stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בניין (שפה)
תולדות התפתחות הבניינים > הבניין בשפות השמיות הקדומות

שינוי הצורה בין בניין לבניין על ידי שינוי תנועות בלבד הוא פיתוח מאוחר, שלא היה קיים כלל בפרוטו-שמית, השפה המשוחזרת בידי החוקרים כאֵם השפות השמיות. בשפה הקדומה היו בנייני פועל רבים וביניהם גם כפילות של צורות בניין שלהם משמעות דומה למרות צורתם השונה. עם זאת, כל הבניינים בשפה הפרוטו-שמית נוצרו בהוספת עיצורים או בהכפלת עיצורים (דגש חזק בעברית או שאדה בערבית) של בניינים קודמים. לא היו בה את הבניינים ה"פנימיים" (דוגמת הבניינים בעברית: הֻפְעַל ופֻּעַל ובערבית فَاعَلَ – פאעל) ואלו הם בניינים חדשים שהתפתחו בשפות המאוחרות בלבד. כך גם צורתו המקורית של פיעל הייתה פָּעַל, אך עם דגש חזק בע' הפועל בעוד הבניין הקל הושמע בלא דגש, גם בהגאים חותכים כמו אלו מאותיות בג"ד כפ"ת.
בשפה הפרוטו-שמית, טרם הבניינים, היו מלכתחילה רק שלוש תנועות אַ, אִי, ואוּ (A, I, U), ושינוי תנועותיו של פועל, שימש בשפה זו לשינוי תצורת זמן וליצירת צורת הציווי. כך, כל הפעלים כולם, היו בעלי אחידות תנועות, ומכאן, עם התפתחות הבניינים, התפתחה אחידות התנועות של הפעלים שבתוך כל בניין ובניין (אך שוני התנועות בין בניין לבניין).
לדעת חוקרים הסיבה להתפתחות הבניין בשפות השמיות, נעוץ בזה, שהשפות העתיקות במזרח התיכון, גם השפות השמיות וגם אלו האחרות, היו שפות צירופיות. הדוברים בשפות אלו העדיפו ככלל ליצור מילים בעזרת צירופי מילים וחלקי מילים. כשם, שכינויי השייכות בשפות השמיות הן תוספות לשמות העצם ומיליות יחס רבות הן תוספות למילים וגם צורות הריבוי וההטיה לנקבה הן תופסות למילים, כך גם רבים מהפעלים היו פעלים קודמים עם תוספות.
עם התפתחות השפות השמיות, מערכת הבניינים של כל אחת מהן השתנתה. חלו תהליכים של צמצום מספר הבניינים, הוספת בניינים בעלי משמעות חדשה, שינויי צורה של בניינים ושינויי משמעות. שינויי המשמעות כללו צמצום משמעות, אימוץ משמעות שונה מזו המקורית, והרחבת משמעות – בדרך כלל כתוצאה מאובדן בניינים.
תולדות התפתחות הבניינים > הבניין בשפות השמיות הקדומות > השפעת השינויים בתבניות הבניינים על השפה בהתפתחותה

השינויים בתבניות הבניינים גררו אחריהם שינויים בשפה. שינויים אלו כוללים:
הקטנת אוצר המילים עקב אובדן בניינים:
בעברית נותר רק בניין בודד לפעולה חוזרת, בניין התפעל, צורת הפעולה החוזרת של פיעל, ובערבית נותר רק בניין סביל אחד – הבניין המקביל לנפעל, שהוא הצורה הסבילה של בניין קל. וכך, בשפה העברית, שורש שאין לו נטייה בפיעל, לא תהיה לו גם נטייה בחזרתית. כך לדוגמה אין אומרים "שאל את עצמו" במילה אחת (בערבית אומרים זאת "אִסְתַאַלַ").
בדומה לכך גם בשפה הערבית את מרבית השורשים אי אפשר להטות לפועל סביל, וצורת הדיבור הסביל כמעט ונעלמה לחלוטין מן הערבית.
הן בעברית והן בערבית לא השתמר בניין סביל לפעולה חוזרת. זאת בניגוד לאכדית. בשתי שפות אלו אין אומרים במילה אחת "אולץ להתלבש", "אולץ להתפשט", "אולץ להתחסן", "אולץ להתגרד" או "אולץ להתפטר" (המילה "התפוטר" לא נחשבת למילה תקנית).
איחוד משמעות של בניינים בשל אובדן בניינים:
בדומה לבניין أَفْعَلَ – אַפְעַלַ בערבית, משמעותו העיקרית של בניין הפעיל היא גרם לפעולה (לדוגמה, הלביש). אך קיימת גם משמעות משנית לבניין הפעיל בעברית, משמעות של שינוי מצב (לדוגמה: הסמיק, השמין). בערבית לעומת זאת קיים לכך בניין נפרד: إِفْعَلَّ – אִפְעַלַּ. ההבדל הניכר בצורה בין שני הבניינים בערבית הוא הדגש החזק בלמד הפועל. בעברית, הדגשים החזקים בבניינים נעלמו. משום כך סבורים שבניין הפעיל העברי הוא איחוד של שני בניינים קודמים לו, בניינים ששרדו בערבית.
שינויי משמעות בניינים:
בניין פיעל העברי ובניין فَعَّلَ – פַעַּלַ הערבי היו בעבר זהי צורה ומשמעות. לשניהם היה דגש חזק בעין הפועל, משמעותו העיקרית של הבניין בשתי השפות הייתה פעולה בעוצמה (פעולה אינטנסיבית), ומשמעותו המשנית הייתה גרימה. בעברית, עם אובדן הדגש החזק, בניין פיעל שימר את המשמעות המשנית הנוספת, בעוד فَعَّلَ – פַעַּלַ הצטמצם למשמעות הגרימה. משמעות הפעולה האינטנסיבית, בערבית, עברה אל בניין فَاعَلَ – פַאעַלַ, בלא דגש, עם שינוי מקום הטעם והארכת התנועה, תוך שבניין זה משנה את משמעותו ממשמעותו המקורית, משמעות של פעולה בכוונה תחילה. בניין فَاعَلَ – פַאעַלַ שרד בערבית וגם בלשונות אתיופיה, שם הוא עדיין משמש במשמעות של פעולה בכוונה תחילה.
דוגמאות למערכות בניינים בשפות אחדות

