stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מרכז לטיפול בקשיש בקהילה (עמותה)
פעילות

עמותת מְלַבֵּב מעניקה שירותים לאנשים עם דמנציה ואלצהיימר ולבני משפחותיהם. ההערכות כיום הם שישנם כ-175,000 אנשים עם ירידה קוגניטיבית ודמנציה, ומספר דומה של בני משפחה המטפלים בהם. העמותה שואפת לשפר את איכות חייהם של החולים ובני משפחותיהם וכן לפתח שירותים חדשים בקהילה.
מנכ"ל העמותה הוא ד"ר זאב פרידמן.
יושב ראש הוועד המנהל הוא זבולון אורלב, וחברי הוועד המנהל הם: פרופ' מרטה וינשטוק-רוזין, עו"ס לאה אברומוביץ, פרופ' יצחק בריק, יואל נתן, פנינה והב, יוסי גרנות, ג'ף קאהן, מנחם וגשל.
עמותת מְלַבֵּב הוקמה על ידי פרופ' ארנולד רוזין, שניהל במשך שנים את המחלקה הגריאטרית ב"המרכז הרפואי שערי צדק" בירושלים, יחד עם עו"ס לאה אברמוביץ. הם גיבשו שיטה מקצועית לטיפול באנשים עם דמנציה ואלצהיימר בקהילה.
שירותי העמותה:
הפעלת ארבעה מרכזי יום בירושלים ובית שמש עבור אנשים אשר אובחנו עם דמנציה, בשפות: עברית, אנגלית, רוסית, צרפתית וערבית.
הפעלת שירותי סיעוד באזור ירושלים והסביבה, בית שמש, חלק ממטה יהודה וגוש עציון. השירות מוכר על ידי המוסד לביטוח לאומי ומשרד הביטחון.
הפעלת שירות מְלַבֵּב עד הבית: מגוון של תרפיות וטיפולים בבית עבור אנשים מבוגרים בכל רמות התפקוד.
הפעלת קבוצת "פעימה" עבור אנשים צעירים עם ירידה קוגניטיבית, ובשיתוף עם מוזיאון ישראל.
מְלַבֵּב למשפחה: מגוון שירותים מקוונים לבני משפחה מטפלים: ייעוץ, תמיכה, טיפול ועזרה בניהול הטיפול של אדם עם דמנציה.
מְלַבֵּב העשרה: הכשרות מקצועיות לאנשי מקצוע בקהילה.
הפעלת מוקד טלפוני להפגת בדידות.
פיתוח תוכנת סביון – אפליקציה פשוטה להפעלה להורדה למחשב, לשיקום קוגניטיבי עבור אנשים לאחר שבץ מוחי, ולשיפור איכות חייהם של אנשים עם דמנציה.
מאגר מידע מקצועי בנושאים מגוונים בתחום הזקנה ודמנציה.
הכשרות לעובדים זרים המטפלים בזקן.
הערות שוליים

↑  עמותת מלב"ב, באתר כל זכות
↑  Rakel Berenbaum, Yehudit Lange, Leah Abramowitz, Savion: an interactive cognitive enhancement software for the elderly, PETRA: Pervasive Technologies Related to Assistive Environments
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298314605171  ISNI: 0000 0001 0745 1785  LCCN: n97032554  VIAF: 152977642   WorldCat (עם VIAF): 152977642
אריק בנדר

| --- | --- |

בנדר בינואר 2014
 לידה:  9 ביולי 1952 (בן 72) ראשון לציון, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  בית הספר חביב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מעסיק:  מעריב 
 
אריה (אריק) בנדר (נולד ב-9 ביולי 1952) הוא עיתונאי ישראלי, ששימש ככתב הפרלמנטרי של "מעריב".
ביוגרפיה

בנדר יליד ראשון לציון, בוגר בית הספר חביב. נשוי ואב לשניים.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1970 שובץ בחיל השריון, עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים. במלחמת יום הכיפורים לחם במסגרת חטיבה 7 בקרבות עמק הבכא. בוגר האוניברסיטה העברית ביחסים בינלאומיים ובמדע המדינה.
בין השנים 1975–1978 ערך את "פי האתון", ביטאון הסטודנטים של האוניברסיטה העברית והפיק את תוכנית הבוקר "707" של אלכס אנסקי בגלי צה"ל. לאחר מכן שימש בתפקיד סגן דובר קרן קיימת לישראל, וכתב בעיתון "דבר" ובמוסף "7 ימים" של "ידיעות אחרונות".
בשנת 1980 החל לעבוד בעיתון "מעריב" וכיהן בשורה ארוכה של תפקידים, בין היתר ככתב עירוני של "מעריב" בירושלים, כתב לענייני בית הנשיא, כתב לענייני בתי חולים, ממלא מקום רכז כתבים במערכת העיתון בתל אביב וכתב לענייני עלייה והעם היהודי. בשנת 2001 סיקר עבור "מעריב" את ועידת דרבן הראשונה, בדרום אפריקה.
במסגרת עבודתו ככתב במוסף "7 ימים" חשף את היומנים שכתב אדולף אייכמן בכלא. ביולי 1989 חשף ב"מעריב" לראשונה את כוונת נשיא ברית המועצות מיכאיל גורבצ'וב להרים את מסך הברזל ולפתוח את שערי העלייה ליהודים. חשף את תיקי הק.ג.ב. של נתן שרנסקי, וכן חשף את סיפורו של הכומר גיאורג אדלשטיין, אביו של יושב ראש הכנסת יולי אדלשטיין.
בנדר היה העיתונאי המערבי הראשון שראיין את נשיא אתיופיה מלס זנאווי, לאחר הפלת משטר מנגיסטו.
משנת 1994 שימש כתב פרלמנטרי של "מעריב". כתב את המדור השבועי "הנבחרים" ב-nrg. חבר הנהלת תא הכתבים הפרלמנטריים. באוקטובר 2022 פרש לגמלאות.
הערות שוליים

