stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דוכס אולבני
היסטוריה

דוכסות אולבני הוקמה בשנת 1398 על ידי מלך סקוטלנד רוברט השלישי אשר העניק לראשונה את התואר דוכס אולבני והעניקו לאחיו, רוברט סטיוארט.
אזור "אולבני" הוא שם כללי לאזורי סקוטלנד הנמצאים צפונית לנהר פורת'. בשנת 1425 בוטלה הדוכסות והתואר, ורכוש הדוכסות הושב לכתר סקוטלנד בשל ניסיון בגידה שעשה דוכס אולבני השני.
התואר הוענק בשנית בשנת 1458 והוענק לאלכסנדר סטיוארט. עם מות בנו, בלא יורשים, בוטל התואר והרכוש הושב לכתר הסקוטי.
התואר הוענק בשלישית בשנת 1541 עבור ארתור, בנו השני של המלך ג'יימס החמישי, אולם זה מת בינקותו.
התואר הוענק ברביעית עבור הלורד דרנלי בעלה של המלכה מרי הראשונה. במותו של הלורד דארני ירש בנו, ג'יימס את התואר, ועם המלכתו כמלך סקוטלנד שבה הדוכסות להיות רכוש הכתר.
התואר הוענק בפעם החמישית בשנת 1604 עבור בנו של ג'יימס, צ'ארלס הראשון, ושב להיות רכוש הכתר עם הכתרתו של צ'ארלס בשנת 1625.
התואר הוענק בשישית בשנת 1660 עבור ג'יימס השני, אחיו של צ'ארלס השני, ועם הכתרתו של ג'יימס בשנת 1685 שב התואר אל הכתר. הן העיר ניו יורק והן העיר אולבני קרויות על שם ג'יימס השני (שהיה דוכס אולבני ודוכס יורק).
הטוען לכתר צ'ארלס אדוארד סטיוארט העניק את התואר דוכסית אולבני לבתו הבלתי חוקית שארלוט, עם מותה ללא ילדים חוקיים התואר נכחד. הענקה זאת לא מוכרת על ידי בריטניה או מדינה אחרת כל שהיא ונחשבת כחוקית רק על ידי היעקוביטים.
מלכי בית הנובר העניקו את התואר לרוב יחד עם התואר דוכס יורק. התואר הוענק בפעם השביעית בשנת 1881 לנסיך ליאופולד, בנה הרביעי של המלכה ויקטוריה. בשנת 1919 נשלל התואר מהנסיך קארל אדוארד, דוכס סקסה-קובורג-גותה, בנו של ליאופולד מאחר שקארל אדוארד לחם כנגד בריטניה במלחמת העולם הראשונה וזאת על פי חוק שלילת התארים 1917.
אזכורים תרבותיים

דמותו של דוכס אולבני היא אחת הדמויות העיקריות במחזה "המלך ליר" מאת ויליאם שייקספיר. דוכס אולבני נשוי לאחת מבנותיו של המלך ליר, אשר הדיחה את אביה.
בסרט הקולנוע "קייט וליאופולד", ליאופולד הוא דוכס אולבני, אולם מדובר בדמות דמיונית ולא בדמות היסטורית.
דוכן העיתונים (יישום)

| --- | --- |


צילום מסך היישום בימים הראשונים להשקתו
 מפתח:  אפל
 מחזור חיים:  12 באוקטובר 2011 (אייפון 4S) – הווה
 גרסה אחרונה:  iOS 8.4.1 (12H321) (13 באוגוסט 2015)
 מערכת הפעלה:  iOS 5 ומעלה
 סוג רישיון:  קוד סגור
 קטגוריה:  כתבי עת דיגיטלים
 דוכן העיתונים באתר של אפל
Apple News הוא יישומון חדשות חינמי מתחרה ל-Flipboard וגוגל חדשות של חברת אפל. החברה מציעה גם שירות בתשלום בשם Apple News+ המציע תכנים בלעדיים, את רוב כתבי העת המובילים בעולם ותצוגה מרשימה ועתידנית של כל תוכניהם. השירות מוצע במספר מדינות נבחרות בלבד.
תכונות

