stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שניר גואטה
ביוגרפיה

הרב גואטה נולד וגדל באילת. שירת בצה"ל למד בישיבה. נשוי ואב לילדים.
את דרכו בעולם הספורט החל בקבוצת מכבי נתניה, בהמשך שיחק גם בהפועל אשקלון, מכבי עירוני קריית מלאכי, הפועל אסי גלבוע ומכבי שעריים. לזכותו הופעה אחת במדי נבחרת הנערים של ישראל, ושתי הופעות במדי הנבחרת הצעירה.
בשנת 2012 כבן 24 חזר בתשובה, כשנתיים לאחר מכן פרש ממשחק פעיל. כעבור מספר שנים בהן למד בישיבה, החל למסור שיעורי יהדות, בנושאי מוסר, הלכה ומדרשים. הרצאותיו פופולריות בעיקר בתחום הקירוב ליהדות. בין היתר בערוץ הידברות, ארגון ענפים ובקרב כדורגלנים.
סטטיסטיקה

| מועדון | עונה | ליגה> הופעות | ליגה> שערים | ליגה> בישולים | גביע הטוטו> הופעות | גביע הטוטו> שערים | גביע הטוטו> בישולים | גביע הטוטו> הופעות | גביע הטוטו> שערים | גביע הטוטו> בישולים | הליגה האירופית> הופעות | הליגה האירופית> שערים | הליגה האירופית> בישולים | סך הכל> הופעות | סך הכל> שערים | סך הכל> בישולים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מכבי נתניה | 2007/08 | 18 | 0 | 0 | 3 | 0 | 0 | 4 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 25 | 0 | 0 |
| מכבי נתניה | 2008/09 | 10 | 1 | 0 | 3 | 0 | 0 | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 20 | 1 | 0 |
| מכבי נתניה | 2009/10 | 27 | 4 | 0 | 1 | 0 | 0 | 6 | 1 | 1 | 2 | 0 | 0 | 36 | 5 | 1 |
| הפועל אשקלון | 2010/11 | 30 | 4 | 1 | 2 | 1 | 0 | 5 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 37 | 5 | 1 |
| עירוני קריית מלאכי | 2011/12 | 10 | 2 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 11 | 2 | 1 |
| הפועל אסי גלבוע | 2011/12 | 10 | 3 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 11 | 3 | 1 |
| עירוני קריית מלאכי | 2012/13 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 0 |
| מכבי שעריים | 2012/13 | 19 | 2 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 19 | 2 | 2 |
| מועדון ספורט אשקלון | 2013/14 | 21 | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 21 | 2 | 0 |
| קריירה |  | 146 | 18 | 5 | 11 | 1 | 0 | 22 | 1 | 1 | 2 | 0 | 0 | 160 | 18 | 6 |
הערות שוליים

↑   הרב שניר גואטה שליט"א - מהמגרש לבית המדרש - סיפור החזרה בתשובה, סרטון בערוץ "הרב שניר גואטה", באתר יוטיוב (אורך: 13:44)
↑  שניר גואטה: הלב אמר שאני צריך לחזור בתשובה, באתר nrg, ‏26 ביוני 2011
↑  מוטי פשכצקי, ‏חכם גואטה: המהפך שעבר על שניר גואטה, באתר ערוץ הספורט, 15 במרץ 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012875862505171  VIAF: 10172516099626190877   WorldCat (עם VIAF): 10172516099626190877 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ריצ'רד ג'ול

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  17 בדצמבר 1962 דנוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  29 באוגוסט 2007 (בגיל 44) Woodbury, ארצות הברית 
 שם לידה:  Richard White 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  Towers High School 
 
ריצ'רד אלנסוורת ג'ול (באנגלית: Richard Allensworth Jewell; נולד כריצ'רד ווייט; 17 בדצמבר 1962 – 29 באוגוסט 2007) היה שוטר ומאבטח אמריקאי. בעת שעבד כמאבטח של AT&T, הוא נודע בעקבות תקרית הפיצוץ בפארק האולימפי באולימפיאדת הקיץ 1996 באטלנטה, ג'ורג'יה. ג'ול גילה תרמיל מלא בשלוש פצצות צינור בשטח הפארק, הזהיר את המשטרה וסייע בפינוי האזור לפני שהתפוצצה הפצצה ובכך הציל אנשים רבים מפציעה או מוות. תחילה התקשורת היללה אותו כגיבור, אך מאוחר יותר הפך לחשוד, לפני שבסופו של דבר נוקה מאשמה. המקרה של ג'ול הפך לדוגמה לנזק שעלול להיגרם על ידי התקשורת על בסיס הטיה.
אף על פי שמעולם לא הואשם, הוא עבר "משפט תקשורתי" שהשפיע מאוד על חייו האישיים והמקצועיים. בסופו של דבר, ג'ול נוקה לחלוטין מאשימה, לאחר שנלכד אריק רודולף, שזוהה בתור המחבל שהטמין את הפצצות. בשנת 2006 הודה מושל ג'ורג'יה, סאני פרדו באופן רשמי לג'ול על התפקיד שמילא בהצלת חיים בתקרית הפיצוץ. ג'ול נפטר ב-29 באוגוסט 2007 מאי ספיקת לב כתוצאה מסיבוכי סוכרת בגיל 44.
חיים אישיים

