stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלונה
מבנה

מלונות משמשות לרוב כאשר הכלב נמצא בגינה בחוץ או באזורים סביב חווה ומשק בהם הכלב שומר על רכושם של הבעלים מאנשים או בעלי חיים לא רצויים ובלתי צפויים. הן לרוב בנויות מחומר מבודד למניעת איבוד חום. חומרים רבים יכולים לשמש לבניית מלונה כמו עץ, פלסטיק או MDF. בקדמת המלונה פתח שדרכו נכנס הכלב. גגות המלונות בנויים בדרך כלל כדי למנוע חדירת שלגים או מי גשם. לכן הם יהיו עשויים מחומר עמיד למים. לעיתים קרובות הגג יבנה באופן כזה שבעל חיית המחמד יוכל לפתוח או להסיר את הגג. בני אדם בונים לעיתים קרובות מלונות לבעלי חיים ביתיים, בדומה לעיתים קרובות לגרסאות קטנות יותר של בתי אדם. אלה כוללים בתי ציפורים, לולים ודירים ואילו בעלי חיים חקלאיים ששוכנו לעיתים קרובות באסמים ובאורוות. מלונות יכולות לשמש גם חיות מחמד אחרות, כמו ארנבים בחצרות סגורות.
בעת המודרנית מוצעות מלונות יוקרתיות היכולות לכלול מספר חדרים ולהיבנות מחומרים יוקרתיים יותר ממלונות רגילות, למשל עץ מהגוני, שיש ואלומיניום. כמו כן לעיתים מצורפות להן מערכות מתקדמות כמו מערכת מיזוג אוויר ומוניטור הבודק אם הכלב נמצא במלונה. ישנן חברות המספקות מלונות בעיצובים ייחודיים דוגמת אחוזה רומית עם פסיפס ועמודים או בסגנון ארכיטקטוני אקלקטי ספרדי עם אריחים צבעוניים. יצרנית הרכב פורד הציגה אבטיפוס של מלונה מבודדת רעשים שתגן על בעלי החיים בזמן רעמים או זיקוקי די נור ותהווה להם מקום מסתור. החברה עשתה שימוש בטכנולוגיית ביטול רעשים מכלי הרכב אותן היא מייצרת. ענקית האלקטרוניקה הקוריאנית סמסונג השיקה מלונה חדשנית בשם "בית הכלבים החלומי" בשווי 30 אלף דולרים ובה כלי האכלה אוטומטית, מסילת כושר מכוסה דשא מלאכותי, ובריכה הידרו-תרפית המותאמת לגודל הכלב ואף טאבלט. גם איקאה, ענקית הריהוט השוודית, נכנסה לתחום עם מלונות במחירים זולים בהרבה ופונים לקהל הרחב. איקאה ייצרה קולקציה ייעודית עבור כלבים וחתולים הכוללת מלונות ופריטים ייעודים דוגמת מיטות, כריות, שמיכות וקעריות אוכל.
מלונה צפה במסצ'וסטס
מלונה מעוצבת
מלונה בבנייה
ראו גם

פנסיון לכלבים
הערות שוליים

↑  "Dog house". smarthomekitz.com. Smart Home Kitz.
↑  ספר ישעיהו, פרק א', פסוק ח'
↑  ספר ישעיהו, פרק כ"ד, פסוק כ'
↑  מתתיהו שלם, שיר הבוצרים, באתר זמרשת
↑  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית: השפה מגויסת למלחמה, באתר ישראל היום, 29 במאי 2020
↑  התועה בדרכי החיים, חלק ראשון, 1869, עמ' 11
↑  הכלב שקוריפין בסיפור "מאחורי הגדר"
↑  בסיפור "מאחורי הגדר" מארינקא, גיבורה אנושית, לנה במלונה שבגן
↑  ירון ירושלמי, צעצועים לעשירים, באתר nrg‏, 25 באפריל 2008
↑  אפרת בראשי מפן‏, מי אמר חיי כלב? הכירו את המלונה המפוארת בעולם, באתר וואלה, 15 ביוני 2017
↑  אסף גולן, פורד פיתחה מלונה חוסמת רעש לכלבים, באתר ישראל היום, 18 בדצמבר 2018
↑  אדם ליבל, במרחק נביחה: סמסונג הציגה מלונת כלבים אינטראקטיבית, באתר פרוגי, ‏9 במרץ 2015
↑  עבור ההולכים על ארבע: איקאה משיקה קולקציה ייעודית לחיות מחמד, באתר וואלה, 4 בפברואר 2020
מיסוך גרעיני

