stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריכרד ולטר דרה
כתביו > ספריו

Das Bauerntum als Lebensquell der Nordischen Rasse. Lehmann, München 1929 (5 Auflagen bis 1936).
Neuadel aus Blut und Boden. Lehmann, München 1930.
Zur Wiedergeburt des Bauerntums. Stellung und Aufgaben des Landstandes. Das Zuchtziel des deutschen Volkes. Lehmann, München 1931.
Das Schwein als Kriterium für nordische Völker und Semiten. Lehmann, München 1933.
Walther Rathenau und das Problem des nordischen Menschen. Walther Rathenau und die Bedeutung der Rasse in der Weltgesch ichte. Lehmann, München 1933.
Unser Weg. In: Odal. Monatsschrift für Blut und Boden, Jg. 2, Heft 10, April 1934, S. 690–720.
Ostelbien. In: Odal. Monatsschrift für Blut und Boden, Jg. 2, Heft 12, Juni 1934, S. 842–858.
Stedingen. In: Odal. Monatsschrift für Blut und Boden, Jg. 3, 1934, Heft 1, S. 2–18.
Ein Jahr Reichsnährstand. In: Odal. Monatsschrift für Blut und Boden, Jg. 3, 1934, Heft 2, S. 82–94
Um Blut und Boden. Reden u. Aufsätze, hrsg. v. Hanns Deetjen, Wolfgang Clauß. Eher, München 1940.
Neuordnung unseres Denkens (Schriftenreihe für die weltanschauliche Schulung der Ordnungspolizei. H. 5). Berlin 1942. (Sonderdruck)
Aufbruch des Bauerntums. Reichsbauerntagsreden 1933–1938. Reichsnährstand Verlag, Berlin 1942.
Zucht als Gebot. Blut u. Boden, Berlin 1944.
als C. Carlsson: Bauer und Technik. Sonderdruck aus Mappe 10/1951 der Klüter Blätter. Deutsche Sammlung im Türmer Verlag, Lochham bei München 1951.
מורפולוגיה (בלשנות)

מוֹרְפוֹלוֹגְיָה (מיוונית: μορφή (מורפֵה) – צורה, ו־λόγος (לוגוס) – תורה; בעברית תורת הצורות) היא ענף בבלשנות החוקר את מבנה המילים הקיימות בשפה מסוימת ורכיביהן בעלי המשמעות, המכונים "מורפמות" או צוּרנים. המורפולוגיה חוקרת את דרכי הצטרפות הצורנים למילים, את משמעותם ואת חלוקת המילים למילים הראשוניות ולצורנים הנוספים אליהם. לפי הכללים ליצירת מילים ניתן לדעת איזה צורנים לבחור מהלקסיקון וכיצד לאחד אותם. המורפולוגיה עוסקת, מצד אחד, במאפיינים פורמליים של הצורנים, כגון סדר ההצטרפות שלהם, ומצד אחר, במשמעות הקטגוריות הדקדוקיות שהצורנים מביעים.
מורפמה

מורפמה היא היחידה הלשונית הקטנה ביותר הנושאת משמעות, נקראת גם צורן. מורפמה יכולה להוות מילה בפני עצמה, להצטרף למילה אחרת (תוך השפעה על המשמעות שלה), או להרכיב מילה על ידי צירוף של מורפמות נוספות.
מיון השפות לפי מבנה מורפולוגי

שפות מתחלקות לקבוצות על פי המבנה המורפולוגי שלהן:
שפות אנליטיות, שבהן מרבית המשמעויות הדקדוקיות מובעות בעזרת סדר המילים. לדוגמה שפות סיניות כמו מנדרינית.
שפות סינתטיות, שבהן מרבית המשמעויות הדקדוקיות מובעות בעזרת נטיית המילים. לדוגמה שפות שמיות כמו עברית, ערבית, ארמית, ואמהרית, בהן יש שורש עם בניין או משקל, ושפות הודיות בהן יש הדבקת סופיות המטות את משמעות המילה.
שפות פוליסינתטיות, שבהן משפטים או חלקים גדולים שלהם מורכבים מצורנים רבים, שורשיים ואחרים, המתאגדים לרצף אחד במילה אחת. לדוגמה שפות גרמניות כמו גרמנית, הולנדית, ויידיש.
השפות הסינתטיות נחלקות לאגלוטינטיביות – לשון מִדְבַּק, או "שפה צירופית" (גלוטינציה היא הצטרפות חלקיקים לגוש) ופלקטיביות (שפת מִמזג). בשפות צירופיות, כמו הודית, טורקית וגיאורגית – כל צורן מבטא רק קטגוריה דקדוקית אחת, והן "מודבקות" למלה כמוספיות משורשרות זו לזו, ואילו בשפות מימזג צורן אחד עשוי לבטא כמה קטגוריות דקדוקיות, והמורפמה מתקבלת על ידי שינוי תנועות והוספת מוספיות לפי תבנית אחידה, כמו המשקל (בשמות עצם) והבניין (בפעלים) בשפה העברית.
מורפולוגיה בשפה העברית

