stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אל תשלח לי פרחים
תקציר העלילה

ג'ורג' קימבל (רוק הדסון) נשוי שמונה שנים לג'ודי (דוריס דיי). הוא היפוכנדר כבד ובביתו יש עשרות בקבוקי תרופות. הוא חש בלחץ בבטנו ופונה לרופא המשפחה שלו, ראלף מוריסי (אדוארד אנדרוז), שמתקשה לשכנע אותו שהוא בריא. כשהוא ניגש לחדר סמוך לבלוע תרופה שרשם לו, הוא שומע שיחה של הרופא עם רופא אחר על חולה אחר שימיו ספורים וחושב שמדובר עליו וכי הוא עומד למות.
הוא מספר זאת לחברו ארנולד נאש (טוני רנדל) וממנה אותו למלא את צוואתו ולהקריא בהלוויה את ההספד שאותו כתב והקליט. הוא נפגש עם וינסטון בר (האל מארץ') רווק רודף נשים שאומר לו ששמע מהחלבן שידידתם לינדה בולארד (פטרישה בולארד) עומדת להתגרש וזה הזמן שלו להתחיל אתה.
ג'ורג' הולך למנהל חברת קבורה, מר אקין (פול לינד) ורוכש מקום לשלו קברים - לו, וג'ודי ולבעלה השני (לעתיד).
הוא דואג למצוא בעל שני לג'ודי ובוחר בברט (קלינט ווקר) שמכיר אותה מימי הקולג'. במסיבה הוא נפגש עם לינדה ומזהיר אותה מפני וינסטון והיא מודה לו ומנשקת אותו. ג'ודי רואה זאת ובטוחה שהוא בוגד בה.
כדי להצטדק הוא מגלה לה שימיו ספורים והיא מרחמת עליו, מטפלת בו ומסיעה אותו בכיסא גלגלים.
לבסוף מגלה הרופא לג'ודי כי ג'ורג' בריא והיא משוכנעת שג'ורג' המציא זאת כדי שתסלח לו על בגידתו.
היא בורחת וג'ורג' וארנולד אחריה. בעצת ארנולד "מודה" ג'ורג' כי בגד בה עם אישה בשם דולורס (שם פיקטיבי) והוא דורש שתמחל לו, אך היא מתנהגת להפך.
ג'ודי חוזרת לארוז אך לפתע מופיע הקברן ומגלה לה על רכישת הקברים וג'ודי מבינה שג'ורג' אכן חשב שהוא הולך למות. הם מתחבקים ופתאום מגיע וינסטון עם פרחים - הוא שמע מהחלבן שהם מתגרשים והגיע להתחיל עם ג'ודי.
ג'ורג' תוקע לו אגרוף בפנים, לוקח ממנו את זר הפרחים ומגיש אותו לג'ודי.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דוריס דיי | ג'ודי קימבל |  |
| רוק הדסון | ג'ורג' קימבל |  |
| טוני רנדל | ארנולד נאש | שכן של ג'ורג' |
| אדוארד אנדרוז | ד"ר מוריסי | רופא |
| קלינט ווקר | ברט | ידיד של ג'ודי |
| פטרישה בארי | לינדה בולארד |  |
| האל מארץ' | וינסטון בר | רודף נשים |
| פול לינד | מר אקין | קברן |
| דייב ווילוק |  | חלבן |
איציק גץ

| --- | --- |

 לידה:  ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  איציק
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד חרוב  ראש ענף לחימה אורבנית במל"י  מפקד חטיבת ירושלים  ראש מחלקת הדרכה בזרוע היבשה  מפקד המרכז לאימוני מפקדות אוגדה בפיקוד ההכשרות והאימונים  סגן מפקד עוצבת סיני
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן    מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן  מבצע שובו אחים    מבצע צוק איתן
 
יצחק (איציק) גץ הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, אשר שימש בעבר מפקד המרכז לאימוני מפקדות אוגדה (מרא"ם) בפיקוד ההכשרות והאימונים וסגן מפקד עוצבת סיני. קודם לכן שימש מפקד חטיבת ירושלים וראש מחלקת הדרכה בזרוע היבשה, ראש ענף לחימה אורבנית במל"י ומפקד גדוד חרוב.
שירות צבאי

גץ התגייס לצה"ל, ולאחר שירות כלוחם עבר קורס קציני חי"ר. בסיום הקורס שימש מפקד מחלקה. בהמשך שימש כמפקד הפלוגה המסייעת בגדוד נחשון. לאחר מכן שירת כקצין אג"ם של חטיבת כפיר בין השנים 2012–2013.
בשנת 2013 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד חרוב, תפקיד בו שירת עד שנת 2015. לאחר מכן מונה לראש ענף לחימה אורבנית במל"י בין השנים 2015–2016. באוגוסט 2018 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד חטיבת ירושלים, במקביל שימש כראש מחלקת הדרכה בזרוע היבשה, בתפקידיו שירת עד ספטמבר 2020. בשנת 2020 מונה למפקד המרכז לאימוני מפקדות אוגדה בפיקוד ההכשרות והאימונים ולסגן מפקד עוצבת סיני.
חיים אישיים

