stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יריד תעסוקה
הערות שוליים

↑  JACQUELYN SMITH . 11 tips to get something useful out of a job fair . http://www.businessinsider.com/how-to-get-the-most-out-of-job-fairs-2014-3 (accessed October 2014).
↑  NorthWestern University Division of Student Affairs. How to work a career fair."How to Work a Career Fair: University Career Services - Northwestern University". אורכב מ-המקור ב-2014-10-30. נבדק ב-2014-10-30. (accessed October 2014).
↑  "Job fair draws most seniors in event's history".. CNN. Retrieved 2012-07-25. http://edition.cnn.com/2009/US/04/23/wtja.economy.jobs/index.html
יריד תעסוקה במצרים (2019).
יריד תעסוקה ביפן
לוחכי עשב

פרות ברעייה
ברנטה קנדית ברעייה.
לוחכי עשב או רועי עשבים הם בעלי חיים הרביורים אוכלי צמחים, הניזונים מהחלקים העליונים של העשבים ברחבי העולם, בעיקר באחו, במדשאות, בסוואנה ובערבות העשב ברחבי העולם. צורת אכילה דומה לשיטת הלוחכים הם לוחכי עלים, שניזונים מחלקי צמחים גבוהים, מבלי לעלות על העץ. דבר זה נפוץ אצל כמה איילים, ג'ירפות ובהמות מבויתות מקבוצת מעלי גירה וגם אצל פילים וקרנפים.
רוב העשבים שייכים למשפחת הדגניים הגדולה, המצמיחים עלים קשים מקצה השורש שלהם ואכילת העשבים אינה הורגת כליל את הצמח. העשבים מתפרשים בדרך כלל על פני שטח עצום היכול לכלכל חיות רבות. וגם חיות רבות לוחכות את העשב בעדרים עצומים.
החיות צריכות להקדיש את רוב זמנם לאכילת העשבים וכן להתכופפות ולמנוסה מהירה מטורפים שיכולים לתקוף את החיות השקועות באכילה. לשם כך יש ללוחכים שריר צוואר גדולים היכולים להתכופף לאורך זמן וכן רגליים ארוכות וחושים דרוכים החשים מרחוק בטורפים. הם בעלי קיבות גדולות היכולות להתמודד עם התאית שבעשבים וחלקם יכולים להעלות גירה וכך לאכול את העשב מחדש. יצורים אחרים כמו הארנבת ניזונים מהעשב, מפרישים אותו כצואה ואוכלים אותה כדי להמשיך את פירוק החומרים.
ישנם מינים שונים של לוחכים: רוב מכפילי הפרסה, הטפיר, הקפיבארה והדרבן, מיני האווזים, האיגואנה, צבי היבשה וחרקים כמו הנמלים והחגבים. ישנם לוחכי עשב גם מתחת למים: סרטנאים שונים, קיפודי ים, דגים כמו הבתרניים, תחש המשכן וצבי הים.
רעיית צאן

רעיית צאן נעשית על ידי אדם המשגיח על כבשים ועזים בשטחי המרעה, באחו הפתוח או באזורים הרריים.
במהלך הרעייה הצאן אוכל את הצמחייה הרכה, והעדרים הגדולים מתפזרים וניזונים מכל צמחייה שהם רואים. בשלב מסוים הרועה לוקח אותם לתחנה נוספת וכן הלאה עד לחזרה לדיר. הרועה נעזר גם בכלב רועים היודע לכוון את הצאן על פי רועה. רעיות שונות עזרו למנוע שריפות, על ידי כרסום כל החלקים הדליקים של האש. כמו כן הם מונעים מיערות כרותים לשוב לגודלם המלא, עקב אכילת הנבטים הצעירים של הצמחייה הנמוכה. רעיות אחרות פוגעות בחיות לוחכות אחרות, כשהעדרים פולשים לאזורים מבודדים וחיות אחרות נפגעות מאובדן מקומות המחיה על העשב. כך קורה לצב הגלאפגוס שנמצא בסכנה, עקב הרעייה של העזים, הפוגעת בצמחייה שהוא אוכל.
כמו רועי הצאן ישנם גם רועי בקר המכונים בוקרים ואולם רוב הפרות חיות ואוכלות את החציר שמוגש להם ברפת.
כרם חמד

