stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנה ובוצץ
התיאור המקראי

לאחר המלכת שאול למלך על ישראל, הורג בנו יהונתן את נציב הפלשתים שישב בגבע, פעולה המובילה למלחמה בין ישראל לפלשתים.
במכמש חנה חיל מצב פלשתי, ואילו שאול ויהונתן ישבו בגבע בנימין. יהונתן רצה להכות את מצב הפלשתים שבמכמש ללא ידיעת אביו, וגייס את נושא כליו לצורך כך. המקרא שני מצוקים שהשניים עברו בדרכם למכמש:
וּבֵין הַמַּעְבְּרוֹת אֲשֶׁר בִּקֵּשׁ יוֹנָתָן לַעֲבֹר עַל מַצַּב פְּלִשְׁתִּים, שֵׁן הַסֶּלַע מֵהָעֵבֶר מִזֶּה וְשֵׁן הַסֶּלַע מֵהָעֵבֶר מִזֶּה וְשֵׁם הָאֶחָד בּוֹצֵץ וְשֵׁם הָאֶחָד סֶנֶּה. הַשֵּׁן הָאֶחָד מָצוּק מִצָּפוֹן מוּל מִכְמָשׂ וְהָאֶחָד מִנֶּגֶב מוּל גָּבַע
משמעות השמות

בתרגום יונתן תורגם "סנה" כ"מַדרוֹכִיתָא". מקובל להסביר ש"מדרוכיתא" היא מלשון דריכה, כלומר מקום שניתן לדרוך בו. גאולה כהן הציעה שהמתרגם קישר את השם "סנה" למילה הארמית "מסאני" שפירושה נעליים. השערה נוספת קושרת את השם "סֶנֶּה" עם המילה "סְנֶה", אולי משום שהיה מכוסה בשיחים או שהטיפוס עליו סבוך כמו ענפי הסנה.
את השם "בוצץ" תרגם יונתן כ"מַשׁרוֹעִיתָא". רד"ק הסבר שפירוש המילה הוא חלקלק. שמואל אפרים ליונשטאם הסביר את המילה "משרועיתא" כ"מורד תלול". לדעתו, מקור השם בוצץ הוא בשורש ב.צ.ץ שמשעותו מבריק.
זיהוי

המקרא מספק תיאור מפורט של מיקומם של סנה ובוצץ: שני מצוקים זה מול זה משני עבריו של מעבר, אשר הצפוני נמצא מול מכמש והדרומי מול גבע. התיאור מוביל למסקנה ששיני הסלע נמצאות בערוצו של נחל מכמש (ואדי א-סוויניט), מיובלי נחל פרת (ואדי קלט), בין הכפרים הפלסטיניים ג'בע ומוח'מאס המזוהים עם גבע ומכמש, בהתאמה, סמוך לאזור התעשייה שער בנימין וליישוב גבע בנימין (אדם) שבמועצה האזורית מטה בנימין.
גוסטב דלמן שיער שמקומן של שיני הסלע הוא במקום שבו ואדי אבו ג'עד נשפך לנחל מכמש (סמוך למעיין עין סוויניט).
זיהוי נפוץ  אחר של סנה ובוצץ הוא לא הרחק משם, בשני מצוקים בפתח הקניון בנחל מכמש, מצפון מזרח ליישוב גבע בנימין.
סמוך למקום המשוער של סנה ובוצץ הוקם המאחז סנה (נקרא גם "בני אדם" על שם היישוב אדם הסמוך) הקרוי על שמו של שן הסלע המקראית.
הערות שוליים

