stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עד כאן צעירים למען ישראל
חשיפות ופרסומים של העמותה > תחקיר על ההשתלטות הפלסטינית הבלתי חוקית בשטחי C בעידוד האיחוד האירופי

פרק זה טעון שכתוב. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במרץ 2020 פורסם בחדשות 13 תחקיר של 'עד כאן' החושף את ממדי ההשתלטות הבלתי חוקית של הרשות הפלסטינית על אדמות בשטחי C, הממומנת ברובה על ידי האיחוד האירופי. התחקיר בוצע על ידי אנשי הארגון שהסתערבו וקיימו ראיונות מצולמים עם ראשי התכנית ברשות. בחלק מהמקרים סברו ראשי התכנית שהם משוחחים עם נציגי תקשורת מאירופה.
לפי דבריהם של בכירי הרשות המנהלים את תוכנית ההשתלטות, 70 אחוזים מכספי הסיוע האירופי לרשות מיועדים לתוכנית זו. במסגרת התוכנית בונה הרשות בשטחי C ללא אישור ותיאום עם מדינת ישראל, וכן נוטעת וסוללת כבישים, במטרה ליצור רצף פלסטיני במקומות אסטרטגיים ולבלום רצף ישראלי. אחד המצולמים אומר כי "נציג מהאיחוד האירופי אמר לי תתכנן כאילו אין כיבוש, אל תגביל את עצמך. מאז זה הפך להיות המשפט המנחה שלנו, הוא אמר לי אל תגיד לי היהודים מסכימים או לא מסכימים, זה לא עניינם, זה האדמה שלך".
לפי העולה מהתחקיר - שיתוף הפעולה כולל ארבעה שלבים: 1. תמיכה אירופאית - עידוד הפלסטינים לפעול בנושא, והזרמת תקציבים לשם כך. 2. ניהול אסטרטגי - עזרה בביצוע תוכניות מושקעות ברמה מדינית, המיועדים לייצר רצפים פלסטינים ולפגוע ברצפים יהודיים באופן אסטרטגי, תוך שהאו"ם מאפשר למתכננים להיכנס לשם כך לשטחים צבאיים סגורים. 3. קביעת עובדות בשטח - הרחבת הכפרים הפלסטינים, סלילת כבישים ונטיעת מטעים. 4. קטיעת הרצף הישראלי, מניעה מוקדמת של יצירתו באזורים מועדים לכך, ובידוד יישובים יהודיים. המטרה הסופית של התוכנית היא ליצור, דה-פקטו, מדינה פלסטינית עצמאית. כשלדבריהם: "אין כוח בעולם שימנע ממני לתכנן את פלסטין: את ירושלים, את הבקעה, את הגדה. הכל".
חשיפות ופרסומים של העמותה > תחקיר על הקשר בין ארגוני זכויות אדם לארגון חמאס

באוקטובר 2022 שודרה הסדרה שתולה בעריכת צבי יחזקאלי, השוטחת את סיפורה של ק', בחורה שוודית שהושתלה בעזרת תנועת "עד כאן" בארגוני זכויות אדם פלסטינים הפועלים ברשות הפלסטינית, ותיעדה קשר ישיר בין החמאס ובין ארגונים כדוגמת BDS ו-ISM.
חשיפות ופרסומים של העמותה > תמיכה ברפורמה המשפטית

במהלך צעדת המחאה נגד הרפורמה המשפטית לירושלים ביולי 2023 עקבו סוכני "עד כאן" אחר הצועדים, ולטענת סוכן הארגון אחד הצועדים פרץ את הגדרות מסביב לכנסת בעזרת כלי פריצה שהוכנו והובאו מראש למקום.
תגובות

בפברואר 2016 טענו אנשי "שוברים שתיקה" שחשפו פעיל "עד כאן" שמסר עדות, בניסיון להכשיל את הארגון בפרסום מידע מסווג, אך עדותו לא פורסמה. "עד כאן" בתגובה טענו שמדובר באדם שהתנדב בארגון "שוברים שתיקה" כשנה ולקראת פרסום הממצאים נחשף על ידי גופי התקשורת שסיקרו את האירוע. בתגובה לכתבה בתוכנית "עובדה" פרסם בנדט, ב-2016, כי ארגון "עד כאן" ממומן על ידי ועד מתיישבי השומרון, הממומן מכספי משלם המיסים. ועד מתיישבי שומרון וארגון עד כאן הכחישו את הדיווח. בעקבות הכתבה, חשף הכתב חנן עמיאור כי עורכי אתר וואלה לא דיווחו על כך שבנדט הוא בן זוגה של רעות מור, יועצת התקשורת של "שוברים שתיקה". בעקבות כך הודיע אתר וואלה כי בנדט לא יסקר יותר את פעילות ארגון "שוברים שתיקה".
בטור שכתב מזכ"ל תנועת "שלום עכשיו", יריב אופנהיימר, בעיתון "הארץ", האשים את תנועת עד כאן כי לאנשיה אין שום כוונה להציל חיי אדם. "אם הדבר היה בראש מעיניהם" כתב אופנהיימר, "הם לא היו ממתינים עם התחקיר במשך שנה שלמה עד לשידורו בטלוויזיה, אלא מעבירים את ההקלטות של עזרא נאווי למשטרת ישראל עוד באותו היום בו צולמו".
תביעות

