stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמודי תבל
עלילה > חלק שני (1136-1137)

ולראן ופיליפ הולכים אל המלך סטיבן בווה לשכנע אותו להעניק את נכסיו של ברת'ולומיו, כולל מחצב גיר ענקית, למנזר, במטרה שיוכלו להשתמש בהם כדי לשלם על בניית הקתדרלה החדשה. פיליפ מאמין שוולראן, בתור איש דת, יהיה נאמן לו, אך לומד מבני האמליי כי ולראן מתכנן להשתמש ברוזנות אך ורק כדי לשפר את מעמדו שלו. פיליפ מבין כי בני האמליי מנסים לפלג בינו לבין ולראן, במטרה לזכות ברוזנות בעצמם, לכן הוא קושר קשר עם בני האמליי. הם מסכימים שהמנזר יקבל את המחצבה וכמה אדמות נוספות, תוך שבני האמליי יקבלו את שאר אדמות רוזנות שירינג. עם זאת, בני האמליי בוגדים בעסקה, כך שהם מקבלים בעלות על המחצבה, בעוד פיליפ מקבל זכויות, אם כי לא בעלות, על האבן. כועס על כך שמזימותיו סוכלו, ולראן נשבע למנוע מפיליפ את בניית הקתדרלה.
ויליאם חוזר אל טירת שירינג ומגלה כי אליינה גרה שם יחד עם אחיה ריצ'רד. הוא תוקף את השניים, תוך שהוא מטיל מום בריצ'רד במטרה לכפות על אליינה להפסיק להתנגד בזמן שהוא אונס אותה. אירוע זה משאיר את אליינה בטראומה. חסרי בית ומרוששים, אליינה וריצ'רד נוסעים לווינצ'סטר בתקווה לקבל פיצוי מהמלך. הם מבקרים את ברת'ולומיו בכלא, ומגלים שהוא גוסס. הרוזן לשעבר דורש מהם להישבע כי יחזירו לידיהם את הרוזנות. אליינה תומכת בריצ'רד על ידי הפיכתה לסוחרת צמר עשירה. אליינה ממציאה שיטה בה היא קונה צמר מהחקלאים בחוותיהם ומוכרת אותו בעצמה בשוק, בכך היא חוסכת לחקלאים את הזמן והמאמץ הכרוכים בשינוע הצמר אל העיר. סוחרי הצמר בשוק מסרבים לקנות את הצמר של אליינה במחיר הוגן, בשל היותה אישה, ופיליפ עוזר לה וקונה ממנה את הצמר במחיר מלא. אליינה וריצ'רד מתיישבים בקינגסברידג'.
בני האמליי מנסים למנוע את גישתו של המנזר למחצבה, בניגוד להחלטת המלך, אך פיליפ מסכל את מזימתם בכך שאנשי המחצבה מגיעים לעבודתם תחת חסותם של הנזירים. אנשיהם של משפחת האמליי נסוגים, מחשש פן יפגעו באנשי הכנסייה וייענשו, מה שמשאיר את המחצבה פנויה עבור אנשיו של פיליפ. כנקמה, בני האמליי חוברים לבישוף ולראן במטרה לנסות להעביר את בנייתה של הקתדרלה לשירינג, בטענה שלקינגסברידג' אין משאבים וכוח אדם מספיקים לבניית קתדרלה. כך, הם מקווים לשלול מפיליפ כל נכס הקשור לקתדרלה, ולהשאיר אותו חסר כל. בעצת בני בריתו, פיליפ קורא למתנדבים מכל המחוז להגיע לעבוד בקתדרלה, ככפרה על חטאיהם. ביום הביקורת של הבישוף הנרי, אחיו של המלך סטיבן, אשר ולראן הזמין למנזר, מגיעים מתנדבים בהמוניהם. הנרי, אשר רואה את הפעילות הרבה סביב בניית הקתדרלה, משתכנע שלא להזיזה משם.
עלילה > חלק שלישי (1140-1142)

