stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
החי בארץ ישראל
יחסי גומלין עם האדם > חקר החי בארץ ישראל

חוקרי הטבע הראשונים הגיעו לארץ לא רק ממניעים מדעיים, אלא גם מסיבות דתיות, וכהרפתקנים שנמשכו לאקזוטיקה של המזרח התיכון. ראשון חוקרי הטבע בארץ ישראל הידוע לנו הוא פייר בלון, אשר פרסם בשנת 1553 ספר על מסעותיו בין השנים 1546 ו-1549 ביוון, אסיה הקטנה, מצרים, ערב הסעודית וארץ ישראל. בין המינים המתוארים בספרו נמצא ארז הלבנון. ב-1937 פורסם הקטלוג הצרפתי Prodromus faunae Palestinae על ידי שמעון בודנהיימר, בו רוכזה רשימת כל בעלי החיים הידועים מישראל עד אותה תקופה. רשימה זו נחשבת כמקיפה ביותר שנערכה על החי בארץ ישראל ואחת המצוטטות ביותר בספרות המדעית בנושא, אף על פי שהתיישנה מאז היא עדיין מצוטטת במאמרים בני ימינו.
ב-1983 פורסם הכרך הראשון של אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל. אנציקלופדיה זו היא האנציקלופדיה לידיעת הטבע המקיפה ביותר שנכתבה על בעלי החיים והצומח בארץ ישראל. האנציקלופדיה נכתבה לציבור הרחב וקבעה לראשונה, בעזרת האקדמיה ללשון העברית, מאות שמות עבריים לבעלי חיים וצמחים בישראל.
בישראל קיימים כיום מספר מוסדות זואולוגיים כמו עמותות לקידום הזואולוגיה בישראל בניהן: רשות הטבע והגנים, העמותה לזואולוגיה בישראל, החברה האנטומולוגית בישראל, המרכז הבינלאומי לחקר נדידת הציפורים בלטרון ועוד; גני חיות השמים במרכזם את חקר החי בארץ ישראל בניהם הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב; וכן, גם תוכניות זואולוגיה במוסדות להשכלה גבוהה כמו בית הספר לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב, המחלקה לזואולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים והמכון הבין-אוניברסיטאי למדעי הים באילת.
יחסי גומלין עם האדם > שימוש והפקת תועלת

| --- | --- |
 :  ראו גם – דיג בארץ ישראל, ייצור הארגמן בחוף הלבנט, תעשיית ייצור הדבש בתל רחוב, דבש בישראל, ציד בישראל
מאז ימי קדם ועד היום השתמש האדם בארץ ישראל בבעלי החיים החיים בה למען תועלתו האישית.
בומבוס האדמה היא מין של דבורה אשר ממלאת תפקיד חשוב בהאבקת גידולים חקלאיים ברחבי הארץ.
ריף האלמוגים באילת מהווה אטרקציה תיירותית ומעניק לרשות הטבע והגנים הכנסה עבור תשלום הכניסה לאתר.
יחסי גומלין עם האדם > ביישובים ובערים

| --- | --- |
 :  ראו גם – טבע עירוני בישראל
מבין מיני בעלי החיים שניתן למצוא בנוף העירוני נמצאים: חתול הבית, חולדה מצויה, קיפוד מצוי, לטאה שבלול הגינה חולד צב יבשה מצוי עטלף פירות מצוי, זיקית ים תיכונית מניפנית מצויה העורב האפור, הצוצלת הדרור והעורבני.
ב-16 ביוני 2016, אירע אסון העטלפים בחדרה, כאשר נהרס בניין נטוש ברחוב תרנ"א בעיר בו שהו אלפי עטלפי פירות ועטלפים מסוגים אחרים, שמצאו בו את ביתם למעלה מ-20 שנה. אלפי עטלפים מצאו את מותם בעת ההריסה או מפציעות בימים שאחריה, במה שהיה אסון העטלפים הגדול ביותר הזכור בישראל.
יחסי גומלין עם האדם > ביישובים ובערים > תופעת חזירי הבר בחיפה

תופעת חזירי הבר בחיפה היא סוגיה העוסקת בתופעה בה משוטטים חזירי בר במרחב העירוני בחיפה. התופעה מתרחשת גם ביישובים אחרים כדוגמת נשר, טירת הכרמל, עספיא, דלית אל-כרמל ויישובי חוף הכרמל.
יחסי גומלין עם האדם > ביישובים ובערים > תופעת היעלים במצפה רמון

תופעת היעלים במצפה רמון עוסקת ביעלים הנוביים המשוטטים ברחבי מצפה רמון. התופעה קורית גם ביישובים אחרים בנגב כמו מדרשת בן-גוריון ושדה בוקר, אך היא בולטת במיוחד במצפה רמון.
יחסי גומלין עם האדם > ביישובים ובערים > תופעת הכרישים בחדרה

