stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ייקוב קובלסקי
יחסיו עם דמויות אחרות > ניוט סלמנדרה

ג'ייקוב פוגש בניוט במקרה בבנק, כשהוא מבקש הלוואה ונענה בשלילה. ג'ייקוב מגלה בטעות על עולם הקוסמים דרך ניוט, כשהם מחליפים מזוודות והוא משחרר לחופשי את חיות הפלא שבמזוודה של ניוט. ג'ייקוב וניוט נעשים חברים טובים במהלך הסרט, וג'ייקוב עוזר לניוט בחיפוש אחר חיות הפלא.
יחסיו עם דמויות אחרות > טינה גולדשטיין

יחסיו של ג'ייקוב עם ההילאית טינה גולדשטיין טובים, והשניים משתפים פעולה במלחמה נגד גלרט גרינדלוולד.
יחסיו עם דמויות אחרות > קוויני גולדשטיין

ג'ייקוב וקוויני נפגשים בדירתה של טינה ומתאהבים. הם נפרדים כשזיכרונו של ג'ייקוב נמחק, אך חוזרים לאחר שקוויני מכשפת אותו. בסרט השני הם נפרדים שוב כשג'ייקוב מגלה שקווני כישפה אותו, והוא כועס עליה כשהיא מחליטה לעבור לצידו של גרינדלוולד.
ביקורת

על פי ביקורות מסוימות, קובלסקי נחשב ל"פאן-פייבוריט" בסדרת הסרטים. דן פוגלר, שמשחק את ג'ייקוב קובלסקי, טען בריאיון כי לאחר שקרא את תסריט הסרט השלישי, הסיק כי הדמות תתפתח בו כראוי.
הערות שוליים

1 2 3  Dan Fogler previews Fantastic Beasts 3  and Where to Find Them
מיכל אביעד

| --- | --- |

מיכל אביעד, 2007
 לידה:  המאה ה־20 ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
מיכל אביעד (נולדה ב-11 ביולי 1955) היא במאית, תסריטאית ומפיקה, פרופסור חבר בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

מיכל אביעד היא בת לאם ילידת איטליה ואב יליד הונגריה, נולדה וגדלה בשכונת קטמון בירושלים. בנערותה למדה בגימנסיה רחביה (סיימה בשנת 1973). בשנים 1981-1976 עשתה תואר ראשון בתורת הספרות הכללית ופילוסופיה באוניברסיטת תל אביב ובשנים 1984-1981 עשתה תואר שני בקולנוע באוניברסיטת המדינה בסן פרנסיסקו. החל מ-1991 משמשת כמרצה בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, החל מ-2002 היא מרצה בכירה, החל מ-2010 היא פרופסור חבר. בשנים 2007-1999 הייתה אחראית על פסטיבל סרטי הסטודנטים הבינלאומי, המתקיים בתל אביב, מטעם אוניברסיטת תל אביב. הקימה את התואר השני המעשי בחוג לקולנוע ובשנים 2005-2002 ניהלה אותו. אביעד לימדה בקאמרה אובסקורה, מאז 1992 היא מרצה באמנות לעם, בבתי ספר לקולנוע, בכנסים אקדמיים ובסינמטקים. מאז 2003 היא היועצת האמנותית של פסטיבל הנשים הבינלאומי הישראלי ואחת מיוצרות הפסטיבל.
בשנים 1999-1997 הייתה אחת מהמקימות של "פורום היוצרים הדוקומנטריים" והייתה חברת הנהלה שלו בשנים 2000-1999. אביעד שימשה כשופטת בפסטיבלי סרטים שונים כולל פסטיבל הקולנוע ירושלים ופסטיבל הסרטים התיעודיים בניון, שווייץ. אביעד זכתה בפרס על מצוינות בקולנוע מטעם משרד החינוך והתרבות הישראלי.
ב-2008 יצא לאור ספרון שכתבה על שאלות יסוד בקולנוע דוקומנטרי בן זמננו בהוצאת סל תרבות ארצי. 

ב-2016, לרגל יום האישה הבינלאומי, נבחרה כאחת מ-11 חוקרות מעוררות השראה באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2018 ביימה את הסרט אישה עובדת לפי תסריט שלה ושל מיכל ויניק ושרון אזולאי-אייל.
הייתה נשואה לפסיכולוג הד"ר שמשון ויגודר. לזוג 2 ילדים. נמצאת בזוגיות עם חוקר התקשורת פרופ׳ ז׳רום בורדון.
סרטיה

סרטיה של אביעד עוסקים בתופעות חברתיות-פוליטיות מנקודת מבט של נשים.
סרטיה > Acting Our Age (לחיות את שנותינו), 60 דקות

