stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תקשורת בין-כוכבית
שיטות ואתגרים

השיטה המקובלת לתקשר היא באמצעות גלי רדיו, אך על מנת שאלה יתקבלו ביעד כלשהו שיוכל לפענח את מסר יש להתמודד עם מספר אתגרים:
שדר רדיו בחלל עובר במהירות האור, כך שמסר הנשלח מכדור הארץ אל הכוכב הקרוב ביותר פרוקסימה קנטאורי, המרוחק כ-4.2 שנות אור, יגיע ליעדו אחרי 4.2 שנים. אם יישלח מסר מענה, הוא יגיע כעבור 8 וחצי שנים מאז שיגור המסר הראשון. "שיחת טלפון" זו אינה דרך לנהל תקשורת אמיתית, ויש הרבה כוכבי לכת דמויי ארץ המרוחקים מכדור הארץ עוד יותר.
על המסר להיות מכוון היטב למערכות כוכבי לכת שבהם הסיכוי לקיומם של חיים תבוניים גדול יותר, כאשר המחקר לשם מציאתם מתבסס על נוסחת דרייק. טלסקופ החלל קפלר ואחרים כבר מצאו מספר מועמדים במרחק שנות אור בודדות שאליהם ניתן לכוון.
השפה בין בני האדם מורכבת מאוסף של סימנים מוסכמים, רמזים ותנועות גוף ובאופן זה אנו יכולים לתקשר בינינו, אולם מסר שמועבר לחייזרים צריך להתבסס על סימנים שיש להניח כי יוכלו לפענחם. בהתאם לגישה הפילוסופית לפיה המתמטיקה מתארת את המתרחש בטבע, הרי שהפתרון צריך להגיע בדרך זו ולכן יש לתקשר באמצעות שפה מתמטית בסיסית במקום בסימנים המקובלים בין בני אדם.
עוצמת השדר וכיווניות אלומת השידור גם היא גורם משמעותי בסיכוי שהמסר יגיע למערכות כוכבים אחרות. אומנם חלק מגלי הרדיו המשודרים על פני כדור-הארץ גם נקלטים במרחק רב, אך הם חלשים מדי ומפוזרים מדי שכן עוצמת שידורי הרדיו יורדת לפי ריבוע המרחק. על מנת שיגיעו ליעדם יש לשדר בעוצמת הספק אדירה, אם כי ניתן לייעל את העוצמה אם מייצרים אלומה צרה - היינו שדר שמכוון במיוחד לעבר מטרה מסוימת (מערכת כוכבי לכת כלשהי).
פרויקט סט"י הוא ניסיון לאתר חיים תבוניים מחוץ לכדור הארץ באמצעות סריקה של אותות רדיו בתוך הספקטרום האלקטרומגנטי, במיוחד מתמקד בתדרים בין 1,420 ל-1,666 מגהרץ הקרויים "חור מים" (Water hole) ומעידים על הימצאות מימן. באמצעות אותו פרויקט נסרקים תדרים רבים כדי למצוא עדויות לישויות תבוניות, אם כי לא נמצאו סימנים המעידים על הימצאותן.
שני מקרים בולטים של קליטת שדרים מהחלל עוררו עניין מאז החלו סריקות התדרים. הראשון היה ב-15 באוגוסט 1977 עת נקלט שדר חזק במיוחד למשך 72 שניות ולא זוהה יותר, מה שזכה בדיעבד בכינוי אות ה"וואו!"; מחקר שנערך כ-40 שנים מאוחר יותר גילה כי מדובר בעקבות של שני כוכבי שביט שחלפו על פני כדור הארץ. ב-15 במאי 2015 נקלטו אותות רדיו אשר הגיעו מכיוונו של הכוכב HD 164595 בעוצמה של 11 ג'יגה-הרץ ונקלטו בחלקם מספקטרום רדיו שמצוי בשימושו של צבא רוסיה, אם כי גם רעשים אלה התבררו ככאלה שמקורם אינו בחיים תבוניים בחלל. בנוסף, אותות המגיעים מפולסר יכולים להיחשב בטעות כאותות רדיו מיישויות חיצוניות בשל מחזוריותו המדויקת, כמו שקרה עת התגלה הפולסר הראשון PSR B1919+21 (אנ') בשנת 1967 ולכן נקרא בטעות "LGM-1" כראשי תיבות של "Little green men" ("אנשים ירוקים קטנים").
במשך השנים היו גם ניסיונות שונים לשגר מידע לעבר כוכבים אחרים, למשל מיזם METI. הודעת ארסיבו, שנשלחה לכיוון צביר הרקולס בשנת 1974 ותגיע אליו בעוד כ-25,000 שנים, הייתה הראשונה מבין הניסיונות לשדר באופן מדעי מסרים ליצורים תבוניים בכוכבים אחרים. אחריה היו עוד מספר שידורים מכוונים שאמורים להגיע ליעדם עוד במהלך המאה ה-21, אולם היה ומישהו יקלוט את המסרים וירצה להשיב באותה הדרך הרי שהשדר לא יגיע לפני סוף המאה.
הוצעו גם שיטות נוספות, כמו שימוש בטכנולוגיית לייזר לצורכי תקשורת של נאס"א גם למטרת תקשורת בין-כוכבית.
ראו גם

