stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
היסטוריה של דרום אפריקה
דרום אפריקה החדשה > הווה ומבט לעתיד

גם אם מבקי היה אהוד פחות במפלגתו מאשר ה"מדיבה" (מנדלה), הוא הוכיח כי הוא פוליטיקאי משופשף, ושמר על מקומו על ידי בידוד מתנגדיו. בבחירות 2003 הצליח מבקי להוביל את מפלגתו, ה-ANC, לרוב של שני שלישים מהפרלמנט, רוב מוחלט שהעניק לה את הכוח לשנות את החוקה אם תרצה.
אך לא הכול היה ורוד. בימים הראשונים של נשיאותו, ההתכחשות של מבקי למשבר האיידס הביאה עליו ביקורת עולמית, והימנעותו מגינוי ההשתלטות על חוות בבעלות לבנים בזימבבואה השכנה ערערה את ביטחונם של בעלי קרקעות דרום אפריקאיים ומשקיעים זרים.
הפשיעה הלא-פוליטית התרחבה מאוד מאז סיום האפרטהייד. על פי דו"ח של סיבוסיסו מסוקו, בשבע השנים שבין 1994 ו-2001, "הפשיעה האלימה גדלה ב-33%". ה"אקונומיסט" מדווח כי כ-1,500 חוואים לבנים נהרגו בהתקפות לא-פוליטיות מאז 1991. הנתונים של האינטרפול מלמדים כי ב-2002 היו בדרום אפריקה 114.8 מקרי רצח ל-100,000 איש, שיעור הרצח הגבוה ביותר בעולם, ובערך פי חמישה מהמדינה הבאה אחריה בתור, ברזיל. ב-1998 שיעור מקרי הרצח והשוד בדרום אפריקה היה הגבוה ביותר בעולם. דו"ח מ-2001 של המוסד ללימודי ביטחון הסיק כי "בדרום אפריקה יש שיעור פשעי רכוש גבוה אך נשלט, אך שיעור גבוה מאוד של פשע אלים. השיעור הזה עושה את דרום אפריקה למקרה מיוחד בין חברות אחרות הנגועות בפשע".
ב-2004 פרסמה ממשלת דרום אפריקה נתונים המראים כי הפשיעה דועכת, אך יש שטענו כי הם אינם אמינים. ב-2003 דיווח האינטרפול כי שיעורי הרצח למעשה כפולים מאלה שהממשלה מדווחת עליהם. מבקי האשים את מבקריו בתחום זה בגזענות. אחרים מציינים כי אפשר להסביר את הנתונים הסותרים על ידי דיווחים שונים של הקרבנות, ובקושי שבפירוש מידע על פשיעה במדינה המצויה בסכסוכים צבאיים פעילים.
על פי ה"אקונומיסט", כ-250,000 דרום אפריקאים לבנים היגרו מן המדינה מאז 1994. לבנים אחרים הגיבו לחברה המעורבת החדשה בכך שעברו לקהילות פרטיות ומסוגרות, שבהן אין להם כמעט מגע עם השחורים.
בשנים הבאות, יש להניח כי תשומת הלב תינתן בעיקר לפשיעה, אי-השוויון הכלכלי, מערכת החינוך והאיידס. בערך 4.5 מיליון דרום אפריקאיים נגועים במחלה, יותר מכל ארץ אחרת בעולם, ונראה כי בעיה זו תאפיל על כל בעיותיה האחרות של המדינה.
בספטמבר 2008 הודיע מקאי על התפטרותו ממשרת הנשיא ובמקומו מונה קגאלמה מוטלנטה, מינוי ביניים של ה-ANC עד לבחירות שבהן זכה סגנו לשעבר של מקאי ואחד הפוליטיקאים האהודים ביותר בדרום אפריקה, ג'ייקוב זומה.
ב-2010 התקיים בדרום אפריקה המונדיאל, והייתה זו הפעם הראשונה שבה מדינה אפריקאית מארחת אירוע מסוג זה.
ג'ייקוב זומה כיהן כנשיאה של דרום אפריקה לאורך שתי קדנציות, עד להדחתו מראשות המפלגה בעקבות צבר של הסתבכויות בפרשיות שחיתות ואובדן התמיכה בו. ב-14 בפברואר 2018 הודיע על התפטרותו המיידית מתפקיד הנשיא, ותפקידו הועבר לסגנו סיריל רמפוזה. לאחר התפטרותו נחקר סביב פרשיות השחיתות ובקיץ 2021 נדון ל-15 חודשי מאסר. הפסיקה הציתה גל מהומות, כאשר במהרה השתנה מוקד המחאה למצב הכלכלי-חברתי הרעוע בגלל המשבר הכלכלי שנגרם עקב השפעתה של מגפת הקורונה על הכלכלה העולמית, כאשר בשלושת החודשים הראשונים של 2021 הגיעה האבטלה לשיא של 32.6%. נכון ל-13 ביולי גבו המהומות, שכללו עימותים עם כוחות האכיפה הלאומיים, כ-10–30 קורבנות, על פי הדיווחים השונים.
ראו גם