זהו סרטה הראשון של אביעד משנת 1987, אותו ביימה והפיקה בארצות הברית. הסרט עוסק בהזדקנות של נשים ומנסה לבדוק באילו אופנים יש סטריאוטיפים, אפליה מגדרית ומצבים ספציפיים שמאפיינים אותה. הסרט זכה בפרסים שונים, פתח את העונה הראשונה של הסדרה הדוקומנטרית היוקרתית POV ושודר מחוף לחוף ב-PBS, הטלוויזיה הציבורית בארצות הברית ובפסטיבלים בינלאומיים שונים בהם פסטיבל סאנדנס ופסטיבל טליורייד.
סרטיה > הנשים ממול, 80 דקות

אביעד ביימה והפיקה את הסרט ב-1992. הסרט עוסק במעורבותן של נשים ככובשות וכנכבשות בסכסוך הישראלי-פלסטיני, הסרט מתרחש בתקופת האינתיפאדה הראשונה. הסרט השתתף בפסטיבלים רבים ברחבי תבל כולל ירושלים, מינכן, סן פאולו, שיקגו, כלכותא ואינפוט 93', וזכה בפרס השלום בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין. הוא שודר בטלוויזיות רבות בעולם כולל שידור מחוף אל חוף בארצות הברית, אך מעולם לא שודר בישראל.
סרטיה > ירית פעם במישהו?, 60 דקות

את הסרט ביימה אביעד והפיק עמית גורן ב-1995. הסרט מנסה להבין איך התרבות הגברית בישראל ניזונה מהצבא ומהחיילות מנקודת מבטה של אישה. אביעד מצטרפת בסרט ליחידת מילואים שעושים שרות ברמת הגולן ומנסה לבדוק מה מאפיין אותם. הסרט הוקרן בפסטיבלים רבים ברחבי תבל. כולל: חיפה, הפסטיבל הבינלאומי בהונג קונג, לייפציג, סמינר פלהרטי, לונדון, וושינגטון ואינפוט 96'. הסרט שודר בערוץ 1 בטלוויזיה הישראלית ובארצות שונות.
סרטיה > ג'ני וג'ני, 60 דקות

סרט זה ביימה והפיקה אביעד ב-1997 והוא זכה בפרס הסרט הדוקומנטרי לשנת 1997 מטעם המכון הישראלי לקולנוע. הסרט עוסק בעולמן של שתי נערות בנות 17 מבת-ים וביחסים ביניהן בקיץ אחד בחייהן. הוא בוחן תרבות ישראלית של דור שלישי של מהגרות מצפון אפריקה דרך היחסים ביניהן ובין המשפחות שלהן. הסרט הוקרן בפסטיבלים שונים כולל פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים, דנוור, סן פרנסיסקו, בוסטון, פמינלה ואינפוט 98'. הסרט שודר בערוץ 1 בטלוויזיה הישראלית ובארצות שונות.
סרטיה > לב הארץ, 60 דקות

זהו סרט שביימה אביעד והפיקה בשיתוף עם יולי גרשטל. הוא ממוקם בעיר רמלה בתקופה שבין בחירות 1999 לבחירות 2001. הסרט עוסק בשלוש קהילות של נשים: קהילה של ש"סניקיות חוזרות בתשובה, עולות חדשות בוכריות מאוזבקיסטן ונשים ערביות. אביעד מראה כי למרות מאפיינים דומים בין הקהילות, אין קשר ביניהן; הנשים חיות בעיר קטנה, אבל מעולם לא נפגשות זו עם זו. הסרט הוקרן בפסטיבלים רבים ביניהם פסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומי במינכן, הפסטיבל הבינלאומי לסרטים דוקומנטריים בקלמאטה יוון, פסטיבל זכויות האדם בניו יורק, הפסטיבל הבינלאומי לסרטים דוקומנטריים בפראג, פסטיבל FIPA בצרפת ופסטיבל הסרטים הבינלאומי במומביי, הודו. הסרט שודר בערוץ 2 ובטלוויזיות שונות ברחבי העולם.
סרטיה > לימון מעדן, 20 דקות

זהו סרט אקספרימנטלי-דוקומנטרי שעשתה אביעד ב-2008 והוא עוסק בקיוסק של סנדביץ' תוניסאי בשוק של רמלה ובחיבור בין הצילומים לבין הזיכרון של אביעד את המקום. הקרנת הבכורה שלו הייתה במסגרת תערוכת אמנות במוזיאון פתח תקווה לאמנות בת זמננו. כמו כן הוא הוקרן בפסטיבל דוקאביב.
סרטיה > לא רואים עליך