תופעת הכרישים בחדרה היא תופעה בה כל שנה בעונת החורף, מתקבצים כמה עשרות, לרוב 20–30, כרישים במים הרדודים שסביב תחנת הכוח אורות רבין שבחדרה. התופעה קורת גם במים הרדודים סביב תחנות הכוח האחרות בארץ כמו באשקלון ובתל אביב, אך במספרים פחותים בהרבה, ולפעמים אף לא בכלל.
כמו כן, מיני הכרישים המגיעים לחופי ישראל במסגרת תופעה זו הם כריש עפרורי וכריש סנפירתן. בנוסף לכרישים אלו, ישנן תצפיות נוספות של צבי ים, תמנונים ובטאים, כדוגמת אברתן רחב שן, המגיעים במסגרת התופעה.
יחסי גומלין עם האדם > ביישובים ובערים > טורפים ביישובים

בשנים האחרונות יותר ויותר טורפים בישראל מתפשטים ונכנסים אל תוך יישובים וערים. המינים הנפוצים ביותר הם תן זהוב ושועל מצוי, אך התופעה קורית גם אצל הצבוע המפוספס והזאב מצוי במספרים פחותים בהרבה. מקרה נדיר שמעולם לא קרה שנית, קרה בשנת 2007, כשנמר מדבר נכנס אל בית במדרשת בן-גוריון, על מנת לטרוף את חתולת הבית.
הסכנה הגדולה בנוכחות טורפים אלו, מלבד הסכנה שבנשיכה עצמה, היא התפשטות מחלת הכלבת המסוכנת לאדם גם כן.
דוגמה לטורף ששוטט בחופשיות ברחבי עיר, היא רותי הצבועה. רותי היא צבועה מפוספסת שהתפרסמה עקב נוכחותה במודיעין, וניסיונות לכידתה שכשלו לאחר שזו שבה חזרה למודיעין בכל פעם שנלכדה ושוחררה. עם הזמן, הפכה רותי לסמל, והעלתה את המודעות בקרב הציבור לקונפליקט בין חיות הבר לבין הסביבה העירונית ומהו הפתרון הראוי לשילוב בניהם.
יחסי גומלין עם האדם > צפרות בישראל

עקב כך שישראל מהווה ציר נדידה חשוב מאוד למאות מיליוני עופות בכל שנה, הוקמו מספר מרכזי צפרות בתוך או ערים או בסמוך להם. לדוגמה, פארק ראש ציפור בתל אביב ופארק הצפרות באילת.
יחסי גומלין עם האדם > חיות הבר וצה"ל

במהלך שנות קיומו של צה"ל, ובמיוחד בשנותיו הראשונות, התרחשו מקרים רבים של מפגשים של צה"ל עם חיות הבר בישראל. העובדה שבסיסים ושטחי אש רבים חולשים על פני שטחים פתוחים ושמורות טבע, הביאו למספר גבוה של מפגשים והתנגשויות בין בעלי החיים לחיילים.
לדוגמה, בבסיס נבטים חי עדר צבאים ממין צבי ארץ-ישראלי שנכלא בתוכו כשנבנתה גדר הבסיס. תחילה נכלאו בתוכו צבאים מעטים, אך הם התרבו ומנו כ-25 פרטים. שוטטות הצבאים על מסלולי הטיסה בעת המראה או נחיתה של מטוסים עשויה להסתיים בהתנגשות ומסכנת הן את חיי הטייסים והן את חיי הצבאים. רשות הטבע והגנים וחיל האוויר כבר שיתפו פעולה בעבר בפעולה בה נלכדו צבאים מתוך העדר והוצאו אל מחוץ לבסיס. במבצע השתתפו כ-100 עובדים של הרשות ועוד כ-500 חיילים, ונתפסו כחמישה צבאים ששוחררו בנחל גרר.
כמו כן, חיל האוויר מתמודד גם עם בעיית נדידת להקות העופות בשמי ישראל. ב-30 השנים האחרונות נרשמו 3,000 תאונות בהן התנגשו ציפורים במטוסים. עקב כך, יצאו חיל האוויר והחברה להגנת הטבע בפרויקט משותף לצמצום המפגשים והפגיעות. לדוגמה, אלפי עופות שמחפשות מזון באתרי הטמנה בדרום מסכנות מטוסים הממריאים מבסיסים סמוכים.
יחסי גומלין עם האדם > חיות הבר וצה"ל > צבא הגנה לטבע

צבא הגנה לטבע הוא מיזם שהחל בשנת 2014, בשיתוף של צה"ל, החברה להגנת הטבע באמצעות קרן הדוכיפת, רשות הטבע והגנים, קרן קיימת לישראל, רשות העתיקות ומשרד הביטחון, במטרה להוביל מפקדים וחיילים לאחריות ומעורבות פעילה לשמירה על ערכי הטבע, הנוף והמורשת שבסביבתם.
יחסי גומלין עם האדם > חיות הבר והחקלאיים

