stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פינה גייל
היסטוריה > קואליציה לאומית

לאחר 16 שנים על ספסלי האופוזיציה, שבה פינה גייל ב-1973 להנהיג את הממשלה ואת הקואליציה הלאומית (National Coalition), יחד עם ממשלת הלייבור, כשקוסגרייב עומד בראשה. שותפות זו סוכמה כבר לפני הבחירות ושתי המפלגות עודדו את תומכיהם לסמן בפתקי ההצבעה את מועמדיה של המפלגה האחרת בתור אפשרות שנייה (במסגרת שיטת הבחירות הנהוגה באירלנד, הקול היחיד הנייד). ממשלה זו זכתה לשבחים בשל גישתה החיובית ובשל האישים הכישרוניים שאיישו אותה, אך היא ספגה מהלומות עקב אירועים שונים. חלק מאירועים אלה היו מחוץ לשליטתה, כמו משבר האנרגיה העולמי והסכסוך בצפון אירלנד, בעוד שאירועים אחרים נגרמו ישירות על ידי הממשלה, כמו הביקורת הציבורית על הנשיא קרול או'דלה שמתח שר ההגנה פטריק דונגן. התפטרותו של הנשיא על רקע סירובו של קוסגרייב להשליט משמעת על הכפופים לו, גרמה לנזק לשמה הטוב של הקואליציה הלאומית.
קוסגרייב, כמו אביו לפניו, הפגין נחישות עזה בכוונתו להגן על מוסדות המדינה ולא התפשר עם הקיצוניים, ותחת זאת חתר לפיוס. הקואליציה הלאומית בלטה בניסיונותיה למסד שלטון שיתופי בצפון אירלנד באמצעות הסכם סננינגדייל. הסכם זה קרס בעקבות השביתה הכללית שהכריזו היוניוניסטים. עם זאת, הסכם זה השאיר אחריו מורשת של פשרה שתשפיע מאוחר יותר על הסכמים שמטרתם להביא שלום לאזור המתייסר. תפקודה של הממשלה בתחום זכויות האזרח היה חד משמעי פחות. בעיקר מדובר על האשמות בקשר להעלמת העין על הפרת זכויותיהם של רפובליקנים שנעצרו על ידי הגארדה שיכנה (משטרת אירלנד). הממשלה נכשלה בטיפול בבעיות הכלכלה. כשנתוני האינפלציה, האבטלה והחוב הלאומי, רושמים שיאים שליליים, החל ציבור הבוחרים לאבד בה את האמון. בבחירות של 1977 הובסה הקואליציה ופיאנה פול נחלה ניצחון מוחץ עם רוב של 20 מושבים בדאל.
היסטוריה > גארט פיצג'רלד

לאחר המפלה התפטר קוסגרייב מתפקידו כמנהיג המפלגה והוחלף בגארט פיצג'רלד. פיצג'רלד היה שר החוץ בממשלה הקואליציה הלאומית ונחל הצלחה בתפקידו. מזגו הנינוח ודעותיו הליברליות חוללו שינוי בתדמיתה של אירלנד באירופה. פיצג'רלד היה אחד מהפוליטיקאים האהודים ביותר באירלנד ובנו של דזמונד פיצג'רלד, שר החוץ של מדינת אירלנד החופשית בשנות העשרים מטעם "ברית הגלים". הוא הוביל את פינה גייל לשינוי שמאלה כלפי מרכז המפה הפוליטית וקידם את סדר היום הליברלי של המפלגה. הוא גם הקים את תנועת הנוער העצמאית של המפלגה "פינה גייל הצעירה" (Young Fine Gael) ומספר חברי המפלגה עלה בצורה משמעותית. באותה תקופה נראה היה שפינה גייל הפכה להיות מפלגה "אופנתית" (בין מעריצי המפלגה אז הייתה להקת U2). תחייתה המחודשת של המפלגה הייתה כה מובהקת עד שבבחירות של נובמבר 1982 צומצם הפער בינה לבין פיאנה פול בחמישה מושבים בדאל אירן ובאירכטס בכללותו (אם להביא בחשבון את שני בתי הפרלמנט), היא הייתה המפלגה הגדולה ביותר. כראש ממשלה, ניסה פיצג'רלד להפוך את אירלנד למדינה יותר פלורליסטית. ב-1985, אחרי משא ומתן ממושך, הוא הצליח להביא לחתימתו של הסכם עם בריטניה בנוגע להסדר בצפון אירלנד ולשפר את היחסים עמה. עם זאת, נכשלה ממשלתו של פיצג'רלד בבלימתה של ההגירה מחוץ לאירלנד והאבטלה, למרות חוסר הפשרנות של מנהיג הלייבור, דיק ספרינג, בנוגע למיסוי ולהוצאה הציבורית. פיצג'רלד כיהן כראש ממשלה בשתי תקופות: מיוני 1981 עד מרץ 1982 ומדצמבר 1982 ועד 1987. סיומה של תקופת הכהונה שלו עמד בסימן פרישתה של הלייבור  מהממשלה על רקע חילוקי דעות בין שתי המפלגות בנוגע לטיפול במשבר הכלכלי. לאחר תקופה קצרה בה עמד פיצג'רלד בראש ממשלת מיעוט, הובסה פינה גייל שוב בבחירות של 1987. פיצג'רלד התפטר מתפקידו כמנהיג המפלגה והוחלף בידידו ובעל בריתו, שר האוצר לשעבר, אלן דוקס, שהמשיך בקו הסוציאל-דמוקרטי של המפלגה.
היסטוריה > קואליציית הקשת

