stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עומר בן-רובי

| --- | --- |

בן-רובי, 2009
 לידה:  29 במאי 1976 (בן 48) בת ים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 תקופת הפעילות:  מ-1998
 עיסוק:  מגיש–ועורך רדיו וטלוויזיה
 מעסיק:  תאגיד השידור הישראלי
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  omerbenrubi
 טוויטר (X):  omerbenrubi
עומר בן-רובי (נולד ב-29 במאי 1976) הוא איש תקשורת וניהול, עורך ומגיש רדיו וטלוויזיה. הקים וניהל במשך שלוש שנים את תחנת הרדיו כאן ב' (רשת ב' החדשה). עמד בראש מחלקת השידורים והיה עורך חדשות ראשי בגלי צה"ל ומבכירי המנהלים בגלגלצ. תוכניות רדיו המזוהות עמו הן "ארון השירים היהודי", "הולך בחצות" ו"ציפורי לילה".
ביוגרפיה

בן-רובי, תושב יפו, נולד בבת ים וגדל והתחנך ברעננה ובכפר סבא. סבו לאון בן-רובי, יליד סלוניקי, היה שופט הכדורגל הבינלאומי הראשון של ישראל.
את שירותו הצבאי עשה בן-רובי ככתב צבאי וכעורך בעיתון "במחנה". עם שחרורו ב-1998, החל לעבוד בגלי צה"ל כעורך חדשות ויומנים.
בשנת 2000 עבר ל"ידיעות אחרונות" כדי לסקר ככתב את תחום העבודה והרווחה.
ב-2001 שהה כשנה באנגליה, ושימש שם בתפקיד כתב גל"צ בלונדון. נוסף על כך כתב טורים לאתר "וואלה". ב-2002 מונה לתפקיד רכז הכתבים בגלי צה"ל.
ב-2004, במקביל לעבודתו בגל"צ כמגיש תוכניות לילה (שכללו שיחות עם מאזינים, שירי משוררים ומוזיקה ים תיכונית), היה בן-רובי עורך החדשות באתר ynet.
בשנת 2005 השתלב בערוץ 10, והיה בצוות העריכה של "דין וחשבון", תוכניתו של רינו צרור. לאחר מכן שימש במשך שנתיים כתב תרבות ובמאי כתבות בחדשות 10, והגיש פינת מוזיקה ים תיכונית בערוץ מוזיקה 24.
בשנת 2006 החל לעבוד בגלגלצ כסגנה של מנהלת התחנה, דלית עופר, ומ-2007 גם כמפיק הראשי של התחנה. בתקופה זו, ובמשך כשש שנים, הגיש בן-רובי בגל"צ את התוכנית "הולך בחצות", שהתמקדה במוזיקה ים תיכונית לגווניה השונים.
בשנים 2012–2013 שימש מ"מ ראש מחלקת האקטואליה ועורך החדשות הראשי בגל"צ, וכסגנה של מנהלת התוכניות בתחנה, מאיה להט-קרמן. ב-2014 מונה לעמוד בראש מחלקת השידורים של גל"צ, וניהל את המערך המקצועי להכשרת העיתונאים המתגייסים לשירות בתחנה.
במקביל לתפקידי הניהול, שמונה שנים ברציפות ולפחות פעם בשבוע, ערך בן-רובי והגיש את פינת "ארון השירים היהודי" בתוכנית "המילה האחרונה" עם עירית לינור וקובי אריאלי. מתחילת שנת 2015 נמנה עם צוות המגישים הקבוע של התוכנית "ציפורי לילה מוזיקליות", והשתתף בתוכנית הבוקר של קובי אריאלי בימי שישי בגל"צ.
באפריל 2016 דווח כי לאחר תשע שנים בהנהלת גל"צ וגלגלצ, הוא עוזב לטובת הקמתו של תאגיד השידור הישראלי.
ב-7 ביוני 2016 מונה כמנהל ההקמה והמנהל בפועל של "רשת ב'" החדשה בתאגיד. במאי 2019 הודיע על סיום תפקידו.
כיום הוא עורך ומגיש תוכניות תרבות ומוזיקה בתחנות הרדיו "רשת ב'", "כאן גימל" ו"כאן מורשת".
בספטמבר 2020 החל להגיש גם מבזקי חדשות בכאן 11, ומאז תחילת שנת 2021 הוא מגיש בערוץ את תוכנית הטלוויזיה השבועית "ארון השירים היהודי". בנוסף עורך את המוזיקה בתוכנית אגן הים התיכון.
בן-רובי הוא בוגר תוכנית קרן מנדל ישראל למנהיגות ב"תרבות יהודית" לשנת 2020.
חיים אישיים

