stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לוס איריגארי
תרומתה לתאוריה הפמיניסטית

איריגארי מראה את המקורות לדימויים המערביים של גברים ונשים שהולידו את יחסי הכח בין המינים. היא מבררת את המכניזם שהוביל לתפיסה שאישה היא סובייקט בעוד גבר הוא אובייקט. לטענתה של איריגארי, יצירת משמעות בפילוסופיה המערבית דורשת הפיכה לאובייקט. כלומר, התרבות המערבית מושתת על תפיסת ניגודים: גבר - אשה ; סובייקט - אובייקט ; מערב - מזרח וכו'. חשיבה זו אינה מאפשרת חשיבה פלורליסטית. היא מדגימה את טענתה באמצעות משל המערה של אפלטון. המערה היא רחם ממנו יוצא הפילוסוף ומשתחרר מהכבלים של הבערות ויוצא אל האור ואל החוכמה. על פי אפלטון במערה יש רק בערות ובחוץ יש רק חוכמה. המשל מייצר ומקבע הבדלים בצורה דיכוטומית. איריגארי טוענת, מנגד, שהדימוי של יציאה אל האור של אפלטון מבטל את משמעות הלידה כאירוע תהליכי והמשכי והפך את הלידה לפרוצדורה רפואית. כן, ההנחה שאין חוכמה במערה מתעלמת מידע המבוסס על מגע ודמיון.
לטענת איריגארי, יש שוני פיזי בין גבר לאישה: נשים מתקשות להשיג הכרה בזכויותיהן החברתיות והפוליטיות כיוון שלא הוקדשה מחשבה בסיסית לגבי הקשר בין תרבות לביולוגיה.
על פי איריגארי, אין האישה צריכה לראות עצמה כשווה לגבר בכל הפרמטרים, כי אם לראות את השוני שלה ולכבד אותו ובכך לדרוש זאת מהחברה.
לטענתה, על חינוך הילדה לנבוע מהאם, כך שתספוג ערכים ותלמד לכבד את המעלות ואת השוני שלהּ ביחס לגברים. כמו כן, היא מתייחסת לנשים הרוצות להשתוות לגברים, וטוענת שנשים צריכות להשתוות לעצמן, כלומר להכיר בזהותן הנשית.
מושגים והגות

איריגארי, פסיכואנליטיקנית בהשכלתה, נסמכת על תאוריות פטריארכליות התולות את ההבדל בין הנשי והגברי, כמו גם את ההיררכיה בין השניים, במבנה הביולוגי. דרך ההתבססות על עקרונות בסיסיים בתאוריות הללו היא מתווה הסתכלות שונה, המוכיחה כי יש לשחרר את האישה והגבר מההיררכיה הזו – לא למרות אלא בגלל ההבדלים שקיימים בין השניים. בבסיס טיעוניה עומדים ההבדלים הבין-מיניים.
איריגארי מסבירה את הסדר הפטריארכלי הקיים באמצעות ההבדלים הללו, לאחר מכן מדגימה כיצד סדר זה מתקיים במרחב האישי במסגרת הארוטיקה, מבקרת את תגובת הנגד של הנשים הדוגלות בביטול הסובייקטיביות הנקבית כהתמודדות עם הסדר הפטריארכאלי, ומציעה פתרון הכרוך במתן ביטוי מלא לזהות המינית של שני המינים:
הסדר הפטריארכאלי הפאלוקרטי – שולט בתרבותנו ומכתיב הדרת תרומתו של האחר מהחברה בזמן שתרבות מטריארכלית מכתיבה סובלנות ומסוגלת להכיל גם את האחר (ההבדלים הללו נובעים מתוקף המבנה הביולוגי של הזכר והנקבה). "באותו מקום שבו הגוף הנקבי יוצר מתוך כבוד כלפי השוני, הולך ונבנה הגוף החברתי הפטריארכאלי באופן היררכי תוך כדי הדרת השוני".
כלכלה פאלית ואוטו-ארוטיות – בארוטיקה הנשית מעצם המבנה של הגוף הנקבי יש משום שלמות פנימית אשר אינה נזקקת בהכרח לגורם חיצוני (שמחוץ לגופה היא) לצורך עינוגה. לא כך הארוטיקה הפאלית הנזקקת לנוכחות נקבית לצורך העונג המיני. הבדל זה מכתיב את הכלכלה הפאלית המשדלת נשים לספק צורך פאלי זה וזאת למרות שאינן זקוקות לו באמת. כלכלה זו שואבת את ייפוי הכוח שלה מתוך ההתעלמות והביטול של הצרכים המיניים של האישה, השכחתם ושכנוע כי העונג האמיתי של האישה כרוך בהטרו ארוטיות ולא באוטו ארוטיות הטבעי יותר לאישה. "אולם התענגותה מעל לכל הנה זנות מזוכיסטית של גופה לתשוקה שאינה שלה".
נסיגת התרבות המינית היא שגורמת לניכור כלפי המין הנשי על ידי ביטול מין זה והשתקתו: "אלה אינם מסייעים להגשמה מאושרת של הנישואין, במובן הרחב יותר של ברית גשמית ורוחנית בין גבר לאישה". ראשיתו של ניכור זה הוא ראייה תרבותית של הנקבי כ"לא זכרי", כסובייקט וכ"האחר האולטימטיבי". ראייה זו מתבטאת לא רק בייצוגים השונים של הגבר והאישה אלא ברמת הדקדוק והשפה ומתעצב לאורו. תיקון מצב זה כרוך לא בהתכחשות האישה לזהותה המינית אלא בשימור הסובייקטיוויות הנקבית והאדרתה. כך יתוקן לא רק אי שוויון כלכלי השורר בין גברים לנשים אלא גם אי שוויון ערכי של צדק וכבוד.
ההבדל הבין מיני ושחרור האישה – האמצעי לשחרור הנשים כרוך לא בשוויון בין המינים אלא במתן כבוד לשוני שבין המינים. "ניצול הנשים מבוסס על ההבדל הבין מיני וניתן לפתור אותו אך ורק באמצעות ההבדל הבין-מיני". ההבדל הבין המיני הוא בבסיס החברה האנושית ונטרולו יש בו סיכון עבור הגזע האנושי כולו. תרבות של כבוד לכל אחד מהמינים על השוני שבהם היא שתבטיח את שחרור האישה וגם הגבר. תרבות שכזו תהא מבוססת על מגדר ולא על מין ותאפשר חופש רב יותר בבחירת ערכים מגדריים.
ביקורת

