stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פפיון הרים

| פפיון הרים |
| --- | --- |
 פפיון הרים
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: דמויי־דרור
משפחה:: נחליאליים
סוג:: פיפיון
מין:: פפיון הרים
שם מדעי
 Anthus Similis ‏Jerdon, 1840

Anthus similis captus
פפיון ההרים (שם מדעי: Anthus similis) הוא עוף קטן ממשפחת הנחליאליים. כמו יתר בני משפחתו הנחליאליים, מזונו של פפיון ההרים מורכב מחרקים קטנים, חסרי חוליות.
תיאור

אורך גופו של פפיון הרים בוגר הוא כ-18 סנטימטרים ומשקלו כ-30 גרם. הפפיון בעל טופר אחורי ארוך מאוד שבאמצעותו הוא שומר על שיווי משקל בהליכה על הקרקע, ורגליו ארוכות. צבעו חום חולי, ומעל לגבה שלו ישנו פס בהיר. צבעו הבהיר מסייע לו להיעלם ולהסתתר במסווה בין הצמחייה והסלעים כך שיהיה לטורפים קשה למצוא אותו ולזהותו. קריאות התעופה של פפיון ההרים קצרות ונוקשות ומזכירות את הקולות של דרור הבית. שירתו דו-הברתית קצרה, ומושמעת בדרך כלל כאשר הפפיון נמצא בתעופה.
קינון, דגירה ורבייה

במרבית השנה, פפיון ההרים מסתתר וקשה למצוא אותו. בתחילת האביב, בחודשים פברואר ומרץ, הזכרים מצייצים ופותחים בסדרת שריקות הנשמעות מרחוק, תוך עמידה על סלע או על שיח, או בזמן שהם עפים. כך הם נוהגים לסמן את הטריטוריה שלהם ומחזרים אחר הנקבות. במהלך חודש מרץ, הנקבות מטילות ביצים, הקן של פפיון ההרים בנוי מזרדים ומענפים רכים. הקן בדרך כלל ממוקם מתחת לסלע או לשיח, ובכול הטלה נולדים שלושה או ארבעה גוזלים.
תפוצה

פפיון ההרים מצוי בעיקר בישראל ובארצות הסמוכות לה - לבנון, סוריה וירדן. בנוסף, קיימים תת-מינים של פפיון ההרים בתפוצה עולמית רחבה. בישראל, ניתן למצוא את פפיון ההרים בעיקר באזורי הבתות ובמדרונות הטרשיים בחלקו המזרחי של הגליל, בגלבוע, ובחבל יתיר בצפון הנגב. בנוסף, ניתן לצפות בו גם במזרח גוש דן, בחרמון, ברמת הגולן, במזרח חבל לכיש ובשומרון.
הפפיון מצוי בעיקר באזורי הבתות מפני שהסביבה מדוללת מעצים, ולכן סכנת הטריפה על ידי חנקנים ובזים מופחתת, מכיוון שאלו נעזרים בעצים בתור עמדות תצפית בשביל ללכוד ולצוד את הטרף. בישראל קיימת הידלדלות בתפוצת המין והוא נמצא בסכנת הכחדה.
ראו גם

פפיון ארוך רגליים
פפיון ערבות
הערות שוליים

↑  פפיון הרים באתר הרשימה האדומה של IUCN
1 2 3  מגדיר הציפורים של ישראל - פפיון הרים, באתר פורטל צפרות
↑  פפיון הרים - מאגר המידע הלאומי לציפורי ישראל, באתר www.birdsbase.com
כוכבית

ערך זה עוסק בסימן כתיב. אם התכוונתם לפרי העץ הטרופי, ראו .
| כוכבית |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

| סימני פיסוק | סימני כתב נוספים |  |  |  |  |  |
|  נקודה .   פסיק ,   נקודה ופסיק ;   סוגריים ( ) [ ] { }  נקודתיים :   מקף ־   שלוש נקודות …   קו מפריד –   סימן שאלה ?   סימן קריאה !   אפוסטרוף ’   גרש ׳   גרשיים ״   מירכאות “ ” ‘ ’   לוכסן /   סימן תמיהה ?!   |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
|  סימן קריאה הפוך ¡  סימן שאלה הפוך ¿  סימן אירוניה ⸮  |  אמפרסנד (סימן "וגם")  &   כוכבית *   כרוכית @   לוכסן שמאלי \   צלבון (פגיון) † ‡   מעלה °   סולמית #   טילדה ~   קו תחתון _   קו ניצב | ¦   פילקרו ¶   גג ˆ   סימן קרט ^   תבליט רשימה •   סימן נומרו №   סימן הסעיף §   אחוז %   פרומיל ‰   רבבית ‱   סימן מטבע ¤   שקל ₪  דולר $  סמל סימן מסחרי ™  סמל סימן מסחרי רשום ®  סמל זכויות יוצרים ©  |  |  |  |  |  |
כוכבית (*) היא סימן כתב השואב את שמו מצורתו ככוכב קטן.
ראשית השימוש בכוכבית מתוארך לימי הביניים, לצורך סימון תאריכי לידה בעת שרטוט עצי המשפחה של משפחות האצולה הפיאודלית. הצורה המקורית הייתה של כוכב בן שש זרועות, כל זרוע כזיז הבולט מן המרכז.
הסימן הופיע בצורתו זו ברוב מכונות הכתיבה והמדפסות, ואולם מכונות אחדות התקשו לתאר את כל שש הזרועות בנפרד וכך גרמו לכוכבית להיראות ככתם דיו קטן וחסר משמעות. לכן, מערכות רבות משתמשות בכוכבית בת חמש זרועות, אשר כונתה "הכוכב הערבי" ולה תו יוניקוד משלה (٭).
שימושים > כסימן טקסטואלי