השפה העברית, כמו רוב השפות השמיות, היא שפה בעלת מורפולוגיה עשירה מפני שמועבר בה מידע רב באמצעות צורנים.
דוגמאות לצורנים בעברית:
מילות ומיליות יחס: בתוך או באמצעות – ב־, כמו – כ־, מן – מ־, אל – ל־, על, תחת, אצל, עם, ועוד.
כינויי השעבוד ומילות חיבור: כאשר – כש־, אשר – ש־, וגם – ו־, ועוד.
נטיות הפועל לציון גוף, מין, מספר, זמן ומושא: לדוגמה, פגשתיו – פגשתי אותו, כלומר השורש פג"ש בזמן עבר, גוף ראשון, זכר, יחיד, והמושא הוא זכר יחיד.
הטיות השם לציון מין, מספר ושייכות: לדוגמה, מחברותינו – המחברות שלנו. בפירוט: "מחברת" – הטיית גזירה המְשַנה את המילה משורש חב"ר למשמעות חדשה של מכשיר משקל נקבי, "מחברות" – הטיית נטייה לצורת רבות, המותירה את משמעות המילה "מחברת".
שורשים, בנייני הפועל ומשקלי שם העצם הם סוגים מיוחדים של מורפמות.
מורפולוגיה בשפה העברית > גזירה קווית וגזירה מסורגת בעברית

גזירה קווית היא גזירה באמצעות מורפמות ומוספיות בתחילה או בסוף המילה. אלו נקראות תחילית או סופית. ברוב השפות האירופיות אלו בדרך כלל מילים שלמות או הברות הנוספות למילה כדי לתת לה את המשמעות החדשה או הנוספת. למשל דוּ do (במשמעות הציווי "עשֵה") מקבלת משמעות של ביטול המעשה על ידי תוספת תחילית אַנְ־ ומתקבל אַנְדּוּ undo. כך גם בעברית בביטויי שאילה מן הלעז עם תחילית כמו אל- בביטוי "אל-פסק" (סוללת חירום למניעת הפסקות חשמל למכשירים חיוניים), או כמו דו- בביטוי "דו-משמעי".
בעברית גזירה קווית היא בעיקר באמצעות סופיות, כלומר מוספיות בסוף המילה, המשמשות לריבוי, לקביעת המין הדקדוקי כנקבה, לקביעת היחס למושא העקיף, כמו כיוון (ל־ לעומת מ־) וכדומה.
גזירה מסורגת היא גזירה שבה מורפמות שונות נטמעות זו בתוך זו ויוצרות מילה חדשה. בעברית פעלים נוצרים באמצעות גזירה מסורגת של שורש ומשקל: אותיות השורש נכנסות לתוך תבנית המשקל (הבניין) ליצירה פועל חדש.
מורפולוגיה בשפה העברית > שימור או שינוי משמעות – הטיה וגזירה

יש המחלקים את אופן הנטייה לכמה סוגים:
הטיות נטייה (או הטיות) – צורות המשמרות את המשמעות העיקרית של המילה ורק נותנים לה משמעות משנית, כמו הטיית הפועל. לדוגמה, הטיית כל פועל לזמן עבר הווה או עתיד אינו משנה את משמעותו העיקרית של אותו הפועל. לדוגמה, "שבר", "שובר" ו"ישבּור", עוסקים בפעולת השבירה. מילים אלו מקבלות ערך אחד במילון, ובו מצוינות הטיותיו. זו נחשבת המשמעות המילונית (הלקסיקלית) של המילה.
הטיות גזירה (או גזירה) – צורות המשנות את המשמעות העיקרית של המילה, ומקבלות ערך לקסיקלי נפרד במילון.
במאמר של מרדכי בן-אשר, הוא טוען שרבים המקרים בהם אין חלוקה חד משמעית לכאן או לכאן, אלא מצב מעורפל שבו גם הטיית מלות פועל בבניין מסוים אינן מתקבלות מאליהן באופן אוטומטי, אלא צריך להכיר את המילון ולדעת אם אכן קיימת צורה מסוימת או לא.
מורפולוגיה בשפה העברית > תפקידי הצורנים בשפה העברית

