stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המשפט האחרון של פרמה (ספר)
על הספר

הספר עוסק בהיסטוריה של המתמטיקה, בדגש על חלקה הרלוונטי למשפט האחרון של פרמה, החל ממשפט פיתגורס, שהמשפט האחרון של פרמה נוסח על ידי פרמה במהלך ניסיון להכללה שלו, דרך הניסיונות הרבים למצוא הוכחה למשפט וכלה בהוכחתו של ויילס. הספר פונה לציבור הרחב, ולכן כתוב בסגנון רהוט, תוך הימנעות מכוונת בעיסוק במתמטיקה עצמה. הוכחות למשפטים פשוטים אחדים המוזכרים בספר ניתנות בנספח בסוף הספר.
היה זה הספר הראשון על מתמטיקה שהגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר בבריטניה ובישראל.
ראו גם

המשפט האחרון של פרמה
הערות שוליים

↑  יפעת אדלר, המשפט האחרון של פרמה, במדור "מאגר המדע" באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 30 ביולי 2014
המול

| --- | --- |
מבט מערבה על המול. ניתן לראות את אנדרטת וושינגטון בקצה המערבי של השדרה
מבט מערבה על המול. ניתן לראות את אנדרטת וושינגטון בקצה המערבי של השדרה
 מידע כללי
 אורך:  2 מיל 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1791
 מיקום
 עיר:  וושינגטון הבירה
 קואורדינטות:  38°53′22″N 77°01′23″W﻿ / ﻿38.889444444444°N 77.023055555556°W﻿ / 38.889444444444; -77.023055555556
 www.nationalmall.org
 he
 
המול (באנגלית: The Mall או בפי העם והתקשורת: The National Mall) הוא השדרה המרכזית של העיר וושינגטון בארצות הברית. השדרה תוכננה כחלק מהתכנון המקורי של העיר על ידי האדריכל הצרפתי פייר שארל ל'אנפן, במטרה ליצור אזור פתוח (להולכי רגל) של עצים, דשא ומונומנטים, אשר יהווה את חוט השדרה המרכזי של העיר. לאורכו של המול ובשוליו ממוקמים מרבית המבנים המרשימים והחשובים ביותר של העיר וושינגטון, האנדרטאות הלאומיות לגדולי הנשיאים ולמלחמות ארצות הברית, המוזיאונים הלאומיים וכמה מחשובי מוסדות הממשל. הקמתה של שדרה זו הוליד את המושג "שדרה לאומית" (להבדיל מכיכר לאומית).
השדרה משמשת את הציבור האמריקאי למטרות תיירות ונופש, וכן היא משמשת כאתר המרכזי והחשוב ביותר לקיום הפגנות ומחאות פוליטיות.
המול מתחיל מאנדרטת לינקולן במערב, דרך אנדרטת וושינגטון ועד הקפיטול במזרח.
אתרי המול

אנדרטת וושינגטון
המוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקנית
המוזיאון הלאומי להיסטוריה של הטבע
הגלריה הלאומית לאומנות של פסלי הגן
הבניין המערבי של הגלריה הלאומית לאומנות
הבניין המזרחי של הגלריה הלאומית לאומנות
הקפיטול
אנדרטת יוליסס ס. גרנט
הגן הבוטני של ארצות הברית
מוזיאון האינדיאנים הלאומי (בתצלום עדיין בבנייה)
מוזיאון האוויר והחלל הלאומי
מוזיאון הירשהורן
מוזיאון התעשייה
בניין הסמית'סוניאן - ה"טירה"; ובחזיתו גן אניד א. הופט
גלריית פריר
גלריית ארתור מ. סקלר
המוזיאון הלאומי לאומנות אפריקאית
לחלקו המערבי של המול - ראו פארק הפוטומק.
תצלום אוויר של המול - 2002
חלקה המערבי של המול, מאנדרטת מלחמת העולם השנייה (בתחתית התמונה) ועד אנדרטת לינקולן ונהר הפוטומק
היריבות בין קנדה ורוסיה בהוקי קרח

מתוך המשחק הראשון בין נבחרות ברית המועצות וקנדה. שחקני הוקי סובייטים וקנדיים (מקדימה משמאל לימין: ג'ון פטרו, יבגני באביץ' וניקולאי פוצ'קוב) במאבק על הדסקית.
אלכסנדר סיומין (משמאל למטה), מבקיע שער ראשון מספר שניות קודם לכן, חוגג אחרי שחבט בדסקית בגמר גביע העולם 2008.
היריבות בין נבחרות הוקי הקרח הלאומיות הקנדיות והסובייטיות (ולאחר מכן הרוסיות) היא אחת היריבות החזקות והגדולות לא רק בתולדות ענף ההוקי קרח, אלא גם בתולדות הספורט.
היסטוריה