ג'ואל נולד בשם ריצ'רד ווייט בדנוויל, ג'ורג'יה, בנה של בובי, רכזת תביעות ביטוח, ורוברט ארל ווייט, שעבד בחברת הרכב שברולט. הוריו של ריצ'רד התגרשו כשהיה בן ארבע. אמו התחתנה בשנית, לג'ון ג'ול, מנהל ביטוח, שאימץ את ריצ'רד. ריצ'רד היה נשוי לדיינה ג'ול.
החקירה והבהלה התקשורתית

דיווחים חדשותיים מוקדמים היללו את ג'ול כגיבור על שעזר בפינוי האזור לאחר שאיתר את החבילה החשודה. כעבור שלושה ימים חשף עיתון ה-The Atlanta Journal-Constitution כי ה-FBI מתייחס אליו כאל חשוד אפשרי, זאת בהתבסס על פרופיל פלילי של "מפגע בודד". במשך השבועות הבאים, אמצעי התקשורת התמקדו בו באגרסיביות כאשם אפשרי ותייגו אותו כחשוד, תוך שהם מספרים על חייו כדי להתאים לפרופיל "המפגע הבודד" שהודבק על ידי ה-FBI. התקשורת תיארה, בדרגות שונות, את ג'ואל כקצין אכיפת חוק כושל שאולי שתל את הפצצה כדי שיוכל "למצוא" אותה ולהיות גיבור.
מחקירת משרד המשפטים על התנהלות ה-FBI נמצא שלשכת החקירות הפדרלית ניסה לתמרן את ג'ול כדי שיוותר על זכויותיו החוקתיות, בכך שאמרו לו שהוא משתתף בסרט הכנה בנושא גילוי פצצות, אף על פי שהדו"ח הסיק כי "אין הפרה מכוונת של זכויותיו האזרחיות של אדון ג'ול ושום התנהגות בלתי הולמת פלילית "התרחשה.
בהתייחסו אל ה-יונבומבר, ג'יי לנו כינה אותו "אונה-אידיוט". אזכורים אחרים תיארוהו כ"אונה-בובי" (על שם אמו) ו"אונה-מאמא". ג'ואל מעולם לא הואשם רשמית, אך ה-FBI ערך חיפושים בביתו ביסודיות ובפומבי פעמיים, חקר את מקורביו, חקר את הרקע שלו וערך מעקב במשך 24 שעות ביממה. הלחץ הוקל רק לאחר שפרקליטיו של ג'ול שכרו סוכן לשעבר של ה-FBI כדי לנהל פוליגרף שג'ול עבר בהצלחה.
באוקטובר 1996 חוקר הפרקליטות קנט אלכסנדר, במעשה חריג ביותר, שלח לג'ול מכתב שניקה אותו רשמית, ובו נאמר "על סמך הראיות שפותחו עד כה... ריצ'רד ג'ול לא נחשב למטרה לחקירה פלילית פדרלית בנושא ההפצצה ב-27 ביולי 1996, בפארק האולימפי באטלנטה".
תביעות לשון הרע

לאחר שזוכה הגיש ג'ול שורה של תביעות נגד כלי התקשורת שלטענתו השמיצו אותו, בעיקר NBC News ו-The Atlanta Journal-Constitution והתעקש לקבל מהם התנצלות רשמית. ל. לין ווד היה עורך הדין הראשי בכל תיקי הדיבה של ג'ול.
בשנת 2006 אמר ג'ול כי התביעה אינה נוגעת לכסף וכי הרוב המכריע של הרווחים עברו לעורכי דין או מיסים. הוא אמר שהתביעה נועדה להשיג את ניקוי שמו מהחשדות שהוטלו עליו.
תביעות לשון הרע > ריצ'רד ג'ול נגד מכללת פיידמונט

ג'ול הגיש תביעה נגד מעסיקו לשעבר במכללת פיידמונט, נשיא המכללה ריימונד קליר ודובר המכללה סקוט רולס. סנגוריו של ג'ול טענו כי קלייר התקשר ל-FBI ודיבר עם עיתוני אטלנטה וסיפק להם מידע כוזב על ג'ול ותנאי העסקתו שם כמאבטח.
מכללת פיידמונט הסתפקה במתן סכום שלא פורסם.
תביעות לשון הרע > ריצ'רד ג'ול נגד NBC

ג'ול תבע את NBC News בגין הצהרה של הכתב טום ברוקוו שבה נאמר כי "ההשערה היא שה-FBI קרוב לפתוח תיק... [וכי] כנראה שיש להם מספיק [חומר] כדי לעצור אותו כרגע, כנראה מספיק להעמידו לדין, אך תמיד יש צורך שיהיה מספיק כדי להרשיע אותו. במקרה זה ישנם עדיין כמה חורים". אף על פי שב-NBC דבקו באמירות אלה שהתבררו כלא נכונות, הרשת הסכימה לשלם פיצוי בסך 500,000 דולר.
תביעות לשון הרע > ריצ'רד ג'ול נגד ניו יורק פוסט

