stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יפתח קצור

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1958 (בן 66) חולון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 http://www.katzur.co.il/
 פרופיל ב-IMDb
 
מימין: יפתח קצור, אמירה פולן ואבי יקיר בהצגה "אקווס" של התיאטרון הקאמרי
יפתח קצור (נולד ב-17 ביולי 1958) הוא שחקן קולנוע ותיאטרון, מפיק, במאי וקולנוען ישראלי. פעיל כיזם, איש עסקים, ואסטרטג עסקי. התפרסם בישראל ובעולם במיוחד בשל גילום דמותו של הנער הרגיש בנצי בסדרת סרטי "אסקימו לימון".
קורות חייו

קצור נולד וגדל בחולון. בשנת 1976 התפרסם לראשונה כאשר הופיע בתיאטרון הקאמרי בתפקיד הראשי במחזה "אקווס" מאת פיטר שאפר בתפקיד הנער אלן סטראנג. הופעת הבכורה שלו הייתה קודם לכן במותחן הפוליטי "קשר הדבש", בבימויו של יעוד לבנון. קצור שירת בתיאטרון צה"ל ובגלי צה"ל.
קריירה > קריירה בעולם המשחק

בשנת 1976 היה מועמד ל"פרס כינור דוד" כשחקן השנה בתיאטרון, ובשנת 1978 זכה בפרס "כינור דוד" כשחקן השנה בקולנוע על משחקו בתפקיד "בנצי" בסרט "אסקימו לימון" של הבמאי בועז דוידזון, לצדם של ענת עצמון, יהונתן סגל וצחי נוי. התפקיד הביא לו פרסום בינלאומי בעיקר באירופה ובמזרח הרחוק. קצור הופיע בתפקיד זה גם בסרטי ההמשך. בשנת 1984 הופיע בתפקיד ראשי בסרט "עתליה", לצדה של מיכל בת אדם. כן הופיע בסרטי קולנוע אחרים, בהפקות ישראליות ובינלאומיות, ובמקביל המשיך להופיע בתיאטרון הרפרטוארי.
במקביל לפעילותו כשחקן השתלם כתסריטאי, מחזאי ובמאי. בשנת 1984 סיים את בית הספר לקולנוע "בית צבי" במגמת בימוי קולנוע. בשנת 1990 השתלם בלימודי מחזאות באוניברסיטת תל אביב, ובאותה שנה נבחר מבין מספר רב של מועמדים להשתתף בסדנת אומן לתסריטאות (FEMI) בהנחיית התסריטאי האמריקאי הנודע פרנק דניאל, שנערכה בשווייץ, בלגיה וגרמניה.
כתב טורים אישיים בעיתונים "ידיעות אחרונות", "העיר" ו"חדשות", טור כלכלי ב"כלכליסט", וכן שימש כמבקר הקולנוע ב"קול ישראל" והגיש תוכנית קולנוע במסגרת התוכנית "תחנה מרכזית" בחדשות הטלוויזיה בכבלים "תבל".
קריירה > קריירה עסקית

בשנת 1990 ייסד את חברת המדיה והפרסום אקטמדיה ישראל בע"מ בשיתוף עם התאגיד הבינלאומי ניוז קורפ, ופיתח בישראל את תחום הפרסום בנקודות מכירה.
בראשית שנות ה-2000 שימש בתקופה מסוימת כמנהל חטיבת התוכן של אולפני הטלוויזיה מימד.
בשנת 2002 ייסד בשיתוף עם קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב והחברה הבורסאית "סינמה השקעות" את קרן הון סיכון "קולנוע השקעות" להשקעה בסרטי קולנוע ישראליים והיה מנכ"ל הקרן במשך 6 שנים.
קצור הוא אף פרסומאי, איש תוכן ויזם בתחום המדיה וניו מדיה.
פועל כיום כאסטרטג עסקי וכיזם, מומחה לפיתוח מודלים עסקיים, והוא בעל חברה המתמחה בפיתוח אסטרטגיות התייעלות מבוססות אנליטיקה לארגונים ולחברות עסקיות. בנוסף, הוא הקים את חברת פיג'ויה נדל"ן, שמשווקת נכסים פרטיים באמצעות תחרות בין מציעים, ופעיל בתחום המטבעות הדיגיטליים.
חיים אישיים

קצור גרוש ואב לבת ולבן. מתגורר במושב ניר צבי.
פילמוגרפיה

"אסקימו לימון" - 1978
"יוצאים קבוע" - 1979
"שפשוף נעים" - 1981
"ספיחס" - 1982
"אהבה ראשונה" - 1982
"רומן זעיר" - 1983
"חייל הלילה" - 1984
"עתליה" - 1984
"השגריר" - 1984
"הרימו עוגן" - 1985
"אהבה צעירה" - 1987
"כגנבים בלילה" - 1987
"ישוע" - 1989
"ז'נטילה" - 1997
הצגות בולטות בהן השתתף

