stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בשית
היסטוריה

מקור השם הוא בקבר עתיק, אשר לפי המסורת הערבית, הוא קברו של נבי שית (שת, בנו של אדם הראשון).
בדורות קודמים נקרא הכפר בית-שית ואחר כך אוחדו המילים ל-בשית. המקום מוזכר לראשונה בכתביו של הגאוגרף הערבי יאקות אל-חמאווי, שחי במאה ה-13.
בשנת 1863, ביקר חוקר ארץ ישראל ויקטור גרן בכפר, וכתב: ”ב-18 במאי בשעה שש בבוקר יצאנו מיבנה דרומה מזרחה. לאחר שעברנו את גני הכפר הזה חצינו שדות פוריים ביותר, והימים ימי קציר. מאחורי הקוצרים אספו את האלומות סיעות של נשים וילדים. אחר כך מובילים את הגדישים על גב פרדות וגמלים. הדיש נעשה בדרך כלל ברגלי שוורים הסובבים במעגל כגורן. בשעה שש וחמישים דקות עברנו בין גנים מוקפים צבר. הם שייכים לבית אשית, הקרוי גם בקיצור בשית. יש בו שלוש מאות וחמישים תושב, והוא יושב על גבעה קטנה. הבתים בנויים מלבנים לא שרופות. הכפר מוקף שדות טבק.”.
בתקופת המנדט הבריטי הכפר היה שייך לנפת רמלה במחוז לוד. במפקד 1922, שנערך על ידי שלטונות המנדט, בבשית הייתה אוכלוסייה של 936 נפש, כולם מוסלמים. במפקד אוכלוסין 1931 של ארץ ישראל היו בכפר 333 בתים מאוכלסים, בהם התגוררו 1,125 תושבים, כולם מוסלמים.
על פי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שטחי קרקעותיו היו 18,553 דונם ובשנת 1945 מנה 1620 נפשות. במלחמת העצמאות במהלך מבצע ברק ב-11 במאי 1948 הכפר נכבש ותושביו ברחו או גורשו.
ב-1938 במהלך המרד הערבי הגדול תקפו חלק מתושבי הכפר בסיוע תושבי כפרים נוספים בסביבה את עובדי חברת החשמל הארצישראלית ונוטרים יהודיים במה שנודע כקרב צומת מסמיה.
בתחילת מלחמת העצמאות שהו בבשית לוחמים עיראקים שאימנו את צעירי הכפר וארגנו את השמירה בו. ערביי בשית תקפו את התחבורה היהודית באזור[דרוש מקור].
חטיבת גבעתי שפעלה באזור, תכננה מבצע צבאי שכונה מבצע השמד. מטרתו של מבצע זה הייתה לפגוע בתחבורה הערבית בכביש יבנה-איסדוד ולהשמיד את התגבורות הערביות שיבואו מכפרי הסביבה. חלק מהכוחות מוקמו על גבעות ממערב לבשית למנוע התערבות של תגבורות מכפר זה. הכוחות יצאו מקיבוץ יבנה בליל ה-30 במרץ 1948. המבצע לא עלה יפה. המארב נתגלה על ידי הערבים שהפסיקו מיד את התחבורה בכביש. לשמע היריות הוחשה תיגבורת של 150 לוחמים מבשית להתקיף את כוחות גבעתי. כוח אחד כמעט כותר אך הצליח לסגת לקיבוץ יבנה לאחר שנפלו שלושה לוחמים חברי קיבוץ גבעת ברנר. שני הרוגים נשארו בשטח והוחזרו למחרת על ידי המשטרה הבריטית. גופה אחת הייתה ערופת ראש וניכרו עליה סימני התעללות של ערביי בשית. במבצע נהרגו כ-30 ערבים מקומיים, אך לא מתנדבים מ"צבא ההצלה" אשר בהם התכוונה הפעולה לפגוע.
במסגרת מבצע ברק, שאחת ממטרותיו הייתה לגרום לגירוש תושבי הכפרים מהאזור, הותקפה בשית ב-11 במאי 1948 על ידי כוחות מגדוד 52 ו-54 של חטיבת גבעתי. לאחר קרב קשה הכפר נכבש ובתיו פוצצו. בקרב נפלו ארבעה מלוחמי גבעתי.
על אדמות בשית הוקמו יישובי "מועצה אזורית גדרות": עשרת, כפר מרדכי, שדמה, משגב דב, כפר הנוער כנות, גן הדרום, כפר אביב, ומישר.[דרוש מקור] 1200 דונם בקרבת גדרה חולקו על ידי הקרן הקיימת בין תושבי גדרה. במרכז המושב עשרת נותר מסגד הכפר. בשולי גבעת המסגד נמצא "גן דוד", אתר הנצחה לנופלים במערכות ישראל מישובי גדרות. הגן על שם דוד מרכוס.
שלט קרב בשית במושב עשרת
שלט קרב בשית במושב עשרת
לקריאה נוספת

חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות:הוצאת "מערכות", 1959.
הערות שוליים

↑  באנגלית נקרא הכפר Bashshit ובמפות מנדטוריות הכיתוב הוא Bash-shit .
↑  מצוטט אצל le Strange, Guy (1890), Palestine Under the Moslems: A Description of Syria and the Holy Land from A.D. 650 to 1500, Committee of the Palestine Exploration Fund, p. 421
↑  ויקטור גרן,תיאור גאוגרפי, היסטורי וארכאולוגי של ארץ - ישראל - כרך שני: יהודה (ב), ירושלים: יד יצחק בן צבי, 1982, עמוד: 54
↑  Barron, 1923, Table V, Sub-district of Gaza, p. 9
↑  Mills, 1932, p. 2
↑  Government of Palestine, Department of Statistics. Village Statistics, April, 1945. Quoted in  Hadawi, 1970, p.  66
↑  יואב גלבר, קוממיות ונכבה, 2004, עמ' 108
↑  עולי אנגליה מקימים כפר שיתופי, דבר, 13 בפברואר 1950
↑  משגב דב, חרות, 18 במרץ 1953
↑  הרחבת החינוך החשלאי - צו השעה, הצופה, 27 ביוני 1951
↑  פרשה תמוהה, דבר, 5 במרץ 1953
↑  יעל מרום, ידעתי שאסור לדעת מה הסיפור של קבר השייח' מאחורי הבית, באתר "שיחה מקומית", 11 במאי 2014
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: nr2007012972   WorldCat (עם LCCN): nr2007-012972
זלצבורג-אומגבונג

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  זלצבורג (מדינה) זלצבורג
 בירת המחוז:  סקירשן אם וולרסה 
 שטח:  1,004.47 קמ"ר
 גובה:  624 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  157,440 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  47°52′01″N 13°04′59″E﻿ / ﻿47.867°N 13.083°E﻿ / 47.867; 13.083 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.salzburg.gv.at/themen/se/bezirke/bh-su.htm
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
זלצבורג-אומגבונג (בגרמנית: Salzburg-Umgebung; דהיינו זלצבורג והסביבה) הוא מחוז בצפון מדינת זלצבורג שבאוסטריה. המחוז חופף לשטח הגאוגרפי המכונה "פלכגאו", למעט שטח העיר זלצבורג, שלא כלול בשטח המחוז.
במחוז 37 ערים ועיירות:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  אבנאו  אוברטרום  אוברנדורף ביי זלצבורג  אויגנדורף  אליקסהאוזן  אלסבטן  אנטרינג  אניף  ברגהיים  ברמוס  ברנדורף ביי זלצבורג  גמינג  גרדיג |  גרוסגמיין  דורפבוירן  הוף ביי זלצבורג  הינטרזה  הלוונג  הנדורף אם ולרזה  ולס-זיצנהיים  זהם  זיקירכן אם ולרזה  טלגאו  למפרכטסהאוזן  מטזה |  נוימרקט אם ולרזה  נוסדורף אם האונסברג  סנקט גאורגן ביי זלצבורג  סנקט גילגן  פושל אם זה  פיישטנאו  פליינפלד  קופל  קסטנדורף  שטרובל  שטרסוולכן  שלדורף |
טמסווג (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  זלצבורג (מדינה) זלצבורג
 בירת המחוז:  טאמסווג 
 שטח:  1,019.69 קמ"ר
 גובה:  1,229 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  20,437 (1 בינואר 2023)
 קואורדינטות:  47°07′00″N 13°49′00″E﻿ / ﻿47.116666666667°N 13.816666666667°E﻿ / 47.116666666667; 13.816666666667 
 אזור זמן:  UTC+1
 http://www.salzburg.gv.at/themen/se/bezirke/bh-tamsweg.htm/
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טמסווג (בגרמנית: Tamsweg) הוא מחוז בדרום מזרח מדינת זלצבורג שבאוסטריה. המחוז חופף לשטח הגאוגרפי המכונה "לונגאו".
במחוז 15 ערים ועיירות:
| --- | --- |
 אונטרנברג  גריאך  וייספריאך  טוונג  טומטל  טמסווג  לסך  מאוטנדורף:  מור  מרייפפאר  סנקט אנדרה אים לונגאו  סנקט מיכאל אים לונגאו  סנקט מרגרטן אים לונגאו  צדרהאוז  רמינגשטיין
טולן (מחוז)

