stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צוקית חכלילית
הערות שוליים

↑  צוקית חכלילית באתר הרשימה האדומה של IUCN
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צנינית היפוס

| צנינית היפוס |
| --- | --- |
 צנינית היפוס
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: מקריני סנפיר
מחלקה:: מקריני סנפיר
סדרה:: דקראים
תת־סדרה:: דמויי-דקר
משפחה:: צניניתיים
סוג:: Caranx
מין:: צנינית היפוס
שם מדעי
 Caranx hippos ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


צנינית היפוס (שם מדעי: Caranx hippos) היא מין של דג ים ממשפחת הצניניתיים, אשר מצוי במי האוקיינוס האטלנטי במים טרופיים וממוזגים, אך פרטים המצויים באזורים צפוניים יחסית נודדים דרומה בחורף כדי שלא ללקות בהיפותרמיה.
ניתן למצוא צנינית זו מפורטוגל עד אנגולה במערב האוקיינוס האטלנטי ומנובה סקוטיה עד אורוגוואי במערבו. היא מצויה גם בים התיכון והים השחור. לרוב ניתן למצוא אותה עד לעומק 350 מטר, בקרבת החופים במי לגונות, שוניות או אף שפכי נהרות.
לצנינית ראש שטוח ומוגבה ולסתות חזקות מעוגלות המותאמות לתזונה מטרף וסנפירים חזה ושת ארוכים ושריריים וכן בעלת סנפיר גבי גבוה וזנב בעל אונות חזקות, מאפיינים המותאמים לתאוצה אחרי טרף. אורכה הממוצע מגיע ל-60 סנטימטרים, אך הפרטים הגדולים ביותר מגיעים לאורך 124 סנטימטרים ולמשקל 32 קילוגרם. הפרטים המבוגרים ביותר הגיעו לגיל 17 שנה. צבע הצנינית הוא אפור-כסוף עם זנבות וסנפירים צהובים.
המזון העיקרי של הצנינית - לעיתים מעל 94% ממזונם, הוא דגים אחרים, בייחוד דגים מתקהלים כמו סרדיניים, ספרוסיים או רצועניים ואף מיני צניניתיים קטנים ממנה. היא ניזונה לעיתים רחוקות יותר גם מקרילאים, פראונים, דיונונים ושאר יצורי ים קטנים.
היא עצמה נטרפת בידי מפרשניים וכרישים וכן עופות ים. הביצים של הצניניות מושכות טורפים כמו כריש לווייתני או מנטות, הבולעים רבות מהן בבת אחת. בנוסף הצנינית היא דג מאכל משובח הנידוג ברשתות רחבות לאורך האוקיינוס האטלנטי, בשל טעם בשרה המשובח.
הערות שוליים

↑  צנינית היפוס באתר הרשימה האדומה של IUCN
צחנן מבאיש

צחנן מבאיש - תרמילים וזרעים
צחנן מבאיש (שם מדעי: Anagyris foetida) הוא שיח נשיר קיץ ממשפחת הקטניות הנפוץ
בארצות אגן הים התיכון ומערב האזור האירנו-טורני. כל חלקי השיח, חוץ מהפרי, מדיפים ריח בלתי נעים, ומכאן שמו העברי.
תיאור

השיח בעל מספר גזעים, נופו כדורי, וגובהו 1–2 מטר. העלה תלתני, אורך העלעל 2-3 סנטימטרים, צידו התחתון מכוסה שערות כסופות, וצידו העליון חלק וקירח. הפרחים יושבים על הענפים בקבוצות של 2–8, אורכם 2-2.5 סנטימטר, נטויים לרוב כלפי מטה. מבנה הפרח ייחודי. הוא בנוי כפרח פרפרני, אך המשוטים והסירה ארוכים בהרבה מהמפרש. גם כן, שלא כמו רוב פרחי הפרפרניים, כל זירי האבקנים מפורדים. צבע הפרח צהוב ירקרק, עם כתם כהה במרכז המפרש. הפרי הוא תרמיל ארוך שאינו נפתח, משונץ בין הזרעים. הזרע גדול וצבעו סגול.
הצמח מואבק על ידי דבורים מהסוג מדרונית, ועל ידי צופית בוהקת.
הערות שוליים

↑  צחנן מבאיש באתר הרשימה האדומה של IUCN
פשפשאים

| פשפשאים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: פרוקי-רגליים
מחלקה:: חרקים
סדרה:: פשפשאים
שם מדעי
 Hemiptera ‏לינאוס, 1758
שמות נוספים
 Rhynchota

פשפשאים או שׁוֹנֵי-כָּנָף (שם מדעי: Hemiptera) היא סדרה במחלקת החרקים בעלי גלגול חסר המונה כ-80 אלף מינים. בישראל ידועים כ-800 מינים.
מאפיינים

