stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אצבע אלוהים (סרט)
עלילת הסרט

אצבע אלוהים מגולל את סיפורם של שבתאי (אלון אבוטבול), איש אלטע זאכן מר נפש ואלים, והשוליה התמים שלו הרצל (משה איבגי). השניים חורשים את שכונות דרום תל אביב על תלת-אופנוע מקרטע. שבתאי מעביד את הרצל בפרך, אך הרצל מחייך תמיד ושמח בחלקו. הוא מאוהב בחשאי בבתיה (זהבית פסי), בתו של שבתאי, תלמידה מצטיינת במגמת מחשבים של בית-ספר תיכון. בתיה מעריצה את נתי צביק (ניר לוי), מגיש נערץ של תחזית מזג האוויר בטלוויזיה. נתי צביק מחזר במרץ אחר לילי דקל (דורית בר-אור) שחקנית, דוגמנית, אשת עסקים ובעלת מפעל לקוסמטיקה.
שבתאי מרבה לישון. בחלומותיו מופיעה אישה אדומת שיער ויפהפייה ומפתה אותו לתנות עימה אהבים. יום אחד הוא מגלה את התצלום שלה על דף מָהוּהַ של עיתון ישן. זה אצבע אלוהים - האדמונית קיימת במציאות ונגזר עליו למצוא אותה. אחרי תלאות מרובות הוא מגיע עם הרצל לביתה. היא נעזרת בהם כדי להיפטר ממאהבה הטרחן, החזאי נתי צביק. בהמשך היא מעניקה את עיקר תשומת לבה וחיבתה להרצל. בהתקף של קנאה וזעם שבתאי מכה את הרצל ומגרש אותו מהמחסן (ומחייו). לילי דקל, שחיוכו וסיפורו העצוב של הרצל שובים את לבה, אוספת אותו אל ביתה. הרצל ממשיך לאהוב את בתיה ומתגעגע לחייו הקודמים אצל שבתאי. במפעל של לילי נערכת הגרלת הפרסים לאספני צנצנות קרם-פנים. הרצל דואג ששבתאי יזכה בפרס ויוזמן לטקס - בתקווה שכך יתפייס עם שבתאי. כשלשבתאי מתברר שהרצל חי אצל לילי, הוא עוזב את המקום בכעס. הרצל אחוז רגשות אשם נכנס לדיכאון: הוא לא אוכל ולא ישן, מפניו נעלם החיוך שכה הקסים את לילי. כדי להציל אותו ולהשיב לו את החיוך היא מזמינה את שבתאי ואת בתו לבקר את הרצל החולה בביתה.
בתיה מגיעה עם אביה. בחנייה מול הבית היא מזהה את חזאי הטלוויזיה הנערץ שעדיין לא ויתר על חלומו לשאת את לילי לאישה. צביק מתגרה במי שלדעתו גזלו ממנו את לילי ומחזר בהפגנתיות אחר הנערה. שבתאי מתנפל עליו בחמת זעם, צביק נפצע, שבתאי והרצל נמלטים מהמקום על התלת-אופנוע המקרטע. המשטרה רודפת אחריהם, אך הם שוב ביחד. אל פניו של הרצל חוזר חיוך קורן של אושר.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
אלון אבוטבול: שבתאי
משה איבגי: הרצל
דורית בר אור: לילי דקל
זהבית פסי: בתיה
ליאת גורן: רחל
ניר לוי: נתי צביק
מחפשת בעל על ארבע

| --- | --- |
כרזת הסרט מחפשת בעל על ארבע
כרזת הסרט מחפשת בעל על ארבע
 בימוי:  שמעון אזולאי
 הופק בידי:  יהודה בארקן
 תסריט:  חגית מנור, ירון זליג - מבוסס על סיפור של יהודה בארקן
 עריכה:  אלן יעקובוביץ
 שחקנים ראשיים:  יהודה בארקן  איילת קורץ   פולי רשף  רובי פורת שובל  אילור הרפז מוסקו אלקלעי
 מוזיקה:  יעקב למאי
 צילום:  אבי קורן
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  10 בדצמבר 1993
 משך הקרנה:  85 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט קומדיה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
מחפשת בעל על ארבע הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 1993 בבימויו של שמעון אזולאי, עם יהודה בארקן ואיילת קורץ בתפקידים הראשיים. העלילה היא על קשר רומנטי שמתפתח הודות לכלבי פודל של שני בני זוג.
הפקה

הפקת הסרט החלה במאי 1993. התסריט נכתב על ידי חגית מאור וירון זליג לפי סיפור של יהודה בארקן שגם הפיק את הסרט בעזרת כספים שגייס ממשקיעים פרטיים. זה היה סרטו הראשון של שמעון אזולאי כבמאי.
הסרט צולם בחודשים ספטמבר-אוקטובר 1993 באולפני ג.ג נווה אילן.
הסרט נחל כישלון קופתי צורב, והביא את המפיק יהודה בארקן לידי הכרזה על פשיטת רגל.
תקציר העלילה

