stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גרהאם צ'אפמן
הערות שוליים

↑  Chapman, Graham (1941–1989), comedian and writer
↑  Graham Chapman Biography, IMDB
↑  Alumni, family and friends
1 2 3  Graham Chapman Biography, IMDB
↑  Graham Chapman Biography, IMDB
↑  Graham Chapman Biography
↑  Graham Chapman - Comedy Writer and Actor, BBC, 29/1/2003
↑  OPINION: Don’t Take It The Wrong Way: Homosexuality in Comedy
↑  Graham Chapman - Comedy Writer and Actor, BBC, 29/1/2003
↑  Monty Python's strangest star doesn't mention Graham Chapman's darkest secret
↑  Graham Chapman Biography
↑  John Cleese’s Eulogy for Graham Chapman: ‘Good Riddance, the Free-Loading Bastard, I Hope He Fries’
↑  Monty Python: A Chronology, 1969-2012, 2d ed.
↑  Graham Chapman, Monty Python Genius, Dies of Cancer
↑  "Python star Chapman's flying ashes" BBC News. 4/1/2000
↑  Focus On: 100 Most Popular English Male Comedians
↑  David Sherlock & Graham Chapman
↑  סיפורו של שקרן: סיפורו הלא אמיתי של גרהם צ'פמן ממונטי פייתון
| מונטי פייתון |
| --- | --- | --- |
| אריק איידל • טרי ג'ונס ‏(1942-2020)‏ • טרי גיליאם • מייקל פיילין • גרהאם צ'אפמן ‏(1941-1989)‏ • ג'ון קליז | אריק איידל • טרי ג'ונס ‏(1942-2020)‏ • טרי גיליאם • מייקל פיילין • גרהאם צ'אפמן ‏(1941-1989)‏ • ג'ון קליז |  |
| טלוויזיה | הקרקס המעופף ‏(1969-1974)‏ • מערכונים עיקריים • המזלג המלוכלך ‏(1969)‏ • התוכי המת ‏(1969)‏ • המשרד להליכות מטופשות ‏(1970)‏ • שיר חוטב העצים ‏(1969)‏ |  |
| קולנוע | ועכשיו למשהו שונה לגמרי ‏(1971)‏ • הגביע הקדוש ‏(1975)‏ • בריאן כוכב עליון ‏(1979)‏ • הופעה חיה בהוליווד בוול ‏(1982)‏ • טעם החיים ‏(1983)‏ |  |
| שונות | שירים • ספאמלוט ‏(2004)‏ • דמויות • מחוות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429774405171  PLWABN: 9810543782805606  BIBSYS: 90080742  BNE: XX1657068  BnF: cb13932806h (data)  CANTIC: a19850098  CiNii: DA04817668  GND: 124219713  ICCU: LO1V018687  ISNI: 0000 0001 2099 1743  LCCN: n82022160  MusicBrainz: fba8bfe7-076f-45ef-8520-d919b3aba9b3  NDL: 01042008  NKC: jn20000700757  NLA: 36166234  NLK: KAC2020M0622  NSK: 000458423  NTA: 071593187  RERO: 02-A003095335  SELIBR: 331787  SNAC: w6cn8g2h  SUDOC: 032143567  Trove: 1222870  VIAF: 12494858   WorldCat (עם VIAF): 12494858
הגבירות מל'אנגול'ן

הגבירות מל'אנגולן
הגבירות מל'אנגול'ן (באנגלית: The Ladies of Llangollen) היה כינוין של אלנור באטלר ושרה פונסונבי, שתי נשים בנות המאה ה-18 ממעמד האצולה האירי שחיו כזוג נשוי. הבחירה של השתיים "לחיות חיים בלתי שגרתיים" עוררה את חמת משפחותיהן, ואת סקרנותם ואהדתם של מובילי התרבות של התקופה.
תחילת דרכן

