stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טריף בדר
ביוגרפיה

בדר נולד בחורפיש בן למשפחה דרוזית-ישראלית, למד בבית ספר יסודי ביישוב חורפיש ובתיכון תרשיחא. אביו שיח' סלמאן בדר היה קצין במשמר הגבול במשך שנים רבות, נפצע במהלך שירותו ולאחר שחרורו כיהן כמנהל בתי הדין הדתיים הדרוזיים.
בשנים 1985 עד 1992 למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, את הסטאז' עשה בבית חולים ברזילי. התמחה ברפואת ילדים בבית החולים גליל מערבי. ב-2001 שימש רופא-חוקר במכונים הלאומיים לבריאות במרילנד שבארצות הברית (NIH) השלים מחקר בתחום אנדוקרינולוגית ילדים. הוא בעל תואר שני בהצטיינות בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בן-גוריון ותואר שני בביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי. בשנים 2009 עד 2011 הושאל מצה"ל וכיהן כסגן מנהל המרכז הרפואי הלל יפה ובמקביל סיים התמחות נוספת במנהל רפואי.
בצה"ל סיים בהצטיינות קורס קציני רפואה בשנת 1993, שירת כרופא צבאי בגדוד 13 של חטיבת גולני, קצין הרפואה של עוצבת ברעם, קצין רפואה ביחידה מיוחדת, קצין הרפואה של אוגדה 36 וראש ענף מפקדים בבית הספר לרפואה צבאית.
בשנים 2011 עד 2014 שירת כקצין הרפואה של פיקוד הצפון. בתקופתו הפעיל צה"ל בית חולים שדה ברמת הגולן לקליטה וטיפול בפצועים ממלחמת האזרחים בסוריה ומערך של העברת פצועים לטיפול בבתי חולים בצפון ישראל. בתפקידו הבא מונה לסגן קצין רפואה ראשי.
תא"ל בדר הוא פרופסור קליני עמית ומרצה בכיר באוניברסיטה העברית במסגרת מסלול "צמרת" להכשרת עתודאים לרפואה.
תא"ל בדר היה חבר במספר משלחות סיוע רפואיות של צה"ל, היה חבר כוח החלוץ הרפואי לתאילנד לאחר רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי ב-2004, שימש מפקד מחלקת הילדים בבית חולים שדה שהוקם בפורט-או-פרנס לאחר רעידת האדמה בהאיטי ב-2010, בין השנים 2013–2014 פיקד על מבצע הטיפול בפצועים הסורים כחלק ממבצע שכנות טובה ופיקד על המשלחת הרפואית ובית חולים שדה שהוקם בנפאל לאחר רעידת האדמה בנפאל ב-2015. במרץ 2016 פיקד על מבצע השבת הפצועים הישראלים מטורקיה.
בפברואר 2016 יצא למסע הסברה מטעם דובר צה"ל וארגון ה-OSS בארצות הברית.
ביולי 2016 הוחלט למנותו לקצין רפואה ראשי הבא. ב-16 ביולי 2017 הועלה לדרגת תא"ל, ב-17 באוגוסט נכנס לתפקידו כקצין רפואה ראשי. במרץ 2019 נאם בדר כנציג רשמי של מדינת ישראל בפני הכנס המיניסטריאלי של כוחות השלום של האו"ם בעצרת המרכזית של האו"ם בניו יורק (בכך היה לקצין הישראלי הראשון שנואם מעל במה זו). בהמשך כהונתו הוא הוביל את ההתמודדות הרפואית בצה"ל בשלביה הראשונים של התפרצות נגיף הקורונה בישראל.
חכ"ל אריה אלדד, אשר כיהן בעבר בתפקיד הקרפ"ר, שיבח בתכונית הרדיו בן כספית ואריה אלדד את תפקודו המקצועי של תא"ל בדר בעת התפשטות מגפת הקורונה בישראל. אלדד: "הוא ידע להפעיל לפי הספר את כל הגופים של חיל הרפואה".
ב-8 ביולי 2020 מונה על ידי מנכ"ל משרד הבריאות הפרופ' חזי לוי לחבר ועדה מקצועית מייעצת למיגור ומניעת התפשטות מגפת הקורונה במגזר הערבי. בכתב המינוי ציין פרופ' לוי שעל הוועדה לייעץ ולהציע לו פתרונות בהתאם לנתונים ולמפת התפשטות מגפת הקורונה בחברה הערבית בישראל ולהכין ניירות עמדה ותוכנית פעולה לעבודה אל מול האוכלוסייה הערבית בתחומים הבאים: הסברה, קטיעת שרשרת ההדבקה, צרכים ייחודיים של החברה הערבית בכל הנוגע למגפת הקורונה ונושאים נוספים, ככל שיעלו.
ב-9 בספטמבר 2020 סיים את תפקידו ואת שירותו בצה"ל, והוחלף על ידי תא"ל פרופסור אלון גלזברג.
ביוגרפיה > לאחר שחרורו מצה"ל