↑  אריק בנדר, 40 שנה למלחמת יום כיפור: כתבנו חוזר לתופת, באתר nrg‏, 14 באפריל 2013.
↑  אורלי הררי, כתב 'מעריב' אריק בנדר פורש לאחר כ-40 שנים של עבודה עיתונאית, באתר ערוץ 7, 31 באוקטובר 2022
מניטול

| --- | --- |

 נתונים כימיים
 מסה מולרית:  182.079 יחידת מסה אטומית מאוחדת 
 בטיחות
 קטגוריית סיכון בהריון:  קטגוריית סיכון C 
 מזהים
 קוד ATC:  B05BC01, R05CB16, B05CX04, A06AD16 
 מספר CAS:  69-65-8
 PubChem:  6251
 ChemSpider:  6015
 
מבנה מרחבי של מניטול
ז'וזף פרוסט (1754–1826), מגלה המניטול
מניטול (Mannitol) הוא חומר אבקתי לבן ומתוק, סוג של סוכר כוהלי, שאיננו סוכר ואיננו אלכוהול, בדומה לקסיליטול, אריתריטול, סורביטול ועוד. כמוהם, גם הוא משמש לעיתים בתור ממתיק מלאכותי, משום שאיננו נספג היטב במעי. לעיתים קרובות זוהי האבקה הלבנה העוטפת מסטיקים.
מניטול משמש כתרופה לשעת חירום, במקרים של לחץ תוך-גולגולתי גבוה, וכן כנגד לחץ תוך עיני גבוה בגלאוקומה, ועוד.
מחקרים שנערכו באוניברסיטת תל אביב ובמקומות נוספים בעולם מצביעים עליו כתרופה אפשרית להקלת הסימפטומים של מחלת פרקינסון ואולי אף לטיפול במחלה. יתרונו בהקשר זה בכך, שכתוסף מזון אין צורך לרוכשו במרשם רופא ומחירו זול להפליא וכתרופה הוא כבר מאושר כאמור לשימוש. יש להיזהר עם זאת מתופעות לוואי, שנקשרו עם השימוש בו באינהלציה או בעירוי (לא ברור מה המצב אם לוקחים את המניטול דרך הפה).
מניטול נוצר מרדוקציה או חיזור של הסוכר מנוז, כלומר, אם מחמצנים מניטול נוצר מנוז. מקור שמו, כמו גם שם הסוכר ממנו הוא נוצר, מנוז, הוא המן המקראי שאכלו בני ישראל במדבר.
היסטוריה

המניטול התגלה והופק לראשונה ב-1806, כנראה מאחד מסוגי עץ המילה (Fraxinus), השייך למשפחת הזיתיים. המגלה היה כימאי צרפתי בשם ז'וזף פרוסט (1754–1826). כשמונים שנים לאחר מכן, רוקח קרואטי בשם Julije Domac‏ (1853–1928) היה הראשון שגילה את המבנה הכימי המדויק שלו. לצמחים, המניטול מסייע להתגבר על מקרי חירום אוסמוטיים, דהיינו שינוי מהיר מדי בלחץ האוסמוטי או בריכוז התמיסה בה שרוי התא. מסיבה זו ניתן למצוא אותו כמעט בכל סוגי הצמחים ובסין למשל מפיקים אותו עד היום מסוגים שונים של אצות מקרוסקופיות.
תרופה

