stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המסע לעמק החלומות 6: הסוד שאסור לספר
שירים

שירי הסרט נכתבו על ידי מישל בראורמן ואמנדה מקברום.
האגדה על הדינוזאור הבודד - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
מזל רע - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר), סרה (אנדי מקאפי), דאקי (אריה קרזון) ופיטרי (ג'ף בנט)
בדרך שלכם - מבצעים: ליטלפוט (תומאס דקר)
כמו כן שיר הנושא של הסרט המקורי המסע לעמק החלומות "If We Hold on Together" נשמע בסרט.
הפועל מרנין-קריית טבעון

ערך זה עוסק בקבוצת כדורסל. אם התכוונתם לקבוצת כדורמים, ראו .
לוגו הקבוצה בעבר
הפועל מרנין-קריית טבעון היא קבוצת כדורסל ישראלית מהיישוב קריית טבעון, המתמודדת בליגה א' (מחוז זבולון).
הקבוצה מארחת את משחקיה באולם הפיס המכיל 400 מקומות ישיבה.
היסטוריה

הפועל קריית טבעון הוקמה באמצע שנות השישים, כאשר תחילת פעילותה במגרשים ברחוב הכרמל (מגרש "הפועל") ובמגרש הכדורסל שעליו נבנה אוחר יותר בית הספר קריית עמל. מ-1973 נקראת האגודה על שם האחים פינקי ויאיר מרנין מראשוני השחקנים באגודה שנהרגו באותו יום, ה-7.10.1973 במלחמת יום הכיפורים.
אגודת הכדורסל מונה סביב ה-300 פעילים מגיל 6 ועד קבוצות בוגרים, האחת והבולטת ביותר המשחקת בליגה לאומית, ושתי קבוצות בוגרים נוספות בליגה ב' אשר שם ישנם שחקנים שגילם מתקרב ל-50.
כמו כן קיימת מחלקת נוער ובה 12 קבוצות גיל.
בסיום עונת 2007/2008 העפילה הקבוצה לליגה הלאומית.
בקיץ 2009 נחתם הסכם בין המועדון לחברת "טריאנגל" שבבעלות ג'ף רוזן, בעליה של קבוצת מכבי חיפה, והפועל קריית טבעון שימשה כקבוצת בת. החוזה הסתיים לאחר שנתיים.
בתחילת עונת 2012/2013, בעקבות קשיים כלכליים של קבוצת הפועל יקנעם-מגידו, נחתם הסכם איחוד בין שני המועדונים. ומגידו ויתרה על מקומה בליגה הלאומית וירדה לליגה א', אולם כעבור עונה האיחוד פורק.
ראו גם

הפועל יקנעם-מגידו
הערות שוליים

↑  הסכם בין טבעון למכבי חיפה, "ספסל"
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורסל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הסנאט הירדני

| --- | --- |
סמל הסנאט
 מדינה:  ירדן 
 סוג:  בית עליון
 הרכב
 מספר מושבים:  65
 
 אתר אינטרנט
 www.senate.jo
 
הסנאט הירדני הוא הבית העליון של הפרלמנט של ירדן. חברי הסנאט ממונים על ידי מלך ירדן ובידו גם לפטרם.
ישיבות הסנאט מתנהלות במקביל לישיבות אספת הנבחרים, ובמקרה של פיזור אספת הנבחרים, משעה הסנאט את פעילותו.
חברי הסנאט

על פי חוקת ירדן, מספר החברים בסנאט לא יעלה על מחצית מספר החברים באספת הנבחרים של ירדן. לפני מלחמת העצמאות כיהנו בסנאט עשרה חברים. לאחר המלחמה, לאור ההשתלטות על הגדה המערבית, הורחב הסנאט ל-20 חברים, כאשר המטרה הייתה שיהיו 10 נציגים מעבר הירדן ועשרה מהגדה המערבית. בפועל, מינה עבדאללה באפריל 1950 13 עבר ירדנים ושבעה נציגים מהגדה המערבית. בשנות ה-50 כיהנו בסנאט 20 חברים. בשנת 1973 מנה הסנאט 30 חברים, מחציתם פלסטינים. בסוף 1974 הקטין חוסיין את מספר הפלסטינים בסנאט לשבעה. בשנת 1989 הוגדל הסנאט ל-40 חברים.
משך הכהונה של חבר הסנאט הוא ארבע שנים, וניתן למנות אדם למספר כהונות. עד 1955 הייתה הכהונה בסנאט למשך שמונה שנים.
חברי הסנאט נדרשים לעמוד בכל התנאים הנדרשים מחברי אספת הנבחרים, כמו אזרחות ירדנית ללא אזרחות נוספת, ובנוסף נדרשים להיות בני 40 ומעלה ועומדים בקריטריון של שירות למען רווחת האומה. בתנאי זה עומדים למשל מי שכהנו שתי קדנציות בבית הנבחרים, ראשי ממשלה, שרים ושגרירים.
חברי הסנאט ממונים על ידי המלך, שלא אחת ניצל את סמכותו למנות, לפטר ולפזר את הסנאט. למשל, באפריל 1950 פיזר עבדאללה את הסנאט, לקראת מינוי סנאט חדש עם ייצוג לגדה המערבית. בנובמבר 1951 פיזר טלאל את הסנאט בגלל שחמישה מחבריו התנגדו למדיניות החוץ שלו.
יושב ראש הסנאט