מיקי (יהודה ברקן) הוא רווק בעל מוסך ליד תחנת הרכבת בבנימינה. ביחד עם חבריו, פליקס (אריה מוסקונה) ובוהדנה (יגאל עדיקא) הם נוהגים "לעקוץ" לקוחות שלא מבינים דבר ברכב.
הם מתבוננים בצוות המצלם סרטון פרסומת בתחנה. מנהל חברת הפרסום הוא אילן ורדי (פולי רשף) ומנהלת ההפקה היא דניאלה (איילת קורץ). אילן ודניאלה מנהלים רומן שאילן מסתיר מאשתו (רובי פורת-שובל). הרכב של אילן מתקלקל, מיקי וחבריו עוקצים אותו וגובים ממנו סכום מופרז. דניאלה רואה ומבינה את הרמאות, אך לא אומרת דבר כי היא בסכסוך עם אילן, שבינתיים לא רוצה להתגרש.
מיקי גר בחווה עם סוסים ומארח בחוותו את שלומית לה הוא קורא שלויימה (אילור הרפז), ביתו של חבר ילדות שלו שבאה לישראל להתגייס לצה"ל.
דניאלה היא גרושה ומתגוררת לבד עם כלבת הפודל בשם אלכסיס. וטרינר (יהודה אפרוני) ממליץ לה למצוא שידוך מתאים לכלבה.
היא מפרסמת בעיתון מודעה - מחפשת בעל על ארבע לכלבתה. היא מוצפת בפונים, אך דוחה את כולם וביניהם עורך הדין גביזון (גד קינר) שמתעקש לערוך חוזה משפטי מחייב.
מיקי מגיע אליה עם כלב הפודל שלו בוגי ומתקבל מיד. הכלבים מסתדרים ביניהם ובין מיקי ודניאלה מתפתח רומן אהבה למגינת ליבו של אילן. מיקי נשכר להופיע בסרט פרסומת של חברה יפנית. במסיבה לרגל סיום הצילומים הוא רואה את דניאלה ואילן מתווכחים והוא חושב שהם מתגפפים. הוא נעלב וחוזר לביתו עם כלבו בוגי.
הוא לא עונה לצלצולי הטלפון של דניאלה שמחליטה לקבל את הצעת היפנים להסריט בחו"ל. לבסוף הכלב בוגי בורח ממנו כדי לפגוש באהובתו אלכסיס.
אילן מבקש ממנהל מחלקת התברואה שטיגליץ (מוסקו אלקלעי) לתפוס את כלבתה של דניאלה כדי שלא תוכל לעזוב את הארץ. שטיגליץ שולח את פקחיו לביתה של דניאלה, אך הכלבים מתגברים עליהם בתחבולות שונות.
מיקי מבין שהכלב שלו ברח לדניאלה. הוא מגיע לביתה ומוצא מכתב שהשאירה לו, ובו היא כותבת שהיא אוהבת אותו, ושהיא הפסיקה את הקשר עם אילן.
מיקי ממהר לנמל חיפה. דניאלה וכלבתה כבר על הספינה העומדת להפליג. הכלבה בורחת ממנה כדי לפגוש את הכלב בוגי כלבו של מיקי. מיקי עולה על מנוף המביא אותו לתוך האוניה, והוא מציע לדניאלה להצטרף אליו. היא נענית והמנוף שולף אותם למטה, לקול מחיאות הכפיים של הנוסעים ושני הכלבים.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
יהודה בארקן: מיקי
איילת קורץ: דניאלה
פולי רשף: אילן ורדי
רובי פורת-שובל: גברת ורדי
יגאל עדיקא: בוהדנה
אריה מוסקונה: פליקס
יהודה אפרוני: וטרינר
מוסקו אלקלעי: שטיגליץ - מנהל מחלקת התברואה
גד קינר: עו"ד גביזון
אילור הרפז: שלומית
הערות שוליים

↑  ג. עיטור, גם אחרים מלהקים, חדשות, 6 במאי 1993
↑  רן בן נון, מושבניק ועולה חדש מתאהבים בשפינוזה, חדשות, 30 באוגוסט 1993
↑  רן בן נון, מיועד לכל המשפחה, חדשות, 12 באוקטובר 1993
↑  יצחק דנון, ‏יהודה ברקן מסכים להכרזתו כפושט רגל ולכינוס נכסיו, באתר גלובס, 4 בפברואר 2001
יצחק דנון, ‏בקשה להתראת פשיטת רגל נגד יהודה ברקן בטענה שלא פרע חוב של 445 אלף שקל, באתר גלובס, 2 בינואר 2001
Made in Israel

