stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מצר לונג איילנד
ביאורים

↑  מצרי גאות ושפל הם מעברים ימיים צרים אופייניים, המכווצים בין מסות יבשה, כאשר זרימות גאות ושפל גורמות לתופעות של הגברה הידראולית, העוברות שוב ושוב במחזוריות דרך מרכז המצר הצר ביותר.המונח באנגלית הוא Tidal straits(אנ'), שאין לו מקבילה בעברית. סימוכין ראו כאן.
↑  לצפייה במפה רחבה יותר של המצר, היציאה לאוקיינוס ממזרח, דרך מצר בלוק איילנד (שגבולותיו מונטוק והאי ניו שורהאם בדרום וחופי רוד איילנד בצפון) גבולותיו מצפון ומדרום, חיבורו לנהר האיסט ריבר ומשם דרומה למפרץ ניו יורק מחד, וצפונה ולהארלם ריבר ונהר ההדסון מאידך, ראו כאן.
↑  לצפייה באגן הניקוז של נהר קונטיקט ראו כאן.
↑  גשם קונבקטיבי מתרחש כאשר אנרגיית השמש מחממת את פני כדור הארץ, וגורמת למים להתאדות וליצירת אדי מים. כשהאדמה מתחממת היא מחממת את האוויר שמעליה, וגורמת לו להתרחב ולעלות. כשהאוויר עולה, הוא מתקרר ומתעבה. תהליך זה של עיבוי יוצר עננים. אם תהליך זה נמשך, מתרחשים גשמים מקומיים. סוג זה של גשם נפוץ באזורים טרופיים וגם באזורים אחרים במהלך ימי שמש חמים.
↑  כשהקרחון מתפשט, מפלס מי האוקיינוסים יורד ולהפך, כשהקרחון נסוג, מפלסם עולה.
↑  שהפך להיות מצר לונג איילנד - ראו המשך הטקסט.
↑  מורנה סופית היא מורנה שנוצרת בקצה הקרחון, ומסמנת את התקדמותו המרבית. בשלב זה, פסולת שהצטברה במהלך תנועת הקרחון קדימה, נדחפה על ידי הקצה הקדמי של הקרח, ונותרה כמשקע בערימה לא ממוינת של משקעים, ובעלת גאומורפולוגיה של שטח מורם כמו שרטון. סימוכין כאן.
↑  רצועת הקרח הזו הגיעה עד לאזור ניו יורק ושיקגו של היום. סימוכין ראו במפת המכון הגאולוגי האמריקאי כאן.
↑  על שמו האי בלוק איילנד ומצר בלוק איילנד.
הערות שוליים

↑  Long Island Sound Sound: Connecticut-New York, United States, Britannica Encyclopedia
↑  Watershed Population, Long Island Sound Study - a Partnership to Restore & Protect the Sound
1 2  What Makes Long Island Sound Special?, Long Island Sound Study - a Partnership to Restore & Protect the Sound
↑  Climate and Average Weather Year Round in Long Island, Weatherspark.com
↑  Vineyard Sound, Falmouth Cape Code Massachusetts
1 2  Long Island Sound: An Atlas of Natural Resources, Booklet Prepared under the supervision of the "Coastal Area Management Program" of the Connecticut Department of Environmental Protection, November 1977, "Glacial History Section", p.4
1 2  Conservation History of Long Island Sound, Audubon Connecticut - Coasts
1 2  Anderson, Tom, 2002. This fine piece of water : An Environmental History of Long Island Sound. New Haven: Yale University Press
↑  Ted Goebel et al, 2008., The Late Pleistocene Dispersal of Modern Humans in the Americas, Science Vol. 319, pp. 1497-1502 by WayBack Machine
↑  Bancroft, George 1886. History of the United States of America: From the Discovery of the Continent. D. Appleton. p. 489.
1 2  History, Long Island Sound Study - a Partnership to Restore & Protect thye Sound
↑  About the Study, Long Island Sound Study - a Partnership to Restore & Protect the Sound
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536152705171  GND: 4566788-3  LCCN: no2002019884  NARA: 10043086  SUDOC: 176609792  VIAF: 240279110   WorldCat (עם VIAF): 240279110 
מצר בלוק איילנד (מסומן בוורוד) שממזרח למצר לונג איילנד. ממזרח לו מצר רוד איילנד.
מצר רוד איילנד (מסומן בוורוד) ממזרח למצר בלוק איילנד.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1976

הבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1976 היו מערכת הבחירות הנשיאותיות ה-48, ונערכו ביום שלישי, 2 בנובמבר 1976. המנצחים היו ג'ימי קרטר, מועמד סוס שחור ומושל ג'ורג'יה לשעבר, יחד עם סגנו, וולטר מונדייל, סנאטור ממינסוטה, שניהם המועמדים הדמוקרטים, כשהם מנצחים את נשיא ארצות הברית, ג'רלד פורד ממישיגן וסגנו, בוב דול, סנאטור מקנזס, המועמדים הרפובליקנים.
הבחירות התרחשו לאחר התפטרותו של הנשיא ריצ'רד ניקסון ב-1974 בעקבות פרשת ווטרגייט. לפני התפטרותו מינה ניקסון את פורד כסגנו לפי התיקון ה-25 לחוקת ארצות הברית, לאחר התפטרותו של סגן הנשיא ספירו אגניו עקב קבלת שוחד במהלך כהונתו כמושל מרילנד. פורד נכנס לבחירות כנשיא שמעולם לא נבחר לתפקידו. פורד שילם מחיר פוליטי על החנינה שהעניק לניקסון ותדמיתו נפגעה גם בגלל המצב הכלכלי
ונפילת דרום וייטנאם. בנוסף חווה התנגדות ממפלגתו, כשמושל קליפורניה לשעבר (והנשיא לעתיד) רונלד רייגן התמודד מולו. המירוץ ביניהם היה צמוד ופורד לא הצליח להבטיח את מועמדותו עד לוועידה המפלגתית. קרטר, שהיה פחות ידוע ממועמדים דמוקרטים אחרים, רץ כאאוטסיידר והבטיח לחולל שינוי. הוא זכה בניצחון דחוק, והיה לנשיא הדרומי הראשון מאז אנדרו ג'ונסון ב-1869 והראשון שנבחר מאז זאכרי טיילור ב-1848. בנוסף, הוא הנשיא היחיד שנבחר מטעם ג'ורג'יה.
כל המועמדים בבחירות (לנשיאות ולסגנות) הפסידו במערכת בחירות. פורד הפסיד ב-1976, ואילו קרטר עצמו נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1980. מונדייל הפסיד בבחירות של 1984 לרונלד רייגן בהפסד צורב, ואילו דול הפסיד בבחירות של 1996 לנשיא ביל קלינטון. הייתה זאת מערכת הבחירות האחרונה בה מועמד זכה ברוב המדינות אולם לא ניצח בבחירות, והפעם האחרונה בה אלבמה, מיסיסיפי, קרוליינה הדרומית וטקסס תמכו בדמוקרטים. הייתה זאת גם הפעם הראשונה מאז 1908 בה נבאדה תמכה במועמד המפסיד, והפעם האחרונה עד 2016.
הייתה זאת מערכת הבחירות היחידה בה ניצחו הדמוקרטים במשך עשרים ושמונה שנים. המפלגה לא זכתה בבחירות בין 1964 ל-1992. בנוסף לכך, הייתה זאת הפעם האחרונה בה הצליח דמוקרט לזכות בנשיאות עם פחות מ-300 אלקטורים, והפעם האחרונה בה מועמד של מפלגה כלשהי ניצח עם פחות מ-300 אלקטורים, עד שג'ורג' ווקר בוש נבחר ב-2000 וב-2004 עם פחות מ-300 אלקטורים.
מועמדים > המפלגה הדמוקרטית

ג'ימי קרטר, מושל ג'ורג'יה לשעבר
מו יודול, חבר קונגרס מאריזונה
ג'רי בראון, מושל קליפורניה
ג'ורג' וולאס, מושל אלבמה
אלן מקורמיק, עקרת בית מניו יורק
פרנק צ'רץ', סנאטור מאיידהו
הנרי ג'קסון, סנאטור מוושינגטון
פרד רוי האריס, סנאטור לשעבר מאוקלהומה
רוברט בירד, סנאטור מוירג'יניה המערבית
מילטון שאפ, מושל פנסילבניה
סרג'נט שרייבר, שגריר ארצות הברית בצרפת לשעבר ומועמד לסגנות ב-1972 ממרילנד
בירץ' ביי, סנאטור מאינדיאנה
לויד בנטסן, סנאטור מטקסס
טרי סנפורד, מושל קרוליינה הצפונית לשעבר
וולטר פונטרוי, ציר אמריקני מוושינגטון די. סי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
המועמדים הדמוקרטים ב-1976
| ג'ימי קרטר | וולטר מונדייל |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| לנשיאות | לסגנות |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

|  מושל ג'ורג'יה ה-76 (1971–1975) | סנאטור ממינסוטה (1964–1976) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |


המנצח המפתיע במירוץ למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ב-1976 היה הסנאטור ומושל ג'ורג'יה לשעבר, ג'ימי קרטר. כשהבחירות המקדימות החלו, היה קרטר אלמוני יחסית במישור הלאומי, והפרשנים הפוליטיים העריכו שמועמדים ידועים יותר, כמו הסנאטור הנרי ג'קסון מוושינגטון, המושל ג'ורג' וולאס מאלבמה ומושל קליפורניה ג'רי בראון, הם בעלי הסיכויים הגבוהים. אך בעקבות פרשת ווטרגייט, הבין קרטר שמעמדו כאאוטסיידר פוליטי, איש מרכז ותומך בשינויים מתונים, יכול לתת לו יתרון מול יריביו הממסדיים והידועים יותר. קרטר גם ניצל את מספר אספות הבחירה והבחירות המקדימות הגדול ב-1976 כדי להדיח את יריביו הידועים יותר אחד-אחד.
הסנאטור ג'קסון טעה כשהחליט לא להתמודד באספות הבחירה באיווה ובבחירות המקדימות בניו המפשייר. הליברלים התפלגו בין ארבעה מועמדים, מה שסייע לקרטר לנצח. ג'קסון הצליח לנצח בניו יורק ובמסצ'וסטס, אולם ב-1 במאי פרש מהמירץ לאחר שהפסיד לקרטר בפנסילבניה בהפרש של שנים עשר אחוזים. לאחר מכן ניצח קרטר את וולאס, יריבו השמרן הראשי, בהפרש גדול בצפון קרוליינה, ואילץ אותו לפרוש. מוריס יודול הליברל ניסה להתמודד מול קרטר. הוא הגיע למקום השני בניו המפשייר, מסצ'וסטס, ויסקונסין, ניו יורק, מישיגן, דקוטה הדרומית ואוהיו, והצליח לזכות באספות הבחירה של מדינתו אריזונה. הוא אף השתווה לקרטר באספות הבחירה בניו מקסיקו. אולם כיוון שיודול תמיד סיים במקום השני לאחר קרטר, הצליח קרטר להשיג יותר צירים באופן עקבי.
ככל שקרטר התקרב למועמדות, החלה להתעורר תנועת התנגדות כלפיו בקרב הדמוקרטים הצפוניים והמערביים, שהיו ליברלים וחששו ששורשיו הדרומיים של קרטר יהפכו אותו לשמרן. המנהיגים של התנועה, הסנאטור מאיידהו פרנק צ'ארץ' ומושל קליפורניה ג'רי בראון, התמודדו וניצחו את קרטר בכמה מערכות בחירות. אולם הם נכנסו להתמודדות מאוחר מדי ולא הצליחו להשיג מספיק צירים.
ביוני 1976 זכה קרטר במספר גדול מספיק של צירים כדי לזכות במועמדות. בוועידה הדמוקרטית הלאומית של 1976 נבחר קרטר בקלות בסיבוב הראשון. לאחר מכן הוא בחר בסנאטור ממינסוטה, וולטר מונדייל, ליברל ותלמיד פוליטי של יוברט האמפרי, כמועמד לתפקיד סגן הנשיא.
מועמדים > המפלגה הרפובליקנית

ג'רלד פורד, נשיא ארצות הברית ממישיגן
רונלד רייגן, מושל קליפורניה לשעבר
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 | 19 | 20 | 21 | 22 | 23 | 24 | 25 | 26 | 27 | 28 | 29 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
המועמדים הרפובליקנים ב-1976
| ג'רלד פורד | בוב דול |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| לנשיאות | לסגנות |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |

| נשיא ארצות הברית ה-38 (1974–1977) | סנאטור מקנזס (1969–1996) |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |


התחרות על המועמדות הרפובליקנית ב-1976 הייתה בין שני מועמדים רציניים: ג'רלד פורד, מנהיג האגף המתון של המפלגה והנשיא המכהן ממישיגן, ורונלד רייגן, מנהיג האגף השמרני של המפלגה ומושל קליפורניה לשעבר. המירוץ בין שני המועמדים היה קשה ואף שווה. בתחילת הוועידה הרפובליקנית באוגוסט 1976 עדיין אי אפשר היה לדעת מי יהיה המועמד. פורד ניצח את רייגן בהפרש זעום בסיבוב הראשון בוועידה שהתרחשה בקנזס סיטי, מיזורי, ואז בחר בסנאטור בוב דול מקנזס כמועמד לתפקיד סגן הנשיא, זאת במקום סגן הנשיא נלסון רוקפלר שהכריז שנה קודם לכן שאינו רוצה להתמודד שוב. זאת הייתה הוועידה האחרונה שבה המועמד לתפקיד הנשיא עדיין לא נקבע בזמן ההתכנסות.
מועמדים > אחרים

