stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קתדרלת סנטיאגו דה קומפוסטלה
פנים > אכסדרת התהילה

אכסדרת התהילה (Portico da Gloria), והשער המרכזי הקבוע בה, הוקמו במאה ה-12. הם נמצאים בנרתקס מאחורי החזית המערבית. השער והנרתקס הם שרידים מהתקופה הרומנסקית. זוהי יצירת מופת של האדריכלות רומנסקית ושל הפיסול רומנסקי שנוצרה בשנים 1168–1188. העמודים, הטימפני והארכיוולטים של שלוש הדלתות שנפתחות לתוך שלוש הספינות עשירים בפסלים 
המתארים את יום הדין. הטימפנון המרכזי מתאר את ישו המלך, כשהוא פצוע ומלווה בידי ארבעת האוונגליסטים. משני צדדיו נראית פמליה של מלאכים הנושאים סמלים של הפסיון. בארכיוולטים מתוארים 24 הזקנים של האפוקליפסה, שמכוונים את כלי הנגינה שלהם. פסלי העמוד מייצגים את השליחים על סמליהם המסורתיים, נביאים ודמויות מהתנ"ך ששמם מוטבע על גבי ספר או קלף, וכולם היו צבועים בעבר. העמוד התומך המרכזי מייצג את יעקב הקדוש, ועל המגילה שהוא אוחז בידיו כתוב "Misit me Dominus" ("האל שלחני"). מתחתיו מתואר בית דוד ומעליו ייצוג של השילוש הקדוש. צליינים נוהגים לגעת בכף הרגל השמאלית של הפסל, ובכך הם מסמנים שהגיעו ליעדם. השערים הצדדיים מוקדשים ליריבי הכנסייה: משמאל - היהודים, ומימין - הכופרים. הטימפנון הימני מחולק לשלושה חלקים ומוקדש לישועת הנשמה. במרכז מוצגים ישו ומיכאל, כשהם ניצבים בין הגהנום המוצג על ידי שדים, ובין גן עדן המוצג בדמויותיהם של ילדים. בצד מוצג כור המצרף (הפורגטוריום). הטימפנון השמאלי מציג סצנות מהתנ"ך.
פנים > הספינה הראשית

הספינות מחולקות לאורכן ל-11 חלקים, ואילו בית הרוחב מחולק לשישה. כל עמוד תומך מוקף בעמודונים, ושלושה מהם תומכים בקמרונות הצלב של הספינות המשניות ובקשתות. גלריות מוארות נמצאות מעל הספינות המשניות וסביב חלל הכנסייה. בית המקהלה משתרע על פני שלושה אגפים ומוקף באמבולטוריום ובחמש קפלות הקורנות ממנו. בקמרונות האפסיס חלונות עגולים (אוקולוס). בחופת המזבח פסל של יעקב הקדוש מהמאה ה-13, וצליינים מורשים לנשק את גלימתו דרך מעבר צר מאחורי המזבח. הקפלות הקורנות מהאפסיס עשירות בציורים, בפסלים ובעיטורים אחרים וב"קפלת הרליקים" (Capela do Relicario) שמור צלב מזהב המתוארך לשנת 874, והמכיל פיסה מהצלב האמיתי.
פנים > הקריפטה

הקריפטה שוכנת מתחת למזבח הראשי, ומתוארכת למאה ה-9. שרידיו של יעקב הקדוש ושל שניים מתלמידיו, תאודורוס הקדוש ואתנסיוס, שמורים בה. התיבה המכילה את השרידים כסופה והוצבה בקריפטה בסוף המאה ה-19, אחרי שהאפיפיור לאו ה-13 אישר את מקוריותם של השרידים ב-1884. במהלך השנים, נשכח מקום קבורתו של יעקב הקדוש לאחר שעקב פלישות של האנגלים וההולנדים, הועברו שרידיו ב-1589 ממקומם מתחת למזבח למקום בטוח יותר. השרידים נתגלו מחדש בינואר 1879, וכאמור מקוריותם אושרה על ידי הכס הקדוש.
פנים > הבוטאפומריו

הבוטאפומריו (Botafumeiro - "מפיץ העשן") תלוי בשרשראות מתקרת הכנסייה, וכפי שמעיד עליו שמו, הוא נועד להפצת קטורת. הבוטאפומריו נוצק ב-1851 ונחשב לאביזר הגדול בעולם מסוגו. משקלו 80 ק"ג וגובהו 1.60 מטר. בדרך כלל הוא מוצג בספריית הקתדרלה, אך בחגים חשובים הוא נתלה בחלל המבנה וממולא ב-40 ק"ג של גחלים וקטורת.
הערות שוליים