מערכות בניינים שונות קיימות והיו קיימות בשפות השמיות, בשלבים שונים ובתקופות שונות של שפות אלו, וביניהם:
בניינים בעברית :
בניינים בעברית החדשה: שבעת הבניינים העיקריים בעברית הם: פָּעַל (מכונה גם "קל"), נִפְעַל, הִפְעִיל, הֻפְעַל, פִּעֵל, פֻּעַל, הִתְפַּעֵל. דוגמה לבניין נדיר יותר: שִׁפְעֵל. מבחינה צורנית, הבניינים נבדלים זה מזה בתוספות שלפני פ' הפועל, בתנועות של אותיות הפועל (פָּעַל/פִּעֵל) והבניין הִפְעִיל שונה מהאחרים גם אורך התנועה של ע' הפועל (חיריק מלא במקום תנועה קצרה). ייתכן שמתפתח כיום בניין חדש תפעל.
בניינים בלשון חז"ל: מערכת הבניינים בלשון חז"ל דומה לזו של העברית המקובלת, אך משתנה מעט, מתקופה לתקופה, בהתאם להשפעותיהן של השפות השמיות האחרות. אחד השינויים הבולטים הוא קיומו של בניין "נִתְפָּעַל".
בניינים בערבית: בערבית ספרותית ישנם עשרה בניינים עיקריים וחמישה משניים. לחלק מבנייני השפה הערבית קל למצוא בניינים דומי משמעות בעברית (התפעל, בעברית, דומה ל"תפאעל" בערבית) ולחלק קשה למצוא. מבחינה צורנית, ההבדלים בין הבניינים העיקריים בשפה הערבית נוצרים גם באופן בו הם נוצרים בעברית וגם בדרכים נוספות. הדרכים הנוספות הן תוספת דגש לע' הפועל ותוספת עיצור אחרי ע' הפועל. בערבית המדוברת הפלסטינית, השתמרו שמונה מעשרת הבניינים העיקריים של הערבית הספרותית.
בניינים באכדית: באכדית 13 בניינים. לחלקם קל למצוא בניינים מקבילים מבחינת המשמעות בעברית או בערבית ולחלקם קשה. יותר. הבניינים באכדית נבדלים מבחינה צורנית בתנועות עצמן, באורך התנועות, בתוספות עיצורים לפני אות השורש הראשונה ובתוספת הברה שלמה (ההברה תַּ ta או ההברה tan תַּן) אחרי אות השורש הראשונה.
בניינים בארמית :
בניינים בארמית ארצישראלית גלילית: מערכת הבניינים של הארמית הגלילית היא פשוטה יחסית. היא מכילה שישה בניינים: פְּעַל (מקביל לבניין קל בעברית), פַּעֵל – המקביל לבניין פִּעֵל בעברית, אַפְעֵל – המקביל לבניין הפעיל בעברית, אֶתְפְּעֵל – סביל של פְּעַל, אֶתְפַּעַל – סביל של פַּעֵל, ובניין נדיר מאוד: אֶתַּפְעַל – סביל של אפעל.
בניינים בארמית אשורית – הארמית הסורית בת ימינו: בארמית הסורית המודרנית, כמו בגלילית יש שישה בניינים עיקריים. בניינים אלו דומים לבנייני הארמית הגלילית בתצורתם, אולם, שלושת הבניינים האחרונים שינו את משמעותם מסבילות להדדיות.
ראו גם