בספרם Fashionable Nonsense ביקרו אותה בתקיפות המדענים אלן סוקל וז'אן ברימונט, בין היתר כי לדבריהם אמרה שהנוסחה E=MC² היא נוסחה סקסיסטית, משום שהיא מעדיפה את מהירות האור על פני מהירויות אחרות.
כתביה > ספריה של איריגארי שתורגמו לעברית

מין זה שאינו אחד: מבחר (מצרפתית: דניאלה ליבר; ייעוץ מדעי והקדמה: דינה חרובי; אחרית דבר: מירי רוזמרין), תל אביב: רסלינג, 2003.
אני, את, אנחנו: לקראת תרבות ההבדל (מצרפתית: הילה קרס; עריכה מדעית: דינה חרובי), תל אביב: רסלינג, 2004.
כתביה > ספרים העוסקים בתורתה

ג'ון לכט, 50 הוגים מרכזיים בני זמננו, כרך ב', תרגמה אנה ברויר, הוצאת רסלינג, תל אביב 2004.
הערות שוליים

↑  Mary Beth Mader, Luce Irigaray
↑  אישה היא וריאציה של גבר ע"פ פרויד
↑  Luce Irigaray and Noah Guynn, The Question of the Other, Yale French Studies 87, 1995
↑  מירי רוזמרין, הפוליטיקה של ה'אני' – על קיום פוליטי של פרטים אצל איריגארי ובאטלר, רסלינג 8, עמ' 23-35
↑  Luce Irigaray, chapter 7, Speculum of the Other Woman, Cornell University Press, 1985
↑  תרבות השוני, עמ' 44.
↑  מין זה שאינו אחד, עמ' 17.
↑  שכחת אילנות היוחסין הפמיניסטיים, עמ' 17
↑  שוות או שונות, עמ' 11
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310810105171  PLWABN: 9810533633605606  BIBSYS: 90110405  BNC: 000270163  BNE: XX977418  BnF: cb11908265x (data)  CiNii: DA00950655  GND: 119010941  ICCU: CFIV004476  ISNI: 0000 0001 2280 0349  LCCN: n82070348  LNB: 000010657  NDL: 00444279  NKC: js20060421015  NLA: 35236653  NLG: 265151  NLK: KAC200001179  NSK: 000079451  NTA: 072857072  RERO: 02-A000091451  SELIBR: 208170  SNAC: w6kb952x  SUDOC: 02693115X  Trove: 876581  ULAN: 500292666  VIAF: 54149176   WorldCat (עם VIAF): 54149176
מדינת אל-עודה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  עזה
 גובה:  37 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  7,433
 קואורדינטות:  31°32′50″N 34°27′49″E﻿ / ﻿31.547222222222°N 34.463611111111°E﻿ / 31.547222222222; 34.463611111111 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת מערב הנגב מוגדלת) מדינת אל-עודה(למפת מערב הנגב רגילה) מדינת אל-עודה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדינת אל-עודה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מדינת אל-עודה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מפת שכונות עזה. מדינת אל-עודה בצפון המפה
מדינת אל-עודה (בערבית: مَدينَة العودة) הוא כפר בנפת עזה, בצפון רצועת עזה, בין אל-עטאטרה למחנה הפליטים א-שאטי.
בכפר כ-560 תושבים, רובם פליטים פלסטינים.
הערות שוליים

