רוצח הזודיאק
ניסיונות וטענות לפיצוח התעלומה

במהלך השנים טענו מספר אנשים כי קרוב משפחה שלהם או אדם מסוים שאותו הכירו הוא הרוצח אולם לרוב לוותה טענה זו שלהם בפרסום ספר שנכתב על ידם על "פתרון התעלומה" ולכן לא יכלו המשטרות בזירות הרצח לקבלן כגרסאות אותנטיות אלא כ"טריק שיווקי" ו"יחסי פרסום לספרים". זאת בניגוד גמור לרוברט גרייסמית' שלמרות היותו סופר נחשב לעדות אותנטית מכיוון שעבד בצמוד למערכת אכיפת החוק בקליפורניה וקיבל מהם גישה כמעט חופשית לכל חומרי החקירה בפרק זמן קצר לאחר האירועים ובזמן אמת עם המשך התפתחות החקירות.
ב-21 בנובמבר 1969 הגיע דיווח למשטרת סן פרנסיסקו על אדם בשם דייוויד א. מרטין, בן 32 מסן פרנסיסקו, שהתבצר בביתו עם בתו בת ה-11 שלקח כבת ערובה ואיים לרצוח, לדברי אשתו (שצרחה לשכנים במנוסתה מביתה "בעלי לא שפוי!" ושהוא איים לכרות את זרועה עם מסור חשמלי) הוא אמר לה ולבנו שהצליחו להימלט כי הוא רוצח הזודיאק וכי ירצח את בתם בטרם יתאבד, כוח משטרה הגיע למקום ומצא את החשוד יושב על גרם המדרגות בביתו כשהוא אוחז בבתו ועם סכין בידו, הוא חתך את שיערה של בתו המבוהלת ונורה למוות בידי שוטר כשהחל לחתוך את צווארה, שוטר אחר חילץ את בתו של מרטין שנמלטה מידיו, לפני מותו אמר לשוטר שירה בו: "תודה לכם שוטרים, אני סיימתי, אני זודיאק, זה אני." בתו פונתה בשל החתכים בצוואר לטיפול בבית חולים. המשטרה מצאה סכינים באורך 30 ס"מ נעוצים בקיר הבית ומסרה לעיתונות כי האמינה שמרטין האב היה תחת השפעת סמים כאשר נורה וכי הרשויות מפקפקות בכך כי הוא הרוצח הסדרתי שאיים על אזור מפרץ סן פרנסיסקו ב-11 החודשים שקדמו לכן.
ב-1970 פנה הדיקן של המכללה הקהילתית בריברסייד לעו״ד מלווין בליי וטען כי במוסד שלו לומד סטודנט למשפטים שאיים על סטודנטית אחרת אותה הטריד מינית כי הוא רוצח הזודיאק, בליי התנדב לעזור והגיע לתת הרצאה על חייו כמשפטן מפורסם ומצליח כלכלית לסטודנטים בחינם בידיעה כי הסטודנט הזה שהיה תלמיד שקדן יגיע גם הוא, בקהל הוטמנו שוטרים סמויים, החשוד ישב בשורה הראשונה ופנה לבליי עם תום ההרצאה לשאול שאלות, בליי מספר באוטוביוגרפיה שלו כי לא בזבז זמן ושאל אותו האם הוא הרוצח ומי שהתקשר לתוכנית של ג'ים דנבר (אף על פי שהרגיש שזהו לא קולו של ״סאם״), הסטודנט הכחיש שאי פעם הטריד מינית או שהוא הרוצח אבל הודה שבגיל ההתבגרות שלו השתמש בכינוי ״זודיאק״ ו״זוד״ בקיצור כשדיבר אל תלמידים שנהגו להציק לו בתיכון "פאסיפיק" בסן ברנדרינו בו סיים ב-1964. בליי האמין לו והשוטרים במקום נצרו את נשקם. עם התגבשות האינטרנט ב-1994 פנה אדם שלמד עם החשוד בתיכון לאתרי אינטרנט וטען כי זהו הרוצח וכי תיאורו הפיזי של החשוד (שיער כהה ומתולתל, חלש פיזית, נמוך קומה וגוצי עם בעיות דיבור והתבטאות שכנראה נובעים מהגירת הוריו מהמזרח התיכון) והעובדה