stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
האוניברסיטה העברית בירושלים
קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם) > היסטוריה

קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם) או קריית אדמונד י' ספרא (גבעת רם) נבנה באזור גבעת רם בירושלים החל משנת 1953. בניית הקמפוס בגבעת רם באותה עת באה לתת מענה למצב שנוצר בתום מלחמת העצמאות. קמפוס הר הצופים היה להלכה בשליטת ישראל, אך בהיעדר רצף טריטוריאלי עם חלקה היהודי של ירושלים לא ניתן היה להשתמש בו, והאוניברסיטה נאלצה למצוא משכן אחר בבתים זמניים בעיר.
קמפוס האוניברסיטה נבנה על פי עקרונות קריית הממשלה הסמוכה – בסגנון "עיר הגנים" האנגלית המורכבת ממבנים פזורים בשטח ירוק שאת כולו מקיף כביש טבעתי. סגנון זה היה אופייני לאוניברסיטאות שנבנו בשנות ה-40 וה-50 של המאה ה-20 ברחבי העולם. הקמפוס תוכנן על ידי האדריכלים ריכרד קאופמן, היינץ ראו ויוסף קלארווין. הקמת המבנים הושלמה עד שנת 1967, מועד שבו הוחלט על העברת חלק מהפקולטות לקמפוס הר הצופים. מבני הקמפוס בנויים בסגנון המודרני שהיה מקובל בשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 – מבנים קופסתיים שבחזיתם חלונות גדולים המוצלים בתריסי בטון (המכונים "בריס סוליי" – "Brise Soleil").
עם איחוד ירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים החלה חזרה הדרגתית לפעילות בקמפוס הר הצופים. מרבית הפקולטות עברו בשנת 1981 להר הצופים, ובגבעת רם נותרו בעיקר הפקולטה למתמטיקה ולמדעי הטבע (מכון רקח לפיזיקה), בית הספר לספרנות ארכיונאות ומידע, האקדמיה ללשון העברית ובית הספרים הלאומי והאוניברסיטאי.
בשנת 2005 שונה שמו של הקמפוס ל"קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם)", על שמו של הנדבן אדמונד י' ספרא.
בשנת 2007 הפכה הספרייה הלאומית לגוף עצמאי במטרה לעבור אל בניין חדש שיבנה בסמוך אל הקמפוס ואל הכנסת. מעבר זה בוצע בשנת 2023. בשנת 2012 הודיעה הממשלה על הפיכתה של האקדמיה ללשון העברית לגוף עצמאי. כחלק מכך, גוף זה יועבר לבניין שייבנה במרכז ירושלים.
קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם) > מבנים בעלי חשיבות בקמפוס

בניין המנהלה ע"ש שרמן
האקדמיה ללשון העברית (אתר האקדמיה)
בית בלגיה
בית הכנסת ע"ש גולדשטיין
האקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין (אתר האקדמיה)
הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס
מרכז ארצי לבחינות ולהערכה (אתר המרכז)
האצטדיון הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש גרוסברג
אמפיתיאטרון גבעת רם ע"ש מונה ברונפמן-שקמן
קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם) > מעונות

כיום, קיימים שני מרכזי מעונות בקמפוס גבעת רם:
מעונות "צוויג" ("הקריה") – מגורי סטודנטים לתואר ראשון.
מעונות "ליברמן" – מגורי סטודנטים לתארים מתקדמים.
בעבר פעלו בגבעת רם גם "מעונות האלף", שהוקמו בשנת 1969 ב-35 מבנים טרומיים חד קומתיים, בפינה הדרומית של הקמפוס. השם "מעונות האלף" ניתן להם מאחר שהכילו אלף מיטות בסך הכל. בשנת 2001 נסגרו מעונות אלו וכיום ממוקם שם "כפר ההייטק" המשמש כחממה לחברות הייטק צעירות שרובן הוקמו על ידי חברי סגל וסטודנטים של האוניברסיטה העברית.
קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם) > מרכז הספורט גבעת רם

בשנת 1952 אישר סינט האוניברסיטה מערכת שיעורי חינוך-גופני חובה לסטודנטים (שעה אחת בשבוע במשך שנה). בתחילה הופעלה תוכנית הספורט במתקנים שכורים עד שבשנת 1958 נחנך האצטדיון הלאומי והאוניברסיטאי ע"ש גרוסברג, שהיה מתקן הספורט הראשון שעמד לרשות האוניברסיטה בקמפוס בגבעת-רם. למתקן זה נוספו אולם ספורט (1964), בריכת השחייה ואולמות סקווש (1968), 5 מגרשי טניס (בין השנים 1958–1968). המרכז תוכנן בידי האדריכל יוסף קלארווין, שתכנן את תוכנית המתאר הכללית (תוכנית פרישת הבניינים וחלוקת האזורים – לא הבניינים עצמם) של קמפוס גבעת רם, כולו. החל משנת 1986 מנהלת את מרכז הספורט "עמותת הספורט על-שם הווארד קוסל".
קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם) > גלריה קמפוס אדמונד י' ספרא (גבעת רם)

