stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פעמון הדרור

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  פעמון, אטרקציה תיירותית 
 על שם:  חירות 
 מיקום:  פילדלפיה 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1753
 תאריך פתיחה רשמי:  1753 
 חומרי בנייה:  נחושת, בדיל 
 קואורדינטות:  39°56′58″N 75°09′01″W﻿ / ﻿39.9495°N 75.1503°W﻿ / 39.9495; -75.1503
 אתר רשמי
  (למפת פילדלפיה מוגדלת) פעמון הדרור(למפת פילדלפיה רגילה) פעמון הדרור
 
פעמון הדרור
פעמון הדרור או פעמון החירות (באנגלית: Liberty Bell – "ליברטי בל") הוא פעמון הממוקם בעיר פילדלפיה במדינת פנסילבניה שבארצות הברית. הפעמון מהווה סמל של המהפכה האמריקאית.
הפעמון הפך לאתר היסטורי כאשר צלצל ב-4 ביולי 1776 על מנת לזמן את תושבי העיר פילדלפיה לבוא ולשמוע את הקראת הכרזת העצמאות של ארצות הברית. קודם לכן, בשנת 1774, צלצלו בפעמון על מנת להכריז על פתיחת הקונגרס הקונטיננטלי הראשון וכן בשנת 1775 על מנת להכריז על תוצאות קרב לקסינגטון וקונקורד.
בשנת 1837 הפך הפעמון לסמלה של התנועה לביטול העבדות בארצות הברית.
תיאור הפעמון ומקור שמו

על הפעמון מופיעה כתובת (להלן תרגומה):
וּקְרָאתֶם דְּרוֹר בָּאָרֶץ, לְכָל יֹשְׁבֶיהָ ויק' כ"ה 10 
 בהוראות האספה של פרובינציית פנסילבניה עבור בית המדינה של פילדה 
 פס וסטאו 
 פילדה 
 MDCCLIII
המקור באנגלית
Proclaim LIBERTY throughout all the Land unto all the Inhabitants thereof Lev. XXV X
By Order of the ASSEMBLY of the Province of PENSYLVANIA for the State House in Philada 

Pass and Stow

Philada
מקור הכיתוב בספר ויקרא פרק כ"ה, פסוק 10 – בתיאור שנת היובל. הכיתוב מנציח את שנת היובל לכתב הזכויות שניתן לויליאם פן, אשר ייסד למעשה את פנסילבניה בשנת 1701. שמו של הפעמון לקוח מהציטוט מספר ויקרא, ומכאן שהתרגום "חירות" אינו נאמן למקור – ועדיף ממנו התרגום "דרור".
היסטוריה > המאה ה-18

בשנת 1745 האספה הפרובינציאלית של פנסילבניה הזמינה את יציקת הפעמון עבור בית הנבחרים של המושבה (המבנה הידוע כיום כהיכל העצמאות). הפעמון נוצק על ידי חברת וייטצ'אפל בל פאונדרי מלונדון והובא לפילדלפיה בשנת 1753 על ידי הספינה "היברניה". הפעמון הותקן על מגדל זמני במרץ באותה שנה, ובעת שצלצלו בו נסדק הפעמון. דובר אספת פנסילבניה, אייזק נוריס, כתב:
"נחרדתי לשמוע שהפעמון נסדק בעת הצלצול בו, ולא בשל אלימות אחרת, עת ניתלה על מנת לבדוק את צלילו
האספה של פנסילבניה פנתה לחברת וייטצ'אפל והזמינה פעמון חליפי, ובינתיים תוקן הפעמון הסדוק על ידי ג'ון פס וג'ון סטואו, תושבי פילדלפיה, אשר חתמו על הפעמון. פס וסטואו תיקנו את הפעמון על ידי שימוש בסגסוגת נחושת, אולם בעקבות התיקון הפעמון לא צלצל, ונדרש תיקון נוסף של הפעמון. הפעמון המתוקן נתלה בבית האספה של פנסילבניה ביוני 1753.
היסטוריה > מלחמת העצמאות האמריקאית

על פי המסורת, צלצלו בפעמון בשנת 1774 על מנת להכריז על כינוס הקונגרס הקונטיננטלי הראשון ובשנת 1775 לאחר קרב לקסינגטון וקונקורד.
לאחר תבוסתו של ג'ורג' וושינגטון בקרב ברנדיווין ב-11 בספטמבר 1777 נותרה העיר פילדלפיה, הבירה של ארצות הברית באותה עת, בלא הגנה. מועצת המדינה ציוותה שאחד עשר פעמונים, בהם פעמון החירות, ולרבות פעמוני כנסיית כרייסט, וכנסיית סנט פיטרס יורדו ויוצאו מן העיר על מנת למנוע מצב שיפלו בידי הכוחות הבריטים מחשש שאלה יתיכו את הפעמונים לתותחים.
ב-18 בספטמבר באותה שנה, הועבר הפעמון לריצ'לנד טאונשיפ (כיום קוויקרטאון), וב-23 בספטמבר הובאו לעיר בית לחם הסמוכה, תוך שהם מוסתרים בעגלות שעליהם ערמות חציר. יתר הפעמונים, למעט פעמון החירות, הועברו לעיר נורת'האמפטון טאון (כיום אלנטאון) והוסתרו במרתף הכנסייה. ב-26 בספטמבר כבשו הבריטים את פילדלפיה, והתיכו את המתכות שמצאו בעיר.
הפעמון הושב לפילדלפיה ביוני 1778 לאחר שחרורה של העיר.
היסטוריה > המאה ה-19

