stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
9 עד 5 (סרט)
עלילה

ג'ודי ברנלי (ג'ין פונדה), עקרת בית אשר בעלה נוטש אותה לטובת המזכירה שלו, פוצחת עם גירושיה בקריירת מזכירות משלה, במסגרת תאגיד גדול. מכיוון שג'ודי מעולם לא עבדה, היא נלחצת מכל משימה פשוטה בעבודתה, כגון תיוק מסמכים, מענה לשיחות טלפון ובמיוחד שימוש במכונת צילום.
באותה החברה עובדת גם ויולט ניוסטד (לילי טומלין), אלמנה ואם לארבעה ילדים, שנמצאת בחברה מזה 12 שנים. ויולט מוצגת כעובדת חרוצה מאוד, שאינה מקבלת קידום בשל מעסיקהּ השוביניסט פרנקלין הארט (דבני קולמן), אשר בז לכל הנשים העובדות במחלקה.
מזכירתו האישית של הארט היא דורלי רודס (דולי פרטון), שנמצאת במצוקה מתמדת בעקבות הטרדות מיניות מצידו של הארט; הארט הצליח לשכנע רבים בחברה שהיא המאהבת שלו.
שלוש הנשים מתיידדות, ולאחר שהארט פוסח על ויולט בקידומה, השלוש נפגשות בבר מקומי לאחר שעות העבודה, ומפנטזות על מסע נקמה בהארט. ויולט מפנטזת, בדומה לסיפור שלגיה ושבעת הגמדים, על כך שתגיש להארט קפה מורעל. העלילה מסתבכת כשהן מאמינות שאכן הרעילו בטעות את הקפה של הארט. הן יוזמות תוכנית לטשטוש עקבותיהן, וחוטפות מבית החולים את מה שהן תופסות כגופתו של הארט. בדרך הן נתקלות במכשולים רבים: תאונת דרכים, שוטרים וצוות רופאים בעבודתם.
הארט מתגלה חי בבוקר שלמחרת, ומסתבר שהוא לא שתה את הקפה. ויולט, דורלי וג'ודי נשבעות לשכוח את אירועי אותו לילה, אך רוז העובדת במשרדן מאזינה לשיחתן בשירותים, ומספרת על כך להארט. כדי למנוע מהארט להזמין את המשטרה, הן חוטפות אותו ומחזיקות בו כבן ערובה. הן מסתירות את סיבת היעדרותו מרוז, ומנצלות של היעדרו כדי לבצע מספר שינויים בסביבת העבודה.
כשאשתו של הארט חוזרת מחופשה, הארט נמלט בחזרה למשרד. לפני שהשלוש נתפסות, מגיע יושב ראש ועד החברה לביקור במשרד, ומביע את שביעות רצונו מהשינויים שבוצעו. הוא מניח שהארט אחראי לכך ומציע לו תפקיד בסניף החברה בברזיל.
בסיום הסרט, ויולט מקבלת קידום לתפקידו של הארט; ג'ודי מתאהבת בנציג מכונת צילום; דורלי מתפטרת והופכת לזמרת קאנטרי; והארט נחטף על ידי שבט באמזונאס בברזיל.
צוות השחקנים

ג'ין פונדה – ג'ודי ברנלי
לילי טומלין – ויולט ניוסטד
דולי פרטון – דורלי רודס
דבני קולמן – פרנקלין הארט
סטרלינג היידן – ראסל טינסוורטי
אליזבט וילסון – רוז קית'
הנרי ג'ונס – מר הינקל
לורנס פריסמן – דיק ברנלי
מריאן מרסר – גברת הארט
ריין וודס – ברברה
נורמה דונלד – בטי
רוקסנה בונילה ג'יאניני – מריה דלגאדו
פגי פופ – מרגרט פוסטרץ
ריצ'רד סטאהל – מיד
ריי ווית' – אדי סמית'
שיר הנושא

השיר "תשע עד חמש" בביצועה של דולי פרטון הפך לאחד מהלהיטים הגדולים ביותר של שנות ה-80.
הוא דורג שבועיים ברציפות בראש המצעד של "בילבורד הוט 100" והיה מועמד למספר פרסים. ב-1981 זכה בפרס בחירת הקהל בקטגוריית שירי הנושא לסרטים, וב-1982 זכה בשני פרסי גראמי.
בטלוויזיה ובתיאטרון

הסרט היווה השראה לסדרת טלוויזיה ששודרה בין השנים 1982–1983 וכן בין השנים 1986–1988. הסדרה לא זכתה להצלחה רבה. ב-2009 עלה מחזמר בשם זה בברודוויי, שזכה לפופולריות רבה.
הערות שוליים

1 2  רותה קופפר, 09:00 עד מי יודע מתי: הלהיט הקלאסי חוזר בעיבוד מסקרן, באתר כלכליסט, 4 באוגוסט 2024
יוזף לאדה

