stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צסי רוזנבליט
קורות חייה ופעילותה

צסי נולדה בברלין בבית יהודי-גרמני מתבולל, לאב משפטן ולאם שעסקה בהתנדבות בעבודה סוציאלית. בנעוריה גילתה עניין בהיסטוריה, ספרות ופילוסופיה, במיוחד בדת ובמחשבה היהודית, תוך גילוי קו מחשבה שונה ואף מתריס ממוריה בבית הספר. בהשראת אימה נמשכה צסי לעבודה סוציאלית והחלה ללמוד את המקצוע בעיר ברסלאו (Breslau) מבלי לסיים את לימודיה באופן פורמלי. האווירה האנטישמית ששררה לאחר מלחמת העולם הראשונה בשילוב כמיהה עזה לשייכות אתנית ולאומית כלשהי, הובילו אותה לנסוע בשנת 1923 לקונגרס הציוני ה-13 בקרסלבד, שם הכירה את בעלה, פליכס רוזנבליט (בן דודו של פנחס רוזן, לימים שר המשפטים הראשון). שנה לאחר מכן, ב-1924, היגרו בני הזוג לארץ ישראל.
מאחר שחסרה תעודת הכשרה פורמלית בעבודה סוציאלית, התקשתה צסי למצוא עבודה בתחום, והחלה לעסוק בהתנדבות למען שילוב ילדים במסגרות חינוך קיימות בעיר חיפה. כבר אז הביעה הזדהות ואהדה כלפי האנשים להם סייעה, ונקטה בגישה שוויונית בגובה העיניים.
כך צברה ניסיון ומונתה לעמוד בראש סניף ירושלים של ארגון ויצו, תחת השפעת גישתה הפלורליסטית של הנרייטה סאלד, אשר ביקשה להעניק עזרה סוציאלית אוניברסלית לכל אדם ללא קשר למוצא, מין ודת. לאחר ניסיון קצר שלא צלח לעבוד בארגון יוצאי גרמניה, הכרותה המוקדמת עם העובדת הסוציאלית סידי ורונסקי סייעה לה לסיים את לימודיה הפורמליים בבית הספר להכשרת עובדות סוציאליות בירושלים. כך, לאחר שנים של התנדבות בתחום, קיבלה בגיל ארבעים תעודת עובדת סוציאלית.
עבודתה הראשונה כאשת מקצוע הייתה בלשכה הסוציאלית בירושלים עם פליטים יהודים בעקבות המרד הערבי הגדול בסוף שנות ה-30.
אחרי קום המדינה נבחרה לייצג את ישראל בתוכנית מיוחדת של האו"ם באנגליה, ובעקבות כך הקימה את המרכזים הראשונים לשיקום מקצועי בישראל. בשנות ה-50 נבחרה על ידי משרד הסעד לנהל את הקורסים הראשונים לעובדות ועובדים סוציאליים יהודים וערבים בחיפה, ובעקבות מעברה לקיבוץ גניגר ייסדה את העבודה הסוציאלית בקיבוצים. צעד חדשני זה הצריך עקשנות ונחישות, מאחר שחברת הקיבוצים לא גילתה פתיחות לסיוע מסוג זה באותה עת: 'הצלחתי [...] בהכנסת רוח חדשה לכמה קיבוצים, רוח של סובלנות כלפי חבר סובל או כלפי בן אדם יוצא דופן'. מעבר לכך, המשיכה לפעול רבות למען זכויותיהן של אוכלוסיות עם מוגבלויות ולשילובן החברתי, ובשנת 1979 זכתה בפרס חזני ממשרד הרווחה בנימוק כי 'תרמה תרומה חשובה להנחת היסודות של פעולות השיקום המקצועי המודרניות בישראל [...] בחתירה מתמדת להבנה יותר טובה של בעיות הנכה, בפיתוח כלים משוכללים יותר להתייחסות לבעיותיו, בעשיית המערכת הבירוקרטית רגישה יותר לבעיות של האדם הזקוק לעזרה'.
בספרה האוטוביוגרפי מברלין עד גניגר: תולדות חיים מבטאת צסי רוזנבליט את מרדנותה במורשת אשר מבכרת הומוגניות חברתית על חשבון אינדיבידואליות ושונות וכן התנגדותה לנורמות המקצוע שמתוות גבול הפרדה נוקשה והיררכי בין אשת המקצוע, בעלת הידע המוחלט, ובין המטופל: "למדתי להעריך אותם (המטופלים), למדתי מהם מוסר השכל יותר ממה שיכולתי ללמוד באוניברסיטה, וקיבלתי מהם יותר משיכולתי להעניק להם".
גם סוגיות מגדריות מקבלות מקום חשוב בסיפורה, כאשר נאבקה על זכותה לנהל קריירה פעילה במקביל לחיי משפחה וגידול ילדים.
כל אלו מציירים את צסי רוזנבליט כאישה בעלת כוח רצון עז, עקשנות ומסירות לערכים בהם האמינה, ועל כן לא סתם בוחרת היא לחתום את ספרה בכך ש'היית נאמנה לעצמך'.
צסי רוזנבליט נפטרה בשנת 1981, והובאה למנוחות בבית העלמין בגניגר לצד בעלה שנפטר בשנת 1964 .
מבחר מכתביה

