stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שלום שפיגל
מפרסומיו

מאגדות העקדה: פיוט על שחיטת יצחק ותחייתו לר’ אפרים מבונא, בתוך: ספר היובל לכבוד אלכסנדר מרקס למלאת לו שבעים שנה חלק עברי, ניו יורק: בית המדרש לרבנים באמריקה, תש"י, עמ' תעא–תקמז.
שלום שפיגל, אבות הפיוט: מקורות ומחקרים לתולדות הפיוט בארץ ישראל: מבחר מעיזבונו; יצא לאור בעריכת מנחם חיים שמלצר, ניו יורק; ירושלים: בית המדרש לרבנים באמריקה, תשנ"ז / 1996.
Hebrew Reborn, New York: Macmillan, 1930.
'Ezekiel or Pseudo-Ezekiel?,' Harvard Theological Review XXIV, 4 (October 1931), 245-321.
'A Prophetic Attestation of the Decalogue: Hosea 6:5: With some Observations on Psalms 15 and 24,' Harvard Theological Review XXVII, 2 (April 1934), 105-144.
'Toward Certainty in Ezekiel,' Journal of Biblical Literature, 54, 3 (1935), 145-171.
'Noah, Danel, and Job: Touching on Canaanite Relics in the Legends of the Jews,' in: Louis Ginzberg Jubilee Volume: On the Occasion of his Seventieth Birthday, New York: American Academy for Jewish Research, 1945, pp. 305-355.
A. Díez Macho, Shalom Spiegel, 'Fragmentos de Piyyutim de Yannay en Vocalización Babilónica,' De Sefarad XV (1955), 287-340.
The Last Trial: On the Legends and Lore of the Command to Abraham to offer Isaac as a Sacrifice: The Akedah; translated from the Hebrew, with an introduction by Judah Goldin, New York: Pantheon Books, 1967. (תרגום של: מאגדות העקדה)
לקריאה נוספת

Judah Goldin, "Of Shalom Spiegel", Prooftexts 8, 2 (May 1988), pp. 173-181
Arnold J. Band, 'Scholarship as lamentation: Shalom Spiegel on "the Binding of Isaac",' Jewish Social Studies 5,1-2 (1998-1999), 80-90.
"Rethinking the Aqedah after the Holocaust: The Case of Shmuel Yosef Agnon and Shalom Spiegel", Ghilad H Shenhav, in Aqedah De Gruyter 2025 https://doi.org/10.1515/9783111450841-019
הערות שוליים

↑  Nyzhni Stanivitzi, Ukraine, JewishGen.
↑  Shalom Spiegel Dead at 85, Jewish Telegraphic Agency, ‏24 במאי 1984
↑  אבות הפיוט / שלום שפיגל (בעריכת מנחם שמלצר), באתר מכון שוקן למחקר היהדות ליד בית המדרש לרבנים באמריקה.
↑  מנחם שמלצר,  ממכתבי אביגדור אפטוביצר אל שלום שפיגל,  openscholar.huji.ac.il _file_1378910398
↑  Shalom Spiegel Institute for Medieval Hebrew Literature, באתר בית המדרש לרבנים באמריקה (באנגלית).
↑  Associate Justice Raya S. Dreben (Ret.), Massachusetts Appeal Court.
↑  ביקורת: שולמית אליצור, 'שלום שפיגל, "אבות הפיוט: מקורות ומחקרים לתולדות הפיוט בארץ ישראל", ערך מ"ח שמלצר (תשנ"ז), תרביץ סו, ד (תשנ"ז), 581–586; Elisabeth Hollender, 'The Fathers of Piyyut,' Prooftexts 21,2 (2001), 229-236.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268352705171  BnF: cb13483755v (data)  CiNii: DA07124894  GND: 105001264X  ISNI: 0000 0001 1475 5402  LCCN: no91006729  NKC: zmp20231196289  NTA: 072818964  RERO: 02-A003853121  SELIBR: 336420  SUDOC: 067031315  VcBA: 495/276416  VIAF: 78778285   WorldCat (עם VIAF): 78778285
בלקלאווה (עיר)

בָּלַקְלַאוָוה (באוקראינית וברוסית: Балаклава) היא עיר בחצי האי קרים וחלק מהרשות המקומית של סבסטופול. העיר הייתה בירת מחוז המשנה בלקלאווה לפני שהועברה לעיריית סבסטופול. אוכלוסייתה מונה 35,919 (על פי מפקד האוכלוסין בשנת 2021).
היסטוריה