מתרגם אוניברסלי
מסע בין-כוכבי
רדיו-טלסקופ
פרדוקס פרמי
פרויקט סט"י
דיסקית פיוניר
תקליט הזהב של וויאג'ר
הודעת ארסיבו
הערות שוליים

↑  גיזי בן טובים, על תקשורת רדיו, ועל התקשורת של רכב המעבדה למאדים, באתר של מכון דוידסון לחינוך מדעי, 9 בדצמבר 2012
↑  עמרי ונדל, "גליליאו", כיצד יוצרים קשר עם צורות חיים אחרות בחלל?, באתר ynet, 31 באוקטובר 2007
↑  נפתרה תעלומת אותות ה"וואו!" משנת 1977, שנחשדו כמגיעים מהחלל החיצון, באתר ynet, 7 ביוני 2017
↑  AFP, אות שנקלט בחלל מעורר עניין בקרב אסטרונומים, באתר nrg‏, 29 באוגוסט 2016
↑  אבי בליזובסקי, ‏ET התקשר? שוב טעות במספר – אות מהחלל התברר שוב כרעש רקע, באתר "הידען", 31 באוגוסט 2016
↑  ראו רשימת המסרים בוויקיפדיה האנגלית (List of interstellar radio messages)
↑  טכנולוגיות אופטיות לווייניות, באתר סוכנות החלל הישראלית, 22 באוקטובר 2015
תקשורת בדרום סודאן

התקשורת בדרום סודאן לא מפותחת בהשוואה למדינות האזור כמו קניה, טנזניה ואוגנדה.
חופש תקשורתי

לפי שר התקשורת, ברנבה מריאל בנג'מין (Barnaba Marial Benjamin), ממשלת דרום סודאן אחראית על חופש העיתונות, בשונה מסודאן. אולם, העיתונאים והעורכים של העיתונים האזרח וג'ובה פוסט טוענים להטרדות, גידופים וצנזורה דה פקטו מצד התנועה לשחרור העם הסודאני והממשלה מאיימת להפסיק את פעילותם בנוסף למספר תחנות רדיו.
מספר ימים לאחר הכרזת עצמאותה של דרום סודאן, אסרה הממשלה הסודאנית על העברת עיתונים לדרום, סגרה את ההוצאות לאור ומשרדי החדשות ששייכים לדרום ופעלו בצפון כולל ההוצאה לאור של ג'ובה פוסט בח'רטום.
תשתיות

עקב חוסר תשתיות המקשה על העברת סחורות ומידע והעוני הרב השורר במדינה, קיים קושי רב תפוצת העיתונים באופן סדיר ובמיוחד בערים המרוחקות מג'ובה.
ב-5 באפריל 2013 העבירה הסוכנות היפנית הבינלאומית לשיתוף פעולה חמישה מיליון וחצי דולרים לטובת מיסוד תחנות שידור לטלוויזיה ורדיו ציבוריים במדינה.
הוצאות לאור ותפוצה

שתי ההוצאות לאור הגדולות במדינה בשפה האנגלית המתנהלות באופן עצמאי ורווחי הן העיתונים ג'ובה פוסט והאזרח.
תחנת הרדיו, מיריה (Miraya), משדרת 24 שעות ביממה במשך 7 ימים בשבוע בסיוע כוח משימה של או"ם בדרום סודאן וארגון חוץ-ממשלתי שווייצרי, Fondation Hirondelle. שידורי התחנה כוללים מוזיקה, מבזקי חדשות וספורט.
יזמים דרום סודאנים הקימו אתרי חדשות המספקים ידיעות מחו"ל כמו: South Sudan News Agency, Sudan Tribune, New Sudan Vision ו- SouthSudanNation.com.
הערות שוליים

