stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס בחירת הקהל לזמרת השנה

| --- | --- |
סמליל טקס הפרסים של בחירת הקהל
סמליל טקס הפרסים של בחירת הקהל
 תיאור:  פרס אמריקאי שנתי להוקרת אמנים בתעשיית הבידור לפי הצבעת הקהל בקטגוריית זמרות הנשיות
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  פרוקטר אנד גמבל (2017-1982)   • E! (2018-כיום)
 תקופת הפרס:  1975–הווה (כ־50 שנה)
 המספר הרב ביותר של זכיות:  ריבה מקנטייר (6)
 המספר הרב ביותר של מועמדויות:  טיילור סוויפט (11)
 https://www.eonline.com/shows/peoples_choice_awards
פרס בחירת הקהל לזמרת השנה (באנגלית: People's Choice Awards for Favorite Female Artist) הוא פרס אמריקאי שנתי להוקרת אמנים בתעשיית הבידור לפי הצבעת הקהל. הטקס משודר מאז שנת 1975.
פרס בחירת הקהל לזמרת השנה הוא פרס אשר ניתן על ידי חברת פרוקטר & גמבל (1982-2017) ובשנת 2017 רכשה E! את זכויות השידור של הטקס, לאמנית המוזיקה הטובה והאהובה ביותר של אותה השנה. תוך כדי התחשבות בהצלחותיו, במיקומי השיא שלו, ובביקורתיו. הפרס הוענק לראשונה בשנת 1975 תחת הקטגוריה:Favorite Female Performer (המבצעת הנשית האהובה ביותר), והחל משנת 2007 הפרס שינה את שמו ל-Favorite Female Artist (הזמרת האהובה ביותר), והחל משנת 2018 הפרס שינה את שמו בשנית ל-The Female Artist of 20XX (הזמרת האהוב ביותר לשנת XXXX). עקב המעבר לשידור בערוץ E!,
נכון לשנת 2022, ריבה מקנטייר מחזיקה בשיא הזכיות בקטגוריה זו עם שישה פרסים, כאשר זכתה בשנים 1992, 1994-1998. האמניות אוליביה ניוטון-ג'ון, ולין אנדרסון היו לאמניות הראשונות הזוכות בפרס זה, כשאר זכו בו בשנת 1975. ניקי מינאז' הייתה לזמרת הראפ הראשונה שזוכה בפרס כאמנית סולו, כאשר זכתה בפרס הזה בשנת 2018. הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט זכתה בפרס 5 פעמים, וקייטי פרי זכתה גם בשלושה פרסים, ושברה את השיא לאמנית היחידה בעשור השני שזוכה בפרס זה שלוש פעמים ברציפות. סוויפט מחזיקה גם בשיא במספר המועמדויות עם 11 מועמדויות. הזמרת הבריטית-האוסטרלית אוליביה ניוטון-ג'ון נהפכה לזמרת הראשונה בהיסטוריה שזכתה בפרס ולא נולדה בארצות הברית.
הזמרת הקולומביאנית שאקירה נהפכה לזמרת הספרדיה הראשונה אשר מועמדת בפרס זה, כאשר הועמדה בשנת 2007, על שיתוף פעולתה יחד עם ביונסה בשירם "Beautiful Liar" שנהפך ללהיט הקיץ באותה התקופה.
הזמרת ה-R&B וההיפ-הופ מייגן דה סטליון הייתה מועמדת לפרס שלוש פעמים, אך מעולם לא זכתה בו, ובכך נהפכה לראפרית הראשונה שלא זוכה בפרס זה.
המועמדויות והזוכים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ריבה מקנטייר (בתמונה) נהפכה לאמנית עם מספר הרב ביותר של זכיות בפרס זה, עם 6 זכיות. | הזמרת האמריקאית טיילור סוויפט זכתה בפרס 4 פעמים, ונהפכה לאמנית עם מספר הרב ביותר של מועמדויות. | קייטי פרי נהפכה לאמנית השנייה עם מספר הרב ביותר של זכיות (3), ונהפכה לאמנית הראשונה בעשר השני של המאה ה-21, אשר זוכה 3 פעמים ברציפות. |  ניקי מינאז' הייתה לזמרת הראפ הראשונה שזוכה בפרס כאמנית סולו, כאשר זכתה בפרס הזה בשנת 2018. | הזמרת הקולומביאנית שאקירה (בתמונה) הייתה לאמנית ההיספאניק הראשונה שמועמדת בפרס זה. |
שיאני זכיות ומועמדויות > שיאני זכיות

6 זכיות: ריבה מקנטייר
4 זכיות: טיילור סוויפט
שיאני זכיות ומועמדויות > שיאני מועמדויות

