stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תום ראובני
קריירה

ראובני החל את דרכו בענף גלישת הרוח כשהיה בן שמונה בעקבות אביו שהיה גולש חובב והוא מתאמן במועדון השייט בני הרצליה. בצעירותו זכה ראובני במספר מדליות באליפויות עולם לנוער בגלשני ניל פרייד RS:X. בשנת 2016, זכה במדליית ארד באליפות העולם לנוער שנערכה בלימסול שבקפריסין. באותה השנה התחרה גם לראשונה באליפות העולם לבוגרים וסיים במקום ה-57. בשנת 2017 זכה במדליית זהב באליפות העולם לנוער שנערכה באגם גארדה שבאיטליה.
בשנים שלאחר מכן באליפויות העולם לבוגרים ובתחרויות מהסבב העולמי הצליח ראובני להגיע מספר פעמים לשיוטי המדליות אך לא הצליח לסיים באחד משלושת המקומות הראשונים ולעמוד על הפודיום; באליפות העולם בשנת 2019 הוא סיים במקום השמיני (וראשון מבין קטגוריית עד גיל 21) ושנתיים לאחר מכן סיים במקום השישי. באליפות העולם בגלישת רוח מדגם IQFOiL לשנת 2022 שנערכה בברסט שבצרפת סיים ראובני במקום הרביעי.
באפריל 2023 זכה ראובני במדליה הראשונה שלו בתחרות בוגרים בסבב העולמי, כאשר זכה במדליית ארד בתחרות גביע הנסיכה בפלמה דה מיורקה שבספרד. באליפות העולם לשנת 2024 שנערכה בלנסרוטה שבספרד סיים במקום שמיני. זמן קצר לאחר התחרות הודיע הוועד המנהל באיגוד השייט בישראל כי הוחלט שראובני ייצג את ישראל במשחקים האולימפיים בפריז בגלישת רוח בדגם IQFOil.
בתחרויות השיט באולימפיאדת פריז 2024, הוא זכה במדליית הזהב הרביעית של ישראל במשחקים האולימפיים והיחידה באולימפיאדת פריז. בשקלול 13 שיוטי המוקדמות הוא סיים במקום השני הכללי אשר העלה אותו ישירות לשלב חצי הגמר. בחצי הגמר הוא סיים במקום השני, העפיל לגמר והבטיח מדליה. בשיוט הגמר ראובני התחיל טוב ועבר ראשון את המצוף השני ומיד לאחר מכן בחר נתיב גלישה אחר מהשייט ההולנדי והאוסטרלי, בחירה שעזרה לו להתבסס במקום הראשון. הוא המשיך להוביל ועבר ראשון גם את המצוף השלישי והרביעי וחצה את קו הסיום במקום הראשון לפני גריי מוריס (אוסטרליה) במקום השני ולוק וואן אופזילנד (הולנד) במקום השלישי. בעקבות הזכייה, ראובני נבחר יחד עם רומי פריצקי לשאת את דגל ישראל בטקס הסיום של המשחקים. בדצמבר של אותה השנה נבחר על ידי הוועד האולימפי לספורטאי השנה עבור הישגיו.
חיים אישיים

ראובני מתגורר באור עקיבא. באוקטובר 2021, בעת שהתאמן בבריטניה, פגש את מי שהפכה לזוגתו, הגולשת הבריטית ססקיה סילס. סילס עברה להתגורר בישראל עם ראובני והצטרפה לנבחרת גלישת הרוח לנשים.
האנדאן

