stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טנזינג נורגיי
ביוגרפיה

טנזינג נורגיי נולד וגדל בסולו חומבו בנפאל, בסמוך לאוורסט. בתור נער הוא ברח כמה פעמים לבירה קטמנדו אך לבסוף עבר להודו שם הצטרף לקהילת שֶׁרְפָּה בדרג'ילינג.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 השתתף כסבל שרפה במספר משלחות בריטיות שניסו לכבוש את פסגת האוורסט מצפון. במשך השנים הוא השתתף בעוד משלחות לטיפוס הרים ברחבי תת-היבשת ההודית. ב-1952 השתתף במשלחת שווייצרית בראשות ריימונד למברט, שניסתה להגיע אל פסגת האוורסט מדרום. הם קבעו שיא גובה חדש, אך היו חסרים להם 200 מטר להגעה לפסגה.
בתהילתו זכה כשהצטרף ב-1953 למשלחת הבריטית לכיבוש האוורסט בראשות ג'ון האנט. טנזינג, שהיה ראש צוות השרפה במשלחת, והניו זילנדי אדמונד הילרי היו הזוג השני שניסה להגיע מהמחנה של המשלחת לפסגה, אחרי שהזוג הראשון כשל במשימה. ב-29 במאי בשעה 11:30 הגיעו השניים לפסגה, הנקודה הגבוהה ביותר על פני כדור הארץ. הם שהו בה כ-15 דקות. הם הניפו ארבעה דגלים: דגל הממלכה המאוחדת, דגל האו"ם, דגל נפאל ודגל הודו. טנזינג הבודהיסטי הטמין בשלג מספר מנחות שהכין.
עם פרסום ההישג זכה טנזינג בתהילה עולמית, ובהודו ובנפאל אף להערצה דתית, על ידי אנשים שהאמינו שהוא חייב להיות גלגול של שיווה. אולם אל התהילה נלוו גם מחלוקות. שתי המדינות הצעירות בהן הוא היה אזרח ושאת דגלן הניף על הפסגה, נאבקו בשאלה למי הוא שייך. הוא התחמק מהמחלוקת כשאמר: "נולדתי ברחמה של נפאל, וגדלתי על ברכיה של הודו". הוא קופח גם במידת מה בחלקו בתהילה. בעוד שהילרי ואף ראש המשלחת האנט זכו בתואר אצולה ממלכת הממלכה המאוחדת, טנזינג זכה רק במדליה.
כל עוד היה טנזינג בין החיים סירבו הילרי וטנזינג לספר מי היה הראשון שהגיע לפסגה, והם דבקו בהצהרה שהם הגיעו לשם כצוות. לאחר מותו של טנזינג, פרסם הילרי באוטוביוגרפיה שלו כי הוא היה זה שהגיע ראשון, ואילו טנזינג היה מספר צעדים אחריו. פרסום זה גרם למתח מסוים בינו לבין משפחתו של טנזינג. אולם גם טנזינג עצמו סיפר באופן פרטי דברים דומים.
אחרי ההישג הוסיף טנזינג לטפס על הרים. הוא מונה למנהל אימוני השטח של "המכון לטיפוס הרים בהימלאיה" בדרג'ילינג, שהוקם ביוזמת ראש ממשלת הודו נהרו בעקבות ההישג. ב-1978 פתח חברה משלו לטיולים אתגריים בהימלאיה, אותה מנהל היום בנו מאשתו השלישית, ג'מלינג טנזינג נורגיי, שטיפס בעצמו על ההר בעקבות אביו ב-1996.
נורגיי היה נשוי 3 פעמים ואבא ל-4 ילדים שאחד מהם מת בינקותו. טנזינג נורגיי נפטר ב-9 במאי 1986 בדרג'ילינג, הודו. 22 שנה אחר מותו נפטר גם הילרי ב-11 בינואר 2008.
נמל התעופה טנזינג-הילרי בלוקלה, ליד האוורסט, נקרא על שמו ועל שם הילרי.
כוכב הלכת המינורי 6481 Tenzing נקרא על שמו.
נכדו הוא שחקן הקולנוע והטלוויזיה טנזינג נורגיי טריינור.
לקריאה נוספת

מיק קונפרי, אוורסט 1953: הסיפור המלא של ההעפלה אל הפיסגה, תל אביב: ספרי עליית הגג, 2013.(הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  טנזינג נורגיי באתר Answers.com (באנגלית)
↑  טנזינג נורגיי, במסד הפרופילים Nndb (באנגלית)
↑  "(6481) Tenzing =‏ 1950 QK  =‏ 1978 UC3  = ‏1981 SV5  =‏ 1987 DA  =‏ 1988 RH2  =‏ 1994 EP2". Minor planet center.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268807205171  PLWABN: 9810638397605606  BIBSYS: 90623543  BNE: XX1643736  BnF: cb14485175f (data)  CiNii: DA02394869  GND: 107570890  ICCU: LO1V187857  ISNI: 0000 0000 8339 5829  LCCN: n50013068  LNB: 000237299  NDL: 00458475  NKC: mzk2004261402  NLA: 35543595  NTA: 068347995  RERO: 02-A012836514  SUDOC: 074631993  TePapa: 56805  Trove: 990435  VIAF: 17450816   WorldCat (עם VIAF): 17450816
הר דרבי (קולומביה הבריטית)