נשוי ליסמין ישבי, עורכת המוזיקה הראשית בגלגלצ, ואב לשלושה.
מתגורר ביפו.
פרסים

בשנת 2009 זכה בפרס מפקד גלי צה"ל על התוכנית "אטרף פיוטים" (סיפורו של הפיוט המוזיקלי ומסעו מבתי הכנסת אל עולם הרוקנרול), אותה ערך והגיש יחד עם רינו צרור.
בשנת 2010 זכה בציון לשבח מוועדת פרס מפקד גלי צה"ל על תוכניתו: "הולך בחצות – מחווה ל"נכון להיום", אלבום המופת של זוהר ארגוב".
בשנת 2011 זכה בציון לשבח מוועדת פרס מפקד גלי צה"ל על התוכנית "דודו טסה והכוויתים" (סיפורם של סבו ואחי סבו של דודו, האחים סאלח ודאוד אל-כוויתי, מהמוזיקאים המשמעותיים בעיראק במאה ה-20) אותה ערך והגיש.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, לאחר 3 שנים: מנהל כאן רשת ב' עומר בן רובי עוזב את תפקידו, באתר אייס, 13 במאי 2019
↑  רתם קלינה, חיים אתגר יחליף את עומר בן-רובי, באתר nrg‏, 21 במאי 2006
↑  רונן פריד‏, עומר בן-רובי מונה לתפקיד סגן מנהלת גלגלצ, באתר וואלה, 13 בדצמבר 2006
↑  המפיקה הראשית של גלגלצ עוזבת - עומר בן-רובי רובי יחליף אותה, באתר וואלה, 12 במרץ 2007
↑  אמילי גרינצווייג‏, גלי צה"ל מורידה את "הולך בחצות", באתר וואלה, 3 במרץ 2011
↑  דוד אברהם‏, עומר בן-רובי מונה לסגן ראש מחלקת התוכניות של גלי צה"ל, באתר וואלה, 30 ביולי 2013
↑  דוד אברהם‏, עומר בן-רובי יעמוד בראש מחלקת השידורים של גלי צה"ל, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2014
↑  אלכסנדר כץ, מהיום בערב: שינויים ברצועת 'ציפורי לילה' של גל"צ, באתר אייס, 1 בפברואר 2015
↑  נעה פרייס‏, עומר בן-רובי מצטרף לתאגיד השידור החדש, באתר וואלה, 13 באפריל 2016
↑   נתי טוקר, עוד שני גל"צניקים בדרך לתאגיד השידור החדש, באתר TheMarker‏, 6 ביוני 2016
↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏אחרי 3 שנים: עומר בן רובי, מנהל כאן רשת ב', פורש מתפקידו, באתר גלובס, 13 במאי 2019
↑  ארון השירים היהודי – תוכנית תרבות ומורשת חדשה ב- כאן 11,  באתר כיפה, 14 בינואר 2021
↑  ״החירות לבחור״: שיח תרבות יהודית בין טנג׳יר 1916 לירושלים 2020, באתר קרן מנדל ישראל, 13 בדצמבר 2020
↑  כיף להתחתן: בדיוק לפני שנה התחתנו, באתר הפייסבוק של עומר בן-רובי
↑  ענת קם‏, רזי ברקאי ורינו צרור בין זוכי פרס מפקד גלי צה"ל, באתר וואלה, 12 ביולי 2009
↑  אמילי גרינצווייג‏, צל"ש יינתן לתכנית "הולך בחצות" - מחווה לזוהר ארגוב", באתר וואלה, 12 ביולי 2010
↑  אלכסנדר כץ, בין זוכי פרס מפקד גל"צ ל-2011: ירדנה ארזי, דב גילהר אביב לביא וקובי מידן, באתר אייס
נאט ייגר

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ספורט
 ענף ספורט:  אתלטיקה
 תת-ענף:  הליכה תחרותית
 
ניית'ן ויליאם "נאט" ייגר (באנגלית: Nathan William "Nat" Jaeger) היה אתלט יהודי-אמריקאי, פעמיים אלוף ארצות הברית באולם בהליכה תחרותית ל-1500 מטר (1937) ולמייל (1941). למרות שנכלל במשלחת האמריקאית לאולימפיאדת ברלין (1936) בחר להחרים אותה, בשל היותו יהודי.
ביוגרפיה

ייגר התאמן במרכז התרבות היהודי "92nd Street Y" (אנ') בניו יורק.
ביוגרפיה > 1937 > אלוף ארצות הברית באולם

באליפות ארצות הברית באולם שנערכה מדיסון סקוור גרדן, ניו יורק ב-27 בפברואר 1937 זכה במדליית זהב בהליכה תחרותית ל-1500 מטר בתוצאה של 6:20.2 דקות.(אנ')
ביוגרפיה > 1941

באליפות ארצות הברית באולם שנערכה מדיסון סקוור גרדן, ב-22 בפברואר 1941 זכה במדליית זהב בהליכה תחרותית למייל בתוצאה של 7:12.1 דקות.(אנ')
בשנת 1946 פגש את הנרי לסקאו שהתאמן בריצה ושיכנע אותו להתמקד בהליכה תחרותית.
הערות שוליים

