stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מוחמד בן סלמאן אאל סעוד
מדיניות חוץ > התפטרותו של סעד אל חרירי, ראש ממשלת לבנון

בנובמבר 2017, התפטר ראש ממשלת לבנון דאז, סעד אל חרירי, מתפקידו במהלך ביקור בסעודיה. על פי הדיווחים, בן סלמאן אילץ את חרירי להתפטר כחלק מהעימות המתעצם בין איראן לערב הסעודית. נשיא לבנון, מישל עאון, טען בפני שגרירים זרים כי סעד אל חרירי נחטף על ידי סעודיה ובן סלמאן, והביא כנימוק לכך את ביקורו המתוכנן של חרירי במטה הבנק העולמי כמה ימים לאחר נחיתתו בסעודיה.
העיתונאי האמריקאי רוברט פיסק (אנ'), טען שכאשר מטוסו של חרירי נחת בריאד, בירת סעודיה, הוא מצא עצמו מוקף בשוטרים שהחרימו את הטלפונים שלו ושל שומרי הראש שלו. על פי גורם אמריקאי בכיר במזרח התיכון, המעצר קרה לאחר פגישה בין חרירי לבין עלי אכבר ואליתי, יועץ בכיר למנהיג העליון של איראן עלי ח'אמנאי, בה צולם חרירי מחויך עם ולאיתי. בן סלמאן "זעם" על הפגישה ו"הרגיש שהוא חייב לעשות משהו בנושא". ב-21 בנובמבר חזר חרירי לביירות והקפיא את התפטרותו. בתחילת דצמבר, חזר בו סעד אל חרירי מהתפטרותו, והצהיר כי יישאר בתפקיד.
מדיניות חוץ > מחלוקת בין סעודיה לקנדה

כריסטיה פרילנד, שרת החוץ של קנדה, פרסמה הצהרה באמצעות טוויטר ב-2 באוגוסט 2018 שבה הביעה דאגה מצד קנדה מהמעצר האחרון של סמר בדאווי, פעילת זכויות אדם ואחותו של הבלוגר הסעודי הכלוא ראיף בדאווי, וקראה לשחרור הפעילים למען זכויות האדם. בתגובה לביקורת של קנדה, סעודיה גירשה את שגריר קנדה והקפיאה את הסחר עם קנדה. העיתון "טורונטו סטאר" דיווח כי הקונצנזוס בין האנליסטים הצביע על כך שהפעולות שנקט בן סלמאן הן "אזהרה לעולם - ולפעילי זכויות אדם סעודים - שאין לזלזל בסעודיה שלו". הקשרים הדיפלומטיים שוחזרו ב-24 במאי 2023.
מדיניות חוץ > ההתנקשות בג'מאל חאשוקג'י

