stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איימליאנוס

מַרְקוּס אֵיימֶלִיוּס אֵיימֶלִיָאנוּס (בלטינית: Marcus Aemilius Aemilianus‏; 207–253) היה קיסר של רומא לתקופה של שלושה חודשים לערך בשנת 253.
קורות חייו > בטרם עלייתו לשלטון

איימיליאנוס נולד למשפחה שמוצאה לא ברור בפרובינקיה אפריקה הרומית, פרטים נוספים על תחילת חייו לא ידועים, חוץ מהעובדה שהיה נשוי לאישה בשם קורנליה סופרה.
בשנת 251, לאחר הפיכתו של המושל של פרובינציית מואסיה העלית, טרבוניאנוס גאלוס לקיסר הרומי החדש נשלח איימיליאנוס להחליפו. הוא שימש בנוסף למושל של מואסיה העלית, גם למושלה של מואסיה התחתית ופרובניצית פאנוניה. תפקידו העיקריים היו לאבטח את הגבול הדנובי של האימפריה מפני השבטים הגותים.
גאלוס הצליח לייצב את השלטון, והגביל את המגפה שפשטה בעיר רומא, אולם הוא לא הצליח לצבור תמיכה ואהדה בצבא הרומי, וההסכמים שחתם עם הגותים בשנת 251 ופלישת פרס לסוריה הגבירו את מרירות הצבא ואת הרגשתו שהוא מוריד את כבוד האימפריה הרומית לאשפתות. איימליאנוס היה אחד ממנהיגי הצבא שהובילו את ההתמרמרות הזו וכתגובה סירב לשלם את המס למלך הגותי בשנת 253 שהקיסר התחייב אליו.
כתגובה פלשו הגותים, אל מעבר לדנובה, אולם איימיליאנוס הצליח להביסם בתחילת הקיץ. הצבא שראה באיימיליאנוס מחזיר הכבוד האבוד שלו, הכריז עליו כאימפרטור לאחר הניצחון. איימיליאנוס נטש את הפרובינצה שלו וצעד בראש צבא לעבר איטליה, בעוד גאלוס ובנו ושותפו לקיסרות גייסו צבא משלהם, שתוגבר בכוחות מנהר הריין והתכוננו למאבק על השלטון.
קורות חייו > תקופת שלטונו

הקרב בין הקיסר והגנרל המורד מעולם לא התרחש, גאלוס ובנו נרצחו על ידי חייליהם, שחששו מתבוסה בלתי נמנעת, ומיד לאחר מכן הוכר איימיליאנוס כקיסר החדש.
הסנאט הרומי מיהר לקבל את הקיסר החדש ואישר את תוארו כאוגוסטוס ואת תואר אשתו כאוגוסטה.
שלטונו של איימיליאנוס לא החזיק מעמד יותר ממספר חודשים, המפקד של הצבאות על גבול הריין, ומושל הפרובינציות הגרמניות, ולרינוס צעד לרומא בראשות צבאו. כאשר הצבאות נפגשו בערך בחודש ספטמבר של שנת 253, נרצח איימיליאנוס על ידי חייליו שלו שמיהרו להכריז על ולרניוס כקיסרם החדש.
לקריאה נוספת

משה עמית, תולדות הקיסרות הרומית, ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, 2002 (הספר בקטלוג ULI)
אדוארד גיבון, שקיעתה ונפילתה של הקיסרות הרומאית, עברית: אריה ענבי, הוצאת "ספרי זהב", תל אביב, 1955.
The Cambridge Ancient History Volume 12: The Crisis of Empire, AD 193-337, 2nd editionEdited by Alan Bowman, University of Cambridge 2005
איסתנפרת

| --- | --- |
אסטלה מאסואן: למעלה רעמסס השני, איסתנפרת וחאמוואסט לפני האל ח'נום. למטה: משמאל לימין: מרנפתח, בינתענת והנסיך רעמסס.
אסטלה מאסואן: למעלה רעמסס השני, איסתנפרת וחאמוואסט לפני האל ח'נום. למטה: משמאל לימין: מרנפתח, בינתענת והנסיך רעמסס.
 לידה:  המאה ה־13 לפנה״ס מצרים 
 פטירה:  פיום
 מקום קבורה:  תבאי 
 בן או בת זוג:  רעמסס השני 
 
