stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק לפיצוי נפגעי גזזת
היסטוריה חקיקתית

טיפול בקרינת רנטגן נגד גזזת היה מקובל בעולם מתחילת המאה ה-19 ועד לתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. בישראל נעשה בו שימוש נרחב במהלך העלייה ההמונית בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50. באמצע שנות ה-70 פרסם פרופ' ברוך מודן מחקרים המראים שסיכוייו של מי שטופל בקרינת רנטגן נגד מחלת הגזזת לחלות במחלות מסוימות, בהן כאלה הגורמות למוות, גדולים מאלה של מי שלא קיבל טיפול זה. המחקר עורר עניין רב באמצעי התקשורת.
הצעת החוק הוגשה בשנת 1994 על ידי חבר הכנסת עמיר פרץ. דברי ההסבר להצעת החוק מציגים את מטרתו:
החוק אושר בכנסת ב-25 ביולי 1994, ותחילתו נקבעה ל-1 בינואר 1995.
בתיקון מס' 3 לחוק, שתחילתו ב-1 בינואר 2003, ניתן מענה למי שקיבל מענק לפי החוק וחלה החמרה במצבו הבריאותי, שמצדיקה מענק גבוה יותר. נפגע כזה יקבל את ההפרש שבין המענק לפי דרגת נכותו הנוכחית לבין המענק שכבר שולם לו.
מכוח החוק הותקנו התקנות הבאות:
תקנות לפיצוי נפגעי גזזת (הגשת תביעה, הכרה בנפגע, קביעת דרגת נכות, הרכבת ועדות וסדרי עבודתן), תשנ"ה-1995.
תקנות לפיצוי נפגעי גזזת (תשלום פיצוי חד פעמי, קיצבה ומענק), תשנ"ה-1995.
הוראות החוק

המחלות שהסיכוי לחלות בהן בעקבות הקרנת רנטגן נגד גזזת גבוה יותר הן:
גידולים ממאירים מהסוגים הבאים: גידולי מוח, גידולי גולגולת, גידולים בבלוטות הרוק, גידולי בלוטת התריס, גידולי עור כגון מלנומה באזור ראש צוואר בלבד,
גידולי מוח שפירים,
סרטן הדם
חוסר שיעור באזורי הצטלקות בעור הקרקפת.
גובה הפיצויים המשולמים על ידי המדינה לנפגעים תלוי בהיקף הנכות שנקבעה לנפגע על ידי ועדה רפואית, הבודקת את מצבו בהתאם לידוע אודות תופעות הלוואי של טיפולי ההקרנה. כללי הפיצוי:
מי שנקבעו לו בין 40% נכות לצמיתות ל-74% נכות לצמיתות, זכאי לקבלת פיצוי חד-פעמי בסך של 50,000 ש"ח (כל הסכומים הם בערכי נובמבר 1994 וצמודים למדד המחירים לצרכן).
מי שנקבעה נכותו על 75% לצמיתות ומעלה זכאי לקבלת סכום פיצויים חד-פעמי בסך של 100,000 ש"ח.
בנוסף לסכומים אלו, זכאים אותם נפגעים אשר נכותם נקבעה על למעלה מ-40% לצמיתות, לקצבה חודשית למשך כל חייהם, שגובהה שווה ל-25% מהשכר הממוצע במשק למי שנכותו 100%, וחלק יחסי מסכום זה למי שנכותו נמוכה מ-100%. מי שנכותו בין 5% ועד 39% (לצמיתות) זכאי למענק חד-פעמי בסכום השווה לשבעים מענקים חודשיים. בינואר 2020 היה השכר הממוצע לעניין זה 10,552 ש"ח, כך שהקצבה החודשית המרבית הייתה 2,638 ש"ח, והמענק החד-פעמי למי שנקבעו לו 10% נכות היה 18,466 ש"ח.
מי שקיבל מענק לפי החוק וחלה החמרה במצבו הבריאותי, יקבל את ההפרש שבין המענק לפי דרגת נכותו הנוכחית לבין המענק שכבר שולם לו.
שאיריו של מי שנפטר כתוצאה מההקרנות שקיבל זכאים למענק חד-פעמי:
לבן זוג שעמו ילדים – מענק בסכום השווה לקצבה מלאה כפול 36.
לבן זוג שאין עמו ילדים – מענק בסכום השווה ל-60% קצבה מלאה כפול 36.
לילדו של נפגע באין בן זוג הזכאי למענק – מענק בסכום השווה ל-60% קצבה מלאה כפול 36.
בדיון בתביעה לפיצוי מכוח החוק מתקיים בשתי ועדות. תחילה ועדת מומחים, שבראשה שופט או שופט בפנסיה וחברים בה שני רופאים בעלי תואר מומחה בתחומים הנוגעים לעניין העומד לדיון, קובעת האם לתובע או לאדם שמכוחו מוגשת תביעת שאירים ניתן טיפול בהקרנה. בהמשך ועדה רפואית, שחברים בה שלושה רופאים בעלי תואר מומחה בתחומים הנוגעים לעניין העומד לדיון, קובעת האם התובע חלה במחלה מזכה ומה אחוז הנכות שיש לקבוע לו. בתשלום הקצבאות והמענקים מטפל המוסד לביטוח לאומי.
החוק הורה על הקמתו של המרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת, למחקר בנושא מחלת הגזזת והטיפול בה ולמעקב אחרי מי שחלה בגזזת וקיבל טיפול בהקרנה. בין תפקידי המכון:
מימוש החוק