באוקטובר 2018, העיתונאי הסעודי ומתנגד מובהק של בן סלמאן, ג'מאל חאשוקג'י, נעלם לאחר שנכנס לקונסוליה הסעודית באיסטנבול. על פי הדיווחים, גורמים רשמיים בטורקיה מאמינים כי חאשקוג'י נרצח בקונסוליה, בטענה שיש להם הקלטות וידאו ואודיו המוכיחות כי הוא עונה תחילה ולאחר מכן נרצח, וכי מומחה לזיהוי פלילי רפואי היה חלק הצוות הסעודי בן 15 אנשים שנראו נכנסים ויוצאים מהקונסוליה בזמן היעלמותו של העיתונאי. ערב הסעודית הכחישה את ההאשמות וכעבור 13 ימים הזמין בן סלמאן את הרשויות הטורקיות לערוך חיפוש בבניין הקונסוליה מכיוון ש"אין לסעודיה מה להסתיר". גורמים סעודים טענו שהם פועלים לחפש את ג'מאל. הוושינגטון פוסט דיווח כי קודם לכן ביקש בן סלמאן לפתות את חאשקוג'י לחזור לסעודיה ולעצור אותו.
לפי ה-Middle East Eye, שבעה מתוך חמישה עשר החשודים בהריגת חאשוקג'י הם חברים במשמרו האישי של בן סלמאן. ג'ון סוורס, לשעבר ראש ה-SIS, סוכנות הביון הבריטית (מכונה גם MI6), הצהיר כי לאחר ששמע את העדויות "סביר מאוד" שבן סלמאן הורה להרוג את חאשוקג'י.
בן סלמאן הכחיש כל מעורבות ברצח והאשים את המתנקשים בהיותם "סוררים". עם זאת, מדינות המערב אינן משוכנעות שהדבר היה יכול לקרות ללא ידיעתו או אישורו של בן סלמאן. דונלד טראמפ, נשיא ארצות הברית אז, תיאר את התגובה הסעודית לרצח כ"אחת הגרועות בתולדות הטיוח". טראמפ גם מאמין שבן סלמאן לכל הפחות ידע על התוכנית, ואמר כי הנסיך "מנהל את העניינים שם (בסעודיה) בשלב זה".
שבעה שבועות לאחר הרצח הצהירה ערב הסעודית כי תחיל עונש מוות על 5 חשודים החשודים ב"הזמנת רצח וביצוע פשע". ב-16 בנובמבר 2018, דווח כי סוכנות ה-CIA הגיעה למסקנה ב"ביטחון רב" שבן סלמאן הורה לרצוח את חאשוקג'י. ה-CIA ביסס את מסקנתו על כמה ראיות, כולל שיחה יורטה שבה אחיו של מוחמד חאלד הציע לחאשוקג'י הבטחות שיהיה בטוח עבור העיתונאי להיכנס לקונסוליה של סעודיה באיסטנבול. בניתוח של ה-CIA, סביר להניח שההרג נבע מאמונתו הפרטית של מוחמד כי חאשוקג'י הוא איסלאמיסט בעל קשרים בעייתיים לאחים המוסלמים, תפיסה שונה באופן ניכר מההתבטאויות הפומביות של ממשלת סעודיה על מותו של חאשוקג'י.
ב-4 בדצמבר 2018, קבוצת סנאטורים של ארצות הברית עודכנה על ידי מנהלת ה-CIA, ג'ינה הספל, על רצח חאשוקג'י. לאחר התדריך, הסנאטורים היו בטוחים שבן סלמאן שיחק תפקיד מרכזי ברצח. הסנאטור לינדזי גרהאם אמר, "עליך להיות עיוור בכוונה כדי לא להגיע למסקנה שזה היה מתוזמר ומאורגן על ידי אנשים בפיקודו של MBS ושהוא היה מעורב באופן מהותי במותו של מר חאשוקג'י".
בראיון לתוכנית הטלוויזיה 60 דקות של CBS ששודר ב-29 בספטמבר 2019 בן סלמאן הכחיש כל מעורבות אישית ברצח, והוסיף כי "ברגע שיוכחו אישומים נגד מישהו, ללא קשר לדרגתו הוא יילקח לבית המשפט", אך אמר שעליו לקחת "אחריות מלאה למה שקרה".
ב-18 בנובמבר 2022, בשל תפקידו החדש כראש ממשלת סעודיה, קיבל בן סלמאן חסינות אמריקאית על רצח חאשוקג'י. עם זאת, ממשל ביידן הדגיש כי לא מדובר בקביעת חפותו.
מדיניות חוץ > יחסי סין-סעודיה תחת בן סלמאן

היחסים בין סעודיה לסין העמיקו תחת הנהגתו של בן סלמאן. מאז הפך ליורש העצר ב-2017, הסחר בין שתי המדינות גדל מ-51.5 מיליארד דולר ל-87.5 מיליארד דולר ב-2021. בפברואר 2019, בן סלמאן הגן על מדיניות סין בשינג'אינג, שם הוכנסו למעלה ממיליון אויגורים למחנות מעצר, בטענה ש"לסין הזכות לבצע פעילות נגד טרור למען הביטחון הלאומי שלה". סין הייתה השותפה הכלכלית הגדולה ביותר של סעודיה מאז 2014 וסעודיה היא המקור הגדול ביותר לייבוא הנפט של סין. בשנת 2019, פקידים סינים הודיעו על תוכניות לשלב את חזון 2030 הסעודי ביוזמת החגורה והדרך, ולהרחיב את שיתוף הפעולה הכלכלי, התרבותי, האסטרטגי והצבאי.
מאז 2021, סין מסייעת בתוכנית הטילים הבליסיטיים של סעודיה על ידי העברת טכנולוגיה ויצירת מיזמים משותפים לייצור טילים. בן סלמאן אירח את נשיא סין, שי ג'ינפינג, בריאד בין ה-7 ל-10 בדצמבר 2022 לביקור ממלכתי. במהלך הביקור, שי נפגש עם מנהיגים ערבים רבים, כולל מנהיגי ה־GCC (המועצה לשיתוף פעולה מפרצי). שי חתם על עסקאות מסחריות רבות עם ערב הסעודית והעלה רשמית את הקשר בין המדינות לשותפות אסטרטגית מקיפה, הרמה הגבוהה ביותר ביחסים של סין עם מידנות אחרות לפי ההגדרה הפורמלית. העסקה גם הרחיבה את הקשרים הצבאיים והביטחוניים, כאשר שני הצדדים הסכימו לייצור משותף של מערכות מל"טים בסעודיה. שי תיאר את פסגת ה-GCC כ"אירוע פורץ דרך" בהיסטוריה של הידידות הסינית-ערבית, ודחק במדינות המפרץ להתחיל לבצע עסקאות נפט בעזרת היואן הסיני, מהלך שנתפס כמאמצים של סין לבסס את היואן (או בשמו הרשמי, רמינבי) כמטבע עולמי.
במהלך תערוכת התעופה והחלל של סין שנערכה בז'וחאי ב-2022, סעודיה וסין סיכמו על עסקאות נשק בשווי 4 מיליארד דולר. במסגרת העסקה, סעודיה רכשה מאות מל"טים סינים, טילים בליסטיים, מטוסים ובנוסף העברת טכנולוגיה משותפת. ב-10 במרץ 2023, ערב הסעודית ואיראן הסכימו לשחזר את יחסיהם הדיפלומטיים שנותקו ב-2016, וזאת לאחר עסקה בין שתי המדינות בתיווך סיני.
מדיניות חוץ > הפריצה לטלפון של ג'ף בזוס, מייסד אמזון

