stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זאב בילסקי
כהונה שנייה כראש עיריית רעננה ואחריה

בפברואר 2013 התמודד בילסקי על תפקיד יו"ר הוועד האולימפי בישראל מטעם מרכז הפועל. במעמד ההצבעה הוחלט לדחות את ההכרעה ל-10 במרץ. מספר ימים לאחר מכן הודיע בילסקי על הסרת מועמדותו.
בבחירות לרשויות המקומיות, שנערכו באוקטובר 2013, חזר ונבחר, בפעם החמישית, לראשות עיריית רעננה מטעם רשימה עצמאית "רעננה שאנחנו אוהבים", עם 70.3% מהקולות. סיעתו קיבלה 6 מנדטים והייתה לסיעה הגדולה ביותר במועצת עיריית רעננה. בנובמבר 2017, שנה לפני הבחירות המוניציפליות, הכריז כי לא יתמודד על ראשות העיר.
במרץ 2018 התפטר מתפקידו כראש עיריית רעננה, בעקבות מינויו לראש מטה הדיור הלאומי (ולאור כך, איתן גינזבורג התמנה לממלא מקומו כראש עיר). בתפקיד זה כיהן עד שנת 2020.
ב-10 בינואר 2025 מונה בהחלטת ממשלה ליושב ראש דירקטוריון חברת "מקווה ישראל - כל ישראל חברים".
חיים אישיים

זאב בילסקי נשוי לקרן, אותה הכיר במהלך שליחותו בדרום-אפריקה. קרן בילסקי היא מנכל"ית BSP קרנות, ומשמשת גם כיושבת-ראש הוועד המנהל של בית איזי שפירא. הזוג בילסקי הם הורים לשתי בנות (הבכורה היא השחקנית עדי בילסקי) ובן.
הערות שוליים

↑  דניאל בן סימון, אלכס ליבק, המיינסטרים של קדימה מתאים לרעננה, באתר הארץ, 31 בינואר 2006
↑  תומר קרן, עיריית רעננה סיימה את 2004 בעודף שוטף של 1.331 מיליון שקל, באתר הארץ, 21 ביוני 2005
↑  אות אומץ הוענק לראש עיריית רעננה זאב בילסקי, 15 באוקטובר 2015
↑  הסוכנות היהודית גייסה כ-200 מליון ₪, באתר ערוץ 7, 20 באוגוסט 2006
↑  עמירם ברקת, בעולם אומרים שזאת חוצפה ישראלית, באתר הארץ, 14 באוגוסט 2007
↑  יאיר אטינגר, עצמות האנס ופאולינה הרצל ייטמנו מחר בטקס רשמי, באתר הארץ, 19 בספטמבר 2006
↑  עמירם ברקת, בילסקי נוקם בבורג, באתר הארץ, 19 ביוני 2007
↑  NRG מעריב, אוקראינה: יהודי הוכה ונדקר, באתר nrg‏, 22 באפריל 2006
↑  nrg מעריב, ראש השנה: 7 מיליון יהודים עדיין בתפוצות, באתר nrg‏, 25 בספטמבר 2008
↑  ח"כ בילסקי: הדיאלוג חשוב, אך צריך לפתוח את חניון ספרא בשבת, באתר ynet, 12 ביוני 2009
↑  רונן ליבוביץ`, אנשי צבא בכירים בדימוס מתגייסים נגד הצעת "חוק היורדים", באתר nana10‏, 10 בפברואר 2010
↑  טקס קבלת אותות הזהב של בוגרי אות הנוער הישראלי, 14 באוקטובר 2012, באתר ויצו
↑  ספורט הארץ, בלגן בוועד האולימפי: בחירת היו"ר החדש נדחתה, באתר הארץ, 10 בפברואר 2013
↑  נדב צנציפר, זאב בילסקי הודיע: "אני פורש מהמרוץ", באתר ynet, 14 בפברואר 2013
↑  "ראש העיר זאב בילסקי הודיע: "לא אתמודד לראשות העיר" - mynet רעננה". נבדק ב-2017-11-15.(הקישור אינו פעיל)
↑  נפרדים מבילסקי: ראש העיר הגיש את התפטרותו, באתר mynet,‏ 13 במרץ 2018
↑   יעל דראל, אושר מינויו של זאב בילסקי לתפקיד ראש מטה הדיור, באתר TheMarker‏, 11 במרץ 2018
↑  מינוי יושב ראש דירקטוריון חברת "מקווה ישראל - כל ישראל חברים", באתר משרד ראש הממשלה - מזכירות הממשלה, ‏10 בינואר 2025
↑  ועד מנהל 2012, באתר בית איזי שפירא
יו"ר הסוכנות היהודית זאב בילסקי עם הסנאטור ברק אובמה, ירושלים 2006.
זאב בילסקי, כנס של קדימה,2007
טדאו אנדו

| --- | --- |

 לידה:  13 בספטמבר 1941 (בן 83) מינאטו-קו, יפן 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוסקה לאמנויות 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  Honpukuji, בית אזומה, Fabrica research centre 
 פרסים והוקרה:  מדליית הזהב המלכותית (1997)  מפקד בלגיון הכבוד (23 באפריל 2021)  פרס אשאסי (1994)  Carlsberg Architectural Prize (1992)  מפקד מסדר האמנויות והספרות (19 בדצמבר 2013)  פרס ההצטיינות בתרבות (2003)  פרס קיוטו באמנות ופילוסופיה (2002)  מדליית אלוור אלטו (1985)  פרס פריצקר (1995)  פרימיום אימפריאל (1996)  מסדר התרבות (2010)  Grand Officer of the Order of the Star of Italy  אביר מסדר האמנויות והספרות  Japan Art Academy Prize  קצין מסדר האמנויות והספרות  Compasso d'Oro 
 www.tadao-ando.com
 