התביעות מוגשות אל המרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת השייך למשרד הבריאות. עד לחודש יולי 2013 הוגשו למרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת 43,543 תביעות, ומתוכן הוכרו 24,314 אנשים כמי שנפגעו מהטיפול וקיבלו פיצויים בהתאם למצבם הבריאותי. עד אמצע 2011 הוכרו כ-4,000 איש שהגישו תביעות עם 100% נכות.
על ההחלטות של ועדת המומחים והוועדה הרפואית ניתן לערער בפני בית הדין לעבודה, ובהתאם לכך הוגשו לבית הדין מאות ערעורים.
כאמור, הפיצוי ניתן בגין רשימה סגורה של מחלות הנכללת בתוספת לחוק. יש הטוענים שיש להרחיב את רשימת המחלות המזכות בפיצוי. לשר הבריאות נתונה סמכות להוסיף לרשימת המחלות המזכות בפיצוי מחלות שבעת חקיקת החוק לא היה ידוע על הקשר הסיבתי בינן לבין ההקרנות שבוצעו לצורך הטיפול במחלת הגזזת. בהתאם לסמכות זו חתם השר על צו המורה להוסיף לרשימת המחלות גידולים שפירים בבלוטת התריס, אך מחמת חוסר תקציב הצו לא פורסם ב"רשומות" ולכן לא נכנס לתוקף.
החוק לפיצוי נפגעי גזזת אינו מעניק פיצוי לעגמת נפש, אולם לנפגעים מוענק פיצוי באמצעות תקנה 34 לתקנות הביטוח הלאומי (קביעת נכות לנפגעי עבודה) התשט"ז-1956 הקובעת נכות נפשית, וכתוצאה מהחלטה זו, נכון לחודש יולי 2013 קיבלו 18,805 אנשים שהוכרו נפגעי הקרנות גם פיצוי עבור כאב וסבל באמצעות קביעת נכות נפשית.
הערות שוליים

↑  הצעת חוק לפיצוי נפגעי גזזת, התשנ"ד-1994
↑  חוק לפיצוי נפגעי גזזת, התשנ"ד-1994, ס"ח 1478 מ-4 באוגוסט 1994
↑  חוק לפיצוי נפגעי גזזת (תיקון מס' 3), התשס"ד-2004, ס"ח 1953 מ-1 באוגוסט 2004
↑  צ'רקה, מוריה. (2014). מאבקם של נפגעי הטיפול בגזזת: האומנם מאבק שנכשל?. מעשי משפט, כרך ו', עמ' 135–156.
↑  כרמית ראובן, סמאללה‏, למה המדינה מונעת פיצויים מנפגעי גזזת?, באתר וואלה, 9 ביולי 2014
↑  בג"ץ 625/06 העמותה לקידום ענייני מוקרני גזזת ואחרים נ' בית הדין הארצי לעבודה בירושלים ואחרים, ניתן ב־2 באוגוסט 2007
↑  בג"ץ 11674/05 העמותה לקידום ענייני מוקרני הגזזת ואחרים נ' שר הבריאות - משרד הבריאות ואחרים, ניתן ב־18 במרץ 2007
ח'מודי

| --- | --- |
חותם גליל עם השם שזוהה כ"ח'מודי".
חותם גליל עם השם שזוהה כ"ח'מודי".
 לידה:  המאה ה־16 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־16 לפנה״ס 
 
