stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליל הילדא
שמות

בלוח השנה הפרסי המסורתי ישנן שלוש תקופות של 40 יום בשנה המכונות צ'לות (צ'לה פירושה הארבעים): אחת בקיץ, ושתיים בחורף. שתי תקופות החורף ידועות כתקופת "הצ'לה הגדולה" (40 ימים מלאים), ומייד אחריה "הצ'לה הקטנה" (20 לילות + 20 ימים = 40 לילות וימים). ליל הצ'לה הוא הלילה הארוך והחשוך ביותר בשנה הפותח את תקופת ארבעים הימים הראשונה של החורף, כלומר הלילה שבין היום האחרון של הסתיו ליום הראשון של החורף. שמו השני של החג "ילדא" פירושו "לידה" ונשאל מנוצרים דוברי סורית שחגגו את חג המולד בתאריך זה. עם זאת יש המטילים ספק בפירוש זה, וטוענים כי המונח "דא" ב"ילדא" מקורו מהשפה האוסטית ופירושו "יישות אלוהית".
תאריך החג

החג נחגג בלילה של נקודת ההיפוך החורפית, וחל בדרך כלל בלילה שבין ה-20 וה-21 בדצמבר (± יום) לפי הלוח הגרגוריאני, שהוא היום האחרון של החודש התשיעי (אזאר) ליום הראשון של החודש העשירי (דיי) לפי לוח השמש האיראני.
היסטוריה

הפסטיבל היה קיים בתרבויות העתיקות ביותר, כולל אלו של מסופוטמיה ומצרים, והמסורת יושמה מאוחר יותר בדת הזורואסטרית של הפרסים. הפירוש הזורואסטרי הוא שביום האחרון של החודש אזאר שהוא הלילה הארוך ביותר בשנה הכוחות של אהרימן (הרוח הרעה) הם החזקים ביותר. יום המחרת, היום הראשון של חודש דיי, נקרא חורמרוז (יום השמש) והוא שייך לאהורא מזדא, אל האור והחכמה. הפסטיבל מייצג באופן סמלי את ניצחון הכוחות הטובים על הכוחות האהרימניים (הרעים) – האור מתחיל לגבור והימים מתארכים.
בנובמבר 2022, הוכר החג על ידי אונסק"ו ברשימה המייצגת של המורשת התרבותית הבלתי מוחשית של האנושות.
מנהגי החג

במסורת הזורואסטרית הלילה הארוך והחשוך ביותר בשנה היה מבשר רעות במיוחד, ומנהגי החג היו במקור מנהגים שנועדו להגן על אנשים מפני היישויות הרעות בזמן זה. הומלץ לאנשים להישאר ערים רוב הלילה, שלא יפגע בהם אסון, ואנשים נאספו בקבוצות חברים וקרובי משפחה, חילקו את הפירות האחרונים שנותרו מהקיץ ומצאו דרכים להעביר בבטחה יחד את הלילה הארוך. במסגרת החג נהוג להתכנס, לרוב בביתם של הסבא והסבתא, לבלות ולאכול ביחד. נהוג להכין שולחן מעוטר בסדרה של חפצים ומאכלים סמליים: מנורה לסמל אור, מים המסמלים ניקיון, ופירות אדומים כמו רימונים, אבטיחים, סלק, שיזף וענבים המסמלים חמימות. כמו כן נפוץ לאכול פירות יבשים ואגוזים וממתקים ייחודיים לחג.
מנהג נוסף בחג הוא לספר סיפורים והקראת שירה. המשורר הפופולרי ביותר ב"ליל הילדא" הוא חאפז, משורר פרסי מהמאה ה-14 שאוסף שיריו נמצא כמעט בכל בית באיראן.
למרות שבבסיסו זהו חג בו יש סגידה לשמש, משנת 2008 הוכר החג באיראן כחג רשמי על ידי המשטר האסלאמי.
גלריה

סידור שולחן מסורתי בליל הילדא
הקראת שירה בליל ילדא
חגיגות ליל הילדא באיראן
עוגות לחג הילדא באספאהן
קפביך, ממתק מסורתי לחג, בטקס ציבורי במשהד
הערות שוליים

