stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיליפ אנסלמו
אלבומים > פנטרה

Power Metal - 1988
Cowboys From Hell - 1990
Vulgar Display Of Power - 1992
Far Beyond Driven - 1994
The Great Southern Trendkill - 1996
Official Live: 101 Proof - 1997
Reinventing the Steel - 2000
אלבומים > Down

NOLA - 1995
Down II: A Bustle in Your Hedgerow - 2002
DOWN III: Over The Under - 2007
אלבומים > Superjoint Ritual

Use Once and Destroy - 2002
A Lethal Dose of American Hatred - 2003
66

שנת 66 היא השנה ה-66 במאה ה-1. זוהי שנה רגילה, שאורכה 365 ימים. באותה תקופה הלוח הגרגוריאני עוד לא היה קיים, ולכן שנה זו קיימת בלוח היוליאני בלבד. ספירת הנוצרים, המקובלת כיום, החלה בשנת 525, ולכן המספר הסודר של שנת 66 ניתן לה בדיעבד.
כל התאריכים שלהלן הם לפי הלוח היוליאני.
אירועים

ממלכת יהודה:
החל המרד הגדול (66–73) של יהודה כנגד רומא
הסיקריים מתבצרים במבצר מצדה
אסטרונומיה:
25 בינואר – קיים תיעוד אסטרונומי של הופעת שביט האלי
נפטרו

פטרוניוס, הסאטיריקן הרומי
ראו גם

ילידי 66‎
נפטרים ב-66‎
צוק מנרה

| --- | --- |

הרכבל בצוק מנרה
 תאריך פתיחה:  1998 
 מתקנים:  רכבל מגלשות הרים אומגה סנפלינג קיר טיפוס
 קואורדינטות:  33°11′45″N 35°33′31″E﻿ / ﻿33.19575°N 35.558638888889°E﻿ / 33.19575; 35.558638888889
 www.cliff.co.il
  (למפת אצבע הגליל מוגדלת) צוק מנרה(למפת אצבע הגליל רגילה) צוק מנרה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צוק מנרה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום צוק מנרה he
 
צוק מנרה היה אתר תיירות, נופש וספורט אתגרי בגליל העליון, במורדות הרי נפתלי, בין קריית שמונה לקיבוץ מנרה. הרכבל בצוק היה הרכבל הארוך ביותר בישראל עד אפריל 2022, עת נפתחה הרכבלית בחיפה. בסוף 2019 האתר נסגר למבקרים, בעקבות סכסוך עסקי בין בעלי המקום.
היסטוריה

הרעיון להקמת רכבל נהגה לראשונה בשנותיו הראשונות של קיבוץ מנרה. ב-1971 החלו דיונים על הקמתו, כחלק מפרויקט מקיף לפיתוח התיירות בקריית שמונה. באוקטובר 1974 הזמינה עיריית קריית שמונה סקר היתכנות להקמתו, וב-1976 הציעה חברה משווייץ להקים אותו תמורת זיכיון הפעלה לעשר שנים. ב-1989 קיבל קיבוץ מנרה אישור להקמת הרכבל, וב-1990 ביקר שר התיירות במקום והבטיח תקציב לטובת הקמת הפרויקט. הקמת הפרויקט יצאה לבסוף לפועל במחצית השנייה של שנות ה-90. לצורך הקמת הפרויקט הוקמה חברה שבעלת המניות העיקרית בה היא חברת "הולילנד תיירות" (66%), בעלת מתחם הולילנד בירושלים. החברה הכלכלית קריית שמונה וקיבוץ מנרה מחזיקים בכ-16% מהמניות כל אחת.
הקמת הרכבל, בעלות של 30 מיליון שקל, החלה בשנת 1996, והרכבל נפתח לציבור בקיץ 1998. בשנה הראשונה להפעלתו 250 אלף איש נסעו ברכבל. ב-1999 החלה הקמתם של
אטרקציות נוספות באתר: מסעדה בתחנת הרכבל העליונה, מגלשות הרים באורך של 1,200 מטר, מאזור תחנת הרכבל האמצעית ועד לתחנה התחתונה שבמבואות קריית שמונה, וקיר טיפוס בגובה 16.5 מטר, כחלק מאתר גלישת מצוקים.
באוגוסט 2006 נפגע האתר במלחמת לבנון השנייה, עקב קטיושות רבות שנחתו באזור בעת המלחמה, וגרמו לשריפות קשות שפגעו במתקני האתר ובשטח המיוער, ופעילותו הושבתה. הפעילות חודשה רק במרץ 2007.
מדי כמה שנים נסגר האתר לצורך תחזוקה ושיפוצים.
בעקבות מחלוקת עסקית בין בעלי המניות, האתר נסגר ב-2019, ב-30 בינואר 2022 פורסם בתקשורת כי מתקיימים מגעים לפתיחתו המחודשת של האתר בפסח 2022, אך האתר נותר סגור לבסוף.
במהלך מלחמת חרבות ברזל ניזוקה תשתית הרכבל באופן קשה, כך שלהפעלתו מחדש תידרש השקעה גדולה.
מתקנים > הרכבל

