stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חרט וילדרס
אידאולוגיה > אסלאם

וילדרס מרבה לעסוק באסלאם ובמוסלמים באירופה. הפחד העיקרי שלו, חזר ואמר, הוא שאירופה תהפוך לאסלאמית. וילדרס מתאר כיצד שכונות שלמות מקבלות אופי מוסלמי ותושביהן נוהגים באלימות קשה כלפי יהודים, הומוסקסואלים ונשים מערביות. לדברי וילדרס, ההתפשטות של המוסלמים באירופה אינה נובעת מתוך רצון להשתלב בחברה, אלא מתוך רצון לכבוש את החברה האירופית על ידי עולם האסלאם. וילדרס קורא למניעים אלו מניעים קולוניאליסטים.
לווילדרס ביקורת קשה מאוד על האסלאם. הוא טוען שהיא כמעט ואינה דת במובן הרגיל של קשר בין האדם לאל, אלא בעיקר אידאולוגיה פוליטית, שיטה המכתיבה ליחיד ולחברה כל פרט בחייו. השיטה הזו אינה דוגלת בחירות של האחר, ולכן ניתן לכנותה אידאולוגיה טוטליטרית.
בנוסף, יש לווילדרס ביקורת קשה גם על נביא האסלאם, מוחמד. לדבריו, הוא היה "רוצח המונים, פדופיל, שהיה נשוי לכמה נשים בעת ובעונה אחת". באסלאם אין מקום לביקורת כלפי מוחמד, אלא הוא מהווה דמות לחיקוי מוחלט, והתפיסה של הקוראן היא כדיבור שנמסר מידי אללה, בלי מקום לשינויים. מכאן הוא הגיע למסקנה שהקוראן קורא "לשנאה, לאלימות, לשעבוד, לרצח ולטרור", ולג'יהאד כלפי לא מוסלמים.
בשנת 2008 וילדרס כתב, הפיק וביים את הסרט הקצר "פתנה", המציג את נקודת המבט שלו על האסלאם והקוראן, ואשר עורר סערה גלובלית. בפברואר 2009 אף נאסרה בשל כך כניסתו לממלכה המאוחדת, אך לאחר שערער, הוסרה ההגבלה ובמרץ 2010 הוא התארח והציג את סרטו בבית הלורדים.
בעקבות דברים שאמר בגנות האסלאם הואשם וילדרס בהסתה לגזענות ובערכאה שיפוטית נמוכה אף הורשע. אולם ב-23 ביוני 2011 זיכה אותו בית המשפט באמסטרדם מכל ההאשמות וקבע כי "גם אם הצהרותיו בגנות האסלאם פגעו במוסלמים, הן נאמרו במסגרת השיח הפוליטי הלגיטימי". וילדרס הגיב על הזיכוי באומרו כי:
אפשר מעתה לבקר בפומבי את האסלאם. אנו זקוקים להיתר כזה משום שהאסלאמיזציה של החברות שבהן אנו חיים היא בעיה מהותית ואיום על החופש שלנו. כעת מותר לי לומר זאת.
לדבריו בהרצאה שנשא בניו יורק, ב-25 בספטמבר 2008, "הקוראן מבטא אנטישמיות גלויה ומתאר את היהודים כקופים וחזירים... באסלאם אין קריאה מוסרית, אלא המוסר היחיד של האסלאם הוא קידום האסלאם". ובהמשך הוא השמיע ציטוט שייחס למדינאי וינסטון צ'רצ'יל, המגדיר את האסלאם "הגורם הריאקציונרי ביותר בעולם", והשווה בין הקוראן ל"מיין קאמפף".
הוא כינה גם את הנביא מוחמד "פדופיל", תיאר את האסלאם בתור "אידאולוגיה פשיסטית" ו"דת נחשלת". הוא קרא לאסור על בניית מסגדים חדשים כמו בשווייץ ואוסטריה ועל הקוראן.
וילדרס מתאר כבגידה את עמדת האליטה האירופית והשמאל הפרוגרסיבי. לטענתו, במקום להזדהות עם הערכים היודו-נוצריים של המוסר והחירות, ולשמור על התרבות המערבית, הם פנו לכיוון הרב-תרבותיות, שתוצאותיה הן אובדן הערכים והתרבות המערביים. לדבריו, סובלנות צריכה לבוא רק כלפי סובלנים ולא כלפי לא-סובלנים (פרדוקס הסובלנות), אך בפועל, הממסד המערבי מצדד דווקא באויב התרבותי, בעודו נלחם במגיני הערכים המערביים. בבתי ספר באירופה חדלו ללמד יצירות מערביות קלאסיות, מפני שהן פוגעות באסלאם. זוהי לדעתו גם הסיבה למאבק נגד הסרט שלו ולפגיעה בחופש הביטוי, דווקא נגד הידיד.
וילדרס סבור שהשינוי יבוא רק מהציבור הרחב, תוך שהוא מחלחל כלפי מעלה על ידי כיבוש עמדות הכוח הפוליטיות, התקשורתיות והמשפטיות.
איומים על חייו