ח'מודי (או "חונדי") היה הפרעה החיקסוסי האחרון מהשושלת ה-15 במצרים העתיקה, שהייתה למעשה זרה במוצאה (ככל הנראה שמיים-מערביים) ושלטה על מצרים התחתונה. עיקר מושבם היה בדלתת הנילוס.
ח'מודי מוזכר ברשימת המלכים של רשימת המלכים מטורינו כמלך החיקסוסי האחרון (עמודה 10, שורה 28 – אלן גרדינר מציע 10.20). לח'מודי מיוחסים 2 חותמי חרפושית שנמצאו בתל יריחו. טביעת חותם גליל שהתגלתה בחפירות לא מסודרות בלבנון אך מיוחסת לגבל מכילה כרטוש עם כיתוב לא ברור שייתכן שנושא את שמו ודמותו של ח'מודי, אך קים רייולט מציע כי ייתכן שהשם הוא "ק'נדי" – אולי מלך לא מוכר.
הציון ל"שנת המלכות האחת עשרה" בפפירוס רינד נחשב כיום על ידי אגיפטולוגים רבים לציון שנת מלכותו של ח'מודי, שכן היא מתייחסת לדמות שכונתה "הוא מהדרום" שהיה למעשה יעחמס הראשון (שליט מצרי מקומי ממצרים העליונה שבדרום הארץ, לימים מייסד הממלכה החדשה) שהיה במסע מלחמה וכיבושים כנגד ערי החיקסוס, אותם שאף לגרש ממצרים.
לאחר נפילתם של ח'מודי ובירתו אווריס בשנה ה-18 או ה-19 למלכות יעחמס, גורשו החיקסוס ממצרים ופליטיהם מצא מקלט בעיר הכנענית הדרומית שרוחן (ככל הנראה בתל שרוחן). יעחמס צר לאחר הגירוש על העיר שרוחן שלוש שנים, עד שהכניעה וככל הנראה הביא ממנה שבויי מלחמה (ייתכן שחלקם אף היו החיקסוס עצמם) בחזרה למצרים.
את התיארוך של נפילת שלטונו של ח'מודי מתארכים לפי כתובת גרפיטי שנמצאה במחצבה בטורה, בה מוזכרים "שוורים מכנען" שבהם השתמשו לפתיחת המחצבה בשנת המלכות ה-22 של יעחמס (מתוך 25 שנות מלכותו). מאחר שניתן היה לייבא בקר מכנען רק לאחר סיום המצור בן שלוש השנים על שרוחן, הרי שנפילת ח'מודי הייתה בשנה ה-18 או ה-19 למלכות יעחמס.
הערות שוליים

1 2 3  Flinders Petrie: Scarabs and cylinders with names : illustrated by the Egyptian collection in University College, London (1917) available online, see pl. XIX, seal under the name "Khondy".
↑  Darrell D. Baker: The Encyclopedia of the Pharaohs: Volume I – Predynastic to the Twentieth Dynasty 3300–1069 BC, Stacey International, ISBN 978-1-905299-37-9, 2008, p. 174
↑  Thomas Schneider, The Relative Chronology of the Middle Kingdom and the Hyksos Period (Dyns. 12–17) in Erik Hornung, Rolf Krauss & David Warburton (editors), Ancient Egyptian Chronology (Handbook of Oriental Studies), Brill: 2006, p.195
↑  Schneider, p.195
זובנאלג'נובי

זוּבֶּנְאֵלְגֶ'נוּבִּי (מערבית الزُبَانَى الجَنُوبِي - "אל-זובאניה אל-ג'נובי", הצבת הדרומית) או α2 במאזניים, נקרא לפעמים גם α במאזניים A וכן גליזה 564.1, הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצת הכוכבים מאזניים. בדומה לזובנאשמאלי, היה הכוכב בעבר חלק מקבוצת עקרב וייצג את הצבת הדרומית שלו, ומכאן שמו. אף על פי שבהירותו של זובנאשמאלי גדולה מהבהירות של זובנאלג'נובי, קיבל זובנאשמאלי את ציון באייר β במאזניים וזובנאלג'נובי את α במאזניים. כבר בעת העתיקה היה ידוע שזובנאלג'נובי הוא כוכב כפול, שכן בני הזוג נמצאים במרחק זוויתי של כמעט 4 דקות קשת זה מזה ובתנאי תצפית טובים ניתן להפריד ביניהם ללא ציוד עזר. בעוד שזובנאלג'נובי קיבל את ציון באייר α2 במאזניים, בן הזוג העמום יותר קיבל את ציון באייר α1 במאזניים (לפעמים נקרא גם α במאזניים B וכן גליזה 563.4). במרחק זוויתי של כ-2.6 מעלות מזובנאלג'נובי נמצא כוכב נוסף עמום בהרבה שנקרא KU במאזניים, וככל הנראה גם הוא קשור כבידתית למערכת.
תכונות