גלריית שיקוקומורה, טקמאצו, יפן
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
טָדָאוֹ אַנְדוֹ (ביפנית: 安藤忠雄; נולד ב-13 בספטמבר 1941) הוא אדריכל יפני, מן הבולטים ביותר כיום ביפן, וזוכה פרס פריצקר לשנת 1995.
ביוגרפיה

אנדו נולד באוסקה ופעל רבות באזור העיר. הוא מעולם לא למד אדריכלות ועבד תחילה כנהג משאית אך עם זאת, הצליח מאוד בזכות למידה עצמית ואמביציה.
כשהיה בשנה השנייה ללימודיו בתיכון נלקח לטיול בטוקיו, שם הוא התרשם עמוקות מעיצוב של פרנק לויד רייט - מלון אימפריאל.
לבסוף הוא החליט לשים סוף לקריירת האגרוף שלו פחות משנתיים אחרי סיום בית הספר כדי להגשים את חלומו להיות ארכיטקט.
הוא השתתף בשיעורי ערב כדי ללמוד רישום ושרטוט ולקח שיעורי התכתבות בעיצוב פנים. הוא ביקר בניינים שנבנו על ידי אדריכלים שהוא נשא את פניו אליהם כמו: לה קורבוזיה, לודוויג מיס ון דר רוהה, לואיס קאן ופרנק לויד רייט, לפני שחזר לאוסקה ב-1968 כדי לייסד סטודיו לעיצוב ותכנון משלו - "טדאו אנדו אדריכלים ושות'".
אנדו מטייל הרבה באירופה לצורכי מחקר תוך שמירה על השפה והערכים היפניים במוחו[דרושה הבהרה].
חוץ מלדבר על הרוחניות בארכיטקטורה, אנדו גם מדגיש את האסוציאציה בין הטבע לארכיטקטורה, הוא מאמין שמבנה אחראי לשקף גישה של הסביבה בה הוא בנוי. כך התבטא: "לשנות את חלל המגורים זה לשנות את העיר ולבצע רפורמה בחברה".
אנדו הוא מהבולטים באדריכלות המינימליסטית המשלב בטון חשוף ואור כחומר גלם. סגנונו משלב רעיונות בסיסיים של האמנות היפנית עם תפיסות אסתטיות של המודרניזם המערבי.
ב-1995 זכה בפרס פריצקר לאדריכלות ותרם את 100,000 הדולרים בהם זכה לילדים שהתייתמו עקב רעידת האדמה שהתרחשה ביפן באותה השנה.
פרויקטים נבחרים

בית טורי (בית אזומה), 1976, אחד הפרויקטים פורצי הדרך שלו. בית טורי קטן ברוחב של פחות מ-4 מ' באוסקה הבוחן מחדש את גבולות החלל.
Tezukayama Tower Plaza, סומיושי (Sumiyoshi), אוסקה, 1976
STEP, טקמאצו, מחוז קאגווה, יפן, 1980
בית מאצומוטו, וקאיאמה, מחוז וקאיאמה, יפן, 1980
בית פוקו, Wakayama, Wakayama Prefecture, יפן, 1980
בית קושינו, אשייה (Ashiya), יפן, 1981
Atelier in Oyodo, אוסקה, 1981
שיכון רוקו (Rokko Housing) 1 (1983) ו- (1991)2, רוקו, מחוז היוגו - פרויקט מגורים יוצא דופן הבנוי על צלע הר
"פסטיבל", נאהה, מחוז אוקינאווה, יפן, 1984
גלריית TIME'S, קיוטו, יפן, 1984
כנסייה על הר רוקו, קובה, יפן, 1986
בית קידוסאקי, טוקיו, יפן, 1986
"כנסייה על מים", טומאמו (Tomamu), יפן, 1988
גלריית אקה (Akka), אוסקה, 1988
כנסיית האור, אוסקה, 1989
"מקדש המים", האי אוואג'י, מחוז כל העולם כולו
Atelier in Oyodo II, אוסקה, 1991
הביתן היפני לאקספו 92' בסביליה, ספרד
מוזיאון סונטורי, אוסקה, 1994
מרכז הכנסים נאגארגאווה, גיפו (Gifu), יפן, 1995
המוזיאון לאמנות מודרנית בפורט וורת', טקסס, 2002
מלון וסטין אוואג'י
המוזיאון לאמנות מודרנית בפורט וורת', טקסס
"Hyogo Prefectural Museum of Art" בקובה, יפן
דמיטרי מדבדב