בתחילה היישום נועד רק להורדה ולהצגת גרסאות דיגיטליות של עיתונים ומגזינים והיה נקרא Newsstand. כאשר הוא נפתח רואים מדף חזותי, ישירות במסך הבית, בדומה לסגנון של iBooks. היישום מדמה חנות עיתונים במדפים מדומים שמחזיקים ומציגים כל עיתון ומגזין שהורד לצפייה ולקריאה, באותו מקום. סמליל היישום מתעדכן עם העטיפות האחרונות של המהדורות החדשות.
קיים גם מקש Shop בפינה הימנית למעלה, כדי לנווט לקטגוריית דוכן העיתונים ב-App Store, היכן שהעיתונים והמגזינים מורדים בחינם. מנויים בתוך היישום או כתבי עת בודדים ניתן לרכוש עם חשבון iTunes, כדי להוריד ולספק ברקע את המהדורה האחרונה של החדשות באופן אוטומטי.
שמות העיתון והמגזין הפופולריים והגדולים ביותר מפורסמים בתור תוכן דיגיטלי שתוכנן במיוחד עבור התקנים ניידים ומחשבי לוח, ולעיתים קרובות כולל תוכן אינטרקטיווי שאינו זמין בטופס מודפס.
למותגי עיתונים ומגזינים יש אפשרות להעביר יישומי iOS לתוך יישום דוכן העיתונים. לפני שיצא היישום, מותגים רבים הוציאו יישומים משלהם וזה העניק את האפשרות לשלב יישומים אלו לתוך דוכן העיתונים. אחד היישומים הראשונים שעשו את זה היה יישום הניו יורק טיימס, שעבר מיישום iOS ייעודי להיות חלק מ"דוכן העיתונים", ביום הוצאת היישום.
היישום זמין למכשירי iOS מאז שהותאמה ל-iOS 5 ועובדת עם iCloud, שניהם בסנכרון להורדה מחדש של העיתונים והמגזינים. טכנית, תאימות דוכן העיתונים נקבעת על ידי הערך הבוליאני "UINewsstandApp" במידע של היישום.
ב-2016 השתנה ייעודו של היישום ל-Apple News המוכר היום.
הערות שוליים

1 2  Inside iTunes - Newsstand provides a home for your magazine and newspaper subscriptions (באנגלית)
1 2 3  Adrian Covert, iOS 5’s Newsstand Is More Awesome than it Seems, ‏‏12 באוקטובר 2011 (באנגלית)
1 2  Darrell Etherington, iOS 5: Newsstand, ‏‏12 באוקטובר 2011 (באנגלית)
1 2  Jeff Sonderman, Apple introduces Newsstand today at iPhone event, available Oct. 12 with iOS 5, ‏‏4 באוקטובר 2011 (באנגלית) (ארכיון)
דוכיפת 2

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוכנות חלל:  סוכנות החלל הישראלית
 ארגון:  מרכז המדעים הרצליה
 מפעיל:  תחנת הקרקע, מעבדת החלל בהרצליה
 יצרן:  Innovative Solutions In Space
 תאריך שיגור:  לתחנת החלל: 18 באפריל 2017 11:11 EDT   שיגור למסלול מתחנת החלל: 18 במאי 2017
 משגר:  אטלס 5
 אתר שיגור:  מרכז החלל קנדי, פלורידה
 משימה
 סוג משימה:  חינוך, מחקר
 לוויין של:  כדור הארץ
 תאריך יציאה ממסלול:  22 בדצמבר 2018 7:50 UTC
 מסלול:  LEO
 גרם שמיים:  כדור הארץ
 משך המשימה הכולל:  18 באפריל 2017 – הווה (7 שנים) 
 משך המשימה:  שנה, 7  חודשים ו־4  ימים
 מידע טכני
 משקל בשיגור:  1.766 ק"ג
 אורך:  10 ס"מ
 רוחב:  10 ס"מ
 גובה:  20 ס"מ
 ערוצי תקשורת:  UHF, VHF
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  42718
 מאגר המידע הלאומי:  1998-067LZ
 
דוכיפת-2 הוא ננו-לוויין ישראלי בתקן קיובסאט הנבנה כפרויקט משותף של סוכנות החלל הישראלית ועיריית הרצליה, במעבדת החלל הממוקמת במרכז המדעים הרצליה על ידי תלמידי תיכון.
דוכיפת-2 הוא הלוויין השני בסדרת לווייני "דוכיפת" הישראליים, ומהווה חלק מתוכנית QB50 - פרויקט בינלאומי של 15 ארגונים חברים במסגרתו עוצבו, נבנו וישוגרו עשרות לווייני קיובסאט על ידי אוניברסיטאות ומכוני מחקר מרחבי העולם, לצורכי מחקר מדעי.
צוות פיתוח הלוויין מורכב מחמישה צוותי משנה - צוות הרצליה, צוות אופקים, צוות ירוחם, צוות עפרה וצוות חוּרה. הפרויקט נתמך ומלווה על ידי מומחים בתחום החלל מהתעשייה האווירית.. הלוויין שוגר במאי 2017 ודעך חזרה לאטמוספירה ב-22 בדצמבר 2018.
מהלך הפרויקט

הלוויין תוכנן על ידי תלמידים מתיכון הנדסאים הרצליה, תיכון חדש הרצליה, אולפנת בני עקיבא "איילת השחר", בית הספר הרב תחומי אופקים, אולפנת עפרה, בית הספר הרב תחומי ע"ש יצחק רבין בחורה ובית הספר מירוחם, בהדרכת מהנדסים מתעשיית התקשורת והחלל, חלקם מהתעשייה האווירית לישראל.
התלמידים תכננו את כלל היבטי הלוויין: המאזן האנרגטי, התכן התרמי, התכן המכני, צפיית המסלול, מאזן הערוץ, הכנת תחנת התקשורת, ותכן מערך קרקעי. שילוב הלוויין והפעלתו נעשו באופן מלא על ידי תלמידים מכיתות ט' - י"ב.
הלוויין עבר בדיקות תנאי סביבה במפעל מבת של התעשייה האווירית. הלוויין שוגר ב-18 באפריל 2017 ממרכז החלל קנדי אל תחנת החלל הבינלאומית וב-18 במאי 2017 שוגר ממנה למסלולו.
מטרות הלוויין