במהלך המאה ה-19, צלצלו בפעמון בעת מותו של אלכסנדר המילטון (1804), בעת שובו של ז'ילבר דו מוטייה, המרקיז דה לה פאייט לפילדלפיה בשנת 1824, לרגל מותם של ג'ון אדמס ותומאס ג'פרסון בשנת 1826, בחגיגות המאה להולדתו של ג'ורג' וושינגטון בשנת 1832, בעת מותו של לה פאייט בשנת 1834, ומותם של ג'ון מרשל (1835) וויליאם הנרי הריסון (1841).
בשנת 1839 עיתון "המשחרר" של ויליאם לויד גאריסון שיצא מטעם התנועה לביטול העבדות פרסם שיר בשם "פעמון החירות", ובעקבות פרסום זה הפך הפעמון לסמל התנועה.
בשל סדק נוסף שהופיע בפעמון (הסדק הראשון הופיע לאחר היציקה של פס וסטואו) תוקן הפעמון בפברואר 1846.
ב-22 בפברואר 1846 צלצלו בפעמון לכבוד יום הולדתו של ג'ורג' וושינגטון במשך מספר שעות. בעקבות הצלצולים גדל הסדק בפעמון עד שלא ניתן היה לצלצל בו יותר.
בשנת 1852 הורד הפעמון והוצג ב"אולם הכרזת העצמאות". העתק של הפעמון שנקרא "פעמון המאה" (Centennial Bell) הוצב במקומו במגדל הפעמון בשנת 1876. פעמון זה נוצק על ידי מנילי וקימברלי, מניו יורק.
העתק נוסף, שנוצק על ידי חברת וייטצ'אפל אשר יצקה את הפעמון המקורי, שנקרא "פעמון המאתיים" הוענק לעיר בשנת 1976 על ידי מלכת בריטניה אליזבת השנייה. פעמון זה נתלה במגדל שנבנה בסמוך.
בין השנים 1885–1915 פעמון החירות הוצא מספר פעמים מאולם הכרזת העצמאות והוצג בתערוכות שונות ובירידים העולמיים.
היסטוריה > המאה ה-20

בשנת 1902 בדרכו של פעמון החירות לתערוכה בקרוליינה הדרומית, התנגשה הרכבת ברכבת אחרת, אולם הפעמון לא ניזוק. בשנת 1915 יצא הפעמון למסע תצוגה אחרון ברחבי ארצות הברית, בשובו מהתערוכה הבינלאומית פנמה-פסיפיק. בשנות ה-30 הוחלט שלא להוציא את הפעמון לתערוכות נוספות מחשש שיינזק.
ב-1 בינואר 1976, לרגל חגיגות המאתיים לארצות הברית, הועבר הפעמון לביתן זכוכית, צפונית להיכל העצמאות. ביתן זה היה לא פופולרי, ועל כן הוחלט לבנות ביתן חדש עבור הפעמון. ביתן זה הושלם בשנת 2003, והוא כלול בתחומי פארק העצמאות ההיסטורי הלאומי שבעיר.
ב-1 באפריל 1996 פרסמה רשת המזון המהיר טאקו בל מודעות בניו יורק טיימס ובפילדלפיה אנקווירר שבהן פורסם כי החברה רכשה את הפעמון על מנת להפחית את החוב הלאומי של ארצות הברית. עוד הודיעה המודעה כי שם הפעמון ישונה ל"פעמון החירות של טאקו" (משחק מילים על שמה של החברה "טאקו בל" – "פעמון טאקו") קוראים רבים מחו על הרכישה, מבלי להבין שמדובר במתיחה של אחד באפריל.
העתקי הפעמון