.
דְמִיטְרִי אנטולייביץ' מֶדְבֵדֶב (ברוסית: Дмитрий Анатольевич Медведев, ‏האזנהקובץ:Ru-DmitryMedvedev.ogg‏Ⓘ‏; ‏נולד ב־14 בספטמבר 1965) הוא מדינאי, משפטן ופוליטיקאי רוסי. כיהן כנשיאה השלישי של הפדרציה הרוסית בשנים 2008–2012 וכראש ממשלת רוסיה בשנים 2012–2020. בעבר כיהן כסגן ראשון לראש ממשלת רוסיה (2005–2008) וראש סגל הקרמלין של פוטין ושימש פעמיים בתפקיד יו"ר תאגיד גזפרום (2000–2001, 2002–2008).
בהיכנסו לתפקיד הנשיא, מדבדב היה למנהיג הרוסי הצעיר ביותר בתולדות רוסיה המודרנית (בן 42 ו-8 חודשים) והצעיר ביותר מאז אלכסנדר קרנסקי, שמונה לתפקיד בשנת 1917 והוא בן 36. מדבדב שכיהן כנשיא קדנציה אחת בלבד, ניהל את מלחמת גאורגיה-רוסיה, הפך את המיליציה למשטרה אך ספג ביקורת שזו הייתה רפורמה קוסמטית בעיקרה, הגדיל את המשכורות לחיילים, החזיר את הבחירות הישירות למושלים, הקים את מרכז החדשנות סקולקובו, הרחיב את גבולות מוסקבה, תחתיו הושק פורטל השירותים הציבוריים ותוכניות לממשל אלקטרוני והוא גם עודד תוכניות חינוך משפטיות בקרב האזרחים ויצירת מרכזים לסיוע משפטי בחינם.
מכהן כסגן יושב ראש מועצת הביטחון של הפדרציה הרוסית מאז 16 בינואר 2020 ומאפריל 2012 עומד גם בראש מפלגת השלטון רוסיה המאוחדת.
ביוגרפיה > מוצאו

אביו, אנטולי אפנסייביץ' מדבדב (1926–2004), כיהן כפרופסור להנדסת מכונות באוניברסיטה הטכנית של לנינגרד (Ленинградского технологического института имени Ленсовета) אשר שינה את שמו למכון הטכנולוגי הממלכתי של סנקט פטרבורג. אמו, יוליה בנימינובנה לבית שפושניקוב (ילידת 1939), שמוצאה מן הכפר אלכסייבקה במחוז בלגורוד, יהודיה במקור, הייתה מרצה לשפות אירופאיות במכון הפדגוגי ע"ש הרצן והייתה מדריכת תיירות בפאבלובסק סמוך ללנינגרד.
ביוגרפיה > ילדותו

מדבדב הוא בן יחיד של זוג מרצים. נולד בפרוור קופצ'ינו (רחוב בֶּלי קוּנה, דרך 6) של המטרופולין סנקט פטרבורג (בזמנו - לנינגרד) ב-14 בספטמבר 1965. הוא שומר על קשריו עם בני כיתתו ומוריו מבית הספר. מורתו, ורה סמירנובה, זכרה שהיה ניתן להוציא אותו בקלות מחברת חבריו והיה שקדן מאוד בלימודים.
המשפחה התגוררה בדירת 40 מטרים רבועים ולא הייתה אמידה במיוחד, אך לא סבלה ממחסור. הוא היה ילד ממושמע וקשוב ונהג לקרוא את האנציקלופדיה הסובייטית. כנער נהנה להאזין ללהקות רוק בריטיות כמו בלאק סבאת' ופינק פלויד. בשנות העשרה גם איבד את אמונו בתעמולה הסובייטית. כשהיה בן 23, הוטבל לכנסייה הרוסית-אורתודוקסית.
ביוגרפיה > נעוריו ובגרותו

כאשר התקבל לאוניברסיטת לנינגרד הכיר את ניקולאי קרופאצ'וב, כעת דיקן אוניברסיטת סנקט פטרבורג. לימים הגדיר קרופאצ'וב את מדבדב כ"סטודנט טוב שעסק בספורט, בעיקר אתלטיקה והיה אלוף האגרוף של הפקולטה למשפטים". מדבדב הוא בעל תואר בעריכת דין משנת 1987. בשנת 1990 קיבל תואר דוקטור במשפט אזרחי. באוניברסיטה עסק רבות בצילום. החל מ-1979 היה חבר בקומסומול. באוניברסיטה הצטרף למפלגה הקומוניסטית והיה חבר המפלגה עד אוגוסט 1991.
בשיחה עם סטודנטים מהאוניברסיטה הממלכתית של האוקיינוס השקט סיפר מדבדב שבעת לימודיו בפקולטה הוא עבד כשוער בכניסה לבניין דירות והרוויח 120 רובלים בחודש. מדבדב לא שירת בצבא, אף שהעביר כמה חודשי טירונות בחוחויאמיאקי (Huuhkanmäki בפינית) שבקרליה.
ביוגרפיה > מרצה ואיש אקדמיה

