח היו אחד הגורמים העיקריים להקמת גדות (כמו גם משמר הירדן הסמוך)[דרוש מקור].
הקיבוץ הוקם בידי גרעין נח"ל מתנועת הנוער הנוער העובד ועולים פליטי שואה מאירופה. הוא הוקם על אדמות המושבה ההרוסה משמר הירדן.
בשנת 1953, בעקבות הפילוג בקיבוץ המאוחד, הצטרפה אליו קבוצת יוצאי פלמ"ח, אשר התפלגו מקיבוץ יפתח.
הקיבוץ מאוכלס בבני נוער שהיו בני 17 בעת מלחמת העצמאות. הם היו בעיקר בוגרי גרעיני נח"ל מתנועות הנוער - מ"הצופים" ובעיקר מ"המחנות העולים", וכן מבני קיבוצים ותיקים אשר באו לסיוע והשתקעו במקום. קיימת גם קבוצה של חברים ילידי צפון אירופה וארצות הברית.
בשנות ה-50 וה-60 סבל הקיבוץ מהתנכלויות קשות של הצבא הסורי ונפגע מספר פעמים בהפגזות כבדות.
ב-7 באפריל 1967, בתקרית בה הופלו 6 מטוסי מיג סוריים, ספג הקיבוץ הפגזה כבדה בה נפגעו כמעט כל בתי היישוב.
חודשיים לאחר מכן, בימים הראשונים של מלחמת ששת הימים, טרם פעל צה"ל כנגד הצבא הסורי, הפגיזו הסורים קשות את יישובי עמק החולה. רוב המבנים בגדות נפגעו או נהרסו כליל. מצב הקיבוץ בזמן ההפגזות על הקיבוץ והשינוי שהביא איתו הניצחון במלחמה, מונצחים בשירם של יובב כץ ודוד קריבושי "בתי את בוכה או צוחקת".
במלחמת יום הכיפורים נפגע הקיבוץ פעם נוספת מהפגזה.
בשנת 2009 הפך הקיבוץ להיות "קיבוץ מתחדש" המשלם שכר על עבודת החברים.
אתרי טיולים בקרבת מקום

אתר ההנצחה והאנדרטה של המושבה הישנה משמר הירדן.
גשר בנות יעקב - שני גשרי ביילי הממוקמים באתר גשר קדום, אחד המעברים החשובים ששמשו במשך אלפי שנים מעבר בין מצרים, ארץ ישראל וסוריה.
מצד עתרת - שסטלה - (כ-2 קילומטרים דרומית מזרחית לקיבוץ), נבנה על ידי הצלבנים ממסדר הטמפלרים ונהרס על ידי המצביא הכורדי-ערבי סלאח א-דין.
מצפה גדות (כ-5 קילומטרים מזרחית לקיבוץ על כביש 91 לגולן)- מצפה ואנדרטה בתוך מוצב סורי נטוש, שנכבש במלחמת ששת הימים.
גשר הפקק, "כביש הביטחון" (כביש 918) ועין נוטרה (עין א-תינה).
שמורת החולה.
חורבת ירדה - חאן עתיק מהתקופה העות'מאנית, סמוך למושב משמר הירדן, משלט חשוב בימי מלחמת העצמאות.
שמורת גילבון נמצאת כ-4 ק"מ צפונית מזרחית מקיבוץ גדות.
ראו גם

אורי לבוביץ - חבר הקיבוץ, שקיבל את אות המופת ונפל במלחמת ששת הימים.
פסל בכניסה לחדר האוכל בגדות
אולם חדר האוכל ריק
אולם חדר האוכל מלא
בית התרבות
חזית חדר האוכל במבט מהמדשאה המרכזית
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוקטובר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  "הגוברים" מתחילים מחדש במשמר־הירדן ההרוסה, הארץ, 13 במרץ 1950
↑  מפה משנת 1952 (גליון SAFAD 1:100,000) עם ציון שם הקיבוץ 'הגוברים', באתר הספרייה הלאומית, אוסף ד״ר בנימין דניאל פונר הימן
↑  שמות חדשים ליישובים, חרות, 24 באוגוסט 1955
↑  הסורים ירו על משק גדות, הַבֹּקֶר, 21 ביולי 1955
↑  אהרן דולב, שתי גדול לירדן, מעריב, 28 באוקטובר 1955
↑  חינוכו של החבר החדש, על המשמר, 4 בפברואר 1954
↑  שבוע שכולו טוב, על המשמר, 2 בספטמבר 1954
↑  ISRAELI-SYRIAN GENERAL ARMISTICE AGREEMENT ANNEX I
↑  משמר הירדן - הגוברים, הארץ, 5 באפריל 1951
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465860305171  VIAF: 87149616550403750468   WorldCat (עם VIAF): 87149616550403750468
הבחירות לכנסת העשרים