יושב ראש הסנאט ממונה על ידי המלך לתקופה של שנתיים, שניתן להארכה.
יושבי ראש הסנאט היו כמעט תמיד ראשי ממשלה לשעבר. יושבי ראש הסנאט היו:
תאופיק אבו אל-הודא, 1947-1951
אבראהים האשם, 1951-1955
סעיד אל-מופתי, 1956-1959, 1961-1963, 1964-1974
סמיר א-ריפאעי, נובמבר 1959 - אוקטובר 1961, יולי - נובמבר 1963
בהג'ת א-תלהוני, מדצמבר 1974 - 1983
אחמד א-לווזי, 1984-1997
זיד א-ריפאעי, 1997-2009
טאהר אל-מסרי, 2009-2012
עבד א-ראוף א-רוואבדה, 2013-2015
פייסל אל-פאיז, 2015
ראו גם

פוליטיקה של ירדן
בתי מחוקקים לפי מדינה
הערות שוליים

↑  Modern Jordan, page 44
↑  עבדאללה פיזר את הסנט שלו, חרות, 17 באפריל 1950
↑  עבדאללה מינה את הסנאט, על המשמר, 19 באפריל 1950
1 2  תיקוני חוקה בירדן, חרות, 28 בספטמבר 1955
↑  חוסיין ביצע חילופי גברי במימשלו ומינה צוות יועצים חדש לחצרו, דבר, 22 באוגוסט 1973
↑  הוקטן מספר הפלשתינים בסנאט החדש בירדן, מעריב, 1 בדצמבר 1974
↑  שפי גבאי, יוקם סנאט חדש, מעריב, 24 בנובמבר 1989
1 2  Constitutions of the World, page 147
↑  Who's who in the Jordanian Parliament, 2003, page 72
↑  פיזור הסנאט בעבה"י צעד לקראת הסיפוח, דבר, 18 באפריל 1950
↑  פוזר הסנאט הירדני, הַבֹּקֶר, 30 באוקטובר 1951
↑  Previous Councils, The Jordanian Senate
ערך זה הוא קצרמרבנושא ירדן. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הפועל מעגן מיכאל

הפועל מעגן מיכאל-זכרון יעקב היא קבוצת כדורסל נשים ישראלית מהמועצה אזורית חוף הכרמל. המשחקת בליגה הארצית שרון. הקבוצה מארחת באולם הספורט של קיבוץ מעגן מיכאל.
היסטוריה

קבוצת הנשים הוקמה בשנת 1965 על ידי מנחם לוין. הקבוצה ידעה עליות ומורדות, ושיאה היה בעונת 1967–1968, כשזכתה בגביע המדינה בכדורסל נשים לאחר ניצחון 35-48 בגמר מול מכבי דרום ת"א. בעונת 1969–1970 הגיע הקבוצה לגמר גביע המדינה, אך הפסידה להפועל תל אביב. בעונת 1976–1977 ירדה הקבוצה לליגת המשנה.
בעונת 2005–2006 זכתה הקבוצה באליפות בליגה הארצית, אך בחרה שלא לממש את העלייה לליגה הלאומית. שנה לאחר מכן, בהובלת שחקניות מקומיות כירדן ברקאי, חן מסד, דנה יהושוע, הדר ביגלמן ואחרות, זכתה הקבוצה שוב בכרטיס לליגה הלאומית, והפעם מימשו את העלייה.
הקבוצה עלתה ללאומית, צרפה את השחקניות שירלי שבתאי וג'ניפר קלכמן, ויחד עם שחקניות מקומיות כמאי אשל, מעיין לוי והמאמנת תירזה לוינסקי. כבר בעונתה הראשונה עלתה מעגן אל הפלייאוף העליון, שנה לאחר מכן כבר התמודדה בפיינל פור נגד אלופת אותה שנה.
בתחילת עונת 2009/10 החליפה שחקנית העבר, שרית ארבל את תירזה לוינסקי באימון הקבוצה. ובמאי 2010 ניצחה הקבוצה 1-2 בסדרת הגמר את הפועל ראשון לציון והבטיחה את העפלתה לליגת העל, אך לא אישרה השתתפותה ונשארה בליגה השנייה.
תארים והישגים

גביע המדינה :
זכייה (1): 1968
גמר: 1970
תארים והישגים > שחקניות בולטות בעבר

ענת לוין
נורית שומר בנתור
הדס אמיר פרנקל
דורית היימן
אנדרה אביגל קוצר
תמר פלד
דליה תלם
הערות שוליים

