stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מדינת חמד
היסטוריה

עד 2005 שכנו באזור שבו הוקם פרויקט חמד היישובים הישראלים קטיף ונצר חזני, שפונו במסגרת ביצוע תוכנית ההתנתקות.
היוזמה לבניית פרויקט מדינת חמד החלה לאחר שהשייח חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני, אמיר קטר, ביקר ברצועת עזה ב-2012 ותרם 150 מיליון דולר להקמת השכונה. מטרת הפרויקט הייתה מכירת דירות במחיר עלות ובפריסה לתשלומים לטובת מעוטי יכולת, ומכאן כינויו "עיר העניים".
הפרויקט יושב על שטח של 126 דונם וכולל 53 בנייני מגורים בגובה של 5 קומות, המכילים כ-3,000 יחידות דיור. הפרויקט העניק 10,000 מקומות עבודה לתושבי הרצועה.
החלק הראשון של הפרויקט נחנך בראשית 2016, וכשנה לאחר מכן, בפברואר 2017 נחנך חלקו השני של הפרויקט בנוכחות סגן ראש הלשכה המדינית של חמאס, שבהמשך היה ליו"ר הלשכה המדינית של חמאס – אסמאעיל הנייה. עלותו של הפרויקט, שאותו מימנה קטר, הוא 113 מיליון דולר, והוא כלל גם בניית בתי ספר, מסגד ופארקים.
ב-10 במאי 2023, ביומו השני של מבצע מגן וחץ, חוסל ראש מערך הרקטות של הג'יהאד האיסלאמי ברצועת עזה, עלי חסן ראלי, ויחד עימו אחיו מחמוד ומוחמד עבד אל-ג'וואד, שני מפקדים בארגון ששהו עימו בדירת המסתור שלו בפרויקט. בחלקים רבים מהפרויקט התגוררו פעילים ובכירים מתנועת חמאס.
היסטוריה > במלחמת חרבות ברזל

בחודשים הראשונים ללחימת צה"ל ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל, נמנעו כוחות צה"ל מלפעול קרקעית באזור. חיל האוויר הפציץ בניינים במתחם ב-2 בדצמבר. לאחר מכן, המתחם הפך למרכז לקליטת פליטים מחלקים אחרים ברצועה שעקרו מביתם עקב המלחמה. אולם בלילה שבין ה-2 ל-3 במרץ 2024, פשטו כוחות צה"ל על הפרויקט, לראשונה מאז תחילת המלחמה. הפשיטה כללה כניסת טנקים של צה"ל שכיתרו את האזור.
ב-4 במרץ 2024 הכריז צה"ל על מבצע כתר המערב במהלכו אוגדה 98 הגיעה לפרויקט, שבו על פי מידע מודיעיני ישנן תשתיות טרור ומחבלים המסתתרים בו, וכיתרה אותו. לוחמי הקומנדו פשטו בצורה רגלית במהלך הלילה על תשתיות טרור של חמאס במקום.
הערות שוליים

↑  Qatari ruler uses historic Gaza visit to call on Palestinian factions to unite, The Times of Israel, ‏23 באוקטובר 2012
↑  ליעד אוסמו ואליאור לוי, מתנה מקטאר: שכונת ענק נחנכה ברצועת עזה, באתר ynet, 11 בפברואר 2017
↑  עינב חלבי, על שם האמיר: חיסול ב"עיר העניים" בעזה שנבנתה כמתנה מקטאר, באתר ynet, 11 במאי 2023
↑  אלישע בן קימון, עינב חלבי, מתרחקים מהפסקת אש? ראש מערך הרקטות של הג'יהאד חוסל בתקיפה בחאן יונס, באתר ynet, 11 במאי 2023
↑  פעולה לילית משמעותית: צה"ל הפציץ בשכונת יוקרה בה גרים בכירי חמאס, באתר מעריב אונליין, 3 במרץ 2024
↑  ספיר ליפקין, ‏תקיפות אינטנסיביות בח'אן יונס, חוסל מפקד גדוד שג'אעייה | תיעוד, באתר ‏מאקו‏, 2 בדצמבר 2023
↑  צה"ל מכתר את 'מדינת חמד' בצפון מערב חאן יונס, באתר "סרוגים", 3 במרץ 2024
↑  ניר דבורי, ‏כ-50 יעדים ב-5 דקות: צה"ל הרחיב את הלחימה בח'אן יונס | תיעוד המטס, באתר ‏מאקו‏, 3 במרץ 2024
↑  לילך שובל, מבצע "כתר המערב": לאחר שכיתרו שכונה בחאן יונס – לוחמי הקומנדו השמידו תשתיות טרור, באתר ישראל היום, 4 במרץ 2024
אלדד ומידד

ערך זה עוסק בדמויות מקראיות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
אֶלְדָּד וּמֵידָד הם שתי דמויות מקראיות המוזכרות בפרשת בהעלותך שבספר במדבר בתורה (ספר במדבר, פרק י"א, פסוקים כ"ו–כ"ט).
השניים התנבאו באופן עצמאי במחנה. תגובת משה, אשר לא כעס על התנבאות שלא ברשותו, סימלה עבור פרשנים רבים את גדלותו של המנהיג ואת ההבנה והשאיפה שרוח ה' ראוי לה שתשרה על כל העם.
הספור המקראי > רקע

