stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הלמה של שפרנר
הוכחה

נסמן ב  K את מספר המשולשים הקטנים הצבעוניים. נוכיח ש  K אי־זוגי ובפרט אינו 0.
נסתכל על קבוצת המשולשים הקטנים  T_{1},T_{2},...,T_{n} הכולל גם את המשולש המשלים של המשולש הגדול כאשר פורסים אותו על ספירה וקדקודיו הם  V_{1},V_{2},V_{3}, נכנה שני משולשים מקבוצה זו "חברים" אם הם שכנים (כלומר עם צלע משותפת) וקודקודיהם המשותפים צבועים בשני הצבעים  {1,2}.
לכל משולש "צבעוני" (מלבד המשולש המשלים) יש חבר אחד ויחיד, למשולשים שצבועים בצבעים  {1,2} יש שני חברים, ולכל השאר (מלבד אולי המשולש המשלים) – אין "חברים" כלל. בפרט מבין המשולשים הקטנים רק ל"צבעוניים" יש מספר אי זוגי של חברים.
נשים לב ש:
למשולש המשלים יש מספר אי זוגי של "חברים" כי לאורך הצלע בין  V_{1} ל  V_{2} הצבע מתחלף  1\leftrightarrow 2 מספר אי זוגי של פעמים וכל פעם כזו מוסיפה חבר.
סכום מספר החברים של כל המשולשים  T_{1},T_{2},...,T_{n} הוא זוגי כי כל יחס "חברות" נספר פעמיים.
נובע כי  K אי־זוגי כנדרש.
ראו גם

משפט נקודת השבת של בראואר
הלמה של קנסטר-קורטובסקי-מזורקביץ'
מחלקת הסיבוכיות PPAD שמציאת המשולש הצבעוני היא בעיה שלמה עבורה.
לקריאה נוספת

Noam Nisan, Tim Roughgarden, Eva Tardos, Vijay V. Vazirani, Algorithmic Game Theory, New York: Cambridge University Press, 2007. ISBN 978-0-521-87282-9
K.T. Atanassov On Sperner's Lemma ,Stud. Sci. Math. Hungarica (volume=32, pages=71–74
הערות שוליים

↑  (Christos H. Papadimitriou, On the Complexity of the Parity Argument and Other Inefficient Proofs of Existence. J. Comput. Syst. Sci. 48(3): 498-532 (1994
שימו לב כי בצלע החיצונית השמאלית הנקודות צבועות בהתאם לאחד הקצוות (אדום או ירוק), וכך גם בצלעות החיצוניות האחרות
טיהאן

טיהאן (בהונגרית: Tihany) הוא כפר בגדה הצפונית של אגם בלטון שבהונגריה, בראש חצי אי הנושא אף הוא שם זה. הכפר שוכן הן לחופו של אגם הבלטון והן לצידו של "האגם הפנימי", אגם קטן הכלוא בתוך שטח חצי האי.
במרכז הכפר ובנקודה הגבוהה ביותר בו כנסייה ומנזר בנדיקטינים שהוקמו לראשונה ב-1055 על ידי אנדראש הראשון, הקבור בקריפטה של הכנסייה. המנזר התייחד בכך ששילב נזירות בנדיקטינית עם נזירים ביזנטים. המסמך המתעד את הקמת הכנסייה הוא העדות הכתובה הקדומה ביותר לשפה ההונגרית. הכנסייה נבנתה מחדש ב-1754 בסגנון הבארוק. ב-1921 הוחזק כאסיר במקום קרל הראשון, קיסר אוסטריה. הכנסייה ונוף האגם הנשקף ממנה מהווים נקודת משיכה לתיירים.
מרחבת הכנסייה ועד המעגן שלמרגלותיה משתרע יער המהווה שמורת טבע.
במאה ה-18 וה-19 נודע המקום בהד המיוחד המהדהד בו ועליו נכתבו שירים, בהם מאת המשורר ההונגרי הלאומי מיהאי ורשמארטי. אולם, בשל בנייה ושינויים בנוף נעלמה התופעה.
ההכנסה לנפש ומחיר הדיור בכפר הם הגבוהים ביותר בהונגריה.
יהודי טיהאן

בטיהאן חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 14 | 842 |
| 1910 | 3 |  |
| 1920 | 4 |  |
| 1930 | 5 |  |
| 1941 | 3 | 1,027 |
לקריאה נוספת