כיכר צ'ארלס צ'רקובסקי בכניסה אל הקמפוס
רחבת חיים ויצמן בכניסה אל הקמפוס
בניין האקדמיה ללשון העברית
בניין הספרייה הלאומית
המוזיאון הפתוח בשדרות מאגנס
אמפיתיאטרון גבעת רם ע"ש מונה ברונפמן-שקמן
האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
בית הכנסת גבעת רם
פסל קיר מעשה ידי יצחק דנציגר בשערי קמפוס גבעת רם
בניין המרכז ארצי לבחינות ולהערכה
הפלנטריום ע"ש משפחת ויליאמס
קמפוסים נוספים > קמפוס עין כרם

קמפוס עין כרם של האוניברסיטה העברית ובית החולים הדסה עין כרם נבנו יחדיו, זה לצד זה, באותו הסגנון. חלק ממבניהם משותפים. לאחר מלחמת העצמאות, כשקמפוס הר הצופים הפך קשה לשימוש, תכנון הקריה הרפואית נמסר לאדריכל יוסף נויפלד ובנובמבר 1954 נחתם הסכם עם סולל בונה על בניית בית הספר לאחיות, כשלב ראשון לבניין הקריה. עוד בראשית 1953 החלה מע"ץ בהכנת השטח ובסלילת דרכי גישה. בסוף 1955 פורסם מכרז לבניית בית הספר לרפואה.
הפקולטה לרפואה (אתר הפקולטה)
הפקולטה לרפואת שיניים (אתר הפקולטה)
בית הספר לסיעוד
בית הספר לבריאות הציבור (אתר בית הספר)
בית הספר לרוקחות (אתר בית הספר)
מסלול צמרת
מסלול פסגה
מסלול בינה
קמפוסים נוספים > קמפוס רחובות

בית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט (אתר בית הספר)
הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית (אתר הפקולטה)
קמפוסים נוספים > קמפוס מרכז וולקני (ראשון לציון)

בית החולים הווטרינרי האוניברסיטאי (אתר בית החולים)
מרכזים, משרדים ויחידות

הרשות למחקר ולפיתוח
המזכירות האקדמית, יחידות אקדמיות
פקולטות ובתי ספר, יחידות אקדמיות
המכינה הקדם אקדמית, יחידות אקדמיות
ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג
ארכיון אלברט איינשטיין (אורכב 11.08.2011 ב WebCite) באתר הספרייה הלאומית
המכון לחקר הטיפוח בחינוך
המכון ללימודי אסיה ואפריקה
המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון
החוג למדעי הקוגניציה והמוח
מכון טרומן
מערכת מידע גאוגרפי של האוניברסיטה העברית
פורום אירופה באוניברסיטה העברית
המרכז הבינתחומי לחישוביות עצבית
המרכז לחקר הרציונליות
המרכז לחקר הכאב
המכון לחקר המשפט העברי
מעמדה באקדמיה הבינלאומית

לאוניברסיטה העברית מוניטין בינלאומי והיא נמנית עם המוסדות הנודעים בעולם להשכלה גבוהה. באוגוסט 2006, למשל, דורגה בשבועון ניוזוויק במקום ה-82 בין 100 האוניברסיטאות המובילות בעולם. דירוג ה-Times Higher Education מיקם את האוניברסיטה העברית במקום ה-93 בשנת 2008, במקום הגבוה ביותר בין אוניברסיטאות המזרח התיכון.
לפי דירוג שנחאי היא דורגה בשיאה במקום ה-53 בעולם (2012), ונכון לשנת 2024 היא מדורגת במקום ה-81. האוניברסיטה העברית היא הראשונה מבין האוניברסיטאות בישראל שנכנסה לרשימת המאה.
בדירוג זה דורגה האוניברסיטה בשנת 2012 גם:
בתחום מדעי הטבע ומתמטיקה במקום ה-35 בעולם.
בתחום מדעי החברה במקום ה-51–75 בעולם.
כמו כן רשמה האוניברסיטה הישגים מרשימים נוספים:
המחלקה למתמטיקה דורגה במקום ה-16 בעולם.
בתחום מדעי המחשב דורגה במקום ה-27 בעולם.
בתחום הפיזיקה דורגה בין 51–75 בעולם.
בשנת 2015 דורגה האוניברסיטה העברית על ידי המרכז לדירוג אוניברסיטאות העולם (CWUR) במקום ה-23 בעולם. בשנת 2019 דורגה האוניברסיטה, על ידי אותו מרכז, במקום ה-62.[דרוש מקור] לפי מדד שנגחאי לשנת 2022, האוניברסיטה העברית עלתה 13 מקומות (בהשוואה לאשתקד). במדד שנגחאי לפי תחומי לימוד לשנת 2024, דורגה האוניברסיטה העברית במקום ה-14 בעולם בתחומי המתמטיקה והתקשורת, במקום ה-42 בעולם בתחום המשפטים.
ספריות האוניברסיטה

