stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרויקט דדלוס
קונספט

כלי הרכב הבין-כוכבי תוכנן להיבנות במסלול סביב כדור הארץ ולהיות בעל מסה התחלתית של כ-54 אלף טונות מטריות, כאשר את מרבית המסה מהווה הדלק (כ-50,000 טון) ומסת המטען המדעי הייעודי היא כ-500 טונות. הנעת החללית תוכננה להיות דו-שלבית. השלב הראשון ,תוכנן לפעול במשך שנתיים ולהאיץ את כלי הרכב למהירות של 7.1% ממהירות האור. לאחר מכן שלב ראשון יופרד מהחללית והשלב השני יופעל למשך שנתיים נוספות ויגדיל את מהירותה לכ-12% ממהירות האור. לאחר כיבוי השלב השני יתחיל שלב השיוט, שנמשך 46 שנים. עקב תחום הטמפרטורות הגדול בו צריכה החללית לתפקד, מאפס מוחלט ועד 1,600 מעלות צלזיוס, המנוע ורכיביו תוכננו להיות עשויים מבריליום, ששומר על חוזקו גם בטמפרוטות נמוכות מאוד.
המהירויות אליהן נדרש להגיע כלי הרכב הן הרבה מעבר ליכולות טילים כימיים, או אפילו של הנעת מתקפים גרעיניים, אשר נחקרה במהלך פרויקט אוריון. במקום אלה, תוכנן עבור הדדלוס מנוע היתוך גרעיני, שישתמש בכדורי תערובת דאוטריום/הליום-3 כדלק. כ-250 כדורים יעברו היתוך כל שנייה על ידי קרני אלקטרונים והפלזמה שתווצר בתהליך תכוון על ידי שדות מגנטיים לפליטה והאצת כלי הרכב. הליום-3 הוא חומר נדיר ותוכנן להשיגו מהאטמוספירה של צדק, באמצעות מפעל כרייה רובוטי, בתהליך שאורכו הוערך בכ-20 שנה.
השלב השני של החללית תוכנן לשאת שני טלסקופים אופטיים בגודל חמישה מטרים וטלסקופ רדיו בקוטר 20 מטרים. כ-25 שנים לאחר השיגור הטלסקופים תוכננו להתחיל לסרוק את המרחב סביב כוכב ברנרד במטרה ללמוד יותר על כוכבי לכת שאולי מקיפים אותו. המידע ישלח לכדור הארץ, בנצלו את פעמון המנוע הראשי, בקוטר 40 מטרים, כאנטנת תקשורת. מכיוון שהתכנון לא היה להאט את החללית בהגיעה לכוכב המטרה, כלל מטען הדדלוס מערך של 18 גשושיות עצמאיות, שהיו משוגרות בטווח של 7.2 עד 1.8 שנים לפני הגעת החללית הראשית למערכת הכוכב. גשושיות אלה בעלות מנועי יונים וכן מצלמות, ספקטרוסקופים וציוד מדעי נוסף לחישה מרחוק והמידע שהן נועדו לאסוף מהמטרות אליהן שוגרו יועבר לחללית האם וממנה לכדור הארץ.
המטען הייעודי של החללית הראשית (שכלל את הטלסקופים, הגשושיות וציוד נוסף) היה מוגן מהתווך הבין-כוכבי על ידי דיסקת מגן עשויה בריליום בעובי 7 מ"מ ומסתה 50 טון. בריליום נבחר הודות למשקלו הסגולי הנמוך ולאנרגיה הגבוהה שדרושה לאידויו. מכשולים גדולים יותר שעלולים היו להימצא בנתיב החללית בזמן המעבר במערכת כוכב היעד היו אמורות להיות מושמדות על ידי ענן חלקיקים מלאכותי שייצרו רכבי עזר, במרחק של כ-200 ק"מ לפני הרכב הראשי. כמו כן, החללית תוכננה לשאת מספר "שרתים" רובוטיים לביצוע פעולות תיקונים ותחזוקה.
נתוני החללית

אורך כולל: 190 מטר.
שלב א':
מסת הודף– 46,000 טונות
מסת כלי רכב – 1,690 טונות
זמן פעולת מנוע – 2.05 שנים
דחף – 754,000 ניוטון
שלב ב':
מסת הודף – 4,000 טונות
מסת כלי רכב – 980 טונות
זמן פעולת מנוע – 1.76 שנים
דחף – 663,000 ניוטון
מהירות פליטת החומר מהמנוע – 10,000 ק"מ/שנייה
מסת מטען ייעודי – 450 טונות
וריאציה מאוחרת

