stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליעזר בן שמואל (ורונה)
הערות שוליים

↑  ראו לדוגמה: פסק ההלכה שלו בעניין עגונה, שהובא בספר ראבי"ה (אבי העזרי), ח"ד, סימן תתק"א.
↑  להרחבה בנושא "אומדנא דרבי אליעזר מוורדון", ראו: יצחק אייזיק הלוי הרצוג, שו"ת היכל יצחק, אבן העזר, ח"א סימן כג, ירושלים תש"כ, 1960.
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רבי טרפון

.
| --- | --- |

קברו המסורתי של רבי טרפון במירון, 2024 (על פי זיהוי מהמאה ה-11)
 לידה:  המאה ה-1 האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 פטירה:  המאה ה-2 האימפריה הרומית פרובינקיה יודיאה, האימפריה הרומית
 שם מלא:  טרפון הכהן
 מקום קבורה:  מירון (זיהוי מהמאה ה-11) בניאס (זיהוי מהמאה ה-13) טבריה (זיהוי מהמאה ה-16) כדיתה (זיהוי מהמאה ה-19)
 מקום מגורים:  לוד
 תקופת הפעילות:  דור שני ושלישי לתנאים
 השתייכות:  חז"ל, תנאים, כהנים
 רבותיו:  רבן יוחנן בן זכאי
 תלמידיו:  רבי אלעזר בן מתיא, שמעון בן עזאי, רבי חנינא בן חכינאי, רבי יהודה בר אלעאי, יהודה בן נחמיה
 בני דורו:  רבי עקיבא
 אם:  אמו של רבי טרפון
רבי טרפון היה תנא ממשפחת כהנים המיוחסים לעזרא הסופר שחי בדור שאחרי המרד הגדול (הדור השני והשלישי). מתלמידיו של רבן יוחנן בן זכאי ומתלמידי בית שמאי. רב, חבר ובר פלוגתא לרבי עקיבא. בית מדרשו של רבי טרפון היה בעיר לוד. מכונה בתלמוד ירושלמי בתואר "אביהן של כל ישראל", וכן: "רבן של כל ישראל". מוזכר במשנה ארבעים ותשע פעמים, לרוב כשהוא חלוק עם רבי עקיבא שהיה תלמיד חבר שלו, אך גם כאשר הוא חלוק עם רבי אליעזר, רבי יהושע בן חנניה, רבי אלעזר בן עזריה, רבי ישמעאל ורבי מאיר, ורבות הלכות אחרות שחידש ועליהן אין חולק.
אישיותו

רבי טרפון היה עשיר מופלג, בעל כרמים ושדות רבים, ובכספו היה עוזר לעניים ואף השתמש לשם כך בסמכויותיו ככהן. את חמשת הסלעים של דמי פדיון הבן שהיו נותנים לו נהג להחזיר, ופעם אחת, בשנת בצורת, אירס 300 נשים, על מנת שיהא מותר להן לאכול את התרומה שברשותו. מסופר שפעם שאל אותו רבי עקיבא: "רבי, רצונך אקח לך עיר אחת או שתיים?" (האם אתה מעוניין בנכסים רבים?), לאחר שרבי טרפון ענה בחיוב ונתן לו ארבעת אלפים דינרי זהב, חילק רבי עקיבא את הנכסים לתלמידי חכמים עניים. לאחר זמן מה, שאל אותו רבי טרפון היכן הערים שקנה לו. רבי עקיבא לקח אותו לבית המדרש, הביא לפניו ילד עם ספר תהילים שקרא עד הפסוק ”פִּזַּר נָתַן לָאֶבְיוֹנִים צִדְקָתוֹ עֹמֶדֶת לָעַד”, והסביר לו כי זהו הנכס שקנה, נכס שעומד לעולמי עד. אז נישק רבי טרפון את רבי עקיבא ואמר לו: "רבי אלופי! רבי בחכמה ואלופי בדרך ארץ".
רבי טרפון העיד עדויות שונות על אשר ראה בבית המקדש ככהן, כך למשל העיד כי שמע את השם המפורש יוצא מפי כהן גדול. הוא העיד שבעלי מומים כשרים לעבודה בבית המקדש, על סמך דודו אחי אמו, שהיה כהן ותקע בבית המקדש בחצוצרות (אך לבסוף התברר שהיה זה בשעת הקהל) על פי התלמוד, רבי טרפון היה אדם גבוה יחסית לדורו.
חכמי ישראל העריכו את רבי טרפון בזכות חריפותו ובזכות בקיאותו העצומה בכל מקצועות התורה, כמסופר באבות דרבי נתן: "בשעה שתלמיד חכם היה נכנס אצלו והיה אומר לו: שְנה לי! מביא לו מקרא ומשנה, מדרש, הלכות ואגדות, כיוון שיצא מלפניו - היה מלא ברכה וטוב". בענוותנותו הרבה נזהר תמיד שלא לפרסם את שמו ולא להתכבד בו, ובתלמוד מסופר עוד כי כל חייו הצטער על שניצל ממוות בזכות כתרה של תורה.
רבי טרפון היה ידוע באמירותיו הקיצוניות ובלהיטותו הרבה בשעת ויכוחים. אחד הביטויים השגורים בפיו היה - "אקפח את בני", שמשמעו הוא - אם אני טועה, אהרוג את בניי.
רבי טרפון סבר שמצוות מעשיות חשובות יותר מלימוד תורה. הוא עצמו נודע במיוחד בשל מעשיו הטובים. כך למשל מסופר, שכשחלה רבי טרפון ובאו חכמים לבקרו ספרה להם אימו כמה מקפיד בנה על מצות כיבוד אם. אמרו לה: כל מה שעושה אינו חצי חציה של המצווה. בתלמוד עוד סיפרה, כי פעם במהלך טיול קצר, נקרעה נעלה, ומכיוון שהיה זה בשבת, אסור היה לתקן את הנעל. בנה, רבי טרפון, שם את ידיו מתחת לרגלה וליווה אותה עד שהגיעה למיטתה.
מותו, קברו והנצחתו > מותו

