stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריו סטאניץ'
קריירת משחק > קריירה בינלאומית

סטאניץ' החל את הקריירה הבינלאומית בתקופה בה שיחק בז'לייזניצ'אר סרייבו, וערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת יוגוסלביה במשחק חוץ מול איי פארו ב-16 באוקטובר 1991. המאמן איביצה אוסים העלה את סטאניץ' מהספסל כעשר דקות לסיום ניצחון נבחרתו 0–2. את הופעתו השנייה והאחרונה במדי יוגוסלביה ערך שבועיים בדיוק לאחר מכן, במשחק ידידות מול ברזיל, אז עלה מהספסל לכרבע שעה בהפסד נבחרתו, 3-1 בסיום.
ב-3 בספטמבר 1995, כארבע שנים מאז ערך הופעה בינלאומית בפעם האחרונה, ערך סטאניץ' את הופעת הבכורה שלו בנבחרתו החדשה קרואטיה, תחת המאמן מירוסלב בלז'ביץ'. סטאניץ' פתח בהרכב נבחרתו במשחקה מול אסטוניה במסגרת מוקדמות יורו 1996, בו ניצחה קרואטיה 1–7 בסיום. הייתה זו הופעה ראשונה שלו מבין שלוש הופעות במסגרת טורניר המוקדמות. ב-10 באפריל 1996, במסגרת משחקי ההכנה לקראת יורו 1996, כבש סטאניץ' את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחונה של קרואטיה 1–4 על הונגריה.
סטאניץ' זומן לסגל הנבחרת לקראת משחקי יורו 1996 באנגליה. הוא תופקד בעיקר כקיצוני ימני במערך של בלז'ביץ', ופתח בהרכב בשני משחקיה הראשונים של קרואטיה בשלב הבתים, שהסתיימו בשני ניצחונות על טורקיה ועל דנמרק. במשחק השלישי זכה למנוחה כאשר קרואטיה הובסה 0–3 על ידי פורטוגל. סטאניץ' חזר לעמדת הקיצוני הימני במפגש ברבע הגמר מול גרמניה, אך היריבה המנוסה הצליחה לנצח 1–2 ולהדיח את הקרואטים מהמפעל.
סטאניץ' נעדר ממרבית משחקיה של קרואטיה במוקדמות מונדיאל 1998. הוא שותף רק פעמיים במסגרת המוקדמות, ובסך הכול בשנתיים שבין טורניר היורו לטורניר הגמר של מונדיאל 1998 רשם רק חמש הופעות. עם זאת, הוא זומן על ידי בלז'ביץ' לסגל קרואטיה למונדיאל. סטניץ' פתח בהרכב נבחרתו למשחק הפתיחה מול ג'מייקה, ובדקה ה-27 היה לכובש הראשון בתולדות נבחרת קרואטיה במונדיאלים. המשחק הסתיים בניצחונה של קרואטיה, 3-1. סטאניץ' המשיך ופתח בהרכב בכל שבעת משחקיה של קרואטיה במונדיאל, שהסתיימו בהפסד לצרפת המארחת 1–2 בחצי הגמר, ובניצחון באותה התוצאה על הולנד במשחק על המקום השלישי. בנוסף לשער שכבש במשחק הראשון, רשם סטאניץ' גם בישול אחד, לרוברט יארני בשער הראשון בניצחון 0–3 על גרמניה ברבע הגמר.
סטאניץ' כבש פעמיים בשש הופעות במוקדמות יורו 2000, מהן לא הצליחה קרואטיה להעפיל. הפציעות שעבר כשחקן צ'לסי הגבילו אותו לשלוש הופעות בלבד במוקדמות מונדיאל 2002, אך הוא היה כשיר לטורניר הגמר וזומן לסגל של מירקו יוזיץ' לטורניר. סטאניץ' שותף פעמיים כמחליף במהלך שלב הבתים, ממנו לא הצליחה קרואטיה לעלות לשמינית הגמר.
לאחר הטורניר הספיק סטאניץ' לרשום שלוש הופעות במסגרת מוקדמות יורו 2004. משחקו האחרון במדי קרואטיה היה ב-30 באפריל 2003, בניצחון החוץ 1–2 על שוודיה במשחק ידיות בו עלה כמחליף. בסך הכול לזכותו של סטאניץ' 49 הופעות במדי קרואטיה, בהן כבש שבעה שערים.
תארים

