stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הבולים של האיים המלדיביים
תקופה של חילופי ממשל

בשנת 1953, בהשפעת השלטון הבריטי, בוטל מעמדו של הסולטן, והאיים המלדיביים הוכרזו כרפובליקה בהנהגתו של הנשיא מוחמד אמין דידי (אנ'). הנשיא דידי הנהיג רפורמות שונות בכלכלה ובתרבות האיים, אולם התקשה להתגבר על התנגדות המנהיגים המוסלמים השמרנים. בסוף שנת 1953 הוכה דידי בידי המון מוסת, ונפטר כחודש לאחר מכן. בשנת 1954 חזרו האיים והוכרזו כסולטנות.
בשנת 1956, לאחר התייצבות השלטון באיים המלדיביים, הונפקה סדרה חדשה של 11 בולים מן המניין, אשר הציגה מבנים מרכזיים בעיר מאלה.
| --- | --- |
: בשמונה הבולים בערכים הנקובים הנמוכים (2, 3, 5, 6, 10, 15, 25, ו-50 לרס) הוצג הנמל של מאלה.
: בשלושת הבולים בערכים הנקובים הגבוהים (21, 5, ו-10 רופי) הוצגו המבצר של מאלה לצד ארמון המושל.
הנפקת בולי הזיכרון הראשונים

עד סוף שנות החמישים שמר דואר האיים המלדיביים על מדיניות הנפקות מרוסנת, והקפיד להתמקד רק בהדפסת בולים מן המניין שהיו דרושים לפעילות השוטפת של שירותי הדואר. בשנת 1960 שינה דואר האיים המלדיביים את מדיניותו והחל להנפיק גם סדרות של בולי זיכרון ובולים שנועדו לשוק אספני הבולים.
במחצית השנייה של שנת 1960 הונפקו באיים המלדיביים שתי סדרות בולים שנועדו לציין אירועים בינלאומיים:
| --- | --- |
: ביום 20 באוגוסט 1960 הונפקה סדרה בת שמונה בולים (ערכים נקובים 2, 3, 5, 10, 15, 25, ו-50 לרס ו-1 רופי) לציון המשחקים האולימפיים שהתקיימו באותה שנה ברומא.
: ביום 15 באוקטובר 1960 הונפקה סדרה בת שמונה בולים (ערכים נקובים 2, 3, 5, 10, 15, 25, ו-50 לרס ו-1 רופי) לציון שנת הפליט העולמית.
סדרת בולי הנוף

ביום 15 באוקטובר 1960 הונפקה סדרה חדשה של בולים מן המניין, בה הוצגה שורה של מבני ממשל מרכזיים בעיר הבירה מאלה. בנוסף ל-11 הבולים שנועדו למשלוח דואר הונפקו במסגרת סדרה זו עוד שלושה בולים בערכים גבוהים (25 רופי, 50 רופי, ו-100 רופי), אולם הם הונפקו כבולי הכנסה לצורך גביית מיסים ולא שימשו את שירותי הדואר.
ערך נקוב 2 לרס
מבנה קבר של סולטן.
ערך נקוב 3 לרס
מבנה בית המכס.
ערך נקוב 5 לרס
קונכיות.
ערך נקוב 6 לרס
מבנה הארמון המלכותי הישן.
ערך נקוב 10 לרס
הדרך אל צריח מסגד יום השישי במאלה.
ערך נקוב 15 לרס
מבנה בית המועצה.
ערך נקוב 25 לרס
מבנה מזכירות הממשלה.
ערך נקוב 50 לרס
מבנה משרד ראש הממשלה.
ערך נקוב 1 רופי
מבנה קבר וספינת מפרש.
ערך נקוב 5 רופי
מבנה קבר ליד הים.
ערך נקוב 10 רופי
נמל.
גיליונית הזיכרון הראשונה

ביום 9 בספטמבר 1961 הונפקה סדרה של בולי זיכרון לציון מלאת 55 שנים להנפקת סדרת הבולים הראשונה ששימשה באיים המלדיביים. בנוסף לעשרת בולי הסדרה (אשר עוצבה על ידי האחים שמיר מישראל) הונפקה גם גיליונית זיכרון, הראשונה שהודפסה באיים המלדיביים.
| --- | --- |

מעטפת היום הראשון: גיליונית הזיכרון
האצת קצב הנפקת הבולים

מאז תחילת שנות השישים הגדיל דואר האיים המלדיביים את קצב הנפקת בולי הדואר, שנועדו בעיקר לשוק אספני הבולים. מרבית ההנפקות עסקו שנושאים שלא שיקפו כלל את תרבות ונוף האיים המלדיביים. עם זאת, מעת לעת הונפקו גם סדרות מעטות שעסקו בנושאים מקומיים:
האצת קצב הנפקת הבולים > ציון המרת דתם של התושבים לדת האסלאם

