stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה בר-שלום

ערך זה עוסק בפרופסור ישראלי לחינוך. אם התכוונתם לאמורא ארץ-ישראלי בן המאה ה-4, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  1960 (בן 65 בערך) ארגנטינה 
 מדינה:  ישראל, ארגנטינה 
 מקום מגורים:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 
יהודה בר שלום (נולד ב-1960) הוא פרופסור לחינוך ישראלי. הוא שימש כרקטור ונשיא של "Universidad Hebraica" במקסיקו סיטי. ב-2020 הקדים את שובו לישראל (בשל מגפת הקורונה) ומשמש כעת כראש התכנית לתואר שני בייעוץ חינוכי במכללה האקדמית רמת גן.
ביוגרפיה

בר שלום בוגר החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב, בעל שלשה תארים שניים: בחינוך, בייעוץ חינוכי ובטיפול בהתמכרויות. כמו כן, יש לו דוקטורט בחינוך מטעם הסמינר התאולוגי היהודי בניו יורק, כאשר את החלק התאורטי בתחומים של פסיכולוגיה אנתרופולוגית, מחקר משפחות והנחיית קבוצות למד בTeachers College של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק. הוא נולד בארגנטינה בשנת 1960, ועלה לישראל ב-1970.
שימש עד יוני 2017 כראש בית הספר לחינוך וחברה בפקולטה למדעי הרוח בקריה האקדמית אונו.
בין השנים 2004 עד 2010 הוא שימש כראש לימודי החינוך במכללה האקדמית לחינוך ע"ש דוד ילין, וסיים את דרכו במכללה כסגן נשיא ודיקן הסטודנטים ויו"ר ועדת המינויים במכללה. בר שלום היה יו"ר שותף עם ד"ר מיכל גולן (מכון מופ"ת) של הכנס הבינלאומי הששי להכשרת מורים: חינוך משנה מציאות.
עשייתו ומחקריו עוסקים לרוב בקו התפר שבין חינוך, יזמות חברתית, ייעוץ וטיפול. בספרו הראשון "אידיאה של תיקון: יזמות חינוכית בחברה רב תרבותית" בר שלום חקר את מעשיהם של מוסדות חינוכיים ייחודיים בישראל העוסקים בתיקון האדם והחברה. בתי הספר שנחקרו מפגישים בין יהודים וערבים, חילוניים ודתיים, מעצימים אוכלוסיות חלשות ומטפחים זהות ביקורתית. הספר תורגם לאנגלית ב-2006 והוצא לאור בארצות הברית על ידי Palgrave MacMillan, תחת השם "Educating Israel: Educational Entrepreneurship in Israel’s multicultural Society."
ב-2007, בר שלום הוציא את ספרו "הפואמה הפדגוגית של לובה אליאב" שעניינו המפעל החינוכי של אליאב מעת היותו מפקד אוניית מעפילים, דרך מפעל הקליטה של שנות החמישים ועבודה אישית ומאומצת עם עולי קוצ'ין.
בספרו "עושים לשם שינוי: על יזמים חברתיים בישראל" שהוא הוציא לאור ב-2011 יחד עם דר' עמירם שראל, פסיכיאטר מבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בר שלום ניתח את פועלם של יזמים בולטים בישראל בתחומי הרפואה, הטיפול, הארגון הקהילתי והחברתי והחינוך.
ב - 2015 פרסם עם דר' עדנה גרין, עובדת סוציאלית, את הספר "עמם ולמענם: סיפורם של מורים טובים", בהוצאת כרמל
בר שלום נשוי ואב לשלשה. בנוסף לעיסוקיו האקדמיים המגוונים, הוא מורה לקראטה ומקיים מדיטציית ויפאסנה.
ספרים

גרין, ע, בר שלום, י'. (2015) עמם ולמענם: סיפורים של מורים טובים. הוצאת כרמל
בר שלום, י., שראל, ע. (2011) עושים לשם שינוי: על יזמים חברתיים בישראל. הוצאת כרמל.
בר שלום, י., (2007) הפואמה הפדגוגית של לובה אליאב, ירושלים: הוצאת כרמל
בר שלום, י. (2004) אידיאה של תיקון: יזמות חינוכית בחברה רב תרבותית. בני ברק: הוצאת הקבוץ המאוחד, סדרת קו אדום. (מהדורה נוספת, 2007).
שי, א., בר שלום, י. (2002) המחקר האיכותני בחקר החינוך: מהתאוריה אל השדה ומהשדה אל התאוריה. ירושלים: הוצאת המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין.
שי, א., בר שלום י. (1999) המחקר האיכותני בחקר החינוך. גיליון מיוחד של "במכללה” (11), הוצאת המכללה לחינוך ע"ש דוד ילין.
Bar Shalom, Y. (2006) Educating Israel: Educational Entrepreneurship in Israel’s Multicultural Society, New York: Palgrave MacMillan.
הערות שוליים

