stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העלייה מרומניה
העלייה מרומניה בתקופת השלטון הקומוניסטי > 1948–1952 > קשיים שהובילו להפסקת העלייה

במהלך שנת 1950 ערכו השלטונות הרומניים אסיפות אנטי-ציוניות במקומות העבודה, שבהן עודדו את העובדים, יהודים ולא יהודים, למחות נגד אלה שנרשמו לעלייה ולהשפיע עליהם למשוך חזרה את בקשותיהם. המעטים שנענו ללחצים ומשכו חזרה את בקשותיהם התבקשו לחתום על מכתבים שפורסמו בעיתונות, שבהם נימקו את מעשיהם בכך, שהתברר להם שהולכו שולל ובישראל מצפה להם מצב גרוע.
בשידור בקול ישראל, ב-10 בפברואר 2008, טענה פרופ' אורה כהן שהסיבה לעצירת עליית יהודי רומניה בתקופה זו הייתה נעוצה בכך, שישראל הוצפה בגלי עולים, בעיקר מעיראק ומרומניה. לדבריה (ולדברי משתתפים נוספים בדיון הרדיופוני), לממשלת ישראל לא היו מספיק משאבים לקליטת הגל האדיר, לכן ניסתה להאט ולווסת את העלייה ובישיבה משותפת של ממשלת ישראל והסוכנות היהודית הוחלט להעדיף את עולי עיראק על פני עולי רומניה ולהפסיק את הבאת היהודים מרומניה. העדפת יהודי עיראק הייתה על רקע החשש הגדול יותר לגורלם בארץ מוצאם, לעומת החשש ליהודי רומניה.
ב-1952, ברומניה, השלטון נקט בצעד כלכלי קיצוני, החלפת שטרות הכסף. הצעד ננקט כדי להקטין את עודפי הנזילות במטבע המקומי ובאותה הזדמנות לפגוע בבעלי הממון, כי כל הכסף הישן איבד את ערכו ותמורתו ניתנה כמות קטנה וקצובה של כסף חדש. הצעד הזה פגע בשתי דרכים ביהודים, שהתכוננו לעלות ארצה, ראשית אלה שמכרו את רכושם וצברו כסף כדי לשלם את המיסים והאגרות מצאו עצמם ללא רכוש וגם ללא כסף מספיק לתשלום המיסים ושנית, אלה שעדיין לא מכרו את רכושם, התקשו כעת למצוא קונים בעלי ממון, שיקנו את רכושם.
אלפים רבים מיהודי רומניה, שכבר קיבלו אישור יציאה מהשלטונות, "נתקעו" ברומניה והשלטונות הפסיקו לתת אישורי יציאה נוספים. בשנת 1952 יצאו מרומניה לישראל רק 3,712 עולים לעומת 47.041 בשנת 1950 ו-40.625 בשנת 1951 ובשנים 1952–1957 בסך הכול 1,809. במהלך התקופה הזאת, יהודים שהגישו בקשות לעלייה בתקופה הקודמת נדחקו לשולי החברה על ידי פיטורים ושיבוץ לעבודות בעלות סטטוס נמוך, אי העלאה בדרגה וכן הלאה. זה לא שינה את העמדה הבסיסית של יהודי רומניה וכשנפתח שוב הצוהר, לקראת סוף 1959, נרשם גל אדיר נוסף לעלייה.
העלייה מרומניה בתקופת השלטון הקומוניסטי > המאבק לחידוש העלייה

עולי רומניה לא השלימו עם הפסקת העלייה וניסו בדרכים שונות להפעיל לחצים לשינוי רוע הגזרה. יהודים הפגינו בישראל לפני הקונסוליה הרומנית למען מתן היתרים לבני משפחתם להתאחד איתם בארץ. אידוב כהן תבע דיון בכנסת על כך. ב-23 במאי 1954, לפני בית הכנסת הגדול, נפתחה שביתת רעב שכוונה נגד ניהול משפטי הציונים ברומניה ולמען מתן חופש עלייה ליהדות רומניה. העיתון הישראלי בשפה הרומנית, Adevarul (האמת), תבע את ביטול הליגה לידידות ישראל-רומניה ושאל למה לא קיים ברומניה מוסד מקביל.
בתחילת 1957 מינו שתי המדינות דיפלומטים חדשים ובהזדמנות זו הוגשה לשגריר הרומני החדש, פטרו מנאה, רשימה עם שמותיהם של המקרים הטרגיים ביותר, כדי להביא לאיחוד המשפחות.
העלייה מרומניה בתקופת השלטון הקומוניסטי > 1958–1966

