stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המלך ארתור
סיפור האגדה > מבוא

ארתור הוא בנם הממזר של אותר פנדרגון ואיגריין. אותר היה אחד האריסטוקרטים החזקים בבריטניה (אלביון) הבתר-רומאית, לכן בחר בו הקוסם מרלין כמלך שינסה לאחדה ואף נתן בידו את אקסקליבר - חרב המלכים. בעצת מרלין, חתם אותר על הסכם שלום עם יריבו העיקרי, צעד שהיה הכרחי בדרך לאיחוד בריטניה. במסיבת השלום, התאהב אותר באשתו של יריבו, איגריין. הוא לא הצליח להתגבר על יצרו והתחנן למרלין שיעזור לו לממש את תאוותו. מרלין, שראה בהתנהגות זו של אותר הוכחה לכך שאינו כשיר להיות מלך, החליט להיענות לבקשתו ולתלות את תקוותיו ביורשו, לכן התנה את עזרתו לאותר בכך שיקבל לידיו את בנו הבכור. אותר הסכים לעסקה ובאמצעות כישוף חדר לטירת טינטאג'ל, טירתו של יריבו ושכב עם איגריין לעיני מורגן הקטנה, בתה מבעלה החוקי.
ביום היוולדו נלקח ארתור על ידי מרלין ונמסר לאביר בשם הקטור, כדי שיגדל בבטחה ויזכה לחינוך נאות. אותר לא שרד זמן רב: מעשה בגידתו הביא לשבירת הסכם השלום והבריטים והאנגלו-סקסונים נקלעו שוב לסכסוך דמים פנימי. אותר נהרג במהלך אחד הקרבות, ומאחר שלא רצה לאבד את חרבו אקסקליבר לידי אציל אחר, נעץ אותה בחוזקה בסלע.
על פי גרסה נוספת אביו של ארתור היה האחרון בשושלתו של יוליוס קיסר. לאחר שנפלה האימפריה הרומית, הגיע אביו של ארתור לבריטניה ושחרר אותה. לאחר קרב עקוב מדם החליט האב לשים קץ למלחמות והשליך את חרבו, אשר לימים נקראה החרב אקסקליבר. לאחר שגדל ארתור מצא את החרב התקועה באבן, שחרר אותה ועמד בראש אבירי השולחן העגול.
סיפור האגדה > החרב שבסלע וההכתרה

כאשר נקראו האביר הקטור ושאר אבירי בריטניה בחג המולד ללונדון, הקטור לקח איתו את בנו סר קיי ואת ארתור. בחג המולד נערך טורניר שסר קיי היה אמור להשתתף בו, אך סר קיי שכח את חרבו בבית. ארתור, שהיה נושא כליו, רכב חזרה על מנת להביא את החרב וכאשר הגיע מצא את הבית נעול. ארתור תהה מה יעשה ונזכר בחרב שבאבן. החרב שבאבן הייתה לפלא העיר כאשר הופיעה לפתע בכנסייה ועליה היה כתוב "מי שיחלץ חרב זו מן האבן הוא המלך האמיתי של בריטניה כולה". הרבה אבירים ניסו לחלץ את החרב אך כשלו. ארתור יצא לכיוון הכנסייה, משך בחרב וחילצה בקלות, ורכב בחזרה לסר קיי. הקטור ובנו לא הבחינו באמת המדהימה, אך המילים שכתובות על האבן היו אמת. בחג השבועות הוכתר ארתור למלך ולאביר ונשבע למלוך בצדק כל ימיו.
סיפור האגדה > ביסוס הממלכה