במהלך השנים, נרשמו מספר תקריות בין חקלאים לבין זאבים ותנים הפוגעים בעדרי החקלאים. עם הזמן, נרשמו מספר פעמים בהם חקלאים הרעילו פגרים על מנת להרעיל את אותם זאבים ותנים, אך בסופו של דבר פגעו באוכלוסיות בעלי חיים אחרות כמו הנשר המקראי ואוכלי נבלות אחרים.
בעיה חוזרת בכל שנה היא הקונפליקט בין השקנאים ומגדלי הדגים בארץ. במהלך נדידתם, עוצרים השקנאים המורעבים בבריכות דגים ברחבי הארץ וניזונים מטונות של דגים בשווי עשרות אלפי שקלים. כבר בשנות ה-90 החלו הדייגים לבצע פעולות גירוש בצורה מסודרת בהשקעה כספית אדירה. משנת 2005 מאות אלפי שקלים בשנה הוצאו כדי לעזור לדייגים עם בעיית השקנאים. ב-2013 התחיל שת"פ בין כל הגורמים על מנת להתמודד עם הבעיה: ארגון מגדלי הדגים שדואג לאספקת הדגים ומשתתף גם במימון, החברה להגנת הטבע וחיל האוויר.
עם זאת, ישנו גם שימוש חיובי בחיות הבר לטובת החקלאים. לאור ההכרה בהשלכות החמורות של השימוש האינטנסיבי בכימיקלים רעילים בחקלאות על הסביבה ובריאות הציבור ולאור תכונות מועילות שונות של בעלי חיים כמו הזעמן השחור, התנשמת הלבנה והבזים, הוגבר השימוש בהם כמדבירים ביולוגים. למעלה מ-3,000 תיבות קינון הוצבו עד היום בשטחים חקלאים כחלק מהמיזם הלאומי לשימוש בתנשמות ובבזים כמדבירים ביולוגיים בחקלאות.
בתרבות > כסמלים לאומיים

כיום, מהווה הדוכיפת מצויה את הציפור הלאומית, כחליל השברק את הפרפר הלאומי, הצפע המצוי את הנחש הלאומי ונבו יריחו את העקרב הלאומי. עם זאת, לישראל אין חיה לאומית, והצבי הארץ-ישראלי מהווה את אחד מסמליה של ארץ ישראל הנקראת בתנ"ך גם ארץ הצבי.
דוכיפת מצויה - הציפור הלאומית של ישראל
כחליל השברק - הפרפר הלאומי של ישראל
צפע מצוי - הנחש הלאומי של ישראל
נבו יריחו - העקרב הלאומי של ישראל
בתרבות > בקולנוע ובטלוויזיה

במהלך השנים פורסמו מספר סרטים וסדרות אודות החי בארץ ישראל. בין המפרסמים נמצאת חברת אפיקים הפקות, אשר מפיקה סרטי טבע, ובעיקר טבע ישראלי.
בין סרטי הקולנוע אודות החי בארץ ישראל נמצאים: ארץ בראשית, סרט הטבע הישראלי הראשון באורך מלא; יללת הזאבים; וכנרת - ים של חיים, העוקב אחר החי בכנרת.
בין סדרות הטלוויזיה אודות החי בארץ ישראל נמצאות: ישראל הפראית, חיות שטח וזן נדיר.
בין סדרות הרשת אודות החי בארץ ישראל נמצאת כאן חיים.
בתרבות > גני חיות

בין גני החיות הפועלים בישראל בולטים גני חיות ואקווריום ספציפיים אשר שמים דגש במגוון המינים שלהם על מינים ארץ-ישראליים ברובם או אף במלואם.
גן החיות התנכ"י - גן חיות בו הושם דגש על הצגת אוסף זואולוגי של חיות ארץ ישראליות שחלקן אף הוזכרו בתנ"ך. זאת ועוד, גן החיות שותף לפרויקטים של השבה לטבע של מינים ארץ ישראליים בסכנת הכחדה.
הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב - מרכז ייחודי של מחקר ושמירת טבע. הגן הוא מקום משכנם של כ-40 מיני יונקים, כ-100 מיני עופות כ-80 מיני זוחלים וכ-7 מיני דו-חיים, המייצגים את הפאונה המגוונת של ארץ ישראל. זאת ועוד, הגן הזואולוגי שותף לפרויקטים של השבה לטבע של מינים ארץ ישראליים בסכנת הכחדה.
מרכז הזוחלים המדברי - גן זואולוגי ובו אוסף של זוחלי ארץ ישראל בדגש על זוחלי הנגב.
אקווריום ישראל - אקווריום בירושלים המתמקד בסביבה הימית של ישראל - בכנרת, בים המלח, בים האדום ובים התיכון, והוא האקווריום היחיד בעולם העוסק בים סוף ובים התיכון.
בתרבות > מוזיאונים

