stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס הרשאפט
קריירה אקדמית

הרשאפט קיבל את התואר הראשון שלו בשנת 1955 מאוניברסיטת קונטיקט. את לימודיו המשיך בבית הספר הפוליטכני של ברוקלין כיום חלק מאוניברסיטת ניו יורק. את תואר הדוקטור שלו בכימיה אי-אורגנית קיבל בשנת 1961 מאוניברסיטת המדינה של איווה (אנ'), ועבד בוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית. לאחר מכן, עבר לישראל והרצה בטכניון בנושא הקריסטלוגרפיה בקרני רנטגן. בשנת 1963 שב לארצות הברית ועבד במכון המחקר הצבאי 'The Center for Naval Analyses' (אנ'). בשנת 1967, החל לעבוד בגראמן ועסק בתחום ניהול פסולת מוצקה (אנ') ובבקרת זיהום מים ואוויר. בשנת 1969, שנה לפני יום כדור הארץ הראשון, הוא ארגן וניהל סמינר טכנולוגי סביבתי בהשתתפות גורמים משלוש מדינות (ניו יורק, ניו ג'רזי ודלאוור). בשנת 1972, עבר הרשאפט לוושינגטון די. סי. ועסק בייעוץ אסטרטגי בחברת בוז אלן המילטון (אנ') בתחום ניהול משאבי טבע (אנ'). בתקופה זו עסק גם בייעוץ בתחום לימודי הסביבה (אנ') בסוכנות להגנת הסביבה. בין השנים 1977 – 1981 עבד כמדען בכיר בתאגיד Mitre (אנ') ועסק במחקר ופיתוח בתחום ניהול פסולת.
פעילות חברתית > חופש מדת

בשנת 1961, כאשר עבד כמרצה לכימיה בטכניון, הרשאפט ארגן בתל אביב הפגנה גדולה בעד חופש דת, ובפעולה זו הקים לתחייה את הליגה למניעת כפייה דתית (ארגון שתמך בנישואים אזרחיים והתנגד להגבלות תנועה בשבת). מאוחר יותר, התמנה הרשאפט למזכיר הליגה בסניף ירושלים. לאחר שנתיים, חזר לארצות הברית והקים ארגון מקביל בשם 'ארגון שוחרי חופש הדת בישראל'. בין השנים 1965 – 1978 היה חבר מועצת המנהלים בארגון 'The American Humanist Association' (אנ') המקדם הומניזם חילוני.
הוקרה

בשנת 1998, נבחר להיכלל בהיכל התהילה האמריקאי לצמחונות.
בשנת 2001, נבחר להיכלל בהיכל התהילה האמריקאי לזכויות בעלי חיים.
הרשאפט חבר כבוד באגודה הצמחונית הבינלאומית.
ראו גם

כל יום הוא טרבלינקה - ספר עיון העוסק ביחס בין דיכוי בעלי החיים לדיכוי בני אדם.
זכויות בעלי חיים
הערות שוליים

1 2  ד"ר אלכס הרשפט: מגטו ורשה למאבק למען זכויות בעלי חיים, באתר יוטיוב
1 2 3 4 5 6  24 carrot award, Vegetarians in Paradise
1 2 3  Capital News Service, Holocaust survivor heads animal rights group Alex Hershaft throws himself into cause, November 24, 1996
1 2  Dr. Alex Hershaft, Interviewly, 2014
↑  Hershaft,Alex, Advances in Solid Waste Treatment Technology, 1972
1 2  Alex Hershaft PhD, International Vegetarian Union (IVU)
↑  Humanist Manifesto II, American Humanist Association
↑  Resources and pollution control: demonstration of a comprehensive assessment, United States. Environmental Protection Agency. Office of Environmental Processes and Effects Research
↑  הליגה נפצעה אך לא מתה, מעריב, 5 בדצמבר 1962
↑  נילי פרידלנדר, מי שרוצה לנצל את הפעילות בליגה לצרכים פוליטיים או אישיים, שלא יתאכזב, אומר יו"ר הליגה בשיחה עם סופרת מעריב, מעריב, 1 בדצמבר 1965
↑  הליגה למניעת כפייה דתית דנה בפעולותיה, מעריב, 10 ביוני 1962
1 2  לעולם לא עוד, אלכס הרשאפט, ניצול גטו ורשה: הלקח לא נלמד
1 2  Meet the Leaders of JVNA, Jewish Vegetarians of North America
↑  דדי שי, גנדי והתנועה לזכויות בעלי-חיים, אנימלס
↑  Joseph Connelly, The Brains Behind the Great American Meatout, VegNews
↑  הנשיא מארח - כנס טבעונות, תוכנית הבוקר של אורלי וגיא, ערוץ עשר
↑  U.S. ANIMAL RIGHTS HALL OF FAME, The Animal Rights National Conference
אלכס הרשאפט עם ראובן ריבלין, הנשיא הישראלי - מחזיקים חולצה עליה כתוב: "איני אוכל את החברים שלי" - מאי 2015
אלכס הרשאפט - הרצאה באוניברסיטת תל אביב. מאי 2015
אוניברסיטת ארץ הקודש