גץ נשוי לאושרת ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑   רשימת המפקדים החדשים בצה"ל, באתר צה"ל, 20 בינואר 2020
↑  שבתי בנדט‏, חטיבת כפיר יוצאת מיהודה ושומרון: "נפעל בכל הגזרות", באתר וואלה, 15 באוקטובר 2014
↑  גיל קלנר, ‏סא"ל דוד שפירא ונריה ישורון ימונו למח"טים, באתר "סרוגים", 13 בנובמבר 2017
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אסון השיטפון בירדן

| --- | --- |

אתר המעיינות החמים שבקרבתו התרחש האסון
 תאריך התרחשות:  25 באוקטובר 2018 
 הרוגים:  21 
 פצועים:  43 
 
אסון השיטפון בירדן התרחש ב-25 באוקטובר 2018, כאשר שיטפון בזק בנחל ממזרח לים המלח גרם למותם של 21 בני אדם. עוד 35 אנשים נפצעו.
השיטפון נגרם על ידי גשמים עזים שירדו בירדן. האסון התרחש בנחל הסמוך למעיינות חמים, שהיה אתר נופש פופולרי. בנחל נמצאה כיתה של תלמידים בני 12 עד 14 מבית הספר הפרטי ויקטוריה בעמאן. הם נמצאו באזור בטיול עם מלווים ומורי דרך. הקבוצה מנתה 44 אנשים. בנחל היו גם כמה משפחות מטיילות. רובם נלכדו בשיטפון הפתאומי שגרף כמה מהם עד לים המלח. מפלס המים בנחל ירד רק לאחר מספר שעות. השיטפון גרם גם להתמוטטות גשר באזור, אך איש לא נפגע עקב כך.
מאות אנשי שירותי החירום של ירדן וחיילים חיפשו אחרי הנפגעים בערוצי הנחלים בסיוע מסוקים, סירות, צוללנים וכלבי גישוש. בתום החיפושים אותרו גופות של 21 נספים, רובם מקרב הילדים. חלק מ-35 הפצועים באסון נפצעו קשה.
לפי בקשת ממשלת ירדן שלחה יחידה 669 של צה"ל מסוקים וחיילים לאזור לסייע בחיפושים. הם שהו בשטח מספר שעות.
בירדן נפתחה חקירה לקביעת הגורמים לאסון וזהות האחראים לו. הועלתה הטענה כי קבוצת בית הספר חרגה ממסלול הטיול שאושר לה על ידי משרד החינוך.
בעקבות האסון הגישו שר החינוך ושרת התיירות של ירדן את התפטרותם.
ראו גם

אסון נחל צפית
אנריקו לוי

| --- | --- |

 לידה:  1918 קרמונה, איטליה 
 פטירה:  24 בינואר 2007 (בגיל 89 בערך) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 
אנריקו לוי (6 באפריל 1918, קרמונה – 24 בינואר 2007, חיפה) היה ימאי מקצועי שהחל דרכו באיטליה. סייע למוסד לעלייה ב', השיט ספינת מעפילים ושימש רב חובל לאניית הנוסעים הראשונה של צים. ניהל את בית הספר לקציני ים עכו בשלב התבססותו. ניהל את נמל אילת והיה המנהל הראשון של נמל אשדוד.
משפחה ולימודים

משפחת לוי יוסף וג'מה (לפני נישואין ריאטי) התגוררה בעיר פדובה האב יוסף כתב ספרי לימוד למתמטיקה ולימד בבתי ספר תיכוניים בערים שונות בצפון איטליה. בשנת 1913 נולדה הבת הבכורה עדה. בסוף מלחמת העולם הראשונה עברה המשפחה באופן זמני לקרמונה ושם נולד בן – אנריקו, כילד שני במשפחה. המשפחה חזרה לפדובה עשר שנים מאוחר יותר נולדה האחות אנה.

המשפחה לא הייתה קרובה ליהדות אך בהשפעת הרב של קהילת פדובה גוסטוו קסטל-בולוניזי, חגגו לאנריקו בר מצווה. הרב הציע את שמו היהודי משה אך לא נעשה שימוש בשם זה. האחות עדה שהייתה מורה הייתה פעילה במחנות קיץ והכשרה לנוער יהודי במגמה לעלייה לארץ ישראל. אף כי שאפה לעלות נדרשה להמשיך בפעילותה הציונית. כתוצאה מהקשר עם הרב של פדובה החל להתענין ביהדות. שליח של הקרן הקיימת שהגיע לאיטליה סיפר על החיים בארץ ישראל ושכנע בצורך ללמוד עברית והכניס את הרעיון שאולי יום אחד יצטרכו להגיע לשם.

