stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פאול צלאן
ביוגרפיה > פרשת גול

קלייר גול, אלמנתו של איוואן גול, האשימה את צלאן בכך שביצע גנבה ספרותית משירי בעלה המנוח.
בסתיו 1949, בעקבות המלצתו של ידיד משותף, אלפרד מרגול-שפרבר, ביקר צלאן בביתם של איוואן וקלייר גול והגיש להם במתנה עותק של ספר שיריו, שיצא לאור בווינה, אך נגנז על ידו בגלל טעויות דפוס רבות. איוואן גול התרשם משיריו, ובהמשך נשמר הקשר, ובביקוריו אצלם הציג להם צלאן שירים שלו שהופיעו בכתבי עת שונים. צלאן המשיך לבקרם עד מותו של איוואן במרץ 1950. לפני מותו ביקש איוואן מצלאן שיתרגם את שיריו הצרפתיים לגרמנית. צלאן הבטיח לעשות זאת, והכין שלושה כרכים של תרגומים, שנמסרו לאלמנתו של איוואן. האלמנה פרסמה את התרגומים בשווייץ, אך הציגה אותם כמעשה ידיה. היא המשיכה לפרסם יצירות של בעלה, שלא זכו להופיע בחייו, בכרך שנקרא Traumkraut, אשר לא זכה לתהודה. יצירות אלה, לדעת צלאן, היו מעשה ידי האלמנה, והיו מבוססות על ספר שיריו הווינאי. ב-1952 הופיע כרך השירים של צלאן, "פרג וזיכרון" ("Mohn und Gedächtnis"), שגם הוא היה מבוסס, בחלקו, על ספר השירים הווינאי, וזכה להצלחה גדולה. קלייר גול הפיצה את השמועה שהספר החדש, "פרג וזיכרון", מבוסס על כתבי בעלה המנוח. היא פרסמה את טענותיה מעל כל במה מזדמנת, וב-1960 אף הגישה תביעה משפטית נגד צלאן. גם אחרי מותו של צלאן נמשך המסע של קלייר גול: ב-1976 פרסמה ספר זיכרונות שבו התחשבנה עם כל האישים שהכירה במהלך חייה, ובו האשימה את צלאן שניסה לתקוף אותה מינית. בזמנו לא נחקרה טענתה של גול, אך נתפסה כלא אמינה גם משום שבשנה שאירוע זה היה אמור להתרחש היה צלאן בן 29, וקלייר בת כפליים מגילו. היא אף הביעה שמחה על מותו, וטענה שהתאבד כדי להשקיט את נקיפות המצפון שלו. הביקורת קטלה את הספר של קלייר גול ואת טענותיה.
אף כי טענותיה של קלייר גול נדחו על הסף, הן הביאו לרינונים, והיו מי שמצאו בהן תחמושת לתקוף את צלאן בדרך עקיפה – במיוחד חוגים אנטישמיים בספרות הגרמנית. צלאן עצמו היה מוטרד מאוד מהשפעות מסע ההשמצה של גול, והביע את דאגתו בשיחות שונות ובתכתובת עם חבריו השונים.
ביוגרפיה > מותו של צלאן

בתחילת מאי 1970 נמצאה גופתו של צלאן בנהר הסן. ההנחה היא שהתאבד בקפיצה מגשר מירבו לנהר, בעונה שבה מימיו קרים מאוד, כנראה עקב דיכאון מתמשך שכלל כמה אשפוזים.
אוביד ס. קרוחמלניצ'אנו, שפגש את צלאן זמן לא רב לפני מותו, כתב עליו:
ידעתי שבעקבות המלצת רופאיה, עזבה אותו רעייתו לאחר שניסה פעמיים להרוג אותה במהלך התמוטטויות עצבים שהיו לו. פאול היה אדם שמח, חברותי, מקסים. בפריז מצאתי אותו ידידותי, מבקש לשמוע כמה שיותר על אודות ידידיו הוותיקים, אך חיוניותו נעלמה. הוא התלוצץ לעתים רחוקות, ושב לרעיון שיש נגדו קנוניה בעיתונות הספרותית הגרמנית ובקרב אנשים שאינם יכולים לשאת את הרעיון שיהודי יעמוד בהשוואה לגאורג טראקל או אפילו לפרידריך הלדרלין. הוא ניפח מאוד האשמת פלגיאט אווילית מאיוואן גול, שנדחתה על הסף והייתה ללעג ... לפני שהטיל את עצמו לתוך הסן, שוטט הלוך ושוב בסביבות פריז. אמיל צ'וראן סיפר לי שהיה לו הרושם שראה אותו באותם הימים עובר לידו, מנותק כליל ומדבר אל עצמו.
אמיל צ'וראן, המוזכר בציטוט, אפיין פעם את צלאן באומרו:
צלאן אינו אדם בשר ודם, הוא פצע המדמם ללא הפסק.
מועד מותו המדויק אינו ידוע; במרץ 1970, בפרייבורג, קרא צלאן משיריו לפני קהל, שכלל גם את מרטין היידגר. היידגר כתב לצלאן והודה לו על האירוע. לאחר חזרתו לפריז פגש צלאן את בנו בפעם האחרונה, ונעלם. ב-1 במאי נמצאה גופתו במי נהר הסן, לא רחוק מגשר מירבו. לא נמצא מכתב התאבדות, ההערכות הן שקפץ לנהר סביבות ה-20 באפריל 1970.
כעבור שנים, ב-1994, שם קץ לחייו גראסים לוקה, ידידו של צלאן, באותה דרך, בטביעה במי הסן.
יצירתו

