stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אמיל פוקס
לונדון

בשנים 1897–1915 כתובתו הייתה בלונדון, שם נפגש באופן קבוע עם האמן לורנס אלמה-טדמה. הוא היה בעיקר פסל ומדליסט, אך הוא החל גם לצייר בשמן, במיוחד דיוקנאות משנת 1897. המורה הראשון שלו היה ג'ון סינגר סרג'נט. הוא הציג עבודות באקדמיה המלכותית לאמנויות בשנת 1898 הוא למד שם.
הוא קיבל עבודות כולל פורטרטים של המלכה ויקטוריה ואדוארד השביעי, ודיוקנאותיו הפכו אופנתיים בקרב פטרונים שונים מהאריסטוקרטיה והחברה הגבוהה. הוא זכה במסדר הוויקטוריאני המלכותי (MVO) בשנת 1909. בהיותו באנגליה הועסק גם בבירמינגהם.
ארצות הברית

פוקס החל לנסוע לארצות הברית בשנת 1905, בעיקר לצייר דיוקנאות של אנשי חברה עשירים. בשנת 1915 במהלך מלחמת העולם הראשונה, שטף "גל אנטי-גרמני" את אנגליה, וכדי להימלט ממנו עבר לצמיתות לניו יורק, והפיק שם עבודות נוספות והציע סיוע במאמץ המלחמתי. הוא הפך לאזרח אמריקאי בשנת 1924.
הוא עבר ניתוח להסרת גידול סרטני בשנת 1928, אך סבל מאוד, ובסוף התאבד בירייה במלון דה ארטיסטס בניו יורק ב־13 בינואר 1929.
צוואתו יצרה קרן שהציגה את אמנותו כמוצג קבוע וכן השאיר לציבור 500,000 דולר פלוס יצירות אמנות.
מורשת

במהלך הקריירה שלו בווינה, ברלין, רומא, אנגליה וניו יורק הוא יצר פסלי חזה, פסלונים, אנדרטאות, מדליות, ציורי שמן ויצירות אמנות אחרות. אוספי עבודותיו קיימים במוזיאון ברוקלין, במוזיאון המטרופוליטן לאמנות, בספריית תומאס ג'יי ווטסון ובספריית הקונגרס.
הערות שוליים

↑  Fuchs, Emil, With Pencil, Brush, and Chisel: The life of an Artist, G.P. Putnam's Sons, New York, The Knickerbocker Press, 1925
↑  Brooklyn Museum: Emil Fuchs papers 1880-1931 (ארכיון)
↑  Emil Fuchs 1866-1929, thomascool.eu
↑  "FUCHS LEFT $500,000 AND ART TO PUBLIC; Will of Artist Who Ended Life Creates Foundation to Put Handwork on View. TO BE PERMANENT EXHIBIT Washington Gets Preference for the Site as More Central Location Than New York.FOR CAUSE OF EDUCATION Trustees Directed to Allow No MoreProofs to Be Made From Plates --Bequest to Sister. For Public Education. Many Specific Bequests. (Published 1929)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). 1929-01-23. ISSN 0362-4331. נבדק ב-2021-02-11.
↑  The Metropolitan Museum of Art: collections: Emil Fuchs, www.metmuseum.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 117539961  ISNI: 0000 0000 6705 6368  LCCN: nr97023982  RKD: 29700  SNAC: w6m330fd  SUDOC: 179036998  ULAN: 500018457  VIAF: 34363706   WorldCat (עם VIAF): 34363706
אלכסנדר בוגן

| --- | --- |
צילום מ-1961
 לידה:  24 בינואר 1916 דורפט (טרטו), אסטוניה,  אז פלך ליבוניה באימפריה הרוסית 
 פטירה:  20 באוקטובר 2010 (בגיל 94) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  אלכסנדר (שורה) קצנבוגן
 מדינה:  ישראל, הרפובליקה העממית הפולנית 
 השכלה:  האקדמיה לאמנויות בווילנה, פולין   האקדמיה לאמנויות יפות בפריז
 תקופת הפעילות:  מ-1943
 מעסיק:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת לודז' 
 פרסים והוקרה:  שלום עליכם  פרס משרד החינוך והתרבות  ההסתדרות הכללית של העובדים בארץ ישראל 
 alexanderbogen.com
 
אלכסנדר בוגן
אלכסנדר בּוֹגֶן (קצנבוגן) (Alexander Bogen;‏ 24 בינואר 1916 – 20 באוקטובר 2010) היה צייר יהודי יליד אסטוניה (אז בפלג ליבוניה (ליפלנד) שבאימפריה הרוסית) שפעל בליטא, בפולין ובישראל. נודע גם כפרטיזן במחתרת אנטי-נאצית בליטא ובבלארוס.
קורות חיים

