stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הדולפינריום בתל אביב
היסטוריה > פתיחה מחודשת

בשנת 1990 נעשה ניסיון להפעיל את המקום שוב על ידי הבאת דולפינים חדשים. אנשי העסקים רפי שאולי ויהודה טלית שכרו את המתחם מבוכמן, השקיעו לטענתם מיליון דולר בשיפוץ המקום, פתחו בו גם מסעדה ושכרו את "קרקס המים של מוסקבה" להופעות עם הדולפינים. היוזמה לא צלחה והמיזם נסגר. עם סגירתו בסוף 1993, אחד הדולפינים מת מחוסר טיפול, הדולפינים שנותרו הוחזרו לרוסיה שממנה הובאו, רובם מתו זמן קצר לאחר העברתם. אחת הדולפינות הועברה למכל מתכת בלונה פארק תל אביב לתקופה קצרה. דולפינה נוספת, הנקבה עמית שבילתה כארבע שנים מחייה בדולפינריום, נמכרה והועברה ל-Knies Kinderzoo שבשווייץ. היא מתה יומיים לאחר שהגיעה לשם.
לאחר ניסיון זה הושכרו חלק מן המבנים לשמש כמרכז אירועים וכנסים, אולפן הקלטות, מועדון ודיסקוטק (דיסקוטק "דולפי", למשל, שנפתח בנובמבר 2000). ב-1 ביוני 2001 נרצחו במקום 21 איש בפיגוע בכניסה לדיסקוטק.
תדמית המועדון ניזוקה קשות עקב הפיגוע והוא נסגר ב-2002.
אחר כך רוב המתחם היה נטוש ומוזנח, אך במרכזו פעל לסירוגין מועדון לילה, תחילה בשם "הום-קלאב", ומשנת 2006 עד 2018 בשם "מועדון הקלרה". בכניסתו המערבית של המתחם הייתה חנות להשכרת אופניים חשמליים וחנות מפעל לגלשנים.
היסטוריה > אמנות מחתרתית

לאורך התקופה בה היה הדולפינריום נטוש, רבו ציור הקיר המחתרתיים בתוך המבנה ומחוצה לו, יצירה שבלטה במיוחד שייכת לאמן Dede שהפך את חזית המבנה הפונה לים לסט שיניים על קפיץ בדומה לצעצוע האייקוני.
היסטוריה > הריסת המתחם

בשנת 2002 נרקמה תוכנית פיתוח, על ידי עיריית תל אביב, הוועדה לשימור חופים ומינהל מקרקעי ישראל, שבמסגרתה מבנה הדולפינריום ייהרס, השטח יימסר לעירייה ובמקומו יושלם הקטע החסר בטיילת של תל אביב. בתמורה להפקעת שטח הדולפינריום העירייה תמסור לידי היזם מגרש בבעלותה מעבר לכביש. בינואר 2003, נחתמה העסקה עם בעל הקרקע יוסף בוכמן, במסגרתה ויתר על 18.5 דונם של שטח הדולפינריום; וקיבל 12 דונם בסמוך. במגרש תכנן להקים שני רבי קומות - האחד למגורים והאחר למלונאות. מימוש העסקה עם בוכמן התעכב במשך כ-15 שנים, עקב חילוקי דעות והתנגדויות שהגישו גורמים שונים, שבמרכזם היה היקף זכויות הבנייה שיקבל במגרש החלופי בתמורה לפינוי.
בשנת 2015 נמכר מתחם הדולפינריום על ידי בוכמן ב־200 מיליון שקל לארבעה אנשי עסקים ישראלים ואמריקאים שאותם הובילה אורית פרידמן־ויסמן, מנכ"לית גולדמן זאקס ישראל לשעבר, והם המשיכו לקדם את התוכנית.
ב-16 במאי 2018 החלה הריסת המתחם לאחר שנים של דיונים וקרבות משפטיים. במקום הדולפינריום נבנה המשך הטיילת והורחבה המדשאה של פארק צ'ארלס קלור. בעתיד יוקמו במקום מתקני ציבור ומרכז קהילתי לספורט ימי.
בשנת 2016, עתרה לבג"ץ התנועה למען איכות השלטון בישראל נגד עסקת חילופי השטחים של הדולפינריום. בג"ץ דחה את העתירה ואישר את העסקה בתנאי שהיא תוגש לוועדת הפטורים של רשות מקרקעי ישראל. בפברואר 2019, היא נדונה בוועדה במטרה לדון בפטור ממכרז בעסקה. בספטמבר 2019 אישרה הוועדה את העסקה אך נקבע שיזמים ישלמו 320 מיליון שקל בעד הקרקע החלופית.
היסטוריה > הקמת מרכז ספורט ימי עירוני