↑  Carlstrom, Gregg (12 ביולי 2011). "South Sudan journalists facing intimidation". Al Jazeera English. נבדק ב-12 ביולי 2011. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Odongo, Robert (17 ביולי 2011). "Khartoum bans South Sudan newspapers". Talk of Sudan. נבדק ב-2 באוגוסט 2011. {{cite news}}:  (עזרה)(הקישור אינו פעיל)
↑  "JICA launches $5.5 million project to strengthen SSTV/R". 5 באפריל 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "South Sudan Newspapers and News on the Internet". Stanford University. נבדק ב-2 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "About us". Miraya FM. נבדק ב-2 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג בסין

מתרגלי פאלון גונג ישראלים במחאה שקטה לציון 20 שנות רדיפה בסין
קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בסין מתרחשת מתחילת המאה העשרים ואחת. תופעה זאת כוללת הוצאה להורג של אסירים פוליטיים, אסירי מצפון ובעיקר מתרגלים של פאלון גונג, כדי לספק איברים לניתוחי השתלות. על פי אומדנים שונים מדובר בתופעה שהובילה למותם של מאות אלפי בני אדם במהלך השנים. היותם נרדפים על ידי המפלגה הקומוניסטית של סין הפכה את מתרגלי הפאלון גונג לקהל יעד מועדף לרצח לשם גמול כספי בתעשיית ההשתלות בסין.
רקע

פאלון גונג (או פאלון דאפא) היא שיטת צ'י גונג סינית הכוללת תרגול מדיטטיבי ומושתתת על הגות פילוסופית-מוסרית שמקורה במסורת הבודהיסטית. המתרגלים מבצעים 5 תרגילים הכוללים תנועה עדינה בעמידה ובישיבה (מדיטציה) ומתחייבים לנהל את חייהם על פי שלושה עקרונות אוניברסליים: אמת, חמלה וסובלנות. המתרגלים לא מתערבים בענייני המדינה ולא עוסקים בפוליטיקה. מטרתם להיות אזרחים נאמנים ושומרי חוק, דוברי אמת ואנשים מוסריים וטובי לב. מאז שהופצה בציבור בשנת 1992, השיטה תפסה תאוצה והחלה להיות פופולרית בסין. בשנת 1998 מקורות בממשלה הסינית העריכו שכ-70 מיליון אנשים אימצו אותה כדרך חיים.
רקע > רדיפת הפאלון גונג

בשנת 1999 מנהיג המפלגה הקומוניסטית, ג'יאנג דזה-מין, התייחס אל הפאלון גונג כאל איום פוטנציאלי לסמכות ולאידאולוגיה של המפלגה, וביולי 1999 פתח במערכה כלל ארצית כדי להכחיד את השיטה ואת המתרגלים בה. הוא הקים גוף על-חוקתי הנקרא "משרד 6-10" כדי להוביל את מסע הרדיפה של הפאלון גונג. הרשויות גייסו את המנגנון הממשלתי ואת כלי התקשורת שבחסות הממשלה, את בתי המשפט, את כוחות המשטרה, הצבא, מערכת החינוך, המשפחות ומקומות העבודה כדי להיאבק ולהשמיד את הקבוצה. מאז 1999 הפכו מתרגלי הפאלון גונג למטרות והמשטר הפעיל עליהם עינויים, מעצרים המוניים, עבודת כפייה, "חינוך מחדש" והתעללות פסיכיאטרית, שנועדו כולם לאלץ אותם להתכחש לאמונתם. ב-2009 דיווח "הניו יורק טיימס" שלפחות 2,000 מתרגלים נהרגו במהלך הרדיפה; מקורות של פאלון גונג תיעדו שמית 3,700 מקרי מוות נכון ל-2013. בגלל הקושי להשיג מידע בסין ולהעבירו, ייתכן שמספר זה מייצג רק חלק מועט ממספר מקרי המוות שהתרחשו בפועל.
רקע > השתלת איברים

השתלת איברים היא טכנולוגיה רפואית שהתפתחה במחצית השנייה של המאה ה-20. בטכנולוגיה זו מסירים מהחולה המושתל איברים, חלקי איברים או רקמות שהגיעו לאי-ספיקה סופית בגופו, ומושתלים אצלו איברים תקינים או רקמות שנלקחו מאדם אחר. קצירת איברים בכפייה היא צורה של סחר באיברים, כאשר הקרבנות נרצחים במיוחד למטרה של נטילת איבריהם והשתלתם באחרים תמורת כסף. חלק מהמושתלים כלל אינם מודע לכך שמקור האיברים הושג על ידי רצח של חפים מפשע ואסירי מצפון. בסין מתקיימת משנת 1999 רדיפה אכזרית של מתרגלי השיטה הרוחנית פאלון גונג. בכל זמן נתון נמצאים מעל 1.5 מיליון מתרגלים במעצר. העצורים עוברים בדיקות רפואיות מקיפות כדי ליצור מאגר מידע של איברים. בצורה זאת העצורים מהווים "בנק איברים" חי. בין העצורים גם טיבטים, מוסלמים ונוצרים כאשר רוב העצורים הם מתרגלי הפאלון גונג.
תחילת התופעה

