stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אין יותר מועדונים

| --- | --- |

 שיר בביצוע עדן חסון
 מתוך האלבום שמישהו יעצור אותי
 יצא לאור:  4 באפריל 2019
 תאריך הקלטה:  2019
 סוגה:  פופ • ים-תיכוני
 שפה:  עברית
 אורך:  3:04
 חברת תקליטים:  Mobile1 Music
 כתיבה:  עדן חסון
 לחן:  עדן חסון, סתיו בגר
 הפקה:  סתיו בגר
"אין יותר מועדונים" הוא שיר שבוצע על ידי הזמר-יוצר הישראלי עדן חסון, מתוך האלבום הראשון שלו שמישהו יעצור אותי. השיר זכה במקום ה-8 במצעד הפזמונים העברי השנתי לשנת תשע"ט של גלגלצ ובמקום ה-33 במצעד העשור של כאן גימל.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי עדן חסון, הולחן על ידי חסון וסתיו בגר והופק על ידי בגר. השיר הוא בסגנון פופ ים-תיכוני אשר מאפיין שירים נוספים מתוך האלבום. בנוסף לכך, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ

טרם יצא הווידאו קליפ של השיר, העלה חסון לערוץ היוטיוב שלה את האודיו המלא של השיר. כמו כן, האודיו מציג בתוכו את עטיפתו של הסינגל, ולאורכו ניתן לראות את עטיפת הסינגל. האודיו של השיר זכה להצלחה רבה כאשר צבר למעלה מ-22 מיליון צפיות.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 17 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | המצעד השנתי של גלגלצ | 8 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 33 |  |
הערות שוליים

↑  שמישהו יעצור אותי, נבדק ב-2019-09-29
1 2  עדן חסון (2020-03-13), עדן חסון - אין יותר מועדונים Prod. By Stav Beger) Eden Hason), נבדק ב-2019-05-31
| עדן חסון |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה | דיסקוגרפיה |  |
| אלבומי אולפן | שמישהו יעצור אותי • אלבום 2 |  |
| עדן חסון - סינגלים |
| --- | --- | --- |
| שמישהו יעצור אותי | "שמישהו יעצור אותי" • "ילדים כאלה" • "שיכורים" • "מתפוצץ לי הראש" • "אני מבולבל" • "היי DJ" • "כפיות" • "איך את אוהבת" • "עיניים" |  |
| אלבום 2 | "כשנגמרת הסופה" • "שמפניה" • "מה עבר עליי" • "את חסרה לי" • "איתך" • "אל תשברי לי את הלב" • "שבועיים" • "סיבובים" • "שקיעות אדומות" • "גדל לי קצת זקן" • "נוריד ת'חולצה" • "שימי פס" • "מבטיח" • "מדליקה לי הכל" |  |
| סינגלים אחרים | "לא מרגיש טוב" • "מה פספסתי" • "כולם רוצים אהבה" • "ככה כל יום" • "בואי נישן על זה" • "עושה לי צרות" • "מטפסים על הקירות" • "עד שתבואי עד אליי" • "שוב" • "אז מה עכשיו" • "חישגוזים" • "החיים לפניי" • "לא תראה אותי בוכה" • "ישיבות" • "לא שותה לא מעשן" • "שניפגש רק בשמחות" • "אנחנו זה גורל" • "אהובה שלי" • "צוחקת ובוכה" • "אין אותי" • "שיבולים" • "מה עשית לי" • "חורף באילת" • "לב שביר" • "אין מרחק בינינו" |  |
| שירים אחרים | "אין יותר מועדונים" |  |
אירוערביה (עיתון)