אין תמימות דעים לגבי נסיבות מותו של רבי טרפון. במדרש איכה רבה כתוב כי נמנה עם עשרת הרוגי מלכות, אך אחרים סבורים כי נמלט סמוך לפרוץ מרד בר כוכבא לחוץ לארץ ושם נפטר.[דרוש מקור]
מותו, קברו והנצחתו > קברו

מקום קבורתו לא נזכר בספרות חז"ל. אמנם, ישנם מספר מסורות המראות את קברו במירון, בניאס, טבריה או כדיתה.
בחיבור "יחוס הצדיקים" (רשימת צבי אילן ג', מהמאה ה-11-המאה ה-12) נזכר לראשונה קברו של רבי טרפון במירון, בשנת 2007 המקום אותר לאחר מחקר מקיף של קברי צדיקים בגליל, על ידי ועד "אהלי צדיקים".
ב"סדר קברי אבותינו ז"ל" (שנת 1300 לערך) נזכר קברו בבניאס.
ב"איגרת יחוס האבות" (לפני 1537 לספירה) מציין המחבר את קברו סמוך למירון, ובנוסף הוא מציין את קברו גם בטבריה.
המסורת המאוחרת מבין כולם המופיעה בספר "שערי ירושלים" (שנת 1850 לערך) מאת משה ריישר, מציינת את קברו בכדיתה, אך קריאה נכונה של הכתוב מביאה לכך שכוונתו הייתה למירון עצמה בסמוך לכדיתה.
מותו, קברו והנצחתו > הנצחה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רחובות נקראו על שמו בערים ירושלים, נתניה, אשדוד, בני ברק ובאר שבע.
מתורתו