↑  Palestinian Population by Locality and Refugee Status, באתר הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, ‏2008 (באנגלית)
מוזיאון העיר סקופיה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  station building, מוזיאון 
 מיקום:  סקופיה 
 מדינה:  מקדוניה הצפונית 
 בעלים:  City of Skopje 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 תאריך פתיחה רשמי:  1949 
 מידות
 שטח:  4,500 מ"ר 
 קואורדינטות:  41°59′27″N 21°25′46″E﻿ / ﻿41.99083333°N 21.42944444°E﻿ / 41.99083333; 21.42944444
 www.mgs.org.mk
  (למפת סקופיה מוגדלת) מוזיאון העיר סקופיה(למפת סקופיה רגילה) מוזיאון העיר סקופיה
 
המחלקה האתנולוגית של המוזיאון
מוזיאון העיר סקופיה (במקדונית: Музеј на Град Скопје) הוא מוזיאון שנמצא בסקופיה, מקדוניה הצפונית שנוסד ב-1949. מאז 1970, המוזיאון ממוקם בחלקה המחודשת של תחנת הרכבת הישנה שנהרסה חלקית ברעידת האדמה בסקופיה ב-1963.
פעילות

מאז ועד היום, כמוזיאון מורכב, הוא מקשר בין הפעילות בתחום הארכאולוגיה, ההיסטוריה, האתנולוגיה, וההיסטוריה האמנותית בסקופיה וסביבתו. בנוסף למחקר שיטתי, איסוף, סידור, הגנה ואחסון, המוזיאון מבצע עיבוד מקצועי ולימוד מדעי של חומר המוזיאון והצגתו הציבורית באמצעות פרויקטים ותערוכות.
במוזיאון יש כ-21,950 פריטים שנמצאים במספר מחלקות: ארכאולוגיה, היסטוריה, אתנולוגיה, תולדות האמנות, אדריכלות, אורבניזם ועיצוב, חינוך, צילום, וידאו ודיגיטציה, וכן מפעילה ספרייה. קרן המוזיאון כוללת תרומה של 182 תצלומים של צלם האמנות המקדוני בלגויה דרנקוב (מק'). ב-1991, תרם הצייר המקדוני ליובומיר בלוגסקי (מק') 159 עבודות (בעיקר צבעי מים) למוזיאון העיר סקופיה. אוסף זה, בעל ערך יוצא דופן והראשון מסוגו במקדוניה הצפונית, איפשר את הקמת הגלריה במוזיאון העיר סקופיה על שם התורם, ובו, תוך שמירה על זכרו, יצירותיו מוצגות ללא הרף.
הערות שוליים

↑  "Историјат". Музеј на Град Скопје. ארכיון מ-2016-04-23. נבדק ב-1 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Библиотека". Град Скопје. ארכיון מ-2016-06-08. נבדק ב-1 באוקטובר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398679005171  LCCN: no98064581  NKC: pna20231178423  SUDOC: 203538358  VIAF: 141297392   WorldCat (עם VIAF): 141297392
מוזיאון הפטי פאלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, היכל הופעות, גלריה 
 מיקום:  הרובע השמיני של פריז 
 מדינה:  צרפת 
 בעלים:  עיריית פריז 
 מבקרים בשנה:  517,624 (נכון ל־2021)
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1902
 תאריך פתיחה רשמי:  1900 
 אדריכל:  שארל ז'ירו, François Hennebique 
 סגנון אדריכלי:  ארכיטקטורת בו-אר 
 קואורדינטות:  48°51′58″N 2°18′52″E﻿ / ﻿48.866027777778°N 2.3145555555556°E﻿ / 48.866027777778; 2.3145555555556
 www.petitpalais.paris.fr
  (למפת פריז מוגדלת) מוזיאון הפטי פאלה(למפת פריז רגילה) מוזיאון הפטי פאלה
 
מוזיאון הפטי פאלה בשנת 2015
מוזיאון הפטי פאלה (בצרפתית: Petit Palais) הוא מוזיאון לאמנות ברובע ה-8 של פריז, צרפת.
היסטוריה