בעקבות התבטאויותיו הרבות נגד תהליך האסלאמיזציה המתרחש באירופה ונגד הקהילה המוסלמית בהולנד, נתון וילדרס לאיומים רבים על חייו מקרב המוסלמים בהולנד ובעולם. עקב כך, נמצא וילדרס תחת אבטחה כבדה.
התבטאויותיו של וילדרס נגד האסלאם הובילו בעבר להתפרצויות של הפגנות אלימות במדינות מוסלמיות, בין היתר בפקיסטן, אינדונזיה ומצרים. בפקיסטן אף הוצאה נגדו פתווה.
בנובמבר 2004, חודשיים בלבד לאחר שהקים את המפלגה למען החירות, תפסה משטרת האג שני טרוריסטים מוסלמים-הולנדים, מקבוצה הקרויה Hofstad Network (אנ'), שתכננו להתנקש בחייו ובחיי אייאן חירסי עלי.
בספטמבר 2007, אישה הולנדית נידונה לתקופת מאסר של שנה בגין שליחת יותר מ-100 מיילים מאיימים לווילדרס.
בשנת 2008 דווח בעיתון הדר שפיגל הגרמני כי רק באותה השנה קיבל וילדרס כ-300 איומים על חייו (מתוך כ-400 איומים על פוליטיקאים הולנדים). למעשה כ-75 אחוז מקרב האיומים על פוליטיקאים הולנדים מופנים נגדו.
ביולי 2010 פרסם אנואר אל-אוולקי "רשימת מוות" במגזין Inspire שלו. הרשימה כללה את וילדרס, אייאן חירסי עלי, סלמן רושדי ואנשים נוספים.
בספטמבר 2010, המטיף הפונדמנטליסטי האסלאמי האוסטרלי פאיז מוחמד (אנ') דחק בעוקביו לערוף את ראשו של וילדרס משום שכל מי ש"לועג, צוחק או משפיל את האסלאם" כמו וילדרס חייב למות "על ידי עריפת ראשו".
באוגוסט 2018 הפקיסטני Junaid I נעצר בתחנת הרכבת המרכזית של האג לאחר שיום קודם הוא פרסם בפייסבוק סרטון עם איומים נגד וילדרס. הוא זעם על תחרות קריקטורות של מוחמד שהוכרזה על ידי וילדרס. בשנת 2019, Junaid I נידון לעשר שנות מאסר. באותה שנה הציע הפקיסטני חאליד לאטיף, שחקן קריקט בינלאומי לשעבר של פקיסטן, פרס בסך 21,000 יורו לכל מי שיהרוג את וילדרס. בשנת 2023 לאטיף נידון בהולנד ל-12 שנות מאסר אולם הוא מתגורר בפקיסטן, שאין לה הסכם הסגרה עם הולנד.
ביוני 2022 וילדרס אמר שהוא קיבל מאות איומי מוות לאחר שתמך בהערותיה מעוררות המחלוקת של הפוליטיקאית ההודית נופור שארמה (אנ') על מוחמד.
אבטחה

לווילדרס יש הגנה משטרתית מאז שהבמאי ההולנדי תיאו ואן גוך נרצח על ידי איסלאמיסט קיצוני ב-2004.
וילדרס מלווה בכל עת על ידי כשישה שוטרים בלבוש אזרחי. הוא אינו מקבל מבקרים אלא אם כן הם מאושרים מראש ועוברים ביקורת יסודית. הוא לן בכל לילה בבית מאובטח אחר שסופק על ידי המדינה. את אשתו הוא פוגש רק פעמיים בשבוע. ביתו נשמר בתמידות על ידי המשטרה, הוא מוסע מביתו למשרדיו בפרלמנט ברכב משטרתי משורין כשהוא לובש אפוד חסין כדורים.
משרדו ממוקם בפינה המבודדת ביותר של בניין הפרלמנט ההולנדי. מיקום המשרד נבחר כיוון שמחבלים פוטנציאליים יכולים להגיע אליו רק דרך מסדרון אחד, מה שמקל על הגנת המשרד.
ההגבלות על חייו, לדבריו, הן "מצב שלא הייתי מאחל לאויב הגרוע ביותר שלי".
חיים אישיים

נישואיו הראשונים של וילדרס (בגיל 20) לא החזיקו מעמד זמן רב. ב-31 ביולי 1992 נישא לאשתו השנייה, כריסטינה מארפאי (Krisztina Márfai), הונגרייה ממוצא יהודי.
ספריו > בהולנדית