רבי טרפון נחלק בעיקר עם רבי עקיבא. לרוב רבי טרפון נמנה עם הצד המקל. בשאלה האם עבד שיצא בשן ועין זקוק גם לגט שחרור, סבורים רבי מאיר ורבי טרפון שאינו צריך, לעומת רבי ישמעאל, רבי אליעזר ורבי עקיבא שמצריכים גט שחרור. בדין אדם שקיבל על עצמו נזירות ותלה זאת בדבר שהיה מוטל בספק, סבורים בית שמאי כי הוא נזיר ובית הלל סבורים שרק אם נתקיים נזרו הוא ספק, אך רבי טרפון סבור שבין כך ובין כך אין הוא נזיר כי "לא ניתנה נזירות אלא להפלאה". על אחת ממחלוקותיו עם רבי עקיבא מסופר כי רבי טרפון עצמו הודה לו, כפי שמסר רבי שמעון בר יוחאי: "אמר רבי שמעון: מעשה במגורה של דסקים ביבנה שהייתה עומדת בחזקת שלימה ומדדו ונמצאת חסירה, כל טהרות שנעשו על גבה היה רבי טרפון מטהר ורבי עקיבא מטמא. אמר רבי טרפון מקווה זה בחזקת שלם הוא עומד מספק אתה בא לחסרו, אל תחסרנו מספק. אמר רבי עקיבא: אדם זה בחזקת טמא הוא עומד, מספק אתה בא לטהרו, אל תטהרנו מספק. אמר רבי טרפון: משל לעומד ומקריב על גבי המזבח ונודע שהוא בן גרושה או בן חלוצה שעבודתו כשירה. אמר רבי עקיבא משל לעומד ומקריב על גבי המזבח, ונודע שהוא בעל מום שעבודתו פסולה. אמר רבי טרפון אתה דימיתו לבעל מום, ואני דמיתיו לבן גרושה או לבן חלוצה, נראה למי דומה? אי דומה לבן גרושה ולבן חלוצה נדוננו כבן גרושה, או כבן חלוצה אם דומה לבעל מום נדוננו כבעל מום! התחיל רבי עקיבא לדון: מקווה פסולו ביחיד ובעל מום פסולו ביחיד, ואל יוכיח בן גרושה ובן חלוצה שפסולו בשנים, דבר אחר מקווה פסולו בגופו בעל מום פסולו בגופו ואל יוכיח בן גרושה ובן חלוצה שפסולו מאחרים, אמר ליה רבי טרפון עקיבא כל הפורש ממך כפורש מן החיים!".
לעומת זאת בדיני ממונות גישתו הייתה מעורבת. בהלכות מסוימות החמיר, הוא סבור שקרן המזיקה ברשות הניזק משלמת נזק שלם, לעומת זאת, הוא מקל וסובר שכאשר אדם מצא בעלי חיים שהחזקתן עולה כסף ומכרן לפי ההלכה, מותר לו להשתמש בדמיהן. לפעמים בפסקיו הוא מחמיר ומקל באותו פסק עצמו, כך למשל מסופר במשנה כי הוא קבע שדין אונאה הוא עד שליש, ושמחו תגרי לוד שהיו סוחרים ממולחים ומפקיעים את המחיר, אך כאשר המשיך ופסק שניתן לחזור ממקח שבו הייתה אונאה כל שהיא עד סוף היום אמרו תגרי לוד "יניח לנו רבי טרפון במקומינו" וחזרו לדברי חכמים.
ידועה מחלוקתו עם רבי עקיבא האם תלמוד תורה חשוב יותר או שמא מעשים טובים: "כבר היה רבי טרפון וזקנים מסובין בעלית בית נתזה בלוד, נשאלה שאילה זו בפניהם: תלמוד גדול או מעשה גדול? נענה רבי טרפון ואמר: מעשה גדול. נענה ר"ע ואמר: תלמוד גדול. נענו כולם ואמרו תלמוד גדול שהתלמוד מביא לידי מעשה".
עם זאת, רבי טרפון ורבי עקיבא היו בין המקלים בנושא עונש מוות: "ר' טרפון ור' עקיבא אומרים: אילו היינו בסנהדרין לא נהרג אדם מעולם", כלומר: אם אנחנו היינו בסנהדרין, לא היינו מגיעים, אף פעם, לגזר דין של מוות. (וזאת בניגוד לדעתו של רבן שמעון בן גמליאל, שסבר שאם כך היה הדבר, לא הייתה הרתעה והיו מתרבות הרציחות בארץ).
רבי טרפון סובר, שבמקרה שעל ידי שנדרוש את הכלל דיו לבא מן הדין להיות כנדון - הקל וחומר יופרך, כלומר המשמעות היחידה שתהיה לקל וחומר תהיה רק אם לא נשתמש בכלל "דיו", לא נדרוש "דיו". הגמרא במסכת בבא קמא מסבירה שבמקרה של מרים הנביאה, לא כתוב שתצטרך אפילו שבעה ימים, והקל וחומר יכול היה להוסיף לה שבועיים, ועל כך נאמר "דיו" ומוריד שבעה. אבל במקרה שבו הדין הנלמד בקל וחומר יעלם לגמרי, לא דורשים "דיו".
מאמרותיו באגדה

"היום קצר והמלאכה מרובה והפועלים עצלים והשכר הרבה ובעל הבית דוחק".
"לא עליך המלאכה לגמור ולא אתה בן חורין ליבטל ממנה, אם למדת תורה הרבה נותנים לך שכר הרבה, ונאמן הוא בעל מלאכתך, שישלם לך שכר פעולתך, ודע לך שמתן שכרן של צדיקים לעתיד לבוא".
תלמידיו

עם תלמידיו נמנים: רבי אלעזר בן מתיא, רבי חנינא בן חכינאי, שמעון בן עזאי, שמעון התימני, רבי יהודה, רבי יהודה בן נחמיה.
לקריאה נוספת

הרב יהודה לייב פישמן מימון (עורך), רבי טרפון, יחוסי תנאים ואמוראים, ירושלים, תשכ"ג 1963, עמ' תפ"ב–תפ"ה, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
בנימין לאו, "רבי טרפון: מבית שמאי לבית המדרש ביבנה", בספרו: חכמים, כרך שני: ימי יבנה עד מרד בר כוכבא, ידיעות ספרים, 2007, עמ' 117-107.
ברכיה מניקולא