הוא נבנה כחלק מההכנות לתערוכה העולמית של 1900, וכיום הוא משכנו של המוזיאון לאמנויות יפות של העיר פריז. מוזיאון הפטי פאלה ממוקם בשדרת ניקולא השני, היום שדרת וינסטון צ'רצ'יל, מול מוזיאון הגראן פאלה. שאר החזיתות של הבניין פונות אל נהר הסן ושדרות השאנז אליזה.
מוזיאון הפטי פאלה הוא אחד מ-14 מוזיאונים של העיר פריז ששולבו מאז 1 בינואר 2013 בתאגיד הציבורי Paris Musées. הוא רשום מאז 1975 כמונומנט היסטורי על ידי משרד התרבות הצרפתי.
הערות שוליים

↑  Anderson, A (1900). "The Paris Exhibition Buildings". Architectural Review. 7: 28–37.
1 2  Iwarere, Sesan (2005). Gournay, Isabelle; McEvoy, Jean (eds.). "Paris 1900: Petit Palais". World's Fairs: Social and Architectural History. Maryland: University of Maryland Libraries.
↑  Base Mérimée: PA00088878, Ministère français de la Culture. (in French) Petit Palais, actuellement musée des Beaux-Arts de la Ville de Paris
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576400305171  BNE: XX123465  GND: 1048199-0  ISNI: 0000 0001 2167 7481  LCCN: n80152875  NKC: ko2002102971  SUDOC: 026394170  Trove: 1242971  ULAN: 500310009  VIAF: 149662265   WorldCat (עם VIAF): 149662265 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מורו דה סאו פאולו

| --- | --- |
חוף מורו דה סאו פאולו
חוף מורו דה סאו פאולו
 מדינה:  ברזיל ברזיל
 מדינה:  באהיה באהיה
 תאריך ייסוד:  1535
 קואורדינטות:  13°22′54″S 38°54′50″W﻿ / ﻿13.38167°S 38.91389°W﻿ / -13.38167; -38.91389
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ברזיל מוגדלת) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטימורו דה סאו פאולו(למפת ברזיל רגילה) ברזיליה ריו דה ז'ניירו סאו פאולו סלבדור פורטלזה בלו הוריזונטה קוריטיבה מנאוס רסיפה פורטו אלגרה בלםאורוגוואי ארגנטינה צ'ילה פרגוואי בוליביה פרו קולומביה ונצואלה גויאנה האוקיינוס האטלנטימורו דה סאו פאולו(למפת באהיה רגילה) סלבדור ויטוריה דה קונקיסטה  ז'ואזיירו ז'קייה בריירס ז'קובינה סר. אלגו. פרנמבוקו פיאאוי מר. ט. גו. מינאס ז'ראיס א"ס האוקיינוס האטלנטי מורו דה סאו פאולו(למפת באהיה מוגדלת) סלבדור ויטוריה דה קונקיסטה  ז'ואזיירו ז'קייה בריירס ז'קובינה סר. אלגו. פרנמבוקו פיאאוי מר. ט. גו. מינאס ז'ראיס א"ס האוקיינוס האטלנטי מורו דה סאו פאולו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מורו דה סאו פאולו (בפורטוגזית: Morro de São Paulo, "הגבעה של פאולוס הקדוש"), היא עיירת נופש, אחת מחמישה כפרים באי טיניארה (Tinharé), השייך למדינת באהיה שבברזיל.
ארבעת החופים של מורו דה סאו פאולו, שזכו לשמות "החוף הראשון", "החוף השני", "החוף השלישי" ו"החוף הרביעי", מהווים מוקד משיכה לתיירים מרחבי העולם. לכבוד התיירים מאורגנות מסיבות חוף, בעיקר בקיץ הברזילאי (מינואר עד הקרנבל).
את האי טיניארה, ששטחו כ-400 קמ"ר, גילה בשנת 1531 הפורטוגלי מרטים אפונסו דה סוזה, ובשנת 1535 נוסדה העיירה מורו דה סאו פאולו בצפון האי. בשל מיקומו האסטרטגי בפתח מפרץ כל הקדושים (Baía de Todos os Santos), שער הכניסה לעיר סלוודור דה באהיה, סבל מהתקפות מצד אוניות צרפתיות והולנדיות. ב-1630 נבנתה באי מצודה כדי להגן מפני התקפות אלה. מאוחר יותר נבנתה כנסיית נוֹסָה סֶנְיוֹרָה דָה לוּז ("גבירתנו של האור") וכן מנזר.
כמו כן יש באי מגדלור שנבנה בשנת 1855. ב-1992 הוקמה בשטחו שמורת טבע.
התחבורה לעיר מתנהלת בים - בעיקר באמצעות מעבורת מסלבדור (שיט של 60 ק"מ) או ספינות קטמרן - או בטיסות רגילות בין נמל התעופה של סלבדור לבין המינחת המקומי. כלי הרכב היחידים הנעים באי הם טרקטורים, והם משמשים גם להסעת בני אדם.
מורה פרטי

