stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה מלמד
רפואת צלילה

ב-1974, זמן מה לאחר שחזר מלמד מתקופת גיוסו הארוכה בגין המלחמה, החליט מלמד להפסיק את ההתמחות בכירורגיה. הוא שינה כיוון מקצועי והחליט להתמקד ברפואת צלילה. הוא ירד לסיני שם מונה על ידי ראובן אלוני, מנהל מרחב שלמה ויו"ר התאחדות הצוללים, אברהם יפה, לאחראי על בטיחות, מניעה וטיפול ראשוני בנפגעי צלילה במרחב. מלמד רכש ניסיון רב בטיפול בנפגעי צלילה ונעשה בר סמכא בנושא, במיוחד בטיפול באמצעות תא לחץ. 

בתקופה זו כתב יחד עם המהנדס ברט בן דור את "צו הצלילה" שתוכנו העיקרי היה בנושאי בטיחות הצלילה בחופי סיני. צו זה היה הבסיס לחוק הצלילה הספורטיבית שחוקק בכנסת ב-1979, שד"ר מלמד היה מיוזמיו ומנסחיו.
בנוסף היה מלמד פעיל באותן שנים באגודה לארכאולוגיה ימית. הוא יזם יחד עם ד"ר אלישע לינדר קורס צלילה מיוחד לנכי צה"ל ממלחמת יום כיפור, בליווי ד"ר ניק פלמינג, איש התאחדות הצלילה הבריטית. ד"ר פלמינג היה משותק בפלג גופו התחתון בשל תאונת דרכים, אך למרות נכותו התפרסם בפעילותו הרבה בצלילה ובארגון משלחות צלילה בעולם וכן בעבודתו המדעית כארכאולוג ואוקיינוגרף. מלמד וד"ר פלמינג העבירו יחד את הקורס, שהיה הראשון מסוגו בעולם, ולקחיו התפרסמו בעיתונות המקצועית והיוו את הנדבך הראשון ללימוד צלילה לנכים עם מוגבלויות שונות. בעקבות הקורס הוזמן ד"ר פלמינג על ידי האלוף יוחאי בן נון, מייסד ומנהל המכון לחקר ימים ואגמים לבצע עבודת מחקר בנושא סקירת החוף הישראלי של הים התיכון, מראש הנקרה ועד ח'אן יונס. ד"ר פלמינג שהה לצורך עבודה זו כמה חודשים בארץ וביצע אותה יחד עם מלמד.
בשנים 1975–1977 כיהן מלמד כיו"ר ההתאחדות הישראלית לצלילה וכמפקד המכון לרפואה ימית של חיל הים. הוא יזם והקים מערך לטיפול ופינוי נפגעי צלילה מחופי סיני בתאי לחץ קטנים, לתא הגדול שבבסיס חיל הים בחיפה. הניסיון והלקחים שצבר זיכו אותו בהכרה בין לאומית כבר סמכא בנושא. מערך הטיפול בנפגעי צלילה היה הראשון בעולם, ובעקבותיו הוקמו מערכים דומים בארצות הברית ובאירופה. הקמת המערך זיכתה את מלמד ב-1990 בפרס על שם קרייג הופמן של האגודה הרפואית לרפואה תת-מימית והיפרברית (Under Sea and Hyperbaric Medical Society,‏ UHMS).
מלמד המשיך להשתלם בצלילה: הוא עבר קורסים לצלילה מקצועית באנגליה ובארצות הברית במסגרות אזרחיות וגם בצי ארצות הברית, שם השלים גם הכשרה ברפואת הצלילה. בחיל האוויר של ארצות הברית השתלם מלמד ברפואה תעופתית. בנוסף עבד מלמד כשנה בים הצפוני כרופא בצלילה רוויה בעומק עד 250 מטר, על אסדת עבודה. מלמד זכה בהכרה אקדמאית ובתואר מומחה ברפואה היפרברית וצלילה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת קיאטי (Chieti)(Chieti) שבאיטליה ב-1986.
רפואת צלילה > רופא יחידתי בשייטת 13

ביוזמת אלוף-משנה ד"ר חיים שהם נפגש מלמד ב-1975 עם מפקד חיל הים, אלוף ביני תלם ועם תת-אלוף ד"ר דן מיכאלי, אז קצין רפואה ראשי. בעקבות פגישות אלה השתכנע מלמד להצטרף לשירות הקבע בחיל הים. הוא הוצב כרופא יחידתי בשייטת 13 וכמפקד מדור רפואת צלילה, שהפך בפיקודו למכון לרפואה ימית, מר"י. בתפקידיו השונים שילב מלמד את ניסיונו כצולל מקצועי, מדריך צלילה ורופא, ופעל לשיפור מערכי ההדרכה, לשדרוג מכשירי הצלילה הקרבית: זמן הצלילה הוארך, התפעול הפך לפשוט יותר, הפליטה התמוססה ואפשרה דיסקרטיות של הצולל/הלוחם בסביבה עוינת. מלמד פעל יחד עם צוות המכון לרפואה ימית, למניעת "הרעלת חמצן" ותאונות צלילה.
רפואת צלילה > המכון לרפואה ימית

