stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מירב נקר-סדי

| --- | --- |

 לידה:  29 ביולי 1970 (בת 54) אור יהודה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 שפות היצירה:  עברית 
 תחום כתיבה:  סיפורת
 פרסים והוקרה:  פרס ספיר לספר ביכורים בשנת 2013
 
מירב נקר-סדי (נולדה ב-29 ביולי 1970) היא ד"ר לסוציולוגיה וסופרת ישראלית זוכת פרס ספיר לספר ביכורים בשנת 2013.
ביוגרפיה

נקר-סדי נולדה וגדלה באור יהודה להורים עולים מעיראק. בצבא שירתה בנח"ל הייתה מכ"ית במחנה 80.
היא בעלת תואר ראשון בסוציולוגיה וייעוץ חינוכי ותואר שני בסוציולוגיה, שניהם מאוניברסיטת תל אביב. עבודת המאסטר שלה עסקה בהחלטות ועדות השמה על צרכים מיוחדים של ילדים. ב-2007 סיימה דוקטורט בסוציולוגיה באוניברסיטת UCLA. עבודת הדוקטורט שלה עסקה במדיניות רווחת ההגירה בשנות ה-30 של ה'ניו דיל' ובשנות ה-60 הנוגעת לזכויות האזרח של השחורים.
כיום מרצה נקר-סדי במכללה האקדמית בית ברל בתחומי סוציולוגיה, וחברה ישראלית וחינוך.
בשנות ה-40 לחייה החלה נקר-סדי לכתוב ספרי פרוזה, לאחר שהתעסקה במשך השנים רק בכתיבה אקדמית. ספרה הראשון, אוקסנה, זכה בפרס ספיר לספר ביכורים בשנת 2013. ספרה השני, סמאדר, הגיע לרשימה המצומצמת של פרס ספיר בשנת 2018 וזיכה אותה בפרס ראש הממשלה לסופרים עבריים בשנת 2019. בשנת 2022 קובץ הסיפורים הקצרים "זה לא קרה" היה מועמד לרשימה הארוכה של פרס ספיר.
לאחרונה, מפרסמת נקר-סדי מאמרים אקדמיים המשלבים כתיבה בגוף ראשון ונסמכים בעיקר על הז'אנר האוטואתנוגרפי.
חיים אישיים

נקר-סדי היא אמא לשלושה ומתגוררת בגני תקווה.
ספריה

אוקסנה, בהוצאת אחוזת בית, 2013
סמאדר, בהוצאת ידיעות ספרים ובבל, 2017
זה לא קרה, בהוצאת ידיעות ספרים ובבל, 2021
לקריאה נוספת

מירב נקר-סדי באתר עברית
מירב נקר-סדי, "אוקסנה": פרק מספרה של מירב נקר-סדי, באתר ynet, 21 בינואר 2013
שרי שביט, מירב נקר-סדי: "יש לי כבוד לאנשי השוליים", באתר ynet, 21 בינואר 2013
נטע הלפרין, עבודה לא זרה - ישראל היום - 21 בינואר 2014
גילי איזיקוביץ, "הכתיבה ריפאה את כל השדים והרוחות שלא הצליחו לעזוב אותי", באתר הארץ, 13 בינואר 2019
לקריאה נוספת > על ספריה

בגוף אני מבינה - ביקורת על הספר סמאדר - ישראל היום - 14 בדצמבר 2017
דפנה לוי - לחיות רגיל לגמרי - ביקורת על קובץ הסיפורים ״זה לא קרה״ - ישראל היום - 27 באוקטובר 2021
הערות שוליים

1 2  שרי שביט, מירב נקר-סדי: "יש לי כבוד לאנשי השוליים", באתר ynet, 21 בינואר 2013
↑  ריאיון עם ד"ר מירב סדי נקר, באתר קרן אייסף לחינוך, ‏2019
↑  מירב נקר סדי, ד"ר, באתר סגל המכללה האקדמית בית ברל.
↑  עידוא דגן, הסופרת מירב נקר סדי זכתה הערב בפרס ספיר, באתר הטלויזיה החברתית, ‏5 בפברואר 2014
↑  ברכות למירב נקר-סדי על בחירת ספרה ״סמאדר״ לרשימה המצומצמת של פרס ספיר, באתר בבל הוצאת ספרים, ‏24 בדצמבר 2018
↑   גילי איזיקוביץ, הסופרים יעל נאמן, אתגר קרת וניר ברעם בין מועמדי הרשימה הקצרה של פרס ספיר, באתר הארץ, 24 בדצמבר 2018
↑  משרד התרבות והספורט הכריז על הזוכות והזוכים בפרסי היצירה לסופרים עבריים ע"ש לוי אשכול לשנת 2019, באתר משרד התרבות והספורט, ‏24 בדצמבר 2019
↑  רחלי פלנט רוזן, ‏אלה המועמדים לפרס ספיר לספרות לשנת 2022, באתר "סרוגים", 7 בנובמבר 2022
טואד

