stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טבלאות המקומות הקדושים
הטבלאות > טבלת ליתוגרפיה מונק

טבלה זו הודפסה בבית הליתוגרפיה של מונק בווינה, ללא ציון שמותם של מדפיסיה או יוצריה. תאריך ההדפסה לא ידוע אבל כנראה מעט אחרי טבלת טורק.
בטבלה הזו לצד הכתובת בעברית מופיעה כתובת בגרמנית. הכתובת בעברית זהה כמעט לכתובת בטבלת טורק. הכתובת בגרמנית כוללת שלושה חלקים. בראש המפה נדפס באותיות גדולות:
"Panorama des heiligen Landes" (פנורמה של ארצות הקודש).
משמאל ולמטה נכתב (תרגום מגרמנית):
"טבלה זו כוללת תיאור גאוגרפי טופוגרפי של פלסטינה עם הדגשה בולטת יותר של אתרים ידועים מההיסטוריה, מהתנ"ך ומהתלמוד, של קברים של אישים ידועים ושל מבנים מונומנטליים אחרים".
בחלק השלישי, מצד ימין, מצוין שהטבלה נדפסה בעקבות "נוסח מקורי מאת רבי חיים שלמה פיניא מצפת".
במפה זו יש כמה תוספות שמעידות על מודרניזציה - מלבד הכתובות שנוספו בגרמנית, המונחים "פנורמה" ו"תיאור גאוגרפי טופוגרפי" מעידים על מודעות לחידושי המדע העדכניים, וכמה תיאורים שהוספו מלמדים על התעניינות במציאות הלא יהודית בארץ וסביבתה.
מפה כמעט זהה, למעט היעדר הכותרת בגרמנית בראש המפה, הועמדה למכירה בבית המכירות מורשת.
הטבלאות > טבלת האריג

טבלה מודפסת דומה מאוד לטבלה שהודפסה בווינה, גם בתיאור הוויזואלי וגם בטקסט, עם שינויים קטנים בלבד. טבלה זו הודפסה על יריעת בד, דבר שעשוי אולי להעיד על שימושה כמפת שולחן, כיסוי לחלה וכדומה.
מהטבלה הזאת ידועים שלושה עותקים: אחד שמור בספרייה הלאומית, שני במוזיאון ישראל ועותק נוסף במוזיאון היהודי בקופנהגן.
הטבלאות > מפת ליתוגרפיה שוטלנדר מברסלאו

טבלה זו הודפסה (ביותר ממהדורה אחת) על על גיליון רחב ללא ציון תאריך. עותק שלה מצוי בספריה הלאומית, ושנים נוספים באוספים פרטיים.
בשוליה מופיע שמו של המדפיס, שוטלנדר, אבל אין כל מידע על המחבר ומניעיו. מפה זו צבעונית ומרשימה יותר באיכותה מן הטבלאות שקדמו לה, ובשונה מכולן, היא מציגה גם את המושבות הציוניות הראשונות של סוף המאה ה-19.
בתחתית הטבלה מופיעה כתובת גרמנית דומה בתוכנה לכתובת בטבלאות הקודמות אבל לא זהה. מימין ומשמאל מופיעה כתובת שונה מקודמותיה:
"צורת הארץ הקדושה לגבולותיה הריה ועמקיה עריה וכפריה עם כל האחוזות והקולוניות אשר התיישבו בהן היהודים השבים מכל ארצות גלויותיהם לעבוד את אדמת ארץ אבותיהם כימי קדם. ציון במשפט תפדה ושביה בצדקה"
מפה זו דומה לקודמותיה אך מכילה שינויים רבים בפרטים במראה הכללי. הטבלה מוסיפה את המושבות החדשות של העלייה הראשונה, כאמור, ומנגד רבים מאתרי העלייה לרגל, ובמיוחד קברות צדיקים, נמחקו מהטבלה. הצגת המושבות נותנת כלי לתיארוך המידע בטבלה, והוא יכול לרמוז לזמן הדפסת הטבלה שהיה כנראה בשנת 1900 בערך.
לקריאה נוספת

ריכב רובין, צורת הארץ, ירושלים: יד יצחק בן צבי 2014, עמ' 195–210.
חביבה פלד, "שבעה אמנים", בתוך: יונה פישר, אמנות ואומנות בארץ ישראל במאה התשע עשרה, ירושלים 1979 עמ' 146–150.
ראובן זלומונס, "בעקבות יוצר המפות הנעלם", עתמול 215 (2011) עמ' 10–13.
הערות שוליים

↑  הטבלאות מכילות לעיתים אלמנטים גרפיים מיוחדים שמוכרים גם ממגילות "ייחוס אבות", למשל תיאור יריחו כמבוך בטבלת משה גאנבאש.
↑  אצל חביבה פלד, "שבעה אמנים", עמ' 150.
↑  ספונות ו (תשכ"ב), לוח ה
↑  צורת הארץ הקדושה 1875, באתר מורשת מכירות פומביות, ‏3/6/2020
מפת האריג מאת רבי פיניה מצפת, המאה ה־19
לורנס קראוס