ד"ר מלמד שדרג את המדור לרפואה תת-מימית שהיה קיים עד 1975 במטה חיל הים, והפך אותו למכון הלאומי לרפואת צלילה ורפואה היפרברית. מלמד הגדיר את תפקידי ומסגרות המכון, בשיתוף פעולה עם מפקד שייטת 13 ומפקדי שייטת הצוללות. מפקדי חיל הים, החל באלוף בנימין תלם, הכירו בחשיבות המכון ונתנו את ברכתם ותמיכתם. במכון הוקמו ארבעה מדורים: מדור קליני טיפולי בתא לחץ לנפגעי צלילה וחולים שלא מצלילה, מדור למחקר של הפיזיולוגיה של הצלילה, מדור מחלת ים ומדור מיון.
הטיפול בנפגעי צלילה הביא את ד"ר מלמד לעימות במצבים קריטיים לנפגעי דקומפרסיה ואחרים. מרבית הנפגעים ניצלו וחלקם נושאים מפגע זה או אחר.
ד"ר מלמד מיסד שיתוף פעולה בין המכון עם בית החולים רמב"ם, ובתמיכת קצין רפואה ראשי, תת-אלוף ד"ר ערן דולב, הוכר המכון כמוסד קליני מחקרי על ידי משרד הבריאות ב-1982. במהלך שירותו הקים מלמד יחד עם ד"ר נף הרץ את יחידת תא הלחץ של בית החולים יוספטל באילת ב-1978.

שיתוף הפעולה עם ביה"ח רמב"ם כלל גם התוויות טיפול שאינן קשורות בצלילה; התוויות הטיפול בתא לחץ נכתבו לראשונה ב-1986 על ידי ד"ר מלמד, סגנו ד"ר דני שרמן ופרופ' שמעון בורשטיין. חמש עשרה ההתוויות נכנסו לסל השירותים ונכללו ב-1994 בחוק הבריאות הממלכתי. התוויות הללו קימות בסל הבריאות עד היום וקופות החולים השונות מחויבות לממנן למטופלים.
במהלך שנות הפיקוד על המכון לרפואה ימית התחוללה פרשת הקישון. ד"ר מלמד השתתף כצופה בכל הדיונים של ועדת שמגר וקיבל את דעת חברי הוועדה המקצועיים ופסיקתו של השופט מאיר שמגר. הוא ראה בדעת המיעוט פגיעה אישית בכשרו המקצועי ואחריותו וכרופא השייטת לא הסכים לקביעה השיפוטית בדעת המיעוט.
נוירולוגיה במכון - ב-1987 יזם מלמד כינוס ראשון מסוגו בנושא אפשרות טיפול בתא לחץ למצבי חולי נוירולוגים שאינם קשורים לצלילה. על פי בקשתו של פרופ' עודד אברמסקי, ראש המחלקה הנוירולוגית בבית החולים הדסה עין-כרם שהשתתף בכנס דרש קצין רפואה ראשי, תא"ל ד"ר מיכאל וינר, מד"ר מלמד להפסיק לטפל במקרים נוירולוגים שאינם מקרי תאונות צלילה. המכון היה חייב לעמוד בדרישה והטיפולים הועברו לבתי החולים.
תחומי מחקר ד"ר מלמד ייסד את מעבדת הפיזיולוגיה התת-מימית כיחידת מחקר במרכז לרפואה ימית בחיל הים במשותף עם המכון לחקר ימים ואגמים בשנים 1978 – 1984. בעת שהיה בשנת שבתון מהמכון לרפואה ימית, בשנים 1985 – 1986 חקר את נושא "הרעלת חמצן התוקפת את הצוללים בחמצן". היה אחראי למחקר שנעשה ביחידת המחקר הפיזיולוגי בנושא 'מחלת התנועה' שנים 1987 – 1993.
ד"ר מלמד היה מפקד ומנהל המכון לרפואה ימית עד צאתו לגמלאות ב-1995 בדרגת אלוף-משנה.
ד"ר מלמד לפני צלילה לחור הכחול בדהב בו עומק המעבר התת-מימי 56 מטר, 1975.
ד"ר מלמד כמפקד המכון, עומד בפתח תא לחץ "דרגר" במכון לרפואה ימית בבסיס חיפה בראשית 1978.
ד"ר מלמד בקבלת פרס "אלקלס" למכון לרפואה ימית הצטיינות בתחומי הרפואה ל-1993
רפואת צלילה אזרחית