ערך זה עוסק בהר בקולומביה הבריטית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 גובה:  1,658 מ' 
 מדינה:  קנדה 
 מיקום:  קולומביה הבריטית, קנדהקנדה
 רכס הרים:  רכסי האי ונקובר 
 קואורדינטות:  50°26′17″N 126°32′20″W﻿ / ﻿50.4381°N 126.539°W﻿ / 50.4381; -126.539
  (למפת קנדה מוגדלת) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר דרבי(למפת קנדה רגילה) אוטווה אדמונטון ויניפג ונקובר טורונטו מונטריאול מיסיסוגה קוויבק סיטי סנט ג'ונס רג'יינה שארלוטטאון ילונייף איקאלואיט וייטהורס ארצות הברית אלסקה גרינלנד איס. ים בופור מפרץ הדסון  ה ש ק ט  האוקיינוס האטלנטי הר דרבי(למפת קולומביה הבריטית רגילה) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפ. מע יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר דרבי(למפת קולומביה הבריטית מוגדלת) ויקטוריה ונקובר סארי קלונה קאמלופס פרינס ג'ורג' ארצות הברית אלברטה הטריטוריות הצפון-מערביות יוקון אלסקה האוקיינוס השקט הר דרבי
 
הר דרבי (באנגלית: Mount Derby) הוא הר באי ונקובר, בפרובינציית קולומביה הבריטית, שבקנדה.
גובהו של ההר 1,658 מטרים מעל פני הים. ההר מתנשא לגובה של 548 מטרים מעל סביבתו.
ההר ממוקם 24 קילומטרים דרומית מזרחית לעיירה טלגרף קואוב (Telegraph Cove), ו-14 קילומטרים צפונית מערבית להר ראסל.
השמורה האקולוגית הר דרבי

סביב ההר מצויה השמורה האקולוגית הר דרבי - שמורת טבע שהוקמה בשנת 1989, על מנת לשמר ולהגן על המגוון הביולוגי והמערכת הביולוגית באזור זה, ושטחה 5.57 קמ"ר.
היסטוריה > הטיפוס על ההר

העלייה הראשונה לפסגת ההר בוצעה על ידי משלחת הסקר של ג'קסון (GJ Jackson) בשנת 1931.
הערות שוליים

1 2 3  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2  מידע גאוגרפי
↑  מטרת השמורה ומידע עליה
טגו תניני

| טגו תניני |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
משפחה:: טגואיים
סוג:: טגו תניני
מינים
 Dracaena guianensis  Dracaena paraguayensis
שם מדעי
 Dracaena ‏דודין, 1802

טֵגוּ תַּנִּינִי (שם מדעי: Dracaena) הוא סוג של לטאות ממשפחת הטגואיים החיים ביערות גשם באמריקה הדרומית. בסוג ישנם 2 מינים.
מאפיינים

לטאות אלה הם הגדולות בבני קבוצת דמויי לטאה והם יכולות להגיע לאורך 120 ס"מ ולמשקל 4.5 קילוגרם. לטאות אלה כשמם מזכירות תנינים או קיימנים והם בעלי ראשים כבדים עם צוואר חסון, קשקשים גרמיים כמו לתנין והם חיים הרבה מזמנם בתוך מימי הביצות והנהרות של דרום אמריקה. הם יודעים גם לטפס על עצים טוב. ללטאות אלה ראשים אדמוניים צבועים וקשקשים גביים צהובים.
מינים אלה הם טורפים הניזונים מיצורים מימיים קטנים ביניהם: חלזונות, דגים שונים, סרטני נהרות, צדפות ואף צבי מים שונים. הלסתות הגדולות עוזרות להם לרסק את טרפם.
מיני הסוג

טגו תניני צפוני (Dracaena guianensis).
טגו תניני פרגוואי (Dracaena paraguayensis).
טגיון

טגיון (בהונגרית: Tagyon) הוא כפר על גדות אגם בלטון במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בטגיון מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 חיו בכפר 104 תושבים, ובשנת 2020 98 תושבים.
יהודי טגיון

בטגיון חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1840 | 2 |  |
| 1880 | 4 | 174 |
| 1910 | 5 |  |
| 1920 | 4 |  |
| 1930 | 3 |  |
הערות שוליים