Miklos Komjáthy, Quelques problèmes concernant la charte de fondation de l'abbaye de Tihany, Studia historica Academiae Scientiarum Hungaricae, 36. Budapest, Akadémiai Kiadó, 1960 pp. 221-225. (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  ז'אק לה גוף, אמנון לינדר (ע), תרגום: אהרן אמיר, ימי הביניים בשיאם, תל אביב: דביר, תשנ"ג 1993, עמ' 16
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת בלטונפירד |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלטונפירד • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • טיהאן • ואסוי • זאנקה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562122805171  GND: 4060157-2  LCCN: n82273786  NKC: ge647833  VIAF: 132556428   WorldCat (עם VIAF): 132556428 
הכנסייה והמנזר והיער מאחוריהם המשתפל אל הבלטון
הלמוט גרוסקורט

| --- | --- |

 לידה:  16 בדצמבר 1898 לידנשייד, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  7 באפריל 1943 (בגיל 44) Frolovo, ברה"מ 
 מדינה:  הקיסרות הגרמנית, רפובליקת ויימאר, גרמניה הנאצית 
 השתייכות:  כוחות היבשה של הוורמאכט 
 דרגה:  אוברסט 
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה 
 
הלמוט גרוסקורט (בגרמנית: Helmuth Groscurth; 16 בדצמבר 1898, לודנשייד – 7 באפריל 1943, ברית המועצות, השבי הסובייטי) היה גרמני, חבר בצוות באבווהר, ארגון המודיעין הצבאי, קצין בוורמאכט "כוח ההגנה", צבא הקבע של גרמניה הנאצית וקצין קישור בין שירות הביון למפקדת צבא היבשה של גרמניה. השתתף בתנועת ההתנגדות הגרמנית לנאציזם.
ביוגרפיה

הלמוט גרוסקורט נולד למשפחה בורגנית בעיירה לודנשייד שבצפון וסטפאליה. אמו הייתה בת למשפחת תעשיינים. אביו הכומר בא ממשפחה של מורים ואנשי כנסייה. אחיו הבכור ריינהרד, היה עורך דין גרמני שפעל נגד שחיתות והשפעת הנאציזם בכנסייה האוונגליסטית של ברמן.
גרוסקורט סיים את לימודיו בגימנסיה בברמן וב-1916 במלחמת העולם הראשונה התגייס לגדוד חיל הרגלים הגרמני ה-75 ולחם בחזית המערבית הצרפתית. שם נפצע ונשבה על ידי הבריטים בשנה שלאחר מכן.
לאחר מלחמת העולם הראשונה התגייס לרייכסווהר, צבא גרמניה בין השנים 1919–1935. לאחר מכן עזב את הצבא כדי ללמוד חקלאות. ב-1924 הצטרף מחדש לרייכסווהר. ב-1929 מונה לנציגו של ארווין פון ויצלבן, לימים קונספירטור, מורד בשלטונו של היטלר אשר הוצא להורג בשל השתתפותו בקשר העשרים ביולי.
ב-1935, גויס גרוסקורט לאבווהר, מנגנון המודיעין הצבאי של הרייך הגרמני, ובסופו של דבר הפך לקונספירטור (מורד) פעיל ברשת ענפה של קצינים במודיעין הצבאי, שהיו חלק מההתנגדות הגרמנית בניהולו של האדמירל וילהלם קנריס. קנריס היה מפקד האבווהר, סגנו היה הגנרל האנס אוסטר. שניהם התנגדו להיטלר ולנאציזם ותכננו להוכיח כי המרד שלהם הוא נגד חבורת פושעים ולא נגד שלטון חוקי לגיטימי. הם תכננו להציג בפני העם הגרמני מסמכים רבים מספור על שחיתויות, פשעים ומעשי רצח, אי סדרים בנוער ההיטלראי, עבירות מס של הרמן גרינג וחבריו וראיות המעידות על אחריותו האישית של היטלר לפוגרום האנטי-יהודי בנובמבר 1938, ליל הבדולח. המטרה המרכזית של אוסטר הייתה ביסוס תנועת ההתנגדות, חיזוקה והרחבתה, כך שתהיה מוכנה לפתוח בהפיכה מייד עם חידוש שיתוף הפעולה עם הרמטכ"ל גנרל פרנץ האלדר. אוסטר מינה את קולונל גרוסקורט, שהיה וראש מחלקת החבלה, לתפקיד קצין הקישור בין שירות הביון למפקדת צבא היבשה.
קצין מודיעין צבאי