↑  ישעיהו תדמור, "עושים לשם שינוי: על יזמים חברתיים בישראל" מאת יהודה בר שלום ועמירם שראל | יש להם אלוהים, באתר הארץ, 13 באפריל 2011
↑  נורית רוט, להעז ללמוד, באתר כלכליסט, 14 בספטמבר 2016
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301465705171  BnF: cb146196808 (data)  ISNI: 0000 0000 6657 0330  LCCN: no2002080706  RERO: 02-A023593009  SUDOC: 110321006  VIAF: 22394741   WorldCat (עם VIAF): 22394741
ראובן הקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביולי 1952 (בן 72) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  הפנימייה הצבאית לפיקוד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ראובן פלגי הקר (נולד ב-2 ביולי 1952) הוא במאי סרטים דוקומנטריים ותסריטאי ישראלי ופרופסור חבר נלווה לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
קורות חייו

הקר למד בבית הספר הריאלי שבחיפה והיה חניך הפנימייה הצבאית לפיקוד. עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים. בצנחנים עבר הקר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. לאחר סיום הקורס שב לחטיבה, שימש כמפקד מחלקה ולחם במלחמת יום הכיפורים. בהמשך שימש כמפקד פלוגת צנחנים והשתתף ב-1976 במבצע אנטבה. לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד הנח"ל המוצנח בין היתר במבצע ליטני ובמבצע שלכת. לאחר מכן השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן. בשירות המילואים כיהן כמפקד גדוד צנחנים.
לאחר שחרורו למד קולנוע באוניברסיטת תל אביב והיה לבמאי סרטים דוקומנטריים ולתסריטאי. בנוסף המשיך בקריירה אקדמית והיה לפרופסור ולראש החוג לקולנוע באוניברסיטת תל אביב. בין הסרטים שביים ניתן למנות את "בוקיטו", "רובאים" ו"פיונים". בין היתר לקח חלק ביצירת הסרט התגנבות יחידים.
אחיו הגדול הוא תא"ל שמעון נוה.
הערות שוליים

↑  ראובן הקר, באתר "בהשקט ובבטחה".
↑  איתן הבר, ישעיהו בן-פורת, זאב שיף, מבצע אנטבה, טיסה 139, תל אביב, 1991, עמוד 390.
↑  משה (בוגי) יעלון, דרך ארוכה קצרה, ידיעות ספרים, 2008, עמוד 223.
↑  מבצע שלכת - מהלך המבצע, באתר סיירת צנחנים.
↑  סימה קדמון, דור של נכים, מעריב, ‏ 19 בינואר 1990.
↑  מתן שירם, ‏החלו צילומי הסרט "התגנבות יחידים" ע"פ ספרו של יהושע קנז, באתר גלובס, 3 במרץ 2009.
↑  סדרה על מלחמת לבנון בערוץ 8, באתר וואלה, 4 ביוני 2002.
↑  אביחי בקר, בניגוד לאווירת הנכאים הציבורית, הארץ, ‏ 13.03.1998, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  הילו גלזר, גרסת הדובר: האם דובר קוסאשווילי שונא נשים?, באתר nrg‏, 24 ביולי 2012.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007430720305171  VIAF: 295686371   WorldCat (עם VIAF): 295686371
ריטה שוקרון

| --- | --- |

ריטה שוקרון ומיטל גל סויסה בסרט "אנשים כתומים", 2013
 לידה:  29 בפברואר 1956 (בת 68) מרוקו פאס, מרוקו
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1978
 עיסוק:  שחקנית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 בן זוג:  אשר צרפתי
 מספר צאצאים:  2
 פרסים והוקרה:  פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר (2022) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ריטה שוקרון (נולדה ב-29 בפברואר 1956) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלית, זוכת פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר לשנת 2022 עבור הופעתה בסרט "קריוקי".
ביוגרפיה