שוני-כנף הם סדרה במחלקת החרקים אשר מאופיינת בגפי פה המשמשים למציצת נוזלים. גודלם נע ממ"מ אחד ועד 100 מ"מ. הם ניזונים בדרך כלל ממוהל צמחים או נוזלי גוף של בעלי חיים, שהם מוצצים בעזרת גפי הפה הדוקרניות וחדק בעל 2–4 פרקים. הלסתות האמצעיות והעליונות הן דוקרנים שייעודם הוא ניקוב השכבה החיצונית בצמח או בעור בעלי החיים. חיבור הלסתות יוצר שני צינורות: האחד משמש למציצת נוזלים והשני להפרשת רוק המכיל חומרי קרישת דם ואנזימים המסייעים בתהליך העיכול במקרה של הפשפש.
תחום המחיה של שוני-כנף מגוון מאוד וניתן למצוא אותם ביבשה, על פני המים ואף בתוך המים.
עדויות מאובנים ראשונות לסדרה ניתן לראות כבר מתחילת תור הפרם בעוד הפשפשים הופיעו רק בתור הטריאס.
אטימולוגיה

שמם הלטיני – hemi (=חצי) + pteron (=כנף) – מתאר את המבנה של כנפי החפייה שהן קשות בבסיסן אך בעלות קרום ממברני בסופן. אף על פי ששם זה אינו מתאר נאמנה את כל הפרטים בסדרה זו, לאחר שהוחלט לצרף לסדרה את אחידי כנף (ציקדות וכנימות) שהם בעלי כנפיים ממברניות אחידות.
מיון

באופן מסורתי נהוג היה לחלק סדרה זו לשתי תת-סדרות. אחידי הכנף (Homoptera) ופשפשים (Heteroptera); החלוקה התבססה על הבדלים בכנפיים ומבנה החדק. כיום מקובל לחלק את הסדרה לארבע תת-סדרות לאחר שהוחלט כי משפחות אחידי הכנף אינן קרובות זו לזו כפי שחשבו תחילה.
תת-סדרות בסדרה זו

פשפשים (Heteroptera)
ציקדות (Auchenorrhyncha)
כנימות (Sternorrhyncha)
Coleorrhyncha – סדרה הכוללת משפחה אחת שאיננה קיימת בישראל.
הערות שוליים

↑  "סדרת אחידי כנף" באנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל, כרך 3 – "חרקים", בעריכת יהושע קוגלר, הוצאת משרד הביטחון, 1985, עמ' 126
↑  מילון בעלי חיים: סדרות החרקים (תשע"ח), 2018, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  אנציקלופדה של האנטמולוגיה (קטע שפתוח לציבור)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555529905171  GND: 4179828-4  LCCN: sh85060175  NDL: 00562945  NKC: ph515799
צלחית מכחילה

| צלחית מכחילה |
| --- | --- |

מיון מדעי
על־ממלכה:: איקריוטיים
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: קדם זימיים
סדרה:: חלזונות ביניים
משפחה:: צלחיתיים
סוג:: צלחית
מין:: צלחית מכחילה
שם מדעי
 Patella caerulea ‏לינאוס, 1758
צלחית מכחילה (שם מדעי: Patella caerulea) היא מין חילזון ימי מהסוג צלחית, החי באזור הכרית שבחוף הסלעי, ברצועה הסטרילית הסמוכה לים.
אורך הצלחית נע בין 20-50 מ"מ, ראשה מעוגל ונושא זוג משושים וזוג עיניים בבסיס המשושים. יש לה רגל אחיזה שטוחה עגולה, קונכייה שטוחה, ו"גלימה" המרפדת את הקונכייה. שפת הקונכייה מותאמת לחספוסי הסלע שעליו יושבת הצלחית.
הצלחית היא קבועת מקום, כלומר, היא נצמדת לאותה נקודה בסלע לאורך כל חייה. בזמן גאות ובלילה, הצלחית יוצאת לחפש מזון, אך תמיד חוזרת לאותה נקודה בסלע, שם היא נצמדת אליו בצורה הטובה ביותר.
לצלחית רגל אחיזה חזקה מאוד שמצמידה אותה לסלע. דרוש כוח של 15 ק"ג על מנת לנתק את הצלחית מהסלע. כאשר הצלחית מקבלת נתזי מים, היא מרפה קצת מהסלע, על מנת שהמים יוכלו להיכנס לתוך הקונכייה ולספק לצלחית את צרכיה.
העובדה שהצלחית חיה מחוץ למים, מקשה על הישרדותה. הסכנה מפני טריפה, האוויר היבש, הטמפרטורות הקיצוניות והמחסור בחמצן ובמזון הן חלק מהבעיות העומדות בפני הצלחית בבית הגידול. כאשר הצלחית מקבלת נתזי מים מהים, היא מרפה את אחיזתה בסלע, ומאפשרת למי הים למלא את קונכייתה. לאחר מכן, היא שוב נצמדת בחוזקה לסלע, ושומרת על סביבה פנימית מימית יציבה. היא מקבלת חמצן מהמים בעזרת זימים, וניזונה מאצות זעירות.
רבייה