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 מוסד חינוכי
 תקופת הפעילות:  1986–הווה (כ־38 שנים) 
 מייסדים:  Stephen J. Pfann 
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°43′46″N 35°12′12″E﻿ / ﻿31.729322361035°N 35.203354221635°E﻿ / 31.729322361035; 35.203354221635
 www.uhl.ac
 he
 
אוניברסיטת ארץ הקודש (באנגלית: University of the Holy Land) הוא מוסד פרטי נוצרי להשכלה גבוהה הפועל בישראל. המוסד אינו מוכר כמוסד אקדמי על ידי הרשויות בישראל או בארצות הברית.
הצוות

בראש המוסד עומד ד"ר סטפאן פפאן. במוסד אנשי צוות אקדמיים יהודים ונוצרים, בהם חוקר העתיקות האנגלי שמעון גיבסון (אנ') העוסק רבות בעתיקות בארץ הקשורות בנצרות. מרצה אורח קבוע הוא חוקר העתיקות ד"ר גבריאל ברקאי.
עובדי המוסד קידמו את הקמת המוזיאון הפתוח כפר נצרת.
לימודי המשך

כאמור, המוסד אינו מוּכַּר כמוסד להשכלה גבוהה לא בארצות הברית ולא בישראל.[דרוש מקור] הוא מוכר כמוסד לימודים דתי, בידי האיגוד התאולוגי האסייתי.[דרוש מקור]
בין היתר, מציע המוסד שילוב של תוכניות קצרות בנות שבועות אחדים או עונת לימודים בודדת, במסגרת הלימודים באוניברסיטה נוצרית אחרת בעולם.
לפי אתר המוסד, תלמידיו התקבלו ללימודי המשך לתואר שלישי באוניברסיטאות מכובדות ובהן אוניברסיטת הלסינקי, אוניברסיטת בראון, אוניברסיטת אברדין, הסמינר התאולוגי היהודי (מכון שכטר) של התנועה הקונסרבטיבית, והאוניברסיטה העברית בירושלים.[דרוש מקור]
מקומה ותולדותיה

האוניברסיטה הוקמה על ידי המרכז לחקר הנצרות הקדומה (Center for the Study of Early Christianity) בשנת 1986. היא שוכנת ברחוב הרוזמרין 1104 בשכונת גילה בירושלים.
הערות שוליים

1 2  colleges רשימת מכללות מוכרות שאינן מאושרות בארצות הברית
↑   ניר חסון, ויכוח ארכיאולוגי עשוי לזכות את הרומאים מהחרבת חומת המקדש, באתר הארץ, 2 בינואר 2015
↑  בעלי ידע שזהו קבר ישו דוד הורוויץ, ינואר 2008 (באנגלית, אתר ג'רוזלם פוסט)
↑  בתקציר הספר "ימיו האחרונים של ישו" (באנגלית), תקציר אותו כתב בעצמו והמפורסם באתרי מכירות הספרים אתר אמזון ובברנס אנד נובל, רשם: מסקנותיי בנוגע לישו ולירושלים עשויים להיות שנויים במחלוקת (אתר אמזון, The Final Days of Jesus)
1 2  מעמד אקדמי (באנגלית, אתר המכללה)
↑  למה ללמוד אצלנו (באנגלית, אתר המכללה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009647290405171  VIAF: 1205161938093039870005   WorldCat (עם VIAF): 1205161938093039870005 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוניברסיטאות ומכללות ובנושא ירושלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קרל פלנטין

| --- | --- |

פלנטין כפי שצויר על ידי אויגן רוזנפלד (1940-1870)
 לידה:  4 ביוני 1882 מינכן, ממלכת בוואריה, האימפריה הגרמנית 
 פטירה:  9 בפברואר 1948 (בגיל 65) פלאנג, בוואריה, גרמניה תחת מנהל בריטי-אמריקאי ("ביזוניה") 
 מקום קבורה:  פלאנג 
 שם לידה:  פלנטין לודוויג פיי
 סוגה מועדפת:  קברט גרמני,  מערכונים קומיים, סרטים קצרים, סלפסטיק
 מדינה:  גרמניה
 תקופת הפעילות:  מ-1902 
 מקום לימודים:  Grundschule an der Herrnstraße 
 יצירות בולטות:  מערכונים, קופלטים ושירים
 בת זוג:  גיזלה לבית רוייס  
 צאצאים:  ברטל פלנטין, גיזלה פלנטין 
 פרופיל ב-IMDb
 
