ייצור הארגמן בחוף הלבנט
ממצאים ארכאולוגיים > סוגי הממצאים ובעיות מתודולוגיות

ממצאים ארכאולוגיים הקשורים בתעשיית הארגמן נתגלו באתרים רבים, בייחוד באגן המזרחי של הים התיכון. עם זאת, במרבית המקרים לא נתגלו המתקנים עצמם או עדויות ברורות אחרות לייצור ארגמן. הממצא השכיח במרבית האתרים הוא קונכיות שלמות או מרוסקות של חלזונות ממין ארגמון. ממצא זה, על אף חשיבותו כסימן אפשרי לקיומה של תעשיית ארגמן באתר נתון הוא בעייתי, זאת מאחר שחלזונות ממין ארגמן היו ונותרו מקור מזון ליושבי חופי הים התיכון וכן נוצלו למגוון שימושים משניים, כגון ייצור סיד וכחומר מילוי בבנייה. על כן, יש לבחון בעין ביקורתית את אותם אתרים בהם לא נתגלו ערימות אלו בהקשר סטרטיגרפי ברור ובכמות מספיקה.
מאידך, אין לפסול את האפשרות לפיה לאחר מיצוי חומר הצבע המצוי בבלוטה התת-זימית, תרמו הצבעים את יתר חלקי החילזון, ביניהם החלקים הבשרניים והקונכייה, למטרות מאכל, בנייה, פולחן ועוד; ניצול יעיל זה של תוצרי לוואי נצפה גם כיום במגוון תעשיות מודרניות וניתן להניח עיקרון דומה הנחה גם תעשיות קדומות. פרט לערימות הקונכיות הנזכרות לעיל, הממצאים העיקריים המשמשים כעדות אפשרית לקיומה של תעשיית ארגמן באתר נתון הם שברי חרסים ועליהם שאריות צבע, מתקני צביעה וכן שרידי בדים צבועים בצבע ארגמן. זיהוי מתקני הצביעה שנוי במחלוקת, זאת מאחר שהכלים ששימשו לצורך זה אינם שונים באופן מהותי מכלים ששימשו במגוון תעשיות והקשרים אחרים. בדים צבועים אף הם ממצא בעייתי במידת מה, זאת מאחר שכאמור (ר' לעיל), הדרישה הגבוהה לצבע הארגמן בעולם העתיק הובילה לייצור שלל תחליפים זולים וזיופים. קיומו של צבע ארגמן מזויף מחייב את חוקרי התעשייה לנתח את הרכבם הכימי של הבדים הצבועים, לכאורה, זאת על מנת להבחין בינם לבין ממצאי צבע ארגמן אמיתי. בעיה מתודולוגית נוספת הקשורה בהגדרת אתרי ייצור ארגמן היא בעיית שימור הממצאים - בחפירות רבות נשמרות קונכיות שלמות בלבד, בעוד הקונכיות השבורות והמרוסקות - "מאובן מנחה" של תעשיית הארגמן - נזרקות. גם במקרים בהם קונכיות מרוסקות נשמרות, לרוב לא נערך מספור של ממצא זה ועל כן לא ניתן לקבוע בוודאות האם מדובר בפסולת מטבח או בשרידי תעשיית הארגמן.
על סמך בחינת עדויות עתיקות, ובייחוד כתבי פליניוס, ניתן לשחזר באופן כללי את שלבי הכנת הצבע ומכאן את הכלים שהיו נחוצים לביצועם. השתמרותם של הסלים והמלכודות ששימשו ללכידת החלזונות, המתוארים בכתבי אריסטו אמנם מוטלת בספק, אולם חוקרים עשויים למצוא עדויות עקיפות לכך כגון קונכיות מחוררות ושרידי קונכיות ששימשו כפיתיון (ר' להלן). מתיאורו של פליניוס אף עולה כי בעת הכנת צבע הארגמן, נעשה שימוש במספר כלים, ביניהם כלי לשבירת קונכיות הארגמונים הגדולות, כלי למיצוי נוזל הבלוטה התת-זימית, משטח קשה עליו נשברו החלזונות, כלי בישול גדולים, כבשן וכלי לערבוב התמיסה. תפקידו של הארכאולוג הבוחן את תעשיית הארגמן לנסות ולזהות כלים אלו ולעמוד על מיקומם אחד ביחס לשני, זאת במטרה לנסות ולהגדיר אזורי פעילות תעשייתית בכלל ואזורי ייצור של צבע הארגמן בפרט. כמו כן, עליו לשים לב לכלים החסרים מן הרשימה המתוארת לעיל ולנסות לעמוד על הסיבה לכך.
חרף העובדה כי ממצאים הקשורים בתעשיית הארגמן ובראשם קונכיות שבורות נתגלו בשלל אתרים לאורך חופי מדינת ישראל, בערך זה יושם דגש על האתרים הגדולים והבולטים ביותר בקשר לתעשייה זו, ביניהם תל שקמונה, דור, עכו, תל כיסאן ותל מור. הפרדה בין "חופי הלבנט" לבין "חופי ארץ ישראל" היא מלאכותית - על פי מרבית העדויות המצויות בידינו, ידוע כי חופי הארץ, בייחוד החוף הצפוני, היו נתונים להשפעה תרבותית וייתכן אף לשליטה פיניקית החל בתקופת הברונזה המאוחרת. זאת ועוד, בתקופה הפרסית ניתן השלטון בפחוות השונות בארץ למלכי צור וצידון ועל כן, ניתן לראות בממצאי תעשיית הארגמן המופיעים בארץ בתקופה זו תופעה פיניקית בעיקרה.