רוג'ר מקברייד, האלקטור הסורר שנבחר ב-1972 מטעם ניקסון אבל הצביע במקום זה עבור מועמד המפלגה הליברטיאנית, רץ כמועמד שלה
יוג'ין מקארתי, סנאטור דמוקרטי לשעבר ממינסוטה, רץ כמועמד עצמאי
בחירות כלליות > מסע הבחירות בסתיו

אחד מיתרונותיו של פורד על קרטר במסע הבחירות היה שהוא, בתור נשיא, יכול היה לנאום באירועים הרבים במסגרת חגיגות ה-200 לארצות הברית, דבר שיצר יחסי ציבור נאים עבור פורד. הוא ניהל את חגיגות הזיקוקים של הארבעה ביולי ששודרו בכל רחבי המדינה, ואירח את המלכה אליזבת' השנייה ואת הנסיך פיליפ כעבור שלושה ימים בארוחה ששודרה בטלוויזיה. במקום להציג את עצמו כפוליטיקאי טיפוסי, הוא הציג עצמו כמנהיג במבחן, שמילא נאמנה את תפקיד מנהיג המדינה. רק באוקטובר הוא עזב את הבית הלבן כדי לערוך מסע בחירות ברחבי המדינה.
ג'ימי קרטר רץ כמועמד השינוי, שלא הוכתם בשערוריות של וושינגטון, דבר שמשך מצביעים רבים לאחר פרשת ווטרגייט, שגרמה להתפטרותו של ניקסון. פורד, למרות שלא היה קשור באופן אישי לווטרגייט, נראה לרבים כאדם קרוב מדי לממשל ניקסון, במיוחד לאחר שנתן חנינה לניקסון מכל פשע שעשה במהלך כהונתו. החנינה גרמה למצבו של פורד בסקרים להידרדר. סירובו של פורד להסביר את מעשיו (הוא הסביר אותם בזיכרונותיו שפרסם כעבור כמה שנים) גם פגע בו.
פורד לא הצליח לגרום לקונגרס לבטל את חוקי הגבלת מחירי הגז הטבעי משנות החמישים, שגרמו להידלדלות מאגר הגז הטבעי של ארצות הברית במהלך משבר האנרגיה העולמי. קרטר הודיע שהוא מתנגד לביטול החוקים ואמר שמהלך כזה יחולל אסון.
לאחר הוועידה הדמוקרטית הלאומית, הסקרים הראו שקרטר מוביל על פורד ב-33%. ככל שהמירוץ התקדם, ההפרש הצטמצם יותר ויותר. במהלך מסע הבחירות, עיתון פלייבוי פרסם ריאיון שנוי במחלוקת עם קרטר, בו הודה שבמחשבותיו, חשק באישה שאינה אשתו. דבר זה פגע בקרטר בקרב נשים ונוצרים אוונגליסטים. ב-23 בספטמבר, פורד נראה טוב בעימות הבחירות הטלוויזיוני הראשון מאז 1960. הסקרים לאחר העימות הראו שרוב הבוחרים האמינו שפורד ניצח. קרטר איבד תמיכה בעקבות טענתו של פורד שלקרטר אין את הניסיון הדרוש כדי להיות מנהיג, וטען שקרטר לא הבהיר את עמדתו בנוגע לכמה נושאים. קרטר הבטיח לסיים את ההפרדה הגזעית באוטובוסים.
אולם פורד ביצע טעות גורלית במהלך מסע הבחירות שפגעה בו קשות. בעימות השני ב-6 באוקטובר, טען פורד ש"אין שליטה סובייטית על מזרח אירופה ולעולם לא תהיה אחת תחת ממשל פורד". הוא גם הוסיף שהוא לא חושב ש"הפולנים מרגישים נשלטים על ידי ברית המועצות", כשהוא טוען את אותו הדבר על יוגוסלביה ורומניה. (יוגוסלביה לא הייתה חברה בברית ורשה. פורד סירב לחזור בו מטענותיו עד שעבר שבוע מאז העימות. נאו-שמרנים, שהתנגדו לסובייטים בתקיפות, נבהלו. לאחר שקרטר הבטיח לחון את כל מתנגדי ופליטי מלחמת וייטנאם, התמיכה בפורד ירדה וקרטר הצליח לשמור על הפרש קטן בסקרים.
העימות הראשון מסוגו בין שני המועמדים לסגנות, וולטר מונדייל ובוב דול, גם פגע ברפובליקנים, כשדול התעקש שחוסר מוכנות צבאית מצד הנשיאים הדמוקרטים היה אחראי לכל המלחמות של ארצות הברית במאה העשרים. דול, חייל במלחמת העולם השנייה, טען שבכל מלחמה של ארצות הברית ממלחמת העולם הראשונה ועד למלחמת וייטנאם, היה הנשיא דמוקרטי, וטען שמספר החללים ב"מלחמות הדמוקרטיות" שווה בגודלו לאוכלוסיית דטרויט. רבים הרגישו שהביקורת לא הייתה מוצדקת, ושדול נראה קריר מדי בעימות. כעבור שנים, טען דול שהתחרט על המשפט ושהרגיש שפגע ברפובליקנים. גורם אחד שעזר לפורד לפני הבחירות היה מספר הופעות טלוויזיה עם שחקן הבייסבול לשעבר ג'ו גראגיונלה, שנשאר ידידו גם לאחר הבחירות. במהלך ההופעות שאל גראגיונלה את פורד על עמדתו במספר נושאים, כשההופעות נראו שקטות ורגועות.
בחירות כלליות > מפות

