stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריה אינגבר
אקדמיה ואיגודים מקצועיים

אינגבר ערך מחקרים קליניים ובסיסיים בכל הקשור לרפואת עור ומין. אינגבר פרסם יותר מ-200 מאמרים, כתב פרקים בספרי לימוד וחיבר ספר לימוד על רפואת עור בנשים בהריון (OBSTETRIC DERMATOLOGY) בהוצאה הבין-לאומית SPRINGER(אנ').
מתחומי מחקרו: דלקות עור שממגע (Contact Dermatitis), טיפול קלימקטרי (אנ') במחלות עור.
כיהן כנשיא האיגוד הישראלי לרפואת עור ומין כיהן כנשיא החברה הישראלית למחלות עור שממגע (אלרגיות) ושימש כנציג ישראל בחברה האירופאית למחלות עור שממגע (מחלות עור אלרגיות). כיהן כנשיא של החברה הגרמנית-ישראלית לדרמטולוגיה וכנשיא החברה הישראלית-צרפתית לדרמטולוגיה.
מכהן כנשיא האיגוד הבין-לאומי של רופאי העור: "EURO -ASIAN ASSOCIATION OF DERMATOVENEREOLOGISTS"
חבר באקדמיה האמריקאית לרפואת עור ומין, האקדמיה האירופית למחלות עור ומין, החברה הגרמנית לרפואת עור ומין, החברה הבלטית לרפואת עור ומין.
אקדמיה ואיגודים מקצועיים > ממחקריו המדעיים

ממחקריו של אינגבר, באתר PubMed
אקדמיה ואיגודים מקצועיים > מספריו

"פרקים בדרמטולוגיה", הוצאת דיונון
Obstetric Dermatology באנגלית, הוצאת SPRINGER הבינלאומית
אקדמיה ואיגודים מקצועיים > מלגות ופרסים

לאינגבר הוענקה מלגה של Niels Hjorta (דנמרק) ל-Fellowship בנושא "דלקות עור שממגע".
זכה בפרס "ההרצאה המצטיינת למתמחים" בכנס של ה-American Contact Dermatitis Society.
ראו גם

דרמטולוגיה
הערות שוליים

↑  תולדות רפואת עור ומין בישראל - פרופ' אריה אינגבר, עמוד 22  פרופ' אריה אינגבר / מנהל מחלקת עור ומין], באתר בית החולים האוניברסיטאי הדסה
↑  אינגבר אריה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 18 בנובמבר 2004
↑  פרופ' אריה אינגבר, באתר מדיקל - הדסה
↑  פרופ' אריה אינגבר, באתר prof-ingber.zapweb
↑  ועד האיגוד לרפואת עור ומין מברך את פרופסור אריה אינגבר על בחירתו פה אחד לנשיא ה-Euro-Asian Association of Dermatovenereologists (EAAD), באתר רפואת אורחות חיים - האתר הרשמי של החוג לרפואת אורחות חיים באיגוד רופאי המשפחה הישראלי
↑  "פרקים בדרמטולוגיה" - אריה אינגבר simania.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007453164605171
ספר שחמט

מיניאטורה של "ספר המשחקים" מאת אלפונסו החכם, הספר העתיק ביותר ששרד ובו מתואר משחק השחמט. השחקן הימני ערבי והשמאלי יהודי
ספר שחמט הוא ספר, שתוכנו ממוקד בעולם השחמט. זה יכול להיות ספר הדרכה, אוסף מבואר של משחקים, ספר היסטוריה של המשחק ואפילו ספרות יפה סביב משחק השחמט.
ספר הדרכה יכול להיות הדרכה כללית למשחק השחמט או הדרכה מותאמת לקהל מסוים, ילדים, בני נוער וכדומה. ספר ההדרכה יכול להיות מיועד לנושא מסוים, למשל פתיחות במשחק השחמט או משחק האמצע או סיומים. מחברי ספרי הדרכה בשחמט הם הרבה פעמים שחמטאים ידועי שם, אך לא רק. ספרי הדרכה, שקנו להם אוהדים זכו לתרגומים לשפות נוספות.
אוספי משחקים מבוארים, בדרך כלל הביאור הוא של בר סמכא בעולם השחמט, יכולים להיות ממוקדים במשחקים של שחקן מסוים או של קטגוריה של שחקנים או של נושא מסוים, כמו משחק ההתקפה או משחק ההגנה.
יש ספרי שחמט העוסקים בבעיות שחמט למיניהם, לפי נושא, כפאי, הכתרה של רגלי, כפיית פט, מט עזר ועוד או לפי מחברים, יש אוספים של בעיות, שפורסמו בעבר בכתבי עת.
בספרי שחמט נכללים גם ספרים עלילתיים, ספרות יפה, שנושא העלילה או הרקע לקוחים מעולם השחמט, למשל "הגנת ליז'ין" מאת ולדימיר נבוקוב" ו"משחק המלכים" מאת סטפאן צווייג. לפרסום רב זכה הספר "גמביט המלכה", לאחר שהפך לסדרת טלוויזיה מצליחה בשם זה.
מקס אויבה (הגבוה) וברי וויתויס בהצגת הספר 'שחמט לנוער' ב-1972
ספר בעיות שחמט
ספר שחמט מאת ג'ואקינו גרקו מהמחצית הראשונה של המאה ה-17
פרנסיס בייקון