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1887 Hrusice, ממלכת בוהמיה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  14 בדצמבר 1957 (בגיל 69) פראג, צ'כוסלובקיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות אולסני 
 תחום יצירה:  ציור, תיאטרון, סצנוגרפיה, עיצוב תלבושות, עיצוב ספרים, איור, אמנות חזותית, ספרות, ספרות ילדים ונוער 
 פרסים והוקרה:  אמן לאומי (9 בספטמבר 1947) 
 חתימה:   
 www.joseflada.cz
 
יוזף לאדה (בצ'כית: Josef Lada; ‏17 בדצמבר 1887 - 14 בדצמבר 1957) היה צייר וסופר צ'כי.
נודע בעיקר כמאייר רומן מלחמת העולם הראשונה הנודע "החייל האמיץ שווייק" פרי עטו של ירוסלב האשק, וכזוכה הפרס הגרמני לספרות נוער (דויטשר יוגנדליטרטורפרייס (אנ')).
ביוגרפיה

יוזף לדה נולד בכפר הרוסיצה, לא רחוק מפראג. אביו היה סנדלר והמשפחה הייתה עניה. מילדות התגלה בו כישרון ציור, אך בגלל מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה יוזף נאלץ להפסיק את לימודיו אחרי שסיים את בית הספר העממי. סיוד בתים נראה לו כמקצוע הקרוב לציור והוא התחיל לעבוד כסייד וצבע. הוא עזב עבודה זו אחרי פחות משנה, נסע לפראג, למד את מלאכת כריכת הספרים והתחיל לעבוד ככורך. כעבור זמן מה התקבל כתלמיד בבית ספר לאמנות, אך הלימודים האקדמיים לא היו לרוחו והוא הפסיק את לימודיו במוסד זה אחרי סמסטר אחד בלבד.
לדעת המאייר דני קרמן, לאדה הוא "גדול המאיירים של המאה ה-20".
סגנון יצירתו

לאדה לא היה מרדן, אך היה לו צורך למצוא את דרכו לאמנות בדרך משלו. הוא צייר הרבה. ניסה את כוחו בסגנונות השונים שהיו מקובלים בסוף המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20, אך בסופו של דבר גיבש לעצמו סגנון עצמאי ומיוחד, שהתבסס על מראות הכפר האהובים, על מראה נופי מולדתו, הווי הכפר, חגי ארצו ואמנות צ'כית עממית. ציורי הנוף הפסטורליים שלו המצוירים בקווי מתאר עבים, בצורות גאומטריות פשוטות, בצבעי יסוד בולטים ובקומפוזיציות סימטריות, מזכירים את ציורי הפולקלור הצ'כי.
הוא אייר אגדות וסיפורי עם וחיבר בעצמו כמה מהם, כמו "החתול מיקש" – החתול המדבר. איוריו אינם אילוזיוניסטיים, אלא כאלה, הפוקחים את עיני המתבונן ליופי שבסביבתו הקרובה, לעולם היפהפה של צ'כיה מולדתו.
יוזף לאדה ומבקרי האמנות

מבקרי אמנות בתחילת המאה ה-20 לא התפעלו מיצירתו, בקרו אותו על האופטימיות שלו והאשימוהו באסקפיזם, אך לאדה נשאר נאמן לאישיותו וטבעו האופטימי, ולנופי הטבע הצ'כי האהוב עליו. חוקרי תולדות האמנות לא הצליחו להכניסו לאף אחת מן המגירות שבהם מאחסנים אמנים לפי זרמים ואסכולות, כי לאדה לא התעניין בתאוריות ומניפסטים ולא השתייך למפלגות פוליטיות או לזרם אמנותי מוגדר, הוא פשוט השיג את מה שכל אמני המאה ה-20 התאוו לו ביותר: קשר ישיר ובלתי אמצעי עם הצופה.
מורשתו של יוזף לאדה