צסי רוזנבליט, תרפ"ח. 'ילדים מוזנחים', האישה, ד: 7-5.
Cessi Rosenblueth, 1931. 'Die VI WIZO Konferenz', Blätter des jüdischen frauenbundes, 9: 9-11
צסי רוזנבליט, 1967. שיקום: הרהורים של עובדת סוציאלית, ברית התנועה הקיבוצית, קיבוץ גניגר.
צסי רוזנבליט, 1977. מברלין עד גניגר: תולדות חיים, הקיבוץ המאוחד, תל אביב.
לקריאה נוספת

יונה רוזנפלד, 1979. 'מקורותיה של העבודה הסוציאלית בישראל: בעקבותיה של צסי רוזנבליט מברלין עד גניגר', חברה ורווחה, ב, 3: 356-350.
גיא מירון, 2004. מ'שם' ל'כאן' בגוף ראשון: זיכרונותיהם של יוצאי גרמניה בישראל, מגנס, ירושלים.
אורי ינאי, 2010. 'סיפורה המופלא של צסי רוזנבליט', יקינתון, 240: יח-יט.
עיינה הלפרן, בפרסום. עובדות סוציאליות ביישוב העברי המנדטורי: חשיפת מקומן של נשים ומסורות נשכחות בהיסטוריית המקצוע. חיבור לקבלת תואר דוקטור, האוניברסיטה העברית בירושלים.
חיה יצחקי, 2003. קהילה במבוך: העובד הסוציאלי בקיבוץ המשתנה, יד טבנקין, רמת אפעל.
הערות שוליים

↑  Joan Dash, Summoned to Jerusalem: The Life of Henrietta Szold, New York: Harper and Row, 1979
↑  יעקב העליון, 02.01.1964. '"מוגבל" איננו שבר כלי', מעריב.
↑  צסי רוזנבליט, מברלין עד גניגר: תולדות חיים, הקיבוץ המאוחד, עמ' 128
↑  שמעון פינס, ההורים אינם מקבלים מגבלות ילדיהם, דבר, 22 במרץ 1973
↑  פרס חזני לעבודה סוציאלית, תשל"ט, משרד העבודה והרווחה.
↑  צסי רוזנבליט, 1977. מברלין עד גניגר: תולדות חיים, הקיבוץ המאוחד, עמ' 52
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398926205171  VIAF: 3236156223652905400000   WorldCat (עם VIAF): 3236156223652905400000 
'מברלין עד גניגר- תולדות חיים': ספרה האוטוביוגרפי של צסי רוזנבליט
יואל זילברמן

| --- | --- |

זילברמן, 2024
 לידה:  15 בפברואר 1985 (בן 40) כ"ד בשבט ה'תשמ"ה
 מדינה:  ישראל 
 מקום מגורים:  נטור
 ידועה בשל:  מנכ"ל ומייסד ארגון השומר החדש
 מספר צאצאים:  5
 
יואל זילברמן (נולד ב-15 בפברואר 1985, כ"ד בשבט ה'תשמ"ה) הוא יזם חברתי ישראלי המשמש כמנכ"ל ומייסד ארגון "השומר החדש" וכיו"ר חברת ההשקעות 'ארץ נושבת'.
ביוגרפיה

יואל זילברמן נולד במושב ציפורי, דור שלישי למייסדי המושב. למד בתיכון החקלאי בנהלל והדריך בתנועת הנוער 'בני המושבים'. לאחר סיום התיכון למד במכינת גליל עליון, ולאחריה למד במדרשת עין פרת. התגייס לשייטת 13, במהלך שירותו הצבאי לחם במלחמת לבנון השנייה.
לזילברמן תואר ראשון במדעי הרוח והחברה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני בביטחון באוניברסיטת תל אביב. הוא בוגר תוכנית "מעוז", תוכנית הצעירים של שמעון פרס ותוכנית "בני משה" של מרכז שלם.
ביום טבח שבעה באוקטובר, הקים את יחידת הניוד הר-ציון 0710 תחת פיקוד העורף והוא מפקד עליה מאז. בעבר שירת במילואים בתפקיד מ"פ פלחה"ן צנחנים בחטיבה 226 ומ"פ בגדוד הפושטים של שייטת 13 ומרצה קבוע בקורס פו"ם.
בארגון השומר החדש

