stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שרפת גווייה
יחס הדתות השונות לשרפת גופות > יהדות > התנהגות כלפי הנשרף שלא מציית לאיסור

בשנת 1885 סירבה בתחילה הקהילה היהודית לקבור אפר של שרפת גווייה והוכרחה להסכים בפקודת השלטונות. הרב אליהו בן־אמוזג כתב שאין להימנע מביצוע טהרה למי שמתכוונים לשרוף את גווייתו ושניתן לקבור את האפר בבית הקברות אם הכוונה היא לקבורה ממש בקרקע ולא להצגה של כלי האפר על מדף. השאלה התעוררה בהמבורג בשנת 1897 והרבנים נחלקו בדעותיהם.
בשנת 1902 יצא הרב מאיר לרנר בחריפות נגד שורפי הגוויות וטען שאין לקבור את האפר בבית קברות יהודי, אפילו לא בקצה בית הקברות. לטענתו, קבורת האפר אינה מקיימת את המצווה לקבור את המת וכדי למנוע מאנשים לצוות לשרוף את גופם אין להסכים לקבור את אפרם בבית הקברות. הרב לרנר לא הסתפק בפרסום תשובתו אלא אסף תשובות של רבנים והוציא ספר שחלק נכבד ממנו הוקדש לתשובות של רבנים נגד קבורת אפר הנשרפים. בין הרבנים שהוזכרו בספר כמתנגדים לקבורת אפר הנשרפים היו הרב יצחק פייגנבוים, הרב צבי יחזקאל מיכלסון, הרב יצחק יעקב ריינס, הרב בן ציון שטרנפלד, הרב דוד פרידמן, הרב יחזקאל ליבשיץ, הרב אליהו פוסק, הרב שלמה הכהן והרב אליהו ברוך קמאי. הרב אליהו בכור חזן הביא את תשובתו בספרו. היו מהרבנים שכתבו בחריפות נגד הנשרפים. הרב חיים אלעזר שפירא כתב שלא רק שאין לקבור את אפר הנשרפים אין גם להתאבל עליהם כי הם פורשים מדרכי ציבור. הרב מאיר דן פלוצקי כתב: "ודאי מנהג ישראל ישר וכשר לקבור אפר השרופים באונס בקבר ישראל משום כבוד המת וכבוד החיים. ... אמנם באלו ... שפירשו מדרכי ציבור לגמרי ואינם בכלל ישראל כלל שגם אם מתים על מטתם אין צריך להתעסק בקבורתם אם הוא בדין ודת תורתנו הקדושה, מכל שכן אלו האנשים שמוסיפים חטא על פשע שגם במיתתם פורשים את עצמם מדרכי ישראל ותורתנו הקדושה, בוודאי מלבד שאין צריך לקברם בקבר ישראל אלא איסורא איכא להזדקק להם ולקברם בקבורת ישראל ... לבי לא יתנני להאמין, שאותן האנשים אשר רוצים להשרף לאחר מותם יניחו בנים אחריהם שהבנים ירצו שאפר אביהם יהיה נקבר בקבורת ישראל.". רבנים אחרים שהובאו בספר העדיפו להשתמש בלשון רכה יותר. כך, הרב רפאל גארדאן כתב: "לדינא אני מסכים לכת"ר דאף שהרשב"א והחתם סופר דעתם להתעסק בקבורתם, אך כאן למיגדר מילתא בכדי שידעו שאנחנו מופרשים מהם ואינם מסכימים לדעתם מהראוי שלא להתטפל בהם ובפרט שהם עצמם יטפלו בהם." והרב יוסף רוזין כתב: "על דבר אפר הנשרפים הנה אני הארכתי דיש ג' מצות בקבורה א' משים דין דקבורה והב' משום כפרה והג' משום דהוה מאס"ה דנקברין ... על כל פנים כיון דאין לו שכונת קברות אסור לקברו בבית הקברות". הרב דוד צבי הופמן כתב: "יש לאסור לקבור בקבר ישראל משום מגדר מילתא, אף דמדינא היה מותר לטמון אפר זה בבית הקברות ... גם אין להחליט שמי שמצוה לשרוף את גויתו עושה זה להכעיס, כי הרבה עושים מחמת מורא ... או מחמת דקדוקי הידור לבריאות.
בשנת 1930 הוכרחה קהילת פראג על ידי השלטונות לקבור אפר של שרפת גווייה.
הרב לרנר ציין בספרו: "וידעתי כי במדינות הנאורות נקל למצוא לעומת רב אחד שאוסר לקבור אפר הנשרפים הרבה מורים המקילים, ולא בלבד המורים המכחישים בתורה שבכתב ובתורה שבעל פה אלא גם מאלה אשר עודם מחזיקים ביסודי תורתנו הקדושה כי יותר נוח לאמר מותר ...". הרב מנחם מנדל קירשבוים, רבה של יהדות פרנקפורט פרסם בתרצ"ט תקנות על פיהם יש לקבור את אפר הנשרפים ככל שאר הנפטרים בלא הבדל.
יחס הדתות השונות לשרפת גופות > יהדות > שרפת גופות יהודים בתנ"ך