את ממד העומק ביצירתו של לדה אפשר למצוא בסצנות של הווי כפרי כמו נחירת החזיר, בתיאור מסיבות ריקודים וקטטות המתחוללות על רצפת הריקודים של בתי הבירה ובפתחי בתי המרזח. בסצנות אלה.
הצליח לאדה להעניק אופי אישי כמעט לכל דמות. גיבוריו נראים כאלגוריות העוסקות במצבי אנוש, כמעט באותה עמקות ובאותה אמפתיה בה צייר ברויגל את תמונות ההווי שלו, או כפי שתיאר אותן בספריו בן ארצו הסופר הצעיר ממנו בוהומיל הראבאל.
פרסומו הגדול של לאדה בא לו בזכות הקריקטורות שצייר בכתבי עת ובזכות איוריו לספרו של ירוסלאב האשק "החייל האמיץ שווייק". בעבודות אלה התייצב לאדה לצדו של החלש וביקר את החזק והנצלן ללא קשר לאידאולוגיה. הוא לגלג והוקיע את ה"קמרד" הקומוניסטי הזולל על חשבון הפועלים, כמו את ה"בורז'ואה" הקפיטליסטי הדורס את עובדיו. אפילו ה"קורפורל" המסכן המתעלל בטוראי המסכן ממנו, זוכה למידה לא מעטה של ביקורת. לאדה הזדהה עם דמותו של שווייק ולדעתי העניק לו משהו מהמראה החיצוני שלו עצמו והרבה מאופיו. לאדה כמו שווייק נשאר חייל פשוט. נלחם את מלחמת ההישרדות מול הביורוקרטיה, המיליטריזם, הנצלנות, הצביעות של משטר מושחת ושל מבקרי האמנות שלא החמיאו לעבודותיו.
לאדה לא ניסה לבטא את ה"רוחני באמנות". הוא הסתפק בגילוי הרוחני שבכל אדם בצד חולשותיו.
הוא חיזק בציוריו את החלשים, הילדים והמבוגרים ודיבר אליהם בכנות וללא התנשאות, ב"גובה העיניים" ותמיד בלי אלימות, בלי תוקפנות, תמיד בחיוך.
בנובמבר 2017, במלאת 130 שנה להולדתו של לאדה, נפתחה בפרג תערוכה רטרוספקטיבית של יצירותיו המגוונות של לאדה. היא מוקמה באולם ריקודים, מקום שלדה אהב לבלות ולצייר. היא כונתה "השביעיות של יוזף לאדה" וזה בגלל הספרה שבע החוזרת בשנת הולדתו – 1887, שנת פטירתו – 1957, ושנת פתיחת התערוכה – 2017. התערוכה נמשכה גם בשנת 2018 וזכתה לפופולריות רבה, אולי דווקא בגלל היותה כה אופטימית וטובת לב, וכה שונה מרוח תקופתנו.
הערות שוליים

↑  Obec Hrusice
↑  על מלכים אלף בית, באתר של דני קרמן
↑  Fairy Tales. Josef Lada
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313354505171  PLWABN: 9810590205105606  BIBSYS: 90682450  BNE: XX996141  BnF: cb119105562 (data)  CiNii: DA03535004  GND: 118568639  ISNI: 0000 0000 8142 8690  LCCN: n50041332  LNB: 000018730  NDL: 00446633  NKC: jk01071364  NLA: 35287571  NSK: 000080433  NTA: 069844690  RERO: 02-A003488203  RKD: 47304  SELIBR: 253410  SUDOC: 026959399  Trove: 898441  ULAN: 500202454  VIAF: 64007805   WorldCat (עם VIAF): 64007805 
כפר הולדתו של יוזף לדה Hrusic
החתול מיקש
החייל האמיץ שוויק
ברולו (עיירה)

| --- | --- |
סמל העיירה ברולו

מראה העיירה עם הירוק והכרמים שסביבה
 מדינה:  איטליה איטליה
 מחוז:  פיימונטה פיימונטה
 נפה:  קונאו (נפה)
 ראש העיר:  Mazzocchi Fulvio
 רשות מחוקקת:  עירייה
 בירת העיר:  Barolo 
 העיר הגדולה:  טורינו
 עיר אם:  קונאו
 שפה רשמית:  איטלקית
 שטח:  5.69 קמ"ר
 גובה:  334 מטרים
 דת:  נוצרים קתולים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  660 (2022)
  ‑ צפיפות:  116 נפש לקמ"ר (2022)
 קואורדינטות:  44°36′38″N 7°56′32″E﻿ / ﻿44.610506231828936°N 7.942198249965606°E﻿ / 44.610506231828936; 7.942198249965606
 אזור זמן:  UTC+1
 Commune di Barolo, https://www.comune.barolo.cn.it/Home
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת איטליה מוגדלת) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןברולו(למפת איטליה רגילה) בארי נאפולי בולוניה רומא מילאנו טורינו קליארי פלרמו פירנצה ונציה קטנזארו סיציליה סרדיניה קור. צרפת שווייץ אוסטריה סלובניה הונגריה קרואטיה בוסניה והרצגובינה  מ. תוניסיה אלג'יריה הים האדריאטי  הים הטירני הים הליגורי  הים התיכוןברולו(למפת פיימונטה רגילה) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריברולו(למפת פיימונטה מוגדלת) טורינו נוברה אלסנדריה אסטי מונקאליירי קונאו שווייץ לומברדיה ליגוריה צרפת ואל ד'אוסטה הים הליגוריברולו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
ברולו (באיטלקית: Barolo), היא עיירה קטנה בצפון מזרח איטליה, במחוז פיימונטה. העיירה התפרסמה בזכות יין בָָרוֹלוֹ הנקרא על-שמה, המיוצא למדינות רבות בעולם. אזור לאנגה (langhe) בו העיירה ממוקמת, זכה ב-2014 בהכרת אונסק"ו כאתר מורשת עולמית, לפי קריטריונים 3 ו-5. מספר התושבים בברולו ב-1 בינואר 2022 היה 660.
מקור השם