על רקע המלחמה הקרה, קנדה וברית המועצות היו ביריבות גדולה מאוד מאז שהסובייטים העפילו לראשונה לזירה הבינלאומית וזכייה באליפות העולם בהוקי קרח בשנת 1954. משנת 1963 עד 1983 זכו הסובייטים ב-17 תארים באליפות העולם תוך האשמות חוזרות ונשנות של קנדה שהנבחרות הסובייטיות מורכבות מאנשי מקצוע שהתחפשו לחובבנים. האשמות אלה הובילו בסופו של דבר לכך שקנדה החרימה את אליפויות העולם וטורנירי ההוקי האולימפיים בשנים 1970-1976. לבסוף, אורגנה סדרת הפסגה של 1972, תוך שהיא מציגה את כל הכוכבים הסובייטים בסדרת משחקים נגד כוכבי NHL הקנדים. את סדרת שמונה המשחקים ניצחה קנדה 4–3-1. הסובייטים זכו ברצון בסדרת הפסגה השנייה נגד כל הכוכבים של WHA בשנת 1974.  הסדרה הובילה ליצירת גביע קנדה, טורניר שנערך חמש פעמים בשנים 1976-1991. קנדה זכתה בארבעה תארים והפסידה לברית המועצות בשנת 1981. כמו כן, משנת 1976 ועד 1991, הקבוצות הבכירות בברית המועצות יצאו לסדרת משחקים בארצות הברית במסגרת משחקים נגד קבוצות NHL במה שנודע כ"סדרת העל".
אליפות העולם לנוער נוצרה רשמית בשנת 1977 ועד אז שלטה ברית המועצות עם שבע אליפויות. עד שנת 1982 שלחה קנדה את הרכב הנבחרת שזכתה בגביע ממוריאל או נבחרת אולסטאר. ב-1982 הייתה הפעם הראשונה שקנדה שלחה נבחרת נוער לאומית, בחסות תוכנית הצטיינות. הקנדים זכו בטורניר ההואושוב בשנת 1985.
"המלחמה הקרה" הגיעה לשיאה בשנת 1987 עם טורניר רנד-וו 87, כאשר הנבחרת הסובייטית שיחקה בסדרה דו-משחקית נגד כל הכוכבים של NHL במקום משחק האולסטאר של NHL. הסדרה חולקה, כשנבחרת ה-NHL ניצחה את המשחק הראשון 4–3 והסובייטים את השני, 5–3. בגביע קנדה ב-1987 שבא בעקבותיו, ניצחה קנדה בשני משחקים, כאשר המשחק השלישי תואר כגדול ביותר בתולדות ההוקי, כשאת שער הניצחון כבש מריו למיה מבישול של ווין גרצקי.
היסטוריה > עימות בין נבחרות הבוגרים

העימות בין שתי הנבחרות מקורו באליפות העולם 1954. זה היה בטורניר בשוודיה שבמהלכו התקיים המשחק הראשון בין הנבחרות הלאומיות של קנדה וברית המועצות (הנבחרת הרשמית של רוסיה הפכה ליורשת ב-1992). עבור נבחרת ברית המועצות, ההופעה באליפות העולם בשנת 1954 הייתה הופעת בכורה ברמה הבינלאומית. הקנדים כבר הגיעו 15 פעמים למקום הראשון באליפויות. ההשתתפות הרשמית הראשונה של שחקני ההוקי הסובייטים בתחרות הבינלאומית הביאה להם מדליית זהב באליפות העולם ובמשחק נגד הקנדים ניצחה נבחרת ברית המועצות בתוצאה 7:2.
עד שנות החמישים שלטה נבחרת קנדה ללא עוררין באליפויות העולם בהוקי קרח. יתר על כן, הרכב הנבחרת בטורנירים שהתקיימו בחסות IIHF, עד 1977, הורכב אך ורק משחקנים שהיו בעלי מעמד של חובבנים. בשנות ה-60 הפכה נבחרת ברית המועצות למובילה באליפויות עולם וזכתה בהן ברצף עד תחילת שנות התשעים. נבחרת קנדה במשך שנים רבות לא הצליחה לזכות בגביע העולם (משנת 1961 עד 1994) ואף לא בטורנירי ההוקי של המשחקים האולימפיים (משנת 1952 עד 2002). שחקני הוקי מקצועניים החלו להשתתף באופן קבוע בטורנירים הבינלאומיים הגדולים של הנבחרת הלאומית רק בשנת 1977, לאחר שקיבלו אישור להשתתף מה-NHL. הניצחונות הראשונים אחרי הפסקה ארוכה, שהתחילה בשנת 1994, היו קשורים לעובדה שטורניר גביע העולם נדחה לסוף אפריל.
מקום מיוחד בעימות בין הנבחרות תופסת סדרת הפסגה של 1972, בה לראשונה בהיסטוריה שיחקה נבחרת קנדה מול נבחרת ברית המועצות, בהרכב של שחקני הוקי מקצועניים. בטורניר זה היריבות הגיעה לשיא וקיבעה את המפגש ביניהן לאחד האירועים המרכזיים בכל תחרות הוקי בינלאומית. התפרקות ברית המועצות הובילה לפירוק נבחרת ברית המועצות. נבחרת רוסיה הפכה ליורשתה הרשמית, עם זאת, היריבות בין הרוסים והקנדים נותרה באותה רמה.
בשנות התשעים החלה הנבחרת הקנדית בהדרגה להחזיר את מעמדה המוביל ברמה הבינלאומית, בעוד שהנבחרת הרוסית נחלשה ולא הצליחה להפגין את אותן תוצאות גבוהות כמו קודמתה. באולימפיאדת 2006 ו-2010 הנבחרות החליפו ניצחונות ברבע הגמר: רוסיה ניצחה 0–2 ב-2006 וקנדה ניצחה 7:3 ב-2010. הנבחרות התמודדו ביניהן שלוש פעמים בגמר אליפות העולם במאה ה-21: בשנים 2008 ו-2009, הרוסים ניצחו. בשנת 2015 – הקנדים. הנבחרות התמודדו ביניהן בחצאי גמר ובשלבי בתים וכל משחק ביניהן מעורר מתיחות רבה.
הקבוצות נפגשו גם ברבע גמר אליפות העולם בהוקי קרח 2021, שבו הדיחה קנדה את רוסיה לאחר שניצחה 2–1 את הנבחרת הרוסית לאחר שהמשחק נכנס להארכה.
היסטוריה > נבחרות הנוער