"כרם חמד", כרך ה', פראג 1841
"כֶּרֶם חֶמֶד" היה כתב עת עברי של תנועת ההשכלה ואנשי חכמת ישראל, שיצא לאור בשנים תקצ"ג–תרט"ז (1833–1857).
כתב העת נוסד ב-1833 על ידי שמואל ליב גולדנברג, ונועד להיות המשכו של השנתון "ביכורי העתים", שחדל לצאת ב-1832. כוונתו של גולדנברג הייתה להוציא כתב עת יותר "מדעי", במובן של מדעי היהדות. שני הכרכים הראשונים יצאו בשנים תקצ"ג (1833) ותקצ"ו (1836) בווינה, וחמשת הכרכים ג'-ז' יצאו בשנים תקצ"ח-תר"ג (1838–1843) בפראג. בין המשתתפים בכרכים אלו היו שלמה יהודה רפפורט (שי"ר) (שהייתה לו השפעה רבה על גולדנברג, ובמידה מסוימת יכול להיחשב כעורך-בפועל של כתב העת), שד"ל, רנ"ק, אברהם גייגר ואחרים, שפרסמו בו את יצירותיהם החלוציות בתחום חכמת ישראל. לצד זה פורסמו בו יצירות ספרותיות של יצחק ארטר, מאיר הלוי לטריס ואחרים, ומאמרים פובליציסטיים-מדעיים של שמשון בלוך, יהודה ליב מיזס, יעקב שמואל ביק ואחרים. המאמרים ב"כרם חמד" פורסמו בצורה ספרותית של מכתבים, אולי בשל החשש מצנזורה או מטעמים ספרותיים.
לאחר הפסקה של אחת-עשרה שנים, שבמהלכן גם נפטר גולדנברג (1846), יצאו שני כרכים נוספים של "כרם חמד" בברלין על ידי שניאור זק"ש – כרך ח' בתרי"ד (1854) וכרך ט' בתרט"ז (1856). בכרכים אלה הופיעו מאמרים של זק"ש עצמו וכן של זכריה פרנקל, יהושע השל שור, אהרן ילינק, יצחק אייזיק בן-יעקב, אד"ם הכהן, משה שטיינשניידר, יצחק מרדכי יוסט, אליעזר צווייפל ואחרים. אחרי שני כרכים אלה פסק "כרם חמד" להופיע.
"כרם חמד" היה הבמה המרכזית של מדעי היהדות ותנועת חכמת ישראל בראשיתה. בעקבותיו יצאו לאור בהמשך המאה ה-19 כתבי עת נוספים שעסקו בחכמת ישראל, ובהם "אוצר נחמד" בעריכת יצחק בלומנפלד (1855–1863), "בית המדרש" בעריכת אייזיק הירש וייס (1865–1867) ו"ישורון" בעריכת יוסף יצחק קובאק (1856–1878).
לקריאה נוספת

משה פלאי, כרם חמד – חכמת ישראל: היא יבנה החדשה: מפתח מוער לכרם חמד, כתב-העת העברי של ההשכלה בגליציה ובאיטליה (תקצ"ג-תרט"ז), ירושלים: הוצאת ספרים ע"ש י"ל מאגנס, תשס"ט-2009.
יוסף קלוזנר, היסטוריה של הספרות העברית החדשה, כרך ב, ירושלים: אחיאסף, תשי"ב, עמ' 37–39.
לוחכי עלים

אייל נקוד מלחך עלים מעץ בהודו. האייל ניזון בדרך כלל מעשבים וצמחייה נמוכה אך יכול להתרומם כדי לאכול עלי עצים.
צבי ג'ירפי מלחך עלי שיטה.
לוחכי עלים (באנגלית: browsing) הם בעלי חיים הרבּיבוֹרים (אוכלי-צמחים) הניזונים מעלים, נבטים ושאר מזון צמחי, אך בניגוד למרבית אוכלי העלים – ובדומה ללוחכי העשב – הם ניזונים מהעשבים הנמוכים, המותאמים יותר לעיכול התאית הקשה של העשב ולתזונה מפני הקרקע במשך רוב שעות היום.
בניגוד אליהם לוחכי העלים יעדיפו תזונה של עלי עצים נמוכים ושיחים ולעיתים גם צמחייה רכה קרקעית או אף צמחי מים. בצורת אכילתם הם דומים מאוד ללוחכי העשב אך בעלי שיניים עדינות יותר הנשחקות בקצב מואט יותר ובעלי קיבה פחות מותאמת לעיכול תאית. חלקם מגוונים גם בעשבים וקשה להבחין בהבדל מוחלט ביניהם.
חלק ממינים אלה שהם שוכני קרקע בעלי מאפיינים המתאימים להגעה אל ענפי העצים. הצבי הג'ירפי בעל שרירים מיוחדים ה"נועלים" את גפיו האחוריות ומכופפים את הקדמיות, כך שיוכל "לאחוז" בענפים והוא גם בעל צוואר ארוך המסייע למשימה. הג'ירף גם הוא בעל צוואר ארוך וכן לשון ארוכה ותופסנית. בנוסף מיני אייליים שונים, אנטילופות שוכנות חורש רבות ואף חיות מבויתות כמו פרות, כבשים או עזים (הנוהגות גם לטפס על ענפים דקים) ניזונים מעלים נוסף על עשבים. חיות נוספות הלוחכות עלים הם קרנפיים, טפיריים ופילים, אשר בכוחם הרב יכולים להפיל עץ שלם ולאכול את עליו.
באזורים מסוימים לוחכי עלים יכולים לגרום למוות של עצים, שיחים ושתילים רכים, מה שיכול לגרום לפגיעה ביערות ראשוניים וכן באדמה, סיכון לשריפות טבעיות[דרושה הבהרה] ולפגיעה בחיות נדירות למשל בקואלות או צבי גלאפגוס הנפגעים מרעייה של איילים או עזים שפלשו לשטחם והרסו את בתי גידולם ומזונם הייחודי.
ראו גם