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 מחוז:  חֶבֵּיי
 ראש העיר:  דָגְ'ייֵן גְוו
 שטח:  12,052 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בנציבות העירונית:  9,413,990 (2020)
  ‑ במטרופולין:  3,724,728 (2020)
  ‑ צפיפות:  781.1 נפש לקמ"ר (2020)
 קואורדינטות:  36°36′N 114°29′E﻿ / ﻿36.600°N 114.483°E﻿ / 36.600; 114.483
 אזור זמן:  UTC +8
 http://www.hd.cn
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הרפובליקה העממית של סין מוגדלת) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהאנדאן(למפת הרפובליקה העממית של סין רגילה) בייג'ינג שאנגחאי צ'ונגצ'ינג שנג'ן הונג קונג צ'נגדו שניאנג שיאן חרבין אורומצ'י שינינג רוסיה מונגוליה קזחסטן קיר. ט. פק. הודו נפאל ב. בנ. מיאנמר תאי. לא. וי. הפ. ד.ק צ.ק יפןהאנדאן(למפת חביי רגילה) שה-ג'יאג'וואנג באודינגהאנדאן(למפת חביי מוגדלת) שה-ג'יאג'וואנג באודינגהאנדאן    מיקומה של האנדאן במחוז חביי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
הָאנְדָאן (בסינית מפושטת: 邯郸; בסינית מסורתית: 邯鄲; בפין-יין: Hándān) היא נציבות עירונית במחוז חֶבֵּיי שבמזרח הרפובליקה העממית של סין. העיר מהווה את האזור העתיק ביותר במחוז שבו התפתחה התיישבות עירונית. במהלך ההיסטוריה עלה וירד מעמד האזור, עד שהתגבש לעיר בעלת שטח שיפוט הכולל את כל הרבעים המרכזיים שבהגדרת העיר הישנה יותר, יחד עם העיירות והכפרים שסביב, בהיקף אוכלוסייה של כ-9.414 מיליון תושבים.
העיר נמצאת על הגבול שבין רכס הרי טאיחאנג לבין "מישור צפון סין", מה שמקנה לה הבדלי גובה גדולים בין אזוריה ההרריים לעומת שטחה המישורי. בעיר מצטלבות מערכות כבישים ומסילות רכבת מרכזיים בסין, והיא מהווה מרכז המקשר בין המחוזות והערים הגדולות שסביבה, כמו גם נגישות קלה לעיר וממנה.
בעיר תעשייה כבדה בעיקר של ייצור מתכות, המתאפשרת על ידי הפקת החשמל הרבה מכמות הפחם הגדולה שמצויה באזור, היוצרת זיהום אוויר כבד ורעש אשר גורמים לאיכות חיים ירודה בעיקר בקרב תושבי אזורי המפעלים.
ההיסטוריה העתיקה והעשירה של האזור הקנו לעיר פיתוחים מגוונים בניבי השפה הסינית ופיתוחי מנהגים עממיים רבים שביניהם אנשים שפורסמו בהמצאותיהם, כמו גם אתרים היסטוריים רבים, וכיום האנדאן היא אחת הערים המתוירות בסין ונחשבת לאחת הערים ההיסטוריות החשובות בסין.
היסטוריה > התפתחות אזור היישוב לנפת האנדאן

באזור החלה צמיחה תרבותית עם תרבות "צְשָׁאן" שהתרכזה בעיקר בדרום מחוז חביי של היום בין השנים 8,000 לפנה"ס עד 5,500 לפנה"ס. ההיסטוריה של התפתחות יישובים באזור החלה לפני יותר מ-3,000 שנים, מה שמעמיד אותו כאזור העירוני העתיק במחוז חביי. ההתיישבות הפכה לעיר שהחליפה את העיר "ג'ונְגמוּ" בתפקיד בירת מדינת גָ'או, בסביבות השנים 476 לפנה"ס עד 221 לפנה"ס של תקופת המדינות הלוחמות. בתקופה זו הייתה העיר מרכז פוליטי, כלכלי ותרבותי בצפון סין. בשנת 228 לפנה"ס נכבשה על ידי צ'ין שה-חואנג במסגרת הסיפוח הכוחני של מדינת ג'או לשליטת שושלת צ'ין, שהסתיים עם הכנעת מפקדת "דָאי" בשנת 222 לפנה"ס. לאחר מסע כיבושיו הגיע צ'ין שה-חואנג הגיע לבקר בעיר, שבה חייתה לפני כן משפחתו ובה הוא נולד, וציווה בה שכל אויבי אימו ייקברו חיים.
בין השנים 206 לפנה"ס עד 220 לספירה של שושלת האן, הייתה אחת מחמש הערים המשמעותיות והמרכזיות בכל סין. בתקופה זו גם קיבלה העיר את השם "האנדאן", על שם הר "האן" ("האנ-שאן") שבמזרחה. לאחר שושלת האן הלך והדרדר מעמדה של האנדאן כמרכז מסחר, ככל הנראה עקב הקרבות הרבים שזרעו הרס בצפון סין לאחר תקופת שושלת האן. לאחר שנת 1368 בתקופת שושלת מינג ועד לשנת 1928, סופחה האנדאן כאזור נפה תחת אזור נציבות בשם "גוָאנְגְפִּינְג".
היסטוריה > התפתחות לעיר גדולה והתנהלות כיום