עם כניסתו לתפקיד קצין המודיעין הצבאי החל גרוסקורט להפעיל לחץ על מפקדיו. המינוי איפשר לו ליצור קשרים הדוקים ככל האפשר עם פרנץ האלדר, גנרל בכיר במלחמת העולם השנייה ואחראי על תוכניות הפלישה. המינוי איפשר ל גרוסקורט לתווך בינו לבין ראשי תנועת ההתנגדות ולשכנע אותו לפעול בדחיפות נגד היטלר. אך המהלך לא הביא לתוצאה המיוחלת. תסכולם של אוסטר וחבריו רק גבר כאשר הבינו שלא יוכלו לשכנע את הגנרל האלדר לפעול, מכיוון שלא ראה בכיבושה של צ'כוסלובקיה סיבה מספקת להפלת המשטר. בשנת 1938 הקצה וילהלם קנריס, שהיה ראש ההבוואר, את גרוסקורט, שהתקדם לדרגת רב-סרן, לעמוד בראש מדור "מיעוטים וחבלה" של שירות הביון הצבאי האחראי על לוחמה לא קונבנציונלית במדינות זרות. קנריס חשש מכוחו הגובר של ה-SS במבצעים כאלה, במיוחד מהשפעתו על קונרד הנליין, שהיה פוליטיקאי פרו נאצי, ולכן הוא שלח את גרוסקורט לחבל הסודטים לקראת התוכנית המתוכננת. משימתו כללה חיזוק גרמנים אתניים מתונים באזור בתקווה שימצא פתרון ותמנע מלחמה. הוא אסף מידע מודיעיני על הגנות צ'כיות, הטמין מזבלות נשק סודיות ואימן מורדים פוטנציאליים בחבלה. פעילויות אלו הכעיסו את ריינהרד היידריך, מפקד ה-SD ואת ה-SD, שהחמירו את המתיחות על מנת להצדיק פלישה לצ'כיה.
מלחמת העולם השנייה

כקצין מודיעין גרוסקורט היה חסיד של הברנדרבורגים - כוחות מיוחדים גרמניים, יחידה שפעלה כשלוחת גוף המודיעין של האבווהר ולקחו חלק בתפיסת מטרות בדרך של חבלה והסתננות. גרוסקורט פיקד על פעולות לחימה לא מוסכמות בחבל הסודטים ופעל נגד האג'נדה של היטלר. מאוחר יותר הועבר מחדש לצבא הסדיר בעקבות ביקורת שהשמיע על פשעי מלחמה שביצעו כוחות גרמניים בפולין. לאחר שפיקד על גדוד חייל רגלי בפלישה לצרפת נטל על עצמו מגוון תפקידי מטה.
רצח של ילדים יהודים בבילה צרקווה, אוגוסט 1941

