stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצטדיון דפרטמנטל ליברטד
אירועים מרכזיים

אירוח המשחקים הלאומיים (2000)
אירוח גמר הליגה הקולומביאנית (2002, 2006)
אירוח משחקי גביע הליברטדורס (2007)
אירוח משחקי גביע הסודאמריקנה (2003, 2013)
קונצרט של חילברטו סנטה רוסה (2009)
קונצרט של וילמה פלמה (2018)
הערות שוליים

↑  Stadiums in Colombia, worldstadiums.com
↑  http://www.myfootygrounds.co.uk, Deportivo Pasto FC home ground - Estadio Departamental Libertad, http://www.myfootygrounds.co.uk
אולי שטיין

אולריך "אולי" שטיין (בגרמנית: Ulrich "Uli" Stein, נולד ב-23 באוקטובר 1954 בהמבורג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת השוער. שטיין העביר את מרבית הקריירה שלו בארמיניה בילפלד, המבורג ואיינטרכט פרנקפורט, וערך שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית.
שטיין ערך 512 הופעות בבונדסליגה לאורך הקריירה שלו, והוא מדורג עשירי בטבלת שיאני ההופעות בבונדסליגה בכל הזמנים.
קריירת מועדונים > ארמיניה בילפלד

שטיין החל את קריירת הבוגרים בארמיניה בילפלד בשנת 1976, כאשר המועדון שיחק בליגת הבונדסליגה השנייה. בעונתו השנייה במועדון, 1977/78, שטיין עלה עם ארמיניה בילפלד לבונדסליגה, אך הקבוצה נשרה לבונדסליגה השנייה כעבור עונה אחת בלבד. שטיין נשאר בארמיניה בילפלד עונה נוספת, ובסיומה עזב את המועדון לאחר שצבר במדיו 124 הופעות.
קריירת מועדונים > המבורג

בקיץ 1980 חתם שטיין בהמבורג. את תחילת העונה הראשונה שלו בקבוצה, 1980/81, החל שטיין על הספסל, כגיבוי לשוער הראשי היינץ-יוזף קויטקה, אך לקראת אמצע העונה תפס את מקומו של קויטקה בין השורות, והפך לשוער הבכיר של המבורג, שסיימה את העונה במקום השני. בעונתו השנייה של שטיין בהמבורג, 1981/82, זכתה הקבוצה באליפות הבונדסליגה, והגיעה לגמר גביע אופ"א, שם הפסידה במפגש כפול בגמר לגטבורג. המבורג הגנה על תואר האליפות בעונת 1982/83, לאחר ששטיין ספג 33 שערי ליגה בלבד ב-34 משחקים. בעונה זו, שטיין היה שותף מלא להישג הגדול ביותר בתולדות המבורג, כאשר זכה עמה בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 1-0 במשחק הגמר על יובנטוס, בו שיחק שטיין 90 דקות. בעונת 1983/84 שטיין והמבורג סיימו במקום השני. עונתו המלאה האחרונה של שטיין בהמבורג הייתה 1986/87. בעונה זו שטיין זכה עם הקבוצה בגביע הגרמני לאחר ניצחון 3-1 בגמר על שטוטגרטר קיקרס, וסיים עם הקבוצה במקום השני בבונדסליגה לאחר האלופה באיירן מינכן. שטיין סיים את דרכו בהמבורג בגין מספר בעיות משמעת. במהלך משחק הגביע הגרמני בעונת 1986/87 מול אאוגסבורג, ביצע שטיין תנועה מגונה כלפי אוהדי אאוגסבורג, והורחק בכרטיס אדום. תקרית חמורה יותר התרחשה ביולי 1987 במשחק הסופר קאפ הגרמני, אז המבורג פגשה את באיירן מינכן. בדקה ה-87 של המשחק, שטיין הלם באגרוף בשחקנה של באיירן מינכן, יורגן וגמן, והורחק בכרטיס אדום שגרר השעיה ממושכת, והמשחק הסתיים בתוצאה 2-1 לבאיירן מינכן מצמד של וגמן. בגין תקרית האגרוף, נחתך שטיין מהמבורג לאחר ששיחק בשורותיה שבע עונות וערך 209 הופעות, וחתם באיינטרכט פרנקפורט.
קריירת מועדונים > איינטרכט פרנקפורט

