stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיל קולינס
ג'נסיס > עזיבתו וחזרתו של קולינס ללהקה

במקביל לפעילותו בלהקת ג'נסיס, בשנות השמונים קולינס פיתח קריירת סולו מצליחה, הוציא שורה של אלבומים שהפכו לרבי-מכר, ועזב את ג'נסיס בשנת 1996 כדי להתמקד בקריירת הסולו שלו. בשנת 1998 הצטרף לחברי הלהקה בהרכבה משנות השבעים לסט צילומים לרגל השקת המארז "Genesis Archive 1967–75" ("ארכיוני ג'נסיס 1967-75"). בשנת 1999 אף שב להקליט עם הלהקה בהרכב זה גרסה מחודשת לשירם "The Carpet Crawlers" (בגרסה זו חלקו קולינס וגבריאל את תפקיד השירה המובילה), אשר נכללה באלבום האוסף המקיף "Turn It On Again: The Hits".
בשנת 2007 שב להופיע עם להקת ג'נסיס בהרכבה המצומצם כשלישייה, עם מייק ראת'רפורד וטוני באנקס בסיבוב ההופעות האחרון של להקת ג׳נסיס שנקרא על שם אחד מהסינגלים המוכרים של הלהקה, "Turn It On Again". מאחר שקולו של קולינס התעמק עם השנים, הלהקה שינתה מעט את קצב השירים בהופעות.
בשנת 2014 השתתפו חברי הרכבה הקלאסי של להקת ג'נסיס (פיל, טוני, מייק, פיטר וסטיב) בסרט התיעודי "להקת ג'נסיס: יחד ולחוד", אשר הופק ושודר ברשת BBC הבריטית. הסרט עסק בסיפורה של הלהקה מתחילת ימיה ועד לאיחוד ב-2007. הסרט התמקד גם בקריירת הסולו של קולינס ועל יציאתו מן הלהקה.
בחודש מרץ 2020 פורסם כי ג'נסיס (בהרכב של קולינס, באנקס וראת'רפורד) תתאחד פעם נוספת ותצא לסיבוב הופעות ברחבי בריטניה בחודשים נובמבר ודצמבר של אותה השנה, לאחר שנוספו גם הופעות ברחבי ארצות הברית, סיבוב ההופעות נדחה פעמיים בשל מגפת הקורונה ולבסוף החל בספטמבר, 2021 כאשר בנו של קולינס, ניקולס מצטרף להרכב כמתופף. הסיבוב הורחב גם לארצות הברית ומדינות נוספות באירופה בשנת 2022. לאחר סיבוב הופעות זה, קולינס פרש סופית מעולם המוזיקה.
קריירת סולו > 1981–1983, אלבומיו הראשונים של קולינס וראשית עבודתו כמפיק אולפן

בשנת 1981 יצא אלבום הסולו הראשון של קולינס, "Face Value". בתחילה שירי האלבום נועדו לשימוש פרטי בלבד, והיו למסרים לגרושתו הטרייה של קולינס. אך כאשר חברי להקת ג'נסיס יצאו בקריירות סולו, החליט קולינס להשתמש בשירים אלו ובסופו של דבר יצאו באלבומו הראשון. האלבום כלל את הסינגל "In the Air Tonight", אשר הצליח במצעדים, הושמע רבות ברדיו והפך לאחד מלהיטיו המוכרים ביותר. האלבום כולל גם קאבר לשיר "Behind The Lines" של ג'נסיס בסגנון ג'אז. האלבום הפך להצלחה מסחרית מיידית ודורג במקום הראשון במצעדים רבים ברחבי העולם.
ב-1982 יצא אלבומו השני של קולינס, "!Hello, I Must Be Going". האלבום כלל את הלהיט "I Don't Care Anymore" ואת גרסת הכיסוי לשיר "You Can't Hurry Love" של להקת הסופרימס, אשר הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי. לאחר הוצאת האלבום, קולינס יצא לסיבוב ההופעות הראשון שלו. האלבום נתמך בסיבוב ההופעות העולמי הראשון של קולינס אשר כלל את צפון אמריקה ואירופה.
באותה השנה, הפיק קולינס לזמרת פרידה (אחת משתי הזמרות של הלהקה השוודית אבבא) את אלבום הסולו השלישי שלה: "Something's Going On". האלבום, שהתבסס על גירושיה של פרידה, הראה את המשותף בין שני הזמרים שעברו הליך גירושים.
בנוסף לכך ובמקביל לפרויקט זה, השתתף קולינס כמתופף ברוב רצועות האלבום "Pictures at Eleven", אלבום הסולו הראשון של סולן להקת לד זפלין לשעבר רוברט פלאנט. שנה לאחר מכן, חזר קולינס להקליט עם פלאנט את אלבומו השני "The Principle of Moments". קולינס גם הופיע עם פלאנט כמתופף בסיבוב ההופעות שקידם את אותם אלבומים.
קריירת סולו > 1984–1985, פריצתו הגדולה של קולינס בעולם, "No Jacket Required" ופרויקטים נוספים

