stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויסבאדן (סיירת, 1915)
תכנון

ויסבאדן הייתה באורך כולל של 145.30 מטר (476 רגל 8 אינץ') רוחב של 13.90 מטר (45 רגל 7 אינץ') ושוקע של 5.76 מטר (18 רגל 11 אינץ') בקדמת האונייה. הדחק האונייה היה 6,601 טון (6,497 טון ארוך) במעמס מלא. מערכת ההנעה שלה כללה שני סטים של טורבינות קיטור של מארין המניעות שני מדחפים בקוטר 3.5 מטר (11 רגל). הם תוכננו להפיק 31,000 כוחות סוס (23,000 קילוואט). אלה הונעו על ידי עשרה דוודים פחמיים מסוג מארין ושני דוודים על בסיס נפט. אלה העניקו לאונייה מהירות מרבית של 27.5 קשרים (50.9 קמ"ש). ויסבאדן נשאה 1,280 טונות (1,260 טון ארוך) של פחם, ועוד 470 טונות (460 טון ארוך) של נפט שהעניקו לה טווח של 4,800 מיילים ימיים (8,900 ק"מ) במהירות של 12 קשרים (22 קמ"ש). לוויסבאדן היה צוות של 17 קצינים ו-457 מלחים.
האונייה הייתה חמושה בסוללה ראשית של שמונה תותחי 15 ס"מ (5.9 אינץ') SK L/45 בתושבות בודדות. שניים הוצבו זה לצד זה קדימה על המצודה, ארבעה מוקמו באמצע האונייה, שניים משני הצדדים, ושניים הוצבו בזוג ירי-על מאחור. התותחים יכלו לתקוף מטרות עד 17,600 מטרים (57,700 רגל). סופקו להם 1,024 פגזים של תחמושת, תמורת 128 פגזים לכל תותח. חימוש הנ"מ של האונייה כלל בתחילה ארבעה תותחי 5.2 ס"מ (2 אינץ') L/55, אם כי אלו הוחלפו בזוג תותחי נ"מ 8.8 ס"מ (3.5 אינץ') SK L/45. היא הצטיידה גם בארבעה צינורות טורפדו בקוטר 50 סנטימטרים (19.7 אינץ') עם שמונה טורפדות. שניים היו שקועים בגוף האונייה בצד הרוחב ושניים הורכבו על הסיפון באמצע האונייה. היא גם יכלה לשאת 120 מוקשים. האונייה הייתה מוגנת על ידי חגורת שריון בקו המים בעובי 60 מילימטרים (2.4 אינץ') באמצע האונייה. במגדל הניווט היו דפנות בעובי 100 מילימטרים (3.9 אינץ'), והסיפון היה מחופה בלוח שריון בעובי 60 מ"מ.
היסטוריית שירות

ויסבאדן הוזמנה תחת שם החוזה ארזאץ גפיון והונחה במספנת AG Vulcan בשטטין בשנת 1913. היא הושקה ב-20 בינואר 1915, ולאחר מכן החלו עבודות ההתאמה. היא נכנסה לשירות בצי הים הפתוח ב-23 באוגוסט 1915, לאחר שהובהלה לעבור ניסויים ימיים.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד

בפיקודו של קפטן פריץ רייס, ויסבאדן הוקצתה לקבוצת הסיור השנייה של סיירות קלות תחת קונטר-אדמירל פרידריך בודיקר, שהשתתף בקרב יוטלנד ב-30 במאי וב-1 ביוני 1916. ספינת האחות של ויסבאדן, פרנקפורט שימשה כספינת הדגל של בודיקר. על היחידה הוטל למסך על סיירות המערכה של קבוצת הסיור הראשונה בפיקודו של ויצה-אדמירל פרנץ פון היפר. בתחילת הקרב, ויסבאדן שייטה לימין, מה שהציב אותה בצד המנותק כאשר אלבינג, פילאו ופרנקפורט ירו לראשונה במסך הסיירות הבריטי.
בסביבות השעה 18:30, ויסבאדן ושאר חברי קבוצת הסיור השנייה נתקלו בסיירת אה"מ צ'סטר; הם פתחו באש והשיגו מספר פגיעות על הספינה. כשהסיירות של שני הצדדים התנתקו, התערבו שלושת סיירות המערכה של אדמירל משנה הוראס הוד. ספינת הדגל שלו אה"מ אינווינסיבל קלעה פגז בוויסבאדן שהתפוצץ בחדר המכונות שלה והשבית את הספינה. קונטר-אדמירל פאול בהנקה, מפקד הגורם המוביל במערך הקרב הגרמני, הורה על הדרדנוטים שלו לחפות על ויסבאדן המוכה. במקביל, הסיירות הקלות של שייטות הסיירות הקלות הבריטיות השלישית והרביעית ניסו לבצע התקפת טורפדו על המערך הגרמני; תוך כדי הפלגה לטווח, הם הכו את ויסבאדן עם התותחים העיקריים שלהם. המשחתת אה"מ אונסלואו הגיעה למרחק של 2,000 יארד (1,800 מטרים) מוויסבאדן וירתה טורפדו בודד לעבר הסיירת הנכה. היא פגעה ישירות מתחת למגדל הניווט, אך הספינה נותרה על פני המים. בתגרה שלאחר מכן, הסיירת המשוריינת אה"מ דיפנס התפוצצה ואה"מ ווריור ניזוקה אנושות. ויסבאדן שיגרה את הטורפדות שלה בזמן שהיא נותרה משותקת, וקלעה פגיעה אחת נגד אוניית המערכה אה"מ מרלבורו.
מעט אחרי השעה 20:00, שייטת סירות הטורפדו III ניסתה לחלץ את הצוות של ויסבאדן, אבל אש כבדה מטור הקרב הבריטי הבריחה אותם. נעשה ניסיון נוסף להגיע לספינה, אך צוותי סירות הטורפדו איבדו את קו הראייה עם הסיירת ולא הצליחו לאתר אותה. הספינה טבעה לבסוף מתישהו בין 01:45 ל-02:45. רק איש צוות אחד שרד את הטביעה; הוא נאסף על ידי אוניית קיטור נורווגית למחרת. בין 589 ההרוגים היה הסופר הידוע של שירה וסיפורת העוסקת בחיי דייגים ומלחים, יוהאן קינאו, הידוע תחת השם הבדוי שלו גורץ' פוק, שמאז זכה לכבוד בכך שיש לו שני מפרשיות אימונים של הקריגסמרינה והצי הגרמני, בהתאמה, על שמו. השרידים של ויסבאדן נמצאו ב-1983 על ידי צוללנים של הצי הגרמני, שהסירו את שני המדחפים של הספינה. הספינה מונחת על קרקעית הים הפוכה, והייתה הסיירת הגרמנית האחרונה שהוטבעה ביוטלנד שאותרה.
הערות שוליים

↑  Thomas Nielsen (2010). "Battle of Jutland 2010". No Limits Diving. נבדק ב-28 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
מפות המציגות את התמרונים של הצי הבריטי (כחול) והגרמני (אדום) ב-31 – 1 ביוני 1916
וייבן לואיס סולומון

וייבן לואיס סולומון ( בגרמנית: Vaiben Louis Solomon‏ ; 13 במאי 1853 – 20 באוקטובר 1908) היה פוליטיקאי יהודי אוסטרלי, ראש הממשלה ה-21 של אוסטרליה הדרומית וחבר בפרלמנט הראשון של חבר העמים של אוסטרליה.
בדרך כלל נודע בשמו המלא כדי להבדיל אותו מדודו, וייבן סולומון (1802 – 21 ביוני 1860), שהועבר עם אחיו עמנואל סולומון לניו סאות' ויילס בשנת 1818 בגין גנבה (אוסטרליה הייתה מושבת עונשין) והפך לחוואי העשיר של הורנינגסי פארק (אנ').
היסטוריה

