stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל בלה
קריירה בינלאומית

בלה ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה המערבית בדצמבר 1968, בהפסד 2-1 לנבחרת צ'ילה במשחק ידידות. לאחר מכן קיים בלה עוד שתי הופעות במשחקי ידידות. הופעתו היחידה של בלה במשחק רשמי נערכה במסגרת מוקדמות יורו 1972, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 1-0 על נבחרת אלבניה. בדיעבד, הייתה זו הופעתו הרביעית והאחרונה של בלה במדים הלאומיים. גרמניה המערבית ובלה העפילו ליורו 1972, ובלה נכלל בסגל הנבחרת שזכתה בתואר לאחר ניצחון 3-0 בגמר על נבחרת ברית המועצות, אך לא שותף כלל בטורניר.
תארים

עם נבחרת גרמניה המערבית:
יורו 1972
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני ההופעות של דיסבורג בבונדסליגה באתר worldfootball.net
| נבחרת מערב גרמניה – יורו 1972 (תואר ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 מאייר •  2 קלף •  3 בקנבאואר •  4 בלה •  5 ברייטנר •  6 הוטגס •  7 שוורצנבק •  8 פוגטס •  9 בונהוף •  10 הנס •   11 קופל •  12 נצר • 13 גרבובסקי •  14 היינקס • 15 קרמרס • 16 להר • 17 מילר • 18 וימר • מאמן: שן |  1 מאייר •  2 קלף •  3 בקנבאואר •  4 בלה •  5 ברייטנר •  6 הוטגס •  7 שוורצנבק •  8 פוגטס •  9 בונהוף •  10 הנס •   11 קופל •  12 נצר • 13 גרבובסקי •  14 היינקס • 15 קרמרס • 16 להר • 17 מילר • 18 וימר • מאמן: שן | מערב גרמניה |
מירי סיסו

מירי סיסו היא ספורטאית פאראלימפית. אלופה פאראלימפית (סיאול 1988) ובעלת שתי מדליות ארד בתחרויות השחייה במשחקים הפאראלימפיים.
ביוגרפיה

סיסו בת בכורה במשפחה בת ארבעה ילדים ונולדה עם שיתוק מוחין עקב סיבוכים בלידה. בגיל עשר החלה להתאמן במרכז הספורט לנכים.
ביוגרפיה > מדליית ארד פאראלימפית

במשחקים הפאראלימפיים ניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) זכתה סיסו במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר גב. נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי במשחים ל-50 מטר חופשי ול-100 מטר חופשי. היא סיימה במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל ובמקום חמישי בזריקת דיסקוס.
ביוגרפיה > אלופה פאראלימפית

במשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) זכתה סיסו בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:22.28 דקות ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי. נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי, במשחים ל-100 מטר גב ול-200 מטר חופשי.
במשחקים הפאראלימפיים ברצלונה (1992) השתתפה בארבעה משחים וסיימה במקומות חמישי ומטה.
סיפורה מסופר בחוברת "מדריך לשילוב ילדים עם מוגבלות גופנית בבית הספר ובקהילה" של משרד החינוך ובו היא אומרת: "אני חושבת שלכל אדם יש לקות או נכות מסוימת, גם אם לא רואים אותה. אין בן אדם מושלם. כשאני מרגישה באדמה, מושפלת, דחויה וכל הרגשות השליליים האפשריים, אז אני בוכה, לוקח לי מעט מאוד זמן כדי לקום ולהתאושש ולהגיד לעצמי: אם זה לא הלך פה, זה לבטח ילך במקום אחר או בזמן אחר".
סיסו הוכשרה כמאבחנת דידקטית ובעלת תואר בחינוך מסמינר הקיבוצים. עובדת כמורה לחינוך מיוחד בבית ספר בנתניה לילדים לקויי שמיעה.
מהינדה ראג'פקסה

פרסי מהנדרה "מהינדה" ראג'פקסה (בסינהלית: මහින්ද රාජපක්ෂ, בטמילית: மகிந்த ராஜபக்ச; נולד ב-18 בנובמבר 1945, ויראקטיה) הוא פוליטיקאי סרי לנקי שכיהן כנשיא סרי לנקה השישי בין 19 בנובמבר 2005 לינואר 2015, וכראש ממשלת סרי לנקה בשנים 2004–2005, 2018 ואחר כך בשנים 2019–2022 (בימי נשיאות אחיו, גוטביה רג'פקסה).ראג'פקסה (עורך דין בהכשרתו) היה מנהיג מפלגת החרות של סרי לנקה והחל משנת 2016 מנהיג פלג שנפרד ממנה – חזית העם של סרי לנקה. ראג'פקסה היה ידוע כבעל דעות פוליטיות של שמאל-מרכז, היה חבר בפרלמנט בין השנים 1970–1977 ושוב אחרי 1989. בשנות ה-90 מילא תפקידים של שר, כולל שר העבודה, שר הדיג ושר האוצר.
ביוגרפיה > רקע משפחתי ושנות צעירותו ולימודיו

