stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המכלול הארכאולוגי במרידה
מונומנטים מהתקופה הרומית > גשרים רומאיים

שני גשרים (viaduct) הם חלק מהמכלול הארכאולוגי של מרידה. הראשון ניצב מעל הנהר גוודיאנה (בספרדית: Puente Romano) מדרום-מערב בהארכה של הדקומנוס מקסימוס, השני נמתח מעל הנחל אלבארגס (Puente Romano sobre El Albarregas) צפונה ביציאה של הקארדו מקסימוס במקביל ל"אמת המים של הניסים" ויוצר צומת עם ויה דה לה פלאטה (אנ').
הגשר הרומי מעל הגוודיאנה היה בתוואי של הדקומנוס מקסימוס, אחד העורקים העיקריים של העיר. בכך סימן את הכניסה לעיר מדרום-מערב, והוא קבע בחלקו את התצורה. זהו המונומנט הרומי העתיק ביותר ששרד במרידה. בנייתו החלה מיום הקמת העיר, במטרה אסטרטגית, לאפשר את הגנת העיר והסביבה.
הגשר מורכב ממבנה בטון, מעוטר בגושי גרניט, והוא בנוי משישים קשתות, הפרוסות לאורך 792 מטרים. גודל זה מציב את גשר המרידה בין הארוכים ביותר באותה תקופה. מיקום הגשר נבחר בקפידה, על מעברה שבמרכזה איון, המחלק את מסלול הנהר לשתי זרועות. הגשר המקורי לא היה מבנה רציף: הוא הורכב אז משני מקטעי קשתות, שהצטרפו באי עליו הוקם מבנה בסיס גדול. זה האחרון הוחלף במאה ה-17 על ידי כמה קשתות, לאחר ששיטפון הרס חלק מהמבנה בשנת 1603. בעבר, בתקופה הרומית, הוארך הגשר מספר פעמים. לפחות חמש קשתות נוספו כך שהשביל לא נחתך על ידי שיטפונות הגוודיאנה. התוצאה של תוספות שונות אלה היא אורך כולל של 792 מטרים, מה שהופך אותו לאחד הגשרים הרומאים הארוכים ביותר שנמצאים עדיין בשימוש.
מונומנטים מהתקופה הרומית > אמות מים

"אמת המים של הניסים" (Acueducto de los Milagros) היא חלק מצינור (או אמת מים) שסיפקה מים לאמריטה אוגוסטה ממאגר פרוסרפינה (Embalse de Proserpina), שנמצא 5 קילומטרים מהעיר. המים הגיעו למגדל שמירה (castellum) שנמצא ברובע הנוכחי של סנטה אולליה (ההריסות עדיין נראות). משם נמתחה אמת המים לאורך 827 מטרים, עד למגדל השמירה הסופי של גבעת אל קלבריו (Cerro de El Calvario), לאחר שחצה את עמק אלבארגס, בגובה מקסימלי של 25 מטרים. הוא נבנה בראשית המאה הראשונה בשילוב אבן ולבנים. העמודים ברוחב 3 מטרים, מורכבים מסדרה של שלוש קשתות עגולות למחצה, בנויות מלבנים. על הקשתות העליונות נבנתה התעלה להובלת מים.
האמה שרדה עד ימינו במצב טוב של שימור. המסורת הפופולרית גורסת כי מקור כינויה מהתדהמה של תושבי מרידה בגלל החוסן של יצירה כה עתיקה, תופעה שנחשבה מעשה ניסים. 50 עמודים עדיין עומדים, פחות או יותר, במידה משתנה של נזק. בראשית שנות השבעים של המאה ה-20 התגלו שרידי מגדל השמירה של גבעת אל קלבריו. הכרונולוגיה של האמה הייתה נושא למחלוקת רבה. כיום מקובל כי האמה נבנתה תחת אוגוסטוס.
גם אמת המים של ראבו דה בואי-סן לאסרו (Acueducto de Rabo de Buey-San Lázaro), נבנתה בתקופה הרומית. האמה הובילה מים ממעיינות צפונית לעיר. הצינורות נמשכים לאורך של כ-4 קילומטרים. בקטעים מסוימים הם משתמשים במנהרות תת-קרקעיות שיכולות להגיע לגובה של 2.5 מטרים, ומצוידות במערכת אוורור ובמדרגות המפוזרות באופן קבוע לאורך כל האמה. תשתיות אלה שמורות היטב. מצד שני, כמעט ולא נותר דבר מהמבנה שאפשר לחצות את עמק אלבארגס באורך של קרוב לקילומטר. רק שלושה עמודים וכמה קשתות נדירות מנציחים בנייה גרנדיוזית זו.
מונומנטים מהתקופה הרומית > בית האמפיתיאטרון