↑  נתוני הכפר באתר הלמ"ס ההונגרי
↑  מפקדי האוכלוסין של יהודי הונגריה, 1993
| יישובים במחוז וספרם |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | וספרם  |  |
| ערים |  אייקה •  בדצ'ונטומאי •  בלטונאלמאדי •  בלטונפירד •  בלטונפיזפה •  בלטונקנשה •  ברהידה •  דווצ'ר •  הרנד •  פאפא •  שימג •  טפולצה •  וארפלוטה •  זירץ |  |
| כפרים | סנטגאל • נמשסאלוק • יאשד • אשקי • אשי • פטפירדה • טש • וילוניה • צ'הבאניה • פרקשגייפי • הלימבה • קישלד • מגיארפולאן • ניראד • אץ' • סץ • אורקוט • וארושלד • אדוריאנהאזה • אגראליה • אפאצטורנה • בורסרצ'ק • צ'גלה • דברון • דובה • איסקאז • קמונד • קרקוסרצ'ק • קרטה • קישברז'ן • קישצ'ס • קישפיריט • קישסלש • קולונטאר • נגיאלאשון • נג'פיריט • נוסלופ • אורוסי • פוסטמישקה • שומלוינה • שומלוסלש • שומלובאשארהיי • שומלובצ'ה •  ויד • טישקוואר • אברהאמהג' • בדצ'ונטרדמיץ • בלטונאדריץ' • בלטונהניה • בלטונרנדש • גיולקסי • הגיישד • הג'מגש • קפולץ' • קאפטלנטוטי • קקוט • קישפאטי • קוואגוארש • קוושקאל • לשנצפלו • לשנצאישטוואנד • לשנצטומאי • מונושטורפאטי • נמשוויטה • רפושקה • רוופילפ • שלפלד • שאשקה • סנטבקאלה • סיגליגט • טליאנדרגד • אוז'ה • ויגאנטפטנד • זלהלאפ • בלטונאקרטיה • בלטונקנשה • בלטונפיזפה • צא'יאג • פלשארש • קיראיסנטאישטוואן • טיהאן • קינגש • ליטר • פפקסי • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • ואסוי • זאנקה • באנד • אפלן • היימאשקר • הארשקוט • הרנד • הידגקוט • מארקו • מנצ'היי • נג'וואז'ון • נמשוואמוש • פולה • שוי • סנטקיראיסבדיה • טוטוואז'ון • וספרמפאיס • ורשטו • אדאסטוול • בקוניאקו • בקונקופאן • בקונפלשקה • בקונשאג • בקונסנטאיוואן • בקונסיץ' • בקונטמאשי • בב • בקאש • צ'וט • דאקה • דברנטה • אג'האזשקסה • גנה • גצ'ה • גיץ • הומוקבדגה • קמנשהגייס • קמנשסנטפטר • קופ • קילשווט • לובאספטונה • מגיארגנץ' • מלומשוק • מרצלגרגיי • מרצלטה • מזלק • מיהאיהאזה • נג'אצ'אד • נג'דם • נג'גיימוט • נג'טבל • נמשגרז'ן • נמטבאניה • נוראפ • ניאראד • פאפדרשקה • פאפקובאצ'י • פאפשלמון • פאפטסר • טקאצ'י • אוגוד • ואניולה • וארקסה • וסר • וינאר • בז'י • בודורפה • צ'אברנדק • דברונץ • גוגאנפה • גייפיקאיאן • הטייפה • הוסטוט • קאפטלנפה • מגייר • נמשהן • ריגאץ' • שימגפראגה • סנטאימרפלווה • אוק • וספרמגלשה • זלארדד • זלגיימרה • זלמגייש • זלסגוואר • בקונבל • בקונאנה • בקוניאוסלופ • בקונסנטקיראי • בורזוואר • צ'סנק • צ'טן • דודר • לוקוט • נגייסטרגאר • אולספלו • פנזשגיור • פורווה • סאפאר |  |
| יישובים בנפת בלטונפירד |
| --- | --- | --- |
| יישובים | בלטונפירד • אלשוארש • אסופה • בלטונאקלי • בלטונצ'יצ'ו •  בלטונספזד • בלטונסלש • בלטונאודווארי • צ'ופק • לובאש • מונוסלו • אובודוואר • ארוונייש • פלוזנק • פצ'יי • סנטאנטלפה • סנטיאקבפה • טגיון • טיהאן • ואסוי • זאנקה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים בהונגריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טנזין פאלמו

ביקור של טנזין פאלמו בכנסיית הקבר ירושלים 2006
ג'טסונמה טנזין פאלמו (Jetsunma Tenzin Palmo) (נולדה 1943 בלונדון) היא נזירה בודהיסטית אנגלייה בשושלת דרופה של בית הספר קאג'יו מהבודהיזם הטיבטי. היא סופרת, מורה רוחנית ומייסדת של המנזר לנשים דוֹנגיוּ גַטְסַל הממוקם בהימאצ'ל פרדש.
ביוגרפיה

כשהייתה בת 20, בשנת 1964, עזבה את חייה בעיר הגדולה של לונדון, על מנת לממש את ייעודה בהודו. שם פגשה את המורה הרוחני שלה קמטרול רינפוצ'ה השמיני.