1 2  Mahmoud Omidsalar, Hamid Algar, ČELLA, Encyclopaedia Iranica Online, Brill, 2020-08-30
↑  Anna Krasnowolska, SADA FESTIVAL, Encyclopaedia Iranica Online, Brill, 2020-08-17
↑  Āryān, Qamar, Christianity VI: In Persian Literature, Encyclopedia Iranica, vol. 5, ‏1999 (באנגלית אמריקאית)
↑  Kaveh Farrokh, Yalda: an enduring legacy from ancient Persia (עמ' 30), Fezana Journal (Publication of the Federation of Zoroastrian Associations of North America), ‏2015 (באנגלית אמריקאית)
↑  Yana Hristova, A Comparative Study of some Iranian and Bulgarian Festive Traditions: Worship of the Sun Deity, Philological Forum 7, 2021, עמ' 97–106
1 2  UNESCO - Yaldā/Chella, אונסקו (באנגלית)
↑  איראן: חגיגות "ליל הילדא" - אבו עלי אקספרס, באתר אבו עלי אקספרס, ‏3 בנובמבר 2022
| הדת הזורואסטרית |
| --- | --- | --- |
| ישויות שמיימיות | אהורא מזדא • אמשא ספנדאן • אהרימן • דיווים | סמל הדת הזורואסטרית |
| דמויות מרכזיות | זרתוסטרה • מזדק | סמל הדת הזורואסטרית |
| כתבים זורואסטריים | אווסטה • גאת'ות • ספר אלף החוקים • ארדא ויראז נאמאג • דינכרד • יסנה • ונדידאד | סמל הדת הזורואסטרית |
| היסטוריה ופלגים | זורוואניזם • מזדקיזם • ח'רמיה | סמל הדת הזורואסטרית |
| חגים זורואסטרים | נורוז • סדה • מהרגאן • ליל הילדא • הלוח הזורואסטרי | סמל הדת הזורואסטרית |
| סמלים ותרבות | פרוהר • מגדלי שתיקה • מקדש אש • צ'ינוואט | סמל הדת הזורואסטרית |
פורטל איראן • פורטל דת
בול יום הזיכרון

בול יום הזיכרון הוא בול שמנפיק השירות הבולאי מדי שנה לקראת יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
מאפייני הבול

החל משנת ה'תשי"ב ועד לשנת ה'תשכ"ה היה בול יום הזיכרון משותף עם בולי יום העצמאות. נושא הבול בשנים אלה שיקף בדרך כלל את העצמאות (ולא את הזיכרון), ובחלק מהשנים הוקדשו הבולים לפרחי ארץ ישראל. החל משנת ה'תשכ"ו בול יום הזיכרון מונפק בנפרד, בול אחד בכל שנה.
נושאי בול יום הזיכרון השתנו במהלך השנים. בשנים הראשונות להנפקתו בנפרד (תשכ"ו-תשל"ג) הציג הבול נושאי זיכרון סמליים, כגון להבת זיכרון. בשנת תשל"ד, השנה שלאחר מלחמת יום הכיפורים, רמז הבול למלחמה זו, בהציגו גבר עטוף בטלית ולראשו קסדה. בשנים שלאחר מכן (תשל"ה-תשס"ז) התמקד הבול באנדרטאות ובאתרי הנצחה לחללי צה"ל. לאחר שנתיים שבהן שב הבול להציג נושאי זיכרון סמליים, עבר הבול להציג, משנת תש"ע ואילך, שירי זיכרון.
בשתי שנותיו הראשונות כבול נפרד (תשכ"ו-תשכ"ז) הופיע על שובל הבול סמל משרד הביטחון, ומשנת תשכ"ח ואילך מופיע בשובל סמל צה"ל.
שמו של יום הזיכרון, שהופיע על שובל הבול, השתנה במהלך השנים:
תשי"ב–תשי"ט: יום הזכרון ללוחמי הקוממיות.
תש"ך: יום הזכרון לחללי מלחמת הקוממיות וצה"ל.
תשכ"א–תש"ם: יום הזכרון לחללי צה"ל.
תשמ"א–תשמ"ט: יום הזכרון לחללי מערכות ישראל, בהתאם לשינוי שמו של החוק הקובע יום זיכרון זה.
תש"ן ואילך: יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל (המילה "הזכרון" שונתה מכתיב חסר לכתיב מלא).
בין השאר משמש הבול למשלוח מכתב משר הביטחון למשפחות השכולות לקראת יום הזיכרון.
פירוט הבולים > בולים משותפים ליום העצמאות ויום הזיכרון

| שנה | מספר בולים בסדרה | תמונות | נושא | צייר | תאריך הופעה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| תשי"ב | 3 |  | אתרי קרבות: יד מרדכי, דגניה וצפת | אוטה וליש | ד' באייר תשי"ב |
| תשי"ג | 1 |  | חמש כלניות וסמל המדינה | וינד סטרוסקי (וילי וינד ויהודה סטרוסקי) | ד' באייר תשי"ג |
| תשי"ד | 2 |  | אתרי קרבות: יחיעם וגשר | אוטה וליש | ב' באייר תשי"ד |
| תשט"ו | 1 |  | סמל המדינה ובו 7 להבות | ג'ורג' המורי | ד' באייר תשט"ו |
| תשט"ז | 1 |  | דגל דמוי המספר 8 | מקסים וגבריאל שמיר | כ"ח בניסן תשט"ז |
| תשי"ז | 1 |  | מטוס קרב מצייר בשמים את המספר 9 | אוטה וליש | כ"ח בניסן תשי"ז |
| תשי"ח | 1 |  | המנורה, ממנה צומחים 10 עלים | אוטה וליש | א' באייר תשי"ח |
| תשי"ט | 3 |  | כלנית מצויה, רקפת מצויה ונרקיס מצוי | צבי נרקיס | ג' באייר תשי"ט |
| תש"ך | 2 |  | חבצלת החוף ונר הלילה החופי | צבי נרקיס | ל' בניסן תש"ך |
| תשכ"א | 3 |  | הדס מצוי, חצב מצוי והרדוף הנחלים | צבי נרקיס | ב' באייר תשכ"א |
| תשכ"ב | 2 |  | חיל האוויר | מקסים וגבריאל שמיר | כ"ו בניסן תשכ"ב |
| תשכ"ג | 3 |  | שושן צחור, חוטמית זיפנית וצבעוני השרון | צבי נרקיס | א' באייר תשכ"ג |
| תשכ"ד | 3 |  | מדע | אשר קלדרון | א' באייר תשכ"ד |
| תשכ"ה | 1 |  | מוביל המים הארצי | צבי נרקיס | כ"ה בניסן תשכ"ה |
משפט בן שמן