אביו של ויליאם, פרסי האמליי, מת. ויליאם לומד שהרוזנות תעבור אליו או אל ריצ'רד, עכשיו אביר בשירות המלך, כיוון ששניהם בנים של רוזן שירינג. ויליאם חוזר לביתו, ומגלה כי אביו השאיר את הרוזנות ענייה, בזמן שהשוק הפועל בקינגסברידג' פוגע בהכנסותיו מהשוק של שירינג. הוא מתחיל מסע, במהלכו הוא הורס טחנת קמח ורוצח טוחן בכפר, מול כל התושבים. כך הוא יוצר אווירה של פחד ושליטה מול הכפריים והעבדים. במטרה להשיב את הונו, על מנת לשכור צבא שיוכל להרשים את המלך סטיבן, ויליאם מוביל מתקפה על המחצבה, תוך שהוא הורג ומגרש את חוצבי המנזר. פיליפ נוסע אל לינקולן כדי לנסות לשכנע את המלך סטיבן לתקן את העוול שנגרם, אך פגישתם נקטעת על ידי קרב לינקולן, בו המלך נשבה על ידי רוברט מגלוסטר, אחיה למחצה של מוד ובנו הממזר של המלך הנרי הראשון. פיליפ נשבה גם הוא על ידי כוחותיו של רוברט, אך משוחרר על ידי אחיו פרנסיס, שעובד בשירותו של רוברט. פרנסיס משיג לפיליפ פגישה עם הקיסרית מוד, אשר מעניקה לו רישיון להפעלת השוק של קינגסברידג'. ויליאם האמליי, שהעביר את תמיכתו מסטיבן למוד, מקבל זכות בלעדית על המחצבה. פיליפ, למרות שנמנעה ממנו המחצבה, מצליח להמשיך לשלם על בניית הקתדרלה באמצעות הכנסותיו מהשוק.
טום הבנאי מתיידד עם אב המנזר פיליפ, וכשאלן חוזרת הוא משכנע אותו לאפשר להם להתחתן. לאחר זמן מה, אלפרד מציע נישואים לאליינה, אך היא מסרבת לו. אליינה מתחברת עם ג'ק, אשר עובדת כשוליית בנאים תחת טום, והיא אף מתאהבת בו, אך היא מתנערת ממנו מאוחר יותר לאחר שאלפרד תופס אותם מתנשקים, מה שמזכיר לה את תקיפתו של ויליאם ואת הטראומה שלה. האחים החורגים ממשיכים בסכסוכם, כאשר אלפרד טוען כי אביו של ג'ק נתלה בעוון גניבה, מה שמתחיל קטטה שמובילה לנזק ולאובדן חומרי בנייה. ג'ק מגורש מבניית הקתדרלה, אך פיליפ ממציא עבורו תפקיד חדש של משגיח בנייה, אשר יוכל לקבל בתנאי שיהפוך לנזיר. ג'ק מסכים לכך בחוסר רצון, כדי שיוכל להישאר בקינגסברידג'. ג'ק שואל את אימו על אביו, והיא טוענת שאביו של ג'ק היה חף מפשע.
ויליאם מוכיח את עצמו כלורד אומלל וחסר רחמים, אשר מתנהל לא נכון מבחינה כלכלית ואונס באופן שגרתי איכרות, כפי רצונו. בניסיון להשיב את הונו, ויליאם מוביל מתקפה אשר שורפת את קינגסברידג' והורגת אנשים רבים, ביניהם טום הבנאי. בתוך הכאוס, ויליאם מצליח לשרוף את מלאי הצמר של אליינה, בו השקיעה את כל כספה, מה שמשאיר אותה חסרת כל פעם נוספת.
עלילה > חלק חמישי (1152-1155)

שנים רבות של רעב חולפות, אשר מוחמרות אף יותר על ידי מנהיגותו הגרועה של ויליאם. אלפרד, שעזב את קינגסברידג' לטובת שירינג, חוזר אל קינגסברידג' בעקבות הירידה בעסקים, ומתחנן לג'ק שייתן לו עבודה. אמו של ויליאם מתה, אך הוא שוכח לקרוא לכומר שיערוך עבורה טקסים אחרונים ויאפשר לה להתוודות על חטאיה. מוכה אשמה, ויליאם פונה אל ולראן, וזה משכנע אותו לבנות קתדרלה חדשה בשירינג למען נשמתה של אימו. הם נעזרים באלפרד, שהופך להיות רב-הבנאים, ומביא את כל עובדי קינגסברידג' לשירינג, לאחר שפיליפ לא מסוגל להמשיך לשלם להם.
בהשראת אליינה, ריצ'רד מארגן את האיכרים המורעבים שהפכו לפורעי חוק, והופך אותם לצבאו האישי. הוא יוצא למלחמה נגד ויליאם, ושודד אותו במספר הזדמנויות. ויליאם לומד על מיקום כוחותיו של ריצ'רד מרמיגיוס, בתמורה להפיכתו לאב המנזר העתידי של שירינג, והוא מתכנן מתקפה על מנת להרוג את כל המורדים ולהיפטר מריצ'רד אחת ולתמיד. כשהוא מגיע אל מקום המחבוא, הוא מוצא במקום את אלן, ממנה הוא לומד שאנשיו של ריצ'רד עזבו כדי להצטרף לכוחותיו של המלך הנרי השני העתידי, בנה של מוד, שפלש לאנגליה בעצתו של פרנסיס.
בסופו של דבר, סטיבן מסכים כי הנרי יהיה יורשו. פיליפ לומד כי כחלק מהעסקה, כל הנכסים יחזרו לבעלים שהחזיקו בהם לפני שלטונו של סטיבן, מה שהופך את ריצ'רד לרוזן שירינג החוקי. אליינה וריצ'רד מבינים כי סטיבן לא מתכנן לאכוף את קיום ההסכם, כך שריצ'רד עלול לא לזכות ברוזנות עד מותו של סטיבן ותחילת שלטונו של הנרי. בעזרת אשתו הצעירה של ויליאם, אשר שונאת אותו, אליינה מצליחה לחדור לטירה ולאפשר לריצ'רד ולכבוש אותה מחדש, עוד לפני שההסכם בין ריצ'רד וסטיבן מתפרסם, ולפני שמתחילה תקופת השלום. ויליאם חוזר לכפר האמליי, שם ולראן מבקר אותו ומציע למכור לו את תפקידו של שריף שירינג, כך שהוא יוכל להתנגד לפעולותיו של ריצ'רד ובמקביל להמשיך לממן את בניית הקתדרלה לזכר אימו. רמיגיוס ננטש על ידי השניים, אך פיליפ סולח לו על בוגדנותו ומאפשר לו לחזור למנזר בתור נזיר פשוט.
ריצ'רד מסרב לתת למנזר גישה למחצבה, בטענה שהמחצבה שייכת לאדמתו של הרוזן כפי שהייתה לפני מלכות סטיבן. לאחר שאליינה מתעמתת איתו וכועסת על כפיות הטובה שלו כלפי פיליפ, היא חוזרת לביתה, שם היא מוצאת את אלפרד, חסר עבודה פעם נוספת לאחר נטישת קתדרלת שירינג. אלפרד תוקף אותה ומנסה לאנוס אותה, אך ריצ'רד מגיע, נלחם באלפרד והורג אותו. כשהוא רואה הזדמנות להחזיר לידיו את הרוזנות, ויליאם משיג צו מלכותי לעצור את ריצ'רד בגין רצח. לאחר שהוא מבין שאין סיכוי למשפט הוגן לריצ'רד, בשל היחס לאונס בנישואים באותה התקופה ובשל העוינות של סטיבן ושל ויליאם כלפיו, פיליפ מציע לריצ'רד, המתאים יותר להיות חייל מאשר רוזן, שיצא להילחם במסעות הצלב ככפרה על הרצח שביצע. כך, ויליאם לא יוכל לעצור אותו, ואליינה תוכל להמשיך לשמור על אדמות אחיה - כך שהרוזנות תקבל שליט מוכשר, אשר מוכן לשתף פעולה עם המנזר. אליינה וג'ק נישאים בקתדרלה החדשה.
עלילה > חלק שישי (1170-1174)