בתור תרופה נמכר מניטול תחת שמות מסחריים שונים, שהידוע בהם הוא אוסמיטרול. התרופה כלולה ברשימת ארגון הבריאות העולמי של התרופות החיוניות לכל מערכת בריאות ציבורית. השימוש המקובל ביותר שלה הוא במקרי חירום של לחץ תוך-גולגולתי גבוה, בדרך כלל עקב טראומה גופנית. במקרים כאלה מקובל להזריק לפצוע מניטול, הפועל תוך כרבע שעה ופעילותו מחזיקה מעמד עד כשמונה שעות. הסיבה היא שהמניטול ידוע, הן ביכולתו לעבור את מחסום דם-מוח ולהגיע למוח והן ביכולתו להשוות לחצים אוסמוטיים. מעבר לכך משתמשים במניטול כתרופה גם במקרים מסוימים של אי-ספיקת כליות, לחץ תוך-עיני לא תקין, בצקת ועוד.
מניטול ופרקינסון

פרק זה טעון עדכון. אנא תרמו לוויקיפדיה . ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
במחלת פרקינסון, תאי המוח המייצרים דופאמין, מתים לאחר שנוצרים בתוכם גושים של חלבון מסוים הקרוי אלפא-סינוקלאין. צוות חוקרים מאוניברסיטת תל אביב, בראשותם של פרופסור אהוד גזית, שהיה המדען הראשי במשרד המדע ופרופסור דניאל סגל, גילה, כי מניטול מסוגל לפרק במעבדה את גושי החלבון הללו.
במקרים בהם המחלה היא תורשתית, הגן הגורם לה ידוע ומוכר כבר. החוקרים השתילו בזבובוני דרוזופילה את הגן הזה ופגעו בכך, אכן, קשות בתפקוד המוטורי שלהם. ניתן היה לראות בבירור שהם איבדו כתוצאה מכך את יכולתם לטפס על דפנות מבחנה. הוספת מניטול שיפרה בעשרות אחוזים את התפקוד המוטורי של אותם זבובונים חולים, דהיינו את יכולת הטיפוס שלהם.
בשלב הבא, צוות חוקרים מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו בראשות פרופסור אליעזר מצליח שתל את הגן גורם המחלה במוחם של עכברים וגילה כי גם אצלם הזרקה של מניטול הביאה לירידה ניכרת ביצירת גושי החלבון הקשורים למחלת פרקינסון. המחקר על שלושת שלביו פורסם בכתב העת Biological Chemistry ב-2013.
המחקר עדיין לא הסתיים. החוקרים צריכים לבדוק מהו המינון היעיל ביותר, לבחון חומרים דומים כמו סוכרים אלכוהוליים נוספים, לראות אם שילוב שלהם משפיע טוב יותר על גושי החלבון במוחם של העכברים, ועוד. עם זאת, היתרון של המניטול, הוא שהחומר כבר מאושר למגוון שימושים רפואיים, וניתן בהזרקה למשל לטיפול בבצקת קשה. הוא גם אחד החומרים היחידים המסוגלים לפתוח את מחסום הדם-מוח מסנן הדם, המונע מחומרים רבים להגיע אל המוח. היבט חיובי נוסף – מנגנון המחלה של פרקינסון דומה במידה מסוימת לזה של אלצהיימר ומחלות ניווניות נוספות של מערכת העצבים וגם החלבון אלפא-סינוקלאין הוא קודמן – פרקורסר של חלבון המצטבר במוח במחלת אלצהיימר, כך שאם יוכח כי מניטול מועיל למלחמה בפרקינסון, יש סיכוי לתועלת דומה גם במחלות שיטיון אחרות.
ב-15 בדצמבר 2016 הוקרנה בערוץ הראשון בתוכנית "מבט" כתבה של מיכל רבינוביץ' על כמה חולי פרקינסון, אחד מהם אביהו בן-נון מפקד חיל האוויר לשעבר, שהחליטו לנסות על עצמם טיפול במחלתם באמצעות מניטול ועל תוצאות הביניים של ניסוי עצמי זה.
הפרופסורים גזית, סגל ומצליח, מובילי המחקר שתואר לעיל נקטו בשיטת מיקור המונים ופתחו אתר "רפואת המונים", אליו הם מבקשים שיירשמו חולי פרקינסון רבים ככל האפשר, שיסכימו לנסות על עצמם את השפעת המניטול. הסיבה היא שלחברות התרופות אין אינטרס לממן מחקר על השפעתו של חומר שאי אפשר לרשום עליו פטנט. עד ל-1 בינואר 2017 נרשמו לאתר זה מעל אלפיים חולים ובתוך פחות משלושה חודשים המספר הוכפל. מחקר זה הסתיים ותוצאותיו פורסמו. תקציר שלו, ניתן לראות באתר Cure Parkinson. המחקר הראה שטיפול יומי במניטול (עד 18 גרם ליום) בטוח. שישה מתוך 14 המשתתפים בקבוצת מניטול דיווחו על אי נוחות משמעותית בבטן, אך הטיפול נסבל היטב. אף על פי שהמחקר לא היה גדול מספיק כדי לקבוע את היעילות, החוקרים לא ראו שינוי בהתקדמות תסמיני פרקינסון במהלך המחקר בן 36 השבועות.
ראו גם