↑  מזוהה כיום בכפר ג'בע מצפון לירושלים.
↑  ספר שמואל א', פרק י"ג
↑  פירוש רד"ק לשמואל א, יד, ד
↑  גאולה כהן, "סֶנֶּה", בתוך אנציקלופדיה מקראית כרך ה, ירושלים תשל"ח, עמ' 1061
↑  את הפסוק "כַּחֲלַקְלַקּוֹת בָּאֲפֵלָה" שבספר ירמיהו, פרק כ"ג, פסוק י"ב תרגם יונתן "כְּמַשׁרוֹעֲיָן בְּקַבלָא"; וראו תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ"ט, עמוד א': "בשרעתא דנהרא"
↑  אנציקלופדיה מקראית כרך ב, תשל"ח, עמ' 41
↑  על פי תוספתא,  מסכת מקואות פרק א הלכה ו:  "כל זמן שהגשמים יורדים וההרים בוצצין".
↑  אנציקלופדיה מקראית, תשל"ח, כרך ב עמ' 41 וכרך ה, ירושלים תשל"ח, עמ' 1061
↑  סנה ובוצץ, באתר תיירות בנימין
↑  מצוקי סנה ובוצץ, באתר עמוד ענן
| אתרים בבנימין |
| --- | --- | --- |
| עמק שילה | בור הציפורים באחיה • בור יישוב הדעת • בור עדי-עד • בור קידה • המזבח בגבעת הראל • ואדי רשאש • חניון הגדודים העבריים • מעיין הגבורה • מצפור קידה • נחל שילה • עין א-דהרה • עין דח"ש • עין עוז • קובת א-נג'מה • שילה הקדומה •  תצפית הר כוכב |  |
| מערב בנימין | גבעת ההליסטון • גבעת היקבים • הכוורת • המצודה הבריטית בנוה צוף • חורבת פצה • שמורת עיינות נטוף (ואדי זרקא) • ואדי חרמיה • חובלתא • חורבת תיבנה • יער אום צפא • לטרון • מחצבות נטוף • מעיין דולב • מעיין הקשת • מעיין חרשה • מעיין טלמון • מעיין עטרת • חורבת טרפין • מערת עאבוד • מערת שוקבא • נבי סמואל • עין אגוז • עין בובין (מעיין דני) • עין מזור • עין ריא • עינות ענר • פארק קנדה • שמורת אלוני שמואל • שמורת דלבים (ובכללה ואדי דילב) • תצפית גג הארץ • מבצר ארטבה |  |
| גב ההר | סנה ובוצץ • בור מגרון • הר בעל חצור • ואדי שיבן • חורבת ניסיה • יקב פסגות • מעיין הכרמים • נחל מכמש • עין ביתין • קבר בני ישראל |  |
| מדבר בנימין | בקעת סמיא • מערת הנמרים • חורבת אל-קיליה • טאריק אבו ג'ורג' (דרך יריחו-בית אל) • נחל ייטב (עוג'א) • שמורת נחל פרת • מוזיאון השומרוני הטוב |  |
סנהדריה המורחבת

| --- | --- |

כיכר הכניסה לסנהדריה המורחבת. (מבט ממעלה הכביש, מדרום לצפון)
 מידע
 עיר:  ירושלים
 תאריך ייסוד:  1970
 קואורדינטות:  31°48′07″N 35°13′05″E﻿ / ﻿31.802017°N 35.217962°E﻿ / 31.802017; 35.217962
 שכונות נוספות בירושלים
 he
 
סנהדריה המורחבת היא שכונה חרדית בצפון ירושלים.
היסטוריה

השכונה הוקמה בשנת 1970 כהרחבה צפונית של שכונת סנהדריה. בצמוד לשכונה הוקם אזור התעשייה הר חוצבים ובסמוך לה נמצאת ישיבה תיכונית חורב ועובר כביש גולדה מאיר.
השכונה נבנתה בצורה מעגלית. על פי נתונים סטטיסטיים, נכון לשנת 2007 ישנן 784 יחידות דיור בשכונה.
בשכונה פעלה (עד לשנת תשס"ח) ישיבת תפארת צבי, (על שם הרב נתן צבי פינקל "הסבא מסלבודקה") ישיבה גבוהה חרדית המיועדת לבוגרי הישיבות התיכוניות. (כיום הישיבה פועלת ברחוב שמואל הנביא בעיר). במבנה ישיבת בית התלמוד שבשכונה פועלת ישיבת "נתיבות יעקב" בראשות הרב אברהם סטפנסקי, ישיבת "תורת משה" לבחורים אמריקאים וישיבת טשכנוב. בשכונה שטיבלאך "מאור חיים" של חסידי ויז'ניץ, בתי הכנסת "אוהל שמעון" ו"אור חביב" לספרדים; "עזרת תורה", "כנסת יהודה" ו"בני הישיבות" לליטאים, בית כנסת חב"ד ובית כנסת לקהילה דוברת האנגלית. 
רב השכונה הוא הרב נח הייזלר המשמש גם כאב"ד בירושלים. 
במקומות שונים בשכונה ומסביב לה ישנם שרידי מערות קבורה המתוארכות לימי בית שני.
השכונה סגורה לתנועת כלי רכב בשבתות וחגי ישראל.
אישי ציבור בשכונה

בשכונה מתגוררות דמויות ואישי ציבור מוכרים:
הרב נח הייזלר, רב השכונה.
הרב יצחק יוסף הראשון לציון והרב הראשי לישראל ובנו של הרב עובדיה יוסף.
הרב ברוך שמואל דויטש, מראשי ישיבת קול תורה וחבר מועצת גדולי עולם התורה של "בני תורה".
הרב בן-ציון מוצפי.
הרב אשר אריאלי, מרבני ישיבת מיר ירושלים.
הרב נועם אלון, ראש ישיבת מיר מודיעין עילית.
ראש עיריית ירושלים לשעבר אורי לופוליאנסקי.
הרב אבישי שטוקהמר מזכיר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל לשעבר.
הרב משה ויא, רב ומומחה בתחום כשרות המזון.
בעבר התגוררו בשכונה:
ד"ר גדליה מזל, רופא מפורסם בעיר, רופאם האישי של מנהיגים חשובים רבים בציבור החרדי.
הרב יצחק זילבר, מחזיר בתשובה נודע ורב קהילת עולי רוסיה.
הרב מרדכי נויגרשל
הרב אברהם סטפנסקי ראש ישיבת נתיבות יעקב "סטפנסקי" הקיימת בשכונה.
יהודה משי-זהב יו"ר ארגון זק"א.
ראש עיריית ביתר עלית מאיר רובינשטיין.
ניסים שטרית.
נחל צופים