הרכבל, שמהווה את ליבת האתר, הוא הרכבל התיירותי הארוך בישראל. אורכו כ-1,940 מטר, מטפס ממבואותיה הדרומיים של קריית שמונה אל מורדות קיבוץ מנרה, כאשר בסך הכל הגובה שהוא צובר הוא 750 מטר.
ישנן 12 קרוניות, המחולקות לארבע שלשות, הנעות בסנכרון, סך הכל משך 10 דקות בכיוון. כל קרונית יכולה לשאת עד שמונה אנשים.
לרכבל יש שלוש תחנות - במנרה, בקריית שמונה ובצוק עצמו באמצע הדרך. הקרונות עוצרים בתחנה - שלושה בקריית שמונה, שלושה במנרה, ושישה (בשתי שלשות נגדיות), בתחנת האמצע. כשהקרונות מתחילים לנוע, השלושה שבקריית שמונה עולים לתחנת האמצע, מהתחנה עולה שלשה למנרה, ממנרה יורדת שלשה לתחנת האמצע, ומהאמצע יורדת שלשה לקריית שמונה, וחוזר חלילה.
מתקנים > במנרה

בתחנה של מנרה מצויה מסעדה המשקיפה לנופי עמק החולה, רמת הגולן והר חרמון, וכן ניתן לתצפת גם מחוץ למסעדה.
בנוסף יש במקום פעילויות לילדים, בריכה בקיץ, וצימרים.
מתקנים > בצוק

בתחנת האמצע (אף שהרכבל עוצר אין הכרח לרדת), מצויות פעילויות אקסטרים, דוגמת אומגה, סנפלינג וקיר טיפוס.
מתקנים > בקריית שמונה

בתחנה התחתונה ניתן למצוא בין היתר מגלשת הרים וטרמפולינה.
הערות שוליים

1 2  רעות עוזיאל, ‏צוק מנרה סגור קרוב לשלוש שנים. האם יצליח להפתח מחדש?, באתר ‏מאקו‏, 30 בינואר 2022
↑  צוק מנרה, באתר צוק מנרה | ארץ הטבע והאקסטרים
↑  קריית־שמונה רוצה רכבל לרכס מנרה, מעריב, 12 באוגוסט 1971
↑  יוקם רכבל בין מנרה לקרית שמונה, מעריב, 31 באוקטובר 1974
↑  בודקים אפשרות להקים רכבל־אויר מקריית שמונה למנרה, דבר, 29 בדצמבר 1976
↑  מזל מועלם, במנרה יעלו לגובה 840 מ' רק כדי לרדת לקנות חלב, מעריב, 13 באוגוסט 1990
↑  עמית דובקין, שוויץ באצבע הגליל, מעריב, 4 באפריל 1989
↑  בהודעות לעיתונות החברה מציינת שההשקעה הייתה תרומה של הגברת אלזי צ'רני וינברג (אמו של הלל צ'רני) לתושבי קריית שמונה לאחר מלחמת לבנון הראשונה. לפי הפרסום בגלובס החברה מחזקה ב-66% מהמניות ולא מדובר בתרומה - פרויקט תיירות גרנדיוזי, באתר גלובס, 7 באפריל 2010
↑  צוק מנרה בסוכות: פעילות אתגרית מגוונת בסימן עשרים שנה לאתר, באתר כל העיר, 10 בספטמבר 2018
↑  דוד חיון, ‏בעלי אתר התיירות צוק מנרה: 10 מיליון שקל יושקעו בהקמת אטרקציות, באתר גלובס, 28 ביולי 1999
↑  עירית רוזנבלום, אתר "צוק מנרה" שבגליל העליון הושבת לפחות ל-9 חודשים, עקב הקטיושות, באתר הארץ, 1 באוגוסט 2006
↑  אלי אשכנזי, הערכות: עבודות שיקום הרכבל בצוק מנרה יארכו כשנה, באתר הארץ, 12 בספטמבר 2006
↑  עירית רוזנבלום, צוק מנרה שנפגע במלחמה חוזר לפעילות בהשקעה של כ-2 מ' ד', באתר הארץ, 25 במרץ 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007574788905171
מוזיאון פטרהוף

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  מוסד ללא כוונת רווח, museum-reserve 
 מיקום:  סנקט פטרבורג 
 מדינה:  רוסיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1918
 תאריך פתיחה רשמי:  1918 
 קואורדינטות:  59°53′N 29°54′E﻿ / ﻿59.89°N 29.9°E﻿ / 59.89; 29.9
 peterhofmuseum.ru
 he
 
