stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קונטרס מגנצא
הערות שוליים

↑  ראו במאמרו של אברהם אפשטיין, פירוש התלמוד המיוחס לרבנו גרשום, שמביא רשימה של ציטוטי הראשונים מהפירוש.
↑  כמו אצל רוב בני ארצות הריין, ראו מ' גידמן, התורה והחיים בארצות המערב בימי הבינים, ורשא תרנ"ז, עמ' 219-225.
↑  אברהם גרוסמן, רש"י, יצירתו הספרותית: פירושו לתלמוד. וראו גם צבי הירש חיות, אמרי בינה סימן ה, שהוכיח שהפירוש אינו לרש"י (וכתב כן גם בהערותיו בסוף מסכת תענית).
↑  קוהוט, הערוך השלם חלק ח; א' אפשטיין, שם. ר' מי"ל זק"ש הדפיס בתרע"ט פירוש נוסף למסכת זו ('פירוש מסכת משקין לאחד מרבותינו הראשונים') וייחסה לרש"י. אמנם היום מקובל לומר שזוהי ורסיה אחרת של קונטרס מגנצא. בשנת תשכ"ג נדפס "פירוש רש"י האמיתי" על ידי א' קופפר [אמנם זה נדפס כבר בדפוס ספרד רמ"ב], ובמהדורת 'עוז והדר' פירוש זה נדפס על הגיליון בשם "רש"י כ"י". יש שטענו שגם פירוש זה הוא קונטרס מגנצא.  ראו בהרחבה בספרו של י' פוקס, פירוש רש"י למסכת מועד קטן, רמת גן תשס"ז.
↑  א' אפשטיין, שם.
↑  י"נ אפשטיין, על פירוש רבנו גרשום מאור הגולה לתלמוד.
↑  י"נ אפשטיין, שם. ר"ב דבליצקי חלק על קביעה זו ואמר שהפירוש הוא של רש"י, ראו בהקדמתו לפירוש רש"י להוריות מכ"י, ירושלים תשס"ה.
↑  א' אפשטיין, שם. והוא כמעט זהה לפירוש רבנו גרשום הנדפס על הדף.
↑  נדרים כ"ב ע"ב – כ"ה ע"ב. מכות כ"ד ע"א.
↑  נדפס בשני הוצאות: י' רוטלוי, מכון אור החיים, ירושלים תשנ"ח. צ"י לייטנר, ירושלים תשנ"ח-תשנ"ט (שני כרכים).
↑  קובץ ראשונים למסכת מועד קטן, מכון התלמוד הישראלי, ירושלים תשכ"ו.
↑  במאמר הנ"ל הערה 14
↑  שניהם נדפסו על ידי א' ארנד בקבץ על יד כז (סדרה חדשה יז), כח (סדרה חדשה יח).
↑  י"מ תא-שמע, כנסת מחקרים חלק א, עמ' 6 הערה 7.
↑  לרשימה מלאה, ראו ב'נרות המערכה' (נספח לערוך השלם, חלק ח).
↑  השווה מחזור ויטרי (סימן שפ): "והעמיק בדבר מכתב ידי רבו מובהק ר' יעקב בר' יקר שפירשה במסכת מגילה לפני המאור הגדול מתקן לכולה גולה רבנא גרשום זכרונו לברכה".
↑  במאמרו שם עמ' 167-178.
↑  אפטוביצר, מבוא הראבי"ה, ירושלים תרצ"ח, עמ' 406, אורבך, בעלי התוספות, ירושלים תשמ"ו עמ' 44-45, א' גרוסמן, תולדות הרבנות באשכנז ובצרפת הצפונית במאה הי"א, ירושלים תש"ל, עמ' 169-170.
הציפור הצבועה

| --- | --- |

הציפור הצבועה
 מידע כללי
 מאת:  יז'י קושינסקי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  מלחמת העולם השנייה, השואה 
 מקום התרחשות:  מזרח אירופה 
 הוצאה
 הוצאה:  הוטון מיפלין הארקורט 
 מקום הוצאה:  ארצות הברית 
 תאריך הוצאה:  1965
 מספר עמודים:  230
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת תמוז
 תאריך:  1974
 תרגום:  אהרן בר
 סדרה
 הספר הבא:  צעדים 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001835211
 
הספר הציפור הצבועה (באנגלית: The Painted Bird) נכתב על ידי הסופר יז'י קושינסקי, ויצא לאור בשנת 1965. ב-1966 קיבל את הפרס הצרפתי לספר הטוב ביותר. הספר שווק כסיפור בדיוני, אך ההנחה היא שהוא מבוסס על חוויה אישית של הסופר. מאוחר יותר הבינו כי הסיפור בדיוני.
קושינסקי נולד ב-1933 להורים יהודיים בלודז' שבפולין, והיה בן שש בזמן הפלישה הנאצית לפולין. זהו ספרו הראשון והוא מבוסס לכאורה על ניסיונו האישי כילד יהודי הנודד ברחבי פולין, אם כי זהותו היהודית של הנער טושטשה בספר. כשני עשורים לאחר הוצאת הספר לאור, התברר כי למעשה העביר קושינסקי את כל ימי המלחמה במסתור אצל משפחה קתולית שדאגה לכל צרכיו.
הספר עוסק בילד בן שש במהלך מלחמת העולם השנייה, יתום שנותר לבדו בעולם, נודד בין כפרים פולניים וסופג התעללויות קשות מצד האוכלוסייה הפולנית והנאצית בשל מראהו הצועני.
רקע היסטורי