בשנת 1928 נותקה מנציבות גוואנגפינג וסופחה כנפה תחת שטחו המנהלי של מחוז חביי. בסוף שנות הארבעים כבר גדלה והיא הורכבה ממספר נפות. באוגוסט 1949, הייתה ווּ'אָן אחת משלוש הנפות שנותקו מהאנדאן וחברו למחוז חדש בשם "פִּינְגְיְוֵּ'אן". בשנת 1952 החלו להיחלש סמכויותיו של מחוז זה וווּ'אָן סופחה חזרה להאנדאן, כאשר האנדאן הפכה בשנה זו לעיר רשמית עם מנהל משלה במקום השליטה המנהלית שהיה למחוז חביי עליה.
כיום המועצה העירונית צונְגְטָאי מהווה מבחינה מנהלית את האזור המרכזי בנציבות העירונית של האנדאן, כאשר בה נמצאים כל מבני הממשל המרכזיים בנציבות: בנייני הרשויות המבצעת, המחוקקת והשופטת, סניף משרדי המפלגה הקומוניסטית של סין ומשרדי ביטחון המשמשים גם כתחנות משטרה. כיום האנדאן היא עיר תעשייה בעיקרה. ע"פ מפקד האוכלוסין משנת 2020 מספר התושבים הכולל בנציבות היה כ-9.414 מיליון תושבים, מתוכם כ-3.7 מיליון בשטח האורבני. רוב תושבי העיר הם בני האן. קבוצת המיעוט כוללת כ-0.6% מכלל האוכלוסייה ומורכבת בעיקר מ-30 לאומים, כגון בני חְווֵי, בני גְ'וָאנְג, מונגולים וקוריאנים. כנציבות עירונית מורכבת האנדאן מ-19 אזורים: ארבע מועצות עירוניות, נפה-עירונית אחת ו-14 נפות. תחת שטחה הניהולי בסך הכל 214 רובעי-ערים ועיירות ו-5,403 כפרים.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| שם האזור | בסינית | בפין-יין |
| מועצה עירונית: | 市辖区: | Qū: |
| הָאנְשָׁאן | 邯山 | Hánshān |
| צוֹנְגְטָאי | 丛台 | Cóngtái |
| פֿוּשִׂינְג | 复兴 | Fùxīng |
| פֶנְגְפֶנְג-קוָאנְג | 峰峰矿 | Fēngfēng Kuàng |
| פֵיישְׂיָאנְג | 肥乡 | Féixiāng |
| יוֹנְגְנְייֵן | 永年 | Yǒngnián |
| נפה עירונית: | 县级市: | Shì: |
| ווּ'אָן | 武安 | Wǔ'ān |
| נפה: | 县: | Xiàn: |
| לִינְגָ'אנְג | 临漳 | Línzhāng |
| צֶ'נְגְ-'אָן | 成安 | Chéng'ān |
| דָאמִינְג | 大名 | Dàmíng |
| שֶׁה | 涉 | Shè |
| צְה | 磁 | Cí |
| צְ'יוּ | 邱 | Qiū |
| גִ'ידְזֶה | 鸡泽 | Jīzé |
| גוָאנְגְפִּינְג | 广平 | Guǎngpíng |
| גְווָאנְטָאוֹ | 馆陶 | Guǎntáo |
| וֵיי | 魏 | Wèi |
| צ'וּ'ג'וֹאוּ | 曲周 | Qǔzhōu |
גאוגרפיה > טופוגרפיה

האנדאן משתרעת על פני שטח כולל של 12,052 קמ"ר והיא הנציבות העירונית הדרומית ביותר במחוז חביי, היא גובלת מצפון בשינגטאי, במחוזות שאנדונג ממזרח, חנאן מדרום ושאנשי ממערב ומרוחקת כ-160 ק"מ דרומית לבירת המחוז שה-ג'יאג'וואנג וכ-404 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין. היא נמצאת ממזרח להרי טאיחאנג וממערב ל-"מישור צפון סין".
פני שטח מערב העיר גבוהים יותר ממזרחה, כשהעיר נמצאת על פני אזור מעבר גאוגרפי, במקום שבו מחל להתרומם רכס הרי טאיחאנג ממערב ל-"מישור צפון סין". בהתייחס למסילת הרכבת "גִ'ינְגְ-גְוָאנְג" כנפרשת לאורך אזור הגבול, האזור שממזרח לה שטוח ופתוח למרחבים, והחלק שממערב מורכב מהרים וגבעות עם אגנים ועמקים. כך גם בשטח העיר הבדלי גובה חדים ביותר, כאשר הנקודה הגבוהה היא 1898.7 מטרים בפסגת "יָגָ'אי" שבשטח הרי טאיחאנג, והנקודה הנמוכה היא 32.7 מטרים בכפר ווּגְ'ייֵנְפָאנְג שבנפת צ'וּ'ג'וֹאוּ.
גאוגרפיה > אקלים

האנדאן נמצאת באזור מזג אוויר של מונסון יבשתי ויש בה הבדל ברור בין עונות השנה. הסתיו קריר-מתון, החורף קר, האביב יבש עם רוחות והקיץ חם וגשום. עונות החורף והקיץ ארוכות בצורה ניכרת לעומת עונות קצרות של סתיו ואביב. חודש יולי הוא החם ביותר וינואר הקר ביותר. הטמפרטורה השנתית הממוצעת היא 13.5 מעלות צלזיוס.
תחבורה

