stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פואד פאשה
קורות חייו

פואד פאשה נולד בקונסטנטינופול בירת האימפריה העות'מאנית למשפחה מיוחסת מקרב העולמא. הוא למד רפואה, כיהן במשרת רופא צבאי טביב רב-לשוני. פואד כיהן כעוזרם של שני ויזירים גדולים, ובין השנים 1838–1852 כיהן כדרגומן. בהמשך רכש השכלה גבוהה בהיסטוריה, יחסים בין-לאומיים, משפט בין-לאומי פומבי וכלכלה פוליטית, במטרה להשתלב בסגל הדפלומטי העות'מאני. הוא ניהל בהצלחה מגעים דיפלומטיים עם נציגי האימפריה הרוסית וכן עם עבאס חלמי הראשון לקראת כינונה של ח'דיוות מצרים. ב-1852 מונה לשר החוץ העות'מאני, ולאחר מרד הר הלבנון הועבר מתפקידו.
במקביל היה פואד פאשה חבר במועצת הטנזימאט ובהמשך מונה ליושב ראש המועצה. אבדילמג'יט הראשון הטיל על פואד פאשה לבצע עבודת מטה שתבדוק את המערכת השלטונית באיילטים השונים ותגבש המלצות. עבודת המטה חשפה שחיתות וניוון שלטוניים ופואד פאשה נעזר במידהט פאשה שכיהן כוואלי של ניש וגיבש את טיוטת חוק הווילאייטים החדש. ב-8 בנובמבר 1864 תחת הסולטאן אבדילאזיז, אושר חוק הווילאייטים ובמסגרתו חולקה מחדש האימפריה העות'מאנית למחוזות משנה. חוק זה אימץ את המתכונת הצרפתית לניהול מחוזות משנה תוך הענקת סמכויות רחבות למושל. האימפריה חולקה ל-27 וילאייטים ובראש כל אחד מהם הועמד ואלי. כל וילאייט חולק לסנג'קים ובהם משל מותצארף (אנ'). הסנג'קים נחלקו לקאזות אשר נמשלו על ידי קאימקאם והיו נתונים לתחום שיפוטו של קאדי. הקאזה נחלקה לנאחיות ובראש כל נאחייה עמד מודיר. הנאחיות חולקו לכפרים ובראש כל כפר עמד מוח'תאר. מינוי הוואלים, המוטצאריפים, הקאימקמים וכן בעלי מקצוע כגון רואי חשבון ועמילי מכס היו באחריות השער הנשגב וכך גם ההיתר לשימוש בכספי המסים.
ב--22 בנובמבר 1861 מינה הסולטאן אבדילאזיז את פואד פאשה לווזיר הגדול של האימפריה. בתקופתו חל פיחות במעמדו של השער הנשגב שזכה לפחות סמכויות ומידה מסוימת של עצמאות, מתקופות סולטנות קודמות. פואד כיהן בתפקידו למשך שתי תקופות כהונה והתפטר מתפקידו ב-4 ביוני 1866 בשל התנגדותו לכוונתו של הסולטאן להינשא לבתו של אסמאעיל פאשא מח'דיוות מצרים. עם זאת, בשל כישוריו הדיפלומטיים מונה ב-1867 לשר החוץ העות'מאני וכיהן שנתיים בתפקידו. ב-1869 הורע מצב בריאותו, הוא נסע להחלמה בניס שבצרפת ושם הלך לעולמו.
הערות שוליים

↑  חגי ארליך, מבוא להיסטוריה של המזרח התיכון בעת החדשה, חטיבה ג', הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 1988 עמוד 52, באתר גוגל ספרים.
↑  אריק יאן צורשר (הולנדית: Erik-Jan Zürcher), תורכיה: היסטוריה מודרנית, (תרגום: עדי גינצבורג הירש), תל אביב: הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2005, עמ' 79–80.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007431316105171  BnF: cb15060035r (data)  GND: 131861689  ISNI: 0000 0000 5490 8496  LCCN: no91011658  NTA: 07440122X  SUDOC: 188115110  VIAF: 55291959   WorldCat (עם VIAF): 55291959
פורבס טרוול גייד