אקווס, התיאטרון הקאמרי - 1976
אילוף הסוררת, התיאטרון הקאמרי - 1976
דון פרליפלין, תיאטרון צה"ל
פלסטינית, תיאטרון חיפה, 1987
המבשר, פסטיבל עכו - 1991
במאי ומפיק

1983 "בחזרה לאנדרטה" - תיעוד מסעם של אנשי ימין אל האנדרטה שנה לאחר פינוי ימית
1983 - "מחזה ישראלי", תיעוד מערכות היחסים בין שחקנים ערבים ויהודים במהלך החזרות על המחזה "פלסטינית" (מאת יהושע סובול) ב"תיאטרון חיפה", בה גילם את דמותו של דוד, קיצוני ימני המתאהב בערבייה (הסרט נקנה על ידי המכון לתיעוד פוליטי בבון.)
1989 - "לעוף", תיעוד מסע אווירי בישראל של 5 טייסי אולטרלייט
2009 - "סלולר" תיעודי בנושא הקרינה הסלולרית
2010 - "מתודלקים" בעיית צריכת אלכוהול על ידי בני נוער, משדר טלוויזיה מיוחד בשידורי "רשת"
מגיש ומנחה טלוויזיה

"חופש בטוח" - שבוע שידורים מיוחד בערוץ 98, יולי 2012
הערות שוליים

↑  גלית עדות, דודי פטימר, ‏40 שנה ל"אסקימו לימון": ההצלחה ביפן, הטראומות וסטלה המגמרת, באתר מעריב אונליין, 27 בינואר 2018
↑  אל תקראו לו בנצי: יפתח קצור מדבר על ההצלחות והכישלונות בעולם העסקים, באתר ynet, 12 במרץ 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007399273605171  PLWABN: 9810554128105606  BnF: cb141925656 (data)  GND: 1062470427  ISNI: 0000 0004 0898 6994  LCCN: n2013036537  NLK: KAC2020S4652  VIAF: 301963030   WorldCat (עם VIAF): 301963030 
יהונתן סגל, צחי נוי, יפתח קצור ויוסף שילוח בסרט ספיחס (צילם יוני המנחם)
יוסף שניידר

ערך זה עוסק באסיר ציון. אם התכוונתם לאיש ציבור ישראלי שנולד בשם יוסף שניידר, ראו .
יוסף שניידר (26 במאי 1927 – יוני 2006) היה אסיר ציון מראשוני[דרוש מקור] הפעילים הציונים במאבק נגד השלטונות הסובייטים למען זכויות יהדות ברית המועצות לעלות לישראל ולקיים מורשת עברית ויהודית.
לקריאה נוספת

נח דגוני, בציפורני הק.ג.ב., משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  יורי ילון, תיעוד נדיר: אסירי ציון במחנות הכפייה הסובייטים, באתר ישראל היום, 17 במאי 2018
↑  שניידר, אורי, "גילויי המאבק", באתר בית התפוצות.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012659175805171  VIAF: 6357170868763922930009   WorldCat (עם VIAF): 6357170868763922930009 
יוסף שניידר כאסיר ציון, מחנה 7 מורדוביה, ברית המועצות 1960
יוסף שמחון

יוסף שמחון
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
יוסף שמחון (19 בנובמבר 1926 - 30 באוגוסט 1955) היה לוחם אצ"ל, שנידון למוות על ידי הבריטים, אולם בלחץ האצ"ל, ובעקבות חטיפת קצינים בריטיים כבני ערובה בידי המחתרת. הומר גזר דינו למאסר עולם.
לקריאה נוספת

יוסף נדבה, דרכו של לוחם - סיפור חייו של יוסף שמחון, הוצאת "מרחב", 1965.
דוד ניב, מערכות הארגון הצבאי הלאומי, הוצאת מוסד קלוזנר, חלק רביעי, עמודים 239 - 250.
הערות שוליים

↑  עשהאל לובוצקי, לא דרכי האחרונה, הוצאת ידיעות ספרים, 2017. עמוד 155:"מכיוון שאבטחתי את המשימה, נשלחתי לסייע בפינוי הפצועים. לקחתי במונית את מיכאל אשבל הפצוע, חברי מבית"ר בווילנה, שהשתתפתי עמו גם בהתקפה על שדה התעופה בלוד. לרוע המזל מיכאל אשבל ויוסף שמחון, הפצועים קשה, נלכדו כעבור זמן‑מה בידי הבריטים בדרכם לבית החולים פוחובסקי (גלעד) בתל אביב, ששם לרוב טופלו פצועי האצ"ל והלח"י."
↑  ראו גם: המשטרה לא הוכיחה שעברו עבירה, דבר, 3 בספטמבר 1946
↑  שמחון ואשבל נידונו למיתה, דבר, 14 ביוני 1946
↑  מפקדת באצ"ל -לריפוי באה'ב, מעריב, 25 בנובמבר 1952
יוהאן מוזיאו

