stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קומינו

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים התיכון 
 קואורדינטות:  36°00′45″N 14°20′11″E﻿ / ﻿36.0125°N 14.3365°E﻿ / 36.0125; 14.3365
 שטח:  3.5 קילומטר רבוע, 3 קילומטר רבוע
 אורך:  2.6 קילומטר
 רוחב:  2.1 קילומטר
 נתונים מדיניים
 מדינה:  מלטה 
 אוכלוסייה:  3
 אזור זמן:  UTC+1
  (למפת מלטה מוגדלת) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואהקומינו(למפת מלטה רגילה) ולטה ויקטוריה בירקירקארה לואהקומינו
 
מפת קומינו וקומינוטו
האי קומינו ומגדל מריה הקדושה כפי שהם נראים מהאי מלטה. משמאל האי קומינוטו וברקע גבעותיו של האי גוזו
מגדל מריה הקדושה
הלגונה הכחולה
תחנת המשטרה בקומינו
קומינו (Comino; במלטית: Kemmuna, קמונה) הוא אחד משלושת האיים המיושבים בארכיפלג איי מלטה, הקטן שבהם מבחינת שטחו ואוכלוסייתו. שטחו של האי הוא 3.5 קמ"ר, ודרך קבע מתגוררים בו שלושה תושבים בלבד. כומר ושוטר מהאי השכן גוזו, מעניקים שירותי דת ושיטור לתושבים הספורים ולתיירים הרבים הפוקדים את האי, בעיקר בחודשי הקיץ. מבחינה מנהלית שייך קומינו לאי גוזו, והוא כלול באוטונומיה החלקית שהוענקה לזה האחרון בשנת 1987. השר לענייני גוזו בממשלת מלטה אחראי גם על קומינו. שמו של האי נגזר משורש הכמון שגדל בו בעבר.
גאוגרפיה

קומינו שוכן במצר הים שבין האי מלטה מדרום-מזרח לאי גוזו מצפון-מערב, ובסיסו עשוי מגרניט. אורכו של האי מצפון-מערב לדרום-מזרח הוא כ-2.5 ק"מ ורוחבו מצפון-מזרח לדרום-מערב הוא 1.5 ק"מ לכל היותר. קו החוף של האי מפורץ ומתאפיין בצוקי אבן גיר לבנים ותלולים, שבהם מערות. בצידו הדרומי שוכנים האי הבלתי נושב קומינוטו ומספר צוקים, וכל אלה סוגרים על אתר התיירות החשוב ביותר באי - הלגונה הכחולה (אנגלית - "the Blue Lagoon"; מלטזית "Bejn il-Kmiemen" - מילולית: בין (שני איי) קומינו). קרקעיתה של הלגונה עשויה חול לבן המעניק לה גוון תכלת, והיא פופולרית מאוד בקרב תיירים בכלל, וחובבי שנורקלינג וצלילה בפרט.
היסטוריה

קיים תיעוד המנציח את קומינו כבר בתקופת רומא העתיקה, אך משך שנים רבות הוא היה נטוש לחלוטין, מיושב בדלילות או שייך לידיים פרטיות. בימי הביניים שמשו המפרצים והמערות באי בסיס לשודדי הים שתקפו סירות שעשו את דרכן מהאי מלטה לגוזו. במאה ה-13 שימש קומינו כמקום גלותו של אברהם אבולעפיה, רב ומקובל שראה עצמו כנביא וכמשיח, ובאי הוא כתב את חיבוריו "ספר האות" ו"אמרי שפר". לאחר שהאבירים ההוספיטלרים הגיעו למלטה בשנת 1530, הם עשו שימוש באי למנוחה ולציד חזירי בר וארנבות.
בשנת 1618 הקימו האבירים את "מגדל מריה הקדושה" (it-Torri ta' Santa Marija) באי, המוכר גם בשם "מגדל קומינו". המגדל הוקם בפינה הדרום-מערבית של האי, על גבעה בגובה של כ-45 מטרים מעל פני הים, והיה חלק ממערך מגדלי הגנה שהוקמו גם באיים מלטה וגוזו. המגדל הוא מבנה רבוע שקירותיו בעובי של כשישה מטרים, ובארבע פינותיו קבועים מגדלי שמירה. גובהו של המגדל 12 מטרים והוא הוקם על רחבה רבועה בגובה של שמונה מטרים נוספים, ואורך כל אחת מצלעותיה הוא כ-35 מטרים. במגדל הוצבו 18 תותחים, והוא יכול היה לשמש עד 130 איש. החל במאה ה-16 הפך האי למקום מאסר או גלות לאבירים סוררים, ובעת המצור ששם נפוליאון על מלטה בשנת 1798 נכלאו בו אבירים שנחשדו בריגול. במאה ה-19 המגדל נזנח, ושימש שוב כעמדה צבאית של הצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
בצפונו של האי, במקום בו שכנה קפלה מהמאה ה-12, הקימו האבירים ב-1618 קפלה שהוקדשה לבשורה. המבנה הורחב ב-1667 ושוב ב-1716, והוקדש לבסוף למשפחה הקדושה. בקפלה נערכות מיסות בסופי שבוע.
ב-1715 הקימו האבירים סוללת תותחים בפינה הדרום-מזרחית של האי, הצופה לעבר האי מלטה. בסוללה הבנויה בצורת חצי מעגל מוקמו ארבעה תותחים במשקל שש ליברות ושניים נוספים במשקל של 24 ליברות. הסוללה שוחזרה ב-1996 ושני התותחים הכבדים עדיין ניצבים בה.
בשנות ה-60 הוקם בקומינו מלון שלו שני חופים פרטיים בצפון האי. המלון עצמו ובו כ-150 חדרים שוכן במפרץ ניקולס הקדוש (Bajja San Niklaw), וכחמש מאות מטרים מזרחית לו, ליד קפלת המשפחה הקדושה ומפרץ מריה הקדושה (Ramla ta' Santa Marija), שוכן אתר הבונגלו שלו. בשני האתרים מגרשי טניס ובריכות שחייה, אך המלון פועל רק בחודשי הקיץ. בעונת הקיץ מפעיל המלון שירות סירות מהאי אל גוזו ואל מלטה, אך סירות תיירים רבות פוקדות את האי במהלך עונת התיירות.
בין היתר נערכו באי חלק מצילומי הסרטים טרויה והרוזן ממונטה כריסטו.
הערות שוליים