ניתוח הנדסי של גרסה משתכפלת של הדדלוס פורסם ב-1980 על ידי פרנק פרייטס. העיצוב המקורי שונה כדי לכלול את תת-המערכות הדרושות להקניית יכולות שכפול עצמי. בתכנון זה, היה כלי הרכב המקורי נושא "מפעל זרע", בעל מסה של כ-440 טון, לאתר מרוחק, בו המפעל היה מתחיל ליצור העתקים של עצמו, לפיתוח יכולת ייצור גדולה יותר. מערך הייצור הכולל היה מופעל לייצור כלי רכב חדשים, כאשר כל אחד נושא "מפעל זרע" לאתר חדש וכך הלאה. מסת כל גשושית הייתה גדולה משמעותית מזו בתכנון המקורי, בעיקר בגלל מסת הדלק הדרושה כדי להאט ממהירות של 12% ממהירות האור, אליה הגיעה במסע הבין-כוכבי.
תכנון זה חורג מגבולות המחקר הבין-כוכבי הראשוני הבסיסי ועובר לשלב של התפשטות רחבת היקף במרחבי החלל. מפעלים רובוטיים משתכפלים הפכו לכלי מוכר בספרות מדעית ובספרות מדע בדיוני, והם נותנים אפשרות לעליית מדרגה בגודל פרויקטים הנדסיים (וצעד בדרך הנדסה בסדרי גודל עליהם דיבר פרימן דייסון). כדי להפוך תחום זה למציאותי דרושה התקדמות נוספת במחקר בתחומי ננוטכנולוגיה ובינה מלאכותית. דוגמאות למפעלים מסוג זה ניתן למצוא ב"מאדים הכחול", הספר השלישי בטרילוגיית מאדים של סופר המדע הבדיוני קים סטנלי רובינסון.
פרסי אמי לבידור בשעות היום

| --- | --- |
 מדינה:  ארצות הברית
 הגוף המעניק:  האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה/האקדמיה לטלוויזיה, אומנויות ומדעים
 תקופת הפרס:  21 במאי 1974 – הווה (50 שנה)
 www.emmyonline.org/daytime/
 
פרסי האמי לבידור בשעות היום, הם חלק מהמגוון הנרחב של טקסי פרסי האמי הנערכים לכבוד תעשיית הטלוויזיה האמריקאית. הפרסים מוענקים על ידי האקדמיה הלאומית לאמנויות ומדעי הטלוויזיה בניו יורק (NATAS), טקס האמי לבידור בשעות ביום מוענקים כהוקרה על הצטיינות בתוכניות טלוויזיה אמריקאיות בשעות היום. הטקס הראשון נערך בשנת 1974, והרחיב את מה שהיה במקור פרס אמי לתוכנית ששודרות בשעות הפריים טיים. הטקסים מתקיימים בדרך כלל בחודשים מאי או יוני.
הערות שוליים

↑  NATAS ANNOUNCES 2022 DAYTIME EMMY NOMINATIONS – The Emmys, theemmys.tv (באנגלית אמריקאית)
פיקוד החקירות הפליליות של צבא ארצות הברית

פיקוד החקירות הפליליות של צבא ארצות הברית (באנגלית: The United States Army Criminal Investigation Command) הוא הגוף החוקר עבירות, פשיעות והפרות חמורות של החוק הצבאי בצבא ארצות הברית. הפיקוד הוא גוף חקירה צבאי-נפרד עם אוטונומיה. סוכנים מיוחדים בפיקוד החקירות הפליליות מדווחים למפקד הכללי של הפיקוד, שמעביר את הדיווחים לראש מטה צבא ארצות הברית ולמזכיר הצבא של ארצות הברית.
המשרדיים הראשיים של פיקוד החקירות נמצא בבסיס חיל הנחתים קוונטיקו שבוירג'יניה. בארגון משרתים כ-3,000 חיילים ואזרחים, מתוכם כ-900 סוכנים מיוחדים.
היסטוריה

ב־17 בספטמבר 1971 הוקם פיקוד החקירה הפלילית של צבא ארצות הברית.
ב-2020 ועדת ביקורת עצמאית פרסמה ממצאים כי חוקרי פיקוד החקירה הפלילית בפורט הוד בנוגע להתנהלות רשלנית של ההנהלה הבכירה שנתנה למפקדים בדרג זוטר יותר לחקור ללא הידע והניסיון הנדרש לבצע חקירה פלילית.
פרסי Muz-TV

| --- | --- |
 תיאור:  פרס על הישגים בתעשיית המוזיקה
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 הגוף המעניק:  Muz-TV
 תקופת הפרס:  2003–הווה (כ־21 שנים)
 premia.muz-tv.ru
 