בוגן נולד ב-1916 בשם אלכסנדר (שוּרָה) קצנבוגן בדורפט (טרטו) שבאסטוניה, אז פלך ליבלנד שבאימפריה הרוסית. 
הוריו, גריגורי כצנבוגן ומרה לבית רביצקי היו רופאים. האב היה בן למשפחה יהודית חילונית ממינסק ואמו הייתה בתו של הרב יהודה טוביה צבי ליבוביץ' רביצקי (או יודל-טייבל הירש ליבוביץ' רביצקי). הייתה לו גם אחות צעירה. 
אב המשפחה נפל ב-1916 במלחמת העולם הראשונה. בהיותו בן שנתיים עברה האלמנה עם ילדיה לעיר הליטאית וילנה אז בפולין, בה גדל. האם התחתנה בשנית ב-1924 עם שטרול-ברה רבינוביץ'.
בוגן היה חבר בקבוצת "וילנה הצעירה". החל בלימודי ציור ופיסול באקדמיה לאמנות, שם גם סיים את לימודי המוסמך. בוגן שימש כפרופסור באקדמיה לאמנות בפולין וכמרצה לאמנות באוניברסיטה העברית.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה הצטרף לארגון הפרטיזנים המאוחד (אף-פא-או) בגטו וילנה. ב-29 ביולי 1943 ברח ליערות נַארוֹץ' שבבלארוס, כ-200 ק"מ מווילנה, ופיקד על יחידה של כ-30 פרטיזנים יהודים. הוא הבריח יהודים מהגטו ליערות, אימן אותם ללחימה והוביל אותם לפעולות נגד הגרמנים.
בתקופה חשוכה זו צייר את חוויותיו ועל כך אמר מאוחר יותר: "אחד מגיב לזוועות בדמעות, והשני ברובה, אני הגבתי בעיפרון וברובה". אחדות מיצירות אלה נכללות באוספים של מוזיאון הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, מוזיאון לוחמי הגטאות, מוזיאון יד ושם ומוזיאון השואה בוושינגטון.
לאחר תום המלחמה השלים את לימודיו באמנות בווילנה. לימד באקדמיה לאמנות בלודז' שבפולין, ונודע כצייר, פסל, תפאורן ומאייר.
בשנת 1951 עלה לישראל עם אשתו רחל ובנו מיכאל. הוא נשלח להשתלמות בבית הספר הלאומי הגבוה לאמנויות היפות (בוזאר) בפריז. בשובו לארץ הקים את מחלקת האמנות בבית הספר ויצו צרפת. כיהן כיו"ר אגודת הציירים והפסלים בישראל בשנים 1969–1981.
עיצב את אנדרטת הפרטיזנים בלטרון, שנחנכה ב-9 באפריל 2008.. כן פיסל בעץ את שער הכניסה למוזיאון ז'בוטינסקי במצודת זאב בתל אביב.
בשנת תשל"ד יצא לאור בהוצאת "יד ושם" אלבום ציוריו, "המרד". בשנת 2005 יצא לאור אלבום רטרוספקטיבי של יצירתו בישראל.
בוגן נפטר בתל אביב ב-2010, בגיל 94, ונקבר בבית העלמין קריית שאול לצד אשתו.
פרסים

1950 – פרס מטעם ממשלת פולין.
1961 – פרס ההסתדרות.
1962 – פרס משרד החינוך.
1980 – פרס חבל ימי לישראל.
1983 – פרס הנגב.
1992 – פרס שלום עליכם.
הנצחה

ב-2018 עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב אבן שפרוט 7.
לקריאה נוספת

ארט 2000 - ספר אמני ישראל : ציירים ופסלים, הוצאת סטודיו חיט, 1993
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, "אחד מגיב לזוועות בדמעות והשני ברובה", סיפר אלכסנדר בוגן. "אני הגבתי בעיפרון וברובה", באתר https://www.haaretz.co.il/gallery, ‏27/4/22
↑  האנדרטה לפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות, באתר "הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה"
↑  אלכסנדר בוגן באתר חברה קדישא ת"א–יפו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 271306  NLI: 987007299333405171  PLWABN: 9810609428505606  GND: 119259486  ISNI: 0000 0001 2053 1309  LCCN: n90632442  SUDOC: 078670829  Trove: 794168  VIAF: 42463252   WorldCat (עם VIAF): 42463252 
אלכסנדר בוגן - אנדרטה לפרטיזנים יהודים, גבעתייםאלכסנדר בוגן - אנדרטת הלוחם היהודי במלחמת העולם השנייה, לטרון
לוחית זיכרון בכניסה לביתו של אלכסנדר בוגן
אלן דיטורנייה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 במרץ 1949 (בן 75) Cagnotte, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 פרסים והוקרה:  קצין במסדר ההצטיינות הלאומי (14 בנובמבר 2011)  אביר בלגיון הכבוד (6 באפריל 2007) 
 www.alaindutournier.com
 