במרץ 2019, גאווין דה בקר, מומחה אבטחה שעבד עבור ג'ף בזוס, האשים את ערב הסעודית בפריצה לטלפון של בזוס. בזוס היה הבעלים של הוושינגטון פוסט, מנכ"ל אמזון והאיש העשיר בעולם באותה תקופה.
בינואר 2020 פורסמו תוצאות החקירה המשפטית לגבי הטלפון של בזוס. החברה סיכמה ב"ביטחון בינוני עד גבוה" שהטלפון של בזוס נפרץ על ידי הודעת מולטימדיה שנשלחה במאי 2018 מחשבון הוואטסאפ של בן סלמאן. הדו"ח מצביע על ראיות נסיבתיות: ראשית, הודעה מנובמבר 2018 של בן סלמאן לבזוס כוללת תמונה הדומה לאישה שבזוס ניהל איתה רומן, אף על פי שהפרשה לא הייתה ידועה לציבור באותה עת; שנית, הודעה מפברואר 2019 של בן סלמאן לבזוס קורא לבזוס לא להאמין לכל דבר, לאחר שבזוס עודכן בטלפון בנוגע לקמפיין אינטרנטי נגדו שניהל סעודים.
מדיניות חוץ > איכות הסביבה

תחת הנהגתו של בן סלמאן, ערב הסעודית לחצה על מנת לייצר החלשה של הסכמי הפחתת פליטת הפחמן העולמיים. ביוני 2023, מוחמד ביקר בפסגה בצרפת "שמטרתה להפגיש מימון פרטי וציבורי" כדי להילחם בשינויי האקלים ולהגן על המגוון הביולוגי. הוא פגש את נשיא צרפת עמנואל מקרון בפריז.
חיים אישיים

