stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרקוס סמית'
ביוגרפיה > אחרית חייו

הפסדו בניסיונו להיבחר מחדש הותיר את סמית' ממורמר. בנוסף, משאביו הכספיים הנותרים היו מוגבלים וסמית' מצא את עצמו זקוק לעבודה. כדי להתמודד עם החששות הללו, אמר לו חברו של סמית', אפס רנדולף, "מארק, אתה צריך לחזור לוושינגטון ולהגיד לנשיא ווילסון, 'מר הנשיא, עשיתי מעצמי טיפש בגללך הרבה פעמים - עכשיו אתה תעשה מעצמך טיפש עליי רק פעם אחת - תן לי איזושהי עבודה'" סמית' פעל לפי עצה זו ומונה לוועדה המשותפת הבינלאומית ב-3 במרץ 1921, היום המלא האחרון בתפקיד גם לסנאטור וגם לנשיא.
במהלך שנותיו האחרונות, סמית' התגורר במלון Occidental של וושינגטון, כשהוא מטייל מדי פעם לקנטקי כדי לבקר את משפחתו שנותרה. בוושינגטון הוא זכה לביקורים מזדמנים בלבד מאחיינית המתגוררת בקנטקי. הבדידות הטרידה אותו כפי שמוצג בפתק בינואר 1924 שבו כתב: "היה בטוח בודד ורעב לשמוע משהו על חברים ותיקים". גם בריאותו החלה להדרדר כאשר פיתח דלקת פרקים בירך השמאלית. השקפתו של סמית' לגבי התפתחות זו הוכחה בהצהרתו, "אני לא יכול ללכת צעד בלי הקביים, ואפילו הסיוע הזה לא יכול למנוע סבל. הרופאים קוראים לזה דלקת פרקים - אני קורא לזה גיהנום, כי זה מה שזה באמת מסתכם." עם פחות מתריסר חברים מימיו הראשונים באריזונה, סמית השתוקק להיות עם "הכלבים והאקדח שלי, החברים שלי, החכה שלי, העצים והפרחים ושירי הציפורים והפלגים המפלפלים. אובדן זה צובע את נוף מתרחק בצבעי עופרת עמומים ועמומים בהוצאת האטרקציות הגדולות של החיים לפני שהוא דורש את כניעתם."
סמית' מת ב-7 באפריל 1924 ממחלת לב. מותו הוכרז לסנאט של ארצות הברית על ידי הנרי פ. אשורסט. סמית' נקבר בסינטיאנה, קנטקי בבית הקברות באטל גרוב. בכתובת המצבה שלו, שנכתבה על ידי סמית' עצמו, נכתב "הנה שוכב אדם טוב - חובב סוסים מהירים, נשים יפות וויסקי טוב".
נאשמים וסנגור במשפט שוד Wham Paymaster
הנציג הטריטוריאלי של אריזונה לקונגרס מארק סמית' (בערך 1899)
מרקוס א. סמית'
סמית' (משמאל) עם הסנאטורים האמריקנים אלברט ב. פול (באמצע) ופרנק ב. ברנדיג'י (מימין)
סמית' בשנותיו האחרונות
פורום ארגוני השלום הישראלי

פורום ארגוני השלום הישראלי הוא מסגרת ישראלית דינמית של למעלה מ-120 ארגוני שלום, זכויות אדם וחברה משותפת. הארגונים מקדמים, כל אחד בשיטתו, פתרון בר קיימא לסכסוך הישראלי-פלסטיני שיבטיח עצמאות, ביטחון, חופש, כבוד, פיוס ושכנות טובה בין שני העמים. הארגונים פועלים במגוון התחומים של חינוך לשלום ודיאלוג, שמירה על זכויות מיעוטים, חיזוק דו-קיום בין החברה היהודית לפלסטינית והערבית.
פעילות