| --- | --- |

 מדינה:  אוסטריה אוסטריה
 מדינה:  אוסטריה תחתית אוסטריה תחתית
 מושל:  Andreas Riemer
 בירת המחוז:  טולן 
 שטח:  734 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  103,771 (1 בינואר 2019)
 קואורדינטות:  48°20′N 15°59′E﻿ / ﻿48.33°N 15.98°E﻿ / 48.33; 15.98 
 http://www.noel.gv.at/service/bh/tu/bhtu.htm
  מפת מיקום  מפה מפורטת    he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
טולן (בגרמנית: Tulln) הוא מחוז במרכז מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה.
במחוז 22 ערים ועיירות:
| --- | --- |
 אבסדורף  אצנברוג  גרוסווייקרסדורף  גרוסרידנטל  גרפנוורט  וירמלה  זיגהרטסקירכן  זיצנברג-ריידלינג  טולבינג  טולן  יודנאו-באומגרטן:  לנגנרור  מוקנדורף-ויפפינג  מיכלהאוזן  סנקט אנדרה-וורדרן  פלס אם וגרם  צוונטנדורף  צייזלמאואר-וולפפסינג  קירכברג אם וגרם  קלוסטרנויבורג  קניגסברון אם וגרם  קניגשטטן
הסכם טורקמנצ'אי

| --- | --- |

 חותמים:  האימפריה הרוסית, השושלת הקאג'ארית 
 מקום יצירה:  תבריז 
 תאריך יצירה:  10 בפברואר 1828 (יוליאני) 
 שפות:  רוסית, פרסית, צרפתית 
 
הפסדי השטח של האימפריה הפרסית לאחר הסכם גוליסטן (1813) והסכם טורקמנצ'אי (1828)
הסכם טורקמנצ'אי (ברוסית: Туркманчайский договор, בפרסית: عهدنامه ترکمنچای) היה הסכם שלום שנחתם בין האימפריה הרוסית לבין האימפריה הפרסית (سلسله قاجاریه), ב-21 בפברואר 1828, בכפר טורקמנצ'אי שבאיראן, במטרה לסיים את מלחמת רוסיה-פרס (1828-1826).
כמו ההסכם הקודם בין המדינות, ההסכם נחתם לאחר הפסדים כבדים של האימפריה הפרסית בשדה הקרב. בצד האימפריה הרוסית על ההסכם חתום איוואן פסקביץ', מצד הפרסים - שר החוץ פתח עלי שאה. אלכסנדר גריבוידוב היה בין הפעילים המרכזים בהסדרת תנאי ההסכם. ביחד עם הסכם גוליסטן, הסכם זה נחשב אחד המשפילים בהיסטוריה הפרסית המודרנית.
תנאי ההסכם

לאימפריה הרוסית מועברים שטחים של חאנות ירוואן (רוב שטחה של ארמניה של היום) ושטחים נרחבים שכלולים עתה באזרבייג'ן.
האימפריה הרוסית מקבלת פיצוי כספי על עלויות המלחמה.
הפרסים מאבדים זכויות שיט בים הכספי.
לרוסים תהיה זכות לשליחת משלחות לכל מקום בפרס, ולסוחרים רוסים תהיה זכות לנהל מסחר בכל תחומי פרס.
תושבי פרס המעוניינים בכך, רשאים לעבור לתחום רוסיה במהלך השנה הקרובה.
רוסיה הכירה בעבאס מירזא כיורש העצר.
האימפריה הפרסית מתנצלת באופן רשמי על הפרת הסכם גוליסטן.
השלכות ההסכם

עם היוודע על תנאי ההסכם, החלו מהומות בבירת פרס. ב-11 בפברואר 1829 השגרירות הרוסית נכבשה על ידי ההמון, בעקבות עימות דיפלומטי הקשור לאחד מסעיפי ההסכם. כמעט כל עובדי השגרירות, כולל השגריר אלכסנדר גריבוידוב נהרגו.
כתוצאה מההסכם, כ-80 אלף ארמנים תושבי פרס הועברו לשטח שהועבר לשליטה רוסית.
ההסכם עיצב את הגבול בין שתי המדינות עד לתחילת המאה ה-20 וכן את גבולה הדרומי של ברית המועצות באזור. גבול זה לא השתנה גם עם הקמת ארמניה ואזרבייג'ן העצמאיות.
השערת הסימולציה

