stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בג"ץ שקדיאל נגד שר הדתות
הליכים קודמים

העתירה הראשונה הוגשה על ידי לאה שקדיאל נגד השר לענייני דתות וועדת השרים לחוק שירותי הדת היהודיים. במהלך בירורה של עתירה זו הצטרפו להליך המשפטי המועצה המקומית ירוחם ורבה הראשי של ירוחם בשל תפקידם המרכזי בבחירת חברי המועצה הדתית. בעתירה ביקשה שקדיאל לדעת מדוע השר לענייני דתות וועדת השרים אינם מסיימים בהקדם את מלאכת הרכבת המועצה הדתית בירוחם. משנסתיימה מלאכת ההרכבה של המועצה, נתברר לשקדיאל כי היא לא נכללה בהרכב המועצה, בשל היותה אישה. מלאכת הרכבת המועצה הדתית על ידי ועדת השרים הייתה במקביל לעתירה המקורית, בית המשפט הוציא צו על תנאי וכן ניתן צו ביניים, המורה לשר לענייני דתות וועדת השרים שלא להודיע ב"רשומות" על חידוש הרכב המועצה הדתית של ירוחם, שאינו כולל את לאה שקדיאל, עד למתן החלטה אחרת.
הדיון המשפטי > עובדות פסק הדין

בינואר 1986 נבחרה לאה שקדיאל על ידי המועצה המקומית ירוחם לכהן כחברה במועצה הדתית של ירוחם. שקדיאל היא אישה דתית, חברת מועצת עיריית ירוחם מטעם מפלגת העבודה, פעילת ציבור, מורה למקצועות היהדות. המועצה המקומית ירוחם הגישה לשר הדתות את רשימת המועמדים מטעמה לכהונה במועצה הדתית, בהם גם שקדיאל. חברותה בוטלה על ידי השר הדתות זבולון המר, בטענה שנשים אינן יכולות לכהן בתפקיד זה. ועדת השרים שנתמנתה לפי החוק לדון בהרכבה של המועצה הדתית ובכישוריהם של המועמדים השונים לתפקיד, סירבה לאשר את המינוי של שקדיאל כחברה במועצה הדתית, בשל היותה אישה, טעם נוסף לפסילת חברותה של שקדיאל במועצה הדתית נבע מהקשר הקיים בין המועצה הדתית לבין הרבנות הראשית וההלכה המנחה אותה לפיה אין להציג נשים כמועמדות לחברות במועצות דתיות, כמו כן הועלה החשש כי חברותה של לאה שקדיאל במועצה תגרום לשיבושים מקצועיים בעבודת המועצה.
הדיון המשפטי > טענותיה של לאה שקדיאל

מועמדותה של לאה שקדיאל נפסלה בשל שיקולים שאינם ענייניים, פסילתה על רקע היותה אישה היא אפליה על בסיס מגדרי. מדינת ישראל היא מדינה דמוקרטית שבה הזכות לשוויון היא חלק ממגילת העצמאות, חוק שיווי זכויות האישה וחוק שוויון ההזדמנויות בעבודה הם חוקים שמטרתם למנוע אפליה בין נשים וגברים, ועל כל הרשויות במדינה קיימת חובה לנהוג על פי חוקים אלו.
המועצה הדתית היא גוף מנהלי שאינו פוסק הלכה, ולכן אין לפסול נשים מלכהן כחברות בו. לטענתה, לו הייתה המועצה הדתית מכריעה בעניינים הלכתיים היא לא הייתה מגישה את העתירה.
הדיון המשפטי > תשובות השר לענייני דתות וועדת השרים

השר לענייני דתות פסל את מועמדותה בשל היותה אישה. הוועדה והרב המקומי טענו כי חברותה של אישה במועצה דתית עלולה לגרום לפגיעה קשה בפעילות המועצה, ובכך להוביל לשיתוק פעילותה הסדירה והתקינה של המועצה, בנוסף, ועדת השרים קבעה בהחלטתה שאם הרב המקומי מתנגד למינוי אישה בשל היותה אישה למועצה הדתית, התנגדותו תתקבל ולא תמונה אישה.
חברי המועצה הדתית נבחרים מתוך היישוב שלהם, הם בדרך כלל אנשים המשתייכים לזרם פוליטי או דתי ובכך מייצגים חלק מהציבור ביישובם, הרב המקומי של ירוחם טוען כי לאה שקדיאל אינה מייצגת ייצוג הולם את הציבור בירוחם.
המועצה הדתית היא בעלת אופי דתי הלכתי ברור, כמו כן לפי המסורת הנהוגה בישראל, נשים אינן חברות במועצות הדתיות. שיקולים אלה הם עניינים ואל לו לבית המשפט להתערב בהחלטת הוועדה המבוססת עליהם.
הכרעת בית המשפט