במרץ 2022 הודיעה עיריית תל אביב על תחילת העבודות להקמת מרכז ספורט ימי, פארק חופי והסדרת חוף הרחצה, במגרש בו שכן הדולפינריום, בעלות של כ-75 מיליון שקל. המרכז קהילתי לספורט ימי, יכלול כיתות לימוד ושטחים לאחסנת ציוד לגלישה ימית. המרכז נפתח לציבור בינואר 2024. בנובמבר 2024 נפתחה במקום גם מסעדה.
צבי האוזר

צבי (צביקה) האוזר (נולד ב־5 ביולי 1968, ט' בתמוז ה'תשכ"ח) הוא איש ציבור ישראלי אשר כיהן כחבר כנסת מטעם סיעת 'דרך ארץ'. במסגרת כהונתו עמד בראשות ועדת החוץ והביטחון וכיהן כסגן יושב־ראש הכנסת.
לפני כן שימש בתפקיד מזכיר הממשלה, יושב הראש של המועצה לשידורי כבלים ולוויין, היה חבר הנהלה במספר מוסדות ציבוריים וכן מילא שורה של תפקידי מפתח בשוק התקשורת והשידורים בישראל. האוזר הוא מיוזמי חוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, כיהן שנתיים כחבר הוועדה לתכנון ולתקצוב יוזם ויו"ר התכנית הלאומית "ציוני דרך" – התכנית להעצמת תשתיות המורשת הלאומית, שימש חבר הצוות המייעץ לסוגיית הסדרי התפילה בכותל המערבי וכיהן כיו"ר מוזיאון ארץ ישראל ומייסד היחדה למען הגולן.
קורות חיים

נולד וגדל ברמת־גן, למרדכי וליהודית האוזר, כבן הזקונים מבין שלושה. נולד עם מום בליבו ובגיל שמונה עבר בהצלחה ניתוח לב פתוח. בגיל אחת עשרה שיחק כדורסל בקבוצה של מכבי רמת־גן. בהיותו תלמיד תיכון בבית הספר בליך ברמת־גן שימש יו"ר ארצי של נוער מפלגת התחייה.
את רוב שירותו הצבאי עשה בבית הספר לפיתוח מנהיגות של צה"ל במסגרתו שימש, בין היתר, מ"מ מפקד יחידת ההסברה של בית הספר. לאחר שחרורו מצה"ל שימש האוזר עוזר מקצועי למנכ"ל משרד העבודה והרווחה שמואל סלבין, ולאחר מכן שימש עוזר ליו"ר מועצת המנהלים של החברה הממשלתית "עמידר".
האוזר שימש דובר התאחדות הסטודנטים בישראל (1992–1993), ובין השנים 1993–1994 שימש יועץ תקשורת לתנועת הליכוד ולראש האופוזיציה, בנימין נתניהו. לאחר כשנתיים עזב כדי להשלים את התמחותו המשפטית. כמו כן, היה האוזר חבר בית הדין המשמעתי האוניברסיטאי לערעורים באוניברסיטת תל אביב (1992-1994).
בשנת 1994 סיים האוזר את לימודיו האקדמיים לתואר ראשון בפקולטה למשפטים, באוניברסיטת תל אביב. בשנת 1996 בתום תקופת התמחות במשרד עורכי הדין פנחס מרינסקי ושות', הוסמך לעריכת דין. בין השנים 2000–2009 פעל האוזר בסקטור הפרטי, והיה לשותף במשרד עורכי הדין גולדפרב לוי ושות' (לימים, 'גולדפרב זליגמן ושות'). במסגרת זו, עמד בראש מחלקת תקשורת ומדיה במשרד.
במקביל המשיך בפעילות ציבורית, תוך שהוא משמש חבר הנהלה במספר מוסדות ציבוריים: היה חבר מועצות המנהלים של חברת "אוצר מפעלי ים", שימש חבר מועצת המנהלים של חברת "מקוה ישראל", והיה חבר המועצה הציבורית להנצחת זכרו של בנימין זאב הרצל. כמו כן, שימש בין השנים 2008–2009 חבר הוועד המנהל של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
קורות חיים > רגולציה, תקשורת ושידורים

