stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זירת חצי האי האפניני במלחמה הפונית השנייה
צבאות ופיקוד > קרתגו > הפיקוד הקרתגי

בדומה לרומא, גם בני קרתגו בחרו את מנהיגיהם, אך אלו נשארו בקרתגו ולא יצאו למערכות. הפיקוד היה נתון בידיו של מצביא שקיבל רק הוראות כלליות ביותר מקרתגו, והיה חופשי, למעשה, לפעול בכל דרך שימצא לנכון. במלחמה זו היה הפיקוד העליון בידי חניבעל ותחתיו שרתו מפקדים זוטרים. מרבית המפקדים בצבא הקרתגי היו פונים, אולם קצינים אחרים כגון מהרבעל היו נומידים.
| הקצינים הקרתגיים שהשתתפו במערכה> שם המצביא | הקצינים הקרתגיים שהשתתפו במערכה> תעתיק לטיני | הקצינים הקרתגיים שהשתתפו במערכה> קרבות בהם לקח חלק | הקצינים הקרתגיים שהשתתפו במערכה> ביוגרפיה מקוצרת |
| --- | --- | --- | --- |
| חניבעל | Hannibal |  מרבית הקרבות | אחד המצביאים המוכשרים והמבריקים ביותר בהיסטוריה. פיקד על הכוח כולו והשתתף במרבית הקרבות. |
| מאגו | Mago |  קרב טרביה  קרב טראסימנוס  קרב קאנאי  מספר קרבות בצפון איטליה | אחיו הצעיר של חניבעל. לאחר קרב קאנאי חזר לקרתגו בניסיון להשיג תמיכה נוספת, נכשל במשימתו זו ונשלח להיספניה. חזר לאיטליה ונאחז בחופים של צפון הארץ. עזב יחד עם אחיו אולם נהרג בים בדרך חזרה לאפריקה. |
| מהרבעל | Maharbal |  המצור על סגונטום  קרב טראסימנוס  קרב קאנאי  קרב קאסילינום (216 לפנה"ס) | גנרל ממוצא נומידי, מפקד חיל הפרשים. נודע כאחד המפקדים היותר נועזים והפחות ממושמעים של חניבעל, אם כי חניבעל הפקיד בידיו לעיתים קרובות משימות קריטיות ביותר. גורלו אינו ידוע. |
| חנו | Hanno |  קרב נהר הרון  קרב קאנאי  קרב בנבנטום  המצור על קפואה  קרבות נוספים באפוליה  קרב המישורים הגדולים | אחיינו של חניבעל, בנו של שופט. נזכר לראשונה בקרב נהר הרון. היה אחד הגנרלים המוכשרים ביותר של חניבעל, והלה הפקיד בידיו משימות רבות. לא ברור מתי, חזר לאפריקה והשתתף בקרב המישורים הגדולים. גורלו אינו ידוע. |
| עזרובעל | Hasdrubal |  קרב אגר פלרנוס  קרב גרוניום  קרב קאנאי | מפקד חלק מחיל הפרשים והממונה על האספקה. נעלם מהדיווחים לאחר קרב קאנאי. |
| בומילקר | Bomilcar |  הזירה הימית במלחמה הפונית השנייה | אדמירל קרתגי, אין לבלבל בינו לבין שופט בעל אותו שם. היה אחראי על התקשורת בין חניבעל לאפריקה, ומספר פעמים הנחית עבור חניבעל תגבורות רעננות. |
| עזרובעל ברקה | Hasdrubal |  הזירה האיברית במלחמה הפונית השנייה  קרב מטאורוס | אחיו של חניבעל. חצה את האלפים כדי לסייע לאחיו באיטליה אולם הובס ונהרג בקרב מטאורוס. |
| חניבעל מונומאכוס | Hannibal |  מסע חניבעל לאיטליה  חציית הרי האלפים בידי חניבעל | אין לבלבל בינו לבין מפקדו הדגול. נודע לשמצה כאחד הגנרלים האכזריים ביותר של חניבעל. |
| קרתאלו | Carthalo |  קרב קאנאי  המצור על טראנטום | אין לבלבל בינו לבין קרתאלו. פיקד על יחידת פרשים במהלך קרב קאנאי, ולאחר מכן נשלח בידי חניבעל כדי להציע לרומאים הסכם שלום. נכשל במשימתו, ושימש כמושל טראנטום. נהרג כאשר הרומאים השתלטו מחדש על עיר זו. |
| חמלקרת | Hamilcar |  קרב מטאורוס  קרבות מאסף לאחר הפינוי | קצין בצבאו של עזרובעל ברקה. לאחר הכניעה המשיך לנהל את המאבק ברומאים עד שנת 197 לפנה"ס. |
מהלך המלחמה > תנופה קרתגית

כקונסולים של שנת 215 לפנה"ס נבחרו מרקוס קלאודיוס מרקלוס וטיבריוס סמפרוניוס גרקכוס. מרקלוס חנה בנולה, וגרקכוס חנה בעיירות בקמפניה. חניבעל חנה בהר טיפאטה, לא רחוק מקפואה. שני הקונסולים החליטו לבצע פשיטות על כפרי השבטים הנאמנים לחניבעל, במטרה להתיש אותם ולגרום להם לחזור לברית עם הרומאים. גרקכוס ביצע פשיטה על כפריהם של שבטים הנאמנים לחניבעל. חניבעל האמין שגרקכוס עדיין בוזז ויקל עליו לתפוס אותו, אולם גרקכוס נמלט לקומאי והתבצר בה. חניבעל נסוג לטיפאטה וחזר עם מגדלי מצור, אולם לאחר קרב קצר נסוג חזרה לטיפאטה.
