לני ריפנשטאהל
מלחמת העולם השנייה

במהלך הפלישה לפולין, צולמה ריפנשטאהל לבושה במדי צבא גרמני ובחגורתה אקדח, בחברת חיילים גרמניים. היא שהתה באתר המלחמה על תקן כתבת שהגיעה לסקר את ביקור היטלר, אך פיספסה אותו ביומיים. ב-12 בספטמבר 1939, היא הייתה בעיירה קינסק בזמן שעשרים ושניים יהודים הוצאו להורג ביריות, חלק מכארבעים גברים יהודים אשר הצטוו לחפור קבר עבור חיילים גרמניים שנהרגו באזור ונקברו בחצר מול הכנסייה. לפי ספר זכרונותיה, ריפנשטאהל ניסתה לעצור את המתרחש אך חייל גרמני זועם איים עליה באקדח שיירה בה במקום. היא טענה כי לא ידעה שהקורבנות היו יהודים. ב-5 באוקטובר 1939 חזרה ריפנשטאהל לפולין לצלם את תהלוכת הניצחון של היטלר. כשעזבה את פולין החליטה לא להפיק יותר סרטים הקשורים בנאצים אחרי הסרט הזה. ב-14 ביוני 1940, הוכרזה פריז כעיר פתוחה על ידי הצרפתים, והוחזקה בידי גדודים גרמניים. ריפנשטאהל כתבה להיטלר מברק:
באושר שלא ניתן לבטא במילים, מאוד נרגשים ומלאי הכרת תודה אנחנו חולקים זאת איתך, הפיהרר שלי, הניצחון הגדול שלך ושל גרמניה, כניסת הגדודים הגרמניים לפריז. אתה מתעלה על כל מה שהמוח אנושי מסוגל לתפוס, משיג מעשים ללא הקבלה בהיסטוריה של האנושות. איך נוכל אי פעם להודות לך?
שנים רבות לאחר מכן, ניסתה ריפנשטאהל לעדן את הדברים הללו וטענה כי:
כולם חשבו שהמלחמה הסתיימה, וברוח זאת שלחתי להיטלר את המברק
חברותם של ריפנשטאהל והיטלר נמשכה 12 שנים, והתשובה לשאלה האם הייתה ביניהם גם מערכת יחסים, משתנה. לפי ארנסט האנפשטנגל שהיה חבר קרוב של היטלר בין שנות העשרים המאוחרות לשנות השלושים המוקדמות, ריפנשטאהל ניסתה להתחיל מערכת יחסים עם היטלר בשלב מוקדם, אך הוא דחה אותה. מערכת היחסים שלהם הידרדרה משנת 1944, כאשר אחיה נהרג במלחמה בחזית הרוסית.
ריפנשטאהל ניסתה לעבוד שוב על סרט שנזנח בעבר, "Tiefland", סרט המבוסס על אופרה האהובה על היטלר. בהוראה ישירה מהיטלר, ניתנו לה שבעה מיליון רייכסמארק (מארק גרמני דאז) כפיצוי. מתאריך ה-23 בספטמבר עד ה-13 בנובמבר 1940, היא צילמה בבוואריה. הניצבים ששיחקו כנשים ספרדיות ואיכרי ספרד, היו צוענים שנכלאו במחנה בזלצבורג, ונכפה עליהם להצטלם לסרט. הצילומים בסטודיו ליד ברלין החלו אחרי 18 חודשים באפריל 1942 ונמשכו עד הקיץ. מסמך ששרד ממרצאן מראה כי על 65 מהכלואים נכפה להשתתף בסרט. 50 תמונות שצולמו בבוואריה עזרו לזהות 29 מהכלואים שנכפה עליהם לעבוד עם ריפנשטאהל, ולאחר מכן נשלחו לאושוויץ בשבוע הראשון של מרץ 1943, על פי הצו של הימלר מדצמבר 1942. עד סוף חייה, למרות הראיות הסותרות, ריפנשטאהל טענה כי אחרי המלחמה פגשה את כל הניצבים שעבדו איתה בסרט. ריפנשטאהל תבעה את המפיקה נינה גלדיטס, שאמרה כי ריפנשטאהל בחרה בעצמה את הניצבים מהמחנה. גלדיטס מצאה את אחד הניצבים ששרד, והתאימה בין זכרונותיו ובין הצילומים שנמצאו בבואריה, ואלו תועדו בסרט שצילמה גלדיטס. בית המשפט הכריע לטובת גלדיטס באומרו כי ריפנשטאהל ידעה כי הניצבים מגיעים ממחנה ריכוז, אך הסכימו עם ריפנשטאהל על סעיף אחד (ממצא שהראה כי ריפנשטאהל לא יידעה את הניצבים כי הם יישלחו למחנות השמדה בתום הצילומים).
הנושא הועלה שוב ב-2002, כשהגיעה לגיל מאה, נתבעה ריפנשטאהל על ידי קבוצת צוענים בטענה שהיא מכחישה כי הנאצים טבחו בצוענים בזמן מלחמת העולם השנייה. היא התנצלה ואמרה: "אני מתחרטת על כך שהצוענים סבלו בתקופת הנציונל-סוציאליזם, זה ידוע כיום שרבים מהם נרצחו במחנות ריכוז".
ב-21 במרץ 1944 נישאה לפטר יקוב. בחתונה זו התראו ריפנשטאהל והיטלר בפעם האחרונה. ריפנשטאהל ויקוב התגרשו ב-1946.
באוקטובר 1944 ההפקה של הסרט "Tiefland" עברה לפראג לצילומים פנימיים. הסטים הפזרניים הפכו את הצילומים האלו ליקרים ביותר בסרט, אך הסתיימו תוך כמה ימים. הסרט לא עבר עריכה, ויצא לאחר עשר שנים.
עם התמוטטות הצבא הגרמני באביב 1945, ריפנשטאהל עזבה את ברלין, ונסעה בטרמפים עם קבוצת גברים. בניסיון להגיע לאמה, נתפסה ונלקחה לאחזקת גדודים אמריקאיים. היא החלה בסדרת הימלטויות ומעצרים, ולבסוף נמלטה ועשתה את דרכה לאמה באופניים רק כדי לגלות שהגדודים האמריקאיים צרו על הבית, אך הופתעה מהחביבות בה התייחסו אליה.