ערך זה עוסק בדמות בדיונית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

טואד, כפי שהופיע בחוברת Wolverine and the X-Men #34 מספטמבר 2013. אמנות מאת ניק בראדשו.
 סוג:  נבל-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  The X-Men #4 (מרץ 1964)
 יוצרים:  סטן לי ג'ק קירבי
 גילום הדמות:  ריי פארק, אוון ג'וניגקייט 
 מידע
 שם אמיתי:  מורטימר טוינבי
 כינויים:  מלך הקרפדות האיום, מורט, מורטי, הזר
 סטטוס:  פעיל
 מקום לידה:  יורק 
 מקצוע:  פושע
 כוחות:  סיבולת וזריזות על-אנושיים, יכולת ריפוי עצמית, בעל לשון מתמתחת וגמישה, יריקת רעל פסיכואקטיבי
 חבר לשעבר בקבוצה:  אחוות המוטאנטים אקס-מן דפנדרס (נבלים) אקדמיית הלפייר קרקס הרצח שותף של מקסימיליאן פרנקנשטיין
 אזרחות:  הממלכה המאוחדת 
 דמויות קשורות
 אויבים:  אקס-מן 
 
טואד (באנגלית: Toad, קרפדה) הוא דמות בדיונית של נבל-על מוטאנט ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת The X-Men #4 ממרץ 1964, והיא נוצרה על ידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ק קירבי.
טואד הוא האלטר אגו של מורטימר טוינבי, מוטאנט גיבן וחלש אשר ננטש על ידי הוריו בגיל צעיר כל כך, עד כדי כך שהוא אינו זוכר אותם. הוא נשלח לבית יתומים, שם נלעג על ידי שאר הילדים בשל כיעורו, מבנה גופו החריג ויכולת הקפיצה שלו. הטראומה, הבדידות וההתעללות שעבר על ידי ילדי בית היתומים השפיעו על למידתו, ונחשב על ידי מוריו כבעל לקות שכלית, אף על פי שהיה אינטליגנטי ומוכשר. טוינבי היה כל כך נואש לחיבה, עד כדי כך שפיתח אישיות כנועה וציית ללא עוררין לכל אדם במחשבה שהוא דואג לו. בשלב מסוים אחרי בגרותו, טוינבי נמצא על ידי מגנטו והתגייס לאחוות המוטאנטים שלו. מגנטו הוא זה שהעניק לטוינבי את כינויו, טואד (קרפדה), בגלל כוחותיו, אישיותו ומראהו. מגנטו לא האמין כי כוחותיו של טוינבי יועילו לו, אך שמח כי ישנו חייל הנאמן לו. בתת-המודע שלו, טוינבי התייחס למגנטו כאב; הוא עיוור את עצמו להתעללות הפיזית והמילולית של מגנטו, וזאת כי הוא יוצא לכבוש את המין האנושי שדחה אותו. כמו כן, טוינבי האמין כי יינתן לו מקום כבוד בחברה החדשה שמגנטו יצור. כחבר באחוות המוטאנטים, טוינבי פגש והתאהב במכשפת השני, אשר דחתה אותו. חבריו האחרים לקבוצה כללו את אחיה קוויקסילבר ואמן האשליות מאסטרמיינד. הקבוצה נאבקה שוב ושוב באקס-מן, והובסו כל פעם מחדש.
בשלב מסוים, מגנטו וטוינבי נתפסו על ידי הישות-הקוסמית "הזר" ונכלאו ביחד. כאשר מגנטו נמלט, הוא עזב בבוטות את טוינבי מאחור, מה שגרם לו לחשוב אחרת על מגנטו. מגנטו נכלא פעם שנייה, וברח יחד עם טוינבי. עם זאת, ההתעללות המתמשכת של מגנטו גרמה להתפתחות שנאה גדולה אצל טוינבי, אשר נטש במכוון את מגנטו למות בפיצוץ שהתרחש במפגש של האוונג'רס והאקס-מן. כאשר מגנטו ניסה לצאת, טוינבי חסם אותו, אך מגנטו התגלה בחיים. מאוחר יותר, טוינבי חזר לאחוות המוטאנטים מספר פעמים. בסופו של דבר הוא הנהיג בעצמו את הקבוצה, שעסקה יותר בגנבות מאשר באידאולוגיה של עליונות מוטאנטית.
את דמותו של טואד בסרט הלייב אקשן "אקס-מן" גילם השחקן ריי פארק. בסרט זה, דמותו הייתה שחצנית וסרקסטית ויכולותיו העל-אנושיות (ניתור, יריקת חומצה, לשון דביקה וטיפוס על קירות) התבררו כשוויי ערך לאלה של חבורת האקס-מן. מאז יציאת הסרט, אספקטים מדמותו בסרט שולבו בקומיקס. בסרט "אקס-מן: העתיד שהיה", הדמות מגולמת על ידי השחקן אוון ג'וניגקייט, והיא מוצגת באופן אפל יותר.
הערות שוליים