ביום 10 באוגוסט 1964 הונפקה סדרה בת שישה בולים לציון קבלת דת האסלאם באיים המלדיביים בשנת 1153. לא ברור מדוע נבחר היובל המוזר של מלאת 811 שנים לציון המאורע.
| --- | --- |
: על כל בולי הסדרה (ערכים נקובים 2, 3, 10, 40, 60, ו-85 לרס) מופיע המסגד של העיר מאלה.
האצת קצב הנפקת הבולים > שיפור נמל התעופה הולולו

ביום 26 ביולי 1967 הונפקה סדרה בת שמונה בולים לציון חנוכת מסלול חדש ומשופר בשדה התעופה הולולו, שדה התעופה של האיים המלדיביים. כל הבולים מציגים מטוס מרחף מעל מבנה האדמיניסטרציה של שדה התעופה.
| --- | --- |
: עיצוב מספר 1, הופיע בבולים שערכם הנקוב 2, 10, ו-30 לרס ו-5 רופי.
: עיצוב מספר 2, הופיע בבולים שערכם הנקוב 5, 15, ו-50 לרס ו-10 רופי.
עצמאות ורפובליקה

ביום 26 ביולי 1965 הפכו האיים המלדיביים למדינה עצמאית, וכשלוש שנים לאחר מכן, ב-11 בנובמבר 1968, הוחלף המשטר במדינה והיא הוכרזה כרפובליקה.
באותו יום הונפקו באיים המלדיביים שני בולים עליהם הופיע לראשונה הכיתוב "הרפובליקה של המלדיביים" (Republic of Maldives) במקום הכיתוב "האיים המלדיביים" (Maldive Islands).
מעמד הבולים של האיים המלדיביים בקרב האספנים

הבולים הראשונים של האיים המלדיביים התקבלו בשנת 1906 בהתלהבות על ידי אספני הבולים, שמיהרו לרכוש את מרבית המלאי המצומצם שהונפק לציבור. שני הבולים בעלי הערך הנקוב הגבוה, שמכל אחד מהם הודפסו רק 1200 עותקים, מבוקשים מאוד על ידי האספנים. במיוחד מבוקשים מכתבים שנשלחו מן האיים המלדיביים בשנים 1906 עד 1909 ועליהם בולי ציילון, עם או בלי הדפס רכב.
ריבוי ההנפקות המיותרות מאז מחצית שנות השישים, והצפת השוק הבולאי בבולים המוקדשים לנושאים שאינם קשורים כלל לתרבות, לטבע, ולהיסטוריה של האיים המלדיביים, גרמה למרבית אספני הבולים לאבד עניין בבולי המלדיביים.
תרומת ישראל להנפקת הבולים של האיים המלדיביים

במהלך שנות ה-60 וה-70 עוצבו רבים מן הבולים של האיים המלדיביים על ידי  האחים גבריאל ומקסים שמיר. חלק מן הבולים הודפסו בישראל על ידי המדפיס הממשלתי, דוגמת הסדרה שהונפקה ביום 22 במרץ 1967 לציון ניצחונה של בריטניה במשחקי גביע העולם בכדורגל 1966.
ערך נקוב 2 לרס.
ערך נקוב 3 לרס.
ערך נקוב 5 לרס.
ערך נקוב 25 לרס.
ערך נקוב 50 לרס.
ערך נקוב 1 רופי.
ערך נקוב 2 רופי.
לקריאה נוספת

Kenneth A. Wood, Maldives, This is Philately, p. 435-436
Mackay Robin(Ed), Maldive Island, International Encyclopedia of Stamps, IPC, 1970, p. 1177
סטיוארט רוסיטר וג'ון פלואר, אטלס בולי העולם, כרטא, 1989, עמ' 248
יורם שמיר (עורך), האחים שמיר - מעצבים שהיו לסמל, אלול, 2016, עמ' 234 - 236
הערות שוליים

1 2  This is Philately, 436
1 2 3 4 5 6 7 8 9  International Encyclopedia of Stamps, p. 1177
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2013, Volume 4, p. 843
↑  שנת הפליט העולמית הוכרזה על ידי מוסדות האו"ם במטרה להעלות מודעות לנושא הפליטים בעולם. במסגרת זו נערכו אירועים רבים בתקופה שבין 1 ביולי 1959 עד 30 ביוני 1960. (מאמר בנושא שנת הפליט העולמית)
1 2  ריכוז הבולים של האיים המלדיביים אשר עוצבו על ידי האחים שמיר
↑  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2013, Volume 4, p. 844
1 2  Scott Standard Postage Stamp Catalogue, 2013, Volume 4, p. 845
ה'שכ"ה