תוצאות הבחירות לפי מחוזות. פורד-אדום, קרטר-כחול
תוצאות הבחירות לפי מחוזות הקונגרס
הערות שוליים

↑  Dave Leip's Atlas of U.S. Presidential Elections, uselectionatlas.org
↑  ‘What States do Presidents Come From?’
↑  "The President and the Vice President have a complete understanding between them regarding the Vice President's decision. The letter speaks for itself. The initiative was the Vice President's" (PDF). Fordlibrarymuseum.gov. נבדק ב-2016-03-04.
↑  "Election of 1976: A Political Outsider Prevails". אורכב מהמקור ב-2 באוגוסט 2003. נבדק ב-2 באוגוסט 2003. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link) C-SPAN. Retrieved on June 20, 2012.
↑  "Commercials - 1976 - Essence". The Living Room Candidate. 1974-08-09. אורכב מ-המקור ב-25 באוגוסט 2012. נבדק ב-2016-03-04. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Frum, David (2000). How We Got Here: The '70s. New York, New York: Basic Books. pp. 321–322. ISBN 0-465-04195-7.
↑  Chapter three The Bicentennial election. (אורכב 02.05.2017 בארכיון Wayback Machine)
↑  "Debating Our Destiny: The Second 1976 Presidential Debate – October 6, 1976". Pbs.org. 6 באוקטובר 1976. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The First VP Debate: Dole-Mondale, 10-15-76". Janda.org. 1976-10-15. נבדק ב-2016-03-04.
↑  Bob Dole interview, November 10, 1999. PBS.org.
↑  Jules Witcover. Marathon: The Pursuit of the Presidency, 1972–1976 (New York: Viking), p. 11.
↑  "How Close Were U.S. Presidential Elections?". אורכב מהמקור ב-25 באוגוסט 2012. נבדק ב-25 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: unfit URL (link)
↑  Sullivan, Robert David; ‘How the Red and Blue Map Evolved Over the Past Century’; America Magazine in The National Catholic Review; June 29, 2016
↑  מקארת'י רץ עם 15 שותפים שונים (8 מתוכן נשים) ולא בכל המדינות רשם שותף.
↑  עד היום לא ידוע אם כתובתו של אנדרסון הייתה רשומה בטנסי או בטקסס.
↑  "1976 Presidential General Election Results - Virginia". Uselectionatlas.org. נבדק ב-28 במאי 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530848105171  BnF: cb119636892 (data)  LCCN: sh2008109936  NARA: 10643280 
ההצבעות בסיבוב הראשון של הבחירות הנשיאותיות לפי משלחות של מדינות
הוועידה הרפובליקנית הלאומית בקנזס סיטי. בתמונה, משמאל לימין: המועמד לתפקיד סגן הנשיא בוב דול, ננסי רייגן, רונלד רייגן וג'רלד פורד לוחצים ידיים, סגן הנשיא נלסון רוקפלר, סוזן פורד והגברת הראשונה בטי פורד
קרטר ופורד בעימות
מטה הבחירות של קרטר
קצות החושן

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אריה לייב הלר 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  ביאור לשולחן ערוך חלק חושן משפט
 הסכמות:  הרב צבי הירש, הרב יעקב קצנלבוגן
 הוצאה
 מקום הוצאה:  לבוב 
 תאריך הוצאה:  1788
 הוצאה בעברית
 תאריך:  תקמ"ח
 מהדורות נוספות
 פרשנים:  הרב יחיאל דזימיטרובסקי
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  קצות החושן
 היברובוקס:  8657
 הספרייה הלאומית:  990018331220205171
 