אנריקו הצעיר אהב סקי, אופנועים, בחורות ומכוניות מרוץ, בשנת 1934 מת האב יוסף באופן פתאומי. האחות עדה נישאה בשנת 1938 בפדובה לרב פאולו שאול נסים. בעקבות כך התפתח אנריקו להיות בעל אופי עצמאי כמו גם קשר חזק למשפחת נסים.
תלמידי בית ספר יסודי בעיר פדובה איטליה. אנריקו לוי בחליפת מלחים, 1927.
אנריקו לוי הצעיר מחזיק בספר התנ"ך שקיבל לבר מצווה, 1931.
משפחת לוי בפדובה, 1936.
אנריקו לוי הצעיר רוכב על אופנועו 1936.
אנריקו לוי בסקי 1937.
שירות ימי

אביו יוסף שאף שבנו יהיה מהנדס אזרחי, אך הנער שאף להיעשות ימאי. בין השנים 1932 עד 1937 למד במכללה הימית על שם סבסטיאנו ונייר בוונציה – Istituto Nautico Venezia. לוי היה התלמיד היהודי היחידי והיהודי הראשון שלמד שם בכל בהיסטוריה של בית הספר. לוי לא הרגיש בודד והיה מעורב מאוד בין התלמידים. אהב לשאול שאלות ולהתווכח היה חובב כדורגל ויזם לקרוא את שמה של נבחרת בית הספר על הנביא חבקוק. את הניסיון המעשי רכש בספינת בית הספר 'אמדיאה' ספינת מפרשים עתיקה יחסית עם מנוע עזר.

במהלך חופשת הקיץ מ-8 באוגוסט עד סוף אוקטובר 1936 שירת כנער סיפון במכלית. המכלית עשתה מספר הפלגות לבאטום בים השחור והביאה דלק לאיטליה. במהלך ההפלגה נפגש עם ימאים מחלקיה של איטליה והתרשם מנדיבותם כאשר הגיעו לבאטום וחילקו מזון לאנשי העיר.

כאשר חזר ללימודים נעשה מוקד לוויכוחים אנטי-פשיסטים בבית הספר. דיבר בצורה גלויה ולא חשש. לוי מעריך שאופיו התעצב בעת לימודיו בוונציה. באותה עת התוודע לרפאל קנטוני שלמד עם אחותו עדה בבתי הספר. לאחר סיום הלימודים הרגיש חובה למען אביו שנפטר ונרשם לאוניברסיטת ונציה ללימודי כלכלה ומסחר אך לא המשיך בכך.

במקביל הגיש מועמדות לשירות באניית בית ספר ונתקבל לשרת כקדט על אוניית המפרשים Patria. האונייה הייתה בעלת חמישה תרנים דרשה הרבה עבודת ימאות ושימשה כאניית אימונים לבתי הספר הימיים. גם כאן היה היהודי היחידי ונעשה מנהיג. עם אונייה זאת הפליג לדרום אמריקה כ-60 יום לכל כיוון. היה זה המחזור האחרון של אונייה.

ב-22 בנובמבר 1938, התייצב לוי בשלטבמשרדי הצי האיטלקי בגנואה ואמרו לו שלא רוצים יהודים יותר כל יהודי שהיה בצי המלחמתי או בצבא נדרש לצאת משם, אך אסור לו לעזוב את איטליה. לוי ניסה לברר מה יוכל לעשות. בשנת 1939 אושר ללוי להפליג באוניות איטלקיות והכוונה שלו הייתה לצאת מאיטליה.
קדט בכיר אנריקו לוי.
אנית המשא וולפי עליה שירת אנריקו לוי כקצין סיפון ועמה הפליג למזרח הרחוקבשנת 1938.
פעילות למען העקורים

בשנת 1940 ניהל את מחנה ההכשרה ב'אורצ'יאנו' ו'סן מרקו' ליד פיזה.
באמצע השנה עבר לנהל את סניף פירנצה של הוצאת הספרים היהודית Casa Editrice Israel. בתפקיד זה הפיק את ספרו של שמעון דובנוב, ההיסטוריה של העם היהודי בתרגום לאיטלקית. ובסיכום הוסיף משפט משלו ”האידיאל שקידם את עם ישראל משחר ההיסטוריה והחזיק אותו לאורך השנים ממשיך להאיר את הדרך. מי שמאמין בטוב חייב להאמין גם ביושרה של הבעיה הישראלית.” למרות קשיים שהעמידה הצנזורה הופק הספר ב-3000 עותקים.

בשנת 1941 התנדב לוי לעבודה במוסד DELASEM שהיה ארגון מיסודם של הקהילות היהודיות באיטליה שבשיתוף הכמורה הקתולית יחד סייעו לפליטים יהודים שנמצאו באיטליה. מצב הפליטים היה בכי רע כי החוקים מנעו מהם אפשרות להתיישב ולעבוד. מטרת הארגון הייתה לסייע להם לצאת מאיטליה לארצות אחרות. הארגון פעל בהתאם לחוק עד שנת 1943 עם שחרור דרום איטליה וכניסת הכיבוש הגרמני נאסרה פעילותו.