עלילת הספר "הציפור הצבועה" מתרחשת במזרח פולין בתקופה של מלחמת העולם השנייה בין השנים 1939–1945. ב
בתקופת השואה נספו בעקבות מעשי הנאצים כ-1.2 מיליון ילדים יהודים. ממחקרים עולה כי מאז עליית השלטון הנאצי, היה הדור הצעיר חשוף יותר מכל קבוצות הגיל האחרות בעם היהודי לסכנות ורדיפה. "ראיתי טרגדיה שאי אפשר לתאר", זה מה שאמר אחד הילדים הניצולים ל"וועדה ההיסטורית המרכזית".
לאור זאת, הילדים היהודים בשואה ניסו למצוא מקום מחסה בכפרים מבודדים ורחוקים.
עד היום, סוגיית הפולנים בחלק שיש להם בשואה והתנהגותם כלפי היהודים בתקופה ההיא עדיין לא ברורה וישנן מחלוקות רבות על כך, שכן פולנים רבים פחדו להחביא אצלם את הילדים היהודים מהחשש שאם יתגלו, עלולים להרוג אותם. יש כאלו שאף הגדילו לעשות והלשינו על שכניהם שביצעו זאת וכונו "ציידי היהודים". אך למרות זאת, היו פולנים רבים שעשו כל שביכולתם על מנת לעזור לילדים שנמלטו מידי הנאצים. 25% מהאנשים שהוכרו כחסידי אומות העולם הם פולנים. בספר ישנו מקרה אשר ממחיש לנו את המקרים הללו, כאשר יז'י, הילד היהודי, מגיע לכפר נידח, מתחילים להתאסף סביבו גברים ונשים כאחד וסוקלים אותו באבנים עד איבוד הכרתו. כשהתעורר היה הוא כבר בחוותו של איכר בכפר, אילולא אותו האיכר כנראה שהוא לא היה נשאר בין החיים.
סוף הסיפור מתרחש בסתיו 1944,לאחר ש הצבא האדום חודר לפולין ותוקף את הכוחות הגרמניים. הילד מועבר לפנימייה בפולין ונפגש עם הוריו. תחילה חשש הילד לעזוב את הפנימייה ורק בחלוף הזמן חש אמון כלפי הוריו.
הערות שוליים

↑  D. G. Myers, Books in Review: Jerzy Kosinski: A Biography, www.leaderu.com
↑   תמר רותם, מה סיפרו ילדים על השואה מיד לאחריה, באתר הארץ, 27 באפריל 2014
↑  ד"ר שמואל קרקובסקי, ניסיונות ופעולות הצלה בפולין הכבושה, באתר מט"ח
כריכת הספר המקורית
מישור הרוחות

מצפה
רמון
מצפה
רמון
מישור הרוחות הוא מישור הממוקם מצפון למכתש רמון. אורכו 4 ק"מ, ורוחבו 3 ק"מ, וכיוונו מצפון-מזרח לדרום-מערב. מישור הרוחות נקרא כך, מכיוון שהוא נמצא באזור מישורי עם רוחות. שם זה הוא גם תרגום שמו הערבי של המישור, סהל אל-הווא.
יש בו שרידי מצודה מתקופת מלכי יהודה בהר הנגב המרכזי, הנמצאים על שפת מתלול התוחם את המישור מצפון.
היסטוריה

המצודה שהתגלתה במישור הרוחות הייתה חוליה בשרשרת של מצודות שהוקמו בגבול הדרומי של ממלכת יהודה.
צורתה של המצודה רבועה (20 מטר לאורך ולרוחב), וקירותיה הבנויים אבני גוויל השתמרו עד לגובה של מטר אחד. כ-100 מטר מדרום ומדרום מזרח לשרידי המצודה, ישנם שלושה בורות גדולים עגולים, מדופנים באבני גוויל, שהיו ככל הנראה מקור המים של יושבי המצודה.
ראו גם