להאנדאן מיקום גאוגרפי נוח המאפשר נגישות קלה אליה וממנה. מסילת הרכבת מבייג'ינג לגואנגג'ואו, הכביש המהיר מבייג'ינג לשנג'ן והכביש הארצי המהיר מספר 107, מצטלבים כולם עם מסילת הרכבת העוברת בדרך הערים צ'אנגג'ה (אנ')-האנדאן-ג'ינאן-צ'ינגדאו, הכביש המהיר מהעיר לאנג'ואו לעיר צ'ינגדאו והכביש הארצי המהיר מספר 309. כך מסילות הרכבת, הכבישים המהירים, הבין-עירוניים והעירוניים עוברים כולם בהאנדאן ומקנים לה תשתית תחבורה חזקה המאפשרת ביעילות ובקלות קשרים ותובלה לערים גדולות ורחוקות, וכן הופכים את האנדאן למוקד קישור בולט בין ארבעת המחוזות שאנשי, שאנדונג, חנאן וחביי.
גם בתוך מחוז חביי ישנה נגישות נוחה מאוד בינה לבין שלוש הערים הגדולות בייג'ינג, טיינג'ין ושה-ג'יאג'וואנג. בייג'ינג מצויה במרחק חמש שעות נסיעה, טיינג'ין במרחק שש שעות ושה-ג'יאג'וואנג במרחק שעתיים נסיעה. רכבות ואוטובוסים יוצאים מהאנדאן לשלוש ערים אלו.
בבחינת תחבורה אווירית, בשנת 2007 נפתח בהאנדאן שדה תעופה המספק טיסות בינה לבין הערים שאנגחאי, גואנגג'ואו, צ'ונגצ'ינג, דאליין, האנגג'ואו, שיאן ושיאמן.
כלכלה

בהאנדאן קשרי מסחר חזקים הודות לפעילויות התובלה הרבות במערכות הכבישים הרבות המקשרות אותה עם ערים אחרות ורחוקות. כלכלת העיר מבוססת בעיקר על ייצור במפעלי תעשייה רבים אשר הוקמו הודות למכרות פחם הממוקמים באזור בעיר בשם "פֶנְגְפֶנְג" המהווים משאב כלכלי לתעשיות הברזל, הפלדה והטקסטיל הרווחות כיום בעיר. גם מפעלי כימיקלים ומפעלי מלט, בין מפעלי תעשייה נוספים בעיר, מרוויחים ממכרות הפחם כאשר הפקת החשמל לייצור במפעלים מבוססת עליו.
האנדאן עשירה במשאבי מינרלים כשיש באזור בסביבות 40 סוגי מחצבי מתכות וחומרים אחרים, ובנוסף למכרות הפחם יש בעיר גם מכרות לכריית עפרות ברזל, עפרות אלומיניום, מינרלים של חרסית וסלעים המתאימים לייצור מלט. מתוך אלו המחצבים המצויים בכמות די עשירה הם מינרלים של פחם וברזל. זאת גם הודות להרי טאיחאנג המעשירים את האזור מבחינה אקולוגית כמו גם במחצבים שונים, בייחוד במרבצי הפחם המצויים בהם בכמויות ניכרות. כך גם האנדאן היא אחד האזורים המרכזיים בסין לכריית פחם וברזל.
עם זאת, נגישותו הגדולה מאוד של הפחם בהאנדאן המקנה כמויות חשמל עצומות לביסוס תעשייה עיקרית של הפקת מתכות בעיר, הופכת את האנדאן לעיר בעלת זיהום אוויר חמור ביותר כאשר אזורים שלמים בה אפופים בעשן שחור עם החלקיקים המזהמים העולים מארובות המפעלים הרבים, בייחוד הפיח הנפלט מארובות מפעלי פלדה. בשנים האחרונות פורסמו דיווחים המתארים את הקושי לגור בעיר, בייחוד באזור שבו הוקם מפעל הפלדה הגרמני טיסנקרופ, לאחר שפורק והועבר מהעיר דורטמונד שבגרמניה, שגם שם דיווחו התושבים על פליטת הפיח וחלקיקי הנשורת שאף הכתימו את בגדיהם, ולכן הועבר המפעל מגרמניה. תושבי האנדאן ובייחוד תושבי אזורי המפעלים בהאנדאן דיווחו על תחושה שהם חיים בתוך מקום של רעש ונזק שמתמקד רק בעשיית כסף ובהוספת מקומות עבודה. תושבי אזור מפעל טיסנקרופ נמנעים ביומיום מלאכול בחוץ כדי שהאורז לא יהפוך לשחור, ומתקשים לישון מפאת רעש המפעל הנמשך גם בלילה. כלכלתן של ערים רבות בסין, בייחוד במחוז חביי, מבוססת גם על תעשיית ייצור במפעלים, ותעשייה זו אחראית לחלק ניכר מפליטות פחמן דו-חמצני בסין. כך האנדאן, המתבססת בעיקר על תעשיית מפעלים רבים מאוד הפולטים פיח, נמצאת בבעיה חמורה אף יותר ביחס לאזורים אחרים, בייחוד לעיר באודינג במחוז חביי שגם מתבססת על עוד ענפי תעשייה עיקריים, ואשר משתמשת בשנים האחרונות בעיקר בתעשיית אנרגיה חלופית וכבר הצליחה להוריד בצורה ניכרת את זיהום האוויר והמים בה.
נכון לסוף שנת 2007, עמד התוצר הלאומי הגולמי בעיר על 161.0 מיליארד רנמינבי/יואן (21.4 מיליארד דולר), והיווה זינוק של 14.9% מהשנה שלפני, מה שהעמיד את האנדאן במקום השלישי מבחינה כלכלית מבין ערי מחוז חביי.
תרבות > עממיות

