רוברט גולד שו
מלחמת האזרחים

עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקאית, שו התנדב לשרת במיליציה השביעית של ניו יורק. ב-19 באפריל 1861 צעד טוראי שואו במורד ברודוויי במנהטן כאשר יחידתו נסעה דרומה לאייש את הגנת הבירה וושינגטון. קריאתו הראשונית של לינקולן ביקשה מהמתנדבים להתחייב למשך 90 יום, ולאחר שלושה חודשים הגדוד החדש של שו פוזר.  בעקבות זאת הצטרף שו לגדוד שהוקם לאחרונה ממדינת מולדתו, גדוד חיל הרגלים השני של מסצ'וסטס.
ב־28 במאי 1861 מונה שו כסגן משנה בפלוגה ח' של הגדוד. במהלך השנה וחצי שלאחר מכן הוא נלחם עם חיילי מסצ'וסטס בקרב הראשון בווינצ'סטר, קרב הר הארזים ובקרב אנטיאטם. שו שימש גם כקצין קו בשטח וגם כקצין מטה בגנרל ג'ורג 'ה' גורדון. פצוע פעמיים, בסתיו 1862 הועלה לדרגת קפטן (סרן).
מאז תחילת המלחמה, עודדו אנשי ביטול העבדות כמו מושל מסצ'וסטס, ג'ון א. אנדרו, את גיוסם של אפרו-אמריקאים לחיילים כדי להילחם בקונפדרציה. הצעה זו התנגדה באופן נרחב. גברים רבים האמינו כי חיילים אפרו-אמריקאים חסרים משמעת, יהיו קשים לאימונים ויישברו וירוצו בקרב. הגישה הכללית בצפון הייתה כי חיילים אפרו-אמריקאים יתגלו כמבוכה ומפריעה ליחידות הצבא הסדירות.
אנדרו נסע לוושינגטון הבירה בתחילת ינואר 1863 כדי להיפגש עם שר המלחמה אדווין סטנטון ולחזור על טיעונו לשימוש בכוחות אפרו-אמריקאים בצבא האיחוד. סטנטון זכה לצדו; ב־26 בינואר 1863 סטנטון הוציא הוראה לאנדרו להקים גדודים מתנדבים נוספים כדי להילחם למען האיחוד, והוסיף שהמתגייסים החדשים "עשויים לכלול אנשים ממוצא אפריקאי, המאורגנים בחיל מיוחד." אנדרו מיד החל לעשות זאת, וחיל הרגלים המתנדב ה-54של מסצ'וסטס החל להיווצר.
עבור קציני היחידה, אנדרו חיפש סוג מסוים של ג'נטלמן לבן, "גברים צעירים בעלי ניסיון צבאי, בעלי עקרונות נחרצות נגד שעבוד, שאפתניים, עדיפים על זלזול גס בצבע, ואמונים ביכולתם של גברים צבעוניים לשירות צבאי." והכי חשוב שהוא רצה גברים שהבינו את ההימור, שההצלחה או הכישלון של העשייה יעלו או ידרדרו את האופן שבו צפו בדמויות האפרו-אמריקאים ברחבי העולם במשך שנים רבות. אנדרו כתב לאנשים רבים הבולטים בתנועת הביטול, כולל מוריס הלוול מפילדלפיה ופרנסיס שו מבוסטון.
כדי לפקד על היחידה, אנדרו כבר חשב על בנו של שו. אנדרו כתב לפרנסיס שו על הצורך למצוא מנהיג שיקבל את אחריות הפיקוד "מתוך תחושה מלאה של חשיבותו, עם נחישות רצינית להצלחתו." במכתבו של אנדרו נכללה ועדה לרוברט שו לתפוס את הפיקוד על הגדוד החדש.
כשנשא את הנציבות נסע פרנסיס שו לווירג'יניה כדי לדבר עם בנו. רוברט שו היסס לתפקיד, מכיוון שלא האמין שהרשויות ישלחו את היחידה לחזית, והוא לא רצה לעזוב את חבריו החיילים. לבסוף הוא הסכים לקחת את הפיקוד. ב־6 בפברואר הוא טלגרף לאביו עם החלטתו. הוא היה בן 25. הפקודה באה עם קולונל, את בקנה דרגה עם המיקום של מפקד הגדוד.