שהיה ״די אינטליגנט״ (לפי תוצאות ה-SAT שלו), תימהוני (מוזנח ומאונן במשתנות בית הספר), אלים ומתבודד שנהג לאיים על תלמידים שנהגו כלפיו בבריונות ש״יום אחד יהרוג אותם מבלי שיתפס ושהם יהיו עבדיו״ תומכים בזה, הוא אף טען כי במקרה בו כתב שיר עם ביטויים משונים על שולחנה של תלמידה אחרת מכיתתו ביקש המורה להזמין לו משטרה ולסלקו מבית הספר אך הוא התנצל ומחק את שכתב והמקרה סוים. לדברי המפרסם הוא פנה למשטרה עם המידע על החשוד בשנות השמונים וב-1994 ונדחה וחתם את הפוסט ב"אם אתם רוצים לדעת את שמו של החשוד שלחו לי מייל לכתובת הבאה".
בשנת 1970 ניסו יוצרי סרטים עצמאיים צעירים ללכוד את הרוצח בשיתוף עם משטרת סן פרנסיסקו. הם שכרו אולם בבית הקולנוע "Golden Gate Theater" בעיר והציגו בו סרט אימה בשם "זודיאק" שהכינו בהתבסס על חמש הרציחות הקאנוניות שלו. כדי להיכנס לצפות בסרט היה על הצופה לקנות כרטיס ולמלא טופס שבו נשאל: "אני חושב שהזודיאק רוצח כי...", הטפסים שולשלו לקופסה בצד לדלת הכניסה לאולם כאשר היוצרים מפקחים על המעבר לתוך האולם, ליוצרים הצטרף שוטר סמוי ממשטרת סן פרנסיסקו שהיה שם איתם ובחן את כתבי היד שעל הטפסים (אחרי שעבר קודם לכן בתחנה על מכתבי הרוצח) כדי לראות האם הרוצח ביקר בסרט, אך לדבריהם הניסוי שלהם הוביל למסקנה שהוא כנראה נמנע להגיע להקרנות של סרטם ולא צפה בו.
בתחילת שנות השבעים קיבל העיתונאי פול אייברי מ"הסן פרנסיסקו כרוניקל" שיחה מאנטון לה-ויי, מייסד כנסיית השטן, שחשב שרוצח הזודיאק הוא אחד מהמטיפים או חברי הכנסייה שלו שגורש מפני שהיה "קיצוני מדי". לא ידוע האם הרשויות ניסו לאתר את אותו החשוד בהתחשב בעדותו של פול אייברי בתוכנית "Crimes of the Century" בהנחיית מייק קונורס מ-1989.
ב-1981 פרסם הסופר גארת' פן (בלשן של השפה הגרמנית ובוגר אוניברסיטת קליפורניה בברקלי שנודע גם בתור פצחן קודים) האשמות ציבוריות בשני מאמרים שחיבר לפיהן רוצח הזודיאק תכנן את רציחותיו כ"פרויקט אמנותי חולני" ושאם מסתכלים על נקודות הציון של זירות הרצח ומחברים ביניהן בקו מתקבלת צורה גאומטרית שאותה תכנן הרוצח בהתחשב במבנהו הטבעי של מפרץ סן פרנסיסקו, הוא האשים את המרצה למדיניות ציבורית, פרופסור מייקל אוהרה (שלו דמיון מסוים עם הקלסתרון), מהמוסד בו למד בהיותו הרוצח (לטענתו כאשר אוהרה לימד במהלך שנת 1981 באוניברסיטת הרווארד נרצחה הסטודנטית לתואר שני באדריכלות, ג'ואן וובסטר, ששרידי גופתה נתגלו רק ב-1990 בקרבת בוסטון ולדעתו אין זה מקרי) ושלח אליו מכתבים מאיימים שיחשוף את עצמו, אוהרה פנה ל-FBI בטענה כי פן עומד מאחורי המכתבים האלה וגם איים לכאורה לפגוע בחייו ולסחוט אותו. פן נחקר אצלם והודה בשליחת המכתבים אך סירב בתוקף לטענה לפיה איים על חייו או ניסה לסחוט אותו, לדבריו רק רצה להפעיל על אוהרה לחץ כדי שיתוודה במעשיו לכאורה.