שוקרון נולדה בעיירה קטנה ליד פאס שבמרוקו. בגיל שנתיים, בשנת 1958 עלתה עם משפחתה לישראל והשתקעה בבאר שבע. שוקרון היא השלישית מבין ארבע אחיות. אבי המשפחה עבד בחברת סולל בונה ובהמשך הפך לקבלן עצמאי, האם הייתה עקרת בית. בצה"ל שירתה כמש"קית נפגעים, ולאחר שחרורה מהצבא למדה בחוג לתיאטרון ודרמה באוניברסיטת תל אביב.
בשנה הרביעית ללימודיה שיחקה בהצגה "המרפסת" בתיאטרון החאן, ולאחר מכן שיחקה בתיאטרון המדרגות בתפקיד ראשי בהצגה "וויצק". הבמאי, אשר צרפתי, הפך לימים לבעלה.
קריירה > קולנוע

תפקידה הראשון של שוקרון בקולנוע הישראלי היה בסרט "נציב המלח". לאחר מכן שיחקה בין היתר בסרטים "ספר נשים", "לחם", "עדיין לא גן עדן", "סיפור שמתחיל בלוויה של נחש", "סוף המשחק" של הבמאי יוני דרמון, בסרטו של שמי זרחין "הכוכבים של שלומי", "תיאום כוונות", "מטאליק בלוז", "7 דקות בגן עדן", "לרקוד", "כבוד" של חיים בוזגלו ובסרט "סרק סרק".
בשנת 2012 עלה לאקרנים סרט הקולנוע "טור אחד לחלום" בו שוקרון השתתפה.
בשנת 2013 שיחקה בסרט "אנשים כתומים", כשגילמה את זוהרה, לצד חנה אזולאי-הספרי ומיטל גל סויסה.
בשנת 2022 גילמה את טובה בסרט "קריוקי" בבימויו של משה רוזנטל. על תפקידה בסרט, זכתה שוקרון בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
קריירה > טלוויזיה

שוקרון שיחקה גם במספר רב של סדרות טלוויזיה. בשנת 1992 שיחקה בסדרה "עניין של זמן" את אימה של גלי. לאחר מכן שיחקה בין היתר בסדרות "תמונות יפואיות", "סיטון", "רצח למהדרין", "משפחה וחצי", בשנת 1998 השתתפה שוקרון בסדרה "טירונות" ולאחר מכן שיחקה בקומדיית המצבים "פאזל". במהלך השנים 1999–2002 השתתפה שוקרון בשלוש העונות של סדרת הנעורים "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים בתפקיד ריטה כהן אמא של נטלי. בשנת 2002 שיחקה בסדרת הדרמה "תיק סגור". בין השנים 2004–2005 השתתפה בעונה הראשונה והשנייה של הדרמה היומית "השיר שלנו". בשנת 2010 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "עספור". בשנת 2011 שיחקה בסדרת הדרמה "הכבוד של מרציאנו" ששודרה בערוץ 10. "אטלנטיקה", "רצח למהדרין" ו"שקשוקה".
בשנת 2018 השתתפה בדרמה ״בשבילה גיבורים עפים״.
בשנים 2021-2023 שיחקה בסדרה ״השוטרים״ בתפקיד שולה שרעבי.
בשנת 2023 משחקת בסדרת הדרמה הקומית, ״שישה אפסים״, בבימויו של ניר ברגמן.
קריירה > קליפים

בשנת 2001 הופיעה שוקרון בקליפ לשיר של להקת טיפקס "כמו לפני עשרים שנה".
קריירה > תיאטרון

בתיאטרון, שיחקה בין היתר במחזות בתיאטרון החאן, ב"תיאטרון המדרגות", בתיאטרון באר שבע.
בשנת 2004 שיחקה בהצגה הקומית והמצליחה "בנים גידלתי ורוממתי" הופיעה לצידם של אריק משעלי, מעיין הרוש, צחי נוי, וזאב רווח שגם ביים את ההצגה.
בשנת 2023 שיחקה במחזה "הבן של מושיקו" מאת גיל ארי כהן בתיאטרון הקאמרי.
קריירה > דיבוב

שוקרון דיבבה בתוכנית המצוירת "מרלין" את דמותה של גברת פרלה.
פרסים

בשנת 2022 השתתפה בסרט "קריוקי", עליו זכתה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר.
חיים אישיים

