stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית בורגזה
בית בורגזה ברומא

המשפחה זכתה לעמדות כוח עקב היותו של האפיפיור פאולוס החמישי נאמן מאוד למשפחתו. הוא מינה את אחיו פרנצ'סקו (Francesco ;1556–1620) לדוכס ריניינו (Rignano), את אחיו ג'אמבטיסטה (Giambattista ;1554–1609) למושל רובע בורגו ברומא ונציב טירת סנטאנג'לו ואת בן-אחותו אורתנזיה, שיפיונה (אותו אימץ כבן) לקרדינל והעניק לו את תואר נסיך ויוורו (Vivero). הוא השתלט על אדמות רבות באזור הכפרי המקיף את רומא (הקמפנייה, Campagna) ובכך הפך את המשפחה לבעלת האדמות הגדולה באזור, בעלות שכללה מונופול על שירותים כגון הפעלת טחנות קמח ופונדקים. צעד נוסף שביצע האפיפיור להעלאת מעמדה של המשפחה היה יצירת מיתוס כביכול היא רומאית במקורה (למרות שרק דור קודם הגיעה לעיר), על ידי הוספת השם ROMANUS לחתימתו.
שיפיונה בורגזה, האחיין שירש למעשה את כסאו של קמילו כראש המשפחה, היה פטרון של האמנות וריכז אוסף אמנות גדול. האוסף כולל אמנות רומאית עתיקה ויצירות משל קאראווג'ו, טיציאן, רפאל, ברניני ואחרים. חלק ניכר מהאוסף מוצג בגלריה בורגזה, וילה הנמצאת בשטח גני וילה בורגזה שהקים שיפיונה.
מרקאנטוניו השני (Marcantonio II ;1598–1658), נסיך סולומנה, בנו של ג'אמבטיסטה, היה ראש המשפחה בדור השלישי. ב-1615 נשא לאשה את קמילה אורסיני ובכך הפך ליורש שני בתי האצולה הרומאיים העיקריים, בורגזה ואורסיני.
מרקאנטוניו הרביעי (Marcantonio IV ;1730–1800) היה סנטור של הרפובליקה הרומית (ישות מדינית שהתקיימה בין 1798 ל–1799 בחסות נפוליאון בונפרטה. בנו, קמילו פיליפו לודוויקו (Camillo Filippo Ludovico ;1775–1832) היה גנרל בצבאו של נפולאון וב-1803 נשא לאשה את אחותו של נפולאון פאולין ומונה לדוכס גואסטלה ומושל פיימונטה. הוא מכר חלק ניכר מאוסף האמנות העתיקה של המשפחה למוזיאון הלובר. גם בנו השני של מרקאנטוניו הרביעי, פרנצ'סקו בורגזה-אלדוברנדיני (Francesco Borghese-Aldobrandini ;1776–1839) היה גנרל בצבא נפולאון וירש את קמילו פיליפו לאחר מותו.
הנסיך שיפיונה בורגזה (Scipione Borghese ;1871–1927) היה תעשיין וחלוץ ספורט מרוץ מכוניות, במסגרת זו השתתף במירוץ "מפקין לפריז" בשנת 1907.
הנסיך יוניו ולריו בורגזה היה קצין ים באיטליה הפאשיסטית, פיתח את תורת הלחימה של הקומנדו הימי והקים את שייטת הקומנדו הימי הראשונה בעולם. גם לאחר כניעת איטליה המשיך לשתף פעולה עם גרמניה הנאצית. בשנת 1970, כמנהיג החזית הלאומית, הנהיג ניסיון הפיכה פשיסטי כושל.
אבי המשפחה, קמילו בורגזה, האפיפיור פאולוס החמישי
הנסיך קמילו פיליפו לודוויקו בורגזה, ראשית המאה ה-18
שיפיונה בורגזה (משמאל) במירוץ "פקין לפריז", 1907
בית הכנסת צמח צדק (ירושלים)

| --- | --- |
מראה כללי של בית הכנסת
מראה כללי של בית הכנסת
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 שימוש:  בית כנסת, כולל אברכים
 כתובת:  רח' חב"ד 31, העיר העתיקה בירושלים
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  חסידות חב"ד
 זרם:  חסידות חב"ד
 רב בית הכנסת:  הרב עדין אבן ישראל
 נוסח תפילה:  נוסח ספרד-חב"ד
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1879–1879
 תאריך פתיחה רשמי:  1879 
 קואורדינטות:  31°46′31.22″N 35°13′51.24″E﻿ / ﻿31.7753389°N 35.2309000°E﻿ / 31.7753389; 35.2309000
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) בית הכנסת צמח צדק(למפת ירושלים העתיקה רגילה) בית הכנסת צמח צדק(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת צמח צדק(למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת צמח צדק
 