פרויקט דוכיפת-2 נועד כפלטפורמה חינוכית לתלמידים צעירים בתחום ההנדסה, כדי להוות להם בסיס והשראה להמשך לימודיהם בתחומי המדעים, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה, בפרט בתעשיית החלל.
המשימה המדעית של דוכיפת 2 היא חקירת צפיפות הפלזמה בשכבות האטמוספירה הנמוכות - ביונוספירה התחתונה. כיוון שביונוספירה יש לחץ חלקיקי אוויר גבוה יחסית לשכבות אטמוספירה בהם נמצאים רוב הלוויינים במסלול לווייני נמוך, הלוויין יחווה יותר גרר, וירד מהר יותר בגובה (אין ללוויין מערכות הנעה לשמור על גובהו). הלוויין יושמד מחום החיכוך באטמוספירה בתום משימתו.
משך המשימה

ב-16 באפריל יצאו 12 תלמידים מצוות הפרויקט למשלחת צפייה בשיגור. הלוויין שוגר על גבי משימת OA-7 של חברת United Launch Alliance, ב-18 באפריל 2017. בעת השיגור התקיים אירוע חגיגי במרכז המדעים הרצליה. השיגור התבצע בהצלחה והלוויין הגיע אל תחנת החלל הבינלאומית כעבור כמה ימים.
ב-18 במאי 2017 שוגר הלוויין באמצעות משגר נאנו-לוויינים המחובר לתחנת החלל (של חברת Nano Racks) ושוחרר למסלולו בהצלחה.
לאחר ששוגר מתחנת החלל בשעה 11:30, נקלט בשעה 23:00 הלוויין על ידי תלמידי צוותו. נקלטה טלמטריה, אשר כללו את אות הזיהוי שלו ומידע על מערכותיו. למחרת בבוקר ביצעו התלמידים עוד קשר עם הלוויין, אשר נוהל בהצלחה. הצוותים החלו בתפעול השוטף וביצוע המשימה המדעית.
ב-22 בדצמבר 2018 הלוויין דעך בחזרה באטמוספירה.
הערות שוליים

1 2 3  דעיכת המסלול של הלווין דוכיפת אתר In the Sky, 
  ציוץ של Jonathan McDowell ברשת החברתית אקס (טוויטר), דעיכת לווין דוכיפת, 22 בדצמבר 2018
↑  Debeer, The von Karman Institute for Fluid Dynamics, www.qb50.eu (באנגלית)
↑  HSL, www.h-space-lab.org (ארכיון)
↑  לוויין שבנו תלמידים מישראל שוגר לחלל, באתר ynet, 18 באפריל 2017
| ישראל לוויינים ישראליים ותוכניות חלל אחרות |
| --- | --- | --- |
| לווייני תקשורת | עמוס (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6) • דרור 1 |  |
| לווייני צילום מסחריים | ארוס • אופטסאט |  |
| לוויינים צבאיים ולוויינים של צה"ל | אביר • אופק (1 • 2 • 3 • 4 • 5 • 6 • 7 • 8 • 9 • 10 • 11 • 16 • 13) • טכסאר |  |
| לווייני מחקר וטלסקופים | ULTRASAT‏* • ונוס*  • DIDO  •  *SHALOM  • *SLOSHSAT |  |
| לווייני סטודנטים ואוניברסיטאות | טכסאט  • דוכיפת 1 • דוכיפת 2 • דוכיפת 3 • SAMSON • BGUSAT  • SATLLA-1  • SATLLA-2B |  |
| חלליות וגשושיות | בראשית • בראשית 2 |  |
| יכולות שיגור | משגר שביט • בסיס פלמחים |  |
| משימות אנלוגיות למאדים | D-MARS |  |
| מיזמים שהוקפאו | טאווקס* • ‏MuSAR‏* • דוד* |  |
| ארגונים ישראליים קשורים | סוכנות החלל הישראלית • מפא"ת • מנהלת תוכנית החלל • התעשייה האווירית לישראל • SpaceIL |  |
* שיתופי פעולה בינלאומיים
דינמו מוסקבה (אגודת ספורט)

| --- | --- |

 ענפי ספורט:  אתלטיקה, קרב חמש מודרני, לוז', ג'ודו, סיף, החלקה אמנותית, החלקה מהירה על הקרח במסלול קצר, החלקה מהירה על הקרח, התעמלות מכשירים, כדורעף, חתירה, אגרוף, שחייה צורנית, היאבקות, כדורסל, כדורגל, קפיצה למים, הוקי קרח, סקי נורדי, סקי אלפיני, שחייה תחרותית, ביאתלון, ירי ספורטיבי 
 תאריך ייסוד:  18 באפריל 1923
 www.mgo-dynamo.ru
 