בטקסט כתוב, הכוכבית מסמלת הערת שוליים או כל הערה חשובה אחרת שלא נמצא לה מקום בטקסט הראשי. כך, לדוגמה, פרסומאים רבים מפרסמים מודעות שבהן מופיעה כוכבית קטנה לצד משפט מסוים, על מנת לסמן לקורא כי ישנן הערות-אגב או מגבלות כלשהן המצוינות בתחתית העמוד. כאשר יש יותר מהערה אחת בעמוד, מקובל להשתמש במספר עולה של כוכביות לסימון ההערות השונות. כלומר, ההערה הראשונה תסומן ב־*, השנייה ב־**, וכן הלאה.
בטקסט אלקטרוני ללא עיצוב, למשל בהודעות דואר אלקטרוני, הכוכבית משמשת להדגשת טקסט מסוים:
כמו כן, משמשת הכוכבית כתחליף לתבליט (bullet) כאשר הטקסט מכיל רשימות (ללא מספור).
הכוכבית משמשת לצנזור מילים גסות.
שימושים > כסימן טקסטואלי > במרשתת

בעידן האינטרנט של היום, נהוג להשתמש בכוכבית בפורומים, צ'אטים, קבוצות דיון ותוכנות מסרים מיידיים, על מנת לציין כי חלה טעות כתיב בהודעתו הקודמת של הכותב.
שימושים > בבלשנות

בבלשנות היסטורית, כוכבית בסמוך למלה מסוימת מציינת שהמלה היא שחזור (אנ') של צורת מילה קדומה יותר, שאיננה מתועדת. לדוגמה: ״המילה בֶּרֶך מקורה בפרוטו־שמית: *birk-.״
בבלשנות תאורטית, ובמיוחד בתחביר, כוכבית בסמוך למילה או פסקה מציינת שקיימת בה טעות דקדוקית. לדוגמה: ״בהטיית צירוף סמיכות בעברית, מטים רק את הנסמך ולא את הסומך, ולכן הצורה הנקבית של עורך־דין היא עורכת־דין ולא *עורכת־דינית.״
שימושים > במדעי המחשב והמתמטיקה

הכוכבית משמשת לעיתים כתחליף לסימן הכפל במתמטיקה, שכן במחשבים, מחשבונים, מערכות הפעלה, תוכנות ומקלדות של היום, אין מקש כפל זמין על מקלדת פשוטה (מלבד האות הדומה ל־X בלועזית). ניתן כיום להשתמש בתו יוניקוד (×), אך אין הוא בהישג ידו של המשתמש הממוצע. לכוכבית מספר שימושים נוספים במתמטיקה. הכוכבית מציינת קונבולוציה בין שתי פונקציות, בגאומטריה דיפרנציאלית, באנליזה פונקציונלית, ובאלגברה ליניארית לציון מרחב דואלי של מרחב ווקטורי שיסומן ב- \ V^{*} ולעיתים, בעיקר בהקשרים פיזיקליים, הסימון  \ z^{*} מסמן את הצמוד המרוכב של המספר המרוכב  \ z.
בלוגיקה מתמטית ומדעי המחשב, משמשת כוכבית לכתיב מתמטי של כוכב קלין.
במערכות הפעלה רבות משמשת הכוכבית כתַּו-כֹּל (wildcard), דהיינו מחליפה מחרוזת כלשהי בשמו של קובץ או מחיצה.
למשל ב-Unix, הפקודה ls a*b תציג את כל הקבצים שמתחילים ב-a ומסתיימים ב-b.
בשפות מחשב שונות, כגון פסקל, משתמשים בכוכבית לציון הערה פנימית של התוכניתן. במדיה־וויקי יש לכוכבית שימוש מיוחד – היא משמשת ליצירת תבליטים (פתיח למשפט או סעיף הנראה כצורה גרפית). בשפות C ו- ++C משמשת הכוכבית לציון מצביע לכתובת בזיכרון.
בשפות אחרות, כגון Visual Basic, הכוכבית משמשת לייצוג רצף תווים כלשהו. בשאילתות בשפת SQL שמור לכוכבית שימוש אחר: כתיב מקוצר לשליפת הערכים מכל העמודות הקיימות בטבלה.
הערות שוליים