שטיין החל לשחק באיינטרכט פרנקפורט במחזור ה-15 של עונת 1987/88 לאחר תום ההשעיה שלו, ותפס מיד את אפודת השוער הראשון על חשבונו של הנס-יורגן גונדלאך, וסיים עם הקבוצה במקום התשיעי בליגה. בתום עונה זו, זכה שטיין עם פרנקפורט בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על בוכום, בו שיחק שטיין 90 דקות. בעונת 1988/89 שטיין ופרנקפורט נקלעו למאבקי הישרדות, וניצלו מירידה רק במבחנים, לאחר ניצחון במפגש כפול על פ.צ. זארבריקן. החל מעונת 1989/90, שטיין ופרנקפורט השתלבו בצמרת הבונדסליגה, ובמשך חמש עונות רצופות סיימו לפחות במקום הרביעי בבונדסליגה ושיחקו בקביעות במפעלים האירופיים, אך לא זכו באליפויות. בתום עונת 1993/94, על אף שהפך לשוער פופולרי מאוד בקרב האוהדים, שוחרר שטיין מאיינטרכט פרנקפורט, לאחר שצבר במדיה 224 הופעות ליגה, וחתם שוב בהמבורג.
קריירת מועדונים > החזרה להמבורג ולארמיניה בילפלד

לאחר עזיבת איינטרכט פרנקפורט, חזר שטיין להמבורג, שם ערך 19 הופעות ליגה בעונת 1994/95, אך לאחר כמחצית העונה, איבד את מקומו בהרכב לשוער הקודם, ריכרד גולץ. בתום עונה זו, עזב שטיין את המבורג וחתם בארמיניה בילפלד, המועדון בו החל את קריירת הבוגרים. ארמיניה בילפלד שיחקה בעונת 1995/96 בליגת הבונדסליגה השנייה, ובעונתו הראשונה במועדון סייע שטיין לקבוצה להעפיל לבונדסליגה מהמקום השני. עונת 1996/97 הייתה העונה האחרונה של שטיין בבונדסליגה, בה סיים עם ארמיניה בילפלד במקום ה-14 ונשאר עמה בליגה. בתום עונה זו פרש מכדורגל, אך חזר במספר מקרים לערוך הופעות בודדות בקבוצות חובבים.
קריירה בינלאומית

לשטיין שש הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית, בין השנים 1983 ו-1986. ביוני 1983 ערך את הופעת הבכורה בניצחון 4-2 על נבחרת יוגוסלביה. לאחר מכן השתתף במספר משחקי ידידות והכנה למונדיאל 1986, אך במונדיאל עצמו לא שותף כלל, והיה שוער המשנה לטוני שומאכר. לאחר המונדיאל שטיין לא זומן עוד לנבחרת.
קריירת אימון

שטיין אימן בשנת 2000 קבוצת חובבים בשם פ.צ. סלה, ולאחר מכן שימש לאורך תקופות ארוכות כמאמן שוערים, תחילה בנבחרת ניגריה ואחר כך בנבחרת אזרבייג'ן, שם עבד תחת המאמן הגרמני ברטי פוגטס.
תארים

עם המבורג:
אליפות הבונדסליגה (2): 1981/82, 1982/83
גביע אירופה לאלופות: 1983
הגביע הגרמני: 1986/87
עם איינטרכט פרנקפורט:
הגביע הגרמני: 1987/88
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני ההופעות של הבונדסליגה באתר worldfootball.net
| נבחרת מערב גרמניה – מונדיאל 1986 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 שומאכר •  2 בריגל •  3 ברמה •  4 פורסטר •  5 הרגט •  6 אדר •  7 ליטבארסקי •  8 מתאוס •  9 פלר •  10 מגאת •   11 רומניגה •  12 שטיין • 13 אלגוור •  14 ברטולד • 15 אאוגנטאלר • 16 תון • 17 יאקובס • 18 ראן • 19 אלופס • 20 הנס • 21 רולף • 22 אימל • מאמן: בקנבאואר |  1 שומאכר •  2 בריגל •  3 ברמה •  4 פורסטר •  5 הרגט •  6 אדר •  7 ליטבארסקי •  8 מתאוס •  9 פלר •  10 מגאת •   11 רומניגה •  12 שטיין • 13 אלגוור •  14 ברטולד • 15 אאוגנטאלר • 16 תון • 17 יאקובס • 18 ראן • 19 אלופס • 20 הנס • 21 רולף • 22 אימל • מאמן: בקנבאואר | מערב גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119132885  VIAF: 13111036   WorldCat (עם VIAF): 13111036
גילה פינקלשטיין

גילה פרידה פינקלשטיין (נולדה ביום כיפור ה'תשי"א; 22 בספטמבר 1950) היא מחנכת ופעילת ציבור, חברת הכנסת לשעבר מטעם סיעת המפד"ל.
ביוגרפיה