הצורנים משמשים במגוון תפקידים לשוניים:
צורנים תחביריים (מורפמות סינטקטיות) – ליצירת משפטים מחוברים או מורכבים, באמצעות מיליות חיבור כמו או, ו' החיבור, או באמצעות מיליות שעבוד וזיקה כמו ש־, וכן לחבר את המילים במשפט בהתאם לתפקידיהם, כמו המילה את המסמן בימינו מושא ישיר מיודע, מיליות יחס כמו אל הכיוון, מתוך וכדומה המסמנות ונותנות תפקיד תחבירי ומשמעי למושא העקיף במשפט.
כאמור הצורנים התחביריים מתווספים למילה בדרך של גזירה קווית, כלומר מוספית תחילית, המתווספת לפני תחילת המילה, או סופית המתווספת בסוף המילה. כך גם מוספית הנותנת לפועל את המושא הישיר באמצעות כינוי קניין ושייכות (לדוגמה "הדליקו" בהוראת הדליק אותו) או נותנת לשם עצם את המשלים התיאורי שלו באמצעות כינוי קניין ושייכות (לדוגמה "שולחנו כלומר השולחן שלו).
צורנים דקדוקיים (מורפמות גרמטיות) – מוספיות המשמשות לשינוי משמעות המילה, או להוספת משמעות משנית דקדוקית למילה בהתאם לתחביר המשפט.
הצורנים הדקדוקיים בדרך כלל מתווספים למילה או משנים אותה בגזירה מסורגת, כלומר יש גם שינויי תנועות ותוספת תנועות ועיצורים בתוך המילה, עד שמתקבלת צורתה החדשה של המילה. צורנים נפוצים מסוג זה הם הבניין הדקדוקי של הפועל עם הטיות הפועל הנוספות שלו, וכן המשקל הדקדוקי שעל פיו נגזרים שמות עצם חדשים. ועדיין, ישנם צורנים דקדוקיים המתקבלים בגזירה קווית, כלומר באמצעות מוספיות דקדוקיות כמו תחילית ה"א הידיעה, צורני הריבוי בעזרת הסופיות ־ות, ־ים וכדומה.
בעברית קיימים שני סוגי צורנים דקדוקיים:
הטיות גזירה – הטיות המשנות את משמעותה העיקרית של המילה.
הטיות נטייה (או גזירת הטיה) – השומרות על המשמעות העיקרית של המילה ורק נותנות לה משמעות משנית נוספת. כאמור אלו הם צורנים דקדוקיים, כמו ה"א הידיעה או סופיות הריבוי ־ים וגם ־ות, המתקבלות בתבנית גזירה קווית, או הבניין הדקדוקי והטיות הפועל, המתקבלות בסך הכל בתבנית גזירה מסורגת. לדוגמה, בשורש שמר: שמרתי, נשמרנו, כשהבסיס משתנה מתנועות פתח פתח, לתנועות שווא ופתח, שומרות, ישמרונו, וכדומה.
מנועי חיפוש מורפולוגיים

בדרך כלל החיפוש באינטרנט מתבצע בצורה לא מורפולוגית ונדרשים פיתוחי תוכנה ייחודיים כמו זה של מילון מורפיקס על מנת לאפשר חיפוש מורפולוגי חכם בעברית. לדוגמה, במנועי חיפוש רגילים, בחיפוש המילה שֶׁבּוֹ – במשמעות אשר בתוכו, ולא במשמעויות שְׁבוּ (ציווי לשבת או לשבּות), שַׁבוּ (תפסו שבויים), או שָׁבוּ (חזרו) – מנוע החיפוש, המקבל מילים לא מנוקדות וללא הקשרם או משמעותם, ימצא ציטוטים של כל המשמעויות, גם הלא רצויות.
לקריאה נוספת

אורה שורצולד, פרקים במורפולוגיה עברית (סדרה), האוניברסיטה הפתוחה
הערות שוליים

↑  התגבשות הדקדוק הנורמטיבי בעברית החדשה, מרדכי בן אשר (בכרטסת המקוונת של הספרייה הלאומית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4170560-9  NKC: ph139266
קארין אלהרר

קארין אלהרר-הרטשטיין (נולדה ב-9 באוקטובר 1977, כ"ז בתשרי ה'תשל"ח) היא חברת הכנסת מטעם מפלגת יש עתיד וחברת הוועדה לבחירת שופטים. עורכת דין במקצועה, שימשה כמנהלת מערך הקליניקות המשפטיות באוניברסיטת בר-אילן וכיו"ר הוועדה לביקורת המדינה. היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד שרת האנרגיה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

אלהרר נולדה וגדלה בחולון למוטי וקולט אלהרר, ילידי מרוקו. בוגרת תיכון קוגל. סיימה תואר ראשון במשפטים במסלול האקדמי המכללה למינהל, ותואר שני במשפטים עם התמחות בזכויות אדם בבית הספר למשפטים של אמריקן יוניברסיטי (Washington College of Law, American University), בוושינגטון די. סי. שבארצות הברית, במסגרת תוכנית המשפטנים של הקרן החדשה לישראל. במהלך לימודי התואר השני התמחתה במסגרת ארגונים אמריקאיים העוסקים בזכויות אנשים עם מוגבלות: AAPD – ארגון הגג של אנשים עם מוגבלות; ו-MDRI, העוסק בזכויות ובשילוב בקהילה של אנשים עם מוגבלות נפשית בארצות מתפתחות.
קריירה > תחום המשפט

לאחר סיום לימודיה, בשנת 2005, שבה לישראל, והחלה לעבוד בקליניקה המשפטית לזכויות אנשים עם מוגבלות בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת בר-אילן. ב-2008 מונתה לתפקיד מנהלת מערך הקליניקות המשפטיות של הפקולטה. בתקופת ניהולה הוקמו במסגרת המערך, קליניקה למשפט עברי וקליניקה לזכויות קשישים וניצולי השואה, והמערך גדל לשמונה קליניקות משפטיות.
קריירה > תחום החקיקה