ארתור נמשח בטקס דרואידי עתיק בידי מרלין. בטקס זה נקשר אונו של המלך בפריון האדמה.
על ארתור היה להילחם בקרבות רבים על מנת לבסס את ממלכתו. באחת מהמלחמות בעת שטייל במסדרונות הארמון של האציל קמילארד, שמע נגינה על נבל ששבתה את ליבו. ארתור הלך בעקבות המנגינה ופגש את בתו של האציל, גווינביר, והתאהב בנגנית המוכשרת היפה והעצובה. כאשר הגיע זמנו לשאת אישה בחר בגווינביר. מרלין ניסה להניא אותו מכך בטענה שהשידוך הזה ימיט עליו אסון, אך ארתור התעקש. אביה של גווינביר היה מאושר ונתן לארתור לא רק את בתו אלא גם 100 אבירים לשרתו ואת השולחן העגול הגדול. אל האבירים האלו הצטרף האביר לנסלוט, אשר מובא בעקבות התגלות שחווה מרלין, המורה לו ללכת לבית באחד הכפרים ולהביא משם את האציל החי שם שהוא הראוי ביותר לשרת את ארתור. מרלין הולך אל הבית, אשר הוא ביתו של לנסלוט ומשפחתו ולוקח איתו את לנסלוט, מבלי לדעת שכוונת ההתגלות הייתה שייקח את בנו התינוק, גלהאד.
לחתונתם של גווינביר וארתור מופיעות שלוש נשים. מרלין אומר לארתור שהנשים האלה הן אחיותיו, והאמצעית שחורת השיער היא מורגן לה פיי, אשר רוקמת בלבה תוכניות נקמה כלפי ארתור בגין חטאי אביו כלפי משפחתה. על אף אזהרותיו של מרלין ועל אף אהבתו לגווינביר, הוא נמשך למורגן ושוכב איתה. כשמרלין שומע על כך הוא אומר לו שמורגן הרה ממנו והבן שיוולד להם, מורדרד עתיד להסב לו צער.
השולחן העגול היה יוזמה של ארתור להקמת חוג אבירים שהתחייבו לשרת את ארתור ולהילחם למען הצדק ולהיות אדיבים. האבירים התכנסו באולם הראשי סביב שולחן גדול ועגול (שבו אין ראש וכולם שווים). אבירים רבים וטובים ישבו סביב השולחן העגול, אך האביר שהיה האהוב ביותר על ארתור היה לנסלוט איש האגם שאיש לא הצליח לגבור עליו בדו-קרב.
סיפור האגדה > החיפוש אחר הגביע הקדוש

אחד מהסיפורים הידועים על עלילותיהם של אבירי המלך ארתור היה החיפוש אחר הגביע הקדוש. לפי הפרשנות הנוצרית המסורתית זהו הגביע שממנו שתה ישו בסעודה האחרונה ועל פי האגדה הגביע הובא לבריטניה בידי יוסף הרמתי. אחוות השולחן העגול התרופפה כאשר יצאו אבירים לחפש אחר הגביע ורבים מהם מתו במהלך החיפוש. בסופו של דבר מצא גלהאד (לפי גרסאות אחרות: פרסיבל) את הגביע והשקה בו את ארתור על מנת לחדש את אונו.
סיפור האגדה > נפילתו של ארתור

לפי הגרסה המקובלת של המיתוס, גווינביר וארתור היו מתוסכלים מכשלונם להעמיד יורש למלך, ובעוד שארתור ישב בטירתו וביצע בעיקר עבודה מנהלתית חשובה אך אפורה להבטחת הסדר והשלום בממלכתו, האביר לנסלוט, שאף התמנה לאבירה של גווינביר, ביצע מעשי גבורה מרהיבים שכבשו את לבה של גווינביר. בסופו של דבר השניים לא יכלו לעמוד בפני תשוקתם ומימשו אותה בהסתר ביער. לפי גרסה אחרת הדבר קרה כאשר ארתור יצא למסע צלב ממושך. ארתור גילה את מעשה הבגידה ומרוב כעס נעץ את אקסקליבר באדמה וגירש את לנסלוט מממלכתו. ארתור שקע בדיכאון והארץ קמלה איתו.
לפי גרסה אחרת, תככיהם של אחייני ארתור סר אגרביין וסר מורדרד הרשע הביאו את קץ שלטונו של ארתור בכך שגילו או המציאו את סיפור אהבתם האסורה של גווינביר ולנסלוט, והביאו את ארתור ולנסלוט למלחמה ביניהם, מלחמה שנהרגו בה רבים מאבירי השולחן העגול. קיים גם נוסח "רחב" לגרסה הזו, לפיו ארתור בוחר להעלים עין מבגידתם של גווינביר ולנסלוט. מורדרד מתגרה בו וטוען שאילו היה מדובר בפשוטי העם, היה דינם מיתה וכי גווינביר ולנסלוט ניצלים מגורל זה רק משום מעמדם, מה שמנוגד לחוקה שארתור עצמו הכתיב, הקובעת משפט שווה לאצילים ולפשוטי העם. בלית ברירה ארתור מורה על הוצאתה להורג של גווינביר, אולם מאפשר ללנסלוט, שמצליח להימלט, להציל אותה, ומורדרד טוען לתחבולה מצד ארתור ומשתמש בכך כעילה לצאת נגדו למלחמה.
לפי גרסה נוספת אשת לנסלוט, איליין מאסטולאט (שנקראת גם "איליין הלבנה") שנותרה בביתם בכפר, שם נודע לה על הבגידה, התאבדה, כשהיא מניחה לגופתה להסחף בנהר בתוך סירה, כשבידה פרח השושן ובידה האחרת מכתב פרידה, וכך היא צפה אל ארמונו בקמלוט. הסירה הגיעה עד לארמון של ארתור ואבירי השולחן העגול וכך נודע דבר הבגידה.
את מצב נפל זה ניצלו מורגן לה פיי ובנה מורדרד על מנת לכבוש את השלטון. מורדרד ניסה למלוך בעצמו במקום ארתור ואף להתחתן עם גווינביר, אך ארתור ליכד סביבו את מעט האבירים שנשארו ויצא לקרב האחרון שבו נהרגו מרבית האבירים (בחלק מהגרסאות, בשלב זה, שבים לנסלוט וחלק מתומכיו ללחום לצד ארתור). ארתור בעצמו נפצע קשה כאשר מורדרד דקר אותו בחנית, אך הספיק לשפד את מורדרד ולחדור את שריונו הקסום באמצעות החרב אקסקליבר.
הפרחים הפסיקו לפרוח והארץ כולה התכסתה בחורף תמידי, עד לחזרתו של גלהאד, בנו של לנסלוט, שמשיב את האביב.
ארתור הגוסס הגיע לכנסייה קטנה שהייתה על חוף הים והשליך את חרבו למים. האגדה מספרת ששלוש מלכות הובילו את ארתור על פני המים מאבלון אל גן עדן וכי פצעיו עשויים להרפא. מקום הכנסייה משויך לגלסטונברי. המילים שהיו אמורות להיחרט על מצבתו הן - "פה נח ארתור, המלך שהיה והמלך שיהיה" (באנגלית: "Here lies Arthur. The once and future king"). כאשר תזדקק בריטניה לארתור, יחזור המלך להנהיג שנית.
דמויות מפתח באגדות המלך ארתור