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  מוביל, סיימון אנד שוסטר 
 תקופת הפעילות:  1958–הווה (כ־66 שנים) 
 חברת אם:  אקסון מוביל 
 ענפי תעשייה:  תעשיית התיירות 
  
 www.forbestravelguide.com
 
פורבס טרוול גייד (באנגלית: Forbes Travel Guide; בעבר נקרא Mobil Guide או Mobil Travel Guide) הוא סדרת מדריכי נסיעות למלונות ומסעדות אותם הם מדרגים, נודעים כיום כפורבס טרוול גייד.
נוסד על ידי מוביל (Mobil) ב-1958, הוא מדריך הנסיעות הוותיק ביותר בארצות הברית. את הדירוג מעניקים חברי צוות אנונימיים שעובדים בשכר. הניקוד הוא מאחד עד חמישה כוכבים, לא ניתנים חצי נקודה או אפס נקודות), בהתבסס על מדדים אובייקטיביים. דירוג של ארבעה או חמישה כוכבים נחשב לכבוד גדול, כשרק 60–70 בתי מלון ומסעדות מקבלים את הניקוד המקסימלי. הדירוג משמש כתו איכות, שבו חברת Mobil רושמת כסימן מסחרי את הביטויים והסמלים המייצגים את דירוגי כוכבים, ומתירה רק למוסדות מדורגים להציג אותם.
אף על פי שהמדריך פחות יוקרתי ממדריך מישלן האדום מפעילה Mobil שיטה דומה של המלצות ודירוגים, בהם נכללים רק מוסדות שעברו את הבדיקות שלה. לשם דוגמה, היא כוללת רק 9,000 מתוך 50,000 בתי המלון בארצות הברית.
בתחילה היו המדריכים אזוריים, והוגבלו לארצות הברית וקנדה. מאוחר יותר, החלה Mobil להציג מדריכי ערים ומדינות וב-2007 מדריכים לערים בין-לאומיות. המדריכים ראו אור בדפוס בידי ExxonMobil Travel Publications, ונכון לשנת 2005 מופיעים המדריכים בגרסתם המקוונת בידי HowStuffWorks.com.
באוקטובר 2009 העניקה, ExxonMobil את הרישיון לכתב העת פורבס, שכינה תחת שמו מספר מדריכים, לדוגמה Forbes Travel Guide, Forbes Five Stars וכן הלאה. פורבס השיק גרסאות מעודכנות של מדריכים שונים בשלהי 2009, עם תוכניות להשלים את העדכון בראשית 2010.
שיטת דירוג המסעדות

המדריך מעניק כוכב עד חמישה כוכבים. במדריך כתוב: "כל מסעדה שלה דירוג כוכבים של מוביל היא מומלצת – אלו עם הדירוג הגבוה יותר עברו בדיקות קפדניות והערכה של רמת השירות והן נמנות עם קבוצת העילית של המסעדות, הידועות בשל הבישול, השירות, העיצוב והתצוגה יוצאי הדופן."
נכון לשנת 2009 עשרים מסעדות בארצות הברית מדורגות בחמישה כוכבים.
"קבוצת עילית, מסעדות חמשת הכוכבים של מוביל מעבירות חוויית אכילה ללא רבב, מספקות בעקביות אוכל בלתי רגיל, שירות עילאי, עיצוב אלגנטי והגשה יפהפייה. נוכח בהן כל פרט שכלול בחוויה.
הערות שוליים

↑  Forbes Travel Guide, formerly Mobil Travel Guide, Announces 52nd Annual List of Four-and Five-Star Award Winners
↑  "Mobil Travel Guide to become Forbes Travel Guide".
Associated Press. 2009-08-04.
↑  Carly Zinderman (2009-12-03).
"Hotel Rankings: Forbes Merges with Mobil".
International Business Times.
↑  About Mobil Star-Rated Restaurants
mobiltravelguide.howstuffworks.com
↑  Mobil Travel Guide's 2009 Star Ratings
stars.mobilinternationalratings.com
פואד שהאב

פואד שהאב (בערבית: فؤاد شهاب; 19 במרץ 1902 – 25 באפריל 1973) היה נשיא לבנון בשנים 1958–1964.
קורות חייו

