stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חסן בן עלי
הח'ליפות

לאחר מותו של עלי בכופה (עיראק כיום), כמה מתומכיו של עלי בעיר נשבעו אמונים לחסן כח'ליף. פעולה זו איימה על מועאוויה אבן סופיאן, שלחם בעלי על הח'ליפות. מועאוויה זימן את כל כוחותיו מסוריה, ארץ ישראל ועבר הירדן בהכנות למלחמה. מועאוויה גם ניסה לנהל משא ומתן עם חסן, ושלח לו מכתבים בניסיון לשכנע אותו לוותר על הח'ליפות. מועאוויה ניסה להימנע מלהרוג את חסן, כדי לא להכתים את שמו בכך ולערער את לגיטימיות שלטונו בעיני המוסלמים. המשא ומתן התעכב, ומועאוויה וצבאו בן ה-60,000 איש צעדו לעבר כופה. חסן בתגובה, הצעיד את צבאו; הכוחות נפגשו באזור סאבאת (כיום בקרבת גבולה המזרחי של עיראק).
במהלך תקופת ההמתנה, נשא חסן נאום בו הצהיר כי הוא מתעב את הסכסוכים הפנימיים בקהילה המוסלמית, ופנה לאנשיו בבקשה לפעול על פי פקודותיו, גם אם אינם מסכימים איתן. בעקבות זאת, חלק מהחיילים חשבו כי חסן מתכוון להיכנע ותקפו אותו. הגרסה השיעית היא כי חייליו של חסן שוחדו על ידי מועאוויה, ולכן תקפו אותו; על כן, לא יכול היה להגן על מעמדו החוקי כמנהיג המוסלמים. חסן נפצע, אך חיילים נאמנים הקיפוהו והרגו את המורדים. אחד מהמפקדים בכוחותיו, ערק לצבאו של מועאוויה.
שני הצבאות נלחמו במספר קרבות ללא הכרעה, מועאוויה חשש שהקרב יביא למותם של גברים רבים, וכך יפגע בקהילה המוסלמית שהתבססה על כוח העבודה הגברי. מועאוויה שלח שני אנשים משבט קורייש כדי שיגיעו להסכמה עם חסן. השניים הציעו לחסן ולתומכיו כסף. חסן, שנפצע וספג ביקורת רבה מצבאו, הגיע להסכם עם מועאוויה. לטענת הסונים, חסן תבע ממועאוויה שישלוט על פי חוקי הקוראן והשריעה, יימנע מלהתנקם בחסן ותומכיו, ועם תום שלטונו, שהבחירה במנהיג המוסלמי תעבור לציבור. לטענת השיעים, דרש חסן את החזרת הח'ליפות אליו.
מועאוויה המשיך לכופה ודרש כי תומכי עלי (ראשיתה של הקהילה השיעית) יישבעו לו אמונים, הוא גם ניסה לגייס את חסן וצבאו להילחם עמו נגד בני הח'וארג'. בתגובה אמר לו חסן: "אני שהפסקתי את מלחמתי נגדך למרות שזוהי זכותי החוקית, למען שלומה ואחדותה של הקהילה. האם אתה סבור כי עליי להילחם יחדיו איתך?" תביעתו של חסן בן עלי לתואר הח'ליפה הושתקה באמצעות כסף. הוא קיבל 5000 דרהם, שמשקלם הכולל 14.875 קילו כסף תמורת ויתור על דרישתו.
הח'ליפות > האם היה ח'ליף שיעי

מרבית מתעדי הח'ליפות אינם מכלילים את חסן כאחד מהם, מאחר שהוא טען לח'ליפות רק למשך זמן קצר והוכר כח'ליף על ידי קבוצה קטנה מתושבי האימפריה המוסלמית. למרות זאת, מספר היסטוריונים סונים בעבר מכירים בו כח'ליף.
פרישה למדינה

חסן פרש לאל-מדינה בה חי על פנסיה ממועאוויה והכנסות מנכסים שירש. על פי גרסת השיעים, חיכה בביתו לפקודת האל לשוב לתבוע את המנהיגות.
פרישה למדינה > 300 פילגשים?

מספר היסטוריונים אסלאמים, ביניהם אל-מדעיני ומוחמד אל-כלבי, טענו כי חסן חי בפאר ובנוחיות, תוך נישואים וגירושים של נשים רבות (בין שישים לתשעים). כן נטען כי הוא החזיק 300 פילגשים. חלק מההיסטוריונים עדיין דבקים בגרסה זו.
מלומד סוני מודרני, בשם עלי מוחמד סולאבי, טוען כי האִסְנאד (שרשרת מוסרי החדית' מדור לדור) של סיפור זה, נהגה להפיץ דברי דיבה. הוא מוכיח טיעון זה, בכך שלחסן היו פחות מ-20 ילדים, כך שלא ייתכן שהוא החזיק מספר נשים כה גדול. 