השכונה צופה על נחל צופים שהוא יובל של נחל שורק. מתלול הערוץ הדרומי של נחל צופים, עליו בנויה ואליו צופה השכונה הוא שטח פתוח ובו מספר רב של טרסות עתיקות, מחצבות מתקופת בית שני שסיפקו אבנים לבנין בתים בירושלים ושרידים למערכת חקלאות עתיקה, כגון גתות ובורות מים.
רחוב מעגלי הרי"ם בשכונה
רחוב מעגלי הרי"ם בשכונה
שלט של רחוב מעגלי הרי"ם בפינת רחוב ים סוף
הערות שוליים

↑  רנית נחום-הלוי, רז סמולסקי, גיא ליברמן, כאן גר ראש העירייה, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2008
| שכונות חרדיות בירושלים |
| --- | --- | --- |
| תחילת היציאה מהחומות, לפני 1890 | בית ישראל • בתי ויטנברג • מאה שערים |  |
| בנייה בתקופה הטורקית, מ-1890 | בתי אונגרין • בתי הורנשטיין • בתי ורשה • בתי נייטין • בתי ברוידא • בתי ראנד • כנסת ישראל • זיכרון משה (התחרדה) • חצר שטרויס • שכונת אחווה (התחרדה) • גבעת שאול (התחרדה) • כרם אברהם (התחרדה) • שערי חסד • רוחמה |  |
| בנייה במנדט הבריטי | בתי מונקאטש • גאולה • מחניים • סנהדריה • שיכון פאג"י • תל ארזה (התחרדה) • בית וגן (התחרדה) • מקור ברוך (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית לפני מלחמת ששת הימים | קריית אונסדורף • קריית מטרסדורף • קריית צאנז • קריית שומרי אמונים • שיכון חב"ד • שמואל הנביא (התחרדה) • כרם • רוממה (התחרדה) |  |
| בנייה ישראלית אחרי מלחמת ששת הימים | גבעת משה • הר נוף • קריית איתרי • סנהדריה המורחבת • נוה יעקב מזרח • עזרת תורה • קריית בעלז • רמת אשכול (התחרדה) • רמות פולין • רמת שלמה • רמות אלון (התחרדה)  |  |
שכונות ירושלים
סיבויה

| --- | --- |

 לידה:  760 ארדכאן, איראן 
 פטירה:  796  (בגיל 36 בערך) שיראז, איראן 
 שם לידה:  عمرو بن عثمان بن قنبر الحارثي 
 ענף מדעי:  בלשנות
 מקום מגורים:  איראן, עיראק
 תרומות עיקריות
 ספרו נחשב לטקסט המכונן של הדקדוק הערבי
 
אבו בשר עמר בן עת'מאן בן קנבר, המכונה סיבויה (בערבית: سيبويه, נהגה: סיבָּוַיְהִי; בערך 760 – 796 לספירה), מדקדק ובלשן ממוצא פרסי. ספרו היחיד, "אל-כתאב" (الكتاب, מילולית: "הספר") (ער'), נחשב לטקסט המכונן של הדקדוק הערבי.
חייו

פרטי חייו של סיבויה לוטים בערפל. הדעה הרווחת היא כי הוא נולד בעיר אל-ביצ'אא' במחוז פארס שבאיראן. בשלב מסוים עבר לבצרה כדי ללמוד חדית' והלכה אסלאמית. מסופר כי עניינו בדקדוק החל לאחר ששגה בפומבי בציטוט מסורת שלימד אותו חמאד בן סלמה (מת ב-784). מבוכתו של סיבויה הובילה אותו ללמוד דקדוק אצל אל-ח'ליל בן אחמד (מת ב-791-2) ואצל מדקדקים נוספים.
חייו > סוגיית הצרעה

זמן מה לאחר תחילת לימודיו אצל אל-ח'ליל התחולל, על פי סיפור המופיע בגרסאות שונות בקובצי ביוגרפיות מאוחרים, אחד האירועים המפורסמים בחייו של סיבויה, כאשר ניהל ויכוח לשוני עם המדקדק הכופי אל-כסאא'י (ער'). באירוע זה, המכונה "סוגיית הצרעה" (مسألة الزُنْبور), אל-כסאא'י הציב בפני סיבויה את האתגר של ניתוח המשפט הבא: "תמיד חשבתי שהעקרב בעל עקיצה מכאיבה יותר מזו של הצרעה, ואכן כזה הוא" (قد كنت أظن أن العقرب أشد لسعة من الزنبور فإذا هو هي/إياها). סיבויה טען כי הצורה הנכונה לסיים את המשפט היא במילה هي. נימוקו עלה בקנה אחד עם שאר התאוריה הדקדוקית שלו:  המילה إياها מתפקדת כמושא ולכן מצריכה לפניה פועל, אך פועל כזה חסר בחלק האחרון של המשפט. אך לשמע דברים אלה, הזמין אל-כסאא'י כמה אינפורמנטים בדואים שהמתינו מחוץ לדלת, והם העידו כי הצורה עם המילה إياها היא השגורה בדיבורם, ולכן סיבויה טועה. או אז הודה סיבויה בתבוסתו וחזר למולדתו בפארס, שם מת זמן קצר לאחר מכן.
סיפור הצרעה מעיד לא רק על הכבוד העצמי שהיה לסיבויה, אלא גם על החשיבות שהוא ראה בעדות של דוברי השפה הערבית הבדואים. על אף שעמדתו הייתה מבוססת על עקרונות דקדוקיים ברורים, הוא קיבל את עמדת האינפורמנטים הבדואים והודה בהפסדו.
יצירתו

