stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ציון באייר
שיטת הסימון

העיקרון המנחה של מתן השמות לכוכבי הקבוצות היה דירוגם על פי חשיבות בסדר יורד, כלומר α היה הכוכב החשוב ביותר בקבוצה, β השני בחשיבותו, וכך הלאה. עם תום 24 האותיות של האלפבית היווני השתמש באייר באותיות קטנות מהאלפבית הלטיני, ובמקרה הצורך גם באותיות גדולות מאלפבית זה. ציון כוכבים באותיות לטיניות הופיע בקבוצות גדולות עם הרבה כוכבים כגון עקרב והספינה ארגו, שפורקה לארבע קבוצות, אך רוב כוכביה נשארו עם האות הקודמת שלהם גם בקבוצה החדשה. בשנים מאוחרות יותר עם התקדמות מיפוי השמיים והצורך לסמן כוכבים נוספים, נעשה שימוש במספרים נוסף על האותיות.
חשיבות הכוכב בקבוצה חפפה לרוב את בהירותו הנראית, אך לעיתים העדיף באייר את מיקומו או את סדר הזריחה של הכוכבים מעל האופק. לדוגמה, α באוריון (ביטלג'וז) פחות בהיר מ-β באוריון (ריג'ל) אך ממוקם במרכז הקבוצה וזורח מוקדם יותר. α בתאומים (קסטור) פחות בהיר מ-β בתאומים (פולוקס) אך זורח לפניו.
סימוני משנה

כוכבים כפולים (בעיקר כפולים אופטיים) סומנו לעיתים קרובות באות יחידה עם ספרה עילית לציין את ההפרדה ביניהם (למשל, 1μ ו-2μ בעקרב), אך לפעמים סומנו בצורה זו גם כוכבים זוגיים (למשל 1α ו-2α בצלב הדרומי) או אפילו מספר כוכבים שנמצאו באותו אזור של קבוצה מסוימת (למשל ‏1π, ‏2π,‏ 3π, ‏4π, ‏5π, ו-6π באוריון).
כוכבים זוגיים (או מערכות כוכבים עם יותר משני כוכבים) מקובל לציין בציון באייר המקובל עם תוספת של אות לטינית גדולה לציון ההפרדה ביניהם (למשל α בקנטאור A ו-α בקנטאור B).
שינויים בציון באייר

עם השנים חלו שינויים בקבוצות הכוכבים ואלו הביאו לשינויים בשמות הכוכבים כעל פי ציון באייר. לדוגמה, פרוק קבוצת הכוכבים "הספינה ארגו" לארבעה חלקים הביא לכך שהקבוצות שדרית, מפרש וירכתי הספינה חולקים ביניהם את האותיות לפי הציון המקורי של הכוכבים ולכן כל אות מופיעה רק באחת מהקבוצות.
שינויי גבולות בין שור ועגלון שינו את שם הכוכב אל-נאת' מ-γ בעגלון ל-β בשור ובאופן דומה הפך הכוכב אלפרץ מ-δ בפגסוס ל-α באנדרומדה.
ראו גם

ציון פלמסטיד
צפע רמה ווגלרי

| צפע רמה ווגלרי |
| --- | --- |
 צפע רמה ווגלרי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: צפע הרמה
מין:: צפע רמה ווגלרי
שם מדעי
 Tropidolaemus wagleri ‏בויה, 1827

נחש על העצים בפארק לאומי בתאילנד.
צפע רמה ווגלרי (שם מדעי: Tropidolaemus wagleri) הוא מין של נחש צפע מתת-משפחת צפעוני הגומה, החי ביערות של דרום-מזרח אסיה מדרום וייטנאם ודרום תאילנד עד לסינגפור ולכמה מאיי מלזיה ואינדונזיה כמו סומטרה, באנגקה, איי מנטאוואי ואיי קיאו. הנחש ידוע גם בשם העממי: "גומצן המקדש", עקב שכיחותו הגדולה במקדש הנחשים (Temple of the Azure Cloud) שבפננג, מלזיה.
מאפיינים

