stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גאלה קוגן
קריירה

תחילת קריירת הבידור של קוגן הייתה בשנת 2003, כאשר זכתה בתואר "נערת החוף" של המגזין "פנאי פלוס" וערוץ אגו, מאז, קוגן השתתפה בפרסומות של זוגלובק, קוקה קולה, WOW, תנובה, קינדר, ודגמנה לפרסומות ל"אסקייפ", "שופרסל" ו"החתונה המושלמת", בהמשך, הצטרפה לצוות מנחי "אקזיט", זמן קצר לפני הורדת התוכנית מהמרקע, השתתפה בתוכנית "החטא ועונשו", ושיחקה בתפקיד אורח בסדרה "ג'וני".
ב-2006 השתתפה בוידאו קליפ המצליח ל"שירת הסטיקר" של להקת "הדג נחש".
הפריצה הגדולה של קוגן הייתה בשנת 2007 כשגילמה את הדוגמנית שירן פוקס בטלנובלה "בובות" לצד מיקי קם ומיכאל הנגבי וב-2008 השתתפה בפרסומת לדיוטי פרי, בה גילמה את דמותה של "רותי מהדיוטי", באותה שנה גילמה את נינה בסדרה "תעשה לי ילד" לצד גל תורן; וגילמה את הדסה בסרט הקולנוע של עמנואל נקש וסטפן בלאיש בסרט "חומר למחשבה".
בשנת 2009 גילמה את אוסנת (אוסי) ברנס בעונה השנייה של הסדרה "דני הוליווד" לצד רן דנקר, שני כהן וגאיה טראוב, הסדרה זכתה להצלחה רבה כאשר מבקרים משבחים את משחקה של קוגן בסדרה, באותה שנה היא גם גילמה את שונטל בסדרה "גירושים נפלאים", את גלית (גאלה) וולפסון בסדרה "מנדלבאום בלש פרטי" לצד יניב פולישוק ואת נטאשה בעונה השלישית של הסדרה "האלופה", ב-2010 גילמה את אלונה בעונה השלישית של הסדרה "הבורר" (וגם השתתפה עם אותה דמות בעונה הרביעית של הסדרה ששודרה ב-2013.
ב-2011 שיחקה את שירה בסדרה "סימני שאלה", לצד יון תומרקין, איתי תורג'מן, ודן שפירא, שיחקה את עצמה בתפקיד אורח בעונה השלישית של הסדרה "החברים של נאור", הצטלמה לקליפ של עידן יניב, השתתפה בסדרה האינטרנטית "אנדו UNDO" בתור לילך "מלכת הכיתה" לצד עידו ברטל (ששיחק את בן זוגה גם ב"בובות") ובנוסף השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "סברי מרנן", ב-2012 שיחקה בתפקיד אורח בסדרת המשטרה "אחת אפס אפס" ושיחקה בדרמה הקומית היומית "תנוחי", ששודרה בערוץ HOT3 בכבלים, ב-2013 החלה לשחק בסדרה "בלתי הפיך" לצד עדי אשכנזי.
בנוסף לקריירת המשחק והדוגמנות השתתפה קוגן בעונה החמישית של "רוקדים עם כוכבים" עם הרקדן אורון דהן בשנת 2010 והודחה רביעית מהתוכנית, הנחתה את "מגזין החיים הטובים" לצד נועם טור, יעל גולדמן ושי-לי שינדלר, הצטרפה לעונה השנייה של "קאמבק", בערוץ "קומדי סנטרל" (HOT) והשתתפה במספר מערכונים של שלישיית מה קשור בתוכנית "אנחנו במפה". ב-2015 שיחקה בעונה הראשונה בסדרה "איפה אתה חי?" ששודרה בערוץ הראשון.
בשנת 2016 השתתפה ב"מרי לו" בתפקיד סיגי. נוסף, באותה שנה שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "פצועים בראש" ובעונה השנייה של "בלתי הפיך", וכן בתחילת 2017 שיחקה בתפקיד אורח בעונה השנייה של התוכנית "אנחנו במפה" ב-HOT, לצד שלישיית מה קשור. בנוסף ב-2017, השתתפה בתוכנית "שוורץ" בערוץ 10. החל ממרץ 2017 משתתפת בסדרה הקומית של ערוץ ניקלודיאון לילדים ללקוחות yes "בית הכלבים", בתפקיד קלאודיה.
ב-2018 השתתפה בסדרה "האוצר שלנו" בחינוכית. בנוסף, בשנה זו החלה לשחק בסדרה "שלטון הצללים" מבית HOT.
ב-2019 שיחקה בתפקיד מרכזי בסדרת הדרמה הקומית של רשף לוי "נחמה" מבית HOT.
ב-2021 השתתפה בסדרה "מקיף מילאנו" בכאן חינוכית.
בפברואר 2022 השתתפה בווידאו קליפ של "תראי אותי", סינגל ראשון מתוך אלבום משותף של גלעד כהנא וגיא מוזס.
בשנת 2024 שיחקה בתפקיד דבורה בן יהודה, אשתו של אליעזר בן יהודה בסדרת הטלוויזיה "הצבי".
בסוף 2024 חזרה לשחק את הדמות המוכרת שלה בבית הכלבים בתור קלאודיה עולה חדשה מארגנטינה אשר מחפשת מקום מגורים לה ולבן שלה כשבסוף מוצאים את מקומם גרים ב"בית מלון לכלבים" בקיבוץ בית עזריה. סדרה זו חזרה לעונה רביעית אחרי הצלחת שאר העונות וכך גם גאלה נקראה לחזור לדמותה בסדרה.
חיים אישיים