ב-6 באפריל 2008 התחתן בן סלמאן עם בת דודתו שרה בינת משעור (אנ'), בתו של דודו מצד אביו, משעור בן עבד אל עזיז (אנ'). לבני הזוג חמישה ילדים: ארבעת הראשונים נקראו על שם סבא וסבתא שלהם, והחמישי נקרא על שם סבו של בן סלמאן, המלך אבן סעוד, מייסד האומה הסעודית.
בשנת 2015 רכש בן סלמאן את היאכטה Serene שנבנתה באיטליה ורשומה בברמודה מאיל הוודקה הרוסי יורי שפלר (אנ') תמורת חצי מיליארד דולר. בשנת 2015, הוא רכש את שאטו לואי ה-14 בצרפת תמורת 300 מיליון דולר.בשנת 2018, הוא דורג על ידי פורבס כאדם השמיני בעוצמתו בעולם, עם עושר אישי של לפחות 25 מיליארד דולר.
בדצמבר 2017, מספר מקורות דיווחיו כי בן סלמאן, באמצעות מקורבו הנסיך בדר בן עבדאללה אל פרחאן כמתווך, רכש את הציור "מושיע העולם" של לאונרדו דה וינצ'י. המכירה ב-450.3 מיליון דולר קבעה מחיר שיא חדש ליצירת אמנות.הדיווח הנ"ל נדחה על ידי בית המכרזים כריסט'יס, שגרירות ערב הסעודית וממשלת איחוד האמירויות שהודיעה כי היא הבעלים בפועל של הציור. המיקום המדויק הנוכחי של הציור אינו ידוע, כיוון שהוא לא נראה בפומבי מאז המכירה הפומבית ב-2017. עם זאת, נטען כי האיור נמצא על היאכטה Serene.
בן סלמאן נסע רבות ברחבי העולם ונפגש עם פוליטיקאים, מנהיגים עסקיים וסלבריטאים. ביוני 2016, הוא נסע לעמק הסיליקון ופגש אנשי מפתח בתעשיית ההיי-טק האמריקאית, כולל מייסד פייסבוק מארק צוקרברג. בתחילת 2018, הוא ביקר בארצות הברית, שם נפגש עם פוליטיקאים רבים, אנשי עסקים וכוכבים הוליוודיים, כולל הנשיא טראמפ, ביל והילרי קלינטון, הנרי קיסינג'ר, מייקל בלומברג, ג'ורג הרברט בוש, ג'ורג וו. בוש, ביל גייטס, ג'ף בזוס, אופרה וינפרי, רופרט מרדוק, ריצ'רד ברנסון, מורגן פרימן ודווין ג'ונסון. במהלך הביקור, טראמפ הרעיף מחמאות על בן סלמאן. הנסיך ביקר גם בבריטניה, שם נפגש עם תרזה מיי, המלכה אליזבת השנייה והנסיך וויליאם, דוכס קיימברידג'.
בשנת 2018, הונו האישי של מוחמד בן סלמאן נאמד ב-30 מיליארד דולר.
ב-19 בנובמבר 2022 הוענק למוחמד תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קסטסארט (אנ') בתחום ידע קרקע לפיתוח בר קיימא.
אוניות המערכה מסדרת ויומינג

| --- | --- |

 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:   צי ארצות הברית
 סדרה קודמת:  אוניות המערכה מסדרת פלורידה
 סדרה עוקבת:  אוניות המערכה מסדרת ניו יורק
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  William Cramp & Sons 
 הוזמנה:  1909
 תחילת הבנייה:  1910
 הושקה:  1911
 תקופת הפעילות:  1912–1947 (כ־35 שנים)
 אחריתה:  1 נגרטה, 1 הוטבעה כמטרה
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם השנייה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  סטנדרטי: 26,000 טון, מקסימלי: 27,680 טון
 אורך:  171 מטר
 רוחב:  28.42 מטר
 שוקע:  8.69 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  20.5 קשרים
 גודל הצוות:  1,063 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  15,000 ק"מ במהירות 10 קשרים
 הנעה:  12 דוודים המזינים 2 טורבינות קיטור בהספק 28,000 כוחות סוס
 צורת הנעה:  4 מדחפים
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת שריון: 5–11 אינץ' (127–279 מ"מ)   ברבטות: 11 אינץ' (279 מ"מ)   צריחים: 12 אינץ' (305 מ"מ)   מגדל הניווט: 11.5 אינץ' (292 מ"מ)   שריון הסיפון: 1.5–2.5 אינץ' (38–64 מ"מ)
 חימוש:  12 תותחי 12 אינץ' (305 מ"מ)   21 תותחי 5 אינץ' (127 מ"מ)   4 תותחי 3 פאונד (1.85 אינץ' (47 מ"מ))   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אוניות המערכה מסדרת ויומינג היו זוג אוניות מערכה דרדנוט שנבנו עבור צי ארצות הברית. ויומינג וארקנסו אושרו בתחילת 1909, ונבנו בין 1910 ל-1912. הסדרה הייתה העיצוב הרביעי של הצי האמריקני, אך רק הייתה שיפור מצטבר ביחס לסדרת פלורידה הקודמת, והם היו אוניות המערכה האחרונות של ארצות הברית שהשתמשו בתותחי 12 אינץ'. השינויים העיקריים היו אימוץ תותחי 12 אינץ' /50 קליבר Mark 7 חזקים יותר, תוספת של צריח תותחים תאומים שישי והגנה משופרת של שריון, כולל שימוש ראשון במחיצות טורפדו על אוניות מערכה אמריקאיות. הצי שקל להשתמש בתותחי 14 אינץ' (356 מילימטרים), אבל זה היה גורם לעיכובים ומצריך רציפים גדולים יותר.
שתי האוניות שירתו לעיתים קרובות יחד, לראשונה בצי האטלנטי בשנות ה-1910. שתיהן נשלחו לבריטניה לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917 כדי לתגבר את הצי הגדול של הצי המלכותי. הן שירתו בצי האוקיינוס השקט בשנים 1919–1921, לפני ששתיהן חזרו לצי האטלנטי. חלק ניכר מזמנם בצי האטלנטי הוקדש לביצוע תרגילי אימון בזמן שלום, יחד עם אימון צוערים מהאקדמיה הימית של ארצות הברית בהפלגות אימונים. ויומינג וארקנסו עברו מודרניזציה רבה באמצע שנות ה-20, במהלכו קיבלו דוודים יעילים יותר על בסיס נפט כדי להחליף את הדגמים הישנים שלהן, שריון סיפון עבה יותר להגנה מפני אש צוללת, בליטות נגד טורפדו כדי להגביר את עמידותם בפני נזקים תת-מימיים, ותותחים נגד מטוסים להגנה מפני התקפות אוויריות.
הסכם הצי של לונדון משנת 1930 כלל את פירוז ויומינג; בהתאם לכך היא הוסבה לספינת אימונים, כאשר מחצית מצריחי הסוללה העיקריים שלה, חגורת השריון והבליטות נגד טורפדו הוסרו. עם זאת, ארקנסו הורשתה להמשיך בשירות עם הצי. לאחר כניסת ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, שימשה ארקנסו לליווי שיירות לצפון אפריקה. עד 1944 היא שירתה כספינת הפגזות חוף; בתפקיד זה, היא תמכה בנחיתה של בעלות הברית בנורמנדי (מבצע אוברלורד) ובדרום צרפת (מבצע דרגון) לפני שהועברה לאוקיינוס השקט, שם סיפקה תמיכה באש לנחתים שנלחמו על איוו ג'ימה ובאוקינאווה ב-1945. ויומינג המשיכה בינתיים כספינת אימונים, ושונתה עוד ב-1944 כדי לכלול את הסוגים השונים של תותחי נ"מ שהחניכים יפעילו בצי. שתי האוניות הוצאו משימוש זמן קצר לאחר המלחמה, כאשר ארקנסו שימשה כספינת מטרה במהלך הניסויים הגרעיניים ב-1946 במבצע פרשת דרכים, וויומינג נמכרה לגרוטאות ב-1947.
תכנון