שלושת השופטים שדנו בעתירה, מרים בן-פורת, מנחם אלון ואהרן ברק, הכריעו פה אחד ופסלו את החלטת הוועדה. בית המשפט קבע כי התכלית של פסילת אישה מלכהן במועצה דתית, לא ראויה ואינה מצדיקה פגיעה בשוויון המגדרי. בית המשפט קבע ששקדיאל תיכלל בהרכבה של המועצה הדתית בירוחם, כמועמדת מטעם הרשות המקומית, במקומו של אחד מארבעת הנציגים של האחרים של הרשות המקומית.
הכרעת בית המשפט > הנמקות בית המשפט להכרעה מפי השופט אלון > הזכות לשוויון ואי אפליה על בסיס מגדרי

אי הכללת מועמדת למועצה דתית בשל היותה אישה, נוגד את עקרון היסוד של שוויון ומהווה פגיעה אסורה בעקרון השוויון הקיים במערכת המשפט הישראלית, שלפיו אסורה אפליה מטעמי מין. עקרון השוויון הוא אחד מהעקרונות הבסיסים בחוק שיווי זכויות האישה. ועדת השרים פסלה את חברותה של לאה שקדיאל מתוך שיקול פסול, בשל היותה אישה, זוהי הפליה מטעמי מין, הנוגדת את החוק ואינה מוצדקת. החלטת הוועדה לפסול אישה מחברות במועצה דתית אינה לתכלית ראויה ואינה מצדיקה פגיעה בשוויון המגדרי.
אין צורך להיות דתי בשביל לכהן במועצה הדתית, כיוון שמדובר במינוי מכוח חוק המדינה, כישורי חבריו יוכרעו לפי החוק והחלטות של המערכת המשפטית הכללית, ועל-פי אלה בלבד. החוק דורש כישורים מנהליים, ולאו דווקא חיים על פי דרך ההלכה וידיעות נרחבות בדיני כשרות ושחיטה. לכן, לאה שקדיאל היא מועמדת ראויה וכשירה לכהן במועצה הדתית, אישה משכילה עם עשייה ציבורית, אשר יכולה לתרום מחוכמתה ומניסיונה לתושבי ירוחם. המועצה הדתית אינה ממלאת תפקיד הלכתי לכן מגבלות הלכתיות על נשים אינן רלוונטיות לחברות במועצה. נוכח זאת אין הצדקה להגביל את חברותן של נשים במועצה הדתית.
בית המשפט מצא שגם מבחינת ההלכה היהודית אין מניעה שנשים יכהנו בגופים כמו מועצה דתית, בית המשפט הסתמך על דעתו של הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל, הסובר שלנשים זכות בחירה, הן אקטיבית והן פאסיבית, הן יכולות להיבחר ולבחור, זהו חלק מן השינוי שחל בעולמה של האישה היהודייה "כל כבודה בת מלך פנימה" לא רק בביתה אלא גם במרחב הציבורי אליו היא משתייכת. לפיכך, חסימת נשים מחברות במועצה הדתית היא חסרת בסיס חוקי והלכתיכאחד, לכן, בית המשפט אינו מקבל את הטענה על הסכנה שחברות נשים במועצה הדתית תגרום לקושי בתפקוד המועצה.
הכרעת בית המשפט > הנמקות בית המשפט להכרעה מפי השופט אלון > התכלית הראויה להגבלת הזכות

בית המשפט ציין כי כל זכות יסוד אינה מוחלטת אלא יחסית וקיומה ושמירתה הם על ידי מציאת האיזון המתאים בין העקרונות השונים של שני יחידים או של היחיד והציבור, עקרונות שמוגנים ומוגנים כדין. על מנת לשקול מהו האיזון הנכון אל מול עיקרון זה, צריך היה לטעון, כי גם מבחינה הלכתית חברותה של אישה במועצה דתית אסורה היא, ומתוך כך עלול הדבר להביא לפגיעה בעבודתה של המועצה הדתית. בית המשפט מבחין בין אפליה פסולה לבין הבחנה מותרת. עקרון השוויון הוא הצד השני של מטבע ההפליה, בפועל משמעות הדבר כי יש להתייחס באופן שווה אל בני אדם, שאין ביניהם הבדלים של ממש, כשהם רלוונטיים לאותה מטרה. אם אין מתייחסים אליהם ביחס שווה, כי אז לפנינו הפליה.
על ועדת השרים כגוף מנהלי ציבורי היה לפעול בשיקול דעת, בתום לב ביושר ללא שרירות וללא הפליה בלתי מוצדקת ולהגיע להחלטותיה מתוך שקילת שיקולים עניינים, שמשקפים את תכליתו ומטרתו של חוק שירותי הדת היהודיים. לית המשפט ציין כי השיקול הדתי אינו שיקול זר לחוק שירותי הדת היהודיים וטבעי הוא, כי בחוק שעניינו מתן שירותי דת יש מקום לשיקול הדתי, אך השיקול הדתי עומד לביקורת שיפוטית לפי כללי המשפט המנהלי, והשאלה היא מהי חוקיותה של ההחלטה, האם היא לתכלית ראויה.
הכרעת בית המשפט > השופט ברק