משפט בן שמן היה אחד המשפטים הבולטים של שלטונות המנדט הבריטי נגד אנשי "ההגנה".
רקע היסטורי

כפר הנוער בן שמן נוסד בשנת 1927 על ידי איש החינוך ד"ר זיגפריד להמן. כפר הנוער, על 450 התלמידים ו-150 המבוגרים, היה מנותק משאר היישובים היהודיים. ד"ר להמן היה איש תנועת ברית שלום ודגל בדו-קיום עם הערבים. הוא קיים יחסי ידידות עם נכבדי הכפרים הערביים בסביבה והשתדל להסביר להם כי אין זה נאה לפגוע בכפר שרוב תושביו הם ילדים. חרף זאת, במאורעות תרצ"ו-תרצ"ט נערכו יותר מ-100 התקפות ירי על הכפר ושני שומרים נהרגו. בקשתו של ד"ר להמן מהשלטונות הבריטים להקים במקום נקודת משמר צבאית נדחתה. על כן, כדי להגן על הכפר, הבריחו למקום כלי נשק והטמינום בסליקים. כן נרכש בעזרת מטה "ההגנה" משדר אלחוטי, באמצעותו קויים קשר קבוע עם מרכז "ההגנה" בתל אביב.
החיפוש והמאסרים

ב-22 בינואר 1940 עם חשיכה, הגיעו לבן שמן שוטרים ובלשים רבים בפיקודו של הקצין ג'פרי מורטון (שהרג כעבור שנתיים את אברהם שטרן), כשהם מצוידים במידע מודיעיני מדויק. הם פרצו את שער החומה שהקיפה את הכפר והחלו מיד בחיפושים. עצים נעקרו וגינות נוי נהרסו. תלמידי המוסד ועובדיו ניעורו לקול הרעש ונתבקשו להיכנס לחדר האוכל ולא לצאת משם עד להוראה נוספת.
המחפשים פנו מיד לחדרו של רופא השיניים, תלשו את כיסא הטיפולים וחשפו מתחתיו לוח ברזל. כשהרימו את הלוח נחשף מתחתיו בור ענק מלא בכלי נשק, מפות ומסמכים. יחידה אחרת נגשה למקום שבו היו חברי "ההגנה" ועצרה אותם מיד. השוטרים דרשו מחברי "ההגנה" לגלות את כל מחבואי הנשק בכפר. כאשר השיבו שאינם יודעים, הם הוכו מכות נמרצות.
האלחוטנית הספיקה לשדר לתל אביב על הנעשה ונתפסה מיד לאחר מכן. הבריטים הצליחו לחשוף שלושה מתוך חמישה מחסני הנשק ובהם 27 רובים, 5 תת-מקלעים ו-38 מחסניות למקלעים, 5,000 כדורי רובה, 23 רימונים מתוצרת התע"ש, מדוכות רימונים, אלפי כדורי אקדח, חומר נפץ, אבק שרפה ועוד.
הבריטים עצרו 12 איש ובראשם ד"ר להמן. הם נלקחו לבית המעצר ברמלה ומשם לבית הכלא ביפו.
המשפט

ב-15 באפריל 1940 נפתח במחנה אלנבי בירושלים משפטם של 12 מורים ועובדים מכפר הנוער ובראשם ד"ר להמן. המשפט ארך שבוע ועורר התעניינות עצומה בקרב היישוב היהודי בארץ ישראל. בנאום הסיכום אמר הסניגור:
אני סבור שבית המשפט יודע, כי לא טרוריסטים ופושעים עומדים לפניו... גם אם עשו הנאשמים דין לעצמם והחזיקו נשק, הרי לא התקפה הייתה מטרתם אלא התגוננותם והגנת חייהם של הילדים שנמסרו לידיהם. אחרי שעתה שורר שקט, לשם מה הנשק? אני משיב: מי יודע את אשר ואירע בעתיד, ואני מבקש לענוש את שולחי בעונש קל.
ב-22 באפריל 1940 הוצא פסק הדין: ד"ר להמן ומפקד ההגנה במקום, ישראל (שורה) פרנקל, נידונו לשבע שנות מאסר. שישה נאשמים אחרים נידונו לחמש ולשלוש שנות מאסר. שלשה מהנאשמים זוכו. האלחוטנית ציפורה לישיצקי נידונה לשנתיים מאסר בבית הכלא לנשים בבית לחם.
התגובות על פסק הדין

