stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום שלושים השנים
הסכם השלום

כפי ששמו מעיד עליו, החוזה נחתם למשך שלושים שנה. הנוסח המקורי של ההסכם לא נשמר בידינו, אולם ניתן לשחזר אותו על פי קטעי עדויות.
האתונאים מתחייבים לפנות כל שטח שהיה שייך לליגה הפלופונסית והם כבשו אותו במהלך המלחמה. בין היתר ויתרו האתונאים על מניסאיה, פגאי, שני הנמלים של מגארה, טרויזן ואכאיה.
אייגינה תהיה חברה בליגה האטית-דלית ותשלם לאתונה את המיסים הרגילים, אולם היא תהיה עצמאית.
ערים שאינן חברות בשום ברית, זכאיות להצטרף לכל ברית שיירצו. פרט לארגוס שלא תהיה זכאית להצטרף למי מן הצדדים, בשל מיקומה האסטרטגי. עם זאת, היא תוכל לקיים יחסי ידידות עם שניהם.
במקרה שיתעוררו סכסוכים, הם יובאו לידי בוררות.
יתקיים מסחר חופשי בכל תחומי השלטון של שתי הבריתות, לכל הערים החברות בבריתות.
נוסח החוזה יכתב על גבי כתובת מארד, שתוצב באתונה אמיקלאי, אולימפיה ודלפי.
החוזה למעשה הכיר בליגה האטית-דלית כשוות ערך לליגה הפלופונסית, אף על פי שזו האחרונה הייתה וותיקה בהרבה. כמו כן, בכל המקורות העוסקים בחוזה נזכרים אמנם לעיתים "הפלופונסים" וניתן ללמוד מכאן שהספרטנים התייעצו עם בעלי בריתם, או שנתנו להם לכל הפחות לאשרר את החוזה. עם זאת, אין כל אזכור לבעלי בריתם של האתונאים, מה שמעיד על מעמד הבכורה המיוחד של אתונה. כמו כן, העובדה שספרטה ויתרה על אייגינה כחברה בברית הפלופונסית, ושהאתונאים ויתרו על טרויזן ואכאיה, מעידה על כך שהספרטנים השלימו עם כך שהאתונאים הם השליטים בים, והאתונאים מצדם השלימו שספרטה עדיפה עליהם ביבשה. מצב זה עתיד לאפיין את המלחמה הפלופונסית השנייה, שבה אכן ניצחו האתונאים במרבית הקרבות הימיים, והספרטנים במרבית קרבות היבשה.
תקופת השלום

בשנת 440 לפנה"ס, שש שנים בלבד לאחר החתימה על ההסכם, הוא כבר הועמד במבחן עקב המלחמה הסאמית. המלחמה פרצה במקור בין מילטוס לסאמוס, אולם עד מהרה התערבה אתונה לטובת מילטוס, ופרס תמכה בסתר בסאמוס. האתונאים כבשו את סאמוס, וכוננו בה משטר דמוקרטי. עם זאת, בתמיכת הפרסים, הסאמים מרדו שוב ולקחו בשבי את הפקידים האתונאים ואת חיל המצב האתונאי. מצבה של אתונה היה רגיש, והיה ברור שאם ספרטה תצטרף למלחמה לרעת אתונה אזי מרידות יפרצו בכל רחבי האימפריה האתונאית. הספרטנים אכן שקלו להתערב, אולם קורינתוס, שהייתה עיר חשובה מאוד בליגה, מנעה זאת.
לסיכום, אף על פי שאתונה לא הפסיקה להרחיב את תחומי שלטונה במהלך שלום שלושים השנים, הרי שערי הליגה הפלופונסית קיבלו זאת בסבלנות. ספרטה הייתה מרוצה מכך שאתונה משקיעה את מרבית מאמציה בים האגאי, תראקיה, והים השחור, ומאפשרת לספרטה להסתגר ולשמור על משטרה המיוחד. המצב השתנה בתקופה שלאחר המלחמה הסאמית, כאשר האתונאים החלו לגלות עניין באקרנאניה, שקורינתוס ראתה כשטח הנתון לחסותה. בשנת 435 לפנה"ס פרצה מלחמת אזרחים באפידמנוס, שעד מהרה נגררו אליה קורקירה וקורינתוס. הקרקירים הביסו את הקורינתים בקרב לאוקימנה, אולם בשנת 433 לפנה"ס יזמו הקורינתים מסע מלחמה נוסף, והקרקירים המבוהלים פנו אל אתונה בבקשה להצטרף אל הליגה האטית-דלית במטרה לקבל סיוע מהצי האתונאי. הבקשה הייתה חוקית לחלוטין, שכן אחד מסעיפי החוזה קבע במפורש שכל עיר שאינה חברה בברית מסוימת יכולה להצטרף לאיזו ברית שהיא בוחרת. מנגד, הקורינתים טענו בפני האתונאים שאסור להם לקבל עיר חדשה לברית שלהם כאשר הצטרפות זו נועדה כדי להרע לעיר אחרת. בסופו של דבר החליטו האתונאים לחתום עם הקרקירים על חוזה הגנה בלבד, שאומר ששתי הערים התחייבו להגן זו על זו במקרה ואחת מהן מותקפת, אולם לא התחייבו להשתתף זו במסעות המלחמה של זו. בסופו של דבר, הפלישה הקורינתית נבלמה בקרב סיבוטה. אף על פי שכוחות אתונאיים לא השתתפו בקרב בפועל, הרי שעצם נוכחותם גרמה לקורינתים להימלט בבהלה אף על פי שהקרב כבר הוכרע למעשה לטובתם.
קרב סיבוטה גרם להתקררות היחסים בין אתונה וקורינתוס, ושתיהן נפגשו שוב בקרב פוטידאה בשנה הבאה. שני הקרבות לא העניקו לשאר הערים חברות הליגה הפלופונסית סיבה להתערב, כיוון שקורינתוס פעלה על דעת עצמה. אולם הקורינתים ובני פטידאה התלוננו בספרטה על תוקפנותה של אתונה, מה שגרם לספרטנים להכריז שכל עיר שיש לה תלונות כנגד אתונה תבוא להגיד אותן. גם מגארה התלוננה על כך שאתונה סגרה בפניה את שווקיה, ואף אייגינה הפעילה לחץ בסתר. בסופו של דבר, בשנת 431 לפנה"ס, פרצה המלחמה הפלופונסית השנייה שסחפה את כל יוון.
לקריאה נוספת

