stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חברת 2000-ואט

חברת 2000-ואט היא חזון סביבתי, אשר הוצג לראשונה בשנת 1998 על ידי המכון הטכנולוגי של ציריך (ETH ציריך). החזון מציג את אזרח העולם הראשון הממוצע, מפחית את כלל צריכת האנרגיה הראשונית הממוצעת ללא יותר מ-2,000 ואט (כלומר, 2 ואט-שעה לשעה או 48 ואט-שעה ליום) עד שנת 2050, מבלי להוריד את רמת החיים שלו.
המושג מתייחס לא רק לשימוש אישי או לשימוש ביתי באנרגיה, אלא לשימוש עבור החברה כולה, כולל אנרגיה גלומה, לחלק לכמות האוכלוסייה.
אלפיים ואט הם בערך הממוצע הנוכחי של שיעור צריכת האנרגיה הראשונית בעולם כיום. זאת בהשוואה לממוצע של כ-6,000-ואט במערב אירופה, 12,000-ואט בארצות הברית, 1,500-ואט בסין, 1,000-ואט בהודו, 500-ואט בדרום אפריקה ורק 300-ואט בבנגלדש. שווייץ עצמה, שמשתמשת כיום בכ-5,000-ואט בממוצע, הייתה בעבר חברה של 2000-ואט בשנות ה-60.
עוד עולה הציפייה כי השימוש בדלקים מבוססי פחמן יופחת בסופו של דבר לפחות מ-500 ואט לאדם בתוך 50 עד 100 שנים.
החזון התפתח כתגובה לחששות בנוגע לשינויי אקלים, אבטחת אנרגיה, וזמינות עתידית של אספקת אנרגיה. הוא נתמך על ידי המשרד הפדרלי השווייצרי לאנרגיה, אגודת האדריכלים והמהנדסים השווייצרי, וגופים אחרים.
שימוש באנרגיה כיום

חלוקת צריכת האנרגיה הממוצעת של 5.1kW על ידי אדם שווייצרי החל מיולי 2008:
1500 ואט עבור מגורים ומשרדים (כולל חימום ומים חמים )
1100 ואט לאוכל ולמוצרי יוקרה (כולל הובלה עד לנקודת המכירה )
600 ואט לחשמל
500 ואט לנסיעה ברכב
250 ואט לטיסות
150 ואט לתחבורה ציבורית
900 ואט לתשתיות ציבוריות
| מדינה | שימוש שוטף (kW) | יעד קבוע (kW) |
| --- | --- | --- |
| ארצות הברית | 12 |  ? |
| הודו | 1 | לא |
| סין | 1.5 | לא |
| שווייץ | 5 | לא |
| אירופה | 6 | לא |
| שווייץ (ציריך) | 5 | 2 עד 2050 |
| שווייץ (בזל) | 5 | 2 עד לשנת ? |
משמעויות

חוקרים בשווייץ מאמינים כי חזון זה הוא בר השגה, למרות גידול צפוי של 65% בצמיחה הכלכלית עד לשנת 2050, על ידי שימוש בטכנולוגיות וטכניקות חדשות שהן חסכוניות מבחינת פליטת פחמן.
יש לצפות כי השגת המטרת של חברה בת 2000-ואט תחייב, בין השאר, השקעה מחודשת בנכסי ההון של המדינה; שינוי במצבת הדיור של המדינה כדי להעלות את רמת הבניה, לכזו בסטנדרט בניה חסכונית באנרגיה; שיפורים משמעותיים ביעילות תחבורה יבשתית, תעופה ושימוש בחומרים עתירי אנרגיה; השקה אפשרית של רכבות ריחוף מגנטי; שימוש במקורות אנרגיה מתחדשת, מערכות חימום מחוזי, microgeneration וטכנולוגיות נוספות הקשורות; ומיקוד מחדש למחקר בתחומי העדיפות חדשים.
כתוצאה ממאמצי המחקר והפיתוח המתקדמים הדרושים, יש לקוות כי שווייץ תהפוך למנהיגה בטכנולוגיות המדוברות. כמו כן, לרעיון יש גיבוי רב של הממשלה, מחשש לשינויי אקלים.
אזור הפיילוט של בזל

הושק בשנת 2001 וממוקם באזור המטרופולין של בזל, "אזור הפיילוט של בזל" אשר שואף לפתח ולמסחר חלק מהטכנולוגיות המדוברות. הפיילוט הוא שותפות בין התעשייה, האוניברסיטאות, מכוני המחקר והרשויות, מתואמת על ידי נובאטלאנטיס. ההשתתפות אינה מוגבלת לארגונים מקומיים. העיר ציריך הצטרפה לפרויקט ב -2005 והקנטון של ז'נבה הכריזו על התעניינותם ב -2008.
הפרויקטים שבביצוע, בתוך אזור הפיילוט, כוללים מבני הדגמה שנבנו על פי תקן MINERGIE או Passivhaus, החשמל מופק ממקורות אנרגיה מתחדשת, וכלי רכב מונעים באמצעות גז טבעי, מימן וביוגז. המטרה היא ליישם את המחקר, לחפש שיפורים מתמשכים ולהעביר את ההתקדמות לכל הגורמים המעורבים, כולל הציבור.
בניין המגורים החכם בפריבורג

