stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה מרגרטה קירך
קריירה > מחקר

ב-21 באפריל 1702, בעת תצפיותיה הליליות הרגילות, גילתה מריה כוכב שביט שלא היה ידוע קודם (מכונה: "כוכב השביט של 1702") ובכך הפכה לאישה הראשונה שגילתה תגלית שכזו. עם זאת, כוכב השביט לא נקרא על שמה מכיוון שבדומה לרוב הגילויים באותה תקופה בן זוגה גוטפריד לקח קרדיט על גילויו. ב-1710 הודה גוטפריד שלא הוא גילה את כוכב השביט וסיפר שאשתו רצתה לחקור כוכב שהוא ראה כמה לילות קודם ושצפתה בכוכב השביט לראשונה בזמן שישן. היא העירה אותו והוא אישר שזהו אכן כוכב שביט. למרות זאת, הכוכב לעולם לא נקרא על שמה.
מריה המשיכה לעסוק בעבודות חשובות באסטרונומיה ולפרסם ממצאים תחת שמה האישי. הפרסומים שלה כללו את התצפיות שלה על אורורה בורליס (1707), המחקר על הקשרים של השמש עם שבתאי ונוגה (1709) והמחקר על ההתקרבות של צדק ושבתאי (1712).
לאחר מותו של גוטפריד בברלין ב-25 ביולי 1710, ניסתה מריה לקבל את משרתו של בן זוגה המנוח, דבר שהיה נהוג באותה תקופה, ואמרה כי היא ביצעה את רוב העבודה בזמן שגוטפריד חלה במחלה אשר ממנה נפטר. היא נתקלה בסירוב ונשארה ללא הכנסה, אף על פי שעשתה מאמצים רבים לשכנעם. מריה סברה כי עתירותיה נדחו בשל מינה. עובדה זו נתמכת במידה מסוימת בכך שיוהאן היינריך הופמן, שהיה בעל ניסיון מועט ממנה, מונה למשרתו של בעלה.
מריה המשיכה בעבדותה האסטרונומית, המשיכה לפרסם מחקרים תחת שמה והמשיכה להנפיק לוחות שנה במקומות שונים ולימדה גם את בנה ובנותיה.
ב-1716 הפך בנה של מריה, כריסטפריד, למנהל המצפה של ברלין ובעקבות מותו של הופמן, מריה ובתה, קריסטין, הפכו לעוזרות שלו. חברי האקדמיה התלוננו שהיא לקחה תפקיד חשוב מדי בביקורים במצפה ודרשו ממנה להתנהג כמו עוזרת ולהישאר ברקע. מריה סירבה לעשות זאת ונאלצה לפרוש, ובעקבות זה נאלצה גם לוותר על ביתה, אשר שכן נמצא בשטח המצפה.
מריה המשיכה לעבוד ביחידות, אך התנאים הכריחו אותה בסופו של דבר להפסיק לעבוד כאסטרונומית והיא מתה בברלין ב-29 בדצמבר 1720. לאחר מותה ארבעת ילדיה המשיכה לעסוק באסטרונומיה.
קריירה > פרסים

מדליית זהב מהאקדמיה המלכותית למדעים, ברלין (1709).
הערות שוליים

↑  Maria Margaretha Kirch, Encyclopaedia Britannica
↑  Maria Margaretha Kirch, Your Dictionary
↑  A to Z of Women in Science and Math, Lisa Yount, 2007, עמ' 175
↑  3, Maria Winckelman at the Berlin Academ, Gendered Domains: Rethinking Public and Private in Women's History, Londa Schiebinger
↑  Maria Margaretha Kirch, MacTutor - History of Mathematics
1 2  The Scientific Revolution: An Encyclopedia, William E. Burns, 2001, עמ' 161
↑  Kirch Maria, Biographical Encyclopedia of Astronomers, Roland Wielen, עמ' 640
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9813177488305606  BNE: XX6562000  GND: 116181591  ISNI: 0000 0000 1061 9510  LCCN: no2016103307  SUDOC: 227971639  VIAF: 74596654   WorldCat (עם VIAF): 74596654
ריאקציה (אידאולוגיה)