תוקידידס, תולדות מלחמת פילופוניס, תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. הקדים מבוא א' פוקס. ירושלים, מוסד ביאליק, תשי"ט (1959).
פלוטארכוס, חיי אישים - אנשי יוון, תרגם מיוונית והוסיף הערות א"א הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"א.
משה עמית, תולדות יוון הקלאסית, הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 1984. (הספר בקטלוג ULI)
מיכאל רוסטובצף, דברי ימי יוון, הוצאת יהושע צ'צ'יק, 1958.
ג. ב. ברי, דברי ימי יוון, שני כרכים, הוצאת פרידמן, 1976.
Donald Kagan, The Peloponnesian War, Penguin Books, 2003.
הערות שוליים

↑  עמית, עמ' 302.
↑  עמית, עמ' 303.
↑  עמית, עמ' 304.
↑  עמית, עמ' 305.
↑  נטען שקיבל שוחד, אולם הדבר אינו וודאי. כך או כך, הוא נענש וגורש מספרטה
↑  רוסטובצף, עמ' 108.
↑  על פי: עמית, עמ' 306.
↑  עד אז אייגינה הייתה חברה בליגה הפלופונסית, והיה לה סכסוך עתיק עם אתונה
↑  ארגוס, הייתה אחת משתי הערים היחידות בחצי האי הפלופונסי שסירבו להצטרף לליגה הפלופונסית, והיא הייתה אויבת מרה של ספרטה
↑  עמית, עמ' 306-307.
↑  עמית, עמ' 339.
↑  השוו: עמית, עמ' 352, הערה 1.
↑  עמית, עמ' 352.
↑  תוקידידס, ספר ראשון, 35.
↑  תוקידידס, ספר ראשון, 40.
↑  תוקידידס, ספר ראשון, 35.
↑  הקרב הסתיים ללא הכרעה ברורה
↑  תוקידידס, ספר ראשון, 66. עמית עמ' 358.
האימפריה האתונאית ערב המלחמה הפלופונסית
פוליטיקה של אוסטריה