ערך זה עוסק בהשערה על היקום. אם התכוונתם לתאוריה בפסיכולוגיה, ראו .
השערת הסימולציה היא הצעה מחשבתית על פיה המציאות היא למעשה סימולציה (קרוב לוודאי סימולציית מחשב). ההצעה שימשה כבסיס למספר ספרי וסרטי מדע בדיוני.
להשערה מקורות בימי קדם, אצל פילוסופים שונים. דוגמאות לכך ניתן למצוא בהגות ההינדית שראתה ביקום כולו מאיה, או במשל המערה של אפלטון. ב-2003 גיבש הפילוסוף והלוגיקאי ניק בוסטרום (אנ') את הנוסח המקובל של ההשערה, ובמאמר שפרסם הציג את טיעון השערת הסימולציה. בגרסה זו של ההשערה נטען כי עד לפני עשרות שנים בודדות לא היו משחקי מחשב כלל ואילו היום כבר קיימות פלטפורמות של מציאות מדומה בהן משתתפים מיליוני שחקנים מכל העולם וכן סימולטורים המציגים מציאות מדומה משכנעת. בקצב ההתקדמות הנוכחי של הטכנולוגיה, בעתיד הלא רחוק ניתן יהיה להפעיל סימולציות שיכללו מיליארדי יצורים, שיהיו כה מתקדמות שאותם יצורים ממוחשבים בעלי בינה מלאכותית יאמינו שהם בעלי תודעה עם חופש רצון לשלוט בגורלם. יתרה מזו, ברגע שתהיה קיימת האפשרות הטכנולוגית להריץ סימולציה כזו, האנושות תריץ עותקים רבים של הסימולציה, כפי שקורה במשחקי מחשב חדשניים. בכדור הארץ יתקיימו אז במקביל מיליוני ציוויליזציות, שרק אחת מהן פיזית במהותה.
לפי בוסטרום, אחת משלושת המסקנות הבאות נכונה בסבירות גבוהה מאוד:
המין האנושי ייכחד לפני שיגיע לשלב 'פוסט-אנושי'.
לא סביר שציוויליזציות פוסט-אנושיות יריצו סימולציות.
אנחנו חיים בתוך סימולציה ממוחשבת.
בוסטרום העריך כי ההסתברות לכל אחת משלוש האפשרויות היא פחות או יותר זהה. תמיכה מסוימת באפשרות מספר 3 מגיעה ממכניקת הקוונטים ממנה עולה כי חלקיקים קוונטיים מקבלים איכות מוגדרת רק אחרי שמודדים אותם. עד לאותו רגע, כך נראה, יש להם שלל תכונות, חלקן סותרות, בו-זמנית. זו תופעה מוזרה, אך אם היקום אינו אלא סימולציה היא הגיונית מאוד: דברים הופכים מוגדרים רק כאשר יש תודעה שמתבוננת בהם, כדי לחסוך בכוח חישוב.
אחד התומכים העיקריים בהשערה הוא האסטרופיזיקאי זוכה פרס נובל ג'ורג' סמוט.
ראו גם

נסיגה אינסופית
הערות שוליים

↑  Nick Bostrom, Are You Living in a Computer Simulation?, Philosophical Quarterly, 2003
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000354889
המלכה האדומה (רומן)

| --- | --- |

עטיפת הספר בעברית
 מידע כללי
 מאת:  פיליפה גרגורי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  מרגרט ביופורט 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון ושוסטר
 תאריך הוצאה:  2010
 מספר עמודים:  400
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת אופוס
 תאריך:  2011
 תרגום:  בתיה זיסו
 סדרה
 ספר קודם:  המלכה הלבנה
 הספר הבא:  גבירת הנהרות
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-1-84737-457-8
 
המלכה האדומה (באנגלית: The Red Queen) הוא רומן היסטורי משנת 2010 מאת פיליפה גרגורי. זהו הרומן השני בסדרה "מלחמות הדודנים". הספר מספר את סיפורה של מרגרט בופורט, אמו של הנרי השביעי, מלך אנגליה. ב-2013 הופקה סדרת טלוויזיה בערוץ BBC One בת 10 פרקים בשם "מלכה לבנה", עיבוד לרומנים "המלכה הלבנה" (2009), "המלכה האדומה", ו"בתו של ממליך המלכים" (2012). השחקנית אמנדה הייל מגלמת בסדרה אל דמות של מרגרט בופורט.
תרגום לעברית

הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של בתיה זיסו בשנת 2011 בהוצאת אופוס.
ביקורת

במגזין Publishers Weekly נכתב על הרומן "המלכה הלבנה":
”Gregory puts her many imitators to shame by dint of unequalled energy, focus, and unwavering execution”
המגזין AudioFile העניק את פרס Earphones Award להקלטת האודיו של הספר, כינה את גרגורי "מלכת הרומנים ההיסטוריים הבריטיים", ושיבח את הקריאה של ביאנקה אמאטו.
הערות שוליים