נערה בשיעור פרטי במרכז הדרכה
מלומד צעיר ומורהו, דרך לימוד מקובלת לבני אצולה עד תחילת המאה העשרים, רמברנדט, שמן על בד, בסביבות 1630, מוזיאון גטי, לוס אנג'לס
מורה פרטי הוא מדריך או מורה אשר מלמד נושא לימודי מסוים לתלמיד יחיד או לקבוצה קטנה של תלמידים במתכונת אשר נקראת שיעור פרטי. תשומת לב כזו מאפשרת לתלמיד לשפר ידע או מיומנויות מהר יותר מאשר בסביבה של כיתה.
בדרך כלל, מורים פרטיים מועסקים על ידי התלמיד, משפחתו או על ידי עמותות כחלק מעזרה לקהילה.
חלק מהמורים מועסקים על מנת לסייע לתלמידים בעלי לקות למידה או הפרעות קשב וריכוז או לתלמידים אשר אינם יכולים ללמוד בקבוצות גדולות וזקוקים לתשומת לב מיוחדת.
ישנם מורים אשר מועסקים כדי לספק חומר מתקדם עבור תלמידים המעוניינים ללמוד מעבר למסגרת הכיתתית או עבור תלמידים המעוניינים בהעשרה בתחומים שונים.
מורה פרטי אינו חייב להיות בעל תעודת הוראה. ניתן אפילו למצוא מורים פרטיים אשר לומדים בבי"ס תיכון.
העבודה כמורה פרטי נפוצה מאוד בקרב סטודנטים מאחר שהשכר גבוה מהממוצע לעבודות סטודנטים והשעות גמישות וניתנות להתאמה למערכת השעות של הלימודים.
ניתן למצוא מורים פרטיים במודעות בעיתונים ובמוסדות הלימוד וכן ברשת האינטרנט, בה קיימים אתרים לפרסום וחיפוש של מורים פרטיים. אתרים אלו מאפשרים למורה הפרטי להוסיף מודעה ואף פרופיל מורה ולפרט את מקצועות הלימוד ופרטים נוספים, כגון ניסיון קודם ואזורי לימוד.
ראו גם

שיעור פרטי
מבצע עוז

מבצע עוז היה מבצע צבאי של חיל הים שנערך בליל 2 בינואר 1949 במלחמת העצמאות, מטרת המבצע הייתה לנסות שוב לנתק את אספקת הציוד הצבאי והתחמושת משטח מצרים לחזית הדרום על ידי פיצוץ מסילת הרכבת המחישה את הציוד, לאחר שניסיון קודם שנערך שבוע קודם לכן במסגרת מבצע התחלה לא השיג את מטרתו לאחר שחומר נפץ שהטמינו לוחמי חיל הים מתחת המסילה לא גרם לנזק משמעותי.
ביצוע הפעולה

בשעת ערב הפליגו לכיוון החוף של מצרים אותן ספינות משמר שנטלו חלק בניסיון הקודם של המבצע, סמוך לשעה 21:00 הן הגיעו אל מול נקודת הפעולה. יחידת סיור נשלחה באמצעות סירת משוטים לבדוק את השטח ולוודא כי הוא פנוי, לאחר שהתקבל אישור מיחידת הסיור ירדו צוותי החבלה בסירות גומי ועשו את דרכם אל החוף. הם הגיעו אל החוף והחלו לנוע לעבר היעד ולפתע ללא סיבה פתח אחד מאנשי היחידה באש. הירי חשף את הכוח בפני המצרים והם החלו להמטיר עליהם אש, נוצר בלבול רב ואנשי היחידה ניסו להשתלט על המצב ולהשיב אש, אך מפקד הכוח החליט לסגת מאחר שסבר שאין סיכוי שהמצרים לא יגלו את המטען שהם עמדו להניח. הכוח שב על עקבותיו ובסירות הגומי הגיעו במהירות לספינות שחיכו להם במרחק מה בים ומשם הפליגו חזרה ארצה.
ביצוע הפעולה > תוצאות הפעולה

הפעולה נכשלה ומסילת הרכבת המצרית המשיכה להעביר ציוד ותחמושת לכוחות הצבא בחזית, אך לכישלון לא היו השלכות מעשיות כיוון שמבצע זה היה רק פעולה בהיקף קטן במסגרת מבצע חורב שמטרתו הכללית הייתה להכניע את צבא מצרים ולגרשו מן הנגב ומטרה זו הושגה במלואה במבצע.
ראו גם

מבצעי חיל הים במלחמת העצמאות
לקריאה נוספת

אליעזר טל: מבצעי חיל הים במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1964
לירה ביזנטית (כלי נגינה)