בניינים בעברית
קניבלים מרקדים

| --- | --- |

 בימוי:  ברט ג'ילט
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מוזיקה:  דארל קלקר
 אנימטור:  לס קלארק פלויד גוטפרדסון ג'ק קינג דייוויד הנד בן שרפסטין ג'וני קאנון טום פלאמר נורם פרגוסון וילפרד ג'קסון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני וולט דיסני
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 הקרנת בכורה:  13 במרץ 1930
 משך הקרנה:  5:56 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט מצויר 
 סרט קודם:  סתיו
 סרט הבא:  דג משתובב
 דף הסרט ב־IMDb
 
קניבלים מרקדים (באנגלית: Cannibal Capers) הוא סרט הנפשה אמריקאי קצר משנת 1930, השמיני בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
עלילה

הסרט מתחיל בקבוצת קניבלים שחבריה מתאספים יחד לריקוד שבטי. הריקוד נקטע מאוחר יותר, בגלל אריה אכזרי שרודף באופן מטופש אחר אחד הקניבלים. הסרט מסתיים בסצנה בה כל הקניבלים מקיפים את האריה.
ביקורות

הסרט היומי (13 ביולי 1930): "אחד הסרטים הטובים מסדרת 'סימפוניות טיפשיות' של וולט דיסני עד היום. לאחר שקבוצה קטנה של קניבלים התרחקה לזמן מה בצורה משעשעת ביותר, אריה אכזרי מופיע וכל החבורה בורחת. הקורבן המיועד של הקניבלים, לעומת זאת, במהלך הסרט קניבל קופץ החוצה מסיר רותח ונותן לאריה להתרוצץ, הקניבל מסיים על ידי אחיזה בשיניו המלאכותיות של האריה ומשתמש בהן כדי להפחיד את האריה ולהפריד אותו מעורו."
בילבורד (19 ביולי 1930): "הרבה הנאה מהסרט המצויר הזה מסדרת הסרטים של וולט דיסני סימפוניות טיפשיות. העברת משחקי עזר רבים נוצצים במקוריות ופיקחות, זהו גורם גדול בהפקת השמחה, אף על פי שאין להתעלם מההנפשה המיומנת... הקטע המצחיק ביותר הוא הקרב בין האריה לקניבלים. האריה תחילה רודף אחרי הקניבל מסביב, אבל אז האריה מסתובב והקניבל ניצח בקרב. ספר זאת כדי להצחיק את קהלך."
מדיה ביתית

הסרט הקצר הופץ למדיה ביתית ב-19 בדצמבר 2006 באוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'.
הערות שוליים

↑  "Disney Shorts: 1930: Cannibal Capers". The Encyclopedia of Disney Animated Shorts. אורכב מ-המקור ב-22 בפברואר 2013. נבדק ב-20 בדצמבר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Latest Reviews of New Sound Shorts". The Film Daily: 12. 13 ביולי 1930. נבדק ב-23 בפברואר 2020. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Figueiredo, Rodney. "Walt Disney Treasures: More Silly Symphonies". Animated Views. נבדק ב-14 ביולי 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
ליאם הפקות

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברת תקליטים
 מייסדים:  אייל גולן בני פרץ
 מיקום המטה:  רחובות 
 משרד ראשי:  תל אביב-יפו
 
ליאם הפקות היא חברת תקליטים ישראלית בבעלותו של הזמר הישראלי אייל גולן.
היסטוריה

החברה נוסדה על ידי הזמר הישראלי אייל גולן ויהודה (דדי) חנדלי והיא נקראת על שם בנו הבכור של גולן מנישואיו לאילנית לוי. בין האמנים שייצגה החברה לאורך השנים ניתן למנות את גולן עצמו, מושיק עפיה, איתי לוי, נסרין קדרי ולואי עלי.
ב-2011 עלתה לשידור בערוץ 24 התוכנית "אייל גולן קורא לך", תוכנית מציאות בהנחיית אייל גולן העוסקת בגילוי כישרונות מוזיקליים בז'אנר המוזיקה הים תיכונית. הפרס לזוכה התכנית היה הפקת אלבום בכורה וחוזה ייצוג בחברה. בין האמנים שזכו בפרס במסגרת התכנית ניתן למנות את מורן מזור ונסרין קדרי. כמו כן, אף על פי שלא העפיל לגמר, אך בלט במהלך העונה, נחתם הזמר לואי עלי בחברה גם הוא. התכנית ירדה משידור עקב "פרשת משחקי חברה", בה עורב גולן. תיק החקירה נגד אייל גולן נסגר מבלי שהועמד לדין, לפי תחקיר הארץ, רב פקד חג'ג' היה סבור כי מדובר בעלילה נגד גולן. הוא הפציר בפרקליטות לסגור נגדו את התיק מחוסר אשמה ולא מחוסר ראיות. הפרקליטות לא נענתה, והתיק נסגר מחוסר ראיות ולא מחוסר אשמה.
ב-2019, עקב סכסוך בין גולן לפרץ, הוחלף מנכ"ל החברה מפרץ לאודי גואטה.
רשימת אמנים