לאחר שנים רבות, בנייתה של קתדרלת קינגסברידג' הושלמה. ולראן עדיין רוצה להרוס את פיליפ, לכן הוא מאשים אותו בניאוף, בטענה שיהונתן, כיום נזיר אהוב ומחויב, הוא למעשה בנו של פיליפ. בהיעדר ראיות המוכיחות את חפותו, הרשעתו של פיליפ בטוחה, ויהונתן פונה אל ג'ק במטרה לברר את זהות אביו, שניהם לא מודעים לכך שטום הבנאי הוא למעשה אביו. הם מגלים את האמת כאשר יהונתן מספר כי הוא נמצא ליד תא המנזר אותו פיליפ ניהל, עובדה שג'ק לא היה מודע לה. ג'ק נזכר כי הוא ראה את יהונתן התינוק שוכב על קבר אימו ביער, וכך מבין כי יהונתן הוא למעשה בנו של טום. השניים פונים אל אלן, שנשארה מרירה כלפי פיליפ לאחר שהפריד בינה לבין טום, ומצליחים לשכנע אותה להעיד לטובתו של פיליפ.
במשפטו של פיליפ, עדותה של אלן מצליחה להציל אותו מההרשעה. ולראן מאשים את אלן בעדות שקר, והיא חושפת את עדות השקר שלו בהפללה של ז'אק שרבור. אלן חושפת כי שלושת העדים קיבלו שוחד על מנת להיפטר ממנו. רמיגיוס מאשר את עדותה, לאחר ששמע את אב המנזר הקודם, ג'יימס, מודה על עדות השקר שלו זמן קצר לפני מותו. הוא מסביר כי שלטונו הכושל של ג'יימס במנזר היה תוצאה של האשמה שהוא חש לאור חלקו בקנוניה, ומודה שביקש להפוך לאב המנזר על מנת לתקן את נזק זה, לפני שהוא מודה כי פיליפ היה מתאים יותר למשימה זו. ולראן מאבד את מעמדו בתור בישוף קינגסברידג'.
מאוחר יותר, ולראן ו-ויליאם מעורבים במזימה לרצוח את תומאס בקט, הארכיבישוף מקנטרברי, כדי להגן על עמדות כוחם המתפוררות כעת. ויליאם מוביל את המתקפה, ולמרות מאמציו של פיליפ, שנסע לקנטרברי על מנת להיפגש עם בקט, הארכיבישוף נרצח באכזריות. כאשר הוא רואה את הקהילה הנסערת, פיליפ מקבל השראה ומתחיל להתייחס למותו של בקט כאל מותו של קדוש. הוא קורא לכל הנאספים להפיץ את הבשורה על הרצח בכל הממלכה הנוצרית. כשהמלך הנרי מסרב להגן על רוצחיו של בקט, ויליאם מורשע בחילול הקודש בזכות מאמציהם של פיליפ ושל טומי, בנם של ג'ק ואליינה, והוא נתלה בגין פשעיו.
בקינגסברידג', ג'ק נפגש עם ולראן ההרוס והחוזר בתשובה, שחי כעת כנזיר במקדש, ולומד מדוע אביו הופלל. הבישוף לשעבר מסביר כי קבוצת ברונים תכננה את טביעת הספינה הלבנה על מנת להרוג את בנו ויורשו של המלך, מתוך אמונה שהם יוכלו להשפיע על הירושה ולהרוויח יותר עצמאות מהכתר כתוצאה מכך. לאחר שנודע להם כי ז'אק שרבור שרד את הטביעה, הברונים אסרו אותו באנגליה במטרה למנוע ממנו לחשוף את מזימתם. בעוד הם הסתפקו תחילה בהשארתו באנגליה, הם בחרו בסופו של דבר להרוג אותו לאחר שלמד אנגלית והתחיל למשוך אליו תשומת לב לא רצויה. הברונים שכרו את ולראן, פרסי וג'יימס על מנת שיפלילו אותו, תוך שהם מבטיחים להם אדמות ומעמד. סופסוף מבין את האמת מאחורי מות אביו, ג'ק מסוגל לשים את הפרשה מאחוריו. במקום אחר, האפיפיור מאלץ את חזרתו בתשובה הפומבית של המלך הנרי ואת הכפפתו הסמלית של הכתר לכנסייה, בה משתתף פיליפ, כיום הבישוף של קינגסברידג'. בסצנה האחרונה של הספר, פיליפ מהרהר בכך שהפרשה הוכיחה את מגבלות הכוח המלכותי: המלך יכול להורות על הריגתו של בקט, אך מול התגובה העממית האדירה הוא נאלץ להשתחוות ולתת לעצמו להיות מושפל.
הדמויות > דמויות ראשיות