אליפות קרואטיה: 1992/1993
אליפות בלגיה: 1995/1996
הגביע הבלגי: 1995/1996
גביע אופ"א: 1998/1999
הגביע האיטלקי: 1998/1999
מגן הצדקה: 2000
גביע העולם: 1998 (מקום שלישי)
מלך השערים של ליגת העל הבלגית: 1995/1996
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | מפעלים אחרים> הופעות | מפעלים אחרים> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | סך הכול> הופעות | סך הכול> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1989/1990 | ז'לייזניצ'אר סרייבו | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ליגת העל היוגוסלבית | 14 | 0 | 0 | 0 | – | – | – | – | 14 | 0 |
| 1990/1991 | ז'לייזניצ'אר סרייבו | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ליגת העל היוגוסלבית | 28 | 1 | 1 | 0 | – | – | – | – | 29 | 1 |
| 1991/1992 | ז'לייזניצ'אר סרייבו | הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ליגת העל היוגוסלבית | 21 | 11 | 5 | 1 | – | – | – | – | 26 | 12 |
| 1992/1993 | קרואטיה זאגרב | קרואטיה ליגת העל הקרואטית | 26 | 11 | 9 | 8 | – | – | – | – | 35 | 19 |
| 1993/1994 | ספורטינג חיחון | ספרד ליגת העל הספרדית | 34 | 7 | 4 | 3 | – | – | – | – | 38 | 10 |
| 1994/1995 | בנפיקה ליסבון | פורטוגל ליגת העל הפורטוגלית | 14 | 5 | 1 | 0 | 1 | 0 | – | – | 16 | 5 |
| 1995/1996 | קלאב ברוז' | בלגיה ליגת העל הבלגית | 30 | 20 | 5 | 4 | 1 | 0 | 4 | 1 | 40 | 25 |
| 1996/1997 | קלאב ברוז' | בלגיה ליגת העל הבלגית | 7 | 7 | 0 | 0 | 0 | 0 | 6 | 1 | 13 | 8 |
| 1996/1997 | פארמה | איטליה סרייה א' | 13 | 3 | – | – | – | – | – | – | 13 | 3 |
| 1997/1998 | פארמה | איטליה סרייה א' | 23 | 4 | 5 | 1 | – | – | 4 | 0 | 32 | 5 |
| 1998/1999 | פארמה | איטליה סרייה א' | 18 | 7 | 7 | 0 | – | – | 6 | 0 | 31 | 7 |
| 1999/2000 | פארמה | איטליה סרייה א' | 23 | 5 | 1 | 0 | 0 | 0 | 9 | 4 | 33 | 9 |
| 2000/2001 | צ'לסי | אנגליה פרמייר ליג | 12 | 2 | 1 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 13 | 2 |
| 2001/2002 | צ'לסי | אנגליה פרמייר ליג | 27 | 1 | 1 | 0 | 0 | 0 | 2 | 0 | 30 | 1 |
| 2002/2003 | צ'לסי | אנגליה פרמייר ליג | 18 | 4 | 2 | 0 | 1 | 0 | 2 | 0 | 23 | 4 |
| 2003/2004 | צ'לסי | אנגליה פרמייר ליג | 2 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 3 | 0 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 310 | 88 | 42 | 17 | 3 | 0 | 34 | 6 | 389 | 111 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת יוגוסלביה> שנה | נבחרת יוגוסלביה> הופעות | נבחרת יוגוסלביה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1991 | 2 | 0 |
| סה"כ | 2 | 0 |
נבחרת קרואטיה
| שנה | הופעות | שערים |
| 1995 | 3 | 0 |
| 1996 | 9 | 1 |
| 1997 | 1 | 0 |
| 1998 | 12 | 3 |
| 1999 | 7 | 2 |
| 2000 | 4 | 1 |
| 2001 | 5 | 0 |
| 2002 | 5 | 0 |
| 2003 | 3 | 0 |
| סה"כ | 49 | 7 |
נטף

| --- | --- |
מראה כללי של היישוב
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: ירושלים
מועצה אזורית: מטה יהודה
גובה ממוצע: ‎509 מטר
תאריך ייסוד: 1982
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 493 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎3.1% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הרי ירושלים מוגדלת) נטף(למפת הרי ירושלים רגילה) נטף(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נטף(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום נטף31°49′55″N 35°04′04″E﻿ / ﻿31.831996523923°N 35.0676465923132°E﻿ / 31.831996523923; 35.0676465923132  heמפת היישובים של מועצה אזורית מטה יהודה (in English: Mateh Yehuda Regional Council) באדום - נטף בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

נטף הוא יישוב קהילתי בהרי ירושלים, כ-5 ק"מ צפונית מערבית לאבו גוש וכ-8 ק"מ מזרחית ללטרון. היישוב נמצא בין נחל כפירה בצפון לנחל החמישה בדרום, בין שני רכסים בגובה ממוצע של כ-500 מטר מעל פני הים. ביישוב, שבו 71 נחלות מתגוררות כ-100-90 משפחות. מקור שמו של היישוב בכפר הערבי נטאף (אנ') (Nataf نطاف) ששכן בסמוך למקום עד למלחמת העצמאות.
מראה של היישוב נטף
היסטוריה

