קן מיילס
ביוגרפיה

מיילס נולד ב-1 בנובמבר 1918 בסאטון קולדפילד, מרחק קצר מהעיר ברמינגהאם. בנם של אריק מיילס וקלריס ג'רוויס. לאחר ניסיון כושל לברוח לארצות הברית, מייל עזב את בית הספר בגיל 15 כדי לעבוד כשוליה אצל ווסלי מוטורס, ששלח אותו לבית ספר טכני כדי להרחיב את הידע שלו בבניית כלי רכב. הוא התחרה על אופנועים לפני ששירת בצבא הטריטוריאלי הבריטי במלחמת העולם השנייה. מיילס בילה את שבע השנים הבאות בשירות הצבאי והועלה לדרגת סמל צוות בשנת 1942. הוא הוצב ביחידת שריון שהשתתפה בפלישה לנורמנדי בשנת 1944.
לאחר המלחמה, מיילס התחרה תחת מועדון רכב ספורט וינטג עם רכבים מתוצרת בוגאטי, אלפא רומיאו, ואלוויס. לאחר מכן הוא פנה לפורד V8 פרייזר-נאש.
בשנת 1952 עבר מיילס מאנגליה לארצות הברית והתיישב בלוס אנג'לס בקליפורניה כמנהל שירות של מפיץ MG דרום קליפורניה. בשנת 1953 זכה ב-14 ניצחונות רצופים במרוצי SCCA ברכב מבוסס MG בעיצוב ובנייה משלו.
לעונת המרוצים של 1955 הוא עיצב ובנה רכב מיוחד שני מבוסס על רכיבי MG שהיה ידוע בכינוי "Flying Shingle". מיילס התחרה עם רכבו בפאלם ספרינגס בסוף מרץ, וסיים במקום הראשון נגד הנהג הוותיק סיי ידור, גם הוא בגרסה מיוחדת של MG, והנהג המתחיל, השחקן ג'יימס דין בפורשה 356 ספידסטר. מאוחר יותר נפסל מיילס בגלל עבירה טכנית מכיוון שהפגושים שלו היו רחבים מדי, ובכך "איפשרו" לידור ודין לעבור למקום הראשון והשני. במהלך שנת 1956 מיילס התחרה בפורשה 550 ספיידר של ג'ון פון נוימן ברוב אירועי Cal Club ו-SCCA.
לעונת 1957 (בשיתוף עם אוטו ציפר), הרכיב מיילס מנוע ותמסורת פורשה 550S במרכב וגוף קופר משנת 1956. זו הייתה מכונית המירוץ השנייה והמצליחה שנודעה בחוף המערבי כ"הפופר". הראשונה הייתה שלדת קופר שנות החמישים המוקדמות, המונעת על ידי מנוע פורשה 356 שנבנתה על ידי פיט לאבלי מטקומה, וושינגטון. המכונית שהתקבלה שלטה במעמד ה-F Modified של SCCA בחוף המערבי בעונות 1957 ו-1958 תחת ידייו של מיילס.
בשל מיומנותו הרבה וכישרונו, הן כנהג ומהנדס מכונות, היה מיילס חבר משמעותי בצוות המירוץ שלבי - קוברה בראשית שנות ה-60. מיילס תיאר את עצמו כך:
אני מכונאי. זה היה הכיוון של כל חיי המקצועיים. נהיגה זה תחביב, רגיעה בשבילי, כמו לשחק גולף בעבור אחרים. הייתי רוצה לנהוג במכונית של פורמולה אחת, לא לזכות בפרס הגדול, אלא רק לראות איך זה. אני חושב שזה יהיה כיף מאוד!"
במבטא בולט (מעיר ילדותו בירמינגהאם, הידועה בייצור מכוניות) בשילוב חוש הומור מעורפל וציני, הוא נקרא בחיבה על ידי צוות המרוצים האמריקאי שלו כ"טדי תה" (על שום שתיית התה שלו) או "Sidebite" (כשהוא דיבר מהצד של פיו). הוא מילא תפקיד מפתח בפיתוח והצלחת גרסאות המירוץ של ה-Shelby Cobra 289 ב-SCCA, USRRC ו-FIA מרוצי מכוניות הספורט בין השנים 1962 ל־1965 וכן את דייטונה קופה ו-427 גרסאות הקוברה והפורד GT40.
הוא הפך לנהג המבחן הראשי של שלבי אמריקה בשנת 1963.
למיילס היה "מוניטין של אדיבות על המסלול", וכונה לעיתים ה"סטירלינג מוס של החוף המערבי".
בשנת 1965 הוא חלק את פורד GT Mk.II עם ברוס מקלארן במרוץ 24 השעות של לה מאן אך פרש עקב בעיות בתיבת ההילוכים. מוקדם יותר באותה השנה, גם עם מקלארן, הוא סיים במקום השני במרוץ 12 השעות של סברינג.
בשנה שלאחר מכן הוא זכה במרוץ 24 השעות של דייטונה, כשהוא חולק את פורד GT Mk.II עם לויד רובי, וזכה במרוץ 12 השעות של סברינג. כמה חודשים לאחר מכן, כשהוא חולק את הנהיגה עם דני הולם, הוביל מיילס את מרוץ 24 השעות של לה מאן ב-1966, אך מנהל פורד, ליאו ביבי, שחפץ בתצלום פרסום של שלוש מכוניותיהם שחצו יחד את קו הסיום, הורה לקרול שלבי להורות לו להאט, שלבי הסכים לו. בהתאם לכך, המכונית הבאה של פורד שהונעה על ידי ברוס מקלארן וכריס אמון והמכונית במקום השלישי מפורד נסעה, והם שייטו יחד לקו הסיום. פקידי המירוץ הצרפתי, לאחר שהסכימו בתחילה ל"צילום הגמר" של פורד, התייחדו בשעה האחרונה של המירוץ. לאחר שהכריז לראשונה על קן מיילס ודני הולם כמנצחים, ההחלטה בוטלה. מאחר שהפורד של מקלארן ואמון שסיים את המירוץ כמספר 2 החל כ 20 מטר מאחורי מכונית של מיילס והולם, הם נסעו מרחק רב יותר, וברוס מקלארן וכריס אמון הוכרזו כזוכים. מיילס נשלל מההישג הייחודי של הזכייה בסברינג, דייטונה ולה מאן באותה השנה.