ראג'פקסה נולד בדרום ארצו, בוויראקטיה, במחוז המבנטוטו שבחבל רוּהוּנה, במשפחה אמידה מעורבת מאוד בפוליטיקה המקומית והארצית. אביו, דון אלווין ראג'פקסה (1905–1967) נמנה עם תומכיו של סולומון בנדרנאיקה שעזב בשנת 1951 את ממשלת המפלגה הלאומית המאוחדת UNP והקים את מפלגת החירות של סרי לנקה.
ראג'פקסה האב כיהן כחבר בפרלמנט בשנים 1947–1965, היה לסגן יו"ר הפרלמנט ושר החקלאות בממשלה של ויג'יאננדה דהניאקה בשנים 1959–1960, עדיין תחת שלטון החסות הבריטי.
דודו של מהינדה רג'אפקסה, ד.מ. ראג'פקסה נודע בכינוי "האריה מרוהונה" והיה יועץ במועצה המדינית של ציילון מטעם חבל המבנטוטה בשנות ה-30 של המאה ה-20. לוחם לזכויות מגדלי עשב הקוראקאן או "אלאוסינה", ד. מ. ראג'פקסה נהג לענוד את הצעיף החום-אדמדם האופייני לאיכרים באזור שלו. מהינדה רג'אפקסה חידש את מנהג דודו ועונד צעיף זה.
מהינדה ראג'פקסה למד במכללת ריצ'מונד בגאלה, ולאחר מכן נסע לקולומבו הבירה, שבה למד קודם במכללה הבודהיסטית נלנדה ואחר כך במכללת תורסטאן.
בצעירותו שיחק בתפקידים משניים בכמה סרטי קולנוע ועבד פרק זמן כעוזר ספרן באוניברסיטת וידיודאיה.
אחרי מות אביו בשנת 1967 נבחר למועמד מפלגת החירות Freedom Party בגזרה האלקטורלית בליאטה שבמקום הולדתו. כעבור 3 שנים בשנת 1970 נכנס בגיל 24 לפרלמנט כחבר הצעיר ביותר של הבית.
את לימודי המשפטים סיים ב-1974 במכללת סרי לנקה למשפטים ובנובמבר 1977 הוסמך כעורך דין. באותה שנה, בעקבות תבוסתה ההיסטורית של מפלגתו, שבהנהגת סירימאבו בנדרנאיקה, איבד את מושבו בפרלמנט.
בשנים 1977–2001 ניהל רג'אפקסה משרד עריכת דין ביישוב טנגל במחוז הולדתו המבנטוטה ועסק רבות בנושא הפרות זכויות האדם.
במשך 25 שנה, עד שנת 2004 עמד בראש הוועד הסרי לנקי להזדהות עם הרשות הפלסטינית, תוך כדי תמיכה, בתוקף תפקיד זה, במציאת פתרון בדרכי שלום של הסכסוך הישראלי-פלסטיני ובהקמת מדינה פלסטינית עצמאית.
בשנת 1989 נבחר שוב לפרלמנט מטעם מחוז המנטוטה והתפרסם יחד עם מנוראני סרבנאמוטו הודות לארגון "חזית האימהות" שהתנגד ל"טרור הלבן" של קבוצת "החזית הפטריוטית הלאומית" ("Deshapremi Jathika Vyaparaya").
ביוגרפיה > בשנות ה-90 של המאה ה-20

בממשלה בהנהגת סירימאבו בנדרנאיקה, כיהן ראג'פקסה כשר העבודה ואחר כך כשר ענף הדיג.
הניצחון של מפלגת הלאומית המאוחדת בשנת 2001 הביא אותו בחזרה לשורות האופוזיציה.
בעת כהונתו כשר נפתחה אוניברסיטה אוקיינוגרפית, הוקמה יחידת משמר החופים וכמו כן התחילו בעבודות בניית נמל חדש בהמבנטוטה (בשיתוף פעולה עם סין).
במרץ 2002 נבחר ראג'פקסה להיות מנהיג האופוזיציה בסרי לנקה.
ביוגרפיה > ראש ממשלה בימי הנשיאה קומרטונגה (2004–2005)

ב-6 באפריל 2004 מונה ראג'פקסה לראש ממשלה במקום רניל ויקרמסינגה, בעקבות ניצחון הקואליציה הקרויה "ברית החירות של העם המאוחד" - UPFA.
ממשלתו הצטרכה להתמודד עם ההשלכות הקשות של הצונאמי מדצמבר 2004 שגרם לאבדן 35,000 חיי אדם, ואחר כך עם השלכות רעידת האדמה והצונאמי החדש מכיוון סומטרה בשנת 2005.
ביוגרפיה > הקדנציה הראשונה כנשיא סרי לנקה (2005–2010)