אלן דיטורנייה (בצרפתית: Alain Dutournier; נולד ב-1949) הוא שף המסעדה "לה קארה דה פייאן" (Carré des feuillants) ברובע הראשון של פריז, לה שני כוכבים במדריך מישלן האדום.
ביוגרפיה

אלן דיטורנייה נולד בקאניוט, לאנד, גסקוניה וגדל בפונדק המשפחה הקיים מזה כמה דורות, שם סייע לאמו וסבתו. הוא למד בבית ספר למלונאות בטולוז והמשיך את לימודיו במונקו, גרמניה ושוודיה. ב-1973 פתח את הביסטרו "טרו גסקון" (Trou Gascon ; החור הגסקוני) ברובע השנים-עשר של פריז והשיג 16/20 במדריך גו מיו וכוכב במדריך מישלן האדום ב-1977 והעפיל ל-18/20 בגו מיו ושני כוכבים במישלן ב-1982. המסעדה נכללת במדריך השולחנות הגדולים בעולם.
ב-1986 פתח את קארה דה פייאן בפריז בסמוך לכיכר ונדום. ב-2003 הוא פתח את Pinxo במלון פלזה בכיכר ונדום בפריז.
מטבחו של דיטורנייה מבוסס על גסקוניה בה גדל, תוך שילוב השפעות זרות. ספר הבישול שלו מוקדש ברובו למטבח הגסקוני המסורתי.
ספרו

Ma cuisine, des Landes au Carré des feuillants » par Alain Dutournier, chez Albin Michel
לקריאה נוספת

אביטל ענבר, תענוגות פאריס, הוצאת בבל, 2003, עמ' 63, 91, 371, 373.
אביטל ענבר, התענוגות של דרום-מערב צרפת, הוצאת כתר, ירושלים, 2005. עמ' 147-145, 149, 168, 170, 173, 175, 183, 187.
שגיא כהן, מדריך מפה למסעדות הטובות בעולם, הוצאת מפה, תשס"ג 2003, עמ' 108.
Michael Steinberger, Au Revoir to All That: The Rise and Fall of French Cuisine, Bloomsbury Publishing PLC, 2010; pp. 82-85.
אלן סליפקא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1929 מנהטן, ארצות הברית 
 פטירה:  4 בפברואר 2011 (בגיל 81) מנהטן, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  מנהטן 
 השכלה:  אוניברסיטת ייל  בית הספר לעסקים של הרווארד 
 
אלן ב. סליפקא (באנגלית: Alan Bruce Slifka; ‏ 13 באוקטובר 1929 - 4 בפברואר 2011) היה איל-הון ופילנתרופ יהודי-אמריקאי.
אודות

אלן ב. סליפקא נולד ב-13 באוקטובר 1929 בניו יורק ליוסף וסילביה סליפקא, אח תאום לברברה. אביו היה בעל בית חרושת לטקסטיל ועסק גם בפיתוח נדל"ן. הוא למד בבית הספר התיכון Feilstone. אחר כך עשה תואר ראשון באוניברסיטת ייל בשנת 1951 ותואר MBA באוניברסיטת הרווארד בשנת 1953.
במהלך לימודיו החל לעבוד בחברת ההשקעות "L.F. Rothschild & Co" כאנליסט ואחר כך כשותף. בשנת 1982 הקים את חברת ניהול הנכסים Alan B. Slifka and Company, שהתמזגה בשנת 1996 עם חברת Halcyon ומנהלת נכסים בשווי של כ-10 מיליארד דולר (נכון ל-2012). סליפקא שימש בה כיו"ר הדירקטוריון וכשותף.
בשנת 1989 סליפקא ייסד ושימש כיושב ראש את יוזמות קרן אברהם, ארגון ציבורי ללא מטרת רווח שמטרתו לקדם דו-קיום בין אזרחי ישראל היהודים והערבים. בשנת 1995 העמיד תרומה להקמת מרכז יוסף סליפקא ללימודי יהדות באוניברסיטת ייל. בשנת 2003 הוענק לו ד"ר לשם כבוד מאוניברסיטת ברנדייס. בשנת 2000 קיבל סליפקא את פרס הכנסת לדו-קיום עבור תרומתה של "קרן אברהם". היה בין מייסדי Big Apple Circus
, ארגון המספק מופעי בידור לילדים מוגבלים, חולים ולילדים ממשפחות עניות ברחבי ארצות הברית.
סליפקא כיהן כדירקטור במרכז השל, המכון הישראלי לחשיבה ומנהיגות סביבתית בתל אביב וחבר במועצת המנהלים של הקונגרס היהודי האמריקני ובמועצות מנהלים של חברות גדולות בארצות הברית. היה נשוי בשנית לישראלית לשעבר ד"ר ריבה ריטבו-סליפקא, אב לשלושה ילדים - מייקל, רנדולף ודויד - ולשלושת ילדיה של אשתו - טוריף סקיי ומקס.
סליפקא נפטר ב-4 בפברואר 2011 בביתו שבלוס אנג'לס.
אלכסנדר גולדשטיין (פעיל ציוני)