דיווח מקיף על קצירת איברים שיטתית מאסירי פאלון גונג חיים הופיע לראשונה ב-2006 בשם דו"ח קילגור מטאס. החוקרים בדו"ח, דייוויד קילגור ודייוויד מטאס, העריכו שהפרקטיקה הזאת החלה ב-1999. כמה חוקרים, ובהם עורך הדין הקנדי לזכויות אדם דייוויד מטאס, תת-שר החוץ הקנדי לנושאי אסיה והאוקיינוס השקט, חבר הפרלמנט הקנדי לשעבר דייוויד קילגור, והעיתונאי החוקר איתן גוטמן, העריכו שמאות אלפי אסירי מצפון מקרב מתרגלי הפאלון גונג הומתו כדי לספק את הסחר הרווחי באיברים אנושיים ובגופות אנושיות. בדו"ח מעודכן משנת 2018 הם קובעים שהעוולות האלה ממשיכות להתרחש. המסקנות האלה מבוססות על שילוב של ניתוח סטטיסטי, ראיונות עם אנשים שהיו אסירים בעבר, ראיונות עם רופאים המנהלים מרכזי השתלה בסין, עם רשויות רפואיות ועם סוכנים של המשרד לביטחון הציבור; וכן ראיות נסיבתיות, למשל המספר הגדול של מתרגלי הפאלון גונג העצורים בסין מחוץ לסדרי המשפט החוקי, שנערכו להם בדיקות רפואיות מקיפות, מספרם העולה של מרכזים רפואיים המיועדים לניתוחי השתלות בסין והרווחיות של מכירת איברים. הממשלה הסינית מכחישה באופן עקבי את ההאשמות. אך לא מספקת הסבר למקור האיברים להשתלות. ממשלת סין גם לא מאפשרת לחוקרים להיכנס לסין.
הנושא משך תשומת לב וקיבל גינוי פומבי מממשלות, ארגונים בין-לאומיים ואיגודים רפואיים. הפרלמנט של קנדה והפרלמנט האירופי, וכן ועדת המשנה ליחסי חוץ של בית הנבחרים של ארצות הברית, אימצו החלטות המגנות את קצירת האיברים מאסירי מצפון של הפאלון גונג. השליחים המיוחדים של האו"ם קראו לממשלה הסינית לתת דין וחשבון על מקורות האיברים שמשתמשים בהם בהשתלות, ו"ההסתדרות הרפואית העולמית", "האגודה האמריקנית להשתלות", ו"אגודת ההשתלות" קראו להטיל סנקציות על רשויות הרפואה הסיניות. מספר מדינות גם נקטו באמצעים, או שקלו לנקוט באמצעים, כדי להרתיע את אזרחיהן מלנסוע לסין כדי לקבל איברים (כמו חוק ההשתלות שהתקבל בשנת 2008 בכנסת ישראל). סרט דוקומנטרי "קציר אנושי" על קצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג קיבל את פרס פיבודי לשנת 2014 למצוינות בעיתונות המשודרת.
השתלות איברים בסין