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, במהלך השנים 1958–1966 עלו מרומניה לישראל יותר מ-106,000 יהודים, כשהשנים 1961 (20,800 עולים) ו-1964 (24,244 עולים) בולטות במיוחד.
ב-1958, במהלך ביקורו של ניקיטה חרושצ'וב ברומניה, התייעץ איתו גאורגה גאורגיו-דז' בסוגיית היהודים, שתמורתם הישראלים מוכנים לספק סחורות לרומניה. חרושצ'וב השיב בחיוב, אך התנה זאת "רק סחורות, לא כסף". בהרשמה שנערכה ליהודים המעוניינים לעלות לישראל, בין אוקטובר 1958 ובין מרץ 1959, התפקדו 130,000 מיהודי רומניה.
ההיענות הגדולה של יהודי רומניה לאפשרות של עזיבת רומניה ועלייה לישראל הרגיזה את השלטונות הקומוניסטים, שהגיבו במסע רדיפה נגד ראשי יהדות רומניה.
בשנות החמישים, נמנעו השלטונות הרומנים ממתן אישורי יציאה מרומניה ליהודים בעלי השכלה גבוהה וכישורים מבוקשים, וכתוצאה מכך ההשכלה הממוצעת של העולים היהודים מרומניה באותן השנים הייתה 10 שנות לימוד. בשנות השישים, התחדשה העלייה, לאחר ששלטונות רומניה הצליחו לקבוע מחיר עבור היהודים הרומנים - עבור כל יהודי שולם להם סכום בסיס של חמישים דולר ועבור יהודים בעלי השכלה גבוהה במיוחד נדרשו תוספות. כתוצאה מכך, ממוצע שנות הלימוד של עולי רומניה בשנות השישים קפץ ל-14 שנות לימוד ובהמשך, בשנות השבעים, הגיע אף ל-15 שנות לימוד.
בנוסף לתמורה שקיבלה רומניה מגורמים יהודים בחו"ל, השלטונות הרומניים הטילו על העולים הפוטנציאליים אגרות למיניהן ומיני תשלומים וחובות שנועדו להוציא מידם את נכסיהם לפני עלייתם ארצה. יהודי רומני הורשה להוציא מרומניה רק 70 קילוגרם חפצים משומשים. בתכשיטים הותר להוציא רק טבעת נישואין לכל בן זוג וזוג עגילים אחד לכל אישה. היו עוד איסורים רבים ומשונים, אך שאיפת היהודים לצאת מרומניה ולהגיע לישראל גברה עליהם.
היו מקרים בהם אזרחים זרים, בני משפחה של יהודים רומנים, "קנו" את יציאת קרוביהם מרומניה לפי תעריף של 2,000 דולר לראש. העסקות נעשו בתיווכו של אזרח זר בשם הנרי יעקובר (Henry Jakober), שהיה נכנס ויוצא ברומניה, לצורכי העסקות של קניית יהודים. כדי לטשטש את הממדים של עליית יהודי רומניה לישראל, חלק מאישורי היציאה שהנפיקו השלטונות הרומניים ליהודים שביקשו לעלות ארצה, היו עם יעדים שונים, כמו ארגנטינה.
העלייה מרומניה בתקופת השלטון הקומוניסטי > דעיכת הקהילה היהודית של רומניה