ב-22 ביולי 1908 נערכה ועידת ניופורט; זה כלל את המועצה הכללית, צוות מכללת המלחמה של הצי, הנשיא תאודור רוזוולט - שהיה לו עניין רב בענייני ים - וקצינים אחרים. כנס זה בחן שורה של נושאים הקשורים לאוניות מערכה קיימות ולעיצובים חדשים; הראשונה מבין האוניות החדשות הללו תהפוך לסדרת ויומינג. מועצת הבנייה קיבלה הנחיות כלליות מוועידת ניופורט; אלה בוועידה העדיפו לאמץ את תותח ה-14 אינץ', מכיוון שהצי המלכותי הבריטי כבר החליף את תותחי ה-12 אינץ' שלהם בתותחי 13.5 אינץ' (343 מילימטרים). משרד החימוש (BuOrd) העריך שעבודת התכנון של התותח החדש, הייצור והבדיקות יימשכו שנתיים. ב-26 באוגוסט, מזכיר הצי, ויקטור מטקלף, פרסם בקשה לאוניות מערכה עם שמונה ועשרה תותחי 14 אינץ' למשרד הבנייה והתחזוקה (C&R). המהירות הייתה אמורה להיות לפחות 20 קשרים (37 קמ"ש), עם שריון רב ככל שניתן להכיל.
משרד החימוש טען שבטווחי קרב סבירים, 8,000–8,500 יארד (7,300–7,800 מטר), תותח ה-12 אינץ' היה חזק מספיק כדי לחדור את השריון הקיים, ולכן תותח ה-14 אינץ' היה מיותר. C&R ייצרה שלושה עיצובים כדי לענות על בקשתו של מטקלף, כולם מבוססים על העיצוב הקודם של סדרת פלורידה; הראשון, המכונה עיצוב 404, הייתה אוניית מערכה חמושה בשמונה תותחי 14 אינץ'. השני, עיצוב 502, היה בעל צריח כפול נוסף עבור סך של עשרה תותחי 14 אינץ'. השלישי, עיצוב 601, היה מצויד ב-12 תותחי 12 אינץ'. המועצה הכללית בחרה ב-601, מאחר שעבודת התכנון של תותח ה-14 אינץ' לא החלה, ואימוצו היה גורם לעיכוב הסדרה. בנוסף, ההדחק של האוניות היה גדל בצורה דרמטית יותר עם התותח הגדול יותר, מה שדרש שיפורים נרחבים במתקני הנמל; עיצוב 502 היה מסוגל לעגון רק בפרל הארבור ובפיוג'ט סאונד עם המתקנים הקיימים. גם מיקום הסוללה המשנית התברר כבעייתי. השיט של הצי הלבן הגדול בשנים 1907–1909 הוכיח את הבעיות עם הקזמטים על הסיפון הראשי. הם נשטפו בקלות מדי אפילו בים מתון, מה שהפך אותם לבלתי שמישים. כמה קצינים בוועידת ניופורט דגלו בהצבתם במבנה העילי, אבל תותחי ה-5 אינץ' (127 מילימטרים) בשימוש הצי היו מוסיפים משקל עליון מופרז. חלופה נוספת הייתה למקם אותם בחזית, אך המשקל הנוסף מקדימה היה מאמץ את האונייה במקום בו ירדה המצודה אל הסיפון הראשי. המעצבים הסתפקו בסופו של דבר על מצודה באורך מלא, שאפשרה להזיז את הקזמטים כ-4 רגל (1.2 מטר) גבוה יותר בגוף.
הגנת השריון של האוניות שופרה בהשוואה לתכנונים קודמים. חגורת השריון והברבטות הוגדלו באינץ' אחד בהשוואה לגרסה מוקדמת יותר של אוניית מערכה בעלת שנים עשר תותחים. תוכנית הגנה חדשה לארובות נוצרה, לאחר שהניסיון הרוסי בקרב צושימה שלוש שנים לפני כן הדגיש את הסיכון של מערכת פליטה שנהרסה. המתכננים הדגישו גם את הצורך בהגנה תת-מימית משופרת. כתוצאה מכך, העיצוב של ויומינג שילב מחיצות טורפדו, הפעם הראשונה שהתכונה נכללה בעיצוב אוניית מערכה אמריקאית. הקונגרס אישר שתי אוניות מערכה חדשות, BB-32 ו-BB-33, ב-3 במרץ 1909. עיצוב 502 התגלה מאוחר יותר כבסיס לסדרת אוניות המערכה שלאחר מכן, סדרת ניו יורק.
תכנון > מאפיינים כלליים ומכונות

