stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה ורטמן
ביוגרפיה > תפקידים מפלגתיים

ב-1948 הצטרף למפא"י, וכיהן בתפקידים שונים במועצת פועלי חיפה ובמפלגת מפא"י. בין היתר כיהן כמזכיר האגודים מקצועיים במועצת פועלי חיפה (1949 - 1955) ומנהל המחלקה לסניפים במועצת פועלי חיפה (1955 - 1969). 

בסוף 1959 נבחר למזכירות מועצת פועלי חיפה והחזיק לזמן מה את תיק עובדי המדינה ואת תיק השכונות.
בספטמבר 1964 נבחר למזכיר מפא"י במחוז חיפה, תפקיד אותו החזיק עד שנת 1974. בהמשך היה חבר לשכת המרכז של מפא"י (1969 - 1981); חבר הוועדה המרכזת של ההסתדרות (1977 - 1985); ומזכיר מועצת פועלי חיפה (ב-1977).
באותה תקופה הייתה קבוצת הספורט הפועל חיפה תחת חסותה של מועצת פועלי חיפה, לכן היה משה ורטמן למעשה האיש החזק של קבוצת הכדורגל, קבוצת הכדורסל, קבוצת כדורסל הנשים ויתר ענפי הספורט השונים בהפועל חיפה.
ב-17 בינואר 1966 החל לכהן בכנסת השישית במקומו של השר משה כרמל, שהתפטר לקראת מינויו לשר בממשלה כדי לפנות מקום לורטמן בכנסת. ורטמן כיהן משך שלוש קדנציות (בכנסות ה-6, 7, 8) עד 1977, מטעם סיעת המערך. בכנסת השביעית כיהן כחבר בוועדת הכלכלה ובוועדת הפנים, בכנסת השמינית כיהן כחבר בוועדת הפנים ואיכות הסביבה ובוועדת העבודה והרווחה.
ורטמן כיהן כיו"ר סיעת המערך ויו"ר הנהלת הקואליציה בכנסת בממשלת רבין הראשונה 1974 - 1977.
במהלך כהונתו כמזכיר מועצת פועלי חיפה, היה שותף על במת המכובדים להשקות רבות של ספינות טילים מדגמי סער 4 וסער 4.5 במספנות ישראל.
ביוגרפיה > תפקידים נוספים

היה חבר מועצת העיר חיפה בתקופתו של ראש העיר עמרם מצנע. בהמשך כיהן בתפקידים בכירים באחת מחברות הבנייה המובילות בארץ. בנוסף היה בכיר בניהול ברשת קו-אופ צפון.
בבחירות לכנסת ה-18 הוצב במקום ה-110 הסמלי ברשימת העבודה לכנסת.
ורטמן שימש ראש הגמלאים בחיפה בהסתדרות החדשה כמעט עד יומו האחרון.
זמן קצר טרם פטירתו הוציא ספר ביוגרפי בסיועו של אלי נחמיאס בשם "בנתיבי מאבק והגשמה". בספרו חשף מספר עובדות לגבי משפחתו: שמה המקורי של משפחתו היה "הלוי". ורטמן הוא נצר ליהדות ספרד, אשר גורשו בשנת 1492. משפחת הלוי גורשה לצרפת ובדורות הבאים עברו לפרנקפורט שבגרמניה ומשם למזרח פולין. ורטמן בספרו מזכיר גם קשר משפחתי למשפחת אברבנאל הידועה, שעל פי המסורת מתייחסת לבית דוד. עד 1820 היה שם המשפחה, כאמור, "הלוי", אך ב-1820 הורה נסיך בפרנקפורט לשנות את השם ל"ורטמן", שם שפירושו הוא "ערך" בגרמנית.
משפחה

היה נשוי למלכה לבית כ"ץ (1926–2004). מייד לאחר שהתחתן עברו בני הזוג להתגורר בקריית מוצקין בהמשך עברו להתגורר בקריית חיים. לאחר הולדת הבן הבכור, רכש דירה בשכונת רמות רמז ברחוב חביבה רייך. לאחר הולדת הבת, עברה המשפחה להתגורר ברחוב מאיר 39 במושבה הגרמנית. אחרי הולדת בן הזקונים רכשו בני הזוג דירה מרווחת ברחוב בית-אל 28 שברמת התשבי.
משה התגורר באותה דירה עם משפחתו בצנעה, משנת 1965 ועד פטירתו ב-2011. למשה ומלכה ורטמן נולדו שלושה ילדים: אלישע, נורית ואהוד (אודי).
משה נפטר באוקטובר 2011 ונקבר בחלקת ההגנה ליד אשתו מלכה, בבית הקברות בחיפה.
קרוב משפחתו של משה ורטמן, רב-סרן דגן משה ורטמן, נפל בקרב במבצע בעזה ב-2009.
על שמו כיכר בהדר הכרמל בחיפה.
הערות שוליים