לאחר שחרורו היה מלמד חבר במועצה למחקר מדעי של קצין רפואה ראשי בצה"ל עד שנת 2014. הוא המשיך לעסוק בתחומי רפואת הצלילה והרפואה ההיפרברית, ובמסגרת פעילותו הקים את יחידת תא הלחץ של בתי החולים רמב"ם ואלישע בחיפה והיה ממקימי תא הלחץ הטיפולי של בית חולים אסף הרופא. כחלק מהקמת תאי הלחץ הדריך את הצוותים הרפואיים והטכניים והוביל אותם בשנים הראשונות. הוא היה גם ממקימי תא הלחץ בבית החולים יוספטל שבאילת, וגם שם הדריך את צוות המטפלים.
מלמד הקים את החברה לרפואה היפרברית וצלילה בישראל והיה יושב הראש הראשון שלה, ובמסגרתה הקים והדריך את קורסי רפואת הצלילה והרפואה ההיפרברית לרופאים ולצוות רפואי.
תפקידים מקצועיים

מלמד חבר באגודות העוסקות בפיזיולוגיה של האדם בים. הוא משמש כיועץ מקצועי לרפואה היפרברית ורפואת הצלילה במשרד הבריאות, נכלל ברשימת הרופאים המומחים של קופות החולים השונות, חבר במועצה האירופית לרפואה היפרברית, המקדמת שיתוף פעולה בתחומי המחקר המדעי והטכני בנושאי הצלילה (מאז 2001). ב-1998 ייסד והיה יושב ראש ראשון של החברה הישראלית לרפואה היפרברית ופיזיולוגיה של הצלילה בישראל, וכאמור הוא חבר במועצה למחקר מדעי של קצין הרפואה הראשי בצה"ל. מ-1992 הוא רפרנט לנושאי רפואת צלילה ורפואה היפרברית של כתב העת הרפואי New England Journal of Medicine, בעקבות סקירה על רפואת הצלילה שכתב בעבור כתב העת ב-1992 עם חבריו, ד"ר חיים ביטרמן וד"ר אבי שצ'ופק.
תפקידים מקצועיים > הוראה אקדמית

ד"ר מלמד עסק בהוראה בתחומי התמחותו במוסדות צבאיים ואקדמאים. כמפקד המכון לרפואה ימית של חיל הים ייסד את הסילבוס לקורס רופאי הצלילה ורפואה היפרברית הראשון בישראל ב-1975. ניהל את הקורס עד 1995. שימש כנספח הוראה בכיר נלווה (מקביל לפרופסור חבר) בתחום רפואה היפרברית, רפואת צלילה ופיזיולוגיה של הצלילה בסגל הפקולטה לרפואה של הטכניון, בשנים 1979 – 2016, באוניברסיטת חיפה.

ד"ר מלמד היה מרצה אורח באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ב-1980, ביחידת ניסויי הצלילה של צי ארצות הברית בפנמה סיטי, פלורידה, ב-1986 ובמרכז הנורווגי לטכנולוגיה תת-מימית, באוניברסיטה הרפואית של וינה, אוסטריה.
הוא חבר מן המניין באגודות בין לאומיות העוסקות ברפואת צלילה ורפואה היפרברית.
תפקידים מקצועיים > מאמרים ופרסומים

מלמד כתב עם אחרים כ-200 מאמרים מדעיים שפורסמו בבטאוני רפואה ופרקים בספרים הנוגעים לרפואה היפרברית. כמה ממחקריו:
רשימת מאמריו המחקריים של ד"ר מלמד באתר researchgate
אוסף שיחות של ד"ר מלמד בנושא רפואה ימית באתר Youtube.
נוירולוגיה, תא לחץ  מרכז רפואי רמב"ם בבית חולים אלישע חיפה.
תרומת רפואת הצלילה לתועלת הרפואה הציבורית הקריה הרפואית רמב"ם.
טיפול בנזק קרינה בשידור חיים בריא
תא לחץ וטיפול היפרברי בשידור חיים בריא.
פרסים והוקרה

פרס "אלקלס" על מצוינות בעבודה קלינית ומחקרית לשנת 1993, בעת שהיה מפקד המכון לרפואה ימית.
פרס על שם קרייג הופמן של "האגודה לרפואה תת-מימית והיפרברית" (Under Sea and Hyperbaric Medical Society,‏ UHMS),‏ 1990.
פרס מפקד חיל הים, אלוף עמי אילון, על מפעל חיים שהוקדש למרכז לרפואה ימית, 1993.
פרס על שם "איטה בורמה" מטעם החברה האמריקאית לרפואה היפרברית וצלילה, על תרומתו המיוחדת בתחום הרפואה ההיפרברית ב-1994.
מינוי כחבר כבוד לצוות המדענים של המרכז ההיפרברי נויורולגי באושיין דרייב, פלורידה 2001.
תעודת מדריך "פלטינום פרו 5000", מטעם איגוד SSI (Scuba Schools International), בשנת 2003.
חיים אישיים