על פי ספר במדבר פרק י"א, לאחר יציאת מצרים, היו שתי מרידות של בני ישראל נגד האלוהים ונגד משה בקברות התאווה: "חטא המתאוננים" ו"חטא המתאווים":
"חטא המתאוננים": בני ישראל מתלוננים בפני ה', הכתוב לא מזכיר במפורש על מה. בעקבות התלונות פורצת אש במחנה וממיתה בקצה העם ופוסקת רק לאחר תפילתו של משה. המקום בו זה קרה נקרא תַּבְעֵרָה.
"חטא המתאווים": האספסוף (ערב רב) מתלוננים על המן ועל חוסר באוכל דוגמת בשר. בעקבות חטא זה משה מתלונן בפני ה' על התנהגותם של בני ישראל ועל הקושי בהנהגת העם.
ה' מצווה את משה למנות שבעים זקנים שיישאו איתו בעול, ומבטיח לספק לעם בשר.
הספור המקראי > הקמת מועצת זקנים וההתנבאות

כמצוות ה', משה אסף שבעים זקנים באוהל מועד, וה' ירד בענן והאציל מרוחו של משה על זקני העם.
כאשר נחה עליהם הרוח, "התנבאו" הזקנים, ולאחר מכן רוח נבואתם פסקה.
שניים מבין האנשים שהיו מועמדים להצטרף לזקנים נשארו במחנה ושם התנבאו בנפרד משאר הזקנים.
"הנער" מספר את האירוע למשה (לפי המפרשים הנער היה גרשום, בנו של משה). כאשר שמע זאת יהושע בן נון, המליץ למשה לכלוא אותם, שכן, לפי המפרשים, הוא ראה בהתנבאות שלא ברשות "מרידה" בסמכותו של משה. אך משה, שלא ראה את הדברים באור שלילי בהכרח, השיב לו:
הספור המקראי > סוף דבר

לאחר סיפור זה, ה' מספק שלווים למאכל לבני ישראל כפי שהבטיח, ואת המתאווים המית באותו מקום, על כן נקרא המקום קִבְרוֹת הַתַּאֲוָה.
פירוש ומדרש > זהותם

ישנן כמה שיטות בדבר זהותם של אלדד ומידד:
במדרש תנחומא מבואר הם היו מנשיאי שבטי ישראל. אלדד היה אלידד בן כסלון משבט בנימין (ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוק כ"א), ומידד היה קמואל בן שפטן משבט אפרים (ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוק כ"ד). (במדבר רבה פרשת בהעלותך פרשה טו סימן יט)
בתרגום יונתן בן עוזיאל מסופר שהם היו אחי משה מן האם, כאשר לאחר שגירש עמרם את יוכבד, היא נישאה לאליצפן בן פרנך (נשיא זבולון, ספר במדבר, פרק ל"ד, פסוק כ"ה) וילדה לו אותם.
לפי ה"דעת זקנים מבעלי התוספות" מסופר שהיו אחי משה מן האב. לאחר מתן תורה, כשנאסרו על עם ישראל נישואין לקרובות, גירש עמרם את יוכבד דודתו ונשא אשה אחרת - ממנה נולדו לו אלדד ומידד (פירוש דעת זקנים מבעלי התוספות במדבר יא כז).
פירוש ומדרש > הסנהדרין הראשונה

עקב חטא המתאווים הוקמה הסנהדרין (מועצת הזקנים) הראשונה על ידי משה. על-פי המסורת הרבנית היו הזקנים תלמידי חכמים.
כל שבט משנים עשר השבטים שלח שישה נציגים לסנהדרין, בסך הכול 72. (לפי המדרש המינוי נעשה בהגרלה בקלפי, וחכמים חלוקים אם הועלו בהגרלה או השתתפו בה בכלל) הדבר עמד בסתירה לדרישת ה' שבסנהדרין יהיו 70 חברים ולא 72, ולכן נאלצו להגריל מי יישארו בסנהדרין ומי השניים שיצאו. אלדד ומידד היו שניים מבין אלו שנבחרו בגורל להיות חברים בסנהדרין, אולם מחמת ענוותנותם הם חשבו שהם השניים שאינם ראויים לתפקיד, ופרשו. (בבלי, סנהדרין יז א)
פירוש ומדרש > מהות נבואתם

תוכן נבואתם של אלדד ומידד לא מוזכר במקרא. לפי המדרש הם התנבאו שמשה רבנו ימות לפני הכניסה לארץ ישראל, ויהושע בן נון הוא שיכניס את עם ישראל לארץ ישראל. או על הופעתו של השלו או על העתיד הרחוק:
"ומה נבואה נתנבאו? אמרו: משה מת, יהושע מכניס את ישראל לארץ. אבא חנין אומר משום רבי אליעזר: על עסקי שליו הן מתנבאים, עלי שליו, עלי שליו! רב נחמן אמר: על עסקי גוג ומגוג היו מתנבאין" (בבלי, סנהדרין יז א)
פירוש ומדרש > מדרשים