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  ארי פולמן
 הופק בידי:  ענת אסולין
 תסריט:  ארי פולמן
 עריכה:  דב שטויר
 שחקנים ראשיים:  מנשה נוי, יבגניה דודינה, ששון גבאי, דרור קרן, יורגן הולץ
 מוזיקה:  ברי סחרוף
 צילום:  איציק פורטל
 מדינה:  ישראל
 הקרנת בכורה:  27 בספטמבר 2001
 משך הקרנה:  109 דקות
 שפת הסרט:  עברית, רוסית, אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה 
 תקציב:  $450,000
 הכנסות:  ₪70,000
 פרסים:  שני פרס אופיר: על צילום ופסקול
 דף הסרט ב־IMDb
 
Made In Israel הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של ארי פולמן שיצא להקרנה בבתי הקולנוע ב-27 בספטמבר 2001.
הסרט היה מעומד ל-13 פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה. כולל פרס "חביב הקהל". הסרט זכה לבסוף בשניים בלבד, פרס אופיר לצילום הטוב ביותר ופרס אופיר לפסקול הטוב ביותר. הסרט היה מועמד גם ל"פרס וולג'ין" בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2001.
פסקול הסרט הולחן על ידי ברי סחרוף ויצא לאור כתקליטור בדצמבר 2001.
עלילה

עלילת הסרט מתחוללת "אי שם בעתיד הלא רחוק", על פי הכתובית בתחילת הסרט, ומתרחשת כולה ברמת הגולן בימים שלאחר חתימת הסכם שלום בין ישראל לסוריה. בתחילת הסרט מתחילים שני סיפורים מקבילים של שני זוגות מתנקשים הנשלחים על ידי הופמן, בן של ניצול השואה, להביא לישראל את הנאצי האחרון על מנת להביאו למשפט ראווה בישראל, וכן יש פרס על ראשו.
זוג אחד של מתנקשים הם ויטלי ודודו, זוג נאהבים מרוסיה. ויטלי הוא רוצח שכיר מנוסה מאוד ששירת בצבא האדום בזמן שגם הופמן, שולח המתנקשים, שירת שם. הזוג השני הם פרח ותיקתק. תיקתק נקלע לעניין המרדף אחר הנאצי, אך פרח הוא אדם המנוסה יותר בכלי נשק. אל מול שני הזוגות האלה, גם המשטרה, מתוקף תפקידה, מבקשת להביא את הנאצי האחרון למשפט, ואף כולאת אותו בתחילת הסרט, אך זה משתחרר מהרכב שבו היה כלוא בעקבות חוסר תשומת לב של השוטרים.
הסרט כולו מתאר מצב מעט סוריאליסטי, גם כלפי העתיד הלא-רחוק, בו הדמויות אינן מתנהגות ומדברות לגמרי כמו שבני אדם רגילים מתנהגים, ואף ניתן לראות בו משהו אפוקליפטי מכיוון שכמעט ולא נראים בו אנשים, מעבר לדמויות הראשיות, ולא נראים בו כלים, כלי רכב או בתים התואמים זמן כלשהו בישראל של המאה ה-21.
שחקנים

| שחקן/ית | דמות |
| --- | --- |
מנשה נוי: אדי זנזורי
יבגניה דודינה: דודו
איגור מיקרובנוב: ויטלי
ששון גבאי: פרח
דרור קרן: תיקתק
יורגן הולץ: אגון שולץ
צחי גראד: סגל
אפרת בן צור: מדריכת טיולים
רני בלייר: שוטר
הערות שוליים

↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 18
↑  אברהם כרמלי, זהר שביט, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 1999–2001, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, ספטמבר 2003, עמ' 30
↑  מייד אין איזראל, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2001
↑  המועמדים לפרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע, באתר הארץ, 17 באוקטובר 2001
↑  האקדמיה לקולנוע תעניק לראשונה פרס "חביב הקהל" לסרט ישראלי יוענק השנה, באתר הארץ, 23 באוקטובר 2001
↑  אורי קליין, איפה לעצור בין פאריס להונג קונג, באתר הארץ, 12 ביולי 2001
↑  גידי אביבי, מתחת להר געש, באתר הארץ, 4 בדצמבר 2001
שישה מיליון רסיסים

| --- | --- |

שישה מיליון רסיסים
 בימוי:  ציפי טרופה
 תסריט:  ציפי טרופה
 שחקנים ראשיים:  סנדרה שדה, נתי רביץ
 צילום:  אמנון סולומון
 מדינה:  ישראל ישראל
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
שישה מיליון רסיסים הוא סרט ישראלי משנת 2001, אשר היה מועמד לשמונה פרסי אופיר.
תקציר עלילה

