stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכחשת המציאות
דוגמאות בעולם > הכחשת הנחיתה על הירח

ישנן מספר תאוריות קשר אשר גורסות כי הנחיתה הראשונה של אסטרונאוטים על הירח עם אפולו 11, והבאות אחריה בתוכנית אפולו, לא התרחשו בפועל, אלא זויפו בידי נאס"א, בסיוע ה־CIA. התאוריות ומפיצי התאוריות טוענים כי ההטעיה הייתה במטרה להשיג הישג פוליטי והסברתי לארצות הברית ובלימת הישגיה של ברית המועצות.
תומכי תאוריית הקשר סבורים שהנחיתה של אפולו 11 ב־20 ביולי 1969, והמשימות שבאו בעקבותיה, לא התרחשו אלא בוימו על כדור הארץ, באזור 51 שמראהו מזכיר את נוף הירח.
חסידי תאוריית הקשר העלו אפשרויות שונות למניעי הממשל האמריקני לזיוף הנחיתה, וביניהם:
רצון להסיח את דעת הקהל ממלחמת וייטנאם (עדות מסייעת לכך נמצאת בהפסקת הנחיתות באמצע שנות השבעים, עם תום מלחמת וייטנאם).
רצון להשיג ניצחון של יוקרה על ברית המועצות כפיצוי על ניצחונותיה הקודמים של זו בשיגור הלוויין הראשון, הטיסה המאוישת הראשונה והליכת החלל הראשונה (ראו: המירוץ לחלל).
רצון לחסוך בכסף: נאס"א זכתה לתקציב נכבד של 40 מיליארד דולר אך לא היה ביכולתה לבצע את המשימה, במקום זאת הקדישה סכומי עתק לשיחוד השותפים לקשר.
רצון להימנע מסיכון: בגלל הטכנולוגיה הפרימיטיבית יחסית שהייתה באותה תקופה, ביקשו האמריקנים להימנע מסיכון ולא לבצע את הנחיתה באמת, בנוסף דיווחים שהוסתרו על ידי הCIA מצאו כי עשרה אסטרונאוטים נהרגו בתאונת אימונים בניסיונות הכושלים להגיע לירח, מה שהגדיל את האינטרס האמריקאי לזייף את הנחיתה על הירח.
מספר רב של אנשים טוענים כי הנחיתה על הירח אכן זויפה על ידי ארצות הברית, אך אנשים בקונצנזוס המדעי טוענים כי מדובר בתאוריות שגויות.
דוגמאות בעולם > הכחשת הנחיתה על הירח > מספר טענות בולטות של מצדדי תאוריות הקשר והפרכתם

הכוונת של המצלמות (עיגולים וצלב בעלי מרכז משותף) נראית לעיתים מאחורי עצמים במקום לפניהם, ונראה שהתמונה עברה שיפוצים.
כאשר ישנם עצמים בהירים מאחורי הכוונת, הדבר גורם לכוונת לא להיראות בשל הרוויה.
איכות התמונות טובה באורח חשוד.
העיתונות בחרה את התמונות הטובות ביותר.
אין כוכבים באף אחת מהתמונות וגם לא באלו שצולמו מחלונות תא הנחיתה. הסרטון שצולם כאמור על הירח
פני הירח היו מוארים באור שמש, והמצלמות כוונו לזמן חשיפה המתאים לאור יום. בחשיפה מהירה כזו לא ניתן להבחין בכוכבים. בדיוק כפי שבתצלום השמים בכדור הארץ ביום לא ייראו הכוכבים ברקע.
צלו של כל עצם מוטל בכיוון שונה והדבר מעיד על כך שמדובר בתאורה של אולפן ולא בתאורת השמש – המגיעה תמיד מאותו כיוון.
על הירח יש כמה מקורות אור: השמש, כדור הארץ וקרקע הירח עצמה. האור מתמונות אלה עובר דרך אבק הירח בכיוונים רבים. בנוסף, פני הירח אינם חלקים והאור על קרקע המכתשים או ליד גבעות נראה ארוך יותר או קצר יותר (בהתאם לזווית). גם הפרספקטיבה משפיעה. הדבר מביא לכך שצללים לא מקבילים גם אם העצמים קרובים. דבר שקל לראות גם על כדור הארץ בכל מקום שבו יש עצים או גדרות.
רקע זהה באתרים שאמורים להיות מרוחקים קילומטרים זה מזה.
השוואת הפרלקסה שמתבטאת בתזוזה היחסית של הגבעות המרוחקות מוכיחה שאכן התמונות צולמו במרחק של קילומטרים זה מזה. מכיוון שעל הירח אין אטמוספירה, מה שנראה בתמונות כגבעות קטנות וקרובות, הם למעשה הרים גבוהים במרחק של 10–20 ק"מ.
ישנן תמונות של מיקום הנחתת כאשר באחדות רואים את הנחתת ובאחרות לא.
כיצד צילמו את ארמסטרונג נוחת על הירח מחוץ לתא הנחיתה אם אף אחד עוד לא דרך על הירח לפניו (כלומר, לא היה מי שיצלם אותו מבחוץ).
התמונה צולמה על ידי מצלמת טלוויזיה שהחלה לפעול באופן אוטומטי כשארמסטרונג שלף מגירת ציוד נישא מרכב הנחיתה הירחי, בטרם ירד לפני הירח.
דוגמאות בעולם > הכחשת הנחיתה על הירח > תשובתה של נאס"א