קרל פלנטין או ולנטין (בגרמנית: Karl Valentin, בשמו האמיתי פלנטין לודוויג פיי (בגרמנית: Valentin Ludwig Fey; ‏ 4 ביוני 1882 מינכן  – 9 בפברואר 1948 פלאנג) היה קומיקאי, אמן קברט גרמני, ליצן, שחקן תיאטרון וקולנוע, זמר-יוצר עממי, מחבר מערכונים וקופלטים, במאי ומפיק קולנוע גרמני בווארי. השפיע רבות על התרבות הגרמנית בימי רפובליקת ווימאר. פלנטין כיכב בהרבה סרטי ראינוע בשנות ה-1920 וכונה לפעמים "צ'ארלי צ'פלין של גרמניה" .
יצירתו השפיעה בצורה מהותית על אמנים כמו ברטולט ברכט, סמואל בקט, לוריו, וילי אסטור, גרהרד פולט והלגה שניידר.
ביוגרפיה > שנותיו הראשונות

קרל פלנטין נולד בשם פלנטין לודוויג פיי ברובע אאו של מינכן בשנת 1882 כבנם של יוהאן פלנטין פיי ושל מריה יוהנה שאטה.
כעבור ימים אחדים הוטבל בנצרות האוונגלית. פלנטין גדל כילד יחיד, כשאחותו ושני אחיו הגדולים מתו זמן קצר אחרי לידתו ממחלת הדיפתריה. הוא גדל במשפחה מן המעמד הבינוני. אביו היה שותף לחברה להובלות רהיטים. אחרי שבשנים 1888–1895 למד בבית ספר עממי (שאותו השווה מאוחר יותר לבית כלא) היה למשך שלוש שנים שוליה של נגר. עד שנת 1901 עבד במקצוע זה. עם זאת, משהוקסם על ידי עולם הקברט והתיאטרונים, התחיל להופיע בעצמו כ"קומיקאי מועדונים" ("Vereinshumorist").
ביוגרפיה > השנים 1931-1902

הופיע במופע רביו באולם "צויגהאוס" בנירנברג, שבו השתמש לראשונה בשם הבמה "קרל פלנטין".
אחרי מות אביו בשנת 1902 הצטרף פלנטין לאמו בניהול חברת ההובלה המשפחתית "פאלק ופיי" שלבסוף פשטה רגל ונמכרה בשנת 1906.
יחד עם אמו עבר לגור בעיר הולדתה ציטאו בסקסוניה. הוא בנה לעצמו "תזמורת של אדם אחד" מורכבת מ-21 כלים וסייר איתה במהלך שנת 1906. עוד במינכן לקח שיעורי גיטרה אצל היינריך אלברט.
אחרי סיור הופעות מוצלח בערים שונות חזר פלנטין בשנת 1908 למינכן, שם כתב את המונולוג "Das Aquarium " (האקוואריום). העסקתו על במת הזמרים העממיים שב"פרנקפורטר הוף" שמה קץ לקשייו הכלכליים. פלנטין פיתח באותה עת שפת גוף גרוטסקית ומשחק בעל אירוניה עצמית שכבשו את הקהל. בשנת 1911 פגש את אליזבת ולאנו, שאימצה את שם הבמה "ליזל קרלשטאט" והפכה לשותפתו לצמד אמנותי מפורסם על הבמה. לבד או יחד איתה הוא הציג בפני הקהל מערכונים קומיים בניב הבווארי העשיר.
באותה שנה התחתן עם גיזלה רוייס (Royes) שהייתה עובדת במשק הבית המשפחתי. 
אחרי 1912 פתח פלנטין אולפן סרטים משלו וצילם מערכונים ב-40 סרטים אילמים קצרים. בשנת 1929 הפיק פלנטין את הסרט האילם האחרון שלו Der Sonderling (התמהוני). אחרי שנת 1914 העלה על הבמה תוכנית בידור בשם Tingeltangel (שכלל, בין השאר, את המערכון "Die Orchesterprobe" (החזרה של התזמורת) ועוד כעשרים גרסאות שלה.
בימי מלחמת העולם הראשונה קיבל פלנטין פטור מהשירות הצבאי בגלל מחלת האסתמה . בימי המלחמה המשיך לחבר מערכונים ופזמונים, חלקם גרסאות טריוויאליות של שירי המלחמה. ב-1915 הפך למנהל הקברט "וינה-מינכן" במינכן.
ביוגרפיה > השנים 1931-1902 > שיתוף הפעולה עם ברטולט ברכט