ספרו רחב היריעה של סיבויה, "אל-כתאב", פותח במבוא המציג כמה מעקרונות היסוד של תורתו, תוך סקירה של חלקי הדיבר (שם, פועל ומילית), המבנה הבסיסי של נושא ונשוא, קריטריונים פורמליים וסמנטיים ועוד. לאחר המבוא מטפל סיבויה בדקדוק הערבי החל מהתחביר, דרך המורפולוגיה וכלה בפונטיקה ובפונולוגיה. לאורך הספר בולטת אחידות טרמינולוגית, למשל בקריטריונים לצורה נכונה (בערבית: حسن, "חסן") או לא-נכונה (قبيح, "קביח") או בעיקרון המנחה של קיאס (قياس, מילולית: "היקש, אנלוגיה") ליצירת תבנית ראשית שממנה נגזרות תבניות משניות.
מושא המחקר של סיבויה הוא הדיבור (كلام) של הערבים, והמידע שעמד לרשותו נלקח מהקוראן, מהשירה הערבית ומאינפורמנטים בדואים. שלושת המקורות הללו מייצגים את דרך (نحو, "נחו") הדיבור הנכונה בערבית. מכאן נגזר כנראה המונח "נחוִי" (نحوي), המציין "מדקדק" בערבית. סיבויה תפס את הדיבור כמערכת של השפעות תחביריות שרכיבים מפעילים על רכיבים אחרים. כל השפעה תחבירית (عمل, "עמל") מורכבת משני רכיבים: המשפיע (عامل, "עאמל") והמושפע (معمول فيه, "מעמול פיה"). תוצאות ההשפעה התחבירית הזאת באות לידי ביטוי בסימני יחסה או מודוס (إعراب, "אעראב"). ביסודו של דבר מי גורם להשפעה זו הוא הדובר, אך בדרך כלל רכיבי המשפט הם הנתפסים כבעלי ההשפעה.
סיבויה מפרט בספרו את כל התבניות הידועות של שמות, פעלים ומיליות, ודן בקשר שבין תבנית לתפקיד. סיבויה סוקר מגוון רחב של תופעות מורפולוגיות, כגון: התנוין (סיומת הנון בסוף שמות עצם), צורות הקטנה, צורות זוגי, ריבוי שבור ועוד.
בפרקים האחרונים של ספרו הוא סוקר בפירוט את הפונמות הקיימות בערבית, לצד אלופונים הקיימים בדיאלקטים שונים.
מורשתו

לסיבויה היו תלמידים בודדים, מהם מוכר בעיקר אל-אח'פש, שמילא תפקיד חשוב בהעברת "אל-כתאב" לדורות הבאים. רק כמאה שנה לאחר סיבויה, בתקופתו של אל-מֻברד (ער') (מת ב-898), זכה ספרו ליוקרה שממנה הוא נהנה עד היום. המורכבות הגדולה של הספר הקנתה לו סופרלטיבים שונים, בין השאר הוא מכונה "הקוראן של הדקדוק" (قرآن النحو, "קראן אלנחו"). מדקדקים מאוחרים יותר מיסדו את התאוריה של סיבויה. מונחים רבים שחסרים אצל סיבויה התווספו, ומנגד - עקרונות מסוימים ננטשו. אך ספרו של סיבויה תמיד נותר כמקור השראה וכנקודת התייחסות, במזרח כמו גם במערב.
לקריאה נוספת

M. G. Carter, SIBAWAYHI, I.B. Tauris & Co Ltd and Oxford University Press India, 2004.
Ramzi Baalbaki, The legacy of the Kitab : Sibawayhi’s analytical methods within the context of the Arabic grammatical theory, Leiden ; Boston : Brill, 2008.
הערות שוליים

↑  Carter, M. G., Sibawayhi, 7-14
↑  Carter, M.G. "Sībawayhi". Encyclopaedia of Islam
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268235705171  BnF: cb130768193 (data)  GND: 118613863  ISNI: 0000 0001 1856 5980  LCCN: n80165631  NTA: 074374311  SUDOC: 066827442  TDVİA: sibeveyhi  VIAF: 100303653   WorldCat (עם VIAF): 100303653
סנט ג'ורג'ס

