stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גורדון גולוב
משפחתו

ב-14 בפברואר 1943 התחתן גולוב עם אליזבת לונג, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
אולריך (נולד ב-30 בנובמבר 1943)
גרלד (נולד ב-9 בינואר 1946)
קורנליה (נולדה ב-16 במרץ 1954)
גמלוסט

| --- | --- |
ברס בלו
ברס בלו
 
 מאכלים
 סוג:  גבינה
 אזור מוצא:  ויק
 מוצא:  נורווגיה
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 גבינות
 סוג חלב:  עזים
 
גמלוסט (בנורווגית: Gamalost) היא גבינה כחולה נורווגית מסורתית שפירוש שמה הוא 'גבינה ישנה'. הגמלוסט הייתה בעבר מרכיב עיקרי בתזונה הנורווגית. בדומה למאכלים נורווגים מסורתיים רבים, כמו לחם שטוח נורווגי ובשרים מלוחים יבשים, גם את הגמלוסט ניתן לאחסן במשך פרקי זמן ארוכים ללא קירור.
ייצור

במקור יוצרה הגבינה בתקופת הקיץ על ידי רועות עיזים שהיו מנצלות את שאריות החלב לגיבון. את הגבינה הן היו מכינות בזמן שהן שהו בהרים, בקיץ, ומורידות אותה לכפריהן כשחזרו עם העיזים לקראת החורף, וכך היא הייתה מתיישנת.
ישנן שתי שיטות עיקריות לייצור הגמלוסט, התלויות באזור הייצור שלה. בשיטה הראשונה לוקחים חלב רזה שהחמיץ במשך יומיים בטמפרטורת החדר, מחממים אותו ל-63 מעלות ומשאירים אותו כך במשך חצי שעה. לאחר מכן מכניסים את הגבן לשק בד וסוחטים אותו. לאחר הסחיטה מוציאים אותו מהשק, מפוררים ומעבירים את הגבן לשקים אחרים, קטנים יותר, אותם מניחים בתבניות. בסופו של התהליך מרתיחים את הגבינה במשך שלוש וחצי שעות, במי גבן. לאחר לילה מוציאים את הגבינה מהתבניות, מניחים אותה במקום חמים ודוקרים אותה על ידי מחטים שמכילות נבגים של עובש כחול ומעבירים להבחלה. במהלך ההבחלה הופכים אותה מדי יום כדי לפזר את השומנים בצורה אחידה ובנוסף משפשפים אותה בעובשים מגבינות ישנות יותר, כדי לקבל את ציפוי העובש האופייני. התהליך כולו לוקח בערך כחודש. ההבדל בין השיטה הראשונה לשנייה הוא בשלבי החימום והזריעה בנבגים.
מרקם וטעם

התוצר הסופי הוא גבינה בצבע חום צהוב עם 'ורידים כחולים' הפזורים בה בצורה לא סדירה. לגבינה יש טעם וארומה עשירים ובולטים כמו הקממבר והרוקפור. המרקם שלה הוא לח, גס וגרגירי. הגבינה רזה יחסית, כחצי אחוז עד אחוז אחד של שומן ועם תכולת חלבון גבוהה - קרוב ל-50 אחוז. מכל 25 ליטר חלב מתקבל 1 ק"ג של גבינה.
פסטיבל גמלוסט

"פסטיבל גמלוסט" הוא אירוע חד שנתי בנערך בויק, עיירת מחוז של סונג, נורווגיה.
הערות שוליים

↑  שגיא קופר ורן בוק, גמלוסט: הגבינה שירדה מההרים, באתר ynet, 8 בפברואר 2010
דוכס וינדזור

| --- | --- |

אדוארד השמיני, הדוכס היחידי של וינדזור
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 ייסוד המשרה:  1937
 איוש ראשון:  המלך אדוארד השמיני
 איוש אחרון:  המלך אדוארד השמיני
 תאריך ביטול המשרה:  1972
 
אדוארד, דוכס וינדזור, וווליס, דוכסית וינדזור ביום נישואיהם.
דוכס וינדזור (באנגלית: Duke of Windsor) הוא תואר אצולה שנוצר במיוחד בשנת 1937 עבור אדוארד השמיני לאחר שוויתר על כיסאו כמלך הממלכה המאוחדת וממלכות חבר העמים הבריטי ב-11 בדצמבר 1936 על מנת שיוכל לשאת את ווליס סימפסון, גרושה אמריקאית. לאחר נישואיהם נשאה ווליס סימפסון בתואר "דוכסית וינדזור".
לאחר ויתורו של אדוארד על הכיסא נדונה שאלת תוארו. בין היתר הוצע לתת לו את התואר דוכס קיימברידג' או דוכס קונוט. הרעיון להקים את דוכסות וינדזור היה של ראש ממשלת בריטניה, סטנלי בולדווין, או, לפי סברה אחרת של המלך ג'ורג' השישי - שהציע לתת לו את שם משפחת המלוכה.
במהלך מועצת העלייה הודיע המלך ג'ורג' השישי כי הוא ייתן את תואר דוכס וינדזור לאחיו. הצהרה זו תועדה ברשומות המלכותיות, אולם הצו המעניק את התואר הוצא מספר חודשים מאוחר יותר.
במותו של הדוכס, בשנת 1972, בוטל התואר. לאור נסיבות היווצרות התואר, ספק אם יינתן תואר זה בשנית בעתיד.
שלט האצולה