רֵיאַקְציה היא שם כולל לאידאולוגיות פוליטיות שמעוניינות להחזיר את החברה האנושית לתקופות קדומות יותר. יש להבדיל בין ריאקציונרים לשמרנים: בזמן שהשמרן מעוניין להגן על המצב הקיים מפני שינויים, הריאקציונר מעוניין לשנות את המצב הקיים ולהחליפו במצב שהיה קיים קודם לכן.
השם ריאקציה ניתן לראשונה למתנגדיה של הנאורות. אנשים אלה קמו כתגובת נגד (ריאקציה) לחסידי הנאורות שהניחו שהתבונה האנושית יכולה לקדם את האנושות. הריאקציונרים טענו לעומתם, שהתערבות אנושית במהלכה התקין של ההיסטוריה תביא לאסון. במקום זאת, יש להסתפק בשינויים מדורגים תוך הסתמכות על תבונתם הנצחית של כתבי קודש והחוכמה המצטברת של פילוסופים ואנשי דת קדומים. כוחות ריאקציה התנגדו בחריפות למהפכות ולתמורות שחלו באותה עת ובייחוד לגדולה שבהן, המהפכה הצרפתית. הם הגנו על המשטר המלוכני והפאודלי ובניגוד למהפכני תנועת ההשכלה, דגלו בנאמנות למלך ולאצולה.
בתקופות המודרניות מרבים להשתמש במונח ככינוי גנאי. קומוניסטים נוהגים לכנות כ"ריאקציונרים" אנשים שמתנגדים לניתוח המרקסיסטי של החברה – ובייחוד לאוּמנים, אנשי דת ושמרנים. המונח רווח במיוחד ביחס לפשיסטים, וקומוניסטים משתמשים עד היום בכינוי זה לתיאור משטר וישי בצרפת, משטר פרנקו בספרד, ומשטרו של אוגוסטו פינושה בצ'ילה.
בישראל, פעילים קומוניסטים – יהודים וערבים – משתמשים במונח ככינוי גנאי נגד לאומנות בקרב יהודים, נגד תנועת ההתנחלות (ולעיתים התנועה הציונית בכללותה), ונגד מוסדות הרבנות ובתי הדין הדתיים. כמו כן, פעילים קומוניסטים בישראל משתמשים במונח "הריאקציה הערבית" ככינוי גנאי נגד הזרמים הלאומיים, הלאומניים והדתיים בקרב החברה הערבית בישראל (ובייחוד נגד היריבים העיקריים של הקומוניסטים ברחוב הערבי: התנועה האיסלאמית ובל"ד), וכן נגד המשטרים בחלק ניכר מהמדינות הערביות.
ג'ו מנטניה

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1947 (בן 77) שיקגו, אילינוי, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1969
 מקום לימודים:  בית הספר לתיאטרון באוניברסיטת דהפול  J. Sterling Morton High School East 
 צאצאים:  גיה מנטניה 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לשחקן הטוב ביותר במחזה (1984)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  גביע וולפי לשחקן הטוב ביותר 
 http://joemantegna.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וזף אנטוני "ג'ו" מַנְטֶנְיָה הבן (באנגלית: Joseph Anthony "Joe" Mantegna, Jr., נולד ב-13 בנובמבר 1947) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאי. ידוע בעיקר בשל תפקידיו בשוברי קופות כגון "שלושה אמיגוס", "הסנדק חלק שלישי", "תשכחי את פריז" ו"קרוב ואישי". בטלוויזיה, הוא מוכר בשל תפקידיו בסדרות "First Monday" ‏(2002) ו"ג'ואן מארקדיה" (2005-2003). הוא גילם את דייוויד רוסי (אנ') בסדרה "מחשבות פליליות" (2020-2007) והוא דיבב את דמותו של טוני השמן בסדרה "משפחת סימפסון".
הועמד לפרס אמי על תפקידיו בשלוש מיני-סדרות: The Last Don, The Rat Pack, ו-The Starter Wife.
ביוגרפיה

מנטניה נולד ב-1947 בשיקגו, למארי אן, ילידת איטליה ולג'וזף אנתוני מנטנה האב, יליד סיציליה. בין השנים 1967–1969 למד משחק באוניברסיטת דה פול. ניגן על גיטרה בס והיה חבר בין היתר בלהקת The Missing Links, ממנה התפתחה להקת שיקגו.
הופעת הבכורה שלו כשחקן הייתה ב-1969 במחזמר שיער.
בסרט זאנאדו קיבל תפקיד קטן שלבסוף נחתך ולא הוקרן, אך שמו מופיע בקרדיטים שבסופו.
מנטניה זכה בפרס טוני על תפקידו במחזה "גלנגרי גלן רוס" של דייוויד מאמט. למנטניה היה שיתוף פעולה פורה עם מאמט ובין היתר כיכב בסרטיו שם המשחק ו"דברים משתנים". על תפקידו בדברים משתנים זכה, יחד עם דון אמיצ'י שכיכב לצידו, בגביע וולפי בפסטיבל הסרטים של ונציה.
הופעת הבכורה שלו בסרט קולנוע הייתה ב-Medusa Challenger שיצא לאקרנים ב-1977.
ב-1991 כיכב שוב בסרט של מאמט - "מחלק רצח".
מנטניה שיחק במגוון סוגות, החל מקומדיות כגון "Airheads" וחופשה בחיתולים וכלה בדרמות כהסנדק ובתפקיד הזמר דין מרטין ב-The Rat Pack.
באפריל 2011 הוקדש לו הכוכב ה-2,438 בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ביוני 2011 נקרא על שמו רחוב בסמוך לתיכון בו למד, "Joe Mantegna Boulevard".
חיים אישיים