נאס"א הביאה הוכחות המעידות על נחיתה על הירח ובראשן הסלעים הייחודיים במשקל 381 קילוגרם שהביאו עמם האסטרונאוטים לכדור הארץ. נוסף לכך, רוסיה, סין, מזרח גרמניה ואויבות אחרות של ארצות הברית בתקופת המלחמה הקרה עקבו מקרוב אחר משימות החלל שלה, ויכלו לבדוק אם אותות הרדיו מאפולו אכן הגיעו מכיוון הירח. אף לא אחת מהן הטילה ספק בהישג האמריקאי. "כשאפילו האויב שלך מכיר בהישגיך – זה די משכנע!" טוענים בנאס"א. כמו כן, הציבו האסטרונאוטים של אפולו 11 על פני הירח מערכת מחזירי אור המיועדים להחזרת אור לייזר. באמצעות מערכת זו, במדידות שנערכו מאז נמצא קצב התרחקות הירח הממוצע מכדור הארץ.
דוגמאות בישראל > הכחשת אירועי רצח רבין

לפי אחת התאוריות על רצח רבין, תכנן השב"כ לביים ניסיון רצח פוליטי שיופנה כלפי הנהגת השמאל, על מנת ליצור לה אהדה בקרב הציבור. לשם כך מצא השב"כ את יגאל עמיר, שאכן חפץ לבצע התנקשות ביצחק רבין מתוך השקפת עולמו הימנית רדיקלית. תאוריה זו נתמכת בשתי אירועים: המתנתו הארוכה של יגאל עמיר בחניית האח"מים מבלי שיבדק וישאל על מעשיו במקום ומבלי להרחיקו, וכן בנוכחותו של הצלם רוני קמפלר במרפסת סמוכה ממנה צילם ממושכות את יגאל עמיר זמן רב לפני הירי וגם בעת הירי. על פי תאוריה זו, על השב"כ מוטל היה לשים באקדחו של יגאל עמיר כדורי סרק אולם בביצוע משימה זו התרחש כשל, מתוך רשלנות או בכוונת מכוון, ובאקדח הושארו כדורים חיים. לכן הושמעה הקריאה "סרק, סרק" בעת ההתנקשות.
עם זאת, יש הטוענים שאף על פי שיגאל עמיר הצהיר על כוונתו לבצע את הרצח, הודה במעשה, שחזר אותו ומעולם לא הביע חרטה, הוא לא רצח את רבין. לפי גרסה זו, יגאל עמיר בעצמו לא ידע שלא הוא הרוצח או שלחלופין, הופעל עליו לחץ כבד להודות ברצח.
המבקרים את תאוריות הקונספירציה טוענים כי התאוריה נוצרה על רקע ההאשמות שהוטחו בימין בעקבות הרצח ורצונו לנקות את עצמו מאחריותו לו.
חגי עמיר, אחיו של יגאל עמיר שסייע בהכנות לרצח, שלל את תיאורית הקונספירציה בדברים שכתב לאחר שחרורו מהכלא ב־2012, אך הודה כי גם לו ישנן שאלות לגבי פרטים שונים סביב הרצח.
דוגמאות בישראל > הכחשת פעילותה של מערכת כיפת ברזל

על פי תאוריה זו, מערכת כיפת ברזל אינה מיירטת באמת את הרקטות הנורות לעבר מדינת ישראל. את הרעיון מוביל בישראל ד"ר מרדכי שפר, חתן פרס ביטחון ישראל. הצעתו לפיתוח מערכת חלופית למערכות נגד טילים המפותחות בישראל לא התקבלה, ומאז הוא נלחם נגד המערכת ומערער על יעילותה. לטענתו, המערכת אינה יכולה ליירט את הרקטות, וסרטונים המראים את היירוט כביכול, מבוימים, והוא מגדיר אותם: "מופע אורקולי". לתיאוריה זו כמעט ואין תומכים.
שכתוב ההיסטוריה

שכתוב ההיסטוריה הוא סוג של רוויזיוניזם היסטורי שמטרתו היא עיוות ההיסטוריה הכתובה מתוך מטרה להכחיש אירועים שהתרחשו. מכחישי מציאות רבים, מתרצים את ההכחשה שלהם בשכתוב היסטורי של עובדות שאין עליהן עוררין.
חלק גדול ממכחישי המציאות משתמשים בטקטיקה זאת.
דוגמאות בולטות לשכתוב ההיסטוריה הן:
הכחשת השואה
הכחשת רצח העם הארמני
הטענה לפיה ההולודומור לא היה מדיניות מכוונת של יוסיף סטלין, אלא תופעת טבע.
הכחשת טבח סרברניצה
שכתוב ההיסטוריה > הכחשת השואה