מוזיאון פטרהוף (ברוסית: «Государственный музей-заповедник „Петергоф“») הוא מוזיאון בפטרהוף שבסנט פטרבורג, רוסיה, הנחשב למוזיאון הגדול ביותר מחוץ לסנקט פטרבורג מבחינת שטחו והוא כולל את הארמון הגדול ואת מתחם הארמונות והגנים.
המוזיאון נוצר בתחילה כארגון שנועד לנהל את מתחם הארמונות בפטרהוף, בהמשך צורפו אליו מתחמים נוספים, כולל סטרלנה וארמון קונסטנטין, המוזיאון באורניינבאום ובלומונוסוב. כיום זהו אחד מהאתרים המתוירים ביותר ברוסיה ומבקרים בו בממוצע 4.5 מיליון איש מדי שנה.[דרוש מקור]
היסטוריה

המוזיאון נוסד ב-19 במאי 1918 . מספטמבר 1941 ועד ינואר 1944 היה נתון לשליטת ורמאכט שכבשו במהלך המצור על לנינגרד. הארמונות הופצצו והובערו, הפסלים בגנים הושחתו, המזרקות נהרסו ותכולת הארמונות והמוזיאונים נבזזו.
לאחר שחרור השטח בידי הצבא האדום, משנת 1944 ועד ספטמבר 1947 נערכו עבודות שחזור שנמשכות כבר למעלה מחמישה עשורים. בשנת 1999 נחנך לציבור ארמון פיוטר הראשון בסטרלנה, לאחר שהצליחו לשחזרו.
בשנת 2003 נפתח מחדש ארמון קונסטנטין, שזמן קצר לאחר מכן הועבר לניהול הסגל הנשיאותי של רוסיה על מנת לשמש כמעונו של נשיא רוסיה בעת ביקוריו באזור. בשנת 2007 מוזיאון אוראניינבאום נקלט מחדש לניהולו של מוזיאון פטרהוף. ב-12 ביוני 2008 המוזיאון נבחר כאחד משבעת פלאי רוסיה ובנובמבר אותה שנה כל הארמונות והאובייקטים שבאחריות המוזיאון זכו לאבטחת חברת האבטחה "מגיסטרל".
הנהלה

הנהלת המוזיאון נמצאת ברחוב רזבודנאיה בעיר פטרהוף, כאשר אוצרת המוזיאון היא ילנה קלניצקאיה. המוזיאון כפוף למשרד התרבות של רוסיה שאחראי להקצאת התקציבים למוזיאון.
הערות שוליים

↑  Государственный художественно-архитектурный дворцово-парковый музей-заповедник «Петергоф»
↑  Вадим Знаменов: В Ораниенбауме будет что посмотреть!
↑  Дата основания Государственного музея-заповедника «Петергоф»
↑  Стрельна
↑  "«Петергоф» — всенародно признанное чудо России". אורכב מ-המקור ב-2008-09-10. נבדק ב-2008-10-16.
↑  О проекте (ארכיון)
↑  «Магистраль» прошла через Петергоф и Ораниенбаум
|  סנקט פטרבורג |
| --- | --- | --- |
| תולדות סנקט פטרבורג | היסטוריה של סנקט פטרבורג • הדומה העירונית • יום ראשון העקוב מדם (1905) • הסובייט של פטרבורג • סובייט פטרוגרד • המצור על לנינגרד |  |
| ממשל ופוליטיקה | מושל סנקט פטרבורג (בחירות: 1991 1996 • 2000 • 2003 • 2014 • 2019 • 2024) • האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג (בחירות: 1994 • 1998 • 2002 • 2007 • 2011 • 2016 • 2021 • 2026) • ממשלת סנקט פטרבורג |  |
| סנקט פטרבורג רבתי, שכונות ונפות העיר | האדמירליות • האי וסילי • ויבורג • קלינין • קירוב • קולפינו • המשמר האדום • קראסנוסלסקי • קרונשטאדט • הנופש • מוסקבה • נבסקי • פטרוגרד • ארמונות פיוטר הגדול • פרימורסקי • פושקין • פרונזה • המרכזי |  |
| ארמונות ואתרים חשובים בעיר | ארמון החורף • ארמיטאז' • המרכז ההיסטורי • פטרהוף (מוזיאון פטרהוף עם הארמון הגדול בפטרהוף ומתחם הארמונות והגנים בפטרהוף) • המוזיאון הרוסי • מבצר פטרופבלובסקיה • ארמון יקטרינה • ארמון אלכסנדר • כיכר הארמון • ארמון מרינסקי • ארמון קונסטנטין • טירת מיכאילובסקי • ארמון טבריצ'סקי • הספרייה הלאומית הרוסית • גן הקיץ • שדרת נבסקי • בניין האדמירליות • מצפה הכוכבים פולקובו • עמוד אלכסנדר • ללנינגרד, העיר הגיבורה • הבניינים הגבוהים בסנקט פטרבורג • ספריית האקדמיה הרוסית למדעים |  |
| מבני דת | קתדרלת קאזאן • קתדרלת איסק הקדוש • קתדרלת פטרופבלובסקיה • מנזר אלכסנדר נבסקי • כנסיית הגואל שעל הדם • בית הכנסת הכוראלי הגדול • מסגד סנקט פטרבורג • כנסיית צ'סמה |  |
| השכלה ותרבות | האוניברסיטה הממלכתית • התזמורת הפילהרמונית • תיאטרון מריאינסקי |  |
| כלכלה | פורום סנקט פטרבורג הבינלאומי לכלכלה • הבורסה ההיסטורית • בורסת סנקט פטרבורג (1991) • בורסת סנקט פטרבורג (1997) • מפעל קירוב |  |
| תחבורה | כביש הטבעת של סנקט פטרבורג • המטרו של סנקט פטרבורג • הרכבת הקלה • נמל סנקט פטרבורג • נמל התעופה הבינלאומי פולקובו • תחנת האוטובוסים • ספסאן |  |
| ספורט | זניט סנקט פטרבורג • זניט (כדורסל) • סק"א סנקט פטרבורג • אצטדיון קירוב • אצטדיון קרסטובסקי • מונדיאל 2018 • אליפות העולם בהוקי קרח 2016 • St. Petersburg Open |  |
| אחר | משטרת סנקט פטרבורג • פרש הנחושת • נייבה • תעלת גריבוידוב • בית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים • מרכז לאחטה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306677005171  ISNI: 0000 0001 2231 1481  LCCN: n92058026  SUDOC: 111013283  VIAF: 156622683   WorldCat (עם VIAF): 156622683
עדי נוימן