תוצאות הבחירות לכנסת ה-20:     מפלגות הימין: 44 מושבים
     מפלגות החרדים: 13 מושבים
     מפלגות המרכז: 21 מושבים
     מפלגות השמאל: 29 מושבים
     מפלגות הערבים: 13 מושבים
הבחירות לכנסת העשרים התקיימו ב-17 במרץ 2015, כ"ו באדר ה'תשע"ה, ותוצאות הבחירות קבעו את הרכב הסיעות בכנסת העשרים.
במקור, הבחירות היו אמורות להיערך ב-י"ח בחשוון ה'תשע"ח (7 בנובמבר 2017), אך הן הוקדמו בכשנתיים ושמונה חודשים בעקבות חקיקת חוק התפזרות הכנסת התשע עשרה ב-8 בדצמבר 2014.
אחוז ההצבעה הסופי עמד על 72.34%, עלייה של 4.6% לעומת הבחירות לכנסת התשע עשרה והגבוה ביותר מאז הבחירות לכנסת החמש עשרה. אחוז ההצבעה הגבוה יחסית, יחד עם אחוז החסימה הגבוה ביותר בתולדות הבחירות לכנסת - 3.25% מכלל הקולות הכשרים, גרמו לכך שנדרשו כמעט 137,000 קולות למפלגה להיכנס לכנסת, מספר חסר תקדים.
בבחירות הליכוד הגדילה את כוחה ל-30 מנדטים, והמחנה הציוני הייתה לסיעה השנייה בגודלה עם 24 מנדטים. הרשימה המשותפת, שאיחדה את המפלגות הערביות העיקריות (חד"ש, רע"מ-תע"ל ובל"ד), גרמה להגדלת כוחן המאוחד ל-13 מנדטים, והפכה לסיעה השלישית בגודלה. המפלגה החדשה בראשות משה כחלון, מפלגת כולנו, השיגה 10 מנדטים. המפלגות יש עתיד וישראל ביתנו ירדו לכחצי מגודלן בכנסת הקודמת, 11 מנדטים לעומת 19 ו-6 מנדטים לעומת 13, בהתאמה. הבית היהודי וש"ס איבדו 4 מנדטים כל אחת.
הרקע לבחירות