בהמשך הגיעה תלונה נוספת אל חניבעל מפי בעלי בריתו, שמרקלוס משחית את אדמותיהם. חניבעל תקף את נולה, מבצרו של מרקלוס, אולם מרקלוס התגונן היטב, הוציא להורג את כל מי שלא היה נאמן לרומא, וביצע גיחות נועזות על החיילים הקרתגיים. לכך הצטרף גשם כבד שהקשה עליהם. חניבעל איבד כמה אלפי חיילים בעוד אבדות הרומאים הסתכמו במאות ספורות בלבד. בנוסף על כך, בקרב זה קרה לחניבעל מה שלא אירע לו עד אז אלא פעמים מעטות בלבד במהלך המערכה באיטליה. כמה מאות פרשים נומידיים ואיברים ערקו אל הרומאים תמורת הבטחה לאדמה.
חניבעל נסוג חזרה לאפוליה, והקים כוח מיוחד שכלל בעיקר מגויסים טריים משבט הברוטיים. כמפקדם מינה חניבעל את חנו בן בומילקר, והורה לו לנסות לתפוס את ערי יוון הגדולה. ערים אלו היו למעשה מושבות יווניות בשליטת רומא, שהמרירות בהן נגד הרומאים הייתה רבה. עם זאת, התברר שהיוונים חששו יותר מדי מהרומאים, והצלחותיו של חנו היו מועטות. הוא ניסה את מזלו ברגיום, אולם נכשל. לאחר מכן נע לכיוון לוקרי, שתושביה החלו להימלט בהמוניהם. כוח פרשים קרתגי בפיקודו של מצביא בשם חמלקרת, פתח במרדף אחרי הנמלטים, והצליח להניס אותם חזרה אל בין החומות. חנו הצליח להגיע למשא ומתן עם הלוקרים, על פיו העיר לא תיבזז ולא תיפגע, ובתמורה יקבלו הקרתגים שימוש חופשי בנמל החשוב של לוקרי. אולם הברוטים, שמלכתחילה הצטרפו אל חניבעל במטרה לשדוד ולבזוז, התאכזבו מכך. בתגובה הם תקפו את נמל קרוטון בלי לבקש אישור מהמפקדים הקרתגיים, וזאת במטרה שהשלל יהיה שלהם בלבד. קרוטון הייתה עיר עשירה ששכן בה מקדש מפורסם של יונו. חניבעל ידע שביזת עיר כזו תבאיש את ריחו בעיני שאר הערים, ועל כן הורה לחנו לפנות את נכבדי התושבים ובראשם אדם בשם אריסטומאכוס אל לוקרי, ולהתיר לברוטים לשדוד באופן מפוקח את האחוזות הריקות.
מהלך המלחמה > ייצוב החזית

כקונסולים של שנת 214 לפנה"ס נבחרו מאקסימוס (פעם רביעית בחייו) ומרקלוס (פעם שלישית בחייו). בין השניים היו חילוקי דעות, שכן מרקלוס החזיק בדעה שיש להילחם בחניבעל בכל אמצעי, בעוד מאקסימוס רצה להמשיך ולהשתמש באסטרטגיה הישנה שלו של אדמה חרוכה. אולם הכל היו תמימי דעים שרומא נמצאת כעת במלחמה גדולה בכמה חזיתות, ועל כן החלה רומא בהכנות גדולות במסגרתן הוגדל מספר הלגיונות ונבנו ספינות מלחמה חדשות ביוזמת אנשים פרטיים. חניבעל מצדו נע מקמפניה לפוליה, וחנה ליד אגם אווארנוס (Avernus), רשמית לצורך הקרבת קורבנות, אולם בפועל כדי לרגל אחר הביצורים של העיר פוטואלי. הוא העמיד פנים שמטרתו היא העיר קומאי, אולם פנה בהפתעה אל פוטואלי, שחיל המצב הרומאי שלה כלל 6,000 איש והייתה בטוחה באופן טבעי בשל תנאי השטח הקשים ובנוסף לכל גם בוצרה היטב. לאחר שלושה ימי מצור, נסוג חניבעל ועבר לבזוז את סביבותיה של נאפולי. העיר ניצלה רק הודות להבטחה מצד מספר סנאטורים מנולה, שהבטיחו להסגיר לידיו את העיר. חניבעל נע לכיוון נולה, אולם הקונסול מרקלוס קיבל ידיעה מוקדמת על הקשר והגיע בזמן כדי לעצור אותו.