היישוב הוקם על קרקע פרטית שנקנתה מערביי הכפר אבו גוש השכן, וחולקה ל-38 חלקות של 5 דונם כל אחת. תהליך הרכישה והעלייה על הקרקע לווה במאבקים משפטיים שבהם הצליחה קבוצת המתיישבים, בעזרת תצלומי אוויר ותעודות ארכיון, להוכיח את הבעלות הערבית על הקרקע. ראשוני המתיישבים עלו לקרקע בשנת 1981, וזאת בטרם הושגו האישורים הדרושים. רק מספר שנים לאחר מכן זכה היישוב להכרה חוקית, ובעקבותיה, בסוף שנות השמונים, נסלל כביש הגישה, והיישוב חובר בהדרגה לרשתות החשמל, המים והטלפון. בתחילת שנות התשעים נוספה ליישוב הרחבה של עוד 33 חלקות של 2 דונם על אדמות מדינה.
גרעין המייסדים התכוון להקים יישוב שתושביו יתפרנסו לפחות באופן חלקי על עבודה במקום, בעיקר בחקלאות. כוונות אלו לא עמדו במבחן המציאות, וכיום (2018) רק מספר קטן מאוד של תושבים עדיין מוצא את פרנסתו במקום או בסביבתו הקרובה. כיום פועלות ביישוב נגריה, בתי אמנים, נגריה דיר עיזים, מסעדת "המטבח של רמה” ומרכז סדנאות.
היישוב ממוקם סמוך למעיין נטף, המהווה יעד פופולרי לטיולים. המעיין נובע כל השנה, ובו אגן נביעה קטן ובור אגירה בצורת פעמון, שגובה המים שבו יכול להגיע לשבעה מטרים עם תום החורף. הירידה לבור המעיין נחשבת למסוכנת, ומטיילים רבים חולצו מבור המעיין כשהם סובלים מתשישות ומהיפותרמיה. בסמוך ליישוב מסלולי טיול אל נחל יתלה ואל נחל כפירה.
עם הקמת היישוב נקבע העיקרון ששליש מחבריו (בעלי הנחלות) יהיו דתיים, אך עם השנים הולך ופוחת מספר התושבים הדתיים. ביישוב קיים בית כנסת ובו שלוש עזרות: גברים, נשים ועזרה מעורבת. בית הכנסת אינו משויך לאחד הזרמים ביהדות.
כיכר הכניסה ליישוב נקראת על שם גדי ערן, שהיה ממקימי היישוב, ונהרג במלחמת לבנון הראשונה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף יולי 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2022.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467969405171 
בית הכנסת הייחודי של היישוב
נומידים

נומידים הוא הכינוי לשבטים מקומיים בצפון אפריקה בעת העתיקה, שבמקורו במלה הלטינית לנוודים. הם היו עם של נוודים למחצה, השייך לקבוצת העמים הברברים. הם הורכבו משני שבטים, או פדרציות של שבטים: המסאיסילים (Masaesyli) והמסּיליים (Massylii). מקורם מהחלק המערבי של אפריקה הצפונית בחבל ארץ שנקרא בימי קדם על שמם – נומידיה. נומידיה העתיקה נמצאת בעיקר בשטחה של אלג'יריה המודרנית, מזרחית לקונסטנטין, אך גם בחלקים מתוניסיה וממרוקו. בעת העתיקה ייסדו ממלכה שהייתה נתונה להשפעת קרתגית גדולה עד תבוסתה של האחרונה במלחמה הפונית השנייה.
נודעו כפרשים קלים מעולים.
הערות שוליים

1 2 3  Joshua J. Mark, The Masaesyli and Massylii of Numidia, באתר אנציקלופדיית ההיסטוריה העולמית (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרניאו

מָרָנְיִאַוּ (בפורטוגזית: Maranhão) היא מדינה בצפון-מזרח ברזיל. מרניאו גובלת בפיאאוי במזרח, בטוקנטינס בדרום מערב, בפארה בצפון מערב, ובאוקיינוס האטלנטי בצפון.
עריה העיקריות הן עיר הבירה סאו לואיס, אימפרטריז, טימון וקסיאס.
מרכז החלל אלקנטרה נמצא בצפון המדינה, לא רחוק מסאו לואיס. הפארק הלאומי לנסויס מרניינסס נמצא בצפון-מזרח המדינה.
היסטוריה

למרות שסאו לואיס הוקמה על ידי הצרפתים ב-1612, יש אומרים שהיא דווקא דומה מאוד לעיר פורטוגזית, הצרפתים איבדו את העיר לפורטוגזים ב-1614.
ב-1621, המדינות סיארה, מרניאו ופארה אוחדו למדינה אחת שנקראה אסטדו דו מרניאו. שנשארה עצמאית עד 1774, כאשר הפכה למנוהלת בידי הקולוניה הברזילאית.
מרניאו לא הצטרפה להצהרת העצמאות הברזילאית של 1822, אבל בשנים המאוחרות יותר, הפורטוגזים סולקו בידי לורד קוקרן והיא הפכה לחלק מהאימפריה הברזילאית.
מרכז העיר העתיק הוכרז כאתר מורשת עולמית ב-1997.
דגל

