אדריאנוס
חייו > קיסר רומא

ב-11 באוגוסט 117 קיבל את סמכויות הקיסר ובתוארו המקוצר, נקרא: "IMPERATOR CAESAR TRAIANUS HADRIANUS AUGUSTUS".
ב-1 בינואר 118 מונה ברומא בהיעדרו לתפקיד קונסול בפעם השנייה. בהמשך, נרקם נגדו קשר ברומא על ידי אישים בולטים בממשל ונאמניו הוציאו להורג על דעת הסנאט ארבעה מהבולטים שבהם. ביולי אותה שנה הגיע לרומא והחל להפגין נדיבות בהענקת קצובות המזון להמון ובמחיקת חובות ישנים לקופת הקיסר. הוא כיבד את זכרו של טראיאנוס בנשיאת דיוקנו על מרכבה בתהלוכת ניצחון מרשימה. ב-1 בינואר 119 מונה לקונסול בפעם השלישית והאחרונה.
אדריאנוס הדיח את אקיליוס אטיאנוס, אומנו לשעבר, מכהונת פראיפקטוס הפראיטוריום (אנ'), והחליף אישים נוספים בצמרת הפקידות הבכירה במגמה לקרב למשרות החשובות אישים ממעמד הפרשים במקום עבדים משוחררים. ככל הנראה בתקופה זו מונה גאיוס סווטוניוס טרנקוילוס למשרת הממונה על הקורספונדנציה המלכותית אב אפיסטוליס (Ab epistulis). עוד בשנת 119, הקים מועצה (CONSILIUM PRINCIPIS), שתפקידה לייעץ לפרינקפס בענייני מדינה וחוק. הוא הפקיד בידי המשפטן הצעיר פובליוס סאלוויוס יוליאנוס (אנ') את עדכונו של קובץ הצווים של הפראיטורים, EDICTUM PERPETUUM (אנ'). בדצמבר אותה שנה נפטרה חמותו, מטידיה (אנ'), ובעקבות זאת העניק חגיגה מיוחדת לזכרה ויזם את האלהתה.
באביב שנת 121 יצא אדריאנוס למסע ביקורים בפרובינקיות, שנמשך כארבע שנים. הוא ביקר בגאליה, בגרמניה ובשנת 122 הגיע לבריטניה, שם עסק בבניית החומה, שנועדה להגן על תחום השליטה הרומי מפני התקפות השבטים של צפון האי הבריטי. משם חזר לגאליה והמשיך לספרד, שם בילה את החורף בעיר טאראקו (טרגונה). בתחילת שנת 123 חצה את מצר גיברלטר והגיע למאוריטניה, שם השתתף בדיכוי מרידה. הוא הפליג מזרחה לאורך חופי אפריקה, חנה בכרתים והמשיך אל הפרובינקיה סוריה, אל אזור הגבול שעל נהר הפרת עם האימפריה הפרתית. משם חזר למערב דרך הפרובינקיות קפדוקיה, פונטוס, ביתיניה ואסיה. ככל הנראה בתחילת אביב שנת 124, חצה את מצרי הבוספורוס אל תראקיה וביקר במואסיה, דאקיה ופאנוניה. הוא הפליג דרך הים האדריאטי דרומה לאכאיה. בסתיו אותה שנה התקדש במיסטריות של אלאוסיס (אנ') ובחורף הגיע לאתונה. הוא הסכים לקבל נציגים נוצרים מקומיים, העניק לעיר זכויות יתר בתחום המסחר, ותרם מרוץ סוסים לחגיגות נמיאה ומוביל מים לארגוס. דברים דומים עשה גם בספרטה. הוא סייר במרכז יוון, הפליג לסיקיליה ולקראת סוף אותה שנה הגיע אל רומא.
במהלך שנת 126 עסק ברומא בחקיקה ובנייה. בשנת 127 ערך מסע באיטליה. באפריל שנת 128 הוענק לו התואר "אבי המולדת" (PATER PATRIAE), וכעבור זמן קצר יצא לביקור בפרובינקיה אפריקה, שם חנך מבנים ציבוריים וכבישים, אולם את עיקר זמנו הקדיש לצבא. בתחילת אוגוסט 128 חזר לרומא וכעבור זמן קצר יצא לאתונה, בה הקים מבנים ציבוריים והיכלות, ובהם: האולימפיאיון (אנ'), הפנהלניון (אנ'), היכל להרה והפנתאון. באביב 129 הפליג לפרובינקיה אסיה. בעיר אפסוס ערך משחקים וחגיגות. בהמשך הגיע לליקיה ובפאסיליס חנך היכל מרכזי לפולחן הקיסר. לאחר מכן ביקר בפאמפיליה ובפריגיה.