ג'ק ג'קסון (ידוע גם בתור ג'ק הבנאי) - בנם של אלן ושל ג'ק שיירבורג; הופך להיות אדריכל ומגלף באבן.
אלן - בתו של אביר. יוצאת דופן בכך שידעה לקרוא ולכתוב באנגלית, בצרפתית, בלטינית. מאהבתו של ג'ק שיירבורג ואמו של ג'ק ג'קסון, פוגשת את טום כאשר גרה ביער.
טום הבנאי - בנאי אשר חלום חייו הוא לבנות קתדרלה.
אלפרד הבנאי - בנו של טום. בנאי אשר מתחתן מאוחר יותר עם אליינה, ונוטש אותה לאחר שהיא יולדת את בנו של ג'ק.
מרתה - בתו של טום, אחותם של אלפרד ושל יהונתן ואחותו החורגת של ג'ק.
אב המנזר פיליפ - נזיר אשר חולם על עלייתה לגדולה של קינגסברידג' עם קתדרלה. אחיו של פרנסיס.
הבישוף ולראן ביגוד - איש דת שאפתן ומושחת, אשר זומם את דרכו בעקביות לצבירת כוח.
אליינה - בתו של ברת'ולומיו, רוזן שירינג המקורי, וכלתו המתוכננת של ויליאם האמליי.
ריצ'רד - אחיה הצעיר של אליינה, אביר שהופך ללוחם ולמנהיג מיומן, מסתמך על הכנסותיה של אליינה מעסקי הצמר.
וויליאם האמליי - בנו של לורד זוטר, משיג לזמן קצר את רוזנות שירינג, אך לבסוף מפסיד אותה לריצ'רד.
פרסי האמליי - אביו של ויליאם, מדיח את הרוזן ברת'ולומיו ומשתלט על הרוזנות במקומו.
רייגאן האמליי - אשתו של פרסי האמליי ואמו השאפתנית של ויליאם.
הדמויות > דמויות משנה

פרנסיס מגווינד - אחיו של פיליפ, התייתם יחד איתו בוויילס וגודל על ידי נזירים; הפך לאיש כמורה חילוני עם קשרים מלכותיים.
ברת'ולומיו, רוזן שירינג - אביהם של אליינה וריצ'רד, אויבם של בני האמליי, נאסר בעקבות בגידה.
רמיגיוס - סגן אב מנזר קיגסברידג' אשר מנסה להבטיח את מינויו לאב המנזר. מונע בעיקר על ידי קנאה וטינה.
קאת'ברט וייטהד - האפסנאי של מנזר קינגסברידג', בין ברית של פיליפ לאחר הגעתו לקינגסברידג'.
האח מילוס - הגזבר של מנזר קינגסברידג', בין ברית של פיליפ לאחר הגעתו לקינגסברידג'.
ג'וני שמונה-פני - נזיר עדין ופשוט, אשר דואג ליהונתן התינוק.
ג'ק שיירבורג (ז'אק שרבור) - טרובדור צרפתי אשר שורד את טביעתה של הספינה הלבנה, הופך למאהבה של אלן ולבנו של ג'ק ג'קסון; מוצא להורג.
אגנס - אשתו הראשונה של טום הבנאי, אמם של אלפרד, מרתה ויהונתן.
יהונתן - בנם של טום הבנאי ושל אגנס, גודל מינקותו על ידי פיליפ.
טומי (מאוחר יותר תומאס) - בנם של ג'ק ושל אליינה. עם כישרונו לניהול ולפיקוד, הופך להיות רוזן שירינג. מפקח בחוסר רצון על תלייתו של ויליאם האמליי.
סאלי - בתם של ג'ק ושל אליינה. הופכת להיות אמנית ויטראז' ועובדת על קתדרלת קינגסברידג'.
ראשיד אלהרון - חברו של ג'ק בטולדו, סוחר ערבי-נוצרי אשר מכיר לו את עולם המלומדים.
וולטר - נושא כליו של ויליאם האמליי. מלווה אותו לאורך הרומן.
אליזבת - כלתו של ויליאם האמליי, אשר מוכה על ידו בליל חתונתם. מתחברת לאליינה ומאוחר יותר מוסרת את המבצר לכוחותיו של ריצ'רד.
פיטר מוורהאם - אויבו של פיליפ, מאוחר יותר מתמודד על תפקיד הבישוף של קינגסברידג'.
הערות שוליים