בשנת 1984 שיחק קולינס בסדרה "מיאמי וייס" בתור "פיל הזייפן" (אישיות טלוויזיונית בריטית בעלת קשרים עם סוחר קוקאין גדול). השירים In The Air Tonight ו-Long Long Way to Go הופיעו בפסקול הסדרה.
באותה השנה התבקש קולינס לכתוב שיר נושא לסרט הדרמה "כנגד כל הסיכויים". קולינס נזכר בשיר לא גמור שכתב עבור אלבומו הראשון ("Face Value") אשר התאים מאוד לעלילת הסרט ושמו "?How Can You Just Sit There". קולינס השלים את השיר שלבסוף נקרא "Against All Odds" כשם הסרט. השיר הפך ללהיט, היה מועמד לפרס האוסקר, הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי ונחשב לאחד השירים הכי מזוהים עם קולינס עד היום.
להיט נוסף של קולינס באותה שנה היה השיר "Easy Lover", דואט עם הזמר פיליפ ביילי. השיר, אשר קולינס היה גם שותף בכתיבתו, נכלל באלבומו של ביילי "Chinese Wall", אותו קולינס גם הפיק. השיר שוחרר כסינגל בנובמבר 1984 בארצות הברית ובפברואר 1985 בבריטניה. בנוסף לשיר זה, קולינס השתתף גם כזמר ליווי ומתופף במספר רצועות באלבום, ביניהן השיר "Walking On The Chinese Wall".
בשנת 1985 השתתף קולינס במופע "הלייב אייד" והיה המוזיקאי היחיד שהופיע בשני מקומות באותו היום, לאחר שהופיע בלונדון קולינס טס והופיע בפילדלפיה וניגן עם מוזיקאים רבים. כמו כן, הוציא באותה שנה את השיר המצליח "Separate Lives", דואט עם הזמרת מרילין מרטין, כחלק מפסקול הסרט "לילות לבנים".
קולינס הוציא באותה השנה את אלבומו השלישי "No Jacket Required". האלבום כלל שיתופי פעולה עם הזמרים פיטר גבריאל (הסולן לשעבר של להקת ג'נסיס) וסטינג, אשר ביצעו קולות רקע וליווי בשיר "Take Me Home", שיצא לבסוף גם כסינגל. באלבום זה ניכרת דומיננטיות רבה של מכונת תופים. האלבום הפך למצליח ביותר מסחרית בקריירת הסולו של קולינס וזכה בשלושה פרסי גראמי, וכלל את הלהיטים "One More Night" ו-"Sussudio".
לאחר מספר חודשים, הוציא אריק קלפטון את אלבום הסולו התשיעי שלו, "Behind the Sun" אשר קולינס היה שותף בהפקתו. קולינס וקלפטון המשיכו לשתף פעולה פעמים רבות, קולינס השתתף במופעו של קלפטון "אריק קלפטון וחברים" והפיק עבורו אלבום נוסף, "August". נוסף על כך, קולינס תיפף וביצע שירה מלווה בשירו "Bad Love".
קריירת סולו > 1986–1991, קריירה קולנועית והמשך ההצלחה כמוזיקאי

בשנת 1988 השתתף קולינס בתוכנית הטלויזה "אלו הם חייך", ובתוכנית זו סופר סיפור חייו של קולינס. במהלך התוכנית קולינס הופגש עם אנשים מעברו ובסוף הפרק הוענק לו אלבום תמונות מיוחד.
בנוסף באותה השנה שיחק קולינס בקומדיה הרומנטית "באסטר" בתור באסטר אדוארדס, פושע קטן משנות השישים השואף להפוך לפושע גדול ומשפיע. הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך שני שירים שכתב קולינס עבור הסרט הגיעו למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי ("Two Hearts", "A Groovy Kind of Love").
בשנת 1989 יצא אלבום הסולו הרביעי והמצליח של קולינס, "But Seriously...". מתוך האלבום בלט הלהיט Another Day in Paradise, שמדבר על אישה חסרת בית שמבקשת עזרה אך לא זוכה לקבל תשובה מן העוברים ושבים (שמו המקורי של הסינגל היה "Homeless" אך הוחלף לבסוף). הסינגל זכה להצלחה רבה, הגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקאי וזכה בפרס גראמי ("הלהיט של השנה"). האלבום הצליח מאוד ואף היה לאלבום הנמכר ביותר של שנת 1990 בבריטניה, והניב גם את הלהיט "I Wish It Would Rain Down".
בשנת 1990 השתתף קולינס בסרט הטלוויזיוני "Seriously...Phil collins" אשר נועד לקדם את אלבומו החדש "But Seriously...". במהלך הסרט פיל קולינס והרכבו מבצעים גרסאות אלטרנטיביות רבות לשיריו (In the Air Tonight, Don't Lose My Number, Another Day in Paradise ועוד שירים רבים).
בשנת 1991 לקח קולינס חלק בהקלטת אלבום ההוקרה "Two Rooms: Celebrating the Songs of Elton John & Bernie Taupin", אלבום הוקרה זה הוקדש לאלטון ג'ון וברני טופין וכלל 16 גרסאות כיסוי של שירים שהצמד כתב. קולינס שר ותיפף ברצועה "Burn Down The Mission". נוסף לקולינס, מוזיקאים ידועים רבים לקחו חלק בהקלטות האלבום וביניהם: ג'ורג' מייקל וקייט בוש.
קריירת סולו > 1992–1997, דעיכת ההצלחה המסחרית ולהקת ביג בנד