בהווה -
איל גולן
רותם חן
יגל אושרי
יובל מזרחי
בעבר -
איתי לוי
נסרין קדרי
לואי עלי
מושיק עפיה
רועי סנדלר
דקל וקנין
ירון אילן
ג'יימס הראשון, מלך סקוטלנד

ג'יימס הראשון (באנגלית: James I;‏ 1394 – 21 בפברואר 1437) היה מלך סקוטלנד מ-4 באפריל 1406 עד 21 בפברואר 1437. ג'יימס מלך בפועל ממאי 1424.
קורות חיים

ג'יימס נולד ב-25 ביולי 1394 לרוברט השלישי ולאנבלה דראמונד. בשנת 1402 אחיו הבכור נכלא והורעב למוות בפוקלנד שבפיף, במסגרת מאבקי השליטה בסקוטלנד. על מנת להגן על חייו של ג'יימס שלח אותו אביו לצרפת. בעת מסעו לצרפת נודע למלך אנגליה על מיקומו, וג'יימס נתפס על ידי הנרי הרביעי אשר כלא אותו ודרש כופר בגין שחרורו. אביו של ג'יימס נפטר מצער כאשר נודע לו על שבי בנו, ודודו של ג'יימס, רוברט סטיוארט, דוכס אולבני הפך לעוצר עם מותו של המלך, לא הזדרז באיסוף הכופר לשחרורו של ג'יימס (בעוד שהצליח לאסוף את הכופר הנדרש לשחרור בנו שלו מרדוך שנכלא בקרב גבעת הומילדון. ג'יימס נותר כלוא באנגליה במשך 18 שנים. זמן קצר היה כלוא במצודת לונדון אולם במרבית שנות השבי שהה בטירת וינדזור.
ישנה סברה לפיה בשביו כתב ג'יימס את הפואמה "The Kingis Quair" - אחת היצירות המוקדמות החשובות של הספרות הסקוטית.
לאחר מותו של דוכס אולבני בשנת 1420 שולם הכופר שעמד על 40,000 שטרלינג, ובשנת 1424 שב ג'יימס לאנגליה עם רעייתו אותה פגש בלונדון. ג'ואן בופורט הייתה אחייניתו של המלך הנרי השישי. ג'יימס וג'ואן נישאו בלונדון ב-2 בפברואר 1423, ולימים נולדו להם שמונה ילדים:
מרגרט סטיוארט, נישאה ללואי האחד עשר, מלך צרפת
איזבלה סטיוארט, נישאה לפרנסואה הראשון, דוכס ברטאן
אלינור סטיוארט, נישאה לזיגמונד, ארכידוכס אוסטריה
מרי, רוזנת ביוקן, נישאה לוולפרט השישי ואן בורסלן
ג'ואן, רוזנת מורטון, נישאה לג'יימס דאגלס, רוזן מורטון
ג'יימס השני, מלך סקוטלנד, ירש את אביו לאחר מותו
אלכסנדר סטיוארט, דוכס רות'סיי, אחיו התאום של ג'יימס, מת בינקותו
אנבלה מסקוטלנד, נישאה ללודוביקו מסבויה, רוזן ז'נבה, ולאחר מכן לג'ורג' גורדון, רוזן האנטלי. בשתי הפעמים הסתיימו הנישואים בגירושים.
ג'יימס הוכתר במנזר סקון ב-2 במאי 1424, ואחת מהוראותיו הראשונות היה להוציא להורג את משפחת אולבני אשר השאירה אותו בשבי באנגליה. ההוצאה להורג של מרדוך סטיוארט, דוכס אולבני ושני בניו התרחשה ב-24 במאי 1425 בגבעת המצודה שליד טירת סטירלינג.
במהלך שלטונו ביצע ג'יימס רפורמות שלטוניות וחוקיות רבות, וכן שינה את מבנה הפרלמנט הסקוטי והפך אותו דומה יותר לפרלמנט האנגלי.
בעקבות השינויים המוניטריים והחוקיים, החלה להתעורר התנגדות לשלטונו של ג'יימס הראשון. צאצאיו של סבו, המלך רוברט השני, מנישואיו השניים, טענו כי זכותם לכתר עולה על זו של צאצאיו מנישואיו הראשונים, שמעמדם היה שנוי במחלוקת, ובהם המלך ג'יימס עצמו. ב-21 בפברואר 1437 נרצח ג'יימס במנזר בלקפריירז שבפרת' בידי קבוצת אצילים, שבראשם עמד סר רוברט גראהם.
זול