ב-23 ביולי 1997 תבע ג'ול את "הניו יורק פוסט" בסכום של 15 מיליון דולר, בטענה כי העיתון הציג אותו במאמרים, תצלומים וקריקטורה מערכתית כאדם "סוטה" עם "היסטוריה תעסוקתית ביזארית" שהיה ככל הנראה אשם בהפצצה. בסופו של דבר העיתון הסתפק בתשלום סכום שלא פורסם.
תביעות לשון הרע > ריצ'רד ג'ול נגד מיזמי קוקס (הבעלים של The Atlanta Journal-Constitution)

ג'ול תבע גם את העיתון Atlanta Journal-Constitution, זאת לאחר שהעיתון פרסם ידיעה לפיה ה-FBI חושד כי המאבטח 'הגיבור' הטמין את הפצצה, מה שהביא בהמשך להכפשה התקשורתית נגד ג'ול. במאמר אחד, העיתון השווה את המקרה של ריצ'רד ג'ול לזה של הרוצח הסדרתי וויין ויליאמס.
העיתון היה הנאשם היחיד שלא הסכים לשלם פיצויים. התביעה נותרה תלויה ועומדת במשך מספר שנים, לאחר שנבחנה פעם אחת על ידי בית המשפט העליון בג'ורג'יה והפכה לחלק חשוב בפסיקה ביחס לשאלה האם ניתן לכפות על עיתונאים לחשוף את מקורותיהם. יורשיו של ג'ול המשיכו ללחוץ לפסיקת התיק גם לאחר מותו של ג'ול, אולם ביולי 2011 נדחו בסופו של דבר כל טענותיהם על ידי בית הדין לערעורים. בית המשפט הגיע למסקנה כי "מכיוון שהמאמרים במלואם היו נכונים במהותם בעת פרסומם - אף על פי שחשדותם של החוקרים נחשבו בסופו של דבר כבלתי מבוססים - הם אינם יכולים להוות בסיס לתביעה על הוצאת שם רע."
תביעות לשון הרע > CNN

אף על פי שרשת CNN שילמה פיצויים, ברשת טענו שהכיסוי התקשורתי שלה היה "הוגן ומדויק".
לאחר הפרשה

ביולי 1997 הביעה התובעת הכללית, ג'נט רנו, כשנשאלה על ידי כתבת בכנס החדשות השבועי הקבוע שלה, צער על הדלפת חקירת ה-FBI לתקשורת שהובילה להכפשה הרחבה. היא התנצלה ואמרה, "אני מצטערת מאוד שזה קרה. אני חושבת שאנחנו חייבים לו התנצלות. אני מצטערת על הדליפה."
בנוסף, בשנת 1997 הופיע ג'ול בפומבי בקולנוע ובטלוויזיה. הוא הופיע בסרטו של מייקל מור מ-1997, הגדול. הוא גם הופיע בהופעת אורח בפרק מ-27 בספטמבר 1997 של סאטרדיי נייט לייב, בו הוא התנגד בבדיחות לב להצעות שהוא אחראי למותם של האם תרזה והנסיכה דיאנה.
ב-4 ביולי 2001 נבחר ג'ול להיות שר הטקס במצעד יום העצמאות שנערך בכרמל, אינדיאנה, שנושאו היה "גיבורים שלא הוכרו".
ב-13 באפריל 2005 נוקה ג'ול לחלוטין מחשד כאשר הודה אריק רודולף באשמתו בביצוע הפיגוע בפארק האולימפי, כמו גם בשלושה פיגועים נוספים בדרום. ב-1 באוגוסט 2006 הילל מושל ג'ורגיה סאני פרדו את ג'ול על מאמצי ההצלה שלו במהלך הפיגוע.
ג'ול עבד בעבודות אכיפת חוק שונות, כולל כקצין משטרה בפנדרגרס, ג'ורג'יה. הוא עבד כסגן שריף במחוז מריוות'ר, ג'ורג'יה עד מותו. הוא גם נשא נאומים במכללות שונות על מעשהו. בכל יום השנה להפצצה עד מחלתו ומותו בסופו של דבר, הוא היה מניח ורד באופן פרטי על במת הפארק האולימפי, שם מתה אליס הות'ורן. ג'ול מת ב-29 באוגוסט 2007, בגיל 44. הוא סבל ממחלת לב קשה, מחלת כליות וסוכרת.
בדצמבר 2019 יצא לאקרנים הסרט ריצ'רד ג'ול, המבוסס על המאמר "סיוט אמריקאי: הבלדה על ריצ'רד ג'ול" מ-1997 שפורסם במגזין "Vanity Fair", בהפקתו ובימויו של קלינט איסטווד. בכיכובם של פול וולטר האוזר בתפקיד ג'ול וסם רוקוול כעורך דינו.
ישנו גשר קטן שנקרא לכבודו של ג'ול מזרח לכביש 82 בין סימני הרוחק 15 ו-16 (במעבר מווייקרוס לטיפטון).
ראו גם

