חינוך גאוגרפי
החינוך הגאוגרפי בבתי הספר בישראל > משנות השבעים לתחילת המאה ה-21

הפערים החברתיים - כלכליים בישראל הביאו להקמת "ועדת פראוור" (1964) שהמליצה על ביצוע רפורמה בחינוך, שבמרכזה היה שינוי מבנה בתי הספר והקמת חטיבת הביניים, שלא הייתה קיימת לפני כן. שנה לאחר מכן, הוקמה ועדה לענייני מקצוע הגאוגרפיה בראשות פרופ' דוד עמירן, להתאמת תוכני הגאוגרפיה למבנה מערכת החינוך החדשה. התוכנית לכיתות הנמוכות - "מולדת וחברה", הייתה מורכבת יותר ונדונה בוועדה מקצועית אחרת.
בדיונים שנערכו בעניין מהות החינוך הגאוגרפי, טען עמירן כי הגאוגרפיה היא מקצוע שחוקר את תפוצת התופעות הגאוגרפיות בעולם ואת סיבותיה, זאת כדי לעזור לפתור בעיות חברתיות, כלכליות ומדיניות בעולם. פרופ' אריה שחר הוסיף באותו דיון וטען כי עבר זמנה של הגאוגרפיה הרגיונלית כי היא חסרת בסיס תאורטי, וצריך ללמד ולחקור את "ההשתנות המרחבית של התופעות".
הצעת תוכנית הלימודים החדשה לחטיבות היסודי וחטיבת הביניים יש בה השילוב של ההמשכיות והרפורמה יחדיו. היא קבעה כי ההוראה תתרכז הן בגישה הרגיונלית והן בגישה הנושאית (סיסטמטית) שהונהגה באוניברסיטאות. בראש כל העקרונות שקבעו את תוכנית הלימודים - עמד הרעיון של חשיפת התלמיד לזיקת הגומלין שבין אדם לסביבתו הטבעית, תוך הדגשת אחריותו לשינויים בסביבה. זהו עקרון יסוד בפילוסופיה של המקצוע עוד מהמאה ה-19. בעקרון נוסף שקבעה הוועדה, באה לידי ביטוי המטרה החברתית-ממלכתית בחינוך הציוני - הדגשת לימוד ארץ ישראל.
מתוך מכלול העקרונות בתוכנית הלימודים החדשה, נקבע כי לאחר הרפורמה ילמדו בכיתה ה'-ו' מבחר אזורים מהעולם (הודו, יפן, אירופה ועוד) וחבלים מארץ ישראל. בכיתה ז'-ח' ילמדו פרקים בגאוגרפיה פיזית, גאורפיה של החרושת, וגאוגרפיה עירונית וכן חבלים בארץ ישראל ובעולם. בכיתה ט' - מבנה דומה של נושאים כלליים ונושאים רגיונליים וגיאורפיה של ארץ ישראל. בהכללה אפשר לומר כי התוכניות לכיתות הגבוהות הצטיינו בהדגשת לימוד עקרונות ולא פרטים, בהבנה במקום בידיעה לשמה, בתרגול והעמקת השימוש במיומנויות מקצועיות מורכבות וזאת בתוספת למידה פעילה ככל האפשר.
בכיתות י"א וי"ב הוצעו נושאים שקרובים כבר לגישת המחקר וההוראה באוניברסיטאות: ארצות מפותחות ומתפתחות; מטאורולוגיה סינאופטית; גאוגרפיה היסטורית של ארץ ישראל. בכיתה י"ב הציעו ללמד ארבעה נושאים: פרקים בגאוגרפיה של ארץ ישראל: גאוגרפיה של רווחה ותכנון; פרקים בכרטוגרפיה; כדור הארץ - נופים ועיצובם. לכיתות המקבילות בחינוך הממלכתי דתי הציאו להוסיף גם דיון בוויכוח שבין הדת והמדע בשאלת יצירת כדור הארץ והתהליכים המתרחשים בו.