ערך זה עוסק בעיר בברמודה. אם התכוונתם לבירת גרנדה, ראו .
בית הפרלמנט
כנסיית סנט פיטר
מפה של ברמודה מאת ג'ון סמית' (1624) שבה מתוארים הביצורים
מפה של ברמודה מ-1676
סנט ג'ורג'ס (אנגלית: St. George's, בעבר נקראה St. George - "סנט ג'ורג'" או St. George Town - "סנט ג'ורג' טאון"), היא עיר בברמודה, השוכנת על אי הנושא את אותו השם בקצה הצפון-מזרחי של הטריטוריה. סנט ג'ורג'ס היא עיר עצמאית שאיננה שייכת לאף אחד מרובעי ברמודה, והיא יישוב הקבע הראשון באיי ברמודה, והיישוב הבריטי השלישי ששרד באמריקה. בשנת 2000 הוכרזה העיר, יחד עם 23 מצודות, מגדלים, סוללות ואתרים צבאיים אחרים בסביבתה, כאתר מורשת עולמית.
נמל העיר בקדמת התמונה ולגונת "סנט ג'ורג'ס הרבור". מימין למעלה אחת התעלות הצרות המובילות אל הלגונה מהאוקיינוס האטלאנטי, ועל חופה "גייטס פורט" (אינה נראית בתמונה)
סנט' גורג'ס ומערך הביצורים במזרח ברמודה
היסטוריה

ברמודה התגלתה על ידי הספרדים ב-1505 והמתיישבים האנגלים הראשונים התיישבו בה ב-1609. סנט ג'ורג'ס נוסדה באוגוסט 1612 לאחר שאל האתר הגיעו מושל, כומר ושישים מתיישבים. לאלה הצטרפו לאחר מספר חודשים כ-600 מתיישבים נוספים. בגבעת פורט ג'ורג' נבנה מגדל שמירה והונחו היסודות לחלק מהמבצרים ששמרו על לגונת "קאסל הרבור" (Castle harbour) ועל לגונת "סנט ג'ורג'ס הרבור" (St. George's harbour) הקטנה יותר שמצפון לה (ראו מפה). אוכלוסיית העיירה הצטמקה לכדי 150 תושבים ב-1615 בעקבות העברת השלטון על ברמודה מחברת וירג'יניה לחברת איי סומרס. הכתר הבריטי נטל את השלטון על הקולוניה ב-1684, וסנט ג'ורג' הייתה לעיר בירתה עד לאמצע המאה ה-19. במהלך תקופה זו הובאו לברמודה אינדיאנים ואפריקאים, וצאצאיהם חיים בברמודה עד היום. במאה השנים שלאחר מכן התבססה כלכלת האי על גידול עצי ארז ששימשו לבניית ספינות. תושבי העיירה קיבלו את הבעלות על קרקעותיה ב-1693, והחלו לבנות את בתיהם בצורה לא מאורגנת שנשתמרה עד ימינו. בתחילת המאה ה-18 הוענקו תמריצים לתושבי העיירה כדי שיבנו את בתיהם מאבן, ובתקופה זו נבנו באזור הנמל המחסנים והמזחים.
כלכלת העיירה קפאה על שמריה באמצע המאה ה-18, אך בעקבות המהפכה האמריקאית חל שינוי במגמה. מיקומה של סנט ג'ורג' היה בעל חשיבות אסטרטגית רבה עד לסגירת בסיס הצי האמריקני ב-1995. בשנת 1797 הוקם תאגיד סנט ג'ורג', והעיירה המשיכה לשגשג על אף שאיבדה את מעמדה כבירת ברמודה, אשר הועתקה להמילטון. במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית הושיטה סנט ג'ורג' סיוע לכוחות הקונפדרציה, ובשל כך זכתה לתמיכתה אשר הביאה לפריחה כלכלית של העיר. הכלכלה המשיכה לשגשג באמצע המאה ה-19 בעקבות התפתחות תעשיית התיירות, ובעקבות מודעות גוברת לנזקים שהיא עשויה להסב לאתרים ההיסטוריים של העיר הוחלט כבר בשנות ה-20 לפעול לשימורם. ראשוני המתקנים הצבאיים בסנט ג'ורג'ס נבנו בצידה המזרחי. הקסרקטין הראשון נבנה ב-1780, ובמהלך המאה ה-19 נבנו בניינים משניים נוספים כמו מגורי קצינים והקפלה. המבנים נבנו בסגנון צבאי בריטי תוך שימוש בחומרים מקומיים.
בנייתה של מערכת הביצורים הסמוכה לעיר החלה כבר בראשית ההתיישבות האנגלית באי, בתחילת המאה ה-17. המבצרים הראשונים נבנו באיים פאג'ט (Paget), גובנור'ס (Governor's), צ'ארלס (Charles) וקאסל (Castle). מבצרים אלה שופצו וחוזקו במשך מאתיים השנים שלאחר בנייתם. לאחר תום המהפכה האמריקנית הסבה בריטניה את האי סנט ג'ורג'ס לבסיס הימי הראשי שלה במקום אלה שהיו בבעלותה בשלוש עשרה המושבות. במהלך שני העשורים האחרונים של המאה ה-18, עיצבו חיילי הנדסה בריטיים את מערכת הביצורים מחדש, חיזקו ושינו אותה בצורה מהותית. בניית המספנה המרכזית החלה בראשית המאה ה-19, ובעקבותיה נבנו חמישה מבצרים נוספים אל האי פאג'ט. באמצע המאה ה-19 הותאמו המבצרים לכניסתם לשימוש של תותחים חדשים, ופורט קאנינגהאם (Fort Cunningham) ממזרח לעיר היה למבצר החזק ביותר בברמודה. המבצרים היו פעילים עד שנת 1956. בשנת 2000 הכריז אונסק"ו על העיירה ומערכת הביצורים שסביבה כאתר מורשת עולמית.
העיר