1 2  "The Red Queen". Publishers Weekly. 3 במאי 2010. נבדק ב-8 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Red Queen (Official site)". PhilippaGregory.com. נבדק ב-7 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC – Media Centre: The White Queen, a new ten-part drama for BBC One". BBC.co.uk. 31 באוגוסט 2012. נבדק ב-6 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Audiobook Review: The Red Queen (2010)". AudioFile. נבדק ב-12 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 15975668-3ccc-4806-8982-48ddb978cf16
המלכה הלבנה (רומן)

| --- | --- |

עטיפת הספר
 מידע כללי
 מאת:  פיליפה גרגורי
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן היסטורי
 נושא:  אליזבת וודוויל 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 הוצאה
 הוצאה:  סיימון ושוסטר
 תאריך הוצאה:  2009
 תאריך הופעה ראשונה:  18 באוגוסט 2009
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  אופוס הוצאה לאור
 תאריך:  2010
 תרגום:  בתיה זיסו
 סדרה
 ספר קודם:  גבירת הנהרות 
 הספר הבא:  המלכה האדומה
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  002787403
 
המלכה הלבנה (באנגלית: The White Queen) הוא רומן היסטורי מאת פיליפה גרגורי שיצא לאור ב-2009, הראשון בסדרת הרומנים "מלחמת הדודנים". הרומן מספר את סיפורה של אליזבת וודוויל, המלכה הרעיה של אדוארד הרביעי, מלך אנגליה. סדרת הטלוויזיה של BBC One, "מלכה לבנה", היא עיבוד לרומנים של גרגורי, "המלכה הלבנה", "המלכה האדומה" (2010) ו"בתו של ממליך המלכים" (2012). רבקה פרגוסון מגלמת בסדרה את דמותה של אליזבת וודוויל.
הרומן של גרגורי, "גבירת הנהרות", שיצא לאור ב-2011 הוא פריקוול לרומן "המלכה הלבנה". זהו סיפורה של ז'אקטה מלוקסמבורג, אמה של אליזבת.
תרגום לעברית

הספר יצא לאור בעברית בתרגומה של בתיה זיסו בשנת 2010 בהוצאת אופוס.
הערות שוליים

↑  "The White Queen". Publishers Weekly. 29 ביוני 2009. נבדק ב-8 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Maureen Waller, ‏The White Queen by Philippa Gregory: review, The Telegraph, 14 September 2009
↑  "The White Queen (Official site)". PhilippaGregory.com. נבדק ב-7 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "BBC – Media Centre: The White Queen, a new ten-part drama for BBC One". BBC.co.uk. 31 באוגוסט 2012. נבדק ב-6 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Lady of the Rivers (Official site)". PhilippaGregory.com. נבדק ב-7 באוקטובר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 86bb0e6d-25b8-4524-86ac-fbf728994343
הבחירות לפרלמנט הצרפתי 2024

בחירות לפרלמנט הצרפתי התקיימו בשנת 2024 בשני סבבים, הראשון ב-30 ביוני והשני ב-7 ביולי, כדי לבחור את 577 חברי האספה הלאומית ה-17 של הרפובליקה הצרפתית החמישית. הבחירות התקיימו בעקבות החלטתו של הנשיא עמנואל מקרון לפזר את האספה ולקיים בחירות בזק, לאחר פרסום תוצאות הבחירות לפרלמנט האירופי ב-2024.
רקע

לאחר הבחירות לפרלמנט הצרפתי ב-2022 איבדה הקואליציה של הנשיא מקרון את הרוב המוחלט שלה באספה הלאומית. בין המפלגות החברות בקואליציה הייתה מפלגתו של הנשיא עמנואל מקרון, רנסאנס (לשעבר La République En Marche!) - לראשונה מאז 1997, הנשיא המכהן לא הצליח להשיג רוב מוחלט באספה הלאומית. כשבמקביל שני גושי האופוזיציה העיקריים, איגוד העם החדש האקולוגי והחברתי השמאלני (NUPES) והאיחוד הלאומי הימני פופוליסטי בראשותה של מארין לה פן (RN), קיבלו מספר מושבים גדול יותר בפרלמנט. למרות זאת, אף קבוצה לא זכתה ברוב מוחלט, מה שהביא לפרלמנט תלוי לראשונה מאז 1988.
ב-9 ביוני 2024, מעט אחרי שפורסמו סקרי התוצאות הבחירות לפרלמנט האירופי בצרפת, עמנואל מקרון הכריז על פיזור הפרלמנט וקביעת מועד לבחירות לפרלמנט הצרפתי. זאת בגלל שמפלגתו, הרנסאנס, חוותה ירידה ניכרת במספר המושבים שהיו לה ולעומת זאת הייתה עלייה ניכרת בכוחו של הימין הקיצוני בראשותה של מארין לה פן.
בנאומו כינה את עליית הלאומיות על ידי התועמלנים איום על צרפת, אירופה ומקומה של צרפת בעולם.
התאריכים לסיבוב הראשון והשני של הבחירות נקבעו ל־30 ביוני, ול־7 ביולי בהתאמה.
נשיא האיחוד הלאומי, ז'ורדן ברדלה, כינה את הפער "התנערות עוקצנית" של מקרון, וקרא לו לפזר את הפרלמנט בעקבות התבוסה שכינה "היום הראשון של העידן שלאחר מקרון". מרין לה פן והמנהיג של מפלגת לה פראנס אינסומיס ז'אן-לוק מלנשון חגגו את תוצאות הסקר ובירכו על הקריאה לבחירות מהירות. פוליטיקאי השמאל הקיצוני פרנסואה רופין קרא לכל מפלגות השמאל, כולל הירוקים, להקים " חזית עממית" כדי למנוע תוצאה "גרועה יותר".
מערכת הבחירות

