stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אור מאיר
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  אור מאיר, באתר ormeir (באנגלית)
↑  המנחה החדש של ערוץ הילדים: אור מאיר, באתר ynet, 23 באפריל 2009
↑    Green Ape - Full Movie / קוף ירוק - הסרט המלא, סרטון בערוץ "Itay Sagi", באתר יוטיוב (אורך: 25:52)
↑    מסטיק MUST קוביות - בשביל ביטחון עצמי שלך! (סרט מסעדה), סרטון בערוץ "ממתקי עלית", באתר יוטיוב (אורך: 00:43)
↑    ראיונות אלון ואור איתמר הילד העיברי הראשון, סרטון בערוץ "אור מאיר", באתר יוטיוב (אורך: 03:41)
↑  פברואר יוצא מן הכלל: מול כולם, באתר www.matnasgan.org.il (בעברית)
↑  "זה שלי" תיאטרון השעה הישראלי, באתר כפר יונה המרכז הקהילתי, ‏6 ביוני 2023
גאוגרפיה של אסטוניה

| --- | --- |
 (למפת אסטוניה מוגדלת) טאלין נארווה טרטו ולגה קורסארה פרנו ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטי+(למפת אסטוניה רגילה) טאלין נארווה טרטו ולגה קורסארה פרנו ויליאנדי רקוורה קרדלה פאידה וורו פינלנד לטביה רוסיה הים הבלטי+
 יבשת:  אירופה 
 קואורדינטות:  59°N 26°E﻿ / ﻿59°N 26°E﻿ / 59; 26
 שטח
 דירוג שטח:  133
 שטח:  45,228 קמ"ר
   אדמה:  42,388 קמ"ר (93.72%)
   מים:  2,840 קמ"ר (6.28%)
 גובה
 הנקודה הנמוכה:  0 מטר  (הים הבלטי)
 גובה ממוצע:  61 מטר
 הנקודה הגבוהה:  318 מטר (סור מונמיגי)
 מידע נוסף
 אורך קו החוף:  3,794 ק"מ
 אורך הגבולות:  657 ק"מ
 מדינות גובלות:  לטביה, רוסיה 
 
מפה פיזית של אסטוניה
אסטוניה היא מדינה בצפון-מזרח אירופה והיא אחת מן המדינות הבלטיות (ליטא, לטביה
ואסטוניה), אסטוניה גובלת: ברוסיה ממזרח, לטביה מדרום, מפרץ פינלנד מצפון והים הבלטי ממערב. אסטוניה היא מדינה נמוכה המכסה כ-45,226 קמ"ר מתוכם 2,015 מים.
לאסטוניה קו חוף רדוד הגובל בים הבלטי באורך 3,794 ק"מ.
פני השטח

רובה של אסטוניה הוא מישורי, והטופוגרפיה שלה מושפעת ממישורי מורנה. מראה תלוי בעיקר ביסוד הטופוגרפי. שתי הרמות הגבוהות באסטוניה הן רמת פנדיוורה, המגיעה עד ל-166 מטרים מעל פני הים, ורמת סאקאלה, המגיעה עד ל-146 מטרים מעל פני הים. לרמות המצטברות, לעומת זאת, יש טופוגרפיה הררית; מראן אינו תלוי בטופוגרפיה היסודית, אלא מושפע מגבעות ועמקים. שלוש הרמות המצטברות באסטוניה הן רמת האנייה, המגיעה עד ל-317 מטרים מעל פני הים, רמת אוטפה, המגיעה עד ל-217 מטרים מעל פני הים ורמת קארולה, המגיעה עד ל-137 מטרים מעל פני הים. אזורים גבוהים יותר כוללים גם רמות מסוג נוסף, בהן המשטח השטוח בדרך-כלל נחתך על ידי עמקי נהר וביטויי תכונות הקרסט. רמות מסוג זה הן האריו וווירו, הממוקמות באסטוניה הצפונית. שתיהן מגיעות עד ל-30–70 מטרים מעל פני הים.
איים

לאורך קו החוף קיימים 1520 איים והמרכזיים מביניהם הם סארמאה, והיומאה השוכנים ממערב לאסטוניה.
איים > סארמאה

סארמאה שגודלו כ-2672 קמ"ר הוא האי הרביעי הגדול ביותר בים הבלטי והגדול ביותר תחת שליטת אסטוניה, האי שטוח ומישורי וחופייו מלאים בסלעים, לפני כמה אלפי שנים פגע באי מטאוריט שיצר מקבץ של 9 מכתשים.
איים > היומאה

היומאה הוא האי השני בגודלו באסטוניה, אוכלוסייתו מונה כ-9181 איש שטחו הוא כ-980 קמ"ר ואורכו שלקו החוף של האי הוא 310 ק"מ, הנקודה הגבוהה ביותר באי היא גבעת טורנימאגי שגובהה הוא 68 מטר מעל פני הים.
בנוף של האי ניתן למצוא בעיקר עצים מחטטנים וביצות אך באזורים הקרובים לים אפשר למצוא אחו.
איים > וורמסי