↑  משטרת בסה
↑  נבחרה מזכירות מ.פ. חיפה, דבר, 14 בדצמבר 1959
↑  מאות עובדים ברכבת חיפה, מעריב, 18 בפברואר 1964
↑  אושר צירוף י. זלץ, דבר, 23 בנובמבר 1964
↑  לא איים בפילוג, דבר, 22 בספטמבר 1964
↑  בממשלה החדשה יכהנו ששה שרים שאינם חברי כנסת, דבר, 11 בינואר 1966
↑  אלי נחמיאס
↑  הערך "הלוי", באתר המכלול
↑  מלכה עב"ל משה, דבר, 28 באוגוסט 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310285305171  ISNI: 0000 0003 6057 5028  LCCN: no2011194624  VIAF: 220585499   WorldCat (עם VIAF): 220585499 
בימת המכובדים בטקס השקת "אח"י מולדת", 22 במרץ 1979
מימין לשמאל: גב' מרים איתן, משה ורטמן, זאב אלמוג, רא"ל רפאל איתן, מנכ"ל מספנות ישראל - ישראל ליברטובסקי, שר התחבורה - חיים לנדאו, ראש העיר חיפה - אריה גוראל
משה ורטמן בשנת 1948, בהיותו חבר בהגנה
משה ומלכה ורטמן
נירון קיסר

.
.
נירון מאת פרנצ'סקו קביאנקה בגן הקיץ
נֵירוֹן קְלַאוּדִיוּס קֵיסָר אוֹגוּסְטוּס גֶרְמָנִיקוּס (בלטינית: Nero Claudius Caesar Augustus Germanicus;‏ 15 בדצמבר 37 – 9 ביוני 68) היה קיסר רומאי, החמישי והאחרון מהשושלת היוליו-קלאודית. הוכתר לקיסר באוקטובר 54, לאחר מות דוֹדהּ של אמו, שהיה גם אביו המאמץ, הקיסר קלאודיוס. יצא לו שם כאחד הראוותניים, המטורפים והאכזריים שבשליטי רומא מאז ומעולם. נירון הודח בשנת 68, ומסופר כי התאבד. בתקופת שלטונו פרץ ביהודה המרד הגדול.
המקורות ההיסטוריים הראשוניים על תקופה זו הם במיוחד כתבי טקיטוס וסווטוניוס, החשודים בהטיה פוליטית לרעתו של נירון, ומשום כך יש להתייחס בספקנות לכמה מן הסיפורים השליליים המסופרים במקורות אלו אודותיו.
מוצא משפחתי

נירון נולד באנטיום (כיום אנציו באיטליה), כלודיוס דומיטיוס אהנוברבוס, בנו היחיד של גנאיוס דומיטיוס אהנוברבוס, אציל רומי, בן למשפחה עתיקה ומיוחסת (ובין היתר צאצא למרקוס אנטוניוס), ולאגריפינה הצעירה, נינתו של הקיסר אוגוסטוס, בת למשפחת השליטים מן השושלת היוליו-קלאודית, אחותו של הקיסר קליגולה, ולדברי אחדים מן ההיסטוריונים אף המאהבת של אחיה.
חייו