בתום מערכת הבחירות לכנסת ה-19 בחודש ינואר 2013 ולמול תוצאותיה, הצליח ראש הממשלה בנימין נתניהו, לאחר משא ומתן קואליציוני ממושך, להרכיב ממשלה נוספת בראשותו, הממשלה ה-33, אליה חברו סיעות יש עתיד בראשות יאיר לפיד, הבית היהודי בראשות נפתלי בנט והתנועה בראשות ציפי לבני. שיתוף פעולה בין לפיד לבנט ורצונם להיכנס אל הממשלה כגוש אחד תרם לייסוד הרכב קואליציה שונה באופן משמעותי מההרכב עליו התבססה הממשלה הקודמת. הסיעות החרדיות (ש"ס ויהדות התורה) נותרו מחוץ לממשלה, לראשונה זה עשור, וסיעת העבודה החליטה בשלב המשא ומתן הקואליציוני שלא להצטרף לממשלה בראשות נתניהו ולהישאר באופוזיציה.
עוד בתחילת דרכה של הממשלה, באביב 2013, בלטו מחלוקות בתחומים מסוימים בין הסיעות הקואליציוניות - בהן המחלוקת סביב המשא ומתן הישיר בין ישראל לפלסטינים שכלל שחרור מחבלים, המחלוקת סביב התיקון לחוק שירות ביטחון שעסק בגיוס בני ישיבות שגררה הפגנת המונים, חקיקת תקציב מדינה לשנים 2013–2014 וחוקים נוספים דוגמת "חוקי המשילות" וחוק יסוד: משאל עם.
על אף המחלוקות, צלחה הקואליציה את המושב השני של הכנסת, לאחר שתקציב המדינה זכה לרוב של כל סיעות הקואליציה עוד לפני המושב, וחוקי הגיוס, המשילות ומשאל-העם עברו בקריאה שנייה ושלישית במרוכז באמצע המושב. גם פיצוץ המשא ומתן המדיני בתום המועד שהוקצב לו לא גרר זעזועים קואליציוניים וההידרדרות הביטחונית שהתרחשה בתקופת קיץ 2014 עם חטיפת שלושת הנערים ומבצע צוק איתן אף תרמו במידה מסוימת לאיחוד השורות.
המחלוקות לא נעלמו כליל. עוד בתקופת פגרת הכנסת החליט יו"ר ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, לפרק את הסיעה המשותפת עם הליכוד, וכחודשיים לאחר מכן הודיע שר הפנים גדעון סער על כוונתו לפרוש מהחיים הפוליטיים. עם פתיחת מושב הכנסת השלישי הגיעה המתיחות בין הסיעות הקואליציוניות לשיא. הסיעות השונות התקוטטו ביניהן סביב הצעות חוק שונות, כדוגמת הצעה לתיקון פקודת העיתונות (שנודעה כ"חוק ישראל היום"), שנועדה לאסור חלוקת עיתונים בחינם, ועברה בקריאה טרומית בניגוד לעמדת ראש הממשלה ובתמיכת ישראל ביתנו, חבילת חוקי התקציב ואתם תוכנית 'מע"מ 0' מטעם יש עתיד, הצעת חוק יסוד: ישראל - מדינת הלאום של העם היהודי מטעם הבית היהודי, ו"חוק הגיור" מטעם התנועה. באותה תקופה התפטר השר להגנת הסביבה, עמיר פרץ מהממשלה. הסיעות השונות העלו האשמות זו כלפי זו על ניסיונות להפיל את הממשלה ולהרכיב אחרת תחתיה, ובשיא המתיחות ביקשה הממשלה לקיים הצבעה שמית על הצעות האי-אמון של האופוזיציה בה.
ברקע כל זאת התכנסו לפגישה אישית בנימין נתניהו ויאיר לפיד, ראשי שתי הסיעות הגדולות בקואליציה, לדיון במצב הפוליטי. בסיומה של הפגישה לא נפתרו המחלוקות, ולמחרת הודיע ראש הממשלה על פיטוריו של השר לפיד ושל שרת המשפטים, ציפי לבני, בטענה שפעלו בסתר להקים ממשלה חלופית לשלו. עם זאת, לאחר הבחירות הודה נתניהו כי העילה להקדמת הבחירות הייתה העברת חוק "ישראל היום". בהמשך הערב התפטרו יתר שרי יש עתיד, וראש הממשלה הודיע על כוונתו לתמוך בהצעות החוק להקדמת הבחירות שהונחו על שולחנה של הכנסת באותם ימים. ב-8 בדצמבר אושר החוק להקדמת הבחירות ל-17 במרץ 2015.
ועדת הבחירות