בלקלאווה החליפה ידיים מספר פעמים במהלך ההיסטוריה שלה. יישוב במיקום הנוכחי נוסד תחת השם סימבולון (ביוונית Σύμβολον) על ידי היוונים הקדומים, שעבורם היא הייתה עיר מסחר חשובה.
במהלך ימי הביניים, היא נשלטה על ידי האימפריה הביזנטית ולאחר מכן על ידי חיילי הרפובליקה של ג'נובה, שכבשו אותה ב-1365. הביזנטים כינו את העיירה יאמבולי והג'נואים קראו לה צ'מבלו (Cembalo). הג'נואים בנו אימפריית מסחר גדולה בים התיכון ובים השחור, הם קנו עבדים במזרח אירופה ושלחו אותם למצרים דרך חצי האי קרים, שוק רווחי בו התמודדו הוונציאנים.
חורבותיו של מבצר ג'נואי הממוקם גבוה על ראש צוק מעל הכניסה לבלקלאווה מהוות אטרקציה תיירותית פופולרית. החורבות הפכו לאתר לפסטיבל ימי הביניים. המבצר היה נושא לאחד משיריו של אדם מיצקביץ' בסדרת 18 סונטות קרים (אנ') משנת 1826.
בשנת 1475 נכבשה העיר צ'מבלו על ידי הטורקים ובעקבות הכיבוש הטורקי שונה שמה לבאליק-יובה (קן הדגים) שהפך לאחר מכן לבלקלאווה.
במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1768–1774), פלשו הכוחות הרוסים לקרים ב-1771. שלוש עשרה שנים מאוחר יותר, קרים סופחה באופן סופי על ידי האימפריה הרוסית. לאחר מכן, האוכלוסייה הטטארית והטורקית של קרים הוחלפה בכוח ביוונים אורתודוקסים.
העיירה התפרסמה בקרב בלקלאווה שהתקיים במהלך מלחמת קרים הודות למקרה הסתערות הבריגדה הקלה, במהלכו בריגדה בריטית הסתערה וסבלה מאבדות קשות מיוחד. עקב אי הבנה הבריגדה נשלחה במעלה עמק המוחזק משלושת צדדיו בידי הרוסים. כ-250 איש נהרגו או נפצע, ויותר מ-400 סוסים אבדו, דבר שהפחית את גודל הבריגדה הרכובה בשני שלישים. הסופר לורד אלפרד טניסון הנציח את הקרב, בציטוט מתוך השיר "הסתערות הבריגדה הקלה".
גם הבלקלאווה, בגד סרוג צמוד המכסה את כל הראש והצוואר עם חורים לעיניים ולפה, קיבל את שמו מהעיירה בלקלאווה, שבה חיילים לבשו אותו לראשונה. כמו כן, ערים רבות שנוסדו בארצות דוברות אנגלית בתקופות מאוחרות יותר של המאה ה-19 נקראו "בלקלאווה".
ב-1954, בתקופת ברית המועצות, חצי האי קרים כולו ובלקלאווה בפרט הועברו מהרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית לרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית. ב-1957 העיירה שולבה רשמית בגבולות המוניציפליים של סבסטופול על ידי הממשלה הסובייטית ואיבדה את מעמד העיירה. עם התפרקות ברית המועצות, הפכה העיירה, יחד עם חצי האי קרים כולו, לחלק מאוקראינה המודרנית. יש בעיירה עשרות אנדרטאות המוקדשות לזכר החילים שלחמו במלחמות בעבר, כולל מלחמת קרים ומלחמת האזרחים הרוסית.
מאז סיפוח חצי האי קרים על ידי הפדרציה הרוסית ב-2014, שלא הוכר בהחלטה 68/262 של העצרת הכללית של האו"ם, בלקלאווה, יחד עם שאר חלקי קרים, נוהלו על ידי רוסיה. בשנת 2019 הרשויות ברוסיה העניקו לבלקלאווה מעמד של עיר בתוך סבסטופול.
בסיס תת-קרקעי לצוללות

עד 1993 פעל בבלקלאווה אחד האתרים החשובים בעיירה. היה זה הבסיס הסודי התת-קרקעי לצוללות. נאמר על הבסיס שהוא היה כמעט בלתי ניתן להריסה ותוכנן לשרוד פגיעה אטומית ישירה. באותה תקופה, בלקלאווה היה אחד מאזורי המגורים הסודיים ביותר בברית המועצות. כמעט כל אוכלוסיית בלקלאווה עבדה בבסיס; בני משפחה שחיו מחוץ לעיירה לא יכלו לבקר בעיירה ללא אישורים מתאימים. הבסיס נשאר פעיל גם לאחר התמוטטות ברית המועצות עד 1993, כאשר החל תהליך הפירוק שלו. בשנת 1996, הצוללת הרוסית האחרונה עזבה את הבסיס. מאז נפתח הבסיס לציבור כמתחם המוזיאון הימי של בלקלאווה (אנ').
ראו גם