במקביל, פאביוס קיבל ידיעה שחנו נע עם צבאו אל בנבנטום (בנוונטו), כ-50 ק"מ צפונית-מזרחית לנאפולי. תנועה זו הותירה את העיר קאסילינום ללא הגנה ופאביוס פתח במצור עליה. במקביל, הפרוקונסול גרקכוס נע עם כוחותיו אל אותו אזור בדיוק, מכיוון לוקריה (Luceria). לגרקכוס נודע שחנו חונה באזור הנהר קלורה אירפינו (Calore Irpino), כשלושה קילומטרים בלבד ממחנהו של גרקכוס. גרקכוס הצליח לקבל אישור מיוחד מהסנאט לצאת לקרב, שנראה לכאורה לא שקול בהתחשב בכך שחייליו של גרקכוס היוו מיליציה שכללה בעיקר עריקים, וכן פושעים ועבדים שהובטחה להם חנינה וחירות. אולם לאחר יום של התכתשות, שכונה קרב בנבנטום, הביסו הרומאים את הקרתגים וחנו נמלט משדה הקרב עם פחות מאלפיים פרשים. גרקכוס חגג את ניצחונו בבנבנטום ולאחר מכן חזר לרומא. במקביל נחלו הקרתגים כישלון נוסף כאשר מרקלוס הדף התקפה של חניבעל על נולה.
המצור על קאסילינום לא התנהל לשביעות רצונם של הרומאים. פאביוס ספג אבדות כבדות וביקש ממרקלוס לבוא לעזרתו. למזלם של הרומאים, חניבעל איבד עניין בנולה והחל לנוע אל טראנטום (טאראנטו) שבפוליה. מרקלוס העז להפקיד את נולה בידי 2,000 חיילים ונע במהירות אל קאסלינום עם שאר הכוח. התגבורת לא שינתה משמעותית את המצב, והעיר נפלה לבסוף בעזרת תחבולה. לאחר מכן, בתוך כמה ימים לכדו הרומאים סדרת ערים, בקרבות שפרטיהם אינם ידועים: פולפולה, מאלאה, קומפסה, טלסיה, קומפולטריה ואורביטניום. על פי המקורות, במהלך קרבות אלו איבדו הקרתגים 25,000 איש, מספר מוגזם ככל הנראה. כמו כן נתפסו 370 עריקים מהצבא הרומי. הם נשלחו לרומא ושם הוצאו להורג באכזריות.
מהלך המלחמה > מפנה במערכה

כקונסולים של שנת 210 לפנה"ס נבחרו מרקלוס (פעם רביעית בחייו) ומרקוס ואלריוס לאיווינוס. הרומאים ראו באותו זמן במרקלוס את המצביא המוכשר האחרון שנותר להם (מרקלוס כבש את סירקוסאי ולא הובס בידי חניבעל בנולה), ועל כן החזירו אותו במהירות מסיציליה ושלחו לשם את לאיוויניוס במקומו. מרקלוס כבש את סלאפיה, עיר באפוליה שמרדה ועברה לצדו של חניבעל, בעזרת הסיעה האוהדת לרומא בעיר, והרג את חיל המשמר הנומידי שבה. במקביל, הפרוקונסול פולביוס קנטומליוס נע באזור העיר הרדוניה שערקה לצד קרתגו לאחר קרב קאנאי, בתקווה להשיב אותה לברית עם רומא. הוא נהג בחוסר זהירות וחנה בעמדה לא נוחה. חניבעל ניצל זאת ותקף אותו במפתיע. בין 7,000 ל-8,000 חיילים רומאיים נהרגו והשאר נמלטו לסאמיניום. מרקלוס רדף אחריו ופגש בו באזור הכפר נומיסטרו (Numistro), תוצאות הקרב ביניהם לא הוכרעו, אם כי חניבעל בחר לסגת. מרקלוס רדף אחריו לעומק אדמת פוליה, אולם חניבעל נמנע מקרב במטרה להרוויח כמה שיותר זמן. בסופו של דבר, מרקלוס אכן חזר לרומא כדי לארגן את הקונסולאט של השנה הבאה ועל כן בלית ברירה ויתר על המרדף.
כקונסולים של שנת 209 לפנה"ס נבחרו פאביוס (פעם חמישית ואחרונה בחייו) ופלאקוס (פעם רביעית ואחרונה בחייו). מצבו של חניבעל היה לא טוב, והברית שהוא בנה התפוררה אט אט. עם זאת, גם ברומא נתנה המלחמה את אותותיה. בתחילת השנה הודיעו 13 ערים בעלות ברית שאין באפשרותן לספק יותר את מכסת הכסף והחיילים השנתית. עם תחילת השנה, בעקבות הוראה ישירה מהקונסולים, נע הפרוקונסול מרקלוס בעקבות חניבעל, שחנה באזור קנוסיום (קאנוסה). הם נפגשו בשני קרבות שהסתיימו ללא הכרעה, אולם בשניהם ספגו שני הצדדים אבדות כבדות. מרקלוס רצה להמשיך במרדף, אולם כמות הפצועים הרבה אילצה אותו לעצור למנוחה, מה שאפשר לחניבעל להימלט. חניבעל ספג מכה קשה, כאשר הקונסול פאביוס כבש בחזרה את טראנטום באמצעות בגידה מבפנים. מושל העיר קרתאלו נהרג. במקביל, כבש הקונסול השני, פלאקוס, מספר ערים בלוקאניה שהחשובה שבהן הייתה וולקיי (Volceii, בוצ'ינו המודרנית).