"המעבדה החכמה והחיה", שבסיסה בפריבורג, מאחדת מחדש מחקרים של בית הספר להנדסה ואדריכלות של פריבורג, אוניברסיטת פריבורג והמכון הפדרלי של לוזאן לטכנולוגיה (EPFL). יחד, הם מתכננים את בניין המגורים החכם, אשר יהיה גם מבנה בר - קיימא ומבנה מתפתח שההקמה שלו תתרחש ב-2020. בית זה ישמש מקום לפעילות של כ-100 חוקרים, הוא יציע מעבדות, משרדים, חדרי ישיבות וכמה דירות ניסיוניות. בהקשר רב-שימושי זה, המבנה יהפוך למתחם ניסויים כשלעצמו, ומטרתו למצוא פתרונות לצריכת אנרגיה ולפליטת גזי החממה שנוצרים בו.
בניין זה הוא מחקר המקרה הראשון של הקבוצה, והוקמו קבוצות מחקרים כדי לסייע לעמוד ביעדים השאפתניים של המעבדה: הגבלת הצריכה והפליטה שלה בהתאם לערכים שנקבעו לשנת 2050 על ידי חזון החברה בשנת 2000, תוך התחשבות בכל מחזור החיים של לקוחותיו. מטרות אלה ייענו עד ל-2021, כלומר, כמעט 30 שנה לפני המועד האחרון של חזון חברת 2000-ואט.
הערות והפניות

↑  "Smarter Living" (PDF). 2000 watt society. אורכב מ-המקור (PDF) ב-27 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6  Elizabeth Kolbert (Journalist). "The Island in the Wind". The New Yorker. ארכיון מ-19 בדצמבר 2008. נבדק ב-2008-12-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Federal government energy research". 16 בינואר 2008. אורכב מ-המקור ב-24 בפברואר 2009. נבדק ב-17 בינואר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל, 10.5.2020)
1 2  Dr. E. Ledergerber, Dr. André Kuy. "Ergänzung der Gemeindeordnung, Verankerung der Nachhaltigkeit und der 2000 Watt Gessellschaft" (PDF). City of Zurich. "zurich_2000W". נבדק ב-2008-12-23.
↑  Prof. Armin Binz; Werner Müller; Dr. Dominik Keller; Roland Stulz. "The Basel pilot region of the 2K Watt Sciety". State of Basel. אורכב מ-המקור ב-11 בינואר 2009. נבדק ב-2008-12-23. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jochem;  et al. (2004). "Steps towards a sustainable development. A white book for R & D of energy-efficient technologies" (PDF). ETH Zurich. אורכב מ-המקור (PDF) ב-12 במרץ 2012. נבדק ב-10 בספטמבר 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "smart living lab research groups". אורכב מ-המקור ב-2018-05-15.
↑  "Smart living Building".(הקישור אינו פעיל, 10.5.2020)
ראו גם

הימנעות שינוי אקלימי מסוכן
טביעת רגל פחמנית
שינוי האקלים 2008
שימור אנרגיה
מדיניות האנרגיה
כלכלת פחמן נמוכה
ביצוע שוודיה חברה ללא נפט, דוח רשמי
יוזמת וואט אחת
הסכם פריז
שמן שיא
פיתוח בר קיימא
משאבי אנרגיה וצריכה עולמיים
טרויה

ערך זה עוסק בעיר קדומה בצפון מערב טורקיה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
טרויה או איליון (ביוונית: Τροία או Ίλιον; בלטינית: Troia או Ilium; בטורקית: Truva), הייתה עיר קדומה ששכנה באזור שהוא היום צפון מערב טורקיה. הוזכרה לראשונה בכתביו של הומרוס, ובמיוחד באיליאדה העוסקת במלחמת טרויה.
טרויה זוהתה כתל היסרליק (Hisarlık) שבנפת צ'נקלה (Çanakkale), למרגלות הר אידה, סמוך למוצאו הדרומי של מצר הדרדנלים. העיר שכנה לחופו של חצי האי "טרואס", המכונה כיום "ביגה" (Biga), סמוך מצפון לנהר סקמנדר (כיום קראמנדרס - Karamenderes).
בתקופת אוגוסטוס קיסר הוקמה באתר העיר איליום, אשר שגשגה עד להקמת קונסטנטינופול. ב-1870 ערך הארכאולוג הגרמני היינריך שלימן (Heinrich Schliemann) חפירות באתר, וכתוצאה מהן מזוהה בדרך כלל השכבה של טרויה VII כעיר ההומרית, אך דבר זה עדיין נתון במחלוקת. מנגד, אין חולק כי האתר בהיסרליק הוא העיר ווילושה (Wi-lu-ša) הנזכרת במקורות חתים. טרויה הוכרזה בשנת 1998 כאתר מורשת עולמית.
טרויה המיתולוגית