(2005) Kies voor vrijheid: een eerlijk antwoord. Groep Wilders. (Translated title: Choose freedom: an honest answer), OCLC 66505104
(2010) Dossier Wilders, Uitspraken van de meest besproken Nederlandse politicus van deze eeuw. House of knowledge. (Translated title: The Wilders file, Statements by the most discussed Dutch politician of this century), ISBN 978-90-8510-920-4, OCLC 642690188
ספריו > באנגלית

Marked for Death: Islam's War Against the West and Me, Regnery Publishing (May 1, 2012), ISBN 1596987960
ראו גם

פתנה (סרט)
לארס הדהגור
דייוויד הורוביץ
פרנק גפני
מפלגת העם הדנית
מפלגת העצמאות הבריטית
הבן האובד (סרט)

| --- | --- |

הבן האובד
 מבוסס על:  סיפור של יוסף שלחין
 בימוי:  אלפרד שטיינהרדט, יוסף שלחין 
 הופק בידי:  איציק קול 
 תסריט:  דוד אורן עמנואל בר קדמא
 עריכה:  טובה בירן
 שחקנים ראשיים:  יצחק שילה שאול שלחין נינט דינר
 מוזיקה:  סשה ארגוב
 צילום:  מרקו יעקובי
 מדינה:  ישראל 
 חברת הפקה:  בקי פטה המפריס
 הקרנת בכורה:  1968
 משך הקרנה:  84 דק' 
 שפת הסרט:  עברית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  275,000 ל"י
 הכנסות:  144,000 צופים
 דף הסרט ב־IMDb
 
הבן האובד הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 1968 בבימויו של יוסף שלחין. התסריט נכתב לפי סיפור של שלחין שיש בו יסודות אוטוביוגרפיים.
בתפקיד הראשי משחק שאול שלחין, בנו של הבמאי ששיחק בסרט קודם ומצליח של שלחין, הילד מעבר לרחוב.
חלק מהצילומים נעשו בבית החולים הצרפתי על שם סנט לואי ביפו ובמקוה ישראל.
המוזיקה נכתבה על ידי סשה ארגוב. לנעימת הנושא חיבר מאוחר יותר יעקב שבתאי מילים, והשיר "לפנות ערב", שבוצע על ידי עדנה גורן, זכה להצלחה גדולה ומושמע עד היום.
תקציר העלילה

בשנת 1932 גרה במושבה באר יעקב משפחת פרידמן - האב דוד (יצחק שילה), האם לוסי (נינט דינר), הבן יוסף (שאול שלחין) והבת בקי (דורית שור). המשפחה קשת יום, האב עובד בפרדס ומתפרנס בקושי.
יוסף לומד בחדר ולא מסתדר עם שיטות הלימוד של המלמד המחמיר (אלברט כהן). הוא מסרב ללכת לחדר ואביו חסר האמצעים רושם אותו לפנימייה של המיסיון הצרפתי.
המצב מסתבך כשהאם (נינט דינר) חולה בטיפוס ומתאשפזת בבית חולים. המצב הכלכלי מידרדר, יוסף ואחותו בקי מועברים לדוד משה (יעקב אלפרין) והדודה רבקה (דבורה קידר).
יוסף מרגיש שהוא לא רצוי שם. אביו מגיע, לוקח אותו לתל אביב ומנסה למצוא לו עבודה אצל סנדלר (זישא גולד) אבל זה מסרב. לבסוף בעלת מסעדה (אסתר גרינברג) מסכימה לקבל אותו לעבודה בתור עוזר תמורת אוכל ולינה בלבד. יוסף משרת גם את בתה המפונקת לאה (דסי הדרי). האב דוד עובר לעבוד במפעלי ים המלח.
כאשר לאה מגלה שחסר לה כסף, מאשימה אימה את יוסף בגנבה. הוא מכחיש ובורח. בלילה הוא ישן על עגלה של העגלון אהרל'ה (שלמה בר-שביט) שלוקח אותו למסע בין הפרדסים. בדרך עולה על העגלה עבריין נמלט. השוטרים עוצרים אותם באשמת שיתוף פעולה. יוסף נחקר על ידי שוטר (יהודה ברקן), שומע תלונות של גנב שטוען שהוא חף מפשע (מוסקו אלקלעי) ואישה (דבורה קסטלניץ) שמתלוננת על שכן. לבסוף הוא משוחרר. הוא משוטט בשדות ומתגלה על ידי תלמידים במקוה ישראל.
התלמידים והמדריך רוצים שיישאר איתם אבל מנהל המוסד (יהודה פוקס) ממאן. בינתיים מחלימה האם והאב מגיע למקוה ישראל לקחת את יוסף. המשפחה מתאחדת שוב אך יוסף מחליט לחזור ולהמשיך את לימודיו במקוה ישראל והתלמידים מקבלים אותו באהבה.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
שאול שלחין: יוסף
יצחק מיכאל שילה: דוד פרידמן
נינט דינר: לוסי פרידמן
דורית שור: בקי פרידמן
דסי הדרי: לאה
אלברט כהן: מורה ב"חדר"
יהודה אפרוני: יעקובי, ראש הוועד
אסתר גרינברג: בעלת מסעדה
שלמה בר-שביט: אהרל'ה, עגלון
יהודה בארקן: שוטר
מוסקו אלקלעי: גנב
דודיק סמדר: שוטר
יהודה פוקס: מנהל מקוה ישראל
יעקב אלפרין: הדוד משה
דבורה קידר: הדודה רבקה
ליאו פילר: מנהל המיסיון
טוני שלהוב