מיסוך גרעיני (באנגלית: Nuclear shielding) הוא מונח בכימיה המתייחס לשדה המגנטי שיוצרים אלקטרונים הנמצאים בסביבתו של גרעין האטום. ככל שסביבת הגרעין עשירה יותר באלקטרונים, השדה המגנטי שתנועתם משרה הוא גדול יותר, ומכיוון שהוא הפוך בכיוונו לשדה המגנטי של הגרעין עצמו, הוא מקטין (ממסך) את השדה המגנטי האפקטיבי של הגרעין. לכן, קבוצות פונקציונליות שדוחפות אלקטרונים לסביבת הגרעין יגרמו למיסוך חזק יותר, ואילו קבוצות שמושכות אלקטרונים מהגרעין יקטינו את המיסוך, כלומר יגרמו לשדה מגנטי גרעיני אפקטיבי חזק יותר.
המיסוך הגרעיני גורם להיסט של ספקטרום התהודה המגנטית הגרעינית של גרעין האטום לערכי ppm גבוהים יותר ולשדה נמוך יותר. זאת מכיוון שהתדירות הנדרשת על מנת לגרום לתהודה בגרעין ממוסך היא נמוכה יותר. תכונה זו, מאפשרת להבחין ולהבדיל בספקטרום התמ"ג בין גרעינים המצויים בסביבה כימית שונה.
ראו גם

מספר אטומי
מיסוך כימי
ערך זה הוא קצרמרבנושא כימיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מיכאל דזר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1 באפריל 1941 (בן 83) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום מגורים:  סאני איילס ביץ' 
 ידוע בשל:  יזם נדל"ן ואספן מכוניות
 בת זוג:  נעמי קרקס
 
מיכאל (מייקל) דזר (במקור: מיכאל דזרטוב, באנגלית: Michael Dezertzov. נולד ב-1 באפריל 1941) הוא יזם נדל"ן ישראלי-אמריקאי ואספן מכוניות. דזר הוא הבעלים של חברת דזר נכסים, המחזיקה בבעלותה מבני משרדים רבים בשכונת צ'לסי במנהטן, ניו יורק ומספר מלונות ואתרי נופש במיאמי ביץ'. במהלך שנות השמונים פעל בשיתוף פעולה עם דונלד טראמפ. אוסף המכוניות שברשותו מונה למעלה מ-1,000 מכוניות ומוצג בשלושה מוזיאונים שונים.
יזם נדל"ן

דזר נולד בשנת 1941 בתל אביב. את שירותו הצבאי עשה בחיל האוויר. בשנת 1962 היגר לארצות הברית. הוא עבד בפרסום ובמקביל למד לימודי ערב. הוא הקים את חברת דזר נכסים והחל להשקיע בנדל"ן בשכונת צ'לסי במנהטן, שכונה ששינתה באותו הזמן את אופייה מאזור ייצור לאזור של עסקים ואומנות. בשנת 2013 החזיקה החברה למעלה מ-120,000 מ"ר של נכסים בשכונה.
בשנות השמונים רכש מספר נכסים על קו החוף של מיאמי. במקביל שיתף פעולה עם דונלד טראמפ בפיתוח מספר מיזמים ביניהם מגדלי טראמפ בפלורידה, אתר הנופש טראמפ גרנד אושן ומלון טראמפ אינטרנשיונל.
אספן מכוניות

אוסף הרכבים של דזר מונה למעלה מ-1,000 רכבים המוצגים במוזיאון הרכב של מיאמי הנמצא בצפון העיר. האוסף מחולק לקטגוריות שונות: קלאסיקות אירופאיות, קלאסיקות אמריקאיות, מכוניות על, מכוניות מסרטים ומכוניות צבאיות. בנוסף, באוסף קיימים מאות כלי רכב נוספים דוגמת אופנועים, קטנועים, אופניים והאוסף הגדול ביותר של וספות המצויים גם הם במוזיאון. עם התרחבות האוסף פתח דזר 2 מוזיאונים נוספים. בשנת 2014 פתח את מוזיאון הרכב של הוליווד בלאס וגאס. במוזיאון מוצגים למעלה מ-100 מכוניות שהשתתפו בסרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה. בשנת 2016 רכש שטח באקסטרים ספורט פארק (Xtreme Sports Park) בפורט לודרדייל במטרה להקים מוזיאון נוסף בו יוצגו כ-200 רכבים.
דזר הוא הבעלים של המבנה בו שוכנת סוכנות מכוניות היוקרה מנהטן מוטורקארס.
חיים פרטיים

דזר נשוי לנעמי (במקור: קרקס) אותה הכיר עוד בישראל. לזוג שלושה ילדים: 2 בנות ובן, שלושתם מעורבים בעסקי המשפחה.
הערות שוליים