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1954 (בן 70) ניו יורק, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  קוסמולוגיה, ספרות מדעית, תוכנית טלוויזיה, ספרות מדע פופולרי, פיזיקה תאורטית, תוכנית רדיו 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קרלטון  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס 
 מנחה לדוקטורט:  Roscoe Giles 
 מוסדות:  אוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב (1993–2008)  אוניברסיטת ייל (1986–1993)  אוניברסיטת המדינה של אריזונה (1 ביולי 2008–19 במאי 2019) 
 תלמידי דוקטורט:  Hong Liu, Raman Sundrum 
 פרסים והוקרה:  פרס המלך הוא עירום (2016)  פרס ריצ'רד דוקינס (2016)  עמית הוועדה למחקר סקפטי  הומניסט השנה (2015)  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  Physics World Book of the Year Award (2011)  פרס פורום ג'וזף א. ברטון (2005)  מדליית ארסטד (2004)  Science Writing Award (2002)  פרס לילינפלד (2001)  פרס אנדרו גמאנט (2001) 
 krauss.faculty.asu.edu
 
לורנס מקסוואל קראוס (באנגלית: Lawrence Maxwell Krauss; נולד ב-27 במאי 1954) הוא פיזיקאי וקוסמולוג תאורטי אמריקאי-קנדי ממוצא יהודי, שלימד בעבר באוניברסיטת המדינה של אריזונה, אוניברסיטת ייל ובאוניברסיטת קייס ווסטרן רזרב. הוא הקים את פרויקט Origins של ASU, המכונה כיום יוזמה בין-פלנטרית של ASU, לחקר שאלות מהותיות אודות היקום ושימש כמנהל הפרויקט. בחקירת טענות בדבר התנהגות מינית בלתי הולמת של קראוס, קבעה ASU כי הפר את מדיניות האוניברסיטה, והדיחה אותו ממנהלת פרויקט האוריגינס ביולי 2018. הוא המשיך לכהן כפרופסור ב-ASU עד שפרש במאי 2019. כיום הוא משמש כנשיא קרן פרויקט Origins וכמנחה הפודקאסט של The Origins עם לורנס קראוס.
קראוס תומך בהבנת הציבור את המדע, מדיניות ציבורית המבוססת על נתונים אמפיריים תקינים, ספקנות מדעית וחינוך מדעי. קראוס, המגדיר עצמו אתאיסט, מבקש לצמצם את ההשפעה של מה שהוא רואה כאמונות טפלות ודוגמה דתית בתרבות הפופולרית.
קראוס הוא מחברם של מספר ספרים רבי מכר, כולל הפיזיקה של מסע בין כוכבים (The Physics of Star Trek, 1995) ויקום מכלום (A Universe from Nothing, 2012).
ראשית חיים וחינוך

קראוס נולד ב-27 במאי 1954 בעיר ניו יורק, אך שהה בילדותו בטורונטו ואונטריו, שבקנדה. הוא גדל בבית יהודי. קראוס קיבל תואר ראשון במתמטיקה ופיזיקה בהצטיינות מדרגה ראשונה באוניברסיטת קרלטון (אנ') ב-1977, וקיבל תואר דוקטור לפיזיקה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בשנת 1982.
קריירה