| --- | --- |

טוני שלהוב, 2008
 לידה:  9 באוקטובר 1953 (בן 71) גרין ביי, ויסקונסין, ארצות הברית
 שם לידה:  Anthony Marcus Shalhoub 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1981 
 מקום לימודים:  בית הספר לדרמה של ייל  Green Bay East High School  אוניברסיטת דרום מיין  אוניברסיטת מיין  אוניברסיטת ויסקונסין-גרין ביי 
 בן או בת זוג:  ברוק אדמס (1992–?) 
 פרסים והוקרה:  3 פרסי אמי   4 פרסי גילדת שחקני המסך   פרס גלובוס הזהב פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
אנתוני מרקוס "טוני" שלהוב (באנגלית: Anthony Marcus “Tony” Shalhoub; נולד ב-9 באוקטובר 1953) הוא שחקן טלוויזיה, תיאטרון וקולנוע אמריקאי, זוכה שלושה פרסי אמי, ארבעה פרסי גילדת שחקני המסך, פרס גלובוס הזהב ופרס טוני. ידוע בעיקר בזכות גילום דמותו של הבלש אדריאן מונק בסדרת הטלוויזיה "מונק".
ביוגרפיה > השנים הראשונות

שלהוב נולד וגדל בגרין ביי, ויסקונסין שבארצות הברית, למשפחה מרונית-נוצרית-ערבית. אביו היתום, ג'ו שלהוב, היגר לארצות הברית מלבנון, בהיותו בן 10. מאוחר יותר הוא נישא לאמו של טוני, הלן (לבית סרוג'י), שאף היא דור שני לאמריקאים-לבנונים, וייסד רשת חנויות מכולת משפחתית, שהחלה מחנות מכולת בודדת במרכז גרין ביי. טוני הוא התשיעי מבין עשרה אחים.
אחיו ואחיותיו של שלהוב הם שהכירו לו את עולם התיאטרון. כשהיה בן 6 בלבד, אחת מאחיותיו הגדולות נידבה את אחיה הקטן לשמש כניצב בהצגת בית ספר של "המלך ואני". התאהבותו בבמה הייתה מיידית. כאשר סיים את לימודיו בבית הספר התיכון המזרחי של גרין ביי, הוכתר על ידי חבריו הבוגרים כ"מתלבש הטוב ביותר" וכ"בעל הסיכויים הגבוהים ביותר להצליח". לאחר מכן המשיך בלימודים אקדמיים, סיים תואר ראשון בדרמה באוניברסיטה של מיין הדרומית בפורטלנד, ובשנת 1980 קיבל תואר שני מבית הספר לדרמה של אוניברסיטת ייל.
ביוגרפיה > קריירה