בעקבות אירועי פשיעה חקלאית שחווה אביו, עבר זילברמן להתגורר בשטח המרעה של משפחתו. מהשלב הראשון שעלה לשטח, הצטרפו אליו מתנדבים רבים לסייע בשמירה. אחד מהמתנדבים היה און ריפמן, שכמה חודשים קודם לכן הוביל את המאבק למען שי דרומי והגיע יחד עם חניכי מכינת בני ציון, שבה הדריך באותה העת. לאחר הבנה כי פעולות השמירה הצליחו להוריד באופן משמעותי את מספר אירועי הפשיעה, החליטו זילברמן וריפמן להקים בשנת 2007 את ארגון "השומר החדש".
זילברמן הוא מנכ"ל ארגון "השומר החדש" מאז הקמתו. הארגון מונה כ-100,000 מתנדבים בשנה. הארגון מוביל פעולות התנדבותיות וחינוכיות במרחבים החקלאיים והפתוחים של ישראל. פעולות הסיוע לחקלאים נעשות על-ידי התנדבות חקלאית, לצד פעילויות חינוכיות, שבמרכזן ערכי העמל, הערבות ההדדית, האומץ האזרחי ואהבת הארץ. מאז הוקם, סייעו מתנדבי הארגון לחקלאים בתקופת ההצתות בעוטף עזה, בזמן השרפה בכרמל, בתקופת מגפת הקורונה ובזמן אירועי 'מבצע שומר החומות'.
מאז חודש מרץ 2021 פעל זילברמן לקדם את הקמת "המשמר הלאומי" מול ראש הממשלה, המל"ל ומערכת הביטחון. זאת מתוך הבנה שהמשמר הלאומי הוא הגוף היחיד שיוכל לסייע מול תופעת חוסר המשילות, הפרוטקשן והפשיעה החקלאית.
החל מהיום הראשון למלחמת חרבות ברזל הפעיל הארגון את 'חמ"ל השומר החדש', שמטרתו לסייע לחקלאים להתגבר על מחסור בעובדים. באמצעות חיבור לארגונים, הביא הארגון לעזרת החקלאים למעלה מ-170,000 מתנדבים.
זילברמן, רב-סרן במילואים, הקים בתחילת המלחמה את יחידת הר ציון, יחידת הניוד של פיקוד העורף, בשיתוף עם חטיבת החי"ר הדרומית של פיקוד העורף "חטיבת דניאל", ותחת פיקוד המח"ט אל"ם שילה אדלר, הם הפכו לכוח הניוד של החטיבה.
ארגוני בת של השומר החדש:
בשנת 2015 היה שותף בהקמת רשת התיכונים "אדם ואדמה" לצד המייסד עמית מאיר, במטרה לחנך את הדור הצעיר לאהבת הארץ וחיבור לאדמה ובשילוב סיוע משמעותי לחקלאים בישראל. זילברמן הוא יו"ר רשת התיכונים.
בשנת 2022 הקים את חברת ההשקעות בחקלאות "ארץ נושבת" שתשקיע במיזמי חקלאים צעירים, טכנולוגיה ומיזמי אגריטק והפרחת קרקעות, בסכום של 20 מיליון דולר.
הוקרה

בשנת 2016 נבחר עם און ריפמן במקום הראשון ל-40 הצעירים המבטיחים בתחום החקלאות עד גיל 40.
בשנת 2022 נבחר לרשימת 40 הצעירים המבטיחים מתחת לגיל 40 של גלובס.
בשנת 2023 קיבל בכנס "פניהם איש אל אחיו" של קרן קהילות את אות "אהבת העם והארץ"
חיים אישיים

זילברמן מתגורר במושב נטור, נשוי לטל ואבא ל-5. הוא רץ מרתון.
הערות שוליים

1 2  אייל לוי, שטח הפקר: הארגון שנאבק לשמור על הנגב המערבי, באתר ישראל היום, 17 במרץ 2022
↑  אלי אשכנזי, האם "השומר" יחזור להגן על אדמות הגליל?, באתר הארץ, 27 בדצמבר 2007
↑  השומר החדש, באתר "גיידסטאר ישראל"
↑  דורית ריטכו, השומר הצעיר, מאות משתתפים ב-5 תוכניות, "מגזין", מבט נהריה גליל מערבי, 16 באוקטובר 2016
↑  גלית חתן, ‏"אחרי הסגר הראשון התרסקנו. היו לנו חודשיים קשוחים, כי אנשים רצו בירה ובתי קפה ולא להתנדב", באתר גלובס, 8 בדצמבר 2021
↑  אילנה קוריאל, השומר החדש מגיע לדרום: "המצב בנגב קשה", באתר ynet, 25 בינואר 2011
↑  איציק סבן, מודל אזרחי או גוף ביטחוני עצמאי: החלופות הנבחנות למשמר הלאומי החדש, באתר ישראל היום, 18 בינואר 2023
1 2  אסף גלעד, ‏חקלאי העוטף איבדו אמון במערכת, מתנדבי השומר החדש מנסים למלא את החסר, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2023
↑  משה כהן, ‏89% מהחקלאים מדווחים שנפגעו בעקבות המלחמה, באתר מעריב אונליין, 18 בדצמבר 2023
↑  מנהלים בכירים במשק מתגייסים למען החקלאות הישראלית, באתר אייס, 19 בנובמבר 2023
↑    שיראל דילר, ‏התנדבות בשדות ושמירות על משקים: היוזמות שעוזרות לשמור על החקלאות, בעיתון מקור ראשון, 22 באוקטובר 2023
↑   דניאל שמיל, פרויקט "צעיר לנצח": צה"ל מגייס מתנדבים עם רכב ליחידות ג'יפאים, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2023
↑  לילך שובל, צה"ל משנה את פניו: מפיקוד העורף - לפיקוד ההגנה?, באתר ישראל היום, 30 בינואר 2024
↑  גלית חתן, ‏השומר החדש ו־SparkIL משיקים קרן חירום חדשה להלוואות לחקלאים, באתר גלובס, 1 בפברואר 2024
↑  אמיתי זיו, ארגון "השומר החדש" מקים קרן הון סיכון של 20 מיליון דולר, באתר Tech12, ‏6 בפברואר 2023
↑  מקימי תנועת "השומר החדש": מודל לחיקוי | עמקניוז - חדשות העמק, באתר עמקניוז - חדשות העמק, ‏24 בדצמבר 2016
↑  אביה שקלאר-חמו, יואל זילברמן מנכ"ל ומייסד השומר החדש, 40 עד 40 - חברה וחינוך, גלובס, 2022
↑  יוני קמפינסקי, זילברמן: לראות את היפה בוויכוח שאנחנו בו, באתר ערוץ 7, 26 ביולי 2023
↑  מייסד "השומר החדש" לא חושש מהגרעינים התורניים: "עוסקים במסר של אחדות",  באתר כיפה, 25 ביולי 2023
↑  "המרתון הציל לי את החיים": הנס של מייסד השומר החדש,  באתר כיפה, 13 באוגוסט 2023
עדן ביזמן