לוחכי עשב
אוכלי עלים
לואי השביעי, מלך צרפת

מטבע עם פניו של לואי
לואי השביעי "הצעיר" (בצרפתית: Louis VII le Jeune; ‏1120 - 18 בספטמבר 1180), היה בן לשושלת הקאפטינגים, ומלך צרפת בין השנים 1137–1180.
ילדיו > מאשתו אלינור

מארי (1145–1198)
אליכס (1150–1195)
ילדיו > מאשתו קונסטנס

מרגריט (1158–1197)
אליס (1160–1221)
ילדיו > מאשתו אדל

פיליפ (1165–1223)
אגנס (1171–1240)
ילדיו > בנו ממאהבתו

פיליפ (1161)
ליאנקה גרו

| --- | --- |

 לידה:  22 בנובמבר 1987 (בת 36) מוסקבה, ברה"מ 
 שם במה:  Ляна Ильницкая 
 שם לידה:  Лянка Георгиевна Грыу 
 מדינה:  רוסיה 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 מקום לימודים:  המכון לקולנוע על שם גרסימוב 
 בן או בת זוג:  Michael Vaynberg 
 פרופיל ב-IMDb
 
ליאנקה גאורגייבנה גרו (ברוסית: Ля́нка Гео́ргиевна Гры́у; נולדה ב-22 בנובמבר 1987) היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה.
ביוגרפיה

ליאנקה גריו נולדה במוסקבה, רוסיה הסובייטית, ברית המועצות. אביה היה השחקן המולדובי גאורגי גראו (גרו). אמה הייתה השחקנית הרוסייה סטלה אילניצקאיה. הוריה נפרדו כשליאנקה הייתה ילדה והאב כבר לא קיים קשרים עם המשפחה ועד גיל 3 לא דיברה רוסית.
גרו הופיע לראשונה בקולנוע בגיל ארבע. באותה תקופה אמה סיימה את מכון גרסימוב לקולנוע (VGIK) ויחד עם ליאנקה בת הארבע התגוררה במעונות המכון. במסדרונות המכון, הבחינו בליאנקה והוצע לה תפקיד בסרט הקצר "אחד", המבוסס על סיפור של ריי ברדבורי. הסרט קיבל מספר גדול של פרסים באירופה כמו גם בפסטיבלים קטנים יותר.
בהתעקשות המפיקים, גרו עבדה תחת שם הבמה ליאנה אילניצקאיה, שם שהבמאים חשו שהוא יותר מתאים לקהל הרוסי. בגיל שש הנחתה גרו תוכנית טלוויזיה לילדים בשם "טיק-טאק". תפקידה העיקרי הראשון היה דמותה של בקי בסרט "נסיכה קטנה" (1997) של הבמאי ולדימיר גרמאטיקוב. על תפקידה בסרט, זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטי ילדים במוסקבה של רולן ביקוב, ובפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע "אורליונוק".
בשנת 2000 צולמה על ידי הבמאי אולג פוגודין לסרטו "טריומף: יומנו של האדום", סיפור שהדמויות הראשיות הם ילדים, המשחקים במשחקי בוגרים. השחקנית הייתה אז בת 13. אך הסרט נגנז ומעולם לא יצא לאקרנים. בגיל 18, לפני שהתקבלה למחלקת המשחק במכון גרסימוב (בקורס של ולדימיר גרמטיקוב), גרו הפסיקה להשתמש בשם הבמה שלה והחלה לעבוד בתור ליאנקה גרו.
הקריירה של גרו החלה לפרוח בשנת 2009, כשהופיעה בשני תפקידים ראשיים: בסרט שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן בבימויו של גאורגי יונגוואלד-חלקביץ', שם גילמה את בתו של ד'ארטניאן, ז'קלין; ובסדרה "ברוויחה", שם גילמה את יבגניה קולשצ'ניצ'נקו - סטודנטית מבית הספר היוקרתי "סיטי". לצורך תפקיד בתו של ד'ארטניאן, בילתה ליאנקה למעלה מחודשיים בהכנות, למדה רכיבה על סוסים וסייף.
בקיץ 2011 לוהקה גרו לתפקיד איירין אדלר בסדרה הרוסית החדשה על הרפתקאותיו של שרלוק הולמס עם איגור פטרנקו בתפקיד הראשי.
בשנת 2016, גרו ניסתה לפתח קריירה בהוליווד והופיעה בסרט העצמאי האמריקני Impests Monsters בבימויו של נתן קטוצ'י ובסדרת הטלוויזיה של רשת FX, "האמריקאים". מופיעה בסרטים קצרים שונים בארצות הברית.
חיים אישיים