הפואמה הראשונה שכתב צלאן, ב-1938, "ליום האם" – הצהרת אהבה לאמו – מספרת לנו מה יכול היה להיות, אך המלחמה והשואה, שבה נרצחו הוריו ושממנה ניצל רק במקרה, השאירו את חותמם עליו ועל שירתו.
היו שתהו על כתיבתו של צלאן בגרמנית, שפתם של רוצחי משפחתו, אך עבורו זו הייתה שפת אם, והוא טען כי אדם יכול לבטא את האמת שלו רק בשפת אמו; בשפה זרה המשורר משקר. למרות דברים אלה, באחת מיצירותיו המוקדמות ביטא המשורר, בפנייה אל אמו המתה, את הקונפליקט הקיים בלבו בכל הכרוך בשפה הגרמנית.
ברומניה תרגם צלאן מגרמנית לרומנית את יצירותיו של פרנץ קפקא, ולקח חלק בכתב העת היוקרתי "המאה ה-20". שירתו הגרמנית, ובמיוחד הפואמה פוגת מוות (Todesfuge), הושפעו מאוד מן השואה. הפואמה הבוגרת, "הִיצרות" ("Engführung"), מהווה למעשה כתיבה מחודשת של "פוגת המוות", אך בלשון נואשת יותר. צלאן עצמו, בדומה לאהרן אפלפלד, לא אהב את זיהוי יצירתו עם נושא השואה; הוא חשב שיצירתו רחבה יותר, וכי יש בה הרבה יותר משיקוף השואה.
יצירתו > פוגת מוות והחלב השחור

פוגת מוות (Todesfuge), שנכתבה על ידי צלאן לפני סוף מלחמת העולם השנייה, היא היצירה המפורסמת ביותר של צלאן, וזכתה לתרגומים לשפות רבות. הפואמה פורסמה לראשונה, בתרגום לרומנית, בשם "טנגו המוות" (Tangoul morţii), ב-1947, בכתב העת "Contemporanul".‏ יצירה זו כוללת דימויים שהפכו לשם דבר, כמו "חלב שחור", הדימוי שבו מתחיל השיר, ראשית המשפט המהווה פזמון חוזר בפוגה. יש בשיר שתי דמויות: דמותו של "איש גר בבית והוא מנגן בנחשים", דמות הקלגס הרודה ביהודים ואף הורג בהם – ומנגד דמות המשורר, שהוא חלק מאישיות קולקטיבית, ה"יהודים", הנקראים בשריקה לחפור קברים, הנקראים לנגן מנגינות ריקודים. שתי הדמויות, במקביל, מעלות לנגד עיני רוחן שתי דמויות נשיות, האחת ששער הזהב שלה מרמז לגרמניותה, היא מרגרטה, והשנייה, ששערה אפר, כראוי ליהודייה שגופתה נשרפה, היא שולמית. לא במקרה בחר צלאן המשכיל בשני שמות אלה – השמות מסמלים את התרבויות: כך מרגרטה, הגיבורה של גתה ב"פאוסט", וכך שולמית, אהובתו של שלמה המלך ועל פי פרשנים מסוימים הדמות המתוארת בשיר השירים. תאודור אדורנו טען ב-1949 ש"לכתוב שירה אחרי אושוויץ זו ברבריות"; ואם כן, ניתן לראות ב"פוגת מוות" את תשובת צלאן, תשובה המוכיחה שיש אמנות ששרדה את השואה ואף צמחה מתוכה. ב-1988 נבחרה הפואמה "פוגת מוות" להיקרא בבונדסטאג לציון יובל לליל הבדולח, ומאז היה לנוהג ברחבי גרמניה להקריא את הפואמה בטקסי יום הזיכרון לשואה.
יצירתו > סגנונו של צלאן