ב-1993 הוציא קולינס את האלבום "Both sides", על אלבום זה עבד לבד וניגן בכל הכלים לבדו וללא הרכבו. בין שירי האלבום נכלל הסינגל "Both Sides Of The Story" והסינגל "We Wait And We Wonder" אשר עוסק בטרור שתקף את בריטניה בשנות התשעים. האלבום הגיע להצלחה מסחרית ונתמך בסיבוב הופעות עולמי גדול של מאה הופעות בעולם.
ב-1996 הוציא לאור את אלבומו השישי, "Dance Into The Light", אלבום זה הוא אלבומו הראשון של קולינס שיצא לאחר שעזב את ג'נסיס, האלבום מכיל את הסינגל "Dance Into The Light" ובנוסף גם את הסינגל "Wear My Hat" שהיו לסינגלים המצליחים ביותר באלבום. האלבום היה לאכזבה מסחרית והגיע רק למעמד זהב בארצות הברית ולמרות זאת האלבום נתמך בסיבוב הופעות עולמי גדול ומצליח.
באותה שנה הקים את להקת הביג בנד שלו, הנקראת בפשטות "להקת הביג בנד של פיל קולינס". בשנת 1999 יצא האלבום הראשון (והיחיד) של הלהקה, הנקרא "A Hot Night in Paris". שירי האלבום הם קאברים של סינגלים שלו ושל ג'נסיס בסגנון ג'אז. את האלבום ליוו מספר הופעות ובמקביל גם סרט דוקומנטרי. נוסף על כך, באותה השנה זכה קולינס בכוכב הנושא את שמו בשדרת הכוכבים של הוליווד.
קריירת סולו > 1998–2001, אלבום אוסף ופסקול הסרט טרזן

באוקטובר 1998 יצא אלבום האוסף של קולינס, "Hits...", אשר הכיל להיטים מאלבומיו הקודמים ואת גרסת הכיסוי לשיר "True Colors" של סינדי לאופר, האלבום שוחרר שנית בשנת 2008 ובשנת 2012 הגיע למקום השישי במצעד הבילבורד 200 האמריקאי.
באותה השנה, לקח קולינס חלק באלבום האוסף של מפיקם המוזיקלי של הביטלס ג'ורג' מרטין, "In My Life", כל רצועות אלבום זה היו למעשה גרסאות כיסוי לשירים של הביטלס יחד עם הופעות אורח של זמרים ואמנים רבים, קולינס שר ותופף ברצועת השירים: "Golden Slumbers"/"Carry That Weight"/"The End", (הוסף לו גם סולו תופים מורחב.) מקורם של שירים אלו הוא האלבום "Abby Road".
בשנת 2000 קולינס זכה בפעם הראשונה בפרס אוסקר ובפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השיר המקורי הטוב ביותר מתוך סרט, על השיר "You'll Be in My Heart", אותו כתב ושר עבור פסקול סרט האנימציה של דיסני "טרזן" (1999).
בשנת 2001 הקליטו מספר זמרי ראפ והיפ הופ אלבום הוקרה בשם "Urban Renewal", אותו אלבום אשר הוקדש לקולינס כלל גרסאות כיסוי לשיריו. למרות שהאלבום לא היה להצלחה כלל עולמית, הוא דורג במקום השלישי במצעד האלבומים של גרמניה וסינגלים רבים מן האלבום נמכרו בצורה טובה במספר שווקים.
קריירת סולו > 2002–2010, Testify, Going Back וסיבוב ההופעות האחרון