ב-10 באוקטובר 2010 היא התחתנה עם היזם גל קליימן. במרץ 2013 נולד בנם הבכור, ובינואר 2016 נולד לזוג בנם השני. ברשתות החברתיות הייתה נוכחת גם עם שם משפחתו קליימן.
ב-2012 היא השתתפה בפרויקט למען פליטים אפריקאים של בצלאל וארגון "מוקד סיוע לעובדים זרים", בו היא אף הצטלמה ל"סיפור אישי" המבוסס על עדויות של פליטים.
מאז 2012 קוגן שומרת שבת, והיא אף לומדת חסידות וקבלה.
בפברואר 2022 חשפה כי גילו לה גידול במוח. לאחר יומיים הוסר הגידול.
הערות שוליים

↑  איריס קול, בין הערצה לבוז עצמי, באתר מעריב אונליין, 17 בפברואר 2022, בדיקה אחרונה ב־5 באפריל 2022
↑  רינת קרמר יבלינוביץ, ‏"הצבי": אליעזר בן יהודה והשפה העברית מגיעים לטלוויזיה, באתר "סרוגים", 29 בפברואר 2024
↑  גאלה קוגן אמא, באתר וואלה, 29 במרץ 2013
↑   גאלה קוגן קליינמן מחבקת את הילדים בבוקר אבל מה היא עושה עוד לפני כן?, סרטון בערוץ "מודה אני", באתר יוטיוב (אורך: 01:10)
↑  גאלה קוגן - סיפור אישי, באתר יוטיוב
↑  מיקי לוין, לי כל גאלה: ריאיון עם גאלה קוגן, באתר nrg‏, 25 במאי 2012
↑  גאלה קוגן מספרת על ההתחזקות ועל השורשים בחב"ד, בערוץ 20
↑  נועם כהן, ‏השחקנית גאלה קוגן חושפת: "גילו לי גידול ענק במוח", באתר ‏מאקו‏, 15 בפברואר 2022
↑  וואלה! סלבס‏, מתלוצצת עם רופאיה: גאלה קוגן עברה ניתוח להסרת גידול במוח, באתר וואלה, 17 בפברואר 2022
דיאגרמת פיינמן

דיאגרמת פיינמן היא ייצוג תרשימי של תהליכים המתרחשים בין חלקיקים בתורת השדות הקוונטית, על ידי מיפוי מסלוליהם והתופעות הקוונטיות הנלוות להם בתוך מרחב נתון ('שדה'). היא הומצאה על ידי הפיזיקאי האמריקאי-יהודי ריצ'רד פיינמן והוצגה לראשונה בשנת 1949. הדיאגרמה נתנה הסבר ויזואלי פשוט יותר להבנה של תופעה מורכבת יחסית בפיזיקת חלקיקים.
פיתוח הדיאגרמה

ריצ'רד פיינמן קיבל את ההשראה לדיאגרמות אלה בעקבות הפלקסגון שאותו הציג לו ארתור סטון (אנ') בשנת 1939. הוא בנה דיאגרמה המראה כיצד ניתן לעבור בין צדדיו השונים של פלקסגון בעל שישה צדדים המכונה הקספלקסגון.
מקרה זה הוא דוגמה לדרך בה שעשועי מתמטיקה יכולים להוביל להתפתחויות בתחום המדע.
צורת הגרף

הדיאגרמה מציגה את תנועת החלקיק, כאשר ציר אחד מסמן את הזמן והשני את המרחב. חלקיקים מיוצגים על ידי קווים, אשר עשויים להיות מפותלים או ישרים, עם חץ או בלי חץ, בהתאם לסוג החלקיק. נקודה בה הקווים מתחברים אחד לשני נקראת "צומת אינטראקציה", או פשוט "צומת". ישנם שלושה סוגים שונים של קווים: "קווים פנימיים" מחברים שני צמתים, "קווים נכנסים" נמתחים מ"העבר" אל תוך צומת ומייצגים את המצב הראשוני, ו"קווים יוצאים" נמתחים מצומת אל "העתיד" ומייצגים את המצב הסופי.
| משמעות | סימון בגרף |
| --- | --- |
פרמיון: 
אנטיפרמיון: 
בוזוני W±, Z: 
גלואון (g): 
בוזון היגס (או כל בוזון בעל ספין 0): 
Terminator  (בוזון היגס שעובר תהליך של עיבוי בוז-איינשטיין): 
| בוזונים> משמעות | בוזונים> סימון בגרף | לפטונים> משמעות | לפטונים> סימון בגרף |
| --- | --- | --- | --- |
| פוטון |  | אלקטרון |  |
| בוזון Z |  | פוזיטרון |  |
| בוזון W + |  | מיואון |  |
| בוזון W - |  | נייטרינו |  |
צורת הגרף > חוקי פיינמן