סולומון נולד באדלייד, דרום אוסטרליה למשפחה יהודית. אביו, יהודה מוס סולומון, היה חבר המועצה המחוקקת הדרום אוסטרלית וראש עיריית אדלייד משנת 1869 עד 1870. סולומון רכש את השכלתו במוסד החינוך של אדלייד ובהמשך במכללת סקוטש במלבורן. לאחר מכן הוא חזר לאדלייד, שם עבד במחסן של דונלדסון, אנדרוס ושארלנד. בהמשך החל לעבוד בחנות Nimble Ninepence (אנ') של בני דודיו בקפונדה (אנ'). לאחר מכן הוא שב לאדלייד, שם עבד בבורסה.
ווייבן רצה להתחתן עם מרי אן וויגזל (יוני 1856 – 7 בינואר 1885) אך אביו התנגד ואסר עליו להינשא לה משום שהייתה גויה. התנגדותו הייתה כה עזה כדי פרסום הודעה חריפה על כך בעיתון. בשנת 1873 עזב סולומון (אולי נשלח על ידי אביו) אל הטריטוריה הצפונית, שם הפך לעורך העיתון "נורת'רן טריטורי טיימס" (אנ') כמו גם היה בעלים של אחזקות כרייה וסחר מצליחות. הוא עזר לנהל את חנות דרווין של אחיו מוס, עד שפתח חנות משלו בשם "סלומון אמפוריום" אשר פרחה בזמן החנות של אחיו ירדה במכירותיה. בשנת 1877 הוא החל לנהל מכירות פומביות, והייתה לו שותפות עסקית עם פרדריק פרסי סטיבנס והרברט הנרי אדקוק בשנת 1878. ב־6 בדצמבר 1880, שלושה חודשים לאחר מות אביו, התחתן סולומון עם מרי אן וויגזל, שהייתה אז מרי אן ברידגלנד, אלמנה עם ילד קטן. היא נפטרה כארבע שנים לאחר מכן ובינתיים הולידה בת לסולומון. שני ילדיה נלקחו לאדלייד שם טופלו על ידי קרובי משפחה.
סולומון הפך בינתיים לדמות בולטת בטריטוריה הצפונית, שם זכה לכינוי "סולומון השחור" מהתקופה בה, בהעז, צבע את עצמו בשחור והלך עירום ברחובות פלמרסטון (לימים העיר דרווין). הוא מילא תפקיד מרכזי בהקמת המועצה העירונית הראשונה של פלמרסטון בשנת 1874 ושימש כיושב הראש שלה. הוא הקים חברת בנייה שהפכה משגשגת למדי, ובנה לעצמו בית מגורים באספלנדה שהיה הגדול ביותר בעיירה. באפריל 1890 סולומון נבחר יחד ג'ון לנגדון פרסונס (אנ') לבית המחוקקים של אוסטרליה הדרומית כחברי ההשבעה של מחוז הבחירה של הטריטוריה הצפונית (אז חלק מאוסטרליה הדרומית) בזכות קמפיין שדגל במדיניות אוסטרליה הלבנה.
קשיים כלכליים הביאו להתפטרותו במרץ 1891, אך בוחריו החזירו אותו ובחרו בו שוב בבחירות העוקבות. הוא שימש כמצליף ממשלתי ובשנת 1899 הפך למנהיג האופוזיציה. כשממשלת צ'ארלס קינגסטון (אנ') התפרקה בעקבות הצעתו של קינגסטון להרחיב את זכות הבחירה לכל בעלי הבית ונשותיהם, התמנה סולומון לראש הממשלה דרום אוסטרליה וגזברה למשך שבוע אחד, 1-8 בדצמבר 1899. תמורות פוליטיות נוספות הובילו את מנהיג האופוזיציה החדש, פרדריק הולדר (אנ'), לזכות בראשות הממשלה ולהעניק לסלומון את הכינוי "Sudden Solomon".
סולומון היה חבר ועידת הפדרציה האוסטרלית בשנת 1897 וחתם על האמנה שכוננה את החוקה האוסטרלית בשנים 98–1897. בשנת 1901 נבחר לפרלמנט הפדרלי האוסטרלי כחבר מפלגת הסחר החופשי והליברלי של אוסטרליה מטעם מחוז הבחירה היחיד של דרום אוסטרליה. סולומון עמד ללא הצלחה במחוז בות'בי בבחירות 1903 לפני שחזר לבית האספה של דרום אוסטרליה בשנת 1905 כחבר הטריטוריה הצפונית. הוא התמנה לתפקיד סגן ראש האופוזיציה ונשא בתואר זה עד שמת מסרטן ב-1908.
סולומון היה גם ראש הממשלה היחיד היהודי בדרום אוסטרליה וגם ראש הממשלה בעל הכהונה הקצרה ביותר.
הוקרה

"סולומון האנדרדס" באוסטרליה הדרומית וחטיבת הבחירות של סולומון בטריטוריה הצפונית נקראים על שמו.
משפחה