חרוז כדורי חלול, הנושא את שמם של רעמסס השני ואיסתנפרת. אוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות
איסתנפרת (או איסיס-נופרת, או איסיטנופרת, שמשמעותו במצרית עתיקה "איסיס היפה") הייתה אחת מנשותיו הראשיות של המלך רעמסס השני, ואימו של יורש העצר מרנפתח, שמלך לאחר מותו של רעמסס השני. היא חיה במאה ה-13 לפנה"ס. היא הייתה אחת מהנשים הבולטות בין הנשים המלכותיות של רעמסס השני, ביחד עם נפרתרי. לאחר מותה נפרתרי, בערך בשנה ה-24 למלכותו של רעמסס השני, הפכה איסתנפרת לאישה הבכירה והראשית.
משפחתה

הוריה של איסתנפרת לא ידועים מהמקורות. היא נישאה כנראה לרעמסס השני עוד לפני שעלה למלוכה (ברבעון הראשון של המאה ה-13 לפנה"ס). בנה הבכור מופיע בסצנות מתקופתו של סתי הראשון לפני עלייתו של רעמסס השני לשלטון. היו לה לפחות שלושה בנים ובת אחת. בין ילדיה נכללים:
הנסיך רעמסס (אנ'), שהיה נסיך הכתר (יורש העצר) בין השנים 25–50 למלוכתו של רעמסס השני.
הנסיכה-מלכה בינתענת הייתה בתה הראשונה, לאחר מכן נישאה לאביה רעמסס השני.
הנסיך חאמוואסט (אנ') היה הכוהן הגדול של האל פתח ונסיך הכתר בין השנים 50–55 למלוכתו של רעמסס השני.
הנסיך מרנפתח, שהיה בנו ה-13 של רעמסס השני וירש את אביו לאחר שכל 12 בניו הבוגרים יותר של רעמסס השני מתו לפני אביהם.
הנסיכה איסתנפרת – ייתכן והיא זהה לאשתו של מרנפתח וידועה בשם איסתנפרת השנייה (אנ'). השערה אחרת היא שהיא הייתה בתו של הנסיך חאמוואסט.
ילדים משוערים נוספים שלה היו הנסיך סתי והנסיכה נבטוואי (אנ'), שהייתה גם אשתו של רעמסס השני. אבל סביר יותר שהם היו ילדי נפרתרי או ילדיהן של אישה מלכותית אחרת.
תאריה

תאריה כפי שהופיעו בכתובות היו: "לידי אצילה", "הגדולה לשבחים", "אם המלך", "גבירת כל שתי הארצות", "אשת המלך" ו"אשתו הראשית של המלך".
פסלים וכתובות

איסתנפרת ידועה מתוך מספר כתובות ופסלים קטנים. אין תיעוד רב שלה לפני השנה ה-25 למלכותו של רעמסס השני. רוב האזכורים שלה קשורים בבניה – הנסיכים רעמסס, חאמוואסט ומרנפתח.
איסתנפרת מופיעה על גבי אסטלה משפחתית שנמצאת באסואן. בשורה העליונה רואים את רעמסס השני ביחד עם איסתנפרת וחאמוואסט לפני האל ח'נום, כאשר בשורה התחתונה רואים את הנסיכים רעמסס, מרנפתח והנסיכה בינתענת.
אסטלה במערב ג'בל א-סילסילה (Gebel el-Silsila), שהוא מצוק במעלה הנילוס, מתארת את רעמסס השני איסתנפרת ואת בינתענת, בעת שהמלך מגיש מנחה לאלים מאע'ת, פתח והאל נפרתם (Nefertem). הנסיך חאמוואסט מופיע בקטן עומד לפני המלך. הנסיכים רעמסס ומרנפתח מוצגים מתחת, בשורה התחתונה של האסטלה.
פסל עם דמות הנסיך חאמוואסט – הוא מתואר שם כבנו של המלך וככוהן.
פסל קבוצתי עם בנים מגישים מנחה לחמסוואט, בנו של המלך רעמסס כהן האל פתח. הכתובת מציינת את שמה של איסתנפרת (הפסל נמצא במוזיאון הלובר).
ראש פסל כשעל כתפו הימנית מופיע שמה של איסתנפרת.
פסל של הנסיך חמסוואט, המציין את שמה של איסתנפרת. על העמוד של הפסל מופיעה כתובתה המציינת שהכהן לונמיתף (אל מצרי קדום), נולד לאשה המלכותית הגדולה איסתנפרת, חמסוואט כהן האל פתח.
תבליט המתאר הגשת מנחה לנסיך חמסוואט. מעל הנסיך מופיעה הכתובת (ציטוט חלקי) "יושב ליד השולחן, עושה מעשה טהרה וקורא את הכללים לקבורה. מנחה מלאה טוב לבן המלך. הכוהן חמסוואט שנולד לאישה המלכותית הגדולה איסתנפרת".
צלמית שנמצאה באבידוס נושאת עליה כרטוש של המלכה איסתנפרת.
במערב ג'בל א-סילסילה, במקדש סלע של מרנפתח, מופיעה סצנה המתארת את רעמסס הנשי, אשתו איסתנפרת עם סיסטרום לפני האלה תאורת בדמות היפופוטם, ולפני האלים תחות ונות.
בת של בנה חמסוואט נקראה על שמה (לעיתים מכונה איסתנפרת השלישית), ייתכן והיא הייתה אשתו של מרנפתח, לא הדודה שלה איסתנפרת השנייה. ייתכן גם שבת אפשרית של מרנפתח נקראה באותו שם.
536

