הקונצנזוס המדעי באשר לשינוי האקלים
נקודות ההסכמה

הקונצנזוס המדעי הנוכחי הוא ש:
האקלים על כדור הארץ התחמם באופן משמעותי מאז סוף המאה ה-19.
פעילויות אנושיות (בעיקר פליטות גזי חממה) הן הגורם העיקרי לכך.
פליטות מתמשכות יגדילו את הסבירות והחומרה של השפעות ברחבי העולם.
אנשים ומדינות יכולים לפעול באופן אינדיבידואלי וקולקטיבי כדי להאט את קצב ההתחממות הגלובלית, תוך היערכות לשינויי אקלים בלתי נמנעים ולהשלכותיהם.
נעשו מספר מחקרים על הקונצנזוס המדעי. בין המצוטטים ביותר הוא מחקר משנת 2013 של כמעט 12,000 תקצירי מאמרים על מדעי האקלים שעברו ביקורת עמיתים, אשר פורסמו מאז 1990, מתוכם קצת יותר מ-4,000 מאמרים הביעו דעה בנוגע לסיבה להתחממות הגלובלית לאחרונה. מתוכם, 97% מסכימים, במפורש או במרומז, שההתחממות הגלובלית מתרחשת ונוצרת על ידי האדם. "סביר מאוד" שהתחממות זו נובעת מ"פעילות אנושית, במיוחד פליטות גזי חממה" באטמוספירה. לשינוי טבעי לבדו היה אפקט קירור קל ולא אפקט חימום.
דעה מדעית זו באה לידי ביטוי בדו"חות סינתזה, על ידי גופים מדעיים בעלי מעמד לאומי או בינלאומי, ועל ידי סקרי דעה בקרב מדעני אקלים. מדענים בודדים, אוניברסיטאות ומעבדות תורמים לחוות הדעת המדעית הכוללת באמצעות פרסומיהם שעוברים ביקורת עמיתים, ותחומי ההסכמה המשותפת והוודאות היחסית מסוכמים בדו"חות ובסקרים המוערכים הללו. דו"ח ההערכה החמישי של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים (AR5) הושלם בשנת 2014. להלן עיקרי מסקנותיו:
"ההתחממות של המערכת האקלימית היא חד משמעית, ומאז שנות ה-50, רבים מהשינויים שנצפו הם חסרי תקדים במשך עשרות עד אלפי שנים".
"ריכוזים אטמוספיריים של פחמן דו-חמצני, מתאן ותחמוצת חנקן עלו לרמות חסרות תקדים לפחות ב-800,000 השנים האחרונות".
ההשפעה האנושית על המערכת האקלימית ברורה. סביר מאוד (הסתברות של 95%–100%) שהשפעת האדם הייתה הגורם הדומיננטי להתחממות כדור הארץ בין השנים 1951 ל-2010.
"שיעורים גדלים של התחממות [גלובלית] מגדילים את הסבירות להשפעות חמורות, מתפשטות ובלתי הפיכות."
"צעד ראשון לקראת הסתגלות לשינויי אקלים עתידיים הוא הפחתת הפגיעוּת והחשיפה להִשְׁתַּנּוּת האקלים כיום".
"ניתן להפחית את הסיכונים הכוללים של השפעות שינוי האקלים על ידי הגבלת קצב וגודל שינוי האקלים"
ללא מדיניות חדשה להפחתת שינויי האקלים, התחזיות מצביעות על עלייה בטמפרטורה הממוצעת העולמית בשנת 2100 של בין 3.7 ל-4.8 מעלות צלזיוס, ביחס לרמות הפְּרֵה-תעשייתיות (ערכים חציוניים; הטווח הוא 2.5 עד 7.8 מעלות צלזיוס, כולל אי-ודאות אקלימית).
המסלול הנוכחי של פליטות גזי החממה בעולם אינו עולה בקנה אחד עם מטרת הגבלת ההתחממות הגלובלית מתחת ל-1.5 או 2 מעלות צלזיוס, ביחס לרמות הפרה-תעשייתיות. הבטחות שניתנו כחלק מהסכמי קנקון (אנ') עולות בקנה אחד באופן כללי עם תרחישים חסכוניים שנותנים סיכוי "סביר" (הסתברות של 66%–100%) להגביל את ההתחממות הגלובלית (בשנת 2100) מתחת ל-3 מעלות צלזיוס, ביחס לרמות הפרה-תעשייתיות.
אקדמיות ואגודות מדעיות לאומיות ובינלאומיות למדע העריכו את העמדה המדעית הנוכחית על ההתחממות הגלובלית. הערכות אלו תואמות בדרך כלל את המסקנות של הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים.
מספר גופים מדעיים המליצו על מדיניות ספציפית לממשלות, והמדע יכול למלא תפקיד במתן מענה אפקטיבי לשינויי האקלים. עם זאת, החלטות מדיניות עשויות לדרוש שיפוט ערכי ולכן אינן נכללות בחוות הדעת המדעית.
אף גוף מדעי בעל מעמד לאומי או בינלאומי אינו מחזיק בדעה רשמית החולקת על כל אחת מנקודות ההסכמה העיקריות הללו. הגוף המדעי הלאומי או הבינלאומי האחרון שנטש את ההתנגדות היה האגודה האמריקאית לחקר הגאולוגיה של הנפט (אנ'), אשר ב-2007 עדכנה את דבריה לעמדתה הנוכחית הבלתי-מחייבות. כמה ארגונים אחרים, בעיקר אלה המתמקדים בגאולוגיה, מחזיקים גם הם בעמדות בלתי-מחייבות.