stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הושע בן בארי
קברו > כפר חיטים (המאה ה-20)

אשר אנשיל גרינוולד (1934 לערך) מעיד על קברו בכפר חיטים: "כפר חיטין, בצד ההר קבר הושע וקבר צפניה ויש אומרים שהוא קבר יתרו".
לקריאה נוספת

עמנואל הלפרן, הושע – ניסיון של ביאור חדש, קריית-ספר, 1976.
יחזקאל קויפמן, תולדות האמונה הישראלית, כרך 6 עמ' 93–146, מוסד ביאליק, 1964.
חיים תדמור, הרקע ההיסטורי של נבואות הושע, בתוך: ספר היובל ליחזקאל קויפמן, 1961.
יהודה קיל, פירוש דעת מקרא לתרי עשר, 1973.
משה צבי סגל, פירוש לנביאים אחרונים, דביר, 1951.
אבי שויקה, יהודה בנבואות הושע, אוניברסיטת בר-אילן, 2000.
אברהם נחום, אנשי שוליים בתקופת המקרא, ירושלים: מוסד ביאליק, ה'תשע"א. עמ' 153–155.
אהרן הראל-פיש, שירת מקרא: עדות ופואטיקה, מאנגלית: סמדר מילוא, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, תשנ"ג, הפרק "הושע: פואטיקה של אלימות", עמ' 137–157.
ביאורים

↑  ירבעם מת בשנת 38 לעוזיהו. מאז עד מלוך חזקיהו עברו פחות מ-50 שנה.
↑  כגון הושע בן אלה, הושע בן עזזיהו (המוזכר בספר דברי הימים ב').
הערות שוליים

↑  תלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף י"ד, עמוד א'
↑  ספר הושע, פרק א'
1 2 3  ספר הושע, פרק א', פסוק ב'
↑  כמתואר בספר עמוס, פרק ז', פסוקים י'–י"ז
↑  ספר מלכים ב', פרק ט"ו, פסוק כ'
↑  ספר הושע, פרק א', פסוק ד'
↑  ספר הושע, פרק ז', פסוק ז'
↑  ספר הושע, פרק ו', פסוק ח'
↑  ספר הושע, פרק י"ב, פסוק י"ב
↑  ספר הושע, פרק ג', פסוק א'
↑  למשל: ספר הושע, פרק ב', פסוקים י'–י"א

פרק ב', פסוק י"ד

פרק ו', פסוק ג'

פרק ט', פסוק ב'

פרק י"ב, פסוק י"ב, ועוד הרבה
↑  ספר הושע, פרק ז', פסוק א'

פרק ח', פסוק ה'

פרק ח', פסוק ו'

פרק י', פסוק ה'

פרק י', פסוק ז'

פרק י"ד, פסוק א'
↑  ספר הושע, פרק ט', פסוק ח'
↑  ספר עמוס, פרק ז', פסוק י"ד
↑  ספר הושע, פרק י"ב, פסוקים ד'–ה'
↑  פסיקתא דרב כהנא כ"ד
1 2  ספר דברי הימים א', פרק ה', פסוק ו'
↑  ספר הושע, פרק א', פסוק ג'
↑  ספר הושע, פרק ב', פסוקים א'–ב'
↑  ספר הושע, פרק ב', פסוק כ"ה
↑  ספר הושע, פרק ט', פסוק י"ד
↑  ספר הושע, פרק י"ד, פסוק ה'
↑  ספר ישעיהו, פרק ח', פסוק י"ט
↑  ספר ישעיהו, פרק ח', פסוק כ'
↑  ספר הושע, פרק א', פסוק א'
↑  ספר במדבר, פרק י"ג, פסוק ט"ז
↑  איגרת ר' אליהו מפירארא מירושלים
↑  איגרת ד"ר אליעזר הלוי מצפת
↑  אשר אנשיל גרינוולד, טוב ירושלים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301190105171  GND: 118553763  ISNI: 0000 0001 0799 4333  LCCN: n50030739  NLA: 61542688  SUDOC: 180967061  VIAF: 40616921   WorldCat (עם VIAF): 40616921 
תגלת פלאסר השלישי, מלך אשור בשנים 744 עד 727 לפנה"ס על פי התיארוך המקובל. מנחם בן גדי מוזכר ברשימת המעלים לו מס.
”בַּבֶּטֶן עָקַב אֶת אָחִיו, וּבְאוֹנוֹ שָׂרָה אֶת אֱלֹהִים. וַיָּשַׂר אֶל מַלְאָךְ וַיֻּכָל, בָּכָה וַיִּתְחַנֶּן לוֹ, בֵּית אֵל יִמְצָאֶנּוּ וְשָׁם יְדַבֵּר עִמָּנוּ.”
יעקב והמלאך ביצירתו של גוסטב דורה
מבנה על מערת קבורה בבית הקברות בצפת המיוחסת להושע מהמאה ה-15. המבנה נבנה בין השנים 1495-1522
הווארד זין