אלהרר פעילה בתחום החקיקה לקידום זכויות אנשים עם מוגבלויות. היא הגישה מספר עתירות עקרוניות בתחום זה, שתרמו לשינויים בנושא העסקת סייעות אישיות והסעות במסגרות החינוך המיוחד ובפעילות מול המוסד לביטוח לאומי באשר לתשלום גמלת ילד נכה לילדים עם לקות בתחום הקשת האוטיסטית.
פעילות ציבורית

הייתה ממייסדי התנועה למלחמה בעוני בישראל, בה פעלה בתחום הסיוע המשפטי למעוטי יכולת כלכלית. נמנית עם מקימי התוכנית שכר מצווה, המאפשרת סיוע משפטי חינם לנזקקים. ניהלה את התוכנית "הלכה למעשה" בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, שנועדה להגביר את מעורבותם של סטודנטים בקורסים במשפט ציבורי במסגרת הקהילה.
חברה בוועדה המייעצת לנציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות, ובוועדת הסיוע המשפטי של לשכת עורכי הדין בישראל; חברה בוועד המנהל של ארגון קשר, המסייע למשפחות של ילדים ובוגרים עם מוגבלות; חברת המועצה הציבורית של ארגון כל-זכות; חברת המועצה הציבורית של ארגון מידות לבדיקת היעילות של עמותות בישראל.
פעילות פוליטית > הכנסת ה-19

באוקטובר 2012 הצטרפה אלהרר למפלגת יש עתיד והוצבה במקום העשירי ברשימת מועמדי המפלגה בבחירות לכנסת ה-19. היא נבחרה לכנסת לאחר שמפלגתה זכתה ב-19 מנדטים, ושימשה כחברה בוועדת הכספים, בוועדת הכלכלה, בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובוועדת האתיקה. שימשה כראשת קבוצת הידידות הפרלמנטרית ישראל-מונקו וכיושבת-ראש השדולה למען שילוב ילדים עם מוגבלויות במערכת החינוך.
ביוני 2014 החלה לכהן כיו"ר הוועדה המיוחדת לדיון בהצעת חוק השידור הציבורי. הוועדה הכינה לקריאה שנייה ושלישית את חוק השידור הציבורי החדש, שקבע כי ב-2015 תיסגר רשות השידור ותחתיה יקום תאגיד שידור ציבורי חדש. פעילות הוועדה עוררה מחאה מצד ועדי העובדים ברשות השידור ומצדם של חברי כנסת מהאופוזיציה. עובדי הרשות אף הפגינו מול ביתה של אלהרר. ביולי 2014 סיימה הוועדה את הדיונים בהצעת החוק. שבועיים לאחר מכן אושר החוק במליאת הכנסת. ביום תחילת החוק פוטרה ההנהלה הבכירה ברשות השידור וסמכויות הניהול עברו לידיו של הכונס הרשמי במשרד המשפטים עד ליום הקמתו של תאגיד השידור החדש, במסגרת הרפורמה ברשות השידור.
פעילות פוליטית > הכנסת ה-20 וה-21

לקראת הבחירות לכנסת ה-20 הוצבה במקום השמיני ברשימת יש עתיד לכנסת, ונבחרה לכהונה שנייה לאחר שמפלגתה זכתה ב-11 מנדטים. עם הרכבת הקואליציה, והישארותה של מפלגתה באופוזיציה, מונתה לכהן כראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה בכנסת עד ל-24 באוקטובר 2017, אז החליפה אותה בתפקיד שלי יחימוביץ'.
בישיבתה של הוועדה לביקורת המדינה, באולם הסנאט של אוניברסיטת חיפה, בנושא זיהומי האוויר בחיפה, ח"כ אלהרר הזהירה בדברה על הזיהומים בחיפה: "מדובר בפצצת זמן מתקתקת". לדבריה, "כולם מודעים - וכמעט לא עושים דבר. זו סכנה יומיומית לאזרחי הצפון, ואסור למדינה להפקיר את תושבי מפרץ חיפה, מבחינה ביטחונית ובריאותית. לא ניתן לעוד ועוד דו"חות לחלוף בלי לעשות דבר".
בשנת 2016, זכתה באות "אבירת איכות השלטון" מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל.
בשנת 2017, זכתה באות "הפרלמנטר המצטיין" של המכון הישראלי לדמוקרטיה.
פעילות פוליטית > הכנסת ה-22 וה-23

בבחירות לכנסת העשרים ואחת בשנת 2019, לאחר השתלבותה של מפלגת יש עתיד ברשימת כחול לבן, הוצבה במקום ה-16, ונבחרה לכהונה שלישית בכנסת כשהרשימה קיבלה 35 מנדטים.
אלהרר הוצבה באותו המיקום גם בבחירות לכנסת ה-22 וה-23 ונכנסה לכנסת.
פעילות פוליטית > הכנסת ה-24 - שרת האנרגיה