באוקטובר 2020 מונה לראש המנהלת להיערכות מערכת הבריאות לחורף במשרד הבריאות.
בפברואר 2021 מונה למנהל המרכז הרפואי קפלן.
במאי 2021 קיבל תואר דוקטור כבוד למדעים מאוניברסיטת תומאס ג'פרסון בפילדלפיה, כאות הערכה על פעילותו הענפה ויוצאת הדופן בנושא הסיוע ההומניטרי ועל היות מודל לחיקוי לרופאי העתיד. חודש אחר כך, הועלה לדרגת פרופסור עמית קליני בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים.
בדר נשוי לג'אנן ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  יואב זיתון, מינויים בצה"ל: קצין רפואה ראשי ראשון מהעדה הדרוזית, באתר ynet, 11 ביולי 2016
↑  יואב זיתון, לראשונה: קצין בכיר בצה"ל ייצג את ישראל באו"ם, באתר ynet, 24 באפריל 2019
↑  אריה אלדד עם השוטר הטוב לד"ר טריף באדר שזיהה את הקורונה בצה"ל לפני כולם, "הוא ידע להפעיל לפי הספר את כל הגופים של חיל הרפואה", באתר רדיו 103fm, ‏7 ביולי 2020
↑  ועדה מקצועית מייעצת למיגור ומניעת התפשטות מגפת הקורונה במגזר הערבי תיקון cdn.doctorsonly.co.il
1 2  ד"ר בדר טריף מונה לראש המנהלת להיערכות מערכת הבריאות לחורף, באתר ynet, 13 באוקטובר 2020
↑   תא"ל פרופסור אֵלון גלזברג נכנס לתפקידו כקצין רפואה ראשי, באתר צה"ל, 10 בספטמבר 2020
ארגן (עץ)

אגוזי ארגן
עיזים אוכלות את פירות עץ הארגן ומסייעות להפצתו במרוקו
ארגן הוא מין יחיד של עצים בסוג ארגן ממשפחת הספוטיים. העץ אנדמי באזור החצי מדברי של דרום מערב מרוקו, ובמחוז טינדוף באלג'יריה.
נשים העובדות בקואופרטיב ייצור שמן ארגן במרוקו
תיאור

עץ הארגן, שמקורו במרוקו, נחשב לעץ חזק ועמיד מאוד באקלים מדברי קשה, הן מבחינת טמפרטורה, הן מבחינת לחות באוויר והן מבחינת אספקת מים שוטפת. למעשה, עץ הארגן חזק ועמיד עד כדי כך שכינויו הלטיני היה בעבר "עץ הברזל". עצי הארגן גדלים לגובה 8–10 מטרים, וחיים 150–200 שנה. הגזע מסוקס וקוצני. העלים קטנים וסגלגלים, באורך 2–4 סנטימטרים. הפריחה באפריל, בפרחים קטנים, בעלי 5 עלי כותרת בצבע צהוב-ירוק חיוור. הפרי באורך 2–4 סנטימטרים ובקוטר 1.5–3 סנטימטרים, בעלי קליפה עבה ומרה שמתחתיה ציפה בעלת ריח מתקתק, אך טעם דוחה, ואגוז קשה המכיל זרע קטן (לעיתים רחוקות 2–3 זרעים) עשיר בשמנים. הפרי מבשיל רק כעבור יותר משנה, בין יוני ליולי של השנה שאחרי הפריחה.
ניתן לראות בישראל עצי ארגן ואת תהליך הפקת השמן ב"משק אורן" אשר נמצא במושב נתיב הגדוד שבבקעת הירדן.
הארגן והאדם

בכמה אזורים במרוקו, אצל הברברים, מהווים עצי הארגן מקור לשמן, לעץ לבניין ולהסקה, ולמאכל בהמות, בדומה לעץ הזית באגן הים התיכון. במרוקו משתמשים בעיזים שעולות על עצי הארגן כדי לאסוף את הזרעים מצמרות העצים – העיזים אוכלות את הפירות ומאוחר יותר יורקות את הזרעים בזמן שהן מעלות גירה.
במרוקו מכסים יערות הארגן שטח של כ-8,300 קמ"ר, והם מוגדרים שמורה ביוספרית של אונסק"ו. שטחם הצטמק בכמחצית במשך מאה השנים האחרונות, עקב ניצול על ידי התושבים המקומיים. לאחרונה מתפתח שוק בין-לאומי לשמן הארגן, ודבר זה מהווה תמריץ למקומיים לשמר את העץ.
זן מיוחד של העץ פותח משנות ה-80 בישראל. כיום מגדלים זן זה בצורה מסחרית להפקת שמן בערבה, ברתמים בנגב ובאזור אשקלון.
ראו גם

