stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אקסודוס (אוניית מעפילים)
קורות הספינה > ההפלגה

בימים שלפני ההפלגה הסתבר למפקדי המבצע שהצרפתים עלולים להיכנע ללחץ הבריטי ולמנוע את הפלגת האונייה. בשל כך פקד שאול אביגור, מפקד המוסד לעלייה ב', לצאת מיידית לים, מבלי להמתין לסירת הנתב שהייתה אמורה להוביל את האונייה אל הים הפתוח, פעולה מסוכנת ביותר בלילה. האונייה יצאה מנמל סֵט הנמצא כ-100 ק"מ ממערב למרסיי ב-11 ביולי 1947 בשעה 3:30, אך נתקלה בקשיים טכניים ועלתה על שירטון חול, ורק בשעה 06:30 יצאה לים הפתוח. בנוסף שהו על האונייה עוד שמונה מלווים ארץ-ישראליים, חברי ה"הגנה".
עם יציאתה לים החל מעקב בריטי אחרי האונייה, מן האוויר על ידי מפציץ בריטי ובים על ידי ארבע משחתות, פריגטה והסיירת הקלה אה"מ איג'אקס (אנ') מצי האגן המזרחי של הים התיכון הבריטי בפיקודו של אדמירל אלג'רנון, ו. ויליס - Algernon U. Willis, שליוו אותה עד חופי ישראל.
להלן המשחתות שליוו את האקסודוס מרגע יציאתה מנמל סט:- המשחתת צ'פטיין - (אנ') HMS Chieftain (R36) ; המשחתת צ'לדרס - (אנ') HMS Childers - R91 ; המשחתת צ'קרס R61 (אנ') HMS Chequers) ;
המשחתת צ'ריטי - (אנ') HMS Charity (R29) ; הפריגטה קרדיגן באיי - (אנ') HMS Cardigan Bay (K630)
על סיפון האקסודוס שהו 4,554 נפש, רובם הצטופפו בבטן האונייה שנבנתה לתכולה של כ-600 נוסעים בלבד. החלל בבטן האונייה חולק למאות דרגשים, והנוסעים הצטופפו חמישה בדרגש. במהלך ההפלגה פעלו חברי תנועות הנוער החלוציות בקרב הנוסעים בעידוד, לימוד שירים עבריים והתגוננות עצמית. רוב הנוסעים היו ניצולי שואה. חלקם משפחות וחלקם בני נוער, חברי תנועות חלוציות שאורגנו על ידי עליית הנוער. בין הנוסעים היו גם תינוקות ונשים הרות, שני תינוקות נולדו בדרך ואם אחת נפטרה במהלך הלידה על האונייה ונטמנה בים בקבורה ימית. התינוק שנולד לה נפטר אף הוא כעבור שלושה שבועות.
אין רשימה מלאה הכוללת את שמותיהם של כל המעפילים על אקסודוס, אך ישנה רשימה הכוללת 2,100 משמות המעפילים, וזאת מאחר שאנשי ה"הגנה" אמרו למעפילים שלא ימסרו פרטים מזהים לבריטים. ברשימות מסומן גם לאיזו אונייה הופנה כל מעפיל ומה היה גילו בשנת תש"ז. הרשימות מוזכרות בספר בשם "יציאת אירופה תש"ז, מעפילי אקסודוס 1947",וכן באתר של מעפילי אקסודוס המעודכן בעוד שמות, שנוספו מאז יציאת הספר לאור.
הספינה בוצרה היטב על ידי כוחות ה"הגנה" מפני ניסיונות טיפוס אפשריים עליה מצד חיילים בריטים. כל גובהה מעל פני המים כוסה בגדרות תיל והוכנו זרנוקים להתזת מים ושמן על מי שיטפס על האונייה. כמו כן רוכזו במצבורים מיוחדים קופסאות שימורים, תפוחי אדמה ויתדות ברזל ככלי נשק ליידוי על כוחות אויב. חברי תנועות הנוער בגילאי 16 - 18 חולקו לחוליות, הופקדו על גזרות שונות ותורגלו בתרחישים שונים.
בעת ההפלגה שהתה בארץ ישראל משלחת ועדת אונסקו"פ, שתפקידה היה לבחון את שאלת ארץ ישראל. מפקדי ההגנה ראו תועלת הסברתית רבה בשידור רדיו שייערך מעל סיפון האקסודוס על מנת להשפיע על דעת הקהל בארץ ישראל ומחוצה לה. ב-17 ביולי בערב שודר באמצעות עמדת הגדעונים רבת העוצמה שהייתה על האונייה שידור רדיו בעברית, שהועבר בקול ישראל, התחנה המחתרתית של תנועת המרי העברי. השידור נקלט היטב בארץ, ועורר התרגשות רבה ביישוב. תעתיקי השידורים מאקסודוס מופיעים בספר "אקסודוס משדרת"
קורות הספינה > תפיסת האונייה והקרב