היקף השתלות האיברים בסין הוא אחד מהגדולים בעולם, כאשר בשנת 2004 דווחו יותר מ-13,000 השתלות ובשנת 2006 דווחו 20,000. עם זאת, שיעור תרומות האיברים מרצון במדינה הוא נמוך ביותר, הן משום שלא הייתה בסין כל מערכת מאורגנת לתרומת איברים מרצון מהמת, והן מסיבות תרבותיות. לדוגמה, בין 2003 ל-2009, רק 130 אנשים התנדבו להיות תורמי איברים. ב-2010, הצלב האדום הסיני השיק יוזמה לאומית למשוך תורמי איברים מרצון, אבל רק 37 אנשים נרשמו. בשל השיעור הנמוך של תרומת האיברים מרצון, רוב האיברים המשמשים בהשתלות מקורם באסירים, או שמקורם אינו ידוע. הממשלה הסינית אישרה ב-1984 תקנה המאפשרת הסרת איברים מפושעים שהוצאו להורג, בתנאי שהם נתנו מראש את הסכמתם, או במקרה שאף אחד לא דרש לקבל את הגופה.
למרות היעדר מערכת מאורגנת של תרומת איברים מרצון או של הקצאת איברים, זמני ההמתנה לקבלת איברים חיוניים בסין הם מהקצרים בעולם – לרוב מדובר במספר ימים או שבועות עבור איברים כמו כליות, כבד ולב. זה הפך את סין ליעד של תיירות השתלות בין-לאומית ולמקום מרכזי לניסויים בתרופות נוגדות דחייה. הרווח מסחר באיברים אנושיים מהווה מקור הכנסה רווחי עבור הממסד הרפואי הסיני, הממסד הצבאי והמשרד לביטחון הציבור. היות
שאין מערכת לאומית אפקטיבית של תרומת איברים מרצון או של הקצאת איברים, בתי החולים משיגים את האיברים מאנשים חיים, באמצעות הקשרים שלהם בבתי משפט, במרכזי מעצר, במחנות לעבודת כפייה ובבתי כלא.
ככלל, לא נמסרת למושתלי האיברים בסין זהותם של תורמי האיברים, וגם לא מספקים להם ראיות להסכמתו בכתב. במקרים מסוימים ייתכן שמונעים מהמושתלים לדעת אפילו את זהות הצוות הרפואי והמנתחים. בעיית חוסר השקיפות מצטרפת לחוסר המוחלט של כללי אתיקה למקצוע ההשתלות, וחוסר מוחלט של מערכת לטיפול משמעתי ואכיפה למנתחים המפרים את אמות-המידה האתיות.
בשנות התשעים של המאה ה-20 הלכה וגברה דאגה בקרב איגודים רפואיים וארגוני זכויות אדם לגבי ניצול לרעה הנגרם משחיתות ומכפייה של הסכמה לתרומת איברים, שהובילה אותם לגנות את סין על שימוש באיברי אסירים. הדאגות הללו עלו שוב לפני השטח ב-2001, כשרופא צבאי סיני העיד בפני הקונגרס האמריקני שהוא לקח חלק בניתוחים להוצאת איברים מאסירים שהוצאו להורג, כאשר חלקם עדיין לא היו מתים. בדצמבר 2005, סגן שר הבריאות הסיני, הואנג ג'יה-פו (Huang Jiefu), הודה שעד 95% מהאיברים להשתלה מקורם באסירים שהוצאו להורג, והבטיח לנקוט באמצעים כדי למנוע ניצול לרעה. הואנג חזר על הטענות האלה ב-2008 וב-2010 והצהיר שיותר מ-90 אחוז מהשתלות האיברים מתורמים שמתו מקורן באסירים שמתו. ב-2006 דרשה ההסתדרות הרפואית העולמית שסין תפסיק לקצור איברים מאסירים, כיוון שהם אינם נחשבים כמי שהסכמתם ניתנה כהלכה. ב-2014 אמר הואנג ג'יה-פו שהסתמכות על איברי אסירים מהנידונים למוות פוחתת, אך בה בעת הגן על הנוהג להשתמש באיברי אסירים עבור מערכת ההשתלות. בהצלבת הנתונים נמצא כי מספר ההשתלות עולה בעשרות מונים על מספר הנדונים למוות בסין. הממשלה הסינית לא נתנה צידוק לפער המספרי הזה.
חוקרים ומשקיפים בין-לאומיים הביעו דאגה נוספת: שבנוסף לאסירים שנידונו למוות, האיברים מגיעים מאסירי-מצפון – במיוחד ממתרגלים של השיטה הרוחנית פאלון גונג אבל ייתכן שגם מטיבטים, מאויגורים ומנוצְריים החיים במחתרת. אנשים אלה לא הורשעו בשל פשעים שדינם מוות, ובמקרים רבים נכלאו שלא על פי סדרי המשפט החוקי אלא רק בשל אמונותיהם הפוליטיות או הדתיות.
דוחות על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג > סו-ג'יאה-טון (Sujiatun)