ההעתק הראשון של הפעמון נוצק בשנות ה-60 של המאה ה-19. פעמון זה נקרא פעמון הדרור של אילנוי והוצב במאונט מוריס שבאילינוי.
העתקים נוספים של הפעמון מצויים ברחבי ארצות הברית. בין היתר מצויים העתקים בכיכר החירות בממלכת הקסם שבאתר הנופש דיסניוורלד באורלנדו שבפלורידה; באוניברסיטת טקסס A&M, בבואנה פארק שבקליפורניה בופארק נוטס ברי פארם.
בשנת 1950, לרגל חגיגת 200 שנה ליציקת הפעמון, הוענק לצרפת וכן לכל אחת ממדינות ארצות הברית באותה עת, ולאלסקה והוואי (שעוד לא היו מדינות), העיר וושינגטון הבירה, פוארטו ריקו ואיי הבתולה של ארצות הברית העתקים של הפעמון.
העתקים נוספים של הפעמון ניתנו מאוחר יותר לבלגיה, גרמניה, יפן וישראל – בה מוצב ההעתק בגן פעמון הדרור בירושלים.
העתקי הפעמון > פעמון האחות

מאחר שנוצר הסדק בפעמון הדרור בעת הצלצול הראשון בו, הוזמן פעמון נוסף מחברת ויטצ'אפל בל. הפעמון שהוזמן הגיע לפילדלפיה בשנת 1753 ונודע בכינוי "פעמון האחות" (Sister Bell). הפעמון הותקן בהיכל העצמאות, ונעשה בו שימוש להכריז על השעה (צלצלו בפעמון מדי שעה) עד שנות ה-20 של המאה ה-19 עת הועבר הפעמון לשיפוץ. לאחר השיפוץ הושאל הפעמון לכנסייה אולד סנט אוגוסטין שבעיר, וב-8 במאי 1844 נהרס הפעמון במסגרת מהומות הנטיבסטים עת הכנסייה נהרסה בשריפה. משרידי הפעמון יצקו פעמון חדש, שהועבר לאוניברסיטת וילאנובה, שם הוא מוצג בספריית האוניברסיטה.
ביאורים

↑  תרגום המילה Philada שהיא קיצור מקובל של שם המדינה.
↑  שמות יוצקי הפעמון מחדש.
↑  שנת יציקת הפעמון: 1753 בספרות רומיות.
↑  קיצור מקובל של שם המדינה.
הערות שוליים

↑  מתיחת אחד באפריל של טאקו בל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NARA: 10662707 
תקריב של הפעמון. ניתן לראות את שמותיהם של ג'ון פס וג'ון סטואו, וכן הכיתוב "וקראתם דרור בארץ לכל יושביה, במצוות האספה של הפרובינציה של פנסילבניה עבור בית המדינה של פילדא."
מגדל הפעמון. "פעמון המאה" – איור משנת 1876 שהופיע באמריקן סנטניאל
פעמון החירות מוצג לקהל ברחבי ארצות הברית, 1905.
הפעמון על מטבע חצי דולר אמריקאי
העתק של פעמון הדרור בגן פעמון הדרור בירושלים
פעילי לילה

ינשוף השאול – מותאם לחיים בחשיכה מוחלטת
בעלי חיים ליליים או פעילי לילה הם מינים של בעלי חיים הפעילים בשעות הלילה ובשעות הדמדומים ולא בשעות היום, בהן הם ישנים. חיות נוספות פעילות הן בשעות היום והן בשעות הלילה וגם נחות בין הזמנים. כך למשל עושים האריות.
בעלי חיים כאלה מעדיפים לפעול בשעות החשיכה ולא בשעות היום המוארות. חלקם עושים את זה כדי להפחית היתקלות עם טורפים פעילים – טורפים כמו דורסי יום צריכים את אור השמש כדי לאתר את טרפם, טורפים קרי דם מתקשים לפעול ביעילות בשעות הקרירות (אם כי חלקם גם פעילים בשעות הלילה) וטורפים נוספים מתמקדים בטרף הפעיל במהלך היום, מה שעוזר למינים נטרפים לצאת בשעות החשיכה לחפש מזון – למשל עטלפים.
חיות אחרות יוצאות בגלל מזג אוויר חם ויבש במהלך היום – דבר הבולט בעיקר במדבר ובאזורי יובש, אז במהלך היום המדבר שומם אך בלילה יוצאים מינים רבים לרבות שועלי פנק, קיפודים, חולדות ואפילו דו-חיים מדבריים. גם באזורים לא מדבריים, הטמפרטורה יורדת בלילה כשאין שמש מחממת והרבה חיות יוצאות רק אז.
לחיות הלילה חושים יעילים שונים העוזרים להן לפעול בשעות החשיכה: לחלקן שכבה בעיניהן המחזירה אור ועוזרת להן לקלוט אותו טוב יותר. לחיות רבות העיניים גם מאירות את הסביבה כמו פנסים. יצורים ימיים מסוימים הצליחו לפתח תאי אור הפעילים כרצונם ועוזרים להם להתמצא. לחיות אחרות ישנם אוזניים ענקיות העוזרות להם לאתר גלי קול מהסביבה. חיות כאלה כמו בילבי ענק, פנק או ארנב וכן בני משפחת הירבועניים מצליחים להתנהל בלילות חשוכים בלי כל בעיה. העטלפים משתמשים בנוסף באקולוקציה – גלי קול חזקים ביותר המתנגשים בעצמים בסביבה וחוזרים אל העטלף, הפולט קריאות כאלה ללא הרף במעופו. כך הוא מצליח לתפוס עשים וחרקים ליליים בתעופה. חיות אחרות מסתמכות על חוש ריח חזק או על חוש מישוש מפותח, ולחלקם ישנם אפילו חושים שאין לבני אדם כמו לנחשים המרגישים את חום גופו של קורבנם על ידי גומות וכך מאתרים אותו בחשיכה מוחלטת.
במהלך היום המינים האלה נחים בין העצים, במאורה באדמה או במערות ויעדיפו אזורים כמה שיותר חשוכים, המדמים את שעות פעילותם. עם זאת חלקם פעילים גם במהלך היום או שאינם ישנים כלל כמו החדף.
גלריה