ב-1989 נישא ד"ר מלמד לנינה לבית קלנדרוב, עולה מרוסיה, העוסקת בעיצוב פנים. לזוג בת.
כרם ענבים

אברהם מלמד, אחיו הבכור של ד"ר מלמד, היה ממקימי קיבוץ להב ולאחר מכן ד"ר לכלכלה חקלאית. אברהם ייסד וניהל את היחידה לחקר שווקים של משרד החקלאות עד צאתו לגמלאות. אברהם היה כורם, חבר באגודת הכורמים ויו"ר ועדת הביקורת של כרמל מזרחי. הלך לעולמו ב-2014. הוריש לד"ר מלמד את כרם הענבים במושב גאליה.
מאז ובעיקר לאחר סיום תפקידו בבית חולים אלישע ובנוסף לייעוץ בנושאי רפואה היפרברית וצלילה עוסק מלמד בגידול ענבים והפקת יין.
ביקב בגאליה עם האח ד"ר אברהם מלמד (מימין) והיינן יאיר מרגלית (במרכז) 2012.
לקריאה נוספת

שלמה כהן, ד"ר יהודה מלמד והתפתחות רפואת הצלילה, ביטאון התאחדות הצלילה 'מגזין ים' מס 100
רותי אליאב, רופא בעולם הדממה במחנה 1980.
אבי אובל, צלילה –מחלת דקומפרסיה – סכנה מצטברת 'בין גלים' 182 ינואר 1991, עמ' 47.
שלמה לוי, התמנון מחיל הים, הוצאה אישית ע' 329 -330. על ועדת חקירה חוזרת לתקלת צלילה קטלנית.
רן אדליסט פרשת צוללני הקישון, מעריב, 21 ביוני 2013.
Frank M. Best Israeli Hyperbaric Unit Treats Civilians Most U.S. MEDICINE, December 1998
ביאורים

↑  עם מי שהיה קצין רפואה ראשי של חיל הים אל"מ ד"ר חיים שהם ומי שהיה מפקד שייטת הצוללות תא"ל מיל ישראל לשם וקציני רפואה חילית לשעבר סא"ל דר טרייבר.
הערות שוליים

↑    אסף גבור, ‏חידת עמוס ירקוני – הבדואי שהפך למפקד הסיירת הנערץ, בעיתון מקור ראשון, 25 בינואר 2023.
↑  צבי זמיר, בעיניים פקוחות, "ראש המוסד מתריע האם ישראל מקשיבה", כנרת זמורה ביתן דביר, 2011 ע'
↑  חוק הצלילה הספורטיבית, תשל"ט­ 1979, באתר הכנסת.
↑  רשימת מקבלי הפרס באתר UHMS.
↑  פרסום ראשון בחוזר משרד הבריאות מס' 86\32 מיום ה – 31.3.1986 ואישור על פי חוק הבריאות - חוזר משרד הבריאות מס. 99\37 מתאריך 23.8.1999.
↑  רן אדליסט, מעריב 21/6/2013.
↑  Medical Problems Associated with Underwater Diving, באתר New England Journal of Medicine, ‏ 2 בינואר 1992.
↑  רשימת הפרסומים בהשתתפות ד"ר מלמד.
↑  פרסומים רפואיים בהשתתפות ד"ר מלמד ברישומי ספרית הרפואה של מכון הבריאות הלאומי האמריקאי.
↑  PLATINUM PRO 5000 INSTRUCTOR באתר SSI.
↑  מהתחלה עד דקה 10 כולל.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008397688705171  VIAF: 289159035186301380004   WorldCat (עם VIAF): 289159035186301380004
מדינול

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  קובי ריכטר, יהודית ריכטר
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־33 שנים)
 משרד ראשי:  קריית עתידים, תל אביב
 ענפי תעשייה:  טכנולוגיה רפואית
 מוצרים עיקריים:  תומכנים
 יו"ר:  קובי ריכטר (ומנהל טכנולוגיות ראשי)
 מנכ"ל:  יורם ריכטר
  
 www.medinol.com
 
מדינול בע"מ היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בפיתוח, ייצור ומכירה של תומכנים (סטנטים) קרדיולוגיים.
היסטוריה