בעבר נחש זה השתייך לסוג גומצן אסייתי, אך הוא הועבר לסוג צפע הרמה (Tropidolaemus). משמעות שם המין: "T. wagleri", היא על שם ההרפטולוג הגרמני יוהאן גאורג ווגלר.
אצל נחש זה ישנה דו-צורתיות זוויגית, בה הנקבות גדולות מהזכרים ומגיעות לאורך של 1 מטר, בעוד הזכרים נפוצים יותר באורך 75 סנטימטרים. הם בעלי דפוס פסים שחורים ורצועות צהובות עליהם, כשהפרטים הצעירים מוסווים יותר וצבעם ירוק המתמזג עם העלים. הם מטפסים מוצלחים ונכרכים בקלות על הענפים ביער הגשם, כשהזנב מתפתל כדי להיכרך על הענפים.
נחש זה הוא קרובם של נחשי העכסן והגומצן מאמריקה הדרומית וכמותם הוא בעל חיישנים רגישים לצד עיניו לחום גוף של בעלי חיים עם רגישות של 0.003 מעלות צלזיוס. הנחש פעיל בלילה ואז מתמקם על מקום קבוע על העץ ואורב לטרף. הטרף מורכב מעכברים, עופות קטנים, זוחלים אחרים ועוד והוא מתקיף אותו במהירות אדירה מהענף.
הארס של נחש זה יכול לפגוע ואף להרוג אנשים, עם מעל ארבעה סוגי פפטידים הגורמים בעיקר לפגיעה במערכת העצבים והשרירים וכן חוסמים את מערכת הנשימה תוך דקות ספורות וכן גורמים לסתימה של נימי דם. עם זאת ההיתקלות בנחש נדירה מאוד ולא ידוע על הרבה מוכשים.
מספר חברות תרופות מייצרות מהארס של נחש זה משחות עור המשווקות כמסירות קמטים, על אף שאין הוכחה מדעית לכך.
הערות שוליים

↑  צפע רמה ווגלרי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  Wagler's palm pit viper, Species of Thailand - Thai National Parks
צ'ארלס ספראג

צ'ארלס ארתור ספראג (באנגלית: Charles Arthur Sprague;‏ 12 בנובמבר 1887 –  13 במרץ 1969) היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אורגון ה-22 בשנים 1939–1943. הוא גם היה העורך והמוציא לאור של העיתון Oregon Statesman בשנים 1929–1969.
ראשית חייו

צ'ארלס ספראג נולד בעיר לורנס שבקנזס, כבנם של צ'ארלס אלן ספראג, מפעיל מעלית תבואה, ושל קרוליין גלאזגו. הוא גדל עם אחיו, רוברט וייט, בעיר קולומבוס ג'נקשן, איווה, שם הוא למד בבתי ספר ציבוריים ועבד אצל אביו. הוא החל ללמוד בקולג' מונמות' באילינוי, ושילם את הוצאות לימודיו מעבודה ככתב בעיתונים אזוריים. כאשר הכנסתו לא הייתה מספקת, הוא עזב את הלימודים בסוף שנת הלימודים השנייה שלו, ועבד שנתיים כמנהל בית ספר וכמורה בעיר איינסוורת' שבאיווה. בשובו למונמות', שימש ספראג כעורך עיתון הסטודנטים של הקולג'. מכאן והלאה הוא פיתח שאיפה להמשיך בתחום העיתונות. לאחר סיום לימודיו בהצטיינות ב-1910, היה ספראג למפקח הראשי של בתי הספר בעיר וייטסבורג שבמדינות וושינגטון. שנתיים לאחר מכן הוא נשא לאישה את בלאנש צ'מברלין, שהייתה מנהלת בית ספר יסודי מקומי, ולשניים נולדו שני ילדים. עד מהרה מונה ספארג כעוזר המפקח הכללי לחינוך הציבורי במדינת וושינגטון.
קריירה עיתונאית

ב-1925 עבר ספראג לאורגון, רכש שליש מהמניות של העיתון Corvallis Gazette-Times, והיה למנהל העסקי שלו. ארבע שנים לאחר מכן הוא רכש שני-שלישים מהמניות של העיתון Oregon Statesman, שבהמשך היה לעיתון המשפיע ביותר בבירת המדינה סיילם. במשך ארבעים השנים הבאות, היה ספארג העורך והמוציא לאור של עיתון זה. ב-1955 קיבל ספראג את פרס העיתונות על שם אלייג'ה פאריש לאבג'וי, וכן תואר דוקטור לשם כבוד מקולג' קולבי. ספראג קנה לעצמו שם כאחד מעורכי העיתונים והפרשנים המובילים באזור הפסיפיק נורת' וסט, ומאמרי המערכת שכתב הודפסו לעיתים קרובות מחדש בעיתונים הגדולים בארצות הברית. ספראג רכש מוניטין ארצי כדובר רהוט של ערכי העיירות הקטנות, השמרנות הפיסקלית, והאינטרנציונליזם. הוא שלט בעיתון עד ליומו האחרון. אף על פי שהיה רפובליקני מוצהר, הוא נקט בעמדה עצמאית בענייני השעה, ושיקף את הדעה הפרוגרסיבית שלעיתים קרובות הייתה מקור לעימותים מול מנהיגי מפלגתו.
ראשית הקריירה הפוליטית