בדצמבר 1975 נישא לארלין ורל, לזוג שתי בנות: מיה וגיה. גיה נולדה בשם גינה ושינתה את שמה בגיל 18. גם היא שחקנית.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1980–1981 | בועות | חואן ואן | 7 פרקים |
| 1981 | It's a Living | לואיס אלן | פרק: |
| 1981 | Bosom Buddies | השייח' | פרק: |
| 1981 | Open All Night | צ'יינג' ערבי | 2 פרקים |
| 1982 | The Greatest American Hero | ג'ואן | פרק: |
| 1982 | Archie Bunker's Place | ג'ו גרבר | פרק: |
| 1982 | Simon & Simon | הנרי | פרק: |
| 1984 | Comedy Zone | מגוון | שני פרקים |
| 1987 | The Twilight Zone | הארי דובס | פרק: |
| 1991–הווה | משפחת סימפסון | טוני השמן | דיבוב; 25 פרקים |
| 1993 | Fallen Angels | קארל סטריטר | פרק: |
| 1993 | פרייז'ר | דרק מן (קול) | פרק: |
| 1997 | Duckman | רוב ריצ'ר | דיבוב; 2 פרקים |
| 1997 | הדון האחרון | פיפי דה לנה | מיני-סדרה |
| 1997 | ראגרטס | קול של סועד | עונה רביעית פרק 13 |
| 2001 | הסופרנוס | קריין פרסומת למרצדס | עונה שלישית פרק שמיני |
| 2002 | First Monday | ג'סטיס ג'וזף נובלי | תפקיד ראשי (13 פרקים) |
| 2003–2005 | ג'ואן מארקדיה | ויל גירארדי | 45 פרקים |
| 2006 | קים פוסיבול | ג'ימי בלמהאמר (קול) | עונה שלישית פרק 11 |
| 2007–2008 | גרושה כמו חדשה | לו מנהן | תפקיד משני (8 פרקים) |
| 2007–2020 | מחשבות פליליות | דייוויד רוסי (אנ') | תפקיד ראשי (207 פרקים) |
| 2007 | The Starter Wife | לו | מיני-סדרה |
| 2016–2017 | מחשבות פליליות: חוצה גבולות | דייוויד רוסי (אנ') | שני פרקים |
| 2022–הווה | מנקודת מבטנו | לו | תפקיד ראשי |
| 2022–הווה | Criminal Minds: Evolution | דייוויד רוסי (אנ') | תפקיד ראשי; 10 פרקים |
פילמוגרפיה > תיאטרון

| שנה | שם | תפקיד |
| --- | --- | --- |
| 1978 | Working | אמיליו הרננדז/ דייב מק'קורמיק |
| 1984–1985 | גלנגרי גלן רוס | ריצ'רד רומה |
| 1988 | Speed-the-Plow | בובי גולד |
אריוך

ערך זה עוסק במלך בספר בראשית. אם התכוונתם לרב-הטבחים של נבוכדנצר בספר דניאל, ראו .
אברהם מביס את ארבעת המלכים, איור מאת אנטוניו טמפסטה משנת 1613
אַרְיוֹךְ מלך אֶלָּסָר נזכר בתנ"ך בספר בראשית, ספר בראשית, פרק י"ד כאחד ממלכי קואליציית ארבעת המלכים שהוקמה יחד עם אמרפל מלך שנער, כדרלעמר מלך עילם ותדעל מלך גוים, למטרת דיכוי מרד של חמשת מלכי כיכר הירדן, שכרתו ביניהם ברית על מנת למרוד במלכי מסופוטמיה.
במקרא

ארבעת המלכים, בהנהגת כדרלעומר, באו לכנען כדי להכניע את מלכי כיכר הירדן שמרדו בכדרלעומר. בדרכם הכו בעמים נוספים: רפאים, זוזים, חורים, עמלקים, ואמורים. במלחמתם כנגד חמשת מלכי כיכר הירדן הכניעו ארבעת המלכים את המורדים, שבו מהם שבי רב ובזזו את כל רכושם. בדרכם צפונה אל ארצותיהם רדף אחריהם אברהם, ובאזור דמשק השיג אותם, הביסם, והשיב את השבויים והרכוש למלכי כיכר הירדן.
במחקר > מקור שמו

מקור השם אריוך הוא חורי, והוא דומה מבחינה לשונית לשמות הנזכרים בתעודות ממארי. מלך בשם אריוך (Arriyuk) נזכר בכתבי מארי, כאחד הווסאלים של זמרי-לים מלך מארי. אריוך כותב מכתב לזמרי-לים (בשנה ה-12 למלכות זמרי-לים) ובו אזהרה מפני פלישת שבטי התוּרוּכוּם (שישבו באזור כורדיסטן), לממלכתו של זמרילים. הוא מלך על עיר באזור צפון-מזרח מסופוטמיה העליונה, והיה בן זמנם של חמורבי (עמורפי) מבבל ותודחליה (תודחליאש), אחד ממלכי החתים במאה ה-17 או ה-18 לפנה"ס (ייתכן כי מדובר בתדעל). השם אינו שכיח ומופיע פעמים אחדות בכתבי היתדות. השם אריוך מופיע גם בספר דניאל ותפקידו רב הטבחים של נבוכדנצר. יש חוקרים שמזהים את אריוך עם וארד-סין, אחיו של רים-סין הראשון, אשר נודע גם כארי-אקו (Eri-aku).
לדעת ההיסטוריון רן צדוק, מקור השם הוא פרסי.
במחקר > זיהויה של אלסר