וורמסי הוא האי השלישי בגודלו באסטוניה ושטחו הוא 98 קמ"ר 
האי הנמצא קרוב החוף הצפון מערבי של אסטוניה הוא מישורי ונמוך 
רוב האי מלא בצמחי סבך ויערות (שליש מן האי).
אגמים ונהרות > אגם פייפסי

האגם הגדול ביותר באסטוניה הוא אגם פייפסי ששטחו הוא 3,555 קמ"ר (האגם מתחלק בין אסטוניה ורוסיה 2015 קמ"ר בשטח אסטוניה ו-1540 קמ"ר בשטח רוסיה).
אגמים ונהרות > נהר ווהנדוו

ווהנדו (באסטונית: Võhandu) הוא הנהר הארוך ביותר באסטוניה. אורכו 162 ק"מ והוא זורם כולו בשטח המדינה.
מוצא הנהר ברמת אוטפה, סמוך לכפר סאוורנה (Saverna) והוא נשפך לאגם למי (Lämmi), הוא החלק האמצעי של אגם פייפסי.
בשנת 1963 הוכרזה שמורת טבע בעמק ווהנדו.
אגמים ונהרות > נהר פרנו

נהר פרנו הוא השני באורכו באסטוניה. הוא מתחיל באסטוניה, נמשך לאורך 144 ק"מ  ונשפך בריגה.
אגמים ונהרות > נהר הגאויה

הוא נהר שאורכו 18 ק"מ, הנהר מתחיל באזור רמת וידזמה באסטוניה וממשיך דרך הערים צסיס וולדמיירה שבלטביה עד לשפיכתו לים הבלטי לא רחוק מריגה, בירת לטביה.
אקלים

מזג האוויר באסטוניה הוא חורפי הטמפרטורה הממוצעת נעה בין C°‏ 2− ל-C°‏ 8−, ובקיץ היא נעה בין C°‏ 10–18.
באסטוניה קיימים משקעים כל השנה וכמותם נעה בין 20 ל-70 מ"מ בחודש בהתאם לעונה.
אהרן מנחם מנדל גוטרמן

| --- | --- |
רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן
 לידה:  1860 י"ח באלול ה'תר"ך
 פטירה:  20 באוגוסט 1934 (בגיל 74 בערך) ט' באלול ה'תרצ"ד
 מקום פעילות:  פולין פולין
 תקופת הפעילות:  ?–1934 
 השתייכות:  חסידות
 תחומי עיסוק:  רבנות, אדמו"רות
 רבותיו:  רבי אברהם בורנשטיין, רבי שלמה זלמן שניאורסון, רבי דוד משה פרידמן
 חיבוריו:  חינוך הבנים, תועפות רא"ם, דורש לציון
 שם השושלת:  חסידות ראדזימין
 אב:  רבי שלמה יהושע דוד מראדזימין
רבי אהרן מנחם מנדל גּוּטֶרְמַן (בכתיב ארכאי: גוטערמאן; י"ח באלול ה'תר"ך – ט' באלול ה'תרצ"ד, 20 באוגוסט 1934) היה אדמו"ר פולני, השלישי מראדזימין, ממנהיגי היהדות האורתודוקסית בפולין בין שתי מלחמות העולם ומהאדמו"רים הבולטים בה, היה פעיל רבות בענייני ציבור ובענייני יישוב ארץ ישראל, כיהן כנשיא כולל פולין, וייסד ישיבה בראדזימין בשם "ארחות חיים". היה הוגה חסידי פורה במיוחד. עסק גם במסחר בנדל"ן והיה עשיר ובעל נכסים.
ביוגרפיה

נולד כבן יחיד לרבי שלמה יהושע דוד מראדזימין, בנו וממלא מקומו של רבי יעקב אריה גוטרמן מראדזימין. נקרא מנחם מנדל על שמו של רבי מנחם מנדל מקוצק שנפטר בשנה שלפני כן (ה'תרי"ט) ושהיה מיודד עם סבו מימי שהותם יחד בחבורתו של רבי שמחה בונים מפשיסחה. נחשב כבר בצעירותו לעילוי ולתלמיד חכם והיה חביב על סבו, אצלו גם התחנך. בגיל 12 התארס עם מאטיל (נפטרה בי"ג בשבט ה'תרצ"ג), בתו של רבי רבי יצחק יעקב רבינוביץ. החתונה נערכה סמוך לבר המצוה שלו. חותנו החזיק אותו כלכלית במשך שנים רבות. בתקופה זו למד אצל רבי אברהם בורנשטיין לימודי נגלה, ולימודי קבלה וחסידות אצל רבי שלמה זלמן שניאורסון מקאפוסט. נסע גם לרבי דוד משה פרידמן מטשורטקוב, רבי אברהם מטריסק, רבי יהושע מבעלז ורבי רבי יוחנן מרחמסטריווקה; אף על פי שנוהג זה – לנסוע לאדמו"רים אחרים – היה בלתי נפוץ בקרב בני אדמו"רים בפולין.
בשנת ה'תרפ"ב גירש את אשתו בגירושין שעוררו הדים רבים בפולין, מכיוון שהייתה עקרה, ובשנת ה'תרפ"ד נשא בזיווג שני את גיטל, בתו של רבי יעקב משה בן רבי אליעזר צבי ספרין מקומרנה (לפני כן הייתה נשואה לרבי חיים נחום ממושצ'יסק, בנו של רבי דוד מקשאנוב) אך גם ממנה לא נולדו לו ילדים.
הנהגתו

