stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טום בורווינקל
הערות שוליים

↑  סטטיסטיקות הקריירה של בורווינקל ב-NBA, באתר basketball-reference.com
↑  סטטיסטיקות המכללות של בורווינקל, באתר sports-reference.com
↑  רשימת הנבחרים בדראפט 1968, באתר basketball-reference.com
1 2  ההודעה על פטירתו של בורווינקל, באתר שיקגו טריביון, 27 במרץ 2013
↑  סטטיסטיקות המשחק בין שיקגו לפיניקס, באתר basketball-reference.com
↑  מובילי הסטטיסטיקות של שיקגו בולס, באתר basketball-reference.com
טנזן אישיבאשי

זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טַנזָן אישיבָּאשי (ביפנית: 石橋 湛山;‏ 25 בספטמבר 1884 – 25 באפריל 1973) היה פוליטיקאי ועיתונאי יפני וראש ממשלת יפן ה-55. בעת היותו ראש הממשלה כיהן גם בתפקיד נשיא המפלגה הליברלית-דמוקרטית, שהחזיקה ברוב בדיאט של יפן. בין השנים 1952 ו-1968 שימש גם נשיא אוניברסיטת רישו.
ביוגרפיה

אישיבאשי נולד בטוקיו ולמד באוניברסיטת ואסדה. לאחר לימודיו עבד כעיתונאי בעיתון מאיניצ'י שינבון, ולאחר שירותו הצבאי החל לעבוד במגזין "טויו קייזאי שימפו" (מגזין הכלכלה המזרחית), שבסופו של דבר היה לנשיאו. אישיבאשי החזיק בדעות ליברליות, והגה את מדיניות יפן הקטנה, שקראה לנטישת מנצ'וריה.
לאחר מלחמת העולם השנייה נכנס אישיבאשי לפוליטיקה, ושימש שר האוצר בממשלתו של שיגרו יושידה ב-1946–1947. ב-1947 החל תהליך טיהורו על ידי הרשויות האמריקאיות והוא נאלץ לפרוש מתפקידו. עם שוב לפוליטיקה ב-1951, חבר אישיבאשי לאיצ'ירו הטויאמה ופתחו במהלך כנגד ממשלתו של יושידה. אישיבאשי התמנה לתפקיד שר התעשייה בממשלתו של הטויאמה ב-1953. המפלגה הליברלית-דמוקרטית נוסדה ב-1955, ואישיבאשי הצטרף אליה לאחר הקמתה.
לקראת פרישתו של הטויאמה ב-1956, ערכה המפלגה הצבעה למינוי נשיא חדש. תחילה נחשב נובוסוקה קישי למועמד המועדף, אך אישיבאשי צירף אליו את קוג'ירו אישיאי, והצליח להיבחר. לאחר פרישתו של הטויאמה התמנה אישיבאשי לראש ממשלת יפן. לאחר שנכנס לתפקיד הכריז שהוא שואף לכונן קשרים דיפלומטיים עם הרפובליקה העממית של סין, הכרזה שהתקבלה בחיוב בקרב האוכלוסייה היפנית. עם זאת, ב-31 בינואר 1957, חודשיים בלבד לאחר כניסתו לתפקיד, לקה אישיבאשי בשבץ מוחי קל, ופרש מכל תפקידיו.
הפשיטה על סנטוריני

הפשיטה על סנטוריני התרחשה ב-24 באפריל 1944, כחלק מהמערכה על הים התיכון במלחמת העולם השנייה. הפשיטה נערכה על ידי שירות הסירות המיוחד (SBS) הבריטי, נגד חיל המצב המשולב של כוחות גרמניים ואיטלקיים ששהה באי סנטוריני (תירה) בים האגאי. הפשיטה בוצעה במקביל לפעולות דומות באיוס, מיקונוס ואמורגוס(אנ'), שמטרתן הייתה להרוס עמדות תצפית ימיות ותחנות רדיו של כוחות מדינות הציר באיים הקיקלאדיים.
רקע

במהלך חורף 1943 הבטיחו הגרמנים את שליטתם על האיים האגאיים,  ובאביב 1944 עדיין החזיקו הגרמנים חילות מצב באיים. הבריטים רצו לשמור על חזית משנית בים האגאי ולכן, לאחר נפילת האיים קוס ולרוס, הטיל פיקוד המזרח התיכון על שירות הסירות המיוחד לתקוף את הכוחות הגרמניים ששהו באיי יוון הכבושים, כגון סנטוריני.
הפשיטה