שהאב נולד למשפחה מרונית מכובדת. בשנת 1945 פיקד, בדרגת גנרל, על צבא לבנון, עם סיום המנדט הצרפתי וקבלת העצמאות.
בספטמבר 1952 סירב שהאב לבקשתו של הנשיא בשארה אל-ח'ורי להפעיל את הצבא כנגד הפגנות האופוזיציה. בעקבות זאת התפטר אל ח'ורי ושהאב נטל לעצמו את סמכויות ראש הממשלה עד מינוי נשיא חדש על ידי הפרלמנט. לאחר ארבעה ימים נבחר כמיל שמעון לתפקיד. בשנת 1955 התפטר מתפקידו כמפקד צבא לבנון, אך חזר בו.
החלוקה-מחדש של מחוזות הבחירה, כמו גם ההאשמות בזיופים בבחירות לפרלמנט בשנת 1957, אשר תוצאתן הייתה הפסקת כהונתם של כמה שרים ערביסטים, גרמה למרד בקרב האוכלוסייה המוסלמית סונית בשנת 1958 (מה שהביא לשליחת משקיפי או"ם וחיילים אמריקנים למדינה). גם הפעם סירב שהאב לערב את הצבא באירועים ובכך מנע השתלטות של הצדדים הנצים על עמדות אסטרטגיות כשדות התעופה ובנייני הממשלה.
הנשיא שמעון ביקש את התערבות ארצות הברית ונחתים נשלחו לאזור ונחתו בביירות. שהאב, שזכה לתמיכת המוסלמים על עמידתו מהצד וחוסר התערבותו במצב, סומן כמועמד הקונצנזוס לרשת את שמעון בנשיאות ולהשיב את השלום למדינה. כשנכנס לתפקיד הצהיר "במרד לא היו מנצחים ולא היו מפסידים". בתקופת נשיאותו המשיך בקו המתון של שיתוף פעולה עם כל העדות השונות במדינה, וכך הצליח להרגיע את המתחים ולהשיב את היציבות.
בשנת 1960, שנתיים בתוך תקופת כהונתו בת שש השנים, כאשר חש שהמדינה הגיעה ליציבות הנחשקת, הציע שהאב להתפטר. אולם חברי הפרלמנט הלבנוני שכנעו אותו להמשיך בכהונתו עד תומה. בשנת 1961 דיכא ניסיון הפיכה שבוצע על ידי המפלגה הסורית הסוציאליסטית הלאומנית, וחיזק את שירותי הביטחון והמודיעין כדי למנוע איומים כאלו בעתיד.
תקופת שלטונו סימנה איזון עדין בין הנוצרים למוסלמים. הוא הקפיד לשמור על ערוצי הידברות עם כולם ועל קו מתון, ששולבו עם רפורמות, ואלה כונו בשם הקיבוצי "שהאביזם". שהאב זכור לטובה בקרב עמו על המודרניזציה שביצע בשירותים הציבוריים. אולם, רפורמות אלו הם שהביאו אותו לעימות עם הממסד הפאודלי והשבטי המסורתי של לבנון (הזֻעַמאא'), אשר אנשיו חשו שמוסרות השלטון והכוח נגזלים מהם.
בשנת 1964 סירב שהאב להצעה לשנות את החוקה כך שיוכל להתמודד על כהונה רצופה נוספת. בבחירות הוא תמך במועמדותו של שארל חילו, שאכן נבחר להיות הנשיא הבא. אולם שהאב התאכזב מאופן הטיפול של חילו בפלסטינים החמושים שנהרו לדרום לבנון לאחר אירועי ספטמבר השחור בירדן ב-1970, וממהלכיו של חילו לאפשר לפוליטיקאים אנשי הממסד הפיאודלי לרכוש להם את כוחם מחדש.
תושבי לבנון ציפו ששהאב יתמודד על הנשיאות בשנת 1970, אך הוא נשאר נאמן להבטחתו ואמר שניסיונו בתפקיד לימד אותו שאזרחי המדינה עדיין לא מוכנים להניח מאחוריהם את הפוליטיקה העדתית המסורתית ולבנות מדינה חדשה ומודרנית. הוא תמך במועמדותו של בן טיפוחיו אליאס סרכיס, אך זה הפסיד על חודו של קול לסולימאן פרנג'יה בהצבעה בהפרלמנט הלבנוני. בחירות אלו נחשבו לתבוסה לדרכו של המנהיג המזדקן, וסימנו את דעיכת עידן ה"שהאביזם". ואכן, בחודשים הראשונים לשלטונו פירק פרנג'יה את שירותי המודיעין והביטחון שהקים שהאב, בתואנה שהם מטילים אימה ומהווים מוקד לכוח פוליטי. אך הפירוק איפשר חדירה הדרגתית של גורמי חוץ לענייניה הפנימיים של לבנון, שהתבטאו בעיקר בנוכחות הצבאית הפלסטינית ובפתיחת מלחמת האזרחים בשנת 1975.
שהאב הלך לעולמו בביירות באפריל 1973, בגיל 71. רק בשנת 1976 נבחר בן טיפוחיו אליאס סרכיס, שניסה להביא להפסקת מלחמת האזרחים, אך ללא הועיל.
הערות שוליים