הכחשת השואה היא הטענה כי השואה לא אירעה, או כי לא הייתה בממדים המיוחסים לה על ידי ההיסטוריונים מהזרם המרכזי. זאת למרות שיש הוכחות חותכות לכך שהשואה התרחשה בממדים רחבים מאוד באירופה.
מכחישי השואה טוענים שיהודים או ארגונים אחרים, מנסים לשכתב את ההיסטוריה ומגבים את טענותיהם בתאוריות קשר, רובן אנטישמיות.
במדינות רבות כגון פולין וישראל, נחקקו חוקים כנגד הכחשת השואה. לדוגמה, בישראל נחקק חוק איסור הכחשת השואה הקובע עונש למי שמכחיש את פשעי הנאצים ועוזריהם או מפרסם דברי אהדה לפשעים אלה.
רוב מכחישי השואה הם נאו-נאצים, אנטישמים וכן, יש הכחשה רבה של השואה בקרב גורמים מוסלמים ובמיוחד הרדיקלים שבהם.
יש 5 סוגים שונים של הכחשות השואה:
טענות של הקטנת ממדי השואה והשלכותיה
טענות שהראיות לגבי השואה אינן אמינות
אמירות שהטענות לגבי קיום השואה משרתות אינטרסים של הטוענים אותן ואף הומצאו לשם כך
טענות שהשואה הייתה חלק מהצרות שנגרמו על ידי מלחמת העולם השנייה
האשמת היהודים בלקיחת חלק בפשעים או בפרובוקציות שגרמו להן
כיום, יש מספר רב של אינדיבידואלים ומפלגות (כגון המפלגה הנציונל-דמוקרטית של גרמניה), אשר דוגלות במידה כזו או אחרת בהכחשת השואה ואף בתמיכה בפעולותיה של גרמניה הנאצית.
שכתוב ההיסטוריה > הכחשת רצח העם הארמני

הכחשת רצח העם הארמני, בדומה להכחשת השואה, היא הכחשה, הסתרה או גימוד וטשטוש של רצח העם הארמני, רצח עם בו נרצחו 1.5 מיליון ארמנים ואשורים, שנערך על ידי השלטון העות'מאני במהלך מלחמת העולם הראשונה.
השלטון הטורקי והן רוב רובה של החברה הטורקית מעולם לא הודו או לקחו אחריות על רצח העם הארמני. לכך יש כנראה מספר סיבות שקשורות גם להיסטוריה של טורקיה וארמניה בתום מלחמת העולם הראשונה.
נכון לשנת 2016, רק ממשלות טורקיה ואזרבייג'ן מכחישות בצורה רשמית כי רצח העם הארמני התקיים. טורקיה הצליחה למנוע אזכור של רצח העם בדו"ח של ארגון האומות המאוחדות משנות ה-70. רק בשנת 1985 הכירה תת-ועדה של האו"ם ברצח העם.
ב-2 ביוני 2016 קיבלה נשיאות הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית החלטה על הכרה ברצח העם הארמני.
ב-24 באפריל 2021 הכיר נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן לראשונה ברצח העם הארמני, כשהשתמש במילה "ג'נוסייד" לתיאור האירועים. בהצהרתו נאמר: "אנו מכבדים את הסיפור שלהם. אנו רואים את הכאב שלהם. אנו מכירים בהיסטוריה".
מכחישי מציאות > דייוויד אירווינג

דייוויד אירווינג הוא סופר בריטי מכחיש השואה שכתב מספר ספרים המכחישים את השמדת היהודים השיטתית שבוצעה על ידי גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה. בין 1975 ל-1977 פרסם את אחד הספרים המרכזיים שלו – "מלחמתו של היטלר" (Hitler’s War) – ביוגרפיה בשני חלקים. בהקדמה לספר במהדורה הגרמנית כתב אירווינג כי יומנה של אנה פרנק הוא זיוף וכי בית המשפט בניו יורק קבע כי היומן נכתב על ידי התסריטאי מאיר לוין בשיתוף עם אוטו, אביה של אנה פרנק, זאת למרות שבית המשפט בניו יורק מעולם לא פסק זאת.
בשל פעולותיו, כניסתו נאסרה למספר רב של מדינות, והוא אף ריצה 13 שנים בכלא.
מכחישי מציאות > מארק מורנו

מארק מורנו הוא פרשן פוליטי, אמריקאי אשר ייסד האתר ClimateDepot.com, המקדם מידע מוטעה על ההתחממות הגלובלית ושינויי האקלים. מורנו הוא אחד ממנהיגי הכחשת שינוי האקלים.
ב-2019, מורנו תיאר את גרטה טונברי, פעילת אקלים, כ-"נביאה אוטיסטית", והוא העלה "ציוץ" (פוסט) באתר טוויטר, על האוטיזם של טונברי, ועל כך ספג ביקורת רבה.
מכחישי מציאות > אנדרו וייקפילד

