stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צוער (קומונה)
רקע

הכת הסֶפַּרַטיסטית (Separatists) נוסדה בשנות ה-50 של המאה ה-16 בממלכת וירטמברג שבדרום-מערב גרמניה מתוך התנגדות לכנסייה הלותרנית המאורגנת, וכונתה כך על שם התבדלותה. בני הכת ראו בכתבי הקודש את ההנחיה הדתית הבלעדית, התנגדו לטקסי הפולחן של הכנסייה, ולא קיימו חגים דתיים למעט השבת. התאולוגיה שלהם התבססה בחלקה על כתבי יאקוב במה. הם הודו בחשיבותו של השלטון המדיני לשמירה על החוק והסדר, אך שללו את מעורבותו בסוגיות של אמונה ומצפון. הם התנגדו לחובת הטבילה, סירבו לשרת בצבא ולהישבע בבתי משפט. בדומה לקוויקרים בבריטניה, הם סירבו לחלוק כבוד לשליטים ולאנשים בעלי כוח, ופנו לכל אדם בלשון פנייה 'אתה', מתוך אמונה בשוויון בין בני אדם בפני האל. הם סירבו לשלוח את ילדיהם לבתי הספר של הממלכה, שהיו מפוקחים על ידי הכנסייה הלותרנית.
רוב חברי הכת היו חקלאים, פועלים ובעלי מלאכה פשוטים. עמדותיה של הכת העמידו אותה בעימותים תדירים עם הממלכה והכנסייה, וחבריה היו נכלאים תדיר, מולקים, ורכושם היה מוחרם. ילדיהם נלקחו בכוח לבתי יתומים או לבתיהם של איכרים מנאמני הכנסייה הלותרנית. ישנו תיעוד דל יחסית של קורות הכת במאות ה-17, אך במאה ה-18 התחדשו ההתנכלויות כלפיה, ובכללם המאסרים והחרמת הרכוש. רבים מחברי הקהילה התרכזו בכפר הגרמני רוטנאקר (Rottenacker).
לקראת סוף המאה ה-18 התייצב בהנהגת הכת אורג ומורה כריזמטי בשם יוסף מיכאל בוימלר (בגרמנית: Bäumler או Bäumeler, יליד 1778), אשר נחשף לניסיון ההתיישבות של כת דתית גרמנית אחרת, אנשי הכומר ראפ, אשר הקימו בהרמוני (במיקום בו לימים הוקמה המושבה ניו הרמוני של רוברט אוון). בעקבות כך החליט לפעול להעברת הקהילה הספרטיסטית להקמת התיישבון בארצות הברית. לשם כך פנה וקיבל הלוואות גדולות מהקהילה הקוויקרית של פילדלפיה, אשר דמתה לסטפריסטים בהיבטים דתיים שונים וכן באמונתם הפציפיסטית. הקהילה התחייבה להשיב את ההלוואות בתוך 15 שנה, בתנאים נוחים ביותר.
הקמת הקומונה

המתיישבים רכשו כ-5,000 דונם קרקע באמצעות ההלוואות על גדות נהר טוקארואה באוהיו, בין פיטסבורג לקליבלנד. בסוף קיץ 1817 הגיעו לארצות הברית ובחורף אותה שנה הגיעו חלוצי המתיישבים לחלקות שנרכשו. רק באביב 1818 התחילו בהקמת בקתות והכשרת הקרקע. רבים מבני הקהילה שהגיעו לארצות הברית בחוסר כל לאחר שנים של התעמרות ונישול בגרמניה וקשיי ההגירה, נאלצו לעבוד בתחילה כשכירים בחוות שכניהם על מנת לפרנס את משפחותיהם. חלקם דחו את מועד הצטרפותם להתיישבות החדשה כדי לעבוד במקומות אחרים ולרכוש מקצוע, והמתיישבים חיו חיי עוני חמורים, כשהם נדרשים גם לשלם מפרעות על חלקות האדמה שהוקצו להם, ואשר אמורים היו לקבל לרשותם לאחר ההכשרה והעיבוד שנעשה במשותף.
כוונתם הראשונית של הספרטיסטים לא הייתה להקים יישוב קומונלי, אך קשיי ההתיישבות הביאו אותם לבחון צורת ארגון חדשה ובתחילת 1819, לאחר התייעצוית של בוימלר עם נכבדי הקהילה, הוסכם על ביטול מלא של כל החשבונות הפרטיים של החברים והנהגת שיתוף מלא בעבודה ובנכסים, תוך קריאה לחברי הקהילה שהתפזרו במדינה לשוב ליישוב ולהצטרף לקומונה. היישוב נקרא צוער, על שמה של צוער המקראית אליה ברח לוט עם משפחתו מסדום, כאנלוגיה לבריחתם של הספרטיסטים מרדיפותיהם ומעולם החטא, אך ייתכן שגם בזיקה לחברי כת האיסיים שצוער הייתה אחד ממוקדי פעילותם.
חוקת הקומונה העניקה מראשיתה זכויות שוות לנשים ולגברים. נשים השתתפו באספות, הצביעו בבחירות ומילאו תפקידי ניהול שונים בחיי הקומונה. הנהלת המשק הופקדה בידי שלושה נאמנים שמונו לשלוש שנים, כשמדי שנה התחלף אחד מהם בחבר חדש שנבחר במקומו. הנאמנים מינו מנהלים לענפי המשק השונים, ודאגו לסידור העבודה. ועדה מתמדת שנבחרה ל-5 שנים כיהנה כבית דין ליישוב סכסוכים, והנאמנים הוכפפו תחתיה. הממונה על מגעים ומשאים עם החברה החיצונית ועל תכנון המשק הכללי היה 'הסוכן הכללי', בוימלר, שמשרתו לא הוגבלה בזמן כל עוד יהנה מאמונה המלא של הקומונה, ובכפיפות להיוועצות בוועדה המתמדת. אחת לשנה התכנסה אספה כללית, ובה הוקראה חוקת הקהילה, וכן דו"ח על פעילותה בשנה החולפת. צעירי הקהילה יכלו לבחור להישאר לחיות בה בבגרותם, גם מבלי להצטרף אליה כחברים, אך צעירים שרצו בכך יכלו להעמיד עצמם לחברות מלאה בגיל 21 וצעירות בגיל 18.
חברי הקהילה התבדלו מסביבתם. במשך תקופה ארוכה נהגו ללבוש בגדים אחידים בצבע כחול כהה, שיוצרו במקום, עם כובע רחב שוליים בדומה לקוויקרים. חל איסור על ענידת תכשיטים מכסף או זהב, אך עם התחזקותה הכלכלית של הקומונה נרכש לכל חבר בה שעון כסף שתיקונו היה אף הוא על חשבון הקומונה. הנישואין עם אנשים מחוץ לקהילה היו אסורים. הצטרפות לקומונה הייתה קשה ביותר, והייתה חסומה בפני מי שמוצאו העדתי היה שונה מהקהילה המקורית. בניגוד לקומונות רבות אחרות באותה התקופה, הקומונה לא הייתה מעורבת אף במאבק בעבדות בארצות הברית.
צוער כיום