| --- | --- |

הווארד זין, 2009
 לידה:  24 באוגוסט 1922 ברוקלין, ניו יורק
 פטירה:  27 בינואר 2010 (בגיל 87) סנטה מוניקה, קליפורניה
 מדינה:  ארצות הברית
 מקום קבורה:  Newton Cemetery 
 השכלה:  אוניברסיטת ניו יורק  אוניברסיטת קולומביה  תיכון תומאס ג'פרסון 
 מקצוע:  היסטוריון מחזאי
 מעסיק:  אוניברסיטת הרווארד, מכללת ספלמן, אוניברסיטת בוסטון 
 תואר:  פרופסור להיסטוריה ולמדע המדינה
 בת זוג:  רוזלין זין (נפטרה בשנת 2008)
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס תומאס מרטון (1991)  פרס יוג'ין ו. דבס (1998)  honorary degree from Spelman College (2005) 
 www.howardzinn.org
 
הווארד זִין (באנגלית: Howard Zinn‏; 24 באוגוסט 1922, ברוקלין, ניו יורק – 27 בינואר 2010, סנטה מוניקה, קליפורניה) היה היסטוריון יהודי-אמריקאי, פרופסור להיסטוריה ולמדע המדינה, אקטיביסט ומחזאי. הוא ידוע בעיקר כמחבר של רב המכר "היסטוריה עממית של ארצות הברית" (1980). זין היה פעיל בתנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית ובתנועה האנטי-מלחמתית בארצות הברית.
זין כתב עשרים ספרים, וכיהן כפרופסור מן המניין ופרופסור אמריטוס בפקולטה למדע המדינה באוניברסיטת בוסטון. הוא התגורר במסצ'וסטס עם אשתו, האמנית רוזלין זין. לזוג שני ילדים. אשתו שימשה כעורכת של ספרים ומאמרים רבים של זין.
התנועה לזכויות האזרח

בשנת 1956, זין מונה ליושב ראש המחלקה להיסטוריה ומדעי החברה במכללת ספלמן, שם לקח חלק בתנועה לזכויות האזרח. אחד ממאבקיו היה נגד המנהג של ארגוני היסטוריה מדרום ארצות הברית לערוך מפגשים בבתי מלון בהם מתקיימת הפרדה גזעית. הוא שימש גם כיועץ לארגון "הוועדה הסטודנטיאלית המתאמת הלא-אלימה", ולאחר מכן כתב ספר על הארגון.
אף על פי שלזין הייתה קביעות במכללה, הוא פוטר ביוני, 1963, לאחר שעמד לצד סטודנטים שנאבקו בגזענות. זין תיאר את שנותיו במכללת ספלמן כמשמעותיות ביותר עבורו.
בעת שהותו בספלמן צפה זין – וכתב על – כ-30 הפרות של התיקון הראשון והתיקון ה-14 של חוקת ארצות הברית בעיר אולבני שבמדינת ג'ורג'יה. מבין ההפרות אפשר למנות את הפרת הזכות לחופש הביטוי, חופש ההתארגנות והגנה שווה על ידי החוקים. במאמר שכתב על התנועה לזכויות האזרח באולבני, זין מתאר את האנשים שהשתתפו בנסיעות לחירות למען ביטול ההפרדה הגזעית, ועל ההימנעות של הנשיא, ג'ון פיצג'רלד קנדי מאכיפת החוק. זין ציין גם שמשרד המשפטים בראשות רוברט קנדי, וה-FBI בראשות ג'יי אדגר הובר לא מנעו מתומכי ההפרדה הגזעית לנהוג באלימות כלפי המתנגדים אליה. בשנת 1979 ביחד עם פרנסס פוקס פיבן הוא תמך בשביתת עובדי אוניברסיטת בוסטון בה עבד.
זין כתב לעיתים קרובות על המאבק למען זכויות האזרח, הן כמשתתף, והן כהיסטוריון, ובתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 הוא לקח חופש מהוראה וכתב שני ספרים בנושא. בספריו, זין מתאר כיצד ההתבצרויות כנגד ההפרדה הגזעית היו ביוזמת הסטודנטים, ובמובן זה היו עצמאיות ונבדלות מההתארגנויות הוותיקות הממוסדות יותר למען זכויות האזרח.
הוא חזר למכללת ספלמן בשנת 2005 על מנת לשאת את הנאום לסטודנטים שסיימו את לימודיהם. נאומו "נגד הרתעה" (Against Discouragement) זמין באינטרנט.
בשנת 2008, הצטרף לקמפיין תמיכה בסרבני המצפון לשרות בצה"ל. במכתב התמיכה כתב:
בעוד אני מוגן ומוזן בחג ההודיה בנוחיות של ביתי, במרחק של חצי עולם מפה קבוצת בני נוער יושבת בתא הכלא ומדגימה אומץ והקרבה. בימינו קראו להם 'סרובניקים', כאן בארה"ב קוראים להם 'סרבני מצפון', בישראל, הם עדיין בתיכון ונקראים שמיניסטים. [...] רז היא שמיניסטית (הכוונה לרז בר-דוד ורון, היושבת בפעם השניה על סרובה להתגייס). רז היא אומץ. ועם תמיכתנו בה היום, גם אני ואתם 'שמיניסטים'.
ספרו שתורגם לעברית

