stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ירחמיאל אהרונסון
ביוגרפיה

ירחמיאל אהרונסון נולד בוורשה לדב בעריש ולצפורה, במשפחה בת שלושה ילדים. הוריו ואחותו הבוגרת, ששונה, נספו בגטו ורשה. אחותו הצעירה, לאה, נספתה באושוויץ. מגיל צעיר למד עברית. לאחר שסיים גימנסיה יהודית בוורשה ביקש להמשיך לימודים בטכניון וניצל את הזכות שנתנו הבריטים למתן סרטיפיקטים, להגיע לארץ ישראל לשם לימודים מעל למכסת הסרטיפיקטים. עוד בוורשה הצטרף לסניף אצ"ל ובשנת 1939 הגיע לארץ ישראל והחל את לימודיו בטכניון. בעת לימודיו עבד למחייתו במחלקת עבודות ציבוריות בחיפה.
עם הפילוג באצ"ל הצטרף ללח"י וקבל את הכינוי המחתרתי "אלישע". הוא היה אחראי לסניף הקטן של לח"י באזור חיפה. בספטמבר 1942 ברחו יצחק שמיר ואליהו גלעדי ממחנה המעצר מזרעה שליד עכו. הם הגיעו לביתו של אלישע שסידר להם מקום לינה, דאג להחלפת בגדיהם למדי נוטר (לגלעדי) וקצין פולני (לשמיר) ולהעברתם למרכז הארץ. לאחר מכן הורה לו שמיר לעבור מחיפה לתל אביב והפקיד בידיו את המשימה לארגון עורף אזרחי למחתרת. מטרת העורף הזה הייתה להגיש תמיכה ללוחמים בשיכון, כספים, עזרה רפואית ועוד. הוא דאג לקליטת בורחי לטרון, שבימים הראשונים לאחר בריחתם שוכנו בבונקר מסתור בחולות בת ים. הוא הוציא גיליון פנימי לאוהדי המחתרת בשם "שוחרי חרות ישראל". בשנת 1943 היה מעורב בהוצאתו להורג של חבר הלח"י אליהו גלעדי.
מותו

מתי שמואלביץ, אחד מהבורחים מלטרון, עבד בשיתוף פעולה עם אלישע וניסה לגייס אוהדים למחתרת. ביומו האחרון, הגיע אלישע לחדרו של שמואלביץ וביקש ממנו שייתן לו אקדח, כי הנוקר באקדח שלו נשבר, אך לשמואלביץ לא היה אקדח לתת לו. אלישע נפרד ממנו וחזר באוטובוס לתל אביב. כשירד מהאוטובוס החל ללכת ברחוב מזא"ה וטנדר של המשטרה הבריטית החל לעקוב אחריו. בידי אלישע היה דרכון מזויף על שם זלמן פורמן. בשלב מסוים קראו לו השוטרים לעצור והוא החל לברוח. אלישע נכנס לבית מס' 33 ועלה במדרגות בכוונה להגיע לגג ולעבור משם למקום אחר, אולם דלת הגג הייתה סגורה. השוטרים הגיעו לאלישע וירו בו עברו עשרות קליעים מהטומיגנים שבידיהם והרגוהו. הודעת המשטרה הרשמית הייתה כי אלישע פתח באש על השוטרים. אחר כך נמסר כי בתיקו נמצאו כרוזים של לח"י ואקדח. עם זאת, מלבד השוטרים לא היו עדים נוספים למאורע בחדר המדרגות. המשטרה וחברה קדישא לא הצליחו לברר את זהותו האמיתית והוא נקבר בבית הקברות נחלת יצחק כאלמוני בשם אברהם בן אברהם, ורק בהמשך נקבעה מצבתו בשמו האמיתי, כולל כינויו המחתרתי.
כעבור מספר ימים נקמו לוחמי לח"י את מותו והרגו מספר שוטרים בריטיים. כמו כן התנקשו במפקד משטרת תל אביב, פורד, אך נכשלו. פורד נפצע קל וכעבור זמן קצר עזב את הארץ.
הנצחתו

נתן ילין-מור, ממנהיגי לח"י וחבר הכנסת, קרא לבנו אלישע, על שם אהרונסון.
עיריית תל אביב הציבה שלט זיכרון לירחמיאל אהרונסון בחזית הבית בו נרצח, רחוב מזא"ה 33.
לקריאה נוספת

מתי שמואלביץ: בימים אדומים, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1978
נתן ילין-מור: לוחמי חרות ישראל, הוצאת "שקמונה", 1974
יעקב בנאי (מזל): חיילים אלמונים, הוצאת "יאיר", 1989
הערות שוליים