היסטוריה צבאית של דרום אפריקה
לקריאה נוספת

יהונתן אלשך, ההיסטוריה הפוליטית של דרום אפריקה, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 2014.
נייג'ל וורדן, צמיחת המדינות החדשות באפריקה: התהוותה של דרום אפריקה המודרנית, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, תל אביב, 2003.
אלון ליאל, שער שוויון: דרום אפריקה בונה אומה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תל אביב, 2011.
הביאנלה של ירושלים

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  ירושלים 
 מייסדים:  רם עוזרי 
 תקופת הפעילות:  2013–הווה (כ־12 שנים) 
 jerusalembiennale.org
 
אנסמבל "כעת" בביאנלה הראשונה, 2013
תערוכת "שקופים אטומים" (אוצרת: אביטל וכסלר). מוזיאון סקירבול בהיברו יוניון קולג׳, 2015.
"ירושלים.מעברים", תערוכה במוזיאון מגדל דוד, 2017. מיצב של מוטי מזרחי.
תערוכה של העבודות הנבחרות מהביאנלה בגלריה לורי טיש במנהטן, ארצות הברית.
תיעוד תערוכת "זיארה" (אוצר: עמית חי כהן)
חזית בית הכנסת ההיסטורי בשערי צדק הישן. החל מ-2021 החלל משמש כגלריה לאמנות של הביאנלה
הביאנלה של ירושלים היא אירוע בינלאומי לאמנות יהודית עכשווית המתקיים מדי שנתיים באתרים שונים בירושלים. הביאנלה מוקדשת לחקירת מקומות המפגש שבין האמנות העכשווית לעולם התוכן היהודי. היא מהווה במה לאמנים ולאוצרים המתייחסים בעבודותיהם למחשבה, לרוח, למסורת או לחוויה היהודית.
בשנת 2014, התקבלה הביאנלה של ירושלים כחברה בקרן הבינלאומית לביאנלה (Biennial Foundation) יחד עם יותר ממאה ביאנלות ברחבי העולם.
הביאנלה הראשונה (2013)

הביאנלה הראשונה של ירושלים התקיימה תחת השם: "מהי אמנות יהודית עכשווית?". בביאנלה הראשונה השתתפו 59 אמנים ויצירותיהם הוצגו בשש תערוכות נפרדות ברחבי ירושלים, כאשר בסך הכול הוצגו במסגרת הביאנלה כ-150 עבודות. בין האמנים המשתתפים היו אנדי ארנוביץ, נטע אלקיים, שי אזולאי, דוב אברמסון וטובי קאהן. כ-5000 איש ביקרו בתערוכות וצפו ביצירות האמנות, כמו גם באירועים נוספים כגון מופעי מוזיקה ומחול, סדנאות ומעגלי שיח. הביאנלה הוצגה באתרים שונים ברחבי העיר: היכל שלמה, התחנה הראשונה, בית אבי חי, מוסררה ובית האחים חסיד, וזכתה לסיקור תקשורתי בג'רוזלם פוסט, Jewish Business News, Times of Israel, והארץ.
הביאנלה השנייה (2015)

