stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ראובן מרקין
ביוגרפיה > באוניברסיטת קיימברידג' (1980-1979)

לאחר שקיבל את התואר דוקטור, יצא מרקין לשנת פוסט-דוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' באנגליה. הוא בחר באוניברסיטה זו, מפני שבאותם הימים הייתה בה מחלקה יחידה בסוגה בעולם לעיבוד טקסטים במחשב (Literary & Linguistic Computing). שם החליט להכין קונקורדנציה 'מעמתת' אנגלית-עברית / עברית-אנגלית של יצירת ספרות אנגלית ותרגומה לעברית. לאחר שבחן כמה אפשרויות (כגון ספר מספרי התנ"ך או מחזה של שקספיר) בחר את "אוליבר טוויסט" של דיקנס (1838) ותרגומה לעברית מאת המשורר העברי הלל בבלי (1921). הקונקודנציה נועדה להראות מה הם תרגומיה השונים לעברית של כל מילה במקור האנגלי (ובהמשך: כל מילה בתרגום העברי כנגד המילים השונות במקור האנגלי שהיא מתרגמת). לצורך עבודה זו צריך היה לתכנת את המדפסת הממוחשבת כך שהיא תדפיס באותה שורה של הקונקורדנציה שתי לשונות: תחילה משמאל לימין את הקשר של המילה הנדונה במקור האנגלי ואחר כך מימין לשמאל את תרגומה לעברית – באותיות עבריות. תוכניות המחשב הוכנו בידי ד"ר ג'ון דוסון, מנהל המחלקה באוניברסיטת קיימברידג', והדפסת הקונקורדנציה הייתה לפלא בעיני כל רואיה.
הייתה זו הקונקורדנציה הממוחשבת הראשונה בעולם של טקסט אנגלי מהתקופה הוויקטוריאנית. עותק של עבודה זו שמור בבית דיקנס בלונדון.
ביוגרפיה > העבודה בהוראה ובאוניברסיטה

מרקין לימד לשון עברית בכמה מוסדות: עודנו סטודנט - בבית ספר תיכון ערב לבגרות בירושלים, ולאחר סיום לימודיו - בסמינר למורים ומדריכים של עליית הנוער בירושלים, בבית הספר הגבוה להשתלמות מורים בתל אביב. בשנים 1969–1979 היה מרצה בחוג ללשון העברית של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב בשנותיה הראשונות. פעמיים-שלוש נקרא לאוניברסיטה העברית כדי למלא את מקומם של מורים, שיצאו לשנת שבתון (פרופ' עוזי אורנן בחוג ללשון העברית, פרופ' שמואל ורסס בחוג לספרות עברית). עבודת ההוראה הייתה 'נספח מרענן' לעבודתו העיקרית במילון ההיסטורי, שבה מיצה את כוחו במחקר הלשון העברית.
בשנת 1982 הוזמן לאוניברסיטת בר-אילן להשתתף בהקמת מאגר ממוחשב של היצירה העברית מכל תקופותיה על סמך ניסיונו כחוקר הלשון העברית לתקופותיה וניסיונו כאחד הראשונים בישראל בעיבוד טקסט עברי במחשב. במקום שנה אחת, כפי שביקש לצמצם בה את היקף עבודתו במילון ההיסטורי, נשאר באוניברסיטת בר-אילן חמש שנים. בשנת 1983 נתמנה פרופסור-חבר במחלקה ללשון העברית. בין השאר הקים באוניברסיטת בר-אילן את 'מאגר עגנון השלם' - קונקורדנציה ממוחשבת מלאה של כל כתבי עגנון (2.5 מיליון מילים). החיפוש בה נעשה על פי עקרונות פרויקט השו"ת של אוניברסיטת בר-אילן ושלא כבקונקורדנציות של מפעל המילון ההיסטורי – אין בה עיבוד מילוני מראש של כל מילה בטקסט. עבודתו במאגר עגנון לא הייתה נשלמת לולי תמיכתו האיתנה של פרופ' הלל ויס מן המחלקה לספרות עם ישראל.
בשנת 1987 חזר מרקין לעבודתו המלאה במילון ההיסטורי ועבד בו עד לפרישתו לגמלאות ב-1 בינואר 2000. סמוך לפני פרישתו הוזמן להיות פרופסור-אורח באוניברסיטת דואיסבורג שבגרמניה. הסטודנטים המתקדמים במחלקה למדעי היהדות למדו לראשונה קורסים בשפה העברית, ואילו באוזני יתר הסטודנטים הרצה באנגלית.
ראובן מרקין נפטר בירושלים ב-15 במאי 2017. הוא הותיר אחריו אישה וארבע בנות. בנו הבכור, אמיתי, פקח רשות הטבע והגנים, נהרג בתאונת מסוק במרץ 2001.
הערות שוליים