אירוערביה (הלְחֵם של המילים Europe ל-Arabia) היה שמו של כתב עת שהחל לצאת לאור באמצע שנות השבעים של המאה העשרים על ידי הוועדה האירופאית לתיאום אגודות הידידות עם העולם הערבי. את כתב העת ערך לוסיאן ביטרלן, נשיא אגודת הסולידריות צרפת-ערב, והוא יצא לאור בשיתוף האינטרנציונל המזרח תיכוני (לונדון), פרנס פיי-ערב (פריז) וגרום ד'אטיוד סיר לה מואין-אורין (ז'נבה). אגודות אלו פתחו במסע אנטי-ישראלי ארסי. בין הפרסומים שהפיק אירוערביקה נכלל ב-1978 מחקר על "שלושת מיתוסים בברית הישנה" פרי עטו של ז'ורז' וושה, נציגו בז'נבה של המזכיר הכללי.
בגיליונו השני, שראה אור ביולי 1975, פרסם אירוערביקה החלטות שהתקבלו פה אחד על ידי האספה הכללית של האגודה הפרלמנטרית לשיתוף פעולה אירו-ערבי (PEACE) אשר התקיימה בשטאסנבורג בין ה-7 ל-8 ביוני 1975. PEACE מנתה מאתיים חברי פרלמנט מערב אירופאים שייצגו בזמנם את הזרמים העיקריים בקשת הפוליטית. לפיכך תוכנית ההסכמה האירו-ערבית אושרה על ידי קונצנזוס רחב שכיסה את כל הזירה הפוליטית האירופאית.
הקהילייה האירופאית ובתי המחוקקים שלה תיאמו את תוכנית הדיאלוג האירו-ערבי והטמיעו אותה. הגישה הדו זרועית הזאת עזרה לקדם את מה שהיה, מנקודת מבט אירופאית, מטרה בסיסית של הדיאלוג: מדיניות חוץ אחידה, חובקת יבשת, חלופה גלובלית לעוצמה האמריקאית.
הירחון הנוכחי, (France-Pays Arabs (2004 ממשיך לשאת את כותרת המשנה "אירוערביקה".
ראו גם

אירוערביה (תאוריה)
אירוערביה: הציר האירופי-ערבי
איום דמוגרפי
אושרי גיטא

אושרי גיטא (נולד ב-2 ביולי 1985) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קריירה

גיטא גדל במחלקת הנוער של מכבי חיפה ושיחק בקבוצה הבוגרת. ערך את הופעת הבכורה שלו ב-16 בספטמבר 2003 בניצחון 1:3 במסגרת גביע הטוטו על הפועל רמת גן. שיחק בין השאר בהפועל חיפה, מכבי אחי נצרת, הפועל נצרת עילית, הפועל עכו והפועל רעננה. בעונת 2006/2007 שיחק בקבוצת הכח עמידר רמת גן, והיה שותף לירידתה לליגה הלאומית; שער שכבש באותה העונה נכנס לעשיריית השערים של העונה, נבחרי ערוץ הספורט.
בעונה שלאחר מכן, 2007/2008, חזר למכבי חיפה לעונה אחת וזכה עמה בגביע הטוטו. לקראת עונת 2008/2009 הושאל לבני סכנין.
בעונת 2009/2010 סיכם לעונה בהפועל עכו, ולאחר מכן האריך את חוזהו בקבוצה לעונה נוספת, אך משלא הצליח להתברג להרכב הראשון, חתם בינואר 2011 לעונה וחצי בהפועל אשקלון, ממנה הושאל בינואר 2012 להפועל רעננה.
בקיץ 2012 חתם גיטא במועדון הפועל נצרת עילית, אולם כעבור זמן קצר, ב-25 ביולי 2012, הודיע על פרישתו מכדורגל ופנייה לעולם העסקי.
גיטא מחזיק בשיא לכדורגלן ישראלי בריצה ל-10 מטרים - 1.60 שניות; השיא הקודם, אותו שבר במכון וינגייט, היה שייך לאיגביני יעקובו (1.61).
הערות שוליים

↑  יצחק סולומון‏, בני סכנין ואושרי גיטא מרוצים אחד מהשני, באתר וואלה, 15 באוגוסט 2008
↑  עמית גולדשטיין‏, אושרי גיטא סיכם בהפועל עכו, באתר וואלה, 25 ביוני 2009
↑  דורון בן דור, ‏אושרי גיטא חתם לעונה נוספת בהפועל עכו, באתר ONE‏, 21 ביוני 2010
↑  זיו אברג'יל, ‏אושרי גיטא חתם בהפועל אשקלון לעונה וחצי, באתר ערוץ הספורט, 26 בינואר 2011
↑  אבישי תורג'מן, ‏אושרי גיטא חתם לקדנציה שניה ברעננה, באתר ערוץ הספורט, 24 בינואר 2012
↑  אבישי תורג'מן, ‏גיטא עובר לנצרת עילית, שמעיה יחתום בי-ם, באתר ערוץ הספורט, 17 ביולי 2012
↑  דורון בן דור, ‏אושרי גיטא פרש מכדורגל: מרגיש שאני פספוס, באתר ONE‏, 25 ביולי 2012
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אושרי גיטא".
אופיר שמואלי

אופיר שמואלי (נולד ב-28 ביולי 1966) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי והקשר האחורי. שמואלי מזוהה עם קבוצת בית"ר ירושלים בה גדל ושיחק חלק ניכר מהקריירה שלו.
קריירה