הביאנלה השנייה של ירושלים התקיימה תחת השם: "עבודת הווה". השתתפו בה מעל 200 אמנים, ביניהם מוטי מזרחי, סיגלית לנדאו, פבלו לובטו ומאיה ז"ק. כ-10,000 איש ביקרו בתערוכות, כיחידים וכקבוצות מאורגנות. הביאנלה השנייה הציגה בשבעה אתרים שונים בירושלים: מגדל דוד, מכון ון ליר, מוזאון ארצות המקרא, היכל שלמה, התחנה הראשונה, המרכז ליהדות צפון אפריקה, בניין האחים חסיד, מכון שכטר, גלריית המקלט והיברו יוניון קולג'.
פתיחת תערוכה במתחם התחנה הראשונה.
מיצב של יהודית ברמץ בהיכל שלמה.
מיצג בחלל התצוגה של מגדל דוד.
הביאנלה השלישית (2017)

הביאנלה השלישית של ירושלים התקיימה בין התאריכים 1.10–16.11, בשם: "קו פרשת המים". 230 אמנים השתתפו בביאנלה השלישית וכ-30,000 איש ביקרו בה.
גם ביאנלה זו התפרשה על פני אתרים ברחבי העיר, כאשר לאתרים שהשתתפו בפסטיבל הקודם התווספו חללי התצוגה של בניין בזק, מוזיאון המחתרות, ההוספיס האוסטרי ובית רחל שטראוס.
במסגרת הביאנלה נערך כנס בן יומיים, שכותרתו "קו פרשת המים: גבולות ומרחבים באמנות יהודית עכשווית", התקיים בשיתוף מכון המחקר ואן ליר ירושלים ותוכנית החינוך Inspire שהושקה לראשונה. חמש מאות תלמידי תיכון, מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית של ישראל, ביקרו בביאנלה במסגרת תוכנית זו במימון מלא.
הביאנלה הרביעית (2019)

50,000 מבקרים הבטיחו את הצלחתה של הביאנלה הרביעית שאירחה יצירותיהם של 243 אמנים מכל רחבי העולם ב-31 תערוכות שהתקיימו ב-14 גלריות וחללי תצוגה בירושלים. במשך שבעה שבועות הביאנלה יזמה עשרות אירועי מוזיקה חיה, מחול, פרפורמנס, פיוט ושירה, השקות ספרים, סדנאות ושיחי גלריה, אשר התקיימו בתוך חללי התערוכות, ובין יצירות האמנות. חלק מתוכנית האירועים כללה כנס בשם: "אמנות יהודית עכשווית, עכשיו!" בשיתוף עם מכון ון ליר.
לבסוף, הביאנלה של ירושלים יזמה וקיימה בפעם השנייה את תוכנית השראה, תוכנית חינוכית מסובסדת שלושה ימים רצופים שבמהלכה 1000 תלמידי תיכון מהפריפריה הגיעו לביקור בתערוכות, נפגשו עם אוצרים ואמנים, וזכו להיחשף ליופייה של ירושלים.
במסגרת הביאנלה נערכה התערוכה "זיארה" במבנה ההיסטורי של ימק"א, תחת אוצרותו של עמית חי כהן. תערוכה זו אירחה אמנים מישראל ומחוצה לה, כאשר את כולם מאחד מוצאם המרוקאי.
קבוצת תלמידים מודרכת במכון ון ליר.
שלט החוצות של הביאנלה הרביעית
אירוע מחול לצד המיצב של מרינה אברמוביץ'
הביאנלה החמישית (2021)

הביאנלה החמישית בנושא "ארבע אמות" התקיימה בין התאריכים 11 בנובמבר - 30 בדצמבר 2021, תחת הכותרת ארבע אמות. במסורת היהודית המונח ארבע אמות מתייחס למרחב הפרטי של האדם. תחת כותרת זו, הביאנלה של ירושלים לשנת 2021 חקרה כיצד האמנות מתפקדת בבתים, במשרדים סטודיואים שלנו. אנו שואפים ליצור דרכים חדשות לשיתוף אמנות במרחבים פרטיים ולהרחיב את חווית האמנות מעבר למרחבים ציבוריים.
התכנית של הביאנלה של ירושלים לשנת 2021 כללה שלושה מרכיבים עיקריים: TakeMeHome; Venues; Phases#.
לשלושתם הייתה גישה פיזית וגם מקוונת, על פי המודל ההיברידי.
הביאנלה השישית (2023)