1 2 3  OHIO Racewolker (באנגלית)
עלומים (סדרת טלוויזיה)

| --- | --- |

סמליל הסדרה על רקע שחקני הסדרה
 שיר הנושא:  "אף אחד לא בא לי" - יניב אלמנך
 סוגה:  דרמת מתח
 יוצרים:  גיא סידיס נירית ירון תאופיק אבו ואיל
 כותבים:  תאופיק אבו ואיל גיא סידיס נירית ירון שירה פורת
 בימוי:  תאופיק אבו ואיל
 שחקנים:  יהודה לוי שני כהן יניב ביטון אמיר טסלר אופק פסח
 פרסים:  7 מועמדויות פסטיבל קאן
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  9
 הפקה
 מפיק:  עמית דקל נירית ירון
 מפיקים בפועל:  ערן קוצקי
 חברת הפקה:  ראבל סרטים
 עורכים:  נילי פלר
 צלמים:  גיורא ביח
 בעלי תפקידים נוספים:  ליהוק: רותי בלום ארט דירקטור:  יואל הרצברג מעצב פס-קול:  יוסי אפלבאום מקליט:  אשי מילוא
 מוזיקה:  רן בגנו
 אורך פרק:  50 דק'
 שידור
 רשת שידור:  תאגיד השידור הישראלי
 רשת שידור בישראל:  כאן 11
 תקופת שידור בישראל:  4 באוקטובר 2021 – 1 בנובמבר 2021
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 דף התוכנית ב-IMDb
עלומים היא סדרת דרמת מתח ישראלית, של תאגיד השידור כאן 11 שנוצרה על ידי גיא סידיס, בוימה על ידי תאופיק אבו ואיל ונכתבה על ידי גיא סידיס על בסיס חוויותיו עם נוער בסיכון לאורך 15 שנים יחד עם, נירית ירון, תאופיק אבו ואיל ושירה פורת. הסדרה עלתה לשידור ב-4 באוקטובר 2021 בערוץ כאן 11 ובדיגיטל.
תקציר העלילה

הסדרה מציגה את סיפורם של חבורת נערים בבית הספר התיכון "אלוני שמש" לנוער בסיכון בבית שמש, המתדרדרים לפשע. אבנר (יניב ביטון), חוקר בתחנת המשטרה המקומית, חושד בוואסה (יניב אלמנך), תלמיד בבית הספר השואף להיות מוזיקאי, באונס נערה. הנערה מסרבת להתלונן במשטרה אך וואסה בכל זאת נעצר. בנוסף הנער אושר (אמיר טסלר), מבקש לשפר את סיכוייו הנמוכים להתגייס לצה"ל בתמיכתם של מורתו נעמי (שני כהן), אשתו של אבנר ויניב (יהודה לוי), המרצה עבודות שירות בבית הספר. עתידו של אושר מושפע גם מחברו הטוב מנחם (אופק פסח), שלא מניח לו להתקדם בחייו.
וואסה מתאבד במעצר, ומותו מערער את כל התלמידים ואת המורים. אושר מכיר את אגם - נערה שמתגוררת בקיבוץ סמוך לבית שמש. מנחם מקנא בקשר הנרקם בין אושר ליניב, ובמערכת היחסים של אושר ואגם. אושר מכה את מנחם עם כדור באולינג, ומנחם בתגובה משפיל את אושר בכך שהוא מכריח אותו לבצע אקט מיני בבובה, ומחייב אותו למכור עבורו מנות סם מסוג  קריסטל, אותו קיבל מחוסאם, בן זוגה של אימו של אושר.
בין אבנר לנעמי חלה התרחקות על רקע מותו של וואסה. יניב נותן לאושר לישון אצלו ומגלה שהוא מוכר סמים עבור מנחם. ינון מתקרב לדת.
נעמי שומעת ממורה אחרת שהיא ראתה את וואסה ומנחם בבית הספר בליל האונס. אושר לא עובר את הוועדה, ונתפס במסיבה עם מנות קריסטל. הוא מאשים את חוסאם, בזמן שהאחרון מאיים על מנחם שאם המשטרה תבוא לעצור אותו הוא יהרוג אותו. אבנר בא לעצור את חוסאם, בזמן שמנחם בא להרוג אותו.
המשפחה של מנחם מגרשת אותו מהבית. ינון חושף בפני מנחם שהוא יודע על המערכת יחסים שלו עם וואסה, ומסרב לתת לו לישון אצלו מתוך פחד שמנחם יפגע באחים הקטנים שלו. חוסאם משתחרר, ובטוח שמנחם הלשין עליו ולכן מתכנן לרצוח אותו. מנחם מתחיל לישון בגג של בית הספר.
אושר מקבל מיניב שעון יד, ומנחם מקנא ושובר את השעון. בתגובה, יניב מראה לאבנר סרטונים של מנחם מוכר סמים בשטח בית הספר ומעלה אותם במקביל לרשת.
מנחם הרדוף מכל כיוון מאבד כל צלם אנוש שנשאר בו. במסתור, הוא מאיים על אושר שירצח את חוסאם, ושהוא מתכוון אחר כך להוריד את כול מי שמבחינתו פגע בו: את אבנר, יניב, אחיו, אביו - ואת ינון.
אגם נפרדת מאושר ומכנה אותו עבריין. אבנר מאיים על אושר שישתף פעולה ויגיד לו איפה מנחם. יניב מנסה בכוח לשכנע את אושר לגור איתו בתל אביב. כל אלו מערערים את אושר והוא מחליט לרצוח את מנחם בזמן שהוא נועל את נעליו של חוסאם כדי להפלילו.
שחקנים > שחקנים ראשיים