בשנת 1922 ברטולט ברכט הופיע לצידם של פלנטין וקרלשטאט בתצלום הפרודיות האוקטוברפסט של פלנטין. ברכט צפה באופן קבוע במופעי הקברט של פלנטין במבשלות של מינכן והשווה אותו לצ'פלין, במיוחד בגלל רתיעתו מחיקויים זולים ומפסיכולוגיה בגרוש.
באותה שנה ,1922 יחד עם ברטולט ברכט העלה פלנטין פרודיה לפי המחזה של האחרון "Trommeln in der Nacht" (תופים בלילה) על במת התיאטרון קאמרשיפל בעיר.
עבודתם המשותפת השפיעה על יצירותיו העתידיות של ברכט.
בשנת 1923 הופיע פלנטין בסרט הסוריאליסטי סלפסטיק שאורכו חצי שעה ושנקרא Mysterien eines Friseursalons 1923 (מסתורין של מספרה).
תסריט הסרט נכתב על ידי ברטולט ברכט והוא בוים על ידי אריך אנגל. השתתפו בו גם ליזל קארלשטאט ושורה של אמני קברט גרמני, קולנוע ותיאטרון, כולל: מקס שרק, ארווין פאבר, יוזף אייכהיים ובלנדינה אבינגר. אף על פי שהסרט לא הוצא מיד לבתי הקולנוע והושלם בפברואר 1923, הוא נבחר כאחד ממאת הסרטים החשובים ביותר של הקולנוע הגרמני.
ברכט כתב (כשהוא מתייחס לעצמו בגוף שלישי):
אבל האדם שממנו למד יותר היה הליצן פלנטין, שהופיע במבשלת בירה. הוא ביצע מערכונים קצרים שבהם גילם שכירים קשיי עורף, נגני תזמורת או צלמים, ששנאו את מעבידם וגרמו לו להראות מגוחך. את תפקיד המעביד שיחקה שותפתו, קומקאית עממית שניפחה את בגדיה ודברה בקול באס עמוק. כשהאיש מאוגסברוג (ברכט) יצר את המחזה הראשון שלו, והכניס בו סצנה של קרב בת שלושים דקות שאל את פלנטין מה צריך לעשות עם החיילים. "איך החיילים בקרב?". פלנטין השיב מיד: "הם חוורים. מתים מפחד, מחרבנים על עצמם"
זה היה הרעיון של פלנטין לשים גיר על פני השחקנים של ברכט בהצגת "אדוארד השני" שהוא הפיק
ב-1923 יצא פלנטין לסיוריו הראשונים בחוץ לארץ - בציריך ובווינה. בשנים 1924–1938 ערך סיורי הופעות בברלין. גם סופרים כמו אלפרד קר וקורט טוכולסקי העריכו את "להטוטי הלשון" שלו.
ביוגרפיה > השנים 1939-1931

ב-1931 פתח פלנטין במינכן תיאטרון משלו באולם גתה שבלאופולדשטראסה, אולם נאלץ לסגור אותו אחרי שמונה שבועות בלבד: התווכח עם כבאי האש בגלל בדל סיגריה בוער שנראה לו חיוני לאחד המערכונים. בשנים 1932 ו-1933 גילם מנהל קרקס נודד בסרט הקולנוע הראשון שלו "הכלה המכורה", עיבוד לקולנוע של האופרה מאת בדריך סמטנה בבימויו של מקס אופולס ב-1931 הפיק  גם סרט לפי "החזרה של התזמורת".
בימי המשטר הנאצי לא עזב את גרמניה. בדרך כלל שמר מרחק מסוים כלפי השלטון. ב-1934 פתח "פנופטיקום לנונסנס" שפעל חדשיים בלבד ונסגר. ניסיון חוזר ב-1935 נכשל שוב. משום כך התבזבזו חסכונותיו שלו ושל ליזל קרלשטאט. היא לקתה בהתמוטטות עצבים ונאלצה להפסיק את פעילותה לתקופה ארוכה.
אחרי משבר הפנופטיקום כשנשאר ללא כסף כתב  פלנטין בעיתון התעמולה המקומי Münchner Feldpost קטעים על נושאים לא פוליטיים. כתב לפעמים קטעים בעלי גישה סטירית כמו Auf zum Endsieg“ ( "עד לניצחון הסופי") או "Das letzte Aufgebot " (המחזור האחרון).
בשנת 1934 סרטו Der Firmling נאסר על ידי הצנזורה בגלל "פגיעה ברגשות הדתיים" ובשנת 1936 נאסר גם הסרט Erbschaft.
עשרות שנים מאוחר יותר בשנת 2007 פרסם המגזין "דר שפיגל" ידיעה לפיה הלשין פלנטין בפני השלטונות על שני אמנים שיחסיו איתם היו מעורערים וביקש לבדוק את מוצאם (הגזעי) האמיתי: אחד היה הבמאי ולטר ירוון, שהוא טען כי שמו האמיתי היה סמואל ווכרפפניג והשני, הסופר אויגן רוט. ירוון הצליח תוך ארבעה ימים להשיג את התעודה המאשרת את מוצאו הארי. באשר לאויגן רוט לא קרה לו דבר.
יצירותיו > סרטים קצרים ("פלנטינאדות")

