stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פארקפילד
גאולוגיה

פארקפילד שוכנת לאורך העתק סן אנדריאס, אחד השברים הארוכים והפעילים ביותר בארצות הברית. הביטוי על פני השטח של ההעתק מופיע בעיירה כערוץ נחל יבש עונתי. ההעתק מבטא את הפער שנוצר בין הלוח הצפון אמריקאי שנע דרום מזרחה ביחס ללוח הפאסיפי שנע צפון מערבה ביחס ללוח צפון אמריקאי. במקום ישנו גשר מעל לנחל עם מזחים משני הצדדים שהוסטו יותר מחמישה מטרים זה מזה בגלל זחילה/הסטה א-סייסמית מאז בניית הגשר בשנת 1936. תמונות הלוויין של גוגל מראות שהגשר הוחלף מאז פרסום הממצא. עם זאת, הרציפים המערביים של הגשר נותרו מוסטים צפונה. השילוט על הגשר מודיע לנהגים שהם חוצים את קו הגבול בין שני הלוחות הטקטוניים הללו.
מאז שנת 1857 לפחות, חוותה פארקפילד רעידות אדמה במגניטודה 6 ומעלה בערך כל 22 שנים. החל משנות ה-70 של המאה ה-20, לאחר שרעידת אדמה נוספת במגניטודה 6 התרחשה במקום בשנת 1966, המכון הגאולוגי של ארצות הברית השקיע עבודה רבה בהטמנת חיישנים סייסמיים שונים באזור, כדי לעקוב אחרי התנהגות קרום כדור הארץ במקום. בשנת 1985 המכון חזה שתהיה רעידת אדמה בגודל דומה במקום עד 1993, אך אירוע כזה לא התרחש עד ה-28 בספטמבר 2004, כאשר רעידת אדמה במגניטודה של 6.0 התרחשה בשעה 10:15 זמן מקומי. לא היו נפגעים ברעידה זו. בשנת 2002 התחיל במקום מיזם מחקרי נוסף שמטרתו להעמיק את איסוף הנתונים הגאולוגיים אודות העתק סן אנדריאס, לצורך חיזוי רעידות אדמה עתידיות. אתר המחקר מורכב משני קידוחים משני צידיו של ההעתק: האחד בעומק של 2.2 קילומטרים והשני בעומק 3.2 קילומטרים. בתוך הקידוחים ובעומקים שונים הותקנו חיישנים סייסמיים נוספים לאלו שמוקמו באזור פארקפילד עד אז.
עקב תשומת הלב הרבה שהמקום תופס בקרב מדעני כדור הארץ, אנשי המקום מפרסמים את עצמם כבירת רעידות האדמה של העולם.
ראו גם

רעידות האדמה בפארקפילד
התצפית העמוקה של שבר סן אנדראס
טקטוניקת הלוחות
ביאורים

↑  הממצא פורסם בשנת 2006. כלומר מדובר בהסטה ממוצעת של כ-7 סנטימטר – שיעור הסטה גדול מאוד ביחס לידוע לתנועה היחסית שם. על כן יש להתייחס לנתון זה בזהירות.
הערות שוליים

↑  Parkfield, U.S.G.S. Geographic Names Information
↑  Parkfield California – The Earthquake Capitol Of The World, Discover Central California
1 2 3 4 5  Parkfield History, V6 Ranch Parkfield California
↑  Simon Winchester. 2005. A Crack at the Edge of the World. Harper Collins, p.162
↑  Parkfield Earthquake, SCEDC - South California Earthquake Data Center
↑  SAFOD - San Andreas Fault Observatory at Depth), NCEDC - Northern California Earthquake Data Center
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555242505171  LCCN: n82225414  SUDOC: 203835298  VIAF: 154800690   WorldCat (עם VIAF): 154800690 
פסל סביבתי בפארקילד, שמציג את כמות ההסטה היחסית הימנית לאורך העתק סן אנדריאס המתקיימת במקום.
פוגרום קרקוב

| --- | --- |

 תאריך:  11 באוגוסט 1945 
 מקום:  קרקוב 
 קואורדינטות:  50°03′06″N 19°56′41″E﻿ / ﻿50.051666666667°N 19.944722222222°E﻿ / 50.051666666667; 19.944722222222
 סוג:  פוגרום 
 הרוגים:  1 
 פצועים:  5 
 he
 
פוגרום קרקוב מתייחס לאירועים האלימים שהתרחשו ב-11 באוגוסט 1945, בקרקוב שבפולין הכבושה בידי הסובייטים, אירועים שהביאו למותה של רוזה ברגר מירי כוחות הביטחון ופציעתם של חמישה אחרים. דיווחים אחרים תיארו יותר מתים.
רקע