וייבן סולומון התחתן עם האלמנה מרי אן ברידגלנד (לבית וויגזל) ב־6 בדצמבר 1880 בדרווין. הוא התחתן שוב, עם אליס כהן (19 במאי 1954) מריצ'מונד, ויקטוריה ב-22 ביולי 1896, והתגוררו באדלייד.
ילדיו היו:
מרי דנקס סולומון (10 בספטמבר 1881 – 1 ביוני 1952) ילידת דרווין, נישאה לאיש הפיננסים דייוויד ליאון אברהם (24 באפריל 1944) ב־16 בספטמבר 1903. בשנת 1894 היא זכתה במדליית האגודה ההומאנית המלכותית.
ווייבן לואיס "ווייב" סולומון (31 במאי 1897) נישא לקלריבל "קלייר" מיטשל ב־31 במרץ 1931. הוא התחנך במכללת סנט פיטר ואז במכללת ווסלי, מלבורן. הוא זכה לתהילה מסוימת ככותב הומוריסטי בשם העת "וויבן לואיס", והוזמן על ידי יו וורד, בעל הזכויות על הפארסה "Tons of Money", לכתוב לה גרסת מחזמר. היא עלתה בתיאטרון הנסיכה במלבורן וזכתה להצלחה. בהמשך התמקצע כרואה חשבון.
אסתר סולומון (6 באפריל 1900 – 27 בינואר 1991) נישאה לרופא השיניים חיים ג'ון "בוי" ליפמן (11 בינואר 1889 – 16 במרץ 1960) ב־9 באפריל 1919; היא התחתנה בפעם השנייה, להרולד קוק. נישואיה השלישיים היו לסר רולנד אליס "ראול" ג'ייקובס (28 בפברואר 1891 – 28 ביוני 1981) ב־30 בנובמבר 1970. אסתר הייתה האישה הראשונה שנבחרה למועצת העיר אדלייד וכיהנה שתי כהונות כסגנית ראש העיר.
אליזבת לורה "בטי" סולומון (1908 – בערך 2007) התחתנה עם אריק ב. פינסטר ב-15 ביולי 1930.
הוא אימץ את בנה של מרי אן, הארי וולטר ברידגלנד (31 במאי 1879 – 17 באוקטובר 1947), שכינה זמן מה את עצמו הארי וולטר סולומון או סולומון-ברידגלנד, אך בשנת 1903 התנער ממנו. הארי היה שחיין מקצועי, כמו גם בנו וולטר לואיס ברידגלנד (23 במרץ 1908 – 30 ביולי 1987), הלורד ראש העיר של אדלייד בין השנים 1966–1968.
הערות שוליים

↑  "Adelaide Educational Institution". South Australian Register. Adelaide. 15 בדצמבר 1862. p. 3. נבדק ב-3 בספטמבר 2012 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Biographies of the Members". South Australian Register. Adelaide. 26 במאי 1893. p. 6. נבדק ב-3 בספטמבר 2012 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Character Sketches No. 8". Quiz And The Lantern. South Australia. 20 ביוני 1895. p. 4. נבדק ב-21 באפריל 2020 – via Trove. {{cite news}}:  (עזרה) The name comes from the proverb "Better a nimble ninepence than a lazy shilling", analogous to "Small Profits and Quick Returns"
↑  "Vaiben Louis Solomon" (PDF). The Compass. Adelaide Northern Districts Family History Group. 2 (1). בספטמבר 2011. ISSN 1836-7860. אורכב מ-המקור (PDF) ב-2018-07-05. נבדק ב-29 בדצמבר 2015. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Advertising". South Australian Register. Adelaide. 11 באוקטובר 1872. p. 2. נבדק ב-29 בדצמבר 2015 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה) Interesting that Vaiben was able to publish a riposte in the same column
↑  Moss Judah Solomon (1843–1933)
↑  "Classified Advertising". The Northern Territory Times and Gazette. 8 ביולי 1876. p. 2. נבדק ב-29 בדצמבר 2015 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Biographies of the Members". South Australian Register. Adelaide. 26 במאי 1893. p. 6. נבדק ב-29 בדצמבר 2015 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "From the Bulletin". Quorn Mercury. SA. 22 בדצמבר 1899. p. 3. נבדק ב-27 בדצמבר 2015 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  שמות מקומות באוסטרליה הדרומית (באנגלית)
↑  Beryl, Robe Terrace Medindie
↑  "A Plucky South Australian Girl". The Advertiser. Adelaide. 23 באפריל 1894. p. 4. נבדק ב-29 בדצמבר 2015 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Talented Adelaidean". The Mail. Adelaide. 22 בנובמבר 1924. p. 11. נבדק ב-29 בדצמבר 2015 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Advertising". The Advertiser. Adelaide. 17 במרץ 1903. p. 2. נבדק ב-13 בספטמבר 2014 – via National Library of Australia. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ADB: solomon-vaiben-louis-8577  Trove: 518488  VIAF: 92422050   WorldCat (עם VIAF): 92422050 
ווייבן לואי סולומון בוועידה הפדרלית באוסטרליה מהשנים 1897–1898.
ח'ליל רבאח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1961 (בן 63 בערך) ירושלים, ירדן 
 מדינה:  מדינה פלסטינית, ירדן, ישראל, ארץ ישראל 
 מעסיק:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 פרסים והוקרה:  מלגת השלום של לנון-אונו (2002) 
 