ב-02:30 לפנות בוקר 18 ביולי 1947, כיממה לפני שהייתה אקסודוס אמורה להגיע לחופי ארץ ישראל, נגחו בה, משני צדיה, משחתות בריטיות. באותה עת נמצאה "אקסודוס" במרחק כ-20 מייל ימי מחוף עזה. הבריטים הצליחו להעלות לאונייה 50 חיילי חיל הנחתים המלכותי, תוך ירי פצצות עשן ורימוני גז מדמיע ולכבוש את תא ההגה. כיבוש זה לא סייע בתפיסת האונייה כיוון שרב החובל אייק אהרונוביץ' נהג את הספינה מהגה חלופי שהיה בחדר המכונות. חיילי הנחתים נרגמו ב"תחמושת" שהוכנה מראש - קופסאות שימורים, תפוחי אדמה ושמן שהותז מזרנוקים. עקב כך פתחו חיילי הנחתים באש חיה כנגד המעפילים. מים החלו לפרוץ לתוך האונייה והופעלו משאבות. כ-30 חיילי נחתים בריטים נלקחו בשבי על ידי יחידות המגן של האונייה. במהלך מאבק קשה, נהרגו שלושה מנוסעי האונייה: שני מעפילים ניצולי שואה - מרדכי בומשטיין וצבי (הירש) יעקובוביץ (נער בן 15) - וקצין יהודי אמריקאי, יליד ארצות הברית, ויליאם (ביל) ברנשטיין, ממתנדבי מח"ל, ששימש כקצין השני של האונייה. שלושתם נקברו בחלקת קדושי ההגנה וההעפלה, בבית העלמין "חוף הכרמל" בחיפה. כמו כן, נפצעו עשרות מנוסעי האונייה. לאור זאת, הורה מפקד האונייה יוסי הראל על כניעה. האונייה הפליגה לנמל חיפה מלווה על ידי שייטת בריטית. האונייה הגיעה לנמל בשעות אחר הצהריים של יום שישי, סמוך לפני כניסת השבת. בהיכנסה לנמל אלפי הנוסעים החלו לשיר את "התקווה", ובסופו של דבר הורדו בכוח לאוניות הגרוש.
אמיל סנדסטרם משוודיה, יושב-הראש של ועדת אונסקו"פ, וחבר הוועדה מיוגוסלביה, ולדימיר סימיץ, נענו לקריאתו של משה שרתוק (שרת), ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, וצפו במשך כשעתיים בהורדת המעפילים מהאונייה. הם ראו את פינוי גופות הרוגי הקרב, ושמעו מקצינים בריטים וממפקדי 'אקסודוס' את גרסאותיהם הסותרות על קרב ההשתלטות. סנדסטרם וסימיץ היו חיוורים והמומים. "זוהי העדות הטובה ביותר שאפשר היה להביא לפנינו", אמר סימיץ, ולא פצה את פיו משך כל הנסיעה חזרה לירושלים. סנדסטרם אמר כי "ללא עדות זו, חקירתנו לא הייתה שלמה".
קורות הספינה > החשיבות ההסברתית

החשיבות הגדולה של פרשת "אקסודוס" הייתה במהומה התקשורתית שהיא עוררה ברחבי העולם. הכומר האמריקאי ג'ון סטנלי גראוול היה חלק מצוות האונייה. הכיסוי שלו היה עיתונאי של העיתון הנוצרי "The Churchman", ותפקידו היה לפרסם את סיפור אוניית אקסודוס ומסעה ברחבי העולם. לאחר שגראוול נעצר עם הצוות, הוא הזדהה בשמו וירד מהאונייה. הוא נחקר והושם במעצר בית במלון סאבוי בחיפה, שם הפקיד אמר לו שיש עיתונאים רבים בלובי. גראוול ניצל את ההזדמנות לספר לעיתונאים מכל העולם על האקסודוס. לאחר מכן, בעוד שהמשטרה באה לעוצרו, ארגון ההגנה עזר לו להימלט, ולהגיע לירושלים כדי להעיד בפני חורחה גרסיה גרנדוס, נציג אונסקו"פ. לאחר שמיעת עדותו, הוא הוזמן להעיד בפני שאר חברי הוועדה. הוא העיד כי לא היה נשק בספינה במהלך הקרב מול הבריטים.
עדותו, כאיש דת נוצרי, הייתה משמעותית ביכולתה לשכנע את חברי הוועדה. ההד התקשורתי הגדול והתגובות המזועזעות בעולם היו בין הגורמים שהביאו את ממשלת בריטניה לידי מסקנה כי אין באפשרותה לטפל בבעיית הפליטים היהודיים ועליה למסור את הטיפול בארץ ישראל לידי האו"ם. גם שהותה של ועדת אונסקו"פ בארץ והתרשמות חבריה מכלי ראשון הכריעה כנגד המשך המדיניות הקשוחה אותה הנהיג שר החוץ של בריטניה, ארנסט בוין.
לא כל ההיסטוריונים מסכימים שיש קשר ישיר בין פרשת 'אקסודוס' ומסקנות ועדת אונסקו"פ. בפרט, ההיסטוריונית פרופ' אביבה חלמיש חקרה את פרשת אקסודוס לעומקה ולא מצאה הוכחות לקשר ישיר כזה; אך היא בהחלט מצביעה על מפעל ההעפלה – ש"אקסודוס" הפכה לסמלה – כגורם מרכזי בבניית התדמית של התנועה הציונית ברחבי העולם כתנועה לאומית אחראית, מלוכדת, שולטת באנשיה, בעלת כושר ביצועי מרשים, ומתפקדת כאילו כבר הייתה ישות מדינית עצמאית – תדמית שעמדה בבסיס הנכונות של מדינות העולם להעניק ליישוב בארץ עצמאות מדינית. שאול אביגור, בסיכום של מפעל ההעפלה ממרץ 1949, מציג רשימת תרומות ההעפלה בכלל ופרשת 'אקסודוס' בפרט למפעל הציוני, וגם בה נפקדת השפעה על מסקנות ועדת אונסקו"פ. שאול מדגיש לעומת זאת את התרומות העיקריות הבאות: חיזוק הרגשת הסולידריות בין היישוב לפליטים באירופה, החזקת הרוח הציונית בקרב הפליטים במחנות העקורים באירופה, הגברת המוטיבציה בקרב יהודים בעולם להתגייס ולסייע למפעל הציוני, ועידוד ידידיה הרבים של התנועה הציונית ברחבי העולם להמשיך ולתמוך בה.
קורות הספינה > סופה של האונייה