הסתערות הבריגדה הקלה
הערות שוליים

↑  Sergei R. Grinevetsky, et al. ” The Black Sea Encyclopedia”, Springer, 2014: 80–81.
↑  Brighton, Terry, Hell Riders: The Truth about the Charge of the Light Brigade. London: Penguin, 2005. New York: Henry Holt, 2005.
↑  "Аргументы Недели. Крым" Балаклава официально стала городом [Balaklava officially became a city] (ברוסית). ארכיון מ-2019-08-04. נבדק ב-2019-08-04.
↑  Закон города Севастополя от 23 июля 2019 года № 518-ЗС «О внесении изменений в Закон города Севастополя от 3 июня 2014 года № 19-ЗС „Об административно-территориальном устройстве города Севастополя“» [Sevastopol City law of July 23, 2019 # 518-ZS "On amendments to law on administrative-territorial division of Sevastopol"] (ברוסית). pravo.gov.ru. ארכיון מ-2019-08-04. נבדק ב-2019-08-04.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530958305171  BnF: cb12224837q (data)  LCCN: n92070222  SUDOC: 145591069  VIAF: 123054105   WorldCat (עם VIAF): 123054105 
נמל בלקלאווה, 1830
נמל בלקלאווה, 1855, צולם על ידי רוג'ר פנטון
נמל בלקלאווה, המחלקה לאוספי תמונות, הספרייה הלאומית לאמנות, וושינגטון הבירה
פרנק (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  לני אברמסון 
 הופק בידי:  דיוויד ברון 
 עריכה:  נייתן נוגנט 
 שחקנים ראשיים:  דונל גליסון מוירה ברוקר Christopher McHallem Mark Huberman סקוט מק'ניירי מגי ג'ילנהול מייקל פסבנדר פרנסואה סיביל טס הרפר 
 מוזיקה:  סטיבן רניקס 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת, אירלנד 
 חברה מפיצה:  סרטי מגנוליה, הולו, בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 באוגוסט 2014 
 משך הקרנה:  94 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  דבלין 
 הכנסות באתר מוג'ו:   frank
 www.magpictures.com/frank/
 דף הסרט ב־IMDb
 
פרנק (באנגלית: Frank) הוא סרט קומדיה שחורה עצמאי בריטי-אירי משנת 2014 בבימויו של לני אברמסון, על פי תסריט מאת ג'ון רונסון ופיטר סטרוהן. הסרט עוקב אחר ג'ון, מוזיקאי מתחיל, שמצטרף ללהקת מוזיקה אלטרנטיבית המונהגת על ידי פרנק, מוזיקאי כריזמטי וחידתי החובש מסכת ראש ענקית בכל עת. בתפקידים הראשיים מככבים דונל גליסון, מייקל פסבנדר, מגי ג'ילנהול וסקוט מקניירי. הסרט מציג את המסע הייחודי של הלהקה, את הדינמיקה בין חבריה ואת ההתמודדות עם אתגרי היצירה וההצלחה.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל סאנדנס 2014 . ויצא לאקרנים באירלנד ובבריטניה ב-9 במאי 2014 וב-DVD ולפי דרישה ב-12 בספטמבר 2014.
עלילה

הסרט מתמקד בג'ון, צעיר עם שאיפות מוזיקליות, שמצטרף במקרה ללהקה אקסצנטרית בשם "סורפרבנדפרקס" (Soronprfbs). הלהקה, המונהגת על ידי פרנק המסתורי, מסתגרת בבקתה מבודדת כדי להקליט אלבום. במהלך התקופה, ג'ון מתעד את חוויותיהם ומעלה תכנים לרשתות החברתיות, מה שמוביל להזמנה להופיע בפסטיבל מוזיקה נחשב. המתח בין הרצון להצלחה מסחרית לבין השמירה על האותנטיות האמנותית מוביל לעימותים ולגילויים אישיים.
צוות השחקנים

דונל גליסון – ג'ון, מוזיקאי מתחיל עם שאיפות גדולות
מייקל פסבנדר – פרנק, מנהיג הלהקה החובש מסכה תמידית.
מגי ג'ילנהול – קלרה, נגנית הקלידים והתרמין, בעלת אופי חזק.
סקוט מקניירי – דון, אמרגן הלהקה עם עבר מורכב.
פרנסואה סיביל – באראק, גיטריסט הלהקה.
קארלה אזאר – נאנה, מתופפת הלהקה.
ביקורות