הרבייה מתבצעת מחוץ לקונכיית הצלחית, בעזרת מי הים. למרבית הצלחיות שני שלבים בחייהן: בשלב הראשון, ה'זכרי', מצוי בגופן אשך, המתנוון כעבור זמן ושחלה מתפתחת במקומו וזהו השלב ה'נקבי'. אצל חלק קטן מהצלחיות האשך אינו מתנוון והפרטים נשארים זכרים כל ימי חייהם.
סכנות

מפץ גלים עלול לתלוש אותם, שפל עלול לגרום לייבוש, טמפרטורה יכולה לבשל אותן, טורפים יבשתיים, קרינה חזקה.
קאנה (צמח)

| קאנה |
| --- | --- |
Canna indica Canna indica
מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: חד־פסיגיים
סדרה:: זנגבילאים
משפחה:: Cannaceae
סוג:: קאנה
שם מדעי
 Canna ‏לינאוס, 1753
קאנה הוא סוג במערכה בעלי פרחים. זהו סוג יחיד במשפחה Cannaceae, ובו 19 מינים.
הקאנה הוא פרח טרופי, בעל עלווה בשרנית וגדולה ופריחה משמעותית ועזה בצבעים רבים. למרות היותו ממקור טרופי מינים שונים הסתגלו היטב למקומות שונים בעולם. גם בישראל הקאנה פורחת הודות ללחות הגבוהה. הפריחה נמשכת חודשים ארוכים, ובעיקר מסוף האביב ועד הסתיו. גובה הצמח הממוצע הוא כ-70 ס"מ, ומבנהו עשבוני.
בעולם סוגים שונים של קאנות בצבעים מגוונים, החל מוורוד, צהוב, אדום כתום וכו'
כאשר צמח הקאנה מתייבש בסוף, הוא מותיר אחריו שקים שמכילים זרעים שחורים בעל מעטפת קשה.
לא די בזריעה בלבד כדי להרבותם, מומלץ לשייף מעט עד ליצירת "חור" קטן במעטפת שיאפשר כניסתם מים לזרע, ולשתול. הקאנה אוהבת הרבה מים ושמש.
צלוב-מקור

| צלוב-מקור |
| --- | --- |
 צלוב-מקור התוכי
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: פרושיים
סוג:: צלוב-מקור
שם מדעי
 Loxia ‏לינאוס, 1758

צלוב-מקור (שם מדעי: Loxia) הוא סוג של עוף צפוני ממשפחת הפרושיים.
מאפיינים

עופות אלה ניזונים באופן כמעט בלעדי מזרעי עצים מחטניים, בדרך כלל באקלימים קרים או ממוזגים ופיתחו מקור הפתוח בצורה דו כיוונית העוזר להם לחלץ את זרעי האורנים או הארזים מהאצטרובל שלהם.
בסוג שישה מינים שצבעם מכתום ועד ורוד כהה. הם נפוצים ביערות צפון ומרכז אמריקה, צפון אירופה ואסיה והמין צלוב-מקור מצוי מגיע גם לישראל.
מינים

צלוב-מקור התוכי (Loxia pytyopsittacus)
צלוב-מקור סקוטי (Loxia scotica)
צלוב-מקור מצוי (Loxia curvirostra)
צלוב-מקור קסי (Loxia sinesciuris)
צלוב-מקור לבן-כנף (Loxia leucoptera)
צלוב-מקור איספניולי (Loxia megaplaga)
צלופחול קטן

צלופחול קטן (שם מדעי: Ammodytes tobianus) הוא מין של דג ימי ממשפחת הצלופחוליים, המצוי במימי האוקיינוס האטלנטי המזרחי שלחופי אירופה.
תיאור

הצלופחול הוא דג קטן יחסית, המגיע עד לאורך של 20 ס"מ והוא דומה אך קטן יותר מהמין Hyperoplus lanceolatus, שמגיע עד לאורך 35 ס"מ. מבנה גופו דק והוא בעל ראש דק ומחודד עם לסת תחתונה ארוכה מעט מהעליונה ובתוכה שיניים חדות וקטנות. לדג רעמת סנפירי גב ושת נמוכים וזנב מפוצל. צבע הדג הוא לרוב ירוק-ירקרק בגב והצידיים מעט כהים כשהבטן בצבע כסף. דגים צעירים מגיעים לבגרות עד גיל שנתיים ויכולים לחיות 7 או 8 שנים.
דג זה הוא אוכל פלנקטון הניזון מטרף קטן של זואופלנקטון הכולל דגיגים, חסילונים ומגוון חסרי חוליות.
הדג מתרבה בעיקר בימים הצפוניים והממוזגים, לרוב בעומק של עד 30 מטרים ולעיתים מסתמך על שרטונים או על חופי חול, בהם הוא מתחפר. הדג ניזון בעיקר בלילה והוא נפוץ בלהקות גדולות המושכות אחריהם מגוון טורפים, בעיקר עופות ימיים אך גם כלבי ים, דגים טורפים ועוד.
להקות גדולות של הצלופחול חיו לחופי בריטניה והים הצפוני אך דיג מופרז גרם לקהילה להתמוטט ולהשפיע על הצלחת הרבייה של עופות ימיים רבים כמו קורמורניים, תוכי ים, יסעור שחפי, ריסות ושחפיות.
הערות שוליים