לאחר שהמעפילים הורדו ממנה בנמל חיפה, האונייה נשארה נטושה בנמל מספר שנים.
ב-10 באפריל 1950 פנה ד"ר אהרוני, מנהל בית הספר הימי בחיפה, במכתב אל שאול אביגור בבקשה "שאניית המעפילים 'יציאת אירופה תש"ז' תועמד לרשות בית הספר הימי, ותהפוך לבית מלאכה בשביל המחלקה למכונאות ימית... אנו חושבים, שבית מלאכה, אשר נערים יעבדו בו, יכול להפוך את אניית המעפילים למצבה חיה לצי המעפילים ועלילותיו...".
עיריית חיפה החליטה להציב את האונייה ליד שכונת בת גלים ולהקים בה את מוזיאון ההעפלה. באוגוסט 1951 דרשה העירייה מחברת שהם להפסיק לפרק את האונייה כדי שתוכל לשמש כמוזיאון.
ב-25 באוגוסט 1952, במהלך עבודות שימור שבוצעו באונייה כאשר זו עגנה ליד שובר גלים בחיפה, פרצה בה שרפה והאונייה עלתה באש.
מחשש שהאונייה תטבע ליד הרציף ותסתום אותו ואת הנמל היא נגררה מיד לחוף שמן וטובעה שם. לימים חברת "הנדסה ימית" זכתה במכרז לניקוי חוף שמן מגרוטאות האוניות שטובעו בו. צולל בשם דניס יורדן העיד שעבד במקום בחיתוך גוף האונייה העשוי ברזל על מנת שניתן יהיה להוציא את חלקי הברזל מהים ושילוחם לקריית הפלדה הנמצא ליד עכו, להתכה.
קורות הספינה > הנצחה