הסרט "פרנק" זכה לביקורות מעורבות. באתר Rotten Tomatoes הוא קיבל ציון של 92% המבוסס על 157 ביקורות, עם הקונצנזוס: "הומור אפל, מוזרות מענגת והופעה מחויבת של מייקל פסבנדר הופכים את 'פרנק' למסע מוזיקלי בלתי נשכח". באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 75 מתוך 100, המבוסס על 37 ביקורות, המעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
אורי קליין מהעיתון "הארץ" כתב: "לא כולם יאהבו את המציאות המוזרה והקיצונית שמעמיד הסרט "פרנק", אבל הוא בהחלט מצליח לרגש", והוסיף כי ". זהו סרט מוזר, אקסצנטרי, וכאלה הן גם מרבית דמויותיו". דורון פישלר מאתר "וואלה" ציין: "קצת כמו פרנק הגיבור העוטה כל הזמן מסכה על פניו, גם הסרט 'פרנק' הוא חביב, מגניב, ולא ממש מקיים את כל ההבטחות שהוא מפזר".
הערות שוליים

↑   אורי קליין, צריך לפתוח את הראש כדי ליהנות מ"פרנק", באתר הארץ, 28 ביולי 2014
↑  דורון פישלר‏, פרנקנ-סתם: "פרנק" - סרט חביב, משונה ומתלהב מעצמו, באתר וואלה, 27 ביולי 2014
אדם עם מסיכת פרנק בפסטיבל סיגט 2015
באטמן: מתקפה על ארקהם

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  באטמן: ארקהם 
 בימוי:  ג'יי אוליבה, איתן ספולדינג 
 הופק בידי:  ג'יימס טאקר
 תסריט:  הית' קורסון
 מדבבים:  קווין קונרוי (Batman) ג'ניפר הייל (קילר פרוסט) ג'יאנקרלו אספוזיטו (בלאק ספיידר) נולאן נורת' (חיית הק.ג.ב., הפינגווין) מרטין ג'רוויס (אלפרד פניוורת') גרג אליס (קפטן בומרנג) ג'ון דימאג'יו (קינג שארק) טרוי בייקר (The Joker) סי-סי-אייץ' פאונדר (אמנדה וולר) הינדן וולק (הארלי קווין) מתיו גריי גאבלר (איש החידות) ניל מקדונו (דדשוט) אנדריאה רומנו פטר ג'סופ אריק באוזה טרוויס וילינגהם מייק וינגרט 
 מוזיקה:  רוברט ג'. קראל 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  האחים וורנר הנפשה 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  25 ביולי 2014 (קומיק-קון, סן דייגו) 29 ביולי 2014 (דיגיטלי) 12 באוגוסט 2014 (פיזי)
 משך הקרנה:  76 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט פעולה, סרט בלשי, סרט דרמה, סרט פנטזיה 
 הכנסות:  4,571,025 דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
באטמן: מתקפה על ארקהם (באנגלית: Batman: Assault on Arkham) הוא סרט אנימציה מסוגת גיבורי-על המבוסס על הקומיקס באטמן ויחידת המתאבדים מבית DC קומיקס. הסרט בוים בידי ג'יי אוליבה ואיתן ספולדינג, בכתיבת הית' קורסון ובהפקת ג'יימס טאקר. הסרט הוקרן לראשונה בכנס קומיק-קון, סן דייגו ב-25 ביולי 2014, הופץ דיגיטלית ב-29 ביולי וב-DVD ב-12 באוגוסט.
הסרט מתרחש ביקום משחקי ארקהם, ולפי מקורות שונים מתרחש אחרי באטמן ארקהם אוריג'ינס או שנתיים לפני באטמן ארקהם אסיילום. הסרט מציג את יחידת המתאבדים, קבוצה המורכבת מפושעים שקיבלו הקלה בעונשם תמורת משימות מסוכנות.
עלילה