גרו נשואה למלחין והבמאי מיכאיל ויינברג (מאז 2010) ולשניים יש בן בשם מקסים (יליד 20 בפברואר 2011). הם מתגוררים בלוס אנג'לס, ארצות הברית. היא דוברת אנגלית רהוטה, נוסף לרוסית.
פילמוגרפיה נבחרת

1992: "אחת" כקטיה
1996: "הבן השלישי"
1997: "נסיכה קטנה" כבקי
1998: "מי אם לא אנחנו" כאירוצ'קה
2000: ניצחון" כמו קטיה
2001: "בלשים 4" כלנה
2001: "הטבע העירום" כקיושה
2005: "פופסה כאליסה"
2005/2007: "נידון להיות כוכב" כוויולטה
2006: "נבלים" כנסטיה
2007: "מומחים" כאינה
2009: "שיבת המוסקטרים, או אוצר הקרדינל מאזארן" כז'קלין
2009: "בארוויחה" כג'ניה
2010: "דילגו על חלקים" כדריה
2010: "לב ללב" כג'ניה
2013: "מרגלות" כקטיה
2013: "בספורט יש רק בנות" כג'יין
2013: "שרלוק הולמס" כאיירין אדלר
2014: "בדיקת היריון" כאולגה אולשנסקיה
2017/2018: "האמריקאים" כאלינה סאצ'קו
2019: "FBI" כקטיה בניוב
2017: "שוטרים בדם" כאניה
2019: "מפלצות בלתי אפשריות" כשיינה
2020: "גוד ביי, אמריקה"
2020: "לעולם לא להיכנע"
2020: "מה שהנהר לא יספר" כילנה
הערות שוליים

↑  Ar fi avut o alta soarta
↑  Лянка Грыу — Знаменитости — Maximonline
↑  Lyanka Gryu on IMDb
↑  Свадьба Лянки Грыу и Михаила Вайнберга: фотоотчёт
↑  Лянка Грыу показала своего новорождённого малыша (ФОТО)
↑  Лянка Грыу: Зиму продержусь. Даже если лето
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 4381154260564224480006   WorldCat (עם VIAF): 4381154260564224480006 
חתונתם של ליאנקה ומיכאיל, 9 ביולי 2010.
לודוויג קוגל

לודוויג קוגל (בגרמנית: Ludwig Kögl, נולד ב-7 במרץ 1966 בפנצברג שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעיקר בבאיירן מינכן ובשטוטגרט בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

קוגל החל לשחק כדורגל בקבוצות בוגרים בשנת 1983, במינכן 1860, שם שיחק עונה אחת. בשנת 1984 עבר לבאיירן מינכן, שם זכה בחמש אליפויות הבונדסליגה, מתוכן שלוש ברצף בין השנים 1985-1987, ובגביע מקומי אחד. קוגל העפיל עם הקבוצה לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה 2-1 לפורטו, כשקוגל כובש את שער היתרון של באיירן מינכן, שלא הספיק. קוגל שיחק בבאיירן מינכן הכל שש עונות, בהן צבר 149 הופעות והבקיע שמונה שערים.
בקיץ 1990 חתם קוגל בשטוטגרט, גם שם שיחק שש עונות, והוביל את הקבוצה לאליפות הבונדסליגה בשנת 1992. סך הכל צבר קוגל 139 הופעות וכבש 18 שערים בתקופתו בשטוטגרט.
בשנת 1996 עבר קוגל ללוצרן מליגת העל השווייצרית, בה שיחק שלוש עונות, צבר 94 הופעות והבקיע 13 שערים.
בשנת 1999 חתם קוגל באונטרהאכינג מליגת הבונדסליגה השנייה, ובעונתו הראשונה בקבוצה היה שותף להעפלתה לבונדסליגה. אונטרהאכינג שרדה עונה אחת בלבד בבונדסליגה, ולמרות ניצחון יוקרתי על באיירן מינכן במהלך העונה, ירדה בחזרה לליגת המשנה, ומיד בתום עונה זו, בקיץ 2001, פרש קוגל ממשחק פעיל בגיל 35.
קריירה בינלאומית

לקוגל שתי הופעות בנבחרת גרמניה המערבית, אך מעולם הוא לא שיחק בטורניר גדול.
כלכלה מוסדית