בתנ"ך מוזכרים מספר מקרים של שרפה ביחס למלכי ישראל, ופרשני המקרא חלוקים האם הכוונה לשרפת גופותיהם או רק לשרפת חפציהם שאסורים בהנאה אחרי מותם:
המקרה הבולט הוא של שאול המלך ובניו, ככתוב בשמואל א', ל"א, י"ב: "וַיָּקוּמוּ כָּל־אִישׁ חַיִל, וַיֵּלְכוּ כָל־הַלַּיְלָה, וַיִּקְחוּ אֶת־גְּוִיַּת שָׁאוּל וְאֵת גְּוִיֹּת בָּנָיו, מֵחוֹמַת בֵּית שָׁן; וַיָּבֹאוּ יָבֵשָׁה, וַיִּשְׂרְפוּ אֹתָם שָׁם."
על יורם מלך יהודה נאמר: "וַיָּמָת, בְּתַחֲלֻאִים רָעִים; וְלֹא־עָשׂוּ לוֹ עַמּוֹ שְׂרֵפָה, כִּשְׂרֵפַת אֲבֹתָיו."
על המלך אסא כתוב: "וַיַּשְׁכִּיבֻהוּ בַּמִּשְׁכָּב אֲשֶׁר מִלֵּא בְּשָׂמִים וּזְנִים, מְרֻקָּחִים בְּמִרְקַחַת מַעֲשֶׂה; וַיִּשְׂרְפוּ־לוֹ שְׂרֵפָה, גְּדוֹלָה עַד־לִמְאֹד."
בנבואת ירמיהו נאמר לצדקיהו המלך: "בְּשָׁלוֹם תָּמוּת, וּכְמִשְׂרְפוֹת אֲבוֹתֶיךָ הַמְּלָכִים הָרִאשֹׁנִים אֲשֶׁר־הָיוּ לְפָנֶיךָ כֵּן יִשְׂרְפוּ־לָךְ, וְהוֹי אָדוֹן, יִסְפְּדוּ־לָךְ: כִּי־דָבָר אֲנִי־דִבַּרְתִּי, נְאֻם־ה'".
ישנם המדייקים מהפסוק בירמיהו שגם שאר השרפות הנזכרות הן של המלכים עצמם, ולא רק של חפציהם. הפרשנים המסורתיים מסיקים מדיוק בפסוק שרק חפציהם נשרפו, כי נכתב "ישרפו לך" ולא "ישרפו אותך", החוקר יאיר הופמן מפרש שהכוונה על שריפת בשמים בעת הקבורה.
בנוסף לכך נמצאו כדים המכילים אפר באתרי קבורה שונים כמו בית שערים, אולם גם מקרים אלו הם מיעוט ולא מעידים על כלל או נוהג.
יחס הדתות השונות לשרפת גופות > יהדות רפורמית

ביהדות הרפורמית שרפת הגופה נחשבת לגיטימית, אם כי שיטת הקבורה באדמה עדיין מועדפת. הד"ר שלזינגר הוציא לקראת סוף המאה ה־19 חוברת שבה טען ששרפת מתים הייתה נוהגת ביהדות בעבר הרחוק. לעומתו, טען ד"ר פלזנטאל ששרפת מתים לא נהגה בקרב היהודים, אך אם יודיעו הרופאים שיש בכך צורך יש לשנות את המנהג. כך גם טען ד"ר וינר שמנהג ישראל היה לקבור באדמה, אך שאין איסור בטיפול אחר שבגופת המת כל עוד הוא נעשה דרך כבוד.
בעיתון יהודי בגרמניה בשנות ה־20 דווח על תשובות מ־70 קרימטוריונים בגרמניה:
יחס הדתות השונות לשרפת גופות > יחסן של דתות אחרות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
דתות אחדות רואות בשרפת גופות אחד מהפתרונות הלגיטימיים לטיפול בגופה, ואילו דתות אחרות רואות בטהרה המתבצעת על ידי שרפת הגופה כאמצעי העדיף לטיפול בגופה (לדוגמה הינדואיזם ובודהיזם).
השפעה על איכות הסביבה

שרפת גופות חוסכת שטחי קרקע רבים ויקרים שמוקצים לבתי קברות. באזורים נחשלים, שבהם השרפה מתבצעת באמצעות עצים הרי שיש לכך השפעה על יערות הסביבה ופליטה של גזי חממה. בשנת 2020 מדינת וושינגטון התירה שיטה אלטרנטיבת של המרה של שרידי אדם לאדמה, המכונה צמצום אורגני טבעי (NOR, Natural Organic Reduction) או קומפוסטציה אנושית.
הכבשנים בשואה