ב-19 באפריל יצא כוח של 19 חיילי הקומנדו הבריטי, בפיקודו של מייג'ור אנדרס לאסן (קצין דני שהצטרף ליחידת הקומנדו הבריטי), ממחבוא במפרץ באליסו, טורקיה, על סיפונן של שתי ספינות מסוג סקונר. לאחר מסע בן שלושה ימים, שכלל עצירות ביניים באיים סירנה ואנידרוס, נחתה הקבוצה בחוף המזרחי של סנטוריני, ליד קייפ קולומבו, בלילה שבן 22 באפריל ל־23 באפריל. הקבוצה צעדה לכיוון הכפר וורבולוס ולאחר שיצרה קשר עם המקומיים הסתתרה במערה סמוכה. שתי ספינות הסקונר חיפשו מחסה באיי כריסטיאניה הסמוכים, דרומית מערבית לסנטוריני. אחד מחברי קבוצת הקומנדו היה הלוטננט היווני סטפנוס קאסוליס (ביוונית: Στέφανος Καζούλλης). ב-23 באפריל הובל קאסוליס על ידי מקומיים לבירתה של סנטוריני, פירה, כדי לאסוף מידע מודיעיני.
לאחר שקיבל מידע מקאסוליס, החליט לאסן לחלק את כוחו לשלושה כוחות משנה: כוח אחד נועד לתקוף את מגורי החיילים הגרמניים בפירה; כוח שני יפשוט על מעונו של מפקד חיל המצב הגרמני בפירה, לוטננט הסה, וילכוד אותו; וכוח שלישי ינטרל את תחנת הרדיו באימרוביגלי, כ-2 קילומטרים מצפון לפירה. לתחנה זו היה טווח ארוך, והיא שימשה כתחנת ממסר לקשר בין אתונה לכרתים.
שעת הפעולה נקבעה לשעה 00:45 ב-24 באפריל, ושלושת כוחות המשנה הובלו למטרותיהם על ידי מדריכים מקומיים. מגורי החיילים היו ממוקמים במרכז פירה, בקומה השנייה של בניין שבו פעל בנק. הכוחות התוקפים הגיעו משני כיוונים שונים ולמרות נביחות של כלבי השמירה, הצליחו להפתיע את חיל המצב שמנה 40 חיילים ולהרוג את רובם. במהלך התקיפה נפגע קאסוליס מכדור בחזה ומת מיד. גם סמל פרנק קינגסטון נורה בבטנו ומת מפצעיו כמה שעות לאחר מכן. הניסיון ללכוד את המפקד הגרמני נכשל מכיוון שהוא וכמה אחרים הצליחו להימלט ללא פגע. הבניין שבו נמצא מתקן הרדיו פוצץ בפצצות זמן. חיילי הקומנדו נמלטו באמצעות שתי ספינות הסקונר שלהם, ולקחו עמם כמה מהתושבים המקומיים שעזרו להם.
פעולת תגמול

ב-29 באפריל הקיפה תגבורת גרמנית מהאי מילוס את וורולוס. הם אספו את כל הגברים המקומיים בני 14 ומעלה ואיימו עליהם בפעולת תגמול אם לא יחשפו את התושבים שסייעו לחיילי הקומנדו הבריטי. כמה מתושבי הכפר הודו שסייעו לחיילי הקומנדו הבריטי במשימתם והוצאו להורג על ידי כיתת יורים. בסך הכל הוצאו להורג חמישה גברים, ביניהם ראש עיריית הכפר. לא ברור מדוע ניצלו שאר תושבי הכפר מענישה ומדוע הגרמנים לא הסבו נזק לכפר עצמו. נטען כי זו הייתה תוצאה של מכתב שכתב מייג'ור לאסן למפקד חיל המצב הגרמני, הסה, שבו הזהיר אותו ששמו ידוע לבעלות הברית שישפטו אותו כאחראי על כל פעולת תגמול שיורה לבצע. בוורוולוס הוקמה אנדרטה לזכר הקורבנות.
תוצאות הפשיטה

שני חיילי קומנדו בריטים נהרגו במבצע וחמישה אזרחים נורו כנקמה לאחר מכן. עוד 13 אזרחים מאימרוביגלי, שקיוו לאסוף דברים מהאספקה גרמנית בבניין הרדיו, מתו כאשר פצצות הזמן שהותקנו בו התפוצצו. מספר ההרוגים הגרמנים היה בסביבות 40 ו-19 נלקחו בשבי. בשל האלימות שבה לווה, נודע המבצע בשם "מרחץ הדמים של לאסן". הפשיטה, ופעולות דומות לה, אילצו את הגנרל הגרמני אולריך קלימן להורות לחייליו כי "(הם) חיים במדינת אויב" ולתגבר את כוחות המצב בים האגאי ב-4,000 איש. כוחות אלו נותרו במקומם עד סוף המלחמה, ולא סייעו בחזיתות אחרות. באוגוסט 1944, לאחר מותו, זכה קאסוליס בעיטור צלב הגבורה היווני.
הערות שוליים