הסרט מתרחש בתל אביב בשנת 1969, מאיה היא בת יחידה לזוג ניצולי שואה, אמה בעקבות הטראומה מהשואה אינה יוצאת אף פעם מביתה ואביה משתף פעולה עם רצונותיה של האם.
מאיה עובדת בספרייה ואף כותבת מדי פעם.
היא מפתחת זוגיות עם יונתן שגם הוא בן לניצולי שואה, מערכת היחסים נקטעת כאשר היא חווה התמוטטות עצבים ומאושפזת במוסד פסיכיאטרי.
במוסד היא עוברת התקפי חרדה הקשורים לשואה, הקשר בינה לבין יונתן מתחדש כאשר מתגלה שגם אמו מאושפזת במקום.
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
ענת לירי: מאיה
סנדרה שדה: רות
נתי רביץ: רון
ישי גולן: יונתן
ליה קניג: פולה
דנה פרנס: קרן
מוסקו אלקלעי: יצחק
חני פירסטנברג: דנה
יון תומרקין: אדם
הערות שוליים

↑  מועמד לפרס הסרט הטוב ביותר: 6 מיליון רסיסים, באתר הארץ, 6 בנובמבר 2001
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בוכה בגשם

| --- | --- |

עטיפת הסרט בוכה בגשם
 בימוי:  ימין מסיקה
 הופק בידי:  אבי ביטר
 תסריט:  ירמי קדושי
 עריכה:  ימין מסיקה
 שחקנים ראשיים:  אבי ביטר ירמי קדושי אתי בוחבוט
 מוזיקה:  עדי לאון
 צילום:  ימין מסיקה
 מדינה:  ישראל
 חברה מפיצה:  אבי גואטה הפקות
 הקרנת בכורה:  1996
 משך הקרנה:  87 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 סרט קודם:  מלחין אלמוני
 סרט הבא:  הגורל שלי
 דף הסרט ב־IMDb
 
בוכה בגשם הוא סרט ישראלי של ימין מסיקה, הרביעי אשר ביים בכיכובו של אבי ביטר. בסרט זה, כמו בשאר סרטיו, משחק אבי את עצמו, זמר מזרחי מצליח אשר נדחק לשולי החברה על ידי התקשורת בגלל סגנון שירתו המזרחי הכבד.
עלילת הסרט

אבי (אבי ביטר) מופיע במועדון זמר מזרחי בדרום תל אביב ביחד עם רוני (דני חדד).
רוני אינו מעוניין לשיר עוד מוזיקה מזרחית והוא משנה את סגנונו על מנת למצוא חן בעיני התקשורת, דבר אשר קהל המועדון אינו רואה בעין יפה.
לאחר שמיקו, בעל המועדון (בבר יוקו), מפטר את רוני, מחליט רוני לנקום באבי, והוא שולח את חברתו לחיים בטי (אתי בוחבוט) שתגרום לאבי להתאהב בה, ודרך זה לגרום לו להתדרדר, לא להגיע להופעות ולאולפנים ובדרך זו לגרום למיקו להחזיר שוב את רוני למועדון.
אלברט, האמרגן של אבי (ירמי קדושי) רואה את הנעשה מהצד ומתנגד לקשר של אבי עם בטי.
בטי מבינה שלבדה היא לא תצליח לגרום לאבי לזנוח את מקצועו כיוון שאחותו הקטנה של אבי מתפקדת כמנהלת האישית שלו. על מנת להוציא את אחותו של אבי מהתמונה היא שולחת את רוני אליה כדי שיכבוש את לִבה ויסיט אותה מניהול לוח הזמנים של אבי.
רוני מסמם את אחותו של אבי ואונס אותה כשהיא מחוסרת הכרה. כאשר נודע הדבר לאבי הוא מכה את אחותו ומאשימה בפגיעה בכבוד המשפחה. בעקבות כך בורחת אחותו למטבח ושם מתאבדת באמצעות אקדח.
כאשר אבי מגלה מי עומד מאחורי המזימה, הוא ואלברט אורבים לבטי ולרוני מחוץ לביתם ויורים בהם. בטי נהרגת ורוני נפצע בידו. אבי מוכיח את רוני על בגידתו בתרבות המזרחית ורוני מתחרט על מעשיו.
הסרט מסתיים כאשר אבי חוזר לשיר במועדון ואלברט נמצא בכלא בעקבות הרצח שביצע.
רשימת שירים

נשרף בכאב – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
כמה היא יפה – מילים: דני שושן / לחן טורקי
מביט מרחוק – מילים: אבי ביטר / לחן: אבי ביטר
תתביישי – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
כאב ואכזבות – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
דואט הפרדה – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
אל תתאהבי – מילים: אבי ביטר / לחן טורקי
שים לב – מילים: גילי גנני / לחן טורקי / מבצעת: ליאת בנאי
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אבי ביטר: אבי
אתי בוחבוט: בטי
בבר יוקו: מיקו
ירמי קדושי: אלברט
דני חדד: רוני
חופית גולן: שלי
אבי סויסה: אורח
ליאת בנאי: אורחת
ליאור נרקיס: נגן
שחקנים > צוות ההפקה