לפי המיתולוגיה היוונית נחשב דרדאנוס (אנ')‏ (Δάρδανος), בנם של זאוס ואלקטרה, כאביה של טרויה, אף שהוא ייסד את העיר דרדאניה על הר אידה הסמוך. נכדו של דרדאנוס, טרוס, העניק למישור הסמוך את שמו, ובנו של האחרון, אילוס, ייסד את העיר טרויה.
טרויה המיתולוגית > מלחמת טרויה

לפי האיליאדה ומקורות נוספים, לפני מלחמת טרויה שלח אל הים פוסידון מפלצת להתקיף את העיר. לאומדון, בנו של איליוס, ביקש להקריב את בתו הסיוני במטרה לפייס את האל. הרקולס אשר הזדמן לעיר, הסכים להרוג את המפלצת אם לאומדון יעניק לו את הסוסים שקיבל מזאוס בתמורה לחטיפת גנימדס. לאומדון הסכים אך חזר בו לאחר שהרקולס הרג את המפלצת. בתמורה חזר הרקולס אל העיר, בזז אותה והרג את כל בניו של לאומדון למעט אחד.
היוונים הקדמונים תיארכו את מלחמות טרויה למאות ה-14 (דוריס (אנ')), ה-13 (הרודוטוס) או ה-12 (ארטוסתנס) לפנה"ס. לפי האיליאדה הוקם המחנה היווני סמוך לשפך הסקמנדר, שנשפך אותה עת לים האגאי כחמישה ק"מ לכיוון פנים היבשה ביחס למיקומו כיום. הומרוס הזכיר את טרויה גם באודיסיאה, והיא נזכרה ביצירות יווניות אחרות, ובאיניאדה הרומית מאת ורגיליוס. הן היוונים והן הרומאים התייחסו אל מלחמת טרויה כאל עובדה היסטורית, וכך גם אל מיקומה של העיר באנטוליה כפי שקבע הומרוס. כך לדוגמה ביקר אלכסנדר הגדול באתר בשנת 334 לפנה"ס, והקריב קרבן לזכר גיבורי המלחמה אכילס ופאטרוקלוס.
ב-2001 פורסמו מסקנותיהם של גאולוגים מאוניברסיטת דלוור ומטריניטי קולג' בדבלין ולפיהן קיימת התאמה בין מיקומו של אתר טרויה כפי שזוהה על ידי שלימן ב-1870 לבין תיאורי האיליאדה ומקורות קלסיים אחרים, בעיקר הגאוגרפיקה של סטראבון.
התל הארכאולוגי > שכבות התל

העיר נוסדה באלף ה-3 לפנה"ס ושגשגה לאורך תקופת הברונזה, בין היתר בשל מיקומה החולש על הדרדנלים ועל המעבר הימי מהים האגאי אל הים השחור. שכבות התל מסומנות כטרויה I עד טרויה IX, עם מספר חלוקות משנה:
טרויה I - מ-3000 עד 2600 לפנה"ס (EB1, שלב ראשון בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה II - מ-2600 עד 2250 לפנ"ס (EB2, שלב שני בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה III - מ-2250 עד 2100 לפנה"ס (EB3, שלב שלישי בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה IV - מ-2100 עד 1950 לפנה"ס (EB3, שלב שלישי בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה V - המאה ה-20 לפנה"ס עד המאה ה-18 לפנה"ס (EB3, שלב שלישי בתקופת הברונזה המוקדמת באסיה הקטנה)
טרויה VI - המאה ה-17 עד המאה ה-14 לפנה"ס. טרויה VI חרבה בסביבות שנת 1300 לפנה"ס, ככל הנראה ברעידת אדמה. משכבה זו לא נותרו גופות או ממצאים, למעט ראש חץ.
טרויה VII:
טרויה VIIa - מ-1300 עד 1190 לפנה"ס - התקופה המועדפת כתקופתה של טרויה באיליאדה
טרויה VIIb1 - המאה ה-12 לפנה"ס
טרויה VIIb2 - המאה ה-11 לפנה"ס
טרויה VIIb3 - עד שנת 950 לערך לפנה"ס
טרויה VIII - בסביבות שנת 700 לפנה"ס
טרויה IX - המאה ה-1 לפנה"ס (התקופה ההלניסטית)
התל הארכאולוגי > טרויה VII