ב-15 באוגוסט 1960, כנס יסוד "ארגון באי אקסודוס" - התקיים בנוכחו כ-150 ממעפילי האונייה בבית החלוצות בחיפה
ב-16 באוגוסט 1967, באולם הסינרמה, תל אביב, 20 שנה לאקסודוס מפגש מיוחד של מעפילי האקסודוס וצוות ההגנה והמוסד לעליה ב' כולל הקרנה הסרט אקסודוס של אוטו פרמינגר על פי ספרו של ליאון יוריס
ביולי 1977, 30 שנה לאקסודוס ארגנה קבוצת מעפילים (קבוצת ילדי לינדנפלס בני עקיבא, מדריכיהם ובני משפחותיהם) כנס זיכרון באוניברסיטת תל אביב בהנחיית מרדכי פרימן
באוגוסט 1987 הטלוויזיה הישראלית הפיקה את האירוע הדרן לאקסודוס. השתתפו ולקחו חלק פעיל מעפילים, ביניהם מנהיג המעפילים מרדכי רוזמן ובני מעפילים, שנולדו בדרך ובמחנות העקורים פפנדורף ואמסטאו, מפקדי האקסודוס, אייק ויוסי הראל ואחרים ולהקת הנח"ל עם אריק לביא
ב-13 באוקטובר 1987, נערך בנמל חיפה מופע בשם לחיי הספינות שבדרך במעמד נשיא המדינה חיים הרצוג
ב-16 בנובמבר 1997, שנת ה-50 להפלגת הפרזידנט וורפילד לאירופה התקיים משט זיכרון בנמל בולטימור שבמרילנד, ארצות הברית
ב־12-15 דצמבר 2004, חתימה על מגילת אקסודוס 1947 בארכיון הציוני ביוזמת פרופסור מאיר שוורץ ומר אפרים זינגר
ב-1 באוגוסט 2007, שנת ה-60, התקיימה עצרת מעפילי האקסודוס בתיאטרון בית ליסין שברחוב דיזנגוף, בתל אביב. באותה שנה החברה הישראלית למדליות ומטבעות הטביעה את מדליית הכבוד לזכר האקסודוס. (בצילום 2 צידי המדליה).
ב־18 ביולי 2016, מעפילי אקסודוס ערכו סדר יציאת אירופה וקריאת הגדת אוניית המעפילים "יציאת אירופה תש"ז - EXODUS 1947" במחנה המעפילים בעתלית בנוכחות עשרות מעפילים ובני משפחותיהם
ב־8 בספטמבר 2016, נציגי צוות שימור מורשת האקסודוס, ציפי פורטנוי ויצחק בנו של מרדכי רוזמן קבעו לוח זיכרון למעפילי האקסודוס במחנה העקורים אמדן, שבגרמניה
ב-18 ביולי 2017, במלאת 70 שנה להפלגת האקסודוס, נחנכה ברציף 5, בכניסה למסוף הנוסעים של נמל חיפה, אנדרטת אוניית המעפילים אקסודוס.
ב-24 ביולי 2017, ציון 70 שנה להגעת האקסודוס לנמל חיפה בבית הנשיא רובי ריבלין, בירושלים, ביוזמת חבר צוות שימור מורשת הגבורה של מעפילי האקסודוס ד"ר צבי חטקביץ.
באוגוסט 2017, במלאת 70 שנה להפלגת האקסודוס, הוקם אתר אינטרנטי לשימור מורשת הגבורה של מעפילי האקסודוס. כתובת האתר www.EXODUS-1947.com
ב-10 בפברואר 2018, הנפקת מדליה לציון 70 שנה למסעה של האקסודוס ד"ר צבי חטקביץ יזם ומימש במסגרת שימור מורשת הגבורה של מעפילי האקסודוס את הנפקת המדליה.(בצילום 2 צידי המדליה)
ב-6 במאי 2019, משרד המורשת וירושלים בראשות השר זאב אלקין, קיים במחנה המעפילים בעתלית טקס לחלוקת "אות המעפיל". בטקס חולקו אותות ותעודות למעפילים כהוקרה של מדינת ישראל את מורשת הגבורה של כלל המעפילים שהגיעו ארצה, בים, באוויר וביבשה. יזם וממש ד"ר צבי חטקביץ.
ב-12 ביולי 2019, טקס הסרת הלוט מלוח הזיכרון לאוניית המעפילים "יציאת אירופה תש"ז - 1947 EXSODUS" ביער עופר שבכרמל בנוכחות נציגי הקק"ל ומשפחות המעפילים. יזם ומימש ד"ר צבי חטקביץ.
בספטמבר 2019 ערך "צוות מורשת אקסודוס" מסע זיכרון לאזור המחנות בהם שוכנו המעפילים בגרמניה אמדן, פפנדורף וזנגוורדן. במסגרת המסע הוצבו לוחות הנצחה במרכז ההכפר זֶנְגְוָוארְדֶן ובבסיס חיל הים הגרמני שבמקום. יזם וממש ד"ר צבי חטקביץ.
14 יולי 2022, כנס 75 שנה לאקסודוס בקבוץ גן שמואל. חלוקת מדליית 75 שנה לאקסודוס. יזם וממש ד"ר צבי חטקביץ. המדליה עוצבה על ידי המעצב מוטי עמית.
קורות הספינה > הנצחה > לוחות זיכרון בארץ ישראל ומחוצה לה

לוח הזיכרון שהוצב בשנת 1995 ברציף המעבורות 3 בכתובת Bei den St. Pauli-Landungsbrücken 3, Hamburg מול נמל המבורג.
לוח הזיכרון שהוצב בשנת 1982 ברציף סנט לואיס בנמל סט שבדרום צרפת ממנו יצאה האקסודוס לארץ.
לוח הזיכרון החדש לאקסודוס בנמל סט בדרום צרפת משנת 2017
קורות הספינה > אקסודוס בתרבות

1947 - לולה פולמן כתבה את הלחן ובעלה, יצחק פרלוב את המילים לשיר ביידיש "דאס יידעל פון אקזודוס" (הידוע כ"המנון האקסודוס") נתן אלתרמן כתב שיר על המרד באקסודוס בספרו עיר היונה (1954) בשם "חופת ימים"
ב-1958 יצא הספר אקסודוס שמחברו, ליאון יוריס, יהודי-אמריקאי, התבסס על סיפור ההעפלה והתקומה הציונית באופן כללי ואינו מתמקד בספינה אקסודוס
ב-1960 הופק הסרט אקסודוס. הסרט, שבויים על ידי אוטו פרמינגר ומבוסס ברובו על הספר של ליאון יוריס, זכה להצלחה קופתית גדולה גם בגלל השחקן הראשי פול ניומן. הסרט צולם ברובו בארץ והפך לשגרירה של ישראל בעולם
האקסודוס משחק תפקיד מרכזי בעונה השנייה של סדרת הנוער הפלמ"ח, שבה נראות הדמויות מנסות לגרום לספינה להצליח להגיע לישראל.
ראו גם