פורום ארגוני השלום הוקם בשנת 2005 על ידי ד"ר רון פונדק כפרויקט במרכז פרס לשלום. פונדק היה יו"ר הצד הישראלי ולצדו היה ריאד מלכי מהצד הפלסטיני, מנכ"ל פנורמה בזמנו. ארגון פנורמה ומרכז פרס לשלום היו שני ארגונים חזקים בחברה האזרחית והשיתוף פעולה ביניהם לכדי הקמת פורום ארגוני השלום הוביל להקמת הפורום. הפורום קם במטרה לייצר פלטפורמה ושפה משותפת בין ארגוני החברה האזרחית הישראלית והפלסטינית ולנסות לשנות את המציאות דרכם, כל עוד זה לא נעשה דרך הממשלה והכנסת.
הפורום פועל במטרה לחזק את שיתוף הפעולה בין ארגוני החברה האזרחית, מקבלי החלטות והזירה הבינלאומית לקידום שלום, פיוס, שוויון וזכויות אדם. הפורום מבקש לחזק את פעילות הארגונים תוך הצגת אלטרנטיבה משמעותית לסדר היום הפוליטי. פורום ארגוני השלום מאמין שבמציאות של עלייה באלימות, בגזענות, סרבנות פוליטית וחוסר אמון בפתרונות של שלום, העשייה הענפה של הארגונים היא בעלת תרומה קריטית לקידום חזון ותהליכים של שלום ופיוס.
פורום ארגוני השלום פועל בארבעה ערוצים:
פנימי - פלטפורמה לתמיכה וייזום של שיתופי פעולה בין הארגונים, לחיזוק יכולת השפעתם על השיח החברתי- הפוליטי, על המציאות ועל קידום חזון ותהליך לשלום. קיום שלושה ימי שלום בשנה, חיזוק הקשר על ידי המדיה וקבוצות עבודה לקידום עבודה יעילה בין הארגונים לחברה ולמקבלי ההחלטות.
ציבורי - פיתוח וייזום פעילות ציבורית, חברתית, תקשורתית, מדינית ופוליטית לקידום סיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני בדרכי שלום, כאלטרנטיבה לתפיסות ולחסמים הרווחים כיום.
ישראלי-פלסטיני - ניהול ערוצי תקשורת עם מוסדות הרשות הפלסטינית וארגוני חברה אזרחית לקידום תוכניות שלום ופיוס משותפות.
בינלאומי - גיוס הקהילה הבינלאומית ויהדות העולם לתמיכה פעילה ומשמעותית ביישוב הסכסוך הישראלי-פלסטיני בדרכי שלום.
מובילים

2006–2012 – יעל פתיר מהצד הישראלי וננסי סאדה מהצד הפלסטיני ניהלו את הפעילות.
ב-2008 ריאד מלכי הפך להיות שר החוץ הפלסטיני ואותו החליף סמעאן חורי כיו"ר פנורמה ופורום ארגוני השלום מהצד הפלסטיני.
ב-2012 רון פונדק עזב את מרכז פרס לשלום והפורום עבר ל"שלום עכשיו". פונדק המשיך להיות היו"ר וניהלו אותו ליאור פינקל וענת בן- נון מהצד הישראלי.
בשנת 2015, לאחר מותו של פונדק, מונה מוסי רז ליו"ר ולאחר שנה בתפקיד ובחירתו כחבר כנסת מטעם מרצ, מונה כיו"ר יובל רחמים, לשעבר יו"ר פורום משפחות שכולות.
בשנת 2021, מונה אלי ספרן לעמוד בראש הארגון.
מוסדות הפורום

ועדת היגוי המורכבת מנציגים נבחרים מארגוני שלום וקבוצות עבודה מקצועיות לקידום ובניית תוכניות פעולה בתחומים השונים של פעולתו. הפורום נרשם בשנת 2018 כעמותה רשומה ברשם העמותות. שבעת הארגונים המייסדים הם: עו"סים שלום, לוחמים לשלום, איפקרי, מחסום Watch, עוז ושלום, מורשתנו ומס"ד.
הערות שוליים

↑  עופר אדרת, רון פונדק, האיש שסירב להיכנע לסכסוך, באתר הארץ, 13 באפריל 2014
בוב וייז (מושל וירג'יניה המערבית)

רוברט אלזוורת' וייז הבן (באנגלית: .Robert Ellsworth Wise Jr;‏ ‏נולד ב־6 בינואר 1948) הוא פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה המערבית, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר הסנאט של מדינתו בשנים 1980–1982, כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית בשנים 1983–2001, ולאחר מכן ועד 2005 כמושל וירג'יניה המערבית ה-33.
ראשית חייו