עדן ביזמן (נולד ב-1 במאי 1986) הוא איש ציבור ישראלי שכיהן כראש הסגל של ראש ממשלת ישראל נפתלי בנט.
ביוגרפיה

ביזמן גדל ברמת גן ולמד בתיכון אמי"ית גוש דן ולאחר מכן במכינה הקדם צבאית עצם ביישוב עצמונה. את שירותו הצבאי עשה כקצין ביחידת דובדבן ולאחר מכן היה לוחם בימ"מ. הוא בעל תואר ראשון במשפטים ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2014 עשה שנת התמחות במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה.
בתחילת שנת 2015 היה יועצו של חבר הכנסת ינון מגל ולאחר מכן שימש כמנכ"ל היישוב אבני חפץ. הוא שימש כיועץ מקצועי לנפתלי בנט, בעת שזה היה שר החינוך. בין הפרויקטים שהוביל היו את הקמת הפקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל והפיכת המרכז הבינתחומי הרצליה לאוניברסיטת רייכמן.
משנת 2019 שימש כראש מטה מבקר המדינה ולאחר מכן קודם למשנה למנכ"ל משרד מבקר המדינה. ביזמן מרצה בפקולטה למשפטים באוניברסיטת רייכמן ובמכללה למינהל.
עם כניסתו של בנט למשרד ראש הממשלה מינה את ביזמן למשנה למנכ"ל משרד ראש הממשלה וממלא מקום מנכ״ל משרד ההתיישבות. במאי 2022 הודיע בנט שמינה את ביזמן לראש הסגל בלשכתו, במקומו של טל גן צבי. עם חילופי ראשי הממשלה בין בנט ללפיד המשיך ביזמן ללוות את בנט כמנכ"ל משרד ראש הממשלה החליפי עד לסיום ימיה של הממשלה. 
בחודש דצמבר 2024 מונה למנכ"ל פורום הביתה.
חיים אישיים

ביזמן נשוי ואב לחמישה. תושב מושב איתן.
בשנת 2020 תרם ביזמן כליה דרך עמותת "מתנת חיים".
הערות שוליים

↑  נפתלי בנט, ציוץ של נפתלי בנט על שותפותו של ביזמן בהקמת הפקולטה לרפואה באוניברסיטת אריאל
↑  חוברת מידע למועמדים לתואר ראשון של אונ' רייכמן
↑  ברק רביד‏, עו"ד עדן ביזמן מונה לתפקיד ראש הסגל בלשכת ראש הממשלה, באתר וואלה, 30 במאי 2022
↑  עדן ביזמן, רמ"ט מבקר המדינה, תרם כליה, באתר ערוץ 7, 23 בנובמבר 2020
ספרי שנים

עמוד מתוך ספר ב' של האנלים של העיר טולוז משנת 1534
ספרי השנים או אָנַּלִים (בלטינית: Annales, מ-Annus שפירושו "שנה") הן רשימות קצרות, המסודרות לפי סדר כרונולוגי. ספרי השנים היוו רשימת אירועים שהתרחשו בפרק הזמן אותו ביקשו לתאר, לרוב שנה ירחית. בין האירועים המצוינים בהם היו טקסים דתיים וחגיגות דתיות, כיבושים וקרבות משמעותיים בעיני הכותב, ובעלי תפקידים שכיהנו בשנה הנדונה. ספרי השנים מהווים מקור חשוב לחקר ההיסטוריה של רומא העתיקה הקדומה, ומעידים על התפתחות המשטר הרומי בראשיתו. לרוב, נשמרו ספרי השנים במקדשים הראשיים.
במזרח הקרוב הקדום

במזרח הקדום, בבבל ובאשור נהגו המלכים לנהל אנלים שבהם הם תארו את מסעות המלחמה שלהם וכן את מפעלי הבנייה שלהם. האנלים נכתבו על גבי לוחות חרס או לוחות אבן בכתב יתדות בשפה האכדית והבבלית, והיו מסודרים לפי סדר כרונולוגי של השנים, לעיתים אורגנו לפי שנות מלוכה ולעיתים לפי מספרי המסעות.
ברומא העתיקה