↑  ירחמיאל אהרונסון באתר GRAVEZ
הודעת לח"י על נפילת "אלישע"
מודעת אבל של לח"י על נפילת אלישע
שלט זיכרון ללוחם "אלישע" ברחוב מזא"ה 33
מצודת רמון דה סן-ז'יל

| --- | --- |
מצודת רמון דה סן-ז'יל
מצודת רמון דה סן-ז'יל
 מידע כללי
 סוג:  מבצר
 שימוש:  מוזיאון
 על שם:  רמון מסן ז'יל, רוזן טולוז
 מיקום:  טריפולי
 מדינה:  לבנון
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1103
 תאריך פתיחה רשמי:  1103 
 חומרי בנייה:  אבן גיר
 מידות
 אורך:  130 מטר
 רוחב:  70 מטר
 גובה:  20 מטר
 קומות:  4
 
 קואורדינטות:  34°26′00″N 35°50′40″E﻿ / ﻿34.4334°N 35.8445°E﻿ / 34.4334; 35.8445
  (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמצודת רמון דה סן-ז'יל(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןמצודת רמון דה סן-ז'יל
 
רמון דה סן-ז'יל, רוזן טולוז
מצודת טריפולי בציורו של ויליאם הנרי ברטלט מ-1836
מצודת טריפולי בציור מ-1946, מוזיאון סורסוק, ביירות
מצודת רמון דה סן-ז'יל (באנגלית: Citadel of Raymond de Saint-Gilles; בערבית: قلعة طرابلس, תעתיק מדויק: קלעת טראבּלֻס - מצודת טריפולי) הוא מבצר בטריפולי שבלבנון ומהמבצרים העתיקים ביותר בה. המבצר הוקם בתקופה המוסלמית במאה השביעית והורחב בתחילת המאה ה-12 במהלך התקופה הצלבנית. בהמשך שלטו במבצר הממלוכים ואחריהם העות'מאנים כשכל שליט משנה את המצודה בהתאם לצרכיו. בעת החדשה משמש המקום כמוזיאון לממצאים ארכאולוגים מצפון לבנון.
תולדות המבצר

מצודת טריפולי נבנתה על גבעה החולשת על סביבותיה, במרחק קילומטרים ספורים משפת הים, על גדות נהר אבו עלי (אנ') החוצה את העיר. ראשיתה של המצודה ב-636 (תקופה המוסלמית) כשנבנתה על ידי המפקד הצבאי המוסלמי סופיאן בן מוג'יד אל-אזדי. בהמשך עברה העיר לידי השושלת הפאטמית שבמהלך המאה ה-11 הקימה במבצר מסגד.
ב-1103, במהלך מסע הצלב הראשון, הוביל רמון הרביעי, רוזן טולוז מצרפת, המוכר גם בשם רמון מסן-ז'יל, את הכוח הצבאי שכבש את טריפולי ואת המבצר ששמר עליה. לאחר כיבוש העיר שלט בה סן-ז'יל, ייסד את רוזנות טריפולי ונטל לעצמו את התואר רוזן טריפולי. הוא חיזק והרחיב את המבצר על יסודות המבנים המוסלמים הקודמים וקרא לו בשם Mons Peregrinus ("הר עולה הרגל") וכן Mont Pèlerin. בהמשך נקרא המקום על שמו. בנו ויורשו אלפונס ז'ורדן נולד במצודה סמוך לכיבושהּ. רמון מסן-ז'יל, רוזן טריפולי הראשון, מת ואף נקבר במקום.
במהלך התקופה הממלוכית כבשו הממלוכים את טריפולי והרסו חלקים ניכרים מהמבצר. המצודה עמדה ריקה 18 שנה עד תחילת שלטונו בעיר של סייף-א-דין אסנדמור קורג'י, ב-1307, אשר שיקם את העיר והמצודה והציב בה חיל משמר. ב-1345 פרסם הסולטן הממלוכי אל-כאמל שעבאן (אנ') צו צבאי שהפך את המצודות בלבנון למרכזים לגביית מיסי קרקעות מהתושבים שהיו כפופים לסולטן, ואחת מהן הייתה מצודת רמון דה סן-ז'יל. המס עורר רוגז רב בקרב הנתינים החקלאים והסולטן, שפחד מהצטרפות חייליו שישבו במבצר למרד נגדו, הורה על שורת הקלות לחייליו כדי שלקנות את נאמנותם.
ב-1516 נכבשה טריפולי בידי העות'מאנים, והסולטנים סלים הראשון ובנו סולימאן הראשון היו לשליטי המצודה. זמן קצר לאחר הכיבוש בחן הסולטן סולימאן את המצודה והורה לבנות אותה מחדש. עבודות שיקום המצודה נמשכו מספר שנים והסתיימו ביולי 1521, אז נקבעה כתובת בכניסה למצודה שמנציחה את שני הסולטנים:
בשם אללה, נקבע על פי צו הסולטן המלכותי, אל-מלכּ אל-מֻטׄפֿר הסולטן סולימאן שאה, בנו של הסולטן סלים שאה, שפקודותיו לעולם תתמלאנה על ידי האמירים, כי המצודה המבורכת הזו תשוחזר ותהייה מעוז מבוצר לנצח. בנייתה הושלמה בחודש המבורך שעבאן של שנת 927
.
השליטים העות'מאנים הבאים המשיכו לערוך שינויים ותוספות במבצר כדי להתאימו לצרכיהם כשבין השאר הורחבו חרכי הירי כדי לאפשר הצבת תותחים. במסגרת שיוניים אלו הלכו ונהרסו המבנים שבנו הצלבנים ורק מעטים מהם נותרו (כולל מספר קברים של צלבנים בחצר המצודה). השיפוץ המשמעותי האחרון במצודה נערך בראשית המאה ה-19 על ידי שליט איילט טריפולי מוסטפא אגא ברבר (אנ').
בעת החדש הוקם במצודה מוזיאון בשם "מוזיאון צפון לבנון ועכּאר" (Northern Lebanon & Akkar Museum) שמכיל מספר אוספים שהידוע בהם הוא אוסף מטבעות עתיקים החל מהתקופה ההלניסטית.
מבנה המצודה