| --- | --- |
 :  ראו גם – הקטטה בפיישטיאני
היריבות בין הנבחרות גלשה גם להתמודדויות במשחקי האליפות לנוער, כאשר נבחרת הנוער הרוסית זכתה באליפות העולם 4 פעמים בעוד הקנדים זכו באליפות העולם 18 פעמים ולא פעם השתיים נפגשות גם בשלבי חצי גמר הטורניר.
באליפות העולם לנוער 1987 ארעה תגרה המונית בין שחקני הנבחרות שגרמה לעליית מדרגה ביריבות בין ברית המועצות לקנדה בענף ההוקי, יריבות שנמשכה עד שנות התשעים, אך לא הייתה עזה כמו היריבות בין הנבחרות הבוגרות.
הערות שוליים

↑  Битва на все времена. Что надо знать о главном противостоянии в истории хоккея Россия - Канада
1 2 3  Василий Осколков (2014-02-06). "Олимпиада-1956: Как сборная СССР прервала гегемонию Канады". РБК.
1 2  "Матч Россия-Канада транслирует канал "Россия". Счёт 4:4". Вести. 2008-05-18.
1 2  "Canada 4 - Russia 5 (Overtime)". Hockey Canada.
↑  "IIHF World Championships". International Ice Hockey Federation. נבדק ב-2008-01-08.
↑  Merron, Jeff. "Russians regroup on other side of the red line". ESPN. נבדק ב-2008-07-11.
↑  Burnside, Scott. "Super Series evokes memories of 1972". ESPN. נבדק ב-2008-01-08.
↑  "WHA vs. USSR". Hockey Hall of Fame. אורכב מ-המקור ב-2007-09-30. נבדק ב-2008-01-08.
↑  "Canada Cup 1991". TSN.ca. נבדק ב-2008-01-08.
↑  "USSR vs. NHL". russianhockey.net. נבדק ב-2008-01-08.
↑  "IIHF World U20 Championships". International Ice Hockey Federation. נבדק ב-2008-01-08.
↑  Goldring, Peter. "Canada's world junior hockey success". petergoldring.ca. אורכב מ-המקור ב-2011-06-13. נבדק ב-2008-07-11.
↑  "IIHF World U20 Champions". International Ice Hockey Federation. נבדק ב-2008-07-11.
↑  Moran, Malcolm (1987-02-14). "Soviet ties series on 2nd-period surge". New York Times. נבדק ב-2008-01-08.
↑  "Canada Cup 1987". TSN.ca. נבדק ב-2008-01-08.
↑  "Пастуший посох или праздник урожая: хоккей на Олимпийских играх в Сочи". РБК. 2014-01-28. אורכב מ-המקור ב-2014-02-09. נבדק ב-2015-09-21.
↑  Виталий Славин (2015-05-17). "Битва на все времена. Что надо знать о главном противостоянии в истории хоккея Россия - Канада". Советский спорт.
↑  "История выступлений сборных России и СССР на чемпионатах мира по хоккею". טאס"ס. 2014-05-09.
↑  "Хоккей: от древности до наших дней". Советский спорт. אורכב מ-המקור ב-2015-09-24. נבדק ב-2015-09-21.
↑  גביע העולם (World cup of hockey) היה מפעל שאורגן על ידי NHL כהמשך לגביע קנדה), בעוד אליפות העולם (IIHF World Championship) היא המפעל השנתי של IIHF
↑  "Великое противостояние: история хоккейных сражений России и Канады". ДВ-РОСС. 2015-05-17.
↑  Илья Зубко (2008-05-19). "Команда - золото". Российская газета.
↑  "История выступлений сборных России и СССР на чемпионатах мира по хоккею". ТАСС. 2014-05-09.
↑  Семен Новопрудский (2008-04-28). "Советско-канадский хоккей". Время новостей.
↑  World Cup of Hockey: Canada, Russia renew their historic rivalry
↑  There's no hockey rivalry like Canada-Russia: Babcock
↑  באליפות העולם 2020 הנבחרות נפגשו ביניהן פעמיים, בשלב הבתים בו רוסיה ניצחה בתוצאה 6:0 (וזכור בכך שקפטן הנבחרת הקנדית לא הסיר את קסדתו במהלך ניגון ההמנון הרוסי והרוסים בתמורה לא לחצו את ידו) ובמשחק הגמר, שבו קנדה ניצחה בתוצאה 4:3 וזכתה באליפות העולם ה-18 שלה.
הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר

| --- | --- |

 תחום:  חינוך ומחקר
 מדינה:  בלגיה 
 מטה הארגון:  לוון 
 מקום פעילות:  אירופה
 חברים:  24 (נכון ל־ינואר 2024) 
 מזכיר כללי:  קורט דקטלאר
 תקופת הפעילות:  2002–הווה (כ־22 שנים) 
 www.leru.org
 
הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר (באנגלית: The League of European Research Universities, בראשי תיבות: LERU) היא רשת של אוניברסיטאות עתירות מחקר אירופאיות, שנוסדה בשנת 2002 כשותפות בין עשרים אוניברסיטאות מחקר רב־תחומי. מטרת הליגה היא להשפיע על המדיניות באירופה ולפתח את השיטות הטובות ביותר באמצעות חילופי ניסיון הדדי. חברי הליגה מפתחים ומפיצים את השקפתם בנוגע למחקר, חדשנות והשכלה גבוהה באמצעות מסמכי מדיניות, הצהרות, ישיבות ואירועים המסייעים לעיצוב המדיניות ברמת האיחוד האירופי. הליגה מהווה שיח למוסדות אירופה ובעלי עניין אחרים במדינות. הליגה פועלת כקול חזק של אוניברסיטאות עתירות מחקר באירופה במגוון רחב של נושאים הקשורים למדיניות ויוזמות של האיחוד האירופי. אוניברסיטאות הליגה ומגזר המחקר בכללותן תורמות משמעותית לכלכלה האירופית. בשנת 2016, חברי הליגה הניבו שווי כלכלי קולקטיבי של 99.8 מיליארד אירו ו־1.3 מיליון משרות. פעילויות פיתוח המדיניות של הליגה מתבצעות בעזרת קבוצות; קבוצות מדיניות, קבוצות נושאיות וקבוצות רשת, המורכבות מנציגי הליגה או אנשי צוות בכירים אחרים, והן מוקמות לפי הצורך כדי לסייע בפירוט עמדות המדיניות של הליגה. הליגה מפרסמת באופן קבוע מגוון מאמרים ודוחות המצהירים הצהרות מדיניות ברמה גבוהה, מספקות ניתוחים וממליצות על קובעי מדיניות, אוניברסיטאות, חוקרים ובעלי עניין אחרים. הנהלת הליגה ממוקמת באוניברסיטה הקתולית בלוון שבבלגיה.  כל אוניברסיטה חברה מיוצגת בליגה על ידי ראש המוסד שלה. עצרת הרקטורים היא הגוף המקבל את ההחלטות הגבוה ביותר בארגון והוא נפגש פעמיים בשנה במוסד חבר אחר. אספת הרקטורים ממנה שלושה מחבריה לכהן כדירקטוריון.
ב־1 בינואר 2017 הליגה הרחיבה את מספר חבריה לעשרים ושלוש; אוניברסיטת דבלין ואוניברסיטת קופנהגן הצטרפו לליגה. המכון הטכנולוגי של ציריך הצטרף לברית ב־1 בינואר 2024 ובכך גדל מספר חבריה לעשרים וארבע.
הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר חברה ברשת הגלובלית של אוניברסיטאות מחקר. הרשת כוללת את הארגונים הבאים: קבוצת ראסל (בריטניה, שבסיסה בלונדון), U15 (אוניברסיטאות בגרמניה) (שבסיסה בעיר פרייבורג), איגוד האוניברסיטאות האמריקאיות (ארצות הברית של אמריקה, שבסיסה בוושינגטון די. סי.), איגוד אוניברסיטאות המחקר במזרח אסיה (יבשת סין, יפן, דרום קוריאה, הונג קונג וטאיוואן), ליגת C9 (סין), קבוצת השמונה (אוסטרליה, שבסיסה בקנברה), אוניברסיטאות מחקר RU11 (יפן) וקבוצת אוניברסיטאות המחקר הקנדי U15, שבסיסה באוטווה. הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר הצטרפה לשותפיה ברשת הגלובלית בחתימה על ההצהרות הבאות:
הצהרת חפיי על המאפיינים של אוניברסיטאות מחקר עכשוויות.
הצהרת ליידן על תפקידם של מדעי החברה ומדעי הרוח בנוף המחקר העולמי.
הצהרת שאנגחאי על התפקיד הקריטי של אוניברסיטאות עתירות מחקר במערכות אקולוגיות חדשניות בעולם.
הצהרת טוקיו על הצורך בהשקעות ארוכות ומהותיות בחזית המחקר באוניברסיטאות עתירות מחקר.
הצהרת סורבון על זכויות נתוני מחקר.
חברות הליגה