עם הסתלקות אביו בט"ו בשבט ה'תרס"ג מילא את מקומו באדמו"רות בראדזימין. נודע כבעל מופת, ונהג לומר שאין חילוק בין ישועה בדרך הטבע לישועה שלמעלה מדרך הטבע. התנגד לניתוחים וגם בחוליו סירב בתוקף שינתחו אותו. את תורותיו, שהיו בנויות על קבלה וחסידות בדרך קרובה לחב"ד, היה משמיע בהזדמנויות רבות, והן התאפיינו באורכן. על אף שהיה מרבה בתעניות, תואר כבעל הופעה חיצונית מרשימה ("גבה קומה ורחב גרם בעל זקן אדמוני"), התאפיין בקול חזק, והיה מתפלל בהתלהבות רבה ובתנועות בולטות.
בשנת ה'תרע"ב הקים ישיבה בראדזימין בשם "ארחות חיים", בראשה העמיד את מקורבו רבי פינחס מנחם זינגר (בעל "מגדים חדשים") ששימש גם כסופרו. מנהלה הרוחני משנת ה'תרפ"ה היה הרב ישראל פרנקפורטר. מדי פעם גם מסר בה ראמ"מ שיעורים בעצמו.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עבר לוורשה – כאדמו"רים רבים בפולין בתקופה זו. בוורשה קבע את חצרו[דרושה הבהרה] ברחוב "פאוויה" (Pawia). הוא פתח מחדש את הישיבה בה היה מוסר שיעור בפני קבוצת צעירים מדי יום. בתקופה זו התעשר מאוד לאחר שרכש נדל"ן בוורשה. בוורשה התפרסמו במיוחד ההקפות שהיה עורך בחג שמחת תורה, הן ארכו שעות רבות במהלכן היה רוקד ללא הפוגה עם ספר תורה, ורבים מתושבי העיר היו באים לחזות בהן.
בשנת ה'תר"ץ עבר לנשלסק, שם כיהן כרב העיר.
פעילות ציבורית

ראמ"מ היה פעיל במיוחד בעסקי ציבור בפולין. הוא ייסד חברות "שומרי שבת" בערים ועיירות רבות ברחבי פולין, החברה פעלה לסגירת החנויות בערבי שבתות עם הדלקת נרות שבת, על ידי שליחת משגיחים מיוחדים, ובתקופת מגוריו בוורשה הוא עצמו היה יוצא עם השליחים להתריע על כניסת השבת.
פרסם פעמים רבות אזהרות שונות בנוגע לעניינים הלכתיים שהתעוררו, בעיקר בענייני כשרות. וכאשר נדרש, גם תרם ממונו לטובת העניין. כאשר בשנת תרס"ח התפרסם שבעיר סוקולוב פודלסקי מכר סופר סת"ם בתים של תפילין ללא פרשיות בתוכן, יצא ביוזמה לבדיקת תפילין ברחבי פולין תוך הסכמה לממן מכיסו את עלות הבדיקה לחסרי יכולת.
אופייני להנהגתו הוא המאורע שאירע בחורף תרצ"ג, כאשר שמע שבבית חולים בוורשה כלי הבשר והחלב מעורבים, הלך לשבור בעצמו את כל הכלים בפומבי, ומימן מכיסו מערכות כלים חדשות בעלות של אלפי זלוטי. בשנת 1930 הזמין אליו את עורכי העיתונים היהודיים בוורשה, ודרש מהם לחדול מחילולי השבת בעריכת העיתונים ובהדפסתם. בעקבות פעילותו הנמרצת בעניינים דתיים, נמתחו עליו ביקורות רבות על ידי החוגים החילוניים בפולין, ובפרט על ידי הבונד.
ארגן מספר אספות ציבוריות בוורשה בשלהי תקופת השלטון הצארי בפולין. כך למשל, בשנת תרע"א קרא לאספת רבנים לביטול החוק של שביתת יום ראשון.
הוא התפרסם גם בפעולותיו היו למען החיילים היהודים ששירתו בצבא. לקראת פסח תרס"ד בעיצומה של מלחמת רוסיה-יפן דאג הרבי למשלוח של חמישה קרונות רכבת של מצות בעבור החיילים היהודים שבפורט ארתור. על פועלו זה קיבל מכתב תודה ממפקדי הצבא הצארי. כך דאג גם לאוכל כשר בעבור האסירים היהודים, ולהכשרת מטבחי הצבא הפולני לחג הפסח. ואף ניסה ללא הצלחה לשכנע את ראשי הבונד להכשיר את מטבחיהם לפסח. לצורך עסקנותו נפגש רבות גם עם פקידי הממשלה על אף שלא שלט בשפה הפולנית והיה מדבר גרמנית מעורבת ביידיש. באחת הפעמים אף נפגש עם יוזף פילסודסקי.
בשנת תרע"ט נקלע לפולמוס ציבורי עם ועד הרבנים בוורשה, כאשר פרסם כי מותר לברך על אתרוגים שנשלחו מדמשק לפולין על ידי אגודת ישראל בפרנקפורט דמיין, על אף הרינונים שיצאו עליהן כי הם מורכבים. חברי בית הדין של ורשה התנגדו לדעתו זאת, ויצאו בקריאה כנגד פסק הדין, לעומת רבי אליהו קלצקין שהתיר לברך בלובלין ובסביבתה – על פי מכתב ששלח אליו ראמ"מ גוטרמן. בחול המועד סוכות נשלח אישור מהרב עזריאל מונק, רבה של קהילת עדת ישראל בברלין, על כשרות האתרוגים, וחלק מחברי בית הדין חזרו בהם מהאיסור.
יחסו לארץ ישראל