לפני הפלישה הגרמנית לפולין בספטמבר 1939 התגוררו בקרקוב 68,000–80,000 יהודים. עקב השואה והגירה מהעיר בעקבות הגעתו של הצבא האדום הסובייטי נותרו בעיר לאחר ינואר 1945 רק 2,000 מהיהודים שהיו בה לפני המלחמה. פליטים יהודים רבים חזרו לקרקוב מברית המועצות, ואחרים חזרו מהכפרים והעיירות הסמוכות.
עד מאי 1945 הגיע מספר היהודים בעיר ל-6,637. חזרת היהודים לא תמיד התקבלה בברכה, במיוחד מצד הגורמים האנטישמיים באוכלוסייה. בטיחות הקהילה היהודית בקרקוב הפכה לבעיה על פי דיווחי השלטון הסובייטי בעיר, אף על פי ש"שום אירוע אנטישמי רציני לא נרשם באזורי הכפר והעיירות." בדו"ח לימים 1–10 באוגוסט ציין מנהל העיר קרקוב (starosta grodzki) שאין מספיק מזון. ביוני 1945, הוויווד הקומוניסט של קרקוב תיאר בדו"ח שלו לממונים עליו מתיחות גוברת.
הפוגרום

ב-27 ביוני 1945 הובאה אישה יהודייה לתחנת משטרה מקומית והואשמה בניסיון לחטוף ילד. מהחקירה עלה כי האם השאירה את ילדה בטיפול החשודה, אך שמועות התפשטו כי יהודייה חטפה ילד כדי להרוג אותו. המון שצעק סיסמאות אנטי-יהודיות התאסף בכיכר קלפרסקי, אולם מיליציה מקומית השתלטה על המצב. שמועות על עלילת דם המשיכו להתפשט. נפוצו טענות כוזבות כי התגלו 13 גופות של ילדים נוצרים. עד 11 באוגוסט מספר ה"קורבנות" לפי השמועות עלה לשמונים. קבוצות של חוליגנים שהתאספו בכיכר קלפרסקי יידו אבנים לעבר בית הכנסת קופה מדי שבוע. ב-11 באוגוסט נעשה ניסיון לתפוס ילד בן שלוש-עשרה שיידה אבנים לבית הכנסת, אך הוא הצליח להימלט ומיהר לשוק הסמוך בצרחות "עזרו לי, היהודים ניסו להרוג אותי". קהל פרץ לתוך בית הכנסת "קופה" והחל להכות יהודים, שהתפללו בו בתפילת בוקר שבת וספרי התורה נשרפו. ההוסטל היהודי הותקף אף הוא. גברים, נשים וילדים יהודים הוכו ברחובות. בתיהם נפרצו ונשדדו. כמה יהודים שנפצעו במהלך הפוגרום אושפזו ובהמשך הוכו שוב בבתי החולים. אחד מקורבנות הפוגרום היה עד:
הובלתי למתחם השני של המיליציה, שם קראו לאמבולנס. היו שם עוד חמישה אנשים, כולל פולניה פצועה קשה. באמבולנס שמעתי את הערותיהם של החייל המלווה והאחות שדיברו עלינו כמוגלה יהודית שהם צריכים להציל, שהם לא צריכים לעשות את זה, וזאת מפני שרצחנו ילדים, שצריך לירות בכולנו. נלקחנו לבית החולים של סנט לזרוס ברחוב קופרניקה. נלקחתי לחדר הניתוח. לאחר הניתוח הופיע חייל שאמר שייקח את כולם לכלא לאחר הפעולה. הוא הכה את אחד היהודים הפצועים שהמתין לניתוח. הוא החזיק אותנו באיומי אקדח ולא איפשר לנו לשתות מים.  לאחר מכן הופיעו שני עובדי רכבת ואחד אמר: 'זו שערורייה שלפולני אין אומץ לפגוע באדם חסר הגנה", והוא פגע ביהודי פצוע. אחד מהמאושפזים בבית החולים היכה אותי עם קב. נשים, כולל אחיות, עמדו מאחורי הדלתות ואיימו עלינו שהן רק מחכות שהניתוח יסתיים כדי לקרוע אותנו לגזרים.
במהלך הפוגרום הותקפו גם כמה פולנים שזוהו בטעות כיהודים. מרכז האירועים הללו היה רחובות מיודובה, סטארוביסלנה, פשמישקה ויוזפה ברובע קז'ימייז'. המהומות היו אינטנסיביות ביותר בין 11:00 ו-1:00, ונרגעו סביב 2:00 בצהריים, אך התחדשו בשעות אחר הצהריים המאוחרות, כאשר בית הכנסת "קופה" הוצת. שוטרים וחיילים פולנים השתתפו באירועים אלה. מבין עשרים וחמישה מהנאשמים בהסתה לשנאה גזעית, שוד ואלימות כלפי יהודים, שנים עשר היו קצינים. פי הדו"ח שהוכן עבור סטלין על ידי הנ.ק.ו.ד. בקרקוב, היו אלה אנשי מיליציה פולנים אשר אישרו את הפעולות האלימות.
נפגעים