577 חברי האספה הלאומית, המכונים צירים, נבחרים לחמש שנים על ידי שיטת שני סבבים באזורי בחירה. מועמד המקבל רוב מוחלט של הקולות הכשרים וסך קולות העולה על 25% מכלל הבוחרים הרשום, נבחר בסיבוב הראשון. אם אף מועמד לא מגיע לסף זה, נערכות בחירות חוזרות בין שני המועמדים המובילים בתוספת כל מועמד אחר שקיבל קולות הכוללים יותר מ-12.5% מהבוחרים הרשומים. המועמד שקיבל את מירב הקולות בסיבוב השני נבחר - גם אם לא קיבל למעלה מ-50% מהקולות.
בסיבוב הבחירות הראשון שנערך ב-30 ביוני נרשמה הפתעה דרמטית: מפלגת האיחוד הלאומי של לה פן זכתה ב-33% מהקולות, לעומת 28% בלבד לקואליציית מפלגות השמאל ו-22% בלבד למפלגתו של מקרון. אחוז ההצבעה הכללי היה גבוה ועמד על 66.71% כתוצאה מכך, נרשמה התגייסות של קואליציית השמאל בשיתוף עם מועמדי מפלגתו של מקרון לקראת הסיבוב השני, כדי להסיר מועמדויות חסרות סיכוי ולרכז את מרב המאמץ נגד מועמדים ממפלגת הימין, מתוך מטרה למנוע ממנה רוב פרלמנטרי של 289 חברים.
שיתוף הפעולה הוכיח את עצמו: בסיבוב הבחירות השני ב-7 ביולי, בניגוד לכל הסקרים שצפו הצלחה עצומה למפלגת האיחוד הלאומי, היא סיימה עם 143 מושבים בלבד, לעומת 182 מושבים לחזית העממית של מפלגות השמאל ו-168 נציגים לאיחוד מפלגות המרכז בראשות הנשיא עמנואל מקרון. עם זאת, מפלגתו של מקרון נחלשה ומעמדו הפוליטי התרופף.
מפלגות וקואליציות פוליטיות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
| מפלגה | מנהיג | אידאולוגיה | מושבים> הבחירות האחרונות | מושבים> לפני בחירות | סטטוס |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| יחד למען הרפובליקה (צר') | גבריאל אטאל | ליברליות | 250 / 577 | 245 / 577 |  |
| החזית העממית החדשה | מנהיגות קולקטיבית | סוציאליזם דמוקרטי | 151 / 577 | 131 / 577 |  |
| האיחוד הלאומי | ז'ורדן ברדלה | הלאומיות הצרפתית | 89 / 577 | 89 / 577 |  |
| הרפובליקנים | אורליאן פראדייה (צר') | שמרנות ליברלית | 62 / 577 | 68 / 577 |  |
| LIOT (צר') | ברטרון פאנשה (צר') | מרכז-שמאל - מרכז ימין | 16 / 577 | 22 / 577 |  |
| לא משוייכים |  |  | 9 / 577 | 7 / 577 |  |
הערות שוליים

↑  "President Emmanuel Macron dissolves French National Assembly and calls snap election". Sky News (באנגלית). נבדק ב-9 ביוני 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Bernard, Mathias. "Parliamentary elections shock France's political order to its core". The Conversation (באנגלית). נבדק ב-23 בדצמבר 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "מדוע מקרון החליט לפזר את האספה הכללית?, מאמר באתר RTL,‏ 9 ביוני 2024
1 2  "French President Macron dissolves parliament, calls snap elections". euronews (באנגלית). 9 ביוני 2024. נבדק ב-9 ביוני 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kennedy, Niamh; Edwards, Christian (9 ביוני 2024). "Macron calls snap parliamentary election after crushing loss to far-right in European election poll". CNN (באנגלית). נבדק ב-9 ביוני 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Macron dissolves the French parliament and calls a snap election after defeat in EU vote". Associated Press (באנגלית). 2024-06-09. נבדק ב-2024-06-10.
↑  "Elections: France National Assembly 2017 (first round)". Election Guide. International Foundation for Electoral Systems. 11 ביוני 2017. ארכיון מ-15 באוגוסט 2020. נבדק ב-16 ביוני 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  גיא אלסטר‏, הימין הקיצוני ניצח בסיבוב הראשון בבחירות לפרלמנט בצרפת, ההכרעה - בשבוע הבא, באתר וואלה, 30 ביוני 2024
↑  תמר שבק, פריז, הפתעת ענק בצרפת: כישלון צורב ללה פן והימין הקיצוני, השמאל במקום הראשון, באתר ynet, 7 ביולי 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb181905805 (data)
דוד גורביץ'

