stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוטו פרמינגר

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1905 ויז'ניץ, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  23 באפריל 1986 (בגיל 80) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות וודלואן 
 שם לידה:  Otto Ludwig Preminger 
 מדינה:  אוסטריה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1924–1986 (כ־62 שנים) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וינה 
 צאצאים:  אריק לי פרמינגר 
 פרסים והוקרה:  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אוטו לודוויג פְּרֶמִינְגֶר (בגרמנית: Otto Ludwig Preminger; בארצות הברית נהגה שם משפחתו פרמינג'ר;‏ 5 בדצמבר 1905 – 23 באפריל 1986) היה במאי קולנוע יהודי-אמריקאי יליד אוסטרו-הונגריה. ביים למעלה מ-35 סרטים באורך מלא לאורך כחמישים שנות יצירה.
פרמינגר נודע בסרטי מסתורין בסגנון הפילם נואר, כגון "לאורה" (1944) ו-"Fallen Angel"‏ (1945). בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 ביים מספר עיבודים לקולנוע של רומנים רבי-מכר ומחזות. חלק מעבודותיו פרצו גבולות בכל הקשור להיתרי הצנזורה של אותם הימים, כיוון שעסקו בנושאים שהיו בבחינת טאבו בהוליווד, כגון התמכרות לסמים ("האיש בעל זרוע הזהב", 1955), אונס ("אנטומיה של רצח" – Anatomy of a Murder‏, 1959), והומוסקסואליות ("הסנאט ימליץ ויאשר"‏, 1962). הוא היה מועמד פעמיים לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר, ואף שיחק במספר סרטים.
בישראל התפרסם בעיקר בתור המפיק והבמאי של סרט הקולנוע "אקסודוס". הסרט, שזכה להצלחה עולמית, צולם בישראל ועסק בהעפלה ובמאבק להקמת מדינת ישראל מנקודת מבט אוהדת למפעל הציוני.
ביוגרפיה > ילדות

פרמינגר נולד בעיירה ויז'ניץ בתחומה של האימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום באוקראינה). אביו, מרקוס, שימש תובע כללי בשירות האימפריה האוסטרו-הונגרית, ובית הוריו של פרמינגר היה מבוסס כלכלית.
לאחר רצח פרנץ פרדיננד בשנת 1914, אשר סימן את תחילתה של מלחמת העולם הראשונה, פלשו כוחות רוסיה למזרח אירופה. משפחת פרמינגר, כמו רבים אחרים, נמלטו כפליטים ממחוז צ'רנוביץ לאוסטריה, שם קיוו למצוא מקלט. מרקוס פרמינגר קיבל משרת תובע בעיר גראץ, ושם העמיד לדין סרבים וקרואטים אשר נחשדו כאויבי האימפריה. אוטו פרמינגר היה כבן תשע כאשר משפחתו השתקעה בגראץ, ונשלח לבית ספר קתולי, ללא כל חינוך יהודי. אף על פי שלא אחת הושם ללעג בשל דתו, אביו חינכו להתגאות בהיותו יהודי.
שנה לאחר שעקרו לגראץ, זומן אביו לבירה וינה שם הוצעה לו משרת התובע הכללי של האימפריה, זאת בתנאי שימיר דתו לנצרות. אף שסירב, זכה בסופו של דבר במשרה. בשנת 1915 עקרה המשפחה לווינה, בה טען אוטו כי נולד, שנים אחר כך. בגיל 10 החל אוטו פרמינגר מתעניין באמנויות הבמה, ובלוויית סבתו ביקר לעיתים קרובות בבורגתיאטר, תיאטרון החצר הקיסרי בעיר.
ביוגרפיה > קריירת תיאטרון