המצודה בנויה בצורת מתומן כשאורכה כ-130 מטר ורוחבה כ-70 מטר. למצודה 4 קומות וקיימים בה חדרים ששימשו כבית מרחץ, חדרי תפילות, מסגדים, כלא, אורווה, חדרי ישיבות, בארות, מאגר מים וכ-100 חדרי מגורים. בחומת המצודה, שעובייה כ-2 מטר, נבנו מספר מגדלים ונפתחו כ-10 שערים מתקופות שונות. חלק מהחומה מוגן על ידי חפיר כשהמעבר עליו על גבי גשר. המצודה שולטת על נהר נהר אבו עלי (אנ') החוצה את העיר ועל הדרכים ההיסטוריות לביירות ולחומס וכן צפתה על נמל טריפולי.
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרכים א-ב, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005
יהושע פראוור, הצלבנים – דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת, 1985
Thiollet, Jean-Pierre (2005). Je m'appelle Byblos (בצרפתית). Paris: H & D. ISBN 9782914266048.
Hugh Kennedy, Crusader castles, Cambridge University Press, 2001
Kristian Molin, Unknown crusader castles, Continuum International Publishing Group, 2001
David Nicolle, Crusader Castles in the Holy Land 1097–1192 (Fortress 21), Osprey Publishing, 2004
David Nicolle, Crusader Castles in the Holy Land 1192–1302 (Fortress 32), Osprey Publishing, 2005
Adrian J. Boas, Archaeology of the Military Orders. Taylor & Francis, Inc., 2006
Ronnie Ellenblum, Crusader Castles and Modern Histories, Cambridge University Press, 2007
Anis Chaaya, "Les défenses et l’évolution du château Saint-Gilles de Tripoli", Berytus LVI,   2016,  pp. 281–312 (בצרפתית)
הערות שוליים

↑  Kevin James Lewis, The Counts of Tripoli and Lebanon in the Twelfth Century: Sons of Saint-Gilles, Routledge, 2017, pp. 25-27, n. 83
↑  סולימאן הראשון ירש את כס הסולטנות ב-1520 במהלך חידוש המצודה
↑  עם הקמת רבי קומות בעת החדשה נחסם רוב שדה הראייה לנמל
מאיר יוסט

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  7 ביולי 1908 ויז'ניץ, דוכסות בוקובינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  9 באפריל 2010  (בגיל 101) אמסטרדם, הולנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מדינה:  האימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת רומניה, ממלכת הונגריה, שווייץ, ממלכת ארצות השפלה, ישראל 
 תקופת הפעילות:  ? – 9 באפריל 2010 
 תפקידים נוספים:  רב ראשי 
 
הרב מאיר יוסט (ה'תרס"ח, 1908 – ה'תש"ע, 9 באפריל 2010) היה הרב הראשי של הולנד במשך 45 שנה.
ביוגרפיה