במהלך השואה שחוללו גרמניה הנאצית ועוזריה במהלך מלחמת העולם השנייה, נרצחו כשישה מיליון יהודים (מתוך כ־11 מיליון אנשים) באמצעים שונים, וחלקם הגדול במחנות ההשמדה באירופה, באמצעות גז רעיל שהזרימו הנאצים, לחדרי מקלחות ציבוריות, כחלק מתוכנית הפתרון הסופי. מספר גופות היהודים הלך ועלה, דבר שיצר בעיה לנאצים – מאחר שהמקום לקבורת היהודים במסגרת קברי אחים המוניים הלך והצטמצם, וכן האדמה שהעלתה צחנה בלתי נסבלת, וכן כדי להעלים את הראיות לתהליך ההשמדה עליהם היה למצוא פתרון.
כדי לפתור בעיה זו בחרו הנאצים לשרוף את הגופות. במחנות המוות של מבצע ריינהרד (טרבלינקה בלז'ץ וסוביבור) ובמחנה חלמנו נשרפו הגופות במדורות ענק מדי יום, אך תהליך זה היה איטי מדי, והנאצים חיפשו דרך לייעל את השרפה. לשם כך הוקמו במיידנק משרפות אחדות – תנורים שיועדו לשרוף גופות. התהליך התבצע במהירות וביעילות.
באושוויץ־בירקנאו – המחנה הגדול ביותר, הוחלט להגדיל את "תפוקת" ההשמדה עוד יותר – נבנו במחנה ארבעה מבני קרמטוריום שכללו תאי גזים ותאי התפשטות מתחת לאדמה, חמישה עשר תנורים מעל לאדמה ומגורים לאנשי הזונדרקומנדו שעסקו בשרפת הגופות. תא גז אחד בבירקנאו הכיל כ־2,500 איש.
שרפת גופות בישראל

במדינת ישראל כמעט לא מתבצעת שרפת גופות, אף שהחוק אינו אוסר זאת, ובשני פסקי דין נקבע שלקרובי משפחתו של המת נתונה זכות לשרוף את גופתו. המוסד לביטוח לאומי מממן קבורה, אך אינו מממן שרפת גופה.
לפי ההלכה האורתודוקסית היהודית, וגם השריעה המוסלמית, שרפת גופות אסורה.
במשך שנים לא בוצעה בפועל שרפת גופות בישראל בקנה מידה מסחרי. מקרה שרפת הגופה הבולט בהיסטוריה של המדינה היה שרפת גופתו של הפושע הנאצי אדולף אייכמן, ואפר הגופה פוזר בים התיכון.
התמונה השתנתה עם הנהגת האפשרות לקבורה חילונית. חברת הקבורה והטיפול במת "עלי שלכת" הקימה בשנת 2004 משרפה שפעלה במושב חיבת ציון. בקשתה של החברה להעברת תשלומי דמי הקבורה לאזרחים הבוחרים בשרפת גופתם מהמוסד לביטוח לאומי, כנהוג לגבי קבורה, נדחתה בידי פקידי המוסד. באוגוסט 2007 פורסם מיקומה של המשרפה בעיתונות החרדית, וימים אחדים לאחר מכן המקום הוצת ונשרף. בעלי החברה חנכו מתקן חדש לשרפת גופות בדצמבר של אותה שנה. בשנת 2015 הוקמה בישראל חברה נוספת המציעה שירותי שריפת גופה, "היי ספיריט", בשנת 2020 הוקמה חברת "שחקים" ובשנת 2021 הוקמה חברת "בדרכך".
בנובמבר 2015 קבע בית המשפט העליון כי גופתה של מאי פלג, טרנסג'נדרית שהתאבדה באותו חודש, תישרף כפי שביקשה בצוואתה, ולא תובא לקבורה בטקס יהודי מלא כפי שדרשה אימה.
דיסאתזיה אתיופיקה

סמואל קרטרייט 1863-1793
דיסאתזיה אתיופיקה (במקור dysaethesia aethiopica; מילולית, "הפרעת־תחושה אתיופית") היא הפרעה נפשית כביכול שתוארה על ידי הרופא האמריקני סמואל קרטרייט (Samuel Adolphus Cartwright‏; 1863-1793) ב-1851, והסבירה, על פי קרטרייט, את הסיבה לעצלות בקרב עבדים. דיסאתזיה אתיופיקה נחשבת כיום כדוגמה לפסבדו-מדע, ולאחד ממקורות תורת הגזע.
היסטוריה