↑  תאונת המסוק בכנרת: משפחת הטייס מאשימה את חברת החשמל, באתר וואלה, 30 במרץ 2001
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265197205171  ISNI: 0000 0000 6957 9154  LCCN: no2004076924  NTA: 277314240  SUDOC: 263550907  VIAF: 98052380   WorldCat (עם VIAF): 98052380
ראדו אלדולסקו

| --- | --- |

 לידה:  17 בספטמבר 1922 פיטיאסקה-פאסריה, מחוז אילפוב, ממלכת רומניה 
 פטירה:  19 במרץ 2006 (בגיל 83) ניס, צרפת 
 מוקד פעילות:  רומניה, איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1940
 שפה מועדפת:  איטלקית, רומנית 
 כלי נגינה:  צ'לו 
 פרסים והוקרה:  עיטור הכוכב של רומניה 
 
ראדו אלדולסקו (ברומנית: Radu Aldulescu;‏ 17 בספטמבר 1922, פיטיאסקה, מחוז אילפוב - 19 במרץ 2006, ניס,צרפת) היה צ'לן רומני־איטלקי.
קורות חייו > ילדות ונעורים

אלדולסקו נולד  ב -1922 בכפר פיטיאסקה־פאסריה (Piteasca-Pasărea), במחוז אילפוב שבחבל מונטניה ברומניה. הוא היה בן למשפחה בעלת מסורת מוזיקלית ארוכה.
סבא רבא שלו היה אנגלוש דיניקו (1838–1905), נגן חליל פאן ממוצא צועני שחיבר את הגרסה הסופית של להיט הלאוטארים הרומנים "צ'וקרליה". סבתו, אחת מארבע בנותיו של אנגלוש דיניקו, הייתה מריה דיניקו שהתחתנה עם פטרה אלינסקו (1869–1947), מלחין ונגן חליל ממחוז מהדינץ שבחבל אולטניה. אימו של אלדולסקו, נטליה אלינסקו, הייתה אחת משתי בנותיהם. אחותה, אאוג'ניה אלינסקו, הייתה מורה לפיתוח קול באקדמיה למוזיקה בבוקרשט.
בגיל שש התחיל ראדו אלדולסקו ללמוד נגינה בצ'לו אצל אחי סבתו, דימיטריה דיניקו (1868–1936) שלימד גם בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בבוקרשט.
אלדולסקו למד גם הוא בקונסרבטוריון המלכותי למוזיקה בעודו בן 12, עד שנת 1939.
הוא סיים את לימודיו עם שלושה פרסי הצטיינות.
קורות חייו > הקריירה המוזיקלית

בגיל 18 ניגן אלדולסקו בתזמורת האופרה של בוקרשט וב־1941 ניגן לראשונה בתזמורת הסימפונית של רדיו בוקרשט.
בשנים 1950–1964 הופיע כסולן עם הפילהרמונית "ג'רוג'ה אנסקו" של בוקרשט.
ב־1964 היה עוזרו של הצ'לן הקטלאני גספר קסאדו והופיע לראשונה בלונדון עם התזמורת הסימפונית של ה־BBC בקונצ'רטו של אנטונין דבוז'אק באותה שנה. אלדולסקו ניגן לעיתים קרובות מוזיקה קאמרית. הוא ניגן בין השאר בטריו עם הפסנתרן ולנטין גאורגיו ועם הכנר שטפאן גאורגיו. מאוחר יותר הוא ניגן בשלישיית "טריו דל'ארקי" באיטליה עם הכנר סלבטורה אקרדו ועם הוויולן לואיג'י אלברטו ביאנקי.
אלדולסקו ואשתו היגרו בשנת 1969 לאיטליה ובשנת 1977 קיבלו את אזרחות איטלקית.
אלדולסקו ניגן ברסיטלים למוזיקה קאמרית עם קרלו צקי והופיע כסולן עם תזמורות ומנצחים חשובים ברחבי העולם. אלדולסקו לימד בקונסרבטואר האירופי בפריז, באקדמיות למוזיקה בבזל, במאסטריכט, באקדמיה הבינלאומית למוזיקה על שם יהודי מנוחין בגסטאד (אחרי 1981), במרכז ללימודי מוזיקה בברצלונה ובקונסרבטוריון של פסקארה.
עם תלמידיו נמנו: מרין קזאקו, שרבאן ניקיפור, צציליה ואן הוף, מרייט ואן דייק, ג'מה סרפנטי, אולף טישבירק ופאולו גאיו לימה.
אלדולסקו הקליט אלבומים עם יצירות מאת היידן, ברהמס, צ'ייקובסקי, סן־סנס, דביסי, ג'ורג'ה אנסקו ומלחינים אחרים. הוא לימד כיתות אמן בארצות רבות וכיהן בחבר השופטים של תחרויות בינלאומיות – בין השאר, בתחרות הרביעית הבינלאומית על שם צ'ייקובסקי בשנת 1970. בשנת 1985 יזם אלדולסקו כיתת אמן בקוסטה בראווה והתוודע למוזיקה ולמוזיקאים של קטלוניה. הוא הוציא אלבום עם יצירות של מלחינים קטלאנים, לואיס קלארט ביניהם.
חייו הפרטיים

