stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקרב על ניצנים
תחילת מלחמת העצמאות > לאחר קום המדינה

זמן קצר לאחר הכרזת המדינה, פלש לישראל הצבא המצרי. הטור המצרי העיקרי עשה דרכו במקביל לחוף הים התיכון, דרך עזה, והלאה צפונה. בלילה שבין 16 ל-17 במאי, התינוקות עם חלק מהאמהות והאבות פונו ברגל למושב באר טוביה הסמוך, בהתגנבות לילית דרך הוואדיות (מבצע תינוק). במקביל יצאו לוחמים מבאר טוביה מזרחה לקראת נושאי התינוקות, כשהם נושאים ציוד סיוע המיועד לניצנים. המפגש התקיים בלילה באזור בית דראס. לאחר שמסרו את התינוקות לכוח שהגיע מבאר טוביה, חלק מנושאי התינוקות, קיבלו את ציוד הסיוע ושבו איתו לניצנים. מבאר טוביה הוסעו הילדים במשוריינים לגבעת ברנר ובהמשך לתל יצחק. לאחר נפילת ניצנים עברו המפונים לכפר שמריהו וקיבלו כתגבורת גרעין נוער ציוני מארגנטינה (גרעין זה הקים לימים את עין השלושה).
ב-24 במאי נפלה יד מרדכי. המצרים התקדמו צפונה, חלפו על פני ניצנים ב-29 במאי, ובאותו יום נעצרו בגשר עד הלום. כיוון שכך, התפנו לתקוף את היישובים שבערפם, כמו נגבה וניצנים.
ב-30 במאי, הכוחות המצריים הנחיתו על המשק הפגזה ארטילרית ראשונה, קלה יחסית, וזו התחזקה מאוד למחרת. מאז הפכו ההפגזות לשגרה כמעט יומיומית, אם כי לא גרמו לאבדות בנפש. לקיבוץ נגרם הרס רב. בנוסף, אם כי שלא כתוצאה ישירה של ההפגזה, ניתק הקשר האלחוטי למפקדה בבאר טוביה, והוא חזר לפעול רק באורח ספורדי. בליל 2–3 ביוני, כל חברות המשק, בעיקר אמהות לילדים, פונו ברגל מניצנים, למעט עשר חברות שהתנדבו להישאר.
ב-3 ביוני החל מבצע פלשת שבמהלכו תקפו כוחות מחטיבת גבעתי ומחטיבת הנגב את הכוח המצרי שבין איסדוד לניצנים. במבצע שנכשל נהרגו 50 לוחמי צה"ל ו-50 נפצעו. חברי ניצנים סייעו לחלץ משדה הקרב את לוחמי חטיבת 'הנגב', שנסוגו בחולות לעבר המשק. זמן קצר לאחר שנסוגו לניצנים, עזבו לוחמי חטיבת 'הנגב' את הקיבוץ. נראה כי המבצע דרבן את המצרים לבסס את אחיזתם בשטח שתפסו, ולחסל את היישובים העבריים שבעורפם. מכיוון שהמצרים שלטו ללא מיצרים על השטח הפתוח שמחוץ לקיבוץ, הכנותיהם להתקפה עליו התנהלו ללא הפרעה של ממש.
כיבוש ניצנים