לאחר שהיה חבר באגודת העמיתים של אוניברסיטת הרווארד, קראוס מונה בשנת 1985 כפרופסור עוזר באוניברסיטת ייל  ובשנת 1988 לפרופסור חבר . הוא התמנה להיות פרופסור לפיזיקה, פרופסור לאסטרונומיה, והיה יו"ר המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת קייס ווסטרן רזרב משנת 1993 עד 2005. בשנת 2006 הוביל קראוס את היוזמה להצבעת אי אמון נגד מי שכיהן אז כנשיא האוניברסיטה אדוארד הונדרט והרקטור ג'ון ל. אנדרסון. ההצבעות התקיימו ב־2 במרץ 2006, והסתיימו בתוצאות: 131–44 נגד הונדרט ו-97–68 נגד אנדרסון.
באוגוסט 2008 הצטרף קראוס לאוניברסיטת המדינה של אריזונה כפרופסור בבית הספר לחקר כדור הארץ והחלל במחלקה לפיזיקה, במכללה לאמנויות ומדעים ליברלים. הוא גם הפך למנהל פרויקט המקורות, יוזמה אוניברסיטאית "שנועדה לחקור את השאלות הבסיסיות ביותר של המין האנושי בנוגע למוצאו". בשנת 2009 הוא סייע בחנוכת יוזמה זו בסימפוזיון המקור, בו השתתפו שמונים מדענים, מתוך כשלושת אלפים איש.
בין התורמים לפרויקט המקורות נכללה קרן בשם "חינוך משופר", שנוהלה על ידי עבריין המין ג'פרי אפשטיין. בשנת 2011, קראוס הגן על הקשר עם אפשטיין ואמר כי הוא ראה את אפשטיין עם נשים צעירות אך לא עם נשים קטינות בבירור.
קראוס מופיע בתקשורת הן בארצות הברית והן מחוצה לה ומסייע להנגשת המדע לציבור הרחב. הוא כתב גם מאמרי מערכת ל"ניו יורק טיימס ". כחלק מהופעתו בשנת 2002 בפני מועצת בתי הספר הממלכתית באוהיו, התנגדותו לעיצוב תבוני זכתה להבלטה לאומית.
קראוס השתתף והיה נואם בסימפוזיה של Beyond Belief הן בנובמבר 2006, והן באוקטובר 2008. הוא כיהן בוועדת מדיניות המדע לקמפיין הנשיאות הראשון של ברק אובמה (2008), ובנוסף באותה שנה הוא נבחר לתפקיד נשיא שותף של מועצת החסות של עלון המדענים האטומיים. בשנת 2010 הוא נבחר לדירקטוריון התאחדות המדענים האמריקאים, וביוני 2011 הצטרף כפרופסור של המכללה החדשה למדעי הרוח, מכללה פרטית בלונדון. בשנת 2013 קיבל משרה של פרופסור במשרה חלקית בבית הספר למחקר אסטרונומיה ואסטרופיזיקה במחלקה לפיזיקה של האוניברסיטה הלאומית האוסטרלית.
קראוס נמנה עם מבקריה של תורת המיתרים, ביקורת המובעת בספרו מסתתר במראה (2005 Hiding in the Mirror). בספרו "יקום מכלום", אמר על תורת המיתרים כי "עדיין אין לנו מושג אם המתחם התאורטי המדהים הזה באמת קשור לעולם האמיתי." במרץ 2011 יצא ספרו "איש הקוונטים": חייו במדע של ריצ'רד פיינמן. הספר "יקום מכלום" - עם אחרית דבר מאת ריצ'רד דוקינס פורסם בינואר 2012 והפך לרב מכר של ניו יורק טיימס תוך שבוע. במקור, ההקדמה אמורה הייתה להיכתב על ידי כריסטופר היצ'נס, אך היצ'נס היה חולה מכדי להשלים זאת. גרסת הכריכה רכה של הספר הופיעה בינואר 2013 עם קטע חדש בהקדמה, הדן בגילויו של בוזון היגס בשנת 2013. ב־21 במרץ 2017, התפרסם ספרו החדש ביותר, "הסיפור הגדול ביותר שאי פעם אמר - עד כה: מדוע אנחנו כאן?" (?The Greatest Story Ever Told—So Far: Why Are We Here). הוא שוחרר בגרסת כריכה קשה, כריכה רכה ושמע.
מאמר מיולי 2012 ב-Newsweek, שנכתב על ידי קראוס, מציין כיצד חלקיק היגס קשור להבנתנו את המפץ הגדול. הוא גם כתב קטע ארוך יותר בניו יורק טיימס בו הסביר את המדע העומד מאחורי החלקיק וחשיבותו.
בינואר 2019 התמנה קראוס לנשיא קרן פרויקט Origins, תאגיד ללא מטרות רווח שנועד לארח דיונים בפאנל הציבורי בנושאי מדע, תרבות וחברה. ב־21 ביוני אותה שנה הושק פודקאסט וידאו חדש, הפודקאסט Origins עם לורנס קראוס, בו קראוס הוא המנחה. הפרקים הראשונים כללו דיאלוגים עם ריקי גרוויס, נועם חומסקי וג'ני בוילן.
קריירה > טענות להתנהגות מינית לא ראויה