↑  ההשגחה על החופים בלבנון, דבר, 18 במאי 1948
↑  כאמל שמעון נבחר פה אחד נשיא לבנון, דבר, 24 בספטמבר 1952
↑  בלבנון: ההר הוליד עכבר, דבר, 17 באוקטובר 1952
↑  הפיכה צבאית שקטה בלבנון, חרות, 19 בספטמבר 1952
↑  הרמטכ"ל הלבנוני הגיש התפטרותו, דבר, 4 באוגוסט 1955
↑  שמואל שגב, נשיא לבנון חזר בו מהתפטרותו, מעריב, 21 ביולי 1960
| נשיאי לבנון |
| --- | --- | --- |
| לבנון הגדולה (מנדט צרפתי) | שארל דבאס • אנטואן פריבאט-אובארד • חביב פאשא אלסעד • אמיל אדה • פייר ג'ורג' ארלאבוס • אלפרד ג'ורג' א-נקאש • איוב ת'אבת • פייטרו טראד • בשארה אל-ח'ורי • אמיל אדה |   |
| לבנון (העצמאית) | בשארה אל-ח'ורי • פואד שהאב • כמיל שמעון • פואד שהאב • שארל חילו • סולימאן פרנג'יה • אליאס סרכיס • בשיר ג'ומאייל • אמין ג'ומאייל • רנה מעווד • אליאס הראווי • אמיל לחוד • מישאל סולימאן • תמאם סלאם (בפועל) • מישל עאון |   |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: בשארה אל-ח'ורי | נשיא לבנון (זמני) 18 בספטמבר 1952 - 22 בספטמבר 1952 | הבא: כמיל שמעון |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: כמיל שמעון | נשיא לבנון 23 בספטמבר 1958 - 22 בספטמבר 1964 | הבא: שארל חילו |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007280076905171  BnF: cb165501396 (data)  GND: 11889997X  ISNI: 0000 0000 9993 1745  LCCN: n84181085  NARA: 10567956  SNAC: w6vk1qt8  SUDOC: 080457398  VIAF: 22939894   WorldCat (עם VIAF): 22939894
פביאנים (וינה)

אולם רונאכר בווינה, התיאטרון המשוקם, שהיווה מקום מפגש של הפביאנים האוסטרים
חברת הפביאנים הווינאית או הפביאנים בווינה (בגרמנית:Wiener Fabier Gesellschaft או Die Fabier) הייתה אגודת אינטלקטואלים וינאים שפעלו למען רפורמות חברתיות.
היא הוקמה בשנת 1893 על ידי הכלכלן אוטו ויטלסהפר לפי דגם החברה הפביאנית הבריטית (Fabian Society) שנוסדה בשנת 1884. בהמשך הקימו הפביאנים את המפלגה לפוליטיקה סוציאלית (Sozialpolitische Partei) שפעלה בראשות אויגן פון פיליפוביץ' בעיקר בווינה ובאוסטריה תחתית למען רפורמות סוציאליות, כמו קידום החינוך בקרב העם, קידום זכויות אזרחיות לנשים, התערבות ממשלתית בסוגיות חברתיות כמו רפורמה של הדיור, צעדים במדיניות המיסים והשכר, ביטוח סוציאלי למעסיקים, ביטויי סולידריות חברתית כפשרה בין קפיטליזם לסוציאליזם וכו'.
מנהיג המפלגה הנוצרית-סוציאלית האוסטרית בראשות קארל לואגר נאבק בחירוף נפש בפביאנים. בקרב הפביאנים פעלו אישים כמו הפילוסוף והפדגוג וילהלם ירוזלם, הממציא והרפורמטור יוזף פופר-לינקאוס, הסוציאליסט ויקטור אדלר, איש העסקים קארל קולברט, המשפטן טומאש מסריק, אנגלברט פרנרסטורפר, מיכאל הייניש, לימים נשיא אוסטריה, והכלכלן והפוליטיקאי אויגן פון פיליפוביץ'.
אחד הביטאונים שלהם היה "די צייט" בעריכת הרמן באהר.
כעבור זמן הצטרף לתנועה גם יוליוס אופנר שהפך למעין מנהיג רוחני שלה. מקום התכנסות הפביאנים בווינה היה אולם הנשפים רונאכר. בשנת 1901, בעקבות מותו של ויטלסהפר (ב-21 בפברואר 1901) הפסיקה החברה הפביאנית בווינה את פעילותה.
לקריאה נוספת

Alexander Emanuely Das Beispiel Colbert. Fin de siècle und Republik . Wien: Verlag der Theodor Kramer Gesellschaft 2020, S. 658, ISBN 978-3-901602-85-6.
PeterJoseph Boettke . “Why are there no Austrian socialists? Ideology, science and the Austrian school,” Journal of the History of Economic Thought 1995 17: 35–56.
John W.Boyer “Freud, Marriage, and Late Viennese Liberalism: A Commentary from 1905,” Journal of Modern History 1972 50.1: 72–102.
הערות שוליים