מתאר העיירה התפתח באופן טבעי במשך מאות שנים. במרכז העיירה, במרחק של כ-50 מטר מהנמל, נמצאת קינגס סקוור (King's Square - "כיכר המלכים") המכונה גם "כיכר השוק" (Market Square). דרך הכיכר חולפות שתי הדרכים הרשאיות של העיירה החוצות אותה מכיוון מזרח למערב - "רחוב וואטר" (Water street) ו"רחוב הדוכס מיורק" (Duke of York street). הרחובות המובילים לכיוון צפון היו בעבר רשת של סמטאות צרות. במרכז העיר ההיסטורי יש בניינים רבים מהמאה ה-17, ה-18 וה-19. הסגנון האדריכלי של העיירה הוא ייחודי, ומשך מאות שנות קיומה כמעט ולא השתנה. הבתים הדו-קומתיים נבנו ביחסים מדויקים עם קירות אבן צבועים וגגות עם גושי אבן עבים הצבועים בלבן.
על מנת להתמודד עם המחסור בנגר עילי, מחוברים הבתים למערכת ניקוז המוליכה את מי הגשמים למאגרים תת-קרקעיים. הגגות והבתים מחוזקים גם בפני סופות ההוריקן הפוקדות את האזור. הבתים בסנט ג'ורג'ס נבנו במרחק קטן מאוד מהרחובות או הסמטאות, ובחלק מהם יש גדר גבוהה המקיפה את החצר או הגן. אחד המאפיינים הידועים של הבתים הן מדרגות "הזרועות המקבלות בברכה" (welcoming arms) המובילות אל הקומה הראשונה. העיצוב של חלק מהבתים הנוכחיים מתוארך למאה ה-19, והם ידועים בזכות המרפסות החזיתיות שלהם. מעל חלק מהמחסנים יש דירות מגורים לעובדים.
בסנט ג'ורג'ס יש מספר כנסיות, והידועה שבהן היא כנסיית סנט פיטר שהיא הכנסייה האנגליקנית הנמצאת בשימוש הרצוף הארוך ביותר בחצי הכדור המערבי. הכנסייה נבנתה מאבן ב-1713 במקום מבנה העץ שקדם לה, וב-1815 נבנה בסמוך אליה מגדל. בעיירה יש כנסייה נוספת הבנויה בסגנון נאו קלאסי.
מערכת הביצורים

הביצורים הראשונים במזרח ברמודה נבנו על ידי המתיישבים הקבועים הראשונים של חברת וירג'יניה שכן היישוב המוקדם בברמודה היה במקורו שלוחה של המושבה וירג'יניה. חלק מהאיים הפזורים באזור הכניסה הדרומית ל"קאסל הרבור" בוצרו במקביל לתחילת ההתיישבות הבריטית בטריטוריה, וביצורים אלה העניקו ללגונה את שמה. "קינג'ז קאסל" (King's castle), המכונה גם "פורט סיוורד" (Seaward fort), שוכנת על "קאסל איילנד" (Catle island) בכניסה הדרומית של קאסל הרבור, ונחשבת כמבנה הביצורים האנגלי העתיק ביותר בעולם החדש.
העיר סנט ג'ורג' הוקמה באופן רשמי בשנת 1612 וכונתה "ניו-לונדון". ניתן היה להגיע אל נמל סנט ג'ורג'ס באופן ישיר מכיוון מזרח דרך התעלות שבין האי "דייוויד'ס איילנד" (David's island) לאי "סנט ג'ורג'ס" (St. George's island), אולם תעלות אלה היו קטנות והתאימו רק לכלי שיט קטנים. כתוצאה מכך, קאסל הארבור שהיה נגיש בקלות מהאוקיינוס האטלנטי מדרום לו, היה למעגן חשוב באי. אחת מנקודות התורפה של הנמל הייתה מרחקו מביצורי נמל סנט ג'ורג'ס, וכתוצאה מכך הוא בוצר גם כן והוצבה בו מיליציית ברמודה.
ניתן לחלק את הביצורים סביב סנט ג'ורג'ס למספר קבוצות:
הביצורים השוכנים על שרשרת האיונים שמדרום לקאסל הרבור, המכונים לעיתים איי קאסל - מערכת ביצורים זו היא מערכת הביצורים האנגלית העתיקה ביותר ששרדה בעולם החדש. הטירה העתיקה ביותר מבין אלה היא קינגס קאסל הנחשבת למבנה האבן העתיק ביותר בברמודה, שקדם אף לבניין בית הנבחרים של ברמודה. מגוריו של מפקד הטירה, שנבנו ב-1621, הם בית המגורים העתיק ביותר בברמודה שהוקם מאבן. קינגס קאסל הייתה עמדת ההגנה שממנה נהדפה ב-1614 ההתקפה הספרדית היחידה בהיסטוריה על ברמודה. תותחי הטירה ירו רק שתי יריות, והספינה הספרדית נסוגה אף על פי שלא הובסה, כיוון שצוותה לא היה מודע לכך שהתחמושת בטירה עומדת לאזול. טירה זו שימשה את חיל המצב של ברמודה גם במלחמת העולם השנייה, כאשר חייליה שלטו על מצרי הכניסה לקאסל הרבור באמצעות מכונות ירייה.
ממערב לעיר - בפרי ריץ' (Ferry Reach), בחלק הצפוני של קאסל הרבור, המופרד ממנו בימינו בסוללה שעליה כביש, נבנו מבצר ברנט פוינט (Burnt point fort) ומבצר פרי איילנד (Ferry island fort), וב-1822 נוסף להם מגדל מרטלו (Martello tower).
ממזרח לאי ובסמוך מצפון לה משתרע קו הביצורים הפונה אל האוקיינוס האטלנטי. ופורט קאנינגהאם הנ"ל היה המבצר החזק באי, ופורט סנט קתרין (Fort st. Catherin) השוכנת כקילומטר מצפון לסנט ג'ורג'ס, היא הנקודה הצפונית ביותר בברמודה.
העיר בימינו