אלנור שרלוט באטלר (11 במאי 1739 – 2 ביוני 1829) הייתה בת לשושלת באטלר, רוזנות (ומאוחר יותר דוכסות) אורמונד. בקרב משפחתה שהתגוררה בטירת קילקני, מושבה המסורתי, נחשבה באטלר לתולעת ספרים עם השכלת-יתר. היא דיברה צרפתית והתחנכה במנזר בצרפת. מאחר שלא נישאה, ניסתה אמה לאלץ אותה להצטרף למנזר.
שרה פונסונבי (1755 – 9 בדצמבר 1831) התגוררה אצל קרובי משפחה בעיירה וודסטוק שבמחוז קילקני באירלנד. קרוביה היו גם הם מבני האצולה, וביניהם הסופרת ליידי קרוליין לאם.
משפחותיהן חיו קרוב זו לזו, והשתיים נפגשו ב-1768 ופיתחו חברות אמיצה. המשפחות לא ראו בעין יפה את קרבתן, הן בשל הפרשי הגילים ביניהן והן מכיוון שהשתיים רצו להקדיש את זמנן למדיטציה ולימוד. משפחתה של שרה במיוחד העדיפה שהיא תגלה עניין בנושאים שנחשבו מתאימים יותר לבנות גילה ומעמדה, ותחפש חתן. אך שרה ואלנור התעקשו גם אחרי שמשפחתה של אלנור כלאה אותה למשך תקופה, ועם הזמן השלימו המשפחות עם המצב ואף התחייבו להמשיך לתמוך כלכלית בבנותיהן.
הבטחה זו השרתה בשתיים תחושת ביטחון, והן רקמו תוכנית בריחה כדי להגשים את חלומן לחיות ביחד חיים בלתי שגרתיים.
בית חדש

כדי לוודא שלא ייאלצו להינשא בניגוד לרצונן, השתיים החליטו להתרחק מאוד מבתי משפחותיהן. הן עברו קודם לאנגליה, אך בסופו של דבר השתקעו בוויילס, בבית בסגנון נאו-גותי בשם "פלאס נוויד'" (Plas Newydd) ליד העיירה ל'אנגול'ן (Llangollen).
הבטחת ההכנסה לא התממשה, לפחות לא מיד. עורך הדין של משפחת פונסונבי טען שהכסף נועד לשמש נדוניה לשרה, וסירב לכל בקשה או הצהרה שאין בכוונתה להינשא. גם משפחתה של אלנור נטתה "לשכוח" להעביר לה כספים. למרות שהכנסתן הייתה צנועה, השתיים לא גילו איפוק בכל מה שנגע להוצאות. הן שיפצו את בית האחוזה והתקינו בו חלונות זכוכית. הן גם שכרו את שירותיהם של גנן, משרת, ושתי משרתות. כל אלו הכניסו אותן לחובות, והן נאלצו להסתמך על נדיבותם של חברים.
הנשים, שנקראו בפי המקומיים בל'אנגול'ן פשוט "הגבירות", העבירו זמנן בלימוד ספרות ושפות ובטיפוח הבית והגנים. הן לא גילו עניין בפיתוח יחסים חברתיים וגם לא התעניינו באופנה. למעשה, השתיים נטו להתלבש בבגדים בסגנון גברי והסתפרו קצר. אלנור כתבה יומנים מוקפדים על מעשיהן וחייהן.
על אף רצונן להתבודד, שמן יצא לפניהם, ועם הזמן התחילו להתעניין בהן אנשי תרבות וחברה של התקופה. ביתן הפך למרכז בו שהו מבקרים כדוגמת לורד ביירון, פרסי שלי, רוברט סותי, ויליאם וורדסוורת, סר וולטר סקוט, המנהיג הצבאי הדוכס מוולינגטון, איל התעשייה ג'וזאיה וג'ווד, והסופרת האצילה קרוליין לאם. גם אן ליסטר - האישה הראשונה לכתוב יומנים נרחבים על חייה כלסבית - הייתה בין מבקריהם, וייתכן כי שרה ואלנור היוו את ההשראה שלה "להינשא" לבת זוגה לפני נישואיה הפורמליסטים לבעלה. גם בני מלוכה מאירופה הגיעו, כולל הנסיך הרמן פון פיקלר-מוסקאו, שכתב עליהן בהערצה.
גם המלכה שרלוט הייתה בין מעריציהן, ורצתה לבקר בביתן. היא שכנעה את המלך להעניק להם פנסיה. עם הזמן, גם המשפחות למדו לקבלן.
חיים אישיים

באטלר ופונסונבי חיו יחדיו כזוג נשוי למעלה מ-50 שנה. הן החתימו את ספריהן וכלי ביתן בראשי התיבות המשותפים שלהן, ואף חתמו במשותף על מכתבים. הן ישנו באותה מיטה, וקראו אחת לשנייה "אהובתי" ו"החצי השני שלי". עם זאת, הסברה כי השתיים היו לסביות הוא עדיין נושא שנוי במחלוקת. חבריהם בני זמנן לא סברו שהן "סאפפיות" (הכינוי דאז לנשים-אוהבות-נשים), אלא ראו בהן חברות המסורות אחת לשנייה באופן מיוחד. חלק סברו שמדובר ב"נישואים בוסטוניים" - כינוי לנשים שחיות ביחד ביחסי נישואים שאינם מבוססים משיכה מינית או רומנטית. אחרים ראו ביניהן יחסים רומנטיים, אך לא ראו רמז ליחסים מיניים (גם לא ביומנים של אלנור, ואף לא בקוד כמו ביומניה של ליסטר ויומנים סאפפיים אחרים). היסטוריונים ומבקרי תרבות חלוקים אף הם, ביניהם המדגישים שדיבורים שלאוזן המודרנית ייחשבו לרומנטיים היו מקובלים אז, ואחרים מדגישים שבאותה תקופה השפה והתרבות עדיין לא כללו מושגים כמו ביסקסואליות או א-מיניות, ולכן זו טעות לנסות למקם את יחסיהן של אלנור ושרה במונחים של היום.
מותן