שמן ארגן
הערות שוליים

↑  נדב שרגאי, אפקט החממה, באתר ישראל היום, ‏10 באפריל 2017
↑  "Super strain argan oil now made in Israel"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007551794705171
גרטרוד עליון

| --- | --- |

 לידה:  23 בינואר 1918 ניו יורק, ארצות הברית 
 פטירה:  21 בפברואר 1999 (בגיל 81) צ'אפל היל, ארצות הברית 
 שם לידה:  Gertrude Elion 
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  מכללת האנטר (1937)  אוניברסיטת ניו יורק (1941)  תיכון וולטון  בית ספר טנדון להנדסה באוניברסיטת ניו יורק  תיכון ג'מייקה 
 מנחה לדוקטורט:  ג'ורג' ה. היצ'ינגס 
 מוסדות:  אוניברסיטת דיוק 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של נשים בטכנולוגיה (1998)  פרס ליימלסון-MIT (1997)  חבר זר של החברה המלכותית (9 במרץ 1995)  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  המדליה הלאומית למדעים (1991)  היכל התהילה הלאומי לנשים (1991)  היכל התהילה הלאומי לממציאים (1991)  פרס קרוליינה הצפונית למדע (1989)  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1988)  מדליית גרוון-אולין (1968) 
 הערות:  יהודיה
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 תגליות בדבר עקרונות במחקרים תרופתיים.
 
גרטרוד בל עֶליוֹן (באנגלית: Gertrude Belle Elion‏; 23 בינואר 1918 – 21 בפברואר 1999) הייתה ביוכימאית יהודיה אמריקאית, כלת פרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה לשנת 1988, יחד עם ג'ורג' היצ'ינגס וסר ג'יימס וו. בלאק.
ביוגרפיה

נולדה בניו יורק למשפחת מהגרים יהודית. אביה, רוברט עליון, מהגר יהודי מליטא, עבד כרופא שיניים בעיר. אמה, ברטה (לבית כהן) הייתה מהגרת יהודייה מפולין. בשנות המשבר הכלכלי הגדול (1929 ואילך) איבדה המשפחה את כל רכושה.
עליון סיימה בהצטיינות בית ספר תיכון בגיל 15, ובזכות ציוניה קיבלה מלגה ויכלה ללמוד בקולג'. בשנת 1937 סיימה, שוב בהצטיינות, לימודי תואר ראשון בכימיה במכללה לבנות מכללת האנטר. כל בקשותיה למלגה להמשך לימודים סורבו בשל מינה והיא החלה לעבוד לפרנסתה במשרות פשוטות שונות.
רק בשנת 1941, לאחר כארבע שנות עבודה, אגרה סכום כסף מספיק לתשלום שכר הלימוד לתואר שני, התקבלה ואכן סיימה עם MSc במדעים, באוניברסיטת ניו יורק, כשהיא עובדת כמורה בבית ספר תיכון ובמקביל לומדת.
עליון ניסתה, אולם בשל אפליה מינית לא הצליחה, להתקבל לתוכנית מחקר ללימודי דוקטורט.
החלה לעבוד כעוזרת מעבדה ובמקביל המשיכה גם כמורה, בטרם התמנתה ב-1944 לעוזרתו של ג'ורג' ה' היצ'ינגס בחברת התרופות בורוז-ולקם (Burroughs-Wellcome; כיום חלק מחברת גלקסו-סמית'-קליין). מאוחר יותר, כאשר הוצע לה להמשיך בלימודי דוקטורט בשעות הבוקר, דבר שהצריך ויתור על משרתה, החליטה להמשיך ולעבוד ולא לשוב ללימודים. עליון מעולם לא השלימה לימודי דוקטורט, אולם קיבלה תואר דוקטור לשם כבוד משלוש אוניברסיטאות בארצות הברית.
קריירה

בשנות עבודתה לצדו של היצ'ינגס היא פיתחה מספר רב של תרופות חדשות, תוך שימוש בשיטות מחקר חדשניות, בהן תרופת האציקלוביר למחלת ההרפס סימפלקס. גולת הכותרת של עבודתה הייתה בסיוע לפיתוח תרופת ה-AZT לאיידס. עליון העדיפה שלא להשתמש בשיטות ניסוי וטעייה, אלא לנצל את ההבדלים הביוכימיים בין תאי אדם בריאים לבין גורמי מחלות כדי לפתח תרופות הפוגעות בגורם המחלה ללא נזק לתא הבריא.
פרסים

נוסף לזכייתה בפרס נובל, ב-1968 זכתה במדליית גרוון-אולין ולאחר מכן גם בפרסים רבים נוספים. בשנת 1990 הייתה לחברה באקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית) ושנה לאחר מכן קיבלה את המדליה הלאומית למדעים. ב-1991 היא הפכה לחברה גם באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים. באותה שנה גם הייתה לאישה הראשונה שהוכנסה להיכל התהילה הלאומי לממציאים של ארצות הברית.
עליון לא נישאה מעולם ולא היו לה ילדים. ארוסה נפטר ממחלת לב לפני נישואיהם ולדבריה מצאה את מלוא סיפוקה במעבדת המחקר.
ממשלת בייאנג