Karl Valentins Hochzeit (1912 oder 1913) (חתונתו של קרל פלנטין)
Die lustigen Vagabunden (1912) (הנוודים העליזים)
Der neue Schreibtisch (1913 oder 1914) (שולחן הכתיבה החדש)
Die Schönheitskonkurrenz oder: Das Urteil des Paris (1921) (תחרות היופי או משפטו של פריס)
Der entflohene Hauptdarsteller (1921)
Mysterien eines Frisiersalons (1922) (מסתורין של מספרה)
Auf dem Oktoberfest (1923) (באוקטוברפסט)
Der Feuerwehrtrompeter (1929) (חצוצרן הכבאנים)
Im Photoatelier (1932) (בסטודיו של הצילומים)
Orchesterprobe (1933) (חזרת התזמורת)
Der Zithervirtuose (1934) (ויטואוז הציתר)
Es knallt (1934)
Der verhexte Scheinwerfer (1934)
Im Schallplattenladen (1934)
Der Theaterbesuch (1934)
So ein Theater! (1934) (איזה תיאטקון!)
Der Firmling (1934)
Musik zu zweien (1936)
Die Erbschaft (1936)
Strassenmusik (1936) (מוזיקת רחוב)
Ein verhängnisvolles Geigensolo (1936)
Die karierte Weste (1936)
Beim Rechtsanwalt (1936) (אצל עורך הדין)
Kalte Füße/Beim Nervenarzt (1936) (רגליים קרות/אצל רופא עצבים)
Der Bittsteller (1936)
Ewig Dein (1937)
(1938) או 1937 Selbst Valentin macht mit (סרט פרסומת עבור הבנק Deutsche Sparkasse)
1937או 1938 Nur nicht drängeln (סרט פרסומת עבור הבנק Deutsche Sparkasse)
München (1938) (מינכן)
Der Antennendraht/Im Senderaum (1938)
In der Apotheke (1941 (בבית מקרחת)
יצירותיו > סרטים עלילתיים

Der Kinematograph (1920) - הראינוע
Der Sonderling (1929) - התמהוני
Die verkaufte Braut (1932)| (הכלה המכורה) - סרטו הראשון עם קול - לפי האופרה מאת סמטנה
Kirschen in Nachbars Garten (1935) -דבדבנים בגן של השכן
Donner, Blitz und Sonnenschein (1936) - רעם, ברק ושמש
יצירותיו > מופעי רדיו (מבחר)

Buchbinder Wanninger ואנינגר, כורך הספרים
Radfahrer und Verkehrsschutzmann - רוכב האופניים ופקח התנועה
Der Trompeter von Säckingen - החצוצרן מזקינגן
Die Brille - המשקפיים
Das Aquarium - האקוואריום
Der Ententraum - חלום הברווזים
Der Hutladen - חנות הכובעים
Der Schäfflertanz ריקוד החבתנים
Der verlorene Brillantring - טבעת הבריליאנט האבודה
Die gestrige Zeitung - העיתון של אתמול
Der Notenwart -האחראי על התווים
Der neue Buchhalter - מנהל החשבונות החדש
Das Brilliantfeuerwerk זיקוקי דינור מבריקים
Semmelknödeln - הלחמניות העגולות
Der Spritzbrunnenaufdreher - סדרן המזרקה
יצירותיו > שירים (מבחר)

Die alten Rittersleut האבירים הישנים
Das Lied vom Sonntag - השיר של יום ראשון
הערות שוליים

↑  M. Schulte (red), Zeittafel, Alles von Karl Valentin München-Zürich, Piper, 1978 עמ'  37
↑   באתר 14.6.2009 Valentin schwärzte Kollegen bei Nazis an merkur.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007269339305171  PLWABN: 9810668616505606  BIBSYS: 90096770  BNE: XX1515521  BnF: cb11887760t (data)  CANTIC: a10379538  GND: 118625896  ICCU: SBLV161873  ISNI: 0000 0001 0908 4595  LCCN: n50046660  LNB: 000078020  MusicBrainz: f1e493e6-caa3-4918-8df4-056b0ed7fc49  NKC: jn20030418006  NLA: 35690853  NLK: KAC201103240  NTA: 068428561  PIC: 312706  RERO: 02-A017755673  RKD: 301997  SELIBR: 290589  SUDOC: 026673487  Trove: 1044270  ULAN: 500394564  VIAF: 64000542   WorldCat (עם VIAF): 64000542 
בית הוריו של קרל פלנטין, בעבר סימטת איזאר Isargasse 45, כיום סמטת צפלין 41 במינכן
קרל פלנטין מתאפר לפני מופע קברט. צילום משנת 1936
קרל פלנטין, ליזל קרשטאט ומלווה במשחקים האולימפיים בברלין,1936
ליזל קרלשטאט וקרל פלנטין
אדוארד קרד

| --- | --- |

קרד כפרופסור באוניברסיטת גלאזגו (סביב 1871).
 לידה:  23 במרץ 1835 גרינוק, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  1 בנובמבר 1908 (בגיל 73) אוקספורד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 מקום קבורה:  בית הקברות סנט ספולקר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת גלאזגו, בייליול קולג', אקדמיית גרינוק 
 מוסדות:  אוניברסיטת אוקספורד  אוניברסיטת גלאזגו 
 זרם:  אידיאליזם בריטי, הגליאניזם
 עיסוק:  פילוסוף 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית של אדינבורו תואר דוקטור עמית האקדמיה הבריטית 
 