עוזי שרון
צבי חטקביץ
אות המעפיל
סם זמוריי
סם שולמן
מבצע אואזיס
מבצע מבוכה
אמדן, פפנדורף, אם שטאו וזנגוורדן
אושן ויגור
ראנימיד פארק
אמפייר רייוול
העפלה
תנועת הבריחה - הבריחה מאירופה, 1944–1948
לקריאה נוספת

אביבה חלמיש, אקסודוס - הסיפור האמיתי: פרשת אוניית המעפילים "יציאת אירופה תש"ז", אוניברסיטת תל אביב והוצאת עם עובד, 1990
יצחק גנוז, כיסופים וסער, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשמ"ה-1985
יורם קניוק, אקסודוס: אודיסיאה של מפקד, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1999
יורם קניוק, האיש והאקסודוס, תל אביב: 'דניאלה די-נור מוציאים לאור', תשע"א 2011
גורדון תומאס, מבצע אקסודוס, אור עם, תשע"א 2011
נחום בוגנר, ספינות המרי: ההעפלה 1948-1945, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; המרכז לתולדות כוח המגן ה"הגנה", תשנ"ג-1993, עמ' 182–260
ז'אק דרוז'י, פרשת אקסודוס באור חדש, עם עובד, תשל"ב
שרונה מרקט

| --- | --- |

שׂרונה מרקט - כניסה ראשית
 מידע כללי
 סוג:  שוק 
 כתובת:  אלוף קלמן מגן 3
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 בעלים:  ביג מרכזי קניות, מגה אור החזקות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2015
 אדריכל:  קיקה ברא"ז, אורי בן דרור, מיכאל אנקווה
 
 קואורדינטות:  32°04′18″N 34°47′12″E﻿ / ﻿32.07166667°N 34.78661111°E﻿ / 32.07166667; 34.78661111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת תל אביב מוגדלת) שׂרונה מרקט(למפת תל אביב רגילה) שׂרונה מרקט(למפת גוש דן רגילה) שׂרונה מרקט(למפת גוש דן מוגדלת) שׂרונה מרקט  he שׂרונה מרקטhe שׂרונה מרקטמפת  מרכז __ תל אביב [‌למפה דינמית של גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ בני ברק, __ רמת גן, __ גבעתיים ממערב: הים התיכון tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שׂרונה מרקט הוא השוק הקולינרי המקורה הגדול בישראל, הממוקם בפאה הדרומית של פרויקט שחזור מושבת הטמפלרים בשׂרונה, תל אביב.
שׂרונה מרקט הוקם על ידי גינדי החזקות, והוא השוק המקורה הראשון שהוקם בישראל. השוק נפתח בשנת 2015. לאחר הקמתו, הוקמו שווקים נוספים ברחבי ישראל. בשנת 2020 שׂרונה מרקט נרכש על ידי ביג מרכזי קניות ומגה אור החזקות.
שׂרונה מרקט מתפרש על פני 8,700 מ"ר, ובו פועלים כ-90 בתי עסק, ביניהם חנויות קמעוניות, דוכני אוכל ומסעדות.
פעילות

שׂרונה מרקט הוקם בשנת 2015, כחלק מפארק שׂרונה שבדרום הקריה, בין בתיה המשוחזרים של המושבה הטמפלרית. הפרויקט הוקם על ידי חברת גינדי החזקות. השוק הוקם בהשקעה של למעלה מ-530 מיליון ש"ח ובהשראת שווקים בעולם בהם בורו (Borough Market) שבלונדון, צ'לסי (Chelsea Market) שבניו יורק ולה בוקריה שבברצלונה, והוא משתרע על שטח של 8,700 מ"ר.
בשׂרונה מרקט פועלים מעל ל־90 חנויות קמעוניות, דוכני אוכל, מעדניות וחנויות גורמה של יצרנים מקומיים. המתחם, מתמחה במוצרי מזון ומהווה אטרקציה תיירותית בשל ההיצע המגוון, הפעילויות הקולינריות והפעילויות התרבותיות.
במתחם מסעדות ודוכני אוכל, מעדניות גבינות, דגים ופירות ים, חומץ בלסמי, תבלינים, בשר, פירות וירקות, יינות ובירות, מאפים בעבודת יד ובתי קפה. בשׂרונה מרקט אפשר למצוא מגוון מסעדות שף כמו "ג'יג'י קובלה" של קבוצת מחניודה, "מיזאקי" של השף יובל בן נריה, "המזנון"  של השף אייל שני, "הקוסם" של השף אריאל רוזנטל, ועוד.
נכון לשנת 2018, ביקרו בשׂרונה מרקט כ־16 מיליון מבקרים מהארץ וכארבעה מיליון תיירים מהעולם.
על אף שהשוק פועל בימי שבת וחג, פועלים בו עסקים בעלי תעודות הכשר לצד עסקים שאינם שומרים כשרות ומוכרים בין היתר בשר חזיר ומאכלי ים.
היסטוריה וארכיטקטורה