נולד בעיירה ויז'ניץ (אז בהונגריה) לניסן יוסט שהיה מלחין חסידי ומשב"ק של רבי ישראל הגר מוויז'ניץ. בנערותו למד כמה שנים אצל הרב פנחס הורביץ ולאחר כמה שנים עבר לגרמניה ולמד אצל הרב יוסף ברויאר. עם עליית הנאצים לשלטון בגרמניה חזר לבית הוריו בגרוסוורדיין (לשם נמלטו במלחמת העולם הראשונה מהעיירה ויז'ניץ) והחל בפעילות ציבורית, הוא התמנה ליו"ר סניף אגודת ישראל בעיר והיה פעיל מאוד בארגון.
במלחמת העולם השנייה הסתתר עם משפחתו בבודפשט ובעזרת ידידים שרד את המלחמה, לאחר המלחמה עבר לשווייץ ומונה לר"מ בישיבת מונטריי.
בשנת תשכ"ג (1963) הוזמן לכהן כרב ראשי להולנד, הוא עבר לאמסטרדם ושם התגורר כמעט חמישים שנה עד לפטירתו, היה מן החברים הבכירים בארגון מרכז רבני אירופה. חיבר את הספר אמרי מאיר על התורה.
נפטר באמסטרדם בגיל 102, ארונו הוטס לארץ והוא נטמן בהר הזיתים בירושלים.
הערות שוליים

↑  אבל בהולנד: הרב הראשי הלך לעולמו, באתר כיכר השבת, 10 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305282305171  ISNI: 0000 0000 8203 3850  LCCN: no2002073142  NTA: 30300102X  VIAF: 16895494   WorldCat (עם VIAF): 16895494
התליות בירושלים (1916)

רחבת שער יפו, 1917 לערך
התליות בירושלים התרחשו ב-29 ביוני 1916, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה. השלטון העות'מאני בארץ ישראל הוציא להורג בתלייה ברחבת שער יפו חמישה מתושבי העיר מכל העדות. החמישה הוכרזו כעריקים מצבא האימפריה העות'מאנית, ונבחרו באקראי למיתה. הוטל עליהם עונש מוות והם ניתלו במטרה להרתיע עריקים אחרים, ולגרום להם לשוב ליחידותיהם.
רקע

ב-1916 נמצא הצבא העות'מאני במזרח התיכון במצב ביש. מסע המלחמה שלו לכיבוש תעלת סואץ מידי הבריטים לא הצליח. הצבא העות'מאני סבל ממכת עריקות נרחבת. היא נבעה גם מהמצב הכלכלי הקשה שהשתרר לאחר פרוץ המלחמה באימפריה העות'מאנית, ובמיוחד במזרח התיכון. הצטרפות האימפריה למלחמה הביאה לאובדן ההכנסות מתיירות לארץ הקודש, בצורת פגעה בחקלאות וב-1914-‏1915 פגעה בארץ גם מכת ארבה קשה. גיוס התושבים הכפוי לצבא העות'מאני פגע בפרנסתן של משפחות רבות, והרעב והעוני החריפו. רבים מהתושבים גויסו לגדודי עבודת כפייה. הגיוס, הכשלונות הצבאיים והמצב הכלכלי הקשה גרמו לדמוראליזציה והחריפו את תופעת העריקה.
עריקים רבים שהו בערים ברחבי האימפריה העות'מאנית. מפקד הארמייה הרביעית ומושל סוריה וארץ ישראל אחמד ג'מאל פאשה הזהיר את העריקים כי הם יוצאו להורג אם לא ישובו לשירותם, אך התופעה לא פסקה. פאשה התמודד עם התופעה על פי דרכו - באכזריות רבה, שהביאה אותו לבצע במהלך ימי שלטונו פשעי מלחמה רבים אחרים, ובתוכם מעורבותו ברצח העם הארמני.
התליות

פאשה סייר ברחבי המזרח התיכון וציווה להוציא להורג עריקים ו"בוגדים" למיניהם. במחצית 1916 פנה ליישם את שיטותיו בירושלים, שם הודיע כי על כל העריקים לשוב ליחידתיהם עד סוף יוני וכי הם לא ייענשו, אך שכל עריק שלא יעשה זאת יוצא להורג. כיוון שהעריקים לא נענו ציווה פאשה לבחור באקראי בירושלים חמישה עריקים שיוצאו להורג בפומבי על מנת להרתיע את האחרים. הנידונים המיועדים נבחרו לפי העדות שהרכיבו את אוכלוסיית ירושלים - שני נוצרים, שני יהודים ומוסלמי אחד.
בתוך יום אחד נלכדו חמישה עריקים לפי המפתח שקבע פאשה. בבוקר 29 ביוני הם הובאו אל גרדומים שהוקמו ברחבת שער יפו בנוכחות אישי ממשל מקומיים ואנשי צבא. לאחר טקס קצר שכלל פגישה עם כוהני הדת של הנידונים הוצאו גזרי דינם לפועל. גופות הנידונים נותרו תלויות על הגרדום למשך כל היום בטרם הורדו ממנו, על מנת להטיל אימה על האוכלוסייה המקומית. על הגופות נתלו שלטים המתארים את הסיבה לתלייתם. המעמד הנורא צולם על ידי הצלם ח'ליל ראד.
הנידונים

