המאה ה-18
סכסוכים פנימיים ותמורות פוליטיות > אירופה

מאה זו היא חלק מרצף הזמן בו כובד המשקל הכלכלי האירופי עובר ממדינות הים התיכון למדינות החוף האטלנטי, אודות למסעות האטלנטיים של המאות האחרונות. לאחר שבמאה ה־17 דעכה עוצמתן של האימפריה הספרדית והפורטוגזית, לטובת ההולנדית והבריטית, במאה ה־18 דועך גם כוחה הבינלאומי של הולנד, והבריטים והצרפתים לוקחים את ההובלה ומנצלים אותה כדי לבנות אימפריות מסחריות שקידמו את צמיחתה של כלכלה גלובלית מאורגנת של ממש. לצד זאת, מתחזקת במאה זו הדומיננטיות גם של מדינות מרכז היבשת, בהן פרוסיה, שבשנה זו ביססה מערכת בירוקרטית מהיעילות ביותר של התקופה, ואוסטריה של בית הבסבורג. פרוסיה ואוסטריה גם החזיקו לאורך המאה שניים מארבעת הצבאות האירופאים הגדולים ביותר, לצד רוסיה וצרפת.
בתחילת המאה מאבק דומיננטי ביבשת היה בין בית הבסבורג לבית בורבון, אולם בהדרגה הפך רלוונטי פחות לעומת מאבקים אקטואליים יותר: המאבק של הבריטים והצרפתים לגבי האימפריות הקולוניאליות שלהם, ושינוי מאזן הכוחות במרכז היבשת שנגרם עקב עלייתה של פרוסיה. מאבקים אלו מתנקזים בשנת 1756 לכדי מלחמה בשלוש יבשות.
במהלך המאה המשיכו להתגבש ביבשת צבאות הקבע המקצועיים, בו שולבו אצילים בתפקידי קצונה, ואת שאר התפקידים איישו בעלי מעמדות נמוכים לצד שכירי חרב. במחצית השנייה של המאה חלק מצבאות אירופה הכפילו את גודלם. לצד זאת, מערכות התנהגות רשמיות איפשרו לצדדים מובסים לסגת באופן מסודר הפכו את המלחמות לקטלניות פחות, באופן יחסי.
אנגליה שלאחר המהפכה המהוללת – בה שאף השלטון ליצור איזון מחדש של הכוח בין המלך לפרלמנט, לטובת חיזוק הפרלמנט – התמודדה עם מספר מרידות של היעקוביטים, ששאפו להחזיר את השוללת המודחת ופעלו בעיקר מצרפת ובתמיכת סקוטלנד, ויילס ואירלנד. במחצית הראשונה של המאה היו 4 ניסיונות מרד מטעמם, אולם ניסיונות אלו לא צלחו.
נקודות ציון נוספות:
1701–1714: מלחמת הירושה הספרדית – פרצה על רקע מעבר של ספרד משליטת בית הבסבורג לבית בורבון והתקרבות הממשל הספרדי לצרפת על חשבון קרבתה לאוסטריה. תום המלחמה בהעברת טריטוריות באיטליה והולנד משליטה ספרדית לשליטה אוסטרית.
1709: קרב פולטבה – הפסדה של שוודיה במלחמה מול רוסיה החליש את הדומיננטיות של שוודיה בצפון אירופה. המשך המלחמה הצפונית הגדולה הציב את רוסיה כאימפריה אזורית דומיננטית.
1733–1738: מלחמת הירושה הפולנית – מותו של מלך פולין גרר את האימפריות האזוריות למאבק ביניהן על ההשפעה על ממלכת פולין–ליטא. המאבק הגיע לכדי מלחמה בין המחנה האוסטרי–רוסי למחנה הצרפתי–ספרדי. כחלק מהמלחמה, קיבלה נאפולי את עצמאותה מהשליטה האוסטרית, והתקיימה כממלכה עצמאית בחסות ספרדית. לצד זאת, המלחמה הסתיימה בהגברת ההשפעה הרוסית על פולין, ובסך הכל גם לאחר המלחמה נותר מאזן הכוחות באירופה שקול יחסית.
1746: קרב קלודן – הניסיון החמישי והאחרון של היעקוביטים – במהלך כמאה שנים – למרוד בתוצאות המהפכה המהוללת באנגליה. לאחר כישלון המרד חדל המאבק הלוחמני בין שתי השושלות. זהו הקרב האחרון שהתחולל על אדמת האי הבריטי[דרוש מקור].
1772: חלוקת פולין הראשונה – על רקע עליית כוחן של מעצמות מרכז אירופה – אוסטריה ההבסבורגית ופרוסיה – אל מול כוחה של האימפריה הרוסית, ממלכת פולין–ליטא שעמדה בתווך נפגעה ואיבדה כ־30% מאדמותיה וכ־50% מחייליה בהסכמים של שלושת המעצמות השכנות על חלוקת אזורי ההשפעה שלהן. על פי הערכות מקובלות, שלוש האימפריות ראו הזדמנות לכבוש את פולין בין היתר מכיוון שבפולין היה משטר של ביזור כוח לאצולה והחלשת המלוכה המרכזית, ובהתאמה גם החלשת הצבא המרכזי.
1773: מרד פוגצ'וב – על רקע מאבקם של הקוזאקים בניסיונות האימפריה הרוסית לקלוט אותם, וברפורמות של יקטרינה הגדולה שהטילו מגבלות על האיכרים, איכרים וקוזאקים בדרום רוסיה התאחדו למרד תחת ימליאן פוגצ'וב. בשנת 1774 פרסם פוגצ'וב מניפס לשחרור האיכרים ממסים וזכה לתמיכה רבה שהובילה להרג של כ־1,500 אצילים, אולם בהמשך אותה שנה דוכא המרד.
1795: חלוקת פולין השלישית – שנתיים לאחר חלוקת פולין השנייה, בה איבדה פולין–ליטא שטחים נוספים לשלושת המעצמות המקיפות אותה – אוסטריה, פרוסיה והאימפריה הרוסית – השלוש מחלקות את שארית הממלכה הפולנית–ליטאית ביניהן ומביאות לסופה.
המהפכה הצרפתית והשלכותיה:
1789–1799: המהפכה הצרפתית – התקוממות עממית נגד המלוכה הביאה לכינון אספה לאומית נבחרת, שקידמה כללים להגדלת חירויות האדם. המהפכה הביאה לניסיונות תגובה אנטי מהפכנים, להשבת המלוכה, בתוך צרפת ומחוצה לה. בשנת 1793 הוצא המלך להורג לאחר שהואשם בקשירת קשר נגד המהפכה.
1794-1793: שלטון הטרור – היעקובינים עלו לשלטון בצרפת, והנהיגו שלטון יחיד, שקידם חקיקה לטובת פשוטי העם וכך זכה לתמיכתם. היעקובינים התמודדו בהצלחה עם האיומים על המשטר מתוך צרפת ומחוצה לה, אולם לאחר מכן שקעו במאבקים פנימיים אינטנסיביים.
1792–1802: מלחמות המהפכה הצרפתית – כוחות צרפת המהפכנית התמודדו מול צבאות בריטניה, אוסטריה, פרוסיה, רוסיה ומונרכיות נוספות, שתמכו בהשבת המלוכנות לצרפת.
1799: נפוליאון – מבצע הפיכה צבאית ונעשה לדיקטטור צרפת.