לפי סווטוניוס, עם לידתו של נירון התבקש קליגולה לקרוא לו בשם. כבוד זה יכול היה לסמל כי הילד עתיד להיות יורש לדודו, אך קליגולה, שהיה קפריזי כשם שהיה אכזר, הציע לקרוא לילד על שם דודו קלאודיוס. סווטניוס מתאר את ההצעה של קליגולה כבדיחה ומוסיף שאגריפינה לא הסכימה לקרוא לילד בשם זה, משום שקלאודיוס היה מושא לגיחוך. סווטוניוס הוא המקור היחיד לסיפור זה; ואם קליגולה אכן התערב בבחירת השם, ייתכן שהצעתו לא נועדה להעליב, שכן קלאודיוס סבל מהשפלות בחלק המאוחר של שלטון קליגולה, אך בזמן לידתו של נירון התייחסו אליו בכבוד והוא אף מונה לקונסול בשנת 37.
היחסים בין קליגולה לאחיותיו תמיד נחשבו לקרובים במיוחד. שלוש אחיותיו של קליגולה הופיעו לצידו באירועים ממלכתיים, ואף על מטבעות הממלכה הרומית. רבים מההיסטוריונים בני התקופה, כיוסף בן מתתיהו, סווטוניוס ודיו קסיוס מדווחים כי הקיסר חי חיי זימה עם שלוש אחיותיו. נירון היה, אם כן, בנה של אישה בעלת השפעה, וידועה לשמצה. אך עד מהרה סר חינה בעיני אחיה. לאחר מות האחות הבכורה, דרוסילה, בשנת 38, מאס קליגולה אף ביתר אחיותיו, ובמשפט ציבורי שנערך לאמיליוס לפידוס, אשר היה בעלה של דרוסילה, והואשם על ידי קליגולה בספטמבר 39 בקשירת קשר לרציחתו, הרשיע אף את אחיותיו, ואגריפינה ביניהן, בהיותן שטופות זימה עם לפידוס ומרעיו, ושותפות לקשר. אגריפינה הוגלתה לאי מרוחק, ונירון, שנתייתם בשנת 40 אף מאביו שמת במחלה, התחנך בבית דודתו, וחי חיי דלות.
על אף שאמו הייתה אחותו של הקיסר המכהן קליגולה, עלייתו של נירון לקיסרות לא הייתה צפויה בילדותו - קליגולה היה קיסר צעיר שאך זה החל את תקופת מלכותו, בגיל 25. טירופו של קליגולה טרם היה לנחלת הציבור, ועל פי התקדים של קודמיו אוגוסטוס וטיבריוס (שניהם מתו בשנות השבעים לחייהם) עתיד היה למשול תקופה ארוכה, אשר במהלכה יש להניח כי יביא לעולם יורשים משלו.
בינואר 41 נרצח קליגולה בגיל 29 על ידי קושרים שקצו בטירופו ובאכזריותו. המשמר הפרטוריאני אשר היה בעל עניין להמשיך את שלטון הקיסרים, ואשר אנשיו סלדו מרעיון השבת הרפובליקה, הכתיר לקיסר את קלאודיוס, דודם של קליגולה ואגריפינה, והנצר הזמין היחיד לשושלת היוליו קלאודית. קלאודיוס אשר נחשב עד אז לשוטה החצר, בשל פגמים מלידה, היה צולע ומגמגם. אחת מהחלטותיו הראשונות של הקיסר החדש, הייתה ההחלטה על השבת אחיותיו הגולות של קליגולה ממקום גלותן.
אגריפינה נישאה במהרה לאדם עשיר בשם פסניוס. הוא מת בין שנת 44 ל-47, ואגריפינה נחשדה בהרעלתו על מנת לרשת את כספו. נירון הפך עתה מיתום אומלל, לבנה היחיד והאהוב של אישה עשירה ורבת השפעה.
חייו > אימוצו על ידי קלאודיוס הקיסר

כאשר היה נירון בן 10 שנים, הוציא הקיסר קלאודיוס להורג את אשתו, מסלינה, אשר זנתה תחתיו, ואשר קשרה קשר לרציחתו. בטרם הוצאה להורג ילדה מסלינה לקלאודיוס שלושה ילדים, גרמניקוס, בריטניקוס וקלאודיה אוקטביה. כאשר ראתה אגריפינה כי משרת אשת הקיסר התפנתה, החלה בפיתויו של הקיסר המזדקן, שהיה אז בן 57 שנים. ב-1 בינואר 49 נשא הקיסר את אחייניתו אגריפינה לאשה.
בתחילת שנת 50 הוכתרה אגריפינה על ידי הסנאט כ"אוגוסטה" תואר כבוד שעד אז הוכתרה בו רק ליביה רעייתו של אוגוסטוס. ב-25 בפברואר 50 אומץ נירון באופן רשמי על ידי קלאודיוס הקיסר, ושמו שונה מ"לוקיוס דומיטיוס אהנוברבוס" ל"נירון קלאודיוס קיסר דרוסוס". נירון היה מבוגר מאחיו החורג בריטניקוס, שהיה בנו הטבעי של קלאודיוס, ועם אימוצו הפך ליורשו של קלאודיוס.
קלאודיוס חלק כבוד לבנו המאומץ בכמה דרכים. בגיל 14 הוכרז נירון לבוגר, ומונה לפרוקונסול, צורף לשורות הסנאט, ואף נאם בפניו. הופיע בציבור ביחד עם אביו המאמץ קלאודיוס, ודיוקנו עיטר את מטבעות האימפריה. בשנת 53, בגיל 16, נשא לאישה את אחותו החורגת אוקטביה, בתו של קלאודיוס.
נירון קיבל את החינוך הטוב ביותר שניתן היה להשיג אז, והפילוסוף הנודע סנקה היה למורו הפרטי. לימים יגמול נירון למורה זה, בכך שירדוף אותו עד כדי כך שהלה שם קץ לחייו.
חייו > הכתרתו של נירון לקיסר

