מארק צוקרברג
קריירה > הקמת פייסבוק

עם תחילת לימודיו באוניברסיטת הרווארד, הצטרף צוקרברג לאחוות הסטודנטים היהודית "אלפא אפסילון פאי". הוא המשיך במיזמים אישיים במהלך הלימודים. מטרתו של אחד מהם, אותו כינה "Coursematch", הייתה ליצור תוכנה שתאפשר לסטודנטים מהרווארד לצפות ברשימה של הקורסים אותם לוקחים חבריהם. מיזם אחר היה להקים אתר בשם "Facemash", בו יתאפשר לסטודנטים בהרווארד "לדרג" זה את זה, באפיונים שונים, כגון תמונות זה של זה ועוד.
גרסה זו של האתר הועלתה בשם התחום Facemash.com, אך נסגרה על ידי הנהלת האוניברסיטה באותו הלילה, כי הפופולריות שלו גברה על אחד ממתגי הרשת של הרווארד שמנעו מסטודנטים לגשת לאינטרנט. בנוסף, סטודנטים רבים התלוננו כי נעשה שימוש בתמונות שלהם ללא רשות. צוקרברג התנצל בפומבי, ובעיתון הסטודנטים פורסמו מאמרים שקבעו שהאתר שלו "לא תקין לחלוטין".
בסופו של דבר, החליט צוקרברג להעלות גרסה ניסיונית של מיזם ה-Facemash. הוא העלה אותה ב-4 בפברואר 2004 מחדר השינה שלו באוניברסיטה, כשהפעם כינה אותה "הפייסבוק" ("ספר הפרצופים"), והאתר נחל הצלחה רבה בקרב הסטודנטים. בהקמת האתר סייעו בידו שלושת שותפיו לחדר, כריס יוז, דסטין מוסקוביץ' ואדוארדו סברין שסיפק את המימון הראשוני בסך 19,000 דולר. כל הארבעה נחשבים כמייסדים משותפים של פייסבוק.
שישה ימים לאחר השקת האתר, שלושה מבכירי הרווארד, קמרון וינקלבוס, טיילר וינקלבוס ודיוויה נרנדרה, האשימו את צוקרברג שהוליך אותם שולל להאמין שהוא יעזור להם לבנות רשת חברתית בשם HarvardConnection.com, כאשר הוא השתמש ברעיונות שלהם כדי לבנות מוצר מתחרה. השלושה התלוננו בעיתון הסטונדטים של האוורד "The Harvard Crimson", והעיתון החל בחקירה בתגובה. בזמן שצוקרברג ניסה לשכנע את העורכים לא לפרסם את הסיפור, הוא גם פרץ לשניים מחשבונות הדוא"ל של העורכים - עבורם הוא השתמש ביומני ההתחברות הפרטיים שלהם מ-TheFacebook.
לאחר ההשקה הרשמית של פלטפורמת המדיה החברתית של פייסבוק, השלושה הגישו תביעה נגד צוקרברג שהביאה להסדר. ההסדר המוסכם היה על 1.2 מיליון מניות פייסבוק ו-20 מיליון דולר במזומן.
בתחילה, "הפייסבוק", כפי שנקרא האתר, הוגדר כ"אתר לתלמידי הרווארד" בלבד, אך לאחר כחודש החליט צוקרברג להפיץ את האתר גם באוניברסיטאות סטנפורד, קולומביה, ניו יורק וייל, ומאוחר יותר לשאר אוניברסיטאות ליגת הקיסוס. עד קיץ 2004 הפיצו צוקרברג, מוסקוביץ' וסברין את האתר ב-30 אוניברסיטאות שונות.
צוקרברג עבר דירה לפאלו אלטו שבקליפורניה, עם דסטין מוסקוביץ' ובת-זוגו. זמן קצר לאחר מכן, פגשו את פיטר ת'יל,
בקיץ 2004, צוקרברג נשר מהארוורד בשנה השנייה שלו כדי להשלים את הפרויקט. צוקרברג, מוסקוביץ ובת-זוגו ושאר המייסדים המשותפים עברו לפאלו אלטו שבקליפורניה, שם שכרו בית קטן ששימש כמשרד. במהלך הקיץ, פגש צוקרברג את פיטר ת'יל, שהסכים להשקיע באתר סכום של 500,000 דולר.
הם קיבלו את המשרד הראשון שלהם באמצע 2004. לדברי צוקרברג, הקבוצה תכננה לחזור להרווארד, אך בסופו של דבר החליטה להישאר בקליפורניה, שם צוקרברג העריך את "המקום המיתולוגי" של עמק הסיליקון, מרכז טכנולוגיית המחשבים בקליפורניה. הם כבר דחו הצעות של תאגידים גדולים לרכוש את החברה. בראיון ב-2007 הסביר צוקרברג את נימוקיו: "זה לא בגלל כמות הכסף. עבורי ועמיתיי, הדבר החשוב ביותר הוא שניצור זרימת מידע פתוחה לאנשים. להחזיק תאגידי תקשורת בבעלות קונגלומרטים זה פשוט לא רעיון מושך בעיני". באותה שנה, כשנאם ב"קורס הסטארט-אפ בית הספר" של Y Combinator באוניברסיטת סטנפורד, טען צוקרברג טענה שנויה במחלוקת ש"צעירים פשוט חכמים יותר" וכי יזמים אחרים צריכים להטות להעסקת אנשים צעירים.
הוא חזר על המטרות הללו למגזין Wired ב-2010, "הדבר שבאמת אכפת לי ממנו היא המשימה, להפוך את העולם לפתוח". מוקדם יותר, באפריל 2009, ביקש צוקרברג את עצתו של סמנכ"ל הכספים לשעבר של נטסקייפ, פיטר קורי, לגבי אסטרטגיות מימון עבור פייסבוק. ב-21 ביולי 2010 דיווח צוקרברג כי פייסבוק הגיעה לרף של 500 מיליון משתמשים. כשנשאל האם פייסבוק יכולה להרוויח יותר הכנסה מפרסום כתוצאה מהצמיחה הפנומנלית שלה, הוא הסביר:
אני מניח שנוכל... אם תסתכל על כמה מהדף שלנו תופס מודעות בהשוואה לשאילתת החיפוש הממוצעת. הממוצע עבורנו הוא קצת פחות מ-10 אחוזים מהדפים והממוצע לחיפוש הוא כ-20 אחוזים מועסקים בפרסומות... זה הדבר הפשוט ביותר שיכולנו לעשות. אבל אנחנו לא כאלה. אנחנו מרוויחים מספיק כסף. נכון, אני מתכוון, אנחנו ממשיכים את העניינים; אנחנו גדלים בקצב שאנחנו רוצים.