שׂרונה מרקט שוכנת בפאה הדרומית של מושבת הטמפלרים, בין רחוב הארבעה ורחוב קפלן. המושבה שׂרונה, נבנתה בשנת 1871 של המאה ה-19 על ידי משלחת טמפלרים מגרמניה, שביקשו לבטא את רעיונותיהם החדשניים בתחום החקלאות והבנייה. עם כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים, התיישב במושבה המנדט הבריטי ובנה במתחם בתים חדשים, ששינו במעט את הצביון הכפרי שלו. בשנת 1947, הועברה המושבה מהבריטים לידי היהודים ושימשה כבסיס הרשמי והראשון של ההגנה ובאותה התקופה ובשל המצור על ירושלים, שימשו המבנים השונים בשׂרונה את משרדי הממשלה עד שנת 1955, אז עברו לירושלים.
בשנת 2006 החליטה ממשלת ישראל לשמר ולשחזר 36 בתים בשׂרונה – חמישה מהם הועברו בעבודה מורכבת ומיוחדת למתחם שׂרונה.
שׂרונה מרקט תוכנן ועוצב על ידי האדריכלים קיקה ברא"ז, אורי בן דרור ומיכאל אנקווה מסטודיו מו. את הליווי והייעוץ הקולינרי העניק ירון קסטנבוים.
החל משנת 2018, היועצת הקולינרית שמסייעת ביצירת תוכן קולינרי ייחודי היא אפרת אנזל.
באוקטובר 2019 מכרה גינדי החזקות את החזקותיה במתחם שׂרונה מרקט, מלבד החניון במתחם, לחברות ביג ומגה אור בתמורה ל-160 מיליון שקל.
היסטוריה וארכיטקטורה > פיגוע הירי בשׂרונה מרקט

ב־8 ביוני 2016, אירע פיגוע הירי במסעדת מקס ברנר שבשׂרונה מרקט, על ידי מחבלים פלסטינים ובו נרצחו ארבעה בני אדם ונפצעו 16 נוספים.
הערות שוליים

↑  ריטה גולדשטיין,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'‏16 המקומות הכי מסקרנים בשרונה מרקט, באתר ‏מאקו‏, 28 ביולי 2015
↑  מיכל רז-חיימוביץ','"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'‏גינדי פותחת את שׂרונה מרקט בהשקעה של 530 מיליון שקל, באתר גלובס, 28 ביולי 2015
↑  שרונה מרקט, מתחם הקניות המקורה הגדול בישראל, נפתח הבוקר, באתר טיים אאוט
↑  אלכסנדרה לוקש,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'שרונה מרקט נפתח, באתר ynet, 28 ביולי 2015
↑  חדשות עסקיות – טריבונה, באתר Tlv Times
↑  '"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'ערן אזרן,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'גינדי החזקות מכרה את שׂרונה מרקט לביג ומגה אור תמורת 160 מיליון שקל בלבד, באתר TheMarker‏, 9 באוקטובר 2019
אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה

.
אליזבת הראשונה (באנגלית: Elizabeth I of England‏; 7 בספטמבר 1533 – 24 במרץ 1603) הייתה מלכת אנגליה ואירלנד בשנים 1558 עד 1603. בתם של המלך הנרי השמיני ואן בולין, ידועה גם בכינוי "המלכה הבתולה". אליזבת נחשבת לאחת מגדולי שליטי אנגליה, הודות לפריחה שזכתה לה ממלכתה בעת שלטונה. תקופת שלטונה נקראת העידן האליזבתני.
שלטונה התאפיין בהישגים רבים, ביניהם: הבאת שלום ויציבות לאנגליה לאחר מספר שנים של סכסוכים דתיים, הפיכת אנגליה למעצמה ימית וחברתית מובילה, ופריחה תרבותית ואומנותית.
אליזבת ירשה את הכתר לאחר מות אחותה למחצה הקתולית, מרי הראשונה. היא מיד החזירה את הדת הפרוטסטנטית לאנגליה וביצעה רפורמות דתיות ופוליטיות מקיפות.
היא דאגה לשגשוגה הכלכלי. היא תמכה במסחר ובחקר ימים והובילה את אנגליה להרחבת האימפריה שלה. אליזבת נודעה באינטליגנציה, בכריזמה ובכישורי המנהיגות שלה. היא הייתה אהובה על נתיניה. היא מעולם לא נישאה, וזכתה לכינוי "המלכה הבתולה". המורשת של אליזבת הראשונה ניכרת עד היום. היא נחשבת לאחת הדמויות החשובות ביותר בהיסטוריה של אנגליה.
ילדותה