משיא כוחה בשנות השמונים, חוותה פינה גייל שקיעה, בתחילה מתונה ולאחר מכן תלולה. למרות השקת "אסטרטגיית טאלכט" ב-1987 (על פיה לא הצביעה המפלגה נגד רפורמות כלכליות חיוביות מבחינתה שיזמה ממשלת פיאנה פול), גרפה המפלגה בבחירות של 1989 רק ארבעה מושבים נוספים בדאל. ב-1990 נחל מועמדה לנשיאות, אוסטין קרי, תבוסה משפילה כאשר דורג שלישי לאחר המועמדת של הלייבור, מרי רובינסון ואחרי המועמד של פיאנה פול, בריאן לניהן. כתוצאה מכך הוחלף דוקס בג'ון ברוטון כמנהיג המפלגה. ב-1989 נוצר תקדים היסטורי מבחינתה של פיאנה פול, כאשר לראשונה היא הרכיבה ממשלה קואליציונית, לאחר שבבחירות של 1987 ו-1989 היא כשלה בהשגת רוב מוחלט בדאל. הקואליציה שפיאנה פול הרכיבה הייתה בשותפות עם המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית. הפרשנים חזו שפיאנה פול תישאר מבודדת ושפינה גייל תצליח לקבץ סביבה שותפות קואליציוניות ולהישאר בשלטון. דעה זו נתמכה גם על ידי העובדה שכעת, עם כריתת הברית החדשה עם הפרוגרסיבים-דמוקרטים, פיאנה פול תהיה מסוגלת, למרות שהאהדה הציבורית כלפיה לא תפחת, להיות המפלגה הדוגלת בכלכלה שמרנית, תפקיד שעד אז היה בידיה של פינה גייל. עלייתה של המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית חיסל את סיכוייה של פינה גייל להמשיך לקדם את סדר היום הליברלי מבית מדרשו של פיצג'רלד לצד הגישה הכלכלית שמרנית-ימנית. תופעה זו באה עוד יותר לידי ביטוי כאשר, לאחר בחירות 1992, החליפה פיאנה פול את המפלגה הפרוגרסיבית-דמוקרטית במפלגת הלייבור כשותפה קואליציונית. קואליציה זו התפרקה ב-1994 ובמקומה הקים ברוטון את "קואליציית הקשת" (Rainbow Coalition) שחברותיה היו פינה גייל (שצבעה כחול), הלייבור (שצבעה אדום) ומפלגת השמאל הדמוקרטית (שצבעה צהוב) (ומכאן הכינוי). קואליציה זו הוקמה למרות הצהרתו של ברוטון עוד בבחירות של 1992 שפינה גייל לא תיכנס לממשלה בשותפות עם השמאל הדמוקרטי, מפלגה עם קשרים לרפובליקניזם המיליטנטי.
יוזמתה הפוליטית הראשונה של ממשלה זו הייתה עריכת משאל עם שבעקבותיו הוכנס תיקון לחוקת אירלנד שהתיר גירושים. ג'ון ברוטון זכה לכבוד על המנהיגות שגילה במהלך המערכה להשגת תיקון זה. במהלך תקופת כהונתה, הצליחה הממשלה להביא לצמיחה חסרת תקדים בכלכלה וליצירה מסיבית של מקומות עבודה והגישה את התקציב הראשון מזה 25 שנים עם עודף. הכלכלה האירית המשיכה לשגשג תחת שלטונן של פינה גייל ושל הלייבור. הונהג מס חברות בשיעור של 12.5% ומס ההכנסה קוצץ מעט.
עם זאת, שביתת הנשק של הצבא האירי הרפובליקני הסתיימה ב-1996 ובכך נעצר תהליך השלום. לאומנים רבים האשימו את גישתו של ברוטון שגרמה למצב זה. שלוש המפלגות נאבקו יחדיו בחזית משותפת בבחירות של 1997, אך למרות סקרי דעת קהל חיוביים במהלך כהונתה, הובסה קואליציית הקשת בבחירות והוחלפה בממשלה בראשות פיאנה פול ובשותפות עם המפלגה הפרוגסיבית-דמוקרטית כשראש הממשלה החדש הוא ברטי אהרן.
היסטוריה > התבוסה של 2002