לאורך השנים, היה האוזר מעורב בשוק התקשורת בישראל.
עם הקמת ממשלת נתניהו הראשונה, בשנת 1996, מונה ליועץ מקצועי בכיר לשרת התקשורת לימור לבנת. במסגרת תפקידו, שימש מרכז הוועדה הבין-משרדית לפתיחת שוק הטלקום לתחרות, ומרכז פעולות משרד התקשורת לפתיחת שוק השידורים לתחרות; היה חבר הוועדה הציבורית להרחבת היצע השידורים לציבור; וכיהן כחבר הוועדה הבין-משרדית להסדרת שידורי רדיו ארציים. במסגרת תפקידו יזם הצעה לפרק את ערוץ 1 ולהפנות את תקציבו להקמת חברת חדשות ולהפקות מקור.
בשנת 1997 מונה ליו"ר המועצה לשידורי כבלים ולוויין וליו"ר מנהלת הסדרת השידורים לציבור, תפקיד אותו מילא עד התפטרותו באוקטובר 1999. בשנת 1999 מונה ליו"ר הוועדה הישראלית למדרוג למשך שנה. בשנת 2002, שימש חבר הוועדה הציבורית לבחינת עתיד שידורי הטלוויזיה החינוכית. הוועדה המליצה לשרת החינוך לימור לבנת להפסיק את פעילות הטלוויזיה החינוכית.
לצד עיסוקיו המקצועיים כעורך דין, נמנה האוזר עם היזמים שהקימו את חברת 'חדשות ישראל', שזכתה בזיכיון להקמת ערוץ החדשות הייעודי. הערוץ לא הוקם לבסוף עקב סכסוכים בין בעלי המניות. כמו כן, בין השנים 2004–2009 שימש דירקטור בחברת "דורי מדיה גרופ" (DMG) שנסחרה בבורסת AIM, בורסת משנה לחברות הזנק של הבורסה לניירות ערך בלונדון. האוזר גם החזיק 1.5% ממניות החברה בעת שהונפקה בבורסה.
במרץ 2015 מונה לדירקטור בזכיינית ערוץ 2 קשת.
קורות חיים > מזכיר הממשלה

באפריל 2009, עם הקמת הממשלה ה-32 בראשות בנימין נתניהו, מונה האוזר לתפקיד מזכיר הממשלה ה-16 של מדינת ישראל.
האוזר שימש בתפקיד בין השנים 2009–2013. במסגרת תפקידו, ליווה את הממשלה בניהול הנושאים והסוגיות שעל סדר יומה. בין היתר, היה מופקד על קביעת סדרי היום של ישיבות הממשלה וועדות השרים; שימש במקביל מזכיר ועדת השרים לביטחון לאומי ('הקבינט המדיני ביטחוני'); שימש הגורם המקשר בין הממשלה לבין הכנסת, ובין הממשלה לבין נשיא המדינה; וכן היה ממלא מקום מנכ"ל משרד ראש הממשלה. בנוסף, מתוקף תפקידו, היה האוזר דובר הממשלה.
במקביל לתפקידו כמזכיר הממשלה, שימש האוזר יו"ר משותף של תוכנית 'מסע', המביאה לישראל מדי שנה כעשרת אלפים צעירים לשהות של מספר חודשים במטרה להגביר את הזיקה למדינת ישראל ולעם היהודי; היה חבר בקרן למורשת הכותל המערבי, וכן שימש חבר בוועדה המייעצת לשיקום היכל העצמאות. האוזר הקים את תוכנית "מורשת" לשיקום תשתיות מורשת לאומיות.
ב-2010 עברה בממשלה ההחלטה להקים את התכנית להעצמת תשתיות המורשת הלאומית ״ציוני דרך״.
עם הקמת הממשלה ה-33, בינואר 2013, הודיע האוזר על רצונו לסיים את תפקידו לאחר כארבע שנים בתפקיד. האוזר המשיך לכהן כמזכיר הממשלה ה-33 עד למינויו של האלוף במיל' אביחי מנדלבליט, ששימש הפרקליט הצבאי הראשי, בחודש מאי 2013. ברקע סיום תפקידו של האוזר כמזכיר הממשלה הייתה התלונה שהגיש יחד עם יועז הנדל ויוחנן לוקר על מעשיו של נתן אשל איש אמונו הקרוב של ראש הממשלה.
קורות חיים > לאחר כהונתו כמזכיר הממשלה

לאחר סיום תפקידו שב למגזר הפרטי ושימש יועץ מיוחד במשרד עורכי הדין גולדפרב זליגמן. במסגרת זו, הוא ליווה חברות ותאגידים גדולים במשק הישראלי וייצג גופים זרים בישראל. שימש מעת לעת פרשן מדיני ופוליטי בכלי תקשורת מרכזיים בישראל.
לאחר מכן שימש האוזר כדירקטור בקרן הריט הציבורית ׳סלע קפיטל נדל״ן׳.
האוזר שימש חבר במספר ועדות ממשלתיות וציבוריות ובכלל זה, יו"ר הוועדה הציבורית לבחינת מחשוב הבחירות לכנסת ולרשויות המקומיות; חבר הוועדה לבחינת ההסדרים המיוחדים בכותל המערבי; חבר ועדת החריגים לעניין כניסת בני הפלשמורה שנותרו באתיופיה; יו"ר מוזיאון ארץ ישראל וכן היה חבר הוועדה הציבורית המייעצת לבחירת מדליקי המשואות, בטקס יום העצמאות התשע"ד.
בחודש אוקטובר 2013, הצטרף האוזר לסגל ההוראה בבית הספר למדיניות ציבורית וממשל, באוניברסיטה העברית. במסגרת זו, הרצה האוזר בפני תלמידים לתואר שני בבית הספר. בנוסף שימש האוזר עמית מחקר בכיר ב"פורום קהלת". החל מחודש ינואר 2014, משמש האוזר יו"ר ארגון הבוגרים של הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב. נוסף על אלה כיהן האוזר כדירקרטור של המרכז האקדמי שלם.
בין 2017 ל-2019 כיהן האוזר כיושב ראש היחדה למען הגולן, הפועלת לקידום ההכרה הבין-לאומית בריבונות ישראל ברמת הגולן, ולהסרה מסדר היום של האפשרות לנסיגה ישראלית מרמת הגולן.
ב-2018 פרסם האוזר מאמר, בו הביע את עמדתו כי האינטרס של ישראל הוא בפיצול של סוריה למספר ישויות, ובמעורבות אמריקאית בנעשה בה (כדי למנוע התחזקות של איראן וטורקיה בה), וכי ישראל צריכה להגיע ל-100,000 מתיישבים יהודים בגולן עד שנת 2030.
קורות חיים > קריירה פוליטית