היסטוריה עממית של ארצות הברית: מ-1492 ועד ימינו (תרגם מאנגלית: מתן קמינר; ערכו: ורד בן-ימי ואייל דותן), תל אביב: בבל, 2007.
הפצצה, (תרגם מאנגלית: ארן ליביו), ספרית פועלים/ הקיבוץ המאוחד, 2012.
ההיסטוריון האמריקאי טוען נגד ההצדקה המוסרית של הפצצות מן האוויר, תוך ניתוח שני מקרים: הטלת פצצות האטום על הירושימה ונגסקי והפצצת העיר רויאן (אנ') בסוף מלחמת העולם השנייה, שבה השתתף הוא עצמו כאיש חיל האוויר.
בספרו "היסטוריה עממית של ארצות הברית" ההיסטוריון מבקר את השתתפותה של ארצות הברית במלחמת העולם הראשונה, וטוען כי ההשתתפות במלחמה נעשתה בשל צורך של ארצות הברית למצוא שווקים לתוצרת העודפת שלה, כמו כן ההיסטוריון מטיל ספק במניעים של ארצות הברית בהשתתפות במלחמת העולם השנייה ורומז לכך שהשיקולים היו מסחריים וכלכליים.
הערות שוליים

1 2  עדי ערמון, כיצד תזכור ההיסטוריה את הווארד זין, האיש שהיה בין מנסחיה הבולטים?, באתר הארץ, 25 במרץ 2010
↑  נטשה מוזגוביה, יהודי התפוצות מתגייסים לטובת סרבני המצפון לצה"ל, באתר הארץ, 18 בדצמבר 2008
↑  SUPPORT ISRAELI CONSCIENTIOUS OBJECTORS -- FREE THE SHMINISTIM באתר Sojourners
↑  ערן שלו, המתקפה על אמריקה, באתר הארץ, 2 בדצמבר 2007 מאמר על "ההיסטוריה העממית של ארצות הברית"
↑  הכינו את הסימניות ספרי עיון, באתר הארץ, 4 בספטמבר 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306688005171  PLWABN: 9810638263005606  BIBSYS: 90057119  BNE: XX1282318  BnF: cb12161034d (data)  CANTIC: a10593330  CiNii: DA00397560  GND: 119301989  ISNI: 0000 0001 2321 4931  LCCN: n79059761  LNB: 000029490  MusicBrainz: 24772130-8b5f-43fa-9b27-6bbf8bedcd17  NDL: 00461882  NKC: mzk2005282337  NLA: 35627538  NLG: 191522  NLK: KAC199630968  NSK: 000315297  NTA: 067781497  RERO: 02-A004000962  SELIBR: 333740  SNAC: w6n59c5n  SUDOC: 030132819  Trove: 1020845  VIAF: 106986472   WorldCat (עם VIAF): 106986472
יוסף פטאי

| --- | --- |

 לידה:  5 בינואר 1882 האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  21 בפברואר 1953 (בגיל 71) גבעתיים, ישראל ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 שפות היצירה:  הונגרית, עברית 
 צאצאים:  שאול פטאי, רפאל פטאי 
 
יוסף פָּטָאי (במקור קליין, בהונגרית: Patai József;‏ 5 בינואר 1882 – 21 בפברואר 1953) היה משורר, ביוגרף, עורך, מתרגם ומנהיג ציוני הונגרי-יהודי.
ביוגרפיה > משפחתו

אשתו שולמית (אדית) פטאי לבית אהרנפלד (1889–1976) הייתה משוררת וסופרת.