מצודות ישראליות בנגב
הערות שוליים

↑  חמי מזור, הרוחות, מישור, באתר מפה
↑  הרוחות, מישור, באתר מפה
1 2  זאב זיוון, מכתש רמון והר הנגב : מעיר בה"דים לעיר תיירות, באתר הספרייה של מט"ח, ‏דצמבר-ינואר 1995
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סורת יוסף

| --- | --- |

עמוד סרוק מהקוראן, המציג את 10 הפסוקים הראשונים בסורת יוסף
 שם מתורגם:  סורת יוסף
 מספר הסורה:  12
 מספר פסוקים:  111
 מיקום:  מכה
 ויקיטקסט:  סורת יוסף (תרגום רקנדורף)
 → סורת הודסורת א-רעד ←
סורת יוסף (בערבית: سورة يوسف) היא הסורה ה-12 בקוראן, והיא מכילה 111 פסוקים, המורכבים מ-1,795 מילים, המכילות 7,125 אותיות.
שמה של הסורה נגזר משמו של הנביא יוסף, שמוזכר בסורה הזאת 25 פעמים מתוך 27 הפעמים שהוא מוזכר בקוראן.
תוכן > הפסוק הראשון

כמו סורות אחרות בקוראן, גם סורת יוסף נפתחת ברצף של שלוש אותיות, שעל פני השטח נראות כאותיות שמשמעותן נסתרת ואינה ידועה, מפני שהן אינן מרכיבות מילה מוכרת.
הסורת הזאת נפתחת באותיות אליף. לאם. רא (ا.ل.ر), שלפי עבדאללה אבן אל-עבאס, המשמעות שלהן היא "אני אללה, ואני רואה את כל אשר אתם עושים", בעוד שבתפסיר אל-ג'לאלין נאמר שרק אללה יודע מה פירוש האותיות הללו.
תוכן > יוסף עם משפחתו (פס' ד'-י"ח)

בסורת יוסף, מובא סיפור חלומות יוסף. יוסף רואה בחזון אחד-עשר כוכבים ואת השמש והירח משתחווים לו, והוא מספר זאת ליעקב שמזהיר אותו לא לספר לאחיו, פן יפגעו בו. יעקב אומר ליוסף שאללה בחר בו להיות נביא.
לאחר מכן, מסופר שאחיו של יוסף מלינים אחד לשני על כך שיעקב אוהב אותו ואת אחיו יותר מהם, על אף שהם "עצומים", ורוצים להורגו או להביאו לארץ רחוקה. אחד מהם קורא שלא להרוג את יוסף, אלא להשליכו לבור כדי שעוברי דרך יוציאוהו משם. המזימה יוצאת אל הפועל, ואחי יוסף מבקשים מיעקב לתת ליוסף ללכת עמם "למען ישתעשע ויצחק עמנו", ומבטיחים לערוב לשלומו. יעקב מביע חששו שמא יטרוף את יוסף זאב כאשר הם לא ישמרו עליו, והאחים מבטיחים להציל את יוסף אם יגיע זאב. האחים לוקחים את יוסף וזורקים אותו לבור, והוא מתנבא כי הוא יזכיר את מעשיהם בזמן שהם לא ישערו זאת. האחים אומרים ליעקב שיוסף שמר על כליהם ונאכל בידי זאב, ומביאים את כתונתו המגואלת ב"דם כזב" כהוכחה. יעקב מביע ספק בנוגע לנכונות הדברים.
תוכן > יוסף במצרים > בבית האדון המצרי (פס' י"ט-ל"ה)

לאחר זמן לא ידוע, עוברת שיירת סוחרים לשאוב מים ומוצאת את יוסף בבור. הם מכרו אותו למצרי במחיר נמוך. המצרי אומר לאשתו, גבירתו של יוסף, שאולי הוא יועיל להם או יהיה להם כמו בן, ועל כן כדאי להם להשקיע בו. הגבירה חושקת ביוסף, אך הוא מסרב לחטוא עמה. כאשר שניהם רצים את הדלת, היא קורעת מאחוריו את כתונתו. היא פוגשת בבעלה ושואלת אותו מה יעשה למי שזומם כנגד משפחתם, והאם לא יושם במאסר. יוסף טוען לחפותו, ואיש משפחה אחר אומר שאם כתונתו קרועה מקדימה, יוסף הוא שחשק בגבירה, ואם מאחור, המשמעות היא שהגבירה חשקה ביוסף. האדון המצרי גוער באשתו ומרגיע את יוסף. נשות העיר מרכלות ולועגות לגבירה על שחשקה ביוסף, והגבירה מזמינה אותן לאכול עמה. היא נותנת לכל אחת סכין, ומזמינה את יוסף להראות לנשות העיר את יופיו. נשות העיר מהוממות מיופיו, וחותכות את ידיהן במקום את לחמן (מאחר שהסתכלו על יוסף). הגבירה אומרת שהוא אכן עמד בצדקו, אך אם לא יעשה את שהיא מבקשת ממנו, היא תשים אותו במאסר. יוסף פונה לאללה ואומר שעדיף לו מאסר מפיתויי הגבירה, וכן שאם אללה לא יצילהו, הוא ישמע בקול גבירתו. אדונו המצרי ועבדיו שמים אותו במאסר, מחשש שאכן הוא ייכנע לפיתויי הגבירה.
תוכן > יוסף במצרים > במאסר (פס' ל"ו-נ"ג)