שוקרון הייתה נשואה לשחקן אשר צרפתי עד למותו ב-2022, ולהם שתי בנות.
ב-7 באוקטובר 2023 נמצאה בכפר עזה עם בני משפחתה בזמן טבח שבעה באוקטובר, והייתה נצורה בממ"ד במשך 20 שעות, עד שהגיעו כוחות חילוץ.
פילמוגרפיה נבחרת > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | במאי |
| --- | --- | --- | --- |
| 1979 | נציב המלח |  | חיים שירן |
| 1984 | ספר נשים | ריטה | זאב רווח |
| 1985 | עדיין לא גן עדן | פאיזה | לואיס גילברט |
| 1986 | לחם | רוחמה אלמליח | רם לוי |
| 1993 | סיפור שמתחיל בלוויה של נחש | אמא, מרים | דינה צבי-ריקליס |
| 1994 | שלג באוגוסט | ורה אורבך | חגי לוי |
| 1996 | סוף המשחק | אמא של עופר "קינג" | יוני דרמון |
| 2002 | חיים זה חיים | אישה | מיכל בת-אדם |
| 2003 | הכוכבים של שלומי | מרים אלדד | שמי זרחין |
| 2003 | תיאום כוונות | אמא של יואל | אייל חלפון |
| 2004 | מטאליק בלוז | עדינה בן חמו | דני (נוקיו) ורטה |
| 2005 | לרקוד | שולה | מרק רוזנבאום |
| 2009 | 7 דקות בגן עדן | אריאלה בן הרוש | עמרי גבעון |
| 2009 | כבוד | דניז מרציאנו | חיים בוזגלו |
| 2012 | טור אחד לחלום | שמחה | אלון שרביט |
| 2012 | סרק סרק | רחל אדרי | חיים בוזגלו |
| 2013 | אנשים כתומים | זוהרה | חנה אזולאי-הספרי |
| 2015 | אישך, תשוקתך (סרט קצר) | חמות | נדב משעלי |
| 2016 | שבוע ויום | מנהלת בית ספר | אסף פולונסקי |
| 2021 | קריוקי | טובה | משה רוזנטל |
פילמוגרפיה נבחרת > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | ערוץ טלוויזיה | במאי |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1992 | עניין של זמן | אמא של גלי | הטלוויזיה החינוכית הישראלית | יעל גרף |
| 1992 | רצח למהדרין | כוכבה לוי | ערוץ 1 | יוסי גודארד |
| 1995 | סיטון | יעל קורן | ערוץ 1 | אורי ברבש |
| 1996 | תמונות יפואיות | הראיסה | HOT3 | אריק לובצקי ומתי הררי |
| 1998 | משפחה וחצי | בתיה כהן, אמא של סיון | הטלוויזיה החינוכית הישראלית | עופר ויצמן |
| 1998 | ארץ קטנה איש גדול | נירית | HOT3 | אברהם הפנר |
| 1998–2000 | טירונות | רבקה אלקיים | ערוץ 2 | אורי ברבש |
| 1999–2000 | פאזל | הפסיכולוגית של יעל | ערוץ 2 בשידורי קשת | אוהב פלנץ |
| 1999–2002 | החבר'ה הטובים | ריטה כהן אמא של נטלי | ערוץ הילדים | ליאורה קמינצקי, שירלי שטרן ויובל גרנות |
| 2002 | תיק סגור | רינה אקמן | ערוץ 10 | שי כנות |
| 2004–2005 | השיר שלנו | רחל לוי | Yes הטלוויזיה בלוויין | שירלי שטרן |
| 2011 | הכבוד של מרציאנו | דניז מרציאנו | ערוץ 10 | חיים בוזגלו |
| 2011 | החברים של נאור | אמא של שונטל | ערוץ 10 | נאור ציון |
| 2015 | אטלנטיקה | דליה | HOT3 | עודד דוידוף |
| 2018 | ד"ר קראז' | עדנה, אמא של צבי | מַכַּאן 33 | עופר ויצמן |
| 2021- 2023 | השוטרים | שולה שרעבי | קשת 12 | רותם שמיר, דן סחר |
| 2022 | מלכה – סיפורה של לינור אברג'יל |  | קשת 12 |  |
| 2022 | שקשוקה | אמא של מיכה | כאן חינוכית | אביעד קידר |
| 2022 | גוף שלישי | אמא של עידו אברהמי (יהודה לוי) | קשת 12 | שי קפון |
הערות שוליים