חמשת המוצאים להורג היו המוסלמי אחמד אלוצו, הנוצרים אברהים אנדלפט ומוסא סוס והיהודים משה מלל ויוסף אמוזיג.
מלל היה מיהודי ספרד, בן 22. היה בן יחיד לאמו האלמנה ועבד בבית מלון בעיר שבו הייתה היא כובסת. היה גם עמיל מכס. הוא גויס לצבא, וכיוון שידע מספר שפות שירת בדמשק כמתרגם. בירושלים נמצא בחופשה. הוא ביקש לפני מותו שיגבו עבורו כספים המגיעים לו ויתנו אותם לאמו השכולה. הוא דרש להסיר את כיסוי העיניים ששמו לראשו לקראת התלייה, אך בקשתו נדחתה.
אמוזיג היה יליד מרוקו ועלה לארץ ישראל עם אמו ואחותו. היה חייט בירושלים והפעיל בשותפות עם מוסלמי סדנא גדולה לחייטות. בין לקוחותיו היו אישים חשובים בעיר, אולי אפילו פאשה עצמו. לאחר תחילת המלחמה גויס ונשלח לעבוד כחייט בבאר שבע. באחד הימים שלח אותו מפקדו לירושלים לתפור עבורו בגדים. הוא עבד בסדנא שלו עד שנתפס על ידי המשטרה הצבאית ונאסר. הוא לא הצליח להבהיר לשוטרים כי שהה בירושלים ברשות, שכן צו התנועה הצבאי שלו נעלם והוא לא הצליח להתקשר עם מפקדו (שנקרא להתייצב בטורקיה) כדי להוכיח את טענתו. הוא היה נשוי ואב לבת.
אירוע התלייה סופר במשך השנים על ידי היהודים הספרדים בירושלים עד שהפך לסיפור עירוני מוכר בירושלים. האכזריות והאקראיות שבה נבחרו והומתו הנידונים משלוש העדות הפכה את האירוע לנקודת ציון בהיסטוריה של העיר ולסמל להיותה משכן לתושבים בני שלוש דתות.
לקריאה נוספת

עודד ישראלי ויוסף גרינבוים, יוסף אמוזיג: חייט יהודי שגויס לצבא הטורקי ונתלה בשער יפו על לא עוול בכפו, בתוך: גבריאל ברקאי ואלי שילר (עורכים), "אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל" גיליון 176 תשס"ז, עמ' 76 - 83.
הערות שוליים

↑  שיר אהרון ברם, היום בו אחמד ג'מאל פאשה החליט לנקום בתושבי ירושלים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 27.07.2021
ג'וזף גנדה

ג'וזף גנדה (נולד ב-10 במרץ 1997) הוא כדורגלן ישראלי ממוצא קונגולזי המשחק בעמדת הקשר.
חיים אישיים

גנדה נולד בישראל, לזוג מהגרים מקונגו. הוריו התגרשו בגיל צעיר, אביו עזב את ישראל, והוא גדל לבד עם אמו ואת כל ילדותו העביר בשכונות הקשות של דרום תל אביב.
קריירת מועדונים > מכבי נתניה

גנדה גדל במחלקת הנוער של מכבי נתניה מליגת העל. ב-16 במאי 2015 ערך גנדה את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של המועדון, בתיקו 0-0 נגד הפועל חיפה במסגרת עונת 2014/2015.
קריירת מועדונים > עירוני קריית שמונה

בתום עונת 2014/2015 חתם גנדה בעירוני קריית שמונה, גם היא מליגת העל. הוא ערך מספר הופעות עבור המועדון בגביע המדינה ובגביע הטוטו, וב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בניצחון 0–1 על מועדון ספורט אשדוד במסגרת עונת 2016/2017. בסך הכל ערך גנדה שלוש הופעות ליגה במדי המועדון.
קריירת מועדונים > הפועל תל אביב

בחודש ינואר 2017 חתם גנדה בהפועל תל אביב מליגת העל. ב-25 בפברואר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד הפועל רעננה במסגרת הליגה. ב-24 באפריל הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 0–2 על הפועל כפר סבא, גם הוא במסגרת הליגה. בתום עונת 2016/2017, בה ערך גנדה שמונה הופעות ליגה במדי המועדון והבקיע שער אחד, ירדה הפועל תל אביב לליגה הלאומית. בעונת 2017/2018, בה שיחקה הפועל תל אביב בליגה הלאומית, ערך גנדה 11 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים, ובסיומה חזרה הפועל תל אביב לליגת העל. בעונת 2018/2019 ערך גנדה 23 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים.
קריירת מועדונים > אאוגסבורג