לאחר ש"עד כאן" פרסם ברשתות החברתיות שעיסא עמרו הוא בן משפחה של המחבל שרצח את שלהבת פס, הגיש עמרו תביעת דיבה, שהסתיימה בפשרה לפיה "עד כאן" חויב למחוק פרסום זה ולפרסם התנצלות על פרסום לא נכון זה.
דייט

ערך זה עוסק בפגישת למטרת הכרות רומנטית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
דייט (מאנגלית: Date) היא פגישת היכרות בין שני אנשים על מנת להעריך את מידת ההתאמה של הצד השני כשותף פוטנציאלי לזוגיות. דייט אופייני עשוי להיות כרוך בארוחה משותפת במסעדה, בצפייה בסרט בקולנוע וכדומה.
מקרה פרטי ונפוץ של דייט הוא פגישה עיוורת (באנגלית: Blind date), דייט בין בני זוג פוטנציאליים שמעולם לא ראו זה את זה קודם לכן. בתרבויות שונות נהוג שצד שלישי יוזם את הדייט – גורם אשר עשוי להיות בן משפחה, מכר או שדכן מקצועי. בשנים האחרונות הפכו אתרי ההיכרויות באינטרנט לכלי פופולרי לשם מטרה זו.
מערכות לארגון דייטים

אתר היכרויות: אתרי אינטרנט אשר מאפשר למצוא בני זוג באמצעות בחירתם מתוך מאגר מידע הכולל פרופילים אישיים רבים. בדרך זו ניתן לסנן מראש את בני הזוג הפוטנציאלים על פי גיל, אזור מגורים, תחומי עניין משותפים ועוד.
ספיד דייטינג: מפגש של קבוצת אנשים במשך שעות אחדות. במהלך המפגש ניתן למשתתפים משך זמן מוגדר אשר במהלכו ניתן לדבר ולהכיר כל אחד מהמשתתפים לפני שעוברים למשתתף הבא.
מפגשי פנויים פנויות: מפגש שבו המשתתפים לוקחים חלק במגוון פעילויות במטרה לפגוש אנשים חדשים. אירועים מסוג זה יכולים לכלול מסיבות, טיולים, סדנאות ומשחקים שונים.
ראו גם

רושם ראשוני
לקריאה נוספת

שרגא פישרמן, "לוּ כלה דרכנו - היכרות וחיזור בחברה הדתית", הוצאת מכללת שאנן, 2016
בית הספר נאות קטיף

בית הספר נאות קטיף היה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים ממלכתי דתי אזורי, שהוקם ב-1978 בנווה דקלים ונסגר ב-2005, עם פינוי גוש קטיף.
בשיאו מנה בית הספר כ-630 תלמידים.
היסטוריה

בית הספר הוקם ב-1978 בנוה דקלים, ההתנחלות המרכזית בגוש קטיף אך בשנתו הראשונה של בית הספר ולאור העובדה שהכיל כ-3 כיתות לימוד בלבד (כיתות א' עד ג' בלבד) מבנה הבית הספר היה המבנה שלימים יהפוך לאחת המכולות של היישוב הסמוך לנווה דקלים, נצר חזני.
לאחר התגברות הביקוש לכיתות לימוד נוספות הוחלט להעביר את מיקום למושב קטיף, שם המבנה הכיל כ-6 כיתות לימוד, הפעם מכיתה א' עד כיתה ד'. בנוסף לכך, באותה שנה הוקמה בסמוך לבית הספר ספרייה שימשה את הילדים שלמדו בבית הספר.
בית הספר הועבר בשנית בינואר 1983, לנווה דקלים (שם גם נשאר עד פינוי גוש קטיף ב-2005) והיה למעשה מבנה הראשון ביישוב שהוקם עוד באותה שנה. בטקס החניכה השתתף שר השיכון, דוד לוי.
בפברואר 1990 נחנך מבנה חטיבת הביניים של בית הספר. 4 שנים לאחר מכן, בינואר 1994 הוחלט במסגרת פגישה עם סגן שר החינוך, מיכה גולדמן להרחיב את מתחם בית הספר ולהקים בו מגרשי ספורט ומשחקים. שנבנו מספר חודשים לאחר מכן.
ב-1995, עם התקדמות תהליך אוסלו אורגנה בכניסה לבית הספר מחאה רבת משתתפים שקראה להפסיק את התהליך לאור הוויתרים המדיניים שהיו צפויים בעקבותיו.
היסטוריה > הפיגוע באוטובוס הילדים