אֶדוֹארְד קֵרְד (באנגלית: Edward Caird‏; 23 במרץ 1835 – 1 בנובמבר 1908) היה פילוסוף סקוטי.
קורות חייו

אחיו הצעיר של התאולוג ג'ון קרד (אנ'), הוא היה בנו של המהנדס ג'ון קרד, הבעלים של Caird & Company, שנולד בגרינוק (אנ') ברנפרושייר (אנ'), והתחנך באקדמיית גרינוק (אנ') ובאוניברסיטאות גלאזגו ואוקספורד (בוגר אוניברסיטה ב-1863). הוא היה עמית ומורה במרטון קולג' (אנ') באוקספורד משנת 1864 עד 1866.
בשנת 1866, הוא מונה לעמוד בראש הקתדרה לפילוסופיה מוסרית בגלאזגו, משרה שבה החזיק עד 1893. באותה שנה הוא הפך מאסטר בבייליול קולג', תפקיד ממנו פרש לגמלאות בשנת 1907. בשנת 1894 מונה לעמית כבוד של מרטון קולג'.
הוא התחתן עם קרוליין פרנסס ווילי (Caroline Frances Wylie) בשנת 1867. לא היו להם ילדים.
הוא נבחר לעמית כבוד של החברה המלכותית של אדינבורו (אנ') בשנת 1900.
במאי 1902 הוא היה בקרנארבון כדי לקבל את תואר הכבוד D.Litt (אנ'). (דוקטור של כתבים) מאוניברסיטת ויילס (אנ') במהלך הטקס למינוי הנסיך מוויילס (לימים ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת) כנשיא של אותה אוניברסיטה.
הוא היה חבר מייסד באגודת גלאזגו ומערב סקוטלנד למען זכות הבחירה לנשים (אנ'), לצד אשתו, קרוליין.
הפילוסוף ג'ון וטסון (אנ') היה בין תלמידיו באוניברסיטת גלאזגו.
הוא מת באוקספורד ב-1 בנובמבר 1908 ונקבר שם בבית הקברות סיינט ספולקרס (St Sepulchres).
קרד היה אידיאליסט הגליאני והיה תורם חשוב לאידיאליזם הבריטי.
עבודותיו

ביבליוגרפיה נרחבת של יצירות מאת ועל אדוארד קרד הופקה על ידי פרופ' קולין טיילר (המרכז לאידיאליזם והליברליזם החדש באוניברסיטת האל, בריטניה). ניתן להוריד אותו בכתובת: https://idealismandnewliberalism.org/bibliographies/
The Collected Works of Edward Caird, 12 volumes, ed. Colin Tyler, Bristol: Thoemmes Press, 1999
A Critical Account of the Philosophy of Kant, with an Historical Introduction, Glasgow: J. Maclehose, 1877
Hegel, Philadelphia: J. B. Lippincott and Co.; Edinburgh: W. Blackwood and Sons, 1883
The Social Philosophy and Religion of Comte, Glasgow: J. Maclehose and Sons, 1885; New York: Macmillan, 1885
The Critical Philosophy of Immanuel Kant, Glasgow: J. Maclehose and Sons, 1889; New York: Macmillan, 1889 (2 volumes) Volume 1 Volume 2 second edition 1909
Essays on Literature and Philosophy, Glasgow: J. Maclehose and Sons, 1892 (2 volumes) Volume 1 Volume 2
The Evolution of Religion, Glasgow: James Maclehose and Sons, 1893; New York: Macmillan, 1893 (Gifford Lectures 1890–92; I, II)
The Evolution of Theology in the Greek Philosophers, Glasgow: J. Maclehose and Sons, 1904 (Gifford Lectures, 1900–02; I, II)
Lay sermons and addresses, delivered in the Hall of Balliol College, Oxford (1907)
לקריאה נוספת

Jones, H. & Muirhead, J. H., The Life and Philosophy of Edward Caird, Glasgow: MacLehose, Jackson & Co., 1921.
Tyler, C., Edward Caird, in Dictionary of Liberal Thought; Brack & Randall (eds.), Politico's 2007, pp. 54–56.
הערות שוליים