שכבת טרויה VII מקבילה לתקופת האימפריה החתית והממלכות החתיות החדשות (1300 עד 950 לפנה"ס). בתקופה זו הייתה העיר מוקפת חומה ובה מגדלים המגיעים לגובה של 9 מטר, ובסיסם בגודל של 18 מטר על 18 מטר. מנפרד קופמן (Manfred Korfmann) אשר חפר באתר בשנות ה-80 של המאה ה-20 העריך כי שטחה של העיר עמד על כ-200,000 מ"ר ואוכלוסייתה נעה בין 5,000 ל-10,000 תושבים, עובדה שבמושגי תקופתה העניקה לה מעמד של עיר גדולה וחשובה. עד לחפירות אלה נראה היה כי שטחה של העיר קטן פי עשרה, דבר שלא התאים לעיר בסדר הגודל שתיאר הומרוס, אלא למצודה גרידא. העיר נבנתה לאחר חורבנה של טרויה VI, ושכבתה המוקדמת (טרויה VIIa) שרדה משך יותר ממאה שנה, מ-1300 לפנה"ס ועד שחרבה ב-1190 או 1183 לפנה"ס, כחלק ממשבר תקופת הברונזה המאוחרת. זוהי כאמור השכבה המקושרת בדרך כלל למלחמת טרויה. ממצאים תומכים בכך שהעיר חרבה כתוצאה ממלחמה, ובמקום נתגלו שרידי שרפה. שכבה זו זוהתה בוודאות כווילושה (Wi-lu-ša) המופיעה במקורות חתים. לאחר החורבן נותרה העיר לא נושבת, וטרויה VIIb הוקמה כאשר היוונים החלו להתיישב באזור, דהיינו, יותר מחצי מאה לאחר מכן, בשנת 1120 לפנה"ס לערך ועם תחילת תקופת המעבר ביוון. נראה כי הן טרויה VIIb1 והן טרויה VIIb2 חרבו בשרפה. מאידך, טרויה VIIb3 ננטשה באמצע המאה ה-10 לפנה"ס, ושוב נותרה העיר בלתי מיושבת משך כ-200 שנה עד להקמתה של טרויה VIII.
עדויות חתיות ומצריות

בשנות ה-20 של המאה ה-20 טען השווייצרי אמיל פורר (Emil Forrer) כי ווילושה וטארוויסה שנזכרו בכתובות חתיות הן בעצם טרויה, וכי מלך ווילושה, אלכסנדרוס, הוא הנסיך אלכסנדרוס המוכר כפאריס. ממכתב של מלך חתי אלמוני אל מלך ה"אחיאווה", עולה כי האחרון שלט בעיר מילטוס וכי בינו לבין ווילושה היה בעבר מאבק. האחיאווה זוהו כאכאים, ותאוריה זו נחשבת כיום לדעת הרוב.
כתובת מצרית שנמצאה בדיר אל-מדינה מתעדת את ניצחונו של רעמסס השלישי על גויי הים, ובהם גם על טֶרֶש, ויש הקושרים בין עיר זו לטארוויסה הנזכרת אצל החתים, היינו טרויה. עם זאת סברה זו נותרת בגדר השערה.
ראו גם

מלחמת טרויה
הערות שוליים

↑   Confex
↑   Nature
↑  יואכים לאטאצ': Troy and Homer: towards a solution of an old mystery. Oxford University Press, 2004. ISBN 0199263086
| היסטוריה של טורקיה |
| --- | --- | --- |
| תקופת האבן | צ'טלהויוק • גבקליטפה • הג'ילר • צ'איאונו | טורקיה |
| תקופת הברונזה | טרויה • הממלכה החתית הקדומה • האימפריה החתית • ארסלנטפה | טורקיה |
| תקופת הברזל | אוררטו • הממלכות החתיות החדשות • פריגיה • לידיה • קאריה • ליקיה • איוניה | טורקיה |
|  | אסיה הקטנה בתקופת הממלכה האחמנית • אסיה הקטנה בתקופה ההלניסטית • אסיה הקטנה בתקופה הרומית | טורקיה |
| ימי הביניים | האימפריה הביזנטית • סולטנות רום • האימפריה של טרפזונטס • האימפריה של ניקאה • האימפריה הלטינית • הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה | טורקיה |
|  | האימפריה העות'מאנית | טורקיה |
| הרפובליקה הטורקית | מלחמת העצמאות של טורקיה • תקופת המפלגה הבודדת • התקופה הרב-מפלגתית | טורקיה |
פורטל טורקיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553669605171  BnF: cb11948343q (data)  GND: 4060974-1  LCCN: sh85138100  NKC: ge138672  NSK: 000251800  SUDOC: 027443124  VIAF: 241435491   WorldCat (עם VIAF): 241435491 
מיקומה של טרויה בתקופתה
תל היסרליק - חתך
דגם של טרויה VII
אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר

| --- | --- |


 אוניברסיטה
 מוטו:  "Arduus ad solem" (חתירה אל השמש)
 תקופת הפעילות:  12 במרץ 1851‏  נסגרה ב־1 באוקטובר 2004 – הווה (173 שנים)
 מייסדים:  John Owens 
 מיקום
 מיקום:  מנצ'סטר, אנגליה
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  53°28′03″N 2°13′57″W﻿ / ﻿53.4675°N 2.2325°W﻿ / 53.4675; -2.2325
  (למפת מנצ'סטר מוגדלת) אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר(למפת מנצ'סטר רגילה) אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר
 
אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר (באנגלית: Victoria University of Manchester; הייתה ידועה בדרך כלל כאוניברסיטת מנצ'סטר) הייתה אוניברסיטה במנצ'סטר שבאנגליה. ב־1 באוקטובר 2004 היא אוחדה עם המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר (University of Manchester Institute of Science and Technology או בראשי תיבות UMIST) על מנת ליצור ישות חדשה – אוניברסיטת מנצ'סטר.
היסטוריה

האוניברסיטה נוסדה ב-1851 בשם אוונס קולג' (Owens College) על שם ג'ון אוונס (John Owens), סוחר טקסטיל עשיר שהותיר עיזבון בסך 96,942 ליש"ט למטרה זו. המשכן הראשון של הקולג' היה ברחוב קוואי (Quay) במנצ'סטר בבניין שהיה קודם ביתו של התעשיין והלוחם למען סחר חופשי ריצ'רד קובדן. כשהקולג' התפתח היה המקום צר מדי ולכן תוכנן מעבר לאזור צ'ורלטון און מדלוק (Chorlton on Medlock) ב-1871. הארכיטקט הבריטי אלפרד ווטרהאוס (Alfred Waterhouse) תכנן את המבנה החדש של הקולג' מערבית לדרך אוקספורד שנפתח ב-1873. הקולג' קיבל צ'רטר מלכותי ב-1880, כקולג' הראשון באוניברסיטת ויקטוריה הפדרלית. הקולג' האוניברסיטאי של ליברפול הצטרף לאוניברסיטה ב-1884, ויורקשייר קולג' שבלידס הצטרף ב-1887.
ב-1903 עזב הקולג' של ליברפול את אוניברסיטת ויקטוריה על מנת להפוך לאוניברסיטת ליברפול העצמאית, והקולג' שבלידס החרה החזיק אחריו ב-1904 על מנת להפוך לאוניברסיטת לידס. ב-15 ביולי 1903 נוסדה אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר באמצעות צ'רטר מלכותי, וב-24 ביוני 1904 אוחדו האוניברסיטה שנותרה והקולג' בתוקף חוק שהועבר בפרלמנט.
לפני האיחוד עם UMIST ב-2004 למדו באוניברסיטה 18,000 סטודנטים במשרה מלאה (כולל 2,500 סטודנטים זרים מיותר מ-120 ארצות). היא נחשבה כאחת האוניברסיטאות הטובות ביותר בבריטניה, כשהיא מקבלה ציונים גבוהים במחקרים השוואתיים.
ב-5 מרץ 2003 הוכרז כי ב-1 באוקטובר 2004 תאוחד האוניברסיטה עם המכון למדע וטכנולוגיה באוניברסיטת מנצ'סטר (UMIST) על מנת להוות את האוניברסיטה הקונבנציונלית הגדולה ביותר בבריטניה – אוניברסיטת מנצ'סטר, וכי אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר ו-UMIST יחדלו להתקיים. האוניברסיטה החדשה נחנכה ב-1 באוקטובר 2004.
במהלך ההיסטוריה של אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר למדו ופעלו במוסד אישים ידועים רבים, בהם כמה מזוכי פרס נובל. בין הנודעים שבהם: ארנסט רתרפורד, ויליאם לורנס בראג, הנס בתה, נילס בוהר, ג'יימס צ'דוויק, ג'וזף שטיגליץ, איאן קרשו וחיים ויצמן.
המוטו ושלט האצולה של האוניברסיטה

המוטו של האוניברסיטה היה "Arduus ad solem", כלומר "חתירה אל השמש". זוהי מטפורה לצין השאיפה לנאורות. המשפט הוא ציטוט מתוך הספר הרביעי של ורגיליוס על אינאיס, ואין הסבר בארכיונים של האוניברסיטה לסיבות לבחירה בו. המשפט המקורי מתייחס לנחש ולשמש, ושניהם מופיעים על שלט האצולה של האוניברסיטה. הנחש משויך מסורתית לחוכמה. שלט האצולה הוענק באוקטובר 1871 לקולג' אוואנס בעוד שלאוניברסיטת ויקטוריה היה שלט אצולה משלה שבוטל עם האיחוד עם הקולג' ב-1904.
הערות שוליים