האנלים היו בשימוש ברומא העתיקה הם נקראו Annales maximis. בתחילת כל שנה, היה הפונטיפקס מקסימוס קובע לוחות בצבע לבן כאשר על כל לוח מופיע שם של אחד מעוזריו או פקידיו. אלו נצטוו לכתוב מדי יום את כל האירועים שהתרחשו באותו יום כמו ליקויי שמש וירח, שינויים במחירים של מצרכים שונים, מגפות, אירועים "מבשרי רע", מות שליטים ועוד. בהתחלה נרשמו רק פרטים שהיה להם קשר כל שהוא עם מוסד הכהונה. עם הזמן החלו לרשום כל אירוע חשוב ש"ראוי להזכר" כמו מלחמות, ניצחונות, מינויים פוליטיים ועוד. ריבוי פרטים זה הופך את האנלים לחומר כה חשוב לחוקר ההיסטוריה. לקראת סוף המאה השנייה לפני הספירה, הפסיק הכהן מוקיוס סקיבולה את כתיבת לוחות האנלים. את כל הלוחות שנכתבו עד אז (ושנשמרו בארכיון מיוחד) העתיק בכתב יד בספר גדול שכלל 80 כרכים. אחריו כבר לא כתבו את האנלים על לוחות אלא בכתבי יד, בהתחלה ביוונית ומזמן קטו הזקן, בלטינית. כותבי האנלים נקראו אנליסטים וסגנון הכתיבה נקרא בשם "אנליסטיקה". בימיו של סולה השתנה הסגנון של האנליסטיקה והפך ל"אנליסטיקה חדשה". כדי למשוך את הקוראים לקרוא את החומר היבש של האנלים, האנליסטים החדשים, הוסיפו פירושים, הכניסו אירועים וציטטו נאומים שלא היו ולא נבראו. עובדות שונו כדי להתאימן לצרכים פוליטיים ותעמולתיים. בעקבות זאת, הופיעו סוגים חדשים של אנלים. ספרי שירה אפית העוסקת באירועים מהעבר נקראו אנלים וגם ספרי היסטוריה ואפולוגטיקה שעסקו בשליטים או אנשים חשובים מהעבר, נקראו כך.
בימי הביניים

בימי הביניים התפתחו ספרי שנים. בימי הביניים המוקדמים הכנסייה פרסמה לוחות שנה וחילקה אותן לכנסיות השונות. לוחות אלו היו חשובים מאוד כדי לקבוע את מועד החגים הנוצריים שלא חלים תמיד באותו תאריך. במשך הזמן החלו הכמרים לכתוב על גבי לוחות שנה אלו את האירועים החשובים שהתרחשו בסביבות כנסיותיהם כמו לידות, מתות, מגפות ומלחמות. נרשמו גם אירועים כמו הופעת כוכבי שביט, מינוי כמרים וראשי מנזרים ומחירי מצרכים. בתקופה מאוחרת יותר המשיכו לכתוב את האנלים בצורה מפורטת יותר ומתוך חובה. למשל המלך האנגלי אלפרד הוציא צו לכתוב אנלים שאחר כך נקראה הכרוניקה האנגלו-סקסונית. בשלב מאוחר יותר נקראו אנלים ספרי היסטוריה שנכתבו בצורה כרונולוגית כמו ה"אנלים של הכנסייה" שנכתבו במאה ה-12 על ידי ברוניוס ועסקו בתולדות הכנסייה משנתה הראשונה עד שנת 1198.
בעת החדשה הכתיבה האנליסטית המסורתית הלכה ונעלמה בהדרגה. מעין ניסיון להחזירה לתפארתה נעשה בצרפת במאה ה-19 על ידי קבוצת היסטוריונים שנקראו "האסכולה האנלית". הם טענו שהיסטוריה צריכה לעסוק בכל מה שאירע בעבר ולא רק באירועים הקשורים במלכים ומנהיגים שונים עם התעלמות מוחלטת מאירועים הקשורים באדם הקטן והלא חשוב. הם ניסו לכתוב כרוניקות יומיומיות על כל שאירע באותו יום כולל שמות הנולדים והנפטרים, פסקי הדין, מזג האוויר, אירועים חריגים, תאונות ועוד. לאחר זמן לא רב גם אסכולה זו נעלמה בהדרגה.
במאה ה-20 נקראה אסכולת האנאל על שם המונח הקדום. כמו כן, משתמשים במושג Annals ככינוי לעיתונות מדעית תקופתית.
ראו גם

טקיטוס, היסטוריון האימפריה הרומית, שכתב אנלים.
שער הספר "האנלים של אתיופיה"
איתיאל זוהר

| --- | --- |

זהר, 2023
 לידה:  2000 (בן 25 בערך)
איתיאל זהר-הורוביץ (נולד ב-2000) הוא ישראלי שהתפרסם לאחר שהציל יחד עם יתר "צוות אלחנן" כ-100 תושבים מהטבח בבארי במתקפת הפתע על ישראל בשמחת תורה ה'תשפ"ד, 7 באוקטובר 2023. בשל כך זכה בפרס ישראל לשנת תשפ"ד בתחום תקומה - גבורה והצלה.
צוות אלחנן