כל כוכבי המערכת נמצאים במרחק של כ-75 שנות אור ממערכת השמש וחולקים את אותה מהירות רדיאלית ותנועה עצמית ומשום כך מניחים שהם קשורים כבידתית זה לזה. עם זאת, על פי המרחק הזוויתי ביניהם והמרחק ממערכת השמש, המרחקים ביניהם גדולים מאוד. זובנאלג'נובי ו-α1 במאזניים מקיפים זה את זה במרחק של 5,370 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של מאות אלפי שנים. KU במאזניים מקיף את שאר חברי המערכת במרחק של 217,000 יחידות אסטרונומיות (למעלה מ-3 שנות אור) ובזמן הקפה של 39 מיליון שנים. בשל קרבתם אל מערכת השמש הוכנסו גם זובנאלג'נובי וגם α1 במאזניים לקטלוג גליזה לכוכבים קרובים.
זובנאלג'נובי נמצא במרחק של פחות מחצי מעלה ממישור המלקה ולכן הוא מוסתר מדי פעם על ידי הירח ולעיתים רחוקות על ידי כוכבי הלכת. ההסתרה האחרונה על ידי כוכב לכת הייתה ב-25 באוקטובר 1947 על ידי נוגה וההסתרה הבאה על ידי כוכב לכת תהיה ב-10 בנובמבר 2052 על ידי כוכב חמה.
זובנאלג'נובי ו-α1 במאזניים הם בעצמם כוכבים כפולים, אך המרחק בין כל אחד מבני הזוג הוא קטן מכדי לאפשר תצפית ישירה בהם ותכונותיהם מוסקות ממדידות ספקטרוסקופיות.
תכונות > תכונות זובנאלג'נובי A וזובנאלג'נובי B

לזוג הכוכבים המרכיבים את זובנאלגנובי בהירות נראית משותפת מדרגה 2.75 והם מקיפים זה את זה במסלול אליפטי שבו המרחק ביניהם נע בין שישית יחידה אסטרונומית לשליש יחידה אסטרונומית, בזמן הקפה של 70 ימים ו-8 שעות. בשל קרבתם הרבה לא ניתן לצפות בהם ישירות וקשה לגלות את תכונותיהם. נראה שהכוכב הבהיר מבין השניים, זובנאלג'נובי A, הוא כוכב הסדרה הראשית לבן מסוג ספקטרלי A4 V, אם כי ייתכן שהוא כבר נמצא בסיום שלב זה של חייו והוא כבר הפך לתת-ענק בדרך להפוך לענק כתום. מסתו מוערכת בכ-2.2 מסות שמש ורדיוסו בכ-1.8 רדיוסי שמש. טמפרטורת פניו כ-9,300 קלווין ומנתונים אלו ניתן להעריך שעוצמת הארתו הכוללת היא לפחות פי 20 מזו של השמש. על בן הזוג העמום יותר, זובנאלג'נובי B, לא ידוע הרבה, אך נראה שמדובר בכוכב הסדרה הראשית לבן - צהבהב מסוג ספקטרלי F עם מסה של כ-1.5 מסות שמש.
תכונות > תכונות α1 במאזניים A ו-α1 במאזניים B

בני הזוג המרכיבים את α1 במאזניים מקיפים זה את זה במרחק של כ-9 יחידות אסטרונומיות ובזמן הקפה של כ-16 שנים כך שיותר קל למדוד את מאפייניהם. לזוג בהירות מדרגה 5.15 כך שניתן לראותם בעין כאשר תנאי התצפית מיטביים. הכוכב הבהיר מבין בני הזוג, α1 במאזניים A, הוא כוכב הסדרה הראשית לבן - צהבהב מסוג ספקטרלי F4 V, מסתו כ-1.5 מסות שמש, רדיוסו כ-1.5 רדיוסי שמש, טמפרטורת פניו כ-6,600 קלווין והוא מאיר בעוצמה של פי 4 מעוצמת ההארה של השמש. בן הזוג העמום יותר, α1 במאזניים B, הוא ננס אדום מסוג ספקטרלי M0-1 V, מסתו כחצי מסת שמש, רדיוסו אינו ידוע אך לכוכבים מסוגו רדיוס של כשני שלישים מרדיוס השמש. טמפרטורת פניו כ-3,700 קלווין ועוצמת הארתו היא אחוזים ספורים מעוצמת ההארה של השמש, כך שתרומתו לעוצמת ההארה הכוללת של בני הזוג זניחה.
תכונות > תכונות KU במאזניים

