אידו (שפה)
דקדוק

מילת היידוע באידו היא la והיא בלתי משתנה. כל מילה באוצר המילים של אידו מורכבת משורש ומסיומת דקדוקית. מילים אחרות יכולות להיווצר מאותה מילה על ידי החלפת הסיומת הדקדוקית, או על ידי הוספת תוספות מסוימות בין השורש לסיומת הדקדוקית.
חלק מהסיומות הדקדוקיות מוגדרות כך:
| צורה דקדוקית | אידו | אספרנטו | אספרנטו | עברית |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שם עצם יחיד | -o (libro) | -o (libro) | -o (libro) | - (ספר) |
| שם עצם ברבים | -i (libri) | -oj (libroj) | -oj (libroj) | -ים (ספרים) |
| שם תואר | -a(ofta) | -a, -aj (ofta, oftaj) | -a, -aj (ofta, oftaj) | - (נפוץ) |
| תואר הפועל | -e (ofte) | -e (ofte) | -e (ofte) | - (באופן נפוץ) |
| שם הפועל בזמן עבר | -ir (irir) | -inti (irinti) | -i (iri) | - (ללכת) |
| שם הפועל בזמן הווה | -ar (irar) | - anti (iranti) | -i (iri) | - (ללכת) |
| שם הפועל בזמן עתיד | -or (iror) | -onti (ironti) | -i (iri) | - (ללכת) |
| עבר | -is (iris) | -is (iris) | -is (iris) | - (הלך/הלכה/הלכו) |
| הווה | -as (iras) | -as (iras) | -as (iras) | - (הולך/הולכת/הולכים) |
| עתיד | -os (iros) | -os (iros) | -os (iros) | - (ילך/תלך/ילכו) |
| ציווי | -ez (irez) | -u (iru) | -u (iru) | - (לך/לכי/לכו) |
| מותנה | -us (irus) | -us (irus) | -us (irus) | - |
רובן של הסיומות הדקדוקיות האלו זהות לאספרנטו מלבד ir, i ar, or ו-ez. אספרנטו מסמנת את שמות העצם ברבים בסיומת-j (כך ששמות רבים מסתיימים ב-oj), משתמשת ב-i עבור שמות פועל, ומשתמשת ב-u עבור צורת הציווי. לעומתה, באידו שמות העצם ברבים מסומנים בסיומת הקצרה יותר-i, ולכן שמות פועל מסומנים ב-r (וב-a, i או o בהתאם לנטיית הזמן), כך גם צורת הציווי מסומנת בסיומת המובחנת יותר ez.
לשתי השפות יש את אותם כללים דקדוקיים לגבי שמות עצם (מסתיימים ב-o), שמות תואר (מסתיימים ב-a) והיבטים רבים. בשתי השפות ניתן לראות קשר ישיר בין המילים multa "הרבה" ו-multo "רוב" דרך החלפת סיומת שמות התואר a ב-o בשביל להפוך את המילה לשם עצם, או להפך. פעלים באספרנטו ובאידו אינם משתנים בהתאם לאדם, למספר או למין; הסיומות as,is ו-os מתאימות בין אם הנושא הוא אני, אתה, הוא, היא, הם או כל דבר אחר.
כמה הבדלים מינוריים כוללים את הסרת הריבוי של התואר, ושינוי ברבים מ-j המוצמד אל סוף המילה להחלפה סינתטית של הסופית-o ב-i. לפיכך, באספרנטו belaj hundoj ("כלבים יפים") הופך באידו ל-bela hundi', וכך נמשכת המגמה של היעדר התאם דקדוקי מחייב במשפט.
הבדלים גדולים יותר נוצרים, עם זאת, בדרך גזירתן של מילים רבות. לדוגמה, באספרנטו, שם העצם krono פירושו "כתר", ועל ידי החלפת ה-o ב-i גוזרים את הפועל kroni "להכתיר". עם זאת, אם היו מתחילים עם הפועל kroni, "להכתיר", ומחליפים את ה-i ב-o על מנת ליצור שם עצם, המשמעות המתקבלת לא תהיה "הכתרה", אלא ה"כתר" המקורי. הסיבה לכך היא שהשורש kron הוא מטבעו שם עצם. כדי לקבל את שם הפעולה, יש צורך להשתמש בסיומת המיוחדת - ado. אם כן, בשביל להטות נכון שורשים יש לדעת לאיזה חלק מחלקי הדיבר שייך כל שורש אספרנטו.
אידו פתרה בעיה זו בכך שהציגה מספר סיומות בניסיון להבהיר את המורפולוגיה של מילה נתונה, כך שאין צורך לשנן את חלק הדיבר של השורש המקורי. לדוגמה במקרה של המילה krono "כתר", מתווספת הסיומת - izar "לכסות עם" כדי ליצור את הפועל kronizar "להכתיר". מפועל זה ניתן להסיר את הסיומת-ar ולהחליף אותה ב-o, וכך ליצור את המילה kronizo "הכתרה". על ידי חסימת האפשרות להטיה ישירה של שם עצם לפועל, כמו באספרנטו, ניתן לזהות שורשים באידו ללא צורך לשנן אותם.
עבור המילה השימושית "להיות", שמוצבת לפני כל תואר, אידו מאפשרת או esas או קיצור נוח של המילה, es בזמן הווה; עם זאת, יש להשתמש בצורות המלאות לזמן עבר esis וזמן עתיד esos. שמות תואר מושווים באידו באמצעות המילים plu = יותר, maxim = הכי הרבה, min = פחות, miniim = הכי פחות, kam = מאשר/כמו.
קיימות באידו שלוש קטגוריות של תואר הפועל: הפשוט, הנגזר והמורכב. תוארי הפועל הפשוטים אינם צריכים סיומות מיוחדות, למשל: tre = מאוד, tro = יותר מידי, olim = קודם, nun = עכשיו, nur = רק. לתוארי הפועל הנגזרים והמורכבים, שאינם במקור כאלה אלא נגזרים משמות עצם, תארים ופעלים, יש את הסיומת -e.
אספרנטו מושפעת מסמנטיקה ופונולוגיה סלאבית, ואילו אידו תואמת יותר ממנה לשפות הרומאניות.