stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יום הניצחון (9 במאי)
בישראל

בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20, בשבת הקרובה ל-9 במאי - יום הניצחון על גרמניה הנאצית וכניעתה לצבא האדום, היו נאספים אלפי חוגגים ב"יער הצבא האדום" בהר הרוח הסמוך למעלה החמישה. החוגגים היו חברי מק"י, בנק"י, מפ"ם, אחדות העבודה ואנשי שמאל רבים לחגיגת הזדהות עם ברית המועצות. כמו כן השתתפו באירועים נואמים ממדינות הגוש המזרחי. על הבמה היו נואמים חברי כנסת של מק"י כמו מאיר וילנר, שמואל מיקוניס, תופיק טובי ואחרים, בשבח ברית המועצות ובגנות המקארתיזם האמריקאי ודיכוי המגזר הערבי באמצעות  הממשל הצבאי. אלכסנדר פן היה קורא משיריו והקהל היה חוגג בפיקניק המוני. עם הפילוג במק"י ולאחריו - ניתוק הקשרים עם ברית המועצות, נפסקו החגיגות ההמוניות. אף על פי שעד היום, נוהגים חברי מק"י וחד"ש לציין את האירוע בפיקניק והנחת זרים.
בסוף השבוע שאחרי 9 במאי ישנו פיקניק מטעם תנועת הידידות עם עמי ברית המועצות, ביער הצבא האדום, בו מניחים זרים על אנדרטה לזכר חיילי הצבא האדום בזמן המלחמה ושרים שירים.
באופן רשמי הוחלט על ציון יום הניצחון עם חקיקת חוק מעמד ותיקי מלחמת העולם השנייה בשנת 2000, ביוזמת הממשלה וחברי כנסת מסיעות ישראל בעליה והאיחוד הלאומי-ישראל ביתנו. בחוק זה נכלל תיקון עקיף לחוק זיכרון השואה והגבורה – יד ושם, הקובע את 9 במאי כיום הניצחון על גרמניה הנאצית, עם אפשרות להזיזו כאשר הוא חל ביום חג, מנוחה או שבתון, או ביום זיכרון או ציון ממלכתי, או ביום שלפני אחד מימים אלה. ביולי 2017 אושר בכנסת חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, המוקדש כולו לקביעת 9 במאי כיום לציון ניצחון בעלות הברית על גרמניה הנאצית.
ראש ממשלת ישראל, אהוד אולמרט, נשא ב-9 במאי 2007 נאום במליאת הכנסת, לציון 62 שנים לניצחון על גרמניה הנאצית, בו אמר:
"ביום זה יום הניצחון על הנאציזם – אנחנו מצדיעים למי ששחררו את העולם מן הסיוט שבו הוא חי במשך שש שנים ארוכות, מיליוני החיילים מצבאות בעלות הברית שניצחו במערכה הגורלית לעתידה של האנושות, המערכה הכבדה רבת הקורבנות על כבודו של האדם וחירותו.

לצד הכוחות שנלחמו בחירוף נפש נגד חיית האדם הנאצית היו גם כמיליון וחצי מן הגיבורים האלה – בני העם היהודי – חיילים בצבאות בעלות הברית, לוחמים ביחידות הפרטיזנים בארצות מזרח אירופה ובשורות המחתרות האנטי-פשיסטיות במערב אירופה ובצפון אפריקה.



בכל מלחמה – נלחמים על החיים ועל המוות. במלחמה נגד הנאציזם, נלחם הלוחם היהודי לא רק על חייו שלו אלא על חיי העם היהודי כולו. כרבע מיליון לוחמים יהודיים נפלו בקרב. יותר מ-200,000 זכו בעיטורי גבורה ובאותות הצטיינות. הם לחמו בכל הצבאות בכל הגזרות – ובכל התפקידים, מהם גם תפקידי פיקוד בכירים ביותר. המודעות לכך שהמלחמה היא מלחמה על גורלו של העם היהודי הביאה לא פחות מ-30,000 איש ואישה מתוך ה-400,000 שמנה היישוב היהודי בארץ ישראל בימי מלחמת העולם, להתנדב לשורות הצבא הבריטי מתוך רצון להשתתף במאמץ המלחמתי. חמשת אלפים וחמש מאות מהם לחמו במסגרת הבריגדה שלקחה חלק בקרבות נגד הדיוויזיות הגרמניות על אדמת איטליה – ואנשיה יצאו בהמשך להצלת שארית הפליטה ברחבי אירופה העשנה".
ראו גם

יום הניצחון באירופה
מועד זיכרון ופיוס לאלה שאיבדו את חייהם במלחמת העולם השנייה
הערות שוליים