ב-22 באוגוסט 1945 דיווח עיתון "הארץ":”הלוויתם של קורבנות הפוגרום בקרקוב נערכה שלשום במעמד אלפי אזרחים, יהודים ונוצרים כאחד, ונהפכה להפגנה אנסי־פשיסטית ענקית. הקורבנות הובאו לקבורה אל בית העלמין היהודי ונשמעו הספדים אחדים. מספר ההרוגים, העולה על שלושים, נשמר עדיין בסוד, אך ידוע, כי ביניהם רב מספרם של נשים וילדים”. בנוסף דיווח על מעצרם של כ-300 איש החשודים שהשתתפו בפוגרום. "המשקיף" דיווח ב-26 באוקטובר 1945 כי שישה מיוזמי הפוגרום הועמדו לדין
בנוסף למספר פצועים, בארכיונים של המחלקה לרפואה משפטית בקרקוב שמור תיעוד אחד של מוות הנוגע לאירועי קרקוב. הקורבן היה ניצולת אושוויץ בת 56, רוזה ברגר, שנורתה.עם זאת, בספר השנה היהודי האמריקני (American Jewish Year Book) משנת 1946 נטען כי אדם בשם אנשל צוקר נהרג במהלך הפוגרום  ותצלומי לוויה מספר ימים לאחר מכן לקרבנות הפוגרום מראים חמישה ארונות קבורה, אם כי אין מידע על אותם אנשים.
לקריאה נוספת

• Cichopek, Anna (2000) Pogrom Żydów w Krakowie, 11 sierpnia 1945 r., Żydowski Instytut Historyczny. (in Polish)

• Cichopek, Anna (2003). "The Cracow pogrom of August 1945". In Joshua D. Zimmerman (ed.). Contested Memories: Poles and Jews During the Holocaust and Its Aftermath. New Brunswick, NJ: Rutgers University Press. pp. 221–238. ISBN 978-0813531588. OCLC 54961680.

• David Engel (1998). "Patterns Of Anti-Jewish Violence In Poland, 1944–1946" (PDF). Yad Vashem Studies Vol. XXVI. Jerusalem: Yad Vashem.

• Joanna Beata Michlic (2006). Poland's threatening other : the image of the Jew from 1880 to the present. Lincoln, Neb.: University of Nebraska Press. p. 220. ISBN 978-0-8032-3240-2. OCLC 62302216.

• Pagacz-Moczarska, Rita (2004). "Okupowany Kraków – z prorektorem Andrzejem Chwalbą rozmawia Rita Pagacz-Moczarska" [Prof. Andrzej Chwalba talks about the Soviet-occupied Kraków]. Alma Mater (in Polish). Jagiellonian University (4). Archived from the original on 24 May 2008. An interview with Andrzej Chwalba, Professor of history at the Jagiellonian University (and its prorector) in the online version of the Jagiellonian University's Bulletin Alma Mater. The article concerning World War II history of the city ("Occupied Krakow"), makes references to the fifth volume of History of Krakow entitled "Kraków in the years 1939–1945," see bibliogroup:"Dzieje Krakowa: Kraków w latach 1945–1989" in Google Books (ISBN 83-08-03289-3) written by Chwalba from a historical perspective, also cited in Google scholar.

• Julian Kwiek, "Wydarzenia antyżydowskie 11 sierpnia 1945 r. w Krakowie: dokumenty", in Biuletyn Żydowskiego Instytutu Historycznego, nr 1/2000 str. 77–89. (in Polish)

• Magdalena Tytuła, Kielce na Kazimierzu, in Gazeta Wyborcza (local 'Gazeta w Krakowie'), August 11, 2000 (in Polish)

• Darisz Libionka, Recension of Anna Cichopek's book "Pogrom Żydów w Krakowie", in Pamięć i Sprawiedliwość, nr 1/2002 str. 179–182 (in Polish)

• Tomasz Konopka Śmierc na ulicach Krakowa w latach 1945–1947 w materiale archiwalnym krakowskiego Zakladu Medycyny Sadowej – "Pamięć i Sprawiedliwość", IPN, 2005, nr 2, p. 148 (in Polish)

• Bożena Szaynok (2005). "The Role of Antisemitism in Postwar Polish-Jewish Relations", in Robert Blobaum: Antisemitism And Its Opponents In Modern Poland. Cornell University Press. Retrieved on 21 March 2007. p. 272

• Marcin Zaremba "Psychoza we krwi" in Polityka 05.07.2006 reprint in Onet.pl (in Polish)

• Zimmerman, Joshua D. (2003). Contested Memories: Poles and Jews During the Holocaust and Its Aftermath. Rutgers University Press. ISBN 9780813531588.

