דייגו ד'אגילר
קורות חייו

דייגו או דיוגו ד'אגילר נולד בשנת 1699 בפורטוגל, ככל הנראה בעיר פורטו (או אופורטו) למשפחת אנוסים. השם "אגילר" יש מקשרים לאזור בחבל ולנסיה בספרד שבו גרו יהודים לפחות מהמאה ה-13. אביו היה סוחר טבק בשם (לפי ההיגוי הפורטוגזי) מנואל לופש פריירה ד'אגילר והיה במקור מהעיר הצפונית מוגדורו. ככל הנראה שני הסבים מצד האב, פרנסישקו (אברהם) לופש פריירה ואשתו, מריה לבית דיאש, גם הם ילידי פורטוגל, סבלו מרדיפות האינקויזיציה הפורטוגזית ועל ידי זו הספרדית מטולדו בעת שהותם בספרד נעצרו ונחקרו מספר פעמים ושוחררו תמורת קנסות.
אמו של דיוגו נקראה ברנקה מריה ונקברה אחרי מותה בשנת
1746 בבית העלמין היהודי ברחוב Seegasse של וינה, תחת השם  שרה פריירה (בסמוך נקברו גם האב תחת השם אברהם פרירה, עוד שני ילדים וגיס בשם יעקב בן ישורון אלווארס). דיוגו, או כפי שמוכר יותר, דייגו ד'אגילר, עזב את פורטוגל בשנת (1722) ופנה לאנגליה, ומשם לאמסטרדם. בהולנד התחיל לעסוק לפי מסורת המשפחה בסחר בטבק וחזר ליהדות תחת השם משה לופש פריירה. בהמשך נסע לאוסטריה, אחרי שנקרא לווינה על ידי הקיסר קרל הששי, והצליח להשיג רישיון מגורים בווינה. בהמשך קיבל מידי הקיסר בשנת 1725 את המונופול על גידול הטבק ועל מכירתו באוסטריה ובשנת 1726 הוענק לו תואר האצולה "ברון". שמר את מונופול הטבק עד לשנת 1746. ד'אגילר הלווה לנסיכה מריה תרזה, לימים יורשתו של קארל השישי, 300,000 פלורין לצורך עיצובו מחדש של ארמון שנברון.
דייגו ד'אגילר ניצל מדי פעם את קשריו הטובים עם הקיסר קארל השישי ועם בתו הקיסרית לטובת אחיו היהודים. למרות מדיניותם העוינת בדרך כלל כלפי הדת היהודית והיהודים, הצליח ד'אגילר להקים מחדש את הקהילה היהודית הספרדית בווינה (1736), הידועה גם כ"קהילה הטורקית" (בגלל היותה מורכבת בעיקר מיהודים נתיני הסולטאן העות'מאני).
וכן השפיע עליה לבטל את גזירת הגירוש על יהודי מוראביה (1742),
ניסה לעזור גם במקרה יהודי פראג ובוהמיה שהואשמו ב(1744) בשיתוף פעולה עם האויב בזמן מלחמת הירושה האוסטרית עם פרוסיה (1740–1748). הודות לקשרים שלו ושל יהודים וינאים אחרים (ממשפחות ורטהיימר, אופנהיימר ואחרות) עם יהודי הולנד, אנגליה וטורקיה, נציגים דיפלומטים של הארצות האלה לחצו על ממשלת אוסטריה לבטל את הגזרות נגד יהודי פראג ובוהמיה. גירוש יהודי פראג נדחה בחודשיים אבל לבסוף הוצא לפועל במרץ 1745, לעומת זאת יהודי בוהמיה הושארו במקומם. במאמצים להגנתם השתתפו השגריר של הולנד בווינה, ברתולד דומה ואן בירמניה ויהודה ברוך, מנהיג יהודי טורקי שהשתדל אצל הסולטאן.
בשנת 1739 עזר דייגו ד'אגילר גם בהקמת קהילה יהודית בעיר טימישוארה בחבל באנאט, שכללה יהודים ספרדים ואשכנזים כאחד. גם מאוחר יותר ניסה להתערב לטובת יהודים במקומות שונים כמו במנטובה ובבלגרד (1752). בסביבות שנת 1755, לפי הביוגרפיה שנכתבה על ידי לודוויג אוגוסט פרנקל, הוקם הודות להתערבותו בית כנסת רשמי ראשון של יהודי המקום במגדל שמעל שער אויגן מסבויה בטימישוארה.
מפני שנודע על חזרתו ליהדות, בשנת (1747) הגישה האינקוויזיציה הספרדית בקשה להסגרתו. בשנת 1749 לא היה ד'אגילר מוכן לסבול שוב את עול המיסים הכבד שהוטל על היהודים,,אף לא רצה לחסות שוב תחת הגנת הקיסרית ואז החליט לעקור ללונדון. גם בבירת אנגליה פעל רבות למען הקהילה היהודית במקום ונמנה לצד משפחת מנדס דה קוסטה (מנדש דה קושטה) עם הגורמים החשובים ביותר מבין אנשי העסקים היהודים בבירת בריטניה.
בשנת 1722 התחתן דיוגו עם דוניה שמחה דה פונסקה (Simha da Fonseca) שנפטרה בשנת 1755. לזוג נולדו שני בנים: אהרן, שנפטר בינקותו, ואפרים, שהמשיך בדרך אביו, והיה מעמודי התווך של הקהילה היהודית בלונדון, אם כי מאוחר יותר נטה להתבודדות ולקמצנות קיצונית.
ד'אגילר נפטר בלונדון בשנת 1759.