בין השנים 1988 - 1999 היה מרצה באוניברסיטה הממלכתית של סנקט פטרבורג והרצה על המשפט הרומי והמשפט האזרחי. במקביל עבד כיועץ למשפט עבור ראש העיר אנאטולי סובצ'אק ועיריית סנקט פטרבורג. היה מעורב בכתיבת ספר הלימוד "זכות האזרח" - כתב ארבעה פרקים מתוך הספר. ב-1999 הפסיק לעבוד כמרצה, ועבר למוסקבה. מאז 2006 עומד מדבדב בראש המועצה הבינלאומית היוקרתית של בית הספר למנהל סקולקובו במוסקבה.
קריירה ציבורית ופוליטית

בתחילת שנות ה-90 היה מדבדב היועץ המשפטי לעיריית סנקט פטרבורג והיה מומחה הוועדה לקשרי חוץ של העירייה. בסמולני - בית עיריית סנקט פטרבורג - עבד מדבדב באשרור הסכמים להשקעות בינלאומיות בעיר. שהה זמן-מה בשוודיה ועסק בבעיות השלטון המקומי. את ולדימיר פוטין הכיר בוועדה לקשרי חוץ של העירייה והיה מזכירו. לדעת הפוליטולוג אלכסיי מוּחין, למדבדב היה חלק נכבד בהגנתו של פוטין מפני חקירת פעילות הוועדה לקשרי חוץ ומעורבותה במכירת מכרזים לבנקים גרמניים וקשריה עם המאפיה הרוסית, ב-1992 כאשר המועצה המחוקקת של העיר המליצה לפטר את פוטין מתפקיד ראש הוועדה לקשרי חוץ. בשנים 1997–1998 היה למנהל השירות המשפטי של תאגיד "אילים פאלפ אנטרפרייז".
בנובמבר 1999 היה מאנשי סנקט פטרבורג שהובאו על ידי ולדימיר פוטין לתפקידים ממשלתיים במוסקבה. בדצמבר באותה השנה התמנה לסגן ראש האדמיניסטרציה הנשיאותית, גוף שבאמצעותו שולט נשיא רוסיה.
הקריירה במוסקבה

בתחילת 1999 הוזמן מדבדב על ידי פוטין למוסקבה והוצע לו לעמוד בראש הוועדה הפדרלית לשוק ניירות הערך אך לבסוף, בנובמבר 1999, מונה לסגן מזכיר הממשלה, דמיטרי קוזאק.
בשנים 1999–2000, לאחר התפטרותו של ילצין, היה לסגן ראש סגל הקרמלין ועמד בראש מטה קמפיין הבחירות של פוטין.
מדבדב היה לאחד הפוליטיקאים הקרובים ביותר לפוטין בזמן הבחירות לנשיאות בשנת 2000, כשעמד בראש מסע הבחירות הנשיאותי וביוני 2000, לאחר ניצחונו של פוטין בבחירות, היה לסגן ראשון של ראש סגל הקרמלין, אלכסנדר וולושין. לדעת המומחה הפוליטי סטניסלב בלקובסקי, את מועמדותו של מדבדב לתפקיד הגישו ראש סגל הקרמלין אלכסנדר ווֹלושין והאוליגרך מושל צ'וקוטקה, רומן אברמוביץ'. עם התפטרותו של וולושין באוקטובר 2003, מונה מדבדב למחליפו והיה לראש האדמיניסטרציה הנשיאותית.
בשנים 2000 - 2001 שימש כיו"ר הנהלת גזפרום, בשנים 2001 - 2002 היה סגן יושב ראש מועצת המנהלים של החברה, ולאחר מספר חודשים חזר לתפקיד יושב ראש הדירקטוריון של גזפרום, תפקיד שמילא משנת 2002 ועד השבעתו לתפקיד נשיא המדינה במאי 2008.
בנובמבר 2005 התמנה על ידי הנשיא פוטין לסגן הראשון של ראש הממשלה ואחראי על הפרויקטים הלאומיים - תוכנית ממשלתית להתמודדות עם בעיות בתחום החינוך, חקלאות, דיור ובריאות. במסגרת זאת, מאוקטובר 2003 עד יולי 2008 היה לסגן ראשון במועצה הנשיאותית ליישום פרויקטים לאומיים ומדיניות הדמוגרפיה. מיולי 2006 ועד יולי 2008 היה יושב ראש נשיאות המועצה ליישום פרויקטים לאומיים. במרץ 2007 העביר מסיבת עיתונאים אינטרנטית בפורטל יאנדקס הרוסי ובאוקטובר אותה שנה הודיע על סיום תוכנית חיבור כל בתי הספר הרוסיים (59,000 במספר) לאינטרנט.
דרכו לנשיאות