יושב ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת ה־20 היה שופט בית המשפט העליון סלים ג'ובראן.
ב-26 בינואר פסלה הוועדה את מועמדותה של צגה מלקו, שהוצבה במקום השלישי ברשימת "כולנו", משום שלא השלימה את תקופת הצינון הנדרשת מעובדי מדינה.
ב-3 בפברואר הוועדה פרסמה את שעות התשדירים באמצעי המדיה השונים.
ב-13 בפברואר פסלה הוועדה, ברוב של 27 תומכים מול 6 מתנגדים, את מועמדותה של חברת הכנסת חנין זועבי לכנסת, בשל תמיכתה בטרור נגד מדינת ישראל. כן פסלה הוועדה באותו יום, ברוב של 17 תומכים מול 16 מתנגדים, את מועמדותו של ברוך מרזל לכנסת בעקבות אמירות שהתפרשו כגזענות והסתה. שתי הפסילות לא אושרו בבית המשפט העליון.
יו"ר "ישראל ביתנו", אביגדור ליברמן, הודיע שצעירי מפלגתו יפיצו בחינם את גיליונות העיתון "שארלי הבדו", אך יו"ר ועדת הבחירות המרכזית אסר זאת עקב האיסור על חלוקת מתנות. עתירה של "ישראל ביתנו" לבג"ץ הביאה לביטול החלטתו של השופט ג'ובראן. בדיון נוסף בעתירה זו, לבקשת של ח"כ אחמד טיבי, נפסק שנית שחלוקת השבועון אינה בגדר מתנה אסורה.
ב-24 בפברואר דחה השופט ג'ובראן עתירה שביקשה למנוע את הוצאת "ישראל היום" בתקופת הבחירות, בטענה שהוא מהווה עלון תעמולה לטובת ראש הממשלה.
בבוקר יום הבחירות אסר השופט ג'ובראן על "הליכוד" להמשיך להפיץ הקלטה, שנעשתה לקראת הבחירות הקודמות, ובה משה כחלון קורא לבחור ב"ליכוד" (מפלגתו באותה עת). נימוקו של השופט ג'ובראן להחלטה: "קיימת ודאות גבוהה ששליחת ההודעה המוקלטת יום לפני הבחירות תגרום לבוחרים לחשוב שמדובר בפנייה מכחלון לתמיכה בליכוד".
לוח זמנים

להלן עיקרי לוח הזמנים שהיה:
25 בינואר 2015 – סגירת פנקס הבוחרים - עד לתאריך זה הייתה אפשרות לעדכן את הכתובת בפנקס הבוחרים
28 - 29 בינואר 2015 – הגשת רשימות המועמדים לכנסת
3 - 15 במרץ 2015 – שידור תשדירי התעמולה
17 במרץ 2015 – יום הבחירות
25 במרץ 2015 – פרסום תוצאות הבחירות הסופיות
מערכת הבחירות

לפני ובזמן מערכת הבחירות חברי כנסת ותיקים ומשפיעים ממגוון מפלגות הודיעו או אולצו לסיים את חייהם הפוליטיים. מהליכוד: גדעון סער, לימור לבנת וכן משה פייגלין שעזב את הליכוד. מישראל ביתנו: דוד רותם, יצחק אהרונוביץ', עוזי לנדאו, יאיר שמיר ופאינה קירשנבאום שנחקרה על פרשת שחיתות. מהעבודה: בנימין בן אליעזר, שגם הוא נחקר על פרשת שחיתות, ונאלץ לפרוש עוד בזמן הבחירות לנשיאות, ואבישי ברוורמן. מהתנועה: מאיר שטרית, עמרם מצנע ודוד צור. מיש עתיד: עדי קול. כל חברי קדימה (לא הגישה רשימה). מש"ס: אמנון כהן ונסים זאב. ממרצ: ניצן הורוביץ ומהמפלגות הערביות: אבראהים צרצור, מוחמד ברכה, חנא סוויד ועפו אגבאריה, כמו גם 2 חברי הכנסת של מפלגת יחד: אלי ישי ויוני שטבון.
מערכת הבחירות > הפגנות ועצרות

ב-7 במרץ נערכה בכיכר רבין הפגנה להחלפת השלטון, על ידי תנועת "מיליון ידיים". בהפגנה השתתפו בין 30,000 ל-50,000 איש. הנואם הראשי בהפגנה היה ראש "המוסד" לשעבר, מאיר דגן. בהפגנה נאם גם הסופר והאמן יאיר גרבוז ונאומו, נאום "מנשקי הקמיעות", עורר סערה.
ב-15 במרץ נערכה בכיכר רבין עצרת המונים של ארגוני ימין בישראל להבעת תמיכה בעמדות הימין. בעצרת השתתפו רבבות בני אדם. בעצרת נאמו דניאלה וייס, בנימין נתניהו (הליכוד), נפתלי בנט (הבית היהודי) ואלי ישי (יחד - העם איתנו). ועדת הבחירות המרכזית קיבלה באופן חלקי את עתירת מרצ נגד קיום האירוע, וקבעה כי העצרת היא "אירוע פוליטי המהווה תעמולת בחירות", ואין לקיים במהלכה הופעות של אמנים. בנט, בתגובה, באמצע נאומו, הוציא גיטרה ושר בעצמו את השיר ירושלים של זהב, והקהל הצטרף אליו.
מערכת הבחירות > הסכמי עודפים