יש המזהים את אֶלָּסָר עם לרסה, ממלכה שהתקיימה בעיר זו בתחילת האלף השני לפני הספירה וממוקמת בחלק הדרומי של מסופוטמיה, ויש כאלה המזהים את אלסר עם אל-נצורה הקרובה לחרן.
יוסף בן מתתיהו, בספרו קדמוניות היהודים, גורס כי אריוך היה אחד משרי הצבא של האשורים. בן מתתיהו מתאר כיצד בזזו ארבעה שרי צבא אלה את סוריה והגיעו לאזור סדום כדי להילחם עם מלכי כיכר הירדן אשר מרדו באשור.
בדברי חז"ל

הרמב"ן בפירושו לספר בראשית מביא מדרש, לפיו כל אחד מארבעת המלכים רומז לאחת מהאימפריות הגדולות שיקומו בעולם: לפי מדרש זה, רומזת "אלסר" לממלכת מדי.
האמורא שמואל מוזכר בתלמוד הבבלי בכינוי "אריוך", והתוספות מבארים שם כי כיוון שהיה שמואל נחשב כמלך מחמת בקיאותו ופיקחותו הגדולה, קראוהו "אריוך" שהוא שמו של מלך המוזכר במקרא.
ראו גם

אמרפל
כדרלעומר
תדעל
לקריאה נוספת

צבי אדר, ספר בראשית: מבוא לעולם המקראי, תל אביב, ב. צ'יריקובר-מוציא לאור, 1971, עמ' 47 - 44.
הערות שוליים

↑  משה ענבר, נבואות, בריתות ושבטים בתעודות מארי, 2007, עמ' 151
↑  Alpaslan, M. (2009) Introduction to Hittitology, p. 155.
↑  פנחס ארצי, עולם התנ"ך: בראשית, תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 103.
↑  ‏Myths of Babylonia and Assyria - The Golden Age of Babylonia.
↑  רן צדוק, עולם התנ"ך: דניאל, תל אביב, דוידזון עתי, 1997, עמ' 33.
↑  פנחס ארצי, עולם התנ"ך: בראשית, תל אביב, דוידזון עתי, 1993, עמ' 104.
↑  יוסף בן מתתיהו, קדמוניות היהודים, ירושלים, מוסד ביאליק, 2002, עמ' 19.
↑  פרק י"ד, פסוק א'.
↑  תלמוד בבלי, מסכת שבת, דף נ"ג, עמוד א': ”וכן תרגמה אריוך בבבל. אריוך מנו? שמואל”.
מצפה הכוכבים אולוג בג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מצפה כוכבים 
 על שם:  אולוג בג 
 מיקום:  סמרקנד 
 מדינה:  אוזבקיסטן 
 מייסדים:  אולוג בג 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1420
 תאריך פתיחה רשמי:  1420 
 מידות
 שטח:  19.5 הקטאר 
 
 קואורדינטות:  39°40′29″N 67°00′20″E﻿ / ﻿39.674722222222°N 67.005555555556°E﻿ / 39.674722222222; 67.005555555556
  (למפת אוזבקיסטן מוגדלת) טשקנט סמרקנד אנדיז'ן פרגנה קרשי נוקוס דז'יזק בוכרה אפגניסטן טורקמניסטן איראן קזחסטן קירגיזסטן טג'יקיסטןמצפה הכוכבים אולוג בג(למפת אוזבקיסטן רגילה) טשקנט סמרקנד אנדיז'ן פרגנה קרשי נוקוס דז'יזק בוכרה אפגניסטן טורקמניסטן איראן קזחסטן קירגיזסטן טג'יקיסטןמצפה הכוכבים אולוג בג
 
מצפה הכוכבים אולוג בג, 2001
התעלה. בתקופתו של אולוג בג, הקירות היו מצופים שיש מלוטש.
מצפה הכוכבים אולוג בג הוא מצפה כוכבים בסמרקנד, אוזבקיסטן. הוא נבנה בסביבות 1420 על ידי האסטרונום הטימורי אולוג בג, ונחשב בעיני חוקרים כאחד ממצפי הכוכבים הטובים ביותר בעולם המוסלמי. בין האסטרונומים המוסלמים המפורסמים שעבדו במצפה כוכבים זה נכללים ג'משיד אל-כאשי, עלי קושג'י ואולוג בג עצמו. המצפה נהרס בשנת 1449 והתגלה מחדש בשנת 1908.
היסטוריה וציוד אסטרונומי