אושר מלכא (אמיר טסלר) – נער המעוניין לשפר את סיכויו להתגייס לצה"ל בעקבות הליך מחיקת תיקים שנערך בבית הספר.
מנחם זאדה (אופק פסח) – מנהיג רוב הנערים בבית הספר שעוסק בסחר בסמים מטעם אחיו המתעלל בו.
אבנר קאשי (יניב ביטון) – חוקר בתחנת המשטרה המקומית - בעלה של נעמי.
נעמי קאשי (שני כהן) – אשתו של אבנר. מורה בבית הספר בעלת חיבה אדירה כלפי הנערים.
יניב טל (יהודה לוי) – איש עסקים מתל אביב המרצה עבודות שירות בבית הספר כתוצאה מכך שחברתו ביצעה הונאת ענק.
שחקנים > שחקני משנה

ינון (בן סולטן) – אחד מעושי דברו של מנחם.
אלי (עילאי דעבול) – אחד מעושי דברו של מנחם.
גאולה (רוית יעקב) – מנהלת בית הספר.
בטי (דני הרציאנו) – מזכירת בית הספר.
מיטל מלכא (רונה-לי שמעון) – אימו של אושר. מכורה לסמים ובמערכת יחסים עם חוסאם, סוחר הסמים השלה.
וואסה אווקה (יניב אלמנך) – נער השואף להיות מוזיקאי ולהתקבל ללהקה צבאית, מואשם באונס נערה. התאבד במהלך שהותו במעצר.
יהודה כהן  (אורן פסו) – חוקר במשטרה המקומית. שותפו וחברו הטוב של אבנר.
רונית – (עמית זיתון) סייעת בבית הספר
אגם (אביב בוכלר) – נערה ממשפחה מבוססת המתגוררת בקיבוץ, מעשנת סמים ומקיימת יחסי מין על אף היותה קטינה. חברתו של אושר.
מאור זאדה (דקר אלבז) – אחיו האלים של מנחם. פוטר מנמל אשדוד שנה וחצי לפני תחילת העלילה, סוחר סמים.
עזרא זאדה (נבו קמחי) – אביו האלמן והאלים של מנחם. עבד בנמל אשדוד בטרם יצא לגמלאות.
עידן עמדי – בתפקיד עצמו.
צ'יקו (נמרוד אנדולט)– קיבוצניק, צורך סמים וחמום מוח. שונא את אושר ומסתובב בחברת אגם.
חוסאם (ריאד סלימאן) – סוחר סמים ערבי, בן זוגה של מיטל.
רוני (רוני אוחנה) – חברתו של יניב.
פרסים ומועמדויות

הסדרה הייתה צפויה להתחרות בפסטיבל הסדרות הבינלאומי של קאן שנערך בשנת 2021. הסדרה התחרתה מול 9 סדרות נוספות ב-7 הקטגוריות הבאות: הסדרה הטובה ביותר, השחקנים הטובים ביותר, פרס מיוחד לפרשנות, המוזיקה הטובה ביותר, התסריט הטוב ביותר, פרס חבר השופטים הצעיר ובחירת הקהל לסדרה הטובה ביותר.
הערות שוליים

↑  עלומים | דרמת מתח חברתית חדשה בכאן 11, באתר כאן תאגיד השידור הישראלי
| תוכניות תאגיד השידור הישראלי  |
| --- | --- | --- |
| חדשות ואקטואליה | חדשות הערב • חדשות הלילה • חדשות שישי • חדשות השבת • ערב ערב • העולם היום • שרון ואורי • מהצד השני עם גיא זהר • משחקי הכיס • עצם העניין • הכול פוליטי • שבע עם איילה חסון • הזמן הירוק |  |
| תוכניות תחקירים | זמן אמת • שטח הפקר • האזרח גואטה • דו"ח רולניק |  |
| דוקו ותעודה | וואי וואי וואי • יוצאים מהכלל • המהפכה הגאה • לבנון • אויבים • שרון • שופטים בשר ודם • לוחמים • הבלתי חשובים • המנדט • בשם האב • מדורות השבטים • חילוניות • 3 שירים |  |
| מציאות תיעודית | טיול אחרי צבא • בואו לאכול איתי • רילוקיישן • סליחה על השאלה • 80 וארבע • מתחילים מאפס • עוד ניפגש • סיפורים מהכורסה • יומני היקר • פרויקט משפחות • היהודי החדש • עולם קטן |  |
| שעשועונים | המרדף • האחוזון העליון |  |
| תרבות וראיונות | סוכן תרבות • פגישה עם רוני קובן • חדר 101 • קארפול קריוקי • פשוט בבית • ארון השירים היהודי • שאלה תשובה • מה שתגידו |  |
| סאטירה, בידור ואירוח | עד כאן! • הלילה עם לוסי וגורי • זהו זה! • ערב עם שי שטרן • ערוץ אפס |  |
| עלילתיות | קופה ראשית • היהודים באים • שב"ס • שטוקהולם • אבא משתדל • מתיר עגונות • טהרן • מנאייכ • שעת נעילה • חזרות • אחד על אחד • מותק בול באמצע • המפקדת • החנות שיש בה הכל • עלומים • שישו ושמחו • קרתגו • שישה אפסים • סובייצקה • הצבי • תיק נעדר • האיש שרצה לדעת הכל • האמת |  |
| סדרות רשת (כאן דיגיטל) | סוף הדרך • הטרמפיסטים • עלייתו ונפילתו של שם טוב האבי • פגום • משפחת פנסטה |  |
| רדיו והסכתים | חיות כיס • שיר אחד • אגן הים התיכון • המעבדה • לך תזכור |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2020: מנאייכ | פרס האקדמיה לטלוויזיה לסדרת דרמה  2021: עלומים | הבא: 2022: שעת אפס |
ברתלמי בוגנדה
קורות חייו > רקע משפחתי וילדותו