↑  גביע הכדורסל לנשים לבנות מעגן-מיכאל, בעיתון מעריב 27 ביוני 1968
↑  ענת לוין - באתר היכל התהילה של כדורסל הנשים
↑  נורית שומר בנתור - באתר היכל התהילה של כדורסל הנשים
↑  הדס אמיר פרנקל - באתר היכל התהילה של כדורסל הנשים
↑  אנדרה אביגל קוצר - באתר היכל התהילה של כדורסל הנשים
הסכם דוחה

| --- | --- |
 מקום יצירה:  דוחה 
 תאריך יצירה:  21 במאי 2008 
 
הסכם דוחה (בערבית: اتفاق الدوحة) היה הסכם שנחתם בין מפלגות ומילציות לבנוניות יריבות ב-21 במאי 2008 ונחתם בדוחה, בירת קטר.
ההסכם נחתם לאחר שפרצו קרבות בלבנון בגלל המשבר הפוליטי המתמשך (אנ') במדינה, בעקבות החרפת המשבר והחשש מפריצת מלחמת אזרחים נוספת במדינה הזמין אמיר קטר, חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני את כל המפלגות הפוליטיות בלבנון כדי לדון איתם בחתימת הסכם שיסיים את המשבר.
לפני ההסכם

המשבר הפוליטי של לבנון פרץ לאשר שממשלת לבנון קיבלה כ-2 החלטות, הראשונה היא לפרק את רשת הטלקומוניקציה של ארגון החזבאללה וההחלטה השנייה הייתה לפטר את ראש מערך הביטחון של נמל התעופה הבינלאומי רפיק אל-חרירי, החלטות אלו באו לאחר שהתגלו מצלמות מעקב של החזבאללה, מצלמות המעקב הותקנו כך שיוכלו לעקוב אחרי מסלול ההמראה המערבי "17" שמשמש בעיקר בכירים שטסים במטוסי סילון ומטוסי מנהלים.
בתגובה להחלטות אלו החלו מהומות ברחבי בירת המדינה, ביירות ובמהרה המהומות החריפו והפכו להתכתשויות בין חזבאללה למילציות אחרות. בשלב מסוים החלה חזבאללה להשתלט על מערב ביירות, למעשה זו הייתה הפעם הראשונה מאז מלחמת האזרחים בלבנון שחזבאללה השתמשה בנשקה במסגרת סכסוך פנים-לבנוני. הקרבות החלו להתפשט גם לאזור הר הלבנון. על פי הערכות כ-300 בני אדם קיפחו את חייהם בחילופי האש בין חזבאללה למיליציות האחרות.
המועצה הערבית פעלה במהירות לעצירת האלימות, לבסוף ב-15 במאי 2008 נחתם ההסכם בין הצדדים.
פורום הדיאלוג הלאומי הלבנוני

פורום הדיאלוג הלאומי הלבנוני התקיים בדוחה, בירת קטר והתקיים בין התאריכים 16 במאי ל-21 במאי 2008, בפורום השתתפו כל המנהיגים הלבנוניים וכולם הצהירו כי הם מחיובים לסיים את המשבר הפוליטי ועל ההשלכות שלו על הדו-קיום בקרב האזרחים הלבנונים. בנוסף לכך, התחייבו המנהיגים לשמור על העקרונות המעוגנים בחוקת לבנון ובהסכם טאיף.
כתוצאה מהדיונים שנערכו במסגרת הפורום הגיעו כל הצדדים להסכמה.
עיקרי ההסכם

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לבנון תחזור לחוק הבחירה שחוקק במדינה ב-1960, בעקבות חזרה זו יוחלק מחוז ביירות לכ-3 אזורים, חמישה מושבים באזור הראשון (באזור זה יש רוב לנוצרים הלבנונים), שבעה מושבים באזור השני (בו יש שיעים וארמנים) ושבעה חברים נוספים באזור 3 (בו יש בעיקר סונים).
המפלגות הסכימו כי תוקם ממשלת אחדות לאומית שתורכב מכ-30 שרים, הקואליציה המקורית תיוצג על ידי 16 שרים, האופיזציה תיוצג על ידי 11 שרים וה-3 הנותרים יהיו אנשיו של הנשיא. מכוח הסכם זה התחייבו כל הצדדים לא להתפטר ולא להפריע לפעילות השוטפת של הממשלה.
המפלגות התחייבו לדאוג שתשמר הריבונות הלבנונית בכל רחבי המדינה על מנת שלא יהיו אזורים שישמשו מקלט לעבריינים וכן מתוך כבוד לעליונות החוק יעבירו המפלגות את הפושעים לידי מערכת המשפט הלבנונית.
המפלגות הסכימו שדובר הפרלמנט הלבנוני יזמין את הפרלמנט להתכנס תוך 24 שעות על מנת לבחור את המועמד המוסכם לתפקיד הנשיא, הגנרל מישאל סולימאן.
המפלגות התחייבו להימנע משימוש בכלי נשק ואלימות על מנת להשיג רווחים פוליטיים.
המפלגות התחייבו להימנע מרטוריקה מסיתה וגזענית.
ארגון חזבאללה יקבל זכות להטיל וטו על החלטות הממשלה.
ההסכם נחתם בדוחא ב־21 במאי 2008 על ידי המנהיגים הפוליטיים הלבנונים שלקחו חלק בפורום, ההסכם נחתם בנוכחות הנשיא וחברי ועדת השרים הערבית.
תמיכה בינלאומית