.
ה'שכ"ה (5,325) ובקיצור שכ"ה – היא שנה עברית  אשר החלה ביום א' בתשרי, אור ל-7 בספטמבר 1564 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 26 באוגוסט 1565.
המולד של תשרי חל ביום רביעי, 7 שעות ו-461 חלקים. לפיכך זו שנה מסוג הכז. איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים.
זו שנה חמישית לשמיטה, ושנת 5 במחזור העיבור ה-281. תקופת ניסן שבשנה זו היא תחילת שנת 5 (סימנה הלבא) במחזור השמש ה-191.
שנה זו היא שנת 1,496 לחורבן הבית, ושנת 1,876 לשטרות.
אירועים

י"ח בכסלו - ראשית הדפסת ספר שולחן ערוך, חלק אורח חיים בוונציה (בחיי המחבר)
נפטרו

י' בשבט – רבי מאיר קצנלנבוגן (מהר"ם פדובה), רב הקהילה האשכנזית וראש הישיבה בפדובה, ומגדולי הפוסקים בדורו.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
שולחן ערוך, חלק אורח חיים, ונציה, י"ח בכסלו, ה'שכ"ה
היסטוריה של עם ישראל
הכנס למורשתו של הרמב"ם

לוגו מרכז מורשת הרמב"ם
הכנס למורשתו של הרמב"ם הוא כנס שנתי העוסק ברמב"ם, פוסק, פרשן ורופא, מדמויות המופת של העם היהודי.
הכנס מתקיים במלון ”חוף גיא" בטבריה. הוא כולל הרצאות, דיונים, מופע מוזיקלי וסיורים במרכז מורשת הרמב“ם ובאתרים היסטוריים בעיר ובמקומות נוספים.
הכנס מתקיים במשך שלושה ימים במהלך סוף השבוע. מרצים בו רבנים, אנשי משפט, רפואה והלכה ועוד.
הכנס מופעל על ידי מרכז מורשת הרמב"ם בשיתוף האגף לתרבות תורנית במשרד החינוך ועיריית טבריה.
בשנת 2017 התקיים הכנס השמיני שבו השתתפו יותר מאלף אנשים.
הלגיון הערבי החופשי

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 שיוך:  ורמאכט 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1945 (כשנתיים) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
הלגיון הערבי החופשי (בגרמנית: Legion Freies Arabien; בערבית: جيش بلاد العرب الحرة) היה יחידה ערבית שפעלה במסגרת הצבא הנאצי במלחמת העולם השנייה.
חיילי הלגיון הערבי החופשי, 1943.
חייל הלגיון הערבי החופשי ביוון הכבושה על ידי גרמניה, ספטמבר 1943.
היסטוריה

הלגיון הוקם כתוצאה מהשתדלות של המנהיגים הערבים שגלו באירופה, רשיד עאלי אל-כילאני ואמין אל-חוסייני, אשר הציעו להקים יחידה ערבית אתנית בדצמבר 1941. הצעתם נתקבלה כעבור כשנה והוחל בהקמת היחידה.
היחידה נבנתה על בסיסה של היחידה הקטנה בפיקודו של הגנרל הגרמני הלמוט פלמי, בשם "זונדרשטאב פ'". יחידה זאת הוקמה כדי לסייע למרד הפרו נאצי בעיראק, אולם בפועל המרד דוכא על ידי הבריטים לפני שהיחידה יכלה לפעול. היחידה ישבה תחילה בסוריה וכללה כמה עשרות פליטים ערבים מעיראק וכן ערבים מסוריה ומפלסטינה לאחר כיבוש סוריה על ידי בריטניה וכוחות צרפת החופשית, היחידה עברה לשבת בכף סוניון שביוון הכבושה על ידי מדינות הציר.
לאחר ההחלטה על הקמת הלגיון, גויסו אליו גולים ערבים באירופה ושבויי מלחמה ערבים שהיו בידי מדינות הציר, כך שבסופו של דבר הלגיון מנה כמה מאות חיילים ערבים. כוונתם של הגרמנים הייתה להשתמש בלגיון לאחר שיכבשו את הקווקז. לפי התוכנית הגרמנית, המנהיגים הערבים יובאו לטביליסי ושם יכריזו על הקמת ממשלה עיראקית גולה, שיחד עם הלגיון תסייע לכוחות הגרמנים לחדור ולכבוש את עיראק.
אולם התפתחות המאורעות הייתה בניגוד לציפיות הגרמנים. הם לא הצליחו לכבוש את הקווקז ולכן הרעיון של הקמת ממשלה עיראקית גולה והתקדמות, בעזרת הלגיון, לכיבוש עיראק, ירד מן הפרק. במבצע לפיד הנחיתו בעלות הברית את כוחותיהם בצפון אפריקה והיה ברור שצרפת של וישי לא תוכל להתנגד להם. לכן הכוחות הגרמנים-איטלקים כבשו את תוניסיה (שבאופן רשמי עדיין הייתה בשליטת צרפת של וישי), וכוחות הלגיון הועברו לתוניסיה, שם התווסף להם כוח אדם של כמה מאות לוחמים שגויסו מן האוכלוסייה הערבית המקומית.
הלגיון לקח חלק משני בקרבות בין כוחות מדינות הציר לבעלות הברית. המורל של חיילי הלגיון היה נמוך ונראה שהגרמנים לא היו שבעי רצון מתפקודם. לאחר נפילתו בקרב של מפקד הלגיון, אוברסט מאייר-ריקס, הגרמנים החליטו להוציא את הלגיון מן החזית. לאחר מכן הלגיון הוצב ביוון ובשלהי המלחמה נלחם בחזית המערבית.
לקריאה נוספת