על פי הנוהג האנגלי, יורש הבן הבכור את שלט האצולה של משפחתו. כלל זה תקף כמובן גם לבני משפחת המלוכה היורשים את שלט האצולה המלכותי. בעת עלייתו לשלטון השתמש אדוארד השמיני בשלט המלכותי, וזה עבר למלך ג'ורג' השישי לאחר המלכתו, וכך נוצר המצב יוצא הדופן בו לבן הבכור אין שלט אצולה משלו.
שלט האצולה עשה שימוש בשלט האצולה הקיים בשינוי אחד - הוספת שלוש תגיות כאשר האמצעית מוטענת בכתר אדוארד הקדוש.
מקורות מידע

שלט האצולה של דוכס וינדזור
גורדון גריי

גורדון גריי (באנגלית: Gordon Gray;‏ 30 במאי 1909 - 26 בנובמבר 1982) היה פקיד ממשל אמריקאי, ששימש בתפקידי הגנה וביטחון לאומי בממשליהם של נשיאי ארצות הברית הארי טרומן ודווייט אייזנהאואר.
ראשית חייו

גורדון גריי נולד בבולטימור, מרילנד כבנם של באומן גריי האב ושל נטלי ליונס גריי. הוא למד בבית הספר התיכון וודברי פורסט שבמחוז מדיסון, וירג'יניה. ב-1930 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל, שם הוא היה חבר באחוות דלתא-קאפא-אפסילון ובאגודה הסודית "מסדר גימגהול". ב-1933 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל ועסק שנתיים בעריכת דין בניו יורק לפני ששב לווינסטון סיילם.
קריירה ציבורית

גריי החל את חייו הציבוריים כעורך דין ובשנים 1939, 1941 ו-1947 הוא נבחר לבית הנבחרים של קרוליינה הצפונית כנציג מחוז פורסית. ב-1942 הוא התגייס לצבא ארצות הברית כטוראי והתקדם עד לדרגת קפטן. הוא שירת באירופה בכוחותיו של גנרל עומר בראדלי. שירותו בממשל הפדרלי החל עם מינויו כסגן מזכיר הצבא בממשלו של הארי טרומן ב-1947. שנתיים לאחר מכן הוא מונה כמזכיר הצבא. הוא כיהן בתפקיד זה מ-1949 ועד 1950. בשנה שלאחר מכן הוא היה למנהל "המועצה האסטרטגית הפסיכולוגית" (Psychological Strategy Board) שהוקמה אז ושתכננה ותיאמה את הלוחמה הפסיכולוגית של הממשלה. הוא המשיך לשמש בתפקיד זה עד התפטרותו בינואר 1952 ובמשך כל התקופה הזאת הוא המשיך לנהל את אוניברסיטת קרוליינה הצפונית. ב-1950 הוא החליף את פרנק פורטר גרהאם כנשיא השני של מערכת האוניברסיטאות של קרוליינה הצפונית.
ב-1954 ישב גריי בראש הוועדה שמונתה על ידי יושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית, לואיס סטראוס, לדיון בשלילת הסיווג הביטחוני של רוברט אופנהיימר. ועדת גריי, כפי שהיא כונתה, פרסמה את החלטתה המפוצלת ב-27 במאי אותה שנה, כשגריי ותומאס א. מורגן המליצו על פסילת הסיווג הביטחוני של אופנהיימר, על אף הממצאים שהוא היה "אזרח נאמן". דר' וורד ו. אוונס, שמרן רפובליקני, והחבר השלישי בוועדה, חלק עליהם, באומרו שרוב ההאשמות נגד אופניהיימר נשמעו כבר קודם לכן, ב-1947, כאשר הוא קיבל מלכתחילה את הסיווג שלו. בספר "פרומותיאוס האמריקאי: הניצחון והטרגדיה של ג' רוברט אופנהיימר" (American Prometheus: The Triumph and Tragedy of J. Robert Oppenheimer) מתואר תפקידו של גרי כיושב ראש הוועדה כלוקה בחסר באופן משמעותי. גריי התיר לעותרים נגד אופנהיימר להציג את טענותיהם במשך שבוע שלם ללא נוכחות נציגים מטעמו של אופנהיימר. יותר מכך, גריי התיר לעותרים לעשות שימוש במסמכים ובעדויות שעורכי הדין של אופנהיימר לא קיבלו גישה אליהם, וכן להגיש חומרים שהושגו באמצעים בלתי חוקיים כמו האזנות סתר בלתי חוקיות. מחברי הספר כינו את ועדת גריי "בית משפט שבו ראש הרכב השופטים קיבל את הובלתם של התובעים".
גריי הכה בהלם את שוחרי החינוך הציבורי בקרוליינה הצפונית, כאשר בנובמבר 1954 הוא אמר בנאומו לרגל יום המייסדים בקולג' גילפורד, ש"אם היה עלי לבחור בין מערכת שלמה של חינוך גבוה בתמיכה ציבורית לבין מערכת שלמה של חינוך גבוה פרטי, הייתי בוחר באפשרות השנייה ככזאת שמגינה על העקרונות שעל פיהם אני חי". פחות משנה לאחר מכן, מינה מזכיר ההגנה צ'ארלס א' וילסון את גריי כסגנו לענייני ביטחון בינלאומי והקריירה הקצרה של גריי באקדמיה הסתיימה.
ב-1957 מינה הנשיא אייזנהאואר את גרי כראש משרד הגיוס לכוחות הביטחון, שם הוא כיהן עד לביטולו של המשרד ב-1958. אז מינה אותו אייזנהאואר כיועץ לביטחון לאומי, תפקיד בו הוא שימש עד לתום נשיאותו של אייזנהאואר ב-1961. בינואר 1961 העניק הנשיא אייזנהאואר לגריי את מדליית החירות הנשיאותית. גריי שימש כחבר במועצה המייעצת למודיעין של הנשיא תחת הנשיאים קנדי, ג'ונסון, ניקסון ופורד. ב-1976 הוענק לו פרס סילוונוס תייאר מטעם האקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
בין השנים 1962–1963 היה גריי ראש מועצת העיר הפדרלית, קבוצה של אנשי עסקים, מנהיגים אזרחיים, אנשי חינוך ואחרים שמקדמת את הפיתוח הכלכלי של וושינגטון הבירה.
גריי גם היה המוציא לאור של העיתון "וינסטון סיילם ג'ורנל", יושב ראש מועצת המנהלים של חברת ההוצאה לאור פידמונט ויושב ראש הנאמנות הלאומית לשימור היסטורי.
משפחתו