על הסיפור נכתבו מדרשים שונים:
על אמירת משה שאין צורך לכלאם, שכן להיות משרת ציבור זהה לכלא: "הטל עליהן צורכי ציבור, והן כלין מאיליהן". (בבלי, סנהדרין יז א)
הסיבה מדוע לא פורשו שמותיהם (מסכת ראש השנה דף כה עמוד א)
סיפור על ענווה של רבי שמואל הקטן שהתנדב לצאת מפגישה אצל רבן גמליאל כאילו לא הוזמן, על מנת לא לבייש אחר (ירושלמי מסכת סנהדרין פרק א הלכה ב)
סיפור על ההוכחה פרישותו של משה כנביא מאשתו (מדרש תנחומא פרשת צו סימן יג)
סיפור מבטא את ענוותנותו של משה (משנת רבי אליעזר פרשה י עמוד 183)
מסעות השיערוב של הבעת' בצפון עיראק

מסעות השיערוב של הבעת' בצפון עיראק (בערבית: حملات التعريب البعثي في شمال العراق, תעתיק מדויק: חמלאת אלתעריבּ אלבּעת'י פי שמאל אלעראק) היו סדרה של מהלכים צבאיים ופוליטיים שניהל בשנות ה-70 משטר הבעת' העיראקי, בהובלת סגן הנשיא דאז, סדאם חוסיין, נגד הכורדים שחיו בצפון עיראק. המבצע שירת את האג'נדה הפוליטית והצבאית של סדאם, שמהותה ביסוס נוכחות ערבית ברחבי צפון המדינה באמצעות כפיית הלאומיות הערבית והזהות הערבית על הכורדים החיים באזור. משטר הבעת' השתמש בכוח צבאי רב כדי לבסס נוכחות ערבית בשטחים הכורדיים בצפון המדינה ולעקור את הכורדים למחוזות שונים בדרום המדינה, בתקווה לשלבם בחברה הערבית ולשרש את הלאומיות הכורדית. בנוסף למערכה הצבאית, ממשלת עיראק העבירה חוקים רבים נגד הכורדים שהפרו את הצהרת מרץ 1970. לבסוף, מפלגת הבעת' השתמשה בכוחות גדודי ההגנה הלאומית (אנ') כדי להילחם בכורדים ולעוקרם מאזורי מחייתם.
הרקע למסעות השיערוב

עקירת המיעוטים בעיראק החלה בשנות ה-30, אולם למעשה העקירה הכבדה החלה בשנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר מאות אלפי כורדים, טורקמנים ואשורים מצפון עיראק נעקרו מבתיהם והוחלפו בערבים, שיושבו במקומם אחרי שהועברו ממרכז ומצפון עיראק. בשנת 1970, עוד לפני שהחלו מסעות השיערוב (ער' - תַעְרִיבּ) האינטנסיביים של האזורים הכורדיים, חתמה מפלגת הבעת' על הסכם עם הנהגת התנועה הלאומית הכורדית, שהובילה מרד נגד המשטר העיראקי במשך שלושה עשורים. בהסכם, שכונה "הצהרת מרץ", הכיר השלטון העיראקי בלאומיות הכורדית והבטיח לכורדים אוטונומיה פוליטית ותרבותית בצפון המדינה, וכן השתתפות בממשלה המרכזית. מפלגת הבעת' הבינה שהדרך היחידה שבאמצעותה תוכל להשיג שליטה באזורים הכורדיים העשירים בנפט, תהיה בקבלת הכורדים כשווים בחברה העיראקית ובמדינה העיראקית. ההסכם כלל את הסעיפים הבאים: השפה הכורדית תהיה השפה הרשמית במחוזות הכורדיים, לצד השפה הערבית; במחוזות שאינם כורדיים תילמד הכורדית בבתי ספר כשפה הרשמית השנייה של עיראק; בנוסף לשפה הכורדית, גם התרבות הכורדית תילמד במערכת החינוך העיראקית. בנוסף, הכורדים יוכלו להחזיק בתפקידים בכירים בצבא עיראק ובממשלה, וכספים רבים יוקצו במטרה לסייע בפיתוח החבל הכורדי בצפון המדינה. לבסוף, ההסכם קבע כי בחוקה העיראקית יופיע הנוסח הבא: "העם העיראקי מורכב משני לאומים – הלאום הערבי והלאום הכורדי". סעיפי ההסכם היו אמורים להיכנס ליישום מיידי ונקבע כי בתוך חמש שנים מיום חתימתו, תוענק לכורדים אוטונומיה בצפון עיראק שתהיה חלק אינטגרלי מהמדינה העיראקית.
למרות הבנות אלה, בשנת 1974, בתקופה שנכללה בתוך מסגרת הזמן למימוש הצהרת מרץ 1970, פרסמה ממשלת עיראק הצהרה הסותרת את האמור בהסכם והצהירה שמטרתה היא לעקור את הכורדים בצפון עיראק מאזורי ארביל, סולימאניה ודהוכּ. הצהרה זו, שציינה את סיומן של הבנות הצהרת מרץ 1970, הייתה אקורד הפתיחה למסעות השיערוב שניהל משטר הבעת' לאורך המחצית השנייה של שנות ה-70, ובמידה רבה גם בעשורים שלאחר מכן. מפלגת הבעת' החלה בתוכנית השיערוב של אזורי הנפט באזור העיר ח'אנקין, כ-150 ק"מ מצפון-מזרח לבירה בגדאד. מאתיים וחמישים אלף כורדים נעקרו מכפריהם מאזורי מחייתם בקרבת העיר באמצע שנות ה-70 ונאלצו להתחיל את חייהם מחדש בדרום עיראק, בתנאי מדבר קשים. עד סוף שנות ה-70 נשרפו ונהרסו 600 כפרים כורדים וכ-200,000 כורדים נעקרו מבתיהם ויושבו מחדש באזורים אחרים של עיראק. ההחלטה לעקור את הכורדים הייתה מדיניות שאומצה על ידי ממשלת עיראק ושכונתה "שיערוב".
אירועים מקדימים לתוכנית השיערוב