↑  האנה אליוט, מבונד ועד באטמן: המכוניות המדהימות של טייקון הנדל"ן, פורבס, 25 במאי 2013
↑  Michael Dezer Just Hated to See the '50s Disappear...So He Brought Them Back, People, 29 August 1988
↑  The quiet players, Therealdeal.com, 1 September 2009
↑  Miami: Where Luxury Real Estate Meets Dirty Money, The nation.com, 2 October 2013
↑  שרון קדמי, ‏ג'ט אייר הישראלית תספק לדונאלד טראמפ מוצרי אמבטיה ומטבחים ב-20 מיליון דולר, באתר גלובס, 17 במרץ 2002
↑  Hollywood Cars Museum by Jay Ohrberg at Hot Rod City, Las Vegas, Showcases Classic Film and TV Vehicles, 19 December 2014
↑  Michael Dezer pays $3.6M for place to store his cars in Fort Lauderdale, Therealdeal.com, 3 May 2016
↑  Gil Dezer lives life in the fast lane, Therealdeal.com, 1 October 2013
מגדלי פורשה דיזיין בסאני איילס ביץ', פלורידה. המגדלים נבנו על ידי חברת דזר נכסים
מכתשים מפעלים כימיים

מכתשים מפעלים כימיים הייתה חברה לייצור מוצרים כימיים לחקלאות שאוחדה עם "אגן" ליצירת "מכתשים-אגן", היום "אדמה פתרונות לחקלאות".
היסטוריה

בשנת 1944 הקימו צבי צור ומיכאל (מיכה) פיקרסקי את קואופרטיב אגן, במטרה לפתח מוצרים כימיים עבור ענף החקלאות המתפתח. מאוחר יותר הצטרפו אליהם ישראל תמיר ואליהו תאומים. בשנת 1952 עזב צבי צור את אגן והתמקם בבאר שבע, שם הקים במימון חברת ניר שיתופי של ההסתדרות את מכתשים מפעלים כימיים, יצרנית ומפיצה של קוטלי חרקים ופטריות. המפעל הוקם בידי סולל בונה, נחנך במרץ 1954 והחל בייצור די-די-טי ותכשירי איבוק אחרים. בראשיתו העסיק המפעל כ-120 עובדים ובשנת 1957 היו כ-200 עובדים והוא פעל בשלוש משמרות. בשנת 1968 הגיע מספר העובדים לכ-350. בשנת 1970 קיבל המפעל את פרס יוספטל.
משרדי החברה התמקמו בשדרות רוטשילד בתל אביב והפצת המוצרים נעשתה בידי המשביר המרכזי. כתוצר לוואי של הייצור נוצר גם כלור נוזלי ששווק בידי החברה. החברה פעלה לתת מענה מהיר למזיקים שהתגלו בשדות בישראל.
בראשית שנות ה-60 החלה החברה בייצור דונג לציפוי תפוזים ושרפי פוליאסטר.
בשנת 1970, עם כניסת כור כשותפה באגן אוחדו מערכות הייצוא והפיתוח של מכתשים ואגן וחולקו ביניהם תחומי הייצור. אגן התמקד בקוטלי עשבים ומווסתי צמחים ומכתשים בקוטלי חרקים ופטריות. באמצע שנות ה-70 החלה מכתשים לייצר צורכי צילום.
בשנת 1975 הוחל בהקמת מפעל מכתשים דרום ברמת חובב. בשנת 1975 השקיע הבנק העולמי במכתשים, אולם חיסל את ההשקעה בשנת 1978 ומכר את חלקו בחברה חזרה לכור. באותה תקופה גם הוחל בהקמת שני מפעלים בברזיל ובדרום אפריקה.
ב־1997 שתי החברות מכתשים ואגן התמזגו למכתשים אגן תעשיות בע"מ, שלימים הוסב שמו לאדמה פתרונות לחקלאות.
אירועי בטיחות במפעל

ביוני 1960 אירע פיצוץ במפעל שגרם לנזק כבד. פיצוץ נוסף אירע בתחילת 1968. באוקטובר 1968 התלקחה דליקה גדולה במפעל. בשנת 1973 אירעה דליקה קטנה במפעל. במרץ 1976 נהרגו ארבעה פועלים במפעל מכתשים בהרעלת גז.
קרבת המפעל לשכונות מגורים בבאר שבע הביאה מדי פעם לאירועים של ריחות רעים בעיר.
הערות שוליים