בשנת 1420, האסטרונום הגדול אולוג בג בנה מדרסה בסמרקנד, שנקראה מדרסת אולוג בג. המדרסה הפכה להיות מרכז חשוב ללימודי אסטרונומיה. רק חוקרים שאושרו על ידי אולוג בג והיו בעלי מוניטין אקדמי הוזמנו ללמוד באוניברסיטה. בשיאה, בין 60 ל-70 אסטרונומים עבדו שם. בשנת 1424, אולוג בג החל לבנות את מצפה הכוכבים כדי לתמוך במחקר האסטרונומי במדרסה; הבניה נשלמה חמש שנים מאוחר יותר, בשנת 1429. אולוג בג הטיל על עוזרו המלומד עלי קושג'י את משימת ניהול המצפה, אשר נקרא אז מצפה הכוכבים של סמרקנד. קושג'י עבד שם עד מותו של אולוג בג בידי מתנקש. אסטרונומים בולטים אחרים השתמשו במצפה הכוכבים כדי לצפות בתנועות גרמי השמיים, ביניהם קאדיזאדה א-רומי וג'משיד אל-כאשי.
עם זאת, המצפה נהרס על ידי קנאים דתיים בשנת 1449, ונתגלה מחדש בשנת 1908, על ידי הארכאולוג האוזבקי-רוסי ו"ל ויאטקין מסמרקנד, אשר גילה מסמך הקדשה המציין את מיקומו המדויק של המצפה.
תוך כדי עבודה על החפירה באתר, ויאטקין מצא את אחד המכשירים האסטרונומיים החשובים ביותר בו השתמשו במצפה: קשת גדולה ששימשה לקביעת צהרי היום. תעלה ברוחב של כשני מטרים נחפרה בגבעה לאורך קו האורך ובה הונחה הקשת של המכשיר. כיום יש בסיס מעוגל המראה את קווי המתאר של המבנה המקורי ואת הפתח המוביל אל החלק התת-קרקעי הנותר של סקסטנט פח'רי שעכשיו הוא מקורה. הסקסטנט היה באורך 11 מטרים, ופעם התנשא עד קצה המבנה בן שלוש הקומות, למרות שהוא נשמר מתחת לאדמה כדי להגן עליו מפני רעידות אדמה. מכויל לאורכו, היה זה רביע 90 המעלות הגדול ביותר בעולם באותו הזמן, עם רדיוס של 40.4 מטרים. על פי אסטרונום טורקי מהימן, הרדיוס של קשת המרידיאן היה כ-50 מטר, ונאמר עליו שהוא באותו גובה כמו הכיפה של מסגד איה סופיה באיסטנבול. הוא שימש לתצפית על השמש, הירח וגופים שמימיים אחרים, ויחד עם עוד ציוד מתוחכם כגון ספירה ארמילרית ואצטרולב, האסטרונומים שעבדו בסמרקנד יכלו לקבוע את צהרי היום בכל יום על פי גובה המרידיאן של השמש, המרחק מן הזנית וההטייה.
עד שנת 1437, מלומדים שהשתמשו במצפה הכוכבים עדכנו את הלוחות האסטרונומיים אשר שימשו בעבר בסביבות 1260 ו-1270 במצפה הכוכבים מראע'ה, אשר סיפקו לוחות סינוס והשקה, ואת הלוח האסטרונומי הסולטאני, אשר הציג פרמטרים כוכביים משופרים ואת חלוקת נקודות הציון של 1,018 כוכבים על סמך מחקר מקורי במצפה הכוכבים ולא רק בהסתמך על עדכון של עבודת תלמי או עבד א-רחמן א-סופי. למעשה, אולוג בג והחוקרים שלו חישבו
הרבה אי דיוקים במהלך העבודה שלהם, כפי שהסביר בהקדמה שלו תחת הכותרת "קביעת המיקומים של הכוכבים הקבועים בקווי אורך ורוחב":
המחקר והגילויים שנערכו במצפה הכוכבים אולוג בג היו חשובים מאוד באותו הזמן, שכן אסטרונומים יכלו לחזות ליקויים ולחשב את שעות הזריחה ואת גובהם של גרמי השמיים. ההשערה שלהם בנוגע לשנה שמיימית הייתה מדויקת למדי: 365 ימים, 6 שעות, 10 דקות ו-8 שניות, רק כדקה אחת יותר מאשר חישובים אלקטרוניים מודרניים. למרות שמצפה הכוכבים נהרס בשנת 1449, מחקר אסטרונומי נמשך בסמרקנד גם ב-75 שנים הבאות.
שינויים

הכניסה למצפה הכוכבים שונתה מספר פעמים בשנים האחרונות.
2001
2006
2008
2012
2012
הלוח האסטרונומי הסולטאני