ב-2002 הוציא קולינס את אלבומו השביעי "Testify". אלבום זה הוא האלבום האחרון של קולינס המכיל חומר מקורי, בין שירי האלבום נמצאים הסינגלים "Wake Up Call" ו-"Can't Stop Loving You" שהיו השירים הבולטים באלבום. האלבום נחשב לאכזבה מסחרית בבריטניה וצפון אמריקה אך הגיע להצלחה במדינות רבות באירופה, כמו כן מספר רצועות מהאלבום צורפו לרשימת השירים של סיבוב הופעותיו האחרון של קולינס.
ב-7 בנובמבר 2005 הופיע קולינס באצטדיון בלומפילד כחלק מסיבוב ההופעות האחרון שלו בתור סולן (שמו של סיבוב הופעות זה הוא "Finally The First Farewell Tour"). קולינס יצא לסיבוב הופעות זה על מנת להיפרד מן הקהל וממעריציו. בנוסף לכך באותה השנה דיבב את דמותו במשחק הווידאו "Grand Theft Auto: Vice City Stories" ושירים רבים שלו ושל ג'נסיס נכנסו למשחק.
בשנת 2010 יצא אלבומו השמיני, "Going Back". אלבום זה אינו מכיל חומר מקורי, אלא מורכב מגרסאות כיסוי לשירי מוטאון ומוזיקת נשמה משנות ה-60. על עטיפת האלבום מופיעה תמונה של קולינס מגיל 13 מנגן על תופים, אשר אותרה במקרה וקולינס אף נאלץ לשלם על זכויות השימוש בה. קולינס סיפר כי באלבום זה הצליח לנגן על תופים, על אף ניתוח שעבר בעמוד השדרה. על מנת שיתאפשר לו לתופף באלבום, נאלץ קולינס להדביק את מקלות התיפוף לידיו בעזרת נייר דבק.
קריירת סולו > 2011–הווה, עזיבתו וחזרתו לעולם המוזיקה והנפקות חדשות של אלבומים

במרץ 2011, לאחר תקופה של רמיזות ושמועות, קולינס הצהיר על פרישה מעולם המוזיקה מסיבות בריאותיות.
במהלך שנת 2014 פורסם כי קולינס משתף פעולה עם הזמרת הבריטית אדל עבור אלבומה השלישי, בכתיבת שירים. אולם בהמשך נודע כי שיתוף פעולה זה הגיע לסיומו ולבסוף קולינס לא היה מעורב באלבום.
בספטמבר 2015 הוכרז כי יצאו גרסאות מחודשות לכל אלבומיו של קולינס הכוללות תמונות חדשות לעטיפת התקליטים, הקלטות דמו של שירים וסינגלים ובנוסף לכך הקלטות שנלקחו מן הופעות חיות לאורך השנים. שמו של פרויקט זה הוא "...Take A Look At Me Now" הנקרא על שם השורה הידועה מתוך השיר "Against All Odds".
באוקטובר 2015 הכריז קולינס כי הוא חוזר מפרישתו מעולם המוזיקה וכי הוא מתכנן כתיבת אלבום חדש, ובנוסף אמרגנו טוני סמית' עובד על ארגון סיבוב הופעות נוסף שיתקיים בעתיד הקרוב. נוסף לכך הכריז קולינס כי הוא עובד כעת על ספר אוטוביוגרפיה, העוסק בחייו מזווית הראיה שלו. הספר אשר שמו הוא "Not Dead Yet" יצא לאור ב-25 באוקטובר 2016. כמו כן, אלבום אוסף שכולל בתוכו את כל הסינגלים של קולינס יצא ב-14 באוקטובר של אותה השנה.
בשנת 2016 יצא אלבום אוסף הסינגלים של קולינס. ב-29 באוגוסט 2016 לקח חלק במופע הפתיחה של אליפות הטניס הפתוחה בארצות הברית (U.S. Open) שהתקיימה בקווינס שבניו יורק. קולינס ביצע במופע את השיר "In The Air Tonight" וכמו כן דואט לשיר "Easy Lover" עם הזמר והשחקן לזלי אודום הבן. בהרכבו של קולינס באותה הופעה נכללו: בראד קול (קלידן), דריל סטארמר (גיטריסט), ונתן איסט (באסיסט) אשר מלווים את קולינס שנים רבות בהופעות חיות. בין היתר בהרכב נכלל גם בנו של קולינס, ניקולס "ניק" קולינס שביצע את מלאכת התיפוף בהופעה.
ב-17 באוקטובר, חשף קולינס במסיבת עיתונאים כי יצא לסיבוב הופעות ראשון מזה עשר שנים. כל ההופעות יתרחשו בחודש יוני של שנת 2017. הוא מתמקד רק באירופה ויכלול מספר מצומצם של הופעות בבריטניה, צרפת וגרמניה. (בהמשך גם הופעה נוספת באירלנד). סיבוב ההופעות נקרא "Not Dead Yet Live". משחק מילים על בסיס שם האוטוביוגרפיה של קולינס שיצאה בסמוך למסיבת העיתונאים. סיבוב ההופעות החל ב-4 ביוני והיה צפוי להסתיים ב-30 ביוני בהופעה גדולה בהייד פארק שבלונדון בה אירח קולינס את בלונדי ואת להקת מייק והמכונאים (אותה מנהיג מייק ראת'רפורד, חברו להקת ג'נסיס). אך קולינס נחבל בראשו במהלך סיבוב ההופעות ונאלץ לדחות שתיים מהופעותיו שבלונדון לחודש נובמבר. בסופו של דבר, בעקבות הביקוש הרב, נוספו מופעי אצטדיונים נוספים לטור ברחבי בריטניה ובשלב מאוחר יותר גם בדרום וצפון אמריקה.
ב-2019 החליט קולינס להמשיך את סיבוב ההופעות לסבבים נוספים באוסטרליה ובארצות אירופה.
במרץ 2022 בתום מסע ההופעות של להקת ג'נסיס "The Last Domino?" (אליו הצטרף עם בנו, ניק, שביצע את מלאכת התיפוף) הודיע על פרישה לאור מצבו הרפואי שהתדרדר.
חיים אישיים