ל. הירשוביץ, הרייך השלישי והמזרח הערבי, מרחביה: ספרית פועלים, 1965
הערות שוליים

↑  Joseph B. Schechtman, The Mufti and the Fuehrer: The Rise and Fall of Haj Amin El-Husseini, T. Yoseloff, 1965. (באנגלית) עמ' 135
↑  Nation Associates (New York N.Y.), The British Record on Partition as Revealed by British Military Intelligence and Other Official Sources, Author, 1948. (באנגלית) עמ' 45
↑  Heinz Tillmann, Deutschlands Araberpolitik im Zweiten Weltkrieg, Deutscher Verlag der Wissenschaften, 1965. (בגרמנית)  עמ' 401
↑  David Motadel, Islam and Nazi Germany's War, Harvard University Press, 2014-11-30, ISBN 978-0-674-72460-0. (באנגלית) ע'מ 227
הלה גורני

| --- | --- |

 לידה:  1 במרץ 1970 (בת 54) סיאטל, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת ג'ורג' מייסון  המכון למדע המדינה פריז 
 מעסיק:  CNN אינטרנשיונל 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 אתר רשמי
 
הלה באשה-גורני (לעיתים נכתב: האלה גוראני, באנגלית: Hala Gorani; נולדה ב-1 במרץ 1970) היא מגישה בכירה וכתבת שטח אמריקאית ממוצא סורי ברשת CNN International, המשדרת מלונדון. היא מגישה את התוכנית "הלה גורני הערב" של CNN בימי השבוע בשעה 09:00‏ CET (‏22:00 שעון ישראל). בעבר הנחתה במשותף עם ג'ים קלנסי את התוכנית "העולם שלך היום" עד פברואר 2009 ולאחר מכן את "הדלפק הבינלאומי" עד אפריל 2014, מהמטה של CNN באטלנטה.
ביוגרפיה

גורני נולדה בשנת 1970 בסיאטל, וושניגטון. לדבריה, היא באה מ"רקע בינלאומי למדי [...] אני אזרחית ארצות הברית עם הורים סורים".
גורני גדלה בעיקר בפריז שבצרפת. כמו כן חייתה זמן מה גם באלג'יריה. שמה "הלה" משמעו כשם בעברית "הילה". היא סיימה תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת ג'ורג' מייסון בפיירפקס שבמדינת וירג'יניה, ליד העיר וושינגטון די. סי., וסיימה קורס לימודים ב"מכון למדע המדינה פריז" בשנת 1995,
גורני דוברת אנגלית, צרפתית וערבית. היא רואה בפריז את ביתה, העיר שבו היא גם מתגוררת. בשנים 2004–2014 היא שידרה ממרכז CNN באטלנטה שבמדינת ג'ורג'יה, ובשנת 2014 חזרה ללונדון.
הסופר הצרפתי יאן מויקס הקדיש לה גם את הרומן הראשון שלו Jubilations Vers le Ciel בשנת 1996.
גורני התחתנה עם צלם העיתונות הגרמני של CNN כריסטיאן סטרייב ב-14 ביוני 2015 במרוקו.
קריירה