ראדו אלדולסקו היה נשוי לגלינה (גליה) ולזוג נולדה בת, רודיקה, שחיה בפריז.
פרסים ואותות הוקרה

1951 – אמן מצטיין של הרפובליקה העממית הרומנית.
1967 – פרס הרייט כהן לצ'לן הטוב ביותר של השנה.
1972 – אות מסדר ההצטיינות של הרפובליקה האיטלקית – בדרגת אביר־קצין.
הפרס "סג'יטריו ד'אורו" (קשת הזהב) מטעם העיר רומא.
הפרס "גונפלונה ד'אורו" לאמנויות הבמה.
הנצחה

בפסטיבל למוזיקה במליאנו־סבינה מוענק פרס "ראדו אלדולסקו" שנוסד לזכרו.
ביבליוגרפיה

David Cummings International Who's Who of Music and Musicians 2000/2001
הערות שוליים

↑  D.Cummings
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007341524905171  PLWABN: 9810545841905606  BNE: XX1591960  GND: 13468754X  ISNI: 0000 0003 8278 092X  LCCN: n97061992  MusicBrainz: 2618d1f7-cc82-4763-81ed-6a8ee800b885  VIAF: 267124472   WorldCat (עם VIAF): 267124472
ראש ממשלת מרוקו

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  עזיז אח'נוש
 תאריך כניסה לתפקיד:  7 באוקטובר 2021
 דרכי מינוי:  ממונה על ידי מלך מרוקו
 תחום שיפוט:  מרוקו מרוקו
 ייסוד המשרה:  7 בדצמבר 1955
 איוש ראשון:  מבארכ אל-בכאי
 אתר רשמי
 
ראש ממשלת ממלכת מרוקו הוא ראש הממשלה של ממלכת מרוקו המשמש בתפקיד הדומה לראש ממשלה במונרכיות חוקתיות אחרות. ראש הממשלה נבחר על ידי מלך מרוקו מהמפלגה הגדולה ביותר שנבחרה לפרלמנט. החוקה של מרוקו מעניקה סמכויות ביצוע לממשלה ומאפשרת לראש הממשלה להציע ולפטר חברי קבינט, מושלי מחוז ושגרירים, לפקח על תוכניות הממשלה ומסירת השירותים הציבוריים, ולפזר את הבית התחתון של הפרלמנט באישור המלך.
ראש ממשלה שזה עתה מונה, הוא האמון על הקמת הממשלה על ידי ניהול המשא ומתן בין המלך לפרלמנט, ממנו נבחרים בעלי התפקידים בממשלה. עד שהממשלה החדשה תאושר על ידי המלך ותכנס רשמית לתפקידה, הפרלמנט מאשר ומפקח על תוכניות הממשלה והשירות הציבורי. אין מגבלות חוקתיות על מספר הכהונות של ראש ממשלה, וכמה מראשי הממשלה כיהנו כהונות רבות שלא ברציפות.
בשונה ממשטר נשיאותי טיפוסי, בו הנשיא הוא המנהיג הבכיר ביותר של הרשות המבצעת ונחשב לראש ממשלה וראש מדינה כאחד, ראש המדינה של מרוקו הוא המלך, שמחזיק בסמכות נרחבת ברשות המבצעת ובעל סמכות בלעדית על הצבא, הדת והרשות השופטת.
ראש הממשלה הראשון היה מבארכ אל-בכאי שכיהן בתפקיד בין 1955 ל-1958. ראש הממשלה הנוכחי הוא עזיז אח'נוש שנכנס לתפקידו ב-2021.
רשימת ראשי הממשלה