11 מועמדויות: טיילור סוויפט
8 מועמדויות: ביונסה
6 מועמדויות: קייטי פרי
5 מועמדויות: וויטני יוסטון וקארי אנדרווד
4 מועמדויות: אדל, אריאנה גרנדה, ליידי גאגא, קארדי בי, בריטני ספירס, מדונה
3 מועמדויות: קמילה קביו, מייגן דה סטליון, בילי אייליש, דוצ'ה קאט, ניקי מינאז', ומיילי סיירוס
הבכור לבית אב"י

| --- | --- |

עטיפת הספר באחת ממהדורותיו המוקדמות
 מידע כללי
 מאת:  דבורה עומר
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית, יפנית, רוסית
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד היום, היו הוצאות ישנות.
 תאריך הוצאה:  1967
 מספר עמודים:  בהוצאת עם עובד, ההוצאה הנוכחית, 190.
 סדרה
 הספר הבא:  אהבת איתמר
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002093584, 002150301, 002150287, 001295177, 001822928, 002152819, 001061742, 003565752, 003808813
הבכור לבית אב"י (הבכור לבית אליעזר בן-יהודה) הוא ספר מאת הסופרת דבורה עומר שיצא לאור בשנת 1967, עיבוד ספרותי להתרחשות אמיתית שנכתב בעקבות מחקר מעמיק בשיתוף משפחת בן יהודה. הספר מתאר את סיפור חייו של איתמר בן-אב"י (1882–1943), בנו של מחיה השפה העברית, אליעזר בן-יהודה. ספר ההמשך נקרא "אהבת איתמר".
בשנת 1968 זיכה הספר את דבורה עומר בפרס למדן.
הספר תורגם לאנגלית, יפנית, ורוסית.
עלילת הספר

עיבוד ספרותי של קורות איתמר בן-אב"י, אז בן-ציון (הוא שינה את שמו בבגרותו), אשר למד את השפה העברית כשפת אם. אביו אליעזר בן-יהודה שקד באותם הימים על הוצאת עיתון בעברית עם דעות משכילות, שנחשבו קיצוניות ביישוב הישן בירושלים. על הפעוט נאסר לתקשר עם כל הדובר שפת נכר. עם כל הקשיים למד בן ציון את השפה העברית. יום אחד יצא בן ציון לראשונה לרחוב למרות האיסור של אביו אליעזר, ומצא כלב; כאשר הסתובב עמו ברחובות העיר נסקל הכלב למוות. בן ציון שרד את הסקילה.
החיים לא הטיבו עם משפחת בן יהודה ומצבה הידרדר לעוני. הציבור החרדי בירושלים חש כלפיהם עוינות אחרי כתיבת מאמרים חריפים של אליעזר בן-יהודה על פולמוס השמיטה. בסופו של דבר החליט אביו של בן ציון לנסוע לרוסיה לגייס כספים, וכמו כן לשלוח את בן ציון לבית ספר בירושלים, שם יפגוש חברה בת גילו לראשונה. בבית הספר, בן ציון לא מצליח להסתגל לכיתה הראשונה, וגם לא לשנייה, ובסופו של דבר מנהל בית הספר, ניסים בכר מחליט להעבירו לכיתה השלישית שם הוא לומד בהנאה, מסתגל לשפה המדוברת שם, צרפתית. יום יום למד בן ציון מילים חדשות בצרפתית והעברית נזנחה.
לכן, לאחר התלבטות, אליעזר החליט לא לשלוח יותר את בנו, בן ציון, לבית הספר. דבורה, אשתו של בן יהודה, חלתה בשחפת, ומתה. אליעזר נישא לאחות אשתו, פולה, ושמה בעברית חמדה. צרות רבות פקדו את משפחת בן יהודה- רוב הילדים, למעט הבת ימימה, חלו במחלה קשה, בן ציון שרד ושאר האחים מתו. לאחר מספר שנים, בן-ציון הופך לעלם, מתאהב בעלמה בשם לאה, ונשלח ללמוד בצרפת.
הערות שוליים

↑  חולקו פרסים ספרותיים מטעם עיריית רמת גן, דבר, 1 באוקטובר 1968
↑  הבכור לבית אב"י, באתר המכון לתרגום ספרות עברית (באנגלית)
זמר אהבה לים

| --- | --- |
 שיר
 יצא לאור:  1953
 שפה:  עברית
 אורך:  4:31
 כתיבה:  רפאל אליעז
 לחן:  סשה ארגוב
"זמר אהבה לים" הוא שיר שהוקלט בשנת 1953 מתוך המחזמר "ים ובית", שהועלה בתיאטרון הקאמרי.
על השיר