סנט ג'ורג'ס שוכנת סמוך לנמל התעופה של ברמודה, והיא מקושרת אל יתר חלקי האי באמצעות שירותי אוטובוס המובילים אל הבירה המילטון. בין שתי הערים פועל גם קו מעבורת עונתי. העיר כרתה ברית ערים תאומות עם ליים רג'יס שבאנגליה.
לקריאה נוספת

Michael Jarvis, Bermuda's Architectural Heritage: St. George's (Bermuda National Trust, Hamilton, 1998)
הערות שוליים

↑  Public Transportation Board
| דגל בריטניה סמל אונסק"ו אתרי מורשת עולמית בממלכה המאוחדת |
| --- | --- | --- |
|  אנגליה | ארמון בלנהיים • קתדרלת קנטרברי, כנסיית סנט מרטין ומנזר סנט אוגוסטין • באת' • נוף המכרות בקורנוול ובמערב דבון • מפעלי עמק דרוונט •  הטירה והקתדרלה בדרהאם • גבולות האימפריה הרומית: חומת אדריאנוס • עמק איירונברידג' • דורסט וחוף דבון המזרחי • גני קיו • סולטייר • סטונהנג', אייווברי ואתרים נלווים • הפארק המלכותי סטאדלי ומנזר פאונטיינז • מצודת לונדון • ארמון וסטמינסטר, מנזר וסטמינסטר וכנסיית סנט מרגרט • גריניץ' הימית • אזור האגמים האנגלי • מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק • ערי הספא הגדולות של אירופה (יחד עם שש מדינות): באת' |  |
|  סקוטלנד | אדינבורו העתיקה והחדשה • לב אורקני הנאוליתית: סקארה ברי, טבעת ברודגאר, מיס האו והאבנים הניצבות בסטנס • ניו לנארק • סנט קילדה • גבולות האימפריה הרומית: חומת אנטונינוס • גשר פורת' • פלואו קאנטרי |  |
|  ויילס | טירות וחומות המלך אדוארד בגוויניד' (טירת בומריס, טירת הרלך, טירת קרנארבון וטירת קונווי) • הנוף התעשייתי בבלנאבון • אמת פונטקיסילטה • נוף הלווחה של צפון-מערב ויילס |  |
|  צפון אירלנד | סוללת הענק • יישובי הכנסייה המוראבית (עם עוד שלוש מדינות): גרייסהיל |  |
| טריטוריות מעבר לים | העיר ההיסטורית בסנט ג'ורג'ס והביצורים הסמוכים בברמודה • האי הנדרסון בפיטקרן • איי גוף ואינאקססיבל בטריסטן דה קונה • מערת גורהם בגיברלטר |  |
| אתרי מורשת עולמית לשעבר | ליברפול |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557852105171  GND: 4504616-5  LCCN: n87846134  VIAF: 150027989   WorldCat (עם VIAF): 150027989
ספר החשבונייה

עמוד מתוך הספר המוצג בספרייה הלאומית המרכזית פירנצה
ספר החשבונייה (בלטינית: Liber Abaci) הוא ספר שכתב המתמטיקאי האיטלקי לאונרדו פיבונאצ'י ובו הציג לאירופה רעיונות מתמטיים, בין היתר רעיונות שהיו קיימים במזרח והבולט ביניהם היה שיטת ייצוג המספרים ההינדו-ערבית (השיטה העשרונית) והציע להשתמש בה במקום השיטה המסורבלת שהייתה מקובלת אז באירופה שהשתמשה בספרות רומיות. הספר פורסם בשנת 1202.
פיבונאצ'י הציג בספר זה גם את חידת הארנבים שהולידה את סדרת פיבונאצ'י.
המהדורה השנייה של ״ליבר אבצ'י״ (ספר החשבונייה) הוקדשה למייקל סקוטוס ב-1227.