KU במאזניים הוא כוכב הסדרה הראשית צהוב מסוג ספקטרלי G8 V עם בהירות מדרגה 7.24, כך שלא ניתן לראותו בעין. מסתו מוערכת בכמסת שמש, אך רדיוסו מעט קטן יותר מרדיוס השמש, טמפרטורת פניו כ-5,500 קלווין ועוצמת הארתו היא כ-60% מעוצמת ההארה של השמש. בהירותו משתנה במספר מאיות של דרגת בהירות עם מחזור של 9 ימים, 8 שעות ו-24 דקות, ככל הנראה כתוצאה מכך שבהירות פניו אינה אחידה וסיבובו העצמי על צירו גורם לשינוי המחזורי בבהירות. משום כך הוא מסווג כמשתנה BY בדרקון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  J. A. Caballero: Reaching the boundary between stellar kinematic groups and very wide binaries . II. α Librae + KU Librae: a common proper motion system in Castor separated by 1.0 pc, Astronomy & Astrophysics, Vol. 514, id. A98 (2010)
↑  M. J. Shallis, A. J. Booth, J. E. F. Baruch & M. J. Selby: Effective temperatures, angular diameters and radii of Ap stars, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, vol. 213, p. 309 (1985)
↑  M. J. Shallis & D. E. Blackwell: Angular diameters, radii, and effective temperatures of AP stars, Astronomy & Astrophysics, vol. 79, no. 1-2, p. 53 (1979)
↑  I. Ramírez & J. Meléndez: The Effective Temperature Scale of FGK Stars. I. Determination of Temperatures and Angular Diameters with the Infrared Flux Method, The Astrophysical Journal, Vol. 626, Iss. 1, p. 446 (2005) 
נתון קוטר זוויתי באלפיות של שניית קשת, המרה לרדיוסי שמש על ידי מעבר לרדיאנים, הכפלה במרחק ולחוקה בפעמיים רדיוס השמש
↑  I. Ramírez & J. Meléndez: The Effective Temperature Scale of FGK Stars. I. Determination of Temperatures and Angular Diameters with the Infrared Flux Method, The Astrophysical Journal, Vol. 626, Iss. 1, p. 446 (2005)
↑  על פי סוג ספקטרלי
1 2  E. Masana, C. Jordi & I. Ribas: Effective temperature scale and bolometric corrections from 2MASS photometry, Astronomy & Astrophysics, Vol. 450, Iss. 2, p.735 (2006)
↑  W. Gliese: Catalogue of Nearby Stars, Veröffentlichungen des Astronomischen Rechen-Instituts Heidelberg, Nr. 22, p. 62 (1969)
↑  G. P. Können & J. Van Maanen: Planetary occultations of bright stars, Journal of the British Astronomical Association, Vol. 91, p. 156 (1981)
↑  K. Fuhrmann, R. Chini, A. Barr, L. S. Buda, L. Kaderhandt, F. Pozo & M. Ramolla: On the bright A-type star Alpha Librae A, Monthly Notices of the Royal Astronomical Society, Vol. 437, Iss. 3, p. 2305 (2014)
1 2  General Catalogue of Variable Stars: KU Librae
זנבאים

| זנבאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
על־מחלקה:: שש-רגלים
מחלקה:: זנבאים
סדרות
 Collembola  Diplura  Protura
שם מדעי
 Entognatha
זנבאים (שם מדעי: Entognatha) היא מחלקה של פרוקי-רגליים הקרובה לחרקים אך שונה מהם במספר הבדלים. במחלקה זו 3 סדרות: קפזנביים (Collembola), קדם-זנבאים (Protura) ודו-זנבאים (Diplura). כמו החרקים הם שייכים לקבוצת שש-רגלים הקרויים על שם התכונה המבחינה אותם יותר מכל: חזה מגודל שממנו צומחים שלושה זוגות של רגליים.
לזנבאים אין כנפיים או רגליים ארוכות לניתור אבל יש להם זנבות מאוד גמישים המאפשרים להם להם לנתר לגובה מרשים ומכאן שמם.
שש-רגלים שאינם חרקים נחשבו לעיתים כקו אבולוציוני יחיד, במחלקת הזנבאים ולעיתים כמספר קווים עם מערכות יחסים שונות עם מחלקת החרקים. הדוזנבאים במיוחד עשויים להיות קרובים יותר לחרקים משאר השותפים לתת-המערכה. קיימות גם ראיות לכך שבני תת-המערכה אינם חולקים מוצא משותף, ובפרט - שהקפזנביים אינם שייכים לקבוצה.
סדרות

קפזנביים (Collembola)
קדם-זנבאים (Protura)
דוזנבאים (Diplura)
ח'מיס אבולעפיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1959 אחוזת בית, ישראל 
 פטירה:  27 בנובמבר 2020 (בגיל 61 בערך) 
 מדינה:  ישראל 
 ידוע בשל:  מבעלי מאפיית אבולעפיה
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב  מכללת רמת-גן 
 מעסיק:  רדיו תל אביב, תאגיד השידור הישראלי, ידיעות תקשורת, מאפיית אבולעפיה 
 
ח'מיס אבולעפיה (בערבית: خميس أبو العافية; 1959 – 27 בנובמבר 2020) היה איש עסקים, עיתונאי ופרשן מדיני ערבי-ישראלי, ומבעלי "מאפיית אבולעפיה".
ביוגרפיה