קרטרייט היה רופא שפעל במדינות דרום ארצות הברית, בהן הייתה נהוגה העבדות בשנים שקדמו למלחמת האזרחים. ב-1851 הירצה בפני ההתאגדות הרפואית של לואיזיאנה ושם הציג את ממצאיו בנוגע למחלה שגילה אצל העבדים השחורים - דיסאתזיה אתיופיקה.
דיסאתזיה אתיופיקה, "המכונה על ידי משגיחי העבודה 'פוחחות'", אובחנה אצל אפרו-אמריקאים בלבד והתאפיינה בליקויים בהרחקת הפחמן הדו-חמצני מן האוויר הננשם דרך הריאות, שהביא לפגמים בדם ול"ליקוי בחומר המוחי של הגולגולת". הסימפטומים הנראים לעין של המחלה התבטאו במחסור חלקי של רגישות של העור ו"לתרגיה של הכישורים האינטלקטואליים שהיא גדולה עד כדי כך שהיא דומה לאדם שהוא חצי ישן". תסמינים נוספים כוללים "צלקות בגוף שבוחן רפואי מסוגל לגלותן, שהן נוכחות תמיד וקיומן מספיק להסביר את התסמינים האחרים". קרטרייט ציין במאמרו שקיומה של הדיסאתזיה אתיופיקה "הוכח בצורה ברורה על ידי עדות ישירה ומוחלטת", אבל רופאים אחרים כשלו באיתורה משום ש"תשומת לבם לא הופנתה בצורה מספקת למחלות של גזע הנגרו".
לדברי קרטרייט דיסאתזיה אתיופיקה "נפוצה הרבה יותר בין עבדים משוחררים, המתגוררים בקבוצות בנפרד מהשאר מאשר בין עבדים במטעים שלנו, ותוקפת רק עבדים החיים כמו העבדים המשוחררים מבחינת התזונה, המשקאות, תרגול וכו'". ואכן, אליבא דקרטרייט, "כמעט כל העבדים החופשיים חולים בה, אלו שאין להם אדם לבן כלשהו שיטפל בהם".
קרטרייט טען כי את הדיסאתזיה אתיופיקה "קל לרפא, אם מטפלים בה על פי עקרונות פיזיולוגיים מוצקים".
האמצעים הטובים ביותר לעורר את העור הם, תחילה, לרחוץ את המטופל היטב במים חמים וסבון; ואז, למשוח אותו לגמרי בשמן, ולהצליף בשמן עם רצועת עור רחבה; ואז להעביד את המטפל בעבודה קשה כלשהי בשמש.
המחברת ונסה ג'קסון (Vanessa Jackson) ציינה כי הצלקות הן תסמין של דיסאתזיה אתיופיקה וכי "ד"ר קרטרייט רב התושייה קבע כי הצלפה יכולה... לרפא הפרעה זו. כמובן, יש התוהים האם ההצלפות לא היו הגורם ל'צלקות' שאימתו את הדיאגנוזה". לטענת קרטרייט, חלק מן הסימפטומים המאפיינים את המחלה הם סף רגישות נמוך לכאב, הגורם לכך שהמלקות נסבלות יותר למי שחלה במחלה.
על פי קרטרייט לאחר "סבב הטיפולים" המוצע העבד "יראה אסיר תודה ויודה לאדם הלבן שבכוחו המחייב ... החזיר לו את התחושה ופיזר את הערפל שערפל את שכלו".
אבחונו זה של קרטרייט, שלו נלווה אבחון נוסף בדבר מחלת נפש הקרויה דראפטומניה המתבטאת ברצון של עבד להימלט מבעליו, היה חלק מראיית עולם המכונה "פוליגניזם" שרווחה בארצות הברית במהלך המאה ה-19 וראתה בשחורים בני מין ביולוגי נפרד, וככאלו מי שאינם זכאי לזכויות ולחובות של אדם לבן. ראיית עולם זו עמדה בשולי הטיעונים של תומכי העבדות, בשל העובדה שהיא סותרת את סיפור כנען המופיע בכתבי הקודש. גם בקרב פוליגניסטים אלו, נחשב קרטרייט למקרה קיצוני, ואמירותיו באשר למחלות שגילה נחשבו לאבסורד. עם זאת, טענותיהם של הפוליגניסטים נחשבות כיום על ידי החוקרים (ובהם סטיבן ג'יי גולד, הסוקר את עבודתו של קרטרייט בספרו "אין מידה לאדם") למקרה מוקדם של גיוס המדע לשם ביסוס אידאולוגיה גזענית, כשם שתורת דרווין שפורסמה לאחר "תגליותיו" של קרטרייט, שימשה לביסוס אידאולוגיות המבוססות על דרוויניזם חברתי.
ראו גם