בישראל קיימים מספר מוזיאונים השמים דגש על החי בארץ ישראל, בהם:
מוזיאון הטבע ע"ש שטיינהרדט - המוזיאון, שפועל במסגרת אוניברסיטת תל אביב, הוא המוקד הגדול והפעיל ביותר של תיעוד ומדע בתחומי המגוון הביולוגי בישראל. כ-5.5 מיליון פריטים נכללים באוספים של אוניברסיטת תל אביב. האוספים מתעדים את עולם החי והצומח באזור ישראל והמזרח התיכון לאורך אלפי שנים.
מוזיאון הטבע התנ"כי - מוזיאון חינוכי להיסטוריה של הטבע בתנ"ך ומציג את המגוון של בעלי החיים המוזכרים במקרא ובתלמוד.
מוזיאון הטבע (ירושלים) - התצוגה הגדולה ביותר במוזיאון היא של פוחלצי עופות, יונקים וזוחלים בארץ ישראל בעבר ובהווה.
מוזיאון האדם והחי - המוזיאון מציג את הטבע בישראל ואת שמירת הטבע עם התייחסות להיבטים שונים הקשורים לאדם, לאורח החיים של האדם ולהשפעתו על הסביבה.
בית גורדון - במוזיאון מוצגים פוחלצים של בעלי החיים והציפורים החיים באזור הכנרת, אוספי צמחים וחרקים.
בתרבות > בסמלים

אייל הכרמל בארמון פסיפס הציפורים בקיסריה
יעלים בציור קיר בתמנע
כן פולחני מתענך, בקומתו השלישית שני יעלים נשענים על עץ חיים, כמוטיב העץ והיעלים
סמל דואר ישראל, בו מופיע אייל הכרמל
סמל פיקוד הצפון, עליו מופיע יחמור פרסי
גדוד קרקל הנקרא על שם הקרקל, המופיע גם בתג הגדוד
יחידת שלדג הקרויה על שם השלדג, המופיע גם בתג היחידה
תג חטיבת הצנחנים בו מופיע שפיפון
גלריה

לוויתן כחול - החיה הגדולה בעולם, נצפה פרט במפרץ אילת ב-2018
ראשתן גדול-ראש - הטורף הגדול בעולם, נצפה בישראל מספר פעמים
כריש לווייתני - הדג הגדול בעולם, נצפה במפרץ אילת מספר פעמים
צבוע מפוספס - הטורף היבשתי הגדול בישראל
סמור משויש - הטורף היבשתי הקטן בישראל
צבי ארץ ישראלי - אוכל העשב הגדול היחיד שנותר בישראל בתפוצה רחבה
חדף זעיר - היונק הקטן בישראל
עוזניית הנגב - העוף הדורס הגדול ביותר שקינן בישראל
צפע מצוי - הנחש הנפוץ בישראל
שרף עין גדי - הנחש הארסי בישראל
זעמן שחור - הנחש הארוך בישראל
כוח אפור - הלטאה הגדולה והכבדה בישראל
סגה - החרק הגדול בישראל
מברישימון הערבה - העכביש הגדול בישראל
נבו יריחו - העקרב הגדול בישראל
נחושתית הקוצים
ראו גם

צמחיית ארץ ישראל
החי בכנרת
לקריאה נוספת

יורם יום-טוב, גיא בר-עוז, הכחדות ותמורות: עולם החי בעברה של ארץ ישראל, הוצאת דן פרי, 2022
תחנון

נפילת אפיים
תחנון או נפילת אפיים הוא אוסף קטעי תפילה (בקשת תחנונים) שנאמרים לאחר תפילת שמונה עשרה (במניין: לאחר חזרת הש"ץ). אמירת תחנון נהוגה בתפילות שחרית ומנחה ברוב ימות החול בשנה, אך אינה מתקיימת בימי שמחה (חג, ראש חודש, שבעת ימי המשתה של חתן, יום ברית מילה וכו').
לדעת הרמב"ם, אמירת תחנון בנפילת אפיים לאחר תפילת העמידה היא חלק מחיוב התפילה, אלא שהיא אינה מעכבת. הדעה המקובלת יותר היא שאמירת התחנון אינה חיוב אלא מנהג בלבד, ולכן ישנם ימים שנהוג לא לאומרו. בהתאם לכך, הרב עובדיה יוסף התיר לבני אדם הממהרים לעבודה לדלג על אמירת התחנון.
מקורות התחנון