הסכמי עודפים נחתמו בין:
רשימת הליכוד עם רשימת הבית היהודי
רשימת המחנה הציוני עם רשימת מרצ
רשימת ישראל ביתנו עם רשימת כולנו
רשימת ש"ס עם רשימת יהדות התורה
בתחילת מרץ ניסו מפלגות השמאל והמרכז לפתוח את הסכמי העודפים ולהחליפם בהסכם עודפים בין המחנה הציוני ליש עתיד, ובין מרצ לרשימה המשותפת, אך ניסיון זה טורפד על ידי נציגי בל"ד והתנועה האסלאמית מהרשימה המשותפת, שהתנגדו לחתום על הסכם עודפים עם רשימה ציונית.
מסע הבחירות

לוועדת הבחירות המרכזית הוגשו 26 רשימות לבחירות לכנסת העשרים. להלן רשימת המפלגות, ממוינת לפי גודל הסיעה בכנסת התשע עשרה, ובהמשך מפלגות שלא היו מיוצגות בכנסת זו.
מסע הבחירות > המחנה הציוני

רשימת המחנה הממלכתי הוקמה כמיזוג בין מפלגות העבודה והתנועה. ב-10 בדצמבר 2014 הודיעו ראש מפלגת העבודה יצחק הרצוג יחד עם יו"ר "התנועה" ציפי לבני על ריצתם המשותפת, כך שלבני תשוריין במקום השני אחרי הרצוג, ומועמדים מהתנועה ישוריינו במקומות 8, 16, 21, 24 ו-25. אם יקים הרצוג את הממשלה, לבני תחליף אותו בראשות הממשלה בחציה השני של התקופה.
יצחק הרצוג נבחר לראשות מפלגת העבודה בפריימריז שהתקיים בנובמבר 2013, בחלוף עשרה חודשים מהפסדה בבחירות לכנסת ה-19 בהתאם לחוקת המפלגה, ומונה לראש האופוזיציה. מספר חודשים לאחר בחירתו קידם הרצוג שינוי בחוקת המפלגה שימנע קיום פריימריז נוספים לפני הבחירות, חרף התנגדות פנימית למהלך זה.
לקראת הבחירות, הודיעו חברי הכנסת מאיר שטרית, עמרם מצנע ודוד צור מהתנועה ואבישי ברוורמן ובנימין בן-אליעזר מהעבודה על פרישה מהחיים הפוליטיים. חבר הכנסת אלעזר שטרן פרש מהתנועה והצטרף ליש עתיד.
הרצוג ולבני הודיעו שמועמדם למשרת שר אוצר יהיה פרופ' מנואל טרכטנברג, שהוצב במקום ה-11 ברשימה.
ב-13 בינואר 2015 נערכו הבחירות המקדימות לרשימת ה"עבודה". לצד חברי הכנסת המכהנים, התמודדו מועמדים נוספים, בהם אלדד יניב, יוסי יונה וגלעד קריב. בבחירות אלו זכתה שלי יחימוביץ' במקום הראשון (השלישי ברשימה לכנסת, לאחר הרצוג וליבני) עם 80.6% מקולות המתפקדים. מועמדים נוספים שביססו את מעמדם בצמרת הרשימה - סתיו שפיר, איציק שמולי, עמר בר-לב, מרב מיכאלי ואיתן כבל. חבר הכנסת משה מזרחי הגיע רק למקום ה-29.
ב-19 בינואר 2015 הציגו הרצוג ולבני את האלוף (מיל') עמוס ידלין, כמועמד מטעמם לתפקיד שר הביטחון, בלי שיכלל ברשימת המועמדים לכנסת.
בערב הבחירות, ב-16 במרץ, הודיעה ציפי לבני כי היא מוכנה לוותר על הרוטציה עם הרצוג.
מסע הבחירות > יש עתיד