ב-5 במאי 2021, מונתה אלהרר ליו"ר הועדה המסדרת בכנסת ה-24.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הוצבה במקום הרביעי ברשימת "יש עתיד" ונכנסה לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ל-17 מנדטים. עם הקמת ממשלת ישראל ה-36 מונתה לשרת האנרגיה ונכנסה לתפקידה ביוני 2021. אלהרר היא האישה הראשונה העומדת בתפקיד זה והשרה הראשונה בישראל המתניידת בכיסא גלגלים.
ב-9 באוגוסט 2021 שוחחה עם שר הנפט המצרי וסיכמה עימו על שיתוף פעולה לייצוא מחדש של גז נוזלי, החלטה עליה מחו ארגוני הסביבה שדרשו תחתיו מעבר לאנרגיות מתחדשות לאור סכנות משבר האקלים.
ב-31 באוגוסט, הכריזה אלהרר על הפסקת מתן רישיונות לחיפוש נפט יבשתי בישראל, אך בפועל לא עצרה חיפושי נפט וגז חדשים בערבה, בטענה שלא תעשה זאת לרישיונות שכבר התקבלו. על צעד זה ספגה ביקורת מארגוני הסביבה.
היא קידמה את הצטרפות ישראל ליוזמה אמריקאית-אירופית להפחתה של פליטות המתאן.
באוקטובר 2021, חתמה על הסכם להגדלת אספקת העברת המים לירדן.
בנובמבר 2021, בועידת האקלים בגלאזגו, לא יכלה להיכנס לאולם הנאומים בגלל בעיית נגישות. ראש ממשלת בריטניה בוריס ג'ונסון, התנצל בפניה בפגישה רשמית, איתה ועם ראש ממשלת ישראל, נפתלי בנט.
ב-15 בדצמבר 2021, הודיעה על החלטתה להפסיק את מתן הרישיונות לחיפושי גז טבעי בתחומי ישראל לשנת 2022.
ב-14 ביוני 2023, נבחרה לנציגה מטעם הכנסת בוועדה לבחירת שופטים ברוב דחוק של 58 בעד ו-56 נגד.
חיים אישיים

אלהרר מתמודדת עם מחלת ניוון שרירים, ומתניידת באמצעות כיסא גלגלים. היא נשואה ואם לשני ילדים. מתגוררת בראשון לציון. אלהרר דוברת עברית, אנגלית וצרפתית.
מאיר פעיל

מאיר פעיל בשנת 2003 לערך
מאיר (מאיר'קה) פָּעִיל (פִּילַבסקי) (19 ביוני 1926 – 15 בספטמבר 2015) היה אלוף-משנה בצה"ל, לוחם בפלמ"ח, היסטוריון צבאי, חבר הכנסת ופעיל שמאל ישראלי.
ביוגרפיה

פעיל נולד בקיץ 1926 בירושלים, בנם של נחום וברכה פילַבסקי. אביו היה פועל בחברת אשלג ארץ-ישראלית בים המלח, השתייך מפלגתית לפועלי ציון שמאל והיה ביקורתי כלפי תפקידה של ההסתדרות הכללית.
מאיר פעיל התחנך בגן הילדים של חסיה סוקניק, המשיך ללימודים בבית הספר תחכמוני בעיר ולאחר מכן בבית החינוך לילדי עובדים בחולון, ואת לימודיו התיכוניים עשה בגימנסיה הריאלית בלפור בתל אביב. משנת 1937 היה חבר תנועת הנוער העובד ופעיל ביחידת הקשר של ההגנה.
ביוגרפיה > כלוחם > הפלמ"ח ומלחמת העצמאות

בחודש יולי 1943, לאחר שסיים את לימודיו, התגייס לפלמ"ח ושובץ בפלוגה ד'. בשנים 1943–1948 שירת בפלמ"ח. הוא עבר קורסי פיקוד ושימש בין היתר כמפקד כיתה, מפקד מחלקה ומפקד מחלקת סיירים, מדריך בקורס מפקדי מחלקות של "ההגנה" (1946) וסגן מפקד קורס מפקדי כיתות של הפלמ"ח (1947). הוא השתתף בהברחת עולים מלבנון וסוריה, בהתקפה על משטרת הר כנען, בסזון נגד האצ"ל בירושלים, בליל הגשרים בפיצוץ גשר בנות יעקב ועוד.
במלחמת העצמאות היה מפקד יחידה מטעם הש"י בירושלים שפעלה נגד הארגונים הפורשים (האצ"ל והלח"י), ולאחר מכן סגן מפקד גדוד בחטיבת הנגב ולבסוף קצין אגף המטה של החטיבה. לחם בשכונת ממילא בירושלים, בקרב על משטרת עיראק סואידן, בכיבוש באר שבע, במבצע חורב לסילוק המצרים מהנגב, מבצע לוט לפריצת הסגר על סדום מידי ירדן, במבצע עובדה לכיבוש הנגב הדרומי ואילת ועוד.
לטענתו, הקוד הפנימי העמוק ביותר של הפלמ"ח הוא החברות והיחס האישי בין הלוחמים. עוד טען, כי לוחמי הפלמ"ח היו חדורי אהבת ארץ ישראל יחד עם הכרה בכך שחייבים למצוא דרך חיים משותפת ומכובדת עם הערבים, על פי עקרון השוויוניות והחלוקה. פעיל היה ממייסדי עמותת "דור פלמ"ח" ואגודת "אהלי פלמח" להנצחת הארגון ולוחמיו.
ביוגרפיה > כלוחם > בצה"ל