| מספר | תמונה | שם | שם בשפת מקור | תחילת כהונה | סוף כהונה | תחת המלך |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 |  | מבארכ אל-בכאי | مبارك البكاي | 7 בדצמבר 1955 | 12 במאי 1958 | המלך מוחמד החמישי محمد الخامس    |
| 2 |  | אחמד בלאפריג' | أحمد بلافريج | 12 במאי 1958 | 16 בדצמבר 1958 | המלך מוחמד החמישי محمد الخامس    |
| 3 |  | עבדאללה אבראהים | عبد الله إبراهيم | 16 בדצמבר 1958 | 20 במאי 1960 | המלך מוחמד החמישי محمد الخامس    |
| — |  | ללא איוש (בשליטה ישירה של המלך מוחמד החמישי) | محمد الخامس | 20 במאי 1960 | 26 בפברואר 1961 | המלך מוחמד החמישי محمد الخامس    |
| — |  | ללא איוש (בשליטה ישירה של המלך חסן השני) | الحسن الثاني | 26 בפברואר 1961 | 13 בנובמבר 1963 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 4 |  | אחמד בחניני | أحمد بحنيني | 13 בנובמבר 1963 | 7 ביוני 1965 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| — |  | ללא איוש (בשליטה ישירה של המלך חסן השני) | الحسن الثاني | 7 ביוני 1965 | 7 ביולי 1967 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 5 |  | מוחמד בנהימה | محمد بنهيمة | 7 ביולי 1967 | 6 באוקטובר 1969 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 6 |  | אחמד אל-עראקי | أحمد العراقي | 6 באוקטובר 1969 | 6 באוגוסט 1971 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 7 |  | מוחמד כרים אל-עמראני | محمد كريم العمراني | 6 באוגוסט 1971 | 2 בנובמבר 1972 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 8 |  | אחמד עצמאן | أحمد عصمان | 2 בנובמבר 1972 | 22 במרץ 1979 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 9 |  | אל-מעטי בו-עביד | المعطي بوعبيد | 22 במרץ 1979 | 30 בנובמבר 1983 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| (7) |  | מוחמד כרים אל-עמראני | محمد كريم العمراني | 30 בנובמבר 1983 | 30 בספטמבר 1986 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 10 |  | עז א-דין אל-עראקי | عز الدين العراقي | 30 בספטמבר 1986 | 11 באוגוסט 1992 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| (7) |  | מוחמד כרים אל-עמראני | محمد كريم العمراني | 11 באוגוסט 1992 | 25 במאי 1994 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 11 |  | עבד א-לטיף אל-פילאלי | عبد اللطيف الفلالي | 25 במאי 1994 | 4 בפברואר 1998 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 12 |  | עבד א-רחמאן אל-יוספי | عبد الرحمن اليوسفي | 4 בפברואר 1998 | 9 באוקטובר 2002 | המלך חסן השני الحسن الثاني  |
| 12 |  | עבד א-רחמאן אל-יוספי | عبد الرحمن اليوسفي | 4 בפברואר 1998 | 9 באוקטובר 2002 | המלך מוחמד השישי محمد السادس  |
| 13 |  | אדריס ג'טו | إدريس جطو | 9 באוקטובר 2002 | 19 בספטמבר 2007 | המלך מוחמד השישי محمد السادس  |
| 14 |  | עבאס אל-פאסי | عباس الفاسي | 19 בספטמבר 2007 | 29 בנובמבר 2011 | המלך מוחמד השישי محمد السادس  |
| 15 |  | עבד אל-אילה בנכיראן | عبد الإله بنكيران | 29 בנובמבר 2011 | 5 באפריל 2017 | המלך מוחמד השישי محمد السادس  |
| 16 |  | סעד א-דין אל-עות'מאני | سعد الدين العثماني | 5 באפריל 2017 | 7 באוקטובר 2021 | המלך מוחמד השישי محمد السادس  |
| 17 |  | עזיז אח'נוש | عزيز أخنوش | 7 באוקטובר 2021 | מכהן | המלך מוחמד השישי محمد السادس  |
הערות שוליים

↑  "Moroccans approve king's reforms". BBC News. 2 ביולי 2011. נבדק ב-9 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Karam, Souhail (17 ביוני 2011). "Morocco King to lose some powers, remain key figure". Reuters. נבדק ב-9 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Morocco King Names New Cabinet, Islamists Lose Key Post". Voice of America. Reuters. 5 באפריל 2017. נבדק ב-9 בפברואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
רובין בקהאוז

רובין ג'יימס בקהאוז (באנגלית: Robin James Backhaus; נולד ב-12 בפברואר 1955) הוא שחיין אמריקאי בעבר. הוא אלוף עולם ובעל מדליית ארד אולימפית במשחה ל-200 מטר פרפר.
ביוגרפיה