היה ידוע בחיבתו לארץ ישראל ובפעילות למען היישוב. בשנת ה'תרס"ו מונה לנשיא כולל פולין אחרי פטירת הנשיא הקודם רבי מרדכי הורוויץ מפיוטרקוב. לאחר כמה שנים, בסביבות שנת תרע"ג, התפטר מתפקידו כנשיא כולל פולין עקב העומס הרב בהנהגת הישיבה, אך המשיך לפעול רבות בענייני ארץ ישראל. הוא סייע רבות למתיישבים הראשונים בבני ברק בראשותו של יצחק גרשטנקורן שהתקבל אצלו באהדה מופגנת. באספה שנערכה בביתו בחורף תרפ"ב מונה לנשיא אגודת המייסדים "בית ונחלה", הוא תרם לאגודה 65,000 מארק, ומדי שבוע השתתף באספה של חברי האגודה, אך פרש ממנה לאחר שדרישתו להתיישב באחת מ"ארבע ערי הקודש" לא התקבלה.
כחלק מפעילותו ביישוב הארץ קנה גם נדל"ן בצפת, והשתתף גם בפדיון קברי צדיקים בארץ ישראל כמו מערות הקבורה של רבי יהודה בר אילעי, רב המנונא סבא ובניהו בן יהוידע ומימן מכיסו הדלקת נר תמיד על קברם של רבי שמעון בר יוחאי ושל הושע בן בארי בבית הקברות העתיק בצפת. קיים גם משא ומתן לקניית קבר יוסף בשכם, אך המשא-ומתן כשל.
באלול ה'תרפ"ח ביקר בארץ ישראל ביקור ממושך עד לאחר סוכות תרפ"ט, ובמהלכו עמד במוקד הסכסוך שפרץ בין היישוב היהודי בארץ לממשלת המנדט. בביקורו בכותל המערבי, נוכח לראות שאין הפרדה בין מקום התפילה של הגברים לעזרת נשים. ובערב יום הכיפורים תרפ"ט הוא הקים מחיצה ברחבת הכותל המערבי (בנוסף לתאורה וריהוט לרחבה שמימן מכספו), אולם היא נהרסה על ידי משטרת המנדט בעיצומו של יום הכיפורים בגלל הפרת ה"סטטוס קוו".
בעקבות זאת אורגנו בהמשך אספות מחאה מטעם היישוב היהודי ברחבי הארץ, באספת המחאה שנערכה בירושלים בהשתתפות כרבבה, נאם ראמ"מ ופרץ בבכי באמצע נאומו שהותיר רושם עז על הנאספים. בעקבות מחאות היישוב היהודי בארץ ישראל ובעולם על ההתנגשות, שבה נפגעו מתפללים יהודים, מינתה ממשלת בריטניה בהסכמת חבר הלאומים "ועדה לקביעת הזכויות והתביעות השנויות במחלוקת של היהודים והמוסלמים בכותל המערבי" – ועדה זו כונתה גם בשם "ועדת הכותל הבינלאומית". הוועדה קיימה דיון על גבולות הסטטוס קוו, כשבו נגבו עדויות מיהודים ומוסלמים על הרשאת היהודים להציב כיסאות, ספסלים ומחיצות בימי השלטון העות'מאני. לבסוף הוכרע הדיון לטובת המוסלמים ועל פי עדותם כי מעולם לא הובאו כיסאות או הוצבו מחיצות בכותל המערבי. למעשה היו מובאים לכותל המערבי ספסלים ותשמישי קדושה בהעלמת עין מצד המוסלמים על ידי תשלום לשומרי הווקף, וכך גם מופיע בתצלום מראשית המאה ה-20.
בשמחת תורה תרפ"ט ערך את התפלות וההקפות על יד הכותל המערבי ובהן השתתפו המונים, בהם רבי אהרן ראטה ורבי שמחה בונים אלתר (חתנה של בת אחותו).
במהלך ביקורו ערך מגבית דחופה למען הצלת ילדים יהודים מהמיסיון, והשתתף בה באופן אישי בתרומה בסך 50 דולר.
על אף תמיכתו האיתנה ביישוב הישן, ביקר גם בתל אביב, ונפגש גם עם אישים חילוניים ממנהיגי הציונות כמו מאיר דיזנגוף וחיים נחמן ביאליק עמם שוחח על חשיבות שמירת השבת.
פטירתו

