stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שמואל סנדלר
מחקר וכתיבה

תחומי המחקר של פרופסור סנדלר הם יחסים בינלאומיים, פוליטיקה פנימית ומדיניות חוץ, פוליטיקה אתנית/דתית במדיניות החוץ הישראלית, דת ויחסים בינלאומיים, והמימד היהודי במדיניות החוץ הישראלית. סנדלר פרסם לאורך הקריירה שלו עשרות ספרים ומאמרים.
בין הספרים שכתב:
סנדלר, ש., מדינת הלאום, תל אביב: האוניברסיטה הפתוחה, 1999
Shmuel Sandler and Hillel Frisch, Israel, the Palestinians and the West Bank: A Study in Intercommunal Conflict. (Lexington, MA: Lexington Books, 1984).
Shmuel Sandler, The State of Israel, The Land of Israel: Statist and Ethnonational Dimensions of Foreign Policy. (Westport, CT: Greenwood Publishing, 1993).
Hemda Ben-Yehuda and Shmuel Sandler, The Arab-Israel Conflict Transformed: Fifty Years of Interstate and Ethnic Crises. (New York: State University of New York Press, 2002).
Jonathan Fox and Shmuel Sandler, Bringing Religion into International Rlations, (Palgrave, NY: 2004).
Shmuel Sandler, The Jewish Origins of Israeli Foreign Policy: A Study in Tradition and Survival. (London: Routledge, 2018).
חיים אישיים

סנדלר נשוי, אב לארבעה ומתגורר בירושלים.
שורש (כתב סיני)

תרשים המתאר את 214 סימני השורש לפי מידת שכיחותם בסימניות הכתב הסיני
שורש (בסינית מפושטת: 部首, תרגום: "רכיבים ראשוניים"; בפין-יין: bùshǒu) או רדיקל (באנגלית: radical) הוא מונח המתאר את הסימניות הבסיסיות המרכיבות את הכתב הסיני. כל עשרות-אלפי סימני הכתב הסיני מורכבים מצירופים שונים של מעל ל-200 סימניות יסוד (על פי תקן מילון קאנגשי הנפוץ ישנן 214), שהן עצמן סימניות פשוטות ובעלות משמעות. בכל סימנייה מורכבת בכתב הסיני (המבטאת מורפמה שלמה) קיימת תמיד סימנית-בסיס אחת עיקרית, הנקראת אף היא "שורש", המשמשת כמגדיר (דטרמינטור) לסימנית כולה, אם מצד משמעותה ואם מצד הגייתה הפונטית. לדוגמה: הסימנית zhú-烛 (שמשמעותה "נר") כוללת בתחילתה את סימנית-השורש Huǒ-火, המשמשת כמילה בפני עצמה, "אש". במקרה זה השורש משמש כמרכיב עיקרי בסימנית מצד משמעותו (שכן הגיית שתי הסימניות שונה לחלוטין). אך כפי שצוין, לעיתים שימושו של השורש הוא מצד משמעותו הפונטית. כך למשל, במילה zì-字 (סימניה בכתב הסיני) משמש כשורש הסימן 子 (שמשמעותו בפני עצמו היא "ילד") אך ורק משום הגייתו הקרובה - zi.
סימניות שורש רבות נכתבות בצורה מקוצרת ושונה מצורתן כסימניות בפני עצמן. למשל בסימניה 洗 ("לרחוץ") השורש הוא הסימן氵, המהווה צורה מקוצרת לסימניה 水 ("מים").
במילוני השפה הסינית והשפות המשתמשות בכתב הסיני (יפנית וקוריאנית) ממוינות המילים לפי מפתח השורשים. השורשים עצמם ממוינים בדרך כלל לפי מספר הקווים מהם הם מורכבים, בסדר עולה.
מיונים אלטרנטיביים של השורשים

המילון הסיני העתיק שְׁווֹוֶן גְ'יֵה-דְזְה (Shuōwén jiězì), מהמאה הראשונה לספירה, הגדיר 540 שורשים.
מאידך, ישנה טענה כי כל סימני הכתב הסיני מבוססים בעיקרם על כמאה איורים (שורשים), שלושים גרסאות-רכיב (שמבוססות על שלושים מהשורשים הנ"ל) ושלושים רכיבים נתמכים. עשרות אלפי האותיות הסיניות הן הרכבים של הסימנים הבסיסיים הללו, ובנויות באופן הגיוני. למשל: "דמעה" היא מים-עין, "לנוח" הוא אדם-עץ, "מדינה" היא מתחם-מלך, "חלב" הוא כוח-אישה, "פרח" הוא עשבים-אדם-סכין (עשבים שהאדם חותך).
הערות שוליים