שעיר לעזאזל
זרוע היבשה

| --- | --- |
 
סמל זרוע היבשה, דגל זרוע היבשה
 פרטים
 כינוי:  הירוקים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  זרוע
 בסיס האם:  מחנה בר-לב
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1983–הווה (כ־42 שנים)
 פיקוד
 יחידת אם:  המטה הכללי של צה"ל
 דרגת המפקד:  אלוף
 מפקד נוכחי:  נדב לוטן
 מפקדים:  מפורט בהמשך הערך
דגל זרוע היבשה הקודם עד שנת 2016
תג מפקדת חיילות השדה (מפח"ש)
תג זרוע היבשה עד 2016
תג זרוע היבשה בין השנים 2016 - 2020
זרוע היַבשה (זִ"י) היא זרוע רב-חילית המאגדת את חילות היבשה הלוחמים של צבא הגנה לישראל, ואחראית לבניין הכוח היבשתי של צה"ל. בראשות הזרוע, עומד קצין בדרגת אלוף שהוא חבר המטה הכללי של צה"ל. מפקד זרוע היבשה הנוכחי הוא אלוף נדב לוטן.
ב-1983 הוקמה לראשונה מִפקדת חֵילות השדה (מפח"ש). ב-1999, במסגרת התוכנית "צה"ל 2000" הוקמה על-בסיס המפח"ש מפקדת הזרוע לבניין הכוח ביבשה, וזו שינתה בהמשך את שמה למפקדת זרוע היבשה (מז"י), וב-2007 לזרוע היבשה (ז"י).
מטה זרוע היבשה ממוקם במחנה בר-לב הסמוך לקריית מלאכי, מערבית לצומת מלאכי (קסטינה). בפועל מחזיקים מפקד הזרוע (מז"י), ראש המטה (רמ"ט), ראשי החטיבות (רח"טים) וקציני החיל הראשיים בלשכות כפולות, ורובם יושבים במחנה רבין (הקריה בתל אביב).
רוב גופי המטה של זרוע היבשה ממוקמים במחנה בר-לב ("קסטינה"), חלקם במחנה דורי (בסיס "תל השומר") ובמחנה ידין ("צריפין").
תפקידים > בניין הכוח

ייעוד הזרוע הוא לשאת באחריות כוללת לארגון ובניית הכוח ביבשה, מרמת החייל ועד רמת הגיס, כהכנה למלחמה, מצבי-חירום ומשימות ביטחון שוטף.
המטרה בהקמת הזרוע הייתה להביא למיצוי מיטבי של כוח האדם שבמסגרת כוחות היבשה והמשאבים העומדים לרשותה לצורך הגברת האפקטיביות המבצעית והניהולית של צה"ל. על ידי קבלת האחריות לבניין הכוח באופן אחוד ניתן היה, למשל, לגבש את תפיסת הקרב המשולב של צה"ל באופן מיטבי, במקום לפזר את בניין הכוח בין קציני החיל הראשיים (חי"ר, שריון, תותחנים והנדסה), כאשר פיתוח האמצעים נמצא בכלל תחת אחריות אגפים אחרים של המטכ"ל (אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה, אגף התקשוב).
מייעוד הזרוע נגזרים תפקידיה, הנשענים על כלל תחומי בניין הכוח כפי שנהוג לסווגם:
פיתוח וגיבוש תורות לחימה (תו"ל) לכוחות היבשה
רכש, פיתוח, הצטיידות ואחזקת אמצעי לחימה (אמל"ח)
תכנון וניהול כוח אדם שבמסגרת כוחות היבשה
תכנון וביצוע של כלל היבטי ההדרכה, ההכשרות והאימונים של כוחות היבשה
תכנון וארגון סדר-הכוחות (סד"כ) ביבשה והמשאבים שבידיה.
תפקידים > הפעלת הכוח

בניגוד לזרוע האוויר והחלל (חיל האוויר) וזרוע הים (חיל הים), לזרוע היבשה ניתנה רק הסמכות לבניין הכוח ביבשה. הפעלת כוחות היבשה בצה"ל נעשית על ידי המטה הכללי באמצעות הפיקודים המרחביים (פקמ"רים) שבראשם אלופי הפיקודים, וכן באמצעות אגף המבצעים (אמ"ץ) שגם בראשו קצין בדרגת אלוף (ר' אמ"ץ). לפני הקמת הזרוע שימש המטה הכללי, בנוסף להיותו המפקדה העליונה והרב-זרועית של צה"ל, גם כמפקדה העליונה של כוחות היבשה, ופרטנית לגבי כוחות השריון והכוחות הנלווים אליהם, שימש "מפקד גייסות השריון" (ראו מפקדי חיל השריון בעבר) כאחראי הן על בניין הכוח והן על הפעלתו (כמו מפקדי חיל האוויר וחיל הים כיום).
מבנה ארגוני