ווילפרד מדלונג, החוקר המערבי הידוע שעוסק בימיו הראשונים של האסלאם ובלימודים שיעים, טוען כי הסיפורים הללו שקריים, והוא אף הקדיש לכך חלק שלם בספרו כדי להוכיח כי הטענות אינן נכונות.
מוות

לטענת ההיסטוריונים השונים, חסן מת באל-מדינה בשנת 669 או 670. הוא נטמן בבית הקברות ג'נת אל-באקי, השוכן מול מסגד אל-נבאוי, מסגדו של הנביא מוחמד.
מוות > האם חסן הורעל?

מספר היסטוריונים ערביים מוקדמים מוסרים סיפור מפורט על נסיבות מותו של חסן. לטענתם, מועאוויה היה מעוניין להוריש את הח'ליפות לבנו יזיד, וראה בחסן מכשול לתוכניתו. מועאוויה פנה בחשאיות לאשתו של חסן, ג'אדה בינת אל-אשעת' איבן קייס, וביקש ממנה שתרעיל את בעלה. ג'אדה עשתה כפי שביקש, ונתנה לבעלה רעל (מעורבב בדבש או במשקה על פי הגרסאות השונות). חוקרים אחרים, טוענים כי ייתכן והורעל על ידי אחת מנשותיו האחרות (בינת סוהאיל איבן עומר), או על ידי משרת. מרבית הסונים אינם מסכימים עם סיפור זה, וטוענים כי הוא נועד להכפיש את מועאוויה , לגרסתם, אחד מהמדווחים היה מזייף חדית'ים ידוע. השיעים לעומת זאת טוענים כי ההיסטוריונים בתקופה ההיא כמעט ולא דווחו על הרצח, מחשש להתרחקותם מהדת של המוסלמים (בעקבות המעשים הנוראים של שליטיהם הדתיים).


הגרסה השיעית מפורטת ודרמטית יותר, לטענתם הובטח לג'אדה זהב רב (מאה אלף דירהמים), ונישואים ליאזיד. חסן שידע כי הורעל, שרד עוד 40 יום לאחר הפשע, ולאחר מכן נפח את נשמתו ב-28 לחודש סאפאר. לאחר מותו של חסן, מיהרה ג'אדה לבית המשפט של מועאוויה בדמשק כדי לקבל את גמולה. אולם מועאוויה לא קיים את הבטחתו, והשיא אותה לגבר אחר.
מוות > קבורתו של חסן

לגרסת השיעים, חסן ביקש להיקבר ליד סבו, מוחמד, במידת האפשר. לטענת מסורת אחת, אלמנתו של מוחמד, עאישה, שבשטח ברשותה נקבר מוחמד, אסרה לקבור את חסן לידו. ראש העיר אל-מדינה, שמונה בידי מועאוויה, שלח חיילים כדי למנוע את קבורתו סמוך למוחמד . לטענת השיעים, על תהלוכת ההלוויה הומטרו חיצים אשר חלקם פגעו בארון הקבורה ואף בגופו של חסן. משפחתו של חסן נאלצה לטמון אותו בג'נת אל-באקי.
מורשתו

המקדש על קברו נהרס על ידי הסלאפים הסעודים, לטענת השיעים.
כיום דמותו של חסן מהווה חלק מהאתוס השיעי של "מות הקדושים", מאחר שנרצח בראייתם על ידי אשתו, בהוראת ח'ליף סוני.
הערות שוליים

↑  Imam Hasan bin 'Ali
↑  Madelung The Succession to Muhammad 1997 pp. 324-325
↑  Suyuti in The Khalifas who took the right way page 9 and History of the Caliphs Vol 12 ; Ibn al-Arabi in his Sharh Sunan al-Tirmidhi 9:68-69 ref ; Ibn Kathir in The Beginning and the End Vol 6 page 249-250
↑  (Encyclopedia of Islam, Second Version, per Madelung 1997: 330)
↑  (Encyclopedia of Islam, Second Version, per Madelung 1997: pp 380-387
↑  "במדינה ישנם שבעה אנשים שנהגו לזייף (חדית'ים), אחד מהם או אל-ואקיקי".
↑  , , ,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301337705171  BnF: cb12286847r (data)  GND: 118901494  ISNI: 0000 0000 1368 5628  LCCN: n84006350  NLG: 336047  NTA: 074685643  SUDOC: 031703070  TDVİA: hasan  VIAF: 125394708   WorldCat (עם VIAF): 125394708
חצר גשר הישנה