בצעירותו שאף פרמינגר להיות שחקן תיאטרון. כבר בהיותו נער היה מסוגל לצטט בעל פה רבים מן המונולוגים של המחזות הקלאסיים, ולא התבייש להופיע בפני קהל. הופעתו המוצלחת ביותר הייתה בספרייה הלאומית האוסטרית, כאשר נאם את הספד מרקוס אנטוניוס מתוך המחזה יוליוס קיסר. פרמינגר אהב לקרוא מחזות, לחזות בהם, ולאחר זמן אף להפיקם. בהדרגה החל להחמיץ ימי לימודים לטובת התיאטרון. אביו, בזכות תפקידו הציבורי רם המעלה, שיפר את מצבה הכלכלי של המשפחה, למרות מצבה המתדרדר של אוסטריה במלחמה, ובשנת 1916 עקרה המשפחה לבית ברובע יוקרתי בעיר. לכל אורך המלחמה המשיך פרמינגר ליהנות מחיי תרבות עשירים.
עם תום המלחמה פתח אביו משרד פרטי לעריכת דין, תוך שהוא מנחיל לבניו, אוטו ואחיו אינגו, ערכים ליברליים וסובלנות כלפי דעות נוגדות. לאורך כל חייו היה פרמינגר מזוהה עם דעות ליברליות-דמוקרטיות. בגיל 16 זכה פרמינגר בתפקיד ליסנדר במחזה חלום ליל קיץ. בשנת 1923, בגיל 17, הכריז מורו לעתיד, במאי התיאטרון מקס ריינהרדט, על תוכניתו לפתוח להקת תיאטרון בווינה. מאותה עת החל אוטו לכתוב מכתבים לריינהרדט, כשהוא מבקש הזדמנות לבוא ולהיבחן ללהקה, אך ללא הועיל. לאחר שאמר נואש, והפסיק לבקר במשרד הדואר כדי לבדוק אם זכה למענה, הגיעה תשובתו של ריינהרדט עם תאריך לבחינה. אוטו שלא אסף את הדואר בזמן, החמיץ את הבחינה ביומיים. מיד לכשגילה זאת, החל פרמינגר מחכה לריינהרדט ליד כניסת השחקנים לתיאטרון, בתקווה לפגוש את הבמאי ולבקש הזדמנות נוספת. ההזדמנות ניתנה לו והוא התקבל מיידית ללהקת התיאטרון.
כדי לזכות בברכת אביו לדרכו המקצועית, השלים פרמינגר את לימודי התיכון ואף לימודי משפטים באוניברסיטת וינה, תוך שהוא משלב בין לימודיו והתחייבויותיו לתיאטרון. עד מהרה התפתח יחס של אמן ושוליה בין ריינהרדט ופרמינגר. כאשר פתח התיאטרון את דלתותיו ב-1 באפריל 1924, פרמינגר הופיע בתפקיד סבל רהיטים במחזהו של קרלו גולדוני "משרתם של שני אדונים". תפקידו הבא היה במחזה הסוחר מוונציה בבימוי ויליאם דיטרלה. ריינהרדט זיהה עד מהרה את כישוריו המינהליים של פרמינגר ומינה אותו לעוזרו בבית הספר למשחק שפתח בווינה. זמן קצר אחר כך מאס פרמינגר בתפקיד ועזב את תאטרונו של ריינהרדט. ניסיונו בעבודה לצד הבמאי הנודע איפשר לו לקבל תפקידים בתיאטראות אחרים בעולם הדובר גרמנית, ולאחר שעבר בין מספר תיאטראות, החליט להפסיק עבודתו כשחקן ולהתרכז בבימוי.
את תפקידו הראשון כבמאי קיבל בעיר אוסטי נאד לאבם (Ústí nad Labem), בצ'כיה של היום, שם ביים מגוון מחזות, חלקם פרובוקטיביים. פרמינגר נהנה לגלות כישרונות צעירים בתיאטרון, אולם סבל בגלל מזגו הסוער וחוסר יכולתו לשתף פעולה. בשנת 1930 פנה אליו תעשיין עשיר מן העיר גראץ בהצעה לביים את סרט בשם "המאהב הגדול" (בגרמנית: Die Grosse Liebe). אף שהיה חסר ניסיון בבימוי קולנוע, פרמינגר קיבל את המשימה. הסרט הוקרן לראשונה בתיאטרון הקיסר בווינה ב-21 בדצמבר 1931, וזכה להצלחה בקרב המבקרים ובקופות. בין השנים 1931–1935 ביים פרמינגר 26 מחזות.
בשנת 1931 התאהב פרמינגר במריון מיל, שהייתה נשואה באותה עת לאחר, ונישא לה בקיץ 1932, רק שלושים דקות לאחר שהתגרשה מבעלה הראשון. לפרמינג'ר היה רומן עם החשפנית הנודעת ג'יפסי רוז לי ונולד לו ילד ממנה. פרמינג'ר הכיר בו לאחר שנים רבות. בעת צילומי "כרמן ג'ונס" התאהב בשחקנית השחורה דורותי דאנדריג' והם ניהלו רומן 'אסור' כמה שנים, עד לפרידתם הסופית.
ביוגרפיה > קריירה כבמאי