בשעות הבוקר של 7 ביוני, לאחר הפגזת מרגמות קשה שנמשכה מאז חצות הלילה, תקפה פלוגה מצרית את 'גבעת המיכלים'. הפלוגה נהדפה, אולם החיילים התוקפים מצאו מחסה במבני המחנה הבריטי הנטוש הסמוך לקיבוץ. בהמשך, החל משעה 8:00, הותקף הקיבוץ מן האוויר בשלושה גלים, וההפגזה התחדשה, כאשר תותחים הצטרפו אל המרגמות. ההפגזה וההפצצות הוציאו מכלל שימוש חלק מן החפירות, ניתקו את קווי הטלפון ושניים מארבעת המקלעים ניזוקו. בשעה 11:00 החלה התקפה רגלית נוספת, אשר לוותה במספר טנקים קלים. לאחר שטנק אחד נפגע מפגז פיא"ט, נעצרו הטנקים לזמן מה והחלו לפגוע בעמדות המגינים מרחוק. במהלך ההתקפה והירי המצריים, נפגעו כמעט כל מגיני 'גבעת המיכלים': מתוך 17 לוחמים בשלוש עמדות, עשרה נהרגו וארבעה נפצעו. הגבעה, אשר חלשה על הקיבוץ, נפלה בידי המצרים. מספר ניסיונות לכבוש אותה מחדש עלו בתוהו. בהמשך, טנק מצרי חדר אל המשק מצפון, תוך שהוא הורס את העמדה שבגזרה זו. שישה משבעת המגינים שבעמדה נהרגו ואחד התעוור זמנית. המגינים ניסו לשווא לארגן קו הגנה שני באזור חדר האוכל. כיוון שכך, בשעה 14:00 בערך, הלוחמים נסוגו והתבצרו ב'ארמון'. מכשיר האלחוט, אשר הפסיק לפעול במהלך הלילה, פעל בכל זאת בדקות האחרונות של הקרב, ומן הידיעות המגיעות באמצעותו, נראה היה כי הגנת הקיבוץ הולכת ומתמוטטת. המפקד שוורצשטיין הורה על ניסיון מילוט לכיוון הפרדס שמדרום לקיבוץ, אך התברר כי המצרים הציבו באותו פרדס מקלעים, והנמלטים באותו כיוון נהרגו. בינתיים, מכשיר הקשר שוב חדל לעבוד. הקרב נמשך, רוב הלוחמים היו פצועים, התחמושת אזלה, ובארבע אחר הצהריים, משנראה שאין כל אפשרות אחרת החליט המפקד, אברהם שוורצשטיין, להיכנע ולמלט חלק מהלוחמים. הם הטמינו את מכשיר האלחוט וחיבלו בנשק. אחד הלוחמים יצא עם גופייה לבנה אך נורה ונהרג. המפקד, אברהם שוורצשטיין, יצא, עם ממחטה לבנה וידיים מורמות, אל המצרים. כאשר הזדקף שוורצשטיין, נפגע מכדור מצרי, אך המשיך להתקדם פצוע בכיוון המצרים. בהגיעו אל אחד הקצינים המצרים, הוציא זה את אקדחו וירה בו. האלחוטנית מירה בן-ארי יצאה בעקבותיו, ניגשה אל הקצין, ירתה בו והרגה אותו באקדחה. קצינים מצרים שעמדו בסמוך ירו בה למוות. בהמשך, הוסדרה הכניעה.
אחרית דבר > האבדות

בקרב, שנמשך עשר שעות רצופות, נהרגו 33 ממגיני המשק, כמחציתם חיילי 'גבעתי'. מתוך אלה, נרצחו שלושה או ארבעה מגינים בעת הכניעה. בין ההרוגים, שלוש נשים, מירה בן-ארי ועוד שתיים שנפטרו מפצעיהן בשבי: שולמית דורצ'ין, חובשת שנותרה עם הפצועים עד הרגעים האחרונים, ודבורה אפשטיין, קשרית. שלושה, שניים מהקיבוץ וחייל 'גבעתי' אחד, הצליחו להיחלץ. בין ההרוגים היו מספר ניצולי השואה נצר אחרון למשפחתם. יתר 106 המגינים, 26 מהם פצועים, הובלו בתהלוכת ניצחון ברחובות מג'דל בדרכם לשבי במצרים, בו חלקם עונה.
אבדות המצרים אינן ידועות.
אחרית דבר > הדף הקרבי

בדף קרבי של חטיבת 'גבעתי' כתב קצין התרבות של החטיבה, אבא קובנר, ובאישורו של מפקד החטיבה שמעון אבידן, תחת הכותרת "נפילת ניצנים כישלון":
אחרית דבר > כיבוש מחדש, טיהור שם הלוחמים

בסוף אוקטובר 1948, לאחר מבצע יואב, כבש צה"ל את האזור מחדש. חברי ניצנים חזרו מן השבי לאחר  הסכם שביתת הנשק עם מצרים, אשר נחתם ב-24 בפברואר 1949. בעקבות דרישה של חברי ניצנים הוקמה ועדה שטיהרה את מגיני הקיבוץ. ועדת החקירה הייתה יריית הפתיחה של מאמץ בן עשרות שנים להפוך את הקיבוץ לאחד מסמלי הגבורה של מלחמת העצמאות.
הרמטכ"ל יעקב דורי כתב על כך:
בהמשך, ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון כתב ללוחמי ניצנים:
"אין עלילה נעלה עולה בתוהו. גם אם באותו רגע אינה מביאה התוצאות הרצויות. בעמידה לבלי חת של מגינים המחרפים נפשם למות על חזון חייהם - יש בה עצמה מן הניצחון האנושי העליון. ויחד עם כל בית ישראל, אני מרכין ראשי בפני גיבורי ניצנים שנפלו, ונפלו לא לשווא".
יצחק פונדק, מג"ד 53, הגיע לחקירה והביע את צערו ואת תחושת האחריות שלו. בשנת 1991 הביע פונדק בקשה לחלקת קבר בניצנים:
אבא קובנר, לעומת זאת, מעולם לא התחרט בפומבי על דבריו.
אחרית דבר > קבורת המגינים וקימום הקיבוץ