מיד לאחר פרסום פסק הדין פרסמו חברי הנהלת הוועד הלאומי, הסוכנות היהודית והרבנים הראשיים כרוז ובו נכתב:
הנשק שנמצא בכפר הנוער בן שמן ושבגללו נידונו למאסר מנהל הכפר וכמה מעובדיו, היה קודש להגנה ולא נועד לשום מעשה התקפה או התגרות. זכותנו היא להגן על עצמנו, שותפים אנו באחריות עם מגיני היישוב. אחים אנו לכל אסירי ההגנה ולאסירי בן שמן. אנו פונים בקריאה לאלה שההכרעה בידיהם לא לאשר את פסק הדין ולשחרר את הנידונים.
ארגון "ההגנה" העביר בקרב היישוב כתב הזדהות עם אסירי "ההגנה" ואסירי בן שמן, שעליו חתמו 125,000 איש.
לחץ כבד הופעל על ממשלת בריטניה מצד הסוכנות היהודית ואישים בעלי שם ברחבי העולם ובראשם אלברט איינשטיין. מאסרו של ד"ר להמן, שהיה ידוע כפציפיסט מושבע וכאיש "ברית שלום", שם ללעג את פסק הדין והדבר הובא לדיון בבית הנבחרים הבריטי.
סיום הפרשה

כתוצאה מהלחץ הציבורי הוחלף כעבור שלושה שבועות מאסרו של ד"ר להמן ושנים מעוזריו בהנהלת המוסד לקנס של 800 לא"י והופחתה תקופת מאסרם של שאר הנאסרים.
המשוחררים התקבלו בפרחים ובשירה על ידי כל תושבי כפר הנוער. החניכים והעובדים הסתדרו בשתי שורות ביניהן עברו המשוחררים עד לבמה מקושטת עליה נגנה תזמורת הכפר לכבודם.
לקריאה נוספת

ספר תולדות ההגנה, כרך ג חלק ראשון, הוצאת עם עובד, 1973.
מירית גל-עד, בת -שבע, הוצאת מילוא, 2005.
לכסיקון כוח המגן ה"הגנה", משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1994.
הערות שוליים

↑  הומתק דינם של נאשמי בן שמן, דבר, 7 במאי 1940
רינה נתן

| --- | --- |

 לידה:  8 בספטמבר 1923 זיגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  13 באוגוסט 1979 (בגיל 55) 
 מדינה:  גרמניה, ישראל, שווייץ
 כינויים נוספים:  מדמואזל רינה, גבר-אישה
 ידועה בשל:  היותה האישה הטרנסקסואלית הראשונה בישראל
 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
רינה נתן (8 בספטמבר 1923 - 13 באוגוסט 1979) הייתה ישראלית, אשר התפרסמה כאישה הטרנסקסואלית הראשונה בישראל.
ביוגרפיה

רינה נתן נולדה בשם גרשון בזיגן שבגרמניה למשפחה אמידה. בילדותה הייתה נתן יצירתית והצטיינה במקצועות מוזיקליים ואמנותיים. כבר מילדותה נהגה ללבוש בגדי נשים, ובבגרותה תיארה את עצמה כמי שחשה "הכרח נפשי ללבוש בגדי אשה ולנהוג כאשה לכל דבר”.
במהלך מלחמת העולם השנייה, שהתה תקופת מה בצרפת, שם למדה חקלאות, ומשם עלתה לארץ ישראל בשנת 1946 ועברה בין הקיבוצים מעגן מיכאל, אשדות יעקב ונען. אופן הליכותיה הנשיות לא השתלב בחברה הקיבוצית, וזאת על אף שביצעה את עבודתה היטב. בשל התנהגותה סירבו הקיבוצים לשכן אותה הן בצריף הגברים והן בצריף הנשים והיא סולקה מקיבוץ לקיבוץ עד אשר נטשה את הניסיון הקיבוצי והתגוררה בגדרה. היא שירתה בצה"ל כחובשת במהלך מלחמת העצמאות, אך לאחר שחרורה התקשתה במציאת עבודה ולכן התגייסה מחדש לשירות קבע באותו תפקיד. גם בצבא התקשתה נתן להשתלב. היא קיבלה חדר משלה, אולם לבסוף שוחררה על רקע חוסר התאמה. גם במקצועה כמדריכה ומורה לחקלאות לא עבדה משום שמוסדות החינוך לא היו מקבלים אותה.
בתחילת שנת 1953 עלה שמה של נתן לכותרות במספר מקרים בהם הותקפה על ידי אנשים בגלל מוזרותה או נעצרה מפני שהסתובבה בבגדי אשה. במרץ 1953 נעצרה בטבריה מפני שהייתה לבושה בבגדי אישה והועמדה לדין על כך שטענה במשטרה שהותקפה על ידי אלמונים בעוד היא חתכה את עצמה. באפריל 1953 נעצרה על ידי המשטרה בעת התקהלות, שבה נמצאה מחזיקה סכין. היא שוחררה לאחר שנים עשר יום, לאחר שלא נמצא סעיף פלילי בו ניתן להאשימה. נתן טענה בפני השוטרים (כפי שדווח בעיתון הארץ): “אני אשה בנפשי וברגשותי, רק בשל טעות פיזיולוגית נולדתי גבר”.
נתן טענה בתחילה כי נולדה עם איברי מין גבריים ונשיים כאחד - כלומר, העידה על עצמה שהיא אינטרסקסואלית. ניתוחים לקביעת מין כבר נעשו בישראל בקרב אינטרסקסואלים (שכונו אז "דו-מיניים"), אולם בסתיו 1954 נבדקה נתן על ידי ועדת רופאים שטענה כי אין זה מצבה.
ביוגרפיה > מאבקה למען התאמה מגדרית