ערך זה עוסק בפילוסוף אנגלי. אם התכוונתם לאנשים אחרים ששמם פרנסיס בייקון, ראו .
| --- | --- |

ציור מעשה ידי הצייר  הפלמי פול ואן זומר 
 לידה:  22 בינואר 1561 לונדון, ממלכת אנגליה
 פטירה:  9 באפריל 1626 (בגיל 65) לונדון, ממלכת אנגליה
 מקום קבורה:  St Michael's Church, St Albans 
 השקפה דתית:  אנגליקניזם 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג', אוניברסיטת פואטייה 
 זרם:  אמפיריציזם
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המדע
 עיסוק:  פילוסוף, עורך דין, אסטרולוג, מדען, פוליטיקאי, סופר, שופט, היסטוריון 
 הושפע מ:  אריסטו, קיקרו
 השפיע על:  תומאס הובס, דייוויד יום, ג'ון לוק, דני דידרו
 מדינה:  ממלכת אנגליה ממלכת אנגליה
 יצירות ידועות:  אטלנטיס החדשה, אינדוקציה 
 פרסים והוקרה:  Knight Bachelor 
 בן או בת זוג:  Alice Barnham (10 במאי 1606–1625) 
 חתימה:   
 
פרנסיס בייקון (באנגלית: Francis Bacon; ‏22 בינואר 1561 – 9 באפריל 1626) היה פילוסוף, משפטן, סופר ומדינאי אנגלי. קיבל תואר אבירות ב-1603, נעשה לברון ורולם ב-1618, ולוויקונט של סנט אולבנס ב-1621.
בייקון החל את חייו המקצועיים כעורך דין, אך ידוע יותר כפילוסוף וכמגן על המהפכה המדעית. יצירותיו מבססות מתודולוגיה אינדוקטיבית למחקר מדעי, שיש הקוראים לה המתודה הבייקונית. המשמעות של "אינדוקטיביזם" הוא רכישת מידע מעולם הטבע על ידי ניסויים, צפייה ובדיקה של היפותזות. בזמנו, מתודות כאלה היו קשורות לאלכימיה.
נעוריו

בייקון נולד בבית יורק ברחוב סטרנד שבלונדון. הוא היה הבכור
מבין חמשת בניו של סר ניקולאס בייקון, שומר החותם של אליזבת הראשונה. אמו, אן קוק בייקון, הייתה אשתו השנייה של סר ניקולאס, וחברה בכנסייה הרפורמית, או הפוריטנית.
היסטוריונים מאמינים כי בייקון קיבל חינוך בביתו בשנותיו הראשונות, וכי בריאותו בזמן זה, כמו לאחר מכן, הייתה רופפת. הוא התקבל לטריניטי קולג' בקיימברידג' ב-1573, בגיל 13, וחי שם במשך שלוש שנים עם אחיו אנתוני בייקון.
לימודי המדעים בקיימברידג' הביאו אותו למסקנה כי המתודות (ולפיכך גם התוצאות) של המחקר המדעי מוטעות. הערצתו לאריסטו סתרה את חוסר אהדתו לפילוסופיה האריסטוטלית, שנראתה לו ריקה, וכחנית ומוטעית במטרותיה.
ב־27 ביוני 1576, הוא ואנתוני התקבלו להשתלמות ליטיגטורים באכסניית המשפט "גרייז אין" ולאגודת עורכי הדין. חודשים ספורים מאוחר יותר הם יצאו לצרפת יחד עם סר אמיאס פולט, שגריר ממלכת אנגליה בפריז. בייקון קיבל שיעור בפוליטיקה מהמצב המעורער של החברה והממשל בצרפת של אנרי השלישי.
מותו הפתאומי של אביו בפברואר 1579 הצריך את חזרתו של בייקון לאנגליה, והשפיע משמעותית על גורלו. סר ניקולאס העמיד סכום משמעותי על מנת לרכוש אחוזה לבנו אך מת בטרם הספיק לעשות זאת, כך שפרנסיס נאלץ להסתפק בחמישית הסכום. הוא לווה כסף ונכנס לחובות. לפיכך, החל לעבוד בגרייז אין כעורך דין ב-1579.
קריירה