מורשת התרבות העשירה של האנדאן הקנתה לה מאפיינים ומנהגים ייחודיים רבים: ניבים רבים של השפה הסינית כמו גם ביטויים ופתגמים רבים שנוצרו והתפתחו באזור, סיפורים ואגדות עממיות, ואמנויות הכוללות יצירת מוזיקה שהותאמה לאווירה במקדשים בודהיסטיים, ריקוד עם מניפות לצלילי תופים בשם "שָׁאן גוּ ווּ" ויצירת סגנון מעודן של אמנות הלחימה טאי-צ'י בשם "יוּנְגְנְייֵן טאי-צ'י", על שם נפת יוּנְגְנְייֵן שבה פותח. בהאנדאן ידועה עבודת מלאכת הקדרות בשם "צְה-ג'וֹאוּ". מוצרי מזון ייחודיים הם רוטב של בשר חמור ו-"יין צונְגְטָאי".
תרבות > אתרים

האנדאן נחשבת כעיר היסטורית מפורסמת בסין כשהיא עשירה ביותר מ-500 אתרי תיירות בשטחה המנהלי כולל אתרים היסטוריים ואתרי טבע. ואזורים שפותחו ומספקים כיום נופים נאים. אף על פי שמרכז העיר מכיל כיום בעיקר מבני מגורים ומפעלי תעשייה, קיימת ההיסטוריה העתיקה והעשירה של האזור עם מוקדי תרבות רבים, בעיקר מתקופת ממלכת ג'או. אתר חשוב הוא הדרך שבה נסוג "לִין שְׂיָאנְג ז'וּ" שהיה פוליטיקאי בכיר בשירות מדינת ג'או, כדי לתת לאויבו "לְייֵן פּוֹ", שהיה גנרל צבא מדינת ג'או ואחד הגנרלים החזקים בכל תקופת המדינות הלוחמות, לעבור בה. מעשה הנסיגה היווה את אחד ממחוות הרצון הטוב של לין שיאנגז'ו כלפי ליין פו, במנהגו הכללי לסגת ממקומות שידע שיגיע אליהם על מנת להימנע מעימותים. באתר של דרך זו גם התחנן ליין פו לקבלת סליחתו של לין שיאנגז'ו לאחר שהבין את רצונו הטוב לעומת ההתנהגות התוקפנית שלו כלפיו, והשניים נהפכו שם לבעלי ברית.
ארמון וָאחְוָאנְג הוא האתר הידוע ביותר בהאנדאן. הארמון ממוקם על פי צוק הר "טָאנְגְוָאנְגְגְ'יָאו" שבצפון-מערב נפת צְה, 68 קילומטרים ממערב למרכז העיר. הארמון נבנה בזמן שושלת צ'י הצפונית (ששלטה בשנים 550–577), להנצחת "נו-גווא", אלת יצירת האנושות ותיקון חומת גן-עדן במיתולוגיה הסינית. הארמון כולל 4 קומות בגובה 75 רגל. באתר כולו 135 מבני בתים, 3 מערות, 6 סלעים שחרוטות עליהם כתובות "סוטרה" (תוכן ומסר תמציתי) מתקופת שושלת צ'י הצפונית, ו-75 לוחיות אבן שחרוטות עליהן הקדשות מתקופות השושלות ששלטו באזור לאחר מכן. מספר מבני ארמונות נוספים נמצאים בינות לעיקולי מרגלות ההר. מספר מבני ביתנים ממוקמים על קצה צוקי ההר עם שלשלאות ברזל לחיזוק יציבותם. אזור הארמון המרכזי והמבנים הסמוכים לו מהווים בייחוד דוגמה לכושר ההמצאה והארכיטקטורה המתוחכמת שהייתה בסין העתיקה, והאתר מושך מבקרים רבים הן בשל חשיבותו הדתית והן בשל מראהו הארכיטקטוני.
אתרים היסטוריים ואתרי טיול מרכזיים נוספים:
מערות שְׂיָאנְגְטָאנְגְשָׁאן – אתר המכיל 16 מערות עם אלפי פסלים של גאוטמה בודהה, והאתר נותן ידע עשיר על ארכיטקטורה, חציבת מערות, ציור וקאליגרפיה בסגנון בודהיסטי.
"ווּלִינְג צונְגְטָאי"
מקדש לוּשְׂייֵן ב-חְוָאנְגְלְיָאנְגְמֶנְג
אגם גִ'ינְגְנְיָאנְג – ממוקם בנפה העירונית ווּ'אָן, 37 קילומטרים לערך ממרכז העיר. שטחי מים צלולים המוקפים בגבעות ירוקות ובהרים מוריקים. האזור מכיל כיום גם צורות מלאכותיות של נוף שופע וצבעוני, אשר נוצרו לאחר שנים של מחקר ופיתוח על בסיס סיפורים היסטוריים מהמקום לשם הפיכתו לאזור תיירות, המשתלבות היטב בסביבת האגם הטבעית. באתר 18 אתרי נוף כגון תצורות נקיקים ואגם שנוצר למרגלות נקיק תלול. האזור קרוי על שם מאורע שבו הקיסר Zhao Kuangyin מתקופת שושלת סונג הציל ושילח לחופשי נערה בשם ג'ינגניאנג.
הכפר צָ'אנְגְשׁוֹאוּ
הר ווּדָאנְג
תרבות > תוארי כבוד