ב 20 באוגוסט 1941, בסביבות 4 אחר הצהריים, שני כמרי חטיבה דיווחו להלמוט, שהיה קצין מודיעין באותו הזמן, על כך שבעיר בילה צרקווה שבאוקראינה יש 90 ילדים יהודים שנכלאו בבניין במשך 24 שעות ללא מים ומזון ובתנאים בלתי נסבלים. לפי המידע מהכמרים, הניסיון להשיג את התערבותו של מפקד העיר לא הצליח. חצי שעה לאחר מכן, גרוסקורט הגיע לבניין וכבר מבחוץ יכול היה לשמוע את היבבות של הילדים שבפנים. בחצר הבניין היו 20 נגדים וגברים וכמה אוקראינים חמושים אך לא הייתה שמירה מול הבניין. שומר אוקראיני עם רובה עמד בכניסה לחדרים המחוברים שבהם היו בערך 90 ילדים וכמה נשים. גרוסקורט שאל את ראש האס אס שלו שירות הביטחון שבדיוק נכנס מה עומד להיעשות לילדים. הוא ענה שהוריהם נורו למוות ושככה מתוכנן לקרות גם להם. מבלי שום תגובה נוספת, גרוסקורט פנה ישירות למפקד חיל המצב המקומי ודרש הסבר. בתגובה הגיב המפקד שאין לו השפעה על צעדי שירות הביטחון והציע לו לדון בנושא עם מפקד השדה סגן אלוף רידל, אך גם רידל הצהיר בפניו שהוא משוכנע שמהלך זה הוא נכון ונחוץ והוסיף שכבר חלק מהילדים ההם נהרגו יום לפני. גרוסקורט ביקש מרידל לעכב את ההעברה של הילדים אך ללא הצלחה.
יום למחרת הוציא האס אס את הילדים לבור שם נורו על ידי אנשי העזר האוקראינים. זמן קצר לאחר מכן הגיש גרוסקורט דו"ח רשמי לצבא במחאה על הרציחות וכינה אותן לא אנושיות ומדכאות עבור חיילי הצבא בסביבה. עם זאת, הביקורת שהשמיע גרוסקורט הופנתה אך ורק לכישלון של המפקדים המקומיים שלא ביצעו את ההתעללות והרצח של הילדים הרחק מן החיילים הגרמנים, שחלקם "הוטרדו" מיבבות הילדים. הדו"ח של גרוסקורט לא התנגד רשמית למצוקת הילדים עצמה, אלא לחוסר היעילות של התהליך ולהשפעה הפוטנציאלית המזיקה על רוח הלחימה של החיילים הגרמנים הסמוכים. כך כתב גרוסקורט בדו"ח: "מנהיגי הצבא מחנכים את החיילים להימנע, מתוך תודעה חיילית טהורה, מאלימות ומגסות כלפי אוכלוסייה חסרת ישע. הצבא מבין היטב את הצורך בפעולה נחרצת נגד הפרטיזנים אך במקרה שלפנינו נוקטים אמצעים נגד נשים וילדים, אמצעים שאינם נבדלים במאומה מזוועות האויב שהחיילים עדים להן דבר יום ביומו".
גרוסקורט סיים את שירותו הפעיל כראש המטה של קרל שטרקר, הקורפוס ה-11. הוא השתתף בקרב סטלינגרד, קרב אשר התחולל בין מדינות הציר המזרחי לבין ברית המועצות ועזר לנסח את ההודעה הסופית ששלחו הכוחות הגרמניים אשר היו לכודים שם. לאחר כניעת הגרמנים חלה בטיפוס ומת בעודו בשבי הסובייטי. שחזור יומניו ומאמריו סיפקו מקור משמעותי להיסטוריונים שרצו לחקור את ההתנגדות המוקדמת להיטלר במסגרת הצבא הגרמני.
מורשת

גרוסקורט היה אחד מקציני הצבא הראשונים שהצטרפו להתנגדות ונודע כ-"נשמת ההתנגדות בתוך האבווהר" מאז קיץ 1938. לאחר המלחמה פורסם יומנו של גרוסקורט שחשף את תפקידו כאחד מחברי המפתח להתנגדות הגרמנית בתוך הנאציזם. הוא גם היה אחד המחברים של מזכר סודי שנכתב באוקטובר 1939 שכותרתו, "אסון קרוב", עם הדיפלומטים חסו פון הצדורף ואריך קורט, המתאר פוטנציאל להפיכה נגד היטלר.
יומניו של גרוסקורט והמסמכים ששמר הביאו לתובנות חשובות בקרב ההיסטוריונים על ההתנגדות המוקדמת להיטלר על ידי שמרנים וקציני צבא. מסמכים שלו מהטיפול בפעילות הסודית של מולר ברומא סיפקו גם אוסף של ראיות על התכתבות בין ההתנגדות הגרמנית, הממשלה הבריטית והותיקן. ההיסטוריון פרידריך הילר פון גארטרינגן תיאר את גרוסקורט כ-"מתנגד נחוש של הנאציזם".
הערות שוליים