הרפורמה בחינוך, הביאה לא רק לניסוח מחדש ולארגון שונה ולהוספת תכנים נושאיים למערכת החינוך, אלא גם שינתה את הגישה לחומרי הלמידה - אלה התבססו בעבר על ספר לימוד והאטלס במקצוע הגאוגרפיה. כחלק מהרפורמה, משרד החינוך הקים יחידה לכתיבת תוכניות לימודים. הייתה ציפייה כי בתוכנית הלימודים החדשות יהיה שימוש במערך דידקטי שלם: חוברת לתלמיד, חוברת למורה, חומרי עזר. כל אלה היו אמורים לעבור ניסוי בבתי הספר לפני שאושרו להפצה בכל הארץ. כל חומרי הלמידה לנושא מסוים הוכנו על ידי צוותים של מומחים, של מורים יועצים ושל גרפיקאים, מאיירים ועוד.
במקום לפתח פלורליזם בחומרי הלמידה, משרד החינוך הביא לריכוזם בידיה. תהליך כזה של הכנת חומרי למידה (מספר חוברות לאותה יחידה, וניסויי שטח) היה יקר במשאבי זמן וכוח אדם. לאחר כארבע שנים הם הצליחו להפיק חומרי למידה רק בשני נושאים בגאוגרפיה - "העיר", ו"צפון הארץ". כאשר הבינו במשרד החינוך שיישום הרפורמה בכוחותיהם עשוי להימשך אולי דור שלם, הם פנו  בשנת 1974 לבית הספר לחינוך באוניברסיטת חיפה לשם הקמת צוות מקביל לכתיבת חומרי למידה עבור תוכנית הגאוגרפיה. הצוות בחיפה פיתח תוכניות לימודים בנושאים רגיונליים - גאוגרפיה של ארצות הים התיכון, אמריקה הדרומית, גאוגרפיה של ארצות הברית, אך גם בנושאים סיסטמיים כמו גאוגרפיה של חקלאות וכן פיתח מרכזי למידה פעילה. למאמצי הכנת חומרי למידה הצטרפו צוותים נוספים, כמו הצוות של "המרכז לטכנולוגיה חינוכית", שליד הטלוויזיה החינוכית. אלה שילבו לא רק חומרי למידה מודפסים אלא הכינו גם חומרי למידה ששודרו בטלוויזיה החינוכית והעשירו את השעורים ונתנו למורים ולתלמידים כלים נוספים ללמידה.
לאט לאט החלו מחדש במשרד החינוך לאשר כניסתם של כותבים מהשוק הפרטי להכנת ספרי לימוד, בעיקר בנושאים רגיונליים של ארץ ישראל. כך למשל רנה הברון ואחריה כתב אליעזר פטקין בשנות השמונים ספרים רגיונליים על ארץ ישראל. גם אנשי אקדמיה נוספים נרתמו לכתיבת ספרי לימוד באותה העת: פרופ' דב ניר, פרופ' ארנון סופר, ופרופ' יורם בר-גל.
כל חומרי הלמידה החדשים נעשו עשירים, יוצרי מוטיבציה לתלמיד, פתוחים הרבה יותר להוראה. עם זאת גם במהלך ראשית המאה העשרים ואחת נותרו במקצוע נושאים שהם בעלי ערך לחינוך הממלכתי והלאומי, אף אם נוספו להם הדגשים מודרניים מתחום לימודי הסביבה בעקבות תמורות בנושא זה במחקר באוניברסיטאות בישראל ומחוצה לה. אפשר לראות תכונות אלה בתוכנית הלימודים לגאוגרפיה שפורסמה בשנת 2015, שבה המקצוע בבתי הספר שינה את שמו מ"גאוגרפיה" ל"גאוגרפיה - אדם וסביבה", ופריסת נושאי הלימוד בכיתות מעט שונה. עם זאת אין ויתור על עקרון של שני מחזורי למידה על ארץ ישראל בכיתה ו' ובכיתה ט', גישה שנקבעה לפני מאה שנה בתוכנית הלימודים של 1907.