בשנת 1973 עברה חניכה מלאה בהודו, שהכשירה אותה להעביר חניכות לתלמידותיה הנזירות הצעירות, המגיעות כיום למנזר שהקימה.
היא חייתה בקהילתו של קמטרול רינפוצ'ה וניסתה להשתלב בתרגולים ובתפילות של הגברים, אך ללא הצלחה. כך הבחינה בהבדלים הניכרים ביחס של המסורת הטיבטית לגברים ולנשים. היא הייתה מזכירתו של המורה קמטרול רינפוצ'ה השמיני. כעבור שש שנים עזבה את המקום בתחושה שלא הצליחה לממש את הפוטנציאל הטמון בה.
היא ידועה בעיקר כאחת מהיוגים המעטים ביותר, בעולם המערבי, אשר הוכשרו במזרח. נטייתה האישית הייתה לחיות בהתבודדות, ולכן בחרה בדרך זו, בהסכמתו והנחייתו של קמטרול רינפוצ'ה. כך חיה 12 שנים במדיטציה ובהתבודדות, במערה נידחת בהרי ההימלאיה, כל אותן השנים במדיטציה קפדנית של שלוש שעות שינה בלבד. ארוחת בוקר, שלוש שעות מדיטציה. ארוחת צהריים, שלוש שעות מדיטציה, וכך הלאה. כמו כן שתלה ירקות בקרבת מקום. גידלה את מזונה על ההרים וחוותה חוויות של סגירות, קור וסערות שלג. בסרט "מערה בשלג", היא מספרת על התקופה הזו של המדיטציה האינטנסיבית, כזמנים המאושרים ביותר בחייה.
קמטרול רינפוצ'ה נפטר בשנת 1980. טרם מותו בגיל 48, ביקש ממנה להקים מנזר לתרגול ותפילה של נזירות. בשנת 1988 עזבה פאלמו את הודו ונסעה לאיטליה, בה שהתה שנים מספר ולימדה במרכזי דהרמה. עם שובה להודו, החלה במסע לאיסוף כספים, על מנת להקים את מנזר הנשים הבודהיסטיות הטיבטיות. בסרט "מערה בשלג" היא פוגשת את הדלאי למה (הנוכחי, טנזין גיאטסו) ומבקשת גם ממנו, לשנות את המסורת על מנת לקדם את תוכניתה זו.
ויקי מקנזי, שכתבה את הספר: "מערה בשלג", על טנזין פאלמה, מספרת כי מה שהניע את כתיבתו של הספר נובע מהצהרתה של טנזין פאלמו למגזין בודהיסטי, בו אמרה כי "יש לי נדר להגיע להארה, בצורתה הנקבית - ולא משנה כמה גלגולי חיים זה ייקח".
הערות על הספר מערה בשלג

בעז עמיחי על טנזין פאלמו:

"בעולם חיים כיום לא מעט תלמידי בודהיזם מערביים שהפכו לנזירים במסורת הבודהיזם הטיבטי. ג'טסונמה טנזין פאלמו בולטת ביניהם בייחודה. לא רק שהיא אחת הנזירות הוותיקות ביותר, אלא שהיא הצליחה לעשות מה שמתרגלים מערביים רבים שאפו אליו, אך לא הצליחו לממש. היא הקדישה שנים רבות וארוכות ללימוד ותרגול וחיה באורח חיים נזירי פשוט ומסורתי... מאז סיימה את תקופת פרישותה במערה בילתה ג'טסונמה טנזין פאלמו את מרבית זמנה בקידום הפרויקט החשוב של מנזר הנזירות. לשם כך פינתה חלק מזמנה בתקופה מסוימת להוראה, ששולבה עם מסעות גיוס כספים ותמיכה. ברגע שפחת הצורך בכך, הודיעה מיד כי תפסיק את מסעותיה, והיא מבלה את ימיה יחד עם נזירותיה בצפון הודו, מנצחת על עבודת הבניין והתנהלות המנזר.
ספר חדש מפרי עטה

"טיפוח הפוטנציאל האנושי" (שש השלמויות) - מאת ג'טסונמה טנזין פאלמו. זהו ספר חדש בהוצאת ידידי הדהרמה: (מבט רחב על האימון הבודהיסטי מעבר לישיבה על הכרית). הספר מכיל תרגום הקורס שנתנה ג'טסונמה טנזין פאלמו בישראל בשנת 2006.
הערות שוליים