מקורו של השם "בָָרוֹלוֹ", כפי הנראה בשפה הקלטית העתיקה. השם בקלטית היה בָס רֶאוּל (bas reul), שמשמעותו אזור נמוך. מדובר באזור נמוך גאוגרפית, ביחס לגבעות ולעיירות הבנויות סביבה. שם העיירה נזכר כ"-וילה בָרוֹגְלִי" (Villa Barogly), במסמך דיפלומטי של העיר הסמוכה אלבה מראשית המאה ה-13, "רגיסטרום קומוניס אלבה" (Rigestum Comunis Albe).
גאוגרפיה ואקלים

גאוגרפיה:
העיירה ממוקמת בחלק המזרחי של צפון איטליה, במחוז פיימונטה, בנפת קונאו, על מורדותיהן של גבעות לאנגה. הגובה הממוצע מעל פני הים הוא 334 מטר. הנקודה הנמוכה בעיירה מצויה בגובה 211 מטרים והנקודה העליונה בנויה בגובה 544 מטרים. נהר טנרו זורם במרחק של פחות מ-2 ק"מ ממערב לה. היישובים המשמעותיים הקרובים לעיירה הם אלבה (פיימונטה)- במרחק של כ-15 ק"מ, פולנצו- במרחק של כ-17 ק"מ וברה- 19 ק"מ. עיר הנפה קונאו מצויה 60 ק"מ דרומית לברולו, ועיר המחוז טורינו מרוחקת ממנה מעל ל-70 ק"מ. הגבול עם צרפת עובר כ-50 ק"מ ממערב לעיירה.
אקלים:
בקיץ בהיר וחם בברולו, והחורפים קרים, מועננים חלקית ומושלגים למדי. התקופה החמה מתחילה בשבוע הראשון של יוני, ומסתיימת לפני אמצע ספטמבר. החודש החם בשנה הוא יולי, במהלכו הממוצע בימים מגיע ל-28 מעלות צלזיוס, ובלילות הוא עומד על 18 מעלות. בינואר הכי קר, 7 מעלות בממוצע בימים, והטמפרטורה צונחת עד 1- ממוצע בלילות. נדיר שהטמפרטורות בעיירה יורדות אל מתחת ל 5-, או עולות מעל ל-32 מעלות. אוקטובר הוא החודש הגשום בשנה, 81 מ"מ, ובינואר רק 23 מ"מ גשם, אך בינואר יורדים גם שלגים. עונת השלגים מתחילה בסוף אוקטובר ונמשכת עד סוף מרץ, ולעיתים ראשית אפריל. החודשים המושלגים הם דצמבר וינואר, עם 93.5 ו-98.5 מ"מ שלג, בהתאמה. כמות המשקעים השנתית הממוצעת מסתכמת ב-590.3 מ"מ גשם ו-250.7 מ"מ שלג. בממוצע, אין חודש שלא יורדים בעיירה משקעים.
היסטוריה

לא קיים מידע כתוב ומוסמך אודות ראשית ההיסטוריה של ברולו, ידוע שהמקום היה מאוכלס בעת העתיקה על ידי שבטים קלטים ליגורים. בסוף המאה ה-9 ובראשית המאה ה-10 בנה המלך ברנגר הראשון (אנ') (Berengar I) את החלק הראשון במבצר דיאנו (Diano), להגנה מפני הסרצנים (Saracens). מאוחר יותר התפתחה העיירה סביבו המבצר ובהגנתו. באמצע המאה ה-13, ב-1250, השתלטה על האזור משפחת פאלטי (Falletti) מ-אלבה. מתקופה זו והלאה שלטו במקום משפחות של פאודלים. ב-1631 בית סבויה נטלו את השליטה בעיירה. מ-1730 שלטו בעיירה מרקיזים וב-1861 נכללה ברולו בממלכת איטליה המאוחדת, תחת מלכותו של המלך ויטוריו אמנואלה השני. בימיי מלחמת העולם השנייה ועד לשנות ה-60 סבלה ברולו מנטישת תושבים, שמצאו פרנסה בטוחה יותר, בערים גדולות ממנה. משנות ה-60 והלאה החלו להגר אל ברולו צעירים שמצאו עניין ופרנסה בתעשיית היין האזורית, אבל נראה שמאזן ההגירה עודנו שלילי.
יין ברולו וכלכלה