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1982 (בת 42) ישראל ירוחם, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 ידועה בשל:  עמוד שער של ווג וקוסמופוליטן
 תקופת הפעילות:  מ-1997
 מקצוע:  דוגמנית
 השקפה דתית:  יהדות 
 בן או בת זוג:  אבי יחיאל (2012–2024) 
 מספר צאצאים:  2 
 
עדי נוימן (נולדה ב-2 בספטמבר 1982) היא דוגמנית עבר ישראלית.
ביוגרפיה

עדי לאה נוימן נולדה בירוחם, בת לזוג הרופאים אביבית ודורון נוימן. ב-1986, כשהייתה בת 4, התגרשו הוריה. היא ואחיה הבכור, אדם נוימן (מייסד WeWork) עברו להתגורר בארצות הברית יחד עם אמם, לצורך התמחותה ברפואה. ב-1990 שבו לישראל והתמקמו בקיבוץ ניר עם, שם גדלה והתחנכה. נוימן למדה בבית הספר האזורי הקיבוצי שער הנגב. לאחר מספר שנים, נישאה אמהּ בשנית. ב-1996, כשהייתה בת 14, עברה עם משפחתה לכפר סבא. הדוגמנית עופר אורבך היא אחותה-למחצה, ואמה היא רופאה בכירה במחלקה האונקולוגית בבית חולים רמב"ם. דודתה, אחות אביה היא גליה אלבין.
קריירה

בסמוך ליום הולדתה ה-15, ב-1997, התמודדה ביוזמתה האישית בתחרות "נערת השנה" של "מעריב לנוער" וזכתה בתואר, אז הוחתמה כדוגמנית בסוכנות הדוגמנות "יולי" והחלה לעסוק בדוגמנות.
בשנת 1998, כשנה לאחר הזכייה בתחרות נערת השנה, בהיותה בת 16, טסה לפריז, אחר כך ללונדון, והחלה בקריירת דוגמנות בינלאומית. משם היא עברה לעיר ניו יורק והוחתמה בסוכנות הדוגמנות הבינלאומית IMG MODELS סוכנות המייצגת בין היתר את דוגמניות העל היידי קלום, קייט מוס, נעמי קמפבל וג'יזל בונדשן. בשנת 2011 היא חזרה לגור בישראל.
נוימן השתתפה בין היתר בקמפיינים הישראליים של "קסטרו", "גולף" ו"דן קסידי"; ובקמפיינים הבינלאומיים של "אדידס", "לוריאל", "ויקטוריה'ס סיקרט", "פנטן", "מיו מיו", "קלווין קליין" ועוד. כמו כן כיכבה על שערי מגזינים בינלאומיים גדולים ונחשבים כמו "Elle", מארי קלייר, "קוסמופוליטן", "ווג" ואחרים.
במרץ 2009 השתתפה נוימן בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP".
באפריל 2009 החלה נוימן לדגמן הלבשה תחתונה לחברת "דלתא", ובאותה שנה נבחרה להוביל את הקמפיין של "ניימן מרקוס", רשת בתי כלבו בארצות הברית.
במקביל לעבודתה כדוגמנית היא ניהלה רשת של חנויות לבגדי ילדים ותינוקות בשיתוף עם אחיה, אדם נוימן. כמו כן, היא הנחתה בכמה תוכניות טלוויזיה בערוצי yes וב-HOT, והשתתפה בתוכניות המציאות "החיים על פי Y" של yes.
ב-2011 המשיכה לשמש כדוגמנית בקמפיינים של "דן קסידי".
בתחילת שנת 2012 הייתה פעילה נגד "חוק הדוגמניות" במתכונתו הנוכחית, אשר אוסר על עבודתן של דוגמניות אשר מדד ה-BMI הוא מתחת ל-18.5. נוימן טוענת כי המדד אינו תקני ואינו לוקח בחשבון את כל הגורמים הנחוצים וכי יש למצוא מדד אחר.
בשנת 2013 החלה להגיש לצד דודו ארז את התוכנית "הורדה חוקית" ברצועת השידור "אגף 24" בערוץ 24.
החל משנת 2017 מנהלת נוימן יחד עם דניאל קרמר בית ספר לתכנות מפתחים המיועד עבור חרדים מחוננים המעוניינים להשתלב בתחום ההייטק.
חיים אישיים