↑  צלופחול קטן באתר הרשימה האדומה של IUCN
צדפות

| צדפות |
| --- | --- |
 קונכיות של צדפות ממינים שונים
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: צדפות
שם מדעי
 Bivalvia ‏לינאוס, 1758
צדפת ענק
צדפת Mya arenaria יוצאת מקונכיתה
צדפות מסוג אוסטראה המשמשות למאכל
צדפת Argopecten irradians
שריון צדפה ממין Ensis directus
צדפים
צדפים בחוף הים
דוּ-קְשָׂווֹתִים, המוכרים יותר כצְדָפוֹת (שם מדעי: Bivalvia; ריבוי מן צִדְפָּה; בנטייה צִדְפַּת-, צִדְפֿוֹת-), הם מחלקה המכילה מינים רבים של רַכיכות ימיות בממדים שונים. הן מאופיינות בקונכייה בעלת שני חלקים (הנקראים קשוות, ומכאן שם המחלקה), סימטריים פחות או יותר, ובתוכה גופה הרך של הצדפה ואיבריה הפנימיים. אצל חלק מהצדָפות השכבה הפנימית של הקשוות מצופה חומר מבריק – צֶדֶף (צְדָפִים ברבים) – וזה משמש את האדם לייצור תכשיטים. עם זאת, השימוש המקובל יותר למילה "צֶדֶף" הוא בעבור הקְשָׂווֹת (ריבוי מן קַשְׂוָה; valve) עצמן. הצדָפות נפוצות בסביבות מימיות בלבד.
לצדָפות אין מִשְׁנֶנֶת (רָדוּלָה), מעין סרט שיניים המשמש רכיכות אחרות לשחיקת מזונן, ולכן הן שואבות לתוכן חלקיקי צמחייה ובעלי חיים זעירים מהמים. הזימים, המשמשים גם לנשימת חמצן מהמים, מסננים את הראוי לאכילה.
מינים ומגוון

קיימים 20,000 מיני צדָפות בקירוב, רובן מצויות בסביבות מים מלוחים ומיעוטן בסביבות מים מתוקים (בעיקר נחלים). צדפות מים מתוקים סובלות מזיהומים, ולכן משתמשים בהן לעיתים כחיווי לאיכות מים לשתייה לאדם. חלק ממיני הצדָפות נמצא רוב הזמן על קרקעית הים החולית או מחופרות בה, ואילו מינים אחרים שוהים על גבי סלעים המונחים על הקרקעית. צדָפות רבות נמצאות רוב חייהן במצב נייח וממעטות מאוד לזוז (אם בכלל), אם כי חלקן נעות במים.
20,000 מיני הצדָפות מגוונים מאוד בגודלם. לצד מינים קטנים מאוד, ישנם כאלה שמשקלם מגיע לעשרות קילוגרמים. דוגמה מובהקת למין גדול כזה היא צִדפַּת הענק (Tridacna gigas) שיכולה להגיע למשקל העולה על 180 קילוגרם ולאורך של 1.5 מטרים. גם תוחלת החיים מגוונת מאוד, החל מזמן קצר יחסית ועד עשרות ואפילו מאות שנים אצל מינים שונים (למשל, גילה של הצדפה מינג חושב ל-507 שנים). לצדָפות מחזור דם פתוח. הנפרידיום (איבר שתפקידו להפריש פסולת מהגוף אצל חסרי חוליות רבים) מסלק מהגוף את חומרי הפסולת. האיברים הפנימיים נמצאים, בצורה דחוסה יחסית, בתוך חלל אחת הקשוות.
בציבור הרחב, ה"צדָפות" האופייניות הן רחבות, ועשויות שני חלקים, אך במחלקת הדו קשוותיים מינים שונים בצורות שונות. במינים מסוימים נעשה שימוש לבישול מאכלי ים, דוגמת מרק צדפות, רוטב צדפות או צ'אודר צדפות. חלק קטן יחסית ממיני הצדפות יכול להפיק פנינים, המשמשות אצל האדם כאבני חן. הפנינה נוצרת מגרגיר חומר אורגני, גירוי כלשהו או גרגיר חול הנכנס לתוך הצדפה. בתגובה לגירוי, הצדפה מפרישה חומר אורגני - דַּר ("אֵם הַפְּנִינָה"), העוטף את הגרגיר ונערם עד שנוצר עם הזמן כדור מבהיק ומרהיב ביופיו.
הצדָפות הופיעו לראשונה במפץ הקמבריוני שהתרחש לפני 542 עד 530 מיליוני שנים, אז הופיעו צורות חיים רבות בכדור הארץ.
תת-מחלקות וסדרות הצדפות:
תת-מחלקה Palaeotaxodonta
סדרה Nuculoida
תת-מחלקה Cryptodonta
סדרה Praecardioida - נכחדה
סדרה Solemyoida
תת-מחלקה Pteriomorphia
סדרה Arcoida
סדרה Cyrtodontoida -נכחדה
סדרה Limoida
סדרה Mytiloida (צדפים אמיתיים)
סדרה Ostreoida
סדרה Praecardioida - נכחדה
סדרה Pterioida
תת-מחלקה Palaeoheterodonta
סדרה Trigonioida
סדרה Unionoida
סדרה Modiomorpha - נכחדה
תת-מחלקה Heterodonta
סדרה Cycloconchidae
סדרה Hippuritoida
סדרה Lyrodesmatidae
סדרה Myoida
סדרה Redoniidae - נכחדה
סדרה Veneroida
תת-מחלקה Anomalodesmata
סדרה Pholadomyoida
לקריאה נוספת