דראפטומניה
אין מידה לאדם
הערות שוליים

↑  Mark Michael Smith, Mastered by the clock: time, slavery, and freedom in the American South
↑  David Pilgrim, Question of the Month: Drapetomania
1 2 3 4  Samuel A. Cartwright, Report on the Diseases and Peculiarities of the Negro Race מתוך כתב העת DeBow's Review, כרך 11
1 2  Arthur L. Caplan, James J. McCartney, and Dominic A. Sisti,  Health, Disease, and Illness: Concepts in Medicine
↑  Vanessa Jackson,  In Our Own Voice: African-American Stories of Oppression, Survival and Recovery in the Mental Health Systems  עמ' 5
ראובן זהבי

| --- | --- |

 לידה:  4 בנובמבר 1957 (בן 67) אלג'יריה 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (1979)  אוניברסיטת פריז VIII (1983)  סורבון (1989) 
 תחום יצירה:  ציור, אמנות דיגיטלית, אמנות ממוחשבת 
 בן או בת זוג:  תמר ורטה-זהבי 
 www.rzahavi.net
 
ראובן זהבי (נולד ב-4 בנובמבר 1957) הוא אמן ישראלי ומרצה בכיר באקדמיה לאמנות ועיצוב בצלאל.
ביוגרפיה

זהבי עלה לישראל מצרפת בשנת 1971. בין השנים 1976–1979 למד במחלקה לאמנות בבצלאל, ב-1979 סיים את לימודי התואר הראשון ב אוניברסיטת פריז VIII. היה ממקימי קבוצת רגע ומיוזמי תערוכות עם אמנים פלשתינאים.
בין השנים 1981–1990 חי בפריז, שם למד תואר שני ודוקטורט והציג את עבודותיו. עם חזרתו לישראל ב-1990 התחיל ללמד אמנות ועיצוב בבצלאל, בפקולטה לארכיטקטורה בטכניון ובאוניברסיטת תל אביב. ניהל את בית הספר לאמנות קלישר בתל אביב בין 1991–1996 (תקופה בה הוקם המבנה החדש של בית הספר) ועמד בראש המחלקה לצורפות בין השנים 1997–2005.
נכון לשנת 2013 הוא מרצה בכיר בבצלאל במחלקה לצורפות ואופנה ובמחלקה להיסטוריה ותאוריה בה הוא מקדם את נושאי הקראפט בהקשר של אמנות, תרבות חומרית ועיצוב עכשווי. מתגורר ועובד בירושלים. פועל בעיקר בתחומי המיצב בעבודות אינטראקטיביות, בווידאו, אנימציה תלת־ממדית ואמנות מבוססת תוכנה. עבודותיו מוצגות בישראל, בחו"ל וברשת.
זהבי נשוי לסופרת הילדים תמר ורטה-זהבי.
לימודים

1975-1979 - תואר ראשון, אוניברסיטת פריז VIII (אנ')
1981-1989 - תואר שני ודוקטורט, אוניברסיטת פריז.
תערוכות > תערוכות יחיד

1984 - גלריה הסדנה לאמנות, יבנה.
1984 - גלריה אחד-העם 90, תל אביב.
1987 - ביתן הלנה רובינשטיין, מוזיאון ישראל, ירושלים.
1987 - Galerie 10, פריז.
1988 - Galerie 10, פריז.
1988 - גלריה ארטיפקט, תל אביב.
1988 - גלריה Aesbeck, קופנהגן, דנמרק.
1999 - גלריה מרי פאוזי, יפו.
2002 - גלריה אופל, תל אביב.
2004 - הגלריה לאמנות ניסויית וארכיטקטורה על שם פקה, הפקולטה לארכיטקטורה, הטכניון, חיפה.
2006 - "חישופים", גלריה ונטה, ירושלים.
2007 - "שטחי חישוף", בית האמנים תל אביב.
2008 - הגלריה לאמנות במכללת אורנים.
2008 - "Smoking Utopia", מיצב וידאו בשיתוף עם אריאן כהן ליטמן, משכן האמנים, הרצליה.
2010 - פרויקט "אינטרקום ##", מיצב וידאו והדמיה תלת־ממדית מתחלף מדי חודש. בית האמנים על שם זריצקי, תל אביב.
2011 - פרויקט "אינטרקום ##", מיצבי וידאו והדמיה תלת־ממדית מתחלף מדי חודש, בית האמנים על שם זריצקי, תל אביב.
2011 - אינטרקום 08 עד 15, גלריית מדרשת בן-גוריון – הצבה אינטראקטיבית.
2012 - פרויקט "אינטרקום ##", מהדורה מספר 18–19, בית האמנים על שם זריצקי, תל אביב.
2012 - חממת פיקסלים, תערוכה ומיצב אינטראקטיביים, גלריה ע'ש שטרן קמפוס הר הצופים.
תערוכות > תערוכות קבוצתיות