האוזר מזוהה עם הימין השמרני. לקראת הבחירות לכנסת ה-21 חבר האוזר למשה יעלון ולמפלגת תל"ם והוצב במקום ה-14 ברשימת כחול לבן (ביחד עם מפלגות חוסן לישראל ויש עתיד) לכנסת. הרשימה קיבלה 35 מנדטים והאוזר נכנס לראשונה לכנסת העשרים ואחת.
בכנסת ה-23 במהלך הפילוג בסיעת כחול לבן שחל בעת בחירת ראש סיעתם בני גנץ לתפקיד יושב ראש הכנסת, הצביעו בעדו האוזר ועמיתיו למפלגת תל"ם יועז הנדל ואנדריי קוז'ינוב, בעוד ששאר חברי מפלגת תל"ם ויש עתיד נעדרו מההצבעה כאות מחאה. ב-29 במרץ 2020 אושרה בוועדה המסדרת התפצלותו יחד עם יועז הנדל מסיעת תל"ם לסיעתם שתיקרא "דרך ארץ". בתוך כך מונה ליו"ר ועדת חוץ וביטחון וליו"ר ועדת המשנה למודיעין ולשירותים החשאיים. ב-15 ביולי נבחר לכהן בוועדה למינוי שופטים. באוגוסט 2020 בעקבות משבר קואליציוני על תקציב המדינה לשנת 2020 שהיה מביא לפיזור הכנסת, יזם האוזר את דחיית אישור התקציב ב-100 ימים. יוזמה זו, שהביאה לתיקון של חוק יסוד: הכנסת בהוראת שעה, ספגה ביקורת מבג"ץ, שהוציא בעקבותיה התראת בטלות.
ב-9 בדצמבר 2020 הודיע האוזר יחד עם יועז הנדל על הצטרפות סיעת "דרך ארץ" למפלגת "תקווה חדשה" של גדעון סער ובהמשך הוצב במקום השמיני ברשימתה. בתגובה הודיע בני גנץ שיפעל להדיח את האוזר מתפקידו בוועדת חוץ וביטחון ובמקומו הודיע גנץ שינסה למנות את חבר הכנסת איתן גינזבורג, אך לבסוף נשאר לכהן בתפקידו עד סוף כהונת הכנסת.
באוקטובר 2023 פרסם עמית סגל כי במהלך כהונתו זו, כיו"ר ועחו"ב, האוזר חזה והתריע בראיון עימו שנתיים לפני מתקפת הפתע על מדינת ישראל, כי זו הולכת לקרות. תפיסתו הביטחונית-אסטרטגית של האוזר, בה עמד על האתגרים העומדים לפתחה של ישראל, ובמסגרתה חזה גם את מתקפת הפתע (כמו גם את אתגרי הלגיטימציה והאתגרים מצפון ומאיראן) נוסחה במסגרת נאום הסיכום שנשא לתפקידו כיו"ר ועדת החוץ והביטחון. את עמדתו באשר לשורשי המחדל, פרש האוזר בהמשך בשורת מאמרים ובנייר עמדה שפרסם פורום המזרח התיכון במהלך חודש ינואר 2024.
כיו"ר ועדת החוץ והביטחון היה האוזר מחלוצי התפיסה לפיה על ישראל להוביל מגמה של הגדלת תקציב הביטחון, בניגוד לעמדה שרווחה אז במערכת המדינית והביטחונית כאחד.
בבחירות לכנסת העשרים וארבע נכנס לכנסת עקב הפסקת חברותו במסגרת החוק הנורווגי של השר יועז הנדל. ב-20 באוקטובר 2021 נבחר לנציג הכנסת בוועדה המציעה מועמדים למשרת היועץ המשפטי לממשלה וליו"ר ועדת המשנה לאסטרטגיה ומדיניות בוועדת החוץ והביטחון. בכנסת זו גם מונה לסגן יו"ר הכנסת, ליו"ר ועדת המשנה לזכאי חוק השבות וקשר עם התפוצות בוועדת החוקה, חוק ומשפט ולחבר ועדת הכלכלה. כמו כן כיהן בכנסת זו כיושב ראש השדולה לאתרי מורשת ונכסי מורשת לאומית.
בכנסת זו כיהן האוזר גם כיו"ר אגודת הידידות הבינ-פרלמנטרית ישראל-יפן. על פעולתו לחיזוק הקשר בין המדינות, זכה בעיטור שר החוץ היפני לשנת 2022. עיטור שניתן ליחידים 'בעלי הישגים יוצאי דופן בתחומים בינלאומיים, על מנת להוקיר את תרומתם לקידום הידידות בין יפן למדינות ואזורים אחרים'.
במסגרת כהונה זו הוביל האוזר מהלך לאימוץ הגדרת העבודה של IHRA לאנטישמיות על ידי הכנסת.
בבחירות לכנסת העשרים וחמש, נפרד יחד עם שותפו למפלגת דרך ארץ, השר יועז הנדל, ממפלגת תקווה חדשה לאחר שהמפלגה התמזגה עם כחול לבן למפלגת המחנה הממלכתי. הנדל והאוזר בתחילה חברו לאיילת שקד והקימו איתה רשימה בשם הרוח הציונית, אך טרם סגירת הרשימות, רשימה זו התפרקה על רקע חילוקי דעות בין שקד להנדל והאוזר. בעקבות כך, החליטו בהמשך הנדל והאוזר לא לרוץ במסגרת מפלגתית כלשהי, לכנסת העשרים וחמש, כך שהאוזר לא יכהן בכנסת זו.
קורות חיים > לאחר כהונתו בכנסת