מערך הספריות של האוניברסיטה, השוכן בארבעת הקמפוסים שלה, כולל עשר ספריות, שבאוספן (2012) למעלה מ-2.5 מיליון פריטים, עשרות אלפי כותרי כתבי עת (מרביתם אלקטרוניים) ומאות מאגרי מידע אלקטרוניים.
תוכניות לימודים > תוכניות לימודים לתואר ראשון

תוכנית לימודים נוספת המיועדת לתלמידי התואר הראשון היא תוכנית אבני פינה. מדובר בתוכנית העשרה אקדמית נסיונית שהחלה פעילותה בשנת תש"ע, על בסיס תוכניות דומות הנהוגה ברבות מהאוניברסיטאות בארצות הברית, המכירות בחשיבות הרחבת האופקים בתואר הראשון. מטרתה היא להקנות סל ידע בסיסי לכל סטודנט בתואר הראשון נוסף על הידע שהוא רוכש במסגרת חוג בו הוא לומד. התוכנית מחייבת את תלמידי האוניברסיטה העברית להירשם לקורסים נוספים שאינם מתחום לימודיהם, כדי להעשיר ולהרחיב את הדעת.
בראשית שנות התשעים היו תת-מסלולי לימוד במסגרת התואר הראשון בביולוגיה. הן הציעו קורסים עשירים יותר לתלמידי השנה השנייה והשלישית של תוכנית הלימודים הכללית בביולוגיה שרצו להתרכז בתחומים מסוימים יותר של הדיסיפלינה. אולם ניסיון זה לא צלח ותת מסלולי הלימוד האלה בוטלו.
תוכניות לימודים > תוכניות לימודים לתואר ראשון > תוכניות מצטיינים לתואר ראשון

באוניברסיטה כמה תוכניות לימוד כלליות לסטודנטים מצטיינים לתואר ראשון, ובהן תוכנית אמירים (רוח), תוכנית לסטודנטים מצטיינים במדעי הרוח; אמירים (טבע), תוכנית לסטודנטים מצטיינים במדעי הטבע; ותוכנית "רביבים" לסטודנטים מצטיינים ללימודי יהדות המתעתדים ללמד יהדות בבתי ספר ממלכתיים. עוד תוכנית מצטיינים היא "עתידים: צוערים למנהל הציבורי-רוחות של שינוי". תוכנית זו מטפחת עתודת מנהיגות צעירה המעוניינת לתרום לשיפור פני החברה באמצעות הצטרפות בוגריה לעמדות מפתח בשירות הציבורי. כל הסטודנטים בתוכניות המצטיינים הכלליות של האוניברסיטה זכאים למלגת שכר לימוד מלאה ולמלגות נוספות.
בנוסף על תוכניות מצטיינים אלה, קיימות תוכניות מצטיינים פקולטאיות וחוגיות בתחומים אלו: התוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומשפטים – תואר כפול משפטים כלכלה ופילוסופיה, ביולוגיה (תוכנית "אתגר"), כימיה (תוכנית "אתגר"), תוכנית פסיכוביולוגיה המשותפת לפקולטות למדעי החברה ולמתמטיקה ומדעי הטבע, קוגניציה השייכת לפקולטה למדעי הרוח, פכ"ם – התוכנית המשולבת: פילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה והיסטוריה.
הלימודים האקדמיים במסגרת תוכניות המצוינות הצבאיות חבצלות ותלפיות מתקיימים באוניברסיטה העברית.
תוכניות לימודים > תוכניות לימודים לתואר שלישי

הפקולטה למשפטים
התוכנית לרציונליות
תוכנית מלגות הנשיא לדוקטורנטים מצטיינים של הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית
פרויקט חברותא לתלמידי מחקר
התוכנית הישירה לדוקטורט בחישוביות עצבית
תל"ם יחב"ל במסגרת המכון ע"ש לאונרד דייוויס – התכנית הישירה ללימודי מחקר ביחסים בין-לאומיים.
נשיאי האוניברסיטה העברית