↑  לפי Liber Sancti Iacobi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259434905171  BIBSYS: 98071841  BNE: XX96635  CANTIC: a18526044  GND: 4224747-0  LCCN: n85379208  MusicBrainz: 017779ff-0934-4a32-904a-71a36b33f2af  NKC: xx0284112  SUDOC: 145119610  VcBA: 494/16884  VIAF: 122531297   WorldCat (עם VIAF): 122531297 
הגמלון בראש החזית המערבית
החזית הצפונית
אכסדרת התהילה
הזקנים המכוונים את כלי הנגינה שלהם, כפי שהם נראים על הארכיוולטים
יעקב הקדוש על העמוד התומך המרכזי
שמורת גובוסטאן

שמורת גובוסטאן (באזרית: Qobustan qoruğu - "שמורת ארץ הואדיות") כ-60 ק"מ דרומית-מערבית לבאקו באזרבייג'ן שוכנת באזור סלעי בעל אקלים חצי-מדברי והיא נודעת בפטרוגליפים הרבים שנותרו בה מתקופת האבן ולאחריה. האתר התגלה באקראי בשנות השלושים של המאה ה-20 על ידי כורים, ובשנת 1966 הוכרז כשמורת טבע לאומית ששטחה 44,000 דונם. בשנת 2007 היה חלק מהשמורה לאתר מורשת עולמית.
פטרוגליפים וכתובות אבן

לפני כ-12,000 שנה החלה התיישבות במערות האזור שהיה פורה ולח בסיום עידן הקרח האחרון. המקום שכן בסמיכות לחוף הים הכספי, שמפלס מימיו הגיע אותה עת כ-80 מטר מעל למפלסם הנוכחי. ב-1939 החל סקר ארכאולוגי בגובוסטאן ונמשך מאז בידי חוקרים שונים. עד כה נתגלו למעלה מ-6,000 פטרוגליפים, שהמוקדמים שבהם הם מהאלף ה-8 לפנה"ס. בפטרוגליפים נראות דמויות אדם ובעלי חיים דוגמת שור הבר, חזיר בר וסוסיים - חלקם בגודל טבעי. עוד נראות בהם סצנות ציד, הקרבת קרבנות, סצנות קרב, ריקודים והתרחשויות נוספות מחיי היום-יום. ציורי סירות גומא, שלפי אמונת התושבים הובילו את השמש לאחר שקיעתה במערב למקום זריחתה במזרח ביום המחרת, הביאו את החוקר הנורווגי תור היירדאל להציע, על סמך דמיון בין ציורים אלה לסירות סקנדינביות, כי מקורם של תושבי סקנדינביה היה בתחומי אזרבייג'ן של ימינו.
פטרוגליפים וכתובות אבן נמצאו בגובוסטאן גם מהתקופה הרומית ומימי הביניים. כתובת בלטינית מסוף המאה ה-1 נחקקה בידי יוליוס מקסימוס (Julius Maximus), שר מאה בלגיון הרומי ה-12 שיכול ויצא למשימת סיור מסוריה. כתובת זו, שתוכנה כבר אינו קריא בשל פגעי האקלים, נחשבת לכתובת הרומית המזרחית בעולם.
פטרוגליפים מימי הביניים הפכו קטנים ומופשטים יותר בהשפעת האסלאם, ונמצאו בשמורה כתובות בערבית מהמאה ה-12 עד המאה ה-14. האתר הניב ממצאים נוספים רבים כולל אבן טמבורין ששימשה ככלי נגינה פרימיטיבי, וכן נתגלו בו שרידי יישוב ואתרי קבורה.
בשנת 2007 הכריז ארגון אונסק"ו על שטח של 5,370 דונם בשמורה כאתר מורשת עולמית. בשמורה נמצא גם מוזיאון.
הרי געש של בוץ

בשמורה יש מספר גדול של הרי געש של בוץ, וההערכה היא כי מתוך 700 הקיימים בעולם, 300 נמצאים במזרח אזרבייג'ן. אלה הם תלים הנמצאים כ-10 ק"מ מדרום לאזור הפטרוגליפים, הפולטים בוץ מבעבע וגז.
גלריית תמונות

הר געש בוצי בשמורה.
בועות נראות לעין בלוע געש בוצי בשמורה.
פטרוגליף בשמורה
יוסף שכטר

ערך זה עוסק ברב ומחנך. אם התכוונתם לרב הכותל, ראו .
| --- | --- |

 לידה:  16 בספטמבר 1901 
 פטירה:  27 במרץ 1994 (בגיל 92) חיפה, ישראל 
 השקפה דתית:  יהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מנחה לדוקטורט:  מוריץ שליק 
 עיסוק:  רב, פילוסוף, מחנך 
 מדינה:  אוסטריה, ישראל 
 
יוסף שכטר (בגרמנית: Josef Schächter)‏ (16 בספטמבר 1901, גליציה המזרחית – 30 במרץ 1994, חיפה) היה פילוסוף, רב,  מוסמך לדיינות, תאולוג, הוגה דעות ומחנך ישראלי.
קורות חיים