↑  P.Weisel
עונת 2013/2014 בליגת העל בכדורגל

| --- | --- |

 תקופת התחרות:  24 באוגוסט 2013 – 17 במאי 2014 (267 ימים)
 מספר משתתפות:  14
 הזוכה:  מכבי תל אביב
 מספר משחקים:  240
 מספר שערים:  606 (2.53 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ישראל ערן זהבי (29 שערים)
 השחקן המצטיין:  ישראל ערן זהבי
 → 2012/20132014/2015 ←
עונת 2013/2014 בליגת העל הייתה העונה ה-15 של ליגת העל כליגת הכדורגל הבכירה בישראל.
על ניצחון במשחק הוענקו שלוש נקודות ונקודה בודדת הוענקה על תיקו. הליגה כללה 14 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 13 משחקים כל אחד - 26 מחזורים בסה"כ. לאחר מכן פוצלה הליגה לפלייאוף עליון (6 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך 2 סיבובים בני 5 משחקים כל אחד) ותחתון (8 קבוצות ששיחקו ביניהן במשך סיבוב אחד בן 7 משחקים) שכללו תוספת של 10 ו-7 מחזורים לעונה הסדירה בהתאמה ובסה"כ 36 ו-33 מחזורים בהתאמה.
העולות החדשות שהצטרפו לליגת העל לקראת עונה זו היו מכבי פתח תקווה והפועל רעננה. העונה הסתיימה בזכייתה השנייה ברציפות של מכבי תל אביב באליפות, ושחקנה ערן זהבי סיים את העונה כמלך השערים (29 שערים) וזכה בתואר כדורגלן העונה.
בסיום העונה הפועל רמת השרון ובני יהודה תל אביב ירדו ליגה. מהליגה הלאומית עלו בתום העונה מכבי נתניה והפועל פתח תקווה.
קבוצות

ליגת העל בעונה זו כללה 14 קבוצות, 12 שהמשיכו מעונת 2012/2013, ושתי קבוצות שהעפילו בסיום העונה שעברה מהליגה הלאומית.
| קבוצה | עיר | אצטדיון | תכולה |
| --- | --- | --- | --- |
| בית"ר ירושלים | ירושלים | טדי | 31,733 |
| בני יהודה תל אביב | תל אביב | בלומפילד | 14,413 |
| בני סכנין | סכנין | דוחה | 8,500 |
| הפועל באר שבע | באר שבע | וסרמיל | 13,000 |
| הפועל חיפה | חיפה | קריית אליעזר | 14,002 |
| הפועל רמת השרון | רמת השרון | גרונדמן | 4,300 |
| הפועל עכו | עכו | טוטו עכו | 5,000 |
| הפועל רעננה | רעננה | נתניה | 13,610 |
| הפועל תל אביב | תל אביב | בלומפילד | 14,413 |
| מועדון ספורט אשדוד | אשדוד | הי"א | 7,800 |
| מכבי חיפה | חיפה | קריית אליעזר | 14,002 |
| מכבי פתח תקווה | פתח תקווה | המושבה | 11,500 |
| מכבי תל אביב | תל אביב | בלומפילד | 14,413 |
| עירוני קריית שמונה | קריית שמונה | קריית שמונה | 5,300 |
צוות ונותני חסות

| קבוצה | בעלים/נשיא | מאמן | קפטן | יצרנית תלבושות | נותנת חסות ראשית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בית"ר ירושלים | אלי טביב | רוני לוי | אריאל הרוש | דיאדורה | קבוצת אלדד פרי |
| בני יהודה תל אביב | משה דמאיו | יוסי אבוקסיס | כפיר אדרי | מקרון | סופר קרמיק |
| בני סכנין | מוחמד אבו יונס | מרקו בלבול | חאלד חלאילה | לוטו | טויגה |
| הפועל באר שבע | אלונה ברקת | אלישע לוי | אליניב ברדה | קאפה | Mobli |
| הפועל חיפה | יואב כץ | שלומי דורה | יוסי דורה | דיאדורה | התאמה |
| הפועל רמת השרון | בועז מולדבסקי | חיים שאבו | קובי מוסא | לוטו | טרייד מוביל |
| הפועל עכו | יהודה ברשישת | יובל נעים | דודו גורש | נייקי | קבוצת עזריאלי |
| הפועל רעננה | אילן כץ | מנחם קורצקי | תמיר כהן | ג'ומה | ME תל אביב |
| הפועל תל אביב | חיים רמון | רן בן שמעון | שי אבוטבול | קאפה | פוג'יקום |
| מועדון ספורט אשדוד | ג'קי בן זקן | ניר קלינגר | גיא צרפתי | לגאה | רדיו ירושלים |
| מכבי חיפה | יעקב שחר | אריק בנדו | יניב קטן | נייקי | הונדה |
| מכבי פתח תקווה | עמוס לוזון | ייטב לוזון וקובי רפואה | עומר גולן | לוטו | פנורמה צפון |
| מכבי תל אביב | קנדה מיטשל גולדהאר | פורטוגל פאולו סוזה | שרן ייני | מקרון |  |
| עירוני קריית שמונה | איזי שרצקי | ברק בכר | שיר צדק | פומה | איתוראן |
שינויי מאמנים