↑  Michael Y. Park, Why Does Russia Celebrate V-E Day on May 9?“, History Net, April 29 2022
↑  אנשיל פפר, אוקראינה מתנתקת מ"יום הניצחון", שהפך למפגן לאומנות רוסית, באתר הארץ, 9 במאי 2022
↑  "חג הצבא הסובייטי", הארץ, 10 במאי 1953
יום הצבא האדום, שערים, 9 במאי 1956
עצרת לציון הנצחון על גרמניה הנאצית, הצופה, 9 במאי 1965
↑   היסטוריית החקיקה של חוק יום הניצחון על גרמניה הנאצית, התשע"ז–2017, במאגר החקיקה הלאומי באתר הכנסת
↑  דברי ראש הממשלה בישיבה מיוחדת לציון 62 לניצחון על גרמניה הנאצית, בכנסת, באתר של משרד ראש הממשלה
חגיגות יום הניצחון במוסקבה, 2005וטרנים ממלחמת העולם השנייה, יוצאי הצבא האדום, צועדים ברחובות קייב ב-9 במאי 2011, במצעד לרגל 66 שנה לניצחון על גרמניה הנאצית. כמקובל בקרבם, הם עונדים על דש מדיהם את אותות ההצטיינות בהם זכו.
מקהלת בית ספר בטקס העירוני בקריית מוצקין לציון יום הניצחון, 9 במאי 2018
בימת הטקס ב"יער הצבא האדום". מצד ימין דגלי ישראל וברית המועצות ומצד שמאל, אנדרטה לזכר חיילי הצבא האדום.
גן הפרטיזנים בחולון, 11 במאי 2008. בעיר שבה יש אוכלוסייה גדולה של עולים מרוסיה, מניחים מדי שנה, ביום השואה ובתשעה במאי, פרחים בצד השלט הנושא את שם הגן.
ג'סטין ת'רו

| --- | --- |

 לידה:  10 באוגוסט 1971 (בן 53) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  בנינגטון קולג' (1993)  בית הספר בקסטון  The Field School  בית הספר הבריטי-אמריקאי למשחק 
 בת זוג:  ג'ניפר אניסטון (2015–2018) ניקול בריידון בלום (2025–הווה)
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'סטין ת'רו (באנגלית: Justin Theroux; נולד ב-10 באוגוסט 1971), הוא שחקן, תסריטאי ובמאי אמריקאי. התפרסם בזכות תפקידיו בסרטים "מלהולנד דרייב", "אינלנד אמפייר", "אמריקן פסיכו" ו"המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה".
ביוגרפיה

ת'רו נולד בוושינגטון לעיתונאית פייליס ת'רו ולעורך הדין יוג'ין ת'רו. הוא אחיינו של הסופר פול ת'רו ובן דודם של הסופר מרסל ת'רו ומגיש הטלוויזיה לואי ת'רו. הוא למד ב"בית ספר השדה" המקומי. למד משחק ב"בית ספר בוקסטון" שבמסצ'וסטס, סיים בהצלחה את לימודיו ב"מכללת בנינגטון" שם בחר ללמוד דרמה ואמנות חזותית.
קריירה