אלכסנדר גולדשטיין, 1941
אלכסנדר גולדשטיין (23 בנובמבר 1884 – 1949) היה עיתונאי, עורך, מתרגם ופעיל ציוני ברוסיה וביישוב.
קורות חיים

גולדשטיין נולד במינסק שברוסיה הלבנה. אביו משה היה סוחר משכיל שכתב מאמרים בעיתון "ראזסוויט", פרסם תרגום ברוסית למחזור התפילה היהודי לחגים, וספר ברוסית אודות ההיסטוריה של היהודים והיהדות. אמו חנה, בת למשפחת אליאשברג, הייתה גם היא בעלת השכלה רחבה.
גולדשטיין למד בבית הספר עברית תנ"ך ותלמוד, ובאוניברסיטת סנקט פטרבורג הוסמך כד"ר למשפטים.
בין השנים 1904-1919 ובמהלך תקופת לימודיו באוניברסיטה, היה חבר במערכת העיתון "ראזסוויט", וכשזה נסגר בשנת 1915 בהוראת השלטונות, היה ממיסדי העיתון "יברייסקיה ז'יזן" שהחליפו.
בשנת 1918 פרסם ברוסית את הספר "בתוך היהדות" על התפתחות הרעיונות בתוך היהדות בשנים 1905-1917. גולדשטיין תרגם לרוסית את כתבי מרדכי זאב פיארברג שיצאו בהוצאה מיוחדת בשנת 1919. הוא פרסם מאמרים ציוניים וביקורות ספרותיות ברוסית אנגלית עברית יידיש וגרמנית, ותרגומים שלהם הופיעו גם בבולגרית ובהולנדית.
בסביבות שנת 1920 עבר להתגורר בלונדון.
פעילותו הציונית

כבר מנעוריו עסק גולדשטיין בפעילות ציונית. בשנים 1909-1919 היה חבר "המרכז הציוני" ברוסיה ודובר חשוב בוועידות הציוניות השונות שהתקיימו בעשור השני של המאה ה-20.
עם הקמת קרן היסוד בשנת 1920 בלונדון, עסק בארגון התעמולה והפעילות ברחבי אנגליה ובמשלחות מטעם הקרן בבולגריה ובדרום אמריקה. בשנים הבאות המשיך להשתתף באינטנסיביות במשלחות מטעם התנועה הציונית וקרן היסוד ברחבי העולם וביקר במדינות רבות בצפון אמריקה, באפריקה באסיה ובאוסטרליה. בסוף שנת 1925 גורש מרומניה במהלך שליחות מטעם קרן היסוד.
גולדשטיין נחשב לנואם מוכשר היודע להלהיב ולסחוף את קהל מאזיניו. בביקוריו אלה זכה להצלחה בקרב מארחיו וקהל מאזיניו אשר עסקו בעידוד העלייה לארץ ישראל ובגיוס תרומות לפיתוח ובניין הארץ.
אלכסנדר גולדשטיין השתתף בכל הקונגרסים הציוניים החל מן הקונגרס הציוני השביעי, תוך שהוא ממשיך במסעותיו בקהילות היהודיות ברחבי העולם לעידוד העלייה והתרומה למפעל הציוני לכל אורך שנות השלושים של המאה העשרים.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, קבע בה את מושבו, והתמנה ליושב ראש קרן היסוד בארץ ישראל.
אלכסנדר גולדשטיין נפטר בירושלים בשנת 1949.
לקריאה נוספת

'גולדשטין, אלכסנדר', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 126. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  עבודת קרן היסוד, הצפירה, 26 בינואר 1921
↑  נשף פרידה למר ב. גולדברג בצאתו לארץ ישראל, הצפירה, 25 בינואר 1921
↑  קרן היסוד בבולגריה, דואר היום, 22 באפריל 1921
↑  ד"ר אלכסנדר גולדשטיין בהודו, דואר היום, 15 בפברואר 1927
↑  משלחות קרן היסוד לפולין ולאוסתרליה, דואר היום, 20 בדצמבר 1926
↑  שליח קה"י מגורש מרומיניה, דבר, 6 בדצמבר 1925
אלכסנדר גולשטיין ומנחם אוסישקין בלשכה הראשית של קק"ל
איסור על עבדות במשפט הישראלי