ב-29 בפברואר 2003 פורסם בניו יורק פוסט בהתבסס על חומר חקירה ממשרד התובע הכללי של סן פרנסיסקו, שכלל 20 שעות הקלטות, כי על סמך 24 נקודות דמיון ייתכן והרוצח היה ויליאם מנצר, אסיר יליד לוס אנג'לס בעל הכשרה צבאית במארינס האמריקאיים שלחם בווייטנאם וחיסל 10 חיילי אויב שם ולאחר ששב לאמריקה עבד בעברו כנהג הסעות לילדי בית ספר וכמאבטח בשעות הלילה בגנים ציבוריים (נתקל לא פעם במקרים של בני נוער שקיימו יחסי מין ברכבם תוך כדי שהוא מפריע להם עם פנס לילה חזק ומבקש מהם לעזוב את המקום ולנסוע) וריצה עונש מאסר על רצח של שני בני אדם שביצע בלוס אנג'לס: מפיק הצגות תיאטרון מניו יורק, רוי ראדין, ב-1983, ושל הפרוצה ג'וּן מינצ'ר ב-1984. הוא בתגובה טען כי הוא לא הזודיאק אך הציע כי ייתכן ופגש בו במתקן מאסר ושיקום התנהגותי בטאהצ'אפי, קליפורניה ולדבריו היה זה אדם אפרו-אמריקאי כבד משקל (שקל לדבריו כ-120 ק"ג).
ב-2012 פרסם בלש חובב בשם קווין רוברט ברוקס ספר בשם "זודיאק: הקשר ממונטנה" שהתבסס על השערה שפיתח מקריאת הספר "המטמורפוזה של פושע" שכתב הרוצח הסדרתי והאסיר לשעבר, אד אדווארדס (אנ') (שבניו חושדים שהיה לו חלק במעשי הרצח של הזודיאק כיוון שחי אז בצפון קליפורניה), שנכלא בכלא המדינה של מונטנה בדיר לודג', משם עולות חוויותיו של אדווארדס האסיר בכלא ושיטות הענישה שהופעלו שם כדי לשקם את האסירים לקראת הפיכתם לאזרחים מן השורה לכשישתחררו (בין היתר קשירה באזיקים לקיר התא בצורה שמזכירה את התנוחה של השלד שהודבק על גלוית ליל כל הקדושים ששלח הרוצח לפול אייברי), לדברי אדווארדס רוב האסירים היו אנשים נורמליים בדעתם, אך היה אסיר אחד מאיים ומוזר מכולם בשם: דונלד לי בויוק (Donald Lee Bujok) שהיה אלים ואכזרי מאוד והעיק מאוד על שהותו בכלא, הוא עבד בכלא לרוב בעמדת פקיד הזמנת מנות במטבח ונהג לדבר על ההתחזקות הדתית שהיה עובר והאמין כי "כל אדם שנורה בידי אדם אחר יהיה העבד שלו בחיים שלאחר המוות" - כאילו שהקליעים משעבדים את הנשמה. מהתיק הפלילי של בויוק עולה כי נולד ב-1937 ושירת בדיוויזיה השישית של חיל הרגלים האמריקאי (שכינוייה "רואי המאורע" - והיו שטענו כי העיניים שצייר הרוצח בגלוית ליל כל הקדושים לפול אייברי רומזת לשם היחידה) במשך 8 חודשים במלחמת