פרס הטלוויזיה הלאומי השנתי בתחום המוזיקה הפופולרית של Muz-TV ידוע יותר כ-פרסי Muz-TV (ברוסית: Премия Муз-ТВ) הוא פרס מוזיקלי המוענק על ידי ערוץ המוזיקה הרוסי Muz-TV מאז 2003. רשימת המועמדים מורכבת על בסיס החלטה של חבר המושבעים, וצופים המצביעים באתר הרשמי של הפרס.
טקס הענקת הפרסים מתקיים בקומפלקס הספורט אולימפיסקי. בשנת 2011 הוא נערך גם בהיכל הקרח בסנקט פטרבורג. בכל שנה מפגיש טקס חלוקת הפרסים המוזיקליים עשרות אלפי צופים. הפרס מלווה במופע קונצרטים בהשתתפות אמנים מועמדים וכוכבי אורח. בין האחרונים יש גם אורחים מיוחדים - כוכבים ברמה עולמית: כריסטינה אגילרה, קייטי פרי, ג'ניפר לופז, 50 סנט, שרון סטון, 30 Seconds to Mars, טוקיו הוטל, סם 41, הפוסיקט דולז ועוד.
הערות שוליים

↑  MUZ-TV AWARD 2020, vtb-arena.com (ב־)
↑  Making culture pop: Eurovision stars shine at Muz TV Awards, wiwibloggs, ‏2015-06-07 (באנגלית אמריקאית)
פמוט

צילום של פמוטים מזהב בשוק נצרת. פמוט הוא מעמד לנר, לעיתים לצורך קישוט, גוף תאורה או לטקסים דתיים.
פמוט בעל שלושה קנים ללא נרות
פמוט (ברבים: פמוטים או פמוטות) הוא מעמד לנר אחד או יותר, המשמש כגוף תאורה, לטקסים דתיים או למטרות נוי ודקורציה. על אף שכיום תאורה חשמלית מייתרת את השימוש בנרות, פמוטות משמשים בבתים רבים כאלמנט דקורטיבי המייצר אווירה ייחודית באירועים מיוחדים, חברתיים ורומנטיים כאחד. לפני המצאת החשמל, נרות היו בשימוש נרחב לצורכי תאורה והועברו מחדר לחדר באמצעות פמוטות קצרים יותר מאלו הנהוגים כיום, בעלי שוליים רחבים לאגירת השעווה הניגרת מן הנר.
סוגים

פמוטות מיוצרים מחומרים שונים העמידים לחום ואינם מתקלפים, נסדקים או דליקים. חומרים נפוצים לייצור פמוטות הם מתכות כגון כסף, פליז, ברזל וזהב, וכן חומרים מורכבים כזכוכית, קריסטל וקרמיקה. מספר הקנים שבפמוט מהווה גם הוא חלק מהעיצוב. קיימים פמוטות מסוגים שונים:
פמוטי רצפה - פמוטות המוצבים על הרצפה. בדרך כלל פמוטות אלו גבוהים יותר ובעלי בסיס רחב.
פמוטי תלייה - פמוטות המתחברים לקיר באמצעות ברגים.
פמוטי שולחן - פמוטות המשמשים להעמדת הנרות על שולחנות.
שימושים דתיים

נרות ופמוטות נמצאים בשימוש גם בטקסים דתיים שונים, והם למעשה פמוטות מסוגים שונים:
הואיל ויש להדליק נרות שבת ויום טוב בערב אותו היום, פמוטות בעלי קנה אחד או שניים מהווים ברוב המקרים חלק בלתי נפרד מהטקס.
המנורה היא פמוט מיוחד בעל שבעה קנים אופקיים, שהיה בשימוש בבית המקדש בירושלים בעת העתיקה.
חנוכייה היא פמוט בעל שמונה קנים אופקיים לנרות חנוכה ועוד קנה אחד לשמש המשמש להדלקת נרות בחג החנוכה.
ניתן למצוא פמוטות שונים גם בכנסיות כתשמיש קדושה נוצרי.
פמוט בתרבות בת-ימינו

בסרט היפה והחיה של דיסני, הדמות לומייר (בצרפתית: אור) הוא פמוט.
במשחק הרמז, הפמוט מהווה אחד מכלי הנשק הפוטנציאליים שבאמצעותם ביצעו את הרצח.
במהלך הקוואנזה, חג אפרו-אמריקני חילוני, נוהגים בארצות הברית להדליק נרות בקינרה: פמוט אפרו-אמריקני בעל 7 קנים, בדומה לחנוכיה. הדלקת שבעת הנרות (שלושה אדומים שלושה ירוקים ואחד שחור) נערכת שבוע ומסמלת את שבעת עקרונות הקוואנזה.
ראו גם

המנורה
קינרה
הערות שוליים

↑  CATHOLIC ENCYCLOPEDIA: Altar Candlesticks
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007283367005171  BnF: cb125672719 (data)  GND: 4035479-9  LCCN: sh85019574  NKC: ph487828 
פמוט עתיק מתוצרת חברת Derby s p co
פלאומסטודון

| פלאומסטודון |
| --- | --- |
 
תקופה
סוף אאוקן-תחילת אוליגוקן
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: בעלי חדק
משפחה:: פלאומסטודונטיים
סוג:: פלאומסטודון
מינים
  Palaeomastodon beadnelli  Palaeomastodon minor  Palaeomastodon parvus  Palaeomastodon wintoni 
שם מדעי
 Palaeomastodon ‏אנדרוס, 1901