רבים מבתיה המקוריים של המושבה, ובהם ביתו הגדול של בוימלר וזקני הקהילה, 'ארמון המלך' נותרו שלמים עד היום. בית העירייה של המושבה, הוקם בשנת 1887, והיה בין המבנים האחרונים שהוקמו בתקופת הקומונה, שוקם בשנת 2002 באמצעות קרנות פרטיות. המפלס התחתון שלו משמש כמשרדי הרשות המקומית ובשתי הקומות העליונות שלו ישנה תערוכה על תולדות הקומונה ובה חפצים ששימשו את מתיישביה.
בשנת 1833 הוקם בצוער מלון עליו נאמר שמטרתו לשמש 'כל אדם, עשיר או עני'. לנשיא ארצות הברית, ויליאם מקינלי, היה בו חדר מועדף, ונאמר כי הוא אהב את המטבח הגרמני במקום ואהב לשהות בו. כיום פתוח המלון רקלאירועים מיוחדים, בניגוד לבניינים ישנים אחרים במושבה הפתוחים באופן מוזיאלי. בשנת 2018 החלו שיפוצים בחלקו החיצוני, אולם חלקו הפנימי לא נשתמר היטב ונקבע כי הוא איננו בטוח לשימוש קבוע.
במפקד האוכלוסין של שנת 2010, התגוררו ביישוב 169 נפשות, ב-79 משקי בית.
לקריאה נוספת

שלום וורם, קומונות ואורחות חייהן, הוצאת עיינות, תשכ"ח.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 14 15 16 17 18 19 20  שלום וורם, קומונות ואורחות חייהן, הוצאת עיינות, תשכ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007560137005171  LCCN: n87860908  VIAF: 150192667   WorldCat (עם VIAF): 150192667 
'ארמון המלך' - ביתו של בוימלר וזקני הקהילה
הכנסייה של צוער
המלון בצוער
פרשת פי. דידי