משפחת המלוכה:
המלך ארתור: מלך בריטי אגדי ושליטה של קמלוט.
מרלין (בגרסאות מוקדמות נקרא גם מירדין): מכשף רב-עוצמה וכהנו של הדרקון. יועצו של המלך ארתור, איש סודו וחברו הקרוב ביותר.
אותר פנדרגון: אביו של המלך ארתור, נאף עם איגריין בעזרת מרלין.
איגריין: אמם של ארתור ומורגן.
מורגן לה פיי: אחותו למחצה של ארתור, מכשפה מרושעת ורבת עוצמה.
גווינביר: אשתו של ארתור. ניהלה רומן עם לנסלוט דו לאק.
מורדרד: בנם הממזר של ארתור ומורגן. מנסה לקחת מארתור את השלטון.
אבירי השולחן העגול:
סר לנסלוט דו לאק: גדול אבירי בריטניה וחברו הטוב ביותר של ארתור. ניהל רומן עם אשתו של ארתור.
הקטור: אביו המאמץ של ארתור.
קיי: אחיו החורג של ארתור (בנו של הקטור).
גלהאד: בנו של לנסלוט.
הקטור דה מאריס
סר גאווין, המופיע בעלילות הגביע הקדוש וכן באגדת "סר גאווין והאביר הירוק"
סר פרסיבל
גרסאות האגדה > ניסיונות למצוא את ההשראה ההיסטורית למלך ארתור

מסורות על המלך ארתור קיימות עוד מהמאה ה-6 לספירה. יש חוקרים הסבורים שדמותו של המלך ארתור מבוססת על מלך בריטי מקומי שמלך בקורנוול או מצביא בריטי שבעת שלטונו הייתה תקופת פריחה לבריטניה ושמו היה דומה ל"ארתור".
אחרים הציעו שהמקור למלך ארתור הוא מצביא רומאי בשם לוקיוס ארטוריוס קסטוס שחי במאה ה-2 ובמהלך חייו יש הקבלות רבות לאגדה על המלך ארתור.
גרסאות האגדה > חיי גילדס

הספר חיי גילדס (Life of Gildas) שנכתב במאה ה-12 על ידי קרדוק מלנקרפן (Caradoc of Llancarfan) כולל אלמנטים רבים של מה שיופיע מאוחר יותר באגדות על ארתור אם כי לא נוקב בשמו של ארתור ומתארך את שנת לידתו ל-500 לערך, שנה שבה ארתור לפי גרסאות אחרות נלחם בסקסונים.
גרסאות האגדה > לנבל

סיפור בחרוזים מהמאה ה-12 על חצר המלך ארתור.
גרסאות האגדה > החרב באבן

סיפור מימי הביניים שהועלה על הכתב על ידי הסופר האנגלי טרנס האנבורי-ווייט.
גרסאות האגדה > "מות ארתור" מאת סר תומאס מלורי

"מות ארתור" מאת סר תומאס מלורי הוא בעצם האוסף הקנוני של אגדות המלך ארתור שעברו מפה לאוזן ואיגודן במסגרת סיפור אחד עם התחלה וסוף. האוסף תורגם לעברית על ידי דבורה עומר.
גרסאות האגדה > "סר גאווין והאביר הירוק"