עם תום כהונתו בכנסת העשרים וארבעה שב האוזר למגזר הפרטי ומיקד את פעילותו בחיזוק היחסים הבילטרליים בין ישראל ויפן כמו גם משולש היחסים ישראל יפן וארצות הברית. בינואר 2024, במהלך מלחמת 'חרבות ברזל', פרסם מאמר משותף יחד עם ה-Japan Society בטיימס היפני בו טען כי הגיע הזמן שיפן תיקח חלק מרכזי בשיח האסטרטגי במזרח התיכון.
במסגרת פעילותו, מייצג האוזר תאגידים יפנים בפעילותם בישראל, מוביל תוכניות יזמות משותפות לשתי המדינות ומייעץ בנושא לחברות ישראליות. כמו כן, מכהן האוזר כיועץ מיוחד במשרד עורכי הדין פרל כהן לצר ברץ, בו דסק יפני הנחשב לאחד המובילים בישראל בתחומו.
לצד פעילותו העסקית מכהן האוזר כחבר הוועד המנהל במוזיאון טיקוטין לאמנות יפנית בחיפה. האוזר הוא פרופסור אורח באוניברסיטת Shizenkan למנהיגות וחדשנות בעיר טוקיו שביפן.
האוזר הוא יו"ר הוועד המנהל של עמותת 'נאמני תל חי' שמטרתה להחיות, לשמר, להנגיש ולהפיץ את מורשת תל חי ואת עמידת הגבורה של חבריה ומגיניה בפיקודו של יוסף טרומפלדור. האוזר התבטא בחריפות נגד החלטת הממשלה שלא לקיים בשנת התשפ"ד את הטקס הממלכתי השנתי הנערך בי"א באדר לאור 'מלחמת חרבות ברזל' ופינוי יישובי הצפון וציין כי ההחלטה "מעידה על היעדר הפרספקטיבה ההיסטורית אצל אלה המובילים אותנו ובסממן מדאיג נוסף באשר לחוסנה הלאומי של ישראל". בשנה זו קיימה העמותה, יחד עם חברי "לובי 1701" וכיתת הכוננות של כפר גלעדי טקס אזרחי אלטרנטיבי באנדרטת האריה השואג בתל חי.
חיים אישיים

היה נשוי להילה טוב ולהם שני בנים, בהם העיתונאי מיכאל האוזר טוב, המשמש הכתב הפוליטי של עיתון הארץ. לאחר עשור של זוגיות, השניים התגרשו. בת זוגו הנוכחית היא מפיקת הטלוויזיה והדוברת דליה בודינגר, סמנכ"לית תקשורת בחברת אלביט מערכות.
האוזר הוא אספן של פריטי ישראליאנה.
כריסטיאן חווידט

| --- | --- |

כריסטיאן חווידט
 לידה:  15 ביולי 1942 (בן 82)
 מדינה:  ממלכת דנמרק 
 השתייכות:  כוחות ההגנה של דנמרק
 תקופת הפעילות:  1961–2002 (כ־41 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 ראש ההגנה
 
כריסטיאן חווידט (בדנית: Christian Hvidt;‏ נולד ב-15 ביולי 1942) הוא גנרל בדימוס בחיל האוויר הדני אשר שימש כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא דנמרק בין 1996–2002.
ביוגרפיה