הביאנלה השישית בנושא 'צאן ברזל' אמורה הייתה להיערך בין התאריכים 9 בנובמבר - 30 בדצמבר 2023. בעקבות מלחמת חרבות ברזל נדחתה הביאנלה למועד לא ידוע בעונת האביב, אך חלק מתערוכותיה הוצגו ברחבי העולם וכן תערוכה יחידה שנפתחה בתיאטרון ירושלים.
לבסוף נפתחה הביאנלה בראש חודש אדר ב', בין התאריכים 10 במרץ - 29 באפריל, עד לסוף ימי חג פסח. גם בשנה זו שימש בניין שערי צדק הישן כבסיסה המרכזי, והיא כללה ארבעים תערוכות בשלושים מתחמים שונים, בהם היכל שלמה, תיאטרון ירושלים, הגנים הבוטניים האוניברסיטאיים בירושלים, גלריה ביתא, מוזיאון ארצות המקרא ירושלים, מוזיאון על התפר ועוד.
הביאנלה השביעית

ב-12 בפברואר 2025, חג ט"ו בשבט, פרסמה הביאנלה ברשתות החברתיות כי בקרוב עתידים להתפרסם התאריכים למהדורה השביעית שצפויה להתקיים בשנת 2026.
הערות שוליים

↑  Jerusalem Biennale (Israel), Biennial Foundation (באנגלית)
↑  הביאנלה של ירושלים לאמנות יהודית עכשווית, באתר www.artbeat.co.il
↑  "At First-ever Jerusalem Biennale, Jewish Art Goes From Old-world to Avant-garde". Haaretz (באנגלית). 2013-09-15. נבדק ב-2019-07-09.
↑  Debut Jerusalem festival aims to put Jewish art on the map - Jewish World - Jerusalem Post, www.jpost.com
↑  First Time Jerusalem Biennale For Contemporary Jewish Art, Jewish Business News, ‏2013-09-18 (באנגלית)
↑  Biennale Puts Jerusalem On Contemporary Arts Map, ejewishphilanthropy.com
↑  Ben Sales, Jerusalem festival launched to promote Jewish art, www.timesofisrael.com (באנגלית)
↑  What’s That Huge White Bridal Dress Floating Over the Tower of David?, Algemeiner.com (באנגלית)
↑  JB2015, The Jerusalem Biennale (ב־)
↑  Jessica Steinberg, A ‘watershed’ moment for artists at the Jerusalem Biennale, www.timesofisrael.com (באנגלית)
↑  ‘Watershed’ in the capital - Magazine - Jerusalem Post, www.jpost.com
↑  Abigail Klein Leichman, One splendid view inspires 15 painters of Jerusalem, Israel21c (באנגלית)
↑  Abigail Klein Leichman, Jerusalem Biennale displays works of 200 global artists, Israel21c (באנגלית)
↑  JB2017, The Jerusalem Biennale (ב־)
↑  The Balfour Declaration revisited - Israel News - Jerusalem Post, www.jpost.com
↑  No place like home - In Jerusalem - Jerusalem Post, www.jpost.com
↑  JNi.Media, When It Cools Down a Little, You Can’t Miss the Third Jerusalem Biennale for Contemporary Jewish Art (באנגלית)
↑  A preview of the much-anticipated Jerusalem Biennale for Contemporary Jewish Art, Time Out Israel (באנגלית)
↑  Jerusalem and its Latest Watershed Moment | SD JEWISH JOURNAL, sdjewishjournal.com
↑  Jerusalem's State of the Arts, Hadassah Magazine, ‏2016-08-12 (באנגלית)
↑   חן אלמליח, עמית חי כהן מביא לירושלים את מרוקו החדשה, באתר הארץ, 16 באוקטובר 2019
עמית חי כהן, הוויזואליה של הגלות שם, אנחנו כאן, באתר "העוקץ", 18 באוקטובר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417469305171  LCCN: no2018031779  VIAF: 131151171088339092647   WorldCat (עם VIAF): 131151171088339092647
ריצ'רד ג'ול (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  קלינט איסטווד 
 הופק בידי:  לאונרדו דיקפריו ג'ונה היל קלינט איסטווד
 תסריט:  בילי ריי 
 עריכה:  ג'ואל קוקס 
 שחקנים ראשיים:  סם רוקוול פול וולטר האוזר אוליביה ויילד קתי בייטס ג'ון האם דילן קוסמן
 מוזיקה:  ארטורו סנדובל 
 צילום:  איב באלנג'ר 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Appian Way Productions, סרטי מישר, Malpaso Productions 
 חברה מפיצה:  InterCom 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 13 בדצמבר 2019   ישראל 16 בינואר 2020
 משך הקרנה:  129 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מותחן
 מקום התרחשות:  אטלנטה, Demorest, Luthersville 
 תקופת התרחשות:  1986, 1996, 2002 
 הכנסות באתר מוג'ו:   richardjewell
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
'ריצ'רד ג'ול  (באנגלית: Richard Jewell) הוא סרט דרמה אמריקאי בבימויו של קלינט איסטווד, המגולל את סיפורו של מאבטח אמריקאי העובד ב-AT&T, ריצ'רד ג'ול, אותו מגלם פול וולטר האוזר, שמציל בגבורה חיי אזרחים מפצצה באולימפיאדת 1996, אך הוא מואשם כחשוד שלא בצדק על ידי עיתונאים והתקשורת הרואים בו חשוד מרכזי. לצד האוזר מככבים גם סם רוקוול, קתי בייטס, ג'ון האם ואוליביה ויילד.
הסרט יצא לאקרנים ב-13 בדצמבר 2019 בארצות הברית, על ידי האחים וורנר.
תקציר עלילת הסרט