הלוח האסטרונומי הסולטאני (או הלוח האסטרונומי של אולוג בג, בפרסית: زیجِ سلطانی או زيج اولوغ بػ) הוא טבלה אסטרונומית וקטלוג כוכבים שפורסם על ידי אולוג בג בשנת 1437. הלוח היה תוצר עבודה משותף של קבוצת אסטרונומים מוסלמים שעבדו תחת חסותו של אולוג בג במצפה הכוכבים בסמרקנד.
אולוג בג קבע את אורכה של השנה הטרופית כך: 365 ימים, 5 שעות, 49 דקות ו-15 שניות (בחישוב הזה יש תוספת שגויה של 25 שניות). לכן החישוב הזה מדויק יותר מהערכתו של ניקולאוס קופרניקוס, אשר בה הייתה תוספת שגויה של 30 שניות. אולוג בג גם קבע את נטיית ציר הסיבוב של כדור הארץ ב-23.52 מעלות, חישוב שנשאר המדויק ביותר עד כה. החישוב שלו היה מדויק יותר מאשר חישובים מאוחרים יותר שנערכו על ידי קופרניקוס וטיכו ברהה, והוא תואם בדיוק את הערכים המקובלים כיום.
המוזיאון

מוזיאון מצפה הכוכבים אולוג בג נבנה בשנת 1970 לזכר אולוג בג. הלוחות האסטרונומיים של אולוג בג, הזיג'-י סולטאני, נשמרים במוזיאון למרות היותם עותקים; התרשימים המקוריים נלקחו מאוזבקיסטן על ידי הבריטים, והם מוצגים באוקספורד.
הערות שוליים

↑  Science in Islamic civilisation (proceedings of the international symposia “science institutions in islamic civilisation” and “science and technology in the turkish and islamic world”), Ekmeleddin İhsanoğlu and Feza Günergun (eds.), Istanbul, 2000.
↑  Osmanlı İmparatorluğunun doruğu: 16. yüzyıl teknolojisi, Istanbul Büyük Şehir Belediyesi, İSKİ, İstanbul Su Ve Kanalizasyon İdaresi, 1999, .
↑  Aydin Sayili, The observatory in Islam,, Ankara 1960, p. 271 .
↑  North, J., The Fontana History of Astronomy and Cosmology, Fontana Press, London, 1994, p. 200.
↑  Djebbar, A., Une Histoire de la Science Arabe, Le Seuil, Paris, 2001, pp. 187–188.
↑  Regis Morelon, "General Survey of Arabic Astronomy," in Rushdī Rāshid, Régis Morelon (eds.), Encyclopedia of the History of Arabic Science, Volume 2, Psychology Press, 1996, p. 14.
↑  Hugh Thurston, Early Astronomy, New York: Springer-Verlag, 1996, p. 194, .
מדרסת אולוג בג הייתה מרכז חשוב של מחקר אסטרונומי במרכז אסיה
מוזיאון מצפה הכוכבים אולוג בג, 2012
איילון (סוג)

| איילון |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
תת־סדרה:: מעלי גירה
משפחה:: איילוניים
סוג:: איילון
שם מדעי
 Tragulus ‏בריסון, 1762

אַיָּלוֹן או אייל עכברי (שם מדעי: Tragulus) הוא סוג פרסתן מעלה גירה ממשפחת האיילוניים. לאיילונים יש להם בקיבה שלושה מדורים כמו לגמלים. הם חבויים ביערות עבותים בדרום-מזרח אסיה ואוכלים בעיקר פרחים ופירות. האיילונים הם בין הקטנים בפרסתנים, והמקור לשמם העברי הוא דמיונם לאייליים קטנים. הוא כולל שישה מינים:
מין: איילון ג'אווני (Tragulus javanicus)
מין: איילון גדול (Tragulus napu)
מין: איילון זוטר (Tragulus kanchil)
מין: איילון פיליפיני (Tragulus nigricans)
מין: איילון וייטנאמי (Tragulus versicolor)
מין: איילון ויליאמסון (Tragulus williamsoni)
מלבד בני הסוג איילון, קיימים שלושה מיני איילונים אחרים בתת-היבשת ההודית השייכים לסוג נפרד - איילון נקוד.
אבולוציה ותזונה