↑  דביר רשף, "סינמה סבאיא" זכה בפרס אופיר וייצג את ישראל בטקס האוסקר, באתר ynet, 18 בספטמבר 2022
↑   נירית אנדרמן, "אילו תפקידים כבר המתינו לריטה שוקרון מבאר שבע? אמהות חד הוריות מהפריפריה", באתר הארץ, 21 בספטמבר 2022
↑  דביר רשף, "סינמה סבאיא" זכה בפרס אופיר וייצג את ישראל בטקס האוסקר, באתר ynet, 18 בספטמבר 2022
↑  מרב יודילוביץ', זאב רווח יביים עיבוד מחודש ל"בנים גידלתי ורוממתי", באתר ynet, 24 במרץ 2004
| פרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1990–2010 | ריטה זוהר (1990) • דפנה רכטר (1991) • ענת וקסמן (1992) • חגית דסברג (1993) • רונית אלקבץ (1994) • חנה אזולאי-הספרי (1995) • לוסי דובינצ'יק (1996) • אסתי זקהיים (1997) • דפנה רכטר (1998) • אוולין קפלון (1999) • טינקרבל (2000) • רונית אלקבץ (2001) • אורלי זילברשץ (2002) • איילת זורר (2003) • דאנה איבגי (2004) • סיגלית פוקס (2005) • אסי לוי (2006) • רונית אלקבץ (2007) • היאם עבאס (2008) • עירית קפלן (2009) • מיה דגן (2010) |  |
| 2011 ואילך | אוולין הגואל (2011) • הדס ירון (2012) • סיון לוי (2013) • דאנה איבגי (2014) • מורן רוזנבלט (2015) • נועה קולר (2016) • שאדן קנבורה (2017) • שרה אדלר (2018) • לירון בן-שלוש (2019) • אלונה איב (2020) • ג'ונא סולימאן (2021) • ריטה שוקרון (2022) • ריימונד אמסלם (2023) • ליה אללוף (2024) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 254148874580749621242   WorldCat (עם VIAF): 254148874580749621242
יוני גבע

| --- | --- |

יוני גבע, 2015
 לידה:  28 באוקטובר 1980 (בן 44) ירושלים, ישראל 
 סוגה מועדפת:  סרט פנטזיה, סרט מדע בדיוני, סרט הרפתקאות
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2009
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 יצירות בולטות:  אבוללה
 פרסים והוקרה:  תגלית השנה, איגוד מבקרי הקולנוע הישראלי 2015
 https://www.yonigeva.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
יהונתן (יוני) גבע (נולד ב-28 באוקטובר 1980) הוא במאי ותסריטאי ישראלי.
ביוגרפיה

גבע נולד בירושלים, וגדל בשכונת קריית היובל. הוא בוגר תיכון בויאר בירושלים. לאחר שירותו הצבאי, בוגר לימודי תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב בהצטיינות. לאחר סיום הלימודים עסק בבימוי פרסומות, VFX והיה חלק מצוות הפיתוח של חברת Interlude.
במסגרת לימודיו בשנה א', יצר גבע סרט קצר בשם "אבוללה". שלימים המשיך ופיתח אותו לסרט באורך מלא באותו השם, שיצא לאקרנים בחנוכה 2015. "אבוללה" זכה לביקורות חיוביות, הצלחה בקופות ונחשב פורץ דרך בקולנוע הישראלי הן בשילוב שנעשה בו בין צילום קולנוע (Live Action) ואנימציה והן בכמות האפקטים הממוחשבים בסרט ישראלי.
גבע מעיד שהסרט אבוללה הושפע רבות מלהיטיהם של ג'ורג' לוקאס וסטיבן ספילברג בהם צפה בילדותו.
גבע זכה בפרס "תגלית השנה" לשנת 2015 מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל, על בימוי הסרט "אבוללה".
לאחר הסרט התמקד בהקמת מיזם VR באולמות סגורים שנסגר בעקבות מגפת הקורונה. ב-2020 הקים יחד עם שותפים את סטודיו Parallax - אולפן ההפקות הווירטואליות הראשון בישראל, המתבסס על הצגת סימולציה אינטראקטיבית של תפאורה על גבי מסכים.
פילמוגרפיה