ערך זה עוסק בעיר בגרמניה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
זוּל (בגרמנית: Suhl) היא עיר עצמאית במדינת תורינגיה שבגרמניה. העיר שוכנת במרחק של 50 ק"מ מדרום-מזרח לבירת המדינה ארפורט, 110 ק"מ מצפון-מזרח לווירצבורג ו-130 ק"מ  מצפון לנירנברג. מבין שש הערים העצמאיות של תורינגיה, זול היא הקטנה מביניהן. יחד עם שכנתה מצפון, צלה-מליס (Zella-Mehlis), היא מהווה את האזור האורבני הגדול ביותר ביער תורינגיה (Thüringer Wald). האזור הסובב את העיר תחום ברכסי הרים בגובה של עד 1000 מטרים מעל פני הים, כולל הנקודה הגבוהה ביותר בתורינגיה, הר גורסר ברברג (Grosser Beerberg), המתנשא לגובה של 983 מטרים מעל פני הים והניצב במרחק של 5 ק"מ מצפון לזול.
זול מוזכרת לראשונה בשנת 1318. היא נותרה עיר קטנה שכלכלתה מושתתת על מכרות ועל תעשיית מתכות, עד למהפכה התעשייתית  במאה ה-19, אז הפכה העיר מרכז לתעשיית הנשק הגרמנית, בעיקר ייצור רובים ותותחים, כשהחברה המובילה בתחום זה היא חברת זאור אונד זון (Sauer & Sohn). בנוסף, התבססה התעשייה בעיר על חברת זימסון (Simson), יצרנית מכוניות ואופנועים מפורסמת. ב-1952 הפכה זול לאחת מערי הבירה של 14 מחוזות גרמניה המזרחית, מה שגרם לפיתוח עירוני בהכוונה ממשלתית. את תוצאותיו של תהליך זה, בנייני מגורים ענקיים מבטון האופייניים לשנות השישים, ניתן לראות בעיר עד היום. עם אובדן תפקידה המנהלי ושקיעת ענפי התעשייה שלה, מתמודדת זול עם שקיעה במצבה העירוני מאז 1990.
זול ידועה בספורטאים שיצאו ממנה, בעיקר בענפי הקליעה, ספורט החורף והכדורעף.
היסטוריה > ימי הביניים

זול מוזכרת לראשונה בשנת 1318. האזור השתייך לרוזני בית הנברג (Henneberg) מאז המאה ה-11 וזול שכנה על נתיב סחר חשוב שעבר מגותה, ארפורט וארנשטאדט, עבר את ההרים באוברהוף (Oberhof) והמשיך למקום מגוריהם של רוזני הנברג, שלוזינגן (Schleusingen).
היסטוריה > ראשית העת החדשה

זול הייתה עיירת שוק קטנה (Flecken) מאז 1445 וקיבלה את זכויותיה המלאות כעיר ב-1527, מה שהפך אותה לאחת הערים הצעירות בתורינגיה. הרפורמציה הפרוטסטנטית הגיעה לעיר ב-1544 ואחרון רוזני הנברג מת ב-1583, כך שהעיר הפכה להיות חלק מממלכת סקסוניה עד לשנת 1815. שלא כמו שאר ערי תורינגיה, היא לא השתייכה לענף הארנסטיני של בית וטין אלא לענף האלברטיני שלו מאז שנת 1660, כך שהיא נשארה מובלעת סקסונית ובהמשך מובלעת פרוסית בתוככי תורינגיה במשך 300 שנה. במהלך המאה ה-16, כריית ברזל וייצור מתכות החלו לשגשג, אך תהליך זה הסתיים במלחמת שלושים השנים, כאשר העיר נשרפה ב-1634.
היסטוריה > לאחר 1815

בעקבות קונגרס וינה ב-1815 איבדה סקסוניה את זול לטובת פרוסיה והעיר נותרה חלק ממנה עד לפירוקה ב-1945. סוף המאה ה-19 עמדה בסימן חיבורה של זול לרשת מסילות הברזל ב-1882 והתפתחות תעשיות המתכת. בשנת 1920 הייתה זול מרכז של קבוצות מהפכניות של חוגי השמאל, עד אשר הרייכסווהר כבש את העיר במהלך הפוטש של קאפ והביא לידי סיומה של התקוממות הפועלים. לאחר 1935 חלה עליה חדה בהיקף הפעילות של התעשייה הצבאית בעיר, כתוצאה מההתחמשות של גרמניה הנאצית. כ-10,000 עובדי כפייה אולצו לעבוד בתעשיית הנשק של העיר החל מ-1940.
צבא ארצות הברית נכנס לזול ב-3 באפריל 1945 ומסר את השליטה בעיר לידי הצבא האדום ב-1 ביולי 1945. באותה שנה זול הפכה להיות חלק מתורינגיה שפוצלה לשלושה מחוזות ב-1952 והיא הפכה להיות בירתו של מחוז הנושא את שמה. במהלך תקופת השלטון של גרמניה המזרחית חוות העיר תהליך צמיחה מואץ.
לאחר איחוד גרמניה חזרה זול להיות חלק ממדינת תורינגיה שהוקמה מחדש וכתוצאה מכך היא איבדה את תפקידיה המנהליים. בנוסף קרסה התעשייה. שני אלה גרמו למשבר שעד היום העיר לא התאוששה ממנו. אוכלוסיית העיר קטנה בכ-35% מאז 1988.
היסטוריה > היסטוריה של תעשיית הנשק