גילה מַרְגִל נולדה בתל אביב. אביה יצחק היה מנהל בית ספר ואמה רבקה – מורה לאנגלית. היא למדה בבית הספר היסודי הממלכתי דתי "דיזנגוף" ולאחר מכן בתיכון צייטלין בעיר. היא בעלת תואר ראשון באנגלית והיסטוריה באוניברסיטת תל אביב ותואר שני בניהול מערכות חינוך.
במשך 32 שנים עבדה כמורה לאנגלית ומאוחר יותר למשך יותר משנתיים כמנהלת בית הספר התיכון הדתי צייטלין בו למדה. כמו כן כיהנה כיו"ר האגף לרווחת הפרט בהסתדרות המורים בישראל, מ"מ יו"ר העמותה לקידום ההוראה והחינוך בישראל ויו"ר ארגון המורים הדתיים בתל אביב. בנוסף לתפקידיה החינוכיים, מילאה תפקידים מרכזיים בארגון "אמונה" – תנועת האישה הדתית-לאומית.
ב-2003 פורסמו טענות לאפליה בצייטלין בין תלמידים ממוצא אשכנזי (רובם מצפון תל אביב) לבין תלמידים ממוצא מזרחי (שרובם היו מדרום תל אביב), כשפינקלשטיין הייתה באותם הימים מנהלת בית הספר. בדיקת מנהל החינוך בעיריית תל אביב בעקבות הפרסום העלתה כי לא הייתה אפליה על רקע עדתי וכי הרכב הכיתות מאוזן. על אף זאת, בשנת 2011 כתבה תלמידה לשעבר על אירועים שונים בהם חוותה אפליה בבית הספר כתלמידה מדרום תל אביב, וגם מנהל בית הספר תיאר את השינויים שחלו בו לאחר אותה תקופה[דרוש מקור].
לקראת הבחירות לכנסת ה-16 נבחרה במקום החמישי לרשימת המפד"ל ושימשה חברת הכנסת בכנסת ה-16. היא ימנית בדעותיה, והתנגדה לתוכנית ההתנתקות. לקראת ההצבעה בממשלה על ההתנתקות אמרה: "ההתנתקות היא פשע נגד העם היהודי, ומי שאחראי לתוכנית הנוראית הזאת יצטרך יום אחד לתת את הדין".
למרות זאת, בפילוג בין אפי איתם לזבולון אורלב צידדה בעמדתו של אורלב. עיקר פועלה בכנסת היה בתחום החברתי ובפרט בתחום החינוך. פינקלשטיין היא סגנית אלוף החקיקה בכנסת השש עשרה, עם 15 הצעות חוק שלה שאושרו. במחקר שנערך ב-2006 באוניברסיטה העברית על פעילותם הפרלמנטרית של חברי הכנסת בנושאים חברתיים, דורגה פינקלשטיין במקום הראשון. כמו כן כיהנה פינקלשטיין כסגנית יושב ראש הכנסת.
בבחירות לכנסת ה-17 היא מוקמה במקום העשירי ברשימה המשותפת האיחוד הלאומי-מפד"ל. הרשימה זכתה ב-9 מנדטים בלבד והיא לא נכנסה לכנסת. היא משמשת חברה בהנהלת "אמונה", חברה בוועדה המייעצת למבקר המדינה ויו"ר מועצת ארגון המורים הדתיים בישראל.
בשנת 2008 מונתה לדקאנית המכללה האקדמית לחינוך "גבעת וושינגטון" וכך הייתה לדקאנית הראשונה במכללה דתית. ב-2010 היא מונתה לחברה בוועדה המייעצת למינוי בכירים בשירות המדינה, בה כיהנה עד לשנת 2018. היא מכהנת גם כיו"ר מועצת ארגון המורים הדתיים בישראל.
בבחירות הפנימיות במפלגת הבית היהודי ב-5 באפריל 2016 נבחרה לנשיאות מרכז המפלגה וב-18 ביולי 2022 נבחרה לכהונה נוספת בנשיאות מרכז המפלגה.
במרץ 2022 נבחרה ליקירת העיר תל אביב על תרומתה להתפתחותה של העיר ולחינוך הילדים והנוער בעיר.
חיים אישיים

בגיל 20 נישאה ליהודה פינקלשטיין, רואה חשבון וכלכלן, ולהם שני בנים ובת. מתגוררת בתל אביב. נכדתה היא האתלטית ושיאנית ישראל בקפיצה לרוחק באולם, עדן פינקלשטיין.
הערות שוליים