שמואלי גדל בשכונת שמואל הנביא בירושלים וכשהיה בן 7 עבר עם משפחתו לגבעת שאול. הוא גדל במחלקת הנוער של בית"ר ירושלים ועם עלייתו לגיל הבוגרים יצא בהשאלה לצבור דקות בקבוצת מכבי קריית גת ולאחר מכן בבית"ר רמלה אותה אימן דני נוימן, שהכיר שנהג לצרף לקבוצה שחקנים ממחלקת הנוער של בית"ר ירושלים.
שמואלי אשר הציג יכולת טובה ברמלה, חזר לבית"ר בתחילת עונת 1986/1987. הוא שיחק בעיקר כמגן שמאלי וקשר אחורי והיה מאופיין במשחק אגרסיבי עם חילוצי כדור רבים באמצעות תיקול היריב ("גליץ'"), ועל כן כונה על ידי האוהדים "אופיר גליץ'". שמואלי היה שותף באותה העונה לזכייתה הראשונה בתולדות הקבוצה באליפות המדינה. כמו כן, היה שותף שמואלי בזכייתה של הקבוצה גביע המדינה בעונת 1988/1989. באותה עונה זומן שמואלי לנבחרת ישראל וערך בשורותיה הופעה מול נבחרת קולומביה באצטדיון רמת גן במסגרת מוקדמות מונדיאל 1990, במשחק אשר הסתיים בתוצאה 0:0.
בעונה שלאחר מכן עבר ביחד עם מאמנו דרור קשטן למכבי פתח תקווה שם נפצע בתחילת העונה, אך הרבה בהמשך לקבל דקות משחק. בעונה שלאחר מכן עבר להפועל באר שבע ובהמשך העונה לבית"ר תל אביב. בעונת 1993/1994 הגיע לקבוצת בני יהודה בהשאלה ושיחק 3 משחקים בלבד, לפני שחזר לבית"ר בחזרה. כעבור 3 עונות בלבד פרש מכדורגל.
חיים אישיים

לאחר פרישתו מכדורגל בשנות ה-90, חזר בתשובה. שמואלי מנהל סניף של רשת מזון מהיר בקניון מלחה. לשמואלי חמישה ילדים.
שמואלי הוא אחיה של הזמרת אביבה אבידן.
תארים

אליפויות (1): 1986/1987
גביעי מדינה (1): 1988/1989
אלוף האלופים
סגנות (1): 1988/1989
הערות שוליים

1 2 3 4  אשר גולדברג‏, אופיר שמואלי: "מלמיליאן אמר לי 'אתה כורדי משלנו, נגדל אותך', באתר וואלה, 10 בפברואר 2023
↑  אליעזר אבוטובול, עיתון מעריב, מדור ספורט, שמואלי בהרכב מכ. קריית גת, 21 באוקטובר 1984
↑  עיתון מעריב, מוסף מיוחד לרגל פתיחת עונת הכדורגל, שמואלי בסגל בית"ר רמלה, 8 בספטמבר 1985
↑  רון עמיקם, מאיר גבאי, רוני דיאון, אני אוהב אותך בית"ר - תולדות בית"ר ירושלים, פרק שמיני, אופיר שמואלי - אופיר גליץ', עמוד 154, הוצאת Media41LTD
↑  רון עמיקם, 17 המופלאים, באתר nrg‏, 24 באוקטובר 2008
↑  יהונתן כהן ועמית אהרנסון, כשהצלם מבריז – יהונתן ועמית אוכלים בסלפי, באתר כל העיר, 12 במרץ 2018
אופירה אשל

אופירה אשל, שחיינית עבר, אלופת ישראל בשחייה.
ביוגרפיה

אשל התאמנה בקבוצת הפועל קריית טבעון בהדרכתו של אנדריי טוט.
ביוגרפיה > 1994 > אלופת ישראל

באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 זכתה אשל ב-3 מדליות, 2 זהב ו-1 כסף. מדליות זהב, במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 2:12.08 דקות, לפני אניה גוסטומלסקי ממכבי חיפה (2:12.20 דקות) ושרון גורסקי מהפועל גבעתיים (2:12.34 דקות) ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.73 דקות, לפני אביטל ברסלר ממכבי ראשון לציון (4:35.98 דקות) ושרון גורסקי. מדליית כסף, במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:24.56 דקות, אחרי שרון גורסקי (9:23.08 דקות) ולפני אביטל ברסלר (9:29.94 דקות).
ביוגרפיה > 1995

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוגוסט 1995 זכתה אשל בשתי מדליות זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:35.07 דקות, לפני אניה גוסטומלסקי ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 9:30.58 דקות.
לקריאה נוספת

גולן חזני, 13 שנים חיכו למאירי, ידיעות אחרונות, 14 באוגוסט 1994
גולן חזני, שיא לקינוח, ידיעות אחרונות, 15 באוגוסט 1994
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אליטליה אקספרס