חתול הבית עם עיניים זוהרות
כיסנאי דואה
גחן הכף
ערפד מצוי
קיפוד מצוי
תן זהוב
אוח מצוי
ראו גם

בעלי חיים יומיים
בעלי חיים פעילי דמדומים
חיי לילה
רשימה של חיות ליליות
פרסניה

| --- | --- |
סמל פרסניהסמל פרסניה

 מדינה:  הונגריה הונגריה
 חבל:  צפון הונגריה
 מחוז:  בורשוד-אבאוי-זמפלן בורשוד-אבאוי-זמפלן
 נפה:  נפת מישקולץ
 שטח:  16.76 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  1,084 (1 בינואר 2024)
 קואורדינטות:  48°10′11″N 20°38′29″E﻿ / ﻿48.169680555556°N 20.641461111111°E﻿ / 48.169680555556; 20.641461111111 
 אזור זמן:  UTC +1
 https://parasznya.hu/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונגריה מוגדלת) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פרסניה(למפת הונגריה רגילה) בודפשט דברצן מישקולץ סגד פץ' גיור נירג'האזה קצ'קמט אוסטריה סלובקיה אוק. רומניה סרביה קרואטיה סל.פרסניה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פרסניה (בהונגרית: Parasznya) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה. אוכלוסיית פרסניה קטנה מ-1,251 תושבים בשנת 1990 עד 1,143 תושבים בשנת 2018 (ירידה של 108 תושבים).
בפרסניה חיו מעט יהודים.
| שנה | כמות יהודים | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 12 |  |
| 1880 | 19 | 626 |
| 1910 | 24 |  |
| 1920 | 2 |  |
| 1930 | 3 |  |
| 1941 | 9 | 1,005 |
פרלין

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מגדן, סוכרייה 
 על שם:  Caesar, duc de Choiseul 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  אגוז לוז, קרמל 
 
פרלין שוקולד ממולא דובדבן
מגוון פרליני שוקולד בבונבוניירה
פְּרָלִין (מצרפתית: Praline) הוא שקד המצופה בקרמל. משמעות המילה עברה מספר שינויים מאז המצאתה במאה ה-18, ובשפה העברית היא משמשת כיום ככינוי כולל לממתקי שוקולד ממולאים (ידועים בשפות אחרות גם כפרלינים בלגיים: pralines belges).
התפתחות הפרלין

המושג פרלין שימש במקור לתיאור שקדים מצופים בקרמל, נפרדים אחד מן השני (להבדיל מהנוגט, שהוא שכבה של שקדים לכודים בתוך לוח קרמל שלם). יש הגורסים [דרוש מקור] כי הפרלין נקרא על שם מרשל דו פלסי-פרלין (Maréchal du Plessis-Praslin;‏ 1598–1675), והומצא על ידי הטבח שלו, קלמנט לסניה. השם קיים בוודאות מאז המאה ה-18, אולם הקשר למרשל או לטבח שלו אינו ודאי.
עם הזמן החלו קונדיטורים לטחון את הפרלין לאבקה, ומאוחר יותר למחית; מחית הפרלין הפכה לנפוצה ופופולרית יותר מהפרלין המקורי. המחית, לעיתים בתוספת שמנת, משמשת כקרם או מילוי בקינוחים ובעוגות. המחית הנמכרת כחומר גלם מכונה במקומות שונים "פרלינה" או "נוגט".
באזורים שונים מייצרים את המחית לא רק משקדים אלא גם מאגוזי לוז (באירופה), או מפקאן (בארצות הברית).
מחית הפרלין התחבבה מאוד על השוקולטיירים באירופה, והפכה למילוי פופולרי לשוקולדים שבתורם אימצו את השם פרלין. עם הזמן התרחב המושג, וכיום כאמור הוא משמש שם כולל לשוקולדים ממולאים.
ראו גם