↑  Horse chestnut, באתר Woodland Trust
↑  ג'יימס פורסטר, The lying art of historical fiction, באתר הגרדיאן, 6 באוגוסט 2010
↑  The Breakfast Conundrum, באתר Medieval Cookery, ‏12 באוקטובר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1149286148  MusicBrainz work: a62f2d11-0672-44e5-b0b8-938d287b7d07
מריה ולדמן

| --- | --- |

מריה ולדמן בתפקיד אמנריס, פרמה, 1872
 לידה:  19 בנובמבר 1844 וינה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  6 בנובמבר 1920 (בגיל 75) פרארה, ממלכת איטליה 
 מוקד פעילות:  אוסטריה 
 סוג קול:  מצו-סופרן 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 
מריה ולדמן (בגרמנית: Maria Waldmann;‏ 1844 - 6 בנובמבר 1920) הייתה זמרת מצו סופרן אוסטרית, שעמדה בקשר מיוחד עם ג'וזפה ורדי.
ביוגרפיה

מריה ולדמן נולדה בווינה בשנת 1844 ולאחר לימודים שם, נסעה למילאנו ולמדה שם אצל פרנצ'סקו למפרטי היא מיקדה את הקריירה שלה ברפרטואר האיטלקי למצו סופרן. היא התגלתה כששרה עם טרזה שטולץ בספטמבר 1869 בהפקה של דון קרלוס מאת ורדי בטריאסטה. הופעת הבכורה שלה הייתה בסנקט פטרבורג ב-1865 כפיירוטו ב"לינדה דה שאמוני". אחרי הופעות בוויסבאדן, אמסטרדם וטריאסטה, שרה לראשונה בלה סקאלה, מילאנו, שם הופיעה, בעונת 1872-1871 בכוחו של גורל של ורדי וכאמנריס בבכורה האירופאית של אאידה (8 בפברואר 1872). על אף חששו הראשוני של ורדי מהעסקת ולדמן בבכורה זו, היא הייתה לאמנריס המועדפת שלו.
בשנת 1874 חזר ורדי והזמין את ולדמן לתפקיד המצו-סופרן ברקוויאם שלו, שאת ה"ליבר סקריפטוס" שלו כתב מתוך מחשבה על קולה. ורדי העריך במיוחד את קולה הודות לגוון העשיר והאפל שאפיין את משלב האלט הנמוך שלו. ורדי השיג בשימוש בו רושם עצום ב"ליבר סקריפטוס", המתמקד במשלבים האמצעי והנמוך של מנעד המצו-סופרן.
מריה ולדמן פרשה מן הבמה בשלב מוקדם מאוד בקריירה שלה, בהיותה בת 31 בסך הכל, אחרי שנישאה לדוכס גלאצו מאסארי. היא חיה עמו בפאלאצו מאסארי על קורסו פארטו מארה בפרארה. לאחר פרישתה, נהנתה מחיבתם של ורדי ואשתו עוד שנים רבות וניהלה תכתובת ארוכה עם ורדי כמעט עד מותו.
בעלה של ולדמן מת בשנת 1902, והיא מתה ב-1920 בפרארה.
הערות שוליים

↑  אליזבת פורבס, "מריה ולדמן" במילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  Luigi Verdi
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb15596002q (data)  GND: 128628464  ISNI: 0000 0000 1609 5156  LCCN: no2016094833  MusicBrainz: 13e76e10-0c94-4c7c-9653-5c112b06c458  SNAC: w6hf2390  VIAF: 29852558   WorldCat (עם VIAF): 29852558
עצם הפין

עצם הפין של כלב. החץ מצביע על שקע השופכה
עצם הפין (בלטינית: baculum, באנגלית: penis bone. נקראת גם: באקולום) היא עצם הנמצאת בפין של יונקי שליה רבים. היא אינה נמצאת בפין של בני האדם, אך כן נמצאת אצל פרימטים אחרים כדוגמת השימפנזות והגורילות. העצם ממוקמת מעל השופכה, ומסייעת בתהליך הרבייה בכך שהיא עוזרת לפין להישאר נוקשה דיו לאורך זמן בעת חדירה. המקבילה הנקבית של עצם הפין היא עצם הדגדגן, הממוקמת בדגדגן הנקבי, אך גם היא אינה קיימת אצל נקבות בני האדם.
מבנה וגודל