מדבדב נחשב לפוליטיקאי ליברלי, פרגמטי ומתון, יד ימינו של ולדימיר פוטין ונאמנו. הלכה למעשה, עם מינויו לסגן ראשון של ראש הממשלה, ב-14 בנובמבר 2005, נפתח בעצם קמפיין הבחירות של מדבדב לנשיאות. לעוזרו, ראש המחלקה לפרויקטים לאומיים בממשלת רוסיה מונה בוריס קובאלצ'וק, בנו של חבר של פוטין. בפברואר 2006, התקשורת החלה להציג אותו כמועמד אפשרי מועדף שעשוי לרשת את פוטין. בינואר 2007 היה המועמד הפוטנציאלי לזכות בבחירות על פי סקר שבוצע ברוסיה. מתחרהו העיקרי היה הפוליטיקאי סרגיי איבנוב.
בפגישה עם הנשיא פוטין ב-10 בדצמבר 2007 הציעו נציגי ארבע מפלגות ("רוסיה המאוחדת", "רוסיה הצודקת", "כוח אזרחי", ו"המפלגה החקלאית") את מועמדותו של מדבדב לתפקיד נשיא הפדרציה הרוסית. גם פוטין הביע תמיכה במועמדות זו (הדבר קרה שמונה ימים לאחר הבחירות לדומה החמישית שבהן זכתה מפלגת "רוסיה המאוחדת", המזוהה עם פוטין, ברוב מוחץ). לתמיכה במדבדב הצטרפה גם הפטריארכיה של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית. אולם באותה שנה, 2007, גם עלה מתחרה רציני למדבדב לקראת הבחירות: סרגיי איבנוב, שר ההגנה לשעבר ואיש הקג"ב. ב-11 בדצמבר 2007 הציע מדבדב לפוטין את תפקיד ראש הממשלה, אם ייבחר לנשיא המדינה. שישה ימים לאחר מכן נערכה הצבעה בכנס מפלגת "רוסיה המאוחדת" על התמיכה במדבדב כמועמד מטעמה לנשיאות רוסיה. בעד מועמדותו הצביעו 478 כשרק אחד התנגד לו. בינואר 2008 סירב להשתתף בוויכוחים טלוויזיוניים מול מועמדים אחרים. מדבדב קיבל את תמיכתו של אדולף שייביץ', מנהיג קונגרס הקהילות היהודיות הדתיות והארגונים הדתיים של רוסיה - הארגון היהודי היחיד שתמך בדמיטרי מדבדב כמועמד לנשיאות.
את מטה הבחירות של מדבדב ניהל סרגיי סוביאנין, ראש סגל הקרמלין. סיסמת הבחירות של מדבדב הייתה "חירות עדיפה על אי-חירות" (מילים שאמר בפורום הכלכלי החמישי של קרסנויארסק).
ב-2 במרץ 2008 נבחר מדבדב לנשיא רוסיה עם כ-70 אחוזים מהקולות, וב-7 במאי באותה שנה נכנס לתפקידו.
נשיאותו

מדבדב נכנס לתפקיד נשיא הפדרציה הרוסית חודשיים לאחר בחירתו, ב-7 במאי 2008. הצו הנשיאותי הראשון שלו היה הבטחת מגורים לכל ותיקי מלחמת העולם השנייה הגרים ברוסיה, כשהמימון לכך הגיע מהתקציב הפדרלי. הענקת מגורים כוללת לגמלאי הצבא האדום אמורה הייתה להסתיים עד מאי 2010. ב-27 במאי 2008 התפטר מדבדב רשמית מתפקיד יושב ראש מועצת המנהלים של גזפרום כשיורשו בתפקיד היה ויקטור זובקוב, שהיה גם ליורשו של מדבדב בתפקיד סגן ראשון לראש הממשלה. בספטמבר 2009 פרסם מדבדב את השקפתו בעניין מודרניזציה חיונית לטכנולוגיה הרוסית, השקפה שפורסמה תחת הכותרת - "רוסיה, קדימה!" ועוררה דיון ציבורי נרחב ברוסיה. על פי השקפה זו רוסיה הייתה אמורה להיות ממובילות שוק האנרגיה העולמי, בעלת טכנולוגיה גרעינית מתקדמת, מעצמת מחשבים ומעצמה בתעשיית החלל. בנוסף הביע מדבדב את דעתו כי המערכת הפוליטית ברוסיה זקוקה לרפורמה רצינית וכי הדמוקרטיה הרוסית צריכה להיות ייחודית למדינה ולא העתק של דמוקרטיה ממדינה אחרת.
נשיאותו > מדיניות החוץ > היחסים עם חבר המדינות העצמאיות

ביוני 2008 חתם מדבדב על צו נשיאותי המאפשר מעבר של תושבי אסטוניה ולטביה למדינה ללא צורך בויזה, כיוון שתושבי מדינות אלה היו אזרחי ברית המועצות. זאת כחלק ממדיניותו האישית לעודד קשרים חמים יותר עם המדינות השכנות, אלא שמעשיו לא הביאו עליו את חיבת השכנים. מיד לאחר שרוסיה הכירה בעצמאותן של אבחזיה ודרום אוסטיה היא עוררה עליה ביקורת עולמית ואף אחת משכנותיה לא תמכה בה בצעד זה. במחצית הראשונה לכהונתו הוא יצר קשרים עם קזחסטן ומדינות מרכז אסיה, אך הסתכסך עם נשיא בלארוס, אלכסנדר לוקשנקו ולא הוביל מהלך התפייסות עם אוקראינה, עד בחירתו של המועמד הפרו-רוסי ויקטור ינוקוביץ', לנשיא אוקראינה.
נשיאותו > מדיניות החוץ > יחסיו עם מדינות אמריקה הלטינית