סיעת יש עתיד הפכה במהלך כהונת הכנסת ה-19 לסיעה הגדולה ביותר עם 19 מושבים והייתה המפלגה הגדולה בקואליציה ובממשלה. ב-2 בדצמבר 2014 פיטר ראש הממשלה את שר האוצר ויו"ר המפלגה יאיר לפיד ובהמשך היום התפטרו יתר שרי המפלגה מן הממשלה והיא עברה לאופוזיציה. חברת הכנסת עדי קול הודיעה שתפרוש מהפוליטיקה וחבר הכנסת אלעזר שטרן מ"התנועה" הודיע על פרישתו ומעברו ל"יש עתיד". גם ראש מועצה אזורית אשכול חיים ילין הודיע על הצטרפות ל"יש עתיד".
מסע הבחירות > הליכוד

הליכוד בהנהגת בנימין נתניהו לראשות הממשלה, אל מערכת הבחירות הגיעה המפלגה כשהיא מחזיקה בכנסת ב-18 מושבים, לאחר פיצול סיעת הליכוד ביתנו, שהייתה משותפת לה ולמפלגת ישראל ביתנו. השר גדעון סער פרש מהממשלה ומהכנסת, בדומה לצעד קודם של השר משה כחלון, וחברי הכנסת ראובן ריבלין וכרמל שאמה הכהן עזבו את הכנסת כדי להתמנות לנשיא המדינה ולשגריר ישראל ב-OECD בהתאמה. גם השרה לימור לבנת הודיעה על פרישתה.
במהלך סתיו 2014 הודיע בנימין נתניהו על כוונתו להקדים את הבחירות המקדימות לראשות המפלגה ובהמשך אישר מרכז המפלגה את הקדמתן ל-6 בינואר 2015. לבד מנתניהו, הודיעו חברי הכנסת משה פייגלין ודני דנון על כוונתם להתמודד בבחירות המקדימות. לבסוף הוחלט על הקדמת הפריימריז ל-31 בדצמבר 2014. בעקבות כך הודיע חבר הכנסת פייגלין כי הוא פורש מההתמודדות על ראשות הליכוד.
בפריימריז התמודדו בנוסף לחברי הכנסת המכהנים גם מספר אישים שלא כיהנו בכנסת הנוכחית, בהם יהודה גליק, נאוה בוקר, חבר הכנסת לשעבר מיכאל רצון סגן השר לשעבר איוב קרא והשר לשעבר אבי דיכטר. תוצאות הפריימריז לא שינו באופן דרסטי את הרשימה - רק חבר כנסת אחד (משה פייגלין) נפלט מטווח 25 המקומות הראשונים (בעקבות זאת הודיע פייגלין על פרישתו מהליכוד). המועמדים החדשים ב-25 המקומות הראשונים הגיעו מהמחוזות וכן איוב קרא (שכיהן בכנסת בעבר מטעם הליכוד) ונאוה בוקר שזכתה בשריון לאישה חדשה. בשל הפרש הקולות הקטן בין אבי דיכטר לציפי חוטובלי בבחירות המקדימות ובשל שיבושים בספירה, ההחלטה מי מביניהם ישובץ במקום ה-20 (חוטובלי) ומי במקום ה-26, התקבלה סופית רק בתום סאגת ערעורים שנמשכה ארבעה שבועות, הובילה לבדיקה חוזרת של כל הטפסים, והגיעה עד לבית המשפט העליון.
מסע הבחירות > ישראל ביתנו