ב-1938 היססו הרפובליקנים אם להציב אתגר למושל אורגון המכהן, איש המפלגה הדמוקרטית, צ'ארלס מרטין, שזכה לתמיכה חזקה מאנשי העסקים הרפובליקנים. כתוצאה מכך זכה ספראג בקלות במועמדות המפלגה הרפובליקנית למשרת המושל מבין שמונה מועמדים. באותה עת היה מרטין מבקר חריף של הניו דיל, ובבחירות המקדימות של מפלגתו ניצב מולו האיש שזכה לתמיכת ממשל הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, חבר הסנאט המדינתי, הנרי הס. תוך כדי שהוא ניצל את הפילוג בשורות הדמוקרטים, הפך ספראג את התערבות הממשל לנושא מרכזי במסע הבחירות שלו, ודחק במצביעים "להתנכר להתערבות חיצונית בעניינים פנימיים". מרטין ובעלי בריתו תמכו במסע הבחירות של ספראג. על אף היותו מתמודד חסר סיכוי לכאורה, היה ניצחונו של ספראג ברור, והוא ניצח בבחירות הכלליות ב-32 מתוך 36 מחוזות אורגון, ובסך הכל גרף 214,062 קולות מול 158,744 הקולות של הס. בבחירות אלו זכו הרפובליקנים ברוב בסנאט המדינתי של 21 מושבים מול 9 המושבים של יריביהם, ובבית הנבחרים המדינתי הם זכו ב-50 מושבים מול 10 המושבים של יריביהם.
מושל אורגון

כמושל, עורר ספראג את המורשת הפופוליסטית של ג'ורג' ג'וזף וג'וליוס מאייר. בגיבוי הן מצד הפועלים והן מצד המגזר התעשייתי, הוא החל מידית לשפר את שירותי התעסוקה המדינתיים והנהיג תוכניות הכשרה מקצועית כדי לסייע למובטלים, זאת כמאמץ לחלץ את אורגון מהשפל הגדול. הוא הפעיל תהליכי מודרניזציה במערכת החינוך המדינתית באמצעות קידום חקיקה שדאגה ליציבות בבתי הספר במחוזות הכפריים. הוא הפחית את החוב המדינתי ב-12 מיליון דולר ודאג לאיזון התקציב במקביל להגדלת שירותי הרווחה החברתיים. ספראג סייע לשמור על השקט בסכסוכי עבודה כאשר התנגד באופן החלטי לחוק למניעת פיקוח, שמאוחר יותר נקבע כנוגד את החוקה על ידי בית המשפט העליון של ארגון. עם זאת הוא איבד את התמיכה הפוליטית של האיגודים המקצועיים, כתוצאה ממדיניותו להענקת חוזים מדינתיים לאלו שהגישו את ההצעות הזולות ביותר, בין אם הם היו חברות שעובדיהם היו מאוגדים, ובין אם לאו.
הרפובליקנים ציפו למצב של קלות מבחינה חקיקתית ופוליטית. אף על פי כן, ספראג הטיל וטו על הצעות חוק רבות שהועברו על ידי עמיתיו הרפובליקנים, עד כי מתנגדיו ניסו ליזום בחירות חוזרות. ניסיון זה כשל, אך יעילותו של ספראג ירדה.
במהלך תקופת כהונתו של ספראג כמושל, הייתה אורגון למדינה הראשונה בארצות הברית שיזמה פעולות שליטה על כריתת עצים כדי להבטיח אכיפה של פעולות ייעור פרוגרסיביות. פעולות אלו כללו הגנה על עצים מפני שריפות לבירוא יערות, הימנעות מכריתת עצים צעירים במהלך פעולות כריתה, ושמירה על מספר מסוים של עצים בוגרים למטרות הזרעה. בנוסף, אומצה תוכנית למחקר ייעור מדינתי. ספראג גם דאג שתינתן למדינה סמכות לרכוש קרקעות נטושות לייעור מחדש. "טיפול חכם בקרקעות היערות הטבעיים", הוא הכריז, "מצריך את ביסוסם תחת בעלות ציבורית, למעט אלו שהקרקעות נמצאות בידיהם של חברות פרטיות חזקות שמסוגלות לטפל בהם לטווח ארוך".
עם התגברות הלחצים לקראת פרוץ מלחמת העולם השנייה, ניסה ספראג למתן את הדעות ואת הגישה כלפי היפנים. מסע הבחירות למשרת המושל של 1942 החל כאשר אירעה המתקפה על פרל הארבור. ביום המתקפה הוא פקד על האזרחים ממוצא יפני להישאר בבתיהם וקרא לתושבי אורגון לא להטריד אותם. ספראג המשיך להגן על היפנים עד שעמיתו הרפובליקני, מזכיר המדינה של אורגון, ארל סנל נכנס למירוץ. בשלב זה נטה ספראג ימינה, אך באמצע פברואר הוא "דחק לביצוע פעולה נוספת כדי להסיר את האיום הזה והמליץ על כליאתם". כמה ימים לאחר מכן חתם הנשיא רוזוולט על צו נשיאותי 9066. ספראג לא כלל את דעותיו או את עמדותיו הפוליטיות בסוגיה זו במסע הבחירות שלו, ואלו לא דווחו בעיתונות.
בכל מקרה, ספראג הפסיד בבחירות המקדימות לסנל, שבבחירות הכלליות נבחר כמושל אורגון הבא. ספראג חש תחושה צורבת של הפסד, ומאוחר יותר התחרט על שינוי דעתו בנוגע ליפנים. הוא תמך בשובם של המפונים היפנים ובהשבת רכושם בדצמבר 1944, הגן עליהם באסיפות, ואף קיבל עיטור מאת הקיסר הירוהיטו "על שירות מצוין לעניין היפני" זמן קצר לפני מותו.
ב-1944 ניסה ספראג להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית, אך בבחירות המקדימות של הרפובליקנים הוא הפסיד לגאי קורדון, שנבחר.
מותו והנצחתו