↑  חיים רוזן, אני בוש בהיותי גרמני!, הוצאת יד ושם, 2014, עמ' 171 - 172
↑  חיים רוזן., אני בוש בהיותי גרמני!, יד ושם, 2014, עמ' 171
↑  דני אורבך, ואלקירי, ידיעות ספרים, 2009, עמ' 98
↑  דני אורבך, ואלקירי, ידיעות ספרים, 2009, עמ' 99
1 2 3  הלמוט גרוסקורת, דוח שכתב גרוסקורט על הריגת יהודים באוקראינה אוגוסט 1941, באתר ehri online course in holocaust studies
↑  חיים רוזן, אני בושש בהיותי גרמני!, יד ושם, 2017, עמ' 171-173
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007381360805171  PLWABN: 9810638995405606  GND: 118698079  ISNI: 0000 0001 1047 8460  LCCN: no2009166006  NTA: 070526451  RERO: 02-A003322366  SUDOC: 140176128  VIAF: 27584927   WorldCat (עם VIAF): 27584927
העולם שאבד (סרט, 2001)

| --- | --- |

 מבוסס על:  העולם שאבד 
 סוגה:  דרמה, מדע בדיוני
 יוצרים:  טוני מולהולנד, אדריאן הודגס
 כותבים:  אדריאן הודג' 
 בימוי:  Stuart Orme 
 שחקנים:  בוב הוסקינס ג'יימס פוקס מת'יו ריס טום וורד איליין קסידי פיטר פאלק טום גודמן-היל רוברט הארדי
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  2
 הפקה
 מפיק:  Christopher Hall 
 חברת הפקה:  BBC
 הפצה:  BBC One 
 אורך פרק:  75 דקות
 שידור
 רשת שידור:  BBC
 תקופת שידור מקורית:  25 בדצמבר 2001 – 26 בדצמבר 2001
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
העולם שאבד (באנגלית: The Lost World) היא סדרת טלוויזיה בריטית מסוג דרמה ומדע בדיוני מבית ה-BBC, שיצאה לראשונה בבריטניה ב-25 בדצמבר עד 26 בדצמבר 2001 וכללה 2 פרקים בלבד, שניהם באורך 72 דקות. הסדרה מבוססת על הספר של ארתור קונאן דויל - העולם שאבד משנת 1912.
צילומי הסדרה צולמו בחופי ניו זילנד המערביים והיא נכתבה בידי טוני מולהולנד ואדריאן הודגס שגם יצרו את הסדרה בראשית. בסדרה משחקים בוב הוסקינס, ג'יימס פוקס, מת'יו ריס, טום וורד, איליין קסידי, פיטר פאלק, טום גודמן-היל ורוברט הארדי.
עלילה

העלילה מתרחשת ביערות הגשם של האמזונאס שם פרופסור ג'ורג' צ'לנג'ר יורה ביצור מפתיע שמתברר כסוג של פטרוזאור. המום מהתגלית הוא חוזר לאנגליה ומבקש מהקהילה המדעית לעזור לו לאתר את ביתו של היצור, אך נדחה. ואולם קבוצה של אנשים הכוללים את הצייד ג'ון רוקסטון, העיתונאי אדוארד מאלון וגם ידידו הפרופסור ליאו סמרלי הספקני מחליטים לחבור אליו למסע.
הם מוצאים מפה של צלבן פורטוגזי שהגיע לרמה ברזילאית מרוחקת ועליה גילה כמה דינוזאורים. החבורה נוסעת לאזור יחד ומגלה זנים של דינוזאורים, יצורים קדומים שונים ואפילו שבט של אנשים קדומים קניבלים. הם מגלים גם כפר של אינדיאנים ילידים המכירים את הרמה ורוקסטון שנפצע ביער מחליט להישאר איתם.
המשכן לאמנות במינכן

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  גלריה
 כתובת:  Prinzregentenstraße 1 
 מיקום:  מינכן 
 מדינה:  גרמניה 
 מייסדים:  אדולף היטלר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1937
 תאריך פתיחה רשמי:  1937 
 אדריכל:  פאול טרוסט 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאצית 
 קואורדינטות:  48°08′39″N 11°35′09″E﻿ / ﻿48.144114618468°N 11.585938562983°E﻿ / 48.144114618468; 11.585938562983
 hausderkunst.de/en
  (למפת מינכן מוגדלת) המשכן לאמנות במינכן(למפת מינכן רגילה) המשכן לאמנות במינכן
 
המשכן לאמנות במינכן (בגרמנית: Haus der Kunst, בית האמנות) הוא מוזיאון לאמנות הממוקם בקצהו הדרומי של הגן האנגלי בעיר, ברחוב הראשי פרינצרגנטנשטראסה.
המוזיאון הוקם בהשראתו של היטלר אשר ראה בעצמו כפטרון האמנות והאדריכלות, ובתנאי שתהיה הולמת את תפיסתו וסגנונו.
היסטוריה