גורני החלה את הקריירה שלה ככתבת עבור עיתון La Voix du Nord ו-Agence France-Presse, לפני שהצטרפה לערוץ France 3 ב-1994. לאחר תקופה קצרה בטלוויזיית בלומברג בלונדון, היא הצטרפה ל-CNN ב-1998 כמגישה בתוכנית הבוקר CNN Today. מאז, היא דיווחה חדשות מכל מדינה במזרח התיכון. בנובמבר 2005, גוראני הייתה אחת מראשוני הכתבים בעמאן, אחרי מתקפת התאבדות של אל-קאעידה בשני בתי מלון. מוקדם יותר באותה השנה היא סיקרה את תוכנית ההתנתקות הישראלית מעזה. ב-2006, היא סיקרה את מלחמת לבנון השנייה מלבנון, עבודה עבורה זכתה בפרס CNN על שם אדוארד ר. מורו. בבחירות הנשיאותיות בצרפת של 2002 ו-2007, היא הובילה את הסיקור של CNN.
גורני הייתה אחת מכתבי CNN אשר זכו בפרס אמי לחדשות ותיעוד בשל הסיקור של הרשת את המהפכה במצרים בשנת 2011, אשר הובילה להדחתו של הנשיא דאז חוסני מובארכ. ב-2015 היא סיקרה מצרפת את הירי בשארלי הבדו, וכן את התקפות דאעש בנובמבר.
גורני סיקרה גם את רעידות האדמה בהאיטי ב-2010, סיקור שזיקה את CNN בפרס נימפת הזהב, אחד מאותות הכבוד הגבוהים ביותר הניתנים בתחום העיתונות הבינלאומית, אשר הוענק בבפסטיבל הטלוויזיה במונטה קרלו באותה השנה. הסיקור שלה של האביב הערבי זיכה אותה בפרס פיבודי ב-2012, והיא גם סיקרה את המחאות בסוריה כחלק ממספר קטן של עיתונאים שהורשו להיכנס למדינה.
ב-2008, השתתפה גורני בפורום הכלכלי העולמי, ואף הנחתה את אירוע הסגירה, בו השתתפו טוני בלייר, אלי ויזל, יו"ר ג'יי פי מורגן צ'ייס, ג'יימס דימון.
גורני הנחתה בעבר את תוכנית Inside the Middle East של CNN, תוכנית חודשית המסקרת את הסיפורים החברתיים, פוליטיים ותרבותיים החשובים של האזור. במהלך חמש השנים שאירחה את התוכנית, היא גם דיווחה במסגרתו מספר סיפורים, כמו על עוני בבחריין עשירת הנפט, חיי היומיום בעיראק, ועל חיי הלהט"ב במזרח התיכון, שהיה דיווח חדשותי ראשון מסוגו בטלוויזיה הבינלאומית, וזכה למועמדות לפרס GLAAD.
בין הדמויות הפוליטיות שראיינה גורני כלולים: ג'ימי קרטר, טוני בלייר, עמר מוסא, רפיק אל-חרירי, סאיב עריקאת, נורי אל-מאלכי, אהוד ברק, הדלאי לאמה, שמעון פרס, וקרלה ברוני, בין רבים אחרים. גורני עצמה נמנעת מלחשוף את דעותיה הפוליטיות כדי לשמר נייטרליות מקצועית.
במאי 2015 העניקה אוניברסיטת ג'ורג' מייסון לגורני דוקטורט לשם כבוד, בעת שנשאה את נאום טקס הסיום של אותה שנה.
פרסים והכרה

2016: פרס אישיות טלוויזיה (Television Personality award), מטעם האגודה לשידור בינלאומי (AIB)
2015: דוקטור לשם כבוד מטעם אוניברסיטת ג'ורג' מייסון
2015: נמנתה ברשימת הנשים החזקות ביותר של פורבס נשים
2012: פרס אמי לחדשות בשל סיקור המהפכה המצרית
2012: מועמדות לפרס אמי לחדשות עבור סיקור סיפור בזמן אמת (Anderson Cooper 360)
2012: פרס פיבודי על סיקור האביב הערבי
2011-2015: נמנתה ברשימת 100 הנשים הערביות החזקות ביותר של מגזין העסקים הערביים
2007: פרס אדוארד ר. מורו בשל סיקור מתמשך של הקונפליקט במזרח התיכון
הערות שוליים