בשבת, שמחת תורה, 7 באוקטובר 2023, החל ארגון הטרור חמאס במתקפת פתע על ישראל במסגרתה ערך מספר מעשי טבח בקיבוצים בעוטף עזה. אחד ממוקדי הטבח העיקריים היה הקיבוץ בארי. איתיאל, יוצא יחידת יהל"ם, יצא מביתו וחבר לדודיו אלחנן ומנחם קלמנזון, והם נסעו לעוטף עזה כדי לסייע בהצלת התושבים. ביוזמתם האישית הגיעו השלושה לקיבוץ בארי באזור השעה 18:00 בערב, ונכנסו פעם אחר פעם אל הקיבוץ על מנת להציל את התושבים הנצורים.
הצוות נלחם כ-16 שעות, והתמקד בחילוץ תושבים: משעות הערב ועד הבוקר שלמחרת עברו שלושת חברי הצוות בין בתי הקיבוץ, מוכוונים בבני משפחה ומכרים שדיווחו להם על מיקומי אזרחים. הם נכנסו לבתי המשפחות שהיו נצורות בממ"דים, חילצו בכל פעם משפחה אחת ושבו לחילוץ נוסף, וכך חילצו כמאה מתושבי הקיבוץ.
ב־10:15 בבוקר ביום ראשון נתקלו במחבל לבוש שחור שהתחבא בפינת אחד הבתים ופתח על אלחנן בצרור יריות. אלחנן צעק 'הותקלתי' ונפל ליד פתח הבית. חבריו לצוות ירו על המחבל וחילצו את אלחנן כשהוא ללא הכרה. לאחר הגעה של כוח צה"ל שנתן חיפוי, אלחנן פונה לתאג"ד, שם המתינו לפינויו במסוק לבית חולים, אולם נאלצו לקבוע את מותו במקום.
צוות אלחנן > הוקרה

במרץ 2024 הודיע שר החינוך, יואב קיש, על הענקת פרס ישראל לשנת תשפ"ד בתחום תקומה וגבורה אזרחית ל"צוות אלחנן" בעקבות גבורתם בקרבות ב-7 באוקטובר. בנימוק למתן הפרס נכתב: "על אף שאמרו להם שהם לא נצרכים, הם הגיעו לקיבוץ בארי ונכנסו פעם אחר פעם אחר פעם במשך שעות ארוכות לתוך הקיבוץ המותקף וכך הצילו עשרות מתושבי הקיבוץ".
במסגרת חידון התנ"ך העולמי לנוער יהודי, שאל איתיאל את אחת השאלות בחידון.
ב-17 ביולי 2024 פורסם כי החל משנת הלימודים תשפ"ה, משרד החינוך ישלב בתוכנית הלימודים לתלמידי בתי הספר היסודיים, חטיבות הביניים והתיכונים את סיפור נפילתו של אלחנן, לצד נאומו של אחיו מנחם קלמנזון בטקס בו קיבל צוות אלחנן את פרס ישראל לשנת תשפ"ד.
חיים אישיים

איתיאל לומד בישיבת עותניאל. בוגר מחזור ב׳ במכינה קדם-צבאית רוח השדה. שירת בצבא כלוחם ביחידת יהל"ם.
נשוי למיכל זהר־הורוביץ, להם בן בשם אלחנן אור-עמי (על שם אלחנן קלמנזון) והם מתגוררים בעתניאל.
הערות שוליים

↑  דביר עמר, הרב בני קלמנזון: "הילדים התקשרו אליי: אבא, סבא, אלחנן", באתר ערוץ 7, 11 באוקטובר 2023
↑  פרס ישראל על גבורה אזרחית יוענק לחברי "צוות אלחנן", שהצילו עשרות אנשים בבארי, באתר ynet, 19 במרץ 2024
↑  גיבורי ה-7 באוקטובר: פרס ישראל לתקומה יוענק ל'צוות קלמנזון', באתר ערוץ 7, 19 במרץ 2024
↑  "סיפור הגבורה המדהים של צוות אלחנן קלמנזון", יוטיוב, 23 אוקטובר 2023
↑  החל משנה הבאה: סיפור גבורתו של אלחנן קלמנזון ישולב בתוכנית הלימודים, באתר "סרוגים", 17 ביולי 2024
↑  מיכל בקשי, מתייעלים: סיפורו של אלחנן קלמנזון ייכנס לתוכנית הלימודים, באתר עכשיו 14, 17 ביולי 2024
↑   "חובתנו המוסרית": סיפור הגבורה של "צוות אלחנן" ישולב בתוכנית הלימודים, באתר חדשות 13, 17 ביולי 2024
↑   שילה פריד, ‏ברית מרגשת בעתניאל: אלחנן קלמנזון נפל בבארי – אחיינו נקרא על שמו, בעיתון מקור ראשון, 25 בפברואר 2024
סטנטון מקדונלד-רייט

| --- | --- |

 לידה:  8 ביולי 1890 שארלוטסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  22 באוגוסט 1973 (בגיל 83) פסיפיק פליסיידס, ארצות הברית 
 מקום לימודים:  סורבון  אקדמיה ז'וליאן 
 תחום יצירה:  אמנות מופשטת 
 זרם באמנות:  סינכרומיזם 
 