העיר ההיסטורית והתרבותית הלאומית – בשנת 1994 מטעם מועצת המדינה של סין.
העיר המתוירת ביותר בסין – בשנת 2004 מטעם הגוף הממשלתי הלאומי לתיירות של סין.
עיר הגן הלאומית – בשנת 2005 מטעם משרד הבינוי של סין.
תרבות > השכלה

המכללה המקצועית והטכנית של האנדאן – הייתה ידועה בעבר כאוניברסיטת האנדאן, רשומה כמוסד חבר באונסקו במסגרת פרויקט "תוכנית אסיה-הפאסיפית של המצאה ופיתוח חינוכיים" ("APEIA" לפי ראשי תיבות ההגדרה באנגלית).
אוניברסיטת ההנדסה של חביי
ערים תאומות

אוקראינה קריבי ריה, דניפרופטרובסק, אוקראינה
איטליה פדובה, ונטו, איטליה
יפן סאייקי (אנ'), אויטה, יפן
הערות שוליים

↑  China: Hébĕi (Prefectures, Cities, Districts and Counties) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
↑  "ניו-יורק טיימס", ג'וזף קאהן ומארק לנדלר, הצד השני של תהליך התיעוש בסין – יבוא של זיהום מהמערב, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2007
↑  מידע כללי על האנדאן, אתר HKTDC
↑  ארמון חְוָאנְג, אתר Chinaculture.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564198705171  GND: 6140507-3  LCCN: n80157797  MusicBrainz: ab858d8d-978c-4475-898c-034f2b765e08  VIAF: 157110160   WorldCat (עם VIAF): 157110160 
רחוב ועורק-תחבורה בעיר
כיכר ברחוב גדול בעיר
מקהלת הרבנות הצבאית

מקהלת הרבנות הצבאית בטקס זיכרון לחללי חיל הרפואה באנדרטת חיל הרפואה בחיפה, 2016
מקהלת הרבנות הצבאית, בניצוח מנשה לב רן, שרה בפני פצועי צה"ל, 1972
מקהלת הרבנות בהופעה בפני חיילים בג'באליה בתחילת האינתיפאדה הראשונה
מקהלת הרבנות הצבאית היא להקה צבאית בצה"ל.
חברי מקהלת הרבנות הצבאית הידועים

בין חברי המקהלה הידועים לאורך השנים נמנים: החזן גבריאל נחום אורן, מוטי זינגבוים, יעקב זינגבוים, משה מונה רוזנבלום, צמד רעים, דודו פישר, מרדכי סובול, דניאל אורן, ישראל לנצ'נר (היה מנהל בית ספר "עציון", כפר סבא), אורי בוסקילה (שכיהן כמ"מ ראש עיריית בת ים), שלומי גולדברג, משה סובל, ציון גולן, יקיר ונה (מנהלו האישי של הזמר עוזיה צדוק), משה גיאת, משה ליאון, ישראל פרנס, משה קפטן, גיל קפטן, אסף נגל, אריק וולהיים, אושי גרוס, ליאור אלמליח, ליפא גלנץ, אופיר סובול, יובל סטופל, עמית ליסטוונד, איציק דדיה, ישי ריבו, חומי בראון ועוד.
חידוני התנ"ך