↑  מתוך ספרה בעברית של ויקי מקנזי (Vicki Mackenzie) "מערה בשלג", בתרגום שחר שילוח, בפראג הוצאה לאור, 2012
↑  בעז עמיחי, מעריב nrg מתאריך 20 בספטמבר 2012
↑  מתוך אתר ידידי הדהרמה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309951005171  BNE: XX1514821  BnF: cb13577371x (data)  GND: 120874024  ISNI: 0000 0000 7978 5621  LCCN: no99008862  NKC: ola2008434719  NLA: 49640983  NLK: KAC201729282  NTA: 182717720  RERO: 02-A021531936  SUDOC: 053483626  Trove: 1506984  VIAF: 85054442   WorldCat (עם VIAF): 85054442
טגו רץ

| טגו רץ |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: קשקשאים
משפחה:: טגואיים
סוג:: טגו רץ
שם מדעי
 Cnemidophorus ‏ואגלר, 1830

טֵגוּ רָץ (שם מדעי: Cnemidophorus‏; "knēmido" - מגן-רגל, "phoros" - סוחב, כלומר: "לובשי מוקיים"[דרוש מקור]) הוא סוג של לטאה ממשפחת הטגואיים החיים באמריקה הדרומית, אמריקה המרכזית ואיי הודו המערבית. במראן הן דומות ללטאות הכוח מהעולם הישן.
מאפיינים

ללטאות הטגו גפיים גדולות ומשוריינות המסייעות להם לרוץ במהירות של עד 28 קמ"ש. אורך הגפיים הוא 20 עד 50 ס"מ. ללטאות גם זנב ארוך דמוי-שוט, ראש גדול בצורת משולש ועיניים גדולות. לרובן גוון צבעוני בולט עם פסים לאורך הגוף. הן חיות בסביבות טרופיות בביצות, חוליות, יערות פתוחים וסוואנות. מזונן העיקרי הוא חרקים כמו נמלים, חגבים וכו' וגם מפירות.
בני סוג זה מתרבים ברביית בתולים כדרך קבע, דבר נדיר מאוד אצל חולייתנים, ואולם הוא נעשה בידי מספר לטאות, שביניהן לטאות הכוח. הטגואים עדיין צריכים לקבל הורמון מסוג אסטרוגן כדי לייצר ביצים פוריות. הם מקבלים אותו מפרטי נקבות בעלי מאפיינים זכריים המזדווגות עם חסרי התכונות הללו וכך מעברים את הביציות. זכרים אמיתיים נדירים בסוג זה.
מינים

Cnemidophorus arenivagus
Cnemidophorus arubensis
Cnemidophorus cryptus
Cnemidophorus duellmani
Cnemidophorus espeuti
Cnemidophorus flavissimus
Cnemidophorus gaigei
Cnemidophorus gramivagus
Cnemidophorus lemniscatus
Cnemidophorus leucopsammus
Cnemidophorus murinus
Cnemidophorus nigricolor
Cnemidophorus pseudolemniscatus
Cnemidophorus rostralis
Cnemidophorus ruatanus
Cnemidophorus ruthveni
Cnemidophorus senectus
Cnemidophorus splendidus
Cnemidophorus vanzoi
הערות שוליים

↑  לפי החלטות האקדמיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284076905171
הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן

הפשיטה על מחנה השבויים בקבנטואן הייתה פעולה אשר בוצעה על ידי גדוד הסיירים השישי (ריינג'רס) ב-30 בינואר 1945 כדי לשחרר למעלה מ-500 שבויים מחיילי בעלות הברית, שהוחזקו בשבי היפני לאחר נפילת הפיליפינים ב-1942.
רקע