סטנטון מקדונלד-רייט (באנגלית: Stanton Macdonald-Wright; ‏  8 ביולי 1890 - 22 באוגוסט 1973), היה אמן אמריקאי מודרני. הוא היה מייסד שותף של זרם הסינכרומיזם, שיטת ציור מופשטת מוקדמת, מבוססת צבע, שהייתה תנועת האמנות האוונגרדית האמריקאית הראשונה שקיבלה תשומת לב בינלאומית.
ראשית חייו

סטנטון מקדונלד-רייט נולד בשרלוטסוויל, וירג'יניה בשנת 1890. שמו הפרטי, סטנטון, נבחר לכבוד פעילת זכויות הנשים אליזבת קיידי סטנטון. מאוחר יותר הוא הוסיף מקף בשם משפחתו לאחר שנשאל שוב ושוב אם הוא קשור לאדריכל המפורסם פרנק לויד רייט. את גיל ההתבגרות בילה בסנטה מוניקה, קליפורניה, שם ניהל אביו מלון על שפת הים. אביו של מקדונלד-רייט היה אמן חובב וגם איש עסקים, עודד את התפתחותו האמנותית של בנו מגיל צעיר ונתן לו שיעורי ציור פרטיים. אחיו הבכור של סטנטון, וילארד הנטינגטון רייט, היה סופר ומבקר שזכה לתהילה בינלאומית בשנות ה-20 של המאה ה-20 על ידי כתיבת הרומנים הבלשים של פילו ואנס.
ראשית חייו > סינכרומיזם: אירופה וניו יורק

לאחר שהתחתן בגיל שבע עשרה נסע מקדונלד-רייט לפריז עם אשתו כדי להכיר את האמנות האירופית וללמוד בסורבון, ובאקדמיה ז'וליאן, ובאקדמיה קולרוסי. הוא ועמיתו מורגן ראסל למדו אצל הצייר הקנדי פרסיבל טיודור-הארט בין השנים 1911 ו-1913. הם הושפעו עמוקות מתורת הצבעים של המורה שלהם, שחיבר את איכויות הצבע לאלו של המוזיקה. כמו כן הושפעו מיצירותיהם של דלקרואה, והאימפרסיוניסטים, סזאן ומאטיס ששמו דגש רב על קומפוזיציות של צבע. במהלך השנים הללו מקדונלד-רייט וראסל פיתחו את גישת הסינכרומיזם. הם ביקשו לשחרר את הציור מתיאור מילולי של העולם, והאמינו שציור הוא פרקטיקה הדומה למוזיקה ויש להתנתק מהאסוציאציות הייצוגיות.
מקדונלד-רייט שיתף פעולה עם ראסל בציור "סינכרומי" מופשט והעלו תערוכות במינכן ביוני 1913, בפריז באוקטובר 1913 ובניו יורק במרץ 1914. תערוכות אלו ביססו את הסינכרומיזם כסגנון באמנות המודרנית. אף על פי שחסידים של אמנים מופשטים אחרים טענו מאוחר יותר שהסינכרומיסטים רק שאלו את עקרונות הפשטת הצבעים מהאורפיזם. נקודה זו עוררה ויכוח חזק בין מקדונלד-רייט וראסל.
בשנת 1915, פרסם אחיו של סטנטון, עורך ומבקר מוערך בעולם הספרות הניו יורקי, את אחד הספרים הראשונים והמקיפים על אמנות מודרנית שהופיעו בארצות הברית. "ציור מודרני והמשמעות שלו" שנכתב בחשאי על ידי סטנטון. הספר סקר את תנועות האמנות העיקריות של המאה הקודמת ממאנה לקוביזם, משבח את עבודתו של סזאן. הסופר טען כי בקרוב האמנות המופשטת של צבע טהור תחליף את הריאליזם. הסינכרומיזם עצמו, מוצג כנקודת הסיום הרצויה של האמנות המודרנית.
זמן לא רב לאחר שחזר לניו יורק, מקדונלד-רייט נפרד מראסל, אך שניהם המשיכו לעבוד בסגנון סינכרומיסטי, או עם אפקטים צבעוניים סינכרומיסטיים. אם כי הציור של מקדונלד-רייט החל לכלול גם דימויים ייצוגיים. הם ערכו תערוכה נוספת של בניו יורק ב-1916 וקיבלו קידום משמעותי ותמיכה ביקורתית מווילארד. ב-1916. מקדונלד-רייט הציג את עבודותיו בגלריה המפורסמת של אלפרד שטיגליץ בניו יורק ב-1917. ובכל זאת המכירות והמוניטין לא התממשו ומצבו הכלכלי היה קשה.
קליפורניה