| קבוצה | מאמן יוצא | סיבת עזיבה | תאריך עזיבה | מיקום בטבלה | מאמן נכנס | תאריך המינוי |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בית"ר ירושלים | אלי כהן (השריף) | סיום חוזה | 4 במאי 2013 | טרום עונה | אלי כהן | 23 ביוני 2013 |
| הפועל חיפה | ניר קלינגר | סיום חוזה | 4 במאי 2013 | טרום עונה | שלומי דורה | 23 במאי 2013 |
| מועדון ספורט אשדוד | יוסי מזרחי | סיום חוזה | 4 במאי 2013 | טרום עונה | ניר קלינגר | 19 במאי 2013 |
| הפועל תל אביב | פרדי דוד | סיום חוזה | 18 במאי 2013 | טרום עונה | רן בן שמעון | 20 במאי 2013 |
| הפועל רמת השרון | בני טבק | פוטר | 21 במאי 2013 | טרום עונה | רפי כהן | 21 במאי 2013 |
| מכבי תל אביב | ספרד אוסקר גארסיה | התפטר | 22 במאי 2013 | טרום עונה | פורטוגל פאולו סוזה | 12 ביוני 2013 |
| הפועל רמת השרון | רפי כהן | פוטר | 22 בספטמבר 2013 | 14 | חיים שאבו (זמני) | 22 בספטמבר 2013 |
| מכבי פתח תקווה | משה סיני | התפטר | 24 בנובמבר 2013 | 12 | ייטב לוזון | 24 בנובמבר 2013 |
| בני יהודה תל אביב | דרור קשטן | התפטר | 1 בדצמבר 2013 | 14 | יעקב אסייג (זמני) | 1 בדצמבר 2013 |
| בית"ר ירושלים | אלי כהן | פוטר | 3 בדצמבר 2013 | 10 | דוד אמסלם (זמני) | 3 בדצמבר 2013 |
| בית"ר ירושלים | דוד אמסלם | מינוי מאמן קבוע | 9 בדצמבר 2013 | 11 | רוני לוי | 9 בדצמבר 2013 |
| בני יהודה תל אביב | יעקב אסייג | מינוי מאמן קבוע | 22 בדצמבר 2013 | 14 | יוסי אבוקסיס | 22 בדצמבר 2013 |
טבלת הליגה > הפלייאוף העליון

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | מכבי תל אביב | 36 | 26 | 6 | 4 | 76 | 30 | 46 | 84 | העפילה לשלב מוקדמות ליגת האלופות |
| 2 | הפועל באר שבע | 36 | 20 | 8 | 8 | 56 | 33 | 23 | 68 | העפילה לשלב מוקדמות הליגה האירופית |
| 3 | עירוני קריית שמונה | 36 | 18 | 10 | 8 | 59 | 38 | 21 | 64 | העפילה לשלב מוקדמות הליגה האירופית |
| 4 | הפועל תל אביב | 36 | 16 | 10 | 10 | 72 | 47 | 25 | 58 | העפילה לשלב מוקדמות הליגה האירופית |
| 5 | מכבי חיפה | 36 | 15 | 8 | 13 | 49 | 46 | 3 | 53 |  |
| 6 | בני סכנין | 36 | 13 | 8 | 15 | 37 | 47 | 10- | 47 |  |
טבלת הליגה > הפלייאוף התחתון

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 7 | בית"ר ירושלים | 33 | 12 | 6 | 15 | 31 | 32 | 1- | 42 |  |
| 8 | מ.ס. אשדוד | 33 | 10 | 9 | 14 | 35 | 45 | 10- | 39 |  |
| 9 | הפועל רעננה | 33 | 9 | 11 | 13 | 31 | 40 | 9- | 38 |  |
| 10 | הפועל עכו | 33 | 8 | 12 | 13 | 30 | 42 | 12- | 36 |  |
| 11 | הפועל חיפה | 33 | 9 | 7 | 17 | 30 | 45 | 15- | 34 |  |
| 12 | מכבי פתח תקווה | 33 | 8 | 9 | 16 | 39 | 57 | 18- | 33 |  |
| 13 | הפועל רמת השרון | 33 | 9 | 6 | 18 | 29 | 59 | 30- | 33 | ירדו ליגה |
| 14 | בני יהודה תל אביב | 33 | 7 | 10 | 16 | 32 | 45 | 13- | 31 | ירדו ליגה |
מלך השערים

| מקום | שם | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ערן זהבי | מכבי תל אביב | 29 |
| 2 | עומר דמארי | הפועל תל אביב | 26 |
| 3 | אלון תורג'מן | מכבי חיפה | 15 |
| 4 | שוודיה ראדה פריצה | מכבי תל אביב | 12 |
| 5 | מוחמד כליבאת | בני סכנין | 11 |
| 5 | ספרד רובן ראיוס | מכבי חיפה | 11 |
| 5 | הולנד גליינור פלט | הפועל באר שבע | 11 |
| 5 | מונטנגרו ז'ארקו קוראץ' | הפועל חיפה | 11 |
| 9 | מאור בוזגלו | הפועל באר שבע | 10 |
| 9 | הרפובליקה המרכז-אפריקאית דויד מנגה | עירוני קריית שמונה | 10 |
מלך הבישולים