נתן נאבקה במשך שנים רבות על מנת לקבל אישור לעבור ניתוח להתאמה מגדרית. במסגרת מאבקה לקבלת האישור לעבור את הניתוח, החלה נתן פוגעת בעצמה. ועדת רופאים מטעם משרד הבריאות המליצה להיענות לבקשתה ולאפשר לה להינתח “מטעמים של היגיינה רוחנית”, אולם היועץ המשפטי לממשלה, חיים כהן, דחה את ההמלצה בסוף שנת 1954, בנימוק שסירוס מנוגד לחוק הפלילי האוסר גרימת "נזק גופני". בעקבות הפגיעות העצמיות החוזרות ונושנות אולצה נתן לקבל בניגוד לרצונה זריקות טסטוסטרון.
היא המשיכה במאבקה, וב-25 במאי 1956 הגיעה נתן לבית החולים "אסף הרופא" לאחר שחתכה את איבר מינה. בתקשורת דווח כי נתן ניסתה לסרס את עצמה וכי אמרה לרופאים "הפעם לא יועיל כבר שום דבר, ואתם מחויבים תהיו לנתחני וליטול את האיברים המיותרים ולהפכני לאשה". פרופסור איריס רחמימוב הביעה ספק כלפי תיאוריה זו. בעודה מאושפזת ולאחר שביתת רעב, עברה נתן ניתוח, אשר בשנים שלאחר מכן דווח כניתוח להתאמה מגדרית כפי שרצתה, אך לפי רחמימוב היה מדובר בפרוצדורה חלקית בלבד.
בפברואר 1957 חזרה לבית החולים אסף הרופא, וסיפרה שהתקינה חוסם עורקים על גופה במשך שעות רבות. לאורך 1957 ו-1958 בוצעו מספר ניתוחים נוספים, שהסתיימו ככל הנראה בעיצוב נרתיק כפי שייחלה נתן. בשל כך נחשבת נתן לטרנסקסואלית הראשונה שעברה ניתוח להתאמה מגדרית בישראל.
ביוני 1957 נעצרה לאחר שהתפשטה ברחוב המלך ג'ורג', לדבריה על מנת להפגין את נשיותה.
במהלך מאבקה התייחסו העיתונים לנתן במונחים וכינויים כמו "גבר-אשה" ו"מדמואזל רינה", המושגים "טרנסקסואליות" ו"טרנסג'נדריות", ומושג ה"אינטרסקסואליות" - כל אלה טרם היו מושגים מקובלים ומוכרים.
ביוגרפיה > עזיבה לגרמניה והמשך חייה

באוגוסט 1958 עזבה נתן את ישראל וחזרה לגרמניה לצמיתות. שם היא נשארה עד פטירתה בשנת 1979. היא חיה בעיר מנהיים עד חודש ינואר 1961 ואז עברה לעיר זארבריקן שבחבל הסאר. המעבר היה קשור כנראה לנישואיה ב-11 ביולי 1961 לסוחר בן ה-64 וילי בנימין קנבל (Knäbel). החזרה לגרמניה הייתה מלווה בהתרחקות מהיהדות. תחילה נרשמה כ"חסרת דת" (Konfessionslos) ובתעודת הפטירה שלה היא רשומה כ"קתולית". לאחר נישואיה היא השתמשה בשם "רינה קנבל". בשנת 1971 מת בעלה וילי והיא עצמה נפטרה בגיל הצעיר 55.
הערות שוליים