בשנת 1941, במסגרת הפלישה היפנית לאיים אשר בשליטת ארצות הברית, נכבשו הפיליפינים. חיילי הצבא האמריקני אשר שרדו את המתקפה היפנית נלקחו בשבי, והוחזקו בתנאים קשים ובעבודת פרך. לקראת סופה של המלחמה החלו היפנים לחסל את השבויים ולמחוק את הראיות לקיומם (הדבר דומה לפעולות הנאצים באירופה), עקב פלישת הכוחות האמריקנים לאיי האוקיינוס השקט אשר היו תחת ריבונות אמריקנית טרם המלחמה וכיבושם מחדש דוגמת גוודלקנל וטאראווה.
בסוף שנת 1944 נחתה הארמייה השישית של ארצות הברית בפיקודו של גנרל וולטר קרוגר בפיליפינים. בין היחידות אשר הרכיבו את הארמייה היה גדוד הסיירים השישי (ריינג'רס) בפיקודו של סגן-אלוף הנרי מיוסי. מיוסי, בוגר האקדמיה הצבאית ווסט פוינט וקצין חי"ר מקצועי, הקים את הגדוד בראשית שנת 1943 לאחר שפורק גדוד תותחני השדה (שהעמיס את תותחיו על גבי פרדות). מיוסי נפטר מכל אותו ערב רב של חיילים (גדוד התותחנים מנה כאלף חייל ומיוסי שחרר חצי ממנו) שלא התאים או לא רצה להתנדב ליחידת הקומנדו החדשה שלו (האמריקנים העתיקו מן הבריטים את רעיון יחידות הקומנדו שלהם - פלוגות וגדודי חי"ר ניידים וקלים לפשיטות ופעולות מיוחדות - וכינו אותם ריינג'רס, קרי סיירים). את הנותרים הוא עיצב לגדוד עילית, המתמחה בפעולות סיור, לוחמת ג'ונגל, פשיטה ונחיתות מן הים. חייליו העידו מאוחר יותר כי מיוסי חישלם ללא הרף במסעות מפרכים, אימוני פשיטות וכיבוש יעדים מבוצרים וכן תרגילי כושר כגון שחייה וזחילה. מיוסי היה קפדן ושם דגש רב על אגרסיביות ותוקפנות. הוא זכה להערכת אנשיו משום שהלה פיקד עליהם בשיטת 'איתם ולפניהם', ולא הטיל עליהם דבר שלא ההין לעשות בעצמו. בפלישה של הארמייה השישית לפיליפינים לא נמצאה לו תעסוקה מתאימה עד כדי כך שאנשיו הועסקו כשומרי ראש לגנרל קרוגר, מפקד הארמייה.
הכנות וארגון

בעוד הגיס עושה הכנות להתקדם לבירת הפיליפינים נודע לגנרל קרוגר כי מחנה השבויים קבנטואן, המצוי כארבעים וחמישה קילומטרים בעומק שטח האויב, ובו כחמש מאות שבויים אמריקנים ובריטיים עומד לסבול מגורל דומה למחנות השבויים היפנים האחרים, ולהישמד. הוא הזעיק אליו את סא"ל מיוסי וציווה עליו לחלצם ומיד.
המשימה הייתה מסובכת במיוחד הן בשל גורם הזמן שהיה דחוק וחייב היערכות ופעולה מהירות, והן בשל העובדה שהמחנה נשמר על ידי שבע מאות שומרים מן הצבא היפני הקיסרי. נוסף על כך היה מחנה צבאי ובו כשתי חטיבות חי"ר יפניות בקרבת מקום (כוח של כשמונת אלפים חיילים בקירוב). מיוסי הטיל את המשימה על מפקד הפלוגה החביב עליו, סרן רוברט פרינס. פרינס, מפקד פלוגה ג', בשונה ממיוסי לא היה קצין מקצועי כי אם מתנדב שביצע קורס קציני חי"ר בעודו בקולג', ולא היה שש ונלהב לביצוע משימות מסוכנות. למרות זאת הוא היה חביב על מיוסי משם שהיה שקול, קר רוח וזהיר. על אף העובדה שגדוד הסיירים השישי לא היה מתורגל בחילוץ בני ערובה ושחרור שבויים, ניגש פרינס למשימה 'אילתר, הסתגל והתגבר', ועוד באותו היום הציג בפני מיוסי תוכנית מפורטת הכוללת פשיטת בזק רגלית ונסיגה מהירה במסע מזורז לקווי הצבא האמריקני.
הביצוע