המחזמר "ים ובית", בו נכלל השיר, לא זכה להצלחה וירד מהבמה לאחר חודשים ספורים. בשנת 1961 הקליטה להקת התרנגולים את השיר בתוכניתה. מאז הפך לקלאסיקה, שהוקלטה על ידי אמנים נוספים, כמו אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין, רמי קלינשטיין, יגאל בשן, יהודית רביץ וגידי גוב.
"זמר אהבה לים" הוא שיר אהבה אישי של ספן לאמו. בחלקו הראשון, הדובר מתאר את הסערה והחושך שמלווים את מסעו, ומבקש מאמו להיות מקור של אור ותמיכה עבורו. הוא קורא לה להדליק "שושנה של אש" על תורן ספינתו ולהעניק לו כוחות באמצעות חום לבה וברכתה. בחלק השני, השיר מתמקד בקשר עם כלתו ועם העתיד הצפוי להם. הדובר מצייר תמונה של תקווה ואמונה בשובו, ומבקש מאמו להעביר לכלתו מסרי אהבה וביטחון. המסע, כפי שמתואר, אינו רק פיזי אלא גם רוחני, ובמרכזו חלום להביא מנחת פלאים לרך שעתיד להיוולד.
הערות שוליים

↑  זמר אהבה לים – ביצועים שונים, באתר של יוסי חרסונסקי
↑  מילות השיר, באתר שירונט
| חוה אלברשטיין |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | "האבן מיר א ניגונדל" • "שירי עם ביידיש" • "בשירים עבריים" • "צעצועיה של אסנת" • "מות הפרפר" • "שירי רחל" • "אנדנדינו" • "מארגאריטקעלעך" • "מירדף" • "משירי ארץ אהבתי" • "לאט, לאט, לאט..." • "חוה ועודד בארץ הקסמים" • "לו יהי" • "חוה אלברשטיין והפלטינה" • "כמו צמח בר" • "טיקיליטון" • "צוללת צברית" • "הלילה הוא שירים" • "התבהרות" • "מה קרה בארץ מי" • "אני הולכת אליי" • "חוה זינגט יידיש" • "שיר במתנה" • "קולות" • "שירו אחרי" • "נמל בית" • "מהגרים" • "עוד שירים ביידיש" • "הצורך במילה, הצורך בשתיקה" • "לונדון" • "האהבה מאלתרת" • The Man I Love • "מארגאריטקעלעך" • "דירה אחת" • "יונת האהבה" • The Well‏ • Foreign letters • "מוצאי חג" • "קוקוס" • "לעמעלע" • "שביל החלב – שירי ערש" • "טבע האדם" • "ברוך הבא" • "ילדת טבע" • "ואיך אצלך" • "סרנדה" • "בוא המורה" • "ערב אחר" |  |
| מיני-אלבומים | "חוה אלברשטיין בשירי נחום היימן" • "אין יידישע פאלקס-לידער" • "צעצועיה של אסנת" • "ירושלים של זהב" • "טוביה ושבע בנותיו" • "הבובה ימימה" |  |
| אלבומי אוסף | "להיטי זהב" • "משירי ארץ אהבתי – האוסף הראשון" • "החיטה צומחת שוב – האוסף השני" • "אדבר איתך" • Crazy Flower: A Collection‏ • Yiddish Songs • "תיכף אשוב" • "סיפור אינטימי" • "עץ הכוכבים" • "סיפור חיים – אנתולוגיית שירי משוררים" |  |
| אלבומי הופעה | "בתוכנית יחיד – חלק א'" • "בתוכנית יחיד – חלק ב'" • "חוה והגיטרה – הופעה חיה בצוותא" • "בהופעה חיה – מבחר שירים מתוך המופע "לונדון"" • "בהופעה" • "חוה שרה ושלומי מנגן – בהופעה (Live)" |  |
| מארזי תקליטורים | "האוסף" • "חוה אלברשטיין שרה לילדים" • "השנים הראשונות" |  |
| חוה אלברשטיין – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-1960 | "בא אלי נער" |  |
| שנות ה-1970 | "מירדף" • "עץ הכוכבים" • "משירי ארץ אהבתי" • "שחמט" • "אליעזר בן-יהודה" • "שבע" • "לו יהי" • "שיר משמר" • "בלדה על סוס עם כתם על המצח" • "אדבר איתך" • "האומנם (את תלכי בשדה)" • "ימי בנימינה" • "כמו צמח בר" • "ציפור השיר" • "הלילה הוא שירים" |  |
שנות ה-1980: 
שנות ה-1990: 
שנות ה-2000: 
שנות ה-2010: 
שנות ה-2020: 
| סינגלים אחרים | "נחל התנינים" • "נשים רוקדות" • "ליידי גודייבה" • "הנביא" • "שיר לאוהבים הנבונים" • "לא ידע איש מי היא" • "נפט" • "אמא אל תהיי עצובה" • "לו ידעת" • "ספינתנו" • "תרגיל בהתעוררות" • "אין לך זכות חנינה בעולם" |  |
| שירים | "רבנו תם" • "מקהלה עליזה" • "פרח הלילך" • "כנרת" • "פנס בודד" • "פרחי זהב" • "מה שיש לי לומר לך" • "ירושלים של זהב" • "מות הפרפר" • "חיוכים" • "כפל" • "בשביל אל הבריכות" • "רק על עצמי" • "בגני נטעתיך" • "עקרה" • "אני" • "זמר נוגה" • "אל ארצי" • "מתי" • "ספר שירי" • "שי" • "הבובה ימימה" • "ילדי איננו ילד עוד" • "אישה באבטיח" • "הליכה לקיסריה" • "לכל איש יש שם" • "פגישה לאין קץ" • "חופים הם לפעמים" • "אחרי מותי" • "לדוד משה הייתה חווה" • "צוללת צברית" • "יוסי, ילד שלי מוצלח" • "החליל" • "במדינת הגמדים" • "שיעור מולדת" • "בובה זהבה" • "רוזלינדה" • "שיר ערש" • "אהבה בת עשרים" • "חלומות שמורים" • "מאיה" • "זמר אהבה לים" |  |
לאב