העבדות היא תופעה נפוצה במדינות שונות בעולם, ומוגדרת על ידי שליטה ובעלות של אדם אחד על אדם אחר. במהלך המאה ה-19 וה-20 מאבקים של התנועה לביטול העבדות גרמו לאיסור הולך וגדל על עבדות חוקית והפיכתה לדבר לא נורמטיבי. בישראל קיימת עבדות מודרנית המתאפיינת בעיקר בניצול בני אדם בתעשיית המין ובניצול עובדים זרים, לרוב בעבודות כפיים. בשנת 2006 הוגדרה העבדות כלא חוקית בישראל.
חקיקה והגדרת עבדות

חוק העונשין מגדיר עבדות כמצב בו מופעלות כלפי אדם סמכויות המופעלות ככלל כלפי קניינו, כאשר המאפיין העיקרי של היחסים הוא שליטה. מאפיין השליטה יכול להתבסס על פוטנציאל או איום ממשי לשימוש באלימות כלפי העבד, בהספקת תגמול לצורכי קיום בסיסיים בלבד, ניכוס ואי תשלום ערך עבודתו של עבד.
תחילת החקיקה הפלילית בנושא סחר בבני אדם בישראל הייתה בשנת 2000, בשנה זו נקבע לראשונה איסור מפורש בחוק לסחור בבני אדם למטרה ספציפית של עיסוק בזנות. הסעיף האמור נועד לתת מענה לתופעה של סחר בבני אדם לשם העסקתם בזנות, אשר החלה להתפשט בתקופה זו.
לאחר מכן, בשנת 2006 התקבל תיקון חוק המרחיב את איסור הסחר בבני אדם. החוק החדש הגדיר סחר בבני אדם כ "מכירה או קניה של אדם או עשיית עסקה אחרת באדם, בין בתמורה ובין שלא בתמורה". החוק כולל תיקונים לחוק העונשין הקובעים עבירות חדשות של החזקה בתנאי עבדות, עבירות של כפייה, חטיפה לשם סחר, הוצאת אדם מעבר לגבולות המדינה בה שהה, ועיכוב דרכון. תיקון החוק יצר מדרג עבירות פליליות כדי לתת מענה לתופעות שונות של ניצול.
בנוסף, מדינת ישראל חוקקה חוקים שנועדו לסייע למאבק בסחר בבני אדם, למשל "חוק הסיוע המשפטי" משנת 1972 הקובע כי אדם הנפגע מעבירה של סחר בבני אדם או מעבירות נלוות לכך, יהא זכאי לייצוג משפטי עצמאי מטעם לשכות הסיוע המשפטי.
מדינת ישראל אמנם חתומה על אמנות שונות בדבר איסור על עבדות וסחר בבני אדם. למרות זאת, תופעת הסחר בבני אדם צמחה במדינה בראשית שנות ה-90 והלכה והתעצמה עד שהגיעה לשיא ממדיה בראשית שנות האלפיים. בתקופה המדוברת משטרת ישראל העריכה כי במדינה נמצאות בין 1,000 ל־3,000 נשים המועסקות בתעשיית המין.
חקיקה והגדרת עבדות > פסיקה

בית המשפט, בפסק דין אלי בן עמי נ' פלונית, סקר את היקף התופעה ופסק כי מדובר בתופעה בינלאומית חמורה בהיקפה ובממדיה ו"שלא כעבירות האחרות היא העבירה של סחר בבני אדם לעיסוק בזנות; עבירה זו, עבירה חמורה היא במיוחד..."
השפעת החקיקה האמריקנית על החקיקה הישראלית בנושא סחר בבני אדם