ב-1948, לאחר פירוק הפלמ"ח, המשיך לשירות קבע בצה"ל. תחילה הדריך בקורס מפקדים ושימש כקצין באגף המבצעים. במבצע קדש היה מפקד גדוד 51 של חטיבת גולני ולחם בקרב רפיח. שאר תפקידיו לאחר המבצע: מדריך בבית הספר לפיקוד ומטה, מפקד חטיבה 11, מפקד בית הספר לקצינים, ראש מחלקת תורת הלחימה במטכ"ל ועוזר מפקד אוגדת השריון, ישראל טל, במלחמת ששת הימים. פרש מצה"ל בשנת 1971 בדרגת אלוף-משנה. תבע מאנשי הפיקוד גישה אנושית וחברית לפקודיהם.
ביוגרפיה > כפעיל פוליטי

ב-1973 ייסד פעיל את "תנועת תכלת-אדום", תנועת שמאל שדגלה בנסיגה מוחלטת משטחי יהודה, שומרון ועזה ובהקמת מדינה פלסטינית לצד מדינת ישראל. הוא נמנה עם הראשונים שקראו להקמת מדינה פלסטינית. התנועה התאחדה עם מק"י וכוחות שמאל נוספים למפלגת מוקד, שקיבלה בבחירות לכנסת השמינית (1973) רק מנדט אחד. פעיל נבחר לכנסת. לאחר פירוק "מוקד" ייסדו פעיל וחבריה הלא-קומוניסטים של התנועה את מחנה של"י. המפלגה זכתה לשני מנדטים בבחירות לכנסת התשיעית (1977) ופעיל נבחר לכנסת בשנית. היה חבר בוועדת החינוך וועדת הקליטה, והיה מהבולטים בחברי הכנסת של השמאל. קרא פעמים רבות למשא ומתן עם הפלסטינים ולמוכנות לנסיגה מהשטחים. היה ממייסדי המועצה הישראלית לשלום ישראלי-פלסטיני. במאי 1980 אולץ לפרוש מהכנסת לטובת איש "הפנתרים השחורים" סעדיה מרציאנו בהתאם להסכם הרוטציה שנחתם בסיעתו.
פעיל תמך בעיקרון שהאוכלוסייה הערבית נפגעה במלחמת תש"ח. עם זאת טען כי בעיית הפליטים הפלסטינים לא נבעה רק מכך שצה"ל גירש אותם: חלקם גורשו וחלקם ברחו תוך כדי המלחמה כשהיא נטתה לרעתם, וכי היו גם יהודים שגורשו או פונו.
נמנה עם הטוענים שהעלון שכתב אבא קובנר על הקרב על ניצנים, בו תקף בחריפות את כניעת חברי קיבוץ ניצנים, היה הכרחי כדי למנוע בריחת חיילים. טען שהיה בדיר יאסין מיד לאחר הטבח שהתבצע שם, ראה את תוצאותיו ובמשך שנים תבע את התנצלות אנשי האצ"ל והלח"י שביצעו זאת. אורי מילשטיין, אליעזר טאובר ואריה יצחקי טענו כי פעיל הוא אחד מגורמי ההפצה העיקריים של סיפור הטבח, שלא היה לטענתם, והיקפו הגדול (פעיל טען שנהרגו 254 ערבים, בדומה למספר שטען בתחילה האצ"ל, וכי חלק מההרוגים נקשרו קודם). מילשטיין אף טען כי פעיל כלל לא היה במקום ובדה את הדברים מלבו וכן טוען גם טאובר, אף על פי שמצוי העתק של דו"ח אותו כתב פעיל למפקד ירושלים ובו פירט את תוצאות הטבח, כפי שראה (הדו"ח המקורי, לטענת פעיל, אבד).
פעיל היה איש שמאל ציוני שהצדיק את פעולות צה"ל עד מלחמת ששת הימים, כולל מלחמה זו, וטען לרצון ישראל בשלום, שלא התקיים בזמנו בצד הפלסטיני. מאז מלחמת ששת הימים, אשר אחת מתוצאותיה היו השינוי הדמוגרפי עם קבלת מעל מיליון תושבים פלסטינים תחת שלטון ישראל, לא קיבל את "הסיפוח האיטי דה-פקטו" של השטחים הכבושים ובניית התנחלויות דוגמת כפר עציון.
על פי חברת הכנסת לשעבר, מרשה פרידמן, על אף שהתבדח בנושא הכאת נשים בידי בעליהן, "רק אחד מחברי הכנסת שנכחו במליאה דיבר בזכות הנשים. זה היה מאיר פעיל, שאמר: ‘ייתכן שלתנועה זו [הפמיניסטית] יש מה לומר, בעוד שאנו לא מבינים אותה ומבטאים זאת על ידי ציניות צברית טיפוסית. ח"כ פרידמן היא בהחלט תופעה מיוחדת במינה בכנסת שלנו”.
ביוגרפיה > כהיסטוריון