לפי הביוגרפיה הרשמית ברתלמי בוגנדה נולד ב-4 באפריל 1910 בבובנגי, כפר במחוז לוביי, באותן שנים, חלק מקונגו האמצעית (Congo moyen) הצרפתית. מפני שרישום האוכלוסין לא היה נהוג אז בקרב בני האתניה מ'באקה, אליה השתייכו הוריו, תאריך זה נקבע יותר מאוחר, בתחילת לימודיו. לדעת החוקרים סביר יותר כי הוא נולד בשנת 1912 כשמחוז הולדתו, לוביי, היה תחת שליטה גרמנית - החל מ-4 בנובמבר 1911, בעקבות משבר אגדיר. הוא חזר לשלטון הצרפתי באוגוסט 1914 בימי מלחמת העולם הראשונה, כשנכבש בחזרה על ידי חיילים צרפתים. ייתכן כי בוגנדה העדיף תאריך ישן יותר כדי שייחשב כנולד כנתין של צרפת.
שם המשפחה המקור נכתב Gboganda ומשמעותו היא "אני במקום אחר, או אינני באף מקום".
בוגנדה נולד למשפחת בונזו-מונגו מהשבט מומבנגי כילד הלפני אחרון מבין תריסר ילדים. אביו סוואלאקפה (Swalakpé), היה מכשף ובעל מטעי דקלים. האב היה נשוי לחמש נשים, לפי מקורות אחרים אף שבע. הוא נהרג ככל הנראה זמן קצר לפני לידתו של בוגנדה
האזור לוביי שבו נולד בוגנדה שוכן בשולי יערות הגשם, כ-80 קילומטר דרומית-מערבית מבנגי.
בשנים ההן סבלו תושבי אובנגי-שארי מדיכוי אכזרי מצד אנשי החברות הקולוניאליות הצרפתיות והמתיישבים הלבנים, חלקם פליטי קונגו הבלגית. לא פעם השתמשו במקומיים כמו בעבדים מודרניים, במה שנקרא קורווה - corvée - עבודת פרך. החברה לתעשיית העצים של סונגה-אובנגי, שעסקה בקטיף הקאוצ'וק במחוז לוביי, הייתה מפורסמת בשיטות ניצול כאלה.
בנסיבות קשורות לכך איבד בוגנדה את שני הוריו. האב נהרג בעת פשיטה צבאית של הצרפתים על כפרו. בעוד שהאם, סיניגבה, שהייתה אשתו השלישית של אביו הוכתה למוות על ידי איש ביטחון של חברת תעשיית העצים סונגה-אובנגי CFSO כעונש על כי לא הצליחה למלא את המכסה בקטיף הקאוצ'וק. עוד קרבן של הדיכוי היה אחד הדודים מצד האם, ראש השבט מינדוגון נגובונדולו, ואביו של ז'אן-בדל בוקאסה, לימים הרודן וקיסר "האימפריה המרכז אפריקאית". הוא הוצא להורג בשנת 1927 על ידי הפרפקטורה הצרפתית כעונש על ששחרר תושבי כפרו מן הכלא.
קורות חייו > חינוכו אצל המיסיונרים הקתוליים