↑  ראו למשל:
Michael P. Streck, Das amurritische Onomastikon der altbabylonischen Zeit. Band 1: Die Amurriter, die onomastische Forschung, Orthographie und Phonologie, Nominalmorphologie, Ugarit-Verlag, 2000, עמ' 19;
Eugen J. Pentiuc, West Semitic Vocabulary in the Akkadian Texts from Emar, Eisenbrauns, 2001, עמ' xvii
צ'וקיקמטה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מכרה נחושת, gold mine 
 מיקום:  Calama 
 מדינה:  צ'ילה 
 מפעיל:  Chile Copper Company 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1915
 תאריך פתיחה רשמי:  1915 
 מידות
 עומק:  1,000 מ' 
 גובה מעל פני הים:  2,500 מ' 
 
 קואורדינטות:  22°17′26″S 68°54′07″W﻿ / ﻿22.29055556°S 68.90194444°W﻿ / -22.29055556; -68.90194444
  (למפת צ'ילה מוגדלת) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט צ'וקיקמטה(למפת צ'ילה רגילה) סנטיאגו איקיקה טמוקו אנטופגסטה לה סרנה ולפראיסו קונספסיון פוארטו מונט פונטה ארנסארגנטינה בוליביה פרו האוקיינוס האטלנטי  האוקיינוס השקט צ'וקיקמטה
 
צ'וקיקמטה (בספרדית: Chuquicamata) ובקיצור צ'וקי, הוא מכרה הנחושת הפתוח הגדול בעולם (במונחי נפח חפירה). הוא ממוקם בצפון צ'ילה, מחוץ לקלמה, בגובה 2,850 מטרים מעל פני הים. הוא ממוקם כ-215 ק"מ צפון-מזרחית לאנטופגסטה ו-1,240 ק"מ מצפון לסנטיאגו, בירת צ'ילה. מתקני ציפה והתכה הותקנו ב-1952, והרחבת מתקני הזיקוק ב-1968 אפשרה ייצור נחושת שנתי של 500,000 טון בסוף שנות ה-70. המכרה, שהיה חלק בעבר מ-"Anaconda Copper", נמצא כעת בבעלות ומופעל על ידי קודלקו, מפעל צ'יליאני בבעלות המדינה, מאז ההלאמה הצ'יליאנית של הנחושת בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70. עומקו, העומד על 85- מטר, הופך אותו למכרה הפתוח השני בעומקו בעולם, אחרי מכרה קניון בינגהאם ביוטה, ארצות הברית.
היסטוריה