תעשיית המתכות של זול התפתחה באופן טבעי במהלך תקופת הרנסאנס לתעשיות נוספות, כולל יציקת תותחים וייצור כלי נשק. זול הייתה יצרנית תותחים גדולה החל מהמאה ה-17 ואילך והתותחים שיוצרו בה היו בשימושם של רבים מצבאות אירופה. חברת זאור אונד זון (Sauer & Sohn), יצרנית כלי נשק חשובה, פעלה בזול במשך 200 שנים וייצרה רובי ציד ואקדחים כמו ה-Sauer 38H, עד שפעולותיה הועברו לעיר אקרנפרדה (Eckernförde) בסוף מלחמת העולם השנייה.
יצרני נשק עיקריים נוספים בזול הם:
זימסון (Simson) – חברה שהולאמה מידי משפחה יהודית וייצרה כלי נשק, מכוניות, אופנועים ואופניים. החברה עברה כמה גלגולים במהלך תקופת השלטון הנאצי ובתקופת השלטון הקומוניסטי.
ואפנפאבריק אוגוסט מנץ (Waffenfabrik August Menz) – ידועה בשל אקדח הליליפוט (Liliput pistol) שייצרה בשנות העשרים והיה אחד האקדחים החצי-אוטומטיים הקטנים ביותר שיוצר מעולם.
יצרנית הנשק הגדולה ביותר בעיר כיום היא חברת מרקל בע"מ (Merkel GmbH) המייצרת רובים.
בשנות המלחמה הקרה היה ממוקם בזול מטווח הקליעה הלאומי של גרמניה המזרחית, שאירח תחרויות קליעה רבות, כולל את אליפות העולם של פדרציית הקליעה הספורטיבית הבינלאומית (ISSF) ב-1986. אף על פי שהמטווח איבד מגדולתו לאחר איחוד גרמניה עקב עמידתו בצלו של המטווח האולימפי במינכן, נותרה זול מרכז חשוב לספורט זה. בית הספר היחיד בגרמניה לנשקים פועל בזול וכן מוזיאון נשק מצויד היטב.
גאוגרפיה

זול שוכנת בשוליו הדרום-מערביים של יער תורינגיה (Thüringer Wald). פני השטח הם הרריים לכל הכיוונים וכמה מההרים החשובים הם:
מצפון-מזרח: גרוסר ברברג (Großer Beerberg, בגובה 983 מטרים, הגבוה בתורינגיה)
ממזרח: רינגברג (Ringberg, בגובה  745 מטרים), דלברג (Döllberg, בגובה 760 מטרים), פרידברג (Friedberg, בגובה 649 מטרים) ואדלרסברג (Adlersberg, בגובה 859 מטרים)
מדרום: שטיינסבורג (Steinsburg, בגובה 641 מטרים)
מצפון-מערב: הייליגר ברג (Heiliger Berg, בגובה 513 מטרים), דומברג (Domberg, בגובה 675 מטרים) וברג בוק (Berg Bock, בגובה 709 מטרים
בתוך תחומי העיר: בוקסברג (Bocksberg, בגובה 609 מטרים) והוהלוה (Hoheloh, בגובה 526 מטרים
מרכז העיר עצמו נמצא בגובה של 450 מטרים.
כמה נהרות קטנים זורמים דרך העיר:
האזל (Hasel) נובע מהר פרידברג בדרום-מזרח וזורם מערבה דרך זול.
נהר הלאוטר (Lauter) נובע ממדרונותיו הדרומיים של הגרוסר בירברג וזורם דרך מרכז העיר עד אשר הוא נשפך להאסל.
המילוואסר (Mühlwasser) נובע ממדרונותיו המערביים של הגרוסר ברברג וזורם דרומה דרך צפון העיר לפני שהוא נשפך ללאוטר.
ערים תאומות

צ'כיה צ'סקה בודייוביצה, צ'כיה
צרפת בגלה (אנ'), צרפת
רוסיה קלוגה, מחוז קלוגה, רוסיה
פינלנד לאהטי, פינלנד (מ־1988)
פולין לשנו, פולין
בולגריה סמוליאן, בולגריה
גרמניה וירצבורג, בוואריה, גרמניה
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552832605171  GND: 4058526-8  MusicBrainz: fda34161-66a8-4ed4-92cb-4cf2d4b1f7b8  NKC: ge369107  VIAF: 184825155   WorldCat (עם VIAF): 184825155
תחנת המשטרה ביפו