↑  Times of Malta ‒ Comino loses one of its four residents, ‏2017-05-07
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4070076-8  NKC: ge522204  VIAF: 239455559   WorldCat (עם VIAF): 239455559
קומייאס

קומייאס (בספרדית: Comillas) היא עיירה ורשות מוניציפלית בקהילה האוטונומית קנטבריה שבספרד, הממוקמת 50 ק"מ מערבית לסנטאנדר.
היסטוריה

בני אדם חיו באזור כבר בתקופה הנאוליתית. במערות שבסביבה נמצאו ציורים מתקופה זו ושרידים אחרים. באזור נמצאו גם שרידים מתקופת הברונזה. השרידים מהתקופה הרומית הם דלים ונראה שלא היה במקום יישוב רומי.
היישוב הנוכחי התחיל להתפתח בסביבות המאה ה-10 או ה-11, הוא מוזכר בכתובים לראשונה במאה ה-11.
הבסיס הכלכלי העיקרי של העיירה היה הדייג. בניית נמל דייגים החלה בתחילת המאה ה-17. באותה תקופה עסקו בני קומייאס בעיקר בציד לווייתנים, שהיו נפוצים במפרץ ביסקאיה במאות שעברו. במאה ה-19, עם התדלדלות אוכלוסיית הלווייתנים, עברו לדיג סרדינים, מקרלים ודגי בוניטו. התפתחות תעשיית התיירות החלה כבר באמצע המאה ה-19 ובהמשך הפכה היא לבסיס הכלכלי העיקרי של קומייאס.
ב-1871 שב לקומייאס בן העיירה אנטוניו לופס אי לופס (Antonio López y López)(אנ') שהתעשר בעסקי ספנות בקובה וקיבל ממלך ספרד אלפונסו ה-12 את התואר המרקיז של קומייאס. ביוזמתו הוקמה האוניברסיטה האפיפיורית של קומייאס (Universidad Pontificia Comillas)(אנ'). הייתה לו גם תרומה משמעותית להתפתחות התיירות בכך שהזמין את המלך לבקר בקומייאס ואף לקיים בה ישיבה של מועצת השרים. לקראת הביקור הזמין לופס אי לופס לקומייאס מברצלונה קבוצה של ארכיטקטים מודרניסטיים ובראשם אנטוני גאודי ואלה הקימו מספר מבנים בעיירה.
אתרים מעניינים

אל קפריצ'ו ("הגחמה" = El Capricho) של גאודי. נבנה בשנים 1883 עד 1885 בסגנון המודחאר עם מגדל המחופה באריחים ירוקים ומזכיר צריח של מסגד.
בניין האוניברסיטה האפיפיורית של קומייאס (Universidad Pontificia Comillas) שבהמשך הועברה למדריד. משמש כיום כאחד הקמפוסים של אוניברסיטת קנטבריה. הבניין שתוכנן על ידי הארכיטקטים ז'ואן מרטורל (Joan Martorell) (אנ') וליואיס דומנק אי מונטנר (Lluís Domènech i Montaner) (אנ') ונבנה בשנות התשעים של המאה ה-19.
ארמון סובריאנו (Palacio Sobrellano), גם הוא של ז'ואן מרטורל, נבנה ב-1888 בסגנון ניאו גותי. הריהוט הוא של גאודי. לארמון גן נרחב שבו נמצא ה"אל קפריצ'ו".
בית הקברות מעוטר במונומנטים בסגון האר-נובו כשבולט במיוחד פסל המלאך המשחית של ז'וזפ לימונה אי ברוגרה (אנ').
גלריה

