stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הירושה – דמויות
מרטאג

מרטאג הוא אחיו למחצה של גבור העלילה, אראגון, ומחשובי משרתיו ואויביו של גאלבטוריקס. מרטאג ידוע כבנו של מורזן ראש מפרי השבועה שבגדו ברוכבי הדרקונים והצטרפו לגלבאטוריקס. לאורך סדרת הספרים מתגלה כי אמו היא גם אמו של אראגון. הוא לוחם מיומן והפך לרוכב דרקונים תחת שליטתו של גאלבוטריקס, בשל שינוי שהוא עושה בעצמו פגה השליטה של המלך בו והוא משתחרר מכבליו ונלחם בו.
ברום

ברום - מורהו הראשון של אראגון שהכירו בתחילה כזקן תמהוני ונרגן. לאורך סדרת הספרים מתגלה כי הוא היה רוכב בעצמו שהתחנך אצל אורומיס. הוא איבד את הדרקונית שלו בעיצומו של המרד של גאלבוריקס ומפרי השבועה. אובדן הדרקונית שלו שבר את רוחו והפך אותו לתאב נקמה הוא הקים את הווארדן, חיסל בכוחות עצמו שלושה ממפרי השבועה והדרקונים שלהם, כולל מורזן, בנוסף סייע לחיסול חמישה אחרים. לאחר שהתוודע לאראגון נדד איתו ברחבי אליגאזיה במטרה לנקום ברא'זאק על רצח גארו (דודו של ארגון) הוא מת בידי הרא'זאק בעת לחימה לאחר מותו הפכה סאפירה את מצבתו ליהלום טהור. בהמשך מתגלה שהיה אביו של אראגון ואהובה של סלנה - אמו של אראגון.
רוראן

בן דודו של אראגון והמנהיג הבלתי מעורער של תושבי קרווהוֹל. פגישתו הראשונה עם אראגון לאחר שזה עזב את קרווהול הייתה בסורדה. ידוע גם כ"פטיש הכוח" משום שנלחם באמצעות פטיש ברא'זאק וחיילי גאלבטוריקס. התחתן עם קטרינה, בת הקצב סלואן, בסוף הסדרה הוא הופך לרוזן ונולד לו בת בשם איזמירה על שם אמא של קטרינה.
גאלבטוריקס

הנבל הראשי בסדרה. גאלבטוריקס הוא שיזם את המרד שהוביל לנפילת רוכבי הדרקונים אחרי שדרקונו הראשון מת. הוא מלך הקיסרות, שזכה בכוח שאין שווה לו באמצעות ניצול הדרקונים. איש לא הצליח להביס אותו בכל שנות שלטונו. הוא מתואר כאכזרי, חסר רחמים וחסר כבוד לחיי אדם. רכב על דרקון ענק ושחור ששמו שרוקין. שרוקין היה מטורף וסבל מכאבים רבים אך גם חזק וגדול יותר מכל דרקון. הקשר ביניהם לא היה בריא ופורה כשאר הדרקונים ורוכביהם מאחר שגאלבטוריקס השתלט עליו באמצעות קסמים.
אורומיס

אחרון רוכבי הדרקונים מהדור הקודם. בזמן בגידת מפירי השבועה הם תפסו אותו והוא ברח במחיר הרגל של דרקונו, וברח ליער דוּ ולדנוארדן. שימש כמורהו השני של אראגון, לאחר מותו של ברום. הוא סבל מנכות שמנעה ממנו להשתמש בקסם, מלבד בעוצמות חלשות מאוד. אורומיס ודרקונו גליידר נרצחו בידי מרטאג ועוקץ (שהיו שניהם בהשפעת קסמיו של גאלבטוריקס).
דמויות נוספות