בשנת 1998 שיחק בסדרות הטלוויזיה "ספין סיטי", "אלי מקביל" ו"רחובות ניו יורק" (אנ').
ת'רו התפרסם לראשונה ב-1999 במותחן האימה הספרותי "אמריקן פסיכו" בתפקיד טימותי פרייס, חברו של איש העסקים הפסיכופת פטריק בייטמן (כריסטיאן בייל).
בשנת 2000 שיחק בסרט "מועדון הלבבות השבורים: קומדיה רומנטית". באותה שנה החל לככב בסדרת הדרמת המשטרתית "המחוז" (אנ') ברשת CBS; שם גילם את דמותו של ניק פירס. בעונה השנייה שיחק בתפקיד חוזר.
ב-2001 לוהק על ידי דייוויד לינץ' לקאסט הראשי בסרטו "מלהולנד דרייב" בתפקיד הבמאי ההוליוודי אדם קשר. באותה שנה החל גם את שיתוף הפעולה שלו עם בן סטילר, שהחל בסרטים "זולנדר" ו"דופלקס" ונמשך בסרטו המוצלח ביותר של סטילר "רעם טרופי" אותו כתב ת'רו ביחד עם סטילר.
ב-2003 שיחק בשובר הקופות "המלאכיות של צ'רלי: בהילוך גבוה" וגילם את שיימוס אוג'ריידי האקס הרשע של המלאכית דילן סנדרס (דרו ברימור).
ב-2006 חזר לשתף פעולה עם דייוויד לינץ' במותחן הפסיכולוגי "אינלנד אמפייר" בתפקיד השחקן דוון ברק, כמו כן הופיע בתור הבלש לארי זיטו בעיבוד הקולנועי של מייקל מאן לסדרת הפשע הקלאסית של שנות ה-80 "מיאמי וייס", ושיחק בקומדיה "זרים עם ממתקים" לצד שרה ג'סיקה פרקר.
ת'רו ביים את סרטו הראשון הקומדיה "הקדשה" ב-2007.
ב-2008 התפרסם בזכות תפקידו כג'ון הנקוק מהאבות המייסדים של ארצות הברית בסדרה "ג'ון אדמס".
ב-2010 היה אחראי על התסריט לסרטו של ג'ון פאברו "איירון מן 2" לאחר שקיבל המלצה מכוכב הסרט רוברט דאוני ג'וניור איתו עבד ת'רו ברעם טרופי.
בשנת 2014 החל לשחק בסדרת המתח זוכת פרס פיבודי, "הנותרים" ברשת HBO; את דמותו של מפקד המשטרה קווין גארווי במשך שלוש עונותיה של הסדרה עד לסיומה ב-2017.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד הראשי במותחן "הבחורה על הרכבת". בשנת 2017 דיבב את דמותו של הלורד גרמדון בסרט האנימציה "סרט לגו נינג'גו".
בשנת 2018 שיחק בסרטים "המרגל שזרק אותי", "אילם" ו"המין החזק". באותה שנה דיבב את דמותו של דרופקיק בסרט "באמבלבי", ודיבב את היחפן בסרט "היפהפייה והיחפן" משנת 2019.
בשנת 2021 שיחק את התפקיד הראשי של אלי פוקס בסדרה "חוף מוסקיטו" ברשת אפל TV פלוס, שמבוסס על ספר באותו שם של דודו פול ת'רו. באותה שנה גילם את אדריאן מרטין בסרט האימה "חיובי שגוי" (אנ').
חיים אישיים

ת'רו ניהל מערכת יחסים עם ג'ניפר אניסטון במשך כשש שנים, במהלכה השניים היו נשואים במשך כשנתיים עד לגירושים שלהם בשלהי 2017. בפברואר 2023 החלו שמועות על זוגיות בין ת'רו לניקול בריידון בלום (אנ') , הזוג התארס באוגוסט 2024 ונישא במרץ 2025.
באוקטובר 2023, ת'רו, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן. הם קראו לשחרור בני ערובה המוחזקים על ידי ארגון הטרור חמאס. הקמפיין שהושק לצד המכתב נקרא #NoHostageLeftBehind. המכתב מדגיש את הרצון לחופש הן לישראלים והן לפלסטינים לחיות בשלום ומגנה את האלימות של חמאס.
הערות שוליים

↑  Justin Theroux and Nicole Brydon Bloom are Married!, People.com (באנגלית)
↑  Matt Donnelly, Hollywood Stars and Executives Thank President Biden for Leadership, Call for Release of All Hamas Hostages, Variety, ‏2023-10-23 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007426870005171  PLWABN: 9810662134005606  BNE: XX1607773  BnF: cb14232651q (data)  GND: 142534579  ISNI: 0000 0001 2133 6871  LCCN: no2001067022  MusicBrainz: 1ef4e046-1e1b-49d5-ae3a-4af1777807ba  NKC: xx0148534  NTA: 239597877  SNAC: w6tv2k14  SUDOC: 074032496  VIAF: 54359173   WorldCat (עם VIAF): 54359173 
ת'רו לצידם של לורה הארינג, דייוויד לינץ' ונעמי ווטס בפסטיבל קאן, 2001
שריף כיוף

שריף כיוף (בערבית: شريف كيوف; נולד ב-25 ביוני 2001) הוא כדורגלן ערבי-ישראלי, המשחק בעמדת השוער במכבי חיפה.
קריירת מועדונים

כיוף נולד בכפר עוספיא, ישראל, למשפחה דרוזית. גדל במחלקות הנוער של הפועל עספיא, מ.ס. כדורגל נשר, עירוני נשר ומכבי חיפה.
ב-5 בנובמבר 2020 הושאל כיוף ממכבי חיפה למשך עונה אחת להפועל כפר שלם מהליגה הלאומית. הוא ערך 21 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-14 בספטמבר 2021 הושאל שוב, הפעם להפועל עפולה, גם היא מהליגה הלאומית. ב-15 באוגוסט 2022 הוארכה השאלתו בעונה נוספת, אך ב-18 בינואר 2023 הוא חזר למכבי חיפה בעקבות פציעתו של השוער הראשון ג'וש כהן. בסך הכול ערך 44 הופעות בליגה הלאומית במדי הפועל עפולה.
ב-27 בספטמבר 2023 ערך הופעת בכורה במכבי חיפה במשחק הליגה מול בני סכנין, שהסתיים בתיקו 1–1, ובסיום העונה זכה עם הקבוצה באליפות.
בעונת 2023/2024, עם עזיבתו של כהן, הפך כיוף לשוער הראשון של הקבוצה והופיע במדיה גם במסגרת הליגה האירופית והקונפרנס ליג.
קריירה בינלאומית