15 בדצמבר 1975 – צו רפובליקני מס' 608 הורה על שינוי הרוב הכורדי במחוז כִּיפְרִי, שהשתייך עד אז למחוז כירכוכ, והעביר את התושבים הכורדים במחוזות צ'מצ'מאל וקאלאר, שבהם היו רוב, למחוז דיאלא. מחוזות הרוב הכורדי של צ'מצ'מאל וקאלאר מכירכוכ נעקרו לאזור סולימאניה.
19 בינואר 1976 – צו רפובליקני מס' 41 גרע את מחוז טוז ח'ורמאתו ממחוז כירכוכ והורה על עקירת הכורדים תושבי המחוז למחוז סלאח א-דין.
תיקון לאום: כל המיעוטים שנותרו בכירכוכ נאלצו לשנות את זהותם במסמכים הרשמיים מכורדית לערבית כדי להתקבל לעבודה, לקנות מכונית, לרשום על שמם רכוש ועוד. ממשלת הבעת' גם שינתה את שמם של כפרים ומחוזות כדי למחוק כל סממן לא-ערבי באזור.
שיערוב באמצעים פוליטיים ומשפטיים

בנוסף לפעולה צבאית ואלימה שננקטה כלפי הכורדים, ממשלת עיראק השתמשה באמצעים חוקיים כדי לקדם שיערוב של האזורים הכורדיים בצפון עיראק. עם עליית מפלגת הבעת' לשלטון בשנת 1968 ביטלה הרפורמה האגררית החדשה של המפלגה את חוק הרפורמה האגררית שהעביר שלטון קאסם ב-1958. חוק הרפורמה האגררית של ממשלת הבעת' הגביל את הבעלות על קרקעות ל-1000 דונם לאדם ולא העניק פיצוי על קרקע שנלקחה, זאת בניגוד לחוק הרפורמה האגררית הקודם, שהגביל את הבעלות על קרקעות ל-2000 דונם לאדם והעניק פיצוי קטן על קרקע שנלקחה. החוק החדש השפיע באופן מיוחד על בעלי קרקעות כורדים, שאחזקת הקרקעות שלהם הוגבלה ל-300 דונם בלבד.
בעקבות הגירוש ההמוני של מיעוטים באמצע שנות ה-70 פרסמה מועצת הפיקוד המהפכנית צו המורה להפקיע אדמות שאין להן בעלים. כך למשל, צו מס' 369 משנת 1976 הורה על הפקעת אדמותיהם של מאות כפרים בשישים מחוזות צפוניים. הממשלה טענה כי היא שילמה לבעלי הקרקעות פיצוי על אדמתם, אולם אלה מהם שלא היו מוסלמים טענו שמעולם לא קיבלו תשלום ולא ידעו לאיזה משרד ממשלתי לפנות כדי לתבוע את כספם, וכי לאחר 15 שנה הכסף חזר לממשלה. חוקים וצווים דומים אִפשרו לממשלה לתפוס באופן חופשי אדמות בצפון ולהופכן לאדמות ממשלתיות. ברגע שהממשלה השתלטה על הקרקעות החדשות הללו, היא החלה להשכיר אותן לחקלאים ערבים שהובאו ממקומות אחרים מעיראק.
באמצע שנות ה-70 תכננה מפלגת הבעת' תוכנית לערער את האופוזיציה הכורדית, ולהחליש קבוצות מורדים קיימות ועתידיות, באמצעות ערבוב של קבוצות מיעוט אחרות בתוכן. בכירכוכ עודדה מפלגת הבעת' התיישבות של עיראקים, מצרים וסודאנים ויישבה אוכלוסיות מיעוטים בפאתי העיר. דוגמה נוספת הייתה בשנת 1978, כאשר מפלגת הבעת' הכריזה כי "הקהילות הנוצריות הן חלק בלתי נפרד וחיוני מהאומה [הערבית] שלנו. הדרך לגייס את הקהילות הללו דומה לאלו המשמשות לגיוס המפלגה, באמצעות עקרונות הלאומיות [קאומייה], דמוקרטיה וסוציאליזם. זכייה באמונם של הנוצרים והטורקמנים אמורה להיות מושגת על-ידי הוכחה שהמפלגה שלנו היא המפלגה שלהם."
הפרד ומשול של הבעת' בשורות הכורדים