אחרי מות הוריו, הילד הועבר לחסות אחד מדודיו. אך אותו דוד נהרג זמן קצר לאחר מכן, בשנת 1916, בקרב ורדן.
בשנת 1920 כשלקה בוגנדה באבעבועות שחורות הוסע הילד אל אחד מדודיו בליווי אחד מאחיו הגדולים. במהלך המסע בעת פגישה בלתי צפויה עם פטרול אחיו של בוגנדה נבהל וברח מן המקום תוך נטישת הילד באמצע הדרך. סגן צרפתי בשם מאייר, ראש המינהל במבאיקי, בירת המחוז לוביי, ריחם על הילד, אסף אותו ומסרו לבית יתומים ביישוב.
בשנת 1921 נלקח הילד על ידי מיסיונר צרפתי, הנזיר הספיריטאני גבריאל אריו (Herriau), לפנימייה הקתולית "סן ז'אן-בטיסט" (יוחנן המטביל) ביישוב בטוּ (Betou). למד שם בקצב מהיר לקרוא ולכתוב בשפת לינגאלה. כשנסגר המיסיון בבטו בדצמבר 1920 הוא עבר ללמוד במיסיון אחר, בבנגי - סן פול דה רפיד (Saint Paul des Rapides), שבמסגרתו נשאר למשך 4 שנים.
הוא השלים שם את לימודי היסוד אצל כומר בכיר ממוצא ברטוני ז'אן רנה קאלוק, שלימד אותו צרפתית שעתיים ביום כשאת שאר יום הלימודים הקדישו למלאכות ובעיקר לעיבוד האדמה.
בגיל 12 ב-24 בדצמבר 1922 הוטבל בוגנדה לדת הנוצרית רומית-קתולית וקיבל את השם הנוסף ברתלמי, לפי אחד משליחיו של ישו שנחשב לפי המסורת הנוצרית מבשר הנצרות באפריקה.
אחרי סיום בית הספר היסודי ביולי 1924, הביע בוגנדה את הרצון להיות כומר כדי לעזור לעמו. בעזרת תרומות של משפחות בבנגי, בנובמבר 1924 הוא נשלח ללמוד בסמינר הישועי הבלגי "מאיידי" בקיסאנטו (בימינו בשטח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו). כשהוא מאוכזב מהאווירה ששררה בו, עבר בוגנדה כעבור 4 שנים לסמינר אחר בברזוויל. עם חבריו ללימודים נמנו אוגיסט רוש נקוּנְקו ואז'ן נקאקו, לימים שני הכמרים המקומיים הראשונים של הכנסייה הקתולית בברזוויל. באותה תקופה - בשנים 1930-1928 פרץ במולדתו, באובנגי-שארי המרד הקרוי "קונגו-ווארה". מנהיג המרד, בשם קארינוּ, הכריז עצמו שליח האל שהבטיח לשחרר את עמו מהעבדות והעוני שהאדם הלבן הטיל עליו.
אישיותו של קארנו הותירה רושם רב על בוגנדה הצעיר.
בשנת 1930 הוויקאריוס האפוסטולי החדש של בנגי, מרסל גרנדן, שבא במקומו של ז'אן-רנה קאלוק, ונכבש על ידי אישיותו של בוגנדה, החליט לקבלו בחזרה לסמינר סן פול ולהכינו להמשך לימודים על-תיכוניים. אחרי שהיה הראשון במושבה שסיים לימודי תיכון, הפך בוגדנה גם לראשון שסיים בגרות ולמד לימודים אקדמיים. באוקטובר 1931 נשלח לסמינר הגדול סן לוראן דה מווליה ביאונדה, בירת קמרון. הסמינר נוהל על ידי נזירים בנדיקטינים משווייץ (אלנברג). בשנים 1937-1934.עבר בו בוגנדה את שלבי ההסמכה כאיש דת. בסמינר ביאונדה הוא הכיר, בין השאר, את אנדרה-מארי מבידה, לימים ראש ממשלת הרפובליקה של קונגו ואת פולבר יולו, לימים הנשיא הראשון של קונגו-ברזוויל.
אחרי שבוגנדה הוסמך כדיאקון הוא התקבל על ידי גרנדן על מנת לעבוד בסמינר הקטן החדש "סן מרסל" שבבנגי.
קורות חייו > כומר ראשון יליד אובנגי שארי

ב-27 במרץ 1938 שלושת אלפי מאמינים נכחו בקתדרלה של בנגי בטקס ההסמכה של ברתלמי בוגנדה. את המיסה הראשונה ערך בוגנדה בכנסיית סן פול דה רפיד שבה נדרש לשרת. בנוסף לתפקיד הדתי השגרתי הוא התמנה למנהל הסמינר הקטן סן מרסל והוטל עליו לנהל מיסיון לצורך ניצור היישוב זונגו, הנמצא ממול לבנגי, בגדה ה"בלגית" של הנהר. שם הוא בנה קפלה.
בשנת 1939 פרצה מלחמת העולם השנייה. הוא שאף להתגייס לצבא הצרפתי אך הבישוף הניא אותו מכך, בנימוק שנשארו מעט מדי מיסיונרים בעקבות הגיוס לצבא.

באוקטובר 1941 סופח בוגנדה למיסיון הקתולי סן ז'וזף בבמבארי, עם המשימה לנצר את האתניה במבה המקומית. בוגנדה ראה בשליחות הדתית הזדמנות להביא למקומיים גם סיוע חינוכי וחברתי. באותה תקופה שיעור הילידים שלמדו בבית ספר היה 1.5%.
ביישוב גרימרי יישם בוגנדה את תוכניותיו החינוכיות והחברתיות ותרם לשינויים משמעותיים בחיי התושבים. לא רק שהכנסייה התמלאה בימי ראשון ובחגים הנוצריים, אבל התחילו להתפתח ענפים כלכליים מקומיים מבוססים על גידול בננות ומניוק ועל נגריות שייצרו רהיטים מראטאן.
פעלתנותו לכיוון השינוי באורח החיים של המקומיים הכעיסה חלק מהממסד הקולוניאלי שדבק בשימור חלק מה"המסורות" של האתניה בנדה, לרבות זאת של נישואים כפויים או הפוליגמיה שבוגנדה ביקש לבטל. בוגנדה נכנס בסוגיה זו לסכסוך עם ראשי המיסיונרים הספיריטאנים שלחצו להעברתו מן התפקיד. ביוני 1946 הורחק מגרימרי ונשלח למסיון אחר, סן פייר בבנגאסו.
קורות חייו > בחירות 1951