יוסף שכטר נולד בכפר קודרינץ (קודרינצה) שבגליציה המזרחית (על גבול פודוליה הרוסית), אז תחת שלטון האימפריה האוסטרו-הונגרית. גדל בבית חסידי למדני מובהק, וכבר בהיותו ילד נתפרסם בסביבתו כעילוי, הזוכר מסכתות שלמות בעל פה. בהיותו נער החל ללמוד גרמנית ואת מקצועות הגימנסיה הגרמנית ופילוסופיה, וכן לכתוב על נושאים אקטואליים וללמד בסביבתו תנ"ך, תלמוד וספרות.
קורות חיים > בווינה

מלחמת העולם הראשונה והפוגרומים שאחריה הביאו על משפחתו ועליו נדודים רבים. בתחילת שנות ה-20 לחייו הוא הגיע לווינה, שם פתח בפעילות מסועפת בתנאים כלכליים קשים.
שכטר הוסמך לדיינות על ידי הרב ירוחם פישל אראק אב"ד אוזיראן (Озеряни) ב-1926. לימד תלמוד ב"פדגוגיון העברי" בווינה מיסודו של ר' צבי פרץ חיות בשנים 1922–1938, וב-Bibel Rambam Institut בעיר בין 1935 ל-1938.
באותו הזמן, החל משנת 1925 הוא למד פילוסופיה ולוגיקה באוניברסיטת וינה במחיצתו של פרופ' מוריץ שליק, שהשפיע עליו עמוקות והפכוֹ לעוזרו הקרוב. במסגרת פעילות זאת השתתף שכטר באופן קבוע בדיוני החוג הווינאי. ב-1931 קיבל תואר דוקטור, על דיסרטציה אשר עסקה בניתוח ביקורתי של חיבור של ניקולאי הרטמן (Kritische Darstellung von N. Hartmanns Grundzüge einer Metaphysik der Erkenntnis). לאחר רצח שליק ב-1936, החליף שכטר לפרקים את פרידריך וייסמן בהוראת סמינרי פילוסופיה.
את ספרו Prolegomena zu einer kritischen Grammatik (גרמנית: "אקדמות לדקדוק ביקורתי"), שיצא לאור במסגרת סדרת הספרים "כתבים בהשקפת עולם מדעית" (הוצאת שפרינגר, בין פרסומי החוג הווינאי), כתב בהשפעת שליק, וייסמן ולודוויג ויטגנשטיין. כבר בהיותו בווינה כתב מאמרים בעברית על לימודי היהדות, הפילוסופיה והלוגיקה. חלקם נדפסו אז בכתבי-עת בארץ ישראל, כגון ב"מאזניים" (החל בכרך א' תרצ"ד) וב"גליונות" של יצחק למדן (החל בכרך ב', תרצ"ה). בשנת תרצ"ד ראתה אור חוברת מפרי עטו – "מבוא קצר ללוגיסטיקה" – המחקר הראשון בלוגיקה בעברית המודרנית. ההקדמה לחוברת זו נכתבה בידי פרופ' שמואל הוגו ברגמן, אשר ציין "גדולה היא זכותו של ד"ר יוסף שכטר שנתן לנו כאן תורת-ההגיון המתמטית כתובה בשפתנו. הספר הזה הוא ספר מקורי שנכתב בעברית על ידי בעל מקצוע שהצטיין כבר על ידי מחקריו בנושא זה. הופעתו היא בעיני תחנה חשובה בדרך אל יצירת ספרות מדעית עברית". מאמר חשוב אחר שלו, חדשני וחלוצי כדרכו, היה "התלמוד מבחינת ההגיון הלשון", אשר נתפרסם ב"כנסת" תרצ"ט, ובו נעשה ניסיון לזווג את שני העולמות שבהם הצטיין שכטר: עולם התלמוד ועולם הלוגיקה.
קורות חיים > בישראל

במרץ 1938 סופחה אוסטריה לגרמניה. התפרצויות אנטישמיות ורדיפות נעשו למנת חלקם של היהודים, וחייהם נעשו לתלויים להם מנגד. יוסף שכטר והוריו לא יצאו מכלל זה. הנאצים תרו אחריו, והוא נאלץ להתחבא מפניהם במקלטים ארעיים. בחודש יוני של אותה שנה עלה בידו לצאת מאוסטריה בדרך-לא-דרך. הוא הגיע לנמל תל אביב בשלהי תקופת העלייה החמישית, בהותירו מאחריו את הוריו (הללו עלו לארץ מאוחר יותר) וכן כתבים רבים שאבדו.
חבריו, הסופרים העבריים (יצחק למדן, אשר ברש ואחרים), קיבלוהו בחמימות מרובה, ערכו לכבודו מסיבה ושילבוהו ביניהם. כבר בשנת ת"ש נתמנה כחבר בוועדת השופטים לחלוקת פרס ביאליק לחוכמת ישראל של עיריית תל אביב. בתפקיד זה שימש במשך שנים רבות מאז ועד שנות השישים. נוסף על כך היה שכטר חבר הוועד המרכזי של אגודת הסופרים העבריים בישראל במשך פרקי זמן ממושכים. את רעייתו נטע נשא לאישה בשנת תש"ג. בשנים תשי"ז-תשי"ח היה חבר בוועדת השופטים לפרסי ישראל בחינוך. משנת תשכ"א היה חבר במרכז הישראלי לקידום תרבות האדם במוסד ון-ליר, שבראשו עמד פרופ' אהרן קציר. בשנת תשל"ג היה חבר בוועדת השופטים בפרס טשרניחובסקי לתרגומי מדע. בהמשך זכה בפרס רופין של עיריית חיפה.
קורות חיים > בישראל > חינוך בישראל