אלנור באטלר נפטרה בשנת 1829. שרה פונסונבי נפטרה שנתיים לאחר מכן. שתיהן קבורות בבית הקברות של כנסיית סנט קול'ן, בל'אנגולן.
מורשת

הבית של הגבירות, פלאס נוויד', הוא כיום מוזיאון המנוהל על ידי המועצה של מחוז דנבישייר. גבעת באטלר, הסמוכה לבית, נקראת על שמה של אלינור באטלר. פונדק Ponsonby Arms שנקרא על שמה של שרה פונסונבי הוא בניין רשום ברחוב מיל בל'אנגול'ן.
בתרבות הפופולרית

הגבירות הופיעו ברומן בשם "Chase of the Wild Goose" מאת מרי גורדון, רומן ביוגרפי המבוסס על חייהן, שפורסם במקור בשנת 1936. הספר יצא בהוצאה מחודשת בשם "The Llangollen Ladies: The Story of Lady Eleanor Butler and Miss Sarah Ponsonby, Known as the Ladies of Llangollen". סיפור הרקע לספר הוא טענתה של גורדון שרוחותיהן של הגבירות התגלו לעיניה בפלאס נוויד', מה שהוביל אותה ללמוד את ההיסטוריה שלהן ולכתוב את הביוגרפיות.
באפריל 2011, באותו חודש שבו התקיימו באירלנד האיחודים האזרחיים הראשונים על פי חוק, תחנת הרדיו הממלכתית RTÉ שידרה תוכנית תיעודית על חייהן של אלינור באטלר, בשם "An Extraordinary Affair". התוכנית העלתה את השאלה האם מדובר בזוג הלסבי הראשון הגלוי באירלנד.
בפברואר 2016, הגבירות מל'אנגול'ן הופיעו בפרק של תוכנית הטלוויזיה Mysteries at the Castle ששודרה בארצות הברית בערוץ הנסיעות.
הערות שוליים

↑  Fullest treatment in The Ladies of Llangollen by Elizabeth Mavor, Penguin 1971
↑  "Miss Sarah Ponsonby". The Ladies of Llangollen.
↑  Shows extracts from other sources, see in particular, Gentleman's Magazine, 1829
↑    Anne Campbell Dixon, ‏Wales: A tale of two ladies ahead of their time, The Telegraph, 4 May 2002
↑  Plas Newydd at llangollen.com
↑  O'Donnell, Leeanne An Extraordinary Affair at RTÉ Radio
↑  Ponsonby Arms at britishlistedbuildings.co.uk/
↑  The Ponsonby Arms
↑  https://books.google.com/books/about/The_Llangollen_Ladies.html?id=fVcKAQAAMAAJ
↑  http://www.travelchannel.com/shows/mysteries-at-the-castle/episodes/princes-plight-mad-king-ludwig-falling-for-love
הגבירות בחדר הספרייה בביתן
ביתן של הגבירות, פלאס נוויד', כפי שהוא נראה היום
פלאס נוויד' ב-1840
מצבה בבית הקברות של כנסיית סנט קול'ן
הטנגו האחרון בהליפקס

| --- | --- |

 סוגה:  דרמה קומית
 יוצרים:  סאלי ויינרייט
 כותבים:  סאלי ויינרייט
 שחקנים:  אן ריד דרק ג'קובי שרה לנקשייר ניקולה ווקר  לואיס גרייטורקס  ג'וש בולט
 ארץ מקור:  הממלכה המאוחדת 
 שפות:  אנגלית
 מספר עונות:  5
 מספר פרקים:  24
 הפקה
 מפיקים בפועל:  ניקולה שינדלר
 הפצה:  נטפליקס 
 אתר צילומים:  יורקשייר
 מוזיקה:  מארי גולד
 שידור
 רשת שידור:  BBC One
 תקופת שידור מקורית:  20 בנובמבר 2012 – 15 במרץ 2020
 קישורים חיצוניים
 אתר התוכנית ב-BBC
 דף התוכנית ב-IMDb
 