אז'יהוד - מנהיג הווארדן עד מותו בפרק הראשון של הבן הבכור. היה אביה של נאסודה והסתיר את אראגון מעיני הקיסרות.
גארו - דודו המאמץ של אראגון, אביו של רוראן, אחיה של סלנה. נרצח בידי הרא'זאק.
דורזה - צל ששימש בשירותיו של גאלבטוריקס. דורזה הוא ששבה את אריה ואראגון, וחוסל בידי אראגון בסוף הספר הראשון.
מורזן - אביו של מרטאג ומי שעד לסוף בריסינגר נחשב לאביו של אראגון. הוא היה הראשון והאחרון שבמפרי השבועה, והרוכב הנאמן ביותר של גאלבטוריקס.
נאסואדה - בתו של אז'יהוד שנהפכה למנהיגת הווארדן ולמלכה לאחר מותו.
הרות'גאר-מלך הגמדים ומנהיג שבט "דורגמיסט אינגיאטום" שנהרג על ידי מרטאג, וכן היה גם אביו המאמץ של אוריק.
אוריק-בנו המאומץ והיורש לכתר של הרותגאר וחברו הקרוב של אראגון.
איסלנזאדי - מלכת האלפים ואימה של אריה, מתגוררת בהיכלי טריאלידי שבעיר אלאסמרה. אחרי שנרצחה בידי לורד בארסט בקרב על אורו'ביין מונתה ביתה - אריה, להיות מלכת האלפים.
רונון - נפחית אלפית, בין האלפים המבוגרים ביותר בכל אלאגייזיה, היחידה שחיה עוד מלפני תקופת הרוכבים. רונון היא זו שחישלה את כל חרבות הרוכבים: זאר'רוק, אילונין ואף את חרבו של אראגון-בריסינגר. לאחר המלחמה חיזקה מחדש את חרבות הרוכבים שנמצאו בעיר הבירה.
אלווה - הנערה המכשפה. בשל ברכה שגויה של אראגון, היא מרגישה את הסבל העובר על הזולת. יכולת זו הפכה אותה ללוחמת רבת עוצמה מכיוון שקל לה למצוא את נקודות התורפה בעומדים מולה.
קטרינה - ביתו של סלואן הקצב ושל איזמירה (היא מתה ברכס השדרה). התחתנה עם רוראן. לרוארן וקטרינה נולדת בת בשם איזמירה.
סלואן - קצב העיירה קרווהול, מגן על ביתו בחירוף נפש. התנהג בגסות אל אראגון ורוראן ואף הסגיר אותם לקיסרות. אראגון מגלה את שמו האמיתי ובאמצעות השליטה הזאת פוקד עליו להתרחק מרוראן ומקטרינה ולמצוא שלווה בין האלפים.
סאפירה – הדרקונית הכחולה של אראגון, שנקראה על שם דרקוניתו של ברום. סאפירה היא הדרקונית היחידה ממין נקבה, וכן הדרקון היחיד שלא נמצא תחת שליטת גאלבטוריקס. ידועה גם בכינויים "בג'ארסקולאר" (בשפה העתיקה) ו"לשון האש" (בפי האורגלים).
פירנן: הדרקון הירוק של אריה, שבקע אחרי המלחמה.
עוקץ – הדרקון האדום של מרטאג. אף על פי שעודו בן מספר חודשים גודלו כגודלה של סאפירה – תוצאה של הכשף שמפעיל גאלבטוריקס. גם הוא, כמו מרטאג, מחויב לשרת את רצונו של גאלבטוריקס שמחזיק בשמותיהם האמיתיים. הוא ומרטאג הרגו את אורומיס וגליידר.
שרוקין: הדרקון השני של גאלבטוריקס, בצבע שחור. גאלבטוריקס הגדיל אותו בכשפים אפלים יותר מכל דרקון אחר שהיה ידוע אי פעם. נהרג על ידי אריה בעזרת עוקץ וסאפירה.
גליידר – הדרקון הזהוב של אורומיס. ידוע שאיבד אחת מרגליו הקדמיות בתקופת נפילת הרוכבים ושהתחבא עם אורומיס ביער דו ולדנוארדן. גליידר העניק לאראגון וסאפירה את האלדונארי שלו לפני שנהרג.
| "הירושה" מאת כריסטופר פאוליני |
| --- | --- | --- |
| ספרים | אראגון (2003) • הבן הבכור (2005) • בריסינגר (2008) • הירושה (2011) |  |
| עיבודים | אראגון (סרט) • אראגון (משחק) |  |
| דמויות | הירושה - דמויות |  |
המומינים – דמויות

הדמויות המרכזיות בסדרת האנימה
להלן פירוט של מרבית הדמויות בסדרת ספרי המומינים. בנוסף לשלוש הדמויות הראשיות בסדרה, הסדרה כוללת כמות גדולה יחסית של דמויות משנה. השמות המקוריים השוודיים של דמויות הסדרה רשומים בסוגריים.
על מנת לראות את רשימת הדמויות בסדרת האנימציה "המומינים" לחצו כאן.
סיווג הדמויות

הדמויות השונות המופיעות בספרים פעמים רבות משויכות לזן מסוים.
מומינים (שוודית: Mumintroll, פינית: Muumipeikko) – הדמויות הראשיות המתגוררות בעמק. מראם של המומינים מזכיר את זה של היפופוטמים, אך הם לבנים, וזנבם הארוך מסתיים בציצית. המומינים ניזונים באופן דומה לבני אדם, ואף מוזכרים כחובבי קפה. המומינים ישנים שנת חורף, אותה הם מקדימים בארוחת מחטי אורן. שלושת המומינים המופיעים בספרים הם מומינאבא, מומינאמא ומומינטרול.
סנורקים (שוודית: Snorken) – הסנורקים הידועים הם סנורק וסנורקה (עלמת הסנורק). מראם של הסנורקים זהה כמעט לחלוטין לזה של המומינים, אך יש להם שיער על ראשם, והם נוהגים לשנות את צבעם בהתאם למצב רוחם, כך לדוגמה כאשר סנורק מפחד הוא משנה את צבעו לירוק.
פיליונקים (שוודית: Filifjonkan) – הפיליונק (או פיליפיונק, על פי תרגום אחר) מופיעה כדמויות שונות ככל הנראה בספרי המומינים. בין השאר גברת פיליונק, שכנת המשפחה, בת דודתה של אמה (או פיונה), והפיליונק המופיעה ב-"עמק המומינים בנובמבר", יש אזכור גם למר פיליונק שהיה נשוא לאמה. הפיליונק הוא לרוב גבוה ורזה, והליכותיו מעודנות. ככל הנראה הפיליונקים מתגוררים בעמק הפיליונק מצפון מזרח לעמק המומינים.
המיולינים (שוודית: Hemulen) – דמויות רבות באזור עמק המומינים הן המיולינים. מראהו החיצוני של המיולין דומה לזה של המומינים, אך הם לרוב לבושים בשמלות ארוכות, או מעילים. רבים מההמיולינים הם אובססיביים בנוגע לתחום מסוים, כדוגמת סקי, בוטניקה בולים או סידור וניקיון.
בימבלים (שוודית: Mymlan) – חלק נכבד מהבריות דמויות האנוש בספרי המומינים מוגדרים שייכים למשפחת בימבל. השם בימבל יוחס לשתי דמויות שונות - אמה ואחותה של מאי הקטנה. סנופקין ככל הנראה הוא בימבל גם כן, ומאי הקטנה גם כן.
משפחת מומין