הפוליטיקה באוסטריה מתקיימת במסגרת חוקתית של רפובליקה פדרלית המבוססת על דמוקרטיה ייצוגית, עם קנצלר המכהן כראש הממשלה ונשיא כראש המדינה. סמכויות ביצוע נתונות בידי הממשלות, מקומיות ופדרלית. סמכות ביצוע פדרלית מופקדת בידי הממשלה ושני בתי הנבחרים, המועצה הלאומית והמועצה הפדרלית. מאז 1949 המפה הפוליטית נשלטת על ידי שתי מפלגות מרכזיות, מפלגת העם האוסטרית השמרנית והמפלגה הסוציאל-דמוקרטית הממוקמת במרכז שמאל. הרשות השופטת היא עצמאית בטבעה, ומנותקת לחלוטין מהרשויות המחוקקת והמבצעת. הרשות השופטת פדרלית לחלוטין, לא קיימים בתי משפט נפרדים למחוזות השונים.
אוסטריה היא מדינת הלאום הומוגנית מבחינה תרבותית ואתנית המהווה זכר קטן אך מצליח של האימפריה האוסטרו-הונגרית, אימפריה שהפסיקה מלהתקיים עוד ב-1918. היישות המדינית שקדמה לרפובליקה האוסטרית היא מונרכיה חוקתית שגופיה המחוקקים הוטלו בספק מבחינת תפקוד. אף על פי כן ניאל פרגוסון מצביע על כך שלאימפריה האוסטרו-הונגרית היה פרלמנט ייצוגי יותר מלבריטניה באותה תקופה, ושבאימפריה האוסטרו-הונגרית הונהגה על ידי קואליציית מרכז-שמאל.
הניסיון הראשון של אוסטריה להיות רפובליקה עלו בתוהו בעקבות העלויות הכלכליות הגבוהות במיוחד אשר נגבו על ידי מדינות ההסכמה לאחר מלחמת העולם הראשונה. הרפובליקה האוסטרית הראשונה (1918–1938) התדרדרה לאט לאט דיקטטורה פשיסטית-קלריקלית בין 1933–1934, בעיקר בגלל האיום מבחוץ של גרמניה הנאצית. איום זה הודגם בצורה מצוינת ב-1934 בהתנקשות בקנצלר האוסטרי אנגלברט דולפוס אשר הונהגה על ידי הנאצים. כל משטר המזכיר רפובליקה באוסטריה הסתיים עם סיפוח אוסטריה לגרמניה באנשלוס ב-1938. עם הבסת גרמניה ב-1945 וסיום משטר מדינות ההסכמה עשר שנים מאוחר יותר, אוסטריה חזרה למשטר רפובליקה. הכניסה למאה העשרים ואחד סימנה עבור אוסטריה חמישים שנה עם משטר יציב בעל אופי שלרפובליקה פדרלית עם חוקה. המשטר מובל בצורה של דמוקרטיה ייצוגית ושלטון החוק. התשתית החוקתית של הפוליטיקה באוסטריה והעוצמה של היישום של החוקה ידועים בתור חזקים בפני שינוי אך מסייעים לעדכונים נכונים.
חוקה

על אף היותה מדינה קטנה יותר ממיין, סקוטלנד או הוקאידו חוקתה של אוסטריה מאפיינת אותה כרפובליקה עם תשע מדינות עצמאיות. גם תשע המדינות העצמאיות וגם הרפובליקה הגדולה מחזיקות חוקות אשר מגדירות אותן ישויות מדיניות הנשלטות ע"פ עקרונות הדמוקרטיה הייצוגית. על אף שמדינות אוסטריה לוקות בחסר בתחום השיפוטי והאוטונומיה שלהן היא תאורטית לרוב, מבנה הממשל האוסטרי דומה לזה של רפובליקות גדולות בהרבה ממנה כמו גרמניה וארצות הברית.
הרשות המבצעת

ראש המדינה באוסטריה הוא הנשיא אשר נבחר בבחירות כלליות לכהונה של שש שנים, ורשאי להיבחר לשתי כהונות רצופות בלבד. הממשלה הפדרלית כוללת את קנצלר אוסטריה, אשר ממונה על ידי הנשיא ומספר שרים, הממונים גם הם על ידי הנשיא בהתאם להמלצותיו של ראש הממשלה, הקנצלר. מסורתית הנשיא ממנה את ראש המפלגה בעלת מספר המושבים הגדול ביותר בפרלמנט להרכיב את הקבינט הפדרלי. לנשיא יש את הזכות התאורטית למנות כל מי שנבחר לכהן במועצה הלאומית כשר או קנצלר, אך בפועל עליו לכבד את רצונה של המועצה הלאומית, בה מיוצגות באופן יחסי המפלגות שעל בסיס הקואליציות ביניהן יורכב הקבינט. הקנצלר והקבינט הפדרלי תלויים באמון המועצה הלאומית והם מחויבים להתפטר אם מתקבלת הצעת אי אמון.
תפקיד הנשיא באוסטריה הוא ברובו סמלי, אך החוקה באוסטריה מאפשרת לנשיא לפזר את הקבינט או את המועצה הלאומית ולהכריז על בחירות חדשות. האספה הפדרלית המורכבת מהמועצה הלאומית ומהמועצה הפדרלית בישיבה משותפת, היא במידה רבה מוסד טקסי. האחריות העיקרית שלה היא השבעת הנשיא הפדרלי והיא גם יכולה לקרוא למשאל עם להדחת הנשיא במידה והנשיא הפר את החוקה.
| תפקיד | בעל תפקיד נוכחי | מפלגה | תאריך מינוי |
| --- | --- | --- | --- |
| נשיא | אלכסנדר ואן דר בלן | ללא שיוך מפלגתי | 26 בינואר 2017 |
| קנצלר | קארל נהאמר | מפלגת העם האוסטרית | 6 בדצמבר 2021 |
הדמוקרטיה באוסטריה היא שילוב של דמוקרטיה פרלמנטרית עם נשיאותית. אך מאז הקמתה של הרפובליקה הנוכחית אף נשיא לא ניצל אף אחד מהכוחות המוזכרים לעיל, והם לרוב נמנעו מלהתערב בענייני היום יום של המדינה.
הממשל הפדרלי מושפע מאיגודים מקצועיים ושדולות אשר מאושרים בצורה רשמית על ידי המדינה. בתקופות בהן התבסס השלטון על קואליציה של שני הגושים המרכזיים בשלטון, השמרנים והסוציאל-דמוקרטים, השיטה הזאת הובילה למצב המכונה באוסטריה פרופורצ, שיטה המובילה לכך שכלל המשרות במגזר הניהול הציבורי מחולקות שווה בשווה בין חברי שני המחנות. בשיטה זאת מתקיים גם מצב של שיתוף כלכלי סוציו-אקונומי בין חלקי הממשל האחראים על מסחר ותעסוקה. החלטות מסוג זה מתקבלות בישיבות בדלתיים סגורות ועוברות ללא דיון בפרלמנט לאחר מכן. מאז כניסתה של אוסטריה לאיחוד האירופי ב-1995 אוסטריה מאצילה סמכויות ליבה לגופים על-מדינתיים בקצב הולך וגובר.
הרשות המחוקקת

