stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי ארמניה–הודו
היסטוריה מודרנית

הזמר הקלאסי ההודי גוהאר ג'אן, שהפך בשנת 1902 לאדם הראשון שהוקלט על גרמופון, היה ממוצא ארמני. לאחר עצמאות הודו ב-15 באוגוסט 1947 נדדה רוב הקהילה הארמנית בהודו לאוסטרליה, ארצות הברית ומדינות אחרות. הקהילה הארמנית שנותרה בהודו מרוכזת בעיקר בכלכותה, כאשר מעטים מתגוררים גם במומבאי, דלהי, אגרה וצ'נאי. בכל הערים הללו יש כנסיות ובתי קברות ארמנים. נישואים בין הודים לארמנים הביאו לאוכלוסייה קטנה של הודו-ארמנים.
נשיא הודו סרוופלי רדהקרישנן ביקר ברפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית הארמנית בספטמבר 1964, וראש ממשלת הודו אינדירה גנדי ביקרה ביוני 1976.
הודו הכירה בארמניה ב-26 בדצמבר 1991, שלושה חודשים לאחר שהכריזה על עצמאותה מברית המועצות. היחסים הדיפלומטיים בין הודו לארמניה כוננו ב-31 באוגוסט 1992. הודו פתחה את שגרירותה בירוואן ב-1 במרץ 1999. ארמניה, שפתחה קונסוליית כבוד באפריל 1994, הקימה את שגרירותה בניו דלהי באוקטובר 1999.
נשיאי ארמניה לבון טר-פטרוסיאן ורוברט קוצ'ריאן ביקרו בהודו בשנת 1995 ובשנת 2003 בהתאמה.
ים הגשמים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  ים ירחי 
 על שם:  גשם 
 נתונים ומידות
 קוטר:  1,145.53 ק"מ 
 מיקום
 מיקום:  LQ04 
 גוף שמיימי:  הירח
 קואורדינטות:  34°43′N 14°55′W﻿ / ﻿34.72°N 14.91°W﻿ / 34.72; -14.91
  (למפת הירח מוגדלת) ים הגשמים(למפת הירח רגילה) ים הגשמים
 
מפה המציגה את מיקומו של ים הגשמים
ים הגשמים או ים הממטרים (בלטינית: Mare Imbrium), ים ירחי גדול בירח. הוא נוצר כאשר לבה הציפה מכתש ענק שנוצר בעקבות פגיעת עצם גדול בעבר הרחוק, ואי לכך הוא בעל פחות תווי נוף מאזורים אחרים בירח (מאחר שהלבה כיסתה את המכתשים וכך נוצרו פני שטח חלקים יחסית). עם זאת, הוא איננו ישר כפי שהיה במקור, וזאת מאחר שאירועים מאוחרים יותר שינו את פניו.
גילו של ים הגשמים נאמד בכ-3.85 מיליארד שנה, קוטרו 1123 ק"מ, ומכיוון שכך הוא שני רק לאוקיינוס הסערות (Oceanus Procellarum) בגודלו, והוא הימה הגדולה ביותר השייכת לאגן פגיעה. אפולו 15 חקרה את האזור ונטלה ממנו דגימות ומדידות. היא נחתה באזור דרום מערב הים, קרוב להרי האפנינים.
מפה של ים הגשמים. C - מכתש אפלטון, D - הרי האלפים, G - מכתש ארכימדס, J - אתר נחיתת אפולו 15, K - הרי האפנינים, M - הרי קרפטוס, O - הרי הקווקז
תמונה של ים הגשמים
ים הגשמים מוקף בשלוש טבעות הרים קונצנטריות, אשר נוצרו בעקבות אירוע הפגיעה שיצר את ים הגשמים. טבעת ההרים הקיצונית ביותר היא בעלת קוטר של 1,300 ק"מ ומחולקת לשלושה רכסים שונים: הרי קרפטוס (Montes Carpatus) בדרום, הרי האפנינים (Montes Apenninus) בדרום מזרח והרי הקווקז (Montes Caucasus) במזרח. טבעות ההרים בצפון ובמערב לא מפותחות, ונראה כי אירוע הפגיעה לא גרם להתנשאות הרים לגובה באזורים אלו. טבעת ההרים התיכונה מהווה את הרי האלפים (Montes Alpes) והאזורים ההרריים קרוב למכתשים אפלטון וארכימדס. הטבעת הפנימית ביותר, שקוטרה 600 ק"מ, נקברה במידה רבה תחת הבזלת של הים, ונותרו רק גבעות נמוכות הבולטות בתוך מישורי הימה וקצות הימה, ויוצרות צורה דמוית מעגל.
טבעת ההרים הקיצונית מתנשאת לרום של כ-7 ק"מ מעל פני ים הגשמים. מוערך כי החומר המכסה את הימה מגיע בעומקו ל-5 ק"מ, כלומר עומקה הכולל של הימה מגיע לכ-12 ק"מ; מעריכים כי המכתש המקורי שנוצר בים הגשמים הגיע בעומקו עד ל-100 ק"מ, אך תחתית האגן חזרה למעלה מיד לאחר מכן.
האזור המקיף את ים הגשמים מכוסה בחומר שהועף מאירוע הפגיעה, ונזרק עד למרחק של 800 ק"מ. בנוסף סביב אזור אגן הגשמים יש תבנית של חריצים רדיאליים, Imbrium Sculpture, שנוצרו כנראה בעקבות פגיעה של חלקים שהועפו באירוע הפגיעה.
במרכז ים הגשמים יש ריכוז מסה, אשר משפיע על תנועתם של לוויינים במסלול ליד הירח, השפעה הגורמת לשינוי גובה של 60-100 מטר בקירוב.
יינגהו-1