מול ראש הממשלה הפופולרי, ברטי אהרן, לא היה לפינה גייל מענה. לאור הביקורת שהוטחה בתקשורת על המפלגה על סגנון מנהיגותו של ברוטון, הוא הוחלף ב-2001 במנהיגות שנראתה מבטיח כשמייקל נונן נבחר לתפקיד מנהיג המפלגה וג'ים מיטצ'ל כסגנו. למרות זאת, החלום לחזור להגה השלטון הפך להיות סיוט. בבחירות של 2002 חוותה פינה גייל את התבוסה הגדולה ביותר בהיסטוריה שלה ומספר מושביה בדאל ירד מ-54 ל-31. רבים מטובי אנשיה, כולל רבים מיושבי הספסלים הקדמיים, איבדו את מושביהם. נונן התפטר בליל היוודע התוצאות ובבחירות למנהיגות המפלגה שנערכו זמן קצר לאחר מכן נבחר שר המסחר והתיירות לשעבר, אינדה קני. עם היקף תבוסה שכזה, נשאלו שאלות רבות בנוגע לעתיד המפלגה.
היסטוריה > ההתאוששות

סימני ההתאוששות תחת מנהיגותו של קני החלו להראות כאשר ב-2004, בבחירות לפרלמנט האירופי, הפכה פינה למפלגה האירית עם הייצוג הגדול ביותר עם 5 מושבים, בהשוואה ל-4 מושבים של מפלגת השלטון. זאת בנוסף להצלחה בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו באותה שנה. בבחירות של 2007 הגדילה פינה גייל את מספר מושביה בפרלמנט ב-20. עוד ב-2005 נכנסה המפלגה לברית עם הלייבור במה שנקראה "ברית השינוי" (Alliance For Change). עם זאת, בבחירות הללו לא הצליחה המפלגה לשוב להגה השלטון. בבחירות לרשויות המקומיות של 2009 הביסה פינה גייל את פיאנה פול כשהיחס בין שתי המפלגות במספר מושביהן  עמד על 340 מול 180. בבחירות לפרלמנט האירופי נחלה המפלגה הצלחה דומה. סקרי דעת הקהל של 2010 חזו עלייה משמעותית בכוחה של מפלגת הלייבור ונפילה בכוחן של פיאנה פול ופינה גייל. קבוצה של יושבי הספסלים הקדמיים בהנהגתו של ברוטון קראה תגר על מנהיגותו של קני. בסופו של דבר, לאחר מאבק קשה, הצליח קני לקבל את אמונה של המפלגה והחל בתהליך שיקומה. הוא החזיר את ברוטון ואת נונן לספסלים הקדמיים. הכרזתה של קרן המטבע הבינלאומית על פשיטת רגל כלכלית של אירלנד בנובמבר אותה שנה, גרמה לקריסתה של פיאנה פול. עם תמיכה ציבורית חזקה לצוות התגובות הכלכלי של המפלגה בהנהגתו של נונן, נראה היה שהמפלגה עומדת לקראת הצלחה בבחירות שנקבעו לפברואר 2011. הדעה הרווחת הייתה שמסע הבחירות שניהל קני היה מוצלח מאוד והשאלה הייתה אם לראשונה בתולדותיה תשיג המפלגה רוב מוחלט בדאל אם לאו. עם פרסום תוצאות הבחירות התברר כי אחוזי התמיכה בפיאנה פול ירדו ל-17.4% והיא זכתה רק ב-20 מושבים בדאל, זאת בהשוואה ל-41.6% ו-77 מושבים בבחירות הקודמות. ממשלה חדשה בראשותו של קני הוקמה כשהמפלגות המרכיבות אותה הן פינה גייל והלייבור. הוא הצליח להעלות את המפלגה מהתהום ישירות להצלחה הגדולה ביותר בתולדותיה.
הערות שוליים

↑  "Fine Gael: definition of Fine Gael in Oxford dictionary (British & World English). Meaning, pronunciation and origin of the word". Oxford Language Dictionaries. Oxford University Press. 2013. Retrieved 30 November 2013.
↑  Halpin, Padraic (13 October 2010). "Factbox – Ireland's Political Parties". Reuters. Retrieved 30 November 2010.
↑  Fine Gael. Your Fine Gael. Retrieved 23 October 2011.
↑  "FG Values". David Stanton website. Retrieved 10 January 2011.
↑  "Election 2007 – Youth parties". RTÉ News. Archived from the original on 14 May 2007. Retrieved 31 October 2007.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 10203548-9  ISNI: 0000 0001 0693 8428  LCCN: n84035716  VIAF: 139418426   WorldCat (עם VIAF): 139418426
פטריק קון

פטריק קון (בפולנית: Patryk Kun; נולד ב-20 באפריל 1995 בגיז'יצקו שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת ראקוב צ'נסטוחובה מליגת העל הפולנית ובנבחרת פולין.
קריירת מועדונים

קון החל את הקריירה המקצוענית שלו בסטומיל אולשטין ורוז'ווי קטוביץ מהליגות הנמוכות בפולין.
ב-1 ביולי 2017 הושאל קון לארקה גדיניה מליגת העל הפולנית. הוא ערך 28 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 ביולי 2018 חתם קון בראקוב צ'נסטוחובה מליגת המשנה הפולנית. בתום עונת 2018/2019 העפיל עם המועדון ליגת העל הפולנית.
פסאודו קוד