אל קפריצ'ו של גאודי
האוניברסיטה האפיפיורת של קומייאס.
ארמון סובריאנו.
שער בית הקברות ופסל "המלאך המשחית".
קנזינגטון

ערך זה עוסק בשכונה במערב לונדון. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  הרובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי 
 קואורדינטות:  51°30′01″N 0°11′27″W﻿ / ﻿51.5004°N 0.1909°W﻿ / 51.5004; -0.1909
 he
 
קנזינגטון (באנגלית: Kensington) היא שכונה במערב לונדון המהווה חלק מהרובע המלכותי של קנזינגטון וצ'לסי, בלונדון בירת הממלכה המאוחדת. השכונה נמצאת כ-4.5 ק"מ מערבית לצ'רינג קרוס. זוהי שכונה בעלת אוכלוסייה אמידה, הידועה במוסדות התרבות הרבים בה (הממוקמים ברובם באזור דרום קנזינגטון) ובחנויות של הרחוב הראשי של קנזינגטון (אנ').
מצפון לקנזינגטון נמצא אזור נוטינג היל, ממזרח לה נמצאים האזורים ברומפטון (אנ') ונייטסברידג', מדרום לה צ'לסי וארלז קורט וממערב לה המרסמית' (אנ') ושפרדס בוש (אנ').
בצפון מזרח האזור נמצא הפארק המלכותי גני קנזינגטון הסמוך להייד פארק. בגנים נמצא ארמון קנזינגטון. פארק נוסף הממוקם בצפון השכונה הוא פארק הולנד. בשכונה נמצאים אתרים ידועים רבים ובהם אנדרטת אלברט למול האלברט הול, הקולג' המלכותי למוזיקה, המוזיאון להיסטוריה של הטבע, מוזיאון המדע, מוזיאון ויקטוריה ואלברט, מכללת הייתרופ (אנ'), הקולג' המלכותי לאמנות ואימפריאל קולג'.
בשכונה נמצאות שגרירויות ונציגויות דיפלומטיות רבות, כולל שגרירות ישראל בבריטניה.
מנהל

שכונת קנזינגטון מהווה כיום חלק מרובע קנזינגטון וצ'לסי, וכן מהווה חלק ממחוז הבחירה של הפרלמנט הבריטי קנזינגטון וצ'לסי. קודם לשנת 1965 הייתה השכונה חלק מהרובע המטרופוליני של קנזינגטון (אנ'). בשנת 1965, עת שהוצע האיחוד עם אזור צ'לסי לצורך הקמת הרובע, התנגדו תושבי הרובע לאיחוד שכונתם היוקרתית עם אזור צ'לסי שבאותה עת היה אזור בוהמייני ואמנותי, אך זול לדיור.
גני קנזינגטון בקיץ.
קבוצת הקרב הבריטית-הולנדית

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האיחוד האירופי האיחוד האירופי
 סוג:  קבוצת קרב
 בסיס האם:  לונדון, בריטניה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בינואר 2010 – 30 ביוני 2010 (181 ימים)
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  1,500 חיילים
 
קבוצת הקרב הבריטית-הולנדית הייתה קבוצת קרב של האיחוד האירופי. קבוצת הקרב כללה חיילים מהממלכה המאוחדת ומהולנד.
היסטוריה

קבוצת הקרב הוקמה ב-2009 על בסיס חיל הנחתים הבריטי-הולנדי אשר קיים מאז 1972. ההולנדים תגברו עוד את הקבוצה בתומכי לחימה שונים. מפקדת הקבוצה הייתה בלונדון, ולאורך שנת 2009 היא ערכה תמרון משותף לפני שנכנסה לכוננות קרבית בתחילת שנת 2010. כמתחייב ממדיניות קבוצות הקרב של האיחוד האירופי, הקבוצה הייתה בכוננות קרבית עד אמצע השנה.
ראו גם

קבוצת קרב (האיחוד האירופי)
קמתי באשמורת

קַמְתִּי בְאַשְׁמוֹרֶת הוא פיוט שנכתב על ידי משה אבן עזרא בספרד במאה ה-11, אשר נאמר בקהילות רבות כחלק מאמירת הסליחות, בדרך כלל, בנעימת תחנון ושברון לב. יהודי ספרד נוהגים לומר פיוט זה בסליחות בחודש אלול ובעשרת ימי תשובה. נאמר לפני מזמור אשרי יושבי ביתך.
תוכן ומבנה הפיוט

הפיוט מתאר את הדובר שקם מוקדם בבוקר לסליחות, להתוודות על עוונותיו, והוא מבקש את רחמי האל, בתוך החסדים שיביא לכל עם ישראל.
האותיות הראשונות בכל תיבה בבית השני של הפיוט יוצרות אקרוסטיכון "משה", כשם המחבר.
בכל משפט יש תקבולת משלימה. ברוב התיבות 3 מילים. הפיוט מחורז בחריזות המקשטות את השיר.
הפזמון החוזר (רפרן) בפיוט הוא הפסוק "אַשְׁרֵי יוֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ עוֹד יְהַלְלוּךָ סֶּלָה", מספר תהלים, פרק פ"ד, פסוק ה'.
הערות שוליים