24 האוניברסיטאות החברות (ושנת הייסוד בסוגריים), נכון לשנת 2024 הן:
איטליה איטליה
אוניברסיטת מילאנו (אנ') (1924)
אירלנד אירלנד
טריניטי קולג' (דבלין) (1592)
בלגיה בלגיה
האוניברסיטה הקתולית בלוון (1425)
גרמניה גרמניה
אוניברסיטת פרייבורג (1457)
אוניברסיטת היידלברג (1386)
אוניברסיטת מינכן (1472)
דנמרק דנמרק
אוניברסיטת קופנהגן (1479)
הולנד הולנד
אוניברסיטת אמסטרדם (1632)
אוניברסיטת ליידן (1575)
אוניברסיטת אוטרכט (1636)
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
אימפריאל קולג' (1907)
יוניברסיטי קולג' לונדון (1826)
אוניברסיטת קיימברידג' (1209)
אוניברסיטת אדינבורו (1583)
אוניברסיטת אוקספורד (1096)
ספרד ספרד
אוניברסיטת ברצלונה (1450)
פינלנד פינלנד
אוניברסיטת הלסינקי (1640)
צרפת צרפת
אוניברסיטת סורבון (1257)
אוניברסיטת פריז-סאקלה (1971)
אוניברסיטת שטרסבורג (1538)
שוודיה שוודיה
אוניברסיטת לונד (1666)
שווייץ שווייץ
אוניברסיטת ז'נבה (1559)
אוניברסיטת ציריך (1883)
המכון הטכנולוגי של ציריך (1855)
ראו גם

אירופאום
רשת אוטרכט
קבוצת קוימברה
הערות שוליים

↑  LERU, About LERU, Impact, The economic contribution of the LERU universities in 2016, Economic Contribution of the LERU Universities.
↑  LERU, About LERU, LERU Groups.
↑  LERU, About LERU, Publications
↑  LERU, About LERU.
↑  LERU, Activities.
↑  LERU, Publications.
↑  LERU, About LERU, Governing bodies.
↑  U15, International,Hefei Statement.
↑  U15, International, Leiden Statement.
↑  U15, International, Shanghai Statement.
↑  U15, International, Tokyo Statemen.
↑  U15, International, Sorbonne Declaration.
↑  LERU, Our members.
| הליגה האירופית לאוניברסיטאות מחקר |
| --- | --- | --- |
|  | אדינבורו • אוטרכט • אוניברסיטת סורבון • אוקספורד • אימפריאל קולג' • אמסטרדם • ברצלונה • דבלין • היידלברג • הלסינקי • ז'נבה • יוניברסיטי קולג' לונדון • לוון • לונד • ליידן • מילאנו • מינכן • פרייבורג • פריז-סאקלה • ציריך • קופנהגן • קיימברידג' • שטרסבורג |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CANTIC: a12122506  GND: 1047225794  VIAF: 305388390   WorldCat (עם VIAF): 305388390
הפסקת החשמל בהודו (2012)

