משנתו של גרשם שלום
המיסטיקה היהודית הקדומה > ספרות ההיכלות והמרכבה ושאלת שורשיה הגנוסטיים

שלום הקדיש לחקר הנושא מספר מאמרים, המפוזרים בין ספריו השונים וכן ספר אחד שעסק כולו בנושא זה.
הוא תיארך את הופעת ספרות ההיכלות והמרכבה, מהתחלתה במאה הראשונה לפני הספירה ועד לסופה במאה העשירית לספירה, וזיהה בה שני שלבים: בשלב הראשון, היה מרכז היצירה בארץ ישראל. הספרים הראשונים מתקופה זו נכתבו על ידי יוצרים לא ידועים, שהשתמשו בשמות פסבידו-אפיגרפים, כגון ספרי חנוך והאפוקליפסה של אברהם אבינו. לידם ניתן לזהות מספר חכמי משנה ידועים, כגון רבי יוחנן בן זכאי ותלמידיו ורבי עקיבא. במאות השלישית והרביעית, אנו פוגשים בין העוסקים בתורת הסוד אמוראים ידועים כגון רבי יהושע בן לוי, ריש לקיש וכן רב (אבא אריכא), אשר עם ירידתו לבבל, עבר יחד איתו מרכז העשייה בתורת הסוד. מתקופה זו נותרו לנו בעיקר רמזים בתלמוד ובמדרש. העובדה שניתן למצוא מבין העוסקים בתורת הסוד חכמי משנה ותלמוד ידועים, היא אחת מהראיות שהביא שלום לביסוס טענתו כי תופעת המיסטיקה היהודית לא הייתה תופעה בשולי היהדות, אלא בלב לבה. מהשלב השני, בבבל (אם כי ניתן למצוא גם חומר מארץ ישראל), יש בידינו ספרים רבים, ואולם אף על פי שהם יוחסו לתנאים ואמוראים ידועים, סבר שלום כי גם כאן מדובר בספרות פסיבו-אפיגרפית, ויוצריהם נותרים עלומים. הספרים העיקריים השייכים לשלב השני הם: ספרות ההיכלות והמרכבה, כגון, היכלות רבתי, היכלות זוטרתי, מסכת היכלות, מרכבה רבה ומעשה מרכבה; חיבורים על מעשה בראשית, כגון, מדרש כונן (ברייתא דמשה בראשית); וחיבורים מאגיים, כגון, אותיות דרבי עקיבא.
מאפיין אחד של ספרות זו הוא, לדעת שלום, יחס שלילי למציאות ההיסטורית, ייתכן עקב המציאות הקשה בה חיו בעלי חיבורים אלה (למשל רדיפות הכנסייה הנוצרית במאה הרביעית). התוצאה הייתה שכל מאווייהם של אותם יורדי מרכבה הופנו למקום א-היסטורי, לברור מעשה בראשית או למועד ביאת המשיח. מאפיין נוסף של ספרות זו הוא העובדה שאין מדובר בתורה עיונית שלמה בתורת הסוד, אלא במדריכים המורים ליחידי סגולה כיצד להעלות את נפשם דרך שבעת הרקיעים ושבעת ההיכלות, לכיסא הכבוד, הוא עולם המרכבה, ולחוות חוויה מיסטית שתוביל להתפעלות הנפש ולאכסטזה. לאור קדושת החוויה והסכנה במסע זה, נדרשה הכנה מוקדמת הן פיזית (תענית) והן נפשית (הסתכלות פנימה), והיא ידועה הייתה למתי מעט בלבד. על אף שמדובר היה בעליית הנפש, הפעולה עצמה הייתה מכונה "ירידה למרכבה" ואותם החווים פעולה זו היו מכונים "יורדי המרכבה". בהגיעם לעולם המרכבה, זכו יורדי המרכבה לגילויי סודות הבריאה וקץ הימים וצפייה במעשי אלוהי ישראל ועבודת המלאכים. הדגש בתיאורים אלה היה על תיאור מידות המלך קדוש, האל הנורא והנשגב ופחות על מידות מוסריות (כגון, מידת הרחמים). תיאורים אלה, שהתבססו אומנם בחלקם על רטוריקה ונוסחאות קדומות, היו ייחודיים לבעלי המרכבה וניתן למצוא חלק מהם בתפילה, כגון בברכת הקדושה, בשעת תפילת שחרית, הן ביום חול והן בשבת, ובפיוטים רבים. אחד החיבורים, שיעור קומה, עסק בתיאור הדמות האלוהית, כאילו הייתה דמות אנושית, ובשל כך עורר התנגדות רבה ואף נדחה מאוחר יותר על ידי רב סעדיה גאון (במחלוקתו עם הקראים), הרמב"ם ואחרים.
שלום זיהה השפעה זרה, גנוסטית, על תורתם של יורדי המרכבה, אולם גם הדגיש את ההבדלים ביניהם. שלא כמו אצל הגנוסטיקאים, אין מדובר היה בשתי רשויות, האחת, האל נעלם והשנייה בורא העולם (הוא אלוהי היהודים, לפי תורת הגנוסטיקאים), אלא הקפדה על מונותיאיזם, ואמונה באלוהי ישראל בלבד. הפרדה ברורה הייתה קיימת גם בין האל לבין המאמין, בין הבורא לנברא, ללא יחס אינטימי ביניהם. מאידך, סבר שלום, כי המרכבה המתוארת בספרות בעלי המרכבה מתוארת כפי שמתוארת הפלירומה הגנוסטאית. מקבילות גנוסטיות נוספות היו קיימות לדעת שלום, הן בעצם מסע העלייה של בעל המרכבה והן בהכנות המאגיות בטרם המסע. שלום ציין כי במקביל לספרות ההיכלות והמרכבה הייתה קיימת ספרות של חוגים מיסטיים אחרים, שהייתה קרובה יותר למיתולוגיה הגנוסטית, ושאת השפעתה ניתן למצוא מאוחר יותר בספר הבהיר.
לעניין הקשר בין ספרות הקבלה המאוחרת לספרות ההיכלות והמרכבה, ציין שלום כי אומנם לא ניתן לקרוא לספרות ההיכלות והמרכבה בשם 'קבלה' במובן אותו אנו מכנים היום תורה זו, אולם המקובלים עצמם ראו בספרות זו כחלק מתורת הקבלה וניסו לפרש אותה ברוח הדברים בהם הם דנו. הקשר אותו מוצא שלום בין שני הזרמים הוא קשר של ירושה, כאמור ראו עצמם המקובלים כממשיכיהם של אותם יורדי מרכבה והתייחסו אליהם בכתביהם, אם כי רבים גם ההבדלים ביניהם: שלא כמו אצל המקובלים, לא ניתן למצוא אצל יורדי המרכבה יחס סימבולי לעניינים הדתיים. הדברים המופיעים בספרות ההיכלות והמרכבה מתארים מציאות של חזון ולא של סמלים. כמו כן, אין התייחסות לאותו עולם נעלם, שניתן למצוא מאוחר יותר אצל המקובלים. בנוסף, כמעט ואין פרשנות איסוטרית או מיסטית של פסוקי המקרא, או גילוי סודות על ידי התעמקות בדברי המקרא, אלא אמירת דברי תפילה ושירה דתית הקשורה בחזון יורדי המרכבה, בעת צפייתם במרכבת האל. המדובר, לדעת שלום, בשירה דתית כדוגמת הפיוטים הראשונים, אלא שפיוטים אלה נתחברו לפני הופעת הפיוטים הראשונים.