חז"ל הורו כי יחיד המעוניין להוסיף תפילה אישית, שאיננה חלק מסדר התפילה הקבוע הנאמר גם בידי הציבור, רשאי להוסיף בסיום התפילה תחנונים כרצונו, "ואפילו כסדר של יום הכיפורים". בתפילות אלה ביקש כל יחיד את צרכיו כרצונו, ללא נוסח קבוע או תוכן מחייב, והן היו בגדר רשות ולא חובה. בתלמוד הבבלי ובירושלמי מופיעים תפילות אישיות שונות שנהגו לומר אחדים מהאמוראים בסיום התפילה. בנוסף לכך, מוזכר בספרות חז"ל נוהג להתחנן בנפילה על הפנים ("נפילת אפים") בהזדמנויות שונות. לדעת אלבוגן, התיאורים הללו מתייחסים למעמד אחד, והתפילות האישיות שהוסיפו היחידים בסוף התפילה נאמרו תוך נפילת אפים. לדעתו, נוהג רשות זה התפתח ברבות השנים למנהג קבוע והוא מקורן תפילת התחנון ונפילת אפים.
לעומת זאת, צבי קארל סבור כי אין קשר בין התחנונים שהיחיד רשאי להוסיף לאחר התפילה ובין נפילת אפים והתחנון. לדעתו, נפילת אפים הנזכרת בחז"ל הייתה מנהג לא קבוע שנהג רק במקרים מיוחדים, וללא צמידות לתפילה דווקא. קארל מוצא לאמירת התחנון מקור אחר – תפילות התענית. כפי שעולה מתלמוד בבלי, מסכת מגילה, דף כ"ב, עמוד ב', בבבל נהגו להוסיף בתענית ציבור תפילה בנפילת אפים, ובמקור, לא הייתה נפילה זו קשורה קשר ישיר אל התפילה שלפניה. מאחר שבקהילות אחדות היה מקובל להתענות מדי שני וחמישי, נאמרה נפילת אפים בכל שני וחמישי. בהמשך, נדד מנהג זה לתפילות שני וחמישי גם בקהילות שבהן לא התענו, ולאחר שנותק המנהג מן התענית, הורחב לכל ימות החול. בכך מוסבר גם הכלל שאין נופלים אפין בימי מועד, שהרי אסור להתענות בימים אלה. ייתכן שיש לשלב את שני ההסברים יחדיו: מלכתחילה הייתה אמירת התחנונים לאחר התפילה רשות ואפשרות ליחיד לבקש את צרכיו, וייתכן שתחנונים אלה נאמרו בנפילת אפים. בהמשך, הונהגה אמרית תחנון בנפילת אפים כתפילה קבועה לתעניות ציבור (ואולי לכל שני וחמישי), שבהם יש להרבות בתפילה. בשל כך נוספו אל הבקשות האישיות גם וידויים ותפילות על מחילת החטאים. בשלב שלישי הורחב המנהג מימות התענית גם לימי שני וחמישי ללא תענית ומשם לכל יום חול.
נפילת אפיים

כאמור, מרכזו של חלק התחנון בתפילה הוא אמירת תחנונים תוך נפילת אפים, כלומר, צורה כלשהי של השתחוואה הכוללת נפילת על הפנים. אמירת תפילות תוך כדי השתחוואה (לרוב כריעה על הברכיים) נזכרת במקרים שונים בתנ"ך, למשל בתפילות שלמה, דניאל ועזרא. תחנונים בנפילת אפים דווקא נזכרים בתפילת משה ואהרן בעת מחלוקת קורח ועדתו, ובתפילת יהושע בן נון לאחר מלחמת העי.
נפילת אפיים > צורת הנפילה

המנהג הקדום היה שסדר נפילת אפיים נאמר בנפילת אפיים (כמשמעו) על הקרקע. מנהג זה נשתמר אצל חלק מיהודי תימן. כך מובא בתכלאל בסדר נפילת אפיים:
וסדר הכפיפה שישים הברך השמאלי על הארץ כסדרה כשהוא מוטה ומקפל ברכו הימנית עליה כדרכו כשהוא מוטה, ואז יהיה חציו כפוף וחציו יושב.
אצל האשכנזים (גם נוסח אשכנז וגם נוסח ספרד), האיטלקים וחלק קטן מהספרדים (בעיקר בצפון אפריקה, סוריה ומערב אירופה) מקובל להטות את הראש על היד, תוך כדי ישיבה (בכמה קהילות אשכנזיות לא מקפידים על ישיבה דווקא). אצל אותן קהילות ספרדיות שנוהגות בכך מטים את הראש על יד שמאל תמיד (כמו שכתוב בשו"ע). אצל רוב האשכנזים לעומת זאת מקפידים לא להטות את הראש על יד שמאל בתפילת שחרית, כיוון שהתפילין מצויים עליה ולכן מטים את הראש על יד ימין (למעט איטר, כיוון שהוא מניח תפילין ביד ימין הוא מטה על יד שמאל). בתפילת מנחה בה אין מניחים תפילין הכול מטים את הראש על יד שמאל. אמנם חלק מהאשכנזים מטים תמיד על צד שמאל, ובהם חסידי ברסלב, זאת על פי דברי רבי נחמן מברסלב שסיפר שפעם כשהיה בדרך היטה בשחרית על צד ימין, כנהוג, התגלה אליו רס"ג ואמר לו שתמיד צריך להטות על יד שמאל. וכן פסק הגר"א.
ברוב הקהילות הספרדיות (כל הקהילות חוץ מקצת יוצאי מרוקו וצפון אפריקה, הספרדים של מערב אירופה, וכל יהודי תימן) התפשט המנהג שלא ליפול אפים כלל, אלא אומרים את הקטע של נפילת אפים בישיבה. זאת על פי אזהרת האר"י ודברי הזוהר שכתוב על הפסוק "אליך ה' נפשי אשא" שאם אינו מתכוון כראוי בפסוק זה, אז יוכל להגיע לסכנה וה' יטול נפשו קודם זמנה.
נפילת אפיים > נוסח התפילה