פסאודו קוד (מאנגלית: Pseudo-Code; תרגום חופשי: קוד מדומה) הוא תיאור מצומצם ולא רשמי לאלגוריתם של תוכנית מחשב. פסאודו קוד משתמש במוסכמות של שפות תכנות, אך מיועד לקריאה של בני אדם ולא לקריאה על ידי מחשב. הביטויים שנכתבים בפסאודו קוד אינם ניתנים להידור (עיבוד הטקסט על ידי מחשב) בפני עצמם, אך הם ניתנים לתכנות כקוד אמיתי שכן ניתן להידור בכל שפת תכנות שהיא.
פסאודו קוד מהווה שפה משותפת לכל המתכנתים, ובעזרתו מתכנתים בשפות תכנות שונות יכולים להבין זה את זה.
כיוון שהוא מיועד לבני אדם, נהוג לזנוח סימני תחביר ופרטים נוספים, כמו הצהרת משתנים, שלא חיוניים להבנת הקוד ואף מפריעים לקריאוּת שלו.
כתיבה בפסאודו קוד מתבססת על אלמנטים משפות התכנות ומורחבת על ידי ביטויים בשפות טבעיות, היכן שיש בכך צורך, וכן בביטויים מתמטיים.
יתרונות הכתיבה בפסאודו קוד היא שכתיבה כזו קלה יותר להבנה על ידי בני אדם מאשר קוד בשפת תכנות, וכן שהיא מצומצמת יותר ואינה תלויה בסביבת העבודה (כמו שפת התכנות ומערכת ההפעלה) בה משתמשים.
נעשה שימוש נרחב בפסאודו קוד במאמרים וספרי לימוד שמתעדים אלגוריתמים שונים, וכן בפיתוח תוכנות מחשב, לשם שרטוט מבנה התוכנית בטרם מימושו.
ניתן להסתכל על תרשימי זרימה כעל אלטרנטיבה גרפית לפסאודו קוד.
לא קיים תקן לתחביר של פסאודו קוד והוא מושפע משפות תכנות רבות. אף אין הכרח שייכתב באנגלית.
שימושים

ספרי לימוד ופרסומים מדעיים הקשורים למדעי המחשב וחישובים נומרים עושים לעיתים קרובות שימוש בפסאודו קוד לתיאור אלגוריתמים. בצורה זו כל המתכנתים יכולים להבין אותם, גם אם לא כולם מכירים את אותן השפות. בספרי לימוד יש בדרך כלל מבוא המתאר את הקונבנציות בהן משתמשים.
מתכנת שעליו לממש אלגוריתם מסוים יתחיל לעיתים קרובות בכתיבת פסאודו קוד, ורק לאחר מכן "יתרגם" אותו לשפת התכנות בה הוא משתמש.
תחביר

כפי שהשם מרמז, פסאודו קוד לא מציית לכללי דקדוק של אף שפה רשמית, וקיימים לו סגנונות רבים ומגוונים. לרוב כותב פסאודו קוד ישתמש בסגנון ותחביר, כמו לולאות, של שפת תכנות ספציפית שהוא מכיר. שפות מוכרות שלעיתים משתמשים בתחביר שלהן בפסאודו קוד הן Pascal‏, ‏JAVA‏, ‏++C‏, ‏C‏ ועוד.
הגדרות משתנים לרוב נזנחות, וקטעי קוד ברורים ופשוטים יוסברו בקצרה בשפה טבעית (כדי לחסוך זמן ולפשט את הקוד). 
כך למשל, פעולה בסיסית ופשוטה כמו החלפת ערכי המשתנים X ו- Y, שלצורך ביצועה יש להשתמש במשתנה עזר נוסף ולבצע 3 פקודות השמה, תיכתב בפסואדו קוד כך: "נחליף את X ו-Y", או: "החלפת (X,Y)". משמעות הדבר היא שדרך המימוש ברורה לכל מתכנת, ועל כן אין צורך להתעכב על כך בכתיבת הפסאודו קוד.
דוגמאות

דוגמה - פסאודו קוד לחישוב "האם y מתחלק ב- x?"
1. אם x = 0, אזי:
2. אחרת:
בדוגמה זו הקוד כתוב בעברית, וניתן לתרגום לכל שפת תכנות. הביטוי "כל עוד" הוא תרגום ישיר ללולאת WHILE. מספור השורות, כמו גם השימוש בהזחה, מקל על הקריאה וחוסך את הצורך בסימון בלוקים של קוד.
נציין כי "בלוקים" מסומנים בשפות תכנות בצורות שונות, למשל על ידי כתיבת קטע הקוד בתוך {}, בין המילים begin ו-end או באמצעות הזחה (indentation).
ראו גם

Unified Modeling Language
פייתון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548834105171  LCCN: sh88004528
פיט אוורסט

