מהפכת אוקטובר בפורטוגל
המרד > תנועות המהפכנים הראשונים

בקיץ 1910 הייתה ליסבון גדושה בשמועות ופעמים רבות הוזהר נשיא מועצת השרים (ראש הממשלה) טיישיירה דה סוזה מפני הפיכה ממשמשת ובאה. המהפכה לא הייתה יוצאת דופן: ההפיכה הייתה צפויה על ידי הממשלה, אשר ב-3 באוקטובר נתנה פקודה לכל חיילי חיל המצב של העיר לעמוד על המשמר. לאחר ארוחת ערב שהוצעה לכבוד דום מנואל השני על ידי נשיא ברזיל ארמס דה פונסקה, שהיה אז בביקור ממלכתי בפורטוגל, נסוג המלך לארמון הננסידאדס בעוד דודו ויורש העצר, הנסיך דום אפונסו, המשיך למצודת קשקאיש.
לאחר רצח מיגל בומברדה (פו'), שנורה על ידי אחד ממטופליו, התכנסו המנהיגים הרפובליקנים בדחיפות בליל 3 באוקטובר. כמה פקידים היו נגד הפגישה בשל הנוכחות הצבאית החזקה, אך אדמירל קרלוש קאנדידו דוש רייש (פו') התעקש שהיא תתקיים, ואמר ”A Revolução não será adiada: sigam-me, se quiserem. Havendo um só que cumpra o seu dever, esse único serei eu.” ("המהפכה לא תתעכב: עקוב אחרי, אם אתה רוצה. אם יש אחד שימלא את חובתו, זה יהיה אני.").
אנטוניו משאדו סנטוש (אנ') כבר נכנס לפעולה ולא הגיע לעצרת. במקום זאת, הוא הלך למגורים הצבאיים של רגימנט הרגלים ה-16, שם רב-טוראי מהפכני עורר מרד שכלל את רוב חיל המצב. קומנדר וקפטן נהרגו כשעשו ניסיון לשלוט בו. קצין חיל הים נכנס לצריף עם עשרות חברי הקרבונריה, והמשיך עם כ-100 חיילים שנכנסו לרגימנט הארטילריה ה-1, שם קפטן אפונסו פאלה וכמה סמלים ואזרחים, כבר לקחו את בניין הממשל ולכדו את כל הקצינים שסירבו להצטרף אליהם. עם הגעתו של משאדו סנטוש נוצרו שני טורים אשר הוצבו בהנהגתם של הקפטן סא קרדוסו ופאלה. הראשון הלך לפגוש את רגימנט הרגלים ה-2 ואת רגימנט קסדורס ה-2, גם הם אוהדי המרד, כדי להמשיך לאלקנטרה כדי לתמוך בקרקסטיני הצי. המסלול המקורי הצטלב עם מוצב משמר עירוני שאילץ את הטור ללכת במסלול אחר. לאחר כמה עימותים עם המשטרה ואזרחים, היא סוף סוף מצאה את הטור בראשות פאלה. יחד התקדמו הטורים לרוטונדה, שם התבצרו בסביבות השעה 5 בבוקר. הכוח המוצב הורכב מכ-200 עד 300 איש מרגימנט הארטילריה ה-1, 50 עד 60 איש מרגימנט הרגלים ה-16 וכ-200 אזרחים. הקפטנים סא קרדוסו ופאלה והקומיסר הימי משאדו סנטוש היו בין 9 הקצינים בפיקוד.
בינתיים, לוטננט לדיסלאו פאררה וכמה קצינים ואזרחים נכנסו לקסרקטינים של הצי באלקנטרה בשעה 01:00, והצליחו לתפוס נשק, לעורר מרד וללכוד את המפקדים, שאחד מהם נפצע. מטרת פעולה זו הייתה למנוע את יציאת יחידת הפרשים של המשמר העירוני, מטרה שהושגה. לשם כך הם נזקקו לתמיכתן של 3 ספינות מלחמה שעגנו בטז'ו. בשלב זה, סגן מנדש קבקאדש כבר קיבל את הפיקוד על הצוות המורד של ה-NRP Adamastor בעוד שהצוות המורד של São Rafael המתין לקצין שיפקד עליו.
בסביבות השעה 7 בבוקר לדיסלאו פאררה, לאחר שנודע לו על כך בידי אזרחים, שלח את לוטננט משנה טיטו דה מוראיש לקחת את הפיקוד על São Rafael, עם פקודות לשתי הספינות לתמוך בחיל המצב של הקסרקטינים. כאשר נודע כי על הספינה D. Carlos I החל הצוות במרד אך הקצינים השתלטו על המצב, לוטננט קרלוש דה מאיה וכמה מלחים עזבו את São Rafael. לאחר כמה ירי שממנו נפצעו סגן ומפקד ספינה, הקצינים ויתרו על השליטה ב-D. Carlos I, ומסרו אותה לידי הרפובליקנים.
זו הייתה היחידה האחרונה שהצטרפה למורדים, שכללה עד אז חלק מרגימנט הארטילריה ה-1, רגימנט הרגלים ה-16, הקורפוס הימי ושלוש ספינות המלחמה. אנשי הצי הצטרפו בכמויות גדולות כצפוי, אך חלקים צבאיים רבים שנחשבו אוהדים לעניין לא הצטרפו. למרות זאת, כללו הכוחות הרפובליקניים כ-400 איש ברוטונדה, 1,000 עד 1,500 באלקנטרה בספירת צוותי הצי, וכן הצליחו להשתלט על הארטילריה של העיר, עם רוב התחמושת, אליה נוספה הארטילריה הימית. רוטונדה ואלקנטרה נכבשו, אך תוכניות קונקרטיות למהפכה טרם הוחלטו והמנהיגים העיקריים טרם הופיעו.
למרות זאת, תחילת האירועים לא התרחשה לטובה עבור המורדים. שלוש יריות התותחים - האות שהיה אמור לסמן לאזרחים ולצבא להתקדם - לא התרחשו. רק ירייה אחת נשמעה והאדמירל קאנדידו דוש רייש, שציפה לאות לקבל פיקוד על ספינות המלחמה, התבשר שהכל נכשל, מה שגרם לו לפרוש לבית אחותו. למחרת בבוקר נמצאה גופתו המתה בארויוש. בייאוש, הוא התאבד בירייה בראשו.
בינתיים, ברוטונדה, השקט בעיר היה כה מייאש את המורדים, עד שהקצינים העדיפו לוותר. סא קרדוסו, פאלה וקצינים אחרים פרשו לבתיהם, אך משאדו סנטוש נשאר וקיבל את הפיקוד. החלטה זו התגלתה כבסיסית להצלחת המהפכה.