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1951 (בן 73) 
 מדינה:  ישראל 
 
דוד גורביץ' (נולד ב-4 ביולי 1951) הוא חוקר תרבות ומרצה בכיר לתקשורת בבית הספר לתקשורת במסלול האקדמי המכללה למנהל ובמרכז הבינתחומי הרצליה.
ביוגרפיה

דוד גורביץ' נולד בריגה שבלטביה. בגיל 8 עלה עם הוריו לישראל ובילה את ילדותו בבת-ים. בוגר בהצטיינות בספרות משווה וספרות עברית באוניברסיטת בר-אילן (1980). עשה מסלול ישיר לדוקטורט בספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן, אותו סיים בהצטיינות (1987). הדוקטורט, שנעשה בהדרכת פרופ' אברהם שאנן, עסק ב"רומן הנאו-פִּיקָרֶסְקי במאה העשרים: קפקא, גראס, בלו". עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד במימון הקרן הלאומית למדעי הרוח (NEH). היה מרצה (Assistant Professor) באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון (1989-1988).
שימש כמרצה באוניברסיטת בר-אילן, וכמרצה אורח באוניברסיטת בן-גוריון בנגב. בשנים 1992–2007 שימש כמרצה בכיר במוסדות הבאים: האוניברסיטה העברית, בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, המכללה האקדמית ספיר, בצלאל, המכללה האקדמית בית ברל ו-HIT מכון טכנולוגי חולון. בשנת 1992 התמנה למרצה בכיר בבית הספר לתקשורת של המסלול האקדמי המכללה למנהל. החל משנת 2002 עמד בראש מסלול מדיה ותרבות פופולרית שם - תפקיד אותו מילא עד לשנת 2015.
גורביץ' מרבה להתראיין בכלי התקשורת בנושאי תרבות ותרבות פופולרית. "גיבור תרבות", משדר הרדיו של דוד גורביץ' ודן ערב, שודר ב"קול הקמפוס" והוא כולל למעלה ממאה תוכניות.
דוד גורביץ' הוא אב לשניים, מתגורר בתל אביב.
אודות ספריו

הבלש כגיבור תרבות: ספרות, קולנוע, טלוויזיה
גנגסטר שיק: פשע, תרבות, קפיטליזם
הגנגסטר הפוסטמודרני: טראומה, קיטש, חלום
ספרים

Ataria, Y., Gurevitz, D., Pedaya, H., & Neria, Y. (Eds.), The Interdisciplinary Handbook on Trauma and Culture. New York: Springer International Publishing AG.
קרנבל הנוכלים - הסיפור הפִּיקָרֶסְקי ומשמעות החיים, 2016-2015.
גנגסטר שיק: רוע, תרבות, קפיטליזם. תל אביב: מודן, 2015.
הגנגסטר הפוסטמודרני: טראומה, קיטש וחלום. תל אביב: מודן, 2015.
הבלש כגיבור תרבות: ספרות, קולנוע, טלוויזיה. משרד הביטחון – ההוצאה לאור: תל אביב, 2013.
עם דן ערב, אנציקלופדיה של הרעיונות: תרבות, מחשבה, תקשורת. תל אביב: בבל, 2012.
פוסט-מודרניזם: תרבות וספרות בסוף המאה ה-20. תל אביב: דביר, 1997.
עם רוני לוינגר, השבט אמר את דברו? קומוניטריזם וליברליזם בספרות העכשווית, הוצאת רסלינג, 2020.
פרקים מתוך ספרים

Gurevitz, D. (2015). Literature as Trauma: The Postmodern Option of Franz Kafka and Cormac McCarthy. In Ataria, Y., Gurevitz, D., Pedaya, H., & Neria, Y. (Eds.), The Interdisciplinary Handbook on Trauma and Culture. New York: Springer International Publishing AG.
Arav, D., & Gurevitz, D. (2009). Trauma and Kitsch: The Presentation of Israel's Army Entertainment Troupes on Television. In Castelló, E., Dhoest, A., & O'Donnell, H. (Eds.), The Nation on Screen: Discourses of the National in Global Television (pp. 271-291). Cambridge: Cambridge Scholars Publishing.
מאמרים נבחרים