חזית 'בית היהודים" בלינקולן
רבי ברכיה מניקולא (בלטינית: Benedict fil Mosse, בנדיקטוס בן משה; ראשית המאה ה-13 - אחרי 1256) היה רב ותלמיד חכם אנגלי מבעלי התוספות.
לפי ססיל רות, אף כי רבים מחיבוריו של רבי ברכיה אבדו, ניתן לקבוע לאור אזכורים רבים את חשיבותו כאחד מגדולי חכמי יהדות אנגליה בימי הביניים.
ביוגרפיה

רבי ברכיה נולד לרבי משה מלונדריש ואנטרה שהיו מהמשפחות הנכבדות בקרב יהודי אנגליה של ימי הביניים, רבים מבני משפחתו החזיקו בעמדות מפתח בקהילה גם בדור שלאחריו, עד גירוש יהודי אנגליה בשנת 1290. מוצא המשפחה, בניגוד לרוב המשפחות היהודיות באנגליה בתקופתה, היה מחבל הריינוס ולא מצרפת. אבי המשפחה היה רבי שמעון בן יצחק בן אבון, הנודע בשם "רבי שמעון הגדול ממגנצא"; נכד נינו, משה בן יצחק בן שמעון, היה היהודי הראשון מבני המשפחה שידוע כי התגורר באנגליה. הוא ניהל את עסקיו בבריסטול ואחר כך באוקספורד במחצית השנייה של המאה ה-12. בנו יום טוב המשיך בעסקיו אך הקדיש את רוב זמנו ללימוד תורה וחיבר ספר בשם "ספר התנאים" שאבד ועסק כנראה בהלכה ובדקדוק עברי. רבי משה בן רבי יום טוב מלונדריש, אביו של רבי ברכיה, היה איש עסקים מלומד ומשכיל ומחבר ספרים. היה אחד משישה אחים, ואחיו הגדול היה רבי אליהו מנחם מלונדריש. הוא התיישב בלינקולן שנקראה בימי הביניים לעיתים קרובות בשם ניקול, ולכן הוא מכונה במקורות בדרך כלל "רבי ברכיה מניקולא". נשא לאשה את בתו של איש כספים מנכבדי הקהילה היהודית בלינקולן בשם יוסף בן אהרן.
ב-1255 נעצר יחד עם למעלה מתשעים יהודים אחרים בפרשה החמורה ביותר בתולדות יהודי לינקולן, עלילת הדם בדבר מותו של הילד יו מלינקולן (אנ'). שמונה עשר יהודים נתלו ולאחר משפט ממושך, נוקה רבי ברכיה מאשמה ורכושו המוחרם הושב לחזקתו.
פסקי הלכה משלו מצוטטים בספר המרדכי למסכת ברכות ובספר שלטי הגיבורים למסכת עבודה זרה.
מצאצאיו ידועים בנים בשם שלמה, חיים (Hagin או Vives) ומנחם (Manser), ובת בשם בילאסט (אולי רחל).
הערות שוליים