ב-1938 נשא גריי לאישה את ג'יין בוידן קרייג ונולדו להם ארבעה בנים: גורדון גריי הבן, ברטון גריי (איש עסקים ותאורטיקן פוליטי וכלכלי), בוידן גריי (איש ממשל ודיפלומט בממשליהם של ג'ורג' בוש האב וג'ורג' בוש הבן) וברנרד גריי. לאחר מותה של ג'יין, נשא גריי לאישה את ננסי מגווייר ביבי. אביו של גריי, באומן גריי, דודו, ג'יימס א. גריי האב ומאוחר יותר אחיו, באומן גריי הבן, היו כולם ראשי חברת הטבק "ר. ג'. ריינולדס". אחיינו של גריי, ליונס גריי, הוא בוגר אוניברסיטת קרוליינה הצפונית ואוניברסיטת ייל והוא כיהן בעבר כחבר בית הנבחרים של קרוליינה הצפונית, כפקיד הפיננסי הראשי של הסוכנות להגנת הסביבה וכמזכיר ההכנסות של קרוליינה הצפונית.
הערות שוליים

↑  Prados, John (2006). Safe for Democracy: The Secret Wars of the CIA. Ivan R. Dee. p. 82.
↑  "Staff Member and Office Files: Psychological Strategy Board Files". Harry S. Truman Presidential Library and Museum.
↑  Stanley I. Kutler, Review of Jeremy Bernstein's Oppenheimer: Portrait of an Enigma, HistoryNewsNetwork.
↑  ^ Bird, Kai; Sherwin, Martin J. (2005). American Prometheus: The Triumph And Tragedy of J. Robert Oppenheimer (1st ed.). A.A. Knopf, p. 537.
↑  Lyons Gray picked for top state revenue job Winston-Salem Journal (12-21-2012).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0003 8352 0265  LCCN: n82020364  NARA: 10568063  SNAC: w6rb8wfq  SUDOC: 095149708  VIAF: 268738664   WorldCat (עם VIAF): 268738664
דוכס את'ול

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  ברוס מארי, דוכס את'ול ה-12
 תאריך כניסה לתפקיד:  15 במאי 2012
 תחום שיפוט:  הממלכה המאוחדת
 מעון:  טירת בלייר
 איוש ראשון:  ג'ון מארי, דוכס את'ול הראשון
 