↑  אגן יצרן כימיקלים להדברת מזיקים, דבר, 13 בפברואר 1976
↑  י. שדמי, בקיעים בחומת התכנון, מעריב, 14 באוקטובר 1952
↑  ביח"ר מכתשים בב. שבע מתחיל בייצור, הצופה, 16 במרץ 1954
↑  ביכורי ייצור להדברת מזיקים, דבר, 16 באפריל 1954
↑  ביהח"ר מכתשים בבאר שבע החל בייצור חמרי הדברה, על המשמר, 22 באפריל 1954
1 2  מכתשים השמיד את פרפר השמש, דבר, 18 ביולי 1957
הוגברו פעולות הריסוס, חרות, 4 ביולי 1957
↑  רווח 1.5 מיליון ל"י למכתשים, דבר, 16 בינואר 1969
↑  הוענקו פרסי יוספטל, דבר, 29 במאי 1970
↑  מכתשים מפעלים כימיים, דבר, 30 ביוני 1954
↑  כלור נוזל, דבר, 4 באוגוסט 1954
↑  מכתשים בשירות החקלאות, דבר, 15 באפריל 1964
↑  מכתשים פיתח שרפי פוליאסטר, דבר, 22 בספטמבר 1965
↑  למעלה ממליון דולר יצוא חברת אגן כימיקלים בשנת 1970, דבר, 9 באפריל 1971
↑  אגן כימיקלים נפגע משינוי המטבעות, דבר, 11 באפריל 1973
↑  והאוצר שותק, דבר, 3 ביוני 1975
↑  250 מיליון ל"י יושקעו בהקמת "מכתשים־דרום", דבר, 21 במאי 1975
↑  הבנק העולמי ישקיע ב"מכתשים" ו"חיפה כימיקלים", דבר, 1 בספטמבר 1975
↑  יאיר פלדמן, הבנק העולמי ביטל תכנית השקעה בארץ, דבר, 21 ביולי 1976
↑  הבנק העולמי פורש משותפות ב"מכתשים", דבר, 23 בפברואר 1978
↑  מכתשים מקימה שני מפעלים בחו"ל, דבר, 13 במאי 1975
↑  מכתשים מקים מפעלים כימיים בברזיל ובד' אפרי', דבר, 29 ביולי 1975
↑  חברת הייעוץ מקנזי עורכת תוכנית אסטרטגית לקבוצת מכתשים אגן, באתר גלובס, 27 באוקטובר 1997
↑  נזק במאות אלפי ל"י, דבר, 26 ביוני 1960
↑  הצטברות מקרית של חומרים כימיים, דבר, 2 בפברואר 1968
↑  פטרית עשן התנשאה בדליקה, מעריב, 4 באוקטובר 1968
↑  דליקה במתקן ד.ד.ט. של מכתשים, דבר, 16 באוגוסט 1973
↑  2 פועלים מתו ו־3 נפגעו קשה בהרעלת גאז ב"מכתשים", דבר, 11 במרץ 1976
קרבן רביעי באסון "מכתשים", דבר, 19 במרץ 1976
↑  "מכתשים": בוצעו המלצות הבטיחות של ועדת החקירה, דבר, 2 ביוני 1976
↑  צחנה מ"מכתשים" פשטה בבאר־שבע, דבר, 31 בינואר 1975
↑  בהלת־שוא של "ענן גז מרעיל" בבאר־שבע, דבר, 2 בפברואר 1977
מל

ערך זה עוסק באי הברידי במערב סקוטלנד. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  לשון הים של לורן 
 קואורדינטות:  56°27′N 6°00′W﻿ / ﻿56.45°N 6°W﻿ / 56.45; -6
 שטח:  886 קילומטר רבוע
 גובה מרבי:  בן מור
 נתונים מדיניים
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 אוכלוסייה:  2,800 (2011)
 אזור זמן:  UTC
 עיר ראשית:  טוברמורי 
  (למפת סקוטלנד מוגדלת) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני מל(למפת סקוטלנד רגילה) אדינבורו גלאזגו אברדין פייזלי אייר פרת' אינוורנס לוכגילפהד דנדי איי שטלנד  אורקני האיים ההברידיים  אנגליה צפון אירלנד  אירלנד האוקיינוס האטלנטי  הים הצפוני מל
 
מפלים במל
מל (באנגלית: Isle of Mull) הוא האי השני בגודלו מבין האיים ההברידיים ושוכן סמוך לחוף המערבי של סקוטלנד.
האי משתרע על שטח של 875 קמ"ר ואורך קו החוף שלו הוא 482 ק"מ.
היסטוריה

האי מל מאוכלס החל משנת 6,000 לפני הספירה ובאי ממצאים רבים המעידים על המגורים בו בתקופת הברונזה. בשנת 1493 השתלט על האי שבט מקלין מהשבטים הסקוטיים, ובשנת 1681 כבש אותו שבט קמפבל. בשנים אלה האוכלוסייה באי עמדה על 10,000 איש, אך במאה ה-19 צנח המספר לפחות מ-4,000 איש.
הטבע והחי באי

האי מהווה מוקד משיכה למינים רבים של עופות, בין היתר צלוב-מקור, קוקייה מצויצת, טבלן אפור-לחיים, פצחן מצוי, קטיפנית גלים, מלכילון וורדית אירופית.
באי אוכלוסייה גדולה של לוטרות, שחיות בעיקר באזורים הסלעיים בקו החוף. כמו כן באזורי החוף ניתן לצפות בפרטים רבים של כלב ים אפור ופוקת המפרץ הניזונים ממיני דגים רבים, הכוללים שיבוטיים ומליח.
אייל אציל מצוי אף הוא בקרבת החוף, בעיקר בעונת החורף, בשל תזונתו שמבוססת על אצות בתקופה זו.
הערות שוליים