מעיקר הדין, אין נוסח מחייב לתחנונים בשעת נפילת אפים. בסידורי הגאונים מוצעות למתפללים תחינות שונות לשעת נפילת אפים. ברבות השנים, התקבל המנהג לומר מזמור תהלים בשעה זו. כיום, המנהג בקרב מתפללי נוסח הספרדים, נוסח איטליה, נוסח רומניא וחלק ממתפללי נוסח ספרד (בעיקר חסידי חב"ד) הוא לומר את תהילים כ"ה. מנגד, מתפללי נוסח אשכנז, רוב מתפללי נוסח ספרד ונוסח קטלוניה אומרים את תהילים ו' (תוך השמטת פסוק א' שלו). לפי התכלאל אומרים לקט פסוקים.
כאמור, עיקרו של התחנון הוא אמירת תפילה בנפילת אפיים. במהלך הדורות נוספו לחלק התחנון שבתפילה קטעים נוספים, הנאמרים בישיבה או בעמידה.
וידוי ושלוש עשרה מידות > בימי שני וחמישי

בתפילת שחרית בימים שני וחמישי נהוג להוסיף קטעים נוספים לסדר התחנון, מכיוון שימים אלו הם ימי רצון מיוחדים שמשה עלה לקבל לוחות בחמישי וירד בשני ומכיוון שבהם בתי דינים היו יושבים לדון. גם בהרבה קהילות בהן אין אומרים וידוי בשאר הימים נהוג להוסיף אותו. ברוב הקהילות מוסיפים לומר את הקטע "מה נאמר לפניך יושב מרום". שני קטעים אלו היו במקורם חלק מתפילת הימים הנוראים. בנוסח אשכנז המקורי, שעדיין נהוג בחלק מקהילות האשכנזים אין אומרים וידוי גם בשני וחמישי ובכל קהילות האשכנזים (גם בנוסח ספרד) אין אומרים את הקטע "מה נאמר לפניך יושב מרום", אך בשאר עדות ישראל נהוג לומר את שני הקטעים, כאמור.
וידוי ושלוש עשרה מידות > בשאר ימי השבוע

לפי נוסח ספרד ונוסח הספרדים (למעט הספרדים בצפון-מערב אירופה) סדר התחנון פותח בוידוי, שלאחריו נאמרות שלוש עשרה מידות הרחמים, ורק לאחר מכן נאמרת נפילת אפיים. זהו מנהג מאוחר בהשפעת ספר הזוהר ובעיקר בהשפעת קבלת האר"י.[דרוש מקור] פוסקי הלכה מסוימים התנגדו בתוקף למנהג החדש לפיו אומרים וידוי בכל יום, כיוון שחששו שכאשר הווידוי יהפוך ליום-יומי המתפלל לא יתוודה כראוי אלא יאמר את הווידוי מן השפה ולחוץ. לכן בנוסח אשכנז, נוסח איטליה, נוסח תימן והספרדים במערב אירופה לא קבלו תוספת מאוחרת זו ושמרו על המנהג הקדום יותר ופותחים את התחנון בנפילת אפיים (אם כי מספר קהילות איטלקיות קיבלו בתקופה מאוחרת את המנהג לומר וידוי כל יום).
והוא רחום