ב-1975, בחידון התנ"ך הבינלאומי לנוער שנערך בבנייני האומה בירושלים ביום העצמאות שרה הלהקה את "כי לקח טוב" עם הסולן גבריאל נחום אורן בניצוחו של מר מנשה לב-רן.
ב-1988, בחידון התנ"ך הבינלאומי לנוער שנערך בבנייני האומה בירושלים ביום העצמאות, שרה הלהקה שיר חדש "דרך וחזון" מילים יוסי ויליאן, לחן יאיר מילר, שהוזמן במיוחד לאירוע.
ב-2008 בחידון התנ"ך העולמי לנוער ביצעה המקהלה לראשונה את שיר "נגינת השישים" שחובר על ידי יעל הרמתי והולחן על ידי רס"ן משה מונה רוזנבלום, במיוחד בשבילה לכבוד שנת השישים. בכך הייתה המקהלה הלהקה הצבאית הראשונה שיוצאת עם שיר חדש לכבוד שנת השישים.
ב-2009 בחידון התנ"ך העולמי לנוער ביצעה המקהלה את השיר "תפילה אשא" שכתב יורם טהרלב והלחין חנן יובל, בנוסף ביצעה את השיר "שומר ישראל" עם החזן הצבאי הראשי לצהל סא"ל שי אברמסון.
ב-2010 בחידון התנ"ך העולמי לנוער ביצעה המקהלה את השיר "שיר השיירה" שכתב עלי מוהר על פי לחן עממי יווני השיר בוצע במקור על ידי אריק איינשטיין.
ב-2011 בחידון התנ"ך העולמי לנוער ביצעה המקהלה את השיר "עומד בשער" שכתב והלחין עמיר בניון.
ב-2012 בחידון התנ"ך העולמי לנוער ביצעה המקהלה את השיר "מנגינה" שכתבה מורן כרמל והלחין רביב רם בן מנחם, השיר בוצע במקור על ידי הזמר אייל גולן.
ב-2013 בחידון התנ"ך העולמי לנוער ביצעה המקהלה את השיר "ארץ ארץ" שכתב והלחין שייקה פייקוב. השיר בוצע במקור על יד הזמרת אילנית ועובד במיוחד להרכב המקהלה על ידי מנהלה המוזיקלי ומנצחה אופיר סובול.
ב-2015 בחידון התנ"ך העולמי לנוער ביצעה המקהלה את השיר "ראו בנים" מתוך תפילת הערבית שהלחין יונתן רזאל
ועובד במיוחד להרכב המקהלה על ידי מנהלה המוזיקלי ומנצחה אופיר סובול.
בתרבות

מקהלת הרבנות הצבאית מוזכרת בשיר "יידישע פיראטן" שכתבו דני ליטאי ויורם טהרלב עבור להקת חיל הים. בשיר מתוארת ספינת שודדי ים יהודים המפליגים ממזרח אירופה ומגיעים לישראל, בה גויסו והפכו למקהלת הרבנות.
ב-2022 עלתה לשידור בכאן 11 הסדרה הקומית "שישו ושמחו", בה מוצג ההווי-לכאורה של מקהלת הרבנות הצבאית.
אוניות הקו בצי הבריטי

אוניות הקו בצי המלכותי הבריטי היו עמוד השדרה של הצי הבריטי החל מהמאה ה-17 ועד הופעתן של אוניות המערכה המוקדמות באמצע המאה ה-19. בכל הציים האירופים היו אוניות הקו אוניות המלחמה הראשיות, ואולם הצי הבריטי, שהיה אז הצי הגדול בעולם והצי שנהנה מעליונות ימית בלתי מעורערת (במיוחד מאז קרב טרפלגר) הביא אוניות אלה לשיא התפתחותן.
רקע: אוניות הקו

אוניות הקו היו אוניות המלחמה העיקריות בציים האירופיים, החל במאה ה-17 ועד אמצע המאה ה-19. המושג אוניית קו נוצר עם התפתחות הטקטיקה הימית במהלך המאה ה-17. עד אמצע המאה התנהלו קרבות ימיים ללא סדר כלשהו. כל אונייה מצאה לעצמה יריב, והתמודדה מולו בדו-קרב אחד מול אחד. אולם, במהלך המאה ה-17 החלו הציים, בעיקר הצי הבריטי וההולנדי לסדר את כל אוניות המלחמה בטור עורפי. הצי היה נכנס לקרב בטור ארוך, וכך ניתן היה לרכז את האש. בנוסף, בדרך זו היה מתגלה לאויב רק הצד החמוש והמוגן יותר של האוניות, ואילו הצדדים הפגיעים יותר - החרטום, ובמיוחד הירכתיים - היו מוגנים. בטור היו רק אוניות שהיו יכולות לעמוד באש של אוניות האויב ולהוות חלק משמעותי מכוח האש של הצי שלהן. מכאן נגזר השם אוניית קו - אונייה היכולה להיות חלק מהמערך הטורי (line of battle).
אוניית קו הייתה אוניית מפרשים בעלת שלושה תרנים. צוות של אוניית קו מנה כמה מאות מלחים וקצינים; המספר יכול היה לנוע בין 500 איש עד קרוב לאלף. חימושה העיקרי של אוניית קו הייתה תותחים ימיים בקטרים שונים.
דירוג אוניות הקו בצי הבריטי