כקונסולים של שנת 208 לפנה"ס נבחרו מרקלוס (פעם חמישית ואחרונה בחייו) וטיטוס קווינטיוס קריספינוס. השניים חנו באזור טראנטום והטילו מצור על לוקרי. הם נהגו בחוסר זהירות וחניבעל הצליח להניס אותם משם. קווינטיוס התאחד עם צבאו של מרקלוס, אולם כאשר השניים יצאו לסיור שגרתי מלווים בקומץ פרשים, הם נפלו למארב קרתגי מתוכנן היטב. מרקלוס נהרג ועמיתו נפצע קשה. חניבעל לקח כשלל את החותמת של מרקלוס, וניסה לנצל אותה כדי לכבוש מחדש את סלאפיה. הוא כתב איגרת וחתם עליה בשם מרקלוס. באיגרת הוא הורה על החלפת חיל המצב הרומאי בעיר. הוא הלביש קבוצת לוחמים דוברי לטינית במדי הצבא הרומאי, ושלח אותם לעיר, אולם קווינטיוס, שהכיר את הטקטיקות החביבות על חניבעל, הזהיר מראש את מפקדי חילות המצב שמרקלוס מת. מפקד חיל המצב של סלאפיה נתן לחיילי חניבעל להיכנס לעיר ולאחר מכן טבח בהם.
מהלך המלחמה > מותו של עזרובעל

חניבעל הבין שכוחות רעננים הם הסיכוי היחיד שלו לנצח, ובאמצעות עיר הנמל האחרונה שלו קרוטון, יצר קשר עם אחיו עזרובעל שלחם ברומאים בהיספניה, וביקש ממנו לנסות להגיע לאיטליה באותו מסלול שבו הגיע הוא עצמו. עזרובעל ספג אותה תקופה תבוסות מבישות מידי הרומאים, והיה נאלץ ממילא במוקדם או במאוחר לנטוש את היספניה. הוא נאבק ברומאים בקרב באיקולה לקראת סוף שנת 208 לפנה"ס, ולאחריו נסוג בזהירות אל צפון היספניה. הרומאים בחרו שלא לרדוף אחריו בשל מזג האוויר הקשה. עזרובעל חצה את הרי הפירנאים, ופתח במסע מזורז במסלול של אחיו. עזרובעל נותר בגאליה למשך החורף כדי לגייס חיילים חדשים. תנועתו נצפתה בידי בני העיר מאסיליה, שהייתה בברית עם הרומאים, והחדשות גרמו לזעזוע ברומא. במהלך האביב, המשיך עזרובעל את מסעו וחצה במסע מזורז את האלפים, מסעו היה קל בהרבה מזה של אחיו, כיוון שהוא התנהל במזג אוויר נוח יותר עם מורי דרך מנוסים, והשבטים הגאלים שיתפו פעולה במידה רבה יותר. עזרובעל הגיע אל עמק הפו בקיץ של שנת 207 לפנה"ס עם 30,000 אנשים בערך. הוא רצה לעודד את שבטי הגאלים להצטרף אליו, ועל כן הטיל מצור על המושבה הרומאית פלנקטיה. עם זאת, בני העיר התגוננו היטב, ועזרובעל, שידע היטב שאסור לו לבזבז זמן, החל לנוע דרומה כדי לחבור אל חניבעל. אילו שני הצבאות הקרתגיים אכן היו מתחברים, מצבו של חניבעל שהתדרדר אט אט היה עשוי להתהפך פלאים, וייתכן שרומא הייתה נופלת בסופו של דבר.
כקונסולים של אותה שנה נבחרו גאיוס קלאודיוס נרו ומרקוס ליוויוס סלינטור. נרו קיבל פיקוד על הכוחות שחנו בוונוסיה והוצב מול חניבעל. ליוויוס קיבל פיקוד על הכוחות בצפון איטליה מול עזרובעל. חניבעל ניסה להימלט מפני הצבא של נרו כדי לחבור אל אחיו בזמן. נרו ניסה למנוע זאת ותקף את חניבעל בקרב גרומנטום, שהסתיים ללא הכרעה, אולם עיכב את חניבעל בברוטיום. בינתיים, עזרובעל הגיע אל נהר מטאורוס ולאחר מכן שלח שליח לאחיו כדי להודיע לו על בואו. אולם השליח נתפס בדרך לחניבעל בידי אנשיו של נרו. זה האחרון ידע היטב שאם עזרובעל יחמוק מליוויוס ויחבור אל חניבעל יקיץ הקץ על רומא, ולפיכך החליט להפר את הוראות הסנאט שהורה לו לא לעזוב את ברוטיום, ולחבור אל ליוויוס החונה במטאורוס. נרו הצעיד את אנשיו רגלית מרחק גדול מאוד, והגיע בחסות החשיכה אל המחנה של ליוויוס. כעת הכוח הרומאי כלל 47,000 איש, והיה גדול יותר באופן משמעותי מהכוח הקרתגי. העובדה שיש כעת שני קונסולים במחנה ולא אחד, התגלתה לעזרובעל רק לפנות בוקר, כאשר שמע מהמחנה הרומאי שתי תרועות חצוצרה במקום אחת.
