זכויות להט"ב במצרים
היסטוריה > היסטוריה של הומוסקסואליות במצרים העתיקה > מצרים האסלאמית של ימי הביניים

האסלאם הסוני בסופו של דבר דחק את הנצרות הקופטית והפך לדת השלטת במצרים במאות השנים שלאחר הכיבוש המוסלמי של מצרים (אנ'). לצד האסלאם הסוני הגיעו שליטים חדשים למדינה: הערבים, ומאוחר יותר, הממלוכים. הדיאלוג התרבותי על התנהגויות הומוסוציאליות והומוסקסואליות במצרים של ימי הביניים הייתה ביקורתית בדרך כלל. האוכלוסייה המצרית הילידית הוגדרה כסובלנית כלפי הומוסקסואליות, בעוד הדיון בעניין הונח בדרך כלל על ידי חוקרים אסלאמיים מהמעמד המוסלמי השולט. המושג המערבי של המונח "הומוסקסואל" כפי שמובן במחקר המודרני, לא היה קיים במצרים של ימי הביניים בעוד מילים המתארות מעשים והתנהגויות הומוסקסואליות תיארו פעולות, ולא קבוצת אנשים. בנוסף, ישנו חוסר בראיות היסטוריות על הומוסקסואליות במצרים עד המאה ה-8, אשר מסמנות את תקופת הכניסה של שירת אהבה בין גברים לתיעודה ההיסטורי.
אולם, קיומן של התנהגויות הומוסקסואליות במצרים בתקופת ימי הביניים זמן קצר לאחר כיבושה המוסלמי אינו מוטל בספק. החברה המצרית של ימי הביניים, על אף שהייתה חברה מוסלמית, לא חלקה כברירת מחדל את אותה השקפה על גבריות, הומוסקסואליות והתנהגות הומוארוטית כמו ארצות אחרות שנכבשו על ידי ח'ליפות ראשידון, בדגש היכן שהשפעתה של דת האסלאם הייתה חלשה יותר. הנורמות התרבותיות של הומוסקסואליות במצרים של ימי הביניים תאמו את הנורמות של מזרח הים התיכון (אנ'), אם כי לחץ חברתי מקרב השלטון על רקע השפעת האסלאם אכן גרם להתנהגויות אלו להיבדק באופן רחב מבעבר, במיוחד על ידי פקידי דת. האינטראקציה של הנצרות הקופטית עם האסלאם טיפחה אוכלוסייה מיסטית סופית גדולה, כאשר בתורה, היו לה השקפות תרבותיות משלה על התנהגויות הומואירוטיות בצורה של "התבוננות" בגברים צעירים שנתפסו כ-"ייצוגים הארציים של יופיו של אלוהים". המנהגים הסופיים הותקפו על ידי שמרנים דתיים ונראו כ-"מוקדי ניוון".
וולני, אינטלקטואל ומזרחן צרפתי אשר טייל ברחבי הסולטנות הממלוכית המאוחרת, אמר על הממלוכים: "הם, מעל הכול, מכורים לאותה רשעות מתועבת שהייתה בכל עת סגנונם של היוונים... קשה להסביר את הטעם הזה. כאשר אנו רואים שלכולם יש נשים, אלא אם כן נניח שהם מחפשים במין אחד את חריפות הסירוב שהם אינם מאפשרים למין השני". הנוהג המתואר על ידי וולני ש-"הורש מהיוונים הקדמונים" ידוע בתור "פדרסטיות" (אנ'), מערכת יחסים ארוטית המתנהלת בהסכמה בין מבוגר לבין מתבגר שאינו ממשפחתו המצומצמת. מערכת היחסים יכולה, אך לא חייבת, להיות מבוטאת ביחסי מין, אשר היה ביטוי גלוי ומקובל להתנהגויות הומוסקסואליות הן במצרים של ימי הביניים והן במזרח הים התיכון ההיסטורי, בעוד הופעת האסלאם לא השפיעה לרעה על נוהג זה בעייני הציבור הרחב. בהקשר המצרי, זה נחשב כטבעי עבור גברים מבוגרים להביט בגברים צעירים הנראים כנחשקים ונאים, תוך התחשבות מסוימת בגילם, אם כי לא תמיד. משיכה זו לנערים זכרים נתפסה כטבעית ותואמת לתפקידי מגדר מוסלמיים מסורתיים. בהקשר זה, פדרסטיות הייתה טבעית כמו הטרוסקסואליות. שירים ערביים וטורקים שהוקדשו לצעירים יפי תואר שונים החלו להופיע במאה ה-8 במדינות מוסלמיות שונות, כולל מצרים של ימי הביניים. הנוכחות של ספרות הומואירוטית מדגימה את הסובלנות החברתית שהייתה נוכחת להתנהגויות מסוימות של בני אותו מין בחברות ערביות ומוסלמיות בכלל, עם הבדלים תרבותיים מסוימים בהתאם למדינה המדוברת. השכיחות של התנהגויות הומואירוטיות בחברה המצרית של ימי הביניים, באשר הן נוגעות לגברים שכבר היו להם נשים, הייתה נושא לוויכוח קפדני בין הרשויות הדתיות, אם כי המעמד הזה היה נסבל מבחינה תרבותית. הדין האסלאמי בעניין פעילות הומוסקסואלית הורחב עוד יותר לאחר התפוצצות הנרטיבים ההומואירוטיים ברחבי העולם המוסלמי במאה ה-8. החברה המצרית של ימי הביניים הייתה סובלנית להתנהגויות ומעשים הומוסוציאליים, הומוארוטיים והומוסקסואלים, אם כי הרשויות הדתיות לא. החוק האסלאמי סבל חלק קטן יותר של התנהגויות פדרסטיות לזמן מה ותיאר מעשים מסוימים על רקע זה כ-"מסוכנים מאוד לחברה הדוחים את האמונה". האסלאם הרתיע התנהגויות הומוסקסואליות ותפקידים מגדריים לא מסורתיים, בעוד שהפרקטיקות התרבותיות המצריות הילידות היו סובלניות למגוון רחב יותר של התנהגויות, מעשים ואטרקציות הומוסקסואליות. ככזו, בעת דיונים על מעמדם של להט"ב בסטנדרטים מערביים בחברה המצרית של ימי הביניים, מודגשת ההצטלבות של תרבות ודת ברגעים שונים בהיסטוריה שלה.