באטמן מציל את איש החידות מהתנקשות שאורגנה בידי אמנדה וולר, ומחזיר אותו לארקהם. וולר לוכדת את דדשוט, הארלי קווין, קילר פרוסט, קפטן בומרנג, קינג שארק, בלאק ספיידר וחיית הק.ג.ב. כדי ליצור את קבוצת יחידת המתאבדים. מטרתם היא להביא כרטיס זיכרון הטמון במקלו של איש החידות, המכיל בתוכו את זהויותיהם הסודיות. איש החידות אסף מידע זה כאשר עבד בשירותה של וולר, ומתכנן להפיץ אותו לציבור. וולר שולחת את הקבוצה לפרוץ לכלא ארקהם ולהביא את המקל, באיום שתפוצץ פצצות זעירות שהוטמנו בעורפם. בהאמינו שהפצצה לא תעבוד, חיית הק.ג.ב יוצא מהחדר, אך נהרג כשוולר מפעילה את הפצצה.
הצוות נוסע לגות'אם סיטי, שם מקבלים נשק, ציוד ומקום לינה מהפינגווין. שם, קילר פרוסט מקבלת מוולר משימה אישית להרוג את איש החידות, ואילו דדשוט והארלי מקיימים סטוץ. המתח עולה בקבוצה במיוחד בין דדשוט לקפטן בומרנג, שמפקפק במנהיגותו של דדשוט. כחלק מהתוכנית, הארלי פורצת לחנות בובות, ובאטמן מגיע למקום ודורש ממנה לדעת איפה הג'וקר הסתיר פצצה מלוכלכת בגות'אם. כאשר גילה שהארלי אינה יודעת, באטמן שלח אותה לארקהם. דדשוט בתחפושת מוביל את הארלי לארקהם, שם היא נלעגת בידי הג'וקר ומנסה להורגו. הסחת דעת זו ואחרות אפשרה לקבוצה להסתנן לארקהם במגוון דרכים, להמשיך בתוכנית ולמצוא את המקל יחד עם הפטיש של הארלי ופריטים אחרים. באטמן מופיע ונלחם בכל אחד מחברי הקבוצה, שעוזבים כשמתפתח דו-קרב בינו לבין בלאק ספיידר. ספיידר יוצא, לכאורה מנצח, אך הם מגלים שקילר פרוסט נעלמה והמקל לא מכיל נתונים. בתאו של איש החידות, קילר פרוסט החליטה לא להרוג אותו, אחרי שאמר לה כי הוא יודע איך לנטרל את הפצצות. הג'וקר, כועס על הארלי, מגלה כי מתקפתה יצרה חור בקיר, דרכו הצליח לנטרל את הגנות תאו וברח.
הקבוצה חסה על חייו של איש החידות בתמורה לעזרתו, והוא מנטרל את רוב הפצצות. כאשר גילתה זאת, וולר פוצצה את הפצצות, אך רק שניים מחברי הקבוצה נהרגו: קינג שארק בגלל עורו העבה, ובלאק ספיידר. התגלה כי באטמן הוא זה שניצח בקרב, הביס את ספיידר והתחזה לו. שאר הקבוצה ברחו, והארלי התאחדה עם הג'וקר - שחשף שהפצצה הוטמנה בפטיש של הארלי ושחרר את כל אסירי ארקהם. כאוס מתרחש באי ארקהם, והצוות מתפרק כשקילר פרוסט וקפטן בומרנג נוטשים את דדשוט. הם מנסים כולם לברוח באמצעות מסוק, אך רק דדשוט מצליח (קילר פרוסט נהרגה בשוגג בידי ביין, וקפטן בומרנג הובס בידי דדשוט ונתפס). דדשוט עף בשמי גות'אם, כשלפתע הארלי והג'וקר צצים במסוק. בין דדשוט והג'וקר מתפתח קרב, והארלי מרסקת את המסוק לתוך גורד שחקים. דדשוט ממשיך בקרב נגד הג'וקר, ואילו באטמן מביס את הארלי ומנטרל את הפצצה. למרות שנפצע קשה, דדשוט ריתק את הג'וקר למסוק, שנפל מהבניין והתפוצץ. למרות הרושם שנהרג, המשטרה לא מצאה את גופתו. באפילוג, באטמן מתעמת עם וולר בדבר תוכנית יחידת המתאבדים. אחרי שבאטמן יוצא, דדשוט החופשי שהתאחד עם בתו מכוון רובה צלפים על וולר, והסרט מסתיים לפני שהוא לוחץ על ההדק.
צוות שחקנים

קווין קונרוי - ברוס ויין/באטמן
ניל מקדונו - פלויד לאוטון/דדשוט
הינדן וולק - הארלין קווינזל/הארלי קווין
מתיו גריי גאבלר - אדוארד ניגמה/איש החידות
טרוי בייקר - הג'וקר
סי-סי-אייץ' פאונדר - אמנדה וולר
גרג אליס - ג'ורג' הארקנס/קפטן בומרנג
ג'יאנקרלו אספוזיטו - אריק נידהאם/בלאק ספיידר
ג'ון דימאג'יו - נאנאווה/קינג שארק
ג'ניפר הייל - לואיז לינקולן/קילר פרוסט
נולאן נורת' - אוסוולד קובלפוט/הפינגווין, אנטולי קניאזב/חיית הק.ג.ב
כריס קוקוס - המפקח ג'יימס גורדון
מרטין ג'רוויס - אלפרד פניוורת'
כריסטיאן לאנץ - ג'ונתן קריין/הדחליל, ויקטור זאס
אריק באוזה, טרוויס וילינגהאם, פיטר ג'סופ ומיק ויניגרט מדבבים שומרים בכלא ארקהם ואנדריאה רומנו מדבבת אישה שנלכדה בידי ויקטור זאס. בהופעות ללא קול מופיעים ביין, הארווי דנט/דו-פרצוף ופמלה אייזלי/פויזן אייבי.
תנין (מיתולוגיה)

תנין היא מפלצת כאוס במיתולוגיה היהודית ובמיתולוגיות המסופוטמית והכנענית. בתנ"ך הוא מופיע גם בהקשרים המציגים אותו כתמסח (קרוקודיל). הוא מזוהה בפרשנות היהודית המסורתית עם הלוויתן (מיתולוגיה).
התנין בתנ"ך