הטנגו האחרון בהליפקס (באנגלית: Last Tango in Halifax) היא סדרת דרמה קומית בריטית ששודרה בין השנים 2012 ו-2020. היוצרת והתסריטאית סאלי ויינרייט עיבדה את הסדרה מסיפורה האמיתי של אמה, שנישאה שנית לאחר שהתאלמנה לאחר שפגשה אהבה ישנה באתר למציאת חברים ותיקים. בסדרה מככבים סר דרק ג'קובי ואן ריד, כאלן וסיליה, אהובי נעורים שכיום בשנות השבעים לחייהם. השניים יוצרים קשר מחודש דרך פייסבוק, נפגשים, מתאהבים, ומתכננים להתחתן. ריד וג'קובי שניהם הצהירו על קורת רוחם מההזדמנות לשחק סיפור אהבה בין אנשים זקנים. שרה לנקשייר וניקולה ווקר מככבות בתור קרוליין, בתה של סיליה, וג'יליאן, בתו של אלן, בהתאמה. דמויות אחרות מגולמות על ידי לואיס גרייטורקס, נינה סוסניה, טוני גרדנר, רוני אנקונה, דין אנדרוז, סשה דוואן וג'וש בולט.
הסדרה זכתה לשבחים בשל תיאור חייהם של בני הגיל השלישי, המשחק המעולה, והדיאלוג האמין. מבקר בעיתון "דיילי טלגרף" סיכם את הסדרה כ"ניצחון אל מול הגילנות בטלוויזיה". מבקר בעיתון "לוס אנג'לס טיימס" כתב שהסדרה היא "התוכנית הטובה ביותר של העונה". "הטנגו האחרון בהליפקס" צבר ארבע מועמדויות BAFTA לשנת 2013, וזכה בפרס BAFTA לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
לסדרה היו שלוש עונות מלאות, ועונה רביעית שכללה שני פרקים בלבד, שתוארו כספיישלים לכבוד חג המולד. הם שודרו ב-19 ו-20 בדצמבר 2016.
עלילה

סיליה דוסון ואלן באטרשו שניהם בגילאי השבעים, ושניהם התאלמנו. הם הכירו בשנות ה-1950, והייתה ביניהם משיכה, אך היחסים לא התפתחו, וסיליה עברה ממקום מגוריהם עם הוריה. בעת הנוכחית,, הם נפגשים מחדש לאחר שהצטרפו לפייסבוק בעידוד נכדיהם. אלן אהב את סיליה מאז שהוא היה בן 16; סיליה מתוארת כאישה שלא מצאה סיפוק בחייה, והייתה נשואה לגבר שלמדה לשנוא. השניים מתחילים התכתבות נרגשת, כשכל אחד פוחד להתלהב יותר מדי ולהפחיד את השנייה. אך כשהם נפגשים פנים אל פנים, לבסוף, הם מגלים שאותם רגשות של פעם עדיין קיימים, והתשוקה ההדדית שלהם לא דעכה.
סיפור האהבה של אלן וסיליה מתרחש על רקע חייהן ובעיותיהן של הבנות הבוגרות של שניהם. ג'יליאן, בתו של אלן וקרוליין בתה של סיליה הן היפוכים גמורים: ג'יליאן היא אלמנה אשר מנהלת חווה ועובדת במשרה חלקית בסופרמרקט, בעוד קרוליין, שרכשה את השכלתה באוקספורד, היא המנהלת של בית ספר פרטי יוקרתי. האירוסין של הוריהן משפיעים על כל אחת באופן שונה: ג'יליאן פוחדת לאבד את אביה ועזרתו ונוכחותו בחייה, ואילו קרוליין - שמתמודדת עם פירוק נישואיה, דיכאון, גידול ילד מתבגר, ורגשות עבור אחת מעמיתותיה בעבודה, אשר היא מדחיקה - מרגישה שהרומן הבלתי שגרתי של אמה מספק לה לגיטימציה להודות סוף-סוף "מי היא באמת".
הפקה > קונספט וכתיבה