יוסף נכלא עם שניים מעבדי מלך מצרים, והם מספרים לו את חלומותיהם. אחד מספר שהוא שוחט ענבים בחלומו, והשני מספר שבחלומו ציפור אוכלת מלחם שעל ראשו. הם מבקשים מיוסף לפתור את החלום, מאחר שהחשיבוהו לחכם. יוסף פותח את דבריו בהתנגדות לפוליתאיזם ובשבח האמונה באל אחד, ולאחר מכן מפרש את החלומות: האחד ישקה את אדונו (כלומר את המלך) יין, והשני ייתלה על עץ וציפורים יאכלו את בשרו מעל ראשו. יוסף מבקש מזה שלפי פתרונו יזכה לחיים, שיזכירו לפני אדונו לאחר שחרורו מהמאסר, אולם השטן משכיח את יוסף מזיכרון האיש ויוסף יושב במאסר עוד שנים ארוכות.
לאחר שנים, המלך חולם על שבע פרות שמנות שנבלעות על-ידי שבע פרות דקות, וכן שבע שיבולים לחות ושבע שיבולים דקות, ומבקש מנגידי עמו לפתור את החלום, אך הם אינם מצליחים. האיש שיוסף פרש את חלומו במאסר נזכר ביוסף, והוא הולך ליוסף לספר לו את החלום ולבקש את הפתרון. יוסף מפרש ששבע שנים המצרים יצטרכו לחסוך בתבואה ולאכול רק לפי צורכם, ולאחר מכן תבואנה שבע שנות בצורת, בהן יאכלו את חסכונותיהם לפי הצורך, ולאחר מכן תבוא שנה פורייה עם רוב תבואה וענבים. המלך מבקש לראות את יוסף, ויוסף אומר לשליח המלך לשאול את המלך מה חשבו על יוסף הנשים שחתכו את ידיהן (במטרה לוודא שלא יצא מהמאסר לפני שתיוודע צדקתו). הנשים אומרות למלך שלא ידעו דבר רע על יוסף, ואף הגבירה מודה באשמתה.
תוכן > יוסף במצרים > יוסף משנה למלך ולא ידוע לאחיו (פס' נ"ד-פ"ו)

המלך שם את יוסף להיות איש שלומו, ויוסף מבקש לשמור על בתי המסכנות בארצו. לאחר מכן, אחי יוסף באו למצרים; יוסף זיהה אותם, אך הם לא זיהו אותו. יוסף נותן להם את מחסורם, ומבקש לראות את אחיהם הקטן, ולא, לא ייתן להם את מזונם. האחים אומרים שילכו לבקש זאת מאביהם, ויוסף אומר לעבדיו לשים את סחורתם בשקיהם בלי שידעו, כדי שיגלו זאת רק לאחר שיגיעו לבתיהם ויחזרו למצרים. האחים מגיעים ומספרים לאביהם שנמנע מהם האוכל במצרים, ולכן מבקשים לקחת את אחיהם הקטן עמם, ומבטיחים שישמרו עליו. יעקב שוב מביע חששו שמא גורל הבן הקטן יהיה כגורל יוסף, אך מתרצה באמרו כי אללה ישמור וירחם עליו. יעקב משביע את האחים שישמרו על האח הקטן, ומוסיף שעליהם להיכנס משערים שונים של העיר – אך זה לא יועיל להם אם אללה לא יהיה איתם. האחים שומעים בקול אביהם, אך אללה אכן לא איתם.
כשבאו ליוסף, הוא אמר לבנימין "אני אחיך", ואומר לו שלא להתעצב על מעשי אחיהם, אך בשלב זה שאר האחים עוד לא גילו את זהותו. אחרי שהאחים סיימו לאכול את המזון שיוסף נתן להם, הוא שם גביע בתיקו של בנימין, ואחרי ששבו האחים לדרכם יצא אחריהם כרוז שקרא כי גנבים הם. האחים שאלו את הכרוז מה אבד, והכרוז אמר שגביע המלך אבד, ומוצאו יקבל דגן כמשקל גמל. האחים נשבעים שלא גנבו, והכרוז שואל אותם מה יהיה דין הגנב אם יתגלה הגביע אצלם – הם מבטיחים שהגנב יהיה עבד. הכרוז בודק את תיקי כל האחים לפני תיק בנימין, ובתיק בנימין הוא מוצא את הגביע. האחים רועשים "הן גנב, גם אחיו גנב!", כלומר הם האשימו גם את יוסף בגניבה כלשהי. יוסף שתק, אך כעס עליהם בליבו.
על אף השתלחותם בבנימין, האחים מבקשים מיוסף לקחת את אחד האחים האחרים כעבד, כי יש להם אב זקן, אך יוסף מסרב בטענה שלעבור על קביעתם שהגנב יילקח לעבד יהווה חטא לאללה. האח הגדול אמר שמאחר שנשבעו ליעקב לשמור על בנימין, הוא לא יחזור עד שיעקב יאשר להם לבוא בלי בנימין או שאללה יציל את בנימין. הוא אומר לשאר האחים לחזור לאביהם ולספר לו שבנימין גנב, ושהוא יכול לשאול את האורחה עמה חזרו או את העיר בה היו. אביהם בכל זאת לא האמין להם, אך מביע את תקוותו בישועת אללה שישיב לו את כל בניו. הוא מתאבל על יוסף ועיניו חושכות מכעס ועצב. הבנים מבקשים ממנו למתן את יגונו על יוסף, שמא ייגמר כוחו או שימות. יעקב עונה כי הוא יודע מאללה מה שהאחים אינם יודעים. הוא אומר לבניו שישובו וישאלו מה היה ליוסף ואחיו.
תוכן > יוסף במצרים > יוסף מתגלה לאחיו (פס' פ"ז-ק"א)