ישנם מספר חוקים על מנת ליצור דיאגרמה המייצגת תהליך פיזיקלי:
כל נקודת מפגש צריכה להיות מיוצגת על ידי נקודה.
כל בוזון צריך להיות מיוצג על ידי קו גלי.
פרמיון צריך להיות מיוצג על ידי קו ישר המחבר שתי נקודות.
כל קו גלי חייב להיות מחובר בקצהו לנקודת מפגש של שני קווים מלאים. כלומר, אין אפשרות למגע בין קו גלי לקו ישר שלא בנקודת מפגש של שני קווים ישרים.
ייצוג פשוט של תהליכים פיזיקליים

הדיאגרמה מאפשרת לראות תהליכים פיזיקליים בצורה ויזואלית, כשבלעדיה היו נדרשות נוסחאות רבות ומסובכות לתפישה מהירה שלהם. בנוסף, בדיאגרמה מתוארות האינטראקציות בצורה גרפית פשוטה כקווים וצמתים, כאשר גם בוזונים, המייצגים שדות, מיוצגים כחלקיקים לפשטות השרטוט.
תנועה נגד ציר הזמן

בדיאגרמת פיינמן, האנטי-חלקיקים (לדוגמה הפוזיטרון) נעים בניגוד לציר הזמן וכביכול נעים אחורה בזמן. פיינמן פירש זאת ממשוואת דיראק לפיה לאנטי-חלקיקים יש מסה וספין זהים לזה של החלקיק הרגיל, אך המטען החשמלי שלהם הפוך. משוואה זו הובילה לתוצאה לפיה לאנטי-חלקיקים יש אנרגיה שלילית. פיינמן השתמש בפרשנותו של המתמטיקאי והפיזיקאי ארנסט שטוקלברג (אנ') של הפוזיטרון כאלקטרון הנע אחורה בזמן.
בתרבות הפופולרית

בסיטקום הטלוויזיוני המפץ הגדול נעשה שימוש בדיאגרמה שלעיל המייצגת חלקיק וירטואלי ההופך לזוג קווארק - אנטי-קווארק, בפרק "The Bat Jar Conjecture".
הערות שוליים

↑  Hilton, P.; Pedersen, J. & Walser, H. (1997). "The faces of the tri-hexaflexagon". Mathematics Magazine. 70 (4): 243–251. doi:10.1080/0025570X.1997.11996549..
↑  Feynman, R. P. (1949). "The theory of positrons". Physical Review. 76 (6): 749–759. Bibcode:1949PhRv...76..749F. doi:10.1103/PhysRev.76.749..
תרשים זרימה של הדרכים שונות בהן ניתן לקפל את ההקסופלקסגון, אשר שימש כשהשראה לבניית דיאגרמת פיינמן.
אלקטרון ופוזיטרון (האנטי-חלקיק של האלקטרון) נפגשים ומייצרים בתהליך של איון (אניהילציה) פוטון (הקו הגלי הכחול) ההופך לקווארק ואנטי קווארק הפולט גלואון (הקו הירוק).
תיאור בדיאגרמת פיינמן של דעיכת בטא מינוס כשנייטרון הופך לפרוטון (אחד הקווארקים הופך מלמטה ללמעלה) ולבוזון W- שהופך לאלקטרון ולאנטי-נייטרינו אלקטרוני.
מי את ארין קרטר?

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת פעולה, סדרת הרפתקאות טלוויזיונית 
 כותבים:  Jack Lothian 
 בימוי:  Bill Eagles, Ashley Way, Savina Dellicour 
 שחקנים:  אוין אחמד   דאגלס הנשל   דניס גוף   שון טיל   אינדיקה ווטסון
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  קטלוניה 
 מספר עונות:  1 
 מספר פרקים:  7 
 הפקה
 אתר צילומים:  קטלוניה 
 שידור
 תקופת שידור מקורית:  24 באוגוסט 2023 – הווה 
 קישורים חיצוניים
 דף התוכנית ב-IMDb
 
מי את ארין קרטר? (באנגלית: Who Is Erin Carter?) היא סדרת טלוויזיה בריטית ששודרה בנטפליקס. הסדרה מתרחשת בברצלונה, ספרד. זוהי סדרת מתח בכיכובם של אוין אחמד, שון טיל, אינדיקה ווטסון, פפ אמברוס, דניס גוף ודאגלס הנשל. הסדרה עלתה לשידור ב-24 באוגוסט 2023.
עלילה

הסדרה מתמקדת בארין קרטר, מורה בריטית המתגוררת בברצלונה, ספרד יחד עם בעלה ובתה. במהלך שוד מזוין במכולת היא נאלצת להגן על עצמה ועל בתה על ידי הריגת אחד התוקפים באמצעות שימוש באמנויות לחימה המעלה שאלות לגבי זהותה ועברה. כשאחד השודדים טוען שהוא מזהה אותה, חייה מאיימים להתפרק.
דמויות