• review of Stefan Grajek, Po wojnie i co dalej? Żydzi w Polsce, w latach 1945–1949], (translated from Hebrew by Aleksander Klugman), Żydowski Instytut Historyczny, Warszawa 2003 (in Polish)
הערות שוליים

1 2  Cichopek, Anna, Joshua D. Zimmerman (ע), The Cracow pogrom of August 1945, Contested Memories: Poles and Jews During the Holocaust and Its Aftermath, New Brunswick, NJ: Rutgers University Press, 2003, עמ' 223
↑  The politics of retribution in Europe : World War II and its aftermath, Princeton, N.J.: Princeton University Press, 2000, ISBN 0-691-00953-8
↑  Cichopek, Anna, Pogrom Żydów w Krakowie, 11 sierpnia 1945 r., Żydowski Instytut Historyczny, 2000, עמ' 223
↑  קרבנות קרקוב הובאו לקבורה, הארץ, 22 באוגוסט 1945
↑  פורעי קרקוב — בדין, המשקיף, 26 באוקטובר 1945
↑  Cichopek, Anna, Pogrom Żydów w Krakowie, 11 sierpnia 1945 r., Żydowski Instytut Historyczny, 2000, עמ' 87
↑  Cichopek, Anna, Pogrom Żydów w Krakowie, 11 sierpnia 1945 r., Żydowski Instytut Historyczny, 2000, עמ' 90
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810535072205606
עונת 1930/1931 בסרייה א'

| --- | --- |

תמונה קבוצתית של יובנטוס, אלופת הליגה
 תקופת התחרות:  28 בספטמבר 1930 – 28 ביוני 1931 (274 ימים)
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  יובנטוס
 מספר משחקים:  306
 מספר שערים:  952 (3.11 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ממלכת איטליה רודולפו וולק   (29 שערים)
 → 1929/19301931/1932 ←
עונת 1930/1931 בסרייה א' הייתה העונה ה-31 של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-28 בספטמבר 1930 והסתיימו ב-28 ביוני 1931.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
קסאלה ולניאנו היו הקבוצות שהעפילו מליגת משנה.
יובנטוס זכתה באליפות בפעם השלישית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו ליבורנו ולניאנו. במקומן לסרייה א' העפילו בארי ופיורנטינה.
רודולפו וולק מרומא כבש 29 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | יובנטוס | 34 | 25 | 5 | 4 | 79 | 37 | 42 | 55 | זכייה בליגה |
| 2. | רומא | 34 | 22 | 7 | 5 | 87 | 31 | 56 | 51 |  |
| 3. | בולוניה | 34 | 21 | 6 | 7 | 81 | 33 | 48 | 48 |  |
| 4. | גנואה | 34 | 22 | 3 | 9 | 58 | 47 | 11 | 47 |  |
| 5. | אמברוזיאנה | 34 | 15 | 8 | 11 | 60 | 45 | 15 | 38 |  |
| 6. | נאפולי | 34 | 18 | 1 | 15 | 54 | 49 | 5 | 37 |  |
| 7. | טורינו | 34 | 14 | 8 | 12 | 52 | 43 | 9 | 36 |  |
| 8. | לאציו | 34 | 15 | 5 | 14 | 45 | 44 | 1 | 35 |  |
| 9. | ברשה | 34 | 13 | 8 | 13 | 51 | 55 | 4- | 34 |  |
| 10. | פרו ורצ'לי | 34 | 13 | 7 | 14 | 60 | 60 | 0 | 33 |  |
| 11. | מודנה | 34 | 14 | 5 | 15 | 61 | 66 | 5- | 33 |  |
| 12. | מילאן | 34 | 12 | 7 | 15 | 48 | 53 | 5- | 31 |  |
| 13. | אלסנדריה | 34 | 10 | 6 | 18 | 52 | 67 | 15- | 26 |  |
| 14. | טריאסטינה | 34 | 8 | 9 | 17 | 32 | 55 | 23- | 25 |  |
| 15. | פרו פטריה | 34 | 8 | 7 | 19 | 37 | 61 | 24- | 23 |  |
| 16. | קסאלה | 34 | 8 | 5 | 21 | 31 | 64 | 33- | 21 |  |
| 17. | ליבורנו | 34 | 6 | 8 | 20 | 34 | 71 | 37- | 20 | ירידת ליגה |
| 18. | לניאנו | 34 | 6 | 7 | 21 | 30 | 71 | 41- | 19 | ירידת ליגה |
פוגת החתול