הפרלמנט האוסטרי מחולק לשני בתי נבחרים. המועצה הלאומית מונה 183 חברים, שנבחרו לכהונה של חמש שנים בשיטת ייצוג יחסי, מרכזת את סמכות החקיקה הפדרלית של אוסטריה, והיא הבית המשפיע יותר מבין שני הבתים. כדי להיות מיוצג במועצה הלאומית, מפלגה צריכה לזכות בלפחות ארבעה אחוזים מסך הקולות ברחבי המדינה או לזכות במושב באחד מ-43 המחוזות האזוריים באוסטריה.
בית הנבחרים שהשפעתו פחותה מבחינה פוליטית הוא המועצה הפדרלית אשר מונה 64 חברים אשר נבחרים לכהונות של בין חמש לשש שנים, התלות היא במחוז שבוחר את הנציג שלו. כוחה של המועצה הפדרלית מוגבל, מכיוון שעל פי רוב סמכותה להטיל וטו על הצעות חקיקה שמתקבלות על ידי המועצה הלאומית, עשויה לכל היותר לעכב את הצעות החוק, בשל יכולתה של המועצה הלאומית לערער על ההחלטה.
ועידה הנקראת אוסטרייך-קונבנט (Österreich–Konvent) התכנסה ב-30 ביוני 2003 להחליט על הצעות לתיקונים לחוקה. הוועידה כשלה להעלות הצעה שהייתה מקבלת שני שלישים מהקולות במועצה הלאומית הדרושים כדי לערוך את החוקה. אף על פי כן על חלקים מההצעה הסופית הייתה הסכמה כוללת ועדיין ישנה ציפייה שהם ייושמו.
תנאים פוליטיים

מאז מלחמת העולם השנייה אוסטריה נהנתה מיציבות פוליטית. איש מדינה סוציאליסט ידוע, ד"ר קרל רנר, ארגן בימים שלאחר המלחמה שלטון אוסטרי ובחירות כלליות לשלטון נערכו בנובמבר 1945. בבחירות ההן המפלגה השמרנית זכתה במחצית מהקולות, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPO) ב-45% מהקולות והקומוניסטים בעוד כחמישה אחוזים. הממשלה המורכבת משלוש מפלגות שלטה עד שלהי 1947 שבה הקומוניסטים עזבו את הממשלה. הסוציאל-דמוקרטים והשמרנים הובילו קואליציה מאוחדת עד 1966. בארבע שנים לאחר מכן המפלגה השמרנית זכתה ברוב מוחלט בבחירות עד 1970 שבה היוצרות התהפכו והסוציאל-דמוקרטים זכו ברוב מוחלט לאחר מערכת בחירות שהובלה בצד שלהם על ידי המנהיג כריזמטי שלהם ברונו קרייסקי. בין 1971 שבה הסוציאל-דמוקרטים זכו ברוב שלהם ועד 1999 הם שלטו ביד רמה, לעיתים לבד ולעיתים בקואליציה עם המפלגה השמרנית. השנים היחידות שבהן מצב זה לא עמד היה בין השנים 86–1983 שבהן הייתה לסוציאל-דמוקרטים קואליציה עם מפלגת החירות האוסטרית. קואליציה זאת התפרקה כאשר ירג היידר, הפוליטיקאי הלאומני הימני, הפך למנהיג של מפלגת החירות.
לאחר הבחירות ב-1999, על אף שהגיעה רק למקום השלישי, המפלגה השמרנית הקימה קואליציה יחד עם מפלגת החירות בתחילת שנת 2000, והמפלגה הסוציאליסטית ומפלגת הירוקים שימשו באופוזיציה. בתגובה לשיתופה של מפלגת החירות בממשלה, האיחוד האירופי הטיל סנקציות סימבוליות על אוסטריה, סנקציות אלה בוטלו לאחר שישה חודשים. ארצות הברית וישראל גם כן הפחיתו את קשריהם עם הממשלה האוסטרית. בבחירות של שנת 2002 המפלגה השמרנית שוב זכתה ברוב, ושוב הקימה ממשלה עם מפלגת החירות, הפעם ללא תגובה בינלאומית גורפת.
ב-2005 ירג היידר פרש ממפלגתו וייסד את מפלגת הברית למען עתיד אוסטריה (BZO). הישג השיא של המפלגה היה 21 מושבים בפרלמנט בבחירות של 2008, אך 13 ימים לאחריהן, היידר נהרג בתאונת דרכים.
מפלגות מרכזיות