בוב וייז נולד בוושינגטון הבירה וגדל במחוז קנאווה שבווירג'ניה המערבית יחד עם הוריו ושתי אחיותיו, והתחנך בבית הספר ג'ורג' וושינטון שבצ'ארלסטון הסמוכה. אביו עבד בענף הביטוח עבור קבוצת מקדונו קפרטון במשך שלושים שנה. בבית הספר התיכון הוא עסק באתלטיקה, התמודד במרוצים למרחקים של מיל וחצי מיל, ונבחר כסגן נשיא מועצת התלמידים.
ב-1966 החל וייז את לימודיו באוניברסיטת דיוק, וארבע שנים מאוחר יותר סיים לימודי תואר בוגר אוניברסיטה במדע המדינה. לאחר סיום לימודיו הוא החל ללמוד בבית ספר למשפטים, ועבד כעוזר בבית חולים פסיכיאטרי בקליפורניה, עד שהתקבל לאוניברסיטת יוסטון. לצורך לימודיו הוא עבר להתגורר בטקסס, ובסופו של דבר עבר לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טוליין שבניו אורלינס, שם הוא עבד במלצרות במשמרות לילה עד אשר קיבל תואר במשפטים.
ב-1975 סיים וייז את לימודיו בטוליין, ופתח משרד עורכי דין בצ'ארלסטון. הוא ייצג כורי פחם בתביעות פיצויים לעובדים, ותמך במאמצים קהילתיים לשיקום ניצולי השיטפון בנהר באפלו של 1972. ב-1978 הוא סייע שוב בסוגיות שהיו קשורות לפיתוח מחדש של אלו שהושפעו מהשיטפונות במחוז מינגו.
סנאטור בווירג'יניה המערבית

את הקריירה הפוליטית שלו החל וייז ב-1980, כאשר התמודד מול נשיא הסנאט של וירג'יניה המערבית ויליאם ברדרטון בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית במחוז קנאווה. עם תמיכת אגודת החינוך של וירג'יניה המערבית ושל איגודים מקצועיים נוספים במדינה, הביס וייז את ברדרטון בבחירות המקדימות, והמשיך לבחירות הכלליות בנובמבר, שם הוא זכה במושב בסנאט של וירג'יניה המערבית.
בימיו הראשונים בזירה הפוליטית, בלט וייז עם סגנון מסע הבחירות מלא החיות, במיוחד בעצרות, והוא כונה על ידי העיתון Charleston Daily Mail ב-1982 "ילד הפלא של הפוליטיקה של וירג'יניה המערבית".
חבר בית הנבחרים של ארצות הברית

ב-1982 התמודד וייז על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית. הוא ניצח בבחירות מקדימות שהיו תחרותיות מאוד, והמשיך והביס את חבר בית הנבחרים המכהן, הרפובליקני מייק סטטון, לאחר שזכה ב-58 אחוזים מהקולות. ניצחונו זה היה הראשון מבין תשע תקופות כהונה רצופות לבית הנבחרים בהם ניצח וייז. במהלך 18 שנותיו בבית הנבחרים, הוא התמודד בבחירות פעם אחת ב-1990 ללא יריבים שניצבו מולו, ב-1988 זכה ברוב של 74 אחוזים מול הרפובליקני פול הארט, וב-1994 זכה ברוב של 64 אחוזים מול הרפובליקני סמואל קרבוטה.
בעת כהונתו בקונגרס, שימש וייז בתפקידים כמו מצליף ויועץ בענייני הליכי הבית. הוא ייצג את מחוז הבחירה השני לקונגרס של וירג'יניה המערבית, ששטחו משתרע מהרפרס פרי ועד נהר אוהיו, ונחשב לאחד ממחוזות הבחירה הגדולים ביותר ממזרח לנהר המיסיסיפי. באותה תקופה הצטרף וייז לוועדת התחבורה והתשתיות של בית הנבחרים, תפקיד שאפשר לו להשיג סיוע פדרלי עבור מיזמי כבישים בווירג'יניה המערבית.
בעת כהונתו בבית הנבחרים, שימש וייז כחבר ועדת החינוך והעבודה של בית הנבחרים והיה חבר בצוות ההנהגה של המפלגה הדמוקרטית. בין הישגיו הבולטים במהלך תקופה זו היו חוק הזכות לדעת בתחום הכימיה, תיקון וייז לחוק האוויר הנקי, והחוק הפדרלי לשוויון בבריאות הנפש.
היה זה בתקופת כהונתו של וייז בקונגרס כאשר נציג אחר של וירג'יניה המערבית, ובנקודת זמן מסוימת ותיק חברי הקונגרס, רוברט בירד, כינה את וייז "מנוע קיטור עם מכנסיים", בהתייחסו למסירותו הבלתי נלאית של וייז ושירותו לציבור בוחריו.
מושל וירג'יניה המערבית > בחירתו וראשית כהונתו