כלכלה מוסדית היא זרם כלכלי שאינו מתמקד בשווקים עצמם אלא במוסדות מעשה ידי אדם, ורואה בשווקים תוצאה של אינטראקציות בין המוסדות השונים הללו (לדוגמה פרטים, פירמות, מדינות, נורמות חברתיות וכו').
הערות שוליים

↑  גייקוב אוזר, ויליאם בלאנשפילד, תרגום: עמוס כרמל, האסכולה המוסדית - תורסטיין ובלן, תולדות המחשבה הכלכלית, זמורה ביתן מודן, 1978, עמ' 303-304
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553257205171  BnF: cb119720285 (data)  GND: 4027208-4  LCCN: sh85066745  NKC: ph114780
ליאניס פרז

ליאניס פרז הרננדז (בספרדית: Leyanis Pérez Hernández; נולדה ב-10 בינואר 2002) היא אתלטית קובנית, זוכת מדליית ארד באליפות העולם (בודפשט 2023) בקפיצה משולשת.
ביוגרפיה > 2021

בתחרות שנערכה במאי 2021 היא קבעה בקפיצה משולשת תוצאה של 14.46 מטר בעזרת רוח גבית מעל המותר ותוצאה של 14.32 מטר ונבחרה להשתתף באולימפיאדת טוקיו. בתחרות שנערכה בקאסטיון דה לה פלאנה, ספרד ב-29 ביוני אותה שנה היא קבעה בקפיצה משולשת שיא אישי חדש של 14.53 מטר. בסופו של דבר היא לא השתתפה במשחקים עצמם.
ביוגרפיה > 2022

בתחרות שנערכה באולם במיראמס, צרפת ב-4 בפברואר 2022 היא קבעה שיא אישי חדש של 14.47 מטר. חודש וחצי לאחר מכן, באליפות העולם באולם שנערכה בבלגרד, סרביה במרץ היא סיימה במקום 11 בקפיצה משולשת בתוצאה של 13.99 מטר.
באליפות העולם שנערכה ביוג'ין, אורגון ארצות הברית ביולי אותה שנה היא סיימה במקום רביעי בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.70 מטר, 2 ס"מ פחות ממדליית ארד.
ביוגרפיה > 2023 > מדליית ארד באליפות עולם

בתחרות שנערכה באולם בלייווה, צרפת ב-15 בפברואר 2023 היא קבעה שיא אישי חדש של 14.65 מטר. במסגרת ליגת היהלום שנערכה ברבט, מרוקו ב-28 במאי היא ניצחה בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.84 מטר. באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה באוגוסט 2023 זכתה במדליית ארד בקפיצה משולשת בשיא אישי חדש של 14.96 מטר, אחרי יולימאר רוחאס מוונצואלה (15.08 מטר) ומרינה בך-רומנצ'וק  מאוקראינה (15.00 מטר.
שיאים אישיים > אצטדיון

קפיצה לרוחק: 6.52 מטר (2023)
קפיצה משולשת: 14.96 מטר (2023)
שיאים אישיים > אולם

קפיצה משולשת: 14.65 מטר (2023)
לודוויג קריוול

| --- | --- |

גנרל לודוויג קריוול
 לידה:  20 במרץ 1882 דורטמונד, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 פטירה:  25 בספטמבר 1958  (בגיל 76) אסן, גרמניה המערבית גרמניה המערבית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1911–1945 (כ־34 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11   מפקד קורפוס אפריקה   מפקד ארמיית הפאנצר אפריקה
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה
 
גנרל לודוויג קריוול (בגרמנית: Ludwig Crüwell;‏ 20 במרץ 1882 – 25 בספטמבר 1958) היה מפקד בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

קריוול נולד ב-20 במרץ 1882 בדורטמונד, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1911 התגייס קריוול לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הדרגונים ה-9, ולחם בשורותיו במהלך מלחמת העולם הראשונה. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטורי צלב הברזל דרגה שנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף קריוול לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. במאי 1922 הועלה קריוול לדרגת ריטמייסטר, ובשנת 1925 מונה לקצין מטה בדיוויזיית הפרשים ה-2. בשנת 1928 מונה למפקד פלוגת החוד ברגימנט הפרשים ה-12, ובאוקטובר 1935 מונה לקצין מטה במחוז הצבאי ה-6. בשנת 1937 מונה כקצין אג"ם של יחידת נ"ט בשטוטגרט, והועלה לדרגת אוברסט. ב-1 בפברואר 1938 מונה למפקד רגימנט הפאנצר ה-6, ובמרץ 1939 מונה לראש אגף בOKH.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