האומות המאוחדות מועצת הביטחון של האומות המאוחדות בירכה על ההסכם שהושג ועל סיום המשבר הפוליטי במדינה, שארך כ-18 חודשים. בהודעה ששחרה מועצת הביטחון, הדגישה האחרונה כי על פי ההחלטות שהתקיימו לאורך השנים במועצה יש לפרק את כל המיליצות הלבנוניות והמילציות הזרות ששוהות במדינה.
צרפת צרפת גם היא בירכה על ההסכם, הנשיא הצרפתי, ניקולא סרקוזי הצהיר כי "ההסכם הוא הצלחה גדולה עבור לבנון וכל הלבנונים", גם שר החוץ הצרפתי, ברנאר קושנר אמר כי על אף שההסכם לא פתר את שורשו של המשבר, ההסכם היה צעד ראשון לעבר פתרון הסכסוך. קושנר אף הצהיר כי "ההסכם הולך בכיוון הנכון, אך נראה כי המהומות עדיין נמשכות" אך מיד הסתייג וטען כי ההסכם עדיף לאור העובדה שיש נשיא וממשלה מתפקדת.
איראן איראן: דובר משרד החוץ האיראני בירך על ההסכם והצהרי כי "איראן מקווה שהסכם דוחה יתן ללבנונים עתיד מזהיר".
דובר משרד החוץ האיראני בירך על ההסכם ואמר כי "איראן מקווה שהסכם דוחא ייתן לבנונים עתיד מזהיר."
ערב הסעודית ערב הסעודית: שגריר ערב הסעודית בלבנון אמר כי "סעודיה מודיעה על תמיכתה בהסכם, אנחנו שמחים מאוד שהושג ההסכם הזה".
ארצות הברית ארצות הברית: מזכירת המדינה האמריקאית, קונדוליזה רייס הצהירה כי "ארצות הברית מברכת על ההסכם אליו הגיעו מנהיגי לבנון בדוחה. אנחנו רואים בהסכם זה צעד חיובי לעבר פתרון המשבר הפוליטי בעזרת בחירת נשיא והקמת ממשלה חדשה בהתאם ליוזמת הליגה הערבית". גם נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש הצהיר כי הוא "מקווה שההסכם החדש יכניס עידן של פיוס פוליטי לטובת כלל הלבנונים".
אחרי הסכם דוחא

ב־25 במאי 2008 בחר הפרלמנט הלבנוני את הגנרל מישאל סולימאן כנשיא המדינה החדש, התפקיד לא היה מאויש מאז נובמבר 2007.
הערות שוליים

↑  Makhzoumi, Fouad (2010). "Lebanon's Crisis of Sovereignty". Survival: Global Politics and Strategy. 52 (2): 5–12. doi:10.1080/00396331003764298.
↑  חיים איסרוביץ וסוכנויות הידיעות, סוף למשבר בלבנון – חיזבאללה הוא המנצח, באתר nrg‏, 21 במאי 2008
↑  Lebanese reach agreement to resolve 18-month political crisis, אתר הניו יורק טיימס, 21 במאי 2008
↑  Naharnet Newsdesk - Kouchner: Doha Accord Doesn't Tackle Crisis Roots(הקישור אינו פעיל, 24.9.2024)
↑  "Iran hails Lebanese deal to end crisis". Tehran Times. נבדק ב-2008-05-22.
↑  "Lebanese Leaders Sign Historic Agreement". נבדק ב-22 במאי 2008. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "United States Welcomes the Doha Agreement on Lebanon". נבדק ב-2017-06-24.
↑  הגנרל מישל סולימאן נבחר לנשיאות לבנון, באתר ynet, 25 במאי 2008
הסנאט הרוסי

| --- | --- |

 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 משכן
 
 בניין הסנאט והסינוד בסנקט פטרבורג מול ככר הסנאט
 
אספת הסנאט בתקופת שלטון פיוטר הגדול.
סנאטורים רוסים בתמונה קבוצתית, 1914.
בניין הסנאט, 1836.
פאבל איוואנוביץ' יאגוז'ינסקי, מקורבו של פיוטר הגדול והגנרל פרוקורור הראשון של רוסיה
הסנאט הרוסי, או בשמו הרשמי הסנאט המושל (ברוסית: Правительствующий сенат), היה גוף הייעוץ הבכיר לצאר. הסנאט הוקם בשנת 1711. מתחילת המאה ה-18 ביצע הסנאט תפקידי פיקוח על פעילויות זרועות הממשל והיה לגוף הייעוץ הבכיר ביותר לצאר בענייני חקיקה ומשפט.
ראש הסנאט היה הגנרל פרוקורור של רוסיה, שכיהן הן כראש הסנאט והן כראש מערכת המשפט הרוסית, המשרה שקדמה למשרת התובע הכללי דהיום. הגנרל פרוקורור כיהן במקביל כשר המשפטים משנת 1802.
הוא פוזר לאחר מהפכת אוקטובר, בשנת 1917.
היסטוריה