| מקום | שם | קבוצה | בישולים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | מאור בוזגלו | הפועל באר שבע | 14 |
| 2 | דור מיכה | מכבי תל אביב | 9 |
| 3 | מהראן ראדי | מכבי תל אביב | 7 |
| 3 | ניגריה אנתוני ואקמה | הפועל רעננה | 7 |
| 3 | עומר דמארי | הפועל תל אביב | 7 |
הערות שוליים

↑  אירחה בנתניה בעקבות אי אישורו של אצטדיונה הביתי
↑  קובי רפואה הצטרף לצוות האימון ב-19 בדצמבר
↑  כיון שבעונה זו זכתה בגביע עירוני קריית שמונה שסיימה במקום השלישי, גם המקום הרביעי הוביל למוקדמות הליגה האירופית
| עונות בליגה העליונה בישראל |
| --- | --- | --- |
| ליגת ארץ ישראל | 1929/1930 • 1930/1931 • 1931/1932 • 1932/1933 • 1933/1934 • 1934/1935 • 1935/1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1940/1941 • 1941/1942 • 1942/1943 • 1943/1944 • 1944/1945 • 1945/1946 • 1946/1947 • 1947/1948 • 1948/1949 |  |
| ליגה א' והליגה הלאומית | 1949/1950 • 1950/1951 • 1951/1952 • 1952/1953 • 1953/1954 • 1954/1955 • 1955/1956 • 1956/1957 • 1957/1958 • 1958/1959 • 1959/1960 • 1960/1961 • 1961/1962 • 1962/1963 • 1963/1964 • 1964/1965 • 1965/1966 • 1966/1968 • 1968/1969 • 1969/1970 • 1970/1971 • 1971/1972 • 1972/1973 • 1973/1974 • 1974/1975 • 1975/1976 • 1976/1977 • 1977/1978 • 1978/1979 • 1979/1980 • 1980/1981 • 1981/1982 • 1982/1983 • 1983/1984 • 1984/1985 • 1985/1986 • 1986/1987 • 1987/1988 • 1988/1989 • 1989/1990 • 1990/1991 • 1991/1992 • 1992/1993 • 1993/1994 • 1994/1995 • 1995/1996 • 1996/1997 • 1997/1998 • 1998/1999 |  |
| ליגת העל | 1999/2000 • 2000/2001 • 2001/2002 • 2002/2003 • 2003/2004 • 2004/2005 • 2005/2006 • 2006/2007 • 2007/2008 • 2008/2009 • 2009/2010 • 2010/2011 • 2011/2012 • 2012/2013 • 2013/2014 • 2014/2015 • 2015/2016 • 2016/2017 • 2017/2018 • 2018/2019 • 2019/2020 • 2020/2021 • 2021/2022 • 2022/2023 • 2023/2024 • 2024/2025 |  |
פואד עאזם

אין תמונה חופשית
פואד מוחמד עאזם הוא רופא בכיר בתחום המיילדות והגינקולוגיה ונחשב לאחד המומחים הגדולים בתחום הפריון בישראל ובעולם. מכהן כפרופסור מן המניין בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר באוניברסיטת תל אביב וכמנהל המכון לפריון והיחידה להפריה חוץ גופית בבית החולים ליס לנשים וליולדות במרכז הרפואי תל אביב על שם סוראסקי, שם הוא בנוסף מנהל את השירות לשימור פוריות ואת השירות לתרומת ביציות.
ביוגרפיה