בתחילת דרכו החינוכית לימד בפתח תקווה וכן ב"גימנסיה שלווה" בתל אביב. בשנת הלימודים תש"א הוזמן שכטר על ידי ד"ר ארתור בירם ללמד בבית הספר הריאלי העברי בחיפה. עם מעברו לחיפה התמסר לעשייה חינוכית ולכתיבה בשטח החינוך והחינוך לערכים בכלל ובתחום החינוך ליהדות ולערכי היהדות בפרט.
במשך שנים אחדות שמש כמפקח במשרד החינוך. בין השאר כיהן כמפקח הראשי על החינוך במחוז חיפה ובצפון, והיה חבר בוועדות שונות: בוועדה להכשרת מורים ליד המזכירות הפדגוגית, בוועדה לעריכת שאלונים בבחינות הבגרות בתנ"ך ועוד. כמו כן השפיע השפעה רבה על עיצוב תוכניות הלימודים בתנ"ך, בתורה שבעל פה ובמבוא לפילוסופיה שנכתבו אז.
עם פרישתו מן הפיקוח, בתשי"ד, איחד שכטר את שני הסמינרים להכשרת מורים וגננות שהיו אז בחיפה – הסמינר של בית הספר הריאלי והסמינר של "זרם העובדים" – לסמינר אחד בהנהלתו, שנקרא, בהשראתו של שכטר, על שמו של א"ד גורדון. שכטר קבע את דפוסי ההכשרה בסמינר ואת הדגשים הלימודיים והתוכניים, שאחד מהם היה לימוד התנ"ך והיהדות בדרכו המיוחדת, הבלתי-סקטוריאלית. בו בזמן פתח שכטר במפעל מקביל ומכין – מכינות פדגוגיות. היה זה בית-ספר תיכון, שהיה מיועד פורמלית להכשיר עתודה לסמינר אותו ניהל. סגל המורים לבית הספר נבחר על-ידו. כגרעין לסגל שימשו תלמידיו (מהם מאנשי הקבוצה שעלתה אחר-כך ליודפת). הוא הקפיד על כך שלא פחות משליש התלמידים במוסד זה יהיו מעדות המזרח; באותן שנים הייתה אינטגרציה שכזאת תופעה חריגה וחלוצית במערכת חינוך התיכון. לאחר כמה שנים העביר שכטר את בית-הספר לעיריית חיפה, וייחודו הראשוני לא נשתמר.
ד"ר שכטר פרש מהנהלת הסמינר לקראת שנת תש"ך, ובמשך כמה שנים אחר-כך המשיך ללמד בו.
קורות חיים > בישראל > כתיבה בישראל