צ'ארלס ספראג נפטר בסיילם ב-13 במרץ 1969. הוא נטמן בבית הקברות סיטי ויו שבעיר. על שמו נקרא ב-1972 בית ספר תיכון בסיילם.
ספראג היה קרוב משפחה רחוק של שניים ממושלי רוד איילנד, ויליאם ספראג השלישי וויליאם ספראג הרביעי.
לקריאה נוספת

Floyd J. McKay (Winter 1995–1996). "Charles Sprague's Internal Wars: Civil Liberties Challenges of an Editor and Governor". Oregon Historical Quarterly.
הערות שוליים

↑  צ'ארלס ספראג, באתר אגודת המושלים הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605411105171  GND: 119403411X  LCCN: n98062009  SNAC: w61r70mf  VIAF: 73171012   WorldCat (עם VIAF): 73171012
צפע ראסל סיאמי

| צפע ראסל סיאמי |
| --- | --- |
 צפע ראסל סיאמי
מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
תת־סדרה:: נחשים
משפחה:: צפעיים
סוג:: דאבויה
מין:: צפע ראסל סיאמי
שם מדעי
 Daboia siamensis ‏סמית, 1917

צפע ראסל סיאמי (שם מדעי: Daboia siamensis) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הצפעיים, שהוא קרובו של צפע הודי ובמשך שנים נחשב לתת-מין שלו, אך הוא הופרד למין עצמאי עקב מספר הבדלים, בייחוד בצבע ובמבנה הרצועות.
מאפיינים

צפע זה מצוי בטבע בדרום-מזרח אסיה (מצוי במיאנמר, קמבודיה, לאוס, תאילנד ובחלק מאיי אינדונזיה), דרום סין (במחוזות גואנגשי וגואנגדונג) ובטאיוואן. ייתכן שמצוי גם בווייטנאם ובסומטרה. הוא דומה מאוד לצפע הודי, אך בעל צבע אפור או אפור-זית ולעיתים כתום, עם רצועות שחורות שמצידיהם ישנם נקודות שחורות שאינם מופיעות אצל צפע הודי. נחש זה מגיע לאורך 1.5 מטר ולעיתים עד 3 מטרים.
לרוב הוא יימצא נח מתחת לעשבים או סלעים ללא פעילות. הוא פעיל בעיקר בלילה, אז הוא מחפש מכרסמים, עופות, צפרדעים וטרף דומה. הארס משמש בעיקר להרוג את טרפו, מה שנגרם בקלות רבה לטרף קטן.
ארס

בדומה לקרובו ההודי זהו צפע קטלני בעל ארס שיכול להרוג בקלות, תוך פגיעה בדם, בכליות ויכול לגרום לאלח דם, דימום נמרץ ונזק למוח וללב. ללא הצלה אדם ימות מהר מאוד מהכשה של צפע ראסל, מאחר שהוא מזריק ארס רב בכל הכשה.
בתאילנד חברה בשם "Russell's Viper Antivenin" מייצרת נסיוב נגד ארס בידי הצלב האדום התאילנדי (Thai Red Cross) מנחשי צפע ראסל סיאמים, כדי להציל אנשים שהוכשו מהנחש.
הערות שוליים

↑  צפע ראסל סיאמי באתר הרשימה האדומה של IUCN
ציבא

וְדָוִד, עָבַר מְעַט מֵהָרֹאשׁ, וְהִנֵּה צִיבָא נַעַר מְפִיבֹשֶׁת, לִקְרָאתוֹ; וְצֶמֶד חֲמֹרִים חֲבֻשִׁים, וַעֲלֵיהֶם מָאתַיִם לֶחֶם וּמֵאָה צִמּוּקִים וּמֵאָה קַיִץ--וְנֵבֶל יָיִן.