ח'ליל רבאח (בערבית: خليل رباح; נולד ב-1961 בירושלים) הוא אמן רב-תחומי פלסטיני.
בוגר תואר ראשון באדריכלות ואמנות יפה באוניברסיטת טקסס, ארצות הברית (1991). הציג תערוכות יחד ובתערוכות קבוצתיות במגוון של במות, בהן בביאנלה לאמנות בסאו פאולו, בביאנלה של ונציה, בביאנלה של קוואנגג'ו ובביאנלה של איסטנבול.
בנובמבר 1996 הציג במוזיאון ישראל בירושלים את יצירה בצורת קיר בלבן ואפור בכותנה וצמר פלדה, ובכך היה לאמן הפלסטיני הראשון שמציג עבודה במוזיאון ישראל.
שימש כמנהל של ביאנלת ריוואק (رواق) השנייה לאמנות, ארכיטקטורה ועיצוב בשנת 2007. הוא מהמייסדים של עמותת אל מא'מאל (אורכב 01.06.2020 בארכיון Wayback Machine) לקידום האמנות המודרנית בחברה הפלסטינית ושל עמותת ArtSchool Palestine הפועלת לקידום אמנות פלסטינית בלונדון.
רבאח לימד בבצלאל (1997 - 2000) ובאוניברסיטת ביר זית. כיום הוא גר ועובד ברמאללה.
הערות שוליים

↑  https://www.facebook.com/IsraelMuseumJerusalem/posts/2806426452716093/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 277442  NLI: 987007502515305171  GND: 123544459  ISNI: 0000 0000 7867 601X  ULAN: 500125334  VIAF: 20592208   WorldCat (עם VIAF): 20592208
ויקטור וייסקופף

| --- | --- |

 לידה:  19 בספטמבר 1908 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  22 באפריל 2002 (בגיל 93) ניוטון, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  אלקטרודינמיקה קוונטית, פיזיקה גרעינית 
 מקום מגורים:  אוסטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גטינגן 
 מנחה לדוקטורט:  מקס בורן, יוג'ין ויגנר 
 מוסדות:  אוניברסיטת ליידן (1977–1977)  אוניברסיטת ליידן (1977)  CERN  המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס  אוניברסיטת רוצ'סטר  המעבדה הלאומית לוס אלמוס  המכון הטכנולוגי של ציריך 
 תלמידי דוקטורט:  James Bruce French, David H. Frisch, Arthur Kerman, Kerson Huang, מארי גל-מאן, ג'ון ג'קסון, Kurt Gottfried, Raymond Stora, John Dirk Walecka 
 פרסים והוקרה:  פרס פורום ג'וזף א. ברטון (1991)  העיטור האוסטרי למדע ואמנות (1981)  פרס וולף לפיזיקה (1981)  מדליית רווחת הכלל (1991)  פרס אנריקו פרמי (1988)  המדליה הלאומית למדעים (1979)  מדליה לזכר רוברט אופנהיימר (1983)  פרס ויליאם פרוקטר להישג מדעי (1984)  מדליית ארסטד (1976)  מדליית מקס פלאנק (1956)  הפרס העולמי ע״ש סינו דל דוקה (1972)  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מדליית אלברט איינשטיין  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה  עמית החברה הפיזיקלית האמריקאית  מלגת גוגנהיים 
 צאצאים:  תומאס וייסקופף 
 
ויקטור פרדריק וייסקופף (Victor Frederick "Viki" Weisskopf;‏ 19 בספטמבר 1908 - 22 באפריל 2002) היה פיזיקאי תאורטי יהודי אמריקאי יליד אוסטריה. במהלך מלחמת העולם השנייה הוביל את קבוצת החטיבה התאורטית של פרויקט מנהטן בלוס אלמוס, ולאחר המלחמה פעל נגד הפצת נשק גרעיני.
ביוגרפיה