מפלגת הבעת' השתמשה באופן נרחב בגדודי ההגנה הלאומית (שכונו "ג'וחוש" = חמוֹרים), שהורכבו בעיקר מבני שבטים כורדיים הכפופים לממשלה ולצבא, כדרך נוספת להילחם במורדים הכורדים הבדלנים. המגויסים לכוחות אלה לבשו מדים ונרשמו על ידי הרשויות המקומיות. הגיוס לגדודי ההגנה הלאומית העניק למגויסים פטור משירות בצבא עיראק או בצבא העממי העיראקי. מגמה זו המשיכה גם במהלך מלחמת איראן-עיראק, כאשר כוח האדם בשורות הצבא העיראקי הידלדל וחייב גיוס כוחות נוספים. יתרונותיהם של המתגייסים הכורדים היו ברורים למדי, הן כחיזוק לכוחות הקיימים והן כתקיעת טריז בתוך החברה הכורדית.
גיוסם של לוחמים יזידים לגדודי ההגנה הלאומית המחיש עוד יותר את הניסיונות לפצל את הקהילות המקומיות ואת המיעוטים. מכיוון שמשטר הבעת' ניסה בתחילה לערב את היזידים בלחימה, היה צפוי שאלו ישרתו בכוחות הסדירים או לכל הפחות בכוחות הצבא העממי (אנ'). לעומת זאת, הגיוס לגדודי ההגנה הלאומית היה פתוח רק בפני לא ערבים. גיוסם של היזידים לצבא הסדיר הוסבר במונחים של הצורך בכוח אדם במהלך מלחמת איראן-עיראק. עם זאת, גם רציונל תוכנית השיערוב היה חלק ממדיניות זו. השלטונות דנו במפורש בערך של גיוס היזידים לצבא במונחים של בידולם משאר הכורדים והפיכתם "לערבים". דוח מודיעיני שהופק על ידי הזרוע הצפונית של המודיעין הצבאי העיראקי קבע כי "גדודי ההגנה הלאומית נוצרו בצפון עיראק במטרה בלעדית לגייס כורדים. הקמת גדודים יזידיים הייתה במטרה להשפיע על תחושות השייכות שלהם לעם הערבי [אומה] ולבטל את הרגשות העדתיים והאתניים בשורותיהם." אף על פי כן, היזידים סירבו להצטרף לצבא עיראק.
תוצאות מסע השיערוב

לפי הערכות שונות כ-200,000 כורדים נעקרו מיישוביהם בכפייה במהלך מסעות הערביזציה בעיראק בשנות ה-70, וכי בין 10,000 ל-100,000 נהרגו במהלך העקירה. מאות כפרים כורדיים הוחרבו, תושביהם גורשו ובמקומם הובאו במקרים רבים בני שבטים ערביים שיושבו על הכפרים המפונים. במקרים רבים שונו שמותיהם של כפרים לשמות ערביים המאזכרים אירועים ומקומות מן ההיסטוריה הערבית והאסלאמית, במטרה להשכיח את השמות הכורדיים המקוריים ולטשטש את זהותם הכורדית.
הערות שוליים

↑  Emir Suljagic, Ethnic Cleansing: Politics, Policy, Violence, Nomos, 2010, ISBN 978-3-8452-2615-6
↑  Ba'athis and Kurds, Human Rights Watch (באנגלית)
1 2  Human Rights Watch. Middle East., Iraq's crime of genocide : the Anfal campaign against the Kurds, Yale University Press, copyr. 1995, ISBN 0-300-06427-6
↑  Marion Farouk-Sluglett, Peter Sluglett, Joe Stork, Not Quite Armageddon: Impact of the War on Iraq, MERIP Reports, 1984-07, עמ' 22 doi: 10.2307/3012200
1 2  Claims in Conflict: Reversing Ethnic Cleansing in Northern Iraq: III. Background, www.hrw.org
1 2  Yaniv Voller, Identity and the Ba'th Regime's Campaign against Kurdish Rebels in Northern Iraq, The Middle East Journal 71, 2017-08-01, עמ' 383-401 doi: 10.3751/71.3.13
↑  Claims in Conflict: Reversing Ethnic Cleansing in Northern Iraq: III. Background, www.hrw.org
מקסים רודאקוב

מקסים רודאקוב (ברוסית: Максим Алексеевич Рудаков; נולד ב-22 בינואר 1996, סנקט פטרבורג, רוסיה) הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת השוער במועדון הכדורגל רוסטוב.
קריירה > במועדונים