↑  א' מרמורשטיין, JQR, כרך XIX, עמ' 18, מצוטט אצל רות, תולדות רבנו אליהו מנחם מלונדריש (להלן קישורים חיצוניים).
| הראשונים לפי אזור גאוגרפי |
| --- | --- | --- |
| אשכנז | רבי משולם בן קלונימוס • רבנו גרשום מאור הגולה • רבי שמעון הגדול • רבי יצחק הלוי • רבי יעקב בן יקר • ריב"א • ראב"ן • רבי אליעזר ממיץ • ראבי"ה • רבי יהודה החסיד • רבי אלעזר מגרמייזא (הרקח) • רבי יצחק אור זרוע • מהר"ם מרוטנבורג • רא"ש • המרדכי • הגהות מיימוניות • תשב"ץ קטן • רבי אליעזר מטוך • רבי יצחק מדורא • האגודה • מהר"ם ס"ל • מהרא"ק • מהר"י טירנא • מהרי"ל • מהר"י וייל • תרומת הדשן • ראשונים נוספים |  |
| צרפת | רש"י • בעלי התוספות (רשב"ם • רבנו תם • ר"י הזקן • ריצב"א • רבי שמשון משאנץ) • בעל התרומה  • רבי משה מקוצי • רבי יחיאל מפריז • יצחק מקורביל (הסמ"ק) • רבנו פרץ • חכמי איוורא • רבי שמשון מקינון •  ראשונים נוספים |  |
| אנגליה | תוספות חכמי אנגליה • רבנו תם מאורליינש • רבי משה מלונדריש • רבי ברכיה מניקולא • רבי אליהו מנחם מלונדריש • רבי יעקב חזן מלונדון • ראשונים נוספים |  |
| פרובאנס | בעל האשכול • יוסף אבן פלאת • בעל העיטור • בעל המאור • הראב"ד • רבי יהונתן מלוניל • המנהיג • בעל שיטת ריב"ב • בעל ההשלמה • רבי שלמה מן ההר • רבי אברהם מן ההר • המאירי • רבי אהרון הכהן מלוניל • ראשונים נוספים |  |
| ספרד | ארבעת השבויים • רבי חנוך בן משה • רבי שמואל הנגיד • רי"ץ גיאת • רבי יצחק הברצלוני • רבי יהודה הברצלוני • רי"ף • ר"י מיגאש • רמ"ה • רבי שמואל הסרדי • רמב"ן • רבי יונה גירונדי • רא"ה • רשב"א • ריטב"א • רבי יהודה בן הרא"ש • רבנו ירוחם • מהר"ם חלאווה • אבודרהם • רבי יעקב בעל הטורים • ר"ן • רבי יוסף חביבא • רבי שמואל ירונדי (אוהל מועד) |  |
| איטליה | רבי משולם בן קלונימוס • רבי נתן מרומי (הערוך) • רבי ישעיה די טראני • רבי אליעזר בן שמואל • ריבב"ן • שבלי הלקט • ריא"ז • מהרי"ק • ראשונים נוספים |  |
| צפון אפריקה | ארבעת השבויים • רבנו חננאל • רב ניסים גאון • רי"ף • רבנו אפרים • רבי יהודה הכהן אבן סוסאן • רבי יוסף אבן עקנין • שמואל אבן ג'אמע • רבי זכריה אגמאתי • ריב"ש • רשב"ץ • רבי ישועה הלוי • רבי אפרים אנקוה |  |
| תימן | בעלי אלשרח (רבי חנניה בן ישועה • רבי נתנאל בן ישעיה • רבי זכריה הרופא • רבי סעדיה עדני • רבי דוד הלוי חמדי • רבי דוד עדני • רבי אברהם בן שלמה |  |
| מצרים | רבי שמריה בן אלחנן • רבי שמואל בן חנניה הנגיד •  רמב"ם •  רבי חננאל בן שמואל • רבי אברהם בן הרמב"ם • רב יוסף ראש הסדר • רבי פרחיה בן ניסים •  רבי דוד הנגיד • רבי תנחום הירושלמי • רבי יהושע הנגיד • רבי דוד ברבי יהושע הנגיד • ראשונים נוספים |  |
ראשונים נוספים תנאים • אמוראים • סבוראים • גאונים • ראשונים • אחרונים
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אבא יוסי בן חנן

אַבָּא יוֹסֵי בֶּן חָנָן, או אַבָּא יוֹסֵי בֶּן חַנִּין, היה תנא בדור השני, שמאמרים רבים שלו מובאים בספרות חז"ל.
ממאמריו בהלכה

דבריו של אבא יוסי בן חנן בענייני הלכה מופיעים בתלמוד הבבלי, במסכתות יבמות, סוטה וזבחים, ובתלמוד הירושלמי במסכת בבא קמא, אך הוא מוזכר כבר במדרשי ההלכה התנאיים, במשנה ובתוספתא:
במשנה במסכת מידות, הוא קובע כי היו שלושה עשר שערים לעזרה שכנגדם היו משתחווים, בניגוד לתנאים אחרים שסברו כי היו רק שבעה שערים.
בתוספתא במסכת סוכה, הוא קובע כי הפיס בבית המקדש לא היה נערך בין כל הכהנים, אלא בין ראשי משמרות הכהונה.
זיהויים נוספים

ייתכן שהוא "אבא איסי בן יוחנן" שמסר בשם שמואל הקטן את המימרא הבאה:
העולם הזה דומה לגלגל עינו של אדם; לבן שבו – זה אוקיינוס שמקיף את כל העולם, שחור שבו – זה העולם, קמט שבשחור  – זה ירושלים, פרצוף שבקמט – זה בית המקדש, שיבנה במהרה בימינו ובימי כל ישראל אמן.
נראה שאינו זהה לאבא יוסי בן חנן שמסר מימרא בשם אבא כהן ברדלא, שכן האחרון היה בסוף תקופת התנאים, אלא מדובר באמורא אחר (אבא יוסי בן חנן איש ינוח או אבא יוסי בן יוחנן איש ירושלים, או שהיה אמורא נוסף בשם זה).
לקריאה נוספת

שלום (בן יחזקאל) אלבק, אבא יוסי בן חנן, משפחות סופרים, ורשא תרס"ג, עמ' 105, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים)
הרב אהרן הימן, "אבא יוסי בן חנן", תולדות תנאים ואמוראים, לונדון, תר"ע, חלק ב, באתר היברובוקס
מרדכי מרגליות (עורך), "אבא יוסי בן חנן", אנציקלופדיה לחכמי התלמוד והגאונים, מהדורת אייזנברג תשס"ז, כרך א, עמ' 7–8
תחבורה ציבורית בחיפה