בספטמבר 1949 קיימה הרבנות הצבאית מבצע לאיתור שרידי הלוחמים הנעדרים, אשר בסופו נקבע שנמצאו גופות כמספר הנעדרים. אלה נקברו בקבר אחים בבית הקברות בניצנים הישנה.
באפריל 1949 הוחלט להעתיק את מקום הקיבוץ כשלושה ק"מ מזרחה לניצנים הישנה, וקבוצת חלוץ החלה בעבודה. הקיבוץ עלה מחדש על הקרקע במרץ 1950.
בתרבות

הסופר רם אורן בחר בסיפור ניצנים מההיבט האישי של המשתתפים בו, ובייחוד סיפורה של מירה בן-ארי, כמרכז העלילה ברומן ההיסטורי "המטרה - תל אביב".
בשנת 2021 יצא סרטו של אבי נשר "תמונת הניצחון" המגולל את סיפור הקרב על ניצנים מנקודת מבט כפולה, מצרית וישראלית.
כמו כן ניתן לבקר בבית ספר שדה ניצנים ולראות את אתר הקרבות.
ראו גם

יד לאישה הלוחמת
לקריאה נוספת

אברהם אילון, חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1959.
אברהם אילון, חטיבת גבעתי מול הפולש המצרי, הוצאת מערכות, 1963.
משה גבעתי, בדרך המדבר והאש- תולדות גדוד 9, תל אביב: הוצאת מערכות וההוצאה לאור של משרד הביטחון, תש"ן-1990, עמ' 100 - 114.
ישראל גרנית ודן יהב, התיישבות במלחמה - יישובים שעמדו, פונו, או נפלו במלחמת העצמאות 1948, מכללת כנרת, 2015.
צביקה דרור, ניצנים - קיבוץ שנבנה פעמיים, תל אביב: הוצאת הקיבוץ המאוחד ומשרד הביטחון – ההוצאה לאור, תש"ן-1990.
אריה חשביה (עורך), עד הלום: סיפורו של גדוד 53 מחטיבת "גבעתי", משרד הביטחון, 2005.
אורי מילשטיין, הופקרו למוות - על הפוליטיקה של מח"ט גבעתי בתש"ח, רמת גן, רמת אפעל: הוצאת שרידות, תשע"ג 2013.
ניסן רזניק, ניצנים מאפר: סיפורו של חבר הנוער הציוני, יד ושם, ירושלים, 2003.
אביחי ברג, ודרך אין אחרת, סלע מאיר, תל אביב, 2021.
עמית חכם, "קיבוץ ניצנים במלחמת העצמאות: ההיבט האנושי", עיונים 39, הוצאת מכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2023.
הערות שוליים