הפסקת החשמל בחצי האי ההודי (בצבע חום)
הפסקת החשמל בהודו (2012)  הייתה הפסקת חשמל שהחלה ב-30 ביולי 2012 ונמשכה עד 2 באוגוסט. במהלכה הופסקה אספקת החשמל במשך מספר ימים ב-14 מתוך 28 המדינות המרכיבות את הודו. במשך קרוב לשלושה ימים נותרה מחצית מאוכלוסיית הודו, כ-670 מיליון נפש, ללא חשמל, ובכך הייתה להפסקת החשמל הגדולה ביותר בעולם בכל הזמנים.
התקלה החלה ב-30 ביולי בהתמוטטות רשת החשמל ל-300 מיליון איש, עקב צריכת יתר. בתחילה נותק החשמל לתושבים במדינות פנג'אב, הריאנה, אוטר פרדש, הימאצ'ל פרדש, ראג'סטאן וג'אמו.
התקלה הייתה אמורה להיות מתוקנת בתוך מספר שעות, אולם בהמשך קרסה רשת החשמל גם במזרח הודו ובצפון הודו, וכן במטרופולין עיר הבירה דלהי על 18 מיליון תושביו, ומספר הנפגעים מהפסקת החשמל הגיע ל-600 מיליון, כמחצית מתושבי הודו. במהלך הפסקת החשמל פסקה פעולת הרמזורים, וכך נגרמו עומסי תנועה כבדים. כמו כן, רשת הרכבות לא פעלה כראוי, מה שאף הגביר את עומס התנועה, וכן לא סופק חשמל לבתי חולים, למפעלים, למעליות ולמזגנים, כורים נשארו לכודים במכרות, ועוד. שירות הרכבת התחתית של דלהי, על מיליוני נוסעיו, הפסיק לפעול, ונעשו פעולות לחלץ את הנוסעים הלכודים. כ-300 הרכבות בין המדינות השונות המרכיבות את הודו הפסיקו לפעול וחלקן אף נתקעו בדרך, כאשר גם מערכות האוטובוסים לא היו מאורגנות לתת מענה חליפי לאוכלוסייה.
הודו אמנם מורגלת בהפסקות חשמל, אולם עוצמתה של הפסקת חשמל זו, מידת התפשטותה ומספר התושבים שנפגעו ממנה, וכן גם הזמן הממושך עד לסיום תיקונה, היו קיצוניים בכל קנה מידה. לאחר שתוקנו התקלות קרתה הפסקת החשמל בשנית. ההסבר להפסקת החשמל הוא בצריכה מתמשכת הגבוהה מיכולת ייצור החשמל, לפחות ב-10%, שהובילה לעומס רב מדי ולא איפשרה את המשך ייצור החשמל ואספקתו.
ראו גם

הפסקת החשמל בניו יורק (1977)
הערות שוליים

↑  אסף יחזקאלי, ‏הודו: הפסקת החשמל הגדולה מעולם, באתר ‏מאקו‏, 31 ביולי 2012
↑  רויטרס, רשת החשמל בצפון הודו קרסה; יותר מ-350 מיליון בני אדם נותרו מנותקים, באתר הארץ, 30 ביולי 2012
↑  התקלה מתרחבת: מחצית מתושבי הודו ללא חשמל, באתר וואלה, 31 ביולי 2012
↑  מחצית מאוכלוסיית הודו נותרה שוב ללא חשמל, באתר כלכליסט, 31 ביולי 2012
הסכם 1818

| --- | --- |

מפת התפשטותה של ארצות הברית. השטח הצבוע בכחול שמדרום לגבול ארצות הברית-קנדה הוא השטח שבריטניה ויתרה עליו במסגרת הסכם 1818. השטח הירוק שממערב לו ומצפון לקו הגבול הוא השטח שארצות הברית ויתרה לטובת בריטניה. השטח הצהוב שבחלקה הצפון-מערבי של ארצות הברית הוא ארץ אורגון, שמעמדו הוסדר באמנת אורגון שנחתמה ב-1846.
 מטרה:  הסדרת הגבול בין ארצות הברית לבין צפון אמריקה הבריטית, הסדרת זכויות דיג והשבת העבדים הנמלטים או פיצוי תמורתם.
 חותמים:  האימפריה הבריטית, ארצות הברית 
 מקום חתימה:  לונדון, הממלכה המאוחדת
 תאריך יצירה:  20 באוקטובר 1818
 תאריך אשרור:  30 בינואר 1819
 תאריך כניסה לתוקף:  30 בינואר 1819
 שפות:  אנגלית
 