קיימת מחלוקת האם לסווג את שירתו של צלאן כסוריאליסטית, או לפחות כזן מיוחד של סוריאליזם. שירתו אניגמטית, מינימליסטית וגדושה רעיונות; כל מילה היא הֶרְמֵז (אלוזיה), כל צירוף יוצר משמעות.
בשירת צלאן יש ביטוי חזק לארס פואטיקה ולשימוש בניגודים משתלבים, כמו החלב (סמל ללובן) השחור, הקברים (שמקומם המקובל בקרקע) באוויר, פרח (סמל ההתחדשות) האפר (סמל המוות והחידלון) וכך גם שתי דמויותיו ביצירת הפרוזה שלו, "מסע בהרים". שתי הדמויות הם שני יהודים, בני דודים (בני משפחה, המשפחה מאחדת), האחד קליין (קטן) והשני ניגודו, גרוס (גדול).
מוטיב החפירה (כנראה, בעקבות חוויותיו בגדוד העבודה שאליו נשלח בתקופת המלחמה) עולה שוב ושוב בשירתו של צלאן; כך "הקבר שנחפר ברקיע" בפוגת מוות וכך החופרים בשיר "אדמה הייתה בהם והם חפרו", שיר שמפרשים אותו כעוסק בזוגיות, בנישואים.
צלאן שילב בשיריו מילים משפות שונות. כך למשל, בשיר "In Eins", בארבע השורות הראשונות הוא עושה שימוש בארבע שפות: גרמנית, עברית, צרפתית וספרדית. המילים הנוכריות, המובאות מהשפות השונות, מוסיפות לקושי הפענוח של שיריו, ובמיוחד אמור הדבר לגבי המילים העבריות, הזרות לקוראים האירופאים יותר מיתר השפות. חביב היה על צלאן השימוש במילים עבריות בעלות הקשרים דתיים-ליטורגיים, כמו: קדיש, יזכור, תקיעה, קומי עורי ועוד.
שימושים שעשה צלאן בלשון נופל על לשון, כמו בשיר "קטבים", שבו השתמש במילים du betest, du bettest (להציע מיטה, להתפלל), מוסיפים לחוויית הקורא, והופכים את יצירתו לקשה לתרגום.
גם ללא השירה שנחצבה מתוך האודים העשנים של השואה, עמד צלאן המשורר והרעיף על קוראיו חוויות המובעות בלשון משוררים משובחת, כמו בבית זה:
עיני יורדת אל ערוות האהובה,
 אנחנו מסתכלים זה בזו,
 אנחנו אומרים לעצמנו דבר סתר,
 אנחנו אוהבים זה את זו כמו פרג וזיכרון,
 אנחנו ישנים כמו יין בקונכיות,
 כמו ים בקרן הדם של ירח.
שירתו הבוגרת הופכת בהדרגה למוצפנת יותר, מקוטעת ומתמקדת בהברות בודדות. היא ניתנת להשוואה עם המוזיקה של אנטון וברן. יש מבקרים הטוענים שצלאן ניסה לקעקע את השפה כדי לבנות אותה מחדש מהיסודות. עוצמת שירתו ניזונה מהצורך להביע במילים, שלא תמיד השפה יכולה לספק, עדות על ההתרחשות. ז'אק דרידה, בספרו "שיבולת", מביא את שירתו של צלאן כדי להדגים את כוחו של תהליך ההרס.
דימוי נוסף של צלאן, שעשה לו כנפיים והיה לדימוי קאנוני, הוא דימויו של השיר כמכתב בבקבוק. בנאום שנשא לרגל קבלת הפרס הספרותי של העיר ברמן אמר צלאן:
כי השיר אינו חסר זמן. כן, הוא טוען לאינסופיות, מבקש לשלוח ידו דרך הזמן והלאה – אבל דרך הזמן, לא מתוך עקיפת הזמן. השיר, אפשר שהוא דואר-בקבוק הנשלח מתוך האמונה כי אי-שם ואי-מתי יישטף אל היבשה, אולי אל יבשת הלב. שירים שרויים אף הם מבחינה זו בדרך: הם הולכים אל משהו.
אל מה? אל משהו העומד פתוח, פנוי, אולי אל "אתה" שאפשר לדבר אליו, אל מציאות שאפשר לדבר אליה. מציאויות כאלה, כך אני סבור, הן-הן עניינו של השיר. אלה הם מאמציו של מי שלראשו טסים כוכבים מעשה ידי אדם, והוא חסר קורת גג ומתוך כך מופקר עד אימה במרחב הפתוח – מי שהולך עם הווייתו אל השפה, פצוע מציאות, מבקש מציאות.
יצירתו > ספריו

Der Sand aus den Urnen (החול שבעקבות), 1948
Mohn und Gedächtnis (פרג וזיכרון), 1952
Von Schwelle zu Schwelle (מסף אל סף), 1955
Sprachgitter (סורג־שפה), 1959
Die Niemandsrose (שושנת שום איש; תורגם לעברית כ"שושנת האין"), 1963 – אסופת פואמות בנושאי קבלה
Atemwende (תפנית־נשימה), 1967
Fadensonnen (שמשות־חוט), 1968
Lichtzwang (כורח־אור), 1970
Schneepart (חלק־שלג), 1971
יצירתו > יצירתו שתורגמה לעברית