| תמונה | שם | שנות כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
|  | הרב ד"ר יהודה לייב מאגנס | 1925–1948 | הנשיא הראשון של האוניברסיטה. כיהן במקביל כנגיד האוניברסיטה בשנים 1925–1935 |
|  | סר אריה (לאון) סימון | 1948–1949 | ממלא מקום |
|  | פרופ' זליג ברודצקי | 1949–1952 |  |
|  | פרופ' בנימין מזר | 1953–1961 |  |
|  | פרופ' יואל רקח | 1961–1962 | ממלא מקום |
|  | ד"ר אליהו אילת | 1962–1968 |  |
|  | ד"ר אברהם הרמן | 1968–1983 | לימים נגיד האוניברסיטה |
|  | פרופ' דן פטינקין | 1983–1986 |  |
|  | פרופ' אמנון פזי | 1986–1990 |  |
|  | פרופ' יורם בן פורת | 1990–1992 |  |
|  | פרופ' חנוך גוטפרוינד | 1992–1997 |  |
|  | פרופ' מנחם מגידור | 1997–2009 |  |
|  | פרופ' מנחם בן-ששון | 2009–2017 | לימים נגיד האוניברסיטה |
|  | פרופ' אשר כהן | 2017– | מכהן |
נגידי האוניברסיטה העברית

על פי חוקת האוניברסיטה העברית רשאים נשיא האוניברסיטה ויושב ראש חבר הנאמנים להמליץ על מינוי נגיד, שמינויו מאושר על ידי חבר הנאמנים. תפקידו של הנגיד אינו מוגדר, ועל הנשיא להגדירו בעצה אחת עם הנגיד עצמו. בעשור הראשון לקיומה כיהן ד"ר יהודה לייב מאגנס כנגיד, תפקיד שכלל את סמכויות כל שדרת הניהול הבכירה של האוניברסיטה במתכונתה הנוכחית (נשיא, מנכ"ל ורקטור), אך עם שינוי החוקה הוכפף נושא התפקיד לנשיא האוניברסיטה, וכהונתו אינה נמשכת לאחר תום כהונת הנשיא שהמליץ על מינויו (אם כי ניתן למנותו מחדש). מאז פוצל התפקיד מינתה האוניברסיטה שני נגידים בלבד, שניהם מונו עם תום כהונתם כנשיאי האוניברסיטה.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| ד"ר יהודה לייב מאגנס | 1925–1935 | במקביל לכהונתו כנשיא |

| ד"ר אברהם הרמן | 1983–1992 | עד לפטירתו |

| פרופ' מנחם בן-ששון | 2017– | מכהן |
רקטורי האוניברסיטה העברית

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| פרופ' שמואל הוגו ברגמן | 1935–1938 |  |
| פרופ' אברהם פרנקל | 1938–1940 |  |
| פרופ' לאון רות | 1940–1943 |  |
| פרופ' ליאו אריה מאיר | 1943–1945 |  |
| פרופ' מיכאל פקטה | 1945–1949 |  |
| פרופ' שמחה אסף | 1949–1950 |  |
| פרופ' משה שוובה | 1950–1952 |  |
| פרופ' בנימין מזר | 1952–1961 | לימים נשיא האוניברסיטה |
| פרופ' יואל רקח | 1961–1965 | לימים נשיא האוניברסיטה |
| פרופ' נתן רוטנשטרייך | 1965–1969 |  |
| פרופ' יעקב כ"ץ | 1969–1972 |  |
| פרופ' מיכאל רבין | 1972–1975 |  |
| פרופ' גדעון שפסקי | 1975–1979 |  |
| פרופ' רפאל משולם | 1979–1982 |  |
| פרופ' דן פטנקין | 1982–1985 | לימים נשיא האוניברסיטה |
| פרופ' אמנון פזי | 1985–1987 | לימים נשיא האוניברסיטה |
| פרופ' יורם בן-פורת | 1987–1990 | לימים נשיא האוניברסיטה |
| פרופ' חנוך גוטפרוינד | 1990–1992 | לימים נשיא האוניברסיטה |
| פרופ' יהושע בן-אריה | 1993–1997 |  |
| פרופ' מנחם בן-ששון | 1997–2001 | לימים נשיא האוניברסיטה ונגידה |
| פרופ' חיים רבינוביץ' | 2001–2008 |  |
| פרופ' שרה סטרומזה | 2008–2012 | האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד |
| פרופ' אשר כהן | 2012–2017 | לימים נשיא האוניברסיטה |
| פרופ' ברק מדינה | 2017–2022 |  |
| פרופ' תמיר שפר | 2022– | מכהן |
מנכ"לי האוניברסיטה העברית

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| שלמה גינוסר | 1935–1937 | מנכ"ל |
| דוד ורנר סנטור | 1937–1953 | סגן נשיא ומנכ"ל |
| יאיר ארן | 1953–1964 | סגן נשיא למינהל ומנכ"ל |
| יוסף הרפז | 1967–1975 | מנכ"ל |
| מרדכי מירון | 1975–1980 | מנכ"ל |
| ישראל ברגיל | 1983–1986 | סגן נשיא ומנכ"ל |
| פרופ' פנחס זוסמן | 1986–1987 | סגן נשיא ומנכ"ל |
| פרופ' יואש ועדיה | 1987–1991 | סגן נשיא ומנכ"ל |
| אלי גונן | 1987–1991 | מנכ"ל משותף למינהל |
| פרופ' יוסף יהב | 1991–1993 | סגן נשיא ומנכ"ל |
| אורי ליטוין | 1991–1992 | מנכ"ל משותף לכספים |
| משה ויגדור | 1992–2004 | סגן נשיא ומנכ"ל |
| אלחנן הכהן | 2005–2009 | סגן נשיא ומנכ"ל |
| בילי שפירא | 2009–2017 | סגן נשיא ומנכ"ל, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד |
| ישי פרנקל | 2017– | סגן נשיא ומנכ"ל – מכהן |
חוקרים ובוגרים נודעים