הקשר העמוק, שהתקיים בין הקהילה היהודית של רומניה ובין מדינת ישראל, מודגם בסיפוריהם של מקהלת הילדים על שם צדיקוב שערכה ב-1969 סיבוב הופעות ברומניה ושל הזמרת ריקה זראי מסיבוב הופעות שהיה לה ברומניה ב-1978.
מקהלת הילדים הישראלית זכתה להצלחה עצומה, האולמות בהן הופיעה היו מלאים ובעת שירת "ירושלים של זהב" פרץ הקהל בבכי שהדביק גם את הזמרים הצעירים. זראי, שהגיעה לשם כזמרת צרפתייה, רצתה להכניס למופע גם שירים בעברית ולמרות התנגדות השלטונות עמדה על דעתה. במופע הראשון בבוקרשט, כשהתחילה לשיר את השיר "ירושלים של זהב" בעברית, קמו מאזיניה על רגליהם, הושיטו כלפיה ידיים בתנועת תחינה וחלקם התחילו לבכות. זראי, שהשיבה להם בתנועת ידיים דומה, סיפרה שהמחזה חזר על עצמו בכל אחת מ-12 הופעותיה בבוקרשט.
ככל שהתמעטו היהודים ברומניה, כך העלו שליחי צ'אושסקו את המחירים עבור היתרי עלייה והטילו מיסים ואגרות על היוצאים. יהודים לא מעטים השתלבו במנגנוני השלטון, במיוחד בסוף שנות הארבעים ותחילת שנות החמישים, הם ובני משפחותיהם לא מיהרו לעזוב את רומניה, אך עם חלוף הזמן ועם הרחקת היהודים מהצמרת הרומנית, גם הם התחילו לחפש דרכים לצאת לישראל. היו מקרים, כמו בנו של פטרה לופו, אנדריי לופו, שביקש לעלות, אך ניקולאה צ'אושסקו הטיל על כך וטו, כדי לא לצער את אביו, חבר ותיק של צ'אושסקו. הנכד של לופו, איליה לופו, זכה להיתר לאחר שפתח בשביתת רעב. בני משפחה של דמויות עבר מרכזיות נוספות במפלגת השלטון הרומנית, יוסיף קישינבסקי, תאוהרי ג'אורג'סקו, ואפילו נכד של גאורגה גאורגיו-דז' הנשוי ליהודיה, זכו להיתרי יציאה.
ב-1899 אחוז היהודים ברומניה היה 4.5, לאחר גל ההגירה של תחילת המאה ה-20 ירד האחוז ל-4.4 ב-1920 ול-3,8%, סה"כ 756,930 נפש. בשנת 1945, לאחר שואת יהודי רומניה ושואת יהודי צפון טרנסילבניה, נותרו ברומניה כ-350,000 יהודים, מספר שגדל ל-450,000 בשנת 1947, לאחר שיבת הפליטים מברית המועצות וממקומות אחרים. הודות לגלי היציאה מרומניה, ירד מספרם ל-170,000 בשנת 1956. בשנת 1992 נותרו ברומניה כ-15,000 יהודים, מרביתם באים בימים ורבים מהם עם בני זוג לא יהודים.
מתוך כ-400,000 יהודים שיצאו מרומניה במהלך חצי המאה שלאחר מלחמת העולם השנייה, כ-300,000 עלו לישראל וכ-80,000 התפזרו בין מדינות המערב.
| שנה | האוכלוסייה היהודית ברומניה | אחוז היהודים  מכלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1920 | 756,930 | 3.8 |
| 1945 | 350,000 |  |
| 1947 | 450,000 |  |
| 1956 | 170,000 |  |
| 1966 | 60,000 |  |
| 1977 | 35,000 |  |
| 1990 | 18,000 |  |
| 1992 | 15,000 |  |
העלייה מרומניה בתקופת השלטון הקומוניסטי > אחרי המהפכה הרומנית

אחרי המהפכה הרומנית התאפשרה יציאה חופשית מרומניה ומעט היהודים שנותרו ברומניה ורצו לעלות לארץ, עשו זאת. המהפכה הרומנית השפיעה על אותם יהודים שפעלו במסגרת מנגנוני הביטחון הרומנים ובגלל פעילותם היו להם שונאים - לאחר המהפכה חלק מהם החליטו לעזוב את רומניה למען ביטחונם האישי. קרו מקרים בהם נפגשו בישראל ציונים, שנרדפו ברומניה על פעילותם הציונית, עם חוקריהם הקומוניסטים, שנמלטו לישראל אחרי המהפכה.
סיכום מספרי העולים מרומניה לפי שנים

בין השנים 1919–1995 הגיעו מרומניה לארץ ישראל וישראל 313,396 עולים. על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, העדה היהודית של עולי רומניה וצאצאיהם, היא הגדולה ביותר במדינת ישראל, נכון לתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20.
| שנה | מספר העולים | שנה | מספר העולים | שנה | מספר העולים | שנה | מספר העולים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1920 | 331 | 1939 | 632 | 1958 | 8785 | 1977 | 1380 |
| 1921 | 424 | 1940 | 701 | 1959 | 9670 | 1978 | 1172 |
| 1922 | 285 | 1941 | 748 | 1960 | 9262 | 1979 | 996 |
| 1923 | 364 | 1942 | 94 | 1961 | 20800 | 1980 | 1093 |
| 1924 | 431 | 1943 | 186 | 1962 | 9189 | 1981 | 1001 |
| 1925 | 1764 | 1944 | 3856 | 1963 | 11473 | 1982 | 1551 |
| 1926 | 768 | 1945 | 1348 | 1964 | 24244 | 1983 | 1310 |
| 1927 | 168 | 1946 | 4356 | 1965 | 9817 | 1984 | 1996 |
| 1928 | 98 | 1947 | 4727 | 1966 | 3044 | 1985 | 1358 |
| 1929 | 326 | 1948 | 24780 | 1967 | 731 | 1986 | 1327 |
| 1930 | 313 | 1949 | 13602 | 1968 | 215 | 1987 | 1671 |
| 1931 | 235 | 1950 | 46171 | 1969 | 1394 | 1988 | 1436 |
| 1932 | 487 | 1951 | 39046 | 1970 | 5265 | 1989 | 1517 |
| 1933 | 1425 | 1952 | 3759 | 1971 | 1651 | 1990 | 1201 |
| 1934 | 2056 | 1953 | 92 | 1972 | 2627 | 1991 | 520 |
| 1935 | 4111 | 1954 | 70 | 1973 | 3617 | 1992 | 472 |
| 1936 | 1542 | 1955 | 253 | 1974 | 3231 | 1993 | 393 |
| 1937 | 348 | 1956 | 729 | 1975 | 2007 | 1994 | 510 |
| 1938 | 615 | 1957 | 665 | 1976 | 1996 | 1995 | 344 |
יהודי רומניה בישראל > ארגוני עולים מרומניה