בית אצילים זה, המכונה "בית מיטראו" (Casa del Mitreo), נמצא במקרה בראשית שנות השישים של המאה ה-20. הוא ממוקם בצד שמאל של גבעת סן אלבין. הבניין כולו נבנה באבנים, מחוזקות באבני גזית בפינות. האלמנטים המדהימים ביותר הם פריסטיל המקיף את הגן הפנימי, אך בעיקר הפסיפס הקוסמוגוני המפורסם. האחרון הוא ייצוג אלגורי של יסודות הטבע (נהרות, רוחות ...) שאותם מנהיגה דמותו של איון. מחקרים ארכאולוגיים והרצון לפתוח אתר זה למבקרים הביאו להתקנת גג.
מונומנטים מהתקופה הרומית > הנקרופוליס

תחת הכינוי "לוס קולומבריוס" (Los Columbarios) ידועים שני מבני קבורה באוויר הפתוח, הממוקמים מחוץ לחומות העיר הרומית, שאינן דומות לטיפולוגיה של קולומבריום. שניהם הם הדוגמה הטובה ביותר למבני קבורה באמריטה אוגוסטה. החומרים המשמשים לייצורם הם אבני בניין וגרניט. בשניהם נשמרו הכתובות המזהות של הבעלים (משפחות וקוניוס ויוליוס), כך שניתן היה לדעת מה מקורם ומצבם.
מונומנטים מהתקופה הרומית > המרחצאות הרומיים באלנחה

העיירה אלנחה (ספ') שוכנת כ-18 קילומטרים דרומית-מערבית למרידה. במקום יש מעיינות חמים שעל בסיסם הוקם במקום מתחם ספא, הכולל מרחצאות תרמיים, כמו גם מספר בתי מלון.
יש עדויות לשימושים הרפואיים של המעיין מהתקופה שלפני הרומאים, אך אלו בנו מתחם מרחצאות קטן במאה ה-3, מערכת הקשרים שלו עם אמריטה אוגוסטה (מרידה הרומאית) מתועדת היטב, והפכה אותו באותה עת למרכז בריאות ופנאי עבור תושבי האזור. ידוע סיפורה של וריניה סרנה (Varinia Serena), בת אצילים צעירה שנפגעה מסוג כלשהו של מחלה הקשורה למערכת הרבייה שהמעיין ריפא, אביה, ליקיניוס סרניאנוס קלריסימוס (Licinius Serenianus Clarissimus) בנה מזבח תפילה ופסל של האלה יונו, שתרמה לריפוי בתו, ומכאן שהמעיין היה מוקדש לאלה הרומית של הפוריות והמשפחה.
הבניין הרומי הוא מבנה מלבני בו שוכנים שני תאים עגולים זהים, אחד לכל מין, שהגישה אליהם בגרם מדרגות אבן משופע. במרכז התאים נמצאות הבריכות, גם הן עגולות. תאים אלה מקורים על ידי שני קמרונות חצי כדוריים עם צוהר במרכז. בנוסף הרומאים השאירו כמה בתי הארחה פרימיטיביים ונקרופוליס קטן.
במהלך התקופה הערבית שם האזור משתנה לאלנחה, שמשמעותו "מים של אללה". לאחר תקופה זו המרחצאות ננטשו, ורק בסוף המאה ה-18 החלו הרפורמות לשיפוצם. כבר במאה ה-19 נבנה מבנה המרחצאות הנוכחי. בשנת 1930 הוא הוכרז כמונומנט לאומי, ובשנת 1985 הוא צורף לרשימת אתרי המורשת ההיסטורית הספרדית של משרד התרבות הספרדי.
מונומנטים אחרים > הקתדרלה הוויזיגותית של מריה הקדושה מירושלים

"הקתדרלה הוויזיגותית של מריה הקדושה מירושלים (Catedral visigoda de Santa María de Jerusalén), שממנה כמעט ולא נותרו שרידים, למעט קטעים שנשמרו במוזיאון האמנות הוויזיגותית במרידה (Museo del Arte y la Cultura Visigoda de Mérida), היה מושב הארכיבישוף. זה היה חלק מקבוצה של בניינים, כולל ארמון הארכיבישוף, ובזיליקת סן חואן, עם בפטיסטריום, המחובר לקתדרלה.
אף על פי שאין מספיק נתונים על איך נראתה קבוצת מבנים זו, אנו יכולים לשחזר אותם היום בזכות הנתונים המוצעים בספר חיי האבות הקדושים של אמריטוס (Libro de las Vidas de los Santos Padres Emeritenses).
מונומנטים אחרים > אלקסבה