נקודת המפנה ביחסה של המדינה לסחר בבני אדם ועבדות חלה לאחר חקיקת חוק ההגנה על קורבנות סחר (Trafficking Victims protection acts of 2000) בארצות הברית, בשנת 2000. החוק קבע מדרג לסיווג מאבק מדינות העולם בתופעת הסחר בבני אדם.
כאשר המדרג מחולק לשלוש קבוצות והדירוג הוא על פי רמת הטיפול בתופעה והחקיקה לצמצום תופעת הסחר.
בקטגוריה העליונה מסווגות מדינות העומדות בסטנדרטים המינימליים שהתוותה ארצות הברית למאבק בסחר בבני אדם, כגון קיום חקיקה האוסרת על עבירות סחר בבני אדם וענישה ההולמת את חומרת המעשה. בקטגוריה האמצעית מסווגות מדינות שאינן עומדות בסטנדרטים המינימליים אך עושות מאמצים לשם עמידה בהם, כגון הקצאת משאבים כלכליים למיגור התופעה. בקטגוריה התחתונה מסווגות מדינות שאינן עומדות בסטנדרטים המינימליים ואינן עושות מאמצים משמעותיים על מנת לעמוד בהם. מדינה המסווגת בקטגוריה התחתונה צפויה לסנקציות כלכליות על ידי ארצות הברית. בספטמבר 2000, בדו"ח הראשון שלאחר חקיקת החוק, סווגה ישראל בקטגוריה הנמוכה ביותר. בשנים הבאות היא סווגה בקטגוריות גבוהות יותר.
בהמשך הוקמה ועדת חקירה פרלמנטרית בראשות ח"כ זהבה גלאון אשר פרסמה דו"ח ביניים במרץ 2005. בדו"ח הומלץ על קביעת עונשי מינימום לעברייני סחר, על חקיקה שתאפשר שפיטת תושב ישראל אשר ביצע עבירה הקשורה לסחר בבני אדם במדינה אחרת, גם אם אין באותה מדינה חוק האוסר על סחר בבני אדם, על חקיקה בעניין גביית עדות מוקדמת מקורבנות סחר ועל מתן סיוע משפטי לקורבנות סחר בעת מעצרן המנהלי. המלצות ועדת החקירה הפרלמנטרית והוועדה הבין-משרדית טרם באו ליישמן המלא, אך חלקים מהם יושמו בחקיקה כדוגמת חוק איסור סחר בבני אדם.
חוק איסור סחר בבני אדם הוא למעשה דבר החקיקה המשמעותי ביותר שנחקק בנושא הסחר בבני אדם. במסגרת החוק אף הוקמה קרן ייעודית לרכוש חלוט (מעוקל) של עבריינים שהורשעו בסחר אשר כספיו ישמשו למיגור תופעת הסחר, שיקום קורבנות טיפול והגנה עליהם ואכיפת הוראות החוק. כהמשך למאמצי מיגור תופעת הסחר בבני אדם ולקידום הטיפול בעבירות הסחר, התקבל בשנת 2008 תיקון מס' 48 לחוק בתי המשפט, המאפשר לדון בעבירות סחר בבני אדם לשם עיסוק בזנות בפני שופט יחיד במקום התדיינות בפני שלושה שופטים. תיקון זה מאפשר זירוז הליכים משפטיים נגד עבריינים בתחום תעשיית המין.
סוגיית העובדים הזרים בישראל

החל משנות התשעים החלו להגיע למדינת ישראל מאות אלפי עובדים זרים בעיקר לענפי הבניין, החקלאות והסיעוד. אי לכך, סוגיות העוסקות בתנאי עבודתם והעסקתם של עובדים אלו הפכו לנפוצות בשנים האחרונות.
ממשלת ישראל קובעת מכסות לענפים מסוימים שבהם עובדים זרים רשאים לעבוד ומייבאת עובדים אלו לפי הצורך בכל ענף. קיימת מסגרת נוספת בה ניתן לייבא עובדים זרים, זאת על בסיס היתר העסקה אישי הניתן למעבידים באמצעות חברות כוח אדם פרטיות. החברות אחראיות לשיבוץ העובד במקום העסקתו וכן להעברתם של העובדים ממעסיק אחד למשנהו. שיטה זו יוצרת תלות מבחינת העובד ועלולה לגרום לניצול של עובדים זרים והבאתם לארץ שלא לצורך.
במדינת ישראל אין חקיקה כוללת המסדירה את מעמדם של העובדים הזרים, מכאן שאין דין הקובע את זכויותיהם ואת חובותיהם. חוק עובדים זרים, התשנ"א-1991, עוסק בעיקרו בחובות החלות על המעסיק ולאו דווקא בסוגיות הקשורות לזכויות אדם של העובדים הזרים עצמם.
היות שלישראל אין מדיניות הגירה, חלק לא מבוטל מייבוא העובדים נעשה על ידי חברות פרטיות. התנהלות זו משאירה פתח צר לפיקוח המדינה, דבר העלול לגרום לתופעות שליליות. עם זאת, בישראל אכן קיים מנגנון אשר מטרתו למצות את הדין עם עבריינים בתחום סחר בבני אדם, ומשנת 2004 יושם נוהל לפיו זרים שנעברו עליהם עבירות סחר והם שוהים במקלט לקורבנות סחר בבני-אדם ולעיסוק בזנות יוכלו לקבל אשרת שהייה ועבודה עד לסיום מתן העדות.
לקריאה נוספת