בית הכנסת צמח צדק הוא בית כנסת של חסידות חב"ד ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים. הוא נמצא ברחוב חב"ד, מול בית הכנסת החורבה והקארדו, במקום שכונה "חצר חב"ד".
תולדות בית הכנסת

עד שנת תרט"ו שכן במקום בית הכנסת של חסידי חב"ד בשכירות, באותו תקופה יצא השד"ר ר' שניאור זלמן בן ר' מנחם מענדל מנדלוביץ', לחוץ לארץ בשליחות כולל חב"ד, הוא הגיע לבומביי ושם יצר קשר עם משפחת ששון, אשר הרימו תרומה לקניית המקום, בשנת תרי"ח (1858) נקנה בית הכנסת ונקרא בית הכנסת בית מנחם על שם רבי מנחם מנדל שניאורסון (הצמח צדק), בשנת תרל"ט נבנתה הקומה השנייה של המבנה וכללה את בית הכנסת וישיבת "כנסת אליהו" על שם הנדיב אליהו ששון מבומביי שנפטר באותו שנה.
עד פרוץ מלחמת העולם הראשונה התנהלו שני הבתי כרגיל, מאז עזבו רבים מהישוב את המקום וסדרי המקום הושבתו, בסיום המלחמה חזר להתקיים המניין הספרדי.
הרב שניאור זלמן פרדקין מלובלין (בעל ה"תורת חסד") עלה לירושלים בשנת ה'תרל"ט (1879) ומונה לראש כולל חב"ד בעיר ורב בית הכנסת. בשנת תרפ"ח (1928) שונה שמו של בית הכנסת לשם הנוכחי, על שם ספרו של האדמו"ר השלישי בשושלת חב"ד, רבי מנחם מנדל שניאורסון.
הרב יצחק אביגדור אורנשטיין, ששימש כרב הכותל עד למלחמת העצמאות, היה מראשי המתפללים בבית הכנסת. במלחמת העצמאות עמד הבניין בלב אזור הקרבות אך לא נהרס.
לאחר מלחמת ששת הימים וכיבוש הרובע מינה הרבי מלובביץ' בב' בניסן ה'תשכ"ח ועד ציבורי למען גאולת בית הכנסת מידי המשפחה הערבית ששכנה בו, שיפוצו וניהולו. הוועד כלל את נציג כולל חב"ד הרב עזריאל זליג סלונים, שמונה ליושב ראש הוועד, ונציגים מישיבות חב"ד.
כיום

המבנה נקרא "חצר חב"ד" והוא בן שתי קומות. בקומה הראשונה היה בזמנו מקווה טהרה לנשים. בתקופה מסוימת התפללו בקומה הראשונה מניין של המוגרבים, כאשר בית הכנסת שלהם נהרס ברעידת האדמה. בקומה השנייה בית הכנסת עם עזרת נשים וכולל אברכים. לבית הכנסת מוכנסים ספרי התורה של ילדי ישראל. בקומת הכניסה נמצא בית חב"ד ולצדו אולם אירועים.
הרב יהושע יוזביץ הוא הגבאי ומנהל בית הכנסת, ומתוועד בו מדי שבת וחג. הרב עדין אבן ישראל היה רב בית הכנסת ונהג להתפלל בבית הכנסת בתפילת שחרית בשבתות ודרש בו בשבת שובה ובשבת הגדול. בראש חודש אלול ה'תשל"ב נפתח בבית הכנסת כולל אברכים. ראשי הכולל הם הרב יוסף סגל והרב חיים שלום דייטש.
מראה בית הכנסת מבחוץ. מימין נראה בית הכנסת החורבה, ובמרכז שדרת העמודים ששוחזרו בחלקו הדרומי של הקארדו
כתובת ההקדשה; "מעלת הגביר השר אליהו ששון הי"ו מעי"ה (מעיר התהילה) במביי לעילוי נשמת אשתו; מרום כבוד אחיו השר והטפסר סיר עבדאלה הי"ו וכן למעלת אחיו הגבירים". הכתובת מורה לקיים בכל שבת וחג תפילת השכבה לאשתו של ששון וכן תפילת מי שברך לאליהו טכבטד ואחיו עבדאלה. היא מזהירה גם שלא למכור או למשכן את בית הכנסת. שמו המקורי של בית הכנסת היה "כנסת אליהו", על שם התורם
בית הכנסת קהל ישן בסרייבו

| --- | --- |

בית הכנסת קהל ישן כפי שצולם ב-2017
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  Velika Avlija 2
 מיקום:  סרייבו
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 רב בית הכנסת:  רבני הקהילה
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1581
 תאריך פתיחה רשמי:  1581 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות איסלאמית
 מידות
 קומות:  3
 קואורדינטות:  43°51′35″N 18°25′40″E﻿ / ﻿43.85972°N 18.42778°E﻿ / 43.85972; 18.42778
 http://www.muzejsarajeva.ba
  (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.בית הכנסת הספרדי קהל ישן(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.בית הכנסת הספרדי קהל ישן
 