הסרט מתעד את אירועי חייו של ריצ'רד ג'ול לאחר שחשף את המזימה שהביאה להפצצה בפארק האולימפי. אף על פי שסייע בפינוי אזרחים, ג'ול נחשב לחשוד ועובר חקירות על ידי הבולשת הפדרלית ושמו מוכפש על ידי אמצעי התקשורת בארצות הברית.
שחקנים ודמויות

פול וולטר האוזר בתפקיד ריצ'רד ג'ול
סם רוקוול בתפקיד ווטסון בראיינט
קתי בייטס בתפקיד בובי ג'ול, אמו של ריצ'רד
ג'ון האם בתפקיד הסוכן הפדרלי טום שואו
אוליביה ווילד בתפקיד קתי סקראגס
דילן קוסמן בתפקיד ברוס יוז
וויין דובאל כבודק פוליגרף
מייק פניבסקי בתפקיד ברנדון האם
צ'ארלס גרין כד"ר וו. ריי קלייר
נינה אריאנדה בתפקיד נדיה
איאן גומז בתפקיד סוכן ה-FBI דן בנט
קמשה צ'נדלר
הפקה

הפרויקט הוכרז בפברואר 2014 כאשר לאונרדו דיקפריו וג'ונה היל עבדו יחד כדי להפיק את הסרט, כאשר היל אמור היה לגלם את ג'ול, ודיקפריו את עורך דין שעזר לג'ול לנווט בין אמצעי התקשורת שהכפישו אותו. פול גרינגראס החל במשא ומתן כדי לביים את הסרט עם בילי ריי שכתב את התסריט.
באפריל 2015, גרינגראס כבר לא היה מעורב בסרט, כאשר קלינט איסטווד ניהל שיחות לביים. עם זאת, בספטמבר 2016 נקבע כי עזרא אדלמן יביים.
במשך זמן-מה לא הוכרז על התפתחויות בפרויקט עד אפריל 2019, אז חזר איסטווד למשא ומתן לצורך ביום הסרט לאחר שאדלמן עזב את הפרויקט. דיקפריו והיל כבר לא היו קשורים להפקה באופן רשמי, אף על פי שהם נותרו כמפיקים. בחודש מאי רכשו האחים וורנר את זכויות הסרט מידי דיסני. ביוני לוהק סם רוקוול כעורך הדין, ופול וולטר האוזר ג'ול. קתי בייטס, אוליביה ויילד, ג'ון האם ואיאן גומז לוהקו גם הם.      ביולי 2019 הצטרפה נינה אריאנדה לצוות השחקנים.
הצילומים החלו ב-24 ביוני 2019 באטלנטה.
שיווק