מפלגת העם (OVP) הוקמה על ידי מנהיגי המפלגה החברתית-נוצרית לשעבר בשנת 1945 כמפלגה שמרנית ימנית-מרכז בעלת קשרים רופפים לכנסייה הקתולית. תומכת במדיניות כלכלית שמרנית וכן בהפרטת התעשיות הלאומיות האוסטריות. היא זוכה לתמיכה מצד חקלאים, בעלי עסקים קטנים וגדולים, קבוצות קתוליות, אך גם מצד מצביעים ללא השתייכות מפלגתית מסוימת, עם מעוזים באזורים הכפריים של אוסטריה. מאז 1991 המפלגה חברה במפלגת העם האירופית. בבחירות האוסטריות ב-2019 זכתה המפלגה ב-37.5% מהקולות והיא המפלגה הראשונה בגודלה מתוך חמש מפלגות במועצה הלאומית, עם 71 מתוך 183 מושבים.
המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (SPO) שואבת את מירב מצביעיה ממעמד הפועלים. בהתאם, כוחה נח בעיקר בערים ובאזורים מתועשים. ב-2002 אזורים אלו כללו 36.5% מכלל המצביעים בבחירות. בעבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית תמכה בהתערבות ממשלתית נרחבת בתעשיות מפתח והרחבת מדיניות הרווחה. החל מאמצע שנות ה-80 המפלגה קידמה כלכלת שוק חופשי כאשר היא מאזנת בין התקציב הלאומי לבין חברות באיחוד האירופי. בבחירות 2019 זכתה המפלגה ב-21.2% מהקולות והיא המפלגה השנייה בגודלה עם 40 מתוך 183 מושבים.
הערות שוליים

↑  נטע צחור, בשנת 2007 שונתה תקופת הכהונה של הפרלמנט מ-4 שנים ל-5., באתר www.ris.bka.gv.at
↑  חדשות נענע, האיחוד האירופי בוחן יחסיו עם אוסטריה, באתר nana10‏, 29 ביוני 2000
↑  סוכנויות הידיעות, אוסטריה: יורג היידר נהרג בתאונת דרכים, באתר ynet, 11 באוקטובר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007295748505171  LCCN: sh85009723
פיגועי טרור נגד ישראלים בישראל ובשטחים ב-2017

| חלק מהסכסוך הישראלי-פלסטיני |
| --- | --- |

פיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב
 תאריך:  שנת 2017
 מקום:  ישראל והשטחים
 סוג:  ציר זמן
 הרוגים:  18
 פצועים:  169
זוהי רשימת פיגועי טרור נגד ישראלים שהתרחשו במדינת ישראל ובשטחים בשנת 2017.
רקע

בשנים 2015 ו-2016, בעיקר החל מראש השנה ה'תשע"ו פרץ גל טרור פלסטיני נגד ישראל שהתבטא בפיגועים רבים מצד מחבלים ספונטניים, שפעלו לעיתים ללא שייכות ארגונית או חברות בארגון טרור גדול. רוב הפיגועים היו פיגועי יידוי אבנים, יידוי בקבוקי תבערה, פיגועי דקירה ופיגועי דריסה. אך הקשים שבהם כללו גם פיגועי ירי. בגל טרור זה נרצחו 43 ישראלים ונפצעו מאות. כ-270 מחבלים ערבים (פלסטינים, מהם תושבי מזרח ירושלים ואף ערביי ישראל) נהרגו על ידי כוחות הביטחון של ישראל, או על ידי אזרחים, רובם תוך כדי ביצוע פיגוע. כמות הפיגועים דעכה באופן משמעותי במחצית השנייה של שנת 2016 וגברה בתחילת שנת 2017.
ביולי 2017, בעקבות הפיגוע בהר הבית, הוגבלה כניסת מתפללים מוסלמים להר, והוצבו גלאי מתכות בכניסה אליו. מהלך זה הוביל להסלמה, שהתבטאה במהומות בהר הבית ובירושלים ואף עלייה בכמות הפיגועים. גלאי המתכות הוסרו ב-26 ביולי.
כרוניקה

להלן, נזכרים האירועים הבולטים יותר; לצידם, התרחשו מקרים רבים נוספים של ניסיונות פיגוע או פיגועים מתוכננים שלא פורסמו לפרטיהם. בנוסף, פיגועים רבים סוכלו על ידי כוחות הביטחון של ישראל בהובלת שירות הביטחון הכללי וצה"ל, ובסיוע הימ"מ ויחידות מסתערבים.