האמנה בעניין הדיג, הגבול והשבת העבדים (באנגלית: Convention respecting fisheries, boundary and the restoration of slaves; ידועה גם בשם אמנת לונדון, באנגלית: London Convention; האמנה האנגלו-אמריקאית של 1818, באנגלית: Anglo-American Convention of 1818; אמנת 1818, באנגלית: Convention of 1818; או פשוט הסכם 1818, באנגלית: Treaty of 1818) הוא הסכם בינלאומי שנחתם ב-1818 בין ארצות הברית לבין הממלכה המאוחדת. הסכם זה פתר את סוגיות הגבול בין שתי הארצות. ההסכם אפשר החזקה והתיישבות משותפת בארץ אורגון (אנ'), שנודעה בהיסטוריה של קנדה כמחוז קולומביה של חברת מפרץ הדסון, וכללה את החלק הדרומי של המחוז השכן קלדוניה החדשה (אנ').
שני הצדדים הסכימו שהגבול ביניהן יעבור לאורך קו הרוחב 49 צפון, בין השאר בשל העובדה שקו גבול ישר יהיה קל יותר לסימון בהשוואה לגבול המבוסס על קו פרשת מים. ההסכם היווה את אובדן השטח הקבוע העיקרי האחרון של הממלכה המאוחדת במה שכיום הוא החלק היבשתי של ארצות הברית, ואת הוויתור הקבוע המשמעותי האחרון של ארצות הברית של טריטוריה ביבשת אמריקה הצפונית לטובתה של מעצמה זרה. הבריטים ויתרו על כל השטחים של ארץ רופרט שמדרום לקו הרוחב 49 צפון וממזרח לקו פרשת המים של אמריקה, כולל כל שטחה של מושבת הנהר האדום (אנ'), בעוד שארצות הברית ויתרה על הקצה הצפוני ביותר של טריטוריית מיזורי שמצפון לקו הרוחב 49 צפון.
המשא ומתן

במשלחת האמריקאית למשא ומתן על החוזה היו חברים שגריר ארצות הברית בצרפת אלברט גלטין, ושגריר ארצות הברית בבריטניה ריצ'רד ראש. במשלחת הבריטית היו חברים גזבר הצי המלכותי הבריטי וחבר המועצה המלכותית פרדריק רובינסון ותת-מזכיר המדינה הנרי גולברן. ההסכם נחתם ב-20 באוקטובר 1818. כתבי האשרור הוחלפו ב-30 בינואר 1819. הסכם 1818, יחד עם הסכם ראש-באגוט מ-1817, סימן את התחלת היחסים המשופרים בין האימפריה הבריטית לבין מושבותיה לשעבר, וסלל את הדרך ליחסים חיוביים יותר בין ארצות הברית לבין קנדה.
סעיפי ההסכם

להסכם שמות שונים, כמו "אמנה בעניין הדייג, הגבולות והשבת העבדים", "אמנה למסחר (דיג, גבולות והשבת עבדים)", ו"אמנה למסחר בין הוד מלכותו וארצות הברית של אמריקה".
סעיף 1 - הבטיח את זכויות הדיג של ארצות הברית לאורך חופי ניופאונדלנד ולברדור.
סעיף 2 - קבע את תוואי הגבול בין צפון אמריקה הבריטית לבין ארצות הברית לאורך "קו שיוצא מהנקודה הצפון-מערבית של אגם היערות [משם דרומה, ואז] לאורך קו הרוחב 49 צפון... "ועד ל"הרים הסלעיים" (כיום ידועים כהרי הרוקי). בריטניה ויתרה על כל השטח שמדרום לקו הרוחב 49 צפון, כולל חלקים של מושבת הנהר האדום וארץ רופרט (כיום חלקים ממינסוטה, דקוטה הצפונית ודקוטה הדרומית). ארצות הברית ויתרה על חלקים מרכישת לואיזיאנה שמצפון לקו הרוחב 49 צפון (החלק הצפוני ביותר של אגן הניקוז של נהר המיסיסיפי, כולל חלקים של אגני הניקוז של נהר מילק (אנ') (כיום החלק הדרומי של אלברטה והחלק הדרום-מערבי של ססקצ'ואן), של נהר פופלר (אנ') (ססקצ'ואן) ושל ביג מדי קריק (אנ') (ססקצ'ואן). סעיף זה יישב את סכסוך הגבול שנגרם בשל אי ידיעה של המבנה הגאוגרפי של השטח שהייתה בסיס לחוזה פריז מ-1783, שסיים את מלחמת העצמאות של ארצות הברית. הסכם מוקדם זה קבע את קו הגבול בין ארצות הברית לבין צפון אמריקה הבריטית לאורך קו שיצא מערב מאגם היערות ועד לנהר המיסיסיפי. הצדדים שחתמו על חוזה זה לא היו מודעים לכך שהנהר לא הגיע לנקודה כל כך צפונית, כך שקו ישר זה לא היה יכול בשום אופן להיפגש עם הנהר. בעקבות תיקון בעיה זו, יצר הסכם 1818 מובלעת של ארצות הברית, "הפינה הצפון-מערבית" (Northwest Angle), שהוא חלק קטן של שטחה הנוכחי של מינסוטה, והחלק היחידי של ארצות הברית, למעט אלסקה, ששוכן מצפון לקו הרוחב 49 צפון.
סעיף 3 - קבע שליטה משותפת על ארץ אורגון למשך עשר שנים. נקבע שבתום עשר שנים יוכלו שני הצדדים לתבוע בעלות על שטח זה ובמשך תקופה זו תהיה לכל אחד מהצדדים זכות שיט חופשי.
סעיף 4 - האריך את תוקפו של הסכם גנט, שהסדיר את הסחר בין שני הצדדים, לעשר שנים נוספות.
סעיף 5 - היה הסכמה להעביר חילוקי דעות על תביעותיה של ארצות הברית שעלו מהסכם גנט, "לריבון או מדינה ידידותיים שייקבעו למטרה זו". תביעתה של ארצות הברית להשבתם, או מתן פיצויים עבורם, של עבדים שנמלטו אל טריטוריה בריטית או לכלי שיט בריטים כאשר נחתם ההסכם. הסעיף הרלוונטי בהסכם גנט נגע לשאלת החזרת רכוש, וארצות הברית טענה שעבדים אלו היו רכושם של אזרחי ארצות הברית.
סעיף 6 - קבע שאשרור ההסכם יתבצע תוך שישה חודשים ממועד חתימתו.
השלכות ההסכם