↑  מ. בן שחר,'"`UNIQ--nowiki-0000000A-QINU`"'"שבתי לוזינסקי" ושבתי לוזינסקי ז"ל, דבר, 27 במרץ 1947
דוד הכהן,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'קיבוץ ניצנים: עם ובלי קשר לפינוי, באתר ynet
↑  תום שגב, המיליון השביעי: הישראלים והשואה, עמ' 458.
↑  נדב מולצ'דסקי,'"`UNIQ--nowiki-0000000E-QINU`"'בקרב נגד קובנר, ניצנים ניצחה מזמן, באתר העין השביעית, 13 במרץ 2022. תיאור וניתוח מפורט של מאמצי ההנצחה של קיבוץ ניצנים ותנועת "הנוער הציוני" מופיעים בעבודת הדוקטורט של נדב מולצ'דסקי: Nadav G. Molchadsky (2015), "The Battle after the Battle: Nitzanim Fighting and Remembering the 1948 War," in History in the Public Courtroom: Commissions of Inquiry and Struggles over the History and Memory of Israeli Traumas (Ph.D. Dissertation, University of California, Los Angeles), pp. 33-75.
↑  תגובות הרמטכ"ל וראש הממשלה'"`UNIQ--nowiki-00000010-QINU`"'(ארכיון)
↑  נוסח מעט שונה נמצא בספר של רם אורן המטרה - תל אביב
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000013-QINU`"'מיכאל קובנר,'"`UNIQ--nowiki-00000014-QINU`"'פרשת ניצנים: הגרסה של אבא קובנר, באתר הארץ, 20 בינואר 2022
 ותגובות:
* '"`UNIQ--nowiki-00000015-QINU`"'עופר אדרת,'"`UNIQ--nowiki-00000016-QINU`"'קובנר העדיף שמגיני ניצנים ימותו, באתר הארץ, 24 בינואר 2022
* '"`UNIQ--nowiki-00000017-QINU`"'גיורא מורג,'"`UNIQ--nowiki-00000018-QINU`"'קובנר, אביך מעולם לא התנצל לפני אבי, באתר הארץ, 24 בינואר 2022
* '"`UNIQ--nowiki-00000019-QINU`"'דורית אלקין,'"`UNIQ--nowiki-0000001A-QINU`"'אני, בת ללוחמי ניצנים, באתר הארץ, 25 בינואר 2022
* '"`UNIQ--nowiki-0000001B-QINU`"'דן חמיצר,'"`UNIQ--nowiki-0000001C-QINU`"'אבא קובנר ריסס בדיו מעומק הבונקר המוגן, באתר הארץ, 27 בינואר 2022
*
 '"`UNIQ--nowiki-0000001E-QINU`"''"`UNIQ--nowiki-0000001D-QINU`"','"`UNIQ--nowiki-0000001F-QINU`"'המפגש בין שמעון אבידן לאנשי ניצנים. זה מה שקרה שם, באתר הארץ, 3 בפברואר 2022
* '"`UNIQ--nowiki-00000020-QINU`"'יעקב אחימאיר,'"`UNIQ--nowiki-00000021-QINU`"'ליפשיץ, לא השמטתי דבר, באתר הארץ, 7 בפברואר 2022
↑  נמצאו גויות החללים בניצנים, דבר, 22 בספטמבר 1949
מבט אווירי על האנדרטה באתר של ניצנים הישנה
שמות החללים בקבר האחים לחללי ניצנים במלחמת העצמאות
תבליט "חובשת סועדת לוחם" של הפסל משה ציפר, בקבר האחים לחללי ניצנים במלחמת העצמאות
אנדרטת הנצחה
קבר האחים של חללי ניצנים במלחמת העצמאות בבית הקברות בניצנים הישנה
עמדת מגן בניצנים הישנה
חזיתו המערבית של בית הזיכרון מזכיר בצורתו בונקר צבאי
פלוגה ד'

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  מרדכי גור
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מלחמה
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת משרד הביטחון
 תאריך הוצאה:  1977
 מספר עמודים:  248
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001861957, 003889671, 002785662
"פלוגה ד'", ספרו של רא"ל מרדכי גור, בעברו הרמטכ"ל העשירי של צה"ל ושר, מתאר את מסלול ההכשרה והפעילות המבצעית שחוו אנשי הפלוגה עליה פיקד, היא פלוגה ד' בגדוד הצנחנים 890, בעת תקופת פעולות התגמול ומבצע קדש. הספר יצא לאור בשנת 1977, ונכתב בעת שגור שימש כראש המטה הכללי. בספר נזכרים בין היתר מאיר הר-ציון, אפרים חירם, אריק שרון, צבי עופר, טוביה שפירא, לוי חופש, רפול, משה (סטמפל'ה) פלס ואהרן דוידי. הספר ניתן בצה"ל כשי לבוגרי קורסי פיקוד בחיל הרגלים, ובהם קורס קצינים וקורס מפקדי כיתות, וללוחמי ומפקדי יחידות מובחרות.
בספר

בספר תיאר המחבר, גור, את מסלול שירותו הצבאי, החל מימיו כלוחם בפלמ"ח וכמפקד מחלקה בגדוד הפשיטה של חטיבת הנגב במלחמת העצמאות, עבור בימיו כמפקד פלוגה בנח"ל ועד ימיו כסטודנט באוניברסיטה העברית בירושלים. או אז מתאר גור את תהליך התנדבותו לצנחנים וקבלתו את הפיקוד על פלוגת מגויסים חדשה שאך סיימה טירונות וקורס צניחה תחת פיקודו מרסל טוביאס. עם הגעתו לגדוד 890 מבהיר לגור מפקד הגדוד, אריק שרון, כי הדגש באימונים ובהוויה הגדודית הוא על יכולת הביצוע והמשמעת המבצעית. גור תיאר את תהליך אימון וחישול הפלוגה בסדרת אימונים מפרכת, אשר כללה אימוני נחיתה מן הים, תרגילי צניחה, כיבוש יעדים מבוצרים פשיטות וניווטים. בספר מתוארות פרשיות שונות בתחום המשמעת ובהן "מסדר פאנפילוב.
בספר מתוארות פעולות התגמול בהן השתתפה הפלוגה ובהן מבצע חץ שחור, פעולת התגמול בחאן-יונס (1955) בה נפצעו גור ומפקד המחלקה משה פלס (סטמפל'ה) וזכו לציון לשבח מטעם הרמטכ"ל משה דיין, שהומר אחר כך לעיטור העוז, פעולת כנרת ומבצע לולב.
הערות שוליים