↑  "Ανθυπολοχαγός Στέφανος Καζούλλης - Καταδρομή στην Σαντορίνη". arxipelagos.org (ביוונית).
טמפרה (ציור)

ציור המדונה והילד על ידי דוצ'ו טמפרה יחד עם זהב על עץ, 1284 בסיינה
Muerte y resurrección של הצייר המקסיקני חוסה קלמנטה אורוסקו (1943)
טֶמפֶּרָה (Tempera) היא צבע על בסיס חומר מתחלב מכמה סוגים.
מקור השם

המונח "טֶמְפֶּרָה" היה המונח שבו כונו כל הצבעים שעורבבו (tempered) בחומר קישור כדי שאפשר יהיו למרוח אותו על מצע.
היסטוריה

ציורי טמפרה התגלו בעיטורי סרקופגים במצרים העתיקה. ברבים מדיוקנאות המומיות מפיום נעשה שימוש בטמפרה, כמו גם בציורי הקיר בבית הכנסת דורה אירופוס, שנמצא בעיר דורה אירופוס בסוריה שנבנה במאה ה-3. עם זאת, רק בימי הביניים נהייתה הטמפרה המדיה המועדפת באירופה. במאה ה-15 החלו צבעי השמן להחליף בהדרגה את צבעי הטמפרה כמדיום המועדף וזאת בשל היותם נוחים יותר לשימוש – לא נדרש להכינם מיד לפני העבודה, הם מאפשרים עבודה ועיבוד של הצבע לאורך זמן ולא מחייבים עבודה בשכבות. 
הטמפרה נותרה והיא עדיין המדיום המרכזי בציור איקונות.
סוגים ומרכיבים

תערובת הצבע תכיל פיגמנט עם חומר מאגד ותוספים שונים. בין סוגי הטמפרה השונים ישנם טמפרת ביצים (עשויה חלמון וחלבון או חלמון בלבד), טמפרת קוקיין, טמפרת עמילן, טמפרת שעווה וטמפרת גומי ערבי. לציור הועדפו בדרך כלל טמפרת הביצים וטמפרת הקזאין.
כמרכיב שומני השתמשו לרוב בשמנים "יבשים" (שמן פשתן, פרג, אגוז מלך או חמניות), מודיפיקציות כימיות של שמנים אלו, שעווה, טרפנטינים וכדומה.
תכונות

צבע הטמפרה מתייבש יחסית מהר, וכמעט שאי אפשר לאחסן אותו בלא שיתקלקל. לכן נהוג לצייר בטמפרה תוך הכנת הצבעים בכמות קטנה, המספיקה רק לאותו יום. הדבר מכתיב סגנון ציור שונה מזה של צבעי שמן, שדורשים זמן רב עד אשר הם מתייבשים ומאפשרים ערבוב ומעבר בין צבעים באותה שכבה.
בתהליך הייבוש נוטים הצבעים להשתנות כך שהגוון לאחר הייבוש עז יותר מהגוון כשהצבע עוד לח. הגוון הסופי לאחר ייבוש של צבע הטמפרה נקבע לפי סוג הטמפרה, התוספים ותנאי הייבוש (חשיפה לאור, טמפרטורה וכו') כך שעל הצייר להיות בעל ידע רב וניסיון כדי לדייק בעבודתו. 
טמפרות אינם נוטות להיסדקות בייבוש אך הן יוצרות שכבת צבע לא גמישה יחסית ולכן עשויות להתפורר. 
לרוב תימצא לכה או ורנית על ציור טמפרה, כדי להגן על הצבע ולהוסיף לו ברק.
לקריאה נוספת

אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול, כרך 1, עמ' 140–141, הוצאת כתר, 1997.
הערות שוליים

↑  אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול, כרך 1, ירושלים: הוצאת כתר, 1981, עמ' 140
↑  Ken Sutherland, Rachel C. Sabino, Federica Pozzi, Challenges in the Characterization and Categorization of Binding Media in Mummy Portraits, J. Paul Getty Trust, ‏2020 (באנגלית)
↑  Interior of the synagogue, https://www.tumblr.com/, ‏18 בנובמבר 2013 (באנגלית)
↑  אנציקלופדיה לאמנות הציור והפיסול, כרך 4, ירושלים: הוצאת כתר, 1981, עמ' עמוד 93
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14443066w (data)  GND: 4059425-7  NDL: 00572853
טמפרטורה וירטואלית