חוקרי האוניברסיטה העברית ובוגריה ניצבים בקדמת המדע בעולם. דוגמאות אחדות:
בתחום הפיזיקה ידועים פרופ' יואל רקח ותלמידו פרופ' עמוס דה-שליט.
דייוויד גרוס היה סטודנט לפיזיקה באוניברסיטה העברית. הוא סיים בה תואר ראשון ותואר שני. בשנת 2004 הוא זכה בפרס נובל לפיזיקה על מחקרו בקשר לחופש אסימפטוטי של הכוח הגרעיני החזק.
בראש המחלקה למתמטיקה עמד המתמטיקאי הנודע אברהם הלוי פרנקל שהיה שותף לפיתוח מערכת אקסיומות צרמלו-פרנקל. כמו כן הפרופסור הראשון בחוג למתמטיקה היה אדמונד לנדאו. עוד ראויים לציון במחלקה למתמטיקה, אריה דבורצקי, רות לורנס-נאימרק, שהרן שלח, דוד קשדן, צליל סלע, אלכסנדר לובוצקי, יורם לינדנשטראוס, אילון לינדנשטראוס, חתן מדליית פילדס לשנת 2010 והלל פורסטנברג, חתן פרס אבל לשנת 2020.
מיכאל רבין מייסד המחלקה למדעי המחשב באוניברסיטה, הוא חתן פרס טיורינג, הפרס הנחשב ביותר בתחום מדעי המחשב. חוקרים בולטים נוספים בבית הספר להנדסה ומדעי המחשב הם נתי ליניאל, דורית אהרונוב וניר פרידמן העומד בחזית המחקר העולמי בביולוגיה חישובית.
אבי ויגדרזון, חתן פרס נבנלינה, פרס גדל ופרס אבל ופרופסור במכון למחקר מתקדם, היה פרופסור באוניברסיטה במשך 17 שנים וכיהן כראש המכון למדעי המחשב.
במדע המדינה נמנים עם מורי האוניברסיטה שלושה מן החוקרים המובילים בעולם בתחומם: שלמה אבינרי, יחזקאל דרור וזאב שטרנהל, שלושתם חתני פרס ישראל. פרופ' שלמה אבינרי גם כיהן כמנכ"ל משרד החוץ.
גרשם שלום היה ממייסדי המחקר המודרני של המיסטיקה היהודית ומגדולי חוקרי הקבלה, כיהן כראש המחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
באוניברסיטה נמצא המרכז לחקר הרציונליות. זהו מרכז בין-תחומי המחבר חוקרים מדיסיפלינות שונות לחקר היבטים שונים ברציונליות, כלכלה ותורת המשחקים, ישראל אומן, חתן פרס נובל לכלכלה לשנת 2005 הוא חבר סגל המכון. מייסד המכון הוא סרג'יו הרט המשמש כפרופסור במכון עד היום.
דניאל כהנמן, חתן פרס נובל לכלכלה, נמנה במשך 18 שנה עם סגל המחלקה לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, ואת המחקרים שזיכו אותו בפרס עשה עם עמוס טברסקי מהאוניברסיטה העברית.
רפאל משולם, פרופסור אמריטוס במחלקה לחומרי טבע בבית הספר לרוקחות שבפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, רקטור האוניברסיטה בשנים 1979–1982, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים משנת 1994 וחתן פרס ישראל לחקר הכימיה לשנת תש"ס 2000. חוקר תרופות וחומרי טבע, מגלה החומר הפעיל בקנאביס, ה-THC.
אברהם הרשקו ואהרן צ'חנובר, חתני פרס נובל לכימיה לשנת 2004, קיבלו את תואר הדוקטור לרפואה בפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית.
רוג'ר קורנברג, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2006 הוא פרופ' עמית במחלקה לכימיה ביולוגית במכון למדעי החיים ע"ש אלכסנדר סילברמן, והוא נמצא וחוקר בה ארבעה חודשים בשנה.
עדה יונת, כלת פרס נובל לכימיה לשנת 2009, היא בעל תואר בוגר בכימיה ותואר מוסמך בביופיזיקה מטעם האוניברסיטה העברית.
ג'ושוע אנגריסט, חתן פרס נובל בכלכלה לשנת 2021, היה מרצה בכיר ופרופסור חבר במחלקה לכלכלה.
אהרן ברק, נשיא בית המשפט העליון, צבר את כל תאריו במשפטים באוניברסיטה העברית, היה פרופסור למשפטים בה וכיהן בתפקיד דיקן הפקולטה למשפטים. גם נשיאת בית המשפט העליון דורית ביניש רכשה את השכלתה המשפטית באוניברסיטה העברית, וכך גם מרבית שופטי בית המשפט העליון המכהנים כיום. עם בוגרי הפקולטה למשפטים גם נמנים היועץ המשפטי לממשלה לשעבר מני מזוז, פרקליט המדינה שי ניצן ומבקר המדינה מיכה לינדנשטראוס.
ראו גם