העולים מרומניה התארגנו בישראל בארגונים ארציים ובינלאומיים דוגמת:
התאחדות עולי רומניה בישראל
"ארגון עולמי לתרבות יהודים יוצאי רומניה"
ארגון "תמיר" – תרבות מורשת יהדות רומניה.
וארגונים על בסיס אזורי/ערי מוצא, כמו:
"ארגון יוצאי ליפקני בישראל"
"יוצאי דורוהוי והסביבה" (סווני, מיהלני, הרצה, רדאוץ)
"התאחדות עולי בוקובינה"
"ארגון יוצאי נובוסליצה"
יהודי רומניה בישראל > עיתונות רומנית בישראל

בתקופה בה הגיעו גלי העלייה מרומניה, יצאה לאור בישראל עיתונות רומנית ענפה, יומונים, שבועונים וירחונים, חלקם ביטאונים מפלגתיים (בעיקר של מפא"י) וחלקם עיתונים עצמאיים. עם הזמן, ועם מעבר היהודים יוצאי רומניה לשימוש בשפה העברית, התמעטו הקוראים, יומונים הפכו לשבועונים, שבועונים לירחונים וחלק פשוט הפסיקו להופיע.
נכון לתחילת שנת 2008 מופיעים בישראל, בשפה הרומנית, כתבי העת הבאים:
Viaţa Noastră - "חיינו"
Ultima oră - "השעה האחרונה"
Minimum - "מינימום" (מופץ גם לחו"ל)
Facla - "הלפיד" (מופץ גם לחו"ל)
Revista mea - "הרביסטה שלי" (מופץ גם לחו"ל)
Bună dimineaţa, Israel - "בוקר טוב, ישראל", עיתון אינטרנטי
יהודי רומניה בישראל > תרבות רומנית בישראל

יהודי רומניה, כקבוצה, היו משכילים מהממוצע ברומניה בתקופתם והיוו אחוז נכבד, הרבה מעבר לחלקם באוכלוסייה, בחוגים המשכילים של רומניה. עם בואם ארצה, הביאו יהודי רומניה גם את התרבות הרומנית, שהייתה לחלק בלתי נפרד מהווייתם. תרבות זו באה לידי ביטוי במגוון דרכים, החל ממסעדות רומניות וכלה ביצירות ספרותיות בשפה הרומנית, יצירות שנכתבו בישראל. יוצרים יהודים בשפה הרומנית, שהגיעו ארצה בגיל מבוגר, התקשו לשנות את שפת היצירה והמשיכו ליצור ברומנית - חלק מיצירות אלה זכה לצאת בדפוס בארץ וחלק ראה אור בעיתונות הרומנית-ישראלית הענפה. שגשוג היצירה הספרותית בשפה הרומנית בישראל הוביל ליצירת חוגים תרבותיים העוסקים בכך ואף מעניקים פרסים רבי ערך ליוצרים נבחרים.
בין הסופרים והמשוררים הישראלים בשפה הרומנית נמנים מירל בראטש, שאול כרמל, סבסטיאן קוסטין, אלכסנדרו מירודן, טאניה לובינסקו, אלכסנדרו סבר, לודוביק ברוקשטיין, וירג'יל דודה ולאופולד ביטמן-רוגה.
העולים הטריים מרומניה, שלא ידעו קרוא וכתוב בעברית, אך היו "מכורים" לתחביב הקריאה, יצרו את הביקוש לספריות בשפה הרומנית ובעקבות הביקוש הגיע גם ההיצע - יהודים רבים שלחו חבילות עם ספרים ברומנית לקרוביהם בישראל ועם בואם ארצה פתחו ספריות השאלה. תחילה שגשגו הספריות, אך במרוצת הזמן הן התמעטו בעת שקהל לקוחותיהן הצטמצם עם התקדמות לימודי השפה העברית על ידי העולים.
בישראל, נכון לראשית 2008, פועלים הארגונים הבאים בתחום התרבות הרומנית:
Asociatia Scriitorilor Israelieni de Limba Româna - ASILR (1973) "התאחדות הסופרים הישראליים בשפה הרומנית"
Asociatia Culturala Mondiala a Evreilor Originari din România - ACMEOR (1980) - "החברה העולמית לתרבות יוצאי רומניה היהודים"
Asociatia de Prietenie Israel-România -ACPRI (1950) "החברה לידידות ישראל-רומניה"
Centrul Cultural de la Ierusalim (1993) "המרכז התרבותי הירושלמי"
Centrul cultural israelo-român (2001) "המרכז התרבותי הישראלי-רומני"
Organizatia Unitara a Originarilor din România - AMIR (2001) "הארגון המאוחד של יוצאי רומניה".
עולי רומניה תרגמו לעברית נכסי תרבות רומניים והכירו לקורא הישראלים חלק מהיצירה הספרותית הרומנית. הירבו לעסוק בכך סנדו דוד, משה כרמל ואחרים.
לאמנים ויוצרים יוצאי רומניה מוענק "פרס שרה וחיים ינקולוביץ'" בין מקבלי הפרס נמנים בין היתר ברוך טרקטין, שושנה בן עדי, אביגדור שחן, דורל שור, שושי חייט, יוסף גוברין, חדווה רבינזון בכרך ומשה אידל.
ראו גם