יצירה פואטית שנכתבה בידי משורר אנגלי אנונימי בשלהי המאה ה-14, סמוך לשנת 1375 נפתחת בארוחת ערב, שמתקיימת בשולחנו של המלך ארתור ואביריו.
גרסאות האגדה > עיבודים מודרניים

לאגדת המלך ארתור עיבודים רבים. על הבולטים נמנים הספר "ינקי מקונטיקט בחצר המלך ארתור" מאת מארק טוויין, המחזמר "קמלוט", הספר "ערפילי אבאלון" מאת מריון זימר בראדלי, סרט הפנטזיה "אקסקליבר", הסרט "מונטי פייתון והגביע הקדוש" מאת חבורת מונטי פייתון ועיבודו המחזמר "ספאמלוט" המציג את סיפור המלך ארתור דרך פרודיה על מחזות הזמר של לונדון וברודוויי, ועוד ספרים, סדרות טלוויזיה, סרטים ועיבודים נוספים.
ב-2001, עלה מחזמר מאת ירון כפכפי ובביומיו בשם "המלך ארתור ואבירי השולחן העגול". במחזה השתתפו עודד מנשה (המלך ארתור), אבי קושניר (פרסיבל), מיכל ינאי (המלכה גוונביר), דן תורג'מן (האביר לנסלוט), עדי ארד (המכשפה מורגנה) ודודו טופז (הקוסם מרלין בהקרנת וידאו).
הנתיב הארתוריאני

הנתיב הארתוריאני הוא הכינוי המקובל למסלול עלייה לרגל שעובר בעיקר במערב אנגליה בין מקום לידתו המשוער של המלך ארתור למקום קבורתו הרשמי.
תרגומים לעברית ויידיש

התרגום העברי המוקדם ביותר של הסיפורת הארתורית, והיחיד שהופק בימי הביניים, הוא "ספר השמד הטבלה העגולה של המלך ארטוש" מ-1279 שנכתב כנראה באיטליה ועובד מגרסה איטלקית של מחזור הוולגטה הצרפתי. רכיב מוסרני יהודי מקורי שהוסף הוא תליית חורבנם של ארתור וחצרו בניאוף של לנסלוט וגווינביר. מן החיבור שרדו כעשרה עמודים הנמצאים בספריית הוותיקן, שנמצאו ופורסמו על ידי אברהם ברלינר ב-1885. "ספר השמד" מזכיר את "הפרש הנעלה לנצולוט דללק", "הדוכוס מטיטאמל" ואשתו הדוכסית איזרנא (איגריין), "מרלין שהוא יודע בחכמת השדים", המלך ארטוש והמלכה זנברא (גווינביר; דומה לתרגום האיטלקי של שמה) ואת בתה הרביעית של איזרנא ש"לא רצתה לינשא לאיש אבל למדה חכמת השדים והיא הייתה מורגנא". כמו כן נזכרים "מורדריט הרשע" ו"מלחמת חיפוש התמחוי" (הגביע הקדוש) אליה יצאו "פרשי הטבלה".
בעוד ש"ספר השמד" לא נפוץ, במאה ה-15 יצא ביידיש רומן בשם "איין שיין מעשה פון קיניג ארטיש הוף" (מעשה יפה מחצר המלך ארתור). זה היה עיבוד ותרגום של הוויגלואה (גר') הגרמני. "קיניג ארטיש" היה חיבור פופולרי מאוד ונותר בדפוס עד סוף המאה ה-18.
ראו גם

אביר
אבירות
אבירי השולחן העגול
החרב אקסקליבר
ימי הביניים
הגביע הקדוש
דרואידיות ומיתולוגיה קלטית
לנבל - סיפור מחורז מהמאה ה-12 על חצר המלך ארתור
הערות שוליים

↑  אביר, באתר אנציקלופדיה בריטניקה. על פי המצוין שם, מסדרי האבירים, ותופעת האבירים המובחנת באופן כללי, החלו בסביבות המאה ה-11.
↑  המלך ארתור, באתר ירון כפכפי הפקות (באנגלית)
↑  The Arthurian Centre
↑  Curt Leviant, King Artus: A Hebrew Arthurian Romance of 1279, הוצאת אוניברסיטת סירקוז, 2003; Die hebräische Version der Sage von Arthur und Lanzelot aus dem Jahre 1279, בתוך Archiv für das Studium der neueren Sprachen und Literaturen, 1909. תעתיק מלא לאות מרובעת: אברהם ברלינר, מלך ארטוש, בתוך: Magazin für die Wissenschaft des Judenthums, כרך 12, 1885. עמ' 1–11 בנספח.
↑  Jerold C. Frakes, Early Yiddish Epic, הוצ' אוניברסיטת סירקוז, 2014. עמ' 180–181. ראה גרסה מ-1699 כאן.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007305263105171  BNE: XX1154992  GND: 118504517  LCCN: n79055479  NKC: jo2016908844  NLA: 49784115  Trove: 1511032  VIAF: 142149444   WorldCat (עם VIAF): 142149444 
בריטניה בשנת 540 לערך
ציור מאת N. C. Wyeth המתאר את דו-הקרב בין ארתור למורדרד
"ספר השמד הטבלה העגולה של המלך ארטוש", פתיח התרגום. אלמוני, איטליה 1279.
דלקת בדרכי השתן