לאחר עלייתו לארץ ישראל פרסם שכטר עשרות מאמרים בתחומי התנ"ך, האגדה וההגות. אז גם נתפרסמו ספרים וחוברות אחדות משלו: מבחרים לתלמידים – מתוך בראשית רבה (עם יהושע גוטמן, תש"ב), מתוך המכילתא דרבי ישמעאל (תש"ד) ומתוך משנה תורה לרמב"ם (שלושה חלקים, החל בתש"ה) וכן "פרקי הלכה – בבא מציעא" (תש"ה). כל הללו בהוצאת בית הספר הריאלי בחיפה. בהוצאת "דביר" יצאו לאור אז שתי חוברות משלו: "משנה" (תש"ח) – מורה-דרך ללימוד המשנה (הספר העברי הראשון שראה אור במדינת ישראל לאחר הכרזת עצמאותה), ו"מבוא לאגדה" (תש"י) – מורה דרך להכרת האגדה על מאפיינה ותפיסת עולמה.
שנות החמישים וראשית שנות השישים היו עבור שכטר גם שנים של פעילות הגותית ספרותית ענפה. בפרק זמן זה ראו אור ספרים וחוברות רבים: "ממדע לאמונה" (ספר מאמרים בסיסי וחשוב, שבו הותוו עיקרי גישתו במחשבה ובחינוך), מבחר מכתבי סרן קירקגור (הופיע במהדורה מחודשת בתשנ"א), "מבוא לתלמוד", "מבוא לסידור", "על הוראת האגדה", ספר האגדה לבתי הספר" (בשני כרכים), "פרקי חסידות", "משנתו של א.ד. גורדון", "פרקי הדרכה בתנ"ך" (בספר זה, וכן במבוא לתנ"ך סיכם שכטר את גישתו האידאית המיוחדת בלימוד התנ"ך ובהוראתו), "שבילים בחינוך הדור" (התוויית דרכים מקוריות בחינוכו האידאי של דורנו), "העל אנושי באנושי" (מאמרים פילוסופיים) וכן "אוצר התלמוד" – "לקסיקון" ייחודי שבו נתבארו מושגים ומונחים מן התלמוד. ד"ר יוסף שכטר עסק בכתיבתו במשך שנים רבות. הספר יצא בשלוש מהדורות.
לאחר שפרש מן ההנהלה ומן ההוראה, התמסר שכטר לכתיבת מאמרים וספרים, תוך שהוא מתדיין בכתב ובעל-פה עם קוראיו ותלמידיו. ספריו העיקריים שיצאו לאור מאז הם ספרי-מאמרים, שבהם הוא מפתח ומדגים את הגותו החינוכית והיהודית בדרכו שלו, תוך פקיחת עין בוחנת אל הדור הצעיר ומצבו הרוחני, ותוך הפנייתו אל נושאים ופרקי-עיון מן התרבות הכללית וממקורות היהדות (התנ"ך, האגדה והחסידות, שאותם הוא רואה כמרכזיים). הספרים העיקריים שנתחברו בתקופה זו הם: "יהדות וחינוך בזמן הזה", פרקי עיון לנבוכי זמננו", בפרוזדור להשקפת עולם", שיחות על פרשת שבוע", דרכים בחינוך לערכים", בדרך האמונה", "עיונים במחשבת זמננו", "מסות שיחות ומכתבים" (א'-ו').
יוסף שכטר נפטר בחול המועד פסח תשנ"ד (1994) בחיפה, והובא למנוחות בבית העלמין של מושב יודפת שייסדו תלמידיו . הוא הותיר אחריו כ-500 כותרים (ספרים, חוברות ומאמרים). על שמו רחובות הממוקמים בשכונת אחוזה בחיפה ובשכונת הדר גנים בפתח תקווה.
ההגות היהודית של יוסף שכטר

יוסף שכטר הושפע מעולמות ההלכה, האגדה והחסידות בהם צמח - אך בכתיבתו ניכרת גם נוכחות של הגות מערבית, תורות מהמזרח הרחוק והשפעות נוספות. שכטר כתב ספרים, מסות ומאמרים על נושאים דוגמת חיים יהודיים בעידן המודרני, זהות יהודית וישראלית, סוגיות בתלמוד, חיי משפחה, חינוך, חיי קהילה ותפילה. בכתיבתו הוא מציע לקוראים יהודיים תשתית ערכית כלל-אנושית לצד זהות יהודית. במאמר "עיקריה של דת ישראל וחלקנו בהם", הוא מתאר את תפיסתו ביחס לשלושה עיקרי אמונה שיש להם מעמד נפרד ומכריע:
א) איסור עבודה זרה
ב) איסור שפיכות דמים
ג) איסור גילוי עריות
באמירה זו ביחס לעיקרי הדת, שכטר מתבסס על דברי חז"ל בנוגע למצוות שעליהן "יהרג ובל יעבור" (החלטת לוד ומקומות שחז"ל מעידים עליהם שהם מכריעים). שכטר מציע את העיקרים הללו - לשומרי מצוות ולמי שאינם שומרי מצוות - כמכנה משותף. את שבע מצוות בני נח הוא מציע כמסגרת מוסרית לאנושות כולה.
השכטריסטים

בהיותו מורה מן המניין בבית-הספר הריאלי בחיפה, החלו להימשך אחריו תלמידים, שדבריו החודרים על החינוך לערכים ועל ערכי היהדות מצאו מסילות ללבותיהם. אותם תלמידים היו מצטרפים אליו לשיחות נוקבות בשעת ההפסקות ולאחר הלימודים, וכן בחוגים שנוצרו ביוזמתו וביוזמתם, בבית-הספר ובביתו אחר-הצהריים, ונסתיימו בשעות הלילה המאוחרות. בפגישות אלה נתלבנו תדירות ערכי האדם והיהדות. אותם תלמידים מעולים שהתגבשו סביב ד"ר שכטר בתחילת שנות החמישים החליטו להתעמק בתפיסות ובדרכים שקיבלו ממנו ולהופכן לאורח חיים. הללו, שנתכנו על שמו בשם "שכטריסטים", התגייסו לנח"ל, עברו גלגולים שונים, עד שבשנת תש"ך (1960) עלו על הקרקע בלב הגליל המרכזי, ביודפת. יודפת היה היישוב היהודי הראשון באותו חבל ארץ, והיווה דוגמה ומקור השראה ליישובים יהודיים שנוסדו שם בעקבותיו. גם בשנים הבאות היה שכטר נפגש עם תלמידיו, בביתו וביודפת, והיה ממשיך לשוחח עמם ולפתח אותם הנושאים. יודפת, כיום יישוב פורח, עבר שינויים מאז, אך אחדים מבין ראשוניו ומבין אלה שבאו בעקבותיהם המשיכו לקיים קשרים עם יוסף שכטר עד יומו האחרון. אחרים פנו להשפעות מתנועת גורדייף.
ספריו