↑  http://edition.cnn.com/CNN/anchors_reporters/gorani.hala.html
1 2 3  https://gulfnews.com/culture/people/the-other-side-of-cnn-anchor-hala-gorani-1.103575
↑  http://edition.cnn.com/2002/WORLD/europe/10/29/biz.trav.gorani.suitcase/
↑  https://www.thecable.ng/cnn-journalist-hala-gorani-gets-married-morroco
↑  CNN Anchors & Reporters - Hala Gorani
↑  "CNN TV - Anchors/Reporters:Hala Gorani".
↑  Telling the Stories behind the Headlines 2009 (אורכב 09.06.2011 בארכיון Wayback Machine)
↑  Abbas, Faisal (17 ינו' 2006). "Q&A with CNN's Hala Gorani with Hala Gorani". Asharq Alawsat. אורכב מ-המקור ב-2007-10-10. נבדק ב-2018-06-16. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "CNN Anchor Hala Gorani to deliver commencement address". George Mason University Alumni. נבדק ב-2015-09-25.
↑  "The World's 100 Most Powerful Arab Women". Arabian Business. נבדק ב-2015-09-25.
הארמייה ה-13 (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  13 בספטמבר 1939 – 1999 (כ־59 שנים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  ראו בהמשך
 
הארמייה ה-13 הייתה ארמייה סובייטית רב-זרועית, שמילאה תפקיד חשוב במהלך קרבות שונים במהלך מלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה בספטמבר 1939 על בסיס קבוצת הצבא אודסה, כחלק מהחזית האוקראינית, והועמדה תחת פיקוד פיליפ פרוסינוב. הארמייה השתתפה בפלישת ברית המועצות לפולין, וב-13 בספטמבר שונה שמה להארמייה ה-13. לאחר סיום הקרבות פורקה הארמייה.
ב-25 בדצמבר 1939 הוקמה הארמייה מחדש, והועמדה תחת פיקוד ולדימיר גרנדאל. הארמייה השתתפה במלחמת החורף כנגד פינלנד, ובאפריל 1940 פורקה הארמייה.
ב-5 במאי 1941 הוקמה הארמייה מחדש, כחלק מהחזית המערבית, ולמפקדה מונה פיוטר פילאטוב. הארמייה לחמה בקרב ביאליסטוק-מינסק ובקרב סמולנסק, וספגה בהם אבדות כבדות. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרבות הקשים סביב מוסקבה, ולאחר מכן השתתפה במתקפת הנגד הרוסית באזור מוסקבה. בקיץ 1942 לחמה הארמייה במבצע וורונז'-וורושילובגרד, ובחורף 1943 לחמה הארמייה במבצע וורונז'-קסטרונסק. בקיץ 1943 לחמה הארמייה בקרב קורסק, ולאחר מכן לחמה הארמייה בקרב דנייפר ובמבצע דנייפר-קרפטי. בקיץ 1944 לחמה הארמייה במבצע לבוב-סנדומייז', ובחורף 1945 נטלה חלק במבצע ויסלה-אודר. לאחר מכן לחמה הארמייה בקרב על ברלין ובקרב על פראג, ולאחר מכן נטלה חלק במיגור צבא השחרור הרוסי של אנדריי ולאסוב.
לאחר המלחמה הייתה הארמייה חלק מהמחוז הצבאי הקרפטי, ולאחר קריסת ברית המועצות נהייתה חלק מצבא אוקראינה.
מפקדים

פיליפ פרוסינוב (13 בספטמבר 1939 - אוקטובר 1939)
ולדימיר גרנדאל  (25 בדצמבר 1939 - מרץ 1940)
פיליפ פרוסינוב (מרץ 1940 - אפריל 1940)
פיוטר פילאטוב (5 במאי 1941 - 8 ביולי 1941)
פיודור רמזוב  (9 ביולי 1941 - 13 ביולי 1941)
ואסילי גראסימנקו (14 ביולי 1941 - 26 ביולי 1941)
קונסטנטין גולובב (26 ביולי 1941 - 30 באוגוסט 1941)
אבקסנטי גורודוניאנסקי (30 באוגוסט 1941 - 2 בינואר 1942)
ניקולאי פוחוב (2 בינואר 1942 - מאי 1945)
הכנס העולמי למדע בדיוני

| --- | --- |

 סוג:  אירוע חוזר 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מועדים
 תאריכי פעילות:  1939–הווה (כ־85 שנים) 
 www.worldcon.org
 
הכנס העולמי למדע בדיוני ה-14 בניו יורק סיטי (1956)
הכנס העולמי למדע בדיוני (באנגלית: The World Science Fiction Convention, או בקיצור: Worldcon) מתקיים אחת לשנה מאז שנת 1939 (פרט לשנים 1942–1945, במהלך מלחמת העולם השנייה), כל פעם בעיר אחרת בעולם. כנס המדע בדיוני (אנ') מאורגן על ידי האגודה העולמית למדע בדיוני (WSFS) ובמהלכו מחולק פרס הוגו היוקרתי.
הכנס כולל פנלים בנושאים שונים, הרצאות של אורחים, סופרים ובמאים, וחדר המוקדש למשחק תפקידים, למשחקי קלפים ולמשחקי חברה.
הארמייה ה-14 (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הארמייה ה-14
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 שיוך:   צבא ארצות הברית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1943–1944
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים:  גנרל ג'ון לוקאס
הארמייה ה-14 של צבא ארצות הברית הייתה ארמייה אמריקאית אשר הוקמה לקראת מבצע פורטיטיוד, ומטרתה הייתה להטעות את הגרמנים ולגרום להם לחשוב כי בעלות הברית מתכננות נחיתה בפה-דה-קאלה, ובכך להפחית את מוכנותם לקראת הפלישה לנורמנדי. כיוון שיועדה להטעיה בלבד, הארמייה הייתה למעשה בדיונית, ויחידותיה לא היו קיימות במציאות.
היסטוריה