ב-20 בנובמבר 2000 (כ"ב בחשוון ה'תשס"א) תכננו מספר מחבלים פלסטינים פגיעה בקו אוטובוס שהסיע תלמידים ואת סגל בית הספר מכפר דרום לבית הספר נאות קטיף ולאחר מכן גם לתלמוד התורה בהתנחלות עצמונה שבהמשך הדרך.
בשעה 7:38, על ציר טנצ'ר במרחק של כ-700 מטרים מכפר דרום, הפעילו שלושה מחבלים אשר שכבו בתוך פרדס פחות מ-100 מטרים מן הכביש, מטען נפץ באמצעות כבל חשמלי, אשר ירה פצצת מרגמה בקוטר 120 מ"מ אל חלקו התחתון הקדמי של האוטובוס. כן פוצצו מטענים נוספים. מעוצמת הפיצוץ נפערו חורים גדולים בדופן האוטובוס הממוגן, וחלקי מטען חדרו לתוכו לאורך כל ארכו.
נהג האוטובוס נפגע קל בפיצוץ והמשיך בנסיעה מרחק של כמה מאות מטרים, עד לצומת גוש קטיף. שניים מן היושבים בקדמת האוטובוס נהרגו במקום: מרים אמיתי, מורה באולפנת נווה דקלים בת 35, נשואה ואם לארבעה, וגבריאל ביטון, איש צוות האחזקה בבית הספר נאות קטיף בן 34, נשוי ואב לשישה. תשעה נוספים נפצעו, רובם ילדים.
היסטוריה > תוכנית ההתנתקות

ביולי 2005, בתום 27 שנים בהם פעל בית הספר, פונה בית הספר יחד עם כל המבנים שהיו בנווה דקלים במסגרת תוכנית ההתנתקות. על אף העובדה שהתוכנית אושרה בכנסת כבר בפברואר של אותה שנה התעקשו כ-80% מהורי התלמידים לרשום את ילדיהם לשנת הלימודים הבאה בבית הספר, בתקווה כי התוכנית לא תצא לפועל או תכשל. אם לא די בכך, מנהל בית הספר, הרב יוסי קרקובר טען בראיון לתקשורת כי ההרשמה לבית הספר גדלה ונרשמו כ-50 תלמידים חדשים.
לאחר ביצוע התוכנית פתחה אוניברסיטת אל-אקצא קמפוס שעושה שימוש במרכז המסחרי של היישוב ומתחם בית הספר.
הערות שוליים

↑  אורי גליקמן, מתנתקים? רק מהחופש הגדול, באתר nrg‏, 1 בספטמבר 2004
↑  בי"ס "נאות קטיף": תשס"ד, באתר 31 בדצמבר 2004, ‏אתר ארכיון המדינה
↑  נאות קטיף חצי יובל, באתר ארכיון המדינה, ‏31 בדצמבר 2003
↑  כתבי ynet, פיגוע קשה ברצועת עזה, באתר ynet, 20 בנובמבר 2000
↑  מורן זליקוביץ', מסיבת סיום בקטיף: 'ילדים, ניפגש אחרי החופש', באתר ynet, 27 ביוני 2005
↑  אלי בוהדנה, "בתי הספר בגוש-קטיף נערכים כרגיל", באתר nrg‏, 30 ביוני 2005
↑  מאוריציו מולינארי, כתב העיתון "לה סטמפה", בחזרה לגוש קטיף: עשר שנים אחרי, באתר ynet, 7 ביוני 2015
שגית אפיק

שגית אָפִיק (נולדה ב-1973) היא עורכת דין ישראלית, המכהנת כיועצת המשפטית לכנסת. קודם לכן כיהנה כיועצת המשפטית של ועדת הכספים.
ביוגרפיה

אפיק סיימה לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בשנת 1997 וב-2001 סיימה לימודי תואר שני במוסד זה בהצטיינות.
בשנת 1999 החלה את עבודתה כעוזרת למשנה ליועץ המשפטי לממשלה (ייעוץ וחקיקה אזרחי). משנת 2001 עבדה בייעוץ המשפטי של ועדת הכספים של הכנסת, תחילה כעוזרת ליועץ המשפטי לכנסת ולאחר מכן כיועצת המשפטית של ועדת הכספים. במסגרת עבודתה טיפלה עו"ד אפיק, בין השאר, ב-18 חוקי תקציב וחוקי הסדרים.
במהלך הדיון בכנסת בהצעת החוק להטלת מס ריבוי דירות התריעה אפיק בפני יו"ר הוועדה, ח"כ משה גפני, שהליך החקיקה אינו תקין, משום ששינויים שהוכנסו בהצעה ברגע האחרון לא איפשרו דיון נאות בהצעה. לביקורת הצטרף היועץ המשפטי לכנסת, עו"ד איל ינון, שציין כי "בהליך החקיקה של פרק מס ריבוי דירות בהצעת חוק ההסדרים נפל פגם היורד לשורש ההליך". חרף התרעות אלה נמשך הדיון בהצעת החוק והיא אושרה. נגד החוק הוגשה עתירה לבג"ץ, וזה הורה על ביטול החוק עקב פגם יסודי בהליך החקיקה, והחזרתו לדיון בוועדת הכספים. הכנסת לא חזרה לדון במס זה.
ב-2018 עלה שמה כמועמדת לתפקיד הממונה על שוק ההון, אך היא לא נבחרה לתפקיד זה.
ביוגרפיה > היועצת המשפטית לכנסת