לקראת עונת 2019/2020 עבר גנדה לאאוגסבורג מהבונדסליגה. הוא לא זכה לדקות משחק בקבוצה הראשונה של המועדון, וערך 12 הופעות ליגה, בהן הבקיע שלושה שערים, באאוגסבורג II, קבוצת המילואים של המועדון.
קריירת מועדונים > אדמירה ואקר מדלינג

לקראת עונת 2020/2021 חתם גנדה באדמירה ואקר מדלינג מהבונדסליגה האוסטרית. ב-24 באוקטובר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה במדי המועדון, בהפסד 2–4 לריינדורף אלטאך במסגרת המחזור החמישי. בעונתו הראשונה במועדון ערך גנדה 12 הופעות ליגה, מבלי להבקיע שערים.
קריירת מועדונים > ס.ו. זנדהאוזן

ב-4 ביולי 2022 חתם בס.ו. זנדהאוזן.
קריירת מועדונים > מ.ס. אשדוד

ב-4 בדצמבר 2023 חתם במ.ס. אשדוד עד לסיום העונה. יום לאחר מכן ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 2-1 על הפועל תל אביב. במדי הקבוצה שותף בשמונה משחקי ליגה בחודשיים.
קריירת מועדונים > בני סכנין

ב-5 בפברואר 2024 בחלון ההעברות של ינואר חתם בחוזה לחצי שנה עם אופציה לשנתיים נוספות בשורותיה של בני סכנין.
קריירת נבחרות

בשנת 2015 שיחק גנדה שני משחקים במדי נבחרת הנוער של ישראל.
הערות שוליים

1 2  שירי אלג'ם, ‏דרום ת"א, פינת מנצ'סטר: סיפורו המדהים של גנדה, באתר ערוץ הספורט, 9 בספטמבר 2017
↑  ‏מאוסטריה לגרמניה: ג'וזף גנדה עבר לזנדהאוזן מליגת המשנה, באתר ספורט1, 4 ביולי 2022
↑  תומר לוי, ‏ג'וזף גנדה חתם לעונה אחת במ.ס. אשדוד, באתר ערוץ הספורט, 4 בדצמבר 2023
↑  דורון בן דור, ‏רכש חדש: ג'וסף גנדה חתם רשמית בבני סכנין, באתר ONE‏, 5 בפברואר 2024
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "ג'וזף גנדה".
הבחירות לנשיאות ישראל (1993)

הבחירות השתים-עשרה לנשיאות ישראל נערכו במליאת הכנסת ב-24 במרץ 1993, ב' בניסן ה'תשנ"ג.
הנשיא הנבחר היה מיועד להחליף את הנשיא המכהן חיים הרצוג, שהשלים שתי תקופות כהונה רצופות ולא יכול היה להתמודד על תקופת כהונה נוספת.
המועמדים

עזר ויצמן: אלוף בצה"ל ומפקד חיל האוויר, לשעבר שר הביטחון וחבר הכנסת, מאדריכלי הסכם השלום עם מצרים. אחיינו של הנשיא הראשון חיים ויצמן. ויצמן נבחר לשמש כמועמד מפלגת העבודה לתפקיד לאחר שגבר בבחירות מקדימות על אריה אליאב ושלמה הלל.
דב שילנסקי: פעיל האצ"ל באירופה, עורך דין, סגן שר ויושב ראש הכנסת לשעבר, חבר הכנסת מכהן מטעם הליכוד בזמן הבחירות.
תוצאות הבחירות

| המועמד | מפלגה | מפלגה | קולות> סיבוב ראשון | קולות> סיבוב שני |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| עזר ויצמן |  | העבודה | 68 | 66 |
| דב שילנסקי |  | הליכוד | 55 | 53 |
| פתק לבן | פתק לבן | פתק לבן | 1 | 1 |
| פתקים פסולים | פתקים פסולים | פתקים פסולים | 0 | 0 |
| לא הצביעו | לא הצביעו | לא הצביעו | 0 | 0 |
| סה"כ | סה"כ | סה"כ | 124 | 120 |
לאחר סיבוב ההצבעה הראשון נתגלה למרבה המבוכה כי נרשמו 124 קולות בקלפי. יושב ראש הכנסת שבח וייס התנצל על הטעות, והורה על עריכת סיבוב הצבעה נוסף, בו ניצח ויצמן. בעקבות ניצחונו הושבע ויצמן לתפקיד ב-13 במאי באותה השנה.
יוון הגדולה