קלאודיוס מת ב-13 באוקטובר 54 (לטענת אחדים כתוצאה מהרעלה בידי אגריפינה). נירון הוכתר במקומו לקיסר. הוא היה בן 17, והאדם הצעיר ביותר שנשא עד אז במשרה זו. בתחילת שנות כהונתו מעריכים ההיסטוריונים כי נירון פעל כחותמת גומי, וכי ההחלטות הממשיות התקבלו על ידי אמו, מורו סנקה ומפקד המשמר הפרטוריאני בורוס. חמש שנותיו הראשונות של נירון היו שנים של שלטון מוצלח, ושל מינהל תקין.
ענייניה של האימפריה נוהלו היטב, והסנאט נהנה מתקופה של השפעה מחודשת בענייני המדינה. עם זאת, עד מהרה התגלה הקרע בין אגריפינה תאבת השלטון, ובין שני יועציו של נירון. נירון היה בלתי מרוצה מנישואיו, והזניח את אשתו אוקטביה. הוא החל במערכת יחסים עם שפחה לשעבר בשם קלאודיה אקטי בשנת 55. אגריפינה ניסתה להתערב לטובת אוקטביה ודרשה כי נירון יגרש מעליו את אקטי. בורוס וסנקה תמכו בנירון.
נירון ראה בעין לא יפה את התערבות אמו בענייניו, וזו החלה לחפש תחליף לבנה. בריטניקוס, בנו הטבעי של קלאודיוס, היה עתה בן 15, ומתקרב לגיל הבגרות. אם יוחלף נירון בבריטניקוס, סברה אגריפינה כי תוכל להמשיך את אחיזתה בשלטון עוד שנים אחדות. ב-12 בפברואר 55 מת בריטניקוס בפתאומיות, יום לפני הכרזתו הצפויה כבגיר. רבים (וביניהם סווטוניוס) סבורים כי הנער הורעל על ידי נירון בצורה כזאת שמהל את כוס היין של בריטניקוס במים, ורעל המופק מצמח הרוש. השימוש ברעל זה נעשה כדי שלא יהיה ניתן להבחין על פי מראה שהמשקה בכוס מורעל, וגם כדי שיראה שסיבת המוות של בריטניקוס היא מקרית, ולא כתוצאה מהרעלה. כך הלך ודעך כוחה של אגריפינה, בעוד שכוחם של סנקה ובורוס הלך וגבר.
חייו > שערוריות

בעוד שיועציו מנהלים את ענייני המדינה, התמכר נירון להנאות החיים בלווית ידידים קרובים. אחד מהם היה מרקוס סלביוס אותו שיהיה לימים לקיסר לתקופה בת שבועות מספר. אותו היה לידידו האינטימי של הקיסר ההולל, והציג בפניו את פופיאה סבינה. פופיאה התגרשה מבעלה, והתחתנה עם אותו בנישואין פיקטיביים, על מנת שתוכל לבלות את זמנה עם נירון, אך אותו התאהב בפופיאה, ונמלא קינאה כה רבה בשל יחסיה עם נירון, עד שהיה צורך לסלקו, והוא מונה למושל לוסיטניה הרחוקה.
פופיאה תוארה כאישה בעלת קסם רב וחוכמה רבה, ועד מהרה תפסה את המקום הראשי בחייו של נירון, אותו המקום שתפסה פעם אמו, אגריפינה. יש הטוענים כי בעבר הייתה אמו של נירון, אגריפינה, אף המאהבת שלו, ויחסים אלו תמו כאשר פגש את פופיאה. עתה הייתה אגריפינה למכשול הן לנירון, הן לפופיאה, והן לסנקה ובורוס. בתחילה ניסה נירון להתנקש באגריפינה באמצעות רעל, באמצעות ספינה שנבנתה באופן שכשתגיע ללב ים תתפרק ותטבע, ואף ניסה למחוץ אותה למוות על ידי משקולות בזמן שהיא שכבה לנוח על הספה, אך כל הניסיונות הללו כשלו. אגריפינה ברחה מהארמון, ושלחה לנירון שליח בניסיון לפייס אותו בטענה שהיא רואה את כל הניסיונות הללו כתאונות ולא כניסיון חיסול, וכך להחזיר אליה את השליטה. מכיוון שכך הורה נירון על הוצאתה להורג בשנת 59, וכאשר באו שליחיו של נירון כדי לחסל את אגריפינה היא ביקשה מהם לדקור אותה ב"רחם שהביא לעולם את זה ששלח לחסלי". וסנקה גייס את כל כישרונותיו הריטוריים על מנת להצדיק מעשה אלימות זה בפני הסנאט בצורה כזאת שהשליח שנשלח על ידי אגריפינה אל נירון נועד כדי להתנקש בחייו, ולכן הוא היה חייב לחסלה.
בשנת 62 אירעו שינויים רבים בחייו של נירון. הראשון היה מותו של בורוס, ועליית טיגלינוס במקומו. טיגלינוס היה אדם מושחת, והשפעתו על נירון הייתה רעה, בניגוד לבורוס שהיה אדם בוגר ושקול. נתון להשפעתם של טיגלינוס ופופיאה סילק נירון מעליו אף את סנקה.
לאחר הדברים האלו התעברה פופיאה, ונירון, אשר במהלך שנות נישואיו לאוקטביה עדיין לא הביא יורש לעולם, גירש מעליו את אוקטביה, ונשא לאישה את פופיאה. בסמוך לאחר מכן מתה אוקטביה.
עתה שילח מעליו נירון כל רסן. בהשפעת טיגלינוס ופופיאה אומצו חוקי בגידה מחמירים, והחלה שרשרת של הוצאות להורג, שנגעו אף למקורביו הקרובים ביותר, ולאלו מקרוביו שנותרו בחיים.
חייו > שלטון הטירוף