ב-2000, לאחר 18 שנות כהונה בקונגרס, עזב וייז את מושבו הבטוח, ושב לוירג'ניה המערבית כדי לנצח בבחירות המקדימות של הדמוקרטים על משרת מושל וירג'יניה המערבית. הוא זכה ב-63 אחוזים מהקולות, והמשיך והתמודד בבחירות הכלליות מול המושל המכהן, הרפובליקני ססיל אנדרווד. במסע הבחירות שלו הדגיש וייז בנאומיו את הכלכלה, החינוך, הבריאות ואת תעשיית האנרגיה. בסופו של דבר הוא זכה ב-50 אחוזים מהקולות מול 47 האחוזים של אנדרווד.
ב-15 בינואר 2001 הושבע וייז כמושל על ידי השופט דן אוהנלון. בנאום ההשבעה שלו הוא דיבר שוב על שיפור מערכות הבריאות והחינוך, וכן על הפיכת הכלכלה על פיה. זמן קצר לאחר השבעתו היה על וייז להתמודד עם שיטפונות נרחבים בדרום-מערב המדינה.
מושל וירג'יניה המערבית > חינוך

לאחר שזכה בשבחים על טיפולו בשיטפונות, יכול היה וייז לגשת לטפל בסדר היום שלו בנושאי החינוך והבריאות. בתחום החינוך, הוא קידם את מימון מלגות ה-Promise (מתן הזדמנויות אמיתיות למקסום הצטיינות של סטודנטים מקומיים, באנגלית: Providing Real Opportunities for Maximizing Instate Student Excellence). תוכנית זו מומנה באמצעות הגרלות בלוטו אלקטרוני, וקיבלה השראה ממלגות HOPE בג'ורג'יה.
המלגות הראשונות הוענקו ב-2002 ובמסגרתן שולם שכר לימוד מלא לסטודנטים שהשיגו ציון של לפחות 3.0 ממוצע בבית הספר התיכון בשילוב של ציון של 1,000 נקודות במבחני SAT ולמדו בקולג' מדינתי, אוניברסיטה, או קולג' פרטי בתחומי המדינה.
וייז היה מושל וירג'יניה המערבית הראשון שהציע מענקים למימון מלא של הלימודים הגבוהים. הוא גם הקים קו חם אל המושל לבתי ספר בטוחים, ודאג לחקיקה למימון גני ילדים מעל גיל 4.
מושל וירג'יניה המערבית > פעילויות נוספות כמושל

כמושל, עלה בידו של וייז להרחיב את ההרשמה לתוכנית ביטוח הבריאות לילדים הפדרלית (Children's Health Insurance Program). התוכנית אפשרה לילידים למשפחות בעלות הכנסה של פחות מ-34,000 דולר לשנה להיות זכאים לביטוח בריאות.
וייז התמודד עם לחצים ממושכים בנושא התקציב במשך כל תקופת כהונתו כמושל. אלו כללו עלויות סלילת כבישים ועבודות בהם, הוצאות חינוך, תקציב התפעול המדינתי, ושכר המורים. באמצע תקופת כהונתו חוותה ארצות הברית שפל כלכלי, ווייז הציע קיצוצי תקציב של 10 אחוזים כדי לעמוד בדרישות של הכנסות המדינה ועדיין לנסות לבצע את העבודות הציבוריות בתשתיות ולמנוע חוב לטווח ארוך.
וייז גם ניסה למשוך למדינה עסקים באמצעות תוכנית נרחבת של מיסוי וסיוע בתשתיות. במקרה אחד, נתנה המדינה מענקים בהיקף של 215 מיליון דולר כדי לתמרץ השקעה של מיליארד דולר במיזמים, כמו אלו של "המכון למדעי המוח על שם רוקפלר" (Rockefeller Neuroscience Institute), קבלס (Cabela's), המרכז לפיתוח ביוטכנולוגי של אוניברסיטת מרשל, והקונסורציום להייטק של וירג'יניה המערבית. הוא גם הפנה את תשומת ליבו לנוהגי כריית השטח בפסגות ההרים.
בדצמבר 2002 נבחר וייז כיושב ראש אגודת המושלים של מדינות הדרום. לראשונה מזה 40 שנה אירחה צ'ארלסטאון את כינוס המושלים השנתי. וייז גם שימש כיושב ראש הוועדה למשאבי טבע של אגודת המושלים הלאומית, ושל מועצת האנרגיה של מדינות הדרום.
מושל וירג'יניה המערבית > רומן מחוץ לנישואים

ב-2003 הודה וייז על רומן שניהל עם אישה נשואה, והודיע שלא יתמודד על כהונה נוספות כמושל ב-2004. הוא המשיך ואמר שהוא "מתנצל עמוקות בפני תושבי מדינתנו על מעשי. בחיי הפרטיים, אכזבתי הרבה מאוד אנשים". פיליפ פריי, בן זוגה של אנג'לה מסקיה-פריי, עובד מדינה, הגיש באפריל אותה שנה תביעת גירושין, בטענה שרעייתו ניהלה רומן עם וייז.
יורשו של וייז על כס המושל, מזכיר המדינה ג'ו מנצ'ין, כבר הודיע שהוא יתמודד בבחירו המקדימות מול וייז לפני שפרשת הרומן נחשפה. מנצ'ין זכה בקלות במועמדות המפלגה, ולאחר מכן בבחירות הכלליות. בראיון באוגוסט 2003 לדיילי שואו, עוד לפני פרישתו של וייז, אמר פיליפ פריי שהוא עצמו יתמודד על משרת המושל, על אף אי-כשירותו, כדי להוות מטרד לוויז.
לאחר כהונתו כמושל > הברית לחינוך מעולה