↑  מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 235.
↑  מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 18.
↑  גל פרל, "עם הים הקר מאחוריהם, האש המשתוללת לפניהם", הבלוג על הכוונת, ‏ 15 בפברואר 2024.
↑  מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמודים 35-38.
↑  גל פרל, "זכות הקיום בגדוד ניתנה למי שמסוגל לבצע", הבלוג על הכוונת, ‏ 28 בפברואר 2025.
↑  עיטור העוז שהוענק לרס"ן גור (גורבן) מרדכי, מתוך האתר "בעוז רוחם".
↑  עיטור העוז שהוענק לסגן פלס משה, מתוך האתר "בעוז רוחם".
↑  מרדכי גור, "פלוגה ד'", הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמודים 230-237.
הרון MK2

הרון MK2 הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) שפותח על ידי חטיבת מלט של התעשייה האווירית לישראל. הוא מוגדר ככטב"ם MALE-Medium Altitude Long Endurance (ר"ת רום בינוני, שהייה ממושכת). ההרון MK2 מבוסס על ההרון 1 ובעל מבנה גוף רחב וחזק יותר, דבר המאפשר לו לשאת יותר משקל מבלי שינוי במשקל העצמי שלו. להרון MK2 מנוע ואוויוניקה משופרים ובעל יכולת איסוף מודיעין מנגד (Standoff Capability) כלומר, יכולת איסוף מודיעין על מטרה ממרחק רב, תודות ליכולתו לשאת סנסורים גדולים ומשופרים. ההרון MK2 נחשף לראשונה בתערוכה האווירית בסינגפור – Singapore Airshow 2020.
מפעילים

הודו הודו – הודו רכשה 4 כלים משופרים.
מדינה באסיה (לא ידוע) – חתמה על הסכם רכש כלי אחד וחכירה של 2 כלים.
הערות שוליים

↑  איסוף מודיעין ממרחקים: המל"ט HERON MK II נחשף לראשונה, ISRAELDEFENSE, ינואר 2020
↑  India buys 4 Heron MK II drones for surveillance in Ladakh, The Jerusalem Post, ספטמבר  2021
↑  IAI Supplies Heron MK-II Drones in a Combined Lease and Sale Package, Defense-Update, Jan 25, 2021
| כלי טיס מתוצרת התעשייה האווירית לישראל |
| --- | --- | --- |
| מטוסי קרב | נשר • כפיר • נמר • אריה • לביא • F/A-259 סטרייקר |  |
| מטוסים צבאיים | ערבה •  סי-סקאן • צוקית |  |
| מטוסים אזרחיים | וסטווינד • גאלפסטרים G100 (אסטרה) • גאלפסטרים G200 (גלקסי) |  |
| כטב"מים | בירד-איי • I-View |  |
| כטב"מים טקטיים | מוסקיטו • סקאוט • RQ-2 פיוניר • האנטר • סרצ'ר • פנתר • תעתוע • הרון-T |  |
| כטב"מים ארוכי טווח | הרון 1 • איתן • סופר הרון • הרון 2 • יסעורון ירוק |  |
| חימוש משוטט | הארפי • הארופ • ברקן ירוק |  |
| טילים | שביט (משגר לוויינים) • יריחו • להט • נמרוד • ברק 8 • ברק MX • גבריאל • לורה • חץ 2 • חץ 3 • חץ 4 • ג'אמפר • SkySniper • (אנ') Wind Demon |  |
| כטב"מים תוצרת ישראל |
| --- | --- | --- |
| מזל"טים | בירד-איי • I-View • סקיילרק 1 • סקיילרק 2 • סקיילרק 3 • הרמס 45 |  |
| כטב"מים טקטיים | מסטיף • מוסקיטו • סקאוט • RQ-2 פיוניר • האנטר • סרצ'ר • פנתר • הרמס 90 • הרמס 180 • הרמס 450 • הרמס 650 • הרון-T |  |
| כטב"מים ארוכי טווח | הרון 1 • איתן • סופר הרון • הרון 2 • הרמס 900 • הרמס 1500 • יסעורון ירוק |  |
| חימוש משוטט | הארפי • הארופ • ברקן ירוק • שרקרק • LANIUS |  |
לוי חופש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 במאי 1934 (בן 90) אפיקים, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 65  מפקד חטיבת הצנחנים
 פעולות ומבצעים
   מבצע קדש   מלחמת ששת הימים   מלחמת ההתשה
 עיטורים
   צל"ש אלוף
 