ערך זה עוסק בלהקת רוק. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

חברי הלהקה כפי שהם נראו על עטיפת אלבום הבכורה שלהם
 מקום הקמה:  לוס אנג'לס 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1965–1974 (כ־9 שנים)
 סוגה:  רוק אנד רול גראז' רוק פולק רוק רוק פסיכדלי
 חברת תקליטים:  אלקטרה רקורדס
 lovearthurlee.com
 חברים
 ארתור לי בריאן מקלין ג'וני אקולס קן פורסי מייקל סטוארט
 
לאב (אנגלית: Love) הייתה להקת רוק אמריקאית בשנות ה-60 המאוחרות ותחילת שנות ה-70. סולן הלהקה, הגיטריסט וכותב השירים ארתור לי היה הדמות הדומיננטית בלהקה יחד עם הגיטריסט בריאן מקליין - כותב השירים השני. לאב הייתה אחת הלהקות הראשונות בארצות הברית המורכבות מלבנים ואפרו-אמריקאים. המוזיקה שלהם הייתה מורכבת מקשת רחבה של השפעות: רוק אנד רול, גראז' רוק, פולק רוק ורוק פסיכדלי.
מבקרי המוזיקה מחשיבים את אלבומם "Forever Changes" כאחד האלבומים המזהירים בהיסטורית הרוק וזאת בניגוד להצלחה המסחרית המועטה יחסית לה זכו. נראה שסלידתם מהעיתונות וחוסר שיתוף הפעולה העקבי שלהם עמה הייתה הגורם הראשי לכך.
1966-1963

ארתור לי, שהתגורר בלוס אנג'לס מגיל 5, החל להקליט כבר ב-1963 כשהיה בן 18 עם להקותיו LAGs ו-Lee's American Four. ב-1964 הוא הפיק סינגל הנקרא "My diary" בו ניגן ג'ימי הנדריקס. לאחר שצפה בהופעה של להקת "The Byrds" הוא החליט להשתמש במוטיבי פולק רוק המזוהים עם להקה זו בלהקה החדשה שהקים "Grass Roots" אשר יותר מאוחר שינתה את שמה ללאב.
לאב החלו לנגן במועדוני לוס אנג'לס באפריל 1965 וקיבלו את תשומת לבם של להקות מפורסמות כגון הרולינג סטונז והיארדבירדס. הלהקה חיה יחדיו בבית שבעבר היה שייך לשחקן האימה בלה לוגוסי (המוכר מגרסת הקולנוע המוקדמת יותר של "דרקולה") ושני האלבומים הראשונים שלהם (Love, De Capo) כללו תמונות מגינת הבית.
1966-1967

ב-1966 כבר היו חתומים בחברת התקליטים "אלקטרה" (Elektra records) וביצעו להיט מינורי - גרסת כיסוי (קאבר) לשירו של ברט בכרך "My Little Red Book". באותה תקופה, הצטרף אלבאן פיסטרר כקלידן וג'וני פלקנסטיין הוחלף בבסיסט קן פורסי. אלבום הבכורה שלהם : "Love" יצא במאי 1966 האלבום הגיע למקום ה-57 במדרג האלבומים של אותה השנה.
שני חברים נוספו בסופה של 1966: ג'ון ברבריס שניגן על כלי נשיפה מעץ ומייקל סטיוארט כמתופף.
שני האלבומים המפורסמים ביותר (ויש אומרים הטובים ביותר) של הלהקה יצאו ב-1967. בינואר של אותה השנה יצא האלבום: "De capo" שכלל את השירים :"Stephanie knows who", "¡Que Vida!" ו"She comes in colors" המלודי. באותה שנה ברבריס ופיסטרר עזבו את הלהקה שהייתה כבר מורגלת לתנודות בהרכבה בעיקר בגלל אופיו הקפדן והקפריזי של סולן הלהקה ארתור לי.
בנובמבר 1967 יצא האלבום שלדעת רבים נחשב המשובח בדיסקוגרפיה של הלהקה: "Forever Changes". האלבום הוקלט בצלה של אחת ממספר התפרקויות שחוותה הלהקה אך לא נראים לכך סימנים באלבום עצמו. שני השירים הראשונים הוקלטו בליווי נגנים נוספים מלבד חברי הלהקה, בלחץ הלהקה שאר השירים באלבום הוקלטו על ידי ההרכב הראשוני בלבד בזמן שיא של 64 שעות בלבד. הצלחתו המסחרית ניכרה רק בבריטניה שם האלבום הגיע למקום ה-24 בעוד בארצות הברית הוא תפס את המקום ה-154 בלבד. עד ימינו אלבום זה נחשב אחד מאלבומי הרוק הפסיכדלי הטובים ביותר ומאבני הדרך במוזיקת הרוק בכלל.
1968-2006