↑  ספר שמות, פרק י"ד, פסוק כ"ד: "וַיְהִי בְּאַשְׁמֹרֶת הַבֹּקֶר וַיַּשְׁקֵף ה' אֶל מַחֲנֵה מִצְרַיִם בְּעַמּוּד אֵשׁ וְעָנָן"
↑  ספר תהלים, פרק ע"ד, פסוקים א'–ב': "מַשְׂכִּיל לְאָסָף לָמָה אֱלֹהִים זָנַחְתָּ לָנֶצַח יֶעְשַׁן אַפְּךָ בְּצֹאן מַרְעִיתֶךָ זְכֹר עֲדָתְךָ"
↑  ספר תהלים, פרק פ"ד, פסוק ה'
קונפסר

קונפסר (בהונגרית: Kunpeszér) הוא כפר בנפת קונסנטמיקלוש שבמחוז באץ'-קישקון בדרום־מזרח הונגריה. עד לשואה הייתה בו קהילה יהודית.
עד שנת 1949 היה הכפר קונפסר והכפר קונדץ' חלק מכפר אחד בשם פסרדץ' (Peszéradacs) בו חיו בתקופה מסוימת גם יהודים.
בשנת 1944 נרצחו יהודים מהכפר במהלך שואת יהודי הונגריה.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 13 | 2,224 |
| 1910 | 9 |  |
| 1941 | 2 | 1,813 |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  תיעוד יהודי פסרדץ' שנרצחו בשואה
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז באץ'-קישקון |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז |  קצ'קמט •  באיה |  |
| ערים |  באצ'אלמאש •  דונווצ'ה •  • האיוש Hajós •  איז'אק •  יאנושהלמה •  קלוצ'ה •  קצל •  קרקאג'האזה •  קישקרש •  קישקונפלדיהאזה •  קישקונהלש •  קישקונמאישה •  קונסנטמיקלוש •  לאיושמיז'ה •  מייקוט •  שולט •  שולטוואדקרט •  סבדסאלאש •  טיסקצ'קה •  טומפה Tompa |  |
| כפרים | מדראש • דושנוק • אגשג'האזה • בלוסג • פלשלאיוש • פילפהאזה • פילפיאקב • הלווציה • יאקבסאלאש • קונברץ' • קונסאלאש • ניארלרינץ • לדאנבנה • וארושפלד • אורגוואן • באצ'בוקוד • באצ'סלש • צ'יקריה • קטימאר • קונבאיה • מאטטלקה • טטהאזה • באצ'סנטגיירג' • באטמונושטור • צ'אטאליה • צ'אבוי • דאבוד • דונפלווה • ארשקצ'נאד • ארשקהלמה • פלשסנטאיוואן • גרה • הרצגסאנטו • נג'ברצ'קה • נמשנאדאודבר • שיקשד • סרמלה • ושקוט • אפושטג • דונאג'האזה • קונדץ' • קונפסר • סלקסנטמארטון • צ'ויושפאלוש • טאש • יאסנטלאסלו • קמפץ • מוריצגאט • באצ'בורשוד • באטיה • דראגסל • דונפטאי • דונסנטבנדק |  |
| יישובים בנפת קונסנטמיקלוש |
| --- | --- | --- |
| יישובים | קונסנטמיקלוש • אפושטג • דונאג'האזה • דונווצ'ה • קונדץ' • קונפסר • סבדסאלאש • סלקסנטמארטון • טאש |  |
קומילה

| --- | --- |

 מדינה:  בנגלדש בנגלדש
 מחוז:  צ'יטגונג
 ראש העיר:  מונירול הקה סאקו
 תאריך ייסוד:  1890 
 שטח:  153 קמ"ר
 גובה:  72 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  296,010 (2011)
 קואורדינטות:  23°27′N 91°12′E﻿ / ﻿23.45°N 91.2°E﻿ / 23.45; 91.2 
 אזור זמן:  UTC +6
 http://comilla.gov.bd
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת בנגלדש מוגדלת) דאקה צ'יטגונג קהולנה נראינגנג' סילט טונגי ראג'שאהי בוגרה בורישל הודו הודו מיאנמר נפאל מפרץ בנגלקומילה(למפת בנגלדש רגילה) דאקה צ'יטגונג קהולנה נראינגנג' סילט טונגי ראג'שאהי בוגרה בורישל הודו הודו מיאנמר נפל מפרץ בנגלקומילה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
קומילה (בבנגלית: কুমিল্লা) היא עיר במחוז צ'יטגונג (אנ'), בנגלדש.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-90 ק"מ מבירת בנגלדש, דאקה.
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 23 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא אפריל (26 מעלות צלזיוס). החודש הכי קר הוא ינואר (18 מעלות צלזיוס). כמות המשקעים הממוצעת היא 2,565 מילימטרים בשנה. חודש יוני הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (658 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (3 מ"מ גשם).
הערות שוליים