הדגל של מרניאו עוצב על ידי המשורר ז'ואקים דה סוסו אנדראדה, ואומץ ב-21 בדצמבר 1889.
הרצועות הצבעוניות מסמלות את הקבוצות האתניות השונות המרכיבות את האוכלוסייה במרניאו. הפינה השמאלית העליונה מסמלת את מרניאו עצמה, ואמורה להוות את בטא עקרב, כפי שקבוצת הכוכבים עקרב מתוארת בדגל ברזיל. הדגל הוא ביחס של 2:3.
משקיע מוסדי

גוף מוסדי או משקיע מוסדי (באנגלית: Institutional Investor) הוא גוף המנהל כספים של הציבור, כגון כספי פנסיה וקרנות נאמנות. הגופים המוסדיים המרכזיים בישראל הם חברות הביטוח ובתי השקעות. גופים אלה מנהלים כספים בקרנות נאמנות, קרנות פנסיה וקופות גמל תמורת דמי ניהול שהם גובים.
היות שהגופים המוסדיים מנהלים כספי ציבור בהיקפים גדולים, הם כפופים לחוקים ורגולציה ממשלתית.
החל משנת 2005 ולאור רפורמת בכר להפחתת הריכוזיות במשק, מכרו הבנקים בישראל את קופות הגמל וקרנות הנאמנות שברשותם וכך חדלו מלהיות גופים מוסדיים.
משקי חרות בית"ר

סמל "משקי חירות בית"ר"
משקי חירות בית"ר היא התנועה המיישבת מטעם התנועה הרוויזיוניסטית על גופיה השונים – בית"ר, חרות ההיסטורית (היום הליכוד) והסתדרות העובדים הלאומית.
ראשית ההתיישבות של התנועה הרוויזיוניסטית החל בהקמת גרעיני יישובים על ידי חברי פלוגות הגיוס של בית"ר. היישוב הראשון שהוקם היה רמת טיומקין בשנת 1932. אחריו קם "תל צור" באזור זכרון יעקב, אשר חבריו העבירו אותו לאזור מבצר שוני, ואחרי כן סמוך לבנימינה, שם הסב את שמו לנחלת ז'בוטינסקי. רוב היישובים המדוברים עלו בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20. היישובים אמציה, צור נתן, דקלה, ארגמן ונחל סיני (שפונה לאחר יציאת ישראל מסיני) עלו כהאחזויות נח"ל על ידי גרעיני בית"ר. גנים, כדים וחומש עלו על ידי גרעיני תנועת בית"ר. היישובים ברובם הגדול הוקמו כ"מושבים שיתופיים". בימינו מוגדרת "משקי חירות בית"ר" כמרכז שיתופי להתיישבות.
רשימת יישובי התנועה (על פי סדר ההקמה. לא כל היישובים קיימים כיום):
| --- | --- |
 רמת טיומקין  נחלת ז'בוטינסקי  נורדיה  משמר הירדן  מבוא ביתר  משגב דב  חוסן (לשעבר נחלת שלמה)  עמיקם  אביאל  גבעת ניל"י  בר גיורא  רמת רזיאל  אמציה  צור נתן  דקלה  ארגמן  נאות סיני (נחל סיני)  גיתית  ברוכים  חד נס:  שעל  צורית  מעלה שומרון  חומש  גילון  ברקן  מעלה עמוס  בית אריה  שקד  שקף  כוכב יאיר  אדורה  תלם  סלעית  שערי תקוה  גנים  עלי זהב  חרמש  כדים  קידר
נורדיה
בר גיורא
מרס (דמות מקראית)

מֶרֶס הוא דמות מקראית, אחד משרי פרס ומדי של המלך אחשוורוש המוזכר במגילת אסתר.
בסיפור המגילה

מרס נזכר במגילת אסתר פעם אחת כאחד משרי פרס ומדי שחשבו מה לעשות לושתי, לאחר שלא הגיעה למשתה שעשה אחשוורוש.
”וְהַקָּרֹב אֵלָיו כַּרְשְׁנָא שֵׁתָר אַדְמָתָא תַרְשִׁישׁ מֶרֶס מַרְסְנָא מְמוּכָן שִׁבְעַת שָׂרֵי פָּרַס וּמָדַי רֹאֵי פְּנֵי הַמֶּלֶךְ הַיֹּשְׁבִים רִאשֹׁנָה בַּמַּלְכוּת.”
שמו

יש חוקרים הגוזרים את שמו מהמילה Mansā שפירושה מבחן או ניסיון. חוקרים אחרים גוזרים את שמו מהשם מהאווסטי Marsha-Van שהוא רוח הגורמת לשכחה, ואז פירוש שמו של מרס הוא השכחן.
הערות שוליים