בתקופה שבין 1968 ועד אמצע שנות ה-70 הלהקה התפרקה והורכבה מחדש (בווריאציות שונות) תחת שרביטו של לי מספר פעמים (בעיקר בגלל התמכרותו להרואין של גיטריסט הלהקה בריאן מקליין ואופיו הנוקשה של לי). אף אחד מהאלבומים של אותה התקופה לא הגיע לטבלת המצעדים ואפילו הופעה חד פעמית של ג'ימי הנדריקס בFalse start שיצא ב-1970 לא הצילה מפני התמוטטות הלהקה סופית ב-1974.
ב-1992 ארתור לי הקים את ההרכב Arthur Lee and Love אבל הרכב זה התפרק במהירה כשלי ריצה 6 שנים בכלא בעוון אחזקת נשק. לאחר השחרור לי הקים שוב להקה Love With Arthur Lee אשר גם היא התפרקה ב-2005. הגלגול האחרון של להקת Love הייתהווה תחת השם The Love Band.
סופם של חברי הלהקה היווה המשך טראגי לגלגולה של הלהקה הלא מוערכת: קן פורסי הבסיסט נפטר מגידול במוחו ב-1998 באותה השנה בריאן מקליין הגיטריסט מת מהתקף לב בזמן שאירח מעריצים צעירים שערכו ספר על אודותיו. ארתור לי נפטר ב-3 באוגוסט 2006 מסיבוכים בסרטן הדם.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

May 1966: Love
January 1967: Da Capo
November 1967: Forever Changes
August 1969: Four Sail
December 1969: Out Here
December 1970: False Start
December 1974: Reel to Real
דיסקוגרפיה > הופעות חיות

1980: Love Live - live, 1978 concert
1982: Studio / Live - second side live from a 1970 concert
2003: The Forever Changes Concert
דיסקוגרפיה > אוספים

1995: Love Story 1966-1972 - compilation
2003: The Best of Love - compilation
דיסקוגרפיה > סינגלים

March 1966: "My Little Red Book"/A Message To Pretty"
July 1966: "7 and 7 Is" b/w "No. Fourteen"
December 1966: "She Comes In Colors"/"Orange Skies"
March 1967: "Que Vida"/"Hey Joe"
December 1967: "Alone Again Or"/"A House Is Not A Motel"
June 1968: "Your Mind and We Belong Together" b/w "Laughing Stock"
1994: "Girl on Fire" b/w "Midnight Sun"
דיסקוגרפיה > אחר

1992: Arthur Lee and Love
מלאכים ברשת

| --- | --- |
 תיאור:  ציון לשבח לאתרי אינטרנט ישראליים בהם מתבצעת פעילות התנדבותית
 מדינה:  ישראל 
 הגוף המעניק:  איגוד האינטרנט הישראלי 
 תקופת הפרס:  2005–2009 (כ־4 שנים) 
 
תג ההתנדבות מלאכים ברשת הוא ציון לשבח שהעניקו איגוד האינטרנט הישראלי והמועצה הלאומית להתנדבות בישראל לאתרי אינטרנט בהם מתבצעת פעילות התנדבותית לתועלת החברה בישראל, תוך שימוש בתכונות ההידודיות (אינטראקטיביות) של האינטרנט לצורך הפעילות. התג הוענק בשנים 2005–2009. סך הכל הוענקו תגים ל-47 אתרי אינטרנט ופורומים מקוונים ו-6 אתרים זכו בתג פעמיים.
אחת ממטרות המיזם הייתה להוכיח שברשת האינטרנט יש גם מיזמי התנדבות שאת רובם אי אפשר להפעיל באמצעים שאינם מרושתים.[דרוש מקור]
אודמר פיגה

אוֹדֵמַר-פִּיגֶה (Audemars-Piguet) היא חברה שווייצרית לייצור שעונים, אשר הוקמה על ידי ג'ולס לואיס אודמר ואדוארד אוגוסט פיגה.
| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  ג'ולס לואיס אודמר   אדוארד אוגוסט פיגה
 תקופת הפעילות:  1875–הווה (כ־150 שנה)
 מיקום המטה:  Le Brassus 
 קואורדינטות:  46°34′49″N 6°12′30″E﻿ / ﻿46.58036°N 6.20825°E﻿ / 46.58036; 6.20825 
 משרד ראשי:  לה ברוסה, שווייץ
 בעלות:  אודמר, פיגה, ושלוש משפחות נוספות
 ענפי תעשייה:  שעוני יד
 מוצרים עיקריים:  שעונים, תכשיטים
 נשיא:  ג'סמין אודמר
 מנכ"ל:  פרנסואה הנרי בן נחמיאס
 עובדים:  1,100
  
 www.audemarspiguet.com
 he
 
שעוני אודמר-פיגה
שעון עם לוח שנה קבוע
החברה מנוהלת ונמצאת בבעלות משפחתית מאז יום הקמתה. החברה ידועה בתקני ייצור מחמירים הנושאים את חותם ז'נבה (COSC), ובכך שהיא מייצרת בעצמה את כל מרכיבי השעונים שלה.
היסטוריה