ב-17 בנובמבר 2005, כמועמד של מפלגת החירות של סרי לנקה ובתמיכת קואליציה של 25 מפלגות, לרבות המפלגה הקומוניסטית והסיעה הלאומנית הסינהלית "החזית העממית לשחרור" JVP, ניצח ראג'פקסה בבחירות את יריבו, ויקרמסינגה, תוך זכייה ב-50.33% מהקולות. כעבור יומיים נכנס לתפקיד, כשבאמתחתו תוכנית שאפתנית האמורה להעלות את קרנה של סרי לנקה בעולם ואת רמת חיי תושביה – תוכנית הקרויה "החזון של מהינדה" ("מהינדה צ'ינטאנה").
ביוגרפיה > הקדנציה הראשונה כנשיא סרי לנקה (2005–2010) > סיום מלחמת האזרחים עם תבוסת "נמרי השחרור של טאמיל אילם"

בהתמודדות עם המאבק נגד הגרילה הבדלנית של נמרי השחרור של טאמיל אילם LTTE, שלל ראג'פקסה את רעיון האוטונומיה לשטחים המאוכלסים על ידי רוב טמילי ודגל בשמירת אחדות סרי לנקה כמדינה. במדיניותו זו מצא רג'אפקסה בני ברית חדשים בזירה הבין־לאומית, למשל איראן בהנהגתו של מחמוד אחמדינז'אד שביקר בקולומבו בשנת 2008.
ראג'פקסה הצליח בשנות שלטונו הראשונות, יחד עם אחיו, גוטאבאיה רג'אפקסה שכיהן כשר הביטחון ועם מפקד הצבא, הגנרל סראת פונסקה, לזכות בניצחון צבאי היסטורי על טרור הנמרים הטמילים ושם קץ על ידי כך למלחמה עקובה מדם שנמשכה מעל 26 שנה וגבתה בין 80,000 ל-100,000 חיי אדם, לרבות חייהם של כמה ממנהיגי המדינה (ותושבים רבים אחרים) בפיגועי התאבדות של הבדלנים.
אחרי הריגתם של מנהיג הנמרים הטמילים ולופילאי פרבהקראן וכמה משותפיו, ב-18 במאי 2009 הכריז ג'פאקסה רשמית על סיום מלחמת האזרחים – "הניצחון על הטרור".
לפי הערכות של האו"ם בעת המתקפה נגד הלוחמים הטמילים נהרגו כשבעת אלפים אזרחים. מנהיג טמילי דיבר על 10,000 הרוגים מקרב האזרחים.
וגורדון וייס, אחד מהפקידים הבכירים של האו"ם שפעל בסרי לנקה טען שממשלת סרי לנקה אחראית לטבח של כארבעים אלף טמילים.
ימים ספורים לפני הניצחון על "נמרי השחרור", דחה ראג'פקסה את הלחצים של שרי החוץ של צרפת ובריטניה, קושנר ומיליבנד להסכים לשביתת נשק. הוא ייעץ להם לפשפש במעשי בני ארצותיהם בעיראק ובאפגניסטן לפני שיבואו בטענות נגד אחרים.
ראג'פקסה טען שמדובר במלחמה פנימית ושאינו זקוק לשיעורים מהמנהיגים המערביים.
בינואר 2009 נרצח עורך עיתון שמתח בקורת על הנשיא ראג'פקסה.
ביוגרפיה > הקדנציה השנייה כנשיא (2010–2015)

תוך זכייה בפופולריות רבה בקרב האוכלוסייה הסינהלית שהיא רוב בארצו, ניצח הנשיא ראג'פקסה גם בבחירות הנשיאותיות מינואר 2010 מול בן מפקד הצבא לשעבר ובן בריתו לשעבר, הגנרל פונסקה, שהחליט לרוץ לנשיאות מטעם החזית הדמוקרטית החדשה של סרי לנקה. הפעם זכה ב-57.88% מכלל הקולות בעוד פונסקה קיבל 40.15%. אחרי בחירתו של ראג'פקסה לקדנציה נוספת של שש שנים, שני היריבים האשימו זה את זה במזימות של הפיכה צבאית.
ראש הברית הלאומית הטמילית בסרי לנקה, ראג'אוורוטיאם סמפנטאן האשים את רג'אפקסה בהפרות של זכויות האדם בעת הסכסוך עם הגרילה הטמילית.
בעקבות תבוסתה, כ-280,000 בני אדם נותרו חסרי בית.
גם סמפנטאן וגם פונסקה התלוננו על מניפולציות של תוצאות הבחירות, אבל לא יכלו למצוא הוכחות לכך.
בסופו של דבר הגנרל פונסקה נעצר ונידון ל-30 חודשי מאסר על ידי בית דין צבאי.
בשנים 2009–2010 הנשיא ראג'פקסה עורר ביקורות בשורות האופוזיציה ובתקשורת בגלל התעצמות פולחן אישיות שלו ברחבי המדינה והפרות זכויות אדם בעיקר בנוגע לדרי מחנות לעקורים הטמילים. עקב טענות מבקריו על "פשעי מלחמה" בעת המאבק בטרור הטמילי, הועלו חששות לאפשרות שהנשיא הסרי לנקי ייעצר במקרה שינחת על אדמת אנגליה.
ב-8 בספטמבר 2010 הפרלמנט של סרי לנקה עם רוב של 161 קולות מול 17 מתנגדים והרבה המענויות הצביע בעד תיקון לחוקה שנועד לאפשר לנשיא להישאר בתפקיד יותר משתי קדנצות ולאפשר לרג'פקסה לרוץ לנשיאות פעם שלישית.
בנוסף לפי התיקון מחדש פוזה המועצה שבעבר נדרשה לייעץ לנשיא במינוי שופטים, ועדות בחירות וועדות לזכויות האדם. במקום המועצה זו הוקמה מועצה פרלמטרית ללא זכות וטו ושכללה רק שני חברי אופויזיציה.
אנשי אופוזיציה האשימו אותו שהשתמש בשוחד ואיומים כדי למשוך את תמיכתם של חברי פרלמנט מהאופוזיציה.
בינואר 2013 פיטר רג'פקסה את נשיא בית המשפט העליון שיראני בנדרנאיקה ומינה במקומו אדם מקורב אליו, הפרקליט הכללי לשעבר מוהן פיריס. בנובמבר 2014 החליט בית המשפט העליון שאין מניעה משפטית לאפשרות שרג'פקסה ייבחר לכהונה שלישית.
בתמיכה מקיר לקיר במפלגתו בנובמבר 2014 חתם רג'פקסה על ארגון בחירות נשיאותיות טרם המועד, (כהונתו הייתה אמורה להסתיים בנובמבר 2016).
ביוגרפיה > הבחירות לנשיאות ב-2015