לוי חופש (נולד ב-30 במאי 1934) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבת הצנחנים.
שירות צבאי

חופש נולד וגדל בקיבוץ אפיקים. עם גיוסו לצה"ל בחר לשרת בנח"ל. חופש עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קצינים. עם סיום הקורס התנדב לצנחנים לגדוד 890 שבפיקוד אריאל שרון. חופש השתתף ברבות מפעולות התגמול שביצעו הצנחנים. הוא לחם בפעולת כיסופים, כנגד מוצב מצרי מבוצר, ולאחריה מונה למפקד מחלקה בפלוגה ד' שבפיקוד מוטה גור. בהמשך השתתף חופש במבצע חץ שחור, כנגד מחנה הצבא המצרי ברצועת עזה וב"מבצע אלקיים" שנערך ב-31 באוגוסט 1955 כנגד משטרת חאן-יונס. במבצע עלי זית לחם כמפקד מחלקה בפלוגה א' של גדוד 890 (פלוגת הסיור), הוטל על הכח בפיקודו לכבוש את אחד ממוצבי כורסי. לאחר מכן שימש כסמ"פ בגדוד הנח"ל המוצנח בצנחנים. מבצע קדש היה חופש מפקד פלוגת  קורס המ"כים של הנח"ל המוצנח שהיוותה חלק מגדוד ד' בפיקוד אהרן דוידי. על לחימתו בראש פלוגתו בקרב המיתלה הוענק לו צל"ש אלוף.
במלחמת ששת הימים היה חופש מפקד גדוד 65 בחטיבה 80, חטיבת מילואים של הצנחנים. חופש פיקד על גדודו בפשיטה המוסקת של חטיבה 80 על סוללות הארטילריה המצריות בקרב אום-כתף. בהמשך המלחמה עלה עם גדודו לרמת הגולן. הגדוד כבש את מוצב דרבשיה (מול קיבוץ גונן) כמעט ללא קרב ואת מוצב ג'לבינה (מול דרדרה) לאחר קרב. בשנים 1972-1971 שימש חופש כמפקדה של חטיבת הצנחנים הסדירה.
לקריאה נוספת

מרדכי גור, פלוגה ד', הוצאת משרד הביטחון, 1977.
הערות שוליים

↑  מרדכי גור, פלוגה ד', הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 16.
↑  מרדכי גור, פלוגה ד', הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 139, "מחלקה 11 פעלה מול האוהלים המערביים. לוי המ"מ הורה לפתוח במטח רימונים מלווה באש מהעוזים. הרימונים התפוצצו בין האוהלים וגרמו מייד לבערה. מטחי העוזים טיאטאו את האוהלים מבחוץ ולא איפשרו לשום חייל מצרי לצאת. ואמנם, בטרם הספיקו המצרים להתאושש ממכת- האש הראשונה, כבר נמצאו אנשי המחלקה המסתערת ביניהם".
↑  גל פרל, "זכות הקיום בגדוד ניתנה למי שמסוגל לבצע", הבלוג על הכוונת, ‏ 28 בפברואר 2025.
↑  מרדכי גור, פלוגה ד', הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 207, "לוי וחלק מאנשיו ירדו מהזחל"מים וצירפו את אישם, שנורתה מסוללת הרכבת אל משטח האוהלים".
↑  מרדכי גור, פלוגה ד', הוצאת משרד הביטחון, 1977, עמוד 230.
↑  ציון לשבח סגן חופש לוי, מתוך אתר הצנחנים, עשור ראשון 1948-1958.
↑  גל פרל פינקל,'"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'"אמביציה ותשוקה לא מרוסנת לאקשן", באתר זמן ישראל, 17 במרץ 2021.
↑  מ. ברקאי,'"`UNIQ--nowiki-00000009-QINU`"'‏פרשי הרפאים (חלק 1), מערכות 185-186 אוגוסט 1967, עמ' 48-51 .
↑  מ. ברקאי,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'‏פרשי הרפאים (חלק 2), מערכות 185-186, אוגוסט 1967, עמ' 52-56 .
↑  גדוד 65 בג'לבינה ודרבשיה, באתר "נעמוש / הרמה הסורית / מלחמת ששת הימים", 16 בינואר 2016
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פייר לאוואל