נולד ב-1959 וגדל בשכונת עג'מי שביפו. קיבל תואר ראשון במדעי החברה והרוח מאוניברסיטת תל אביב. ב-1985 רואיין לכתבה אודותיו בשבועון "העולם הזה". בהמשך קיבל תואר במשפטים ממכללת רמת-גן ותעודה בלימודי תקשורת.
כעיתונאי, שימש אבולעפיה כתב לענייני ישראל בטלוויזיה המצרית, והגיש תוכנית רדיו ברדיו תל אביב כמו כן כתב טור במקומון "ידיעות תל אביב". היה חבר במועצת תאגיד השידור הציבורי.
ב-2013 השתתף בפרויקט מיוחד באתר "המקום הכי חם בגיהנום" שבו פרסם מילות פרידה לדולפינריום.
ב-27 בנובמבר 2020 הלך לעולמו לאחר שחלה בנגיף וירוס הקורונה. הותיר אחריו אישה ושני בנים.
הערות שוליים

↑  העולם הזה, גיליון 2475
↑  אדם קוטב, איתי בלומנטל, חמיס אבולעפיה הלך לעולמו אחרי שחלה בקורונה, באתר ynet, 27 בנובמבר 2020
↑  Khamis Abulafia passed away after falling ill in Corona
↑  nrg מעריב, רכש חם מהתנור, באתר nrg‏, 15 בנובמבר 2007
↑  אביאור אבו, עם מותו של חמיס אבולעפיה: שוב נעצרה פעילות מועצת תאגיד השידור, באתר כלכליסט, 27 בנובמבר 2020
↑  אורי פינר, החללית ששקעה בחול, באתר "המקום הכי חם בגיהנום", 23 באוקטובר 2013
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה

| --- | --- |
 התאגדות:  ארגון בין-ממשלתי ותאגיד סטטוטורי
 שפה רשמית:  אנגלית, צרפתית
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מטה הארגון:  מיידנהד 
 מקום פעילות:  עולמי
 מייסדים:  פביאן וייר 
 חברים:  אוסטרליה אוסטרליה דרום אפריקה דרום אפריקה הודו הודו הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ניו זילנד ניו זילנד קנדה קנדה
 נשיא:  הנסיך אדוארד, דוכס קנט
 מנכ"ל:  קלייר הורטון
 תקופת הפעילות:  1917–הווה (כ־107 שנים) 
 www.cwgc.org
 
הסמליל הקודם של הוועדה
ועדת חבר העמים לקברי מלחמה (באנגלית: The Commonwealth War Graves Commission, בראשי תיבות: CWGC) היא ארגון בין-לאומי שבו חברות שש מדינות, אשר תפקידו המרכזי הוא לסמן, לתעד ולתחזק את קברי אנשי הכוחות המזוינים של מדינות חבר העמים הבריטי שנפלו בשתי מלחמות העולם, ואת האנדרטאות שעל גביהן מונצחים שמותיהם. הוועדה מופקדת גם על הנצחת שמות אזרחי מדינות חבר העמים אשר נהרגו עקב פעולת אויב במלחמת העולם השנייה.
הוועדה נוסדה על ידי הבריטי פביאן וייר והוקמה בצ'רטר מלכותי ב-1917 תחת השם הוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה. הוועדה שינתה שם זה לשמה הנוכחי בשנת 1960.
במסגרת המנדט שלה, על הוועדה להנציח את חללי המלחמה של חבר העמים באופן אישי ושוויוני. לשם כך חללי המלחמה מונצחים בשמם על גבי מצבה, במקום קבורה מוגדר, או – בנוגע לנעדרים – על גבי אנדרטה. הם מונצחים באופן אחיד ושוויוני, ללא קשר לדרגתם הצבאית, מעמדם האזרחי או גזעם.
כיום אחראית הוועדה על הנצחתם של 1.69 מיליון חללי הכוחות המזוינים של חבר העמים. מאז ייסודה הקימה הוועדה למעלה מ-2,500 בתי קברות צבאיים ומספר רב של אנדרטאות. הוועדה אחראית כיום על אחזקתם של קברי מלחמה הממוקמים ב-23,000 אתרי קבורה נפרדים בסך הכול ושל יותר מ-200 אנדרטאות, הפזורים כולם בשטחיהן של 150 מדינות. הוועדה פועלת על בסיס התמיכה הכספית של שש המדינות החברות בה: בריטניה, קנדה, אוסטרליה, ניו זילנד, הודו ודרום אפריקה. הנשיאה הנוכחית של הוועדה היא אן, הנסיכה המלכותית.
תולדות הוועדה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התברר לפביאן וייר, אז מנהל של חברה מסחרית, שהוא אינו רשאי להתגייס לצבא הבריטי מפאת גילו (45). הוא הצליח להתמנות כמפקד יחידה ניידת של הצלב האדום הבריטי. הוא הגיע לצרפת בספטמבר 1914 ובעת שהותו שם זועזע מעובדת אי-קיומו של מנגנון רשמי כלשהו לסימון קבריהם של הנופלים בקרב. הוא חש מחויב להקים במסגרת הצלב האדום ארגון שיעסוק בכך. ב-1915 קיבלה עבודתו הכרה רשמית מצד משרד המלחמה האימפריאלי, והיחידה של וייר הועברה למסגרת הצבא הבריטי תחת השם "הוועדה לרישום קברים". עד אוקטובר 1915 רשמה הוועדה למעלה מ-31,000 קברים, ועד מאי 1916 – 50,000.
כאשר נודע בציבור על עבודת הוועדה, היא החלה לקבל בקשות של קרובי הנופלים למידע ולקבלת תצלומים של קברים. במרץ 1915 החלה הוועדה להשיב על הפניות במשלוח תצלומים ומידע אחר בסיועו של הצלב האדום. שם הוועדה שונה באביב 1916 ל"מינהל לרישום קברים ולמידע" מתוך הכרה בהיקף עבודתה ובכך שהיא כוללת גם אספקת מידע. עבודת המינהל אף התרחבה לחזיתות מלחמה נוספות מעבר לחזית מערב אירופה, ואנשיה פעלו ביוון, במצרים ובעיראק.
תולדות הוועדה > הקמה רשמית