על פי האגדה, סקרלטי חיבר את הפוגה בהשראת חתולתו פולצ'ינלה, שטיילה על מקלדת הצ'מבלו שלו
הפוגה בסול מינור (30‏.K ברשימת ראלף קירקפטריק, 499‏.L ברשימת אלסנדרו לונגו) מאת דומניקו סקרלטי היא סונאטה לצ'מבלו בפרק אחד, המוכרת בכינויה הפופולרי "פוגת החתול" (באיטלקית: "Fuga del gatto").
תולדות הכינוי

מקור הכינוי, שלא שימש מעולם את המלחין עצמו אלא הוכנס לשימוש רק בראשית המאה ה-19, הוא בסיפור על הדרך בה חיבר סקרלטי את המוטיב המדהים במוזרותו, שעליו בנויה הפוגה. הסיפור הוא, שלסקרלטי הייתה חתולת מחמד בשם "פולצ'ינלה", שנהגה, לדברי המלחין, לפסוע הלוך ושוב על מנענעי הצ'מבלו, סקרנית למקור צליליו.
בהזדמנות אחת, לפי הסיפור, העלה סקרלטי על הכתב פסוק אחד מ"אירועי האלתור" הללו, והשתמש בו כמוטיב הראשי בפוגה:
הכינוי הופיע בתוכניות קונצרטים במאה ה-19 (ראו בפרק "ביצועים" להלן), וכן עשו בו שימוש המו"לים מוציו קלמנטי, קארל צ'רני ואלסנדרו לונגו.
מבנה

הפוגה נפתחת באקספוזיציה המציגה את הנושא הראשי שלה:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
אחרי הצגת הנושא בפעם הראשונה נכנס הנושא קוורטה נמוך יותר בסולם הדומיננטה (רה מינור) ומוצג במקביל הנושא הנגדי:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
לאחר מכן חוזר הנושא הראשי שוב בטוניקה, אוקטבה נמוך יותר ביחס לפעם הראשונה ביחד עם הנושא הנגדי והאקספוזיציה מסתיימת בכניסת הנושאים הראשי והנגדי פעם נוספת בדומיננטה, קוורטה נמוך יותר. לאחר האקספוזיציה, קטע מעבר קצר המורכב מווריאציה על הנושאים, מוביל למודולציה אל הסולם המז'ורי המקביל לטוניקה, והנושאים הראשי והמשני מנוגנים בסולם סי במול מז'ור:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
מודולציה נוספת מעבירה את הפוגה שוב לדומיננטה והנושאים מנוגנים שוב בסולם זה. לאחר מכן, לראשונה, מנוגנים בו זמנית ארבעת הקולות כאשר הם יוצרים וריאציה על הנושא הנגדי ובסופה הסולם עובר לסולם דו מינור ובו מנוגנת וריאציה על הנושא הראשי ולאחריו סדרת סקוונצות יורדות המחזירה את הפוגה לטוניקה, ומתחיל שוב הנושא הראשי בבס, כאילו לקראת סיום היצירה. באמצע החזרה על הנושאים, נכנס קול נוסף והקולות משתנים ומשתלבים זה בזה ויוצרים סדרה נוספת של וריאציות על שני הנושאים של הפוגה שבסופה חזרה אל הנושא הראשי בסולם הדומיננטה כאשר הוא מנוגן בשני קולות בהפרש של אוקטבה, אבל במקום להסתיים כרגיל הוא ממשיך להתפתח לווריאציה נוספת, ארוכה ומורכבת מהקודמות:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
לבסוף חוזרת הפוגה לטוניקה ומתחיל שוב הנושא הראשי רק כדי להקטע באמצעו ולהתחלף בסדרה של סקוונצות עולות על הנושא הנגדי ואחריה סדרת סקוונצות יורדות המסתיימות בדומיננטה. הקולות הנמוכים מנגנים סדרה של סולמות עולים כאשר הקולות הגבוהים מנגנים קאנון על הנושא הנגדי:
השמעת צלילים אינה נתמכת בדפדפן שלך. אפשר להוריד את קובץ השמע.
לאחר מכן חוזרת הפוגה לטוניקה ובחזרה אחרונה על הנושאים מגיעה אל סופה.
השפעה