מומינטרול/מומין (בשוודית: Mumintrollet) – הדמות המרכזית בסדרה. שוחר הרפתקאות וטבע וילד טוב. יחד עם חבריו יוצא מומין להרפתקאות רבות ומשונות ומפיק לקחים. הוא החכם והפיקח שבחבורה. הוא חברו הטוב ביותר של סנופקין. מאוהב בסנורקה בסתר ומפגין זאת בחשאי.
מומינאבא (בשוודית: Muminpappan) – אביו של מומינטרול. ננטש על סף בית יתומים בילדותו, וברח משם כשהפך לנער כדי לגלות את העולם אך לבסוף החליט להקים משפחה ולהיות אב אחראי לילדו. כותב את סיפור ילדותו המרתק ומלא ההרפתקאות. הוא כמעט תמיד חובש כובע צילינדר שחור, ונוהג להרגע בעת עישון מקטרת.
מומינאמא (בשוודית: Muminmamman) – אמו של מומינטרול. הייתה גם היא הרפתקנית בילדותה. בבגרותה היא אמא מתחשבת, מכניסת אורחים ורוקחת תרופות פלא מתוך ספר שהורישה לה אמה. מדי פעם היא מחליטה לעזוב את הבית לפרקי זמן קצרים, ועוברת הרפתקאות מעניינות. כמעט תמיד נמצא אצלה תיק היד השחור שלה. לובשת באופן קבוע סינר מפוספס.
חברים של בני המשפחה

סניף (שוודית: Sniff, פינית: Nipsu) – סניף הוא יצור דמוי קנגורו או עכברוש, וחברו הילדותי במקצת של מומין, הנחשב כבן משפחה בבית המומינים. זוהי אחת הדמויות הבודדות בסדרה המגלה חומרנות וחיבה יתרה לכסף, אחריו היא רודפת באופן עקבי. כמו כן מאופיין סניף כפחדן, קמצן וזללן. בתרגומים לעברית הדמות כאלחי. סניף הוא בנם של פרימולה ופדלר (מופיעים בפרק "מסיפורי מומינאבא").
סנופקין (שוודית: Snusmumriken, פינית: Nuuskamuikkunen) – חברו הטוב של מומין. נוהג לנדוד דרומה עם האוהל שלו בכל חורף והוא נוהג לחזור לעמק המומינים באביב. סנופקין הוא טיפוס שתקן ומופנם האוהב להתבודד, נערץ על ידי חבריו, בעיקר מומין, שמתייחסים אליו כאל חכם ובר–דעת. לראשו תמיד אותו כובע ירוק ישן ולגופו תמיד אותה חליפה ירוקה. סנופקין חי בפשטות באוהל ליד הנהר השוכן בעמק המומינים, נוהג לנגן במפוחית פה. הוא ניזון מהדגים שהוא דג בנהר. שלא כמו חבריו האחרים ב"עמק המומינים", בגלל רצונו להתבודד אינו רואה את בית המומינים כביתו שלו, אך זוכה שם באופן תמידי לאירוח מאיר פנים. סנופקין אינו מסכים שמומין טרול יצטרף אליו בנדודיו החורפיים, אך תמיד ראוי לקבלת הפנים מחממת הלב ממומין כאשר חוזר באביב. סנופקין, או בשמו המלא סנוסמומריקן, מופיע לראשונה בספר "כוכב השביט מגיע לעמק המומינים". סנופקין הוא אח למחצה של בימבל ומאי הקטנה, הוריו הם מימבל (מימבלינה, אימה של מאי הקטנה) ויוסטוס.
סנורקה (שוודית: Snorkfröken, פינית: Niiskuneiti) – ידידתו הטובה של מומין ואף מאוהבת בו. היא מתאהבת באחרים לעיתים אבל חוזרת למומין כשהעניינים מתחממים יותר מדי. סנורקה היא עדינה ונבונה, תלויה במומין מאוד וסומכת עליו בכול. חברתה הטובה היא מאי הקטנה. סנורקה נשארת לכל אורך הסדרה אכפתית ועדינת נפש ומלאת אמונה בטוב שבעולם, סנורקה מוצאת עצמה כבת משפחה של המומינים אך נשארת נאמנה לאחיה סנורק ודואגת לו. סנורקה וסנורק הם בני גזע הסנורקים – תת-גזע של המומינים.
סנורק (שוודית: Snorken, פינית: Niisku) – אחיה של סנורקה. מדען המנסה בין השאר לבנות ספינה מעופפת.
מאי הקטנה (שוודית: Lilla My, פינית: Pikku Myy) – ילדה נערית קטנה, שובבה וזדונית, שלא מפחדת מכלום. מאי היא אחותה של בימבל (או כפי שנקראה בספרים בעברית, בימבולונת). לדברי בימבל, מאי הקטנה נמסרה לאחריותה על ידי אימן של השתיים (בימבלינה – שהיא בעצם גם אימו של סנופקין) מפני שזו התייאשה מלנסות לחנך אותה. לדבריה, אם בימבל לא תוכל לחנך אותה, אף אחד כבר לא יוכל. לכן, מסבירה בימבל את ניסיונות השווא שלה להשליט סדר על מאי כ"עניין של עיקרון". גודלה של מאי אינו ברור לגמרי – בחלק מהספרים מתואר גודלה כשל תפוז, אולם בסדרת הטלוויזיה היא מתוארת כילדה קטנה ונמוכת קומה בעלת ממדים רגילים. שערה של מאי הקטנה הוא אדמוני ואסוף תמיד ב"קוקו" מזדקר. היא לבושה תמיד בשמלה אדומה פשוטה. לצווארה סרט ורוד. מאי מעידה על עצמה שהיא אף פעם לא עצובה, אלא רק שמחה או נרגזת.
דמויות משנה עיקריות