בחודש אפריל 1935, בעודו נמצא בעיצומה של עבודה על מחזה, הוזמן פרמינגר על ידי במאי הקולנוע האמריקאי ג'וזף שנק לפגישה בבית מלון בווינה. שנק התמנה בשנת 1924 לנשיא חברת ההפצה יונייטד ארטיסטס ובשנת 1934 ייסד את חברת המאה ה-20 ואחר כך רכש את חברת פוקס והפכה לפוקס המאה ה-20. שנק חיפש אותה עת כישרונות בימוי לחברתו וכבר בעת פגישתו של פרמינגר הציע לו לבוא ולעבוד עבור פוקס המאה ה-20 בלוס אנג'לס.
בחודש אוקטובר 1935 הגיע פרמינגר עם אשתו לניו יורק ומשם המשיך להוליווד. פרמינגר החל מיד לעבוד באולפני הקולנוע.
כבר מעת תחילת עבודתו בלטה יעילותו של פרמינגר בעבודת הבימוי, תוך שהוא משלים סרטים בלוח זמנים קצר מן המתוכנן ובמסגרת התקציב שניתן להם. סרטו הראשון בהוליווד, אשר נעשה בתקציב צנוע, הוצג בנובמבר 1936. אף סרטו השני, אשר הוקרן לראשונה בספטמבר 1937, היה סרט דל תקציב. בחודש נובמבר 1937 קיבל פרמינגר את תפקיד הבמאי לסרט "החטוף", על פי ספרו של רוברט לואיס סטיבנסון, שזכה לתקציב הגבוה ביותר עד לאותה עת באולפני פוקס. אולם במהלך העבודה על הסרט התגלו חילוקי דעות בין פרמינגר לבין דריל זנוק, מבעלי פוקס ומנהלה האומנותי, ופרמינגר הודח מתפקידו ושמו הוסר מן הסרט. הוא כשל בניסיונו למצוא עבודה באולפנים אחרים בהוליווד, ומצא עצמו מובטל, רק שנתיים לאחר שהגיע לארצות הברית. בזמנו הפנוי החל פרמינגר בלימודי היסטוריה אמריקאית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס והחליט לשוב לבימוי בתיאטרון.
הוא עבר לביים בברודוויי וזכה להצלחה מסחרית במספר מחזות, באחד מהם אף שיחק בתפקיד גרמני נאצי. בעת עבודתו כבמאי תיאטרון הוצעה לפרמינגר משרת מרצה בבית הספר לתיאטרון של אוניברסיטת ייל, והוא החל משלב את עבודת הבימוי עם הוראה. בזכות משחקו בתפקיד נאצי, הוצע לו תפקיד בסרט, Margin for Error, אשר הופק באולפני פוקס המאה ה-20 ופרמינגר שב להוליווד. את הסרט היה אמור לביים הבמאי הנודע ארנסט לוביטש, אולם לוביטש הפסיק עבודתו באולפן זמן קצר לאחר תחילת ההפקה ופרמינגר ביקש וקיבל את תפקיד הבמאי בסרט בו הופיע לצד מילטון ברל וג'ואן בנט. הסרט יצא לאקרנים בשנת 1943.
ביוגרפיה > תקופת שיא הצלחתו כבמאי

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
לאחר הצלחתו בבימוי לורה, פרמינגר ציפה כי אולפני פוקס יקדמוהו לעבודה על סרטים בעלי תקציב גבוה, אולם תחת זאת הוא התבקש להחליף את ארנסט לוביטש, לאחר שהאחרון קיבל התקף לב באמצע עבודתו על הסרט "שערורייה מלכותית" (A Royal Scandal), עיבוד של סרטו האילם משנת 1924, "גן העדן האסור". הסרט קיבל ביקורות פושרות והכנסותיו לא השיבו את ההשקעה בו.
בסרטו הבא של פרמינגר, Fallen Angle‏ (1945), הוא שב לסגנון הפילם נואר שהקנה לו את הצלחתו בסרט "לורה". בסרט, רמאי ורודף נשים נקלע לעיירה קטנה בקליפורניה, שם הוא מחזר אחר מלצרית רווקה ומבוססת. כאשר גופת המלצרית נמצאת, הנווד הופך לחשוד העיקרי. על אף סגנונו של הסרט, הצלחתו בקופות הייתה קטנה מזו של "לורה".
סרטו הבא של פרמינגר, Centennial Summer‏ (1946), היה הסרט הראשון שביים ואשר הוסרט כולו בצבע. היה זה סרט מוזיקלי שעלילתו נסובה סביב יריבות בין שתי אחיות על אהבתו של אותו גבר. הסרט זכה להצלחה פושרת בעיני המבקרים ובקופות. לעומת זאת, שכרו של פרמינגר לקראת סוף שנת 1946 היה אחד הגבוהים באולפני פוקס המאה ה-20, והוא השתכר 7,500 דולר לשבוע. בשנת 1947 שוכנע פרמינגר לביים את הסרט "לנצח אמבר", עיבוד לספרה של קתלין וינזור. על סרטו זה אמר פרמינגר כי היה הסרט היקר ביותר שעשה, וגם הגרוע ביותר. ג'ואן קרופורד כיכבה בסרטו הבא, Daisy Kenyon, לצד הנרי פונדה ודיינה אנדרוז. הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1947, זכה להצלחה בינונית בלבד בקופות. את הסרט That Lady in Emine, בכיכובם של בטי גרייבל ודגלס פיירבנקס, ביים פרמינגר בעקבות מותו הפתאומי של הבמאי ארנסט לוביטש בחודש נובמבר 1947. הסרט הוצג לראשונה בחודש יולי 1948 וזכה לתשומת לב רבה בזכות העובדה כי לוביטש היה הבמאי שהחל בעבודה על יצירה זו.
סרטו הבא של פרמינגר היה עיבוד קולנועי ליצירה היסטורית של אוסקר ויילד, "מניפתה של ליידי וינדרמיר", אשר נקרא "המניפה". הסרט, שיצא לאקרנים בשנת 1949, לא זכה לתשומת לב רבה.
ב-1953 שיחק בסרטו של בילי ויילדר סטלאג 17. ב-1954 ביים את "נהר האבדון" עם רוברט מיצ'ם ומרילין מונרו. ב-1955 ביים את הסרט "משפטו של בילי מיטשל" עם גרי קופר. ב-1958 ביים והפיק את הסרט שלום לך, עצבות לפי ספרה של פרנסואז סאגאן. ב-1963 הפיק וביים את הסרט "הקרדינל".
שנות השיא של פרמינג'ר היו בשנות החמישים, עם שורה של הצלחות הן בקופה והן בביקורת. במיוחד היה נערץ על ידי מבקרי הקולנוע הצרפתיים. באמצע שנות השישים החל לסבול מירידה ואף איבד את אמון האולפנים הגדולים בו. עם זאת, עדיין הצליח לבלוט. סרטו האחרון -"הגורם האנושי", ע"פי הרומן המופתי של גרהם גרין, לא זכה בשעתו להצלחה,גם בשל קשיי הפצה. היה זה עיבוד נאמן ומרשים (תסריט - המחזאי טום סטופארד),עם שחקנים מעולים כניקול וילייאמסון,ג'ון גילגוד, רוברט מורלי, ריצ'רד אטנבורו ואחרים. שנים מאוחר יותר, לאחר מותו של פרמינג'ר, נתגלה הסרט מחדש וזכה להערכה לה הוא ראוי.
בשנותיו האחרונות סבל מסרטן ומאלצהיימר ועל כן נעלם מן החיים הציבוריים.
אחיו הצעיר אינגו היה סוכן ספרותי ומפיק סרטים.
אה"מ שארק (1912)