קדימון ראשון שוחרר ב-3 באוקטובר 2019.
הערות שוליים

↑  Fleming Jr., Mike (4 בפברואר 2014). "'Wolf Of Wall Street's Leonardo DiCaprio & Jonah Hill Plan Re-Team In Story Of Richard Jewell; Labelled Hero, Then Falsely Vilified As Bomber At 1996 Atlanta Olympics". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fleming Jr., Mike (11 בספטמבר 2014). "Paul Greengrass Circling Richard Jewell Pic With Leonardo DiCaprio, Jonah Hill". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Clint Eastwood Eyes Richard Jewell Movie Starring Jonah Hill". /Film. 1 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Busch, Anita (15 בנובמבר 2016). "'O.J. Made In America' Helmer Ezra Edelman In Talks To Direct Richard Jewell Movie". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Fleming Jr., Mike (18 באפריל 2019). "Clint Eastwood Circling 'Ballad Of Richard Jewell' For Fox/Disney". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (24 במאי 2019). "Warner Bros. Lands Clint Eastwood's 'The Ballad of Richard Jewell' From Fox-Disney (EXCLUSIVE)". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  D'Alessandro, Anthony (10 ביוני 2019). "Sam Rockwell Joins Clint Eastwood's 'The Ballad of Richard Jewell'". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Clint Eastwood Casts 'BlacKkKlansman' Actor as Lead in Richard Jewell Movie (Exclusive)". The Hollywood Reporter.
↑  D'Alessandro, Anthony (13 ביוני 2019). "Kathy Bates Joining Clint Eastwood's 'Richard Jewell'". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (18 ביוני 2019). "Olivia Wilde, Jon Hamm Join Clint Eastwood's 'Richard Jewell' (EXCLUSIVE)". {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ian Gomez Joins Clint Eastwood's Richard Jewell Movie (Exclusive)". The Hollywood Reporter.
↑  Kit, Borys (17 ביולי 2019). "Tony Winner Nina Arianda Joins Clint Eastwood's Richard Jewell Drama (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-17 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Feature Films: 'Jewell' | Backstage". www.backstage.com.
↑  Trailer on YouTube
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2020060920  NKC: unn20201092501  VIAF: 1962158430382906260006   WorldCat (עם VIAF): 1962158430382906260006
אזיקים אלקטרוניים

אישה עם אזיק אלקטרוני בכף הרגל משתזפת בחוף ים
גבר עם אזיק אלקטרוני
אזיקים אלקטרונים הם אמצעי למעקב אחרי עציר או אסיר, כדי לוודא שהוא עומד במגבלות תנועה שהוטלו עליו. אזיקים אלקטרוניים משמשים לרוב לווידוא עמידת חשודים בתנאים של מעצר בית, אך יכולים לשמש גם למעקב אחר אסירים בעת חופשה או אפילו בעת המצאם בבית סוהר.
אזיק אלקטרוני כולל צמיד המוצמד לרגלו או לידו של המפוקח, כשעליו משדר אותות תכופים המודיע על מיקום הצמיד, למשל בקריאות של GPS. לעיתים, יחד עם האזיק מותקן במקום המצאו של המפוקח מקלט המקבל את התשדורות מהמשדר ומעביר אותם באמצעות קו טלפון (קווי או סלולרי, בישראל - רק קווי) או באמצעות טכנולוגיות מתקדמות אחרות לגורמי האכיפה הרלוונטיים.
המטרות העיקריות בפיקוח אלקטרוני הן שימור עצירים ואסירים מתאימים, שאינם מסוכנים במיוחד, בתוך המעגל החברתי שאיננו עברייני ובהגדלת סיכויי חזרתם לחברה (צמצום תופעת הרצידיביזם). שימוש באמצעי זה מאפשר גם את יישומן של תוכניות עבודה או שיקום שונות, בתחום בית הסוהר ומחוץ לו, וכן טיפול בעברייני מין משוחררים ובנאשמים בעבירות אלימות במשפחה.
בישראל החלה לפעול בשנת 2005 תוכנית הפיקוח האלקטרוני של המשרד לביטחון פנים, בשיתוף חברה פרטית ("חברת השמירה" - כיום "G One"). כיום המערכות שנמצאות בשימוש בישראל מוודאות שהאסיר נמצא בביתו או יצא מביתו. נערך פיילוט על מערכות איזוק אלקטרוני באמצעות GPS.
קיימת ביקורת על השימוש באזיקים אלקטרוניים. הביקורת טוענת לפגיעות נפשיות שנגרמות למי שמפוקח באופן כה צמוד. כן קיימות טענות על עצם מעצר הבית, במיוחד לפני משפט.
חוק 'איזוק אלקטרוני' למניעת אלימות במשפחה