בית הכנסת קהל ישן (בבוסנית: Stara Sinagoga וכן Il Kal Vježu, בלאדינו: Il Kal Viejo) הוא בית הכנסת הספרדי הראשון שהוקם עבור יהודי סרייבו, ופועל מ-1581.
היסטוריה

קהילה יהודית ספרדית התקיימה בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. ב-1566 התיר קאניילי סייאווש פאשה(אנ') הוואלי של איילט בוסניה ליהודי סרייבו, להקים בעיר שכונה יהודית ולהתגורר בה במגורי קבע. ב-1581 נחנך "בית הכנסת קהל ישן" אשר מוקם בתוך שכונת החצר היהודית בעיר שנקראה "אֶל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). המבנה נבנה מלבנים והוא בן 3 קומות.
ב-1697, במהלך מלחמת האימפריה העות'מאנית–הליגה הקדושה (1683–1699) נכבשה סרייבו על ידי צבא ממלכת הבסבורג בפיקודו של הנסיך אויגן מסבויה. בית הכנסת הועלה באש וניזוק קשות. ב-1788 נחרב שוב בדליקה שפרצה במקום. ב-1794 אישר הוואלי העות'מאני לבני הקהילה לשקם את בית הכנסת. העבודות התמשכו לאורך שנים ארוכות ולפי כתובת המצויה על תקרת המבנה, עולה כי הן הסתיימו ב-1827.
במהלך מלחמת העולם השנייה הושחת בית הכנסת, נבזז והופקע. הוא שימש בית מעצר ובהמשך מחסן ומאוחר יותר ננטש. לאחר המלחמה שופץ הבניין וב-15 באוקטובר 1966 נחנך בו "המוזיאון היהודי של בוסניה והרצגובינה". המוזיאון התמקד בהצגת תולדות יהדות סרייבו והיו בו 3 מפלסים. במוזיאון הוצגו דגם בית הכנסת העתיק וכן תשמישי קדושה ופרטי לבוש מהמאה ה-18 שהובאו מקהילות בוסניה ורקע כללי על הקהילות, מנהיגיהן וכן אישי מדע ורוח בולטים. מפלס אחד הוקדש לשואת יהודי בוסניה. במהלך מלחמת בוסניה נסגר המוזיאון היהודי. ב-2004 נחנך מחדש תחת המוזיאון ההיסטורי של סרייבו וקיים בו גם חדר תפילה. בבית הכנסת מתקיימת תפילה אחת בשנה, ערבית של יום א' של ראש השנה.
ראו גם

בית הכנסת קהל גדול בסרייבו
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בבוסניה, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
↑  אתרי מורשת יהודית בבוסניה והרצגובינה, באתר אוניברסיטת סירקיוז (באנגלית).
↑  כרוניקה של יהודי סרייבו, באתר elmundosefarad (בבוסנית).
1 2  זוסיה עפרון, אמנות יהודית ביוגוסלאוויה, בתוך פנקס הקהילות -  יוגוסלאוויה, הוצאת יד ושם, 1988 עמודים 323–324, 341-340.
↑  הקהילה היהודית בסרייבו, באתר הספרייה היהודית המקוונת (באנגלית).
בישופ בריגס

| --- | --- |

בישופ בריגס, 2019
 לידה:  18 ביולי 1992 (בת 32) בריטניה לונדון, בריטניה
 שם לידה:  Sarah Grace McLaughlin 
 שם במה:  שרה גרייס מקלוכלין
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2015
 מקום לימודים:  מכון המוזיקאים 
 עיסוק:  זמרת • מוזיקאית • פזמונאית
 סוגה:  אינדי רוק • אלקטרונית • נשמה עממית • רוק אלטרנטיבי • אינדי פופ
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס
 מספר צאצאים:  1 
 bishopbriggs.com
 פרופיל ב-IMDb
 
שרה גרייס מקלוכלין (באנגלית: Sarah Grace McLaughlin; נולדה ב-18 ביולי 1992), הידועה בשם הבמה בישופ בריגס (Bishop Briggs), היא זמרת ופזמונאית, מוזיקאית בריטית.
ביוגרפיה