אגודת הספורט דינמו (ברוסית: МГО ВФСО «Динамо»), הידועה בשם אגודת דינמו מוסקבה (Динамо Москва) היא אגודת ספורט בעיר מוסקבה, רוסיה, שנוצרה בחסות השירות החשאי הסובייטי והעומד בראש פליקס דזרז'ינסקי, ב-18 באפריל 1923.
האגודה טיפחה מספר רב של ספורטאים ומדליסטים אולימפיים כמו גלינה גורוחובה, מיכאיל וורונין, השוער האגדי וזוכה כדור הזהב לב יאשין, ויטאלי דווידוב שזכה שלוש פעמים במדליית זהב בענף הוקי קרח והמתעמלת האמנותית אלינה קבאייבה.
מאז 2019 עומד בראש האגודה גנרל שירות הביטחון הפדרלי אנאטולי גולבסקי.
מחלקות

| ענף ספורט | קבוצה | ייסוד | פירוק |
| --- | --- | --- | --- |
| כדורגל | מועדון הכדורגל דינמו מוסקבה | 1923 |  |
| כדורגל נשים | מועדון כדורגל נשים דינמו מוסקבה | 2021 |  |
| הוקי קרח | מועדון ההוקי דינמו מוסקבה | 1946 |  |
| כדורסל | מועדון הכדורסל דינמו מוסקבה | 1923 | 2016 |
| כדורסל | מועדון כדורסל נשים דינמו מוסקבה | 1923 |  |
| כדורעף | מועדון כדורעף דינמו מוסקבה | 1926 |  |
| כדורעף | מועדון כדורעף נשים דינמו מוסקבה | 1926 |  |
| פולו מים | מועדון כדורמים דינמו מוסקבה | 1923 |  |
| קטרגל | מועדון קטרגל דינמו מוסקבה | 2002 |  |
| כדורגל חופים | מועדון כדורגל חופים דינמו מוסקבה | 2012 |  |
| רוגבי | מועדון רוגבי דינמו מוסקבה | 1933 |  |
| בנדי | מועדון בנדי דינמו מוסקבה | 1923 |  |
| שחייה | מועדון השחייה דינמו מוסקבה | 2010 |  |
| סיף | מועדון הסיף דינמו | 1923 |  |
| חתירה | מועדון החתירה דינמו | 1928 |  |
| התעמלות | מועדון ההתעמלות דינמו | 1974 |  |
ראו גם

דינמו (אגודת ספורט)
דינמו סנקט פטרבורג (אגודת ספורט)
זניט (אגודת ספורט)
טורפדו (אגודת ספורט)
לוקומוטיב (אגודת ספורט)
ספרטק (אגודת ספורט)
צסק"א מוסקבה (אגודת ספורט)
דינמו טביליסי

ערך זה עוסק במועדון כדורגל גאורגי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
משחק חצי הגמר השני בגביע המחזיקות ‏1981/1980 נגד פיינורד; הסתיים בניצחון 0:2 לדינמו, שעלתה לגמר וזכתה בגביע
דינמו טביליסי (בגאורגית: დინამო თბილისი, דינָמוֹ תבּיליסי) או מועדון כדורגל דינמו טביליסי הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה.
דינמו טביליסי הייתה אחת הקבוצות החזקות בתקופת ברית המועצות, כאשר שיחקה בליגת העל הסובייטית. בשנת 1981, בתקופת גאורגיה הסובייטית, זכתה הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע לאחר ניצחון 1-2 על קארל צייס יינה המזרח-גרמנית במשחק הגמר.
ההישג הבינלאומי הידוע ביותר של הקבוצה הוא ניצחון 0-3 על ליברפול ב-3 באוקטובר 1979 בסיבוב הראשון של גביע אירופה לאלופות. במשך השנים שיחקה הקבוצה בליגת האלופות (בעונת 1998/1999 בליגת האלופות הייתה על סף מעבר לשלב הבתים אך נעצרה על ידי אתלטיק בילבאו) ובליגה האירופית (בשנת 1997 עברה שלושה שלבים), אך לא הגיעה להישגים משמעותיים. בתחילת המאה ה-21 הקבוצה סבלה ממעבר כדורגלנים בולטים לאירופה והתקשתה לזכות באליפות.
תארים ופרסים

אליפות גאורגיה 19): 1990, 1991, 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2003, 2005, 2008, 2013, 2014, 2016, 2019, 2020, 2022
הגביע הגאורגי (13): 1992, 1993, 1994, 1995, 1996, 1997, 2003, 2004, 2009, 2013, 2014, 2015, 2016
הסופר קאפ הגאורגי (7): 1996, 1997, 1999, 2005, 2008, 2014, 2015
אליפות ברית המועצות (2): 1964, 1978
מדליית כסף על סגנות אליפות ברית המועצות (5): 1939, 1940, 1951, 1953, 1977
מדליית ארד על מקום שלישי באליפות ברית המועצות (13): 1936 (סתיו), 1946, 1947, 1950, 1959, 1962, 1967, 1969, 1971, 1972, 1976 (אביב), 1976 (סתיו), 1981
הגביע הסובייטי (2): 1976, 1979
גביע אלופות חבר המדינות (1): 2004
גביע אירופה למחזיקות גביע (1): 1981
שחקנים מפורסמים