אליטליה אקספרס (באיטלקית Alitalia Express) הייתה חברת תעופה אזורית, חברת בת של אליטליה. החברה הפעילה טיסות מתוזמנות וטיסות שכר. בסיסה הראשי היה נמל התעופה לאונרדו דה וינצ'י-פיומיצ'ינו ברומא, ובסיסה המשני היה נמל התעופה מילאנו מלפנסה. החברה נוסדה ב-1997, והחלה להפעיל טיסות ב-1 באוקטובר 1997. החברה הפעילה טיסות ליעדים שונים באירופה. החברה הוקמה ממה שנשאר מאביאנובה שהושבתה. לאחר קריסת אליטליה בשנת 2008, אליטליה אקספרס שולבה יחד עם CityFlyer של אייר וואן באליטליה החדשה בתור אליטליה סיטלינר. החברה הפעילה מטוסי בומברדיה מקנדה ומטוסי אמבראר מברזיל.
ב-6 בפברואר 2015, פורקה חברת התעופה ומוזגה לחברת האם, אליטליה.
צי המטוסים

| דגם | מספר המטוסים |
| --- | --- |
אמבראר 170: 6
בומברדיה CRJ900: 10
הערות שוליים

↑  Alitalia Express, rzjets.net
↑  Enac, Enac - Compagnie aeree, www.enac.gov.it (באיטלקית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברות תעופה ובנושא איטליה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אלייה (מחוז)

אלייה (בצרפתית: Allier, באוקסיטנית: Alèir) הוא מחוז בצרפת בחבל אוברן-רון-אלפ, הנמצא במרכז צרפת המטרופולינית ונקרא על שם הנהר אלייה. המחוז הוקם ב-1790 והוא אחד מ-83 המחוזות המקוריים שנוצרו לאחר המהפכה הצרפתית. המחוז מוקף במחוזות שר, נייוור, סון ולואר, לואר, פוי-דה-דום וקרז ובירתו היא העיר מולן. העיר וישי שנמצאת במחוז נודעה כבירת צרפת של וישי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
הערות שוליים

↑  עד תום 2015 השתייך המחוז לחבל אוברן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550542205171  BnF: cb11952352f (data)  GND: 4399044-7  LCCN: n82001814  MusicBrainz: 1f2bd26a-41ba-42fb-99b7-9113dd02cb9d  NKC: ge630127  SUDOC: 027496821  VIAF: 129021221   WorldCat (עם VIAF): 129021221 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של צרפת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אייג'י קוואשימה

אייג'י קוואשימה (ביפנית: 川島 永嗣; נולד ב-20 במרץ 1983 ביונו שביפן) הוא כדורגלן יפני המשחק בעמדת השוער בשטרסבורג ובנבחרת יפן.
קריירה > יפן

בשנת 2004, לאחר שנתיים בקבוצה היפנית אומייה ארדיג'ה, קוואשימה הצטרף לנגויה גראמפוס שמשחקת גם היא בליגת העל היפנית. הוא היה השוער השני בקבוצה עד 2005, אז הגיע המאמן סף ורגוסן. כאשר השוער הראשון נראזאקי נפצע, קוואשימה פתח בהרכב הראשון בעשרה משחקים. בשנת 2007, קוואסאקי פרונטייל החתימה את קוואשימה על חוזה עבור דמי העברה בסכום של 150 מיליון ין (כ-5 מיליון שקלים). ההעברה אז, הייתה היקרה ביותר בתולדות הליגה היפנית. הוא קיבל זמן משחק יותר מבקבוצותיו הקודמות והרוויח את מקומו בהרכב הראשון. באותה עונה, קוואסאקי פרונטייל עלתה לליגת האלופות האסיאתית, שם סיימה במקום הראשון בשלב הבתים והודחה ברבע הגמר.
קריירה > ליגת העל הבלגית

לאחר שהשתתף במונדיאל 2010 עם נבחרתו, קוואשימה השלים את מעברו לאירופה וחתם בלירסה מליגת העל הבלגית. בלירסה, קוואשימה היה השוער הראשון עוד מתחילת העונה. קבוצתו נאבקה על מקומה בליגה ונחשבה למועמדת מובילה להדחה לליגה השנייה. אך במשחק האחרון של העונה נגד קלאב ברוז', קוואשימה החזיק את היריבים ללא שער ועזר לקבוצתו להינצל מהדחה. הוא נבחר ל-MVP של הקבוצה.
באוקטובר 2011, קוואשימה מונה לקפטן הקבוצה. בעונת 12–2011, הוא שיחק בכל 30 משחקי הליגה. מאוחר יותר הוא נבחר שוב ל-MVP של הקבוצה.
ב-18 ביולי 2012, קוואשימה עבר אל סטנדרד לייז' וחתם על חוזה לשלוש שנים. מבין שלושת שוערי הקבוצה, קוואשימה נבחר להיות השוער הראשון.
קריירה > סקוטלנד