בשנותיו האחרונות חלה בסוכרת ובדלקת ריאות וסבל גם משושנה ברגלו. מצבו החמיר בקיץ תרצ"ד בעת ששהה באוטבוצק, והוא נותח בו' באלול תרצ"ד באוטבוצק, לאחר שסירב בתוקף שיעבירו אותו לוורשה לצורך הניתוח, על אף המלצת הרופאים להעברה. למחרת, ביום השבת, הוסיפו לו את השם "רפאל" על פי הוראת רבי יצחק זליג מורגנשטרן, האדמו"ר מסוקולוב. נפטר באוטבוצק באור ליום שני ט' באלול תרצ"ד לפנות בוקר. בית דין מיוחד שהתכנס לדון בשאלת מקום קבורתו הכריע לקבור אותו באוהל סבו רבי יעקב אריה בוורשה, ולא בראדזימין שם קבור אביו. מסע הלווייתו יצא מבית המדרש של חסידי פוריסוב בו שכנה ישיבתו, בהשתתפות המונים – בהם רבני ואדמו"רי ורשה.
מכיוון שלא הותיר אחריו צאצאים, מילא את מקומו בן אחותו רבי חיים יעקב אריה מורגנשטרן, חתן רבי מנחם מאמשינוב. רחי"א מורגנשטרן היה אדמו"ר בווישקוב ועבר לראדזימין לאחר פטירתו של ראמ"מ. חלק מהחסידים עברו לאחיו של רחי"א מורגנשטרין, רבי אברהם פנחס מורגנשטרן משדליץ, שכיהן כאדמו"ר בוורשה. שני אדמו"רים אלו נספו בשואה.
ספריו ותורתו

ראמ"מ היה יוצר תורני פורה ביותר. הוא הותיר אחריו יותר מ-200 כרכים של חידושי תורה בכתב יד, ובביתו ישבו כמה מעתיקים שכתבו בקביעות את דברי התורה שהשמיע, בהם רבי צבי הירש יאיר מרייוויץ ורבי אברהם נייערמן מהנריקוב.
בין ספריו שהודפסו:
חינוך הבנים – יצא לאור לרגל ייסוד ישיבת "ארחות חיים" בראדזימין
צמח מנחם – על הגדה של פסח
עלים לתרופה – על דף אחד במסכת ביצה.
בדברי תורתו ניכרה השפעה של דרך חב"ד אותה קיבל מרבי שלמה זלמן שניאורסון מקאפוסט. בסיפורת החסידית אודותיו הוגדר כ"אדמו"ר רוסי" (ביידיש: "א רוסישער רבי") משום כך. כפי שאמר על עצמו, הוא מיזג בתורתו את דרך החסידות הפולנית שכונתה אצל חסידי חב"ד "חג"ת" (ראשי תיבות: חסד, גבורה ותפארת) על שם הספירות המרכזיות בהגות החסידית הנפוצה בה, שעיקרן באהבת ה' ויראתו, עם הדרך החבד"ית המתמקדת בספירות חכמה, בינה ודעת, שעיקרן בידיעת ה' על ידי הבנת השכל. חלק קטן מהם הודפס בחייו, ובשנת תשס"ד קובצו יחד כל כתביו ששרדו והודפסו במהדורה חדשה על ידי הרב ישראל אריה רייס.
משפחתו

אחותו איטה נישאה לרבי צבי הירש מורגנשטרן מלומאז', בנו של רבי דוד מורגנשטרן מקוצק. נפטרה בעת לידתה את אחד מילדיה (1886). שניים מבניה – רבי חיים יעקב אריה מווישקוב (חותנו של רבי רבי ירחמיאל יהודה מאיר מאמשינוב) ורבי אברהם פנחס משדליץ – מילאו את מקומו באדמו"רות. שתי בנותיה נישאו לרבי אברהם וינברג (השני), ולרבי נחמיה אלתר.
אחי אשתו רבי נתן דוד רבינוביץ (פרצובה).
אחי אשתו רבי מאיר שלמה יהודה רבינוביץ.
אחי אשתו רבי אברהם יהושע העשיל רבינוביץ מלובלין.
אחי אשתו רבי ירחמיאל צבי רבינוביץ משדליץ – נפטר בצעירותו, ובניו רבי נתן דוד משדליץ-לונדון ורבי יחיאל יהושע רבינוביץ גדלו בבית הדוד ראמ"מ.
גיסו (חתן חמיו) רבי יוסף צבי קאליש מסקרנביץ.
גיסו (חתן חמיו) רבי חיים אלעזר שפירא ממונקאטש.
בנו החורג (בן אשתו) מנחם מנדל הלברשטאם – גדל בביתו כיתום צעיר; נשא את בתו של רבי יצחק מנחם דנציגר.
ביאורים והרחבות

↑  לפי מה שדווח בעיתונות היהודית בפולין – אשתו הרבנית העמידה פנים כאילו היא מעוברת בכדי שלא יגרש אותה.
↑  אשתו עברה להתגורר אצל אחיה רבי מאיר שלמה יהודה רבינוביץ.
↑  בנו היה הסופר היידי יצחק בשביס-זינגר, שתיאר את דמותו של ראמ"מ והיבטים שונים בחייו ובדרכו, בספרו האוטוביוגרפי "בית הדין של אבא".
↑  בשנות ה-20 של המאה ה-20 הותקף על ידי העיתונות היהודית בוורשה על שהוא מפנה דיירים עניים מהבתים שבבעלותו בעיר לאחר שפיגרו בתשלומי השכירות.
הערות שוליים