פייר לאוואל (בצרפתית: Pierre Laval;‏ 28 ביוני 1883 – 15 באוקטובר 1945) היה פוליטיקאי צרפתי שכיהן שלוש פעמים כראש ממשלת צרפת, בפעם האחרונה - בצרפת של וישי. לאחר שחרור צרפת מהכיבוש הנאצי במלחמת העולם השנייה, הועמד לאוואל לדין על היותו משתף פעולה עם הנאצים, נידון למוות והוצא להורג.
קריירה מוקדמת

לאוואל נולד בכפר בצפון אוברן, כצעיר בארבעת ילדיו של מנהל מלון מקומי. בגיל 12 אביו הוציאו מבית הספר כדי לעזור בעסק המשפחתי, בהמשך הוא שב ללימודים וסיים תיכון ב-1901. עבד כמפקח במספר בתי ספר תיכונים בפרובינציות וב-1903 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית בצרפת. לימים, נקרא לשירות צבאי אך שוחרר בגלל דליות ברגליו. הוא למד משפטים, הוסמך כעורך דין וב-1908 החל לעבוד במקצוע וייצג בבתי משפט תיקים בעלי עניין ציבורי בהם היו מעורבים אנשי שמאל צרפתים. ב-1914 נבחר כנציג בבית התחתון של הפרלמנט הצרפתי מטעם המפלגה הסוציאליסטית. הוא לא שירת בצבא במלחמת העולם הראשונה. בבחירות ב-1919 שנערכו לאחר המלחמה הפסיד לאוול את מקומו בפרלמנט, במסגרת ירידת תמיכת הציבור בשמאל. ב-1923 נבחר לראשות עיריית אוברווילייה, כסוציאליסט עצמאי שלא היה מזוהה עם אף אחד משני פלגי המפלגה הסוציאליסטית, שנוצרו בעקבות מהפכת אוקטובר ברוסיה. ב-1924 חזר לכהן בבית התחתון ובינואר 1927 נבחר לבית העליון, הסנאט (צרפת).
בין החודשים אפריל לאוקטובר 1925 הוא כיהן כשר לעבודות ציבוריות. ב-1927 הוא עבר מהזדהות עם השמאל - לימין, וב-1930 נתמנה לשר העבודה בממשלת הימין.
כהונותיו הראשונות כראש ממשלה

מ-1925 ואילך היה לאוואל שר בממשלת צרפת בתיקים שונים. בממשלות צרפת בשנות השלושים של המאה ה-20 היה לאוואל דמות מובילה. לרוב שירת בקבינט, ואף היה לראש ממשלה בין 27 בינואר 1931 ל-6 בפברואר 1932 (לאחר שירש את אנדרה טרדייה). ב-1931 נבחר לאוואל לאיש השנה של השבועון טיים, תחת הכותרת: "במרצו ובאנרגיה שלו החזיר לאוואל את צרפת למרכז הזירה הבינלאומית". ב-1934 החל לכהן כשר החוץ.
הוא נבחר שוב כראש ממשלה בין 7 ביוני 1935-22 בינואר 1936. כלקח מכהונתו הראשונה, כשהסתכסך עם שריו בגלל מדיניות החוץ וזה הביא לנפילת ממשלתו, הוא לקח לעצמו גם את תיק החוץ. במהלך כהונתו ניסה ליצור ברית בין צרפת ואיטליה, אך הניסיון כשל עקב פלישת איטליה תחת שלטונו של בניטו מוסוליני לאתיופיה; הפלישה הביאה למשבר עמוק ביחסים הבינלאומיים. לאוואל יזם עם שר החוץ הבריטי סמואל הור נוסחה שאמורה הייתה לפתור את המשבר, לפיה תחזיק איטליה בשני שלישים מן השטח שכבשה ותרחיב את מושבותיה הנוספות במזרח אפריקה, ובתמורה תקבל אתיופיה את יתרת הטריטוריה שלה וכן מוצא לים. משדלפה הנוסחה לעיתונות, היא נראתה כצעד מרחיק לכת לטובת מוסוליני שנתפס כתוקפן - ולאוואל התפטר.
ניצחון החזית העממית של לאון בלום בבחירות 1936 דחק את לאוואל לשולי הפוליטיקה הצרפתית אחרי שאולץ להתפטר מתפקידו. בשלב זה הסיק לאוואל כי במשטר הרופף של הרפובליקה הצרפתית השלישית, בו קמות ונופלות ממשלות מדי מספר שבועות וכל ממשלה נשענת על רוב קואליציוני רופף, תאוות השלטון שלו לא תבוא על סיפוקה. הוא החל לחשוב על אופציות אחרות; בין 1936 ו-1940 נשאר לאוואל בפוליטיקה, ופיתח אימפריה עסקית בתקשורת שהקנתה לו השפעה בעיתונות וברדיו.
לקריאה נוספת