חווידט נולד ב-15 ביולי 1942 והתגייס לחיל האוויר המלכותי הדני ב-1961. הוא למד באקדמיית קצינים וב-1962 קיבל דרגת לויטננט-משנה. בין 1975–1979 שימש כמפקד שימש כמפקד פיקוד האוויר הטקטי. לאחר מכן שימש כמפקד טייסת עד 1983. לאחר מכן שימש כראש אגף התכנון והמדיניות במטכ"ל עד 1987 אז מונה למפקד תחנת האוויר קארופ. בין 1994–1996 שימש כנציג דנמרק בוועדה הצבאית של נאט"ו בבריסל. ב-3 באוגוסט 1996 מונה לראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל). ב-30 בספטמבר 2002 הוא סיים את תפקידו ופרש מהצבא.
כיום משמש חווידט כיו"ר הדירקטוריון של חברת סמלר (Semler) העוסקת בייבוא מכוניות.
רם ישי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1931 תוניסיה 
 פטירה:  2016 (בגיל 85 בערך) 
 תפקידים:  רופא 
 
רם (ריימונד) ישי (1931 – ספטמבר 2016) היה רופא ישראלי, יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל ונשיא ההסתדרות הרפואית העולמית.
ביוגרפיה

ישי נולד בתוניס ליוסף ומרים ישי, אח לחמש בנות ושני אחים. הוא עלה לישראל באוניה "קדמה" בשנת 1955, מספר שנים לאחר משפחתו, לאחר שסיים את לימודיו כסטודנט לרפואה במונפולייה שבצרפת. הוא ומשפחתו גרו במושב גילת שבנגב. ישי היה חקלאי וטרקטוריסט והיה גאה מאוד לעבד את אדמת ישראל. שירת בצה"ל והשתתף במבצע קדש, במלחמת ששת הימים, במלחמת ההתשה ובמלחמת יום הכיפורים. כמו כן, תפקד כחלק מהסגל הפיקודי של חיל הרפואה וסיים שירותו בדרגת רב-סרן.
נמנה עם מקימי השירות הרפואי בנגב ועבד כרופא בכל המושבים והקיבוצים בדרום. העובדה שבעבר לא כל הדרכים היו סלולות כמו היום, גרמה למצבים בהם היו מטיסים אותו במטוס מיוחד לקיבוצים בהם היה דרוש רופא.
ישי כיהן כיו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל (1971–1990). במהלך כהונתו הוביל לשינוי בהרכב הוועד המרכזי של הר"י והנהיג את שביתת הרופאים בישראל (1983). על שביתה זו הוציא לאור (1986) את הספר "שביתת הרופאים: 2 במרס 1983 – 27 ביוני 1983". בנוסף, כתב את הספר "בין רופא לחולה", שיצא לאור בהוצאת שוקן. בשנת 1988 ייסד את החברה הישראלית לאתיקה רפואית. בשנת 1989, במהלך כהונתו בתפקיד יו"ר ההסתדרות הרפואית בישראל, נבחר לנשיא ההסתדרות הרפואית העולמית. בשנת 2009, במהלך הוועידה ה-41 של הר"י, הוענק לישי אות יקיר הר"י.
בין השנים 2000–2005 שימש כחבר בוועדה לענייני החולה הנוטה למות.
ישי נפטר בספטמבר 2016 בביתו.
הערות שוליים

↑  בין רופא לחולה, באתר של הוצאת שוקן
↑  אות יקיר הר"י - ההסתדרות הרפואית מכבדת את ראשי הארגון לדורותיו, באתר ההסתדרות הרפואית בישראל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007578654805171  ISNI: 0000 0000 4187 5955  LCCN: n91085391  VIAF: 64425205   WorldCat (עם VIAF): 64425205
יחסי ישראל–קניה

| יחסי ישראל–קניה |
| --- | --- |
ישראל: קניה
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: קניה
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 580,367
אוכלוסייה
10,023,983: 57,078,053
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 107,441
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,868: 1,882
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

שרת החוץ גולדה מאיר מציגה מתנת אמבולנס אשר העניקה מדינת ישראל לקניה, לרגל יום העצמאות הקנייתי ב-12 בדצמבר 1963.
ראש ממשלת ישראל, לוי אשכול ונשיא קניה, ג'ומו קניאטה, בפתח בית נשיא קניה בניירובי, 15 ביוני 1966
נשיא קניה אוהורו קניאטה, בביקור בישראל, פברואר 2016
בין מדינת ישראל והרפובליקה של קניה מתקיימים יחסים דיפלומטיים מלאים החל משנת 1963, למעט בין השנים 1993-1973, בהן נותקו הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות, בעקבותיה של מלחמת יום הכיפורים. נכון לשנת 2019, קשריה של ישראל עם קניה הם מן היציבים והטובים ביותר שיש לישראל עם מדינות אפריקה,[דרוש מקור] כאשר שתי המדינות מקיימות שיתוף פעולה נרחב בנושאים שונים, בין היתר בתחומי האבטחה, התיירות, המסחר, הבניה והחקלאות. לישראל יש שגרירות רשמית בניירובי, בעוד שלקניה יש שגרירות רשמית ברמת גן. כמו כן בעיר הבירה, ניירובי, מתנהל בית חב"ד בראשות שליח חב"ד הרב לוי יצחק נוטיק.
רקע היסטורי