— ספר שמואל ב', פרק ט"ז, פסוק א'
 איור מתוך תנ"ך מורגן, דוד בורח מירושלים וציבא נער מפיבושת בא לקראתו
צִיבָא הוא דמות מקראית, המתוארת בספר שמואל כעבד שאול המלך, ולאחר מכן כעבד לנכדו מפיבושת.
שמו ומוצאו

נראה שמוצא שמו של ציבא הוא מן הלשון הארמית, מהמילה, סיב, שפירושה: לשון ענף. משה צבי סגל מפרש משורש צ-ב-ה, כלומר - רצה, הזדקק לדבר, או שהשם ציבא הוא קיצור של השם ציביהו. רד"ק בפירושו לשמואל ב', ט' דורש בעקבות רז"ל: ”כן נראה מדברי רז"ל כי ציבא עבד כנעני היה...”.
ברשימת היחס של שבט בנימין בספר דברי הימים א', ח', ט' מופיע השם: צִבְיָא, אך לדעת מיכאל קוכמן חוקר המקרא מדובר במשפחה או קבוצה נבדלת מבני בנימין.
סיפור המעשה

הקורא נפגש לראשונה עם דמותו של ציבא בספר שמואל ב', פרק ט'. הסיפור המסופר במרכזו של פרק ט' הוא החסד, שעשה דוד למפיבושת בן יהונתן. עיקרו של סיפור זה הוא החסד וקיום ההבטחה, שעושה דוד עם הנותרים בבית שאול. דוד מבקש לברר אם יש עוד צאצא לבית שאול על מנת לעשות עמו חסד. לשם כך הוא מזמן אליו את ציבא, עבד שאול. ציבא מספר לדוד כי ליהונתן נשאר בן נכה רגליים הנמצא בבית מָכִיר בֶּן עַמִּיאֵל בעיר לִדְבִר. דוד בתגובה קורא למפיבושת ומודיע לו על החסד שיעשה עמו: הוא ישיב לו את הנחלה שירש מפיבושת משאול אביו - וכמסתבר הוחרמה ממנו - וישים אותו בין אוכלי שולחנו. בין מפיבושת וציבא נערו קיים ניגוד. המחבר המקראי מספר כי נכדו של שאול הוא נכה וחסר כל ויש לו ילד אחד ואילו נערו ציבא, הוא בעל מעמד ורכוש. לציבא חמישה עשר ילדים ולרשותו עומדים עשרים עבדים. דוד מכנה את ציבא 'עבד' או 'נער'. על דרך הניגוד מכונה מפיבושת בפי דוד כ'בן אדוניך'. דוד מצווה על ציבא ועבדיו לעבוד את האדמה אשר למפיבושת. תשובת ציבא מנומסת והיא ביטוי להכנעה: ”וַיֹּאמֶר צִיבָא, אֶל-הַמֶּלֶךְ, כְּכֹל אֲשֶׁר יְצַוֶּה אֲדֹנִי הַמֶּלֶךְ אֶת-עַבְדּוֹ, כֵּן יַעֲשֶׂה עַבְדֶּךָ”.
בשמואל ב', ט"ז מסופר על דוד הבורח מירושלים מפני אבשלום. נערו של שאול אשר לאחר מותו של שאול 'עובר בירושה' למפיבושת בא לקראת דוד וברשותו אספקה לדוד ולצבאו. בהיותו ממונה על רכושו של מפיבושת, יש ביכולתו לספק לדוד וצבאו מזון. חשיבות פירוט המזון בשמואל ב' ט"ז א'-ד', היא בהבלטת המחווה של ציבא. לשאלתו של דוד עונה ציבא בפירוט רב. מתוך נימוס לדוד הוא אומר, שהתוצרת ברשותו מיועדת לבית המלך ולנעריו, כלומר לצבאו.
דוד שואל את ציבא: וְאַיֵּה בֶּן-אֲדֹנֶיךָ. שאלתו של המלך נועדה לברר את סיבת העדרו של מפיבושת. ציבא עונה כי אדונו נמצא בירושלים והוא מוסיף את הסיבה כך שתצטייר כנאמרה בפי מפיבושת עצמו: כִּי אָמַר, הַיּוֹם יָשִׁיבוּ לִי בֵּית יִשְׂרָאֵל אֵת מַמְלְכוּת אָבִי. דוד פוסק מבלי לשאול את מפיבושת: הִנֵּה לְךָ, כֹּל אֲשֶׁר לִמְפִיבֹשֶׁת. בתגובה זו בולטת צורת הדיבור המנומסת של ציבא.
ייתכן כי סיפור משני זה בצד מרד אבשלום משקף אנטגוניזם, שהיה קיים בקרב שבט בנימין, שבטו של שאול, שאיבד את המלוכה.
בשמואל ב' י"ט, מסופר המעשה מנקודת מבטו של מפיבושת. מפיבושת יורד לקראת דוד. הוא טוען בפני דוד, כי ציבא שיקר. דוד פוסק שוב כי: אַתָּה וְצִיבָא, תַּחְלְקוּ אֶת-הַשָּׂדֶה. יוסף בן מתתיהו בספרו קדמוניות היהודים מתאר את דברי מפיבושת בפירוט רב, ואילו פסיקתו של דוד באה אצל בן מתיתיהו בצורה שונה מן הכתוב במקרא, מפיבושת על פי יוסף בן מתתיהו מקבל את דברי דוד בהכנעה: 'יהי הכל לציבא דיי שהוחזרה לך המלכות'.
דמותו