באוקטובר 2012 נישאה לכדורגלן העבר אבי יחיאל, והם הורים לשניים. בשנת 2024 הזוג התגרש.
הערות שוליים

↑  איריס אברמוביץ, אני, עדי נוימן, באתר ynet, 9 בפברואר 2011
החי בקפריסין

כבש מופלון קפריסאי - חיית הבר הגדולה בקפריסין ובעל החיים הלאומי שלה
סלעית קפריסאית - מין אנדמי המקנן רק בקפריסין
זוג צפרדעי מים קפריסאיות
היפופוטם קפריסאי גמדי - מין נכחד באי
כלב ים נזירי מצוי
עולם החי בקפריסין כולל את כל בעלי החיים החיים בשטחה של קפריסין. עולם החי, וכן גם עולם הצומח, של קפריסין עשירים ומגוונים אם כי חיים בה מעט יונקים יחסית. כמו ברוב המדינות המודרניות, בתי הגידול הטבעיים של קפריסין נעלמו בהתמדה, וכיום נותרו בה רק כ-20% מבתי הגידול המקוריים שלה, מספר הנובע מתהליכי עיור, בירוא יערות, תיירות שאינה בת קיימא ועוד.
גאוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
החי בקפריסין > יונקים

בקפריסין חיים כ-21 יונקים, מתוכם כשלושה בסכנת הכחדה. חיית הבר והיונק הגדול ביותר החי בקפריסין הוא כבש המופולון הקפריסאי. כבש זה יכול להגיע עד למשקל של כ-50 קילוגרמים ומהווה את בעל החיים הלאומי של קפריסין. יונקים בולטים נוספים הם: כלב ים נזירי מצוי הנמצא בסכנת הכחדה עולמית; עכבר קפריסין האנדמי לאי והמכרסם האנדמי היחיד שנותר באיי הים התיכון; ארנבת מצויה; שועל אדום; קיפוד חולות מצוי ועוד. בתקופת הפלייסטוקן המאוחרת, חיו באי גם היפופוטם קפריסאי גמדי ופלאולוקסודון קפריסאי שהיו ילידי האי, אך נכחדו בתחילת תקופת ההולוקן עקב הגעת האדם לאי.
החי בקפריסין > עופות

הודות למיקומה של קפריסין באחד מנתיבי נדידת העופות החשובים בעולם, בין אפריקה, אירופה ומערב אסיה, תועדו בה למעלה מ-422 מיני עופות. כ-22 מינים מתוכם הם מינים בסכנת הכחדה עולמית. כמו כן, ישנם שני מיני ציפורי שיר האנדמיים לקפריסין - סבכי קפריסאי וסלעית קפריסאית.
החי בקפריסין > זוחלים

רוב הזוחלים של קפריסין אינם מזיקים ואינם ארסיים כדוגמת: נחשיל מצוי ונחש שוט קפריסאי. נחשים אחרים כמו עין-חתול חברבר ותלום-קשקשים מצוי הם תת-ארסיים, אך אינם אגרסיבים ואינם מסוכנים במיוחד. עם זאת, צפע מזרחי השוכן באי ארסי. כמו כן, שלושה ממיני הזוחלים בקפריסין נמצאים בסכנת הכחדה.
החי בקפריסין > דו-חיים

בקפריסין חיים כשלושה מינים של דו-חיים: אילנית מצויה, קרפדה ירוקה קפריסאית וצפרדע מים קפריסאית.
החי בקפריסין > דגים

| --- | --- |
 :  ראו גם – החי בים התיכון
החי בקפריסין > עכבישאים

בקפריסין מגוון רחב במיוחד של עכבישים הכולל כ-60 מינים של עכבישאים, כולל הטרנטולה האירופית.
ראו גם

החי בארץ ישראל
החי בלבנון
החי בסוריה
יורוקופטר HH-65 דולפין

יורוקופטר HH-65 דולפין הוא מסוק דו מנועי בעל חוגה ראשית אחת למשימות חיפוש והצלה מתוצרת חברת איירוספסיאל הצרפתית ויורוקופטר (כיום איירבוס הליקופטרס) האירופית. המסוק מופעל על ידי משמר החופים של ארצות הברית ובעבר הופעל גם על ידי טייסת 193 ("מגיני המערב") של חיל האוויר הישראלי. המסוק הוא גרסה של המסוק יורוקופטר AS365 דופין.
פיתוח