1983 - גלריה Atelier Medici, פריז.
1984 - גלריה אחד העם 90, תל אביב
1985 - אמנים ישראלים ופלסטינים, תערוכה נודדת ירושלים וחו'ל.
1985 - הדפסים, גלריה אחד העם 90, תל אביב.
1985 - "רגע", סדנאות האמנים, ירושלים. – הקמת קבוצת "רגע"
1985 - אמנות ישראלית חדשה, אחד העם 90 בלב דיזנגוף, תל אביב.
1985 - גלריה דביר, תל אביב.
1986 - "צבע טרי", מוזיאון תל אביב (קטלוג).
1986 - גלריה שרה גילת, ירושלים.
1986 - גלריה רגע, תל אביב.
1986 - גלריה Krieff-Raymond, פריז.
1986 - "די לכיבוש", תערוכה ניידת, ירושלים וח'ול.
1986 - גלריה 10, פריז.
1986 - "די לכיבוש", תערוכה ניידת, ירושלים וח'ול.
1990 - Galerie 10, פריס.
1990 - תערוכת Multiples ,Grand-Palais, פריס.
1990 - גלריה הטחנה, באר-שבע.
1991 - "הנעדר הנוכח", הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב (קטלוג).
1992 - נופים ישראליים עכשוויים, אקספו 92, סביליה, ספרד (קטלוג).
1992 - "אמנות ישראלית עכשווית", צ'ילה.
1993 - גלריה קלישר 5, תל אביב.
1994 - ארט פוקוס, גלריה קלישר 5, תל אביב.
1994 - תערוכת הוקרה ג'ון בייל, "בצלאל" אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (קטלוג).
1995 - רישומים, גלריה גימל, ירושלים.
1996 - "תחנה בתנועה", פרויקט שנתי בשני חלקים בתחנה המרכזית החדשה, תל אביב.
1996 - "פנומנה" מיצב על חזית הבניין של בית הספר לתיאטרון חזותי, ירושלים (קטלוג).
1996 - שלטי חוצות, אוצר עופר זאבי.
1998 - "על דעת המקום", אמנות ומציאות בירושלים, בית האומנים ירושלים (קטלוג).
1999 - מקום לאמנות עכשווית, דפנה נאור, ירושלים.
2003 - Memory Boxes 2003, Memory Memorial, Installation in Art Enterprise Oosterkade, Groningen
2006 - הערת שוליים 10, מוזיאון המדע, ירושלים.
2006 - " התנתקות", מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2006 - "ירושלים תחתית", צוללת צהובה גלריה ברבור, ירושלים.
2003 - סדנאות האמנים ירושלים.
2007 - "דור המדבר", בית האמנים ירושלים ותערוכה ניידת.
2007 - "חברים חדשים", בית האמנים ירושלים.
2007 - "פורנוגראפיה, אהובתי", בית האמנים על שם זריצקי, תל אביב.
2007 - Smoking Utopia, מיצב וידאו, "הערה 11, אירוע אמנות בינתחומי", ירושלים.
2007 - "נופים דיגיטליים", הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב (קטלוג).
2008 - "כיסופים" הגלריה החדשה, אצטדיון טדי, ירושלים (קטלוג).
2008 - "גופי עצמי", אמנות בישראל 1968–1978, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2008 - "שורה תחתונה", דילה, ירושלים. (אוצר ומציג).
2008 - "ירושלים - שברי פנים", בית האמנים, ירושלים (קטלוג).
2009 - "The Age of a Different Re-Action" גלריה Davide Gallo, ברלין, גרמניה.
2009 - "מורדים", הגלריה העירונית, רמלה.
2009 - "אחוזים" גלריית צוללת צהובה, ירושלים (אוצר ומציג).
2010 - "נאחזים בסבך", הביאנלה לרישום, בית האמנים, ירושלים (קטלוג).
2011 - "Loop", פסטיבל וידאו, ברצלונה, ספרד – מאי 2011 (קטלוג).
2011 - פסטיבל וידאו ישראלי, בוסטון, ארה'ב (קטלוג).
2011 - " מחנה ציור 4", גלריה עירוני רמלה, רמלה.
2011 - וידאו והצבה בחלל ב"מיתרים", במסגרת הפסטיבל "גשרים בנחל".
Middle East Center for the Arts (MECA),Spring - 2012, ניו ג'רזי, ארצות הברית.
2012 - "רכישות חדשות", מוזיאון אשדוד לאמנות, אשדוד.
2012 - "ארץ בשורה", מוזאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2012 - "The Land of Promise", Total Museum of Contemporary Art, Seoul, Korea.
2013 - "Home Affairs"" בפסטיבל וידאו ארט בקולומביה:NIO בעיר Peyrera.
2013 - וידאו ארט בגלריה YUNA בזיגן, גרמניה.
2013 - Winter Theater in Sochi, RUSSIA, the VI International Winter Festivals of Arts.
גלריה