בייקון מנתח בפרגמנט מכתביו (שנכתב בערך בשנת 1603) את תכונותיו האינטלקטואליות, ומעמיד את מטרותיו, שהיו משולשות: גילוי האמת, שירות ארצו, ושירות כלפי הכנסייה. מכיוון שידע כי תפקיד בעל יוקרה יקל עליו להשיג מטרות אלה, ניסה להתקבל, בסיוע דודו לורד בורגלי, לתפקיד בחצר המלכותית. משנכשל, עבד בשנתיים הבאות בגרייז אין עד שהועלה בדרגה ל"בריסטר" חיצוני ב-1582. ב-1584 קיבל את מושב הפרלמנט של מחוז מלקומב בדורסט. הוא כתב על מצב המפלגות בפרלמנט, וכן את דעתו על הצורך ברפורמה בפילוסופיה, אך לא הצליח להשיג את התפקיד שידע שהוא צריך כדי להצליח.
בתקופה זו התיידד בייקון עם רוברט דברו, רוזן אסקס השני (1567 - 1601), שהיה ממקורבי המלכה אליזבת. בשנת 1591 היה ליועצו האישי של הרוזן. הוא קיבל מחוז בפרלמנט עבור מידלסקס כאשר המלכה אליזבת ביקשה כי הפרלמנט יחקור קנוניה אפיפיורית כנגדה. הוא התנגד להצעת חוק שתאפשר גביית מסים מוגברת, והואשם כי הוא מנסה למצוא חן בעיני העם, ולזמן מה הוצא מהחצר. כאשר משרת הפרקליט הראשי התפנתה ובייקון הציג את מועמדותו לתפקיד, השפעתו של רוזן אסקס לא הספיקה על מנת להשיג לו את התפקיד.
בשנים הבאות מצבו הכלכלי נותר רעוע. חבריו לא הצליחו למצוא לו תפקיד ציבורי, וניסיון לחזור למעמדו הקודם על ידי נישואין עם האלמנה העשירה - אליזבת הטון נכשל גם הוא. ב-1598 נעצר בשל חובותיו. עם זאת, מעמדו בעיני המלכה החל להשתפר. היא החלה להעסיק אותו בענייני הכתר כמה שנים קודם לכן, והוא קיבל בהדרגה מעמד של יועץ, אף כי לא היה לו תפקיד אמיתי והוא לא קיבל משכורת. מעמדו אצל המלכה השתפר גם בשל כך שהוא ניתק את קשריו עם רוזן אסקס, צעד בר מזל בהתחשב בכך שהאחרון הוצא להורג על בגידה בשנת 1601.
עלייתו לשלטון של ג'יימס הראשון הובילה לעליית מעמדו של בייקון, והוא נעשה לאביר ב-1603. הוא נישא לאליס בארנם. מעט ידוע על חיי הנישואים שלו, וחוקרים מודרניים אומרים כי סביר שהיה הומוסקסואל. ג'ון אוברי, בן זמנו של בייקון, העיד בזכרונותיו כי "הוא פדרסט, והגנימדים שלו לוקחי שוחד".
מאמציו של בייקון נשאו פרי ב-1607 כאשר קיבל את משרת הסוליסיטור. ב-1610 הפרלמנט הרביעי המפורסם של ג'יימס התאסף. למרות עצותיו של בייקון, ג'יימס והפרלמנט מצאו עצמם פעמים רבות במחלוקות עזות על סמכויות הכתר ועל ההוצאות המופרזות של המלך, והפרלמנט התפזר בפברואר 1611. בכל הזמן הזה בייקון הצליח לתמוך בסמכויות המלך אך גם לשמור על אמונו של הפרלמנט. ב-1613, בייקון לבסוף נעשה לפרקליט הראשי. באפריל 1614 הפרלמנט התנגד לנוכחותו של בייקון במושב עבור קיימברידג', והועבר חוק המונע מהפרקליט הראשי לשבת בפרלמנט. התנגדות זו הייתה בעצם לתוכניות שונות המצדדות במלוכה שבייקון תמך בהן. ההשפעה החזקה שלו על המלך הולידה קנאה ותרעומת אצל חברי פרלמנט אחרים. אך בייקון המשיך לזכות באהדתו של המלך, וב-1618 מונה לתפקיד לורד צ'נסלור. הקריירה הציבורית שלו הסתיימה בחרפה כאשר ב-1621 הוא הורשע בלקיחת שוחד בעקבות השקיעה בחובות. הוא הודה באשמתו ונאסר לארבעה ימים בלבד, אך נלקח ממנו מעמדו.
מותו

מותו של בייקון היה אירוני במידה מסוימת. הוא ניסה לבדוק את האפשרות של שימור בשר בעזרת שלג. אך בזמן שמילא תרנגול בשלג הוא נדבק בדלקת ריאות קטלנית, ומת בהייגייט.
יצירותיו והפילוסופיה שלו