↑  רענן לוריא, הגבר-האשה מתנה מר גורלו, מעריב, 23 באפריל 1953
↑  אני טעות של הטבע - טוען גבר-אשה, הַבֹּקֶר, 25 במרץ 1953
↑  "הגבר-האשה" הועמד לדין, מעריב, 29 באפריל 1953
וידויו של הגבר לובש בגדי נשים, חרות, 30 באפריל 1953
↑  "הגבר-האשה" שוחרר ממעצרו, הצופה, 12 במאי 1953
12 ימים חיפשה המשטרה לשוא סעיף לפיו אפשר להאשים גבר המתהלך בבגדי אשה, חרות, 12 במאי 1953
↑  “העולם הזה”, גיליון 806, מ-2 באפריל 1953: "הסיפור מתחיל לפני 29 שנים בעיר זיגן, ליד בון, בגרמניה, כשנולד האדם שהטבע צייד אותו באיברי המין של שני המינים, בלתי מפותחים במידה מספקת... אולם הוריו החליטו לגדל אותו כילד. ייתכן כי הכריע בכך השיקול שתכונותיו הגבריות בלטו לעין יותר מאשר הנשיות."
↑  אינו רוצה להמשיך בחיי גבר, חרות, טור 2, 14 ביולי 1955
↑  טל לוי, היום לפני 55 שנה: גרשון נתן מנסה לשנות בעצמו את מינו, באתר הארץ, 26 במאי 2011
1 2  סירס את עצמו, חרות, טור 2, 27 במאי 1956
↑  רצה להיות אשה וסירס את עצמו, דבר, 27 במאי 1956
1 2 3   תולדות המיניות, רינה נתן והתאמה מגדרית בישראל (עם פרופ' איריס רחמימוב ולילה עטר), באתר רוזה מדיה, 59:44, ‏12 באפריל 2024
↑  גרשון נתן הכריז שביתת רעב, חרות, 1 ביוני 1956
↑  הפסיק את שביתת הרעב, חרות, 3 ביוני 1956
↑  ניסה בעצמו להשלים סרוסו, חרות, 15 בפברואר 1957
↑  גרשון נתן סורס, דבר, 14 במרץ 1957
↑  גבר-אשה מפגין מערומיו(ה), מעריב, 20 ביוני 1957
↑  "מדמואזל רנה", חרות, 24 בפברואר 1957
↑  "מדמואזל רנה" – השיג מבוקשו, חרות, 14 במרץ 1957
1 2 3  Gil Engelstein, Iris Rachamimov, Crossing borders and demolishing boundaries: the connected history of the Israeli transgender community 1953–1986, Journal of Modern Jewish Studies 18, 2019-04-03, עמ' 142–159 doi: 10.1080/14725886.2019.1593696
היית אחותי

"היית אחותי" הוא שיר של הזמרת הישראלית עדן בן זקן, כסינגל שני מתוך אלבום האולפן השמיני שלה, דם שלי, על ידי חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק. בן זקן כתבה את השיר יחד עם הזמרת-יוצרת הישראלית אודיה.
רקע והכרזה

לאחר שהוציאה לאור את הסינגל הראשון "דם שלי" מתוך האלבום העתידי בעל אותו השם, ב-20 בפברואר 2024 עדן בן זקן הוציאה לאור את השיר "היית אחותי", שכתבה יחד עם הזמרת-יוצרת הישראלית אודיה. תוכנו הלירי של השיר עוסק בחברה בוגדנית שמנהלת רומן עם בן זוגה של בן זקן.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2024)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 7 |  |
|  ישראל | היטליסט | 54 |  |
הערות שוליים

↑  מאיה כהן, "דם שלי": עדן בן זקן כפי שלא שמעתם אותה מעולם, באתר ישראל היום, 28 בינואר 2024
↑  גיל משעלי, ‏"היית אחותי": עדן בן זקן בשיר חדש שכתבה עם אודיה, באתר ‏מאקו‏, 20 בפברואר 2024
| עדן בן זקן |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | מלכת השושנים • תאמין לי • לזאת שניצחה • חיים שלי • מועבט • עם או בלי לאהוב • 7 • דם שלי |  |
| אלבומים אחרים | Live קיסריה 2022 • הרמיקסים • מופע העשור (Live) • תדע שאני פה |  |
| ערכים קשורים | NMC • ארומה מיוזיק • "אקס פקטור ישראל" |  |
| עדן בן זקן – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מלכת השושנים | "מנגינה" • "מלכת השושנים" • "שיכורים מאהבה" • "פיסה מזכרוני" • "אלבינה" |  |
| תאמין לי | "תאמין לי" • "כל העיר שלנו" • "תזיזו" • "אף אחד" • "אין לי אותך" • "הייתי חוזרת" |  |
| לזאת שניצחה | "לזאת שניצחה" • "רציתי" • "כולם באילת" • "צועקת" |  |
| חיים שלי | "תל אביב בלילה" • "בא לי לחבק אותך" • "חיים שלי" • "מקסיקו" • "מילה של גבר" • "יאסו" • "תגיד לי Je t'aime" • "חצי מדינה" • "תרקדו" |  |
| מועבט | "אגרוף" • "כשתבוא" • "קוקוריקו" • "אהבה של אמא (חיים שלי)" • "אנא מג'נונה" • "חיים מאושרים" • "מתגעגעת אותך" • "הגענו הבנות" • "מועבט" • "ברחובות של תל אביב" • "איך אתה הולך" |  |
| עם או בלי לאהוב | "עם או בלי לאהוב" • "סירי" • "מה איתי" • "ניסיתי" • "אלף כוכבים" • "עשית לי טוב" • "WTF" • "הבת שלך" • "שוב תגיד לי בואי" • "דינרו" • "פילטרים יפים" • "כמה שנים" • "מה קרה?" • "ממתק" • "בסוף כל יום" |  |
| 7 | "חמסה" • "משחק קלפים" • "ילדת רחוב" • "עמנואלה" • "כינורות" • "ראשון בבוקר" • "להיות שלך" • "ריגוש זמני" • "מילה טובה" |  |
| דם שלי | "דם שלי" • "היית אחותי" • "תמיד נשאר אני" • "חיפשתי אותו בנרות" |  |
| סינגלים אחרים | "הללויה" • "Fresh" • "שונה מהנוף" • "Bonsoir" • "הזמן שלנו" • "והיא שעמדה" • יש בי אהבה" • "קטן עלינו" • "מקלט בטוח" • "תהמר עליי" • "מי אני בלעדיך" • "מלאכים" • "100 קילומטר" • "מסיבת הרווקות" • "נשבעת אמונים" • "עוד טיפה" • "אדם אדם" |  |
| השתתפות בסינגלים | "מקסיקאנה" • "Godmother" |  |
| שירים אחרים | "הפשע המושלם" • "אולי תִּפָּתַח הדלת" |  |
בארק מצווה