ב-1874 נפגשו ג'ולס לואיס אודמר בן ה-23 ואדוארד אוגוסט פיגה בן ה-21, שניהם ילידי הכפר לה ברוסה בשווייץ. בסיום לימודיהם עברו לעמק דה-ז'ו כדי לעבוד יחד בייצור שעונים. אודמר החל בייצור של חלקי המנגנונים, ופיגה הרכיב את השעון. בהמשך היה אודמר אחראי על הייצור והפן הטכני של העבודה בחברה, ופיגה התמקד בתחום המכירות.
ב-1875 יסדו את חברת  "Audemars, Piguet et Cie". הסימן המסחרי של אודמר-פיגה נרשם בשנת 1882, אך רק לאחר שבע שנים החברה הוקמה רשמית. בתקופה זו הפכה החברה לאחת מיצרניות השעונים בעלות מספר העובדים הגדול ביותר בכל קנטון וו בשווייץ. החברה פתחה את הסניף הראשון בז'נבה בשנת 1889.
מ-1882, מהווים תמיד נציגים ממשפחות אודמר ופיגה חלק מדירקטוריון החברה, והם לוקחים חלק בניהול השוטף שלה ובקבלת ההחלטות. החברה מתמחה בייצור עצמי של הרכיבים, והרכבתם בתוך המפעל שלה תחת פיקוח ישיר ובקרת איכות קפדנית.
פעילות ציבורית

מ-1999 מעניקה החברה חסות מסחרית למרוץ יוקרתי של סוסים גזעיים, "גביע המלכה אליזבת השנייה", אשר נערך בטריטוריות החדשות, הונג קונג.
ב-2007 הציעה החברה את תמיכתה לקרן קלינטון, הפועלת ברחבי העולם בנושאי חינוך, בריאות, עוני ומאבק באיידס.
אודמר-פיגה העניקה חסות גם לקבוצת אלינגהי, קבוצת שיט יאכטות מהמפורסמות בעולם וזוכי גביע אמריקה לשנת 2003. החברה ייצרה עבור הקבוצה סדרת שעונים במהדורה מוגבלת, אשר זכו לפופולריות בעת השקתם.
קולקציות שעונים ידועות

רויאל-אוק - קרוי על שם ספינת מלחמה בצי המלכותי הבריטי, שנקראה על שם עץ מפורסם בו מצא המלך צ'ארלס השני מקלט בשנת 1651. רויאל-אוק הראשון יוצר בשנת 1972.
רויאל-אוק אופשור - הגרסה הספורטיבית של רויאל-אוק. הושק לראשונה בשנת 1991.
החברה ייצרה שעון מסדרת ג'ולס אודמר, במהדורה מוגבלת של 126 יחידות, בו שולבו תכונות אסטרונומיות מורכבות כגון: זמני הזריחה והשקיעה, לוח שנה קבוע, ומראה ירח אסטרונומי.
הערות שוליים

↑  ג'סמין אודמר
↑  COSC, בוויקיפדיה האנגלית
↑  לה-ברוסה, בוויקיפדיה האנגלית
↑  Vallée de Joux, בוויקיפדיה האנגלית
↑  גביע המלכה אליזת השנייה", בוויקיפדיה האנגלית
↑  קרן קלינטון, בוויקיפדיה האנגלית
↑  רויאל-אוק, בוויקיפדיה האנגלית
↑  Perpetual_calendar, בוויקיפדיה האנגלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 2126666-9  ISNI: 0000 0001 2173 0027  LCCN: n94072519  SUDOC: 260770353  VIAF: 142581311   WorldCat (עם VIAF): 142581311
קרידנס קלירווטר רבייבל

| --- | --- |

חברי הלהקה בצילום משנת 1968, משמאל לימין: טום פוגרטי, דאג קליפורד, סטו קוק וג'ון פוגרטי
 שם במה:  CCR 
 מקום הקמה:  El Cerrito 
 מוקד פעילות:  קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1967–1972 (כ־5 שנים)
 סוגה:  רוק אנד רול, קאנטרי רוק, רית'ם אנד בלוז
 חברת תקליטים:  פנטזי רקורדס
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של הרוק אנד רול (1993) 
 creedence-online.net
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 ג'ון פוגרטי סטו קוק דאג קליפורד טום פוגרטי
 
קרידנס קלירווטר רבייבל (Creedence Clearwater Revival) הייתה להקת רוק אמריקאית שפעלה בחוף המערבי של ארצות הברית בסוף שנות השישים ובתחילת שנות השבעים של המאה העשרים. מרבית שירי הלהקה נכתבו, הולחנו ועובדו על ידי הסולן ג'ון פוגרטי. ללהקה היו להיטים רבים והיא זכתה לפופולריות בארצות הברית וגם בשאר העולם המערבי במשך כל תקופת פעילותה. חיכוכים פנימיים הובילו להתפרקות הלהקה בשיא הצלחתה.
חברי הלהקה

ג'ון פוגרטי - גיטרה מובילה ושירה (נולד ב-28 במאי 1945 בברקלי קליפורניה)
טום פוגרטי – גיטרה ושירה (נולד ב-9 בנובמבר 1941 בברקלי קליפורניה, נפטר ב-6 בספטמבר 1990)
דאג קליפורד – תופים (נולד ב-24 באפריל 1945 בקליפורניה)
סטו קוק – גיטרה בס (נולד ב-25 באפריל 1945 באוקלנד קליפורניה)
ההיסטוריה של הלהקה

בסוף שנות החמישים הקימו ג'ון פוגרטי, דאג קליפורד וסטו קוק, שהיו חברים בבית הספר, להקה בשם "הבלו וולווטס" (הקטיפות הכחולות) וניגנו במסיבות. ב-1960 ביקש מהם טום, אחיו המבוגר של ג'ון, לשמש לו כלהקת ליווי לאחר שהלהקה בה היה חבר כזמר, התפרקה. הם הוציאו ביחד מספר תקליטונים שלא זכו להצלחה מסחרית.
ב-1964 הם הצליחו לקבל חוזה הקלטות בחברת התקליטים Fantasy, ושינו את שם הלהקה ל-גוליווגס. בינתיים המשיכה הלהקה להופיע במסיבות ובברים. בשלב מסוים נטל ג'ון את תפקיד הזמר מאחיו הבוגר ופיתח את קולו הצרוד שהפך עם השנים לאחד ממאפייניה המובהקים של הלהקה. בשנים הבאות המשיכה הלהקה להתקיים בקושי כשחבריה עובדים, לומדים ומשרתים בצבא, ולא מצליחים לפרסם שום להיט. בשנת 1967 נמכרה חברת Fantasy לחבורת משקיעים שאחד מהם היה ידיד של ג'ון. האחרון הציע להם להתקרב לסגנון של להקות החוף המערבי שזכו להצלחה באותן שנים כמו הגרייטפול דד וג'פרסון איירפליין, ובהזדמנות זו גם הוחלף שמה של הלהקה לקרידנס קלירווטר רבייבל.
בסוף 1967, עוד לפני שהקליטה את אלבומה הראשון, התפרסם להיטה הראשון - "סוזי קיו" (Susie-Q) שהיה גרסת כיסוי לשיר של דייל הוקינס. ב-1968 יצא אלבומם הראשון שנקרא כשם הלהקה. האלבום זכה להצלחה נאה ושני להיטיו היו Susie-Q וגרסת הכיסוי ללהיטו של סקרימינג ג'יי הוקינס - I Put a Spell on You. ב-1969 הוציאה הלהקה שלושה אלבומים נוספים שכללו להיטים רבים שפרסמו אותה ברחבי ארצות הברית. הבולט ביניהם היה Green River, שכלל מספר להיטים מוצלחים.
בפסטיבל וודסטוק ניגנה הלהקה ב-3 לפנות בוקר. הופעתה לא זכתה להד רב, וגם לא נכללה באלבום הפסקול של הסרט בגלל חוסר הסכמה על זכויות.
ב-1970 פרסמה הלהקה את האלבום הנחשב כמוצלח ביותר – Cosmo's Factory (המפעל של קוסמו) ("קוסמו" היה הכינוי של מתופף הלהקה דאג קליפורד). האלבום הגיע לראש מצעדי המכירות גם בארצות הברית וגם באנגליה. האלבום כלל חידוש לשיר הרית'ם אנד בלוז 'I Heard It Through The Grapevine' המפורסם מבית חברת התקליטים מוטאון (Motown). דווקא בשיא הצלחתה נתגלו סימני המשבר הראשונים. חברי הלהקה האחרים לא אהבו את התייחסות המבקרים אליהם כלהקת הליווי של ג'ון. ב-1971 פרש טום פוגרטי מהלהקה, והיא המשיכה כשלישייה והוציאה את אלבומה האחרון שהיה כישלון מוחלט. באוקטובר 1972 הכריזה הלהקה על פירוקה.
ג'ון פוגרטי המשיך בקריירת סולו שזכתה להצלחה (אם כי לא כמו הצלחת הלהקה). חברי הלהקה האחרים, סטו קוק ודאג קליפורד התאחדו מחדש ב-1995 תחת השם "קרידנס קלירווטר רוויזיטד" (Creedence Clearwater Revisited) וממשיכים להופיע עם החומר הישן של הלהקה, אך ללא טום פוגרטי שנפטר ב-1990 וג'ון פוגרטי, איתו שאר החברי הלהקה מסוכסכים.
מאפייני המוזיקה