סדרת אל מלחה-בית לחם: אזור צהוב, תצלום צבע, 2000
סדרת אל מלחה-בית לחם: כיסוי אוקרה, תצלום צבע, 2000
הזזה, הדפסה צילומית מקובץ דיגיטלי "למבדה", 2007
הזזה, הדפסה צילומית מקובץ דיגיטלי "למבדה", 2007
ללא כותרת, הדפסה צילומית מקובץ דיגיטלי, (למבדה) מנוף וירטואלי תלת ממדי 2009
פינת עשן, הדפס דיגיטלי על נייר, 2008
פינת הבריכה, הדפס דיגיטלי על נייר, 2008
ייצור פרוצדורלי צף, סרט וידאו ואנימציה תלת ממד: קוד מקורי נכתב ב-Maxscript 2011
אינטרקום 02, וידאו ואנימציה תלת מימד, "נדנדה" 2010
אינטרקום 15, וידאו ואנימציה תלת מימד, מתוך סביבה אינטראקטיבית למעלה: "אתר קום מסתובב", למטה: "ביקור בכור
תל אביב – טהראן עבודה אינטראקטיבית מבוססת אלגוריתם גנטי, 2012
תל אביב – טהראן עבודה אינטראקטיבית מבוססת אלגוריתם גנטי, 2012
תל אביב – טהראן עבודה אינטראקטיבית מבוססת אלגוריתם גנטי, 2012
תל אביב – טהראן עבודה אינטראקטיבית מבוססת אלגוריתם גנטי, 2012
סיפורים מהכורסה

| --- | --- |

 סוגה:  קומדיה
 בימוי:  דודי כהן
 מנחים:  עמוס תמם
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  4
 מספר פרקים:  40
 הפקה
 מפיק:  יואב גרוס
 חברת הפקה:  Gross Productions
 עורכים:  אושר אסולין, ליבת גרינבוים
 אורך פרק:  כ-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  כאן 11
 פורמט (תמונה):  HDTV
 תקופת שידור מקורית:  15 בנובמבר 2020 – הווה
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
סיפורים מהכורסה היא תוכנית ראיונות קומית ישראלית שבמסגרתה קומיקאים וסטנדאפיסטים מספרים על חוויותיהם האישיות על פי נושאים מתחלפים בכל פרק. התוכנית משודרת החל מ-15 בנובמבר 2020 בכאן 11.
נעימת הפתיחה של הסדרה היא Razz my Berries, של המלחין הגרמני ורנר טאוטץ.
מבנה התוכנית

בכל פרק, קומיקאים וסטנדאפיסטים מספרים על חוויותיהם האישיות בהתאם לנושא המסוים בו עוסק הפרק. הסיפורים בתוכנית הם בעלי אופי קומי. את התוכנית מלווים קטעי ארכיון רשות השידור, אליהם מתייחסים המשתתפים. עמוס תמם משמש כקריין בתוכנית.
שם התוכנית מהווה פרפרזה על שם אלבומו השני של הזמר רמי פורטיס, סיפורים מהקופסא.
סקירת התוכנית

| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה> הפרק הראשון | שודרה לראשונה> הפרק האחרון |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 10 | 10 | 15 בנובמבר 2020 | 17 בינואר 2021 |
|  | 2 | 10 | 10 | 19 באוקטובר 2021 | 23 בדצמבר 2021 |
|  | 3 | 10 | 10 | 26 באפריל 2023 | 13 באוגוסט 2023 |
|  | 4 | 10 | 10 | 20 באוגוסט 2024 | 27 בנובמבר 2024 |
פרקים > עונה 1 (2020–2021)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מספר פרק בתוכנית | מספר פרק בעונה | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל |
| 1 | 1 | שירות צבאי | 15 בנובמבר 2020 |
| 2 | 2 | גוף ונפש | 22 בנובמבר 2020 |
| 3 | 3 | גיל ההתבגרות | 29 בנובמבר 2020 |
| 4 | 4 | קדמה וטכנולוגיה | 6 בדצמבר 2020 |
| 5 | 5 | אהבה ויחסים | 13 בדצמבר 2020 |
| 6 | 6 | הורים וילדים | 20 בדצמבר 2020 |
| 7 | 7 | אמונה ומסורת | 27 בדצמבר 2020 |
| 8 | 8 | חו"ל | 3 בינואר 2021 |
| 9 | 9 | להיות קומיקאי | 10 בינואר 2021 |
| 10 | 10 | מלחמת המפרץ | 17 בינואר 2021 |
פרקים > עונה 2 (2021)