1 2  Isles of Mull and Iona, scotlandinfo.eu
↑  History of Mull, Explore Scotland
↑  הציפורים באי מל
↑  צפייה בלוטרות באי מל
↑  G.J. Pierce
 and
M.B. Santos, Diet of harbour seals (Phoca vitulina) in Mull and Skye (Inner Hebrides, western Scotland), Journal of the Marine Biological Association of the United Kingdom Volume 83, Issue 3, עמ' 647 - 650
↑  Isle of Mull Wildlife Species and Habitats
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550845205171  GND: 4115284-0  LCCN: sh85088323  MusicBrainz: e0d0b2c1-b094-49af-a67b-339d97ba45b9  SUDOC: 236037811  VIAF: 316747056   WorldCat (עם VIAF): 316747056 
מפת סקוטלנד והאי מל
מכון הטבק

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1958–1998 (כ־40 שנה) 
 ענפי תעשייה:  תעשיית הסיגריות, business and professional associations, unions 
 
מכון הטבק היה איגוד סחר שהוקם על ידי תעשיית הטבק מארצות הברית בשנת 1958. המכון עסק בלובי פוליטי, פרסום מודעות לגבי טבק והצגת טענות פסאבו מדעיות שהיו כביכול מענה למחקרים מדעיים על נזקים בריאותיים של עישון טבק.
המכון פורק בשנת 1998 במסגרת "Tobacco Master Settlement Agreement" - הסכם הבוררות בתביעה בין תובעים ממדינות שונות בארצות הברית לבין חברות הטבק.
מכון הטבק נוסד על ידי חברות הטבק הגדולות והקטנות שפעלו באותן שנים. כמות הכסף שהושקעה במכון הייתה בהתאם לנתח השוק של כל חברה בשוק הטבק בארצות הברית. עבודתו העיקרית הייתה לתקשר את נקודת המבט של תעשיית הטבק לציבור הרחב ולממשלה בנושאים הקשורים לבריאות וכלכלה, בעיקר על ידי הסברה ולובי.
המכון נועד בתחילה להשלים את העבודה של "הוועדה למחקר של תעשיית הטבק" Tobacco Industry Research Committee (TIRC), שהפכה מאוחר יותר ל"המועצה לחקר הטבק". עבודת גוף זה הייתה מוגבלת לתקיפה של מחקרים מדעיים שהציגו את הטבק באור שלילי. בעוד מכון הטבק ניסה לקדם משימה רחבה יותר - לצייר את תעשיית הטבק באור חיובי, ובמיוחד לייצר "חדשות טובות" בתחום הכלכלי. המכון עסק גם בתקיפה של מחקרים מדעיים, במיוחד על ידי נטיעת ספק לגבהים, במקום מתן מענה בצורה ישירה. הוא גם עסק בתחום של לובי פוליטי מול הקונגרס של ארצות הברית.
דרכי פעולה