העידן המודרני התחיל כאשר מהנדס אמריקאי בשם בראדלי פיתח שיטה לעיבוד עפרות נחושת מחומצנות בדרגה נמוכה. ב-1910 הוא פנה לעורך הדין והתעשיין אלברט ס. בוראג', ששלח מהנדסים לבחון את צ'וקיקמטה. זו הייתה תחילתה של כריית נחושת על ידי חברת חיפושי צ'ילה מקבוצת גוגנהיים. הדיווחים שלהם ציינו שהמכרה נראה מבטיח, ובאפריל 1911, הוא החל לקנות מכרות, בעיקר מחברות הכרייה הגדולות יותר, בשיתוף עם דנקן פוקס, יזם אנגלי.
מכיוון שלבוראז' לא היה הון לפתח מכרה, הוא פנה לאחים גוגנהיים. הם בחנו את טענותיו והעריכו את הרזרבות ב-690 מיליון טון של 2.58% נחושת. בני הזוג גוגנהיים גם גילו תהליך לטיפול בעפרות הנמוכות שפותח על ידי אליאס אנטון קפלן סמית והתעניינו מיד. הם ארגנו את חברת Exploration Chile או Chilex בינואר 1912 ובסופו של דבר קנו את Burrage תמורת 25 מיליון דולר (שווי של 758 מיליון דולר כיום) בבורסה של צ'ילה. EA Cappelen Smith, מטלורג יועץ עבור M. Guggenheim's Sons, עבד את התהליך הראשון לטיפול בעפרת תחמוצת נחושת בסביבות 1913 והוביל צוות מהנדסים שהפעיל מפעל פיילוט בפרת' אמבוי, ניו ג'רזי במשך שנה.
צ'וקיקמטה בשנת 1925
לאחר מכן, צ'ילה המשיכה בפיתוח ובניית מכרה בחלק המזרחי של שדה צ'וקיקמטה, והרחיבה אותו בהדרגה כך שתכלול את שאר השדה במהלך 15 השנים הבאות. תוכנן מפעל שטיפה עם יכולת לייצר 50,000 טון נחושת אלקטרוליטית מדי שנה. בין הציוד שנרכש היו אתי קיטור מתעלת פנמה. ב־Tocopilla, 140, נבנו נמל ותחנת כוח מונעת בנפט למערב ונבנתה אמת מים להכנסת מים מהאנדים. הייצור החל ב-18 במאי 1915. הייצור עלה מ-4,345 טון בשנה הראשונה ל-50,400 טון ב-1920. בני הזוג גוגנהיים מכרו את המכרה לאנקונדה נחושת ב-1923, והייצור גדל ל-135,890 טון עד 1929 לפני שאירע השפל הגדול והביקוש ירד.
במשך שנים רבות, הייצור הגיע מכיפוף מחומצן של גוף העפר, שדרש רק שטיפה ולאחר מכן עיבוד חשמלי של הנחושת, אבל עד 1951, הרזרבות המחומצנות ברובן אזלו. לאחר מכן, החברה בנתה טחנה, מפעל ציפה ומתקן התכה כדי לטפל ברזרבות העצומות של סולפידים סופר-גנים. סולפידים משניים אלו נובעים משטיפה של העפרה שמעליה ומהשקעתה מחדש והחלפתה של הסולפידים הראשוניים (היפוגנים) העמוקים יותר.
בשנת 1957 התגלה מרבץ אקזוטיקה (מכרה דרום) מתחת לשאריות, והתברר כמרבץ הידוע הגדול ביותר של נחושת אקזוטית. זה הוביל את אנקונדה לבנות ליד המכרה מפעל תחמוצות, רכז, מתכת, בית זיקוק ועיר, כמו גם תחנת כוח בטוקופילה.
ב-1971 הולאם המכרה, ולאחר מכן קיבלה קודלקו את זיכיון הפעילות.
במשך שנים רבות זה היה המכרה עם הייצור השנתי הגדול ביותר בעולם. למרות למעלה מ-90 שנות ניצול אינטנסיבי, הוא נותר אחד ממשאבי הנחושת הידועים הגדולים ביותר. הבור הפתוח שלו הוא הגדול בעולם עם 4.3 ק"מ אורך, 3 ק"מ רחב ומעל 900 מטר עומק ובית הזיקוק שלו ובית הזיקוק האלקטרוליטי (855,000 טון בשנה) הם מהגדולים בעולם. צ'וקיקמטה הוא גם יצרן משמעותי של מוליבדן.
צ'וקוויקמטה מאוחדת כעת עם מכרה ראדומירו טומיץ' הפועל כעת מצפון (באותה מערכת מינרלית), מכרה אלחנדרו האלס שעדיין בפיתוח מדרום (לשעבר Mansa Mina) ו"מקבץ טוקי" של פורפירי נחושת שהתגלה לאחרונה. חטיבת "'Codelco Norte'" של קודלקו.
לקריאה נוספת

Camus, Francisco; John H. Dilles (2001). "A special issue devoted to porphyry copper deposits of Northern Chile". Economic Geology. 96 (2): 233–237. doi:10.2113/96.2.233. נבדק ב-2007-11-11.
Ossandon, C. Guillermo; Roberto Freraut C.; Lewis B. Gustafson; Darryl D. Lindsay; Marcos Zentilli (2001). "Geology of the Chuquicamata mine: A progress report". Economic Geology. 96 (2): 249–270. doi:10.2113/96.2.249. נבדק ב-2007-11-11.
הערות שוליים

↑  La Lucha de los Mineros Contra las leyes: Chuquicamata (1900-1915) Luis Orellana Retamales
1 2  Cierre Campamento (אורכב 22.10.2007 בארכיון Wayback Machine)
↑  Closure of Chuquicamata Camp (אורכב 22.10.2007 בארכיון Wayback Machine)
1 2  Przeworski, Joanne Fox (בינואר 1980). The Decline of the Copper Industry in Chile and the Entrance of North American Capital, 1870-1916. Arno Press. ISBN 9780405133794. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "The Oxide Plant ("Mining Engineering" Volume IV. 1952)". אורכב מ-המקור ב-2011-07-23. נבדק ב-2010-02-20.
↑  History of Corporacion Nacional del Cobre de Chile
↑  New York Times article on Chuquicamata
↑  History of Codelco
↑  Charles Caldwell Hawley (2014). A Kennecott Story. The University of Utah Press. p. 3,108.
↑  Ossandon, Guillermo; Freraut, Roberto; Gustafson, Lewis; Lindsay, Darryl; Zentilli, Marcos (2001). "Geology of the Chuquicamata Mine: A Progress Report". Economic Geology. 96 (2): 249–270. Bibcode:2001EcGeo..96..249O. doi:10.2113/gsecongeo.96.2.249.
↑  Yacimientos Metaliferos De Chile, Carlos Ruiz Fuller & Federico Peebles, page 54.
↑  Cochilco Yearbook 1986-2005 (אורכב 06.02.2008 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Codelco 2004 Annual Report". אורכב מ-המקור ב-2011-07-26. נבדק ב-2008-05-23.
↑  USGS Copper Smelters
↑  "Codelco 2006 Annual Report" (PDF). אורכב מ-המקור (PDF) ב-2009-02-26. נבדק ב-2008-05-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4532636-8  MusicBrainz: ec83d543-a9f1-48ec-929d-e3229f2d4d2f  NARA: 10037871  VIAF: 244281907   WorldCat (עם VIAF): 244281907 
עיר הרפאים צ'וקיקמטה
מבט על צלעות צ'וקיקמטה
ריכוזיות תקשורתית