אוין אחמד בתור ארין קרטר
שון טיל בתפקיד ג'ורדי קולאנטס
אינדיקה ווטסון בתור הארפר קרטר
ליילה פיית' לופז בתפקיד הארפר הצעירה
פפ אמברוס בתפקיד אמיליו מרטין
דאגלס הנשל בתפקיד דניאל לאנג
דניס גוף בתור לנה קמפבל
סוזנה פילדינג בתור אוליביה תורן
שרלוט וגה בתור פנלופה ריינה
קבלה

אתר הביקורות Rotten Tomatoes דיווח על דירוג אישור של 67% עם דירוג ממוצע של 6.3/10, על סמך 12 ביקורות מבקרים. Metacritic, המשתמש בממוצע משוקלל, נתן ציון של 63 מתוך 100 על סמך 5 מבקרים, מה שמצביע על ביקורות "טובות בדרך כלל".
התוכנית הפכה לנצפית ביותר בנטפליקס בזמן שידורה.
הערות שוליים

↑  Zornosa, Laura (30 באוגוסט 2023). "Breaking Down the Ending of Who Is Erin Carter?" (באנגלית אמריקאית). ארכיון מ-5 בספטמבר 2023. נבדק ב-5 בספטמבר 2023. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   גילי איזיקוביץ, "מי את ארין קרטר?" היא סדרה נדיבה בקלישאות, באתר הארץ, 29 באוגוסט 2023
↑   "מי את ארין קרטר?": הציפיות הנמוכות הופכות את הסדרה לבינג' מושלם מתחת למזגן, באתר וואלה, 4 בספטמבר 2023
↑  "מי את, ארין קרטר?": הרעיון המקורי די טוב, הביצוע מנדנד, באתר מעריב אונליין, 2 בספטמבר 2023
אית'קה (ניו יורק)

| --- | --- |

בניין עיריית אית'קה, רחוב גרין
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ניו יורק (מדינה) ניו יורק
 מחוז:  טומפקינס
 ראש העיר:  רוברט קנטלמו
 תאריך ייסוד:  1790
 על שם:  איתקה 
 שטח:  15.7 קמ"ר
 גובה:  136 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  32,108 (1 באפריל 2020)
  ‑ במטרופולין:  105,740 (2020)
  ‑ צפיפות:  2,300.47 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  42°26′36″N 76°30′00″W﻿ / ﻿42.443333333333°N 76.5°W﻿ / 42.443333333333; -76.5 
 אזור זמן:  UTC -5
 http://www.cityofithaca.org/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אית'קה(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה אית'קה(למפת ניו יורק רגילה) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהאית'קה(למפת ניו יורק מוגדלת) אולבני ניו יורק באפלו רוצ'סטר יונקרס סירקיוז יוטיקה ורמונט מסצ'וסטס קונטיקט האוק. האטל. ניו ג'רזי  פנסילבניה אירי ימת אונטריו קנדהאית'קה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
אית'קה (באנגלית: Ithaca) היא עיר הבירה של מחוז טומפקינס במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
אית'קה היא העיר המאוכלסת ביותר במחוז טומפקינס בו היא נמצאת. העיר ממוקמת על החוף הדרומי של אגם קאיוגה, במרכז מדינת ניו יורק. העיר נקראת על שם האי היווני איתקה. בעיר נמצאת אוניברסיטת קורנל, אחת משמונה האוניברסיטאות המשתייכת לליגת הקיסוס, בה לומדים למעלה מ-26,200 סטודנטים. בעיירה דרומית לעיר (או באית'קה רבתי) נמצא גם אית'קה קולג', מה שהופך את האזור למרכז לימודי. בין השניים נמצא הקולג' הקהילתי טומפקינס קורטלנד הממוקם בעיירה דריידן. שלוש המכללות האלו משפיעות על האוכלוסייה העונתית של אית'קה. בשנת 2020, אוכלוסיית העיר מנתה 32,108 תושבים, ובאזור המטרופולין סביב העיר התגוררו 105,740 תושבים.
היסטוריה