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אתר מורשת 
 מיקום:  מחוז הצפון 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1920
 תאריך פתיחה רשמי:  1920 
 קואורדינטות:  32°37′24″N 35°33′47″E﻿ / ﻿32.62333°N 35.56296°E﻿ / 32.62333; 35.56296
 www.shimur.org/Naharayim
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) חצר גשר הישנה(למפת עמק בית שאן רגילה) חצר גשר הישנה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חצר גשר הישנה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חצר גשר הישנה
 
חצר גשר הישנה הוא אתר בעמק בית שאן בו התיישבו מקימי קיבוץ גשר לראשונה. בתקופת מלחמת העצמאות הותקף היישוב וכמעט חרב לחלוטין. לאחר המלחמה עבר המשק למיקומו הנוכחי והחצר הנטושה שופצה ומשמשת כיום כמוזיאון מורשת להיסטוריה של המקום. המוזיאון הוכר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ועל ידי תוכנית ציוני דרך.
שם היישוב

במהלך השנים ניתנו ליישוב מספר שמות (ראו בהמשך) שבכולם נכללה המילה גשר וזאת לאור סמיכותו לשלושת הגשרים העתיקים שעל הירדן.
היסטוריה

אדמות האזור נרכשו כבר בתחילת המאה ה-20 על ידי יק"א מידי משפחת סורסוק אולם השלטונות הטורקיים הפקיעו חלקים גדולים מקרקעות אלו לצרכים ציבוריים (למשל פסי רכבת ותחנות). רק לאחר הקמת המנדט הבריטי בוטלו ההפקעות וניתן היה לחדש את ההתיישבות באזור.
כבר ב-1920 עלתה למקום קבוצה של חלוצים בשם "בשקירים" שהייתה מורכבת ממשוחררי הגדודים העבריים ומאנשי גדוד העבודה. חברי הקבוצה קראו למקום "גשר נחלים", ובחרו להתיישב בחאן ממלוכי חרב בקרבת הגשרים. קבוצה זו סבלה מתנאי החיים במקום והחזיקה מעמד 3 שנים. הם הוחלפו ב-1923 על ידי קבוצה ירושלמית ששהתה במנחמיה, ששינתה את שם המקום ל"משק גשר". גם קבוצה זו עזבה (ב-1934) את המקום והקימה צפונית לנקודה את קיבוץ אשדות יעקב.
ב-1939 עלה לנקודה זו גרעין של הנוער העובד וגרעין נוסף של עליית נוער מגרמניה. במהלך מלחמת העצמאות הצליחו חברי הקיבוץ (בסיוע תגבורת) לבלום מספר מתקפות של הלגיון הירדני וחיל המשלוח העיראקי. מתקפות אלו אומנם כשלו אך לוו בהפגזות ארטילריות כבדות שהרסו את רוב המבנים שמעל פני הקרקע.
לאחר מלחמת העצמאות עבר הקיבוץ לנקודה גבוהה יותר ליד 'גבעת גמל' מצפון מערב לחצר. ב-1989 החלו חברי הקיבוץ בשיתוף המועצה לשימור אתרים וקק"ל בשחזור ושיקום המבנים ההיסטוריים. ב-1992 נפתח המקום למבקרים ומאז מתחדש מעת לעת בתערוכות, מוצגים ויוזמות חדשים וכן בחידוש אלה הוותיקים.
האתר כיום > מטרת האתר

מטרת האתר להמחיש את ימי היישוב הראשונים, להעמיק את ההיכרות עם מורשת הקרב של מגיני היישוב ולהכיר למבקרים את האתרים בסביבה.
האתר כיום > המוצגים

המקום מציע מספר אתרים היסטוריים בהם משולבות פעילויות שונות. בין האתרים:
מוזיאון קרבות מלחמת העצמאות הנמצא בבונקר ששימש כמפקדת היישוב.
מאפייה בה נמצא תנור לבני שמוט היסטורי. משמשת כיום כבית קפה
אוטובוס אגד ישן העומד בתחנת האוטובוס של גשר ובתוכו מיצג על התחבורה הציבורית בתקופת הקמת היישוב.
חדר האוכל המשוחזר - המבנה היחיד ששרד את ההפגזות.
הקרנטינה(אנ') ששימשה כתחנת הסגר לבעלי חיים, שוחזרה ומשמשת כיום כמסעדה.
שריונית נושאת מקלע ברן.
קטר קיטור תצרת חברת Hunslet(אנ'), מס' 353 PEC H7, סידור גלגלים 4-6-0T, למסילה ברוחב 60 ס"מ. הקטר עבד בבניית תחנת כוח בנהריים
תצפית על שלושת הגשרים: ג'סר אל-מג'מע (גשר הפגישה, על שם המפגש בין הירדן והירמוך), גשר רכבת העמק העות'מאני (1904) וגשר הכביש המנדטורי (1930)
מופע אורקולי המספר ומדגים את ההיסטוריה של תחנת הכוח בנהריים.
מצפור על עמדות הצבא הירדני בצד המזרחי של הירדן.
החאן הממלוכי המשוחזר - מהמאה ה-14, שנועד להגן על ג'סר אל-מג'מע. מגדל וחצר גדולה. בתחתית המגדל מערכת מים נסתרת.
בית המכס (המשוחזר) שהיווה חלק ממתחם המעברים על הירדן.
שלושת גשרי הירדן בג'יסר אל-מג'מעייה
במרחק מה מהאתר נמצאת משטרת גשר שהיוותה חלק מרכזי במערכה על עצירת צבאות ערב במלחמת העצמאות.
גלריה