פיל קולינס שיתף פעולה עם אמנים רבים ובהם דייוויד קרוסבי, פיליפ ביילי, פול מקרטני, אלטון ג'ון, ג'ורג' האריסון, אריק קלפטון וסטינג. בשנת 1999, עבר לגור בשווייץ, אך כיום מתגורר במיאמי.
במהלך חייו נשא פיל קולינס שלוש נשים, אך כל נישואיו הסתיימו בגירושין. הוא התחתן עם אנדריאה ברטורלי בשנת 1975. וממנה נולד לו בן, סיימון קולינס, שמאוחר יותר הפך גם הוא לזמר ומתופף.
קולינס פגש את אשתו השנייה, ג'יל טייוולמן, בשנת 1980. הם נישאו בשנת 1984, ובשנת 1989 נולדה בתם היחידה, השחקנית לילי קולינס. השניים והתגרשו בשנת 1996.
קולינס התחתן בשלישית בשנת 1999, עם אוריאן סוואי. יש להם שני בנים, ניקולס (שמתופף כיום בהופעותיו) ומת'יו. בשנת 2000, עדיין כזוג נשוי, הקימו פיל ואוריאן את "קרן החלומות הקטנים" ("The Little Dreams Foundation"), ארגון ששם לו למטרה לעזור לילדים ונערים להגשים את חלומותיהם בתחומי האומנות והספורט. הם התגרשו ב-17 באוגוסט 2008, חזרו לחיות יחד ונפרדו בשנת 2020.
בשנת 2010, בעקבות מחלה אשר מנעה ממנו להמשיך לתופף ולהופיע, מצא עצמו קולינס מכור לאלכוהול ואף חשב להתאבד. הוא התוודה על כוונת ההתאבדות שלו, באמרו: "חשבתי על התאבדות אך לא יכולתי לעשות זאת לילדי". לבסוף הצליח קולינס להגמל ואף חזר לעסוק במוזיקה.
לקולינס היה מאז ומתמיד עניין רב בקרב אלמו. הוא אסף מאות חפצים, ספרים ורישומים הקשורים לקרב המפורסם אשר התרחש בסן אנטוניו שבטקסס בשנת 1836. התשוקה שלו לקרב של האלמו גם הובילה אותו לכתוב את הספר "אלמו ומעבר: מסע של אספן", שפורסם בשנת 2012. ב-26 ביוני 2014, במסיבת עיתונאים שנערכה באלמו, הכריז קולינס כי הוא תורם את כל האוסף שלו (אשר שוויו עמד על מאה מיליון דולר) למשרד הקרקע הכללי של מדינת טקסס. ב-11 במרץ 2015, לכבוד תרומתו, קולינס זכה באזרחות כבוד של טקסס על ידי בית המחוקקים של המדינה.
פיל קולינס הוא אחד מתוך שלושה אמנים שמכרו מעל למאה מיליון אלבומים בקריירת הסולו שלהם ובמסגרת להקה (150 מיליון אלבומי סולו ו-150 מיליון נוספים במסגרת ג'נסיס). שני האמנים האחרים הם פול מקרטני ומייקל ג'קסון.
דיסקוגרפיה

1981 - Face Value
1982 - Hello, I Must Be Going!
1985 - No Jacket Required
1989 - ...But Seriously
1993 - Both Sides
1996 - Dance into the Light
2002 - Testify
2010 - Going Back
דיסקוגרפיה > תאריכי הוצאת ההנפקות החדשות

ב-29 בינואר 2016 יצאו המהדורות המחודשות של האלבומים "Face Value" ו-"Both Sides".
ב-26 בפברואר יצאו המהדורות החדשות של האלבומים "!Hello, I Must Be Going" ו-"Dance Into The Light".
ב-15 באפריל יצאו המהדורות החדשות של האלבומים "No Jacket Required" ו-"Testify".
ב-10 ביוני יצאו המהדורות המחודשות לאלבומים "But Seriously" ו-"Going Back".
"You Can't Hurry Love"‏ (1982, בריטניה)
"Against All Odds"‏ (1984, ארצות הברית)
"Easy Lover" (דואט עם פיליפ ביילי, 1985, בריטניה)
"One More Night"‏ (1985, ארצות הברית)
"Sussudio"‏ (1985, ארצות הברית)
"Separate Lives" (דואט עם מרילין מרטין, 1985, ארצות הברית)
"A Groovy Kind of Love"‏ (1988, ארצות הברית ובריטניה)
"Two Hearts"‏ (1988, ארצות הברית)
"Another Day in Paradise"‏ (1989, ארצות הברית)
פילמוגרפיה