1 2  "Former RSE Fellows 1783–2002" (PDF). Royal Society of Edinburgh. אורכב מ-המקור (PDF) ב-4 באוקטובר 2006. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gifford Lecture Series – Biography – John Watson". אורכב מ-המקור ב-14 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309321705171  BNE: XX1221714  BnF: cb12305833b (data)  CiNii: DA03198469  GND: 116430869  ISNI: 0000 0000 8103 2338  LCCN: n50032854  LNB: 000042060  NDL: 00619807  NKC: ola2002158194  NLA: 35024605  NLG: 286271  NTA: 071255001  SNAC: w6n30vsd  SUDOC: 031231519  Trove: 798440  VIAF: 24668219   WorldCat (עם VIAF): 24668219 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אדוארד קרד".
קיירד כפי שצויר על ידי לסלי וורד בוואניטי פייר, אפריל 1895.
אוניברסיטת א-זיתונה

המסגד הגדול אז-זיתונה בתוניס, בצילום משנת 1880
החצר הפנימית של דאר סולימנייה, הפנימיה לשעבר של אוניברסיטת א-זיתוני, שהוקמה ב-1754. החל משנת 1985 משמשת אכסניה למספר איגודים רפואיים ופארארפואיים
אוניברסיטת א-זיתונה שליד מסגד א-זיתונה (جامعة الزيتونة), היא מוסד אוניברסיטאי להשכלה גבוהה ממלכתי לתאולוגיה ולמשפט אסלאמיים בעיר תוניס.
לטענתו של ההיסטוריון התוניסאי חסן חוסני עבדל-ואהאב (1968 - 1884), מדובר במוסד האוניברסיטאי העתיק בעולם הערבי, כיוון שמדרסת (בערבית: בית ספר או אוניברסיטה) א-זיתונה הוקמה עוד בשנת 737 (שנת ק"כ אחרי ההג'רה), כענף לימודי של "מסגד עץ הזית" (ג'מעא אז-זיתונה) וממשיכה להתקיים עד ימינו ברציפות מאז.
עם תלמידיו ואנשי הסגל של המוסד נמנו דמויות מפורסמות, כמו ההיסטוריון ומבשר הסוציולוגיה אבן חלדון (1406 - 1332), ואחיו, יחיא אבן חלדון (1379 - 1332), התאולוג מוחמד אבן ערפא אל ורע'מי מהאסכולה המאלכית, המלומד האנציקלופדיסט אחמד אבן יוסף אל טיפאשי ומגלה הארצות עבדאללה טיג'אני (מהמאה ה-14). בין מלמדי המקום ניתן למנות חכמים מאנדלוס, כמו אבן אל-אבאר (? - 1259), אבן עוספור (? - 1270), חאזים מקרתחנה (? - 1285), אבן אל גמז (? - 1293) והמתמטיקאי אל-אבילי (? - 1386). בין האנשים שפקדו את המקום בזמנים מאוחרים יותר, ניתן למצוא את הסופר ומנהיג האיגודים המקצועיים טאהר חדאד, הפוליטיקאי והסופר עבד-אל-עזיז א-תעאלבי, המשורר הלאומי התוניסאי עבד-אל-קאסם א-שבי, התאולוג הרפורמיסטי האלג'יראי עבד אל-חמיד בן באדיס והשופט והמלומד מוחמד טאהר בן עאשור.
המדרסה

המדרסה הוקמה בשנת 737, חמש שנים לאחר הקמת המסגד הגדול א-זיתונה. היא הפכה למוסד חינוכי שבו לימדו, פרט לתאולוגיה ומשפט (פיקה, חדית וקוראן), לפי תורות האסכולה המאלכית, גם ספרות ומדעים.
בין המאות ה-9–11 עדיין לא הייתה א-זיתונה האוניברסיטה הראשונה בחשיבותה באיפריקיה, כאשר מעמד הבכורה ניתן להמסגד הגדול בקירואן. החל מהמאות ה-12–13 חלה הידרדרות במעמדה של קירואן, בעקבות פלישות שבטי בנו הלאל. העברת בירת איפריקיה אל העיר תוניס החלה מתקופת האל-מוואחידון, והעלייה לשלטון של השושלת החפצית (الحفصيون) (אנ') גרמו להעתקת מרכז הכובד האינטלקטואלי אל א-זיתונה.
כבר מהמאות הראשונות לקיומה קמה במדרסה ספרייה גדולה, שחלקה נחרב בעת הקרב בתוניס ב-1535, כשהעיר נשדדה על ידי חייליו של קארל החמישי.
המורים, השייח'ים, היו מלמדים כשהם נשענים על אחד העמודים, והתלמידים מסביבם במעגל. למרות הפשטות, לכאורה, של התנאים, ההוראה הייתה מאורגנת היטב, לפי כללים מדויקים: מספר השעות, מספר התלמידים לכל מורה, הקוריקולום, והענקת הדיפלומות אחרי בחינה באולם התפילה הגדול של המסגד, בפני חבר בוחנים שכלל את כל הסגל של א-זיתונה, ולעיתים גם כמה מנכבדי העיר העתיקה של תוניס. עם תום מחזור של ארבע שנים, הסטודנט קיבל דיפלומה שנקראה "איג'אזה", ואחרי מחזור של שבע שנים, את הדיפלומה היוקרתית המכונה "טאטוי".
הביי של תוניס, אחמד הראשון בן מוסטפא, שיקם את הספרייה העתיקה בשנת 1840 לערך, ובהשפעתו של המורה וההוגה מחמוד כבאדו (1871 - 1812), העשיר אותה גם בפרסומים מדעיים חדשים. מאז הספרייה נקראת "אחמדייה".
בהמשך, אוצר הספרייה גדל גם בזכותו של חייר א-דין פאשה, שהוסיף לה ספרים רבים שהוחזקו בעבר במדרסות אחרות ובתי זאווייה ממקומות אחרים.
תנופה של רפורמות והתעוררות לאומית