| --- | --- |

 תחום:  אורולוגיה 
 תסמינים:  המטוריה, כאב בטן, dysuria, חום, frequent urination 
 טיפול:  אינדניל קרבניצילין  צפטריאקסון  cefixime  nifuratel  norfloxacin  cefaclor  ציפרופלוקסצין  nitroxoline  חומצה קלוולנית  vaborbactam  ceftazidime  ceftazidime  אמפיצילין  טוברמיצין  אמוקסיצילין  צפטריאקסון  מרופנם  demeclocycline  sulfamethizole  cefpodoxime proxetil  amphotericin B  DL-ofloxacin  לבופלוקסצין  norfloxacin  methenamine  cephalothin  methenamine hippurate  ceftibuten  meropenem trihydrate  לינזוליד  17α/β-estradiol  ארטפנם  cefoxitin  דוקסיציקלין  cinoxacin  methenamine mandelate  sulfamethoxazole / trimethoprim  cefapirin  penicillin v potassium  levofloxacin hemihydrate  cefadroxil  gatifloxacin  sulfacytine  cefotetan  sulfamethoxazole  ציפרופלוקסצין  cefixime  colistimethate  bacampicillin  קרבניצילין  אוקסצילין  cefoperazone  cefaclor  מזלוצילין  sulfadiazine  cefamandole  נפצילין  fosfomycin  צֶפִיפִּים  moxifloxacin  פיפרצילין  cefuroxime  enoxacin  lomefloxacin  cefotaxime  גנטמיצין  ceftizoxime  דיקלוקסצילין  ניטרופוראנטואין  צפזולין  טיקרצילין  cephalexin  קלוקסצילין  sulfisoxazole  cyclacillin  nalidixic acid  אזטראונם  gemifloxacin  אימיפנם  טרימתופרים  פלוקונאזול 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  231574 
 MeSH:  D014552
 סיווגים
 ICD-11:  GC00.1 
 
דלקת בדרכי השתן (באנגלית: Urinary Tract Infection, או בראשי תיבות: UTI) היא מחלה שכיחה הנגרמת בשל הימצאותם של חיידקים בדרכי השתן. חיידקים אלו גורמים לתסמונות שונות כגון צריבה וכאב במתן שתן, תכיפות ודחיפות במתן שתן ולעיתים אף התפתחות של חום וכאבים במותן עקב מעורבות של הכליות במחלה. בעבר גרמה דלקת בדרכי השתן לתחלואה קשה, אך המצאת האנטיביוטיקה הובילה לשינוי מאחר שמחלה זו מגיבה היטב לטיפולים אנטיביוטיים שונים. דלקת בדרכי השתן יכולה להתמקד בדלקת של דרכי השתן התחתונות, או דלקת בשלפוחית השתן, הקרויה גם ציסטיטיס. בנוסף, היא עלולה לערב גם את דרכי השתן העליונות והכליות, מצב הקרוי פיאלונפריטיס. בגלל השוני במבנה האנטומי, דלקת דרכי השתן נפוצה בעיקר אצל נשים – בין 50% ל-80% מהנשים יחוו לפחות פעם אחת בחייהן דלקת בדרכי השתן.
אצל ילדים, דלקת בדרכי השתן מתרחשת בכ- 3% עד 5% מן הבנות, ואצל 1% מן הבנים. אצל בנות, הדלקת לרוב תתרחש עד גיל 5, עם שיא בהיארעות סביב גמילה מחיתולים. לאחר האירוע הראשון של דלקת בדרכי השתן אצל בנות, כשני שלישים מהן תפתחנה אירוע שני תוך שנה וחצי. אצל בנים, מרבית הדלקות בדרכי השתן מתרחשות בשנה הראשונה לחיים, ונפוצה יותר בקרב גברים לא נימולים.
הגדרות