במאי – ימין מסיקה
עוזר במאי – ירמי קדושי
מפיק – אבי ביטר
מפיק בפועל – ימין מסיקה
תסריט – ירמי קדושי
עוזר תסריטאי – יגאל מוסאי
מלהק - בבר יוקו
מלחין – עדי לאון
מנהל מוזיקלי – אבי ביטר
מאפרת – סיגל שטיינפלד
תחיה ותהיה

| --- | --- |

 בימוי:  ראדו מיכאיליאנו
 הופק בידי:  איתי תמיר, מרק רוזנבאום
 תסריט:  אלן-מישל בלאן, ראדו מיכאליאנו
 עריכה:  לודו טרוש
 שחקנים ראשיים:  יעל אבקסיס סירק מ. סבהאט  רושדי זם  מקוננט אגזה   משה אבבה
 מוזיקה:  ארמנד עמר
 צילום:  רמי שברין
 מדינה:  צרפת, ישראל, בלגיה, איטליה 
 חברה מפיצה:  Menemsha Films
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  30 במרץ 2005 (בצרפת) 20 באוקטובר 2005 (בישראל)
 משך הקרנה:  140 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית, עברית, אמהרית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  סודאן 
 תקציב:  ₪27,060,000
 הכנסות:  ₪456,000
 פרסים:  פרס הסזאר לתסריט הטוב ביותר, פרס חביב הקהל ופרס "סינמה אירופה" בפסטיבל ברלין, פרס הסרט הטוב ופרס התסריט הטוב ביותר בפסטיבל קופנהגן,
 דף הסרט ב־IMDb
 
תחיה ותהיה (בצרפתית: Va, vis et deviens) הוא סרט קולנוע בבימויו של ראדו מיכאיליאנו, קופרודוקציה ישראלית-צרפתית משנת 2005. הסרט צולם בצרפת, באתיופיה ובישראל.
עלילה

הסרט מתחיל ב-1984/5 עם מבצע משה, שבמסגרתו עלו יהודי אתיופיה לישראל. הם צעדו ברגל למחנות בסודאן, שם המתינו להם מטוסים להביאם לישראל. אל המחנה מגיעים גם ילד נוצרי, גיבור הסרט, ואמו. האם, שרוצה להציל את בנה, אומרת לו:
"לך, תחיה ותהיה! ואל תחזור לכאן." ושולחת אותו ממנה, למרות רצונו להישאר עימה.
הוא מוצא אישה יהודייה ששמה חנה, מחזיק בידה והיא משתפת עמו פעולה, ומכריזה עליו כבנה ושמו שלמה לחיילים ולאנשים שבודקים אותם. היא מסבירה ששאר בני המשפחה נספו בסודאן, והם טסים לישראל.
בישראל משביעה חנה את שלמה לפני מותה: "שמור על הסוד שלך, אל תגיד מילה לאף אחד, אחרת ישלחו אותך בחזרה לאתיופיה."
בארץ משכנים את שלמה בפנימייה הדתית "אלומות", אותה מנהל אילן גונן (שמיל בן-ארי). לשלמה קשה מאוד להתאקלם והוא מתגעגע לאמו שנשארה באתיופיה. הוא רב עם ילדים, מנסה לברוח מהפנימייה, ועם זאת הוא תלמיד טוב. מאמץ אותו זוג עולים מצרפת, יעל ויורם הררי (יעל אבקסיס ורושדי זם). לזוג הררי שני ילדים נוספים: דני וטלי.
שלמה מתחיל לבקר בבית הספר. יום אחד, כשיעל באה לקחת את שלמה בנה מבית הספר בסיום יום הלימודים אומר לה המנהל: "יש הורים שמאיימים להוציא את הילדים שלהם מבית הספר... הם מפחדים שהרמה שלו תרד. אני יודע שזה שטויות כי הציונים שלו טובים מאוד מאוד... הם גם מפחדים שהוא יביא מחלות מאפריקה". אמו יעל צועקת לפני כולם: "תקשיבו לי טוב חבורת מטומטמים, נמאסתם. הילד שלי הוא הילד הכי מדהים בעולם... והוא תלמיד בדיוק כמו הילדים שלכם, אולי אפילו יותר טוב. הוא בריא כמו שור... שלמה לא יזוז מבית הספר הזה!"
כעבור זמן, שלמה מגיע לבדיקה רפואית ברבנות מלווה באביו יורם. מתברר להם שמנסים לגייר אותו יחד עם אתיופים אחרים - רוצים למול אותו ולטבול אותו במקווה. שלמה, יורם והאתיופים האחרים בורחים מהמקום.
שלמה מגיע לקס עמרה ברחובות (יצחק אדגר), אותו הוא ראה בטלוויזיה. היות ששלמה לא יודע לכתוב באמהרית, הוא מבקש מקס עמרה שיכתוב מכתב באמהרית לאמו. מכאן ואילך שלמה וקס עמרה מתיידדים.
ב-1989 מגיע שלמה לגיל בר מצווה והוא עולה לתורה. במקביל נערכת לו חגיגה בנוסח יהודי אתיופיה.
שלמה מתיידד עם שרה סינגר (רוני הדר), מתאהב בה ואביה (אבי אוריה) אוסר עליהם להתראות בגלל מוצאו. למרות זאת הרומן ביניהם נמשך בסתר.
שלמה נושא כל חייו את סודו (שאינו יהודי) ואינו מגלה אותו לאיש. יום אחד הוא מגיע לתחנת משטרה ומבקש מהשוטר (שלמה וישינסקי) שיעצור אותו בתואנה שאינו יהודי ושהוא משקר לכולם. השוטר מפסיק את דבריו, לפני שהוא ממשיך לדבר. הוא מסביר לו שאתיופים הם יהודים בדיוק כמוהם, שהם מופלים לרעה ושהוא מתבייש במה שהיהודים יוצאי אתיופיה עוברים. הוא אומר לו שכשיגדל יבוא אליו והוא יסדר לו עבודה במשטרה, שצריכה אנשים כמוהו.
שלמה מחליט לא להתגייס לצה"ל, למרות התנגדותו הנחרצת של יורם אביו הפטריוט. הוא נוסע לפריז ללמוד רפואה ושב לישראל כרופא. עם שובו לארץ הוא מתגייס לצה"ל ונפצע בקרב.
לאחר עשר שנות היכרות, שלמה ושרה מתחתנים. משפחתה של שרה (אביה, אמה ואחיה) מנתקת אתה את הקשר בשל כך. שרה נכנסת להריון. שלמה מספר לשרה את סיפור חייו ומגלה לשרה שאינו יהודי. היא כועסת עליו ונפרדת ממנו, כי היא חשה שהיא חיה עשר שנים בשקר, שהוא לא סמך עליה ולא משנה לה אם הוא יהודי או לא. יעל, אמו של שלמה, מבקרת את שרה ועוזרת להם להשלים.
שלמה טס לאפריקה ומשרת שם כרופא.
בינתיים נולד לו ולשרה בן. באפריקה הוא מצליח לאתר את אמו האמיתית, אותה עזב לפני שנים רבות. הסרט מסתיים בזעקה נרגשת של אמו ברגע פגישתם.
השחקנים