במדעי האטמוספירה, הטמפרטורה הווירטואלית  T_{v} של חבילת אוויר לח היא הטמפרטורה התאורטית אליה צריכה להגיע חבילת אוויר יבש באותו הנפח כדי לקבל ערכים זהים של צפיפות ולחץ כמו של חבילת האוויר הלח. הטמפרטורה הווירטואלית מסייעת לנו להסביר מדוע ביום בו האוויר לח, הטמפרטורה שנרגיש תהיה גבוהה יותר מהטמפרטורה שנרגיש ביום בו האוויר יבש (אוויר בעל אפס אחוזי לחות יחסית).
חבילת אוויר יבש וחבילת אוויר לח

חבילת אוויר יבש היא מושג תאורטי המתאר אוסף של מולקולות אוויר המקובצות יחד. לחבילה כזו ניתן להגדיר נפח, טמפרטורה, וצפיפות - ולכן גם משוואת מצב. אם נוסיף למולקולות האוויר שבחבילה גם מולקולות מים (בצורת אדים) תשתנה הגדרתה - ומעתה היא תכונה חבילת אוויר לח. ככל שריכוז מולקולות המים בחבילת האוויר גבוה יותר, כך תעלה הלחות המוחלטת שלה.
הקשר בין הלחות והטמפרטורה

לחבילת אוויר לח ולחבילת אוויר יבש צפיפויות שונות תחת אותו נפח; הדבר נובע מכך שבחבילת אוויר לח יש מספר גדול יותר של מולקולות ליחידת נפח (מאחר שמלבד מולקולות האוויר היבש יש בחבילה גם מולקולות מים). כדי לחשב את הטמפרטורה של תערובת הגזים (אדים ואוויר) ניתן להתייחס ללחץ הכולל שלהם (באמצעות מודל דלטון) ואל משוואות המצב שלהם. דרך נוספת לחישוב השפעת מולקולות המים על טמפרטורת חבילת האוויר היבש היא חישוב הטמפרטורה הווירטואלית שלה.
חישוב הטמפרטורה הווירטואלית

e=\rho _{v}R_{v}T - משוואת המצב של המים (כאשר  e הוא לחץ האדים).



 P=\rho _{d}R_{d}T - משוואת המצב של האוויר היבש (כאשר  P הוא לחץ האוויר).



נציב בביטוי לצפיפות הכוללת: 

 \rho _{Tot}=\rho _{d}+\rho _{v}.


נעביר אגפים ונקבל את הביטוי לטמפרטורה הווירטואלית:
{T_{v}}={\frac {T}{1-{\frac {e}{p}}(1-{\varepsilon })}}\,
כאשר  \varepsilon  הוא היחס בין קבועי אדי המים והאוויר היבש:  R_{d}/R_{v}.
השפעת הלחות על הרגשת החום

כאשר הלחות באוויר עולה תהיה בדרך כלל טמפרטורה גבוהה מורגשת יותר. אם ביום מסוים עובר שטף נתון של טמפרטורה חמה דרך האטמוספירה, תעלה הטמפרטורה של חבילת אוויר כלשהי במספר מעלות. ביום אחר, לח יותר, ועל אף שאותו שטף חום נכנס לאטמוספירה, הטמפרטורה של אותה מסת אוויר תהיה גבוהה יותר. סיבה נוספת להרגשה זו היא ביולוגית: הגוף מתקשה לקרר עצמו כאשר הלחות באוויר גבוהה, מאחר שפחות זיעה מתאדה ומוסרת חום מהגוף לסביבה.
חישוב אחוזי הלחות באוויר

באמצעות הטמפרטורה הווירטואלית ניתן לחשב את אחוזי הלחות באוויר באמצעות מדידה במכשיר כמו היגרומטר או פסיכרומטר.
ראו גם

טמפרטורה פוטנציאלית
חסימת כתובות IP

חסימת כתובות IP היא יישום של שירות אינטרנט החוסם בקשות ממחשבים עם כתובות IP מסוימות. בדרך כלל משתמשים בחסימת כתובות IP כדי להגן מפני מתקפות כוח גס (אנ'), ולמנוע גישה באמצעות כתובת זדונית.
ניתן להשתמש בחסימת כתובות IP להגבלת הגישה לאזור גאוגרפי מסוים או ממנו, למשל לצורך הפצת תוכן לאזור ספציפי, או חסימה גאוגרפית.
שיטת החסימה