בחסות החשיכה ביצע עזרובעל נסיגה מסודרת צפונה לאורך הנהר, כשהוא מקווה לחצותו, וכך להימלט מהסכנה הרומאית, ולנסות שוב ליצור קשר עם חניבעל ממקום מבטחים, אולם בשל ההצפה של הנהר עקב גשמי האביב והמסת השלגים, לא הצליח למצוא מקום בטוח למעבר. הרומאים דלקו אחריו, תוך שהם מאלצים אותו לנהל את הקרב שממנו ביקש להימנע בשל נחיתותו המספרית. בנוסף על כך, רבים מחייליו הגאלים השתכרו במשך הלילה ותפקדו גרוע. בלית ברירה ערך עזרובעל את כוחותיו.
הקרב החל בהתקפה של האגף השמאלי הרומאי על האגף הימני הקרתגי. הפרשים הקרתגים ניגפו בפני אלו הרומאים, אולם המרכז והאגף הימני החזיקו מעמד היטב והמערכה החלה לנטות מעט לטובת עזרובעל. עם זאת, האגף הימני הרומאי בפיקודו של נרו הצליח לבצע תנועת איגוף ולתקוף את האגף הימני הקרתגי מאחור. האגף הימני התמוטט במהרה מול המתקפה המשולבת, וכעת המרכז הקרתגי כותר מכל צדדיו בידי הרומאים. את התבוסה השלימה מתקפה מוחצת של חיל הפרשים הרומאי, שהביס בהצלחה את חיל הפרשים הקרתגי. עזרובעל נהרג, וראשו הושלך אל מחנהו של חניבעל.
מהלך המלחמה > קרבות אחרונים

כקונסולים של שנת 206 לפנה"ס נבחרו לוקיוס וטורניוס פילון וקווינטוס קאיקולוס מטלוס. חניבעל נסוג אל ברוטיום, ולא גילה נטייה לצאת לקרב. שני הקונסולים מצדם גם הם לא השתוקקו לקרב והסתפקו בשמירה על חניבעל בתוך גבולות ברוטיום. מצב זה נמשך לאורך כל השנה.
כקונסולים של שנת 205 לפנה"ס נבחרו פובליוס קורנליוס סקיפיו ופובליוס ליקיניוס קראסוס דיבס. סקיפיו, על אף היותו צעיר יחסית, כבר הספיק לדכא ניסיון התקוממות לאחר קרב קאנאי, ולאחר מכן נשלח לנהל את הקרבות בהיספניה. במהלך קרבות אלו נחל סקיפיו הצלחה גדולה, ובשנה שקדמה לבחירתו כקונסול נכבש המעוז הקרתגי האחרון בחצי האי האיברי - גאדס. בנאומיו בסנאט, הציע סקיפיו שוב ושוב תוכנית שאפתנית, על פיה הוא יפלוש לאפריקה דרך סיציליה ויטיל איום על קרתגו עצמה. איום כזה, כך טען, הוא הדרך הבטוחה ביותר לסילוקו של חניבעל מחצי האי האפניני. עם זאת, פאביוס הקשיש התנגד לתוכנית זו, וסבר שאין להזניח את רומא עצמה. רבים נוספים מחברי הסנאט התנגדו לה, כיוון שקינאו בעוצמתם הרבה של בני משפחת סקיפיו. למרות זאת, סקיפיו קיבל אישור להפליג לסיציליה ולנסות להקים שם צבא מתאים לקראת הפלישה שתכנן.
עקב כיבוש היספניה בידי הרומאים, החליט מאגו ברקה, צעיר אחיו של חניבעל, להפליג אל חצי האי האפניני, לעזרת אחיו, עם הכוח הקרתגי שבפיקודו החונה באיים הבליאריים. מאגו נחת בהפתעה בליגוריה, וכבש ללא קרב כמעט את ג'נובה. אולם מסע המלחמה שלו מעולם לא צבר תאוצה כמו זה של שני אחיו. הוא ניסה להתאחד עם חניבעל, אך בקרב עמק הפו, כיתרו אותו ארבעה לגיונות רומאיים והוא נאלץ לעצור. אולם פרט לכך, הישגי הרומאים באותה שנה היו מצומצמים. סקיפיו הצליח בעזרת ספינותיו להדוף התקפה קרתגית על לוקרי, והקונסול קראסוס פלש לברוטיום. אולם אז פרצה מגפה קשה במחנהו של חניבעל, והמגפה פגעה קשות גם ברומאים. קראסוס נאלץ לעצור למנוחה ואפילו לא היה יכול לבוא לרומא ולהיות נוכח בקונסולאט של השנה הבאה.