במשך עשרות שנים חברות הטבק עסקו בהכחשת נזקי העישון -הכחשה והטעיה לגבי נקודות מרכזיות הנוגעות לטבק, כמו לטעון כי העישון אינו ממכר, כי העישון אינו מסוכן לבריאות, כי תעשיית הטבק אינה מכוונת פרסומים לילדים ולבני נוער, וכי אין נזק בעישון פאסיבי. דבר זה בוצע למרות הידע של החברות כי מודבר בשקרים. מידע רב לגבי הפער בין הידע הפנימי של חברות הטבק לבין מצג השווא שהן הציגו לציבור התפרסם רק בעקבות חשיפת מסמכים פנימיים של החברות, שהושגו על ידי תביעות מולן ופרוסמו בהמשך על ידי רופאים, היסטוריונים ומסמכים של ארגון הבריאות העולמי.
בספר תורת ההונאה מאת הכלכלנים ג'ורג' אקרלוף ורוברט שילר מתאורות חלק משיטות הפעולה של מכון הטבק בהקשר של גיוס מדענים כדי לנסות לטעת בציבור רושם מוטעה או לבצע נטיעת ספק לגבי המסר כי עישון מזיק לבריאות. חברות הטבק חיפשו עד שהצליחו למצוא מדענים שהיו בדעה שהייתה מספיק קרובה לדעתם. אחד מהם היה קלרנס ליטל (Clarence Cook "C.C." Little), ביולוג ידוע שהיה משוכנע שסרטן נגרם אך ורק כתוצאה מגנטיקה. ליטל מונה להיות המנהל המדעי של הוועדה המדעית של "המועצה לחקר הטבק" שמימנה מחקרים של מאות חוקרים, במטרה להראות שעישון אינו מסוכן לבריאות. עד יום מותו בשנת 1969 ליטל עדיין טען שאין קשר סיבתי בין עישון לסרטן. שיטת פעולה אחת של מכון הטבק הייתה קטיף דובדבנים - כלומר התייחסות רק לממצאים שלא מצאו קשר בין טבק לבין בריאות והתעלמות ממצאים שכן מצאו קשר.
מכון הטבק פרסם מספר רב של "מסמכים לבנים" ארוכים. עותקים סרוקים של רבים מהם זמינים בספריית "Truth Tobacco Industry Documents". רוב המסמכים הללו מתחו ביקורת על מחקרים מדעיים שהציגו את נזקי העישון לבריאות. דוגמה לכך הייתה מענה לדו"ח "המנתח הכללי של ארצות הברית" משנת 1979 על "עישון ובריאות" יום אחד לפני פרסום הדו"ח הזה.
בעבר העישון היה מותר בכל המרחב הציבורי - כולל במטוסים, במסעדות, בבתי קולנוע ועוד. רופאים וארגוני בריאות פעלו להפחתת העישון במרחבים אלה. חברות הטבק נאבקו נגד חקיקה זו. מכון הטבק פרסם מודעות פרסומת בעיתונות שיועדו לציבור הרחב. בשנת 1979, פרסם המכון מודעה בעיתונות של שני עמודים זה ליד זה, עם הכותרת "מילה למעשנים (על לא-מעשנים ואנטי-מעשנים)" ו"מילה ללא-מעשנים (על מעשנים)". הפרסומת מתארת את המצב של עישון במרחב הציבורי על ידי הקבלה שלו לקונצרט ג'אז - כלומר הכי טוב שתהיה "הרמוניה" בין מעשנים ללא מעשנים - וכך שמעשנים יוכלו להמשיך לעשן בכל מקום ציבורי ללא כל הגבלה. העישון מוצג כ"בחירה אישית" או "פולחן קטן" כמו בחירה של מוזיקה או סגנון לבוש. אין אזכור בפרסום לא לנזקי העישון לבריאות ולא להתמכרות לטבק. כמו כן הפרסום מציג את מתנגדי העישון במרחב הציבורי כמיעוט קטן, גס-רוח ולא רציונלי.
בין פעולות המכון היה פרסום גם חדשות שבועיות (ניוזלטר) המכוונות לרופאים ולרופאי שיניים כמו "טבק ובריאות - 1964–1979 - המחלוקת המתמשכת" פרסום זה נוטע את הרושם כאילו יש ויכוח מתמשך בין שני צדדים שווי מטרה, כל אחד מהם נחוש למצוא את האמת בשאלה האם עישון באמת מסרטן או לא, וכאילו המחלוקת המדעית עדיין נמשכת. זאת כאשר מחקרים מקיפים על נזקי העישון בוצעו כבר בשנות ה-50, ובשנת 1964 הכיר בכך הממסד הרפואי והממשלתי במדינות רבות כולל בארצות הברית, בריטניה וישראל.
עמדות לגבי סוגיות שונות > נזקי העישון לבריאות

בשנת 1972, פרד פנצר (Fred Panzer), סגן נשיא מכון הטבק מ-1971 עד 1980, כתב תזכיר פנימי בשם "“The Roper Proposal”". בתזכיר, פנצר הזכיר כיצד יצרה תעשיית הטבק ספק ציבורי לגבי המדע הקושר בין עישון למחלות, וכיצד המכון צריך להתאים את השיטות והמסרים שלו כדי לשמור על המחלוקת הזו עוד שנים רבות.
עד אז, פעלו חברות הטבק על שילוב של מספר מסרים:
יצירת ספק לגבי הסכנות הבריאותית של העישון, מבלי להכחיש זאת בפועל.
תמיכה בזכות הציבור לעשן, מבלי לקרוא לו לעשן.
טענה שהם בעד עידוד מחקר מדעי אובייקטיבי כדרך היחידה לפתור את שאלת הסכנה הבריאותית.
פנצר טען כי טיעונים אלה אינם טובים מספיק וכי יש להוסיף להם מסרים נוספים:
אנשים שמעשנים הם בעלי מסורת שונה, אורח חיים שונה, וחווים לחץ שונה.
המחקר ממשיך לחשוף גורמים אחרים שעלולים לגרום לבעיות בריאות שמיוחסות לטבק - כמו זיהום, תוספי מזון, וירוסים, לחץ נפשי.
שני מסרים אלה היו אמורים להעביר מסר לפיו "ייתכן כי עישון סיגריות לא מהווה את הסכנה הבריאותית שאנשים נגד עישון אומרים שהוא, בגלל שחלופות אחרות הן סבירות לפחות באותה מידה"
מכון הטבק יישם את המסמך. לדוגמה בשנת 1972 סרט מטעם המכון טען כי ניתן להסביר את הקשר בין עישון לבין מחלות לב על ידי תכונות אישיות של המעשנים. עשרות שנים לאחר מכן שימש המסמך בתהליכים משפטיים נגד חברות הטבק.
עמדות לגבי סוגיות שונות > התמכרות לעישון טבק