וייסקופף נולד בווינה למשפחה יהודית. בשנת 1931 קיבל את תואר דוקטור בפיזיקה באוניברסיטת גטינגן בגרמניה. ההצטיינות שלו בפיזיקה הובילה לעבודה עם הפיזיקאים הגדולים שחקרו את האטום, ורנר הייזנברג, ארווין שרדינגר ווולפגנג פאולי, ובמיוחד נילס בוהר, שהדריך את וייסקופף במכון שלו בקופנהגן. בסוף שנות ה-30 הוא הבין שכיהודי הוא צריך לצאת מאירופה ובוהר עזר לו למצוא משרה בארצות הברית.
בשנות ה-30 וה-40 תרם רבות לפיתוח תורת הקוונטים, במיוחד בתחום האלקטרודינמיקה הקוונטית. לדבריו, ביטחון עצמי נמוך באשר ליכולותיו המתמטיות עלה לו בפרס נובל כאשר לא פרסם תוצאות (שהתבררו כנכונות) לגבי מה שמכונה כיום הסחת לם. אף על פי כן, הוא היה מועמד לפרס נובל לפיזיקה מספר פעמים מאוחר יותר בקריירה שלו.
מ-1937 עד 1943 היה פרופסור לפיזיקה באוניברסיטת רוצ'סטר. שם פגש את אסתר קונוול, סטודנטית לתואר שני וביחד הם גיבשו את תאוריית קונוול-וייסקופף, המתארת את תנועת האלקטרונים דרך מוליכים למחצה ואשר הובילה להבנה טובה יותר של מעגלים משולבים, ידע שהפך חיוני למחשוב מודרני.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוביל את קבוצת החטיבה התאורטית של פרויקט מנהטן בלוס אלמוס, ולאחר המלחמה פעל נגד הפצת נשק גרעיני.
לאחר מלחמת העולם השנייה הצטרף לפקולטה לפיזיקה ב-MIT, ובהמשך מונה לראש המחלקה. בשנת 1956 הפך לאחד החברים המייסדים של הוועדה ללימודי מדעי הפיזיקה (PSSC) ב-MIT, ופיתח תוכנית לימודים להוראת פיזיקה בבית הספר התיכון.
ב-MIT הוא עודד סטודנטים לפיזיקה לשאול שאלות ולא רק לשנן את משוואות הפיזיקה. הוא היה מורה אהוב, ושמח לעסוק בבעיית פרמי, ולאחר מכן לעזור לתלמידים למצוא תשובות משוערות. לדוגמה, הוא חישב את הגובה המקסימלי האפשרי של הר על פני כדור הארץ, מתוך קבועים פיזיקליים בסיסיים ידועים. התוצאה הסופית הייתה באותו סדר גודל כמו הגובה הידוע של הר האוורסט. בהמשך התאים את חישוביו גם למאדים ולצדק; כאשר תוצאות הסקר של Mars Orbiter Mission התגלו מאוחר יותר, הן תאמו את הגובה אותו חישב.
וייסקופף היה מייסד שותף וחבר מועצת המנהלים של "איגוד המדענים המודאגים". הוא כיהן כמנכ"ל CERN מ-1961 עד 1966.
היה חבר באקדמיה הלאומית למדעים ובאגודה הפילוסופית האמריקאית. כיהן כנשיא האגודה האמריקנית לפיזיקה (1960–1961) וכנשיא האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים (1976–1979).
מונה על ידי האפיפיור פאולוס השישי כאחד מבין 70 חברי האקדמיה האפיפיורית למדעים ב-1975, וב-1981 הוביל צוות של ארבעה מדענים שנשלחו על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני לשוחח עם הנשיא רונלד רייגן על הצורך לאסור את השימוש בנשק גרעיני.
ספריו

Weisskopf, Victor; Blatt, J. M. (1952). Theoretical Nuclear Physics. New York: John Wiley.
Weisskopf, Victor (1963). Knowledge and Wonder: The Natural World as Man Knows It. New York: Anchor Books/Doubleday & Co. (Science Study Series S31).
Weisskopf, Victor (1970). Modern Physics from an Elementary Point of View. Geneva: CERN.
Weisskopf, Victor (1972). Physics in the Twentieth Century: Selected Essays. Cambridge, Massachusetts: MIT Press.
Weisskopf, Victor; Kurt Gottfried (1984). Concepts of Particle Physics, vol. 1. New York: Oxford University Press.
Weisskopf, Victor; Kurt Gottfried (1986). Concepts of Particle Physics, vol. 2. New York: Oxford University Press.
Weisskopf, Victor (1989). The Privilege of Being a Physicist. Essays. New York: W. H. Freeman.
Weisskopf, Victor (1991). The Joy of Insight: Passions of a Physicist. New York: Basic Books. ISBN 978-0-465-03678-3.
הוקרה