לבודופה
הערות שוליים

↑  Mannitol Monograph for Professionals, Drugs.com (באנגלית)
↑  Mannitol Side Effects, Applies to mannitol: inhalation capsule
↑  Mannitol Side Effects, Applies to mannitol: intravenous solution
↑  "=Kremers and Urdang's History of Pharmacy", בעמ' 360
↑  "Artificial sweetener a potential treatment for Parkinson's disease", יוני 2013
↑  "A Blood-Brain Barrier (BBB) Disrupter Is Also a Potent α-Synuclein (α-syn) Aggregation Inhibitor", אפריל 2013
↑  מבט -הצצה בלעדית למחקר ישראלי פורץ דרך, שייתכן כי מביא בשורה אמיתית למיליוני חולי פרקינסון, סרטון ביוטיוב, 15 בדצמבר 2016
↑  "PARKINSON AND MANNITOL SCIENTIFIC-BASED DATA"
↑  Eduard Linetsky, Suaad Abd Elhadi, Max Bauer, Akiva Gallant, Montaser Namnah, Sagit Weiss, Daniel Segal, Ronit Sharon, David Arkadir, Safety and Tolerability, Dose-Escalating, Double-Blind Trial of Oral Mannitol in Parkinson's Disease, Frontiers in Neurology 12, 2022 doi: 10.3389/fneur.2021.716126/full
↑  Suzanne Bailey, The mannitol pilot study results, Cure Parkinson's, ‏2022-01-26 (באנגלית בריטית)
↑  תן לי לראות את פניך, Hebrew Union College Press, 2014-12-31, עמ' 47–47
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007533062405171  LCCN: sh2008008250 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
הסעודה האחרונה (ציור)

הסעודה האחרונה של ישו, שהייתה הפעם האחרונה בה סעדו יחדיו ישו ותלמידיו, משמשת נושא לציורים רבים של ציירים שונים.
אחת התמונות המפורסמות ביותר של הסעודה האחרונה היא זו של לאונרדו דה וינצ'י, המתארת את הסעודה האחרונה עצמה. התמונה צוירה על קיר הרפקטוריום במנזר הדומיניקני בכנסיית סנטה מריה דלה גרציה במילאנו.
בציור מתוארים ישו ושנים עשר שליחיו בסעודה שבה אמר ישו לתלמידיו כי יש ביניהם בוגד וכי הוא עצמו ימות. בסעודה זו גם אמר ישו לתלמידיו לאכול מלחם הקודש ולשתות מהגביע הקדוש כי הלחם הוא גופו והיין הוא דמו, אך בציורו של לאונרדו לא נראה גביע.
הכנסייה והמנזר הדומיניקני של סנטה מריה דלה גרציה הוכרזו בשנת 1980 כאתר מורשת עולמית. ההכרזה כללה התייחסות מפורשת לציור.
היצירה, ההרס והשיקום של הסעודה האחרונה