פַּלֵאוֹמָסטוֹדוֹן (שם מדעי: Palaeomastodon; מילולית: "מסטודון עתיק") הוא הסוג היחיד הידוע במשפחת הפלאומסטודונטיים. יצור זה הפלאומסטודון חי באפריקה בתקופות האוליגוקן והאאוקן לפני כ-35 מיליון שנה והתפתח כחלק מהתפתחות שושלת מיני הפילאים, והיה מאבות הפילים של ימינו. הוא עצמו התפתח מהמריתריום שחי לפני 60 מיליון שנה.
יצור זה הגיע לגובה של 2.2 מ' ושקל מעל 2.5 טונות והוא היה בעל ראש מוארך בעל חותכות גדולות דמויות חטים וכנראה שהיה לו חדק קצר ששימש לליקוט מזון. צורת חייו דומה לצורת חייו של ההיפופוטם של ימינו אשר צולל במים רדודים כאשר ראשו נשאר מעל המים וכן הוא התהלך על אדמות ביצה.
פלאולמה

| פלאולמה |
| --- | --- |
 פלאולמה (שנייה משמאל מתחת לעץ) לצד פאונה נכחדת של אמריקה הדרומית
תקופה
פליסטוקן כ-1,800,000–11,000 שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: גמליים
סוג:: פלאולמה
מין:: Palaeolama mirifica
שם מדעי
 Palaeolama ‏גרווה, 1869

פלאולמה (שם מדעי: Palaeolama; מילולית: "למה עתיקה") הוא סוג נכחד של יונק ממשפחת הגמליים אשר היה קרוב ללמה המודרנית. הוא התקיים במשך תקופת הפליסטוקן שלפני 1.8 עד 0.011 מיליון שנה מהיום באמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית, אליה היגר לאחר ההחלפה האמריקאית הגדולה. סוג זה הוגדר ב-1869 בידי החוקר הצרפתי פול ז'רווה. הוא כלל מין יחיד - Palaeolama mirifica שבמקור הוגדר בידי ג'ורג' גיילורד סימפסון ושויך לסוג Auchenia שבוטל.
המאובנים של הפלאולמה התגלו ברחבי אמריקה בדרום קליפורניה ובפלורידה, שם נמצא הריכוז הגדול ביותר של גמל זה, דרך מקסיקו ואל סלוודור וברחבי אמריקה הדרומית: בארגנטינה, אקוודור, בוליביה, פרגוואי, אורוגוואי, ברזיל, צ'ילה, ונצואלה ופרו.
למה קדומה זאת הייתה גדולה יחסית למיני הלמות הקיימות והגיעה למשקל 190 עד 280 קילוגרם. בדומה לשאר הלמות הייתה חסרת דבשת והייתה בעלת רגליים ארוכות וחזקות שעזרו לה לברוח במהירות מטורפים כמו שנחרבים, ברדלס אמריקני, דוב הבולדוג וזאבים.
יונק זה נכחד מעט לפני תחילת ההולוקן וייתכן שניצוד בידי שבטי פלאו-אינדיאנים.
פרייברג

| --- | --- |
סמל פרייברגסמל פרייברג

העיר העתיקה של פרייברג
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מדינה:  סקסוניה סקסוניה
 מחוז:  מיטלזאקסן
 ראש העיר:  ברנד-ארווין שרם   Bernd-Erwin Schramm
 שפה רשמית:  גרמנית
 תאריך ייסוד:  1186
 שטח:  48.05 קמ"ר
 גובה:  400 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  40,485 (31 בדצמבר 2022)
  ‑ צפיפות:  830 נפש לקמ"ר (2011)
 קואורדינטות:  50°54′43″N 13°20′34″E﻿ / ﻿50.911944444444°N 13.342777777778°E﻿ / 50.911944444444; 13.342777777778 
 אזור זמן:  UTC +1
 http://www.freiberg.de
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גרמניה מוגדלת) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניפרייברג(למפת גרמניה רגילה) שטוטגרט מינכן ברלין קלן ברמן המבורג פרנקפורט הנובר דיסלדורף לייפציג דרזדן נירנברג קיל בון מגדבורג ארפורט רוסטוק מיינץ פרייבורג שוורין לוקס. הולנד בלגיה צרפת דנמרק צ'כיה פולין אוסטריה שווייץ הים הבלטי הים הצפוניפרייברג(למפת סקסוניה רגילה) דרזדן לייפציג קמניץ צוויקאו פלאואן גרליץ באוצן פרייטאל פולין צ'כיה בווריה תורינגיה סקסוניה-אנהלט ברנדנבורגפרייברג(למפת סקסוניה מוגדלת) דרזדן לייפציג קמניץ צוויקאו פלאואן גרליץ באוצן פרייטאל פולין צ'כיה בווריה תורינגיה סקסוניה-אנהלט ברנדנבורגפרייברג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
פרייברג (בגרמנית: Freiberg, "הר חופשי") היא בירת מחוז מיטלזאקסן (Mittelsachsen) שבמדינת סקסוניה שבגרמניה.
במשך כ-800 שנה, עד שנת 1969, הושפעה העיר רבות מתעשיית המכרות וההיתוך. בעשורים האחרונים התפתחה בעיר תעשיית היי-טק בתחומי ייצור המוליכים למחצה והאנרגיה הסולארית ובכך מהווה פרייברג חלק מ"עמק הסיליקון" של סקסוניה. פרייברג שוכנת על מורדותיהם הצפוניים של הרי ארצגבירגה (Erzgebirge) על גדות הנהר פרייברג-מולדה (Freiberger Mulde).
היסטוריה