חדר האוכל המשוחזר
המאפיה ההיסטורית
כניסה
גשר הרכבת הטורקי
הקרון
תחנת האוטובוס
נושא ברן
מחסן הנשק במקלט הגדול
המגדל בחאן הממלוכי
הקטר שפעל בהקמת תחנת הכוח בנהריים
בית הילדים
הגשר הממלוכי
ראו גם

הקרב על קיבוץ גשר
שלושת גשרי הירדן בג'יסר אל-מג'מעייה
הערות שוליים

↑  מדריך לאתרי מורשת - אתרי ביקור ומוזיאונים היסטוריים, המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, 2019, עמ' 41
↑  גשר רומאי עתיק, גשר רכבת שהוקם על ידי הטורקים וכביש בטון על גבי גשר שהוקם על ידי שלטונות המנדט הבריטי
↑  כ-10,000 דונם נרכשו באל-ג'סר ומלחמיה
↑  גשר, מתוך אתר מוזיאון ההגנה
↑  מפה 'הקרקעות והישובים היהודים בארץ-ישראל' 1932-1933, בהוצאת קק"ל עם סימון הישוב בשם 'גשר-נחלים', באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑  בקבוצת גשר, הארץ, 28 במרץ 1923
↑  לפי מאיר שפירא באתר תפוז השם "משק גשר" לא נגזר מגשרי נהריים אלא מהשם הערבי "ג'יסר-אל-מג'מע" הוא גשר הנחלים הנמצא על אדמות דלהמייה במפגש הירדן והירמוך שם הקבוצה תכננה להתיישב
↑  החאן שנהרס כנראה ברעידת אדמה ב-1837 נשאר שומם עד שמתיישבי גשר החלו להשתמש בו
| רכבת העמק |
| --- | --- | --- |
| מסילות קשורות | מסילת הרכבת החיג'אזית • מסילת הרכבת דרעא–צמח • מסילת העמק • מסילת השומרון • הרכבת הצבאית העות'מאנית | תחנת חיפה מזרח |
| אישים | לורנס אוליפנט • עבדול חמיד השני • יהודה לבנוני • יעקב מושלי • היינריך אוגוסט מייסנר • קלוד קונדר • ברוך קטינקא • גוטליב שומאכר | תחנת חיפה מזרח |
| ארגונים ומוסדות | הרכבת המנדטורית • משמר הרכבת • משפחת סורסוק | תחנת חיפה מזרח |
| תחנות | אל חמה • אלרואי • בית שאן • חיפה מזרח • חיפה מרכז • כפר יהושע • עפולה • צמח | תחנת חיפה מזרח |
| גשרים | אל חמה • נהר הירדן • נחל יששכר • נחל קישון • נחל תבור | תחנת חיפה מזרח |
| אירועים | ליל הגשרים • ליל הרכבות • קרב סמח' | תחנת חיפה מזרח |
| הנצחה | חצר גשר הישנה • מוזיאון רכבת ישראל • רכבת האלונים • רכבת העמק (סרט) | תחנת חיפה מזרח |
חסידות קוריסטשוב

חסידות קוריסטשוב הייתה חסידות אוקראינית, ענף של בית צ'רנוביל. ראשון האדמו"רים היה רבי משה, בנו השני של רבי מרדכי טברסקי. בקוריסטשוב התגורר גם דודו של רבי משה, רבי אברהם טברסקי בנו של רבי צבי שהיה מגיד מישרים בקוריסטשוב וחתנו של רבי מנחם נחום מצ'רנוביל.
תולדות השושלת

