וילה מדיצ'י
היסטוריה

בימי קדם היה אתר וילה מדיצ'י חלק מגני לוקולוס, שעבר לידיה של המשפחה הקיסרית עם מסלינה שנרצחה בווילה.
בשנת 1564, כאשר האחיינים של הקרדינל ג'ובאני ריצ'י ממונטפולצ'יאנו רכשו את הנכס, הוא היה נטוש כבר זמן רב ושימש לגידול גפנים ליין. המגורים היחידים שם היו הביתן של הקרדינל מרצ'לו קרשצ'י ששמר על הכרם והחל בשיפורים בוילה בניהולו של האדריכל, איש פירנצה, נני ליפי, שנפטר עוד בטרם העבודות התקדמו מדי. הבעלים החדשים שכרו את שירותיו של האדריכל אניבלה ליפי, בנו של האדריכל המנוח, להמשיך בעבודה.
בשנת 1576 נרכש הנכס על ידי הקרדינל פרדיננדו דה מדיצ'י, שסיים את המבנה על פי העיצובים של ברתולומאו אמנאטי. וילה מדיצ'י הפכה מיד לראשונה בין נכסי מדיצ'י ברומא, שנועדה לתת ביטוי קונקרטי לעלייתם של בני המדיצ'י בקרב הנסיכים האיטלקיים ולהצביע על נוכחותם הקבועה ברומא. בשל התעקשות הקרדינל, שילב אמנאטי בעיצוב תבליטי בסיס ופסלים רומיים שנראו לעין כמעט מכל כיוון. כתוצאה מכך חזיתות וילה מדיצ'י הפכו למעין מוזיאון וירטואלי פתוח. סדרת גנים מפוארים הזכירה את הגנים הבוטניים שנוצרו בפיזה ובפירנצה על ידי אביו של הקרדינל קוזימו הראשון דה-מדיצ'י, המוגנים במטעי אורנים, ברושים ואלונים. לפרדיננדו דה מדיצ'י היה סטודיו, מקום מפגש לחקר ולהתבוננות, שנבנה בצפון מזרח הגן מעל חומת אורליאן. כעת משקיפים החדרים הללו אל הגנים של וילה בורגזה, אך אז נשקפו מהם נופים רומיים כפריים. שני החדרים הללו נחשפו רק בשנת 1985 על ידי ג'רלדין אלברס, ששיקם את המבנה: שטיפת הסיד הסתירה ושמרה על קישוטי הפרסקו הנפלאים שבוצעו על ידי יקופו צ'וקי בשנים 1576 ו־1577.
בין המכלול המדהים של הפסלים הרומאים בוילה היו כמאה ושבעים יצירות שנרכשו משני אוספים רומיים שקובצו לאחד דרך נישואין: אוסף קפרניקה ואוסף דלה ואלה. תחריט המפרט את סידור הפסלים לפני 1562 תועד על ידי גלסי אלגיסי. שלוש עבודות שהגיעו לווילה מדיצ'י תחת קרדינל פרננדו, דורגו בין היצירות המפורסמות בעיר: "קבוצת ניובה (Niobe Group)" "פסל המתאבקים", ו"מחדדי התערים" ("Arrotino") ששלושתן התגלו בשנת 1583 ונרכשו מיד על ידי הקרדינל פרדיננדו. כאשר ירש הקרדינל את תוארו כדוכס מטוסקנה בשנת 1587, לאחר שאחיו הבכור נפטר, הוא הסתפק בעותקי גבס מאוסף ניובה שלו, מתוך הבנה מלאה של היוקרה שנצברה למדיצ'י בכך ששמרו אוסף כה מפואר בעיר האירופית, שמשמעותו עלתה מעל ומעבר להון שלהם. אריות מדיצ'י הושלמו בשנת 1598, ואגרטל מדיצ'י נכנס לאוסף בווילה, ואחריו וונוס דה-מדיצ'י בשנות ה־1630; פסלי מדיצ'י לא הועברו לפירנצה עד המאה ה־ 18. אז היוו עתיקות וילה מדיצ'י את גרעין אוסף העתיקות בגלריית אופיצי, ופירנצה החלה לככב במסלול הטיול הגדול באירופה.
המזרקה בחזית וילה מדיצ'י נוצרה מאגרטל גרניט אדום שמקורו ברומא העתיקה. היא תוכננה על ידי אניבלה ליפי בשנת 1589. הנוף הנשקף מהווילה הצופה אל המזרקה לכיוון סנט פיטר מרחוק, צויר פעמים רבות, אך העצים בקדמתו לא טשטשו את הנוף.
כמו וילה בורגזה הצמודה אליהם, גני וילה מדיצ'י היו נגישים בהרבה מהארמונות הפורמליים דוגמת ארמון פארנזה ששכן בלב העיר. במשך מאה וחצי הייתה וילה מדיצ'י אחת התפאורות האלגנטיות והנוכחות ביותר ברומא, מקום מושבה של שגרירות הדוכס הגדול לכס הקדוש. כאשר תם הרצף הגברי של שושלת מדיצ'י בשנת 1737, הווילה עברה לבית לורן, ועד מהרה בתקופת נפוליאון, לממלכת אטרוריה. כך השיג נפוליאון בונפרטה בעלות על וילה מדיצ'י, אותה העביר לאקדמיה הצרפתית ברומא. בהמשך, היא שיכנה את הזוכים בפרס רומא היוקרתי, כולל במאים מכובדים כולל ז'אן-אוגוסט-דומיניק אנגר ובלטוס, עד שפסקה חלוקת הפרס בשנת 1968.
בשנת 1656 סופר כי כריסטינה, מלכת שוודיה, הפעילה את אחד התותחים על ראש טירת סנטאנג'לו מבלי לכוון אותו תחילה. הכדור התועה פגע בווילה, והשמיד את אחת מהחבצלות הפלורנטיניות שעיטרו את החזית.