השופט ברק הסכים עם החלטה של השופט אלון. אולם, בעוד שאלון מנמק את החלטתו מעקרון חוקיות המנהל וההלכה היהודית, השופט ברק פסל את החלטת הוועדה בשל פגיעה בעיקרון השוויון. לדעתו, במסגרת המשפטית, כל חוק צריך לפרש באופן שעקרון השוויון בכלל, ושוויון המינים בפרט, יתקיים בו, שהרי בפרשנות של דברי חקיקה אנו רוצים לבדוק האם הם מקיימים מטרה זו או סותרים אותה. האיזון בין המטרות השונות אינו יכול להתבסס על שלילתו של עקרון השוויון, וכל איזון יהא חייב להתבסס על ההנחה בדבר שוויון, האיזון עם עקרון השוויון הוא אמצעי אחרון ולא ראשון. ההנחה צריכה להיות כי מי שכשיר לשמש במועצה הדתית הם כל אותם אנשים שתכונותיהם האישיות מאפשרות להם לבצע את התפקיד בדרך הטובה ביותר, ללא הבחנה של אישה או איש, שוויון בפני כל.
הכרעת בית המשפט > השופט ברק > האיזון בין הזכות לשוויון לאינטרס הציבורי הדתי

בנסיבות הקיימות, טען ברק, האיזון בין המטרות השונות יכול להיעשות רק אם תהיה הוכחה לכך, כי אכן האינטרס הציבורי בקיום שירותי דת ייפגע, אם יינתן תוקף מלא לעקרון השוויון, חשש בלבד אינו מספיק, יש לראות שעמידה על עקרון השוויון בלבד תפגע בפעולתם של שירותי הדת. התחשבות בשיקול זה תהיה אפשרית, רק לאחר שמוצו כל ההליכים החוקיים, שיש בהם כדי להביא לידי כך שהמועצה הדתית תופעל כראוי תוך שמירה מלאה על עקרון השוויון.
הכרעת בית המשפט > השופטת בן פורת

מסכימה עם התוצאה של אליה הגיעו השופט אלון והשופט ברק, תוך כדי דגשים שונים של כל אחד מהם.
בעקבות פסק הדין

בעקבות העתירה שהגישה שקדיאל לבג"ץ נפתחה הדרך לנשים לכהן במועצות דתיות. ארבעה ימים אחרי שניתן פסק הדין בעניין שקדיאל, ניתן פסק הדין פורז, שקבע כי אין לפסול אישה מלכהן בוועדה לבחירת רב עיר, רק בשל מינה. 17 שנה אחרי מאבקה של שקדיאל, נבחרה אישה לראשונה לעמוד בראש מועצה דתית בכפר סבא, עורכת הדין סמדר גרוס, בתמיכתו של ראש העיר יהודה בן חמו. גם בחירה זו לוותה במאבק והתנגדות נחרצת של רב העיר, בשל הלחץ שהופעל עליה ואי שיתוף הפעולה מצד אנשי הרבנות, היא נאלצה לפרוש מתפקידה לאחר 9 חודשים.
בג"ץ שקדיאל פתח את שערי המועצות הדתיות לנשים. בהקשר רחב יותר, בג"ץ שקדיאל הוא אבן דרך במאבקן של פמיניסטיות מכל הדתותעל זכותן להיכנס לתפקידים שבאופן מסורתי בחיים הקהילתיים הדתיים היו שמורים רק לגברים. בעקבות בג"ץ נשים מכהנות בתפקידים כמו טוענות רבניות או יועצות הלכה בהלכות טהרה ומשפחה. באפריל 2013 הגיע ויכוח סביב פעילותן של נשות הכותל לדיון משותף של הוועדה לקידום מעמד האישה וועדת הפנים של הכנסת. דורית ביניש, נגידת האוניברסיטה הפתוחה ונשיאת בית המשפט העליון לשעבר, אמרה בריאיון: "אם חשוב להן להתפלל בדרך הזאת בראש חודש, אני מבינה אותן, זאת זכותן. חלק מהחירויות והזכויות של בני אדם הן הזכות לפולחן דתי והזכות להימנע מפולחן דתי. אלה זכויות בסיסיות. קשה לי גם להבין את ההתנגדות, כי רחבת הכותל גדולה והן עומדות מאחורי עזרת נשים [...] נראה לי שאפשר להגיע להסדר שלא יפגע ברגשותיו של איש." וכן אמרה: "חשוב לציין שעל פי המצב המשפטי הן אינן מפרות חוק". נשים בישראל נאבקות על תעסוקתן המקצועית וזכויותיהן לא רק מבחינה דתית המצב כיום בישראל, אף על פי שאין מניעה חוקית והלכתית[דרוש מקור][מפני ש...], שנשים עדיין לא מכהנות כרבת עיר או כרבה ראשית, או כדייניות בבתי הדין הרבניים.
בעקבות פסק הדין > פסקי דין שהתייחסו לבג"ץ שקדיאל