בשנת 1942 נרשם אנריקו לוי לאוניברסיטת נשאטל בשווייץ ללימודי כלכלה ומשפטים. השלטונות קיימו עליו מעקב. לצורך בתנועה הציג לוי את עצמו כסוכן מכונות וכלי עבודה וביקש מינוי לרכבות. הוא נחשד כסוכן של האנגלים והשלטונות החליטו לא לתת לו מינוי כמבוקש.
פעילות למען העקורים > מעצר ובריחה

בשנת 1943 נעצר אנריקו לוי במחנה עבודות בכפייה בקרבת פדובה. העבודה כללה סידור אבנים כבדות על גדת הנהר. מאוחר יותר הועבר לעבודת סבלות במחסנים. ב-9 בספטמבר 1943 נכנסו הגרמנים לאזור והסכנה ליהודים גברה. אנריקו לוי ארגן קבוצה של חמישה צעירים נוספים ממכריו, הם הצטיידו באופניים וברחו לאורך כ-400 ק"מ בשטח הררי. כשבועיים עד שהצליחו לעבור את קו החזית לשטח המשוחרר על ידי בעלות הברית.
אמו ואחיותיו של אנריקו לוי חשבו להצטרף לקבוצת יהודים שניסו לברוח דרך הגבול לשווייצריה. הדבר היה בנובמבר 1943. ידידה קרובה של אנריקו לוי אנה סלה מנעה אותם מהמסע הקשה לקחה אותם לבית של משפחתהבכפר 'קונארדו' שם התחבאו בקרבת הגבול השווייצרי, עד סילוק הגרמנים מאיטליה באפריל 1945. משפחת קונסטנטיני שיצאה במקומם לא הצליחה לחצות את הגבול נתפסה ונשלחה לאושוויץ. השמועה על כך הגיעה לאוזני אנריקו לוי וחשב שמשפחתו אבדה. רק לאחר המלחמה חודש הקשר.
בסוף חודש מאי 1944 הגיע לוי לבארי והתייצב לשירות הצי הבריטי. החל לשרת כקצין ים על המכלית האיטלקית Annarella שגויסה לשירות הצי הבריטי. באונייה זאת הוסמך בשנת 1945 כרב חובל להפלגות ארוכות.
פעילות למען המדינה בדרך

בהיות המכלית בנמל נאפולי ראה על לוח המודעות, של המפקדה הבריטית, הזמנה לסדר פסח שעורך הרב הצבאי הבריטי. הגיע לסדר ופגש שם באנשי המוסד לעלייה ב', מאיר בר-רב-האי וחזקאל סחרוב, שהופתעו מנוכחותו. שמעו את סיפורו וביקשו להיות בטוחים בו לשם כך ליוו אותו לאונייתו ואחרי שהוכיח להם כי הובא בבריתו של אברהם אבינו' נתנו בו את אמונם.
אנשי המוסד לעלייה מצאו בלוי אדם המכיר נושא הימאות ותנאי השוק באיטליה. בתחילה התבקש להבריח נוסעים סמויים באנייתו. הפעולה הבלתי חוקית לצורך הברחת מספר קטן של אנשים עם סיכון רב שתתגלה נראתה ללוי חסרת תוחלת. הוא שכנע את אנשי המוסד לרכוש ספינות ולהוביל כמות גדולה של מעפילים. כניסתו של אנריקו לוי לעבודה עם המוסד לעלייה ב' עוררה מחדש את העלייה החשאית בדרך הים אחרי מלחמת העולם. כמשימה ראשונה הוטל עליו לחפש ולהציע ספינות שיתאימו למשימה.
בצי הסוחר האיטלקי

האונייה מודיקה – בחורף 1947 יצר אנריקו לוי שותפות עם עוד אנשים ומשו מקרקעית הנמל אונייה טבועה ערכו בה תיקונים והפעילו אותה, כאשר לוי משמש בה כקצין הראשון, בקו ספליט – בארי – לאטקיה – חיפה וחזרה. המטען היה בדרך כלל מוצרי מלט אך מדי פעם נשאה גם רכש חימוש המיועד להגנה.
בשנים 1947–1948 שירת כרב חובל באוניות VOLPI ו-CONTE VERDE של חברת הספנות 'לויד-טריאסטינו' האיטלקית.

דרישת מס הכנסה – באותה שנה קיבל לוי משלטונות המס באיטליה דרישה לתשלום מיסים. כמו גם אזרחים איטלקיים שהיו רשומים כבעלי אוניות ששימשו את מפעל העפלה. המשפחות שלא הרוויחו דבר מרישום שמם כבעלי כלי השיט וראו בכך שירות הלאומי, נדרשו לשלם סכומים לפי מיטב השפיטה. לקח זמן רב עד שמדינת ישראל כסתה את החובות.
בצי הסוחר האיטלקי > שירות בחברת צים

מנהל חברת צים נפתלי וידרא, שמע על ההערכה המקצועית כלפי רב החובל אנריקו לוי והזמין אותו לשמש כרב החובל הישראלי הראשון של "קדמה", אוניית נוסעים הראשונה של "צים". כאשר הוכרזה מדינת ישראל עגנה האונייה "קדמה" בפיקודו של רב חובל אנריקו לוי בנמל מרסיי. בטקס חגיגי הורידה את הדגל המנדטורי והניפה במקומו את דגל צי הסוחר הישראלי. ב-17 במאי 1948, יצאה "קדמה" מהנמל עם עולים כשדגל ישראל מתנוסס בתורן החרטום.
האונייה בדומה לשאר אוניות הנוסעים של צים שנרכשו מאוחר יותר, הביאה עולים רבים מאירופה ומצפון אפריקה, דרך מחנה המעבר במרסיי. התפקיד זה שימש כשנתיים. ואחר כך עבר לאוניות אחרות של חברת צים עד שנת 1951.
אוניית הנוסעים 'קדמה'.
קדמה, האונייה הראשונה של צים, 1947.
רב חובל אנריקו לוי עם פעמון החרטום של אוניית הנוסעים קדמה באולם הכניסה למשרדי חברת צים, 2001.
בית הספר הימי