האחים יורדים שוב מצרימה ומבקשים מיוסף מעט אוכל היות שהם עניים, ומנמקים כי אללה גומל לישרי דרך. יוסף שואל אותם אם הם יודעים מה הם עשו ליוסף ולאחיו, והם שואלים אותו אם הוא יוסף. יוסף עונה "אני יוסף וזה אחי!". האחים מבינים ומודים בחטאם, ויוסף מרגיעם כי אללה יכפר בעדו היום. הוא אומר להם לקחת כתונת ולתת אותה לאביו כדי שתאורנה עיניו, ולאחר מכן לשוב אליו עם משפחתם. כשקרבה האורחה למושבו של יעקב, הוא אומר כי הוא מריח את יוסף, אך השומעים זאת בזים לו. כאשר מראים ליעקב את כתונת יוסף, אורו עיניו, והוא שואל "הלא אמרתי לכם כי אני יודע מאת אללה את אשר אינכם יודעים?". האחים מבקשים סליחה וכפרה מאת יעקב, והוא אומר שאללה סולח להם.
כאשר באה המשפחה מצרימה, יוסף יוצא לקראתם בשמחה וקורא להם לשבת בשלווה במצרים. לאחר שהשתחוו לו הוריו, הוא הושיב אותם על כיסא רם והסביר כי זה הוא פתרון חלומו: אללה חנן אותו מהמאסר והשלים בין האחים שרבו עם יוסף בגלל מעשי השטן. יוסף מברך את אללה ומבקש שיושיבו בין חסידיו, וכאן הקוראן מסיים לספר על יוסף ועובר לדברי סיכום של ג'יבריל למוחמד.
במסורת האסלאמית

על פי מסורות אסלאמיות שונות, לסורת יוסף סגולות רבות.
האימאם ג'עפר א-צאדק גרס כי מי שיקרא את סורת יוסף כל יום או כל לילה, יהיה ביום הדין יפה כמו יוסף.
מוחמד טען כי מי שילמד אנשים אחרים את הסורה הזאת, הדבר יקל עליו את שעת המוות, וחיים זה ישמור עליו מצרות עיניהם של אחרים.
חלק מהפלגים בכת הח'ווארג' כופרים בקיומה של הסורה עקב כך שהיא עוסקת במעשי אהבים, דבר שלדעתם אינו תואם את קדושת הקוראן.[דרוש מקור]
מוסר השכל

פרשני הקוראן גורסים כי בסורת יוסף ישנם לקחים רבים שעל האדם להפיק במהלך קריאתו אותה, ביניהם ניתן למצוא את חמשת הלקחים שלהלן:
הימנעות מקנאה וצרות עין.
להיות סבלני ולסמוך על האל.
עדיף להתמודד עם קשיים ולא להפנות גב לאל.
חשיבות הסליחה והמחילה לאנשים.
לקיחת אחריות אישית בהתמודדות עם החטא.
ביאורים

↑  הכוונה לאחיו מאמו – בנימין.
↑  بِضَاعَتَهُمْ.
↑  כי יוסף עוד חי; לדעת מחמד ידע יעקב מפי השכינה כי יוסף עודנו חי, אך לא ידע היכן.
↑  הכוונה לבנימין, שנשאר איתו כעבד.
הערות שוליים