הערכת דמותו של ציבא תלויה בשאלה אם הדברים שסיפר לדוד על אודות מפיבושת היו נכונים, או שציבא שיקר, ודברי מפיבושת הם הנכונים. אם ציבא סיפר לדוד את האמת, משמע שהיה אחד מתומכיו הנאמנים ביותר של דוד, שסייע לו בשעתו הקשה. לעומת זאת אם שיקר לדוד - וכך סבורים רוב המפרשים - הרי שהיה תככן ואופורטוניסט, המוכן לבגוד באדונו ברגע שהוא סבור שיש ביכולתו להפיק מכך תועלת, ובוודאי לא הנאמנות לדוד היא שהניעה אותו. בסיפור עצמו אין תשובה חד-משמעית לשאלה זו, והיא נמסרת להכרעתו של הקורא. הפרשנים הקלאסיים סבורים שציבא שיקר לדוד. במחקר המודרני הדעות חלוקות. רוב הפרשנים סבורים, כאמור, שציבא שיקר, אך חלק מהם מאמינים שהוא דיבר אמת ומפיבושת הוא ששיקר. יש הסבורים שהטקסט מעורפל במתכוון ומאפשר את שתי הפרשנויות הסותרות. הפרשנים הסבורים שציבא שיקר מסתמכים בעיקר על עדות הכתוב שמפיבושת נהג מנהג אבלות: "ולא עשה רגליו ולא עשה שפמו ואת בגדיו לא כבס" למן היום, שדוד נמלט מירושלים בשל המרד ועד שובו. הם טוענים, שלמפיבושת לא הייתה סיבה לנהוג כך אם קיווה לנפילת בית דוד והעובדה שעשה זאת, מעידה על צערו הכן.
לקריאה נוספת

‎
Stuart Lasine, "Judicial Narratives and the Ethics of Reading: The Reader as Judge of the Dispute between Mephibosheth and Ziba", Hebrew Studies 30 (1989), pp. 49-69
Jeremy Schipper, "'Why Do You Still Speak of Your Affairs?': Polyphony in Mephibosheth's Exchanges with David in 2 Samuel, Vetus Testamentum 54 (2004), pp. 344-351
הערות שוליים

↑  מרדכי צבי סגל, ספרי שמואל, ירושלים: קרית ספר, 1987, ע"מ רצב.
↑  מיכאל קוכמן, עולם התנ"ך: דברי הימים א', תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 126.
↑  שמואל ב', ט', י"א.
↑  השוו דברי אביגיל לדוד: שמואל א' כ"ה, כ"ז.
↑  עמוס פריש, הקריעה הגדולה: סיפור פילוג הממלכה בספר מלכים, באר שבע, אוניברסיטת בן-גוריון, 2013, עמ' 32-31.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ירושלים, מוסד ביאליק, 2002, עמ' 252.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007509964705171  GND: 1224655273  VIAF: 4770161030926923920007   WorldCat (עם VIAF): 4770161030926923920007
פנונהלמה

פנונהלמה (בהונגרית: Pannonhalma) היא עיר במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה. המקום הוכרז כעיר בשנת 1965 ועד אז היה כפר שנקרא גיורסנטמארטון (Győrszentmárton) נכתב גם ג'ו'ר-סאנט-מארטון.
יהודי גיורסנטמארטון (פנונהלמה)

היהודים הראשונים השתקעו במקום באמצע המאה ה-19. הם עסקו בעיקר במסחר, במלאכה ובחקלאות. הקהילה הוקמה רשמית בשנת 1850 והצטרפה לזרם הנאולוגי. במקום היו חברה קדישא ובית כנסת שנחנך בשנת 1882.
בשנת 1944 לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, לא הוקם גטו בכפר, וראשי הכנסייה המקומית במקום אף ניסו להקל על היהודים במידת האפשר, אך באמצע מאי הועברו כל היהודים לגטו בעיר גיור בידי חיילים הונגרים, לאחר שרכושם הוחרם וחולק בין תושבי הכפר הנוצריים. מגיור גורשו כל תושבי הכפר לאושוויץ.
אחרי השואה חזרו לכפר יהודים אחדים שעזבו תוך זמן קצר בגלל עוינות התושבים. בשנת 1946 לא נותר אף יהודי בכפר, בניין בית הכנסת נהרס ובית העלמין נחרש ומצבותיו נותצו.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 124 | 2,986 |
| 1910 | 152 |  |
| 1920 | 102 |  |
| 1930 | 94 |  |
| 1941 | 65 | 3,125 |
לקריאה נוספת

