קופל גורבין
ביוגרפיה > שטיחי הקיר

עם תום לימודיו בבצלאל עבר קופל לתל אביב והתקבל לעבודה בסטודיו לגרפיקה ועיצוב של שמואל גרונדמן. גרונדמן לקח אותו עמו לאירופה כדי לעצב ולפקח על הקמת ביתני תערוכה ישראליים.
את הלֶבֶד הסיבי שממנו יצר את רוב שטיחיו גילה בעת עבודתו אצל גרונדמן.בתערוכת יריד המזרח 1964 השתמש לראשונה בלֶבֶד מודבק על פנלים מעץ.
שטיח הלֶבֶד הראשון שהכין קופל יועד למרכז התרבות האמריקאי בירושלים, ונושאו היה מגילת העצמאות של ארצות הברית. השטיח שגודלו 2.85 X‏ 1.85 מטר הודבק על לוח עץ.
קופל הזמין גלילי לֶבֶד מצרפת והחל לעבוד על הכנת שטיחים על פי סיפורי התנ"ך. הוא השתמש במחט, ותפר בתפירת יד תפרים קטנים ושווים, בחוט רקמה שחור שמִסגר והבליט כל פרט בעבודה והשתמש באפליקציה ((אנ')). כל שטיח הורכב משלושה אלמנטים מרכזיים: הסיפור, הקישוט (האורנמנטיקה) והכתב העברי, שלרוב היה ממסגר את העבודה. הכתב עוצב מאותיות ריבועיות שהיוו ניגוד לקליגרפיה התנ"כית המקובלת.
מעצבת הפנים אלופה קולקר-עילם, קישרה בינו לבין רות דיין שניהלה את החנות משכית ויזמה את הקמתה של הגלריה "משכית שש". ב–10 בספטמבר 1967 השיק תערוכת יחיד ראשונה בגלריה "משכית שש", בה הוצגו 12 שטיחים.
בעקבות התערוכה ב"משכית שש", מאירה גרא, מנהלת פעולות האמנות של קרן התרבות אמריקה-ישראל, ארגנה תערוכה נוספת של עבודותיו באולם התערוכות של הקרן בניו יורק. התערוכה עוררה הד עיתונאי רב,






והוצגה במשך כמה חודשים גם במוזיאון היהודי של ניו יורק. משם היא נדדה ברחבי ארצות הברית.
בעקבות תערוכה בגלריה דלסון-ריכטר, ביפו העתיקה,



שהוצגה בהמשך גם בתיאטרון ירושלים,


כתב העיתונאי ניסים מבורך:
"הצבע השחור המחבר את הלֶבֶד לבַּד הריפוד (בתפירת יד) מבליט את קווי המִתאר. התהליך הנזכר לעיל חוזר פעמים אחדות, הואיל וכל שטיח מורכב משלוש שכבות ואף יותר. צבע מושך צבע, עד להשלמת המלאכה. תודות לדרך זו, חורגת עבודתו מאמנות טכנית גרידא, וגובלת בעשייה אמנותית. הצבעוניות הטמונה בלבד עשירה מאוד ועסיסית. זו הסיבה שגורבין בחר בחומר זה לשטיחיו. יש לו חוש מפותח מאוד לצבע, ותודות לכך נראות העבודות כאילו הן עולות בלהבות אדומות וכחולות.
הדמויות המקראיות הגודשות את שטיחי הקיר של גורבין הושפעו מן האמנות הפולקלוריסטית היהודית של מזרח אירופה. מסביב לפסוק המקראי המעטר את הדמויות ככתר, מופיעים מוטיבים קישוטיים מזרחיים המבוססים על ריתמוס של צורות חוזרות. להבדיל, גם אופנות גרפיות בנות זמננו, בהן יצירותיהם של אמנים דגולים כפול קליי, נמנות עם מקורות ההשפעה של שטיחי קיר אלה.
בשעת רצון הכין גורבין עבודות המבוססות על פסוקי תהילים בעלי אופי של הודיה. גם הלכי רוח רומנטיים עוברים עליו, והתוצאה היא שטיחים המוקדשים לשיר השירים."
בשנת 1974 קיבל קופל פנייה מנשות קהילת בית הכנסת "בית שלום" (Sisterhood) שבקנזס סיטי ארצות הברית, בבקשה שיתכנן שטיח קיר בגודל 5.40 X‏ 2.70 מטר. הכוונה הייתה לשטיח שנשות הקהילה יהיו מעורבות בעשייתו. קופל תכנן את העבודה לכל פרטיה ושלח הוראות ביצוע מדויקות לשטיח שתוכנן בטכניקת הגובלן סביב נושא גן העדן. לאחר אישור הסקיצה, קיבל גורבין 50 חתיכות בד ״קנווה״ מיוחד לרקמת גובלנים, וכן קטלוג חוטי צמר בן כ-200 גוונים. הוא חיבר את היחידות לשטיח גדול, הגדיל את הסקיצה והכין הוראות עבודה מדויקות לכל רוקמת. אז פירק את השטיח ליחידות ושלח את חתיכות הבד לנשות הקהילה. 70 נשים השתתפו בתפירת השטיח והשלימו ביחד 2 מיליון תפרים במשך שנתיים.
במאמר על הפרויקט, כתבה ברברה ג'אקל מיילר, שהייתה קודם לכן עורכת בעיתון "הטיימס":
"גאוניותו של קופל היא בצבעים. לחשוב שכל השטיח הגדול תוכנן מקטלוגים של חוטי צמר, מבלי שהאמן יראה את שלבי הביצוע. התוצאה הסופית מושלמת, כמעט בלתי מציאותית".
שטיח נוסף, במידות 4.0 X‏ 2.0 מטר, תלוי בכנסיית "השומרוני הטוב" במיאמי. נושא השטיח היה "שבעת ימי הבריאה". כל ימות הבריאה נכתבו באותיות אנגליות למעט היום השביעי, בו סיים קופל במילה "הללויה" בעברית.
בשנת 1978 הודפס שטיחו של קופל "עת הזמיר הגיע" על כרטיס ברכה של עמותת יוניסף ובשנת 1981 הודפס בשנית.
בשנת 1979 הוקמה חברת "קול התור בע"מ" שמטרתה הייתה לעסוק בייצור, שיווק ומכירה של "מוצרי אמנות מבַּד".
השירות הבולאי הוציא שלושה בולים המבוססים על שלוש פרוכות שלו ובול אחד נעשה לפי כרזת יום העצמאות שעיצב.
יצירותיו של קופל מעטרות מספר רב של בתי-כנסת, מיבני ציבור, בתי מלון ואוספים פרטיים שנרכשו בארץ ובעולם. הם עיטרו בין השאר את קירותיהם של מלון המלך דוד בירושלים, חדר האח"מים בנמל התעופה בן-גוריון, תיאטרון כפר סבא ומלון פלזה תל אביב.