↑  יצחק בשביס-זינגר, בית הדין של אבא, מתרגמת: בלהה רובינשטיין, הוצאת ספרית פועלים, תל אביב 2011, עמ' 184.
↑  יצחק בשביס-זינגר, בית הדין של אבא, מתרגמת: בלהה רובינשטיין, הוצאת ספרית פועלים, תל אביב 2011, עמ' 161.
↑  קואורדינטות: 52°14′37″N 20°58′51″E﻿ / ﻿52.2437428°N 20.9809152°E﻿ / 52.2437428; 20.9809152.
↑  רבי אברהם נייערמאן, תועפות רא"ם, עלים לתרופה – דורש לציון – תועפות רא"ם, ירושלים תשס"ד.
↑  ראו: רבי שלום דובער שניאורסון, אגרות קודש, חלק ב', מכתב רפ"ז, ניו יורק תשמ"ו, עמ' תקס"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים), ובחלק ד', מכתב תתע"א, ניו יורק תשמ"ו, עמ' ס', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  אברהם נייערמאן, תועפות רא"ם, בתוך: "עלים לתרופה – דורש לציון – תועפות רא"ם", ירושלים תשס"ד.
↑  הרב יצחק ניסנבוים, עלי חלדי, ירושלים תשכ"ט, עמ' 333, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  יצחק אלפסי, החסידות וארץ ישראל, ירושלים תש"ע.
↑  גרשון הל, "האדמו"ר השלישי – ר' מנחם מנדל גוטרמן", בתוך: ספר קהילה רדזימין, תל אביב תשל"ה.
↑  רבי אהרן מנחם גוטרמן, ליקוטי רא"ם, בתוך: חינוך הבנים – ברכת אהרן – ליקוטי רא"ם,ירושלים תשס"ד.
↑  נתי גבאי, האירוע שפתח מלחמת דת בכותל המערבי ב-1928, באתר הספרייה הלאומית.
↑  גילי חסקין, סכסוך הכותל המערבי בקיץ 1928.
↑  ראו כאן.
↑  אברהם נייערמאן, תועפות רא"ם, ירושלים תשס"ד.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306879205171  PLWABN: 9810580381205606  LCCN: nr91037147  VIAF: 68788325   WorldCat (עם VIAF): 68788325 
רבי אהרן מנחם מנדל גוטרמן (מימין, חבוש במגבעת), עם משמשו אברהם יצחק ויינשטיין, ברחובות ורשה.
אוהל אדמו"רי רדזימין בבית הקברות היהודי בוורשה בו קבור רבי אהרן מנחם מנדל
יצחק לויתן

| --- | --- |

דיוקן עצמי (1880)
 לידה:  18 באוגוסט 1860 (יוליאני) קיברטאי, ליטא 
 פטירה:  22 ביולי 1900 (יוליאני) (בגיל 39) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מקום לימודים:  בית הספר לציור, פיסול ואדריכלות של מוסקבה (1885) 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות חזותית, ציור נוף 
 זרם באמנות:  ריאליזם 
 יצירות ידועות:  סתיו מוזהב, Lake. Russia, A Quiet Monastery 
 
יצחק (איסָק) איליץ' לֵוִיתן (Исаак Ильич Левитан;‏ 18 באוגוסט (כך על פי הלוח היוליאני; על פי הלוח הגרגוריאני: 30 באוגוסט)‏ 1861 – 22 ביולי (על פי הלוח הגרגוריאני: 4 באוגוסט)‏ 1900) היה צייר רוסי יהודי.
קורות חיים

לויתן נולד בשטעטל (עיירה יהודית) קיבארט שבאזור קובנה בליטא, אז בשליטת האימפריה הרוסית. אביו, אלישיב לויתן, בנו של הרב המקומי, למד בישיבה והיה לפקיד במסילות הברזל הרוסיות, וכן עסק בתרגום מגרמנית וצרפתית לרוסית. בראשית 1870 עברה משפחת לויתן למוסקבה. בספטמבר 1873, בהיותו בן 12, התקבל יצחק לויתן לבית הספר לציור, פיסול ואדריכלות במוסקבה (בו החל ללמוד אחיו הבכור הבל שנתיים קודם). לאחר שנה שבה למד העתקת יצירות עבר לויתן לכיתת ציורי הטבע וציורי הנוף. בין מוריו של לויתן ניתן למנות את אלקסיי סאברסוב, וסילי פרוב ווסילי פולנוב.
בשנת 1875 נפטרה אמו, ואביו נפל למשכב זמן קצר לאחר מכן ולא יכל לתמוך בארבעת בניו. המשפחה הענייה לא יכלה לתמוך בלימודיו של יצחק, אבל בשל כישרונו הרב קיבל לויתן מלגה על מנת שימשיך ללמוד בבית הספר.
קורות חיים > יצירותיו הראשונות