בג"ץ 953/87 א. פורז נ' שלמה להט, ראש עירית תל אביב-יפו, מב (2) 309
בג"ץ 3856/11 פלונית נ' בית הדין השרעי העליון לערעורים, ניתן ב־27 ביוני 2013.
בג"ץ 4154/94 אליס מילר נ' שר הביטחון מט(4) 94.
בג"ץ 2671/98 שדולת הנשים בישראל נ' שר העבודה והרווחה, נב (3) 630 (43 עמ'), באתר נבו
בג"ץ 453/94 שדולת הנשים בישראל נ' ממשלת ישראל, מח (5) 501, באתר nevo.co.il.
ראו גם

חופש הביטוי
פמיניזם דתי
משפט מנהלי
מעמד האישה ביהדות
לקריאה נוספת

ד"ר יחזקאל כהן, נשים בהנהגת הציבור – המחלוקת על חברות נשים במועצה הדתית, הוצאת נאמני תורה ועבודה והקיבוץ הדתי, 1991.
נויה רימלט, הפמיניזם המשפטי מתאוריה למעשה – המאבק לשוויון בין המינים בישראל ובארצות הברית, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה ופרדס הוצאה לאור, 2010, עמ' 129–133.
דפנה ברק-ארז (עורכת), מדינה יהודית ודמוקרטית: קובץ מאמרים, תל אביב, הוצאת רמות, 1996. ידיעות אחרונות והוצאת מגנס, 2000, עמ' 5–65.
דפנה ברק-ארז, דורון נבות ומרדכי קרמניצר, ניגוד עניינים במרחב הציבורי: משפט, תרבות, אתיקה, פוליטיקה, המכון הישראלי לדמוקרטיה, 2009
דפנה ברק-ארז, תקדימיוֹת - נשים קובעות תקדים במשפט הישראלי, כנרת, זמורה, דביר, 2024, הפרק "לאה שקדיאל, חברת מועצה", עמ' 115–117.
אהרון ברק, פרשנות במשפט (3 כרכים), ירושלים, נבו הוצאה לאור, 1992–1994, תורת הפרשנות הכללית, פרשנות חקיקה, פרשנות חוקתית.
רות גביזון, ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית: מתחים וסיכויים, מכון ון ליר – הקיבוץ המאוחד, 1999.
שו"ת משפטי עוזיאל, ח"ג, חו"מ, ה-ו; פסקי עוזיאל בשאלות הזמן (לקט מתשובות הרב עוזיאל, הוצאת מוסד הרב קוק, תשל"ז) מד.
אורית קמיר, כבוד אדם וחוה: פמיניזם ישראלי חדש במשפט ובחברה, ירושלים הוצאת כרמל, 2007.
מנחם אלון, מעמד האישה – משפט ושיפוט, מסורת ותמורה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005, עמ' 51–101.
הערות שוליים

↑  סעיף 7 לחוק שירותי הדת היהודים (נוסח משולב), תשל"א–1971, ס"ח 130
↑  סעיף 5 לחוק שירותי הדת היהודיים (נוסח משולב), תשל"א–1971, ס"ח 130
↑  סעיף 6 לחור שירותי הדת היהודים (נוסח משולב), תשל"א–1971, ס"ח 130
↑  סעיף 3(ב)לחוק שירותי הדת היהודים (נוסח משולב), תשל"א 1971, ס"ח 130
↑  ס' 5 לחוק שרותי דת היהודים (המשולב) תשל"א–1971 ס"ח 130,
↑  חוק שיווי זכויות האישה תשי"א–1951 ס"ח 82 מיום 26 ביולי 1951
↑  חוק שוויון הזדמנויות בעבודה, התשמ"ח–1988
↑  סעיף 7 לחוק שירותי הדת היהודיים (נוסח משולב), תשל"א–1971, ס"ח 130
↑  דפנה ברק-ארז, פרשנות פמיניסטית, המשפט טז (1–2), מאי 2011, עמ' 37
↑  מנחם אלון, מעמד האישה: משפט ושיפוט, מסורת ותמורה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005
↑  דפנה ברק-ארז, מי אתה, המשפט המנהלי הישראלי?, הפרקליט נא, תשע"ב, עמ' 693–756
↑  סעיף 1, חוק יסודות המשפט, תש"ם–1980, ס"ח 163.
↑  בג"ץ 953/87 א. פורז נ' שלמה להט, ראש עירית תל אביב יפו, מב (2) 309
↑  רענן בן צור, אשה ראשונה בראש מועצה דתית: "אפעל לקרוב לבבות", באתר ynet, 26 בנובמבר 2004
↑  עירית מירון, "רצו שאהיה מריונטה": מה שבר את מנהלת המועצה הדתית?, באתר nrg‏, 9 במרץ 2011
↑  בג"ץ 3856/11 פלונית נ' בית הדין השרעי העליון לערעורים
↑  בג"ץ 453/94 שדולת הנשים בישראל נ' ממשלת ישראל, מח (5) 501
↑  אריק בנדר, נשות הכותל חוללו סערה גם בכנסת, באתר nrg‏, 30 באפריל 2013
↑  בג"ץ 4154/94 אליס מילר נ' שר הביטחון מט (4) 94
ארמית חדשה צפון-מזרחית