הוא למד בבתי הספר לכדורגל בסנקט פטרבורג. תחילה שיחק בקבוצת הנוער של קירובץ בעמדת החלוץ, לאחר מכן עבר לשער. בהמשך שיחק בלוקומוטיב סנקט פטרבורג ובקבוצת "סמנה זניט".
לפני עונת 2012/2013 נכלל בהרכב קבוצת הנוער של זניט סנקט פטרבורג תחת המספר 51. הוא הופיע לראשונה במדי קבוצת הנוער של זניט כשעלה לשחק במשחק ליגה ב-28 בספטמבר 2012 במשחק הבית נגד לוקומוטיב מוסקבה (2:3). בעונות 2012/13 — 2017/18 שיחק 68 משחקים וספג 77 שערים. הוא הופיע לראשונה בליגת האלופות לנוער בעונת 2013/14 ועד עונת 2015/16 שיחק 10 משחקים וספג 20 שערים.
לפני עונת 2016/2017 הושאל לקבוצת זניט פנזה. הוא שותף בתשעה משחקים. בחורף אותה עונה חזר ל"זניט" וזומן לשחק בגביע ליגת הכדורגל הלאומית בשלושה משחקים בהרכב של "זניט-2" וספג שלושה שערים. בחודשים מרץ ואפריל שיחק באליפות ליגת הכדורגל הלאומית ושיחק בהרכב הקבוע של זניט-2.
בקיץ 2017 היה אמור להישלח למועדון HJK מהליגה הפינית, אבל לבסוף הגיע רק בסתיו. בינואר 2018 — הושאל למשך שנה. הוא הופיע לראשונה במדי הקבוצה הפינית ב-26 בינואר במשחק הגביע מול "Gnistan" הפינית (8:0). באליפות עצמה עשה את הופעת הבכורה ב-21 באפריל במשחק נגד קופס (1:2). בהרכב הקבוצה הוא זכה באליפות הפינית, ב-2018.
בינואר 2020 זומן חזרה לזניט סנקט פטרבורג, עמה להתאמן במחנה האימונים בקטר. אך לא נמצא לו מקום בהרכב ובסופו של דבר עבר לרוסטוב.
קריירה > בנבחרת

בשנים 2012–2015 הוזמן לנבחרת הלאומית עד גיל 17 ושיחק בהרכב הנבחרת בגמר הטורניר לזכר ולנטין גרנאטקין 2014, הוכתר לשוער הטוב ביותר של הטורניר. היה בהרכב נבחרת רוסיה בכדורגל, עד גיל 19, כשזו העפילה לגמר אליפות אירופה בכדורגל 2015 (עד גיל 19), אך לא עטה את המדים הלאומיים.
הוא זומן לנבחרת הנוער שבהדרכת ניקולאי פיסארב ושיחק משחק ידידות אחד, ב-10 בנובמבר 2016, נגד שווייץ (1:2).
תארים > קבוצתיים

HJK :
אליפות פינלנד: 2018
הערות שוליים

↑  Максим Рудаков: От «Зенита» до «Зенита»
↑  Вратарь «Зенита-2» Максим Рудаков: Пример Бабурина доказывает — нет ничего невозможного
↑  Максим Рудаков продолжит карьеру в Финляндии
↑  Российский голкипер Рудаков стал чемпионом Финляндии в составе ХИК
↑  Рудаков признан лучшим голкипером Мемориала Гранаткина
נבל הכרמלי

נָבָל הַכַּרְמְלִי הוא דמות מקראית המופיע בספר שמואל א', פרק כ"ה, פרק המפריד בין שני תיאורי בריחתו של דוד הצעיר מפני שאול המלך. דמות זו כשמה כן היא – עשיר נהנתן, נצלן וקמצן. ישנו פירוש האומר שמשמעות השם הוא אציל או מיוחס כמשמעות השם נביל הרווח אצל הערבים.
אביגיל מטפלת בנבל. ציור משנת 1380
תל מעון בדרום הר חברון, שם שכנה מעון המקראית, עיר מוצאו של נבל הכרמלי
ח'רבת כרמל בדרום הר חברון, שם שכנה  כרמל המקראית, העיר בה ישב נבל
דמותו ושמו