↑  אלי קימל, להבין את הסינית בשיטה ההגיונית
ריצ'רד טיילור (מתמטיקאי)

| --- | --- |

ריצ'רד טיילור
 לידה:  19 במאי 1962 (בן 62) קיימברידג', הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Richard Lawrence Taylor 
 ענף מדעי:  מתמטיקה
 מקום מגורים:  בריטניה, ארצות הברית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פרינסטון  קלייר קולג' 
 מנחה לדוקטורט:  אנדרו ויילס 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת סטנפורד 
 תלמידי דוקטורט:  קווין בוזרד, Thomas James Barnet-Lamb, David James Geraghty, Suh Hyun Choi, Michael Schein, Teruyoshi Yoshida, Florian Herzig, Wushi Goldring, Ila Varma, Lue Pan, Bao Le Hung, Yuhou Xia, George Boxer, Jun Su, Luiz Manoel Silva Figueiredo, Ashley Frazer Jarvis, Sug Woo Shin, Peter Eric Green, Jack Thorne, Elena Mantovan, Ana Caraiani, Karsten Buecker, Oliver Bultel, Mark Edward Tristan Dickinson, Samuel Rufus Williams, Grigor Grigorov, William Russell Mann, David Savitt, Kai-Wen Lan 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  פרס המחקר של מכון קליי (2007)  פרס פריצת הדרך במתמטיקה (2014)  פרס שאו במדעי המתמטיקה (2007)  פרס שאו (2007)  פרס קול בתורת המספרים (2002)  פרס אוסטרובסקי (2001)  פרס פרמה (2001)  פרס וייטהד (1990)  עמית החברה המלכותית  עמית האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  מלגת גוגנהיים 
 אתר רשמי
 תרומות עיקריות
 מחקרים בתחום תורת המספרים
 
ריצ'רד לורנס טיילור (באנגלית: Richard Lawrence Taylor; נולד ב-19 במאי 1962) הוא מתמטיקאי בריטי העוסק בתורת המספרים.
טיילור קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת פרינסטון בשנת 1988. משנת 1995 עד 1996 עמד בראש החוג למתמטיקה באוניברסיטת אוקספורד. נכון להיום מכהן כפרופסור בחוג למתמטיקה באוניברסיטת הרווארד.
כעוזר מחקר לשעבר של אנדרו ויילס, חזר לאוניברסיטת פרינסטון כדי לעזור לוויילס להשלים את ההוכחה למשפט האחרון של פרמה. אחד משני המאמרים שמכילים את ההוכחה הוא עבודה משותפת של טיילור ושל ויילס.
בעבודה נוספת, טיילור (ביחד עם מיכאל האריס) הוכיח את השערת לנגלנדס המקומית עבור החבורה הליניארית הכללית מעל שדות מקומיים ממאפיין אפס. כן נמנה טיילור עם המתמטיקאים שהשלימו את ההוכחה להשערת טניאמה-שימורה. בשנת 2008 סיפקו טיילור, קלוצל, האריס ושפרד־ברון הוכחה חלקית להשערת סאטו-טייט, ובשנת 2011 השלים את ההוכחה, ביחד עם Barnet-Lamb ו־Geraghty.
טיילור זכה בפרס אוסטרובסקי לשנת 2001, זכה בפרס קול של החברה האמריקאית למתמטיקה בשנת 2002, בפרס שאו (במשותף עם רוברט לנגלנדס) בשנת 2007 ובפרס פריצת הדרך במתמטיקה לשנת 2015.
נשוי לכריסטינה, ולהם שני ילדים.
לקריאה נוספת

סיימון סינג, המשפט האחרון של פרמה, הוצאת ידיעות אחרונות, 2000.
הערות שוליים

↑  M. Harris and R. Taylor, The geometry and cohomology of some simple Shimura varieties, Annals of Mathematics Studies, no. 151, Princeton University Press, 2001.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007386990505171  BnF: cb145703136 (data)  ISNI: 0000 0001 0907 8929  LCCN: nb2012018027  MGP: 47177  SUDOC: 094670501  VIAF: 61791144   WorldCat (עם VIAF): 61791144
שטגליץ-צלנדורף

שטגליץ-צלנדורף (בגרמנית: Steglitz-Zehlendorf) הוא רובע (Bezirk) בדרום-מערבהּ של ברלין, בירת גרמניה. ב-2019 התגוררו בו 310,071 תושבים בקירוב.
גאוגרפיה

