תור היירדאל
ביוגרפיה > קנדה, ארצות הברית ומלחמת העולם השנייה (1939–1945)

באביב 1938 חזרו בני הזוג לנורווגיה, הם רכשו בקתת עץ מעל לילהאמר, וב-26 בספטמבר 1939 נולד בנם הבכור תור. בנורווגיה נטש היירדאל את מחקריו בזואולוגיה והחל במחקר יסודי על מנת לבחון את התאוריה שלו לגבי מקור הגזע הפולינזי ותרבותו. הוא העלה רעיון שההגירה לפולינזיה התבססה על משטר הזרמים והרוחות הקבוע באוקיינוס השקט, המושפע מסיבוב כדור הארץ, והיפנה, לפיכך, את מאמצי החיפוש שלו למקורו של הגזע הפולינזי לחופי אמריקה הדרומית. הוא ניצל שוב את הספרייה של קרופליאן להכנת כתב יד בנושא בשפה האנגלית: "פולינזיה ואמריקה" (Polynesia and America). פגישה מקרית עם אייוור פוגנר (Iver Fougner), נורווגי לשעבר שחי במערב קנדה, כחלק מקהילה של נורווגים לשעבר שעקרו למקום ממינסוטה בתחילת המאה ה-20, עוררה את עניינו בתרבות של האינדיאנים שחיו בעמק בלה קולה (Belle-Coola) בדרום-מערב הפרובינציה קולומביה הבריטית שבמערב קנדה, ולכן החליט היירדאל שעל מנת להשלים את המחקר הוא צריך להגיע לקנדה. איל הספנות הנורווגי תומאס אולסן הביע עניין ברעיון המהפכני של היירדאל ואיפשר למשפחתו להפליג באחת מהספינות שלו לוונקובר שבמערב קנדה ב-1939 תמורת תשלום סמלי.
באותה תקופה היו לפחות שתי תזות סותרות רלוונטיות: הרופא, הפוליטיקאי והאנתרופולוג הניו זילנדי סר פיטר באק סבר כי פולינזיה יושבה דרך מלנזיה, מהסיבה היחידה לכאורה שזה לא יכול היה לקרות דרך מיקרונזיה. האתנולוג השווייצרי אלפרד מטרו סתר זאת מכיוון שקבוצות הדם של ילידי מלנזיה ופולינזיה לא התאימו. בשל הידע שצבר על זרמי האוקיינוס, הכריז היירדאל כי שתי הדעות הטכניות מיותרות מכיוון שזרם קורושיו עולה מהפיליפינים דרך יפן בצפון האוקיינוס השקט מאסיה לצפון-מערב אמריקה, שם הוא פונה לאיי הוואי ולפולינזיה. בחלק גדול מהדרך מאמריקה לפולינזיה, נעזרו יורדי הים ברוחות הסחר מאחוריהם בנוסף לזרם. איש לא שקל בעבר מהלך אפשרי זה של התיישבות, אם כי היה ידוע כי האוכלוסייה שהתיישבה באיי קולומביה הבריטית ודאי הגיעה מאסיה, ועדיין חיה בתקופת האבן כשהאירופים הראשונים הגיעו.
ראשית, חקר היירדאל חומרים בוונקובר שלא היו זמינים בנורווגיה: ”במוזיאון הבירה ננעלו האוספים האתנוגרפיים והארכאולוגיים בקופסאות במרתף, אך למנהל המוזיאון היה המפתח והוא היה זואולוג. כעמית, ומכיוון שהבאתי לו צנצנת ריבה עם חולדות פרי שמורות בפורמלין מאיי מרקיז, קיבלתי מקום בשולחנו של ד"ר קואן עצמו, עם גישה לספריה מצוינת”.
תמונות וחפצים משל בני שבט הבלה קולה הזכירו באופן מדהים את חפצים פולינזים דומים. קווי דמיון אחרים בין פולינזים לאינדיאנים אמריקאים היו היעדר כלי חרס ואריגה, תנורי אדמה להכנת מזון, בגדים עשויים קליפות שהושרו במים ואז רוככו באמצעות פטישי עץ, גרזני אבן, דמיון בקרסי דיג, באלות, בכלי נגינה ובכלים אחרים, סירת שלחים כפולה (קאנו נתמך בשני מצופים) המאפשרת שיט בים ומנהגים דומים. היירדאל התיישב לכן בבלה קולה כדי להשלים את מחקריו באתר.
באפריל 1940 כבשה גרמניה הנאצית את נורווגיה והמשפחה נתקעה בתחילה בקנדה ללא כסף. היירדאל לא הצליח לנסוע הביתה, אך גם לא קיבל אישור עבודה מכיוון שנכנס לארץ באשרת סטודנטים. הנורווגים היו גם "במקרה הטוב לא רצויים", מכיוון שהיו שמועות בארצות הברית ובעקבות זאת גם בקנדה כי נורווגיה הצטרפה מרצון לנאצים. היירדאל נאלץ להפסיק את עבודתו בבלה קולה ולחפש פרנסה. הוא ניסה למכור את האוסף האתנוגרפי מפאטו היווא, אך נכשל. המשפחה גדלה, ליב ילדה (15 בספטמבר 1940) את ילדם השני, ביורן. למזלו איתר אותו תומאס אולסן ודאג לשלוח לו סכומי הכסף הדרושים להישרדות עד שיוכל לכלכל שוב את משפחתו. המשפחה עברה לבולטימור בארצות הברית שם עבד היירדאל כשומר במספנה. מפגש עם פרופסור אייזיאה באומן פתח בפניו את הדלת להצטרף למועדון מגלי הארצות (The Explorers Club) היוקרתי בניו יורק. היירדאל פרסם לראשונה את התאוריה שלו בביטאון International Science שיצא לאור בניו יורק בשנת 1941, כשעבד במוזיאון של קולומביה הבריטית. מאמר של הניו יורק טיימס על עבודתו של היירדאל הודפס מחדש במקביל לתגובה חריפה של האתנולוגית הפופולרית מרגרט מיד, שעוררה שנים של מחלוקת נגד התאוריות של היירדאל.
בסוף 1941 הצטרפה גם ארצות הברית למלחמה והיירדאל החליט להצטרף למאמץ המלחמתי. הוא פנה למשרד הגיוס הנורווגי בניו יורק, נשלח לעיירת חוף קנדית בנובה סקוטיה (9 ביולי 1942) שם הוא התגייס לכוחות המזוינים הנורווגיים. בהמשך קיבל הכשרה כמפעיל רדיו וכצנחן בטורונטו בקנדה, נשלח לפלוגת הצנחנים בבריגדה הנורווגית בסקוטלנד וב-1944 הוצנח בפינמרק שבצפון נורווגיה והשתתף ב-1944/45 כסגן בשחרור פינמרק, מבלי שירה אפילו פעם אחת. במהלך המלחמה זכה להכיר היירדאל חברים רבים, שניים מהם הצטרפו אחר כך למסע קון-טיקי. בסוף המלחמה במאי 1945 סיים היירדאל את לימודיו והצליח לחדש את מחקרו התרבותי-היסטורי.