אלקסבה (Alcazaba) הוא מבנה בסמוך לגשר הרומי על הנהר גוודיאנה. נבנה על ידי עבד א-רחמן השני, אמיר קורדובה בשנת 835 לספירה, כמבצר לשליטה בעיר, שמאז 805 התמרדה ברציפות כנגד שלטון אמירות. המבצר הערבי הראשון בחצי האי האיברי.
זהו מבנה מורכב, הבנוי ממתחם רבוע גדול של 130 מטר מכל צד ומסוגל להכיל מספר לא מבוטל של חיילים. בפנים בור מים, המבנה היחיד המכיל מתקן זה, המורכב ממכל מים גדול (של מים מסוננים מהגוודיאנה) שהגישה אליו מפרוזדור כפול מקומת הקרקע של המגדל. באחת הקצוות שלו הוקם מנזר למסדר סנטיאגו, וכיום היא המושב של נשיאות ממשלת אקסטרמדורה (ספ'). בסמוך לגשר הרומי יש מתחם סגור נוסף קטן יותר, המכונה אלקאסרחו (alcazarejo), ששלט על המעבר מהנהר לעיר.
מונומנטים אחרים > בזיליקה סנטה אולליה

הבזיליקה של הקדושה המעונה סנטה אולליה דה מרידה היא, לדברי החוקרים, המקדש הנוצרי הראשון שהוקם בהיספניה לאחר שלום הקיסר קונסטנטינוס. זו הסיבה שהיא הפכה, בתחילת ימי הביניים, מקום לעולים לרגל שהגיעו ממערב אירופה ומצפון אפריקה.
היא נבנתה מחוץ לחומות העיר העתיקה, ונבנתה במקור במאה הרביעית, על תל הקבורה של סנטה אולליה ובסביבת המקום בו, על פי המסורת, נרצחה הקדושה. המקדש התפרסם בעולם הנוצרי, בזכות מות קדושים של אולליה, וקיבל תמיכה כספית רבה מהבישופים והארכיבישופים של מרידה, שדאגו לפאר את המבנה. אך כתוצאה מההתקפות הנובעות מהפלישה הערבית לא נשאר דבר מחיפוי השיש והפסיפסים המוזהבים.
הכנסייה הנוכחית נבנתה במאה ה-13, באותו אתר של הבזיליקה המקורית ועשתה שימוש חוזר בכמה חומרים, לאחר כיבוש מרידה מחדש על ידי אלפונסו התשיעי, מלך לאון.
הבזיליקה היא המבנה היחיד השלם מימי הביניים שנמצאה בבירת אקסטרמדורה. הקפלות הצדדיות למזבח הראשי והדלת הימנית של החזית בולטות, בסגנון רומנסקי, נדירות באקסטרמדורה ושם כבר מתחילים לשים לב להשפעות גותיות. בפנים בולטת התקרה המחופה המכסה את קמרונותיה, כותרות ועמודים, שחלקם מגיעים מהכנסייה הוויזיגותית.
הערות שוליים

↑  18 קילומטרים דרומית-מערבית למרידה
במת התיאטרון הרומי
האמפתיאטרון הרומי
הקירקוס הרומי
מקדש דיאנה
קשת טראיאנוס
הגשר הרומי מעל הגוודיאנה
אמת המים של הניסים
המרחצאות הרומיות באלנחה
בור המים באלקסבה
בזיליקה סנטה אולליה
הר ראסל (מיזורי)

ערך זה עוסק בהר במדינת מיזורי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  526 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  Iron County, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  הרי סנט פרנסיס 
 קואורדינטות:  37°34′23″N 90°41′43″W﻿ / ﻿37.573055555556°N 90.695277777778°W﻿ / 37.573055555556; -90.695277777778
  (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר ראסל(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר ראסל(למפת מיזורי רגילה) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווההר ראסל(למפת מיזורי מוגדלת) ג'פרסון סיטי קנזס סיטי סנט לואיס ספרינגפילד סנט ג'וזף ג'ופלין אילינוי קנ. טנסי ארקנסו אוקלהומה קנזס נב. איווההר ראסל
 
הר ראסל (באנגלית: Russell Mountain) הוא הר במחוז אירון, במדינת מיזורי שבארצות הברית.
גובהו של ההר 526 מטרים מעל פני הים, ההר מתנשא לגובה של 32 מטרים מעל סביבתו.
ההר הוא אחד מהרי סנט פרנסיס; ההר נמצא 9.6 קילומטרים דרומית מערבית מהעיר אירונטאון.
ההר ממוקם מזרחית להר טאום סאוק, ושביל הליכה מקשר בין הפסגות דרך רכס הר ראסל.
היסטוריה > מקור השם