↑  Cumilla, Cumilla (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007562264505171  GND: 4281822-9  LCCN: n83190443  VIAF: 148964359   WorldCat (עם VIAF): 148964359 
ערך זה הוא קצרמרבנושא בנגלדש ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קולט (סופרת)

| --- | --- |

 לידה:  28 בינואר 1873 Saint-Sauveur-en-Puisaye, צרפת 
 פטירה:  3 באוגוסט 1954 (בגיל 81) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Sidonie-Gabrielle Colette 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  Grave of Colette 
 שם עט:  Willy, Colette Pavic 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  Gigi, The Vagabond, The House of Claudine, Chéri, La Chatte, Green Wheat 
 בן או בת זוג:  אנרי דה ז'ובנל (19 בדצמבר 1912–1923)  Henry Gauthier-Villars (15 במאי 1893–1906)  Maurice Goudeket  מתילד דה מורני  ברטראן דה ז'ובנל 
 צאצאים:  Colette de Jouvenel 
 פרסים והוקרה:  מפקדת בלגיון הכבוד  קצינה בלגיון הכבוד  קצין גבוה בלגיון הכבוד  אבירה בלגיון הצרפתי 
 חתימה:   
 
קולט (מצרפתית: Colette) הוא שם העט של הסופרת הצרפתייה סידוני-גבריאל קולט (בצרפתית: Sidonie-Gabrielle Colette;‏ 28 בינואר 1873 - 3 באוגוסט 1954).
ביוגרפיה

קולט נולדה בכפר סן-סובר-אן-פואיסה, במחוז יון שבחבל בורגון בצרפת. ב-15 במאי 1893 נישאה לסופר אנרי גוטייה-וילאר שהיה מבוגר ממנה בחמש עשרה שנה. באמצעותו התוודעה לחוגים הספרותיים והמוזיקליים של פריז. כאשר בעלה גילה את כישרון הכתיבה שלה, הוא ביקש ממנה להעלות על הכתב את זכרונותיה מבית הספר, ופרסם זאת בשמו בספר שנודע בשם "קלודין בבית הספר" (1900). בעקבות ספר זה הופיעה סדרת ספרים בשם "ביתה של קלודין", "קלודין בפריז", "קלודין עקרת הבית" וכו' שנכתבו בשיתוף עם בעלה, אך הופיעו תחת השם "ווילי" שהיה שם העט שלו.
לווילי היו מאהבות ובהן מארי-לואיז סרבה (אשתו של הקריקטוריסט אמיל קול), שילדה לווילי בן. קולט, שהייתה מסוגרת בביתה בתפקיד בת זוג נלעגת, השתחררה אט-אט מאפוטרופסות זו, ובעידודו של ז'ורז' וואג החלה בקריירה של חיקוי פנטומימה מזרחית. היא הופיעה בתיאטראות שונים בפריז ובהם מולן רוז'. ב-1906 התגרשה מווילי, והיו לה מספר מאהבות, ובהן מתילדה דה מורני שהופיעה איתה בהצגות הפנטומימה. היא קיימה יחסים רומנטיים גם עם הסופרת האמריקאית נטאלי קליפורד בארני שהתגוררה בפריז (שנשארה ידידתה עד מותה של קולט), עם המשורר האיטלקי גבריאלה ד'אנונציו ועם אוגוסט אריו שהיה יצרן מכוניות מפורסם.
ב-1912 נישאה לאנרי דה ז'ובנל שהיה עורך העיתון "לה מטן", ונולדה להם בת שנודעה בשם קולט דה ז'ובנל ונמסרה להשגחתה של מטפלת אנגלייה. ב-1914 התבקשה לכתוב את הליברטו לבלט עבור האופרה של פריז, ובחרה במוריס ראוול לכתוב את המוזיקה לאופרה שנודעה בשם "הילד והקסמים" והוצגה לראשונה ב-21 במרץ 1925. במרוצת מלחמת העולם הראשונה הפכה את טירתו של בעלה בעיר סן-מלו לבית חולים לפצועי מלחמה, ובשל כך קיבלה את אות לגיון הכבוד הצרפתי ב-1923. קולט התגרשה מבעלה השני בגלל שמועות שניהלה רומן עם בנה החורג ברטראן דה ז'ובנל שהיה בן שש עשרה שנה בלבד. ב-1935 היא נישאה למוריס גודקה שפרסם ספר על אודותיה בשם "דמותה האינטימית של אישה גאונית".
יצירתה הספרותית