התנין, נזכר בתנ"ך 14 פעמים. הפרשנים המסורתיים ניסו לקבוע מיהו התנין על פי ההקשרים בטקסט ועל סמך מה שידוע להם על עולם החי ועל יצורים המופיעים בעלילות מיתולוגיות או בסיפורי פנטזיה.
התנין בתנ"ך > התנין הוא דג ענק

תנינים נזכרים בסיפור בריאת העולם בפרק א' בספר בראשית:
בראשית א׳21: וַיִּבְרָ֣א אֱלֹקִ֔ים אֶת־הַתַּנִּינִ֖ם הַגְּדֹלִ֑ים וְאֵ֣ת כָּל־נֶ֣פֶשׁ הַֽחַיָּ֣ה הָֽרֹמֶ֡שֶׂת אֲשֶׁר֩ שָׁרְצ֨וּ הַמַּ֜יִם לְמִֽינֵהֶ֗ם וְאֵ֨ת כָּל־ע֤וֹף כָּנָף֙ לְמִינֵ֔הוּ וַיַּ֥רְא אֱלֹקִ֖ים כִּי־טֽוֹב
הביטוי "התנינים הגדולים" עורר הרבה תהיות בקרב הפרשנים המסורתיים: כל בעלי החיים נזכרים בבריאת העולם בקבוצות על פי סוגיהם: בְּהֵמָה וָרֶמֶשׂ וְחַיְתוֹ-אֶרֶץ, חַיַּת הָאָרֶץ לְמִינָהּ, הַבְּהֵמָה לְמִינָהּ, כָּל-רֶמֶשׂ הָאֲדָמָה, דְגַת הַיָּם, עוֹף הַשָּׁמַיִם. בעלי החיים היחידים הנזכרים בשמם הם התנינים. הם מתוארים כ"גדולים", בעוד שאין בטקסט התייחסות לממדים של בעלי חיים אחרים.
רש"י מפרש " התנינם. דָּגִים גְּדוֹלִים שֶׁבַּיָּם" ובעקבות תרגום יונתן וחכמי התלמוד מזהה את התנינים עם הלוויתן - ומסביר את לשון הריבוי "תנינים" בכך שמדובר בשני המינים - זכר ונקבה, שאותה הרג הבורא והמליח את בשרה כדי שיוגש לצדיקים בגן העדן. מרבית הפרשנים המסורתיים זיהו את התנין עם הלוויתן אם כי היה גם מי שטען שהתנינים הם דגים כל כך גדולים מפני שנועדו להיות מזונו של הלוויתן.
הרמב"ן בפירושו לתורה כותב כי אלו דגים ענקיים, תוך שהוא מסתמך על אגדות רבה בר בר חנה לצד חכמת יוון.
התנין במיתולוגיה ובשירות אפיות במזרח הקדום

במיתולוגיות ובשירות אפיות במזרח הקרוב הקדום מופיע אל הים המאיים לגאות ולהציף את העולם כולו. ראש האלים שהוא אל מלחמה או אל סער נלחם בו ובמפלצות ים העוזרות לו ומנצח אותם. מוטיב זה חוזר במיתולוגיה האמורית, במיתולוגיות מסופוטמיות, במיתולוגיה המצרית הקדומה, במיתולוגיה החורית-חתית, במיתולוגיה הכנענית, ולפי חקר המקרא המודרני גם במקרא.
התנין במיתולוגיה ובשירות אפיות במזרח הקדום > התנין במיתוס המסופוטמי