ההר נקרא על שם ג'יילס ראסל (Giles Russell), איש עסקים מקומי.
הערות שוליים

↑  מידע גאוגרפי - מיקום וגובה ההר
1 2  מידע גאוגרפי
↑  מקור שמותיהם של אתרים במחוז אירון שבמיזורי באתר האגודה ההיסטורית של מיזורי
המפלגה הדמוקרטית הגרמנית

| --- | --- |

 מדינה:  רפובליקת ויימאר 
 מנהיגים:  Erich Koch-Weser 
 תקופת הפעילות:  1918–1933 (כ־15 שנים) 
 אידאולוגיות:  ליברליזם, רפובליקניזם, ליברליזם חברתי 
 מטה:  ברלין 
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
 
דגלי נייר מקמפיין הבחירות של המפלגה בבחירות למועצת העיר ברלין 1929
כינוס מפלגתי בארמון הספורט של ברלין, 1925. נואם וילי הלפאך, מועמד המפלגה לנשיאות.
המפלגה הדמוקרטית הגרמנית (בגרמנית: Deutsche Demokratische Partei, DDP) הייתה מפלגה ליברלית פרוגרסיבית ברפובליקת ויימאר, חלק מקואליציית ויימאר השמאלית-מרכזית (שמנתה גם את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, מפלגת המרכז הגרמנית והאיגודים המקצועיים).
היסטוריה ואידאולוגיה

בתקופת הקיסרות הגרמנית התקיימה המפלגה הליברלית הלאומית, שריכזה סביבה תעשיינים ובעלי הון ודגלה בליברליזם כלכלי ובלאומיות גרמנית לוחמנית ונחרצת בתחום יחסי החוץ. לאחר תבוסתה של גרמניה התפרקה המפלגה. הפלג השמאלי שלה, יחד עם שברי-מפלגות פרוגרסיביות יצר את המפלגה הדמוקרטית, בעוד שהפלג הימני, בראשותו של גוסטב שטרזמן, יצר את מפלגת העם הגרמנית. בראשות המפלגה ניצבו פרידריך נאומן, תאודור וולף והוגו פרויס.
המפלגה הגדירה את עצמה כביתם של "הרפובליקנים הרציונלים" (Vernunftrepublikaner), שתמכו ברפובליקניזם והתנגדו לסוציאליזם. המפלגה ביקשה לשמר חוק וסדר, התנגדה הן לקומוניזם ולמהפכות השמאל בגרמניה והן לחוזה ורסאי, סלדה מלאומנות, אנטישמיות ורודנות מכל סוג ותמכה בקידום מתון של מודרניזציה. בשל המחויבות לדמוקרטיה, שיתפה המפלגה הדמוקרטית כוחות עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת המרכז ליצירת קואליציית המרכז-שמאל שהובילה את הרפובליקה במשך רוב שנותיה. המפלגה פנתה לקהל עירוני של המעמד הבינוני, בעיקר מועסקים בשירות הציבורי ואקדמאים, רבים מהם יהודים.
המפלגה הייתה חברה בכל הממשלות בשנים 1918–1931. עם ההקצנה ימינה של המערכת הפוליטית הגרמנית התדרדרו הישגי המפלגה בבחירות ולקראת בחירות 1930 חברה לאיגוד הגרמנים הצעירים (Jungdeutscher Orden, Jungdo) הימני-קורפורטיסטי ליצירת "מפלגת המדינה הגרמנית" (Deutsche Staatspartei, DStP), דבר שהוביל קבוצה שמאלית-פציפיסטית שהתגבשה במפלגה בראשותו של לודוויג קווידה לפרישה מהמפלגה. בבחירות שהתקיימו במרץ 1933 רצה המפלגה כחטיבה עם המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה.
לאחר עליית הנאצים לשלטון ב-1933 וחיקוק חוק ההסמכה, חדלה המפלגה להתקיים.
חברים לשעבר במפלגה היו בין מייסדי המפלגה הדמוקרטית החופשית והמפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (במערב גרמניה) והמפלגה הליברלית דמוקרטית של גרמניה (במזרח גרמניה) לאחר מלחמת העולם השנייה.
מפלגה יהודית-ליברלית