הקריירה שלה התפתחה בעיקר אחרי פרסום ספרה "שרי" ב-1920. הסיפור מתרכז בפרשת אהבים בין לאה, פרוצה לשעבר, לבין גבר צעיר בשם שרי. שרי העונד את מחרוזת הפנינים של לאה, והלובש פיג'מה עשויה משי, מהווה את מרכז העלילה. לאה עושה שימוש בכל אמצעי ההישרדות שקולט מייחסת למין הנשי. הסיפור נמשך בספר נוסף בשם "שרי - אחרית דבר" 1926 שבו הניגוד בין עוצמתה של לאה לבין שבריריותו של שרי תופס מקום מרכזי.
קולט נכנסה לעולם השירה והציור המודרניים, ועשתה זאת סביב אישיותו של ז'אן קוקטו. הם כתבו בשיתוף את הספר "הגנים של פלה רויאל" (1930), המתאר את היחסים ביניהם ואת אורח חייהם. הספר זכה להצלחה מרובה ולביקורת אוהדת בכתבי עת לספרות, וקולט נחשבה לסופרת הצרפתייה הגדולה ביותר של תקופתה. היא פרסמה כחמישים נובלות שחלק מהן מהוות את האוטוביוגרפיה שלה. הנושאים עוסקים במאבק הכרוך ביחסים רומנטיים ובאהבה על רקע של יפי הטבע. הנובלה המפורסמת ביותר שלה "ז'יז'י" עובדה למחזה שהוצג בברודוויי ולסרט קולנוע בכיכובו של מוריס שבלייה.
קולט, שנחשבה לדמות שנויה במחלוקת, הייתה גאה ביחסיה עם נשים. היא עזרה לידידתה היהודיה והחביאה את בעלה בעליית גג ביתה במשך מלחמת העולם השנייה. הייתה חברת האקדמיה המלכותית הבלגית מאז 1935. ב-1945 נבחרה לחברת אקדמיית גונקור, וב-1949 הפכה לנשיאת אקדמיית זו.
כאשר מתה בפריז ב-1954 נערכה לה הלוויה ממלכתית, אם כי הכנסייה הקתולית סירבה לערוך לה טקס אשכבה בגלל גירושיה. קולט נקברה בבית הקברות פר לשז.
ב-2010 יצא לאקרנים הסרט "שרי" עיבוד קולנועי לספרה באותו שם.
ב-2018 יצא הסרט "קולט" (אנ') על חייה, בכיכובה של קירה נייטלי.
ספריה שתורגמו לעברית

ג'יג'י, תרגמה פנינה בת שלה, ירושלים: מסדה, 1951.
שרי , תרגמה בבה ינאי, תל אביב: עם עובד, 1975.
שרי, תרגמה בבה ינאי, אחרית דבר - משה סקאל, הוצאת פן - ידיעות ספרים, 2012.
הולדת יום; סידו, תרגמה אביבה ברק, תל אביב: הקיבוץ המאוחד, 1986.
החתולה, תרגמה אביבה ברק, תל אביב: רסלינג, 2005.
הטהור והטמא, תרגם ניר רצ‘קובסקי, הוצאת אפרסמון ספרים, 2020.
טובי-כלב וקיקי-מותק, תרגם יורי מירון, הוצאת אפרסמון ספרים, 2021.
לקריאה נוספת

ג'ודית תורמן, קולט, תרגמה עדי גינצבורג-הירש, הוצאת דביר, 2004.
הערות שוליים

↑  אורי קליין, "שרי": לא ממריא מעבר לבסיס הנרטיבי, באתר הארץ, 10 בינואר 2010
גבי לוין, הסרט "שרי" לפי קולט: רקדנית עירום, ברונית, סופרת, באתר הארץ, 27 בנובמבר 2009
↑   נירית אנדרמן, הרעיה הנבגדת שהפכה לאחת הסופרות הצרפתיות הבולטות במאה ה-20, באתר הארץ, 11 בפברואר 2019
↑  עירן דורפמן, "שרי": השגרה שמגוננת מפני צלקות האהבה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2013
עמיחי שלו, "שֶרי": בידור קלאסי, אבל מה זה קלאסי?, באתר ynet, 5 בנובמבר 2012
↑  שהם סמיט, כותבת את בשר העולם, באתר הארץ, 13 בנובמבר 2005
↑   עילי ראונר, "הטהור והטמא" של קולט: ניסיון לרדת לעומקה של מיניות חריגה, באתר הארץ, 20 במאי 2020
↑   דורית שילה, "טובי־כלב וקיקי־מותק" של קולט: ספר נהדר על חתול נהנתן וכלב טוב לב, באתר הארץ, 28 באוקטובר 2021
↑  גבי לוין, חוכמת החיים, הסגנון האלגנטי, המבט החד והמפוכח על החברה האנושית, באתר הארץ, 17 בינואר 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259948805171  PLWABN: 9810660525905606  BIBSYS: 90139949  BNC: 000041514  BNE: XX865805  BnF: cb119298072 (data)  CANTIC: a10467968  CiNii: DA0125473X  GND: 118521527  ICCU: CFIV009659  ISNI: 0000 0001 2138 0055  LCCN: n79097475  LNB: 000003271  Léonore: 86362  MusicBrainz: 9ccc1da1-58e2-4f87-a0ed-de17aaab1aec  NDL: 00436359  NKC: jn19981000507  NLA: 35029701  NLG: 71853  NLK: KAC199605430  NSK: 000014854  NTA: 068975686  RERO: 02-A000037426  SELIBR: 182020  SNAC: w69d15bp  SUDOC: 027205576  Trove: 149494  ULAN: 500291227  VcBA: 495/54767  VIAF: 68937443   WorldCat (עם VIAF): 68937443
פרנסיסקו דה מירנדה