עצם הפין היא בעלת שוני מבני רב בין מינים שונים. השוני מתבטא באורך, בעובי, בעקמומיות ובמורכבות הצורה. צורת העצם יכולה לכלול בליטות דמויות שיניים או אצבעות בקצה הדיסטלי. עצמות הפין של טורפים הן בעלות מבנה יחסית סטנדרטי הכולל בסיס, גוף וקצה אפיקלי. בעצמות אלו יש שקע מבני עבור צינור השופכה.
בקרב הפרימטים, למרמוסט שמשקלו כ-500 גרם, יש עצם פין בגודל של 2 מ"מ, בעוד שלגלגויים שמשקלם 63 גרם בלבד, יש עצם בגודל 13 מ"מ. לקופים הגדולים, בניגוד לגודלם, יש בדרך כלל עצמות פין קטנות מאוד, ולבני אדם אין עצם כזו כלל.
עצמות הפין הגדולות ביותר הן של יונקים ימיים; העצם הגדולה ביותר שתועדה היא בגודל 1.4 מ' ושייכת למין נכחד של ניבתן.
תפקוד

העצם מסייעת במהלך ההזדווגות, והיא משתנה בגודלה ובצורתה בין מינים שונים. האבולוציה של עצם הפין עשויה להיות מושפעת מהברירה הזוויגית ומאפייניה משמשים לעיתים להבחנה בין מינים שונים. הימצאותה של עצם בתוך הפין מאפשרת לזכר להאריך את משך ההזדווגות, ובכך עשויה להוות יתרון משמעותי בדרכי רבייה מסוימות. כמו כן, אורכה של עצם הפין עשוי להיות קשור למשך תהליך ההזדווגות בחלק מהמינים. בחלק ממיני העטלפים נמצא כי עצם הפין מגנה על השופכה מפני דחיסה.
בחלק ממיני היונקים, למשל גיריות ודביבונים, עצם הפין יכולה לסייע בקביעת הגיל היחסי של החיה. כאשר קצה עצם הפין של הדביבון עשוי מסחוס, בסיסה מחורר, משקלה נמוך מ-1.2 גרם ואורכה קצר מ-90 מ"מ, אזי הדביבון איננו בוגר.
הימצאות ביונקים

היונקים שיש להם עצם פין (בזכרים) ועצם דגדגן (בנקבות) כוללים מספר יונקי שליה:
סדרת הפרימטים, למעט תת-המשפחה לוריסים (Lorinae), קוף העכביש, הצמרן והאדם
סדרת המכרסמים, אך לא בסדרת הארנבאים
סדרת אוכלי החרקים
סדרת הטורפים, למעט הצבועיים
סדרת העטלפים
עצם הפין אינה קיימת בבני אדם, בפרסתנים, בפילים, ביונקי הביב, בחיות כיס, בארנבאים, בתחשאים, בלווייתנאים ובעוד.
ישנן ראיות המצביעות על כך שלאורך האבולוציה, עצם הפין התפתחה והתנוונה באופן בלתי תלוי מספר פעמים. התפתחות ספונטנית זו עשויה להסביר את השוני הרב וחוסר העקביות במאפייני העצם בקרב המינים השונים. עצם הפין היא ייחודית ליונקים השלייניים, ואיננה נמצאת אצל ענפי יונקים אחרים. קיימת הנחה שמקור עצם הפין הוא מעצמות האגן העיליות (Epipubic bones) אשר נפוצות יותר אצל יונקים, אך חסרות אצל יונקים שלייניים.
היעדר בבני אדם

בניגוד לרוב הפרימטים, לבני אדם אין עצם פין או עצם דגדגן, אך היא קיימת, אומנם בגודל מופחת מאוד, אצל קופי האדם הגדולים. במינים רבים של קופי אדם, זו עצם בגודל לא משמעותי, יחסית, של 10–20 מ"מ. בקרב בני אדם, דווח בספרות המקצועית על מקרים של התגרמויות שנגרמו מטראומה, ומדמות את עצם הפין. כמו כן, דווח על מקרה של ילד בן חמש שנולד עם מספר עיוותים באיברי המין, ביניהם הימצאותה של עצם פין, אך זו הוסרה בניתוח.
יש כמה סברות בנוגע להיעלמות עצם הפין אצל האדם, בהתחשב בכך שהיא קיימת אצל המין הקרוב אלינו ביותר מבחינה אבולוציונית – השימפנזה המצוי. אחד ההסברים הוא שבני האדם עברו במידה רבה לאורח חיים מונוגמי, שבו הזכר מתלווה לנקבה מסוימת לאורך זמן בניסיון להבטיח שהוא יהיה האב הביולוגי של ילדיה. אורח חיים זה מאפשר לקיים יחסי מין תכופים שאורכים זמן קצר. תצפיות מרמזות שפרימטים בעלי עצם פין מקיימים יחסי מין בתדירות נמוכה יותר מהאדם, אך למשך זמן רב יותר – פעולה המתאפשרת על ידי העצם. על ידי כך, אותם פרימטים מגדילים את סיכוייהם להעמדת צאצאים. לנקבות האדם יש ביוץ נסתר, שמקשה מאוד לדעת מתי האישה מבייצת, בהיעדר שיטות רפואיות. על כן, קיום יחסי מין תדירים חיוני להבטחת אבהות ביולוגית.
סברה נוספת בנוגע לסיבת היעלמות העצם, היא בעקבות ברירה זוויגית בחיפוש אחר זכר מתאים. נקבות המחפשות זכר לצורך רבייה, מחפשות סימנים למצב בריאותי תקין. בהיעדר עצם פין, הפין האנושי מסתמך על זרימת דם בלבד כדי להגיע לנוקשות מספקת בעת הזקפה. מצב של הפרעה בזקפה מעיד לא רק על מאפיינים גופניים כגון גיל, בעיות לב וכלי-דם, והפרעות נוירולוגיות, אלא גם על מאפיינים נפשיים כמו לחץ ודיכאון.
הסבר נוסף להיעדרותה של עצם פין באדם הוא שחוסר זה מהווה דוגמה נוספת לנאוטניה באבולוציה של האדם. חיזוק לכך ניתן לראות בכך שגם אצל עוברי שימפנזה בשלב מאוחר של ההיריון חסרה עצם זו.
חשיבות תרבותית