1956: מדליית מקס פלאנק
1971: זוכה ראשון בפרס ההרצאות לזכר ג'ורג' גאמוב מאוניברסיטת קולורדו בולדר
1972: הפרס העולמי ע״ש סינו דל דוקה
1976: מדליית ארסטד
1977: מדליית מריאן סמולוצ'ובסקי
1978: פור לה מריט
1980: המדליה הלאומית למדעים
1981: פרס וולף
1982: עיטור אוסטרי למדע ואמנות
1983: פרס ע"ש ג'יי רוברט אופנהיימר
1984: מדליית אלברט איינשטיין
1990: פרס לודוויג ויטגנשטיין של קרן המדע האוסטרית
1991: מדליית הרווחה הציבורית (האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית)
2000: מדליית זהב של הרפובליקה של אוסטריה
חיים אישיים

אשתו הראשונה, אלן טוודה, נפטרה בשנת 1989. ויסקופף נפטר ב-22 באפריל 2002, והותיר אחריו את אשתו השנייה דושה, שהייתה בתו של קורבן ליל הסכינים הארוכות וילי שמיד.
הערות שוליים

↑  Preisträgerinnen und Preisträger, Deutsche Physikalische Gesellschaft (בגרמנית)
↑  Prix mondial Cino Del Duca, Fondation Simone et Cino Del Duca (בצרפתית)
↑  Victor Weisskopf: Oersted Medalist for 1975, American Journal of Physics 44, 501 (1976) (באנגלית)
1 2 3 4 5  Victor F. Weisskopf, MIT Department of Physics (באנגלית)
↑  Victor F. Weisskopf, The National Science and Technology Medals Foundation (באנגלית)
↑  ויקטור פ' וויסקופף, באתר פרס וולף
↑  "Weisskopf wins Oppenheimer Prize". Physics Today. 36 (7): 77. ביולי 1983. doi:10.1063/1.2915767. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Wissenschaftspreis der Österreichischen Forschungsgemeinschaft, Österreichische Forschungsgemeinschaft (בגרמנית)
↑  About the NAS Public Welfare Medal, National Academy of Sciences (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297785305171  PLWABN: 9810617386605606  BIBSYS: 90096507  BNE: XX1158531  BnF: cb11929045d (data)  CANTIC: a11443935  CiNii: DA00667530  GND: 118630601  HDS: 043532  ISNI: 0000 0001 0931 3466  LCCN: n79127118  LNB: 000183039  MGP: 76884  NARA: 10581361  NDL: 00460529  NKC: jn20011210162  NLA: 35598543  NLG: 255162  NLK: KAC202257747  NTA: 070743517  RERO: 02-A003966050  SNAC: w6tm7cd2  SUDOC: 027195023  Trove: 1009638  VcBA: 495/101282  VIAF: 108451752   WorldCat (עם VIAF): 108451752
ח'ליל טוטח

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  20 במאי 1886 רמאללה, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  24 בפברואר 1955 (בגיל 68) ויטייר, ארצות הברית 
 מדינה:  מדינה פלסטינית 
 השכלה:  אוניברסיטת קולומביה 
 
ח'ליל טוטח (בערבית خليل طوطح;  20 במאי 1886 - 24 בפברואר 1955) היה מורה ומחנך ערבי יליד רמאללה, מחשובי המחנכים הערביים בארץ ישראל המנדטורית.
ביוגרפיה