הסדרה מבוססת על סיפורה של דורותי, אמה של סאלי ויינרייט. דורותי, איבדה קשר עם חבר ילדות, אלק ווקר, כאשר היא הייתה בת 15, אבל אז הם התחילו לדבר שוב ברשתות החברתיות והתאחדו לראשונה כעבור 60 שנים, ובתוך שישה חודשים התחתנו. ויינרייט אמרה שהיחסים בין אמה ואלק "היו כל כך יפים ומרוממים שהם נותנים השראה לכל הסובבים אותם". כאשר היא סיפרה את הסיפור לעמיתה, ניקולה שינדלר, שינדלר הציעה להפוך את הסיפור לסדרת טלוויזיה, והייתה למפיקה בפועל של הסדרה.
ויינרייט קבלה את רשותה של אמה לעשות דרמטיזציה לסיפורה, ואף שלחה לה דוגמיות לפני שהתסריטים הופקו בפועל. מספר סצנות בסדרה מבוססות על אירועים אמיתיים, כמו השיחה בה קרוליין מרגישה מבוכה כשהיא משוחחת עם סיליה על חיי המין שלה. במציאות.
בנוסף לסוגיית הגילנות, הסדרה בוחנת גם נושאים להט"ביים דרך דמותה של קרוליין. סיליה מתקשה לקבל את היציאה מהארון של קרוליין ופתיחתה במערכת יחסים עם אישה אחרת. אנה ריד שיבחה את העלילה, מתוך אמונתה שהרבה אנשים בני דורה הם הומופובים, וביטאה תקווה שדרך דמותה ימצאו את הדרך לשינוי. דמותו של אלן היא יותר מקבלת, וסיליה נאלצת להתמודד עם הדעות הקדומות שלה כדי לא לאבד אותו.
הפקה > דמויות וליהוק

ויינרייט לא ציפתה להצליח ללהק שחקן בקליבר של ג'קובי, אך הצהירה לגבי ליהוקם של ריד וג'קובי ש"הלכנו על הטובים ביותר, וקיבלנו אותם". היא גם הרגישה שג'קובי הוא מאוד דומה לאלק, עליו דמותו מבוססת, הן במראה והן בחוש ההומור שלו.
ג'קובי, מצידו, הופתע שהציעו לו את התפקיד, משום שבדרך כלל הוא מלוהק בתפקידים קלאסיים, תקופתיים, או "מהודרים", והוא בירך על ההזדמנות לחקור דמות מסוג שונה, או "אדם רגיל". ויינרייט התלהבה מהכימיה שבין ריד וג'קובי. גם ריד התלהבה, באומרה ש"ברגע שמישהי עוברת את גיל 65, מציגים אותה כרפת שכל", ואילו בתסריט המדובר הדמויות הן אנושיות ומורכבות גם בגיל זקנתן.
כששרה לנקשייר קראה את התסריט, היא מספרת שהיא ידעה שמדובר ב"משהו מאוד מיוחד" תוך שני עמודים. היא התלהבה מהשתתפותם של ריד וג'קובי, ואהבה שהתסריט משלב הומור עם הצדדים האפלים יותר של החיים.
הקאסט היה בטוח שהתוכנית תתקיים רק למשך עונה יחידה, וכך כשהסדרה חודשה והחלו הצילומים לעונה השנייה, חלקם מצאו את עצמם בקונפליקטים בשל פרויקטים אחרים. לנקשייר הייתה באמצע הצילומים של סדרת הדרמה התקופתית, "גן עדן לנשים" (The Paradise), והיא נאלצה לעזוב באמצע העונה כדי לגלם שום את קרוליין. בראיון ב-2013 לנקשייר אמרה שזו הייתה ההחלטה הקלה ביותר בקריירה שלה, וש"כשחקן אתה יכול לחכות קריירה שלמה כדי להיות מעורב בפרויקט כזה."
התפקיד של קרוליין הביא ללנקשייר מספר שיא של מכתבי מעריצים, ביניהם הרבה מנשים שסיפרו לה שמערכת היחסים של קרוליין עם קייט (נינה סוסאניה) הייתה מקור להשראה בחייהן. היא סיפרה שהגישה שלה לגילום תפקיד קרוליין הייתה להתמקד באנושות שלה, ולא במיניות שלה, והרגישה שזה חשוב במיוחד בשל תת-הייצוג הלהט"בי בטלוויזיה.
ניקולה ווקר השלימה את הקאסט המרכזי בתפקיד ג'יליאן. היא העריצה את הכנות של הדמות, אומץ הלב וחוסר הרחמים העצמיים שלה, והזדהתת עם נטייתה לדבר לפני שהיא חושבת על דבריה עד הסוף, וכן אהבתה הגדולה לאביה.
המיניות של ג'יליאן היא מרכזית לדמות, שמשתמשת בה גם בביטחון עצמי מלא, וגם כאמצעי להלקאה עצמית. ווקר הרגישה שהסדרה ניגשת למשימת סיפור הנרטיב באופן בוגר מאוד, והצהירה שמעולם לא נתקלה בדמות כמו ג'יליאן, וכן שיבחה את המגוון הרחב של תפקידים עצמתיים לנשים.
עיתון "אינדפנדנט" ציין את החשיבות של הסדרה בה יש שלוש דמויות ראשיות מעל גיל 40, ושדבר זה, לצד הקו העלילתי הלסבי של קרוליין והיחס של ג'יליאן ליחסי מין, הופכים את הסדרה "חתרנית בשקט".
עונות

| עונה | עונה | פרקים | שידור מקורי> בכורת העונה | שידור מקורי> סיום העונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 6 | 20 בנובמבר 2012 | 19 בדצמבר 2012 |
|  | 2 | 6 | 19 בנובמבר 2013 | 24 בדצמבר 2013 |
|  | 3 | 6 | 28 בדצמבר 2014 | 1 בפברואר 2015 |
|  | 4 | 2 | 19 בדצמבר 2016 | 20 בדצמבר 2016 |
|  | 5 | 4 | 23 בפברואר 2020 | 15 במרץ 2020 |
ביקורת