בשנת 1877 הוצגו לראשונה יצירותיו של לויתן וזכו להצלחה רבה.
בעקבות ניסיון ההתנקשות של אלכסנדר סולובייב בצאר אלכסנדר השני, קיסר רוסיה במאי 1879, גורשו יהודים רבים מערי רוסיה, ומשפחתו של לויתן נאלצה לעבור לסאלטיקובקבה. בעקבות לחץ רב של אוהבי אמנות על השלטונות הורשה לויתן לשוב למוסקבה. ציורו - "יום סתיו בסוקולניקי" (Осенний день. Сокольники), שצויר באותה עת, נרכש על ידי הסוחר והאספן העשיר פאבל טרטיאקוב (והוא מוצג כיום בגלריית טרטיאקוב).
באביב 1884 השתתף לויתן בתערוכה הנודדת של קבוצת פרדויז'ניקי, ובשנת 1891 הפך לחלק מהקבוצה.
במהלך לימודיו התחבר עם קונסטנטין קורובין, מיכאיל נסטרוב, האדריכל פיודור שכטל, הצייר ניקולאי צ'כוב, ועם אחיו של ניקולאי, אנטון צ'כוב, שהיה לחברו הטוב ביותר של לויתן.
בראשית שנות ה-80 של המאה ה-19 שיתף לויתן פעולה עם האחים צ'כוב באיור המגזין "מוסקבה". כמו כן, בין השנים 1885–1886 שיתף לויתן פעולה עם קורובין וצייר את התפאורה לאופרה של סוואה מאמונטוב.
קורות חיים > ציורי הנוף כביטוי למצבי הרוח

בעבודותיו, צייר לויתן את הנוף הכפרי הראשי תוך שהוא מנסה להביע באמצעות הנופים את רגשותיו, ולעורר רגשות שונים אצל הצופה. לויתן סירב לצייר נופים עירוניים (למעט היצירה "נוף מנזר סימינוב" - יצירה שאבדה, ולמעט העיר מוסקבה המופיעה בציור "הארת הקרמלין"). בשלהי שנות ה-70 של המאה ה-19 טייל לויתן בסביבות מוסקבה וצייר יצירות נוף רבות שנועדו למעשה להביע את הרגשות השונים שנפש האדם יכולה להרגיש.
יצירות אלה מתארות נופים פסטורליים בהם לא מופיעים בני אדם או בעלי חיים. בין יצירות אלה ניתן למנות את "דרך ולדימירקה" (1892), "פעמוני הערב" (1892) ו"מנוחת עולמים" (1894). שלוש יצירות ידועות אלה מוצגות כיום בגלריית טרטיאקוב שבמוסקבה.
בעבודות מאוחרות יותר של לויתן ניתן לראות השפעות של הסגנון האימפרסיוניסטי.
קורות חיים > ציורים מאוחרים ושנות חייו האחרונות

בקיץ 1890 צייר לויתן ביוריבטס את היצירה "נוף מנזר קריווסרסקי". יצירה זו השפיעה על יצירה מאוחרת יותר "המנזר הדומם" הנחשבת לטובה ביצירותיו. בתמונה ניתן לראות את המנזר וסביבו את הגשרים על הנהר המקשרים אותו אל העולם החיצון. לויתן ראה ביצירה זו סמל לנפשו של האדם.
בשנת 1896 הוא ערך תערוכה באודסה לצד ויקטור סימוב וצייר נוסף. שנת 1897 נבחר לויתן לאקדמיה לאמנות, ובשנת 1898 מונה לעמוד בראש הסטודיו לציור נופים בבית הספר בו למד.
לויתן בילה את שנת חייו האחרונה בביתו של צ'כוב שבחצי האי קרים. למרות מחלת השחפת ממנה סבל, המשיך לצייר יצירות אופטימיות ומרובות אור, בהם ניתן לראות את יופיו ושלוותו של הנוף הרוסי.
לויתן נקבר בבית הקברות היהודי בדורוגומילובו. באפריל 1941 הועברו עצמותיו לבית הקברות נובודביצ'י, בסמוך לקברו של צ'כוב.
לויתן לא נישא ולא היו לו ילדים, הוא חי שנים אחדות עם הציירת סופיה קובשינקובה, שהייתה נושא שכיח בציוריו.
סגנונו

לויתן הותיר אחריו למעלה מ-1,000 ציורים בצבעי שמן וצבעי מים. עוד בימי חייו (וגם לאחר מכן) נחשב לגאון, ואמנותו (הנחשבת סגנון אימפרסיוניסטי רוסי), השפיעה רבות על התפתחות האמנות הרוסית.
גם בארץ הושפעו מאמנותו ציירים רבים. שמואל חרובי צייר בסגנונו. ואברהם אופק (1935 - 1999) ייסד יחד עם שני אמנים מרוסיה את קבוצת לויתן שחרתה על דגלה: ציונות, מיסטיקה יהודיות, עממיות.
יום שמש, 1876
נוף בסתיו, 1880
אביב באיטליה
בסמוך לזווניגורוד, 1884
גשר, 1884
יער עצי , 1885-1889
אביב, בשעת הגאות
פעמוני ערב, 1892
דרך ולדימירקה, 1892
שלוות עולמים, 1894
מרץ, 1895
סתיו מוזהב, 1895
חבצלות מים, 1895
דממה, 1898
זריחה, 1900
הנצחה