שנת 536 היא השנה ה-36 במאה ה-6. זוהי שנה מעוברת, שאורכה 366 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

החורף הוולקני בשנת 536: אירועי מזג אוויר קיצוני בשנים 535–536 שנגרמו ככל הנראה על ידי ענן אבק נרחב באטמוספירה, מתחילים בחצי הכדור הצפוני. הם ממשיכים עד השנה שלאחר מכן. ייתכן שזה נגרם מהתפרצות של הר געש: אילופנגו באל סלבדור (מרכז אמריקה), בצפון אמריקה או באיסלנד.[דרוש מקור] בקרב חוקרי ימי הביניים נחשב החורף של אותה שנה לזמן הרע ביותר לחיות בו בשל אירועי מזג אוויר קיצוניים ברחבי אירופה. השמש לא נראתה לעין במשך 18 חודשים, אלא ל־4 שעות ביום בלבד, וגם זאת כשהיא מטושטשת.[דרוש מקור] הטמפרטורה באירופה ירדה בקיץ כ-1.5, 2.5 בממוצע, ואפילו ירד שלג באזורים כמו סין. אנשים קפאו למוות, וככל הנראה רוב אוכלוסיית יפן מתה. המוות ההמוני הזה גורם גם למספר מגפות בדרום אירופה. [דרוש מקור]
במקומות רבים ניכר כשל ביבול ועונות קציר התעכבו. תואר אף רעב שבעקבותיו נעשה קניבליזם על מנת לשרוד.
המלחמה הגותית (535–554): בליסריוס חוצה את מיצר מסינה ופולש לאיטליה. הוא כובש את העיר רגיום ומתקדם לנאפולי. מקים את מפקדתו על גבעת פינצ'יאן, ומתקן את חומות העיר המוזנחות של רומא. הוא מציב חיל מצב של 5,000 איש, שמחציתם הם שומרי הראש האישיים שלו. כדי להחזיק חלקים מהעיר, הוא מגייס 20,000 צעירים רומאים לאייש את החומות.
הביזנטים הורסים את התשתיות ותעלות המים של רומא, ובכך גורמים למכת דבר ששתחזק במיוחד בשנת 541.
9 בדצמבר – הביזנטים כובשים את רומא
נפטרו

22 באפריל – אגאפטוס הראשון, האפיפיור ה-57 (נולד ב-489/490)
ראו גם

ילידי 536‎
נפטרים ב-536‎
הערות שוליים

↑  השנה הגרועה ביותר בהיסטוריה, באתר ynet, 18 בנובמבר 2018
בית בוירלה

| --- | --- |

בית בוירלה - החלון העגול שונה מהאיפיונים המקובלים באדריכלות הטמפלרית
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 אדריכל:  גוטלוב בוירלה
 
 קואורדינטות:  31°45′53″N 35°13′21″E﻿ / ﻿31.76477778°N 35.22244444°E﻿ / 31.76477778; 35.22244444
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית בוירלה(למפת ירושלים רגילה) בית בוירלה(למפת הרי ירושלים רגילה) בית בוירלה(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית בוירלה
 
בית בוירלה הוא בניין טמפלרי הממוקם במושבה הגרמנית בירושלים, ברחוב לויד ג'ורג' 6.
היסטוריה

המבנה תוכנן על ידי האדריכל הטמפלרי גוטלוב בוירלה, בסוף המאה ה-19. מבנה זה שונה מהמבנים הטמפלרים האחרים במושבה הגרמנית. למבנה סדרת קשתות הנותנות למבנה צביון מזרחי והוא נעדר הגמלון האופייני לאדריכלות הטמפלרית.
מאפיין שונה נוסף של המבנה הוא החלונות העגולים. חלונות אלה מצויים בבנייה הטמפלרית רק בגמלון או מתחתיו, ואילו במבנה זה הם מצויים בקירות המבנה.
במבנה התגורר בנו של בוירלה - גוטלוב בוירלה הבן, אשר היה הבעלים של קולנוע אוריינט הסמוך לו (כיום קולנוע סמדר).
נכון לשנת 2023 המבנה משמש למשרד עורכי דין אוחיון ואזנה זינגר ושות.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, ירושלים, מבט ארכיטקטוני, מכון ירושלים לחקר ישראל, הוצאת כתר, 1996.
בית בוירלה- הקשתות בחזית המבנה הם מאפיין מזרחי, שאינו מקובל באדריכלות הטמפלרית.
אלמריה