הסדרה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות, שהתמקדו במידה רבה בתיאור הדמויות המובילות בגילאי השבעים לחייהן. ויין שילינג מעיתון "הדיילי טלגרף" קרא לסדרה "ניצחון מול הגילנות של הטלוויזיה".
אנדרו אנתוני מעיתון "הגרדיאן" כתב שהיו לו "ציפיות נמוכות... אשר מיד הופרכו", והוא שיבח במיוחד את הדיאלוג ואת הביצועים של הדמויות המרכזיות.
באתר האמריקאי AfterEllen, אשר סוקר ייצוגים להט"ביים בתקשורת, הסדרה קיבלה ביקורת חיובית. המבקרת ג'יל גוצ'יני כתבה ש"התחלתי לצפות בסדרה הזאת במחשבה שזו תוכנית קטנה וחמודה על 'זקיינעס' שמתאהבים", אבל בסופו של דבר האמינה שמדובר ב"ממיטב הטלוויזיה שראיתי, בכל מקום, אי פעם".
פרסים

העונה הראשונה של "הטנגו האחרון בהליפקס" הייתה מועמדת לארבעה פרסי BAFTA לשנת 2013. דרק ג'קובי, אן ריד, ושרה לנקשייר זכו למועמדויות לשחקן הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר, ושחקנית המשנה הטובה ביותר בהתאמה. הסדרה עצמה הייתה מועמדת לפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר, ובסופו של דבר זכתה. בנוסף, ויינרייט הייתה מועמדת לפרס BAFTA למקצועות הטלוויזיה ככותבת הדרמה הטובה ביותר ב-2013. הסדרה הייתה מועמדת לפרס סדרת הדרמה הטובה ביותר בפרסי Broadcasting Press Guild Awards של 2013, בעוד ויינרייט היה מועמדת לפרס התסריטאית על תרומתה לשתי הסדרות: "הטנגו האחרון בהליפקס" ו"סקוט וביילי".
ב-2014, שרה לנקשייר, וניקולה ווקר היו שתיהן מועמדות לפרס BAFTA בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר; לנקשייר זכתה בפרס על תפקידה כקרוליין.
הערות שוליים

↑  Harp, Justin (4 בנובמבר 2017). "Derek Jacobi says Last Tango in Halifax 'is finished'". Digital Spy. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  "Interview with writer, Sally Wainwright". BBC Press Office. BBC Online. 13 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Rachel Ward, ‏Last Tango in Halifax: Anne Reid interview, The Telegraph, 19 November 2013
↑  "Anne Reid's slow-burn success: The Our Zoo star on the surgeon's knife, bedding Daniel Craig and having a late-blooming career". The Independent. 6 בספטמבר 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Last Tango in Halifax on BBC1 tonight with Sarah Lancashire, Derek Jacobi, Anne Reid and Nicola Walker". Scunthorpe Telegraph. 4 בינואר 2015. אורכב מ-המקור ב-2015-01-05. נבדק ב-2018-06-12. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Last Tango in Halifax, www.bbc.co.uk
↑  Gill, James (2 בפברואר 2015). "Last Tango in Halifax series four confirmed". Radio Times. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Last Tango In Halifax- Derek Jacobi and Anne Reid lead cast in a new drama series for BBC One". BBC Press Office. BBC Online. 13 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gillian". BBC.
↑  "Caroline". BBC.
↑  Halterman, J. (9 בספטמבר 2013). ""Last Tango in Halifax" stars talk about its lesbian component". AfterEllen. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Gilbert, Gerard (23 בדצמבר 2014). "Sir Derek Jacobi on 'Last Tango in Halifax' and being just an ordinary fella". The Independent. Independent Media Group. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Myall, Steve (19 בנובמבר 2013). "Sarah Lancashire says her latest role has had a much bigger impact than Corrie's Raquel". Irish Daily Mirror. Trinity Mirror. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Mounford, Fiona (4 באפריל 2014). "Nicola Walker interview: 'There's more pressure in feeling rated'". The Independent. Independent Media Group. {{cite web}}:  (עזרה)
↑    Jane Shilling, ‏Last Tango in Halifax: a triumph against TV's ageism, The Telegraph, 11 December 2012
↑  Guccini, Gill (26 במרץ 2013). ""Last Tango in Halifax" recap: Infected with Lesbian Spores (Ep. 6)". AfterEllen. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Plunkett, John; Halliday, Josh (12 במאי 2013). "Last Tango dances off with Bafta prize for 'love story about people over 35'". The Guardian. Guardian Media Group. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Plunkett, John (29 באפריל 2013). "Bafta TV craft awards: BBC London Olympics coverage takes two". The Guardian. Guardian Media Group. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Torin, Douglas (7 בפברואר 2013). "Parade's End leads TV nominations for 39th Broadcasting Press Guild Awards". Broadcasting Press Guild. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Television in 2014". BAFTA.
דרק ג'קובי, הידוע בשל עבודתו בתיאטרון, נהנה מן ההזדמנות לחקור דמות מסוג שונה.
שרה לנקשייר מגלמת את בתה של סיליה, קרוליין, אשר מערכת היחסים הלסבית שלה היא עלילת משנה משמעותית בסדרה.
דיקסי קרטר