הרובע גובל ברבעים שפנדאו בצפון-מערב, שרלוטנבורג-וילמרסדורף בצפון, טמפלהוף-שנברג במזרח, ובדרום ובמערב במדינת ברנדנבורג.
שטגליץ-צלנדורף נוצר במסגרת רפורמת השכונות של ברלין בשנת 2001, תוך איחוד רשמי של הישויות ליכטרפלדה (78,300 תושבים ב-2008), שטגליץ (70,500), צלנדורף (58,000), דאהלם, ניקולאסזה, לאנקוויץ, וואנזה.
האיחוד הוא מנהלי בלבד, ובפועל התושבים משתמשים בשמות הישנים.
ראשת עיריית הרובע נכון ל-2024 היא מרן שלנברג.
הרובע מצטיין בטבע רב בסביבותיו. מצפונו משתרע יער גרונוולד, ויש בו אגמים: קרומה לאנקה (Krumme Lanke), שלכאטנזה (Schlachtensee) וואנזה (Wannsee). בדאהלם נמצאת האוניברסיטה החופשית של ברלין (Berlin Freie Universität), האוניברסיטה הגדולה בעיר ואחת הגדולות בגרמניה.
הרובע נחשב כבעל המרקם החברתי-כלכלי החזק ביותר מבין חלקיה של ברלין. הוא מתאפיין בבתים פרטיים ובאחוזות רבות, וכן במסלולי הליכה ובפארקים.
אתרים

הספרייה הפילולוגית באוניברסיטה החופשית של ברלין
אגם ואן, ווילה ואנזה, הידועה בהתכנסות שנערכה בה ב-1942
הגן הבוטני של ברלין
אי הטווסים
ערים תאומות

בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות:
ישראל קריית ביאליק, ישראל (מ־1966)
דנמרק ברונדבי, דנמרק (מ־1968)
איטליה קזינו (אנ'), איטליה
צרפת הרובע השנים-עשר של פריז, צרפת (מ־1970)
ישראל שדרות, ישראל (מ־1970)
שוודיה רונבי, שוודיה (מ־1976)
הונגריה שילבסוארד, הונגריה (מ־1989)
אוקראינה חרקוב, אוקראינה (מ־1990)
פולין קז'ימייז' דולני, פולין (מ־1993)
יוון סוחוס, יוון (מ־1993)
וכן עשרה יישובים בגרמניה.
ראו גם

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| עיינו גם בפורטל: |   | ברלין |
שמואל סמבורסקי

| --- | --- |

 לידה:  30 באוקטובר 1900 קניגסברג, פרוסיה 
 פטירה:  18 במאי 1990 (בגיל 89) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  פיזיקה
 מקום מגורים:  ישראל, גרמניה
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קניגסברג  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1968)  פרס ד"ר לאופולד לוקאס (1977) 
 תרומות עיקריות
 מחקרים בהיסטוריה ופילוסופיה של המדע
 
שמואל סמבורסקי בשיעור פיזיקה באוניברסיטה העברית בהר הצופים, 1933
שמואל סַמבּוּרסקי (Sambursky;‏ 30 באוקטובר 1900 – 18 במאי 1990) היה פרופסור מן המניין לפיזיקה ומדעי הטבע באוניברסיטה העברית בירושלים. חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. חתן פרס ישראל למדעי הרוח לשנת תשכ"ח (1968).
ביוגרפיה

סמבורסקי נולד בשנת 1900 בקניגסברג בירת פרובינציית פרוסיה המזרחית שבקיסרות הגרמנית, בנם הבכור של סֶלמה ומנחם סמבורסקי. הוריו היגרו מהאימפריה הרוסית, והוא גדל בבית ציוני דובר עברית, והתחנך בעברית ובגרמנית. אביו היה כתב העיתון העברי "הצפירה" בקניגסברג, וכיהן כיו"ר סניף ההסתדרות הציונית בעיר.
בשנת 1917, בגיל 17 בלבד, החל ללמוד מתמטיקה, פיזיקה ופילוסופיה באוניברסיטאות קניגסברג וברלין. בשנת 1923 הגיש את עבודת הדוקטורט שלו בקניגסברג בנושא "הוכחה על דרך השלילה בפיזיקה ומתמטיקה", בהנחייתו של תיאודור קלוצה (Kaluza). כעבור שנה עלה לארץ ישראל.
לאחר עלייתו שימש סמבורסקי בין השנים 1924–1927 כמורה ומרצה בבתי ספר תיכוניים ובמכללה לחינוך ע"ש דוד ילין. לפרק זמן השתתף בפעילות להדברת המלריה, ובשנת 1928 התקבל לסגל האוניברסיטה העברית בירושלים כעוזר מחקר בכיר למדעי הטבע ולפיזיקה. עבודתו באוניברסיטה נמשכה עד צאתו לגמלאות, בהיותו ממייסדי החוג לפיזיקה (1931) ולאחר מכן כפרופסור חבר (1949). בשנת 1960 מונה לפרופסור מן המניין להיסטוריה ופילוסופיה של המדע.
בשנת 1946 היה חבר המועצה למחקר מדעי ותעשייתי בארץ ישראל, ונסע מטעמה ללונדון לכנס מדעי של האימפריה הבריטית. בשנת 1949 נתמנה למנהל המועצה המדעית לישראל שעל יד משרד ראש הממשלה, תפקיד בו כיהן עד 1957. כיהן כחבר הוועדה לאנרגיה אטומית אך ב-1958 התפטר יחד עם כל חברי הוועדה, פרט ליושב הראש שלה, ארנסט דוד ברגמן, על רקע ההחלטה לפתח נשק גרעיני בישראל. וב-1962 היה ממייסדי הוועד לפירוז גרעיני של המזרח התיכון.
בשנת 1962 נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. באותה שנה גם חנך את האוניברסיטה המשודרת ברשת ב'. הוא זכה בפרס רוטשילד למדעי הרוח לשנת 1966, ובשנת תשכ"ח (1968) זכה בפרס ישראל למדעי הרוח.
ב-1923 נשא לאסתר רבינוביץ, והיה אב לבת. ב-1938 נישא בשנית, למרים גרינשטיין, בתו של נתן גרינשטיין.
שמואל סמבורסקי נפטר בשנת 1990, ונקבר בהר המנוחות.
ארכיונו, שבו התכתבויות, יומנים וחומר ביוגרפי, מאמריו והרצאותיו, שמור בספרייה הלאומית.
אחיו הצעיר היה המלחין הישראלי דניאל סמבורסקי.
פרסומיו