חיילי רגימנט האת'ול היילנדרים המשרתים את הדוכסות וברקע טירת בלייר כס הדוכסות.
דוכס את'ול (באנגלית: Duke of Atholl או Athole) הוא תואר אצולה סקוטי הניתן בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לעומד בראש שבט מארי ונושא לצידו מספר תארים נוספים, כמו גם את הפיקוד על רגימנט האת'ול היילנדרים - הכח הצבאי הפרטי היחיד באירופה. דוכסות את'ול נוסדה על ידי המלכה אן ב-1703 עם הפיכת מרקיז את'ול ג'ון מארי לדוכס את'ול הראשון. נכון ל-2012, נושא בתואר זה ברוס מארי, דוכס את'ול ה-12, בעל חברה לייצור שלטים בדרום אפריקה אשר למעשה כלל לא חי בממלכה המאוחדת.
לצד התואר 'דוכס את'ול' שאר תוארי הדוכס כוללים תארים קודמים שנותרו, כאלו שנוספו או כאלו שהתמזגו מנישואים וכדומה: מרקיז טוליברדין, מרקיז את'ול, רוזן סטרת'טי וסטרת'רדל, רוזן טוליברדין, רוזן את'ול, ויקונט בלקוהידר גלנאלמונד וגלנלין, ויקונט בלקוהידר, לורד מארי בלווני וגסק, לורד מארי גסק ובלוקהידר, ולורד מארי מטוליברדין. אחוזת הדוכסות היא טירת בלייר שם שוכנת גם מפקדת הרגימנט של הדוכס.
סמל הדוכסות

שלט האצולה של הדוכסות מורכב ממגן המחולק לארבע רבעים, ובמרכזו מגן בצבע אזור בעל מסגרת כפולה ושלושה כוכבים - שלט האצולה של שבט מארי. מעל למגן המרכזי מוטען כתר דוכס.
רבע ראשון (עליון שמאל): שישה פסים בצבע סאבל ואור - סמל את'ול
רבע שני (עליון ימין): פס משובץ על רקע אור - סמל סטיוארט
רבע שלישי (תחתון שמאל): בנד בצבע אזור מוטען בשלושה ראשי אייל בצבע אור - סמל סטנלי
רבע רביעי (תחתון ימין): טריסקל על רקע אדום - סמל האי מאן
דוכסי את'ול

ג'ון מארי, דוכס את'ול הראשון (1724–1660) - בנו הבכור של ג'ון מארי, מרקיז את'ול הראשון (ראש אגודת הקשתים המלכותית הראשון)
ג'יימס מארי, דוכס את'ול השני (1764–1690) - בנו השלישי של הדוכס הראשון
ג'ון מארי, דוכס את'ול השלישי (1774–1729) - בנו של ג'רג' מארי, הבן החמישי של הדוכס הראשון
ג'ון מארי, דוכס את'ול הרביעי (1830–1755) - בנו הבכור של הדוכס השלישי
ג'ון מארי, דוכס את'ול החמישי (1846–1778) - בנו הבכור של הדוכס הרביעי, נפטר ללא יורש
ג'ורג' אוגוסטוס פרדריק ג'ון מארי, דוכס את'ול השישי (1864–1814) בנו הבכור של ג'יימס מארי, ברון גלנליון הראשון, בנו השני של הדוכס הרביעי
ג'ון ג'יימס יו הנרי סטיוארט-מארי, דוכס את'ול השביעי (1917–1840) בנו היחיד של הדוכס השישי
ג'ון ג'ורג' סטיוארט-מארי, דוכס את'ול השמיני (1942–1871) בנו השני של הדוכס השביעי, נפטר ללא יורש
ג'יימס סטיוארט-מארי, דוכס את'ול התשיעי (1957–1879) בנו הצעיר של הדוכס השביעי, נפטר ללא יורש
ג'ורג' ליין מארי, דוכס את'ול העשירי (1996–1931) בן דודו הרביעי מדרגה שנייה של הדוכס השביעי (נכד-נינו של ד"ר ג'ורג' מארי, בנו של הכומר ג'ורג' מארי בנו השני של דוכס את'ול השלישי)
ג'ון מארי, דוכס את'ול ה-11 (2012–1929) בן דודו השני מדרגה ראשונה של הדוכס העשירי (אותו קו ירושה לדוכס את'ול השלישי)
ברוס ג'ורג' רונלד מארי, דוכס את'ול ה-12 (נולד 1960) בנו הבכור של הדוכס ה-11
דוכס בקלו

דוכס בקלוּ (באנגלית: Duke of Buccleuch) הוא תואר אצולה סקוטי, הניתן בממלכה המאוחדת. התואר ניתן לעומד בראש שבט סקוט והוא קרוי על שם אזור בקלו בגבול הסקוטי והענף המרכזי של שבט סקוט. דוכסות בקלו נוסדה פעמיים, לראשונה ב-1663 כאשר קיבל ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון את התואר, אך מספר חודשים לאחר מכן נלקחו ממנו תאריו לאחר מרד מונמות', ובשנית כאשר אשתו אן סקוט קיבלה את התואר מחדש מידי הכס הבריטי. דוכס בקלו השלישי ירש גם את דוכסות קווינסברי ומאז הדוכסויות ניתנות בירושה יחד.
לצד התואר 'דוכס בקלו' ו-'דוכס קווינסברי' שאר תוארי הדוכס כוללים תארים קודמים שנותרו, כאלו שנוספו או כאלו שהתמזגו מנישואים וכדומה: מרקיז דמפרישייר, רוזן בקלו, רוזן דלקיית', רוזן דונקסטר, רוזן דרמלנריג וסנקאר, ויקונט נית' טורת'ולוולד ורוס, ברון סקוט מטינדייל, לורד סקוט מבקלו, לורד סקוט מוויטצ'סטר ואסקדייל, ולוד דאגלס מקילמאונט מידלבי ודורנוק. הדוכסות מחזיקה במספר אחוזות, בהן בית באוהיל, טירת דרמלנריג, בית באוטון וארמון דלקיית' (בבעלות הדוכסות אך לא בשימושה).
לאורך ההיסטוריה, הרבה מדוכסי בקלו עמדו גם בראש אגודת הקשתים המלכותית ששימשה משמר כבוד צבאי למלוכה בעת ביקור בסקוטלנד, כך גם הדוכס הנוכחי ריצ'רד סקוט.
סמל הדוכסות