ב-2005 היה וייז לנשיא "הברית לחינוך מעולה" (Alliance for Excellent Education), ארגון ללא כוונת רווח המוקדש לצורך להבטיח שכל התלמידים, במיוחד אלו שבאופן מסורתי לא נחלו הצלחות, יסיימו את לימודיהם בבית הספר התיכון מוכנים להצלחה כתלמידי קולג', עובדים ואזרחים. הארגון נוסד ב-1999 על ידי ג'ראד ולילו לידס, ובסיסו בוושינגטון הבירה. תחת הנהגתו של וייז, היה הארגון לגורם מוביל סוגיות מדיניות חינוך מובילות, כמו חינוך דיגיטלי, אוריינות של מתבגרים, והגדלת שיעור מסיימי בתי הספר התיכון.
במסגרת פעילות הארגון, התמקד המיזם ב-2016 ב"יום הלמידה הדיגיטלית" בהרחבת הגישה של התלמידים לאינטרנט. וייז ונציבת התקשורת הפדרלית, ג'סיקה רוזנוורסל, דנו בדרכים בהנגשת קישוריות פס רחב לתלמידים מחוץ לכיתה, כולל תוכנית במחוז החינוך של עמק קוצ'לה שמציידת אוטובוסים להסעת תלמידים בנתבים אלחוטיים, שחונים בקהילות עם אוכלוסיות בעלות הכנסה נמוכה, וכך מתאפשר לתלמידים להישאר מחוברים לאינטרנט גם לאחר שעות הלימודים.
לאחר כהונתו כמושל > המועצה הלאומית לתקני הוראה מקצועיים

בשנים 2009–2015 שימש וייז כיושב ראש "המועצה הלאומית לתקני הוראה מקצועיים" (National Board for Professional Teaching Standards). המועצה היא ארגון ששואף לקדם מצוינות בהוראה ברחבי ארצות הברית. הוא צמח כתוצאה מדוח מ-1983 של "הוועד הלאומית למצוינות בחינוך" (National Commission on Excellence in Education) שכותרתו הייתה "אומה בסיכון" (A Nation at Risk). הדוח פירט שקיעה חזקה בתקנים ובביצועים של החינוך האמריקאי. הדוח התרכז בצורך לשיפוץ יסודי של מערכת החינוך בארצות הברית.
ביוני 2012 ישב וייז בראש האירוע לחגיגות 25 שנים למועצה שהתקיימו בקפיטול של ארצות הברית. באירוע נשא דברים בין השאר מזכיר החינוך של ארצות הברית לשעבר ריצ'רד ריילי.
חיים אישיים

במהלך תקופת כהונתו בקונגרס, הכיר וייז את סנדרה קסבר וייז, ששימשה באותה תקופה כיועצת לוועדת הדרכים והאמצעים של בית הנבחרים. השניים נישאו ונולדו להם בן ובת. לוייז חגורה שחורה בטאקוונדו. הוא ורעייתו מתגוררים בוושינגטון הבירה.
הערות שוליים