ב-5 במרץ 2020 מינה יו"ר הכנסת יולי אדלשטיין את אפיק לממלאת מקום היועץ המשפטי לכנסת, לאחר סיום כהונתו של איל ינון. היא נכנסת לתפקידה ב-1 באפריל 2020, והמשיכה בו גם תחת כהונתם של בני גנץ ויריב לוין כיו"ר הכנסת. ב-22 בדצמבר 2020, סמוך להתפזרות הכנסת ה-23, הודיע יו"ר הכנסת לוין כי אפיק תמונה לתפקיד יועצת המשפטית לכנסת. היא נכנסה לתפקידה ב-28 בדצמבר 2020 לאחר אישור ועדת הכנסת.
במסגרת הדיון בעתירה לבג"ץ נגד "חוק הנבצרות" ייצגה את עמדת הכנסת והביעה התנגדות לביטול החוק, בניגוד לעמדת היועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, שתמכה בביטול החוק.
לאחר שחברת הכנסת טלי גוטליב מתחה ביקורת חריפה על נשיאת בית המשפט העליון, אסתר חיות, הסתייגה אפיק מדבריה וקראה ל"כיבוד רשויות הדדי".
על פי עדותו של ח"כ שלום דנינו, ערכה עו"ד שגית אפיק שיחה עימו בקשר להשבתת ועדת המשנה למוכנות ובט"ש, שבראשותו, במשך שנתיים. לאחר שיחה זו ולאחר הגשת תלונה לוועדת האתיקה של הכנסת מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל, הועבר תפקיד היו"ר לח"כ מירב מיכאלי.
חיים אישיים

אפיק מתגוררת במבשרת ציון, נשואה לעו"ד עודד אפיק. לזוג ארבעה ילדים. בדצמבר 2016 התפרסמה בתה התינוקת כאשר הגיעה לישיבות ועדת הכספים על תקציב המדינה, על מנת שאמהּ תוכל להניק אותה.
בשנת 2013 יצא לאור ספר ילדים פרי עטה, "ניצוץ הקסם", בליווי איוריו של חיים כהן.
הערות שוליים

↑   צבי זרחיה, נמרוד בוסו, האופוזיציה ועשרות משקיעי נדל"ן עתרו לבג"ץ לביטול חוק מס דירה שלישית, באתר TheMarker‏, 25 בדצמבר 2016
↑  פרק מס ריבוי דירות בהצעת חוק ההסדרים לשנים 2017–2018 - הליך החקיקה, באתר הכנסת, 18 בדצמבר 2016
↑    גד ליאור, היום: ועדת האיתור מראיינת מועמדים להחלפת סלינגר, באתר "ידיעות אחרונות", 15 בספטמבר 2018
↑  יריב לוין בחר בשגית אפיק ליועמ"שית הכנסת - חדשות מדיניות ופוליטיקה, באתר ערוץ 7 חדשות, פוליטיקה, תרבות, יהדות ועוד
↑  גלעד מורג, סיון חילאי, יועמ"שית הכנסת נגד יועמ"שית הממשלה: "לבטל חוק יסוד? לא ניתן להפריז בתקדימיות עמדתה", באתר ynet, 2 באוגוסט 2023
↑  סיון חילאי, יועמ"שית הכנסת נגד גוטליב: "אין מקום לשיח הזה" | כך נראתה המהומה בוועדה, באתר ynet, 12 בפברואר 2023
↑  שבי גטניו, אחרי חשיפות "שקוף": דנינו הוחלף בראשות הוועדה הביטחונית ששיתק במשך שנתיים, באתר שקוף, ‏2024-12-23
↑  ועדת החוץ והביטחון - ועדות משנה וועדות משותפות, באתר הכנסת
↑   שני ליטמן, קרן אור קטנה מבליחה בחדשות ערוץ 10, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2016
↑  שגית אפיק, באתר "אותיות וילדים", 27 בינואר 2013
אליסיה שחף

אליסיה שחף, צילום: Yoav Bowman
תצלום מתוך התערוכה "כלוב הצלעות", הגלריה בבארי
אליסיה שחף (נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה ב-25 בנובמבר 1959) היא אמנית, צלמת, ופעילה חברתית שצילמה ויצרה תערוכות אמנות בנושאים אישיים וגם עם מסרים חברתיים של נפגעי אלימות מינית, שורדי שואה ומהגרים.
תולדות חייה