משפטי הציונים ברומניה
פדיון יהודי רומניה
לקריאה נוספת

תולדות היהודים ברומניה (בחמישה כרכים). הוצאת אוניברסיטת תל אביב (יצא בשנות ה-2000 בשנים שונות).
יוסף גוברין, זיכרונות על טרנסניסטריה ועל ההעפלה לארץ-ישראל. הוצאת בית לוחמי הגטאות, 1999.
שמואל בן-ציון, קורותיה של גורדוניה ברומניה. הוצאת ההסתדרות הכללית של העובדים בא"י, המרכז לתרבות ולחינוך, תשנ"ב 1992
עמיאל שרגא (עורך), על יהודי רומניה, בארץ גלותם ובמולדת: קובץ מאמרים ומסות, התאחדות עולי רומניה בישראל, 1960
שמעיה אבני, "יציאת רומניה, 1944-1980", חלק א', משואה י (תשמב) עמ' 148–174, חלק ב', משואה יא (תשמג) עמ' 192–215
Contribuţia evreilor din România la cultură şi civilizaţie (תרומת יהודי רומניה לתרבות ולציוויליזציה) - הפדרציה של הקהילות היהודיות ברומניה - הוצאת HASEFER 2004.
יעקב גלר, Rezistenţa spirituală a evreilor români în timpul Holocaustului (ההתנגדות הרוחנית של היהודים הרומנים בתקופת השואה), הוצאת Hasefer 2004.
ז'אן אנצ'ל, תולדות השואה - רומניה, הפרק "ההנהגה היהודית בימי המשטר הנציונל-ליגיונרי", כרך א', עמודים 401 - 444, הוצאת יד ושם 2002.
Teşu Solomonovici, România Judaica, הוצאת Teşu, בוקרשט, כרך א' 2001, כרך ב' 2004 (ברומנית).
Radu Ioanid, Ransom of the Jews: The Story of Extraordinary Secret Bargain Between Romania and Israel (באנגלית).
Ion Mihai Pacepa, Orizonturi roșii, Editura Venus, București, 1992 (ברומנית).
עד מאה ועשרים

עד מאה ועשרים היא ברכה יהודית נפוצה, המשמשת בעיקר בימי הולדת. משמעותה היא איחול לאריכות ימים עד לגיל 120 שנה.
מקור הביטוי

המקור לברכה זו נובע ככל הנראה מפרשנות שניתנה לפסוק
"וַיְהִי כִּי הֵחֵל הָאָדָם לָרֹב עַל פְּנֵי הָאֲדָמָה וּבָנוֹת יֻלְּדוּ לָהֶם. וַיִּרְאוּ בְנֵי הָאֱלֹהִים אֶת בְּנוֹת הָאָדָם כִּי טֹבֹת הֵנָּה, וַיִּקְחוּ לָהֶם נָשִׁים מִכֹּל אֲשֶׁר בָּחָרוּ. וַיֹּאמֶר ה', לֹא יָדוֹן רוּחִי בָאָדָם לְעֹלָם בְּשַׁגַּם הוּא בָשָׂר, וְהָיוּ יָמָיו מֵאָה וְעֶשְׂרִים שָׁנָה".
לפי חלק ממפרשי המקרא, משמעות הדברים היא, שאורך חיי האדם יוגבל למאה ועשרים שנה. מכיוון שכך, מאחלים לאדם את המספר המרבי של השנים שהוא עשוי לחיות.
מקור אפשרי נוסף לאיחול זה הוא אורך חייהם של כמה אישים יהודים מפורסמים:
משה רבנו - ”ומשה בן מאה ועשרים שנה במותו” (דברים, ל"ד, ז').
הלל הזקן - נשיא ישראל.
רבן יוחנן בן זכאי - על פי התלמוד במסכת ראש השנה.
רבי עקיבא.
מאחר שלביטוי אין אח ורע בשפות שאינן יהודיות, סביר להניח כי מדובר בתרגום עברי לברכה עתיקה המקובלת בשפת היידיש: "זאללסט לעבן, ביז הונדערט און צוואנציג" (שתחיה עד מאה ועשרים). השפעת הברכה אף ניכרת בסגנון הכתיבה היהודי-תורני במזרח אירופה, בה מקובלים ראשי התיבות שיחי' עמו"ש, כברכה לאחר כתיבת שם הנמען.
ברכה זו אף מופיעה בשיר הילדים המיועד לימי הולדת: "כן תזכה לשנה הבאה / עד מאה ועשרים שנה", ועליה מבוסס גם שירו של בני ברמן "חיי אדם".
מנגד אפשר למצוא ברכה זו גם בשפה הערבית וכן בשפה הפרסית, שם יש הטוענים כי המקור לברכה הוא מהתקופה האחמנית, בה היה נהוג לוח שנה שבו אחת ל-120 שנה הייתה שנה מעוברת בה הוסיפו חודש ובמהלך כל אותו החודש היו נערכות חגיגות על ידי הממלכה וכך רווח הרצון ובעקבותיו האיחול לחיות 120 שנה על מנת לזכות לחיות ולהנות מאותן חגיגות.
הטיות