הסנאט היה גוף עליון לחקיקה ומשפט. הוא הוקם כדי להוות תחליף לדומה הבויארית, והפך לאחד מגופי המדינה החשובים באימפריה הרוסית. בראש הסנאט עמד הגנרל פרוקורור של רוסיה, ששימש כמקשר בין השליט לסנאט.
בשנת 1712 היו עשרה סנאטורים, אך עם השנים מספרם הלך וגדל.
הצאר אלכסנדר הראשון הקים את המועצה המדינית בתור גוף ייעוץ לצאר ורשות מחוקקת באימפריה הרוסית (בשנים 1905 - 1917 היא פעלה כבית תחתון בפרלמנט).
במאה ה-19 היה הסנאט לגוף הבכיר ביותר במערכת המשפט הרוסית, ושלט על כל גופי המשפט במדינה.
הגנרל פרוקורור של רוסיה

הגנרל פרוקורור של רוסיה היה אחד מתפקידי המדינה הבכירים ביותר באימפריה הרוסית. המשרה נוסדה בצו קיסרי של פיוטר הגדול ב-12 בינואר 1722. מלכתחילה נועד הגנרל פרוקורור להיות ראש לשכת הסנאט והיה אחראי לוודא את יישום החלטות הסנאט וניהולו התקין. במקביל היה אמון על ניהול משרד התביעה הכללית, שעסק בפיקוח על החלטות מינהליות וערכאות משפטיות.
ראו גם

מועצת הפדרציה של רוסיה – הבית העליון בפרלמנט הרוסי, המכונה על פי רוב "סנאט" וחבריו הם סנאטורים
ארמון הסנאט
הלשכה החשאית
לקריאה נוספת

Steinberg, Mark D.; Riasanovsky, Nicholas Valentine (2005). A History of Russia. Oxford [Oxfordshire]: Oxford University Press. ISBN 0-19-515394-4.
הערות שוליים

↑  בניגוד למחשבה המקובלת שהסנאט הרוסי היה הבית התחתון בפרלמנט, למעשה פעל הגוף כגוף ייעוץ עליון לענייני חוק ומשפט וכגוף בכיר לפיקוח על הערכאות המשפטיות באימפריה הרוסית, מעין שילוב של תפקידי תובע כללי עם מועצה מייעצת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007285226605171  LCCN: n81133705  VIAF: 144260879   WorldCat (עם VIAF): 144260879 
ערך זה הוא קצרמרבנושא האימפריה הרוסית ובנושא רשויות מחוקקות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הצד של פטרוגרד

| --- | --- |

מבט למצודת פטר ופאבל והקתדרלה ממיצר קרונברקסקי
 מידע
 עיר:  סנקט פטרבורג 
 קואורדינטות:  59°58′00″N 30°18′00″E﻿ / ﻿59.966666666667°N 30.3°E﻿ / 59.966666666667; 30.3
  (למפת סנקט פטרבורג מוגדלת) הצד של פטרוגרד(למפת סנקט פטרבורג רגילה) הצד של פטרוגרד
 