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  תחנת משטרה, בית מלון 
 כתובת:  כיכר השעון
 מיקום:   תל אביב-יפו
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ? – סוף המאה ה-19
 תאריך פתיחה רשמי:  שנות ה־90 של המאה ה־19 
 חומרי בנייה:  אבן חול
 קואורדינטות:  32°03′20″N 34°45′22″E﻿ / ﻿32.05555556°N 34.75611111°E﻿ / 32.05555556; 34.75611111
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת יפו מוגדלת) תחנת המשטרה ביפו(למפת יפו רגילה) תחנת המשטרה ביפו(למפת גוש דן רגילה) תחנת המשטרה ביפו(למפת גוש דן מוגדלת) תחנת המשטרה ביפו  he תחנת המשטרה ביפוhe תחנת המשטרה ביפומפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
החזית הצפונית של המבנה
תרשים של ביצורי יפו על חזיתו הצפונית של המבנה. תחנת המשטרה בפינה השמאלית תחתונה של התרשים
מלון סטאי בכיכר השעון ביפו, במבנה תחנת המשטרה הישנה, 2017
מבנה תחנת המשטרה ביפו שנודע בעבר גם כ"בית המעצר הטורקי" או "הקישלה" הוא המבנה התוחם את כיכר השעון ביפו מצידה הצפון-מערבי.
היסטוריה

המבנה הוקם בסוף המאה ה-19 במקום בו ניצב מבצר הפינה הצפון-מזרחי של חומות העיר. ב-1897 ירש המבנה את בית המעצר ששכן עד אז בבית הסראייה הישן ביפו העתיקה. הוא ניצב מול בית הסראייה החדש, והשער הראשי שלו פונה מזרחה אל כיכר השעון. השער מעוטר בכיתוב ובטורה של הסולטאן עבדול חמיד השני. חלק מקירותיו החיצוניים של המבנה היו חלק מחומות העיר, דבר שניכר עד היום בחלקלקה שבחזית הצפונית של הבניין. מצידו הדרומי והמערבי הוא גובל במסגד מחמודיה.
במקום שכנה תחנת המשטרה של יפו בסוף התקופה העות'מאנית, וכך גם בתקופת המנדט. לאחר מלחמת העצמאות נמסר המבנה למשטרת ישראל. במקום פעלו משטרת יפו ומרחב יפתח, עד שהועברו ממנו ב-14 במאי 2005.
במהלך משפטו, היה אדולף אייכמן כלוא במבנה. ניתן לזהות את חדרו מהצד הצפוני של המבנה, עליו הוספה מפת ביצורי העיר. המפה הוספה על קיר כפול, שנועד להגן על חדרו של אייכמן מפני ניסיון פגיעה בו.
בשנת 1971 צולם במקום הסרט "השוטר אזולאי" בכיכובו של שייקה אופיר. סצנת מצעד השוטרים בחצר התחנה, מסיים את הסרט.
בשנת 2006 המבנה נרכש על ידי יזמים הפרטיים, האחים נקש, במכרז של מינהל מקרקעי ישראל תמורת 12 מיליון דולר.
על הקרקע הוקם מלון בוטיק בן ארבע קומות ובו 130 חדרים שנקרא "מלון סטאי" מרשת רויאל אורכידאה שנפתח רשמית ב-14 בפברואר 2018.
הערות שוליים

↑  http://www.visit-yafo.co.il/Travel/Pages/history2.aspx
↑  רון פז, ‏נופש בתא המעצר של אייכמן? בניין משטרת יפו, ששימש כבית כלא, יהפוך למלון יוקרתי בן 250 חדרים, באתר גלובס, 20 באפריל 2005
↑   רינה רוזנברג קנדל, יפו, הכל כלול: בתי המלון כובשים את קו החוף, באתר TheMarker‏, 28 ביוני 2014
↑  נעמה ריבה, הקישלה של יפו הופכת למלון פאר שמסתיר את המסגד המפורסם, באתר Xnet‏, 24 באוגוסט 2013
↑  רוני דורי, רוך בבית הסוהר, באתר כלכליסט, ‏18 בפברואר 2016
↑  שירי הדר, הצצה למלון החדש בכיכר המפורסמת ביפו, באתר ynet, 14 בדצמבר 2017
חניבעל (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "חניבעל" מאת תומאס האריס
 בימוי:  רידלי סקוט
 הופק בידי:  דינו דה לורנטיס
 תסריט:  דייוויד מאמט סטיבן זאיליאן
 עריכה:  פייטרו סקאליה
 שחקנים ראשיים:  אנתוני הופקינס ג'וליאן מור גארי אולדמן
 מוזיקה:  הנס צימר
 צילום:  ג'ון מת'ייסון
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  מטרו גולדווין מאייר, סרטי יוניברסל, יונייטד ארטיסטס, סקוט פרי הפקות 
 חברה מפיצה:  מטרו גולדווין מאייר יוניברסל
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 9 בפברואר 2001 ישראל 22 בפברואר 2001
 משך הקרנה:  131 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, איטלקית
 סוגה:  מותחן פסיכולוגי
 תקציב:  87,000,000$
 הכנסות:  351,692,268$
 הכנסות באתר מוג'ו:   hannibal
 סרט קודם:  שתיקת הכבשים
 סרט הבא:  דרקון אדום
 www.hannibalmovie.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
חניבעל (באנגלית: Hannibal) הוא מותחן פסיכולוגי אמריקאי משנת 2001. הסרט בוים על ידי רידלי סקוט, לפי ספר באותו שם מ־1999 מאת תומאס האריס. מדובר בסרט המשך לסרט המתח עטור הפרסים "שתיקת הכבשים" (1991) שיצא לאקרנים עשור קודם לכן. ב"חניבעל" חוזר אנתוני הופקינס לתפקידו כד"ר חניבעל לקטר. בסרט, לקטר נרדף שוב על ידי הרשויות ונפגש שוב פעם עם הסוכנת קלריס סטרלינג, מושא אהבתו מהסרט "שתיקת הכבשים".
הפקה