ג'ו'ר-סאנט-מארטון בפנקס הקהילות הונגריה, עמוד 244-245
ג'ו'ר-סאנט-מארטון (מארטינסברג), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמוד 103. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  דף הקהילה של גיורסנטמארטון ויש וזלקוד מתוך מפקד קהילות הונגריה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז גיור-מושון-שופרון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | שופרון  • גיור  |  |
| ערים |  בלד •  צ'ורנה •  פרטד •  פרטוסנטמיקלוש •  יאנושומוריה •  קאפובאר •  לבן •  מושונמגיארובאר •  פנונהלמה •  טט |  |
| כפרים | סאן • פאראד • אויקר • אשבאנירארו • בבוט • ציראק • דנשפה • אדווה • גיורו • הימוד • הוויי • קישפלוד • מיהאיי • אושלי • ראבקצל • רפצסמרה • סארפלד • ואדושפה • ואשארושפלו • וסקן • ויטנייד • אבדה • בזי • בן • רטלפ • ברץ' • דונסג • דונסנטפאל • אנשה • פהרטו • גניי • גיורלדמר • גיורשאג • גיורשבנהאז • פר • גיוראויפלו • גיוראויבראט • גיורזאמוי • איקרן • קאיארפץ • קישבאיץ' • קורונצו • קונסיגט • מושונסנטמיקלוש • מזארש • נג'בייץ' • ראבפטונה • שוקורופאטקה • טלטשטווה • טניה • ונק • ואמושסבדי • ניול • אטוונן • נאג'סנטיאנוש • אגפלווה • צ'אפורדיאנושפה • צ'פוד • אגיאגושסרגן • צ'ר • אברגץ • אג'האזשפלו • פרטבוז • פרטאנדרד • פרטהומוק • פרטראקוש • פרטספלק • גיאלוקה • הרקה • הג'קה • הידגשג • איוואן • קופהאזה • לווה • נג'צנק • נג'לוז' • נמשקר • פרסטג • פטהאזה • פיניה • פוסטצ'לאד • רפצוויש • רייטקמוז'אי • שרוד • שופרונהורפאץ' • שופרונקבשד • סקון • אונד • ולצ'יי • ז'ירה • אצ'לג • באגיוגסובאט • ברבץ' • בודונהיי • בוגיוסלו • בשארקאן • דר • צקוהאזה • אגייד • יובהאזה • קון • מגלוצה • מגיארקרסטור • מרקוטבדגה • פאלי • פאסטורי • פוטיונד • ראבצ'נק • ראבפורדאן • ראבשבש • ראבסנטאנדראש • ראבטמאשי • ראבצקפי • שובור • שופרונמטי • סיל • סילשארקאן • טארנוקרטי • ז'בהאזה • בזניה • דרנוז'לי  • דונקיליטי • דונרמטה • דונסיגט • פקטארדה • הלאסי • הדרוואר • הגיישהלום • קארויהאזה • קימלה • לבל • קישבודק • מאריאקאלנוק • מושונסולנוק • מושונאודוואר • אוירונפה • וארבלוג • ראיקה • ליפוט • פישקי • מצ'ר • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • טריאנפוסטה • רומאנד • טאפסנטמיקלוש • וספרמוורשאן • שיקאטור • טאפ • ארפאש • צ'יקוואנד • פלפץ • גיארמט • גיימרה • גיירסמרה • קישבבוט • מרגש • ואג • מוריצהידה • ראבצ'צ'ן • ראבסנטמיהאי • סרצ'ן • ראבסנטמיקלוש |  |
| יישובים בנפת פנונהלמה |
| --- | --- | --- |
| יישובים | פנונהלמה • בקונגיירוט • בקונפטרד • בקונסנטלאסלו • אץ' • פנייפה • גייראסונפה • לאזי • ניאלקה • פאזמאנדפאלו • רבזד • רומאנד • שיקאטור • טאפ • טאפסנטמיקלוש • טריאנפוסטה • וספרמוורשאן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007471616505171  GND: 4100585-5  LCCN: nb2004302231  MusicBrainz: dedad87a-38d5-45e4-90ad-1fa978ff4134  NKC: ge760237  VIAF: 159693676   WorldCat (עם VIAF): 159693676
קבוצת הארמיות ה-12

| --- | --- |
תג הכתף של קבוצת הארמיות ה-12
תג הכתף של קבוצת הארמיות ה-12
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:  צבא ארצות הברית 
 סוג:  קבוצת ארמיות
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  14 ביולי 1944 – 12 ביולי 1945 (0 שנים) 
 מקים היחידה:  עומר בראדלי
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  1.3 מיליון
 פיקוד
 דרגת המפקד:  גנרל
 מפקדים:  עומר בראדלי
 