המוזיקה של קרידנס קלירווטר רבייבל נחשבת כחזרה אל הרוק האמריקאי השורשי עם סינתזה מתומצתת של מוזיקת הקאנטרי, רוקאבילי, רית'ם אנד בלוז וסוואמפ פופ (אנ'). מוזיקה זו היוותה ניגוד למגמה של השתלטות הלהקות הבריטיות כמו הביטלס והרולינג סטונז על המוזיקה האמריקאית. בזמן שלהקות החוף המערבי והביטלס נעו לכיוון הרוק הפסיכדלי והרוק המתקדם, חזרו כאמור קרידנס קלירווטר רבייבל אל המקורות (גם של הביטלס). רבים מלהיטיהם הם גרסאות מחודשות לשירי בלוז ורוקנ'רול משנות החמישים ותחילת שנות השישים, וגם השירים המקוריים הם במקצבים הבסיסיים.
על אף שלא נחשבה כלהקה פוליטית, חלק ממילות השירים שנכתבו ברובם על ידי ג'ון פוגרטי יצגו ביקורת על החברה בארצות הברית בכלל ועל מלחמת וייטנאם בפרט. במיוחד התפרסמו בכך שישה מלהיטי הלהקה "בן בר מזל" (Fortunate Son), "לרוץ דרך הג'ונגל" (Run Through The Jungle), "מרי הגאה" (Proud Mary) "זריחת הירח הרע" (Bad Moon Rising), ו"מי יעצור את הגשם" (Who'll Stop the Rain).
מקור השם

על פי ראיונות עם חברי הלהקה, שם הלהקה הורכב משלושה מקורות שונים. קרידנס (בעברית: אמונה) היה שמו של חבר של טום פוגרטי. הביטוי "מים צלולים" הושאל מפרסומת למבשלת בירה. המילה "תחייה" נועדה להמחיש את מחויבתם המחודשת של חברי הלהקה לפרויקט המשותף שלהם. לפיכך ניתן לתרגם את שם הלהקה ל"תחיית אמונה מים-צלולים", כאשר "אמונה מים צלולים" מהווה שם של אדם.
הערות שוליים

↑  Creedence Clearwater Revival Biography by Richie Unterberger, באתר "ALLMUSIC" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345887805171  BIBSYS: 97033723  BnF: cb13902755t (data)  GND: 5246881-1  ISNI: 0000 0001 2293 0493  LCCN: nr89012010  MusicBrainz: 109958eb-a335-4c5e-907e-597ff4c6af46  NKC: xx0029312  SNAC: w6qp2g8c  SUDOC: 168575973  Trove: 1121921  VIAF: 228985492   WorldCat (עם VIAF): 228985492 
ג'ון פוגרטי, מנהיג הלהקה, בצילום מ-2005 לאחר התפרקותה
פדרו ז'רומל

פדרו ז'רומל (בפורטוגזית: Pedro Geromel; נולד ב-21 בספטמבר 1985) הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הבלם. ערך שתי הופעות במדי נבחרת ברזיל ונכלל בסגל הנבחרת למונדיאל 2018.
קריירת מועדונים

ז'רומל התחיל לשחק כדורגל בגיל 11 בקבוצת הילדים של פורטוגזה, ממנה עבר לפלמיירס ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של צ'אווס. לאחר שנה בקבוצת הנוער, הצטרף לקבוצה הבוגרת בה שיחק 15 משחקי ליגה.
בקיץ 2005 חתם בויטוריה דה גימארייש מליגת העל הפורטוגלית. את הפועת הבכורה שלו בקבוצה ערך בהפסד 2-0 לספורטינג בראגה.
ב-30 ביוני 2008 חתם בפ.צ. קלן מהבונדסליגה. בקיץ 2010 היו דיווחים על התעניינות בו מצידה של ריאל מדריד, אך בסופו של דבר לא הוגשה הצעה.
ב-23 באוגוסט 2012 חתם על הסכם לפיו יושאל למיורקה. בסיום עונת 2012/2013 ירדה מיורקה לליגה השנייה ובדצמבר 2013 עזב את מיורקה.
בינואר 2014 הושאל לגרמיו לשנה אחת, בסיומה חתם על חוזה בקבוצה לשנתיים וחצי.
קריירה בינלאומית

ב-27 באוגוסט 2016 זומן לראשונה לסגל נבחרת ברזיל. ב-25 בינואר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-1 נגד קולומביה.
ז'רומל נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לקראת מונדיאל 2018.
תארים

הגביע הברזילאי: 2016
קופה ליברטדורס: 2017
גביע רקופה סודאמריקנה: 2018
אליפות מחוז גאוצ'ו: 2018
כדור הזהב הברזילאי: 2015, 2016, 2017
נבחרת העונה בליגת העל הברזילאית: 2016, 2017