כיוף נכלל בסגל הנבחרת הצעירה לאליפות אירופה 2023. זומן לסגל נבחרת ישראל לקראת משחקי ליגת האומות בספטמבר 2024.
תארים

אליפות המדינה: 2022/2023
אלוף האלופים: 2023
חיים אישיים

בן דודו של שריף הוא איוב כיוף, מפקד חטיבת מנשה.
הערות שוליים

↑  כיוף הושאל לכפר שלם, באתר מכבי חיפה, 5 בנובמבר 2020
↑  כיוף הושאל להפועל עפולה, באתר מכבי חיפה, 15 באוגוסט 2022
↑  דורון בן דור, ‏שריף כיוף עזב את עפולה וחזר למכבי חיפה, באתר ONE‏, 18 בינואר 2023
↑  הלחץ גובר: מכבי חיפה סיימה ב-1:1 מאכזב בבית מול בני סכנין, באתר וואלה, 27 בספטמבר 2023
↑  יגאל גולדשטיין, ‏גלוך, רביבו וקארצב בסגל הצעירה ליורו, באתר ערוץ הספורט, 14 ביוני 2023
↑  שריף כיוף צפוי לפתוח בשער הנבחרת בליגת האומות, באתר ‏מאקו‏, 29 באוגוסט 2024
↑   איתי גודר, מכבי חיפה לא האמינה בו, אך שריף כיוף לא הותיר לה ברירה, באתר הארץ, 7 במרץ 2024
לילי ווסט

| --- | --- |

 לידה:  24 בנובמבר 1913 ברלין, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  31 במרץ 2006 (בגיל 92) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 מקום קבורה:  Lichterfelde cemetery 
 בן או בת זוג:  פליס שרגנהיים 
 פרסים והוקרה:  חסידת אומות העולם (31 באוגוסט 1995)  צלב מסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 
שרלוט אליזבת ווסט (בגרמנית: Elisabeth "Lilly" Wust; ‏1 בנובמבר 1913 – 31 במרץ 2006) הייתה עקרת בית גרמנייה. אשתו של רואה חשבון וחייל בנקאי גרמני במהלך מלחמת העולם השנייה. היא ידועה בסיפור האהבה הטרגי שלה ובמערכת היחסים שניהלה עם פליס שרגנהיים. סיפור מערכת היחסים ביניהן מתואר בסרט 1999 'אמה ויגואר', ובספר באותו השם על ידי אריקה פישר.
היא הוכרזה כחסידת אומות העולם ב־31 באוגוסט 1995 על ידי יד ושם על מאמציה להציל נשים יהודיות ולהגן עליהן מפני רדיפות הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה והצלת נשים יהודיות מרדיפות הנאצים