1 2 3 4  "Bob Wise". West Virginia Encyclopedia.
↑  "Duke alumni". Duke University. Archived from the original on April 15, 2014.
1 2 3 4  Robert Ellsworth Wise Jr. West Virginia Culture. Archived from the original on April 24, 2014.
1 2 3  Governor Bob Wise interview by Dam O'hanlon. Huntington Quarterly. Archived from the original on November 16, 2018.
↑  Bob Wise - Alliance for Excellent Education. Archived from the original on April 8, 2014.
↑  Ourcampaigns - May 09, 2000 WV Governor - D Primary
↑  Ourcampaigns - November 07, 2000 WV Governor
↑  Inaugural Address of Governor Bob Wise January 15, 2001
↑  Floods in Virginia and West Virginia Cause Two Deaths, The New York Times, July 30, 2001.
↑  Gov. Bob Wise's legacy, Herald Mail, January 14, 2005.
↑  Vanden Brook, Tom (August 13, 2003). "More governors join exodus from statehouses". USA Today. Archived from the original on October 19, 2012.
↑  GOVERNOR ADMITS TO AFFAIR - Her Husband Wants To Sell Story, The Hur Herald 05/13/2003.
↑  Lawrence Messina, Standing by her governor, Mrs. Wise 'angry' at the affair, remaind with usband, The Free Lance-Star, May 24, 2003.
↑  Philip "Icky" Frye Supports McCain in 08, WSAZ NewsChannel 3 website, 18 June 2008. Archived April 24, 2014, at the Wayback Machine
↑  Finn, Scott, McCain appreciates support of 'prominent' Democrat Phillip 'Icky' Frye, West Virginia Public Broadcasting, June 18, 2008. Archived April 16, 2013, at archive.today
↑  "Digital Learning Day Live! / Digital Equity & Access". Archived from the original on April 19, 2016.
↑  NBPTS 25th Anniversary Celebration on June 12, 2012 - Full Presentation
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1176985124  ISNI: 0000 0000 3714 7023  LCCN: n88274464  MusicBrainz: 47fb4c98-c137-4352-bc07-6d18f32d4d70  SNAC: w67h2k90  US Congress: W000654  VIAF: 1578544   WorldCat (עם VIAF): 1578544
קרל היידן

קרל טראמבל היידן (באנגלית: Carl Trumbull Hayden‏; 2 באוקטובר 1877 – 25 בינואר 1972) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא ייצג את אריזונה בסנאט של ארצות הברית בין השנים 1927 ל-1969, והיה הסנאטור האמריקאי הראשון שכיהן שבע כהונות. קודם לכן הוא כיהן חבר בית הנבחרים הראשון של המדינה במשך שמונה קדנציות לפני כניסתו לסנאט, היידן קבע את השיא כחבר הקונגרס הארוך ביותר בקונגרס של ארצות הברית יותר מעשור לפני פרישתו מהפוליטיקה. הוא היה דיקן הסנאט של ארצות הברית וכיהן כנשיא הזמני וכיושב ראש ועדות הכללים והממשל וההקצאות שלו. הוא היה חבר במפלגה הדמוקרטית. היידן היה גם חבר הקונגרס האחרון שנותר שכיהן בתקופת הנשיאות של ויליאם הווארד טאפט וודרו וילסון, כשפרש ב-1969.
לאחר שצבר מוניטין כמומחה לטיוב מוקדם בקריירה הקונגרסית שלו, היידן תמך בעקביות בחקיקה העוסקת באדמות ציבוריות, כרייה, טיוב ופרויקטים אחרים המשפיעים על מערב ארצות הברית. בנוסף, הוא מילא תפקיד מפתח ביצירת נוסחת המימון עבור מערכת הכבישים המהירים הפדרליים. הנשיא ג'ון קנדי אמר על היידן, "כל תוכנית פדרלית שתרמה לפיתוח המערב - השקיה, כוח, שיקום - נושאת את חותמו, ותוכנית הכבישים המהירים הפדרלית המחברת את המדינה הזו יחד, המאפשרת למדינה זו להיות תחרותי מזרח ומערב, צפון ודרום, זו במידה רבה היצירה שלו."
היידן היה ידוע בתור "הסנאטור השקט", ומיעט לדבר במליאת הסנאט. במקום זאת, השפעתו הגיעה מישיבות ועדות ודיונים במלתחה בסנאט, שבהן הערותיו "זכו לכבוד השווה לחוק הקאנוני". עמית אמר עליו, "אף אדם בהיסטוריה של הסנאט לא השפיע יותר עם פחות ביטויים", בעוד הלוס אנג'לס טיימס כתב שהיידן "סייע לכל כך הרבה פרויקטים עבור כל כך הרבה סנאטורים שכאשר קרל הזקן רוצה משהו עבורו. אריזונה האהובה, חבריו הסנאטורים נופלים על עצמם ונותנים לו יד, הם כנראה היו מצביעים לאריזונה הנעולה לים אם הוא יבקש זאת.
ביוגרפיה > ראשית חייו

