רוברט פרנק
קורות חיים

רוברט פרנק נולד למשפחה יהודית עשירה בשווייץ. אמו, רוזה, הייתה שווייצרית מלידה. אביו, הרמן, בחר בזמן מלחמת העולם הראשונה לא להשתייך לאף מדינה, ולאחר המלחמה נעשה  אזרח שווייצרי. למרות שפרנק ובני משפחתו היו בטוחים בשווייץ במהלך מלחמת העולם השנייה, השפיע האיום של כיבוש שווייץ בידי הנאצים על תפיסת עולמו של פרנק, שהתבטאה ברגישותו לגילויי אפליה וגזענות אליהם נחשף בארצות הברית.
פרנק החל ללמוד צילום בציריך, ובגיל שמונה עשרה כבר החל לעבוד כצלם מקצועי. הוא עבד כאסיסטנט בסטודיו של צלם מקצועי קפדן, שעבד על ספר תמונות נוף מרהיבות מפינלנד. "ספר זה", טען לימים, "גמר לי את עניין השלמות לכל החיים".
ב-1946 נסע פרנק על אופנועו לפריז, בתקווה להפוך לצלם פרילנס בעיר. אף על פי שאהב את צרפת, לא מצא בה עבודה, וב-20 בפברואר 1947 היגר לארצות הברית. עם הגעתו לניו יורק התקבל לעבודה אצל אלכסיי ברודוביץ' כצלם אופנה במגזין האופנה הארפר'ס בזאר. באותה שנה קנה מצלמת לייקה 35 מ"מ ומצלמת רוליפלקס 6X6 עם עדשה כפולה, בהן, טוען פרנק, הוא מצלם עד היום. בטרם חלפה שנה, הפסיק פרנק את עבודתו ב"הרפרס בזאר" ועבד כפרי-לאנסר במגזינים שונים כמו ווג ופורצ`ן. ב-1948 צילם בפרו ובוליביה ופרסם ספר צילומים ממסעותיו, ובשנת 1950, אחרי ביקור ארוך באירופה, חזר לניו יורק.
באותה תקופה הכיר את הצלם אדוארד סטייכן, שמאוחר יותר הזמין אותו להשתתף בתערוכת הצילום המפורסמת "משפחת האדם". פרנק התחתן עם האמנית מרי לוקספייסר, ולאחר הולדת בנם פבלו, עברו להתגורר בפריז. פרנק צילם בפריז, לונדון וספרד פרויקטים שונים, וב-1953 חזר שוב לניו יורק. ב-1955 היה פרנק לאירופאי הראשון שזכה במלגת גוגנהיים היוקרתית  ולאחר מכן יצא למסע בן שלוש שנים ברחבי ארצות הברית. הצילומים שאסף במהלך המסע, ביטאו ביקורת נוקבת ביחס לחברה האמריקאית של אותן שנים. הם פורסמו בספר "THE AMERICANS", שיצא לראשונה בהוצאה צרפתית ב-1958, משום שהוצאות ספרים בארצות הברית התקשו לקבלו. באותה שנה יצר פרנק סדרת צילומים דרך חלון של אוטובוס בניו יורק, הכריז כי זהו פרויקט הצילום האחרון שלו, ועבר לצילום סרטי קולנוע ומאוחר יותר סרטי ווידאו ביתיים.
בשנת 1957, בזמן שצילם פרנק את צילומיו האחרונים לגוף העבודה "האמריקאים", נסע לוושינגטון הבירה לצלם את הכתרתם של אייזנהאואר וניקסון לתפקיד נשיא ארצות הברית וסגנו. פרנק הוקסם מסממני הכוח בעיר וצילם את כל המונומנטים הלאומיים שנמצאים בבירה, את האנשים המרתקים שפגש ברחובות, את אנשי הבירוקרטיה והשלטון וגם מבקרים במוזיאון ואנשים שנחים ונרגעים ליד המזרקה שבמוזיאון.
במהלך שנות ה-50 נעשו צילומיו פופולריים מאוד בארצות הברית, בקרב קליקות שאהבו לשמור על ראיית המצב, כביכול, כלפני מלחמת העולם. עם הצילומים האלו שלו, פרנק הגדיר מחדש את האייקונים של ארצות הברית.
אף על פי שפרנק היה בהתחלה אופטימי לגבי ארצות הברית, הוא עבר במהירות לפרספקטיבה שונה כאשר התעמת עם קצב החיים האמריקאי ומה שהוא ראה כיותר מידי שימת דגש בחייהם של האמריקאים על כסף. עכשיו הוא ראה את אמריקה כמקום שומם שתר רק אחר כסף ובצע, פרספקטיבה אשר באה לידי ביטוי בצילום של פרנק. לראייתו של פרנק, תיבות נגינה, דיינרים, תחנות דלק ואפילו הכביש אספלט עצמו הפכו לאינדקס על החיים המודרניים של האמריקאים, מאשר הנוף המלאכותי שפעם אפיין את ארצות הברית, יותר מכך, פרנק יצר פורטרט שוטף ומאולץ של אמריקה וגופי הצילומים והסרטים של פרנק מהתקופה הזו המשיכו לשבור את כל החוקים והמוסכמות במהלך העשורים האחרונים. העבודות הביוגרפיות הללו של פרנק הביאו בפני הצופים את המסע האישי שלו, את יחסיו עם משפחתו וחבריו ואת החיבור שלו עם הסביבה הפיזית בה הוא נמצא.
בשנות ה-70 צילם פרנק ביפן ספר על פרחים בשם "FLOWER IS" עם הפטרון היפני שלו קזוהיקו מוטומורה. גוף העבודות הזה מעולם לא פורסם מחוץ ליפן ורק 500 עותקים הודפסו מהספר. הספר הזה הוא סוג של אנדרטה לבתו של פרנק, אנדראה, אשר מתה בתאונת מטוס בגואטמלה בשנת 1974. הספר מכיל צילומים של מוכרי פרחים, פרחים, שוקי פרחים ואנשים שקונים פרחים בשנים 1949–1951 בפריז.