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 סוכנות חלל:  CNSA
 מפעיל:  מינהל החלל הסיני 
 תאריך שיגור:  8 בנובמבר 2011
 משגר:  זניט
 משימה
 לוויין של:  מאדים
 נטייה:  5°
 אפואפסיד:  800 ק"מ
 פריאפסיד:  80,000 ק"מ
 זמן הקפה:  3 ימים
 משך המשימה הכולל:  8 בנובמבר 2011 – הווה (12 שנים) 
 משך המשימה:  שנת מאדים אחת (שתי שנות ארץ)
 מידע טכני
 משקל:  115 ק"ג
 כוח:  לוחות סולאריים - מקסימום 180 ואט
 אורך:  7.5 מטרים
 רוחב:  7.5 מטרים
 גובה:  6 מטרים
 
מסלול הגשושית יינגהו-1 סביב כדור הארץ, מאדים וירחו של מאדים פובוס
יינגהו-1 (בסינית: 萤火一号 - גחלילית-1, בפין-יין: Yínghuǒ yī hào) היא גשושית לחקר מאדים שפותחה על ידי סוכנות החלל של סין יחד עם סוכנות החלל הרוסית ששוגרה על גבי משגר זניט מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן ב-8 בנובמבר 2011 יחד עם הגשושית הרוסית פובוס-גרנט. הגשושית, במשקל 115 ק"ג, תוכננה להקיף את מאדים למשך שנת מאדים אחת (שתי שנות ארץ) ולחקור את פני השטח, האטמוספירה, המגנטוספירה והשדה המגנטי שלו. זמן קצר לאחר השיגור חל כשל בשלב במנוע של פובוס-גרנט ושתי הגשושיות (פובוס-גרנט ויינגהו-1) נשארו במסלול סביב כדור הארץ. לאחר 10 ימים של ניסיונות לפתור את הבעיה, הודיעה סוכנות החלל הסינית ב-17 בנובמבר 2011 כי היא מגדירה את המשימה ככישלון.
רקע

ב-26 במרץ 2007 מנהל סוכנות החלל הסינית סאן לאייאן ומנהל סוכנות החלל הרוסית אנאטולי פרמינוב חתמו על הסכם שיתוף פעולה בין שתי הסוכנויות בחקר מאדים. ההסכם כלל את בניית ושיגור שני הגשושיות יינגהו-1 ופובוס-גרנט אל מאדים.
מטרות

מטרותיה העיקריות של המשימה הם:
לבצע מחקר מפורט של סיבית הפלסמה והשדה המגנטי של מאדים.
חקירת תהליכי בריחת היונים מאטמוספירת מאדים.
ביצוע מדידות ביונוספירה בשיתוף פעולה עם הגשושית הרוסית פובוס-גרנט.
לבצע תצפיות על סופות אבק במאדים.
פרופיל משימה

יינגהו-1 שוגרה יחד עם הגשושית הרוסית פובוס-גרנט על גבי משגר מסוג זניט מקוסמודרום בייקונור שבקזחסטן ב-8 בנובמבר 2011. באוקטובר 2012 שני הגשושיות ייפרדו אחת מהשנייה ויינגהו-1 תיכנס למסלול סביב מאדים עם נטיית מסלול של עד 5 מעלות. יינגהו-1 ופובוס-גרנט יבצעו יחד ניסוי לחקור את היונוספירה של מאדים. יינגהו-1 מיעדת להקיף את מאדים במשך שנת מאדים אחת השווה לשתי שנות ארץ.
פרופיל משימה > שיגור וכשל בשלב במשגר

יינגהו-1 ופובוס גרנט שוגרו יחד ב-8 בנובמבר 2011. זמן קצר לאחר השיגור פובוס-גרנט היה אמור להפעיל את מנועיו שיוציאו אותו ואת יינגהו-1 ממסלול סביב כדור הארץ ולהתחיל במסע אל מאדים אך המנוע לא הופעל ושתי הגשושיות עדיין נמצאות במסלול חנייה נמוך סביב כדור הארץ. לאור העובדה שהחללית נשאה 7 טונות של דלק רעיל במיוחד, בתחילה היה חשש אם לא יצליחו טכנאי המשימה להפעיל את מנועי הגשושית שהיא תתרסק בסופו של דבר על כדור הארץ. חשש זה התבדה כאשר לאחר תקופה ארוכה של דעיכה איטית בגובה החללית, היא חדרה דרך אטמוספירת כדור הארץ ב-15 בינואר 2012 ונשרפה כליל ללא נזק לסביבה.
כלים מדעיים