יש המכנים את יין הברולו "מלך היינות", וידועה האמירה "ברולו מלך היינות, והוא יין המלכים". יין ברולו עשוי מענבי נביולו (Nebbiolo), הגדלים בכרמי לאנגה שבאזור העיירה. החל משנת 1980 יין ברולו מוכלל בקבוצת DOCG- Denominazione di origine controllata e garantita. מדובר בקבוצה של יינות המבוססים על אזור גידול מסוים, בציון מקור מבוקר ומובטח. הקרדיט על פיתוח יין ברולו ב-1845 מיוחס למרקיזה קולברט פאלטי, לראש ממשלת איטליה בעבר הרוזן קאבור, ולמלך איטליה ויטוריו אמנואלה השני. העיירה ברולו היא אחת מתוך אחד עשר יישובי האזור, העוסקים בגידול הענבים בכרמים, בבציר, ובתהליך של ייצור היין ושיווקו. לכן, חלק גדול מתושבי העיירה עובדים לפרנסתם באחת מהחוליות בשרשרת ייצור יין הברולו. החל בחקלאות, בייצור ביקבים, בשיווק, וגם בצד התיירותי. כך, חלק נכבד מכלכלת העיירה היא כלכלה המבוססת על מוצר אחד.
אתרים ונושאי עניין

הניו יורק טיימס המליץ על יממה וחצי בעיירה, " 36 שעות בברולו", בעקבות היין והאוכל האיכותיים, והאטרקציות המצויות בעיירה ובעשר ערים ועיירות בסביבתה הקרובה.
בעיירה
טירת ברולו- טירת ברולו הייתה טירה ומבצר גם יחד. הטירה העליונה ממוקמת על ראש גבעה ומאפשרת תצפית פנורמית על העיירה ועל האזור כולו. הטירה מתפקדת כמוזיאון יין, הנקרא WiMu- הלחם של המילים Wine ו־Museum, כלומר המילים מוזיאון ויין.
מוזיאון לתרבות חקלאית- זהו מוזיאון אתנוגרפי המציג את התרבות החקלאית לדורותיה, תרבותם של איכרי העיירה ושל תושבי האזור הקרוב.
בעיירה ובאזור
יקבים, חוות, מרתפי ובתי יין- יש בעיירה יקבים, בתי ומרתפי יין, ובאזור סביב העיירה יש רבים נוספים. חוות מציעות סיורים משולבים בכרמים, ביקבים, וגם טעימות, במסגרת תיירות חקלאית (Agrotourism).
באזור
סיורי אופניים- סיורי האופניים מוצעים בין עיירות, חוות, יקבים, ובנוף גבעות לאנגה.
טירת גרינצנה קאבור (אנ') (Castello di Grinzane Cavour)- במרחק של כ-8 ק"מ מברולו. הטירה משמשת כמוזיאון יין, וכמוזיאון של משפחת הרוזן קאבור.
אלבה- אלבה היא עיר עתיקה במרחק של כ-15 ק"מ. עיר עם כנסיות, מגדלים, עתיקות תת-קרקעיות, מוזיאון ארכאולוגי ויין.
מונפורטה ד'אלבה (אנ') (Monforte d'Alba)- עיירה במרחק של כ-7 ק"מ, ורשומה ברשימת היישובים היפים ביותר באיטליה.
אסטי- אסטי מרוחקת כ־43 ק"מ מברולו. יש בה בית כנסת, שהוא גם מוזיאון יהודי (Museo Ebraico).
ברה- ברה קרובה כדי 20 ק"מ. בעיר מוזיאון לצעצועים, ומוזיאון למכונות כתיבה, מוזיאון ארכאולוגיה ועוד. בסמוך לברה נמצאת פולנצו, שבה בנויים הטירה המלכותית, בנק היין והאוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה.
תחבורה

כבישים- הכבישים הראשיים הקרובים ביותר לברולו הם A33 ו־A717, אך הם לא בקרבה מיידית. את העיר חוצים הכבישים האזוריים SP3 ו-SP58.
רכבת- אין רכבת ישירה לעיירה. תחנות הרכבת הקרובות נמצאות ב-ברה במרחק כ-19 ק"מ, באלבה במרחק של כ-15, ובין במונקיארו-דוליאני (Monchiero ו-Dogliani), שתי עיירות במרחק של כ-10 ק"מ מברולו.
אוטובוס- אוטובוס מטורינו יוצא לברולו חמש פעמים בשבוע. זמן הנסיעה מסתכם בכ-70 דקות.
נמלי תעופה בין-לאומיים- נמל התעופה טורינו-קזלה, כמאה ק"מ מברולו. נמל התעופה מילאנו-מלפנסה מרוחק כ-160 ק"מ מהעיירה.
ראו גם

אלבה
ברה
פולנצו
אסטי
גלריה

מראה של ברולו מ-לה מורה (La Morra) הסמוכה.
העיירה מושלגת בחורף.
טירת ברולו.
ברולו. שני הדברים הבולטים: הטירה והכרמים.
כיכר העירייה.
שורת בקבוקי יין ברולו, היין קרוי על שם העיירה.
הערות שוליים