היידן נולד לצ'ארלס טראמבל היידן וסאלי קלברט דייוויס ב-2 באוקטובר 1877 בהיידן פרי, טריטוריית אריזונה (ששמה שונה לטמפה ב-1878).  צ'ארלס היידן היה סוחר ומפעיל מטענים יליד קונטיקט, שעבר מערבה עקב מחלת ריאות והחזיק בתביעה על הגדה הדרומית של נהר הסולט. צ'ארלס היידן שימש גם כשופט צוואות, ולאחר בחירתו של גרובר קליבלנד ב-1884, נחשב למושל הטריטוריאלי. סאלי דייוויס הייתה מורה ילידת ארקנסו ששימשה כסגנית נשיא האגודה הטריטוריאלית של אריזונה במהלך שנות ה-90 של המאה ה-19.
לאחר לידת בנם, נולדו לצ'ארלס וסאלי היידן שלוש בנות: שרה (שנקראת סאלי), אנה ומרי (שנקראת מייפס). אנה נפטרה במפתיע בגיל שנתיים וחצי. משפחת היידן הפעילה מגוון תחומי עניין עסקיים, לרבות שירות מעבורות, טחנת קמח, חנות כללית ותחומי עניין חקלאיים.
בזמן שגדל, משפחתו של היידן יצאה למספר טיולים, כולל מסעות לוושינגטון הבירה והיריד העולמי של שיקגו ב-1893. לאלה הוסיף היידן כמה טיולי סולו, כולל טיול סוסים לגרנד קניון וטיול למקסיקו סיטי כשהיה בן ארבע עשרה.
היידן למד בבית הספר ברחוב השמיני של טמפה ובבית הספר הטריטוריאלי הציבורי של אריזונה (כיום אוניברסיטת המדינה של אריזונה). לאחר סיום לימודיו בבית הספר הציבורי ביוני 1896 הוא נרשם באוניברסיטת סטנפורד, שם למד כלכלה, היסטוריה, שפה ופילוסופיה עם עניין ללמוד בבית ספר למשפטים לאחר סיום הלימודים. בעודו בסטנפורד, הוא היה נשיא כיתה השנייה והשתתף בוויכוחים, כתיבת סיפורת, פוטבול ומסלול. במהלך שנתו הצעירה, ספג היידן את התבוסה היחידה שלו בבחירות כשהפסיד במעט במירוץ לנשיאות הסטודנטים. הוא ייחס את אובדנו לביטחון עצמי מופרז ולמד "לרוץ תמיד בפחד" בבחירות עתידיות. היידן הכיר את אשתו לעתיד, נאן דאונינג, בזמן שהותו בסטנפורד. בני הזוג נישאו ב-14 בפברואר 1908, ולא הביאו ילדים לעולם.
סמסטר אחד מסיום הלימודים, בדצמבר 1899, נאלץ היידן לעזוב את בית הספר כשאביו חלה. צ'ארלס היידן מת ב-5 בפברואר 1900, והותיר את בנו עם אחריות על המשפחה והשליטה בתחומי העסק המשפחתי. היידן מכר את העסק המסחרי כדי לשלם חובות עודפים ולאחר מכן השכיר את רוב נכסי המשפחה כדי לספק הכנסה שאפשרה לו להעביר את אמו ואחיותיו לפאלו אלטו, קליפורניה, שם אחיותיו יכלו ללמוד בקולג'. בסתיו 1903, הוא התגייס למשמר הלאומי הטריטוריאלי של אריזונה ונבחר לקפטן תוך חודשיים.
ביוגרפיה > קריירה פוליטית מוקדמת

זמן קצר לאחר שובו מסטנפורד, היידן נעשה פעיל בפוליטיקה של המפלגה הדמוקרטית. בספטמבר 1900 הוא ייצג את טמפה כציר בוועידה ברמה המחוזית והפך ליו"ר הוועדה המרכזית הדמוקרטית של מחוז מריקופה ב-1902. היידן גם נבחר לכהונה של שנתיים במועצת העיר טמפה. לאחר העברת חוק הטיוב הלאומי משנת 1902, הוא נשלח לוושינגטון הבירה על ידי בעלי אינטרסים בטמפה כדי לעודד מימון של פרויקט סולט ריבר.
היידן הוביל את משלחת טריטוריית אריזונה לוועידה הלאומית הדמוקרטית ב-1904 בסנט לואיס. מאוחר יותר בשנת 1904 הוא נבחר לגזבר מחוז מריקופה. השנתיים של היידן כגזבר סיפקו לו ניסיון מעשי במימון ציבורי ובתהליכים תקציביים. לאחר קדנציה אחת כגזבר המחוז, הוא בחר להמשיך בתפקיד הרווחי יותר של שריף - התפקיד המספק תקציב נסיעות ואחוז מהעמלות שנגבו. בבחירות בנובמבר 1906 הביס היידן את מתמודדי המפלגה הרפובליקנית ומפלגת האיסור נגדו בפער הניצחון הגדול ביותר בכל אחד ממרוצי המחוז.
עד שהיידן הפך לשריף, מחוז מריקופה הפך מגבול המערב הפרוע ליישוב חקלאי שקט. בהתבסס בעיר פיניקס, שצמחה לאוכלוסייה של 10,000 איש, הוא ביצע תפקידים כמו שמירה על הסדר, גביית אגרות מסלונים ואולמות הימורים, הסעת אסירים לחלקים אחרים של השטח ואכיפת פקודות מקומיות כגון חוק הפיניקס המחייב אינדיאנים מקומיים ללבוש מכנסיים במקום בד עכוז בעת ביקור בעיר. בתקופת כהונתו כשריף, היידן לא היה צריך לירות בנשק חם שלו, למרות שהוא כן השתמש בלוכד ג'ק ראביט כדי לרדוף וללכוד שני שודדי רכבות.
ביוגרפיה > הסנאט