לקראת סוף יוני 129 הגיע אדריאנוס אל אנטיוכיה ומשם יצא לבקר את חילות הספר של סוריה. לקראת סוף הסתיו באותה שנה, ניהל בעיר הגבול סמוסאטה שעל נהר הפרת, שיחות מדיניות עם שליטים שכנים. במהלך חורף 129–130 היה פעיל באנטיוכיה ובביקור בפלמירה זכה לכינוי "אלוהי".
בתחילת שנת 130 הגיע אדריאנוס לפרובינקיה יודיאה (יהודה), בה הוטבעו לכבודו מטבעות המכריזים על "בואו של האוגוסטוס ליודאיה". הוא הגיע דרך עבר הירדן בתחום פרובינקיה ערביה, דרך בצרה, גרסה ופילדלפיה. משם ככל הנראה המשיך לפטרה וככל הנראה בקיץ הגיע לירושלים, בה פיקח על תוכניתו להקמת איליה קפיטולינה. בסוף אותה שנה נסע דרך השפלה אל עזה. משם המשיך למצרים, שם פיאר את קברו של פומפיוס ונכנס לאלכסנדריה בתהלוכה חגיגית.
אדריאנוס היה ידוע בקשריו ההומוסקסואליים עם יווני בשם אנטינואוס, צעיר יפה תואר שהיה חביב עליו במיוחד.
בשנת 131, לאחר שהות של מספר חודשים באלכסנדריה, יצא אדריאנוס עם אשתו ופמלייתו להפלגה על הנילוס, במהלכה אנטינואוס מצא את מותו. אדריאנוס הוכה ביגון, והורה להקים מרכז עירוני על שמו של אנטינואוס בסמוך למקום טביעתו, עיר בשם אנטינואופוליס (אנ') (כיום שייח עבאדי) במצרים התחתונה. אדריאנוס אף דאג לסלילת דרך, ויה אדריאנה, שתקשר את העיר עם חוף ים סוף.
אדריאנוס הכריח את האימפריה כולה להתעטף באבל לזכרו של אהובו המת, והפך אותו לאל. אנטינואוס היה האדם האחרון שלא היה בן למשפחה הקיסרית שהוכרז לאל בעולם העתיק. בשארית ימי חייו, מימן אדריאנוס הקמת אלפי פסלים והטבעת מטבעות לזכרו של אהובו.
בשובו מן ההפלגה על הנילוס, יצא אדריאנוס למסע בלוב. בביקורו זה באלכסנדריה, בלטה נדיבותו הכספית לבנייה ציבורית ובמיוחד היכלות לאלים.
באוגוסט 131 הפליג אדריאנוס לסוריה ומיד המשיך לאתונה, שם חנך בטקס גדול את האולימפיאיון – היכל ענק לזאוס האולימפי, בו הוצב פסלו של אדריאנוס עצמו לצד פסלו של זאוס. כמו כן, הקדיש את היכל הפנהלניון לזאוס פנהלניוס וקבע בעיר "התכנסות של כלל ההלנים", שבמסגרתה העמיד כינוסים שנתיים ואת המשחקים הפאן-הלניים. אדריאנוס העניק חשיבות ומרכזיות לאתונה ולכל מה שהיא מייצגת, ומשום כך תיקן תקנות לטובתה. בין היתר, פסק לה קצבת תבואה שנתית. הוא ראה בביקורו בעיר את גולת הכותרת של מסעו. בשנת 132 שב לרומא ועסק בעיקר במינהל, חקיקה ובניין.