הלר, י., 2011, רכיכות הים של ארץ ישראל - אורחות חיים, הוצאת אלון ספר, ירושלים, 323 עמודים
הלר, י., 1993, שבלולי ארץ ישראל - אורחות חיים ומגדיר, הוצאת משרד הביטחון, תל אביב, 260 עמודים
הערות שוליים

↑  צְדָפוֹת במילון בעלי חיים: רכיכות (תשס"ד), 2003, באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  צדף וצדפה, באתר האקדמיה ללשון העברית, ‏5 במרץ 2012
↑  איל שפירא‏, 20 דברים שאולי לא ידעתם על הטבע הישראלי, באתר וואלה, 5 בספטמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007282682505171  BnF: cb120021366 (data)  GND: 4040785-8  LCCN: sh85014492  NKC: ph115332
פרג

ערך זה עוסק בסוג צמח ממשפחת הפרגיים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| פרג |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: פרגיים
סוג:: פרג
שם מדעי
 Papaver ‏לינאוס, 1753
שדה אדום של פרחי פרג אגסני
שדה של פרחי פרג, שגדלו באופן טבעי ליד קיבוץ עין השופט
פרג אגסני
פרגים שגדלו טבעית בהרי שומרון. ניתן לראות מימין ניצן שעדיין סגור
שדה פרגים ליד תל נגילה
פֶּרֶג או פָּרָג (שם מדעי: Papaver) הוא סוג צמח ממשפחת הפרגיים. הסוג מונה כ-120 מינים, רובם חד-שנתיים עם מיעוט של דו שנתיים ורב-שנתיים. הפרגים מעדיפים אקלים ממוזג וחמים, מלבד קבוצת מינים אחת (Section Meconella) שמיניה הסתגלו היטב לתנאי קרה.
מאפיינים

הפרגים בעלי גבעול דק וגמיש, המכיל שרף דביק ולרוב זיפי במקצת. גובה הצמח יכול להגיע עד כמטר (פרג סיני), אך רוב המינים הנפוצים נמוכים מגובה זה. העלים לרוב גזורים, רחבים ומקומטים, גונם ירוק אפרפר.
הפרחים מופיעים בגווני אדום, כתום, סגול, ורוד או לבן, תלוי במין ובגורמים נוספים. כאשר הפרח מבשיל והניצן סגור, הפרג מרכין את גבעולו ומזקיפו שוב רק לקראת בקיעת עלי הכותרת. למרבית מיני הפרג 4 עלי כותרת בעלי גודל דומה, הסדורים בשני זוגות ניצבים. למינים ספורים 5 או 6 עלי כותרת, היוצרים גביע עגול. עלי הכותרת רחבים ובעלי ברק. האבקנים סדורים במספר מערבולות סביב עמוד עלי מוגבה במרכז הפרח.
פרי הפרג הוא הלקט יבש, עגול בעל כתר, שהוא שארית לצלקת. ההלקט מכיל כמות גדולה של זרעים יבשים. בעודו בוסר, הוא מכיל שרף, שמצוי בשאר שלבי הגדילה בגבעולו של הפרג. הזרעים יכולים להיות רדומים במשך שנים, ולפרוח בבת אחת כאשר הקרקע סביבתם מופרעת.
במדינות חבר העמים הבריטי קיימת מסורת שהתפתחה לאחר מלחמת העולם הראשונה בה עונדים בימי הזיכרון של חודש נובמבר פרחי פרג (ה-Poppy) מנייר או פלסטיק על דש הבגד. מנהג זה הוא מחווה לפרחי הפרג הצומחים בשדות הקטל של פלנדריה, בה מסמלים הפרחים האדומים את דמם של החיילים הבריטיים שנפלו במקומות אלו. בישראל הפרח המסמל את יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל הוא דם המכבים האדום.
שם הפרח