אנדרו התקשה למצוא מספיק מתנדבים אפרו-אמריקאים במסצ'וסטס כדי להקים את הגדוד. אנדרו הבטיח למתגייסים שהם יקבלו את השכר הסטנדרטי של 13 דולר בחודש, וכי אם הם ילקחו בשבי, ממשלת ארצות הברית תתעקש להתייחס אליהם כמו לכל שבוי אחר שלהם. בוסטון סיפקה מספיק מגויסים להקמת פלוגת "C" של הגדוד. שארית הגדוד הוקמה עם מתגייסים שחורים מכל רחבי הצפון. מעטים מהם היו עבדים לשעבר מהדרום, ורובם נולדו אנשים חופשיים. שני בניו של מנהיג הביטול האפרו-אמריקני הבולט פרדריק דוגלס התנדבו לשרת ב-54.
קפטן שו הגיע לבוסטון ב־15 בפברואר 1863 ומיד נכנס לתפקידו. הוא היה משמעתי וקפדני, נחוש להכשיר את הגברים לסטנדרטים גבוהים. ב־25 במרץ 1863 כתב שו לאביו על הגדוד הצעיר שלו:
"הכל נמשך בשגשוג. האינטליגנציה של הגברים היא הפתעה גדולה בעיני. הם לומדים את כל פרטי משמרת ושירות המחנה בצורה אינסופית יותר מרוב האירים שהיו לי בפיקודי. אין ספק שמא נשאיר את המדינה עם גדוד טוב כמו כל מי שצעד."
שו הועלה למייג'ור ב־31 במרץ 1863, וכעבור שבועיים, ב־17 באפריל, הועמד קולונל מלא. ב-30 באפריל שלט הגדוד 950 רכיבי חרב של חרב אנפילד וחרבות עבור קצינים שאינם ממונים. עד 11 במאי הגיעו לבוסטון יותר חיילים ממה שנדרש לאייש את הגדוד. מסצ'וסטס ה-55 החלה בסבב המתגייסים הבא.
ב־28 במאי הוביל שו את אנשי ה-54 ברחובות בוסטון אל הרציפים, שם עלה הגדוד על ספינת קיטור והפליג דרומה. הגדוד היה אמור לשמש בקמפיין של האיחוד נגד צ'ארלסטון, דרום קרוליינה, נמל גדול. ה-54 הגיע לפורט רויאל איילנד ב-4 ביוני והושם בפיקודו הכללי של האלוף דייוויד האנטר. בתחילה נעשה שימוש בגדוד בכדי לספק עבודת כפיים ברציפי הטעינה, אך אלוף-משנה שו הגיש בקשה לפעולה. ארבעה ימים לאחר מכן עלה הגדוד שלו לתחבורה ונשלח להילטון הד, דרום קרוליינה. משם הם עברו דרומה לאי סנט סימונס, ג'ורג'יה, ששימש בסיס הפעולה שלהם.
ב־11 ביוני 1863 נשלח ה-54 עם מתנדבי דרום קרוליינה השנייה (שהיו גם הם ממוצא אפרו-אמריקאי) לפשיטה נגד העיירה דריאן, ג'ורג'יה. הפיקוד הכללי על הכוח היה אצל הקצין הבכיר, אלוף-משנה ג'יימס מונטגומרי מדרום קרוליינה השנייה. כשהגיע לעיירה, מונטגומרי הציב את חייליו לבזוז אותה. שו זעם על התנהגות זו מצד כוחות האיחוד.
הוא הורה לחייליו להגביל את תפיסתם לאותם פריטים שיועילו למחנה, והתחייב למשימה רק פלוגה אחת. לאחר שהעיירה התרוקנה מכל חפצי הערך ובעלי החיים, אמר מונטגומרי לשו, "אני אשרוף את העיר הזאת." לשו נראה כי שריפת העיר אינה משרתת שום מטרה צבאית, והוא ידע שהיא תיצור מצוקה גדולה לתושביה. במכתב למשפחתו הוא נזכר, "אמרתי לו שאני לא רוצה לקחת את האחריות על זה, והוא היה שמח רק לקחת את כל זה על כתפיו."  בעיר מונטגומרי נשרפה עד היסוד.
אחרי שובו של הגדוד למחנה, שו כתב X חיל עוזר השלישות כללי סא"ל צ'ארלס ג Halpine, המבקשים לברר מה נדרש ממנו. הוא שאל אם מונטגומרי פועל בהוראת הגנרל האנטר, וקבע בחלקו "אני מוכן לחלוטין לשרוף כל מקום שמתנגד, או נותן סיבה כלשהי להליך כזה; אבל נראה לי ברברי להפוך נשים וילדים לנסח בכך דרך, ואם אני רק מסייע לקולונל מונטגומרי במפעל פרטי משלו, זה מאוד לא נעים לי. " לא ברור אם שו קיבל אי פעם תשובה מהלפין, אך מונטגומרי אכן ביצעה מדיניות שנתמכה על ידי האנטר.