שרה גרייס מקלוכלין, נולדה בלונדון ב-18 ביולי 1992, בתם של הורים סקוטים מהעיירה בישופבריגס, שהעניקה בהמשך את שם הבמה שלה. בגיל ארבע עברה לטוקיו עם משפחתה. היא שרה בציבור בפעם הראשונה בבר קריוקי בטוקיו, ובה הבינה שהיא רוצה להיות פרפורמרית. התבגרותה במסורות הקריוקי של העיר ושמיעת מוזיקה, החל מנגני מוטאון ועד הביטלס בבית, גם היא היוותה השראה להמשיך במוזיקה. היא התחילה לכתוב שירים משלה בגיל שבע והייתה מביאה אותם למען משפחתה. היא עברה להונג קונג בגיל 10, שם התגוררה עד גיל 18. היא המשיכה לעסוק במוזיקה לאורך כל שנות נעוריה, והשתתפה במספר מופעי כישרונות והופעות בבית הספר. לאחר שסיימה את לימודיה בבית הספר הבינלאומי בהונג קונג, עברה להתגורר בלוס אנג'לס ולמדה במכללה למוזיקאים.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018: Church of Scars
2019: Champion
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2016: Bishop Briggs
2017: Bishop Briggs - EP
2023: When Everything Went Dark
הערות שוליים

↑  Bishop Briggs’ musical journey started in childhood (באנגלית), נבדק ב-2020-06-12
↑  Bishop Briggs Reaches For You On “The Way I Do” (באנגלית), נבדק ב-2020-06-12
↑  Bishop Briggs on Twitter (באנגלית), נבדק ב-2020-06-12
↑  Bishop Briggs: iHeartRadio On The Verge Artist (באנגלית), נבדק ב-2020-06-12
| בישופ בריגס |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | Church of Scars • Champion |  |
| מיני-אלבומים | Bishop Briggs • Bishop Briggs - EP |  |
| סינגלים | "Wild Horses" • "River" • "The Way I Do" • "Pray (Empty Gun)" • "Be Your Love" • "Wild Horses" • "The Way I Do" • "Hi-Lo (Hollow)" • "Dream" • "Never Tear Us Apart" • "White Flag" • "Baby" • "Champion" • "Tattoed on My Heart" • "Jekyll & Hide" • "We Will Rock You" • "Higher" • "Walk You Home" |  |
| התארחות בסינגלים | "So Tied Up" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1207287628  ISNI: 0000 0004 6735 4022  LCCN: no2018030699  MusicBrainz: ee0c82bb-85ca-4a3c-94b8-d7221e74333f  SUDOC: 254997724  VIAF: 493152139969611100001   WorldCat (עם VIAF): 493152139969611100001
בצלאל יונגרייז

| --- | --- |

 לידה:  1941 (בן 83 בערך) פלשתינה (א"י) 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 
בצלאל "צאל" יונגרייז (נולד בשנת 1941) הוא זמר וגיטריסט ישראלי, שנחשב לאחד מחלוצי מוזיקת הרוק בישראל. ב-1963 פרסם יונגרייז, תחת השם "צל יונגרייז ולהקת ההדים" את השיר "הו ילדונת" הנחשב לשיר הרוק הישראלי הראשון.
ביוגרפיה

יונגרייז נולד בישראל ליעקב ורבקה יונגרייז. שירת בלהקת חיל האוויר והיה נגן הגיטרה החשמלית הראשון בארץ. לאחר שחרורו ב-1962 הקים את "ההדים". יחד איתו היו חברים בלהקה גם דייב ברייטמן (גיטרה), דורון כהן ואחר כך אורי סעדה (סקסופון), גדעון ליפשיץ-סיוון (פסנתר וגיטרה), אלי מזרחי (תופים) ועמי פרנקל (בס). יונגרייז כינה את עצמו "צל", מכיוון שסבר שהשם "בצלאל" אינו הולם כוכב רוק (וייתכן גם כמחווה ללהקת הצלליות). הלהקה התפרקה ב-1964 והוציאה רק תקליט שדרים בן ארבעה שירים: "הו ילדונת", וגרסאות כיסוי בעיבוד רוק לשירים הידועים "צאנה צאנה", "כשנמות" ו"ערב בא".
באמצע שנות ה-60 נסע יונגרייז לארצות הברית ולמד שם כימיה. במהלך לימודיו הקים להקת רוק נוספת: "The Sabras" שכללה גם את מיכאל גלייטר (גיטרה), עזרא זהבי (מתופף), וג'ף סמולר האמריקאי. ב-1967–1968 הוציאה הלהקה שלושה תקליטים בלייבל אמריקאי בשם "תקווה", שהתמחה במוזיקה יהודית. יונגרייז המשיך ללימודי רפואת שיניים והוא כיום אורתודנט
ב-1998 הופיע יונגרייז בפרק הראשון של הסדרה "סוף עונת התפוזים - סיפורו של הרוק הישראלי" שיצר יואב קוטנר. ב-2006 החל להופיע שוב עם להקת "ההדים", תחת השם "ד"ר בצלאל יונגרייז ולהקת ההדים". כל רווחי ההופעות נתרמים למען ילדים במצוקה.
בית הכנסת קהל מונסטיר בסלוניקי