↑  מגילת אסתר, פרק א', פסוק י"ד
↑  ראו אנציקלופדיה מקראית, כרך ה
| פורים |
| --- | --- | --- |
| מצוות החג | מקרא מגילה • מתנות לאביונים • משלוח מנות • סעודת פורים ושתיית יין בפורים • פרסום הנס |  |
| מנהגים | משנכנס אדר מרבין בשמחה • זכר למחצית השקל • אוזן המן • התחפשות  • רעשן • בובת המן |  |
| מגילת אסתר | אישים במגילה: אחשוורוש • ושתי • המן • עשרת בני המן • זרש • בגתן ותרש • מרדכי היהודי • אסתר • חרבונה • אבגתא • התך • הגי תוספות למגילת אסתר • חלום מרדכי • תרגומי מגילת אסתר לארמית • היעדרותו של אלוהים ממגילת אסתר • מדרש אבא גוריון |  |
| תפילות ופיוטים | למנצח על אילת השחר • על הנסים • אשר הניא • ויאהב אומן ("קרובץ לפורים") • מי כמוך ואין כמוך • קוראי מגילה |  |
| שירים | ליהודים הייתה אורה ושמחה וששון ויקר • חג פורים (שיר) • אני פורים • ליצן קטן נחמד • תן כתף • ככלות ייני • רשימת שירים ופיוטים לפורים • פיוטים ושירים נוספים |  |
| שמחת פורים | פורים שפיל • רב פורים • עדלאידע • ליל שיכורים • פרודיות לפורים |  |
| מאכלים | אוזן המן • פזואלוס • פלודן • קרפלך • מקרוט • ספרא (מאפה) |  |
| שונות | עיר מוקפת חומה מימות יהושע בן נון • בן עיר שהלך לכרך ובן כרך שהלך לעיר • פורים משולש • פורים קטן • תענית אסתר • פרשת זכור • מצוות זכירת מעשה עמלק • מחיית זכר עמלק • מסכת מגילה • סעודת אסתר • פורים שני • קבר אסתר ומרדכי |  |
חגי ישראל ומועדיו
ערך זה הוא קצרמרבנושא תנ"ך. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נסיכות אורנז'

| --- | --- |


 ממשל
 שפה נפוצה:  צרפתית 
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה 
 היסטוריה
 תאריכי הקמה:  1163 
 תאריכי פירוק:  1713 
 ישות קודמת:   ממלכת ארל
 ישות יורשת:  ממלכת צרפת ממלכת צרפת
 
נסיכות אורנז' (בצרפתית: la Principauté d'Orange) הייתה, מ-1163 עד 1713, מדינה פיאודלית בפרובאנס, בדרום צרפת של ימינו, על הגדה המזרחית של נהר הרון, מצפון לעיר אביניון, ומוקפת במדינת האפיפיור העצמאית קונטה ונסן.
היא הוקמה בשנת 1163, כאשר פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה העלה את רוזנות אורנז' הבורגונדית (שהייתה מורכבת מהעיר אורנז' והנחלה המקיפה אותה) לנסיכות ריבונית בתוך האימפריה. הנסיכות הפכה לחלק מהנחלות הפזורות של בית אורנז'-נסאו מאז ירש וילם השתקן את התואר נסיך אורנז' מבן דודו ב-1544, ועד שלבסוף נמסרה לצרפת ב-1713 במסגרת הסכם אוטרכט. למרות שאבדה אז לצמיתות לבית נסאו, הנחלה הזו העניקה את שמה לבית המלוכה של הולנד. שטח הנסיכות היה כ-12 מיל (19 קילומטרים) באורך על 9 מיל (14 קילומטרים) רוחב, או 108 מילים רבועים (280 קילומטרים רבועים).
היסטוריה