בצר לו, פנה מדבדב ליצור קשרים עם מדינות אמריקה הלטינית, תוך ניסיון לקשור עמן קשרים הדוקים, כאלטרנטיבה להשפעה האמריקנית. הקשרים הכלכליים והצבאיים של רוסיה התהדקו עם ונצואלה, ברזיל, קובה וארגנטינה. הקשרים התבטאו בביצוע תמרונים צבאיים משותפים וחתימת עסקאות נשק רבות שהפכו את רוסיה ליצואנית הנשק השנייה בגודלה בעולם.
נשיאותו > מדיניות החוץ > היחסים עם האיחוד האירופי

עם שקיעת ארצות הברית בבוץ העיראקי והאפגני וחוסר היכולת לסיים את הקרבות האלימים במדינות אלה, הידקו קברניטי מדיניות החוץ הרוסית את קשרי המדינה עם מדינות אירופה, באמצעות עסקאות לאספקת גז טבעי ונפט, כחלק מניסיונם של האירופים להתנער מהתלות בנפט של המזרח התיכון ובאמצעות עסקאות כלכליות שונות. חברת גזפרום הממשלתית בחלקה הייתה למכשיר עיקרי במדיניות החוץ הרוסית, דבר שהתבטא במשבר הנפט של 2009, כשנותקה אספקת הגז לאירופה, ערב כניסת השנה האזרחית.
בתקופתו התחזקו יחסי רוסיה עם ברית נאט"ו ומדינות אירופה והוגדרו תוכניות פעולה עתידיות לשיתוף פעולה אפשרי למען הגנת יבשת אירופה מפני כל איום אפשרי עתידי, ההסכם בין רוסיה לאיחוד האירופי ולנאט"ו היה פרי דיונים בין מדבדב ונשיא צרפת ניקולא סרקוזי וקנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל. מדבדב ראה באירופה שותפה אמיתית וקרובה והדגיש את השותפויות ההיסטוריות בין אירופה לרוסיה הצארית והאימפריה הרוסית.
נשיאותו > מדיניות החוץ > היחסים עם ארצות הברית

מדבדב נכנס לתפקיד כאשר רוסיה וארצות הברית נמצאות במשבר אמון בעניין יחסיהם, בעיקר בעקבות איבה ששררה עוד קודם, בשל זעמה של רוסיה על פריסת טילי הגנה אמריקניים בפולין ובצ'כיה, בתקופה הראשונה לכהונתו הורעו היחסים, בשל המלחמה בדרום אוסטיה והללו השתפרו רק עם כניסת ברק אובמה לתפקיד נשיא ארצות הברית, אז הוכרז על אתחול ביחסים ובניית אמון. הקשרים בין שתי המדינות התהדקו והגיעו עד כדי חתימת הסכם היסטורי לצמצום מאגרי הנשק הגרעיני בין שתי המדינות. ככלל, מדבדב ראה בארצות הברית שותפה אסטרטגית אך לא-לבבית. לצורך שיפור היחסים הוקמה ועידת אובמה-מדבדב.
נשיאותו > מדיניות החוץ > היחסים עם ישראל

זמן-מה לפני כניסתו לתפקיד הנשיא, כשעוד כיהן כסגן ראש ממשלת רוסיה, נפגש מדבדב עם ראשי הקהילה היהודית במוסקבה. במהלך תפקידו המשיכו והתקיימו קשרים מסחריים וצבאיים פעילים בין שתי המדינות וב-2009 ישראל אף מכרה כמה מזל"טים לרוסיה.
שיתוף הפעולה בין המדינות הגיע לשיא בדצמבר 2010 כאשר רוסיה שלחה את הסיוע הגדול ביותר לישראל בעת שרפות היער בכרמל.
עד 2011 אלכסנדר סלטאנוב שמונה עוד בשנת 2001 המשיך להיות שליח הנשיא במזרח התיכון. בשנת 2011 במקומו מונה מיכאיל בוגדנוב, שגריר רוסיה במצרים.
נשיאותו > מדיניות החוץ > המלחמה בדרום אוסטיה