שון קומבס
פרשת פי. דידי עוסקת במעצר וכתבי האישום שהוגשו כנגד הראפר שון קומבס בספטמבר 2024, אשר בעקבותיהם הופצו שמועות ותאוריות קונספירציה רבות עליו ועל סלבריטאים אחרים בתעשיית הבידור והמוזיקה ההוליוודית. קומבס היה ידוע באורח חיים פרוע ובקיום מסיבות גדולות, מבוקשות ופרועות שמשכו אליהן זמרים וידוענים רבים. לפי כתב האישום הוא ניצל מסיבות אלה כדי לקדם סחר במין, חטיפה וסחיטה של מאות קורבנות.
הממשל הפדרלי תבע את קומבס בתביעה פלילית בגין עבירות של סחר בבני אדם למטרות מין, חטיפה, סחיטה, והסעת אנשים לשם זנות. משרד המשפטים טוען כי קומבס השתמש בעסקיו למטרות של סחר מין וחטיפה, ולאחר מכן איים על הקורבנות כדי לטשטש את פשעיו. בכתב האישום נטען כי הסיע עובדות מין להשתתף ב"מפגשים מיניים", אותם צילם בחשאי, כדי להבטיח שהמשתתפים האחרים ישמרו על שתיקה. נטען שקומבס השתמש בסרטונים מהאירועים כדי להבטיח שהקורבנות לא ידברו על הנעשה.
התביעה מתארת את מסיבות ה"פריק-אוף" שהוא ארגן כ"מרתון של הפקות מיניות שבהן היו מעורבות נשים שנכפה עליהן סקס להנאתם של קומבס ואחרים". באם יורשע, קומבס צפוי לעונש מינימום של 15 שנות מאסר ומקסימום של מאסר עולם. הוא נאשם בתבנית קבועה של התעללות בנשים ואנשים אחרים, כולל מכות, בעיטות, זריקת חפצים, וגרירת קורבנות. לפי כתב האישום, קומבס היה מארגן "אירועים מיניים" שנמשכו ימים, בהם הכריח קורבנות להשתתף וכי הם קיבלו סמים כמו קטמין, אקסטזי, ו-GHB. עוד נטען כי קומבס איים על הקורבנות ושלט בהן באמצעות אלימות והבטחות לתגמול או עונש כלכלי. החוקרים תפסו כלי נשק בביתו של קומבס, כולל רובים ומחסניות מיוחדות. ב-1 באוקטובר 2024 דווח בוושינגטון פוסט כי צוות של עורכי דין מכין תיקים עבור 120 תביעות נוספות, על תקיפות שהתרחשו בין שנת 2000 ל-2020. התובעים הם גברים ונשים כאחד, 25 מהם קטינים. בחלק מהתביעות מופיעים גם נאשמים נוספים.
רקע

החל משנות ה-90 קומבס אירח "מסיבות לבנות" בהמפטונס בניו יורק, עם רשימת אורחים ארוכה מכל ענפי תעשיית הבידור. הזמנה למסיבה כזו נחשבה כהזמנה נחשקת מאוד בתעשייה. בין היתר אפשר היה לראות במסיבות ידוענים כלאונרדו דיקפריו, וויל סמית', ג'יי-זי, ביונסה, פריס הילטון, קים קרדשיאן, הווארד סטרן, שרה ג'סיקה פארקר, קלי אוסבורן, אריתה פרנקלין, מרתה סטיוארט, ברוס ויליס, פמלה אנדרסון, מריה קארי ועוד. כשעבר מאוחר יותר לגור בחוף המערבי, המשיך קומבס את לקיים מסיבות אלה. קלואי קרדשיאן שבמסיבה כזו כי "חצי מהאנשים היו עירומים". סוחר סמים שנהג לספק לקומבס סמים אמר ל"ניו יורק פוסט" כי בחלקן האחורי של המסיבות האלה כללו פעילות מינית מצד המשתתפים.
לאורך השנים הועלו נגד קומבס חשדות לתקיפות אלימות ותקיפות מיניות, אך הן לא התגבשו לכדי חשדות מוצקים.
תביעות אזרחיות

בנובמבר 2023 הגישה חברתו לשעבר של קומבס, הזמרת קאסי ונטורה, תביעה אזרחית שחשפה לראשונה את מה שבמשך שנים היו רק שמועות. בין היתר טענה קאסי כי קומבס אילץ אותה להשתתף באורגיות. היא הסירה את התביעה אחרי יום אחד, ככל הנראה בעקבות פיצוי כספי בסכום גבוה, אבל ההאשמות שלה אפשרו את תחילת חקירת ה-FBI בנושא. בדצמבר 2023 הוגשו נגדו שלוש תביעות בגין אונס ואלימות. תחילה הכחיש קומבס את רוב ההאשמות המיניות נגדו, אך הודה ביוני 2023 כי תקף את ונטורה בעקבות תקרית שתועדה בווידאו בשנת 2016.
בספטמבר 2024, קומבס חויב לשלם 100 מיליון דולר בפסק דין על תקיפה מינית. הפסק ניתן על ידי שופט בית המשפט המחוזי של מחוז לנאווי במישיגן. האדם שזכה בפסק הדין הוא דריק לי קרדלו-סמית', אסיר במישיגן, שטוען כי קומבס סימם ותקף אותו מינית בשנת 1997 במסיבה בדטרויט. קומבס נגע בו באופן בלתי הולם בעת שעבד במסעדה באזור דטרויט, ונתן לו משקה מהול בסם אונס, שגרם לו לאבד הכרה. פסק הדין נמסר לאחר שקומבס לא הופיע לדיון הווירטואלי ביום שלפני כן. השופט קבע כי התשלום יתבצע בתשלומים של 10 מיליון דולר לחודש, החל מ-1 באוקטובר 2024. קרדלו-סמית' טען כי קומבס הציע לו 2.3 מיליון דולר על מנת שיוותר על התביעה, אך הוא סירב.
בדצמבר 2024, קומבס נתבע על ידי עובד לשעבר בשם פיליפ פיינס. פיינס עבד עבור קומבס מדצמבר 2019 ועד דצמבר 2021 ושימש כעוזר בכיר, אף שלדבריו סווג בטעות כעובד פטור מחוקי עבודה מסוימים. לטענת פיינס, הוא התבקש להכין חדרים לאירועי "Wild King Nights", כולל ציוד כגון תאורה אדומה, אלכוהול, סמים, מגבות, וחומרים אינטימיים אחרים, ולנקות לאחר האירועים. פיינס טוען שקומבס הורה לו למחוק סרטונים מרשיעים ממכשיריו האישיים כדי להימנע מפיטורין. פיינס תיאר מקרה שבו קומבס לחץ עליו לקיים יחסי מין עם אורחת במסיבה, ולאחר שנעתר לזמן קצר, עזב את החדר בהרגשה קשה. פיינס טוען שראה את קומבס בועט באורח במיאמי, וכאשר דיווח על כך, נאמר לו לא לדבר על המקרה מחשש להשלכות. קומבס מואשם בכך שאירח מסיבה ליום הולדתו ה-51 בזמן שידע שהוא חולה בקורונה, ובהמשך הדביק אורח מפורסם, והורה לשמור על שתיקה בנושא.
העמדה לדין פלילי