אליזבת נולדה ב-7 בספטמבר 1533 בארמון פלסנטיה ונקראה אליזבת על שם שתי סבותיה, אליזבת מיורק ואליזבת בולין, הרוזנת מווילטשייר. הוריה היו המלך הנרי השמיני ורעייתו השנייה, אן בולין. בלידתה היא הייתה יורשת העצר לכתר המלוכה, לאחר שמאחותה למחצה, מרי נשללה הזכות לכתר בעקבות גירושי אביה, המלך הנרי השמיני, מאשתו הראשונה קתרין מאראגון.
היריונותיה הבאים של אמהּ (בשנים 1534 ו-1536) הסתיימו ללא הצלחה. רצונו של הנרי השמיני להעביר את המלוכה ליורש זכר הביאה אותו לעצור את אן בולין. אמה של אליזבת הושמה במעצר במאי 1536, וכעבור שבועיים הוצאה להורג בגין בגידה וניאוף. בעקבות מותה הוכרזה אליזבת כממזרה ונשלל ממנה התואר "נסיכה". כעבור 11 יום ממות אמהּ נישא אביה בשלישית. הוא נישא לג'יין סימור.
על אף שלילת תוארה וזכותה לכתר, המשיכה אליזבת להתגורר בארמון וחונכה באופן היאה לנסיכה. עד הגיעה לבגרות, בשנת 1550, הועמדו לרשותה מחנכים מהשורה הראשונה. כמקובל באותה תקופה, למדה בנעוריה שפות זרות וידעה בנוסף לאנגלית עוד ארבע שפות: לטינית, איטלקית, יוונית עתיקה וצרפתית.
בשנת 1547, בגיל 13, התייתמה מאביה. לפני מותו קבע המלך הנרי השמיני את סדרי הירושה: יירש אותו בנו אדוארד וצאצאיו, ואם אדוארד ימות ללא צאצאים תירש אותו מרי, ואם מרי תמות ללא צאצאים תירש אותה אליזבת. בהתאם, הועברה המלוכה לאחיה למחצה של אליזבת, בנה של ג'יין סימור, אדוארד השישי. רעייתו האחרונה (השישית במספר) של הנרי השמיני, קתרין פאר, נישאה לתומאס סימור (אחיה של ג'יין סימור, רעייתו השלישית של הנרי השמיני). אליזבת הוזמנה לחיות עימם בביתם בצ'לסי. תומאס סימור ניהל, ככל הנראה, יחסים בעלי רמיזות מיניות עם הקטינה החוסה אצלם, ולאחר שקתרין פאר התוודעה לכך, גורשה אליזבת מביתם במאי 1548.
קתרין פאר נפטרה מסיבוכי לידה כעבור ארבעה חודשים מסילוקה של אליזבת. תומאס סימור חידש את הקשר עמה, מתוך כוונה להתקרב למשפחת המלוכה ולשלוט בפעולותיה. אחיו, אדוארד סימור, כיהן באותה עת כאפוטרופוס של המלך אדוארד השישי, ותומאס תכנן את החלפתו. בינואר 1549 נעצר תומאס בעוון תוכניותיו להפיל את אחיו ולשאת את אליזבת לאישה. חלקה בתוכניתו נידון בחקירה שסבבה את מעצרו, אך אליזבת לא הודתה בדבר ולא הוגש נגדה כתב אישום. סימור הוצא להורג.
כהונתה של מרי הראשונה ועלייתה לכתר של אליזבת

ב-6 ביולי 1553 נפטר אחיה למחצה של אליזבת, המלך אדוארד השישי, ולא הותיר אחריו יורשים. במותו היה בן 15, ובין ההוראות שפורסמו זמן קצר לפני מותו, נשללה הזכות לכתר משתי אחיותיו למחצה (מרי ואליזבת) והועברה לקרובת המשפחה הרחוקה, ליידי ג'יין גריי, בת ה-16. העברת התפקיד לידיה התקבלה במורת רוח, וכעבור תשעה ימים בלבד היא הודחה. מרי ואליזבת שבו לארמון, ומרי, שהייתה מבוגרת מאחותה ב-17 שנים, הוכתרה למלכה.
התמיכה ההדדית בין השתיים התפוגגה במהירות. מרי ביקשה לבטל את קיומו של הזרם הפרוטסטנטי באנגליה ולהחזיר את הבכורה לקתולים, ואליזבת, שהתחנכה ברוח הפרוטסטנטית, התנגדה לכך. נתיני הממלכה מחו על דרכה של מרי, ועם היוודע רצונה להינשא לפליפה, יורש העצר הספרדי, שהיה קתולי, פרצו מהומות ברחבי אנגליה וויילס. אליזבת נתפסה בעיני הציבור כשותפתם למאבק, ועם שוך המהומות נחקרה על כך.
במרץ 1554, בגיל 22, נכלאה אליזבת במצודת לונדון בעקבות המרד הכושל של תומאס וייאט הצעיר. לבקשת בכירים בממשל נדחו הצעות להוצאתה להורג, וכעבור חודשיים במצודה היא שוחררה תחת השגחה וחיה כשנה בעיירה וודסטוק.
בשנת 1555 חשבה מרי בטעות שהיא בהיריון, אך התברר שהיה זה היריון מדומה. למרי היה היריון מדומה נוסף, והיא מעולם לא הצליחה ללדת יורש. כך נסללה דרכה של אליזבת לרשת את מקומה בעתיד. הנסיך פליפה החל להיוועץ עם אליזבת בתקופת מחלתה של מרי וניסה לקרבה אליו. לאחר מותה של מרי היו יחסיהם בעלי השפעה מכרעת על יחסי אנגליה-ספרד ועל השסע הפנימי בממלכה בין הפרוטסטנטים והקתולים. אליזבת דחתה את הצעת הנישואים של פליפה.
אליזבת ירשה את הכתר עם מותה של מרי, ב-20 בנובמבר 1558, והייתה הצאצא השלישי של הנרי השמיני שירשה את הכתר. טקס הכתרתה נערך ב-15 בינואר 1559.
השקפותיה ומדיניותה כמלכה > דת