ב-29 בדצמבר 2015 חתם בדנדי יונייטד ההסקוטית. בסוף עונת 2015–2016 שוחרר מהקבוצה לאחר שדנדי ירדה לליגת המשנה בסקוטלנד.
קריירה > צרפת

באוגוסט 2016 חתם קוואשימה בקבוצת מץ המשחקת בליגת המשנה הצרפתית. באוגוסט 2018 חתם בשטרסבורג.
קריירה בינלאומית

נכלל בסגל נבחרת יפן בטורנירים גביע אסיה 2007, מונדיאל 2010, גביע אסיה 2011, גביע הקונפדרציות 2013, מונדיאל 2014, גביע אסיה 2015, מונדיאל 2018 וקופה אמריקה 2019.
נכלל בסגל נבחרת יפן לטורניר מונדיאל 2022.
אה"מ טייגר (1913)

| --- | --- |
טייגר עוגנת בתצורת 1916–1917 עם תורן קדמי בלבד
טייגר עוגנת בתצורת 1916–1917 עם תורן קדמי בלבד
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  סיירת מערכה
 צי:  הצי המלכותי הבריטי
 דגל הצי:  
 סדרה קודמת:  אה"מ קווין מרי
 סדרה עוקבת:  סיירות המערכה מסדרת רינואון
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  ג'ון בראון ושות' 
 תחילת הבנייה:  20 ביוני 1912
 הושקה:  15 בדצמבר 1913
 תקופת הפעילות:  3 באוקטובר 1914 – 15 במאי 1931 (16 שנים)
 אחריתה:  נגרטה ב-1932
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  28,500 טון
 אורך:  214.6 מטר
 רוחב:  27.6 מטר
 שוקע:  9.9 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  28 קשרים
 גודל הצוות:  1,112 איש
 הנעה:  39 דוודים המזינים 4 טורבינות בהספק 85,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  שריון עיקרי – 76–229 מ"מ   שריון סיפון – 25–76 מ"מ   צריחי תותחים – 229 מ"מ   ברבטות – 203–229 מ"מ   מגדל הניווט – 254 מ"מ
 חימוש:  8 תותחי Mk V BL‏ 13.5 אינץ' (343 מ"מ)/45 קליבר   12 תותחי Mk VII‏ 6 אינץ' (152 מ"מ)   2 תותחי נ"מ QF 3 אינץ' (76 מ"מ)   4 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ טייגר הייתה סיירת מערכה שנבנתה עבור הצי המלכותי במהלך שנות ה-1910. האונייה הייתה סיירת המערכה הבריטית בעלת השריון הכבד ביותר בתחילת מלחמת העולם הראשונה ב-1914, אך עדיין לא הייתה מוכנה לשירות. האונייה הוקצתה לשייטת סיירות המערכה הראשונה (1st BCS) למשך המלחמה והשתתפה בקרב שרטון דוגר בתחילת 1915, אם כי היא עדיין רעדה ולא היו לה ביצועים טובים. טייגר השתתפה לאחר מכן בקרב יוטלנד בשנת 1916, שם היא נפגעה קלות בלבד למרות שספגה פגיעות רבות של פגזים גרמניים. מלבד מתן חיפוי מרוחק במהלך קרב מפרץ הלגולנד השני ב-1917, היא בילתה את שארית המלחמה בסיורים חסרי אירועים בים הצפוני.
הספינה הייתה סיירת המערכה הוותיקה ביותר שנשמרה על ידי הצי המלכותי לאחר שמגבלות הטונאז' של הסכם הצי של וושינגטון נכנסו לתוקף ב-1922. היא הפכה לספינת אימון תותחים ב-1924 ולאחר מכן הצטרפה לשייטת סיירות המערכה ב-1929 כאשר ספינת הדגל שלה, הוד, עברה שיפוץ ממושך. עם חזרתה של הוד לשירות ב-1931, טייגר הוצאה משירות ונמכרה לגרוטאות ב-1932 בהתאם לתנאי הסכם הצי של לונדון משנת 1930.
בספרו, The Price of Admiralty, ההיסטוריון הצבאי הבריטי ג'ון קיגן תיאר אותה כ"בהחלט ספינת המלחמה היפה ביותר בעולם אז, ואולי אי פעם[. ]"
תכנון ותיאור