לוי הוזמן להצטרף לסגל בית הספר הימי שליד הטכניון בחיפה, ושימש כמנהלו מספטמבר 1951 ועד 31 במרץ 1960. בתקופה זאת שינה בית הספר את פניו שודרג מ'בית ספר ימי' ל'בית הספר לקציני ים' ועבר למשכן הקבע בעכו.

לשלושת הגופים הממשלתיים בעלי העניין בבית הספר: משרד הביטחון, משרד החינוך והתרבות ומשרד התחבורה – היו דרישות רבות. הבוגרים נדרשו להסמכה לקצונה ימית בלשרת בכלי שיט של חיל הים וצי הסוחר הישראלי ולתעודת בגרות שתאפשר להם כניסה למוסדות אקדמיים. בתפישה הכללית נראה שלבית הספר דרוש מפקד מחיל הים. על-כן באוגוסט 1953 הגיש אנריקו לוי את התפטרותו כדי לא להפריע לכך. אך בעלי העניין בבית הספר לא קיבלו את ההתפטרות וביקשו מלוי להישאר.

בתפקיד המנהל ניתנה ללוי הזדמנות לתרום ככל יכולתו להשגת הצפיות. השכלתו הימית של אנריקו לוי וניסיונו הרב בכלי שיט של צי הסוחר היוו בסיס מקצועי איתן לבית הספר. דמותו ותפישת עולמו היוו דוגמה לדמות הקצין הימי. ללוי ניתנה יד כמעט חופשית ליישם את כל הידע המרץ ולהשגת הכוונה. סייעו בידו שלושת מנהלי המחלקות:

את החדרת דמות הקצין הימי סייע בידו סא"ל מיל' יהודה קלאוס, בהגדרתו כמפקד הקדטים עם סגל מדריכים מסורים. המנהל האדמיניסטרטיבי היה סא"ל מיל' יעקב יפה. 

מנהל ההוראה היה שמעון מהרש"ק ובין אנשי סגל המורים נכללו רב חובל עמנואל קלמפרר, ההיסטוריון ד"ר מאיר שש המורה לימאות מעשית יעקב אגייב.

בתקופת ההתבססות של בית הספר בעכו הונחה אבן פינה לבנין המגורים ה בשנת 1953 ושנה מאוחר יותר הונחה אבן הפינה למבנה ההוראה.
חומר הלימודים הותאם במיוחד לבית הספר לקציני ים. נקבעו בחינות בגרות במקצועות ניווט אסטרונומי ותרמודינמיקה. נלמדו נושאי מבנה כלי שיט ויציבות אונייה. השפה אנגלית נלמדה לפי הספר The Sea Around Us של רחל קרסון, טקסט קשה יחסית שנתן מידע רב על האוקיינוסים בעולם. המורה לעברית דרש חיבור שיביע את הרעיון על דף אחד. 

עיצוב למנהיגות – התלמידים הוגדרו כקדטים, לבשו מדי חיל הים, חבשו כובע קצינים עם סמל בית הספר, ובכל שבת ובכל הזדמנות חגיגית לבשו מדים לבנים והתבלטו בשטח. הקדטים חויבו בכללי התנהגות ברורים בתקנון פקודות קבע והוראות יומיות. דגש רב הושם על סגנון וצורת הביצוע. הסגל בהנחייתו של אנריקו לב הקדיש תשומת לב רבה במגמה להקניית עקרונות מנהיגות בים: ידע מקצועי, דוגמה אישית ויחסי צוות. בסיסמה של ניהול עצמי ביצעו הקדטים תפקידים ומטלות שונות. הקפדת המדריכים יצרה מנטליות של אנשי מעשה. שואפים לעשות את הדבר הנכון בלי לבקש רשות, בלי שאלות ובכלל פחות דיבורים.
בית הספר הימי > גלריה