בין החותמים על הצהרת הכוונות שהובילה ליצירת המפלגה ב-1918 נמנו פרופסורים רבים, חלקם הגדול ממוצא יהודי ובהם אלברט איינשטיין. שניים מבין מייסדיה, תאודור וולף והוגו פרויס היו ממוצא יהודי. המפלגה קודמה גם מעל דפי עיתוניו של המו"ל היהודי רודולף מוסה. בסיס תומכים יהודי זה נעוץ במקורה ההיסטורי של המפלגה. בתקופת הקיסרות הייתה תמיכה מסורתית של יהודים מהמעמד הבורגני האמיד במפלגה הליברלית הלאומית ורובם מצאו את ביתם הפוליטי לאחר המלחמה במפלגה הדמוקרטית. המפלגה שלחה נציגים יהודים לכל מוסדות השלטון ומשורותיה יצא גם המדינאי הבכיר ביותר בגרמניה ושר החוץ היהודי היחיד שלה, ולטר רתנאו.
עם ההקצנה ימינה וניסיונות החבירה לארגונים לאומניים יותר, מצאו עצמם היהודים חברי ותומכי המפלגה היהודית-אינטלקטואלית במיעוט. המיזוג עם איגוד הגרמנים הצעירים (שהיה סגור לחברים יהודים) גרם לפיצול גם בין יהודיה, חלקם פרשו יחד עם קווידה, בעוד שאחרים היו אדריכלי החיבור בין המפלגה הליברלית המיושבת לבין מעיין החיים הגרמניים הצעירים. השאלה היהודית הייתה לגורם מפלג בתוך האיחוד החדש, שגרם גם לבלבול בקרב המצביעים היהודיים המסורתיים של המפלגה, שקיבלו מסרים סותרים, דבר שבא לידי ביטוי בירידת כוחה של המפלגה בבחירות (במקום שתתחזק עקב האיחוד).
מצב בבחירות הכלליות ברפובליקת ויימאר

| בחירות | אחוז | מושבים ברייכסטאג | מתוכם יהודים | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 19 בינואר 1919 | 18.56 | 75 | אין נתון |  |
| 6 ביוני 1920 | 8.46 | 45 | 8 |  |
| 4 במאי 1924 | 5.65 | 28 | 4 |  |
| 7 בדצמבר 1924 | 6.34 | 32 | 4 |  |
| 20 במאי 1928 | 4.81 | 25 | 5 |  |
| 14 בספטמבר 1930 | 3.78 | 20 | 3 | כ"מפלגת המדינה הגרמנית" |
| 31 ביולי 1932 | 1.01 | 4 | 1 | - " - |
| 6 בנובמבר 1932 | 0.95 | 2 | 0 | - " - |
| 5 במרץ 1933 | 0.85 | 5 | 0 | כחטיבה במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה |
מקור: נתוני הבחירות לרייכסטאג ברפובליקת ויימאר
חברים מפורסמים

ולטר רתנאו, שר השיקום בשנים 1920 ו-1921, ושר החוץ בשנת 1922. היה היהודי הבכיר ביותר בממשל הגרמני ונרצח על ידי לאומנים
אוטו גסלר, שר ההגנה בשנים 1920–1928
אריך קוך-וסר, שר הפנים בשנים 1919-1921, סגן הקנצלר ב-1920 ושר המשפטים בשנים 1928-1929
היילמאר שאכט, נגיד הרייכסבנק
מקס ובר, סוציולוג וממנסחי חוקת ויימאר
רודולף מוסה, מו"ל ואיל עיתונות יהודי-גרמני, בעליו של העיתון "ברלינר טאגבלאט"
לודוויג קווידה, פציפיסט, חתן פרס נובל לשלום
הלנה לנגה, פמיניסטית, מייסדת התנועה לשיווין זכויות לנשים בגרמניה
תיאודור הויס, כיהן כנשיא הראשון של גרמניה המערבית לאחר מלחמת העולם השנייה
הערות שוליים

↑  Jews and the German State: The Political History of a Minority, 1848-1933 עמ' 217
↑  Jews and the German State: The Political History of a Minority, 1848-1933 עמ' 287-292
↑  Jews and the German State: The Political History of a Minority, 1848-1933 עמ' 225
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 0659 9868  LCCN: n84161203  NDL: 00628832  SUDOC: 027762130  VIAF: 129609636   WorldCat (עם VIAF): 129609636
הלל קוברינסקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 במאי 1962 (בן 62) ארגנטינה 
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 82 בחיל השריון  מפקד עוצבת יפתח
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון   מלחמת לבנון השנייה
 תפקידים אזרחיים
 יזם, איש עסקים
 
הלל קוֹבְּרינסקי (נולד ב-23 במאי 1962 בארגנטינה) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, איש עסקים וראש מטה מפלגת יש עתיד.
ביוגרפיה

קוברינסקי נולד בארגנטינה וגדל בבת ים. למד בבית הספר להנדסאים שליד אוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה > קריירה צבאית

עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל השריון בחטיבה 7. בשריון עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. בהמשך השלים קורס קציני שריון ושימש כמפקד מחלקת טנקים. שימש במספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד פלוגה, מפקד גדוד 82, ומפקד גדוד 198 בחטיבה 460, חטיבת ההכשרה של חיל השריון (בית־הספר לשריון - ביסל"ש). בשנת 1994 השתחרר מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
במילואים הועלה קוברינסקי לדרגת אל"ם ובשנים 1997–2004 שימש כמפקד עוצבת יפתח. במלחמת לבנון השנייה שימש מפקד מרכז האש של עוצבת נתיב האש, בין היתר במתקפת האוגדה על העיירה אל-חיאם. לאחר המלחמה הועלה לדרגת תת-אלוף. בנוסף היה חבר בצוות חשיבה שבראשו עמד האלוף גדי איזנקוט אשר תכנן את מפקדת העומק.
ביוגרפיה > קריירה עסקית

לאחר שחרורו הקים בינואר 1995 את חברת "אינטרוויז" (Interwise), יחד עם צבי פרנק, טייס חיל האוויר לשעבר שהיה בין מובילי פרויקט "מטרונום", שנועד לאסוף ולהעביר מידע בזמן אמיתי בתוך חיל האוויר. השניים הקימו את החברה במימון עצמי, כיהנו בה כמנכ"לים משותפים, ועסקו תחילה בפיתוח פתרון ללמידה מרחוק על בסיס רשת האינטרנט, שהייתה אז בתחילת ההתפתחות המסחרית שלה. על בסיס הניסיון הצבאי שלהם בתחום ההדרכה, השניים חשבו שלתחום ההדרכה יש פוטנציאל להשתמש ברשת האינטרנט, עבור ארגונים הרוצים להכשיר עובדים הממוקמים במקומות שונים, ועבור מכללות ואוניברסיטאות הרוצות לקיים קורסים עבור תלמידים הנמצאים במקומות מרוחקים. פרנק גייס מספר אנשי פיתוח ממחלקת ההדרכה בחיל אוויר ממד"ס (מרכז מיכון-מדעי-הנדסי), את פיתוח המוצר השלימו בסוף 1997, ובמהלך 1998 גייסו את הלקוחות הראשונים. בנוסף ערכו באותה שנה גיוס הון של 30 מיליון דולר, ממספר קרנות הון סיכון. החברה מכרה בהצלחה את המוצר לעשרות ארגונים בישראל ובעולם, תוך זמן קצר, ופתחה משרדים באירופה, ארצות הברית, יפן וסין. בשנת 2000 רכשה חברת "אינטרוויז" את חברת "לוטם" הישראלית, שפעלה בתחום דומה, בעסקה של החלפת מניות, ובמקביל גייסה עוד 30 מיליון דולר לפי שווי של 100 מיליון דולר. ביו לקוחות החברה באותה עת נמנו: Fujitsu, מיקרוסופט, SAP, ולוקהיד מרטין.
לאחר התפוצצות בועת הדוט-קום בסוף 2001, הביקוש למוצר של "אינטרוויז" ירד, והחברה פנתה לפתח פתרון לתחום שיחות הוועידה באינטרנט של קול ווידאו. בשנת 2007 נמכרה החברה לתאגיד AT&T תמורת 121 מיליון דולר. לאחר המכירה שימש קוברינסקי כמנכ"ל חברת AT&T ישראל. בסוף 2014 עזב את החברה, לאחר שרוב הפעילות שלה נסגרה
ב-2015 הקים קוברינסקי ביחד עם עידו סוסן את חברת "דרייבנטס" (DriveNets), המפתחת פתרון לניהול חכם ויעיל יותר של תעבורת האינטרנט, על ידי וירטואליזציה מלאה של הרשת. קוברינסקי משמש בחברה כסמנכ"ל אסטרטגיה. בינואר 2021 הכריזה דרייבנטס על השלמת סבב גיוס של 208 מיליון דולר, לפי שווי של מעל מיליארד דולר. בסך הכל גייסה החברה עד אז סכום של 325 מיליון דולר.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

עם הקמת מפלגת "יש עתיד", בסוף 2012, מונה קוברינסקי לראש מטה המפלגה, ועמד בראש הצוות שהוביל את קמפיין הבחירות הראשון של המפלגה, לבחירות לכנסת ה-19. הקמפיין הסתיים כאשר המפלגה זכתה ב-19 מנדטים. לאחר היוודע תוצאות הבחירות, הוא מונה לעמוד בראש צוות המשא ומתן הקואליציוני של יש עתיד. לאחר שיאיר לפיד מונה לשר האוצר, היה קוברינסקי מועמד לתפקיד מנכ"ל משרד האוצר, אך בחר להמשיך את פעילותו כיזם ואיש עסקים.
קוברינסקי המשיך במשך השנים להיות חבר ב"פורום המרתף", קבוצת היועצים הקרובה של יאיר לפיד.
בשנת 2023, במשפט נתניהו, העיד ארנון מילצ'ן כי קוברינסקי ויאיר לפיד ניסו לעזור לו לקבל הטבות מס בזמן שיאיר לפיד שימש שר האוצר.[דרוש מקור]
חיים אישיים