בשנת 1974 נקרא האסטרואיד לויתן בחגורת האסטרואידים על שמו.
עיריית תל אביב קראה רחוב על שמו בשכונת נווה אביבים.
לקריאה נוספת

Lerner, Vladimir, Margolin, Jacob, Witztum, Eliezer, "Creativity and Mood Disorders: The Enigmatic Case of Isaak Il’ich Levitan (1860–1900)", Journal of Medical Biography, Vol. 23, No. 3, August 2015.
יום סתיו בסוקולניקי, 1879
חוף (Плес),‏1889
דיוקנו של לויתן מעשה ידי האמן ולנטין סרוב (1893)
שלט רחוב יצחק לויטן בשכונת נווה אביבים בתל אביב
בנימין טנא

| --- | --- |

בנימין טנא משמאל עם שמואל כץ ב"משמר לילדים", תחילת שנות ה-50
 לידה:  h ורשה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  13 באפריל 1999 תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  בנימין טננבוים 
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית העלמין קריית שאול 
 מקום מגורים:  רמת אביב 
 שפות היצירה:  עברית, פולנית 
 פרסים והוקרה:  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1974) 
 
בנימין טנא 
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
לוחית זיכרון על ביתו של בנימין טנא בתל אביב
קבריהם של בני הזוג טנא ברקע בבית העלמין קריית שאול
בנימין טנא (כ"ז בכסלו תרע"ה, 15 בדצמבר 1914, ורשה – 13 באפריל 1999, תל אביב) היה סופר עברי, משורר, מתרגם, עורך וסופר ילדים.
ביוגרפיה

נולד כבנימין טננבוים בוורשה שבפולין. אמו הייתה חילונית ואביו, אריה, היה חסיד ממשפחה מבוססת. אורח החיים בבית היה דתי-חרדי.
לטנא היו שתי אחיות: רגה שהייתה מבוגרת ממנו והפכה למנהיגה קומוניסטית בפולין ושרה (נקראה בחיבה שרנק'ה).
טנא למד בחדר ובנעוריו, לאחר פטירת אמו הצטרף, למרות התנגדות אביו, לתנועת "השומר הצעיר" והחל לכתוב יומן ושירים בעברית.
סיים לימודיו התיכוניים בגימנסיה העברית של רשת "חינוך" בוורשה.
עבר הכשרה בסלונים ועלה לארץ ישראל עם חלוצי קיבוץ אילון בשנת 1937. היה בין מייסדי הקיבוץ ועשה בו כעשר שנים. במהלך מלחמת העולם השנייה נתן טנא מחסה למשורר הפולני ולדיסלב ברונייבסקי, שהגיע לארץ עם צבא אנדרס הפולני. את ברונייבסקי הכיר טנא עוד מפולין. אביו ואחותו שרה נספו בשואה.
בשנת 1946 נסע לפולין, כשליח, להעלות לארץ ישראל ילדים יהודים שהוסתרו במנזרים נוצריים בזמן השואה. לצורך ארגון הנסיעה נעזר בוולדיסלב ברונייבסקי. הוא תכנן לשהות בפולין כשבועיים, אולם נשאר שם כשנה וחצי. במהלך שליחותו נוכח במצבה העגום של יהדות זו לאחר החורבן הגדול ובשנאת ישראל המפעפעת בקרב האנטישמים שבקרב הפולנים. הנסיעה לפולין הייתה מקור השראה לפואמה הגדולה שלו "תמולים על הסף". תרגומו הראשון מיידיש היה ספרה של הפרטיזנית רייזל (רוז'קה) קורצ'אק (מרלא) "להבות באפר" - ספר העדות הראשון של הפרטיזנים. לאחר שובו לארץ עבר לתל אביב.
בנימין טנא התמסר לעריכת עיתון הילדים משמר לילדים והיה עורכו כמה עשרות שנים. כתב סיפורים לילדים ולבני נוער על ילדותו ונעוריו בוורשה, פולין שלפני השואה. תרגם מפולנית עשרות ספרים, קלאסיקה ספרות מודרנית ספרות ילדים ונוער. מיידיש בולט תרגומו לשירי איציק מאנגר.
כמה משיריו של בנימין טנא תורגמו ללשונות זרות: אנגלית, פולנית וסלובקית.
טנא שיתף פעולה עם המאייר שמואל כץ. השניים הכירו לראשונה בקיבוץ אילון וכץ הצטרף כמאייר למערכת "משמר לילדים" בשנת 1950.
בשנת 1970 זכה בפרס קרן אלפרד יוזיקובסקי מארצות הברית על תרגומיו מפולנית.
בשנת 1975 קיבל את פרס זאב לספרות ילדים ונוער על סיפרו 'בצלו של עץ הערמון'.
טנא התגורר עם רעייתו שרה (1915-2006) ברמת אביב. לשניים נולדו הבת יעל (שנהרגה בתאונה בשנת 1992) והבן אברהם.
בנימין טנא נפטר בשנת 1999 ונקבר בבית העלמין קריית שאול בתל אביב.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון על ביתו ברחוב קרני 8 בתל אביב.