↑  X-Men #4-7
↑  X-Men #11
↑  X-Men #17
↑  Avengers #53
↑  X-Men #63
↑  X-Men: Days Of Future Past Gets One More Mutant With The Toad
| אקס-מן |
| --- | --- | --- |
| גיבורי-על | אומגה סנטינל • אורורה • אייסמן • אינק • איש אקס • אליקסיר • אם • אנג'ל • אנול • ארמור • באנשי • בולט • בום-בום • בישופ • בלינג! • בלינק • בטסי בראדוק • ג'ובילי • ג'ין גריי • גמביט • דאזלר • דאסט • דרווין • דומינו • האבוק • האסק • הליון • המשוכפל • וולפסביין • וורפאת' • חיה • חפציבה • לונגשוט • מאגמה • מארוול גירל • מג'יק • דניאל מונסטאר • ליילה מילר • מסווה ופגיון • מרקורי • נורת'סטאר • נייטקרולר • הופ סאמרס • סאן-ספוט • סאנפייר • סברה • סורג' • סטורם • סטרונג גאי • סייג' • סייפר • סייקלופס • סיירין • פולאריס • פורג' • פיקסי • פנטומאקס • פרודיג'י • פרופסור אקס • אמה פרוסט • קיטי פרייד • פרנזי • צ'יימבר • קאנונבול • קארמה • קוואנון • קולוסוס • קוקיות סטפורד • קייבל • רוג • רוקסלייד • ריקטור • שאטרסטאר • ת'אנדרבירד |  |
| נבלי-על | אוולאנש • אומגה • אונסלוט • אפוקליפס • אקסודוס • באסטיון • בלה דונה בודרו • בלוב • ג'אגרנוט • דארק ביסט • הוד התפתחותו • ויד'ר • וולקן • טואד • לגיון • מאסטרמיינד • מגנטו • מימיק • מיסטיק • מיסטר סיניסטר • מכשפת השני • מלך הצללים • סאורון • סטרייף • סלנה • עזאזל • פיירו • מדלין פריור • טום קאסידי השחור • קוויקסילבר • קיווי בלאק • מיקאיל רספוטין • סבסטיאן שו |  |
| קבוצות גיבורי-על | אקס-מן החדשים (2004) • אקס-מן החדשים (2012) • אקס פורס • אקס פקטור • אקסקליבר • ג'נריישן אקס • המוטאנטים החדשים • אקס-טרמינייטורז |  |
| קבוצות נבלי-על | אחוות המוטאנטים • אקס-מן האפלים • הבוזזים • המטהרים • המשוטטים • השוליות • מועדון הלפייר • זקיפי הסנטינל • פלנקס • פרשי אפוקליפס |  |
| סיפורים ביקום אקס-מן | סאגת הפניקס האפלה • ימי עבר עתידי • האל אוהב, האדם הורג • טבח המוטאנטים • נפילת המוטאנטים • אג'נדת ההכחדה • שירת התליין • משיכות קטלניות • אמנת הפלנקס • עלייתו של אפוקליפס • עידן אפוקליפס • מבצע אפס סובלנות • התריסר • ערב ההשמדה • בית אם • עשירית • זן בסכנת הכחדה • תסביך משיח • אנו עומדים מופרדים • הייעוד הגלוי • מלחמת המשיח •  אוטופיה • אומת אקס • הביאה השנייה • פילוג • בריאה מחדש • אוונג'רס נגד אקס-מן • קרב האטום • מותו של וולברין • אוונג'רס ואקס-מן: הציר • מותו של אקס • הבלתי אנושיים נגד אקס-מן • המצוד אחר וולברין • אקס-מן: השמדה • שובו של וולברין • עידן איש האקס • בית אקס וכוחות אקס • אקס של חרבות • גאלת הלפייר • החיים והמיתות של וולברין • יום הדין • החטאים של סיניסטר |  |
| שונות | אדמנטיום • אימפריית השי'אר • החוק לרישום המוטאנטים • וירוס הירושה • כוח הפניקס • מוטאנטים • מורלוקים • משפחת סאמרס • נשק אקס • סטארג'אמרס |  |
| וולברין | ג'ון ריית' • לוגאן הזקן • לורה קיני • מאווריק (•) אומגה רד • גורגון • דאקן • הסמוראי הכסוף • ויילד צ'יילד • ליידי דת'סטרייק • סייברטות' |  |
| דדפול | אאוטלו • אלתיאה העיוורת • בוב, סוכן הידרה • ילדת הסנאי • סוכן אקס • סמור • קופיקאט (•) אג'קס • ברבור שחור |  |
| סרטי אקס-מן | אקס-מן • אקס-מן 2 • אקס-מן 3: המפלט האחרון • אקס-מן המקור: וולברין • אקס-מן: ההתחלה • וולברין • אקס-מן: העתיד שהיה • דדפול • אקס-מן: אפוקליפסה • לוגאן - וולברין • דדפול 2 • אקס-מן: הפניקס האפלה • המוטנטים החדשים |  |
| סדרות טלוויזיה | אקס-מן: סדרת האנימציה • אקס-מן: הדור הבא • וולברין והאקס-מן • לגיון • בעלי היכולות • אקס-מן 97 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קומיקס. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרד קרונשטאדט

| --- | --- |

חיילי הצבא האדום מסתערים בקרונשטאדט
 תאריכי המאבק:  1 במרץ 1921 – 18 במרץ 1921 (18 ימים) 
 מקום:  קרונשטאדט 
 קואורדינטות:  60°00′45″N 29°44′01″E﻿ / ﻿60.0125°N 29.733611111111°E﻿ / 60.0125; 29.733611111111
 