גברת פילפיונק (בשוודית: Filifjonkan) – מצטרפת כ"שכנה החדשה" לעמק המומינים. אישה נוקשה וקרירה שמחנכת את שלושת ילדיה בנוקשות יתרה. היא מפחדת מכך שילדיה ילמדו הרגלים לא טובים, ותמיד דואגת כשהם משחקים ביתר התלהבות. גברת פילפיונק רוצה שאופן הציות לכללים ולעקרונותיה יהיה מוחלט. גם הכישלון המזערי ביותר מדכא אותה, והיא נוחה לכעוס. על אף שגברת פילפיונק אחראית וצייתנית ברמה מקסימלית, ייתכן שעמוק בתוכה היא מקנאה קמעה בחייהם החופשיים וחסרי הדאגות של המומינים. גברת פילפיונק תמיד שומרת על ביתה ועל גינתה במצב הנקי והמסודר ביותר. יש לה חוטם מוארך, והיא לובשת שמלה אדומה וחובשת כובע מחודד תואם. היא מלבישה את ילדיה בדיוק באותו סגנון. היא לעיתים מתלבטת אם לעזוב את עמק המומינים אך תמיד נשארת (בספרים ישנן דמויות רבות נוספות המשתייכות לגזע הפילפיונק, הנקרא במקור "פיליפיונק").
מר המיולין (בשוודית: Hemul) – קשיש מגזע "המיול" (נקרא על שם הגזע) שמתעסק באספנות. בתחילה אסף בולים, כאשר אסף את כל הבולים שבעולם, עבר לאיסוף פרחים למיניהם ולבסוף עבר לתחום הצפרות. אדם טוב לב ומעט אומלל בגלל תעלוליו המרושעים והבלתי פוסקים של סרח. נרתם לעזור למומין ולסנורקה בכל צרה. מנהל קשר שוטף עם "האגודה לצמחים חדשים" ומנסה לרשום שם את גילוייו. פעמיים זכה לקבלת הכבוד על גילויים של שני צמחים נדירים בעמק המומינים, שנקראו על שמו. האחד הוא גלדיולוס המיולינסיס והשני הוא גלדיולוס המליפורמיס. דודתו של מר המיולין גידלה את מומינאבא בבית היתומים.
תו-תיקי (דינורה בתרגום הישן; בשוודית: Too-ticki) – חברה טובה של משפחת המומינים. היא אישה נבונה שיודעת כיצד לפתור דילמות מכל הסוגים בצורה הגיונית ובדרך פרקטית. דינורה תמיד קופצת מיד לפעולה, מנקה ועוזרת למומינים לשמור על סדר בחייהם. היא פילוסופית מעשית, יוצרת ואמנית. דינורה נבדלת משאר אוכלוסיית עמק המומינים בכך שאינה ישנה שנת חורף. היא מעבירה את החורף בבית המרחץ של משפחת המומינים שליד הים. שם היא חשה מאוד בנוח, ויצורי החורף הבלתי נראים מספקים לה חברה. דינורה אמנם מסוגלת לתקן כל דבר, אך היא מאמינה שלפעמים עליך לקבל את העובדה שלא כל מה שנשבר ניתן לתיקון. היא אינה מבקשת להורות לאחרים כיצד לחיות, כיוון שמאמינה שכל אחד לומד דרך ניסיונו האישי. דינורה לובשת חולצה מפוספסת ומכנסיים כהים, וחובשת כובע. הדמות מעוצבת על פי טוליקי פיאטילה (Tuulikki Pietilä), אמנית פינית ושותפתה לחיים של טובה ינסון. טוליקי וטובה ינסון שיתפו פעולה בפרויקטים רבים, כולל בסדרת ספרי המומינים.
הגרוק (בשוודית: Mårran) – מפלצת קרה ובודדה. כל הנמצא בסביבתהּ הופך לגוש קרח. היא אינה רעה מיסודה, ותמיד מחפשת חברה וחום, אך בשל מראהּ החיצוני היא מביאה להרתעות מפניה. היא נוהגת להתיישב על מדורות בוערות כדי להתחמם, דבר הגורם מיד לכבייתן. מזכירה בצורתה ובהתנהגותה את פאפי.
דמויות משנה נוספות > המיולינים