ההאשמות הראשונות לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג בקנה-מידה גדול הועלו במארס 2006 על ידי שלושה אנשים שטענו שהם יודעים על הוצאת איברים בכפייה ב"בית החולים לטרומבוזיס" (Sujiatun Thrombosis Hospital) בסו-ג'יאָה-טוּן אשר בשָן-יאנג, בפרובינציית ליָאוֹ-נינג. אחת מחושפי המידע, אשתו של מנתח בבית החולים, טענה שבעלה ביצע ניתוחים רבים להסרת קרניות ממתרגלים של פאלון גונג בעודם בחיים, למטרות השתלה. נציגים של מחלקת המדינה של ארצות הברית נשלחו לבית החולים סו-ג'יאה-טון כדי לחקור את ההאשמות. הם קבעו שלא היו מספיק ראיות כדי להוכיח את ההאשמות, אבל אמרו שהם נותרו מודאגים לגבי היחס של סין כלפי הפאלון גונג ולגבי הדיווחים על קצירת איברים. זמן לא רב לאחר מכן, במאי 2006, ביקשה "הקואליציה לחקר הרדיפה של הפאלון גונג" מחבר הפרלמנט הקנדי לשעבר דייוויד קילגור (David Kilgour) ומעורך הדין לזכויות אדם דייוויד מטאס (David Matas) לחקור את ההאשמות הנרחבות יותר באשר לקצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג בסין. קילגור ומטאס הסכימו לערוך חקירה בהתנדבות.
דוחות על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג > דו"ח קילגור-מטאס

דייוויד קילגור ודייוויד מטאס פרסמו את תוצאות החקירה הראשונית ב-20 ביולי 2006, בדו"ח שכותרתו: "דו"ח על ההאשמות על קצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג בסין". אף על פי שהשניים לא קיבלו ויזות לסין, הם בכל זאת הצליחו להביא ראיות רבות (שאותן הם חילקו ל-30 קטגוריות שונות) העולות בקנה אחד עם ההאשמות לגבי קצירת איברים ממתרגלים של פאלון גונג. הראיות כוללות ניתוח סטטיסטי של השתלות איברים בסין, ראיונות עם אסירים לשעבר מקרב הפאלון גונג והודאות מוקלטות מבתי חולים בסין וממשרדים לאכיפת החוק בסין לגבי הזמינות של איברים ממתרגלים של פאלון גונג. בהיעדר ראיות שיפריכו את ההאשמות בעניין – כמו רישום ממשלתי מטעם ממשלת סין המציג את מקור האיברים להשתלה – קילגור ומטאס הסיקו שממשלת סין וסוכנויותיה "הוציאו להורג מאז 1999 מספר גדול אך לא ידוע של אסירי מצפון מפאלון גונג. אבריהם החיוניים, כולל כליות, כבדים, קרניות ולבבות, נגזלו שלא מרצונם ונמכרו במחירים גבוהים, לפעמים לתיירים, הנאלצים בדרך כלל להמתין זמן ממושך לתרומות מרצון של איברים כאלה בארצות מגוריהם". הם העריכו שמשנת 2000 ועד שנת 2005, לא הוסבר המקור ל-41,500 השתלות איברים, ושאסירים שהם מתרגלי פאלון גונג היו המקור הסביר ביותר לאיברים אלה. מחברי הדוח סייגו את הדו"ח בציינם את הקשיים הגלומים באימות הפשעים לכאורה: אף ארגון עצמאי לא מורשה לחקור את התנאים בסין, קשה להשיג ראיות מעדי ראייה ומידע רשמי לגבי השתלות איברים וכן לגבי הוצאות להורג לא נמסר על ידי השלטונות הסיניים. כמו כן, נטען כי גופות האסירים נשרפו לאחר הוצאת האיברים, מה שהקשה על גילוי הדבר. ב-2007, ב-2016 וב-2018 קילגור ומטאס הציגו דו"חות מעודכנים. ב-2009 כונסו הממצאים בספר: "קציר דמים - דו"ח מעודכן הבודק האשמות על קצירת איברי מתרגלי 'פאלון גונג' בסין" או Bloody Harvest: Revised Report into Allegations of Organ Harvesting of Falun Gong Practitioners. הדוחות זכו לכיסוי תקשורתי עולמי, והמחברים נסעו ברחבי העולם להציג את ממצאיהם בפני ממשלות וארגונים שהביעו עניין.
דוחות על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג > הספר: איברים של המדינה - השתלות לא חוקיות בסין

ב-2012 פורסם הספר "State Organs: Transplant Abuse in China" (איברים של המדינה: השתלות לא חוקיות בסין). הספר הוא אסופת מאמרים שכתבו ד"ר דניאל דניוביץ', פרופסור לרפואה, ארתור קפלן, פרופסור לביו-אתיקה, פרופסור יעקב לביא, מנהל מערך השתלות הלב בבית החולים שיבא ומנתח לב, ד"ר גאזאלי אחמאד, פרופ' מאריה פיטארנה סינג, ד"ר טורסטון טריי, איתן גוטמן ודייוויד מטאס.
דוחות על קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג > איתן גוטמן