נהוג כי כאשר מאחלים ברכת אריכות ימים לאדם זקן המתקרב כבר לשנתו המאה ועשרים, אין מן הראוי לאחל לו עד מאה ועשרים, אלא עוד מאה ועשרים.
בפרפרזה על הביטוי יש המברכים: "עד מאה כעשרים", ומאחלים בכך לא רק אריכות ימים, אלא גם נעורי נצח. המקור לפרפרזה הוא ככל הנראה בדברי רש"י על שרה אמנו שמקורם בחז"ל (בראשית, כ"ג, א'): ”ויהיו חיי שרה, מאה שנה, ועשרים שנה, ושבע שנים, שני חיי שרה - לכך נכתב שנה בכל כלל וכלל, לומר לך שכל אחד נדרש לעצמו; בת מאה כבת עשרים לחטא, מה בת כ' לא חטאה שהרי אינה בת עונשין, אף בת ק' בלא חטא, ובת עשרים כבת שבע ליופי, כולם שוים לטובה.”
השפעה

בהשראת הברכה, הפך הביטוי "עד מאה ועשרים" כמילה נרדפת לאריכות ימים בשפת היום יום בישראל, כמו למשל: "המוצר חזק כל כך, שיחזיק מעמד עד מאה ועשרים". כמו גם לכותרות מאמרים ומחקרים בעברית העוסקים בתוחלת החיים.
הביטוי השפיע רבות על מותגים ופרסומות במגזר העוסק עם קשישים, כמו למשל: רשת בתי האבות לקשישים של הפניקס אחזקות נקראת "עד 120". תוכניות סיוע רבות לקשישים, כמו תוכנית החרום של משרד הרווחה בשיתוף עם ג'וינט ישראל, לסיוע לקשישים ולאנשים עם מוגבלות ביישובי קו העימות הדרומי, נושאות את השם "עד 120". שמו של סרט דוקומנטרי המתעד את חייהם של שלושת האנשים הזקנים בעולם, תורגם לעברית תחת השם "עד מאה ועשרים?", ללא שום קשר לשם המקור. ואפילו ספר העוסק בענייני צוואה וירושה, זכה לשם זה.
הערות שוליים

↑  הובא בפירושי אבן עזרא ורבינו אשר בן רבי יחיאל.
↑  מנחם נאור, הנפילים היו בארץ. פרשנות נוספת המובאת ברוב מפרשי התנ"ך המסורתיים ומקורה בסדר עולם פרק כ"ח ובמגילה 4Q252 היא שהפסוק מדבר על האורכה שניתנה לדור המבול לחזור בתשובה, ולא על אורך חיי האדם.
↑  ראו למשל; עוד נחיה עד 120 - מאמר באתר הידען.
↑
↑  עד 120? - The Oldest Person in the World.
↑  עד מאה ועשרים: ערכה לעריכה עצמית של צוואה והוצאת צו ירושה וצו קיום צוואה
האזור האירנו-טורני