ישראל ביתנו בראשות אביגדור ליברמן, לאחר שהתמודדה במהלך הבחירות הקודמות במסגרת רשימה משותפת עם הליכוד, הודיע יו"ר המפלגה אביגדור ליברמן כי בכוונת המפלגה לרוץ בבחירות הבאות ברשימה עצמאית. ב-9 ביולי 2014 אישרה ועדת הכנסת את פיצול הסיעה המשותפת למרכיביה וסיעת "ישראל ביתנו" מנתה לבסוף 13 חברי כנסת.
במהלך שנת 2013 התנהל נגד ליברמן משפט פלילי באשמת מרמה והפרת אמונים, אירועים שהביאו עוד לפני כן להתפטרותו מהממשלה הקודמת ולאי מינויו לשר עם הקמת הממשלה ה-33. לקראת סוף השנה זוכה ליברמן פה אחד מהאשמות נגדו והוא שב לכהן בממשלה כשר החוץ.
בדצמבר 2014 פורסם כי ליברמן שוקל לרענן את רשימתו ולהדיח את השרים ממפלגתו, כגון יאיר שמיר, עוזי לנדאו, יצחק אהרונוביץ' ודוד רותם. מנגד הצטרפו מספר אנשים ל"ישראל ביתנו" ובהם העיתונאי שרון גל.
רבים מחברי הכנסת מטעם המפלגה וכן שרים מטעמה החליטו לפרוש מהחיים הפוליטיים. בתחילה פרשו עוזי לנדאו ויאיר שמיר, לאחריהם פרשו גם דוד רותם, יצחק אהרונוביץ' וכן פאינה קירשנבאום שנחשדה בפלילים.
בדצמבר 2014 פורסמו חשדות לשחיתות כנגד חברי הכנסת ובכירים ממפלגת ישראל ביתנו. יו"ר המפלגה ליברמן תקף את פרקליטות המדינה ואמר כי מדובר במהלך מתוכנן שמתואם ללוח הזמנים של מערכת הבחירות.
ב-19 בינואר 2015 הציג יו"ר המפלגה אביגדור ליברמן את רשימת ישראל ביתנו לכנסת העשרים. בין הנכנסים החדשים לרשימה (עקב הפרישות המרובות של שרים וחברי כנסת מכהנים מהתמודדות על מקום בכנסת הבאה) נמנים ראש עיריית צפת, אילן שוחט, ואיש הטלוויזיה והרדיו, שרון גל.
מסע הבחירות > הבית היהודי

סיעת הבית היהודי הורכבה בכנסת ה-19 משתי מפלגות - הבית היהודי - מפד"ל החדשה בראשות נפתלי בנט והאיחוד הלאומי-תקומה בראשות אורי אריאל. בהסכם לריצה משותפת שנחתם בנובמבר 2012 סוכם על איחוד מלא בין המפלגות תוך חצי שנה מהקמת הממשלה, אך למרות משא ומתן סעיף זה לא יושם לפני פתיחת מערכת הבחירות לכנסת ה-20. בנוסף להבדלים אידאולוגיים נבחרו מועמדי כל מפלגה לכנסת ה-19 בשיטות שונות. ב"בית היהודי" נבחרו הנציגים בבחירות מקדימות על ידי כלל המתפקדים, בעוד שב"תקומה" נבחרה הרשימה על ידי מרכז המפלגה.
מפלגת תקומה שקלה להתפצל מ"הבית היהודי" ולרוץ ביחד עם המפלגה של אלי ישי. ההחלטה האם להתפצל הובאה להצבעת מרכז המפלגה ב-20 בדצמבר וזה החליט להישאר ברשימת "הבית היהודי" בניגוד לדעתו של יו"ר המפלגה אורי אריאל. במסגרת ההסכם לנציגי "תקומה" שוריינו המקומות 2, 9, 14 ו-18 ברשימה המשותפת. ב-11 בינואר התקיימו בחירות במרכז "תקומה" לראשות המפלגה ולרשימתה לכנסת, בראשות המפלגה זכה אורי אריאל כמועמד יחיד, ובשלושת המקומות הבאים ברשימה המשותפת זכו עו"ד בצלאל סמוטריץ' וחברי הכנסת המכהנים אורית סטרוק וזבולון כלפה.
ב-14 בינואר 2015 התקיימו הבחירות המקדימות של "הבית היהודי" (מפד"ל החדשה) לכנסת. נפתלי בנט זכה בראשות המפלגה וברשימה לכנסת זכתה איילת שקד במרב הקולות והוצבה במקום השלישי אחרי בנט ואריאל. אחריה הגיע סגן השר הרב אלי בן דהן שעבר מ"תקומה", אחריו נבחרו שאר חברי הכנסת המכהנים של הבית היהודי-מפד"ל ואחריהם המועמדים החדשים הרב אביחי רונצקי ורונן שובל. בבחירות לנציג מרכז המפלגה זכה המנכ"ל ניר אורבך.
ב-26 בינואר הודיע בנט על שריון כדורגלן העבר אלי אוחנה למקום בעשירייה הראשונה. למחרת הודיע על שריון ד"ר ענת רוט למקום בעשירייה השנייה. בעקבות הכעס שעורר שריון אוחנה בקרב פעילים רבים במפלגה, הוא הודיע שלושה ימים לאחר מכן על פרישתו מהרשימה. זבולון כלפה, שפרש במחאה על שריון אוחנה, חזר בו בעקבות פרישת האחרון, אך בעיות משפטיות מנעו את החזרתו לרשימה, ובמקומו הוצב מזכ"ל תקומה נחי אייל.
ב-16 בפברואר 2015 נפטר השר אורי אורבך, שהיה ממוקם במקום 6 ברשימת המפלגה.
מסע הבחירות > ש"ס