אוניברסיטאות בישראל
אוניברסיטה ציבורית#ישראל
הפיגוע באוניברסיטה העברית (2002)
אגודת הסטודנטים באוניברסיטה העברית
המכינה לעולים באוניברסיטה העברית בירושלים
ארכיון הסרטים היהודיים ע"ש סטיבן שפילברג
מרכז שאשא למחקרים אסטרטגיים
המכון ליהדות זמננו
המרכז הבינלאומי לחקר האנטישמיות ע"ש וידאל ששון
המכון לחקר המשפט העברי
הפקולטה לחקלאות, מזון וסביבה ע"ש רוברט ה. סמית – פקולטה של האוניברסיטה העברית השוכנת בעיר רחובות
לקריאה נוספת > פתיחת האוניברסיטה ושנים ראשונות

פאול אברהם אלסברג, מקורות לחקר גיבוש הרעיון לייסוד האוניברסיטה העברית, 1913–1914, דברי הקונגרס העולמי האחד עשר למדעי היהדות, ב' (2), 1993, עמ' 205–212.
קימי קפלן, חמש תגובות של רבנים אורתודוקסים לייסוד האוניברסיטה העברית בירושלים ולפתיחתה, יהדות זמננו 10, תשנ"ו, עמ' 139–163.
בצלאל ברשאי, ‏ההכנות לפתיחת האוניברסיטה בירושלים ושנותיה הראשונות, קתדרה 25, ספטמבר 1982, עמ' 65–78
יהודה ריינהרץ, ‏יסוד לאוניברסיטה עברית בירושלים – חלקו של חיים ויצמן (1913–1914), קתדרה 46, דצמבר 1987, עמ' 123–146
דורון נידרלנד וזהר קפלן, ‏בית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ו'הדסה' בירושלים – הכנות ושנים ראשונות, קתדרה 48, יוני 1988, עמ' 145–163
בצלאל ברשאי, ‏האוניברסיטה העברית בירושלים, 1925–1935, קתדרה 53, ספטמבר 1989, עמ' 107–122
אלק אפשטיין, ‏למען החופש: מאבקיה הציבוריים של הפרופסורה הירושלמית לאחר הקמת המדינה, קתדרה 106, דצמבר 2002, עמ' 139–176
יאיר פז ואסף זלצר, "לאן נעלמו אבני הפינה של האוניברסיטה העברית? מסע בין ממצאים ארכיוניים ומעט תוצאות בשטח", ארכיון, 17, 2013, עמ' 56–63.
ריצ'רד כהן

פרופ' ריצ'רד (ירחמיאל) כהן
ריצ'רד (ירחמיאל) כהן (באנגלית: Richard I. Cohen; נולד ב־2 בספטמבר 1946) הוא היסטוריון, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים. עד פרישתו עמד בראש הקתדרה לחקר יהדות צרפת ויצירתה ע"ש פולט וקלוד קלמן באוניברסיטה העברית. עוסק בחקר היהודים במערב ובמרכז אירופה בעת המודרנית, במיוחד ביהודים בצרפת, בהיסטוריה אמנותית, בהיסטוריוגרפיה יהודית, ובשואה.
ביוגרפיה

ריצ'רד כהן נולד ב־1946 במונטריאול שבקנדה. עשה תואר ראשון באוניברסיטת מקגיל, שם למד היסטוריה וסוציולוגיה עד שעלה לישראל בשנת 1967. את התואר השני סיים בשנת 1972, ודוקטורט סיים ב־1981, שניהם באוניברסיטה העברית.
כהן היה חבר בוועדה הבינלאומית לכתיבת "האנציקלופדיה של השואה" שפורסמה בשנת 1990 במהדורה אנגלית ובמהדורה עברית על ידי יד ושם. כיום מכהן כמנהל פרויקט המחקר "דעת המקום" באוניברסיטה העברית.
עבודתו מ־1998, "Jewish Icons: Art and society in Modern Europe", היא תוצאה של שיתוף פעולה בן 15 שנה עם עמיתו באוניברסיטה העברית, עזרא מנדלסון, לעודד מחקר בתרבות החזותית ובחברה היהודית המודרנית.
ספר יובל