ככל שהתמשכה המלחמה גברה בקרב אנשי הוועדה הדאגה לגורלם של הקברים בתקופה שלאחריה. הממשלה הבריטית הקימה בינואר 1916, על פי הצעת הצבא, את הוועדה הלאומית לטיפול בקברי חיילים, והנסיך אדוארד (לימים המלך אדוארד השמיני) הסכים לשמש כנשיאה. גוף זה נועד לקבל לידיו לאחר המלחמה את עבודתו של המינהל לרישום קברים ומידע. הממשלה העדיפה להקים לשם כך גוף מיוחד מאשר להטיל משימה זו על אחד ממשרדי הממשלה. ב-1917 הגיש וייר בסיועו של הנסיך אדוארד תזכיר למועצת המלחמה האימפריאלית ובו הצעה להקים באמצעות צו מלכותי ארגון כלל-אימפריאלי לטיפול בקברי החללים. הצעה זו נתקבלה, והוועדה האימפריאלית לקברי מלחמה הוקמה בצו מלכותי ב-21 במאי 1917. כנשיא הוועדה נתמנה הנסיך אדוארד. שר המלחמה אדוארד סטנלי מונה ליושב ראש הוועדה, ווייר מונה כסגן היושב ראש.
הוועדה החלה למלא את משימותיה בהיקף משמעותי לאחר סיום המלחמה. לאחר שהובטחו שטחי קרקע עבור בתי קברות ואנדרטאות, החל ביצוע המשימה העצומה של תיעוד פרטי החללים. עד 1918 זוהה מיקומם של 587 אלף קברים, ועוד 559 אלף חללים נרשמו ככאלו שמקום קבורתם לא נודע. בנובמבר 1918 הגישה הוועדה (בהנהלתו של פרדריק קניון, מנהל המוזיאון הבריטי) מסמך ובו פירוט הדרך הראויה לשיטתה להקמת בתי הקברות. עיקרון מרכזי בו היה אי-השבת גופות החללים לקבורה בארצות מוצאם – לא רק בגלל הקושי הלוגיסטי העצום הטמון בכך אלא גם משום התחושה שהחזרת החללים לארצם תתנגש עם רגשות האחווה שהתפתחו בין כל אלו ששירתו, חיילים כקצינים. עיקרון מרכזי נוסף היה הקמת אנדרטאות בתבנית אחידה על מנת להימנע מביטוי של הבדלי מעמדות. שני העקרונות עוררו ויכוח ציבורי נרחב, אשר חולל דיון ער בפרלמנט הבריטי ב-4 במאי 1920. בסופו של דבר התקבלו ההצעות שבמסמך הוועדה.
תולדות הוועדה > הקמת בתי הקברות הקבועים הראשונים

שלושה מן האדריכלים האזרחיים הבולטים של אותה תקופה – הרברט בייקר, רג'ינלד בלומפילד ואדווין לאצ'נס – נשכרו על ידי הוועדה כדי לתכנן את בתי הקברות והאנדרטאות. על פי המתווה שנקבע בדו"ח קניון, בנתה הוועדה שלושה בתי קברות ניסיוניים (לה טרפור (Le Treport), פורסוויל (Forceville), ולובנקור (Louvencourt)). בסופו של דבר הוסכם שעיצובו של זה אשר נבנה בפורסוויל הוא המוצלח ביותר: בהתייעצות עם מתכננת הגנים גרטרוד ג'קיל, יצרו שם האדריכלים בית קברות מוקף גדר בתבנית של גן ובו מצבות אחידות. אליהם התווספו צלב ההקרבה בעיצובו של בלומפילד ומצבת הזיכרון בעיצובו של לאצ'נס. בית הקברות של פורסוויל הפך, לאחר מספר שינויים, לדגם הבנייה של הוועדה.
ב-1923 נשלחו לצרפת 4,000 מצבות מדי שבוע. עד 1927 נבנו למעלה מ-500 בתי קברות, ובהם 400 אלף מצבות. במקרים רבים פורקו בתי קברות קטנים והקברים הועברו מהם ורוכזו באתרים גדולים יותר. ריכוז הקברים ובניית בתי הקברות הסתיימו ב-1938, לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה.
תולדות הוועדה > מלחמת העולם השנייה ולאחריה