יוהאן מוזיאו (בהולנדית: Johan Museeuw; נולד ב-13 באוקטובר 1965) הוא רוכב אופני כביש בלגי לשעבר. מוזיאו ידוע בעיקר בזכות הצלחותיו במרוצים החד יומיים ובמיוחד במרוצים הקלאסיים בבלגיה ובצפון צרפת. הוא ניצח שלוש פעמים ברונדה ון פלנדרן (1993, 1995, 1998) ובפריז–רובה (1996, 2000, 2002). ב-1996 ניצח מוזיאו גם באליפות העולם. הוא רשם הצלחות בקלאסיקות נוספות; הוא ניצח באומלופ הט פולק ב-2000 וב-2003, וב-E3 פרייס הרלבקה ב-1992 וב-1998. הישגים אלו הביאו לו פופולריות רבה במולדתו, בלגיה והוא נחשב לאחד מרוכבי הקלאסיקות הטובים בכל הזמנים.
ביוגרפיה

מוזיאו נולד ב-13 באוקטובר 1965 בוורסנרה (אנ') שנמצאת ברשות המקומית יאבקה (אנ'), והוא גדל בחיסטל (אנ') שנמצאת במערב פלנדריה.
ביוגרפיה > השנים הראשונות כמקצוען

מוזיאו התחיל להתחרות כמקצוען בקבוצת AD Renting–Mini-Flat–Enerday (אנ') הגרמנית בשנת 1988. ב-1989 הוא קבע את ההישג הגדול הראשון שלו, כשסיים שלישי בפריז–טור. באותה עונה ערך מוזיאו את הופעת הבכורה בטור דה פראנס, ההישג הבולט שלו היה מקום שלישי בקטע הרביעי. ב-1990, הוא עבר לקבוצת לוטו–סופר קלאב. מוזיאו פתח את עונת 1990 עם ניצחון במרוץ אומלופ ואן הט האוטלנד, לאחר מכן מוזיאו ניצח בגראן פרי פלומלק–מורביאן. הוא סיים תשיעי במילאנו – סן רמו, ושני בגנט–וייפלחם, לאחר שהרמן פריסון הקדים אותו בספרינט. מוזיאו סיים תשיעי במרוץ אמסטל גולד וחמישי במרוץ ארבעת הימים של דנקרק. מוזיאו השתתף שוב בטור דה פראנס וניצח בשני קטעים במרוץ, הרביעי והאחרון. מוזיאו גם סיים שני בקטגוריית הנקודות במרוץ, לאחר שאולף לודוויג הגרמני הקדים אותו. הוא סיים רביעי בטור של בלגיה ורביעי בטור של אירלנד, באחרון גם ניצח בקטע השלישי.
את עונת 1991 פתח מוזיאו עם ניצחון בשני קטעים בוואלטה של אנדלוסיה, הוא סיים שישי בשלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד. מוזיאו רשם את ההישג הגדול הראשון שלו במונומנט, כשסיים שני ברונדה ון פלנדרן. הוא סיים שני גם ברונד אום דן הנינגר-טורם ועשירי במרוץ אמסטל גולד. במרוץ ארבעת הימים של דנקרק, סיים מוזיאו שלישי ואף ניצח את הקטע הרביעי במרוץ. מוזיאו ניצח קטע גם במידי ליברה (אנ'). הוא התחרה בפעם השלישית בטור דה פראנס, סיים שני בשני קטעים אך פרש מהמרוץ במהלך הקטע ה-15. לאחר הטור, ניצח מוזיאו במרוץ "צירי-מצגטה" (אנ') בשווייץ ובמרוץ קמפיונשפ ון פלנדרן, הוא ניצח קטע בטור של בריטניה ובטור של אירלנד. בסוף העונה, סיים במקום התשיעי בפריז–טור.
ב-1992, ניצח מוזיאו שני קטעים בוואלטה אנדלוסיה וקטע בוואלטה ולנסיה. הוא סיים שלישי בקורנה–בריסל–קורנה. מוזיאו המשיך להצטיין בקלאסיקות, הוא סיים שלישי במונומנט מילאנו – סן רמו וראשון ב-E3 פרייס הרלבקה, לאחר שניצח מתוך ספרינט רב משתתפים, מקדים את ויברן ונסטרה (שני) ואת אריק ואנדרארדן (שלישי). מוזיאו סיים שני בסכלדפרייס, ושביעי גם בפריז - רובה ובגנט - וולגם. מוזיאו סיים שני במרוץ אמסטל גולד, לאחר שאולף לודוויג גבר עליו במאוץ רב משתתפים. הוא ניצח בקטע אחד במרוץ אוסקל-ביזיקלטה ובוואלטה אה לוס מינרוס. ביוני 1992 ניצח מוזיאו לראשונה באליפות הלאומית של בלגיה. מוזיאו נבחר שוב לטור דה פראנס, הוא סיים שלישי בקטע ה-21 ובקטע ה-18 ושני בקטע הראשון. הוא סיים שני גם בקטגוריית הנקודות, הפעם לורן ז'אלאבר הקדים אותו. מוזיאו ניצח את Grote Prijs Jef Scherens - Leuven
ביוגרפיה > GB-MG > ניצחון ראשון ברונדה ון פלנדרן