ב-21 בנובמבר 2014 הודיע במפתיע מייטריפלה סירסינה, שהיה שר הבריאות ומזכיר כללי של מפלגת החירות של סרי לנקה כירוץ לנשיאות כמועמד משותף מטעם האופויזיציה, כולל המפלגת האחדות הלאומית. הוא נתמכך על ידי נשיאת סיר לנקה לשעבר, צ'נדריקה קומרטונגה ופוליטיקאים משפעים אחרים, לרבות מברית החירות של העם המאוחד. (UPFA).
אחרי תבוסתו בבחירות לנשיאות ב-9 בינואר 2015 התפטר רג'פקסה מתפקיד הנשיא לטובת מייטריפלה סיריסנה.
יותר מאוחר ב-2015 לא הצליח ראג'פקסה להיבחר לראשות הממשלה אחרי שמפלגתו נוצחה בבחירות לפרלמנט. הוא נבחר לפרלמנט מטעם מחוז קורונגלה.
רניל ויקמסינגה התמנה לראש הממשלה במקומו.
ביוגרפיה > ראש ממשלה בפועל (2018)

ב-28 באוקטובר 2018 אחרי שמפלגת UPFA עזבה את הקואליציה הממשלתית, ביקש הנשיא סיריסנה מרג'פקסה להרכיב ממשלה חדשה. ראש הממשלה המכהן, רניל ויקמסינגה סירב לקבל את הדין וטען שהמינוי אינו חוקי. פרץ משבר חוקתי. הפרלמנט הצביע בשתי הצבעות אי אימון נגד ראג'פקסה, אולם הנשיא סיריסנה דחה אותן. ב-3 בדצמבר 2018 בית משפט השהה סמכויותיו של ראג'פקסה כראש ממשלה בטיעון שממשלתו אינה יכולה לתפקד עד שלא תהיה לגיטימית.
בהמשך פלג בראשות ראג'פקסה התפלג מממפלגת החירות והקים מפלגה החדשה חזית העם של סרי לנקה שיותר מאוחר, בבחיות המקומיות ב-11 בפברואר 2018 כבשה את המקום הראשון לפי שיעור הקולות. בסופו של דבר אחרי 50 יום התפטר מראשות הממשלה ב-15 בדצמבר 2018.
ביוגרפיה > מנהיג האופוזיציה

ב-18 בדצמבר 2018 הפך מהינדה ראג'פקסה לראש האופוזיציה.
ביוגרפיה > ראש ממשלה (2019–2022)

אחרי שאחיו הצעיר, גוטביה ראג'פקסה נבחר לנשיא הרפובליקה ב-16 בנובמבר 2019, ב-21 בנובמבר שוב התמנה מהינדה ראג'פקסה לראש ממשלה בשנת 2022 בנסיבות משבר כלכלי חמור, אחרי מהומות מתמשכות כולל אלימות של תומכי ראש הממשלה נגד מפגינים, ב-9 במאי 2022 נאלץ ראג'פקסה להתפטר מראשות הממשלה. הוא פונה מביתו על ידי הצבא אחרי שמפגינים הציתו אותו ופרצו בו.
ביוגרפיה > חיים אישיים

מהינדה ראג'פקסה נשוי לשיראנטי, פסיכולוגית, בת של הקומודור א. פ. ויקרמאסינגה ומלכת יופי לשעבר, ולזוג יש שלושה בנים.
הבן הבכור, נמל, הוא חבר בפרלמנט מטעם המחוז המבנטוטה והאח האמצעי, יושיטה, משרת כסגן משנה בחיל הים(אנ').
ביוגרפיה > פרסים ואותות כבוד

תוארי דוקטור לאות כבוד של אוניברסיטת קולומבו (2009) ושל אוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה (2010)
2014 – עיטור "כוכב פלסטין" מטעם הרשות הלאומית הפלסטינית
תואר פרופסור אמריטוס של אוניברסיטת ויסווה בהארטי בקולקטה, הודו – על תרומתו להגנה על לזכויות האדם
הערות שוליים