שומר הפארק (בשוודית: parkvakten) – ההמיולין השומר על הפארק, ואויבו של סנופקין. סנופקין מבריח את שומר הפארק בעזרת זרעי שמנטפים, וזורק את שלטי הפארק לנהר, משם הם נסחפים לביתה של אחייניתה של אמה.
סוהרת הפארק (בשוודית: parken warden) – מסייעת לשומר הפארק בעבודתו. בסדרה היפנית מוצגת בתור "אשת השומר".
מר לין (ידוע בתור ההמיולין המחליק בשוודית: Den vintersportälskande Hemulen) – מר לין מופיע בספר "חורף קסום" ומתגורר זמן מה אצל משפחת המומינים. מר לין הוא חובב סיכונים ואתגר, ועל כן נודד ממקום למקום לאחר החורף, שכן לדבריו הקיץ אינו קשה מספיק עבורו. מר לין אוהב במיוחד את הריבה שמומינאמא מכינה.
דודה ג'יין/ג'יני (בשוודית: moster) – דודתו העשירה של מומינאבא, מופיעה בספר הקומיקס  מומינטרול. בביקורה בעמק המומינים מנסה הדודה לשכנע את מומינאבא לשמור על כספה. בסדרה הטלוויזיונית היפנית מוקדש פרק לסיפורה של הדודה ג'יני.
אספן העשים (בשוודית: hemul som samlar på insekter) – אספן העשים הציל את משפחת המומינים בספר כוכב השביט מגיע לעמק המומינים.
מנהלת בית היתומים (בשוודית: moster) – בשוודית שמה זהה לזה של דודה ג'יין, וגם מראה החיצוני, אך אין הבהרה כי מדובר באותה דמות. מנהלת בית היתומים היא דמות קשוחה, שהייתה אחראית על מומינאבא בתקופת ילדותו לפני שברח מבית היתומים.
ההמיולין הסוהר (בשוודית: hemul) – הסוהר ששומר על מומין, סנורקה ואחייניתה של אמה בספר "קיץ מסוכן בעמק המומינים", לאחר שאלו נעצרים בעוון שריפת שלטים. להמיולין הסוהר אחיין, שהוא ככל הנראה אינו המיולין.
ההמיולין המסדר (בשוודית: Hemulen) – ההמיולין המסדר מופיע בספר "עמק המומינים בנובמבר". הוא אובססיבי לגבי סידור דבריו, כמו גם דבריהם של אחרים. מלבד חיבתו לסירתו, בה מעולם לא שט, ההמיולין מעריץ ומעריך את מומינאבא.
דמויות משנה נוספות > יצורים בעמק המומינים

השמנטפים (בשוודית: Hatifnattar) – יצורים מוזרים ולבנים בצורת מקל עם ידיים קטנות, אשר צומחים מזרעים מיוחדים שנשתלו בליל אמצע הקיץ. השמנטפים הם יצורים אשר מפיקים חשמל, ונטענים מהברקים בלילות חורף סגריריים כשסופת ברקים מכה בעץ הארז העתיק בראש הרי הבדידות, מקום היקבצותם. מי שמתקרב אליהם מתחשמל, לכן הם נמצאים בבחינת אותם יצורים שיש לשמור מרחק מפניהם. יש להם ברומטר אשר תלוי על עמוד קולט ברקים שאומר להם מתי קרבה לה סופת ברקים, שם הם מתאספים כדי להיטען בחשמל.
יצורי החורף / השרצים (בשוודית: Knytt) – יצורים ביישנים דמויי אנוש, שיוצאים ממחבואם בבוא החורף. מלבד מהופעתם בספר "משפחת המומינים - חורף קסום" הם גם משחקים תפקיד בסיפור "עץ האשוח". יצורי החורף נוהגים להקים מדורת חורף, יום לפני זריחת החמה בפעם הראשונה. גם בחג אמצע הקיץ נוהגים השרצים, כמו גם שאר תושבי העמק, להדליק מדורה גדולה.
החדפים (בשוודית: näbbmöss) – יצורים קטנים ובלתי נראים. החדפים נעלמו ככל הנראה בשל ביישנותם הרבה, בדומה לניני מן הסיפור "הילדה הבלתי נראית". ישנם שמונה חדפים המתגוררים בבית הקיץ של המומינים. דינורה מטפלת בחדפים, ודואגת לרווחתם. בספר "משפחת המומינים - חורף קסום" דינורה מציגה את החדפים למאי הקטנה ולמומין, והם היחידים המודעים לקיומם.
ההבדלים בין הדמויות בסדרת הספרים לבין הדמויות בסדרת האנימציה