1964: "לילה של יום מפרך" (ניצב ללא קרדיט).
1965: "R3" (בפרק "Unwelcome Visitor").
1967: "קלמיטי הפרה" (תפקידו הראשי צומצם בסרט עקב סכסוך עם הבמאי).
1968: "צ'יטי צ'יטי באנג באנג".
1985: "מיאמי מחלק מוסר" (בפרק "פיל הזייפן").
1986: "The Two Ronnies" (הופיע בשני פרקים).
1988: "באסטר" (בתור באסטר אדוארדס).
1988: "יום הולדת שישים למיקי" (בתפקיד עצמו, ספיישל טלוויזיוני).
1991: "הוק" (בתפקיד בלש חוקר).
1993: "Frauds" (בתפקיד רונלד קופינג).
1993: "והתזמורת ממשיכה לנגן" (בתפקיד אדי פפאסו, סרט טלוויזיוני).
1995: "באלטו" (קולם של מאק ולאק).
2003: "ספר הג'ונגל 2" (קולו של לאקי).
הערות שוליים

↑   איה חיות, להקת "ג'נסיס" תתאחד לסיבוב הופעות, עם פיל קולינס כסולן, באתר הארץ, 4 במרץ 2020
↑  גואל פינטו, הכרטיסים למופע של פיל קולינס בבלומפילד יעלו 360–480 שקל, באתר הארץ, 25 ביולי 2005
↑  מתן אברמוביץ', עכבר העיר, פיל קולינס כבר לא חש את האצבעות ומכריז: "אני פשוט אעשה משהו אחר", באתר הארץ, 27 בספטמבר 2010
↑  ליה פן, פיל קולינס פורש מעסקי המוזיקה, באתר הארץ, 6 במרץ 2011
↑   אבי פיטשון, אוסף הסינגלים של פיל קולינס מעורר שאלה עקרונית: למה הוא חזר לפעילות?, באתר הארץ, 29 באוקטובר 2016
↑  איתמר זהר, פיל קולינס, שק החבטות של עולם המוזיקה, זכה סוף סוף בקצת נחת, באתר הארץ, 21 בינואר 2019
↑  פיל קולינס הופיע בפעם האחרונה: "אחרי הלילה נצטרך למצוא עבודה אמיתית", באתר ‏מאקו‏, 18 באוקטובר 2020
↑  פיל קולינס חובק בן רביעי, באתר וואלה, 24 באפריל 2001
↑  קולינס מתגרש, באתר גלובס, 16 במרץ 2006
↑  איתמר זהר, פיל קולינס: אני שוקל התאבדות, באתר הארץ, 14 בנובמבר 2010
↑  Phil Collins leaves music industry to be full-time dad
↑  ירון פריד, עכשיו אני מוכר פרחים, כותרת ראשית, 6 באוקטובר 1988
| ג'נסיס |
| --- | --- | --- |
טוני בנקס • מייק ראת'רפורד • פיל קולינס
פיטר גבריאל • סטיב האקט • אנטוני פיליפס • ג'ון מיאהו • ג'ון סילבר • ריי וילסון
| אלבומי אולפן | From Genesis to Revelation • Trespass • Nursery Cryme • Foxtrot • Selling England by the Pound • The Lamb Lies Down on Broadway • A Trick of the Tail • Wind & Wuthering • ...And Then There Were Three... • Duke • Abacab • Genesis • Invisible Touch • We Can't Dance • Calling All Stations • Spot the Pigeon • 3 X 3 |  |
| אלבומי הופעה | Genesis Live • Seconds Out • Three Sides Live • Live/The Way We Walk, Volume One: The Shorts • Live/The Way We Walk, Volume Two: The Longs |  |
| אלבומי אוסף | Turn It On Again: The Hits • The Platinum Collection |  |
| סטים | Genesis Archive 1967-75 • Genesis Archive 2: 1976-1992 |  |
קטגוריה:ג'נסיס • פורטל:רוק • פורטל:פופ
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007449602305171  PLWABN: 9810623321605606  BNE: XX981038  BnF: cb138926499 (data)  CANTIC: a10887131  GND: 118929518  ICCU: RAVV086889  ISNI: 0000 0001 1469 3467  LCCN: n84001955  LNB: 000087834  MusicBrainz: 401c3991-b76b-499d-8082-9f2df958ef78  NKC: ola2002158996  NLK: KAC199639322  NTA: 073537586  SNAC: w6vf9gns  SUDOC: 136850324  VIAF: 84973327   WorldCat (עם VIAF): 84973327 
ג'נסיס בהופעה חיה. 1982
קולינס וראת'רפורד מנגנים בהופעה חיה, 1976
פיל קולינס יחד עם חברי ההרכב הנוכחי של להקת ג'נסיס בתחילת שנות ה-90
ג'נסיס בהופעה חיה. מתוך האיחוד של שנת 2007
פיל קולינס, 1981
קולינס מבצע דואט תופים יחד עם צ'סטר תומפסון".
פיל קולינס, 1996
קולינס בהופעה חיה
עטיפת הסינגל "Easy Lover".
הכוכב של פיל קולינס בשדרת הכוכבים של הוליווד
עמוס שוב