     פיגועים שיצאו מאזור יהודה ושומרון,      פיגועים שיצאו מרצועת עזה,      פיגועים שיצאו מלבנון,      פיגועים שיצאו ממצרים,      פיגועים שיצאו מישראל,      פיגועים שיצאו מירדן,      פיגועים שיצאו מסוריה,      פיגועים שיצאו מטורקיה,      פיגועים שיצאו ממדינות נוספות.
כרוניקה > ינואר

בחודש ינואר יצאו לפועל 100 פיגועי טרור. כתוצאה מהם, נרצחו 5 איש ונפצעו 16, מתוכם 4 הרוגים ו־15 פצועים מקרב כוחות הביטחון.
3 בינואר – פיגוע הירי בעיר התחתית בחיפה (2017): מחמד שינאוי ערבי-ישראלי תושב שכונת חליסה שבחיפה רצח את גיא כפרי ופצע את הרב יחיאל אילוז באורח קשה על רקע לאומני, אחרי מצוד ממושך המחבל נעצר. באותו יום התרחשה דריסה ליד מחסום צפונית לג'נין. רוכב קטנוע דרס לוחם ולוחמת מג"ב ופצע אותם קל-בינוני. רוכב הקטנוע ואדם שישב מאחוריו נפצעו בינוני-קשה.
8 בינואר – פיגוע הדריסה בטיילת ארמון הנציב: מחבל פלסטיני דרס למוות באמצעות משאית 4 חיילי צה"ל ופצע עוד 13 בטיילת ארמון הנציב ואז נהרג.
17 בינואר – מחבל פלסטיני ניסה לדקור חייל במחסום 104 ליד טולכרם ונהרג.
25 בינואר – מחבל חמוש בסכין ניסה לדרוס חיילים ליד תחנת דלק בכוכב יעקב. המחבל נורה ונהרג ללא נפגעים. מספר שעות לאחר מכן התרחש ניסיון פיגוע ירי בעוקף עאבוד (כביש 465) בכניסה לחלמיש שבהרי בנימין. המחבל נורה ונפצע אנוש, גם באירוע הזה אין נפגעים. באותו הלילה במהלך פעילות מבצעית בג'נין בוצע ירי ונזרקו מטענים לעבר הלוחמים, כתוצאה מכך נפצע לוחם באורח קל-בינוני ופונה לבית החולים להמשך טיפול רפואי.
כרוניקה > פברואר

בחודש פברואר יצאו לפועל 102 פיגועי טרור. כתוצאה מהם נפצעו 14 ישראלים, מתוכם 5 מקרב כוחות הביטחון.
2 בפברואר – התרחש פיגוע דריסה ליד היישוב אדם (גבע בנימין) שמועצה אזורית מטה בנימין. ערביה-ישראלית נהגה בכלי רכב והתנגשה ברכב משטרתי ופצעה קל שניים מיושביו ומאבטח שעמד בסמוך. מתחקור שביצעו כוחות הביטחון עולה שהאישה התכוונה לבצע פיגוע במקום וכי לא מדובר בתאונת דרכים.
9 בפברואר – התרחש פיגוע משולב בירי ודקירות בשוק העירוני בפתח תקווה: מחבל פלסטיני פתח בירי לעבר אוטובוס בשוק ודקר מספר בני אדם סמוך למספרה ופצע בסך הכל 7 אנשים במצב קל ובינוני. אזרחים השתלטו על המחבל והוא הועבר לידי המשטרה.
27 בפברואר – בשעות הלילה, בוצע ירי לעבר כוח צה"ל, שביצע פעילות מבצעית בסמוך לאפרת. חייל אחד מהכוח נפצע וטופל במקום. בוצעו סריקות אחר המחבל היורה.
כרוניקה > מרץ

בחודש מרץ יצאו לפועל 119 פיגועי טרור. כתוצאה מהם נפצעו 6 ישראלים, מתוכם 4 מקרב כוחות הביטחון.
1 במרץ – מחבל פלסטיני חדר לבית בחוות מור, ליד ההתנחלות טנא עומרים שבדרום הר חברון ודקר אזרח ישראלי באורח קל. כלבת השמירה של האזרח נשכה את המחבל בתגובה והאזרח לקח את אקדחו וירה במחבל למוות.
8 במרץ – מחבלת ממזרח ירושלים בת 50 ניסתה לדקור שוטרי מג"ב ברחוב הגיא שבעיר העתיקה בירושלים. היא נורתה לפני שהצליחה לפגוע באיש ונהרגה במקום.
13 במרץ – התרחש פיגוע דקירה בשער האריות בירושלים מחבל דקר שני שוטרי מג"ב ופצע אותם באורח בינוני. המחבל נורה למוות.
כרוניקה > אפריל