קומבס נעצר בחודש ספטמבר 2024 והוא כפר באשמה בכל האישומים המיוחסים לו. התביעה טוענת כי קומבס עמד בראש ארגון פשע רחב שהשתמש בכוח, איומים וכפייה כדי לגרום לקורבנות לבצע מעשים מיניים ממושכים שתועדו ונמשכו ימים. האשמות כוללות אירועים בשם "Freak Offs" שבהם קומבס הביא נשים לצרכים מסחריים ואילץ אותן להשתתף במעשים מיניים.
קומבס נכלא במתקן המעצר המטרופוליני (אנ') בברוקלין ונשללה ממנו ערבות שלוש פעמים, כולל ערעור על ההחלטה שנמשך מאוחר יותר. השופט הפדרלי, ארון סוברמניאן, ציין את היסטוריית האלימות של קומבס לשם הפחדת קורבנות ועדים, כמו גם את ניסיונותיו להסתיר תקשורת עם אנשים שאסור לו ליצור איתם קשר. לטענת התביעה, קומבס ניסה להשתמש בקווי טלפון של אסירים אחרים במטרה לעקוף פיקוח וליצור קשר עם עדים. התביעה טוענת גם שקומבס ביקש מבני משפחתו ועורכי דינו להוסיף אנשים נוספים לשיחות ועידה תלת-כיווניות כדי להקשות על מעקב אחר התקשורת.
ב-18 בדצמבר 2024, קומבס הופיע בבית המשפט הפדרלי והוא עמד בפני אישומים של סחר מיני, ניצול נשים לצרכים מסחריים והובלה למטרות זנות. הדיון הבא של קומבס נקבע ל-17 במרץ 2025.
המשפט נקבע לתחילת מאי 2025, כאשר תהליך גילוי המסמכים אמור להסתיים עד סוף שנת 2024.
תגובות

במקביל לאישומים הפליליים החמורים, קיים גל שמועות ברשתות החברתיות לגבי מעורבות אפשרית של חברים של קומבס. אנשים רבים בתעשיית הבידור שומרים על שתיקה בנושא. הראפר 50 סנט, שנקט לאורך שנים קו ביקורתי כלפי קומבס, הביע את ביטחונו כי הוא יימצא אשם.
הערות שוליים

↑  Jem Aswad,Michaela Zee, Sean ‘Diddy’ Combs Charged With Sex Trafficking, Racketeering and Transporting for Prostitution, Variety, ‏2024-09-17
1 2 3 4 5  ציפי שמילוביץ, 48 שעות לבד עם ג'סטין ביבר ומסיבות זימה: סדר בשמועות סביב פי דידי, באתר ynet, 1 באוקטובר 2024
↑  120 additional sexual assault lawsuits to be filed against Sean ‘Diddy’ Combs, The Washington Post, ‏1 October 2024
1 2  Jem Aswad, Sean ‘Diddy’ Combs Ordered to Pay $100 Million in Sexual Assault Judgment, Variety, ‏2024-09-10
↑  Steven J. Horowitz, Sean ‘Diddy’ Combs Sued by Former Male Employee Detailing ‘Wild King Nights’ and Claiming Sexual Battery, Variety, ‏2024-12-24 (באנגלית אמריקאית)
1 2 3 4  Caitlin Huston, Sean “Diddy” Combs Appears in Court on Sex Trafficking Charges, The Hollywood Reporter, ‏2024-12-18 (באנגלית אמריקאית)
קאסי ונטורה
צפון האמגיונג

| --- | --- |

 מדינה:  קוריאה הצפונית קוריאה הצפונית
 בירת המחוז:  צ'ונגג'ין
 תאריך ייסוד:  1896
 שטח:  20,345 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ במחוז:  2,327,362 (2008)
 קואורדינטות:  41°54′11″N 129°24′29″E﻿ / ﻿41.903°N 129.408°E﻿ / 41.903; 129.408 
 אזור זמן:  UTC +9
  מפת מיקום  מפה מפורטת     לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה     he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
צפון הַאמְגְיוֹנְג (בקוריאנית: 함경북도, מבוטא: הַאמגיוֹנג-בּוּק-דוֹ, בּוּק פירושו צפון ודוֹ פירושו מחוז) הוא המחוז הצפוני ביותר בקוריאה הצפונית. המחוז נוצר בשנת 1896 מהחלק הצפוני של "מחוז האמגיונג" שקדם לו.
גאוגרפיה