2006 - "אבוללה" - סרט קצר.
2008 - "אחד: אפס" - סרט גמר, בהשתתפות מאיר אשרף. זוכה מספר פרסים בינלאומיים לסרט קצר.
2008 - "מגע של מוות" - סרט קצר. העלילה מספרת על עזריאל גרימבורג (רפי אדיר), מלאך המוות המחוזי של גוש דן בניסיונו להתנער ממחויבות שגרתית כשליח האל כשלמעשה כל רצונו למצוא אהבה. הבמאי מנחם גולן מגלם בסרט את אלוהים הרחום והחנון.
2013 - "שבלולים בגשם" – במאי: יריב מוזר.
2015 - "אבוללה" - בהשתתפות מיכה סלקטר, נתי קלוגר, מכרם ח'ורי, עודד לאופולד, רותם קינן, דני קרפל ולאורה ריבלין.
הערות שוליים

↑   נירית אנדרמן, המפלצת העברית הראשונה מגיעה אל המסך, באתר הארץ, 30 בנובמבר 2015
↑  נירית אנדרמן, "הגננת" זכה בפרס הסרט הטוב ביותר מטעם פורום מבקרי הקולנוע בישראל, באתר הארץ, 20 בדצמבר 2015
↑  יוני גבע מביים אפקטים, ראיון עם הבמאי בפודקאסט "גיקונומי"
↑  יובל מן, הוליווד כבר לא צריכה לדמיין: ההפקות הווירטואליות מחליפות את המסך הירוק, באתר ynet, 1 באוקטובר 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb17136710m (data)  ISNI: 0000 0004 6084 0116  LCCN: no2017150170  RERO: 02-A026978172  SUDOC: 220887004  VIAF: 3150262639905720391   WorldCat (עם VIAF): 3150262639905720391 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שמוליק דובדבני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 באוקטובר 1968 (בן 56) 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב 
 מעסיק:  מוניטין, Ynet, העיר, קמרה אובסקורה - בית הספר לאמנות 
 
שמוליק דובדבני (נולד ב-20 באוקטובר 1968) הוא חוקר ומרצה בתחום הקולנוע, עיתונאי ומבקר קולנוע ישראלי.
ביוגרפיה

החל לכתוב בענייני קולנוע מ-1987 בירחון "מוניטין", במקביל לכתיבה בעיתון הצבאי "במחנה" במסגרת שירותו בצה"ל. ב-1990 עבר לכתוב בעיתון "מלאבס", ב-1992 עבר לעיתון "תל אביב", ובשנים 1993–1997 היה כתב העיתון "העיר". במקביל כתב בעיתון "עכבר העיר" בשנים 1994–2000. החל משנת 2000 כותב בתחום הקולנוע באתר ynet של "ידיעות אחרונות", ובמקביל בכתב העת לאמנות "מוזה" בהוצאת מוזיאון ישראל.
ב-1993 סיים תואר ראשון בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, והחל להרצות במסגרת החוג. מ-1996 הרצה גם בבית הספר לקולנוע "קמרה אובסקורה". ב-1998 סיים תואר שני במסגרת החוג לתורת הספרות הכללית באוניברסיטה זו; עבודת הגמר שלו הייתה בנושא "האחרות הפיזית: דמות הגמד בקולנוע". בשנת 2000 החל את עבודת הדוקטורט בנושא סרטי תעודה אישיים, במסגרת בית הספר למדעי התרבות של אוניברסיטת תל אביב.
דובדבני כתב מספר פרסומים מדעיים בתחום הקולנוע. ב-2005 כתב על הבמאי סטנלי קובריק במסגרת הספר השני בסדרה הקולנועית "הבמאים הנבחרים" (עורך: נסים דיין, הוצאת אורט). ב-2010 יצא ספרו "גוף ראשון, מצלמה: קולנוע תיעודי אישי בישראל" (הוצאת כתר), ספר עיון על סרטי קולנוע כווידויים אישיים של יוצריהם.
משמש כמבקר הקולנוע של ynet ושל "מוזה" (כתב עת לאמנות של מוזיאון ישראל). כן מכהן כיועץ בתחום הקולנוע עבור סל תרבות ארצי. משמש כמרצה בעיקר בתחומים קולנוע ישראלי וקולנוע תיעודי בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב, בבית הספר לקולנוע ע"ש סם שפיגל בירושלים, בסמינר הקיבוצים, במכללה האקדמית בית ברל, באוניברסיטה הפתוחה ובמכללת ספיר. בנוסף מרצה במסגרת משרד הביטחון, חיל החינוך בצה"ל, בית צבי, סינמטקים ועוד.
דובדבני משמש כלקטור בקרנות תמיכה לסרטים ישראלים, בהן הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה וקרן רבינוביץ', בפסטיבל דוקאביב ובפורום היוצרים הדוקומנטריים. היה חבר בוועדה האמנותית של עיריית תל אביב בנושא פסטיבלי קולנוע.
הערות שוליים