ספר קצות החושן (בהגייה האשכנזית: "קְצוֹיס" / "קְצֵייס") הוא חיבור על חלק חושן משפט בשולחן ערוך, שחובר על ידי הרב אריה לייב הלר. אף על פי שהספר חובר כביאור על השולחן ערוך, מגמתו של הספר היא עיונית-לימודית. עקב כך, הספר אינו נצמד לדברי השולחן ערוך, אלא משתמש בהם כבסיס לבירור סוגיות והעלאת חידושים. ספר זה השפיע רבות על צורת הלימוד בישיבות, והעיון בו נפוץ מאוד בהן. הוא נלמד הן במסגרת לימוד עיוני ישיבתי והן במסגרת לימודי הלכה.
שם הספר

הספר נכתב על סדר חלק חושן משפט בשולחן ערוך, ולכן נקרא שמו "קצות החושן" כלומר קצה ושוליים לחושן המשפט. מילים אלו על בסיס הפסוק "עַל שְׁנֵי קְצוֹת הַחֹשֶׁן" (שמות, לט טז).
חלקי הספר

חלקו הראשון של הספר נדפס בעיר לבוב בשנת ה'תקמ"ח. החלק השני נדפס שם בשנת ה'תקנ"ו. מאז נדפס הספר פעמים רבות נוספות, ואף נדפס בספר ה"שולחן ערוך" בחלק מהמהדורות. על הדפסת הספר פיקח אחיו הרב יהודה כהנא הלר שאף הדפיס בסוף הספר את חיבורו "קונטרס הספקות".
מסופר שכאשר באו האחים לבקש הסכמה לספריהם מהרב צבי הירש רוזאניס מלבוב, ננזפו קשות על פלפולים מיותרים ונייר מבוזבז בנימוק ש"רובם ככולם בונים מגדלים פורחים באוויר ולא יורדים לעומקה של הלכה", וגורשו מביתו, אך השאירו לו עותק. במשך הלילה קרא בספר ובבוקר זימן אותם אליו והתנצל.
כתיבת הספר והשפעתו

הספר נכתב כהמשך לחיבורים סמ"ע, לבוש עיר שושן, שפתי כהן, ואורים ותומים – נושאי הכלים לשולחן ערוך חושן משפט הקודמים לו. נוכחותם של הסמ"ע, הע"ש, הש"ך, והאורים ותומים בחיבוריו היא גדולה מאוד. את נוכחות האורים ותומים הוא עצמו מדגיש בהקדמתו לספר: ”והרבה יגעתי בחיבורי זה ובדרישות חקרתי ובבדיקות אחר כל מקור וחוצב ההלכה בתכלית העיון, ואחר שיצא לאור עולם ספר 'אורים ותומים' וראיתי שהגאון המחבר הפליא לעשות, עברתי על קונטריסים שלי וכל מה שמצאתי מהן בספר הנזכר עברתי קולמסי עליהם. ואגב עיוני הצצתי בו בין החרכים וראתה עיני בדברים הנוגעים לעיקרא דדינא אשר לבבי לא כן תדמה. וכל כהאי גוונא ראיתי להזכיר טעמו וטעמא דידי והרואה יבחר”.
יש שטענו כי צמיחתה של הפרשנות התלמודית הקונספטואלית במאה ה-18 הובילה לכתיבת ספר 'קצות החושן'.[דרוש מקור] את שיטת הלימוד הזו מתאר חוקר התלמוד והספרות הרבנית ישראל מ' תא-שמע: "השפעותיה האינטלקטואליות של תנועת ההשכלה האירופית המתעוררת ניכרות בתחומי הספרות הרבנית האורתודוקסית בת הזמן לא פחות, ואולי יותר, מאשר בתנועת ההשכלה החילונית המאוחרת לה, בהביאם אליה פריחה לימודית ומתודולוגית חסרת תקדים, ובשנותם כליל את מערכות הלימוד הישנות ואת סדר העדיפויות בתוכן".
הספר תרם תרומה עצומה לפריחת הלמדנות באירופה. את התקבלותו הרחבה של הספר בעולם הישיבות ומרכזיותו בתהליך התפתחותה של שיטת הלימוד החדשה בישיבות ליטא מתאר הרב זווין: "שיטות הראשונים במקצוע גדול שבתורה זה, סברותיהם ומקורותיהם ודעותיהם, נעוצים ומשורשים ומבוססים ב'קצות החושן' יותר מבחושן (השולחן ערוך) גופו. החושן נותן לנו את פסקי הדינים, הלכות הקבועות וב'קצהו' אנו מרגישים את הרוח והנשמה של אותם הדינים, אנו מתרוממים אל על למקורות רבותינו הראשונים אשר הורו ואשר הוגו את ההלכות היסודיות, ויורדים למעמקי צפונותיהם לדלות את הפנינים והמרגליות הספונים בתוכם, האור הגנוז של הראשונים בוקע דרך פסקי ה'שולחן ערוך', הלוך הם והנלוים להם, ועבור דרך נושאי כליו, מורינו ומאורינו הכוהנים ותורתם, וחוזר ומתגלה ביפעת זהרו בשוליו וב'קצהו'. הפך הקצה לראש. ממנו פינה וממנו יתד, והוא משמש בפום רבנן ותלמידיהון לאבן הראשה ולנקודת מוצא, הוגים בו בעיון נמרץ לאו דווקא בתורת פירוש לשלחן הערוך, ולאו דווקא בתורת פוסק הלכות – קובעים בו בתורת משנה ראשונה, כבנין אב אשר ממנו נמשכים קוים, תליסר מתיבתא במישרין ובעקיפין, לארכן ולרחבם, ומה שחשוב יותר – לעמקם של חדרי תורה במרבית סוגיות התלמוד. דרך הבנתו הישרה ואופן הסברתו הקולעת, מאין כמותם ליישר את השכל ולהדריך את הוגי התורה לבל ילכו ארחות עקלקלות. לא לחנם נתקבל הספר בחיבה ובהערצה במרבית הישיבות הגדולות".
כתיבת הספר והשפעתו > השפעתו ההלכתית