הגבול הצפוני של המחוז נושק לסין, בדרום-מערב הוא גובל בדרום-האמגיונג ובמערב בריאנגאנג. למזרחו ים יפן.
במחוז נמצאים אתר השגורים מוסדאן-רי שבו נעשים בין השאר ניסויים גרעיניים שנויים במחלוקת וכן מחנה הריכוז הוֹאֶרְיוּנְג.
ב-2004 סופחה חזרה עיר הנמל ראסון למחוז, ובשנת 2010 קיבלה שנית מעמד של "עיר הנשלטת עצמאית".
הערות שוליים

↑  מחנה הריכוז משמש מתקן כליאה פוליטי עם אבטחה כבדה ובידוד מוחלט ובו, על פי דיווחים מתבצעים גם עינויים קשים שחלק מהאסירים גם מקפחים את חייהם במהלכם
↑  עיר הנמל ראסון היא הקצה הצפון מזרחי של קוריאה הצפונית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00648208 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קוריאה הצפונית ובנושא גאוגרפיה של אסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
צ'ווה (קבוצה אתנית)

| --- | --- |
מסכה מסורתית
מסכה מסורתית
 אוכלוסייה
 12 מיליון
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 מלאווי, זימבבואה, מוזמביק, זמביה
 שפות
 צ'יצ'ווה, אנגלית
 דת
 נצרות, דת אפריקאית מקומית
 קבוצות אתניות קשורות
 אנשי הבנטו
קבוצת הצ'ווה הם אנשי בנטו (Bantu) מהחלק המרכזי והדרומי של יבשת אפריקה. קבוצת הצ'ווה מונה כיום כ-12 מיליון איש המתגוררים במדינות מלאווי, זמביה, זימבבווה ומוזמביק. במלאווי הצ'ווה הם הקבוצה האתנית הגדולה ביותר. שפתם של בני הצ'ווה נקראת צ'יצ'ווה (Chichewa; (אנ')), ובמלאווי היא השפה הרשמית לצד אנגלית. הצ'ווה ידועים במסכותיהם הססגוניות ואגודותיהם הסודיות הנקראות ניאו (Nyau; (אנ')). במקורה הצ'ווה היא אוכלוסייה חקלאית, ואנשי הצ'ווה מתגוררים לרוב באזורים כפריים. הגידול העיקרי שלהם הוא תירס, שממנו הם מפיקים בירה ומגוון מאכלים. מאפיין תרבותי בולט של הצ'ווה הוא הטקסים המסורתיים המתבצעים על ידי הניאו, המאופיינים בריקודים מרהיבים ושימוש במסכות.
זהות היסטורית

מקורם של אנשי הצ'ווה הוא מאנשי הבנטו (Bantu). בנטו זו קבוצת שפות וקבוצת עמים שמקורם במרכז אפריקה. כיום ביבשת אפריקה, בעיקר בחלקה המרכזי והדרומי, ישנן שפות רבות שמקורן ממשפחת הבנטו, מה שהוביל חוקרים רבים לנסות ולאתר באופן היסטורי תנועות של אנשים ביבשת אמצעות מעקב אחר התפשטות השפה. על פי המסורות בעל פה ותאוריות אחרות כגון תאוריית התפשטות שפת הבנטו, לפני למעלה מאלף שנים אנשים דוברי שפת בנטו מהאזור של קמרון וניגריה של ימינו החלו להגר מזרחה ודרומה לשאר יבשת אפריקה. קבוצה אחת של הבנטו היגרה לאזור של לובה (Luba), הידוע גם בשם מלמבו (Malambo), איפה שכיום שוכנת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (לשעבר זאיר). במאות ה־14 וה-15 קבוצה זו התפשטה מזרחה לעבר אזור צ'ומה (Choma), רמה הררית באזור צפון מזרח זמביה וצפון מלאווי, שם הם שוכנים עד היום. נהוג לחשוב כי זהו מקורם של אנשי הצ'ווה. כיום בני הצ'ווה מגדירים את עצמם כ-Achewa, שפירושו 'אנשי צ'ווה'. שם נוסף המזוהה עם קבוצת הצ'ווה הוא ניאנג'ה (Nyanja), שפירושו המילולי הוא אגם. בני הצ'ווה לא אוהבים להיקרא כך משום שהמילה מתייחסת למגוון רחב יותר של אנשים המתגוררים סביב אגם מלאווי וגם דוברים צ'ווה.
השפעה תרבותית