שלבי החקיקה של הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 91)(איסור סחר בבני אדם), התשס"ו-2006 ,ה"ח 231 ,כ"ו טבת, התשס"ו, 26.1.2006., במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
"סחר בבני אדם: התופעה ומאבק המדינה בה", מחלקת ייעוץ וחקיקה במשרד המשפטים, 14 פברואר 2008.
נעמי לבקרון ויוסי דהאן, אישה עוברת לסוחר - סחר בנשים בישראל, 2003, מוקד סיוע לעובדים זרים - אשה לאשה, מרכז פמיניסטי חיפה - מרכז אדווה, 2003
"התוכנית הלאומית למאבק בעבדות ובסחר בבני אדם למטרות עבדות או עבודת כפייה – ועדת המנכ"לים בנושא המאבק בסחר בבני אדם", הצוות בין משרדי בראשות משרד המשפטים, 10 באפריל 2017.
הערות שוליים

↑  Bales, K, Testing a theory of modern slavery, Free the Slaves
↑  הצעת חוק העונשין (תיקון מס' 91) (איסור סחר בבני אדם), התשס"ו-2005, באתר knesset.gov.il
↑  חוק איסור סחר בבני אדם (תיקוני חקיקה), התשס"ז – 2006
↑  חוק הסיוע המשפטי, תשל"ב-1972.
↑  Protocol to prevent, suppress and Punish Trafficking in persons, especially Woman and Children, supplementing the United Nation Convention against Transnational Organized Crime (2000)
↑  גלעד נתן, טיפול המשטרה בקורבנות סחר בבני-אדם למטרות עבודה וזנות, (באתר מרכז המחקר והמידע של הכנסת, 10.11.2009)
↑  אמנה בדבר מעמדם של פליטים, כ"א 65, 3, 5 (אושרה ב – 1954)
↑  ע"ע (עבודה ארצי) 480/05 אלי בן עמי נ' פלונית (פורסם בנבו, 08.07.2008).
↑  דוח הצוות הבין-משרדי להתמודדות ומעקב עם תופעת הסחר בנשים לעיסוק בזנות, (2002).
↑  רעות מיכאלי, יש עבדים בישראל, באתר ynet, 10 ביולי 2015
↑  ועדות חקירה פרלמנטריות, באתר הכנסת
↑  יהודה טרואן ודינה צדוק, [m02715.pdf "סויות ביישום חוק איסור סחר בבני – אדם (תיקוני חקיקה) התשס"ז – 2006", (הכנסת – מרכז המחקר והמידע, 27.7.2009).]
↑  חוק בתי המשפט (תיקון מס' 48),התשס״ח – 2008, ס"ח 2132.
אמיל פושברי

אמיל פטר פושברי (בשוודית: Emil Peter Forsberg, נולד ב־23 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן שוודי המשחק בעמדת הקשר בניו יורק רד בולס ובנבחרת שוודיה.
קריירת מועדונים

פושברי נולד בסונדסוואל והחל את הקריירה שלו בקבוצות הנוער של המועדון המקומי. בשנת 2009 עלה לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה השנייה והושאל מיידית לקבוצת מדסקוגסברון מהליגה השלישית. כעבור שני משחקים חזר לסונדסוואל. בעונת 2010 שותף בכל משחקי הקבוצה והבקיע שישה שערים. בעונה שלאחר מכן הבקיע 11 שערים ועלה עם קבוצתו לליגת העל השוודית. בסיום עונת 2012 ירדה הקבוצה שוב לליגה השנייה.
ב-10 בדצמבר 2012 פושברי הוצג במאלמה וחתם במועדון ל-4 שנים. בעונתו הראשונה כבש 5 שערים בליגה ו-2 שערים נוספים במסגרת הליגה האירופית ובסיומה זכה עם הקבוצה באליפות. עונת 2014 הייתה עונת השיא שלו כאשר 14 שערים בליגה, העפיל עם קבוצתו לשלב הבתים של ליגת האלופות וזכה באליפות שנייה ברציפות.
בינואר 2015 חתם בר.ב. לייפציג מהבונדסליגה השנייה ל-3 שנים. בעונתו הראשונה בקבוצה שותף ב-15 משחקים, אך לא כבש. בעונת 2015/2016 כבש 8 שערים והעפיל עם קבוצתו לבונדסליגה לראשונה בתולדותיה. במהלך העונה זכה להתעניינות מצד קבוצת ליברפול, רומא, אינטר, לסטר סיטי וולנסיה. בעונת 2016/17 היה פושברי חלק משמעותי בהצלחת הקבוצה, שהגיעה במחזור ה-16 למשחק על ראשות הטבלה מול באיירן מינכן כשלשתי הקבוצות מספר נקודות זהה. פושברי ביצע במשחק זה תיקול חריף מאחור על פיליפ לאם בדקה ה-30 של המשחק, והורחק בכרטיס אדום ישיר, במשחק שהסתיים בתוצאה 0–3 לבאיירן מינכן. לאחר המשחק, פושברי ספג עונש השעיה משלושה משחקים בגין העבירה. על אף השעיה זו, פושברי סיים את העונה כמלך הבישולים, עם 19 בישולים, נוסף על חמישה שערים שהבקיע. פושברי נחשב אחד ממצטייני העונה, בה הפתיעה קבוצתו וסיימה במקום השני עם 67 נקודות בעונת הבכורה שלה בבונדסליגה.
ב-16 בדצמבר 2023 חתם בניו יורק רד בולס מה-MLS.
נבחרת לאומית