טייגר הייתה סיירת המערכה היחידה שאושרה בתוכנית הימית של 1911–1912. לפי ההיסטוריון הימי זיגפריד ברייר, אונייה אחות בשם לאופרד תוכננה בתוכנית 1912–1913 ונדחתה ל-1914 כחברה שישית בסדרת קווין אליזבת, אך אין תיעוד לכך שסיירת מערכה נוספת תוכננה לפני 1914.
לטייגר היה אורך כללי של 704 רגל (214.6 מטרים), רוחב של 90 רגל 6 אינץ' (27.6 מטרים), ושוקע ממוצע של 32 רגל 5 אינץ' (9.88 מטרים) במעמס מלא. הדחק האונייה היה 28,430 טונות ארוכות (28,890 טונות) בתפוסה סטנדרטית ו-33,260 טונות ארוכות (33,790 טונות) במעמס מלא. למרות שטייגר הייתה רק 4 רגל (1.2 מטרים) ארוכה יותר ו-1 רגל 5.5 אינץ' (0.4 מטרים) רחבה יותר מסיירת המערכה הקודמת, קווין מרי, היה לה הדחק של כמעט 2,000 טונות ארוכות (2,000 טונות) יותר מהאונייה הישנה יותר. היה לה גובה מטאצנטרי של 6.1 רגל (1.9 מטרים) במעמס מלא. בספטמבר 1914, הצוות שלה כלל 1,112 קצינים ומלחים; באפריל 1918 הם הסתכמו ב-1,459.
תכנון ותיאור > הנעה

לטייגר היו שני סטים זוגיים של טורבינות קיטור עם הנעה ישירה של בראון-קרטיס ששכנו בחדרי מנועים נפרדים. כל קבוצה כללה טורבינות בלחץ גבוה קדמית ואחורית המניעות גל הנע חיצוני וטורבינות בלחץ נמוך קדמית ואחורית, השוכנות באותו מעטפת, המניעות גל הנע פנימי. המדחפים שלה עם שלושה להבים היו בקוטר 13 רגל 6 אינץ' (4.11 מטרים). הטורבינות הונעו על ידי 39 דוודי צינור מים של Babcock & Wilcox בחמישה חדרי דוודים בלחץ עבודה של 235 PSI (1,620 קילו-פסקל, 17 קילוגרם-כוח לסמ"ר). הטורבינות תוכננו להפיק סך של 85,000 כוחות סוס (63,000 קילוואט) ומקסימום 108,000 כוחות סוס (81,000 קילוואט) בלחץ, אך השיגה רק 104,635 כוחות סוס (78,026 קילוואט) במהלך ניסויי הים שלה, למרות שהיא הצליחה לחרוג מהמהירות המיועדת המרבית שלה של 28 קשרים (52 קמ"ש) ביותר מקשר.
כושר אחסון הדלק של האונייה היה 3,800 טונות ארוכות (3,900 טונות) מזוט ו-3,340 טונות ארוכות (3,390 טונות) של פחם, המעניק אספקת דלק כוללת של 7,140 טונות ארוכות (7,250 טונות) - הרבה יותר מהסך הכולל של קווין מרי של 4,800 טונות ארוכות (4,900 טונות). הנתון היחיד (הלא רשמי) לצריכת הדלק היומית של טייגר של 1,245 טונות ארוכות (1,265 טונות) ביום 24 קשרים (44 קמ"ש) העניק טווח מקסימלי של 3,300 מיילים ימיים (6,100 ק"מ). הנתון המקביל לקווין מרי היה בערך 2,400 מיילים ימיים (4,400 ק"מ). ארבע דינמות חשמליות בזרם ישר בהספק כולל של 750 קילוואט (1,010 כוחות סוס) סיפקה את הטבעת הראשית המשותפת ב-220 וולט.
תכנון ותיאור > חימוש