רבי משה נולד בשנת תקמ"ט לרבי מרדכי ושרה בתו של רבי אהרן הגדול מקרלין. נישא לבתו של רבי יעקב יוסף מאוסטרהא (נכדו של רב ייב"י). בשנים הראשונות לאחר פטירת אביו לא רצה לנהל אדמו"רות אך לאחר מספר שנים עבר לקוריסצ'ב שם החל להתנהג באדמו"רות. לאחר פטירת אשתו נישא בשנית לבתו של רבי צבי אריה מאליק. נפטר בי"ח בטבת תרכ"ו. חתניו היו אחיינו רבי ברוך אשר מצ'רנוביל ורבי ברוך אוירבך מאיווניץ נכדם של הבעל שם טוב ושל התולדות יעקב יוסף
בנו רבי מרדכי מילא את מקומו. נולד בשנת תר"ב. נישא לגיטל לאה טברסקי, בת דודו הרב אברהם טברסקי מטריסק. בשנת תרנ"ז עבר לז'יטומיר. בשנת תער"ב נאסר בשל עלילת דם שאירעה בפאסטוב. הוא נחקר במשך שלוש שעות ונחלש בגלל החקירה נפטר בל' בשבט תרע"ו. חתניו היו רבי יעקב טברסקי מליניץ בנו של רבי אברהם יהושע השיל מסקווירא, אחיינו רבי משה אריה לייב טברסקי מחלם ורבי משה העשיל מזינקוב.
בניו של רבי מרדכי היו:
רבי מנחם נחום יוסף בנציון, חתן בן דודו של אביו, רבי ישעיה משולם זושא מחסידות צ'רנוביל.
רבי דוד יעקב (-ט' בכסלו תש"א) מז'יטומיר חתן דודו רבי ישראל מסקווירא (חתנו של סבו רבי אברהם מטריסק).
רבי משה נישא לבתו של דודו רבי אפרים מרגליות (חתן רבי אברהם מטריסק).
רבי יצחק חתן רבי משה שפירא מסאלוויטא.
רבי ברוך חתן רבי מאיר חיים מסטפין.
בנו של רבי דוד יעקב היה רבי יצחק אברהם משה האדמו"ר האחרון מגזע קוריסטשוב (נפטר בי"ט בתשרי ה'תשמ"ב). שהה תחת השלטון הקומוניסטי ולאחר סבל רב עלה לישראל והתיישב בבני ברק.
יהודה ליב אשר גולאק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1881 לטביה 
 פטירה:  1940 (בגיל 59 בערך) ירושלים, פלשתינה (א"י) 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי בהר הזיתים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים (1926–1940) 
 
יהודה ליב אשר גולאק (1881–1940) היה ממייסדי המחקר המודרני של  המשפט העברי, ואחד מהבולטים שבחוקריו.
ביוגרפיה

נולד בלטביה בשנת 1881, בעיירה דנקירה שליד ריגה. בבחרותו למד תלמוד ופוסקים במסגרות מסורתיות. בשנת 1911 סיים בהצטיינות לימודי משפטים באוניברסיטת דורפט באסטוניה. עם סיום לימודיו החל לשקוד על חיבורו המונומנטלי "יסודי המשפט העברי" (ארבעה חלקים). בשנת 1913 פרסם את חלקו הראשון של הספר. המהדורה הראשונה המלאה של הספר ראתה אור בברלין בשנת תרפ"ב בהוצאת דביר.
בשנת 1926 הוזמן לשמש כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים. בשנת 1936 מונה לפרופסור. שימש כמרצה באוניברסיטה עד מותו יום י"ג באדר ב' שנת ת"ש (1940).
תרומתו החשובה התבטאה בין היתר ביכולתו לדלות מהמקורות הקזואיסטיים של המשפט העברי, את העקרונות ההלכתיים-משפטיים שהם מייצגים, תוך ניסוח בהיר של עקרונות אלה.
מספריו

יסודי המשפט העברי, סדר דיני ממונות בישראל על פי מקורות התלמוד והפוסקים (ארבעה חלקים), ברלין תרפ"ב.
אוצר השטרות הנהוגים בישראל, ירושלים תרפ"ו.
לחקר תולדות המשפט העברי בתקופת התלמוד, ירושלים תרפ"ט.
תולדות המשפט בישראל בתקופת התלמוד, ירושלים תרצ"ט.
חצר היהודים בטבריה

| --- | --- |

מבנה בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה
 מידע
 עיר:  טבריה 
 תאריך ייסוד:  1740 
 קואורדינטות:  32°47′10″N 35°32′35″E﻿ / ﻿32.786210649356°N 35.543046811663°E﻿ / 32.786210649356; 35.543046811663
  (למפת הגליל העליון מוגדלת) חצר היהודים בטבריה(למפת הגליל העליון רגילה) חצר היהודים בטבריה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חצר היהודים בטבריה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום חצר היהודים בטבריה
 