המבצר (אלקאסאבה) של אלמריה
אַלְמֶרִיָה (בספרדית: Almería; בערבית: المرية, תרגום לעברית: "מגדל צופים") היא עיר הבירה של מחוז אלמריה שבאנדלוסיה שבדרום מזרח ספרד.
גאוגרפיה

העיר, שהיא עיר נמל על חוף הים התיכון, שוכנת בצידו המערבי של נהר אנדרקס ובה כ-191,443 תושבים, נכון לשנת 2012. העיר הוקמה בשנת 955 על ידי הח'ליפה עבד אל רחמן השלישי אשר בנה אותה כמתחם מבוצר בראש הגבעה, כדי להגן על היישובים שבאזור, מפני חדירות מהים, וקרא לה אלמריה שפירושו מגדל תצפית. את המבצר הוא בנה על יסודותיו של מבצר מוּרִי. המבצר נחשב לשני בגודלו בין מבצרי אנדלוסיה (הראשון הוא מבצר אלהמברה).
בזמן שבאלמריה משל חייראן העאמירי (חייראן אל-עאמירי), הוא בנה את החומות סביב העיר, והפך את הנמל לבעל חשיבות אסטרטגית גבוהה ביותר. הנמל שעוד קודם לכן היה מן הנמלים הרומים החשובים בספרד, ונקרא Portus magnus (הנמל הגדול), הגיע בימי חייראן לרמה מסחרית גבוהה, ואלמריה סחרה באמצעותו עם אירופה והמזרח.
אלמריה נחשבת לעיר היבשה ביותר באירופה מבחינת כמות משקעים ויורדים בה פחות מ-200 מילמטרים של גשם בשנה.
הערות שוליים

↑  גשם גשם, בוא: המקומות הצחיחים בעולם, באתר כלכליסט, 22 בנובמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557242105171  BNE: XX450574  GND: 4084986-7  LCCN: n80001096  MusicBrainz: 350d79fe-d638-499f-a2b2-37a9d28ab268  NARA: 10045335  NKC: ge502889  VIAF: 161802803   WorldCat (עם VIAF): 161802803 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בספרד. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית ארתור רופין

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 על שם:  ארתור רופין 
 כתובת:  רח' רמב"ן 30 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1925
 תאריך פתיחה רשמי:  1925 
 אדריכל:  אליעזר ילין, וילהלם הקר 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבין-לאומי 
 
 קואורדינטות:  31°46′28″N 35°12′47″E﻿ / ﻿31.7745°N 35.21311111°E﻿ / 31.7745; 35.21311111
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית ארתור רופין(למפת ירושלים רגילה) בית ארתור רופין(למפת הרי ירושלים רגילה) בית ארתור רופין(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית ארתור רופין
 
בית ארתור רופין הוא מבנה בשכונת רחביה בירושלים, ברחוב רמב"ן 30.
היסטוריה

ארתור רופין היה ממייסדי שכונת רחביה, בהיותו זה שהחליט על רכישת הקרקע מהכנסייה היוונית אורתודוקסית על ידי חברת הכשרת היישוב. את ביתו של רופין תכננו האדריכלים אליעזר ילין ווילהלם הקר, שתכננו מבנים רבים נוספים בשכונה. המבנה נבנה בסגנון הבינלאומי, אולם שילב מספר מוטיבים מזרחיים. הבנייה החלה בשנת 1924 והסתיימה בשנת 1925. היה זה אחד המבנים הראשונים בשכונה שנבנה על ידי פועלים עבריים. את פנים המבנה עיצבה רעיתו של ארתור רופין - חנה.
על בניית הבית מספר רופין סיפר בזכרונותיו:
"סולל בונה הבונה את ביתי, עדיין אין לו ניסיון בחציבת אבנים. הינני, למעשה, הראשון שבונה באבנים יהודיות"
בעת הקמתו היה לבית קומה אחת, ובגינת הבית נבנתה בקתת גנן. הקומה השנייה נוספה בשנת 1931 והושכרה לדיירים. בביתו נהג ארתור רופין להיפגש עם מנהיגי היישוב העברי (ובהם אחד העם וחיים ארלוזורוב) ומנהיגי המנדט הבריטי (ובהם הנציב העליון ארתור ווקופ). ש"י עגנון נהג לבקר בבית דרך קבע.
רופין נפטר מהתקף לב בעודו עובד בגינתו, בשנת 1943. חנה רופין התגוררה בבית עד פטירתה בשנת 1985. בשנת 1989 נוספו למבנה ארבע קומות, בתכנונם של האדריכלים דורית ודורון הוק. המבנה המקורי נהרס ברובו ורק החזיתות נותרו.
גלריה