בחודש אפריל יצאו לפועל 118 פיגועי טרור. כתוצאה מהם, נרצחו 2 אנשים (תיירת בריטית וחייל) ונפצעו 13, מתוכם 5 מקרב כוחות הביטחון.
1 באפריל – מחבל פלסטיני בן 17 ביצע פיגוע דקירה ברחוב שער הגיא בירושלים. הוא פצע קל עד בינוני 3 בני אדם לפני שנורה למוות בידי שוטרי מג"ב.
6 באפריל – בפיגוע דריסה שבוצע על ידי מחבל פלסטיני תושב סילואד נדרס למוות לוחם גולני ונפצע חייל נוסף. המחבל נתפס והועבר לחקירת כוחות הביטחון.
14 באפריל – פיגוע הדקירה ברכבת הקלה בירושלים: מחבל ערבי ממזרח ירושלים דקר ורצח אזרחית בריטית בת 21. שני אזרחים שנאבקו במחבל נחבלו קלות. המחבל נעצר והועבר לחקירת כוחות הביטחון.
19 באפריל – מחבל פלסטיני ביצע פיגוע דריסה בגוש עציון. ישראלי נפצע קל, המחבל נורה ונפצע אנושות, ומאוחר יותר מת מפצעיו.
23 באפריל – מחבל פלסטיני בן 18 ביצע פיגוע דקירה בטיילת בתל אביב. הוא דקר 4 אזרחים ישראלים ופצע אותם קל, בטרם נעצר על ידי משטרת ישראל. הפלסטיני נכנס לישראל במסגרת סיור שנועד לקדם שלום ודו-קיום.
24 באפריל – מחבלת פלסטינית ביצעה פיגוע דקירה במחסום קלנדיה ופצעה חיילת ישראלית באורח קל. שוטרים ומאבטחים שהיו במקום השתלטו עליה.
כרוניקה > מאי

בחודש מאי יצאו לפועל 144 פיגועי טרור. כתוצאה מהם נרצחה אזרחית ונפצעו 2 ישראלים, שניהם מקרב כוחות הביטחון.
7 במאי – מחבלת ערבייה ניסתה לבצע פיגוע דקירה בשער שכם בירושלים, שוטרי מג"ב ירו בה והרגו אותה.
13 במאי – מחבל ביצע פיגוע דקירה בשער האריות בירושלים. הוא פצע 2 שוטרים באורח בינוני וקל, ונהרג במקום.
18 במאי – באזור חווארה מחבלים פלסטיניים רגמו באבנים מכונית של אזרח ישראלי תושב איתמר וניסו לבצע בו לינץ'. אמבולנס של הסהר האדום הפלסטיני חסם את המכונית של הישראלי וניסה למנוע ממנו להימלט. בתגובה, ירה הישראלי, בהתחלה באוויר, ולאחר מכן לעבר מיידי האבנים. מהירי נהרג אחד המחבלים ופלסטיני נוסף נפצע.
23 במאי – מחבל פלסטיני ביצע פיגוע דקירה בנתניה, ודקר שוטר ופצע אותו קל. המחבל נורה ונפצע קשה וכעבור כמה ימים מת מפצעיו.
28 במאי – רצח מיכל חלימי: מחבל פלסטיני רצח את מיכל חלימי שחזרה מביקורת הריון בקופת חולים, בחולות ראשון לציון, גופתה נמצאה רק כחודשיים לאחר מכן בתאריך 24 ביולי וכעבור זמן הודה המחבל ברצח על רקע לאומני.
כרוניקה > יוני

בחודש אפריל יצאו לפועל 94 פיגועי טרור. כתוצאה מהם, נרצחה אשת כוחות הביטחון ונפצעו 3 אנשים, כולם אנשי כוחות הביטחון.
1 ביוני – מחבלת ערבייה ניסתה לבצע פיגוע דקירה סמוך למבוא דותן, חייל אחד נפצע באורח קל, המחבלת נורתה ופונתה לבית החולים במצב קשה.
16 ביוני – הפיגוע המשולב בשער שכם: 3 מחבלים ערביים ביצעו פיגוע משולב בירושלים, באזור שער שכם. הפיגוע כלל ירי מתת-מקלע קרלו ודקירות. בפיגוע נרצחה שוטרת מג"ב ונפצעו 5 בני אדם, שלושת המחבלים, תושבי דיר אבו משעל שבהרי בנימין, נורו למוות בידי כוחות המשטרה. ארגוני הטרור המדינה האסלאמית, חמאס והחזית העממית לשחרור פלסטין לקחו אחריות על הפיגוע. מאוחר יותר התרחש ניסיון פיגוע דקירה באלון שבות, אזרח נפצע קל והמחבל נעצר.
20 ביוני – התרחש ניסיון פיגוע דקירה ב"כיכר אדם" סמוך לגבע בנימין. החיילים הרגו את המחבל.
כרוניקה > יולי