אנדרו וייקפילד הוא רופא בריטי לשעבר שפרסם מחקר ב-1998 על הקשר בין החיסון המשולש (MMR) לאוטיזם. בעקבות פרסום המאמר רישיונו הרפואי נשלל והלאנסט, המגזין הרפואי שבו פורסם המאמר, חזר בו מפרסום המאמר.
וייקפילד היה אחד מיוצרי הסרט Vaxxed, אשר מביע התנגדות לחיסונים ולתעשיית החיסונים.
מכחישי מציאות > אלכס ג'ונס

אלכס ג'ונס הוא מנחה רדיו ותאורטיקן מקדם קונספירציות, שקידם את הרעיון השקרי לפיו פיגועי 11 בספטמבר תוזמנו על ידי הממשלה. הוא קידם תאוריות קשר נוספות בנושאים כגון הסדר העולמי החדש והנחיתה על הירח. על קידום קונספירציות אלו, הוא צונזר משלל אתרי אינטרנט כגון טוויטר.
בשל קידום התאוריות, נתבע ג'ונס ב-965 מיליון דולר.
בתרבות

בתרבות, ישנם אזכורים רבים להכחשת המציאות.
בתרבות > הגלולה האדומה והגלולה הכחולה

בסרט "מטריקס" מנהיג המורדים מורפיוס מציע לדמות הראשית ניאו את הבחירה בין לקחת את הגלולה האדומה או הגלולה הכחולה. הגלולה האדומה מייצגת עתיד לא בטוח – מצד אחד היא תשחרר את ניאו מהמשך השיעבוד בעולם הווירטואלי של המטריקס שנוצר על ידי המכונות על מנת לשלוט באנושות, ובאופן זה הוא יצליח לברוח לעולם האמיתי, אך ההסתגלות למציאות תהיה קשה. מצד שני, הגלולה הכחולה מייצגת "כלא יפהפה" – לקיחת הגלולה הכחולה תחזיר את ניאו לחיות חיי נוחות ללא צרות בתוך המציאות המדומה של המטריקס.
הדימוי "הגלולה האדומה והגלולה הכחולה" מציגה מחלוקת בחיים שהתקיימה תמיד ומתקיימת עד היום, הקשורה להכחשת המציאות: האם עדיף להכחיש אמת לטובת הנוחות האישית של הפרט, או להבין אמת מרה ולחיות באי-נוחות. הדימוי תפס תאוצה גם מחוץ לסרט, הפך לתופעת אינטרנט ואומץ על ידי סרטים, תכנים ופרויקטים אחרים.
בשנת 2016 יצא הסרט התיעודי "הגלולה האדומה" אשר מתמקדת בתנועה לזכויות הוא פרשן פוליטי אמריקאי ומייסד האתר ClimateDepot.com, המקדם מידע מוטעה על שינויי אקלים. הגבר, ומתעסקת באותו הדימוי, ומכאן שמה. הסרט מציג את חקירתה של ג'יי בעניין התנועה לזכויות הגבר, אותה ראתה בתחילה בשלילה, כשבמהלך הסרט היא מגלה רבדים נוספים על התנועה ופעילותם למען זכויות גברים, כשהיא מאתגרת את הגישות שלה עצמה לגבי מגדר, כוח ופריווילגיות.
ראו גם

אגנוטולוגיה
מתן שביט

| --- | --- |

 לידה:  16 ביולי 1990 (בן 34) תל אביב-יפו, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל
 עיסוק:  שחקן, שחקן תיאטרון, שחקן טלוויזיה
 מקום לימודים:  סל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, סמינר הקיבוצים, אוניברסיטת תל אביב.
 https://www.matanshavit.com
 פרופיל ב-IMDb
שביט במחזמר "מאמה מיה!" בבימויו של משה קפטן, בתפקיד סקיי. תיאטרון הבימה 2019
מתן שביט בהצגה "המלט" בבימויו של מאור זגורי, בתפקיד אופליה. תיאטרון הבימה 2021
מתן שביט בהצגה ״לאופולד-שטאט״ בבימויו של אילן רונן. תיאטרון הבימה 2023
מתן שביט (נולד ב-16 ביולי 1990) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה ישראלי. מאז שנת 2015 הוא נמנה עם שחקני התיאטרון הלאומי הבימה.
ביוגרפיה