פעיל למד היסטוריה כללית ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת תל אביב. בשנת תש"ל (1970) סיים לימודי תואר שני בהצטיינות יתרה, עם עבודת גמר שכותרתה "התפתחות הפיקוד העליון של ארגון ההגנה: מ-1920 ועד הקמת צה"ל במאי–יוני 1948", ובשנת תשל"ג קיבל תואר דוקטור בהיסטוריה צבאית, כללית ומזרח-תיכונית; כותרת הדיסרטציה: "התפתחות המבנה ומערכת הפיקוד של ארגון ההגנה בין 1945–1948, מארגון מיליציוני וטריטוריאלי לארגון צבאי ארצי ונייד, המכין עצמו לקראת מאבקים מזוינים זעירים וסדירים בהיקף כלל ארצי". ב-1974 זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית. בתש"מ-1979 ראתה עבודתו אור כספר בהוצאת זמורה, ביתן, מודן בשם "מן ה"הגנה" לצבא הגנה". במהלך לימודיו לתארים מתקדמים לימד באוניברסיטת תל אביב, אולם לאחר סיום לימודיו נדחתה בקשתו להצטרף לסגל האוניברסיטה.
נמנה עם צוות העורכים והיועצים המדעיים של האנציקלופדיה "בריטניקה לנוער". שימש רכז אקדמי בעמותה לחקר כוח המגן העברי ע"ש ישראל גלילי.
בשנותיו האחרונות סבל ממחלת אלצהיימר. פעיל נפטר בשנתו בבית החולים איכילוב ונקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא. הותיר אחריו את רעייתו חסידה, סופרת ילדים, שני בנים, שתי בנות ואחד עשר נכדים.
אחיו הצעיר היה עודד פילבסקי.
ספריו

מן ה"הגנה" לצבא הגנה, תל אביב: זמורה, ביתן, מודן, תש"מ 1979.
מעבדות שחורה לחרות טרגית: מרד העבדים השחורים בהאיטי בהנהגת טוסיין לוברטיר, 1789–1804 (עריכה: ליאורה שגב), תל אביב: פפירוס, תשמ"ב 1981.
מנחם ברינקר, מאיר פעיל, עדי צמח, עיונים בתרבות הפוליטית בישראל, ירושלים: הבמה לביקורת החברה והתרבות בישראל על שם צביקה דויטש, 1985.
התפתחות כוח המגן העברי 1907–1948, תל אביב: משרד הביטחון (ספרית אוניברסיטה משודרת), תשמ"ז 1987.
עצמאות: תש"ח–תש"ט, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור (ספרית אוניברסיטה משודרת), תש"ן 1990.
מאיר פעיל, עזריאל רונן, קרע בתש"ח, רמת אפעל: מרכז ישראל גלילי, 1991.
מאיר פעיל [ואחרים], טוהר הנשק: שיח מפקדים, משפטנים ומחנכים, רמת אפעל: יד טבנקין (סמינר סוגיות בביטחון ישראל), 1991. (חוברת)
חלק מן הערכים על מלחמת העצמאות אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992
פלמ"ח: הכוח המגויס של ה"הגנה", תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור (ספרית אוניברסיטה משודרת), תשנ"ה 1995.
אברהם זהר, מאיר פעיל, הפלמ"ח הימי (פלי"ם), תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור; רמת אפעל: העמותה לחקר כוח המגן על שם ישראל גלילי, תשס"א 2001.
המפקד: מנהיגות צבאית בדרכי נועם, בני ברק: הקיבוץ המאוחד, 2003. (מבוסס "גם על ניסיונו האישי של המחבר".)
מאיר פעיל ופנחס יורמן, מבחן התנועה הציונית – 1931–1948: מרות ההנהגה המדינית מול הפורשים, תל אביב: צ’ריקובר מוציאים לאור, תשס"ג. ("מחקר היסטורי המגולל את תולדות העימות בין התנועה הציונית והיישוב העברי המאורגן לבין ארגוני הפורשים – אצ"ל ולח"י.")
מאיר פעיל, אברהם זהר, עזריאל רונן, פלמ"ח: פלוגות המחץ בהגנה ובצה"ל 1941–1949; עורך: אריה אידן, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשס"ח 2008.
עופר פעיל (איסוף ועריכה), מאירק'ה: מאיר פעיל, מפקד, מחנך, היסטוריון ופוליטיקאי - פרקי חיים ומאמרים - הוצאת צפרא, 2015
הערות שוליים