בלילה שבין 7 ל-8 באוגוסט 2008 הפציצו כוחות ארטילריה גאורגיים את צחינוואלי, בירת דרום אוסטיה – חבל בדלני בצפון גאורגיה. שעות לאחר מכן פרצו כוחות שריון וחיל הנחתים הגיאורגי אל תוך החבל. הגרסה הרשמית בגאורגיה טוענת שהצבא הגאורגי היה חייב להגיב על הפרת הסכם הפסקת האש מצד הדרום-אוסטים. ב-7 באוגוסט התקדמה הארמייה ה-58 של הצבא הרוסי אל מרכז החבל (כך על פי דיווחים מהביון הגאורגי). לאחר חילופי אש בין הגאורגים לדרום-אוסטים, בבוקר 8 באוגוסט, נשיא גאורגיה, מיכאיל סאאקשווילי, הכריז בהודעה טלוויזיונית מטביליסי כי הכוחות הגאורגים "שחררו" את חבל צינאגר וזנאור, את הכפרים דמניסי, גרומי, חטאגורובו וחלקים מהעיר צחינוואל. הוא כינה את פלישת הארמייה ה-58 הרוסית כמתקפה בינלאומית קלאסית וכי הרוסים פלשו באגרסיביות לשטח גאורגיה ובכל המדינה הוכרז על גיוס כללי. באותו היום, נשיא דרום-אוסטיה, אדוארד קוקויטי, הודיע כי נהרגו אזרחים רבים בדרום-אוסטיה והוא האשים את נשיא גאורגיה ברצח העם האוסטי. עם העמקת הסכסוך שני הצדדים הטיחו האשמות זה בזה והאשימו בפשעים שונים.
ב-8 באוגוסט 2008 הודיע נשיא רוסיה דמיטרי מדבדב כי "היום בלילה בדרום אוסטיה, הכוחות הגרוזיניים, לא פחות, ביצעו פעולה התקפית כנגד כוחות שומרי שלום רוסיים ואזרחים לא חמושים. [...] אנחנו לא נניח למותם של בני בריתנו לעבור ללא עונש. האשמים ירצו את עונשם". בישיבה מיוחדת עם שר ההגנה אנטולי סרדיוקוב והרמטכ"ל ניקולאי מרקוב עלתה ההחלטה לשלוח כוחות סיוע לדרום אוסטיה. לדעת סגן הרמטכ"ל הרוסי, אנאטולי נוגוביצין, ב-9 באוגוסט רוסיה טרם הכריזה מלחמה על גאורגיה ולא הייתה במצב מלחמה מולה, אך שכוחות רוסיים כבר שעטו אל מרכז גאורגיה והפציצו חלקים נרחבים במדינה. ב-12 באוגוסט הכריז מדבדב על מטרת המבצע "להכריח את גאורגיה להניח את נשקה". באותו היום נערכו שיחות ומשא ומתן בין מדבדב לנשיא צרפת, ניקולא סרקוזי והשניים הוציאו תחת ידם את תוכנית מדבדב - סרקוזי. התוכנית כללה שש נקודות עיקריות.
לא למהר לעשות שימוש בנשק
לסיים מיד את כל הפעולות הצבאיות
נגישות חופשית לסיוע הומניטרי
הכוחות המזוינים של גאורגיה חוזרים למקומם הקבוע.
הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית נסוגים אל קו הגבול שבו ניצבו לפני פרוץ הלחימה.
הקמת תמיכה בינלאומית להבטחת היציבות והביטחון באבחזיה ודרום אוסטיה
הלחימה הסתיימה ב-14 באוגוסט ובאותו היום נפגש מדבדב עם נשיאי הרפובליקות הבדלניות והניח בפניהם את ששת עיקרי תוכנית מדבדב - סרקוזי שעליה חתמו גם שניהם. האחרון לחתום היה מיכאיל סאאקשווילי בבוקר ה-7 בספטמבר, עם נסיגת הכוחות הרוסיים.
נשיאותו > מדיניות הפנים > המדיניות הכלכלית

מדבדב שאף להרחבת התחומים שעליהם נשענת הכלכלה הרוסית ולהסתמך פחות על תאגידי הנפט והגז. הוא העלה רעיון להקים מרכז השקעות טכנולוגי. את הרעיון המרכזי תיעל לנאום שערך בפני האספה הפדרלית של רוסיה, ב-12 בנובמבר 2009: "יש להשלים את העבודה על בנייתו ברוסיה של מרכז מחקר כולל. מדובר בהקמת מרכז טכנולוגי מודרני, בדומה לעמק הסיליקון האמריקני." הפרויקט זכה לשם עמק הסיליקון הרוסי. מדבדב הכריז כי מהצד הרוסי, את פרויקט מרכז החדשנות סקולקובו ינהל ויקטור וקסלברג, מנהל חברת רנובה - חברת תעשייה פיננסית רוסית.
במסגרת מדיניותו הכלכלית שאף מדבדב לרפורמות לפיהן המדינה תפסיק להיאחז בחברות ובתאגידים הגדולים במדינה ותאפשר הפרטה שלהן, כך למשל הוא הוביל לתוכנית ההפרטה הגדולה ביותר ברוסיה מאז שנות ה-90, וביולי 2011 כל חברי הממשלה שהחזיקו במשרות בחברות כלכליות אמורים להודיע על התפטרותם מחברות אלה
בתפקידו כנשיא המשיך מדבדב במדיניות קודמו, ולדימיר פוטין, בעניין החקלאות הרוסית. מדבדב ניסה להוביל מודרניזציה במשק החקלאי והכנסת ציוד חקלאי חדיש, בין השאר גם ציוד חקלאי ישראלי, הידוע באיכותו.
נשיאותו > מדיניות הפנים > המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008