1 2  "צייטלין": התלמידים התלוננו על אפליה בין "שחורים" ל"לבנים", באתר וואלה, 9 במרץ 2003
↑  מאת ראלי סער, בדיקת העירייה: אין אפליה עדתית ב"צייטלין", באתר הארץ, 10 במרץ 2003
↑  עינת טורס, זכרונות מצייטלין: "היו שתי כיתות - אחת לבנה ואחת שחורה", באתר nrg‏, 13 ביולי 2011
↑  אריק בנדר, "ההתנתקות היא פשע, והאחראי ייתן את הדין", באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2004
↑  אריק בנדר, קשה להאמין שנתגעגע, באתר nrg‏, 22 בדצמבר 2005
↑  נעמי פרידמן ואשר בן-אריה, כולנו ערבים זה לזה: מדרג חברי הכנסת ה-16 על פי פעילותם הפרלמנטרית בנושאים חברתיים, האוניברסיטה העברית, מרץ 2006
↑  אורי פולק, גילה פינקלשטיין לוועדת טירקל, באתר כיפה, 7 באוקטובר 2010
↑  פנינה דסקל, פינקלשטיין. לא מי שחשבתם, באתר ערוץ 7, 13 בנובמבר 1987
אמילי מורטימר

| --- | --- |

מורטימר, 2011
 לידה:  6 באוקטובר 1971 (בת 53) אנגליה האמרסמית', לונדון, אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1993
 מקום לימודים:  לינקולן קולג'  בית הספר לבנות סנט פול 
 בן או בת זוג:  אלסנדרו ניבולה (3 בינואר 2003–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס אינדפנדנט ספיריט (2003) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אמילי קתלין אן מורטימר (באנגלית: Emily Kathleen Anne Mortimer; נולדה ב-6 באוקטובר 1971) היא שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה  אנגלייה. התפרסמה בהופעותיה בסרטים "לארס והבחורה האמיתית", "נקודת מפגש", "טראנס סיביריאן", "שאטר איילנד" ו"פרנקי היקר".
ביוגרפיה

מורטימר נולדה בפינשבארי פארק שבלונדון לפנלופה ולסופר- מפיק ג'ון מורטימר.
למורטימר אחות צעירה יותר ושני אחים למחצה סאלי והמפיק ג'רמי מורטימר.
למדה ב"בית ספר הפרטי לבנות סט' פול" שבמערב לונדון, כיתה אחת מתחת לזוכת האוסקר רייצ'ל וייס.
לאחר מכן עברה ללמוד ב"מכללת לינקולן" שבחסות "אוניברסיטת אוקספורד".
קריירת משחק

מורטימר התפרסמה לראשונה ב-1996 ששיחקה בסרט "הרוח והחושך" לצידם של מייקל דאגלס וואל קילמר.
ב-1998 השתתפה בדרמה ההיסטורית "אליזבת" בתפקיד קאט אשלי, חברתה של המלכה אליזבת (קייט בלאנשט).
ב-1999 שיחקה בסרט שובר הקופות ""נוטינג היל", לצידם של יו גרנט, וג'וליה רוברטס
ב-2000 הופיעה בקומדיה "הילד" בתור איימי העוזרת של יועץ התדמית ראס דוריטץ (ברוס ויליס) ובסרט האימה "צעקה 3".
ב-2001 קיבלה ביקורות טובות ואת פרס אינדפנדנט ספיריט על הופעתה בדרמה "ממש מושלמות", בנוסף שיחקה בקומדיית האקשן הבריטית "טריפ 51" בתפקיד הרוצחת השכירה דקוטה.
ב-2003 שיחקה בתפקיד ראשי קומדיה "צעירים יפים ומבריקים" ומשני שהקנה לו ביקורות אוהדות בדרמה "הזר".
ב-2004 שיחקה לצידו של ג'רארד באטלר בדרמה "פרנקי היקר", ודיבבה את דמותה של סופי האטר בגרסה האנגלית של סרט האנימציה המצליח "הטירה הנעה".
ב-2005 שיחקה מורטימר בסרטו של וודי אלן "נקודת מפגש" בתור קלואי יואיט.
ב-2006 הופיעה בקומדיית הריגול "הפנתר הוורוד" בתפקיד ניקול דוראן, המזכירה של הבלש ז'אק קלוזו (סטיב מרטין). את התפקיד המשיכה מורטימר גם בסרט ההמשך "הפנתר הוורוד 2".
ב-2007 הופיעה בקומדיה "לארס והבחורה האמיתית" בתור קארין אחותו של גיבור העלילה לארס לינדסטורם (ראיין גוסלינג) ובדרמה הקומית "חיים מסתובבים" בתור סוזן אשתו של היועץ פרנק אלן (ראיין ריינולדס).
ב-2008 הופיעה לצידו של וודי הרלסון במותחן "טראנס סיביריאן". ב-2009 שיחקה לצידו של מייקל קיין בדרמת הפעולה "הארי בראון" בתור הבלשית אליס פרמפטון.
ב-2010 השתתפה במותחן הפסיכולוגי של מרטין סקורסזה "שאטר איילנד".
ב-2011 שיחקה בקומדיה "אחינו האדיוט" ודיבבה בסרט האנימציה שובר הקופות "מכוניות 2".
ב-2017 שיחקה בסרט "תחושה של סוף", המבוסס על רומן באותו שם מאת ג'וליאן בארנס.
ב-2021 כתבה את התסריט לסדרה "המרדף אחר האהבה" על פי ספרה של ננסי מיטפורד, שהפיק ה-BBC.
חיים אישיים