בקהאוז נולד בלינקולן, נברסקה.
ביוגרפיה > מדליית ארד אולימפית

באולימפיאדת מינכן (1972) זכה בקהאוז במדליית ארד במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.23 דקות, אחרי חבריו לנבחרת, כוכב המשחקים מארק ספיץ שקבע שיא עולם חדש של 2:00.70 דקות וגארי הול סניור (2:02.86 דקות). בשלב המוקמות הוא קבע שיא אולימפי חדש של 2:03.11 דקות ועלה לשלב הגמר מהמקום השני.
ביוגרפיה > אלוף עולם ושיאן עולם

באליפות העולם הראשונה בשחייה שנערכה בבלגרד, אז יוגוסלביה בשנת 1973 זכה בקהאוז ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 ארד. מדליות זהב במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 2:03.32 דקות, לפני בן ארצו סטיבן גרג (2:03.58 דקות) והרטמוט פלקנר ממזרח גרמניה (2:03.84 דקות) ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 7:33.22 דקות, לפני אוסטרליה (7:43.65 דקות) ומערב גרמניה (7:43.68 דקות). מדליית ארד במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 56.42 שניות, אחרי ברוס רוברטסון מקנדה (55.69 שניות) ובן ארצו ג'ו בוטם (56.37 שניות).
תארים והישגים

בקהאוז זכה בשני תוארי אליפות המכללות (NCAA) ושלושה תוארי אליפות ארצות הברית בשחייה.
רוק אלטרנטיבי נוצרי

| --- | --- |
 מקורות סגנוניים:  רוק אלטרנטיבי • רוק נוצרי • מוזיקה נוצרית עכשווית • פאנק נוצרי
 מקורות תרבותיים:  תחילת שנות ה-1980, ארצות הברית
 מוצא:  ארצות הברית 
 
רוק אלטרנטיבי נוצרי (באנגלית: Christian alternative rock) הוא סוגה של רוק אלטרנטיבי הכוללת מילים המתמקדות בענייני אמונה נוצרית, לעיתים קרובות עם דגש על ישו. כמה מבקרי מוזיקה הציעו שבניגוד ל-CCM ולרוק נוצרי ישן יותר, רוק אלטרנטיבי נוצרי מדגיש בדרך כלל סגנון מוזיקלי על פני תוכן לירי כמאפיין סוגה מגדירה, אם כי המידה שבה האמונה מופיעה במוזיקה משתנה מאמן לאמן. בשנת 1989 נוסד מגזין True Tunes News בו עסקו ברוק אלטרנטיבי נוצרי בלבד.
היסטוריה

מוזיקה אלטרנטיבית נוצרית השתרשה לראשונה בתחילת שנות ה-1980, בהתבסס על פאנק נוצרי וגל חדש.
עד שנות ה-1990, רבים מהלהקות והאמנים שהוציאו מוזיקת רוק אלטרנטיבית נוצרית, כבר לא הופיעו או הוחתמו על חוזי הקלטות עם חברות תקליטים עצמאיות, כיוון שהמוזיקה שלהם נטתה להיות מורכבת יותר מבחינה לירית (ולעיתים קרובות יותר שנויה במחלוקת) מהפופ הנוצרי (אנ') שהיה במיינסטרים. בשוק המודרני פועלות חברות תקליטים כמו Tooth & Nail (אנ'), גוטי (אנ') ופלודגייט (אנ'). חברות אלה הן לעיתים קרובות חברות-בת, או בבעלות חלקית, של חברות שוק כלליות כמו וורנר, EMI וקפיטול רקורדס, מה שנותן לאמנים מצליחים הזדמנות "לעבור" לשוק המיינסטרים ולהצליח עם המוזיקה שלהם.
הערות שוליים

1 2  Gulla, Bob (2006). The Greenwood Encyclopedia of Rock History, Volume Six. Westport, Connecticut: Greenwood Press. pp. 101–102. ISBN 0-313-32981-8.
↑  True Tunes News publication information :: CMnexus, cmnexus.org
| רוק |
| --- | --- |
בלוז רוק • גלאם רוק • גראנג' • פולק רוק • רוק אינסטרומנטלי • רוק אלטרנטיבי • הארד רוק • רוק גותי • רוק מתקדם • רוק פסיכדלי • רוק קל • רוק דרומי • סטונר רוק • רוק קלאסי • פופ רוק • פאנק רוק • קאנטרי רוק 
סצנות אזוריות
בריטפופ • הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי • רוק ישראלי • רוק ברזילאי
סגנונות מהם נוצר הרוק: זרמים שיצאו מתוך הרוק
מוזיקת קאנטרי • בלוז • רוק אנד רול: הבי מטאל • פאנק
ערכים נוספים
פופ • להקות רוק
רוברטו מאטה