במחצית השנייה של שנות ה-70 של המאה ה-20 חיפש משמר החופים של ארצות הברית מסוק למשימות חיפוש והצלה, וב-1979 בחר בAS366 דופין, גרסה G1 כמסוק לחילוץ ימי בטווחים קצרים, במקום המסוקים שהיו ברשותו עד אז, מסוקי סיקורסקי HH-52 סיגארד. משמר החופים רכש 99 מסוקי דופין, שהותאמו במיוחד למשימות החיפוש וההצלה וסומלו HH-65A דולפין. בניגוד למסוקים מדגם HH-52, שהיו בעלי יכולת ציפה במים, ל-HH-65 אין יכולת כזו ומשימות החילוף מתבצעות כאשר המטוס נמצא במצב ריחוף. למסוק צוות בן ארבעה אנשים: טייס, טייס משנה, מכונאי מוטס ושחיין חילוץ. המסוק יוצר על ידי חברת איירוספסיאל (שבהמשך מוזגה לתאגיד יורוקופטר) במפעל שהוקם בגרנד פריירי בטקסס. להנעת המסוק נבחרו מנועי טורבו ציר מתוצרת טקטסרון לייקומינג, מדגם LTS101-750B-2. את מערכות האלקטרוניקה של המסוק ייצרה חברת רוקוול קולינס בעיר סידר רפידס, באיווה.
החלפת המנועים הצרפתיים המקוריים, טורבומקה אריאל, במנועים מתוצרת ארצות הברית הייתה עקב דרישות החוק להתקנת מרכיבים מתוצרת מקומית. ואולם, הסתבר שהמנועים מתוצרת ארצות הברית סובלים מבעיות רבות, ואלו החמירו ככל שעלה משקלו של המסוק, עד למקרים של איבוד כוח מנוע במהלך טיסה. גם שדרוג המנועים לדגם 850 לא הביא לפתרון הבעיה. בשל כך הודיע משמר החופים ב-1994 על מכרז לבחירת מנוע חדש, וב-2004 הוכרז על בחירת מנועי טורבומקה אריאל 2C2-CG, שכבר הותקנו במסוקים אחרים ממשפחת מסוקי הדופין, יורוקופטר EC-155. שדרוג המסוקים החל באותה שנה, והמסוק המשודרג הוכיח עצמו כבטוח יותר ובעל יכולות רבות יותר. בנוסף לשדרוג המנועים הותקנו במסוקים מערכות אוויוניקה חדשות ושיפורים נוספים, וסומלו מחדש HH-65C.
תכונות

דרישות הבסיס של משמר החופים הייתה למסוק שיבצע את כל המשימות שביצעו מסוקים קודמים, במשקל שלא יעלה על 4,535 ק"ג (10,000 ליברות). 75% ממרכיבי המסוק, כולל הרוטור וגוף המסוק, עשויים בחומרים מרוכבים עמידים בשיתוך. מרכיב ייחודי נוסף היא מערכת בקרת הטיסה, המאפשרת למטוס ריחוף יציב בגובה 15 מטרים ללא התערבות הטייס וטיסה בנתיבים שהוזנו מראש. תכונה זו מקלה על הטסת המטוס בתנאי חשכה ומזג אוויר גרוע, ומאפשרת לאנשי הצוות עיסוק במשימות נוספות. המסוק הוא הראשון לזכות ברישיון לטיסה לפי כללי טיסת מכשירים.
מאפיין ייחודי של המסוק הוא רוטור הזנב הבנוי בתצורת פנסטרון (סוג של מניפת גליל, duct fan). הרוטור בנוי מ-11 להבים המסתובבים בתוך מעטה מעגלי, בבסיס זנב המסוק, ויוצרים אפקט הנוגד את מומנט כוח הנוצר על ידי הרוטור הראשי.
שירות מבצעי

משמר החופים של ארצות הברית מפעיל 102 מסוקי HH-65 למשימות חילוץ בטווח קצר (Short Range Recovery, בראשי תיבות: SSR). המסוקים פרוסים ב-17 ערים לחופי האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, מפרץ מקסיקו, הימות הגדולות והוואי. בנוסף להפעלה מבסיסים יבשתיים ניתן להפעיל את המסוק גם מספינות של משמר החופים. המסוק מופעל על ידי משמר החופים למשימות סיור, תובלה, מניעת הברחת סמים, חיפוש והצלה, ניטור ומעקב זיהום אוויר וכוננות למשימות צבאיות. כאשר מופעל המסוק מעל סיפונן של שוברות קרח בשירות משמר החופים משמש המסוק לאיתור נתיבים שבהם הקרח דק יותר ונוח יותר לניווט. המסוקים משמשים גם להעברת אספקה ליישובים שנותקו עקב מזג אוויר גרוע, ולהטסת מדענים לתחנות מחקר מבודדות.
משימה נוספת שבה מופעל המסוק היא לסיור סביב וושינגטון די. סי., באזור האווירי שסביב הבירה בו מוגבלת התעבורה האווירית. שבעה מסוקים מדגם MH-65C נרכשו במיוחד עבור משימה זו.
שירות מבצעי > שירות בחיל הים הישראלי

בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 חיפש חיל הים הישראלי מסוק ימי למשימות הגדלת אופק המכ"ם של כלי השיט של חיל הים ולסיוע בטיווח מטרות ימיות. יכולת זו נדרשה בעקבות הצטיידות חיל הים בטילים נגד ספינות ארוכי טווח מסוג "הרפון", המסוגלים לפגוע במטרות שנמצאות מעבר לטווח הגילוי של מכ"ם ספינות הטילים של חיל הים. נבחנו מספר דגמי מסוקים, בהם ווסטלנד ווסקס וסיקורסקי S-60 סיהוק, וב-1983 הודיע חיל הים על הבחירה במסוקי HH-65 דולפין. מכיוון שהתקציב לרכישת המסוקים היה קטן, הוחלט על רכישת מספר מצומצם של מסוקים כדי לרכוש ניסיון. המסוקים נרכשו מתקציב חיל הים והופעלו מבצעית על ידו, כאשר תחזוקת המסוקים והטסתם נעשים על ידי צוותי אוויר וקרקע של חיל האוויר הישראלי. המסוקים נועדו לפעול מספינות הטילים מסדרת סער 4.5 חוחית שבהן מנחת מסוקים.
בהתאם, נרכשו מחיל הנחתים שני מסוקים (מספרי זנב 901 ו-905) שהיו אבות הטיפוס של הדגם. צוות לקליטת המסוק הוקם בחיל האוויר בראשית 1983, ושני המסוקים סופקו ב-26 ביולי 1985. תחילה הופעלו המסוקים על ידי טייסת 124 ("החרב המתהפכת") בבסיס פלמחים. המסוקים, שזכו לשם דולפין, הופעלו בגף נפרד שהפך ב-12 באוגוסט 1987 לטייסת נפרדת, טייסת 193 ("מגיני המערב").
משימות הטייסת כללו השתתפות בקרב ימי על ידי גילוי וזיהוי כלי שיט עבור ספינות חיל הים והכוונת ספינות החיל אל המטרות, לוחמה נגד צוללות, חיפוש והצלה ימיים, תובלה אווירית ימית, השתתפות בפעילות ביטחון שוטף בגזרה הימית, וכן הכשרת צוותי האוויר, הקרקע והים בתפעול ואחזקת המסוק. בתחילה פעלו המסוקים בצבעי אדום ולבן, צבעי משמר החופים, אך בהמשך נצבעו מחדש בצבעי כחול ואפור. צוות המסוק כלל טייס וטייס משנה, ובעת הפעלה מספינת טילים גם מכונאי מוטס, שהיה היחיד שהוסמך לבצע תיקונים במסוק בעת הצורך. בעת משימות ימיות כלל צוות המסוק גם קצין חיל הים, בתפקיד קצין סיוע למסוקים, קס"ם.
הפעילות המבצעית הראשונה של הטייסת הייתה במבצע "איש הגשם 2", באפריל 1989. במבצע זה השתתף מסוק במשימת חיפוש אחר מחבלים בים. המסוק פעל בשיתוף עם ספינת חיל הים אח"י גאולה ומטוס "שחף" מטייסת 120 ("הבינלאומית").
ב-20 בדצמבר 1989 הוחלט בדיון מטה בראשות מפקד חיל האוויר האלוף אביהו בן-נון, לסגור את הטייסת, ולהחזיר את זוג המסוקים שלה לטייסת 124 בבסיס פלמחים שם יופעלו במסגרת של גף החל מיולי 1990. ואולם, לאחר סגירת טייסת 190 ("מגע הקסם") כטייסת מסוקי MD500 דיפנדר ("להטוט") בבסיס רמת דוד הוחלט לפתוח מחדש את טייסת 193 בבסיס רמת דוד ולהעביר אליה את מסוקי הדולפין.
ב-16 בספטמבר 1996, במהלך אימון לילי משותף עם שני סטי"לים, התרסק מסוק דולפין מספר 905 בים התיכון, כ-12 מייל (כ-19 קילומטרים) ממערב לחופי נהריה. בהתרסקות נספו שלושת אנשי הצוות: מפקד הטייסת, הקברניט סא"ל בן-ציון (בנצי) בכר, טייס המשנה, סרן שחק סלע, וקצין הסיור המוסק (קס"מ) של חיל הים, סרן ערן גרביה. בחיפושים שנערכו נמצאה עוד באותו לילה גופתו של סרן שחק. כעבור ארבעה חודשים, בינואר 1997, אותרה גופתו של סא"ל בכר. גופתו של סרן גרביה לא נמצאה.
במהלך שירותם בחיל סבלו מסוקי הדולפין מתקלות רבות, ולכן הוחלט על החלפתם. בשנת 1994 אישר הרמטכ"ל רב-אלוף אהוד ברק רכישת מסוק ימי מתקדם יותר מסוג יורוקופטר AS-565 פנתר, והראשנים שבהם הגיעו לישראל ב-12 באוגוסט 1996. במהלך חודש ספטמבר 1997 עברה הטייסת ביקורת כשירות של מחלקת מבצעים בהצלחה, והוכרזה מבצעית. במקביל הוצא מסוק ה"דולפין" היחיד שנותר (מספר 901) מהשירות ונמכר למשמר החופים האמריקאי שם קיבל את מספר זנב חדש - 6958 והוסב לדגם HH-65B ואחרי זה הוסב בשנית לדגם HH-65C.
גרסאות