שושנת האין: מבחר שירים (מגרמנית: מנפרד וינקלר), תל אביב: ספרית פועלים, 1983.
דבר מה יהיה: מבחר שירים, ספר וקלטת (מגרמנית: בן-ציון אורגד; עריכה: טוביה ריבנר), תל אביב: ספריית פועלים, 1987.
סורג-שפה: שירים וקטעי פרוזה (ליקט, תרגם והוסיף הערות: שמעון זנדבנק), תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1994.
תפנית נשימה, (ליקט, תרגם והוסיף הערות: שמעון זנדבנק), הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, תשע"ג 2013
אור כפוי, (תרגם: שמעון זנדבק), הוצאת הספריה החדשה לשירה, 2018.
התכתבות - פאול צלאן/ נלי זק"ש, תרגמה מגרמנית והוסיפה פתח דבר : דינה פון-שוורצה, קשב לשירה, 2014.
אורות נגד, תרגמה מגרמנית טלי קונס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2022
לקריאה נוספת

סדרה דיקובן אזרחי, שלושה פייטנים - פאול צלאן, דן פגיס, יהודה עמיחי, מוסד ביאליק, 2020.
סדרה דיקובן אזרחי, "קברים באוויר: כינון הזיכרון בשירותיהם של פאול צלאן ודן פגיס" - זמנים 53, קיץ 1995 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
שמעון זנדבנק, פאול צלאן כותב לאמו המתה: על מקומה של האם, שנרצחה בשואה, בשירת הבן, וחמישה תרגומים חדשים, מטעם, 5, 2006.
מרדכי עומר, "שובי שובי השולמית": אפר שערה בשירתו של פאול צלאן ובעבודות של אנסלם קיפר ושל אדם ברג, אמנות ישראלית בת-זמננו, 2006-תשס"ו.
פאול צלאן – היבטים של יהדות בדידות ספרותית ויהדותית, ראה, 9, 2003.
אילנה שמואלי, מכתבים ל"מזרח" : על מכתבו של פאול צלאן לידידת-נעורים ועל המרידיאן שלו, מאזנים, ע"ב, 5, 1998.
עירית נחמני 'הכמיהה לשירה הטהורה: הצעה לקריאה אחרת של "שיבולת" של פול צלאן', עיתון 77, 284, אוקטובר 2003, עמ' 20-18
סטפן מוזס, דרכים שבהן נעשית הלשון לקול: על "שיחה בהרים", חדרים, 11, 1994.
בן-ציון אורגד, שוליים פתוחים בשירת צלאן, עיתון 77, 50, תשמ"ד-1984.
מנפרד וינקלר, משהו על יהדותו ואופן כתיבתו של פאול צילאן, ירושלים, י"ג, 2, 1979.
יאיר שלג, ‏משורר בשפת הרוצחים: משירי פאול צלאן, בעיתון מקור ראשון, 24 ביוני 2018
שחר גלילי. האבן והמילה : על שירת פאול צלאן. ירושלים. מוסד ביאליק.2019. (מבט אחר: סדר' עיונים בביקורת ופרשנות עורך דן מירון)
רות נצר, עוד על פוגת המוות, אתר פסיכולוגיה עברית, פסיכובלוגיה, 10/4/2013
מתי שמואלוף, החלב השחור לא נגמר: על שירת פאול צלאן, ישראל היום, 5 באפריל 2013
John Felstiner, Paul Celan: Poet, Survivor, Jew, 1995.
John Felstiner "'Writing Zion" Paul Celan and Yehuda Amichai: An Exchange between Two Great Poets', The New Republic, June 5 2006
Na'ama Rokem:" German–Hebrew Encounters in the Poetry and Correspondence of Yehuda Amichai and Paul Celan", Prooftext Volume 30, Number 1, Winter 2010 Electronic ISSN 1086-3311 Print ISSN 0272-9601
הערות שוליים