העדות הקדומה ביותר ללירה ביזנטית. החריטה שמורה במוזיאון הלאומי ברג'לו שבפירנצה
לירה ביזנטית או הלירה (ביוונית: λύρα, באנגלית: Byzantine lyra) היא כלי נגינה מימי הביניים שפותח באימפריה הביזנטית. בצורתה הפופולרית, הלירה הייתה כלי נגינה דמוי אגס עם שלושה עד חמישה מיתרים, שהוחזקו זקופים והפיקו צליל על ידי פריטה בעזרת האצבעות או הציפורניים. התיאור הידוע הראשון של הלירה, הוא על ידי חריטה מהתקופה הביזנטית, ששמורה במוזיאון הלאומי ברג'לו שבפירנצה. גרסאות שונות של הלירה הביזנטית עדיין קיימות בכל הארצות בהן הייתה האימפריה הביזנטית: יוון, כרתים, אלבניה, מונטנגרו, סרביה, בולגריה, צפון מקדוניה, קרואטיה, איטליה וארמניה.
היסטוריה

כלי הנגינה שממנו התפתחה הלירה הביזנטית, הוא כלי הנגינה פנדורה (אנ'). ההתייחסות הראשונה המתועדת בכתב ללירה הייתה במאה ה-9, על ידי הגאוגרף הפרסי אבן ח'ורדאדבה. בכתביו על כלי נגינה, הוא הזכיר את הלירה ככלי של הביזנטים יחד עם רבאב, הארדי גארדי, חמת חלילים, נבל פה וטרומבון.
הלירה עברה ונמכרה דרך נתיבי הסחר הביזנטיים שקשרו בין אירופה, אסיה ואפריקה. במאה ה-11, הלירה התפשטה ברחבי אירופה וכתוצאה מכך, כלי קשת אירופיים שונים כגון רבק (אנ') וטלהרפה (אנ') הושפעו ממנה. דוגמה בולטת היא לירה דה ברצ'יו (אנ') האיטלקית מהמאה ה-15, שנחשבת על ידי רבים כאב טיפוס של הכינור המודרני בימנו.
ראו גם

מוזיקת ימי הביניים
לירה (כלי נגינה)
הערות שוליים

↑  מידע על הלירה הביזנטית
↑  מידע על כלי קשת קדומים
↑  מדריך לכלי מיתר עתיקים, ניו יורק: אוקספורד ניו יורק, 1992. (באנגלית)
לקטאנטיוס פלאקידוס

לקטאנטיוס פלאקידוס (Lactantius Placidus;‏ 350–400 לספירה לערך, או המאה ה-6) היה מדקדק, מחבר סכוליה ומיתוגרף לטיני.
חיבוריו

לקטאנטיוס פלאקידוס היה המחבר המשוער של פרשנות על שירו של סטאטיוס, "תבאיס" (Thēbaïs) (אנ').
וילהלם זיגמונד טויפל (אנ') זיהה אותו עם לוקטאטיוס פלאקידוס (Luctatius Placidus), המחבר לכאורה של מילון מונחים לטיני מימי הביניים שכותרתו Glossae Luctatii Placidi grammatici ("ביאורים של לוקטאטיוס פלאקידוס המדקדק").
כמה סופרים מייחסים לו גם חיבור אנונימי שכותרתו "קיצורי מעשיות במטמורפוזות של אובידיוס" (Narrationes fabularum quae in Ov. Metam. occurrunt), אולם פרנץ ברציגהיימר (Franz Bretzigheimer) טען נגד השקפה זו, על סמך זאת שאצל הפרשן של סטאטיוס חסרה עדות לגישות נוצריות אותן ניתן לראות ב-Narrationes.
חיבוריו > על טבעו של האל העליון

בפרשנותו ל"תבאיס", הוא דן בטבעו של "האל העליון" (IV, 515). בדיון זה מופיעה הקביעה כי אסור לדעת את שמו. לקטאנטיוס פלאקידוס מזהה את האל העליון (summus deus) עם הדמיאורג, השקפה שלא עלתה בקנה אחד עם התפיסה הרווחת בנאופלאטוניזם של זמנו, אולם תאמה לאמונות הזורואסטריות והיהודיות, לפיהן האל העליון הוא בורא העולם. הוא מבטא את העיקרון הפילוסופי ששמו של האל העליון לא יכול להיות ידוע לאף בן אנוש, ושאלו רק סגולותיו וכוחותיו שלהם סוגדים והם נקראים בשמות שונים. בעניין זה הוא מציין את המאגי (אנ') הפרסיים, את אורפאוס, את משה (Moyses) "הכהן לאל עליון" (Deus summus, תרגום ללטינית של Υψιστος Θεός῞, הכינוי הרווח לאל היהודי בעולם היווני) וישעיהו (Esaias). מה שלקטאנטיוס מייחס לברי סמכא אלה בנוגע להגדרת האל, הוא די מעורפל, ככל הנראה בעקבות תרגום רשלני של מקור פילוסופיה כלשהו ביוונית. לאורך דיון זה, לקטאנטיוס נוטה לבלבל בין תפיסת "האלוהות הבלתי ידועה" עם זו של "האלוהות שאין להביעה במילים", וייתכן שאזכורם של משה וישעיהו קשור ליראה במסורת היהודית כלפי השם המפורש של אלוהים.
הערות שוליים