| --- | --- |
HH-65A: הדגם הראשון עבור משמר החופים של ארצות הברית. שני מנועי טורבו ציר לייקומינג LTS101-750B-2, משקל מקסימלי להמראה 4,000 ק"ג.
HH-65B: שדרוג שנעשה לחלק מהמסוקים בעיקר בתחום האוויוניקה, וכלל בין השאר, אמצעי ראיית לילה, צגים שטוחים רב תכליתיים, ועוד. השדרוג נעשה במרכז השיקום והאספקה של משמר החופים באליזבת סיטי, צפון קרולינה, ושדרוג המסוק הראשון הסתיים במרץ 2001.
HH-65C: מסוקי HH-65A ו-B עם מנועי טורבומקה אריאל 2C2-CG בעלי הספק של 934 כוח סוס, הגבוה ב-40% מזה של המנועים הקודמים ובעל ביצועים טובים יותר. בנוסף שודרגה התמסורת בזנב המסוק, החרטום ובו מערכות האוויוניקה הוארך, משקל ההמראה המקסימלי הוגדל ל-4,300 ק"ג, וביצועי המסוק שופרו. שדרוג המסוק הראשון הושלם באוקטובר 2004.
MH-65C: דגם שתוכנן לכתחילה עבור הקוטרים הרב תכליתיים (Multi-Mission Cutter) של משמר החופים, והיה למעשה שדרוג של דגם C. השדרוג כלל רוטור זנב שקט יותר בעל 10 להבים, העברת מערכות האוויוניקה למיקום אחר ונשיאת חימוש הכולל רובה בארט M82 בקוטר 12.7 מ"מ ומקלע M240 בקוטר 7.62 מ"מ. המסוק נמצא בשימוש מעל הקוטרים הרב תכליתיים וכן בטייסת המסוקים לאמנעה טקטית (Helicopter Interdiction Tactical Squadron, בראשי תיבות - HITRON) של משמר החופים.
MH-65D: דגם C עם מערכת בקרת טיסה משודרגת, מד גובה מבוסס מכ"ם מתוצרת האניוול, שתי מערכות ניווט אינרציאלי מבוססות GPS ושני צגים רב תכליתיים. המסוק הסדרתי הראשון הושלם ב-20 בינואר 2011. 97 מסוקים מדגמי HH-65C ו-MH-65C ישודרגו לדגם זה.
MH-65E: דגם עם קוקפיט זכוכית, מערכת בקרת טיסה דיגיטלית במקום המערכת האנלוגית הקיימת ומכ"ם מזג אוויר דיגיטלי. על פי התכנון, מסוקים מדגם זה עתידים להימסר למשמר החופים ב-2017.
מפעילות

ארצות הברית ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית
ישראל ישראל, חיל הים הישראלי/חיל האוויר הישראלי
הערות שוליים

↑  בחיל האוויר הישראלי
↑  6598 901 4101 Aerospatiale HH-65 Dolphin C/N 6002, Helis.com (באנגלית)
| מסוקים של חיל האוויר הישראלי |
| --- | --- | --- |
על פי שנת הכניסה לשירות
| 1950-1959 | הילר 360 • איירוספסיאל אלואט II • סיקורסקי S-55 • סיקורסקי S-58 |  |
| 1960–1969 | בל 47 • איירוספסיאל סופר פרלון צרעה • בל 205 • סיקורסקי CH-53 סי סטליון יסעור |  |
| 1970–1979 | בל 206 סייפן • בל 212 אנפה • בל AH-1 קוברה צפע • יוז MD 500 דיפנדר להטוט |  |
| 1980–1989 | יורוקופטר HH-65 דולפין |  |
| 1990 - 1999 | סיקורסקי UH-60 בלאק הוק ינשוף • יורוקופטר AS-565 פנתר עטלף • יוז AH-64 אפאצ'י פתן |  |
| 2000 - 2009 | בואינג AH-64D אפאצ'י שרף |  |
| 2020 - 2029 | אוגוסטה ווסטלנד AW119 קואלה עופר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007563794105171  LCCN: sh2004007191 
רוטור הזנב של מסוק HH-65C, בתצורת פנסטרום. רוטור זה הוא מן הגרסה המוקדמת, ובו 11 להבים
מסוק דולפין של חיל הים הישראלי בנחיתה על ספינת טילים
תרגיל חילוץ במסוק MH-65
שני מסוקי HH-65 של משמר החופים, שבסיסם בעיר מיאמי בטיסת מבנה מעל האוקיינוס האטלנטי, 11 בנובמבר 2007