מאחר שישנם תתי-סוגים ותתי-אוכלוסיות ספציפיות תחת ההגדרה הרחבה של דלקת בדרכי השתן, להלן מספר הגדרות הרלוונטיות הן לצורך אבחנה בין מצבים שונים, והן לצורך מתן טיפול רפואי:
באופן כללי, לעיתים ניתן למצוא חיידקים בדרכי השתן אשר אינם גורמים לתלונות כלשהן. מצב זה מכונה בשם בקטריוריה א-סימפטומטית (בקטריוריה פירושה הימצאות חיידקים בשתן, שילוב של "בקטריה" שמלמדת על הימצאות חיידקים ושל "אוריאה", שתן), ומעיד על הימצאות חיידקים בדרכי השתן, אולם מצב זה אינו מלווה בתלונות כלל ומתגלה לרוב בבדיקת שתן אקראית. במקרים אלו לרוב אין צורך בטיפול רפואי, אלא במקרים מסוימים מאוד. למשל, הימצאות חיידקים בשתן במהלך הריון מחייבים טיפול כיוון שנמצא קשר בינם ללידה מוקדמת ואף לתמותת תינוקות סביב הלידה והתפתחות של פיילונפריטיס אצל האם.
ניתן להגדיר באופן רחב את המונח דלקת בדרכי השתן כמחלה של דרכי השתן הבאה לידי ביטוי בתסמינים שונים, כגון: שרפה או צריבה במתן שתן, תכיפות ודחיפות במתן שתן וכן הלאה. תחת הגדרה רחבה זו יש תתי-סוגים של המחלה:
ציסטיטיס - דלקת של שלפוחית השתן ודרכי השתן התחתונות.
פיילונפריטיס - דלקת המערבת את הכליות.
דלקת פשוטה של דרכי השתן (באנגלית: Uncomplicated UTI) - מוגדרת כציסטיטיס או פיילונפריטיס אצל אישה שאיננה בהריון ואיננה מאושפזת, ללא הפרעות אנטומיות שונות במערכת השתן.
דלקת מורכבת של דרכי השתן (באנגלית: complicated UTI) - מוגדרת ככל המצבים שאינם תחת ההגדרה של דלקת פשוטה בדרכי השתן.
דלקת חוזרת של דרכי השתן - מצב המתאפיין בדלקות חוזרות של דרכי השתן, מצב שאינו חייב להיות תחת ההגדרה של דלקת מורכבת של דרכי השתן.
דלקת בדרכי השתן מתרחשת בכל הגילאים, הן אצל גברים והן אצל נשים. בין גיל שנה עד גיל 50, המחלה נפוצה בעיקר אצל נשים. החל מגיל 50, בעקבות הגדלה שפירה של הערמונית אצל גברים הגורמת לבעיות חסימה בדרכי השתן, יש שכיחות כמעט שווה של דלקות בדרכי השתן אצל גברים ואצל נשים. לעומת זאת, מתחת לגיל שנה יש שכיחות מעט גבוהה יותר אצל תינוקות בנים עקב מומים מולדים במערכת השתן. אצל נשים וגברים מבוגרים יש שכיחות גבוהה במיוחד של בקטריוריה אסימפטומטית, כלומר הימצאות חיידקים בדרכי השתן אולם ללא סימפטומים מיוחדים.
גורמי סיכון

קיום יחסי מין באופן תדיר
שימוש בדיאפרגמה עם קוטל זרע (קוטל זרע מכיל חומרים רעילים למיקרו-פלורה של הנרתיק ומעודד התיישבות של חיידקים)
היסטוריה של דלקות בדרכי השתן
פוסט-מנופאוזה - אצל נשים שעברו את גיל המעבר, נמצאו גורמי סיכון נוספים להתפתחות דלקת, כגון דליפה בדרכי השתן וסוכרת שמעלה את הסיכון פי 2 עד 3 למול אישה שאינה סוכרתית.
מום אנטומי או מכני אצל גברים - הסיבה המרכזית לדלקת אצל גברים נובעת מהגדלה שפירה של הערמונית המובילה לבעיות חסימתיות של דרכי השתן ומכאן לדלקות בדרכי השתן.
גורמי סיכון להתפתחות של פיילונפריטיס כוללים גם הם קיום יחסי מין באופן תדיר, פרטנר חדש לקיום יחסי מין, דלקת בדרכי השתן שאירעה במהלך השנה האחרונה, היסטוריה משפחתית (לאם גם הייתה דלקת בדרכי השתן), סוכרת ודליפה במתן שתן.
כ-20% עד 30% מהנשים שחוו דלקת בדרכי השתן, יחוו אפיזודה נוספת. במידה והיא מתרחשת בתוך שבועיים מהדלקת הראשונה, לרוב מדובר בחזרה של הדלקת הראשונה ולא בהדבקה מחודשת. בחלק לא קטן מהמקרים יש כמה וכמה הישנויות של הדלקת, והסיכוי לחוות הישנות של הדלקת יורד ככל שעולה מרווח הזמן שעבר מאז הדלקת האחרונה.
סיבות להיווצרות דלקת בדרכי השתן