בנו רפאל פטאי (1910–1996), הראשון שקיבל תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית, היה חוקר פולקלור, אנתרופולוג, מזרחן והיסטוריון יהודי הונגרי-ישראלי-אמריקאי, מחלוצי המחקר האתנוגרפי בארץ ישראל. היה נשוי לנעמי טולקובסקי, בתו של שמואל טולקובסקי ואחותו של מפקד חיל האוויר לשעבר דן טולקובסקי. לרפאל ונעמי נולדו שתי בנות: ג'ניפר שניידר (1942) היא רופאה מומחית לכאב, ודפנה פטאי(אנ') (1943) היא פרופסור במחלקה לשפות, ספרויות ותרבויות באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט.


בנו שאול פטאי (1918–1998) היה פרופסור לכימיה אורגנית באוניברסיטה העברית בירושלים.

בתו חוה (אווה) קויגן-פטאי (1913–1987) הייתה משוררת וסופרת. נישאה לאדריכל ג'ורג' (גיאורג) קויגן ולהם שתי בנות. בתה הצעירה הייתה זמרת האלט מירה זכאי. שתי בנותיה של חוה מתגוררות ברחוב על שם סבן, יוסף פטאי, בגבעתיים.
כתביו > תרגומיו

Frisch Ármin, Szemelvények a Biblia utáni zsidó irodalomból; Patai József versfordításaival, Budapest: Pallas, 1906.
Bialik, Versek, legendák; ford., bev. és jegyz. ell. Patai József, Budapest: Múlt és Jövő, 1938.
הערות שוליים

↑  גליונות "Egyenlőség" ומידע על העיתון, באתר עיתונות יהודית היסטורית(הקישור אינו פעיל, 1.12.2019)
↑  פרס ירושלים לפרופ. י. פטאי, משמר, 23 בפברואר 1945.
1 2  פרס נורדאו תש"ו לפרופ' יוסף פטאי, דבר, 4 בפברואר 1946; פרסים לספרות ואמנות, משמר, 29 בנובמבר 1946.
↑  חוה קויגן באתר חברה קדישא ת"א–יפו והמחוז.
↑  משירי חוה פטאי (תרגם: ישעיה תשבי), דאר היום, 2 ביוני 1933.
↑  ספרים, דבר, טור 2, 8 בדצמבר 1939; ביקורת: עמנואל בן-גריון, עם קריאה ראשונה, דבר, 24 בינואר 1940.
↑  צ. ברמאיר, יוסף פטאי: להופעת ספר השירים שלו, דבר, 22 בנובמבר 1946; ש. שלום, במערכות היצירה: "שירים" ליוסף פטאי (מכתב למשורר), דבר, 29 בנובמבר 1946.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266471305171  PLWABN: 9810566243605606  CiNii: DA07672007  GND: 11934453X  ISNI: 0000 0000 8131 7456  LCCN: n89619299  NKC: zmp2017939206  NLA: 35702542  NTA: 30604238X  SELIBR: 244576  Trove: 1049536  VIAF: 52497025   WorldCat (עם VIAF): 52497025
חרארד דוויד

| --- | --- |

דיוקן עצמי, בתוך הציור "בתולה בין הבתולות", 1509
 לידה:  1460? אודווטר, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  13 באוגוסט 1523 (בגיל 63 בערך) ברוז', נפת פלנדריה, ארצות השפלה ההבסבורגיות 
 תחום יצירה:  ציור, איור 
 זרם באמנות:  הפלמים הפרימיטיביים 
 יצירות ידועות:  הבתולה בין הבתולות, Triptych of the Sedano family, Judgement of Cambyses, Cervara Polyptych, Baptism of Christ 
 בן או בת זוג:  Cornelia Cnoop (1497–?) 
 
חרארד דוויד (בהולנדית: Gerard David; סביבות 1460 – 13 באוגוסט 1523) היה צייר ומאייר כתבי יד בהולנד הידוע בזכות שימושו בצבעים. רק מעט נחשף על חייו. דוויד הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש אנטוורפן בשנת 1515. הוא הצליח מאוד בחייו וככל הנראה ניהל שתי סדנאות, באנטוורפן ובברוז' כציירים רבים אחרים מתקופתו, פחת המוניטין שלו במאה ה-17 עד שהתגלה מחדש במאה ה-19.
ביוגרפיה