בחודש יולי יצאו לפועל 222 פיגועי טרור. כתוצאה מהם, נרצחו 5 ישראלים, מהם 2 מכוחות הביטחון ונפצעו 7 אנשים, מהם 5 אנשי כוחות הביטחון.
10 ביולי – התרחש פיגוע דריסה בצומת ה-T בין תקוע למעלה עמוס שבגוש עציון: מחבל ניסה לדרוס ולדקור חיילים. חייל אחד נפצע באורח קל, המחבל נורה ונהרג.
14 ביולי – פיגוע הירי בהר הבית: 3 מחבלים ערבים-ישראלים פתחו באש לעבר שוטרים בהר הבית. שני שוטרים נרצחו ושוטר נוסף נפצע בינוני. שלושת המחבלים נהרגו.
18 ביולי – התרחש פיגוע דריסה בבית ענון צפונית לחברון. שלושה חיילים נפצעו באורח קל, המחבל נורה ונהרג.
20 ביולי – ניסיון פיגוע דקירה סמוך לתקוע: מחבל ערבי ניסה לדקור חיילת, נורה ונהרג. לא היו נפגעים באירוע.
21 ביולי – רצח בני משפחת סולומון בחלמיש: מחבל פלסטיני חדר להתנחלות חלמיש, רצח 3 ישראלים ופצע קשה אישה נוספת. המחבל נורה ונוטרל.
24 ביולי – התרחש פיגוע דקירה בפתח תקווה: נהג אגד כבן 40 נפצע מדקירות סמוך לתחנה המרכזית בפתח תקווה. הוא פונה לבית החולים בילינסון כשמצבו יציב. המחבל הדוקר, שוהה בלתי חוקי מקלקיליה, נוטרל על ידי עובד פיצרייה, נעצר והובא לחקירה.
28 ביולי – התרחש ניסיון פיגוע דקירה בצומת גוש עציון: מחבל נורה לאחר שרץ עם סכין לעבר כוח צה"ל שהיה מוצב בצומת גוש עציון. לא היו נפגעים באירוע, המחבל נורה למוות.
כרוניקה > אוגוסט

בחודש אוגוסט יצאו לפועל 110 פיגועי טרור. כתוצאה מהם נפצעו 2 ישראלים, שניהם אזרחים.
2 באוגוסט – התרחש פיגוע דקירה ביבנה: מחבל פלסטיני בן 19 דקר גבר כבן 43 בחזה ופצע אותו אנושות. הדוקר, תושב יטא שבדרום הר חברון, נעצר. עוד באותו יום סוכל פיגוע דקירה בצומת גוש עציון מדובר במחבלת מבית פאג'ר, שהתכוונה לבצע פיגוע דקירה, זוהתה והשליכה את הסכין על הרצפה לאחר נוהל מעצר חשוד.
12 באוגוסט – התרחש פיגוע דקירה סמוך לשער שכם בירושלים: מחבלת דקרה מאבטח במקום ופצעה אותו קלות, המחבלת נעצרה והועברה להמשך חקירת כוחות הביטחון.
19 באוגוסט – התרחש פיגוע דקירה בצומת תפוח בשומרון מחבל בן 17 מטולכרם דקר שוטר מג"ב ברגלו פצע אותו באורח קל. הכוחות פתחו באש והרגו את המחבל.
כרוניקה > ספטמבר

בחודש ספטמבר יצאו לפועל 103 פיגועי טרור. כתוצאה מהם, נרצחו 3 ישראלים, ונפצע אזרח אחד.
13 בספטמבר – התרחש ניסיון פיגוע דקירה סמוך לצומת אליאס שבקריית ארבע מחבל בן 15 ניסה לדקור חיילים, נורה ונוטרל על ידי החיילים ונפצע בינוני-קשה.
26 בספטמבר – פיגוע הירי בהר אדר: במהלך שעות הבוקר, מחבל פלסטיני, ירה ורצח 2 מאבטחים ושוטר מג"ב ופצע קשה את רכז הביטחון של היישוב. הפיגוע אירע בשער הבידוק לפועלים פלסטיניים ביישוב הר אדר מערבית לירושלים. המחבל, פלסטיני תושב בית סוריק ובעל היתר עבודה, ביצע את הפיגוע באקדח מטווח קצר. הוא נורה למוות בידי כוחות הביטחון.
כרוניקה > אוקטובר

בחודש אוקטובר יצאו לפועל 71 פיגועי טרור. כתוצאה מהם, נרצח אזרח אחד.
4 באוקטובר – רצח ראובן שמרלינג: נמצאה גופתו של ראובן שמרלינג, בן 70 ואב לארבעה מאלקנה, במבנה באזור התעשייה כפר קאסם. גופתו נמצאה עם סימני אלימות עליה. ב-8 באוקטובר הותר לפרסום כי השב"כ עצר שני פלסטינים מקבטיה וכי הרקע לרצח לאומני ומדובר בפיגוע טרור.
18 באוקטובר – התרחש ניסיון פיגוע דקירה בגוש עציון. מחבל ניסה לדקור חיילים בצומת הגוש, נורה ונוטרל ללא נפגעים ישראלים.
20 באוקטובר – סוכל פיגוע דריסה גדול נגד חיילים באזור המרכז: תושב רמאללה בן 39 נעצר עם משאית גנובה בראשון לציון. בחקירתו אמר המחבל "רציתי לדרוס חיילים בגלל מה שאתם עושים באל אקצא".