בעבור העם היהודי והתנועה הציונית, קניה הפכה מוכרת לראשונה בעקבות תוכנית אוגנדה, אשר הוצעה בשנת 1903 כפתרון זמני עבור העם היהודי בגולה, ונועדה לצאת לפועל בשטח אשר באותה תקופה נכלל בשטחה של אוגנדה, וכיום נכלל בשטח קניה. עם זאת, בעקבות שורת דיונים סוערים, דחתה לבסוף התנועה הציונית את התוכנית המוצעת, במסגרת הקונגרס הציוני העולמי השביעי.
היסטוריה > מראשית היחסים הדיפלומטיים ועד לניתוקם בשנת 1973

הקשרים הדיפלומטיים בין שתי המדינות החלו בראשיתם של שנות ה-60, וזאת מיד לאחר קבלת עצמאותה של קניה. בימים אלו, מדיניות החוץ של ישראל התמקדה בניסיון לכונן קשרים עם רבות ממדינות אפריקה, כמשקל נגד להשפעותיו של החרם הערבי, אשר הניא מדינות רבות מלכונן יחסים דיפלומטיים עם מדינת ישראל. באותה התקופה, מדינת ישראל הגישה סיוע חקלאי וביטחוני בהיקף נרחב לרבות ממדינות אפריקה, ובכללן קניה.
במהלך חודש דצמבר 1963, גולדה מאיר, שרת החוץ של ישראל, קיימה ביקור דיפלומטי רשמי בקניה, במהלכו נפגשה עם ראש ממשלת קניה, ג'ומו קניאטה. במהלך הביקור הציבו השניים את אבן הפינה של שגרירות ישראל בניירובי. כמו כן, הוסכם על הרחבת שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בתחומי החקלאות, כאשר במסגרתו נשלחו לישראל מאות חניכים קנייתים, אשר זכו להדרכה בתחום החקלאות ממומחים ישראלים, זאת במסגרת תוכנית "מש"ב". בחודש יוני 1966 ביקר ראש ממשלת ישראל, לוי אשכול, בקניה ונפגש עם נשיא קניה ג'ומו קניאטה.
עם זאת, היחסים הדיפלומטיים והכלכליים המתפתחים בין שתי המדינות עלו על שרטון בעקבות מלחמת יום הכיפורים בשנת 1973, כאשר, ובדומה לרבות ממדינות אפריקה האחרות, קניה הכריזה על ניתוק הקשרים בין שתי המדינות. חרף זאת, קניה נותרה כיעד לתיירות הישראלית, ותחת מעטה חשאיות המשיכה לשמור על קשרים חלקיים עם ישראל.
היסטוריה > תקופת ניתוק היחסים

במהלך הנתק, המשיכה ישראל להחזיק נציגות בניירובי לתוכנית הסביבתית של האו"ם, שמרכזה בניירובי. שגרירות דנמרק בקניה הייתה מעצמה מעניקת חסות עבור הנציגות ביחס לקניה.
בשנת 1976, ובמהלך משבר בני הערובה הישראלים באוגנדה, הפקיד הממשלתי הקנייתי ברוס מקנזי שכנע את הנשיא קניה ג'ומו קניאטה להתיר את פעולתם של סוכני המוסד בשטח קניה, על מנת לאסוף מידע לקראת פעולת החילוץ של בני הערובה. כמו כן, שכנע מקנזי את הנשיא לאפשר למטוסי חיל האוויר הישראלי לנחות ולתדלק בשדה התעופה של ניירובי, לאחר ביצועה המוצלח של הפעולה. עם זאת, בתגובה לפעילותו למען ישראל, נשיא אוגנדה אידי אמין שיגר סוכנים אוגנדים במטרה להתנקש בחיי מקנזי, שנהרג כשפצצה שחוברה למטוסו התפוצצה. בהמשך, ובזכות הסיוע שהעניק למדינת ישראל, הוענק למקנזי לאחר מותו אות יקיר הסתר. כמו כן, חורשה לזכרו ניטעה בישראל בין מחלף גולני למחלף המוביל.
בשנת 1979, עבדאללה מְווידָאו, נציגו של מחוז דרום מומבסה בפרלמנט הקנייתי, קיים מסע הסברה רשמי בארצות הברית, אשר התמקד בעיקר בקהילה המוסלמית במדינה. במהלך מסע ההסברה, שיבח מווידאו את הסיוע אשר העניקה ישראל למדינות מתפתחות ברחבי אפריקה, ובאופן ספציפי את הסיוע שהעניקה ישראל למוסדות החינוך המוסלמים בקניה. יריביו הפוליטיים בקניה גינו את דבריו אלו, וחלקם אף כינו את מווידאו בשם "סוכן ציוני".
במהלך סופן של שנות ה-80, החלו דיונים בין נציגים בכירים משתי המדינות באשר לאפשרות חידושם של היחסים הדיפלומטיים בין ישראל וקניה. הנושא נידון בין היתר במהלך פגישה בין ראש ממשלת ישראל, יצחק שמיר, לבין ראש ממשלת קניה, אשר התקיימה בשנת 1987. ב-1988 החליטה קניה לחדש את היחסים הדיפלומטיים עם ישראל, בהסתמך על העובדה כי אש"ף הכיר בהחלטות מועצת הביטחון של האו"ם 242 ו-338. התחממות היחסים בין המדינות באה לידי ביטוי במהלך שנת 1989, כאשר שר חוץ של ישראל, משה ארנס, הגיע לביקור רשמי בקניה, במסגרתו חתמו שתי המדינות על הסכם לשיתוף פעולה הדדי בתחומים שונים.
היסטוריה > מחידוש היחסים הדיפלומטיים ועד היום