ב-4 בינואר 1951 ידיד של בוגנדה, הצ'יף נזילאקמה מת בנסיבות לא ברורות, אחרי שנחקר במבאיקי על ידי השופט רנו. נסער, בוגנדה ביקר בשווקים וקרא לעם להחרים את הבחירות בסימן אבל. בתירוץ ש"נתפסו בשעת מעשה" בהתאספות בלתי חוקית, הוא נעצר על ידי השלטונות באותו יום יחד עם אשתו, ילדתו בת 6 ושני המזכירים של "סוקוללה". הוחזקו במעצר עד ל-12 בינואר. משפטם עמד להיפתח ב-15 בינואר אך סניגורו הצליח לדחות אותו. בוגנדה שב לפריז ב-20 בינואר וכתב קובלנה בנוגע לנסיבות מעצרו. הרשויות בפריז לא הגיבו וב-29 במרץ בית משפט השלום במבאיקי, בעל סמכויות מוגבלות, דן אותו ל-30 ימי מאסר בפועל, שני חודשי מאסר על תנאי ו-2000 פרנקים קנס. גם אשתו ושני המזכירים נידונו לעונשי מאסר על תנאי. הידיעה על פסק הדין הגיעה אליו ב-26 במאי, כלומר כעשרים יום לפני הבחירות, ללא ספק כדי למנוע ממנו להתייצב בפני הבוחר. ב-2 ביוני ערער בוגדנה על גזר הדין והורשה להשתתף בבחירות שהתקיימו ב-17 ביוני.
התחיל את מסע הבחירות שלו ללא תמיכה פוליטית ריאלית מול הרבה יריבים. הצליח לבסוף לגבור על הפערים, הציג את עצמו כקדוש מעונה, כקרבן של מזימות המנהל, הכנסייה והמתנחלים הצרפתים נגדו, שביקשו למנוע ממנו לזעוק לטובת תושבי אובנגי המדוכאים. בוגנדה נבחר בפרלמנט עם 65,641 קולות (48.18% מהקולות), הרבה יותר מנציג ההתלכדות של העם הצרפתי, מרסל בלה (Bella), שעל אף תמיכתם של המנהל ושל המסיון הקתולי, זכה רקב - 21637 קולות _32.9%) ולמרות אי סדירויות במהלך ההצבעה. בוגנדה חשף את האי סדירויות האלה בעיתונו החדש שפורסם בבנגי "Terre africaine" (אדמה אפריקאית). המנהל הצרפתי חשב לתבוע אותו על הוצאת דיבה, אבל מחשש שצעד כזה יביא לפתיחת חקירה על מהלך הבחירות, ויתר בתירוץ שאינו רוצה לשחק לידיו של בוגנדה.
פרשת "תפיסתו על חם" בהתקהלות אסורה בינואר 1951 נמשכה ב-27 בנובמבר 1951 בדיון בבית המשפט לערעורים בברזוויל. אשתו ומזכיריו שוחררו לחופשי. אולם גזר דינו הוחמר ל-45 ימי מאסר. שוב ההודעה על פסק הדין ב 1 בפברואר 1952 נפלה זמן קצר לפני "הבחירות הטריטוריאליות" מ-1952 שבהן הועלתה מועמדותו. ב-4 בפברואר הוא ערער בפני בית המשפט העליון בצרפת. בסופו של דבר, בית המשפט העליון הצרפתי ביטל ב-21 באפריל 1953 אץ פסק הדין מברזוויל והורה על שחרורו ב-1 בדצמבר 1953.
באותה תקופה רק המגזין "ל'אובסרווטר" דיווח לקוראיו בדצמבר 1951 על מה שתיאר כ " הפרשה הבלתי רגילה של אי שוויון"
קורות חייו > עלייה נוספת בפופולריות בקרב העם > תנופת מפלגת MESAN