עזרא מנדלסון (עורך), תמונת עבר – שי לירחמיאל (ריצ'י) כהן, מרכז זלמן שזר, תשע"ז 2017
מעבודותיו

The Return to the Land of Israel. World Zionist Organization, Dor Hemschech. 1968. ISBN 965-227-035-0. (co-author: Judith Carp)
Burden of Conscience: French-Jewish leadership during the Holocaust. Indiana University Press. 1987. ISBN 0-253-31263-9.
Jewish Icons: Art and society in Modern Europe. University of California Press. 1998. ISBN 0-520-20545-6.
The Emergence of Jewish Artists in Nineteenth-Century Europe. Merrill. 2001. ISBN 1-85894-153-9. (co-author: Susan Tumarkin Goodman)
Diary of a Witness: 1940-1943. Ivan R. Dee. 2007. ISBN 1-56663-740-6. (editor)
The Jewish Contribution to Civilization: Reassessing an idea. Littman Library of Jewish Civilization. 2008. ISBN 1-904113-52-4. (co-author: Jeremy Cohen)
אהרון וייס

| --- | --- |

 לידה:  28 בדצמבר 1928 (בן 96) בוריסלב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 מדינה:  ישראל
 
אהרון (לונק) וייס (נולד ב-28 בדצמבר 1928) הוא היסטוריון וחוקר שואה ישראלי, ניצול השואה; העורך הראשי לשעבר של כתב העת "יד ושם: קובץ מחקרים".
ראשית חייו

אהרון וייס נולד בשנת 1928 בבוריסלב שבפולין (כיום אוקראינה) להורים גניה ומאיר, בעלי חנות מכולת בעיר. אח בכור למילה ולשבח וייס.
במהלך מלחמת העולם השנייה, ביוני 1941, לאחר שגרמניה הנאצית כבשה בתחילת מבצע ברברוסה את בוריסלב, החלו מעשי התעללות ופוגרום ביהודים ברחבי העיר במהלך שואת יהודי אוקראינה. בני משפחתו מצאו מסתור בבית שכנתם האוקראינית יוליה לסוטובה (שצ'פניוק), ובמהלך האקציות הסתתרו בקיר כפול במחסן שבחצר ביתם; מאוחר יותר עברו למחבוא שהוקם במרתף מתחת לרצפה של גן ילדים שהיה סמוך לביתם, בעזרת שכנה אחרת, פולניה, מריה פוטז'נה, שם שהו עד לשחרור העיר באוגוסט 1944 על ידי הצבא האדום. שתי השכנות, שסירבו להסגיר את המשפחה ודאגו לצרכיהם תוך סיכון חייהן, קיבלו כעבור שנים הכרה כחסידות אומות עולם.
לאחר השואה, עלה וייס לארץ ישראל על אוניית מעפילים, "שבתאי לוז'ינסקי", אולם לאחר שזו נתפסה נשלח למחנות המעצר בקפריסין, עד לעלייתו לישראל במאי 1948. הוא גויס לפלמ"ח ולחם במלחמת העצמאות בחטיבת הראל.
עבודה ומחקר

וייס למד היסטוריה באוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר דוקטור ב-1972.
עבד ביד ושם, והיה העורך הראשי של קובץ המחקרים של יד ושם בין השנים 1984-1996.
נמנה בין המחברים והעורכים של סדרת אנציקלופדיית פנקס הקהילות, וכן של האנציקלופדיה של השואה בהוצאת יד ושם. היה חבר במועצת יד ושם ובוועדה המדעית בארגון.
תרם רבות לחקר היודנראט (מועצות יהודים שקמו בקהילותיהם בפקודת הגרמנים בשטחי הכיבוש באירופה), חקר וביסס את הטיפולוגיה של דפוסי ההתנהגות של היודנראטים בשטח פולין הכבושה, לפי ארבעה דפוסי התנהגות - החל מהסתייגות מוחלטת לשיתוף פעולה עם הגרמנים ועד ציות מלא. ממצאי מחקרו, בניגוד לדעה רווחת אודות היודנראטים, הם בין היתר שרובם (לפחות שלושה רבעים) לא הסגירו יהודים לנאצים.
בשנת 1993 החל וייס לעבוד בארגון הג'וינט כמתאם פיתוח קהילתי לחיזוק הקשר עם יהדות התפוצות במדינות חבר העמים, תפקיד שכלל נסיעות תכופות למזרח אירופה ו"החייאת" הקהילות היהודיות שנשארו. מילא תפקיד זה עד לפרישתו בשנת 2019.
חיים אישיים

אחיו, שבח וייס, היה יושב ראש הכנסת ושגריר ישראל בפולין. יפעת וייס, בתו של שבח וייס, היא אחייניתו.
אהרון וייס נשוי לפנינה לבית כהן ולהם שלושה ילדים. מתגורר בירושלים.
הערות שוליים