העולם השנייה לפני ששוחרר בשל אבחונו כחולה נפש, בימיו במצודה המזרחית בבסיס פורט אורד הופיעו על כמה קירות קשקושים של סמל הזודיאק אך החיילים הסיקו שמדובר בציורים שמחקים את מנחת המסוקים בבסיס. ב-5 באוקטובר 1957 (13 שנה לפני שנשלחה הגלויה שהכילה 13 חירורי מחורר) ביצע בויוק שוד חנות בעיירה הוור(אנ') ממחוז צ'סטר במונטנה, לאחר השוד גנב רכב ובשל דיווחי הקשר דלק אחריו סגן השריף המקומי, אוטו פוסין בן ה-65 שהיה שוטר כ-30 שנה, במהלך המרדף רכבו של פוסין נפל לתוך בולען וכאשר יצא מהרכב כולו פצוע בויוק נסע לעברו, יצא מהרכב שגנב ורצח ביריות לצוואר ולחזה את סגן השריף. בויוק חזר לרכב הגנוב כאשר המרדף מתעבה עם יחידת כלבנים ומטוסי משטרה ונעצר במהרה לאחר שאותר לא רחוק מזירת הרצח, הוא הורשע בעוון רצח במשפט ונכלא למאסר של 11 שנה בכלא דיר לודג' (מצילומי המאסר שלו הוא בגובה 1.78 מ' בעוד שברישיון הנהיגה שלו מצוין 1.8 מ', מבנה רחב, שוקל 112.5 ק"ג ובעל תספורת crew-cut המזכיר את הרוצח של פול סטיין). הוא השתחרר בשנת 1966 ובשנת 1969 כאשר נורו מגיו ופרין וכאשר הותקפו ברייאן הרנטל וססיליה שפרד היה בן 32, מה שלכאורה לא רחוק מתיאור גילו של הרוצח. לאחר שחרורו כתב כמה מאמרי דעה לעיתון "בילינגס גאזט" מהעיר בילינגס במונטנה.
ב-2007 האשים דניס קאופמן את אביו החורג המנוח, ג'ק טרנס, שאצלו במרתף התגלו לכאורה מסכת תליין עם ציור בגיר של סמל הזודיאק ואוסף של כלי נשק קרים וחמים וסרט צילום שבו נראה מה שמתאר רצח של אישה שהוסרט, הוא העביר את החומרים שמצא ל-FBI. נערכה בדיקת DNA בין החומרים שהכילו לכאורה דנ"א של אביו מטעם המשטרה אולם התוצאה לא הייתה לטעמו של טרנס שהתרעם על כך ששללו את טענתו וביקר את אופן העבודה של המשטרה עם הדגימות, ב-2010 ה-FBI כי החומר הגנטי שהתגלה על החומרים שסיפק טרנס הם "לא חד-משמעיים". בנו הביולוגי של טרנס התראיין ל-CBS 13 ומסר כי החל לחשוד שאחיו החורג צודק לאחר מקרה שקרה כשביקרו בבית חולים, אביו ג'ק הראה התנהגות מוזרה כשרץ במסדרון בית החולים והעמיד פנים שהוא יורה באנשים כשהוא צוחק בצורה מטורפת ואומר: "חה חה! זודיאק!". ערוצי תקשורת טענו שראו את הסרט המטריד שטרנס הסריט ואישרו כי מדובר בתוכן מפורש של רצח ולכן לא ישדרו אותו.