הגשושית נושאת עימה ארבע מערכות עיקריות להשלמת משימתה:
מערכת לחקר השדה המגנטי של מאדים הכוללת מנתח אלקטרונים, מנתח יונים וספקטרומטר מסה.
מגנטומטר.
אמצעי תקשורת לתקשור עם הגשושית פובוס-גרנט.
שתי מצלמות ברזולוציה של 200 מטר שיאפשרו את צילום הקרקע המאדימי ברזולוציה גבוהה.
ראו גם

תוכנית החלל הסינית
סוכנות החלל הסינית
MAVEN
הערות שוליים

1 2 3  http://www.planetary.org/blog/article/00002655/
↑  Ken Kremer, Daring Russian Sample Return mission to Martian Moon Phobos aims for November Liftoff, Universe Today, ‏2011-10-13 (באנגלית אמריקאית)
↑  Back to Mars: Russian probe to visit red planet, RT International (באנגלית)
↑  Yinghuo Was Worth It
↑  http://solarsystem.nasa.gov/missions/profile.cfm?Sort=Target&Target=Mars&MCode=Yinghuo-1&Display=Dates
↑  http://www.russianspaceweb.com/phobos_grunt.html
↑  Eric Hand, Russia takes aim at Phobos, Nature, 2011-11-04, עמ' news.2011.630 doi: 10.1038/news.2011.630
↑  Маршевая двигательная установка станции "Фобос-Грунт" не сработала, РИА Новости, ‏20111109T0613 (ברוסית)
↑  אבי בליזובסקי, ‏מאמץ נגד השעון להציל את החללית הרוסית לפובוס בטרם תתרסק על כדור הארץ, באתר "הידען", נובמבר 2011
↑  "Phobos-Grunt: Failed probe 'falls over Pacific'". BBC News (באנגלית בריטית). 2012-01-15. נבדק ב-2021-05-22.
↑  People's Daily Online -- China and Russia join hands to explore Mars, en.people.cn
↑  "Chapman Conference on the Solar Wind Interaction with Mars"
יצחק לודן

יצחק לודן (1922–2017) היה עיתונאי וסופר, ממנהיגי תנועת "הבונד" בישראל, ופעיל למען שימור תרבות היידיש.
ביוגרפיה

נולד בוורשה, פולין למשפחה דוברת יידיש בה חמישה ילדים, שלושה אחים ושתי אחיות. אמו הייתה עקרת בית ואביו עבד כצבע. למד בבית הספר של רשת ציש"א, שהוקמה על ידי אנשי המפלגות הסוציאליסטיות ("הבונד", "פועלי ציון", מה"מאוחדים" ומהבלתי-תלויים). היה פעיל בתנועת הנוער של הבונד - סקיף.
בגיל 15 ברח מוורשה לברית המועצות וכך שרד את המלחמה, אך נשלח בידי הסובייטים לשנתיים של מעצר ועבודת פרך. שנה ישב בכלא בביאליסטוק ויותר משנה היה אסיר במחנה עבודה בצפון אוראל. אחר כך נדד ברחבי ברית המועצות והגיע לאוזבקיסטן, חלה קשה ושקל 35 קילו. במשך נדודיו כפליט במרכז אסיה הוא נפגש עם סופר היידיש הגולה משה ברודרזון, וזה התרשם מניסיונותיו הראשונים בכתיבה ועודד אותו להמשיך בכתיבה ספרותית. באוזבקיסטן התמנה למזכיר קולחוז, ונשלח לקישינייב ללמוד חקלאות. כאשר חזר לפולין בשנת 1946 הוא גילה שכל משפחתו נספתה בשואה, פרט לאחיו יוסף. בשנת 1948 לודן, שלא רצה להישאר בפולין תחת שלטון סובייטי, עזב את וורשה יחד עם אחיו והם החליטו להגיע לישראל. עם הגיעו לארץ היה פעיל בסניף הבונד הקטן שהוקם בישראל לאחר חורבן הבונד בשואה. שירת בצה"ל כצלם.
בפברואר 1953 החל לעבוד כעיתונאי בעיתון היידיש לעצטע נייעס, שם עבד עד היציאה לפנסיה בשנת 1991. בשנת 1971 מונה גם לעורך לעבנס-פראגן, דו-ירחון תרבותי יידי, בעל זיקה ליוצאי תנועת הבונד, עד לסגירתו בשנת 2014. שימש גם ככתב העיתון היהודי אמריקאי ביידיש - הפורוורד. בשנות ה-70 שימש כחבר נשיאות אגודת העיתונאים בתל אביב. לודן כתב חדשות, ביקורות, כתבות, פיליטונים ובעיקר מאמרים פובליציסטיים. בנוסף תרגם ליידיש ספרים ושירה בעברית.
במשך השנים המשיך לודן להיות פעיל בתנועת "הבונד", עסק במחקר ותיעוד ההיסטוריה שלה, והיה מעורב בהקמת "הבונד הישראלי", שהייתה בעיקר עמותה לעזרה הדדית ומקום מפגש חברתי.
אף שבגיל 15 נאלץ לודן להפסיק את לימודיו, הוא רכש לעצמו במהלך השנים השכלה רחבה והתמחות אקדמית בפילוסופיה ובתולדות האמנות. את יכולתו המחקרית בתחום האמנות הפלסטית הוא הציג בספרו "פערל פון גן-עדן" (פנינים מגן-עדן) שיצא לאור ב-1978. שני כרכים מכתביו העיתונאיים יצאו לאור בשנת 2010 בשם "אין געיעג נאך מאמענטן" (במרדף אחר הרגעים) בהוצאת בית לייוויק.
פרסים והוקרה

פרס איציק מאנגר ליצירה ספרותית ביידיש בשנת 1991
פרס מנדלי מוכר ספרים בשנת 2010
פרס מפעל חיים של הרשות הלאומית לתרבות היידיש בשנת 2016
הערות שוליים

1 2 3  רענן שמש-פורשנר, "אבל הבונד לא מת!" – פרידה מהחבר יצחק לודן, באתר "שיחה מקומית", 9  בנובמבר 2017
1 2  בני מר, 60 שנה לבונד הישראלי | המילה האחרונה, ביידיש, באתר הארץ, 15 ביולי 2011
↑  נפתח הדיון באסיפת אגודת העתונאים בת"א, דבר, 29 במאי 1975
↑  גלעד מלצר, החיים בכרומו | המהפכה שהתאחרה, באתר הארץ, 28 בדצמבר 2010
↑  נתן כהן, "אין געיעג נאך מאמענטן (במרדף אחר הרגעים)"מאת יצחק לודן | צייד הרגעים, באתר הארץ, 2 ביוני 2010
↑  בני מר, מזנב חזיר לא עושים שטריימל, באתר הארץ, 12 ביוני 2009
↑  מיה סלע, פרס מנדלי מוכר ספרים לספרות      בלשון יידיש הוענק ליצחק לודן, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2010
↑  יצחק לודן ז"ל, באתר הרשות הלאומית לתרבות היידיש, 6 בנובמבר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299309005171  GND: 128557427  ISNI: 0000 0000 6696 2692  LCCN: n85230157  NTA: 157636712  SUDOC: 261873032  VIAF: 37974729   WorldCat (עם VIAF): 37974729
יחסי אינדונזיה–אנדורה

| יחסי אינדונזיה–אנדורה |
| --- | --- |
אינדונזיה: אנדורה


אינדונזיה: אנדורה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 468
אוכלוסייה
284,049,195: 82,180
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 3,728
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 45,360
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה חוקתית

בין אינדונזיה לאנדורה מתקיימים יחסים דיפלומטיים החל מ-1996.
היסטוריה

היחסים בין שתי המדינות כוננו ב-26 במרץ 1996. כוננות היחסים נעשתה באמצעות הודעה משותפת שנחתמה בפריז בידי נציגי המדינות. נכון להיום, בין המדינות מתקיימים יחסים בילטרליים, כלכליים, מסחריים, תרבותיים ומדעיים.
בספטמבר 2017, שרי החוץ של אינדונזיה ואנדורה קיימו דיון בשולי העצרת הכללית של האומות המאוחדות בניו יורק.
בביקורו הרשמי של סגן שר החוץ של אינדונזיה באנדורה, הביע ראש ממשלת אנדורה אנטוני מרטי את הערכתו למאמצים שנעשו בחיזוק שיתוף הפעולה בין שתי המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

לאינדונזיה אין שגרירות באנדורה, ושגרירות אינדונזיה בפריז אמונה על היחסים עם אנדורה.
אנדורה אינה מיוצגת באינדונזיה, הן בדרג השגרירות והן בדרג הקונסולרי.
יחסי אינדונזיה–אירלנד

| יחסי אינדונזיה–אירלנד |
| --- | --- |
אינדונזיה: אירלנד


אינדונזיה: אירלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 70,273
אוכלוסייה
284,049,195: 5,268,332
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 545,629
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 103,568
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–אירלנד הם יחסי החוץ בין אינדונזיה לבין הרפובליקה של אירלנד.
סקירה כללית

היחסים בין המדינות כוננו ב-4 בספטמבר 1984. בשנת 2014 פתחה אירלנד שגרירות קבועה בג'קרטה.
יחסי סחר

בשנת 2014 הסתכם הסחר הבילטרלי בין המדינות ב-171.79 מיליון דולר, ואילו בשנת 2015 הוא הסתכם ב-163.48 מיליון דולר.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מחזיקה באירלנד קונסוליה כללית בדבלין.
אירלנד מחזיקה באינדונזיה שגרירות בג'קרטה.
יחסי אינדונזיה–אלג'יריה

| יחסי אינדונזיה–אלג'יריה |
| --- | --- |
אינדונזיה: אלג'יריה


אינדונזיה: אלג'יריה
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 2,381,740
אוכלוסייה
284,049,195: 46,970,063
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 239,899
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 5,107
משטר
דמוקרטיה סמי-נשיאותית

יחסי אינדונזיה–אלג'יריה (באינדונזית: Hubungan Aljazair dengan Indonesia, בערבית: العلاقات الجزائرية الإندونيسية) הם היחסים הדיפלומטיים בין רפובליקת אינדונזיה ובין הרפובליקה האלג'יראית הדמוקרטית העממית. שתי המדינות הן חברות בארגון המדינות הבלתי-מזדהות.
היסטוריה

אינדונזיה הייתה אחת מהמדינות שתמכה בעצמאות אלג'יריה. אינדונזיה הייתה פעילה במאבק ובוועדה לעצמאות המדינה. בשנת 1955, ממשלת אינדונזיה ארגנה את כנס אסיה-אפריקה וקראה לאלג'יריה אף על היותה מושבה צרפתית. מיד לאחר שאלג'יריה קיבלה את עצמאותה מצרפת ב-5 ביולי 1962, אינדונזיה הייתה אחת מהמדינות הראשונות שהכירו בעצמאות אלג'יריה. בשנת 1963, נפתחה השגרירות האינדונזית באלג'יר, וזו הייתה אחת מהשגרירויות הראשונות שהוקמו בעיר.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאלג'יריה הייתה 249 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה שמן קוקוס, שמן דקלים, מרגרינה, קפה, סבון ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאלג'יריה לאינדונזיה הייתה 354 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה נפט גולמי ועוד.
בשנת 2015, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאלג'יריה הייתה 221 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה מחשבים, גומי, שמן דקלים, קפה ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאלג'יריה לאינדונזיה הייתה 272 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה בעיקר נפט גולמי.
ייצוג

אלג'יריה מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.
אינדונזיה מיוצגת באלג'יריה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה באלג'יר, בירת אלג'יריה.
יינג-דזונג, קיסר סין

יִינְג-דְזונְג (במנדרינית: 英宗, שמו הפרטי היה ג'וּ צִ'יגֶ'ן;‏ 29 בנובמבר 1427 – 23 בפברואר 1464) היה קיסר סין השישי והשמיני משושלת מינג. שלטונו הראשון, במסגרתו נודע בתואר הקיסרי גֶ'נְגְטונְג (正統), נמשך בין השנים 1435–1449 ונקטע כאשר נתפס ונלקח בשבי במסגרת מלחמתו נגד המונגולים. לאחר שחרורו שב לתקופת שלטון שנייה בין השנים 1457–1464 במסגרתה נודע בתואר טְייֵנְשׁוּן (天順). יינג-דזונג היה הקיסר היחיד בשושלת מינג שמשל בצורה לא רציפה והאחרון שהנהיג את צבאו במלחמה נגד המונגולים בערבה האסייתית, מצפון לחומה הגדולה של סין.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

ג'וּ צִ'יגֶ'ן (朱祁鎮) היה בנו הבכור של שׂוֵאנְדֶה, הקיסר החמישי משושלת מינג ורעייתו המלכותית, העלמה סוּן. מספר חודשים לאחר הולדתו ניתן לו התואר הנסיך המלכותי והוא הפך ליורש העצר של אביו. לאחר שנפטר הקיסר שׂוֵאנְדֶה בגיל 35, ג'וּ ירש את אביו בגיל 8 (שנת 1435) והוכתר בטקס רשמי בתור קיסר סין. עם הכתרתו ניתן לו התואר הקיסרי גֶ'נְגְטונְג (正統; משמע "ממשל צדק") והתואר הדתי הרשמי יִינְג-דְזונְג (英宗). הקיסרית האלמנה גַ'אנְג, סבתו של יִינְג-דְזונְג (אלמנתו של חונְגּשִׂי, קיסר סין, אביו של שׂוֵאנְדֶה ובנו של יוֹנְגָּלֶה, קיסר סין), פעלה בתפקיד עוצרת עקב גילו הצעיר של הקיסר החדש. הקיסרית האלמנה הייתה פוליטיקאית מנוסה ומכאן חשדה ברבים מהפקידים בחצר הקיסרית ונתנה אחריות וסמכות שלטונית רק לאנשי סודה, בכך שמרה על יציבות האימפריה לאורך התבגרותו של יִינְג-דְזונְג הצעיר. בתוך עשור שנים נפטרה הקיסרית האלמנה גַ'אנְג (בשנת 1442) ואיתה גם רוב הפקידים המבוגרים בני דורה, מה שהותיר את יִינְג-דְזונְג בן ה-18 בתור השליט האבסולוטי היחיד של האימפריה הסינית.
ביוגרפיה > שלטון ראשון > ממשל פנימי

החצר הקיסרית נוהלה בעיקר בידי פקידים וסריסים, שהיו רבי השפעה על קבלת ההחלטות של הקיסר המכהן. יִינְג-דְזונְג נהל להעלות לתפקידי מפתח סריסים שהיו מקורבים אליו ועליהם סמך. בראש הסריסים הללו עמד וָאנְג גֶ'ן (王振), איש סודו של הקיסר. הקיסר מדד את הפקידים והסריסים לא על פי יכולותיהם כפי שהפגינו בבחינות הקבלה לחצר הקיסרית אלא לפי הקשרים האישיים שהיו להם אליו. תחת שלטון העוצרות של הקיסרית האלמנה גַ'אנְג, נשמר וָאנְג גֶ'ן מחוץ לפוליטיקה הפנימית שכן הקיסרית האלמנה נהגה לחשוד במחויבותו למוסד הקיסרי. לאחר פטירתה החל וָאנְג גֶ'ן לעלות בתפקידים תחת ממשלו של יִינְג-דְזונְג. בפועל, וָאנְג גֶ'ן סחט הונאות מפקידים רבים בזכות הסמכות שניתנה לו בידי הקיסר. וָאנְג גֶ'ן הנהיג משטר קלפטוקרטי ועשה זאת מתחת לשולחן כדי שהדבר לא יגיע לאוזניו של הקיסר. בלי שום קשר, הקיסר הצעיר סמך רבות על שיקול דעתו של וָאנְג גֶ'ן ונהג להתייעץ עמו בכל ההחלטות בנושאי הממשל ולעיתים אף נתן לו לקבוע צווים קיסריים בעצמו.
ביוגרפיה > שלטון ראשון > מאבק במונגולים

אָסַן טָאִישִׁי, צ'יף מונגולי, איחד את השבטים האווירוטים (המונגולים המערביים, כיום ממוקמים בעיקר בקלמיקיה) בערבה האסייתית והנהיג אותם מחדש בתור כוח צבאי מרכזי המהווה איום על גבולה הצפוני של האימפריה הסינית. טָאִישִׁי איחד מחדש את השבטים המונגולים והוכתר בתפקיד קיסר שושלת יואן הצפונית, משמע שאתגר את נכונותו של יִינְג-דְזונְג למנדט השמיים. תחת פיקודו, פשט הצבא המונגולי על יישובים סיניים לאורך הגבול. בתגובה החל הקיסר בהעלאת התקציב השנתי למימון הצבא וקרא לפיתוח תשתיות בנייה לחיזוק ממושך של החומה הגדולה של סין. בעידודו של הסריס וָאנְג גֶ'ן, החליט הקיסר יִינְג-דְזונְג להוביל את צבא מינג להילחם נגד המונגולים בעצמו, אף על פי שהפעולה זאת נתקלה בהתנגדות מצידם של פקידי ממשל רבים. ב-16 ביולי 1449, יומיים לאחר קבלת ההחלטה, היה הקיסר בדרך אל הגבול הצפוני מבייג'ינג לחומה הגדולה עם 220,000 חייליו, מלווה בלמעלה ממאה גנרלים בכירים ופקידי החצר הקיסרית.
ב-19 ביולי 1449 צעד צבא מינג דרך מעבר גְ'יָאיוְּגְווָאן ("מעבר העמק הנעים") וב-1 באוגוסט הם הגיעו לדאטונג. באותה תקופה, כדי לפתות את צבא מינג להמשיך לצעוד צפונה מחוץ לחומה הגדולה, נסוגו החיילים המונגולים צפונה, לעבר הערבה. הפקח הצבאי של דאטונג הודיע לוָאנְג גֶ'ן על האסטרטגיה המונגולית, אך וָאנְג גֶ'ן לא האמין בכך והורה על הצבא להמשיך להתקדם. זמן קצר לאחר מכן, הכוחות הקדמיים נפגעו קשות על ידי סדרת פשיטות של המונגולים. משומעו על פשיטות אלו הורה וָאנְג גֶ'ן על נסיגה מהירה. הצבא הסיני חנה לאחר נסיגה חלקית עקב גשמים עזים שהקשו על התנועה של הצבא הגדול. בעת חנו הסינים במבצר טוּמוּ, יצאו המונגולים במתקפת פתע והניסו את הצבא הסיני המבוהל. בתוך כל הנסיגה הלא מסודרת, נתפס בשבי הקיסר יִינְג-דְזונְג בן ה-21 ונפל לידי חצר הקיסרות של אָסַן טָאִישִׁי. האירוע, שנודע בתור קרב מבצר טוּמוּ (או בפי הסופרים הסינים, "משבר טוּמוּ"), היווה אסון נוראי לצבא הסיני וחצר הקיסרות הייתה בכאוס. המונגולים לא חששו יותר מעוצמת צבא מינג שלערך 70,000 מאנשיו נהרגו במהלך הקרב. צבא מינג אשר מאז לא יצא עוד במסעות עונשין צפונה שינה אסטרטגיה צבאית לכדי התגוננות והמונגולים כבשו את רמת אוֹרְדוֹס. הגנרל יוּ' צְ'ײֵן הצליח לארגן מחדש את כוחותיה הנותרים של שושלת מינג לכדי מערך הגנתי מסביב לבירה בייג'ינג, מה שמנע את המשך ההתקדמות המונגולית אל תוך הבירה הסינית.
ביוגרפיה > חיים בשבי

בחצר הקיסרות מונה גִ'ינְגְטָאי, אחיו של יִינְג-דְזונְג, להיות לקיסר סין החדש. נוסף על כך, וָאנְג גֶ'ן, שהיה מבשר רצונו המרכזי של הקיסר יִינְג-דְזונְג בחצר הקיסרית, נהרג במהלך המשבר בידי גנרל משושלת מינג שתיעב את מדיניות השחיתות שלו. אָסַן טָאִישִׁי דרש כופר תמורת שחרורו של הקיסר יִינְג-דְזונְג. כדי להימנע מהבושה שבהעברת תשלום למונגולים העוינים, הפכו בחצר הקיסרית את גִ'ינְגְטָאי לקיסר רשמי. כאשר הביאו מפקדים מונגולים את הקיסר השבוי לחומה הגדולה ודרשו מן החיילים המוצבים במקום כופר בתמורה לשחרור הקיסר, הם נענו בסירוב כפי שהוסכם בידי חצר הקיסרות. יִינְג-דְזונְג, בשונה משליטים קודמים שנתפסו בידי צבאות אויב כגון חְװֵי-דְזונְג משושלת סונג, לא התחנן על חייו ביודעין כי המונגולים לא יוציאו להורג קיסר סיני. שנה מאוחר יותר, לאחר שהובן כי לא יקבלו כופר תמורת הקיסר השבוי, שחררו המונגולים את יִינְג-דְזונְג והותירו אותו ללא פגע. בעת שב יִינְג-דְזונְג לבייג'ינג, טענתו לכתר לא הייתה תקפה עוד מכיוון שנקבע גִ'ינְגְטָאי להיות הקיסר הרשמי, יתרה מזאת הוא, נשותיו וילדיו הוכנסו למעצר בית במטרה למנוע אופוזיציה לשלטונו של גִ'ינְגְטָאי. בארגון קבוצת תומכים מתוך החצר הקיסרית, יִינְג-דְזונְג היווה אופוזיציה לשלטונו של גִ'ינְגְטָאי. ישנו חשד כי ג'וּ גְּ'ייֵנגִּ'י, בנו ויורשו של גִ'ינְגְטָאי, הורעל למוות בידי תומכיו של יִינְג-דְזונְג. כאשר חלה הקיסר גִ'ינְגְטָאי ומותו קרב, השתמש יִינְג-דְזונְג בקשריו עם הצבא והנהיג הפיכה צבאית ב-11 בפברואר 1457 שבסופה שב לשלטון תחת השם הקיסרי החדש טְייֵנְשׁוּן (天順), משמע "ציות שמימי". חודש מאוחר יותר נפטר גִ'ינְגְטָאי בנסיבות חשודות.
ביוגרפיה > שלטון שני > מדיניות פנים

יִינְג-דְזונְג החל בעלייתו המחודשת לכתר למנות שרים ופקידים לתפקידי מפתח לפי יכולותיהם כפי שהופגנו בבחינות הקבלה ולא לפי קרבתם האישית אליו. יִינְג-דְזונְג הנהיג מאבק נגד מוסד הדת של הדת הסינית העממית ובסופה הצליח להעביר חוק שמונע את קבורתן בעודן בחיים של פילגשות לצד בעליהם לאחר מותם של אלו. במאבק זה הוא נתמך בעיקר בידי פלג הקונפוציאניזם בחצר הקיסרית. אף על פי שהיה זה הגנרל יוּ' צְ'ײֵן שמנע את התקדמות המונגולים לעבר הבירה, הקיסר יִינְג-דְזונְג הורה על הוצאתו להורג עקב שיתוף הפעולה בינו לבין הקיסר לשעבר, גִ'ינְגְטָאי. כמו כן הקיסר יִינְג-דְזונְג הוציא להורג וגירש את כל תומכיו של הקיסר לשעבר. בהמשך שלטונו הצליח לשמור על הסדר והיציבות הפנימית בתוך סין אך לא הצליח להשיב את המוסד הצבאי לכוח שהיה לו קודם לכן ולא היה בכוחו לצאת במתקפת נגד אל מול המונגולים שבזזו את ערי הגבול הסיניות. למרות הניסיונות לבסס עצמאות וסמכות, חוסר ניסיונו הפוליטי של הקיסר יִינְג-דְזונְג אפשר את המשך היותו תחת השפעתם של הסריסים והפקידים בחצר הקיסרית. מעמדה הצבאי של שושלת מינג מעולם לא שב לזה שהיה לפני ההפסד למונגולים בטוּמוּ, מה שהיווה גורם מרכזי בשקיעתה הסופית של השושלת במהלך מלחמת מינג–צ'ינג.
ביוגרפיה > שלטון שני > מוות ומורשת