חום, הוצאת מצפה, 1935 (עורך)
אור, הוצאת מצפה, 1936 (עורך)
טבע העולם הגשמי, הוצאת מוסד ביאליק, תרצ"ט (עורך)
חוקות שמים וארץ: הקוסמוס של היוונים, הוצאת מוסד ביאליק, 1954
גבולות המדע, הוצאת מאגנס, תשכ"ג
שלשה פנים למשמעותו ההיסטורית של גליליאי, הוצאת מאגנס, תשכ"ד
מושג הזמן באסכולה הנאו-אפלטונית המאוחרת, הוצאת דפוס מרכז, תשכ"ז
סטרוקטורה ומחזוריות: מאה שנה לתגליתו של מנדלייב, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשכ"ט
המחשבה הפיזיקאלית בהתהוותה: מן הפילוסופיה הקדם-סוקראטית עד הפיזיקה של הקוואנטים - אנתולוגיה, הוצאת מוסד ביאליק, תשל"ב (עורך)
קפלר בעיניו של הגל, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשל"ה
קופרניקוס באספקלריה של דורנו: חמש מאות שנה להולדתו, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשל"ה
מאקסוול, 1879-1831:מפנה בתפיסת הממשות הפיזיקאלית, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ב
פרוקלוס נשיא האקדמיה האפלטונית ויורשו מרינוס השומרוני, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ו
המחשבה הפיזיקאלית בהתהוותה: מן הפילוסופיה הקדם-סוקראטית עד הפיזיקה של הקוואנטים: אנתולוגיה, הוצאת מוסד ביאליק, תשמ"ז (עורך)
ניוטון בעיניו של איינשטיין, הוצאת האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, תשמ"ח
הפיזיקה של המאה ה-17, סדרת האוניברסיטה המשודרת, הוצאת משרד הביטחון, תשמ"ט
הטבע ורוח האדם, הוצאת מוסד ביאליק, 1993 (מתרגם)
הערות שוליים

↑  העלאות באוניברסיטה העברית, דבר, 21 בדצמבר 1960
↑  בין השבים, דבר, 22 באוגוסט 1946.
↑  המועצה המדעית לישראל, דבר, 18 באפריל 1949.
↑  אדם רז, ויהודים יפים מצטרפים לתנועה זו, באתר "העוקץ", 9 בנובמבר 2015
↑  שלמה בן נון, תיאטרון למעטים ואוניברסיטה לרבים, דבר, 6 באפריל 1962.
↑  פרסי רוטשילד לשלושה מדענים, דבר, 2 ביוני 1967
↑  נתן גרינשטיין ז"ל, הצופה, 6 בינואר 1944
↑  ארכיון שמואל סמבורסקי, בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310693205171  PLWABN: 9810563568905606  BNE: XX876313  BnF: cb12026011z (data)  CANTIC: a10152738  GND: 120109794  ICCU: MILV122437  ISNI: 0000 0001 1022 4161  LCCN: n50033297  MGP: 62553  NDL: 00515980  NKC: jx20060220013  NLA: 35473534  NTA: 071177035  SELIBR: 338369  SUDOC: 028421590  VcBA: 495/292628  VIAF: 22155968   WorldCat (עם VIAF): 22155968
שער המאה