את חברת "מדינול" הקימו בני הזוג ריכטר עם גרגורי פנחסיק, עולה חדש מאוקראינה, שהציג בפניו פטנט לייצור תומכן - קפיץ מתכת המושתל בכלי דם לתמיכה בהם. אליהם הצטרף פרופ' בנעד גולדווסר.
בסוף 1995 השלימה "מדינול" את פיתוחו של תומכן קרדיולוגי, תחת המותג "ניר", על שם סרן ניר פורז, לוחם שנהרג בניסיון לחילוץ נחשון וקסמן. החברה גם ייצרה את התומכן, ואת השיווק למוצרי החברה, שהחל בשנת 1996, עשתה חברת בוסטון סיינטיפיק האמריקאית. "מדינול" זכתה להצלחה רבה, והשימוש בתומכנים הלך והתרחב (כתחליף לניתוח קרדיולוגי מסובך לאין שיעור מהחדרת תומכן), והכנסותיה הסתכמו במאות מיליוני דולרים מדי שנה. לאחר סכסוך ממושך עם בוסטון סיינטיפיק, שהסתיים בשנת 2005, שילמה זו 750 מיליון דולר למדינול בגין הפרת הזכויות על הפטנט, אך בהמשך החזירה לה "מדינול" 104 מיליון דולר, בעקבות הליך בוררות ביניהן. במהלך שנות הסכסוך הצטמצם חלקה של "מדינול" בשוק התומכנים, השותפים של בני הזוג ריכטר עזבו את החברה, והבעלות עליה נותרה בידי בני הזוג ריכטר.
גם הדגמים הבאים של החברה כללו בשמם את השם NIR. בשנת 2008 החל ייצורו של PioNIR - תומכן עשוי מסגסוגת קובלט כרום (אנ') חזקה במיוחד. בשנת 2017 החלה החברה בייצורו של EluNIR - תומכן המשחרר תרופה שמעכבת גידול של תאי העורק, ובכך מונע היצרות חוזרת הקיימת בחלק מהמקרים.
מדינול בנוסף מפעילה את תוכנית ״NIR school of the heart״ שמקדמת לימודי קרדיולוגיה בילדים מחוננים ישראלים, פלסטינים, וירדנים.
לקריאה נוספת

גלית חמי וסופי שולמן, להמציא כל בוקר מחדש – סיפורה של החדשנות הישראלית, ידיעות ספרים, 2018, הפרק "אין שלם מלב שבור", עמ' 232–237
הערות שוליים

↑  דב ססובר, בתום מאבק מתיש: בוסטון סיינטיפיק תפצה את מדינול ב-750 מיליון דולר, באתר nrg‏, 23 בספטמבר 2005
↑  מאיר אורבך, מדינול החזירה לבוסטון סיינטיפיק 104 מיליון דולר, באתר כלכליסט, 10 בינואר 2011
↑  NIR Legacy of Innovation, באתר "מדינול"
↑   ערן אזרן, מדינול של קובי ויהודית ריכטר: אישור מה-FDA לסטנט משחרר תרופה, באתר TheMarker‏, 6 בדצמבר 2017
כוכב יעקב

| --- | --- |
כוכב יעקב מימין ותל ציון משמאל
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: מטה בנימין
גובה ממוצע: ‎758 מטר
תאריך ייסוד: 1985
סוג יישוב: יישוב 2,000‏–4,999 תושבים
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף דצמבר 2024 (אומדן)
  - אוכלוסייה: 3,724 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 3,707 תושבי ישראל
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎-1.0% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת ירושלים מוגדלת) כוכב יעקב(למפת ירושלים רגילה) כוכב יעקב(למפת הרי ירושלים רגילה) כוכב יעקב(למפת הרי ירושלים מוגדלת) כוכב יעקב31°52′48″N 35°14′46″E﻿ / ﻿31.88°N 35.246°E﻿ / 31.88; 35.246  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה בנימין באדום - כוכב יעקב בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 2 מתוך 10

כּוֹכַב יַעֲקֹב היא התנחלות ויישוב קהילתי דתי באזור הרי בנימין בין העיירה א-ראם לבית אל, סמוך לעיירה אל-בירה, השייכת למועצה אזורית מטה בנימין. היישוב שוכן בגובה 810 מטר מעל פני הים ומרוחק 15 ק"מ מירושלים.
היסטוריה