לכל מכשיר המחובר לאינטרנט מוקצית כתובת IP ייחודית, הנחוצה כדי לאפשר למכשירים לתקשר זה עם זה. בעזרת תוכנה מתאימה באתר המארח, ניתן לנטר את כתובות ה-IP של המבקרים כדי לקבוע את מיקומם הגאוגרפי של המבקרים.
רישום כתובת ה-IP יכול, למשל, לקבוע האם אדם מסוים ביקר באתר בעבר, למשל כדי להצביע יותר מפעם אחת, כמו גם לפקח על דפוסי הצפייה שלו, כמה זמן עבר מאז שהוא ביצע פעילות כלשהי באתר (בהנחה והאתר הגדיר מגבלת זמן), ועוד.
ידיעת המיקום הגאוגרפי של המבקר מלמדת, מלבד פרטים נוספים, על מדינת המבקר. במקרים מסוימים בקשות ממדינה מסוימת או תגובות עליהן ייחסמו לחלוטין.
משתמשים עשויים לעקוף חסימה גאוגרפית וצנזורה באמצעות חיבור VPN ובכך להגן על המיקום והזהות האישית שלהם ולהישאר אנונימיים.
באתר אינטרנט, חסימת כתובות IP יכולה למנוע גישה מכתובת זדונית, אם כי ניתן להשתמש תחילה באזהרה או בחסימת החשבון.
הקצאה דינמית של כתובות IP על ידי ספקי שירותי אינטרנט יכולה לסבך את חסימת כתובות ה-IP, מה שמקשה על חסימת משתמש ספציפי מבלי לחסום כתובות IP רבות (חסימת טווחי כתובות IP), ובכך ליצור נזק רחב.
יישומים

מערכות הפעלה דמויות יוניקס מיישמות בדרך כלל חסימת כתובות IP באמצעות עטיפת TCP והיא מוגדרת במערכת על ידי קובצי בקרת הגישה etc/hosts.deny/ ו-etc/hosts.allow/.
חברות ובתי ספר המציעים גישה למשתמשים מרחוק משתמשים בתוכנות לינוקס כגון DenyHosts או Fail2ban להגנה מפני גישה בלתי מורשית תוך מתן גישה מרחוק למורשים. התוכנה משמשת גם לצורך מתן גישה מרחוק למחשבים וכן לצנזורה באינטרנט.
הימנעות מחסימת כתובות

ניתן להשתמש בשרתי פרוקסי ובשיטות אחרות כדי לעקוף את חסימת התעבורה מכתובות IP. עם זאת, קיימות שיטות נגד פרוקסי.
בפסק דין של בית המשפט בארצות הברית משנת 2013 בתיק Craigslist v. 3Taps, קבע השופט הפדרלי האמריקני צ'ארלס ברייר כי עקיפה של חסימת כתובות גישה מהווה הפרה של חוק שימוש לרעה והונאת מחשבים (CFAA) בגין "גישה בלתי מורשית", שעונשה פיצויים.
ראו גם

גישה לאינטרנט
כתובת IP
IPv6
הערות שוליים

↑  The John Marshall Journal of Computer & Information Law, Center for Computer/Law, 2003
↑  "What is an IP address?". HowStuffWorks (באנגלית). 2001-01-12. נבדק ב-2019-12-13.
↑  "How cookies track you around the web & how to stop them". Privacy.net (באנגלית). 2018-02-24. נבדק ב-2019-12-13.
↑  "How to: Circumvent Online Censorship". ssd.eff.org. אורכב מ-המקור ב-2018-12-23.
טגואן פיליפנסיס

| טגואן פיליפנסיס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי סנאי
משפחה:: סנאיים
סוג:: טגואן
מין:: טגואן פיליפנסיס
שם מדעי
 Petaurista philippensis ‏אליוט, 1839
תחום תפוצה


טגואן פיליפנסיס (שם מדעי: Petaurista philippensis) הוא מין של מכרסם מקבוצת הסנאים הדואים שבמשפחת הסנאיים. הוא חי בטבע בדרום-מזרח אסיה ודרום אסיה.
אורכו של טגואן זה 43 ס"מ עם זנב באורך 50–52 ס"מ ומשקל של 2.2 ק"ג. הוא בעל פרווה שעירה אפורה-חומה ובעלת חלקים כהים ובעל גפיים גדולות עם קרומים רחבים ביניהם. קרומים אלה עוזרים לו לדאות מצמרות העצים במקום לרדת אל הקרקע. לסנאי עיניים שחורות גדולות מותאמות לראיית לילה ואף ורוד עם שפמות ארוכים שחורים.
הוא חי בטבע ביערות גבוהים, בעיקר יערות נשירים, בטווח 500-2,000 מטר מהקרקע. הוא חי בסין, טאיוואן, הודו, סרי לנקה, מיאנמר, לאוס, תאילנד ווייטנאם.
כמו מרבית הסנאים הדואים הוא פעיל בלילות אז ישנם פחות טורפים, אז הוא יוצא מקנו הלילי. הוא ניזון מעלים, שרף עצים, קליפות, פירות יער וזרעים של עצי פיקוס, לחמן והצמח Cullenia ממשפחת החלמיתיים.
זהו סנאי החי בחבורות כאשר יש אוכל רב אך בעתות רעב התוקפנות שלהם גוברת והם יתקפו מסיגי גבול. הסנאים מתרבים בחודש יוני אז הנקבה יולדת ולד בודד, אשר נולד עירום משיער ובעל ראש גדול יחסית.
הערות שוליים