בוריס פאיצ'דזה
אוותנדיל ר'ור'וברידזה
זאור קלואב
אוותנדיל צ'קואסלי
שלווה מטרוולי
סרגו קוטריקדזה
מיכאיל מסחי
גיווי צ'וחלי
מורתז חורצילווה
גיורגי סיצ'ינווה
רוואז דזודזואשווילי
גיווי נודיה
דוד קיפיאני
אלכסנדרה צ'יוודזה
תנגיז סולכוולידזה
רמז שנגליה
ויטלי דרסליה
שותא ארבלדזה
ארצ'יל ארבלדזה
קאחה קאלדזה
גיאורגי כינכלדזה
לבאן קוביאשווילי
נד זליק
דמיטרובסקי (נפה, מוסקבה)

נפת דמיטרובסקי (ברוסית: Дмитровский район) היא נפה במחוז הצפוני של העיר הפדרלית מוסקבה שברוסיה. שטחה הוא 7.29 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה 93,545 תושבים (2020).
מקבץ מפעלי תעשייה ואזור מחסנים גדול הוקם בשטח נפת דמיטרובסקי שבצפון מוסקבה.
בשנים האחרונות מתבצעת פעילויות בנייה חדשות של דיור בשטח המפעלים התעשייתיים. אין תחנות מטרו, אולם המערכת המפותחת של תחבורה קרקעית מספקת הסעת נוסעים למספר רב של מוקדי תחבורה.
אתרים ראויים לציון

אזור טבעי "בריכות אנגרסקאיה" (פארק)
פארק "וגונורמונט"
אצטדיון "מולניה"
תחנת כוח תרמית של מוסאנרגו
דמיטרי אלניצ'ב

דמיטרי אנטולייביץ' אלניצ'ב (ברוסית: Дми́трий Анато́льевич Але́ничев; נולד ב-20 באוקטובר 1972 בוליקיה לוקי, ברית המועצות) הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בקבוצות ספרטק מוסקבה, רומא ופורטו. לאחר פרישה ממשחק פעיל עבר אלניצ'ב לפוליטיקה. בשנת 2010 עזב את החיים הפוליטיים והחל לאמן קבוצות כדורגל.
דמיטרי אלניצ'ב החל את הקריירה בקבוצה הסובייטית לוקומוטיב מוסקבה. לאחר שלוש עונות עבר ליריבה העירונית ספרטק מוסקבה. במדי ספרטק זכה אלניצ'ב בשלוש אליפויות ופעמים זכה בגביע הרוסי. בשנת 1997 זכה אלניצ'ב בתואר "כדורגלן השנה ברוסיה" מטעם מגזין פוטבול וספורט אקספרס. שנה לאחר מכן הוא עבר לאיטליה, שם שיחק בקבוצות רומא ופרוג'ה.
בשנת 2000 חתם אלניצ'ב בקבוצה הפורטוגזית פורטו. בשתי עונות הראשונות שלו בפורטו הוא שותף במשחקים מעטים. בשנת 2002, עם התמנותו של ז'וזה מוריניו לתפקיד מאמן הקבוצה, השתנה מזלו של אלניצ'ב. הוא אומנם לא היה בהרכב הפותח של פורטו, אך כשחקן מחליף שותף במשחקים רבים. דווקא בגמר גביע אופ"א 2003 היה אלניצ'ב בהרכב הפותח של פורטו נגד סלטיק והבקיע שער בדקה ה-54. שנה לאחר מכן במשחק נגד מונקו בגמר ליגת האלופות הבקיע אלניצ'ב את השער השלישי. דמיטרי אלניצ'ב הוא אחד משלושת השחקנים שהבקיעו שער בשני גמרים רצופים של מפעלים ארופיים שונים (השניים האחרים הם רונאלד קומאן ורונלדו).
בשנת 2004 חזר אלניצ'ב לרוסיה והחל לשחק בקבוצת "ספרטק מוסקבה". ב-8 באפריל 2006 נתן אלניצ'ב ריאיון לעיתון ספורט רוסי, בו ביקר בחריפות את תפקודו של מאמן הקבוצה. בעקבות הראיון הוא נקנס, סולק מההרכב הראשון של הקבוצה וכרטיס השחקן שלו הועמד למכירה. כדי לסיים את הסכסוך החליט אלניצ'ב לעזוב את ספרטק מרצונו ובכך תמה הקריירה הספורטיבית שלו.
אלניצ'ב שיחק גם בנבחרת רוסיה והשתתף עמה במונדיאל 2002 ויורו 2004.
לאחר הפרישה מהכדורגל פנה אלניצ'ב לפוליטיקה. הוא התפקד למפלגת רוסיה המאוחדת וביוני 2007 נבחר מטעמה למועצת הפדרציה של רוסיה, כנציג של מחוז אומסק. היה חבר המועצה עד לשנת 2010, אז חזר לעולם הכדורגל.
בין השנים 2010-2012 אימן אלניצ'ב את נבחרת רוסיה עד גיל 18. בשנים 2011 - 2015 אימן את ארסנל טולה הרוסית, אותה להעפלה לליגת העל. בשנים 2015 -2016 אימן את ספרטק מוסקבה. ובשנים 2017-2019 אימן את קבוצת יניסיי קרסנויארסק, שגם אותה הוביל להעפלה לליגת העל.
תארים