היצירה יצאה לאור בלונדון בשנת 1739. גאורג פרידריך הנדל, שנודע בשימוש חוזר במוזיקה שלו וב"שאילות" מיצירות של זולתו, כתב את הקונצ'רטי גרוסי אופוס 6 שלו בין סוף ספטמבר לסוף אוקטובר 1739 והמרווחים היורדים המוזרים של הפרק השני בקונצ'רטו מס' 3 מזכירים את היצירה של סקרלטי.
אנטון רייכה, תאורטיקאי מוזיקה ומלחין בראשית המאה ה-19, הכיר את היצירה וכתב פוגה על אותו נושא לקובץ 36 הפוגות שלו משנת 1803.
הנס פון בילוב כתב עיבוד לביצוע קונצרטי.
ביצועים

"פוגת החתול" הייתה יצירה פופולרית לפחות מאז המאה ה-19. פרנץ ליסט - שהתוודע אל היצירה באמצעות אספן כתבי היד הרומאי פורטונאטו סאנטיני - כלל אותה בתוכניותיו בברלין בראשית שנות ה-40' של המאה ה-19; גם איגנץ מושלס ביצע אותה; שניהם כללו אותה בתוכניתם בשם "פוגת החתול".
הערות שוליים

↑  פטר עמנואל גרדנוויץ, "עולם הפסנתרן", הוצאת מסדה, תשי"ג, עמ' 82
↑  החוברת הנלווית למארז התקליטורים "סקרלטי: הסונאטות למקלדת" בביצוע הצ'מבליסט סקוט רוס; ראו עמ' 143
↑  פיטר אליוט סטון, "רייכה, אנטואן", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין,http://www.grovemusic.com/ grovemusic.com (למנויים בלבד).
↑  רוברטו פאגאנו ומלקולם בויד:"(ג'וזפה) דומניקו סקרלטי", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb139143124 (data)  GND: 300135785  LCCN: n90692248  MusicBrainz work: 3f06e4b4-7ecf-4e65-9fc2-dc00c0d31d69  VIAF: 183138267   WorldCat (עם VIAF): 183138267 
קארל רייכרט, "Katzenfuge" (תחריט, 1870)
אנטון רייכה, נושא לפוגה מס' 9
עונת 1929/1930 בסרייה א'

| --- | --- |

תמונה קבוצתית של אלופת הליגה
 תקופת התחרות:  6 באוקטובר 1929 – 13 ביולי 1930 (281 ימים)
 מספר משתתפות:  18
 הזוכה:  אמברוזיאנה
 מספר משחקים:  306
 מספר שערים:  969 (3.17 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ממלכת איטליה ג'וזפה מאצה   (31 שערים)
 → 1928/19291930/1931 ←
עונת 1929/1930 בסרייה א' הייתה העונה ה-30 (הראשונה כסרייה א') של התחרות שאורגנה על ידי התאחדות הכדורגל האיטלקית. המשחקים החלו ב-6 באוקטובר 1929 והסתיימו ב-13 ביולי 1930.
בליגה השתתפו 18 קבוצות. התחרות התקיימה בשיטת ליגה עם משחקי בית ומשחקי חוץ. עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו.
אמברוזיאנה זכתה באליפות הליגה בפעם השלישית בתולדות המועדון.
בסיום העונה לליגת משנה ירדו פדובה וקרמונה. במקומן לסרייה א' העפילו קסאלה ולניאנו.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אמברוזיאנה | 34 | 22 | 6 | 6 | 85 | 38 | 47 | 50 | זכייה באליפות |
| 2. | גנואה | 34 | 20 | 8 | 6 | 63 | 39 | 24 | 48 |  |
| 3. | יובנטוס | 34 | 19 | 7 | 8 | 56 | 31 | 25 | 45 |  |
| 4. | טורינו | 34 | 16 | 7 | 11 | 52 | 31 | 21 | 39 |  |
| 5. | נאפולי | 34 | 14 | 9 | 11 | 61 | 51 | 10 | 37 |  |
| 6. | רומא | 34 | 15 | 6 | 13 | 73 | 52 | 21 | 36 |  |
| 7. | בולוניה | 34 | 14 | 8 | 12 | 56 | 46 | 10 | 36 |  |
| 8. | אלסנדריה | 34 | 14 | 8 | 12 | 55 | 49 | 6 | 36 |  |
| 9. | פרו ורצ'לי | 34 | 12 | 9 | 13 | 52 | 60 | 8- | 33 |  |
| 10. | ברשה | 34 | 13 | 7 | 14 | 45 | 56 | 11- | 33 |  |
| 11. | מילאן | 34 | 11 | 10 | 13 | 52 | 48 | 4 | 32 |  |
| 12. | מודנה | 34 | 11 | 8 | 15 | 48 | 55 | 7- | 30 |  |
| 13. | פרו פטריה | 34 | 12 | 6 | 16 | 46 | 64 | 18- | 30 |  |
| 14. | ליבורנו | 34 | 12 | 5 | 17 | 51 | 79 | 28- | 29 |  |
| 15. | לאציו | 34 | 10 | 8 | 16 | 49 | 50 | 1- | 28 |  |
| 16. | טריאסטינה | 34 | 11 | 6 | 17 | 42 | 59 | 17- | 28 |  |
| 17. | פדובה | 34 | 11 | 4 | 19 | 52 | 78 | 26- | 26 | ירידת ליגה |
| 18. | קרמונזה | 34 | 4 | 8 | 22 | 31 | 83 | 52- | 16 | ירידת ליגה |
כדורגלנים מצטיינים