ריכוזיות תקשורתית הוא מושג המתאר מציאות בה ישנו מספר מצומצם של אמצעי תקשורת המונים או מספר מצומצם של בעלי שליטה באמצעי תקשורת אלו. סוג נוסף של ריכוזיות בתחום התקשורת מתאפיין בשליטה באמצעי תקשורת על ידי גורמים בעלי מעמד דומיננטי בתחום כלכלי או פוליטי או מקורבים לגורמים כאלו.
התקשורת ההמונים היא תחום רגיש וחיוני לקיום דמוקרטיה בריאה, "העיתונות מופקדת על הוצאתה של הזכות לחופש-ביטוי מן הכוח אל הפועל". כמו כן, תפקיד התקשורת לספק מידע מהימן לציבור על אירועים המתרחשים, ויתרה מזו "התפתחות התקשורת המודרנית יצרה מציאות, שבה התבטאות מחוץ לכלי-התקשורת ההמוניים הינה בלתי-אפקטיבית".
ריכוזיות תקשורתית עלולה לפגוע באינטרס הציבורי, להוביל להשתקה של קולות ופגיעה בחופש הביטוי וכן עלולה להוות סכנה ממשית לקיום הדמוקרטיה. כמו כן, שימוש בעוצמת שוק התקשורת מהווה איום מסחרי והענקת יתרון מצמצם תחרות בכל ענפי הכלכלה.
סוגיה זו מעסיקה כיום מדינות רבות בעולם ביניהן בריטניה, איטליה, מקסיקו, ברזיל, ארגנטינה, יפן, צרפת, שווייץ, ספרד, ארצות הברית, אוסטרליה וכן ישראל. הקושי בהתמודדות עם הסוגיה נובע מעוצמת בעלי השליטה בגופי התקשורת; רגישות התחום וחשש להגבלת יתר שעלולה להוביל לצנזורה ופגיעה בחופש התחרות; מורכבות אופן מדידת הריכוזיות בתחום; וריבוי סוגי התקשורת והשינויים המואצים שמתרחשים בשנים האחרונות בעקבות ההתפתחות הטכנולוגית.
נושאים חשובים אחרים המתקשרים לנושא זה הם: עצמאות עיתונאית, הטיה תקשורתית וחופש העיתונות.
הסכנות הטמונות בריכוזיות התקשורת עבור החברה