↑  12 במרץ 1851 הוא תאריך פתיחת קולג' אוונס; אוניברסיטת ויקטוריה קיבלה את הצ'רטר המלכותי ב-20 באפריל 1880, צ'רטר מלכותי מ-15 ביולי 1903 אישר את הקמת אוניברסיטת ויקטוריה של מנצ'סטר (וביטל את האוניברסיטה הקודמת); האוניברסיטה והקולג' אוחדו על סמך חוק בפרלמנט מ-24 ביוני 1904. מקור: Charlton, H. B‏, Portrait of a University‏ (1951) עמ' 138.
↑  שני הבניינים עדיין עומדים על תילם: הבניין ברחוב קוואי עבר כמה גלגולים וכיום יש בו משרדים של עורכי דין. בניין הקולג' של ווטרהאוס מתואר בערך על אוניברסיטת מנצ'סטר.
↑  Research Assessment Exercise
↑  Thompson, Joseph (1886) The Owens College--its foundation and growth. Manchester: J. E. Cornish
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 64083-9  ISNI: 0000 0001 2219 4879  LCCN: n85049216  NLA: 35406100  VIAF: 134928143   WorldCat (עם VIAF): 134928143
לחץ קרינה

לחץ קרינה הוא הלחץ המופעל על כל משטח החשוף לקרינה אלקטרומגנטית. אם המשטח בולע את הקרינה הפוגעת בו הלחץ שווה לצפיפות שטף האנרגיה של הפוטונים הפוגעים בו מחולק במהירות האור. אם המשטח מחזיר את הקרינה הלחץ מוכפל.
לדוגמה, צפיפות שטף האנרגיה של קרינת השמש על פני כדור הארץ היא 1,370 ואט למטר רבוע ולכן לחץ הקרינה של קרינת השמש על כדור הארץ (בהנחה שכולה נבלעת בו) הוא 4.6 מיקרו פסקל.
במרחק של יחידה אסטרונומית מהשמש לחץ הקרינה הוא כ-4.5 מיקרו פסקל כך שאם יוצרים מפרש מחומר, שמחזיר את קרינת השמש במלואה, בשטח של קילומטר מרובע, יופעל עליו כוח של כ-9 ניוטון.
גילוי

קיומו של לחץ הקרינה נובע ממשוואות מקסוול וג'יימס קלארק מקסוול הסיק את קיומו בשנת 1871.
מדידה ניסויית ראשונה של הלחץ נעשתה בשנת 1900 על ידי פיוטר לבדב - פיזיקאי רוסי והיוותה ראייה ניסויית ראשונה לנכונותה של תורת מקסוול. בשנת 1924 בוצעו לראשונה מדידות מדויקות של לחץ אור על ידי אליס גולסן.
לחץ הקרינה הוא נמוך ביותר ולכן קשה למדידה. המדידה נעשית באמצעות מראות קטנות התלויות על חוט בריק ונחשפות לקרן אור עם צפיפות שטף אנרגיה ידועה. לחץ הקרינה מביא להטיית המראות ומידיעת קבוע הפיתול של החוט ומדידת זווית ההטיה של המראות ניתן לחשב את הכוח הפועל על המראה ועל ידי חלוקה בשטח המראות מקבלים את הלחץ הפועל עליהן.
תאוריה

משיקולים תרמודינמים ניתן להראות שלחץ הקרינה על משטח שחשוף לקרינה אחידה בכל הכיוונים הוא שליש מצפיפות האנרגיה ליחידת נפח מחולקת במהירות האור. אם המשטח נמצא בשיווי משקל תרמודינמי עם קרינת גוף שחור בטמפרטורה T, לפי חוק סטפן-בולצמן צפיפות האנרגיה היא  \ S=\sigma T^{4} ולכן הלחץ על הגוף יהיה  \ {\frac {4\sigma T^{4}}{3c}}. בתוך כוכבים כאשר הטמפרטורות יכולות להגיע למיליוני מעלות לחץ הקרינה הופך לחלק משמעותי בהתפתחות הכוכב.
מפרש שמש

מפרש שמש הוא דרך להניע ספינות חלל או גשושית על ידי ניצול לחץ הקרינה של השמש, היינו התנע שמעביר הפוטון אל החללית.
מפרש שמש > רשימת חלליות עם מפרש שמש

בשנת 2010 שיגרה יפן את הגשושית הניסיונית איקרוס
בשנת 2015 נשלחה בהצלחה לחלל החללית LightSail (אנ').
בשנת 2019 נשלחה בהצלחה לחלל החללית LightSail2 (אנ').
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532178505171  GND: 4183528-1  LCCN: sh88005941
זמרה