זמן קצר לאחר שסיים את לימודיו, עבר שלהוב להתגורר בקיימברידג', מסצ'וסטס, שם נמנה במשך ארבע עונות עם שחקניו של תיאטרון הרפרטואר האמריקאי. לאחר מכן עבר לניו יורק, שם עבד כמלצר, ובמקביל ניגש למבחני בד. הופעת הבכורה שלו על במות ברודוויי הייתה ב-1985, במחזה "הזוג המוזר". בשנת 1992 היה מועמד לפרס טוני על תפקידו במחזה "שיחות עם אבי". שלהוב הכיר את אשתו, השחקנית ברוק אדמס, כאשר שניהם שיחקו ביחד במחזה "יומניה של היידי" בברודוויי.
בין השנים 1991–1997 גילם את דמותו של נהג המונית הסיציליאני אנטוניו סקרפאצ'י, בקומדיית המצבים המצליחה "כנפיים" של רשת הטלוויזיה NBC. לאחר שהסדרה הסתיימה, התמקד שלהוב בעיקר בסרטי קולנוע. בין תפקידיו הבולטים באותן שנים היו עורך דין חלקלק ב"האיש שלא היה שם", איש עסקים קובני-אמריקאי ב"צבעי השלטון", חוצן מפוקפק בעל בית עבוט בשני סרטי "גברים בשחור", ועורך דין מעורר אהדה ב"תביעה אזרחית", לצד ג'ון טרבולטה. בשנת 1998 הפגין את כישוריו הדרמטיים במותחן עתיר התקציב "המצור", שם שיחק לצדם של ברוס ויליס ודנזל וושינגטון. שלהוב גילם את דמותו של סוכן מיוחד של ה-FBI פרנק חדד, שסבל מאפליה בשל מוצאו המזרח תיכוני, לאחר שטרוריסטים ערבים תקפו מספר אתרים בניו יורק.
ב-1999 חזר לשחק בסדרת טלוויזיה, הפעם בתפקיד הראשי בסדרה "Stark Raving Mad". שלא כמו הסדרה "כנפיים", סדרה זו לא זכתה לרייטינג גבוה בעונתה הראשונה, ובקיץ 2000 החליטה רשת NBC שלא לחדשה לעונה שנייה. הוא שיחק בדרמת הספורט "אישה בזירה" לצד מג ראיין ועומאר אפס.
לאחר היעדרות של שנתיים מהמסך הקטן, חזר שלהוב לשחק בסדרת טלוויזיה מצליחה. בין השנים 2002–2009 שיחק בתפקיד הראשי בדרמה הקומית-משטרתית "מונק", ששודרה ברשת הכבלים USA. כמו כן, שימש כמפיק בפועל של הסדרה. שלהוב גילם את דמותו של הבלש הפרטי המבריק אדריאן מונק, שסובל מהפרעה טורדנית-כפייתית ומשמש כיועץ חיצוני של משטרת סן פרנסיסקו במקרי רצח מסובכים. התפקיד הוצע תחילה למייקל ריצ'רדס, עוד בשלב שבו רשת ABC בחנה אפשרות להפיק את הסדרה, ורק לאחר שזה הודיע שאינו מעוניין בתפקיד, הוא הוצע לשלהוב. על תפקידו בסדרה היה שלהוב מועמד לפרס אמי לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית במשך 7 שנים ברציפות, בשנים 2003–2009, והוא זכה בפרס שלוש פעמים: בשנים 2003, 2005 ו-2006. בנוסף על כך, היה מועמד לפרס גלובוס הזהב חמש פעמים וזכה בו בשנת 2003, ובשנים 2004 ו-2005 זכה בפרס גילדת שחקני המסך בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
שלהוב היה בין יוזמיה של תחרות בין יוצרי סרטים ערבים-אמריקאים, שהתקיימה ב-2005. במסגרת התחרות, יוצרי סרטים ערבים-אמריקאים הגישו תסריטים מקוריים שלהם, כאשר הפרס ליוצר הזוכה היה טיסה להוליווד והפיכת התסריט שלו לסרט.
בשנת 2015 שיחק שלהוב באחד התפקידים הראשיים בסדרה חסרי מוח, הוא שיחק את הסנטור הדרומי רד ויטוס, שנשלט על ידי חייזרים.
בשנת 2017 דיבב את דמותו של לואיגי בסרט האנימציה "מכוניות 3".
עוד ב-2017 החל לשחק בסדרה "גברת מייזל המופלאה" בתפקיד אברהם "אייב" וייסמן, אביה של מידג' (רייצ'ל ברוסנהן). על תפקידו בסדרה זכה פעמיים בפרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרה קומית.
בשנת 2018 זכה בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזמר, על תפקידו בביקור התזמורת.
ביוגרפיה > חייו האישיים