ערך זה עוסק באזור ההתיישבות בעת העתיקה. אם התכוונתם לרעיון מדיני בתקופה המודרנית (מגלי אידאה), ראו .
יוון הגדולה - הערים היווניות באיטליה וסיקיליה על פי מוצאן
  צפון מערב יוון
  אכאים
  דורים
  איונים
יוון הגדולה (בלטינית: Magna Graecia) הוא אזור ההתיישבות היווני בדרום איטליה מהמאה ה-8 לפנה"ס. הוא כולל את התחום בו מוגדרים היום המחוזות הבאים של איטליה: בזיליקטה, שנקראה בעבר "לוקניה" על שם העם ששכן בה, קלבריה, פוליה וחלקים מקמפניה ומסיציליה. בתחילה הוקמו מושבות בחוף הדרומי של איטליה למהגרים חסרי קרקע אשר חיפשו מקום חדש להתנחל בו. במרוצת הזמן המושבות הפכו לערי חוף והיו לתחנות מסחר לסוחרים מיוון ארץ האם לבין התושבים ב"יוון הגדולה". החשובות שבמושבות הפכו לערים, אשר קרויות היום בשמות: בארי, ברינדיזי וטאראנטו. המתיישבים הביאו לחלקו הדרומי של חצי האי האיטלקי את התרבות היוונית, ושרידי המבנים מאותה תקופה מצויים באזור עד היום.
כיום

על אף שרבים מהיוונים שבדרום איטליה עברו רומניזציה במהלך העת העתיקה וימי הביניים, עד היום נותרו כיסים של תרבות ושפה יוונית, בין היתר בשל הגירה מתמשכת בין דרום איטליה ויוון. דוגמה אחת לכך היא תושבי פוליה, שחלקם עדיין שומרים על שפה ומנהגים יוונים.
עם נפילת קונסטנטינופול ב-1453 החלו אצילים ביזנטיים, דוברי יוונית לחפש מקלט באיטליה. יוונים חזרו מחדש לאזור עם המאות ה-16 וה-17 לאחר כיבוש חצי האי הפלופונסי מידי ונציה, על ידי האימפריה העות'מאנית. אירוע גדול נוסף בסופו מספר גדול של יוונים חיפשו מקלט במקומות אלו הוא המצור על קורוני ב-1534. יוונים מקורוני, שנקראו גם קורוניאנים, הביאו עמם רכוש רב, וקיבלו הרשאות מיוחדות ופטורים מתשלום מיסים.
יוונים אחרים שהיגרו לאיטליה הגיעו מחצי האי המאני ונקראו מניוטים. הם ידועים במסורות הצבאיות שלהם ובנקמות הדם שלהם, שנמשכות במקרים רבים עד היום.
שרידים מתקופת יוון הגדולה

מקדשים בפסטום, קמפניה
פסיפס בקאולוניה, קלבריה
המקדש של הרה במטאפונטו, בזיליקטה
מטבעות מהמאה ה-5 לפנה"ס, טאראנטו
סיטולה (אנ') מפוליה מהמאה ה-4 לפנה"ס עם ציור בסגנון  הדמות האדומה (אנ') (אנ') המתאר שתי דמויות אחת יושבת דיוניסוס (?) ושנייה מחזיקה מראה וסאטיר מחזיק לפיד בידו האחת ומוזג מתוך אונוצ'ו (אנ') בידו השנייה באוסף יוון הגדולה במוזיאון הלאומי לארכאולוגיה של נאפולי
לקריאה נוספת

Luca Cerchiai, Lorena Jannelli, Fausto Longo, Lorena Janelli, 2004. The Greek Cities of Magna Graecia and Sicily (Getty Trust) ISBN 0-89236-751-2
T. J. Dunbabin, 1948. The Western Greeks
A. G. Woodhead, 1962. The Greeks in the West
בעין מתמטית

| --- | --- |
 סוגה:  סדרה לימודית
 מספר פרקים:  28
 הפקה
 אורך פרק:  20 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ITV (הממלכה המאוחדת)   הטלוויזיה החינוכית הישראלית (ישראל)
 תקופת שידור מקורית:  21 בספטמבר 1988 – 12 בפברואר 1993
 
בעין מתמטית (באנגלית: Mathematical Eye) היא תוכנית טלוויזיה חינוכית בריטית שהופקה עבור רשת ITV אשר שודרה במקור בבריטניה בין השנים 1988 עד 1993 והייתה מיועדת לתלמידי בתי ספר תיכון התוכנית והתמקדה במושגים מתמטיים שונים וביישומים מעשיים שלהם בחיי היומיום.
הסדרה שילבה קטעי לייב אקשן, קטעי אנימציה והדגמות מעשיות על מנת להסביר את המושגים השונים.
בישראל, שודרה מהדורה בעברית של התוכנית בטלוויזיה החינוכית במהלך שנות התשעים.
הערות שוליים

↑  Mathematical Eye, Broadcast for Schools.co.uk (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גארם