↑  שלמה אלון, יוסף בתנ"ך ובקוראן: גלגולו של סיפור, באתר ספריית מט"ח
↑  Altafsir.com - The Tafsirs - التفاسير, www.altafsir.com
↑  Altafsir.com - The Tafsirs - التفاسير, www.altafsir.com
↑  Al-Shaykh al-Saduq, Thawab Al-A'mal wa I'qab Al-A'mal, Door of Light, ISBN 9781312807587
↑  Tabarsi, Sheikh Hasan, Majma al-bayan fi tafsir al-Quran, Iran: Dar al-Marefah., 1963
↑  29 Lessons I Learned From Surah Yusuf - Dr. Waleed Basyouni, Muslim Youth Musings, ‏2019-01-30 (באנגלית)
↑  Farwa, 5 Lessons From Surah Yusuf That Will Change Your Life|Parhlo.com, Parhlo, ‏2018-08-04 (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הסורה הקודמת: סורת הוד | הקוראן | הסורה הבאה: סורת א-רעד |
| הסורה הקודמת: סורת הוד | סורה 12 | הסורה הבאה: סורת א-רעד |
 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20 21 22 23 24 25 26 27 28 29 30 31 32 33 34 35 36 37 38 39 40 41 42 43 44 45 46 47 48 49 50 51 52 53 54 55 56 57 58 59 60 61 62 63 64 65 66 67 68 69 70 71 72 73 74 75 76 77 78 79 80 81 82 83 84 85 86 87 88 89 90 91 92 93 94 95 96 97 98 99 100 101 102 103 104 105 106 107 108 109 110 111 112 113 114
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008877325905171  BnF: cb16919243r (data)  GND: 4462771-3  LCCN: n80108694  MusicBrainz work: 353ba921-86a2-4252-bb13-abd5c9292221  TDVİA: yusuf-suresi  VIAF: 188294632   WorldCat (עם VIAF): 188294632
מחנה הריכוז סירץ

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מחנה ריכוז, מחנה עבודה
 מדינה:  ברית המועצות
 תאריכים
 תאריך הקמה:  יוני 1942
 תאריך שחרור:  6 בנובמבר 1943
 אוכלוסייה
 מפקדי המחנה:  פאול רדומסקי
 צבא משחרר:  הצבא האדום
 השתייכות האסירים:  יהודים, אוקראינים, רוסים
 נתונים
 מספר הנספים:  כ-25,000
 קואורדינטות:  50°28′17″N 30°26′58″E﻿ / ﻿50.47135833°N 30.44941667°E﻿ / 50.47135833; 30.44941667
  (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמחנה סירץ(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמחנה סירץ
 
סירץ (באוקראינית: Сирець; לפעמים גם סיירץ או סיירצק) היה מחנה ריכוז ועבודה נאצי בפרבר סירץ (אוק') של העיר קייב, אוקראינה (אז, בברית המועצות), שבו רוכזו, הועבדו, עונו ונרצחו יהודים, אוקראינים ורוסים במהלך מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי אוקראינה.
רקע

לאחר כיבוש קייב בספטמבר 1941, במסגרת מבצע ברברוסה, שולחו יהודי העיר לרצח בבאבי יאר, שילוחים שנמשכו במהלך השנה שלאחר הכיבוש. יהודים רבים הסתתרו תחת זהות לא-יהודית, וכך ניצלו מהטבח בבאבי יאר, אך רבים מהם הוסגרו לגסטאפו על ידי שכניהם, ורובם שולחו למחנה סירץ.
תולדות המחנה

המחנה הוקם באביב 1942 והפיקוד עליו הופקד בידי קצין האס אס שטורמבאנפיהרר פאול רדומסקי, שנודע לשמצה באכזריותו ובאלימותו. הוא הנהיג במחנה משטר טרור אלים ואכזרי, שכלל התעללויות ועינויים סדיסטיים ללא תכלית, עונשים חריפים גם על העבירות הקלות ביותר והוצאות פומביות להורג. פעמים רבות הכה רדומסקי בעצמו את האסירים או ירה בהם למוות מאקדחו האישי. כמו כן, הוצאו להורג חולים שלא יכלו לעבוד. נשים הוכרחו להירתם לעגלה במקום בהמות ולשאת משאות כבדים. היהודים הועבדו בעיקר בעבודות בנייה במחנה ובעיר.
באוגוסט 1943, במסגרת מבצע 1005 לטשטוש עקבות פשעי המלחמה הנאציים, נלקחו מהמחנה 327 אסירים, בהם כ-100 יהודים, להשמיד את שרידי הגופות בבאבי יאר. קבוצה של כ-30 מתוכם, בהם כ-9 יהודים, הבינו שלאחר גמר המשימה יוצאו כולם להורג כדי להעלים עדים למעשה, ותכננו בריחה. הם הכינו בעצמם מספריים לחיתוך שלשלאות הברזל ומפתח לחדר שבו שהו. בליל 28 באוגוסט הבינו שהעבודה נסתיימה ולמחרת הם יוצאו להורג, וברחו. רבים נורו, אך כ-15 הצליחו לברוח, מהם לפחות 9 יהודים. הנמלטים התחלקו לשתי קבוצות. דוידוף, טרובאקוב, וחראשוב קיבלו סיוע חיוני משתי נוצריות מקומיות. בודניק, וילקיס, קוטליאר, אוסטרובסקי, קאפר, וברלנד שוכנו בתוך צינור של מפעל לבנים. יתר האסירים הוצאו להורג לפני שחרור המחנה. סך כל הקרבנות במחנה, יהודים ולא-יהודים, נאמד בכ-25,000.
המחנה שוחרר על ידי הצבא האדום ב-6 בנובמבר 1943.
בשנת 1976 הוקמה באתר הטבח בבאבי יאר מצבה לזכר קורבנות הטבח וקורבנות מחנה סירץ, בלי לאזכר את יהדותם.
לקריאה נוספת