שלהוב התחתן עם השחקנית ברוק אדמס בשנת 1992. השניים הופיעו ביחד במספר סרטים, והיא אף התארחה בשלושה מפרקי הסדרה "מונק". כשנישאו הייתה כבר אדמס אם לבת מאומצת ששמה ג'וזי לין (נולדה ב-1988). לאחר נישואיהם אימץ גם שלהוב את הבת. ב-1994 אימצו השניים בת נוספת, סופי (נולדה ב-1993). המשפחה מתגוררת בלוס אנג'לס ובגרין ביי.
אחיו של שלהוב, מייקל, התארח בשני פרקים של הסדרה "מונק".
פילמוגרפיה > בקולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986 | Heartburn | נוסע מטוס | כמה סצנות שנחתכו |
| 1989 | Longtime Companion | הרופא של פול |  |
| 1990 | Quick Change | נהג מונית |  |
| 1991 | ברטון פינק | בן גייסלר |  |
| 1992 | ירח דבש בלאס וגאס | באדי ווקר |  |
| 1993 | החיים לפי משפחת אדאמס | ג'ורג' |  |
| 1993 | Searching for Bobby Fischer | חבר מועדון שחמט |  |
| 1994 | I.Q. | בוב רוזטי |  |
| 1996 | Big Night | פרימו |  |
| 1997 | חיים לא רגילים | אל |  |
| 1997 | מה קרה בגטקה? | גרמנית |  |
| 1997 | גברים בשחור | ג'ק ג'יבס |  |
| 1998 | A Civil Action | קווין קונוויי |  |
| 1998 | The Siege | הסוכן פרנק Haddad |  |
| 1998 | The Impostors | וולטרי, חבר ראשון |  |
| 1998 | Paulie | מישה בלנקוף |  |
| 1998 | Primary Colors | אדי רייס |  |
| 1999 | כיבוש הגלקסיה | פרד קואן |  |
| 1999 | The Tic Code | פיל. |  |
| 2001 | Thirteen Ghosts | ארתור קריטיקוס |  |
| 2001 | האיש שלא היה שם | פרדי רידונשניידר |  |
| 2001 | ספיי קידס | מר אלכסנדר "אלכס" מיניון |  |
| 2002 | חיים או משהו כזה | הנביא ג'ק |  |
| 2002 | Made-Up | מקס שכר | גם מנהל |
| 2002 | Impostor | נלסון גיטס |  |
| 2002 | גברים בשחור 2 | ג'ק ג'יבס |  |
| 2002 | ספיי קידס 2: אי החלומות האבודים | מר אלכסנדר "אלכס" מיניון |  |
| 2003 | ספיי קידס 3: סוף המשחק | מר אלכסנדר "אלכס" מיניון |  |
| 2003 | Party Animals | אבא מפורסם |  |
| 2003 | T for Terrorist | גבר בחליפה לבנה |  |
| 2003 | Something More | מר אייברי. |  |
| 2004 | The Last Shot | טומי סנץ |  |
| 2004 | Against the Ropes | סאם לראוקה |  |
| 2005 | The Naked Brothers Band: The Movie | הוא עצמו |  |
| 2005 | The Great New Wonderful | ד"ר טרבולוס |  |
| 2006 | מכוניות | לואיגי (קול) |  |
| 2007 | Careless | מר רות. |  |
| 2007 | AmericanEast | סאם. |  |
| 2007 | 1408 | סאם פארל |  |
| 2008 | L.A. Actors | בום. |  |
| 2009 | Feed the Fish | שריף אנדרסון |  |
| 2010 | איך אתם יודעים | פסיכיאטר |  |
| 2011 | מכוניות 2 | לואיגי (קול) |  |
| 2013 | סרט 43 | ג'ורג' | סקיץ נמחק |
| 2013 | רווח וכאב | ויקטור קרשו |  |
| 2014 | צבי הנינג'ה | מאסטר ספלנטר (קול) |  |
| 2016 | צבי הנינג'ה: יוצאים מהצללים | מאסטר ספלנטר (קול) |  |
| 2016 | Custody | ג'ייסון שולמן |  |
| 2016 | The Assignment | ד"ר ראלף גאלן |  |
| 2017 | Breakable You | אדם וולר |  |
| 2017 | הדיוקן האחרון | דייגו ג'קומטי |  |
| 2017 | מכוניות 3 | לואיגי (קול) |  |
| 2017 | They Shall Not Perish | קארניג פארניאן |  |
| 2018 | Rosy | ד"ר גודין |  |
| 2021 | ראמבל | פרד (קול) |  |
| 2022 | Linoleum | ד"ר אלווין |  |
| 2023 | חריף אש | רוג'ר אנריקו |  |
| TBA | Play Dirty | TBA | צילום |
פילמוגרפיה > בטלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1986 | The Equalizer | טרוריסט | בפרק: "Breakpoint" |
| 1987 | Spenser: For Hire | ד"ר Hambrecht | בפרק: "The Road Back" |
| 1988 | Alone in the Neon Jungle | נאהד | סרט טלוויזיה |
| 1989 | Money, Power, Murder | סת פרקר | סרט טלוויזיה |
| 1989 | Day One | אנריקו פרמי | סרט טלוויזיה |
| 1991 | Monsters | מאנצ'יני | בפרק: "Leavings" |
| 1991–1997 | כנפיים | אנטוניו סקרפצ'י | 144 פרקים |
| 1992 | דינוזאורים | ג'רי (קול) | בפרק: "Fran Live" |
| 1993 | Gypsy | דוד ג'וקו | סרט טלוויזיה |
| 1995 | גרגולים | האמירי (קול) | בפרק: "Grief" |
| 1995 | תיקים באפלה | ד"ר צ'סטר ריי באנטון | בפרק: "Soft Light" |
| 1996 | Radiant City | סופר | סרט טלוויזיה |
| 1996 | פרייז'ר | מאנו חביב | בפרק: "The Focus Group" |
| 1996 | Almost Perfect | אלכס תורפ | בפרק: "Auto Neurotic" |
| 1997 | Men in Black: The Series | ג'ק ג'יבס (קול) | 2 פרקים |
| 1999 | That Championship Season | ג'ורג' סיטקווסקי | סרט טלוויזיה |
| 1999 | אלי מקביל | אלברט שפליי | בפרק: "Those Lips, That Hand" |
| 1999–2000 | Stark Raving Mad | איאן סטארק | 22 פרקים |
| 2000 | מד טי.וי | נהג מונית / עצמו | 2 פרקים |
| 2001 | The Heart Department | ד"ר ג'וזף נאסר | סרט טלוויזיה |
| 2002–2009 | מונק | אדריאן מונק | תפקיד ראשי (125 פרקים) |
| 2011 | Too Big to Fail | ג'ון ג'יי מק | סרט טלוויזיה |
| 2011 | Five | מיטש טיילור | סרט טלוויזיה |
| 2012 | Hemingway & Gellhorn | קולצ'וב | סרט טלוויזיה |
| 2013 | We Are Men | פרנק רוסו | 7 פרקים |
| 2013–2014 | Cars Toons: Tales from Radiator Springs | לואיגי (קול) | 3 פרקים |
| 2015 | האחות ג'קי | ד"ר ברנרד פרינס | 8 פרקים |
| 2016 | הרשימה השחורה | אליסטר פיט | בפרק: "Alistair Pitt (No. 103)" |
| 2016 | חסרי מוח | כניסה ל"חומד אדום" | Main role (13 פרקים) |
| 2017–2023 | גברת מייזל המופלאה | אייב וייסמן | 43 פרקים |
| 2017 | מיקי מאוס: הרפתקאות מבולבלות | לואיגי (קול) | בפרק: "Roaming Around Rome" |
| 2019–2020 | אלנה מאוולור | זופילוט (קול) | 6 פרקים |
| 2020 | The At-Home Variety Show Featuring Seth MacFarlane | אדריאן מונק | בפרק: "Monk in Quarantine" |
| 2020–2022 | סנטרל פארק | מרווין (קול) | 7 פרקים |
| 2022 | מכוניות בדרכים | לואיגי (קול) | בפרק: "Dino Park" |
| 2023 | The Company You Keep | פרנקי מוסו | 2 פרקים |
| 2023 | התיק האחרון של מר מונק: סרט | אדריאן מונק | סרט טלוויזיה |
פילמוגרפיה > על הבמות