ספרו החשוב ביותר של בייקון הוא הנובום אורגנום, בו פיתח לוגיקה חדשנית שתהווה בסיס למתודה המדעית המודרנית.
עוד קודם לכן הוא ריכז רעיונות דומים ב־The Advancement of Learning שיצא בשנת 1605.
יצירות מרכזיות נוספות של בייקון כוללות את מאמריו - "הצבעים של הטוב והרע" Colours of Good and Evil ו"מחשבות קדושות" Meditations Sacrae אשר פורסמו ב-1597. בנוסף הספד למלכה שנכתב ב-1609. הוא חיבר גם את הרומן האוטופי "אטלנטיס החדשה". הוא כתב כי במקום השיטה הדדוקטיבית הנהוגה לפיענוח הטבע, יש להשתמש בהיגיון אינדוקטיבי, ולהתקדם מניסוח עובדה מדעית, לאקסיומה, לחוק. כלומר, יש להתבונן בטבע ו"לאתגר" אותו על ידי ניסויים אינדוקטיביים שיבואו לניסוח חוקים אוניברסליים. אך לפני שהוא מתחיל באינדוקציה זו, על החוקר לשחרר את מוחו מכל דעות ונטיות שמעוותות את המציאות, כגון דת, אמונות טפלות, ציפיות ופחד משינוי נורמות חברתיות. המטרה הסופית של האינדוקציה היא גילוי הצורות והדרכים שבהן מתרחשות תופעות בטבע, והגורמים להן. ידועה אמרתו "תקוותנו היחידה היא באינדוקציה האמיתית".
ההבנה האנושית איננה אור קר, אלא היא מקבלת עירוי מן הרצון ומן הרגשות; ומכאן נובעים מדעים שאפשר לכנותם "מדעי משאלת הלבב". כי הדבר אשר ירצה האדם להאמין באמיתותו, בו יהיה נכון להאמין ביתר שאת. לכן הוא פוסל דברים קשים, שאינו רוצה לחקרם; שולל דברים מפוכחים, המקטינים את התקווה; פוסל דברים שבמהות הטבע, בשל אמונה תפלה; אינו מנצל את אור הניסיון, בשל יהירות וגאווה; אינו מקבל דברים שאין הכול מאמינים בהם, מתוך קבלת דעת האספסוף. קיצורו של דבר, אין מספר לדרכים, שלא תמיד מורגשות הן, להשפעת הרגשות על ההבנה ולפגיעה בה
בייקון היה מהראשונים לטעון כי ככל שנדע יותר על העולם, כך יהיה לנו קל יותר לשלוט בו ובכך לשפר את חיינו, ולהאריך אותם.
בייקון פיתח גם מערכת של ערכים המבוססת על מתודות אלו. הוא מבחין בין חובה לקהילה, שהיא עניין מוסרי, לבין החובה לאל, שהיא עניין דתי בלבד. כל פעולה מוסרית היא פעולה של הרצון האנושי, שמונהג על ידי היגיון ומומרץ על ידי הרגשות. הרגלים עוזרים לכיוון הרצון אל הטוב. אך לא ניתן לנסח חוקים אוניברסליים לגבי מוסר וערכים, כיוון שגם הסיטואציות וגם התכונות של האנשים משתנות.
בייקון מפריד בין דת לפילוסופיה, אך קובע שהשתיים יכולות להתקיים יחדיו. פילוסופיה מיוסדת על ההיגיון, ואילו האמונה על ההתגלות, ולכן היא לא רציונלית. הוא כותב (בעקבות טרטוליאנוס) כי ככל שהמסתורין האלוהי הוא פחות הגיוני ויותר מפליא, כך הכבוד שניתן לאלוהים באמונה בו גדול יותר.
הקשר בין שייקספיר לבייקון

בשנת 1859 העלה סופר אמריקני השערה מוזרה שמעסיקה את חוקרי הספרות עד ימינו. טענה נושנה, שהייתה קיימת עוד בחייו של שייקספיר, היא כי ייתכן שלא שייקספיר הוא מחברם האמיתי של המחזות המיוחסים לו. הסופר טען כי פרנסיס בייקון היה כותבם האמיתי של המחזות. הוויכוח שהתעורר גרם לחוקרים רבים לתהות האם השערה זו, או השערות דומות לה (למשל, שהמחזות נכתבו על ידי בייקון ואדם שלישי במשותף), נכונות.
הטיעונים המרכזיים הם:
פרנסיס בייקון היה שר האוצר של ממלכת אנגליה בימיו של שייקספיר, אך ידוע יותר כאיש מדע, הוגה דעות ומחברן של מסות חשובות. ויליאם שייקספיר, לעומת זאת, היה בן למשפחה פשוטה ותולדות חייו כה מעורפלות עד שאין אנו יודעים עליו כמעט דבר.
מחזותיו של שייקספיר מעידים על רכישת השכלה מקיפה והכרה טובה מאוד של בריות מסוגים שונים, מן המלך ועד אחרון המשרתים. בייקון השתייך למשפחת אצולה, היה בעל השכלה רחבה, בקיא בחצר המלכות ומדינאי. אדם כמוהו יכול היה לראות בחייו את הדברים המפתיעים שאנו פוגשים במחזותיו של שייקספיר.
משחק בתיאטרון וחיבור מחזות לא נחשבו מקצועות מכובדים באותם הימים ואם בייקון כתב אותם, ייתכן שבחר להסתיר את שמו.
ראו גם