ב-1993 עבר מוזיאו לקבוצת GB-MG(אנ'). הוא ניצח בדווארס דור פלנדרן. אך הישגו הגדול באותה עונה הגיע בתחילת אפריל, כשניצח את המונומנט רונדה ון פלנדרן, כשגבר על פרנק מאסן בספרינט הסיום. מוזיאו סיים רביעי גם בפריז–רובה, וניצח קטע בטור דה סוויס. הוא השתתף שוב בטור דה פראנס, וניצח ביחד עם קבוצתו בקטע נגד השעון הקבוצתי. בסוף העונה, ניצח מוזיאו את פריז–טור.
בתחילת 1994, ניצח מוזיאו לראשונה במרוץ Druivenkoers - Overijse. הוא סיים רביעי באומלופ הט פולק וניצח לראשונה בקורנה–בריסל–קורנה. הוא סיים שני ב-E3-פרייס הרלבקה והיה קרוב להצלחה נוספת ברונדה ון פלנדרן ולניצחון שני, אך נוצח בסיום על ידי הרוכב האיטלקי, ג'אני בוניו וסיים שני. הוא סיים שלישי בגנט–וייפלחם וניצח במרוץ אמסטל גולד. הוא ניצח קטע נוסף בטור דה סוויס ובטור דה פראנס, ניצח יחד עם קבוצתו בקטע נגד השעון קבוצתי ולבש את החולצה הצהובה במשך שלושה ימים. מוזיאו סיים שני ב"צורי-מצטגה" ורביעי בפריז–בריסל.
ביוגרפיה > GB-MG > מאפי (1995–2000)

מוזיאו עבר לקבוצת מאפי האיטלקית. עונת 1995 הייתה רוויית הצלחות עבור מוזיאו, הוא ניצח את מרוץ Druivenkoers - Overijse בפעם השנייה ואת מרוץ טרופאו לאייגולייה, מוזיאו סיים שישי באומלופ הט פולק, שביעי בקורנה–בריסל–קורנה ורביעי בחץ ברבנט. מוזיאו ניצח בפעם השנייה ברונדה ון פלנדרן, לאחר בריחת יחיד. הוא המשיך לפספס את הניצחון בפריז–רובה, הפעם סיים שלישי. לאחר הניצחון ב-1994, סיים שביעי במרוץ אמסטל גולד. הוא ניצח את מרוץ ארבעת הימים של דנקרק וגם קטע בודד במרוץ. הוא סיים שלישי באליפות בלגיה ונבחר לטור דה פראנס, ולא התבלט כשהתוצאה הבולטת שלו הייתה מקום חמישי בקטע ה-17. הוא סיים שלישי בקלאסיקה סן סבסטיאן וניצח ברציפות את מרוץ צורי-מצטגה, קמפיונשפ ון פלנדרן ואת גרנד פרי אדי מרקס.
ביוגרפיה > GB-MG > אלוף העולם וניצחון בפריז–רובה

עוד עונה שנחשבה למוצלחת מאוד עבור מוזיאו הייתה 1996, הוא סיים שישי ב-E3 פרייס פלנדרן ושמיני במילאנו – סן רמו. הוא ניצח בחץ ברבנט וסיים שלישי ברונדה ון פלנדרן. אך אחד מרגעי השיא שלו בעונה הגיע במרוץ פריז–רובה, כשהצליח סוף סוף לנצח את המרוץ באחד המרוצים הזכורים בהיסטוריה של המרוץ, כששני בני קבוצתם של מוזיאו, ג'אנלוקה בורטולמי ואנדראה טאפי מסיימים במקום השני והשלישי בהתאמה בפער גדול מהיריבים שלהם באחד מהתצוגות הדומיננטיות בהיסטוריה של קבוצת קוויק סטפ על שלל דורותיה. הוא סיים שלישי במרוץ אמסטל גולד וניצח את אליפות בלגיה בפעם השנייה. הוא השתתף בטור דה פראנס אך לא התבלט. לאור הצלחותיו, נבחר לסגל בלגיה לאולימפיאדת אטלנטה וסיים במקום ה-10, 1:29 דקות אחרי פסקל ריצ'רד המנצח. אחרי הניצחון בפריז - רובה, מוזיאו רשם הצלחה גדולה נוספת, כשהפך לאליפות העולם, מקדים את מאורו ג'אנטי.
ב-1997, ניצח שלושה קטעים בוואלטה אנדלוסיה וסיים במקום השני. הוא ניצח בפעם השנייה בקורנה–בריסל–קורנה ובפעם הראשונה את מרוץ שלושת הימים של דה פאנה-קוקסייד. מוזיאו המשיך להיראות מצוין בקלאסיקות אך בעונה זו לא הצליח לתרגם את זה לניצחון, כשסיים שלישי בפריז - רובה, שישי בלייז'–בסטון–לייז' ושני במרוץ שלדפרייס. הוא ניצח שוב את מרוץ ארבעת הימים של דנקרק וניצח גם קטע נוסף במרוץ. הוא השתתף בטור דה פראנס ופרש מהמרוץ בקטע ה-18 וניצח את מרוץ "בדן - בדן". הוא לא הצליח להגן על תוארו כאלוף העולם וסיים רק שמיני, 16 שניות אחרי לורן ברושאר המנצח.
ביוגרפיה > GB-MG > הפציעה וניצחון שלישי ברונדה