אליסיה שחף היא בתם של שושנה שקליאר מוניס (Susana Schkliar Monis), שהייתה מנהלת חשבונות ילידת ארגנטינה, ומריו מוניס (Mario Monis) שהיה מנהל חשבונות יליד ארגנטינה. המשפחה עלתה לישראל בשנת 1971 והתגוררה בבת ים. בשנת 1975 שבו לארגנטינה ובשנת 1980 עלו לישראל בפעם השנייה וגרו ברמת השרון.
שחף התגוררה בקיבוץ מצר בין השנים 1981–1996, שם התחתנה עם נסטור סקלוביץ (שחף).
בשנת 1994 סיימה את מגמת הצילום בית הספר לאמנות קמרה אובסקורה. בשנת 2003 הפכה לבוגרת הסמינר לאוצרות ותרבות בבית הספר. בשנת 2018 סיימה מסלול "פוטותרפיה בשילוב אמנויות" באוניברסיטה הפתוחה.
על אמנותה

שחף עוסקת בנושאים שקשורים להיסטוריה המשפחתית שלה, להיותה אישה, מהגרת. צילמה והציגה תערוכות על אנשים שנפגעו בצורות שונות, דוגמת בעיות הגירה או בעיות מקומיות, מתוך תחושה שבצילום אין רק תיעוד, אלא שההתבוננות באמצעות הצילום מאפשרת הבנה של אירועים, פרטים ומצבים. שחף הושפעה מאמנותם של צלמים שקדמו לה, ואימצה את הגישה לפיה צילום יכול לעלות מודעות לנושאים חברתיים. בהרצאה במוזיאון על התפר בשנת 2018 סיפרה שהושפעה מצלמים כמו לואיס היין האמריקאי, שנכנס להיכל התהילה של הצילום הבינלאומי, שצילומיו עוררו מודעות ציבורית לבעיות של מעמד הפועלים ובפרט למצבם הנואש והקשה של ילדים עובדים בכל רחבי ארצות הברית. צלמת נוספת שמאוד השפיעה על שחף הייתה הארגנטינאית, אדריאנה לסטידו, שבצילומיה הראתה את קשיי חייהן של אמהות בגיל העשרה, אסירות, ויחסי אמהות ובנות. לדבריה ההשפעה הכי גדולה על דרכה האמנותית הייתה מהצלם רוברט מייפלתורפ, שצילם גברים אפרו-אמריקאים בעירום, בקומפוזיציה שמציגה אותם כמעין אלים. צילומים אלו השפיעו על מעמדם של הגברים הללו בחברה. כמו כן הושפעה מפרנצסקה וודמן (Francesca Woodman), צלמת אמריקאית שהתפרסמה בצילומי שחור-לבן שלה או של דוגמניות, שזכו לתשומת לב חיובית. בהרבה מצילומיה נראות נשים עירומות או לבושות במטושטש.
באותה הרצאה היא מדגישה שהיא אינה מטפלת בנשים שעברו אלימות מינית, אלא שבעזרת חשיפת הדיוקן שלהן הן מעבירות מסר שאין להן סיבה להסתתר או להתבייש. מכיוון שבישראל אסור להראות תמונות של נפגעות אלימות מינית (עד לשנת 2018) ללא אישור שופט. כך, נפגעות מרגישות גם פגועות וגם "שקופות". הדיוקן הגדול בפנים גלויות בא להראות שהן גיבורות ולא קורבנות שצריך להסתירן מעיני הציבור. לאחר מכן יצירה שחף תערוכה נוספת של גברים שעברו אלימות מינית, מתוך רצון להדגיש גם את חשיבותו של הנושא.
תערוכות יחיד נבחרות