↑  טגואן פיליפנסיס באתר הרשימה האדומה של IUCN
טגואן פיליפנסיס בדאייה
הפריצה

| --- | --- |

 בימוי:  פרנק אוז 
 הופק בידי:  לי ריץ' 
 עריכה:  ריק פירסון 
 שחקנים ראשיים:  רוברט דה נירו גארי פארמר Martin Drainville Paul Soles אנג'לה באסט אדוארד נורטון מרלון ברנדו Jean-René Ouellet 
 מוזיקה:  הווארד שור 
 צילום:  Rob Hahn 
 מדינה:  גרמניה, ארצות הברית 
 חברת הפקה:  פרמאונט 
 חברה מפיצה:  UIP Duna, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  9 באוגוסט 2001 
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט שוד, סרט דרמה, סרט מתח, סרט פעולה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   score
 דף הסרט ב־IMDb
 
הפריצה (באנגלית: The Score) הוא סרט פשע-מותחן אמריקאי משנת 2001 בבימויו של פרנק אוז ובכיכובם של רוברט דה נירו, אדוארד נורטון, מרלון ברנדו ואנג'לה באסט. הסרט עוסק בסיפורו של פורץ מקצועי שמתכנן את הפריצה האחרונה שלו לפני פרישה, אך מסתבך בשיתוף פעולה מסוכן עם גנב צעיר ושאפתן.
תקציר העלילה

ניק וולס (רוברט דה נירו) הוא פורץ מנוסה ומתוחכם שמנהל בר פריזאי כחזית לחייו הכפולים. הוא מתכנן לפרוש מעולם הפשע לאחר משימה אחת אחרונה, בה הוא נדרש לגנוב שרביט מלכותי יקר ערך מבניין שמור במונטריאול. לצידו של ניק פועל ג'ק טלר (אדוארד נורטון), גנב צעיר ומוכשר שמתחזה לאדם מוגבל שכלית שעובד בבניין כאיש תחזוקה. שני הגנבים נאלצים לשתף פעולה למרות החשדנות והמתחים ביניהם, תוך כדי שהם מתמודדים עם מכשולים בלתי צפויים במהלך הפריצה.
צוות השחקנים הראשי

רוברט דה נירו בתפקיד ניק וולס - פורץ מנוסה שמתכנן את הפריצה האחרונה שלו.
אדוארד נורטון בתפקיד ג'ק טלר - גנב צעיר ומוכשר שמשתף פעולה עם ניק במשימתו האחרונה.
מרלון ברנדו בתפקיד מקס - מתווך ותיק שמסייע לניק בארגון הפריצות.
אנג'לה באסט בתפקיד דיאן - חברתו של ניק שמנסה להניע אותו לפרוש מעולם הפשע.
ביקורות

הסרט "הפריצה" קיבל ביקורות מעורבות עד חיוביות מצד המבקרים. רבים שיבחו את ההופעות של השחקנים הראשיים, במיוחד את רוברט דה נירו ואדוארד נורטון, ואת המתח הנבנה לאורך הסרט. עם זאת, היו גם כאלה שמתחו ביקורת על כך שהסרט נשען על קלישאות מסוימות של ז'אנר הפשע ושחלקים מהעלילה היו צפויים. הסרט קיבל ציון של 73% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 130 ביקורות, וציון של 71 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות חיוביות באופן כללי.
טומן

טומן (במונגולית: Түмэн) היה שמה של יחידת צבא מונגולית בת 10,000 לוחמים.
צבאו של ג'ינגיס חאן ושל יורשיו היה מאורגן לפי השיטה העשרונית עם יחידות בנות עשרה, מאה, אלף ועשרת אלפים לוחמים.
טומן היה מורכב מעשרה מינגאנים, מינגאן היה מורכב מעשרה יאגונים, יאגון היה מורכב מעשרה ארבאנים וארבאן היה יחידה בסיסית של עשרה לוחמים. תוארם של מפקדי היחידות היה זהה לשם היחידה, כך מפקד של ארבאן כונה ארבאן. המפקדים השונים נשאו פאיצה שהעידה על מעמדם, הטומנים והמינגאנים נשאו פאיצה של זהב והאחרים פאיצה של כסף. על הפאיצה של הטומנים היה ראש של נמר.
ההיסטוריון אחמד אבן רוסתה טען שגם המדיארים, בעת כיבוש הונגריה, היו מאורגנים באותה צורה.
טגואן אלברופוס

| טגואן אלברופוס |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכרסמים
תת־סדרה:: דמויי סנאי
משפחה:: סנאיים
סוג:: טגואן
מין:: טגואן אלברופוס
שם מדעי
 Petaurista alborufus ‏מילנה-אדוארד, 1870
תחום תפוצה