| --- | --- |

אה"מ שארק
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אונייה טרופה 
 צי:  הצי המלכותי הבריטי הצי המלכותי הבריטי
 סדרה:  אקסטה
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  Swan Hunter 
 הושקה:  30 ביולי 1912
 תקופת הפעילות:  אפריל 1913 – 31 במאי 1916 (כ־3 שנים)
 אחריתה:  הוטבעה בקרב יוטלנד
 מיקום:  57°00′02″N 6°03′34″E﻿ / ﻿57.0005666266°N 6.0593668916°E﻿ / 57.0005666266; 6.0593668916 
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה קרב יוטלנד 
 מידות
 אורך:  81.5 מטר
 רוחב:  8.2 מטר
 שוקע:  3.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  29 קשרים
 צורת הנעה:  טורבינות קיטור
 אמצעי לחימה
 חימוש:  3 תותחי 4 אינץ' (102 מ"מ)   תותח 2 ליטראות "פום-פום"   2 צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מ"מ)
 
אה"מ שארק הייתה משחתת מסדרת אקסטה של הצי המלכותי שנבנתה בשנת 1912. שארק הוטבעה במהלך קרב יוטלנד בערב 31 במאי 1916.
תכנון ובנייה

במסגרת תוכנית בניית הספינות של הצי המלכותי בשנים 1911–1912, הזמינה האדמירליות הבריטית 20 משחתות מסדרת אקסטה, עם 12 לתכנון האדמירליות הסטנדרטי ועוד 8 בבנייה מיוחדת, עם תכנון מפורט שנותר למספנות. Swan‏, Hunter & Wigham Richardson קיבלו הזמנה למשחתת אחת, אה"מ שארק, שתיבנה לפי תכנון האדמירליות.
המשחתות מסדרת אקסטה היו גדולות וחזקות יותר מהמשחתות מסדרת אקורן שהוזמנו במסגרת התוכנית של השנה הקודמת. נדרשה מהירות גבוהה יותר כדי להתאים למשחתות מהירות גדולות שנבנו עבור ציים זרים, בעוד שמאידך נדרש רדיוס פעולה גדול יותר. המשחתות שנבנו לפי התכנון הסטנדרטי של אדמירליות היו באורך כולל של 267 רגל 6 אינץ' (81.5 מטרים) ואורך בין הניצבים של 260 רגל 0 אינץ' (79.2 מטרים), עם רוחב של 27 רגל 0 אינץ' (8.2 מטרים) ושוקע של 10 רגל 5 אינץ' (3.2 מטרים). הדחק האוניות היה 892 טונות ארוכות (906 טונות) רגיל ו-1,072 טונות ארוכות (1,089 טונות) במעמס מלא. ארבעה דוודי Yarrow הזינו קיטור להנעה ישירה של טורבינות הקיטור של פארסונס בדירוג של 24,500 כוחות סוס (18,300 קילוואט) והניעו שני צילינדרים. זה העניק לאוניות מהירות של 29 קשרים (54 קמ"ש). באוניות הותקנו שלוש ארובות. טווח השיוט של האוניות היה 1,540 מיילים ימיים (2,850 ק"מ) במהירות 15 קשרים (28 קמ"ש).
חימוש האוניות כלל שלושה תותחי 4 אינץ' (102 מילימטרים) מותקנים על קו מרכז הספינה, עם אחד קדימה ושניים מאחור, עם 120 פגזים שנישאו לכל תותח, יחד עם שני צינורות טורפדו 21 אינץ' (533 מילימטרים). שני טורפדות לטעינה מחדש נישאו על האוניות. באוניות היו צוות של 73 קצינים ומלחים.
שארק הונחה במספנת Swan Hunter's Wallsend ב-27 באוקטובר 1911 והושקה ב-30 ביולי 1912. בשנת 1913 החליטה האדמירליות לסווג מחדש את המשחתות של הצי המלכותי לסדרות אלפביתיות, כאשר סדרת אקסטה הפכה לסדרת K. שמות חדשים הוקצו לספינות מדרגת K, כאשר השם קסטרל נשמר לשארק, אך שמות הספינות לא שונו. שארק הושלמה באפריל 1913.
היסטוריית שירות