מבנה זרוע היבשה הנוכחי מתבסס על מטה המורכב מחטיבות (בדומה ללהקים שבמטה זרוע האוויר והחלל והמספנים שבמטה זרוע הים), מפקדות קציני החיל הראשיים העוסקים בבניין-הכוח שבתחום מקצועיותם ויחידות עצמאיות אחרות (כמו בתי-הספר לפיקוד, מרכזי אימונים וכו').
המבנה ההיררכי של החטיבות, כנהוג ביחידות מטה בצה"ל, מורכב ממחלקות, ענפים ומדורים.
זרוע היבשה מורכבת מממפקדת ההכשרות הואימונים ומחמישה חילות לחימה ולכל חיל ייעוד ותפקיד מסוים בשדה הקרב:
חיל הרגלים והצנחנים – חיל הפועל באופן רגלי, רכוב וממוכן באופן מתמרן במגע עם האויב, כיבוש יעדים, טיהור שטחים וביטחון שוטף. חטיבות החי"ר מפעילות גדודי רובאים, צלפים, נגמ"שים וגדודי סיור למטרות שונות – סיור ומודיעין, הנדסה קרבית וטילים נגד טנקים.
חיל השריון – חיל הפועל באמצעות טנקים לפגיעה בכוחות הקרקע של האויב ובהם השריון והחי"ר, באופן מתמרן.
חיל ההנדסה הקרבית – חיל המתמחה בהנדסה צבאית וחבלה, ובנוסף לכך מתפקד ככוח חיל רגלים. פועל באופן רגלי וממוכן באופן מסייע במגע עם האויב, השמדת תשתיות וחבלה התקפית, וכשנדרש גם בטיהור שטחים וכיבוש יעדים, בטיפול בבתים ממולכדים, פתיחת צירים, חבלה וסילוק פצצות, הפעלת ציוד מכני הנדסי בשדה הקרב, צליחה וגישור, מיקוש, חבלה התקפית ופיצוץ תשתיות האויב. החיל מפעיל פלוגות פלסים, מחלקות סיור, פלוגות צמ״ה ויחידה מובחרת אחת.
חיל התותחנים – חיל המתמחה בירי ארטילרי לעבר האויב, על מנת לסייע בקרב ולשתק את כוחות הארטילריה של האויב בשדה הקרב. החיל מפעיל תותחים מתנייעים, ארטילריה רקטית, מערך איכון וכלי טיס בלתי מאוישים.
חיל הגנת הגבולות – אחראי על פעילות ביטחון שוטף, איסוף מודיעין קרבי ושמירה והגנה על גבולות ישראל. מורכב מגדודי איסוף קרבי וגדודי חי"ר גבולות מעורבים.
היסטוריה > מפקדת חילות השדה

ב-1969 ו-1972 הובאו הצעות לביטול החילות והקמת מפקדת כוחות שדה, אך אלו נדחו. ב-1975 הרמטכ"ל מוטה גור מינה את שמואל גונן לבחון את ארגון כוחות היבשה, והתוכנית שהוגשה (תוכנית המפח"ש) ואומצה על ידי הרמטכ"ל, המליצה על השארת המבנה הקיים והתבססות על החילות כמבנה עיקרי הכפוף לרמטכ"ל. ב-1977 נערכו דיונים בוועדת החוץ והביטחון בראשות משה ארנס, שציין בדיעבד את הצלחת הסאגר במלחמת יום הכיפורים כעדות לצורך במסגרת-על לכוחות היבשה. בעקבותם, שר הביטחון עזר ויצמן, שתמך בהקמת המפכ"ש, מינה באוגוסט 1977 את ישראל טל לחקור את תפקוד וארגון כוחות היבשה בצה"ל. טל הגיש את מסקנותיו בחודש דצמבר בדו"ח בו המליץ לבצע רה-ארגון עמוק בצה"ל ובמסגרת זאת להקים את המפכ"ש – מפקדת כוחות השדה, כגוף מפעיל מרכזי לכוחות היבשה.
הרמטכ"ל גור התנגד למסקנותיו של טל אך העבירן לבחינה ולבסוף הן נדחו באוגוסט 1978 על ידי ויצמן והרמטכ"ל רפול שהחליף את גור, בנימוק של צורך להימנע משינויים ארגוניים רחבים בעת תהליך השלום הרגיש עם מצרים. בדצמבר 1978, הובאה גם הצעתו של יקותיאל אדם אך זו לא התקבלה.
ב-29 בנובמבר 1979 החליט המטכ"ל, בעקבות לחץ של עזר ויצמן, להקים את המפכ"ש ולהחזיר את טל לשירות כדי להקים את המפכ"ש ולעמוד בראשו. בדצמבר מונה צוות הקמה שהכין עבודת מטה על המשאבים הנדרשים למהלך זה ועל העבודות הקודמות בנושא ודו"ח מסכם הוגש בפברואר 1980 (דו"ח בר-דוד). החלטה על הדו"ח, שהציג חמש חלופות (כולל זו של טל), לא התקבלה ועקב כך פרש תא"ל בר-דוד מצה"ל.
בפברואר 1983 מונה משה ארנס לתפקיד שר הביטחון וזה מינה את משה לוי לרמטכ"ל, תוך התניית מינויו בתמיכה במהלך הקמת המפכ"ש. לוי הסכים אך דרש לשנות את השם למפח"ש (באותה התקופה מעמדם של החילות היה משמעותי והמהלך להקמת מפקדה איים לפגוע בסמכויותיהם). אולם כשלבסוף הוקם הגוף ב-1983, לא היה זה על פי מתווהו של טל ועיקר הדגש היה ריכוז הסמכויות בנושא בניית הכוח אך לא הפעלת כוח, כזרוע מקבילה לזרוע האוויר והים. בסוף יוני 1983 קבע הרמטכ"ל לוי את העקרונות בבסיס המפח"ש והאלוף דן שומרון, מפקד המפח"ש הראשון ולימים הרמטכ"ל, מינה צוות הקמה שפעל עד לכניסתו בפועל לתפקיד ב-25 באוקטובר. תפקידה של המפקדה היה גיבוש תורת-הלחימה והארגון של חילות-השדה ופעולתם בקרב-המשולב ביבשה. בנובמבר נקבע כי החל מ-18 בדצמבר, שלישות ארבעת החילות (הכפופים למפח"ש) תתמקם במחנה בר-לב (שלפני כן שימש את מפקדת גייסות השריון).
היסטוריה > תוכנית "צה"ל 2000"