כאמור, בימי שני וחמישי נהוג להרבות ולהאריך בתחנונים. הקטע המרכזי הנוסף בימים אלו לתחנון, ברוב עדות ישראל, הוא הקטע "והוא רחום". קטע זה כולל חלקים שונים ותחינות שונות, שמשובצים בהן גם קטעי פסוקים רבים. אף שככלל הקטע מקובל ברוב מנהגי התפילה, יש ביניהם שינויים רבים בנוסח הקטע. בספר המנהיג לר' אברהם בן נתן הירחי מובאת מסורת על מייסדיה של תפילת והוא רחום:
והוא רחום, שמעתי שיסדוהו שלושה זקנים על ספינת גלות ירושלים, שהגיעה לממשלת הגמון אחד. ויאמר לבחנם בכבשן האש כחנניה מישאל ועזריה, אם הם מזרע ישראל, ונתן להם זמן שלושים יום. לסוף הזמן חלם אחד מהן מקרא שכתוב בו תרין (=פעמיים) כי ותלתא (=שלוש פעמים) לא, ולא ידיע מה הוואי (=ולא ידע מה היה). אמרו לו שלושת הזקינים זה הפסוק "כי תעבור במים - אתך אני [ובנהרות לא ישטפוך, כי תלך במו אש לא תכוה, ולהבה לא תבער בך]" (ישעיה, מ"ג, ב). הלא הבטיחך הצור בזה הפסוק. מיד נכנס באש ונחלק לשלושה חלקים, ונכנסו אליו שלושת הזקינים. ויסדו "והוא רחום" והשני "אנא מלך רחום וחנון" והשלישי "אין כמוך רחום וחנון".
להשערת יום טוב ליפמן צונץ, נתחברה תפילת 'והוא רחום' בעת רדיפות הויזיגותים את יהודי פרובנס הקדומים, סביב המאה השביעית.
קטעי סיום

לאחר נפילת אפיים נאמרים קטעי תפילה מסוימים, המורכבים בעיקר מלקט פסוקים, המשתנים בהתאם לנוסחי התפילה השונים, אך עיקרם זהה. הפסוק החותם את התפילה (בכל הנוסחים) הוא הפסוק "עזרנו אלהי ישענו על דבר כבוד שמך, והצילנו וכפר על חטאתינו למען שמך" (תהלים, ע"ט, ט'). לפי נוסח אשכנז ונוסח ספרד מוסיפים לפני קטעים אלו את תפילת שומר ישראל.
לדוגמה, סיום נפילת אפיים לפי נוסח הספרדים הוא:
אבינו מלכנו - אבינו אתה. אבינו מלכנו - אין לנו מלך אלא אתה. אבינו מלכנו - רחם עלינו. אבינו מלכנו - חננו ועננו כי אין בנו מעשים (טובים), עשה עמנו (צדקה ו)חסד והושיענו.
ואנחנו לא נדע מה נעשה כי עליך עינינו. זכור רחמיך ה' וחסדיך כי מעולם המה. יהי חסדך ה' עלינו כאשר יחלנו לך. אל תזכור לנו עוונות ראשונים, מהר יקדמונו רחמיך, כי דלונו מאוד. עזרנו בשם ה', עושה שמים וארץ. חננו ה' חננו, כי רב שבענו בוז. ברוגז - רחם תזכור, ברוגז - אהבה תזכור, ברוגז - תמימות תזכור. ה' הושיעה, המלך יעננו ביום קראנו. כי הוא ידע יצרנו, זכור כי עפר אנחנו. עזרנו אל-הי ישענו על דבר כבוד שמך, והצילנו וכפר על חטאתינו למען שמך.
סדר הקטעים

להלן יפורטו סדרי התחנון בקהילות השונות בימי שני וחמישי.
סדר הקטעים > לפי נוסח אשכנז

והוא רחום, נפילת אפים, פיוט עם פזמון חוזר "ה' אלהי ישראל שוב מחרון אפך והנחם על הרעה לעמך", התפילה שומר ישראל ומסיימים כבכל יום. יש קהילות בארץ ישראל שהנהיגו בהשפעת מנהג הספרדים לומר תחלה וידוי, תפילת אל ארך אפים ושלוש עשרה מידות הרחמים לפני שמתחילים והוא רחום.
סדר הקטעים > לפי נוסח ספרד

וידוי, תפילת אל ארך אפים ושלוש עשרה מידות הרחמים, נפילת אפים, והוא רחום, פיוט עם פזמון חוזר "ה' אלהי ישראל שוב מחרון אפך והנחם על הרעה לעמך", התפילה שומר ישראל ומסיימים כבכל יום.
סדר הקטעים > לפי נוסח הספרדים