בשנת 1994, לאחר שנודע שתומאס האריס עובד על רומן המשך ל"שתיקת הכבשים", נשאל הבמאי ג'ונתן דמי אם יהיה מוכן לביים את סרט ההמשך ל"שתיקת הכבשים", בתנאי שספר ההמשך יוסרט. דמי הצהיר ללא היסוס על רצונו להיות מעורב בעיבוד הקולנועי של ספר ההמשך, דבר שלא התממש לבסוף, משום הפחד של דמי שהתוצאה הסופית תהיה פחות טובה מ"שתיקת הכבשים".
דינו דה לורנטיס, שהפיק את הסרט "צייד אדם" מ־1986, נענה לבקשתו של תומאס האריס לעבד את הספר לקולנוע. דה לורנטיס קנה את זכויות ההפקה ממפיקי "שתיקת הכבשים" בסכום שיא של 10 מיליון דולרים, ומינה את רידלי סקוט לבמאי הסרט לאחר התרשמותו מעבודתו על הסט של "גלדיאטור". צילומי "חניבעל" החלו ב-8 במאי 2000. הסרט צולם ב-83 ימים במשך 16 שבועות. אתרי הצילום של הסרט היו: פירנצה, וושינגטון, וירג'יניה וצפון קרוליינה.
תסריט

תומאס האריס נענה לבקשת יוצרי הסרט לאשר להם לשנות את סוף הסרט ולא לבסס אותו על סוף הספר, בו, בניגוד גמור לסוף הסרט, מקבלת קלאריס את חניבעל ואף מצטרפת אליו. דייוויד מאמט כתב את טיוטת התסריט הראשונה. הגרסה הסופית שהוסרטה הייתה גרסתו של סטיבן זאיליאן, שהייתה מאוד דומה לגרסת מאמט. התסריט שינה ואף העלים אלמנטים רבים שנכללו בספר, וספג ביקורת בשל כך. דינו דה לורנטיס התייחס בביטול לביקורת. תומאס האריס סיפר כי מהתרשמותו מהתסריט הוא ראה שישנה חשיבות רבה לשמירה על המקור.
בולטים בהיעדרותם בתסריט הם הפלאשבקים של חניבעל לילדותו שהיו בספר. דה לורנטיס ניצל הזדמנות לדחוס את כל הפלאשבקים לסרט אחד. הסרט הוא "חניבעל: מקור הרוע" שיצא ב־2007, היה כישלון קופתי וזכה לביקורות רעות.
ליהוק

בדצמבר 1999 הייתה אמורה ג'ודי פוסטר לחתום על חוזה להשתתפות בסרט בתפקיד קלריס, אולם בסוף נסוגה. לטענתה, כדי להפיק את הסרט העצמאי שלה "פלורה פלאם". דה לורנטיס המפיק האשים את הסוכן שלה בתאוות בצע. סקוט בחן שחקניות הוליוודיות רבות, בהן קייט בלאנשט, אנג'לינה ג'ולי, ג'יליאן אנדרסון, הילרי סוונק, אשלי ג'אד והלן האנט. לבסוף לוהקה ג'וליאן מור, ככל הנראה בהמלצת הופקינס.
שיווק

באמצע מאי 2000 הוקם האתר הרשמי של הסרט שבו הוצג הטריילר שלו, שהשתמש בעיקר בקטעים מ"שתיקת הכבשים" משום שלא כל הסרט צולם. הגרסה הסופית של הטריילר, שמציגה קטעים נוספים מהסרט החדש, הוסרטה בסוף נובמבר 2000. כרזה שפורסמה בממלכה המאוחדת לצורך קידום הסרט מציגה את לקטר עם מסכת עור, לאחר שבוע הוסרה כרזה זו ופורסמה חדשה, בשל היותה "מזעזעת ומטרידה את הציבור".
הסרט גרף 58 מיליון דולר בסוף השבוע הראשון שלו. הסכום הסופי שגרף בקופות היה 351.7 מיליון דולר. הסרט היה במקום השלישי ברשימת הסרטים הרווחיים ביותר בסוף המאה ה-20, לאחר "פארק היורה" (1993) ו"מלחמת הכוכבים: אימת הפנטום" (1999). באוגוסט 2001 יצא הסרט אל ספריות הווידאו וחודש לאחר מכן, בספטמבר, כבר ניתן היה להוריד אותו באופן חוקי באינטרנט.
בישראל הסרט הוקרן בבתי הקולנוע החל מ-22 בפברואר 2001.