ביולי 2022, ערב פיזור הכנסת ה-24 עבר בקריאה ראשונה חוק שעשוי לאפשר לבית המשפט לקבוע שבן משפחה מאיים, שנשקפת ממנו סכנה, יסתובב עם אזיק אלקטרוני. שנה לאחר מכן, ביולי 2023, עבר החוק בקריאה שנייה ושלישית (עם כמה שינויי נוסחים, כפי שהגישו חבר הכנסת צביקה פוגל מעוצמה יהודית).
לפי הצעת החוק שאושרה, בית המשפט יוכל להורות על איזוק אלקטרוני, זאת לאחר הערכת מסוכנות של בן המשפחה ובמידה וישנה הרשעה קודמת בעבירת אלימות או לחלופין כתב אישום או הפרת צו הגנה קודם. בנוסף קובע החוק חריג על פיו, במקרים קיצוניים שופט מוסמך לאפשר את האיזוק האלקטרוני מיד, ולהורות על הערכת מסוכנות בתוך 10 ימים.
יוזמת החוק ח"כ מרב בן ארי אמרה "ההחלטה להעביר את חוק האיזוק האלקטרוני היא החלטה חשובה מאוד שחיכינו לה שנים רבות. עם זאת צריך לזכור שהחוק מוגבל מבחינת מספר האזיקונים, כ-300 למרות שכיום יש כמעט אלף נשים במקלטים. בנוסף, ההחלטה להעביר לשב"ס את המעקב אחר הגברים האלימים היא החלטה לא נכונה".
הערות שוליים

↑  הסכמת עצור/אסיר למעצר בתנאי פיקוח אלקטרוני
↑  הצעת חוק למניעת אלימות במשפחה (פיקוח טכנולוגי להבטחת קיומו של צו הגנה, והערכת מסוכנות – הוראת שעה), התשפ"ב–2022, באתר הכנסת.
↑  סיון חילאי, הדר גיל-עד, אחרי סחבת מיותרת: אושר חוק האיזוק האלקטרוני, שייכנס לתוקף רק בעוד שנה, באתר ynet, 30 ביולי 2023
↑  ליאור קינן, מיה איידן, לאחר הסערה: חוק האיזוק האלקטרוני עבר בקריאה שלישית, באתר חדשות 13, 30 ביולי 2023
↑  שחר אילן, אחרי המתנה של עשור: אושר חוק האיזוק האלקטרוני, באתר כלכליסט, 30 ביולי 2023
יהושע מצווה על השמש לעצור מעל גבעון

יהושע מצווה על השמש לעצור מעל גבעון (באנגלית: Joshua Commanding the Sun to Stand Still upon Gibeon) הוא ציור שמן משנת 1816 מאת הצייר הבריטי ג'ון מרטין. היצירה משלבת סגנון ציור היסטורי עם נוף דרמטי, ומתארת סצנה תנ"כית מספר יהושע, שבה יהושע בן נון מבקש מאלוהים לעצור את תנועת השמש והירח על מנת להמשיך בלחימה.
תיאור הציור

הציור מתאר את הקרב בגבעון, כחלק מכיבוש כנען על ידי בני ישראל. כאשר הותקפה העיר גבעון, פנו תושביה בבקשת עזרה ליהושע בן נון, מנהיגם של בני ישראל. יהושע נענה לקריאתם, יצא להגן על העיר, ובמהלך הקרב הרים את ידו לשמים בתפילה, בבקשה מאלוהים לעצור את השמש ולהאריך את היום. על פי המסופר בתנ"ך, אלוהים לא רק עיכב את תנועת השמש, אלא גם המטיר אבני ברד ואש על אויבי ישראל, מה שסייע לניצחונם בקרב. ביצירה, יהושע מוצג עומד על צוק סלע, כשידו מורמת לעבר השמים. הוא לובש שריון וחובש קסדה נוצתית, כשמתחתיו גלימה אדומה וכחולה. לצידו נראות דמויות נוספות בלבוש מקראי, חלקן מניפות מטות וחצוצרות כלפי מעלה. ברקע ניתן לראות צבא עצום של לוחמים, צועדים בטורים ומנהלים קרב בעמק רחב ידיים. השמיים מחולקים לשניים – בצד אחד עננים כהים, רעמים וברקים, ובצד השני אור השמש חודר מבעד לעננים הבהירים.
סגנון ואופי הציור