פילוסופיה של המדע
המהפכה המדעית
רוג'ר בייקון
לקריאה נוספת

פרנסיס בייקון, "על האמת" (תרגום: דניאל תמנה, שירלי פינצי-לב), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ב'.
פרנסיס בייקון, "על להיראות חכם" (תרגום: אביבה ברק), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ה', 2015.
פרנסיס בייקון, "על המוות" (תרגם מאנגלית והעיר: אביעד שטיר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ז', 2016.
פרנסיס בייקון, "שירה" (מאנגלית: אביעד שטיר), דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך יז', 2024.
הערות שוליים

↑  Oliver Lawson Dick, ed. Aubrey's Brief Lives. Edited from the Original Manuscripts, 1949, s.v. "Francis Bacon, Viscount of St. Albans" p. 11.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258030905171  PLWABN: 9810653191705606  BIBSYS: 90543231  BNC: 000071625  BNE: XX1165928  BnF: cb11889812q (data)  CANTIC: a10044589  CiNii: DA00820580  GND: 118505696  ICCU: CFIV005524  ISNI: 0000 0001 2126 5700  LCCN: n79100235  LNB: 000036028  MusicBrainz: 5262e68c-245b-44e1-9dde-22b1ab291f6a  NDL: 00432019  NKC: jn20000600553  NLA: 36562635  NLG: 64697  NLK: KAC199601309  NSK: 000051708  NTA: 068482817  RERO: 02-A000015165  RKD: 439182  SELIBR: 176515  SNAC: w6v40s9h  SUDOC: 026699982  Trove: 1294138  ULAN: 500330565  VcBA: 495/26259  VIAF: 31992319   WorldCat (עם VIAF): 31992319 
Bacon, Sylva sylvarum
פרוטומה של בייקון, בספרייה העתיקה של טריניטי קולג' בדבלין
מכון אהבת שלום

מכון אהבת שלום הוא מכון מחקר תורני, ההדרה והוצאה לאור של ספרי קודש המופעל על ידי חברת אהבת שלום.
המכון עוסק בעריכה והוצאה לאור של ספרות רבנית מתקופת הראשונים, האחרונים ועד למחברים בני זמנינו.
בראשות המכון עומד הרב יעקב משה הלל ראש מוסדות אהבת שלום. המכון מנוהל על ידי כמה מבניו ובראשם בנו הרב אברהם הלל, כאשר כל אחד מבניו אחראי על תחום אחר במכון.
המכון ופעולותיו

המכון הוציא לאור עם השנים מאות ספרים מספרי הראשונים והאחרונים. רובם הוהדרו לראשונה מתוך כתבי היד עצמם או צילום שלהם.
חלק גדול מספרי המכון הם ספרים העוסקים בתורת הקבלה. גולת הכותרת שבספרי הקבלה הוא ההוצאה לאור של סט ספרי "עץ חיים" - שמונה שערים של הרב חיים ויטאל - המהרח"ו וכתבי האר"י, מתוך כתבי המהרח"ו עצמו מה שלא ראה אור עולם עד היום. כמו כן ספרי פרשנות בתורת הקבלה שונים יצאו על ידי המכון עם השנים, ביניהם באתי לגני של הרב ששון מזרחי, כרם שלמה של הרב סלמאן אליהו, וכן את ספריו של הרב יעקב משה הלל בתורת הקבלה.
להלן רשימה חלקית שלהם;
המכון ופעולותיו > ראשונים

הלכות פסוקות / רב יהודאי גאון
המכתם / דוד בן לוי מנרבונה - 7 כרכים
חידושי הרא"ה - 3 כרכים
פירוש הרשב"ץ - מסכת ברכות
המכון ופעולותיו > אחרונים

אביר יעקב / רבי יעקב שמשון שבתי סיניגאליא
אדרת אליהו / רבי אליהו הצרפתי
אדם ישר / האר"י
אוצרות חיים / האר"י
אהל יעקב ואהל משה / רבי יעקב משה טולידאנו - 4 כרכים
אוצר מנהגי חסידים - דרכי יואל / רבי יואל טייטלבוים
אוצרות חיים - אישים / רבינו יוסף חיים- 6 כרכים
אורח צדקה / רבי צדקה חוצין
אליהו זוטא / רבי אליהו הצרפתי
אמונת עתך - חסן ישועות - חכמה ודעת / רבינו יוסף חיים
אמת מאר"ץ / חכמי מדרש המקובלים ארם צובא
דרושי רבינו משה מאימראן - 2 כר'
דרך חיים / רבי חיים ויטאל
דרשות מעבר יבק / רבי אהרן ברכיה מודינה
הגדת השל"ה / רבי ישעיהו הלוי הורוויץ
המעלות לשלמה / רבי רפאל לניאדו
הר המוריה, אוזני ירושלים, ילקוט דוד / האדר"ת
ויעש ברוך / הרב ברוך אברהם טולידנו
זבחי צדק / רבי עבדללה סומך
המכון ופעולותיו > בני דורנו