מתן שביט נולד וגדל בתל אביב-יפו. במקביל ללימודיו בתיכון התבלט בלהקת צופי תל אביב, שם כיכב בשני מחזות זמר מקוריים של הבמאי, הכותב והמלחין ירון כפכפי. בשנת 2007 זכה בפרס השחקן המצטיין לנוער בפסטיבל סתיו תיאטרוני בחסות התיאטרון הקאמרי, על תפקידו במחזמר "לא שולט בזה".
בשנת 2011, לאחר שירותו הצבאי, החל את לימודי המשחק בסטודיו למשחק מיסודו של יורם לוינשטיין, שם זכה בפרס קרן התרבות אמריקה-ישראל בשנת 2013. בשנת 2022 סיים תואר ראשון בבימוי והוראת תיאטרון בסמינר הקיבוצים. בשנת 2023 החל לימודי תואר שני בקולנוע וטלוויזיה במסלול בימוי והפקה באוניברסיטת תל אביב. בשנת 2025 ביים את ההצגה ״חיים פרטיים״ קומדיה מאת נואל קאוורד, בסטודיו למשחק מייסודו של יורם לוינשטיין, ההצגה זכתה להצלחה רבה ונבחרה להשתתף בפסטיבל הבינלאומי להצגות סטודנטים בטביליסי-גאורגיה. לאחר מכן ההצגה הוזמנה להתארח בתיאטרון הבימה.
מיד עם סיום הלימודים בבית הספר למשחק בשנת 2014, הצטרף ל"אנסמבל עיתים" של התיאטרון הקאמרי בניהולה והדרכתה של רנה ירושלמי. ב-2014 שיחק בהצגה "רודף העפיפונים" בתיאטרון גשר בבימויו של נועם שמואל, בתפקיד אמיר. בשנת 2015 שיחק ב"פיטר פן" בתפקיד פיטר פן בתיאטרון מופע. בחנוכה 2016 שיחק בהצגה "בת הים הקטנה" בהפקתו של מאור מימון בתפקיד הנסיך, לצד עדי הימלבלוי. בשנת 2017 שיחק בהצגה "סולם יעקב" בתיאטרון השעה הישראלי – הצגה המתארת את סיפור חייו של השחקן והקומיקאי יעקב כהן. באותה שנה שיחק בהצגה "הקוסם מארץ עוץ" בהפקת תיאטרון השעה הישראלי, בתפקיד איש הפח. בשנת 2018 שיחק בהצגה "מול כולם" בתיאטרון השעה הישראלי, בתפקיד שון. ההצגה זכתה בתואר הצגת השנה בפרס הבמה לילדים ונוער. בינואר 2020 לוהק לתפקיד הראשי בהצגה "חלומות של אחרים" – מחזה מוזיקלי מקורי המבוסס על שיריו של עידן רייכל, בהפקת תיאטרון השעה הישראלי.
ביוגרפיה > תפקידיו בתיאטרון הבימה

בשנת 2015 הצטרף ללהקת שחקני תיאטרון הבימה עם המחזמר "אוויטה". מאז לקח חלק בהצגות רבות מתוך רפרטואר התיאטרון, ביניהן:
"שייקספיר מאוהב" בבימויו של משה קפטן, בתפקיד סם (2016).
"סיפור אהבה בשלושה פרקים" בבימויו של נתן דטנר, בתפקיד אלן (2017).
"סימני דרך" - מחזה מוזיקלי המתאר את סיפור חייה של נעמי שמר בבימויו של משה קפטן, בתפקיד רן (2017).
"הרפתקאות דוד אריה" - מחזה ע"פ ספריו של ינץ לוי בבימויו של רועי שגב, בתפקיד ינון (2017).
"אגדת רובינא" - הצגה המתארת את סיפור חייה של השחקנית חנה רובינא, בבימויה של חמוטל פוסקולינסקי, בתפקיד נחום צמח (2017).
"מיקה שלי" - מחזה מוזיקלי מקורי על פי לחניו של יאיר רוזנבלום בבימויו של משה קפטן, בתפקיד הראשי (ארי קופרמן) (2018).
"הרובוטית" - מחזה ישראלי מקורי מאת רוני סיני ועוזי וייל בבימויו של רועי שגב, בתפקיד שיר פז (2019).
"יש רופא באולם" - קומדיה מאת ריי קוני. קופרודוקציה של תיאטרון הבימה עם תיאטרון חיפה בבימויו של משה נאור, בתפקיד ד"ר קונולי (2019).
"מאמא מיה" בבימויו של משה קפטן, בתפקיד סקיי (2019).
"בוסתן ספרדי" גרסה מחודשת משנת 2021 בבימויו של צדי צרפתי, בתפקיד מכלוף.
"דבר על מקום הימצאם" תיאטרון הבימה בשיתוף HOT VOD מחזה מאת נאוה סמל בבימויה של איה קפלן, בתפקיד ניסן בוים (2021).
"קב"ן" מאת נבו זיו, בבימויה של דפנה זילברג, בתפקיד בר הרוש (2021).
"המלט" מאת ויליאם שייקספיר בבימויו של מאור זגורי, בתפקיד אופליה (2021).
"רומיאו ויוליה" מאת ויליאם שייקספיר בליווי הלחנים של פרוקופייב, שיתוף פעולה בין התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של להב שני והתיאטרון הלאומי הבימה, שם שיחק בתפקיד בנבוליו (2021).
"הדוקטור" - דרמה מאת רוברט אייק בבימויה של מירי לזר, בתפקיד ג׳וניור (2022).
"הרטיטי את ליבי" - מחזה מאת חנוך לוין בבימויה של מירי לזר, בתפקיד בַּרְבַּסְפַּסְקוּאָה (2022).
"לאופולד-שטאט" - מחזה מאת טום סטופארד בבימויו של אילן רונן, בתפקיד לאו (2023).
"לילה עיר" - מופע דוקומנטרי מוזיקלי בבימויו של עמית רייס וגמא פריד, בתפקיד עצמו (2023).
"האמיני יום יבוא" - מחזה מאת גיא מרוז בהשראת סיפור חייה של הזמרת יפה ירקוני בבימויו של אלדר גרויסמן, בתפקיד נתן פלג (2024).
"סיפורי מקלט" - מחזה המורכב מתשעה סיפורים קצרים, בבימוי של מתן דרעי בדש, יעל גולדברג ומאיה בואנוס. בתפקיד יונתן (2024)
״שמו הולך לפניו״ מחזה מאת אפריים קישון ובבימויה של דפנה זילברג, בתפקיד דוב (2024).
״אוכלים״ מחזה מאת יעקב שבתאי ובבימויו של נתן דטנר, בתפקיד נבות היזרעאלי (2025).
בשנת 2019 זכה בפרס השחקן המצטיין בתיאטרון הבימה.
ביוגרפיה > בטלוויזיה