מרד קרונשטאדט היה התקוממות של המלחים והקצינים מבסיס הצי הבלטי (הצי הרוסי הקיסרי) בקרונשטאדט, לקראת סוף מלחמת האזרחים ברוסיה, נגד השלטון הקומוניסטי.
הרקע

ההתקוממות התרחשה בתחילת חודש מרץ 1921 בבסיס הימי המבוצר של קרונשטאדט. המרד פרץ בתקופה בה רוסיה הייתה במצב כלכלי וחברתי קשה במיוחד אחרי מהפכת אוקטובר, עקב מגפות, הוצאות להורג רבות ולבסוף גם הבצורות בשנים 1920–1921 ובעקבותיהן "הרעב הגדול". כ-20 מיליון איש נפלו קורבן לפגעים אלה ועוד כמיליון גלו מארצם, כשבין המהגרים אינטלקטואלים ובעלי מקצוע רבים שחסרו למשק ההרוס. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה פעל השלטון בשיטת הקומוניזם המלחמתי, כדי לספק מזון לתושבי הערים ולצבא האדום. הלאמה של אמצעי הייצור ושל המסחר הביאה להצטמקות המשק הלאומי, שלא היה מסוגל עוד לספק את צורכי האוכלוסייה. האיכרים נמנעו מעיבוד הקרקע, והיבולים ירדו ל-37% מהיקפם הקודם. במקומות רבים פרצו מרידות של חקלאים, כדוגמת מרד טמבוב, ובבתי החרושת התרבו שביתות ומעשי אלימות; בסוף פברואר העיר פטרוגרד שותקה על ידי שביתה כללית.
דרישות המורדים

בעקבות המצב הכללי התכנסו צוותי ספינות הקרב פטרופאבלובסק (Петропавловск) וסבסטופול (Севастополь) לישיבת חירום. בישיבה החליטו הצוותים להוציא משלחת אל השובתים כדי לחקור את המצב ולהגיש דו"ח. המשלחת שבה כעבור יומיים ודיווחיה יצרו אהדה כלפי השובתים והסתייגות מאמצעי הדיכוי שהופעלו נגדם. המלחים שהתכנסו על הספינה פטרופאבלובסק אישרו פה אחד עתירה בת 15 סעיפים:
יש לארגן ללא דיחוי בחירות חדשות לסובייטים. הסובייטים הנוכחיים לא מבטאים את רצון הפועלים והאיכרים. בבחירות החדשות צריך לשמור על חשאיות ולהקדים להן תקופה של תעמולה חופשית.
יש להבטיח את חופש הדיבור וחופש העיתונות עבור איכרים, פועלים, אנרכיסטים ועבור מפלגות השמאל הסוציאליסטי.
צריך לערוב לזכות ההתכנסות, חופש לאיגודי העובדים ולארגוני האיכרים.
צריך לארגן, עד 10 במרץ לכל המאוחר, הרצאה לפועלים לא מפלגתיים, חיילים ומלחים בקרונשטדט ובמחוז הצבאי של פטרוגרד.
צריך לוודא את שחרורם המיידי של השבויים הפוליטיים חברי המפלגות הסוציאליסטיות, של כל הפועלים, האיכרים, החיילים והמלחים הכלואים, של כל המשתייכים למעמד הפועלים וארגוני האיכרים.
צריך לבחור ועדה שתבדוק את תיקי החבושים בבתי הכלא ובמחנות.
צריך לפרק את כל המחלקות הפוליטיות במסגרות הצבאיות; אף מפלגה לא צריכה לקבל העדפה בהפצת רעיונותיה הפוליטיים או לקבל סובסידיה למטרה זו. במקום המחלקות הפוליטיות צריך להקים קבוצות תרבות מתוקצבות על ידי המדינה.
נדרש הפירוק המיידי של גדודי המיליציה החונים בין ערים ובין כפרים.
יש להבטיח את שוויון ההקצבות עבור כל הפועלים, חוץ מהמגויסים לעבודות מסוכנות או המסכנות את בריאותם.
יש לאסור ללא דיחוי את כל גדודי המאבק של המפלגה ביחידות הצבאיות, כמו את משמרות המפלגה במפעלים. אם בכל זאת נדרשים משמרות, הם צריכים להיות מורכבים מפועלים שצריכים להבטיח את הפיקוח עליהם.
צריך להבטיח חופש מוחלט לאיכרים בפעולתם על הקרקע שלהם, כולל הזכות להחזיק בהמות בתנאי שרכישתן מבוססת על עבודה עצמית, ללא שכירים.
כל יחידות הצבא ואיגודי הקצינים נדרשים להצטרף להחלטה זו.
העיתונות נדרשת להקציב מקום לפרסום החלטה זו.
נדרשת הקמת קבוצות פועלים לפיקוח נייד.
נדרש מתן רישיון ייצור לבעלי מלאכה, בתנאי שאינם משתמשים בעבודה שכירה.
לנין הוקיע את המרד ואמר שזו מזימה של הצבא הלבן ותומכיו באירופה. ליאון טרוצקי הוציא ב-6 במרץ 1921 אולטימטום למורדים: "אני מצווה על כל אלה שהרימו יד על המולדת הסוציאליסטית, להניח את נשקם. יש לשחרר מיד את כל הקומיסרים ונציגי הממשלה; אלה שייכנעו ללא תנאים יזכו לחנינה מהרפובליקה הסובייטית." כשלא נתקבלה תשובה, הורה טרוצקי לצבא האדום בפיקודו של מיכאיל טוכאצ'בסקי לפתוח בהתקפה.
דיכוי המרד