מבין האזורים בהם חיים אנשי הצ'ווה המקום בו השפעתם התרבותית גדולה ביותר הוא במלאווי. באופן מסורתי, הצ'יפים של הצ'ווה היו המנהיגים של מרכז מלאווי במשך שנים רבות. במאה ה-18 מספר קבוצות אתניות נוספות התיישבו גם הן במלאווי. לפי המסורות בעל פה, הצ'ווה נקטו במדיניות פייסנית כלפי קבוצות מבחוץ. הצ'ווה שמרו על הייחודיות שלהם לאורך השנים על ידי התמקמות באזורים מסוימים, שימור השפה ומנהגיהם התרבותיים יוצאי הדופן. כיום הצ'ווה נמצאים בקשרים הדוקים עם קבוצות אתניות אחרות מאזורים סמוכים כגון הטומבוקה (Tumbuka) והאנסנגה (Nsenga). באופן היסטורי, הצ'ווה נקשרים לקבוצת הבמבה (Bemba) איתם הם חולקים מוצא משותף ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו. בדומה לקבוצות האנסנגה והטומבוקה, חלקים מסוימים מהאזורים של הצ'ווה הושפעו מקבוצת האנגוני (Ngoni) אשר מוצאה הוא זולו (Zulu) מהאזור של נטאל וטרנסוואל בדרום אפריקה.
שפה

לאנשי הצ'ווה, הנחשבים לחלק ממשפחת דוברי שפות הבנטו יש שפה הדומה לשאר שפת הבאנטו אך ייחודית להם – הצ'יצ'ווה (Chichewa). שפה זו נכתבת באותיות רומיות בדומה לשפות בנטו אחרות. על אף שאנגלית וצ'יצ'ווה שתיהן מוגדרות כשפות הרשמיות במלאווי. בפועל הצ'יצ'ווה נחשבת כשפה המקומית והמדוברת יותר בקרב בני המקום וחלק גדול מחיי החברה והתרבות מתנהלים באמצעותה. צ'יצ'ווה מדוברת כיום גם במדינות שכנות אחרות – זמביה, טנזניה ומוזמביק, בעיקר באזורים הסמוכים לאגם מלאווי.
מבנה חברתי

הצ'ווה היא קבוצה מטריליניארית, כלומר הייחוס המשפחתי הוא לפי האם. חלק ניכר מתרבות וחיי היום-יום מושפעים מסדר חברתי זה. למשל, המגורים של זוג נשוי נקבעים על פי קרבה למגורים של הורי הכלה. כיום המצב משתנה מעט וחלק מהזוגות עוברים לגור בסמיכות להורי החתן. גברים ונשים שומרים כל אחד על הזיקה הליניארית שלו\ה גם לאחר הנישואין. הילדים משתייכים לקו הליניארי של האם ואחיה ואחיותיה, בהתאם לעקרונות הייחוס המטרילינאריים. קבוצת הצ'ווה מורכבת ממספר קלאנים (Clans), מעין משפחות מורחבות. הקבוצות הגדולות שביניהם הן הפירי (Phiri) והבנדה (Banda). הזיקה ההיסטורית של הפירי היא למנהיגות פוליטית בצורת מלכים ואריסטוקרטיה ואילו אצל הבנדה המנהיגות נקשרת למרפאים ומיסטיקה. לאורך ההיסטוריה הפירי והבנדה חילקו את המנהיגות ביניהם. מנהיגות הבנדה (900–1400 לספירה הנוצרית) התאפיינה בסמכות טקסית שמזוהה עם המונח מוואלי (Mwali). מוואלי זהו שם שמתייחס לנשים שהן מתקשרות רוחניות בעלות השפעה על הגשם והפריון. לעומת זאת מנהיגות הפירי (1400 לספירה הנוצרית ואילך) מאופיינת בסמכות פוליטית שמזוהה העם המונח קלונגה (Kalonga) שפירושו "זה שממנה ושולט בצ'יפים". בשפה המדוברת המילה קלונגה מתייחסת לנסיך, שליט או מלך. לפי המסורות העל פה, מי שהוביל את הצ'ווה ממלמבו (כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) לצ'ומה (כיום צפון מלאווי וזמביה) כונה קלונגה והוא ייסד את האימפריה של מראווי (Maravi) שהפכה להיות מלאווי. מרכזיותם של קלאנים אלו באה לידי ביטוי בשכיחות של השמות פירי ובאנדה כשמות משפחה. לראיה, הנשיא הראשון של מלאווי לאחר קבלת העצמאות מבריטניה ב-1964 הוא מקבוצת הצ'ווה ושמו הייסטינגס באנדה. על פי חלק מן המסורות בעל פה קבוצת הצ'ווה בעצמה היא תוצר של מיזוג בין הבנדה והפירי.
תזונה ואורח חיים