בתחילת שנת 63 ילדה פופיאה בת בשם קלאודיה אוגוסטה. נירון חגג את האירוע, אך הילדה מתה כעבור ארבעה חודשים, ונירון נותר ללא יורש.
בלילה שבין 18 ביולי ו-19 ביולי 64 פרצה ברומא השרפה הגדולה. השריפה החלה באזורים מאוכלסים בצפיפות, אשר בהם היו בתי מגורים שהתנשאו אף לגובה 3 או 4 קומות, ועשויים מעץ. לדברי היסטוריונים אחדים היה נירון בחופשה בעיר מולדתו אנציו בעת השריפה, ולא מיהר לשוב. האש בערה במשך כשבוע, והחלה השמועה כי בעת השריפה עמד נירון על אחת מגבעות רומא, צפה בשריפה בעודו מנגן בלירה ושר, אך אין ומעולם לא היה בסיס עובדתי לסיפור זה. מאוחר יותר שונה הסיפור ונאמר על נירון שניגן בכינור (אף על פי שהכינור טרם הומצא אז).
על פי טקיטוס נירון כלל לא שהה ברומא בזמן שפרצה השריפה, ומצד שני מקורות כסווטוניוס ודיו קסיוס טענו כי נירון הוא שהצית את האש. כיום מקובל על ידי החוקרים שלפני שהפך לקיסר נירון רצה להיות אמן, ולהופיע לפני קהל וביום השריפה נירון בכלל הופיע בפני קהל (על אף התנגדותם של יועציו מאחר שמקצועות כמו אמנים, ושחקנים היו שווים לזנות באותה תקופה) בעודו מנגן בלירה, ושר את קינת העיר טרויה בזמן שרומא עולה בלהבות. ההמונים, אשר חיפשו אשם בשריפה, ראו בנירון את האחראי, כאשר המניע - רצונו בשטח שנשרף לבניית ארמונותיו, ולאחר מכן לקרוא לעיר רומא "נירופוליס" על שמו.
על פי טקיטוס, נירון בחר להטיל את האשמה על הנוצרים הראשונים בטענה שהנוצרים מצהירים בפומבי זה זמן רב שרומא תיהרס בגלל זעם האל. הוא הורה על רדיפתם, השלכתם לאריות ולשאר חיות טרף, על צליבתם במספרים גדולים ואף על קשירתם לעמודים ושריפתם בעודם חיים.
בשנת 65 היה נירון מעורב בשערורייה נוספת, כאשר היה לקיסר הראשון שהופיע על במה כזמר ונגן. הדבר נחשב לפחיתות כבוד מהדרגה הנמוכה ביותר, על אף שנירון היה משוכנע כי הופעתו בנגינה ובמשחק היא כה משובחת עד שהחל להשתתף בתחרויות בהן הופיעו נגנים מקצועיים. בתחרויות אלו היה נעזר בקהל של חמשת אלפים מוחאי כפיים מקצועיים, שאומנו לשם כך במיוחד.
נירון פתח את ארמונותיו להמונים חסרי הבית, וארגן להם אספקת מזון, אך בה בעת תכנן תוכניות להרחיב את ארמונותיו בבניה מונומנטלית משיש באזור שנשרף, וכך איבד את האפשרות לקבל בחזרה את שמו הטוב.
פרויקט הבנייה שאותו נירון תכנן לערוך עלה לו הון והכסף שהיה לרשותו עמד להיגמר, לכן הוא מצא פתרון על ידי הקטנת כמות הכסף במטבעות מ-100% כסף טהור ל-80% כסף ו-20% נחושת, מעשה זה היה אסור ונירון ידע שאם הדבר יוודע לעם כל העם יתמרד נגדו.
עתה היה נירון מאוס על כל האזרחים. בשנה זו התגלה קשר לרציחתו, בו היה מעורב מורהו הישיש סנקה. נירון הורה לו להתאבד, ואכן סנקה התאבד בחיתוך ורידיו. מסע החיסולים נמשך, ואנשים שאך עלה כנגדם חשד, הוצאו להורג (ביניהם גם אנשי סנאט).
על פי המסורת הנוצרית[דרוש מקור], בשנה זו הורה נירון על צליבתו של פטרוס, ועריפת ראשו של פאולוס.
סויטוניוס מספר ש"הוטל עונש מוות על המאמינים בכריסטוס - אלה המאמינים באמונת-הבל של כת חדשה ומושחתה".
בשנת 66 מתה פופיאה בעודה הרה, ולדברי טקיטוס, היו סופרים שטענו כי נירון רצח אותה, כאשר חש בהתקף זעם על אשתו. הוא עזב את רומא ויצא ליוון, שם התמכר לתחרויות שירה ונגינה, להוללות ולשחיתות מינית.
באותה שנה פרץ ביהודה המרד הגדול. הנציב ביהודה גסיוס פלורוס הכביד את עולו על העם, במעשי שוד ורצח.
לאחר שהצבא הרומי ביהודה, עליו פיקד קסטיוס גאלוס ניגף בפני המורדים, שלח נירון את אספסיאנוס לדכא את המרד.
חייו > הדחה והתאבדות