בית ארתור רופין, 1925 - 1937
קשתות בדלת ובחלונות בבית רופין
בקתת הגנן בבית רופין
לקריאה נוספת

אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
ארתור רופין, פרקי חיי, תל אביב 1968.
אלן גות'

| --- | --- |

 לידה:  27 בפברואר 1947 (בן 77) ניו ברנזוויק, ארצות הברית 
 שם לידה:  Alan Harvey Guth 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ארצות הברית
 מקום לימודים:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1971)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (1972)  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  תיכון היילנד פארק 
 מנחה לדוקטורט:  פרנסיס א. לואו 
 מוסדות:  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 תלמידי דוקטורט:  Carl Linwood Gardner, צ'ונג-פיי מא, Andrea De Simone 
 פרסים והוקרה:  פרס קאוולי באסטרופיזיקה (2014)  הפרס לפיזיקה יסודית (2012)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מדליית אייזק ניוטון (2009)  Clarivate Citation Laureates (2006)  פרס גרובר בקוסמולוגיה (2004)  פרס דיראק של המרכז הבין-לאומי לפיזיקה תיאורטית (2002)  מדליית בנג'מין פרנקלין (2001)  מדליית אדינגטון (1996)  פרס לילינפלד (1992)  מדליית אוסקר קליין (1991) 
 צאצאים:  Larry Guth 
 הערות:  יהודי
 תרומות עיקריות
 רעיון האינפלציה הקוסמית
 
אלן הרווי גות' (Alan Harvey Guth) (נולד ב-27 בפברואר 1947) הוא אסטרופיזיקאי יהודי-אמריקאי.
גות' קיבל את כל תאריו האקדמיים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס. למד פיזיקת חלקיקים והגה את רעיון האינפלציה הקוסמית.
מודל זה היה אמור לפתור כמה בעיות במודל המפץ הגדול, אך נשאר סתום בכמה נקודות כגון תשובה לשאלה כיצד ומדוע נפסק תהליך האינפלציה. עם זאת, יש למודל זה תומכים ומדענים אחרים אף שכללו אותו.
פרסים

פרס מטעם המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT)
מדליית בנג'מין פרנקלין לפיזיקה
פרס דיראק של המכון הבינלאומי לפיזיקה תאורטית
פרס הקוסמולוגיה על שם פיטר גלאמבר
מדליית אוסקר קליין
מדליית אדינגטון, 1996
פרס פריצת הדרך בפיזיקה יסודית, 2012
פרס קוולי לאסטרופיזיקה, 2014
בית אגרון

| --- | --- |
בית אגרון בעת השלמת בנייתו בשנת 1969
בית אגרון בעת השלמת בנייתו בשנת 1969
 מידע כללי
 סוג:  בניין משרדים
 שימוש:  בנין משרדים, אודיטוריום ואולם אירועים
 על שם:  גרשון אגרון 
 כתובת:  רחוב הלל
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל
 בעלים:  אגודת העיתונאים בירושלים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1963–1968 (כ־5 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1968 
 אדריכל:  דוד רזניק
 מידות
 קומות:  4
 
 קואורדינטות:  31°46′47″N 35°13′15″E﻿ / ﻿31.77972°N 35.220886°E﻿ / 31.77972; 35.220886
 he
 
גן העצמאות ובית ארגון ב-1969
בית אגרון הוא בנין משרדים, אודיטוריום ואולם אירועים על שם גרשון אגרון השוכן ברחוב הלל בירושלים, מול גן העצמאות ובריכת ממילא. בית אגרון הוא ביתה של אגודת העיתונאים בירושלים. בעבר שכנו בו משרדי לשכת העיתונות הממשלתית, סניף ירושלים והסביבה של לשכת המהנדסים ("בית המהנדס") ואולפני גלי צה"ל בירושלים ("אולפני אגרון"). בשנת 2017 הושלמה הרחבה משמעותית של הבניין וחלק ממנו החל לשמש כמעונות הסטודנטים של בצלאל.
היסטוריה > תכנון ובנייה