| שנה | מחזה | תפקיד | תיאטרון |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980 | כטוב בעיניכם | אוליבר | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1980 | The Berlin Requiem and The Seven Deadly Sins | Paddle Wheel/Boss/Horse | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1980 | Lulu | פרדיננד/קסטי פיאני | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1981 | Has "Washington" Legs? | וסלי | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1981 | The Marriage of Figaro | פיגארו | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1981 | Sganarelle- An evening of Molière farces | Alcidas/Lélie/Leandre | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1982 | The Journey of the Fifth Horse | Pandalevski/Bizmionkov | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1982 | Rundown | ספיר | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1982 | שלוש אחיות | סולינוי | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1983 | מחכים לגודו | פוזו | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1983 | The Boys from Syracuse | סרג'נט | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1983 | Baby with the Bathwater | אבא/קול של פסיכולוג | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1983 | The School for Scandal | Joseph Surface | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1983 | מידה כנגד מידה | אנג'לו | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1984 | שש נפשות מחפשות מחבר | הבן | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1984 | Holy Wars: Morocco and The Road to Jerusalem | מר קמפלר/ארי | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 1986 | הזוג המוזר | Jesus Costazuela | Broadhurst Theatre |
| 1987 | ריצ'רד השני | סיר ויליאם באגוט | Shakespeare in the Park |
| 1987 | הנרי הרביעי, חלק ראשון | פוינס/סיר ריצקארד ורנון | Shakespeare in the Park |
| 1988 | Zero Positive | פטריק | The Public Theater |
| 1988 | Rameau's Nephew | לואי | Classic Stage Company |
| 1988 | For Dear Life | ג'ייק | The Public Theater |
| 1989 | The Heidi Chronicles | סקופ רוזנבאום (מחליף) | Plymouth Theatre |
| 1992 | Conversations with My Father | צ'ארלי | Royale Theatre |
| 1997 | The Old Neighborhood | בובי | התיאטרון הרפרטוארי האמריקני |
| 2007 | The Scene | צ'ארלי | Second Stage Theatre |
| 2010 | Lend Me a Tenor | הנרי סאונדרס | Music Box Theatre |
| 2012 | Golden Boy | מר בונפרטה | Belasco Theatre |
| 2014 | Act One | מוס הארט, ברנט הארט, ג'ורג' קאופמן | Vivian Beaumont Theatre |
| 2015 | The Mystery of Love and Sex | הווארד | מרכז לינקולן |
| 2015 | אח, הימים היפים | וילי | The Flea Theater |
| 2016 | ביקור התזמורת | תאופיק זכריה | Atlantic Theater Company |
| 2017 | The Price | ולטר פרנץ | American Airlines Theatre |
| 2017 | ביקור התזמורת | תאופיק זכריה | Ethel Barrymore Theatre |
פילמוגרפיה > משחקי וידאו

| שנה | משחק | תפקיד הקול |
| --- | --- | --- |
| 1997 | Fallout | ארדסה |
| 2006 | מכוניות | לואיגי |
| 2007 | מכונית -אליפות לאומית | לואיגי |
| 2009 | מכוניות רייס-או-רמה | לואיגי |
| 2011 | מכוניות 2 | לואיגי |
פילמוגרפיה > מפיק