1 2 3 4 5  לוראן כהן, "פסטיבל פאול צלאן", ארץ אחרת - על ישראליות ויהדות.
↑  אנדראה פשל (עורכת), "צ'רנוביץ: מקום של עדות", רסלינג, 2004, עמ' 84
↑  פלורנס היימן, "צ'רנאוץ בסערת ההיסטוריה, 1940-1945, או "זיכרון המקום", בלקט של קרול ינקו, (Permanenţe şi rupturi în istoria evreilor din România, secolele XIX-XX)
↑  גם משורר רומני, באתר הארץ, 19 ביולי 2012
1 2  archives.readme.cc
1 2  Felicia Antip - Ce fericiti sunt ei, printii! (4)‎, באתר הארגון העולמי של יהודי בוקובינה
↑  James K. Lyon, "Paul Celan and Martin Heidegger: an unresolved conversation, 1951-1970", עמ' 50–59
↑  היידגר הצטרף ב-1 במאי 1933 למפלגה הנאצית, ובעקבות זאת מונה לרקטור אוניברסיטת פרייבורג. הוא התפטר מתפקידו זה בפברואר 1934. במהלך כהונתו אסרה האוניברסיטה על מורהו, הפילוסוף היהודי אדמונד הוסרל, להשתמש בספריית האוניברסיטה, זאת במסגרת חוקי הגזע הנאציים. מהמהדורה השנייה של "הוויה וזמן" ("Sein und Zeit"), שיצאה לאור בשנת 1941, הסיר היידגר את ההקדשה להוסרל. לאחר המלחמה, כאשר יצאה לאור מהדורה שנייה לספרו "מבוא למטפיזיקה", אשר ראה אור לראשונה בשנת 1935, סירב היידגר להסיר ממנה דברי תמיכה חמים במפלגה הנאצית, ואף סירב להוסיף הערת הסבר כלשהי.
↑  James K. Lyon, "Paul Celan and Martin Heidegger: an unresolved conversation, 1951-1970", עמודים 59–63
↑  המכתב שמור בארכיון עמיחי בספריית הביינקה. פורסם גם בהארץ ספרים 4 אוקטובר 2006
↑  The Correspondence of Poul Cellan&Ilana Shmueli,the sheep meadow press 2010
↑  סדרה דיקובן אזרחי, "קברים באוויר:כינון הזיכרון בשירותיהם של פאול צלאן ודן פגיס", זמנים מס' 53 (להלן: קברים באוויר), ע' 18.
↑  בוריס מריאן, "לאחר 4,000 שנה", 4.24 "פרח האפר" של פאול צלאן (1920–1970)
↑  לילך לחמן, ואיך אפשר לאכול לאנץ: שירה אחרי אושוויץ", באתר הארץ, 13 באפריל 2004
↑  קברים באוויר, עמ' 24.
↑   שמעון זנדבנק, קובץ של קטעי פרוזה, אפוריזמים ורשימות מעזבונו של צלאן, באתר הארץ, 28 ביוני 2023
↑   דן לאור, החיסיון הוסר: כך הוחלט להעניק פרס נובל לעגנון, באתר הארץ, 15 בינואר 2017
↑  John Felstiner, "Paul Celan, Poet, Survivor, Jew"
↑  אילנה שמואלי באתר סימניה
↑  ד"ר דרור פימנטל, "זהב, אפר, אש, רוח: קיפר | צלאן", היחידה להיסטוריה ותאוריה, בצלאל, גיליון מספר 20 - קריאות, אפריל 2011
| --- | --- |
ערך מומלץ: 
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271535505171  PLWABN: 9810569391105606  BIBSYS: 90107446  BNC: 000062669  BNE: XX821635  BnF: cb11895717d (data)  CANTIC: a12202836  CiNii: DA00887388  GND: 118519859  ICCU: CFIV004805  ISNI: 0000 0003 6865 2462  LCCN: n50034310  LNB: 000036063  MusicBrainz: d96a14a9-0d51-4971-bc6b-83b0a7078496  NDL: 00435588  NKC: jn20030827047  NLA: 36580681  NLG: 73706  NLK: KAC199604670  NLR:   NSK: 000048482  NTA: 068448252  RERO: 02-A003086381  SELIBR: 180754  SNAC: w6fz7n2x  SUDOC: 026774127  Trove: 381835  VcBA: 495/145465  VIAF: 106122570   WorldCat (עם VIAF): 106122570 
הבית שבו גדל פאול צלאן בילדותו בצ'רנוביץ, ברחוב וסילקו 5, בימינו רחוב סקסגנסקי 5. צלאן חי כאן במשך 13 שנים בחלל סגור במרתף בגינה האחורית (כיום חצר סלולה, 2011)
אוניברסיטת צ'רנוביץ, שבה למד צלאן בלשנות ושפות לטיניות
רוזה אוסלנדר בשנת 1914
אינגבורג בכמן
הקבר של צ'לאן בבית קברות סמוך לפריז
גשר מירבו בפריז, ממנו כנראה קפץ צלאן אל מותו
מצבת זיכרון לצלאן בצ'רנוביץ (2011)
אולימפיאדת הפועלים הבין-לאומית

אולימפיאדות פועלים בין-לאומיות היו אירועי ספורט בין-לאומיים שאורגנו בין השנים 1925–1937 על ידי SASI – ארגון ספורט-פועלים סוציאליסטי, שנתמך על ידי מפלגות סוציאל-דמוקרטיות והפדרציה הבין-לאומית לאיגודים מקצועיים. אולימפיאדת הפועלים הייתה אירוע חלופי למשחקים האולימפיים ומטרתו הייתה פוליטית ופחות ספורטיבית ולכן האיכות והרמה היו בהתאם. המשתתפים היו חברים באגודות ספורט של מקומות עבודה והגיעו בעיקר מאירופה. אירועים דומים כיום הם משחקי העולם של CSIT (קונפדרציה בין-לאומית לספורט חובבנים ועובדים).
היסטוריה