הדמויות הבאות, אשר נוצרו במיוחד עבור העיבוד הטלוויזיוני היפני לסדרת המומינים, אינן מופיעות בסדרת הספרים המקורית של טובה ינסון:
אליסיה - נכדתה של המכשפה ומכשפה מתלמדת. אליסיה הופכת לחברה של המומינים, ומבקרת אותם בניגוד לרצון סבתה.
המכשפה - המכשפה מתגוררת עם נכדתה אליסיה ביער. המכשפה תיעבה בהתחלה את משפחת המומינים, ולאחר שאליסיה מבקרת אצלם בניגוד לרצונה היא מטילה על המומינים כישוף, המונע מהם להתעורר משנת החורף. מאוחר יותר מסירה המכשפה את הכישוף, אך דורשת שאליסיה לא תבלה בבית המומינים. המכשפה נחשדת בקשר למאורעות רעים שונים, כגון ביצוע גנבות ואחריות לקולות פיצוץ עזים בלילות, לאחר שמשפחת המומינים מצילה אותה לאחר שנפלה בעת רכיבה על מטאטא וטפלה בה בביתה, הסכימה המכשפה שנכדתה תשחק ותתארח אצל המומינים. בהמשך אף עוזרת המכשפה למומינים בדרכים שונות- הצילה את מאי הקטנה מטריפה על ידי הממלוק, מצילה את מומין, סנורקה ומאי כאשר רחפו על גבי בועות, סייעה למומינים לגרש יזמים שתכננו לבנות בתי מלון בעמק.
מפקח המשטרה – מפקח המשטרה הוא ככל הנראה המיולין. בתור מפקח הוא אחראי על שלושה שוטרים זוטרים. המפקח מאוהב בבימבל, אחותה של מאי.
שומרי גן החיות – לאחר שסרח משחרר חיות שונות מגן החיות אל הג'ונגל שצמח בן-לילה בעמק המומינים יוצאים שומרי גן החיות להחזירן. החיות לא קיבלו טיפול נאות בגן החיות, ועל כן הן מתחבאות בבית המומינים, עד לעזיבת השומרים. בסופו של דבר חוזרות החיות לגן החיות המקורי, ממנו באו, ששומריו דומים למכרסמים.
| המומינים |
| --- | --- | --- |
| יוצרים ומפתחים | טובה ינסון • לארס ינסון |  |
| משפחת מומין | מומינטרול • מומינאבא • מומינאמא |  |
| העולם של המומינים | עמק המומינים • בית המומינים • סניף • סנופקין • מאי הקטנה • סנורקה • סנורק • הגרוק • השמנטפים • דמויות נוספות |  |
| ספרי הסדרה | משפחת המומינים והשיטפון הגדול (1945) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (1946) • משפחת המומינים - הסיפור על מגבעת המכשף (1948) • ספר הזכרונות של מומינאבא (1950) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (1954) • משפחת המומינים - חורף קסום (1957) • הילדה הבלתי נראית (1962) • מומינאבא והים (1965) • עמק המומינים בנובמבר (1970) |  |
| ספרי תמונות וקומיקס | הספר על בימבל, מומינטרול ומאי הקטנה (1952) • מי יעודד את רשוש? (1960) • המסע המסוכן (1977) • אורח לא רצוי (1980) • שירים מעמק המומינים (1993) • מומינטרול (קומיקס) (1954 - 1975) |  |
| סרטים וסדרות טלוויזיה | משפחת החיות המוזרות (1973) • המומינים (1977 - 1982) • המומינים (1990 - 1992) • המומינים - כוכב השביט: הסרט (1992) • קיץ מסוכן בעמק המומינים (2008) • כוכב השביט מגיע לעמק המומינים (2010) • עמק המומינים (2019 - הווה) |  |
| שונות | פארק עולם המומינים • Metsä • מוזיאון עמק המומינים |  |
מומינטרול ב"פארק המומינים" בפינלנד
סניף, מאי וסנורקה
מר המיולין ב"פארק המומינים" בפינלנד
השמנטפים ב"פארק המומינים" בפינלנד
התאזרחות