חצר היהודים בטבריה היא הרובע היהודי בטבריה שמנה כ-1,000 יהודים והשתרע על חופי הכנרת. הרובע הוקם בשנת 1740 עם הגעתם לטבריה של הרב חיים אבולעפיה השני, משפחתו ומשפחות נוספות מאיזמיר.
ברובע רחובות יהודים המוקפים חומה אחת, שנבנתה בסיוע השליט הבדואי דהאר אל עומר. בשכונה זו נבנו בתי כנסת, בתי מדרש, ומקוואות.
חידוש היישוב והקמת הרובע היהודי

לאחר שנים רבות בהן העיר טבריה לא הייתה מיושבת על ידי יהודים כלל, קם בה בשנות הארבעים של המאה ה-16 יישוב יהודי זעיר. בשנות ה-60 של אותה המאה פותחו תוכניות לשיקום היישוב היהודי בטבריה על ידי דון יוסף נשיא, בסיוע סולימאן הראשון (ששלט בארץ ישראל באותה התקופה).
באותה התקופה קיבלה דונה גרציה זיכיון מסולימאן הראשון לשם חידוש היישוב היהודי בעיר. בשנת 1564 נחנכה החומה החדשה על ידי דון יוסף נשיא ודונה גרציה. חידוש היישוב היהודי באותה התקופה נתפס בקהילות יהודיות רבות כבוא הגאולה. חלקן ביקשו לעלות לארץ ישראל ולתמוך ביישוב החדש. יוסף נשיא וגרציה נפטרו בטרם הצליחו לממש את חזונם ולבנות את היישוב היהודי בעיר טבריה. ניסיונות נוספים התבצעו על מנת להמשיך את החזון של גרציה ויוסף נשיא, אך כולם נכשלו ועד 1662 העיר טבריה נותרה שוממה וריקה מיהודים.
בשנת 1738 הזמין דאהר אל עומר את הרב חיים אבולעפיה, לבוא לטבריה ולהקים בה קהילה יהודית מחדש. כפי שכתב במכתבו: "קום עלה רש את ארץ טבריה כי היא ארץ אבותיך." בבואו לארץ, דאהר אל עומר קיבל את הרב בכבוד והלבישו בלבוש מלכות. הרב אבולעפיה בנה בטבריה בית מרחץ, חנויות ובית בד. כדברי חתנו, יעקב בירב: "כל אנשי טבריה דשנים ורעננים שמחים אלי גיל כי הארץ שקטה מפחד רעה ואין מחריד". חידוש היישוב השפיע רבות על העלייה לארץ, ורבים עלו לארץ ישראל מתוך אמונה שחידוש היישוב הוא סימן לגאולה הקרבה. גם הרב אבולעפיה האמין שחידוש היישוב הוא פתח לימות המשיח.
אורח החיים ברובע

בשנת 1812 ביקר בעיר טבריה החוקר השווייצרי י"ל בורקרדט, ותיאר אותה ואת הרובע היהודי שבה:
על אורח החיים הלילי של דרי הרובע, כתב: ”הרובע מופרד משאר העיר בחומה גבוהה, ולה שער אחד, הנסגר בשקיעה, ואין לצאת ממנו בלילה.”
רעידות האדמה והשפעותיהן על הרובע היהודי

מיקומה הגאוגרפי של טבריה נמצא מעל השבר הסורי אפריקאי, מה שגרם לתושביה לסבול מכמה רעידות אדמה גדולות. רעידות אלו גרמו לא פעם אחת לחורבן העיר ולמיתות רבות. למרות רעשי אדמה אלו, לא הפסיקו היהודים ליישב את טבריה.
בראשון בינואר, 1837, רעידת אדמה החריבה את העיר ואת חצר היהודים. רעידת האדמה גרמה לקריסת החומות שבנה דאהר אל עומר, ולמותם של אלפי תושבים. על כך כתב הכומר הגרמני יוהאן נפומוק ויזינו שביקר בטבריה לאחר רעידת האדמה ב-1837 והיה עד לרעידת האדמה:
”רעידת האדמה האיומה.. הרסה כליל את העיירה וקברה במפולת מחציתם מ-4,000 התושבים.. יהודייה צעירה ניגשה ודיברה אלי.. 'האדמה התנועעה מתחתי. מההרים נפלו שברי סלעים והעזים נדחקו אלי מרוב פחד. לא ידעתי את נפשי… עמלתי במשך כל הלילה לגולל את האבנים מעל גופות ילדי… לא יכולנו לעזוב את העיר הזאת היקרה לנו כל כך גם בחורבנה. בה נחיה ובה נמות”.
בתי הכנסת בחצר היהודים של טבריה > בית הכנסת עץ חיים