שכטר היה כותב פורה: בישראל עסק בעיקר בשאלת קיום המחשבה הדתית בעולם המודרני ובנושאי החינוך היהודי בישראל; ככלל עסק בשפה, במשמעות ובאמונה בהקשר של מדע ודת. להלן מרבית ספריו:
סינטאכסיס [סינטקסיס], תל אביב: מצפה, תש"ד.
על ההכנה: דיאלוג, תל אביב: מ' ניומן, תש"ח.
ממדע לאמונה, תל אביב: אגודת הסופרים העברים ליד דביר, תשי"ג.
משנתו של אהרן דוד גורדון, תל אביב: דביר, 1957.
אוצר התלמוד: ביאורי מונחים עניינים וכללים בתלמוד הבבלי [יצא במהדורות נוספות], תל אביב: דביר, תשכ"ג.
לימודי היהדות בחינוך העל יסודי, תל אביב: הוצאת תלמידי המחבר, תשכ"ג.
שבילים בחינוך הדור, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשכ"ג.
העל אנושי באנושי, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשכ"ג.
מסות ורשימות, ירושלים: קריית ספר, 1964.
דברים ששמעתי מאבי ז"ל, חיפה: חמו"ל, תשכ"ה.
הירהורים ושיחות על החינוך ליהדות בזמן הזה, חיפה: [חמו"ל], תשכ"ו.
יהדות וחינוך בזמן הזה, תל אביב: דביר, תשכ"ו.
פרקים בהגותו של ארנסט פורמן, [תל אביב?]: [חמו"ל], תשכ"ח.
פרקי עיון לנבוכי זמננו, תל אביב: דביר, תש"ל.
בפרוזדור להשקפת עולם, ירושלים–תל אביב: מ' ניומן, תשל"ב.
דרכים בחינוך לערכים, תל אביב: הוצאת יחדיו, בסיוע משרד החינוך והתרבות, תשל"ו-1975.
עיונים במחשבת זמננו, תל אביב: יחדיו, תשל"ז.
ארחות חיים : מעשים סמליים הנעשים באירועים עיקריים בחיים, יודפת תשל"ח.
בדרך לאמונה, [תל אביב]: יחדיו, תשל"ט 1978.
חינוך לערכי היהדות, חיפה: בית המדרש למורים ולגננות על שם א"ד גורדון, תש"ם.
פרקים במחשבה ערכית, חיפה: [חמו"ל], תש"ם.
תורתו של הבעל-שם-טוב: לאנשים בעלי רקע חילוני, תל אביב: הוצאת אל"ף, [תש"ם 1980].
ארחות חיים של החסידות, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשמ"א-1980.
פרקים במחשבה דתית, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשמ"ב 1981.
בין אדם למקום, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשמ"ב-1982. [מהדורה ראשונה: יודפת, תשל"ט].
יסודות אידיאיים ומעשים סמליים, תל אביב: הוצאת אל"ף, תשמ"ה-1984.
רוח ונפש: גשרים ליהדות פנימית, ירושלים ותל אביב: שוקן, תשנ"ב-1992.
כן כתב עבור תלמידי תיכון מבוא לתנ"ך, מבוא לתלמוד ומבוא לסידור, וליקט מבחר מתוך "ספר האגדה" לח"נ ביאליק וי"ח רבניצקי; כתב על הוראת התורה והוראת האגדה בבית הספר התיכון, וחיבר הדרכות נוספות עבור מורים; ערך אסופות כתבים משל יעקב קלצקין, קובץ כתבים של סרן קירקגור (עם אילן כרוך), "פרקי חסידות: מבחר מאור הגנוז" למרטין בובר (מהדורה מוערת, עם יהודה ארליך), קובצי מבחר ממדרש בראשית רבה, ממכילתא דרבי ישמעאל ומבחר מבואר משנה תורה לרמב"ם; והוציא (בהוצאה עצמית, בשנות ה-70) ספר על "מוריץ שליק: אישיותו והגותו".
לקריאה נוספת

ישעיהו תדמור, התכוונות לאלוהי שבאדם: חינוך אכסיסטנציאליסטי-דתי במשנתו של יוסף שכטר, תל אביב: רשפים, תשנ"ד-1994.
דוד ליברמן, הנצח מתגלה בנפש: על משנתו החינוכית של יוסף שכטר, מסכת, ג, תשס"ה, עמ' 123-115.
שי חורב, יוסף שכטר, בלקסיקון החיפאים אישים ודמויות בחיפה, דוכיפת הוצאה לאור, עמ' 371, 2018.
שרית שוסהיים, בשביל המהותיות : תפיסת האדם בהגותו ובמשנתו החינוכית של יוסף שכטר. תל אביב : הוצאת אדרא, תשפ"ד 2024.
הערות שוליים