פררו רושה
אייסקונפקט
הערות שוליים

↑  יעל גרטי, מתוק ומושחת: נוּגָט או פְּרָאלינֶה, באתר ynet, 30 ביוני 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4196489-5
פרנסיס מקגוורן

פרנסיס אדוארד מקגוורן (באנגלית: Francis Edward McGovern;‏ 21 בינואר 1866 –  16 במאי 1946) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית עד1934, ולאחר מכן המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ויסקונסין ה-22 בשנים 1911–1915. בתחילת כהונתו כמושל הוא קידם סדרה של הישגים פרוגרסיביים באמצעות צעדי חקיקה. כבעל ברית קרוב לשעבר של הסנאטור רוברט לה פולט, קיימו השניים שביתת נשק לטובת בחירתו של מקגוורן לתקופת כהונה שנייה כמושל ב-1912. בשנים 1913–1916 הפכו השניים ליריבים מרים, ומקגוורן לא נבחר לתקופת כהונה נוספת ופרש מהחיים הפוליטיים.
ראשית חייו

פרנסיס מקגוורן נולד בכפר אלקהרט לייק שבוויסקונסין. ב-1890 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ושימש כמנהל בית ספר תיכון בערים ברודהד ואפלטון שבוויסקונסין. הוא למד משפטים, וב-1897 התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק במקצוע במילווקי.
קריירה פוליטית

ב-1904 נבחר מקגוורן כפרקליט המחוז במילווקי, ושימש בתפקיד עד 1908. באותה שנה הוא התמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית אך נוצח. בשנים 1910 ו-1912 נבחר מקגוורן כמושל ויסקונסין. הוא תמך באגף הפרוגרסיבי של המפלגה הרפובליקנית בראשות רוברט לה פולט. ב-1912 הוא הסתכסך עם לה פולט כאשר תמך בתאודור רוזוולט למועמדות המפלגה לנשיאות. אף על פי כן, תמך לה פולט בבחירתו לתקופת כהונה שנייה כמושל ב-1912, וב-1914 פעל למען תבוסתו, בשיתוף פעולה עם הרפובליקנים השמרנים מתנגדי המיסוי שהתנגדו לתוכניתו של מקגוורן להנהגת מס הכנסה מדינתי. באותה שנה הוא ניסה שוב להתמודד לסנאט והובס שוב.
שנותיו האחרונות

לאחר תום כהונתו כמושל, חידש מקגוורן את עיסוקו בעריכת דין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה הוא התגייס לצבא ארצות הברית כקצין בדרגת מייג'ור, ושירת בפרקליטות הצבאית של הדיוויזיה ה-18. ב-1921 הוא חיש את עיסוקו בעריכת דין במילווקי וב-1923 שימש כנשיא לשכת עורכי הדין של העיר. הוא גם היה חבר הוועד המנהל של לשכת עורכין הדין של ויסקונסין.
פרנסיס מקגוורן נפטר במילווקי ב-16 במאי 1946. הוא נטמן בבית הקברות פורסט הום שבעיר.
לקריאה נוספת

Sobel, Robert, and John Raimo, eds. Biographical Directory of the Governors of the United States, 1789–1978, Vol. 4, Westport, Conn.; Meckler Books, 1978, pp. 1742-1743
הערות שוליים

↑  Herbert F. Margulies, "The Background of the La Follette - McGovern Schism." Wisconsin Magazine of History 40#1, 1956, pp. 21–29.
↑  Buenker, John D. (1998). The History of Wisconsin, Vol. IV: The Progressive Era, 1893-1914. Madison: Wisconsin Historical Society. p. 527.
↑  "Francis E. McGovern Papers, 1909-1915, 1935". Archival Resources in Wisconsin: Descriptive Finding Aid.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1176584634  VIAF: 6591154923713663780009   WorldCat (עם VIAF): 6591154923713663780009
פרנסיס לי (כדורגלן)

פרנסיס הנרי לי (באנגלית: Francis Henry Lee;‏ 29 באפריל 1944 – 2 באוקטובר 2023) היה כדורגלן ואיש עסקים אנגלי, ששיחק בעמדת החלוץ.  מאוחר יותר, היה ליו"ר ובעל המניות העיקרי של המועדון מנצ'סטר סיטי.
קריירה > בולטון וונדררס

ככדורגלן חובבני בגיל 16, לי ערך הופעת בכורה עבור בולטון וונדררס בנובמבר 1960, נגד מנצ'סטר סיטי באצטדיון ברנדן פארק. לי שיחק בהתקפה לצד אגדת המועדון נאט לופטהאוס, כששניהם מבקיעים בניצחון 1–3. הוא חתם רשמית במאי 1961 והיה למלך שעריה של בולטון בעונת 1962/1963 בליגה הראשונה. עונה אחר כך בולטון נשרה לליגת המשנה ובעונת 1964/1965 לי היה לשחקנה הפורה ביותר עם 23 שערי ליגה. בתחילת עונת 1967/1968 כבש בשבעה משחקים רצופים ולאחר מכן עבר למנצ'סטר סיטי. בסך הכל כבש עבור בולטון 106 שערים ב-210 הופעות.
קריירה > מנצ'סטר סיטי