המבנה בתכנונו של האדריכל פאול לודוויג טרוסט, נבנה בשנים 1934–1937 על חורבות גלריה לאמנות ששכנה במקום ונשרפה במהומות בשנת 1931.
זהו הבניין הראשון שנבנה בסגנון הנאו קלאסי המאפיין את האדריכלות הנאצית.
המבנה מתאפיין בחזית עמודים קלאסית הבנויה באבן, על בסיס של בטון ופלדה.
המוזיאון נחנך בשנת 1937 ונקרא אז " המשכן לאמנות גרמנית" (Haus der deutschen Kunst) ומטרתו הייתה הצגה תעמולתית התואמת את תפיסתו של היטלר בדבר ה"אמנות הגרמנית הנשגבת".
התצוגה

התערוכות שהוצגו היו אמנות מגויסת, אשר התאימה לתפיסה הנאצית בדבר טוהר תרבותי הנשען על המקורות העממיים של העם הגרמני.
האמנות שהוצגה עמדה בניגוד לסגנון האמנות מודרנית אשר כונה על ידם "אמנות מנוונת", ואשר דוגמאות ממנה הוצגו במקביל, במוזיאון אחר בעיר.
הסגנון האמנותי המקובל על המשטר כלל בתוכו: תמונות מנופי גרמניה, תמונות המתארות סצנות מלחמה וקרבות גבורה, ציורים המדגישים את חיי המשפחה הארית הטהורה בעיקר כחלק מחיי הכפר, וכמובן פורטרטים של ראשי המשטר והיטלר עצמו במגוון תנוחות ותלבושות.
במוזיאון הוצגו גם פסלים העומדים בדרישות אותו סגנון אמנותי שהיה מקובל על המשטר, בעיקר גוף עירום ומושלם, של גברים, נשים ובעלי חיים, במגוון תנוחות עבודה, מלחמה וספורט, ובהבעות פנים חזקות ונחושות.
בחודש אוקטובר 1939, ומדי שנה לאחר מכן, יזם השלטון הנאצי, כחלק מהמערך התעמולתי של המשטר וכחלק מתהליך החינוך העממי את יום החג במוזיאון לציון" 2000 שנות תרבות גרמנית".
כל בכירי השלטון, כולל היטלר עצמו, נכחו במצעדי ענק של שחקנים המציגים סצנות מאירועים בהיסטוריה הגרמנית.
במהלך היום הוקמו לאורך הרחוב דוכני מכירה לציבור של פריטי אמנות המקובלים על המשטר ובין הקונים הנלהבים, כמובן גם היטלר ואנשיו.
יום האמנות התקיים גם לאורך כל שנות המלחמה.
אחרית דבר

בתום מלחמת העולם השנייה, נתפס המבנה בידי הצבא האמריקני ושימש כחדר אוכל לקצינים המוצבים שם.
בשנים שלאחר מכן, נערכו בו מספר שינויי מבנה פנימיים והוא שימש כאתר תצוגה בתערוכות מסחריות ותערוכות נודדות אחרות.
כיום, לאחר שתערוכות מודרניות שהוצגו בו הועברו למוזיאון הפינקוטק המודרני בעיר, משמש המקום שוב כאתר לאירועים תרבותיים ומסחריים מזדמנים, ובחלק ממנו ממוקם מועדון לילה גדול.
ראו גם

מוזיאון הפיהרר
הומו פלורסיינסיס

| הומו פלורסיינסיס |
| --- | --- |
 העתק גבס של גולגולת LB1
תקופה
כ-190–50 אלף שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: פרימטים
תת־סדרה:: בעלי אף יבש
על־משפחה:: הומינואידים
משפחה:: הומינידיים
תת־משפחה:: הומיננאים
שבט:: הומיניניים
תת־שבט:: הומינינים
סוג:: אדם
מין:: הומו פלורסיינסיס
שם מדעי
 Homo floresiensis
תחום תפוצה