ב-1998, מוזיאו רשם רצף ניצחונות מרשים, קודם E3 פרייס הרלבקה, לאחר מכן חץ ברבנט ואז ניצחון שלישי ברונדה ון פלנדרן, עם ניצחונו הפך מוזיאו לאחד מהרוכבים ההישגים בהיסטוריה של המרוץ. אך העונה של מוזיאו נגמרה מוקדם מהצפוי, לאחר ששבר את ברכיו לאחר התרסקות בפריז - רובה.
מוזיאו הצליח לחזור מהפציעה, ואף ניצח את דווארס דור פלנדרן בפעם השנייה. הוא סיים שני בקורנה–בריסל–קורנה ושישי באומלופ הט פולק. מוזיאו סיים שלישי ברונדה ון פלנדרן וסיים תשיעי בפריז–רובה. מוזיאו סיים רביעי ב-HEW Cyclassics.
בעונת 2000 רשם שלושה ניצחונות גדולים הוא ניצח את אומלופ הט פולק בפעם השנייה ואת חץ ברבנט בפעם השלישית. אך שיא העונה שלו הגיע כאשר ניצח את פריז–רובה בפעם השנייה לאחר הפציעה הקשה שחווה ב-1998.
ביוגרפיה > דומו פארם–פריטס (2001–2002)

מוזיאו עבר ביחד עם המנג׳ר שלו במאפי, פטריק לפברה, לקבוצת דומו פארם–פריטס. הוא סיים שני בפריז–רובה וחמישי במרוץ אמסטל גולד. הוא התחרה בטור דה פראנס אך פרש מהמרוץ בקטע ה-13.
ב-2002 היה קרוב לניצחון שני ברונדה ון פלנדרן, אך לבסוף סיים במקום השני, 21 שניות אחרי בן קבוצתו לשעבר, אנדרה טאפי. מוזיאו קיבע את מעמדו כאחד מרוכבי הקלאסיקות הטובים בכל הזמנים, כשניצח במונומנט פריז–רובה בפעם השלישית, בפער של יותר מ-3 דקות מסטפן ווסמן שהגיע במקום השני ותום בונן שהגיע במקום השלישי. הוא ניצח את HEW Cyclassics בחודש אפריל.
ביוגרפיה > קוויק סטפ (2003–2004)

מוזיאו סגר מעגל וחזר לקבוצת מאפי, שבשנתיים הללו עברה להיקרא "קוויק סטפ - דאוויטאמון". ב-2003 ניצח בפעם השנייה את אומלופ הט פולק, וסיים שביעי בגנט–וייפלחם. הניצחון האחרון בקריירה שלו הגיע בטור של דנמרק באותה שנה, כשניצח את הקטע השלישי.
ב-2004, הוא סיים חמישי בפריז–רובה. הוא פרש מרכיבה מקצוענית לאחר מרוץ שלדפרייס שהתקיים שלושה ימים אחרי פריז–רובה, מוזיאו השתתף מספר פעמים בקריירה שלו בשלדפרייס וסיים בו במקום ה-77 (במרוץ של 2004), הוא היה בן 39 בפרישתו.
פרשיות סמים

מוזיאו הודה בשימוש בחומרים אסורים ב-2007, לאחר כינוס מסיבת עיתונאים. הוא עשה זאת לאחר שב-2003 צצו נגדו חשדות שונים, ואף רשויות המשטרה טענו כי רכש חומרים אסורים באותה שנה. המשטרה אף הקליטה שיחת טלפון שערך מוזיאו, בו דיבר על תרכובת דרבופואטין אלפא. הוא הושעה לשנתיים מ-2004.
בדצמבר 2008 הורשע מוזיאו בעבירות של שימוש בסמים על ידי בית המשפט הבלגי, נגזר עליו קנס כספי של 2,500€ ועונש מאסר של 10 חודשים על תנאי. למרות זאת, אף אחד מהישגיו של מוזיאו במשך השנים לא בוטל.
הערות שוליים

↑  Paris–Roubaix 1996, procyclingstats.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 6888 8547  NTA: 14275711X  VIAF: 289708198   WorldCat (עם VIAF): 289708198 
מוזיאו, גובר על פרנק מאסן בספרינט ומנצח לראשונה את הרונדה ון פלנדרן, 1993
מוזיאו במדי אלוף העולם, 1997
מוזיאו, מנצח את פריז–רובה 2000
ית"ד - ילדי תסמונת דאון