ממשלת בייאנג או ממשלת פיאנג (בסינית: 北洋政府) הייתה ממשלת הרפובליקה הראשונה של סין ובירתה הייתה בייג'ינג. הממשלה הוקמה ב-1912 לאחר קריסת שושלת צ'ינג, ובתחילת דרכה נשלטה על ידי צבא בייאנג, תחת הנהגת הגנרל יואן שה-קאי. הממשלה הוכרה כלגיטימית על ידי הקהילה הבינלאומית וזכתה לגישה להכנסות ממסים, מכס, והלוואות זרות. עם זאת, שליטתה בסין הייתה מוגבלת בשל חוסר יציבות פוליטית ותחרות בין מצביאי מלחמה. לאחר מות יואן שה-קאי, הצבא התפצל לסיעות מתחרות בתקופה המכונה "תקופת המצביאים".
הלגיטימיות של ממשלת בייאנג התערערה בשנת 1917, כאשר ממשלת ה"קוומינטנג" של סון יאט-סן התחרתה על השלטון. יורשו, צ'יאנג קאי-שק, הוביל את המשלחת הצפונית בשנת 1926, וכעבור שנתיים ניצח את מצביאי המלחמה והפיל את ממשלת בייאנג. בעקבות הניצחון אוחדה סין תחת שלטון הקוומינטנג, שהקים ממשלה חדשה בננקינג, וזכה להכרה בינלאומית כממשלה הלגיטימית של סין.
מבנה השלטון

על פי החוקה הזמנית של הרפובליקה הסינית, כפי שנוסחה על ידי הסנאט הזמני בפברואר 1912, בחרה האספה הלאומית בנשיא וסגן הנשיא לתקופה של חמש שנים, ומינתה את ראש הממשלה לבחור ולהוביל את הממשלה. המשרדים החשובים ביותר היו צבא, כספים, תקשורת ומשרד הפנים. חשיבותו של משרד הצי ירדה במידה ניכרת לאחר שרוב ספינותיה נפגעו במאבקים עם הדרום ב-1917. משרד התקשורת היה אחראי גם לתחבורה, לדואר ולבנקים. משרד הפנים היה אחראי על שיטור וביטחון, ואילו משרד המשפטים החלש יותר, עסק בענייני בתי המשפט ובתי הכלא. למשרד החוץ מונה דיפלומט בעל שם עם דמויות כמו וולינגטון קו, והייתה למשרד החוץ עצמאות משמעותית. ההישג הגדול ביותר של המשרד היה ב 1922, החזרת אדמות הזיכיון הגרמני בשאנדונג אשר נתפסו על ידי יפן במהלך מלחמת העולם הראשונה. מהלך אשר חיזק מאוד את המוניטין של הממשלה. משרד החוץ הצליח לפגוע בהכרה הבינלאומית בממשלת הדרום עד אשר התמוטטותה ממשלת בייאנג. סין הייתה חברה מייסדת בחבר הלאומים.
האספה הלאומית הייתה מורכבת מסנאט שכיהן שש שנים ולבית הנבחרים בעל שלוש שנות כהונה. הסנאטורים נבחרו על ידי אסיפות במחוזות השונים, והנציגים נבחרו על ידי אלקטורים, שיטה הדומה לשיטת הבחירות בארה״ב. תפקידה של האספה הלאומית היה לכתוב חוקה קבועה, טיוטות חקיקה, לאשר את התקציב, לאשרר את הממשלה, ולפטר פקידים מושחתים. כמו כן הוקמה מערכת שיפוט עצמאית עם בית משפט עליון. החוקים המוקדמים התבססו על רפורמה בקוד המשפטי הגדול של צ'ינג שהיו דומים לחוק האזרחי הגרמני.
במציאות, מוסדות אלה התערערו על ידי קשרים אישיים ופוליטיים חזקים. בסך הכל, הממשלה הייתה מושחתת מאוד, לא כשירה, ופעלה בעריצות. רוב הכספים הוצאו על החזקת וחימוש הכוחות הצבאיים של כל סיעה כשהייתה בשלטון. המחוקקים שירתו זמן קצר, והיו נתונים לשוחד והפחדות, מה שהביא להתפוררות הממשלות ולפיטורי שרים שרירותיים.
בתקופת המצביאים (1928-1916) נותרה הממשלה בלתי יציבה לחלוטין, עם שבעה ראשי מדינות, חמש ממשלות, 34 ראשי ממשלה, 25 קבינטים, חמישה פרלמנטים וארבע חוקות בתוך 12 שנים. מצבה הפיננסי היה קרוב לפשיטת רגל. היו כמה פעמים שבהם רק מיליון דולר יכלו לקבוע את גורלו של השלטון. הכנסותיה נבעו בעיקר מהמכס, מהלוואות החוץ ומהאג"ח הממשלתיות, שכן היה קושי לגבות מיסים מחוץ לעיר הבירה, גם אם האזורים הסמוכים נשלטו בידי בעלי-ברית. לאחר מלחמת ז'ילי-אנאחוי של 1920, לא הועברו מיסים לבייג'ינג מחוץ למחוז ז'ילי.
בשליטת יואן

לאחר מהפכת שינהאי של 1911–1912, המורדים הקימו את ממשלת הרפובליקה בנאנג'ינג בראשות הנשיא סון יאט-סן וסגן הנשיא לי יואנהונג. כיוון ששלטו בדרום סין בלבד, נאלצו לשאת ולתת עם מפקד צבא בייאנג, יואן שיקאי, כדי לשים קץ לשושלת צ'ינג. ב-10 במרץ 1912, הפך יואן לנשיא זמני בעודו ממוקם בבייג'ינג, בסיס הכוח שלו. הוא סירב לעבור לנאנג'ינג, מחשש לניסיונות התנקשות נוספים. נראה כי היה גם חסכוני יותר לשמור על הביורוקרטיה הקיימת של ממשל צ'ינג בבייג'ינג, כך שגם הסנאט הזמני עבר צפונה. הממשלה החלה את כהונתה בבייג'ינג ב-10 באוקטובר 1912.
בחירות האספה הלאומית של 1912–1913 נתנו למעלה ממחצית המושבים והשליטה בשני הבתים למפלגה הלאומית של סאן (הקואומינטנג). המפלגה השנייה בגודלה, ה"פרוגרסיבים" בהנהגתו של ליאנג קצ'או, העדיפה את יואן בדרך כלל. היה צפוי כי סונג ג'יאורן יהיה ראש הממשלה הבא, אבל הוא הבטיח לבחור ממשלה רק עם שרי הקואומינטנג. הוא נרצח פחות משבועיים לפני כינוס האספה. החקירה הטילה את האשמה על ראש הממשלה ג'או בינגג'ון, שטען שיואן מילא תפקיד מרכזי בהתנקשות. יואן הכחיש כי הוא או ג'או הרגו את סונג, אבל הלאומנים לא השתכנעו. סאן הוביל סיעה של לאומנים נגד יואן במהפכה שנייה בקיץ 1913, אך הם ספגו תבוסה מלאה בתוך כחודשיים.
תחיית הקיסרות

בתגובה לאיומים ולשוחד, הפרלמנט בחר ביואן לתקופת כהונה של חמש שנים, שהחלה ב-10 באוקטובר 1913. לאחר מכן הוא גירש את המחוקקים הלאומנים מהאסיפה הלאומית. בשנת 1914, התכנסה ועידה לעניין החוקה, שהייתה למעשה נתונה בחסדו של יואן, ולכן התקבלה חוקה חדשה שנתנה לו סמכויות נשיאותיות גורפות. אבל למועצה המחוקקת החדשה, הייתה סמכות להדיח אותו, אבל גם לנשיא יואן היה הכוח לפטר את המועצה לפני שתהליך ההדחה יתקיים. יואן עדיין לא היה מרוצה, והניח כי העם הסיני היה רגיל לשלטון טוטליטרי, ולכן הוא ניסה להכריז על עצמו כקיסר חדש. במקביל, התחיל להשתתף בטקסים קונפוציאניים ישנים הקשורים למלוכה.
ב־1915 כונן יואן תנועה מונרכית, שרצתה לראות אותו על כס המלוכה. הוא סירב בנימוס בכל פעם שפנו אליו, עד אשר ועידה לאומית מיוחדת של קרוב לאלפיים צירים תאשר אותו פה אחד. לאחר פנייה זו יואן שיקאי קיבל "באי רצון" את התואר הקיסר של סין.
שר המשפטים, ליאנג צ'יצ'או, זיהה את התחבולה של יואן, ועודד את חבורת יונאן להתקומם נגד יואן, מה שגרם למלחמה. המלחמה הייתה קשה עבור יואן, כשעמד מול התנגדות אוניברסלית כמעט. רוב מפקדיו נטשו אותו. כדי לזכות בהם חזרה הוא הכריז על קץ הקיסרות של סין ב-22 במרץ 1916. עם זאת, אויביו קראו להתפטרותו כנשיא. בחודש יוני נפטר יואן והותיר רפובליקה שבורה ומפורקת.
השליטה של חבורת ז'ילי

אף על פי שז'אנג זואולין מחבורת פנגטיאן שיחק תפקיד קטן בסיוע לחבורת ז'ילי במלחמה, הם הורשו לחלוק את השלטון בבייג'ינג. ג'ין יונפנג, שהיה בעל קשרים עם שני הצדדים, נבחר כראש ממשלה. הנשיא שו קרא לבחירות לפרלמנט בקיץ 1921, אך מכיוון שרק 11 מחוזות השתתפו בבחירות לא התכנסה האספה.
ג'אנג היה מודאג מכוחו הצבאי הגובר של וו פאיפו ועמדתו האנטי-יפנית שאיימה על תומכיו ביפן. באמצעות משבר פיננסי כעילה, הוא החליף את ג'ין עם ליאנג שיאי בדצמבר 1921. לאחר חודש, וו אילץ את ליאנג להתפטר והאשים אותו בהיותו פרו-יפני. הוא חשף את המברק של ליאנג שהורה לדיפלומטים הסיניים לתמוך ביפן בבעיית הריבונות בשאנדונג במהלך ועידת הצי של וושינגטון. ג'אנג יצר ברית עם דואן צ'ירוי וסאן יאט סן. שני הצדדים שלחו מברקים כדי לגייס את קציניהם ולהוקיע את אויביהם. ב-28 באפריל החלה מלחמת ז'ילי-פנגטיאן הראשונה. וו נלחם בצבא של ג'אנג וזכה בניצחון גדול שהכריח את ג'אנג לסגת למנצ'וריה.
לאחר מכן, החלה החבורה של ז'ילי במסע לאומי לשיקום הנשיאות עם לי יואן-הונג כנשיא. אף על פי שעברו רק שנתיים מאז הופל דואן, ממלא מקומו שו שיצ'אנג הוכרז כנשיא לא חוקי, מאחר שלפי הטענה הוא נבחר על ידי פרלמנט לא חוקי. הם דרשו שו וסון יאט סן יפרושו מתפקידם בנשיאותם היריבות לטובת ממשלה מאוחדת. וו שכנע את צ'ן ג'ונגמינג להדיח את סאן מגואנגג'ואו תמורת הכרה בשליטתו על גואנגדונג. קבוצה גדולה של חברי הפרלמנט הישן עברו חזרה לבייג'ינג כדי להוות קוורום שנתן לממשלה דימוי שהיא פועלת כפי שהיה לפני הרסטורציה של המאנצ'ו ב-1917.
הממשל החדש של לי היה חסר אונים יותר מאשר הראשון. פגישות הקבינט היו חייבות להיות מאושרות על ידי וו פאיפו. כוחו ויוקרתו ההולכים וגדלים של וו העצימו את הקצין הבכיר, צאו קון, אשר תיווך ביחסים בין השניים. צאו רצה להיות נשיא בעצמו, אבל וו ניסה לרסן את שאיפותיו. הנשיא לי ניסה ליצור קבינט המורכב ממומחים אבל הוא הרס אותו על ידי מעצר של שר האוצר על שמועות שווא שסופקו על ידי דוברי הפרלמנט.
צאו קון בילה את החודשים הבאים בקידום הנשיאות שלו על ידי ההצעה הגלויה לשלם חמשת אלפים דולר לכל חבר הפרלמנט שמוכן לבחור אותו. דבר זה יצר גינוי אוניברסלי, אך הוא נבחר בכל זאת והושבע עם חוקה חדשה, היחידה שהייתה רשמית עד 1947. הוא הזניח את חובותיו לנשיאות, והעדיף להיפגש עם הקצינים שלו מאשר עם הממשלה. תפקיד סגן הנשיאות שוב נשאר ריק כדי למסרו לידי ג'אנג זואולין, דואן צ'ירוי, או לו יונג-שינג, אבל אף אחד מהם לא רצה לקשור את גורלו עם הנשיא צאו.
בחודשים ספטמבר ובאוקטובר 1924, נערכו קרבות בין הפרובינציות על השליטה בשנחאי, ומאוחר יותר נעשה גם ניסיון הפיכה בביג׳ין, כאשר חלק מצבא פלג ז׳ילי הכניס את הנשא צאו למעצר בית, תוך כדי לחימה עם כוחותיו של וו שבאו לסייע לנשיא.
הממשלה הזמנית

ב-2 בנובמבר נעשה הואנג פו נשיא בפועל לאחר בקשתו של פנג יושיאנג. הוא הכריז שהנשיאות של צאו קון בלתי חוקית, כי הושגה על ידי שוחד. כל חבר פרלמנט שהצביע לו היה נתון למעצר. חוקת 1923 בוטלה והוחלפה "בתקנות הממשלה הזמנית". פוי, מבית המלוכה, גורש מן העיר האסורה ונעשו כמה רפורמות אחרות. ז'אנג, שהיה מונרכיסט, התנגד לגירוש של יורש העצר והתנגד לממשלתו של הואנג. פנג וג'אנג הסכימו להפוך את דואן צ'ירוי לראש הממשלה הזמנית ולבטל את הפרלמנט הישן לצמיתות. למנכ"ל הזמני של הממשלה היו סמכויות משותפות של הנשיא ושל ראש הממשלה. הייתה לו היכולת לבחור את הקבינט שלו בחופשיות, ויכול היה לשלוט בלי מחוקקים. בעוד שבתאוריה היה זה מעמד חזק מאוד, לפועל היה דואן נתון לחסדיהם של פנג וג'אנג.
פנג, ג'אנג ודואן הזמינו את סון יאט סן לבוא צפונה כדי לדון באיחוד הלאומי. סון נסע לבייג'ינג אך מחלת סרטן הכבד שלו התקדמה. דואן כינס ועדה לשיקום השלטון שכללה 160 חברים ב-1 בפברואר. סון היה ספקני לגבי דואן וג'אנג שהשתעשעו ברעיון של קיסרות חדשה של פוי. סון נפטר בחודש מארס, והשאיר את חסידיו הדרומיים מחולקים.
דואן כינס את הממשלה הזמנית ב-30 ביולי, היה זה הכינוס האחרון של ממשלת בייאנג. דיונים בטיוטות חוקתית התקיימו מאוגוסט עד דצמבר, אך אף טיוטה לא אושרה מעולם כי פרצו קרבות מחדש נגד פנגטיאן. וו פיאפו כרת ברית עם ג'אנג נגד פנג כנקמה על ההפיכה שעשו קודם בביג׳ין.
הלחימה בין הפלגים הייתה קשה. פנג התפטר מתפקידו ועבר לברית המועצות, אך חודשים אחדים מאוחר יותר הוא נקרא לחזור לעמוד בראש חייליו. כשהסתבך המצב הפוליטי והצבאי, דואן החזיר את תפקיד ראש הממשלה כדי להוריד מעצמו את האחריות על המצב. המצב שיצא משליטה בעיר הבירה, הביא לטבח של 18 במרץ בבייג'ינג, שבו נרצחו מפגינים אנטי מילטריסטים. טבח זה הוביל למפלתו של דואן.
תחת לחץ כבד ניהל דואן ישיבה מיוחדת של בית המחוקקים הזמני, אשר העביר החלטה המגנה את הטבח. הדבר לא מנע מחיילי המורדים לפרק את המשמר של דואן ולהכריח את מנכ"ל הממשלה לברוח לשגרירות זרה. כשכוחותיו של ג'אנג כבשו מחדש את הבירה לאחר שבועיים, הוא סירב להחזיר את דואן, שאותו ראה כאופורטוניסט בוגדני. תושבי עיר הבירה סבלו מאוד במהלך הקרבות האלה מחיילי הכובשים שפגעו ואנסו אזרחים.
סוף הממשלה

ג'אנג ושותפו וו לא הסכימו מי צריך להמשיך בתפקיד של דואן. וו רצה להחזיר את צאו קון כנשיא אבל ג'אנג התנגד בתוקף. מה שהביא לסדרה של ממשלות ביניים חלשות. השירות הציבורי התמוטט בשל הבזבוז וחוסר תשלום השכר. המשרדים הממשלתיים היו קיימים רק בשמם. היו התפטרויות המוניות של אנשי הממשלה, והנותרים נשארו בתפקידם בלחץ אנשי הצבא. החלקים היחידים שתפקדו בביורוקרטיה היו שירות הדואר, שירות מכס ותפקידים ממשלתיים שמולאו על ידי עובדים זרים. שום בית מחוקקים לא נוצר משום שהיה יקר מדי וקשה להרכיב.
ביולי 1926 יצאו הכוחות הדרומיים למבצע "המשלחת הצפונית". הם הביסו במהירות את צבאות וו וסאן צ'אפאנג. באפריל 1927 טיהר צ'יאנג קאי שק את הקומוניסטים מהצבא המהפכני הלאומי שלו והמבצע נעצר. עם תבוסתה של חבורת ז'ילי ועצירת המבצע של אנשי הדרום, השתלט ג'אנג דזוו-לין על ממשלת בייאנג באופן אישי תוך הכרזת ממשל צבאי. זו הייתה הפעם היחידה בה הייתה הממשלה בתואר של ממשלה צבאית מפורשת. ג'אנג הצהיר כי מטרת ממשלתו היא להביס את "האדומים" כדי להציל את המסורת והתרבות של סין. השירות הציבורי החל להשתפר והתחיל לפעול שוב. משרדי חיל הים והצבא התאחדו כדי ליצור את משרד הביטחון.
מושל גו-ג'ין ושאנשי, יאן שיאן, התקשר עם הלאומנים נגד בייג'ינג. ביוני 1928 החליט ג'אנג לנטוש את בייג'ינג ונרצח בידי היפנים. כוחותיו של יאן שיאן כבשו את העיר שהוביל להפלת ממשלת בייאנג. בייג'ינג שינתה את שמה לפיפינג עד סוף מלחמת האזרחים הסינית ב-1949. בנו של ג'אנג, ג'אנג צ'ו-ליאנג, הקים ממשלה גולה בראשותו של ראש הממשלה פו פו. עם זאת, עובדי מדינה רבים, כולל שרים ונשיאים לשעבר, כבר עברו לממשלה הלאומנית של ציאנג קאי שק. ארצות-הברית הפכה למדינה העיקרית הראשונה שנתנה את ההכרה בממשלה הלאומנית בנאנג'ינג ב־1 באוקטובר. יפן הייתה המעצמה הגדולה האחרונה שהכירה, משום שהם תיעבו את הגישה האנטי- יפנית של הקואומינטנג.
ג'אנג ניהל משא ומתן עם צ'יאנג קאי-שק כדי לסיים את הכפילות הפוליטית הזאת, פעולה שהובילה לאיחוד הצפון והדרום ב-29 בדצמבר 1928.
הערות שוליים

↑  Gao, James Z. (2009). Historical dictionary of modern China (1800-1949). Lanham, Md.: Scarecrow Press. p. 22
↑  Wakabayashi, Bob Tadashi (2007). The Nanking atrocity, 1937-38 : complicating the picture. Wakabayashi, Bob Tadashi, 1950-. New York: Berghahn Books. p. 202
↑  Teon, Aris (2016-05-31). "Provisional Constitution Of The Republic Of China (1931)". The Greater China Journal. Retrieved 2019-03-14.
↑  Chung, Stephanie Po-Yin (1998). Chinese business groups in Hong Kong and political change in South China, 1900-25. New York: St. Martin's Press. p. 9.
↑  Christopher R. Lew; Edwin Pak-wah Leung (2013). Historical Dictionary of the Chinese Civil War. Scarecrow Press.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285781105171  LCCN: sh85024168 
השבעתו של יואן שיקאי כנשיא הזמני של סין, 10 מרץ 1912
ראש הממשלה, דואן צ'ירוי
מפת סין בזמן מלחמות הפלגים ז׳ילי ופנטיאן 1921–1922. המחוזות שבשליטת ז׳ילי באדום בהיר, והשטח של פנטיאן בירוק בהיר
הנשיא צאו קון
ריי ברדבורי

| --- | --- |

ריי ברדבורי, מאי 1975
 לידה:  22 באוגוסט 1920 אילינוי ווקיגן, אילינוי, ארצות הברית
 פטירה:  5 ביוני 2012 (בגיל 91) לוס אנג'לס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Raymond Douglas Bradbury 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקני
 מקום קבורה:  בית הקברות ווסטווד וילג' 
 מקום מגורים:  לוס אנג'לס 
 שם עט:  William Elliot 
 עיסוק:  סופר ופובליציסט
 מקום לימודים:  תיכון לוס אנג'לס 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  מדע בדיוני, ספרות אימה, פנטזיה, social science fiction 
 יצירות בולטות:  כתיבת סיפורים קצרים ורומנים מדע בדיוניים, בהם "פרנהייט 451" ו"רשימות מן המאדים"
 תקופת הפעילות:  1938–2012 (כ־74 שנים) 
 הושפע מ:  הרברט ג'ורג' ולס, ג'ון סטיינבק, ז'ול ורן, ג'ורג' אורוול, מרי שלי, ויליאם שייקספיר, צ'ארלס דיקנס, סטנלי ויינבאום, אלדוס האקסלי, אדגר רייס בורוז, ג'ק ויליאמסון, לי בראקט, ה.פ. לאבקרפט, אדגר אלן פו, קארל צ'אפק, תומאס וולף, ג'ורג' ברנרד שו, שרווד אנדרסון, יבגני זמיאטין, אדית וורטון, יודורה ולטי, בפסקה זו 2 רשומות נוספות שטרם תורגמו 
 בן או בת זוג:  Marguerite Bradbury (1947–24 בנובמבר 2003) 
 צאצאים:  Bettina F. Bradbury 
 פרסים והוקרה:  פרס פרומתיאוס – היכל התהילה (1984)  פרס סר ארתור קלארק (2007)  פרס אמי (1994)  המדליה הלאומית לאומנויות (17 בנובמבר 2004)  פרס רטרו-הוגו לרומן הטוב ביותר (2004)  היכל התהילה של המדע הבדיוני והפנטזיה (1999)  פרס הוגו לרומן הטוב ביותר (1954)  פרס הוגו לסיפור הקצר (1944)  פרס גפן (2002)  פרס אינקפוט (1974)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (2007)  פרס מאסטר כנס האימה העולמי (2001)  פרס גרנד מאסטר של דיימון נייט (1989)  פרס ברם סטוקר למפעל חיים (1988)  פרס עולם הפנטזיה למפעל חיים (1977)  פרס הלמרייך (1994)  היכל התהילה של הפנדום הראשון (1996)  ציון לשבח של פרס פוליצר (2007)  פרס ולנטין דייויס (1974)  פרס רוס מקדונלד לספרות (2002)  מסדר האמנויות והספרות  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  היכל התהילה של ספריית קליפורניה  פרס לזכר ג'ורג' פאל 
 האתר הרשמי
 חתימה:   
 
ריי ברדבורי, מאי 2008
ריימונד דאגלס ברדבורי (באנגלית: Raymond Douglas Bradbury;‏ 22 באוגוסט 1920 – 5 ביוני 2012) היה סופר ופובליציסט אמריקאי שנודע בעיקר בזכות יצירתו בתחומי המדע הבדיוני והפנטזיה. זכה בפרסים רבים. ב-1989 היה הסופר העשירי שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 פרס דיימון נייט), פרס מפעל חיים המחולק החל מ-1975 לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה או שנתיים, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.