בארק מצווה (באנגלית: Bark Mitzvah) או בר מצווה לכלבים הוא טקס הנערך לציון מעבר הכלב לבגרות.
למרות זיהויו של הטקס בישראל עם הזרמים הרפורמים והקונסרבטיבים הרי שהוא התקיים כתופעה שולית בלבד בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובעשור הראשון של המאה ה-21 וספג ביקורת רבה מתנועות אלו.[דרוש מקור] אם מתקיימת מסיבה לכבודן של חיות מחמד היא נערכת שלא באולם התפילה וללא ברכות או תשמישי קדושה על גבי החיות.
אטימולוגיה

שם הטקס, "בארק מצווה", מורכב מהמילה האנגלית "בארק" (bark) שפירושה "נביחה", וככזה הוא מהווה משחק מילים עם המינוח "בר מצווה". משמעות המינוח המקורי הוא "בן מצוות", כלומר מי שהגיע לגיל שממנו ואילך הוא מחויב במצוות התורה ובעל אחריות אישית למעשיו, מה שאיננו שייך לכלבים.
בארק המצווה הראשונה שתועדה התקיימה ב-1958 בבוורלי הילס, קליפורניה. מקס סלטר, ראש עיריית בוורלי הילס לשעבר ואשתו ג'נט, ערכו לכלבם מגזע קוקר ספניאל, בארק מצווה בגיל 13. מאז, לאורך עשרות שנים ערכו בני הזוג מספר אירועי בארק מצווה נוספים כאשר כלביהם הגיעו לגיל 13. לי דיי, יהודייה אמריקאית העורכת אירועי בארק מצווה טענה שהמציאה את השם, ובשנת 2007 אף רשמה סימן מסחר עליו. בפועל השם הופיע כבר על גבי ההזמנה ששלחו בני הזוג סלטר לאורחיהם בשנת 1958.
בשנות ה-2000 בארק המצוות זכו לפופולריות רבה ברחבי ארצות הברית, בעיקר בחוף המזרחי ובחוף המערבי, וטרנד בארק המצוות הפך לתעשייה שמגלגלת עשרות מיליוני דולרים.
הטקס