ב-1 בנובמבר 1939 מונה קריוול לקצין האפסנאות הראשי של הארמייה ה-16, וב-1 בדצמבר 1939 הועלה לדרגת גנרל מיור. במהלך המערכה על צרפת השתתף קריוול בלחימה עם הארמייה ה-16, וב-1 באוגוסט 1940 מונה קריוול למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-11. במהלך המערכה בבלקן לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-14 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, ועל פעולותיו בקרבות קיבל ב-14 במאי 1941 את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, והועלה לדרגת גנרל לוטננט. במהלך מבצע ברברוסה לחם קריוול עם הדיוויזיה שבפיקודו כחלק מהקורפוס הממונע ה-48 במסגרת ארמיית הפאנצר הראשונה, והשתתף בקרב אומן, קרב קייב ובקרבות באזור ז'יטומיר. ב-10 ביולי 1941 כותרה דיוויזיית הפאנצר ה-11 במהלך מתקפת נגד סובייטית, ובמשך 5 ימים תוספקה מהאוויר עד שהוסר הכיתור, ועל תפקודו בקרב קיבל קריוול ב-1 בספטמבר 1941 תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל. ב-15 באוגוסט 1941 פרש קריוול מתפקידו, וגינטר פון אנגרן מונה במקומו למפקד הדיוויזיה. ב-15 בספטמבר 1941 מונה קריוול למפקד קורפוס אפריקה, ובנובמבר פיקד על בלימת מבצע צלבן הבריטי ומתקפת הנגד לאחר מכן. ב-1 בדצמבר 1941 הועלה קריוול לדרגת גנרל חיל השריון, וב-9 במרץ 1942 מונה ל-10 ימים למפקד ארמיית הפאנצר אפריקה. ב-29 במאי 1942 התרסק מטוסו של קריוול במהלך טיסת סיור מעבר לקווים הבריטיים, והוא נלקח בשבי.
ביוגרפיה > לאחר המלחמה

בדצמבר 1947 שוחרר קריוול מהשבי. לאחר שחרורו התגורר קריוול בעיר אסן, עד למותו ב-25 בספטמבר 1958, והוא בן 76 שנים.
יש לי ציפור קטנה בלב

יש לי ציפור קטנה בלב הוא אחד משיריו הידועים של יגאל בשן. השיר פורסם בשנת 1975 באלבום "יש לי ציפור קטנה בלב". בשן הלחין וכתב את המילים יחד עם יוסי בנאי.
ב-1974 התבקש בשן להלחין כמה מנגינות לשירי שלישיית הגשש החיוור (אחת מהמנגינות הייתה הלהיט "נא") . לחן השיר יועד בתחילה לשירו של יוסי בנאי "בין הזמנים" אך חברי הגשש חשבו שהוא לירי מדי והחליטו שאיננו מתאים לצרכיהם. השיר של בנאי פורסם לבסוף בלחן של יצחק גרציאני, בתקליט של הגששים "אופסייד סטורי" (1974). יוסי בנאי שהבחין כי בשן התאכזב מכך שלא אהבו את הלחן פנה אליו ואמר "ילד, 'יש לי ציפור קטנה בלב והיא עושה בי מנגינות' לך הביתה תמשיך". כך הקרדיט על מילות השיר נתון לבנאי ובשן במשותף. כעבור 7 שנים השיר זכה לפארודיה באחד ממערכוני השלישייה, 'קרקר נגד קרקר'. גברי בנאי אומר: "יש לי ציפור משוגעת ששרה בתוך גרוני!", ושייקה לוי עונה לו במנגינה של השיר: "ווי ווי ווי ווי".
השיר עצמו הגיע בשיאו למקום הראשון בגל הקל במצעדים השבועיים למשך שבוע, ובאותה שנה הגיע למקום ה-10 במצעד הפזמונים העברי לשנת תשל"ה.
ב-1983 פורסמה כתבה ב"מעריב" בה אמר בשן כי "'יש לי ציפור קטנה בלב' הוא השיר היחיד שהצלחתי להלחין בצורה כנה ממש. יש בו אינטגרציה של מזרח ומערב. זה שיר מאוד טבעי, וזה אני...."
ב-1977 יצא השיר באנגלית כסינגל בשם "Sing It Like a Bird" ב-1979 הוא נכנס לאלבום "You Got the Power". השיר ליווה את מופע ההתרמה "לב זהב" 2000 של וראייטי. נכלל בעיבוד מחודש בסרט ביקור התזמורת והושמע בביצועים שונים בטלוויזיה. ב-2009 בפרויקט מיוחד לציון שנה למותו של יוסי בנאי נמצא שזהו השיר המושמע ביותר של בנאי בעשור האחרון עם 3,175 השמעות.
ב-2019 יצא השיר בביצוע של נועה קירל, במסגרת אלבום המחווה "אם הייתי שר לך - שרים יגאל בשן".
הערות שוליים