בעברית ניתן לבטא את השם "פֶּרֶג" או "פָּרָג". הפרג נזכר במשנה כצמח מזון: "הָאֹרֶז וְהַדֹּחַן וְהַפְּרָגִין וְהַשֻּׁמְשְׁמִין" (שביעית ב ז).
מינים

Papaver acrochaetum
Papaver aculeatum
Papaver alboroseum
Papaver alpinum
Papaver apokrinomenon
Papaver apulum
Papaver arachnoideum
Papaver arenarium
פרג מוארך (Papaver argemone)
Papaver armeniacum
Papaver atlanticum
Papaver aurantiacum
Papaver belangeri
Papaver berberica
Papaver bipinnatum
Papaver bracteatum
Papaver californicum
פרג הכרמל (Papaver Carmeli)
Papaver clavatum
Papaver commutatum
Papaver croceum
Papaver curviscapum
Papaver cylindricum
Papaver dahlianum
פרג סיני (Papaver decaisnei)
Papaver dubium
Papaver fugax
Papaver glaucum
Papaver gorgoneum
Papaver gorodkovii
Papaver gracile
Papaver guerlekense
פרג נחות (Papaver Humile)
פרג זיפני (Papaver hybridum)
Papaver kluanense
Papaver lacerum
Papaver lapponicum
Papaver lasiothrix
Papaver lateritium
Papaver macounii
Papaver mcconnellii
Papaver nudicaule
Papaver orientale
Papaver paucifoliatum
Papaver persicum
Papaver pilosum
פרג סמור (Papaver polychaetum)
Papaver postii
Papaver pseudo-orientale
Papaver purpureamarginatum
Papaver pygmaeum
Papaver radicatum
Papaver rhoeas
Papaver rhopalothece
Papaver rupifragum
Papaver sendtneri
פרג האופיום (Papaver somniferum)
Papaver spicatum
Papaver strictum
Papaver stylatum
פרג סורי (Papaver syriacum)
Papaver triniifolium
פרג אגסני (Papaver umbonatum)
Papaver walpolei
פרג קליפורניה (Eschscholzia californica)
שימושים לרפואה

מהפרג התרבותי מפיקים את הסמים אופיום, מורפין והרואין, ותרופות נגזרות.
שימושים למאכל

זרעי הפרג משמשים למילוי, תיבול וקישוט מאפים.
בארץ ישראל

בארץ ישראל נפוצים מספר מיני פרג בשדות, מצפון הארץ ועד מרכזה. כיום ידועים 9 מינים הצומחים בר: פרג סיני, פרג זיפני, פרג מוארך, פרג הכרמל, פרג אגסני, פרג האופיום, פרג סורי, פרג סמור ופרג נחות. הצמח אינו מוגן. הוא פורח מחודש מרץ ועד יוני.
הפרג צומח בכל רחבי ארץ ישראל, מהחרמון ועד לדרום. קל לזהות את הפרגים על פי הכתמים השחורים בבסיס עלי הכותרת. לפרג גבעול שעיר וזיפי, וריחו לא נעים. הפרח מואבק על ידי חיפושיות ממשפחת הפרחיתיים (Glaphyridae), שלהן יכולת נדירה בקרב החרקים לזהות צבע אדום.
גלריה

פרגים המגודלים לנוי
פרג השדות (Corn Poppy), הדומה לפרג אגסני
פרג זיפני
פרג מוארך
הערות שוליים

1 2  מין זה אלרגני לפי הספרות הבוטנית
↑  רשימת הפרחים המוגנים באתר החברה להגנת הטבע
↑  http://www.teva.org.il/_Uploads/dbsAttachedFiles/redNumberList.pdf
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565607005171  GND: 4170355-8  LCCN: sh85104900  NKC: ph1149977 
עוגת פרג
צלחית

ערך זה עוסק בסוג של חילזון החי על סלעי החוף. אם התכוונתם לחלופה העברית של המונח מיגרנה, ראו .
| צלחית |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: רכיכות
מחלקה:: חלזונות
תת־מחלקה:: קדם זימיים
סדרה:: חלזונות ביניים
משפחה:: צלחיתיים
סוג:: צלחית
שם מדעי
 Patella ‏לינאוס, 1758
איור אנטומי של מבנה הצלחית מהמין Patella vulgata
צלחית (שם מדעי: Patella) הוא סוג של חלזונות ים ממשפחת הצלחיתיים, החיים על סלעי החוף.
מאפיינים