למורטימר שני ילדים מבעלה השחקן האמריקאי אלסנדרו ניבולה, אותו הכירה על סט הסרט "אל תשטו באהבה". בנם הוא השחקן סם ניבולה.
פילמוגרפיה

בגרות על תנאי (1996) - בתפקיד: פראן
הרוח והחושך (1996) - בתפקיד: הלנה פטרסון
אליזבת (1998) - בתפקיד: קאט אשלי
נוטינג היל (1999) - בתפקיד: נערה מושלמת
הילד (2000) - בתפקיד: איימי
צעקה 3 (2000) - בתפקיד: אנג'לינה טיילר
ממש מושלמות (2001) - בתפקיד: אליזבט מרקס
טריפ 51 (2001) - בתפקיד: דקוטה פארקר
המילון הישן (2003) - בתפקיד: ססיל
הזר (2003) - בתפקיד: קטי דימלי
צעירים יפים ומבריקים (2003) - בתפקיד: נינה
פרנקי היקר (2004) - בתפקיד: ליזי
הטירה הנעה (2004) - בתפקיד: סופי הצעירה
נקודת מפגש (2005) -בתפקיד: קלואי יואיט וילטון
הפנתר הוורוד (2006) - בתפקיד: ניקול
לארס והבחורה האמיתית (2007) - בתפקיד: קארין
חיים מסתובבים (2007) - בתפקיד: סוזאן
טראנס סיביריאן (2008) - בתפקיד: ג'סי
חגורה אדומה (2008) - בתפקיד: לאורה בלאק
הפנתר הוורוד 2 (2009) - בתפקיד: ניקול
הארי בראון (2009) - בתפקיד: די.אי פרמפטון
סיטי איילנד (2009) - בתפקיד: מולי
לאוני (2010) - בתפקיד: לאוני גילמור
שאטר איילנד (2010) - בתפקיד: רייצ'ל 1
מכוניות 2 (2011) - בתפקיד: דיבוב קולה של הולי שיפטוול
אחינו האידיוט (2011) -  בתפקיד: ליז
הוגו (2011) - בתפקיד: ליזט
עשרת אלפים חטאים (2015) - בתפקיד: דיאן
תחושה של סוף (2017) - בתפקיד: שרה פורד
המסיבה (2017) - בתפקיד: ג'יני
חנות הספרים (2017) - בתפקיד: פלורנס גרין
מרי פופינס חוזרת (2018) - בתפקיד: ג'יין באנקס
ראש מלא דבש (2018) - בתפקיד: שרה
Write When You Get Work‏ (2018)  בתפקיד: נאן נובל
הפילוסופיה של פיל (2019) - בתפקיד: אליסיה
מארי (2019) - בתפקיד: שרה
Good Posture‏ (2019) - בתפקיד: ג'ולי פרייס
רליק (אנ') (2020) -  בתפקיד: קיי
פדינגטון בפרו (2024) -   בתפקיד: דיבוב קולה של גברת בראון
Jay Kelly‏ (2025) - (גם תסריטאית)
פילמוגרפיה > טלוויזיה

חדר החדשות (2014-2012) - בתפקיד: מקנזי מק'קייל
דול ואם (2015-2014) - בתפקיד: אמילי
אל תחפרי לעומק (אנ') (2020) - בתפקיד: שרון
המרדף אחרי האהבה (אנ') (2021) - בתפקיד: הבולטר
הלוק החדש (אנ') (2024) - בתפקיד: אלזה לומברדי.
הערות שוליים