זאכאר טרובאקוב, הסוד של באבי יאר, הוצאת יד ושם, ירושלים 2003.
פליקס לויטס, השואה באוקראינה בתוך: יואל רפל (עורך), שלושה מיליון: השואה בברית המועצות, משואה כרך כט, מכון משואה ומשרד הביטחון - ההוצאה לאור, תל יצחק ה'תשס"א, עמ' 180–181.
הערות שוליים

↑  זאכאר טרובאקוב, הסוד של באבי יאר, יד ושם ירושלים 2003, עמ' 98
↑  שמואל ספקטור, מחנות עבודה ליהודים באוקראינה הכבושה בידי הנאצים אתר מט"ח בשיתוף יד ושם.
↑  שמואל ספקטור, רצח יהודי קייב בבאבי יאר - עדים ועדויות, משואה כא, עמ' 121-120
↑  Записка колишніх ув’язнених Сирецького концтабору Д. Будника, В. Давидова,З. Трубакова, І. Долінера, В. Куклі «У Сырецькому концтаборі», Електронне видання «Бабин Яр: людина, влада, історія» (באוקראינית)
↑  ראו כאן
↑  ראו כאן
| מחנות ריכוז, עבודה והשמדה במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| גרמניה | אוהרדרוף • אורניינבורג • ארבייטסדורף • באד זאולגאו • בוכנוואלד • בורגאו • גרמרינג • דורה-מיטלבאו • דכאו • הינצרט • וובלין • זקסנבורג • זקסנהאוזן • טירקהיים • כלא שפנדאו • ליכטנבורג • מלכוב • קאופרינג • קולדיץ • מילדורף • ברלין-מרצאן • נוינגמה • נידרהאגן • פלוסנבירג • קולומביה האוס • ראוונסבריק • ריימסדורף • מחנות המשנה של זקסנהאוזן • מחנות המשנה של דכאו • אלאך • פורטה וסטפליקה • טאוכה |  |
| פולין | אושוויץ • בלז'ץ • חלמנו • טרבלינקה • מיידנק • סוביבור • אושוויץ מונוביץ • בודזין • בלכהמר • גנשובקה • גרוס-רוזן • זאסלאב • טרווניקי • יאבוז'נו • ינובסקה • אלטהאמר • ורשה • פוסטקוב • סקרז'יסקו-קמיינה • פירסטנגרובה • פלאשוב • קונסקובולה• קיטליץ טרייבן • שבנייה • שטוטהוף |  |
| קרואטיה | ג'קובו • גוספיץ' • דניצה • וילה לובוריץ' • טניה • יאסטרברסקו • יאסנובאץ • ידובנו • לובורגראד • גורניה רייקה • קרסטינץ • מטאינה • סטארה גראדישקה • סלאנה • קרושצ'יצה |  |
| צרפת | בון לה רולנד • גירס • דראנסי • ויטל • מבצר רומנוויל • סטפו • נאצוויילר-שטרוטהוף • סן סיפריאן • ריווזאלט • ורנה • מיל • רסבדו • פיטיבייה • קומפיין |  |
| איטליה | פוסולי • פרמונטי די טרזיה • ריזיירה די סן סאבה • ראב • בולצאנו |  |
| אוסטריה | אבנזה • גוזן • מאוטהאוזן • שטרסהוף • גונסקירכן |  |
| בולגריה | גונדה וודה • סומוביט • צ'כלרה |  |
| הולנד | התיאטרון ההולנדי • וסטרבורק • אמרספורט • פוכט |  |
| סרביה | בור • באנייצה • דולאג 183 • טופובסקה שופה • צרווני קרסט • סיימישטה |  |
| ליטא, לטביה ואסטוניה | יונגפרנהוף • סלספילס • קייזרוואלד • ואיווארה • קלוגה • קובנה • קייליס • HPK |  |
| בלארוס, אוקראינה ורוסיה | אקמצ'טקה • סירץ • מאלי טרוסטינץ |  |
| מחוץ לאירופה | ג'אדו • גריאן (ער') • יפרן (ער') • בוקבוק • סידי עזאז • ספקס) • ביזרטה |  |
| אחר | Ostindustrie • אולדרני • טרזיינשטט • מחנה המשפחות (טרזיינשטט) • טרגו ז'יו • חיידרי • סרד • ג'אדו • מכלן • מונופול • מחנות הריכוז הפיניים במזרח קרליה • קישטרצ'ה  |  |
פורטל השואה
ניר דוד (תל-עמל)