הזמר הארי בלפונטה במהלך פעולת זמרה
זִמרה או שירה היא יצירה של צלילים מוזיקליים על פי מקצב נתון, באמצעות הקול האנושי. במהלך זמרה, אוויר יוצא מן הריאות, וגובה הצליל נקבע על ידי שפתות הקול ("מיתרי הקול").
ברוב המקרים, הצלילים המופקים בזמרה מותאמים למילים, אליהן משויכת מנגינה, אך לא בהכרח: ישנם סוגי זמרה, כגון יודל, הכוללים הפקה של צלילים ללא מילים מסודרות. הפקת צלילים מבלי לפתוח את הפה מכונה זמזום. בסוגות זמרה מסוימות יש דגש רב יותר על הטונאליות וההרמוניות (למשל מוזיקה כנסייתית), בעוד בסוגות זמרה אחרות יש דגש חזק הרבה יותר על המקצב (לדוגמה שירי ראפ).
אדם העוסק בזמרה באורח מקצועי נקרא זמר. זמרה מתבצעת לעיתים קרובות בקבוצה, למשל במקהלה, ולעיתים קרובות בליווי כלים מוזיקליים, להקה או אפילו תזמורת שלמה. זמרה ללא ליווי מכונה א-קאפלה. כישורי זמרה נדרשים לעיתים משחקני תיאטרון או קולנוע, כאשר הם משתתפים במחזמר או אופרת רוק.
במוזיקת פאנק (Punk), לרוב אין חשיבות לדיוק וליופי של הקול, הזיוף אינו מהווה בעיה והקובע הוא אופי הביצוע והמסר במילים. באחדים מסגנונות מוזיקת המטאל, מועדפים קולות גרואלינג (מעין שאגות ונהמות) בצלילים נמוכים. בסגנונות אלה, נהוג להשתמש במונח "שירה נקיה" (clean vocals) על מנת לתאר סגנון שירה "רגיל".
ראו גם

זמר
קולות בזמרה
זמר עברי
שירה בציבור
אופרה
רשימת זמרים
טיפאני ושות'

.
| --- | --- |


 נתונים כלליים
 בורסה:  הבורסה לניירות ערך בניו יורק (TIF) 
 מייסדים:  צ'ארלס לואיס טיפאני, ג'ון ב. יאנג 
 תקופת הפעילות:  1837–הווה (כ־187 שנים) 
 חברת אם:  LVMH 
 מיקום המטה:  ניו יורק 
 ענפי תעשייה:  קמעונאות, תכשיט, תעשיית התכשיטים, עיצוב תכשיטים 
 מוצרים עיקריים:  תכשיט 
 עובדים:  10,600 (נכון ל־2014) 
  
 www.tiffany.com
 
חנות טיפאני באטלנטה שבארצות הברית
טיפאני ושות' (באנגלית:‏ .Tiffany & Co), נודעת גם בשם Tiffany's, היא חברה אמריקאית לתכשיטנות, יצירות כסף, יהלומים וגמולוגיה (תורת אבני החן). החברה הוקמה בניו יורק בשנת 1837 על ידי טד יאנג וצ'ארלס לואיס טיפאני, אביו של אמן הויטראז' הנודע לואיס קומפורט טיפאני. בתחילה נפתחה חנות אחת בדרום מנהטן, בהמשך נפתחו חנויות רבות ברחבי ארצות הברית והעולם. בשנת 1940 נפתחה חנות הדגל של התאגיד בצומת השדרה החמישית ורחוב 57. בחנות זו צולמו סצנות מהסרטים ארוחת בוקר בטיפאני ואין כמו אלבמה. ב 2021 נרכשה החברה על ידי תאגיד מוצרי היוקרה LVMH בעבור 16 מיליארד דולר.
היסטוריה

החנות נוסדה ככל-בו לכלי כתיבה מהודרים, נייר ומוצרי יוקרה אחרים ונקראה בראשיתה Tiffany, Young and Ellis. החנות שכנה בדרום מנהטן, בברודוויי 259. בשנת 1853 קוצר השם לטיפאני ושות'.
בשנת 1845 התפרסם הקטלוג הראשון של החנות, הקרוי "הספר הכחול" ומופיע עד ימינו. בשנת 1862 סיפקה טיפאני ציוד לצבא האיחוד כגון חרבות ודגלים. ביריד העולמי בפריז בשנת 1867 הציגה טיפאני יצירות כסף והייתה לחברה האמריקאית הראשונה שזכתה בציון לשבח.
ב-1919 עיצבו מעצבי החברה את "צלב טיפאני", גרסה של מדליית הכבוד שהוענקה ללוחמים שהצטיינו בקרב בשירות הצי האמריקני. בשנת 1942 עוצבה מדליה לציון לשבח בשירות לא-קרבי, אך היא נזנחה כבר באוגוסט אותה שנה.
בשנת 1967 נבחרה החברה על ידי הגברת הראשונה של ארצות הברית, ליידי בירד ג'ונסון, לעצב מערכת כלי חרסינה לאירוח רשמי בבית הלבן.
בשנת 1980 החלה פאלומה פיקאסו לעצב תכשיטים עבור טיפאני ושות' בניו יורק.
חנויות טיפאני נפרסו ברחבי ארצות הברית (נכון לדוח השנתי של 2007 היו 64 חנויות טיפאני ברחבי ארצות הברית) והעולם. בין היתר מצויות חנויות טיפאני בלונדון (כולל חנות מפוארת בטרמינל 5 של נמל התעופה לונדון הית'רו), וינה, בריסל, קנדה, סין, יפן, הונג קונג, קואלה לומפור, אוסטרליה (סידני, מלבורן, בריסביין ופרת'), סן פאולו, בוגוטה ועוד.
ב-2008 חברו טיפאני וחברת התקשורת הסלולרית היפנית "SoftBank" לייצור עשרה מכשירי טלפון סלולריים משובצים ב-400 יהלומים. בתו של דונלד טראמפ, טיפאני טראמפ נקראה על שם החברה הזאת.
ב-18 בינואר 2019 הוציאה הזמרת האמריקאית אריאנה גרנדה שיר בשם Rings 7 (אנ') המספר על ארוחת בוקר משותפת עם חבריה הקרובים בטיפאני ומתאר את חוויית הקניה של שבע טבעות האירוסין שקנתה לכל אחד מהם.
יהלום טיפאני