לאחר כניסתה לשירות, כמו שאר הסדרה שלה, שארק הצטרפה לשייטת המשחתות הרביעית בפורטסמות'. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, השייטת הרביעית, כולל שארק, הפכה לחלק מהצי הגדול שבסיסו בסקפה פלו באורקני.
היסטוריית שירות > פשיטה גרמנית על סקרבורו

הצי הגרמני החליט על אסטרטגיה של הפגזת עיירות בריטיות על חוף הים הצפוני כדי למשוך את הצי המלכותי ולהשמיד אלמנטים ממנו לפרטי פרטים. כחלק מהאסטרטגיה נהגה מבצע בקנה מידה גדול יותר על ידי אדמירל פרנץ פון היפר. סיירות המערכה המהירות ינהלו למעשה את ההפגזה בעוד שצי הים הפתוח כולו היה אמור להתייצב מזרחית לשרטון דוגר כדי לספק חיפוי לחזרתם ולהשמיד כל מרכיב של הצי המלכותי שהגיב לפשיטה. אבל מה שהגרמנים לא ידעו זה שהבריטים קוראים את הצפנים הימיים הגרמניים ומתכננים לתפוס את הכוח הפושט בדרכו חזרה, אף על פי שהם לא היו מודעים לכך שצי הים הפתוח יהיה גם בים. שייטת סיירות המערכה הראשונה של אדמירל ביטי, שצומצמה כעת לארבע אוניות, כמו גם שייטת אוניות המערכה השנייה של תת אדמירל סר ג'ורג' וורנדר עם 6 דרדנוטים, נותקה מהצי הגדול בניסיון ליירט את הגרמנים ליד שרטון דוגר. שארק הייתה אחת משבע משחתות שהפליגו לתמיכה בשייטת סיירות המערכה הבריטיות. בשעה 05:15 ב-16 בדצמבר, הבחינה הספינה המובילה של המשחתות הבריטיות, לינקס, במשחתת גרמנית, V155 (חלק מהמסך של צי הים הפתוח) ויצאה לדרך עם שאר המשחתות במרדף אחר הספינה הגרמנית. בחילופי אש קצרים, V155 פגעה גם בלינקס וגם באמבוסקייד, ואילצה את שתיהן לנתק מגע. זמן קצר לאחר מכן, שארק והארדי נתקלו בסיירת הקלה הגרמנית המבורג. לאחר שהארדי ניזוקה קשות מפגזים מהמבורג, שארק והמשחתות הבריטיות שנותרו חידשו את עמדתן למסך את סיירות המערכה הבריטיות. הם נתקלו בחמש משחתות גרמניות בסביבות השעה 06:03, אותן גירשו, ובסביבות השעה 06:50 נתקלו בסיירת הגרמנית רון, שקיבלה חיפוי של משחתות, ועקבו אחריהן, תוך כדי דיווח על עמדתן בקשר, אך כאשר שארק ניסתה להוביל את הפלגה שלה במתקפת טורפדו נגד הסיירת הגרמנית, הופעתן של שתי סיירות גרמניות נוספות, שטוטגרט והמבורג, ונאלצו להפסיק את ההתקפה כאשר הסיירות הגרמניות פתחו במרדף, לפני איבוד הקשר עם הגרמנים עקב ראות לקויה.
היסטוריית שירות > קרב יוטלנד