טקס התאזרחות בקנדה
התאזרחות (נָטוּרָליזציה) היא ההליך המשפטי שבו מי שאינו אזרח במדינה כלשהי יכול לקבל אזרחות שלה בהתאם לכללים ותנאים שבהם עליו לעמוד.
כללי התאזרחות שונים ממדינה למדינה, וכוללים בדרך כלל דרישה לתושבות במדינה לזמן של מספר שנים במדינה עד לבקשת האזרחות, ולעיתים גם דרישות נוספות כגון הפגנת ידע ובקיאות בשפת המדינה, בתרבותה, בתולדותיה, בחוקיה, במבנה הפוליטי ולעיתים גם בדת שלה במידה ויש לה; ובדרך כלל גם הבטחה, הצהרה, התחייבות או שבועה לציית ולקיים את חוקיה של אותה המדינה. בנוסף, יש מדינות הדורשות מהמתאזרח לוותר על אזרחויות אחרות שבהן הוא מחזיק, כלומר הן אוסרות על אחזקה של יותר מאזרחות אחת.
במהלך מאות השנים האחרונות, ובפרט לאחר מלחמת העולם השנייה, עם העמקת הגלובליזציה הבין-לאומית, אפשר לראות עלייה חדה במספרם של מהגרים ופליטים אשר עוזבים את מדינותיהם, ומבקשים לרכוש אזרחות זרה במדינות אחרות. רכישת אזרחות זרה נעשית בדרך כלל על-מנת לשפר את איכות החיים של המתאזרח, את זכויותיו הפוליטיות, קבלת הגנה כתוצאה מרדיפה פוליטית או אידאולוגית, רצון להשגת ביטחון אישי רב יותר, וסיבות נוספות אחרות.
תהליך ההתאזרחות

תהליך ההתאזרחות כולל בדרך כלל מגורי קבע של מספר שנים במדינת היעד, בקשת אזרחות, גיל סף מינימלי לבקשה, הפגנת ידע ובקיאות בשפת המדינה ובקורותיה, הצהרת נאמנות למדינת היעד, ולעיתים גם ויתור על אזרחויות אחרות שאינן של מדינת היעד, הוכחת עצמאות כלכלית, ועבר פלילי נקי.
תהליך ההתאזרחות > רכישת תושבות

ברוב מדינות העולם הליך ההתאזרחות כולל חיוב לתושבות במדינה של מספר שנים קודם קבלת האזרחות (לרוב בין 3 ל-6 שנים). האפשרויות המובילות לרכישת תושבות ברוב המדינות היא קבלת אשרת שהייה במדינה, בדרך כלל באמצעות אשרת עבודה או אשרת לימודים במדינת היעד.
ראו גם

אזרחות
תושבות קבע
אזרחות כפולה
כדור גומי (משחק)

כדורי גומי שונים
כדור גומי (באנגלית: bouncy ball או rubber ball) הוא צעצוע פופולרי העשוי מגומי אשר נרתע ממשטח קשה באופן יחסי לכמות הכוח של הזריקה.
היסטוריה

כדור הגומי הומצא על ידי כימאי קליפורני בשם נורמן סטינגלי. בשנת 1965, נורמן ניצל את זמנו הפנוי בהתנסות בגומי. הוא דחס שאריות שונות של גומי סינתטי תחת לחץ של כ-1600 ק"ג לגודל של שניים וחצי סמ"ר. התוצאה הייתה כדור גומי דחוס בעל עמידות קיצונית ויכולת קפיצה.
ראו גם

כדור גומיות
שולה ליטן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1922 רפובליקת פולין 
 פטירה:  2011 (בגיל 89 בערך) 
 מקום לימודים:  סמינר הקיבוצים 
 תחום יצירה:  אמנות סיבים 
 
שולה ליטן (נולדה ב-1922–2011) הייתה אמנית ישראלית.
ביוגרפיה

ליטן נולדה וגדלה בפולין. בשנת 1936 עלתה עם משפחתה לארץ. ליטן הייתה אמנית סיבים, עסקה בתחומי האריגה, קליעה, בטיק, ונייר בעבודת יד. חיה ופעלה בקרית טבעון. נפטרה בשנת 2011.
יצירה

בתחילת דרכה עסקה בתחום הבדים לאפנה ויצרה בדים עבור משכית בטכניקות של צביעת בטיק, והדפס עץ. עבודות מתקופה זאת נמצאות בארכיון הטקסטיל על שם רוז, במכללת שנקר.
בהמשך עברה ליצור עבודות אמנות המבוססות על טכניקות וחומרים טקסטילים כגון: עבודות טלאים, אריגה על נול מסגרת, ועבודות נייר בעבודת יד מסיבי כותנה ונייר מסיבי עץ התות.
עבודותיה הצטיינו בצבעוניות ייחודית ובשילוב גוונים אותם יצרה באמצעות צביעת חוטים, וצביעת בדי משי ששמשו עבור עבודות האפליקציה, ועבודות האריגה. הידע של צביעת הבדים התפתח בשנים בהם יצרה את עבודות הבטיק והתפתחה בהמשך כאשר עברה לצביעת בדי המשי.
מקורות ההשראה של ליטן הם הטבע הישראלי, מצבי רוח, מזג אויר ואמנים כמו וסרלי, אגם, רותקו. ומתנועת הארט נובו.
השכלה