הבניין תוכנן בידי האדריכל דוד רזניק ב-1963, כחלק מקומפלקס של שלוש יחידות, בנין משרדים בן 4 קומות שלחזיתו אודיטוריום ("אולם מוזס") מצד אחד ואולם אירועים ("בית המהנדס") (ששימש גם כמסעדה ובית קפה בתקופות שונות) בצידו השני, ביניהם מדרגות המובילות לבנין המשרדים. מול הבניין, על חלק מגן העצמאות, נבנה חניון.
רזניק בחר בסגנון מודרני מינימליסטי והשתמש בקווים ישרים, מה שהעניק למבנה נוכחות ייחודית בסביבתו. הבניין חופה אבן נסורה כתחליף מודרניסטי לאבן ירושלמית.
הבנייה הושלמה ב-1969. הבניין נחנך באופן רשמי ב-3 ביוני 1969 בנוכחות ראש הממשלה גולדה מאיר.
היסטוריה > שימוש בבניין

במהלך השנים נערכו ב"בית אגרון" באופן קבוע מסיבות עיתונאים, כינוסים פוליטיים וכנסים. בשנת 1982 הפך ל"מרכז עיתונות" ולשכת העיתונות הממשלתית ודובר צה"ל עברו לבנין (במקום משרד המשטרה ונציבות בתי הסוהר ששכרו את שתי הקומות העליונות של הבניין). הוא שימש גם כמשרדים לסוכנויות ידיעות זרות.
בין השנים 1975–1981 פעל באודיטוריום בית קולנוע כסינמטק ירושלים ולאחר מכן, בין 1981 לסוף שנות התשעים, כקולנוע עצמאי.
בשנת 1985 היה בית אגרון לקולנוע הראשון שהקרין סרטים בירושלים בלילות שבת, ובשעריו התחוללו הפגנות של הקהילה החרדית ומולם פעילי תנועת ר"צ.
היסטוריה > מעונות בצלאל

בשנת 2005 אישרה הוועדה המחוזית ירושלים תוספת של 4 קומות לבית אגרון. תוספת זו נועדה לבניית 150 חדרים שישמשו מעונות לסטודנטים. מימוש התוכנית התעכב עקב התנגדות של אגודת העיתונאים ירושלים, ורק בשנת 2013 הונחה אבן הפינה למעונות, שהוקמו בשני בניינים בני 6 קומות כל אחד עבור תלמידי האקדמיה לאמנות בצלאל. המעונות נבנו על ידי חברת שפיר הנדסה ותעשייה במתווה תכנן-בנה-הפעל-העבר ונחנכו באוקטובר 2017.
הערות שוליים

↑  חניכת מעונות הסטודנטים של בצלאל - חדשה - בצלאל, באתר www.bezalel.ac.il
↑  מגרש חניה ליד גן העצמאות, הצופה, 25 בנובמבר 1968
↑  גב גולדה מאיר בחנוכת בית אגרון בירושלים, מעריב, 4 ביוני 1969
↑  עתונאי ישראל יקיימו הכנס השנתי בירושלים, מעריב, 7 במאי 1969
↑  טובה צימוקי, בית אגרון יהיה מרכז עיתונות, דבר, 11 בפברואר 1982
↑  יעקב העליון, סינמטק בירושלים, מעריב, 17 באפריל 1975
↑  אסור להקרין סרטים ב"בית אגרון" בשבת, מעריב, 4 בנובמבר 1985
↑  אריה בנדר, ירושלים: מלחמת השבת, קרב על העיר, מעריב, 14 באוגוסט 1987
↑  גל ניסים, ‏בית אגרון: אושרה תוספת של 150 חדרים לסטודנטים, באתר גלובס, 27 במרץ 2005
↑  אורית בר גיל, ‏העיתונאים בירושלים נגד הסטודנטים, באתר גלובס, 16 ביוני 2006
↑   מוטי בסוק, 100 דירות מוזלות יושכרו לסטודנטים במתחם בית אגרון בירושלים, באתר TheMarker‏, 9 בספטמבר 2013
↑  יובל ניסני, מרכז העיר: נחנכו מעונות הסטודנטים החדשים, באתר כל העיר, 21 באוקטובר 2017
בית בונם

| --- | --- |

בית בונם בשנת 2008, לאחר ששופץ
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים
 שימוש:  סניף בנק
 כתובת:  רחוב רמב"ן 21, פינת רחוב ארלוזורוב
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  בנק לאומי
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1933–1935 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1935 
 חומרי בנייה:  בטון, לבנים
 אדריכל:  לאופולד קרקואר 
 סגנון אדריכלי:  הסגנון הבינלאומי
 מידות
 קומות:  3
 