לפי מדרש חז"ל: ”הוא נבל הוא לבן. הן הן האותיות: מה לבן היה רמאי, אף נבל היה רמאי” (מדרש שוח"ט לתהלים, נ"ג), היפוך האותיות בין השם לבן ונבל מסמל את אופיים הדומה: לבן היה רמאי ורימה את יעקב שיתחתן עם שתי בנותיו לאה ורחל, ובנוסף שיעבוד אצלו 14 שנה כדי להרוויח זאת. גם נבל רימה את דוד ואנשיו.
תיאור דמות נבל הכרמלי אינו נפתח בשמו, אלא בהצגת עושרו ורכושו: ” וְאִישׁ בְּמָעוֹן וּמַעֲשֵׂהוּ בַכַּרְמֶל, וְהָאִישׁ גָּדוֹל מְאֹד, וְלוֹ צֹאן שְׁלֹשֶׁת-אֲלָפִים, וְאֶלֶף עִזִּים” (ספר שמואל א, פרק כ"ה, ב'). התנהגותו ואופיו של נבל תואמות לאסוציאציות המתלוות לשמו ” וְהָאִישׁ קָשֶׁה וְרַע מַעֲלָלִים וְהוּא כלבו” (ספר שמואל א', פרק כ"ה, ג'). בפיה של אביגיל אשתו ישנו מדרש שם לבעלה: ”כִּי כִשְׁמוֹ כֶּן-הוּא--נָבָל שְׁמוֹ, וּנְבָלָה עִמּוֹ” (ספר שמואל א', פרק כ"ה, כ"ה).
משחק נוסף עם שמו הוא הדמיון בין נָבָל לנֵבֶל יָיִן:
”
וְלֵב נָבָל טוֹב עָלָיו, וְהוּא שִׁכֹּר, עַד-מְאֹד; וְלֹא-הִגִּידָה לּוֹ, דָּבָר קָטֹן וְגָדוֹל--עַד-אוֹר הַבֹּקֶר. וַיְהִי בַבֹּקֶר, בְּצֵאת הַיַּיִן מִנָּבָל ” (ספר שמואל א', פרק כ"ה, ל"ו-ל"ז')
מן השיחה של נבל ואביגיל ניתן להסיק כי יחסיהם היו טובים אף על פי שכעסה עליו מפני יחסו לדוד.
שתי הערים בהן ישב נבל, כרמל ומעון, מקומן בדרום הר חברון, ושמותיהן השתמרו עד ימינו (ח'רבת כרמל וח'רבת מעין).
נבל ודוד

כאשר שלח אליו דוד את נעריו, שיבקשו ממנו מעט אוכל כשכר טרחה על שאנשיו שמרו על שדותיו וצאנו מפני שודדים וגנבים, ומפני ביזה של הרכוש, הוא שילח אותם מעליו במילים: ”מִי דָוִד, וּמִי בֶן-יִשָׁי; הַיּוֹם, רַבּוּ עֲבָדִים, הַמִּתְפָּרְצִים, אִישׁ מִפְּנֵי אֲדֹנָיו. וְלָקַחְתִּי אֶת-לַחְמִי, וְאֶת-מֵימַי, וְאֵת טִבְחָתִי, אֲשֶׁר טָבַחְתִּי לְגֹזְזָי; וְנָתַתִּי, לַאֲנָשִׁים, אֲשֶׁר לֹא יָדַעְתִּי, אֵי מִזֶּה הֵמָּה” (ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק י' - י"א). נבל, מתוך גאווה וקמצנות, אינו רוצה להעניק לדוד ואינו מוכן לקבל הוראות ממנו. הוא אינו מעלה על דעתו שצפויה לו סכנה מדוד "נבל עשיר הוא ושוטה, ושעה שהוא מתנהג כשומר על רכושו הריהו למעשה מפקיר אותו". דוד כועס על כפיות הטובה, ומחליט בתגובה להרוג את נבל וכל הגברים באנשי ביתו. הוא יוצא עם ארבע מאות מאנשיו לעבר בית נבל.
דוד נחשב באותה תקופה מורד בממלכת שאול, וכמי שמנהיג כוחות חמושים, שהיו אולי מסוכנים במדבר. על כן נבל, שאולי היה מנאמני שאול, לא בטח בו או לא חיבב אותו במיוחד.
נבל היה בעצם עושק שכירים מפני שניצל את שירותם של אנשי דוד ולא שילם להם או נתן להם שום סוג של תמורה על כך. למרות זאת, דבר זה לא גורר עונש של מוות, למרות שכך אמר דוד:" כה יעשה אלוהים לאויבי דוד וכה יוסיף אם אשאיר מכל אשר לו עד אור הבוקר משתין בקיר" (ספר שמואל א', פרק כ"ה, פסוק כ"ב).
לאחר תחינות אביגיל ותשורתה לדוד, מסכים דוד שלא להגיב על כפיות הטובה של נבל ומוותר על תוכניתו להרוג את כולם. כשחוזרת אביגיל לביתה אל נבל, נערך בביתו משתה "כמשתה המלך" (כ"ה, 36). אביגיל מספרת לו שנתנה מרכושו לדוד ואנשיו ועקב כך לוקה נבל בלבו, שוכב 10 ימים ללא הכרה, ומת.
תיאור מותו ציורי במיוחד: כשהוא מתפכח מיינו מספרת לו אביגיל מה שאירע, והוא: ”וַיָּמָת לִבּוֹ בְּקִרְבּוֹ, וְהוּא הָיָה לְאָבֶן. וַיְהִי, כַּעֲשֶׂרֶת הַיָּמִים; וַיִּגֹּף ה' אֶת-נָבָל, וַיָּמֹת” (ספר שמואל א', פרק כ"ה, ל"ז-ל"ח). לפי התלמוד ירושלמי, מסכת ביכורים,  פרק ב', הלכה א', מת בט' בסיוון.
לפי חלק מפרשני חז"ל, אביגיל ניסתה מלכתחילה להיות עם דוד ולהוציא את נבל מהתמונה, שכן אמרה לדוד "וזכרת את אמתך", ודבר זה יכול להיות קשור למניפולציה שתכננה מלכתחילה.
ראו גם