↑  החזון של מהינדה
↑  מאמר בעיתון "דה ניישן" בקולומבו באתר הסרי לנקי ראטאטוטה
↑  כתבה במגזין הגרמני דר שפיגל מ-18 במאי 2009
↑  ציטוט מ"אי בי סי ניוז" באתר נאו פבליק
↑  ידיעות באתר אינדימדיה-לצבורג
↑  מאמר מאת לסנדה קורוקולאסוריה, מצוטט מ"סאנדי טיימס" באתר "טרנסקרנטס", 6 בנובמבר 2010
↑  ההתפטרות של מהינדה ראג'פקסה ב-2022 באתר newswireă
↑  כתבה בלנקה ניוז
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1012535088  ISNI: 0000 0001 2019 7478  LCCN: n2005210699  VIAF: 1889541   WorldCat (עם VIAF): 1889541
מלפלו

מלפלו (Malpelo) הוא אי באוקיינוס השקט, 362 ק"מ דרומית לפנמה ו-378 ק"מ מערבית לקולומביה. שטחו של האי 1.2 קמ"ר. מבחינה מנהלית הוא משויך למחוז ואיה דל קאוקה הקולומביאני.
האי אינו מיושב, אך ב-1986 הוקם בו בסיס של חיל הים הקולומביאני. הוא מפורסם בשל מגוון בעלי החיים הימיים המצויים סביבו, במיוחד כרישים. ב-1995 הכריזה ממשלת קולומביה על האי כעל שמורת חי וצומח, ב-2002 הכריז עליו איגוד השימור העולמי כ"אזור ימי רגיש במיוחד", ובשנת 2006 הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
גאוגרפיה

אורכו של האי 1,643 מטר ורוחבו 727 מטר. שטחו 1.2 קמ"ר וגובהו המרבי 360 מטר. הוא עשוי סלע חשוף, ושלוש פסגות מתנשאות בו בתלילות, הגבוהה שבהן סרו דה לה מונה, שגובהה 360 מטר. עומק הים סביבו מגיע לכדי 4,000 מטר. מסביב לאי מבצבצים 11 איונים סלעיים: בצפון ארבעה איונים המכונים "לוס מוסקטרוס": אתוס, פורתוס, ארמיס ודארטניאן; במזרח האיונים וגמאר ולה טורטה; בדרום חמישה איונים, שלושה מהם מכונים על שם מלכי ישראל, סאול (שאול) דוד וסלומון (שלמה), והשניים האחרים נקראים לה גרינגה ואסקובה.
האי נוצר כתוצאה מטקטוניקת הלוחות, בהיותו בתפר שבין לוח נסקה ללוח קוקוס, לפני 17 עד 20 מיליון שנה, והוא גדל מאז בעקביות. הסלעים מהם עשוי האי הם דקיט, טרכיט, בזלת ואנדזיט.
האי ממוקם כ-4 מעלות צפונית לקו המשווה, באזור הטרופי, והאקלים בו טרופי ולח. הלחות הרבה השוררת בו גורמת לערפילים האופפים אותו לעיתים קרובות. במשך רוב ימות השנה יורדים בו משקעים רבים, למעט בעונה היבשה, בין דצמבר למרץ.
החי והצומח

על אף שהאי נראה כסלע חשוף, הוא אינו צחיח לחלוטין, וגדלים בו, הגם שבדלילות, חזזיות, טחבי עלים ושרכים.
על האי חיים ארבעה מיני בעלי חיים אנדמיים: סרטני יבשה מהמין Gecarcinus malpilensis, אנוליס אגאסי (Anolis agassizi), קמטן ממין Diploglossus millepunctatus וגקו (מין שממית).
כ-80 אלף עופות ימיים מקננים במלפלו, ובהם סולת המסכה, סולת נסקה, סולה אדומת-רגל, פרגטה הדורה, שחף צוחק, שחף לבה, עופות הנודי ושחף זנב-סנונית. העופות המקננים מאפשרים היווצרות גואנו, אם כי בכמות מועטה יחסית לאיים אחרים באוקיינוס השקט, שכן עקב המבנה הטופוגרפי של האי, הגשמים שוטפים אותו בנקל.
עולם החי הימי כולל 17 מיני אלמוגים, 130 מיני רכיכות, 267 מיני סרטנאים ו-395 מיני דגים, בהם ארבעה מינים אנדמיים. אוכלוסיית הדגים מזינה מספר רב של כרישים, ובהם כריש לווייתני, פטישן כד-חרטום, כריש משי וכריש-שן אימתני.
סולת נסקה באי מלפלו
מירי פליישר

| --- | --- |

 לידה:  7 באוגוסט 1947 (בת 77) חיפה, פלשתינה (א"י) 
 לאום:  ישראלית
 מקום לימודים:  בית הספר הריאלי העברי בחיפה  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 תחום יצירה:  פיסול, קדרות
 יצירות ידועות:  קומקום (2004)
 mirifleisher.blogspot.com
 