טגואן אלברופוס (שם מדעי: Petaurista alborufus) הוא מין של מכרסם מקבוצת הסנאים הדואים. הוא חי בטבע במזרח אסיה ובצפונה של דרום אסיה והודו-סין באזורי יערות הרריים בגובה של 800-3,500 מטר.
מין סנאי זה הוא אחד הגדולים שבסנאים המעופפים, אף שיש מתחרים על תואר זה. הוא מגיע לאורך 35–58 ס"מ, בעל זנב באורך 43-61.5 ס"מ ומשקלו 1,231-1,930 גרם, אם כי הוא נשקל רק לעיתים נדירות. הפרט הכבד שבסנאים אלה מטאיוואן הגיע למשקל 4,290 גרם, מה שהופך אותו ליונק הגולש הכבד ביותר. ואולם בדיקות מהיבשת השוו אותו למשקלם של סנאים דומים, במשקל 885-1,930 בממוצע. הסנאי בעל פרווה ארוכה בצבע אדמדם-לבן וצהוב חיוור ובעל פנים ורגליים לבנים, עיניים שחורות המוקפות בטבעת ורודות והאף ורוד. הוא בעל זנב מוארך וכפלי עור העוזרים לו לדאות. סנאי יכול למתוח את גפיו מעץ גבוה ולגלוש למרחק של 400 מטר.
סנאי זה הוא פעיל לילות, אז הוא יכול להימנע מטריפה בידי עופות דורסים גדולים כמו נצים ועקבים אך לא מדורסי לילה וחתוליים ולכן הוא נשמר בקרבת מאורתו. הסנאי בתורו ניזון מעלים, פירות, אגוזים וחרקים.
הערות שוליים

↑  טגואן אלברופוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
טום דוואן

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1986 (בן 38) אדיסון, ארצות הברית 
 מידע כללי
 שם לידה:  Thomas Dwan Jr. 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת בוסטון 
 ספורט
 ענף ספורט:  פוקר 
 הישגים
 שיאים אישיים:  זכייה ב-2 בגביעי סבב טריטון
 
תומאס (טום) דוואן (באנגלית: Tom Dwan; נולד ב-30 ביולי 1986 בניו ג'רזי) הוא שחקן פוקר מקצועי אמריקאי המוכר בכינוי "durrrr", אשר זכה בשני גביעי סבב טריטון.
קריירה

דוואן למד הנדסה באוניברסיטת בוסטון, אך פרש על מנת לשחק פוקר בצורה מקצוענית. הוא החל לשחק לראשונה בגיל 17, לאחר שקיבל מאביו מתנה ליום הולדתו, 50 דולרים באתר פרדייס פוקר. הוא החל לשחק בטורנירי סיט אנד גו של 6 דולרים, אך עבר במהרה למשחקי קאש מרובי שחקנים, ומשחקי ראש בראש. בשנת 2007 הרוויח 312,000 דולרים באתר פול טילט, ו-5.41 מיליון דולרים בשנת 2008. דוואן הוכר לאחר שנה זו כאחד משחקני ההדס אפ הטובים ביותר בעולם.
דוואן הופיע במספר תוכניות טלוויזיה, בהן התמודד כנגד השחקנים הטובים בעולם. תוכניות אלו תרמו רבות לפרסומו בקרב הציבור הרחב, במיוחד עקב הצלחתו היחסית בהן. דוואן זכה 4 פעמים בכסף במהלך אליפות העולם בפוקר, ופעמיים ב-WPT. הוא נטל חלק בקופה הגדולה ביותר בהיסטוריה של טלוויזיה משודרת, כשזכה ב-1.1 מיליון דולרים בתוכנית "מיליון דולר קש גיים" בחסות פול טילט.
ב-2009 פרסם אתגר בשם אשר היה פתוח לכל שחקן אשר יסכים אליו, למעט פיל גלפונד, בו דוואן והמתחרה ישחקו אחד נגד השני בבלינדים של 200\400 דולר למשך 50 אלף ידיים, ובמידה והמתחרה יהיה מורווח ביותר מדולר אחד בסוף המשחק, דוואן ישלם לו 1.5 מיליון דולר. האתגר אשר היה מוכר בשם "The durrrr Challenge" התקבל על ידי מספר מועט של שחקנים, ובניהם פטריק אנטוניוס ודניאל קייטס.
נכון ליוני 2024, דוואן זכה בסך של כ-6.9 מיליון דולר מטורנירי פוקר, מתוכם כ-4 מיליון דולר בסבב טריטון.
הערות שוליים