מאז תחילתה של מלחמת העולם השנייה עמדה לרשות הוועדה יחידת רישום קברים. לאור העלייה במספר האזרחים שנספו במלחמה, בהשוואה למלחמת העולם הראשונה, הסכים ראש ממשלת בריטניה צ'רצ'יל להצעתו של וייר שהוועדה תנהל מרשם של אזרחי מדינות חבר העמים שנפלו במלחמה. הספר רב הכרכים המכיל רשימה זו – ובה למעלה מ-67,000 שמות של גברים, נשים וילדים, נשמר מאז 1956 במנזר וסטמינסטר. כאשר החל מהלך המלחמה לנטות לטובת בעלות הברית יכולה הייתה הוועדה להתחיל בהשבת בתי הקברות והאנדרטאות של מלחמת העולם הראשונה – שרבים מהם הוזנחו בימי המלחמה וכיבוש האזורים בהם נמצאו על ידי מדינות הציר – למצבם שלפני פרוץ המלחמה. כמו כן היא החלה במילוי המשימה של הנצחת כ-600,000 חללי מדינות חבר העמים הבריטי מן המלחמה האחרונה. ב-1949 השלימה הוועדה את בנייתו של בית הקברות הצבאי הקנדי בדייפ – הראשון מבין 559 בתי קברות חדשים, שאליהם נוספו 36 אנדרטאות חדשות. בסופו של דבר הוצבו 350,000 מצבות חדשות. ההיקף הגאוגרפי הרחב יותר של מלחמת העולם השנייה, מחסור בידיים עובדות ואי השקט הפנימי במספר ארצות (שחלקן קיבלו את עצמאותן מידי בריטניה לאחר המלחמה) הביאו כולם לכך שתוכנית הבנייה של הוועדה להנצחת חללי מלחמה זו הסתיימה רק בשנות ה-60.
אתרי קבורה ואנדרטאות שבטיפול הוועדה

כיום אחראית הוועדה להנצחה המתמדת ב-150 מדינות של 1.69 מיליון אנשי צבא של מדינות חבר העמים שנפלו חלל. כ-10,000 מהם היו יהודים. כמו כן היא אחראית להנצחת שמותיהם של כ-67,000 אזרחים שנהרגו עקב פעולת אויב במלחמת העולם השנייה. כ-935 אלף חללים צבאיים מונצחים בשמותיהם על גבי מצבה הניצבת באתר קבורה מוגדר. שמותיהם של קרוב ל-760 אלף איש הונצחו על גבי אנדרטאות לנעדרים. כיום מטפלת הוועדה בסך הכול באחזקת 23,000 אתרי קבורה נפרדים ו-200 אנדרטאות. מרבית אתרי הקבורה שוכנים בתחומי בתי קברות אזרחיים בתחומיה של בריטניה. עם זאת הוועדה עצמה תכננה ובנתה ברחבי העולם כ-2,500 בתי קברות צבאיים. הוועדה גם תכננה והקימה אנדרטאות להנצחת חללים שמקום קבורתם לא נודע, אשר הגדולה שבהן היא אנדרטת תיאפוואל.
בנוסף לאחזקת קברי חללי מדינות חבר העמים מתחזקת הוועדה על פי הסכמים עם הממשלות הנוגעות בדבר יותר מ-40 אלף קברי מלחמה של חללים שאינם ממדינות חבר העמים. לבסוף, בטיפול הוועדה נמצאים גם למעלה מ-25 אלף קברים של אנשי צבא ואזרחים שלא נפלו במהלך מלחמה.
הוועדה עוסקת רק בהנצחתם של אלו שמתו בתקופות מלחמה מוגדרות בעת שירות בצבאה של אחת ממדינות חבר העמים, או אלו שנפטרו מסיבות שיש ליחסן לשירות זה. תקופות הזמן שנוהגים לפיהן לצורך זה הן:
בנוגע למלחמת העולם הראשונה – 4 באוגוסט 1914 עד 31 באוגוסט 1921;
בנוגע למלחמת העולם השנייה – 3 בספטמבר 1939 עד 31 בדצמבר 1947.