לפני הגירתם של האירופאים לאזור אית'קה, התגוררו שם שבטי האירוקוי, ילידים אמריקאים. רבים ממתיישבים אלו גורשו, ותהליך הרס האירוקוי שהחל בשנת 1789, פתח את האזור להתיישבות תושבים ממוצא אירופי. בשנת 1790, החלה תוכנית רשמית לחלוקת אדמות באזור כתגמול לשירותם של החיילים האמריקאים שלחמו במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-19, לאחר בניית מסילת הברזל ותחנת הרכבת, באית'קה תלו תקוות שהעיר תהפוך לעיר גדולה. בניית הרכבת הושלמה בשנת 1832 והתחברה לתעלת אירי. בשנים המאוחרות של המאה ה-19 נבנו שני מוסדות להשכלה גבוהה: ב-1865 איש עסקים וחינוך אמריקאי, ייסד את אוניברסיטת קורנל (שהייתה פתוחה הן לנשים והן לגברים, וראשונות הנשים נרשמו אליה ב-1870). קורנל ייסד גם ספריה ציבורית עבור העיר. בשנת 1892, נוסדה מכללת אית'קה, תחילה כקונסרבטוריון המוזיקה של אית'קה. במקור, המכללה הייתה ממוקמת במרכז העיר אך בשנות ה-60 של המאה ה-20 הועברה לסאות' היל.
בשנת 1888, הפכה אית'קה לעיר ולמרכז ייצור ומסחר. ב-1880 נפתח מפעל אקדחים. לאחר מלחמת העולם השנייה, מרכזי התעסוקה הגדולים בעיר היו חברת NCR וג'נרל אלקטריק. בתחילת המאה ה-20, אית'קה נחשבה למרכז חשוב עבור תעשיית הראינוע. רבים מהסרטים שצולמו באזור היו פרי עבודתם  לאחר שתעשיית הסרטים התרכזה בהוליווד, הפקת הסרטים בעיר התדרדרה. כמה מהסרטים האילמים שנעשו באית'קה השתמרו.
גאוגרפיה ואקלים

אית'קה נמצאת במרכז ניו יורק. על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 15.7 קמ"ר, מתוכם 14.1 קמ"ר אדמה ו-1.6 קמ"ר מים. העיר שוכנת כ-136 מטרים מעל לגובה פני הים.
האקלים בעיר הוא יבשתי לח מסוג Dfa, עם ארבע עונות שנה מובחנות. החורף בעיר הוא קר ומושלג, עם טמפרטורות של C°‏ 18−  ואף נמוכות יותר. ממוצע השלג לעונה הוא 170 ס"מ. כמות השלג הגדולה ביותר שירדה ביום אחד הייתה 66 ס"מ בערב של ה-14 בפברואר 1914. עונת הקיץ בעיר חמימה ולחה (גשומה), עם טמפרטורות נוחות. בממוצע שנתי, הטמפרטורות הגבוהות ביותר הם C°‏ 32 ומעלה (5.2 ימים בשנה). טמפרטורה של C°‏ 38 ומעלה הורגשה בעיר רק חמש פעמים מאז החלו המדידות בשנת 1893, כאשר ב-9 ביולי 1936 נמדדו C°‏ 39. הטמפרטורה הנמוכה ביותר שנמדדה בעיר הייתה ב-2 בפברואר 1961 אז נמדדה טמפרטורה של C°‏ 32−. עונות הסתיו והאביב מובחנות בבירור מהחורף והקיץ, ואף הן לחות (גשומות).
אוכלוסייה

אית'קה היא העיר הגדולה ביותר במחוז טומפקינס. על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2000, אוכלוסיית אית'קה מנתה 29,287 תושבים, 10,287 משקי בית, ו-2,962 משפחות בעיר. צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,071 נפש לקמ"ר. היו בעיר 10,736 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 759.2 דירות לקמ"ר. 73.97% מהתושבים הם לבנים, 6.71% שחורים או אפרו-אמריקאים, 0.39% אינדיאנים, 13.65% אסייתים, 1.92% מגזע אחר ו-3.36% משני גזעים או יותר.
מוזמביק

ערך זה עוסק במדינה באפריקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
רפובליקת מוזמביק (בפורטוגזית: República de Moçambique) היא מדינה בדרום-מזרח אפריקה, הגובלת באסוואטיני ובדרום אפריקה מדרום-מערב, זימבבואה ממערב, זמביה ומלאווי מצפון-מערב, וטנזניה מצפון. ממזרח, מול חופה שוכן האי מדגסקר. היא חברה בקהילת המדינות הדוברות פורטוגזית, הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי ובחבר העמים הבריטי.
היסטוריה

מוזמביק יושבה לראשונה על ידי הסאן, שבט ציידים-לקטים דרום אפריקני. במאות הראשונות לספירת הנוצרים (המאה הראשונה עד הרביעית) החלה הגירה הדרגתית של שבטי בנטו שבאו מצפון ועברו את נהר הזמבזי אל שפלת החוף במוזמביק. שבטי הבנטו עשו שימוש בברזל והיה להם ידע בחקלאות.
היסטוריה > מושבה פורטוגזית