טוכאצ'בסקי גייס 60,000 חיילים להתקפה ומיהר לפני שהקרח בים יימס ואז יצטרך לבצע את ההתקפה על ידי נחיתה מהים. ההתקפה החלה ב-7 במרץ 1921. הקרב נמשך עד 17 במרץ 1921, אז השתלט הצבא האדום על קרונשטאדט. אין הסכמה מלאה על כמות הנפגעים משני הצדדים.
כ-8,000 מלחים ואזרחים הצליחו לברוח לפינלנד ויצרו שם בעיית פליטים במדינה הצעירה שזה עתה נוצרה. מאוחר יותר הם זכו לחנינה.
לצבא האדום היו כנראה 527 הרוגים ו-3,200 פצועים; למורדים היו כ-1,000 הרוגים וכ-2,000 פצועים. בין 1,200 ל–2,168 נוספים מבין המורדים הוצאו להורג בימים לאחר דיכוי המרד.
לנין התרשם מהמרד שיש חוסר שביעות רצון מהמצב ולכן במקום לחתור להפצת מהפכת הקומוניזם העולמי, יש להתרכז בתוכנית כלכלית פנימית לברית המועצות (תוכנית הנא"פ, "התוכנית הכלכלית החדשה").
ממשלת יפן

ממשלת יפן (ביפנית: 内閣) היא הרשות המבצעת ביפן. בראשה עומד ראש הממשלה, שממונה על ידי הדיאט, וחברים בה עד 14 שרים נוספים, אשר אותם ממנה ראש הממשלה, והוא יכול גם לפטרם. הממשלה נותנת דין וחשבון באופן קולקטיבי לדיאט, ועליה להגיש התפטרותה בהתקבל הצעת אי אמון בבית הנבחרים (הבית התחתון). ממשלת יפן במתכונתה הנוכחית פועלת מיסודה של חוקת יפן, אשר נכנסה לתוקפה בשנת 1947, אם כי מועצת שרים אף התקיימה ביפן תחת חוקת מייג'י בין השנים 1889–1946, אלא שאז היא הייתה כפופה לקיסר.
מינוי

לפי החוקה, ראש ממשלת יפן הוא חבר הדיאט, וממונה בהחלטה של הדיאט. לאחר מינוי ראש הממשלה הוא ממנה את שריו, כאשר לפחות מחציתם חייבים להיות חברי אחד מבתי הדיאט. כל חברי הממשלה חייבים להיות אזרחים (במובן לא אנשי צבא). חוק הממשלה משנת 2001 קובע כי מספר שרי הממשלה, לא כולל ראש הממשלה, לא יעלה על 14, אולם אם יש בכך צורך, ניתן להעלות את מספר השרים ל-17.
על הממשלה להתפטר בהתקיים אחד מן התנאים הבאים:
קבלת הצבעת אי אמון, או דחיית הצבעת אמון, על ידי בית הנבחרים, אלא אם אותו בית מתפזר בתוך 10 ימים;
התכנסות ראשונה של הדיאט לאחר בחירות כלליות לבית הנבחרים;
התפנות משרת ראש הממשלה או הכרזת כוונתו של ראש הממשלה להתפטר.
סמכויות

לפי החוקה, לממשלת יפן הסמכות הביצועית הבלעדית במדינה, ואף פעולות שהקיסר מבצע מתוקף תפקידו דורשות למעשה את עצת הממשלה ואישורה. עיקר סמכויות הממשלה ניתנות לראש הממשלה, אשר מאצילן לשרים ומפקח על ביצוען.
עם הסמכויות הביצועיות של הקיסר, שכאמור נדרשות את אישור הממשלה נמנות:
כינוס הדיאט
פיזור בית הנבחרים
הכרזה על בחירות כלליות לדיאט
הענקת אותות
מינוי נשיא בית המשפט העליון
סמכויות אחרות הניתנות לממשלה במפורש:
ביצוע הוראות החוק
ניהול יחסי חוץ
חתימה על אמנות, בכפוף לאישור הדיאט
ניהול השירות הציבורי
ניסוח התקציב, אשר מאושר על ידי הדיאט
פרסום צווים ותקנות
הענקת חנינה כללית או פרטית, קציבת עונש והשבת זכויות
חתימה על חוקים, שמתבצעת על ידי ראש הממשלה והשר הממונה
מינוי שופטים לבית המשפט העליון, וכן סגני שרים.
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00301747  VIAF: 137661571   WorldCat (עם VIAF): 137661571
חוקת ברית המועצות (1936)