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1750 ספרד 1785 קראקס, מלכות המשנה של גרנדה החדשה 
 פטירה:  14 ביולי 1816 (בגיל 66) ספרד מחוז קדיס, ספרד 
 מדינה:  ספרד, ונצואלה 
 מקום קבורה:  ספרד מחוז קדיס
 השכלה:  האוניברסיטה המרכזית של ונצואלה 
 פרסים והוקרה
 שמות החקוקים בשער הניצחון בפריז 
 חתימה:   
 
סבסטיאן פרנסיסקו דה מירנדה אי רודריגס אספינוסה (Sebastián Francisco de Miranda y Rodríguez Espinoza) ובקיצור פרנסיסקו דה מירנדה (קראקס 28 במרץ 1750 - סן פרננדו, פרובינציית קדיס, 14 ביולי 1816) היה פוליטיקאי, איש צבא, דיפלומט, סופר, הומניסט, ואידאולוג ונצואלי, ונחשב כ"מבשר שחרור הקולוניות הספרדיות באמריקה", הוונצואלי הבינלאומי הראשון, ויליד יבשת אמריקה האוניברסלי ביותר.
מירנדה התבלט בפוליטיקה כמגן על זכויות העמים להגדרה עצמית ולעצמאות. נלחם עם הז'ירונדינים במהפכה הצרפתית, היה בין החותמים על הכרזת העצמאות של ונצואלה, בין מקימי קולומביה הגדולה (יחד עם סימון בוליבר). בצבאות ספרד וצרפת הוא הגיע לדרגות קולונל ומרשל בהתאמה. כמו כן קטרינה הגדולה העניקה לו דרגת קולונל בצבא רוסיה,
השתתף בשחרור ונצואלה בתור מנהיג הפטריוטים ומנהיג הרפובליקה הראשונה של ונצואלה. היה המפקד הראשון של צבא ונצואלה בדרגת גנרליסימו, הוא נלחם בצפון אפריקה בשורות צבא צרפת, מלחמת העצמאות של ארצות הברית, מלחמות המהפכה הצרפתית, ומלחמת העצמאות של ונצואלה.
למרות ניסיונו הרבה בשדה הקרב במקומות רבים בעולם, כשהדברים נגעו למולדתו ונצואלה הוא נכשל. עם זאת, חזונו התגשם בהקמת קולומביה הגדולה,
ורעיונותיו השפיעו על סימון בוליבר בוונצואלה וברנרדו או'היגינס בצ'ילה.
שמו חקוק על שער הניצחון בפריז, הדיוקן שלו מופיע בגלריית האישים בארמון ורסאי, והפסל שלו ניצב מול זה של פרנסואה כריסטוף דה קלרמן (François Christophe Kellermann) באתר ההנצחה לקרב ואלמי בצרפת.
ראשית הדרך ומשפחתו

מוצאו של מירנדה לא היה מהשכבות המיוחסות, אביו סבסטיאן דה מירנדה ראוולו (Sebastián de Miranda Ravelo) ואמו פרנסיסקה אנטוניה דה אספינוסה (Francisca Antonia Rodríguez de Espinosa) נולדו באיים הקנריים, ומעמדם בהיררכיה המעמדית בקראקס נחשב לנחות מפני שנחשדו כבעלי שורשים מעורבים - של ילידי הקנריים או של אנוסים. הם התחתנו בקראקס ב-1749, פרנסיסקו נולד ב-1750 והוטבל סמוך ללידתו, והיו לו תשעה אחים ואחיות.
ברבות השנים מצבה של המשפחה השתפר, וסבסטיאן (אביו של מירנדה) עשה חיל בעסקי המסחר ורכש נכסים בקראקס; אולם נסיונותיו לקבל תפקיד פיקודי במשמר המקמי הובילו לעימותים עם ספרדים וקריאולים שלא השלימו עם מעמדו הנחות בעיניהם. בהתערבות נציגי הכתר סבסטיאן ניצח בעימות, אולם האיבה כלפיו נמשכה.
לימודים

בגיל 12 החל ללמוד באוניברסיטה של קראקס: בהתחלה כתלמיד ובהמשך כסטודנט, ולדבריו גמר לימודי רפואה בגיל 17. הוא לא המשיך בלימודיו בשל הקונפליקט שנוצר בין אביו לבין החוגים השמרניים בקראקס שלא היו מרוצים מהקריירה הצבאית שלו (של אביו).
בגיל 20, ינואר 1771, הוא הפליג לספרד, כדי להתגייס לצבא.
מסעות ראשונים