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  31 במרץ 1967 גני עם, ישראל
 פטירה:  1 ביוני 2015 (בגיל 48) תל אביב-יפו, ישראל
 סוגה מועדפת:  סדרות ילדים, דיבוב
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1989–2015 (כ־26 שנים)
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  בית צבי 
 פרופיל ב-IMDb
 
עמוס שוב (31 במרץ 1967 – 1 ביוני 2015) היה מנחה, שחקן, מדבב ובמאי טלוויזיה ישראלי.
ביוגרפיה

עמוס שוב נולד ב-1967, ליוסף ושרה שוב, כבן שני מבין ארבעה ילדים. גדל במושב גני עם ולמד בבית הספר התיכון האזורי בבית ברל. בגיל 14 חלה במחלת הסרטן, ובעקבותיה נקטעה רגלו הימנית. מפאת נכותו לא גויס לצה"ל. למד לתואר ראשון בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, ועוד בזמן לימודיו החל לשחק בהצגות, בהן: "מרי סטיוארט" (שביימה חנה מרון) ו"צחות בדיחותא דקידושין". בהמשך, למד באוניברסיטת תל אביב לתואר שני בפילוסופיה.
בראשית דרכו השתתף, בין השאר, בסרט הטלוויזיה "סטמפניו" בבימויו של דן וולמן (1989) ובתוכניות הטלוויזיה "זהו זה!", "רואים 6/6" ו"לשון המראות" בטלוויזיה החינוכית ו"בקצה המכחול" בערוץ הראשון, לצד קרן מור ודרור קרן (1991).
התפרסם כאחד המנחים הראשונים בערוץ הילדים, אליו הצטרף בשנת 1993. בערוץ זה הנחה את תוכניות הילדים "כדור פורח", "נפגשים בשש", "הוגו", "הכיתה המעופפת". בערוץ גם גילם דמות של מגיש חדשות מגלומני והיפראקטיבי ובעל סגנון מיושן, אשר נהג לפתוח ולסיים את שידוריו במשחק המילים "שוב איתכם, עמוס שוב איתכם", עליו חזר מספר פעמים. ב-1997 הגיש בערוץ את התוכנית האישית "הבקבוק". במקביל להנחיה בערוץ, השתתף בסדרה ההיסטורית "לאן יהודים לאן" בטלוויזיה החינוכית (1995), וכן גילם את דמותו של אדם ברוך במחזה "גורודיש" כאשר הועלה לראשונה בתיאטרון הקאמרי.
עמוס שוב פרש מהנחיה בערוץ הילדים בשנת 1998, אולם המשיך להשתתף בתפקידי דיבוב בערוץ כגון בתפקיד שרוך בשעשועון ההנפשה האינטראקטיבי "ברוך ושרוך" לצד מיכאל הנגבי (2001-2002), וכן בסדרה "משטרת האגדות" (בה שימש גם כבמאי דיבוב). ב-1999 דיבב במשחק פיפוש את פריץ פון בזזז, פסיכיאטר גרמני מטורף שנוהג לומר "קישקע". בשנים 1999–2001 הנחה לסירוגין בערוץ הראשון את התוכנית "כן או לא", בה הקהל באולפן צופה בסרט קצר ובוחר כיצד יסתיים. בשנת 2001 ביים את תוכנית הנוער "יופי סופי" בהנחיית סופי צדקה, אשר שודרה בערוץ 2. בשנת 2003 מונה לעורך הראשי של ערוץ פוקס קידס.
השתתף כשחקן בסדרות טלוויזיה רבות, בהן "מעורב ירושלמי", "צה"ל 1", "הפיג'מות", "נשות הטייסים", "אולי הפעם", "האמת העירומה" ו"אחת אפס אפס". שוב השתתף גם במספר סרטי קולנוע, בהם "זכרון דברים" בבימויו של עמוס גיתאי (1995), "מדוזות" (2007) ו"אליס" (2012), וכן בתפקיד קטן בסרט ההוליוודי "מינכן" (2005) בבימויו של סטיבן ספילברג.
בשנת 2011 השתתף בהצגה "בחלוף שנה", אשר הועלתה במסגרת פסטיבל תיאטרון קצר ב"צוותא" תל אביב ובה הופיע לצד אביגיל אריאלי, אשר הנחתה לצדו בעבר בערוץ הילדים.
החל משנת 2000 שימש גם כמדבב בסדרות וסרטי הנפשה רבים, בהם "בית ספר למפלצות", "מפלצות נגד חייזרים", "עידן הקרח 2: נמסים מצחוק", "סימבה מלך הג'ונגל", "מר פיבודי ושרמן", "6 גיבורים", "דיג'ימון" ו"הדוב פדינגטון".
כמו כן, שימש שוב כשחקן וקריין בפרסומות שונות, ועסק ביבוא תוכן דוקומנטרי לטלוויזיה.
עמוס שוב נפטר ב-1 ביוני 2015, בגיל 48, לאחר שכחצי שנה קודם לכן לקה פעם נוספת במחלת הסרטן. נטמן בבית העלמין במושב גני עם, בו גדל.
חיים אישיים