במאמר מפברואר 2018 המתאר את ההאשמות ש"נעו בין הערות פוגעניות ועד מישושים ללא הסכמה ", ה-BuzzFeed דיווח על מגוון תביעות על התנהגות מינית לא נאותה כלפי קראוס, כולל שתי תלונות משנותיו ב-CWRU. קראוס השיב כי המאמר היה בבחינת "לשון הרע" ו"לא נכון עובדתית ". בהצהרה פומבית הוא התנצל "בפני כל מי שהרגיש מאוים או לא נוח", אך הצהיר כי המאמר של BuzzFeed "התעלם מראיות נגדיות, עיוות את העובדות והעלה טענות אבסורדיות עלי."
ASU הצהיר כי לא קיבלו תלונות מטעם סגל ההוראה, הצוות או הסטודנטים לפני המאמר של BuzzFeed, אולם לאחר מכן החלו בחקירה פנימית בנוגע להאשמה שקראוס תפס שד של אישה בזמן כנס באוסטרליה. החוקרים ראיינו שני עדי ראייה, ושני עדים נוספים שדיברו מייד עם האישה האנונימית. העדים תיארו את האישה כמוטרדת ונדהמת. האישה אמרה לחוקרים כי "היא לא חשה קורבן, הרגישה שמדובר באינטראקציה בינאישית מגושמת וחשבה שהיא טיפלה בזה באותו הרגע". ASU מצאה כי חוסר ההוכחה העדכני מצביע על כך שקראוס הפר את מדיניות האוניברסיטה נגד הטרדות מיניות, בקיום הטרדה על ידי אחיזת שד של אישה ללא רשותה. כתוצאה מכך, לא חודש מינויו כמנהל פרויקט המקור, והאוניברסיטה העבירה את עובדיה לפרויקט שמנוהל על ידי מדענית כדור הארץ לינדי אלקינס-טנטון, והפרויקט הסתיים רשמית.
בתגובה לקביעת האוניברסיטה, הפיק קראוס מסמך ערעור בן 51 עמודים בתגובה להאשמות, כולל טענה נגדית לפיה תמונה שנטען כי היא של קראוס אוחזת בשד של אישה, מראה למעשה את ידו מתרחקת מהאישה.
כמה ארגונים ביטלו השתתפותם באירועים עם קראוס. קראוס התפטר מתפקיד יושב ראש עלון מועצת הספונסרים של מדעני האטום כאשר הודיע כי חבריו האחרים חשו כי נוכחותו מסיחה את דעתו "מיכולתו של העלון לבצע את עבודתו ביעילות".
קראוס פרש מ-ASU בסוף שנת הלימודים 2018–2019.
עבודה מדעית

קראוס מתעסק בעיקר בפיזיקה תאורטית ופרסם מחקרים במגוון נושאים בתחום זה. בשנת 1995 הציע כי צפיפות האנרגיה של היקום נשלטת על ידי האנרגיה של החלל הריק. בשנת 1998 אושרה השערה זו על ידי שני שיתופי פעולה תצפיתיים, ובשנת 2011 אף הוענק פרס נובל על תגליתם. קראוס גיבש מודל בו היקום יכול היה להיווצר מ"כלום", כפי שתואר בספרו "יקום מכלום". הוא מסביר כי סידורים מסוימים של שדות קוונטיים יחסותיים עשויים להסביר את קיום היקום כפי שאנו מכירים אותו תוך שהוא מודה כי "אין לו מושג אם ניתן למחוק את התפיסה (של קבלת מכניקת הקוונטים כמובנת מאליה) באופן שימושי". מכיוון שנראה שהמודל שלו עומד עם תצפיות הניסוי של היקום (כמו צורתו וצפיפות האנרגיה), מכונה "השערה מתקבלת על הדעת". עם זאת, הקוסמולוג ג'ורג' אליס והפיזיקאי המתמטי IS Kohli התנגדו למודל שלו, וטענו כי רבות מהטענות שלו הנוגעות ליקום מכלום "אינן נתמכות במלואן על ידי תורת היחסות הכללית המודרנית או תאוריית שדות קוונטיים. בחלל מעוקם".
בתחילה, קראוס התייחס בספקנות לגבי קיומו של בוזון היגס. עם זאת, לאחר שהלה התגלה על ידי המאיץ ב-CERN, הוא חקר את ההשלכות של שדה היגס על טיב האנרגיה האפלה.
פעילות ציבורית

קראוס טען כי דיונים על מדיניות ציבורית בארצות הברית צריכים להתמקד יותר במדע. הוא ביקר את התבטאויותיו של המועמד הרפובליקני לנשיאות בן קרסון על מדע, וכתב כי דבריו של קרסון "טוענים שמעולם לא למד או בחר להתעלם ממושגים מדעיים בסיסיים ובדוקים היטב."
קראוס תיאר את עצמו כאנטיתאיסט, ומשתתף בדיונים ציבוריים על דת. קראוס מוצג בסרט הדוקומנטרי The Unbelievers (הלא מאמינים), משנת 2013, בו הוא וריצ'רד דוקינס מסתובבים ברחבי העולם ומדברים בפומבי על חשיבות המדע וההיגיון לעומת דת ואמונות טפלות. הוא השתתף בוויכוחים רבים עם מטיפים דתיים, כולל וויליאם ליין קרייג.
בספרו "יקום מכלום: מדוע יש משהו יותר מאשר כלום" (2012), דן קראוס בהנחה שמשהו לא יכול לבוא יש מאין, שלעיתים קרובות שימש כטיעון לקיומו של יוצר ראשוני. מאז טען בדיון עם ג'ון אליס ודון קופיט כי חוקי הפיזיקה מאפשרים ליצור את היקום יש מאין. "מה יהיו המאפיינים של יקום שנוצר יש מאין, רק עם חוקי הפיזיקה וללא כל שנאנגנים על טבעיים? מאפייני היקום היו בדיוק אלו של היקום בהו אנו חיים." מנגד,בריאיון לאטלנטיק הוא קובע שמעולם לא טען ש"שאלות על מקורות היקום נגמרו ". לדברי קראוס, "אני אף פעם לא טוען לפתרון של אותה רגרסיה אינסופית של למה-למה-למה-למה; מבחינתי זה צבים כל הדרך למטה".
כבוד