בשנת 1498 הגיעו מתיישבים פורטוגזים לאזור בו הוקמה לימים מוזמביק. באותה עת התקימו כבר מושבות סחר ערביות לאורך החוף מזה מאות שנים. מוזמביק הפכה למושבה פורטוגזית והשלטון הפורטוגלי נמשך 500 שנים כמעט. תחילה הקימו הפורטוגלים בחופי מוזמביק נמלי מסחר בדרך ששימשו את אוניותיהם בקוים למזרח הרחוק ולהודו, ועם הזמן החלו סוחרים והרפתקנים להתקדם מזרחה לפנים היבשת בחיפוש אחר זהב ואוצרות טבע, ומאוחר יותר גם עבדים. עם זאת, עניינו של הממשל הפורטוגזי בממשל היה מוגבל למתן זכויות אוטונומיות למתיישבים מקורבים. לא התקיימה התיישבות ממשלתית מאורגנת כמו שהייתה בברזיל ובמזרח הרחוק.
הפורטוגזים העניקו לקולוניה את השם בעקבות האי מוזמביק, שנקרא על שם מוסא בן ביק או מוסא אל מליק, סוחר ערבי אשר היה, ככל הנראה, שליט האזור בעבר. בין היתר קרויה על שמו כיום אוניברסיטת מוסא בן ביק במחוז נמפולה.
המדיניות הפורטוגזית הייתה מדיניות של ניצול המדינה, כאשר עיקר המשאבים הופנו לרווחת ולמסחר המתיישבים הלבנים והממשל הפורטוגלי עצמו, ומעט מאוד, אם בכלל לתשתית הפיזית, הפוליטית, הכלכלית והחינוכית של התושבים הילידים. מדיניות זו, שהוגשמה על ידי חברות פרטיות במימון בריטי, נמשכה עד המאה ה-20. מדיניות זו התבטאה בעיקר בניצול התושבים ככוח עבודה זול (ולרוב בחינם, כלומר כעבדים) במכרות ובמטעים, במוזמביק כמו גם במדינות השכנות.
לאחר מלחמת העולם הראשונה ביקשה גרמניה לרכוש לפחות את צפון מוזמביק, בצמוד לשטח מושבותיה באפריקה שאבדו במלחמה, אולם פורטוגל סירבה לכך. דרום אפריקה ביקשה להכניס את מוזמביק לתוך איחוד מדינות דרום אפריקה, וגם לכך התנגדו בפורטוגל. בשנת 1935 פורסם שאיטליה מבקשת לרכוש את מוזמביק.
גם לאחר מלחמת העולם השנייה, כשמרבית המדינות הקולוניאליסטיות החלו להעביר את השלטון במושבותיהם לילידים, נאחזה פורטוגל במושבותיה. השלטונות הפורטוגזים אפשרו לילידים שידעו קרוא וכתוב, והסכימו לאמץ את ההליכות האירופיות, להתאזרח כאזרחי פורטוגל לכל דבר, במסגרת מדיניות של עידוד טמיעה. מדיניות זאת, שגרמה לכך שהאינטליגנציה תמכה בפורטוגל, הובאה כסיבה לכך שהילידים לא התמרדו.
היסטוריה > מאבק לעצמאות

בשנות ה-60 של המאה ה-20 החל מאבק מזוין לעצמאות במוזמביק, שזכתה לרוח גבית מהגל המוצלח של תנועות עצמאות ברחבי יבשת אפריקה. בעקבות המאבק, הקהילה הבינלאומית וכוחות המלחמה הקרה עודדו את פורטוגל לעזוב את שטחה באפריקה. ב-25 ביוני 1962 מספר קבוצות פוליטיות אשר התנגדו לשלטון הפורטוגזי הקימו את תנועת פרלימו, החזית לשחרור מוזמביק בהנהגתו של אדוארדו מונדלאנה (שנרצח בשנת 1969) וממשיכיו - סמורה מאשל, מרסלינו דוש סנטוש, ז'ואקין שיסאנו ואחרים. ב-25 בספטמבר 1964 תקפו חיילי פרלימו, בסיוע לוגיסטי מאוכלוסיית הסביבה, במחוז קאבו דאגלו. הפשיטה על המחוז סימנה את תחילת המאבק המזוין נגד הממשלה הקולוניאלית הפורטוגזית.
מהפכת הציפורנים בפורטוגל בשנת 1974 הביאה לקריסת הקולוניאליזם הפורטוגזי. באותה עת ישבו במוזמביק כרבע מיליון תושבים פורטוגזים, חלקם נמלטו ממנה עם קבלת עצמאותה ב-25 ביוני 1975 ורק כ-20,000 בחרו להישאר. תחת הוראה אשר כונתה 24/20 שהוציאה הממשלה החדשה, ניתנו לפורטוגלים אשר בחרו לעזוב את המדינה 24 שעות לבצע זאת, והותר להם לשאת עימם רק 20 ק"ג של מטען ורכושם הנותר הוחרם על ידי המדינה. עזיבת הפורטוגלים תרמה להתמוטטות הכלכלה.
היסטוריה > כמדינה עצמאית