| --- | --- |
 מדינות:  עיראק, איראן, טורקיה, ישראל.
 אזורים:  במקור דוברה בפי האוכלוסייה היהודית והנוצרית של אזור כורדיסטן. כיום מדוברת בפי יוצאי אזור זה ברחבי העולם, הנמצאים ברובם בישראל ובצפון אמריקה.
 דוברים:  לא ידוע
 שפת אם:  לא ידוע
 כתב:  על ידי היהודים נכתבה באופן מסורתי באלפבית עברי, אך אין כתיב סטנדרטי
 משפחה:  אפרו-אסיאתית שמית שמית תיכונה שמית צפון-מערבית ארמית ארמית חדשה צפון-מזרחית
 לאום:  אינה שפה רשמית של אף מדינה
 ארגון:  אין
 מוסד:  אין
 ראו גם:  שפה • כתב • רשימת שפות
 
ארמית חדשה צפון-מזרחית (או בלעז North Eastern Neo-Aramaic, ובקיצור NENA) הוא המונח האקדמי המשמש לתיאור קבוצת ניבים של ארמית חדשה, אשר דוברו באזור כורדיסטן ואזרבייג'ן האיראנית (אנ') במדינות עיראק, איראן וטורקיה. ניבים אלו התפתחו מרבדים קדומים יותר של ארמית, כגון סורית או ארמית התרגום, אך על פי רוב אין עדויות על הרבדים הישירים שקדמו לניבים המדוברים בימינו. על פי רוב, בכל ישוב דובר ניב אחר, וכן התקיימה חלוקה בין ניבים יהודיים לניבים נוצרים. בשל קשיי המעבר באזור זה, הניבים השונים אינם קלים על פי רוב להבנה הדדית, אם כי רוח הדברים ברורה על פי רוב.
ניבי הארמית החדשה מדוברים עד היום בקהילות של יוצאי האזורים בהם היא דוברה במקור, כמו הקהילה האשורית בשוודיה או קהילת יוצאי כורדיסטן בישראל. בקרב דוברי השפה בישראל, היא מכונה לעיתים "כורדית" או "כורדית-יהודית" (אך אין לבלבל בינה לבין השפה הכורדית הכרמנג'ית המדוברת בפי הכורדים המוסלמים).
היסטוריה

ניבים השייכים למשפחה הזאת הם צאצאים של הארמית אשר דוברה באימפריה האשורית המאוחרת, כאשר זו הפכה את השפה הארמית ל"לינגואה פרנקה" של המזרח התיכון.
בשפה יש השפעה אכדית כבדה, כמו זו שבארמית בבלית, המבנה הדקדוקי של הארמית הצפון-מזרחית (אשורית) והארמית הדרום-מזרחית (בבלית) הוא אכדי.
ניבים יהודיים

בין הניבים היהודים נהוג להבחין בין ארבע קבוצות עיקריות:
הניב של הערים נרווה ואל-עמאדיה בצפון-עיראק.
הניב של זאכו, אשר מכונה גם "לישאנא דני" או "לישנן" (שני ביטויים שפירושם הלשון שלנו, לשוננו) ולעיתים גם "לישאן הוזייה" (לשון היהודים).
הניב של ארביל, כרכוכ ורוונדוז (אנ'), בדרום-מזרח כורדיסטן העיראקית.
הניב של אורמיה, המכונה גם "לישאן דידן" (= הלשון שלנו), מדובר בפי קהילת נאש דידן.
יש ניבים נוספים שדוברו במקומות אחרים כמו למשל עמק נינווה ואזור וואן במזרח טורקיה.
בישראל יש המכנים ניבים אלו "כורדית", לאור העובדה כי מרבית הדוברים מגיעים מאזור כורדיסטן. זוהי טעות - אמנם ניבים אלו שאלו מילים רבות ואולי אף מבנים תחביריים מהכורדית, אך אלו הן שתי שפות שונות ממשפחות לשוניות שונות.
ניבים נוצריים