מקורם של הרוזנים הקרולינגים של אורנז' היה במאה ה-8, והנחלה עברה למשפחת הרוזנים של באו. רוזני באו של אורנז' הפכו לעצמאיים לחלוטין עם התפרקות ממלכת בורגונדי לאחר 1033. בשנת 1163 הועלתה אורנז' לנסיכות, כפייף של האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1365, אוניברסיטת אורנז' נוסדה על ידי קרל הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כאשר שהה בארל לרגל הכתרתו למלך ארל.
בשנת 1431 ויתר רוזן פרובנס על חובות מיסוי לשליטי אורנז' (מארי מ-Bau-Orange וז'אן דה שאלון מבורגונדי) בתמורה לנכסים נזילים שישמשו לכופר. העיירה והנסיכות אורנזג' היו חלק מהממשל והמחוז של דופינה.
בשנת 1544, וילם השקט, רוזן נסאו, עם נכסים גדולים בהולנד, ירש את הנסיכות. וילם, בן 11 באותה תקופה, היה בן דודו של רנה משאלון שמת ללא יורש כאשר נורה בסן דיזייה בשנת 1544 במהלך המלחמות הצרפתיות-הבסבורגיות. רנה העניק את כל הונו לקרוב המשפחה הצעיר הזה. בין אותם תארים ונחלות הייתה נסיכות אורנז'. אמו של רנה, קלאודיה, החזיקה בתואר לפני שהועבר לווילם הצעיר מאחר שהייתה אחותו של פיליבר דה שאלון, הנסיך האחרון משל אורנז' מבית שאלון.
כאשר ויליאם ירש את הנסיכות, היא שולבה בנחלות של מה שהפך לבית אורנז'. זה הכניס אותו לצד הפרוטסטנטי במלחמות הדת, שבמהלכן נפגעה העיר קשות. בשנת 1568 החלה מלחמת שמונים השנים כאשר וילם כסטאדהאודר של הולנד מוביל את ההצעה לעצמאות הולנד מספרד. וילם השקט נרצח בדלפט ב-1584. היה זה בנו, מאוריץ מנסאו (נסיך אורנז' לאחר שאחיו הבכור מת ב-1618), בסיועו של יוהאן ואן אולדנברנבולט, אשר חיזק את עצמאותה של הרפובליקה ההולנדית.
כמובלעת עצמאית בתוך צרפת, אורנז' הפכה ליעד אטרקטיבי לפרוטסטנטים ולמעוז הוגנוטי. וילם השלישי, נסיך אורנז', ששלט באנגליה כוויליאם השלישי, מלך אנגליה, היה הנסיך האחרון מאורנגז' ששלט בנסיכות. הנסיכות נכבשה על ידי כוחותיו של לואי ה-14 בפיקודו של פרנסואה אדהמר דה מונטיל רוזן דה גריניאן, בשנת 1672 במהלך מלחמת הולנד–צרפת, ושוב באוגוסט 1682, אך ויליאם לא הודה בתביעתו לשלוט. בשנת 1702, ויליאם השלישי מת ללא ילדים והזכות לנסיכות הפכה לעניין של מחלוקת בין פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה ויוהאן וילם פריסו, נסיך אורנז', שניהם טענו לתואר 'נסיך אורנז''. באותה שנה, גם לואי הארבעה עשר העניק לפרנסואה לואי, נסיך קונטי, קרוב משפחה של שושלת שאלון, את נסיכות אורנז', כך שהיו שלושה טעונים לתואר.
לבסוף בשנת 1713 בהסכם אוטרכט, פרידריך הראשון מפרוסיה ויתר על הנסיכות לצרפת (מבלי לוותר על התואר הנסיכותי) שהסכימה כי הנסיכות תהיה בזיקה אל האימפריה הרומית הקדושה, אם כי יוהאן וילם פריסו מנסאו-דיאץ, הטוען האחר לנסיכות, לא הסכים לפשרה. רק עם הסכם החלוקה ב-1732 ויתר יורשו של יוהאן וילם פריסו, וילם הרביעי, נסיך אורנז', מכל תביעותיו לשטח, אך שוב (כמו פרידריך הראשון) הוא לא ויתר על תביעתו לתואר. באותה אמנה נערך הסכם בין שני התובעים, הקובע כי שני הבתים יהיו רשאים להשתמש בתואר.
בשנת 1713, לאחר שאורנז' נמסרה רשמית לצרפת, היא הפכה לחלק ממחוז דופינה.
לאחר המהפכה הצרפתית של 1789, אורנז' נקלטה במחוז הצרפתי של דרומה בשנת 1790, לאחר מכן ב-Bouches-du-Rhône, ולבסוף ב-Vaucluse.
בשנת 1814 לאחר תבוסתו של נפוליאון, הרפובליקה ההולנדית לא הוקמה לתחייה אלא הוחלפה בממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, תחת מלך בית אוראניה-נסאו. בשנת 1815 קונגרס וינה דאג לרגישות הצרפתית בכך שקבע כי ממלכת הולנד תישלט על ידי בית אוראניה-נסאו - "אוראניה", לא "אורנז'" כפי שהיה נהוג עד אז.
כיום, נסיכת הכתר ההולנדית אמליה נושאת את התואר "נסיכת אוראניה" בצורה הרשמית של Prinses van Oranje.
הערות שוליים

↑  George Ripley And Charles A. Dana (1873). The New American Cyclopædia. 16 volumes complete. article on Principality of Orange: D. Appleton And Company.
↑  "Treaty between Prussia and Orange-Nassau, Berlin, 1732". Heraldica.org (בצרפתית). נבדק ב-16 ביוני 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Couvée, D.H.; G. Pikkemaat (1963). 1813-15, ons koninkrijk geboren. Alphen aan den Rijn: N. Samsom nv. pp. 119–139.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552779005171  BnF: cb116854020 (data)  LCCN: n81022475  SUDOC: 027303756  VIAF: 131280188   WorldCat (עם VIAF): 131280188
מרכז כנסים