פרייברג נוסדה ב-1186 והיא הייתה מרכז לתעשיית מכרות במשך מאות שנים. המוסד שמסמל זאת היא אוניברסיטת פרייברג לכרייה ולטכנולוגיה (Technische Universität Bergakademie Freiberg), שנוסדה בשנת 1765 והיא האוניברסיטה הוותיקה ביותר בתחום הכרייה והמתכות בעולם. בעיר שוכנת קתדרלה ידועה שבה פועלים שני עוגבים שיוצרו על ידי גוטפריד זילברמן (Gottfried Silbermann). שני עוגבים נוספים שיוצרו על ידי זילברמן פועלים בכנסיית פטר הקדוש (Petrikirche) ובכנסיית יעקב הקדוש (Jakobikirche) שבעיר. חלקה הימיביניימי של פרייברג מוגן כאתר מורשת.
ב-1944 נבנה מחוץ לפרייברג מחנה משנה של מחנה הריכוז פלוסנבירג. האתר שיכן מעל 500 אסירות ששרדו ממחנות אחרים, כולל אושוויץ. כ-50 שומרות של האס אס הועסקו במחנה עד לפינויו באפריל 1945. האסירות ששרדו ממחנה זה נשלחו בסופו של דבר למחנה מאוטהאוזן שבאוסטריה.
ב-1985 בנתה בעיר הכנסייה המורמונית את מקדש פרייברג, וזאת בשל המספר הגדול של חבריה באזור. המקדש משרת מורמונים מכל רחבי חלק המזרחי של גרמניה בפרט ושל מזרח אירופה בכלל.
ערים תאומות

פולין ולבז'יך, פולין
גרמניה דרמשטדט, גרמניה
הולנד דלפט, הולנד
ישראל נס ציונה, ישראל
צ'כיה פריברם (אנ'), צ'כיה
פרננדו מארקל

פרננדו מארקל אוליביירה (בפורטוגזית: Fernando Marçal Oliveira; נולד ב-19 בפברואר 1989) או בשמו המקוצר מרקאל הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בבוטפוגו.
קריירת מועדונים

לאחר שהיה חלק ממחלקת הנוער של גרמיו ושיחק עונה אחת בקריירה הבוגרת שלו בגוארנטינגוואטה המקומית, מארקל יצא אל מעבר לגבולות המדינה ועבר לפורטוגל. בשנת 2010, הוא חתם בטורינסה מליגת המשנה הפורטוגלית, כשבמדיה ערך 40 הופעות ואף זכה לכבוש שלושה שערים. מנגד, הוא עבר לאחר עונה אחת בלבד במועדון לנסיונל מדיירה, שבה רשם למעלה מתשעים הופעות בארבע שנים. במשך הזמן, מארקל משך את עיניה של ענקית הזכיות בפורטוגל, בנפיקה ליסבון, כשלבסוף חתם אצלה בשנת 2015 בחוזה לחמש שנים. במהלך עונתו הראשונה בקבוצה הוא הושאל לגזיאנטפספור מהליגה הטורקית.
מכיוון שלא התאים לתוכניות של הקבוצה מליסבון, הוא הושאל לעונה נוספת, הפעם לגנגאן מהליגה הצרפתית. למרות עונה טובה בגנגאן, בנפיקה החליטה שלא להשאירו בסגל שלה ומכרה אותו ב-16 ביוני 2017 לאולימפיק ליון לאחר שלא רשם ולו הופעה אחת במדי הפורטוגזים. המעבר שלו לליון הוערך בכארבעה מיליון וחצי אירו. אף על פי שהוא החל את עונת 18–2017 כמגן הפותח של הקבוצה, אור הזרקורים נלקח ממנו על ידי פרלאן מנדי. לאחר ששומש כמגן שמאלי ובלם במערך ארבעת שחקני ההגנה, בעונת 20–2019 הוא הפך לבלם השמאלי בשיטת שלושת הבלמים של המאמן, רודי גרסיה. בעמדה זו הוא הצטיין במסגרת ליגת האלופות, שבה הצליחו לגבור על יובנטוס ומנצ'סטר סיטי עד לשלב חצי הגמר, שבו הודחה על ידי באיירן מינכן.
ב-6 בספטמבר 2020 חתם בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג תמורת שני מיליון אירו בחוזה לשנתיים.
ב-17 ביוני 2022 חזר לאחר 12 שנה לברזיל וחתם בבוטפוגו.
הערות שוליים