עצם הפין מוכרת בתרבויות שונות, וממלאת תפקיד בחלק מהן.
בדת ההודו (hoodoo) האפרו-אמריקאית, עצם הפין של הדביבון נענדת לעיתים כקמע למזל או לאהבה.
בתרבות של ילידי אלסקה, המונח "אוזיק" (oosik) הוא שם לעצם הפין של חיות האזור, כמו: לווייתנים, ניבתנים, דובי קוטב, אריות ים וכלבי ים. מאובני אוזיק משמשים כידיות לסכינים וכלים נוספים. כמו כן, האוזיק נמכרים כמזכרות לתיירים. בשנת 2007 נמכר מאובן של אוזיק בגודל של 1.4 מטר שהיה של מין נכחד של ניבתן, בעלות של 8,000 דולר.
עצם הפין של דובי הים, מהווה את חלק הארי של הייצוא החוקי והבלתי חוקי של עצמות הפין. בציד המסחרי של דוב הים האיוני בנמיביה, עצמות הפין מיובשות ואז נמכרות – שלמות או טחונות – לאסיה כתרופה או כאפרודיזיאק.
חשיבות תרבותית > במקרא

קיימת השערה כי בסיפור הבריאה, מנסה הסופר המקראי להסביר מדוע האדם הוא בין הפרימטים היחידים שחסרים את עצם הפין, על ידי סיפור בריאתה של חווה מצלעו של אדם. על פי השערה זו, במילה "צלע" הכוונה היא לא לצלע במובן המקובל בימינו אלא למעשה לעצם הפין. פירוש המילה המקראית "צלע" עשוי להיות "קורת תמיכה" כפי שקיים בספר מלכים א', פרק ו', פסוקים ט"ו–ט"ז, ובכך יכול לתאר את עצם הפין. בתנ"ך אין מונח חד משמעי למילה פין והיא מוזכרת בצורות שונות, כך שמונח נוסף לאיבר איננו בלתי סביר. גישה זו גם מתיישבת עם העובדה שהן לזכרים והן לנקבות יש מספר זוגי וזהה (12 זוגות) של צלעות.
ראו גם

פין (בני אדם)
פין (בעלי חיים)
יונקי שליה
אבולוציה של האדם
נתנאל פויר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  24 באוגוסט 1844 סובוטישטה, סלובקיה 
 פטירה:  25 בנובמבר 1902 (בגיל 58) הרובע החמישי של בודפשט, הונגריה 
 מקום קבורה:  סגד 
 תפקידים:  אקדמאי, רופא עיניים, רופא, מרצה באוניברסיטה 
 
נתנאל פויר (בהונגרית: Feuer Náthániel;‏ סובוטישטה, 24 באוגוסט 1844 – בודפשט, 25 בנובמבר 1902)  היה דוקטור לרפואה (MD) יהודי-הונגרי, רופא עיניים, פרופסור באוניברסיטאות, חבר האקדמיה ההונגרית למדעים.
קורות חייו