↑  Vineyard Landscape of Piedmont: Langhe-Roero and Monferrato, whc.unesco.org (באנגלית), ‏2014
↑  Barolo (Cuneo, Piemonte, Italy) - Population Statistics, Charts, Map, Location, Weather and Web Information, www.citypopulation.de (באנגלית)
1 2  Barolo, www.prunotto.it (באנגלית אמריקאית)
1 2 3  Barolo | e-borghi, ‏2024-07-15 (באנגלית אמריקאית)
↑  Barolo topographic map, elevation, terrain, Topographic maps (באנגלית)
1 2  Barolo Climate, Weather By Month, Average Temperature (Italy) - Weather Spark, weatherspark.com (באנגלית)
↑  words: VinePair Staff, Why You Should Be Drinking Barolo Wines From Italy, VinePair (באנגלית אמריקאית)
↑  Ingrid, K.Williams (2019-11-07). "36 Hours in Barolo, Italy (Published 2019)". The New York Times (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2024-12-24.
↑  WiMu - The Wine Museum - Cosa Vedere nelle Langhe, LoveLanghe (באנגלית אמריקאית)
↑  Giuseppe Silvestri, Monforte d'Alba, I Borghi più Belli d'Italia, ‏2018-11-22 (באנגלית אמריקאית)
↑  Rome2Rio Pty Ltd, Rome2Rio, Rome2Rio (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531134905171  GND: 4243753-2  LCCN: n96068926  VIAF: 133860321   WorldCat (עם VIAF): 133860321
Free (להקה)

| --- | --- |

 מקום הקמה:  לונדון 
 מוקד פעילות:  לונדון
 תקופת הפעילות:  1973-1968
 סוגה:  הארד רוק, בלוז רוק, רוק
 חברת תקליטים:  איילנד רקורדס, A&M רקורדס 
 www.freetheband.co.uk
 פרופיל ב-IMDb
 חברים לשעבר
 פול רודג'רס   פול קוסוף   אנדי פרייזר   סיימון קירק   ג'ון בונדריק   טצו ימאוצ'י   וונדל ריצ'רדסון
 
Free (בעברית: חופשי, חינם) הייתה להקת רוק אנגלית שהוקמה בלונדון ב-1968 על ידי פול רודג'רס (שירה), פול קוסוף (גיטרה), אנדי פרייזר (בס, פסנתר) וסיימון קירק (תופים, כלי הקשה). הם ידועים בעיקר בזכות הלהיט שלהם מ-1970, "All Right Now" ו-"Wishing Well". למרות שנודעו בהופעות החיות שלהם ובסיבובי ההופעות הבלתי פוסקים, המוזיקה שלהם לא נמכרה היטב עד לאלבום האולפן השלישי שלהם, Fire and Water" מ-1970, שהכיל את הלהיט "All Right Now". השיר עזר להבטיח להם הופעה בפסטיבל האי וייט 1970, שם הופיעו בפני קהל של 600,000 איש. בתחילת שנות השבעים הם הפכו לאחת מלהקות הבלוז רוק הבריטיות הנמכרות ביותר; עד פירוק הלהקה הם מכרו יותר מ-20 מיליון תקליטים ברחבי העולם וניגנו ביותר מ-700 זירות וקונצרטים של פסטיבלים. "All Right Now" נותר סימן היכר ומרכיב עיקרי בעולם הרית'ם אנד בלוז והרוק, ונכנס למועדון הסינגלים "One Million" איירפליי של ASCAP.
אנדי פרייזר עזב את הלהקה ב-1972 והקים את ההרכב "Free."Sharks הקליטו אלבום נוסף, "Heartbreaker", לפני שהתפרקו ב-1973; פול רודג'רס וסיימון קירק הקימו את הסופרגרופ המצליחה, Bad Company. פול קוסוף הקים את Back Street Crawler ב-1973, אך מת מתסחיף ריאתי בגיל 25 ב-1976. אנדי פרייזר נפטר ב-16 במרץ 2015 בגיל 62.
מגזין המוזיקה רולינג סטון התייחס ללהקה כ"חלוצי הארד רוק בריטיים". המגזין דירג את רודג'רס במקום ה-55 ברשימת "100 הזמרים הגדולים בכל הזמנים", ואת קוסוף במקום ה-51 ברשימת "100 הגיטריסטים הגדולים בכל הזמנים". ההרכב הוחתם באיילנד רקורדס בבריטניה וב-A&M רקורדס בצפון אמריקה.
היסטוריה > גיבוש, שנים מוקדמות ופריצת דרך