↑  בנפיקה: מרקאל חתם לחמש עונות (בפורטוגזית)
↑  ליון מחתימה את המגן, פרננדו מרקאל עבור ארבעה וחצי מיליון אירו
↑  Champions League semi-finalist Marçal joins Wolves, www.wolves.co.uk (באנגלית)
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרננדו מארקל".
פול קרוצן

| --- | --- |

 לידה:  3 בדצמבר 1933 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  28 בינואר 2021 (בגיל 87) מיינץ, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  הכימיה של האטמוספירה, מטאורולוגיה, שכבת האוזון 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת סטוקהולם (1973)  גימנסיית איגנציוס הקדוש באמסטרדם 
 מנחה לדוקטורט:  ברט בולין 
 מוסדות:  מכון מקס פלאנק לכימיה (1980–2000)  אוניברסיטת סטוקהולם (1958)  עיריית אמסטרדם  אוניברסיטת מיינץ  המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה  אוניברסיטת אוטרכט 
 תלמידי דוקטורט:  Johannes Lelieveld, Deliang Chen 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לכימיה (1995)  מדליית הזהב של לומונוסוב (2019)  חבר זר של החברה המלכותית (2006)  פרס הסביבה (1994)  מפקד במסדר האריה של הולנד (26 באפריל 1996)  פרס המחקר של מקס פלנק (1994)  פרס הסביבה של וולוו (1991)  פרס טיילר להישג סביבתי (1989)  הרצאת לאו סילארד (1985)  עמית אלכסנדר פון הומבולדט  עמית האיגוד הגאופיזי האמריקאי  פרס הומבולדט  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר 
 
פול יוזף קרוצן (בהולנדית: Paul Josef Crutzen;‏ 3 בדצמבר 1933 – 28 בינואר 2021) היה קלימטולוג וכימאי הולנדי, זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 1995. היה מוכר בשל מחקריו בנושא שינוי האקלים, ובשל הפצת המונח אנתרופוקן, המעיד על השפעתו הנרחבת של האדם על כדור הארץ, ובראשה הכחדת מינים המונית.
ראשית חייו

קרוצן נולד בהולנד. בשנת 1940 החל את לימודיו בבית ספר יסודי. במהלך לימודיו בתיכון הוא הגיע לשליטה גבוהה בצרפתית, אנגלית וגרמנית. בנוסף, התמקד בלימודיו גם במדעי הטבע. בהמשך למד הנדסה אזרחית, אך לימודיו אלה נקטעו בשל גיוס לשירות חובה בצבא הולנד - שם שירת במשך כשנתיים.
קריירה ומחקר

מחקריו של קרוצן התמקדו בכימיה אטמוספירית, והוא היה ידוע בעיקר בזכות מחקריו בנושא הידלדלות שכבת האוזון. בשנת 1970 הצביע על כך שפעילות האדם עלולה להגדיל את כמות החנקן החמצני בסטרטוספירה - תוצאה של תגובת שרשרת הנגרמת בשל השימוש הגובר בדשנים.
קריירה ומחקר > אנתרופוקן

קרוצן ייחס להשפעת האדם על כדור הארץ במאות השנים האחרונות, מאז המהפכה התעשייתית, משמעות כה רבה עד כי ניתן להגדירה כתקופה גאולוגית חדשה. הוא הציע ביחד עם שותפו למחקר, יוג'ין סטורמר, את המונח אנתרופוקן לציון התקופה הגאולוגית הנוכחית. באשר לשאלה מתי התחיל עידן האנתרופוקן, הם אמרו:
לקבוע תאריך ספציפי יותר לתחילת "האנתרופוקן" נראה שרירותי במקצת, אך אנו מציעים את החלק האחרון של המאה ה -18, אם כי אנו מודעים לכך שניתן להציע הצעות חלופיות (חלקן אולי אפילו יכללו את כל ההולוקן). עם זאת, אנו בוחרים בתאריך זה מכיוון שבמשך אלפיים השנים האחרונות ההשפעות הגלובליות של פעילויות אנושיות התגלו בבירור. זו התקופה בה נתונים שאוחזרו מליבות הקרחונים מראים את תחילת הגידול בריכוזים של כמה "גזי חממה" באטמוספירה - בפרט CO2 ו-CH4. זמן זה חופף להמצאת מנוע הקיטור בידי ג'יימס וואט בשנת 1784.
אף שקמו לה מתנגדים, קיבלה התפיסה של קרוצן תמיכה רחבה מגאולוגים רבים. בשנת 2008 פורסם מאמר רב מחברים, התומך בגישת האנתרופוקן. עם זאת, אין עדיין הגדרה רשמית לתחילת האנתרופוקן, והמונח נתון במחלוקת עזה.
קריירה ומחקר > התחממות עולמית