מתן שביט החל את הקריירה הטלוויזיונית שלו כבר כשהיה בן 15 כשלוהק לסדרה "המערכת" ששודרה בערוץ הילדים (2005). בבגרותו שיחק בסדרות טלוויזיה רבות, ביניהן: ״אופוריה״ דרמה השודרה בHOT מאת רון לשם ובבימויה של דפנה לוין (2013). העונה הראשונה של סדרת הנוער "נעלמים" בתפקיד עומר ברינדר, הסדרה שודרה בערוץ ניקלודיאון בבימויו של רני סער (2014). "רון" קומדיה ששודרה Yes Comedy ונכתבה על ידי היוצר רון פלדמן (2015). העונה הראשונה והשנייה של הסדרה "פלאשבק" ששודרה בערוץ הילדים בתפקיד שלומי חתן, בבימויו של אמיל בן שמעון (2016). "בשבילה גיבורים עפים" ששודרה בקשת 12 בבימויו של עמרי גבעון (2017). "דאנסטורי" בתפקיד אלון, הסדרה שודרה בערוץ דיסני בבימויו של עודד רז (2018). "שחר אדום" סדרת דרמה ששודרה בYES מבוססת אירועים אמיתיים מה-7.10 בבימויו של עודד דוידוף (2024). "ORACLES OF GOD" סרט אמריקאי בהפקה של רשת השידור CBN, בתפקיד CLEOPAS בבימויה של ארין קייט צימרמן (2025).
תאגיד הנפט טראמפ

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  31 באוגוסט 1995 – הווה (29 שנים) 
 מיקום המטה:  ונקובר 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הנפט 
 
תאגיד הנפט טראמפ (באנגלית: Trump Oil Corporation) הייתה חברה ששכנה בוונקובר, קנדה, והייתה בעלות איש העסקים (לימים נשיא ארצות הברית), דונלד טראמפ.
היסטוריה

החברה הוקמה בתחילה ב-31 באוגוסט 1995 כחלק מחברה אחרת ולא כחברה עצמאית אך לאחר שהפכה לכזו הוחלט להחליף את שמה ל"תאגיד האנרגיה אסיאמריקה" עם זאת כבר בינואר 1996 שונה בשנית שם החברה ל"תאגיד הנפט טראמפ".
שנתיים לאחר מכן, נטשה החברה עסקה על ספירים, אמרלדים וזהב. כמו כן אחד מיועצי החברה היה פטריק ללופ שהיה האדם הראשון קיבל רישיון לעסוק בחציבות של אבני אמרלדים במדגסקר.
בשנת 1999 דיווח תאגיד הנפט על מכירות של כ-2,500 דולרים אך במקביל על הפסדים של כלא  פחות מ-20,000 דולר, במהלך שנות פעילותה על אף שהיוותה חברת אנרגיה ביצעה החברה מספר עסקאות ואף קנתה חברות אחרות שלא בהכרח פעלו בתחום האנרגיה והמחצבים.
הערות שוליים