בריאיון עם קראוס ב"סיינטיפיק אמריקן", סופרת המדע קלאודיה דרייפוס כינתה את קראוס "אחד הפיזיקאים הבכירים הבודדים הידוע גם כאינטלקטואל ציבורי." קראוס הוא אחד המעטים ביותר שקיבלו פרסים משלוש אגודות הפיזיקה האמריקאיות הגדולות: האגודה האמריקאית לפיזיקה, האיגוד האמריקאי למורים לפיזיקה, והמכון האמריקאי לפיזיקה. בשנת 2012 הוענק לו מדליית השירות הציבורי של מועצת המדע הלאומית על תרומותיו לחינוך הציבורי במדע והנדסה בארצות הברית. בשנת 2016 זכה בפרס ריצ'רד דוקינס.
בדצמבר 2011, קראוס הפך לחבר כבוד שאינו רשאי להצביע בהנהלת מרכז המחקר. המרכז השעה את הקשר עם קראוס במרץ 2018 בעקבות טענות על התנהגות מינית לא ראויה, "בהמתנה למידע נוסף".
גדעון כהן שאולי

| --- | --- |

 לידה:  1945 (בן 80 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום פעילות:   אשדוד, ישראל ישראל
 רבותיו:  הרב נסים דוד עזראן, הרב חיים יעקב גולדוויכט, אביו הרב משה כהן שאולי
 תלמידיו:  ד"ר יחיאל לסרי, הרב משה אמסלם, הרב יהודה סבח
 
הרב גדעון כהן שאולי (נולד ב־1945) הוא ראש המרכז הרוחני "שאולי" באשדוד ואיש חינוך. הרב של יהודי איראן בישראל. ויקיר העיר אשדוד.
תולדותיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
נולד בירושלים לרב משה כהן שאולי ולאסנת בכורה.
למד בישיבת הדרום, בישיבת כרם ביבנה, בבית המדרש להוראה לרבנים בבית שמואל וכן בבית המדרש להוראה לרבנים מכון אריאל בירושלים. נסמך על ידי הרב נסים דוד עזראן והרב עובדיה יוסף. כמו כן למד לימודים אקדמאיים באוניברסיטת בר-אילן.
השתתף בקרבות מלחמת ששת הימים ומלחמת ההתשה.
תושב אשדוד משנת 1960.
איש חינוך ודמות בולטת בעיר אשדוד בענייני חברה ורווחה, על פעילותו רבת השנים בתחום החינוך קיבל בשנת תשס"ו את אות יקיר החינוך הדתי בישראל. עומד בראש המרכז הרוחני על שם בנימין שאולי באשדוד. שאולי הוא בנוסף פייטן ומשנת תשל"ב ניהל מקהלת ילדים להם אף הלחין חלק מהשירים. תרם להבאת הפייטנות בסגנונה הירושלמי אל בני העיר אשדוד. פעל בקליטת עלייה ובמעורבות בקרב עדות מוחלשות שונות. וכאביו לפניו מתוך מגמה של מיזוג גלויות עם שמירת האוצרות שכל עדה מביאה עמה.
בשנת תשס"ז הוענק לו תואר יקיר העיר אשדוד.
פעל למען שחרור יהודים שנאסרו באיראן בידי השלטונות.
במשך עשרות שנים כותב טור בעיתון "השבוע באשדוד".
מדי שבוע בימי שישי משודרים דבריו בתוכניתו של אבישי בר אושר בתחנת הרדיו כאן מורשת.
חבר פעיל בהנהלת "בית כורש" המשמש מרכז רוחני קהילתי עולמי ליהדות איראן בכל ארצות הפזורה, חבר הנהלה בפדרציה הספרדית בארץ ופעיל בארגון "בית פהלווי".
ספריו

סייע לאביו הרב משה שאולי, בהוצאת סדרת ספרי הבש"ם, והוציא סדרה פרי עטו בשם סדרת הגש"ם (ראשי תיבות: הרב גדעון שאולי בן משה).
ברכת הגשם, עיונים בפרשת השבוע ובמעגל השנה, תשס"ב, (2002).
מעיינות הגשם
ניצוצות הגשם
רבבות הגשם, תשע"ח,(2018).
רננות הגשם, תשע"ח, (2018).
ישועות הגשם, תשע"ט, (2019).
אוצרות הגשם, תש"פ, (2020).
הערות שוליים