↑  נסים דיין, ‏אז מה אם הוא לא ידע את שמה, באתר גלובס, 15 באוגוסט 1999
↑  נילי ברקן, ‏תמיד יתבוננו להן בברכיים, באתר גלובס, 10 באוקטובר 2002
נסים דיין, ‏אדם סנדלר הוא המלך החדש?, באתר גלובס, 18 בספטמבר 2002
↑  אורי קליין, מכתבים לאבא, באתר הארץ, 25 במרץ 2005
↑  פבלו אוטין, ‏וודי מגלה את בריטניה, באתר גלובס, 16 בינואר 2006
↑  צ'ארלס מקגראת, הניו יורק טיימס, אם הקהל לא צוחק, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2007
↑  מתן שירם, ‏תחנה סופית, באתר גלובס, 10 בספטמבר 2009
ענת טוריסקי, ‏תוכנית הריבוט, באתר גלובס, 30 באפריל 2009
↑  אורי קליין, הסרט "תחושה של סוף" משאיר תחושה של החמצה, באתר הארץ, 11 במאי 2017
↑   גילי איזיקוביץ, "המרדף אחרי האהבה" מלאת ברק, עדכנית ומסחררת, באתר הארץ, 25 באוקטובר 2021
↑  רותה קופפר, עונה שלישית ואחרונה ל"חדר החדשות", באתר הארץ, 14 בינואר 2014
↑  רותה קופפר, יום רביעי הטוב, באתר הארץ, 30 באפריל 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007518866205171  PLWABN: 9810574810405606  BIBSYS: 4097381  BNE: XX986115  BnF: cb14208966d (data)  CiNii: DA17308543  GND: 173959180  ISNI: 0000 0001 0858 6681  LCCN: no2001096481  MusicBrainz: 58c9be59-7cea-4a4b-9388-a63a617895da  NKC: xx0051753  NTA: 283561122  SNAC: w6193dnv  SUDOC: 11023619X  VIAF: 75975486   WorldCat (עם VIAF): 75975486
White Flag

White Flag (בעברית: דגל לבן) הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הבריטית דיידו, מתוך אלבום האולפן השני שלה, Life for Rent.
השיר נשלח לתחנות הרדיו בארצות הברית ב-7 ביולי 2003, על ידי חברות התקליטים אריסטה רקורדס, צ'יקי רקורדס ו-BMG יפן והופץ כסינגל הראשון והפותח מתוך האלבום. בבריטניה, נשלח לתחנות הרדיו ב-1 בספטמבר 2003. השיר זכה להצלחה רבה במצעדי השירים ברחבי העולם, והגיע למקום הראשון באוסטרליה, אוסטריה, צ'כיה, גרמניה, איטליה, נורווגיה ופורטוגל. בבריטניה, מולדתה של דיידו, הגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי, ובארצות הברית למקום ה-18 במצעד הבילבורד הוט 100. הקליפ שביים ג'וזף קאהן מציג את השחקן דייוויד בוריאנז בתור מושא אהבתה של דיידו.
השיר הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר – אישה" וזכה בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית "הסינגל הבריטי הטוב ביותר", בטקס שנערך בשנת 2004.
קארלי ריי ג'פסן ביצעה גרסת כיסוי לשיר ב-Canadian Idol.‏ השיר דורג במקום ה-317 ברשימת "500 השירים הגדולים ביותר מאז שנולדת" של Blender. בישראל, נבחר לשיר השנה של המדינה לשנת 2003. השיר נכנס לפסקול של מספר סרטים ופרקי סדרות טלוויזיה.
רקע וכתיבה

"White Flag" נכתב והופק על ידי דיידו, רולו ארמסטרונג וריק נואלס. בשיר, המספרת לא מוכנה לוותר, גם אם היא יודעת שמערכת היחסים שלה הסתיימה. "White Flag" תואר כשיר בעל צלילים "רב-שכבתיים", שנכתב למנגינת פסנתר וכלי מיתר. הוא כתוב בסולם מז'ורי בקצב של 90 פעימות בדקה, וקולה של דיידו נע בין התו הנמוך של A3 לתו הגבוה של C5.
בסמוך לצאתו, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, וצבר בה למעלה מ-190 מיליון השמעות.
ביקורת