שלט האצולה של הדוכסות מורכב ממגן המחולק לארבע רבעים, כל רבע מייצג בית אחר הקשור בדוכסות וכולל בתוכו שני זוגות סמלים זהים. בקדמת השלט מוצב שלט האצולה של שבט סקוט
רבע ראשון (עליון שמאל): סמל רוזנות דונקסטר
רבע שני (עליון ימין): סמל דוכסות ארגייל
רבע שלישי (תחתון שמאל): סמל דוכסות קווינסברי
רביעי (תחתון ימין): סמל דוכסות מונטגיו
דוכסי מונטרוז

אן סקוט, דוכסית בקלו הראשונה (1732–1651) - אשתו של ג'יימס סקוט, דוכס מונמות' הראשון דוכס בקלו הראשון שתאריו נשללו ממנו
פרנסיס סקוט, דוכס בקלו השני (1751–1695) - נכדה של הדוכסית הראשונה
הנרי סקוט, דוכס בקלו השלישי (1812–1746)
צ'ארלס ויליאם הנרי מורטיגיו סקוט, דוכס בקלו הרביעי, דוכס קווינסברי השישי (1819–1772)
וולטר פרנסיס מורטגיו דאגלס סקוט, דוכס בקלו החמישי, דוכס קווינסברי השביעי (1884–1806)
ויליאם הנרי וולטר מורטיגיו דאגלס סקוט, דוכס בקלו השישי, דוכס קווינסברי השמיני (1914–1813)
ג'ון צ'ארלס מורטיגיו דאגלס סקוט, דוכס בקלו השביעי, דוכס קווינסברי התשיעי (1935–1864)
וולטר ג'ון מורטיגיו דאגלס סקוט, דוכס בקלו השמיני, דוכס קווינסברי ה-10 (1973–1894)
וולטר פרנסיס ג'ון מורטיגיו דאגלס סקוט, דוכס בקלו התשיעי, דוכס קווינסברי ה-11 (2007–1923)
ריצ'רד וולטר ג'ון מורטיגיו דאגלס סקוט, דוכס בקלו ה-10, דוכס קווינסברי ה-12 (נולד 1954)
יורש העצר הוא וולטר ג'ון פרנסיס מורטיגיו דאגלס סקוט, מרקיז דלקיית' (נולד 1984) בנו הבכור של הדוכס ה-10
דגל איי פארו

| --- | --- |

 כינוי:  "מרצ'י" Merkið ("הנס")
 סוג הדגל:   דגל אזרחי ומדיני, דגל הצי המדיני והאזרחי
 יחס אורך/גובה:  8:11
 הונף לראשונה:  22 ביוני 1919
 קבלת מעמד רשמי:  23 במרץ 1948
 מוטיבים עיצוביים:  צלב נורדי אדום, עם שוליים כחולים על רקע לבן
 שם המעצב:  ינס אוליבור ליסברג, תומאס פאולי דהאל ויאנוס אסורסין
דגל איי פארו הוא צלב נורדי, בדומה לדגל דנמרק ומכונה "מרצ'י" (Merkið), היינו "הנס".
הדגל עוצב לראשונה על ידי שלושה סטודנטים מאיי פארו שלמדו בקופנהגן (ינס אוליבור ליסברג מפומיין, תומאס פאולי דהאל מואגור ויאנוס אסורסין מטורסהאבן), והובא לאיים על ידם. הדגל הונף לראשונה באיים ב-22 ביוני 1919. הדגל המקורי תלוי על הכנסייה בפומיין.
בעשור השנים שלאחר הצגתו, הפך הדגל הלא רשמי לדגל מקובל. כאשר דנמרק נכבשה על ידי כוחות גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, נזקקו כוחות הצבא הבריטי אשר השתלטו על האיים לדגל ייחודי לאיי פארו כדי להבדיל בין ספינות איי פארו לבין ספינות דנמרק הכבושה.
ב-25 באפריל 1940 אישרו השלטונות הצבאיים הבריטים את הדגל כדגל ימי רשמי של האיים. ב-23 במרץ 1948, עם מתן האוטונומיה לאיים, אושר הדגל על ידי השלטון הדני, כדגל הרשמי של האיים. יום זה נחוג באיי פארו כיום הדגל.
משמעות הדגל