חוקת 1936 ("חוקת סטלין") הייתה חוקת ברית המועצות החל מקבלתה מ-1936 וכלה בקבלת החוקה החדשה ב-1977. יום קבלת החוקה נקבע ל-5 בדצמבר, וכחג לאומי היה יום חופש.
היסטוריה

בסתיו 1935 החליט הוועד הפועל המרכזי של ברית המועצות להקים ועדה בת 31 חברים, בראשות יוסיף סטלין, לכתיבת חוקה חדשה. הנימוק להחלטה היה 'התקופה החדשה' בקורות המדינה, שהחלה לאחר שהושלם כינון הסוציאליזם בה. ב-12 ביוני 1936 פורסמה בעיתונות טיוטת החוקה, ובמשך מספר חודשים התקיים דיון ציבורי לגביה. 1.5 מיליון הצעות לשינויים נשלחו לוועדה; אלה מהן שלא תאמו את מדיניות הממשל לא הושמדו אלא נשמרו בארכיון, תחת הכותרת "תגובות עוינות". דוגמה להצעה כזו היא הנהגת בחירת ישירה של יו"ר נשיאות הסובייט העליון (ראש המדינה; מקביל לתפקיד הנשיא בישראל), שסטלין דחה בטענה שהיא "נוגדת את הדמוקרטיה".
סטלין השתתף רבות בפעילות הוועדה, אולם ניקולאי בוכארין הוא שטען לבכורה בניסוח החוקה. החוקה התקבלה ב-5 בדצמבר 1936 ופורסמה למחרת בעיתונות.
בשנת 1962 החליט ניקיטה חרושצ'וב להקים ועדה להכנת חוקה חדשה, וזו השלימה את מלאכתה ב-1977.
תוכן החוקה

החוקה כללה 13 פרקים ובהם 146 סעיפים. הכרזתה המרכזית: הושלמו המאמצים לכונן סוציאליזם בברית המועצות. משמעותה המעשית של ההכרזה היא ביטול מוחלט של בעלות פרטית על אמצעי הייצור, שהותרה באופן מצומצם קודם לכן. כן ניתנה לראשונה לכל אזרחי המדינה זכות הצבעה בבחירות חשאיות. אך הייתה זו זכות סמלית; בבחירות השתתף מועמד אחד, הלא הוא מועמד המפלגה.
בסעיף 126 הוכרזה המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות כנציגת העם וכמובילתו. הסובייט העליון הוכרז כגוף השלטוני והחוקתי העליון במדינה. בין כינוסיו החזיקה נשיאותו, גוף מצומצם שמונה את בכירי חבריו, בכלל הסמכויות של ראש מדינה.
שמה של הממשלה, "מועצת הקומיסרים העממיים" לא שונה אלא ב-1946, ומאז היא נקראה בפשטות "מועצת השרים". עם זאת, במצבה חל שינוי מהותי יותר: נשללה ממנה הסמכות התחיקתית והיא הפכה לגוף ביצועי.
בחוקה נקבעה דרישת הסף לעריכת שינויים בה, רוב של שני-שלישים במליאת הסובייט העליון. במהלך השנים נערכו בה עשרות שינויים.
יישום החוקה

החוקה הכירה בחירויות נרחבות, בהן חופש הדיבור, חופש ההתכנסות וחופש העיתונות, אך בפועל לא מומשו הזכויות הללו אלא כשרצה בכך השלטון. כך נותר על כנו מצב החירות במדינה.
החוקה הכריזה על בחירות חופשיות וחשאיות. עם זאת, היות שבקלפי היה מועמד אחד בלבד, הבחירות היו הליך רשמי נטול משמעות מעשית. יתר על כן, שם המועמד הודפס על פתק ההצבעה, ומי שרצה לשנות בו משהו נאלץ להיכנס לתא מיוחד. מובן שוועדת הקלפי, שכל חבריה היו אנשי מפלגה נאמנים, תיעדה את שמות המעטים שמימשו את הזכות המיוחדת הזו. התהליך תרם, מן הסתם, לכך שהמועמד היה זוכה תמיד ברוב מוחלט של קולות הבוחרים.
בחוקה הוכרז יו"ר נשיאות הסובייט העליון כראש המדינה. ברם, תפקידו היה סמלי, ובשלטון המעשי המשיכו להחזיק מזכ"ל המפלגה והלשכה הפוליטית הבכירה שלה. מצב זה שרר גם ברמה המקומית: מזכ"ל סניף המפלגה המקומי החזיק בכוח רב יותר מיושב ראש הסובייט המקומי, אף שמעמד האחרון היה רם יותר.
הסעיפים הליברליים בחוקה נכללו בה, בין היתר, על מנת לרכוש את תמיכת הציבור לקראת ההתמודדות הקרבה עם גרמניה הנאצית.
הערות שוליים