בתוך הקונכייה, לצלחית יש מעין רגל גדולה המשמשת להיצמדות חזקה מאוד לסלע, כך שנוצר ואקום. בראשית חייה, קונכיית הצלחית קצת רכה בקצותיה, ומאפשרת לה לבחור מקום בסלע שנותן לה אזור מחיה טוב, הנשטף על ידי גלים אך גם נחשף לאוויר, (אזור הכרית) בו היא נצמדת לסלע והקונכייה שלה מתקשה ומתאימה את עצמה בצורה מושלמת לסלע.
הצלחית ניזונה מאצות זעירות שהיא מגרדת מהסלעים וחומרי רקב, היא מחפשת מזון בעיקר בלילה, בשעות השפל היא בסלעים ובשעות הגאות היא מחפשת מזון בים, בכך שניתקת ממקומה וחוזרת בסוף חיפוש המזון לאותו מקום בו ישבה. רגלה החזקה והקונכייה המותאמת מאפשרות לצלחית את ההצמדות החזקה לסלעים. הצלחית מנצלת את מנגנון ההיצמדות לסלעים ובכך היא מוגנת מפני התייבשות או מפני חשיפה למים מתוקים בזמן ירידה של מי גשם, וכן הצמדות חזקה זו מאפשרת לה גם כן להתמודד עם הגלים כדי למנוע את שטיפתה אל הים.
צבעה של הצלחית מותאם לצבעיהם של הסלעים, כדי שעופות שבאים לא יבחינו בה ויטרפו אותה.
מיון

תת-סוג Patella
מין Patella aspera
מין צלחית מכחילה (Patella caerulea)
מין Patella depressa
מין Patella ferruginea
מין Patella gomesii
מין Patella pellucida
מין Patella piperata
מין Patella rustica
מין Patella vulgata
תת-סוג Patellona
מין Patella canescens
מין Patella lugubris
מינים נוספים
מין Patella candei
מין Patella citrullus
מין Patella depsta
מין Patella electrina
מין Patella natalensis
מין Patella rangiana
מין Patella skelettensis
מין Patella swakopmundensis
מין Patella ulyssiponensis
מין Patella variabilis
צפרדע אגם

| צפרדע אגם |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: דו-חיים
סדרה:: חסרי זנב
תת־סדרה:: ניאובטרכיה
משפחה:: צפרדעיים
סוג:: צפרדע
מין:: צפרדע המפל×צפרדע רידיבונדוס
שם מדעי
 Pelophylax kl. esculentus ‏לינאוס, 1758

צפרדע אגם (שם מדעי: Pelophylax kl. esculentus; האותיות kl מסמלות הכלאה) היא צפרדע אירופאית נפוצה, הידועה גם כצפרדע המים הנפוצה או כצפרדע ירוקה (אם כי כינוי זה משמש מינים נוספים של צפרדעים). צפרדע האגם משמשת למאכל, במיוחד בצרפת, שם מכינים ממנה רגלי צפרדע. אורך הנקבות נע בין 5 ל-9 ס"מ, ואורך הזכרים 6 עד 11 ס"מ.
צפרדע האגם היא הכלאה של Pelophylax lessonae (צפרדע הבריכה) עם צפרדע רידיבונדוס. בתקופת עידן הקרח, אוכלוסיית האבות המשותפים של שני המינים התחלקה לשניים. שתי האוכלוסיות המשיכו להתרבות, אך נשארו קרובות מספיק זו לזו כדי ליצור בן-כלאיים. אף על פי כן, כאשר שתי צפרדעים ממין צפרדע האגם מזדווגות, הצאצא שלהן לעיתים קרובות יהיה פגום, כך שאין אוכלוסייה טהורה של צפרדעי אגם. אוכלוסיית הכלאיים מתרבית בעיקר על ידי נקבות של צפרדע אגם המזדווגות עם אחד מהאבות המשותפים.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531254905171
פרג האופיום

| פרג האופיום |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: נוריתאים
משפחה:: פרגיים
סוג:: פרג
מין:: פרג האופיום
שם מדעי
 Papaver somniferum ‏לינאוס, 1753
פרג האופיום, פרג תרבותי או פרג מרדים (שם מדעי: Papaver somniferum) הוא מין של פרג. הצמח גדל באזורים ממוזגים, מוצאו בסביבות אגן הים התיכון ומשם התפשט לאזורים אחרים. השרף שלו הוא הסם אופיום, אשר מכיל את האלקלואידים מורפין, קודאין, פאפאוורין, אוריפאווין, תבאין ועוד. גרעיני הפרג משמשים גם למאכל ולהפקת שמן.
מאפיינים