2012: "גיבורות" – דיוקנאות של נשים נפגעות אלימות מינית. מרכז ענב לתרבות, תל אביב; הספרייה למדעי החברה, אוניברסיטת תל אביב, כנסת ישראל; הספרייה למדעי החברה באוניברסיטה העברית ירושלים; עיריית ראשון לציון ועוד. לתערוכה הודפס קטלוג.
2013: "La Maga" – גלריה 121, תל אביב. אוצרת: אוסנת ישראלי.
2016: "נראים" – דיוקנאות של גברים נפגעי אלימות מינית, מרכז ענב לתרבות, תל אביב.
2018: "מביטים קדימה" – דיוקנאות של ניצולי שואה, אוניברסיטת חיפה. אוצרת: פרופ' שרון פוליאקין, ליווי פרופ' יוחאי רוזן.
2020: "בית מלאכתה" – אמניות במרחבי העבודה שלהן, גלריה ויטרינה, המכון הטכנולוגי חולון, אוצרת דר טל דקל.
2021: "כריסטינה" - תערוכה והשקה של ספר אמנית, גלריה מקום לאמנות, תל אביב, אוצר: ניר הרמט.
2022: כלוב הצלעות - תערוכה והשקה של ספר אמנית, הגלריה בבארי, אוצרת: סופי ברזון מקאי.
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2007: "משנה מקום" – מוזיאון בת ים. אוצרות: אורית בולגרו ולאה אביר. לתערוכה הודפס קטלוג.
How I see Germany" – OMC Gallery for Contemporary Art, USA :2008"
2008: "נשים במרכז התמונה" – אוניברסיטת בן-גוריון. לתערוכה הודפס קטלוג.
2010: "צבע טרי" – גלריה ארליך.
2011: "מילים מצטלמות" – גלריה P8, תל אביב. אוצרת: אליסיה שחף.
translucent" :2011" – ניסוי כלים #8, תל אביב. אוצר: אריה ברקוביץ.
2011: "זמאיקאה?" – גלריה על הצוק, נתניה. אוצרת: מאיה קשביץ. לתערוכה הודפס קטלוג.
2011: "טקסט, טקסט" – האנגר לאמנות עכשווית, כפר ויתקין. אוצרת: אוסנת ישראלי
2012: "משפחה/יחסים" – גלריה Espace 10, ירושלים. אוצרת: שושי שאולי.
Links" :2012" – האנגר לאמנות עכשווית, כפר ויתקין. אוצרת: אוסנת ישראלי.
2012: "דיוקנאות קין" – אוניברסיטת בן-גוריון. אוצר: חיים מאור.
2012: "קופסת אוכל" – הגלריה העירונית גבעתיים. אוצרת: גלי טימן.
2012: "הגירה" – בית האמנים רחובות.
2012: The Migration Project" – Chasama, New York".
2013: "באתי, התגעגעתי, באתי"- הגלריה החדשה של המכון לאמנות בת ים.
2013: "חדרי קריאה" – גלריה אלפרד, תל אביב. אוצרת: גלי טימן.
2015: "מראות מקום: מבטים על מגדר והגירה בישראל" - רדליין, באר שבע. אוצרות: אור תשובה וטל דקל. לתערוכה הודפס קטלוג.
2015: "#sellfee" – אמני הסטודיו מתחם אלפרד, גלריה אלפרד, תל אביב.
2017: "sellfie" – מוזיאון העיר קרלובץ, קרואטיה.
2017: This is so wrong" – Ephemeral Spaces, Raum D. MuseumsQuartier, Vienna, Austria"
2017: "אמנות מסוכנת" – מוזיאון חיפה. אוצרת: סבטלנה ריינגולד.
2018: "כלואות" – מוזיאון על התפר, אוצר: רפי אתגר.
2019: "קליפת נגה וסוד האגוז" – בית הספר לאמנות מוסררה, במסגרת הביאנלה לאמנות ירושלים, אוצר: אייל בן דב.
2020: "נשים יוצרות מציאות" – גלריה מירווח בהרדוף, אוצרות: דבורה מורג וענת מנדיל.
2021: "הופכות את היוצרות" - תאו, הרצליה, אוצרת: ביני שריד ושירה גפן.
2022: "תוגת יומולדת" - בית האמנים תל אביב, אוצרת: ענת גורל רורברגר.
2022: "דרך" - גלריה שתיים עין הוד, אוצר: ניר הרמט.
יצירות ייחודיות

Translucent - פוטו רומן מאת אליסיה שחף, רוני גלבפיש ותמר צירינסקי.
סרטוני וידאו שונים.
בשנת 2011 צילמה וכתבה שחף בסלונה את "אל עצמך תשוקתך" - פרויקט צילומי נשים ומושא תשוקתן, להבדיל מצילומי האשה הנחשקת בפרסומות, בפרויקט זה נשים המצולמות מספרות מהו מושא תשוקתן, ומביעות בין היתר תשוקה לשמחה, למשש מילים, ביטוי שלם, שירה, שינוי העולם לטובה, ידע, יופי, כתיבה, צדק/שלמות.
בשנת 2017 ארגנה סלונה במסגרת יום המאבק באלימות נגד נשים פרויקט של צילומים ששחף יצרה מהם מיצג צילומי.
קישור חיצוני