איגוד ספורט הפועלים הסוציאליסטי הבין-לאומי הוקם בלוצרן, שווייץ בשנת 1920. אולימפיאדת הפועלים הבלתי רשמית הראשונה נערכה כעבור שנה בפראג, צ'כוסלובקיה. בעוד הוועד האולימפי הבין-לאומי החרים את המדינות שנוצחו במלחמת העולם הראשונה (גרמניה, אוסטריה, הונגריה, בולגריה וטורקיה) מהשתתפות באולימפיאדת אנטוורפן (1920) ואת גרמניה מהשתתפות מאולימפיאדת פריז (1924), אולימפיאדת הפועלים איפשרה למדינות אלה להשתתף. שלוש עשרה מדינות מאירופה השתתפו באולימפיאדת הפועלים הראשונה ב-1921. אולימפיאדת הפועלים הרשמית הראשונה הייתה משחקי החורף בשנת 1925 בעיירה שרייברהאו הגרמנית, שכיום היא חלק מפולין בשהתתפות 4 מדינות. משחקי הקיץ הרשמיים הראשונים נערכו באותה שנה בפרנקפורט בהשתתפות 11 מדינות.
אולימפיאדת הפועלים נוצרה כמשקל נגד למשחקים האולימפיים, שנמתחה עליהם ביקורת על היותם מוגבלים למעמדות החברתיים העליונים. תנועת הספורט הבין-לאומית של הפועלים לא האמינה שניתן לבטא את הרוח האולימפית האמיתית בתנועה אולימפית הנשלטת על ידי ההנהגה האריסטוקרטית. אולימפיאדת הפועלים, התנגדה להדרת נשים מתחרויות הספורט ולגזענות. המשחקים האולימפיים התבססו על תחרות בין אומות, בעוד אולימפיאדת הפועלים הדגישה את הבין-לאומיות, הידידות, הסולידריות והשלום. לא נעשה שימוש בדגלים לאומיים, אלא בדגל האדום של תנועת הפועלים הבין-לאומית. לספורטאים האלופים הוענקו תעודות, בניגוד למדליות שהוענקו במשחקים האולימפיים. מרבית הספורטאים המתארחים שהו בבתיהן של משפחות מקומיות.
אולימפיאדת הפועלים הבין-לאומית הייתה פסטיבל שהתבסס על השתתפות המונית, שלא הגביל את ההשתתפות על רקע יכולת ספורטיבית ולכן, אולימפיאדת הפועלים שנערכה בווינה בקיץ 1931 הייתה האירוע הגדול ביותר, בהשתתפות כ-100,000 ספורטאים מ-26 מדינות מאירופה. אולימפיאדת הפועלים בווינה משכה כרבע מיליון צופים. פרטרסטדיון (כיום אצטדיון ארנסט האפל) הוקם בין השנים 1929 ל-1931 לקראת האולימפיאדה בשנת 1931. אולימפיאדת הפועלים האחרונה באנטוורפן ב-1937 הייתה אירוע משותף עם הספרטקיאדה שאורגן על ידי הספורט האדום הבין-לאומי (ארגון ספורט שנתמך על ידי הקומינטרן).
ספורטאים בודדים בלבד ברמה הבין-לאומית, השתתפו באירועים אלה, מרביתם מברית המועצות ומפינלנד.
ספורטאים בולטים > זוכים ב-1925

וויינו קוקינן(אנ') (פינלנד פינלנד) - פעמיים ברציפות אלוף אולימפי (אמסטרדם 1928 ולוס אנג'לס 1932) בהיאבקות יוונית-רומית במשקל עד 79 ק"ג.
איינו פורייה(אנ') (פינלנד פינלנד) - זוכה מדליית ארד אולימפית (אמסטרדם 1928) בריצת 1500 מטר.
איברי ריטקה(אנ') (פינלנד פינלנד) - שיאן עולם בריצת 25000 מטר וראשון בעולם בריצת מרתון.
ורנר זילנבינד(אנ') (גרמניה גרמניה) - מקום רביעי באולימפיאדה (ברלין 1936) ו-6 פעמים אלוף גרמניה בהיאבקות יווני-רומי במשקל עד 90 ק"ג.
ספורטאים בולטים > זוכים ב-1937

משה קסיאניק(אנ') (ברית המועצות ברית המועצות) - מרים משקולות יהודי, זוכה מדליית ארד מאליפות עולם (1946) במשקל עד 60 ק"ג.
מיכאל קסיאניק(רו') (ברית המועצות ברית המועצות) - מתעמל יהודי (אח של משה קסיאניק), מאמן ההתעמלות של היהודי ולדימיר פורטנוי, זוכה מדליות כסף וארד אולימפיות (רומא 1960).
ניקולאי קורוליוב(אנ') (ברית המועצות ברית המועצות) - 9 פעמים אלוף ברית המועצות באגרוף במשקל כבד.
סרפים זמנסקי(אנ') (ברית המועצות ברית המועצות) - אלוף ושיאן ברית המועצות בריצות למרחקים בינוניים וארוכים. דורג בעשרייה הראשונה בעולם, בריצת 5000 מטר ובריצת 10000 מטר.
ביקורת על אולימפיאדת הפועלים