הניבים הנוצרים דבורים בדרום-מזרח טורקיה, בצפון עיראק (בעיקר באזור הכורדי ורמת מוצול, הקרויה אצל דוברי הארמית רמת נינווה), באזרבייג'ן ובכורדיסטן האיראנית. כיום דוברים רבים גלו למערב, וחיים בקהילות באירופה (בעיקר בבלגיה, הגרמניה, בצרפת ובשוודיה), בארצות הברית ובאוסטרליה.
הסיווג של הניבים הנוצרים לקבוצות לשוניות קשה, ומקובל לראות בהן רצף ניבים. דוברי הארמית הנוצרים מכנים עצמם לעיתים "אשורים" ולכן קוראים לשפתם "אשורית", ואילו אחרים מכנים עצמם "סורים" וקוראים לשפתם "סורית" או "סורית חדשה", אולם כינויים אלו אינם מדויקים מבחינה בלשנית.
הבדלים מארמית קדומה

על אף שהניבים לעיל נבדלים זה מזה מבחינות שונות (וכאמור, אינם קלים להבנה הדדית), יש להם קווי דמיון רבים, המבחינים אותם מרבדים קדומים יותר של ארמית:
בתחום הלקסיקון, בכל הניבים יש שימוש במילים שאולות מהשפות שדוברו באזור על ידי הרוב המוסלמי, כדוגמת כורדית, פרסית, ערבית וטורקית.
בתחום הפונולוגיה, אבדה התפוצה המשלימה בין עיצורים חוככים לעיצורים סותמים (כמו בין ב לבּ), והגאים אלו הם כיום בעלי מעמד פונמי עצמאי (במידה רבה, בדומה לתהליך החל בעברית ישראלית).
מבחינה מורפולוגית, אבדה כמעט כל מערכת הנטייה הקדומה, ותחת זאת משמשים הבינוני הפועל והבינוני הפעול ליצירת מערכת זמנים חדשה, השונה באופן ניכר מהמערכת השמית המסורתית, ומזכירה יותר מערכת הודו-אירופאית: מערכת זו מציגה מבחר עשיר של זמנים המבחינים בין אספקטים ומודוסים שונים. בדומה לשפות הודו-אירופאיות, צורת העבר נוצרת מהבינוני הפעול, ככל הנראה בהשפעה פרסית: הצורה אשר באופן היסטורי התפרשה כ"אכול לי" נהפכה לצורה הרגילה לאמירת "אכלתי" (בדומה לצרפתית: J'ai mangé או אנגלית: I have eaten). יתר על כן, בחלק מהניבים קיימת הבחנה בין פעלים עומדים לפעלים יוצאים, באופן המזכיר מערכת ארגטיבית.
דוגמת טקסט

להלן מובאים שני הפסוקים הראשונים של ספר יונה בניב זאכו, כפי שהוקלטו מפי דובר השפה: כיוון שאין לניב זאכו שיטת כתב סטנדרטית, נעשה שימוש בתעתיק פונמי.
:we:le xabr ʔistazʕl:la:m ʔil yo:na: bir ʔamitta:y mirre:le  "היה דבר אדון העולם אל יונה בן אמיתי אמר לו"
:qu: si: ʔil ninwe: baǰir rabsa: (m)na:bi ʔilla čiki:n ysiqla xri:yu:sa do:hu:n il qa:mi "קום לך אל נינווה העיר הגדולה ונבא עליה, כי עלתה הרעה שלהם לפניי."
נשתמרו גם מספר כתבי-יד עתיקים בשפה זו, הכתובים באלפבית עברי, להלן דוגמה:
מרי ירמיה הנביא. ואיי אלי אסתאד עולם אילהא מא סילא ברישי. אל דיהא חצרא קויסא דיד סילא אליני. "אמר ירמיהו הנביא: אוי לי ה' אלוהים על מה שקרה לי, על אותה מועקה קשה שבאה עלינו."
לקריאה נוספת

על ניב זאכו:
אבינרי עידו, הניב הארמי של יהודי זאכו, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ט
יונה מרדכי, מילון ארמי־כורדי – עברי
על ניב אורמיה הנוצרי:
Murre-van den Berg H.L, From a Spoken to a Written Language
הערות שוליים

↑  יונה צבר, מדרשים בארמית יהודי כורדיסטן, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ה.
↑  הארמית החדשה היא שפה שמית ואילו הכורדית היא שפה איראנית. ראו יונה, מרדכי, מילון ארמי־כורדי – עברי, עמ' 16.
↑  Kutscher, Two 'Passive' Constructions in Aramaic in the Light of Persian, In: Proceedings of the International Conference on Semitic Studies, The Israel Academy of Science and Humanities, Jerusalem 1969
↑  Hopkins, Simom, Preterite and perfect in the Jewish Neo-Aramaic of Kerend
↑  מצוטט מתוך: אבינרי עידו, הניב הארמי של יהודי זאכו, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ט, עמ' 23.
↑  מצוטט מתוך: אבינרי עידו, הניב הארמי של יהודי זאכו, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, ירושלים תשמ"ט, עמ' 28.
חיים סידר

| --- | --- |

 לידה:  12 בינואר 1943 (בן 81) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  ביוכימיה
 מקום מגורים:  ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ניו יורק 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס בוני ציון (2016)  Clarivate Citation Laureates (2013)  פרס א.מ.ת. (2009)  פרס רוטשילד  פרס לואיזה גרוס הורביץ (2016)  פרס קרן גיירדנר הבינלאומי (2011)  פרס וולף לרפואה (2008)  פרס ישראל (1999) 
 צאצאים:  יוסף סידר 
 מספר צאצאים:  6 
 תרומות עיקריות
 גילוי תהליך המתילציה לבקרת הביטוי של הגנום
 