כקונסולים של שנת 204 לפנה"ס נבחרו מרקוס קורנליוס קאתאגוס ופובליוס סמפרוניוס טודיטאנוס. על פי המנהג, חולקו ביניהם הלגיונות השונים. סמפרוניוס קיבל פיקוד על הלגיונות שהוצבו בברוטיום נגד חניבעל, וקורנליוס קיבל פיקוד על הלגיונות שהוצבו באטרוריה מול מאגו. האסטרטגיה של חניבעל נשענה באותה תקופה על מגננה על עיר הנמל קרוטון, שהייתה למעשה עיר הנמל האחרונה שנותרה לו. לאחר ששיירה של 100 ספינות שהיו אמורות להביא לו אספקה וכסף הושמדה, נאלץ חניבעל להתחיל לגבות מיסים גבוהים יותר מהאוכלוסייה המקומית. כמו כן, הוא גרש אזרחים שנחשדו בשיתוף פעולה עם רומא, והטיל עונשים על ערים ושבטים שלא היו נאמנים מספיק, מה שיצר נגדו התמרמרות רבה.
בקיץ של אותה שנה ניצח חניבעל את סמפרוניוס בקרב קטן ליד קרוטון. סמפרוניוס נמלט למחנהו, וחניבעל לא העז לתקוף אותו. סמפרוניוס, נחוש להשיב את כבודו העצמי הרמוס, התאחד עם צבאו של הפרוקונסול קראסוס, ובכוחות מתוגברים צעד אל שערי קרוטון. חניבעל יצא נגדו, אולם לא היה יכול לצבא המאוחד ונסוג אל קרוטון, כשהוא מותיר מאחוריו 4,000 הרוגים. סמפרוניוס לא ניצל את ניצחונו כדי להטיל מצור על קרוטון, והסתפק בכיבוש כמה עיירות בסביבה.
מהלך המלחמה > פינוי

כקונסולים של שנת 203 לפנה"ס נבחרו גנאיוס סרוויליוס קאיפיו וגאיוס סרוויליוס גמינוס. באותה שנה באה לקיצה המערכה בחצי האי האפניני באופן מפתיע. כאמור לעיל, המצביא הרומאי פובליוס קורנליוס סקיפיו תכנן לפלוש לאפריקה בשנת 205, אולם בשל חוסר תמיכה של הסנאט בוצעה הפלישה לבסוף רק בשנת 204 לפנה"ס. מטרת הפלישה הייתה להסיט את תשומת הלב של חניבעל מאיטליה אל מולדתו. סקיפיו ניצל במיומנות רבה את הסכסוכים בין ראשי השבטים הנומידים, והצליח לרכוש את לבו של המצביא הנומידי הצעיר מסיניסה. השניים הטילו מצור על העיר הקרתגית החשובה אוטיקה, אולם בקרתגו סירבו להזעיק את חניבעל, סירוב שהתברר כהרה אסון, לאחר שסקיפיו הביס את הצבא הקרתגי בקרב המישורים הגדולים. בלית ברירה הוחלט להזעיק את חניבעל מאיטליה. עוד לפני כן הוזעק חזרה צבאו של מאגו. הצבא עצמו הצליח להגיע אל אפריקה, אולם לא ברור גורלו של מאגו עצמו.
בחודש יולי של שנת 203 לפנה"ס עזב חניבעל במפתיע את איטליה. הוא חמק ממנה בעזרת צי שיצא מקרוטון בלי שהרומאים ירגישו בכך, והפליג עם צבאו חזרה אל אפריקה. הרומאים כבשו במהירות את כל מה שנותר מהאימפריה של חניבעל. לא ברור מה היה גודל הצבא שחניבעל חזר עמו. חסידיו של סקיפיו טוענים שמספרם הגיע ל-24,000, בעוד חסידי חניבעל מצמצמים את המספר לכדי 10,000. סוגיה נוספת היא מספר החיילים הוותיקים שהגיעו חזרה לאפריקה. חסידיו של חניבעל טוענים כי צבאו הורכב בעיקר מתושבים מקומיים מדרום-איטליה שגויסו או התנדבו לצבאו של חניבעל, ושרוב הצבא המקורי איתו פלש לאיטליה (ובמיוחד הפרשים הנומידיים) חדל מלהתקיים במהלך המערכה הממושכת שהוא ניהל בחצי האי האפניני. תומכיו של סקיפיו טוענים כי מספר החיילים הוותיקים שנותרו בצבאו של חניבעל היה גדול יותר.