גביע אירופה לאלופות - 2004
גביע אופ"א - 2003
אליפות רוסיה- 1994, 1996, 1997
הגביע הרוסי - 1994, 1998
כדורגלן השנה ברוסיה (ספורט אקספרס) - 1997
כדורגלן השנה ברוסיה (מגזין פוטבול) - 1997
אליפות פורטוגל - 2003, 2004
הגביע הפורטוגזי - 2003
דמיטרי אורשקין

| --- | --- |

 לידה:  27 ביוני 1953 (בן 71) מוסקבה, ברה"מ 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 השכלה:  הפקולטה לגאוגרפיה של האוניברסיטה הממלכתית של מוסקווה 
 מעסיק:  Institute of Geography of the Russian Academy of Sciences 
 פרסים והוקרה:  מדליה להנצחת 850 שנים לייסוד מוסקבה 
 
דמיטרי בוריסוביץ' אורשקין (ברוסית: Дмитрий Борисович Орешкин; נולד ב-27 ביוני 1953) הוא אקדמאי ופוליטיקאי סובייטי ורוסי. איש מדע המדינה המזוהה עם האופוזיציה למשטר פוטין.
ביוגרפיה

אורשקין נולד ב-1953 במוסקבה. סיים לימודי גאוגרפיה באוניברסיטת מוסקבה וקיבל תואר דוקטורט מהמכון הגאוגרפי של האקדמיה למדעים של ברית המועצות (אנ').
ב-1993 ייסד עם עמיתים את קבוצת "מרקטור" ("Меркатор") לניתוח פוליטי. לדבריו, באמצעות השקעת כספי רווחים מסרט שהפיק על אסון ימת אראל.
אורשקין מזוהה עם האופוזיציה ברוסיה, ב-2007 התמודד לדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית מטעם ברית כוחות הימין ונאם בהפגנות נגד פוטין.
הוא נחשב גם למבקר חריף של מדיניות החוץ הרוסית כלפי אוקראינה.
דגל סאבא

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 יחס אורך/גובה:  2:3
 הונף לראשונה:  6 בדצמבר 1985
 מוטיבים עיצוביים:  כוכב בעל 5 קודקודים 
 
דגל סאבא אומץ רשמית ב-6 בדצמבר 1985 (היום הלאומי של האי סאבא). הדגל נבחר מתוך 130 הצעות שהוגשה לוועדה שהוקמה לצורך בחירת הדגל.
היסטוריה

באי נעשה שימוש בדגל הולנד החל משנת 1816 עת בו עבר האי לריבונות הולנד.
בשנת 1983 הפך האי סאבא לחלק מהאנטילים ההולנדיים ונעשה שימוש בדגל האנטילים ההולנדיים. ב-15 באוקטובר 1984 החליטה מועצת האי על הקמת ועדה שתבחן את נושא הדגל, הסמל וההמנון של האי. אספת האי קיבלה את ההצעה ב-18 בפברואר 1985 והוועדה חלה לפעול ב-1 במרץ 1985. בראשות הוועדה ישב ויל ג'ונסון, וחברי הוועדה היו פרנק האסל, פטסי ג'ונסון ושירלי סמית'. 130 הצעות הוגשו לוועדה מהן נבחר דגל בעיצובו של אדמונד ג'ונסון בן ה-18 תוב האי.
הדגל הונף לראשונה ב-6 בדצמבר 1985.
תיאור הדגל

יחס הדגל הוא 2:3. בחלקו העליון של הדגל שני משולשים אדומים האחד בקצה השמאלי העליון והאחד בקצה הימני העליון, ובחלקו התחתון של הדגל שני משולשים כחולים - האחד בקצה הימני התחתון והשני בקצה השמאלי התחתון (דבר היוצר מעוין לבן במרכז הדגל). במרכז הדגל כוכב זהוב בן חמישה קצוות. הכוכב מסמל את האי סאבא, וצבעו מסמל שהאי יקר לתושביו, וכן את העושר של יופיו של האי, ואת התקווה לעתיד האי.
הצבעים כחול, לבן ואדום מסמלים את הקשר להולנד ולאנטילים ההולנדיים. כמו כן הלבן מסמל שלום וחברות, האדום אחדות ואומץ, והכחול - את הים שמקיף את האי ואת השמיים (והאל שיצר את האי).
דמיטרי אוסטינוב

דמיטרי פיודורוביץ' אוסטינוב (ברוסית: Дми́трий Фёдорович Усти́нов‏; 17 באוקטובר 1908 – 20 בדצמבר 1984) היה מדינאי ואיש צבא סובייטי.
חייו