↑  המאה ה-6 על פי מנחם שטרן, GLAJJ, Vol. II: Lactantius Placidus, p. 682.
↑  Commentarii in Statii Thebaida, IV, 516; מנחם שטרן – M. Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II: CLX. Lactantius Placidus, pp. 682-685
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445476605171  PLWABN: 9810565140205606  BIBSYS: 95002681  BNE: XX1611011  BnF: cb133277302 (data)  CiNii: DA10889197  GND: 100515401  ICCU: UFIV085376  ISNI: 0000 0001 1685 3110  LCCN: n80162328  NKC: ola2002158756  NLA: 35177254  NLG: 222574  NTA: 070216908  RERO: 02-A003488162  SELIBR: 247606  SUDOC: 035660708  Trove: 853084  VcBA: 495/32795  VIAF: 91686369   WorldCat (עם VIAF): 91686369 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מודי

ערך זה עוסק בגזע כלבים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

כלב רועים מסוג מודי
 ארץ מוצא:  הונגריה
 שימושים:  רעייה
 קבוצה:  כלבי בקר וצאן
 תכונות
 משקל:  8-13 ק"ג
 גובה כתפיים:  36-51 ס"מ
 גובה:  43 ס״מ 
 תוחלת חיים:  13-14 שנים
 אופי:  המודי הוא כלב אינטֶליגנטי מאוד, בין הכלבים האינטליגנטים ביותר. הוא לומד פקודות במהירות מפתיעה, לא פחות מהבורדר קולי ואולי אף יותר. המודי הוא כלב רגוע מאוד, עצמאי מאוד ואמיץ. כאשר הוא משמש ככלב שמירה הוא לא יהסס ללחום בבעלי חיים גדולים ממנו משמעותית כדי להגן על בעליו. הוא נאמן למשפחתו אם כי בדרך כלל הוא יצור קשר חזק יותר עם אחד מבני המשפחה. הוא יגן בחירוף נפש על בעליו, אולם בחברתם הוא ינהג בעדינות ולכן הוא יכול לשמש כחיית מחמד מצוינת.
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  למודי אף ארוך ומחודד ואזניים זקופות, מראה שעשוי להזכיר במידת מה כלב "שפיץ". יש לו חזה עמוק, גב ארוך ורגליים ולסתות שריריות. הפרווה עבה ומקורזלת (למעט על האף שם היא קצרה) ועשויה להגיע לאורך של 5 ס"מ, אולם היא לא יוצרת "ראסטות" כמו אצל קרוב משפחתו, הפולי. הצבע השחור הוא הנפוץ אולם קיימים גם כלבים בעלי צבע פרווה לבן, וכן שילוב של שני הצבעים אף הוא קיים ותואם את תקן הגזע.
 
מודי (Mudi, Hungarian Mudi) הוא כלב רועים הונגרי שמשמש הן לרעיית צאן והן לשמירה עליו. המודי הוא כלב קטן/בינוני, דינמי, אינטֶליגנטי מאוד ופעיל. על אף תכונותיו הטובות הרבות ומיעוט החסרונות שלו המודי הוא כלב נדיר, קשה למצוא פריטים מחוץ להונגריה וגם בהונגריה הוא לא נפוץ במיוחד.
היסטוריה

המודי הופיע לראשונה במאה ה-19. נראה שהתפתחותו הייתה לא מתוכננת וכללה הזדווגות ספונטנית של כלבים מסוג פולי ופומי, וייתכן שגם כלבים אחרים. רק ב-1930 כאשר שלושת הגזעים הללו הופרדו וסווגו המודי הוכר רשמית כגזע נפרד. על אף שהמודי מסווג ככלב רועים הרי שתפקידיו היו רבים ומגוונים וכללו שמירה, צייד עכברים, סיוע בצייד חיות בר ועוד.
הופעה