| --- | --- |

חזית בית הכנסת "קהל מונסטיר" בסלוניקי
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 על שם:  יהדות ביטולה 
 כתובת:  רחוב סיגרו 35 (Sygrou Street)
 מיקום:  סלוניקי
 מדינה:  יוון יוון
 נוסח תפילה:  ספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1925 – 24 בספטמבר 1927
 תאריך פתיחה רשמי:  1927 
 אדריכל:  אליהו ארנסט לוי
 סגנון אדריכלי:  נאו-קלאסי
 מידות
 קומות:  2
 קואורדינטות:  40°38′23″N 22°56′31″E﻿ / ﻿40.63972°N 22.94194°E﻿ / 40.63972; 22.94194
 he
 
בית הכנסת קהל מונסטיר (ביוונית: Συναγωγή Μοναστηριωτών, בלאדינו: Kal de los Monastirlis, מכונה גם בית הכנסת מונסטיר ובית הכנסת מוֹנָסְטִירְיוֹטוֹן) הוא בית כנסת אשר שוכן בעיר סלוניקי אשר ביוון והוקם ב-1927 על ידי יוצאי מונסטיר שהיגרו לעיר החל מתקופת מלחמת הבלקן הראשונה ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה. זהו בית הכנסת היחיד בסלוניקי אשר שרד את מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

קהילה יהודית מתועדת בעיר מונסטיר (בשמה המודרני ביטולה אשר במקדוניה הצפונית) מהמאה ה-12. העיר נשלטה על ידי האימפריה העות'מאנית מ-1382 ועד 1913. בשלהי המאה ה-15 וראשית המאה ה-16 הגיעו לעיר מגורשי ספרד ובהמשך פורטוגל והקימו קהילה ספרדית משגשגת ולה בתי כנסת, בתי מדרש ומוסדות קהילתיים. שקיעתה ההדרגתית של האימפריה העות'מאנית אשר הואצה לקראת סוף המאה ה-19 הפכה את מונסטיר לאזור עימות, החל ממרד אילינדן, דרך המרד האלבני ב-1910, ועד למלחמת הבלקן הראשונה במהלכה נכבשה העיר על ידי ממלכת סרביה. בהמשך, פרצה מלחמת העולם הראשונה ובמהלכה ניצבה העיר בקו החזית המקדונית וחרבה כמעט לחלוטין. אלפי יהודים נטשו את העיר לבלי שוב. ב-1902 מנתה קהילת יהודי מונסטיר 11,000 נפשות וב-1921 נותרו בה 2,640 יהודים. רבים מהמהגרים הגיעו לעיר סלוניקי והקימו בה קהילה של יוצאי מונסטיר. מבין משפחות הקהילה בסלוניקי שהיגרו ממונסטיר ניתן למנות את משפחות: ארואסטי, אֶרְגָס, קָמְחִי, נחמיאס, ברוך, מָסוֹט, קלדרון, ישראל, פאראג'י, פרדו ומאיר. במהלך מלחמת העולם השנייה בין מרץ לאוגוסט 1943 גורשו יהודי סלוניקי ובכללם בני "קהל מונסטיר" על ידי הנאצים אל מותם במחנה ההשמדה אושוויץ.
המבנה

בית הכנסת נבנה בכספי תרומות של חברי הקהילה ובעיקר של אידה ארואסטי אשר תרמה כספים להנצחת בעלה המנוח יצחק. המבנה תוכנן על ידי האדריכל אליהו ארנסט לוי ובנייתו החלה ב-1925. המבנה תוכנן בסגנון אדריכלי נאו קלאסי, הוא היה בן שתי קומות, כאשר חזית הבניין עוטרה בסמלי יודאיקה כגון מגן דוד.
ב-24 בספטמבר 1927 נחנך בית הכנסת במעמד הרב הראשי ליהודי סלוניקי חיים חביב.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרסו 40 בתי הכנסת השונים שהיו בעיר להוציא את "קהל מונסטיר" משום ששימש מחסן של הצלב האדום. במבנה שכנה ספרייה ובה כתבים, ספרי שאלות ותשובות ובהם של יוסף קארו ותכולתה נשדדה במהלך המלחמה על ידי אנשי מטה רוזנברג. ב-17 במרץ 1943 נאם הרב צבי קורץ ראש היודנראט בסלוניקי בפני קהל המתפללים בבית הכנסת ואמר בין השאר: "הזמנים קשים וטרגיים, שיהיה לכם סבלנות ואומץ". הקהל התעמת עם הרב קורץ ובא אליו בטענות קשות בשל המצב. זמן קצר לאחר מכן החלו הטרנספורטים לאושוויץ.
ב-20 ביוני 1978 אירעה בסלוניקי רעידת אדמה (אנ') בעוצמה של 6.2 בסולם מגניטודה לפי מומנט. נגרמו נזקים כבדים ברחבי העיר, בית הכנסת נפגע קשות ונגרם בו הרס רב. בית הכנסת שוקם, ב-2016 עבר גם שיפוץ נרחב ונפתח לקהל בעיקר בחגי ישראל ומועדיו.
הערות שוליים