איתן גוטמן, עיתונאי-חוקר וסופר אמריקני המתמחה בסין, יזם ב-2006 חקירה משלו בנושא ההאשמות לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג. במהלך מספר שנים הוא ערך ראיונות עם יותר מ-100 פליטים ממחנות העבודה ומערכות הכליאה בסין, כמו גם עם אנשים מהמערכת הרפואית ומערכת אכיפת החוק בסין. על בסיס מחקריו הסיק גוטמן שקצירת איברים מאסירי מצפון נעשתה נפוצה במהלך שנות התשעים בפרובינציית שין-ג'יאנג שבצפון-מערב סין, כאשר אנשי הקבוצה האתנית האויגורים הפכו למטרה לדיכוי אלים ולקמפיינים של הפעלת יד קשה על ידי מערכת הביטחון.
גוטמן טען שב-1999 קצירת האיברים בשין-ג'יאנג פחתה בצורה תלולה ופתאומית בדיוק כאשר מספר השתלות האיברים ברחבי סין החל לעלות. שנה זו היא השנה בה הממשלה הסינית פתחה בדיכוי בהיקף ארצי נרחב של השיטה הרוחנית פאלון גונג. גוטמן סבור שאוכלוסיית האסירים החדשה של מתרגלי הפאלון גונג תפסה את מקום האויגורים כמקור העיקרי לאיברים להשתלה. הוא העריך שכ-65,000 מתרגלי פאלון גונג הוצאו להורג בעבור איבריהם בין השנים 2000 – 2008, והוא מציין שהמספר דומה לאומדן של קילגור ומטאס באותה תקופת זמן שהם התייחסו אליה.
ממצאים אלה פורסמו במספר עיתונים וכתבי-עת, ביניהם: World Affairs Journal, the Weekly Standard, Toronto Star וה-National Review. גוטמן גם העיד על ממצאיו בפני הקונגרס האמריקני ובפני הפרלמנט האירופי.
באוגוסט 2014 פרסם גוטמן את תוצאות מחקרו כספר הנושא את הכותרת: "The Slaughter: Mass Killings, Organ Harvesting and China’s Secret Solution to Its Dissident Problem" ("הטבח: הרג המוני, קצירת איברים, והפתרון החשאי של סין לבעיית הדיסידנטים").
ראיות

כל סוגי הראיות שהוצגו בדוח, תומכות בהאשמות שמתרגלי הפאלון גונג אכן נרצחים בסין עבור איבריהם. חוקרים, מגני זכויות אדם וארגונים להגנת הרפואה התמקדו במיוחד בהיקף השתלות האיברים שבוצעו בסין; בפער בין מספר ההשתלות לבין המקורות הידועים להשגת איברים; בגידול המשמעותי בתעשיית ההשתלות החופפת לכליאות ההמוניות של מתרגלי פאלון גונג; בזמני המתנה הקצרים המצביעים על הוצאה להורג "לפי דרישה"; ועל דיווחים שאסירים שהם מתרגלי פאלון גונג עוברים בדיקות רפואיות במתקני הכליאה כדי לבדוק האם הם יוכלו לשמש כמקור לאיברים.
ראיות > עלייה במספר השתלות האיברים בכל המדינה אחרי 1999