אוסטינוב נולד בשנת בעיר סמרה במשפחת פועלים. בשנת 1922 התנדב לצבא האדום והשתתף בקרבות במרכז אסיה הסובייטית. לאחר שחרור מהצבא עבד במפעל בתור מסגר והיה פעיל במפלגה. התחיל ללמוד הנדסה ועם סיום הלימודים באוניברסיטה טכנית בלנינגרד בשנת 1934 החל לעבוד במפעלי תעשייה ביטחונית.
ב-1941 מונה לתפקיד שר התעשייה הצבאית והיה בתפקיד זה עד לשנת 1957. היה מועמד לחברות בפוליטביורו מאז 1965. ב-1976 נעשה חבר בפוליטביורו, מונה לשר ההגנה והוענקה לו הדרגה הגבוהה ביותר בצבא הסובייטי: מרשל ברית המועצות. זאת תוך דילוג על דרגות ביניים ולמרות שלא היה בשרות פעיל מאז שנות ה-20.
היה בעל השפעה גדולה בתקופת ליאוניד ברז'נייב. ביחד עם אנדריי גרומיקו, מיכאיל סוסלוב ויורי אנדרופוב היה חבר ב"פוליטביורו קטן" בו התקבלו החלטות חשובות.
בתקופתו התעצם מאוד הצבא הסובייטי וברית המועצות פלשה לאפגניסטן. נשאר בתפקיד זה עד מותו.
לאחר מותו שונה שמה של העיר איז'בסק על שמו, אך כאשר גורבצ'וב עלה לשלטון הוחזר שמה המקורי של העיר. מחזיק בשיא מקבלי עיטור לנין (11 פעם).
דינמו לנינגרד (בנדי)

| --- | --- |
 רוסיה סנקט פטרבורג, רוסיה
 מדינה:  רוסיה
 תאריך ייסוד:  1924
 תאריך פירוק:  1965
 ליגה:  אליפות ברית המועצות בהוקי קרח
 
דינמו לנינגרד (ברוסית: Динамо Ленинград) היה מועדון בנדי מקצועני מהעיר לנינגרד.
הקבוצה זכתה באליפות העיר 8 פעמים (1935, 1936, 1938, 1939, 1941, 1945, 1946, 1947). בזירה הלאומית הישג השיא של הקבוצה הוא מקום שלישי בעונת 1936 והעפלה לגמר הגביע הסובייטי בעונת 1947.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה בשנת 1942 כחלק מאגודת ספורט דינמו, שהיוותה לאגודת הספורט של אנשי שירותי הביטחון.
הקבוצה הייתה ממייסדות אליפות ברית המועצות בבנדי ובעונת הבכורה שלה בשנת 1937 סיימה במקום השלישי, באותה עונה שבה דינמו מוסקבה זכתה באליפות המדינה.
בעונת 1948 ארגוני הספורט הממשלתיים השקיעו יותר בפיתוח תחום ההוקי קרח על חשבון הבנדי ועד 1952 הקבוצה פורקה.
ב-1962 הוקמה מחדש ועד 1965 התמודדה בליגה הבכירה, עת פורקה שוב, הפעם באופן סופי. שחקני הקבוצה עברו לשחק בקבוצת סברוניקל מהעיר מונצ'גורסק שבמחוז מורמנסק
מאמני הקבוצה

פאבל באטירב (1927 - 1936)
מיכאיל בוטוסוב (1936 - 1938)
פ. באטירב (1938 - 1940)
ולנטין פיודורוב (1940 - 1941)
פ. באטירב (1944 - 1945)
ו. פיודורוב (1945 - 1947)
פיוטר דמנטייב (1948 - 1952)
ו. פרודה (1961 - 1962)
ו. גרלוייב, א. קוליוב (1962 - 1963)
ו. קובאליוב (1963 - 1965)
תארים והישגים

אליפות לנינגרד: 1935, 1936, 1938, 1939, 1941, 1945, 1946, 1947
אליפות ברית המועצות: מקום שלישי 1937
גביע ברית המועצות: גמר 1947
דמיטרי אוליאנוב

דמיטרי ניקולייביץ' אוליאנוב (ברוסית: Дмитрий Николаевич Ульянов; נולד ב-28 באוקטובר 1970) הוא כדורגלן עבר סובייטי רוסי ששיחק בעמדת קשר בקבוצות טורפדו מוסקבה, צסק"א מוסקבה וראסינג סנטנדר הספרדית. בשנים 1997 - 2004 שיחק בישראל בקבוצות הפועל חיפה, בית"ר ירושלים ומכבי אחי נצרת.
לאחר הפרישה ממשחק פעיל עבר אוליאנוב לאימון. במשך 5 שנים היה עוזר מאמן של נבחרת רוסיה עד גיל 19. בשנים 2012 --2017 הוא אימן את נבחרת הנערים של רוסיה. ב-2018 - 2020 - היה עוזרו של המאמן הראשי של קבוצת  חימקי. בשנת 2020 מונה למנהל ספורטיבי של חימקי. מאז שנת 2022 אוליאנוב הוא מנהלה הספורטיבי של קבוצת לוקומוטיב מוסקבה.
תארים כשחקן

גביע רוסיה בכדורגל - 1993
אליפות ליגת העל - 1998/1999.
דיסאקוס

| דיסאקוס |
| --- | --- |
 גולגולת של Dissacus zanabazari
תקופה
תחילת פלאוקן- תחילת אאוקן 65–50.3 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N       
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מזוניכידים
משפחה:: מזוניכידיים
סוג:: דיסאקוס
מינים
 Dissacus argenteus  Dissacus europaeus  Dissacus indigenus  Dissacus magushanensis  Dissacus navajovius  Dissacus praenuntius  Dissacus raslanloubatieri  Dissacus rotundus  Dissacus rougierae  Dissacus serior  Dissacus serratus  Dissacus willwoodensis  Dissacus zanabazari  Dissacus zengi
שם מדעי
 Dissacus ‏קופ, 1881