צאדוק ביי היה הראשון שהנהיג רפורמות במוסד בשנת 1856. הן קיבלו תוקף מחודש בצו שלו מ-26 בדצמבר 1875, שבו צוינו במפורש, בין השאר, המקצועות וספרי הלימוד. בנוסף למדרסת אז-זיתונה, הוקמה גם מכללה - מכללת צאדיקי, שמוריה היו בוגרי א-זיתונה.
בתחילת המאה ה-20 האווירה בא-זיתונה הושפעה ממגמות חדשות שעלו באימפריה העות'מאנית ובעולם הערבי, ובמיוחד במצרים. למשל, לרגל השביתות של הסטודנטים באוניברסיטת אל אזהר בקהיר בשנת 1909, השקפותיו של טה חוסיין, וכך הלאה. האליטה המקומית עצמה הקימה את האיגוד חלדוניה, בראשותם של שלושה חברי תנועת התוניסאים הצעירים: עבד אל-ג'ליל זאוש, עלי באש חמבה וחסן גלאטי.
בשנת 1910, מתוך התלהבות מרעיונות המודרניזציה שקודמו על ידי המורים של "חלדוניה", פתחו הסטודנטים מא-זיתונה בשביתה, בדרישה לשנות את שיטות ההוראה ולהקים ועדה לרפורמות.
ועדה זו הוקמה לבסוף רק בשנת 1945, בראשותו של מוחמד טאהר בן עאשור, כשחברים בה מוחמד צלאח בן מראד ומלומדים אחרים ועוד חברים בתנועה הלאומית התוניסאית. ועדה זו המליצה להנהיג כמקצועות חובה את המדעים המודרניים המערביים, לימוד השפות הזרות, לשנות את השיטות הפדגוגיות על ידי השימוש בהוראה כתובה, שעות שבועיות מדויקות והפחתת מחזור הלימודים. בשנת 1947 נחתם חוזה בין האוניברסיטה והחוג "חלדוניה", שדרכו נוצרו בתוך א-זיתונה משרות הוראה למדעי הטבע, להיסטוריה וגאוגרפיה ולפילוסופיה. הרפורמיסטים עמדו על קבלת פטור מ"מג'בה" ומשירות צבאי. התהליך הטריד את הרשויות, כולל השלטונות הקולוניאליים הצרפתיים, שחששו מהתנועות החתרניות של הסטודנטים מא-זיתונה בהשפעת תנועת "התוניסאים הצעירים".
אחרי הכרזת עצמאות תוניסיה

במרץ 1956, הנשיא חביב בורגיבה ניתק את הקשר בין האוניברסיטה ובין המסגד. ב-20 במרץ 1956 הוקמה האוניברסיטה בגרסתה המודרנית. היא הפכה ב-26 באפריל 1961 לפקולטה לשריעה ולתאולוגיה במסגרת אוניברסיטת תוניס. בשנת 1987 היורש לשלטון של בורגיבה, זין אל-עאבדין בן עלי, עשה מחווה לאנשי התנועה האסלאמית א-נהדה, והחזיר לא-זיתונה את מעמדה כאוניברסיטה נפרדת, המורכבת משני מכונים וממרכז למחקר בקירואן.
הפעילות האקדמית

נכון לשנים 2009 - 2008, לומדים באוניברסיטה כ-1,500 סטודנטים, במסגרת שני מוסדות שבתוכה: המכון הגבוה לתאולוגיה והמכון הגבוה לציוויליזציה אסלאמית. בנוסף יש לאוניברסיטה מרכז למחקרים אסלאמים הנמצא בקירואן.
האוניברסיטה מעניקה תואר ראשון (בשריעה ומחשבת האסלאם), שני ושלישי במדעי האסלאם, תואר טכנאי בכיר במולטימדיה יישומית באמנויות אסלאמיות וטכנאי בכיר באמנויות המורשת האסלאמית. במכון הגבוה לציוויליזציה איסלאמית לומדים כ-300 סטודנטים ו-40 חוקרים. הוא מעניק דיפלומה לאומית למעגל הראשון של לימודים אסלאמים ודיפלומה לאומית של מאסטר בלימודים אסלאמים.