כלי התקשורת (עיתונות כתובה, טלוויזיה, רדיו, אתרי אינטרנט וכו') הם כלים חשובים למימוש זכויות היסוד בקהילה דמוקרטית. לרמת תחרות גבוהה בשוק זה יש חשיבות רבה במימוש זכויות היסוד, ועל כן לעיתים הרגולציה בתחום אינה נובעת ממניעים כלכליים בלבד, אלא גם מהאינטרס הציבורי שבקיום שוק חדשות, רעיונות ודעות מגוון ופתוח על מנת לאפשר חופש ביטוי, ואת זכות הציבור לדעת.
ישנם מספר סוגי ריכוז בעלויות:
ריכוז בעלויות ובעלויות צולבות - בעלות על כמה כלי תקשורת, למשל עיתון וערוץ טלוויזיה. את הבעלויות הצולבות ניתן לסווג למספר סוגים: בעלות אופקית היא בעלות על כלי תקשורת שונים, כמו עיתונים וטלוויזיה. בעלות אנכית היא בעלות על כלי תקשורת מאותה מדיה, למשל כמה עיתונים.
בעלויות אלכסוניות - בעלות על כלי תקשורת וגם בעלות על עסקים כלכליים אחרים.
יש כמה סכנות חמורות הנשקפות לשוק התקשורת ולציבור מסוגי ריכוז בעלויות:
עבור ריכוז בעלויות ובעלויות צולבות: פגיעה בחופש הביטוי בחברה, צמצום של מגוון הדעות בציבור ופגיעה בשוק הדעות, צמצום של מידע וידיעות העומדים לרשות הציבור, יצירת דעת קהל שלילית כלפי גורמים פוליטיים או עסקיים משיקולים של בעל השליטה בכלי התקשורת, צמצום הביקורת החיצונית מצד השלטון ונבחרי הציבור, על כלי תקשורת או על בעל השליטה בו – משום שאלה יירתעו מכוחו. כמו כן, צנזורה פנימית של העיתונים וכלי התקשורת על-פי האינטרסים של בעל השליטה, צמצום אפשרי של הביקורת על השלטון בגין חוסר תחרות ובעלויות צולבות, העדר הפרדה בין הון לשלטון, ריכוז נתח שוק, שעלול לפגוע בתחרות בתחום ההפקות והיצירה, פגיעה בתחרות הכלכלית בשוק כלי התקשורת. לדוגמה, עיתון, עשוי להבליט תוכניות בערוץ טלוויזיה שבו יש לו אחזקות, על חשבון תוכניות בערוצים אחרים.
לעומת זאת, עבור בעלויות אלכסוניות הסכנות הן: ניסיון לעצב את דעת הקהל לפי אינטרסים כלכליים של בעל השליטה בכלי שידור ויכולת של בעלי השליטה להציג מצגים מוטים לצורכי שיווק של עסקים אחרים. יתרה מזאת, מניעת חשיפה ציבורית של עניינים הנוגעים לבעל השליטה, לרבות הימנעות מפרסום כתבות תחקיר העלולות לפגוע בעסקים אחרים שלו או בעסקים הקשורים אליו, סיקור חדשותי מוטה של תהליכים כלכליים שבהם יש לבעל השליטה אינטרס (כגון התנגדות לרפורמה אשר תביא להקטנת הרווחיות בענף שבו יש לבעל השליטה עסק), קיומו של תמריץ לבעלי השליטה להעביר עבודות הפקה לעסקים קשורים ובכך לפגוע בתחרות ובמגוון היצירתי בשוק ההפקה המקומי. סכנות נוספות עלולות לצוף מתוך קיום ניגוד עניינים במקרים שבהם הבעלים של קבוצת עסקים שיש לה הוצאה גבוהה על פרסום (ומעוניינת במחירי פרסום נמוכים) ושל כלי תקשורת (המעוניין במחירי פרסום גבוהים), הפחתת התחרות בעסקיו האחרים של בעל השליטה, למשל על-ידי תיאור שלילי של עסקים המתחרים בעסקים של בעל השליטה ויצירת מנוף הרתעה כלפי מתחרים, ניצול כוחם של בעלי השליטה לקבל אשראי יתר וליצירת מינוף פיננסי גבוה וצמצום או אי-סיקור של חדשות ואירועים המציגים עסקים של בעל השליטה באור לא חיובי.
ריכוזיות תקשורתית בישראל

בישראל פועלים מספר מצומצם יחסית של גופי תקשורת מרכזיים. מרביתם מוחזקים בידי גורמים דומיננטיים ביותר בשוק הכלכלה הישראלי, בעלי החזקות רבות וחשובות בתחומי תשתית חיוניים, וכולם אף מחזיקים ביותר מאמצעי תקשורת אחד. יתרה מזו, שוק התקשורת בישראל כיום בעל מבנה כלכלי הפסדי. כך, רק בעלי אמצעים כלכלים יכולים להחזיק בכלי תקשורת ו'אין כניסה' לגורמים חדשים. לכן, למרות ניסיונות להטלת הגבלות והרחבת המגוון, גובר הקושי בפתרון סוגיה זו.
גופי התקשורת המרכזיים בישראל כיום הם: כאן 11, קשת 12, רשת 13, עיתון "ידיעות אחרונות", קבוצת "הארץ", עיתון "ישראל היום".
בדו"ח של מרכז המחקר והמידע של הכנסת שהוגש לוועדת חוקה חוק ומשפט נאמר:
ריכוזיות תקשורתית בישראל > עמדת בג"ץ

בג"ץ נדרש לסוגיה בעת שדן בעתירה של ד"ר שלמה כהן נגד לשכת עורכי הדין בישראל, שהוגשה לאחר שד"ר כהן ביקש לפרסם מאמר המבקר את ראשי הלשכה בביטאון הלשכה, והבקשה סורבה על ידי הוועד המרכזי של עורכי הדין. בפסק הדין כותב נשיא בית המשפט העליון, השופט מאיר שמגר:
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > העיתונות הכתובה > 1990–2000