כאשר חניבעל הגיע כבר היה חורף, ולפיכך דחו שני הצדדים את פעולות האיבה. עם בוא האביב של שנת 202 לפנה"ס הפרו הקרתגים את ההסכם, ובזזו ספינות אספקה רומאיות. בתחילת הקיץ ארגן סקיפיו פעולת תגמול גדולה, וצעד במהירות לכיוון הדרומטום, שם חנה חניבעל, כשהוא בוזז בדרכו את האזורים הכפריים של קרתגו. חניבעל התקדם גם הוא במהירות כדי לפגוש את סקיפיו. שני הצדדים נפגשו בסוף בעיר "זאמה רגיה", עיר בקרתגו על גבול נומידיה, שם התרחש קרב זאמה, שסיים את המלחמה. למרות זאת, חלק מהכוחות הקרתגיים שחנו בתחומי עמק הפו, שאז לא נכלל בתחום איטליה ולפיכך הסכם השלום לא חל עליהם, המשיכו במאבק עד שנת 197 לפנה"ס.
ראו גם

הזירה הסיציליאנית במלחמה הפונית השנייה
הזירה הימית במלחמה הפונית השנייה
הזירה האיברית במלחמה הפונית השנייה
לקריאה נוספת > מקורות עתיקים

פוליביוס. היסטוריה. כרך ראשון, ספרים א-ו. תרגם וכתב מבואות: בנימין שימרון. ירושלים, מוסד ביאליק, 1991
טיטוס ליוויוס. תולדות רומא. ספרים א, ב, כא, כב, ל. תרגמה מרומית: שרה דבורצקי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ב.
טיטוס ליוויוס. מלחמות חניבעל - תולדות רומא מאז ייסוד העיר, ספרים 21–30. תרגם מלטינית: משה ליפשיץ. ירושלים, הוצאת כרמל, 2015.
פלוטארכוס. חיי אישים. כרך שלישי - אנשי יוון ורומי. תרגם מן המקור היווני והוסיף הערות א' א' הלוי. ירושלים, מוסד ביאליק, תשל"ג-1973.
פליניוס הזקן, תולדות הטבע; ספרים 33–37, על אודות הפיסול, הציור והאדריכלות, תרגם לעברית והוסיף מבוא, מפתחות ומפות רוני רייך, הוצאה עצמית, ירושלים, תשס"ט.
Livius, Translated by F.G. Moore. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1919-1959.
Polybius, Translated by W.R. Paton. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1922-1925.
Appianus, Translated by H. White. The Loeb Classical Library. London, William Heinemann, 1912.
Cornelius Nepos, Lives of Eminent Commanders. Translated by the Rev. John Selby Watson. 1886. Digitized copy in: tertullian.org
Diodorus Siculus. Library of History. Translated by C.H. Oldfather, R.M. Geer, C.L. Sherman, F.R. Walton and C.B. Welles. Loeb Classical Library. Cambridge, MA, Harvard University Press; London, William Heinemann, 1933-1967.
Cassius Dio. Roman History. Translated by Earnest Cary. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1927. 9 vols. Digitized copy in:LacusCurtius
Plutarch. Lives. Translated by Bernadotte Perrin. Loeb Classical Library. Cambridge (MA), Harvard University Press, and London, William Heinemann, 1914-1926. 11 vols. Digitized copy in: penelope.uchicago.edu.
Zonaras, Annales. J.P. Migne, Patrologia Graeca, 1857-1866. Digitized copy in: Documenta Catholica Omnia.
ביאורים

↑  שני לגיונות נוספים נשלחו להיספניה.
↑  בפועל רק חצי מהם לקחו חלק בקרבות.
↑  אם כי בקרב קאנאי לקחו חלק לכל היותר רק שמונה לגיונות.
↑  זו הדעה המקובלת, אולם על פי מקורות אחרים המספר היה גדול בהרבה.
↑  המקורות ההיסטוריים העוסקים בתקופה זו הם רומאיים או יווניים, לא שרדו מקורות קרתגיים, לפיכך המספרים בין השנים 216 ל-203 אינם ידועים במדויק.
↑  שמות ראשי המדינה בקרתגו אינם ידועים במלואם והם לא מצוינים בטבלה זו.
↑  ייתכן שהתחיל בשנת 213 לפנה"ס.
↑  יש המפרשים את התואר "הגדול" כאות כבוד שניתן לו על כיבוש מרשימים באפריקה (ידוע על כיבושים כאלו). עם זאת, ידוע על קרתגים נוספים בשם זה, וסביר להניח שמדובר בשם משפחה כלשהו שלא הובן כהלכה בידי היסטוריוני העת העתיקה.
↑  בהמשך השתנה מנהג זה, והפרובינקיות הוכרזו עוד בטרם נערכו הבחירות - זאת על מנת למנוע מצב שבו קונסול מסוים זוכה בבחירות ואז מקבל, בדרך לא דרך, פרובינקיה עשירה שיוכל למצוץ את לשדה.
↑  חולשות אלו הודגמו במהלך קרב קינוסקאפאלאי, במהלכו לחמו חיילים רומאים המסודרים במאניפולוס בחיילים מוקדונים מסודרים בפלנקס. הגמישות של המאניפולוס והכבדות של הפלנקס הכריעו לבסוף את הקרב.
↑  המונח "שכירי חרב" הוא פשטני בהקשר הזה, משום שחלק מהחיילים לא שרתו בתשלום, אלא נשלחו במסגרת התחייבות של בעל ברית או במסגרת הסכם עם מנהיג אחר.