נבואות האיצטגנינים, שחזו לנירון "שתבוא השעה וכולם יעזבוהו", נראו שעומדות להתגשם. כמה מהן אף חזו לו את "השלטון על המלוכה בירושלים" אם "יורד מכסאו".
נירון שב לרומא לאחר "מסע הופעותיו" ביוון, וגילה כי מושל גאליה, וינדקס, מרד בו. נירון החל במסע טיהורים והוצאות להורג בין אצילי רומא, ואף הורה להרוג את ידידו ונאמנו גלבה שהיה מושל ספרד. גלבה, בלית ברירה, הודיע על נאמנותו לעם הרומי ולסנאט, ועל כי אינו מכיר עוד בשלטונו של נירון, והחל בארגון החילות הדרושים לעליה על רומא. החילות באפריקה מרדו אף הם, והפסיקו את משלוחי התבואה שבהם הייתה תלויה כלכלת רומא.
הסנאט הדיח את נירון, שהתאבד ב-9 ביוני 68, כאשר ביקש מעבדו הנאמן שישסף את צווארו, בעודו במנוסה מפני החיילים שחיפשו אותו. לנוכח מותו הקרוב, בכה וקרא: "איזה אמן יאבד בי!" (בלטינית:"!Qualis artifex pereo"). כשהגיעו החיילים הסתבר שההוראה שקיבלו לא הייתה להרוג אותו והם ניסו לעצור את הדימום של נירון, אך נירון אמר "מאוחר מידי; האם זו הנאמנות שלך?". עם מותו באה לסיומה השושלת היוליו קלאודית.
נירון קיסר במקורות היהדות

במדרש איכה רבה א לא מוזכר בקצרה נירון קיסר כמי ששלט ברומי בתקופת המרד הגדול ומת באמצע המרד, בעת שאספסיאנוס עסק בניסיונותיו לכבוש את ירושלים, וכך התגשמה נבואתו של רבן יוחנן בן זכאי שאספסיאנוס יומלך לקיסר: לבתר תלתא יומין אזל אספסיאנוס מסחי בהדא גפנא, מן דסחא ולבש חד מסן דידיה, אתת בשורה ובשרוהו מית נירון ואמליכוניה בני רומי (תרגום: לאחר שלשה ימים הלך אספסיינוס לשחות בגופנא. אחרי ששחה ונעל את אחת מנעליו, הגיעה בשורה שבישרה לו: מת נירון והמליכוך בני רומי").
המטבע עם דמותו של נירון קיסר מוזכר פעמים מספר במשנה ובתוספתא בשם "סלע נירונית" או בקיצור "נירונית".
בנוסף ישנו מאמר חז"ל בתלמוד בבלי, המתאר אדם בשם נירון קיסר כשליח הקיסר שמלך באותם ימים, ולא כקיסר עצמו. לפי אותו מאמר, שלח קיסר רומי את נירון קיסר לכבוש את ירושלים בעקבות הלשנה מאדם בשם בר קמצא, שלפיו אנשי יהודה בוגדים בו. כאשר הגיע נירון קיסר לארץ ישראל, הוא ירה חיצים לארבע רוחות השמים כדי לבדוק איזה מקום לכבוש, וכל החיצים נחתו לבסוף בירושלים. נירון הסיק מכך שהוא ינצח במלחמתו נגד ירושלים. בהמשך הוא ראה ילד שעבר בקרבת מקום ושאל אותו ללימודו, והילד ציטט לו את הפסוק ”וְנָתַתִּי אֶת נִקְמָתִי בֶּאֱדוֹם בְּיַד עַמִּי יִשְׂרָאֵל” (יחזקאל, כ"ה, י"ד). נירון ראה בכך נבואה כי אלוהים עתיד לנקום בו על כיבוש ירושלים. בעקבות כך ברח נירון, התגייר, ואחד מצאצאיו היה התנא רבי מאיר.
אשתו פופיאה הוצגה במקורות כאוהדת של היהודים, ובתלמוד אף הוצגה כמטרוניתא.
אזכורים בתרבות הפופולרית