בסתיו שנת 132, שמע אדריאנוס על הישגי היהודים במרד בר כוכבא ובראשם כיבושה של איליה קפיטולינה (ירושלים). הוא ציווה לדכא את המרד במהירות וייעד לשם כך כוחות צבאיים נוספים שלא נמצאו בזירת המלחמה. במהלך שנת 133 השיגו החילות הרומאיים הישגים חלקיים בלבד ולא הצליחו לכבוש מחדש את איליה קפיטולינה מידי המורדים. אדריאנוס ייחס עתה חשיבות למלחמה זו ובשנת 134 יצא בעצמו אל שדה המערכה, ונראה כי בקיץ אותה שנה פיקח בעצמו על ההתקפה המכרעת לכיבוש העיר. כיבושה של ירושלים היה כרוך בהרוגים רבים גם בצבא הרומאי, ומסיבה זו נמנע הקיסר במכתבו אל הסנאט על המערכה מן הנוסח המקובל בדרך כלל, "אם לכם ולבניכם שלום, מה טוב, לי ולחיילי שלום". אדריאנוס הפקיד את השלמת דיכוי המרד בידי מצביאו, יוליוס סוורוס, ועזב לאנטיוכיה. בעקבות המרד היהודי, החליט אדריאנוס על ארגונה מחדש של פרובינקיה יודיאה, שנקראה מעתה "סוריה פלשתינה" (PALAESTINA SYRIA), תוך השמטת השם "יהודה" משמה הרשמי וגזירת גזירות על היהודים בארצם.
בשנת 135 שב אדריאנוס לרומא ונטל לידיו את ניהולה של פרובינקיה ביתיניה, שהייתה עד עתה סנאטורית וסבלה מקשיים כלכליים. כמו כן, הקדיש את תשומת לבו לפלישת האלאנים בגבולה הצפון-מזרחי של האימפריה. בסתיו-חורף אותה שנה, העניק ליוליוס סוורוס עיטורים של טריומף, עבור הצלחותיו בכיבוש ביתר והשלמת דיכוי המרד היהודי. אדריאנוס עצמו הוכרז בשנית כעל "אימפרטור" (על המטבעות מופיע: "IMPERATOR II"). בשנת 136 הקים ברומא את ה"אתנאיום" (אנ'), מרכז עיון ולימוד של חכמה יוונית. באותה שנה עסק בהשלמת בניית ארמונו ליד העיר טיבּוּר, שנודע כיום בשם "וילה אדריאנה": מכלול של בניינים, גנים, בריכות והיכלות קטנים. באותה שנה החליט לאמץ לבן (הנבחר לרשת אותו בשררה האימפריאלית) את לוקיוס קיאוניוס קומודוס, ששימש קונסול בשנה זו ונקרא מעתה לוקיוס אייליוס קיסר (אנ'). אדריאנוס גם הוציא להורג את גיסו בן התשעים ואת נכדו של זה, באשמת חתירה, ייתכן משום שהיו בין שארי בשר שהיו מאוכזבים מן האימוץ.
בסתיו שנת 136 נפטרה ויביה סבינה, אשת אדריאנוס, ללא בנים. במהלך שנת 137 אדריאנוס נותר מרותק לארמונו בשל מחלה. הוא מינה את בנו המאומץ לקונסולט שני ובהמשך השנה גם לתפקיד מושל פאנוניה, ככל הנראה לשם הכשרתו לקראת קיסרותו העתידית. אלא שב-1 בינואר 138, לוקיוס אייליוס נפטר. ב-25 בפברואר אותה שנה, אימץ אדריאנוס לבן את האיש שכונה מעתה בשם טיטוס אייליוס אנטונינוס (הקיסר לעתיד אנטונינוס פיוס). מפאת מחלתו, מסר אדריאנוס לאנטונינוס את סמכויות השלטון בפועל ויצא אל חווילתו בבאיאי (אנ'), ייתכן משום שביקש לרחוץ במעיינות המרפא בסביבה. ב-10 ביולי 138 מת אדריאנוס ממחלתו. הוא נקבר בחווילה שהייתה שייכת לקיקרו בעבר, בפוטיאולי (אנ') הסמוכה למקום הפטירה, אך בתחילת שנת 139, משהושלם המאוזוליאום החדש על שפת נהר הטיבר ממול לשדה מרס, הועברו שרידיו אל אתר הקבורה שייעד לעצמו בעודו בחיים.
אדריאנוס נפטר בגיל 62, לאחר שהיה קיסר במשך 21 שנים.