Arav, D., & Gurevitz, D. (2014). Trauma, guilt, forgiveness: The victimizer as witness in the cinematic and televisual representations of conflict in Israel. Media, War & Conflict, 7(1), 104-120.
ערב, ד. וגורביץ', ד. (2013). טראומה, אשמה, מחילה: המעוול כעד בשיח של הקונפליקט בטלוויזיה ובקולנוע הישראליים. תקריב, 5.
הדרך לשלום אינה צודקת: משמעות הצדק בעידן הפוסטמודרני (2003). נקודת מפגש, 1(1), 14-30.
"פוקו כגיבור תרבות". בתוך ספרגו, ת (עורך.), פוקו והתאוריה הקווירית. תל אביב: ספרית פועלים, 2002.
"בודריאר-אימה ובידור בעידן הטלוויזואלי" (2002). בתוך הורוקס, כ (עורך.), בודריאר והמילניום.
גברים אבודים (2001). מוזה: רבעון לאמנויות, 3, 34-37.
הנוודות החדשה (2000). גג: כתב-עת לספרות, ביטאון איגוד כללי של סופרים בישראל, 3, 71-80.
שמחה שירמן והמלנכוליה החדשה (1996). סטודיו, 88, 42-48.
"רעש לבן: ספרות וחינוך בשלהי המאה העשרים" . בתוך גור-זאב, א (עורך.), חינוך בעידן השיח הפוסט-מודרני. ירושלים: מאגנס, 1996.
חלומות ממוחזרים: זרמים חדשים בספרות הישראלית (1996). עתון 77: לספרות ולתרבות, 194, 38-43.
איך לתפוס את הזיכרון המבליח (1996). סינמטק, 86, 32-35.
האודיסיאה של אנגלופולוס (1996). סינמטק, 83, 18-19.
מונומנטליות וקיטש בספרות הישראלית (1995). אפס שתיים: כתב-עת לספרות, 3, 29-39.
משמעות הצדק בעידן של "קלילות דעת" (1994). אלפיים: כתב-עת בינתחומי לעיון, הגות וספרות, 9, 148-169.
בין ניהיליזם לטוטליטריות (רב שיח על ספרו של דוד אוחנה - "מסדר הניהיליסטים") (1994). עתון 77: לספרות ולתרבות', 174, 14-20, 42.
פמיניזם ופוסטמודרניזם: גרייס פיילי, סינדי שרמן, יונה וולך (1993). אלפיים: כתב-עת בינתחומי לעיון, הגות וספרות, 7, 27-58.
צחוקו של ניטשה: הערות על מצב האדם בסוף המאה (1993). סטודיו, 49, 18-22.
פרודיה דמונית בצל אושוויץ: שפיות היסטורית, הימור ריטורי, או "חיסול הטקסט"? (1991) בקורת ופרשנות: כתב-עת למחקר ספרות עם-ישראל, 28, 109-130.
הפוסט-מודרניזם: רב שיח בהשתתפות עדי אופיר, דוד גורביץ, עדי צמח, זיוה שטרנהל, זיוה שמיר (1991), עתון 77: לספרות ולתרבות, 141, 26-35, 138-139.
"אמריקה" של קפקא: האופציה הפיקארסקית (1990). עלי-שיח, 27-28, 185-195.
אלבר כהן: סכום ביניים, או הקרקס העצוב של האהבה (1990). מאזנים: ירחון לספרות, ס"ה(1), 23-26.
פוסטמודרניזם ו"מצב הדברים": האסון המרחף, שפת הסימנים, המטרה (בעקבות תערוכותיהם של משה ניניו ואודי אלוני (1990). סטודיו, 14, 33-35.
צמתים בסיפורת הישראלית בעשור שחלף (1990). מאזנים: ירחון לספרות, ס"ד(6–7), 3-9.
הנוסטלגיה לגאולה ביצירתם של דליה רביקוביץ, ואלאס סטיבנס ורוברט לואל (1987). מאזנים, סה, 7-8 (תשנא) 23-28
חלום אמריקאי: פרנץ קפקא, וורנר הרצוג - עיון משווה על "אמריקה" מאת קפקא ועל הסרט "סטרושק" בבימויו של ורנר הרצוג (1986). מאזנים: ירחון לספרות, נ"ט(7–8), 82-87.
בין אידאולוגיה לבין פואטיקה: על ולדימיר מאיאקובסקי ואורי צבי גרינברג (1985). מאזנים: ירחון לספרות, נ"ט(1–2), 58-63.