בעיתונות הכתובה היו אלו שנים של גידול הריכוזיות, בין היתר מפני שבשנים אלו נסגרו עיתונים מודפסים רבים:
 חדשות (1993), על המשמר (1995), העולם הזה (1993), דבר (1996). תהליך זה, המכונה "מותה של העיתונות המפלגתית", הגדיל מאוד את ריכוזיות שוק העיתונות הכתובה (על הסיבות לתהליך הזה ניתן לקרוא כאן ). ב-1996 נסגר גם העיתון הכלכלי טלגרף.
יוצא מן הכלל לעניין זה היא הופעתו של העיתון "מקור ראשון" כגורם מפזר. עיתון זה הופיע לראשונה בשנת 1997, תחילה כשבועון ואחר כך כיומון, וזכה לכ-4% חשיפה ברבות הימים.
לאור כל זאת, הכריזה הרשות להגבלים עסקיים על ידיעות אחרונות כמונופולין ב-12 באפריל 1995., וחידשה את ההכרזה כעבור ארבע שנים. בהנמקה לכך כותב הממונה על ההגבלים העסקיים כי ידיעות אחרונות מספק מעל מחצית הגיליונות המודפסים של עיתונות עברית (הן בימות החול והן בסופי שבוע) ולפיכך מדובר במונופולין. לגבי ריכוזיות השוק קובע הממונה:"אם ניתן לזהות מגמות בשוק העיתונות בארבע השנים שחלפו (1995–1999), תהא התגברות הריכוזיות בענף - שהיה ריכוזי מלכתחילה - המרכזית שבהן". יש לציין כי הממונה מכיר כבר אז בחשיבות התקשורת באינטרנט, וחוזה לה התפתחות מכרעת בעתיד, ולכן מעדיף לחכות ולא להפעיל רגולציה על הענף, עד שיתבהרו התנאים הטכנולוגיים תחתם הוא פועל.
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > העיתונות הכתובה > 2000–2008

המגמה הבולטת בעשור זה היא ירידה בקריאת עיתונים מודפסים, ע"פ נתוני TGI:
| העיתון | אחוז החשיפה בשנת 2000 | אחוז החשיפה בשנת 2007 | אחוז הפחת |
| --- | --- | --- | --- |
| ידיעות אחרונות | 50.7 | 39.3 | 21.4 |
| מעריב | 27 | 17.4 | 35.55 |
| הארץ | 11 | 6.7 | 39 |
| גלובס | 4.1 | 3.3 | 19.5 |

נתונים אלו מראים את המשך התחזקות מגמת הביזור של העיתונות הכתובה העברית הישראלית. שכן למרות הפחת הכולל במספר קוראי העיתונים, אחוז קוראי "ידיעות אחרונות" מקרב קוראי העיתונים גדל. כך גם היחס בין מספר קוראי "הארץ" ו"גלובס" לבין מספר קוראי "מעריב", גם כאן גידול בחלק היחסי של העיתון הגדול יותר.
יוצא דופן אחד הוא פריצתו לשוק של החינמון "ישראלי", הלה התחזק ביחס לעיתונים האחרים, ואכן מגמה זה תקבל משנה תוקף עם הפצתו של החינמון ישראל היום שתחל בשנת 2008, עוד על השפעת החינמון על הריכוזיות התקשורתית בישראל בהמשך.
לאור כל אלה השאיר הממונה על ההגבלים העסקיים את קביעתו משנת 1999 לפיה ידיעות אחרונות היא מנופולין.
באמצעי תקשורת אחרים חלה דווקא מגמה הפוכה, ראשית המדיה הדיגיטלית התפתחה מאוד. עלו לרשת אתרים המציעים לגולשים לכתוב בלוגים משלהם, בין היתר בנושאי תקשורת, חדשות ואקטואליה ((למשל:ישרא-בלוג, תפוז).יתרה מזו, פתיחתה של מדיה זו איפשרה העלת אתרי חדשות בעלות נמוכה בהרבה מהפצת עיתון יומי, כך למשל פתח העיתונאי יואב יצחק את האתר חדשות מחלקה ראשונה בשנת 2000, וזאת לאחר פרישתו ממעריב.
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > העיתונות הכתובה > אחרי 2008

בעיתונות הכתובה, תקופה זאת התאפיינה בעלית החינמונים. כבר לפני תקופה זאת החלה החדירה של החינמון ישראלי כגורם מפזר ריכוזיות כמתואר מעלה. העיתון הגיע בשיאו לאחוזי חשיפה של כ-12%, כלומר יותר מעיתון "הארץ". העיתון נרכש על ידי שלדון אדלסון, אך השליטה אבדה לו בעקבות עניינים משפטיים (עוד על כך עיינו ערך ישראלי), והוא פעל להקמת החינמון "ישראל היום".
ישראל היום החל להתפרסם ביולי 2007, ותוך כשמונה חודשים זינק זינוק מרשים עד הפיכתו לעיתון השני בגודלו בישראל.
ע"פ נתונים שמפרסם אתר mako עולה כי גם בין 2008 ל-2010 המשיכה החלשות העיתונים המודפסים בתשלום והמשיכה התחזקות החינמונים
כל אלו הובילו להודעת הרשות להגבלים עסקיים בינואר 2010:
"בדיקה שערכה רשות ההגבלים העסקיים לאחרונה העלתה כי כניסתו של "ישראל היום" לשוק הובילה לשחיקה משמעותית בנתחי השוק של ידיעות אחרונות ולשינויים מהותיים בשוק. לפי חוק ההגבלים העסקיים, בעל מונופולין הוא מי שמספק מעל למחצית מכלל האספקה לשוק. על פי ממצאי הבדיקה, ידיעות אחרונות מספקת פחות ממחצית מכלל האספקה ולכן אינה עוד בעל מונופולין."
הודעה זו מהווה אסמכתה רשמית ל"שינויים מהותיים בשוק" שמורגשים מסוף העשור הראשון ותחילת העשור השני של המאה.
יתרה מזו, הרשות קושרת ישירות בין אובדן המונופולין של ידיעות אחרונות לבין הגידול בנתח השוק של ישראל היום.
מגמות שרווחו בעשור הקודם בשאר המדיה בולטות גם כאן: שיפור באחוזי ההאזנה לרדיו האזורי.
גידול במידרוג של הבלוגים, כך למשל מדווח הבלוג של גיא בכור על 15000 כניסות ביום בשנת 2008, לעומת כמה אלפים שנתיים קודם.
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > רדיו > ראשית המדינה עד שנות ה-70 של המאה ה-20