מתגורר בסביון, נשוי בשנית לאורלי ואב לארבעה ילדים (אחת מאשתו הראשונה).
ב-2016 הוטל על קוברינסקי קנס על תנאי בסך 58,000 שקלים בשל עבירה על חוק עובדים זרים למשך שנה, ואשתו הורשעה וחויבה בסכום של 10,000 ש"ח בשל העסקת עובדת זרה.
העין הכחולה

| --- | --- |

 מיקום המעיין
 מדינה:  אלבניה 
 אזור:  ולורה 
 קואורדינטות:  39°55′25″N 20°11′34″E﻿ / ﻿39.92361°N 20.19278°E﻿ / 39.92361; 20.19278
 גישה למעיין
  (למפת אלבניה מוגדלת) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרוהעין הכחולה(למפת אלבניה רגילה) טירנה בראט שקודרה דורס הים היוני הים האדריאטי יוון מקדוניה הצפונית  קוסובו מונטנגרוהעין הכחולה
 
העין הכחולה
העין הכחולה (באלבנית: Syri i Kaltër, תעתיק: "סירי אי קלטר") הוא מעיין קרסטי במורדותיו המערביים של רכס מאלי אי ג'רה בדרום אלבניה, 17 ק"מ מזרחית לסרנדה ו-16 ק"מ דרומית לג'ירוקסטרה, בגובה של 180 מטר מעל פני הים.
המים נובעים מאבן הגיר בקצב של 6 מ"ק לשנייה, הגבוה ביותר באלבניה. טמפרטורת המים 12.75°C, והיא נתונה לשינויים קלים בלבד (לא יותר מ-0.15°C). עומקו של המעיין לא נמדד מעולם, אך ידוע כי הוא עמוק מ-50 מטר. צבעם הכחול של מימיו הוא שנתן לו את שמו. המעיין מצוי בתוך יער של עצי אלון, אורן, דובדבן, אגוזי מלך וערמונים. סביב המעיין הוכרזה שמורת טבע בשטח של כ-1,800 דונם, אך חרף זאת, מאז 1990 הוקמו בסמוך לו שתי מסעדות ומספר חדרי אירוח.
מי המעיין זורמים לנהר ביסטריצה, שמימיו נאגרים בסכר קילומטרים ספורים מהמעיין. בהמשך, נשפך הנהר לאגם בוטרינט, כ-25 ק"מ דרומית-מערבית למעיין.
הר רבוט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  3,335 מ' 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  רכס המלכה אליזבת 
 קואורדינטות:  83°11′00″S 161°17′00″E﻿ / ﻿83.18333°S 161.28333°E﻿ / -83.18333; 161.28333
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר רבוט(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהר רבוט
 
מפת רכס המלכה אליזבת. הר רבוט ממוקם במרכז הרביע הרביעי מימין, בשורה העליונה של רביעי המפה
הר רבוט או הר ראבו (באנגלית: Mount Rabot) הוא הר ברכס המלכה אליזבת, חלק מרכס המלכה אלכסנדרה שבההרים הטראנס-אנטארקטיים, הממוקם באזור חוף שקלטון, של שטח חסות רוס, שבאנטארקטיקה.
גובהו של ההר 3,335 מטרים מעל פני הים.
הר רבוט הוא ההר ה-130 בגובהו באנטארקטיקה.
ההר הוא השלישי מבין שלושה הרים הממוקמים 83 קילומטרים ממערב למדף הקרח רוס, 55.5 קילומטרים דרומית - דרום-מזרחית מהר מרקהאם, ו-5 קילומטרים ממערב להר לקוינט.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההר

ההר התגלה על ידי המשלחת הבריטית לאנטארקטיקה (משלחת נמרוד), אשר חקרה את אנטארקטיקה בין השנים 1907 – 1909.
היסטוריה > מקור השם

שמו של ההר ניתן לו על ידי משלחת נמרוד.
ההר נקרא על שמו של שארל ראבו (Charles Rabot), עורך כתב העת "הגאוגרפיה" (La Geographie), עלון החברה הגאוגרפית, אשר מקום מושבה בפריז בירת צרפת, וחוקר קרחונים ידוע באותה עת, ואחד מהתומכים של משלחת החקר של ז'אן-באטיסט שארקו - המשלחת הצרפתית הרביעית לאנטארקטיקה - שנערכה בעונת המחקר (הקיץ האנטארקטי) 1908–1909.
לקריאה נוספת