כבר באותו יום, בשעות אחר הצהריים, יצאה פלוגתו המתוגברת של פרינס (ועימה המג"ד מיוסי) בת מאה ועשרים סיירים לכיוון קבנטואן, המרוחקת ארבעים וחמישה קילומטרים בעומק השטח שבשליטה יפנית. למחרת היום חברו למפקד כוחות הגרילה המקומיים, קפטן פחוטה, ומאתיים לוחמיו בכפר בלינקריין המרוחק כשמונה קילומטרים ממחנה השבויים. אנשיו של פחוטה ביצעו סיור מקדים ביעד כשהם מחופשים לאיכרים ושבו עם מודיעין עדכני. תוכניתו של פרינס, אותה סיכם עם מיוסי ועם פחוטה הייתה פשוטה והסתמכה על מהירות וכוח אש עדיף. קפטן פחוטה ולוחמי הגרילה הפיליפינים שלו יעסיקו באש את הבסיס הצבאי הקרוב וימנעו מעבר תגבורות לכיוון מחנה השבויים. הם יעשו זאת באמצעות שליטה על הדרך היחידה המקשרת בין הבסיס למחנה, הגשר על נהר קאבו. מחלקה בפיקוד סגן מרפי תתפרס מסביב למחנה השבויים ותיתן את האות לפתיחת המבצע על ידי פתיחה מתוזמנת של אש כלפי עמדות הבסיס השונות. פלוגה ג' עצמה תתקוף את השער הראשי תסתער אל תוך המחנה ותשטוף אותו באש. פרינס העריך כי הפעולה תימשך כחצי שעה ולאחריה תתבצע נסיגה רגלית זריזה לכיוון הכפר בלינקריין ומשם אל עבר יחידות הגיס השישי. דאגתו העיקרית של סרן פרינס הייתה השטח המישורי שבו מוקם מחנה השבויים, אשר מנע הגעה נסתרת לקרבתו. הוא פתר את הבעיה על ידי שימוש ברעיון יצירתי. למחרת היום בעוד לוחמיו של קפטן פחוטה מתמקמים במארב המתוכנן, החלו הסיירים של מיוסי לנוע בזחילה בינות העשב לעבר מחנה השבויים. הזקיפים היפנים לא נתנו דעתם עליהם, זאת כיוון שהיא הייתה נתונה למשהו מעניין הרבה יותר. כתרגיל הסחה הזמין מיוסי טיסת סיור של מטוס הפצצה מסוג 61-P המכונה "האלמנה השחורה". המטוס חג מעל למחנה השבויים עד אשר חצו הסיירים את השדה המישורי והגיעו לנקודה ממנה תכנן פרינס כי תחל הפשיטה. פרינס עצמו התמקם עם הכוח העיקרי בסמוך לשער הראשי של המחנה.
בשעה 19:40 פתח סגן מרפי באש מרובהו והרג את הזקיף היפני במגדל הסמוך אליו. הירייה היוותה את אות הפתיחה למבצע, ולשמעה פתחו הסיירים, שהיו פרוסים מסביב למחנה, במכת אש עזה של רובים ומקלעים כנגד עמדות השומרים היפנים. עדי ראייה סיפרו מאוחר יותר כי האש הייתה כה חזקה עד כי חלק מן השומרים שנפגעו נחתכו לשניים על ידי אש המקלעים. לאחר ששככה האש, בעוד אנשי פלוגה ג' פורצים אל המחנה דרך השער הראשי ופרינס בראשם, השמיד צוות בזוקאים מן הכוח של סגן מרפי את הטנקים (מידע שנתקבל בסיור המקדים אישש שישנם טנקים החונים בתוך האנגר) ומשאית מלאה בתריסר חיילים יפנים. חייליו פלוגה ג' החלו מבצעים סריקה בבסיס תוך שהם מחסלים את שאריות ההתנגדות היפנית. בתחילה לא האמינו השבויים כי הסיירים הם אכן חיילי צבא ארצות הברית, אולם מרגע ששוכנעו החלו צועדים בעקבותיהם לעבר השער הראשי כאשר פרינס מחיש את הקצב ככל יכולתו. עוד השבויים ומשחרריהם ממהרים לעבר השער הראשי, חלקם נישאים על גבם של הסיירים, ניתכו עליהם פגזי מרגמה. חייל יפני בודד הציב מרגמה וניסה לבדו למנוע את הבריחה ההמונית. לבסוף אותר החייל בידי הסיירים ונהרג, עם זאת מן הירי היו מספר פצועים והרוג- רופא גדוד הסיירים ד"ר פישר. בינתיים במחנה הצבאי היפני שוגרה תגבורת לעבר מחנה השבויים שכללה טנקים וחיילי רגלים. קפטן פחוטה ולוחמיו התכוננו לבואם וניסו לפוצץ את הגשר המוביל למחנה. הגשר לא הושמד אך הפך בלתי עביר לטנקים. שאר התגבורת רותקה באש לגשר ולא הצליחה לעבור.
פינוי

שבוי חירש אחד נותר במחנה, שוטט למחרת לבדו בג'ונגל ונאסף בידי לוחמי גרילה. חצי שעה לאחר תחילת הפשיטה כבר היו הסיירים והשבויים בנהר פמפנגה ובדרכם חזרה לקווים האמריקנים. בנהר פגשו החיילים את שיירת הפרדות שנועדה לסייע להם בנסיגתם. משם הם פנו לעיירה טאוואלרה, המרוחקת רק שישה עשר קילומטרים מן המחנה, אשר נכבשה כבר על ידי כוחות הגיס השישי בעודם מתקדמים לעבר בירת הפיליפינים- לוזון. בטאוואלרה חברו השבויים והסיירים למשאיות והגיעו חזרה לבסיס ממנו יצאו הסיירים לפשיטה. השבויים זכו לטיפול רפואי ופונו אחר כבוד לארצות הברית.
תוצאות הפשיטה

בפשיטה חולצו חמש מאות ושנים עשר שבויים, וזאת כמעט מבלי שהכוח הפושט ספג נפגעים. המבצע הוכתר כהצלחה גדולה. גנרל דאגלס מקארתור, מפקד כוחות צבא ארצות הברית באוקיינוס השקט, שיבח את הביצוע והחליט להעניק למיוסי ופרינס עיטורי צלב השירות המצוין. לשאר קציני הגדוד שהשתתפו בפשיטה הוענק עיטור כוכב הכסף ואילו החוגרים ולוחמי הגרילה עוטרו בכוכב הארד.
ראו גם