| שם השחקן | שם הדמות |
| --- | --- |
יעל אבקסיס: יעל הררי
סירק מ. סבהאט: שלמה הבוגר
רושדי זם: יורם הררי
משה אגזי: שלמה בן התשע
משה אבבה: שלמה בן השלוש עשרה
רוני הדר: שרה
רמי דנון: סבא
שמיל בן ארי: מנהל הפנימיה
ריימונד אמסלם: סוזי
יהודה פוקס: הרב הגדול
שלמה וישינסקי: שוטר
מאיר סויסה: רופא
יצחק אדגר: קס עמרה
מימי אבונש קבאבה: אמו היהודיה האתיופית של שלמה
מסקי שיברו: אמו של שלמה
יוסי אלפי: הרב של תלמוד תורה בשם יוסי אלפי
שי פרדו: המתורגמן
ג'וי ריגר: טלי הילדה
אליה דה ורי: טלי הנערה
לנה אטינגר: טלי הבוגרת
Elias Nazich: דני הילד
יונתן רגב: דני הנער
תומר אופנר: דני הבוגר
דור שלוסברג: מיכאל לייבוביץ'
אסתי אליאס: בחורה בדיסקוטק
אבי אוריה: אביה של שרה
שמעון מימרן: פסיכולוג הפנימיה
אברהם סלקטר: עובד מדינה ישראלי (בשם אברהם סלקטר)
מרק רוזנבאום: עובד מדינה ישראלי
אלעד אטרקצ'י: איתי
מחמוד קדאח: מוראד
שמואל ברו: אתיופי
מאיר סויסה: רופא צרפתי
הלנה וונדום: ילדה קטנה
מהרטה ברוך: אמה של הילדה הקטנה
מניסן שלמה: ישראלי אתיופי
שאול מזרחי: אב פלסטיני
גל הויברגר: סגן
רחל מלסה: אחות בנתניה
יצחק טגנה: צבי
עמנואל אולי לאור: מנהל בית הספר
איתן גלאס: רב הפנימייה
אבי חדש: מורה בפנימיה
דוד סמדר: רב דוקטור (בשם דודי סמדר)
Ale Getao: קס המרכז הרפואי
זואי נוה: עינת
יוסי וואסה: מייק
לשה שמשוני: L'enseignante de l'école
מתן פרנקו: אדם בקיבוץ
אהרון וודובוז: בחור צעיר בקיבוץ
חן קורן: אדם בקיבוץ
בן היינברג: אדם בקיבוץ
שמעון שיאני: שומר בקיבוץ
אדיר בקאלה: Garçon télé
הערות שוליים