יהלום טיפאני הוא אחד היהלומים הצהובים הגדולים בעולם (משקלו 128.54 קרט, 25.71 גרם). היהלום מוצג בדרך קבע בחנות הדגל של טיפאני בשדרה החמישית בניו יורק.
היהלום התגלה במכרה קימברלי שבדרום אפריקה בשנת 1878 ומשקלו הגולמי היה כ-58 גרם. הוא נחקר במשך למעלה משנה על ידי הגמולוג הראשי של טיפאני ולוטש ל-90 פאות.
היהלום שובץ במספר תכשיטים ופרטי אומנות לאורך השנים: השחקנית אודרי הפבורן ענדה ענק שבו שובץ היהלום בצילומים לקידום הסרט "ארוחת בוקר בטיפאני", ב-1995 הוא שובץ בפריט "ציפור על סלע" שהוצג בתערוכה בפריז, וב-2012 שובץ היהלום מחדש בענק יהלומים לכבוד חגיגות 175 שנה להקמת טיפאני.
כחול טיפאני

| --- | --- |

 שלשת הקסא:  #0ABAB5
 ייצוג RGB:  R=10, G=186, B=181
 ייצוג HSV:  H=178, S=95, V=73
 ייצוג CMYK:  C=74, M=5, Y=38, K=0
 
טיפאני משתמשת בפרסומיה ואריזותיה בצבע כחול ייחודי, שנרשם כסימן רשום. קידוד הצבע ב-RGB: ‏(10, 186, 181), ובשלשת הקסא: #0ABAB5. הצבע הוא מספר 1837 בקטלוג הצבעים של פנטון, מספר המצביע על שנת ייסודה של טיפאני. כיוון שהצבע הוא סימן רשום, הוא אינו זמין במדפסות ובקטלוגים של צבעים לשימוש ציבורי. טיפאני מייצרת לק לציפורניים בצבע זה, בשם "For Audrey", לכבודה של השחקנית אודרי הפבורן שכיכבה בסרט "ארוחת בוקר בטיפאני".
הערות שוליים

↑  אזכור ראשון בעיתונות, 1841 (ארכיון האינטרנט)
↑  היסטוריית מדליית הכבוד
↑  Fashion Encyclopedia. 13 November 2008.
↑  יהלום טיפאני באתר מכון היהלומים הישראלי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007589899805171  BnF: cb136036527 (data)  GND: 4232546-8  ISNI: 0000 0001 2035 0145  LCCN: n80118439  NKC: xx0136262  NLA: 35789136  SNAC: w6gk0755  SUDOC: 053523946  ULAN: 500330306  VIAF: 154771285   WorldCat (עם VIAF): 154771285 
צלב טיפאני
התכשיט "ציפור על סלע" בו משובץ יהלום טיפאני
זהבה ושלושת הדובים

איור של זהבה ושלושת הדובים משנת 1918
"זהבה ושלושת הדובים" (באנגלית: The Story of the Three Bears או Goldilocks and the Three Bears) הוא סיפור ילדים מפורסם אשר פורסם לראשונה בשנת 1837 באוסף כתביו של המשורר האנגלי רוברט סאותי (Robert Southey), על אף שייתכן והסיפור מבוסס על סיפור עממי ישן יותר.
מאז שהתפרסם לראשונה, הסיפור עבר שני שינויים משמעותיים. בגרסה של סאותי הגיבורה הראשית היא אישה זקנה ובגרסאות המאוחרות יותר של הסיפור הוחלפה האישה הזקנה בנערה זהובת שיער בשם זהבה. כמו כן, בגרסה של סאותי שלושת הדובים האנתרופומורפיים (דמויי אדם) היו כולם זכרים בעוד שבגרסאות המאוחרות יותר הם הפכו לאב, אם ובן.
סיפורם של זהבה ושלושת הדובים משתמש בכלל השלושה בכתיבה באופן מורחב, כאשר הגיבורה בודקת שלוש קבוצות של שלושה פריטים בבית, ומוצאת שרק שליש מכל קבוצה מספק.