טקס בארק המצווה נערך בגילאים משתנים. יש החוגגים לכלבם את טקס בארק המצווה בגיל 13. יש החוגגים את הטקס כאשר הכלב בן 13 בשנות אדם, לרוב בסביבות גיל שנתיים, ואחרים חוגגים לכלבם את טקס בארק המצווה בגיל 13 חודשים. במהלך הטקס הכלבים הזכרים חובשים כיפה, נעטפים בטלית ומוצג בפניהם ספר תורה. חלק מבארק המצוות נערכות בבתי כנסת וחלקן בבתים פרטיים או בסלון לכלבים. לעיתים בארק המצווה נחגגת כחלק מחג הפורים.
לחגיגות בארק מצווה נהוג להזמין לכלב עוגה מיוחדת הנאפית במאפייה לכלבים (אנ'). העוגות נאפות לרוב בצורת עצם ענקית או מגן דוד. כמו כן, מאפיות ובתי עסק ייעודיים לכלבים מציעים חבילות מיוחדות עבור אירוע בארק המצווה. חבילה ממוצעת עשויה לכלול: עוגת בארק מצווה המורכבת מבשר, כובע בארק מצווה, ממתקים בצורת סביבון ומנורה, קולר מיוחד עם עיטור מגן דוד, וקישוטים לעוגה.
המוזמנים לאירוע בארק המצווה מגיעים בדרך כלל יחד עם כלביהם. בתום האירוע, נהוג להעניק לאורחים מתנה כדי להנציח את חגיגת בארק המצווה. חלק מהמארחים נותנים לאורחים ממתק שעל גבי עטיפתו מצוינים פרטי האירוע ופרטים לגבי חתן בארק המצווה, בזמן שאחרים מעניקים לכל אורח כיפה שבה מוטבע שמו של הכלב ותאריך האירוע.
בחלק מבארק המצוות הכלבים מולבשים בבגדים שנתפרו במיוחד למידותיהם, ובאמצע העשור השני של המאה ה-21, אף נוצר ביקוש רב לכיפות וטליתות במידות מיוחדות לכלבים.
רוב אירועי בארק המצווה נערכים לצורך השעשוע בלבד. עם זאת, ישנם המזהים בטקס אלמנט רוחני, הנוגע לקשר העמוק בין בני האדם לכלבים, או רואים בטקס בארק המצווה ביטוי לניצוץ אלוהי שלטענתם קיים בכלב, ומנמקים זאת בכך שהמילה כלב (DOG), בשינוי כיוון הקריאה, היא אלוהים (GOD).
בארק מצווה הנערכת בבית הכנסת נושאת בדרך כלל אופי רשמי יותר. לעיתים קרובות הטקס מתחיל עם תפילה שנושא הרב למען הכלבים, ובסיום הטקס בעליו של הכלב מקבל מהרב תעודה רשמית המאשרת שהכלב עבר את אירוע בארק המצווה. לא תמיד חגיגות בארק המצווה מתקיימות בהיכל בית הכנסת. בבית הכנסת הרפורמי בית שיר שלום במיאמי, אירועי בארק המצווה מתקיימים בחניית בית הכנסת, ובכך נמנע הסיכון שהכלב יגרום נזק לציוד בית הכנסת. בית הכנסת עורך את האירוע בדרך כלל בחג הפורים, ובני המשפחה "נובחים" לכבוד הכלב ונושאים תפילה למענו. בראיון שנערך עם הרב ניל קומס-דניאלס, שעורך טקסי בארק מצווה בבית שיר שלום, הוא ציין כי בארק המצווה היא הדרך להפיק אירוע יהודי שווה ערך לטקס הקתולי שבו בעלי חיים מבורכים בכנסייה.
לעיתים חגיגת בארק המצווה משמשת לגיוס כספים. בבית הכנסת הרפורמי קהילת חיים באטלנטה, נערך ב-2003 אירוע התרמה תחת הכותרת "יום בארק מצווה", ובו כ-60 כלבים התחרו במגוון קטגוריות, כמו "הכלב הכי יהודי".
מרבית אירועי בארק המצווה מתקיימים בארצות הברית, עם זאת ישנן מדינות נוספות שבהן מתקיים האירוע. בבית הכנסת הרפורמי בית ישראל במלבורן, אוסטרליה, מתקיימים אירועי בארק מצווה, וגם במסגרת הקהילה היהודית בקלגרי, קנדה, מתקיימים אירועים תחת השם "בארק מצווה", אך לרוב מדובר באירועי הפנינג לכלבים שאין להם קשר לטקס בארק המצווה המקורי.
בתרבות

בתחילת שנות ה-90 הקומיקאית ושחקנית הקולנוע היהודייה-אמריקאית ג'ואן ריברס ערכה טקס בארק מצווה לכלבהּ ספייק במהלך תוכנית הטלוויזיה בהנחייתה, "The Joan Rivers Show". בסוף שנות ה-90 נערכה בארק מצווה בתוכנית האירוח של הקומיקאית היהודייה-אמריקאית רוזאן בר, "The Roseanne Show".
ב-2007 יצא לאור ספר הילדים "Alfie's Bark Mitzvah", שכתבה הסופרת האמריקאית שרי כהן. לספר מצורף דיסק עם שירי ילדים מאת החזן מרסלו גינדלין. הדיסק כולל שיר המתאר את בארק המצווה של אלפי הכלב.
טקס בארק המצווה הוצג גם במספר סדרות טלוויזיה אמריקאיות. הטקס היה חלק מהעלילה בפרק של הסדרה "רופא להשכיר", ובפרק של הסדרה "משפחה מודרנית".
ב-2014 ערכו שחקן הקולנוע האמריקאי ג'ייסון ביגס, יחד עם אשתו ג'ני מולן (אנ'), שחקנית אמריקאית ממוצא יהודי, אירוע בארק מצווה לכלבם, לכבוד יום הולדתו ה-13.
סרט מוקומנטרי קצר אודות התופעה, הנושא את השם "Bark Mitzvah", פורסם ב-2015.
ביקורת

רבנים רבים מהזרם האורתודוקסי, הביעו ביקורת חריפה כלפי הטקס, שלדעתם מבזה את היהדות, תוך זיהויו עם העולם הרפורמי, אף על פי שמרבית הרבנים הרפורמים ובתי הכנסת הרפורמים מבקרים את הטקס ורואים בו חילול וביזוי טקס מקודש[דרוש מקור]. כבר בסוף שנות ה-90 יצא כנגד הטקס הרב צ'ארלס (צ'אק) קורולוף, נשיא הוועידה המרכזית של רבני אמריקה (אנ'), במכתב פומבי בו קרא ליהודים רפורמים לדחות את המנהג. בספרה "Blessing of the Animals: A Guide to Prayers & Ceremonies Celebrating Pets" המחברת סוקרת את ההתנגדות הרפורמית והקונסרבטיבית לטקס, ומסכמת כי מדובר ב"התכנסויות חברתיות בעיקר.. שהביאו אנשים חדשים שקודם לכן לא היו חלק מהעולם הדתי אל תוך המוסדות הדתיים".