שער המאה היה פרס שהוענק לשער היפה ביותר בטורנירי הגמר של גביע העולם בכדורגל. ההצבעה נערכה דרך אתר האינטרנט הרשמי של פיפ"א לקראת מונדיאל 2002.
הזוכה בפרס היה השער השני של דייגו ארמאנדו מראדונה מנבחרת ארגנטינה מרבע גמר מונדיאל 1986 נגד נבחרת אנגליה ב-22 ביוני 1986 באצטדיון האצטקה במקסיקו סיטי.
עשרת השערים הגדולים

דייגו ארמנדו מראדונה (ארגנטינה), מונדיאל 1986 נגד אנגליה 18,062 הצבעות
מייקל אואן (אנגליה), מונדיאל 1998 נגד ארגנטינה 10,631 הצבעות
פלה (ברזיל), מונדיאל 1958 נגד שוודיה 9,880 הצבעות
דייגו ארמאנדו מראדונה (ארגנטינה), מונדיאל 1986 נגד בלגיה 9,642 הצבעות
גיורגי חאג'י (רומניה), מונדיאל 1994 נגד קולומביה 9,297 הצבעות
סעיד אל-עוויראן (ערב הסעודית), מונדיאל 1994 נגד בלגיה 6,756 הצבעות
רוברטו באג'ו (איטליה), מונדיאל 1990 נגד צ'כוסלובקיה 6,694 הצבעות
קרלוס אלברטו (ברזיל), מונדיאל 1970 נגד איטליה 5,388 הצבעות
לותר מתאוס (גרמניה), מונדיאל 1990 נגד יוגוסלביה 4,191 הצבעות
אנזו שיפו (בלגיה), מונדיאל 1990 נגד אורוגוואי 2,935 הצבעות
שמחה יוסיפוב

שמחה יוסיפוב (נולד ב-27 בינואר 1955) הוא ראש עיריית אור עקיבא. כיהן כראש העיר בין השנים 2003 ו-2013. כיהן כממלא מקום ראש העיר בין נובמבר 2020 לנובמבר 2021, בשל נבצרותו של ראש העיר יעקב אדרי שנחשד בפלילים. לפני כן כיהן שנים רבות כסגן ראש העיר וכחבר מועצת העיר. בבחירות 2024 נבחר בסיבוב השני וחזר לכהן כראש העירייה.
ביוגרפיה

יוסיפוב נולד בדרבנט שברפובליקה הסובייטית של דאגסטן (אז, חלק מברית המועצות, כיום ברוסיה). למד לתואר ראשון בחינוך גופני. בשנת 1977 עלה לישראל עם משפחתו במסגרת גל העלייה הגדול מאזור הקווקז, והם שוכנו בקרוואן באור עקיבא. שרת בחיל ההנדסה הקרבית, ולאחר שירותו הצבאי למד חינוך גופני במכון וינגייט, ועבד כמורה לחינוך גופני בבתי ספר באור עקיבא ובמתנ"ס המקומי, שם הכיר את יעקב אדרי ששימש אז מנכ"ל המתנ"ס. אדרי הציע ליוסיפוב להצטרף לפוליטיקה המקומית, ושניהם רצו יחד מטעם הליכוד בבחירות המוניציפליות של 1983, ונכנסו למועצה המקומית. בבחירות הבאות שנערכו בשנת 1989, נבחר אדרי לראש המועצה (החל מ-2001: עירייה), ויוסיפוב התמנה לסגנו.
בין השנים 1991–1999 כיהן בהתנדבות כיו"ר התאחדות עולי הקווקז בישראל.
ביוגרפיה > כראש עיר

בשנת 2003 נבחר אדרי לכנסת, ויוסיפוב נבחר לעמוד בראשות העירייה, בתום מערכת בחירות סוערת במיוחד שבמהלכה אף נוקבו צמיגי מכוניתו, לאחר שקיבל 41.27% מקולות המצביעים, ובכך היה לראש העיר הראשון בישראל בן העדה הקווקזית. אחד המהלכים שהוביל כראש עיר היה ניסיון לאיחוד מוניציפלי בין אור עקיבא לשכנתה קיסריה, שהבשיל לכדי חוק שעבר בקריאה טרומית בכנסת, אך כשל לבסוף. בתקופתו זינקה אור עקיבא באחוז הזכאות לבגרות בכ-8%, והגיעה למקום ה-11 מכלל ערי ישראל. כמו כן, הוקמו בתקופת כהונתו יחידה לקידום נוער, מרכז צעירים, מרכז לגיל הרך, מרכז מוזיקה, בתי ספר ועוד.
הוא כיהן בתפקיד זה למשך עשור, עד שב-2013 אדרי נבחר שוב לראשות העירייה מטעם סיעה עצמאית, ויוסיפוב שהמשיך לעמוד בראש סיעת הליכוד, זכה בשלושה מנדטים במועצת העיר. לקראת הבחירות המוניציפליות בשנת 2018, נבחר אדרי לראשות סיעת הליכוד, ויוסיפוב רץ ברשימה עצמאית "אור עקיבא אחת". הוא קיבל כ-40% מקולות המצביעים, לעומת כ-41% שקיבל אדרי.
בנובמבר 2020 נחשד אדרי בכמה עבירות פליליות שמנעו ממנו לכהן כראש העיר, ויוסיפוב נבחר על ידי מועצת העיר לממלא מקומו. בנובמבר 2021 התיר בית המשפט לאדרי לחזור לתפקיד.
התמודד בבחירות 2024, ניצח בסיבוב השני ונבחר לחזור ולכהן כראש העירייה.
חיים אישיים