ישנם שני מנהגים ספרדיים של סדר התחנון בשני וחמישי: המנהג הקדמון ומנהג לפי קבלת האר"י.
המנהג הקבלי הוא זה המקובל כיום ברוב הקהילות בעוד שהמנהג הקדמון נשאר בעיקר בקהילות מערב אירופה וחלק מצפון אפריקה.
הסדר לפי המנהג הקדום
תפילת אל מלך ושלוש עשרה מידות הרחמים, ביום שני נאמרת הסליחה אנשי אמונה אבדו וביום חמישי הסליחה תמהנו מרעות, שוב אל מלך ושלוש עשרה מידות הרחמים, הסליחה אלהינו ואלהי אבותינו אל תעש עמנו כלה, וידוי, הקטע מה נאמר, שלוש עשרה מידות (יש מוסיפים לפניהן את הקטע אל ארך אפים), והוא רחום, נפילת אפים, הפיוט "ה' איה חסדיך הראשונים" ביום שני והפיוט "ה' שארית פליטת אריאל" ביום חמישי, וסיום כבשאר הימים.
הסדר לפי קבלת האר"י
העיקרון המנחה בסדר זה הוא לומר קודם כל את הקטעים הנאמרים בכל יום ורק לאחר מכן את התוספות לשני וחמישי. הסדר הוא כדלקמן:
וידוי, הקטע מה נאמר (יש שאומרים אותו רק לפני והוא רחום), שלוש עשרה מידות, נפילת אפים וסיום כבכל יום, תפילת אל מלך ושלוש עשרה מידות הרחמים, הסליחה אנשי אמונה אבדו, אל מלך ושלוש עשרה מידות הרחמים, הסליחה תמהנו מרעות, אל מלך ושלוש עשרה מידות הרחמים, הסליחה "אלהינו ואלהי אבותינו אל תעש עמנו כלה", (יש אומרים כאן את הקטע "מה נאמר"), והוא רחום.
סדר הקטעים > לפי נוסח איטליה

פותחים בפסוקים מספר דניאל (פרק ט', פסוקים ט"ו–י"ט) - פסוקים אלו מהווים חלק של תפילת "והוא רחום" שאינה קיימת במנהג האיטלקי, והם משמשים לה כתחליף. הקטע אל מלך ושלוש עשרה מידות הרחמים, וידוי, הקטע "מה נאמר", נפילת אפים, מזמור קל בתהילים, פסוקים מלוקטים מירמיה ומיכה, פיוט הפותח במילים "זכור ברית אברהם" ופזמונו החוזר "והושיענו למען שמך" (אין זה הפיוט שאומרים האשכנזים בסליחות שלפני ראש השנה), מזמור כ בתהילים, ומסיימים כבכל יום.
סדר הקטעים > לפי מנהג תימן

בתכאליל הקדומים בתימן לא היו שום תוספות לתפילות של ימים שני וחמישי. בהשפעה ספרדית מאוחרת התקבלו גם על הקהילות המתפללות במנהג הבלדי חלק מההוספות הבאות, הנאמרות לאחר נפילת אפים: תפילת "אל מלך" ושלוש עשרה מידות, הסליחה "אלהינו ואלהי אבותינו אל תעש עמנו כלה", וידוי, הקטע "מה נאמר", שלוש עשרה מידות, "והוא רחום", הפיוט "ה' איה חסדיך הראשונים" ביום שני והפיוט "ה' שארית פליטת אריאל" ביום חמישי וסיום כבכל יום.
סדר תחנון בתעניות ציבור

בכל תעניות הציבור (מלבד תשעה באב, וכן בקהילות האשכנזים והאיטלקים בצום גדליה מאחר שהסליחות נאמרות באשמורת כבשאר עשרת ימי תשובה), אומרים סליחות בתפילת שחרית. בסליחות אומרים את י"ג המידות פעמים רבות, כשבין קטע אחד למשנהו, אומרים פיוט; חלק מפיוטי הסליחות לתעניות חוברו על אותה תענית ספציפית. לפי המנהג המקורי, שנהוג עד היום בקהלות אשכנז המערבי וקצת קהילות אשכנז המזרחי, הסליחות נאמרות בברכת סלח לנו בחזרת הש"ץ. ומאחר שכבר אמרו סליחות בתוך חזרת הש"ץ, תחנון נאמר כרגיל. בעבר נהגו כך גם אצל הספרדים ובמנהג אשכנז המזרחי, אך ברוב הקהילות המנהג התבטל משום שלא רצו להפסיק בפיוטים באמצע התפילה, ואותן הקהילות אומרות סליחות אלו כחלק מתחנון; יש שמוסיפים את התוספות המיוחדות לתענית לפני התחנון הרגיל, ויש שמוסיפים את התוספות לאחר נפילת אפיים. גם לפי מנהג איטליה המקורי אמרו את הסליחות בסלח לנו, אלא שהיום בבית הכנסת האיטלקי בירושלים, אומרים רק את הקרובה בתוך חזרת הש"ץ, ואילו את הסליחות אומרים רק אחרי התפילה.
ברוב קהילות נוסח אשכנז המזרחי והרבה קהילות נוסח ספרד התקבל בתקופה מאוחרת מנהג להוסיף גם את אמירת אבינו מלכנו שהוא קטע בו מבקשים בקשות רבות על פרנסה, גאולה, רפואה וכו', שכל אחת מהן פותחת במילים "אבינו מלכנו".
התוספות (חוץ מאבינו מלכנו) נאמרות ברוב הקהילות רק בתפילת שחרית; בכמה קהילות ספרדיות בודדות אומרין אותן גם בתפילת מנחה.[דרושה הבהרה]