כשהיא מתגוררת בברלין-שמרגנדורף עם ארבעת ילדיה ועוזרת הבית בתחילת שנות הארבעים בזמן שבעלה נע במלחמה, אליזבת ווסט הוצגה על ידי עוזרת הבית שלה לאישה בשם פליס שרגנהיים בכינויה 'פליס שרודר'. לאחר שבילתה איתה זמן מה והתאהבה בה, נודע לווסט כי שרגנהיים זקוקה להגנה מפני השלטונות הנאציים בשל חברותה בתנועת ההתנגדות הגרמנית וכאישה יהודייה.
החיזור שלהם היה מסורתי, על פי קייט קונולי, כתבת הגרדיאן ארצות הברית בברלין בזמן הראיון שלה עם לילי ווסט בשנת 2001. לאחר היכרותן, הייתה שרגנהיים "מגיעה לתה אצל לילי כמעט מדי יום, ומביאה פרחים ושירים שכתבה. בין לבין השתיים היו כותבות זו לזו." כאשר ווסט אושפזה עם אלח דם דנטלי במרץ 1943, שרגנהיים "הביאה ורדים אדומים מדי יום. . . . ב־25 במרץ השתיים התארסו, וחתמו על הצהרות בכתב על אהבתן, אותן חתמו בחוזה נישואין כעבור שלושה חודשים."
בנות הזוג החלו לחיות יחד לאחר שווסט נפרדה מבעלה באופן חוקי בשנת 1942; הם נשארו זוג עד יולי 1944, כאשר דיווחו שרגנהיים והיא נתפסה על ידי הגסטפו. היא נעצרה בבית שחלקה עם ווסט, נלקחה למחנה המעבר שולשטראסה בברלין. הוחזק שם עד 4 בספטמבר 1944, אז גורשה למחנה הריכוז טרזינשטט בצ'כוסלובקיה. למרות הסכנה, ווסט ביקרה שוב ושוב את שרגנהיים בשולשטראסה, וגם ניסתה לארגן ביקור בטרזינשטט, אך סורבה על ידי מפקד המחנה.
קצת יותר מחודש לאחר מכן, ב־9 באוקטובר 1944, הועברה שרגנהיים למחנה ההשמדה אושוויץ לאחר שנידונה למוות. ההערכה היא כי היא מתה בערב ראש השנה (31 בדצמבר 1944), על פי היסטוריונים של יד ושם, שהצהירו כי "ווסט הצליחה להימלט מעונש בלבד [על שהסתירה את שרגנהיים בביתה] מכיוון שהייתה אם לארבעה ילדים. ילדים צעירים שאביהם נעדר בפעולה." היסטוריונים אחרים ציינו כי מתישהו בדצמבר 1944 נשלחו שרגנהיים ואסירים אחרים על ידי בצעדת מוות למחנה הריכוז גרוס-רוזן, ואולי גם בצעדת מוות שנייה למחנה הריכוז ברגן-בלזן. אף על פי שלא ניתן היה לקבוע את גורלה המדויק, בית משפט בברלין הוציא פסק דין בשנת 1948 שקבע את תאריך מותה של שרגנהיים ל־31 בדצמבר 1944.
כתוצאה ממערכת היחסים שלה ממעורבותה בניסיון הצלתה שרגנהיים, אליזבת ווסט התמודדה עם ביקורת והטרדות מוגברות מצד גורמים נאצים, ונדרשה לחתום במשטרה המקומית כל יומיים לאחר מעצרה של שרגנהיים, אך סכנה מוגברת זו רק חיזקה את החלטתה של ווסט להגן על נשים אחרות בסיכון. של גורל דומה לזה שחוותה שרגנהיים. לאחר שפגשה את לוסי פרידלנדר, קטיה לזרשטיין ודוקטור רוזה אולנדורף שלושה שבועות לפני חג המולד בשנת 1944, ווסט החלה אז להסתיר את שלוש הנשים במפלס העליון של ביתה בברלין. כל שלוש הנשים שרדו את המלחמה אולם פרידלנדר, שחוותה טראומה קשה מחוויותיה במלחמה, שמה קץ לחייה.
מוות והנצחה

יותר משישים שנה לאחר מותה של אהובתה, פליס שרגנהיים, אליזבת ווסט נפטרה. לאחר פטירתה בגיל 92 ב־31 במרץ 2006, היא הובאה למנוחות בדורפקירשה גיסנסדורף (בית הקברות של כנסיית הכפר גיזנסדורף), בליכטרפלדה (ברלין), גרמניה. מצבתה משמשת גם כאבן זיכרון לשרגנהיים.
מורשת וכבוד

בראשית אמצע שנות התשעים מכרה אליזבת ווסט את הזכויות לסיפור רומן האהבה שלה עם פליס שרגנהיים לעיתונאית האוסטרית אריקה פישר, שחקרה את שירתה של שרגנהיים ומכתבי הזוג ואת חיי הזוגיות ואז כתבה את הספר משנת 1994., Aimée & Jaguar: A Love Story, ברלין 1943, שעובד אז לתסריט והפך לסרט "Aimée & Jaguar" משנת 1999. את דמותה גילמה השחקנית אינגבורג קלר. נכון לשנת 2018, ספרה של פישר תורגם ל־20 שפות.
ב־31 באוגוסט 1995 הוכרה אליזבת ווסט על ידי יד ושם כחסידת אומות העולם על מאמציה להגן על נשים יהודיות מפני רדיפות הנאצים.
בראיון בשנת 2001, ווסט בת ה־89 נזכרה בזמנה עם שרגנהיים:
זו הייתה האהבה הרכה ביותר שניתן לדמיין. . . . הייתי מנוסה למדי עם גברים, אבל עם פליס הגעתי להבנה עמוקה הרבה יותר של יחסי מין מבעבר. . . . הייתה אטרקציה מיידית, ופלירטטנו בצורה שערורייתית . . . התחלתי להרגיש חיים כמו שמעולם לא היו לי. . . . היא הייתה החצי השני שלי, ממש ההשתקפות שלי, תמונת המראה שלי, ולראשונה מצאתי את האהבה יפה מבחינה אסתטית, וכל כך עדינה. . . . פעמיים מאז שעזבה, הרגשתי את נשימתה ונוכחות חמה לידי. אני חולמת שניפגש שוב - אני חיה בתקווה.
הערות שוליים