הכרמלית בחיפה
מערך התחבורה הציבורית בחיפה כולל קווי אוטובוס, המטרונית, רכבות, רכבל חיפה התיירותי, רכב שיתופי, פוניקולר תת-קרקעי הכרמלית, מוניות שירות, הרכבלית ובעתיד רכבת קלה לנצרת. חיפה היא העיר המרכזית באזור צפון מדינת ישראל, וממנה פועלים שירותי תחבורה ציבורית לכל רחבי ישראל, ובייחוד לאזור הצפון - מחוז הצפון ומחוז חיפה הכולל את מטרופולין חיפה.
בחיפה שתי תחנות מרכזיות בשני קצוות העיר (מרכזית המפרץ בצפון ומרכזית חוף הכרמל בדרום. בניגוד למרבית מדינת ישראל, בחיפה פועל שירות אוטובוסים חלקי גם בשבתות ובחגים, תולדה של רצון לשמור על הסטטוס קוו שהיה קיים בהקמת המדינה, אז פעלה בעיר, בניגוד לרוב הערים, תחבורה ציבורית. בנוסף, בחיפה פועל שירות אוטובוסים 24 שעות ביממה, הכולל הפעלת שלושה קווי אוטובוס מרכזיים בכל לילות השבוע, בנוסף למטרונית שפועלת 24 שעות ביממה.
היסטוריה > תחבורה מסילתית קודם ליסוד המדינה

ב־1904 נחנכה רכבת העמק, שתחנת הקצה המערבית שלה הייתה תחנת חיפה מזרח, במבואות העיר התחתית של חיפה. סלילת מסילה זו הובילה לקיצור משמעותי בזמן הנסיעה לחיפה (נסיעה לטבריה שארכה כמה ימים נעשתה כעת בכמה שעות), וקישרה את חיפה עם עמק יזרעאל, עמק הירדן ודמשק. הביקוש הרב הוביל לתדירות נסיעות גבוהה יחסית של רכבת זו. סמוך לפרוץ מלחמת העולם הראשונה נוספה מסילת משנה שחיברה את ג'נין ומבואות שכם לרכבת העמק, ומסילה שחיברה בין חיפה לעכו.
פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוביל לשימוש רב של כוחות הצבא הטורקיים במסילה זו, ומנגד לניסיונות פגיעה במסילה על ידי הצבא הבריטי, ועל כן נפסקה כמעט לגמרי התחבורה האזרחית במסילה זו.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה ותחילת פעילות שלטון המנדט הבריטי חודשה בהדרגה פעילות רכבות הנוסעים. רכבות נוסעים פעלו מחיפה לעמק יזרעאל, עמק הירדן ולדמשק (שהייתה תחת שליטה צרפתית), לקריות ועכו, ואף לג'נין ולשכם במסילת השומרון (נסיעה אחת לשבוע). בתחילת תקופה זו נסלל קטע המסילה שבין תחנת חדרה מזרח לחיפה (כתחליף לקטע המסילה חיפה - עפולה - ג'נין - מסעודיה - טול-כרם), שחיבר את חיפה עם המסילה המזרחית שנסללה משני קצותיה בזמן מלחמת העולם הראשונה על ידי הכוחות הטורקיים והבריטים. סלילת קטע זה הובילה ליצירת מסילה רציפה בין חיפה לחדרה, טולכרם, קלקיליה, ראש העין ולוד. מלוד, שהייתה צומת הרכבות בארץ התפצלו מסילות ליפו ולירושלים ומסילה לרחובות שהמשיכה לאורך חוף הים לאשדוד, עזה, רפיח וקנטרה שעל שפת תעלת סואץ. קו יומי פעל בין חיפה לקנטרה, ממנה המשיכו הנוסעים ברכבת נוספת למצרים, לאחר שחצו את תעלת סואץ במעבורת. ב־1942 נבנה גשר פירדאן על תעלת סואץ, שאיפשר את הפעלת הקו הרציף חיפה - קהיר. ב־1937 נבנתה תחנת חיפה מרכז בנוסף לתחנת הרכבת חיפה מזרח שהייתה עד אז התחנה היחידה בחיפה.
במהלך תקופת שלטון המנדט הבריטי פותחה גם רשת הכבישים הסלולים בארץ, דבר שהוביל לתחרות קשה בין תחבורה ציבורית ממונעת ומסילתית. יתרון התחבורה הממונעת הובילה לירידה במספר הנוסעים ברכבת ולצמצום פעילותה. לצמצום זה תרם גם ריבוי הפגיעות בציוד הנייד ובמסילות במהלך המרד הערבי הגדול. בנוסף, לעיתים העדיפה האוכלוסייה היהודית את השימוש בתחבורת האוטובוסים הממונעת שהופעלה על ידי חברות בבעלות יהודית, על פני שימוש ברכבת שהופעלה על ידי השלטון הבריטי. במהלך הניסיונות להגדלת מספר נוסעי הרכבת נוצר שיתוף פעולה בין הרכבת לבין שירות אוטובוסים יהודי שפעל בין תחנת הרכבת בלוד לתל אביב ולירושלים.
היסטוריה > מאז קום המדינה