↑  Item 6. Management's Discussion and Analysis or Plan of Operation, Edgar-online.com, 17 April 2007
↑  Commission File No. 0-29935 20/20 Web Design, Inc., Sec.gov, 31 March 2000
↑  Commission File Number: 33-11986-La Stein's Holdings, Inc., Secinfo.com, 1999
ערך זה הוא קצרמרבנושא חברות ובנושא נפט וגז. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חיבור פשוט

| --- | --- |

כרזת הסרט בעברית
 בימוי:  מארק וב 
 הופק בידי:  אנדי כהן 
 תסריט:  טום פלין 
 עריכה:  ביל פנקו 
 שחקנים ראשיים:  כריס אוונס מקנה גרייס לינדזי דאנקן
 מוזיקה:  רוב סימונסן 
 צילום:  סטיוארט דריבור 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  סרצ'לייט פיקצ'רס 
 חברה מפיצה:  סרצ'לייט פיקצ'רס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית12 באפריל 2017
 משך הקרנה:  101 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  פלורידה 
 תקציב:  7 מיליון דולר
 הכנסות:  38.5 מיליון דולר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
חיבור פשוט (באנגלית: Gifted) הוא סרט קולנוע מארצות הברית מסוגת דרמה שביים מארק ווב ויצא לאקרנים ב-12 באפריל 2017.
עלילה

בעיירת קטנה ליד טמפה, פלורידה חי פרנק אדלר (כריס אוונס). פרנק הוא רווק שמגדל ילדת פלא, אחייניתו מרי אדלר (מקנה גרייס). דיאן אדלר, אמה של מרי, הביאה אותה לפרנק לפני שהתאבדה. על אף כישרונה יוצא הדופן במתמטיקה פרנק מתכנן לאפשר לה להיות תלמידה רגילה בבית הספר. הוא מאמין כי דיאן השאירה לו את מרי, על מנת שיאפשר לה לחוות ילדות רגילה, להתחבר לילדים אחרים ולהנות. אימו המזדקנת אוולין (לינדזי דאנקן) מאיימת להפריד ממנו את הילדה ומגישה תביעה לקבל אפטרופסות על מרי. אוולין מאמינה כי מתת אינטלקטואלי שכזה, מחייב מחויבות מוחלטת ללימודים. היא טוענת כי פרנק פוגע למעשה במרי כיוון שמונע ממנה להגשים את הפוטנציאל שלה. שתי דמויות חשובות נוספות בחייהם היא שכנתם רוברטה, שעוזרת בגידול הילדה ובוני המורה של מרי, שמגלה את כישרונה יוצא הדופן.
במהלך המשפט נחשפים פרטים מחייהם של אוולין, פרנק ודיאן. אוולין הייתה מתמטיקאית מוכשרת, שנאלצה לעזוב את לימודיה על מנת להתחתן ולגדל ילדים. היא מפעילה לחץ עצום על דיאן, כשהיא למעשה מנסה להגשים את חלומה דרכה. דיאן אמנם אהבה לעסוק במתמטיקה, אך גם רצתה לחוות חיים אחרים מלבד מתמטיקה. היא הקדישה את זמנה לפתור את משוואות נאוויה-סטוקס, אך התאבדה לפני שהצליחה. פרנק היה מרצה נחשב בפילוסופיה לפני שקיבל על עצמו את גידולה של מרי.
פרנק מבין כי השופט יבחר להעביר את מרי לחסותה של אמו, ונאלץ להסכים לעסקת טיעון. מרי תעבור למשפחה אומנת (ולא לידי אוולין) שתגור לידו ותלמד בבית ספר טוב למחוננים. מרי עוברת למשפחה האומנת יחד עם החתול האהוב שלה. אחרי מספר שבועות, פרנק מגלה כי אוולין עקפה את ההסכם, ובעצם מחליטה על חינוכה של מרי בעקיפין. פרנק מגיע עם רוברטה לקחת חזרה את מרי. פרנק מגלה לאוולין כי דיאן פתרה את הבעיה המתמטית שעבדה עליה. דיאן הפקידה את הפתרון עם פרנק, תוך כדי שדרשה שהפתרון יתפרסם רק לאחר מותה של אוולין. פרנק מציע לאוולין את הפתרון תמורת הסכמתה לעזוב אותו ואת מרי. אוולין נשברת כאשר היא מגלה את האמת, אך מסכימה לעסקה. פרנק לוקח חזרה את מרי. הסרט מסתיים כאשר רואים כיצד מרי מצליחה לשלב לימודי מתמטיקה באוניברסיטה, לפעילות חברתית עם חברות.
צוות השחקנים והדמויות

כריס אוונס – פרנק אדלר
מקנה גרייס – מרי אדלר
לינדזי דאנקן – אוולין אדלר
ג'ני סלייט – בוני סטיבנסון
אוקטביה ספנסר – רוברטה טיילור
גלן פלאמר – גרג קולין
ג'ון פין – אוברי הייסמית'
אליזבת מארוול – גלוריה דייוויס
ג'ולי אן אמרי – פט גולדינג
קיר אודונל – בראלי פולארד
הערות שוליים

↑   אורי קליין, הסרט שמנסה לבדוק איך נכון לגדל ילדה מחוננת, באתר הארץ, 9 ביוני 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2017107810   WorldCat (עם LCCN): no2017-107810
לאומיות לבנונית

הלאומיות הלבנונית היא אידאולוגיה אשר התפתחה בתחילת המאה העשרים מתוך הלאומיות הערבית והסורית, מציבה גבולות גאוגרפיים ללאום הלבנוני ומדברת על עבר משותף.
הלאומיות הסורית > התפתחות הלאומיות דרך האקדמיה