ב-1998 הוחל בגיבוש התוכנית לארגון מחדש של צה"ל, "צה"ל 2000", לקראת התמודדות עם אתגרי העתיד. במסגרת התוכנית נקבע כי מפח"ש תהפוך, בסופו של תהליך, ל"זרוע יבשה" שתהיה לפיקוד העליון של כלל כוחות היבשה (כלומר, לזרוע יבשה האחראית הן לבניין הכוח שתחת אחריותה והן להפעלתו בשעת-חירום). במסגרת זו יהפוך המטכ"ל למפקדה רב-זרועית של צה"ל, שישמש מעין "ועדת מטות משולבים", באופן דומה למבניהם של צבאות רבים ברחבי העולם (למשל הכוחות המזוינים של ארצות הברית). אז הרמטכ"ל ישמש כראש המטות המשולבים של צה"ל, ולא יצטרך לעסוק בעת מלחמה בהפעלת הפיקודים המרחביים היבשתיים, אלא רק בתכנון והפעלת כוחות רב-זרועיים. את התוכנית הובילו ודחפו, בין השאר, האלופים גבי אשכנזי ודן חלוץ (בתפקידיהם כסגן הרמטכ"ל, האחראי מסורתית על ענייני בניין-הכוח, וראש אגף המבצעים).
היסטוריה > מפקדת הזרוע לבניין הכוח ביבשה