↑  האלבום הופק מוזיקלית על ידי בשן בעיבוד להקת חברים טובים
↑  זאב רב-נוף, ביקורת תקליטים | יגאל בשן - יש לי ציפור קטנה בלב, דבר, 18 ביוני 1975
↑  יוסי חרסונסקי, קולות קלים | "לקראת שבת" בגרמניה, מעריב, 4 באוגוסט 1975
↑  "יש לי ציפור קטנה בלב" דויד פרץ באתר תרבות il
↑  קרקר נגד קרקר, יוטיוב
ערך זה הוא קצרמרבנושא שירים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יש לי צרות אבל לא כאלה

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  ד"ר סוס
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  ספרי ילדים
 הוצאה
 הוצאה:  רנדום האוס 
 תאריך הוצאה:  1965
 מספר עמודים:  58
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כתר
 תאריך:  1986
 תרגום:  לאה נאור
 סדרה
 ספר קודם:  Fox in Socks 
 הספר הבא:  Dr. Seuss bibliography 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001017349
 
יש לי צרות אבל לא כאלה (באנגלית: I Had Trouble in Getting to Solla Sollew) הוא ספר ילדים מאת ד"ר סוס שנכתב בשנת 1965. תורגם לעברית על ידי לאה נאור.
עלילה

גיבור הספר הוא יצור שחי בשלווה בכפר קליפר. יום אחד בעודו מטייל איבד ריכוז בשל פרחים שהסבו את תשומת-לבו, נתקל בסלע ונחבל בגבו. מסקנתו הייתה כי עליו להביט קדימה ולא להתרכז בדברים אחרים. אולם במהרה גילה כי צרות עלולות להופיע גם מכיוונים אחרים: מלפנים ישנם הסלעים; מאחוריו הופיע קווילי קלב, יצור שנשך את זנבו; מעליו הגיח סקרוץ, יתוש שנטפל אליו בצווארו; ומהאדמה הופיע יצור שנשך את רגליו בשם סקרוב.
בעודו מוקף בכל הצרות האלה, עובר לידו יצור בעל כלי-רכב משונה למראה, לו גלגל יחיד וגמל המושך אותו. היצור ממעיט מחומרת צרותיו של הגיבור ומציע לקחת אותו עמו לעיר בשם סולה סלה השוכנת ליד נהר נאה בשם האו הלה. בעיר זו אין צרות, לפחות לא כאלו שחווה הגיבור. אולם תלאותיו של הגיבור רק החלו והדרך הסתברה כארוכה וקשה מכפי שציפה, הגמל חלה וכעת עליהם למצוא לו רופא כאשר הם גוררים אותו בעצמם ברצועות-הרכב.
בבוקר התמזל מזלם ונמצא רופא לגמל. הרופא מודיע להם שהגמל צריך מנוחה ואינו יוכל להמשיך. הגיבור היה עייף מאוד אך היצור השני הבטיח לו כי ישנה באזור תחנת הסעה של אוטובוס שיוצא לסולה סלה. הגיבור הולך לכוון התחנה אולם הסתבר שמארבעת גלגלי האוטובוס יצא האוויר עקב ארבעה מסמרים שהנהג עלה עליהם בשוגג ועל-כן יהיה עליו לצעוד ברגל.
בעודו צועד, פרצה לפתע סערה קשה. הוא מצא את עצמו מנסה לישון בתוך מים קרים עם המון ינשופים ועכברים הסובלים גם הם מהקור. כשנרדם לבסוף, הוא חולם שישן הוא בעיר סולה סלה ושצרותיו תמו כבר. משינה מתוקה זו הוא מתעורר לפתע ומוצא את עצמו נסחף בשיטפון.
בהמשך, הגיבור מגלה שמישהו השליך לו חבל לעזרה כדי שיוכל לטפס למעלה ולצאת מהמים. לדאבונו, הסתבר לו כי זורק החבל הוא גנרל קשוח שמגייס אותו לצבא. הוא פקד עליו לצעוד בראש כשכלי-נשקו היה בסך הכל קנה קש וגרגר אפונה. הגנרל ולוחמיו רצו לכבוש את ארץ "פפונוס פרלוי" שהיו בטוחים שהיה בה "פפון" יחיד בלבד. כשמסתבר להם כי היו שם פפונים לא מעטים כל צבאו המפואר של הגנרל הסתובב לאחור וברח, מלבד הגיבור שנותר לבדו מול הפפונים.
הגיבור עומד מול מצב מסובך ומתחיל לחשוב שאולי סופו קרב. אז הוא מבחין לפתע בצינור מוזר ועליו הכיתוב "נור 6". לא היה לו זמן לגלות מה פירוש המילה "נור" והוא קפץ פנימה. הצינור נתגלה כמערה חשוכה ובה מיליון ציפורים שטעו בדרכן ונשאו חפצים שונים, נתקלו ופצעו אותו. אחרי קשיים מרובים וחבלות בגופו יצא משם היצור מבעד פתח כחול והגיע אל הנהר האו הלה. הוא מבין שבקרוב יגיע למחוז חפצו.
ואז הוא מגיע סוף סוף ליעד הנכסף! הוא נפגש עם איש העומד בשער של העיר סולה סלה שסיפר לו כי בסולה סלה אין צרות כמעט, מלבד צרה אחת שישנה בכל זאת בעיר. הצרה היא "נולי בולי מנעולי", יצור ירוק וקטן הגר בתוך חור המנעול של הדלת היחידה שדרכה ניתן להיכנס לעיר. אי אפשר היה לפתוח את הדלת והאיש טוען כי הריגתו של היצור תוביל למזל רע. האיש הציע לגיבור לרוץ איתו לעיר אחרת, ששמה בולה בו בל, השוכנת ליד נהר נאה ששמו ואו ול. לדבריו, אין בעיר הזו צרות בכלל.
הגיבור מהסס, מתלבט ושוקל האם ללכת בעקבות האיש ליעד החדש אך לבסוף מחליט לחזור לכפר קליפר, ממנו יצא. הסיפור מסתיים בכך שהגיבור מחליט להתייצב מול הצרות שמחכות לו בכפר ולשם כך הצטייד במקל, ומכריז שמעתה לצרות שלו יש יריב בדמותו.
לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף

| --- | --- |

 לידה:  15 בפברואר 1861 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  14 באוקטובר 1938 (בגיל 77) וינה, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 השכלה:  האקדמיה הצבאית הטרזיאנית 
 השתייכות:   הצבא האוסטרו-הונגרי.
 תקופת הפעילות:  1882–1919 (כ־37 שנים)
 דרגה:   גנרל רגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה ה-91   מפקד הקורפוס ה-9   מפקד הקורפוס ה-19
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
 תואר ברון
 
לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף (בגרמנית: Ludwig Koennen Horak von Höhenkampf;‏ 15 בפברואר 1861, וינה, האימפריה האוסטרית – 14 באוקטובר 1938, וינה, גרמניה הנאצית) היה גנרל אוסטרו-הונגרי, מפקד הקורפוס ה-9 בחזית האיטלקית במלחמת העולם הראשונה בגזרת דרום טירול ובהמשך מפקד הקורפוס ה-19 בחזית המקדונית בגזרת אלבניה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

ב-1882 סיים לודוויג קונן את האקדמיה הצבאית הטרזיאנית בווינר נוישטאדט והוסמך כקצין רגלים בדרגת סגן. מ-1885 ועד 1887 הדריך באקדמיה הצבאית בווינה וב-1896 הועלה לדרגת מייג'ור והוצב לשורת תפקידי מטה ובכללם ביחידת הקרטוגרפיה של הצבא האוסטרו-הונגרי. ב-1909 מונה למפקד חטיבת הרגלים ה-44 וב-5 במאי 1910 הועלה לדרגת גנרל מיור.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה ואחריתו

מיולי 1914 ועד מאי 1915 כיהן כמפקד הצבאי של אזור אינסברוק.
בהמשך מונה קונן למפקד הדיוויזיה ה-91 וכיהן בתפקידו עד נובמבר 1915, עת מונה למפקד הקורפוס ה-9 והוצב בחזית האיטלקית בגזרת דרום טירול. ב-12 בנובמבר 1916 הועלה לדרגת גנרל. באוקטובר 1917 הודח מפקד הקורפוס ה-19 בחזית המקדונית איגנץ טרולמן פון לובצ'נברג, לאחר כיבוש העיר פוגרדץ בידי הסרבים ולודוויג קונן מונה במקומו. ב-יולי 1918 הודח גם קונן מפיקוד על הקורפוס ה-19 ובינואר 1919 לאחר תום המלחמה וכניעת האימפריה האוסטרו-הונגרית שוחרר מצבאה. לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף הלך לעולמו ב-1938 בווינה והוא בן 77 שנים.
הערות שוליים

↑  לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף-ביוגרפיה, באתר biographien.ac.at (בגרמנית) .
↑  לודוויג קונן הוראק פון הנקמפף-תקציר ביוגרפי, באתר weltkriege.at (בגרמנית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1013724666  ISNI: 0000 0001 2265 9453  VIAF: 172521774   WorldCat (עם VIAF): 172521774
לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג

לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Ludwig Rudolf von Braunschweig-Wolfenbüttel;‏ 22 ביולי 1671 - 1 במרץ 1735), היה דוכס בראונשווייג-וולפנביטל בין השנים 1731–1735, וסבה של מריה תרזה.