ב-2009 דבורה פרז, סוכנת נדל"ן ממחוז אורנג', התייצבה לצד בעלה ועורך דינם לפני בניין "הסן פרנסיסקו כרוניקל" ובריאיון לתקשורת האשימה את אביה המאמץ, גאי ווארד הנדריקסון (נגר ממחוז אורנג', מת מסרטן ב-1983 בגיל 68), לאחר שזיהתה את הקלסתרון של רוצח הזודיאק שהופיע בסדרה "המבוקשים ביותר של אמריקה" מאוגוסט 2007 כאביה, וטענה שלקח אותה עמו פעמיים כילדה קטנה לזירות הרצח והשאיר אותה ברכבו לא רחוק מדי ממקומות בהם רצח אנשים וכששאלה מה הרעשים ששמעה (הכוונה ליריות) נהג לומר לה שאלו היו "זיקוקים" וכשהייתה בת 7 ביקש את עזרתה בכתיבת המכתב למלווין בליי בו איחל לו חג מולד שמח וביקש עזרה, היא טוענת שבשלב מסוים אביה סיפר לה על כך שרצח את האנשים ושבתור ילדה היא לא הבינה מה בדיוק התרחש בזירות האלה לכאורה. היא טענה כי סייעה לאביה ביצירת מסכת התליין וכי אביה שמר מחברת (אותה לא הצליחה למצוא עת התראיינותה) עם רשימת הרציחות שביצע שהיו מעל ל-30. היא גם העבירה למשטרת סן פרנסיסקו משקפיים שלטענתה גנב אביה כ"פרס" מנהג המונית פול סטיין. דובר מהמשטרה בסן פרנסיסקו טען שלפני יום הראיון המתוקשר מעולם לא שמע על האישה הזו. אחותה החורגת ובתו הביולוגית של הנדריקסון טענה כי אחותה החורגת "משקרת ויצאה מדעתה", גם הסופר רוברט גרייסמית' טען כי אין אמת בדבריה של פרז ואמר כי "הסיפור הזה (של האשמת אביה החורג) עצוב". עורך דינה טען כי מדובר בניסיון שלה להוציא את האמת לאור ומה שעורר את זעמה הייתה העובדה שאדם ממחוז אל-דוראדו צילם דוקומנטרי בו האשים את אחיו החורג בהיותו הרוצח והצליח למכור את סרטו כ"הצלחה מסחרית". מבקריה של פרז טענו כנגדה כי פעם יצאה בהצהרה שהיא "בתו מחוץ לנישואין של הנשיא ג'ון פ. קנדי" ולכן אי אפשר לקחת אותה ברצינות.
אדווארד ג'יי אפשטיין, פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת הרווארד וב-MIT שנודע גם כחוקר ההתנקשות בנשיא קנדי, הציע כי לאור אי ההתאמה בין הראיות מזירות הרצח של הזודיאק לבין אינדיבידואל בודד הרי שלא היה רוצח אחד אלא כמה רוצחים שפעלו בזירות ואילו אדם אחר כתב את המכתבים עבור העיתונות והמשטרה עבורם או לא שבתיאום איתם. לדבריו היה אותו המחבר חוקר משטרה סורר או בלש מטעם הרשויות או עיתונאי, והרוצחים היו כדלקמן: בשתי הרציחות הראשונות היה האדם שהתחיל את הכל - לדעתו: ארתור לי אלן, ואילו הרצח באגם בריאסה בוצע על ידי חקיין - אדם פסיכופת שהושפע מהמקרים שפורסמו בתקשורת וכך גם היה רוצחו של פול סטיין.