במאה ה-17 היו אוניות הקו אוניות בעלות שני סיפוני תותחים (double decker) שנשאו 50 תותחים; במאה ה-18 כבר היו אוניות גדולות ובעלות חימוש כבד בהרבה. הצי הבריטי הנהיג שיטה לדירוג אוניותיו, על פיה רק אוניות בדרגות הראשונה עד השלישית היו חלק מהמערך הטורי.
אוניות מדרגה ראשונה (first rate) נשאו 100 תותחים ומעלה, בשלושה סיפוני תותחים; בסיפון התותחים התחתון תותחי 32 ליטראות. באמצעי 24, ובעליון 18 ליטראות. לאוניות אלה היה צוות של 850 איש ויותר, והן הוצבו בדרך כלל במרכז טור האוניות. אך מכיוון שסיפון התותחים התחתון היה קרוב כל כך לפני המים, הרי שבמצב של גלים גבוהים מדי לא ניתן היה להפעיל את התותחים של אותו סיפון. עובדה זו, וכן העובדה שהאוניות היו גדולות ומסורבלות, ויקרות מאוד לתפעול, הביאו לכך שהן היו בדרך כלל אוניות הדגל של האדמירל שפיקד על הצי. לא נבנו אוניות רבות מסוג זה.
אוניות מדרגה שנייה (second rate) היו למעשה דגם קטן יותר, ולכן זול יותר, של אוניות מדרגה ראשונה. הן נשאו 90 עד 98 תותחים, קלים יותר מאלו של הדרגה הראשונה - 32 ליטראות בסיפון התחתון, אך 18 ו-12 ליטראות בסיפונים הגבוהים יותר, ו-750 אנשי צוות. גם הן סבלו מהמגבלות של אוניות מדרגה ראשונה, ואוניות מדרגה שלישית היו יכולות להתמודד איתן, אך בקרב צמוד היה לעוצמת האש שלהן יתרון. בנסיבות שבהן היה יקר מדי להשתמש באוניות מדרגה ראשונה, כמו למשל בציים שהיו באתרים מרוחקים, נעשה שימוש באוניות מדרגה שנייה.
אוניות מדרגה שלישית (third rate) - אלו היו אוניות שנשאו 64 עד 80 תותחים. רוב אוניות הקו היו מסוג זה, כאשר הדגם שהיה הנפוץ ביותר היה אוניית קו בת 74 תותחים, שנקראו בקיצור 74 (Seventy Four). באוניות אלו היו שני סיפוני תותחים, כשבתחתון תותחי 32 ליטראות ובעליון - 18 ליטראות. לאוניות אלו היה צוות בן 600 עד 650 איש, והן היו המיזוג הטוב ביותר בין עוצמת אש, יכולת תמרון, ועלות כלכלית.
אוניות מדרגה רביעית (fourth rate) - אוניות אלו היו אוניות הקו של המחצית הראשונה של המאה ה-18, ונשאו 50-60 תותחים בני 18 ליטראות. בשיאן של אוניות הקו הגדולות, נחשבו אוניות אלו כבעלות עוצמת אש חלשה מדי, וחלשות מדי לקו העיקרי. למרות זאת שימשו אוניות אלו בקרבות, בעיקר בים הבלטי (קרב קופנהגן) וזאת בשל השוקע הנמוך שלהן. זו הסיבה שאוניות מדרגה זו השתתפו גם בקרב קמפרדאון. למרות זאת, אונייה מדרגה זו השתתפה גם בקרב הנילוס. אולם, אוניות אלו שימשו בעיקר לתפקידים שאינם חלק מתפקידי הטור העורפי, כמו ליווי שיירות, הגנת חופים, ועוד. בצי ארצות הברית היו פריגטות גדולות, בנות 44 תותחים, שהיו קרובות מאוד בכוחן לאוניות אלו.
אוניות מדרגה חמישית (fifth rate) היו בעיקר פריגטות. הן נשאו תותחים בסיפון אחד, במגוון רב של תצורות, החל מפריגטות שנשאו 32 תותחים בני 12 ליטראות וכלה בכאלו שנשאו 40 תותחים בני 24 ליטראות.
אוניות מדרגה שישית (sixth rate) היו פריגטות קטנות יותר, בעלות 22 או 28 תותחי 9 ליטראות.