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 1920 פיירמונט, ארצות הברית 
 פטירה:  1 באוקטובר 2004 (בגיל 84) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 כינוי:  Pete 
 השכלה:  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  Fairmont Senior High School  Fairmont State University 
 השתייכות:  חיל האוויר של ארצות הברית 
 דרגה:  בריגדיר גנרל 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה  מלחמת קוריאה  מלחמת וייטנאם 
 עיטורים
 היכל התהילה הלאומי של התעופה (1989)  מדליית האוויר  גביע הרמון  לב הארגמן  לגיון ההצטיינות של ארצות הברית בדרגת לגיונר  צלב התעופה המצוינת 
 
פרנק קנדול "פיט" אוורסט ג'וניור (באנגלית: .Frank Kendall "Pete" Everest Jr;‏ 9 באוגוסט 1920 – 1 באוקטובר 2004) היה טייס קרב אמריקאי, נודע לרוב בשל היותו טייס ניסוי ומהנדס טיסה במהלך שנות ה-50.
שנים מוקדמות

אוורסט נולד ב-9 באוגוסט 1920 בפיירמונט, וירג'יניה המערבית. אחרי שסיים את לימודיו בתיכון פיירמונט בשנת 1938, עבר ללמוד באוניברסיטת פיירמונט סטייט לשנה. לאחר מכן עזב ללמוד באוניברסיטת מערב וירג'יניה, בה למד הנדסה כהכנה לקריירה התעופה שצפה לעצמו. אוורסט סיים לבסוף את לימודיו בשנת 1956 במכללת הסגל של הכוחות המשולבים בנורפוק, וירג'יניה.
קריירה צבאית

ב-11 בנובמבר 1941, אוורסט התגייס לחיל האוויר לתוכנית האימון של צוערי הטיסה, סיים אותה ונכנס לשירות מבצעי ב-3 ביולי 1942. מבין חבריו לכיתה היה האייס לעתיד, רוברט ס. ג'ונסון. לאחר שצבר מספיק שעות טיס במטוס קרטיס P-40, נשלח אוורסט לזירה הצפון אפריקאית, שם נשלח לכ-94 גיחות קרביות בשטחי צפון אפריקה, איטליה וסיציליה יחדיו. במהלך תקופתו שם הצליח להפיל שני מטוסי יונקרס Ju 52 ופגע בנוסף.
במאי 1944, הוצב מחדש כמדריך טיסה בוניס, פלורדיה, אך ביקש העברה לשירות קרבי בשנית, לכן נשלח לזירה הדרום-מזרח אסיאתית. הוא נקלט בטייסת הזמנית ה-17 אשר פעלה תחת חיל האוויר ה-14 של ארצות הברית שפעלה בצ'ינקאינג, מחוז ג'יאנגסו. הטייסת הייתה מעורבת והורכבה מטייסי שתי המדינות. אוורסט הספיק לבצע 67 גיחות קרביות נוספות לפני שמטוסו הופל מאש קרקעית במאי 1945. הוא נתפס ועונה בשבי על ידי היפנים כשבוי מלחמה לפני ששוחרר בסיום המלחמה.
בפברואר 1946, לאחר שהיה בחופשת מנוחה עקב השבי, אוורסט הוצב בחטיבת טייסי הניסוי בבסיס חיל האוויר רייט פטרסון באוהיו כטייס ניסוי. לאחר שלמד בבית הספר לטייסי ניסוי, לקח חלק רב בהטסות של מטוס הניסוי הבל X-1 ואף הגיע לשיא גובה בלתי רשמי של 73,000 רגל.
בספטמבר 1951, הועבר לאגף הניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס, קליפורניה. שם הפך לטייס הניסוי הראשי ועמד בראש חטיבת טייסי ניסוי. במהלך שירותו בבסיס, אוורסט הטיס ובחן מטוסי ניסוי רבים, החל מתוכניות הניסוי X ו-F ועד לפיתוח מפציצי ה-‏B-52 ו-57 הידועים. ב-29 באוקטובר 1953, שבר אוורסט את שיא המהירות בזמנו עם מהירות של 1215 קמ"ש במטוס הסופר סייבר.
בדצמבר 1954, אוורסט, בהטיסו את הבל X-1B במהירות של 2.3 מאך, הפך לאדם השני הכי מהיר בעולם. מספר טיסות לאחר מכן, הטיס את המטוס הרקטי בל X-2 והגיע לשיא הבלתי רשמי של כמעט 3 מאך. הישג שזיכה אותו בתואר "האדם חי המהיר ביותר" (The fastest man alive).
במרץ 1957, הועבר לבסיס חיל האוויר האמריקני בהאן, גרמניה המערבית לפיקוד טייסת הניסוי ה-461 תחת הכנף ה-36.
ביולי 1958, הועבר כמפקד טייסת בבסיס חיל האוויר האמריקני ווילוס, לוב.
בינואר 1961, הפך למפקד מבצעים בכנף הקרב הטקטית בבסיס חיל האוויר אינגלנד, לואיזיאנה.
בתקופה שבין ינואר 1966 לספטמבר 1972, כחלק ממלחמת וייטנאם, הוצב אוורסט בשנית בדרום-מזרח אסיה, שם ביצע 32 גיחות קרביות בשלל דגמי מטוסים.
אוורסט פרש מחיל האוויר ב-1 במרץ 1973.
במהלך שירותו הצבאי, צבר אוורסט מעל לכ-9,000 שעות טיסה.
הוקרה