יוסיפוב נשוי ואב לשלושה.
הערות שוליים

↑  רענן בן צור, שמחה יוסיפוב נבחר לראש עיריית אור עקיבא, באתר ynet, 4 ביוני 2003
↑  לילי גלילי, ראש עיר ממוצא קווקזי? ישר נהפוך לרפובליקת בננות, באתר הארץ, 4 במאי 2003.
↑  איתי טטרו, למרות התקוות באור עקיבא: בקיסריה לא מתלהבים להתאחד, מגדלור news אור עקיבא, 7 במרץ 2021.
↑  שמחה יוסיפוב ראש העיר אור עקיבא: אני הקמע של התלמידים, אתר "כאן ישראל".
↑  אדרי גבר על יוסיפוב ב-3 קולות והוא מועמד הליכוד אור עקיבא, אתר "כאן ישראל" 22 באוגוסט 2018.
↑  איתי טטרו, בתום ישיבה דרמטית: שמחה יוסיפוב נבחר לממלא מקום ראש העיר באור עקיבא, מגדלור news אור עקיבא, 26 בנובמבר 2020.
שמחה יעקובוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  4 באפריל 1953 (בן 71) פתח תקווה, ישראל 
 מדינה:  קנדה 
 בת זוג:  ניקול יעקובוביץ' לבית קורנברג
 מספר צאצאים:  5
 פרסים והוקרה:  פרס אמי 
 פרופיל ב-IMDb
 
שמחה יעקובוביץ' (נולד ב-4 באפריל 1953) הוא עיתונאי ישראלי-קנדי המפיק ומביים סרטים תיעודיים, זוכה פרס אמי. נודע בזכות סרטיו בנושא הארכאולוגיה של ארץ ישראל, בהם סדרת "הארכאולוג העירום", "מערת הקבורה של ישו" ו"פענוח יציאת מצרים".
ביוגרפיה

יעקובוביץ' נולד בפתח תקווה. הוריו היו ניצולי שואה יוצאי רומניה שעלו לישראל. ב-1962 עברה המשפחה להתגורר במונטריאול, כשאביו קיבל הצעת עבודה כמהנדס. ב-1974 הוא סיים לימודי פילוסופיה לתואר ראשון באוניברסיטת מקגיל במונטריאול, ואז חזר לישראל והתגייס לשירות בצה"ל למשך שנה. במשך שנה הוא גם התנדב בקיבוץ ואז חזר לקנדה ולמד לתואר מוסמך ביחסים בינלאומיים באוניברסיטת טורונטו. הוא המשיך לדוקטורט אך לא סיים אותו.
ב-1978 החל יעקובוביץ' לכתוב מאמרי עיתונות על יהודי אתיופיה שפורסמו בהמשך ב"ניו יורק טיימס". למרות חוסר ניסיונו בתחום הסרטים, הוא יצא בתחילת שנות ה-80 לאתיופיה במטרה ליצור סרט על יהודי אתיופיה והצליח לגייס צוות מקצועי במימון האומות המאוחדות כחלק מהבטחה ליצור עבורם סרטים נוספים. הסרט שיצא ב-1983 חשף את יעקובוביץ' לעולם הבימוי והוא הפך לבמאי המרכזי בסרט, תוך שהוא מסתכסך עם הבמאי שהיה חלק מצוות ההפקה שליווה אותו. באותה השנה הקים יחד עם ברוך גוטליב את האגודה הקנדית למען יהודי אתיופיה. שנתיים אחר כך, הקים יעקובוביץ' עם שותף בשם אליוט הלפרן חברת הפקה שהתמקדה בסרטים תיעודיים. הסרט המשמעותי הראשון שלהם יצא ב-1991 ותיאר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני. מאז שימש יעקובוביץ' כמפיק סרטים תיעודיים רבים בשנות ה-90. ב-1995, ב-1996 וב-2007 הוא זכה במשותף בפרס אמי על הפקת סרטי תעודה בקטגוריית עיתונות חוקרת. בשנת 2002 הופיע לראשונה כמנחה באחד מסרטיו.
ב-2015 תבע יעקובוביץ' את יוסף זיאס, אנתרופולוג ברשות העתיקות, בגין עבירה על חוק איסור לשון הרע, לאחר שזיאס האשימו בזיוף, מרמה ושחיתות. בית המשפט פסק פיצויים של 800 אלף שקל לטובת יעקובוביץ'.
ב-2016 הפיק יעקובוביץ' סרט בשיתוף עם ירון ניסקי וג'יימס קמרון על העיר האבודה אטלנטיס.
יעקובוביץ' הוא יהודי אורתודוקסי. הוא נשוי לניקול קורנברג ויש להם ארבע בנות ובן.
ביוגרפיה > עבודתו הקולנועית