סרט בכיכובן של רונית אלקבץ ויבגניה דודינה שיצא לאקרנים באוקטובר 2011. זהו סרטה העלילתי הראשון של אביעד. הסרט זכה בציון לשבח מטעם חבר השופטים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין בקטגוריית פנורמה. הוא עוסק בשתי נשים שעברו אונס עשרים שנה קודם לכן בידי אותו אנס (שכונה - "האנס המנומס") ומתאר את המפגש המקרי ביניהן וכיצד הן מתמודדות עם הטראומה.
הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר, וכן ויבגניה דודינה זכתה בפרס השחקנית המצטיינת בפסטיבל חיפה באוקטובר 2011.
סרטיה > דימונה טוויסט

סרט תיעודי בהפקת yes דוקו, שיצא ב-2016, במרכזו שבע נשים שעלו לארץ בשנות ה-50 וה-60 והתיישבו בדימונה. הקרנת הבכורה התקיימה בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בו קיבל את הפרס הראשון בתחרות התיעודית המקומית.
סרטיה > אישה עובדת

סרט עלילתי על הטרדה מינית במקום העבודה. יצא לאקרנים בשנת 2019.
מאמרים על סרטיה

על הסרט הנשים ממול
מונק יעל (2005) נשים במסלולי זהות פנים: כתב עת לתרבות חברה וחינוך מספר 32, מאי 2005 (עמ' 36–43)
על הסרט ירית פעם במישהו?
Berman Emanuel, Rosenheimer Timna and Aviad Michal (2003). Documentary Directors and their Protagonists: A Transferential / Counter-Transferential Relationships? In Sabbadini Andrea (ed.) The Couch and the Silver Screen: Psychoanalytic Reflections on European Cinema (pp. 213-231) London: Brunner-Routledge.
Zanger Anat (2005) Sweet Einat Strikes Back : Positions Feminines de la Camera en Temps de Guerre. In Euvrard Janine (ed.) Israeliens, Palestiniens que Peut le Cinema ? Paris: Editions Michalon. (pp 121-127)
Zanger Anat (2005) Women, Border, and Camera Israeli feminine framing of war Feminist Media Studies, Vol. 5, Issue 3, (pp 341-357)
נאמן ג'אד (2006) קמרה אובסקורה של הנופלים: הפדגוגיה הצבאית ואביזריה בקולנוע הישראלי. בביטחון ותקשורת: דינמיקה של יחסים מכון בן-גוריון, הוצאת הספרים של אונ' בן-גוריון (עמ' 347 – 386)
על הסרט ג'ני וג'ני
אלגזי גדי (2007) אני ישקיע יותר בבלגן הזה שיש לי כאן: על ג'ני וג'ני דוקומנטלי: מאמרים על קולנוע דוקומנטרי ישראלי הוצאת עם עובד.
על הסרט לילדים שלי
Polland Lisa (2004) For My Children by Michal Aviad Hawwa-Journal of Women of the Middle East & the Islamic World, Academic Publishers Brill. Vol 2, 272-278.
Oachs Juliana (2004) Michal Aviad: For My Children Nashim: A Journal of Jewish Women’s Studies & Gender Issues, Indiana University Press. Number 7, 266-270
Seja Nina (forthcoming) Exile, Liminality and Split Consciousness in Michal Aviad’s For My Children and Mona Hatoum’s Measures of Distance (15 p)
Munk Yael (2005) La Maternite Comme Attitude Oppositionelle : sur Pour Mes Enfants (2002) de Michal Aviad. In Euvrard Janine (ed.) Israeliens, Palestiniens que Peut le Cinema? Paris: Editions Michalon. (pp: 235-239)
Munk Yael (2006) Motherhood as an Oppositional Standpoint: Michal Aviad’s “For My Children” Gender in Conflicts : Palestine-Israel- Germany. Christina von Braun & Ulrike Auga. Berlin (ed) :LIT Verlag, (pp.143-148.)
Talmon Miri (forthcoming) Cameras in Contested Territories: War and Peace as Gendered Alternatives in Israeli Documentary Films.
דובדבני שמוליק (2005) השבר הוליך למבוי סתום פנים: כתב עת לתרבות חברה וחינוך מספר 32, מאי 2005 (עמ' 29–35)
לב כנען ורד (2003) ביוגרפיה של הווה: הקולנוע הביתי של מיכל אביעד: על הסרט "לילדים שלי" סטודיו: כתב עת לאמנות גיליון 144 (עמ' 26 – 30)
היימן מיכל (2003) פחי הזבל של מיכל: על סרטה של מיכל אביעד "לילדים שלי" סטודיו: כתב עת לאמנות גיליון 144 (עמ' 31)
דובדבני שמוליק (2007) עבודה לשם קבלת תואר דוקטור
על הסרט לימון מעדן
קלדרון ניסים (2008) סרטים שגרים בתוך סרטים הבתים שבבית גרים בדירות: מטענים של עבר באמנות ובקולנוע בישראל מוזיאון פתח תקווה לאמנות (עמ' 31 – 32)
הערות שוליים