קיימים מספר זנים מתורבתים של פרג מרדים, כל אחד תורבת למטרות שונות: הפקת גרעינים, הפקת אופיום, חוסן, צורת וצבע עלי הכותרת ועוד. בהתאם, ניתן למצוא נציגים של פרג מרדים בשלל גוונים וגדלים, כאשר הנפוצים ביותר הם פרחים ורודים ולבנים. כמו מיני פרג אחרים, הפרג המרדים הוא עשבוני חד שנתי, בעל גבעול ראשי אחד המכיל שרף דביק. העלים רחבים ובעלי שוליים מחורצים ומחולקים לעשרות אונות מאוחות בבסיסן.
הפרחים בעלי 4 עלי כותרת רחבים, הממוקמים בצורת צלב חופף: שני זוגות אנכיים היוצרים גביע רחב. במרכז אזור מוגבה ובו האבקנים, הסובבים עמוד עלי. הפרי הוא הלקט המכיל עשרות זרעים קטנים וכהים, המשמשים למאכל.
מרבית החומרים האופיואידיים המופקים מהפרג המרדים הם תוצר של זיקוק השרף הדביק המוכל בו. הפקה מסחרית של השרף לא מתבצעת על ידי ניקוז הגבעולים, אלא על ידי פציעתו של ההלקט כשהוא בוסר, כיון שטרם הבשלתו הוא מכיל כמויות גדולות של שרף. כמויות קטנות יותר של חומרים אופיואידיים קיימות בזרעים ובעלים.
חוקיות > ישראל

גידולו של פרג מרדים, הפצתו והפצת חלקי גבעולו אסורה על פי דיני הסמים של ארצות הברית. עם זאת, אכיפת החוק סובלנית לגידולו של הפרג כצמח נוי. הפרג מופיע גם בפקודת הסמים המסוכנים של ישראל:
...כל צמח ממין הפרג המרדים, Papaver Somniferum וכל חלק ממנו, לרבות שרשיו אך למעט הזרעים...
...78. תמציותיו ומשרותיו ותכשיריו Papaveris Somniferi Extracta של הפרג המרדים למעט: תמציותיו ומשרותיו ותכשיריו של הפרג המרדים המכילים לא יותר מ-0.2%...
..."אופיום" - מיץ מוקרש מאליו שנתקבל מהלקטיו של צמח הפרג בין בצורתו המקורית של המיץ ובין מעורב בחמרים אחרים, תהא אשר תהא כמות המורפין שבו; לרבות פסולת וכל מה שמשתייר אחרי עישון אופיום;
על פי פקודה זו ניתן לקנות בישראל את זרעי הפרג למאכל ללא הגבלה אך פיזורם באדמה וגידולם, ולו למטרת נוי, אסורה.
גידול חקלאי

בהודו וטורקיה מהווה הפרג גידול חקלאי מכניס, והן מייצאות את הפרג ותוצריו לכל העולם. למעלה מ-80% מתוצרי האופיום הנרכשים חוקית בארצות הברית מקורם בגידולים משתי מדינות אלו. עם זאת, ארגון הבריאות העולמי קבע כי קיים מחסור באספקה לשעת חירום של סמים מופקי פרג. על מנת לספק את המחסור הוחלה תוכנית נסיונית של גידול פרגים מרדימים באפגניסטן לפי אותה תוכנית גידול הפועלת בהודו וטורקיה.
פרג האופיום גדל בארצות נוספות, בחלק מהמקרים חוקית ולעיתים במחתרת. המובילה העולמית בגידול פרג האופיום היא אפגניסטן. שם, הצמח מטופח לרוב בצורה בלתי חוקית למטרת הפקת אופיום.
בשנת 2002 ממשלת לבנון עקרה שדות נרחבים של פרגי אופיום במזרח המדינה, שגודלו למטרת ייצור ומסחר בסמים מופקי פרג. על פי המדווח, שדות האופיום באותה שנה נפרשו על פני מיליון וחצי מ"ר, רובם ככל הנראה נזרעו וגודלו לאחר 1994, אז ביצעה הממשלה הלבנונית פעולת ביעור דומה.
הפרגים מגודלים לשתי מטרות עיקריות: הפקת אופיום והפקת זרעים למאכל. אף על פי שלזרעי הפרג אין השפעה דומה לזו של האופיום, הוכח כי אכילת כמות קטנה יחסית של זרעי פרג מספיקה כדי להציג שאריות אופיום בבדיקת דם המגלה את הסם. במחקר ייצוגי נבדק אכל שני בייגלים בציפוי פרג ונבדק מיד לאחר מכן. בדיקת הדם חזרה חיובית להמצאות אופיום.
עובדה זו שימשה כבדיחה במספר תוכניות טלוויזיה, ביניהן סיינפלד, שם איליין נבדקת טרם מסע במסגרת העבודה ונאלצת להסביר את התמכרותה לאופיום, שמקורה באכילת לחמנייה עם זרעי פרג.
קיים ענף קטן יותר של גידול פרגים למטרות נוי. הפרגים מגיעים במגוון רחב ומרהיב של צבעים וגדלים, אך היקף המכירות בו קטן משמעותית. לרוב מגדלים של פרגים למטרות נוי נהנים מענף הכנסה מקביל מהפרגים, כגון קצירת הזרעים או הפקת שמן פרגים מהם.