על אף טבעו הידידותי של ההסכם, הוא בכל אופן התגלגל למאבק עז על השליטה בארץ אורגון בשני העשורים הבאים. חברת מפרץ הדסון בעלת הזיכיון הבריטי, שקודם לכן פרשה רשת סחר שמרכזה היה בפורט ונקובר שבמורד נהר קולומביה, בנוסף לתחנות סחר נוספות בשטח שכיום הוא החלק המזרחי של מדינת וושינגטון, איידהו, החוף של אורגון ומפרץ פיוג'יט, ניהלה מערכה קשוחה להגבלת הסגת הגבול של סוחרי הפרוות האמריקאים באזור. בשנות ה-30 של המאה ה-19, על רקע הלחץ בארצות הברית לספח את האזור, נקטה החברה במדיניות מכוונת להשמדת כל בעלי החיים בעלי הפרווה בארץ אורגון, כדי להגדיל את רווחיה באזורים אחרים וכדי להאט את קצב הגעתם לאזור של מתיישבים אמריקאים. מדיניות בלימת ההתיישבות נבלמה במידת מה על ידי פעולותיו של ג'ון מק'לאקלין, הסוכן הראשי של חברת מפרץ הדסון בפורט ונקובר, שכדבר שבשגרה העניק סיוע למתיישבים אמריקאים, שהגיעו לתחנת הסחר שבניהולו דרך שביל אורגון, וקידם אותם בברכה.
באמצע שנות ה-40 של המאה ה-19, שטף תנועת ההגירה האמריקאית, לצד התנועה הפוליטית האמריקאית שהובילה את התביעה על כל השטח, הובילו לניהול משא ומתן מחדש על ההסכם. אמנת אורגון שנחתמה ב-1846 קבעה באופן סופי את קו הרוחב 49 צפון כגבול בין ארצות הברית לבין צפון אמריקה הבריטית עד לחוף האוקיינוס השקט.
הערות שוליים

1 2  LexUM (1999). "CUS 1818/15 Subject: Commerce". Canado-American Treaties. University of Montreal. Archived from the original on March 25, 2009.
1 2  United States Department of State (2007-11-01). Treaties In Force: A List of Treaties and Other International Agreements of the United States in Force on November 1, 2007. Section 1: Bilateral Treaties. Compiled by the Treaty Affairs Staff, Office of the Legal Adviser, U.S. Department of State. (2007 ed.). Washington, DC. p. 39.
↑  Lauterpacht, Elihu, et al., ed. (2004). "Consolidated Table of Treaties, Volumes 1-125" (PDF). In Elihu Lauterpacht; C. J. Greenwood; A. G. Oppenheimer; Karen Lee. (eds.). International Law Reports. Cambridge University Press. p. 8.
1 2 3  LexUM (2000). "Convention of Commerce between His Majesty and the United States of America.--Signed at London, 20th October, 1818". Canado-American Treaties. University of Montreal. Archived from the original on April 11, 2009.
המערכת הלאומית לכרטיסי תשלום

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  2014–הווה (כ־10 שנים) 
 חברת אם:  הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית 
 מיקום המטה:  מוסקבה 
 ענפי תעשייה:  שירותים פיננסיים 
 מוצרים עיקריים:  ספק שירותי תשלום, מערכת תשלום 
 הכנסות:  2,900,000,000 רובל רוסי 
 רווח:  1,200,000,000 רובל רוסי 
  
 www.nspk.ru
 
המערכת הלאומית לכרטיסי תשלום (ברוסית: Национальная система платёжных карт, НСПК) היא מרכז סליקה תפעולי לעיבוד תשלומים ועסקאות של כרטיסים בנקאיים ברוסיה ומפעילת מערכת התשלומים הלאומית מיר. המערכת נמצאת בבעלות מלאה של הבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית.