stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Please Don't Suck
רקע וקידום

בחודש יוני 2020 הוכרז כי קירל חתמה בחברת התקליטים האמריקאית אטלנטיק רקורדס על חוזה בין-לאומי בשווי מיליוני דולרים. בחודש נובמבר של אותה השנה טסה קירל ללוס אנג'לס על מנת לעבוד על אלבום הבכורה שלה.
ב-8 ביולי 2021 פרסמה קירל פוסט בחשבון האינסטגרם שלה, בו פרסמה את עטיפת הסינגל ותמונה מהווידאו קליפ הנלווה לשיר. בפוסט נראית גם קירל בתמונה משותפת עם במאי הקליפ, ג'ייק וילסון וכוריאוגרף הקליפ, שון בנקהאד. יום לאחר מכן פרסמה קירל טיזר של השיר בחשבונות המדיה החברתית שלה.
ב-10 ביולי השיקה קירל אתגר טיקטוק לקידום השיר.
ב-13 ביולי, יום לפני צאת השיר, ערכה קירל מסיבת עיתונאים להשקת הקריירה הבינלאומית שלה לצד פיט גנברג, מנהל מחלקת הניהול האמנותי של אמנים בחברת אטלנטיק רקורדס. במהלך מסיבת העיתונאים סיפרה: ”עבדתי על זה שנה וחצי בהתרגשות גדולה ביחד עם הקורונה ועם עוד אלף ואחת מכשולים, [...] כששלחו לי את הפזמון שלו אמרתי 'אוקיי זה אחד הדברים הטובים ששמעתי אני צריכה לקחת חלק בדבר הזה'. בכל פעם ששמעתי אותו לא האמנתי שזו אני שרה את זה ושזו אני בקליפ הזה. עבדנו במשך שנה על האלבום הוא מטורף. לא יכולה לחכות”.
בספטמבר יצאו לשיר שתי גרסאות חדשות - גרסה אקוסטית וגרסת רמיקס בהפקת התקליטן ההולנדי אפרוג'ק וההרכב המוזיקלי Black V Neck.
הרכב

השיר כולל סימפול של השיר "Mr. Sandman" מאת להקת הנשים האמריקאית הקורדטס. השיר הוא שיר דיסקו-פופ.
את השיר כתבה קירל לצד אלידה גרפסטד פק, אנדרה דוידסון, ג'קלין יאנג, מייק קארן, פט בלארד ושון דוידסון.
קירל הסבירה כי השיר הוא ”שיר אהבה המדבר על התקווה והרצון לצלוח מערכות יחסים חדשות [...] השיר הוא גם קריצה לשנת הקורונה”.
ביקורות

לפני צאתו של השיר, ציין מגזין Time Out תל אביב כי הטיזר בן 30 השניות לשיר ”מזכיר מעט את דוג'ה קאט והשיר עצמו אף מזכיר את הלהיט "Kiss Me More" של דוג'ה ו-SZA.”.
עמי פרידמן סקר את השיר בישראל היום וציין כי השיר נשמע כמו שיר פופ מוצלח וקליל אך ”לא בטוח שמדובר בשיר הכי טוב שלה (באנגלית, מה לעשות, איזושהי איכות לבנטינית אובדת בתרגום - רק תשאלו את סטטיק ובן-אל). ועדיין, כמוצר שמכוון לקהל רחב יותר מזה שכבר מכיר אותה - מדובר בשיחוק.”.
בן שלו כתב באתר הארץ על השיר כי הוא ”מזדמזם אחרי האזנה אחת, בעיקר מפני שהוא מהונדס מכל כך הרבה רכיבים מוכרים, ישנים וחדשים.” אך ציין לרעה את חוסר המקוריות של השיר באמרו ”זה לא עניין אמיתי וזאת חינניות מהזן המשעמם, המתכלה. כל שיר פופ מושפע משירים שקדמו לו, לפעמים מושפע קשות, וזה בסדר, אבל בשיר הזה אין אפילו קמצוץ של חומר מקורי”.
עינב שיף ציין באתר ynet אף הוא את הדמיון לשיר "Kiss Me More": ”לא ברור כיצד קירל ואנשיה לא היו נבוכים מהעובדה ש-Please Don't Suck דומה לשיר Kiss Me More של דוג'ה קאט ו-SZA. למרות הכריזמה של קירל וההגשה שלה שרק הולכת ומשתפרת, מדובר בחיקוי נלהב אך דל של הסגנון הכי פופולרי כרגע”.
דודי פטימר סקר את השיר וכתב כי הוא קליט - אך אינו מיוחד או מקורי: ”המבצעת מעולה והשיר מספק את הסחורה המקומית, אך בשביל באמת להצליח בגדול בחו"ל קירל צריכה למצוא חומרים יותר טובים, יותר פורצי דרך וחדשניים ולא ליפול לנוסחתיות משוועת.”.
נדב מנוחין סקר את השיר באתר וואלה! תרבות וציין כי אין בשיר מרכיבים המאפיינים מוזיקה ישראלית. בנוסף, ציין כי בניגוד לשיריה הישראליים, השיר נשמע "גנרי ומהונדס" וכי קירל בשיר היא "זמרת ללא זהות בכלל". הוא הוסיף וכתב: ”משפט המפתח כאילו רומז לאיזו חוצפה, אבל האמת היא שאין בשיר או בקליפ הזה טיפה של אדג', עמדה, רגש, הברקה או אפילו פרובוקציה לשמה.”.
הצלחה מסחרית

הסינגל זכה להצלחה מתונה בישראל. הסינגל הגיע למקום השישי במצעד השירים העבריים של מדיה פורסט, ולמקום השלישי במצעד השבועי של גלגלצ. במצעדי המוזיקה של שנת תשפ"א הגיע השיר למקום ה-17 במצעד של גלגלצ ואתר וואלה! בלבד.
במדינות שאינן ישראל, קודם השיר בפלייליסטים של מוזיקת פופ בפלטפורמות הסטרימינג השונות, וכמו כן הקליפ שודר בערוצי MTV באירופה. למרות זאת, הסינגל לא זכה להצלחה ונכשל להיכנס למצעדים.
נכון לחודש פברואר 2022, צבר השיר כ-4.1 מיליון השמעות בספוטיפיי, בעוד גרסת הרמיקס של השיר עם אפרוג'ק צברה כ-1.4 מיליון השמעות בפלטפורמה.
וידאו קליפ

את הווידאו קליפ ביים ג'ייק וילסון, שביים גם את הקליפ לשיר "Truth Hurts" של ליזו. קירל עבדה על הכוריאוגרפיה לקליפ עם הכוריאוגרף האמריקאי שון בנקהאד, שעבד בעבר עם נורמני על הווידאו קליפ לשיר "Motivation".
יום לפני צאת הקליפ הוציאה קירל טיזר בן 22 שניות בחשבונות המדיה החברתית שלה. עם צאת הסינגל עלה הווידאו קליפ לחשבון היוטיוב הרשמי של קירל.
הווידאו קליפ צולם בחודש אפריל 2021 בעת ביקור של קירל בלוס אנג'לס ועלותו הייתה כחצי מיליון דולר.
בקליפ משתתפים הדוגמנים ארסני סביטקי ובטיסטה זוריו.
נכון לחודש ינואר 2022, צבר הקליפ כ-25 מיליון צפיות בערוץ היוטיוב של קירל.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2021)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 6 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 3 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד הישראלי השנתי של וואלה! וגלגלצ | 17 |  |
ביאורים

↑  בלארד קיבל קרדיט ככותב בשיר מכיוון שהשיר "Mr. Sandman", אותו כתב לבדו, מסומפל ביצירה.
אגם אוניאמסי

אגם אוניאמסי או אגם יוניאמסי (Lake Uniamési) היה השם שניתן על ידי מיסיונרים בשנות הארבעים עד השמונים של המאה ה-19 לאגם ענק או לים תוך יבשתי ששערו שקיים במרכז מזרח אפריקה.
שלושה מיסיונרים, שישבו באזור החוף של מזרח אפריקה, שמעו על אזור יונאמזי בצפון-מערב מדינת טנזניה והגזימו בגודלו כך שכלל חלק גדול מפנים היבשת. הם שמעו על אגם גדול, ודמיינו גוף מים עצום שיהיה מקורם של נהרות הבנואה, הנילוס, הזמבזי והקונגו. הם ציירו מפה המציגה את "אגם אוניאמסי" הענקי שפורסמה בשנת 1855. המפה דרבנה את המשלחת של ריצ'רד פרנסיס ברטון וג'ון הנינג ספיק לחקור את אזור האגמים הגדולים באפריקה, שם הם גילו כי אגמים ויקטוריה, טנגניקה וניאסה היו גופי מים נפרדים. רק בשנת 1877 אושר כי אגמים האלה הם המקורות של הנילוס, הקונגו והזמבזי, גם אם בנפרד.
רקע

האגמים הגדולים של מזרח אפריקה כוללים את האגמים אלברט, אדוארד, קיבו וטנגניקה, כולם שוכנים בזרוע המערבית או האלברטיני של מערכת הבקעים במזרח אפריקה. אגם ויקטוריה ממזרח לשרשרת זו ואגם ניאסה (מלאווי) מדרום. אגם ויקטוריה הוא האגם השלישי בגודלו בעולם, והוא שוכן על הרמה שבין הזרועות המערבי והמזרחי של הבקע האפריקאי. בניגוד לאגמים הארוכים, הצרים והעמוקים של הבקע, אגם ויקטוריה הוא רחב ושטוח יחסית.
עמי הבנטו עברו לאזור שבין האגמים הגדולים לאוקיינוס ההודי זמן מה לאחר 1000 לפני הספירה והתערבבו עם האוכלוסייה המקומית. עד המאה הראשונה לספירה סחרו ספינות מחצי האי ערב לאורך חופי מזרח אפריקה. ערבים מוסלמים מעומאן החלו ליישב את החוף במאה ה-8 לספירה. עמי הבנטו בחוף התחתנו עם הערבים ויצרו את העם הסוואהילי, עם שפה המשלבת יסודות בנטו, ערבית ופרסית. תרבות הסוואהילית שילבה היבטים רבים בערבית ואיסלאמית, תוך שהיא נותרה למעשה תרבות של עמי הבנטו באופייה.
אזור אונימאסי שוכן סביב העיר טבורה, בין החוף לאגם טנגניקה, וכולל את מחוזות טבורה, נגה וקהאמה ברמת המערב של טנזניה המודרנית. במאה ה-19 נקראו התושבים שם אנשי Nyamwezi על ידי נוסעים שהגיעו מבחוץ, אם כי מונח זה כיסה קבוצות שונות ומגוונות. האזור שכן בצומת בו התפצלו מסלולי הסחר מהחוף, כאשר מסלול אחד המשיך מערבה לנמל אוג'יג'י באגם טנגנייקה ואילו האחר הוביל צפונה לממלכות בוגנדה ובוניורו. סוחרי החוף התיישבו ביונימווזי, חלקם עם מאות שומרים חמושים היטב. הניומווזי סיפק את מרבית הסבלים לשיירות שאורגנו על ידי ערבי החוף והסוואהילים, וגם ניהלו שיירות משלהם. הניימווזי היו סוחרים למרחקים ארוכים ברחבי מזרח אפריקה.
השנהב לא היה בשימוש נרחב על ידי הניומווזי, אך בשלב מסוים הם התוודעו כי קיים שוק מעבר לים למוצר, והחלו לשאת שנהב לאורך המסלול מטבורה לחוף האוקיינוס ההודי אזור זנזיבר. יש תיעודים של הסולטאן סייד סעיד מזנזיבר שניהל משא ומתן עם שליחים מיונימווזי בשנת 1839 למעבר בטוח השיירות בפנים היבשת. הניימווזי לא מכרו את בני עמם כעבדים, מכיוון שהם היו זקוקים לכוח אדם לסחר השנהב, אולם לאחר שנות ה-50 של המאה ה-19 החל סחר העבדים להיות חשוב. עבדים שהובאו מאגן הקונגו או מאזור האגמים הגדולים היו מוחזקים בטבורה, ואז נשלחים לחוף בקבוצות קטנות למשלוח הלאה.
קשרים אירופיים מוקדמים

בתחילת 1844 נתן הסולטאן סעיד סעיד למיסיונר הגרמני יוהאן לודוויג קראפף (1810 - 1881) אישור להקים מסיון בחוף. קראפף הגיע למומבסה ב־13 במרץ 1844. אליו הצטרף בשנת 1846 יוהנס ריבמן (1820–1876). ב־12 בנובמבר 1848 התחיל ריבמן במסע אל פנים הארץ. העלון של המיסיונרים דיווח כי "המטרה הסופית, שאליה יצאו המיסיונרים שלנו, הייתה להגיע לאונמאסי, אותה מדינה פנימית בה מתפצלים הדרכים למזרח אפריקה ומערב אפריקה." נאמר כי אוניאמסי נמצאת סביב 150 עד 200 שעות מערבית לממלכת צ'אגה, ששכנה על מורדות הר קילימנג'רו.
ב־10 ביוני 1849 הגיעו ג'ייקוב ארהרט (1823–1901) וג'ון וגנר לתחנת המסיון ריבאי ליד מומבסה. ואגנר נפטר ב־1 באוגוסט 1849. באביב 1850 נסעו ארהרד וקראפף במורד החוף המזרחי של אפריקה ממומבסה. במסע הם פגשו סוחרים מאוניאמווזי. קראפף תיעד כי שיירה של שלושה עד ארבעה אלפי אנשים מאונאימווזי הגיעו לחוף בחודש דצמבר לאחר מסע של שלושה חודשים, ויצאו למסע חזרה בחודש מרץ או אפריל. ערביי זנזיבר היו עוינים כלפי אירופאים שהגיעו לאוניאמווזי.
קראפף כתב, "עיינתי לאחרונה במאמר שכתב על אגם ניאסה ועל אגם אוניאמסי, ונראה כי יש להם נפח מים זהה ... מילידים אחרים אני יודע לפחות שהם מבחינים בבירור בין אגמי הניאסה לאגם האוניאמסי. אך שהפעלתי את הכלל לחוסר אמון בכל הדיווחים הילידיים, עד אשר הם יאושרו על ידי התבוננות אישית, אני לא אומר דבר נוסף בנקודה זו." קראפף העריך כי נהר הניגר ויובלו הבנואה, נהר הקונגו, הנילוס וקילימאני (כנראה הזמבזי) יצאו כולם ממרכז אפריקה. לדעתו אגם אונימאסי יכול לספק את המים לכל הנהרות הגדולים.
המפה של ארהרט

ג'ייקוב ארהרט בילה שישה חודשים בטנגה בחקר שפת קיסמברה, שם שמע את סיפוריהם של סוחרי שנהב שביקרו בפנים הארץ. לדברי ריבמן, שפורסמו בזכרונותיו של קראפף, הם הציגו בפניו כי אגם אונימאסי הוא פשוט המשך לאגם ניאסה. האחרון, לדבריהם, סוטה מערבה מכיוונו הצפוני, ואז מתפשט אפילו למרחב גדול יותר מאשר עד כה, כדי להתקרב להרים העוברים במרכז היבשת. ההרים יוצרים מחסום בלתי חדיר לזרמי המים. הצד הצפוני של המכשול הררי מכיל את מקורות הנילוס, אגם צ'אד, ונהר צ'אד, ואילו הצד הדרומי שולח את מימיו בחלקו לאוקיינוס האטלנטי, על ידי נהר קונגו או זאיר, בחלקו לאוקיינוס ההודי ... וגם, לפי דעתי מאוד סביר, לאגם הגדול של פנים הארץ עצמו.
ארהרט הופתע מהעובדה שנוסעים שונים שיצאו ליבשה מנקודות שונות בחוף המזרחי של אפריקה הגיעו כולם לים פנימי, והכין מפה המבוססת על בסיס המידע הזה כולל ממצאי קרפף וריבמן. בנובמבר 1854 "בשעה שדיברנו על הבעיה עם ריבמן באותו הרגע הבזיקה לשנינו ונפתרה הבעיה מתוך ההנחה הפשוטה כי היכן שהשערה גאוגרפית עד כה הניחה קיום של ארץ הרים אדירה, עלינו לחפש כעת עמק עצום וים פנימי." על המפה שצייר ריבמן מצוינים שלושת האגמים כאגם אחד גדול מאוד בצורת S.
בשנת 1855 הוחזר ארהרט בגלל בריאות לקויה, ולקח איתו את המפה. ריבמן כתב מכתבים לעלון המיסיונרי שפרסם אותו בשנת 1855, ובו הוא קרא לאגם אונימאסי. הוא אמר שעל פי דיווחים של סוחרים, שנחשבו אמינים על ידי המיסיונרים, האגם התארך מקו הרוחב 0.5 ° N עד 13.5 ° S ומקו האורך 23.5 ° E עד 36 ° E, והיה בגודל שטח של 13,600 מיילים מרובעים, לעומת 7,860 מיילים מרובעים לים השחור ו-7,400 מיילים מרובעים לים הכספי. המפה פורסמה לראשונה ב-Calwer Missionsblatt בהמשך שנת 1855, ושוב בשנת 1856.
אוגוסט היינריך פטרמן פרסם את המפה ב-Mittheilungen שלו, אך הזהיר כי ייתכן שהמיסיונרים הגיבו בהגזמה לידיעות שהם קבלו. הוא סיפק סקיצה משלימה המציגה את האגם המשתרע בין 7 ° S ל־12 ° S ו-22.5 ° E עד 30.5 ° E, שליש מגודלו המשוער של ריבמן. המפה שוחזרה בפרסומים אחרים עם פרשנויות.
פרדיננד דה לספס ראה גרסת עט ודיו של המפה שנעשתה על ידי "מר ריבמן ממובאר, בחוף הזנגאובר." במכתב מאפריל 1857 לאקדמיה למדעים של פריז הוא העיר שהים הפנימי גדול יותר מהים השחור. לספס כתב, "קיומו של ים כזה אושר לי במהלך שהותי בח'רטום על ידי עולי רגל ממכה, המאכלסים את מרכז אפריקה, ומסר כעדות את מחמוד פאשה, אחד משרי המשנה למלך. הפרטים מתאימים למפה של מר ריבמן. עולי הרגל הוסיפו כי הם ראו כלי שיט גדולים יותר באוניאמסי מאשר אלה שבהם הפליגו במורד ים סוף."
הדיווחים על שלג על בכיפת הקילימנג'רו והר קניה, סמוך לקו המשווה, עוררו מחלוקת ניכרת. סר פרנסיס גולטון, שזכה במדליית הזהב של החברה הגאוגרפית המלכותית בשנת 1853 בגלל מחקרו בדרום מערב אפריקה, פרסם בעיתון של החברה את המפה של ארהרט. גלטון רצה לנסוע לאפריקה כדי לאשר את הדיווח על הר קילימנג'רו. אבל הוא לא החלים במלואו מהמשלחת הקודמת שלו. במקום זאת, החברה המלכותית הגאוגרפית שכנעה את ממשלת בריטניה להקציב ₤ 1,000 למסע של ריצ'רד פרנסיס ברטון וג'ון הנינג ספיק לחקור את האגם הגדול, או האגמים, ולקבוע אם הם מקור הנילוס. המפה נודעה בכינוי "מפת השבלול" על שם צורת הים הפנימי אוניאמסי או ניאסה. ברטון כינה אותה מפת המשימה של מומבסה.
חקר

ברטון וספיק הגיעו לזנזיבר ב־20 בדצמבר 1857, ביקרו את ריבמן בתחנת המסיון Kisuludini שלו וביקרו בפוגה, בירת ממלכת אוסאמארה. ברטון פגש את המלך קימווערי ניומבאי, שהיה פעם לוחם רב עוצמה ששלט על דרכי הסחר לפנים מזרח אפריקה. הם יצאו לפנים הארץ ב־26 ביוני 1858. לאחר שנסעו באזור הררי הם הגיעו לרמה הפנימית של אוניאמסי. בעמדת המסחר הערבית בקאזה (כיום טבורה) הם רשמו את הגובה אלף מ'.
בקאזה ברטון וספיק מצאו אוכלוסייה מעורבת של ניאמווזי, טוטסי וערבים שעסקו בגידול בקר וטיפוח מזונות כמו אורז, קסבה והדרים. ברטון כינה את יוניאמווזי הגן של אפריקה הבין-טרופית. הארץ משופעת משם לאגם טאקניקה או אוניאמסי, שאליה הגיעו ב־3 במרץ 1849 ושם רשמו גובה של 568 מ'
ברטון וספיק מצאו כי האגם משתרע על פני 480 מיילים צפונית מאוג'יג'י, שם הוא סגור על ידי רכס הרים בצורת סהר. תושבי המקום אמרו להם שהאגם הגיע עד קו רוחב 8° דרומית. מאוחר יותר מסר דייוויד ליווינגסטון מידע עקבי על ידי סוחר ערבי שפגש בדרכו בדרום האגם, ונוסע סוואהילי שאישר גם כי "טקניאקה" לא היה קשור לאגם ניאסה מדרום. ברטון וספייק חזרו לקאזה, שם נאלץ ברטון לנוח בעוד ספיק נסע צפונה כדי לחקור את אגם ויקטוריה (המכונה גם אגם Ukerewe), והגיע אליו ב-3 באוגוסט 1849. ספיק רשם גובה של 1,155 מטר ונאמר לו כי נהר יוצא מצפון האגם. הוא זיהה אותו כמקור לנילוס.
נוצרה מחלוקת מתמשכת לגבי האגמים הגדולים והנהרות שניקזו אותם. ספיק ערך מסע ארוך עם ג'יימס אוגוסטוס גרנט בין אוקטובר 1860 לפברואר 1863, כשהוא נוסע מהחוף מול זנזיבר דרך טבורה ואוגנדה לחרטום. עם זאת, לא נפתרה השאלה השאלה האם הנילוס באמת יוצא מאגם ויקטוריה. בשנים 1866 –73 עזב דייוויד ליווינגסטון את החוף בפמבה, עקב אחרי נהר הרוומה והלך עד הקצה הדרומי של אגם ניאסה. לאחר מכן הוא פנה צפונה לאגם טנגניקה. לאחר בירור ממושך במדינה דרומית-מערבית לאגם טנגניקה, עם בריאותו השבורה, ליווינגסטון הגיע לאוג'יג'י ממזרח לאגם טנגניקה, שם קיים את פגישתו המפורסמת עם הנרי מורטון סטנלי ב־10 בנובמבר 1871.
ורני לובט קמרון נשלח בשנת 1873 כדי לסייע לדייוויד ליווינגסטון. זמן קצר לאחר שעזב את זנזיבר נודע לו כי ליווינגסטון מת, אך הוא המשיך לאוג'י. הוא עקף את אגם טנגניקה וגילה כי יש לו מוצא כלפי מערב, ונכנס ליובל של נהר קונגו. קמרון המשיך לאוקיינוס האטלנטי, והפך לאחד האירופאים הראשונים שעשו חצייה ממזרח-למערב של אפריקה המשוונית.
רק לאחר שסטנלי הקיף את אגם ויקטוריה בשנים 1874–1875, אושר כי האגם הוא מקור הנילוס הלבן. עם שובו של סטנלי לזנזיבר בשנת 1877, נפתרה השאלה האחרונה סביב ניקוז האגמים הגדולים.
קראפף שיער כי היה אגם אחד גדול שמזין את הקונגו, הזמבזי, הנילוס והבנואה. התברר כי למעשה קיימים שלושה אגמים שמזינים את הנהרות הגדולים - קונגו, זמבזי והנילוס.
אהרן בוטבול

ערך זה עוסק באב בית דין בפאס במאה ה-20. אם התכוונתם לראש ישיבת לוית חן ורבה של חבל מודיעין, ראו .
רבי אהרן בוטבול
הרב אהרן בוטבול (כ"ב אדר ב' ה'תרכ"ז, 29 במרץ 1867 – ה' תשרי ה'תש"ז, 30 בספטמבר 1946) היה דרשן, פוסק הלכה, אב בית הדין ורבה של פאס באמצע שנות ה-40 של המאה ה-20.
קורותיו

נולד בפאס לאביו רבי אברהם, ולמד אצל חכמי עירו. נשא את רבקה סירירו. כבר בשנת תר"ס נמנה עם חכמי העיר. שימש כחזן בבית הכנסת 'צלא דלחכם' של רבי אליהו הצרפתי. בשנת תרצ"ג ערך חוברת פזמונים שנהגו לומר בבית הכנסת של רבי אליהו הצרפתי. היה עשיר, ובעקבות כך קיבל פניות מחכמי מרוקו לעזרה כספית בהדפסת ספרים וצדקה. נמנה עם דרשני העיר. כמו כן היה אחד מרבני הישיבה בפאס, ואחד מתלמידיו הוא רבי יצחק סיסו.
בט"ו בשבט תרע"ט התמנה לדיין שלישי בפאס בבית הדין בראשות רבי וידאל הצרפתי ורבי מתתיה סירירו. בהמשך כיהן בבית הדין בראשות הרב שלמה אבן דנאן והרב מתתיה סירירו, אותו החשיב לרבו. היה אחראי על סידור הגיטין, ורבי יוסף בן נאיים למד ממנו מקצוע זה. היה ידוע כמומחה בהלכות שחיטה וטריפות.
בשנת תרצ"ט לאחר פטירת רבי מתתיה סירירו, שימש כאב בית הדין של פאס לימים מועטים, אך בעקבות בואו של רבי משה בן סמחון, פינה לו את תפקיד אב בית הדין, ורבי אהרן המשיך לכהן כדיין. בשנת תש"א יצא רבי משה בן סמחון לגמלאות, ורבי משה אבן דנאן החליפו בתפקיד אב בית הדין. רבי אהרן המשיך לשבת בבית דינו של רבי משה אבן דנאן לצד ידידו רבי ידידיה מונסונייגו.
בסיוון תש"ד, לאחר פטירתו של רבי משה אבן דנאן, התמנה הרב אהרן בוטבול לתפקיד אב בית הדין ורבה של פאס. בתפקידו עמד בקשרי מכתבים עם רבנים נוספים, כדוגמת רבי יוסף משאש, רבי יוסף בירדוגו ורבי אבא אלבאז. בתפקיד זה כיהן עד כסלו תש"ו, עת יצא לגמלאות. הרב חיים דוד סירירו החליפו בתפקיד.
נפטר ונקבר בפאס בה' תשרי ה'תש"ז.
קורותיו > משפחתו

לרב בוטבול שמונה ילדים, שבעה מתוכם נולדו לו מאשתו השלישית. גיסו הוא הרב מתתיה סירירו - אב בית הדין של פאס.
חיבוריו

מזכרת הגיטין - בכ"י, חלקים ממנה נעתקו בספר 'יבין לאחריתו' על ידי רבי יוסף בן נאיים.
פסקי דין - בכתבי יד.
לקריאה נוספת

מאמרו של הרב נתנאל אביטל, 'תולדות רבי אהרן בוטבול', אור המערב חלק כ' עמודים לה-מב.
הערות שוליים

1 2  ע"פ נוסח מצבתו שנדפסה ב'אור המערב' חלק כ' עמ' לט. ויש שטעו לכתוב שנפטר בג' תשרי או בו' תשרי.
↑  ראו 'תולדות אליהו' (ילוז) עמ' 41.
↑  ראו: בני מלכים עמ' 171.
↑  ראו מכתבים בעניינים אלו מאת הבבא סאלי ורבי יוסף בירדוגו באור המערב כ, עמ' לו-ז.
↑  ראו הקדמת הרב פרופ' משה עמאר ל'נוהג בחכמה' עמ' 11.
↑  ראו: מלכי רבנן ערך רבי יצחק סיסו.
↑  ראו: פאס וחכמיה ח"א עמ' 142.
1 2  ראו: מלכי רבנן ח"ב בערך ר' אהרן בוטבול. (נדפס בסוף ספר 'תקנות חכמי מכנאס' ח"ב).
↑  ראו שו"ת פאת י"ם סימן כב.
↑  ראו: אוצר המכתבים ח"ב סימן אלף רמב, אלף שג.
↑  ראו 'שופריה דיוסף' אגרות עמ' רסט-ער.
↑  ראו: מילי דאבא, מכתבים ג; כא.
↑  חלק מפסקיו יצאו לאור בקובץ 'אבקת רוכל' יד עמ' כג-לו.
אגם טולי

| --- | --- |
נוף מוגבה של אגן אגם טולי, כשברקע מתנשא הר שסטה המושלג
נוף מוגבה של אגן אגם טולי, כשברקע מתנשא הר שסטה המושלג
 מידע כללי
 על שם:  טולי 
 מיקום:  במחוזות מודק ומחוז סיסקיו בקליפורניה שבארצות הברית
 סוג:  אגם מים מתוקים עונתי
 מידות
 שטח:  53 קמ"ר
 גובה:  1230 מטר מעל לפני הים
 אורך מרבי:  8 ק"מ
 אורך:  8 קילומטר
 רוחב מרבי:  4.8 ק"מ
 רוחב ממוצע:  4.8 ק"מ 
 מידע נוסף
 נהר מזין:  הנהר לוסט
 מדינות באגן הניקוז:  ארצות הברית 
 קואורדינטות:  41°54′34″N 121°31′59″W﻿ / ﻿41.909320°N 121.533050°W﻿ / 41.909320; -121.533050
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אגם טולי(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אגם טולי(למפת קליפורניה רגילה) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטאגם טולי(למפת קליפורניה מוגדלת) סקרמנטו לוס אנג'לס סן פרנסיסקו סן דייגו סן חוזה פרזנו בייקרספילד אורגון נבדה א ר י ז ו נ ה  מקסיקו האוקיינוס השקטאגם טולי
 
אגם טולי (באנגלית: Tule Lake) הוא אגם עונתי רדוד המשתרע של שטח של 53 קילומטרים רבועים, באורך 8 קילומטרים וברוחב 4.8 קילומטרים, בצפון-מערב מחוז מודק ובצפון-מזרח מחוז סיסקיו בקליפורניה, לאורך הגבול עם אורגון בארצות הברית.
גאוגרפיה

אגם טולי ניזון מהנהר לוסט. גובה האגם הוא 1,230 מטרים מעל גובה פני הים.
זהו אחד מעשרים אגמים עתיקים (אנ') בעולם שקיימים ברציפות במשך יותר ממיליון שנה. עם זאת, הוא מצוי כיום תחת איום משמעותי עקב שנים רבות של תנאי בצורת.
אגם טולי שוכן 2.4 קילומטרים דרומית-מערבית לעיירה טולילייק (אנ') בצפון קליפורניה.
גאוגרפיה > מים וחיות הבר

האגם הוא חלק ממקלט חיות הבר הלאומי אגם טולי (אנ') ומיזם קלאמת. אספקת מים ממיזם קלאמת הייתה הכרחית כדי לספק מספיק מים לחיות הבר. אספקת מים ממיזם קלאמת ב-24 ביולי 2020 הצילה 50,000 ברווזונים ממוות.
היסטוריה

צלב קנבי (אנ') ממוקם כ-5 קילומטרים מדרום לאגם; זהו האתר שבו נרצח הגנרל אדוארד קנבי (אנ') על ידי קינטפואש (אנ') (שכונה על ידי המתיישבים האמריקאים קפטן ג'ק), מנהיג חבורת לוחמים משבט מודק בזמן שהתנהלו שיחות שלום בין הצדדים.
מרכז עקורי המלחמה של אגם טולי (אנ'), מחנה המעצר ליפנים אמריקאים שוכן מזרחית לאגם, במחוז מודק. במהלך מלחמת העולם השנייה, אילץ הממשל הפדרלי של ארצות הברית אזרחים יפנים ויפנים אמריקאים, כולל אזרחים שנולדו בארצות הברית, לעקור למחנות רבים שנבנו בחלק הפנימי של קליפורניה ובמדינות נוספות תחת צו נשיאותי 9066. הם נאלצו למכור את עסקיהם ובתיהם, וספגו הפסדים כלכליים ופסיכולוגיים עצומים בהתייחסות אליהם כאל אויבים פוטנציאליים. לאחר מלחמת העולם השנייה, העניקה הממשלה הפדרלית 86 אתרי חוות על קרקע שיובשה על ידי הניקוז של אגם טולי לחיילים משוחררים לבנים באמצעות הגרלה. נעשה שימוש בהגרלה מכיוון שמספר הפונים היה גדול ממספר החלקות הזמינות.
הערות שוליים

1 2  Tule Lake, Geographic Names Information System
↑  "Ancient lakes of the world | Christopher M. Free". marine.rutgers.edu. אורכב מ-המקור ב-9 בפברואר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Alexander, Kurtis (15 באפריל 2022). "A vast California lake is set to run dry. Scientists". San Francisco Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Klamath water arrives, saving 50,000 ducklings from certain death". SFChronicle.com. 2020-07-24.
↑  75 years ago, March 13, 1947 - War Veterans Win Tulelake Homesteads
↑  Klamath Project, "The Klamath Project at 100:
Conserving our Resources, Preserving our Heritage"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539355705171  LCCN: sh89001173  VIAF: 243135845   WorldCat (עם VIAF): 243135845
Time and a Word

Time and a Word הוא האלבום השני של להקת הרוק המתקדם הבריטית, יס. האלבום יצא לאור באמצע 1970 בבריטניה, ובנובמבר 1970 בארצות הברית. זהו האלבום האחרון בהרכבה המקורי של יס לאחר שגיטריסט הלהקה פיטר בנקס, פוטר עוד לפני יציאת האלבום.
האלבום דורג במצעד האלבומים הבריטי במקום ה-45, ובארצות הברית לא הגיע למצעד כלל.
האלבום

עם החלטתו של סולן הלהקה ג'ון אנדרסון לשים תזמורת חיה בכמה משירי האלבום (כפי שאמר בסרט YesYears), נדחק גיטריסט הלהקה פיטר בנקס וכמעט ולא השתתף באלבום. מתחים בין חברי הלהקה נוצרו, ומיד אחרי יציאת האלבום ב-1970, בנקס פוטר. לאחר מכן, במרץ יצטרף סטיב האו אל ההרכב ויחליף את בנקס. האלבום כלל שני שירים שנכתבו על ידי אנדרסון ודייוויד פוסטר מלהקת הלוחמים.
לאלבום נוספה תזמורת. החלטה זו הוסכמה מפני ששימוש בתזמורת במוזיקת רוק, היה מתאים בתקופה הזאת. השיר הפותח כולל פתיחה תזמורתית לשירו של ריצ'י הייבנס, "No Opportunity Needed, No Experience Necessary", אשר כולל בתוכו את קטע הנושא מתוך הסרט The Big Country בתזמורו של ג'רום מורוס (Jerome Moross). השיר "Everydays" כולל בתוכו קטע מתוך החלק "Jupiter" של סוויטת הפלנטות של גוסטב הולסט.
עטיפת האלבום

עטיפות האלבום של בריטניה וארצות הברית שונות. העטיפה הבריטית היא ציור בסגנון דאדא בשחור-לבן ובו אישה ערומה עם פרפר. לעומת זאת, בארצות הברית נראית תמונה של חברי הלהקה אך בעטיפה נראה סטיב האו במקום פיטר בנקס (האו לא השתתף באלבום). לעומת זאת, העטיפה האחורית של ארצות הברית כוללת תמונה של חברי הלהקה של ההרכב המקורי: ג'ון אנדרסון, כריס סקווייר, טוני קיי, ביל ברופורד ובנקס.
רשימת השירים

"No Opportunity Necessary, No Experience Needed" (ריצ'י הייבנס) – 4:48
"Then" (ג'ון אנדרסון) – 5:46
"Everydays" (סטיבן סטילס) – 6:08
"Sweet Dreams" (ג'ון אנדרסון/דייוויד פוסטר) – 3:50
"The Prophet" (ג'ון אנדרסון/כריס סקווייר)– 6:34
"Clear Days" (ג'ון אנדרסון) – 2:06
"Astral Traveller" (ג'ון אנדרסון) – 5:53
"Time and a Word" (ג'ון אנדרסון/דייוויד פוסטר) – 4:32
בהוצאה המחודשת של האלבום בשנת 2003 נוספו מספר קטעי בונוס:
"Dear Father" (ג'ון אנדרסון/כריס סקווייר) – 4:41
"No Opportunity Necessary, No Experience Needed" (עריכה מקורית) (ריצ'י הייבנס) – 4:46
"Sweet Dreams" (עריכה מקורית) (ג'ון אנדרסון/דייוויד פוסטר) – 5:31
"The Prophet" (גרסת סינגל) (ג'ון אנדרסון/כריס סקווייר)  – 6:33
מבצעים

ג'ון אנדרסון - שירה, כלי הקשה
כריס סקוויר - גיטרה בס, קולות
טוני קיי - פסנתר, עוגב
פטר בנקס - גיטרה חשמלית וגיטרה אקוסטית
ביל ברופורד - תופים, כלי הקשה
עם:
דייוויד פוסטר - קולות ב-"Sweet Dreams", גיטרה אקוסטית בשיר "Time and a Word"
אוקרינה

אוקרינה קול האוקרינה
אוקרינה (Ocarina) היא כלי נגינה עתיק הדומה לחליל. צורתה עגולה ובה נקובים בצידה העליון מספר חורים רגילים, חור להוצאת הצליל, בחלקון התחתון מספר חורים נוספים, ובצדו חור לנשיפה (מספר החורים תלוי באוקרינה).
הכלי, עשוי לרוב קרמיקה, אך קיימים גם דגמים עשויים מפלסטיק, עץ, זכוכית ומתכת.
כלי עתיק זה קיים כבר כמעט 12,000 שנים. כלים הדומים לאוקרינה קיימים בעיקר בתרבויות הסינית והמסו-אמריקנית (בהן הוא לרוב מעוצב לצורת בעל-חיים, לרוב ציפורים שונות).
הכלי מוזכר גם במקומות שונים בתרבות הפופ המערבית, כמו במשחקי וידאו, במשחק The Legend of Zelda: Ocarina of Time. הוא מוזכר גם בסרט השכן הקסום שלי טוטורו, כאשר טוטורו, מיי וסצוקי נושפים בכלי זה על העץ.
ניתן לדמות את צליל האוקרינה על ידי שילוב ידיים בצורה מסוימת כאשר שתי הידיים משתלבות האחת בשנייה והפייה היא שני האגודלים.
Please Me

Please Me הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת האמריקאית קארדי בי, בשיתוף עם הזמר ברונו מארס. השיר יצא לאור ב-15 בפברואר 2019, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אטלנטיק רקורדס.
השיר הגיע למקום ה-12 במצעד הסינגלים הבריטי.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי קארדי בי, ברונו מארס, ג'יימס פאונטלרוי, ג'ונתן ייפ, ריי רומולוס, ג'רמי ריב וריי מקולו השני והופק על ידי מארס והסטריאוטיפים. השיר הוא שיתוף הפעולה השני של השניים, כאשר הקודם היה בשיר "Finesse (Remix)" שהפך ללהיט.
בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.