↑  Färberböck, Max (Director) (1999). Aimée & Jaguar (בגרמנית and אנגלית). Germany.
↑  Fischer, Erica (1995). Aimée & Jaguar: A Love Story, Berlin 1943. Los Angeles: Alyson Publications, Inc. ISBN 978-1555834500.
↑  "Wust, Elisabeth," in "The Righteous Among the Nations." Jerusalem, Israel: Yad Vashem, retrieved online 30 June 2018.
1 2 3 4 5  Wust, Elisabeth. Righteous Among the Nations, Yad Vashem.
↑  Connolly, Kate. "I still feel her breath." New York, New York: The Guardian US, 29 June 2001.
↑  Barker, Tammy. "Charolette [sic]  Elisabeth 'Lilly' Wust (1913–2006)
." Medium.com: Retrieved online 30 June 2018.
↑  Eigenwerk. "File:Grabstein Lilly Wust.jpg" (photograph of the Wust-Schragenheim gravestone with location data). Wikimedia Commons: Retrieved online 30 June 2018.
↑  Sarris, Andrew. "An 85-Year-Old Nazi Bride Remembers Her Jewish Lover." New York, New York: Observer, 21 August 2000.
↑  Aimee & Jaguar: A Love Story, Berlin 1943. New York, New York: Barnes & Noble, retrieved online 30 June 2018.
↑  Connolly, I still feel her breath, The Guardian US.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007434720605171  PLWABN: 9810550332305606  BnF: cb124406269 (data)  GND: 1107978491  ISNI: 0000 0001 0006 4416  LCCN: n94065385  NKC: ola2003167557  NTA: 125149859  SUDOC: 033549052  VIAF: 84979054   WorldCat (עם VIAF): 84979054 
מצבתה של אליזבת "לילי" ווסט, דורפקירשה גיסנסדורף, ליכטפלדה (ברלין), גרמניה.
העוגן

| --- | --- |
בית התרבות עם קיר אמנות של שרגא וייל בשיתוף משה סעידיבית התרבות עם קיר אמן של שרגא וייל בשיתוף משה סעידי
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: עמק חפר
גובה ממוצע: ‎15 מטר
תאריך ייסוד: 1947
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 798 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 783 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת נתניה מוגדלת) העוגן(למפת נתניה רגילה) העוגן(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום העוגן(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום העוגן32°21′44″N 34°55′27″E﻿ / ﻿32.3621952893894°N 34.9240588250724°E﻿ / 32.3621952893894; 34.9240588250724  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק חפר באדום - העוגן בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 8 מתוך 10

קיר חדר האוכל הישן 1961, שרגא וייל
מבני הסילו
בית בהעוגן
קיר פסיפס משפחות העוגן
העוגן הוא קיבוץ מזרם הקיבוץ הארצי הממוקם דרומית לחדרה ומשתייך למועצה אזורית עמק חפר.
היסטוריה

גרעין קיבוץ העוגן נוסד בשנת 1939 על ידי עולים יוצאי צ'כוסלובקיה ומהונגריה. הגרעין שהה כ-8 שנים במחנה ליד גן חיים, על הדרך בין כפר סבא לרמת הכובש. בשנת 1944 מנה הקיבוץ 137 נפש, בהם 17 תינוקות. באוגוסט 1945 הצטרפו לקיבוץ 10 מגולי מאוריציוס.
הקיבוץ עלה על הקרקע ב-28 באוגוסט 1947. מקור השם סמלי: "הטלנו עוגן במולדת".
למיקום הקיבוץ הייתה חשיבות רבה בתקופת מלחמת העצמאות שפרצה כמה חדשים לאחר מכן, בהיותו נקודת משמר על כביש השרון, שהיה אחד מעורקי החיים החשובים של היישוב היהודי.
במשך השנים הצטרפו חברים רבים מארצות שונות כולל הונגריה, אוסטריה, איטליה, ילידי הארץ ועוד.
במחנה הזמני הוקם מפעל לייצור ותיקון צמיגים. עם המעבר לישוב קבע הוקם מפעל הפלסטיק "העוגנפלסט" שייצר פלסטיק ופי.וי.סי.
ארבעה מבנים בקיבוץ הוכרזו כמבנים לשימור: מגדל המים (שעדיין ממלא את ייעודו); מבני הסילו/ממגורות הישן (ללא שימוש); מבנה המרפאה ובית הילדים הראשון (שימש גם את ארכיון הקיבוץ).
מפעלים