מאמן מנצ׳סטר סיטי ג'ו מרסר החתים את לי תמורת 60,000 פאונד בריטי, מה שהיה נחשב בזמנה להעברה היקרה ביותר בהיסטוריית המועדון. מרסר תיאר את החתמתו כ"חלק האחרון בפאזל". לי ערך את הופעת הבכורה במדיה בניצחון 0–2 על וולברהמפטון וונדררס במיין רואד, ושבוע לאחר מכן כבש את שער הבכורה נגד פולהאם. תואר האליפות לעונת 1967/1968 בליגה הראשונה הוכרע במחזור האחרון כשמנצ׳סטר סיטי הייתה חייבת לנצח את ניוקאסל יונייטד. היא ניצחה 3–4 כשלי אחד הכובשים והוכתרה כאלופה. בסך כל עונת האליפות לי היווה חלק משמעותי עם 16 שערים. בעונה שאחריה זכה עימה בגביע ה-FA.
בעונת 1969/1970 לי היה מלך שעריה של מנצ׳סטר סיטי בכל המסגרות, הישג שישחזר בכל ארבע העונות הבאות. המועדון זכה בעונה זו בתואר אירופי ראשון בהיסטוריה כשזכו בגביע המחזיקות. במסגרתו לי כבש במשחקי חצי הגמר והגמר נגד היריבות שאלקה הגרמנית וגורניק זאבז'ה הפולנית בהתאמה.
בעונת 1971/1972 לי קבע שיא בריטי במספר בעיטות העונשין שנכבשו על ידי שחקן בעונה, כאשר 15 מתוך 35 משעריו הגיעו מהנקודה הלבנה.
קריירה > דרבי קאונטי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נבחרת אנגליה

לי ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת אנגליה ב-11 בדצמבר 1968, במסגרת משחק ידידות נגד בולגריה שנערך באצטדיון וומבלי. שערו הראשון הגיע במשחקו השני, ב-12 במרץ 1969 בניצחון 5-0 על צרפת. לי ייצג את הנבחרת במונדיאל 1970 והיה לכדורגלן האנגלי הראשון שספג כרטיס צהוב בתולדות הטורניר, על כך שבעט בשוער ברזיל פליקס. הוא שותף בשלושה משחקים במהלכו; נגד רומניה, ברזיל ובמשחק שבו הודחו על ידי גרמניה המערבית ברבע הגמר.
תארים

אליפות אנגליה: 1967/1968
גביע ה-FA:‏ 1968/1969
גביע הפוטבול ליג: 1969/1970
מגן הקהילה (2): 1968, 1972
גביע המחזיקות: 1969/1970
אליפות אנגליה: 1974/1975
מגן הקהילה: 1975
מלך השערים בפוטבול ליג: 1971/1972
כדורגלן השנה של מנצ'סטר סיטי: 1970
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי
פרדריק דנט

פרדריק ביילי דנט (באנגלית: Frederick Baily Dent; ‏17 באוגוסט 1922 – ‏ 10 בדצמבר 2019) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית מ-1973 עד ל-1975, במהלך כהונתם של הנשיאים ריצ'רד ניקסון וג'רלד פורד. מי שהיה עוזרו בעת שהיה מזכיר המסחר, הייסטינגס ויימן, יליד אייקן שבקרוליינה הדרומית, נעשה ליועץ פוליטי בפני עצמו ובשנת 1978 ופרסם את "הדו"ח הפוליטי הדרומי".
דנט שימש כנציב הסחר של ארצות הברית מה-26 במרץ 1975 עד ל-20 בינואר 1977, במהלך שארית כהונתו של הנשיא פורד.
ביוגרפיה

דנט נולד ב-17 באוגוסט 1922 בקייפ מיי שבמדינת ניו ג'רזי, לאדית (לבית ביילי) ומגרודר דנט. הוא גדל בגריניץ' שבקונטיקט. הוא למד באוניברסיטת ייל, שם הרחיב דעת בפוטבול. דנט היה קצין בתוכנית המלגות ROTC של צי ארצות הברית באוניברסיטת ייל. הוא למד בבית הספר סנט פול שבנורת' פארק, קרוליינה הדרומית. הוא שירת בצי ארצות הברית מ-1943 עד 1946.
הוא מונה למזכיר המסחר של ארצות הברית בידי הנשיא ריצ'רד ניקסון ובתפקיד זה כיהן בשנים 1973–1975. לאחר מכן היה נציב הסחר של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ג'רלד פורד, מ-1975 ל-20 בינואר 1977, יום כניסתו של ג'ימי קרטר לנשיאות ארצות הברית.
דנט נפטר ב-10 בדצמבר 2019 בביתו שבספרטנבורג (אנ'), קרוליינה הדרומית.
הערות שוליים