בשנת 2005 החל להפיק ולהגיש את סדרת הטלוויזיה "הארכאולוג העירום" עבור ערוץ טלוויזיה קנדי. בסדרה הציג בסגנון הגשה קליל ולא פורמלי סיפורים תנ"כיים וניסה לאתר את הממצאים הארכאולוגיים המאששים אותם. יעקובוביץ' ראיין בסדרה לעיתים קרובות מומחים מתחום הארכאולוגיה, אך מסקנותיו לגבי תוצאות החקירה היו לעיתים מעוררות מחלוקת. הסדרה נמכרה והוצגה באותה שנה גם בערוץ ההיסטוריה בארצות הברית. בשנת 2008 הוצגה בארצות הברית העונה השנייה של הסדרה ובשנת 2010 העונה השלישית. בישראל נערכה העונה השנייה של הסדרה מחדש והוצגה בשנת 2010 בערוץ 8, בליווי שיחות (בעברית) של יעקובוביץ' עם אברי גלעד.
בשנת 2006 יעקובוביץ' כתב, ביים והגיש את הסרט "פענוח יציאת מצרים" בהפקתו של הקנדי ג'יימס קמרון, עבור ערוץ ההיסטוריה. סרט זה זכה לתהודה רבה עקב התאוריות השנויות במחלוקת שיעקובוביץ' הציג לגבי יציאת מצרים. מומחים רבים בתחום הארכאולוגיה היו תמימי דעים שאין ממש בטענותיו.
בשנת 2007 חזרו יעקובוביץ' וקמרון ויצרו סרט מעורר מחלוקת עבור ערוץ דיסקברי בשם "מערת הקבורה של ישו". בסרט זה, טען יעקובוביץ' לגילויים חדשים בנוגע למקום קבורתו של ישו והשלכות אחרות הנובעות ממנו. הוא אף כינס עם קמרון מסיבת עיתונאים שבה הוצגו הגילויים החדשים לכלי התקשורת.
ב-2020 הפיק עם סמואל ל. ג'קסון את הסדרה התיעודית "Enslaved", אודות תולדות סחר העבדים.
ביוגרפיה > מסרטיו

יעקובוביץ' מביים ומפיק רבים מסרטיו. סרטים שביים:
Falasha,‏ 1983 - על יהודי אתיופיה, הפֶלַאשַה
Deadly Currents, ‏1991 - על הסכסוך הישראלי-פלסטיני
Hollywoodism: Jews, Movies & the American Dream,‏ 1998 - על ההשפעה של יהודים יוצאי מזרח אירופה על הוליווד
Quest for the Lost Tribes, ‏1999 - על החיפוש אחר עשרת השבטים האבודים
The Struma, ‏2001 - על אוניית מעפילים, סטרומה
James, Brother of Jesus?,‏ 2003 - על ימיה הראשונים של הנצרות
פענוח יציאת מצרים, 2006 - על יציאת מצרים
מערת הקבורה של ישו, 2007 - על מערה בירושלים וישו
Charging the Rhino‏, 2007 - על רצח יהודי רומניה בשנת 1941
הנאצי הטוב, 2019 - הופק בשיתוף פעולה עם כאן 11, אודות קרל פלגה.
הערות שוליים

1 2   ירון כהן צמח, איפה העיר האבודה? "מה שמצאנו ישנה כל מה שאנחנו יודעים על ההיסטוריה", באתר TheMarker‏, 13 באורטובר 2016
↑  למשל סדרת המאמרים של פרופ' כריסטופר הרד וההתכתבות עם הרשל שנקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301640005171  PLWABN: 9810565321905606  BnF: cb155212049 (data)  GND: 1064027806  ISNI: 0000 0000 7367 7814  LCCN: no98073990  NKC: xx0073671  NLK: KAC200707339  NTA: 304289728  SNAC: w6cw9sj9  VIAF: 7694944   WorldCat (עם VIAF): 7694944
שמואל לבן