אנומה אליש, סיפור הבריאה הבבלי, מתאר את המאבק בין תיאמת, הים הקדמון, אם כל חי, ובין מרדוך, אלוהי בבל, שבעקבותיו זכה למעמדו כאל העליון בפנתיאון המסופוטמי. המיתוס הכתוב בשפה האכדית נתחבר, כמשוער, לקראת סוף האלף השני לפנה"ס, אך מקורותיו הם במיתוסים שומריים קדומים ביותר, מתחילת האלף השלישי לפנה"ס, והוא מושפע גם מהמיתוס האוגריתי. במאבק המר שבין תיאמת ובין האלים הצעירים שבראשם עומד מרודך יוצרת תיאמת אחת עשרה מפלצות שיסייעו לה. אך מרודך מביס את תיאמת ולאחר ניצחונו של הוא אוסר את המפלצות ומציב את צלמיהן בשער המקדש לאות ולעדות לניצחונו ולמעמדו כראש האלים.
אנומה אליש, לוח ראשון 125 - 145
האם חבר יוצרת כל הוסיפה נשק לא יחת: ילדה תנינים חדי שנים, מלתעות ללא רחם, מלאה גוום בחמה תחת דם, דרקונים קוצפים הלבישה קרני יראה, עטרה קרני אימה. המשילה כאלים (כל) רואם יחת בחיל, כי יזדקף גוום לא יסיגו חזם אחור. הציבה (לקרב) פתן, נחש בריח ושעיר-נהר, שחל אדירים, כלב פרא ואיש עקרב, שדי-סער אכזריים....
רוב השמות לקוחים מן השפה השומרית. "תנינים" - מילולית: "נחשים ענקיים" בעלי שבעה ראשים. "דרקונים" - מילולית "פתן גדול" - נחש מיתולוגי ארסי בעל קרניים, ובדרך כלל בעל רגליים קדמיות. "נחש בריח" - מילולית נחש זועם/קוצף. הכוונה ליצור מיתולוגי בעל ראש של נחש וגוף של בהמה הולכת על ארבע. "שחל אדירים" - יצור מיתולוגי הולך על שתיים בעל ראש של אריה וטופרי נשר.
בלוח שנמצא בספריתו של המלך האשורי אשורבניפל שבנינווה מתוארת מלחמה של אל ביצור דמוי נחש יליד הים. זהו יצור ענק, אוכל ובולע כל, שהטיל את פחדו על כל האלים בשמים עד שנוצח:
אגדת לבו CT XIII.33 - 34
נחש נוצר בים... אורכו מגיע לשישים ברו, ראשו מתנשא לשלושים ברו, שמורות עיניו משתרעות על חצי ברו...עשרים ברו מתהלכות (רגליו). אכל דגים יצירי (הים), אכל ציפורים יצירי (השמים), אכל ערודים יצירי (הערבה)...
התנין במיתולוגיה ובשירות אפיות במזרח הקדום > תנינים ויצורי הים בכתבי אוגרית

עלילות בעל וענת הן העלילה המרכזית שהתגלתה בספרות האוגריתית. מסופר בה על מאבק של האל בעל ואחותו האלה ענת באלים ים ומות על השליטה על הארץ. בעל מביס את ים ועוזריו לוויתן נחש בריח ולויתן נחש עקלתון, שיש לו שבעה ראשים. המילה תנין - Tnn נהגתה באוגריתית Tunnan. נחש עקלתון - Btn'qltn. הם מפלצות אך אין ודאות שהם יצורים ימיים. בלוח השלישי של מחזור עלילות בעל, ענת מספרת שהיא זו שהרגה את אויבי בעל
הלא חסמתי את תנין, אסרתיו,
מחצתי אך נחש עקלתון
שליט ששבעה ראשים לו
(KTU1.3 III,34 - IV,4)
תנינים ודרקונים במסורות נוצריות