שנתיים לאחר בואו לטבריה, בשנת 1742, בנה ר' חיים אבולעפיה את בית הכנסת 'עץ החיים' למען הקהילה היהודית באזור. בית הכנסת נבנה על שרידי מבנה מתקופת דון יוסף נשיא ודונה גרציה. בית הכנסת כונה בפי הקהילה הספרדית המקומית בשם "בי כנישתא רבא דטבריא" שפירושו: "בית הכנסת הגדול של טבריה." המבנה נחרב בשנת 1759 ברעידת האדמה, והוקם אחר כך מחדש. לאחר מכן נחרב המבנה שנית ברעידת האדמה בשנת 1837, אך שוקם שוב ועמד כ-80 שנה עד שנחרב עקב שיטפונות ב-1934, הוא שוקם מחדש ב-1971.
בתי הכנסת בחצר היהודים של טבריה > בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה

בשנת 1786 בנו רבי מנחם מנדל מוויטבסק ורבי אברהם מקליסק, שעמדו בראש עליית החסידים, את בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה (או -בית הכנסת קרלין סטולין בטבריה). ברעש האדמה בשנת 1837 נהרס בית הכנסת אך קומתו התחתונה שרדה. בשלושים השנים שלאחר מכן נשאר המבנה חרב עקב חוסר יכולות כלכליות של העדה האשכנזית בטבריה לשקמו. בשנת 1867 החלו חסידי קרלין בפעילות לגיוס כספים ומשאבים לשיקום בית הכנסת ושלחו שליחים לגולה. בשנת 1869 נקנה בית הכנסת במצוות האדמו"ר רבי אהרן (השני) מקרלין ובשנת 1870 הוחל בבניית בית הכנסת אך העבודות לא הושלמו בשל חובות. אך עד לתחילת שנות התשעים של המאה ה-19 הושלם בניין בית הכנסת בעזרתו של ר‘ שמואל זאב שייב. בשנים שלאחר מכן המשיכו לטפח אדמו"רי קרלין-סטולין לדורותיהם את קהילת החסידים בטבריה ואת בית הכנסת בעזרת שליחת כספים לארץ ישראל מקרלין שבבלארוס. רוב אדמורי קרלין סטולין נרצחו בשואה והיחיד שנותר מקהילתם שבגולה היה רבי יוחנן פרלוב שלאחר שנפטר הובא לקבורה בבית העלמין היהודי הישן בטבריה. לזכרו פתחו חסידיו ישיבה בבית הכנסת בשם "מתביתא דרבי יוחנן", שבה לומדים עד היום אברכים מחסידות קרלין.
בתי הכנסת בחצר היהודים של טבריה > בית הכנסת הסניור

הוקם ב-1839 על ידי חיים שמואל הכהן קונורטי (שכונה "הסניור") לאחר הרעש של 1837. היה אחד מ-2 בתי כנסת ספרדים ברובע היהודי. קונורטי קיבץ אל בית הכנסת אלפי ספרים ופתח במקום תלמוד תורה בשם "מדרש שמואל". בבית הסמוך התיישבה משפחת ניניו לאחר שאבי המשפחה נישא לבתו היחידה של קונורטי.
לקריאה נוספת

אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, כרך א': פרק ב': הרפתקאות מחדשי היישוב היהודי בטבריה, מזכרונות ר' יעקב בירב. תק"ב–תק"ג (1743–1742), עמ' 74–100.
הערות שוליים

1 2  שחראי א.י., לנער יג. טבריה, מוזיאון תל אביב לאמנות
↑  אילן יוחסין - אבולעפיה Web Site - MyHeritage, באתר www.myheritage.co.il
1 2 3  קרדום: דו ירחון לידיעת הארץ - בנתיב עולי הרגל לארץ הקודש, הוצאת אריאל, 1981
1 2  עיר של ניסים ונפלאות טבריה - בטבורה של ארץ ישראל, הוצאת כנרת, 2007
1 2  "אתר לאומי - חצר היהודים בטבריה". Family Wiki. נבדק ב-2018-05-01.
↑  קורות שכונת מימונה מסביב לקבר הרמב"ם בטבריה, יד יצחק בן צבי
↑  אברהם יערי, זכרונות ארץ ישראל, עמ' 75
↑  טבריה וסביבתה, הוצאת אריאל, 1987
↑  ספר טבריה, כתר, 1973
↑  בית הכנסת של ראשוני החסידים בטבריה, באתר www.museumsinisrael.gov.il (ארכיון)
↑  סקר מבני דת ואתרי קודש בעלי חשיבות היסטורית בטבריה (ארכיון)
↑  בתי כנסת בארץ ישראל- מימי קדם ועד ימינו, הוצאת משרד הביטחון
↑  בית כנסת אבולעפיה, באתר בית כנסת אבולעפיה (באנגלית)
בית הכנסת "עץ חיים" כיום
חסידות קליבלנד

| --- | --- |

 שורשים, סיווג והנהגה
 דת:  יהדות 
 זרם:  יהדות אורתודוקסית 
 קבוצה:  תנועת החסידות
 מקום ייסוד:  קליבלנד
 אדמו"ר:  אורי לייב הכהן רוזנבוים
 ארגונים ופעילות
 אזורי פעילות:  רעננה
 