כבר בשנות -60 ידעו חברות הטבק ידעו כי הניקוטין בטבק ממכר. מנהלים בחברות טבק היו מודעים לקושי שדבר זה יוצר לפעילות ההסברה והלובי שלהן. לדוגמה במסמך משנת 1980 אומר מנהל כי
"כל עניין ההתמכרות הוא הנשק החזק ביותר שיכול להיות לעורך דין תובע במקרה של סרטן ריאות/סיגריות. אנחנו לא יכולים להגן על המשך עישון כ"בחירה חופשית" אם האדם היה מכור."
ב-1988 פרסם ראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית דו"ח על התמכרות לניקוטין. דו"ח זה פורסם יותר מ-25 שנה לאחר שחברות הטבק דנו באופי הממכר של ניקוטין. בתגובה לדו"ח טען מכון הטבק כי הסיגריות אינן ממכרות. לפי המכון הטענה כי סיגריות ממכרות נוגדות את "השכל הישר" ומדובר בהסלמה ברטוריקה נגד העישון ללא ביסוס מדעי. הם גם טענו כי חלק מהמעשנים הצליחו לוותר על עישון ודבר זה מראה כי הסיגריות אינן ממכרות.
סופו של המכון

עד שנות ה-90, מכון הטבק איבד את תפקידו הבולט בלובי לטבק לחברה המובילה בשוק, פיליפ מוריס, אך המשיך לאסוף מודיעין על רגשות נגד עישון ופעולות חקיקה. המכון המשיך להכחיש את הנזק הבריאותי של טבק עד גם בשנת 1998.
בשנת 1998 פורק המכון כחלק מהסדר התביעה נגד חברות הטבק. יחד איתו פורקו מוסדות "מחקר" נוספים שהוקמו על ידי חברות הטבק - כמו "המרכז לחקר איכות האוויר" (Center for Indoor Air Research) ו"המועצה לחקר הטבק".
בתרבות המכון מוצג בספר ובסרט "תודה שעישנתם" תחת השם "האקדמיה לחקר הטבק". המכון נחשב עד היום כדוגמה חשובה לפסאודו-מדע וניסיון להציג צוות חשיבה בעל מטרה ברורה כמכון מחקר אובייקטיבי ומדעי.
ראו גם

נזקים בריאותיים של עישון טבק
הערות שוליים

↑  R.N. Proctor, Golden Holocaust: Origins of the cigarette catastrophe and the case for abolition. 2011. Berkeley: University of California Press
↑  Paul. C. Knopick, U.S Exhibit 21,275, Memo, re: Technical review of the conference discussing adding “Addictive” to the warning label, Tobacco Institute, 9 September 1980, Bates no: USX012707-USX012708
↑  Tobacco Institute, Claims That Cigarettes are Addictive Contradict Common Sense, 16 May 1988, Bates no: 300564502,
| --- | --- |
בקרת זהויות :  Trove: 834953
מיסולונגי

| --- | --- |

 מדינה:  יוון יוון
 מחוז:  מערב יוון
 יחידה אזורית:  אטוליה-אקארנאניה
 ראש העיר:  Ioannis Lykoudis
 גובה:  5 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  12,444 (2021)
 קואורדינטות:  38°23′N 21°26′E﻿ / ﻿38.383°N 21.433°E﻿ / 38.383; 21.433
 אזור זמן:  UTC +1
 http://messolonghi.gov.gr/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמיסולונגי(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים האגאי הים היוני הים התיכוןמיסולונגי  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מיסולונגי (ביוונית: Μεσολόγγι) היא עיר במערב יוון, המשמשת כבירת היחידה האזורית אטוליה-אקארנאניה. העיר הייתה זירת מצור דרמטי בעת מלחמת העצמאות של יוון והמקום בו בילה המשורר הבריטי הלורד ביירון את שנותיו האחרונות, בו מת ובו נקבר ליבו.
גאוגרפיה

העיר שוכנת על חופי מפרץ פטרס ומייצאת מנמלה הקטן תוצרי דגים, טבק ויין. הכביש המהיר יואנינה-פטרס (E55) עובר מצפון לעיר.
היסטוריה