ראובן עשור, בוגדים ומשתפי פעולה במלחמת העולם השנייה, הוצאת ירון גולן, 1997.
הערות שוליים

↑  Arnold Blumberg, Great leaders, great tyrants?, page 147
↑  J. Kenneth Brody, The trial of Pierre Laval, page 1
↑  Who's who in world politics: from 1860 to the present day, page 208
↑  טים בוברי,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'תרגום: כרמית גיא,'"`UNIQ--nowiki-00000006-QINU`"'לפייס את היטלר: צ'מברליין, צ'רצ'יל והדרך אל המלחמה, עם עובד, 2023, עמ' 96, מסת"ב 978-965-13-2964-7
| ראשי ממשלת צרפת |
| --- | --- | --- |
| צרפת של וישי | אנרי פיליפ פטן • פייר לאוואל • פרנאן דה ברינון | דגל צרפת |
| הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית | שארל דה גול • פליקס גואן • ז'ורז' בידו • לאון בלום | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית הרביעית | פול רמדיה • רובר שומאן • אנדרה מארי • רובר שומאן • אנרי קווה • ז'ורז' בידו • אנרי קווה • רנה פלוון • אנרי קווה • רנה פלוון • אדגר פור • אנטואן פינה • רנה מאייר • ז'וזף לניאל • פייר מנדס פראנס • אדגר פור • גי מולה • מוריס בורז'ס-מונורי • פליקס גאיאר • פייר פלימלי • שארל דה גול | דגל צרפת |
| הרפובליקה הצרפתית החמישית | שארל דה גול • מישל דברה • ז'ורז' פומפידו • מוריס קוב דה מירוויל • ז'אק שבאן-דלמאס • פייר מסמר • ז'אק שיראק • ריימון באר • פייר מורואה • לורן פביוס • ז'אק שיראק • מישל רוקאר • אדית קרסון • פייר ברגואה • אדואר בלדור • אלן ז'ופה • ליונל ז'וספן • ז'אן-פייר רפרן • דומיניק דה וילפן • פרנסואה פיון • ז'אן-מארק ארו • מנואל ואלס  • ברנאר קזנב • אדואר פיליפ • ז'אן קסטקס • אליזבת בורן • גבריאל אטאל • מישל ברנייה • פרנסואה ביירו | דגל צרפת |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007313297805171  PLWABN: 9810662982105606  BnF: cb12215354z (data)  GND: 118778978  ICCU: DDSV079102  ISNI: 0000 0001 2124 5515  LCCN: n50039770  NARA: 10583140  NKC: mzk2002105717  NTA: 070646848  SNAC: w6kp8hxb  SUDOC: 03081393X  Trove: 1080905  VIAF: 24651431   WorldCat (עם VIAF): 24651431 
לאוואל (משמאל) בפגישה עם מפקד האס.אס. בצרפת קרל אוברג (במרכז) ועוזרו הרברט האגן, 1943
בורוסיה מנשנגלדבך

בּוֹרוּסִיָה מֵנְשֶׁנְגְלַדְבָּך (מגרמנית: Borussia Mönchengladbach) היא קבוצת כדורגל מן העיר מנשנגלדבך שבגרמניה, המשחקת בבונדסליגה שבגרמניה. זהו המועדון הרביעי בגודלו בגרמניה, ויש לו מעל ל-30,000 חברים. ב-60 שנותיה הראשונות שיחקה קבוצת הכדורגל תחת מספר שמות[דרושה הבהרה], בליגות הנמוכות בגרמניה, מלבד בתקופת הרייך השלישי, כאשר שיחקה בשתי עונות באחת מ-16 הליגות מן הדרג הראשון בגרמניה.
בשנת 1960 זכתה לראשונה בגביע הגרמני, ושנה לאחר מכן שינתה את שמה לשם הנוכחי[דרושה הבהרה], בורוסיה מנשנגלדבך. בעונת 1965/1966 עלתה לראשונה לבונדסליגה. הקבוצה זכתה לראשונה באליפות הבונדסליגה בשנת 1970. בעשור שלאחר מכן זכתה במספר אליפויות נוספות ובגביע הגרמני בפעם נוספת. בשנות השבעים של המאה ה-20 זכתה בסך הכול בשמונה תארים.