1 2  אברהם כרמלי, איריס רביד–ימין, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2004–2005, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, פברואר 2008, אדר א' תשס"ח, עמ' 8
↑  אלו הכנסות מהקרנותיו בישראל בלבד, ללא שקלול של ההכנסות מהקרנותיו בשאר העולם
אל-מדרסה אל-אשרפיה

| --- | --- |

הכניסה למדרסה, ובה עיטורים ממלוכיים
 מידע כללי
 כתובת:  העיר העתיקה 
 מיקום:  הרובע המוסלמי, ירושלים
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1480–1482 (כשנתיים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1482 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות ממלוכית 
 
 קואורדינטות:  31°46′39″N 35°14′04″E﻿ / ﻿31.77753333°N 35.23433333°E﻿ / 31.77753333; 35.23433333
  (למפת ירושלים העתיקה מוגדלת) אל-מדרסה אל-אשרפיה(למפת ירושלים העתיקה רגילה) אל-מדרסה אל-אשרפיה(למפת ירושלים רגילה) אל-מדרסה אל-אשרפיה(למפת ירושלים מוגדלת) אל-מדרסה אל-אשרפיה
 
אל-מדרסה אל-אשרפיה (בערבית: المدرسة الأشرفية) היא מדרסה אסלאמית בצד המערבי של חראם א-שריף (הר הבית) בירושלים. היא נבנתה בשנים 1480 עד 1482 על ידי הסולטן הממלוכי אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי וקרויה על שמו. המבנה נחשב לאחד המבנים המייצגים את האדריכלות הממלוכית בירושלים.
היסטוריה

בשנת 1465 בנה הנסיך חסן אלזהירי מדרסה בשם "סולטאניה" בהר הבית עבור הסולטן אל-ט'אהר סיף אל-דין ח'שקדם (אנ') (בערבית: الظاهر سيف الدين خشقدم), שמת בשנת 1467. לאחר מותו ביקש יורשו, הסולטן אל-אשרף סיף אל-דין קאיתבאי, לקבל לבעלותו את המדרסה. קאיתבאי היה סולטן רב עוצמה שבנה מאות מבנים בממלכה הממלוכית, שרובם שרדו עד ימינו בארץ ישראל, סוריה, מצרים ומכה.
קאיתבאי לא היה מרוצה ממבנה המדרסה המקורי, שהיה כנראה צנוע בהשוואה למדרסות שהוא בנה בקהיר. הוא הורה להרוס את המבנה ולבנות מדרסה חדשה. זו נבנתה בין השנים 1480 ל-1482. קאיתבאי הזמין צוות של בנאים ובעלי מלאכה מקהיר לעבודה על פרויקט זה, ובראשם אדריכל קופטי. היה זה אירוע נדיר יחסית, בו סולטן ממלוכי יזם פרויקט בנייה משמעותי מחוץ לקהיר. שלושה חודשים לאחר השלמת המדרסה הורה קאיתבאי לבנות מחדש גם את הסביל (מתקן מי שתייה) מצפון-מזרח לו, שם הוא ניצב גם כיום.
מפעל הבנייה הונצח בכתובת בכניסה למדרסה, לצד השער: "הבניין של מדרסה מבורכת זו הוקם במצוות האימאם הנעלה אמיר המאמינים סולטאן ... מלך אל אשרף אבו נאסר (יזכה לניצחון אדיר)... בשנת 1482."
למימון הבנייה השתמש קאיתבאי בהכנסות החקלאים מהכפר אומלבס, ששימשו גם לשיפוץ המסגד הגדול בעזה.
רעידת אדמה חזקה הרסה חלק ניכר מהקומה העליונה של המדרסה בשנת 1496, וכיום שרדו רק חלקים מהקומות התחתונות. במבנה נערכו מחקרים ארכאולוגיים נרחבים, בהם נאספו נתונים רבים אודות המבנה המקורי.
תיאור אדריכלי