דוויד נולד באודווטר, שנמצאת במחוז אוטרכט. שנת הלידה המשוערת 1460 על סמך המראה של כבן 50 שנה בדיוקן העצמי שלו 1509 שנמצא בציור שלו "הבתולה בין הבתולות". את הקריירה הבוגרת שלו בילה בברוז', שם היה חבר באגודת הציירים. עם מותו של הנס ממלינג בשנת 1494, הפך דוויד לצייר המוביל של ברוז'. הוא עבר לברוז' בשנת 1483, ככל הנראה מהארלם, שם פיתח את סגנונו בהשפעת אלברט ואן אודווטר, והצטרף לגילדת לוקאס הקדוש בברוז' בשנת 1484. הוא הפך לדיקן הגילדה בשנת 1501, ובשנת 1496 נישא לקורנליה קנואפ, בת הדיקנית מגילדת הצורפות. דוויד היה אחד מאזרחיה החשובים של העיר.
אמברוסיוס בנסון היה חניך אצל דוויד, אך נוצרה ביניהם מחלוקת סביב 1519 על מספר ציורים של בנסון שעבד גם עם מאמנים אחרים. בגלל חוב גדול שהצטבר לבנסון, דוויד סירב להחזיר לו את הציורים. בנסון פנה לבית המשפט וזכה כחוק, מה שהוביל לכך שדייוויד ריצה זמן בכלא.
הוא נפטר ב־13 באוגוסט 1523 ונקבר בכנסיית גבירתנו בברוז'.
דוויד נשכח לחלוטין כאשר בראשית שנות ה-60 של המאה ה-19 הוא ניצל מהשכחה על ידי ויליאם הנרי ג'יימס וייל, שמחקריו בארכיונים של ברוז' חשפו את העובדות העיקריות על חיי הצייר והובילו לשחזור אישיותו האמנותית של דוויד החל מההכרה ביצירתו המתועדת היחידה של דוויד "הבתולה בין הבתולות", ברואן.
סגנון

עבודתיו של דוויד שאותרו מורכבות בעיקר מסצנות דתיות. הם מאופיינות על ידי אווירת שלווה נצחית המושגת באמצעות צבעוניות רכה, חמה ועדינה, וטיפול מושכל באור וצל. הוא היה חדשני בעיצוב מחדש של נושאים מסורתיים ובגישתו לנוף, שהיה אז סגנון ציור בהתהוות בצפון אירופה. ניתן לראות את יכולתו בציור נוף בעלווה המפורטת של ציוריו "הטבילה" וסצנת היער" שנמצאים בניו יורק.
אף שרבים מהיסטוריוני האמנות של ראשית המאה העשרים, כולל ארווין פנופסקי ומקס ג'ייקוב פרידלנדס, ראו בו צייר שיצר מעט אך זיקק את הסגנון של האחרים וצייר בסגנון ארכאי וחסר דמיון. עם זאת, רוב החוקרים רואים בו צייר מגוון שלדעת מומחי מוזיאון המטרופוליטן עבד במצב "פרוגרסיבי כשהוא מתרחק ממורשת ימי הביניים המאוחרת שלו וממשיך בראייה חדשנית בעידן של מעבר".
בעבודתו המוקדמת עקב דוויד אחרי אמנים שעבדו בהארלם כמו דירק בוטס, אלברט ואן אודווטר, אף על פי שכבר הוכיח את יכולותיו הגבוהות בצבע. לתקופה מוקדמת זו שייך "יוחנן הקדוש" מאוסף ריכרד פון קאופמן בברלין ו"הירונימוס הקדוש" של המלטינג. בברוז' עבד ישירות בהשפעתו של ממלינג, המאסטר שהדריך אותו. ממנו דוויד רכש כישורי הבעת יופי חגיגי, ריאליזם חזק יותר בציור הדמויות וסידורם בקומפוזיציה של הציור.
דוויד ביקר באנטוורפן בשנת 1515 והתלהב מעבודתו של קוינטן מסייס, שהכניס חיוניות ואינטימיות רבה יותר בתפיסת הנושאים המקודשים.
יצירתו