ב-12 באוקטובר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת שוודיה נגד ליכטנשטיין במסגרת מוקדמות יורו 2016. ב-14 בנובמבר 2015 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1:2 נגד דנמרק במסגרת פלייאוף העלייה ליורו 2016. שוודיה עברה את דנמרק והעפילה לטורניר הגמר בו גם פושברי לקח חלק לאחר שנכלל בסגל הנבחרת.
תארים

אליפות ליגת העל השוודית: 2013, 2014
הגביע הגרמני: 2021/2022, 2022/2023
הסופר קאפ הגרמני: 2023
קשר השנה בליגת העל השוודית: 2014
מלך הבישולים בבונדסליגה: 2016/17 (19 בישולים)
הערות שוליים

↑  יעקב זיו, ‏‏ליברפול מעוניינת בקשר השבדי אמיל פורסברג, באתר ספורט1, 31 בדצמבר 2015
| נבחרת שוודיה – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 איסאקסון •  2 לוסטיג •  3 יוהאנסון •  4 גרנקוויסט •  5 אולסון •  6 פושברי •  7 לארסון •  8 אקדל •  9 שלסטרם •  10 איברהימוביץ' •   11 ברג •  12 אולסן • 13 הילמרק •  14 לינדלף • 15 יאנסון • 16 ורנבלום • 17 אוגוסטינסון • 18 לויצקי • 19 קויוביץ' • 20 גידטי • 21 דורמאז • 22 זנגין • 23 קארלגרן • מאמן: האמרן |  1 איסאקסון •  2 לוסטיג •  3 יוהאנסון •  4 גרנקוויסט •  5 אולסון •  6 פושברי •  7 לארסון •  8 אקדל •  9 שלסטרם •  10 איברהימוביץ' •   11 ברג •  12 אולסן • 13 הילמרק •  14 לינדלף • 15 יאנסון • 16 ורנבלום • 17 אוגוסטינסון • 18 לויצקי • 19 קויוביץ' • 20 גידטי • 21 דורמאז • 22 זנגין • 23 קארלגרן • מאמן: האמרן | שוודיה |
| נבחרת שוודיה – מונדיאל 2018 |
| --- | --- | --- |
|  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 אולסון •  6 אוגוסטינסון •  7 לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פושברי •   11 גידטי •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 הילמרק • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 רוהדן • 20 טויבונן • 21 דורמאז • 22 קיסה טלין • 23 נורדפלט • מאמן: אנדרסון |  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 אולסון •  6 אוגוסטינסון •  7 לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פושברי •   11 גידטי •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 הילמרק • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 רוהדן • 20 טויבונן • 21 דורמאז • 22 קיסה טלין • 23 נורדפלט • מאמן: אנדרסון | שוודיה |
| נבחרת שוודיה – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 בנגטסון •  6 אוגוסטינסון •  7 ס. לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פורסברג •   11 איסק •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 סמה • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 סוונברג • 20 כ. אולסון • 21 קולוסבסקי • 22 קוואיסון • 23 נורדפלט • 24 דניאלסון • 25 ג'. לארסון • 26 קאז'יסט • מאמן: אנדרסון |  1 אולסן •  2 לוסטיג •  3 לינדלף •  4 גרנקוויסט •  5 בנגטסון •  6 אוגוסטינסון •  7 ס. לארסון •  8 אקדל •  9 ברג •  10 פורסברג •   11 איסק •  12 יוהנסון • 13 סוונסון •  14 הלנדר • 15 סמה • 16 קראפט • 17 קלאסון • 18 יאנסון • 19 סוונברג • 20 כ. אולסון • 21 קולוסבסקי • 22 קוואיסון • 23 נורדפלט • 24 דניאלסון • 25 ג'. לארסון • 26 קאז'יסט • מאמן: אנדרסון | שוודיה |
אלכסנדר בורודיוק

אלכסנדר גנריחוביץ' בורודיוק (ברוסית: Алекса́ндр Ге́нрихович Бородю́к, נולד ב-30 בנובמבר 1962) הוא כדורגלן עבר סובייטי-רוסי ששיחק בעמדת חלוץ ומאמן בהווה. שיחק בנבחרות ברית המועצות ורוסיה. בורודיוק זכה במדליית זהב באולימפיאדת סיאול (1988) עם נבחרת ברית המועצות.