1 2  על בית הכנסת היחידי ששרד בסלוניקי, באתר guidol.co.il.
↑  Mark Cohen, Last Century of a Sephardic Community, Foundation for the Advancement of Sephardic Studies and Culture, New York, 2003, pages 96-117.
↑  בית הכנסת מונסטיר בסלוניקי, יוון, באתר בית התפוצות.
↑  הכיבוש הגרמני בסלוניקי, באתר יד ושם.
בית הכנסת קהל בילאווה בסרייבו

| --- | --- |

מבנה בית הכנסת הספרדי קהל בילאווה (2006)
 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  רחוב מייטאש שכונת ביילאווה (Bjelave-Mejtaš)
 מיקום:  סרייבו
 מדינה:  בוסניה והרצגובינה בוסניה והרצגובינה
 נוסח תפילה:  נוסח הספרדים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1901
 תאריך פתיחה רשמי:  1901 
 מידות
 קומות:  2
 קואורדינטות:  43°51′41″N 18°25′13″E﻿ / ﻿43.86139°N 18.42028°E﻿ / 43.86139; 18.42028
  (למפת בוסניה והרצגובינה מוגדלת) ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.בית הכנסת קהל בילאווה(למפת בוסניה והרצגובינה רגילה) ביחאץ' באניה לוקה מוסטאר סרייבו המזרחית  זניצה טרבינייה הים האדריאטי  קרואטיה סרביה מונטנגרו א.בית הכנסת קהל בילאווה
 
בית הכנסת הספרדי "קהל בילאווה" בסרייבו (בלאדינו: Il Kal Di La Bilava) היה בית כנסת אשר פעל בשכונת ביילאווה שבעיר סרייבו בבוסניה, בין השנים 1901–1941. בתקופת מלחמת העולם השנייה, לאחר הפלישה ליוגוסלביה הופקע בית הכנסת על ידי שלטונות האוסטאשה ושימש כבית מעצר.
היסטוריה

קהילה יהודית ספרדית התקיימה בסרייבו החל מאמצע המאה ה-16. ב-1581 נחנך "בית הכנסת קהל ישן" אשר מוקם בתוך שכונת החצר היהודית בעיר שנקראה "אֶל קוֹרְטִיז'וֹ" (El Cortijo, מלאדינו: החצר). לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) השתלטה האימפריה האוסטרו-הונגרית על שטחי בוסניה והעיר סרייבו עברה תנופת פיתוח ובינוי שהוביל לגידול במספר התושבים ובכלל זה בני הקהילה היהודית. בראשית המאה ה-20 מנתה הקהילה למעלה מ-4,000 נפשות. מבנה בית הכנסת קהל ישן היה צר מלהכיל את מספר המתפללים ובמקביל התיישבו בני הקהילה היהודית באזורים שונים העיר. בשכונת ביילאווה (בבוסנית: Bjelave) התגוררו משפחות יהודיות רבות והיא כונתה בפיהם בילאווה.
המבנה

ב-1892 נוסדה העמותה "חברת בית תפילה" על ידי אברהם פאפו ומטרתה להקים בית כנסת "פרטי" שלא באמצעות מוסדות הקהילה בשכונת ביילאווה. ב-1901 הוקם בית הכנסת. הבניין עוטר בחזיתו במגיני דוד ובתבליטי מנורת שבעת הקנים. בבית הכנסת פעלו שתי ישיבות: ישיבת "עונג שבת" וישיבת "אהבת בחורים". ב-1914 נוסדה במקום עמותה בשם "עזרת יתומים" על ידי בן ציון פינטו ומשה מאיסטרו (שכונה "חם בוכור", Ham Bohor) והמבנה נרכש והועבר לבעלות העמותה. במהלך מלחמת העולם השנייה, באפריל 1941 לאחר החלת שלטון האוסטאשה, הופקע הבניין מידי העמותה והוסב למתקן כליאה. לאחר המלחמה שימש משכן למספר ארגונים מטעם שלטונות יוגוסלביה וכן למגורים. בראשית המאה ה-21 נאבקו ראשי הקהילה בסרייבו לקבל את המבנה בחזרה לרשותם, וסירבו להצעה להפעילו בדמי שכירות סמליים.
הערות שוליים