1947, 1950 – ציור, קורסים של התנועה הקיבוצית
1953 – ציור, המכון לציור ולמלאכה, סמינר הקיבוצים, אורנים, קריית טבעון,
1988 – נייר, סדנת הנייר ע"ש הדוד בוב לסלי, באר שבע
1987, 1990 – פילוסופיה של האסתטיקה, לימודי חוץ, אוניברסיטת חיפה ומכללת אורנים
פרסים

1961 – פרס שני לבטיק, התערוכה הבין-לאומית לאמנות שימושית, תל אביב-יפו
1993 – יקירת קריית טבעון
1999 – פרס ראשון, קרן אליכס דה רוטשילד, ירושלים
תערוכות

1966 – "INTERNATIONALS DUSTHANALWERK" שטוטגרט, גרמניה.
1967 – "המחיצות", גלריה משכית, תל אביב.
1969 – "INTERNATIONALS DUSTHANALWERK" שטוטגרט, גרמניה.
1974 – IN PRAISE OF HANDS", WCC JUBILEE", טורונטו, קנדה.
1976 – "עבודה בחוט", מוזיאון ישראל, ירושלים.
1982 – תערוכת יחיד, גלריית אלף, תל אביב, ישראל.
1984 – "סיבים", מיניאטורות, גלריה אלף (תל אביב), יד לבנים (חולון), גלריה העיר (ירושלים).
1991 – תערוכה קבוצתית של אמנים ישראלים של קרן אליס דה רוטשילד, ארמון גאלביאס, ליסבון, פורטוגל
1993 – תערוכה קבוצתית, לודג', פולין.
1993 – מקרוב ומרחוק: הסימפוזיון הבין-לאומי לאמנות הטקסטיל – חומר ורוח, גלריית קריית האמנים החדשה, קריית טבעון, טבעון.
1996 – "פתחים ואור בירושלים", בית האמנים, ירושלים.
2000 – "צבעי הנפש", תיאטרון גבעתיים.
2002 – "וד"ש לכולם ו/או גלויות מהחופש הגדול", סימגלרי – גלריה לעבודות יד ואומנות הסיב, מגדים.
2004 – "גוני הצבע", סימגלרי – גלריה לעבודות יד ואומנות הסיב, מגדים.
2004 – "נייר", גלריית האמנים עין הוד.
2007 – "פרשתי מחצלת לפני", סימגלרי – גלריה לעבודות יד ואומנות הסיב, מגדים
2008 – מלח הארץ – דיוקן ישראלי מלח הארץ – דיוקן ישראלי, מוזיאון וילפריד ישראל לאמנות ולידיעת המזרח, קיבוץ הזורע.
הערות שוליים

1 2  רשימת אמנים, באתר museum.imj.org.il
1 2  תמר נסים, ראיונות עם אומני טקסטיל בישראל. עבודת גמר לתואר ראשון B. Design, מכללת שנקר, 1987, עמ' 39 - 45
בית עבאס

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  ח'ליפה
 ראש המדינה:  חליף עבאסי 
 חליף עבאסי:  א-ספאח
 שפה נפוצה:  ערבית, ארמית, ארמנית, שפות ברבריות, גאורגית, פרסית, טורקית
 עיר בירה:  בגדאד
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירואפרסיה
 היסטוריה
 הקמה:  המהפכה העבאסית
 תאריך:  750
 פירוק:  פלישת המונגולים
 תאריך:  1258
 ישות קודמת:  בית אומיה
 ישות יורשת:  האימפריה המונגולית
 כלכלה
 מטבע:  דינר
 
הח'ליפות העבאסית (בערבית: الدولة العباسية, בתעתיק מנוקד: אַ־דַּ֫וְלַה (א)לְעַבַּّאסִ֫יַּה, מילולית: "המדינה העבאסית", לפעמים – الخلافة العباسية אַל־חִ'לַ֫אפַה אל־עַבַּّאסִ֫יַּה) הייתה אימפריה ערבית-מוסלמית בהנהגת שושלת בית עבאס שהתקיימה בשטחים נרחבים במזרח התיכון ובצפון אפריקה בין שנת 750 לשנת 1258. הח'ליפים לבית עבאס הביסו את שושלת הח'ליפים הקודמת של בית אומיה בשנת 750, והעבירו את בירת האימפריה מדמשק לבגדאד ולכן המדינה נודעה בהיסטוריה גם כח'ליפות בגדאד. בשנים הראשונות לקיומה בירת הח'ליפות הייתה כופה ומאוחר יותר עברה זמנית לתקופות קצרות לערים א־רקה ולסאמרא, בהתאמה בסוריה ובעיראק של ימינו. אחרי נפילת בגדאד בידי המונגולים ב-1258 הח'ליפות העבאסית שרדה רק כסמכות דתית סמלית בקהיר בשנים 1261–1517, תחת חסות השליטים הממלוכים של מצרים.
עם תחילת שלטונם של העבאסים נכנסת האימפריה המוסלמית לראשית תקופת תור הזהב שלה, בה פורחת בארצות המוסלמיות, בין היתר, אמנויות של שירה ופרוזה.