המדרסה היא מבנה בן שתי קומות בצדה המערבי של רחבת הר הבית, והוא פונה לכיוון כיפת הסלע. המדרסה בנויה בסגנון המפואר של המדרסות במצרים. עיטורי הכניסה המפוארת כוללים כמה מהדוגמאות המובהקות לאדריכלות ממלוכית בשיאה: פיתוחי אבן, השתלבות גאומטרית, מוקרנס, אבלק, כרכוב הממסגר את הכניסה ושבכות סורגים. מצפונה נמצאת מדרסה אל-עתמניה, שנבנתה במאה ה-15, ומדרום מתנשא המינרט של שער השלשלת.
המדרסה נבנתה סביב חצר מלבנית גדולה, בדומה למדרסה של קאיתבאי בקהיר ולמבנים אחרים מאותה תקופה. עם זאת, בצד המזרחי של החצר נבנתה לוג'יה בעלת שלוש קשתות המשקיפה לכיפת הסלע. מעונות לתלמידים נבנו במדרסה בלדייה הסמוכה.
אל-אשרפיה דומה בסגנונה למדרסות המצריות, ובעיקר לאלו שהוקמו בתקופת שלטונו של קאיתבאי במצרים. עם זאת, היא שונה בפרטים רבים, שהותאמו למקום, או הושפעו מתפקידה ומעצם מיקומה בצמוד למסגד אל-אקצא. העיטורים העשירים עשויים לפי מיטב מורשת האמנות הממלוכית, שהגיעה בתקופה זו לשיאה. לא בכדי מתוארת אל-מדרסה אל-אשרפיה על-ידי ההיסטוריון מוג'יר א-דין "פנינת הר הבית" וכן "שנייה רק לכיפת הסלע ואל-אקצא."
למדרסה שני חלקים נפרדים: הקומה התחתונה, הכוללת אולם רחב ידיים וגרם מדרגות המוליך לקומה השנייה, והקומה העליונה, החשובה יותר, ובה חדרי מגורים ושירותים, חצרות וחדרי לימוד. חלקה הקדמי של הקומה העליונה הרוס כיום. במשך שנים ארוכות היה המבנה מוזנח, אך לקראת סוף המאה ה-20 עבר שיפוצים נרחבים, ובין השאר תוקנו נזקי רעידת האדמה של 1927.
המדרסה כיום

חלק ניכר מהמבנה משמש כיום כבית ספר על-יסודי לבנות, בו מלמדים את השריעה. בשטח המסגד שבבית הספר נמצאות שתי מצבות, אחת מהן היא של שייח' מוחמד אל-חלילי, מלומד מוסלמי וחוקר פיקה שמת בשנת 1734. אגף נוסף במבנה משמש כמשרד של המחלקה לכתבי יד של ספריית מסגד אל-אקצא, ומשחזרים בו כתבים מוסלמים עתיקים הכתובים בערבית ובפרסית. החלקים הנותרים במבנה משמשים כבתי מגורים למספר משפחות. בשנת 2000 ביצעה מנהלת הווקף שיפוץ מקיף במבנה.
לקריאה נוספת

אלי שילר, הר הבית ואתריו, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 1989.
הערות שוליים

↑  אלי שילר, הר הבית ואתריו, עמ' 137.
↑  Schools – Aqsapedia, ‏26 בפברואר 2021 (באנגלית).
מבט כולל על המדרסה; הכניסה הראשית משמאל.
חיי אהבה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  על ספר מאת צרויה שלו
 בימוי:  מריה שראדר 
 הופק בידי:  מרק רוזנבאום, איתי תמיר
 תסריט:  מריה שראדר, ליילה סטילר, צרויה שלו 
 עריכה:  אנטיה זיגה
 שחקנים ראשיים:  נטע גרטי, רדה זרבדג'ה, ישי גולן, אסי דיין, אריה מוסקונה
 מוזיקה:  ניקי רייזר 
 צילום:  בנדיקט נוינפלס
 מדינה:  גרמניה, ישראל 
 הקרנת בכורה:  19 ביולי 2008
 משך הקרנה:  114 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט דרמה, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 מקום התרחשות:  ירושלים 
 פרסים:  שני פרסי קולנוע הבווארי (2008) לצילום הטוב ביותר והמוזיקה הטובה ביותר, פרס הסרט הגרמני עבור הצילום הטוב ביותר
 דף הסרט ב־IMDb
 
חיי אהבה (בגרמנית: Liebesleben) הוא סרט מ-2007 בבימויה של מריה שרדר. הסרט הוא קו-פרודוקציה ישראלית-גרמנית שצולמה בישראל, והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת צרויה שלו. התסריט נכתב על ידי שרדר ושלו. הסרט זכה בשני פרסי קולנוע הבווארי 2008 לצילום הטוב ביותר והמוזיקה הטובה ביותר. הסרט גם זכה בפרס הסרט הגרמני 2008 עבור הצילום הטוב ביותר.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
נטע גרטי: יערה
רדה זרבדג'ה: אריה
ישי גולן: יוני
אסי דיין: פרופסור דין רוס
אריה מוסקונה: בוש
קלרה ח'ורי: שירה
נתן נתנזון: דוד אלכס
ביקורות

הסרט זכה לביקורות שליליות בעיקר.
יאיר רוה כתב על הסרט:
מאיר שניצר כתב על הסרט:
לעומת זאת, מאמרי ביקורת בגרמניה עשו חסד רב עם הסרט, וניתן לקרוא זאת במאמר: "ביקורות משבחות לסרט "חיי אהבה" בגרמניה".
יערה (נטע גרטי) בעכו
יערה (נטע גרטי)
הערות שוליים

↑  נירית אנדרמן, עכבר העיר אונליין, מסע בשתיים, באתר הארץ, 26 ביוני 2008
↑  מרב יודילוביץ', ביקורות משבחות לסרט "חיי אהבה" בגרמניה, באתר ynet, 26 בנובמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012414973605171  GND: 7599373-9  VIAF: 211751143   WorldCat (עם VIAF): 211751143