ב-1994 ביקר בישראל נשיא קניה, דניאל אראפ מוי, נשא נאום למול מליאת הכנסת, וקיים פגישות דיפלומטיות עם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין ונשיא מדינת ישראל, עזר ויצמן. באותה שנה מינתה קניה את שגרירה הראשון בישראל.
בתאריך 28 בנובמבר 2002, התרחשו בקניה 2 פיגועי טרור משולבים, אשר כוונו כנגד מטרות ישראליות במדינה. בהמשך התברר, כי הגורם שעמד מאחורי הפיגועים היה ארגון טרור אסלאמי המקורב לאל-קאעידה בשם "אל-איתיחד אל-אסלאמיה". בשנת 2004 נעצרו שלושה בחשד שביצעו את הפיגועים. בעקבות האירועים, מדינת ישראל פינתה באופן זמני את אזרחיה מקניה.
במהלך שנת 2003, ממשלת קניה פנתה בבקשה רשמית לסיוע ישראלי בפיתוח אסטרטגיה לאומית בתחום האנרגיה הסולרית, בקשה אשר נענתה בחיוב על ידי ממשלת ישראל.
בשנת 2006, בעקבות התמוטטות של בניין רב קומות בניירובי, והילכדותם של עשרות אנשים בין ההריסות, ישראל שלחה צוות חיפוש והצלה לקנייה, אשר מנה כשמונים איש, לרבות אנשי צוות רפואי.
בשנת 2010, קניה החלה מתעניינת ברכישה של כלי נשק ואמצעי לחימה מתוצרת ישראלית, ובדגש על כלי טיס בלתי מאוישים, אשר נועדו לסייע באבטחת גבולותיה של קניה. בהמשך, במהלך שנת 2011, שתי המדינות חתמו על הסכם שיתוף פעולה בתחומי הלחימה בטרור, הלבנת הון, ופשעים בתחומים נוספים הפוגעים בשתי המדינות.
בשנת 2013, ובמהלך הפיגוע בקניון וסטגייט, אשר התדרדר בהמשך לתרחיש בני ערובה, דווח כי ישראל שלחה חיילים על מנת לסייע לממשלת קניה להתמודד עם האירוע. בהמשך סייעה ישראל לרשויות הקנייתיות לחקור את פרטי האירוע, ואת זהותם של המעורבים בו.
בספטמבר 2015 נפתח בניירובי בית חב"ד ראשון במדינה, המנוהל על ידי הרב שמואל וחיה נוטיק, שליחי חב"ד במדינה.
ביולי 2016, כחלק ממסעו של ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו לאפריקה, הייתה גם קניה. ביקור זה היה הראשון מזה 50 שנה מאז מנהיג ישראלי התארח במדינה. במהלך הביקור סוכם על חיזוק היחסים בין שתי המדינות והגעה להבנה שישראל היא שותפה חשובה ליבשת אפריקה. במהלך הביקור נחתמו הסכמי סחר והשקעות, הסכמי שיתוף פעולה חקלאי, שיתוף פעולה ביטחוני. ועוד סוכם כי קניה תפעל להחזיר את מדינת ישראל להיות חברה משקיפה באיחוד האפריקאי.
באוגוסט 2019 שגריר קניה בישראל ומנכ״לית בית החולים וולפסון שבחולון דנו על הכשרת צוותים רפואיים ושיתוף פעולה רפואי בתחום ניתוחי לב וקרדיולוגית ילדים.
לאחר טבח שבעה באוקטובר, גינה נשיא קניה ויליאם רוטו את המתקפה והביע סולידריות עם ישראל. לצד גאנה וטוגו, קניה הייתה אחת מהמדינות היחידות באפריקה שהביעו תמיכה בישראל.  בדצמבר 2023, בעקבות המחסור בעובדים הזרים שנוצר במלחמה, שלחה קניה 1,500 עובדים זרים.