במהלך שירותו הצבאי, עוטר אוורסט במדליות רבות, החל ממדליית השירות המצוין של חיל האוויר, לגיון ההצטיינות, צלב התעופה המצוינת, מדליית האוויר, מדליית הפיקוד, לב הארגמן והציון לשבח הנשיאותי.
בנוסף לתארים צבאיים כאלה ואחרים, זכה אוורסט להכרה על תרומתו לקידום התעופה והחלל שוב ושוב. הוא נבחר לאחד מ"עשרת הצעירים המצטיינים" של שנות ה-55 על ידי לשכת המסחר של ארצות הברית.
בשנת 1956 כינתה אותו הלשכה אחד מ"האמריקנים החיים הגדולים ביותר". שנה לאחר מכן הוענק לו גם גביע הרמון וגם פרס אוקטב שנוט.
בשנת 1988, אוורסט זכה בפרס גודפרי ל. קאבוט. שנה לאחר מכן, שמו של אוורסט נחקק בהיכל התהילה הלאומי לתעופה על שירותו כטייס ניסוי אשר קבע שיאים בשנות ה-50. בשנת 1991, הוא הוכנס להיכל התעופה לחלל. בשנת 2009, אוורסט קיבל את פרס הבוגר המצטיין של בית הספר לטייסי ניסוי. פרס המוענק מדי שנה לבוגר בית הספר שתרמו תרומה משמעותית ומתמשכת לקידום מדעי התעופה ולקהילת טייסי הניסוי.
ראו גם

צ'אק ייגר, טייס ניסוי
צ'אלמרס גודלין, טייס ניסוי
הערות שוליים

↑  "Neil Armstrong to Join Lancaster Walk of Honor" - Chandler, John (September 17, 1991). The Los Angeles Times.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA08468902  ISNI: 0000 0000 8247 8323  LCCN: n79097316  NARA: 10581916  NDL: 00439080  NKC: mzk2015855992  SNAC: w6pq58k3  VIAF: 62826009   WorldCat (עם VIAF): 62826009
פרידריקה קריגר

| --- | --- |

קברה של קריגר בבית הקברות בטמפלין
 לידה:  4 באוקטובר 1789 פרידלנד, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1750-1801)
 פטירה:  31 במאי 1848 (בגיל 58) טמפלין, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  ממלכת פרוסיה (1803-1892) הצבא הפרוסי
 דרגה:  חייל 
 פעולות ומבצעים
 המלחמות הנפוליאוניות
 
אוגוסטה סופיה דורותיאה פרידריקה קריגר (בגרמנית: Auguste Sophie Dorothea Friederike Krüger;‏ 4 באוקטובר 1789 – 31 במאי 1848) הייתה גרמנייה אשר התחזתה לגבר והתגייסה לצבא הפרוסי. זכורה כיום כגיבורה עממית בגרמניה.
ביוגרפיה

קריגר נולדה בפרידלנד ב-4 באוקטובר 1789. היא הייתה בתו של איכר קטן וצמית לשעבר. היא עבדה כמשרתת ב-1812 נסעה לאנכלם כדי ללמוד להיות תופרת. עם התעוררות הרוח הלאומית בגרמניה באביב 1813, התגייסו המוני גרמנים לצבא הפרוסי כדי להילחם בכוחותיו של נפוליאון בונפרטה. קריגר נסחפה בגל ההתלהבות. היא גזרה את שערה, לבשה בגדי גבר שתפרה בעצמה והתגייסה לצבא הפרוסי תחת השם אוגוסט ליבק. בשל הלחץ ההמוני שהיה על לשכות הגיוס, לא נערכו בדיקות רפואיות למתגייסים, וקריגר צורפה לפלוגה הרביעית של הגדוד הראשון ברגימנט הרגלים ה-9 המלכותי הפרוסי (רגימנט קולברגר).
קריגר הצליחה לשמור את זהותה האמיתית בסוד מפני חבריה ליחידה, אולם במהלך אחד הקרבות הסגיר אותה קולה הגבוה. חבריה אהבו אותה והעריכו את אומץ ליבה, והחליטו להגן על זהותה. הידיעה עליה הגיעה עד פרידריך וילהלם השלישי, מלך פרוסיה שהחליט להעניק לה אישור מיוחד להמשיך ולשרת בצבא בזהותה האמיתית. ב-6 בספטמבר 1813, נפצעה קריגר באורח קשה בקרב דנביץ, ועוטרה בצלב הברזל מדרגה שנייה כאות הוקרה על אומץ ליבה בקרב. לאחר החלמתה, חזרה אל הגדוד שלה והמשיכה להילחם כנגד הצרפתים. היא השתתפה בכיבוש פריז ב-1814. היא המשיכה לשרת בצבא עד התבוסה הסופית של נפוליאון ב-1815. לאחר מכן פרשה מהצבא עם קצבה מכובדת ממלך פרוסיה.
במהלך חגיגה מיוחדת שנערכה לכבוד מעוטרי צלב הברזל, פגשה קריגר קצין בשם קרל קוהלר והם התאהבו. הם התארסו בברכת המלך ונישאו בכנסיית המצביא בברלין ב-5 במרץ 1816. המלך העניק לה נדוניה מכובדת, ובהמשך אף שימש כסנדק עבור בתם הראשונה. נולדו להם עוד שתי בנות, וב-1841 עברה המשפחה לטמפלין. ב-31 במאי 1848 נפטרה קריגר לאחר מחלה קשה.
ידוע על נשים רבות נוספות שהתחזו לגברים ושרתו בצבא הפרוסי. המפורסמות שבהן הן אלאונורה פרוכסקה, אסתר מנואל, ואנה לירינג.
פיגוע הירי בחתונה במושב פטיש