לאחר קום המדינה מוזגו ל'שחר' חברה שהפעילה שירות נסיעות לשפרעם, וחברה שהפעילה קווי נסיעה לכפרים הדרוזים בכרמל. ב-1951, במסגרת איחוד חברות האוטובוסים בישראל, מוזג קואופרטיב 'השחר' עם הקואופרטיבים 'אגד' ו'דרום יהודה' לחברת אש"ד ששינתה את שמה כעבור זמן קצר לאגד, שמפעילה גם כיום את רוב קווי האוטובוס באזור חיפה. לצד אגד פועלת גם חברת הנסיעות והתיירות נצרת בבעלות משפחת עפיפי, המפעילה קווי אוטובוס מחיפה לנצרת מאז שנות ה-40.
משפחת כיאט, שהחזיקה בזיכיון להפעלת 4 קווי תחבורה ציבורית בחיפה, ביקשה לחדש את רישיונה בתום מלחמת העצמאות, אך סורבה על ידי ממשלת ישראל, שיעצה לה להיכנס למשא ומתן עם אגד. המשא ומתן בין אגד למשפחת כיאט נתקל בקשיים, בשל מחיר גבוה שדרשה משפחת כיאט, וסירוב קואופרטיב אגד לתת מניות למי שאינו עובד בפועל בחברה. הבוררות הסתיימה רק ב־1960, ובמסגרתה רכשה אגד את הזיכיון ואת האוטובוסים של המשפחה, תמורת סכום כספי.
בשנת 1956 הוחלט לחפור בחיפה מנהרת פוניקולר, שיסיע נוסעים מהעיר התחתית דרך הדר הכרמל עד למרכז הכרמל (גן האם). הפוניקולר שנקרא 'כרמלית' נחנך בשנת 1959 והוא פעיל עד היום (להוציא תקופת הפסקה בין השנים 1986 עד 1992). הכרמלית היא הפוניקולר היחיד בישראל כיום.
עם השנים נוספו קווים שונים בתוך העיר ולמרחב על פי התפתחות השטח הבנוי של חיפה והמרחב. עד שנת 2003 היו כל הקווים הפרבריים מצפון וממזרח עוברים דרך הדר הכרמל עד לתחנה המרכזית (ששכנה עד שנות ה־70 בכיכר פלומר, ולאחר מכן עברה למרכזית בת גלים) בשני כיווני הנסיעה, דבר שהוביל לעומס תנועה רב באזור. ב־2002 נחנכה תחנת מרכזית המפרץ כתחנת המוצא של הקווים לצפון ולמזרח, וקבוצה של קווים עירוניים חדשים החלה לקשר בין מרכזית המפרץ ומרכזית חוף הכרמל לכל רחבי חיפה. באופן דומה הועברה תחנת המוצא של קווי הדרום למרכזית חוף הכרמל, השוכנת בפאתיה הדרומיים של חיפה ונחנכה בשנת 2003. עם זאת, מספר מצומצם של קווים לכיוון דרום - לירושלים, תל אביב ואילת - יוצאים גם ממרכזית המפרץ. יחד עם הפיצול הופחתו תעריפי הנסיעה מפרברי חיפה לעיר, והונהג השימוש בכרטיס מעבר, כרטיס המאפשר נסיעה במספר קווי אוטובוסים במרחב חיפה בפרק זמן של שעה, במחיר נסיעה בודדת. תוקף כרטיס המעבר הוארך מאוחר יותר בהדרגה ל-90 דקות (נכון לנובמבר 2011). שינויים אלו הובילו לדעיכתה ולבסוף לסגירתה של תחנת "מרכזית בת גלים".
למרות הכוונה המקורית, מספר קווים בין עירוניים ממשיכים להיכנס לתוך חיפה, בעיקר קווים מאוניברסיטת חיפה ומהטכניון לעיירות ערביות בגליל, קווים מהקריות לאוניברסיטת חיפה ולטכניון, וקווי תחבורה הפועלים במתכונת של קו מהדרין.
בשנת 2010 עברו אשכולות הקווים חיפה-יקנעם וחיפה-עפולה לידי חברת אומני אקספרס, שהוחלפה לאחר מכן בחברת סופרבוס.
התחבורה הציבורית כיום

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
התחבורה הציבורית כיום > אוטובוסים