הוֹמוֹ פְלוֹרֵסִיֶּנְסִיס (שם מדעי: Homo floresiensis; "הומו" מלטינית = אדם, "פלורסיינסיס" = מהאי פלורס) הוא מין נכחד מן הסוג אדם, המיוחד בקומתו הנמוכה, כמטר אחד, שבגללה התפרסם בתקשורת בכינוי "הוביט". עצמות של מספר פרטים ממין זה התגלו החל משנת 2003 באי פלורס שבאינדונזיה, ובכללם גולגולת ושלד מפורטים של נקבה בוגרת אחת, וכן כלי אבן שבהם השתמשו ועצמות חיות נכחדות שאותן כנראה צדו. הנפח הפנימי של קופסת המוח בגולגולת הוא הקטן ביותר שנמצא בפרט בוגר כלשהו מסוג האדם – כשליש מגודל המוח של אדם בן-ימינו ודומה לגודלו של מוח קוף אדם.
מחלוקות מדעיות קיימות סביב פלורסיינסיס, וישנם חוקרים שסברו כי אין מדובר במין נפרד באבולוציה של האדם, אלא באוכלוסייה עתיקה של המין האנושי בן-ימינו, הומו ספיינס, שהייתה חולה בפגם גנטי או התפתחותי כלשהו, אולי צורה של מיקרוצפליה או תסמונת דאון. סברה זו נבעה בין השאר מהתארוך הראשוני המאוחר יחסית של הממצאים, 74 אלף עד 13 אלף שנים בלבד לפני זמננו, תקופה החופפת ברובה לתקופת הגירתו של האדם המודרני לאיי דרום-מזרח אסיה ולאוסטרליה. ואולם בשנת 2016 תוקן התארוך של ממצאי פלורסיינסיס לתקופות מעט קדומות יותר – 190 אלף עד 50 אלף שנים לפני זמננו, לפי מספר שיטות שונות של תיארוך רדיומטרי. לפי תארוך זה היה פלורסיינסיס בן-תקופתם של האדם הניאנדרטלי, האדם הדניסובי והאדם המודרני, אך קדום מבני האדם המודרניים הקדומים ביותר הידועים בדרום-מזרח אסיה ובאיי סונדה. בנוסף, מאובני אדם שעדיין לא זוהו וכלי אבן מסותתים שנמצאו בפלורס מתקופות של עד לפני כמיליון שנה, מצביעים על קדמוניותו של יישוב האדם באי, ובכך תומכים באפשרות שפלורסיינסיס היה מין נפרד שמוצאו מהומו ארקטוס או ממיני הומינינים קדומים אף יותר.
גילוי > עימות לגבי החזקה על הממצאים

בדצמבר 2004 הוחזקו ממצאי ליאנג בואה במרכז המחקר הלאומי לארכאולוגיה בג'קרטה, כאשר הפלאואנתרופולוג האינדונזי טאוקו יקוב (Teuku Jacob) העביר אותם למעבדתו באוניברסיטת גאדג'ה מאדה ביוגיקרטה, בלי רשותם ונגד רצונם של המגלים. לפי תיאורו של מורווד, יקוב הוזמן לראות את העצמות, הניח אותן בתוך מזוודתו ועזב את המקום. יקוב השתמש בממצאים למחקר החולק על דעת המגלים, וגורס שמדובר בשרידי אוכלוסייה מקומית של הומו ספיינס שסבלה ממחלה תורשתית המתבטאת במיקרוצפליה (ראו להלן). העברת הממצאים, אף שעלתה בקנה אחד עם החוק האינדונזי, נחשבה להפרה של האתיקה המקובלת בתחום הפלאואנתרופולוגיה, לפיה יש למגלים זכות ראשונים לחקור את הממצאים ביסודיות לפני שהם מעבירים אותם למחקר על ידי מדענים נוספים. יקוב החזיר את הממצאים בפברואר 2005, חלקם עם נזקים, ולהוציא שתי עצמות רגל שעדיין חסרות. בשל כך ספג ביקורת חריפה ממורווד, אך טען להגנתו שהנזק אינו באשמתו ונגרם בעת ההובלה בחזרה לג'קרטה. בראון שיער שהנזק נגרם לשרידים כאשר צוותו של יקוב ניסה להכין מהם העתקי גבס, מעשה שצוות החופרים נמנע ממנו משום שהעצמות היו רכות מכדי לעמוד בו.
ב-2005 גם אסרו שלטונות אינדונזיה על הגישה למערה, מה שגרם להפסקת המחקר במקום. אמצעי תקשורת כמו ה-BBC טענו שהסיבה הייתה רצונם של השלטונות להגן על מסקנותיו של יקוב, שנהנה מיוקרה אקדמית ומנהלית רבה באינדונזיה. בסופו של דבר הורשו המגלים לחזור לחפירות במערה ב-2007. באותה שנה מת יקוב בגיל 77.
גילוי > תיארוך