במרבית המקרים, החיידקים המביאים להיווצרות הדלקת הם חיידקי מעיים שנדדו לדרכי השתן. נדידת החיידקים מתבצעת באופן עולה: החיידקים מגיעים לפתח השופכה, אשר אצל נשים קרובה יחסית לפתח פי הטבעת, ועולים במעלה דרכי השתן עד הגעתם לשלפוחית השתן ולעיתים עד הגעתם לכליה עצמה. בנוסף, בכל פעולת קיום יחסי מין מגיעים חיידקים לפתח השופכה אצל נשים, אולם אין זה אומר בהכרח כי תתפתח דלקת בדרכי השתן כתוצאה מכך. גורמי הגנה של הגוף, כמו גם הקפדה על השתנה לאחר קיום יחסי מין, למשל, מהווים אמצעי לסילוק חיידקים אלו ולמניעת הדלקת. הגעת חיידקים לדרכי השתן דרך זרימת הדם (כלומר, באופן המטוגני) מתרחשת לעיתים נדירות. היא מתרחשת בפחות מ-2% מן המקרים, ומקושרת להדבקה בחיידקים קשים יותר. מבין החיידקים השכיחים ניתן למנות את הבאים:
Escherichia coli - החיידק הנפוץ ביותר, המערב כ-75% ועד 90% מן המקרים של דלקת פשוטה בדרכי השתן.
Staphylococcus saprophyticus - אחראי לכ-5% עד 15% מן המקרים ונמצא בעיקר אצל נשים צעירות.
חיידקי הסוג Klebsiella, ‏Citrobacter, ‏Proteus, ‏‏Enterococcus ועוד - חיידקים אלו אחראים לשאר המקרים, ושיעורם עומד על בין 5% ל-10% ממקרי הדלקת. בדלקת מורכבת של דרכי השתן, ניתן לראות חיידקים נוספים הגורמים לכך וביניהם - Staphylococcus aureus, ‏Pseudomonas aeruginosa, ‏Morganella morganii ו-Acinetobacter baumannii.
לזנים שונים של חיידקים יש מאפיינים וירולנטיים (משמע, אלימים) שנמצאו מקושרים ליכולתם של אותם חיידקים לגרום לפיילונפריטיס למשל. כך, אצל בזנים מסוימים של אי קולי נמצא חלבון הקרוי p-fimbriaee, חלבון דמוי שערה, אשר מסוגל לעבור אינטראקציה עם תאי כליה ונמצא קשור להתפתחות של פיילונפריטיס.
לחלק מן החיידקים מתפתחת עמידות באזורים שונים בעולם. למשל, לאי קולי יש כיום זנים עמידים ביותר מחמישית מן המקרים לטיפול באנטיביוטיקה מסוג trimethoprim sulfamethoxazole (שמות מסחריים בישראל: רספרים, ספטרין, דיספטיל).
גנטיקה

קיים קשר מוכח בין דלקות בדרכי השתן לגנטיקה, בעיקר אצל נשים החוות אירועים חוזרים של דלקות בדרכי השתן. נשים עם אירועים חוזרים של דלקות לרוב היו בעלות היסטוריה משפחתית עם אם שגם לה היו דלקות בדרכי השתן ולרוב חוו זאת בגיל צעיר יחסית (טרם גיל 15). הסיבה לכך היא ככל הנראה התיישבות עיקשת של חיידקי אי קולי בנרתיק וכן יכולת קשירה מוגברת של החיידקים לאפיתל של דרכי השתן.
נמצאו מוטציות שונות המקודדות לרצפטור לאינטרלוקין 8, המקושרות לעליה בשכיחות של פיילונפריטיס ודלקות בדרכי השתן.
הסתמנות קלינית