אוניות הסדרה היו באורך של 554 רגל (169 מטר) בקו המים ובאורך כולל של 562 רגל (171 מטר). היה להן רוחב של 93 רגל 3 אינץ' (28.42 מטר) ושוקע של 28 רגל 7 אינץ' (9 מטר). הדחק האוניות היה 26,000 טונות ארוכות (26,417 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 27,243 טונות ארוכות (27,680 טונות) במעמס מלא. היה להם סיפון משווה באורך מלא, ששיפר את השמירה על הים ואת היכולת להפעיל את התותחים המשניים בים סוער יותר. בשתי האוניות הותקנו תרני סריג. גובהם המטאצנטרי הרוחבי היה 5.4 רגל (2 מטר). הלוח החופשי היה 25 רגל (7.6 מטר) מקדימה, 19 רגל 2 אינץ' (5.84 מטר) באמצע האונייה, 18 רגל (5.5 מטר) בצריח האחורי, ו-16 רגל 3 אינץ' (4.95 מטר) בירכתיים. היה להן צוות של 58 קצינים ו-1,005 מלחים.
האוניות הונעו על ידי טורבינות קיטור של פארסונס בעלות ארבעה צירים שדורגו ב-28,000 כוחות סוס (21,000 קילוואט). הקיטור סופק על ידי שנים-עשר דוודי Babcock &amp; Wilcox מעורבים על בסיס נפט ופחם, שפלטו לשתי ארובות מרווחות קרובות באמצע האונייה. המנועים העניקו מהירות מרבית של 20.5 קשרים (38.0 קמ"ש), אם כי בניסויי מהירות ארקנסו הגיעה למהירות של 21.22 קשר (39.30 קמ"ש; 24.42 מייל לשעה) מ-25,546 כוחות סוס (19,050 קילוואט). קיבולת הדלק הייתה 1,667 טונות ארוכות (1,694 טונות) של פחם ו-266 טונות ארוכות (270 טונות) של נפט. זה אפשר לספינות לשייט תמורת 6,700 מיילים ימיים (12,400 ק"מ) במהירות של 10 קשרים (19 קמ"ש). במהירות של 20 קשרים (37 קמ"ש), הטווח ירד במידה ניכרת, ל-2,655 מיילים ימיים (4,917 ק"מ). ההיגוי נשלט על ידי הגה יחיד.
תכנון > חימוש