טוטח נולד למשפחה דלת אמצעים בראמאללה להורים ערבים נוצרים בני העדה היוונית-אורתודוקסית שהומרו על ידי מיסיונרים לעדה הקווייקרית. במשפחתו של טוטח היו 12 אחים, אך בשל תנאי המחיה הקשים שרדו רק שבעה, וח'ליל ביניהם. ב-1899 אביו של טוטח רשם אותו לבית הספר לבנות של הקווייקרים בראמאללה, ה-Friends Girls School, והוא עבר לבית הספר לבנים Friends Boys School משזה נפתח ב-1901 גם כן בראמאללה. בזכרונותיו כותב טוטח כי השנתיים שבילה במוסד זה היוו קפיצת מדרגה מבחינה אינטלקטואלית, לשונית וגם מבחינת כישוריו החברתיים. את לימודיו התיכוניים סיים טוטח בבית ספר של הקווייקרים בבורמנה שבלבנון ושם שהה בין השנים 1903-1904. טוטח שהה שנה נוספת בבית הספר של המיסיון האנגלי בירושלים (1904-05) ה-Church Mission Society English College.
לאחר השלמת לימודיו הוא שימש כמורה לאנגלית בבית הספר לבנים בראמאללה, אך נחישותו להמשיך ללימודים גבוהים הביאה לנסיעתו הראשונה לארצות הברית ואת התואר הראשון שלו סיים באוניברסיטת קלארק, רוצ'סטר, מסצ'וסטס בשנת 1911. לאחר מכן המשיך טוטח לאוניברסיטת קולומביה ושם קיבל את תעודת המאסטר שלו בחינוך. ללא גב כלכלי טוטח נאבק, בעבודות כפיים מסוגים שונים וממכירות, כדי לממן את לימודיו.
ערב מלחמת העולם הראשונה, לאחר שובו מארצות הברית, ניהל טוטח את בית הספר לבנים למשך שנתיים. בראשית המלחמה גויס לצבא העות'מאני שם שרת כשלושה חודשים ולאחר מכן שב לארצות הברית שם לימד בבית ספר תיכון. ב-1916 נשא לאישה את אהובתו האמריקאית מזה 10 שנים, ארמינה ג'ונס. ב-1918 התנדב לשרת בצבא האמריקאי והוצב בתפקיד עורף בצרפת. טוטח שב לארץ ישראל ב-1919 והוא בן 33. ב-1920 מונה למנהל השני של הקולג' הערבי The Arab College להכשרת מורים זאת לאחר התפטרות המחאה של המחנך ח'ליל אל-סכאכיני, מנהלו הראשון של המוסד. טוטח למעשה הקים את המוסד בכהונתו בת חמש השנים. ב-1925 הצטרפו תלמידי המוסד לשביתת מחאה של הציבור הערבי על רקע ביקורו של ארתור ג'יימס בלפור, אבי הצהרת בלפור, בארץ ישראל. טוטח התנגד לשביתה וניסה למנוע את השתתפות תלמידיו בה. הוא גרס כי ריבוי השימוש באמצעי השביתה בקרב ערביי ארץ ישראל מחטיא את מטרתו ומעניק יתרון לציונים, שממשיכים להתקדם בעוד הערבים שובתים, אך ללא הועיל. הוא תויג כבוגד באינטרסים הלאומיים הפלסטיניים, ונדרש להתפטר. כשהוא מאוכזב הן מהציבור הערבי-פלסטיני והן מהממשל הבריטי שלא העניק לו גיבוי, עזב במפח נפש את ארץ ישראל וחזר להמשך לימודים באוניברסיטת קולומביה.
לאחר שהשלים את לימודי הדוקטורט שלו בארצות הברית ב-1926, חזר לארץ ישראל וניהל את בית הספר הקווייקרי בראמאללה במשך 17 שנים, מ-1927 ועד 1944 . ב-1928 התאבדה אשתו ארמינה, שסבלה מדיכאון מתמשך, ולאחר שנה נישא טוטח לאווה מרשל, מורה אמריקאית קווייקרית בבית הספר שניהל. ב-1937 העיד בפני ועדת פיל בזכות הקמתה של מדינה ערבית בשטחי ארץ ישראל.
טוטח עזב את ארץ ישראל סופית ב-1944, והשתקע בארצות הברית עם אשתו השנייה אווה. בינואר 1946 העיד בוושינגטון די. סי. בפני ועדת החקירה האנגלו-אמריקאית לענייני ארץ ישראל. בהמשך אותה שנה קיבל אזרחות אמריקאית. הוא ניהל את המכון לעניינים ערביים בניו יורק בין 1945 ל-1950, והתגורר בניו ג'רזי. עם סגירת משרדי המכון בניו יורק עבר טוטח לקליפורניה, שם חי באחרית ימיו עד פטירתו ב-1955.
הערות שוליים

↑  Thomas M. Ricks, Turbulent Times in Palestine, The Diaries of Khalil Totah 1886-1955 (Jerusalem, PASSIA, 2009), pp. 1-21.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269048605171  CiNii: DA08341978  GND: 1057565644  ISNI: 0000 0000 8129 3423  LCCN: n80007587  NTA: 149790473  SUDOC: 082018464  VcBA: 495/268424  VIAF: 50516118   WorldCat (עם VIAF): 50516118
ויקטור קראפט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 ביולי 1880 וינה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  3 בינואר 1975 (בגיל 94) וינה, אוסטריה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 מוסדות:  אוניברסיטת וינה 
 מונחה לדוקטורט:  פול פייראבנד 
 זרם:  פוזיטיביזם לוגי
 תחומי עניין:  פילוסופיה של המדע, פילוסופיה של ההיסטוריה
 עיסוק:  פילוסוף, ספרן, מרצה באוניברסיטה 
 השפיע על:  פייראבנד, אנסקומב
 מדינה:  אוסטריה 
 צאצאים:  Eva Frodl-Kraft 
 
ויקטור קראפט (בגרמנית: Victor Kraft; 4 ביולי 1880 –  3 בינואר 1975) פילוסוף אוסטרי חבר החוג הווינאי.