דה וינצ'י לא עבד על היצירה באופן רצוף אלא לפרקים, ועל כן נמשכה העבודה בין 1494 ל-1499. אחד מפרחי הנזירים במקום, מטאו בנדלו שמו, סיפק לימים תיאור של האמן בעת העבודה:
הוא היה מגיע בשעה מוקדמת, מטפס על הפיגומים וניגש לעבודה. לפעמים היה נשאר שם מעלות השמש עד שקיעתה, ולא הניח את המכחול מידו אף לרגע, שכח לאכול ולשתות, וצייר בלא הפוגה. לפעמים היו חולפים יומיים, שלושה או ארבעה בלא שהיה נוגע במכחול, אלא מבלה שעות ארוכות מדי יום בהתבוננות ביצירה, זרועותיו שלובות, והוא בוחן ומבקר את הדמויות בינו לבינו. ראיתי אותו גם נתקף דחף פתאומי, בצהרי היום, כאשר השמש ברום השמים, עוזב את ה"קורטה וקיה", ששם עבד על סוס החמר הנפלא שלו, ובא ישירות לסנטה מריה דלה גרציה, בלא לחפש צל, מטפס על הפיגומים, נוטל מכחול, מושח בו פעם או פעמיים, ומסתלק שוב לדרכו.
הסופר ליאו פרוץ מתאר ברומן ההיסטורי שלו "יהודה איש קריות של לאונרדו", כיצד דה וינצ'י, שרצה לסיים את ציורו לאחר 14 שנים, חיפש ברחובות את "האדם המושחת ביותר בעולם" כדי שישמש לו דוגמן לדמות יהודה איש קריות. הוא מצא אותו לבסוף בדמות סוחר גרמני.
בציור זה ניסה דה וינצ'י להמציא טכניקות חדשות לציורי קיר (מעין פיתוח של שיטת הפרסקו). השיטה לא הצליחה ומצבו של הציור החל להידרדר עוד בימיו. אחד הגורמים העיקריים לכך היא הבחירה לצייר את הפרסקו על קיר צפוני הסובל מבעיות לחות. גורם נוסף להרס הוא השימוש בטכניקת הפרסקו והטמפרה (שמבוססות על מים) עם צבעי השמן, מכיוון ששמן דוחה מים.
הנזק המשמעותי הראשון שנגרם לציור, למעט התפוררותו הטבעית, אירע כ-150 שנים לאחר השלמתו: בשנת 1652 שברו נזירי המנזר חלק מהקיר שעליו צויר הציור לצורך פתיחת דלת. בחלקה של התמונה שהוסר בשל פתח הדלת ניתן להבחין עד ימינו. במהלך המאה ה-18 בוצעו מספר שחזורים לתמונה. מרביתם רק החמירו את מצבה הרעוע. בשנת 1796 הפך המנזר לבית סוהר של הצבא הצרפתי, דבר שהרע עוד יותר את מצבה של התמונה.
במהלך שנות ה-20 של המאה ה-19 נמסרה עבודת שחזור התמונה לאמן איטלקי שהתמחה בהזזת פרסקאות ממקומן. הוא הסב לה נזק משמעותי לפני שהבין כי אין מדובר בפרסקו, והעבודה אינה ניתנת להזזה. בתחילת המאה ה-20 החלו מדענים להבין לראשונה את הרכבה הכימי המיוחד של היצירה ובעקבות כך החלו משחזרים חלקים ממנה. ב-15 באוגוסט 1943, במהלך מלחמת העולם השנייה, פגעה פצצה שהוטלה מן האוויר בחדר שבו נמצאת היצירה. שקי חול שהושמו עליה מבעוד מועד הגנו עליה מפגיעה ישירה, אך הרעד שעבר במבנה מעוצמת הפגיעה פגע במצבה ובמאמצי שימורה.
בשנת 1978 החל מבצע שימור לתמונה שבו נעזרו בטכנולוגיה מתקדמת בתחום שימור יצירות אמנות. החדר בו נמצאת התמונה נאטם והלחות והטמפרטורה שבו נשמרו באמצעות מערכות בקרה כדי לשמר את היצירה. צוות של מומחים, שעבד בעזרת ציוד מיקרוסקופי, הצליח להסיר תוספות צבע וחומרים אחרים שהתווספו לציור במהלך יותר מ-475 שנותיו, ושחזר את הצבעים המקוריים של דה וינצ'י. במסגרת השימור האחרון התגלו הבדלים בין התמונה המקורית שהשתמרה מתחת לשכבות הצבע לבין התמונה שהכיר העולם המודרני, שהשתנתה רבות תחת ידיהם של שלל משחזריה. חלקים קטנים מהתמונה לא שוחזרו בשחזור האחרון (שהסתיים ב-28 במאי 1999) והושארו כמו שהם כדי להראות את ההבדל הניכר בין היצירה המקורית לזו ששוחזרה.
סדר היושבים משמאל לימין

ברתולומאוס, יעקב בן חלפי ואנדראס
יהודה איש קריות, פטרוס ויוחנן בן זבדי
ישו במרכז התמונה
תומאס, יעקב בן זבדי, פיליפוס
מתי, תדי, שמעון הקנאי
גלריה

משמאל לימין: מתי, תדי, שמעון הקנאי
משמאל לימין: תומאס, יעקב בן זבדי, פיליפוס
ישו
מימין לשמאל: יוחנן בן זבדי, פטרוס ויהודה איש קריות
משמאל לימין: ברתולומיאוס, יעקב בן חלפי ואנדראס
ראו גם

כנסיית סנטה מריה דלה גרציה
הסעודה האחרונה (טינטורטו) - ציורו של טינטורטו
הסעודה האחרונה (תצלום) - צילום מעשה ידי עדי נס
הערות שוליים

↑  Matteo Bandello, Novelle (Lucca, 1554), 1.58 מצוטט אצל צ'ארלס ניקול, לאונרדו דה וינצ'י,ספרית אפקים, הוצאת עם עובד. תרגום: כרמית גיא. עמ' 331-332
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590416705171  BnF: cb12032553h (data)  GND: 4195043-4  SUDOC: 02850223X  VIAF: 175915680   WorldCat (עם VIAF): 175915680 
חיתוכי הקומפוזיציה בציור
שימוש בפרספקטיבה גאומטרית היוצרת תחושת עומק ומושכת את המבט אל הדמות במרכז הציור
קוראים לי סטיבן

| --- | --- |

 בימוי:  לארי אליקן
 הופק בידי:  קים פרייז
 תסריט:  מייק אקולס   ג'. פי. מילר
 שחקנים ראשיים:  קורין נמק לוק אדוארד ארליס הווארד סינדי פיקט ג'ון אשטון
 מוזיקה:  דייוויד שייר
 צילום:  אריק ואן הארן
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברה מפיצה:  לורימר-טלפיקצ'רס 
 שיטת הפצה:  ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  1989
 משך הקרנה:  180 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  דרמה
 דף הסרט ב־IMDb
 