 קואורדינטות:  31°46′28″N 35°12′55″E﻿ / ﻿31.77458333°N 35.21538889°E﻿ / 31.77458333; 35.21538889
 he
 
בית בונם הוא מבנה בשכונת רחביה שבירושלים ברחוב רמב"ן 21, פינת רחוב ארלוזורוב. מבנה זה נחשב כיום לאחד המבנים היפים ביותר שנבנו בסגנון הבינלאומי בארץ ישראל.
היסטוריה

בניין זה תוכנן עבור ד"ר פאול בונם, גינקולוג שעלה לארץ מגרמניה, על ידי האדריכל והצייר ליאופולד קרקאור, בשנת 1935. המבנה תוכנן בסגנון פונקציונלי האופייני לסגנון הבינלאומי. המבנה מכוסה טיח ואינו מצופה אבן (דבר המקובל בסגנון הבינלאומי, אך נדיר בירושלים). המבנה נבנה בסגנון המזכיר כפר ערבי טיפוסי (בכך מזכיר המבנה את מוזיאון ישראל), והאדריכל קרקאור אכן קיבל השראתו מהתבוננות בכפרים הערביים הסמוכים אבו גוש וליפתא.
קרקאור התאים את המבנה לפני השטח של המגרש עליו נבנה המבנה - בחלקו הגבוה של המגרש מצויי חלקו הגבוה של המבנה, ובחלקו הנמוך מצוי אגף נמוך יותר. בניית המבנה על ידי צירוף של מספר "קוביות" אפשרה להפנות את רוב החדרים לצפון ולדרום, ובהתאם, מיקום חלונות המבנה תוכנן על מנת לאפשר תאורה טבעית מרבית לחדרים. במבנה מרפסות המוצלות על ידי גגוני בטון (אלמנט אופייני לסגנון הבינלאומי). במרפסת הפינתית של המבנה תכנן קרקאור שבכת עץ המזכירה מושרביה מזרחית - המסתירה את יושבי המרפסת מבלי למנוע כניסת אוויר למרפסת.
גדר המבנה שנבנתה בגבול החלקה הייתה מדורגת בהתאם לפני השטח, ותאמה את המבנה. בחצר המבנה נבנתה חצר מגודרת גדר גבוהה, שנתנה פרטיות לבני הבית (פאטיו זה קורה בשנות ה-50 של המאה ה-20).
בשנת 1967 נמכר הבניין לבנק לאומי לישראל, ומאז הוא משמש כסניף בנק. בשנת 2006 החליט הבנק לבצע שיפוץ יסודי, פנימי וחיצוני של הבניין. לצורך תכנון השימור בוצעה עבודת מחקר שבמהלכה נמצאו תוכניות הבנייה המקוריות, והוכן תיק תיעוד בשיתוף עם אדריכל עלי ורדי. במסגרת עבודות השימור שוחזר המבנה לפרטיו, הוסרו כל תוספות הבנייה המאוחרות, הוסרה התקרה האטומה שמעל לחצר הפנימית ובמקומה הונחה תקרת זכוכית עם מצללת עץ. השימור והשחזור תוכנן על ידי משרד האדריכלים רוזנפלד וארנס.
לקריאה נוספת

אמנון רמון, "דוקטור מול דוקטור גר" שכונת רחביה בירושלים, הוצאת יד בן צבי, ירושלים 2006
דוד קרויאנקר, ירושלים - מבט ארכיטקטוני, כתר הוצאה לאור, 1996.
הערות שוליים

↑  פאול בונם באתר "ארגון יוצאי מרכז אירופה"
↑  רופ פז, ‏באוהאוס גם בירושלים: בית בונם ישומר, באתר גלובס, 26 במרץ 2006
בית אניס ג'מל

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 תאריך פתיחה רשמי:  1934 
 מידות
 קומות:  2 
 
 קואורדינטות:  31°46′10″N 35°13′06″E﻿ / ﻿31.76958333°N 35.21847222°E﻿ / 31.76958333; 35.21847222
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית אניס ג'מל(למפת ירושלים רגילה) בית אניס ג'מל(למפת הרי ירושלים רגילה) בית אניס ג'מל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית אניס ג'מל
 
בית אניס ג'מל, הוא מבנה המצוי ברחוב אלקלעי 9, בפינת רחוב ד'יזראלי שבשכונת טלביה בירושלים.
היסטוריה