פול קוסוף וסיימון קירק התיידדו בעת שהיו חברים בהרכב הרית'ם אנד בלוז, Black Cat Bones, אבל רצו להמשיך הלאה. כשקוסוף ראה את פול רודג'רס שר עם להקתו Brown Sugar ב-Fickle Pickle, מועדון רית'ם אנד בלוז בפינסברי פארק בלונדון, הוא התרשם מיד וביקש לנגן ג'אם על הבמה עם רודג'רס. יחד עם קירק, הם החלו בחיפוש אחר חבר רביעי. אלכסיס קורנר המליץ על אנדי פרייזר, שניגן עם ג'ון מאייל והבלוזברייקרס. קורנר אף העניק ללהקה את שמה.
הלהקה הופיעה בפעם הראשונה ב-19 באפריל 1968 בפאב Nag's Head, בבאטרסי, לונדון. כול חברי ההרכב היו בני נוער - הבסיסט פרייזר היה בן 15, הגיטריסט הראשי קוסוף היה בן 17, והסולן רודג'רס והמתופף קירק היו בני 18. עד נובמבר הם הקליטו את אלבומם הראשון, "Tons of Sobs" עבור איילנד רקורדס, והוא יצא לאור במרץ 1969. האלבום תיעד את ששת החודשים הראשונים של ההרכב יחד ומכיל ביצועים באולפן של חלק גדול מהסט החי המוקדם שלהם. כדי לקדם את האלבום הקרוב הם פתחו כמה מופעים בסוף 1968 עבור The Who, שהשתתפו בסיבוב הופעות קצר עם ארתור בראון.
אלבום האולפן השני של הלהקה, "Free", הוקלט ויצא בשנת 1969 בחברת איילנד רקורדס. בעוד ששני האלבומים הראשונים שלהם לא זכו להצלחה גדולה, אלבומם השלישי, "Fire and Water" שיצא ב-1970, זכה להצלחה רבה, בעיקר בזכות הסינגל הלהיט מתוכו "All Right Now", שהגיע למקום השני במצעד הסינגלים הבריטי ולמקום הרביעי במצעד הפזמונים האמריקאי. האלבום הגיע למקום השני במצעד האלבומים הבריטי ולמקום ה-17 במצעד האלבומים האמריקאי, מה שהפך אותו לאלבום המצליח ביותר של הלהקה. "All Right Now" הפך ללהיט מספר 1 בלמעלה מ-20 מדינות והוכר על ידי ASCAP בשנת 1990 על שצבר מיליון השמעות רדיו בארצות הברית עד סוף 1989. בשנת 2000 הוענק לפול רודג'רס פרס על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הבריטי כאשר "All Right Now" עבר את סף שתי מיליון ההשמעות ברדיו בבריטניה.
Free הייתה הלהקה היחידה שפורסמה שלא הופיעה בחינם (למרות שמה) בפסטיבל Phun City ביולי 1970. האמרגן מיק פארן אמר שכאשר נודע להם שלא יקבלו תשלום, הם עזבו "בלי לצאת אפילו מהמכונית."
"Highway" היה אלבום האולפן הרביעי של ההרכב, והוקלט במהירות רבה בספטמבר 1970. הוא נכשל במצעדים, כשהגיע למקום ה-41 בבריטניה ולמקום ה-190 בארצות הברית.
באפריל 1971 הם הוציאו את הסינגל "My Brother Jake" שהגיע למקום הרביעי במצעד הסינגלים הבריטי ונשאר במצעד במשך 11 שבועות. הוא תואר על ידי דייב תומפסון מ-AllMusic כ"שיר נוקאאוט מדהים". רקורד וורלד ציין שזה היה "השיר הטוב ביותר שלהם מאז "All Right Now". הלהקה ביצעה את השיר בתוכנית המוזיקה הטלוויזיונית הבריטית Top of the Pops ב-13 במאי 1971.
היסטוריה > פירוק ראשון, שינוי, ופרידה אחרונה

הלהקה התפרקה ב-1971 עקב חילוקי דעות בין פרייזר לרודג'רס, שחש שלא מקשיבים לו. הדבר הוביל להוצאת האלבום החי בשם !Free Live. בתחילת 1972 הניחו חברי הלהקה את המחלוקות ביניהם בצד והתאחדו במאמץ להציל את קוסוף מהתמכרותו הגוברת לסמים, והוציאו את האלבום "Free at Last" ביוני של אותה שנה.
פרייזר עזב את הלהקה באמצע 1972, מתוסכל מחוסר האמינות של קוסוף ביכולת להופיע בהופעות או להגיע להופעות עצמן. החברים הנותרים גייסו את נגן הבס היפני טצו ימאוצ'י והקלידן ג'ון "ארנב" בונדריק, שעבדו עם קוסוף וקירק במהלך הפירוק הראשוני של Free, הקליטו את Kossoff, Kirke, Tetsu and Rabbit ואת מה שיהיה האלבום האחרון של ההרכב, "Heartbreaker". קוסוף הוחלף על ידי הגיטריסט לשעבר של אוסיביסה, וונדל ריצ'רדסון, לסיבוב הופעות בארצות הברית ב-1973, אך זמן קצר לאחר מכן ההרכב התפרק סופית. רודג'רס וקירק המשיכו והקימו את Bad Company, פרייזר הקים את Sharks ומאוחר יותר את "להקת אנדי פרייזר", וקוסוף הקים את ההרכב Back Street Crawler.
היסטוריה > לאחר Free