תיק עבודות http://alicia.shahaf.com
הערות שוליים

↑  אליסיה שחף, אליסיה שחף, באתר Masterpiece בית לאמנות ישראלית
↑  אליסיה שחף, באתר YOUTUBE, ‏14 במאי 2018
↑  LEWIS HINE, International Photography Hall of fame and Museum (באנגלית)
↑  Adriana Lestido, VU l`agence (באנגלית)
↑  אריאלה בנקיר, עבודותיה של הצלמת פרנצ'סקה וודמן כובשות את הקהל לאחר מותה, באתר הארץ, 21 ביולי 2010
↑  דב גיל הר‏, קורבן האונס סיימה את חייה בשווייץ: "מורן רצתה להעביר מסר אופטימי", באתר וואלה, 19 בינואר 2017
↑  אריק בנדר, שליש מהקרבנות של תקיפה מינית:ילדים, באתר nrg
↑  אליסיה שחף, גיבורות מתירות את קשר השתיקה, באתר גיבורות, ‏29.1.2017
↑  לה מאגה (הקוסמת)– גלריה 121 לאמנות, באתר ARTBEAT, ‏14/11/2013
↑  קטלוג התערוכה 'נראים' - גברים נפגעי אלימות מינית שוברים שתיקה, באתר מרכז סיוע תל אביב, ‏2.1.2017
↑  אליסיה שחף – "מביטים קדימה" דיוקנאות שורדי שואה, באתר העמותה לחקר אמנות נשים ומגדר בישראל, ‏8.5.2018
↑  אליסיה שחף/ בית מלאכתה, באתר מכון טכנולוגי חולון
↑  סדרת צילומים של אליסיה שחף, באתר Mokasini, ‏2/3/2020
↑  זמאיקאה?, באתר הארץ, ‏1.9.2011
↑  הזמנה לתערוכה: באתי התגעגעתי, באתי, באתר AC, ‏9.3.2013
↑  מראות מקום: מבטים על מגדר והגירה בישראל, באתר הארץ, ‏11.3.2015
↑  Alicia Shahaf, LISTEN TO ME, EPHS (באנגלית)
↑   איתן בוגנים, הזכות להציג, באתר הארץ, 9 בנובמבר 2017
↑  כלואות, באתר מוזיאון על התפר
↑  קליפת נגה וסוד האגוז, באתר הארץ, ‏17.10.2019
↑  אליסיה שחף, רוני גלבפיש ותמר צירינסקי, translucent
↑  alicia shahaf, 17Videos, vimeo, ‏2012 (באנגלית)
↑  דפנה לוי, אל עצמך תשוקתך: תערוכת צילומי נשים, באתר ynet, 3 באוגוסט 2011
↑  אליסיה שחף, התשוקה לשמחה, באתר Saloona, ‏27/7/2010
↑  אליסיה שחף, התשוקה למשש מילים, באתר Saloona, ‏18/11/2010
↑  אליסיה שחף, התשוקה לביטוי שלם, באתר Saloona, ‏13/10/2010
↑  אליסיה שחף, התשוקה לשירה, באתר Saloona, ‏4/11/2010
↑  אליסיה שחף, התשוקה לשינוי העולם לטובה, באתר Saloona, ‏1/9/2010
↑  אליסיה שחף, התשוקה לידע, באתר Saloona, ‏13/7/2010
↑  אליסיה שחף, התשוקה ליופי, באתר Saloona, ‏1/10/2010
↑  אליסיה שחף, התשוקה לכתיבה, באתר Saloona, ‏27/10/2010
↑  אליסיה שחף, התשוקה לצדק/שלמות, באתר Saloona, ‏17.2.2011
↑  יום המאבק באלימות נגד נשים: זו יכולה להיות כל אחת, באתר Saloona, ‏22/11/2017
מורן וורנשטיין מתוך תערוכת "גיבורות"
דימוי מתוך ספר האמנית "כריסטינה"
לוטוס, צילום מתוך ספר האמנית "כריסטינה" שהושק בתערוכה "כריסטינה" במקום לאמנות, תל אביב
ארון קרטר

| --- | --- |

 לידה:  7 בדצמבר 1987 טמפה, ארצות הברית 
 פטירה:  5 בנובמבר 2022 (בגיל 34) לנקסטר, ארצות הברית 
 שם לידה:  Aaron Charles Carter 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1997–2022 (כ־25 שנים) 
 סוגה:  מוזיקת פופ, מוזיקת היפ הופ 
 סוג קול:  טנור 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  סקסופון, גיטרה, פסנתר, תוף 
 חברת תקליטים:  אדל רקורדס 
 מספר צאצאים:  1 
 www.aaroncarter.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ארון קרטר בהופעה, יולי 2005
ארון צ'ארלס קרטר (באנגלית: Aaron Charles Carter;‏ 7 בדצמבר 1987 – 5 בנובמבר 2022) היה זמר פופ ושחקן אמריקאי.
ביוגרפיה

קרטר, יליד טמפה בפלורידה ארצות הברית. אחיו הגדול, ניק הוא חלק מלהקת הבנים בקסטריט בויז.
ביוגרפיה > קריירה

קרטר החל את הקריירה המוזיקלית שלו בגיל 7 ובמשך שנתיים היה הזמר של להקה בשם "dead end" ("אין מוצא"). בגיל 10 (בשנת 1997) הופיע עם הבקסטריט בויז באחת מהופעותיהם בגרמניה. הופעתו זכתה להתלהבות רבה מהקהל ומיד בעקבותיה הוחתם על חוזה עם חברת התקליטים "אדל". בנוסף לכך, ביצע גרסה בשפה האנגלית לשיר "What More Can I Give".
בנוסף להיותו זמר, כתב קרטר שירים, רקד (לעיתים על-פי כוריאוגרפיה שלו) ניגן במספר כלי נגינה, בין השאר תופים, גיטרה, פסנתר וסקסופון והפיק מוזיקה. כמו כן שחק בתיאטרון ובקולנוע ועסק בסוגי ספורט רבים.
קרטר שר את השיר "saturday night", שהוא שיר הנושא של הסרט פופסטאר שיצא בשנת 2005, בו קרטר שיחק לצד השחקנית אלנה אוסטין. באותה שנה השתתף בתפקיד קטן בסרט "סופרקרוס", לצד מייק ווגל.
בשנת 2006 שיחק בקומדיה הרומנטית "מישהו לאכול איתו גבינה" שכתב, הפיק וביים ג'ף גרלין.
ב-2009 השתתף ארון בגרסה האמריקאית של "רוקדים עם כוכבים" לצד הרקדנית קרינה סמירנוף.
ביוגרפיה > חיים אישיים