בניין התערוכה המלכותי במלבורן שאירח את התערוכה העולמית ב-1880
מרכז כנסים הוא מבנה גדול ממדים שתוכנן עבור קיום כנסים, בהם אנשים פרטיים וקבוצות מעלים, משתפים ומקדמים אינטרסים משותפים. מרכזי כנסים מציעים בדרך כלל שטח ציבורי גדול המעניק מרחב לאלפי משתתפים ואף נקראים לעיתים מרכז תערוכות כאשר הם מספקים מקום לעוסקים במלאכת האמנות. מרכזי כנסים מתאפיינים באודיטוריום אחד לפחות ויכולים להימצא בהם אף אולמות קונצרטים ואולמות להרצאות. ישנם בתי מלון גדולים המכילים בתוכם מרכז כנסים.
מרכזים היסטוריים > מרכזי כנסים של המאה ה־19

1850 בינגלי הול (נשרף כליל ב־1984), ברמינגהאם, אנגליה.
1851 ארמון הבדולח (נשרף כליל ב־1936), לונדון, אנגליה.
1855 ארמון התעשייה (Palais de l'Industrie) של התערוכה העולמית של פריז (1855) (פורק ב־1897), פריז, צרפת.
1873 אלכסנדרה פאלאס, לונדון, אנגליה.
1876 היכל הזיכרון, פילדלפיה, ארצות הברית.
1878 Exhibition Place, טורונטו, קנדה.
1878 La Rural, בואנוס איירס, ארגנטינה.
1878 Music Hall, סינסינטי, אוהיו, ארצות הברית.
1879 גרדן פאלאס (נשרף כליל ב־1882), סידני, אוסטרליה.
1880 בניין התערוכה המלכותי, מלבורן, אוסטרליה.
1898 Aberdeen Pavilion, אוטווה, קנדה.
1898-1903 Beurs van Berlage, אמסטרדם, הולנד.
מרכזים היסטוריים > מרכזי כנסים של המאה ה־20

1900 מוזיאון הגרנד פלה, פריז, צרפת.
1909 פסטהלה פרנקפורט, פרנקפורט, גרמניה.
1955 מק'ורמיק פלייס, שיקגו, אילינוי, ארצות הברית.
1958 המרכז לתעשיות וטכנולוגיות חדשות, פריז, צרפת.
1959 מרכז הכנסים של לאס וגאס, לאס וגאס, נבאדה, ארצות הברית.
1974 מרכז הכנסים הבינלאומי קניאטה, ניירובי, קניה.
1975 מרכז הירידים בהלסינקי, הלסינקי, פינלנד.
1976 מרכז הקונגרסים העולמי בג'ורג'יה, אטלנטה, ג'ורג'יה, ארצות הברית.
1979 מרכז הקונגרסים הבינלאומי בברלין, ברלין, גרמניה.
1981 מרכז מוסקונה, סן פרנסיסקו, קליפורניה, ארצות הברית.
1983 מרכז הכנסים והתערוכות בהונג קונג, הונג קונג, הרפובליקה העממית של סין.
1985 מרכז הירידים בטמפרה, טמפרה, פינלנד.
1988 מרכז הכנסים של מדינת וושינגטון, סיאטל, וושינגטון, ארצות הברית.
1990 מרכז הכנסים בקולורדו, דנבר, קולורדו, ארצות הברית.
1993 מרכז הכנסים של פנסילבניה, פילדלפיה, פנסילבניה, ארצות הברית.
1997 טוקיו אינטרנשיונל פורום, טוקיו, יפן.
מרכזים היסטוריים > מרכזי כנסים של המאה ה־21

2001 ארמון הכנסים של בית לחם, בית לחם, הרשות הפלסטינית.
2008 מרכז הכנסים בליברפול, ליברפול אנגליה.
2008 מרכז הכנסים בראלי, ראלי, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
2012 מרכז הכנסים רונאלדו קונהא לימה, ז'ואאו פסואה, ברזיל.
2017 מרכז הכנסים AU, ויסאקפאטנאם, הודו.
מרכזי כנסים בישראל

מרכז הירידים והקונגרסים בישראל, נוסד ב־1932
בנייני האומה בירושלים, נחנכו ב־1956
היכל התרבות בתל אביב, נחנך ב־1957
מרכז קונגרסים בינלאומי חיפה, הוקם ב־1996
מרכז כנסים וואהל סנטר, תוכנן ועוצב על ידי דניאל ליבסקינד, מהאדריכלים המוערכים ביותר בעולם ויוצרו של הגראונד זירו בניו יורק.
ראו גם