↑  שנתיים לאחר מכן הוציאו סטלין להורג.
אורי זליגסון

| --- | --- |

אורי זליגסון
 לידה:  6 בפברואר 1937 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  29 בינואר 2022 (בגיל 84) 
 ענף מדעי:  המטולוגיה 
 מקום קבורה:  נתניה 
 מקום לימודים:  הפקולטה לרפואה, האוניברסיטה העברית (1963) 
 מוסדות:  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב  בית חולים תל השומר 
 
אורי זליגסון (6 בפברואר 1937 –  29 בינואר 2022) היה פרופסור להמטולוגיה בפקולטה לרפואה שבאוניברסיטת תל אביב, מנהל המכון לחקר קרישת הדם על שם עמליה בירון של אוניברסיטת תל אביב והמרכז הרפואי שיבא וחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
ביוגרפיה

הוריו, ד"ר ארנסט ולילי זליגסון, עלו לארץ ישראל מגרמניה בראשית 1934 ביחד עם אחיו ואחותו המבוגרים ממנו, ואורי זליגסון היה הראשון במשפחה שנולד בארץ. אביו היה דור שלישי של עורכי-דין בתחום הפטנטים, היה ממניחי היסודות לחוק הפטנטים בישראל ולימד בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים. אורי זליגסון נולד וגדל בתל אביב, למד בתיכון שלווה. בשנים 1954–1957 שירת בצה"ל, עבר קורס קצינים וקורס קציני מודיעין, וייצג את ישראל בוועדת שביתת הנשק ישראל-לבנון-סוריה.
בשנים 1957–1963 למד בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית ובית החולים הדסה וב-1965 קיבל את התואר דוקטור לרפואה. בשנים 1965–1970 התמחה בהמטולוגיה וברפואה פנימית בבית החולים תל השומר. במלחמת ששת הימים פיקד על בית חולים שדה בסיני. בשנים 1970–1972 שהה כבתר דוקטורנט בקרישת הדם באוניברסיטת דרום קליפורניה בלוס אנג'לס. בשובו לישראל בשנת 1972 הקים במרכז הרפואי שיבא בתל השומר את המרכז הלאומי לחולי המופיליה ומונה לסגן מנהל המרכז הרפואי. במסגרת הנהלת המרכז הרפואי הוא הקים את ועדת הלסינקי הראשונה בישראל. במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד פלוגה כירורגית בציר עכביש ותעלת סואץ, ולאחר מכן מונה למפקד גדוד רפואה בדרגת סגן-אלוף במילואים ושירת בתפקיד עד 1983. בשנים 1979–1993 עמד בראש המכון ההמטולוגי בבית החולים איכילוב. ב-1993 הקים את המכון לקרישת הדם ואת החטיבה להמטולוגיה במרכז הרפואי שיבא בתל השומר, וב-2004 הקים את מכון עמליה בירון בשיתוף הפקולטה לרפואה ע"ש סאקלר ואוניברסיטת תל אביב ועמד בראשו עד לפרישתו ב-2017.
החל מ-1966 לימד בבית הספר לרפואה ע"ש סאקלר של אוניברסיטת תל אביב. הוא מונה ב-1977 לפרופסור חבר וב-1982 לפרופסור מן המניין. שימש כסגן דיקן הפקולטה לרפואה ועמד בראש בית הספר ללימודי המשך ברפואה. שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, אוניברסיטת מדינת ניו יורק בסטוני ברוק, במכון המחקר סקריפס בסן דייגו, קליפורניה, באקדמיה ההולנדית למדעים, בבית החולים מאונט סיני בניו יורק ובאוניברסיטת רוקפלר בניו יורק.
ב-1979 ארגן את הכינוס של הפדרציה הבינלאומית להמופיליה שנערך בתל אביב, ב-1995 כיהן כנשיא הכינוס הבינלאומי לתרומבוזיס והמוסטזיס שנערך בירושלים בהשתתפות 3,500 מדענים.
היה מייסד שותף של הארגון האירופאי להמטולוגיה ב-1993. שימש כחבר במערכת כתבי העת המדעיים Thrombosis Research, Thrombosis and Haemostasis, Blood Coagulation & Fibrinolysis ו-Journal of Thrombosis and Hemostasis.
בשנת 1998 מונה לאחד מחמשת כותבי ועורכי המהדורה השישית של ה-Textbook החשוב בהמטולוגיה Williams Hematology, היה שותף לכתיבה ולעריכה של המהדורה השביעית ועד פטירתו שקד על המהדורה השמינית.
אורי זליגסון היה נשוי לחני, שמנהלת בהתנדבות את ארכיון תיאטרון הבימה, להם שלושה ילדים ושמונה נכדים. בתו, פרופסור יעל הנקין מהחוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטת תל אביב ומנהלת המכון לשמיעה ודיבור בשיבא בתל השומר. בנו גבי, לשעבר מנכ"ל חברות ההייטק "נובה" ו"קורנית דיגיטל". בנו דן הוא מהנדס מחשבים. נפטר ב-29 בינואר 2022, והובא למנוחות בבית העלמין האזרחי "מנוחת עולם" בנתניה .
פרסים וחברויות