↑  ורד לוי-ברזילי, לפקודה תמיד אנחנו, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2001.
1 2   יחיעם ויץ, מהפלמ"ח לשמאל הרדיקלי: צמתים בחיי מאיר פעיל, באתר הארץ, 12 במרץ 2015
↑  מאיר פעיל, "האמת החצויה של דיר-יאסין", "ידיעות אחרונות", 20 באפריל 1972
↑  דיר-יאסין - הטבח שלא היה
↑  URI Milstein + Tantura, www.ee.bgu.ac.il (ארכיון)
↑  דיר יאסין: סוף המיתוס, כנרת, זמורה-ביתן מוציאים לאור, 2017, עמ' 204-212
↑  ראו עוד פרשת דיר יאסין#התייחסויות לתוצאות הקרב
↑  נתי גבאי, מרשה פרידמן: האישה הראשונה שדרשה למגר את האלימות כלפי נשים, בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 25.11.2019
↑  יעקב בר-און, ‏"הכי טוב להצביע בשביל הגנרלים. מה זה, לאן הגענו?", באתר מעריב אונליין, 1 באפריל 2019
↑  מקבלי התוארים והתעודות באוניברסיטת ת"א תשל"א, דבר, 25 ביוני 1971
↑  ההחלטה שלא להעסיק את מאיר פעיל - לא בשל דעותיו, דבר, 23 במרץ 1973
דורון רוזנבלום, פעיל, סוציאליסט ומזועזע, דבר, 30 במרץ 1973; המשך
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266227905171  BnF: cb155358838 (data)  GND: 1077453701  ISNI: 0000 0000 6664 4758  LCCN: n83071405  SUDOC: 16706424X  VIAF: 90738935   WorldCat (עם VIAF): 90738935 
קברו של מאיר פעיל, בבית הקברות מנוחה נכונה כפר סבא
ג'ונתן ג'נינגס
ראשית חייו

ג'ונתן ג'נינגס, בנם של ג'ייקוב ומרי קנדי ג'נינגס, נולד בעיירה רדינגטון שבמחוז האנטרדון, ניו ג'רזי, או במחוז רוקברידג', וירג'יניה. הוא היה השישי מבין שמונת ילדי המשפחה. אביו היה רופא, מיסיונר פרסביטריאני וכומר מוסמך בכנסייה ההולנדית הרפורמית. אימו, שהייתה אישה משכילה ועסקה ברפואה, הייתה בתו של סמואל קנדי, כומר פרסביטריאני בבסקינג רידג', ניו ג'רזי. ככל הנראה היה לה תואר ברפואה, והיא סייעה לבעלה בעבודתו. בערך ב-1790 עבר אביו של ג'נינגס עם משפחתו לדנלופ קריק שבמחוז פאייט, פנסילבניה, שם גדל ג'נינגס הבן עד לבגרותו. לאחר מות אימו ב-1792, גודל ג'נינגס על ידי אחותו הגדולה, שרה, ועל ידי אחיו, אבנעזר. ג'נינגס היה קשור במיוחד לאחיו אבנעזר ולאחותו הצעירה, אן, לבעלה, דייוויד ג. מיטשל, שהיה גם הוא רופא. הוא למד בבית, ולאחר מכן למד בבית ספר יסודי בקאנונסבורג, פנסילבניה, שם הוא השלים את חינוכו הבסיסי. שניים מחבריו לספסל הלימודים, ויליאם הנדריקס וויליאם ו. ויק, יהיו לימים בעלי בריתו הפוליטיים. ג'נינגס למד משפטים בוושינגטון, פנסילבניה. עוד לפני 1806 הוא כבר עזב את פנסילבניה ועבר לסטיובנוויל, אוהיו, שם לאחיו, עובדיה, היה משרד עורכי דין.
ב-1806 שם ג'נינגס את פעמיו מערבה לג'פרסונוויל שבטריטוריית אינדיאנה, אך נשאר שם זמן קצר בלבד. בראשית 1807 הוא עבר לווינסנס, בירת הטריטוריה, כדי לפתוח משרד עורכי דין משל עצמו, ובאפריל אותה שנה הוא התקבל ללשכת עורכי הדין. לג'נינגס היו קשיים להשתכר כעורך דין, זאת לאחר שהוא הבין שהיו בטריטוריה מעט מדי לקוחות כדי שסדר יומו יהיה מלא. ביולי 1807 הזמין אותו פקיד הקרקעות הפדרלי בווינסנס, נתניאל יואינג, ידידו של ג'נינגס עוד מפנסילבניה, לקבל משרה כעוזר לג'ון בדולט, רשם הקרקעות הפדרלי במשרד בווינסנס. יחד עם בדולט, עסק ג'נינגס בעסקי קרקעות. הוא רכש כמות משמעותית של שטחי קרקע והפיק רווחים ניכרים. באותה שנה היה ג'נינגס לעוזר הפקיד של בית המחוקקים של הטריטוריה והמשיך לעסוק בעסקי קרקעות.