דייוויד ג'פריס מ-AllMusic שיבח את "השירה המתוקה של דידו" וקבע כי "הכול יפה מאוד בשיר; הן הבתים שלו והן הפזמון שלו". דריק סטראכן מ-BBC Music כי השיר "מרתק ויכול לגרום לך לזמזם אותו גם אם אינו חקוק בראש שלך. יש בו משהו לא מודע, תמים ונעים. הוא יכול להופיע בקלות באחד מסרטי הקומדיה רומנטית של טום הנקס ומג ראיין". אלכסיס פטרידיס מגרדיאן כתב ש-"White Flag' הוא "שיר פופ מעולה, שנכתב בביטחון, ובו פזמון שאי אפשר לשכוח ללא סיוע בהיפנוזה".
ביקורת > פרסים והצלחה

"White Flag" הועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הביצוע הפופ הווקאלי הטוב ביותר – אישה" אך הפסיד ל-"Beautiful" של כריסטינה אגילרה. עם זאת, השיר זכה בפרס המוזיקה הבריטית בקטגוריית "הסינגל הבריטי הטוב ביותר", בשנת 2004.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ הרשמי של השיר שביים במאי הווידאו קליפים ג'וזף קאהן מציג את השחקן דייוויד בוריאנז בתור מושא אהבתה של דיידו.
הוא מגולל סיפור על מערכת יחסים שהסתיימה, אך מותיר את דיידו מלאת געגועים לבן זוגה לשעבר. הם נמצאים זה ליד זה מספר פעמים ללא ידיעתו. דיידו עדיין לא התגברה עליו וזאת, בנוסף לעובדה שהוא לא מודע אליה. בסוף הקליפ, הם חוזרים לדירותיהם כשחדרה של דיידו מלא בתמונות שלו. להפתעתה, היא מגלה שגם חדרו מלא בתמונות שלה; דבר שמרמז על כך שגם הוא עדיין כמה להיות עימה שוב.
נכון לספטמבר 2021, מונה הצפיות של הקליפ עומד על למעלה מ-182 מיליון צפיות.
רשימת השמעה

| --- | --- |
 תקליטור סינגל יפני ואירופאי "White Flag" –‏ 3:58  "Paris" –‏ 3:23 סינגל 12 אינץ' אירופאי "White Flag (Beginnerz Remix)" ‏ – 7:33  "White Flag (Version Idjut)" ‏ – 7:12 תקליטור שיווקי אמריקאי "White Flag" (גרסת הרדיו) ‏– 3:36:  סינגל 7 אינץ' אמריקאי "White Flag" –‏ 4:00  "Don't Leave Home" ‏– 3:46 תקליטור סינגל אוסטרלי "White Flag"  "Paris"  "White Flag" (מיקס מאת ג'וני טובאד)
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 1 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 1 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 1 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 1 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 2 |  |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 18 |  |
|  ארצות הברית | מצעד שירי הדאנס/מיקס שואו איירפליי | 9 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 שירי המיינסטרים | 19 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים האלטרנטיביים | 16 |  |
|  ארצות הברית | מצעד השירים העכשוויים למבוגרים | 2 |  |
|  ארצות הברית | מצעד 40 השירים למבוגרים | 4 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 1 |  |
|  דנמרק | היטליסטן | 2 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 4 |  |
|  הולנד | מצעד 100 הסינגלים ההולנדיים | 5 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 1 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 2 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 2 |  |
|  חבר המדינות | טופ-היט | 28 |  |
|  יוון | IFPI Greece | 8 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 18  |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 1 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 12 |  |
|  ספרד | PROMUSICAE | 11 |  |
|  סקוטלנד | מצעד הסינגלים הסקוטי | 2 |  |
|  פורטוגל | מצעד הסינגלים הפורטוגזי | 1 |  |
|  פינלנד | המצעדים הפיניים הרשמיים | 19 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 3 |  |
|  צ'כיה | ČNS IFPI | 1 |  |
|  צרפת | SNEP | 5 |  |
|  קרואטיה | טופ ליסטה | 1 |  |
|  רומניה | מצעד השירים הרומני | 9 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 2 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2023)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 2 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2003)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 13 |  |
|  אוסטרליה | מצעד הסינגלים האוסטרלי | 78 |  |
|  אירופה | אירופה הוט 100 | 4 |  |
|  איטליה | מצעד הסינגלים האיטלקי | 9 |  |
|  אירלנד | מצעד הסינגלים האירי | 8 |  |
|  גרמניה | GfK – טופ 100 | 12 |  |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 10 |  |
|  הולנד | מצעד 100 השירים ההולנדיים | 24 |  |
|  הממלכה המאוחדת | מצעד הסינגלים הבריטי | 12 |  |
|  ולוניה | אולטראטופ 40 | 30 |  |
|  חבר המדינות | טופ-היט | 38 |  |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|  ניו זילנד | המצעד הניו זילנדי הרשמי | 27 |  |
|  פלנדריה | אולטראטופ 50 | 25 |  |
|  צרפת | SNEP | 47 |  |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 16 |  |
|  שווייץ | המצעד השווייצרי | 5 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2004)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ארצות הברית | בילבורד הוט 100 | 36 |  |
|  הונגריה | Rádiós Top 40 | 2 |  |
נתוני מכירות