במהלך קרב יוטלנד, שארק הייתה אחת מארבע משחתות מהשייטת הרביעית שהוקצו לחפות על שייטת סיירות המערכה השלישית. במהלך הקרב, בסביבות השעה 18:00, הובילה שארק התקפת טורפדו לא מוצלחת של ארבע המשחתות על קבוצת הסיור הגרמנית השנייה, כאשר שארק ירתה שני טורפדות. שלושת המשחתות האחרות נמלטו עם נזק קטן, אבל שארק נפגעה מירי, וצינורות הדלק וציוד ההיגוי שלה נהרסו. תותח החזית התפוצץ לחלוטין עם רוב צוות התותח שלו זמן קצר לפני שהקפטן, המפקד לופטוס ג'ונס, דחה הצעת סיוע מהמשחתת אקסטה, מכיוון שזה יעמיד את אקסטה בסכנה גדולה מדי.
זמן קצר לאחר מכן נהרס גם תותח ה-4 אינץ' האחורי והגשר נהרס. ג'ונס ושלושה מלחים המשיכו לתפעל את התותח באמצע הספינה, לחמו עם משחתות גרמניות סמוכות והובילו לטביעת V48. המשחתות הגרמניות סגרו על הספינה והשיבו אש כבדה, במהלכה איבד ג'ונס רגל. מעט לפני השעה 19:00 הוא הורה לנטוש את הספינה וכשלושים מאנשי הצוות עלו לרפסודות. רק שבעה נאספו שש שעות לאחר מכן על ידי ספינה דנית, אך אחד מהם מת זמן קצר לאחר מכן. למרות שיש דיווחים שג'ונס אבד עם הספינה, ניצולים סיפרו לאשתו שהוא הועלה על רפסודה. בסך הכל נהרגו 86 אנשי צוות מתוך צוות של 92.
בשעה 19:00 הוטבעה המשחתת על ידי טורפדו ששיגרה סירת הטורפדו הגרמנית S54 ואשר פגעה בה לצד הארובה האחורית. במרץ 1917, ג'ונס קיבל את עיטור צלב ויקטוריה לאחר מותו. אתר שרידי האונייה מוגדר כמקום מוגן לפי חוק ההגנה על שרידי צבא משנת 1986.
אז'ן לביש

| --- | --- |

 לידה:  5 במאי 1815 פריז, הקיסרות הראשונה 
 פטירה:  23 בינואר 1888 (בגיל 72) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות של מונמארטר 
 מקום לימודים:  תיכון קונדורסה, אוניברסיטת סן לואי, תיכון שפטל 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 יצירות בולטות:  כובע הקש האיטלקי, Le voyage de monsieur Perrichon 
 תקופת הפעילות:  1837–1888 (כ־51 שנים) 
 פרסים והוקרה:  קצין בלגיון הכבוד (11 באוגוסט 1870) 
 
אֶזֶ'ן מארֶן לַבּיש (בצרפתית: Eugène Marin Labiche ‏; 5 במאי 1815 – 23 בינואר 1888) היה מחזאי צרפתי, שכתב בעצמו ועם שותפים כמאתיים מחזות, רובם פארסות.
בשנת 1880 נבחר כחבר באקדמיה הצרפתית.
הטובים שבמחזותיו הם קומדיות העוסקות באופיים של אנשים אחרים, תוך התמקדות בצד המגוחך של אופיים. המחזות גדושים בסאטירה חברתית ובביקורת קומית על החברה הצרפתית ועל הבורגנים הצרפתיים של המאה ה-19. מחזותיו שופעים חשיבה, לא תמיד מעמיקה, אך מתוך תבונה, שכל ישר והומור שמבוסס על כושר הסתכלות מעולה והתבוננות בפרטים מצחיקים, ללא מרירות ומתוך יחס אנושי חם לכל אדם באשר הוא.
קורות חייו

אז'ן מארן לביש נולד בפריז במשפחה בורגנית מבוססת. אביו, בעל חנות מכולת סיטונאית, הקים מאוחר יותר בית חרושת לגלוקוז ביישוב ריאיי-מאלמזון, בפרברים המערביים של פריז.
לביש עשה לימודי תיכון ב"מכללת בורבון", שנודעה לימים כתיכון "קונדורסה" וסיים בשנת 1833 את מבחני הבגרות במגמת ספרות1833. באותה שנה נפטרה אמו והורישה לו אמצעים כספיים משמעותיים. מסיבה זו ומשום משיכתו אל הכתיבה היוצרת, לא הזדרז להירשם לאוניברסיטה. בשנת 1834 ערך, ברשות אביו, מסע לאיטליה יחד עם מספר חברים. (אחד מהם -אלפונס לבו, ששיתף פעולה איתו בכתיבה תחת כינוי העט "אלפונס ז'ולי").
בשובו כעבור חצי שנה מן הטיול, התחיל לימודי משפטים פרסם סיפורים קצרים במגזינים שונים. התחבר לאוגוסט לפראן (Auguste Lefranc) ולמארק מישל (Marc Michel) בהקמת צוות שיתוף לכתיבת מחזות תיאטרון. השלושה אימצו את שם-העט המשותף "פול דאנדרה" (Paul Dandré)
להפתעתם מחזותיהם התקבלו והוצגו ללא דיחוי. ייתכן שסייע בכך קרבתו המשפחתית של אוגיסט לפראן עם אז'ן סקריב, שהיה בן דודו.
בהתחלה המחברים הצעירים הוציאו מתחת ידם דרמות, מתוך מחשבה שזהו הז'אנר התיאטרוני המכובד ביותר. בראותם כי הצלחתם בכך מוגבלת לביש וחבריו, שבורכו באופי עליז ודמיון פרוע, פנו בסופו של דבר לכתיבת סוגות שונות של קומדיות:וודווילים, פארסות, "פּושאדות" (pochade), מופעי "רוויו", או תערובות של אלו.
התחיל לכתוב ב-1837. בהתחלה התפוקה הייתה צנועה:שניים - שלושה מחזות בשנה, לפעמים אף אחד בגלל נסיעות לחו"ל.
כתב בשנים הראשונות גם את הרומן היחיד שלו La Clé des champs ‏ (1839). אחרי שנת 1848 פריון עבודתו עלה עד ממוצע של עשרה מחזות לשנה (עד שנת 1859),כשיצירתו המצליחה ביותר הייתה "כובע הקש האיטלקי" בשנת 1851.
פרסים ואותות הוקרה