ב-2009 פנה לעיתון ה"סן פרנסיסקו גייט" אדם בן 82 בשם רוברט טארבוקס שהיה עורך דין לעניינים ימיים שניהל משרד ברחוב מונטגומרי בעיר ובעל מועדון מקומי בזמן הרציחות, לדבריו בתחילת שנות השבעים (ככל הנראה ב-1972 לפי בלש חובב שראיין אותו שנה טרם פטירתו) נכנס למשרדו יורד ים (הזדהה עם "Z card" - תעודה רשמית מצי סוחר כ"סוחר ימי" - Merchant Mariner - עם חותמת רשמית של חברת הדואר הגדולה במפרץ סן פרנסיסקו כפי שהיה נהוג בקרב יורדי הים המקומיים וכתובת מגורים שטארבוקס כינה "The worst address anyone can have") ב-17:30 בערב, ממש בסוף יום העבודה שלו (טארבוקס כבר היה בשלבי סגירת המשרד והתכונן ללכת הביתה) שביקש שיחת ייעוץ משפטי, טארבוקס העריך כי יורד הים היה מעוניין לברר לגבי תביעת נזיקין שקרתה לו בעת הפלגה בכלי השיט שלו והסכים לקבלו כלקוח, לקח ממנו 50 דולר לשעת ייעוץ ונעל את הדלת. יורד הים (שטראבאקס תיארו כגבר בגובה נמוך משלו, 1.87 מ', עם שם אמריקאי טיפוסי שככל הנראה נולד באמריקה ולא היה תייר או מהגר, אף על פי ששמו היה משפה צפון אירופאית הוא עצמו לא היה ממוצא כגון אירי כמותו או אנגלי אלא יותר קרוב לדרום צרפתי מאזור הים התיכון במראהו, שלפי מבנה גופו היה רחב אך למיטב זכרונו היה במשקל של פחות מ-102 ק"ג, שטארבוקס עצמו שקל, עם שיער "לא בלונדי" ומעט מאפיר - העריך שטווח הגילאים של משטרת סן פרנסיסקו של "רוצח בן 35 עד 45" נכון אך זכר שהמראה של הקלסתרון אינו תואם את האדם שדיבר איתו שהיה לבוש בלבוש קאז'ואל אך דיבר רהוט ומדיבורו עולה כי הוא מלומד יותר מהאדם הממוצע) התחיל לדבר וטען כי לא הגיע לתביעת נזיקין על תאונה בלב ים אלא על עבירות פליליות שעשה, טארבוקס שאל לכוונתו ואותו האדם פתח במונולוג שתואר כ"משכנע ומטריד" התוודה כי הוא העומד מאחורי מעשי הזודיאק ורצה לברר מה יהיה עונשו אם יודה באשמה, טארבוקס הודה שחשש ממנו שכן אם הוא מספר אמת הרי שהוא נעול במשרדו לבד עם רוצח סדרתי, אך שמר על קור רוח והסביר לו שעונשו יהיה קטסטרופלי בעבורו אם יודה באשמה, יורד הים חשש מלהעביר את חייו מאחורי סורג ובריח והודה לו על זמנו (טארבוקס טען כי שילם על שעת ייעוץ אחת אך בפועל גרם לו להישאר במשרד כשעתיים), יצא מהמשרד ונעלם. טארבוקס הוסיף כי לדבריו היה נראה כי יורד הים באמת מנסה להילחם ביצר הרצח שלו ולעצור את מסע ההרג ה"אופורטוניסטי" שעליו דיבר ולכפר על מעשיו. הוא גם העריך שיורד הים הגיע אליו כי משרדו היה ממוקם בדיוק במחצית הדרך בין ביתו של מלווין בליי לבין משרד עורכי הדין של בליי, להערכתו הרוצח חיפש את בליי בביתו וכשלא מצא אותו שם היה בדרכו אליו למשרד עת החליט להיוועץ בעו"ד הכי קרוב שמצא. לדברי טארבוקס הסיבה ששתק כל השנים הייתה חיסיון ללקוח אך לאחר שראה כיצד נטפלים, כדבריו, לארתור לי אלן ומאשימים אותו כי הוא הרוצח גם לאחר מותו החליט לשבור שתיקה ולספר על שידע. טארבוקס טען בראיון כי יורד הים היה "מחובר למציאות" וכי מהשיחה איתו עולה