בשנותיו הראשונות הקיבוץ הקים מפעל לחידוש צמיגים ועבודות גומי. לאחר קום המדינה הורחב הייצור לצינורות וצמיגי אופניים והוקמה מעבדה למחקר ופיתוח.
הקיבוץ היה הבעלים של מפעל "העוגנפלסט" המייצר יריעות PVC, המשמשות בין היתר לאיטום בריכות מים וגגות, לריצוף, לציפוי דלתות פלדה ופרופילי אלומיניום לחלונות, ועוד. בדצמבר 2021 נמכר המפעל לחברת קאפ (KAP AG) הגרמנית תמורת 150 מיליון ש"ח, מהם קיבל הקיבוץ 63 מיליון ש"ח על חלקו בבעלות.
מפעלים > היישוב כיום

כיום הקיבוץ בהפרטה כמעט מלאה. יחד עם זאת, ישנה רשת ביטחון עבור הזקוקים לכך.
קיים ועד מנהל ומינהלת קהילה אשר מטפלים בנושאי משק וחברה. החינוך מופרט ובתי הילדים עד גיל בית ספר פתוחים עבור ילדי הסביבה.
הקיבוץ מחזיק ברפת חפר יחד עם מעברות, ושותף בגד"ש חפר (גידולי שדה שונים: כותנה, תירס, חיטה ועוד) יחד עם משמר השרון ומעברות.
בקיבוץ קיימת הרחבת בנים המיועדת לבני המקום
מפעלים > אישים

רפאל בנשלום – דיפלומט ישראלי, מראשי תנועת החלוץ והשומר הצעיר בהונגריה וסלובקיה בימי השואה, היה ממקימי הקיבוץ.
יעקב גוטרמן – חבר הקיבוץ.
מרדכי רוזמן – היה חבר בהנהגת השומר הצעיר בוילנה, ממובילי תנועת הבריחה, ומנהיג מעפילי האונייה "אקסודוס".
דויד קורן, ספורטאי פאראלימפי עולמי, הוא חבר הקיבוץ.
שרגא וייל – אמן שהיה חבר בקיבוץ. קיימת בקיבוץ גלריה ליצירתו.
דן צימרמן
לוי ארגוב
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  בקיבוץ העוגן, משמר, 9 באוגוסט 1943
↑  מצור שעתיים על קיבוץ העוגן, דבר, 31 באוקטובר 1946
↑  5 שנים לקיבוץ העוגן, דבר, 12 ביוני 1944
↑  קיבוץ העוגן קולט עולים, משמר, 28 באוגוסט 1945
↑  קמו שני יישובים חדשים, משמר, 29 באוגוסט 1947
↑  אהרן גרץ, עמק חפר, מועצה אזורית עמק חפר: מועצה אזורית עמק חפר, כסלו תשט"ז, עמ' 190
↑  קרן השומר הצעיר, דבר, 30 ביוני 1942
↑  שמור על צמיגיך, משמר, 22 בפברואר 1944
↑  נחנכה המעבדה של ביח"ר העוגן, על המשמר, 6 במאי 1953
↑  גולן חזני, אקזיט של 63 מיליון שקל לקיבוץ העוגן על מכירת העוגנפלאסט, באתר כלכליסט, 19 בדצמבר 2021
↑  איילת רוטה גבאי, צמודי קרקע, וילות וקוטג'ים: קיבוץ העוגן קיבל אישור להתרחב, באתר קיבוץ, ‏21.12.21
↑  דן צימרמן, באתר העמותה לחקר תנועות הנוער הציוניות בהונגריה
↑  ארכיון יד יערי : ארגוב לוי, עדות על פעילותו בבריחה, באתר www.infocenters.co.il
מדשאות הקיבוץ
חדר האוכל בלב הקיבוץ
חדר האוכל הישן בקיבוץ
הפעמון ההיסטורי של הקיבוץ המוצב בצמוד לחדר האוכל
חזית מעוטרת של אחד ממבני הציבור בקיבוץ המתאר הווי רומנטי
פסל עוגן, בכניסה לקיבוץ העוגן
אנדרטה לנופלים במערכות ישראל, בקיבוץ העוגן
תצלום אוויר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566965705171  LCCN: n82144668  VIAF: 151297208   WorldCat (עם VIAF): 151297208 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קיבוצים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שרגא וייל- ציור קיר בכיתה הראשונה 1954
אפרת שוקרון

| --- | --- |

 לידה:  15 בנובמבר 1985 (בת 39)
 מדינה:  ישראל ישראל
 מקצוע:  מנחה, מרצה ואשת תקשורת חרדית-ישראלית
אפרת שוקרון (נולדה ב-15 בנובמבר 1985) היא מנחה, מרצה, יוצרת תוכן ואשת תקשורת ישראלית-חרדית. החל מפברואר 2025 מגישה את התוכנית השבועית התדר של אפרת ברדיו כאן מורשת.
ביוגרפיה