גארם עם האלה הל
במיתולוגיה הנורדית, גַארְם (בנורדית עתיקה: Garmr) הוא כלב (בחלק מהגרסאות זאב) מפלצתי השייך לאלה הל, ומשמש כשומר השער להלהיים - עולם המתים. ייתכן כי גארם הוא מקבילו של קרברוס מהמיתולוגיה היוונית.
בחיבור "הבלדה של גרימניר", שהוא חלק מהאדה הפואטית, אומר האל אודין שגארם הוא הנבחר מבין הכלבים בתשעת העולמות. ב"הטעיה של גילבי" אשר הוא חלק מהאדה הפרוזאית, מכונה גארם "המפלצת הגדולה". בסיפור אחר מסופר שכאשר אודין רכב אל השאול, כלב נבח עליו וניסה לרדוף אחריו. שמו של גארם לא נזכר כאן, אולם כנראה מדובר בו.
יללותיו של גארם יבשרו את בוא הראגנארוק. גארם עתיד לעזוב את מקומו בשער השאול ולהצטרף אל צבא המפלצות בהנהגתו של לוקי, אשר יצא להשמיד את האלים. בקרב האחרון בשדה ויגריד, גארם יאבק באל טיר. טיר יהרוג את גארם, אולם ייפצע פצעים כה קשים עד שימות מיד לאחר מכן.
הערות שוליים

↑  האדה הפואטית, הבלדה של גרימניר, 44.
1 2  האדה הפרוזאית, ההטעיה של גילבי, 50.
↑  האדה הפואטית, חלומות בלדר, 2-3.
↑  האדה הפואטית, נבואתה של החוזה, 44 וגם 49 ו-50.
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
גבעת וולפסון

| --- | --- |
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז חיפה
 על שם:  דוד וולפסון 
 קואורדינטות:  32°43′14″N 35°00′56″E﻿ / ﻿32.7205°N 35.01555°E﻿ / 32.7205; 35.01555 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) גבעת וולפסון(למפת הגליל המערבי רגילה) גבעת וולפסון(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת וולפסון(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת וולפסון  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית בגבעת וולפסון
גבעת וולפסון היא קבוצה של שישה בתים פרטיים בכרמל, בצדו המערבי של הר ערקן, בהמשך הדרך העולה מ "חניון האגם" שבנחל אורן בסמוך לכביש 721. השכונה נקראת על שמו של דוד וולפסון.
היסטוריה

ב-1934 רכשה חברת "כרמל להשקעות" שהוקמה על ידי יהודים יוצאי גרמניה בראשות יוסף לוי אדמות באזור. הפרויקט נקרא על ידם "יערות הכרמל", ומטרתו הייתה לשווק את השטחים לבניית התיישבות יהודית באזור. המקום בו שוכנת גבעת וולפסון, היה חלק מהתוכנית הכללית. ב-1935 החלו בעבודות התשתית, אך אלו הופסקו בעקבות מאורעות המרד הערבי הגדול. בחודש מרץ 1938 בעת סלילת דרך לאזור הותקפו הפועלים, רובם נמלטו לכוון גבעת א-שלאלה. בעקבות האירוע פסקה עבודות הסלילה. לימים נקראה הגבעה לזכרו של מרדכי בר שנהרג בקרב - "גבעת מרדכי".
בשנת 1947 "איגוד המתיישבים" אשר הוקם כדי לקדם את ההתיישבות באזור, בעקבות השלמת סלילת הכביש למקום וחיבור המקום בצינור מים, שכנע מספר בעלי קרקעות להקים בתי קיץ ב"גבעת מרדכי", הבניה התממשה בשנת 1950. במקום ניבנו שישה מבנים וצריפי מגורים. שם המקום הוסב לגבעת וולפסון.
לאחר הקמת מדינת ישראל, בעקבות הכרזת פארק הכרמל כשמורת טבע הופסקה הבנייה במקום, וכיום משמשים הבתים המעטים בעיקר לצורכי נופש.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוגשה תוכנית בנייה להרחבת היישוב, בעקבות התנגדות של גופים ירוקים ההרחבה לא אושרה
בשרפה בכרמל שפרצה ב-2 בדצמבר 2010 נפגעו במקום מספר בתים, והמקום פונה מתושביו.
בשריפה נשרפו 5 מתוך 6 בתים שהיו ביישוב
(בית אחד ניצל עקב פעולות מנע שביצע אחד מהתושבים).
לאחר השרפה התושבים פנו למדינה בבקשה לשקם את הבתים (היה צורך באישור מיוחד מכיוון שהישוב יושב בתוך שמורת טבע)
לאחר זמן מה הושגו האישורים והתושבים הורשו בפעם הראשונה מאז הקמת היישוב לבנות ולשפץ את הבתים.
כיום היישוב מונה כשישה בתים המארחים כשש משפחות.
לקריאה נוספת

מדריך ישראל החדש : אנציקלופדיה, מסלולי טיול. כרך 5 : הכרמל וחופו ורמות מנשה. עמ' 62, 64