מפת הצד של פטרוגרד, שנת 1925
הצד של פטרוגרד (ברוסית: Петрогра́дская сторона) הוא אחד החלקים ההיסטוריים של העיר סנקט פטרבורג, הנמצא בגבולות המינהליים של ראיון פטרוגרד בעיר. לפני שינוי שמו על ידי ניקולאי השני מ"סנקט פטרבורג" ל"פטרוגרד" ב-18 (31) באוגוסט 1914, נקרא בשם "הצד של פטרבורג".
זהו אחד מחמשת הצדדים של סנט פטרבורג, יחד עם הצד של האדמירליות, הצד של ויבורג, הצד של קאצנבסאיה (הממוקם בשפכו של נהר אוחטה) והצד של מוסקבה. הוא מורכב מכמה איים, שהגדולים שבהם:
אי פטרוגרד
אי הארנבים
אי פטרובסקי
אי המרפא
האי קרסטובסקי
אי באבן
אי ילאגין
האי הגדול ביותר בצד של פטרוגרד הוא "פטרוגרד" ובו שני רחובות ראשיים: שדרות אי האבן ושדרת בולשוי (הנמשכת אל תוך האי וסילי). מבין אתרי הציון החשובים הם גן החיות של לנינגרד, מתחם הספורט והקונצרטים יובילייני, ארמון התרבות לנסובייט.
ישנם אנדרטאות ארכיטקטוניות רבות (כולל בעלות חשיבות פדרלית), כדוגמת מסגד העיר, אחוזת סרגיי ויטה, אחוזת קשסינסקאיה, מרחצאות טוצ'קוב, ביתו של פיוטר הראשון, קתדרלת הנסיך ולדימיר, הבית עם המגדלים, הליצאום של אלכסנדר, ההרכב האדריכלי של הכיכר האוסטרית ואתרים אחרים.
מספר אוניברסיטאות ידועות נמצאות באי כולל האוניברסיטה הרפואית על שם פאבלוב, האקדמיה הצבאית לחלל על שם מוז'איסקי, חיל הצוערים הגדול על שם פיוטר הגדול ואחרים. ישנם כמה תיאטראות ועשרות מוזיאונים. גשר טוצ'קוב מחבר בין האי פטרוגרד לאי וסילי.
מרחצאות טוצ'קוב
באי הארנבים נמצא מבצר פטרופבלובסקיה, אחד המבנים הראשונים בעיר שקיבל את שמו לאחר בניית קתדרלת פטרופאבלסאקיה בה. המצודה שוכנת בכלא (כיום מוזיאון), צריפי חיל המצב העירוני, המטבעה (שעודנה פעילה), האנדרטה לפיוטר הראשון (שנעשתה על ידי הפסל שמיאקין) ואתרים נוספים. שני גשרי עץ מובילים אל האי, סמוך לאחד מהם מונחת אנדרטה לארנבת על בול עץ הבולט מתוך המים. שטח האי הוא 18 דונם, הוא מופרד מהצד של פטרוגרד על ידי מיצר קרונברקסקי ובו שוכן גם מעון המגורים של מושל סנקט פטרבורג.
האי פטרובסקי ממוקם בין נהר ז'דנובקה למלאיה נייבה. בדרום האי נמצא אצטדיון פטרובסקי, לידו פארק פטרובסקי.
אי המרפא ממוקם בצפון הצד של פטרוגרד ומשתרע מנחל קרפובקה ועד מלאיה נייבה ובולשאיה נייבה. באי נמצא הגן הבוטני של המכון הבוטני על שם קומארוב (בזמן פיוטר הראשון היה כאן גן מרפא וזו הסיבה שהאי קיבל את שמו), גן לופוחין, האקדמיה הכימית-פרמצבטית, האוניברסיטה האלקטרוטכנית, המכון לרפואה ניסיונית, מרכז הטלוויזיה של הערוץ החמישי (ברחוב צ'אפיגין 6) ומגדל הטלוויזיה.
הערות שוליים

↑  Пункт 1.2.2.7.
↑  "Санкт-Петербург — Открытый город: Петроградская сторона". אורכב מ-המקור ב-2006-10-11. נבדק ב-2007-12-30.
↑  "Карты Google". אורכב מ-המקור ב-2012-03-02. נבדק ב-2007-12-30.
הפועל משמר העמק

| --- | --- |
 תאריך ייסוד:  1952 
 מדינה:  ישראל 
 מיקום:  משמר העמק, מועצה אזורית מגידו
 תאריך פירוק:  1969 
 
הפועל משמר העמק הייתה קבוצת כדורסל ישראלית מקיבוץ משמר העמק שבמועצה אזורית מגידו. הקבוצה שיחקה במשך 14 עונות רצופות בליגה הלאומית בכדורסל, אז הליגה הבכירה במבנה ליגות הכדורסל בישראל, ונחשבה לאחת הקבוצות הטובות בכדורסל בישראל במהלך שנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. הקבוצה התקיימה עד 1969, אז התאחדה עם הפועל רמת השופט ליצירת הפועל מגידו.
היסטוריה

הקבוצה הוקמה ב-1952 בקיבוץ משמר העמק כחלק מאגודת הפועל. בין מקימיה היה בן הקיבוץ עמוס לין, ששיחק במדי נבחרת ישראל בכדורסל במוקדמות טורניר הכדורסל באולימפיאדת הלסינקי (1952) ושימש בקבוצה כמאמן-שחקן (אנ'). בעונה הראשונה של תחרויות הכדורסל בישראל, ב-1953/54, שיחקה הקבוצה בליגה השנייה וזכתה באליפות המחוז הצפוני, ולקראת עונת 1954/1955 עלתה לליגה הארצית (אז הליגה הראשונה) וסיימה במקום השישי. הקבוצה הופיעה בליגה במשך 14 עונות רצופות והישג השיא שלה היה המקום הרביעי, בו סיימה בשבע עונות (1958, 1959, 1960, 1962, 1963, 1964 ו-1967).
במשך רוב שנות קיומה הייתה הקבוצה המצליחה ביותר מבין קבוצות ההתיישבות העובדת, ולרוב סיימה רק אחרי הקבוצות הגדולות ביותר של הכדורסל הישראלי בשנות ה-60: מכבי תל אביב, הפועל תל אביב, הפועל חיפה והפועל חולון. הקבוצה הגיעה שלוש פעמים לחצי גמר גביע המדינה בכדורסל, ובכולן הודחה על ידי קבוצות מתל אביב (מכבי ב-1958 ו-1969 והפועל ב-1964). בין מאמני הקבוצה היו רמי יבזורי, ברטו בנטל, יוסף אבו ראשיד, עמוס לין, בוב גונן, דן פרנקו ומיכה שמבן.
ב-1969, לאחר ירידתה של משמר העמק לליגה א' (אז הליגה השנייה במבנה ליגות הכדורסל בישראל), התאחדה הקבוצה עם הפועל רמת השופט ששיחקה בליגת המשנה. הקבוצה המאוחדת, שנקראה הפועל רמת השופט/משמר העמק או הפועל מגידו, ייצגה את כלל מועצה אזורית מגידו, ובהובלתו של המאמן אברהם חמו זכתה באליפות המחוז הצפוני וחזרה לליגה הבכירה לעונת 1970/1971.
שחקנים ומאמנים בולטים