העבודות שבגללן דוויד ידוע הן בעיקר יצירות המזבח שצוירו לפני ביקורו באנטוורפן: "נישואיה של קתרינה הקדושה" בגלריה הלאומית, לונדון; הטריפטיכון של "המדונה והקדושים" בג'נובה. "הבשורה" אוסף זיגמרינגן, ומעל לכל, "המדונה עם מלאכים והקדושים" (בדרך כלל נקרא "הבתולה בין הבתולות"), שאותו תרם לנזירות הכרמליטיות בברוז', ואשר נמצא כעת במוזיאון ברואן.
רק מעטות מיצירותיו נותרו בברוז', השאר פזורות ברחבי העולם, וייתכן שהדבר נובע מהערכה הנמוכה של שמו בעבר. זאת מתוך האמונה, שלמרות כל היופי שביצירתו, לא היה בה שום דבר חדשני בהיסטוריה של האמנות.
אפילו ביצירתו הטובה ביותר, כך העריכו בעבר, הוא רק יצר גרסאות חדשות יותר של אומנים אחרים ובני דורו. עם זאת, בשנת 1902, בעקבות תערוכה של אומני ברוז', גדולתו הוערכה מחדש בהשוואה לאומנים אחרים.
דוויד עבד גם בצמוד למאיירי כתבי היד המובילים של אותם ימים. נראה שהוא הובא לצייר מיניאטורות חשובות מיוחדות, בהן "הבתולה בין הבתולות". כמו כן הדיוקן של הקיסר מקסימיליאן בווינה. כמה מציוריו בכתבי היד מלמדים כי אלמנטים מהם מופיעים ביצירותיהם של ציירים ומאיירים אחרים במשך עשרות שנים לאחר מותו.
פחות ידועות אך גם הם באיכות גבוהה, הן עבודותיו של דוויד שנמצאו באוספים ציבוריים ספרדיים. במוזיאון הפרדו במדריד "המנוחה בבריחה למצרים" הדומה לציור הנמצא במוזיאון המלכותי לאמנויות יפות באנטוורפן. מוזיאון הפרדו מחזיק בשתי יצירות נוספות שלו.
מורשת

לאחר מותו של דוויד התהילה של ברוז' וצייריה הלכה ונעלמה. אנטוורפן הפכה למובילה באמנות כמו גם בחשיבות הפוליטית והמסחרית. מבין תלמידיו של דוויד בברוז', רק איזנברנט, אלברט קורנליוס ואמברוסיוס בנסון הגיעו לגדולה. גם ציירים פלמיים אחרים כמו יואכים פטיניר ויאן מבוזה הושפעו ממנו במידה מסוימת.
לקריאה נוספת

Ainsworth, Maryan Wynn. Gerard David: Purity of Vision in an Age of Transition. NY: Metropolitan Museum of Art, 1998. ISBN 0-87099-877-3
Ainsworth, Maryan Wynn; Christiansen, Keith. From Van Eyck to Bruegel: Early Netherlandish Paintings in the Metropolitan Museum of Art. NY: Metropolitan Museum of Art, 2009. ISBN 0-87099-870-6
Campbell, Lorne. The Fifteenth-Century Netherlandish Paintings. London: National Gallery, 1998. ISBN 0-300-07701-7
Harbison, Craig. "The Art of the Northern Renaissance". London: Laurence King Publishing, 1995. ISBN 1-78067-027-3
Nash, Susie. Northern Renaissance art. Oxford: Oxford University Press, 2008. ISBN 0-19-284269-2
Ridderbos, Bernhard; Van Buren, Anne; Van Veen, Henk. Early Netherlandish Paintings: Rediscovery, Reception and Research. Amsterdam: Amsterdam University Press, 2005. ISBN 0-89236-816-0
הערות שוליים

↑  Campbell, 116
1 2  Hand, 63
↑  Ainsworth (1998), 93
↑  Ainsworth (1998), 2
↑  Cuttler, Charles D. "Northern painting from Pucelle to Bruegel". Holt, Rinehart and Winston, 1968. 190
↑  Hans J. van Miegroet, "New Documents Concerning Gerard David" The Art Bulletin 69.1 (March 1987:33-44).
↑  Harbison, 73
↑  Nash, 168, 193
↑  Scheller, Robert W. Exemplum: Model-Book Drawings and the Practice of Artistic Transmission in the Middle Ages (c. 900 – c. 1470). Amsterdam: Amsterdam University Press, 1995. p. 79.
1 2  "Gerard David (born about 1455, died 1523)". Metropolitan Museum of Art. Retrieved 15 February 2013
↑  Weale, Gerard David, Painter and Illuminator 1895; the Virgo inter Virgines appears in a 1527 inventory of the Carmelite convent of Sion at Bruges.
↑  Ridderbo et al., 157
↑  Flemish and German masterpieces from the National Gallery". National Gallery, London, 1920. 169
↑  Campbell, 20
↑  "Release Announcement". Christie's. Archived from the original on 13 December 2013.
↑  T. Kren & S. McKendrick (eds), Illuminating the Renaissance: The Triumph of Flemish Manuscript Painting in Europe, Getty Museum/Royal Academy of Arts, pp. 344–365, 2003
↑  "David, Gérard - Colección - Museo Nacional del Prado". www.museodelprado.es. Retrieved 4 November 2019.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007417382105171  PLWABN: 9810679523705606  BIBSYS: 99070776  BnF: cb14965680v (data)  BPN: 21826961  GND: 11867109X  ISNI: 0000 0000 8383 6807  KulturNav: c7d6b633-d24c-4f22-9989-5ce7c6966798  LCCN: n84222312  MusicBrainz: 895feaed-4b90-49df-a21a-d72f942c21aa  NLA: 35368908  NTA: 070529574  RKD: 20157  SNAC: w6jw94ps  SUDOC: 02771554X  Trove: 928108  ULAN: 500025998  VIAF: 54419155   WorldCat (עם VIAF): 54419155 
חרארד דוויד, הבשורה, 1506
חרארד דוויד, המדונה והילד וארבעה מלאכים, 1515
חרארד דוויד, המדונה מאכילה את הילד, 1515
חרארד דוויד, החתונה המסטית של קתרינה הקדושה, 1510
משרד הפנים (הודו)