בהקדמתו לספר טען הרב אריה לייב הלר שניתנה לחכמים רשות לקבוע את פסיקת ההלכה על פי מה שנראה להם כאמת על פי שיקול דעתם והכרעת שכלם, אף אם באמת האמת שונה: ”נתן לנו את התורה כפי הכרעת השכל האנושי אף על פי שאינו אמת, ואם כך המחדש הוא חידוש גמור רק שיהיה אמת בהכרעת שכל האנושי, וזו שהראה הקב"ה למשה כל מה שתלמיד ותיק עתיד לחדש כי נתחדשו הדברים על פי התלמיד המחדשו”. במקביל הוא מסתייג מחידושים שהמחדש אינו משוכנע באמיתתם: ”והכל ברא הקב"ה חוץ מן השקר שבני אדם בודין מלבן ומאן דמשקר חס וחלילה אין זה חידושי תורה”. לדברים אלו של הרב הלר הייתה השפעה על פסיקת ההלכה בדורות שאחריו, ויש הסוברים כי היא הובילה לערבוב בין הסגנון העיוני והלמדני (המבוסס על השכל האנושי, כדברי רבי אריה לייב הלר) ללימוד ההלכה ופסיקתה.
בשמונה מקומות בספר מזכיר המחבר מקרים שבאו לפניו ואת פסיקתו ההלכתית על בסיס טיעוניו הלמדניים.
מאז פרסום הספר, בתי הדין מסתמכים רבות על קצות החושן בפסיקותיהם בדיני ממונות.
בעקבות הספר

בתקופה שלאחר פרסום ספר זה, נכתב ספר "נתיבות המשפט" מאת הרב יעקב לורברבוים מליסא על שולחן ערוך חושן משפט ונושאי כליו, בו משיג המחבר פעמים רבות על דברי הספר קצות החושן. כתגובה לכך, פרסם רבי אריה לייב הלר קונטרס בשם "משובב נתיבות", בו הוא משיב על השגות אלה. לאחר מכן גם ר' יעקב מליסא הוסיף לחיבורו תשובות להשגות ה"משובב" על ספרו. מהדורה זו נקראה לאחר פטירתו "יאיר נתיב".
על ספר קצות החושן נכתבו מספר ספרי ביאורים וחידושים. ידועים במיוחד הגהות ברוך טעם מאת רבי ברוך תאומים-פרנקל, ספרי 'טבעת החושן' של הרב חיים פינחס שיינברג, ומהדורתו של הרב יחיאל דזימיטרובסקי הכוללת הערות למדניות בשם 'מלואי חושן'.
על שם הספר נקרא רחוב "קצות החושן" בשכונת קריית ספר במודיעין עילית.
מהדורות הספר

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הספר נדפס במהדורות רבות, מהם:
למברג, ה'תקמ"ח
זולקוה, ה'תקצ"א
הספר יצא גם במהדורות חדשות, בהם:
הוצאת ספרים מאורי אור (ב"כ), ה'תשנ"ט, הוצאה שנייה ה'תשס"ד בהוספת משובב נתיבות, קונטרס הספיקות, מפתחות וכותרות משנה.
קצות החושן השלם (ד"כ), בהוצאת מכון המאור
קצות החושן עם הערות מרנן קהילות יעקב, אבי עזרי, איילת השחר (ב"כ), הוצאת אור החיים
הערות שוליים