שוב היה נשוי ליוצרת תמר ברקאי (אחותה של נועה ברקאי), ואב לשני ילדים. הוא היה אחיהם של מבקרת הקולנוע והסופרת יעל שוב, של האמנית והאוצרת מורן שוב רובשוב ושל המוזיקאי עודד שוב.
אלברט עמר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 70 בערך) קזבלנקה, מדינת החסות הצרפתית במרוקו 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
אלברט עמר (נולד ב-7 בנובמבר 1956) הוא זמר ויוצר ישראלי, אשר התפרסם בעקבות הוצאת התקליט "שקוף" בשנת 1990.
ביוגרפיה

אלברט עמר עלה עם משפחתו מקזבלנקה במרוקו, בגיל 6. גדל בפרדס חנה במשפחה מרובת ילדים, אחד מאחיו הוא הראשון לציון שלמה עמאר. הוא התחנך בבית ספר יסודי ממלכתי דתי, ממנו המשיך ללימודים בישיבה. בגיל הצבא, לא היה כשיר לגיוס, לדבריו היה בתקופה קשה "מפוצץ בסמים וכועס על כל העולם".
בגיל 21 התגייס לצבא במסגרת "נערי רפול" (מקא"ם) ושירת בחיל התותחנים. ולאחר השחרור חזר לפרדס חנה, שם הקים תיאטרון קהילתי עם הבמאי רמי רוזן. נולה צ'לטון הזמינה אותו להצטרף לפרויקט תיאטרון חברתי בקריית שמונה, שם הופיע לצד שחקנים צעירים, שלאחר מכן התפרסמו, ביניהם איציק ויינגרטן, עופרה ויינגרטן, מוני מושונוב, סנדרה שדה, שלמה בראבא, חוה אורטמן, דליק ווליניץ, ארנון צדוק ואחרים.
בעידודה של נולה צ'לטון ובזכות מאבקה, התקבל ללמודי תיאטרון באוניברסיטת תל אביב, למרות שלא הייתה לו תעודת בגרות. בפסטיבל ישראל ב-1989, הופיע במופע היחיד "שקוף", מופע מוזיקלי שיצר עם המחזאית דניאלה כרמי והמלחין אלדד לידור. המופע הציג במונולוגים ובשירים את סיפורה של "החצר האחורית של ישראל", קשיי הקליטה וההשתלבות בארץ והכאב החברתי. לאחר מספר חודשים, הוציא תקליט עם שירי המופע, הנושא את שם המופע: "שקוף".
לאחר הוצאת התקליט פנה עמר לעבודה חינוכית עם בני נוער בסיכון. כעשר שנים לאחר הוצאת התקליט "שקוף" חזר עמר בתשובה. עמר נשוי עם חמישה ילדים מנישואים אלו ושניים מקשרים קודמים. הוא ממשיך ליצור מוזיקה ומלמד משחק בסמינר הקיבוצים.
משפחתו

אחיו, הרב שלמה משה עמאר, היה  הרב הראשי הספרדי לישראל, ונשיא בית הדין הרבני הגדול.
יצירות

שקוף (1990)
הערות שוליים

↑  יעקב בר-און, ‏אלברט עמר חוזר למופע חייו: "השקופים של ש"ס הם לא השקופים שלי", באתר מעריב אונליין, 8 במאי 2016
↑  שוש אביגל, תאטרון-מוזיקה - "שקוף" מופע יחיד, אלברט עמר, חדשות, 24 במאי 1989
↑  יוסי חרסונסקי, ביקורת - רואה לך שקוף, מעריב, 4 בינואר 1991
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308875905171
דור פלס

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1961 (בן 63) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  מורה למשחק, במאי תיאטרון, שחקן
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 http://dorsadnaot.com
 
דור פלס (נולד ב-5 בנובמבר 1961) הוא במאי תיאטרון, שחקן, ומורה למשחק באקדמיה לאמנויות המופע בתל אביב. מייסד “דור סדנאות״ ביה״ס למשחק לחובבים.