↑  על הספר "הבמאים הנבחרים: סטנלי קובריק"
↑  על הספר "גוף ראשון, מצלמה", באתר טקסט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007299612305171  GND: 1104522055  ISNI: 0000 0000 6847 3665  LCCN: no2010140442  VIAF: 98458393   WorldCat (עם VIAF): 98458393
אלעד זכאי

| --- | --- |

 לידה:  26 בינואר 1981 (בן 43) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית הספר לקולנוע וטלוויזיה ע"ש סטיב טיש 
 פרופיל ב-IMDb
 
זכאי באתר צילומים
מרגלית צנעני ועמוס לביא בקליפ של מרגול "עץ ירוק מפלסטיק"
זכאי מביים את ריטה בסרט "בן חוזר הביתה"
אלעד זכאי (נולד ב-26 בינואר 1981) הוא במאי, תסריטאי ועורך תוכן ישראלי.
ביוגרפיה

אביו, ישראל זכאי, הוא עיתונאי ועורך לשעבר בעיתון "מעריב"; אמו, רות זכאי, היא מחנכת. אלעד הוא הבכור ולו אחות ואח.
אלעד זכאי נולד בתל אביב וגדל בהרצליה, למד בתיכון ׳יגאל אלון לאמנויות׳ ברמת השרון וסיים בגרות באמנות פלסטית. פרויקט הגמר שלו בתיכון היה תערוכת צילומים הומואירוטית, שזכתה לתהודה רבה. תמונה מהתערוכה, בה נראים שני דתיים מתנשקים על רקע הכותל, התפרסמה על שער עיתון "הזמן הוורוד" בשנת 1999
מייד אחרי הצבא הפיק וערך ברדיו ללא הפסקה FM103 את תוכניותיהם של שמוליק טיאר, ורדה רזיאל-ז'קונט, אילון בן יוסף, פרופ׳ רפי קרסו ואחרים. במקביל, הקים את המערך הסלולרי של התחנה.
הוא עזב את הרדיו לזמן מה על מנת להקים את Kik – טלוויזיה לצעירים באינטרנט, מיזם של ירון דוידוב וחנה גרטלר, בו התגלה אסי עזר.
בגיל 24 עבר לטלוויזיה והחל לערוך בפועל את תוכנית הנוער "אקזיט" בערוץ 10.
זכאי הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב (2010) ולומד כעת (2014) לתואר שני בקולנוע.
הוא השתתף בפרויקט הסרטים הישראלי-גרמני fucking different של יאיר הוכנר, במסגרתו כל במאי ביים סרט על תפיסת המיניות ההפוכה לו. זכאי כתב את התסריט וביים את הסרט Blood Money ‏ (2008, 15 דקות). בסרט משחקות אוולין הגואל, אליענה בקייר והזמרת שורטי. הסרט הוקרן במסגרת הפנורמה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין 2009.
סרט הגמר שלו הוא "בן חוזר הביתה" (2010, 28 דקות, Ben is Back) העלילה עוסקת במסע אפל המתרחש לילה אחד בו אם (ריטה) אוספת את בנה (לי בירן) מבית חולים פסיכיאטרי ומנסה להציל את משפחתה מטירופו של הבן שמנהל קשר מעוות עם מורתו (ליאת גליק). זהו תפקידו הראשון כשחקן של לי בירן. הסרט נתמך על ידי קרן מקור והרשות השנייה; הוא שודר בערוץ 2 (קשת); "בן חוזר הביתה" השתתף בפסטיבלי קולנוע רבים ובהם הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים, תל אביב וכן בפסטיבל הקולנוע ירושלים.
עיקר עבודתו של זכאי היא בבימוי טלוויזיה: זכאי ערך את התוכן וביים את הסדרה הדוקומנטרית "המילה הכי" בטלוויזיה החינוכית (2011-2010). באותן שנים ערך את התוכן וביים את "מפונקים" - דוקו-ריאליטי קומי בשני חלקים בהנחיית עינת ארליך ופרופ' עמוס רולידר. התוכנית עוסקת בילדים שגרים עם הוריהם עד לגיל מבוגר. הוא ביים שבע עונות של התוכנית "יום בחיי" (2014-2007) בהוט בידור ישראלי, בה כל פרק מלווה ידוען במהלך יום בחייו.
זכאי ביים את תוכנית האירוח של גיל ריבה בערוץ 10, שמועמדת השנה (2014) לתוכנית הטלוויזיה הטובה ביותר בטקס פרסי הטלוויזיה 2013
בנוסף זכאי ביים פרקים לתוכנית "משפחה חורגת" (רשת), את התוכנית "רוצים הביתה" (קשת), טקס פרסי מלכות היופי וספיישלים דוקומנטריים רבים. בסוף 2014 תעלה סדרה דוקו קומית שזכאי ערך וביים, "אין כמו בארץ", שעוסקת בטיולים מאורגנים לחו"ל.
זכאי ביים קליפים לזמרים רבים, בהם:
מיכל אמדורסקי, גלי עטרי וסגיב כהן, עומר אדם, חן אהרוני, הראל סקעת, הראל מויאל, ארי גורלי, משה פרץ, עברי לידר, שלומי סרנגה ושירה גבריאלוב.
הקליפ "עץ ירוק מפלסטיק" שביים למרגלית צנעני, בהשתתפות עמוס לביא, זכה בפרס קליפ השנה של ערוץ 24 ב-2009.
אשר גל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באוגוסט 1952 (בן 72) תל אביב-יפו, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 
אשר גל (נולד ב-1 באוגוסט 1952) הוא משורר ומתרגם.
ביוגרפיה