בהיותם השרידים העתיקים ביותר למעלי הגירה הקדומים, האיילוניים נחשבים למאובנים חיים. המיונים המסורתיים מיקמו את המשפחה בין מכפילי פרסה שאינם מעלי גירה, כמו חזירים ובין מכפילי הפרסה שמעלים גירה, כמו האייליים. מכפילי הפרסה היא סדרה, אשר התפצלה למשפחות שונות בזמן תקופת האאוקן (לפני 38 עד 54 מיליוני שנים), ואלו היו האבות הקדומים של האיילוניים של ימינו. עם זאת, מאובנים של יצורים לאיילוניים של ימינו תוארכו לתקופת המיוקן (לפני 15 מיליוני שנים) לכל המוקדם.
בעקבות שינויי האקלים שחלו בתקופת המיוקן, אדמות יער רבות הפכו לאדמות מרעה. השינוי בתזונתם של מכפילי הפרסה היה הכרחי - התפתח צורך לעכל את חומרי המזון שבעלים ובעשבים. מכיוון שכך, התפתחה אצל מכפילי הפרסה בכלל, ואצל האיילוניים בפרט, בטן בעלת מספר מדורים. מערכת העיכול המשופרת איפשרה להם לעכל את התאית ואת הצורן הדו-חמצני שבמזונם, בניגוד ליצורים שאינם מכפילי פרסה. עם זאת, תזונתם של האיילוניים שונה באופן עקרוני מזו של יתר מכפילי הפרסה - גודלם הקטן מביא לכך שצריכת האנרגיה שלהם נמוכה, ולכן כמות האוכל היומית לה הם נזקקים נמוכה יותר. מסיבה זו, הם יכולים להשקיע זמן רב יותר בחיפוש מזון, אותו הם מתעלים לטובת חיפוש עלים טריים, פירות ופרחים, שהם מזונות שקל יותר לעכל.
דרך עיכול זו הביאה לשינוי ייחודי במבנה מערכת העיכול שלהם. בדומה ליתר מכפילי הפרסה, החיידקים המפרקים את התאית ואת הצורן הדו-חמצני נמצאים בשני המדורים הראשונים של הבטן, ההמסס (Rumen; המדור הראשון) ובית הכוסות (Reticulum; המדור השני). מכיוון שמזונם, כאמור, קל יותר לעיכול משל יתר מכפילי הפרסה, הוא עובר מסלול מהיר במערכת העיכול שלהם, ומגיע ישירות לקיבת המיצים (Abomasum; המדור הרביעי). המדור השלישי, קיבת העלעלים (Ormasum; המדור השלישי), שמחבר אצל מכפילי פרסה אחרים את המדור השני עם המדור האחרון, אינו קיים אצל האיילוניים. מספר איילוניים נצפו אוכלים חסרי חוליות ואף יונקים קטנים.
התאמה נוספת של האיילוניים ומכפילי הפרסה לאכילת עשבים ועלים היא שיניהם הטוחנות שקצותיהן מעוצבות בצורת חצי-סהר. מבנה זה מאפשר לחתוך ביעילות גדולה יותר את הצמחים. הם נעדרים שיניים חותכות, וכך מערכת השיניים שלהם דומה לזו של מעלי גירה גדולים יותר. בנוסף, הניבים של הלסת התחתונה דומים לשיניים חותכות. עם זאת, הניבים העליונים של הזכרים גדולים יחסית ובולטים מהפה, אולם אצל הנקבות הם קטנים באופן יחסי.
התנהגות ורבייה

האיילוניים ידועים בביישנותם. הם ברובם פעילי לילה, ובהעדיפם בתי גידול סבוכים, קשה מאוד לצפות בהם. האיילון מתרגש במהירות, ובתגובה להפרעות קלות הוא יקפוץ ממקומו בבהלה. כשהם מרגישים בסכנה, הם בורחים לתוך סבך צמחייה או לתוך מים. הם חיות סוליטריות, במיוחד בהשוואה לבעלי חיים אחרים הגדלים ביער. הזמן היחיד בו האיילון מקיים חיי חברה הוא בזמן החיזור וההזדווגות או בזמן גידול הצאצאים. יוצא מכלל זה הוא האיילון המלאי, אשר התגלה כי הוא מונוגמי. בנוסף, האיילוניים הם בעלי חיים טריטוריאליים: את הטריטוריה שלהם הם יסמנו בעזרת השתלת עקבות ריח או הטלת שתן, צואה או הפרשת הפרשות אחרות. האיילוניים מתקשרים באמצעות השמעת קולות ובאמצעות השארת עקבות ריח. כאשר הם יחושו במצוקה, הם יפלטו קול פעייה רך.
לנקבות יש שני זוגות שדיים, עובדה שהובילה מספר חוקרים לשער כי האיילונית מסוגלת להמליט צאצאים רבים יותר מאלו שנצפו. בכל המלטה היא ממליטה בין צאצא אחד לשניים. לפין הזכר מבנה לולייני. מנהגי הרבייה של האיילוניים ידועים בצורה מעטה בלבד. מרביתם מנהלים חיים פוליגמיים, למעט האיילון המלאי אשר מנהל חיים מונוגמיים. הם מגיעים לבגרות מינית בגיל 5 - 26 חודשים. בתקופת הייחום, הזכר מחזר אחרי הנקבה באמצעות השמעת קולות וכן באמצעות מגע פיזי, כמו ליקוק איבר המין שלה. לאחר נוהגי החיזור, הזכר והנקבה מזדווגים. נמצא כי זמן קצר (85 - 155 דקות) לאחר ההריון, נקבת האיילון המלאי כבר יכולה לנהל יחסי מין. בשל כך, הנקבה עשויה להימצא בהריונות עוקבים במרבית זמן חייה כבוגרת.
משך ההריון נע בין שישה לתשעה חודשים, תלוי במין הספציפי. הנקבה ממליטה כצאצא אחד בשנה. לאחר ההריון, הנקבה מעכלת את השליה. הצאצאים זקוקים לטיפול מועט בלבד לאחר הלידה: הם מסוגלים לעמוד על רגליהם כשעה לאחר לידתם, ובמרבית הזמן שאחרי הלידה הם אינם נמצאים עם אמם, אלא למשך זמנים קצרים הכוללים הנקה או האכלה. הצאצאים נגמלים מיניקה בגיל שלושה עד שישה חודשים, וכאשר הם מגיעים לבגרות מינית הם עוזבים את אזור החיות של אמם. תוחלת החיים של איילון היא 11 - 13 שנים.
הערות שוליים