חסידות קליבלנד הוא שמה של חצר חסידית משושלת נדבורנה אשר מקורה בעיר קליבלנד בארצות הברית.
רבי יצחק אייזיק, מייסד החסידות
החסידות הוקמה בידי האדמו"ר רבי יצחק אייזיק רוזנבוים, בנו של הרב ישכר בער רוזנבוים מסטרוז'ניץ.
רבי יצחק אייזיק הקים בית מדרש חסידי בקליבלנד וכונה האדמו"ר מקומרנא מאחר שנקרא ע"ש סבו רבי רבי יצחק אייזיק מקומרנא. לאחר מכן בשנת תשל"ו עלה לישראל והשתקע ברעננה בהוראת אביו, כדי להשפיע על תושבי העיר. מעת הגיעו לרעננה כונה האדמו"ר מקליבלנד. הקים את בית המדרש היכל הברכה על שם סבו בעל ההיכל הברכה מקאמרנא. בכוללים שהקים לומדים עשרות אברכים המגיעים מדי יום מבני ברק. מאוחר יותר הוקמו שני בתי מדרש של החסידות בביתר עלית בראשות בנו, הרב אורי לייב.
החסידות מוציאה עלון פרשת השבוע בשם "יעלזו חסידים" המופץ ברעננה. בשנת 2007 הוציאה החסידות את ניגוניה באלבום המוזיקה 'שמעה תפילתי', מפי הזמר משה רוזנברג. את המנגינות הלחין בנו הרב אורי לייב.
הרב יצחק אייזיק ערך טישים בסעודה שלישית בבית מדרשו בהשתתפות חסידיו ואורחים. בשבת שלפני יום השנה לפטירת אביו היו באים חסידים רבים לשבת התוועדות.
רבי יצחק אייזיק נפטר בל' בשבט תש"פ. את מקומו ממלא בנו  רבי אורי לייב.
דברי תורתו של רבי יצחק אייזיק יצאו לאור בספר תפארת יצחק, רעננה, תשפ"א.
חסידות קליבלנד ארצות הברית

חסידות נוספת שנקראת בשם זה ונמצאת בארצות הברית, נוסדה על ידי רבי מאיר מקליבלנד בן רבי ישכר בער מסאטמר וחתן רבי אלטר זאב הורביץ מסטריזוב. לאחר פטירתו בי"ב בניסן ה'תש"א מילא את מקומו חתנו רבי אשר מרדכי רוזנבוים (בן רבי ישכר בער רוזנבוים מסטרוז'ניץ). כיום מכהן בנו השני של רבי אשר מרדכי, רבי יהושע העשיל, כאדמו"ר מקליבלנד בארצות הברית.
טבח לורנס

| חלק ממלחמת האזרחים האמריקנית |
| --- | --- |

 תאריך:  21 באוגוסט 1863 
 מקום:  לורנס 
 קואורדינטות:  38°57′51″N 95°14′09″W﻿ / ﻿38.96427°N 95.2359°W﻿ / 38.96427; -95.2359
 סוג:  טבח, קרב 
  (למפת קנזס מוגדלת) טופיקה ויצ'יטה מנהטן האצ'ינסון דודג' סיטי נברסקה מ י ז ו ר י  אוקלהומה ק ו ל ו ר ד ו טבח לורנס(למפת קנזס רגילה) טופיקה ויצ'יטה מנהטן האצ'ינסון דודג' סיטי נברסקה מ י ז ו ר י  אוקלהומה ק ו ל ו ר ד ו טבח לורנס(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה טבח לורנס(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה טבח לורנס
 
איור של העיר לורנס לאחר הטבח
טבח לורנס או פשיטת קוואנטריל הוא הכינוי שניתן לפשיטת כוח הגרילה "הפושטים של קוואנטריל" על העיר לורנס במדינת קנזס שבארצות הברית ב-21 באוגוסט 1863, במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. במהלך הפשיטה הועלו באש חלק מבתי העיר ונרצחו כ-200 מתושביה. העיר נודעה כתומכת של מדינות האיחוד ואילו הפושטים של קוואנטריל היו מתומכי מדינות הקונפדרציה.