בית ג'מל נבנה בשנת 1934 על ידי אניס ג'מל, ערבי נוצרי אנגליקני עבור משפחתו. ג'מל התגורר בקומה העליונה של המבנה עם רעייתו, טביתה, בת דודתו של השחקן פיטר יוסטינוב. סביב המבנה השתרע גן נרחב.
המשפחה נמלטה מהשכונה בשנת 1948 בעקבות מתקפה של ארגון הלח"י בירושלים, והארגון השתלט על המבנה והפך אותו למפקדתו.
לאחר מלחמת העצמאות הועבר המבנה לחזקתו של האפוטרופוס על נכסי נפקדים. בשנות ה-50 הוצע להפוך את המבנה למעון רשמי עבור ראש ממשלת ישראל דוד בן-גוריון, אולם בן-גוריון העדיף להימנע מלהתגורר ברכוש ערבי נטוש, והמבנה הפך למועדון של משרד התיירות, ובהמשך למועדון לעולים. בדירה בקומה העליונה התגורר, בחכירה, התעשיין, אלכסנדר רפאלי.
תיאור המבנה

בית ג'מאל הוא מבנה דו-קומתי, שנבנה בפאר רב, בסגנון בנייה מזרחי. חלונות הקומה השנייה של המבנה מקושתים, וכן קשת גדולה מקיפה את הכניסה הראשית למבנה. בשנות ה-50 נבנו בגני המבנה הנרחבים מגרשי טניס.
ראו גם

וילה אמין ג'מל
וילה שבלי ג'מל
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, שכונות ירושלים, טלביה, קטמון והמושבה היוונית, מכון ירושלים לחקר ישראל, כתר הוצאה לאור, 2002
969

ערך זה עוסק בשנה לועזית. אם התכוונתם לתנועה לאומית המתנגדת להתרחבות הנמשכת של האסלאם בבורמה הבודהיסטית, ראו .
שנת 969 היא השנה ה-69 במאה ה-10. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

6 ביולי – השושלת הפאטמית השתלטה על מצרים ומעבירה את בירתה לעיר החדשה – קהיר
החרבת העיר איטיל, בירת ממלכת הכוזרים בידי נסיך קייב דאז, סוויאטוסלאב הראשון.
נפטרו

11 ביולי – אולגה, נסיכת קייב (נולדה ב--900)
11 בדצמבר – ניקפורוס השני, קיסר האימפריה הביזנטית (נולד ב-912)
ראו גם

ילידי 969‎
נפטרים ב-969‎
בית אליעזר ותלמה ילין

| --- | --- |

הכניסה למבנה: קשת וכותרת עמוד אשורית
 מידע כללי
 סוג:  בית מגורים 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1924
 תאריך פתיחה רשמי:  1924 
 אדריכל:  אליעזר ילין, וילהלם הקר 
 
 קואורדינטות:  31°46′30″N 35°12′58″E﻿ / ﻿31.774896°N 35.21602°E﻿ / 31.774896; 35.21602
 he
 
הבית בשנת 1937
בניית בית אליעזר ותלמה ילין, 1924
בית אליעזר ותלמה ילין הוא המבנה הראשון שנבנה בשכונת רחביה בירושלים. המבנה תוכנן על ידי האדריכלים אליעזר ילין ושותפו וילהלם הקר ובנייתו הושלמה בשנת 1924. בבניין התגוררו אליעזר ותלמה ילין עד 1936, ובתקופה זו הוא היה מרכז תרבותי וחברתי בשכונת רחביה, ובירושלים כולה.
המבנה נמצא ברחוב רמב"ן מס' 14, בפינת רחוב אלחריזי, והוא האחרון מבין הבתים שהקר וילין תכננו ברחביה ששמר על צורתו המקורית.
המבנה

הבית נבנה בשילוב של אלמנטים מסגנון הבינלאומי -המבנה קובייתי בצורתו, ומורכב מארבע "קוביות" בגבהים שונים, עם אפיונים מקומיים - קשתות באכסדרת העמודים שבכניסת המבנה וכן אלמנטים דמויי אדריכלות המזרח הקדום - כותרות עמודים בסגנון אשורי.
אלמנט מיוחד בחזית הקדמית של הבית הוא מבנה מלבני שבולט ממנה (bay window). בתוך הבית אלמנט זה הוא גומחה שיוצאת מחדר המוגרים ונבנתה כבמה עליה הופיעה תלמה ילין בנגינה בצ'לו, לבדה או בהרכבים קאמריים. רובו של הבית בנוי מאבנים בסיתות טובוזה והפתחים בו מרובעים, ורק אכסדרת העמודים והמבנה הבולט עשויים מאבן בסיתות תלטיש עדין יותר, ובהן נמצאים הקשתות והכותרות בסגנון האשורי. בעיצוב הפנים בולט אלמנט אר דקו של פינות קטומות בחלונות ודלתות עץ,