נתנאל פויר נולד במשפחה יהודית. אין פרטים על הוריו. הוא השלים את לימודי הרפואה שלו באוניברסיטת וינה, שם קיבל ב-1872 תואר בכירורגיה וברפואת עיניים. כבר באותה תקופה הוא בחר ברפואת עיניים כמגמה ראשית ובמשך שנתיים עבד במרפאת עיניים באוניברסיטת וינה בהדרכתו של פרופסור אַרְלְט. בשנים 1872–1875, באוניברסיטת קולוז'וואר, הוא היה עוזרו של פרופסור וילמוש שולק, אותו פגש בווינה. ב-1874 הפך לפרופסור חיצוני באוניברסיטת קולוז'וואר ושנה לאחר מכן חזר לווינה, גם שם הוסמך כפרופסור חיצוני באוניברסיטת וינה. מאותו זמן ואילך הוא שם לו למטרה העיקרית של חייו ללמוד ולהתגבר על אחת ממחלות העיניים המסוכנות וההרסניות ביותר, גרענת, ובתחום זה זכה לתהילה הרבה מעבר לגבולות הונגריה. בשנת 1886 מונה למפקח בריאות הציבור המלכותי במשרד הפנים ההונגרי, ובתפקיד זה הוביל את הפיקוח בנושא הגרענת במדינה כולה. בשנת 1891, הוא הפך לפרופסור חיצוני לרפואת עיניים גם באוניברסיטת בודפשט, ולאחר מכן בשנת 1895, לפרופסור רגיל. משנת 1893 עמד בראש כמנהל מחלקת מחלת הגרענת של בית החולים סנט אישטוואן בבודפשט. הוא פרסם מחקרים וחיבורים רבים על רפואת עיניים בכתבי עת רפואיים. עבודתו העיקרית היא מדריך גרענת שיצא לאור בשלוש מהדורות.
הוא הובא למנוחות בבית הקברות היהודי בסגד.
חייו הפרטיים

רעייתו הייתה פאולה זיפר (1860–1931). בתו הייתה אלה פויר, אשתו של אישטוואן לוי, פקיד.  בנו היה אגון פויר.
לקריאה נוספת

לקסיקון ביוגרפי הונגרי I-II. עורכת ראשית אגנש קניירש. בודפשט, הוצאה לאור אקדמית, 1967-1969. (דרוש מנוי)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת
אנדראש גרגיי: לקסיקון של רופאים יהודים הונגרים מפורסמים ומצטיינים. בודפשט, הוצאת מכבי, 2001.
יוז'ף סיניאי: חיים ויצירות של סופרים הונגרים. בודפשט, 1891-1914.
הערות שוליים

↑  "Halotti bejegyzése a Budapest V. kerületi polgári halotti akv. 588/1902. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-09.
↑  "Gyászjelentése (1902. november 26.) Budapesti Napló, 7. évfolyam, 325. szám". נבדק ב-2020-04-09.
↑  "Ziffer Paula halotti bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári halotti akv. 332/1931. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-09.
↑  "Feuer Ella házasságkötési bejegyzése a Budapest II. kerületi polgári házassági akv. 405/1910. folyószáma alatt". נבדק ב-2020-04-09.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 144027186  ISNI: 0000 0001 1927 4122  LCCN: no2013119995  NKC: xx0108767  VIAF: 170501347   WorldCat (עם VIAF): 170501347 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "נתנאל פויר".
מאהבה של ליידי צ'טרלי (סרט, 2022)

| --- | --- |

 מבוסס על:  "מאהבה של ליידי צ'טרלי" מאת דייוויד הרברט לורנס
 בימוי:  לור דה קלרמון-טונר 
 הופק בידי:  לורנס מארק פיט צ'רנין גרהאם ברודבנט אליזבת גאבלר
 תסריט:  דייווייד מאגי
 עריכה:  ז'רלדין מנגנוט
 שחקנים ראשיים:  אמה קורין ג'ק אוקונל מתיו דאקט
 מוזיקה:  איזבלה סאמרס
 צילום:  בנואה דלהום
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  Blueprint Pictures 3000 Pictures
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 הקרנת בכורה:  2 בספטמבר 2022 (פסטיבל הסרטים בטליורייד) 2 בדצמבר 2022 (הפצה עולמית)
 משך הקרנה:  112 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט המבוסס על יצירה ספרותית, סרט רומנטי, סרט דרמה, סרט ארוטי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מאהבה של ליידי צ'טרלי (באנגלית: Lady Chatterley's Lover) הוא סרט דרמה רומנטית משנת 2022 שבוים על ידי לור דה קלרמון-טונר על פי תסריט מאת דייוויד מאגי המבוסס על רומן באותו השם מאת ד. ה. לורנס. בסרט מככבים אמה קורין, ג'ק אוקונל ומתיו דאקט בתפקידים הראשיים.
הסרט עלה לשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" ב-2 בדצמבר 2022.
תקציר העלילה

ליידי קונסטנס צ'טרלי נולדה לחיים של עושר וזכויות יתר; עם זאת, היא נשואה לסר קליפורד צ'טרלי, גבר נאה וחסון שחזר משותק ממותניו ומטה בעקבות פציעה במלחמת העולם הראשונה; בנוסף לנכותו הפיזית, קליפורד מתגלה כאימפוטנט ונכה רגשית שאינו מבין לרוחה ולתסכוליה הרגשיים והפיזיים של ליידי צ'טרלי. עקב כמיהתה לקשר אינטימי, מתחילה ליידי צ'טרלי לנהל פרשת אהבים עם אוליבר מלורס, שומר היערות של אחוזתה האנגלית, בו היא מתאהבת בגוף ובנפש.
צוות השחקנים

אמה קורין – ליידי קונסטנס צ'טרלי
ג'ק אוקונל – אוליבר מלורס
מתיו דאקט – סר קליפורד צ'טרלי
ג'ולי ריצ'רדסון – גברת בולטון
אלה האנט – גברת פלינט
פיי מרסיי – הילדה