אחרי בחירתו החוזרת באספה הלאומית של צרפת, התנתק בוגנדה מהחיים הפרלמנטריים בפריז. ב-20 בינואר 1953 הוא נבחר כחבר בוועדה לצי הסוחר ולדיג, ב-19 בינואר 1954 כחבר בוועדה למשפט ולחקיקה, וב -18 בינואר 1955 כחבר בוועדה לנושאי עבודה ורווחה. בסך הכל הוא להגיש בסך הכל אלא שלוש הצעות חוק, כולן לטובת האפריקאים, ולא השתתף יותר בדיונים. מכאן ואיך העדיף לבלות את מרבית זמנו באובנגי-שארי.
בוגנדה נעזר בשכרו כחבר האספה הלאומית כדי לממן את מפלגתו MESAN.
בהתחלה כללה המפלגה רק קומץ מורים ופקידים מן העיר, וגיוסם של ראשי הכפרים ושל העובדים בחקלאות הרחיבו מאוד את זירת השפעתה. בוגנדה היה המנהיג היחיד:הוא מינה את חברי הלשכה בלי שיתן להם מטלות מיוחדות. בעת הבחירות הטירטוריאליות
ב-20 במרץ 1952 הוא קבע בעצמו את רשימות המועמדים של המפלגה.
דאג להרחיק את הנציגים הקודמים שנבחרו בעבר, פרט לאנטואן דרלן, נציג האיחוד הצרפתי. בבחירות אלה זכה MESAN ב-17 מתוך 26 מושבים של הקולג' השני. בוגנדה נבחר כיועץ טריטוריאלי של לובה. מעודד על ידי ההצלחה, ב-27 באפריל נבחר למועצת אפריקה המשוונית הצרפתית. ב-18 במאי 1952 הוביל בקולג' השני מסע שהעניק את כיסא הילידים מאובנגי שארי לנציג מגויאנה, אקטור ריוויארס (Hector Riviérez). כששניהם נפגשו בפריז, הציג אותו ריווירז בפני הליגה הבינלאומית נגד הגזענות והאנטישמיות (LICRA) שבאפריל 1951 בחרה בבוגנדה כסגן יושב ראש שלה.
בתחילת שנות ה-1950 הטיף בוגנדה לקידום מטעי הקפה של הילידים. הוא ראה בקפה סמל לשיפור פרנסת הכפריים. פעילות זו באה לאחר האכזבה המרה מהמודל הקואופרטיסטי. הוא השקיע ב־SOUCOULOLE את מרבית תגמוליו כחבר בפרלמנט, אבל הרוכשים שפעלו בשמו גנבו את הקרנות.
SOCOULOLÉ בוטל סופית באפריל 1252.ביטולו התרחש בתקופה זה שוב נקלע בוגנדה
לבעיות משפטיות. בפברואר 1952 הוא קנה 20,000 לבנים ב אמצעות שק ללא כיסוי של 55000 פרנק שהתשייך לאגודה חלקאית. האגודה תבעה אותו בבית המשפט בבנגי. לראשונה הוחל בפרוצדורה של הסרת חסינותו. בנובמבר 1952 הפתיע בוגנדה את הוועדה כשהחזיר את הסכום לאותה אגודה. למרות שהתלונה האספה הלאומית החליטה לסיים את הדיון בפרשה ממבלי להסיר את חסינותו.
קורות חייו > עלייה נוספת בפופולריות בקרב העם > השפעה כמעט מיסטית

תנופת מפלגת MESAN הייתה קשורה באופן הדוק באישיותו של ברטלמי בוגנדה ושל יוקרתו. ככומר נחשב כבעל קשר עם העולם הטרנסנדנטלי. כנשוי לאישה לבנה הוא נחשב לשווה ללבנים. בסיוריו בארץ פנה לא פעם לאבותיו. בני עמו ראו בו התגלמות של קרנו, או אף של "ישו השחורר". בוגדנה ראה את עצמו בממלא משימה מיוחגת,
לשחרר את אפריקה ואת ההאפריקאים מהשיעבוד ומהעוני זה צידוק קיומי ומשמעות חיי
לקריאה נוספת

Pierre Kalck - Central African Republic: A Failure in De-Colonisation. translated by Barbara Thomson. London: Pall Mall Press. 1971 ISBN 0-269-02801-3.
Pierre Kalck Historical Dictionary of the Central African Republic. translated by Xavier-Samuel Kalck (3rd ed.). Lanham: The Scarecrow Press.2005 ISBN 0-8108-4913-5.
Pierre Kalck, Barthélemy Boganda, Saint-Maur-des-Fossés, Éditions Sépia, 1995
Jean-Dominique Pénel, Barthélemy Boganda, Antoine Darlan, Jane Vialle, trois représentants Oubanguiens du deuxième collège 1946-1952, Université de Bangui, 1985
Jean-Dominique Pénel, Barthélemy Boganda L'Harmattan 1995
הערות שוליים

1 2  [1995 J.D.Penel עמוד 19
1 2 3 4  C.Kinata
↑  J.D.Pénel 1995 הערה 11 עמוד 20
↑  1995 P.Kalck  עמ' 19
↑  J.D.Pénel 1995 עמוד 19
↑  Paul Yange
1 2  P.Yange
↑  Côme Kinata Barthélemy Boganda et l’Église catholique en Oubangui-Chari Cahiers d’Études africaines 191, 2008 p. 549-565
1 2  [1995 J.D.Penel עמוד 22
↑  כלומר ב"קונגו הבלגי" של אז
↑  הביוגרפיה באתר האספה הלאומית הצרפתית
1 2 3  הביוגרפיה באתר האספה הלאומית הצרפתית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12488439v (data)  GND: 119460963  ISNI: 0000 0001 0878 3052  LCCN: n84216767  Léonore: 39830  MusicBrainz: 5bb48d65-5744-4290-b021-00ab3d210e90  NTA: 167270559  SUDOC: 034092951  VIAF: 22244432   WorldCat (עם VIAF): 22244432 
מפת המושבה "אובנגי שארי" בשנת 1910. היא כללה אז רק את דרומה של הרפובליקה המרכז אפריקאית של ימינו