2019 - פרס מפעל חיים על תרומתו להמטולוגיה בישראל ובעולם. ניתן על ידי האיגוד הישראלי להמטולוגיה ורפואת עירויים.
2010 – פרס שיבא על מפעל חיים כאות הוקרה על מצוינות, מקצועיות ואנושיות.
2007 – Robert P. Grant Medal, העיטור הגבוה ביותר של החברה הבינלאומית לקרישת הדם שניתן למדען בודד פעם בשנתיים.
2002-2000 – כיהן כנשיא הארגון המדעי הבינלאומי לתרומבוזיס והמוסטזיס.
2001 – נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
1997 – פרס על הישגים יוצאי דופן במחקר מטעם החברה הבינלאומית לתרומבוזיס והמוסטזיס.
1991 – נשא את ההרצאה המרכזית על שם האם ווסרמן בכינוס השנתי של החברה האמריקאית להמטלוגיה.
מחקריו

מחקריו של אורי זליגסון עוסקים במחלות דמם וקרישיות יתר תורשתיות. הוא גילה שארבע מחלות דם גנטיות שכיחות במיוחד ביהודים בני עדות שונות, ובעזרת המוטציות הגורמות להן, מצא קשרים גנטיים בין יהודים בני עדות שונות.
מחקריו > החסר התורשתי בפקטור 11

חסר תורשתי בפקטור 11 בא לידי ביטוי בדימום מוגבר בעיקר בעקבות פעולות כירורגיות שונות. זליגסון מצא שכ-9% מהאשכנזים נושאים גנים שעברו מוטציה וגרמו לחסר הפקטור. כתוצאה מגילוי שכיחות גבוהה זו נערכים ברחבי תבל מבחני מעבדה לאיתור החסר בכל יהודי אשכנזי שעומד לפני ניתוח. זליגסון ועמיתיו גילו שאחת משתי המוטציות הגורמות למחלה באשכנזים מצויה אצל יהודים יוצאי עיראק. באמצעות אנליזות DNA הם גילו שמקור המוטציה באדם שחי לפני 2500 שנה בתקופת גלות בבל. הדבר הוכיח חד-משמעית שקיימת קרבה גנטית בין העדות הללו והפריך את הטענה שמוצא האשכנזים הוא מהכוזרים או ממוצא אחר הם גם גילו שחסר בפקטור 11 אינו מגן על החולים מפני אוטם שריר הלב, אך מגן עליהם בפני שבץ מוחי.
מחקריו > החסר התורשתי בגורם הקרישה 7

זליגסון היה מראשוני החוקרים שטיהרו את גורם הקרישה 7 וגילה מסלול חדש לשפעולו בראשית תהליך קרישת הדם. גילוי נוסף הוא שתרכיזי פלזמה משופעלים שנועדו לעצירת דמם בחולי המופיליה שפיתחו נוגדנים לפקטור 7, הם עתירים בפקטור 7 משופעל. החברה הדנית נובו נורדיסק פיתחה בעקבות זאת תרכיז רקומביננטי (מהונדס גנטית) של פקטור 7 משופעל (Novoseven) שיעיל בחולי המופיליה שפיתחו נוגדנים ובטיפול באנשים הסובלים מדימום מחמת פציעה. הוא אף מצא שמחסור בפקטור 7 המתבטא בנטייה לדמם מצוי בכ-5% מיהודים ממוצא מרוקאי ואיראני. ניתוח מבנה ה-DNA גילה אב קדמון משותף למחלה בקרב שתי העדות האלה.
מחקריו > מחלת התרומבאסתניה ע"ש גלנצמן והאינטגרין αllbβ3 בטסיות הדם

טסיות הדם מצטברות במקום בו כלי הדם נפרץ ואוטמות אותו. מאידך, כאשר התהליך מושרה על ידי התבקעות רובד של אתרוסקלרוזה בדופן העורק, הצטברות הטסיות עלולה לגרום לסתימה מוחלטת של העורק כמו בחולים עם אוטם מוחי או אוטם שריר הלב. הטסיות נצמדות לפיברינוגן המחבר ביניהן. התרומבאסתניה על-שם גלנצמן היא מחלה גנטית נדירה שבה יש חוסר או שיבוש בפעילות הקולטן של הפיברינוגן, שהוא אינטגרין αllbβ3, דבר המתבטא בנטייה חמורה לדמם. זליגסון גילה שהתרומבאסתניה מצויה בישראל בעיקר אצל ערבים ויהודים ממוצא עיראקי. נמצאה מוטציה אחת האחראית למחלה בקרב ערבים ושנייה בקרב יהודים עיראקים ופותחה שיטה לאבחון המחלה שמאפשרת ביצוע אבחון טרום-לידתי שלה
.
מחקרים אלה תרמו לפיתוח תרופות נוגדות קרישה שבולמות את האינטגרין αllbβ3 ונמצאות בשימוש רחב בחולים עם אוטם בשריר הלב.