אליזבת מיסדה את הדת הפרוטסטנטית באנגליה ודחתה את האפיפיור ואת ההשפעה הקתולית של ספרד במדינה. בכך זכתה, אמנם, באהדת הפרוטסטנטים בארצות השכנות, אך רכשה אויבים רבי עוצמה בדמותן של הכנסייה הקתולית ושל ספרד. כדי למנוע חילופי דברים בנוגע לסמכויותיה בענייני דת, אישר הפרלמנט בשנת 1559 את "חוק האחדות" שקבע את הדת הפרוטסטנטית כדת המדינה ואת כנסייתה כמוסד הכפוף לשליט הממלכה. החוק התקבל בעידודה של אליזבת שסברה שאחדות הדת הכרחית לאחדות העם. תוארה נקבע בחוק כ"מושלת העליונה של הכנסייה של אנגליה".
שלטונה של אליזבת היה כמעט אבסולוטי. הפרלמנט ובכירי הממשל הושבעו אמונים למלכה כראש הכנסייה. חוק האחדות קבע חובת נוכחות בכנסייה.
ההתנגדות הקתולית בתקופת כהונתה התגברה. האפיפיור פיוס החמישי נידה אותה בשנת 1570. מעבר לכך, החלה התעוררות קתולית להעביר את המלוכה לבת דודתה של אליזבת, מרי סטיוארט שכיהנה באותה עת כמלכת סקוטלנד. פליפה, מלך ספרד, אלמנהּ של המלכה מרי הראשונה, הסית את תושבי אנגליה למרוד בה ועורר מחלוקת ארוכה בין ספרד לאנגליה.
השקפותיה ומדיניותה כמלכה > חיי אישות

אליזבת לא נישאה בחייה וכונתה "המלכה הבתולה". לטענתה, ביקשה להקדיש את כל כוחותיה לאנגליה. מערכות יחסים המשויכות לה כוללות בני אצולה שונים, ובפרט קשר מתמשך עם חבר ילדות, סר רוברט דדלי, שהיה נשוי לאישה אחרת. מותה של אשתו בשנת 1560 עורר סקנדל ציבורי. כוונתה הייתה להשתמש בנישואיה האפשריים ככלי דיפלומטי. לחץ הפרלמנט על אליזבת להצהיר על יורש עצר הביא אותה לנעילת המושב וכינוסו מחדש רק כשלוש שנים לאחר מכן, מכורח רצונה לאשר הגדלת גביית מיסים. הקריאות להכרעה בנוגע לזהות יורש העצר לא נענו על ידה. למרות זאת, רבים באירופה חיזרו אחריה כדוגמת אריק הארבעה עשר משוודיה, קרל השני מאוסטריה, שארל התשיעי מצרפת ואיוואן האיום מרוסיה, כמו גם אויבה המושבע פליפה השני מספרד.
השקפותיה ומדיניותה כמלכה > מדיניות חוץ

גישושיה של אליזבת אחר נישואים מטעמים דיפלומטיים שיקפו במידה רבה את יחסה האסטרטגי למדיניות החוץ של הממלכה. בתחילה נשמרו על ידה יחסים תקינים עם המלך פליפה השני מספרד, האלמן של המלכה מרי.
מספר שנים התקיים מטעמה משא ומתן לנישואים עם קרל השני, ארכידוכס אוסטריה, אך יחסי הממלכות התערערו בשנת 1568. לאחר מכן נבחנו על ידה נישואים עם האחים הנסיכים מבית ולואה הצרפתי אנרי (שהיה ברבות הימים למלך אנרי השלישי) ופרנסואה, על רקע רצונה ליצור חזית מאוחדת עם צרפת בשל חששה מספרד, שהייתה בשיא כוחה בתקופה זו.