הצבע הלבן השולט בדגל מסמל את השמים, ואת קצף הגלים המתנפצים על האיים. כחול ואדום הם צבעים מסורתיים המופיעים בכובעים הפארואניים.
דגל איי קיימן

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי, דגל הצי המדיני
 יחס אורך/גובה:  1:2
 הונף לראשונה:  1959
 מוטיבים עיצוביים:  נס בריטי כחול  דגל הממלכה המאוחדת בקנטון   שדה כחול עם הטבעה של סמל איי קיימן
דגל איי קיימן אומץ ב-1959. לפני אימוץ הדגל החדש, שימש דגלה של הממלכה המאוחדת כדגלה הרשמי של המדינה. הדגל מבוסס על נס כחול בריטי, כאשר בקנטון הדגל מוטבע היוניון ג'ק ובמרכז הדגל - סמל הטריטוריה.
גרין ביי פאקרס

גרין ביי פאקרס (באנגלית: Green Bay Packers) היא קבוצת פוטבול בליגת ה-NFL אשר מושבה בגרין ביי, ויסקונסין.
הקבוצה אשר הצטרפה ל-NFL בשנת 1921 היא הקבוצה היחידה בספורט האמריקאי שאיננה בבעלות פרטית ואשר מניותיה מחולקות בין אוהדיה כאשר אין אפשרות לאדם אחד להשתלט על הקבוצה. היא גם הקבוצה בעלת מספר האליפויות הרב ביותר. תשע אליפויות NFL ו-4 זכיות בסופרבול.
היסטוריה

קבוצת הגרין ביי פאקרס נוסדה בשנת 1919 על ידי קרלי למבו. שלושים ושמונה שנים מאוחר יותר, בשנת 1957 עברו הפאקרס למשכנם הנוכחי אשר נקרא על שם מייסדה, למבו פילד. למבאו נתן לקבוצה את כינויה על שם חברת האריזה בה הוא עבד. בתחילת הדרך צבעי הקבוצה היו כחול וצהוב-זהב ורק כעבור מספר שנים הוחלף הכחול לירוק הנוכחי. בשנת 1921 הפכו הפאקרס לקבוצה מקצוענית והצטרפו ל-NFL.
הפאקרס היא הקבוצה היחידה שאינה בבעלותו של גוף זה או אחר כפי שמקובל בארצות הברית. עוצמתו של הבדל זה גדול אף יותר כאשר בהתחשב בנתוני האוכלוסין המאפיינים ערים אשר בתחומן ממוקמת קבוצת ספורט, בעוד שבדרך כלל האוכלוסייה עליה מתבססת קבוצה מקצוענית בארצות הברית מונה מיליוני תושבים, הרי שבגרין ביי מתגוררים רק מעט יותר ממאה אלף תושבים. למרות כל האמור לעיל, לא נותר ולו מקום פנוי אחד באצטדיון בכל אחד ממשחקיה הביתים של הקבוצה לאורך השנים. תור ההמתנה לרכישת מנוי עונתי עולה על 25 שנים. עד לשנת 1995 נהגה הקבוצה לשחק את חלק ממשחקיה הביתיים במילווקי, העיר הגדולה ביותר במדינת ויסקונסין.
תארים

גרין ביי זכתה ב־13 אליפויות בהן ארבע זכיות בסופרבול וכמו כן הייתה לקבוצה היחידה שזכתה בשלושה תארים רצופים, הישג אותה רשמה פעמיים: בשנים 1929, 1930, 1931 וכמו כן בשנים 1965, 1966, 1967.
שנות ה-60 היו השנים המוצלחות ביותר של המועדון, המאמן וינס לומברדי לקח את הקבוצה שהייתה בתקופת שפל והצעיד אותה לחמש זכיות בתקופה של שבע שנים, כאשר בכללן זכייה בשני משחקי הסופרבול הראשונים.
מאוחר יותר נקבע כי גביע הסופרבול יקרא על שמו של וינס לומברדי האגדי.
אוהדי הקבוצה

אוהדי הקבוצה הידועים במסירותם נקראים "צ'יזהדס", ובתרגום חופשי - ראשי גבינה. כינוי זה דבק בהם משתי סיבות: הראשונה היא מעצם היותה של ויסקונסין מדינה אשר מתמחה ביצור גבינות, והשנייה אשר למעשה אינה יכולה להתקיים ללא הראשונה, היא כי אוהדי הקבוצה נוהגים לחבוש לראשם כובעים בצורת משולשי גבינה.
מבט פנורמי של אצטדיון למבאו
דוכס ולינגטון

| --- | --- |

שלט האצולה של הדוכס מוולינגטון
 מדינה:  הממלכה המאוחדת
 בית האב:  Peerage of the United Kingdom 
 מייסד:  ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון
 ראש הבית הנוכחי:  ארתור צ'ארלס ולריאן ולסלי, הדוכס התשיעי מוולינגטון
 תקופת השושלת:  11 במאי 1814 – הווה (210 שנה)
 