הציור משלב בין ציור היסטורי וציור נוף דרמטי, שני סגנונות בהם הצטיין מרטין. הצייר מעניק תשומת לב שווה הן להתרחשות האנושית – הקרב ויהושע כמנהיג – והן לנוף עוצמתי ורחב-ידיים. העיר המבוצרת בצד ימין, רכסי ההרים, השמיים הסוערים ושדה הקרב המדמם יוצרים קומפוזיציה אפית ועוצמתית. השימוש בניגודי אור וצל, כמו גם בצבעים עשירים של אדום, כחול, לבן ואפור, מעניקים לציור תחושת תנועה ודרמטיות רבה.
היסטוריית תערוכות

1816 – האקדמיה המלכותית לאמנויות, לונדון.
1817 – התערוכה השנתית של ה-British Institution, לונדון.
1822 – תערוכת היחיד של ג'ון מרטין, Egyptian Hall, לונדון.
1854 – תערוכה מיוחדת באולם העירייה, ליברפול.
1862 – התערוכה הבינלאומית (מחלקת האמנות), לונדון.
1970 – תערוכה רטרוספקטיבית ב-Laing Art Gallery, ניוקאסל.
1973 – "הנוף בבריטניה 1750-1850", גלריית טייט, לונדון.
1975 – תערוכה בגלריית Hazlitt, Gooden & Fox, לונדון.
2011 – "John Martin: Apocalypse", טייט בריטניה, לונדון.
היסטוריית בעלות

הציור נרכש בשנת 1822 על ידי ויליאם קולינס. לאחר מכן עבר לידיו של תומאס וילסון, שהחזיק בו עד שנת 1848. הציור היה בבעלות ג'ון ניילור עד שנת 1889, ולאחר מכן עבר לרשות ג'ון מ. ניילור. בשנת 1923 נמכר במכירה פומבית שנערכה ב-Leighton Hall, Welshpool. בשנת 1924 התקבל כמתנה אנונימית על ידי ה-United Grand Lodge of England. בשנת 2004 נרכש על ידי הגלריה הלאומית לאמנות (NGA) באמצעות בית המכירות Thomas Agnew & Sons, Ltd.
חשיבות ותרומה לאמנות

הציור נחשב לאחת היצירות הבולטות של ג'ון מרטין, ומייצג את סגנונו הייחודי המשלב היסטוריה, דת ונוף מרהיב. דרך הטיפול הדרמטי בתאורה, בקומפוזיציה ובפרספקטיבה, מצליח מרטין להעצים את הממד העל-טבעי של הסיפור המקראי ולהפוך אותו לחוויה ויזואלית עוצרת נשימה. היצירה מהווה דוגמה מובהקת לרומנטיקה הבריטית של המאה ה-19, ששאפה לתאר רגעים היסטוריים ונרטיבים תנ"כיים במלוא הדרם.
הערות שוליים

1 2 3 4  Joshua Commanding the Sun to Stand Still upon Gibeon, www.nga.gov (באנגלית)
משה ציפר

| --- | --- |

צילום מ-1979
 לידה:  24 באפריל 1902 פשמישל, ממלכת גליציה ולודומריה במסגרת נחלת הכתר האוסטרי, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 באפריל 1989 (בגיל 86) ישראל 
 לאום:  יהודים 
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנויות שימושיות בווינה  האוניברסיטה לאמנויות בברלין 
 תחום יצירה:  אמנות מופשטת 
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול (1947)  יקיר העיר תל אביב-יפו (1982) 
 חתימה:   
 
לוחית זיכרון על ביתו של משה ציפר ברח' הרב פרידמן 1 בתל אביב
משה ציפר (24 באפריל 1902 - 9 באפריל 1989) היה פסל ישראלי. יקיר העיר תל אביב וצפת.
ציפר היה דמות מפתח בפיסול הישראלי בעיקר בשנות ה-50 של המאה ה-20. עבודתו התאפיינה במודרניזם רך ושמרני ששלט בפיסול הישראלי וחותמו ניכר בפסלים ובאנדרטאות. ציפר פסל באבן, בעץ ובברונזה.