↑  בפולנית: Kudryńce; כיום קודרינצי (Кудринці) בראיון בורשצ'וב שבמחוז טרנופול באוקראינה. ראו גם: קודרינץ (קודרינצה), באתר ג'ואיש ג'נ.
↑  יוסף שכטר, "עיקריה של דת ישראל וחלקנו בהם", בתוך קובץ: עיקרי היהדות., תל אביב: יהושע צ'ציק
↑   ישעיהו תדמור, האמת שאדם מוכן לחיות ולמות למענה, באתר הארץ, 6 בפברואר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268040405171  PLWABN: 9810548921605606  BnF: cb12212141b (data)  GND: 1051483034  ISNI: 0000 0001 1027 840X  LCCN: n88102787  NTA: 06857598X  SUDOC: 030772699  VIAF: 61537969   WorldCat (עם VIAF): 61537969 
מפגש סופרים ומשוררים עבריים בירושלים, 1943. עומדים מימין: ירוחם לוריא, עזרא המנחם, ש"י פנואלי, יצחק עוגן. יושבים מימין: יצחק למדן, יעקב רבינוביץ, יוסף שכטר.
אול סיינטס

| --- | --- |
הלהקה בשנת 2007
הלהקה בשנת 2007
 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון, אנגליה
 תקופת הפעילות:  1993–2001 2006–2008 2013
 סוגה:  פופ   R&B
 חברת תקליטים:  Warner/London EMI/Parlophone
 פרסים והוקרה:  פרס מוזיקת הפופ של MTV אירופה (2000)  פרס המוזיקה של MTV אירופה לאמן החדש הטוב ביותר (1998) 
 אתר רשמי
 פרופיל ב-IMDb
 חברים
 נטלי אפלטון   ניקול אפלטון  מלאני בלאט  שאזניי לואיס
 
אול סיינטס (אנגלית: All Saints, תרגום מילולי: "כל הקדושים") היא להקת בנות בריטית שהוקמה ב-1996. הלהקה מונה ארבע זמרות, מתוכן שתי אחיות.
תחילת דרכה

הלהקה הוקמה כאשר שאזניי לואיס ומלאני בלאט נפגשו במסגרת תפקידן כזמרות רקע באולפני הקלטות בלונדון. הן הכירו את סימון ריינפורד, ושלושתן הקימו את הלהקה המקורית, בשנת 1993. הלהקה נקראה "All saints 1.9.7.5" - "אול סיינטס" על שם הרחוב בו נמצאו אולפני ההקלטות, ו-1975 לפי שנת הולדתן.
"אול סיינטס 1975" חתמו על הסכם הקלטה עם חברת התקליטים ZTT, הקליטו שני שירים והופיעו לראשונה בשנת 1994. הלהקה לא זכתה להצלחה רבה ובנוסף נוצר מתח רב בין בלאט לריינפורד בשל חילוקי דעות על הכיוון המוזיקלי של הלהקה. בקיץ 1995 עזבה ריינפורד את הלהקה, וחברת ZTT ביטלה את החוזה עם הלהקה.
בלאט ולואיס ערכו מבחני בד לשם מציאת זמרת נוספת ללהקה. במקביל אביה של בלאט פגש את ניקול אפלטון, שלמדה עם בלאט בבית ספר למשחק, והיא הצטרפה ללהקה. בנוסף שכנעה גם את אחותה, נטלי אפלטון, להצטרף ללהקה; הוריהן של האחיות אפלטון הסכימו לסייע בגידול בתה של נטלי שזה עתה נולדה, ושתי האחיות השלימו את הרכב הלהקה בראשית 1996.
אול סיינטס

בהרכבה החדש של הלהקה במאי 1996, נפגשו ארבע הזמרות עם קרל גורדון והקליטו גרסת דמו לשיר "I Know Where It's At". בנובמבר 1996 החתים אותן ג'ון בנסון על חוזה על חברת התקליטים שלו, "לונדון רקורדס". אז הוקלט הסינגל הראשון של הלהקה, "I Know Where It's At" בגרסה המלאה; השיר הגיע למקום הרביעי במצעד הלהיטים הבריטי. לאחר מכן יצא הסינגל "Never Ever", שהגיע למקום הראשון במצעדי הלהיטים בבריטניה ובמקומות נוספים בעולם. ב-1998 זכתה הלהקה בטקס פרסי המוזיקה הבריטית (BRITT Awards) על השיר והקליפ "Never Ever". הלהקה זכתה בפרסים נוספים, בהם פרס MTV בקטגוריית פריצת השנה. כן יצאו בשנה זו מתוך האלבום הראשון הסינגל הכפול "Under the Bridge / Lady Marmalade", והסינגלים "Bootie Call" ו-"War Of Nerves", שזכו להצלחה.
בפברואר 2000 חזרה הלהקה למצעדים עם הסינגל "Pure Shores", שנוצר בשיתוף עם ויליאם אורביט ונכלל בפסקול הסרט "החוף" בכיכובו של לאונרדו דיקפריו. השיר הגיע למקום השני במכירות סינגלים של שנת 2000. באוקטובר 2000 יצא הסינגל "Black Coffee", וכן האלבום השני, "Saints & Sinners", שנכנס למקום הראשון במצעד המכירות הבריטי והגיע לדרגת מכירות של אלבום פלטינה כפול. במקביל, באותה שנה כיכבו שלוש מחברות הלהקה, בלאט והאחיות אפלטון, בסרטו של דייב סטיוארט, הקומדיה השחורה "Honest"; הסרט נודע בשל סצנות עירום חלקי של האחיות אפלטון, קיבל ביקורות גרועות ולא הצליח במכירות. שלושה שירים של הלהקה נכללו בפסקול הסרט.
בינואר 2001 יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "All Hooked Up". מעט אחר כך התפרקה הלהקה בעקבות חילוקי דעות בין חברותיה. בסוף אותה שנה הוציאה חברת לונדון רקורדס אלבום אוסף של להיטי הלהקה, "All Hits", שכלל גם שיר סולו ראשון של בלאט, "TwentyFourSeven". לאחר הפירוק פתחו בלאט ולואיס בקריירות סולו, וגם האחיות אפלטון פתחו בקריירת סולו משותפת.
איחוד