↑  מכתב ארגון בית כורש של יהודי איראן; מכתבו של הרב הראשי לישראל הרב ישראל מאיר לאו; ידיעות אחרונות, הקרובים בישראל
1 2  ארון הספרים, עמ' 57, גיליון 85, נובמבר, 2019, בכתב העת אתרוג לחינוך יהדות וחברה.
↑  [http: //www.shaulicohen.022.co.il/BRPortal/br/P102.jsp?arc=50738 מכתב רשמי מבית נשיא מדינת ישראל] 07 ביוני 2000, המתייחס אל הרב גדעון שאולי כרבה של יהדות איראן בישראל באופן רשמי.
↑  מכתב המלצה של הרב צבי יהודה מלצר, תשכ"ח
↑  הרב ניסים דוד עזראן, מכתב ראש ישיבת בית שמואל
↑  מכתב סמיכה של הרב עובדיה יוסף, תשמ"ו
1 2  הרב גדעון כהן שאולי-יקירי העיר אשדוד באתר עיריית אשדוד.
↑  ד"ר יחיאל לסרי, זיכרונות מבית אבא, באתר nrg‏, 4 באוקטובר 2011
↑   קטעי תפילה בלחני העדות השונות בבית הכנסת שאולי בעיר אשדוד, סרטון בערוץ "גבריאל כאשי", באתר יוטיוב (אורך: 06:23)
↑  יקירי אשדוד (ארכיון)
↑  ידיעות אחרונות, הקרובים בישראל
↑  כל הדרום, נגייס את קלינטון למען שחרור יהודי איראן
↑  מידע קטלוגי באתר הספרייה הלאומית.
↑  מידע קטלוגי באתר הספרייה הלאומית.
↑  מידע קטלוגי באתר הספרייה הלאומית.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305517205171  VIAF: 97230734   WorldCat (עם VIAF): 97230734
איסאק באבל

| --- | --- |

 לידה:  13 ביולי 1894 אודסה, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  27 בינואר 1940 (בגיל 45) בוטירקה, ברה"מ 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, ברית המועצות 
 מקום קבורה:  בית הקברות דונסקויה החדש 
 אירועים משמעותיים:  שריפת הספרים בגרמניה הנאצית (1933) 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הכלכלית הלאומית של קייב ע"ש ואדים הטמן 
 שפות היצירה:  רוסית, עברית, יידיש, צרפתית, אוקראינית 
 סוגה:  פרוזה, סיפור סקטץ', סיפור קצר, מחזה 
 יצירות בולטות:  Red Cavalry 
 תקופת הפעילות:  מ-1921 
 בן או בת זוג:  אנטונינה פירוז'קובה 
 חתימה:   
 
איסָאק (יצחק) עמנואילוביץ' בַּאבֶּל (בכתב רוסי: Исаа́к Эммануи́лович Ба́бель;‏ 30 ביוני 1894 – 27 בינואר 1940) היה סופר, עיתונאי, מחזאי רוסי-סובייטי יהודי. ידוע בעיקר בשל הסיפורים הקצרים שכתב. מגדולי הסופרים הרוסים במאה ה-20. הוצא להורג על ידי הנ.ק.ו.ד. בתקופת סטלין.
סיפורי אודסה

תשעה מהסיפורים שכתב באבל הוכתרו על-ידו בכותרת "סיפורי אודסה". רק ארבעה מסיפורים אלה נקבצו יחד בחייו של באבל ופורסמו בקובץ בשם זה ב-1931.
במוקד סיפורי אודסה עומד רובע העוני מולדבאנקה, שרוב דייריו היו יהודים. רבים מהם עניים מרודים, קבצנים, או סוחרים זעירים, רוכלים "סוחרי אוויר" (לופטמנטשען), עגלונים וסבלים. גיבורי הסיפורים הם אנשי העולם התחתון היהודי של אודסה. הם השולטים ברחוב ביד רמה, מטילים אימה על הבורגנים ובעלי הרכוש, ומשטים במשטרה. ראש וראשון להם הוא בניה קריק, המכונה המלך. בניה הוא בן דמותו של מישקה יאפונצ'יק, מי שהיה ראש כנופיית פשע יהודית באודסה, שהגן על היהודים בפוגרומים בזמן מלחמת האזרחים ואחר כך נורה למוות על ידי הבולשביקים. דמויות אחרות הם בעלי זרוע החוברים לעולם התחתון: אביו של בניה, מנדל קריק, בריון גס רוח ואלים, בעל עסק גדול של עגלות, ליובקה קוזאק, בעלת בית מרזח ובית בושת, המנהלת עסקים אפלים, והעגלון פרוים גרץ, "שהוא המנהיג האמיתי של ארבעים אלף הגנבים שבאודיסה". באבל מתאר אותם ואת מעלליהם בהתפעלות לא ממש מוסתרת ובהומור. בניה הוא מעין רובין הוד יהודי השודד את הגבירים ונדיב לנדכאים. גם פרוים גראץ, אביה של באסקה המייחלת לחתן ונדחית בגלל מעמדו הנחות של האב, מתואר מתוך אמפתיה ואפילו חיבה. ניכר שבאבל מעריץ את היהודים האלה על שהם חזקים, אינם מפחדים מאיש, ושמים לצחוק את המשטרה - אותה משטרה שהעלימה עין כשהתחוללו הפוגרומים ביהודי העיר. המהפכה הבולשביקית שמה קץ לעולם התחתון היהודי של אודסה. ובאבל, המאמין במהפכה, יודע שאין לו מקום במשטר החדש.
הפרוזה של באבל