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  הודו הודו
 תחום שיפוט:  הודו 
 תאריך הקמה:  15 באוגוסט 1947
 שר:  עמית שאה
 תאריך כניסה:  30 במאי 2019
 mha.gov.in
 
משרד הפנים (בהינדי: गृह मंत्रालय; באנגלית: Ministryof Home Affairs) הוא משרד ממשלתי הודי.
מבנה וסמכויות

בראש המשרד עומד שר הפנים, ותחתיו מכהנים שלושה שרי מדינה (בעלי מעמד הדומה לסגן שר במשרד). מנהל המשרד הוא מזכיר הפנים.
המשרד אחראי על כוחות הביטחון השייכים לממשלת הודו, על אבטחת גבולות, יחסי מדינות הודו-ממשלת הודו, ניהול טריטוריות האיחוד, ועוד.
הערות שוליים

↑  ORGANIZATIONAL CHART OF MINISTRY OF HOME AFFAIRS (As on 02.12.2021), באתר המשרד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007445457705171  BnF: cb118828946 (data)  CiNii: DA08513461  GND: 81078-2  ISNI: 0000 0001 0670 818X  LCCN: n80132943  NLA: 36547289  SUDOC: 079884350  VIAF: 147687561   WorldCat (עם VIAF): 147687561
יואל מילר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  4 בנובמבר 1827 אוהרסקי אוסטרו, צ'כיה 
 פטירה:  6 בנובמבר 1895 (בגיל 68) ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 ענף מדעי:  יהדות 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בווייסנזה 
 מוסדות:  בית המדרש הגבוה למדעי היהדות 
 
הרב ד"ר יואל הכהן מילר (בכתיב היידי שהיה נהוג בזמנו: מיללער. בגרמנית: Joel (Julius) Müller. חשוון ה'תקפ"ח, 4 בנובמבר 1827 – כ' בחשוון ה'תרנ"ו, 6 בנובמבר 1895) היה רב וחוקר ספרות התלמוד והגאונים, מאנשי "חכמת ישראל". הוציא לאור כמה מספרי הגאונים והראשונים, חלקם לראשונה.
ביוגרפיה

יליד העיר אוהרסקי אוסטרו (אנ') שבקיסרות האוסטרו הונגרית (כיום בצ'כיה), לאביו הרב משה לייב הכהן, שהיה רב העיירה ולאמו קתי. למד תורה מפי אביו, ולאחר מכן בבית המדרש לרבנים בווינה ובאוניברסיטת וינה (1851-1853). מילא את מקום אביו ברבנות משנת 1853 ועד 1867. בשנים אלו הוא הצטרף לחברת מקיצי נרדמים.
בין השנים 1867–1872 כיהן כרב בצ'סקה ליפה (אנ') שבבוהמיה. בשנת 1874 שב לווינה, ולימד בבית המדרש לרבנים שם ובבית ספר יהודי, והגיע לדרגת פרופסור. בווינה הוא התקרב לאהרן ילינק שקירב אותו והטיל עליו את מלאכת הוצאת מסכת סופרים. בשנת 1884 החל ללמד בבית המדרש הגבוה ללימודי יהדות בברלין ובו בזמן לימד בבית היתומים על שם אורבך.
בשנת 1885 כיהן כחבר "הוועדה ההיסטורית לחקירת קורות היהודים בגרמניה", כחוקר ספרות השו"ת של חכמי אשכנז.
נישא לרגינה, ולהם נולדו ארבעה ילדים.
נפטר בברלין ב-6 בנובמבר 1895, ונקבר בבית הקברות היהודי בווייסנזה. בלווייתו ליווהו בני משפחתו ומורי ותלמידי בית המדרש למדעי היהדות, וכן תלמידי בית המדרש לרבנים בברלין.
ספרים שהוציא לאור