היישוב הוקם בכ' באב ה'תשמ"ד (אוגוסט 1984) בשם "אביר יעקב", על ידי כעשר משפחות מעדות המזרח שרובן ניסו להתקבל קודם להתנחלויות אחרות ונדחו. היישוב נקרא על שמו של הרב יעקב אבוחצירא, מגדולי רבני מרוקו, אשר היה ידוע בתואר אביר יעקב, ולווה בידי תנועת אמנה.
בשנת תשמ"ז (1987) הגיע הרב ציון ויצמן ליישוב. הרב ויצמן היה פעיל רבות בקליטת משפחות חדשות, וכדי להקל את קליטתן עסק בעצמו בשיפוץ קרוואנים למגורים. הוא הקים בה גרעין חדש של יוצאי מכון מאיר ושכונת נווה יעקב. הרב ויצמן שימש כרב היישוב עד לפטירתו בשנת 2005.
במאי 2000 הוקם יישוב חרדי בצמוד ליישוב בשם תל ציון, שבאופן רשמי היה חלק מכוכב יעקב, עד להחלטת ממשלה בפברואר 2023 להפריד בין השניים ולתת לתל ציון מעמד עצמאי.
חינוך

מערכת החינוך בכוכב יעקב כוללת מעון יום, גני ילדים, צהרון, בית ספר יסודי תורני לבנים (א'–ו') בית הספר קרוי "אור לציון" על שם רב היישוב הראשון הרב ציון ויצמן, בית ספר יסודי לבנות (א'–ח') הקרוי 'אורות אדית' (על שם אדית רואה שנהרגה בתאונת דרכים), אולפנה תורנית בראשות תהילה ביטי – אולפנת צביה כוכב יעקב.
ישיבת הסדר בראשות הרב שאול דוד בוצ'קו – ישיבת היכל אליהו.
בסיס קליטה יישובי

נפתח בשנת ה'תשנ"ט. הוא קולט משפחות עולים מארצות כמו צרפת, ברזיל, ארגנטינה, מקסיקו ואיראן, ומסייע למשפחות בשנה הראשונה לעלייתן, כולל אולפן עברית וסיוע במציאת מקום מגורים ותעסוקה.
שכונות

מגרון: שכונה שמתפקדת כיישוב עצמאי שהוקמה בספטמבר 2012 עבור מפוני מגרון. בעקבות פסיקת בג"ץ לפיה יש לפנות את מאחז מגרון הוסכם בין ממשלת ישראל לבין תושבי מגרון על העברתם ליישוב סמוך. בעקבות זאת, באפריל 2012 הוחל בבניית אתר מגורים זמני למפונים סמוך ליקב פסגות.
שכונת ישי: הוקמה ע"ש ישי רוזלס שנהרג מפגיעת מרגמה בתרגיל בצאלים בינואר 2017. השכונה בנויה מקרוואנים.
התרחבות היישוב: ביישוב פועל גרעין כוכב יעקב של תנועת נחלה, בשם נוה בניה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  מספר שלילי משמעו הקטנת האוכלוסייה
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  התנחלות בשחור-לבן, מעריב, 3 באוגוסט 1984
↑  בתיה זארוג – כוכב יעקב – חלק ב', באתר www.myesha.org.il
↑
↑  בג"ץ 8887/06 יוסף מוסא עבד א-ראזק אל-נאבות ואחרים נ' שר הביטחון ואחרים, ניתן ב-25 במרץ 2012
↑  החלו העבודות בגבעת היקב ליישוב החלופי למגרון, באתר ערוץ 7, 5 באפריל 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467984005171 
כוכב יעקב (מימין) ותל ציון (משמאל), נובמבר 2007
שלט בכניסה ליישוב
בתים בכוכב יעקב
מגדל האופרה

| --- | --- |

חזיתו הצפונית של מגדל האופרה המקבילה לרחוב הירדן. צילום מצפון
 מידע כללי
 סוג:  מבנה אדריכלי 
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1990–1993 (כ־3 שנים)
 מידות
 קומות:  23 
 
 קואורדינטות:  32°04′26″N 34°45′58″E﻿ / ﻿32.074°N 34.766°E﻿ / 32.074; 34.766
 תבנית:לשוניות2
 
כיכר הכנסת ומגדל האופרה בתל אביב, יולי 2023
המגדל במבט מלמטה
מגדל האופרה הוא בניין שנבנה בשנת 1993, הכולל בית דירות ובית מלון, הניצב בכיכר הכנסת בתל אביב ונושק לטיילת תל אביב-יפו, לרחוב הירקון, רחוב הירדן ורחוב אלנבי.
היסטוריה