| מקום | תארים | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטריה (IFPI Austria) | זהב | 15,000 |
| אוסטרליה (ARIA) | זהב | 35,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | זהב | 500,000 |
| בלגיה (BEA) | זהב | 25,000 |
| בריטניה (BPI) | פלטינה | 600,000 |
| גרמניה (BVMI) | זהב | 150,000 |
| נורווגיה (IFPI Norway) | פלטינה | 10,000 |
| שוודיה (GLF) | זהב | 10,000 |
| שווייץ (IFPI Switzerland) | זהב | 20,000 |
 מכירות + הזרמת מדיה בלבד
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | חברת תקליטים | מקור |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 7 ביולי 2003 | רדיו שירים עכשוויים למבגורים • רדיו טריפל איי | אריסטה • צ'יקי |  |
| ארצות הברית | 11 באוגוסט 2003 | רדיו להיטים עכשוויים | אריסטה • צ'יקי |  |
| הממלכה המאוחדת | 1 בספטמבר 2003 | תקליט 7 אינץ' • תקליטור | אריסטה • צ'יקי |  |
| אוסטרליה | 15 בספטמבר 2003 | תקליטור | אריסטה • צ'יקי |  |
אצטדיון אניו טרדיני

| --- | --- |
האצטדיון ב-2008
האצטדיון ב-2008
 כינוי:  "איל טרדיני" (Il tardini)
 שמות קודמים:  "סטאדיו מוניציפאלה" (1922 - 1923)
 כתובת:  Piazzale Partigiani d'Italia, I-143123 Parma 
 מיקום:  איטליה פארמה, איטליה
 קואורדינטות:  44°47′42″N 10°20′18″E﻿ / ﻿44.794916666667°N 10.338444444444°E﻿ / 44.794916666667; 10.338444444444
 אבן יסוד:  26 בדצמבר 1922
 תקופת הפעילות:  16 בספטמבר 1923 – הווה (101 שנים)
 שופץ:  1990–1993
 בעלים:  עיריית פארמה
 משטח:  דשא
 קבוצות:  פארמה קלצ'יו (1923 - )
 מושבים:  27,906 (מאושרים: 22,352)
 ממדי משטח:  105x68 מטר
  מפת מיקום  מפה מפורטת  he  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אצטדיון אניו טרדיני (באיטלקית: Stadio Ennio Tardini או פשוט "איל טרדיני") הוא אצטדיון הממוקם בפארמה שבאיטליה. האצטדיון הוא האצטדיון הביתי של קבוצת הכדורגל של פארמה מהסרייה א' החל מפתיחתו בשנת 1923 ועד היום, כמעט ברצף, ונקרא על שמו של אחד הנשיאים הקודמים של המועדון אניו טרדיני.
האצטדיון הוא ה-19 בגודלו באיטליה, והשני בגודלו במחוז אמיליה-רומאניה, וכולל 22,352 צופים. בנוסף הוא גם השישי הכי עתיק באיטליה, שעדיין בשימוש.
האצטדיון עבר שיפוץ כללי מקיף בתחילת שנות ה-90, והוגדל מ-13,500 מקומות ל-29,050. אולם ב-2006 תכולתו הופחתה ל-27,906, מתוכם רק 21,473 מקומות מאושרים לישיבה.
לאצטדיון היו תוכניות להרחבה אם היה מארח את יורו 2016, לכ-31 אלף צופים, אבל לבסוף לא נבחר לארח את הטורניר.
דובי הלמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באפריל 1936 (בן 88) גבת
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  דובי
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד פלס"ר חטיבה 55  מפקד גדוד  מפקד חטיבה 646
 פעולות ומבצעים
 פעולות התגמול   מלחמת סיני   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה   מלחמת יום הכיפורים   מלחמת לבנון
 תפקידים אזרחיים
 ראש מועצה אזורית חבל אילות (1981-1985), מזכיר התנועה הקיבוצית (סוף שנות ה-1980)
 
דב הלמן (נולד ב-7 באפריל 1936) הוא איש ציבור ששימש כראש המועצה האזורית חבל אילות וכמזכיר ההתנועה הקיבוצית. בעברו היה קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 646, חטיבת צנחנים במילואים.