| --- | --- |

 לידה:  11 בנובמבר 1911 סנטיאגו דה צ'ילה, צ'ילה 
 פטירה:  23 בנובמבר 2002 (בגיל 91) צ'יוויטווקיה, איטליה 
 שם לידה:  Roberto Sebastián Antonio Matta Echaurren 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה האפיפיורית הקתולית של צ'ילה  Colegio de los Sagrados Corazones de Santiago 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  סוריאליזם 
 פרסים והוקרה:  פרס נסיך אסטוריאס לאמנות (1992)  מדליית הזהב על הצטיינות באמנות יפה (ספרד) (1985)  פרס לאומי לאמנות של צ'ילה (1990)  פרימיום אימפריאל (1995)  מסדר גבריאלה מיסטרל (1997) 
 צאצאים:  Ramuntcho Matta, Federica Matta, Pablo Echaurren, גורדון מאטה-קלארק 
 מספר צאצאים:  6 
 www.robertomatta.com
 
רוברטו מאטה (באנגלית: Roberto Matta; ‏11 בנובמבר 1911 – 23 בנובמבר 2002) היה אחד הציירים הידועים ביותר של צ'ילה ודמות מכוננת באקספרסיוניזם מופשט וסוריאליסטי באמנות של המאה ה-20.
ביוגרפיה

מאטה היה ממוצא ספרדי, באסקי וצרפתי הוא נולד בסנטיאגו, למד אדריכלות ועיצוב פנים ב-Pontificia Universidad Católica de Chile שבסנטיאגו, וסיים את לימודיו ב-1935. לאחר מכן נסע לפנמה והשלים רישומים סוריאליסטיים של רבים מהמאפיינים הגאוגרפיים שראה. הוא הגיע לראשונה לאירופה כששירת בצי הסוחר לאחר שסיים את לימודיו. מסעותיו באירופה ובארצות הברית הביאו אותו לפגוש אמנים כמו ארשיל גורקי, רנה מגריט, סלבדור דאלי, אנדרה ברטון ולה קורבוזיה.
ברטון הוא זה שסיפק את המניע העיקרי לכיוונו של הצ'יליאני באמנות, עודד את עבודתו והכיר לו את החברים המובילים בתנועה הסוריאליסטית של פריז. מאטה הפיק איורים ומאמרים עבור כתבי עת סוריאליסטיים כמו Minotaure. בתקופה זו הוא הכיר את יצירתם של אמנים אירופאים בולטים רבים, כמו פבלו פיקאסו ומרסל דושאן.
הפריחה האמיתית הראשונה של אמנותו של מאטה עצמו הגיעה ב-1938, כאשר עבר לציור שמן שבזכותו הוא ידוע בעיקר. תקופה זו חלה במקביל להגירתו לארצות הברית, שם התגורר עד 1948. ציוריו המוקדמים, כמו "פלישת הלילה", נותנים אינדיקציה לעבודה שבה ימשיך, עם דפוסי אור מפוזרים וקווים מודגשים על רקע חסר תכונה. זו גם התקופה של סדרת "אינסקייפ", וה"מורפולוגיות הפסיכולוגיות" הקשורות זו לזו.
קלוד סרנושי כתב, "שאיפתו המרכזית של מאטה לייצג ולעורר את נפש האדם בצורה ויזואלית סוננה דרך כתביו של פרויד וההשקפה הפסיכואנליטית של הנפש כמרחב תלת־ממדי: 'אינסקייפ'." לפי החיבור על מאטה ב-Crosscurrents of Modernism הצורות המעוררות של ה-inscapes "הן אנלוגיות חזותיות לנפשו של האמן".
במהלך שנות ה-40 וה-50, המצב המטריד של הפוליטיקה העולמית מצא ביטוי ביצירתו של מאטה, כאשר הבדים נעשים עסוקים בדימויים של מכונות חשמליות ודמויות במצוקה. הוספת החימר לציוריו של מאטה בתחילת שנות ה-60 העניקה מימד נוסף לעיוותים.
באמנותו מאטה יוצר ממדים חדשים בשילוב של צורות חיים אורגניות וקוסמיות (ביומורפיזם). הוא היה אחד האמנים הראשונים שעשו את הקפיצה המופשטת הזו.
קשריו של מאטה עם התנועה הסוריאליסטית של ברטון נותקו בעקבות מחלוקת פרטית בנוגע לארשיל גורקי ומשפחתו. מאטה הואשם בכך שגרם בעקיפין להתאבדותו של גורקי (בתגובה ליחסיו של מאטה עם אשתו של הצייר הארמני-אמריקאי). הדבר הוביל לגירוש שלו מהקבוצה, אבל בשלב זה, שמו של מאטה עצמו הפך לידוע ברבים.
הוא חילק את חייו בין אירופה לדרום אמריקה במהלך שנות ה-50 וה-60, תוך שהוא משלב בהצלחה את הפוליטי והחצי-מופשט בציורים סוריאליסטיים אפיים. מאטה האמין שאמנות ושירתו יכולים לשנות חיים, והיה מעורב מאוד בתנועות החברתיות של שנות ה-60 וה-70.
הוא היה תומך נלהב של ממשלתו הסוציאליסטית של הנשיא סלבדור איינדה בצ'ילה. ציור קיר בגודל 4X24 מטר שלו בשם "המטרה הראשונה של העם הצ'יליאני", כוסה בצבע על ידי המשטר הצבאי של אוגוסטו פינושה לאחר הפלתו האלימה של סלבדור אלנדה בשנת 1973
בשנת 2005 נחשף ציור הקיר על ידי פקידים מקומיים. בשנת 2008 שוחזר ציור הקיר לחלוטין והוא מוצג היום בסנטיאגו בבית העירייה לה גרניה.
במהלך חייו עבד מאטה עם סוגים רבים ושונים של מדיה, כולל קרמיקה, צילום והפקת וידאו.
מאטה היה נשוי פעמיים: אשתו הראשונה הייתה פטרישיה מאטה אקאורן (לבית אוקונל), אמריקאית, ואשתו השנייה הייתה גרמנה פרארי. הוא אב לשישה ילדים. שניים מתו בטרם עת. בנו גורדון מאטה-קלארק היה אמן ידוע.
מאטה מת באיטליה ב-23 בנובמבר 2002, אחד עשר ימים לאחר יום הולדתו ה-91.
הערות שוליים