במוזמביק הוקם משטר מרקסיסטי תחת השפעה סובייטית. מוזמביק שימשה באותה תקופה ארץ מקלט לארגונים שנאבקו לעצמאות ברודזיה, דרום אפריקה ונמיביה, בעוד הממשלות הלבנות של מדינות אלה מימנו וסייעו לארגונים מורדים בתוך מוזמביק (העיקרית שבהם הייתה מחתרת ההתנגדות הלאומית במוזמביק). כתוצאה מכך מוזמביק הפכה למדינה שסועה במלחמות פנימיות הסובלת מחוסר יציבות שלטוני וכלכלי.
העשור הראשון לעצמאות המדינה לווה במלחמת אזרחים עקובה מדם, בה, על פי ההערכות איבדו את חייהם כמיליון תושבים, ו-1.7 מיליון תושבים איבדו את בתיהם והפכו לפליטים במדינות שכנות. ב-1983 נטשה מפלגת השלטון "חזית השחרור של מוזמביק", בראשות המנהיג סמורה מאשל (שנהרג לאחר שלוש שנים בהתרסקות מטוס מסתורית) את דרכה המרקסיסטית. יורשו של מאשל, ז'ואקין שיסאנו החל בשיחות שלום עם המורדים, וב-1990 הגיעו להסכמה על חוקה חדשה, דמוקרטית-ליברלית. ב-1992 הושג הסכם שלום בתיווך האו"ם בין ממשלת מוזמביק למורדים מבית.
עד 1995 שבו הפליטים מהמדינות השכנות לבתיהם במוזמביק, וגם התושבים שנאלצו לגלות מבתיהם לאזורים אחרים שבו למקומם הטבעי.
ב-2013, לאחר יותר מעשרים שנות שלום, התחדשה ההתקוממות של המורדים, חברי מפלגה רנמו והיא נמשכת עד 2021 בעיקר באזורים המרכזיים והצפוניים של המדינה. מפלגת האופוזיציה רנמו היוותה מנגנון ביקורת משמעותי על צורת השלטון של "חזית השחרור של מוזמביק" (פרלימו), והיא שמה לעצמה למטרה לקבל מקום גדול יותר בקבלת החלטות מדיניות.
ב-5 בספטמבר 2014 חתמו הנשיא לשעבר ארמנדו גובואזה ומנהיגו של רנמו אפונסו דלאקמה על הסכם הפסקת הלחימה אשר איפשר לשני הצדדים להתרכז בבחירות לשלטון שהתקיימו באוקטובר 2014. עם זאת, בעקבות הבחירות התעורר משבר פוליטי חדש. רנמו לא הכירה בתוקפן של תוצאות הבחירות מאחר שטענה כי זכתה ברוב קולות בחלק מהמחוזות.
הצדדים הגיעו להפסקת אש ב-1 באוגוסט 2019. מיעוט מקרב המורדים התנגד להסכם ולא הניח את נשקו. באוקטובר 2021, נהרג ראש הפלג מקרב מיעוט זה. בדצמבר 2021 הודיע האו"ם כי שרידי הפלג האחרונים הניחו את נשקם.
בנובמבר 2016 התרחשה התפוצצות מכלית הדלק בקפירידזאנג' בה נהרגו מעל ל-80 אזרחים ורבים נפצעו.
מאז 2017, המדינה התמודדה עם התקוממות מתמשכת (אנ') מצד קבוצות איסלאמיסטיות בצפונה.
באוקטובר 2024 החל חוסר שקט חמור ברחבי המדינה. מהומות פרצו בעקבות טענות לבחירות לא כשרות ולא תקינות שנערכו במדינה, שהתוצאות הרשמיות שבה קבעו ניצחון למפלגת השלטון - ששלטה במדינה מאז קבלת העצמאות. הם נמשכו לאחר שבית המשפט העליון במדינה אשרר את תוצאות הבחירות.
פוליטיקה

מוזמביק היא רפובליקה רב-מפלגתית, על פי החוקה הדמוקרטית מ-1990 ובראשה עומד הנשיא הנבחר. הנשיא הראשון היה ז'ואקין שיסאנו, שכיהן בתפקידו מאז 1986, ונחל הצלחה רבה בהבאה לסיום מלחמת האזרחים במדינה והשבת הפליטים לבתיהם, ועל כן ניצח בשתי מערכות הבחירות הראשונות שהיו במדינה מאז השבת הדמוקרטיה. בבחירות הראשונות לנשיאות (עד אז היה נשיא מתוקף החלטת מפלגת השלטון ששלטה בכוח) בשנת 1994 נבחרה גם אספה לאומית (פרלמנט) שבה שולטת מפלגת השלטון מאז עצמאות המדינה ב-1975, מפלגתו של שיסאנו "חזית השחרור המוזמביקית". בבחירות שנערכו בשנת 1999, ניצח שיסאנו בראשות המפלגה בפער של 4% מיריבו ממפלגת "ההתאגדות הלאומית המוזמביקית". הבחירות התקיימו עם אחוז גבוה מאוד של מצביעים, כ-85%. טענותיה של האופוזיציה לגבי אי הגינות הבחירות הובילו לעתירה לבית המשפט העליון, אשר דחה אותה בקביעה כי הבחירות היו דמוקרטיות והוגנות, ובכך הצטרף לדעתם של משקיפים וגורמים זרים במדינה. אולם הטענות הרבות בנוגע למערכות הבחירות והאשמות שונות בנוגע לשחיתות שלטונו הביאו את שיסאנו שלא להתמודד על התפקיד בבחירות שנערכו בדצמבר 2004, ובמקומו התמודד מטעם מפלגת השלטון (Frelimo) ארמנדו גבוזה אשר ניצח בהן ברוב של 63%, וכיהן עד 2015 כנשיא.
ב-17 בפברואר 2004 נבחרה שרת האוצר לואיזה דיאוגו לראשות הממשלה והפכה בכך לאשה הראשונה בתולדות המדינה בתפקיד זה.
כמו כן, במדינה פועלת הפרדת רשויות. קיימת רשות מבצעת, ממשלה בהנהגת ראש ממשלה; רשות מחוקקת בדמות ה"אספה הלאומית" המורכבת מבית אחד של 250 נציגים (שבו יש למפלגת פרלימו רוב של 160 מושבים); ורשות שופטת (בית משפט עליון) אשר שופטיו נבחרים על ידי הנשיא והאספה הלאומית.
פוליטיקה > יחסי חוץ