תוכנית בית הספר לקציני ים עכו בשלבי הקמתו.
הסגל הבכיר של בית הספר לקציני ים יחד עם הדירקטוריון 1955.
רב חובל אנריקו לוי בשיחה עם הסגל הבכיר של בית הספר לקציני ים, 1955.
אנריקו לוי עם נבחרת הכדורגל של בית הספר, לידו עם שפם המדריך דוד לוי, 1956
בנין ההוראה של בית הספר ועל גגו תורן ימי.
בנין מגורי הקדטים לקראת אכלוסו.
טקס הנחת אבן פינה לבית חולים בעכו. מימין לשמאל: רב חובל אנריקו לוי, משה פומרוק – יו"ר החבל הימי לישראל, חנוך מחותן – התורם למימון הבניה, 1957.
רב חובל אנריקו לוי עם קדטים במחזור ד' בטקס נטיעות ט"ו בשבט, 5 בפברואר 1958
הספרייה על שם זאב שינד – לרבל חובל אנריקו לוי הייתה הערכה רבה לזאב שינד אשר נפטר ב-20 בדצמבר 1953. לוי הכיר את שינד מפעילות במוסד לעלייה ב' ויותר מקרוב כמנהל צים. ביזמתו של לוי נקראה הספרייה שנבנתה בבית הספר נחנכה בשנת 1955 על שם זאב שינד.
בנין הספרייה על שם זאב שינד בבית הספר לקציני ים.
חדר העיון בספריה על שם זאב שינד.
בית הספר הימי > דגל הכבוד

משפחתו של אנריקו לוי באיטליה הייתה גאה בתפקידו. ב 1955 שלחה אימו ג'מה לוי לבית הספר את דגל כבוד שנרקם בטריאסט על ידי בנות משפחתו. מימון החומרים נעשה על ידי שתי משפחות שכולות לזכר בניהם שנפלו במלחמת העצמאות. היו אלה יוסף (פפי) אוסמו ומנחם- ארמנדו חיים זכרונם לברכה. במכתבה מתארת ג'מה לוי את 'דגל הכבוד'. עם ציווי שהדגל הטהור יוכל להיות מוכתם רק בדם. ”לציון החובה המוחלטת של הקדטים: נאמנות למולדת, רוח הקרבה, רגש החובה והחריצות. להיות ימאים ואנשים מצוינים, לגאוות ישראל על שבעת הימים בתבל.” 

הדגל נחנך רשמית במעמד חגיגי ביוני 1955 כחלק בטקס הסיום של שנת הלימודים הראשונה בעכו. בנוכחות שר התחבורה יוסף ספיר יו"ר הוועד המפקח רב-אלוף יעקב דורי אורחים, קדטים וסגל בית הספר. מוט הדגל עשוי מצינור אלומיניום חדש תוצרת מפעל 'תמי' של משפחת סונינו מאיטליה. דגל הכבוד נמצא דרך קבע במשרד מנהל בית הספר ומובל עם חולית הדגלים בטקסים השונים.
טקס סיום שנת הלימודים הראשונה בעכו. יוני 1955.
טקס סיום שנת הלימודים הראשונה בעכו. 20 ביוני 1955
דגל בית הספר בתרומת הקהילה היהודית בטרייסט לזכר שניים מבניה שנפלו במלחמת העצמאות. טקס סיום שנת הלימודים תשט"ו, יוני 1955
רב חובל אנריקו לוי במשרדו עם דגל הכבוד.
בית הספר הימי > ביקורי אח"מים בבית הספר

בית הספר בעכו נעשה אטרקציה לביקורים. האורחים התקבלו במסדר כבוד ועם השריקה המסורתית. ראש הממשלה דוד בן-גוריון ביקר ב-14 ביוני 1956 ובסיכום הביקור כתב ביומן הביקורים של בית הספר לקציני ים: ”יותר תלמידים, יותר ים, יותר ימאים, יותר היסטוריה ימית יהודית.” והרמטכ"ל רב-אלוף משה דיין שנילווה אליו הוסיף: ”בברכה והערכה, משה דיין”
בביקור שערך שגריר צרפת בישראל, פייר ז'ילבר, בבית הספר ב-15 באפריל 1959. כתב התרשמותו בספר האורחים של בית הספר: ”כקצין חיל הים הצרפתי לשעבר הרגשתי כאן באווירה משפחתית יקרה”
בית הספר הימי > ביקורי אח"מים בבית הספר > גלריה

רב חובל אנריקו לוי מלווה את ראש הממשלה דוד בן-גוריון בביקורו בבית הספר, 14 ביוני 1956
דברים שכתב דוד בן-גוריון בספר האורחים של בית הספר לקציני ים, 14 ביוני 1956
ביקור שר החינוך בן-ציון דינור בבית הספר בעכו, 1955.
הנספח הימי הבריטי קפטן ארול נורמן סינקלר מבקר בבית הספר לקציני ים 1955.
ר/ח אנריקו לוי מלוה את הנספח הימי הבריטי לטורקיה, איראן וישראל, קפטן ארול נורמן סינקלר, בצריף הסירות החדש של בית הספר בעכו, 1955
רב חובל אנריקו לוי מלווה את יו"ר הדירקטוריון רב-אלוף יעקב דורי והרמטכ"ל חיים לסקוב בביקור לסיום שנת הלימודים בבית הספר יוני 1956.
רב חובל אנריקו לוי מארח את שגריר צרפת בישראל במתקן המדמה גשר אונייה בגג בנין ההוראה 15 באפריל 1959.
בית הספר הימי > הפלגות וביקורים באוניות

בחופשת הקיץ מהלימודים שובצו הקדטים לשירות בפריגטות חיל הים. רב חובל אנריקו לוי קיבל את הפיקוד על אוניית סוחר 'נחשון' של חברת צים. הקדטים מחלקה המסיימת מילאו את כל תפקידי הצוות. במהלך ההפלגה פקדה נמלים בים התיכון. בהפלגה בים האדריאטי נפל המדריך אלכס קרני למים. הקדטים הבחינו בכך. ההודעה הגיעה לגשר ורב החובל סובב את הספינה לפי הנוהל על מנת לחזור באותו נתיב. קרני החזיק בחבל הכביסה הנמשך מאחורי האונייה וכך ניצל. 