כהכנה לקראת הפלישה לנורמנדי, חפצו בעלות הברית להפחית את המוכנות של כוחות הוורמאכט בגזרת נורמנדי. לשם כך ניזום מבצע הונאה בשם "מבצע פורטיטיוד", אשר נחלק לשתי גזרות, "צפון" ו"דרום". מבצע פורטיטיוד צפון, נועד לגרום לגרמנים להאמין שבעלות הברית מתכננות התקפה על נורווגיה, בעוד מבצע פורטיטיוד דרום, אשר כונה גם מבצע כספית, נועד לגרום להם להאמין שהן פותחות בהתקפה בפה-דה-קאלה.
לצורך מבצע כספית, הוקמה בלונדון בשנת 1943 קבוצת הארמיות הראשונה בדובר בדרום מזרח אנגליה, מול פה-דה-קאלה. הקבוצה הורכבה משתי ארמיות דמה - הארמייה הרביעית (בריטניה) והארמייה ה-14, שכמפקדה מונה ג'ון לוקאס. היא כללה טנקי דמה שנעשו מעיסת נייר וגומי, מפקדות מדומות, נחתות דמה, ומטבחי שדה שפלטו עשן. בנוסף, מספר ההפצצות והסיור על קאלה היו כפולות ממספרן בשמי נורמנדי. בעלות הברית הגבירו את הרושם שהארמייה אמיתית על ידי מסרים שהועברו אל הגרמנים בידי סוכנים כפולים. אחד מאותם סוכנים תיאר את הארמייה ה-14 כארמייה המורכבת ברובה מגנגסטרים צמאי דם אשר אינם לוקחים שבויים ושוחררו מבתי הכלא רק כדי לקחת חלק בלחימה.
הארמייה המשיכה "להתקיים" גם לאחר שהפלישה החלה והגרמנים כבר הבינו את המצב לאשורו. היא "פורקה" רק לקראת סוף שנת 1944.
סדר כוחות

הדיוויזיה המוטסת ה-9 (ארצות הברית) - מזויפת
הדיוויזיה המוטסת ה-21 (ארצות הברית) - מזויפת
הקורפוס ה-33 (ארצות הברית) - מזויף
הדיוויזיה ה-11 (ארצות הברית) - אמיתית מבחינה היסטורית, בפועל לא קיימת
הדיוויזיה ה-48 (ארצות הברית) - מזויפת, לאחר המלחמה הוקמה באמת
דיוויזיית השריון ה-25 (ארצות הברית) - מזויפת
הקורפוס ה-37 (ארצות הברית) - מזויף
הדיוויזיה ה-17 (ארצות הברית) - אמיתית מבחינה היסטורית, בפועל לא קיימת
הדיוויזיה ה-59 (ארצות הברית) - מזויפת
| הארמיות האמריקניות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | הארמייה הראשונה • הארמייה השלישית • הארמייה החמישית • הארמייה השביעית • הארמייה התשיעית • הארמייה החמש-עשרה |  |
| זירת האוקיינוס השקט | הארמייה השישית • הארמייה השמינית • הארמייה העשירית |  |
| ביון במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| בעלות הברית המערביות | בעלות הברית המערביות |  |
| גופים | MI9 • MI6 • MI5 • מנהלת המבצעים המיוחדים • ועדת XX • המשרד לשירותים אסטרטגיים • קבוצת הארמיות הראשונה / הארמייה ה-14 (ארצות הברית) |  |
| אישים | ארצ'יבלד וייוול • ג'ספר מסקליין • דאדלי קלארק • ג'ון גודפרי • יו דלטון • איאן פלמינג • ג'ון לה קארה • יואן מונטגיו • חואן פויול גארסיה • אדי צ'פמן • אלן טיורינג • אנשי סגל בלצ'לי פארק • פריץ קולבה • אלן דאלס • אנשי המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS) |  |
| מבצעים | מבצע ברקלי / מבצע קציצה • מבצע שומר ראש / מבצע פורטיטיוד |  |
| מושגים קשורים נוספים | אניגמה • אולטרה • PURPLE • מג'יק • התזמורת האדומה (טרפר) |  |
| ברית המועצות | ברית המועצות |  |
| גופים | נקוו"ד • ג.ר.או • סמר"ש • המשרד לביטחון המדינה |  |
| אישים | לברנטי בריה • ויקטור אבאקומוב |  |
| גרמניה | גרמניה |  |
| גופים | אבווהר • גסטפו • אס דה • המשרד הראשי לביטחון הרייך |  |
| אישים | וילהלם קנריס • הנס אוסטר • הנס ברנד גיזביוס • ארווין פון לאהוסן • הנס פון דוהנאני • ריינהרד היידריך • אוטו אולנדורף • ארנסט קלטנברונר • ולטר שלנברג |  |
| מבצעים | תקרית גלייביץ • פרשת ציצרו • מבצע פסטוריוס • מבצע בוליבאר • מבצע נורדפול (אנ') |  |
האמנה למניעת ניסויים גרעיניים