הפרוזה של באבל מתייחדת בכך שהיא תמציתית, דחוסה ומלאה בניגודים חריפים. תיאוריו של באבל משלבים בין נטוריאליזם גס וברוטאלי, שבו הוא בוחר לתאר את פרטי המציאות, לבין פאתוס רומנטי ופיוטי. גם כשהוא מתאר את אימי המלחמה או חיים של ניוול, סיאוב ואומללות, הוא משתמש בדימויים מלאי יופי. נילי מירסקי מוצאת את הניגודיות גם בדרך שבה הוא רואה את העולם ומתאר אותו.
את דרכי הסתכלותו של באבל בעולם מאפיינים ריחוק רגשי גמור, כביכול, שנקרע מפעם לפעם בפרץ של הזדהות עזה; הסתכלות מתנכרת, אירונית, שמתוכה מבליחה ראיית הדברים מבפנים. ודווקא כבליו של הניכור, שהוא ספק התגוננות וספק צינה ממשית – מעניקים להזדהות את כוחה.
מירסקי מגדירה את באבל כ"משורר בפרוזה". אך באבל הוא סופר, המספר סיפורים ומעשיות, לא פחות מכפי שהוא משורר. (שלא כתב שורת שירה אחת בימיו, כפי שמציינת מירסקי) הייחוד שלו הוא בעירוב הבלתי רגיל בין סיפור המתנהל כאילו בשטף, כמעשיה, לבין השימוש במטאפורות מפתיעות ונועזות ההופכות את הסיפור לשירה. מה שמחבר ומחשק את הניגודים האלה הם המשפטים המלוטשים והמצומצמים, שעליהם שקד באבל בכל יצירותיו.
ספריו של באבל בעברית

סיפורים (תרגם: אברהם שלונסקי), מרחביה: ספרית פועלים, 1963.
להמשיך אל השמש: סיפורים ורשימות (תרגם: אברהם שלונסקי; הביא לדפוס אריה אהרוני), ספרית פועלים, יד שלונסקי, 1984.
שלושה סיפורים של יצחק באבל: מעשה בשובכי המלך בן הרבי, תרגמה מרוסית: חמוטל בר-יוסף, הוצאת משרד החינוך והתרבות, מרכ'ל תוכניות לימודים, 1987.
חיל הפרשים ועוד סיפורים (תרגמה: נילי מירסקי), הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1987 (מהדורה חדשה - הספריה החדשה ב-2002)
איסאק באבל, כל הכתבים: כרך ראשון, הסיפורים, תרגום מרוסית: חמוטל בר-יוסף, עריכה מדעית: אפרים זיכר הוצאת כרמל, ירושלים, 2008.
איסאק באבל - כל הכתבים: כרך שני - מחזות תסריטים וסיפורים, תרגום מרוסית: חמוטל בר-יוסף, עריכה מדעית: אפרים זיכר, הוצאת כרמל ירושלים 2009
איסאק באבל - כל הכתבים: כרך שלישי - מסות זכרונות ונאומים, תרגום מרוסית: חמוטל בר-יוסף, עריכה מדעית: אפרים זיכר הוצאת כרמל ירושלים 2009
מחזות שהועלו בארץ

השקיעה, (סוסיו של מנדל חץ פורח סוסיו כנשר), תרגום: אברהם שלונסקי, ביים: שרגא פרידמן, צייר: נפתלי בזם, מוזיקה: מאיר נוי, הבימה, 1965, ("דגש קל", ספרית הפועלים,1993). ב־1986 עלה המחזה בישראל פעם נוספת, הפעם בתיאטרון 'הקאמרי' ובתרגומה של נילי מרסקי. התרגום נדפס לראשונה בכתב העת דחק, כרך טז, 2023.
עיר - סיפורי אודסה על פי סיפוריו של איסאק באבל.1996. תיאטרון גשר. במאי: ייבגני אריה
שכר הסופרים הראשון שלי, תרגום ועיבוד לתסכית רדיו : אריה אהרוני, גלי צה"ל, "בימת רדיו", בימוי: גיורא מנור, 1975.
לקריאה נוספת