מסכת סופרים, מהדורה מדעית עם ביאור בגרמנית, לייפציג, תרל"ח, באתר היברובוקס
חלוף מנהגים בין בני בבל לבני ארץ ישראל, וינה, תרל"ח/ 1878, באתר היברובוקס - יצא לאור לראשונה על ידו.
תשובות חכמי צרפת ולותיר, וויען, תרמ"א, באתר היברובוקס
מפתח לתשובות הגאונים, ברלין, תרנ"א, באתר היברובוקס - תשובות שאסף מתוך כתבי יד של ראשוני חכמי צרפת ולותיר.
תשובות גאוני מזרח ומערב, ברלין, תרמ"ח, באתר היברובוקס - תשובות מגאוני בבל (מזרח) ומחכמי ספרד וצפון אפריקה בשלהי תקופת הגאונים (מערב), בהם רבי שמואל הנגיד וחכמי קירואן.
תשובות רבנו קלונימוס מלוקא ליקוט מכתב יד של תשובות רבי קלונימוס בן משה.
הלכות פסוקות מן הגאונים, קרקוב, תרנ"ג, באתר היברובוקס - מהדורה מדעית.
מכתביו

יו"ט ליפמאן צונץ - חלק א', הצפירה, 11 בדצמבר 1895; יו"ט ליפמאן צונץ - חלק ב', הצפירה, 16 בדצמבר 1895
הערות שוליים

↑  ע"ד חברת מקיצי נרדמים, המגיד, 31 ביולי 1867
1 2  עוד לתולדות הד"ר יואל מיללר, הצפירה, 18 בנובמבר 1895
↑  יהודה רוזנטל, בית המדרש הגבוה לחכמת ישראל בברלין בתוך: שמואל קלמן מירסקי (עורך), מוסדות תורה באירופה בבניינם ובחורבנם, עגן, ניו יורק 1956, עמ' 663.
↑  יהודה רוזנטל, "לקורות היהודים בפולין לאור שו"ת המהר"ם מלובלין", סיני לא, ה'תשי"ב. יצוין, ששנים ספורות לפני כן, הוציא לאור את "תשובות חכמי צרפת ולותיר".
↑  טלגרמים להמגיד, המגיד, 7 בנובמבר 1895
↑  יהודה ליב ווינץ, רבי יואל מיללער איננו, הצפירה, 15 בנובמבר 1895
↑  נקרולוג, ד"ר יואל מילר ז"ל, המגיד, 14 בנובמבר 1895.
↑  בינה בספרים, המליץ, 25 באוקטובר 1881
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265729405171  PLWABN: 9810565209705606  GND: 138105324  ICCU: RMLV227890  ISNI: 0000 0000 6633 3554  LCCN: no2002086466  NKC: zmp2013743656  NTA: 202856402  SELIBR: 264575  SUDOC: 110841069  VcBA: 495/227426  VIAF: 75990537   WorldCat (עם VIAF): 75990537 
קברי הרב מילר ואשתו בבית הקברות היהודי בווייסנזה
חסידות במרחב הרומני

בית האדמו"ר שלום הלפרין, וסלוי, רומניה
בית הכנסת החסידי בסדיגורה
בית הכנסת החסידי בסדיגורה - מבט מבפנים
במרחב הרומני, הכולל מחוזות שהיו חלק מרומניה בתקופות מסוימות בהיסטוריה, פעלו כל זרמי היהדות של התקופה:[דרושה הבהרה] החסידות, האשכנזים הישנים, רפורמיזם שכונה גם "מודרניזם", הנאו-אורתודוקסיה, הספרדיות והיהדות הלאומית. הרבה חצרות חסידיות פעלו במרחב זה במהלך המאה ה-19 והמאה ה-20 והשפיעו על דמותה של יהדות רומניה ועל חיי הדת והתרבות שלה.
בנסיכות מולדובה (מאוחר יותר חבל מולדובה ברומניה) חדרו והתבססו בהדרגה בשטפנשט, בבוחוש, בפשקאן ובאדז'וד, החצרות החסידיות המונהגות על ידי בני משפחת פרידמן. בני המשפחה הזאת ייסדו, בתקופה שבין מלחמות העולם, חצרות חסידיות גם בפלוישט ובבוקרשט במונטניה. במקביל לחצרות של בני משפחת פרידמן התקיימו חצרות של אדמו"רים מהמשפחות לנדמן (Landman), דרברמדיגר (Derbaremdiger), הלפרין (Halperin) ופרנקל. בבוקובינה בלטה גם משפחת האדמו"רים האגר (Hager) ובבסרביה המשפחות פרידמן וטברסקי (Twerski) ותנועת חב"ד. בטרנסילבניה היו ענפים של משפחת האגר וחסידות סטמר (בחלק שהיה פעם חבל מרמורש שהיום כלול בטרנסילבניה).