| לוח זמנים פרהיסטורי> תקופה | לוח זמנים פרהיסטורי> אירועים (אלפי שנים לפני זמננו) | לוח זמנים פרהיסטורי>  |
| --- | --- | --- |
| פלאוליתיתתחתונה |  1500-4200: מאובני אוסטרלופיתקים באפריקה.  1500: מאובני הומו ארקטוס באי ג'אווה.  1020: כלי אבן באתר וולו סגה בפלורס.  800-880: כלי אבן באתר מאטה מנגה בפלורס.  709: כלי אבן בפיליפינים,  צפונה לפלורס.  700: מאובנים קטני מידות באתר מאטה מנגה. |  |
| פלאוליתיתתיכונה |  200: כלי אבן באי סולאווסי, צפונה לפלורס.  195: מאובני ספיינס מודרני באפריקה.  190: כלי האבן הקדומים ביותר בליאנג בואה.  100: העצמות הקדומות ביותר בליאנג בואה.  60: העצמות המאוחרות ביותר בליאנג בואה.  50: כלי האבן המאוחרים ביותר בליאנג בואה. מאובני ספיינס מודרני באיי דרום-מזרח אסיה. |  |
| פלאוליתיתעליונה |  45: מאובני ספיינס מודרני ראשונים באירופה.  28: מאובני ניאנדרטלים נעלמים באירופה.  12: התפרצות געשית והכחדה בפלורס.  10: קברי ספיינס מודרני בליאנג בואה. |  |
השכבות הגאולוגיות בהן נמצאו שרידי פלורסיינסיס תוארכו בעת הגילוי לתקופות של 13 אלף שנה לפני זמננו (העצמות המאוחרות ביותר) ועד 74 אלף שנה (העצמות הקדומות ביותר) ו-95 אלף שנה (כלי האבן הקדומים ביותר) לפני זמננו, באמצעות מספר שיטות תיארוך: פחמן-14, אורניום-תוריום, תהודה מגנטית אלקטרונית ותרמולומינסנציה. תיארוך זה היה מאוחר להפתיע, והשתמע ממנו שפלורסיינסיס הוא האדם הקדמון האחרון ששרד לצד בני אדם מודרניים מן המין ספיינס, מאוחר אף משרידי האדם הניאנדרטלי המאוחרים ביותר (כ-28 אלף שנים לפני זמננו). תיארוך מאוחר זה היה אחד המניעים העיקריים להשערה שהעלו חוקרים אחרים, לפיה LB1 לא השתייכה למין נפרד בסוג האדם, אלא הייתה למעשה ספיינס חולה במחלה גנטית או התפתחותית (ראו להלן).
ברם, במאי 2016 פרסם צוות החוקרים במערת ליאנג בואה תיקון לתיארוך המקורי אותו פרסמו ב-2004. בעת הרחבת החפירות במערה גילה הצוות שהשכבות הגאולוגיות באתר לא שקעו באופן שווה: המקום בו נמצאו העצמות והכלים היה מוגבה מעט מעל לאזורים האחרים שבהם תוארכו השכבות, ולכן שויך בטעות לשכבות חדשות יותר. התיארוך המתוקן משייך את אותם עצמות וכלי אבן לשכבות מלפני לפחות 50 אלף שנה (כלי האבן המאוחרים ביותר), 60 אלף שנה (העצמות המאוחרות ביותר) ועד 100 אלף שנה (העצמות הקדומות ביותר) ו-190 אלף שנה (כלי האבן הקדומים ביותר). על-מנת להסיר כל ספק בתיארוך המתוקן, הצוות תיארך הפעם לא רק את השכבות, אלא גם שלוש מהעצמות עצמן באמצעות תיארוך אורניום-תוריום, לתקופות של 66 אלף עד 87 אלף שנה לפני זמננו. לפי התיארוך המעודכן חי פלורסיינסיס באותן תקופות שבהן חי האדם הניאנדרטלי, וזמן רב לפני העדויות המוקדמות ביותר להגעתו של האדם המודרני ספיינס לאיי דרום מזרח אסיה (כ-50 אלף שנה לפני זמננו).