האוניות היו חמושות בסוללה ראשית של 12 תותחי 12 אינץ'/50 קליבר Mark 7 בשישה צריחי תותחים תאומים Mark 9 על קו האמצע, שניים מהם הוצבו בזוג ירי-על מקדימה. ארבעת הצריחים האחרים הוצבו מאחורי המבנה העילי בשני זוגות ירי-על. התותחים האלה ירו פגזים במשקל 870 פאונד (395 ק"ג) עם מטען הודף במשקל 353 פאונד (160 ק"ג), שהעניק מהירות לוע של 2,900 רגל לשנייה (880 מטר לשנייה). ויומינג וארקנסו היו האוניות היחידות של הצי האמריקאי שקיבלו את התותח; דרדנוטים קודמות צוידו בתותח 12 אינץ'/45 קליבר Mark 5 בעל מהירות נמוכה יותר. ל-Mark 7 היו יכולות חדירת שריון טובות יותר באופן משמעותי, הודות למהירות הלוע הגבוהה שלו (ולכן מהירות הפגיעה הגבוהה יותר). בטווח של 12,000 יארד (11,000 מטר), התותח יכל לחדור 12.3 אינץ' (310 מ"מ) של שריון חזית מוקשה, לעומת 10.8 אינץ' (270 מ"מ) עבור תותח ה-Mark 5. התותחים הותקנו בצריח התותחים Mark IX, שאיפשר הגבהה ל-15 מעלות והנמכה עד -5 מעלות. שלא כמו הצריחים ששימשו בדרדנוטים קודמות, צריח Mark IX דרש מהתותחים לחזור ל-0 מעלות לטעינה מחדש.
הסוללה המשנית הייתה מורכבת מעשרים ואחד תותחי 5 אינץ'/51 קליבר שהותקנו בקזמטים לאורך צד הגוף. התותחים האלו ירו פגזים במשקל 50 פאונד (23 ק"ג) עם מטען הודף במשקל 24.5 פאונד (11.1 ק"ג), במהירות לוע של 3,150 רגל לשנייה (960 מטר לשנייה). כפי שהיה סטנדרטי עבור אוניות ראשה של התקופה, הן נשאו זוג צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (530 מילימטרים) שקועים בגוף בצד צד הרוחב. הם היו מצוידים בטורפדות Mark III Bliss-Leavitt, שנשאו ראש נפץ במשקל 218 פאונד (99 ק"ג) והיה להם טווח של 4,000 יארד (3,700 מטר) במהירות של 26.5 קשרים (49.1 קמ"ש).
תכנון > שריון

חגורת השריון הראשית, שהייתה בגובה 8 רגל (2.4 מטר), הייתה בעובי 11 אינץ' (280 מ"מ) מעל החלק המרכזי של האונייה, שם הגנה על מחסני התחמושת וחללי המכונות. החגורה הצטמצמה ל-5 אינץ' (130 מ"מ) לכיוון הירכתיים. בקצה התחתון היא הצטמצמה ל-9 אינץ' (230 מ"מ). הקצה הקדמי של החגורה היה מחובר עם מחיצה רוחבית בעובי 11 אינץ' עם הסוללה הראשית הקדמית ביותר, בעוד הקצה האחורי של החגורה היה מחובר עם מחיצה בעובי 9 אינץ'. הסיפון המשוריין הראשי היה בעובי 2.5 אינץ' (64 מ"מ) מפלדה לטיפול מיוחד, שהצטמצמה ל-1.5 אינץ' (38 מ"מ) באזורים פחות קריטיים. למגדל הניווט היה דפנות בעובי 11.5 אינץ' (292 מ"מ) וגג בעובי 3 אינץ' (76 מ"מ).
בצריחי התותחים היו חזיתות בעובי 12 אינץ' (305 מ"מ) וגגות בעובי 3 אינץ'. לברבטות התומכות שלהם היו דפנות בעובי 11 אינץ' שבהם הם נחשפו; החלקים שכוסו על ידי חגורת השריון צומצמו ל-4.5 אינץ' (110 מ"מ). החצי התחתון של שריון הקזמטים היה בעובי 11 אינץ', והחצי העליון הצטמצם ל-6.5 אינץ' (170 מ"מ). בתוך סוללת הקזמטים היו מחיצות משוריינות אורכיות; אלה נועדו להגן על הקליטות לארובות. אלה נחשבו חשובים מכיוון שבמהלך מלחמת רוסיה–יפן, שלוש שנים לפני כן, אוניות מערכה רוסיות נפגעו, מה שהוביל את עשן הדוד לתוך האונייה ולא החוצה דרך הארובות.
תכנון > שינויים