ג'וזפה מאצה מאמברוזיאנה כבש 31 שערים וזכה בתואר מלך השערים.
פורטנוי (להקה)

| --- | --- |
פורטנוי באירוע יום הלל השנתי ביום העצמאות, מאי 2016
פורטנוי באירוע יום הלל השנתי ביום העצמאות, מאי 2016
 תקופת הפעילות:  מ-2012
 סוגה:  פולק רוק
 כלי נגינה:  גיטרה קלידים
  אתר האינטרנט הרשמי של פורטנוי
 חברים
 שרולי פורטנוי מנדי פורטנוי
פורטנוי (לשעבר האחים פורטנוי) (באנגלית: PORTNOY ולשעבר The Portnoy Brothers) הם הרכב מוזיקלי בריטי-ישראלי שנוסד ב-2012 על ידי האחים שרולי (יליד 1990; שירה וגיטרה) ומנדי (יליד 1992; שירה וקלידים). אלבום הבכורה שלהם "למדו לאהוב" (Learn to Love), הופץ באופן עצמאי ב-23 בספטמבר 2016.
היסטוריה

שרולי ומנדי פורטנוי נולדו בעיר מנצ'סטר באנגליה ועשו עלייה לישראל מאוחר יותר בבגרותם. אביהם היה מנצח תזמורת שנהיה רב. כשהיו צעירים, ניגנו מוזיקה בנפרד והחלו לנגן ביחד בגיל 14.
הם פרצו לתודעה כ"האחים פורטנוי" בשנת 2012 עם שירם "כל העולם". הם הופיעו בכמה וכמה קונצרטים בשדרות ובכמה קהילות בדרום במהלך מבצע עמוד ענן ותרמו הכנסות מהופעתם במייקס פלייס בחג החנוכה באותה שנה לילדים שנפגעו בהתקפות.
האחים החלו בהקלטת אלבומם "למד לאהוב" ב-2013 ביחד עם נגן הבס והטכנאי אלון הילל. את האלבום הפיקו באמצעות קמפיין באתר אינדיגוגו שהניב 9,315 פאונד. וידאו קליפ לסינגל הראשון מתוך האלבום יצא ב-2014. הווידאו עורר סערה כאשר זה הציג זוג ערבי בין האנשים ששרו את השיר מה שנתפס אז בעייני כמה שאינטנסיבי לאור הפיגוע בבית הכנסת בהר נוף. בינואר 2016, הפיצו את הקליפ לשיר האחרון של האלבום כבולים בזמן (Timebound) כאות הוקרה לזמר דייוויד בואי זמן קצר לאחר מותו. בחודש מאי 2016, הופיע באירוע יום הלל (אנ') השנתי ביום העצמאות.. אלבום הבכורה יצא ב-23 בספטמבר 2016.
סגנונות מוזיקליים

האחים פורטנוי הכריזו שהשפעותיהם המוזיקליים באו מלהקת הביטלס, סטיבי וונדר וסיימון וגרפונקל.
דיסקוגרפיה

למדו לאהוב (Learn to Love)(2016)
"כל העולם" (עם גלעד ב.) (2012)
"בואי בשלום" (גרסת כיסוי ליעקב שוויקי) (2013)
"דרור יקרא" (גרסת כיסוי ליונתן רזיאל) (2014)
"למדו לאהוב" (2014)
"זכרונות" (2015)
"האתמול של המחר" (2015)
"כוכבים מאירים"/"כבולים בזמן" (2016)
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Sibling synchronicity, אריאל הנדלמן, Jerusalem Post, 15 בספטמבר 2015
↑  The Portnoy Brothers – Kol Haolam,יוסי זוויג, The Jewish Insights, 18 במאי 2012
↑  Portnoy Brothers Chanukah Show in Jerusalem, ערוץ 7, 11 בדצמבר 2012
↑  Funding The Portnoy Brothers Debut Album, אינדיגוגו
↑   פורטנוי, בביצוע Day to Praise 2016 - Shema Yisrael - The Portnoy Brothers, סרטון  באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 88a7c6b0-cf21-4801-a6be-e6bf499647f2 
האחים פורטנוי באירוע יום הלל השנתי ביום העצמאות, 12 במאי 2016
פגישה מאוחרת