הצ'ווה הם חברה חקלאית. חקלאות היא מקור ההכנסה העיקרי שלהם. הגידולים העיקריים הם תירס ודורה. מתקיימת גם מידה לא מבוטלת של ציד ודיג. ראש הכפר או הצ'יף מחליט כמה מן האדמה וכיצד היא תחולק בין אנשי הכפר, כך שהבעלות על אדמה אינה קבועה ומשתנה תדיר. חקלאי הצווה תלויים בעונה גשומה אחת ויבול אחד כדי לעבור את השנה ולכן השנה הקלנדרית שלהם מחולקת לשני מקטעים של שישה חודשים.
התזונה של הצ'ווה מתבססת על מאכלים מגידולי התירס, כגון אנסימה (Nsima), מעין דייסה מקמח תירס. אוכלים אותה עם מנת צד בשם אנדיוו (Ndiwo), העשויה מעלי ירקות ושעועית. בעוד שעיקר התזונה מתבססת על צמחים וגידולים חקלאיים, האוכל המועדף הוא בשר, אך גם יותר קשה להשיגו. התפריט הבשרי של הצ'ווה כולל בערך כל חיה שנמצאת באזור וניתן לצוד: דגים, חרקים, טרמיטים, עטלפים, עופות, עכברים, אנטילופות ועוד.
כפר צ'ווה מסורתי כולל בין 40 ל-200 צריפים. בכפר בגודל ממוצע יש בערך 60 צריפים ואוכלוסייה של קצת מעל 100 אנשים. לא קיים דפוס קבוע של חלוקה לצריפים בכפרים אך לרוב ישנן התקבצויות סביב היחידה המשפחתית של האם. כלומר, הקו המשפחתי של האם לאורך 3 או 4 דורות מתגורר בהתקבצות צריפים ולהם מתלווים בני הזוג והילדים.
ידע אנתרופולוגי מהתקופה הקולוניאלית

הצ'ווה מתגוררים באזור שהיה תחת חסות בריטית בתקופת הקולוניאליזם האירופי על אפריקה. באותה תקופה האזור בעל אוכלוסיית הצ'ווה הגדולה ביותר היה מחוז דווה Dowa)) אשר היה חלק מהפרוטקטורט הבריטי ניאסלנד (Nyasaland), שהיא מלאווי של ימינו. שני השבטים העיקריים שאכלסו את האזור היו הצ'ווה והאנגוני (Ngoni). קיימת הנחה כי שני שבטים אלו שהו באזור זמן רב יותר מכל קבוצה אחרת, אך משך השהות המדויק שלהם ניתן אך ורק לשערוך עקב ההיסטוריה רוויית ההגירות והפלישות של אנשי הבנטו.
בשנת 1933 האגודה האנתרופולוגית המלכותית של בריטניה ואירלנד פרסמה דו"ח בשם "כתבים על הצ'ווה והאנגוני ממחוז דווה של הפרוטקטורט של ניאסלנד". בהתאם לרוח האנתרופולוגיה בראשית דרכה, אשר צמחה כדיסציפלינה בשירות המשטר הקולוניאלי, דוח זה מחולק לנושאים וקטגוריות שמטרתן למפות את המאפיינים של קבוצת הצ'ווה באופן שמתיימר להיות מדעי. הדו"ח כולל תשעה תתי פרקים היורדים לפרטי פרטים הכוללים את ההסדרים החברתיים, הפוליטיים, הכלכליים, המשפחתיים ואפילו את דפוסי החשיבה המנטלית של הצ'ווה.
מסורות ואמונה

הצ'ווה, בדומה לרוב הקבוצות באפריקה, מחזיקים בקוסמולוגיה שרואה ברוחות ואבות קדמונים כנמצאים בקשר והשפעה הדדית עם העולם הפיזי ומהווים חלק אינטגרלי מהחיים. הצ'ווה מאמינים שהעולם נברא על ידי האל צ'יוטה (Chiuta) על ההר קאפירינטיווה (Kapirintiwa) אשר נמצא על הגבול בין מלאווי ומוזמביק. אבות קדמונים ורוחות של יצורים אחרים משחקים חלק חשוב בחברה הנוכחית ונמצאים בקשר מתמיד עם העולם החי, בעיקר דרך ריקודים ומסכות בטקסי החניכה לאגודות הסודיות של הצ'ווה –"Nyau". הפרקטיקה הדתית המוכרת ביותר של אגודות הניאו היא ה-"Gule Wamkulu" שפירושו הריקוד הגדול. לטקסי ריקוד רשמיים אלו מגיעים אנשי צ'ווה על מנת לצפות ביכולות הריקוד המרשימות של הרקדנים, הנחשבות לתוצר של המצב הרוחני בו נמצאים חברי אגודות הניאו, מצב של חיבור עם הישויות הקדומות. אצל הצ'ווה המונח "Gule" נקשר לכל מי שלוקח חלק בטקסים של אגודות הניאו. חודש יולי נחשב לעונת השיא של ה־Gule Wamkulu. במהלך טקסים אלו, ניתן לראות נערים רבים מחופשים לחיות, עצים או במסכות של ישויות קדומות. ה-Gule עצמם עוברים טקס חניכה רשמי לתוך האגודה הסודית, ובזמן למינאלי זה שיכול להימשך כמה ימים הם שרויים ב"מצב חייתי" כאשר הם מחופשים והתנהגותם בלתי צפויה. לכן מקובל לא להתקרב אליהם שלא במסגרת הטקסים הרשמיים.
טקסי ה-Wamkulu Gule מתקיימים על פי בקשתו של ראש הכפר, בדרך כלל סביב אירועים חשובים כגון חתונות, לוויות או טקסי חניכה. הריקודים הם מקור של חגיגיות עבור הצ'ווה, ואף על פי שמידה גדולה של מסתורין עדיין אופפת אותם, הטקסים מעוררים התרגשות ושמחה גדולה בקרב אנשי הקהילה. הרקדנים עטויי המסכות הנקראים Zilombo, מופיעים עם אנרגיה ומהלכי ריקוד יוצאים מגדר הרגיל. אגדה עממית מספרת שבתקופה בה הבריטים שלטו באזור, מלכת אנגליה נכחה בטקס Wamkulu Gule והתרשמה כל כך שביקשה לקיים אחד כזה בממלכה.
הגרסה הנשית של ה-Gule Wamkulu נקראת Chisamba. זהו טקס חניכה עבור נשים במסגרתו נערות נלקחות לחדר פרטי בו הנשים הבוגרות של הכפר מורות להן כיצד להיות אשת צ'ווה ראויה. הסולידריות הנשית מועצמת בטקסים אלו וגם הם מסתיימים בריקוד חגיגי.
מסורות ואמונה > האגודה הסודית ניאו והשימוש במסיכות