↑  בין קירות הבית - סיפורו של אהרון וייס, מתוך סדרת סרטי עדות של יד ושם
↑  שבח וייס - אודות, באתר יד ושם
↑  משפחות בוריסלב - וייס, באתר ארגון יוצאי דרוהוביץ', בוריסלב והסביבה
↑  אהרון וייס - ספרים, באתר סימניה
↑  יד ושם, גיליון 91, חורף תש״ף 2020, עמ' 18. (ציטוט של דוד זילברקלנג: "ביוני 1996, כאשר נכנסתי לתפקיד עורך כתב העת ... החלפתי את ד"ר אהרן וייס בתפקיד עורך ראשי של יד ושם - קובץ מחקרים").
↑  הערך "יודנרט" באנציקלופדיה של השואה, נכתב על ידי אהרון וייס, 1990. (מופיע באתר תולדוט בשיתוף מט"ח)
↑  Jewish Leadership in Extremis, שפרינגר ספרים
↑  גילי חסקין, הרהורים ליום השואה - מיהו גיבור?, 21 באפריל 2020
↑  אהרון וייס, המחלוקת בהיסטוריוגרפיה על דמותם של היודנראטים ותפקידיהם, י' גוטמן וג' גרייף (עורכים), השואה בהיסטוריוגרפיה, ירושלים, תשמ"ג, עמ' 569-555
↑  קבלת שבת - פרופ שבח וייס, באתר צוותא
↑  שבח וייס, באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269843205171
בוריס מפציר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  5 ביולי 1947 (בן 77) ריגה, ברה"מ 
 תאריך עלייה:  1971
 סוגה מועדפת:  סרט תיעודי 
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
בוריס מפציר (נולד ב-5 ביולי 1947) הוא מפיק ובמאי קולנוע ישראלי. כיהן כמנכ"ל משרד הקליטה.
ביוגרפיה

מפציר נולד בריגה שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הלטבית, בנם של מאיר ופרידה. הוא גדל עם אמו ואחיו הקטן לאחר שאביו נפטר בהיותו בן שש. מפציר למד במכללת ריגה למכניקה ואלקטרוניקה, וכן למד עיתונאות באוניברסיטה. באוגוסט 1970 נעצר בגין פעילות ציונית והואשם, עם שלושה צעירים אחרים, בקשירת קשר, בתעמולה אנטי-סובייטית ובחתירה תחת שלטונה של ברית המועצות הוא נידון לשנת מאסר ולאחר שחרורו עלה לישראל עם רעייתו בדצמבר 1971.
מפציר נקלט בקיבוץ פלמחים. ב-1976 סיים לימודי קולנוע במחזור הראשון של החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב. שימש כעוזר הפקה בטלוויזיה החינוכית הישראלית ובהמשך, בשנים 1977–1994, היה מפיק בשירות הסרטים הישראלי. ב-1994 מונה למנכ"ל השירות. ב-1998 מונה למנהל האגף לתרבות ואומנות במשרד החינוך. ב-1999 מונה למנכ"ל משרד הקליטה, תפקיד בו כיהן עד 2001.
בשנים 2003 עד 2005 שירת כראש נציגות הסוכנות היהודית ברוסיה, בילורוס ובמדינות הבלטיות. בשנים 2008 - 2013 היה ראש המחלקה לקולנוע תיעודי במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה. בשנים 2006 עד 2012 שימש כמנהל פרויקט הנצחה ביד ושם לאיסוף שמות היהודים שנרצחו במהלך שואת יהודי ברית המועצות. מ-2014 עוסק מפציר ביצירת פרויקט דוקומנטרי, "בעקבות השואה הלא ידועה", על השואה בשטחי ברית המועצות.
לאורך השנים ביים מפציר למעלה מ-30 סרטים והפיק כ-400 תוכניות וסרטים דוקומנטריים. רבים מסרטיו עסקו בעולים חדשים ובשואה.
בשנת 2018 עלה לאקרנים הסרט "הדרך לבאבי יאר" שבו המשיך מפציר במסעו לחשיפת "השואה הלא ידועה".
בשנת 2020 שודר בערוץ כאן 11 הסרט תעלומת הספר השחור, העוסק בספר השחור שהיה אמור להתפרסם באוקטובר 1947 במוסקבה, והיה אמור להיות קובץ עדויות ומאמרים על רצח כשני מיליון ושבע מאות אלף יהודים סובייטים בשטחי ברית המועצות תחת הכיבוש הנאצי. הספר נגנז בהוראת השלטונות. שואת היהודים הסובייטים כאילו לא התרחשה כלל. סרטו של בוריס מפציר מגולל את סיפורו של הספר השחור, שאילו ראה אור היה משנה את האופן בו נתפסת השואה, האנטישמיות המודרנית וחיי היהודים בברית המועצות.