דיסאקוס (שם מדעי: Dissacus) הוא סוג של יונק נכחד ממשפחת המזוניכידיים, אשר חי מתחילת הפלאוקן עד לתחילת האאוקן שלפני 65 עד 50.3 מיליון שנה. המאובנים שלו התגלו במערב אמריקה הצפונית, אסיה ובצרפת. הסוג הוגדר ב-1881 בידי החוקר אדוארד דרינקר קופ.
הדיסאקוס היה טורף זריז בעל מראה של תן או קויוט אשר מבנה רגליו מרמז שהיה מהיר בהרבה ממרבית היונקים בסביבתו והוא נע על בהונותיו, אשר כוסו בפרסות קטנות. ניתוח של מערכת שיניו הטוחנות של המין D. praenuntius מצפון אמריקה מעיד שבעליו לא היה טורף היפרקרניבור, אלא טורף שהתבסס על טרף, אך ניזון גם מפירות או מחלקי צמחים דומים, בדומה לכמה כלביים אף שהוא לא חולק את אותם אבות. הוא ניזון בעיקר מחיות קטנות וחי לצד מינים אחרים של אוכלי כל מסביבו. הוא חי לצד סוג קרוב - האנקלגון (אנ') שהיה גדול ממנו בהרבה. כמה חוקרים סוברים שמדובר באותו הסוג או בסוגים קרובים, אף על פי שגדולי האנקלגונים הגיעו לגודל של דוב.
סוג זה הוא המזוניכיד היחיד שהתקיים באירופה ונראה שהוא היגר אליה מאמריקה הצפונית. ייתכן שהזמן הרב בו התקיים באירופה, הרבה לאחר היכחדותו באמריקה נבעה כנראה מדחיקה בידי טורפים גדולים כמו הפציהאינה, אך אין לזה מקור במאובנים.
דוד מרוטי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 בינואר 1881 נאפולי, איטליה 
 פטירה:  18 ביולי 1940 (בגיל 59)
 הישג בולט:  היה במקום מס' 72 בעולם בשנת 1923
 מד כושר מרבי:  2354 (ינואר 1923)
 מקצוע נוסף:  פרופסור לספרות ולפילוסופיה.
 מדינה:  איטליה
 פרסים והוקרה:  אלוף איטליה בשנת 1921
 הערות:  יהודי
 
דוד מרוטי באיטלקית: Davide Marotti;‏ 1 בינואר 1881 – 18 ביולי 1940 שחמטאי יהודי-איטלקי ואלוף איטליה לשחמט בשנת 1921.
מרוטי היה פרופסור לספרות ולפילוסופיה. בשנת 1911 הגיע למקום החמישי בתחרות רומא (ניצח: מטאו גלדיך). בשנת 1919 ניצח בתחרות נאפולי. בשנת 1920 הגיע למקום השני, אחרי סטפנו רוסלי די טורקו בתחרות ויארג'יו, באותה שנה הגיע שני אחרי סטפנו רוסלי די טורקו בתחרות גנואה.
בשנת 1921 ניצח מרוטי באליפות השחמט הראשונה שהתקיימה באיטליה. בשנת 1922 הגיע למקום ה-16 בתחרות לונדון (ניצח: חוסה ראול קפבלנקה). בשנת 1923 הגיע למקום השני באליפות איטליה השנייה שהתקיימה בנאפולי לאחר שהפסיד בדו-קרב על האליפות מול סטפנו רוסלי די טורקו +2 -6 =5 (+ ניצחונות – הפסדים = תוצאות תיקו). בשנת 1923 הגיע למקום ה-11 בתחרות טריאסטה (ניצח: פאול יונר). בשנת 1927 הגיע למקום השלישי בתחרות נאפולי (ניצח: סטפנו רוסלי די טורקו). בשנת 1928 חלק מקום 4–5 בתחרות פרוג'יה. באותה שנה השתתף בנבחרת איטליה לאולימפיאדת השחמט 1928, אולימפיאדת השחמט השנייה שאורגנה על ידי פיד"ה שהתקיימה בהאג. מרוטי השיג תוצאה של +3 -7 =2. בשנת 1929 הגיע למקום ה-11 בתחרות ונציה (ניצח: רודולף פיטשאק). בשנת 1930 הגיע למקום השלישי בתחרות פירנצה (ניצח: סטפנו רוסלי די טורקו).
בשנת 1937 הגיע למקום התשיעי בתחרות נאפולי (אליפות איטליה השמינית, ניצח: וינצנזו קסטלדי). בשנת 1938 הגיע למקום השלישי בתחרות סאוונה (ניצח: וינצנזו קסטלדי). בשנת 1939 חלק מקום 11–12 בתחרות רומא (אליפות איטליה התשיעית, ניצח: מריו מונטיצ'לי).