| --- | --- |

 לידה:  25 במאי 1939 מקלמורסוויל, ארצות הברית 
 פטירה:  10 באפריל 2010 (בגיל 70) יוסטון, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  McLemoresville Cemetery 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1960 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טנסי  אוניברסיטת ממפיס  קולג' רודס 
 בן או בת זוג:  האל הולברוק (1984–2010)  ג'ורג' הרן (1977–1979)  ארתור קרטר (1967–1977) 
 פרסים והוקרה:  פרס עולם התיאטרון (1976) 
 http://www.dixiecarter.com
 פרופיל ב-IMDb
 
דיקסי וירג'יניה קרטר (באנגלית: Dixie Virginia Carter;‏ 25 במאי 1939 – 10 באפריל 2010) הייתה שחקנית קולנוע, תיאטרון וטלוויזיה אמריקאית. היא כיכבה בסדרה "נשים מעצבות" (1986-93) בתפקיד ג'וליה שוגרבייקר, וגילמה את רנדי קינג בסדרת הדרמה "חוקים שבלב" (1999-2002). ב-2007, היא הייתה מועמדת לפרס אמי עבור תפקידה בסדרה "עקרות בית נואשות" (2006-07), בה שיחקה את גלוריה הודג'.
ביוגרפיה

דיקסי וירג'יניה קרטר נולדה ב-25 במאי 1939 לאסתר וירג'יניה (לבית הילסמן) ולאלברד לירוי קרטר, במקלמורסוויל (אנ') שבטנסי. קרטר בילה את ילדותה בממפיס. לתואר ראשון למדה באוניברסיטת ממפיס ובמכללת רודס.
ב-1959, קרטר התחרתה בתחרות היופי מיס טנסי, והגיעה למקום שני. קרטר זכתה בתחרות היופי מיס וולנטיר באוניברסיטת טנסי באותה שנה.
קריירה