ב-1999 הוקמה מפקדת הזרוע לבניין הכוח ביבשה, על בסיס מפקדת חילות השדה. עם הקמתה היא כללה את ארבעת חילות השדה: חיל הרגלים והצנחנים, חיל השריון, חיל התותחנים וחיל ההנדסה. בראש הזרוע עמד אז האלוף משה עברי סוקניק. בשנת 2000 הוקם חיל מודיעין השדה, וצורף למפקדת הזרוע.
ב-2004 ארגנה זרוע היבשה את כנס LIC2004 (וכעבור שנה את כנס LIC2005), שעסק במתאר הלחימה בעימות מוגבל (עמו"ג, באנגלית: Low Intensity Conflict – LIC), לוחמה בשטח בנוי (לש"ב) ולוחמה בטרור (לוט"ר). בתערוכה הוצגו אמצעים טכנולוגיים רבים וכן התקיימו כנסים והרצאות של קצינים בכירים מהארץ ומהעולם.
במרץ 2005, עם מינויו של דני חלוץ לרמטכ"ל, הוחל בהאצת העבודה לקראת מימוש תוכנית "צה"ל 2000". לפי הנחייתו, התהליך צפוי היה להסתיים ביוני 2006, אז כביכול אמורה הייתה להסתיים הכפפתם של כל הגופים והסמכויות הרלוונטיים לזרוע (נכון להיום, עוד לא ניתנו לזרוע סמכויות הפעלת הכוח). עם זאת, כחלק מתהליך התעצמות הזרוע, החליף בנובמבר 2005 האלוף בני גנץ (אז אלוף פיקוד צפון) את האלוף יפתח רון-טל בתפקיד מפקד הזרוע, וכן נוסף תקן זמני לאלוף נוסף, בתפקיד סגן-מפקד הזרוע לתורה, הדרכה ואימונים (תוה"ם), אליו נכנס האלוף מאיר כליפי.
בסוף דצמבר 2005 ותחילת ינואר 2006, במסגרת "צה"ל 2000", המשיכה מז"י בתהליך הפיכתה לזרוע עצמאית (זרוע היבשה – ז"י). הזרוע קיבלה תחת פיקודה את החילות תומכי-הלחימה ואת הסמכויות להפעלתם מאגפי המטכ"ל השונים:
חיל התקשוב הוכפף לזרוע מאגף התקשוב.
חיל החימוש וחיל הלוגיסטיקה הוכפפו לזרוע מאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה – אט"ל, שהפך בעקבות השינוי לאגף הלוגיסטיקה, הרפואה והמרכזים – אלר"ם
חיל השלישות (שמוזג לחטיבת כוח האדם במטה הזרוע) הוכפף לזרוע מאגף כוח האדם, כאשר בתחילה שימשו שני קצינים בדרגת תא"ל בתפקידי ראש החטיבה וקצין החיל הראשי, ובמהלך שנת 2007 התמזגו שני התקנים.
היחידה הטכנולוגית (יחט"ל) הועברה לזרוע מאט"ל, והפכה לחטיבה טכנולוגית ליבשה (חט"ל) במטה הזרוע. החטיבה אחראית למרכיב אפיון ופיתוח אמצעי הלחימה והתקשוב המשמשים את כוחות היבשה.
בהמשך הוכפף לזרוע גם בסיס האימונים ליחידות שדה (באלי"ש), והפך למרכז אימונים משותף לכלל כוחות היבשה הנקרא "המרכז הלאומי לאימונים ביבשה" (מל"י).
עם חילופי הרמטכ"ל בעקבות מלחמת לבנון השנייה, החליט הרמטכ"ל רא"ל גבי אשכנזי לבטל רבים מהשינויים שביצע קודמו בתפקיד, רא"ל דני חלוץ; החילות תומכי הלחימה חזרו לאגפי המטכ"ל כולל בסיסי ההכשרות שלהם וכן ניטלו מהזרוע רבות מסמכויות הפעלת הכוח שניתנו לה קודם לכן.
חיל התקשוב חזר לאגף התקשוב, חילות החימוש והלוגיסטיקה חזרו לאלר"ם (אשר שמו שונה חזרה לאט"ל) וחיל השלישות חזר לאכ"א באמצעות הפרדת התקנים.
משנת 2007 מתקיימות עבודות מטה רחבות היקף במטרה לקבוע גבולות גזרה בין החילות שחזרו לאגפים לבין הזרוע וכן חלוקת סמכויות בין גורמי האמל"ח והתקשוב הפנים-זרועיים לבין החט"ל וחטיבת התקשוב שעתידה לקום בזרוע. שינויים ארגוניים נרחבים אלה יידונו ויישומם יתבצע בפועל בהמשך התר"ש (תוכנית רב-שנתית).
היסטוריה > זרוע היבשה

ב-2007 הפכה מפקדת זרוע היבשה לזרוע היַבשה. במקביל, תקן סגן מפקד הזרוע לתו"ל (תורת לחימה), הדרכה ואימונים (קצין בדרגת אלוף) בוטל וסמכויותיו הוחזרו לראש חטיבת היבשה (רח"ט יבשה, תא"ל) ולראש-מטה הזרוע (רמ"ט, קצין בדרגת תא"ל) המשמש גם כראש חטיבת התכנון (רח"ט התכנון).
ב-2016 מוזג אט"ל (אגף טכנולוגיה ולוגיסטיקה) לתוך זרוע היבשה, ובעקבות כך שונה סמל הזרוע.
ב-2018 הודיע צה"ל על שינוי גדול בלחימת היבשה, שעיקרו – לצד קליטת אמצעי לחימה חדשים, רחפנים ומערכת ניהול קרב דיגיטלית משופרת – הוא מעבר לצוותי קרב חטיבתיים וצוותי קרב גדודיים במקום החטיבות הנפרדות שיש היום לחיל הרגלים ולחיל השריון. ביוני 2018 החלה הקמת צק"ח גדעון – חטיבה ניסיונית על בסיס חטיבת גולני, חטיבה 7 וגדוד הנדסה קרבית 603, שתפתח ותבדוק את תפישת שדה הקרב המשולב.
בשנים 2014–2018 מימשה זרוע היבשה את תר"ש גדעון שכללה התעצמות טכנולוגית והצטיידות באמצעי לחימה מתקדמים, מעבר לתוכנית 17/17 של אימונים ותעסוקה מבצעית, בניית ושיפוץ מחנות ומתקני אימונים ועוד.
בשנת 2020 הונהג סמל ותג שרוול חדש לזרוע, וכן הוקמו פיקוד ההכשרות והאימונים בזרוע היבשה בפיקודו של אלוף מוטי ברוך, ומערך התמרון בפיקוד אלוף יעקב בנג'ו.
בשנת 2025 הוחלט על סגירת מערך התמרון והכפפת החילות ישירות תחת מפקד זרוע היבשה וכן על סגירת פיקוד ההכשרות והאימונים והכפפת מרכיביו תחת מפקד זרוע היבשה.
מדים