קוראים לי סטיבן (במקור: I Know My First Name is Steven) הוא סרט טלוויזיה בשני חלקים שהפיקה הרשת האמריקאית NBC בשנת 1989 המספר את הסיפור האמיתי של סטיבן סטיינר, ילד בן 7 שנחטף בדרכו מבית ספר והצליח לברוח אחרי 7 שנים בהן לא הצליחו למצוא אותו. את הסרט ביים לארי אליקן ושני הכוכבים הראשיים בו הם לוק אדוארד ששיחק את סטיינר בגיל 7 וקורין נמק ששיחק את סטיינר בגיל 14. נמק גם היה מועמד באותה שנה לפרס אמי על תפקידו.
עלילה

סטיבן סטיינר (בגילומו של לוק אדוארד) הוא ילד בן שבע בודד ודי עצוב שמחפש חברים. הוא מתסכל את הוריו בבדידותו וכשהוא חורט את שמו על גדר הבית זה מכעיס אותם במיוחד. יום אחד, בלכתו חזרה הביתה מבית הספר נעצרים לידו שני אנשים, ארווין מרפי (בגילומו של פרויט טיילור וינס) וקנת פרנל (בגילומו של ארליס הווארד) ומציעים לו טרמפ הביתה. תחילה חושש סטיינר לעלות למכונית, אבל פרנל מספר לו שהוא כומר בכנסייה וזה משרה ביטחון על הילד שעולה לרכב.
השלושה לא נוסעים לביתו של הילד כי אם למקום רחוק יותר ובדרך מספר פרנל לסטיינר שהוא חייב להגיע הביתה ורק מאוחר יותר יחזיר את הילד. לאט לאט הוא מוציא מסטיינר את סיפור החריטה ומשכנע אותו שהוריו עדיין כועסים עליו ובעקבות העובדה שקשה להם לגדל חמישה ילדים הם מוותרים עליו ומעבירים אותו לחזקתו של פרנל.
כדי לטשטש את זיהויו של סטיינר מחליט פרנל לשנות את שמו של סטיבן לדניס ואת תאריך הלידה שלו ואף צובע את שיערו. הוא לא מתרגש מהדמעות של הילד שרוצה לחזור הביתה ומשכנע אותו לאט לאט ועם המון מניפולציות שהוא אביו החדש ואף מבקש ממנו לקרוא לו אבא. סטיינר, שעכשיו קוראים לו דניס פרנל גם מקבל מתנה מאביו החדש, כלבה קטנה כדי להקל על תחושותיו.
פרנל מתחיל לתקוף מינית את הילד (דבר שמתברר מאוחר יותר כשסטיינר מודה), מכריח אותו גם לקיים יחסי מין עם חברתו של פרנל ומאפשר לו לשתות אלכוהול ולעשן כבר בגיל 9. הוא רושם אותו לבית ספר תחת שמו ותאריך הלידה החדש שלו וסטיינר מתחיל להתרגל לחייו החדשים, בו בזמן שמשפחתו והמשטרה המקומית במחוז מרסד שבקליפורניה עושים את כל המאמצים כדי למצוא אותו.
שבע שנים מיום החטיפה, כשדניס כבר בן 14, חוזר הביתה פרנל עם ילד בן 5 ומספר לדניס כי זהו אחיו החדש. כמו במקרה של סטיינר, גם הילד החדש, טימותי וייט, עובר שינויים, שיערו הבלונדיני נצבע והוא מקבל מיד שם חדש. סטיינר, שרואה את ההיסטריה על פניו של וייט - שגם מספר לדניס את אותו הסיפור שהוא שמע מפרנל לפני שבע שנים על עצמו - מרגיע את הילד ומבטיח להחזיר אותו להוריו. שבועיים מאוחר יותר, באחד הערבים שפרנל עובד במשמרת הלילה לוקח דניס את וייט על גבו והשניים בורחים מהבית.
וייט לא זוכר במדויק היכן מתגוררים הוריו וסטיינר לוקח אותו לתחנת המשטרה. הוא מפחד להיכנס איתו מחשש שאכן לפרנל יש חזקה עליו והוא יוחזר לביתו, אבל שוטר שרואה אותם מחוץ לתחנה מכניס את שניהם. השוטר מזהה את וייט הקטן אך לא את סטיינר שמספר לו מי הוא. הוא אומר לשוטר שהוא יודע שהשם המקורי שהיה לו פעם זה סטיבן והשוטר מבין שהתעלומה פוצחה. עוד באותו הלילה נעצר פרנל ושני הילדים חוזרים לחיק משפחותיהם, לא לפני שסטיינר מבקש לחזור לביתו של פרנל כדי לקחת את הכלבה.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| לוק אדוארד | סטיבן סטיינר | בגיל 7 |
| קורין נמק | סטיבן סטיינר/דניס פרנל | בגיל 14 |
| ארליס הווארד | קנת פרנל |  |
| פרויט טיילור וינס | ארווין מרפי |  |
הפקת הסרט ושידורו