מלבד עשרות ספרי הרב יעקב הלל, יצאו לאור ספרים רבים ממחברים בני זמננו:
אסדר בשבחין / סדר סעודות השבת עם שירים ופיוטים
אמרי אברהם / הרב אברהם עמאר
ארח מישור / הרב רחמים חזן
וזאת ליהודה / הרב יהודה קצין
אליבא דהלכתא

החל מחודש שבט תשס"ו, המכון מוציא לאור את הירחון התורני "אליבא דהלכתא" לבירורי הלכה ומנהג, שנכתב על ידי אברכי רשת כוללי הערב. הירחון מופץ בבתי כנסת ברחבי הארץ.
מקבציאל

בין השנים תשמ"ד-תשע"ג הוציא המכון קובץ תורני בשם מקבציאל, הקובץ כלל כתבי יד ומאמרים הלכתיים בנושאים שונים.
מן הגנזים

המכון הוציא סדרה של שלושה עשר כרכים המוקדשים אך ורק לכתבי יד של ראשונים ואחרונים.
הערות שוליים

↑  ספרי הוצאת אהבת שלום, באתר אוצר החכמה
↑  גיליונות אליבא דהלכתא, באתר גוגל דרייב
לולנד

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  Belt Sea 
 קואורדינטות:  54°46′10″N 11°25′28″E﻿ / ﻿54.769444°N 11.424444°E﻿ / 54.769444; 11.424444
 שטח:  1,243 קמ"ר קמ"ר
 אורך:  58 קילומטר
 רוחב:  20 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  דנמרק 
 אוכלוסייה:  57,618 (2022)
  (למפת דנמרק מוגדלת) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהלולנד(למפת דנמרק רגילה) קופנהגן אודנסה אולבורג אורהוס אסביירג שוודיה גרמניהלולנד
 
לולנד ( בדנית: Lolland; בעבר השם נכתב כ- Laaland, בעברית: "אדמה נמוכה"), הוא אי בדנמרק. שטחו של האי הוא 1,243 קילומטרים רבועים, והוא האי הרביעי בגודלו בדנמרק. האי ממוקם בים קטגט, והוא חלק ממחוז שלן (אנ'). נכון ל-1 בינואר 2022 מתגוררים באי כ-57,618 תושבים.
סקירה כללית

האי לולנד ידוע גם בשם "אי הפנקייק" מכיוון שמדובר באי שטוח במיוחד: הנקודה הגבוהה ביותר באי היא בגובה של 25 מטרים מעל פני הים, והיא ממוקמת מחוץ לכפר הורסלונה (אנ'). סלק סוכר הוא גידול חקלאי מרכזי בלולנד, ובאי יש מספר רב של שדות סלק סוכר.
העיירה הגדולה ביותר בלולנד היא נקסקוב (אנ'), שבה מתגוררים כ-12,495 תושבים נכון ל-2022. בין מקומות היישוב העיקריים האחרים באי ניתן למנות את: מריבו (אנ') (6,000 תושבים), סקסקובינג (אנ') (3,500 תושבים) ורודבי (אנ') (2,500 תושבים).
מ-1 בינואר 2007, האי לולנד מנוהל על ידי שתי רשויות, נפת לולנד אחראית על מערב ומרכז האי ושטחה מכסה שני שלישים משטח האי, ונפת גולבורסון מכסה את השליש המזרחי של האי וכוללת בתוכה גם את האי השכן פאלסטר (אנ').
האי לולנד מקושר גם באמצעות כבישים וגם באמצעות מסילות רכבת לאי פאלסטר ממזרח, ולגרמניה (האי הגרמני פהמרן) באמצעות מעבורת. הכביש האירופי E47 שמקשר בין קופנהגן להמבורג שבגרמניה עובר דרך לולנד.
כביש E47 מקופנהגן חוצה את מיצר גולדבורגסונד בין לולנד לפאלסטר דרך מנהרה, אך הכביש המהיר מסתיים ברודבוהאון, שם מעבורת נושאת כלי רכב לפרמן. אפשר לנסוע באמצעות רכבת מלולנד לאירופה, הרכבת מלולנד עוברת דרך גשר החגורה הגדולה, ולאחר מכן דרך האי פין ויוטלנד.
ממשלות דנמרק וגרמניה מתכננות לחבר את לולנד עם פהמרן על ידי מנהרה תת-ימית עתידית שצפויה להיפתח ב-2029.
שני גשרים ישנים יותר משתרעים על המצר בין לולנד ופאלסטר, גשר פרידריך התשיעי וגשר גולדבורגסונד בקצה הצפוני של המיצר. גשר פרידריך התשיעי הוא גשר רכבת לפאלסטר.
בשנת 2029 מתוכננת להסתיים בניית מנהרת חגורת פהמרן שתקשר את האי עם גרמניה.
הערות שוליים