ב-24 בינואר 2006 הודיעו חברות הלהקה על חזרה לפעילות משותפת, וב-13 בנובמבר יצא האלבום השלישי, "Studio1". ההופעה הראשונה של הלהקה מאז התפרקותה הייתה ב-21 באוקטובר 2006, בתוכנית "Ant & Dec's Saturday Night Takeaway". הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Rock Steady", יצא ב-6 בנובמבר 2006, וזכה להצלחה, אך האלבום נכשל במכירות, ובתחילת 2007 בוטל החוזה עם חברת "Parlophone". הסינגל השני, "Chick Fit", היה אמור לצאת ב-23 בפברואר 2007, אך לבסוף יצא רק באינטרנט ולא הגיע לדירוג 200 הלהיטים הגדולים במצעדים.
בספטמבר 2008 הודיעו חברות הלהקה שהן מתכוונות להקליט אלבום חדש בקרוב, והן מחפשות חברת תקליטים.
בספטמבר 2010 יצא, "Pure Shores: The Very Best of All Saints", אלבום אוסף שלישי של ההרכב. אלבום זה כלל סינגלים, שירים נוספים מהאלבומים ומספר שירים שיצאו כבי סייד.
דיסקוגרפיה

1997 - All Saints
1998 - The Remix Album
2000 - Saints & Sinners
2001 - All Hits
2006 - Studio 1
נתנאל הוכברג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 בדצמבר 1897 נס ציונה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  27 בינואר 1983 (בגיל 85) 
 ענף מדעי:  אגרונומיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אוטרכט  מקוה ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1955) 
 מספר צאצאים:  2 
 
נתנאל הוכברג (20 בדצמבר 1897 - 27 בינואר 1983) היה אגרונום ומומחה לגידול גפן. זוכה פרס ישראל לחקלאות לשנת תשט"ו.
קורות חיים

הוכברג נולד בנס ציונה והתחנך בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל". לאחר השתלמות בחוץ לארץ חזר ארצה והיה מורה בבית הספר.
באגרונומיה התמחה בתחום הגפנים. ספריו היו במשך מספר עשורים הספרים היחידים בשפה העברית על נושא הגפן, והיוו בסיס מקצועי לגידולו. בתחום המחקר הוכברג היה הראשון בארץ לערוך הכלאות וליצור זני גפן חדשים. הזן הראשון שפותח על ידו הוא "דן בן חנה", הנקרא על שם בנו דן שנהרג במלחמת העצמאות, אשר יוצא לדרום אפריקה. זן גפן נוסף שפותח על ידו הוא "שחרית", המשמש לייצור יין.
בשנת תשט"ו זכה בפרס ישראל לחקלאות.
רעייתו, חנה לבית רוז'נסקי, נפטרה בשנת 1955. בנם הבכור דן נהרג בגיל 17 בקרב על שילתא ובנם הצעיר, נתן, היה בין מייסדי יקב מקוה ישראל.
הוכברג נפטר בשנת 1983, והובא למנוחות בבית העלמין של נס ציונה .
ספריו

"זמירות הגפן והטפול לקביעת צורתה", הוצאת מצפה, תל אביב, תרצ"ה
"רבוי גפנים ונטיעת כרמים", הוצאת "השדה", תל אביב, תרצ"ח
"גידול הגפן", הוצאת "השדה", תל אביב, תשי"ד
"פריחה והפריה בזני גפן בארץ ושינויים מבחינת הפוריות בקשר עם מבנה הפרח וההפריה", רחובות, תש"ך
הערות שוליים

↑  אתר "Billiongraves"
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262632105171  ISNI: 0000 0004 0203 8862  LCCN: nr98001000  VIAF: 297038493   WorldCat (עם VIAF): 297038493