כי היה מדובר באדם פחדן ונצלן הזדמנויות שבחר את קורבנותיו בצורה רנדומלית, והעריך שכפי הנראה החשוד גדל באזור ואייחו או נאפה כך שידע על מקומות מסוגרים לאוהבים צעירים שרק המתבגרים המקומיים שגדלו בסביבה יכירו, ושטען בפניו כי הרצח של פול סטיין נעשה בתוך החלטה רנדומלית וניצול הזדמנות שנקרתה לו, ושבאותו הערב היה "הכי קרוב להיתפס בידי המשטרה מאי-פעם". לדבריו נדמה היה שהשיחה עמו גרמה ליורד הים להרגיש "מטוהר" מבעיותיו. גם המקצוע של יורד הים גרם לו "לעבור מתחת לרדאר" של חקירות המשטרה מכיוון שיכל לצאת מהעיר ומהקרקע עם הפלגות במסגרת עבודתו ולהישאר בים במשך זמן ממושך. טארבוקס העביר בזמנו לאחר הסתלקות אותו הלקוח את כל פרטיו של החשוד לשותפו לניהול המשרד כדי שיעדכן את המשטרה אם היה קורה לטארבוקס משהו, לדבריו אותו השותף שמר את הפרטים בעזבונותיו מן המשרד שנסגר (השותף הלך לעולמו ב-1999 ואשתו הייתה מופקדת על העזבון נכון ל-2013). רוברט גרייסמית' שחקר את המקרה מאז פרצו האירועים וסיקר את הנושא במשך 40 שנה טען כי טענותיו של טארבוקס "אינן בלתי-סבירות". טארבוקס אפילו רכש עמוד שלם בעיתון המקומי של ואייחו בו פרסם את טענותיו כי ארתור לי אלן אינו הפושע. מבקריו של טארבוקס דאגו להבהיר כי מדובר באדם שנשלל ממנו רישיון עריכת הדין שלו ב-1975 למשך חמש שנים מכיוון שסירב לפצות לקוח ב-4,900 דולרים שבהם זכה במשפט בו ייצג אותו. ייתכן שטארבוקס צדק בתיאורו מכיוון שאוניברסיטת המדינה של קליפורניה למקצועות ימיים (אנ') שהוקמה ב-1929 ממוקמת בוואייחו, בה הכל התחיל. טארבוקס נפטר ב-2016.
ב-2014 אדם בשם גארי סטיוארט, בן 53 מלואיזיאנה, פרסם ספר על כך שבמסע למציאת אביו הביולוגי גילה (ללא עדויות של ממש) שאביו הוא הרוצח הנתעב. סטיוארט טוען שנולד כתוצאה של יחסי מין בין ארל ואן בסט הבן, בן 28 שהוגדר על ידי מכריו כ"תימהוני", לבין אמו שהייתה ילדה בת 13.5. סטיוארט טען שממחקר שעשה לגבי אביו הביולוגי שזנח אותו ואת אמו בגיל צעיר עולה כי יש התאמה בין הקלסתרון של הרוצח למראהו של אביו הביולוגי ובין המקומות בהם חי אביו לאירועי הרצח. הספר זכה לחשיפה לאומית אבל מבקריו טענו שזה לא מספיק כדי לבסס את טענותיו וכי זה נראה יותר כמו טריק יחצ"ני לספר שלו מאשר חומר רציני לחקירה.
במהלך 2014 התראיין לבלש פרטי שראיין שוב את רוברט טארבוקס אדם בשם ברוס קוואנדט מבניסיה שהכיר את דייוויד פאראדיי מוואייחו במסגרת הצופים באזור שסיפר על כך שכאשר היה צעיר הייתה שמועה ששמע מילדים כי רוצח הזודיאק היה סוחר ימי שהתגורר ברחוב 1 בעיר (לא ברור אם התכוון לבניסיה או לוואייחו) ושכאשר קרא על הריאיון עם רוברט טארבוקס הוא הזדעזע קלות כי לכאורה ייתכן שהיה יסוד של אמת בבסיס השמועה, עם זאת לאנס ויליאמס שראיין את טארבוקס לראשונה וכתב את המאמר ב-2009 טען כי הוא מאמין לדבריו של טארבוקס אך הסתייג מקביעה כי הרוצח אכן היה סוחר ימי והציע כי ייתכן והוא רק זייף מסמכים והתחזה למישהו אחר.