מרבית שירות האוטובוסים בחיפה מופעל על ידי חברת אגד. קווים של אגד פועלים בשירות העירוני והבינעירוני, ובנוסף חברות אחרות מפעילות שירות בינעירוני היוצא מחיפה. שירות האוטובוסים בעיר כולל גם 3 קוי לילה (200, 205 ו-208), הפעילים, יחד עם המטרונית, לאורך כל שעות הלילה, ומספקים שירות תחבורה ציבורית 24 שעות ביממה. קווי האוטובוס בחיפה פעילים באופן חלקי גם בשבתות.
במחצית 2006 ביטלה אגד כניסת קווים רגילים לחלק משכונות הכרמל בחיפה ובמקומם החלה אגד להפעיל, תחת השם "שכונתית" קווי שירות שנסעו במסלול מאחד ממרכזי העיר לשכונות הסמוכות. בהתחלה הופעלו הקווים על ידי מיניבוסים, הקווים נסעו בתדירות גבוהה יותר מאשר הקווים הרגילים ואף נוספו מעט תחנות על מנת להקטין את המרחק מתחנה לתחנה. ב-1 בינואר 2009 הופעל שלב ב' של התוכנית, נוספו מספר קווים והמיניבוסים הוחלפו באוטובוסים רגילים. כיום הקווים מופעלים על ידי מיניבוסים מתוצרת מרכבים על שלדת מרצדס-בנץ ספרינטר. תדירותם היא פעם בחצי שעה.
בעקבות פתיחתן של מנהרות הכרמל, החלו לפעול מספר קווים חדשים, ביניהם קו 4 של המטרונית המחבר בין תחנת מרכזית הקריות דרך מרכזית המפרץ למרכזית חוף הכרמל, כאשר באמצע הדרך קיימת בקו תחנת עצירה סמוך לגרנד קניון.
החל מפברואר 2017 הותרה העלייה מהדלת האחורית במספר קווים, כאשר תיקוף הכרטיסים מתבצע במכונות אוטומטיות באוטובוסים. בחודש יולי 2017 הורחבה כמות הקווים בהם ניתן לעלות מאחור.
התחבורה הציבורית כיום > המטרונית

מֶטְרוֹנִית היא מערכת הסעת המונים המשרתת את מטרופולין חיפה. כחלק מהקמתה נסללו מסלולים ייעודיים לתחבורה ציבורית ומופעלים קווי אוטובוס ארוך רב-קיבולת על מסלולים אלו. הבחירה בשיטת תחבורה ייחודית זו נתקבלה בשל התוואי ההררי של חיפה, שאינו מאפשר בנייתה של מסילת ברזל וחייב פתרון גמיש יותר.
בתחילת אוגוסט 2010 הוכרז כי חברת התחבורה "דן" היא הזוכה במכרז להפעלתו של המיזם בהתאם להצעה שהגישה בשותפות עם החברות "הארגז" ו"מאן". בחוזה שנחתם בנובמבר 2010 בין משרד התחבורה לחברת דן, הזיכיון להפעלת המטרונית הוענק לדן למשך 12 שנה והיא חויבה להפעיל במסגרת המיזם 90 אוטובוסים. המטרונית החלה בפעילות מלאה ב-16 באוגוסט 2013.
באוקטובר 2021 העבירה חברת דן בצפון (חברת בת של דן), את הפעלת המטרונית לחברת סופרבוס, לאחר שזו זכתה בינואר 2021 במכרז חדש להפעלת המטרונית. כיום פעילים במסגרת המטרונית חמישה קווים, כאשר אחד מהם, קו 1, פעיל 24 שעות ביממה ושבעה ימים בשבוע וקו 5 פעיל שבעה ימים בשבוע.
עם פתיחת המטרונית חל שינוי במספר קווי תחבורה בעיר. כך לדוגמה בוטלו הקווים 103 (ממרכזית המפרץ לחוף הכרמל) ו-108 (ממרכזית המפרץ לבת גלים).
התחבורה הציבורית כיום > הכרמלית

הכרמלית היא כלי תחבורה תת-קרקעי, שהחל לפעול בשנת 1959. הכרמלית היא פוניקולר הנוסע על מסילה תת-קרקעית באורך של 1.8 קילומטרים, ולה שש תחנות בעיר חיפה. היא מובילה בין אזור הנמל בעיר התחתית ותחנת הרכבת מרכז השמונה למרכז הכרמל, דרך הדר. כיום הכרמלית פועלת בתדירות של כ-12 דקות ברוב שעות היום, שעות הפעילות שלה הן בין 06:00 לחצות בימות השבוע, עד שעה 15:00 בימי שישי, ומצאת השבת עד שעה חצות. החל מ-1 בינואר 2017 הכרמלית הוכנסה לכרטוס המשותף עם שאר התחבורה בחיפה (אוטובוסים, מטרונית ורכבת).