למודי אף ארוך ומחודד ואזניים זקופות, מראה שעשוי להזכיר במידת מה כלב "שפיץ". יש לו חזה עמוק, גב ארוך ורגליים ולסתות שריריות. הפרווה עבה ומקורזלת (למעט על האף שם היא קצרה) ועשויה להגיע לאורך של 5 ס"מ, אולם היא לא יוצרת "ראסטות" כמו אצל קרוב משפחתו, הפולי. הצבע השחור הוא הנפוץ אולם קיימים גם כלבים בעלי צבע פרווה לבן, וכן שילוב של שני הצבעים אף הוא קיים ותואם את תקן הגזע. גובהו של המודי הוא 36-51 ס"מ ומשקלו 8-13 ק"ג.
מזג

המודי הוא כלב אינטֶליגנטי מאוד, בין הכלבים האינטליגנטים ביותר. הוא לומד פקודות במהירות מפתיעה, לא פחות מהבורדר קולי ואולי אף יותר. המודי הוא כלב רגוע מאוד, עצמאי מאוד ואמיץ. כאשר הוא משמש ככלב שמירה הוא לא יהסס ללחום בבעלי חיים גדולים ממנו משמעותית כדי להגן על בעליו. הוא נאמן למשפחתו אם כי בדרך כלל הוא יצור קשר חזק יותר עם אחד מבני המשפחה. הוא יגן בחירוף נפש על בעליו, אולם בחברתם הוא ינהג בעדינות ולכן הוא יכול לשמש כחיית מחמד מצוינת.
המודי יסתדר עם ילדים, אם ישהה במחיצתם מגיל צעיר. הוא גם יסתדר מצוין עם בעלי חיים שאינם כלבים אם חונך לכך מגיל צעיר. המודי חברותי לכלבים אחרים.
המודי חשדן כלפי זרים אולם לא יתקוף. זרים שרוצים להתקרב אל המודי צריכים לרכוש את אמונו קודם לכן.
תוחלת חיים ובעיות בריאות

המודי הוא כלב בריא. הודות להתפתחותו הספונטנית אין לגזע בעיות גנטיות אופייניות. בעיות של היפ דיספלזיה עלולות להופיע אך הן נדירות. המודי חי 13-14 שנים.
שונות

המודי משאיר רושם רב על בעליו כך שרוב האנשים שמגדלים מודי מצהירים שגם הכלבים הבאים שלהם יהיו מסוג זה.
בפינלנד המודי משמש ככלב חילוץ והצלה בצפון.
ללא מספר מצומצם של חובבי הגזע, המודי היה היום בסכנת הכחדה.
מבצע ספארי

מבצע ספארי (בגרמנית: Unternehmen Safari, בדנית: Operation Safari) היה מבצע צבאי שערכה גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. מטרת המבצע הייתה לפרק מנשקם את כוחות ההגנה של דנמרק. שני הצדדים ספגו אבידות מעטות בלבד, אולם כל חיילי הצבא המלכותי הדני פורקו מנשקם ונכלאו. הצי המלכותי הדני נוטרל ורבות מאניותיו טובעו.
רקע

ב-9 באפריל 1940 כבשה גרמניה הנאצית את דנמרק כמעט ללא התנגדות. הגרמנים הפכו את דנמרק למדינת חסות, תוך כדי כך שממשלת דנמרק כמו גם בית המלוכה הדני ממשיכים לתפקד כרגיל. בקרב החיילים הגרמנים נודעה דנמרק בתור "חזית השמנת" (Sahnefront) בשל המשימות הקלות שהוטלו על החיילים שהוצבו בארץ, כמו גם הכמות הגדולה של מוצרי חלב שזרמו מדנמרק לגרמניה. עם זאת, הגנרל הרמן פון הנקן - מפקד הכוחות הגרמניים בדנמרק - היה מודאג מהאפשרות שבעלות הברית יפלשו לדנמרק. בתרחיש כזה, הנקן היה סבור שהצבא הדני יצטרף לפולשים ויפגע בהתגוננות הגרמנית. אי לכך, דרש הנקן שהצבא הדני יפורק מנשקו מבעוד מועד. כבר ביוני 1943 החל המטכ"ל הגרמני להכין תוכנית לפירוק הצבא הדני. עם זאת, מפקד כוחות הצי הגרמניים בדנמרק הנס-היינריך וורמבך התנגד לתוכנית בטענה שהכוחות הדניים ממלאים עבור השלטון הגרמני תפקידים חיוניים. אי לכך, התכנית נדחתה עד סוף יולי. ב-28 ביולי פוצצה המחתרת הדנית אניית משא גרמנית. הדבר הוביל לסדרת מחאות עממיות בכל רחבי דנמרק, שנודעו לימים כ"מרידת אוגוסט". בעקבות האירועים, החליטו הגרמנים להתחיל בתוכנית בהקדם האפשרי.