אצטדיון
נטעלי שם טוב

| --- | --- |

נטעלי שם טוב, 2020
 לידה:  29 ביוני 1983 (בת 41) י"ח בתמוז ה'תשמ"ג ישראל מטולה, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  קריית חינוך אורט דנציגר
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 עיסוק:  עיתונאית, מגישת חדשות
 מעסיק:  חדשות 13 בעבר: חברת החדשות
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  netalishemtov
 אתר רשמי
נטעלי שם טוב (נולדה ב-29 ביוני 1983) היא עיתונאית ישראלית, מגישת מהדורת זמן שישי בחדשות 13.
ביוגרפיה

שם טוב נולדה וגדלה במטולה. למדה בתיכון דנציגר בקריית שמונה. את שירותה הצבאי עשתה ביחידת דובר צה"ל. היא השתחררה בדרגת סרן ובמילואים קודמה לרב-סרן. במסגרת שירותה במילואים היא מכשירה בכירים בצה"ל לעמידה מול מצלמה והסברה באירועי חירום, וכן מגישה באולפן החירום.
החלה את דרכה העיתונאית כמגישה במהדורת החדשות המקומיות, בהפקת "קודה תקשורת", בצפון ולאחר מכן, בתל אביב. ב-2013 הצטרפה לחברת החדשות כמגישת חדשות. החלה בהגשת מבזקים, ועברה להיות מגישה בתוכניות הבאות: סדר עולמי, המהדורה הצעירה, מהדורה ראשונה ומהדורת הלילה (מגישה מחליפה).
במרץ 2016 חשפה את החלטת מפכ"ל המשטרה רוני אלשיך לא לטפל עוד בתלונות אנונימיות. באוקטובר 2020 חשפה עדויות של חיילים על מצב כלכלי קשה לאחר שפוטרו בעקבות המשבר. בנוסף לכך, חשפה סיפור בו צה"ל שלל מחיילת השתתפות בקורס עקב תמונה חושפנית.
במאי 2023 עברה שם טוב לחדשות 13, שם החלה להגיש באופן קבוע את מהדורת "זמן שישי", לצד הנחיית משדרים מיוחדים.
במקביל לעבודתה הטלוויזיונית, היא מנחה טקסים רשמיים ומסחריים.
בעבר שידרה יומני חדשות ברדיו צפון ותוכנית ראיונות פוליטית ברדיו ירושלים.
שם טוב סיימה בהצטיינות תואר ראשון בתקשורת באוניברסיטה הפתוחה והיא מוסמכת אוניברסיטת תל אביב בהצטיינות בתקשורת פוליטית.
שם טוב נשואה לעידן אבני, כתב "ישראל היום" בצפון, ואם לשתי בנות. היא מתגוררת במטולה.
עמדותיה

שם טוב ידועה בעמדותיה הפמיניסטיות. בין היתר דיברה בראיונות על Me Too ועל חוק הפונדקאות לקהילה הגאה.
שם טוב התבטאה רבות בעניין הבעייתיות בסיקור הפריפריה בישראל. היא קראה לקברניטי התקשורת לקבל "החלטות אמיצות ולצאת מתל אביב". לאחר בחירות 2015 כתבה בטור דעה כי אין לתקשורת את היכולת להבין את הבוחר הפריפריאלי.
ב-2018 חשפה כי סירבה להצעת עבודה באתר "וואלה!", לאחר שנשאלה על ידי עורכי האתר איך תגיב אם תתבקש להטות את הסיקור לטובת בנימין נתניהו ומשפחתו.
הערות שוליים

↑  נטעלי שם טוב, ‏"תלונה אנונימית משוטרת לא תטופל", באתר ‏מאקו‏, 13 במרץ 2016
↑   החיילים שנותרו ללא עבודה וללא חל"ת: "אני פשוט מחכה לנס", באתר ‏מאקו‏, 27 באוקטובר 2020
↑  נטעלי שם טוב, ‏המפקדת לחיילת: "התמונה שלך בוואטסאפ חושפנית, לא תוכלי להשתתף בקורס", באתר ‏מאקו‏, 25 באוקטובר 2020
↑  ארנת כהן, ‏איך שינה MeToo# את החברה?, באתר ‏מאקו‏, 27 במאי 2018
↑  חוק הפונדקאות לקהילה הגאה
↑  "את התקשורת מעניין רק מה שנמצא בין נווה אילן לתל אביב", באתר אייס, 5 בדצמבר 2019
↑  נטעלי שם טוב‏, דין נווה אטי"ב כדין נווה אילן, באתר וואלה, 13 באפריל 2016
↑  נטעלי שם טוב, ‏מי מתעצבן מתוצאות הבחירות?, באתר ‏מאקו‏, 20 במרץ 2015
↑   נתי טוקר, ראיון עבודה בוואלה: "מה תעשי אם יגידו לך להפוך אייטם על שרה נתניהו למפרגן"?, באתר TheMarker‏, 3 בפברואר 2018