מטרת האירוע הייתה פוליטית וקידום הסוציאליזם ולא ספורטיבית בניגוד למשחקים האולימפיים ולכן האיכות והרמה הספורטיבית היו בהתאם. עובדה היא שאין כמעט תיעוד של התחרויות, של הספורטאים המשתתפים והישגיהם.
באולימפיאדת הפועלים השתתפו ספורטאים רק ממדינות אירופה, בניגוד לרעיון של האירוע, לעומת זאת במשחקים האולימפיים השתתפו ספורטאים מכל העולם, עשירים לצד עניים. ספורטאים מאמריקה הלטינית, אסיה, אפריקה וספורטאים מ"גזעים" שונים (כהי עור ואסייתים מכל הסוגים), השתתפו בתחרויות ואף זכו במדליות.
ההכרזה שאולימפיאדת הפועלים דגלה בשוויון מגדרי לעומת המשחקים האולימפיים היא בעייתית, כי בפועל היו מעט מאוד ספורטאיות ומעט מאוד תחרויות לנשים ונשים לא לקחו חלק בארגון ובניהול. בתמונות הקיימות מצולמים רק גברים. באותה העת במשחקים האולימפיים השתתפו כמה עשרות נשים בכמה ענפי ספורט. כך שמעמדן של נשים בשני האירועים היה נמוך ביותר.
נציגות היישוב הארץ-ישראלי באולימפיאדות הפועלים

באביב 1931 יצאו מהארץ שמונה רוכבי אופניים ממועדון הפועל, עברו ברכיבה באיטליה, שווייץ, צרפת - שם ביקרו בפתיחת הביתן הארצישראלי בתערוכה העולמית בפריז, המשיכו לבלגיה וגרמניה, ואל הקונגרס הציוני ה-17 בבזל ומשם אל אולימפיאדת הקיץ של הפועלים שנערכה ביולי 1931 בווינה, בה עוטרו בפרס מיוחד עבור מסעם. בדרכם הפיצו את הרוח הארצישראלית ועשו נפשות לרעיון הציוני בקרב יהודים וגויים. גם 11 חברי קבוצת האופנועים ערכו מסע בדרכם לאולימפיאדה, מארץ ישראל דרך סוריה, טורקיה, יוון, בולגריה, יוגוסלביה, איטליה, שווייץ ואוסטריה. 75 חברים נוספים של "הפועל" הגיעו בהפלגה. קבוצת הכדורגל נשלחה באיחור וללא אימון מספק, שיחקה ארבעה משחקים בשלושה ימים, מהם ניצחה בשניים והפסידה בשניים. הספורטאים נציגי היישוב הצטרפו למשלחת של כ-500 נציגים ממועדוני ספורט יהודים מפולין, ליטא, רומניה, צ'כוסלובקיה וגרמניה, וזכו לאהדה ציבורית רבה.
ב-1936 קבעה האספה הכללית של הפועל כי היא מצטרפת לחרם על אולימפיאדת ברלין (1936), ומעודדת את ארגון SASI בהכנותיו לאולימפיאדת הפועלים ש"תשמש מנוף למעמד הפועלים הבין-לאומי נגד נחשול הריאקציה והפאשיזם". אולימפיאדת הקיץ של הפועלים ב-1937 נתפשה כהפגנת שלום ואחווה מול כוחות השחור והטירוף שאחזו בעולם באותה עת. מהיישוב נשלחו נבחרות אתלטיקה קלה, שחייה, אגרוף, כדורגל, כדורסל, כדורעף, כדורמים, התעמלות וכדוריד. קבוצת הכדורגל הגיעה ישירות מהאונייה, בה הפליגה בתנאים עלובים, אל משחק מול נבחרת נורווגיה. הניסיונות לדחות את המשחק לא צלחו והנבחרת הארץ-ישראלית המדוכדכת נחלה הפסד בלתי נמנע. למרות התפקוד הבלתי-מספק מבחינה ספורטיבית, נתפשה המשלחת כהצלחה לאומית, בהיותה זרקור להפצת הרעיון הציוני ומטרותיו.
אולימפיאדות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| אולימפיאדה | תאריכים | מדינה מארחת | עיר מארחת | מספר מדינות |
| אולימפיאדת 1921 (לא רשמית) | 25 ביוני – 29 ביוני 1921 | צ'כיה צ'כיה | פראג | 13 |
| אולימפיאדת החורף 1925 | 31 בינואר – 2 בפברואר 1925 | גרמניה גרמניה | שרייברהאו | 4 |
| אולימפיאדת קיץ 1925 | 24–28 ביולי 1925 | גרמניה גרמניה | פרנקפורט | 11 |
| אולימפיאדת החורף 1931 | 5–8 בפברואר 1931 | אוסטריה אוסטריה | מירצצושלאג | 7 |
| אולימפיאדת קיץ 1931 | 19–26 ביולי 1931 | אוסטריה אוסטריה | וינה | 26 |
| אולימפיאדת החורף 1937 | 18–21 בפברואר 1937 | צ'כיה צ'כיה | יאנסקה לאזנה | 7 |
| אולימפיאדת קיץ 1937 | 25 ביולי – 1 באוגוסט 1937 | בלגיה בלגיה | אנטוורפן | 15 |
| אולימפיאדת קיץ 1943 | בוטלה עקב מלחמת העולם השנייה | פינלנד פינלנד | הלסינקי | - |
מדינות ואגודות משתתפות