↑  מדעניות מעוררות השראה > פרופ' מיכל אביעד, באתר אוניברסיטת תל אביב
↑  נירית אנדרמן, "לא רואים עלייך" - הזוכה בפסטיבל חיפה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2011
↑  אבנר שביט‏, טוויסט וצעקה: "דימונה טוויסט" של מיכל אביעד הוא סרט שיהדהד עוד זמן רב, באתר וואלה, 4 בספטמבר 2016
↑   איל שגיא ביזאוי, הטוויסט האמיתי של דימונה, באתר הארץ, 17 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313471105171  GND: 1025249143  ISNI: 0000 0004 0241 2877  LCCN: n88093946  NTA: 303198974  SUDOC: 240739841  ULAN: 500464054  VIAF: 297698138   WorldCat (עם VIAF): 297698138
גסיסה

גסיסה הוא השלב האחרון בחיים המוביל בסופו למוות. אבחון סיום תהליך הגסיסה וקביעת מוות הוא תהליך מורכב של קבלת החלטות קלינית.
סימני גסיסה

על פי המכון הלאומי לסרטן בארצות הברית נוכחותם של חלק מהסימנים הבאים עשויה להעיד על התקרבות המוות:
ישנוניות, שינה מוגברת ו/או חוסר תגובה (הנגרמת משינויים בחילוף החומרים של המטופל).
בלבול לגבי זמן, מקום ו/או זהות של יקירי המטופל; אי שקט; חזיונות של אנשים ומקומות שאינם נוכחים; משיכת מצעים או בגדים (הנגרמת בין השאר משינויים בחילוף החומרים של המטופל).
ירידה בסוציאליזציה ונסיגה מאינטראקציה אנושית (הנגרמת מירידה בחמצן למוח, ירידה בזרימת הדם והכנה נפשית למוות).
ירידה בצורך במזון ובנוזלים, ואובדן תיאבון (נגרם מהצורך של הגוף לחסוך באנרגיה והירידה ביכולתו להשתמש במזון ובנוזלים כראוי).
אובדן שליטה בסוגרים, בשלפוחית השתן או במעיים (הנגרמת על ידי הרפיית השרירים באזור האגן).
שתן כהה, או ירידה בכמות שתן (הנגרמת מהאטה בתפקוד הכליות ו/או ירידה בצריכת נוזלים).
העור הופך קריר למגע, במיוחד הידיים והרגליים; העור עשוי להיות בצבע כחלחל, במיוחד בחלק התחתון של הגוף (הנגרמת מירידה בזרימת הדם לגפיים).
צלילי חרחור או גרגור בזמן נשימה, שעשויים להיות חזקים (חרורי גסיסה); נשימה שאינה סדירה ורדודה; ירידה במספר הנשימות בדקה; נשימה המתחלפת בין מהירה לאיטית (הנגרמת מגודש מירידה בצריכת נוזלים, הצטברות של חומרי פסולת בגוף ו/או ירידה במחזור הדם לאיברים).
הפניית הראש לכיוון מקור אור (הנגרמת מירידה בראייה).
קושי מוגבר לשלוט בכאב (נגרם מהתקדמות המחלה).
תנועות לא רצוניות (הנקראות מיוקלונוס ), קצב לב מוגבר, יתר לחץ דם ואחריו תת לחץ דם,  ואובדן רפלקסים ברגליים ובזרועות הם סימנים נוספים לכך שסוף החיים קרוב.
נקודות מבט תרבותיות על גסיסה

האופן שבו בני אדם מבינים ומתייחסים לתהליך הגסיסה שונה בתרבויות שונות. בתרבויות מסוימות, מוות הוא סיום מוחלט של החיים. בתרבויות אחרות, מוות עשוי לסמל מעבר למצב הוויה אחר, בדומה לשינה או מחלה. יש מסורות בהן המוות מסמן את רגע המעבר לסוג אחר של קיום, או שהוא נקודת זמן בדפוס מחזורי של מוות ולידה מחדש. הבדלים תרבותיים אלה משפיעים על אורחות חייהם של בני אדם, התנהגויותיהם וגישתם לגסיסה ולמוות.
מִסְגּוּר רפואי > החיאה

החייאה היא פעולה רפואית אשר מניעת מוות, או השבת אדם לחיים, כאשר אדם מחוסר הכרה, או גוסס. קיימות שיטות שונות להחייאה, אחת הנפוצות יותר היא החייאת לב ריאה (CPR). החייאה לב ריאה היא הליך המורכב ממחזורים של לחיצות חזה ותמיכת אוורור במטרה לשמור על זרימת הדם והחמצן לאיברי הגוף החיוניים. שיטה אחרת, דפיברילציה, או טיפול בשוק חשמלי, הוא טיפול החייאה אשר מטרתו להשיב את הפעילות החשמלית הסדירה בלב. אני מקצועות רפואה המתמחים ברפואת חירום, חובשים פרמדיקים ורופאים, הם לרוב הראשונים לבצע החייאה לחולים מחוץ לבית החולים.
מִסְגּוּר רפואי > טיפול בסוף החיים

הטיפול בסוף החיים הוא טיפול רפואי שנועד לסייע למטופלים הנמצאים בשלב האחרון לחייהם. הטיפול ניתן בהוספיס, או בבית המטופל ומכונה "הוספיס בית". טיפול בסוף החיים מתחיל כאשר טיפולים אשר מטרתם ריפוי והארכת חיים אינם אפשריים יותר. לחולים במחלות סופניות טיפול בסוף החיים מתחיל במדינות מערביות רבות כאשר הפרוגנוזה של המטופל היא פחות משישה חודשי חיים. טיפול בהוספיס מתמקד בטיפול פליאטיבי שמטרתו לספק את איכות החיים המרבית האפשרית בנסיבות למטופלים ותמיכה ליקיריהם. תהליך זה משלב טיפול רפואי, ניהול כאב, כמו גם תמיכה חברתית ורגשית הניתנת על ידי עובדים סוציאליים וחברים אחרים בצוות הבריאות כולל רופאי משפחה, אחיות, יועצים, ומתנדבים מאומנים. טיפול בהוספיס מדגיש את הקלת תסמיני המחלה, מאפשר הגשמת משאלות סוף החיים ומביא לאיכות גבוהה יותר של טיפול בסוף החיים בהשוואה לטיפול סטנדרטי הכולל אשפוז ממושך.
ראו גם

התאבדות בסיוע רפואי
המתת חסד
וידוי שכיב מרע
חוויית סף מוות
הזכות למות
מחלה סופנית
הערות שוליים

↑  Kennedy, Catriona; Brooks-Young, Patricia; Brunton Gray, Carol; Larkin, Phil; Connolly, Michael; Wilde-Larsson, Bodil; Larsson, Maria; Smith, Tracy; Chater, Susie (בספטמבר 2014). "Diagnosing dying: an integrative literature review". BMJ Supportive & Palliative Care (באנגלית). 4 (3): 263–270. doi:10.1136/bmjspcare-2013-000621. ISSN 2045-435X. PMC 4145438. PMID 24780536. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Physical Changes as You Near the End of Life". www.cancer.org (באנגלית). נבדק ב-2020-04-30.
↑  "End-of-Life Care: Questions and Answers". NCI Factsheet. 30 באוקטובר 2002. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Last Hours of Living: Practical Advice for Clinicians". Medscape. אורכב מ-המקור ב-28 בינואר 2017. נבדק ב-17 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  Gire, James (2014-12-01). "How Death Imitates Life: Cultural Influences on Conceptions of Death and Dying". Online Readings in Psychology and Culture (באנגלית). 6 (2). doi:10.9707/2307-0919.1120. ISSN 2307-0919.
↑  "resuscitation", The Free Dictionary, נבדק ב-2022-09-19
↑  "Cardiopulmonary resuscitation (CPR): First aid". Mayo Clinic (באנגלית). נבדק ב-2022-09-19.
↑  Huffman, Jaime L.; Harmer, Bonnie (2022), "End of Life Care", StatPearls, Treasure Island (FL): StatPearls Publishing, PMID 31334996, נבדק ב-2022-09-12
1 2  Tatum, Paul E. (בנובמבר 2020). "End-of-Life Care: Hospice Care". FP Essentials. 498: 26–31. ISSN 2159-3000. PMID 33166104. {{cite journal}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4057310-2  NKC: ph126927
גביע האמירויות

| --- | --- |


 ענף:  כדורגל
 תאריך ייסוד:  2007
 ארגון מפעיל:  ארסנל
 מספר מתמודדים:  2 (4 בעבר)
 זוכה:  אנגליה ארסנל
 הכי הרבה זכיות:  אנגליה ארסנל (8)
 www.arsenal.com/emiratescup
 
גביע האמירויות (באנגלית: Emirates Cup) הוא טורניר כדורגל ידידותי שנתי, המשוחק לפני תחילת העונה הסדירה באצטדיונה הביתי של ארסנל - אצטדיון האמירויות בלונדון.
בעבר במסגרת הטורניר נפגשו ארבע קבוצות כדורגל, אך משנת 2019, רק שתיים, כאשר באופן מסורתי אחת מהן היא תמיד המארחת - ארסנל. בטורניר הראשון, בשנת 2007, השתתפו גם פריז סן-ז'רמן, ולנסיה ואינטר מילאנו. לרוב מגיעות הקבוצות המשתתפות בטורניר מאירופה, אך בשנת 2011 השתתפו בו גם בוקה ג'וניורס מארגנטינה וניו יורק רד בולס מארצות הברית, שגם זכתה בטורניר.
בעבר הטורניר התקיים בחודשים יולי או אוגוסט ונמשך יומיים, והוא כלל ארבעה משחקים ששוחקו באצטדיון האמירויות, אך בשנת 2019 הטורניר קוצר ליום אחד שבו משחק אחד בלבד. שיטת הניקוד בטורניר דומה לשיטת ניקוד בטורניר אמסטרדם. בדומה למרבית תחרויות הכדורגל, ניצחון מזכה ב-3 נקודות, תיקו בנקודה אחת והפסד לא מזכה את הקבוצה בנקודות. עם זאת, הקבוצות מזוכות בנקודה נוספת עבור כל שער שהן מבקיעות. כך למשל, שוויון 3–3 וניצחון 1–0 יזכו כל אחת מהקבוצות (פרט למפסידה) ב-4 נקודות - שיטה שמטרתה לעודד משחק התקפי ופתוח יותר.
בשנת 2012 לא נערך הטורניר, בעקבות האולימפיאדה שנערכה בלונדון באותו הקיץ. גם בשנת 2016 לא נערך הטורניר, מכיוון שבאותו קיץ התקיים היורו 2016 ובשל עבודות הכרחיות באצטדיון האמירויות, בקיץ 2018 לא נערך הטורניר בגלל המונדיאל ובשנים 2020 ו-2021 לא נערך בגלל התפרצות נגיף הקורונה.
ארסנל היא הזוכה הנוכחית, לאחר שניצחה את אולימפיק ליון בתוצאה 2-0 בטורניר 2024.
הזוכות והמשתתפות בטורניר

| שנה | זוכה | סגנית | מקום שלישי | מקום רביעי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2007 | אנגליה ארסנל | צרפת פריז סן-ז'רמן | ספרד ולנסיה | איטליה אינטר |
| 2008 | גרמניה המבורג | ספרד ריאל מדריד | אנגליה ארסנל | איטליה יובנטוס |
| 2009 | אנגליה ארסנל | סקוטלנד גלאזגו ריינג'רס | ספרד אתלטיקו מדריד | צרפת פריז סן-ז'רמן |
| 2010 | אנגליה ארסנל | צרפת ליון | סקוטלנד סלטיק | איטליה מילאן |
| 2011 | ארצות הברית ניו יורק רד בולס | צרפת פריז סן-ז'רמן | אנגליה ארסנל | ארגנטינה בוקה ג'וניורס |
| 2013 | טורקיה גלאטסראיי | פורטוגל פורטו | אנגליה ארסנל | איטליה נאפולי |
| 2014 | ספרד ולנסיה | אנגליה ארסנל | צרפת מונקו | פורטוגל בנפיקה |
| 2015 | אנגליה ארסנל | ספרדויאריאל | גרמניהוולפסבורג | צרפת ליון |
| 2017 | אנגליה ארסנל | ספרד סביליה | גרמניה ר.ב. לייפציג | פורטוגל בנפיקה |
| 2019 | צרפת אולימפיק ליון | אנגליה ארסנל | — | — |
| 2022 | אנגליה ארסנל | ספרד סביליה | — | — |
| 2023 | אנגליה ארסנל | צרפת מונקו | — | — |
| 2024 | אנגליה ארסנל | צרפת ליון | — | — |
הופעות לפי קבוצה

| קבוצה | זכייה | סגנות | מקום שלישי | מקום רביעי | סה"כ |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| אנגליה ארסנל | 8 | 2 | 3 | — | 13 |
| צרפת ליון | 1 | 2 | — | 1 | 4 |
| ספרד ולנסיה | 1 | — | 1 | — | 2 |
| גרמניה המבורג | 1 | — | — | — | 1 |
| ארצות הברית ניו יורק רד בולס | 1 | — | — | — | 1 |
| טורקיה גלאטסראיי | 1 | — | — | — | 1 |
| צרפת פריז סן-ז'רמן | — | 2 | — | 1 | 3 |
| ספרד סביליה | — | 2 | — | — | 2 |
| צרפת מונקו | — | 1 | 1 | — | 2 |
| ספרד ריאל מדריד | — | 1 | — | — | 1 |
| סקוטלנד גלאזגו ריינג'רס | — | 1 | — | — | 1 |
| פורטוגל פורטו | — | 1 | — | — | 1 |
| ספרד ויאריאל | — | 1 | — | — | 1 |
| ספרד אתלטיקו מדריד | — | — | 1 | — | 1 |
| סקוטלנד סלטיק | — | — | 1 | — | 1 |
| גרמניה וולפסבורג | — | — | 1 | — | 1 |
| גרמניה ר.ב. לייפציג | — | — | 1 | — | 1 |
| פורטוגל בנפיקה | — | — | — | 2 | 2 |
| איטליה אינטר | — | — | — | 1 | 1 |
| איטליה יובנטוס | — | — | — | 1 | 1 |
| איטליה מילאן | — | — | — | 1 | 1 |
| ארגנטינה בוקה ג'וניורס | — | — | — | 1 | 1 |
| איטליה נאפולי | — | — | — | 1 | 1 |
שחקני ארסנל חוגגים את הזכייה בגביע האמירויות הראשון בשנת 2007
שחקני גלאטסראיי חוגגים את הזכייה בגביע בשנת 2013
שחקני ארסנל חוגגים את הזכייה בגביע בשנת 2015
בריאן דאפי

| --- | --- |

בריאן דאפי, 2000
 לידה:  20 ביוני 1953 (בן 71) רוקלנד, מסצ'וסטס
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות נאס"א
 לאום:  ארצות הברית ארצות הברית
 השכלה:  בית הספר לטייסי ניסוי של חיל האוויר האמריקני  אקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית  אוניברסיטת דרום קליפורניה  בית הספר להנדסה ע"ש ויטרבי של אוניברסיטת דרום קליפורניה 
 עיסוקים נוספים:  טייס ניסוי
 תקופת השירות:  1984–2000 (כ־16 שנים)
 דרגה:  קולונל
 זמן שהייה בחלל:  40 ימים, 17 שעות ו-37 דקות
 ביוגרפיה בנאס"א:  בריאן דאפי
 משימות
 STS-45,‏ STS-57,‏ STS-72,‏ STS-92
    
 עיטורים
  צלב התעופה המצוינת  מדליית השירות הראוי לשבח   מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה   מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה  מדליית הטיסה בחלל של נאס"א (4 פעמים)
 
בריאן דאפי (באנגלית: Brian Duffy; נולד ב-20 ביוני 1953, סיאטל) הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
ביוגרפיה

בריאן דאפי נולד בעיירה רוקלנד שבמסצ'וסטס. לאחר סיום לימודי בית ספר הוא למד באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית אותה סיים בשנת 1975 עם תואר במתמטיקה. לאחר סיום הלימודים דאפי סיים קורס טיס והוצב ביחידת חיל האוויר בווירג'יניה בשנת 1976. הוא שירת כטייס מקדונל דאגלס F-15 איגל עד לשנת 1979 ואז עבר לבסיס החיל ביפן. בשנת 1981 הוא סיים לימודי תואר שני במנהל עסקים באוניברסיטת דרום קליפורניה. בשנת 1982 הוא סיים קורס בבסיס חיל האוויר אדוארדס וקיבל הסמכה כטייס ניסוי. בסך הכול יש לו 5000 שעות טיסה ב-25 מטוסים שונים.
שירות בתחום החלל

בשנת 1985 דאפי נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א. הוא היה חבר בצוות קרקע של מספר משימות. בשנת 1992 הוא השתתף במשימת STS-45 כטייס של מעבורת החלל קולומביה (צ'ארלס בולדן היה מפקד צוות). זו הייתה המשימה הראשונה שנשאה את המעבדה האטמוספירית ליישומים ומדע (ר"ת באנגלית: ATLAS-1), שהורכבה בתא המטען של המעבורת, ובה 12 ניסויים בתחומי כימיה אטמוספירית, קרינה סולרית, פיזיקה של פלזמה בחלל, ואסטרונומיה בתחום העל-סגול. בשנת 1993 הוא השתתף במשימת STS-57 כטייס של מעבורת החלל אנדוור (רונלד גרייב היה מפקד צוות). המטרה העיקרית הייתה ביצוע מחקרים בעזרת מערכת SPACEHAB והחזרת לוויין EURECA של סוכנות החלל האירופית. במשימת STS-72 בקיץ 1993 הוא היה מפקד צוות מעבורת החלל אנדוור. המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין, להחזיר לכדור הארץ לוויין אחר ולבצע ניסויים בתחומים שונים. בשנת 2000 הוא טס כמפקד צוות על סיפון מעבורת החלל דיסקברי במשימה STS-92. במהלך הטיסה הועבר ציוד נוסף לתחנת החלל הבין-לאומית והוא הותקן מחוץ לתחנה.
לאחר פרישה מנאס"א

לאחר פרישה מנאס"א בשנת 2001 דאפי עבד בלוקהיד מרטין עד לשנת 2008. בהמשך הוא עבר לנורת'רופ גראמן.
מיזם אגירת מי נהר הקולורדו