מירי פליישר (נולדה ב-7 באוגוסט 1947) היא פסלת ואמנית קרמיקה ישראלית.
ביוגרפיה

מירי פליישר נולדה בחיפה בשנת 1947. אביה, הנס אורי אברהם, עלה לארץ ישראל מגרמניה במסגרת "עליית הנוער" ושימש כפועל בבית החרושת לקרמיקה "קדר" בעיר. בבית היה ייצוג של פסלי בית החרושת שעוצבו בידי אמנים ישראליים. לאחר מכן עבד כשוטר. אמה נעמי, בת למשפחה הונגרית, עזרה בפרנסת הבית על ידי עבודת פוליטורה על רהיטים.
בנעוריה למדה בבית הספר הריאלי העברי בחיפה, בעזרת כספי שילומים שקיבל אביה על הפסקת לימודיו. במחצית הראשונה של שנות ה-70 של המאה ה-20 למדה קדרות ועיצוב קרמי בבצלאל והחלה לעסוק בפיסול. בשנת 2000, לאחר פטירת הוריה, החלה תקופה יצירתית ביצירתה. בעבודותיה מאותה עת בולטים מוטיבים של התפוררות ובנייה מחדש, המלווים בעירוב של היבטים פוליטיים, ביוגרפיים וארס-פואטיים. בעבודה "יפו" (2012), לדוגמה, יצרה פליישר שלושה מבנים המחברים שברי קרמיקה פלסטינית ופורצלן ישראלי-אירופי, שנקנו מחנויות ביפו ועוצבו לכדי דימוי אדריכלי. עבודה זו נרכשה ומוצגת באוסף אמנות הקרמיקה של הכנסת.
יצירותיה מן העשור השני של המאה ה-21 חוזרות לעיסוק מסורתי בקדרות. יצירות אינטימיות אלו, מאופיינות בשילוב בין עבודת אובניים מסורתית, לבין מהלכים פיסוליים אקספרסיביים והם מושפעים מעיצוב ספלי השתייה של טקס התה היפני. הכלים, הנשרפים בטמפרטורה גבוהה (1200° צלזיוס), עושים שימוש לא מסורתי בזיגוג (גלזורה) בוחנים את גבולות החומר, את השימושיות שלו ואת הדימוי שלו כאובייקט אמנותי.
חיה ופועלת ברמת השרון.
גלריה

זה דמי זה בשרי (2002), פורצלן, חול, מסמרים, גלזורה, לסטר זהב, גובה 25 ס"מ, קוטר 17 ס"מ
קומקום (2004), שברי צלחות, אבנית כתחתית מאחדת, זיגוג אדום, שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס
ללא כותרת (2005), פורצלן בעבודת אובניים, זיגוג, לסטר זהב, שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס
ובליבה חומה (2006), לבנים עשויים מחלקי כלים פלסטיניים מוטבעים בחומר, שרפה בטמפרטורה של 1100° צלזיוס
ללא כותרת (2008), יציקת פורצלן לתבנית של שילייה (פלצנטה), שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס
מדינת כל אזרחיה (2010), שברי כלים פלסטיניים ופורצלן מוטבעים בחומר ניטראלי, שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס, ואדי ניסנאס, חיפה
‏Jaffa יפו يافا (2011), שברי כלים פלסטיניים ופורצלן מוטבעים בחומר ניטראלי, שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס
ללא כותרת (2012), אבנית בעבודת אובניים, זיגוג, שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס
חומר לא שקט (2012), מיצב בחלון גלריה טובה אוסמן, תל אביב-יפו
ללא כותרת (2013), פורצלן בבניית-יד וטקסטיל טבול בפורצלן נוזלי, שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס
חצויה (2014), ספל פורצלן שבור ובתוכו חומה או חיבור שרוף, שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס
שואה (2015), כלים מחומר טבולים בגלזורה, שרופים ומחוברים בטמפרטורה של 1200° צלזיוס עם זנב ספירלה שנדבקה מהתנור
ללא כותרת (2015), אבנית בעבודת אובניים, זיגוג, שרפה בטמפרטורה של 1200° צלזיוס. גובה 9 ס"מ
השכלה

1972-1969 - ספרות ותולדות-האמנות, האוניברסיטה העברית, ירושלים
1974-1971 - המחלקה לעיצוב קרמי, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים (בהצטיינות)
1990-1988 - ציור, אצל יאן ראוכוורגר, תל אביב-יפו.
תערוכות יחיד

2002 - "דם של מלאכים", בית יד לבנים, רמת השרון (אוצר: מייק דבורקיס)
2002 - "אמא שלי הייתה מלאך", גלריה גרוס, דיזנגוף סנטר, תל אביב-יפו (אוצרת: נעמי שלו)
2003 - "סמטת הרכבת 15 חיפה", גלריה מופת, רעננה (אוצרת מינה בירן)
2004 - "סמטת הרכבת 15 חיפה", בית יד לבנים, רמת השרון (אוצר: רותי שקד)
2005 - "DEADY: אבא ילדה", הגלריה בשואבה, שואבה (אוצרת: תרצה ילון קולטון)
2008 - "עוּבָּר", בית האמנים עש זריצקי, תל אביב-יפו (אוצרת: תרצה ילון קולטון)
2012 - "חומר לא שקט", גלריה טובה אוסמן, תל אביב-יפו (אוצרת: טובה אוסמן)
2017 - "לוקחת סיכונים", בית בנימיני, תל אביב-יפו (אוצרת: שלומית באומן).
מרגריט מצרפת, דוכסית ברי