במהלך הריצה הראשונה של היידן לסנאט ב-1926, הוא ביסס את מסע הבחירות שלו על רקורד ההגנה על האינטרסים של אריזונה במחלוקת זכויות המים עם קליפורניה. למאמץ זה כרזת מסע הפרסום שלו הורכבה מכותרות מערכת של עיתונים בקליפורניה, המגינים את יעילותו של היידן במניעת העברת חוק סווינג-ג'ונסון המתיר את בניית סכר בולדר. במסע הבחירות הועלו האשמות על התנהגות בלתי הולמת עם ראלף ה. קמרון המכהן בטענה שהיידן השתמש בקרן רפש שהתקבלה מאינטרסים מחוץ למדינה. חקירה בראשות הסנאטור ויליאם ה. קינג החלה מספר ימים לפני הבחירות ולא מצאה עדות לעוולה. "החיובים של 'קרן הרפש' של הסנאטור קמרון התגלו כבומרנג שהוסיף במידה ניכרת לרוב שלי", ציין היידן לאחר הבחירות.
עם בחירתו של היידן לסנאט, הוא קיבל את מה שהסנאטור תומאס ג'יי וולש כינה "משימות ועדת בחירה", כולל מושב בוועדת ההקצאות. כתוצאה ממקום מושבו בוועדת ההקצאות, חלק ניכר ממאמציו של היידן בסנאט הועברו מתפקידי קביעת מדיניות ולכיוון שליטה, הקצאה ופיקוח על הכספים הפיננסיים המשמשים ליישום מדיניות חקיקה. תפקידי ועדה אחרים שיעזרו לעצב את הקריירה שלו בסנאט כללו ענייני פנים ובידוד, כבישים ודואר, חוקים ומינהל, והוועדה המשותפת לדפוס של הקונגרס של ארצות הברית.
ביוגרפיה > הסנאט > שנות ה-20

עם המעבר לסנאט במרץ 1927, המשיך היידן בהתנגדותו לפרויקט בולדר קניון. עם זאת, עם התמיכה הלאומית הגוברת בפרויקט, התברר להיידן שהעברת הצעת החוק היא בלתי נמנעת. בחיפוש אחר זמן להשיג תנאים נוחים יותר לאריזונה, הוא המשיך את התנגדותו בסיוע שני פיליבסטרים מהסנאטור האחר של אריזונה, הנרי פ. אשורסט, והצליח לדחות את ההצבעה של הסנאט המלא על המידה עד לסוף הישיבה הראשונה של הקונגרס ה-70. כשהצעת חוק סווינג-ג'ונסטון עלתה להצבעה ב-28 במאי 1928, נשא היידן את נאומו הראשון במליאת הסנאט, פיליבסטר בו דיבר תשע שעות במהלך מושב כל הלילה לפני שהתיר לאשורסט להחליף אותו. לעוד שתים עשרה שעות.
המעבר של פרויקט קניון בולדר הגיע זמן קצר לאחר כינוס הקונגרס בדצמבר 1928. לא פופולרי מבחינה פוליטית באריזונה, הצעת החוק הסופית אכן כללה כמה ויתורים חשובים עבור אריזונה. תיקון של הסנאטור מנבדה קי פיטמן נוסף להצעת החוק וקבע את הקצאות המים מקולורדו ל-300,000 acre feet (0.37 קילומטר מעוקב) בשנה לנבדה, 4,400,000 acre feet (5.4 קילומטר מעוקב) בשנה לקליפורניה ו-2,800,000 acre feet (3.5 קילומטר מעוקב) בשנה לאריזונה עם זכויות בלעדיות על כל המים מנהר חילה גם לאריזונה. הצעת החוק הסופית כללה גם אישור לשלם גם לאריזונה וגם לנבדה סכום השווה להכנסות ממסים שייווצרו אילו הסכר היה נבנה על ידי מפעל פרטי. לאחר העברת הצעת החוק, החליף היידן את צורת ההתנגדות שלו בכך שפעל לשלול כספים לפרויקט בולדר קניון.