הספר "קוו ואדיס" מאת הנריק סנקביץ' הנציח את תיאור הקיסר המטורף החוגג על שריפת העיר ולאחר מכן הופך את הנוצרים המעונים לשעיר לעזאזל. הסרט שנעשה על פי הספר, ובו מגלם פיטר יוסטינוב את נירון, אחראי במידה רבה לדימויו הוויזואלי של הקיסר כיום.
תוכנת צריבת הדיסקים הפופולרית "Nero" נקראת על שמו של נירון קיסר. השם הוא משחק מילים, מסלוגן החברה "Nero burning ROM" ניתן להבין ש־ROM, כפי שנכתב, זה קיצור של CD-ROM, או תקליטור בעברית, ולכן משמעות הביטוי "נרו צורב תקליטורים". אך ROM הוא הומונים באנגלית לרומא, ולכן אפשר להבין מתוך הביטוי משמעות נוספת - "נירון שורף את רומא".
במשחק המחשב Civilization, נירון הוא התואר הניתן לשחקן בעל ניקוד נמוך.
נירון הוצג בתור דמות הנבל בפרק "הרומאים" (The Romans) בסדרת המדע הבדיוני דוקטור הו, משנת 1964.
בספר "גורלו של אפולו" מאת ריק ריירדן מוצג נירון כנבל שברח מזרועות המוות וצבר את כוחו במשך מאות שנים, וכעת מתכנן לכבוש את אמריקה על מנת למנות את עצמו מחדש לקיסר ולבנות מחדש את ארמונו. הוא עובד לצד שני קיסרים רומיים נוספים ומגייס כספים, כוח אדם, וחצויים לחצרו.
בסדרה "באפי ציידת הערפדים" בפרק המחזמר, השד סוויט מזכיר את נירון בשירו, כשהוא טוען שהוא הביא לנירון את הכינור הראשון שלו.
לקריאה נוספת

צבי יעבץ, קלאודיוס ונירון - משיטתיות לחובבנות, הוצאת דביר (הספר בקטלוג ULI)
סווטוניוס, חיי שנים עשר הקיסרים, תרגם מלטינית: אלכסנדר שור, הוצאת מסדה, ת"א, תשט"ו.
משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, עמ' 306–340.
הערות שוליים

↑  Anthony A. Barrett, Elaine Fantham, and John C. Yardley, editors, The Emperor Nero: a guide to the ancient sources (Princeton University Press: 2016), pp. 6-7 and n.18
1 2  למשל: יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ספר 20, פרק ח, פסקאות א-ב, סעיפים 153-148.
↑  טאקיטוס, ספרי השנים, 14.2
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, נירון, 38.
↑  Nero Persecutes The Christians, 64 A.D.
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, נירון, 16.
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, נירון, 40.
↑  סויטוניוס, שנים-עשר הקיסרים, נירון, 49.
↑  לדוגמה, משנה, מסכת כלים, פרק י"ז, משנה י"ב.
↑  תלמוד בבלי, מסכת גיטין, דף נ"ו, עמוד א'.
↑  ראו גם בצלאל רות, עמוד 26
| קיסרי רומא |
| --- | --- | --- |
| תקופת הפרינקיפט | אוגוסטוס קיסר • טיבריוס קיסר • קליגולה • קלאודיוס קיסר • נירון קיסר • גלבה • אותו • ויטליוס • אספסיאנוס • טיטוס • דומיטיאנוס • נרווה • טראיאנוס • אדריאנוס • אנטונינוס פיוס • לוקיוס ורוס • מרקוס אורליוס • קומודוס • פרטינקס • דידיוס יוליאנוס • ספטימיוס סוורוס • קרקלה (עם גטה) • מקרינוס • אלאגבאלוס • אלכסנדר סוורוס |  |
| תקופת משבר המאה השלישית | מקסימינוס תראקס • גורדיאנוס הראשון עם גורדיאנוס השני • פופיאנוס ובלבינוס • גורדיאנוס השלישי • פיליפוס הערבי • דקיוס עם הרניוס אטרוסקוס • טרבוניאנוס גאלוס עם הוסטיליאנוס • טרבוניאנוס גאלוס עם וולוסיאנוס • איימליאנוס • ולריאנוס עם גליאנוס • גליאנוס • קלאודיוס השני גותיקוס • קווינטילוס • אורליאנוס • טקיטוס • פלוריאנוס • פרובוס • קארוס • קארינוס עם נומריאנוס |  |
| תקופת הדומינט | דיוקלטיאנוס עם מקסימיאנוס • קונסטנטיוס כלורוס • גלריוס • פלביוס ולריוס סוורוס • מקסימינוס דאיה • מקסנטיוס • ליקיניוס • קונסטנטינוס "הגדול" • קונסטנטיוס השני עם קונסטנס ועם קונסטנטינוס השני • יוליאנוס • יוביאנוס • ולנטיניאנוס הראשון עם ואלנס • גרטיאנוס עם ולנטיניאנוס השני • תאודוסיוס הראשון |  |
האימפריה הרומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265962805171  PLWABN: 9810648432005606  BIBSYS: 90407298  BNC: 000201421  BNE: XX1047415  BnF: cb11936625x (data)  CANTIC: a11113364  GND: 118586998  ISNI: 0000 0001 2141 6409  LCCN: n50065376  LNB: 000138429  MusicBrainz: 31fdd5b3-4947-49d0-bb06-4b1ec7267a58  NDL: 00621202  NKC: jn20000701312  NTA: 070036691  SELIBR: 221204  SNAC: w6bp7kt8  SUDOC: 027292320  ULAN: 500115696  VcBA: 495/21436  VIAF: 84036175   WorldCat (עם VIAF): 84036175 
מטבע של הקיסר
גאליס