מרגריט מצרפת, דוכסית ברי (בצרפתית: Marguerite de France; ‏ 5 ביוני 1523 - 15 בספטמבר 1574), הייתה בתו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת ואשתו של אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה.
ביוגרפיה

מרגריט נולדה בשאטו סן-ז'רמן-א-ליי, לפרנסואה הראשון, מלך צרפת ולקלוד, נסיכת צרפת, בתם של לואי השנים עשר, מלך צרפת ואן מברטאן. מרגריט הייתה קרובה מאוד לדודתה מרגריט מנווארה ולגיסתה קטרינה דה מדיצ'י.
לקראת סוף שנת 1538 סיכמו אביה וקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, שמרגריט תתחתן עם בנו של קרל - פיליפ מאוסטריה, אולם בסופו של דבר ההסכם בוטל והנישואים לא התקיימו. ב-29 באפריל 1550 קיבלה מרגריט את התואר דוכסית ברי.
בשלום קאטו-קמברזי שנחתם בשנת 1559 בין צרפת לספרד, סוכם על החזרת דוכסות סבויה לאמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה, ועל נישואיו עם מרגריט. ב-30 ביוני אותה שנה נפצע אחיה אנרי השני, מלך צרפת באורח קשה, במהלך תחרויות אבירים שהתקיימו במהלך חתונת בתו אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת לפליפה השני, מלך ספרד כפי האמור בחוזה. בעקבות כך נערך טקס החתונה של מרגריט בכנסייה קטנה סמוכה ב-9 ביולי בהשתתפות אורחים מעטים, ולמחרת מת אנרי השני מהרעלת דם. למרגריט ובעלה נולד רק ילד אחד - קרלו אמנואלה הראשון, דוכס סבויה, וב-15 בספטמבר 1574 מתה מרגריט בארמונה בטורינו.
מלון לוטה מוסקבה

| --- | --- |


 מיקום:  שדרות נובינסקי 8, מוסקבה, רוסיה
 סוג המלון:  מלון פאר
 חדרים:  300
 קומות:  10
 ניהול:  Lotte Hotels & Resorts
 בניית המלון
 תאריך פתיחה:  2010
 קואורדינטות:  55°45′04″N 37°35′03″E﻿ / ﻿55.751111111111°N 37.584166666667°E﻿ / 55.751111111111; 37.584166666667
 http://www.lottehotel.com/moscow/en/Default.asp
  (למפת מוסקבה מוגדלת) מלון לוטה מוסקבה(למפת מוסקבה רגילה) מלון לוטה מוסקבה he
 
מלון לוטה מוסקבה (ברוסית: Лотте Отель Москва) — הוא מלון חמישה כוכבים במוסקבה, רוסיה.
המלון ממוקם במרכז מוסקבה בצומת של רחוב ארבאט החדש עם טבעת הגנים.
המלון נפתח בספטמבר 2010 והוא חלק ממתחם לוטה הכולל גם מרכז עסקים. זהו המלון הראשון של חברת Lotte Group ברוסיה.
מרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק

מרגריטה, נסיכת יוון ודנמרק (18 באפריל 1905– 24 באפריל 1981) הייתה בתם הבכורה של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק ואליס, נסיכת בטנברג.
ביוגרפיה

הנסיכה מרגריטה נולדה ב-18 באפריל 1905 היא הייתה בתו של אנדראס, נסיך יוון ודנמרק, נכדתו של גאורגיוס הראשון, מלך היוונים, נינתו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק, ודור חמישי לניקולאי הראשון, קיסר רוסיה. דרך אמה, אליס, נסיכת בטנברג, היא הייתה דור חמישי לוויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת.
אחיה הצעיר של מרגריטה היה הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ואחד מדודיה היה לואי מאונטבאטן.
נישואין וילדים

מרגריטה נישאה לנסיך גוטפריד, נסיך הוהנלוהה-לאנגנבורג ב-20 באפריל 1931 בלנגנבורג, גרמניה. גוטפריד היה בנם של אלכסנדרה, נסיכת אדינבורו וסקסה-קובורג-גותה (נכדתם של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת ואלכסנדר השני, קיסר רוסיה) וארנסט השני, נסיך הוהנלוהה-לנגנבורג.
הנסיך גוטפריד היה קרוב משפחה רחוק שלה. גוטפריד ירש את אביו כנסיך הוהנלואה-לנגנבורג ב-11 בדצמבר 1950.
שישה ילדים נולדו מנישואיהם:
בת מתה (3 בדצמבר 1933)
הנסיך קראפט אלכסנדר ארנסט לודוויג גאורג אמיך (1935 -  2004)
ביאטריקס אליס מארי מליטה מרגרטה מהוהנלואה-לנגנבורג (1936 - 1997) הייתה מאורסת למקסימיליאן, מרקיז באדן.
הנסיך גאורג אנדריאס היינריך מהוהנלואה-לנגנבורג (נולד ב-1938)
הנסיך רופרכט זיגיסמונד פיליפ ארנסט מהוהנלואה-לנגנבורג (1944 - 1978)
אלברכט וולפגנג כריסטוף מהוהנלואה-לנגנבורג (1944 - 1992)
ארבעת ילדיהם הגדולים נולדו כולם באולם שוואביש, ושני הבנים הצעירים ביותר, תאומים, נולדו בלנגנבורג.
מותה