בראשית ימי המדינה פעלו בארץ שתי תחנות רדיו בשפה העברית, קול ישראל, ומ-1950 גם גלי צה"ל. מאחר ששתיהן בראשות המדינה, אין ביניהם תחרות ממש ולפיכך מדובר במצב של שידור ריכוזי מאוד.
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > רדיו > שנות ה-70 של המאה ה-20 עד 1995

גורם מפזר ראשון לשוק הרדיו העברי בישראל הייתה תחנת ערוץ 7 (אומנם עוד לפניכן פעלה תחנת "קול השלום" אף היא במתכונת פירטית, אבל בשפה האנגלית).בסוף שנות השמונים החלה לשדר "ערוץ 7", וסיימה לפעול (מעל גלי האתר) בשנת 2003 לאחר שניסיונות להכשירה נדחו על ידי בית המשפט העליון, וכמה מראשיה נשפטו לעונשי מאסר בפועל וקנסות. התחנה הפסיקה לשדר על גלי האתר ועברה לשדר אך ורק באינטרנט (עוד על פרשה זו עיינו ערך ערוץ 7).

ערוץ זה היה המבשר של גל הקמת תחנות רדיו פיראטיות כגורם מפזר של שוק הרדיו בישראל. ב-1995 אותרו בישראל 35 תחנות רדיו פירטיות על ידי פרופ' יחיאל לימור.
הרדיו הפיראטי התפתח בעיקר בקרב מגזרים שסבלו מתת-ייצוג ברדיו הריכוזי. כך למשל זוהו מספר רב של תחנות רדיו המופנות למאזינים החרדים, ותחנות רדיו המופנות למאזינים באזור גאוגרפי מסוים, בעיקר אזור הדרום.
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > רדיו > 1995–2008

שינוי גדול בריכוזיות שוק הרדיו העברי חל בשנים אלו עם פריצתו לשוק של הרדיו האזורי במסגרת הרשות השנייה. תחנות רדיו אזוריות מטיבן הן גורם מפזר משום שתחום השפעתן מוגבל לאזור ג"ג מסוים. בסוף שנת 2005 עלו לאוויר תחנות אזוריות ירושלים, בחיפה, בשרון ובאילת. כלומר אזורים המרוחקים מאזור המרכז, בכך נמצא הרדיו האזורי נכנס לוואקום שהתיר אחריו הרדיו הריכוזי, ונגס בנתח השוק של הרדיו הפיראטי.
תחנות אלו זכו לאחוזי ההאזנה גבוהים, ובשנת 2006 הודיעה הרשות השנייה כי "כיום מהווה הפרסום ברדיו כ-6% מעוגת הפרסום הכללית, כאשר נתח פרסום הרדיו האזורי מתוך נתח הרדיו בכלל הוא כ-40% (על פי נתוני איגוד המפרסמים לשנת 2006)".כלומר נתח משמעותי מאוד מהשוק.
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > רדיו > אחרי 2008

בנושא שידורי הרדיו, חל פיזור באחוזי ההאזנה, תחנות הרדיו האזורית של הרשות השנייה שמרו על יציבות באחוזי ההאזנה, בעוד רשות קול ישראל והרשתות הצבאיות חוו שחיקה מתמדת באחוזי ההאזנה שלהם. כתוצאה מכך הפך הרדיו האזורי למדיה הקולית המובילה באחוזי ההאזנה בישראל.
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > טלוויזיה > 1968–שנות ה-80

ב-1968 הוקם הערוץ הראשון ונשאר מונופולין ממלכתי עד שנות ה-80
סקירה היסטורית של ריכוזיות תקשורתית בישראל > שנות ה-80

בשנים אלו החלו לצוץ בישראל תחנות כבלים פירטיות כגורם מפזר. תחנות אלו היו מוגבלות בזמן והיקף הפעילות של והתרכזות בעיקר בהקרנת סרטי ערב.