↑  מילון בעלי חיים: נכר (תשל"ב), 1972, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph508905 
איור של דורקתריום, סוג איילון קדמון
קסיוולאונוס

| --- | --- |

 לידה:  המאה ה־1 לפנה״ס בסבירות גבוהה אנגליה, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  30 לפנה״ס? יורק, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  קטובלאונים 
 תפקיד:  צ'יף  מלך אגדי של בריטניה 
 
קסיוולאונוס (בלטינית: Cassivellaunus) הוא מנהיג בריטוני עתיק, ככל הנראה בן לשבט הקטובלאונים (Catuvellauni). קסיוולאנאונוס התפרסם הודות להתנגדותו ליוליוס קיסר בעת פלישתו השנייה לאי הבריטי בשנת 54 לפנה"ס במהלך מלחמת גאליה (58 - 50 לפנה"ס). קסיוולאונוס נבחר לפקד על הצבא הבריטוני המאוחד וארגן את התנגדות הבריטונית. נוכח העליונות הטקטית והטכנולוגית של הרומאים פנה למלחמת גרילה. בסופו של דבר נבגד ומיקום האופידום שלו נחשף. קסיוולאונוס ניסה לתקוף את המחנה הרומי העיקרי בחוף, אך נהדף. עם זאת, קיסר בחר לסגת מהאי ולחזור לגאליה.
קסיוולאונוס מופיע באגדות בריטיות רבות תחת השמות קאסיבלנוס (Cassivellaunus) וקאסוואלן (Caswallawn).
צפריר קולת

| --- | --- |
 ענף מדעי:  אסטרופיזיקה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז 
 מנחה לדוקטורט:  אבישי דקל 
 מוסדות:  מכון אִייָר 
 פרסים והוקרה:  פרס ברנשטיין (2010) 
 
צפריר קולת הוא אסטרופיזיקאי, מחבר ספרי מדע פופולרי, מחזאי ישראלי ויו"ר "אייר" (המכון הישראלי למחקר מתקדם במדעי הטבע).
אודות

קולת עשה דוקטורט אצל פרופסור אבישי דקל באוניברסיטה העברית ועשה שני פוסט דוקטורטים: באוניברסיטת הרווארד ובאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז. זוכה מלגת Chateaubriand ו-CNRS.
בשנת 2004 יצא ספרו "אטלס השמים הישראלי" בהוצאת מפה. זהו אטלס אסטרונומי מקיף המכיל בתוכו גם ידע היסטורי, מיתולוגי, תרבותי, לשוני וספרותי. באותה שנה יצא גם ספרו "הצד האפל של היקום". הספר עוסק בסוגיית החומר האפל ביקום.
בשנת 2010 זכה בפרס ברנשטיין למחזה עברי מקורי על המחזה "יריחו". השופטים, פרופ' בן עמי פיינגולד, פרופ' דן אוריין ומירי טל, כתבו בנימוקיהם לבחירה. "המחזה מבוסס על המסופר במקרא בספר יהושע, על פרשת יריחו, רחב והמרגלים. המחזה מצטיין באפיון מאוד מרשים של הטיפוסים השונים. הן מבחינת לשון הדיאלוג והן מבחינת העיצוב הדרמטי-תיאטרלי של הדמויות והסצנות המתרחשות במקומות שונים מבחינת החלל והמרחב הבימתי".המחזמר הועלה ב"חג המחזמר" בת-ים בדצמבר 2014 עם לחניו של גיא וינגרטן.
האופרה "הינדיק משוגע" לליברית של קולת עלתה על הבמה בקיץ 2018.
בשנת 2011 יצא ספר שיריו הראשון: עתות, בהוצאת "גוונים".
עבד כמנהל תוכנית ופיתוח עסקי בחברת אפלייד ספקטרל אימג’ינג (2009 Frost & Sullivan - Innovative product of the year), בינואר 2011 התמנה למשנה למנכ"ל ואחראי על התחום הרפואי, מחקר ופיתוח, ייצור ואיכות בחברת "מדיגוס".
 משמש כיום כמנכ"ל לחברה המפתחת מכשור רפואי.