הקיסר יִינְג-דְזונְג נפטר מחולי בשנת 1464, בגיל 36. בפי היסטוריונים נראה שלטונו הראשון כאסון קשה ליוקרתה של שושלת מינג ושלטונו השני כניסיון לחפר על טעויותיו. לאחר שלטונו, אימצו קיסרי שושלת מינג הבאים מדיניות של שימור סטטוס קוו בכל הנוגע לפיתוח יכולותיה הגאופוליטיות של שושלת מינג, דבר שעם הזמן החליש את מעמדה לעומת אימפריות עולות, בעיקר אירופאיות. בנו הבכור ירש אותו בתור צֶ'נְגּ-חְװַה, קיסר סין. הקיסר טְייֵנְשׁוּן נקבר באתר הקבורה יוּלִינְג, אתר הקבורה הרביעי בסדרו בקברי שושלת מינג הממוקמים סביב הר טיאנשו (40 ק"מ מבייג'ינג) שנבנו בידי הקיסר יוֹנְגָּלֶה. לאחר פטירתו של הקיסר גִ'ינְגְטָאי, יִינְג-דְזונְג הוריד אותו במעמדו מקיסר ל"נסיך", כך שהיה הקיסר היחיד בין 16 קיסרי שושלת מינג (מלבד חונְגְווּ, קיסר סין שקבור בקבר שיאולינג וגְּ'ייֵנװֶן, קיסר סין שנעלם בשנת 1402) שלא נקבר בקברי שושלת מינג שנבנו בידי יוֹנְגָּלֶה.
ראו גם

שושלת מינג
החומה הגדולה של סין
יונגלה, קיסר סין
ים האש

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרגרט וייס, טרייסי היקמן
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  פנטזיה
 הוצאה
 הוצאה:  ספרי בנטם 
 תאריך הוצאה:  1991
 מספר עמודים:  368
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אופוס
 תאריך:  1993
 תרגום:  בועז וייס
 סדרה
 סדרת ספרים:  מחזור שער המוות
 ספר קודם:  כוכב הרפאים
 הספר הבא:  קוסם הנחש
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-553-29541-2
 
ים האש (אנגלית: Fire Sea) הוא הספר השלישי בסדרת ספרי "מחזור שער המוות" שנכתבה בידי מרגרט וייס וטרייסי היקמן. הספר מספר על מסעו השלישי של האפּלו הפיטרין, שנשלח בידי אדון הנֶקסוס דרך שער המוות, הפעם אל עולם האבן, אבאראך, כדי להשליט שם כאוס, בתקווה שבכך יוכל אדון הנקסוס להשלים את תוכניתו לשלוט על כל ארבעת העולמות.
יחסי אינדונזיה–אפגניסטן

| יחסי אינדונזיה–אפגניסטן |
| --- | --- |
אינדונזיה: אפגניסטן


אינדונזיה: אפגניסטן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 652,230
אוכלוסייה
284,049,195: 42,945,992
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 14,502
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 338
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: אמירות אסלאמית

יחסי אינדונזיה–אפגניסטן הם היחסים הדיפלומטיים שבין רפובליקת אינדונזיה לבין האמירות האיסלאמית של אפגניסטן. שתי המדינות חברות בארגון המדינות הבלתי מזדהות ובארגון לשיתוף פעולה אסלאמי.
היסטוריה

אפגניסטן הייתה אחת מהמדינות הראשונות שהכירו בעצמאות אינדונזיה בשנת 1949. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1954. באותה שנה, אפגניסטן הקימה את שגרירותה בג'קרטה. ב-24 באפריל 1955, נחתם הסכם הידידות הראשון בין המדינות. אינדונזיה תמכה באפגניסטן במהלך מלחמת אפגניסטן.
ב-1961, הנשיא הראשון של אינדונזיה ביקר באפגניסטן. בינואר 2018 ביקר נשיא אינדונזיה ג'וקו וידודו באפגניסטן.
יחסים כלכליים

בשנת 2016, שווי הסחורה שיוצאה מאינדונזיה לאפגניסטן הייתה 49 מיליון דולר אמריקאי והיא כללה סבון, שמן דקלים, תה, סוכר, בטריות חשמליות, טלפונים, מנועי בעירה, מרגרינה ועוד. באותה שנה, שווי הסחורה שיוצאה מאפגניסטן לאינדונזיה הייתה 28.8 אלף דולר אמריקאי והיא כללה ברובה ענבים (99%).
ייצוג

אינדונזיה יוצגה באפגניסטן על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בקאבול, בירת אפגניסטן. לאחר נפילת קאבול בידי הטאליבן השגרירות נסגרה.
אפגניסטן מיוצגת באינדונזיה על ידי שגרירות שהיא מחזיקה בג'קרטה, בירת אינדונזיה.