ברל רוזן, איסאק בבל (1894–1941), דמויות ומוטיבים יהודיים בספרות הרוסית, תשס"ג-2003.
עליזה צ'ודנובסקי, "חייו ומותו של איסאק באבל", עיתון 77, 204, תשנ"ז-1997.
אפרים זיכר, "יצחק באבל, החכם מאודסה", זהות ב', תשמ"ב-1982.
צבי וולובסקי, "יצחק בבל – הגבורה והאכזבה", מעריב, אפריל 1981.
שלום לוריא, "יצחק באבל: יצירתו ולבושה העברי", שבות, 6, תשל"ט-1979.
שמעון מרקיש, "יצחק באבאל והספרות הרוסית-יהודית", מבפנים ל"ט, תשל"ז-1977.
י. ב. מינץ, "הרהורים על יצירתו של י.ע. בבל", הגות עברית בברית המועצות, תשל"ו-1976.
אריה אהרוני, "יצחק באבל והקולקטיביות", שבות 3, תשל"ה-1975.
ד. אלון, "באבל", קשת ס"ז, תשל"ה-1975.
עקיבא גוברין, "פגישה עם י. באבל", 'בעקבי המשימות', הוצאת עם עובד, תשל"ד 1974, עמ' 344 - 361.
אפרים זיכר, "יצחק באבל — משורר עברי בספרות הרוסית", דפים למחקר בספרות 17/16, תשס"ח-תשס"ט, עמ' 359–382 (המאמר זמין לצפייה במאגר JSTOR לאחר הרשמה)
"מחווה לשישה סופרים של המאה העשרים: ג'יימס ג'ויס, פרנץ קפקא, איסאק באבל, ויליאם פוקנר, חורחה לואיס בורחס, אלבר קאמי". (פרוזה אחרת), ג'ויס, ג'יימס, 1882-1941 ; קפקא, פרנץ, 1883-1924 ; בבל, יצחק, 1894-1940 ; פוקנר, ויליאם, 1897-1962 ; בורחס, חורחה לואיס, 1899-1986 ; קמי, אלבר, 1913-1960 ; יבין, אברהם, 1929 - ; המרמן, אילנה ; מירסקי, נילי, 1943 - ; ליטוין, רנה, 1939-2012 ; פורת, אמציה, 1932-; תל אביב, עם עובד, תש"ס, 1999.
מחווה לאודסה עריכה: רחל ארבל.מוזיאון העם היהודי בית התפוצות על שם נחום גולדמן תל אביב 2002
The complete works of Isaac Babel / edited by Nathalie Babel ; translated with notes by Peter Constantine ; introduction by Cynthia Ozick.
I. Babel (Isaak), 1894-1940;Babel, Nathalie;c2002
New York : W.W. Norton
Geschichten aus Odessa : autobiographische Erzählungen / I. Babel ; Deutsch von Milo Dor und Reinhard Federmann.
I. Babel (Isaak), 1894-1940;Dor, Milo, 1923-2005 ; Federmann, Reinhard, 1923-;1987
München : Deutscher Taschenbuch Verlag
Isaac Babel's selected writings : authoritative texts, selected letters, 1926-1939, Isaac Babel through the eyes of his contemporaries, Isaac Babel in criticism and scholarship / Isaac Babel ; translated by Peter Constantine ; selected and edited by Gregory Freidin.
I. Babel (Isaak), 1894-1940;Constantine, Peter, 1963 - ; Freidin, Gregory;c2010
New York : W.W. Norton & Co
Izaak Babel na scenach polskich / Czesław Andruszko.
Czesław Andruszko;Babel, I. (Isaak), 1894-1940;2005
Poznań : Uniwersytet im. Adama Mickiewicza
יחסי ארגנטינה–ישראל

| יחסי ארגנטינה–ישראל |
| --- | --- |
ארגנטינה: ישראל
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ארגנטינה: ישראל
שטח (בקילומטר רבוע)
2,780,400: 22,072
אוכלוסייה
45,799,438: 10,045,600
תמ"ג (במיליוני דולרים)
640,591: 509,901
תמ"ג לנפש (בדולרים)
13,987: 50,759
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: דמוקרטיה פרלמנטרית
שגרירים
שמעון אקסל ואחניש: אייל סלע
יחסי ארגנטינה–ישראל הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין הרפובליקה הארגנטינאית לבין מדינת ישראל אשר מוסדו לראשונה ב-31 במאי 1949.
שגרירויות

ארגנטינה מחזיקה שגרירות בישראל בהרצליה
לישראל מחזיקה בשגרירות בבואנוס איירס ושתי קונסוליות כבוד בקורדובה ובמנדוסה.
ראו גם

יהדות ארגנטינה
הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה
עלייה מאמריקה הלטינית בשנות האלפיים
שגרירות ישראל בבואנוס איירס
הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה
לקריאה נוספת

משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 135–147.
אליוט מינור

| --- | --- |

 מקום הקמה:  יורק 
 מוקד פעילות:   יורק, אנגליה, בריטניה
 תקופת הפעילות:  מ-2005
 סוגה:  רוק, פופ פאנק, רוק קלאסי
 חברת תקליטים:  Warner Bros. Records Repossession Records
 www.elliotminor.com
 חברים
 אלכס דייוויס (סולן, גיטרה) אד מינטון(סולן, גיטרה) דן היטרטון (תופים) אלי פאול (קלידים) טדי היטרטון (גיטרה בס)
 
אליוט מינור (באנגלית: Elliot Minor; קודם לכן The Academy) היא להקה מיורק, אנגליה. המוזיקה שלהם משלבת רוק קלאסי ביחד עם רוק עכשווי. הלהקה פעילה משנת 2005.