עמוס לין (1952–1969; גם כמאמן-שחקן)
הלל גלבוע (1967–1969)
נח רם (1961–1969)
יוסף אבו ראשיד (מאמן, 1959–1964)
בוב גונן (מאמן, 1965–1966)
מיכה שמבן (מאמן, 1968–1969)
ראו גם

הפועל מגידו
הפועל רמות מנשה מגידו
הערות שוליים

↑  יהונתן מאור, הפועל משמר העמק, באתר משמר העמק
↑  הוועד אולימפי חגג יום הולדת 80 לעמוס לין, באתר ONE‏, 17 בפברואר 2013
↑  הפועל ומכבי ת"א לגביע המדינה בכדורסל, למרחב, 18 ביוני 1969
↑  קבוצות הפועל ומכבי תל־אביב עלו לגמר גביע המדינה בכדורסל, דבר, 19 ביולי 1964
↑  מגידו א' זכתה ב"כרטיס הלאומי", למרחב, 10 במאי 1970
הפועל מרחביה (כדורעף נשים)

הפועל מרחביה (נקראה גם הפועל מרחביה/יזרעאל) הייתה קבוצת כדורעף נשים ישראלית מקיבוץ מרחביה שהשתתפה בליגה הבכירה במשך למעלה מ-20 עונות. בין השנים 1977 ו-1982 זכתה הקבוצה ברצף של חמש אליפויות, שיא שטרם נשבר. ופעמיים זכתה בדאבל.
היסטוריה

קבוצת הנשים של מרחביה הוקמה על ידי אמניהו לבבי, שחקן עבר בקבוצת הגברים של המועדון, שהיה מאמן נבחרת ישראל בכדורעף. הקבוצה אמנם לא הייתה ממייסדות הליגה בשנת 1961, אך מאז שהחלה להשתתף בה באמצע שנות ה-60, היא השתייכה לצמרת הגבוהה והתמודדה על תארים בכל עונה. בתום עונת 1975/1976 סיימה הקבוצה כסגנית האלופה (אחרי הפועל נעמן), הישג שזיכה את הקבוצה בהשתתפות במסגרת אירופאית, בין היתר מול קבוצת הכדורעף של העיר רייקה. בעונת 1977/1978 זכתה הקבוצה לראשונה בדאבל. בתום עונת 1978/1979 הוכתרה הקבוצה לאלופה בזכות מאזן עדיף על יריבתה הפועל נעמן.
במהלך השנים בליגה הראשונה אימנו את הקבוצה אומניהו לבבי, דובי מילמן ואורי שפירא. דובי מילמן שימש גם כעוזר מאמן נבחרת הנשים של ישראל בשנים 1977–1979, מאמן נבחרת העתודה נשים בעונת 1983/1984 ומאמן נבחרת הנשים של ישראל בשנים 1984–1987. את משחקיה ארחה הקבוצה במגרש פתוח בשטח הקיבוץ ובהמשך באולם הגורן בקיבוץ מזרע הסמוך. לקראת סוף שנות ה-80 השתלבה הקבוצה לתוך איחוד של הפועל עמק יזרעאל.
שחקניות בולטות

ראומה איילון
דרורה גרסטנפלד
אורנה רוזנבלום
דרורה אפשטיין
מלכה זמיר
נירה בילר
רווית אילת
טל לביא
איה שלם
ענת הולנדר
אריאלה ירון
תארים והישגים

אליפויות (5): 1977/1978, 1978/1979, 1979/1980, 1980/1981, 1981/1982.
מקום שני: 1975/1976
גביע המדינה:
זכייה (2): 1977/1978, 1980/1981
הערות שוליים