בחזון יוחנן, הספר האחרון בברית החדשה, הנודע גם כספר ההתגלות, יש תיאור אניגמטי שבו מופיע יצור בצורת נחש אדום ענק, שלו שבעה ראשים ועליהם שבעה כתרים, עשר קרניים וזנב אדיר. היצור רודף אחר אשה הרה (כנראה מריה אם ישו) ונלחם במלאך גבריאל ובעוזריו. הם מנצחים אותו ומשליכים אותו לארץ, אך למרות שנוצח הוא לא נעלם ונותן את סמכותו לחיה אחרת. הספר, שזמן חיבורו הוא ככל הנראה, בסוף המאה הראשונה, נכתב ביוונית. בתרגום ללטינית היצור נקרא draco magnus - דרקון גדול, ןגם serpens antiquus נחש קדמון. בתרגום לעברית של ספר ההתגלות, המתרגם פראנץ דליטש, שהיה תאולוג לותרני גרמני, ומראשוני החוקרים של מדעי היהדות במאה ה־19, בחר לקרוא ליצור תנין.
חזון יוחנן פרק י"ב
וַיֵּרָא אוֹת אַחֵר בַּשָּׁמָיִם וְהִנֵּה תַּנִּין גָּדוֹל אָדֹם כָּאֵשׁ וְלוֹ שִׁבְעָה רָאשִׁים וְעֶשֶׂר קְרָנַיִם וְעַל־רָאשָׁיו שִׁבְעָה כְתָרִים׃... וַתְּהִי מִלְחָמָה בַּשָּׁמָיִם מִיכָאֵל הוּא וּמַלְאָכָיו נִלְחָמִים בַּתַּנִּין וְהַתַּנִּין נִלְחָם וּמַלְאָכָיו׃ 8 וְלֹא הִתְחַזָּקוּ וְגַם מְקוֹמָם לֹא־נִמְצָא עוֹד בַּשָּׁמָיִם׃ 9 וַיֻּשְׁלַךְ הַתַּנִּין הַגָּדוֹל הַנָּחָשׁ הַקַּדְמוֹנִי אֲשֶׁר־נִקְרָא שְׁמוֹ מַלְשִׁין וְשָׂטָן הַמַּדִּיחַ תֵּבֵל כֻּלָּהּ הוּא הֻשְׁלַךְ אָרְצָה וּמַלְאָכָיו עִמּוֹ הֻשְׁלָכוּ׃... וַיְהִי כַּאֲשֶׁר רָאָה הַתַּנִּין כִּי הֻשְׁלַךְ אָרְצָה וַיִּרְדֹּף אֶת־הָאִשָּׁה אֲשֶׁר יָלְדָה אֶת־הַזָּכָר׃ 14 וַיֻּתְּנוּ לָאִשָּׁה שְׁתֵּי כַנְפֵי הַנֶּשֶׁר הַגָּדוֹל לָעוּף הַמִּדְבָּרָה אֶל־מְקוֹמָהּ אֲשֶׁר תְּכֻלְכַּל־שָׁם מוֹעֵד מוֹעֲדִים וָחֵצִי מִפְּנֵי הַנָּחָשׁ׃ 15 וַיְשַׁלַּח הַנָּחָשׁ נְהַר־מַיִם מִפִּיו אַחֲרֵי הָאִשָּׁה לְשָׁטְפָהּ בַּנָּהָר׃ 16 וַתַּעֲזֹר הָאָרֶץ אֶת־הָאִשָּׁה וַתִּפְתַּח הָאָרֶץ אֶת־פִּיהָ וַתִּבְלַע אֶת־הַנָּהָר אֲשֶׁר־שִׁלַּח הַתַּנִּין מִפִּיהוּ׃ 17 וַיִּקְצֹף הַתַּנִּין עַל־הָאִשָּׁה וַיֵּלֶךְ לַעֲשׂוֹת מִלְחָמָה עִם־יֶתֶר זַרְעָהּ הַשֹּׁמְרִים פִּקּוּדֵי אֱלֹהִים וַאֲשֶׁר עֵדוּת יֵשׁוּעַ בְּפִיהֶם׃
בתרגום התנ"ך ליוונית תרגום השבעים, מתורגמת המילה תנין בתנ"ך ל-kētos וגם ל δράκων, drákōn. בוולגטה, תרגום התנ"ך ללטינית היא מתורגמת ל-cetus ובמקרים אחרים ל-draco. מילים אלו ביוונית ובלטינית תארו מפלצת, לרוב ימית ובדרך כלל דמוית נחש, ו/או מרובת ראשים. בדימוי של היצור בחזון יוחנן ניתן למצוא את השפעת הדימויים של יצורי הים המיתיים שבתנ"ך: התנין, נחש עקלתון ונחש בריח, רהב ולוויתן, אך אין ספק שהוא הושפע גם מתיאורי המפלצות הימיות המאכלסות את המיתולוגיה היוונית. גיבורי יוון כמו הרקולס ופרסאוס זכו בתהילה על שנלחמו במפלצות דמויות נחש ימי ומרובות ראשים וניצחו אותן. סיפורי הגיבור והדרקון התגלגלו לנצרות והגיעו מאוחר יותר למיתוס על ג'ורג' הקדוש והדרקון. התנין/דרקון הופך גם בנצרות למייצג של השטן ולסמל של כאוס וכוחות הרוע.
איי ביסקו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  האוקיינוס הדרומי 
 קואורדינטות:  65°26′00″S 65°30′00″W﻿ / ﻿65.433333333333°S 65.5°W﻿ / -65.433333333333; -65.5
 שטח:  478.38 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 על שם:  ג'ון ביסקו 
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאיי ביסקו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהאיי ביסקו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיי ביסקו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיאיי ביסקו
 
איי ביסקו (באנגלית: Biscoe Islands) הם קבוצת איים (ארכיפלג) המצויים למול החוף המערבי של ארץ גרהאם שבאנטארקטיקה.
אורכה של קבוצת האיים 150 קילומטרים, והיא מצויה בין מעבר סאות'ווינד שמצפון מערב לקבוצת האיים לבין מצר מאתה שמדרום מערב לקבוצת האיים.
שטח קבוצת האיים 478 קמ"ר.
בקבוצת האיים שישה איים עיקריים:
האי רנו
האי לאבוזייה
האי ווטקינס
האי קרו
האי פיקוויק
האי ראבו
כמו כן באיי ביסקו קבוצת איים הקרויה איי אדולף.
היסטוריה > מקור השם

האיים קרויים על שם ג'ון ביסקו, מפקד משלחת בריטית שחקר את האיים ב-17 וב-18 בפברואר 1832.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
| איי ביסקו |
| --- | --- | --- |
| קבוצות איים: | אדולף • בארקרוף • רוקה |  |
| איים: | ווטקינס • לאבוזייה • פיקוויק • קרו • ראבו • רנו |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 196750989  VIAF: 4349148574312224430005   WorldCat (עם VIAF): 4349148574312224430005