המשבר הכלכלי העולמי של שנת 2008 השפיע קשות על הכלכלה הרוסית ודרישתו של מדבדב בפני החברות הרוסיות "להפסיק לזעזע את העסקים" שיקפה את המצב בזעיר אנפין. החברות הרוסיות קיבלו סיוע ממשלתי נרחב שלא תועל למטרות שלשמן הוענק. מרבית הכספים שבאו מהתקציב הפדרלי הרוסי התפוגגו בדרך לכיסיהם של מנהלי החברות והפקידים. נוסף לכך, שוק הנדל"ן הושפע מאוד ממשבר האשראי האמריקני. בעקבות כך הכריזה הממשלה על הנהגת מס סוציאלי אחיד החל משנת 2010 והועמקה אכיפת החוק בנושאי מס. ב-6 באוקטובר 2008, מדד RTS של הבורסה הרוסית צנח ב-19.1% בתוך יום אחד ושערי מניות החברות הרוסיות בבורסה בלונדון ירדו ב-30 עד 50%. מדבדב מיהר להכריז על סיוע ממשלתי והענקת אשראי של 950 מיליארד רובל למשך 5 שנים עבור הבנקים הרוסים. לדעת הבנק העולמי, הפעולות שעליהן הורה מדבדב בשיתוף פעולה עם ראש הממשלה ולדימיר פוטין ושר האוצר, אלכסיי קודרין הביאו לשיקום מהיר יחסית של הכלכלה הרוסית עם שוך המשבר. באוקטובר 2008, קיבלו גם חברות הנפט הגדולות סיוע מן הממשלה (גזפרום, לוקאויל, רוסנפט). מדבדב הביע את מורת רוחו מהתנהגות מדינות העולם בעת המשבר וטען שהמשבר הביא יותר מכל ל"אגואיזם כלכלי" כהגדרתו, מושג שמתייחס לחוסר הסיוע שהעניקו המדינות העשירות למדינות העניות. באותה העת בדיוק, העמיק משבר הרכב ברוסיה וחברת אווטוואז וקאמאז הכריזו על קיצוץ בכוח אדם, כדי לעמוד בעלויות הייצור.
במרץ 2010, הבנק העולמי הודה שרוסיה סבלה מן המשבר הרבה פחות מכפי שהיה צפוי, הודות לתגובה המהירה של הממשלה.
נשיאותו > מדיניות הפנים > נאום הנשיא בפני הפרלמנט: נובמבר 2008 - הצעת התיקונים לחוקה

ב-5 בנובמבר 2008 נאם מדבדב באולם גאורגי הקדוש בארמון הקרמלין הגדול בפני שני בתי הפרלמנט של האספה הפדרלית (הדומה ומועצת הפדרציה): נאומו כלל ביקורת על ארצות הברית והצעת שינויים ותיקונים לחוקה אודות משך הכהונה של נשיא רוסיה. במהלך הנאום הציע מדבדב להאריך את כהונת הנשיא לשש שנים במקום ארבע שנים. הוא טען שמדובר בצעד הכרחי שיאפשר לממשלה ליישם את הרפורמות ביתר יעילות. הצעה נוספת שהעלה מדבדב בנאום מצב האומה הייתה להאריך את כהונת הפרלמנט מארבע שנים לחמש שנים. הוא הסביר כי כוחה של הרשות המחוקקת צריך להתחזק בכך שהקבינט יחויב לדווח לחברי הפרלמנט באופן תדיר. מדובר ביוזמה הראשונה של הנשיא הרוסי לתקן את החוקה מאז שנבחר לרשת את מקומו של ולדימיר פוטין, אשר כבר אמר בעבר כי יש לבצע שינויים בחוקה, כולל הארכת הכהונה הנשיאותית.
נשיאותו > מדיניות הפנים > הרפורמה הצבאית

בספטמבר 2008 החליטה ממשלת רוסיה לקבל תקציב לשלוש שנים עבור הצבא, כהכנה לקראת הרפורמה הצפויה. ב-15 בספטמבר 2008 פרס הנשיא מדבדב את משנתו בתחום הצבאי והבהיר כי על הצבא להקים כוחות לתגובה מהירה, נוסף לכך שר ההגנה הרוסי, אנאטולי סרדיוקוב יצא בהצהרת תמיכה ברפורמה של הנשיא והסביר כי לקראת שנת 2012 על הצבא לצמצם את מספר החיילים המשרתים בשירותיו מ-1,134,800 חיילים למיליון חיילים בלבד. השר הסביר זאת בשל הצורך "להרכיב את הצבא מחיילים בעלי מוכנות גבוהה לצאת לקרב". נוסף לכך מתוכנן גם שינוי מבני במטכ"ל הרוסי: המורכב ממחוז צבאי - ארמייה - חטיבה - גדוד, ובעתיד הפיקוד יכלול רק מחוז צבאי - פיקוד מבצעי ובריגדה. מספר הגנרלים בצבא אמור להצטמצם גם כן, מ-1,100 עד 900 גנרלים לקראת שנת 2012. כשבמקביל לכך מספר הקצינים הצעירים יוגדל מ-50,000 ל-60,000. ב-28 בנובמבר 2008 חתם הרמטכ"ל הרוסי, ניקולאי מקארוב, על צו פנימי שמפרט את הרפורמה הצבאית העתידית, שבמסגרתה יפוטר ראש המודיעין הצבאי הרוסי, ולנטין קוראבלניקוב. ב-17 במרץ 2009 אמר שר ההגנה סרדיוקוב בפגישה של בכירי משרד ההגנה הרוסי עם הנשיא מדבדב, כי תוכנית הרפורמה הצבאית המקיפה מתוכננת להקים כוחות מזוינים מקצועניים, רפורמה שמתוכננת להסתיים בשנת 2025. ב-14 באפריל 2009 פוטר מתפקידו ראש המודיעין הצבאי, ולנטין קוראבלניקוב, על פי צו נשיאותי של דמיטרי מדבדב והיה לאישיות הביטחונית הבכירה ביותר ברוסיה שפוטרה מתפקידה בשני העשורים האחרונים.