↑  הקצות החושן כתב בהקדמתו: "והנה בזמן עסק הדפוס היטיב לעשות עמי אחי החכם השלם טוביינ' דחכימי מוהר"ר יהודה הכהן ש"ן שתקע אהלו בק"ק לבוב כל ימי משך הדפוס. ראה ויספרה ויחקרה ודבר אמת והקרוב אליו יקריב על מזבח הדפוס. וכל מה שהוא מדרך הפלפול לא ירצה ועליה דידיה קא סמיכנא הפליא עמי חסדו. בנפשו וגופו ומאודו. יהי ה' מגן בעדו. ותהי כזית הודו, ולמען שלמות מלאכת החיבור הזה ומעשהו הצגתי בסופו קונטרס הספיקות אשר טפחה ידו וימינו של אחי.
↑  מצבת קדש עמ' 20
↑  בדיקה ממוחשבת מעלה שהסמ"ע מוזכר ב'קצות החושן' למעלה מ-350 פעם, והש"ך למעלה מ - 600
↑  בזרמים חדשים, עמ' 181
↑  בהסכמתו של הרב זוין לספר טבעות זהב לרמא"ל שפירא.
↑  אבי שגיא, ישעיהו ליבוביץ: עולמו והגותו, הוצאת כתר 1995, עמ' 194.
↑  סי' לג ס"ק ג, סי' קי ס"ק א, סי' רנב ס"ק ה, סי' נט ס"ק ב, סי' עב ס"ק ו, סי' קעו ס"ק ה, סי' קמ ס"ק ג, סי' רסב ס"ק א.
↑  דוגמה לפסק דין מודרני של בית דין לממונות המסתמך על קצות החושן ניתן לראות בפסק דין של בית דין כוכב יעקב מכ' באייר תשע"ז.
↑  הרב דוד מצגר (עורך), משובב נתיבות עם יאיר נתיב, ירושלים תשנ"ז, באתר אוצר החכמה.
↑  רחוב קצות החושן, באתר בזק
| פרשני הטור והשולחן ערוך |
| --- | --- | --- |
| על כל החלקים | באר הגולה • באר היטב • ב"ח • ביאור הגר"א • בית יוסף • דרכי משה • כנסת הגדולה • ברכי יוסף |  |
| על אורח חיים | מגן אברהם • ט"ז • פרי חדש • שערי תשובה • מחצית השקל • שולחן גבוה • מטה יהודה • פתח הדביר • תוספת שבת • מחזיק ברכה • פרי מגדים • משנה ברורה • שתילי זיתים • כף החיים •  מור וקציעה |  |
| על יורה דעה | שפתי כהן • ט"ז • מחצית השקל • פרי חדש • פתחי תשובה • כרתי ופלתי • שלחן גבוה • שבט יהודה • דגול מרבבה • מחזיק ברכה • פרי מגדים • כף החיים • בית הלל • חידושי הרי"ם • ערוגות הבושם |  |
| על אבן העזר | חלקת מחוקק • בית שמואל • פתחי תשובה • בית הלל • חידושי הרי"ם • אבני מילואים |  |
| על חושן משפט | סמ"ע • שפתי כהן • ט"ז • פתחי תשובה • אורים ותומים • נתיבות המשפט • קצות החושן • חידושי הרי"ם |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520713605171  LCCN: nr91045086  VIAF: 174911292   WorldCat (עם VIAF): 174911292
גן הנוף הקיבוצי

נוי בקיבוץ אשדות יעקב איחוד
גן הנוף הקיבוצי הוא הגן במרחב הציבורי הקיבוצי. הגן הוא גן נוף תפקודי המהווה תופעה ייחודית בתולדות אדריכלות הנוף. שטח הגן בקיבוץ תומך בכלל פעילויותיהם של החברים והוא תופר את מרחבי המחיה לכדי יחידת נוף אחידה - היא הבית השיתופי. התפתחות גני הקיבוץ מלווה את צמיחתה של התנועה הקיבוצית בישראל שתחילתה ב-1910. בממוצע, כשני שלישים משטחי הקיבוץ מיועדים למחיית החברים (השליש הנוסף הוא מקום המשק), מתוך אזור זה 9.5% הם שטחי בינוי, 12.5% דרכים ו-78% הם שטחים חופשיים לנוי. חלוקה זו מבהירה באופן גורף את חשיבותו של גן הנוי בקיבוץ. ייעודו של הגן הקיבוצי הוא לתמוך בחיי היום-יום של חבריו ולכן יש לו תפקידים פונקציונליים, אידאולוגיים ואסתטיים. חברי הקיבוץ כינו בתחילה את העבודה בגן כ"שיפור המחנה" ומשנות ה-50 כונה "נוי".