המאפיין הבולט ביותר שמושך את מרבית תשומת הלב סביב הצ'ווה הוא השימוש במסכות בטקסים מקומיים. השימוש במסכות בקרב הצ'ווה מתקיים במסגרת אגודות הניאו הסודיות שמורכבות אך ורק מגברים. פירוש המילה Nyau בצ'יצ'ווה הוא מסכה, אך שימוש במילה זו בהקשרה הרחב כולל את האמונות של חברי האגודה, השימוש במסכה במהלך הטקסים ואת רוח המסכות. על פי המיתולוגיה של הניאו ישנם שני סיפורים שונים אודות מקורן של המסכות. האחד מספר כי נשים הם אלו שבכלל החלו להשתמש במסכות כחלק מטקסי ההתבגרות ואז הגברים השתלטו על המנהג ושייכו אותו לעצמם. המיתוס השני מספר על תקופה של בצורת בה הגברים נשלחו לשרוד בפאתי הכפר ביערות והנשים חיו בכפר ושמרו את האוכל לעצמן. על מנת להשיג אוכל הגברים הכינו מסכות כדי לכסות את פניהם ממה שהיה ברשותם: ענפים, זרדים, נוצות ועלים ובכך הפחידו את הנשים וגנבו אוכל או שהם רקדו בפני הנשים עד שהם נתנו להם אוכל. ניתן ללמוד דרך המיתוסים על יחסי הנשים-גברים בכפר ועל ההפרדה הקיימת מאז ועד והיום בין הארגון הגברי לנשות הכפר בכל מה שקשור למסכות וריקודים.
רקדני הניאו עם המסכות מייצגים את הרוחות של החיות והאבות הקדמונים, וכך הם יוצרים חיבור בין "החיים שלמטה" (אנשי הכפר) ל"חיים שלמעלה" (החיות והאבות הקדמונים). החיבור מתבצע בטקסים מסורתיים בהם רוקדים חברי הניאו את ה-"Gulu Wamkulu" שפירושו "הריקוד הגדול". מופע זה מתבצע בטקסי קבורה, טקסי התבגרות, החלפת צ'יפים וכדומה. תהליך ההכנה וכלל המידע שקשור אל המסכות מתבצע בסודיות מוחלטות, חברי האגודה נתנו שמות מיוחדים לחומרים ולכלים המשמשים אותם לבניית המסכות, על מנת לנתק את השיח של הארגון הסודי מהשיח הציבורי בכפר ובמשפחה. נשות הכפר והילדים אינם יודעים מהי מטרת הארגון ומה מייצגות המסכות, בעיניהם כל מסיכה היא ייצוג של חיה. למעשה, כל נער בקבוצת הצ'ווה נועד להשתייך לאגודת הניאו הסודית. בין הגילאים 12–15 הנערים עוברים תהליך של כניסה אל תוך ארגון המסכות, מתוך הנחה כי עד שלא עברו את התהליך אינם נחשבים כגברים בכפר. טקס החניכה מתחיל בשעת לילה מאוחרת, לרוב לפני שמתקיימת הלוויה בכפר. הנערים הולכים באמצע הלילה מלווים במדריך אל היער בפאתי הכפר שם הם פוגשים את שאר חברי הארגון. במשך שבוע שוהים הנערים במתחם מחוץ לכפר בו הם לומדים על תהליך הכנת המסכות, "השפה הסודית" של הניאו, ובנוסף כל חניך מכין לעצמו מסיכה שתלווה אותו במהלך הטקסים והאירועים העתידיים בכפר. על מנת לשמור על סודיותו של הארגון ותהליך הכנות המסכות, חברי הניו מכינים את המסכות ביערות במרחק מן הכפר על מנת שלנשים והילדים לא תהיה גישה אל האזור.