1880 - חבר באקדמיה הצרפתית
מהקומדיות המוכרות שלו

Un Chapeau de paille d'Italie (כובע קש איטלקי, אוגוסט 1851)
le Voyage de M. Perrichon (מסעו של מר פרישון, 1860)
la Poudre aux Yeux (אבק בעיניים, 1861)
La Cagnotte (הקופה, 1864)
La Grammaire (הדקדוק, 1867).
כל מחזותיו יצאו לאור בעשרה כרכים בשנים 1878 ו-1879.
אז'ן סקריב

| --- | --- |

 לידה:  24 בדצמבר 1791 פריז, ממלכת צרפת 
 פטירה:  20 בפברואר 1861 (בגיל 69) פריז, צרפת 
 מדינה:  צרפת 
 מקום קבורה:  פר לשז 
 מקום לימודים:  קולז' סנט-בארב 
 שפות היצירה:  צרפתית 
 סוגה:  תיאטרון 
 פרסים והוקרה:  מפקד בלגיון הכבוד 
 חתימה:   
 
אוגוסטין אז'ן סקריב (בצרפתית: Augustin Eugène Scribe; ‏24 בדצמבר 1791 – 20 בפברואר 1861) היה מחזאי ולבריתן צרפתי. הוא נודע בעיקר בשכלול ה"מחזה בנוי כהלכה" עד הבאתו (לדעת רבים) לכלל שלמות. הנוסחה הדרמטית הזו הייתה עמוד התווך של התיאטרון הפופולרי במשך יותר ממאה שנים.
ביוגרפיה