בינואר 2008 פרסם קרוצן ממצאים המראים שפליטות תחמוצת החנקן (N2O) במהלך ייצור דלקים ביולוגיים תורמות יותר להתחממות כדור הארץ מאשר הדלקים המאובנים שהם מחליפים.
קריירה ומחקר > חורף גרעיני

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
פרסים ואותות כבוד

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
חיים אישיים

קרוצן נישא בשנת 1958 לטרטו סויניין. לזוג נולדו שתי בנות, אילונה וסילביה.
נפטר ב-28 בינואר 2021.
פרננדו לאון

לואיס פרננדו לאון ברמאו (בספרדית: Luis Fernando León Bermeo; נולד ב-11 באפריל 1993 בלוס ריוס שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אתלטיקו סן לואיס מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת אקוודור.
קריירת מועדונים

לאון גדל במחלקות הנוער של נורטה אמריקה ואינדפנדיינטה דל ואיה. בשנת 2011 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של אינדפנדיינטה דל ואיה במסגרת ליגת העל האקוודורית, ובסך הכל ערך 278 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-1 בינואר 2020 חתם לאון באתלטיקו סן לואיס מליגת העל המקסיקנית. ב-11 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד טיגרס במסגרת עונת 2019/2020.
ב-26 בינואר 2021 הושאל לאון לברצלונה ספורטינג קלוב מליגת העל האקוודורית. הוא ערך 27 הופעות ליגה במדי המועדון.
קריירה בינלאומית

ב-10 באוקטובר 2014 ערך לאון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות. הוא היה חלק מסגל נבחרת אקוודור בטורניר קופה אמריקה 2021, אך לא שיחק בטורניר.
פרויקט דרום-מזרח אנטוליה

לוגו הפרויקט
מיקום אזור הפרויקט במפת טורקיה
אזור הפרויקט: הגדלה וחלוקה לנפות
סכרים קיימים (נקודות שחורות) ומתוכננים (נקודות אדומות) ואזורים חקלאיים בפרויקט דרום-מזרח אנטוליה
סכר קבן
סכר אטאטורק
פרויקט דרום-מזרח אנטוליה (טורקית Güneydoğu Anadolu Projesi, GAP) הוא פרויקט רב-מגזרי לפיתוח אזורי בר-קיימא משולב בדרום-מזרח אנטוליה בטורקיה. מטרותיו העיקריות של הפרויקט הן להעלות את איכות חייהם ורמת הכנסתם של תושבי האזור, להקטין פערים בין-אזוריים, להגדיל את התפוקה והצמיחה הכלכלית במגזר הכפרי, וכן לתרום למטרות כלכליות וחברתיות במישור הלאומי. הפרויקט משתרע באגן הניקוז של נהרות הפרת והחידקל בשטחן של 9 נפות במדינה - אדיאמן, בָּטְמַן, דיארבקיר, גזיאנטפ, קיליס, מרדין, אורפה, סיאירט ושרנק. בשטח זה התגוררו בשנת 2000 6,608,619 תושבים ובשנת 2005 הוערך מספרם בכ-9 מיליון.
היסטוריה