מוזמביק, שהייתה בשנותיה הראשונות בעלת ברית של ברית המועצות והגוש הסובייטי סבלה ממערכת יחסים בעייתית מאוד עם שכנותיה, במיוחד עם רודזיה (כיום זימבבואה) ודרום אפריקה תחת שלטון האפרטהייד. ממשלת מוזמביק נאבקה בדרום אפריקה ורודזיה, ולכן הן פעלו במשך השנים לחתור תחת הממשל במדינה ולממן את קבוצות המורדים שנלחמו נגד הממשלה במלחמת האזרחים שליוותה את שנותיה הראשונות. נפילת הגוש הסובייטי והמשטרים ברודזיה ובדרום אפריקה, יצר מצב אשר איפשר את פריחת הדמוקרטיה במדינה ושיפור היחסים עם השכנות.
הסיוע הרב שקיבלה מברית המועצות הוחלף בסוף שנות ה-80 בסיוע מערבי, בעיקר מארצות הברית. היחסים הכלכליים כיום מתקיימים בעיקר עם המערב, במיוחד פורטוגל שמשקיעים רבים בה רואים במוזמביק הזדמנות כמדינה מתפתחת. בשנות ה-90 הצטרפה המדינה לארגונים שונים, ביניהם הגוש האפריקני אשר הורכב מממשלות רוב שחור ביבשת, וגם לארגון מדינות האסלאם, כדי לרצות את האוכלוסייה המוסלמית הגדולה במדינה.
כלכלה

בסוף שנות 1992 הייתה מוזמביק אחת המדינות העניות בעולם. בעשור שחלף מאז היא ידעה שינויים רבים. משנת 1994 ידעה המדינה התפתחות כלכלית מרשימה, וזאת הודות ל:
רפורמות נרחבות בכל תחומי הכלכלה: המיסים, הפחתת ההתערבות הממשלתית (בוצעה הפרטה של כ-1200 מפעלים שהיו ברשות המדינה) וליברליזציה עם עדיפות לענפים מתפתחים ובעלי פוטנציאל כגון תקשורת, חשמל ותשתיות, ותוך בחירת משקיעים זרים אסטרטגיים לעזרה בביצוע מדיניות זו.
חיזוק הזרוע השיפוטית כאמצעי ללוחמה בשחיתות.
חיזוק המגזר הפיננסי במדינה.
שיפור השירות הציבורי לייעול הכלכלה.
סיום המלחמה והנהגת הדמוקרטיה ב-1994 ובמיוחד יישובם המוצלח של פליטי המלחמה בשנות ה-90, תרמו רבות להצגת צמיחה מרשימה מצד המדינה. הצמיחה מאז נעה בין 5-10%, הישג מרשים לכל הדעות. לכך גם תרמה העובדה שבזכות הרפורמות, הדמוקרטיה ובניית האמון בקרב מדינות המערב מוזמביק היא מהמדינות שנהנו עד כה משמיטת חובות מן המערב, כאשר חוב מקורי של כ-6 מיליארד דולר נשמט כמעט לגמרי, בעיקר מצדה של ארצות הברית. משקיעים רבים עדיין רואים פוטנציאל לצמיחה רבה במדינה, רבות הודות לכך שבעוד החקלאות מהווה חלק גדול מכלכלת המדינה, רק כ-15% מאדמות המדינה עובדו עד היום. שנת הבצורת שפקדה את המדינה בשנת 2000 הביאה לעיכוב קל בצמיחה, אך הודות למדיניות כלכלית נכונה הכלכלה שבה למסלולה התקין לאחר שנה.
שיפור הגרעון המסחרי והצטרפות להסכם אזור סחר חופשי אפריקאי נותנים דחיפה רצינית לכלכלה במוזמביק והיא נחשבת כיום לשוק מתעורר, אולם הישגים אלו עדיין תלויים בהתפתחויות פוליטיות שלעיתים רבות באפריקה הן פתאומיות ובלתי צפויות.
פרובינציות

מוזמביק מחולקת לעשר פרובינציות, ובנוסף עיר הבירה נחשבת פרובינציה בפני עצמה. הפרובינציות מחולקות ל-129 מחוזות.
קאבו דלגאדו
גאזה
איניימבאנה
מאניקה
מפוטו (הבירה)
מפוטו
נאמפולה
ניאסה
סופאלה
טטה
זאמבזיה