| --- | --- |

הכרזה הקולנועית לסרט
 בימוי:  צ'ארלס ניקולס
 הופק בידי:  וולט דיסני
 תסריט:  ארט סקוט
 מדבבים:  וולט דיסני לאונה לדו ג'ימי מקדונלד
 מוזיקה:  אוליבר ולאס
 אנימטור:  ג'רי הת'קוק ג'ורג' קרייסל ג'ורג' ניקולס ג'ק בויד מקס קוקס
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  וולט דיסני הפקות
 חברה מפיצה:  RKO Radio Pictures
 הקרנת בכורה:  3 באוקטובר 1947
 משך הקרנה:  7 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי
 דף הסרט ב־IMDb
פגישה מאוחרת (באנגלית: Mickey's Delayed Date) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1947 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי RKO Radio Pictures. הסרט בוים על ידי צ'ארלס ניקולס ומציג את מיקי מאוס השוכח מהפגישה שלו עם מיני מאוס. זהו הסרט הקצר ה-120 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצאו לאקרנים והיחיד באותה השנה.
זהו הסרט האחרון בו וולט דיסני דיבב את דמותו של מיקי מאוס.
עלילה

כועסת על כך שהוא מאחר לפגישה שלהם, מיני מתקשרת למיקי, שבכלל ישן על הכורסה בביתו. פלוטו עונה לטלפון ומלקק אותו כשהוא שומע את קולה של מיני, הריר שלו מתיז איכשהו על מיני מהקצה השני. היא מנגבת את פניה ומבקשת ממנו לתת את הטלפון למיקי. ברגע שמיני מעירה אותו, היא מזהירה את מיקי שאם הוא לא יגיע בחמש עשרה הדקות הקרובות, הקשר ביניהם נגמר.
בעזרת פלוטו, מיקי מתלבש מתלבש היטב בטוקסידו לקראת לפגישה, אך מאבד את הכרטיסים למסיבה בדרכו החוצה. פלוטו, שנשאר בבית לאחר ציוויו של מיקי, מבחין בכרטיסים ולוקח אותם במהירות חזרה למיקי.
תוך כדי החיפזון להספיק להגיע בזמן, הכובע צילינדר של מיקי עף לתוך פח אשפה. מיקי מושיט את ידו אל תוך הפח כדי להשיג את כובעו, אך פלוטו נתקל בפח מבלי משים לב מהצד השני, מגלגל את הפח כשמיקי בתוכו במורד הרחוב עד שמתנגש בפנס רחוב. מיקי יוצא מפח האשפה כשבגדי הטוקסידו שלו הרוסים ומגלה שהגיע ליעדו, שם מיני מברכת את בואו ואף מחמיאה לו על התלבושת. זה מסתדר למיקי, מכיוון שהמסיבה שהוא ומיני הולכים אליה היא מסיבת תחפושות בנושא "זמנים קשים". מיני אומרת למיקי שהם יכולים להיכנס ברגע שמיקי ייתן את הכרטיסים. מיקי מבין שהוא השאיר את הכרטיסים בבית, אבל פלוטו מגיע בדיוק בזמן כדי לתת להם את הכרטיסים ובסוף הכל בא על מקומו בשלום.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס – וולט דיסני
מיני מאוס – לאונה לדו (Leone Le Doux)
פלוטו – ג'ימי מקדונלד
הסרט הופץ בישראל בדיבוב עברי, כשעל מלאכת הדיבוב הייתה אחראית שפרירה זכאי.
טריוויה

בנוסף לכך שזהו סרט מיקי מאוס האחרון שהציג את וולט דיסני כקולו של מיקי מאוס, זו גם אחת הפעמים הבודדות שמיקי נראה ללא הכפפות שלו.
ההנפשה של פלוטו מתקוטט עם הכובע צילינדר של מיקי נעשתה בשימוש חוזר מ"מיקי מאוס באופרה" (1936), בעוד שההנפשה של מיקי מנסה להתחמק מכלי התחבורה נלקחה מהסרט "בן הדוד מהכפר" (1936).
זוהי ההופעה הראשית האחרונה של מיני מאוס בסרט מצויר של מיקי מאוס עד לסרט "חג שמח מיקי מאוס" (1983). עם זאת, היא ערכה הופעת קמע קצרה ב"עץ חג המולד של פלוטו" (1952).
לסרט קצר זה יש הרבה קווי דמיון עם "האוזניים של מיקי", הפרק התשיעי בסדרה "מיקי מאוס", חוץ מהעובדה ששם מיקי מאבד את האוזניים שלו.