הסרט שודר בשני חלקים ב-21 וב-22 במאי 1989 ברשת NBC האמריקאית והיה להצלחה, בעקבותיה נמכרו הזכויות שלו לרשת הבריטית BBC והסרט שודר גם שם. סטיבן סטיינר עצמו נטל חלק בכל הפקת הסרט, עזר וייעץ באירועים ואף שימש כניצב בתפקיד אחד השוטרים שמחזירים את דמותו הביתה אחרי החטיפה. הרשת הבריטית הפיקה מאוחר יותר סרט באורך מלא על סמך הדרמה בשני החלקים ששידרה. ארבעה חודשים לאחר שידור הסרט נהרג סטיינר בתאונת אופנוע.
התסריט של מייק אקולס נכתב אחרי תחקיר ארוך אותו ביצע וכלל בין היתר גם מספר ראיונות עם סטיינר ועם קנת פרנל בבית הכלא. בשנת 1991 פרסם ספר עם שם זהה לסרט המתאר את הראיונות וסיפור האירועים.
כותרת הסרט והספר לקוחים מתוך ההצהרה שכתב סטיינר בתחנת המשטרה בעיירה אוקיה שבה התגורר וייט בשעות הבוקר המוקדמות של ה-2 במרץ 1980 ההצהרה בה הוא מספר מי הוא למרות שהוא טועה בכתיב של שם משפחתו.
סטיינר כתב:
"My name is Steven Stainer. I am fourteen years of age. I don't know my true birthdate, but I use April 18, 1965. I know my first name is Steven, I'm pretty sure my last is Stainer, and if I have a middle name, I don't know it."
(קוראים לי סטיבן סטיינר. אני בן 14. אני לא יודע את תאריך יום הולדתי המדויק אבל אני משתמש ב-18 באפריל 1965. אני יודע שהשם המקורי שלי הוא סטיבן ואני כמעט בטוח ששם משפחתי הוא סטיינר, ואם יש לי שם אמצעי אז אני לא יודע אותו)
הערות שוליים

↑  המועמדים לזכייה בפרס האמי לשנת 1989
↑  page 212 "I Know My First Name is Steven", Mike Echols, 1999, Pinnacle Books, ISBN 0 7860 1104 1
קלייר הולט

| --- | --- |

קלייר הולט ב-2012
 לידה:  11 ביוני 1988 (בת 36) אוסטרליה בריזביין, אוסטרליה
 שם לידה:  Claire Rihannon Holt 
 מדינה:  אוסטרליה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 מקום לימודים:  Stuartholme School 
 צאצאים:  ג'יימס, אל, פורד
 פרופיל ב-IMDb
 
קלייר ריינון הולט (באנגלית: Claire Rhiannon Holt; נולדה ב-11 ביוני 1988) היא שחקנית אוסטרלית. ידועה בעיקר בתפקידה בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית "H2O", ובשל תפקידה כרבקה מייקלסון בסדרה "יומני הערפד" של רשת The CW ובסדרת הספין אוף שלה "המקוריים".
ביוגרפיה

הולט נולדה בבריזבן קווינסלנד שבאוסטרליה. אביה, ג'ון הולט הוא אוסטרלי ואילו אימה, אן היא ילידת הממלכה המאוחדת. יש לה שתי אחיות; רייצ'ל (ילידת 1987) ומדליין (ילידת 1992) וגם אח, דייוויד (יליד 1989).
בשנת 2006 סיימה את לימודיה בתיכון סטיואטהולם, לאחר שעסקה בכמה פעילויות ספורטיביות: שחיה, כדורעף, כדור-מים וטקוואנדו, בו יש לה חגורה שחורה. בצעירותה הייתה הולט חברה במקהלת בית הספר.
קריירה