הערה: הטבלה שלהלן אינה שלמה. רק המידע לגבי מדינות שהשתתפו באולימפיאדות החורף 1925 ו-1937 ובאולימפיאדת הקיץ 1925 מלא.
| מדינה | אגודות ספורט | חורף 1925 | קיץ 1925 | חורף 1931 | קיץ 1931 | חורף 1937 | קיץ 1937 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| צ'כיה צ'כיה | Czechoslovakian Workers' Gymnastic Association | × | × | × | × | × | × |
| פינלנד פינלנד | Finnish Workers' Sports Federation | × | × | × | × | × | × |
| אוסטריה אוסטריה | Arbeiterbund für Sport und Körperkultur in Österreich | × | × | × | × |  |  |
| גרמניה גרמניה | Arbeiter-Turn- und Sportbund | × | × | × | × |  |  |
| שווייץ שווייץ | Schweizerischen Arbeiter-Turn- und Sportverbandes |  | × | × | × | × | × |
| צרפת צרפת | Fédération sportive et gymnique du travail |  | × | ? | × | × | × |
| פולין פולין | Polish Workers' Sport Federation |  | × | ? | × | × | × |
| לטביה לטביה |  |  | × | × | × |  | ? |
| בלגיה בלגיה | Arbeidersvoetbalbond |  | × |  | × |  | × |
| בלגיה בלגיה | Association Francophone du Sport Travailliste Belge |  | × |  | × |  | × |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | British Workers' Sports Federation |  | × |  |  |  |  |
| הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת | National Workers' Sports Association |  |  |  | × |  | × |
| העיר החופשית דנציג העיר החופשית דנציג |  |  | × |  | ? |  |  |
| דנמרק דנמרק | Dansk Arbejder Idraetsforbund |  |  | ? | × | × | × |
| הונגריה הונגריה |  |  |  | ? | × | × | × |
| נורווגיה נורווגיה | Arbeidernes Idrettsforbund |  |  | ? | × |  | × |
| המנדט הבריטי המנדט הבריטי | הפועל |  |  |  | × |  | × |
| אסטוניה אסטוניה | Eesti Töölisspordi Liit |  |  |  | × |  | ? |
| הולנד הולנד | Nederlandse Arbeiders SportBond |  |  |  | ? |  | × |
| ברית המועצות ברית המועצות |  |  |  |  |  |  | × |
| הרפובליקה הספרדית השנייה הרפובליקה הספרדית השנייה |  |  |  |  |  |  | × |
סוגי ספורט > אולימפיאדות קיץ

| ספורט | 1925 | 1931 | 1937 |
| --- | --- | --- | --- |
אתלטיקה: ×
אגרוף: ×
רכיבה על אופניים: ×
כדורגל: ×
התעמלות: ×
שחייה: ×
כדורמים: ×
היאבקות: ×
| שחמט |  | × | × |
| כדוריד צ'כי |  | × | × |
| אופנועים |  | × | × |
| הרמת משקולות |  | × | × |
| קאנו |  | × |  |
| סיף |  | × |  |
| חתירה |  | × |  |
| כדורסל |  |  | × |
| פלוטה באסקי |  |  | × |
| טניס שולחן |  |  | × |
| טניס |  |  | × |
| משיכת חבל |  |  | × |
| כדורעף |  |  | × |
סוגי ספורט > אולימפיאדות חורף

| ספורט | 1925 | 1931 | 1937 |
| --- | --- | --- | --- |
סקי נורדי: ×
| סקי אלפיני |  | × | × |
| החלקה אמנותית |  | × | × |
| בובסלי |  | × |  |
| הוקי קרח |  | × |  |
| קרלינג באוורי |  | × |  |
| החלקה מהירה |  | × |  |
הערות שוליים

↑  A workers' Olympics?, באתר workers' liberty
↑  משחקי העולם באתר CSIT
1 2  Riordan, James: ″Sport, Politics, and Communism″, p. 38–40.
↑  "A workers' Olympics?". Workers' Liberty. 1 באוגוסט 2012. נבדק ב-1 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Wiener Praterstadion - Ernst-Happel-Stadion - Historische Sportstätte der Stadt Wien" (בגרמנית). City of Vienna. אורכב מ-המקור ב-26 ביוני 2013. נבדק ב-1 ביולי 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  מסביב לא"י העובדת/חברי הפועל באנטוורפן, דבר, 26 ביוני 1931
↑  האולימפיאדה ו"הפועל", דבר, 18 באוגוסט 1931
↑  האסיפה הכללית בת"א אל מול פני הועידה, דבר, 6 בינואר 1936
↑  רפאל פומפיאנסקי, לאולימפיאדה!, דבר, 11 ביולי 1937
↑  רגעים באולימפיאדה של הפועלים, דבר, 12 באוגוסט 1937
↑  האולימפיאדה השנייה של הפועלים (סיכום), באתר הארץ, 1 בספטמבר 1931
צעדת פתיחה של אולימפיאדת הפועלים בווינה ב-1931.