↑  statistikbanken.dk. People. Population. (Table) BEF4 (Islands). Danmarks Statistik. Retrieved 25 August 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555214205171  GND: 4036291-7  LCCN: n83800811  NDL: 001116211  VIAF: 130230591   WorldCat (עם VIAF): 130230591 
ערך זה הוא קצרמרבנושא דנמרק. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דוכסות מקלנבורג

| --- | --- |

 היסטוריה
 תאריכי פירוק:  8 במרץ 1701 
 ישות קודמת:   מקלנבורג-שטארגארד    מקלנבורג-שוורין    מקלנבורג-גיסטרו
 ישות יורשת:   מקלנבורג-שוורין    מקלנבורג-גיסטרו    מקלנבורג-שטרליץ
 
דוכסות מקלנבורג (בגרמנית: Herzogtum Mecklenburg) הייתה דוכסות בתוך האימפריה הרומית הקדושה, הממוקמת באזור מקלנבורג. היא התקיימה במהלך ימי הביניים המאוחרים ובתקופה המודרנית המוקדמת, מ-1471 עד 1520, וכן מ-1695 עד 1701. בירתה הייתה שוורין.
היסטוריה

המדינה הוקמה בשנת 1471, כאשר הדוכס היינריך הרביעי, איחד את הדוכסויות מקלנבורג-שטארגארד ומקלנבורג-שוורין. המדינה התקיימה עד 7 במאי 1520, אז חולקה לדוכסות מקלנבורג-גיסטרו ומקלנבורג-שוורין. היא הוקמה מחדש ב-1695, עם איחודן של מקלנבורג-גיסטרו ומקלנבורג-שוורין ופרידריך וילהלם הפך לדוכס. בשנת 1701, היא חולקה לדוכסות מקלנבורג-שוורין ומקלנבורג-שטרליץ.
רשימת שליטים > הקמה ראשונה

היינריך הרביעי ויוהאן השישי (1471–1472)
היינריך הרביעי (1472–1477)
מגנוס השני, אלברכט השישי ובלתזאר (1477–1483)
מגנוס השני ובלתסאר (1483–1503)
בלתזאר, אריך השני, אלברכט השביעי והיינריך החמישי (1503–1507)
אריך השני, אלברכט השביעי והיינריך החמישי (1508)
אלברכט השביעי והיינריך החמישי (1508–1520)
רשימת שליטים > הקמה שנייה

פרידריך וילהלם (1695–1701)
הערות שוליים

↑  Friedrich Wigger, Stammtafeln des Großherzoglichen Hauses von Meklenburg in Verein für Mecklenburgische Geschichte und Altertumskunde: Jahrbücher des Vereins für Mecklenburgische Geschichte und Altertumskunde. Vol. 50 (1885), p. 111-326.
↑  Gustav Hempel: Geographisch-statistisch-historisches Handbuch des Meklenburger Landes. Frege, Güstrow 1837, p. 52–53.
↑  Georg Christian Friedrich Lisch, Die Reformation zu Malchin (Aufsatz 4, Bd. 16), Schwerin, 1851, p. 98.
↑  Ludwig Fromm: Frederick William, Duke of Mecklenburg-Schwerin. Allgemeine Deutsche Biographie (ADB). Duncker & Humblot, Leipzig 1879-1912 (בגרמנית)
כאפייה

מפקד בדואי בצבא ירדן חובש כאפייה לראשו
עיראקי עם כאפייה עיראקית מסורתית
כאפייה (באנגלית: Keffiyeh) (בערבית: كُوفِيَّة, תעתיק מדויק: כּוּפִיַּה, מן כופה שבעיראק); נקראת גם "חַטַּה" (בערבית: حَطَّة) היא כיסוי ראש מסורתי באזור המזרח התיכון, אשר נפוץ בעיקר בירדן, בעיראק, בחצי האי ערב ובסיני, במדינות הערביות והמוסלמיות באזור המפרץ הפרסי כולל איראן, ובקרב הפלסטינים והבדואים. הוא עשוי בדרך כלל מכותנה או מפשתן. הכאפייה מלופפת סביב הראש באופנים שונים, בעיקר כדי לספק הגנה מפני חשיפה לשמש. באזורים מדבריים הכאפייה גם יעילה במיוחד משום שהיא מספקת הגנה על אזור הפה והעיניים מאבק ומחול. משום כך, הכאפייה נפוצה בעיקר באזורי אקלים מדברי.
הכאפייה מוצמדת לראש באמצעות פתיל בצורת טבעת (בדרך כלל מחבל כותנה) הנקרא "עִקַאל" בערבית, או "עָקָל" בעברית. מידת העיטור של העקל (כמו גם השימוש בעקל כפול ואף משולש) משמשת לראיה למעמדו של החובש.
צבעי הכאפייה, הדוגמה שעליה וקיום שנצים מעידים לרוב על שיוך שבטי או מדיני. בירדן, למשל, נפוצות כאפיות בצבע אדום על בד לבן, באיחוד האמירויות הערביות נפוצות הכאפיות הלבנות ללא צבע בולט אחר ואילו בשטחי הרשות הפלסטינית - בשחור על בד לבן.
כאפייה לבנה עם עקל וסמל צה"ל הייתה חלק ממדי א' של חיילים דרוזים ובדואים בצבא ההגנה לישראל בשנותיה הראשונות של מדינת ישראל (ראה תמונה בגלריה).
מקור