בשנת 2006 קיבלה הולט את תפקידה הראשון כאמה גילברט בסדרת הטלוויזיה האוסטרלית לנוער "H2O". התוכנית זכתה בפרס לוגי וב-Nickelodeon Australia Kids' Choice Award. בעוד הסדרה חודשה לעונה שלישית, הולט עזבה את הסדרה לאחר העונה השנייה בשל חתימתה על הצטרפות לצילומי סרט המשך לסרט האימה "השליחים" מ-2007, בשם "השליחים 2: הדחליל". הצילומים נערכו בסופיה במהלך 2008. הסרט יצא ב-2009 ישירות ל-DVD.
בשנת 2011 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "שקרניות קטנות" בתפקיד סמרה, בשנת 2011 שיחקה ב"ילדות רעות 2" בתור אחת מה"פלסטיות" בחבורה.
באוגוסט 2011, אושר שהולט תשחק בסדרת הנוער המוצלחת "יומני הערפד" בתפקיד ראשי כרבקה מייקלסון אחותו של קלאוס ובהמשך העונה השתתפה פיבי טונקין אשר שיחקו ביחד בסדרה H2O. ב-13 בינואר 2013 אישרה רשת The CW שהולט תשחק בסדרת הבת של יומני הערפד, "המקוריים". בסדרה תמשיך הולט לשחק את רבקה מייקלסון. ב-2014 השתתפה בקליפ לשיר "We Are Done" של להקת הפופ-רוק The Madden Brothers.
בשנת 2015 לוהקה לסדרת הפשע התקופתית "אקווריוס" ברשת NBC, בדמותה שלצ'רמיין טולי. בסדרה עלתה לשידור ב-28 במאי 2015, ועונתה השנייה עלתה ב-16 ביוני 2016 כאשר הולט מככבת גם בה.
בשנת 2017 כיכבה לצדה של מנדי מור בסרט האימה ההישרדותי "47 מטר". באותה שנה השתתפה בקליפ לשיר "Small Town Boy" של זמר הקאנטרי דסטין לינץ'.
בשנת 2019 שיחקה בדרמת הפשע "הפרדה אלימה" בתור אבי קפמבל, לצדם של ברנטון ת'ווייטס ואלישה דבנם קארי.
בנוסף לתפקידים בסדרות טלוויזיה ובסרטי קולנוע, הולט השתתפה במספר פרסומות. אתר BuddyTV דירג את הולט במקום ה-55 ברשימת נשות הטלוויזיה הסקסיות ביותר.
חיים אישיים

ביולי 2015 התארסה הולט לבן זוגה בשנים האחרונות, מפיק הטלוויזיה מתיו קפלן. השניים נישאו באפריל 2016. ב-27 באפריל 2017, קפלן הגיש בקשת גירושין מהולט בטענה שישנם "הבדלים בלתי ניתנים להחלמה", וביקש ממנה גם לשנות את שמה מקפלן בחזרה להולט.
ב-3 בדצמבר 2017 הודיעה הולט על אירוסיה לאיל הנדל"ן אנדרו ג'ובלון. ב-5 במרץ 2018, הולט חשפה בחשבון האינסטגרם שהיא עברה הפלה. הולט וג'ובלון נישאו ב-18 באוגוסט 2018. ב-11 באוקטובר 2018 הודיעה הולט כי היא בהריון ומצפה לבן זכר. ב-28 במרץ 2019 ילדה הולט את בנה, ג'יימס הולט ג'ובלון. ב-3 באפריל 2020, הולט הודיעה באינסטגרם שהיא בהריון שני, והיא מצפה לבת. ב-12 בספטמבר 2020, הולט ילדה את בתה. ב-20 במאי 2023 חשפה הולט בחשבון האינסטגרם שלה שהיא מצפה לבן.
ב-10 בנובמבר 2023 ילדה הולט את בנה השלישי.
בנובמבר 2019 קיבלה אזרחות אמריקאית.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2009 | השליחים 2: הדחליל | לינדזי רולינס |  |
| 2012 | Blue Like Jazz | פני |  |
| 2017 | 47 מטר | קייט |  |
| 2019 | The Divorce Party | סוזן |  |
| 2019 | A Violent Separation | אבי קמפבל |  |
| 2021 | Untitled Horror Movie | קלי |  |
| 2021 | Painted Beauty | סשה |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006–2008 | H2O | אמה גילברט | תפקיד ראשי (עונות 1–2); 51 פרקים |
| 2011 | ילדות רעות 2 | צ'סטיטי מאייר | סרט טלוויזיה של ABC Family |
| 2011 | שקרניות קטנות | סמרה קוק | 5 פרקים |
| 2011–2014 | יומני הערפד | רבקה מייקלסון | תפקיד משני (עונות 3–5); 38 פרקים |
| 2013–2018 | המקוריים | רבקה מייקלסון | תפקיד ראשי (עונה 1) תפקיד משני (עונות 2–5); 37 פרקים |
| 2015–2016 | אקווריוס | צ'רמיין טולי | תפקיד ראשי (2 עונות); 24 פרקים |
| 2021 | מורשות | רבקה מייקלסון | פרק: "I Thought You'd Be Happier to See Me" |
| 2023 | מבוסס על סיפור אמיתי (אנ') | כותבת בטלוויזיה | פרק: "Ted Bundy Bottle Opener" |
פילמוגרפיה > פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | על | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2014 | פרסי בחירת הנוער | שחקנית בסדרת מדע בדיוני/פנטזיה | המקוריים | מועמדות |
הערות שוליים

↑  H2O - Just Add Water: cast, אתר הטלוויזיה האוסטרלית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4832087  BnF: cb165208323 (data)  ISNI: 0000 0001 2031 5956  LCCN: no2012109537  SNAC: w6fv29m1  SUDOC: 224573020  VIAF: 100931370   WorldCat (עם VIAF): 100931370