.
| --- | --- |
ניר דוד (תל-עמל), אוגוסט 2020
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק המעיינות
גובה ממוצע: ‎-103 מטר
תאריך ייסוד: 1936
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 845 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת עמק בית שאן מוגדלת) ניר דוד(למפת עמק בית שאן רגילה) ניר דוד(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניר דוד(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניר דוד32°30′16″N 35°27′20″E﻿ / ﻿32.504553032716°N 35.4554720510932°E﻿ / 32.504553032716; 35.4554720510932  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק המעיינות (in English: Emek HaMaayanot Regional Council) באדום - ניר דוד (תל-עמל) בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10

נִיר דָּוִד (תֵל-עָמָל) הוא קיבוץ בעמק בית שאן, השייך למועצה אזורית עמק המעיינות.
היה ליישוב הראשון בסדרת יישובי חומה ומגדל והיה לקיבוץ הראשון וליישוב העברי הראשון שהוקם בעמק בית שאן.
מקור השם

ב-10 בדצמבר 1936 הוקם הקיבוץ כשהוא נושא את השם "תל עמל".
במאי 1937 שונה שם היישוב ל"ניר דוד", על שמו של דוד וולפסון, שכיהן כנשיא השני של ההסתדרות הציונית. זאת בעקבות תרומה כספית של צאצאיו של וולפסון, אשר שימשה לבניית חדר האוכל בקיבוץ. עם זאת, האזכור המקורי לשמו של הקיבוץ הוא במקרא בספר מלכים א', פרק י"א, פסוק ל"ו: ”וְלִבְנוֹ אֶתֵּן שֵׁבֶט אֶחָד לְמַעַן הֱיוֹת נִיר לְדָוִיד עַבְדִּי כָּל הַיָּמִים לְפָנַי בִּירוּשָׁלַ‍ִם הָעִיר אֲשֶׁר בָּחַרְתִּי לִי לָשׂוּם שְׁמִי שָׁם”.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 הושב לשם הקיבוץ שמו הקודם, "תל עמל", והוא נקבע כ"ניר דוד (תל-עמל)".
היסטוריה > שנות ה-30

ראשוני הקיבוץ היו ממייסדי תנועת השומר הצעיר בארץ ישראל ומבוגריה הראשונים. עם גרעין מייסדי הקיבוץ נמנו שמואל שריג, נפתלי גולומב, פרץ מרחב, אברהם יפה ושלמה גור. בשנת 1932 הם הקימו בין שכונת בורוכוב בגבעתיים לשכונת נחלת יצחק את קיבוץ ארצישראלי א'. בשנת 1933 הצטרפו אליהם חברי קיבוץ מסד שעלו מגליציה שבפולין. הגרעין המאוחד נקרא "תל-עמל" וחבריו קיבלו הכשרה בחדרה, ברמת גן, בחיפה, בקיבוץ מרחביה וביישובים נוספים.
בשנת 1934 שלח הקיבוץ לבקעת בית שאן קבוצת חורשים לעבודה בהכשרת אדמות עבור קרן קיימת לישראל. חברי תל-עמל שנשלחו למקום נדהמו מן העזובה, ופנו למחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית שנענתה באהדה, אך באזהרה מפני תקוות מופרזות, שכן עוד לא גויסו הכספים לקניית הקרקעות, וגם הבדואים ששכנו באזור הקשו על גאולת קרקע משמעותית, במכרם חלקות קטנות ומפוזרות.
חברי הקיבוץ התגייסו לגיוס הכספים עבור רכישת הקרקעות, ושכנעו את אנשי הפדרציה הציונית בדרום-אפריקה לתרום. אלה התנו תנאי, שהיישוב הראשון בבקעת בית-שאן ייקרא על שמו של דוד וולפסון, נשיאה השני של ההסתדרות הציונית. חיים שטורמן ומשה גולדנברג עסקו ברכישת הקרקעות כנציגי הקק"ל מול הבדואים, בדחיפתו של יוסף ויץ.
עד פרוץ המרד הערבי הגדול עיבדו חברי תל עמל אדמות אלה, אשר הועברו מאוחר יותר ליישובים שעלו על הקרקע בבקעת בית שאן. בשנת 1935 עבר הקיבוץ לבית אלפא, שם שהה עד לעלייה על הקרקע. כשלושים מבין מאה חברי הקיבוץ עסקו בניסויים חקלאיים באדמות המיועדות לקיבוץ וניסו למצוא גידולים ושיטות עיבוד המתאימים לאדמות הסיד המלוחות והשחונות. שבעים החברים האחרים התפזרו בארץ כפלוגות עבודה שעסקו בעבודות בנייה, סלילת כבישים, קידוח בארות, חפירת בורות לעמודי חשמל ואחרות.
באוגוסט 1935 משה שרת, ראש המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית, לחץ ותבע לזרז את ההתיישבות באזור עמק בית שאן.