קבוצת הארמיות ה-12 הייתה קבוצת ארמיות של כוחות בעלות הברית, אשר פעלה במערב אירופה במלחמת העולם השנייה ונחשבת ליחידה הצבאית הגדולה ביותר אי פעם של צבא ארצות הברית.
מפקדת קבוצת הארמיות הוקמה בלונדון ב-14 ביולי 1944, חמישה שבועות לאחר הפלישה לנורמנדי. כמפקדה התמנה גנרל עומר בראדלי, ששימש עד אז כמפקד הארמייה האמריקנית הראשונה. הוא עמד בראשה עד לפירוקה.
לאחר הפריצה מנורמנדי בראשית אוגוסט 1944 הוכפפו לקבוצת הארמיות ה-12 הכוחות האמריקניים בצרפת, אשר פעלו עד אז תחת פיקודה של קבוצת הארמיות ה-21. היא ניצבה בגזרה המרכזית של חזית בעלות הברית במערב אירופה. משמאלה (מצפונה) פעלה קבוצת הארמיות ה-21 (שבפיקודה פעלו כוחות בריטים וקנדיים). מימינה (מדרומה) התייצבה קבוצת הארמיות השישית, שהוקמה לקראת פלישת בעלות הברית לדרום צרפת ב-15 באוגוסט 1944 (מבצע דרגון) (בפיקודה פעלו כוחות אמריקניים וצרפתים). מפקדי קבוצות הארמיות ה-21 והשישית היו הגנרלים ברנרד לו מונטגומרי הבריטי וג'ייקוב דיוורס האמריקני (בהתאמה).
תחת פיקוד קבוצת הארמיות ה-12 פעלו מרבית הכוחות האמריקניים שנשלחו לחזית הלחימה במערב אירופה. היא פעלה בצרפת, בלגיה, לוקסמבורג, הולנד, גרמניה, אוסטריה וצ'כוסלובקיה, וכוחותיה לחמו בקרב הארדנים בסוף 1944. בעת התקדמות כוחות בעלות הברית לתוך גרמניה ב-1945 פעלו במסגרתה ארבע ארמיות אמריקניות – הארמייה האמריקנית הראשונה, הארמייה האמריקנית השלישית, הארמייה האמריקנית התשיעית והארמייה האמריקנית ה-15, וביום הניצחון באירופה עמדו תחת פיקודה 1.3 מיליון חיילים. ככזו, היא הייתה היחידה הצבאית הגדולה ביותר אי פעם של צבא ארצות הברית.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פורקה קבוצת הארמיות ה-12.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 66531-9 
ערך זה הוא קצרמרבנושא צבא. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ציאנמיד הסידן

| --- | --- |

 
 שם סיסטמטי:  Calcium cyanamide
 שמות נוספים:  סידן ציאנאמיד
 כתיב כימי:  CaCN₂ 
 מסה מולרית:  80.102 גרם/מול
 מראה:  מוצק לבן (לפעמים אפור בשל נוכחות אי נקיונות)
 מספר CAS:  156-62-7
 צפיפות:  2.29 גרם/סמ"ק
 טמפרטורת היתוך:  1340 °C   1613.15 K
 NFPA 704:       0 W 3 1 
 
ציאנמיד הסידן (CaCN2) הוא מלח הסידן של האניון ציאנמיד (CN22−).
תכונות

ציאנמיד הסידן הוא תרכובת אי-אורגנית חסרת צבע המתגבשת במבנה של מערכת גבישית הקסגונלית.
ציאנמיד הסידן התעשייתי כולל בתוכו 60-70% ציאנמיד הסידן, כ-20% CaO‏, 10% פחמן חופשי ועוד חומרים אחרים בכמויות קטנות.
היסטוריה

בחיפוש אחר דרכים לייצר ציאנידים לצורך טיהור זהב מתוך עפרות עם תכולת זהב נמוכה, גילו אדולף פרנק וניקודם קארו, שקרביד אלקלי סוחף נתרן בטמפרטורות גבוהות. בשנת 1898 הצליח פריץ רות, עמית של פרנק וקארו, לחמם סידן קרביד ל-1100 מעלות צלזיוס והתוצר שקיבל היה ציאנמיד הסידן, ולא סידן ציאנידי.
ייצור

מייצרים את ציאנמיד הסידן מתגובה של סידן קרביד עם חנקן. סידן קרביד מחומם ל 1000°C בכבשן בו מוזרם גז חנקן לכמה שעות.
CaC_{2(s)}+N_{2(g)}\rightarrow CaCN_{2(s)}+C_{(s)}\qquad \Delta H^{\circ }=-69kCal/mol
שימושים

ציאנמיד הסידן משמש בעיקר כדשן, הודות לפעילותו הכפולה בעת פרוקו. בעקבות התפרקותו ממגע עם נוזלים ועל ידי בקטריות בקרקע, משתחרר ציאנמיד, הפועל כקוטל עשבים, לשכבה העליונה של הקרקע, וחנקה הנמצא יותר עמוק בקרקע המספק תזונת נתרן לגידול הרצוי ששורשיו עמוקים יותר. ציאנמיד הסידן גם יעיל נגד מגוון של מחלות צמחים וכן נגד מזיקים.
היקף ייצור

בשנת 1975 עמד היקף הייצור העולמי על כ-200,000 טון.
הערות שוליים

1 2 3  Calcium cyanamide, Encyclopedia of Chemical Processing and Design: Volume 6, page 36
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566404905171  GND: 4266646-6  LCCN: sh2006005142