↑  Roberto Matta, web.archive.org, ‏2009-07-14
↑  Dolin, Bryan. "Matta's Lucid Landscape." Surrealism and Architecture. By Thomas Mical. London: Routledge, 2005. 53-59. Print.
↑  Boston College, McMullen Museum of Art: material on 2004 Matta exhibition and catalogue
↑  "Chile unveils mural thought destroyed by dictator Augusto Pinochet"
↑  Obituary: Roberto Matta, the Guardian, ‏2002-11-25 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007500821405171  PLWABN: 9810622554305606  AAG: 1450  AGSA: 3420  BNE: XX1047750  BnF: cb119395121 (data)  CANTIC: a11005361  CiNii: DA03345348  GND: 11857888X  ICCU: CFIV028965  ISNI: 0000 0001 0822 9692  KulturNav: 5594c8db-b7d9-4761-b851-a619c06c2708  LCCN: n50006533  NDL: 00471216  NGV: 9090  NKC: jo2002159921  NLA: 49861000  NTA: 069376018  RERO: 02-A000111948  RKD: 236694  SNAC: w6zc87bq  SUDOC: 052599892  Trove: 915828  ULAN: 500057123  VcBA: 495/143812  VIAF: 17231698   WorldCat (עם VIAF): 17231698
רו פארה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  14 ביולי 1896 דרוטן, הולנד 
 פטירה:  25 בפברואר 1972 (בגיל 75) האג, הולנד 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  ציירת, לוחמת מחתרת 
 מידע חסידת אומות העולם
 שנות הפעילות:  1922–1972 (כ־50 שנה) 
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (19 במרץ 1968) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  רו פארה
 
הנריקה מריה פארה (בהולנדית: Ru Paré;‏ נולדה בדרוטן, 14 ביולי 1896 – האג, 25 בפברואר 1972) הייתה אמנית, חברת המחתרת ההולנדית במלחמת העולם השנייה וחסידת אומות עולם הולנדית. בזמן הכיבוש הנאצי בהולנד סיפקה פארה מחסה וטיפלה ב-52 ילדים יהודים, ששרדו כולם את מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה

הנריקה מריה פארה הייתה הצעירה משלושה ילדים.  אביה ניקולאס פארה היה בעל מגרש ללבנים.  בדרך כלל קראו לה בכינוי "זוס" (אחות).
לפארה היה כישרון לציור מגיל צעיר, וכשעברה להאג בשנת 1919, הונחתה על ידי הצייר אלברט רואלופס. שנה לאחר מכן הכירה את הזמרת דו ורסטייך עמה היו לה קשרים. היא השתתפה גם בשיעורי הציור באקדמיה המלכותית לאמנות מבלי להירשם, שהנחה האמן יאן טורופ. משנת 1930 ואילך היא חתמה על יצירותיה בשם רו פארה. פארה הציגה את יצירותיה באמסטרדם ובהאג. היא הפכה במהרה לדמות ידועה בחוגים האמנותיים של האג, והפכה לחברה באגודת האמנים וחובבי האמנות "האגסה קונסטקרינג ". יצירתה של פארה הוצגה בתערוכה של תמונות למכירה בשנת 1939 "אמנות בת ימינו" שנערכה ברייקסמוזיאום באמסטרדם.
מלחמת העולם השנייה

ב־20 ביוני 1942 שלחה אגודת האמנים "האגסה קונסטקריג" בקשה להירשם לארגון נאצי אליו אמנים נדרשו להשתייך. בעקבות הבקשה ביטלה פארה מיד את חברותה.
היא התיידדה עם ניקו ואן דר וין שהיה בקשר עם ועד הילדים באוטרכט. פארה התחילה למצוא מקלט לשני ילדיו של פ.ה לנקהוט, דפס מהאג. בסופו של דבר היא הצליחה למצוא מחסה ל -52 ילדים יהודים. היא השתמשה בחברים ומכרים כדי למצוא מקומות מסתור בטוחים. לעיתים היא נאלצה לנסוע עד העיר בורנברחום בצפון הולנד כדי למצוא מקום מסתור לילד.
היא יצרה תחתית מוסתרת בתיק הציור שלה, והייתה מעבירה בה הלוך ושוב עם אוכל, מתנות, כסף ותעודות מזויפות. פארה הייתה במגעים עם המחתרת ההולנדית, אך בעיקר פעלה באופן עצמאי. כל 52 הילדים שהכירו אותה כטנטה זוס (הדודה זוס) שרדו את מלחמת העולם השנייה.
אחרי המלחמה

לאחר המלחמה פארה עברה לבית הוריה יחד עם דו ורסטייך והחלה לצייר שוב. היא דאגה שמטפלים בכל הילדים.  תשעה ילדים שהתייתמו אומצו על ידי משפחת לוין שהיגרה לישראל. פארה שמרה על קשר עם רוב הילדים. היא נמנעה מפרסום, ולעיתים נדירות דיברה על העבר במכתבים לילדים.  בשנת 1968 העניק יד ושם לרו פארה, אות חסידת אומות העולם בהמלצת משפחת לוין.
כבוד והנצחה

בשנת 1988 עירית האג קראה רחוב על שמה Ru Paréstraat.‏
באמסטרדם נקרא על שמה, בית ספר ומרכז קהילתי.
בשנת 2020, האג נקרא בית ספר על שם רו פארה. שינוי השם בא בעקבות בקשתה של הפוליטיקאית האנקה גלדרבלום, שבילדותה הועברה מהאג לארדה (אנ') על ידי רו פארה.
הערות שוליים

↑  "Ongeluk". Leidsche Courant (בהולנדית). 14 במאי 1917. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "Paré, Henrica Maria (1896-1972)". Huygens Institute for the History of the Netherlands (בהולנדית). נבדק ב-8 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ru Paré, een topvrouw in de Haagsche Kunstkring". Haagse Kunstkring (בהולנדית). נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Onze kunst van heden, 1939 -". Beeldend BeNeLux Elektronisch (Lexicon). נבדק ב-13 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Pare Maria". Righteous Amongst the Nations. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Vrouw in verzet. Ru Paré". Biografie Portaal (בהולנדית). נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Distorted Memories of the Past: Only at 75, Israeli Man Discovers Who Really Saved Him From the Nazis". Haaretz. נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ru Paré, een onzichtbare heldin". De Oud Hagenaar (בהולנדית). נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Den Haag vernoemt straat naar Ru Paré". Reformatorisch Dagblad via Digibron (בהולנדית). 5 במאי 1988. נבדק ב-8 ביולי 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Ru Paré, Planten, 1938". Cultureel Erfgoed (בהולנדית). נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eindelijk meer erkenning voor Ru Paré!". DenHaag.com (בהולנדית). נבדק ב-7 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "De onderduikkinderen van 'Tante Zus'". Meierij Stad Herdenkt (בהולנדית). נבדק ב-8 ביולי 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009583888805171  BPN: 95724447  GND: 1162640235  LCCN: no2018086481  NTA: 296761850  RKD: 61790  SUDOC: 234120762  VIAF: 288664114   WorldCat (עם VIAF): 288664114 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "רו פארה".