נוף מנהר הנילוס במצרים
האזור האירנו-טוּרָני הוא אזור פיטוגאוגרפי, הכולל ברובו צמחייה אופיינית לו אך מצויים בו גם צמחים השכיחים באזורים אחרים. הוא משתרע בצורת רצועה רחבה לאורך כל צפון אפריקה, חצי האי סיני, חצי האי ערב, דרום סוריה, עיראק, איראן וטורקיה. הוא נמשך גם לאפגניסטן, טורקמניסטן, מרכז אסיה, טיבט ועד  מדבר גובי.
קווי האופי המיוחדים לאזור:
האקלים מדברי טיפוסי [דרוש מקור], יבשתי קיצוני, ונושא אופי קיצוני של אקלים ים תיכוני: החורף קר ושילגי, האביב והסתיו גשומים והקיץ חם ויבש.
המשקעים מרוכזים בחורף וכמותם לא עולה על 200 מ"מ [דרוש מקור].
שאר תנאי האקלים לא נוחים לגידול צמחים: רוחות יבשות ולחות נמוכה הגורמים בין השאר להתאדות רבה.
הצמחייה עשירה במספר המינים אך הצומח דל מאוד, הכסות דלילה ואזורים שלמים ללא עשב.
הצומח הוא של ערבה, מדבר או "יער-ערבתי", דהיינו: ערבה שפזורים בה עצים בודדים מרוחקים זה מזה.
הגידולים מוגבלים לנאות מדבר ובקרבת נחלים.
תחומי החקלאות באזור האירנו-טורני הם בעמק הנילוס ובעמקי הפרת והחידקל – נאות המדבר של האזור.
בישראל

בארץ-ישראל נפוצים מינים אירנו-טורניים רבים: כ-320 מינים בעלי טיפוס תפוצה אירנו-טורני, ועוד כ-600 מינים בעלי טיפוס תפוצה מעורב, הכולל מרכיב אירנו-טורני (על פי אתר צמחיית ישראל ברשת). בין המינים האלה נמנים אירוס הדור, זוטה ובורית רפואית.
עיקר התפוצה של מינים אלה בארץ היא באזור חגורת הספר, הר הנגב, והחרמון. לכן אזור ספר המדבר והר הנגב כונה בפי הבוטנאים אלכסנדר איג ומיכאל זהרי האזור האירנו-טורני בארץ-ישראל. אולם אנליזה סטטיסטית של התפלגות טיפוסי התפוצה של כלל מיני הצומח באזורים אלה הראתה, שאלו אינם אלא אזורי מעבר בין האזור הים-תיכוני לבין האזור הסהרו-ערבי, וברוב השטח המינים האירנו-טורנים אינם מהווים את המרכיב העיקרי של עושר המינים (דנין ופליטמן 1987, 1988).
הקיץ גווע

גן ציבורי בסתיו בעיר אודסה בה חי ביאליק רוב ימיו הבוגרים
הקיץ גווע הוא שיר מאת חיים נחמן ביאליק שנכתב בשנת ה'תרס"ה (1904–1905), ומספר על נקודת המעבר בין תום הקיץ לתחילת הסתיו. השיר מציג שתי עמדות כלפי העולם: הראשונה היא עמדה רגשית-רומנטית המתפעלת מיופי העולם, ולעומתה הגישה המעשית המתמקדת במטלות היום יום.
השיר נמצא בתוכנית הלימודים בישראל לבחינת הבגרות בספרות. בשנת 2023 יצא השיר כסינגל בהפקתו וביצועו של מיקי גבריאלוב.
השיר

ביאליק מספר על הצבעים בסתיו המזרח-אירופי, ובתיאורו הוא מתאר את תום הקיץ כתקופה מרהיבה אך מורבידית. לאחר מכן, ביאליק מתמקד בפרדס המתרוקן, כשרק אנשים מעטים מטיילים בו, ומביטים אל החסידות הנודדות לאקלים חמים יותר. אנשים מעטים בלבד יוצאים לטייל עתה כדי להביט ביופיו של ההווה. האחרים כנראה כבר טרודים בהכנות ליום המחר.
הבית האחרון נצבע כבר בצבעים אפרוריים, כאשר הסגרירות שבחוץ פורצת אל תוך הבית. האנשים הפשוטים לא יכולים להרשות לעצמם לראות את היופי שבסתיו, והם צריכים לבדוק אם נעליהם טובות להליכה בשלג, לתפור טלאים על בגדיהם ולהכין מזון לחורף, במקרה זה תפוחי אדמה, משום שהיו מזון יסוד במזרח אירופה.
השיר > פירוש השיר

אמנם הסתיו יפה, אבל אחריו בא החורף, שאתו מזג אוויר קר וקשה להיות זמן רב מחוץ לבתים. לכן נצבע הנוף היפה של הסתיו בצבעי מוות וגסיסה. לכן גם "מתייתם הלב", כלומר ישנה תחושה של דיכאון, עצב, פחד ובדידות בחורף.
בתי השיר מציגים תהליכי מעבר: התחלפות העונות - הקיץ גווע, הסתיו נוכח והחורף מתקרב; התקרבות מהכללי אל הפרטי - מהטבע, לפרדס ולבסוף לבית, כמטפורה לעצבות שמתגברת.
הקריאה בסוף השיר מציגה את הדילמה העומדת בבסיסו. האם אפשר ומותר לתפוס בעמדה רומנטית כלפי העולם, או שיש להתרכז בצד המעשי של החיים היומיומיים?
לקריאה נוספת