חיים סידר
חיים סידר (באנגלית: Howard Cedar; נולד ב-12 בינואר 1943) הוא פרופסור אמריטוס לביוכימיה, ישראלי-אמריקאי. חתן פרס ישראל לחקר הביולוגיה, פרס וולף, פרס א.מ.ת ופרס גרדנר.
קורות חיים

נולד בארצות הברית. סבו וסבתו של סידר משני הצדדים היו בעלי מכולת בפולין ובאוקראינה ובכך המשיכו כשהיגרו לארצות הברית. אמו הייתה עקרת בית ואביו עזב את בית-הספר בכיתה ו' כדי לסייע בפרנסת המשפחה ועבד כל חייו כפועל ייצור בבית חרושת.
סידר למד בבית-ספר ציבורי. הוא קיבל תואר ראשון במתמטיקה מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) ותואר דוקטור לרפואה ולפילוסופיה (MD ו-PhD) מאוניברסיטת ניו יורק ב-1970. בזמן מלחמת וייטנאם, בשנים 1973-1971, נשלח מטעם הצבא למכונים הלאומיים לבריאות של ארצות הברית (NIH), שם היה עמית מחקר. אחרי שנתיים עלה לישראל עם אשתו ציפי, מורה לפסיכודרמה ושני ילדיהם והשתקע בירושלים. הוא הצטרף לבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1973, וכיהן כפרופסור מן המניין במחלקה לביוכימיה של התא וגנטיקת האדם.
סידר הוא חתן פרס ישראל בחקר הביולוגיה לשנת תשנ"ט (1999) ובשנת 2003 צורף כחבר לאקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. זכה יחד עם פרופסור אהרן רזין בפרס וולף ברפואה לשנת 2008 על עבודתם על גילוי תפקיד תהליך המתילציה בבקרת ביטוי גנים בפעילות הביולוגית של יצורים עילאיים. בשנת 2009 זכה בפרס א.מ.ת במדעי הטבע. בשנת 2011 זכה בפרס גרדנר למחקר ביו-רפואי. בשנת 2012 זכה בפרס רוטשילד במדעי החיים ובשנת 2016 בפרס לואיזה גרוס הורוביץ לביולוגיה ולביוכימיה של אוניברסיטת קולומביה.
בשנת 2016 קיבל את פרס בוני ציון בתחום המדע והרפואה.
בשנת 2024 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בר-אילן.
סידר הוא אב לשישה ילדים, אחד מהם הוא הבמאי יוסף סידר. סידר הוא גיסו לשעבר של איש העסקים משה טלנסקי.
הערות שוליים

↑  שני חוקרים מהאוניברסיטה העברית זכו בפרס וולף ברפואה, באתר "הידען"
↑  שני חוקרים מהאוניברסיטה העברית זכו באחד הפרסים החשובים בעולם למחקר רפואי באתר האוניברסיטה העברית, 26.3.2011.
↑  הזוכים בפרס רוטשילד לשנת 2012, אתר יד הנדיב
↑  בדרך לנובל? פרס יוקרתי לחלוצי האפיגנטיקה הישראלים
↑  פרס "בוני ציון" הוענק בכנסת, באתר ynet, 23 במאי 2016, אוחזר 8 במאי 2018
↑  טקס הענקת תוארי דוקטור לשם כבוד תשפ"ד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007368835805171  CiNii: DA02975646  GND: 1242408975  ISNI: 0000 0000 8346 7853  LCCN: n84088678  NTA: 071063161  ORCID: 0000-0001-6472-9640  VIAF: 110107647   WorldCat (עם VIAF): 110107647
טורק (יישוב)

טורק (בפולנית: Turek) היא עיר מחוז בפרובינציית פולין גדול שבפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
תולדות היישוב

טורק נזכרת לראשונה בשנת 1136, ובשנת 1341 הוענקו לה זכויות עיר. בחלוקת פולין השנייה בשנת 1793 נכללה העיר בתחום פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
יהודי טורק

טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-2,700 יהודים, מתוך כ-9,900 תושבים, והתקיימה בה פעילות ציונית, לצד פעילות של הבונד ושל אגודת ישראל.
עם כיבוש העיר בידי הגרמנים בספטמבר 1939, החלו אלו לבצע בה מעשי שוד ורצח של יהודים, תוך שריפת אחד מבתי הכנסת בעיר על המתפללים שהיו בו. בנובמבר 1939 שולחו כ-700 יהודים מהעיר לעבודות כפייה בבוכניה.
מפברואר ועד יולי 1940 רוכזו יהודי העיר בגטו שהוקם ביישוב. ב-1 באוקטובר 1941, יום כיפור תש"ב, גורשו כל יושבי הגטו שבעיר לגטו הכפרי שהוקם בקובלה פנסקיה, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
ראו גם

בית הקברות היהודי בטורק
הכניסה לבית הקברות היהודי בטורק.
נפילת פרוסת לחם מרוחה בחמאה

פרוסה מרוחה בחמאה נוטה ליפול כשצדה המרוח בחמאה כלפי מטה
נפילת פרוסת לחם מרוחה בחמאה היא תופעה שזכתה לתשומת לב, בשל נטיית הפרוסה ליפול כשצדה המרוח בחמאה כלפי מטה. מקובל לכלול זאת כמקרה פרטי של חוק מרפי, אך לתופעה זו יש הסבר מדעי. במהלך השנים נערכו מספר ניסויים מדעיים ופסבדו-מדעיים בנושא. לעיתים, החמאה מוחלפת בממרחים שונים כגון מרגרינה, ריבה, שוקולד ודבש, אך התוצאות לרוב לא משתנות.
הסבר מדעי > המשוואות השולטות בתנועה

חוקי הפיזיקה השולטים בתופעה אינם חוקי אווירודינמיקה אלא משוואות קינמטיקה.
נניח כי הפרוסה מתחילה את דרכה ממצב התחלתי מאוזן, כשהחמאה מרוחה כלפי מעלה. כדי לחשב האם הפרוסה תיפול על הצד המרוח, יש צורך בשלושה נתונים:
המהירות הזוויתית של הפרוסה  \omega
המהירות האנכית ההתחלתית שלה  v
הגובה ההתחלתי (הגובה של השולחן, הצלחת או היד בטרם הנפילה)  h
את סך הזווית  \theta  שצברה הפרוסה כשהתגלגלה באוויר במהלך נפילתה נחשב באמצעות אינטגרציה על המהירות הזוויתית  \omega  לאורך זמן הנפילה:
\theta =\int _{0}^{T}{\omega }dt
בהנחת מהירות זוויתית קבועה, ניתן להמיר את האינטגרל במכפלה:
\theta =\omega T
את הזמן T נחלץ מן הנוסחה לתנועה בתאוצה קבועה:
h=vT+{\frac {gT^{2}}{2}}
כדי שהפרוסה לא תיפול על הצד המרוח, הזווית
 \theta  צריכה לקיים:
2k\pi -{\frac {\pi }{2}}<\theta \ <2k\pi +{\frac {\pi }{2}}\quad |\quad k\in \mathbb {N}
בתנאים טבעיים, המהירות הזוויתית בה מתחילות פרוסות ליפול קטנה יחסית לגובה מהן הן נופלות. ברוב המקרים, הזווית שהפרוסה מספיקה לעבור גדולה מ-90 מעלות, אך קטנה מ-270.
הסבר מדעי > מצבים בהם הכלל לא יתקיים

כיוון שהנפילה על הצד המרוח בחמאה נובעת מטווח הפרמטרים הסטנדרטי של גובה, מהירות אנכית ומהירות זוויתית, שינוי של כל אחד מהפרמטרים יכול להפר את הכלל ולהביא למצב בו רק מעט פרוסות אכן יפלו על הצד המרוח.
בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "מדע משוגע" של ערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק נערך ניסוי, בו מכונה הפילה 100 טוסטים משולחן מגובה 76 סנטימטרים, מתוכם 89 נפלו על הצד המרוח בחמאה. בשולחן בגובה כפול התוצאה ירדה ל-19. רוברט מת'יוס זכה בשנת 1996 בפרס איג נובל על עבודתו זו.
ניתן לשנות את המהירות האנכית של הנפילה. דחיפת הפרוסה כלפי מטה בעת הנפילה תיתן לה זמן קצר יותר להסתובב, ואז אולי לא תספיק לעבור את 90 המעלות הראשונות. דחיפת הפרוסה כלפי מעלה תעניק לפרוסה זמן רב יותר להסתובב, ואז קיים סיכוי שהפרוסה תצליח לעבור 270 מעלות. דחיפה חזקה מדי כלפי מעלה עשויה להביא את הפרוסה לעבור 360 מעלות ועוד 90 מעלות, ושוב ליפול על הצד המרוח. דחיפה חזקה עוד יותר עלולה להסתיים בפגיעת הצד המרוח בתקרה, וכמובן בתוצאה לא רצויה.
ניתן לשנות את המהירות הזוויתית של הפרוסה, כדי לנסות לגרום לה להסתובב לאט או מהר יותר, ובכך לחרוג מן התחום המסוכן.