↑  The durrrr Challenge, באתר PokerStrategy, ‏30 במאי 2022
הנס פון גרונאו

| --- | --- |

גנרל הנס פון גרונאו
 לידה:  6 בדצמבר 1850 אלט שאדו, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892)
 פטירה:  22 בפברואר 1940 (בגיל 89) פוטסדאם, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מקום קבורה:  בית הקברות הישן של פוטסדאם 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 צאצאים:  Wolfgang von Gronau 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1869–1919 (כ־50 שנה)
 דרגה:  גנרל חיל התותחנים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-1   מפקד קורפוס המילואים ה-4   מפקד קורפוס המילואים ה-41   מפקד פלגת הארמייה גרונאו
 פעולות ומבצעים
 מלחמת צרפת–פרוסיה   מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 פור לה מריט עם עלי אלון   מסדר העיט האדום עם עלי אלון   מסדר הכתר
 
יוהאן קרל הרמן פון גרונאו (בגרמנית: Johann Karl Hermann von Gronau, שהיה ידוע בכינויו הנס פון גרונאו;‏ 6 בדצמבר 1850 – 22 בפברואר 1940) היה גנרל גרמני, שפיקד על קורפוסים ועל פלגת ארמייה בחזית המערבית ובחזית המזרחית.
ביוגרפיה > תחילת הקריירה

פון גרונאו נולד ב-6 בדצמבר 1850 באלט שאדו שהשתייכה לממלכת פרוסיה. אביו קרל הרמן לודוויג גרונאו היה ראש היערנים המלכותי, ואילו סב-אביו היה כומר ומטאורולוג בברלין. ב-1869 התגייס לצבא הפרוסי והתקדם בסולם הפיקוד, ב-1903 מונה למפקד הדיוויזיה ה-1, ב-1907 מונה למושל העיר טורן, וב-1911 פרש לביתו. ב-1913 קיבל במהלך חגיגות ה-25 שנה לקיסר וילהלם השני תואר אצולה.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה פון גרונאו למפקד קורפוס המילואים ה-4 שהיה חלק מהארמייה הראשונה, לחם בחזית המערבית, ונטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן. ב-11 בספטמבר 1915 מונה פון גרונאו למפקד קורפוס המילואים ה-41, במקום גנרל ארנולד פון וינקלר שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-4. פון גרונאו שירת עם הקורפוס בפיקודו בחזית המזרחית תחת פיקוד ארמיית הבוג, וב-20 בספטמבר 1915 הפך הקורפוס שבפיקודו לפלגת הארמייה גרונאו. ב-27 במרץ 1918 פורקה פלגת הארמייה שבפיקודו, והוא המשיך לפקד על קורפוס המילואים ה-41 עד סוף המלחמה, ובפברואר 1919 פרש לביתו.
פון גרונאו נפטר בפוטסדאם ב-22 בפברואר 1940 והוא בן 89 שנים.
משפחתו

פון גרונאו היה נשוי ללואיזה גרישר, ממנה היו לו 3 בנים. בנו הגדול וולפגנג פון גרונאו חצה ב-23 באוגוסט 1930 את האוקיינוס האטלנטי ממזרח למערב, ונחת בנהר ההדסון.
עיטורים

פור לה מריט עם עלי אלון
מסדר העיט האדום עם עלי אלון
מסדר הכתר
צלב הברזל דרגה שנייה
צלב הברזל דרגה ראשונה
ראו גם

הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה
הפשיטה על זבריחה

הפשיטה על זבריחה (באנגלית: Zeebrugge Raid; בצרפתית: Raid sur Zeebruges), נמלה של העיר ברוז' שבבלגיה, בחלקה הכבוש על ידי הגרמנים, נערכה ב-23 באפריל 1918 על ידי הצי המלכותי הבריטי במהלך מלחמת העולם הראשונה. מטרת הפשיטה הייתה מניעת השימוש בנמל מן הצי הקיסרי הגרמני, אשר השתמש בו כבסיס לצוללות ולספינות קלות, שסיכנו את הספנות של מדינות ההסכמה בתעלת למאנש. הבריטים התכוונו לחסום את תעלת המבוא לנמל, המוליכה לרציפים בעיר ברוז', על ידי הטבעת ספינות בריטיות ישנות במקום. במקביל נערכה פשיטה קטנה יותר על נמל אוסטנד, שאף ממנו מוליכות תעלות לברוז'. בסופו של דבר, אם כי חלק מתוכנית הפשיטה הצליח, הצליחו הגרמנים להתגבר על הנזק בקלות יחסית.