אפרת שוקרון נולדה ב-15 בנובמבר 1985 וגדלה בישראל. היא בתו של הרב חיים אמסלם שכיהן בעבר כחבר כנסת מטעם מפלגת ש"ס.
שוקרון למדה בבית הספר היסודי בית יעקב בהר נוף ואחר כך בסמינר נוות ישראל בירושלים. היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה, יחסים בינלאומיים ותקשורת מטעם האוניברסיטה הפתוחה.[דרוש מקור]
בנוסף, שוקרון היא בוגרת לימודי פרסום ושיווק למגזר החרדי מטעם ACC (תרצה גרנות) ולימודי תקשורת חזותית במכללת IMAGE.
היא נשואה ואם לארבעה ומתגוררת בירושלים.[דרוש מקור]
קריירה תקשורתית

בשנת 2019 החלה שוקרון את דרכה התקשורתית כפאנליסטית בתוכנית "משכן לילה" בערוץ הכנסת, בהנחייתו של ד"ר הני זובידה. במסגרת הופעותיה העלתה לדיון סוגיות פנים-חרדיות והציפה את היעדר מקומן של נשים חרדיות במוקדי קבלת החלטות.
בתחילת 2022 השתלבה בתוכנית האקטואליה 'בא בדב' עם דב אייכלר ברדיו כאן מורשת, והגישה את התוכנית לצידו במשך שלוש שנים.
בפברואר 2025 החלה להגיש במסגרת התוכנית תדר משלה את הרצועה "התדר של אפרת" העוסקת בסוגיות אקטואליות בחברה הדתית-חרדית ברדיו כאן מורשת.
בנוסף, שוקרון מופיעה כפרשנית בערוצי טלוויזיה ורדיו שונים, בהם ערוץ הכנסת,[דרוש מקור] ערוץ 13,[דרוש מקור] כאן 11,[דרוש מקור] גל"צ,[דרוש מקור] רשת ב'[דרוש מקור] ורדיו חיפה.[דרוש מקור]
הכרה ציבורית

בשנת 2024 נבחרה שוקרון לרשימת 100 המשפיעים של כלכליסט בקטגוריית "משפיעניות חרדיות", לצד דמויות מובילות בתקשורת החרדית. הבחירה נומקה בהשפעתה הגוברת על השיח הציבורי בנושאים חברתיים, בהשתתפותה בתקשורת הכללית והחרדית, ובפעילותה ברשתות החברתיות.
פעילות חברתית

שוקרון עבדה במשך כשבע שנים בעמותת עם שלם העוסקת בגיור, ובמסגרת תפקידה ליוותה מתגיירים בתהליך. כיום היא מלווה מתגיירות באופן פרטי, בעיקר בשפה האנגלית, ומסייעת להן בלמידה ובהתמודדות עם שלבי התהליך.
היא פועלת לקידום זכויות נשים בחברה החרדית, חברה בארגון נבחרות ומנחה את תוכנית המנהיגות השנתית של הארגון, 'הנבחרת', המכשירה ומעודדת נשים חרדיות ליזום ולקדם נושאים חברתיים.
שוקרון לקחה חלק בקמפיינים שונים, ביניהם "כולנו מאמינים", קמפיין פלאיירים פנים-חרדי שתמך בחשיפת פרשת חיים ולדר ובשמירה על הנושא בראש השיח הציבורי. כמו כן, היא הייתה נואמת מרכזית בהפגנה נגד השר מאיר פרוש בנוגע לפרשת הרב אליעזר ברלנד, שם קראה לסייע לנפגעות במקום לפוגע. באפריל 2023 התארחה בתוכנית 'נפיץ' עם תם אהרן בכאן 11, שם דנה בנושא הדרת נשים מהמרחב הציבורי.
שוקרון השתתפה במספר תוכניות לפיתוח מנהיגות והשפעה ציבורית. היא בוגרת תוכנית 120 לעתודה פוליטית של מכון שחרית, במסגרתה השתתפה גם במשלחת למרוקו.בנוסף, היא השתתפה בתוכנית 51 — בית הספר לפוליטיקה המיועדת לעידוד נשים לעשייה ומעורבות בזירות השפעה, בתוכנית חרדים לפוליטיקה מטעם קרן תקווה, ובמיזם והגותא (2021) לחשיבה ופעילות של פעילים חברתיים חרדים.
היא חברה בתא החרדי של תנועת תור הזהב לקידום מורשת יהדות ספרד,[דרוש מקור] וחברה בארגון הציבור הממלכתי חרדי.[דרוש מקור]