המקור וההיסטוריה של הכאפייה עדיין בסימני שאלה. עם זאת ישנם דיווחים שהכאפייה מקורה בציוויליזציה המסופוטמית לפני האסלאם, והיא נלבשה על ידי כוהנים בבליים לפני כ-5,000 שנה.
הכאפיה, הידועה בשמות שונים כמו כופיה במצרים, ע֫'וּתְרַה (غترة) בערב הסעודית ושֶׁמַ֫אע' (شماغ) בעיראק, הייתה חלק מהתרבות המזרח תיכונית במשך מאות שנים. היא שימשה את עובדי הכפר ושבטים נוודים כדי להגן על עצמם מפני השמש וסופות החול בעת עבודה בחוץ. המילה "כאפיה" מקושרת לעיר כופה בעיראק, וישנם דיווחים היסטוריים המקשרים את הכאפיה לקרבות בקרבת כופה במאה השביעית, שבהם כוחות ערביים השתמשו בה כדי לזהות אחד את השני במהלך הקרב.
בעבר, גאוגרפיה ומעמד חברתי היו קשורים לכיסויי ראש, ומכאן תפקידה של הכאפייה בסימן המעמד החברתי. כיסויי הראש ציינו אם הגברים הם תושבי ערים, כפריים או בדואים, והצביעו על השתייכותם הדתית ומעמדם הסוציו-אקונומי. הכאפייה הייתה סמן של מעמד נמוך, והבדילה בין הפלח - האיכר - לבין האפנדי - אנשי המעמד הבינוני המשכילים של העיירה, שלבשו תרבוש או פז בצבע אדום.
דימויי כאפייה באמנות ובאופנה הישראליים

דימויי הכאפייה מופיעים באמנות ובאופנה הישראליים ואצל אמנים רבים, כגון ציבי גבע, שאף צייר סדרה של כאפיות.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 של המאה ה-20, יצרה האופנאית רוז'י בן יוסף סדרת שמלות עשויות מבד כאפייה. ב-2008 השיקה חברת קסטרו הישראלית סדרה של צעיפים שנראו ככאפיות.
גלריה

יהודים בארץ ישראל בתקופת השלטון העות'מאני חובשים כאפייה
קצינים דרוזים בצה"ל חובשים כאפייה, בשנת 1949
יאסר ערפאת נהג לחבוש כאפיית רשת שחורה, כשהיא תלויה על כתפו הימנית
צעירים בדואים בבאר שבע, 1960
סלמאן, מלך ערב הסעודית חבוש בכאפייה
אישה עטופה בכאפיית רשת שחורה
ילדים איראניים לובשים כאפייה במהלך התכנסות מוסלמית-שיעית
ראו גם

חג'אב
גלבייה
ג'ילבאב
רעלה
בורקה
עבאיה
הערות שוליים

1 2  Sitti Zulaihah, Keffiyeh trend on social media as a form of solidarity for
Palestine, Digital Theory, Culture & Society 1(2), 2023, עמ' 135-144
↑  Joseph Donica, Chapter 9 Head Coverings, Arab Identity, and New Materialism, All Things Arabia Chapter 9, 2020, עמ' 163–176
↑  הילה שקולניק-ברנר, מאחורי הסורגים של ציבי גבע, באתר הארץ, 6 בדצמבר 2008
↑  מוניקה לביא, דברים שרואים מכאן, רשום ברשת, דימויי סריג בציור הישראלי, חיפה: אוניברסיטת חיפה, 2002, עמ' 23, מסת"ב 965-7230-01-2. (בעברית, אנגלית)
↑  איתי יעקב, הכאפייה היא שלנו? הפריט הטעון במזרח התיכון חוזר לאופנה בישראל, באתר Xnet‏, 25 ביוני 2015
ג'מיל ח'אדר

ג'מיל ח'אדר (בערבית: جميل خادر; נולד ב-7 בפברואר 1971) הוא כדורגלן עבר ישראלי בעמדת הבלם ששיחק במספר קבוצות כדורגל ישראליות ביניהן הפועל בית שאן ובני סכנין.