ית"ד היא עמותה של הורים לילדים עם תסמונת דאון. העמותה הוקמה ביוזמתם של הורים ב-1981, והתבססה על פעולות ארגונים דומים ברחבי העולם. העמותה הוקמה מתוך צורך במתן תמיכה ומידע למשפחות שלהן ילדים עם תסמונת דאון.
מטרת העמותה היא לתרום להבנת התסמונת, להביא לקבלה גבוהה יותר שלה בקרב בני המשפחה ובחברה, ולהגביר את התמיכה והעזרה כלפי הילדים ומשפחותיהם.
פעילות

פעילות העמותה מתמקדת בשלושה תחומים:
פעילות בקרב המשפחה - הפעלת מרכז ייעוץ והדרכה להורים, קבוצות תמיכה, תוכניות חונכות הכוללת ליווי ילדים עם תסמונת דאון לחוגים ולפעילויות חברתיות על ידי בני נוער, ארגון כנסים, נופשונים וימי עיון, ופעילות חברתית לבוגרים לשם הקלה על הבדידות החברתית.
סינגור וקידום בקהילה - פעילות הסברה, הרצאות ושכנוע בבתי חולים, מכללות להכשרת מורים, משרדי ממשלה, בקרב אישי ציבור, אנשי מקצוע, חברי כנסת ואמצעי התקשורת. מטרת הפעילות היא לקדם שינוי עמדות ותדמית שליליים של התסמונת בחברה, למנוע נטישת תינוקות שנולדים עם תסמונת דאון, לסייע למימוש זכויותיהם של ילדים ובוגרים עם תסמונת זו, לתרום לשילובם בקהילה ועוד.
מידע - העמותה מספקת מידע נרחב, מעודכן ומבוסס מחקרית על התסמונת, עבור הציבור הרחב, סטודנטים, חוקרים, מרצים וגופים שונים. בנוסף העמותה מוציאה לאור ספרים, כתבי עת, חוברות, קלטות, דפי מידע וחומרי הדרכה.
מרבית פעילות העמותה אינה ממומנת על ידי הממשלה (מלבד מימון נופשון קיץ למשפחות), אלא נשענת על תרומות. מרבית פעילי העמותה עובדים בהתנדבות, ומיעוטם אנשי מקצוע המועסקים בשכר, לרוב לריכוז פרויקטים והדרכת הורים.
מרכז העמותה הוא בירושלים, ומתנדבי העמותה מפעילים סניפים בערים נוספות ברחבי הארץ.
ראו גם

בג"ץ ית"ד
הערות שוליים

↑  פסיקת בג"ץ 2599/00
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305603805171
כיכר בוקסהגנר

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  Boxhagen-Rummelsburg 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1903
 מיקום
 עיר:  פרידריכסהיין-קרויצברג 
 רחובות מסתעפים:  Grünberger Straße, Gärtnerstraße, Krossener Straße, Gabriel-Max-Straße 
 אירועים:  שיקום 
 קואורדינטות:  52°30′39″N 13°27′35″E﻿ / ﻿52.5108°N 13.4597°E﻿ / 52.5108; 13.4597
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברלין מוגדלת) כיכר בוקסהגנר(למפת ברלין רגילה) כיכר בוקסהגנר  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כיכר בוקסהגנר, 1909
כיכר בוקסהגנר (בגרמנית: Boxhagener Platz) היא כיכר בשכונת פרידריכסהיין שבמזרח ברלין, בין הרחובות גרינברגר, גרטנר, גרוסנר וגבריאל מרקס, בלוק (מבנן) אחד דרומית לרחוב בוקסהגנר שעל שמו היא נקראת. בנייתה הושלמה בשנת 1903.
צורתה של הכיכר מלבנית והיא מוקפת עצים. בחלקה המזרחי מדשאה, ובחלקה המערבי גן שעשועים ובריכת מים שבה פסלי פינגווינים וברווזים, שהוצבו ב-1925. בצדה המזרחי של הכיכר מבנה שירותים ציבוריים מתומן, עשוי יצקת ירוקה, בסגנון ייחודי לברלין, שמאפיין את מתקני השירותים הציבוריים שהוקמו בה בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, בתכנונו של קארל תאודור רוספאט. המבנה עלה באש ב-1992 ושוקם ב-2000, אך ללא תאורת הגז המקורית שהייתה בו.
מאז שנת 1905 פועל בכיכר מדי יום שבת שוק למוצרי מזון שונים, ובהם פירות וירקות, בשר, דגים ומאפים. בימי ראשון פועל בכיכר שוק פשפשים.
יצחק מאיר