מתוך הכרה בכך שלעולם לא יוכל להתפרנס בניו יורק, עבר מקדונלד-רייט ללוס אנג'לס ב-1918. בשנת 1920, בתמיכתו של שטיגליץ, הוא ארגן את התערוכה הראשונה של אמנות מודרנית בלוס אנג'לס, "התערוכה של מודרניסטים אמריקאים" במוזיאון מחוז לוס אנג'לס להיסטוריה, מדע ואמנות, והציגה גם סינכרומיות מופשטות בקנה מידה גדול משלו. ב-1922 הוא הפך לראש ליגת הסטודנטים לאמנות בלוס אנג'לס. הוא גם השתלב בתיאטרון המקומי, שימש כמנהל גילדת התיאטרון של סנטה מוניקה וכן כתב וביים מחזות, עיצוב תפאורות ושיחק בעצמו.
למקדונלד-רייט הייתה נוכחות משמעותית ואישיות כריזמטית בעולם האמנות של לוס אנג'לס במשך העשורים הבאים. הוא היה מנהל חטיבת דרום קליפורניה של פרויקט האמנות הפדרלי של מינהל העבודות משנת 1935 עד 1943. הוא השלים באופן אישי כמה פרויקטים גדולים של אמנות אזרחית, כולל ציורי הקיר בבית העירייה של סנטה מוניקה. לאחר מלחמת העולם השנייה החל מקדונלד-רייט להתעניין באמנות ובתרבות היפנית, מה שהוביל לחידוש אלמנטים סינכרומיסטיים ביצירתו. הוא לימד אמנות במשך שנים רבות ב-UCLA וגם החזיק סטודיו בקיוטו ובפירנצה.
בתחילת שנות ה-50, עבודתו של מקדונלד-רייט נשכחה. התעניינות מחודשת במודרניזם האמריקאי הוביל לגילויו בהדרגה מחדש. הוא זכה לרטרוספקטיבות במוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס ב-1956, באוסף הסמיתסוניאן הלאומי לאמנויות יפות בוושינגטון ב-1967, וב-1967. גלריות לאמנות של UCLA בשנת 1970.
התערוכה: "Synchromism and American Color Abstraction: 1910–1925", הייתה תערוכה נודדת בשנים 1978–1979. תחילתה במוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, והייתה אירוע פרשת מים בהתעוררות עניין מחודש בסינכרומיזם. בשנים 2001–2002 הוצגה רטרוספקטיבה מרכזית של סטנטון מקדונלד-רייט במוזיאון צפון קרוליינה לאמנות, במוזיאון לאמנות של מחוז לוס אנג'לס ובמוזיאון יוסטון לאמנויות יפות, שאצר החוקר הסינכרומיסט והביוגרף של מקדונלד-רייט וויל סאות' .
הוא היה נשוי שלוש פעמים.
מקדונלד-רייט מת בקליפורניה בשנת 1973, בגיל שמונים ושלוש.
ציוריו נמצאים באוסף הקבוע של המוזיאון לאמנות מודרנית, מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מוזיאון וויטני לאמנות אמריקאית, מוזיאון ברוקלין, המוזיאון לאמנויות יפות בבוסטון, מוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס והמוזיאון הלאומי לאמנות גלריית פורטרטים, ועוד.
הערות שוליים

↑  Norma J. Roberts, The American Collections (Columbus, Ohio: Columbus Museum of Art, 1988), p. 94.
↑  Biographical information for this entry is taken from Will South, Color, Myth, and Music: Stanton Macdonald-Wright and Synchromism (Raleigh: North Carolina Museum of Art, 2001)
↑  Dictionnaire de la peinture ([Nouv. éd.) / sous la dir. de Michel Laclotte et Jean-Pierre Cuzin ; avec la collab. d'Arnauld Pierre], Gallica, ‏2003 (בצרפתית)
↑  John Loughery, Alias S.S. Van Dine (New York: Scribners, 1992), p. 96.
↑  Wright, Bob, "Art Diary: Stanton Macdonald-Wright," Orange Coast Magazine, (February 1984), pp. 140–141
↑  Kalfatovic, Martin R. (1994). The New Deal Fine Arts Projects: A Bibliography, 1933–1992. Metuchen, New Jersey: The Scarecrow Press. p. 370
↑  Wright, Willard Huntington Wright. Modern Painting: Its Tendency and Meaning. New York: John Lane, 1915.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007425355805171  BNE: XX5552854  BnF: cb149528887 (data)  GND: 123118026  ISNI: 0000 0000 6628 916X  LCCN: n85813697  NTA: 070698074  RKD: 51694  SNAC: w6r49tk0  SUDOC: 168123967  ULAN: 500007154  VcBA: 495/172178  VIAF: 42737511   WorldCat (עם VIAF): 42737511 
מטוס בצהוב וכתום, 1920
סינכרומיות בכחול וירוק, 1916
אנימיזם

פסל של שומר נשמה בבית קברות בג'ראי, וייטנאם.
אנימיזם (באנגלית Animism, מ-Anima בלטינית שפירושה נפש או נשמה) הוא אמונה המייחסת נשמה לטבע בכלל כולל החי והדומם המרכיבים אותה. יש המרחיבים מונח זה גם לאמונה ברוחות חסרות גוף ובאמונה באלים בעלי תכונות נפשיות הדומות לאלו של האדם (ראו אנתרופומורפיזם). המונח שייך לתחום האנתרופולוגיה.