מספר השתלות האיבר שבוצעו בסין גדל במהירות החל משנת 2000. העלייה הזאת תואמת את תחילת הרדיפה נגד הפאלון גונג, שבה עשרות אלפי מתרגלי פאלון גונג נשלחו למחנות עבודה בכפייה, מרכזי מעצר ובתי כלא בסין.
ב-1998 המדינה דיווחה על 3,596 השתלות כליה כל שנה. ב-2005 המספר עלה לכ־10,000. בין השנים 2001 ל-2005 גדל מספר המתקנים בהם בוצעו השתלות כליה מ-105 ל-368. באותו אופן גדל בין השנים 1999 ו-2006 מספר המתקנים בהם בוצעו השתלות כבד מ-22 ליותר מ-500. היקף ההשתלות שבוצעו במרכזים אלה גדל גם כן באופן משמעותי בתקופה זו. בית חולים אחד דיווח באתר האינטרנט שלו שהוא ביצע 9 השתלות כבד ב-1998, אך השלים 647 השתלות כבד תוך ארבעה חודשים בלבד ב-2005. בית החולים האוניברסיטאי ג'יאו-טונג (Jiaotong) בשנחאי תיעד 7 השתלות כבד ב-2001, 53 השתלות ב-2002, 105 השתלות ב-2003, 144 השתלות ב-2004, ו-147 השתלות ב-2005.
קילגור ומטאס כותבים שאת הגידול בהשתלות האיברים לא ניתן לייחס לגמרי לשיפורים בטכנולוגיית ההשתלות: "טכנולוגיית השתלת כליה כבר הייתה מפותחת במלואה בסין הרבה לפני שהחלה הרדיפה נגד הפאלון גונג, אבל מספר השתלות כליה זינק מעלה, ויותר מאשר הכפיל את עצמו, מרגע שהרדיפה נגד הפאלון גונג החלה. בשום מקום בעולם לא נרשמה קפיצה כה משמעותית במספרי ההשתלות עם אותו מאגר של תורמים רק משום שהיה שינוי בטכנולוגיה".
יתרה מכך, הם מציינים שבמהלך התקופה הזאת של ההתרחבות המהירה של תעשיית השתלות האיברים בסין, לא היו שום שיפורים משמעותיים בתרומת האיברים מרצון או במערכת הקצאת האיברים, וגם אספקת האיברים מאסירים נידונים למוות לא גדלה. אף שזה אינו מוכיח את ההאשמות, קיימת הקבלה בין הגידול המהיר במספר השתלות האיברים לבין המאסרים ההמוניים של מתרגלי הפאלון גונג ועובדה זאת תומכת בהשערה שאיברים נקצרו ממתרגלי פאלון גונג שהיו עצורים או כלואים.
ראיות > אי-התאמה במקורות הידועים של איברים להשתלה

בכירים סינים דיווחו ב-2005 שעד 95% מהאיברים להשתלות מקורם באסירים. אבל סין אינה מבצעת מספיק הוצאות להורג חוקיות שיכולות להסביר את המספר הגדול של ההשתלות המבוצעות, ותרומות איברים מרצון הן נדירות ביותר (בכל רחבי המדינה נרשמו 130 איש בלבד בין השנים 2003 עד 2009 כמתנדבים לתרום איברים).
בכירים במערכת הרפואית הסינית דיווחו כי יותר מ-13,000 השתלות בוצעו בסין ב-2004. ב-2006 פרסם העיתון China Daily, הנמצא בבעלות ממשלתית, שמדי שנה מבוצעות בסין 20,000 השתלות איברים. באותה תקופת זמן, מספר האסירים שנידונו למוות והוצאו להורג היה קטן בהרבה ממספר ההשתלות. אמנסטי אינטרנשיונל תיעדה ב-2006, בהתבסס על דיווחים זמינים שפורסמו באופן גלוי, 1,770 הוצאות להורג; ההערכות הגבוהות ביותר לגבי מספר ההוצאות להורג מתקרבות ל-8,000. היות שבסין אין מערכת מסודרת של הקצאת איברים ומציאת התאמה, וכדי לעמוד בדרישה לזמן המתנה קצר, זה נדיר שיילקחו איברים שונים מאותו תורם. יתרה מכך, לרבים מהנידונים למוות יש בעיות בריאות כמו הפטיטיס B שמונע מהם להיות תורמי איברים. זה מצביע על קיומו של מקור נוסף של איברים. השליח המיוחד של האו"ם לנושא עינויים, מנפרד נוואק, אומר ש"ההסבר שרוב האיברים האלה מגיעים מנידונים למוות אינו סוגר את הנושא... אם זה אכן כך, מספר העבריינים המוצאים להורג צריך להיות גבוה הרבה יותר מכפי ששיערנו עד כה".
בהצהרתו בפני בית הנבחרים של ארצות הברית אמר ד"ר דיימון נוטו: "מספר האסירים שנידונו למוות אינו יכול להסביר לגמרי את כל ההשתלות המתבצעות בסין [...] אפילו אם הם הוציאו להורג 10,000 לשנה וביצעו 10,000 השתלות לשנה, עדיין תהיה קיימת אי התאמה גדולה. מדוע זה? זה פשוט בלתי אפשרי שאותם 10,000 אנשים שהוצאו להורג יתאימו בדיוק לאותם 10,000 אנשים שנזקקו לאיברים". כמוהו טוענים גם דייוויד קילגור ודייוויד מטאס שהמקורות המסורתיים של איברים להשתלות [בסין] כמו אסירים שהוצאו להורג, תורמים, או אנשים שמתו מוות מוחי "אפילו לא מתקרבים להסביר את המספר הכולל של ההשתלות ברחבי סין". בדומה לנוטו, הם מצביעים על המספר הגדול של מתרגלי פאלון גונג במערכת בתי הסוהר ומחנות העבודה כמקור הסביר לאיברים.