טייגר כללה שמונה תותחי BL 13.5 אינץ' Mk V בקליבר 45 בארבעה צריחים תאומים עם מנוע הידראולי, המסומנים 'A'‏, 'B'‏, 'Q' ו-'X' מלפנים לאחור. ניתן היה להנמיך את התותחים ל-5° ולהגביה ל-20°+, אם כי מנהלי בקרת האש השולטים בצריחים הוגבלו ל-15° 21' עד שהותקנו מנסרות מוגבהות לפני קרב יוטלנד במאי 1916 כדי לאפשר הגבהה מלאה. הם ירו פגזים במשקל 1,400 ליברות (635 קילוגרם) במהירות לוע של 2,491 רגל לשנייה (759 מטר לשנייה); בגובה של 20°, זה סיפק טווח מקסימלי של 23,740 יארד (21,710 מטרים). קצב האש של תותחים אלו היה כ-2 פגזים לדקה. האונייה נשאה בסך הכל 1,040 פגזים בזמן מלחמה עבור 130 פגזים לכל תותח.
החימוש המשני שלה כלל 12 תותחי BL 6 אינץ' Mk VII בקזמטים. התותחים יכלו להנמיך ל-7° ולהגביה ל-14°. הם ירו פגזים במשקל 100 ליברות (45 קילוגרם) במהירות לוע של כ 2,770 רגל לשנייה (840 מטר לשנייה); זה העניק טווח מקסימלי של 12,200 יארד (11,200 מטרים) בהגבהה +14°. הם סופקו עם 120 כדורים לכל תותח. האונייה הרכיבה זוג תותחי QF 3 אינץ' 20 cwt Mk I נגד מטוסים על תושבות Mark II בזווית גבוהה. התותחים היו בעלי הגבהה מרבית של +90° וירו פגזים במשקל 12.5 ליברות (5.7 קילוגרם) במהירות לוע של 2,604 רגל לשנייה (794 מטר לשנייה). הייתה להם תקרה אפקטיבית מקסימלית של 23,000 רגל (7,000 מטרים). במקור, טייגר נשאה 300 פגזים לכל תותח, אך זה צומצם במהלך המלחמה ל-150 פגזים לכל תותח.
ארבעה צינורות טורפדו 21 אינץ' (530 מ"מ) הותקנו שקועים על הקורה, זוג אחד ביציאות וימינה לפני הברבטה 'A' ומאחורי הברבטה 'X'. האונייה נשאה 20 טורפדות Mark II***, כל אחד עם ראש נפץ של 400 ליברות (181 קילוגרם) של TNT. היו להם שתי הגדרות מהירות ששלטו בטווח שלהם; במהירות 45 קשרים (83 קמ"ש), הם יכלו להגיע ל-4,500 יארד (4,100 מטרים), או 10,750 יארד (9,830 מטרים) במהירות של 29 קשרים (54 קמ"ש).
תכנון ותיאור > בקרת אש

התותחים העיקריים של טייגר נשלטו מאחד משני מנהלי בקרת האש. המנהל הראשי היה בחלק הקדמי על התורן הקדמי והשני היה רכוב על המבנה האחורי במגדל הפיקוח על הטורפדו. נתונים ממדדי טווח 9 רגל (2.7 מ') בחיפוי המשוריין מעל מגדל הניווט ובצריחי 'B' ו-'Q' הועברו לשולחן בקרת אש Mk IV Dreyer שנמצא בתחנת השידור מתחת לקו המים. לאחר מכן, התצפיות שורטטו והומרו לנתוני טווח והסטה לשימושם של מנהל בקרת האש והתותחים. דומארסק סימן VII* במגדל המשוריין הוכשר על המטרה לספק נתוני מטרה לתחנת שידור אחת לשימוש בתכנון וחישובים, ותחנה שנייה הותאמה לחימוש המשני של האונייה, אם כי זוג מנהלי בקרת אש עבור תותחים אלו, אחד לכל צד רוחב, לא הותקנו עד 1915.
טכנולוגיית בקרת האש התקדמה במהירות במהלך השנים שקדמו למלחמת העולם הראשונה ופיתוח מערכת הירי של מנהל בקרת האש היה התקדמות גדולה. זה כלל מנהל בקרת אש שהותקן גבוה באונייה שסיפק באופן חשמלי זוויות גובה וסיבוב לצריחים באמצעות מצביעים, שאנשי צוות הצריח היו צריכים רק לעקוב אחריהם. בקרת המנהל ירתה את התותחים בו-זמנית על ידי הדק חשמלי שסייע באיתור נתזי הפגזים ומזער את השפעות הסבסוב על פיזור הפגזים.
במהלך המלחמה, מדדי הטווח של טייגר גדלו במספרם ובגודלם. עד סוף המלחמה, צריחי 'A' ו-'Q' כללו מדי טווח רכובים בגובה 25 רגל (7.6 מטרים) בעוד צריח 'X', החיפוי המשוריין מעל מגדל הניווט (המכונה גם מגדל הפיקוח על התותחים), ומגדל הפיקוח על הטורפדו כללו מדי טווח 15 רגל (4.6 מטרים). מד טווח 12 רגל (3.7 מטרים) הותקן בחלק הקדמי העליון ושלושה מדי טווח 9 רגל (2.7 מטרים) הותקנו בצריח 'B', מגדל הפיקוח על התותחים ומעל פלטפורמת המצפן. מד טווח זווית גבוהה 6 רגל 6 אינץ' (2.0 מטרים) הותקן מעל גג החזית לשימוש תותחי הנ"מ.
תכנון ותיאור > שריון