הראשון שהגה את הרעיון לרתום את נהרות האזור להפקת חשמל כבר במחצית הראשונה של המאה ה-20, היה מוסטפא כמאל אטאטורק, וב-1935 נוסד "המינהל לתכנון עבודות חשמל" (Elektrik İşleri Etüd İdaresi, EİE) והופקד על מחקר ובחינת התחום. המיזם החל לצאת לפועל בשנות השבעים של המאה ה-20 כמפעל השקיה, חקלאות וייצור כוח הידרואלקטרי, וסכר קבן (Keban Barajı) היה הסכר הגדול הראשון שהוקם על נהר הפרת ב-1974. בשנת 2020 הוקם סכר איליסו ותחנת כוח בהספק של 1200 מגוו"ט.
במהלך שנות השמונים שינה המיזם את אופיו והפך למפעל רב-תחומי השם דגש גם על אספקטים חברתיים וכלכליים אחרים, כמו תשתית עירונית וכפרית, ייעור, חינוך ובריאות, וב-1988 עודכן המבנה הארגוני של הנהלת הפרויקט כדי להתאימה ליעדיו החדשים. חלקו של המיזם העוסק ביעדיו המקוריים כולל את הקמתם של 22 סכרים ו-19 תחנות כוח הידרואלקטריות (שמונה מהם הוקמו עד 2005), וכן את השקייתו של אזור בשטח של 18,200 קמ"ר. עלותו הכוללת של המיזם מוערכת ב-32 מיליארד דולר ונכון לשנת 2005 כבר הושקע 56% מסכום זה. יכולת הפקת החשמל של המיזם עמדה בשנת 2005 על 7,476 מגה-ואט ואמורה להגיע ל-27 מיליון מגה-ואט. הסכר הגדול ביותר במיזם, סכר אטאטורק גם הוא על נהר פרת, הושלם בשנת 1990. גובהו 184 מטר ורוחבו 1,820 מטר. תחנת הכוח של הסכר מייצרת לבדה 2,400 מגה-ואט ומימיו מזינים את אזור חרן.
עם זאת, בשנות התשעים של המאה ה-20 נקלע הפרויקט לקיפאון בשל מספר סיבות. המאבק המתמשך בין ממשלת טורקיה ומפלגת הפועלים של כורדיסטן שהתחולל בעיקר בדרום-מזרח אנטוליה עיכב את העבודות, ומפלגת הפועלים הכורדית ביצעה מספר התקפות טרור על מתקנים במיזם והסבה להם נזק, מה גם שהממשלה נאלצה להפנות משאבים כספיים לשם אבטחתם. בנוסף המשברים הכלכליים שפקדו את טורקיה בעשור האחרון של המאה ה-20 כמו גם המתיחות בעיראק עיכבו גם הם את התקדמות הפרויקט. בשל השפעתו של המיזם על משטר זרימתם של נהרות מסופוטמיה העיקריים גם בשטחי סוריה ועיראק הביא הפרויקט למתיחות בין טורקיה לבין מדינות אלה, אשר דרשו את הגדלת כמות המים הזורמת בנהרות, וטורקיה השקיעה כספים רבים במיגון המתקנים מפני התקפה צבאית. פרנסי המיזם נאלצו להתמודד גם עם מחאה על רקע הצפת שטחים, דבר שהביא לעקירת אוכלוסייה ופגיעה באתרים היסטוריים.
בתחילת המאה ה-21 נפתרו רובן של בעיות אלה. יחסיה של טורקיה עם סוריה השתפרו והמתיחות בעניין המיזם נדחקה לקרן זווית. הפלת משטרו של סדאם חוסיין בעיראק והאנרכיה שהשתלטה על מדינה זו הסיתו את העיסוק במיזם גם שם, ולכידתו של מנהיג מפלגת הפועלים הכורדית, עבדוללה אג'לאן ב-1999, והרגיעה במאבקו של הארגון תרמו לרגיעת האזור.
השפעות הפרויקט

דרום-מזרח אנטוליה היה אזור פורה ומיושב במהלך העת העתיקה ונחצה על ידי דרכי המסחר היבשתיות בין אירופה ואסיה (דרך המשי). עם זאת החל במחצית האלף השני לספירה ועם פתיחת עורקי השייט למזרח, החל האזור לשקוע והפך ל"חצר אחורית" בתקופת האימפריה העות'מאנית ובתקופת הרפובליקה הטורקית לאחריה. הפרויקט העניק לאזור תנופה כלכלית ותרבותית חסרת תקדים ויצר תהליך של הגירה פנימית לדרום-מזרח אנטוליה, תוך יצירת 3.5 מיליון מקומות עבודה. לפי ההערכות גדלה אוכלוסיית האזור במהלך השנים הראשונות של המאה ה-21 בכ-50%, ומספר ערים וגזיאנטפ בראשן הפכו ל-"Boomtowns".
גלריה

תפוקת כותנה בטורקיה לפי אזורים. באדום אזור דרום-מזרח אנטוליה
מפעל השקיה
תעלת חרן
השקייה באמצעות טפטפות
סכר בָּטְמַן על נהר בָּטְמַן, יובל עיקרי של החידקל
הערות שוליים

↑  האתר הרשמי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4589855-8
פטרישיה קנדי לופורד

| --- | --- |

 לידה:  6 במאי 1924 ברוקליין, מסצ'וסטס, ארצות הברית 
 פטירה:  17 בספטמבר 2006 (בגיל 82) מנהטן, ארצות הברית 
 שם לידה:  Patricia Helen Kennedy 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Southampton Cemetery 
 מקום מגורים:  סנטה מוניקה, מנהטן 
 השכלה:  רוזמונט קולג' (1945) 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 בן או בת זוג:  פיטר לופורד (24 באפריל 1954–פברואר 1966) 
 
פטרישיה הלן קנדי לופורד (באנגלית: Patricia Helen Kennedy Lawford‏; 6 במאי 1924 – 17 בספטמבר 2006) הייתה אשת חברה אמריקאית, והשישית מתוך תשעת ילדיהם של רוז וג'וזף קנדי. קנדי הייתה אחותם הנשיא ג'ון קנדי והסנאטורים רוברט פ. קנדי וטד קנדי, כמו גם גיסתה של ג'קלין קנדי. פטרישיה רצתה להיות מפיקת סרטים, מקצוע שלא היה נגיש לנשים צעירות בזמנה. ב-1954 נישאה לשחקן האנגלי פיטר לופורד ב-1954, אך השניים התגרשו ב-1966.