סיפור נבל הכרמלי
הערות שוליים

↑  האנציקלופדיה עולם התנ"ך. שמואל א' עמ 198.
↑  צבי אדר, הסיפור המקראי (עמ' 27), הוצאת הסוכנות היהודית לישראל, ירושלים, תשל"ט.
↑  הרב יעקב מדן, מגדים ד, באתר המכללה האקדמית הרצוג, ‏29/10/2002 (ארכיון)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007523007805171  GND: 1223988635  VIAF: 2814160909247512870004   WorldCat (עם VIAF): 2814160909247512870004
מריון דיטריך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1926 סן פרנסיסקו, ארצות הברית 
 פטירה:  1974 (בגיל 48 בערך) 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי (1949) 
 פרסים והוקרה:  תואר אקדמי לשם כבוד (דוקטור במדעים, 12 במאי 2007) 
 
מריון פינדליי דיטריך (באנגלית: Marion Findlay Dietrich;‏ 28 ביולי 1926 – 1 בדצמבר 1974) הייתה טייסת אמריקאית ואחת מקבוצת ה-13 של מרקורי, שעברו בתחילת שנות ה-60 את אימוני נאס"א בדומה לאסטרונאוטים של מרקורי 7.
ביוגרפיה

דיטריך נולדה בסן פרנסיסקו בשנת 1926, בתם של ריצ'רד דיטריך, שעבד בעסקי יבוא, ואשתו, מריון. דיטריך החלה לטוס בגיל צעיר, וקיבלה תעודת תלמיד טייס בגיל 16. מריון ואחותה התאומה הזהה ז׳נט, היו הבנות היחידות בשיעורי התעופה בתיכון ברלינגאם.
בשנת 1947 השתתפו דיטריך ואחותה ג'נט במירוץ האווירי הראשון מצ'יקו לסן מטאו. הן הביסו גברים מנוסים והגיעו במקום הראשון. דיטריך סיימה את לימודיה באוניברסיטת קליפורניה, ברקלי ב-1949, עם תארים במתמטיקה ופסיכולוגיה. לאחר השתתפות במרוצים מקומיים אחרים, התאומות המעופפות הגיעו למקום השני במירוץ האוויר הטרנס-יבשתי של כל הנשים של שנת1951, הידוע בשם ״פאודר פאף דרבי" (אנ'). דיטריך עבדה זמן מה ככתבת העיתון ב"אוקלנד טריביון", כשטסה במהירות על קולית במטוס קרב כמשימה עיתונאית. היא הייתה גם טייסת תובלה והטיסה טיסות מסחריות.
בשנת 1960, דיטריך ואחותה היו בקבוצה נבחרת של טייסות שהוזמנו למרפאת Lovelace באלבקרקי, שם מומחים בחנו אסטרונאוטים פוטנציאליים של נאס"א. הנשים עברו את אותן בדיקות ובדיקות רפואיות כמו אלן שפרד, ג'ון גלן ושאר הגברים שבסופו של דבר טסו לחלל. הבחינות הנרחבות כללו הכל, החל מבליעת 3 מטרים של צינור גומי ועד שתיית מים רדיואקטיביים. אף על פי שגובהה היה 1.59 מטר ומשקלה 45 ק״ג, דיטריך השלימה את הבדיקות, כמו אחותה ו-11 נשים נוספות.
בזמן שהנשים חיכו לשלב הבא בתוכנית, ביולי 1961, הבדיקה הופסקה ללא אזהרה או הסבר. יעברו עוד שני עשורים עד שארצות הברית תשגר את האישה הראשונה שלה לחלל, סאלי רייד, אסטרופיזיקאית שהפכה לאסטרונאוטית.
דיטריך נפטרה ב-1974 ממחלת הסרטן.
בשנת 2006 פתח מוזיאון האוויר והחלל הבינלאומי לנשים (אנ') תערוכה לכבוד ה-13 של מרקורי בשם: "13 נשות מרקורי: קישור נשכח לעתיד". במאי 2007, הנשים מקבוצת ה-13 של מרקורי קיבלו תואר דוקטור לשם כבוד למדעים מאוניברסיטת ויסקונסין-אושקוש.
הערות שוליים

↑  Lopez, Cory (17 ביוני 2008). "Bay Area pilot Janet Christine Dietrich dies". San Francisco Chronicle. Hearst Communications. נבדק ב-20 באפריל 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Dietrich, Marion". אורכב מ-המקור ב-28 ביוני 2011. נבדק ב-14 בפברואר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bay Area pilot Janet Christine Dietrich dies". 17 ביוני 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
מרגיט קורונדי

מרגיט קורונדי (במקור קרונשטיין, בהונגרית: Korondi Margit;‏ צליה, יוגוסלביה, 24 ביוני 1932 – לאס וגאס, 6 במרץ 2022) הייתה מתעמלת הונגרייה, אלופה אולימפית פעמיים.