הגנת השריון של טייגר הייתה דומה לזו של קווין מרי; חגורת קו המים שלה של שריון מוצק קרופ הייתה בעובי 9 אינץ' (229 מילימטרים) באמצע האונייה. זה הצטמצם ל-4 אינץ' לכיוון קצות האונייה, אך לא הגיע לא לחרטום ולא לירכתיים. עומק החגורה הראשית מתחת לקו המים הצטמצם מ-36 עד 27 אינץ' (914 עד 686 מילימטרים), אם כי רצועה של שריון 3 רגל 9 אינץ' (1.14 מטרים) התווספה גבוה מתחת לחגורה הראשית שנמתחה מהחלק הקדמי של ברבטה 'A' לחלק האחורי של ברבטה 'B'. היא התבססה על העיצוב ששימש את סיירות המערכה מסדרת קונגו היפניות שנבנו בוויקר, ההשפעה העיצובית היחידה על טייגר שניתן לייחס לאותה ספינה.
כמו סיירות המערכה מסדרת לאיון וקווין מרי, טייגר קיבלה חגורת שריון עליונה בעובי מקסימלי של 6 אינץ' על אותו אורך כמו החלק העבה ביותר של שריון קו המים והצטמצם ל-5 אינץ' (127 מילימטרים) לצד צריחי הקצה. שלא כמו הספינות הללו, לטייגר הייתה רצועה נוספת של שריון 6 אינץ' מעל החגורה העליונה שהגנה על החימוש המשני שלה. מחיצות רוחביות בעובי 4 אינץ' סגרו את קצות המצודה המשוריינת. לסיפונים המגנים נעשה שימוש בפלדה בעלת מתיחה גבוהה. הם בדרך כלל נעו בין 1 עד 1.5 אינץ' (25 עד 38 מילימטרים) בעובי.
לצריחי התותחים היו מגני חזית ודפנות בעובי 9 אינץ' ואילו גגותיהם היו בעובי 2.5–3.25 אינץ' (64–83 מילימטרים). הברבטות היו מוגנות מעל המצודה ב 8–9 אינץ' (203–229 מילימטרים) של שריון, שהצטמצם ל-3–4 אינץ' בתוך המצודה. למגדל הניווט הראשי היה גג בעובי 3 אינץ' ודפנות בעובי 10 אינץ' (254 מילימטרים). קירות צינור התקשורת היו בעובי 3–4 אינץ'. למגדל הניווט האחורי היו דפנות בעובי 6 אינץ' וגג פלדה יצוק בעובי 3 אינץ'. מחיצות טורפדו מפלדה עם מתיחה גבוהה בעובי 1.5–2.5 אינץ' (38–64 מילימטרים) הותאמו לצד המחסנים וחדרי הפגזים. לאחר שקרב יוטלנד חשף את פגיעותה של האונייה לירי פגזים, כ-295 טונות ארוכות (300 טונות) של שריון נוסף נוספו לגגות הצריח, לסיפונים מעל המחסנים ולמחיצות המפרידות בין תותחי ה-6 אינץ'.
היסטוריית שירות > מלחמת העולם הראשונה

טייגר הונחה במספנת ג'ון בראון והחברה בקליידבנק ב-6 ביוני 1912. היא הושקה ב-15 בדצמבר 1913 ונכנסה לשירות בצי המלכותי ב-3 באוקטובר 1914, בעלות של 2,593,100 ליש"ט, כולל חימוש. האונייה הייתה עדיין בבנייה כאשר פרצה מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914. ב-3 באוגוסט 1914, מונה קפטן הנרי פלי לפקד על האונייה הלא גמורה. ביטי תיאר את פלי בזמנו כ"אדם מקסים מאוד, ומה שחשוב עכשיו, קצין מאוד יעיל".
טייגר שובצה בשייטת סיירות המערכה הראשונה (1st BCS) ב-3 באוקטובר. לאחר קרב קורונל ופריסתם של שלוש סיירות מערכה לצוד אחר שייטת מזרח אסיה הגרמנית, נצטוותה טייגר לקצר את ניסיונות הירי שלה מול ברהבן. ביטי תיאר את טייגר בפני לורד הים הראשון, אדמירל הצי לורד פישר מקילברסטון, כ"עדיין לא כשירה להילחם. שלוש מתוך ארבע הדינמות שלה אינן פעילות לתקופה בלתי מוגבלת, ואימוניה מעוכבים על ידי מזג אוויר גרוע, שעשוי להימשך שבועות רבים בתקופה זו של השנה, וכרגע היא די לא מוכנה ולא יעילה."