בראשית שנות ה-30 נבנה במקום מלון סן רמו. ב-1945 נבנה במגרש הסמוך למלון בניין קולנוע קסם שתפקד כקולנוע עד 1948. במלחמת העצמאות שכן בבניין מטה חיל הים. הכנסת הראשונה פעלה בקולנוע 'קסם' למעלה מתשעה חודשים, מ-8 במרץ עד 26 בדצמבר 1949. ולכן זכתה הכיכר בשמה "כיכר הכנסת". לאחר שהכנסת עקרה לירושלים, עבר המבנה לרשותה של עיריית תל אביב-יפו שאף קיימה בו את ישיבות מועצת העיר. לאחר מכן איישו משרדי מס הכנסה את המבנה, וב-21 במאי 1958 השתכנה בו האופרה הישראלית. זו פעלה במבנה עד לשנת 1982 והעניקה לו את שמו ולכיכר את שמה העממי - כיכר האופרה.
בשנת 1971 נרכש המבנה על ידי משפחת קשפיצקי מגרמניה לאחר שקבלו הבטחה שיוכלו להרוס את מבנה הקולנוע לאחר נובמבר 1976 כדי להקים במקום מלון. אולם רק לאחר סגירת האופרה ב-1982 פונה המבנה ובשנת 1987 נחתם חוזה עם אלרוב על הקמת מגדל דירות במקום. קולנוע קסם נהרס בשנת 1988, ועל איחוד המגרשים עליהם עמדו המלון והקולנוע, נבנה "מגדל האופרה" המשלב שלוש קומות של מסחר ועסקים ומעליהן קומות מגורים. המבנה עוצב על ידי אברהם יסקי. בנייתו של מגדל האופרה הסתיימה בשנת 1993.
בשנת 2011 רכש גבי אדרי את שטחי המסחר של המגדל, ובמקומם נפתח ביולי 2019 בית מלון של רשת מלונות הרברט סמואל שבבעלות קבוצת האחים נקש.
דגם של המבנה מוצג בפארק המיניאטורות מיני ישראל.
אדריכלות

המבנה מתנשא לגובה של 82 מטר ובו 23 קומות. תכננו אותו האדריכלים אברהם יסקי ויוסי סיוון בסגנון שבאופן מובהק מזכיר את זרם האדריכלות הפוסטמודרני האמריקאי. שלוש הקומות הראשונות שימשו במקור לייעוד מסחרי ובהן פעלו גם חמישה אולמות קולנוע. חזיתן של קומות אלה מעוצבת בצורת קשתות מחודדות, עיצוב המשמר את מראהו של קולנוע קסם המקורי שתוכנן על ידי האדריכל יוסף נויפלד. הקומות המסחריות שימשו כפלטפורמה למגדל המגורים שמעליהן ועל גגן פועלת בריכת שחייה. צורתו של מבנה המגורים בן 20 הקומות (אחת מהן כפולה) היא כשל האות "ר", והוא מעוצב כך ששטח קומותיו הולך ופוחת כלפי מעלה.
גוון החיפוי החיצוני גרר חילוקי דעות בעת תכנון הבניין. אברהם יסקי העדיף את הגון הורוד, בהשפעת עיצוב המבנים שהוקמו אותה עת לקראת האולימפיאדה שהתקיימה בלוס אנג'לס, ואילו יוסי סיוון העדיף את הצבע הכחול. לבסוף, ובהתערבות היזם, אלפרד אקירוב, נבחר הצבע הוורוד, הבולט למרחוק. עם השנים, הסביבה הקורוזובית הימית תקפה את חיפוי האבן. לוחות השיש נחלשו ואחדים מהם קרסו. בשנת 2017 הוחלט לחפות את כל המבנה מחדש בשל אילוצי בטיחות. ברוח הזמן, נבחר למעטפת המבנה חיפוי בר-קיימא של אלומיניום. הפעם, בשל התקופה וסמיכות המבנה אל הים, נבחרו למעטפת המגדל גוונים של לבן וכחול.
הערות שוליים

↑  מרדכי נאור, נבחרי העם בתל אביב, מתוך אריאל כתב עת לידיעת ארץ ישראל - 101 שנים לתל אביב : העיר העברית הראשונה, תשע"א - 2011, עמ' 52
↑  יצחק דנון, ‏מגדל האופרה: אלרוב תשלם לגרוזה קשפיצקי 2.7 מיליון ש', באתר גלובס, 18 באפריל 2005
↑  מיכל מרגלית, ‏גבי אדרי רכש מאקירוב את שטחי המסחר במגדל האופרה, באתר גלובס, 21 ביוני 2011
↑  מיכאל יעקובסון, מותו של קניון האופרה: הכישלון המהדהד של קו החוף הופך למלון, באתר Xnet‏, 8 באוגוסט 2017
↑  כך נראה המלון שנפתח בבית האופרה בת"א, באתר ynet, 13 באוגוסט 2019
אביטל ברוידא, כשקניון נטוש מוסב למלון חוף: החנויות נהפכות לחדרי האירוח, באתר Xnet‏, 22 בנובמבר 2019
מגדל האופרה לאורך חופי העיר
ברוך משקלוב

| --- | --- |
ספר "יסוד עולם" לר' יצחק הישראלי תלמיד הרא"ש, נדפס עם הוספות על ידי ברוך שיק משקלוב, ברלין תקל"ז 1777
 לידה:  1744 שקלוב, בלארוס 
 פטירה:  1808 (בגיל 64 בערך) 
 מדינה:  הדוכסות הגדולה של ליטא, האיחוד הפולני-ליטאי, האימפריה הרוסית 
 תקופת הפעילות:  ?–1808 
 השתייכות:  משכילים מוקדמים 
 