| חלק מפדאיון, פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל (1948–1959) |
| --- | --- |

 תאריך:  24 במרץ 1955
 תאריך עברי:  א' בניסן ה'תשט"ו
 מקום:  פטיש, ישראל ישראל
 מטרה:  יהודים
 סוג:  פיגוע ירי
 נשק:  רובה, רימון יד
 הרוגים:  1
 פצועים:  24
 מבצע:  חוליית פדאיון
פיגוע הירי בחתונה במושב פטיש היה פיגוע ירי שבוצע ב-24 במרץ 1955 במהלך חתונה במושב פטיש שבנגב המערבי, בפיגוע נרצחה יהודיה בת 22 ונפצעו 24 אורחים.
רקע

תנאי הסכם שביתת הנשק בין ישראל ומצרים הגבילו את היקף הצבא ברצועת עזה. פתרון ממשלת מצרים למגבלה זו היה הקמת משטרה צבאית למחצה פלסטינית. משטרת הגבולות הפלסטינית הוקמה בדצמבר 1952, תחת פיקוד עבד אל-מנאמי עבד אל-ראוף, לשעבר מפקד חטיבת האוויר המצרי, חבר האחים המוסלמים והמועצה המהפכנית. 250 מתנדבים פלסטינים החלו לקחת חלק באימוני משטרת הגבולות במרץ 1953, כאשר מתנדבים נוספים הגיעו לאימונים בחודשים מאי ודצמבר 1953.
מסוף שנת 1954 ואילך בוצעו פעולות פדאיון בקנה מידה גדול יותר משטחי מצרים. ממשלת מצרים פיקחה על הקמתן של קבוצות פדאיון רשמיות ברצועת עזה ובצפון-מזרח סיני. הגנרל מוסטפא חאפז, מפקד המודיעין המצרי בעזה, ציין שהוא הקים יחידות פידאין פלסטיניות "על מנת שיבצעו פשיטות טרור בגבול הדרומי של ישראל", כמעט תמיד נגד אזרחים ישראלים. בנאום שנשא ב-31 באוגוסט 1955 אמר נשיא מצרים נאצר: "מצרים החליטה לשלוח את גיבוריה, תלמידי פרעה ובני האסלאם והם ינקו את אדמת פלסטין... לא יהיה שלום בגבול ישראל משום שאנו דורשים נקמה, ונקמה היא השמדתה של ישראל."
בפברואר 1955 גברה פעילות המודיעין המצרי באזור הרצועה. ב-23 בפברואר פעלה חוליה מצרית בעומק שטחה של מדינת ישראל, חדרה למתקן ממשלתי ליד ראשון-לציון ולקחה משם מסמכים מסווגים. אנשי החוליה נתקלו ברוכב אופניים ליד רחובות ורצחו אותו. בדרכה חזרה נתקלה החוליה בסיור של צה"ל, ואחד מאנשיה נהרג. בה בעת נמצאו על גופו של חייל מצרי, שנהרג בפעולה אחרת, דו"חות המודיעין שנאספו ברחבי הנגב על תנועת כלי רכב ישראליים.
בתגובה, ב-27 בפברואר 1955 קיבל גדוד 890 של חטיבת הצנחנים פקודת התראה לפשיטה על מספר יעדים ברצועת עזה. בלילה שבין ה-28 בפברואר ל-1 במרץ 1955, התרחש מבצע חץ שחור שהותיר נזק כבד לתשתיות הפאדיון והצבא המצרי ונהרגו קרוב ל-40 חיילים מצרים. בתגובה למבצע שנחשב כמוצלח, מצרים הורתה באופן מיידי להגיב על הפעולה, ותגובה אחת מבין כמה הייתה הפיגוע בחתונה בפטיש.
הפיגוע

בערב ה-24 במרץ 1955 הסתננה חוליית מספר מחבלי פדאיון מרצועת עזה המצרית לשטח ישראל על מנת לבצע פיגוע טרור, החולייה הגיעה למושב פטיש שבנגב המערבי, והגיעו לחתונה בה החלו לירות לכל עבר וגם יידו מספר רימונים. כתוצאה מהירי נפצעו 24 אנשים, ונרצחה ורדה פרידמן בת ה-22 מכפר ויתקין.
מבין 24 הפצועים 3 נפצעו באורח קשה, וכל היתר בדרגות קל-בינוני.
לאחר הפיגוע