כשקוסוף במצב בריאותי טוב יותר בסוף 1975, הוא הצטרף בשמחה לקולגות לשעבר רודג'רס וקירק שביקשו ממנו להופיע אתם על הבמה לשני לילות. סיבוב הופעות בבריטניה היה אמור להתחיל ב-25 באפריל 1976 תחת הכותרת של Back Street Crawler עם Bad Company, בתמיכה באלבומו השני של ההרכב של קוסוף, Back Street Crawler, אך התמכרותו החוזרת של קוסוף לסמים תרמה לירידה דרסטית בבריאותו של הגיטריסט. במהלך טיסה מלוס אנג'לס לניו יורק ב-19 במרץ 1976, קוסוף נפטר מתסחיף ריאתי בגיל 25.
לאחר שעזב את Bad Company ב-1982, רודג'רס המשיך בקו סגנון הבלוז הכבד של Free בקריירת הסולו שלו במהלך שנות השמונים והתשעים, בלהקות The Firm ו-The Law. לאחר מכן, הוא חבר כסולן עם שניים משלושת החברים הנותרים של להקת קווין (בריאן מיי ורוג'ר טיילור). בספטמבר 2008, פול רודג'רס וקווין הוציאו את אלבום האולפן הראשון שלהם The Cosmos Rocks. רודג'רס ביצע גם שירים של Free ו-Bad Company במהלך סיבוב ההופעות עם קווין, בנוסף לשירי קווין המסורתיים ורצועות חדשות מאלבומם האחרון שיצא.
רודג'רס וקירק יצאו שוב לסיבוב הופעות עם Bad Company מ-2012 עד 2016. אנדי פרייזר נפטר ב-16 במרץ 2015. במאי 2017, פול רודג'רס יצא לסיבוב הופעות, Free Spirit בבריטניה כדי לחגוג את המוזיקה של Free על ידי ביצוע שירים אך ורק מקטלוג הלהקה. בשנת 2019 Bad Company התאחדו לסיבוב הופעות לתמיכה בשלב הראשון בסיבוב ההופעות Last Of The Street Survivors של לנרד סקינרד.
חברי הרכב > חברים מקוריים

‏•‏‏ פול רודג'רס - שירה (1968–1971, 1972–1973), קלידים, פסנתר (1972), גיטרה מובילה (1972), גיטרת קצב (1972–1973) 
 ‏•‏‏ פול קוסוף - גיטרה מובילה (1968–1971, 1972, 1972–1973; נפטר ב-1976) 
 ‏•‏‏ אנדי פרייזר - גיטרה בס, קלידים, פסנתר, גיטרה קצב (1968–1971, 1972; נפטר ב-2015) 
 ‏•‏‏ סיימון קירק - תופים, כלי הקשה (1968–1971, 1972–1973), קולות רקע (1972–1973)
חברי הרכב > חברים נוספים

‏•‏‏ ג'ון "ארנב" בונדריק - קלידים, פסנתר, אורגן, קולות רקע (1972–1973) 
 ‏•‏‏ טצו ימאוצ'י - גיטרה בס (1972–1973) 
 ‏•‏‏ וונדל ריצ'רדסון - גיטרה מובילה (1973)
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Tons of Sobs (1969)
Free (1969)
Fire and Water (1970)
Highway (1970)
Free at Last (1972)
Heartbreaker (1973)
דיסקוגרפיה > אלבומי הופעה

(1971) !Free Live
(2006) Live at the BBC
דיסקוגרפיה > אלבומי אוסף

(1973) The Free Story
(1974) Best of Free
(1976) Free & Easy, Rough & Ready
(1982) Completely Free
(1991) The Best of Free: All Right Now
(1993) Molten Gold: The Anthology
(1998) Walk in My Shadow: An Introduction to Free
(2000) Songs of Yesterday
(2001) All Right Now
(2001) Classic Free
(2002) 20th Century Masters – The Millennium Collection: The Best of Free
(2005) Chronicles
(2007) Walking in My Shadow: The Free Collection
(2008) Rock Legends
(2010) The Very Best of Free & Bad Company Featuring Paul Rodgers (with Bad Company)
(2010) Wishing Well: The Collection
(2012) All Right Now: The Collection
(2016) The Vinyl Collection
דיסקוגרפיה > אלבומי וידאו

(1989) Free
(2006) Forever
דיסקוגרפיה > מיני-אלבום

(1978) The Free EP
דיסקוגרפיה > סינגלים

(1969) "Walk in My Shadow" 
 "Broad Daylight" 
 "I'll Be Creeping"
(1970) "Fire and Water" 
 "All Right Now" 
 "Stealer" 
 "Ride on a Pony"
(1971) "The Highway Song" 
 "My Brother Jake"
(1972) "Little Bit of Love" 
 "Wishing Well"
(1973) "Travellin' in Style"
(1976) "The Hunter"
(1985) "Wishing Well" (remix)
(1991) "All Right Now" (remix) 
 "My Brother Jake" (remix)