קרטר יצא עם השחקניות הילרי דאף ולינדזי לוהן.
בעבר הוא הסתבך עם החוק, וסיבך גם את אמו. בשנת 2005 ניק וארון ניתקו קשר עם אימם, שהייתה המנהלת האישית שלהם, בטענה שאכפת לה מהכסף יותר מהבנים שלה, בינתיים הסכסוך לא נפתר. ב-21 בפברואר 2008, נעצר קרטר בטקסס לאחר שנהג במהירות מופרזת. בנוסף מצאו הרשויות במכוניתו מריחואנה.
ב-6 באוגוסט 2017 קרטר יצא מהארון כביסקסואל ורמז שהוא במערכת יחסים עם גבר מתעשיית המוזיקה.
נפטר בביתו בלנקסטר, קליפורניה ב-5 בנובמבר 2022.
דיסקוגרפיה

1997: Aaron Carter
2000: Aaron's Party (Come Get It
2001: Oh Aaron
2002: Another Earthquake
2003: Most Requested Hits
2006: Come Get It: The Very Best of Aaron Carter
2006: 2 Good 2 B True
2018: LOVE
הערות שוליים

↑  הזמר ארון קרטר, אחיו הקטן של חבר הבקסטריט בויז, ניק, מת בגיל 34, באתר ‏מאקו‏, 5 בנובמבר 2022
↑  nrg רכילות, ארון קרטר יוצא מהארון כביסקסואל בפוסט מרגש, באתר nrg‏, 6 באוגוסט 2017
↑  הזמר ארון קרטר הלך לעולמו בגיל 34, באתר ynet, 5 בנובמבר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10044531  BnF: cb140132126 (data)  GND: 120018799  ICCU: LO1V355187  ISNI: 0000 0001 1438 4701  LCCN: no99029451  MusicBrainz: 4c0bb5bc-95ad-47de-99e3-fbb4fbc5f393  NKC: ola2009507815  NLK: KAC201943414  NSK: 000442934  VIAF: 15590290   WorldCat (עם VIAF): 15590290 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מוזיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית הכנסת יקר (ירושלים)

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת
 כתובת:  רחוב הל"ה
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל
 רב בית הכנסת:  הרב ד"ר שלמה דב רוזן
 נוסח תפילה:  נוסח אשכנז
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1992
 תאריך פתיחה רשמי:  1992
 
 קואורדינטות:  31°45′59″N 35°12′39″E﻿ / ﻿31.76627788323°N 35.210722788646°E﻿ / 31.76627788323; 35.210722788646
 www.yakarjlm.org
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הכנסת יקר(למפת ירושלים רגילה) בית הכנסת יקר(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הכנסת יקר(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הכנסת יקר
 
בית הכנסת יקר הוא בית כנסת אורתודוקסי אשכנזי ברחוב הל"ה בשכונת קטמון שבירושלים.
היסטוריה

בית הכנסת נוסד על ידי הרב שמואל מאיר (מיקי) רוזן בלונדון בשנת 1978 ועבר לירושלים בשנת 1992. בבית הכנסת ישנו ריכוז גבוה של מתפללים אנגלו-סקסיים. בעבר בית הכנסת נחשב למרכז משמעותי של "הביצה הירושלמית".
רב בית הכנסת ומנהל הקהילה הוא הרב ד"ר שלמה דב רוזן. רבנים נוספים הפועלים בקהילה הם שאול (של) בסל, מנחם קאלוש, חיים קורנברג, חיים ברובנדר והרבנית גילה רוזן.
בערב שבת יש בבית הכנסת שני מניינים – מניין בוגר ומניין של אוכלוסייה צעירה יותר. שני המניינים פרוסים בשתי קומותיו של בית הכנסת.
קיים גם בית המדרש בו פועלות תוכניות לימוד שונות. הרב שלמה קרליבך למד באחרית ימיו במקום. בתקופת הקורונה החל לפעול "בית מדרש שישי" - חבורות לימוד וניגונים לצעירים על ידי תלמידי הרב עדין אבן ישראל.
הערות שוליים

↑  קהילה בשבוע: ה"ביצה הירושלמית" - בית יקר, באתר ynet, 5 באוגוסט 2007
↑  חתונה מאוחרת, באתר הקיבוץ הדתי
↑  צביקה קליין, טרנד חדש בביצה: בית כנסת מיוחד לרווקים, באתר nrg‏, 17 ביולי 2013
↑  מי אנחנו, באתר yakarjerusalem (באנגלית)
↑  בתי הכנסת הירושלמים שאסור לכם לפספס, באתר כיפה, ‏8 במאי 2013
↑  בית הכנסת יקר, באתר iTravelJerusalem
↑  יאיר שלג, הרב שלמה קרליבך: מקרן הרחוב אל לב המיינסטרים, באתר מקור ראשון, ‏13 בנובמבר 2019