העיר נזכרת לראשונה בתיאור ונציאני של קרב לפנטו (1571) וייתכן ששמה הוא הלחם בסיסים של המילים "אמצע" ו"אגמים" באיטלקית (messo+laghi). עד 1700 הייתה העיר, שלא הייתה גדולה בהרבה מכפר דייגים, תחת שלטון ונציה. לאחר מכן עברה לידי האימפריה העות'מאנית.
בעת מרד אורלוב ב-1770 הגן צי העיר על מבואות מפרץ פטרס מפני צי הצבא העות'מאני. בעת מלחמת העצמאות היוונית הייתה העיר מרכז חשוב ומבוצר של המורדים היוונים בשלטון העות'מאני, והייתה בשנים 1821-1823 מושב הסנאט של יוון היבשתית המערבית. ב-1822 עמדה במצור עות'מאני. ב-15 באפריל 1825 החל מצור שני על העיר שנמשך כשנה תמימה עד ליציאתם של הכוחות החמושים מן העיר וכניעתה. למרות הכניעה ביצע הצבא העות'מאני בפיקודו של אבראהים פאשא (בנו של מוחמד עלי (שליט מצרים)) טבח באוכלוסיית העיר ובחמושים שעזבו אותה. עקב עמידתה ההירואית של העיר במצור הארוך והטבח שבסופו זכתה העיר במעמד של עיר קדושה (הייראס פוליס, ביוונית: Ιεράς Πόλεως Μεσολογγίου). יום הטבח מאוזכר מדי שנה ביום ראשון של הדקלים בטקס בהשתתפות גורמים רמי-דרג בממשל ובצבא יוון הנערך ב"שדות הגיבורים" בעיר.
באותה עת שהה בעיר המשורר הבריטי הלורד ביירון שאהד את תנועת השחרור היוונית, והיה ממוביליה של התנועה הפילהלניסטית שהתפשטה באירופה בתמיכה במאבק היוונים לעצמאות. בסוף 1823 הצטרף ביירון באופן פעיל למאבק היווני. ב־19 באפריל 1824 מת במיסולונגי ממחלת המלריה בה לקה כאשר השתתף במלחמת העצמאות של יוון. היוונים, המעריצים את זכרו, קברו את לבו מתחת לעץ בעיר בעוד גופתו נשלחה לאנגליה.
מיכאל דוד

פרופסור מיכאל דוד
מיכאל דוד הוא פרופסור לדרמטולוגיה בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. לשעבר, מנהל מחלקת עור ומין במרכז רפואי רבין.
קורות חיים

נולד בעדן ב-1944 למזל (לבית אהרון עוואד) ויעקב יחיאל דוד. המשפחה עלתה לישראל לאחר הפרעות ביהודי עדן בדצמבר 1947.
למד בתיכון עירוני א' בתל אביב. למד רפואה במסגרת העתודה האקדמית בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1963–1969. התגייס לצה"ל ב-1970 ושירת כרופא צבאי.
במלחמת יום הכיפורים שירת בחזית סואץ כמ"פ פלוגה רפואית, רס"ן במילואים.
בפברואר 1974 החל התמחות בדרמטולוגיה תחת הנהלתו של פרופ' פוירמן. המשיך לעבוד במחלקה כרופא בכיר ואחר כך כסגן מנהלת המחלקה- פרופ' זנדבנק. ב-1993 התמנה כמנהל המחלקה עד לפרישה לגמלאות בנובמבר 2011. החליפה אותו פרופ' אמיליה חודק. מאז פרישתו משמש כאחראי על תחום רפואת העור בלאומית שירותי בריאות.
פעילות אקדמית

ב-1982 השתלם בתחום הפוטודרמטולוגיה בבי"ח Saint John בלונדון, סמוך לחזרתו למחלקה נפתחה בבילינסון המרפאה הראשונה בארץ לפוטותרפיה. ב־1986 השתלם במסגרת שנת שבתון באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, קליפורניה, בתחום הפסוריאזיס והפוטותרפיה.
דוד קידם שתוף פעולה מחקרי עם מו"פ ים המלח ובהמשך היה היועץ המדעי בתחום הדרמטולוגיה. בשנים אלו פורסמו מחקרים קליניקו-אימונופתולוגיים בהם נבדקה ההשפעה של טיפול אקלימי בים המלח על פסוריאזיס ועל מיקוזיס פונגואידס. במחקר אפידמיולוגי מבוקר נמצא כי טיפול אקלימי חוזר בים המלח אינו גורם לעליה בשכיחות סרטן העור בחולים. פרסם מחקרים בתחום הפמפיגוס בהם מחקרים אפידמיולגיים שבדקו בין היתר את המהלך והפרוגנוזה של חולי פמפיגוס בארץ, שכיחות מחלות נילוות, ופמפיגוס משפחתי. נמצא כי כמחצית מבני המשפחה הגרעינית של חולי פמפיגוס הם נשאים של נוגדני המחלה. פרסם והיה שותף ביותר מ-200 פרסומים בעיתונות מדעית.