זוהי מערכת הבחירות הראשונה לכנסת של מפלגת ש"ס לאחר פטירת מייסדה ומנהיגה הרוחני הרב עובדיה יוסף. מאז פטירת הרב יוסף נוצרו עימותים חריפים בין היו"ר אריה דרעי לקודמו אלי ישי. ב-15 בדצמבר 2014 פרש ישי מש"ס והכריז על הקמת מפלגת יחד - העם איתנו.
לקראת הבחירות הוקמה בש"ס מועצת נשים מייעצת, בראשות עדינה בר שלום, בתו של הרב עובדיה יוסף, ויפה דרעי, אשתו של היו"ר אריה דרעי.
ב-28 בדצמבר 2014 פורסמה במהדורת החדשות של ערוץ 2 קלטת וידאו משנת 2008 שבה נראה הרב עובדיה יוסף מביע את חששו מאריה דרעי ומכנה אותו "רשע". בעקבות הסערה שהתחוללה עם פרסום הקלטת, הציע דרעי ב-29 בדצמבר את התפטרותו מהנהגת המפלגה, אולם מועצת חכמי התורה סירבה לקבל את התפטרותו. למרות התנגדות מועצת החכמים וכן בכירים בתנועת ש"ס, ב-30 בדצמבר 2014 הגיש דרעי את התפטרותו מהכנסת ליו"ר הכנסת, יולי אדלשטיין. לאחר עשרה ימים הודיע דרעי שהוא נשמע להוראת מועצת החכמים וחוזר להנהיג את תנועת ש"ס.
מסע הבחירות > הרשימה המשותפת

בשל העלאת אחוז החסימה התקיים משא ומתן בין ראשי המפלגות הערביות המובילות- רע"ם-תע"ל, בל"ד, חד"ש ומד"ע לגבי ריצה משותפת בבחירות תחת רשימה ערבית אחת, או תחת שתי רשימות. בעוד המהלך של ריצה משותפת נתמך על ידי בל"ד, תנועת תראבוט וחלקים מחד"ש בהובלת היו"ר מוחמד בראכה, התקיימה התנגדות רבה בסניפים יהודיים ובסניפים ערביים בחד"ש בנוגע לריצה שתבטל את האופי היהודי-ערבי והסוציאליסטי של המפלגה (הם תומכים בריצה משותפת של שתי רשימות). מוחמד בראכה, חנא סוויד ועפו אגבריה, שלושתם מחד"ש, הודיעו שלא יתמודדו בבחירות הקרובות.
ב-23 בינואר 2015 הוצגה בכנס בנצרת הרשימה המשותפת לסיעות חד"ש, תע"ל בל"ד והתנועה האיסלאמית. על פי המתווה של ועדת הפיוס של הסיעות, תתקיים רוטציה בין המקומות 12 ו-15 ו-13 ו-15. המקום ה-12 יהיה של תע"ל ו-13 של חד"ש. ליו"ר הרשימה נבחר עו"ד איימן עודה מחד"ש.