בתקופת ראשיתו של צה"ל, עקב מלחמת העצמאות, לא היו לחיילים מדים אחידים. הפרט שאפיין את כולם היה גוני הצבע החאקי. עם סיום מלחמת העצמאות, הפכו המדים מצבע ירוק בהיר לצבע ירוק זית, צבע המשמש את לוחמי זרוע היבשה עד היום.
ככל חיילי צה"ל, לוחמי ותומכי הלחימה של זרוע היבשה נעים מחוץ ליחידה על מדי ה-א' שהן המדים הייצוגיים ואילו כאשר הם בבסיס ובפעילות נעים על מדי ב' שהם מדי העבודה.
החל שנת 2001 לובשים הקצינים את המדים הייצוגיים בכל עת בה הם שוהים על מדי א'. מדי הקצינים בזרוע היבשה כוללים חולצה מכופרת בצבע תכלת ומכנס בצבע כחול-ירקרק.
בשנת 2018 החלה זרוע יבשה בהפעלת פיילוט ניסיוני להיתכנות מדי ב' מנומרים ללוחמי הזרוע; מאות לוחמים וקצינים השתתפו בפיילוט בו נבחנו דגמי מדים אמריקניים חסיני אש ומשופרים. הלוחמים טענו לאי נוחות ולסכנת ירי דו-צדדי בשל הדמיון למדי אויב. בפברואר 2019 הודיע צה"ל כי הפיילוט הניסיוני כשל וכי הוא מבטל אותו.
בינואר 2023, הודיע מפקד זרוע היבשה האלוף תמיר ידעי כי מדי לחימה טקטיים יחולקו לכל לוחמי זרוע היבשה; עד עתה השתמשו במדים אילו רק לוחמי היחידות המובחרות של צה"ל, אך בשל הצלחתם בפעילויות מבצעיות, והגדלת ביטחונו האישי של הלוחם, הוחלט לאחר עבודת מטה לאמץ את המדים לכלל לוחמי הזרוע. מדי הלחימה הטקטיים מאופיינים ביתרונות ייחודיים שאין למדי ב' הרגילים כמו שרידות (הם תפורים מבד מיוחד שמונע בעירה ומכבה את עצמו בעת שריפה), נוחות וטכנולוגיית נידוף זיעה, המשפרות את אפקטיביות הלוחם.
אמצעי לחימה

מז"י אחראית בין השאר על הצטיידות חילות היבשה באמצעי לחימה וציוד מערכתי מסייע. אמצעי הלחימה כוללים נשק אישי, נשק קל, תחמושת, רכב קרבי משוריין (רק"ם) ועוד. הציוד המערכתי כולל אמצעי מיגון, כוונות ואמצעים אופטיים לנשק קל, אמצעי תצפית, אמצעי ראיית לילה, אמצעי הישרדות בשטח, אספקה ומזון, מדים ואפודים, כלי רכב (כגון ג'יפים או משאיות) ועוד.
ערכים מורחבים על אמצעי הלחימה של חילות היבשה:
אמצעי לחימה של חיל הרגלים
נשק קל (נק"ל) בשימוש צה"ל
אמצעים אופטיים לנשק קל של צה"ל
אמצעי לחימה של חיל השריון ורשימת טנקים של צה"ל
אמצעי לחימה וכלים הנדסיים של חיל ההנדסה
אמצעי לחימה של חיל התותחנים
אמצעי לחימה של חיל האיסוף הקרבי
מערכת שליטה ובקרה – צבא יבשה דיגיטלי (קרוי בזרוע פרויקט צי"ד)
ראשי מפח"ש, מז"י וז"י

מפקד זרוע היבשה (מז"י) הוא קצין בדרגת אלוף הממונה על ידי הרמטכ"ל בתיאום עם שר הביטחון. בעבר היה ידוע בשמות "מפקד מפקדת חילות השדה" (מפח"ש) ו"מפקד מפקדת זרוע היבשה" (מז"י).
| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| דן שומרון | ספטמבר 1983 – ינואר 1985 | לימים הרמטכ"ל ה-13 |
| אמיר דרורי | ינואר 1985 – אוגוסט 1986 | לימים סגן הרמטכ"ל |
| אורי שגיא | אוגוסט 1986 – מרץ 1991 | לימים ראש אמ"ן |
| עמנואל סקל | מרץ 1991–1994 |  |
| זאב ליבנה | 1994–1996 |  |
| עמוס מלכא | 1996–1998 | לימים ראש אמ"ן |
| משה עברי סוקניק | 1998 – יוני 2001 |  |
| יפתח רון-טל | יוני 2001 – נובמבר 2005 |  |
| בני גנץ | נובמבר 2005 – דצמבר 2007 | לימים הרמטכ"ל ה-20, ראש הממשלה החלופי ושר הביטחון |
| אבי מזרחי | דצמבר 2007 – ספטמבר 2009 | לימים אלוף פיקוד המרכז |
| סמי תורג'מן | ספטמבר 2009 – פברואר 2013 | לימים אלוף פיקוד הדרום |
| גיא צור | פברואר 2013 – אוגוסט 2016 |  |
| יעקב ברק | אוגוסט 2016 – מאי 2019 |  |
| יואל סטריק | מאי 2019 – אוקטובר 2021 |  |
| תמיר ידעי | אוקטובר 2021 – דצמבר 2024 |  |
| נדב לוטן | דצמבר 2024 – הווה |  |