| שנה | סדרה/סרט | הערות |
| --- | --- | --- |
| 2003–2009 | מונק | 125 פרקים |
| 2005 | Mush | סרט קצר |
| 2009 | Pet Peeves | סרט קצר |
| 2009 | Feed the Fish |  |
האיש שבקיר (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  יבגני רומן
 הופק בידי:  תמי לאון, אברהם פרחי, חיליק מיכאלי
 תסריט:  יבגני רומן
 עריכה:  יבגני רומן
 שחקנים ראשיים:  תמר אלקן גלעד כהנא
 מוזיקה:  נועם ענבר
 צילום:  זיו ברקוביץ
 מדינה:  ישראל ישראל
 חברה מפיצה:  יונייטד קינג
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  1 בפברואר 2018
 משך הקרנה:  92 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  תל אביב-יפו 
 דף הסרט ב־IMDb
 
האיש שבקיר הוא סרט קולנוע ישראלי משנת 2015 שיצא לאקרנים בשנת 2018 בבימויו של יבגני רומן, עם תמר אלקן וגלעד כהנא בתפקידים הראשיים.
הסרט צולם במשך שישה ימים בדירה אחת בתל אביב והוא מתאר מה שקורה שם במשך 12 שעות לאישה שבעלה נעלם לפתע ובמהלך הלילה מגיעים אנשים שונים לביקור במפתיע ונחשפות סיבות אפשריות להיעלמותו.
במרכז הסרט - השיר "האיש שבקיר" של יהודה פרדיס ומאיר הרניק, בעיבוד נועם ענבר ובביצועו עם ההרכב GREEDYADAM.
תמר אלקן הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר, וזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל הקולנוע באודסה.
יבגני רומן היה מועמד לפרס אופיר לתסריט המקורי הטוב ביותר, היה מועמד לפרס חג'אג' על הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע ירושלים וזכה בפרס הבמאי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ברוטרדם.
תקציר העלילה

שיר (תמר אלקן) מתעוררת ביום שישי בערב מדפיקות בדלת. שכן דתי (זאב שמשוני) מביא את הכלב "ברונו" ומתלונן כי הכלב עשה את צרכיו בכניסה לבית. שיר תוהה היכן נמצא בעלה רמי (גלעד כהנא) שיצא לטיול עם הכלב וטרם חזר. היא מתנצלת בפני השכן.
שיר מגלה שרמי השאיר את הטלפון הנייד ואת חפציו האישיים ומתקשרת למשטרה בתואנת שקר על כך שבעלה נעלם לאחר שהכה אותה. היא גם מתקשרת לחברו הקרוב דודי (יואב דונט) אך הוא אינו יודע היכן רמי.
בינתיים מגיעים לדירה נדב (רוי מילר) וחברתו עדי (רות רסיוק) שהייתה חברתו הקודמת של רמי. הם שותים יין ושיר מספרת להם על רמי שנעלם. כשהם יוצאים מגיעים שני שוטרים (אמיתי יעיש בן אוזיליו ושלומי אברהם) שהוזעקו למקום. הם נוזפים בה על ההודעה השקרית שלה ומגלים לה כי לרמי נפתח בעבר תיק על תקיפת חברתו עדי.
כשהם יוצאים מגיע דורון (אלי גורנשטיין), אביו של רמי ומגלה לה שרמי לווה ממנו לאחרונה 20,000 שקל. כשהוא יוצא מגלה שיר סמים שהשאיר רמי, מתחילה לעשן, שמה תקליט עם ביצוע של "האיש שבקיר", מתחילה לרקוד והוזה שיחה שלה עם אמה המנוחה (עלית קרייז).
למקום מגיע גם המאהב שלה טומי (רודיה קוזלובסקי) והם מתנים אהבה. הם מופרעים על ידי דודי הנסער, הדורש משיר שתצא אתו מיד לחפש את רמי. טומי מסתתר בחדר ודודי מבחין בבגדי גבר זר, מבין ועוזב.
שיר מתקשרת לאישה בשם אלה שמופיעה הרבה בטלפון של רמי. אלה (תום אנטופולסקי) מגיעה ומסתבר שהיא ספקית הסמים של רמי.
לבסוף מגיע רמי בהפתעה ומסתבר שעשה לה תרגיל היעלמות ורישת את הדירה במיקרופונים ומצלמות. היא מתנפלת עליו בכעס והוא כמעט חונק אותה. היא מודיעה לו שהיא עוזבת והוא בולע קופסה שלמה של כדורי שינה.
שיר מרחמת עליו, עוזרת לו להקיא ולקראת הבוקר הוא מתאושש ויוצא החוצה עם הכלב כששיר שקועה בשינה בסלון כמו בהתחלת הסרט.