הצלה נגד כל הסיכויים נחשבת לזכותו של רב החובל. 'נחשון' הגיעה ב-11 באוגוסט 1956 לנמל טריאסט. עבור אנריקו לוי הייתה זאת מעין סגירת מעגל. העיתונות המקומית השתבחה ב"זאבי הים שהגיעו מהארץ המובטחת" כלשון המאמר בעיתון ערב מקומי שציין את מוצאו של אנריקו לוי מפדובה.

שנה לאחר מכן הפליגו הקדטים של מחזור ב' בפיקודו של רב החובל אנריקו לוי באונייה 'גפן' לצפון אירופה וההפלגה עברה ללא אירועים מיוחדים.
מפת נתיבי הפלגת סיום מחזור ב' עם האונייה 'א.מ. גפן' כולל רוטרדם וליברפול יולי אוגוסט 1957.
רב חובל אנריקו לוי משמאל, בשיחה עם קדטים מחזור ב במהלך ביקור בנמל רוטרדם
קדטים מחזור ב' בנמל חיפה בחזרה מהפלגת הסיום עם האונייה 'גפן' – ר/ח אנריקו לוי שביעי מימין בשורת העומדים.
הסגל והקדטים ממחזור ד' של בי"ס קציני ים מבקר על המכלית 'פטריה' בנמל חיפה
רב חובל של המכלית זאב הלל, רב חובל אנריקו לוי וסגל בית הספר פוגש את אדיר כרמי בוגר מחזור א' בביקור במכלית פטריה 1958
סגל בית הספר לקציני ים מתארח לביקור חגיגי באניית צים. משמאל לימין: ר/ח אנריקו לוי, ר/ח עמנואל קלמפרר, רב החובל סטפן שיינמן המארח, מאחור אברהם פריץ דוד, מפקד הקדטים סא"ל יהודה קלאוז, ומימין לא מזוהה.
בית הספר הימי > מינוי כבוד איטלקי

ב-31 באוגוסט 1957 צוין רב חובל אנריקו לוי לשבח על ידי נשיא איטליה ונרשם כאביר – Cavaliere Ufficiale במסדר הכבוד של הרפובליקה האיטלקית – Al Merito della Republica Italiana
בית הספר הימי > בית ספר ימי בגאנה

תוך כדי ניהולו את בית הספר בעכו, יצא רב חובל אנריקו לוי בשנת 1958 לגאנה, ביזמת שרת החוץ גולדה מאיר, כדי להקים במדינה בית ספר לקציני ים Nautical College ושימש כמנהלו הראשון. במכתב מסכם לאחיינו בינואר 1959 הביע את גאוותו על כך שמדינת ישראל תורמת לגאנה בתחום הימי כמו בתחומים אחרים. 

בשנים 1962–1964 שירת רס"ן מיכה לימור בוגר מחזור א' של בית הספר לקציני-ים בעכו, כמורה לניווט ומפקד ספינת האימונים. המוסד שהוקם באקרה פעיל עד ימינו.
שר התחבורה של גאנה מתקבל על ידי ר/ח אנריקו לוי במשמר כבוד קדטים היכרות ראשונה לפני הזמנה להקים את בית הספר הימי בגאנה
רב חובל אנריקו לוי עם תוכניות הקמת בית הספר הימי בגאנה, 1958.
חוף האוקיינוס האטלנטי במקום בו יוקם בית הספר הימי של גאנה.
בית הספר הימי > סיום תפקיד

לוי ראה בקציני ים אנשים שניתן יהיה לסמוך עליהם במצבי החירום השונים. המיון והסינון נמשכו במהלך הלימודים. כמחצית מהמתחילים שלא עמדו בתנאים אולצו לעזוב. 

איכות הבוגרים הייתה טובה אך הכמות לא הספיקה למלאות את הצרכים. בשל חילוקי הדעות העקרוניים עם מועצת המנהלים בעניין המשטר הנוקשה בבית הספר ודרכו החינוכית כמוסד להכשרת קציני ים, החליט רב חובל אנריקו לוי לפרוש. לאחר שירות של כ-10 שנים סיים אנריקו לוי את תפקידו בבית הספר. 