ערך זה עוסק בראש עיריית בני ברק. אם התכוונתם לזמר חסידי, ראו .
הרב יצחק מאיר (ה'תרע"ט, 1918 – י"א באייר ה'תשע"ה, 30 באפריל 2015) היה ראש עיריית בני ברק בין השנים 1974–1976. בן למשפחה מחסידות גור מראשוני מתיישבי בני ברק. אזרח כבוד של בני ברק. מראשי דור המייסדים של הרבנות הצבאית, מ"מ הרב הראשי לצה"ל. לשעבר מנכ"ל החינוך העצמאי.
נערותו

נולד בזלוב שבפולין לצבי מאיר, שהיה צאצא למשפחת יוסקוביץ, ולזלאטע, בת למשפחת פוקס. צבי מאיר, יחד עם שותפיו, אחיו שמואל מאיר ויוסף ליבמן, ניהלו בית חרושת לאריגה שהעסיק מאות פועלים. מעמדו של צבי מאיר היה מבוסס מבחינה כלכלית והוא היה מראשי החרשתנים של עירו. כמו כן ייצג אותם לפני המוסדות העירוניים והממשלתיים.
בשנת תרפ"ד (1924) נסע האדמו"ר מגור בעל ה"אמרי אמת" לארץ ישראל. אל מסע זה היה אמור להצטרף צבי מאיר שביקש לבדוק אם ניתן יהיה להעביר את בית החרושת שלו לארץ ואם יוכל להקים בה את ביתו ולהעניק חינוך הגון לילדיו. בסופו של דבר נמנע ממנו להצטרף למסע ובמקומו נסע שותפו לעסקים, יוסף ליבמן. בעקבות מסעו של האדמו"ר מגור פנו יוסף ליבמן וצבי מאיר אל האדמו"ר בשאלה אם לעלות לארץ ישראל. תשובתו של האדמו"ר הייתה חיובית.
בשנת ה'תרפ"ה (1925) עלו צבי מאיר ובני משפחתו ארצה. כשהגיעו לארץ התיישבו במושבה בני ברק שמנתה באותה שנה 660 נפשות. צבי מאיר הקים בבני ברק את בית החרושת לאריגה "ברקאי". יצחק מאיר למד בתלמוד תורה הראשון שהוקם בבני ברק. תלמוד התורה נקרא "ת"ת רבי עקיבא", על שם הרחוב בו הוקם. יצחק מאיר נמנה עם המחזור הראשון שלמד בתלמוד התורה. בשנת תר"צ הוקמה הישיבה הקטנה הראשונה בבני ברק על ידי חסידי גור. בראש הישיבה עמד הרב ישראל יהושע הרצברג, חסיד גור. יצחק מאיר המשיך מלימודיו בת"ת ללימודים בישיבה הקטנה.
לאחר מכן המשיך את לימודיו בישיבת חברון בירושלים ובישיבת שפת אמת בירושלים.
בשנת תרצ"ו ביקרה משלחת של חסידי גור אצל האדמו"ר בעל ה"אמרי אמת" בירושלים. על הפרק עמדה הבקשה להקים סניף של הישיבה בבני ברק, בדומה לסניף שהוקם בתל אביב. האדמו"ר בירך על היוזמה והורה ליצחק מאיר להיות אחראי על ארגון והקמת הישיבה. כמו כן הורה לו להיות משגיח רוחני ור"מ. הישיבה תפקדה בהצלחה עד למיזוגה עם ישיבת חידושי הרי"ם של גור בתל אביב.
יצחק מאיר היה ממייסדי תנועת הנוער החרדית "הנוער האגודתי - צעירי אגודת ישראל" בבני ברק ושימש יו"ר הסניף.
ההגנה בבני ברק ושירות צבאי

בעקבות פרעות תרפ"ט בחברון, התארגנה ההגנה גם ביישובים החדשים והועמדה במצב הכן בכל היישובים כדי להדוף את התוקפים. הוחלט להקים גרעין של חברי ההגנה בבני ברק, אשר יגן על המושבה מפני תקיפות של ערביי הסביבה. מפקד הגרעין היה פישל ברמן. עם הזמן יצאו חברי הגרעין להגן גם על יישובים מרוחקים יותר.
יצחק מאיר שירת בשירות הדתי של ההגנה, כעוזרו של ראש השירות נתן גרדי מטעם אגודת ישראל ופועלי אגודת ישראל וכאחראי על מערך הכשרות, והיה חבר מפקדת ההגנה בגוש דן. לאחר מכן שירת בצה"ל ברבנות הצבאית, והיה בין מקימיה. הוא הגיע לדרגת סגן-אלוף ולתפקיד סגן הרב הראשי לצה"ל.
לאחר מלחמת ששת הימים היה אחראי מטעם צה"ל על המקומות הקדושים בירושלים וביהודה ושומרון.
ראשות העיר