↑  הנחה זו מבוססת בין היתר על כך שבמהלך מלחמת שכירי החרב דרשו השכירים המתמרדים תשלום על הסוסים שנהרגו להם, והקרתגים התייחסו אל הדרישה כלא צודקת.
↑  זיהויו של מהרבעל כנומידי אינו וודאי, ומדובר בהשערה בלבד שכן השם מהרבעל היה שם נדיר מאוד בקרב הקרתגים ולא ידוע על אישים נוספים בשם זה.
↑  פוליביוס לדוגמה.
↑  חניבעל איבד את עינו השמאלית בסופו של דבר.
↑  דרגתו של זה אינה מצוינת במקורות.
↑  תואר שהוענק ברומא במקרי חירום בלבד.
↑  תואר שניתן לסגנו של הדיקטטור שתפקידו היה לייעץ לו.
↑  בתחילה פיקד על הצבא הקרתגי בהיספניה רק עזרובעל ברקה, אולם בהמשך שלח חניבעל את האח השני מאגו ברקה לקרתגו בבקשה לקבל תגבורת. מועצת הזקנים דחתה את הבקשה לתגבורת באיטליה, ובמקום זה שלחה את מאגו בפיקוד כוחות חדשים אל היספניה והוא התאחד עם צבאו של עזרובעל.
↑  אין אחידות במקורות העתיקים, על פי טיטוס ליוויוס מאגו ציית לפקודה אולם מת בדרך בסרדיניה. על פי מקורות אחרים הוא המשיך להילחם ומת באזור שנת 193 לפנה"ס. ראו כאן.
רצח בשבת בבוקר

| --- | --- |

כריכת הספר
 מידע כללי
 מאת:  בתיה גור
 שפת המקור:  עברית
 תורגם לשפות:  אנגלית, גרמנית, דנית, הולנדית, צרפתית, איטלקית, יפנית, ספרדית, יוונית, הונגרית, רוסית
 סוגה:  ספרות בלשית
 הוצאה
 הוצאה:  כתר
 תאריך הוצאה:  1988
 מספר עמודים:  205
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  978-0-06-019024-8
 הספרייה הלאומית:  001098793, 003370390
רצח בשבת בבוקר; רומאן בלשי הוא ספר מתח מאת הסופרת בתיה גור. זהו ספרה הראשון של גור, שיצא בשנת 1988, ופתח סדרת ספרי בלש, בהם הפקד מיכאל אוחיון מפצח תעלומת רצח וחושף, תוך כדי חקירת המשטרה, עולם סגור של הוויה ישראלית בתחומים שונים ומגוונים. הספר הראשון עוסק בתעלומת רצח שאירע במכון פסיכואנליטי השוכן כבוד בשכונת טלביה בירושלים. מיכאל אוחיון חושף, תוך כדי פתרון התעלומה, את רזיה וחוקיה הסגורים של החברה הפסיכואנליטית בישראל.
הספר זכה להצלחה רבה ושימש מקור השראה לסופרים ישראלים שונים שהחלו לכתוב ספרי מתח פופולריים.
עלילת הספר

ד"ר אווה ניידורף, פסיכיאטרית בכירה ונערצת במכון הפסיכואנליטי בירושלים, נמצאה ללא רוח חיים בשבת בבוקר, זמן קצר לפני שעמדה לשאת הרצאה חשובה בפני קהילת המכון. המכון כולו, בראשותו של פרופ' הילדסהיימר, יוצא גרמניה, שמתקרב לגיל שמונים, המייסד ועמוד התווך של המכון, דמות מעוררת כבוד והערצה בזכות עצמו, עובר טלטלה רצינית בעקבות הרצח, שעלול לערער את הבסיס המקצועי, הטיפולי והדיסקרטי שעליו מושתת המכון.
פקד מיכאל אוחיון, שעקב נסיבות אישיות נטש את הקריירה האקדמית המבטיחה שלו בחוג להיסטוריה ועבר לשרת במשטרה, מתמנה לנהל את החקירה. במהלך חקירתו היסודית, ולא מעט בזכות המטען התרבותי והאישי שהוא נושא עמו, נחשף אוחיון למבנה המורכב מאוד של עובדי המכון, לדרגות המקצועיות המגוונות שלהם, ולחלק מחוקי הקודקס הפסיכואנליטי של טיפול בפציינטים.
עד מהרה מגלה אוחיון, בסיוע הצוות המסור שלו, שהרצאתה המודפסת של ד"ר ניידורף על כל עותקיה נגנבה גם היא, והבין שכנראה הייתה סיבה רצינית לאחד מאנשי הקהילה, הבכירים או הזוטרים, או אולי לאחד מהמטופלים, למנוע את קיומה של ההרצאה. החקירה מסתעפת לסיפורים משניים, חשודים כבדים יותר או פחות, מטפלים ומטופלים, עד שבסופו של דבר, מצליח כמובן אוחיון לקשור את כל החוטים ולפתור את התעלומה.