סכר קניון גלן ואגם פאוול בסמוך לפייג' באריזונה. הסכר והאגם הם רכיבים עיקריים בניסיון של מיזם אגירת מי נהר הקולורדו לווסת את זרימת נהר הקולורדו
מיזם אגירת מי נהר הקולורדו (באנגלית: Colorado River Storage Project) הוא מיזם לפיקוח על פיתוח אגן הניקוז העליון של נהר הקולורדו. מטרת המיזם לייצר ולספק חשמל מתחנות כוח הידרואלקטריות, לבצע בקרת שיטפונות ולאגור מים עבור המדינות השותפות למיזם בחלקו העליון של נהר הקולורדו ויובליו הראשיים. המיזם שייך ללשכת הטיוב של ארצות הברית (U.S. Bureau of Reclamation, בראשי תיבות USBR), סוכנות פדרלית הפועלת במסגרת מחלקת הפנים של ארצות הברית, אשר תפקידה העיקרי לפתח מקורות מים ומיזמי השקיה במערב ארצות הברית.
מאז התחלת המיזם ב-1956 הוא גדל והצטרפו אליו מספר מיזמים קשורים של ניהול מים ברחבי אגן ההיקוות של הנהר. ההיקף המקורי של המיזם והמוקד העיקרי כלל את חלקו העליון של נהר הקולורדו, ואת הנהרות גרין (Green), סן חואן (San Juan) וגניסון (Gunnison).
המדינות המשתתפות במיזם הן אריזונה, יוטה, ניו מקסיקו, קולורדו וויומינג.
היקף המיזם

מיזם נהר הקולורדו מורכב מארבע יחידות נפרדות, המתפרשות לאורך אגן הקולורדו העליון ויובליו הראשיים. בנוסף, כלולים במיזם גם מיזמים אחרים שבוצעו באזור זה.
בסך הכול נאגרים במסגרות השונות של המיזם כ-42 מיליארד מ"ק מים. קיבולת זו משמשת ליישם את התחייבות האספקה של הסכם נהר הקולורדו בתקופות שחונות. בנוסף, שלוש מהיחידות מספקות חשמל מתחנות כוח הידרואלקטריות לשווקים הראשיים בדרום מערב ארצות הברית.
ליז פרי באריזונה משמש כגבול הדרומי של המיזם, המקיף את כל נהר הקולורדו מנקודה זו במעלה הזרם ואת כל היובלים הנשפכים אליו בקטע זה.
יחידת קניון גלן

יחידת קניון גלן (Glen Canyon Unit) כוללת את סכר קניון גלן, אגם פאוול ותחנת הכוח קניון גלן, והיא היחידה הגדולה והחשובה ביותר של המערכת. אף שהסכר עצמו שוכן סמוך לעיירה פייג' בצפון אריזונה, שוכנת מרבית אגם פאוול שמאחורי הסכר בתחום דרום מדינת יוטה. קיבולת המים באגם פאוול היא 33 מיליארד מ"ק, כ-64% מכלל המים הנאגרים במיזם. ההספק של תחנת הכוח, 1,296 מגה ואט, הוא כמעט 75% מכלל ייצור החשמל במיזם.
על אף חשיבותה למיזם הייתה יחידת קניון גלן מקור למחלוקת אפילו לפני שהתחילה לפעול ב-1964. דייוויד ברואר, מנהל מועדון סיירה, שהיה אחראי חלקית למיקומו של הסכר כחלק מהפשרה שהסכים לה בנושא הסכר באקו פארק, הצטער אחר-כך על ההחלטה. בארי גולדווטר, הסנאטור לשעבר מטעם מדינת אריזונה, שתמך בהקמת הסכר בתחילה, שינה דעתו אחר-כך והודה, שגם הוא הצטער שתמך במיזם. בשנים האחרונות התגברו הקריאות של ארגוני איכות הסביבה, דוגמת מועדון סיירה, לרוקן את מימי אגם פאוול ולהרוס את הסכר על מנת להשיב את קניון גלן לקדמותו. עקב כך קמו קבוצות בעלי עניין ספציפיות במטרה לגרום לשינוי זה, דוגמת "נהרות חיים" (Living Rivers) ו"ידידי קניון גלן" (Friends of Glen Canyon). מולן קמו קבוצות המתנגדות לשינוי, דוגמת "ידידי אגם פאוול" (Friends of Lake Powell). בהתחשב בחשיבות הגדולה של יחידת קניון גלן למיזם אגירת מי הקולורדו, כמו גם ההשפעה שלה על תעשיית התיירות לאזור, נראה כי ההתנגדות לרעיון שיקום הקניון מצליחה למנוע את הניסיון לממשו ולא קיימות שום תוכניות להפסיק את פעולת היחידה בקניון גלן.
ב-1959 נבנה גשר קניון גלן מעל נהר הקולורדו. אף שלא היה חלק מהיחידה הוא נבנה כתוצאה ישירה ממנה. בזמן שהושלם הוא היה גשר הקשת הגבוה ביותר בעולם. כיום הוא אחד משני גשרים בלבד מעל הקולורדו בקטע שבין אגם מיד לאגם פאוול, ומרבית התעבורה שבין צפון אריזונה ודרום יוטה עוברת דרכו.