רבי ברוך שיק משקלוב (ברוסית: Барух из Шклова, באנגלית: Baruch Schick of Shklov;‏ 1744, תק"ד – 1808, א' באדר תקס"ח) היה רב, מקובל ודיין מן המשכילים המוקדמים, מחבר ומתרגם ספרי מדע ובהם הספר "יסודות" של אוקלידס.
לקריאה נוספת

David E. Fishman, A Polish Rabbi Meets the Berlin Haskalah: The Case of R. Barukh Schick, AJS Review, Vol. 12, No. 1 (Spring, 1987), pp. 95-121
הערות שוליים

↑  בנו של רבי אשר, בנו של רבי לייב. הקדמת קרן אורה לזבחים.
↑  כרם חבד Vol. 4 No. 1 5752 - (page 107 of 173), באתר www.hebrewbooks.org
↑  גרשום שלום, מחקרים ומקורות לתולדות השבתאות וגלגוליה, מוסד ביאליק, 1974, עמ' 160
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305611405171  ISNI: 0000 0003 5788 8939  LCCN: nr96001102  SUDOC: 117690228  VIAF: 200052159   WorldCat (עם VIAF): 200052159
אלכס גונזלס

| --- | --- |

 לידה:  13 באוגוסט 1980 (בן 44) מדריד, ספרד 
 שם לידה:  Alejandro José González 
 מדינה:  ספרד 
 תקופת הפעילות:  מ-2003 
 עיסוק:  שחקן קולנוע וטלוויזיה
 פרופיל ב-IMDb
 
אוגוסטו אלחנדרו חוסה גונזלס (בספרדית: Augusto Alejandro José González; נולד ב-13 באוגוסט 1980), הידוע בשם אלכס גונזלס, הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה ספרדי.
קריירה

לאחר שגונזלס כיכב בסרטים קצרים ושיחק תפקיד משנה בסדרת הטלוויזיה קריירת הטלוויזיה שלו המריאה כשלוהק לתפקיד בסדרת הטלוויזיה "Un paso adelante".
בשנת 2005 לוהק לתפקיד ראשי בסרט הקולנוע "The Good Boy" עליו היה מועמד לפרס גויה בקטגוריית השחקן החדש הטוב ביותר. באותה שנה שיחק בסדרת הטלוויזיה הספרדית, "Motivos personales".
בשנת 2006 שיחק לצד אנה דה ארמס בסרט הקולנוע "Una rosa de Francia".
בשנת 2011 שיחק בסרט הקולנוע האמריקאי "אקס-מן: ההתחלה". שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "עקרב מאוהב".
בין השנים 2007–2014 שיחק בסדרות טלוויזיה רבות.
בשנת 2018 לשחק בסדרת הטלוויזיה "רשות לחיות", המשודרת בנטפליקס.
בשנת 2021 החל לשחק בתפקיד ראשי בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה הספרדית "טוי בוי" מבית נטפליקס. באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע הספרדי "על שירים ואהבה", שביימה חואנה מסיאס.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2004 | Un paso adelante | אוופו |  |
| 2005 | Motivos personales | נאצ'ו מנדוזה |  |
| 2007 | Cuenta atrás | מריו ארטטה |  |
| 2008 | LEX | ראול סיירה |  |
| 2009–2010 | La Señora | אנטון פורטלה |  |
| 2013–2014 | Tierra de lobos | דון חואקין |  |
| 2014–2016 | El Príncipe | חוויאר מורי |  |
| 2018–2020 | רשות לחיות | מריו מנדוזה |  |
| 2021 | 3 Caminos | רוברטו |  |
| 2021 | טוי בוי | אל טורקו | עונה 2: תפקיד ראשי |
| 2022 | Operación Marea Negra | נאנדו | תפקיד ראשי (עונה 1), 4 פרקים |
| 2022 | זינוק לאתמול | מרקו |  |
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | כותרת | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2005 | The Good Boy | אנחל | מועמדות לפרס גויה לשנת 2006 לשחקן החדש הטוב ביותר  |
| 2006 | Una rosa de Francia | אנדרס |  |
| 2011 | אקס-מן: ההתחלה | אנוס קווסטד / ריפטייד |  |
| 2012 | עקרב מאוהב | ג'וליאן |  |
| 2017 | אורביטר 9 | אלכס |  |
| 2021 | על שירים ואהבה | ליאו |  |