יוסף האפרתי, "ביאליק, "הקיץ גווע": עיון בעיצובו של שיר אוירה", מולד ב (תשכ"ח), 85–93. (התפרסם גם בתוך: גרשון שקד (עורך), ביאליק – יצירתו לסוגיה בראי הביקורת: אנתולוגיה, ירושלים: מוסד ביאליק, תשל"ד, עמ' 161–173; מהדורה ב' מורחבת: תשנ"ב, עמ' 194–206 (גרסה מקוונת של הספר (לבעלי הרשאה), באתר "כותר").
חמוטל בר-יוסף, ""הקיץ גווע" של חיים נחמן ביאליק", בספרה טעמי הקריאה: רשימות ביקורת ספרותית, מבשרת ציון: צבעונים, 2006, עמ' 27–28.
זיוה שמיר, אדרת הארגמן שהפכה לאדרת טלאים- עיון בשיר הסתיו של ביאליק "הקיץ גווע", פרק 14 בספרה "הניגון שבלבבו: השיר הלירי הקצר של ח"נ ביאליק", תל אביב, ספרא, 2011
הערות שוליים

↑  http://www.lib.cet.ac.il/pages/item.asp?item=7461 דינה ציונית, האסכולה הרומנטית, אתר מט"ח
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
תיכון חוגים

| --- | --- |

 בית ספר תיכון
 תקופת הפעילות:  1934–הווה (כ־90 שנה)
 מייסדים:  קבוצת המורים בראשות ד״ר יאיר כ״ץ.
 מגמות:  ניהול עסקי שיווק, הנדסת תוכנה, הנדסת מערכות, ביולוגיה, פיזיקה, כימיה, מוט״ל, קולנוע, תיאטרון, דיפלומטיה, פסיכולוגיה־סוציולוגיה (מדעי החברה),פסיכולוגיה־כלכלה (מדעי החברה), גאוגרפיה, תנ״ך, גרמנית וערבית.
 שכבות לימוד:  ז' - י"ב
 בעלי תפקידים
 מנכ"ל:  מילנה מירון
 תלמידים
 :  כ-1,250 (תש"ף)
 מיקום
 מיקום:  חיפה, ישראל
 מדינה:  ישראל
 קואורדינטות:  32°47′55″N 35°00′03″E﻿ / ﻿32.7986957°N 35.0007156°E﻿ / 32.7986957; 35.0007156
 https://www.facebook.com/profile.php?id=61558831172465&mibextid=LQQJ4d
  (למפת חיפה מוגדלת) תיכון חוגים(למפת חיפה רגילה) תיכון חוגים(למפת הגליל המערבי רגילה) תיכון חוגים(למפת הגליל המערבי מוגדלת) תיכון חוגים
 
תיכון חוּגים הוא בית ספר על יסודי שש-שנתי בחיפה הכולל חטיבת ביניים וחטיבה עליונה והוא מהווה אחד מבתי הספר הוותיקים ביותר בחיפה. נכון לשנת תש"ף, לומדים בבית הספר 1,250 תלמידים.
לבית הספר מגיעים תלמידים מארבעה בתי ספר יסודיים עיקריים: אילנות (כרמל מערבי), דוד ילין (מרכז הכרמל), הרצל (כרמליה) וליאו בק (יסודי בהדר עליון)
היסטוריה

בית הספר נוסד ביולי 1934 בהדר הכרמל. בין מייסדיו נמנו יאיר כ"ץ, אשר שימש מנהלו הראשון של בית הספר, ואשתו אלן.
היוזמה להקמת בית הספר הגיעה מצידה של קבוצת הורים יוצאי גרמניה בראשות מר טיפנטל, אשר ביקשו ליצור מסגרת לימודית בהוראת השפה העברית והקניית ערכי תרבות וחברה ישראליים עם ערכים תרבותיים של יוצאי מרכז אירופה.
הלימודים התנהלו בקבוצות לימוד קטנות (חוגי לימוד), ועם השנים התפתחו אלה לכיתות לימוד מלאות. חוגי הלימוד הקטנים הללו הם המקור לשם בית הספר - "חוגים".
תחילה התקיימו הלימודים במרפסת בית מגורים ברחוב מסדה 17, בביתה של הבוטנאית רות קופל, אך עם הגידול במספר התלמידים, בית ספר עבר לבית אתין (רח' ברזילי 9) ואחר כך, אל בית חכים (רח' הרצליה 30).