בשנת 1771, מירנדה החל במסעות ברחבי העולם שנמשכו רוב חייו, ובמקביל תיעד ביומנו בפרוטרוט את כל מעשיו, ושתמיד נשא אותו איתו. הוא השתתף בשלוש תנועות השחרור הגדולות של תקופתו:
מלחמת העצמאות של ארצות הברית
המהפיכה הצרפתית
תנועת השחרור של מושבות ספרד באמריקה
מירנדה הגיע בתחילת מרץ לקאדיס
שם פגש את איש הקשר עם משפחתו שתמכה בו כלכלית מרחוק, ומשם המשיך למדריד אליה הגיע בסוף החודש.
מסעות ראשונים > מדריד

תקופת שהייתו של מירנדה במדריד הייתה תקופה של שגשוג אינטלקטואלי שבמהלכה הוא למד לימודים צבאיים ואזרחיים מגוונים, חי בעיר אירופאית קלאסית, התרועע עם אינטלקטואלים, רכש ספרים והירבה בקריאה, טייל בחוצות ובסביבות העיר, ובינואר 1773 קיבל דרגת קפטן.
מסעות ראשונים > מערכות ראשונות

מירנדה הוצב בגדוד חיל רגלים, הוא שירת במקומות שונים בספרד במהלך השנים 1773–1780, המשיך בחייו האינטלקטואליים במקביל לפעילות הצבאית, והיו לו שתי מאהבות.
בעיות המשמעת ותחומי העניין האיטלקטואלים "הלא כשרים" שלו גרמו לאינקוויזיציה לעקוב אחריו.
הוא השתתף במצור שמוחמד השלישי ממרוקו (יחד עם שכירי חרב ותמיכה בריטית) הטיל על מלייה בצפון אפריקה (1774-5), ושנהדף בידי הספרדים.
ביולי 1775 נשלח עם הכוחות הספרדיים שניסו לכבוש את אלג'יר, פעולה שנכשלה, שמירנדה שב ממנה בקושי רב פצוע וללא רובהו שנפגע מכדור.
הוא לא זכה בשום עיטור על פעילויותיו אלו, ונשלח בהמשך לחיל המצב בקאדיס, שם הסתבך בבעיות משמעת ואף ישב במאסר.
משימות בצפון אמריקה ובאנטיליים

ספרד השתתפה במלחמת העצמאות של ארצות הברית בכוונה להחזיר לעצמה שטחים שנכבשו על ידי הבריטים ולכבוש אחרים: להרחיב את אחיזתה בלואיזיאנה, להחזיר לשליטתה את פלורידה, ואף ללכוד את גיברלטר כתוצאה מפיזור כוחותיה של בריטניה בחזיתות שונות בו זמנית.
ב-1779 הם הצליחו לכבוש את שפכו התחתון של נהר המיסיסיפי ולהרחיק את הבריטים מניו אורלינס.
באפריל 1780 הפליג צי מקדיס, ועליו גם היחידה של מירנדה; ובאוגוסט הם הגיעו להוואנה, קובה; ותוכננה מתקפה משולבת של כח זה ושל היחידה שבלואיזיאנה ב-1781.
בקרב פנסקולה (Pensacola, מרץ-מאי 1781) ניצחו הספרדים ומירנדה קודם לדרגת טניינטה קורונל (Teniente coronel)
על חלקו בלימוד השטח ותכנון המתקפה.
מירנדה ניצל את שהותו בפנאסקולה לרכישת ספרים לספרייתו ועבדים למשק הבית שלו, אך הוא נשלח לג'מאיקה, לכאורה לניהול משא ומתן לשחרור שבויים, ולמעשה לאיסוף מודיעין על חיל המצב הבריטי שם.
הוא הגיע לקינגסטון בספטמבר 1781, והצליח להשלים את שתי המשימות - איסוף מודיעין, והסכם על חילופי שבויים.
הישגו זה שאמור היה להוביל למתקפה נגד האנגלים בג'מאיקה לא יצא אל הפועל, בשל האשמות האינקוויזיציה בסביליה בתחילת 1782 על ספרים אסורים שהיו ברשותו. מי שעמד לימינו היה מפקדו, ובצירוף קשיים משפטיים שהתעוררו - נמנעה שליחתו חזרה לספרד להישפט.
במקום זאת מירנדה השתתף בכיבוש איי בהאמה מידי הבריטים, ובמשא ומתן עמם על נסיגתם משם שהסתיים בהצלחה בחודש מאי.
בעקבות כך הוא קודם לדרגת קולונל
וקבל תחת פיקודו את כל האיים של ספרד וצרפת בים הקריבי.
השלב הבא היה אמור להיות מתקפה בפיקודו נגד הבריטים בג'מאיקה, אולם מתקפת מנע שלהם בצירוף קשיים בצי הצרפתי הובילו להסכם הפסקת אש. מירנדה נשאר זמן מה בגואריקו שבוונצואלה, והתמודד בעיקר עם האשמות האינקוויזיציה נגדו.