הדוכס מוולינגטון (Duke of Wellington) על שם ולינגטון שבסאמרסט, הוא תואר אצולה עובר בירושה בבריטניה. הראשון שנשא בתואר היה ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, המצביא והמדינאי הבריטי יליד אירלנד, שנודע יחד עם בליכר בזכות הניצחון על נפוליון בקרב ווטרלו. משפחת ולסלי היא במקור שושלת אריסטוקרטית אנגלו-אירית.
היסטוריה

התארים "דוכס ולינגטון" ו"מרקיז דורו" הוענקו לארתור ולסלי ב-11 במאי 1814. התארים המשניים לתואר דוכס ולינגטון הם: "מרקיז ולינגטון" (1812), "מרקיז דורו" ([1814), "רוזן מורנינגטון" (1760, הועבר בירושה לדוכסי ולינגטון בשנת 1863), "רוזן ולינגטון" (1812), ""ויקאונט ולסלי" (1760, הועבר בירושה בשנת 1863), "ויקאונט ולינגטון" (1809), "ברון מורנינגטון" (1746, הועבר בירושה בשנת 1863) ו"ברון דורו" (1809). הווקאונטיות של ולסלי והברונות והרוזנות של מורנינגטון הן במסגרת האצולה האירית, והשאר הן באצולה של הממלכה המאוחדת.
דוכסי ולינגטון אוחזים גם בתארים הזרים "נסיך וטרלו" (של שושלת אורנז' של הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, על שם מקום הקרב, אשר הפך אחר כך לשטח בלגי, 1815), "דוכס סיודאד רודריגו" (ספרד, 1812), "דוכס הניצחון" (פורטוגל, 1812), "מרקיז טורס ודרס" (פורטוגל, 1812) ו"רוזן וימיירו" (פורטוגל, 1811). אלו הוענקו לדוכס הראשון כתוארי ניצחון על שירותו היוצא-דופן כגנרל במלחמת חצי האי (בספרד ופורטוגל) ובקרב ווטרלו.
מושב המשפחה הוא ב-Stratfield Saye, ליד בייסינגסטוק שבהמפשייר. בית אפסלי (Apsley, בית מגוריו של הדוכס הראשון בלונדון, שנודע גם ככתובת Number One, London) נמצא כיום בבעלות גוף השימור הבריטי English Heritage, אך המשפחה עדיין מחזיקה בבעלותה דירה בבניין.
רשימת הדוכסים מוולינגטון

ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון (1769 - 1852), בנו השלישי של גארט וסלי, הרוזן הראשון של מורנינגטון
ארתור ריצ'רד ולסלי, הדוכס השני מוולינגטון (1807 - 1884)
הנרי ולסלי, הדוכס השלישי מוולינגטון (1846 - 1900)
ארתור צ'ארלס ולסלי, הדוכס הרביעי מוולינגטון (1849 - 1934)
ארתור צ'ארלס ולסלי, הדוכס החמישי מוולינגטון (1876 - 1941)
הנרי ולריאן ג'ורג' ולסלי, הדוכס השישי מוולינגטון (1912 - 1943)
ג'רלד ולסלי, הדוכס השביעי מוולינגטון (1885 - 1972)
ארתור ולריאן ולסלי, הדוכס השמיני מוולינגטון (1915- 2014)
ארתור צ'ארלס ולריאן ולסלי, הדוכס התשיעי מוולינגטון (נולד ב-19 באוגוסט 1945).
הדוכס הראשון מוולינגטון.
דוכס ולינגטון השמיני וברקע אחוזת הדוכסות (מאז 1817) בית סטרטפילד סי.
דוד מזוז

| --- | --- |

מזוז בכנס WonderCon,‏ 2017
 לידה:  19 בפברואר 2001 (בן 23) לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 פרופיל ב-IMDb
 
דוד אלברט מזוז (באנגלית: David Albert Mazouz; נולד ב-19 בפברואר 2001) הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי-יהודי. נודע בעיקר בזכות תפקידו הראשי כברוס ויין הצעיר בסדרה "גות'האם" של רשת FOX.
ראשית חייו

מזוז נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, שבארצות הברית, למשפחה יהודית-ספרדית. אביו, מישל מזוז, הוא רופא מתוניסיה וצרפת, ואמו, רייצ'ל כהן, היא פסיכותרפיסטית שהוריה מיוון. לו אחות, רבקה. הוא היה תלמיד בתיכון שלהבת, בית ספר יהודי אורתודוקסי מודרני, בין השנים 2015–2019 והופיע בקליפ לקידום בית הספר. טקס בר המצווה שלו נערך בבית הכנסת האורתודוקסי ישראל הצעיר (Young Israel).
מ-2019, הוא לומד כלכלה, פסיכולוגיה ומדעי המחשב באוניברסיטת סטנפורד.
קריירה