שתי האוניות שונו באופן משמעותי במהלך הקריירה שלהן. במהלך מלחמת העולם הראשונה וזמן קצר לאחריה שופר השריון האופקי של האוניות, לרבות גגות מגדל הניווט וצריחי התותחים. שריון הסיפון שלהם הוגדל ל-3.5 אינץ' (89 מ"מ), והותקנו שמונה תותחי נ"מ 3 אינץ' (76 מ"מ) /50 קליבר. לאחר החתימה על הסכם הצי של וושינגטון בפברואר 1922, עבודת המודרניזציה הייתה בפיקוח קפדני. האמנה קבעה אילו שינויים ניתן לבצע באוניות קיימות, וכללה הגבלות על מה שניתן לשנות או להוסיף. ההדחק עשוי היה לעלות בלא יותר מ-3,000 טונות ולא ניתן היה לבצע שינויים מכל סוג בתותחי הסוללה הראשיים או הצריחים. התחומים העיקריים שניתן היה לשפר היו הגנה מפני תקיפות אוויריות ותת ימיות, יחד עם מערכות הנעה.
שתי אוניות הסדרה, יחד עם אוניות הסדרות פלורידה וניו יורק, עברו מודרניזציה רבה בשנות ה-20. כל שש האוניות הוסבו לדוודים על בסיס נפט עם ציוד שנלקח מאוניות המערכה מסדרת דקוטה הדרומית שבוטלו. הדוודים הוכנסו לארובה אחת. הדוודים הללו היו יעילים הרבה יותר מהדגמים הפחמיים שאיתם הושלמו האוניות, והם אפשרו טווח שיוט גדול יותר משמעותית של 11,000 מיילים ימיים (20,000 ק"מ). האוניות הותקנו גם עם בליטות נגד טורפדו, ששיפרו את ההגנה התת-ימית שלהן וגם סיפקו יכולת אחסון נפט נוספת. ויומינג וארקנסו איבדו את התורן הראשי מדגם כלוב, אשר הוחלף בתורן חצובה קצר שנשא זרקורים ואנטנות רדיו. חלק מתותחי הסוללה המשניים שלהם הועברו גבוה יותר באונייה כדי לשפר את יכולת הפעילות שלהם בים סוער. ספונסון לשישה תותחים נבנה בגוף האונייה ליד מגדל הניווט ושמונת תותחי הנ"מ בקוטר 3 אינץ' הועברו לראש הספונסון. לשתי האוניות הוסרו צינורות הטורפדו.
על פי תנאי הסכם הצי של לונדון משנת 1930, ויומינג הייתה אמורה להיות מפורזת ולהמירה לספינת אימונים. במהלך תהליך הפירוז, הבליטות נגד טורפדו שלה, שריון הצד ומחצית מתותחי הסוללה הראשיים שלה הוסרו. ויומינג עברה מודרניזציה במספנת הצי של נורפוק בין 12 בינואר ל-3 באפריל 1944; השיפוץ הסיר את האחרון מבין שלושת צריחי התותחים שלה בקוטר 12 אינץ', והחליף אותם בארבעה צריחים תאומים ושני צריחים סגורים בודדים עבור תותחי 5 אינץ'/38 קליבר. כמו כן הותקנו מכ"מים חדשים של בקרת אש; שינויים אלה אפשרו לוויומינג להכשיר תותחנים נגד מטוסים עם הציוד המודרני ביותר שישתמשו בו בזמן הלחימה עם הצי. השינויים בארקנסו במהלך מלחמת העולם השנייה הצטמצמו למינימום. בשנת 1942, ארקנסו קיבלה תורן חצובה חדש וגשר פעולה, יחד עם תותחים נוספים נגד מטוסים לאורך המלחמה. עד 1945, היא נשאה תשעה צריחים מרובעים של תותחי 40 מ"מ בופורס ו-28 תותחי אורליקון בקוטר 20 מ"מ, ומספר התותחים בקוטר 3 אינץ' הוגדל לעשרה.
אוניות הסדרה

| שם האונייה | מס' הגוף | המספנה | הונחה | הושקה | כניסתה לשירות | הוצאה משירות | גורל |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ויומינג | BB-32 | ויליאם קראמפ ובניו | 9 בפברואר 1910 | 25 במאי 1911 | 25 בספטמבר 1912 | 1 באוגוסט 1947 | הושבתה ב-16 בדצמבר 1947; נמכרה לגרוטאות, 30 באוקטובר 1947 |
| ארקנסו | BB-33 | תאגיד בניית ספינות של ניו יורק | 25 בינואר 1910 | 14 בינואר 1911 | 17 בספטמבר 1912 | 29 ביולי 1946 | הושבתה ב-15 באוגוסט 1946; הוטבעה ב-25 ביולי 1946, במסגרת מבצע פרשת דרכים |