• Peter J. Barrett, , Institute of Polar Studies, The Ohio State University, Columbus, Ohio
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  מידע היסטורי וגאוגרפי באתר הגאזט האנטארקטי המשווה SCAR של ממשלת אוסטרליה
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  מידע גאוגרפי והיסטורי באתר הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
1 2  מידע על גובה ההר
| רכס המלכה אליזבת |
| --- | --- | --- |
| הרים | בולזאיי • בונפרטה • דיץ' • לקוונט • מרקהאם • פרדוהל • צ'יוורס • רבוט |  |
| פסגות | שרווין |  |
| רמות | הנסיך אנדרו • מרקהאם • פלטייר |  |
| מצוקים | אינאקססיבל • קאנופי |  |
| קרחונים | אוטאגו • לוא • לורי • מארש • נמרוד • פאבלאק • קנט |  |
המרד נגד הגלובליזציה

| --- | --- |

עטיפת הספר 'המרד נגד הגלובליזציה'. עיצוב: סטודיו גרין עינב
 מידע כללי
 מאת:  נדב איל
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת ידיעות אחרונות
 תאריך הוצאה:  2018
 מספר עמודים:  382
 עורך:  רמי רוטהולץ, עורכת מקצועית: דפנה מאור
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-965-564-506-4
המרד נגד הגלובליזציה הוא ספרו של העיתונאי נדב איל. איל טוען כי העולם חווה מרד נרחב נגד הגלובליזציה, במובנים כלכליים, תרבותיים ופוליטיים. הוא ממחיש זאת באמצעות עולם החרדות של ציבורים ואינדיבידואלים: בכל מקום חשים בני אדם שהם יכולים לאבד את עבודתם בכל עת, שמהגרים יכולים להגיע לכל מקום, ושהטרור יכול להכות בכל נקודה. תחושת הערעור הובילה להתקוממות עמוקה.
הספר דוחה את הניתוחים כי תופעות כגון פרישת בריטניה מהאיחוד האירופי או עלייתו של דונלד טראמפ הן "גל פופוליסטי", או מאפיינות התפוררות ממסדים דמוקרטיים. איל טוען שאנו חוזים בהתקוממות מבוזרת, נרחבת ובלתי מאורגנת של מעמדות הביניים, בעיקר במערב – נגד הסדר העולמי כולו. הרעיונות של ההתנגדות לגלובליזציה, מהאוונגרד בשמאל והפונדמנטליזם הדתי והלאומני, חלחלו אל מרכז השיחה והם שמכתיבים כעת את הפוליטיקה העולמית. הקיצוניים ניצחו ויצרו "עולם ישן מופלא".
המרד נגד הגלובליזציה משמש כפלטפורמה לקרב הגדול באמת של העידן החדש: הקרב על הקדמה. האידאולוגים מאחורי ההתקוממות רוצים בחיסול הרעיון המודרני של הקדמה.
הגלובליזציה אכן הובלה בידי אליטות פוליטיות, והן מאבדות את כוחן. עידן האחריות והיציבות במחצית השנייה של המאה ה-20 הסתיים. הבה לא נשקר לעצמנו: זה לא עומד להיות עניין קצר מועד. זהו איננו רק "גל פופוליסטי" או "ריאקציה זמנית". אנחנו בעיצומה של הפלגה סוערת אל אופק מתעתע.
מעטים הכחישו את השגשוג שהביאה עמה הגלובליזציה, אך רבים דחו את התודעה הגלובלית שהתגבשה, ובעיקר את השפעותיה האמריקאיות. זה לא היה רק עניין תרבותי. הגלובליזציה היא ספינת פאר שמסתירה סודות מלוכלכים בסיפון התחתון ובחדר המכונות.
איל מציג את הספר כ"מסע בין שוחות המרד נגד הגלובליזציה" ומשלב בו מידע אמפירי רב, אבחנות על מה שהוא מכנה "סדיקת הסדר העולמי שנבנה בדם ובעמל רב אחרי מלחמת העולם השנייה", יחד עם חוויות אישיות מסיקור ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות בארצות הברית, משבר ההגירה באירופה, מתקפת הטרור במומבאי והמשבר הכלכלי העולמי בשנת 2008, המצוקה הדמוגרפית ביפן, עליית הימין הקיצוני והפופוליזם במערב אירופה ועוד. בינואר 2020 יצא הספר בתרגום לגרמנית, בהוצאת אולשטיין תחת השם "Revolte".