↑  "רייקה" עומדת להגיע היום למשחק עם בנות מרחביה, בעיתון מעריב 9 בדצמבר 1976
↑  מעופפות מרחביה נוצחו 0–3 ברייקה, בעיתון מעריב 20 בדצמבר 1976
↑  התקנון הכריע: מרחביה אלופה, בעיתון מעריב 19 במרץ 1979
המסע של פופאי: החיפוש אחר אבא

| --- | --- |

כריכת ה-DVD של הסרט בעברית
 מבוסס על:  פופאי המלח
 בימוי:  אזקיאל נורטון
 הופק בידי:  ברברה זלינסקי, ג'יו קורסי
 תסריט:  פול רייזר, ג'ים הרדיסון
 עריכה:  קולין אדמס
 מדבבים:  ראו כאן
 מדבבים בעברית:  ראו כאן
 מוזיקה:  קווין קלייש, מארק מות'רסבו
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית קנדה קנדה
 חברת הפקה:  King Features Syndicate Mainframe Studios Nuance Productions
 חברה מפיצה:  ליונס גייט אנטרטיינמנט
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, direct-to-video 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 9 בנובמבר 2004 ישראל 2011
 משך הקרנה:  כ-47 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית (הסרט דובב לשפות נוספות, ביניהן עברית)
 סוגה:  סרט הנפשה ממוחשבת, סרט קומדיה, סרט הרפתקאות
 דף הסרט ב־IMDb
 
המסע של פופאי: החיפוש אחר אבא (באנגלית: Popeye's Voyage: The Quest for Pappy) הוא סרט טלוויזיה אמריקאי-קנדי בהנפשה ממוחשבת, מסוגת קומדיה והרפתקאות, שמבוסס על דמותו של פופאי המלח שנוצרה על ידי אלזי קריסלר סגאר. הסרט, שהופק לציון 75 שנה לדמות, בוים על ידי אזקיאל נורטון ונכתב על ידי פול רייזר וג'ים הרדיסון. הפקת הסרט נעשתה על ידי King Features Syndicate, כאשר הנפשתו נעשתה על ידי Mainframe Studios בשיתוף Nuance Productions.
הסרט, שהופץ על ידי ליונס גייט אנטרטיינמנט, שודר לראשונה ב-9 בנובמבר 2004 ברשת הטלוויזיה האמריקאית פוקס, וקיבל ביקורות מעורבות מן המבקרים. בישראל הסרט הופץ בדיבוב לעברית ב-DVD על ידי קלסיקלטת בשנת 2011. אורך הסרט הוא כ-47 דקות, ושפת המקור שלו היא אנגלית.
תקציר העלילה

הסרט עוקב אחר פופאי המלח, שיוצא יחד עם אוליב אויל, בלוטו, ווימפי וסוויפי למסע בלב ים, כדי למצוא את אביו, פופדק פאפי, שנטש אותו בילדות לאחר סיוטים שהזהירו שהוא בסכנה. במהלך המסע החברים נתקלים בסירנות, נחשים וערפילים מאיימים, שהם בעצם ניסיון של מכשפת המים להכשיל אותם בדרכם ולהשמיד אותם לתמיד.
דמויות ומדבבים

בימוי והפקת הדיבוב העברי נעשו על ידי רעות סמדר, כאשר גיתית שובל לקחה חלק בבימוי.
| שם הדמות | מדבב/ת באנגלית | מדבב/ת בעברית |
| --- | --- | --- |
| פופאי המלח | בילי וסט | שמחה ברבירו |
| פופדק פאפי | בילי וסט | גדי לוי |
| סוויפי | טבית'ה סנט ג'רמיין | תות דרויאן |
| אוליב אויל | טבית'ה סנט ג'רמיין | גיתית שובל |
| סירנה | קתי בייטס | גיתית שובל |
| מכשפת המים | קתי בייטס | גיתית שובל |
| בלוטו | גרי צ'אלק | רון דרויאן |
| ווימפי | סאנדרס וויטינג | רון דרויאן |
הפקה

הנפשת הסרט במקור הייתה אמורה להיות על ידי ויל וינטון, אך עקב פשיטת הרגל של אולפנו בשנת 2002, היא נעשתה על ידי Mainframe Studios בשיתוף Nuance Productions.
בילי וסט, המדבב של פופאי המלח ואביו בגרסת המקור של הסרט, טען שזו העבודה הכי קשה שהוא עשה אי פעם, בנוסף הוא הוסיף שקולו של פופאי המלח הוא כמו זמזום בגרון.
הערות שוליים

↑  ג'רי בק, VINTON’S POPEYE, באתר Cartoon Brew‏, 13 באפריל 2004
↑  The many voices of Billy West, באתר יוטיוב, 9 באוגוסט 2012
| פופאי |
| --- | --- | --- |
| דמויות | פופאי המלח • אוליב אויל • בלוטו • ווימפי • סוויט פי |  |
| חוברות קומיקס | פופי |  |
| סדרות טלוויזיה | פופאי ובנו |  |
| סרטים וספיישלים | פופאי (סרט, 1980) • המסע של פופאי: החיפוש אחר אבא |  |