שמואל לבן (נולד ב-21 בינואר 1981) הוא כדורגלן עבר ישראלי-בלגי ששיחק בעמדת הבלם.
קריירה

לבן נולד בירושלים ובגיל צעיר עזב עם משפחתו לבלגיה. לבן התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של בירסחוט ממנה עבר לזו של לירסה.
בפברואר 2001 הצטרף לבית"ר ירושלים. ב-12 במאי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2-0 למכבי חיפה. בירושלים שיחק שנה וחצי אך שיחק רק 10 משחקים.
לאחר מכן חזר לבלגיה ושיחק בדניצה, רוסלארה, רויאל אנטוורפן וברכם ספורט. כאשר שיחק באנטוורפן חווה אירוע אנטישמי במשחק ליגה נגד מכלן כאשר שחקן היריבה אמר לו: "חבל שהעבודה של הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה לא הושלמה".
לבן שיחק בעברו גם נבחרת הנוער ובנבחרת הצעירה.
הערות שוליים

↑  שלמה חסיד, בית"ר ירושלים: שמואל לבן יוחתם, באתר ynet, 1 בפברואר 2001
↑    מעריב NRG, ‏שמואל לבן מאנטוורפן ספג גידופים אנטישמיים במשחק, בעיתון מקור ראשון, 9 בנובמבר 2005
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "שמואל לבן".
שער המלכה אליזבת

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  שער 
 על שם:  אליזבת 
 מיקום:  הסיטי של וסטמינסטר 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1993
 תאריך פתיחה רשמי:  1993 
 קואורדינטות:  51°30′15″N 0°09′09″W﻿ / ﻿51.5041°N 0.1524°W﻿ / 51.5041; -0.1524
  (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסשער המלכה אליזבת(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסשער המלכה אליזבת
 
שער המלכה אליזבת, הידוע גם בשם שער המלכה האם, הוא כניסה המורכבת משני זוגות ושני שערים בודדים מפלדת אל חלד מזויפים וברונזה הממוקם בהייד פארק שבלונדון, מאחורי בית אפסלי בפינת הייד פארק. יש גם מאפיין מרכזי עשוי ברזל יצוק צבוע.
טקס פתיחת השער נערך בהשתתפות המלכה אליזבת השנייה בשנת 1993 כדי לחגוג את יום הולדתה ה-90 של אמה, אליזבת המלכה האם. עלות הבנייה הייתה 1.5 מיליון פאונד, שגויסו על ידי אנשים פרטיים ומימון ציבורי, בחסותו של הנסיך מייקל מקנט.
שערי הנירוסטה והברונזה, המעקות והאורות תוכננו ויוצרו על ידי ג'וספה לונד. החלק המרכזי, הכולל את סמל האריה האדום (אנגליה) וחד קרן לבן (סקוטלנד), עוצב על ידי הפסל דייוויד ווין.
האופי האורגני של הפלדה המחושלת משקף את אהבתה של המלכה האם לפרחים, במיוחד אלה מגינת הקוטג'. חייה נפרשו על פני רוב המאה וזה מיוצג על ידי זרימה מסימטריה צורנית בבסיס השערים כלפי מעלה לחופש קו הולך וגובר בחלק העליון. רבים מהאלמנטים חופשיים כאשר נוגעים בהם והמבנה כולו רוטט בעת תנועה. זאת בניגוד ישיר לשערים שנמצאים בכניסות אחרות לפארק.
האדריכל ריצ'רד רוג'רס, תיאר זאת כ"קנדיפלוס רומנטי"", וויקונט לינלי נכדה של המלכה האם, דווח כמי שאמר שהוא "תיעב לחלוטין" את היצירה. שר האמנויות דאז, לורד סנט ג'ון מפאוסלי, אמר שהשערים "מלאים בשמחה, כוח ואומץ, כמו הדמות שלכבודה הם נוצרו".
הערות שוליים

1 2    Richard Eden, ‏Queen Mother's gate will stay forever, The Telegraph, 27 March 2010
↑  "Giusseppe Lund".
↑  "Queen Elizabeth Gate". Royal Parks. נבדק ב-22 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
שמואל עובדיהו

| --- | --- |

 לידה:  1892 ברשאד, האימפריה הרוסית
 פטירה:  9 בפברואר 1963 (בגיל 71 בערך) תל אביב-יפו, ישראל
 שם לידה:  שמואל עובודובסקי
 תחום יצירה:  ציור
 פרסים והוקרה:  פרס דיזנגוף לאמנות הציור והפיסול 
 
שמואל עובדיהו (1892 – 9 בפברואר 1963) היה צייר ישראלי יליד האימפריה הרוסית.