כיום לא ניתן למצוא העתקים של כתב היד המקורי מ-1202.
מקור השם

השם "Liber Abaci" (אפשר גם לאיית "Liber Abbaci") פירושו בלטינית "ספר החשבונייה" או "ספר החישובים". המילה "Abbacus" בלטינית פירושה חשבונייה והמילה הגיעה מהמילה העברית "אבק".
תוכן הספר

בחלק הראשון מתוארת שיטת ייצוג המספרים ההינדו-ערבית ודרך ההמרה משיטת ייצוג אחת לשנייה.
החלק השני עוסק בדוגמאות לאפקטיביות השיטה מעולם המסחר.
החלק השלישי עוסק בשאלות מתמטיות כמו משפט השאריות הסיני, מספרים מושלמים, נוסחאות עבור סדרות חשבוניות, מספרי מרסן ועוד.
החלק הרביעי עוסק בקירוב ערכים של מספרים אי-רציונליים כמו שורשים ריבועיים לא שלמים.
בנוסף מופיעות בספר הוכחות בגאומטריה והוא עוסק גם במערכות של משוואות ליניאריות.
הערות שוליים

↑  Michael Scot
↑  On the origin of the Fibonacci Sequence by T.C. Scott and P. Marketos
↑  חיתוך הזהב, מריו ליביו
ערך זה הוא קצרמרבנושא מתמטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשיאות מועצת האיחוד האירופי

| --- | --- |


דגל הונגריה, המחזיקה בנשיאות מאז 1 ביולי 2024
 איוש נוכחי:  הונגריה
 תאריך כניסה לתפקיד:  1 ביולי 2024
 דרכי מינוי:  לפי סדר קבוע מראש
 תחום שיפוט:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 מושב המשרה:  בריסל, בלגיה
 משך כהונה קצוב:  חצי שנה
 ייסוד המשרה:  1958
 איוש ראשון:  בלגיה בלגיה
 אתר רשמי
 
נשיאות מועצת האיחוד האירופי היא המשרה האחראית על תפקודה של מועצת האיחוד האירופי, הבית העליון של הרשות המחוקקת של האיחוד האירופי. המשרה מתחלפת בין המדינות החברות באיחוד כל שישה חודשים, ואינה מוחזקת בידי אדם אלא בידי ממשלה. תפקידה של הנשיאות הוא לעמוד בראש ישיבות המועצה, לקבוע את סדר היום שלה, לקבוע תוכנית עבודה ולאפשר דיאלוג הן בישיבות המועצה והן עם שאר מוסדות האיחוד האירופי. הנשיאות מוחזקת, בין 1 ביולי ל-31 בדצמבר 2024, בידי הונגריה.
מאז 2007, שלוש נשיאות עוקבות ידועות כ"שלשה נשיאותית" (Presidency trios). שלשה נשיאותית מציבה יעדים ארוכי-טווח וקובעת את הנושאים המרכזיים בהם תטפל בשנה וחצי. הטריו הנוכחי, ה-12 במספר, מורכב מספרד (יולי–דצמבר 2023), בלגיה (ינואר–יוני 2024) והונגריה (יולי-דצמבר 2024).
היסטוריה

עם הקמת המועצה ב-1957 היו חברות בה שש מייסדות האיחוד (איטליה, בלגיה, גרמניה המערבית, הולנד, לוקסמבורג וצרפת) ועבודתה הייתה מזערית. נשיאות המועצה התחלפה בין החברות כל חצי שנה. עם זאת, ככל שעומס העבודה של המועצה גדל עם גידול מספר החברות, חוסר התיאום בין כל נשיאות עיכב את פיתוח סדרי העדיפויות ארוכי הטווח של האיחוד.
על מנת לתקן זאת הועלה הרעיון של שלשה נשיאותית, במסגרתו קבוצות של שלוש נשיאות עוקבות משתפות פעולה בתוכנית מדינית משותפת. העיקרון יושם ב-2007 עם הטריו הראשון של גרמניה, פורטוגל וסלובניה, ונקבע רשמית באמנת ליסבון ב-2009.
עד אמנת ליסבון הייתה לנשיאות אחריות פוליטית בכל תחומי האינטגרציה האירופית והיא מילאה תפקיד חיוני בתיווך החלטות פוליטיות, אך עם כינון האמנה הופחתה חשיבותה עם פיצול המועצה האירופית ממועצת האיחוד האירופי ופיצול מועצת החוץ מהמועצה לעניים כלליים ויצירת תפקיד הנציג העליון של האיחוד לענייני חוץ ומדיניות ביטחון.