ב-31 במרץ 1961 בטקס חגיגי מסר לוי את ניהול בית הספר לאלוף שמואל טנקוס. בחוברת 'תורן' ביטאון חברת צים נכתב ”רב חובל לוי ישא עמו באמתחת הישגיו את כל אשר עשה במשך השנים ... כמרביץ תורת הימאות למאות יורדי ים צעירים...הוא שיקע את מיטב מרצו... הוא חישל את אופים ... לקראת משימת חייהם הקשים ברחבי –ימים,..”.
בית הספר הימי > סיום תפקיד > גלריה

פרידה מסגל המדריכים החינוכיים של בית הספר, מרץ 1960
טקס העברת הניהול על בית הספר מר/ח אנריקו לוי לאלוף שמואל טנקוס, 31 במרץ 1960
מסדר הפרידה והעברת הניהול על בית הספר לקציני ים מרב חובל אנריקו לוי לאלוף שמואל טנקוס, 31 במרץ 1960
מפגש הפרידה של אנריקו לוי ורעייתו ג'יקלה עם כל סגל בית הספר, 31 במרץ 1960.
פרידת סגל בית הספר מרב חובל לוי עם סיום תפקידו כמנהל, 30 ביוני 1960. משמאל: רב-אלוף יעקב דורי, יו"ר מועצת המנהלים
אנריקו לוי מניח זר פרידה על מצבת הזיכרון לחללי בית הספר במגרש המסדרים
תפקידי ניהול ימי

נמל אילת – ב-1 ביולי 1961 החל לוי את עבודתו כמנהל נמל אילת והמשיך עד 1963.
נמל אשדוד – מתחילת 1964 הוא היה חלק מצוות רשות הנמלים אשר הנחה את בוני נמל אשדוד והיה ב-1 באפריל 1964 למנהלו הראשון של הנמל החדש, "נמל אשדוד", שנחנך ב-21 בנובמבר 1965. הכנסת נמל חדש לעבודה הייתה מאוד מעניינת. 

לוי נקלע לעימות מול שר העבודה יגאל אלון שדרש הכנסת עובדים נוספים כדי למצוא להם פרנסה. לוי ראה את יעילות הנמל כמטרה והתנגד לאיוש בעובדים שנראו לו מיותרים. על רקע זה ביקש בשנת 1967 לסיים את תפקידו והעביר את ניהול הנמל לארנון גפני.
ברשות הנמלים – לאחר סיום תפקידו בנמל אשדוד ומונה ליועץ מיוחד לימאות לרשות הנמלים וניהל את חברת ה"שינוע". ב-31 במרץ 1971 הוא פרש לגמלאות מ"רשות הנמלים".
חברת ספנות – בין השנים 1971 ועד 1991 ניהל חברת ספנות פרטית, בבעלות משפחת רקנאטי, Maritime Overseas Corporation בלונדון.
דוד בן-גוריון מבקר בנמל אילת המארח מנהל הנמל רב חובל אנריקו לוי, 1960.
רב חובל אנריקו לוי משקיף על נמל אילת כמנהלו 1963.
סגל רשות הנמלים בעת חנוכת נמל אשדוד 1965. אנריקו לוי שלישי מימין.
מפגש מנהלי נמל אשדוד לדורותיהם, 2000 אנריקו לוי שני משמאל בשורת היושבים.
פעילות נוספת

בשנות התשעים שימש לוי בוועדה ציבורית לספנות העברית במגמה להוסיף עניין ותוכן למוזיאון הימי הלאומי. פיתח תחביב של בניית מודלים לספינות מפרש.
תחביב לאחר הפרישה מצא תחביב לבנית דגמים של ספינות. כאן עם דגם הספינה אמריגו וספוצ'י של הצי האיטלקי.
משפחתו

בחודש אוקטובר שנת 1946 נישא אנריקו לוי לגב' ג'יקלה מבית פרמדר שמקורה מפולין אותה הכיר מספר שנים. לזוג לא היו ילדים וזאת מבחירתו של לוי. לאחר שעלו לארץ התגוררו בחיפה. בשנת 1961 נפרדו. 

אמו ג'מה לוי נשארה לגור בטריאסט ונפטרה בשנת 1974.
בתחילת שנות השבעים נישא אנריקו לוי בשנית לגב' דורן אותה פגש בבית חברים. הזוג התגורר בלונדון ומאז 1992 בחיפה. 

לוי שמר קשר טוב עם אחותו אנה וילדיה של אחותו עדה נסים – גב' לאה בנבנישתי ודניאל נסים.
אנריקו לוי ואשתו ג'יקלה באיטליה.
ביקור שורשים בוונציה אנריקו לוי ראשון מימין, 27 בספטמבר 1987.
הנצחה

תמונתו של רב חובל אנריקו לוי מופיעה בשורת המנהלים בבית הספר לקציני ים עכו, בנמל אילת ובנמל אשדוד. 

בשנת 2017 הוקמה בבית הספר לקציני ים המעבדה לביולוגיה ימית במימון המינהל לחינוך התיישבותי. כאשר הוחלט לציין את שמו של רב חובל אנריקו לוי על המעבדה הצטרפו גם בוגרי בית הספר ממחזור ה' בתרומה.
בעיר מונופולי באיטליה, בה נמצאת המספנה ששיפצה את הספינה "דלין" נקרא בשנת 2022 רחוב על שם אנריקו לוי.
המצבה על קברו של אנריקו לוי בבית העלמין בחיפה. כיתוב מינימלי לפי בקשתו MARINER.
שלט רחוב בעיר מונופולי באיטליה הנושא את שמו של ר/ח אנריקו לוי.