ערך זה עוסק בסדרת טלוויזיה ששודרה בערוץ הילדים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 סוגה:  סדרת נעורים, דרמה, פנטזיה
 יוצרים:  דוד דהן, עידו דרור
 כותבים:  דוד דהן, עידו דרור
 בימוי:  עודד רז אביעד קידר (עונות 6–7)
 שחקנים:  תובל שפיר אליאנה תדהר דניאל מורשת שירן סנדל דניאל גד נווה צור ליאור כהן גיא זוארץ
 פרסים:  סדרת השנה ב"טקס נבחרי הילדים" בשנים 2012–2016
 פסקול:  פתיח הסדרה "גאליס":  מילים: אילן רוזנפלד, לחן: עידו ריבלין, שירה: אביהו שבת, רוני דלומי
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  7
 מספר פרקים:  213
 תוכנית מקור:  "החולמים"
 הפקה
 מפיק:  יהונתן פארן
 מפיקים בפועל:  רחל פארן
 חברת הפקה:  דורי מדיה דרסט הפקות
 עורכים:  עידית פארן-וייס מיכל פארן אביעד קידר
 אתר צילומים:  יער בן שמן, נווה אילן, כפר הנופש אכזיב
 צלמים:  דניאל קדם, ירון בנישתי
 אורך פרק:  25–35 דקות (לעיתים גם פרקים כפולים באורך 50 דקות)
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ הילדים, HOT, FOMO
 תקופת שידור מקורית:  12 בפברואר 2012 – 17 ביולי 2016
 קישורים חיצוניים
 אתר הסדרה
 דף התוכנית ב-IMDb
מתוך צילומי הסדרה במרץ 2013
מתוך צילומי הסדרה באפריל 2013
גאליס היא סדרת נעורים ישראלית בבימויו של עודד רז, ששודרה בערוץ הילדים למנויי HOT, החל מ-12 בפברואר 2012 ועד לסיומה ב-17 ביולי 2016 במשך 7 עונות ו-213 פרקים. הסדרה היא ספין אוף לסדרת הטלוויזיה "החולמים". העלילה עוסקת במחנה קיץ ששמו "גאליס" בו מתרחשות ההרפתקאות של חניכי המחנה. הסדרה זכתה להצלחה רבה בקרב ילדים ובני נוער ישראליים.
באוגוסט 2014 יצא לאקרנים הסרט "גאליס – המסע לאסטרה" ובאפריל 2016, הסרט "גאליס – קונקט", אשר מבוססים שניהם על עלילות הסדרה.
"גאליס" היא זוכת פרס סדרת השנה בטקס נבחרי הילדים בשנים 2012–2016. בעקבות הצלחתה, נמכרה הסדרה לערוץ Planet Kids האיטלקי ודובבה לאיטלקית. הסדרה נמכרה לדיבוב גם לאנגלית ולהינדית.
הסדרה עברה לשידור בבלעדיות ללקוחות פרטנר TV וסלקום tv בעקבות ירידת ערוץ הילדים מחברת HOT ב-1 בינואר 2018 אך נשארה זמינה ב-VOD של HOT עד ה-30 במאי 2019, וחזרה כחלק מספריית ערוצים חדשה ״FOMO”.
ב-26 בדצמבר 2019 עלתה הסדרה לראשונה ב-yesVOD KIDS.
נכון לשנת 2020 משודרת הסדרה בשידורים חוזרים בערוץ הילדים שמשודר בשירות הסטרימינג BIGI, בסלקום tv ובפרטנר tv וזמינה לצפייה גם בשירותי ה-VOD של HOT ו-yes.
סקירת סדרה

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 60 | 60 | 12 בפברואר 2012 | 7 באוגוסט 2012 |
|  | 2 | 27 | 27 | 9 בדצמבר 2012 | 22 בינואר 2013 |
|  | 3 | 29 | 29 | 16 ביוני 2013 | 31 ביולי 2013 |
|  | 4 | 25 | 25 | 16 במרץ 2014 | 12 במאי 2014 |
|  | סרט קולנוע גאליס – המסע לאסטרה | סרט קולנוע גאליס – המסע לאסטרה | סרט קולנוע גאליס – המסע לאסטרה | 7 באוגוסט 2014 | 7 באוגוסט 2014 |
|  | 5 | 25 | 25 | 15 בפברואר 2015 | 29 במרץ 2015 |
|  | 6 | 26 | 26 | 15 בדצמבר 2015 | 25 בינואר 2016 |
|  | סרט קולנוע גאליס – קונקט | סרט קולנוע גאליס – קונקט | סרט קולנוע גאליס – קונקט | 14 באפריל 2016 | 14 באפריל 2016 |
|  | 7 | 21 | 21 | 30 במאי 2016 | 17 ביולי 2016 |