↑  McFadden, Robert D. (2019-12-16). "Frederick B. Dent, Commerce Secretary Under Nixon, Dies at 97". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. נבדק ב-2019-12-16.
↑  Frederick Baily Dent, 1922 - twenty-first Secretary of Commerce
↑  Hastings Wyman
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n88172556  NARA: 10571571  SNAC: w61j9xww  VIAF: 23697688   WorldCat (עם VIAF): 23697688
פוליטיקה של אנדורה

הממשל באנדורה מתבסס על דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית הכוללת מערכת רב-מפלגתית. בראש המדינה עומדים שני נסיכים-שותפים אך תפקידם סמלי בלבד. הרשות המבצעת במדינה היא ממשלת אנדורה. הרשות המחוקקת היא הפרלמנט, שנקרא המועצה הכללית של העמקים. הרשות השופטת באנדורה גם היא גוף עצמאי ונפרד משתי הרשויות האחרות.
היסטוריה של המערכת הפוליטית באנדורה

עד ראשית שנות ה-90 של המאה ה-20 לא הייתה חלוקת כוח ברורה באנדורה בין הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת. בשנת 1992, הפגינו תושבי אנדורה ודרשו הגדרה ושלטון עצמי, הממשלה התפטרה ונערך משאל עם שבו הוחלט על ביטול המשטר הפיאודלי ועל קיום בחירות.
בשנת 1993 התקבלה חוקה באנדורה, המסדירה את המשטר בה כדמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית.
לאנדורה אין צבא, וביטחון המדינה מופקד בידי צרפת וספרד. ביטחון הפנים מוטל על שירות המשטרה של אנדורה.
לנשים ניתנה זכות הצבעה בשנת 1970.
החוקה

חוקת אנדורה היא המסמך המשפטי המחייב והגבוה ביותר בחוק של אנדורה. לאחר אישורה על ידי משאל עם שנערך ב-14 במרץ 1993, היא נכנסה לתוקף ב-28 באפריל 1993. החוקה נחתמה על ידי הנסיכים-שותפים של אנדורה, נשיא צרפת ובישוף אורחל (בקטאלנית: Urgell). החוקה מסדירה את היותה של אנדורה דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית.
הרשות המבצעת

סמכויות הרשות המבצעת באנדורה מתחלקות בין ממשלת אנדורה לנסיכים-שותפים של אנדורה. בעבר, נסיכיה של אנדורה החזיקו בכוח הביצועי בנסיכות. אולם, במהלך העשורים האחרונים, הועברו עוד ועוד סמכויות לראש הממשלה של המדינה.
הרשות המבצעת > הנסיכים-שותפים של אנדורה

במהלך המאה ה-11 ועד המאה ה-13, התקיים סכסוך בין שליטים מקומיים על השליטה באנדורה, שנפתר בשנת 1278 בחתימת ה"שוויון" - חוזה שקבע שהשלטון באנדורה יהיה משותף בין רוזן פווה הצרפתי (שתוארו עבר, בסופו של דבר, לשליט צרפת - מלכה ולאחר מכן נשיאה) והבישוף של אורחל, שבמחוז האוטונומי קטלוניה שבספרד.
הנסיכים-השותפים של אנדורה אינם מתגוררים בה, ולכן לא מבצעים את תפקידם באופן ישיר, אלא על ידי נציגים. את נשיא צרפת הנוכחי, עמנואל מקרון מייצג באנדורה פטריק סטרזודה (מכהן בתפקיד מ-14 במאי 2017), ואת ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה מייצג נמסי מרקס אוסטה (מכהן בתפקיד מ-3 בינואר 1993).
עם התקבלותה של חוקת אנדורה בשנת 1993, צומצמו באופן ניכר סמכויותיהם של נסיכיה, ונהפכו לסמליות בלבד למעט זכות הטלת הווטו על החלטות הממשלה באנדורה.
| הנסיכים-שותפים של אנדורה> שם | הנסיכים-שותפים של אנדורה> מפלגה | הנסיכים-שותפים של אנדורה> כהונה |
| --- | --- | --- |
| עמנואל מקרון | EN | החל מ-14 במאי 2017 |
| ז'ואן אנריק ויווס אי סיסיליה |  | החל מ-12 במאי 2003 |
הרשות המבצעת > ממשלת אנדורה