↑  הקהילה היהודית בבוסניה, באתר האנציקלופדיה היהודית (באנגלית).
↑  בתי הכנסת בסרייבו, באתר bosnjackooko.com (בבוסנית).
בית בורומאו

סמל האצולה. במרכז החלק השמאלי התחתון, על רקע תכלת מצויות שלוש הטבעות הקרויות טבעות בורומאיות
ארמון בורומאו באי "איזולה בלה" שבאיים הבורומאיים באגם מאג'ורה
בית בורומאו (באיטלקית: La famiglia Borromeo) היא משפחת אצולה איטלקית רבת השפעה בעיקר באזור מילאנו, רוזני ארונה מן המאה ה-15. בין בניה הידועים בני הדודים הקרדינלים הקדוש קארלו בורומאו ופדריקו בורומיאו מייסדה של הספרייה האמברוזיאנית, שניהם כיהנו כארכיבישופי מילאנו. בשלט האצולה של המשפחה מופיעות שלוש טבעות שלובות שנתנו את השם לקשר הידוע כ"טבעות בורומאיות".
היסטוריה

האדם הראשון הנזכר בהיסטוריה הנושא את שם המשפחה הוא פיליפו, שהיה ראש המורדים הגיבלינים של סן מיניאטו ונלחם בשנת 1367 בשירותו של קארל החמישי נגד הגואלפים של פירנצה. הוא נלכד והוצא להורג בפירנצה ב-1370. חמשת בניו מצאו מקלט במילאנו.
ויטליאנו היה הראשון מבני בורומאו שקיבל אזרחות של מילאנו ב-1406 מאת דוכס מילאנו פיליפו מריה ויסקונטי. הוא שירת בחצרו כשר אוצר וכיועץ. ב-1445 קיבל פייף (שטחי אדמה ותואר העובר בירושה) רוזן ארונה. ב-1447 מינה אותו הסנאט של הרפובליקה האמברוזית לאחד משנים-עשר ה"שופטים" (המנהיגים, למעשה). הוא נפטר שנתיים לאחר מכן. בנו, פיליפו, פיתח עסקי בנקאות ופתח סניפים בברצלונה ולונדון וצבר עושר רב. הוא התחתן עם פרנצ'סקה ויסקונטי שמשפחתה הייתה קשורה בקשרי נישואין גם עם משפחת ספורצה. ב-1450 העניק לו דוכס מילאנו, פרנצ'סקו ספורצה, תואר אביר זהב לאות תודה על סיוע משפחת בורומאו בהגנה על העיר.
בראשית המאה ה-16 החלו בני המשפחה לרכוש את האיים הבורומאיים, קבוצת איים באגם מאג'ורה שבעמק הפו. על אחד מהאיים הקימו ארמון מפואר.
ב-2004 נישאה צאצאית המשפחה, הנסיכה לויניה בורומאו, לתעשיין ג'ון אלקן, נשיא פיאט.
סמל האצולה

סמל האצולה, כמו סמלים הרלדיים רבים מסוגו, התפתח עם השנים. בראש הסמל מופיעה המלה הלטינית "humilitas" ("ענווה") באותיות גותיות.
ה-"capo dell'impero": נשר אימפריאלי גרמני שחור על רקע מוזהב מציין את מקור המשפחה כתומכי המפלגה הגיבלינית. החדקרן המתבונן אל סמל בית ויסקונטי (נחש זולל נער) נוסף לשלט עם הפיכת ויטליאנו לרוזן ב-1445. הטבעות הבורומאיות המשתלבות הוענקו לפיליפו בורומאו על ידי דוכס מילאנו פרנצ'סקו ספורצה והן מציינות את הקשר בין שלוש המשפחות החזקות במילאנו – ויסקונטי, ספורצה ובורומאו, ה"איחוד הבלתי נפרד" (unione inscindibile). אחד הסמלים הבלתי שגרתיים בשלט הוא גמל היושב בתוך סל נצרים. זה היה הסמל שאימץ ויטליאנו כאשר היה עני וחסר כל וביקש שדודו העשיר ג'ובאני יפרוס עליו את חסותו.
השלט מוצג על מספר בנייני מרכזיים במילאנו, על הספרייה האמברוזיאנית (שהוקמה על ידי פדריקו בורומאו), על בניינים בכיכר בורומאו, בקתדרלת מילאנו (שקארלו בורומאו היה בין מכונניה), על כרכוב הגג של ארמון Borromeo d'Adda מן המאה ה-18 ברחוב מנצוני נמצא סמל הטבעות הבורומאיות ובמקומות נוספים.
בית הקברות היהודי בהאלה