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| מספר פרק בתוכנית | מספר פרק בעונה | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל |
| 11 | 1 | סיפורי אוכל | 19 באוקטובר 2021 |
| 12 | 2 | ניצחון והפסד | 26 באוקטובר 2021 |
| 13 | 3 | על כסף | 4 בנובמבר 2021 |
| 14 | 4 | משפחה | 11 בנובמבר 2021 |
| 15 | 5 | ימי בית הספר | 18 בנובמבר 2021 |
| 16 | 6 | סיפורי בתים | 25 בנובמבר 2021 |
| 17 | 7 | על זוגיות | 2 בדצמבר 2021 |
| 18 | 8 | על צבא | 9 בדצמבר 2021 |
| 19 | 9 | על פחדים | 16 בדצמבר 2021 |
| 20 | 10 | איזה בושות | 23 בדצמבר 2021 |
פרקים > עונה 3 (2023)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר פרק בתוכנית | מספר פרק בעונה | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה | נתוני צפייה |
| מספר פרק בתוכנית | מספר פרק בעונה | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | אחוזי צפייה | מספר צופים |
| 21 | ספיישל | מועדים לשמחה | 26 באפריל 2023 |  |  |
| 22 | 1 | יום הולדת | 28 במאי 2023 | 4.3% |  |
| 23 | 2 | מחוץ לחוק | 4 ביוני 2023 |  |  |
| 24 | 3 | סיפורי מוזיקה | 18 ביוני 2023 |  |  |
| 25 | 4 | האוטו שלנו (תחבורה) | 2 ביולי 2023 | 4% |  |
| 26 | 5 | סכסוכים | 9 ביולי 2023 | 3.9% | 106,000 |
| 27 | 6 | שקר החן | 16 ביולי 2023 | 4.5% | 104,000 |
| 28 | 7 | חופשות | 30 ביולי 2023 | 5.4% | 132,000 |
| 29 | 8 | העיר שלי | 6 באוגוסט 2023 | 5.7% | 147,000 |
| 30 | 9 | הפעם הראשונה שלי | 13 באוגוסט 2023 |  |  |
פרקים > עונה 4 (2024)

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מספר פרק בתוכנית | מספר פרק בעונה | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | נתוני צפייה | נתוני צפייה | מקור |
| מספר פרק בתוכנית | מספר פרק בעונה | שם הפרק | תאריך שידור מקורי ישראל | אחוזי צפייה | מספר צופים | מקור |
| 31 | 1 | אהבה וזוגיות | 18 באוגוסט 2024 | 2.9% | 63,000 |  |
| 32 | 2 | סיפורי קיץ | 25 באוגוסט 2024 | 3.3% | 76,000 |  |
| 33 | 3 | התבגרות | 9 בספטמבר 2024 | 3.3% | 71,000 |  |
| 34 | 4 | איזה יופי | 16 בספטמבר 2024 | 3.5% | 92,000 |  |
| 35 | 5 | סיפורי חיות | 26 בספטמבר 2024 | 4% |  |  |
| 36 | 6 | טקסים ומסיבות | 21 באוקטובר 2024 | 3.6% | 90,000 |  |
| 37 | 7 | עולם הזוהר | 28 באוקטובר 2024 | 2.8% | 66,000 |  |
| 38 | 8 | גיבורים ופחדנים | 3 בנובמבר 2024 | 3.3% | 73,000 |  |
| 39 | 9 | עשרים פלוס | 20 בנובמבר 2024 |  |  |  |
| 40 | 10 | שריטות | 27 בנובמבר 2024 |  |  |  |
משתתפים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  עונה ראשונה גורי אלפי  שלמה בראבא  תום יער  רשף לוי  חנה לסלאו  דב נבון  יעל פוליאקוב  גיתית פישר  טל פרידמן  ישראל קטורזה  ליטל שוורץ |  עונה שנייה שלום אסייג  יניב ביטון  אורנה בנאי  ערן זרחוביץ'  דניאל חן  רבקה מיכאלי  יובל סמו  נועה קולר  שיר ראובן  נלי תגר |  |  |  |  |  |  |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  עונה שלישית רותם אבוהב  רועי בר-נתן  צביקה הדר  גלית חוגי  שני כהן  גלעד כהנא  אבי נוסבאום  אושרית סרוסי  אוראל צברי  ציפי שביט |  עונה רביעית יניב ביטון  דב נבון  מגי אזרזר  קובי מימון  גיה באר גורביץ'  גיתית פישר  אורלי זילברשץ  טליה ברטפלד  אלי חביב  אנסמבל מייקל: אבי דנגור, הילה גולדנברג, מיטל רז ונדב הולנדר |  |  |  |  |  |  |