שחרור בעורף האויב
לקריאה נוספת

המפטון סיידס, חיילי רפאים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005.
הערות שוליים

↑  ג'יימס אלטיירי, "ראשי-החנית", הוצאת מערכות, 1965, עמוד 317.
↑  טל טובי, להילחם מאחורי קווי האויב, מערכות, 460 (אפריל 2015), עמוד 57.
↑  המפטון סיידס, חיילי רפאים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005, עמודים 27-30.
↑  ירון פלינט, התפתחות הכוחות המיוחדים במלחמת העולם השנייה, מערכות 408, אוגוסט 2006, עמ' 31.
↑  המפטון סיידס, חיילי רפאים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005, עמודים 228-232.
↑  אנטוני ביוור, מלחמת העולם השנייה, ידיעות ספרים, 2014, עמוד 737.
↑  גל פרל, "אחריות ויוזמה" – סקירת הספר "פיקוד במלחמה", מרכז דדו, 23 ביוני 2023.
↑  המפטון סיידס, חיילי רפאים, הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2005, עמוד 270.
סרן רוברט פרינס והרופא הגדודי סרן ג'יימס פישר שעות מספר בטרם הפשיטה
השליש הגדוד, סרן ווהן מוס, ומפקד גדוד הסיירים, סא"ל הנרי מיוסי.
טמפרטורת גוף בסיסית ופוריות

טמפרטורת הגוף הבסיסית, או חום השחר, (באנגלית: basal body temperature) היא טמפרטורת הגוף הנמוכה ביותר המושגת בזמן מנוחה (בדרך כלל בזמן שינה). הטמפרטורה בדרך כלל מוערכת על ידי מדידת טמפרטורה מיד לאחר ההתעוררות ולפני שבוצעה פעילות גופנית כלשהי, אשר עלולה להוביל לערך גבוה במקצת מטמפרטורת הגוף הבסיסית האמיתית.
גורמים הורמונליים לדפוסים דו-שלביים

ככל שרמות האסטרוגן הקיימות בשלב הטרום-ביוץ של המחזור החודשי גבוהות יותר, כך טמפרטורת הגוף הבסיסית תהיה נמוכה יותר. הרמות הגבוהות של הפרוגסטרון שמופרש מהגופיף הצהוב מעלות את ה-BBT. לאחר הביוץ עולה טמפרטורת הגוף הבסיסית לפחות ב-0.2 מעלות צלזיוס, לפחות ל-72 שעות, לעומת ששת הימים שקדמו לה. בדרך כלל ניתן לראות את עליית הטמפרטורות ביום שלאחר תחילת הביוץ, אך זה משתנה, וניתן להשתמש בטמפרטורה כדי להעריך את הביוץ רק בטווח של שלושה ימים.
אם ההיריון לא מתרחש, התפוררות הגופיף הצהוב גורמת לירידה בטמפרטורת הגוף הבסיסית אשר גוברת בקנה אחד עם הופעת הווסת הבאה. אם אכן מתרחש היריון, הגופיף הצהוב ממשיך לתפקד (ולשמור על טמפרטורה גבוהה) בשליש הראשון של ההיריון. לאחר השליש הראשון טמפרטורת הגוף של האישה יורדת לנורמה שקדמה לביוץ, כאשר השליה משתלטת על תפקודים שכבר ביצעו על ידי הגופיף הצהוב.
לעיתים רחוקות מאוד, עשויה להיווצר בגופיף הצהוב ציסטה. ציסטה זו תגרום לטמפרטורת הגוף הבסיסית להישאר גבוהה ולמנוע את הווסת עד שהיא תיפתר, מה שעלול לארוך שבועות או חודשים.
שימושים > כשיטת מניעה > תוך הימנעות מהריון

תרשים של טמפרטורות גוף בסיסית משמשת בכמה שיטות של מודעות לפוריות, כמו למשל בשיטת הסימפטו-תרמי, וניתן להשתמש בהן כדי לקבוע את תחילתה של פוריות לאחר הביוץ. כאשר טמפרטורת הגוף הבסיסית לבדה משמשת למניעת היריון, לפעמים היא נקראת שיטת קצב הטמפרטורה.
טמפרטורת גוף הבסיס בלבד היא היעילה ביותר למניעת הריון אם בני הזוג נמנעים מקיום יחסי מין החל מהווסת ועד היום השלישי לאחר עליית חום הגוף הבסיסית. BBT מציין רק כאשר הביוץ התרחש; הוא לא חוזה ביוץ. הזרע בדרך כלל נמשך לפחות שלושה ימים והוא יכול לשרוד עד שבוע, ולכן חיזוי ביוץ מספר ימים מראש הכרחי למניעת הריון.