ב-1960, קרטר הופיעה לראשונה בהפקה מקומית של המחזה "הקרוסלה". היא עברה לניו-יורק ב-1963, וזכתה בתפקיד בהפקה של מחזה של שייקספיר, "אגדת חורף".
החל מ-1967, היא לקחה הפסקה של שמונה שנים ממשחק כדי להתמקד בגידול שתי בנותיה. ב-1974 פרצה לעולם אופרות הסבון כשהחליפה שחקנית שיצאה לחופשת לידה בסדרה הפופולרית " One Life to Live", ואז לוהקה לתפקיד קבוע בסדרה The Edge of Night", שם נשארה שנתיים. תפקיד זה הוביל לתפקידי פריים טיים, וקרטר העתיקה מגוריה ללוס אנג'לס. ב-1976 זכתה בפרס "עולם התיאטרון".
תפקידים אלו סללו את דרכה של קרטר אל הדמות והסדרה הידועות ביותר שלה - ג'וליה שוגרבייקר בתוכנית "נשים מעצבות". המפיקה לינדה בלאדוורת תומסון, שעבדה עם קרטר קודם לכן, עדיין לא ידעה מה יהיה תוכן הסדרה כשהיא הגתה אותה, היא רק ידעה שהיא רוצה לייצר סדרה סביב קרטר וחברותיה לסדרה - דלתה בורק, אנני פוטס, וג'ין סמארט. האל הולברוק, בן זוגה האמיתי של קרטר, גם הופיע בתוכנית בתפקיד חוזר, ושתי בנותיה הופיעו בתפקיד אורח ב-1989. התוכנית רצה משנת 1986 ועד 1993.
קרטר הופיעה במספר הפקות ברודוויי, כולל ב-1997, אז כיכבה בתפקיד מריה קאלאס בהפקת הברודוויי "כיתת אמן". היא שיחקה את התפקיד מינואר עד יוני. את התפקיד גילמו לפני כן זואי קולדוול ופטי לופון.
בשנים 1999–2000, קרטר דיבבה מספר סרטים. מ-1999 עד 2002, היא גילמה את רנדי קינג בדרמה המשפטית "חוקים שבלב" ברשת CBS, לצדם של קת'לין קווינלן וטוני דנזה. בשנת 2004, הופיעה בתפקיד אורח ב-"חוק וסדר: מדור מיוחד".
לאחר מספר שנים בהן התפקידים הפסיקו לזרום, קרטר חוותה פופולריות מחודשת ב-2006 כאשר לוהקה לתפקיד חותנתה רוקחת המזימות של ברי ואן דה קאמפ בסדרה "עקרות בית נואשות". יוצר הסדרה מארק צ'רי התחיל דרכו בהוליווד בתור העוזר של קרטר על הסט של "נשים מעצבות". תפקיד זה הביא לה את המועמדות היחידה שלה לפרס אמי.
סרטה האחרון היה "That Evening Sun,", אותו צילמה עם בעלה, האל הולברוק, במזרח טנסי בקיץ 2008. בכורת הסרת הייתה בפסטיבל הסרטים South by Southwest, בו זכה בפרס חבר השופטים.
חיים אישיים

ב-1967, קרטר נישאה לאיש העסקים ארתור קרטר (אין קשר משפחתי). נולדו להם שתי בנות, מרי דיקסי וג'ינה. קרטר עזבה את עבודת המשחק במשך שמונה שנים כדי להתמקד בגידול בנותיה, יחד עם שלושת ילדיו של ארתור מנישואים קודמים.
היא התגרשה מארתור קרטר ב-1977, ונישאה באותה שנה לשחקן ג'ורג' הרן. הנישואים ארכו שנתיים. במאי 1984 היא נישאה בשלישית לשחקן האל הולברוק.
ב-1996, קרטר פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "Trying to Get to Heaven", בה דיברה בין היתר, על הלחץ הגדול בתחום הטלוויזיה להישאר צעירה, ותיארה את הניתוחים והאמצעים האחרים שנקטה בהם למטרות אנטי-אייג'ינג.
דעותיה הפוליטיות

קרטר הייתה רשומה כרפובליקנית, ותיארה את הדעות הפוליטיות שלה כליברטריאנים. היא רואיינה על ידי ביל אוריילי, יחד עם פט בון, בוועידה הרפובליקנית הלאומית של שנת 2000. למרות שדמותה ב"נשים מעצבות", ג'וליה שוגרבייקר, הייתה ידועה בשל עמדותיה הליברליות ומונולוגים נוקבים, קרטר עצמה לא הסכימה עם רבות מדעותיה של שוגרבייקר, והגיעה להסכמה עם המפיקים, שעל כל מונולוג שלה שהיא חולקת עליו, תינתן לג'וליה הזדמנות לשיר שיר בפרק עתידי. קרטר פעם תיארה את עצמה בצחוק בתור "הרפובליקנית היחידה בעולם הבידור". קרטר הייתה גם תומכת נלהבת של הקהילה הגאה.
מותה ומורשתה

קרטר נפטרה מסיבוכי סרטן רירית הרחם ב-10 באפריל 2010, ביוסטון שבטקסס. היא השאירה אחריה את בעלה הולברוק, וכן את בנותיה מנישואיה הראשונים: Ginna קרטר ומרי דיקסי קרטר (ברוקלין), וכן אחות, מלבה הלן הית', וילדיה. בהלווייתה, שנערכה ב-15 באפריל 2010, השתתפו "הנשים המעצבות" דלתה ברק, אנני פוטס וג'ין סמארט. דיקסי קרטר קבורה בעיר הולדתה, מקלמורסוויל, בטנסי.
מרכז דיקסי קרטר לאמנויות הבמה והעשרה אקדמית (הנקרא באופן לא רשמי בשם "הדיקסי") בהנטינגטון, טנסי, נקרא על שמה.
פילמוגרפיה > סרטים

| Year | Title | Role | Notes |
| --- | --- | --- | --- |
| 1983 | Going Berserk | אנג'לה |  |
| 1999 | The Big Day | קרול |  |
| 2000 | The Life and Adventures of Santa Claus | נסיליה | דיבוב |
| 2009 | שמש ערב | אלן מיצ'האם |  |