בית הקברות היהודי בהאלה ברחוב הומבולדט (Humboldtstraße)
בית הקברות היהודי בעיר האלה שבגרמניה ממוקם ברחוב הומבולדט (Humboldtstraße) ונחנך בשנת 1869. בית הקברות החליף את בית הקברות הראשון של הקהילה היהודית, שנבנה בשנת 1693 בטפפרפלאן (Töpferplan), בסמוך לבית הקברות שטאדטגוטסאקר (גר'), לאחר הקמתה מחדש של קהילה יהודית בעיר במאה ה-17. בית הקברות החדש משתרע על שטח של כמעט הקטאר, ועליו ניצבים כמה מאות קברים. הלוויות נערכו בבית הקברות עד שנת 1929, ועד 1940 כאשר היה מדובר בחלקות קבר משפחתיות. מאז נקברים אזרחים בעלי אמונה יהודית בבית העלמין היהודי החדש, ששוכן בתוך בית הקברות גרטראודן (גר').
אולם הלוויות, שנבנה בשנת 1894, משמש כבית כנסת של קהילת האלה מאז תום מלחמת העולם השנייה, מכיוון שבית הכנסת ששכן בתוך העיר לא נבנה מחדש לאחר נפילת המשטר הנאציונל-סוציאליסטי.
במהלך פיגוע הירי בבית הכנסת בהאלה ב-9 באוקטובר 2019, הושלכו חומרי תבערה על בית הקברות היהודי הסמוך.
בית הקברות היהודי בגומבין

|  פרטי בית הקברות |
| --- | --- |
 פעיל:  לא פעיל
 דת:  יהודי
 שטח:  כ-1.5 דונם
 מיקום:  גומבין, פולין
 קואורדינטות:  52°24′14″N 19°44′28″E﻿ / ﻿52.40389°N 19.74111°E﻿ / 52.40389; 19.74111
  (למפת פולין מוגדלת) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הקברות היהודי בגומבין(למפת פולין רגילה) ורשה לודז' ורוצלב גדנסק קרקוב פוזנן ביאליסטוק שצ'צ'ין לובלין קטוביץ קיילצה בידגושץ' אולשטין ז'שוב צ'כיה סלובקיה ליטא בלארוס אוקראינה רוסיה - מחוז קלינינגרד  ג ר מ נ י ה  הים הבלטיבית הקברות היהודי בגומבין
 
בית הקברות היהודי בגומבין (בפולנית: Cmentarz żydowski w Gąbinie) הוא בית קברות יהודי השוכן בעיר גומבין שבמרכז פולין. בית הקברות הוקם במאה ה-19, ומאז שירת את הקהילה היהודית בגומבין.
בית הקברות ממוקם ברחוב קילינסקייגו (Kilińskiego). הוא היה פעיל עד לפרוץ מלחמת העולם השנייה. במהלך כיבוש פולין על ידי גרמניה הנאצית נהרס בית הקברות. נכון להיום (המאה ה-21) יש בו מעט מצבות ששרדו.
בית הקברות משתרע על שטח של כ-1.5 דונם.
בילי שני כובעים

| --- | --- |

צילום מהסרטת "בילי שני כובעים" בישראל. יושב מימין: גרגורי פק
 בימוי:  טד קוטצ'ף
 הופק בידי:  נורמן ג'ואיסון
 תסריט:  אלן שארפ
 עריכה:  ת'ום נובל
 שחקנים ראשיים:  גרגורי פק   דזי ארנז ג'וניור   ג'ק וורדן
 מוזיקה:  ג'ון סקוט
 צילום:  בריאן ווסט
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברה מפיצה:  יוניטד ארטיסטס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1974
 משך הקרנה:  99 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  מערבון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בילי שני כובעים (באנגלית: "Billy Two Hats") הוא סרט אמריקאי מסוגת המערבון שיצא לאור ב-1974. את הסרט ביים טד קוטצ'ף ומככבים בו גרגורי פק, דזי ארנז ג'וניור וג'ק וורדן. הסרט, שהוא הפקה אמריקאית של המפיק נורמן ג'ואיסון, צולם כולו בישראל ב-1972. הסרט, העוסק במרדף של שריף נחוש אחר שני פושעים נמלטים, היה כישלון מסחרי וביקורתי. זהו המערבון האמריקאי הראשון שצולם בישראל.