אחת לארבע שנים מתקיימות בחירות כלליות באנדורה. לאחר הבחירות ממנה המועצה הכללית באנדורה את ראש הממשלה (Cap de Govern), הוא ממנה את שרי הקבינט ואת המועצה המבצעת.
חוקת אנדורה העבירה את הרוב המכריע של סמכויות הביצוע באנדורה מידי הנסיכים-שותפים של אנדורה לממשלתה.
בשנת 1981, הוקם הוועד המנהל שהוא ממשלתה, הכולל את שווי דה למשול (ראש הממשלה) ושבעה שרים, הוקמה. אחת לארבע שנים, לאחר הבחירות הכלליות, המועצה הכללית בוחרת את ראש הממשלה, אשר, בתורו, בוחר שאר חברי הוועד המנהל .
| ראש ממשלת אנדורה> שם | ראש ממשלת אנדורה> מפלגה | ראש ממשלת אנדורה> כהונה |
| --- | --- | --- |
| שאווייר אספוט זמורה | דמוקרטים למען אנדורה | החל מ-16 במאי 2019 |
הרשות המחוקקת

הגוף המחוקק של אנדורה בנוי מבית אחד - המועצה הכללית של העמקים (Consell General de les Valls) - פרלמנט המונה 28 חברים. החברים נבחרים ישירות על ידי העם, 14 מהם ממחוז הבחירה היחיד של המדינה ו-14 מייצגים כל אחד מ-7 מחוזות אנדורה - 2 מכל מחוז, הנבחרים מכהנים במשך ארבע שנים.
הרשות המחוקקת > המפלגות באנדורה > דמוקרטים למען אנדורה

דמוקרטים למען אנדורה, היא מפלגת השלטון באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה רוב במועצה הכללית של העמקים - היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-ימין.
הרשות המחוקקת > המפלגות באנדורה > המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אנדורה

המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של אנדורה, היא מפלגת האופוזיציה באנדורה ואחת משתי המפלגות העיקריות בה. כיום (2011) יש למפלגה מיעוט במועצה הכללית של העמקים - היא הפרלמנט של אנדורה. אפיונה הפוליטי של המפלגה הוא מרכז-שמאל.
הרשות המחוקקת > הבחירות באנדורה

אחת לארבע שנים, מתקיימות בחירות כלליות למועצה הכללית של העמקים, הפרלמנט של אנדורה.
| תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה> שם המפלגה | תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה> כמות ההצבעות | תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה>  % | תוצאות בחירות 3 באפריל 2011 באנדורה> מושבים בפרלמנט |
| --- | --- | --- | --- |
| דמוקרטים למען אנדורה | 8,553 | 55.15 | 20 |
| המפלגה הסוציאל-דמוקרטית | 5,397 | 34.80 | 6 |
| למען שינוי באנדורה | 1,040 | 6.71 | - |
| הירוקים של אנדורה | 520 | 3.35 | - |
| איחוד לורידיאנה | - | - | 2 |
הרשות השופטת

המערכת המשפטית באנדורה היא עצמאית. בתי המשפט מיישמים את המשפט המקובל באנדורה. באנדורה ישנם ארבעה שופטים, הנבחרים על ידי הנסיכים-השותפים של אנדורה - כל אחד שניים. באנדורה ישנו גם בית משפט לערעורים, שתפקידו לקבל ערעורים מאזרחי אנדורה.
הגוף המשפטי העליון ביותר באנדורה מונה חמישה חברים והוא בית המשפט העליון לצדק.
יחסי חוץ

לאורך רוב ההיסטוריה, אנדורה נהגה לשמור על נייטרליות עקבית, והייתה מבודדת ומנותקת מהנעשה בעולם בכלל ואירופה בפרט. יחסי חוץ שלה הוגבלו ליחסים מינוריים עם צרפת וספרד, בעיקר בשל היותם של שליט צרפת ובישוף אורחל הקטלוני שבספרד שליטיהם גם של אנדורה.
מאז אשרור חוקת אנדורה בשנת 1993, אנדורה כוננה יחסי חוץ עצמאיים, והחלה להפוך לשחקן פעיל במערכת הבינלאומית. בחודש יולי אותה השנה, אנדורה שלחה משלחת דיפלומטית רשמית לאו"ם. בראשית שנת 1995, ארצות הברית ואנדורה כוננו יחסים דיפלומטיים רשמיים. מעבר לכך, אנדורה גם הרחיבה את יחסיה בשנים שלאחר מכן עם מדינות נוספות, בעיקר בדרום ובמערב אירופה.
לאנדורה חמש שגרירויות ברחבי העולם: באוסטריה, בלגיה, צרפת, ספרד ופורטוגל. שגריר אנדורה לאו"ם, מייצג את אנדורה מכורח תפקידו גם בארצות הברית, בקנדה ובמקסיקו. לצרפת, לספרד ולפורטוגל ישנם שגרירויות באנדורה, ולשווייץ יש בה קונסוליה כללית.
יחסי החוץ של המדינה מנוהלים על ידי משרד החוץ שלה.