פיגוע זה בשל אופיו ובשל ריבוי הנפגעים בו, עורר שינוי משמעותי וזעם רב בחברה הישראלית ובעיקר בקרב תושבי המושב, שכבר מספר ימים לאחר הפיגוע דרשו פינוי מהמושב ואף ארגנו משאיות להתפנות עד להשבת הביטחון, זמן קצר לפני שהחלו לעזוב את המושב הגיע אל המושב שר הביטחון דאז דוד בן-גוריון שגישתו כלפי טרור המסתננים וגם כלפי התגובה השתנה משמעותית וגם כן של מדינת ישראל בכלל, בן-גוריון דיבר איתם והבטיח שהתגובה ופעולת התגמול תהיה גדולה, הפיגוע אכן גרם לעליית מדרגה בתגובת ישראל בפעולות התגמול הידועות, וזכור מאוד ציטוטו של בן-גוריון:
בריאיון למשה ז"ק העלה בן-גוריון סיבה נוספת למדיניות התגמול:
אך יש עוד סיבה, סיבה חינוכית ומוסרית. הבט על היהודים הללו. הם באים מעיראק, מכורדיסטן, מצפון-אפריקה... הם באים מארצות, שם היה דמם הפקר, שם מותר היה להתעלל בהם, לענותם, להכותם, להתאכזר אליהם. כבר התרגלו לכך כי הם קרבנות חסרי אונים של הגויים. כאן עלינו להוכיח להם כי דמם אינו עוד הפקר; כי יש מדינה ויש צבא לעם היהודי, אשר לא ירשו כי יעשו עוד בהם שפטים: כי יש מחיר לחייהם ולרכושם. עלינו לזקוף קומתם, לנטוע בהם הרגשת קוממיות וגאוה. עלינו להמחיש להם כי מי שקם עליהם לא יימלט מעונש, כי הם אזרחים במדינה ריבונית, האחראית לחייהם ולשלומם.
נוסף על כן החליט בן-גוריון לאחר הפיגוע על כיבוש רצועת עזה וגירוש התושבים המצרים משם, החלטה זו עברה ברוב של 9 מול 5 מתנגדים בישיבת הממשלה, וגם היוותה אחד הגורמים למלחמת סיני מאוחר יותר.
הציטוט הזכור בעיקר אודותיו התפרסם הפיגוע, היה או"ם שמום של בן-גוריון, אשר הציע בתגובה לפיגוע לכבוש את רצועת עזה ולגרש ממנה את תושביה, תשובה זו נענתה בתגובות שנויות במחלוקת, אלו שהתנגדו השיבו כי הם חוששים מתגובת האומות המאוחדות ומדינות נוספות. בתגובה ענה להם בן-גוריון:
נאום ב"ג היה עז ונמרץ, מלא חרון על החולקים עליו שלדעתו טחו עיניהם מראות את החזות הרת האסון וקצרה דעתם מלהבין כי ישועתנו רק במעשה הנועז, אם ייעשה במועדו, בטרם תוחמץ שעת הכושר. ביקש לעשות חשבון צדק אתי על שאמרתי בישיבה קודמת כי אלמלא החלטת או"ם ב-1947 לא היתה קמה המדינה ב-1948. "לא ולא," זעק, "רק העזת היהודים הקימה [את] המדינה ולא החלטת 'אוּם-שמוּם'" (כינוי זה חזר ונשנה בפי בן גוריון פעם אחרי פעם במהלך נאומו). ודאי, ההחלטה היתה חשובה, אבל גם אלמלא באה לעולם היו היהודים משיגים את עצמאותם בהמשך המאבק.
ראו גם

או"ם שמום
הערות שוליים

↑  Martin Gilbert (2005). The Routledge Atlas of the Arab-Israeli Conflict. Routledge. ISBN 0-415-35901-5.
↑  Lela Gilbert (2007-10-23). "An 'infidel' in Israel". The Jerusalem Post. אורכב מ-המקור ב-2013-07-06.
↑  Kameel B. Nasr (1 בדצמבר 1996). Arab and Israeli Terrorism: The Causes and Effects of Political Violence, 1936-1993. McFarland. pp. 40–. ISBN 978-0-7864-3105-2. Fedayeen to attack...almost always against civilians {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "Fedayeen". Jewish Virtual Library.
פגי ניקול מקלאוד

| --- | --- |

 לידה:  1904 Listowel, קנדה 
 פטירה:  1949 (בגיל 45 בערך) ניו יורק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Margaret Kathleen Nicol 
 מקום לימודים:  École des beaux-arts de Montréal (1924)  Ottawa School of Art  Lisgar Collegiate Institute 
 תחום יצירה:  ציור 
 פרסים והוקרה:  Willingdon Prize (1931)  Person of National Historic Significance (2011) 
 
פגי ניקול מקלאוד (באנגלית: Pegi Nicol MacLeod‏;  17 בינואר 1904 – 12 בפברואר 1949) הייתה ציירת קנדית, מורה, אמנית מלחמה ופעילת אומנויות.