עוד בשנת 1961, בעת שחשבו שראובן אהרונוביץ' עומד לפרוש מראשות העיר, הוצע למאיר לעזוב את צה"ל ולהתמודד על ראשות העיר מטעם פועלי אגודת ישראל, אך הוא סירב והעדיף להישאר בצה"ל.
בנובמבר 1965, עוד במהלך שירותו בצה"ל, נבחר למועצת עיריית בני ברק, מטעם אגודת ישראל שהתמודדה ביחד עם פועלי אגודת ישראל ברשימה התורתית. אחרי שחרורו מהצבא תפקד כמנכ"ל החינוך העצמאי במשך שנתיים.
מאיר שובץ ברשימת המועמדים מטעם "הרשימה הדתית המאוחדת". בעקבות הבחירות בשנת 1974 נחתם הסכם רוטציה בין אגודת ישראל למפד"ל. בשנתיים הראשונות כיהן מאיר כראש העיר ובשנת 1976 העביר את התפקיד לנציג המפד"ל ישראל גוטליב, ומאיר המשיך בתפקיד סגן ראש העיר ומנהל מחלקת החינוך.
מאיר שימש כחבר בוועד המנהל של אגודת החינוך העצמאי, לצד מנחם פרוש ושלמה לורינץ. כמו כן הוא שימש יו"ר גנזך קידוש השם.
משפחתו

יצחק מאיר נישא לטובה, נכדתו של הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר, רבה השני של בני ברק.
בניו הם יהודה הנשוי למרים לבית בנצלוביץ,
בנו צבי מאיר הוא מראשי גנזך קידוש השם,
בנו ישראל נשוי לדבורה 
וביתו היחידה רחל הנשואה לרב משה שטינמץ אשר הוא המשמש של האדמור מגור.
נכדתו נישאה לנכדו של הרב יעקב חנוך סנקביץ, ראש ישיבת שפת אמת. 
נכדה נוספת בת לביתו נישאה למשה מאיר יוסקוביץ שאף הוא קרוב משפחה למשפחת מאיר ששמה הקודם היה יוסקוביץ 
בן משפחתו הוא סגן ראש עיריית ירושלים לשעבר שמואל מאיר.
ספריו

לא בחיל ולא בכח - תולדות השירות הדתי והרבנות הצבאית בהגנה ובצה"ל.
על חומותיך בני ברק א' - העשור הראשון.
על חומותיך בני ברק ב' - העשור השני והשלישי.
גבורות בארץ חמדה - פרקי היסטוריה ופעילות בישראל
הערות שוליים

↑  הרב יצחק מאיר, בעקבות מיליוני המבקרים במקומות הקדושים, בית יעקב, אלול תשכ"ז, באתר היברובוקס
↑  ש. לורנץ מועמד האגודה לראשות עיריית בני ברק, למרחב, 5 באוקטובר 1961
↑  ישעיהו אביעם, ראש עירית בני ברק שבע רצון מהבחירות - ומשותפיו עד כה, מעריב, 9 בנובמבר 1965
↑  עיר ואם בישראל, בית יעקב, סיון תשל"ט, עמ' 11, באתר היברובוקס
| דגל ישראל ראשי מועצת ועיריית בני ברק |
| --- | --- | --- |
| ראשי ועד המושבה | יצחק גרשטנקורן 1924–1934 • רב העיר הרב נחמן שמואל יעקב מיודסר 1937–1934 |  |
| ראשי מועצה מקומית | יעקב פרבשטין 1939–1937 • יצחק גרשטנקורן 1949–1954 |  |
| ראשי עירייה | יצחק גרשטנקורן 1949–1954 • משה בגנו 1954 • ראובן אהרונוביץ' 1957–1954 • משה בגנו 1957–1959 • ראובן אהרונוביץ' 1959–1966 • שמואל וינברג 1966–1968 • שמעון סירוקה 1968–1969 • ישראל גוטליב 1969–1974 • יצחק מאיר 1974–1976 • ישראל גוטליב 1976–1978 • שמואל וינברג 1978–1983 • משה אירנשטיין 1983–1991 • ירחמיאל בויאר 1991–1993 • משה אירנשטיין 1993–1995 • עמוס מר-חיים (יו"ר ועדה קרואה) 1995–1998 • מרדכי קרליץ 1998–2003 • ישכר פרנקנטהל 2003–2008 • יעקב אשר 2008–2013 • אברהם רובינשטיין (מ"מ) 2013 • חנוך זייברט 2013–2018 • אברהם רובינשטיין 2018–2024 • חנוך זייברט 2024–מכהן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007290740405171  ISNI: 0000 0000 5056 8076  LCCN: nr92043147  VIAF: 9712886   WorldCat (עם VIAF): 9712886
יוחנן סופר

הרב יוחנן סופר (י"ג בטבת תרפ"ד; 21 בדצמבר 1923 - י"ג באדר א' תשע"ו, 22 בפברואר 2016) היה האדמו"ר מערלוי, דור חמישי לחת"ם סופר. אחרי השואה הקים מחדש את קהילת ערלוי. חבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל. התגורר בירושלים. כמסורת משפחת סופר מכונה על שם ספרו אמרי סופר.