הרעיונות הלאומיים בהתחלה היו מחולקים לשניים: רעיון סורי-ערבי מול רעיון ערבי-אסלאמי. בתחילת המאה ה-20 התחילו לדבר על בנייה של סוריה לא ערבית. מוסדות החינוך בלבנון ובסוריה הם שקבעו במידה רבה את השיח האינטלקטואלי.
האוניברסיטה האמריקאית - רעיון הלאומיות הערבית - בתקופת המתצרפייה (אנ') הפרוטסטנטים הקימו מערכת חינוך משלהם אשר לימדה ערבית בהר הלבנון (כבר במאה ה-19), אבל הפרוטסטנטים החדירו לתלמידים שלסוריה יש שפה ותרבות מיוחדים. הרעיון הסורי-ערבי התפתח בתוך מוסדות החינוך הפרוטסטנטים. ב-1866 הם מגיעים לביירות, ומקימים את הקולג' הפרוטסטנטי. בשנת 1920 המוסד הפך לאוניברסיטה האמריקאית בביירות (AUB). כל מי שפיתח רעיון לאומי ערבי הגיע מהאוניברסיטה הזאת.
אוניברסיטת סן ג'וזף - רעיון סוריה הלא ערבית - הישועים הקימו מערכת חינוך נפרדת גדולה בהר ובמקומות נוספים, וב-1843 הם הקימו את בית הספר הישועי בצפון הר הלבנון (רזיר). הם החדירו רעיונות דתיים קתוליים, וגם רעיונות מערביים, כגון לאומיות. לאחר הקמת האוניברסיטה האמריקאית, בית הספר הישועי עבר לביירות, כי פחדו שהאמריקאים ישלטו באינטלקטואלים. האוניברסיטה שנבנתה היא אוניברסיטת סנט ג'וזף. כל האינטלקטואלים שהגו רעיון סורי לא ערבי באו מהאוניברסיטה. מקימי לבנון הם ברובם בוגרי אוניברסיטת סנט ג'וזף, כלומר, רעיון הקמת לבנון התחיל ברעיון סורי לא ערבי. כאשר הם דיברו על סוריה הם דיברו בעצם על לבנון, זו הליבה של סוריה. הם קישרו בין סוריה ובין הפיניקים. הם טענו שסוריה שמרה על התרבות והרוח הפיניקית לאורך כל ההיסטוריה, ואין רעיון לאומי בלי חזרה להיסטוריה, ואי אפשר לבנות את לבנון בצורה אחרת. הרעיון שלהם תמיד היה מרוכז בנוצרים (עד 1920).
הלאומיות הסורית > התפתחות הלאומיות הלבנונית

אחרי 1908 אפשר להצביע על התפצלות והתפלגות, מתוך הרעיון הסורי לא ערבי - נוצר זרם שאומר שיש לבנון. בשנה זו הטורקים הצעירים עולים לשלטון באימפריה העות'מאנית. הם ערכו "טורקיפיקציה" של המדינה והלאומיות הערבית התחילה לקבל צורה של פעילות אקטיבית בקרב האינטלקטואלים, אשר רצו להפוך את האימפריה העות'מאנית למדינה דו-לאומית. תנועות לאומיות נוספות קמו, וכאשר הלבנונים ראו שהרעיון הסורי ממוזג עם הערביות, הלבנונים החליטו להקים תנועה לאומית נפרדת.
הנרי למנס, בהתאם למורשת הפיניקית

ההשראה הייתה מאוריינטליסט בלגי ישועי בשם הנרי למנס (Henri Lammens). הוא לימד באוניברסיטת סנט ג'וזף בביירות במחלקה האוריינטליסטית, וב-1902 הוא כתב סדרת מאמרים בערבית בכתב עת ישועי שהופיע בלבנון. הוא טען שלבנון משתרעת מבקעת לבנון עד הים התיכון, מהליטני ועד לטריפולי - רוב האתרים הפיניקים ההיסטוריים נמצאים באזור הזה. הוא לא דיבר על לאומיות לבנונית, אבל לבנונים שקראו את זה התחילו לדבר על לאומיות. המונח לבנון התחיל לקבל הגדרה גאוגרפית, אשר בעתיד יהיה לבנון הגדולה.
למנס נתן השראה אשר התבטאה בזרם הסורי הלא ערבי, והתחילה להתפתח הלאומיות הלבנונית. כדי להצדיק את הטענה של למנס הסתייעו במיתוסים נוספים - באזור הזה הייתה הנסיכות השהאבית הדרוזית, אשר נטען על ידי רבים שהיא הייתה נוצרית (במשפחה השהאבית יש פלג נוצרי ופלג דרוזי). הטענה היא שהייתה נסיכות בתקופה המענית והשהאבית שגבולות לבנון היו הגבולות של לבנון הגדולה. למנס כתב בצרפתית.