האמנה למניעת ניסויים גרעיניים (אמנ"ס, באנגלית: Comprehensive Nuclear Test Ban Treaty, CTBT) אוסרת על קיום ניסויים בנשק גרעיני וכל פיצוץ גרעיני אחר. האמנה קובעת שעל כל מדינה להימנע מלסייע, לעודד ולהשתתף בכל דרך שהיא בהוצאה לפועל של ניסויים בנשק גרעיני או פיצוץ גרעיני אחר.
רקע היסטורי

פיתוח הנשק הגרעיני החל בימי מלחמת העולם השנייה והגיע לשיאו בהטלת פצצות האטום על הירושימה ועל נגסאקי באוגוסט 1945. מתקופת זו ועד 1953 נספרו עוד כ-50 ניסויים גרעיניים. במהלך זמן זה התעוררה באוכלוסייה תחושת פחד מפני נשורת גרעינית והשפעותיה.
ב-1963 היה ניסיון ראשון לעסוק בנושא על ידי הקמת "האמנה החלקית למניעת ניסויים גרעיניים" (Partial Test Ban Treaty או Limited Test Ban Treaty). ניסיון זה נכשל מכיוון שצרפת וסין שבאותה תקופה כבר החזיקו נשק גרעיני סירבו לחתום על האמנה.
ב-1968 נחתמה האמנה למניעת הפצת נשק גרעיני (Non-proliferation Treaty, NPT). מדינות שחתמו על אמנה זו התחייבו לא לייצר לרכוש או להפיץ נשק גרעיני. השלב הבא באמנה היה להשמיד את הנשק הגרעיני שברשותן.
ב-1993 המדינות שחתמו על "האמנה החלקית למניעת ניסויים גרעיניים" והאו"ם החלו בדיונים על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים, ובספטמבר 1996 האמנה נפתחה לחתימה. האמנה טרם נכנסה לתוקף, והיא תכנס לתוקף רק לאחר שיאשררו אותה 44 המדינות הרשומות בנספח 2 לאמנה (בהן ישראל, ארצות הברית ואיראן שחתמו אך לא אשררו את האמנה, ופקיסטן, הודו והרפובליקה העממית הדמוקרטית של קוריאה שלא חתמו על האמנה כלל). נכון להיום אשררו כ-34 ממדינות נספח 2 את האמנה, 176 מדינות חתמו עליה ומתוכן כ-134 מדינות אשררו אותה. המדינה האחרונה שחתמה על האמנה (אך לא אשררה אותה) היא לבנון (ב-16 בספטמבר 2005).
במסגרת האמנה הוחלט על הקמת מערך ניטור גלובלי להתרחשויות גרעיניות. זוהי המשימה העיקרית של הארגון שהוקם בעקבות האמנה, ה-CTBTO.
מערך הניטור הגלובלי (IMS) מורכב ממערכות הידרואקוסטיות, תחנות סייסמיות, תחנות אינפרא- סאונד ותחנות רדיו-נוקלידיות. לפי החלוקה הבאה:
50 תחנות סייסמיות ראשיות
120 תחנות סייסמיות משניות (2 בישראל)
11 תחנות הידרואקוסטיות
60 תחנות אינפרא-סאונד
80 תחנות רדיו-נוקלידיות
16 מעבדות רדיונוקלידיות (1 בישראל)
המידע שנאסף בתחנות מועבר למרכז לאיסוף, עיבוד ואחסון נתונים (International Data Center) הממוקם בארגון האמנ"ס שמושבו בווינה, אוסטריה.