עאזם נולד בטייבה. אִמו סלימה הייתה עקרת בית ואביו מוחמד היה חקלאי. עאזם גדל בטייבה עם חמש אחיותיו ושני אחיו והשלים שם את לימודיו היסודיים. בילדותו הוכר כילד מחונן והשתלב במסגרת העשרה תחת ניהולה של דר אריקה לנדאו. עאזם השלים את לימודיו העל יסודיים בבית הספר הכפר הירוק.
עאזם למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים, ובמסגרת לימודיו זכה בפרס הפקולטה לרפואה. בשנת 1991 השלים בהצטיינות את ההתמחות במיילדות וגינקולוגיה בבית החולים "הקריה". במהלך השנים, עאזם השתתף בהשתלמות באנדוקרינולוגיה של הפריון באוניברסיטת ייל ושימש כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד.
עאזם הוא רופא בכיר בבית החולים ליס נשים וליולדות במרכז הרפואי תל אביב. שם, הוא מנהל את המכון לפריון והיחידה להפריה חוץ גופית, השירות לשימור פוריות והשירות לתרומת ביציות. עאזם השתתף במעל ל-200 הצגות בכנסים מדעיים ופרסם יותר מ-130 מאמרים מדעיים. בנוסף, הוא חבר במספר איגודים מקצועיים, ביניהם: האגודה הישראלית לגינקולוגיה ומיילדות, האגודה האמריקאית לפוריות, החברה הבינלאומית לשימור הפוריות והמועצה הלאומית לגינקולוגיה, גנטיקה ופרימטולוגיה. החל משנת 2009, עאזם חבר בוועדת הלסינקי העליונה ובין השנים 2013–2016, כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לחקר הפריון (איל"ה).
בשנת 2020 פרסם לראשונה בעולם אודות הצלחה בגירוי שחלתי ושאיבת ביציות לשם שימור פוריות בילדה בת בת שבע אשר סבלה מהפרעה כרומוזומלית ובכך הוכיח ובניגוד למה שסברו - כי ניתן להפעיל את השחלות על ידי מתן חיצוני של גירוי הורמונלי לפני גיל ההתבגרות.
עאזם חבר במועצה הלאומית לגינקולוגיה, ובין השנים 2013–2016 כיהן כיו"ר האיגוד הישראלי לחקר הפריון (איל"ה).
נשוי ולו שלוש בנות.
פרסים בהם זכה

פרס הפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית
מלגת "פולברייט"
פרס האיגוד האמריקני לחקר הפוריות
פרס ASRM Star Award
מרצה מצטיין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב (בשנים 2009 ו-2013)
מלגת פלדמן, במסגרתה כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד ונבחר לפרופסור האורח הטוב ביותר
הערות שוליים

↑  כיפך كيفك إنت: פרופ' פואד עאזם بروفيسور فؤاد عازم (ראיון עם פואד עאזם), באתר youtube, ‏3 במאי 2017
↑  פרופ' עאזם פואד, באתר המרכז הרפואי תל-אביב ע"ש סוראסקי
↑  פרופ' פואד עאזם, באתר ניצוצות (ארכיון)
↑  פרופ' פואד עאזם מונה למנהל המכון להפריה חוץ גופית ב"איכילוב", באתר Doctors Only, ‏8 באוגוסט 2016
פאו-פור-דאוש

עוגות נשמה
פאו-פור-דאוש (בפורטוגזית: Pão-por-Deus, ובעברית: לחם לאלוהים) הוא מסורת של ילדים בסביבות גילאי 10 בפורטוגל. כמו כן, הוא מעין דבר מסורתי שמתאר הענקת עוגת נשמה לעניים ביום כל הקדושים. המאכל המוענק הוא מעין עוגת נשמה, אותה נהוג להעניק לאותם העניים בתקופת החג. שמו של מנהג זה עשוי להשתנות בין אזורי המדינה הרבים. למשל, בלייריה ובסביבתה היא מכונה "דיא דו בולינהו" ("יום העוגיות").
תיאור

משעות הבוקר המוקדמות (8 או 9 בבוקר) ילדים נפגשים יחד ומסתובבים בשכונה, דופקים בכל הדלתות ובחנויות המקומיות ואומרים "פאו-פור-דאוש" למבוגרים שהם פוגשים. בתגובה, אנשים נותנים להם מתנות קטנות כמו עוגות דמוית לחם בטעם חזק של אניס ואגוזים, שוקולדים, ממתקים, אגוזים, פירות, או במקרים מסוימים כסף. בחנויות המקומיות המתנות שונות. ישנן חנויות שעשויות לתת לילדים פינוקים או חלק ממוצריה: אופים נותנים מעט לחם, דוכני פירות נותנים ערמונים וכולי.
באזורים המקומיים נותנים לילדים עוגה בשם "כספיאדה" (באנגלית: "caspiada") במסגרת המסורת הפולחנית הזו. לעוגות יש צורה של החלק העליון של הגולגולת.
הפאו-דה-דאוש או סנטורו הוא הלחם, או המנחה, המוענקים למתים. המולטה או סמגאיו (נקראים גם סבטינה, ראיבה דה קריאנצ'ה (בעברית: "זעם הילד") הוא הלחם, או המנחה, הניתנים כאשר ילד נולד.
מקור

ישנן רשומות של ימי פאו-דה-דאוש שהתקיימו במאה ה-15. ב-1 בנובמבר 1755 בליסבון, לאחר שהרוב המכריע של תושבי העיר איבדו הכל בעקבות רעידת האדמה בליסבון, היו השורדים צריכים לבקש את הלחם הזה בערים השכנות.
ראו גם

עוגת ליל כל הקדושים
עוגת נשמה