מזוז התחיל את הקריירה שלו בפרסומות עם קיפר סאת'רלנד בגיל 8. בשנת 2012 הוא שיחק שוב לצד סאת'רלנד כשקיבל את התפקיד הראשי של ג'ייק בוהם בסדרה "Touch", עליה היה מועמד לפרס האמן הצעיר. מזוז שיחק בכמה סדרות טלוויזיה, ביניהן "מייק ומולי", "המשרד" (שם הוא מגלם את בנו של רוברט קליפורניה, אותו משחק ג'יימס ספיידר) ו"מחשבות פליליות". בנוסף, הוא הופיע בתוכנית "מרפאה פרטית" של רשת ABC כאחיו המאומץ של בטסי.
משנת 2014 עד 2019, מזוז גילם את גרסתו הצעירה של ברוס ויין, ובהמשך את גיבור העל באטמן, בסדרת הפשע-פעולה של פוקס, "גות'האם". התוכנית חקרה את ימי צעירותו עד נעוריו ואת המעבר לבאטמן של הדמות המפורסמת של DC קומיקס, כמו גם את שורשיהם של נבליו ביניהם הפינגווין, איש החידות, פויזן אייבי והג'וקר.
בשנת 2016 שיחק בתפקידים ראשיים בסרטי האימה "The Darkness", בתפקיד מייקל טיילור, ו-"Incarnate", בתפקיד קמרון.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2011 | Coming & Going | טימי |  |
| 2013 | בית הבראה | סטיב מנסוורת' |  |
| 2014 | יוצר המשחקים | איוון דראגו |  |
| 2016 | האפלה | מייקל טיילור |  |
| 2016 | התגלמות הרוע | קמרון ספארו |  |
| 2021 | עוגת יום הולדת | ג'יו הצעיר |  |
| TBA | Generation Angst | ראלף |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2010 | חסדם של האמיש | אנדי רוברטס | סרט טלוויזיה של Lifetime |
| 2010 | מייק ומולי | רנדי | פרק: "After the Lovin'" |
| 2011 | מרפאה פרטית | מרשל ראקוף | פרק: "God Bless the Child" |
| 2011 | מחשבות פליליות | ריאן הול | פרק: "The Bittersweet Science" |
| 2011 | המשרד | ברט קליפורניה | פרק: "Spooked" |
| 2013-2012 | טאצ' | ג'ייקוב "ג'ייק" בוהם | תפקיד ראשי (2 עונות); 26 פרקים |
| 2013 | המפענחת: פשעים חמורים | סטיב | פרק: "All In" |
| 2013 | Dear Dumb Diary | הדסון ריברס | סרט טלוויזיה של הולמרק |
| 2014 | גדולה מהחיים | ריאן האצ'ר | פרק: "Life & Death" |
| 2019-2014 | גות'האם | ברוס ויין / באטמן | תפקיד ראשי (5 עונות); 100 פרקים |
| 2017 | איש משפחה | עמית לעבודה של פיטר גריפין | דיבוב; פרק: "Don't Be a Dickens on Christmas" |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | סדרה | תוצאה | הערה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | פרסי האמן הצעיר ה-34 | ההופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה - שחקן צעיר מוביל | Touch | מועמדות |  |
| 2018 | פרס סאטורן 44 | ההופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר בסדרת טלוויזיה | גות'האם | מועמדות |  |
| 2018 | פרסי בחירת הנוער 2018 | שחקן הטלוויזיה הנבחר: אקשן | גות'האם | מועמדות |  |
| 2019 | פרס סאטורן 45 | ההופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר יותר בסדרת טלוויזיה | גות'האם | מועמדות |  |
דוכס בורבון

| --- | --- |

שלט האצולה של דוכס בורבון בין השנים 1327–1410
 מדינה:  ממלכת צרפת
 מייסד:  לואי הראשון, דוכס בורבון
 ראש הבית הנוכחי:  לואיס אלפונסו, דוכס אנז'ו
 תקופת השושלת:  1327–הווה (כ־697 שנים)
דוכס בורבון (בצרפתית: Duc de Bourbon) הוא תואר אצולה צרפתי. הוא נוצר במחצית הראשונה של המאה ה-14 עבור בנו הבכור של רובר, רוזן קלרמון וביאטריס מבורגונדי, ליידי בורבון, היורשת של הלורד של בורבון. בשנת 1416, עם מותו של ז'אן, דוכס ברי, דוכסי בורבון היו בעת ובעונה אחת גם דוכסי אוברן.
אף על פי שהענף הבכיר הגיע לסיומו ב-1527, הענף הצעיר של לה מרשה-ונדום ירש לאחר מכן את כס המלוכה הצרפתי כבית המלכותי של בית בורבון, שהיה עתיד להתפשט לממלכות ודוכסויות אחרות באירופה. לאחר תאריך זה, ניתנה הכותרת למספר נסיכי קונדה ובנים של משפחת המלוכה הצרפתית.