סקריב נולד בפריז, אביו היה סוחר משי. כבר בגיל צעיר החל לכתוב לתיאטרון. יצירתו הראשונה, Le Prétendu sans le savoir, הוצגה באופן אנונימי בתיאטרון הוורייטה בשנת 1810 ונחלה כישלון. אחריה באו עוד מחזות רבים, שנכתבו בשיתוף פעולה עם סופרים שונים, אבל להצלחה משמעותית זכה סקריב רק בשנת 1815.
נושא כתיבתו העיקרי של סקריב היה הבורגנות של תקופתו. הוא רכש מיומנות בכתיבת קומדיות וודוויל, שהם מערכוני בידור קצרים למעמד הבינוני, רבים מהם רצופים פזמונים. סקריב כתב יצירות פופולריות מאוד, שעלילותיהן המורכבות מלאות דרכים, סתירות ועוד נושאים ספרותיים. מגרעתן, כך מקובל לחשוב, היא העדר העומק בבניית הדמויות, במחשבה או בביקורת חברתית. הן עומדות בניגוד חריף, למשל, למחזות רומנטיים בני אותה תקופה, כמו אלה של ויקטור הוגו.
הצלחתו הגדולה הראשונה הייתה "ליל המשמר הלאומי" ("Une Nuit de la garde nationale) משנת 1815, שנכתבה יחד עם דלסטר-פוארסון. רבות משאר יצירותיו נכתבו גם הן בשיתוף פעולה עם אחרים.
סקריב היה פורה מאוד. הוא כתב בכל סוגי הדרמה - וודוויל, קומדיות, טרגדיות, לבריות אופרה. נאמר עליו, שלתיאטרון גימאס בלבד כתב מאה חמישים יצירות לפני 1830. היו לו כמה שותפים לעבודה, שאחד מהם סיפק את העלילה, אחר את הדיאלוג, שלישי את הבדיחות וכן הלאה. סופר עליו, כי במקרים מסוימים שלח סכומי כסף בתמורה ל"זכות יוצרים על רעיונות" לאנשים, שלא היו מודעים כלל לשימוש שעשה בחומר מיצירתם. בין עמיתיו ליצירה היה ז'אן אנרי דופין (1787–1887), ז'רמן דלאווין, דלסטר-פוארסון ועוד.
אז'ן סקריב כתב לבריות לאופרות כמעט עם כל מלחין אופרה חשוב בתקופתו בצרפת ובאיטליה. הוא שיתף פעולה עם ג'אקומו מאיירבר, ואף סיפק את המילים ליצירות של ג'וזפה ורדי, וינצ'נצו בליני, דניאל אובר, ז'אק פרומנטל הלוי, פרנסואה-אדריאן בואלדייה, גאטנו דוניצטי וג'ואקינו רוסיני. כשהיה קרוב למותו, עבד על לברית ל"אפריקאית" של מאיירבר.
ההתנסות הראשונה שלו בקומדיה רצינית הייתה בשנת 1822 ב"תיאטר פראנסז", עם "ואלרי", הראשון בשורה ארוכה של מחזות מצליחים. הוא גילה הבנה במנגנון הבימתי ובטעם הקהל. ביכולת תיאטרלית צרופה אין לו מתחרים, ומחזותיו נחשבים גם כיום למודלים של מבנה דרמטי. יתרה מזו, במשך חמישים שנה היה סקריב בכיר התומכים ברעיונות של המעמדות הבינוניים בצרפת, ועל כך הוא ראוי ליחס של כבוד, גם אם סגנונו המוני והדמויות במחזותיו חסרות ייחוד.
סקריב כתב כמה רומנים.
הקומדיות המוכרות ביותר של סקריב הן:
"ברטראן וסוזט" (1833)
"ברטראן וראטון" על אמנות התככים (בית ספר לפוליטיקאים", 1833)
"כוס המים" (1842)
"אדריאן לקוברה" (1849) (יחד עם לגובה)
"קרב הנשים" (1851)
לבריות לרבות מן האופרות המפורסמות של אמצע המאה ה-19, בייחוד של אובר ודוניצטי. הלבריות של "האילמת מפורטיצ'י", "פרה דיאוולו", "רוברט השד" ו"ההוגנוטים" כולן או בחלקן פרי עטו, כמו גם "היהודיה" של הלוי ו"הגברת הלבנה" של בואלדייה.
הלברית ל"ערביות סיציליאניות" של ורדי ו"דון סבסטיאן" של דוניצטי.
על פי מחזות גם נכתבו לבריות איטלקיות לאופרות "לה סונאמבולה" של בליני, "אדריאנה לקוברר" של צ'ילאה ו"שיקוי אהבה" של דוניצטי.
בין השחקנים שעבורם כתב תפקידים ראשיים מדמואזל מרס וראשל
סקריב נבחר לאקדמיה הצרפתית בשנת 1834.
מכלול יצירתו הופיע בשבעים ושישה כרכים בשנים 1874-1885.
בשנת 1829 קנה אחוזה בשם "Domaine de Séricourt" בעיר Bussières שבצרפת אותה הוריש לביתו. מאוחר יותר ב-1975 נקנתה האחוזה על ידי ישיבת אור יוסף בנשיאותו של הרב גרשון ליבמן.
המחזה העשוי היטב

ידוע גם בכינוי "המחזה העשוי כהלכה". חוק ראשון וחשוב ביותר הוא הרצף המתמשך של מניעי הפעולות. אסור שהנושא והשאלות שמציב המחזה יהיו זרים לקהל. ההזדהות והסבירות חשובים מאוד. בנוסחה השתמשו בין היתר ויקטוריאן סרדו, אז'ן לביש, ז'ורז' פדו והנריק איבסן.
ראו גם

Well-made play בוויקיפדיה האנגלית.
אונדריי קרישטופיק

אונדריי קרישטופיק (בסלובקית: Ondrej Krištofík; נולד ב-10 בספטמבר 1966) הוא כדורגלן עבר סלובקי ששיחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

קרישטופיק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של סלובן ברטיסלאבה ששיחקה אז בליגה השנייה בצ'כוסלובקיה. בקיץ 1987 חתם ב-VTJ טאבור במדיה שיחק שנתיים בסיומן חזר לברטיסאלבה ששיחק אז בליגת העל הצ'כוסלובקית. בעונת 1991/1992 זכה עם הקבוצה באליפות. כעבור שנתיים זכה עמה בדאבל. באותה עונה סלובן שיחק בליגת העל הסלובקית, מאחר שסלובקיה זכתה בעצמאות שנה קודם לכן.
בקיץ 1994 חתם בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית במדיה שיחק שנתיים.
בקיץ 1996 הצטרף להפועל פתח תקווה מהליגה הישראלית. ב-24 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד הפועל ירושלים. ב-19 באפריל 1997 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד הפועל טייבה. שיחק בקבוצה שנתיים.
בקיץ 1998 חזר לסלובקיה וחתם בספרטק טרנבה בה שיחק שנה אחת בסיומה פרש מכדורגל.
קריירה בינלאומית

ב-30 בינואר 1991 ערך את הופעת הבכורה שלו נבחרת צ'כוסלובקיה בניצחון 0-1 נגד אוסטרליה בה גם כבש את שערו היחיד בנבחרת.
בצ'כוסלובקיה רשם 7 הופעות בנבחרת עד להתפרקות המדינה, אז הצטרף לנבחרת סלובקיה במדיה רשם 6 הופעות.
הערות שוליים

ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אונדריי קרישטופיק".