הנסיכה מרגריטה מתה ב-24 באפריל 1981 בלנגנבורג, גרמניה. היא שרדה אחרי בעלה 21 שנים.
מישל קפאנדו

מישל קפאנדו (בצרפתית: Michel Kafando, נולד ב-18 באוגוסט 1942 בוואגאדוגו) הוא דיפלומט ופוליטיקאי בורקינאי, כיהן כנשיא זמני של בורקינה פאסו ב-21 בנובמבר 2014 - 29 בדצמבר 2015. נכנס לתפקידו בעקבות ההתקוממות שהביאה להדחת הנשיא בלז קמפאורה ששלט במדינה למשך 27 שנה ובעקבות הסכם בין הצבא למפלגות הפוליטיות וקבוצות אזרחיות בנוגע להקמת ממשל מעבר עד לבחירות החדשות ב-2015.
ביוגרפיה > צעירות ולימודים

מישל קפאנדו נולד בשנת 1942 בוואגאדוגו. הוא לימודי תיכון במכללת ז'אן בטיסט בעיר הולדתו. אחר למד בבירת סנגל, דקר ובז'נבה.
בשנת 1969 סיים תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת בורדו בצרפת, אחר כך עשה עד שנת 1972 לימודי מדעי מדינה בפריז. בשנת 1990 סיים עבודת דוקטורט במדעי המדינה באוניברסיטת פריז 1 -סורבון
בנושא:"מדינות מועצת ההסכמה - בנין, בורקינה פאסו, קוט ד'יוואר, ניז'ר, טוגו ומדינות הגוש המזרחי:מעוניות אידיאולודית לפתיחות דיפלומטית, 1990-1960".
ביוגרפיה > קריירה דיפלומטית ופוליטית

קפאנדו מילא תפקידים שונים בשירות החוץ של מדינתו. בשנים 1981–1982 נציג ארצו (אז וולטה עילית) בארגון האומות המאוחדות וגם השגריר בקובה. בשנים 1980-1977 ושוב ב-1983-1982 כיהן כשר החוץ בימי נשיאותו של ז'אן-בטיסט ודראוגו. בשנים 1998–2011, בימי שלטונו של בלז קמפאורה, ייצג שוב את מדינתו באו"ם.
הוא פרש לגמלאות בשנת 2011 ועסק בייעוץ ובגידול עופות בפרבר של עיר הבירה.
מישל קפאנדו נשוי ואב לשני ילדים.
ביוגרפיה > נשיא זמני של בורקינה פאסו

בעקבות ההתקוממות משנת 2014 הודח ב-31 באוקטובר 2014 הנשיא בלז קמפאורה השלטון נתפס על ידי הצבא. האיחוד האפריקאי דרש שתוך שבועיים השלטון יימסר לאזרחים. בהתאם להסכם בין הצבא לכוחות הפוליטיים וקבוצות אזרחיות במדינה, אומצה ב-13 בנובמבר 2014 אמנת מעבר. ב-21 בנובמבר העביר לטננט קולונל יאקובה איזאק זידה את סמכויות ראש המדינה לנשיא הזמני שנבחר על ידי ועדה, מישל קפאנדו. זידה התמנה על ידי קפאנדו לראש ממשלה והרכיב ממשלה זמנית עד לבחירות. ביולי 2015 החליט הנשיא לקחת מזידה את סמכויות שר הביטחון ולהשאירו בתפקיד ראש הממשלה בלבד.
ב-16 בספטמבר 2015, יומיים אחרי שהוועדה לפיוס לאומי ורפורמות המליצה על פירוק המשמר הנשיאותי המיוחד ("הרגימנט לביטחון נשיאותי" RSP), חברים ביחידה זו עצרו את הנשיא קפאנדו ואת ראש הממשלה זידה בעת ישיבת הממשלה. ההפיכה הצבאית שאורגנה ככל הנראה על ידי קצינים שתמכו בעבר בשלטונו של בלז קומפאורה הקימה "מועצה לאומית לדמוקרטיה" בראשות הגנרל בדימוס ז'ילבר דיאנדרה, מפקד לשעבר של RSP ויד ימינו של הנשיא לשעבר קומפאורה. ב-18 בספטמבר 2015 ה"מועצה" הורתה לשחרר את מישל קפאנדו ממעצר. כעבור מספר זמני הוחזרו לו ולזידה מפתחי השלטון.