אשר גל נולד בתל אביב ב-1 באוגוסט 1952. הוא בעל תואר שני בקולנוע מאוניברסיטת תל אביב, ומשמש מורה לקולנוע ומרכז מגמת הקולנוע, בבית הספר התיכון ברנקו וייס ע"ש הרצוג, שבמועצה האזורית גזר.
גל הוא בוגר כיתת השירה הראשונה של הליקון (תשנ"ד). בנוסף לכתיבת שירה, הוא מתרגם שירה מיידיש לעברית. שירים ותרגומים שלו ראו אור בכתבי עת, בהם "הליקון", "מאזנים", "עיתון 77", "גג", "נתיבים" ו"ביטאון שירה". כמו כן התפרסמו שיריו באנתולוגיה מקוונת לשירה עברית ובאתרי אינטרנט נוספים. ב-2002 זכה במקום השני בתחרות "שירים באור מלא" של מפעל הפיס.
נכון למאי 2016 ראו אור שלושה ספרי שירה שלו. בשירתו משתקפת אהבה לקולנוע ישן. שירתו מתאפיינת בחיפוש אחר מציאות נוסטלגית ורומנטית, זאת לעיתים כאנטי-תזה למציאות הממשית.
ספרי שירה פרי עטו

הממלכה (הליקון, 2006)
השתקפויות (קשב לשירה, 2012)
ונהר אינו יוצא מעדן (פרדס, 2015)
הערות שוליים

↑  מתוך עמוד הפייסבוק של אשר גל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282959905171  BnF: cb17129215g (data)  GND: 1072726440  ISNI: 0000 0000 4825 0974  LCCN: no2006047585  VIAF: 16976082   WorldCat (עם VIAF): 16976082
גילי דנון

| --- | --- |

דנון ב-2013
 לידה:  24 בדצמבר 1975 (בן 49) חולון
 מדינה:  ישראל 
 עיסוק:  במאי, תסריטאי, משורר ואמן וידאו ארט
 בן או בת זוג:  אפרת שלום דנון 
 פרופיל ב-IMDb
 
דימוי מתוך מיצב הווידאו בעקבות ד"ר רוברט לוי", 2013
דימוי מתוך מיצב הווידאו "לאן נושבות רוחות הסתיו", 2012
גילי אלכסנדר דנון (חותם בשם גילי א. דנון; נולד ב-24 בדצמבר 1975) הוא במאי קולנוע, תסריטאי, משורר, עורך, צלם ואמן וידאו ארט ישראלי.
ביוגרפיה

גילי א. דנון נולד וגדל בחולון ובתל אביב. אביו, שי דנון, היה שחקן ובעל גלריה לאמנות, ואמו דליה דנון היא אוצרת אמנות. בתיכון למד בבית הספר לאמנויות "תלמה ילין" במגמת תיאטרון (1993-1989). בצה"ל שירת בחטיבת הנח"ל. הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב והתמחה בבימוי והפקה (2002-1998).
דנון הוא אמן רב-תחומי (קולנוע, שירה ואמנות וידאו),המשמש גם כצלם ועורך של סרטים וסדרות תיעודיות ועלילתיות.