בקטריוריה אסימפטומטית - במצב זה, האבחנה נערכת באמצעות בדיקת שתן אשר נעשתה באופן אקראי והראתה קיומם של חיידקים בשתן.
דלקת של שלפוחית השתן, ציסטיטיס - הסימפטומים הקלאסיים כוללים כאב בעת מתן שתן (דיסאוריה), תכיפות בהשתנה ודחיפות במתן שתן (תחושה ש"דחוף" להטיל שתן). השתנה לילית (נוקטוריה), היסוס בעת מתן שתן, כאב או אי נוחות באזור האגן או מעל האגן ודם בשתן אף הם ממצאים מתועדים נוספים. במידה ויש כאב במותן או בגב, או כאשר יש חום, זהו לרוב סימן לכך שיש מעורבות של דרכי השתן העליונות ופיילונפריטיס.
פיילונפריטיס - במצב של פיילונפריטיס שאיננו חמור, לעיתים יהיה חום נמוך וכן כאב בגב או במותן. פיילונפריטיס חמור ילווה לרוב בחום גבוה, בחילות, הקאות וכאבים במותן. במרבית המקרים הסימפטומים יתחילו באופן חריף, ולא תמיד ילווו בתלונות הקשורות לדלקת בשלפוחית השתן. החום הוא המאפיין העיקרי המבדיל בין פיילונפריטיס לבין דלקת פשוטה של שלפוחית השתן, והוא לרוב גבוה ועובר בתום 72 שעות מתחילת הטיפול. אצל חולי סוכרת, מלווה פיילונפריטיס בסיבוכים נוספים, אחד מהם נקרא Emphysematous pyelonephritis, מצב בו יש ייצור של גז ברקמות הכליה וברקמות מסביב לכליה. לעיתים עלול להתפתח אבצס – יש לחשוד בכך כאשר החום ממשיך או יש נוכחות עיקשת של בקטרמיה (חיידקים בדם) למרות טיפול אנטיביוטי. חולים הסובלים גם מאבנים בדרכי השתן, ובעיקר מחסימת אגן הכליה על ידי אבן, מצב הנגרם על ידי אבן staghorn, מועדים יותר לפתח פיילונפריטיס קסנטוגרנולומטוטי: מצב המאופיין על ידי הרס מוגלתי של רקמת הכליה והמחייב את הסרתה. אצל תינוקות, פיילונפריטיס יכול להסתמן כהפרעה בהאכלה, עצבנות וירידה במשקל, כאשר חום אצל ילדים קטנים ללא מוקד ברור לחום (כגון, למשל, דלקת ריאות) צריך להחשיד לקיום פיילונפריטיס ועל כן יש לקחת בדיקות שתן בכל מקרה כאמור.
אבחנה

בדלקת פשוטה של שלפוחית השתן, תלונות על כאב בהשתנה, דחיפות או תכיפות בהשתנה לרוב יכוונו לאבחנה וללא צורך בנטילת תרבית שתן. עם זאת, מחלות מין שונות כגון זיבה, כלמידיה, מחלות מיקופלזמתיות וטריכומוניאזיס, גורמות לתסמינים דומים לאלו של דלקות בדרכי השתן. אי לכך, חשוב לאבחן מצבים אלו ולטפל בהם גם.
בכל המצבים האחרים שאינם מוגדרים תחת דלקת פשוטה של שלפוחית השתן (כלומר מצבים של פיילונפריטיס, דלקת אצל נשים בהריון, נשים הנמצאות בסיכון למחלות מין, גברים או חולים עם קתטר למשל) יש לבצע תרבית שתן ובדיקת שתן כללית ולטפל בהתאם. אצל גברים קיימת חשיבות נוספת לכך, היות שלעיתים התסמינים הקליניים קשורים בדלקת כרונית של הערמונית, אשר לרוב איננה קשורה לזיהום חיידקי ולכן טיפול אנטיביוטי לא בהכרח יעזור.
אבחנה > אמצעים לאיבחון

כלים אבחנתיים נוחים לשימוש הם סטיק שתן (urine dipstick) וביצוע בדיקת שתן כללית, כמו גם תרבית שתן לאישוש ממצאים חיידקיים:
סטיק שתן - בסטיק שתן ניתן לראות ניטריטים המעידים על פעילות של חיידקי מעיים (חיידקי מעיים הם היחידים אשר יכולים להפוך ניטראט לניטריט). עם זאת, לא תמיד ניתן לאתר ניטריטים גם כאשר יש עדות לחיידקי מעיים בדרכי השתן. מצב זה מתרחש אצל נשים אשר צורכות הרבה נוזלים וכתוצאה מכך מטילות שתן תכופות, באופן שאינו מאפשר לניטריטים כאמור להצטבר. כדי לאתר את האנזים אשר הופך ניטראט לניטריט ניתן להשתמש במבחן הקרוי leukocyte esterase test. ממצאים של ניטריט או מבחן חיובי לאנזים עצמו מעידים על אבחנה ("תוצאה חיובית"). דם בשתן גם יכול לשמש כאבחנה של דלקת בדרכי השתן. סטיק שתן שהוא שלילי הן לניטריטים והן לקיום האנזים ("תוצאה שלילית") יכול להעיד על הסבר אחר לסימנים הקליניים שמציגים החולים ולכן יש במצב זה לקחת תרבית שתן ובדיקת שתן כללית.
בדיקת שתן כללית - בדיקה זו מגלה נוכחות של תאי דם לבנים בכמעט כל המקרים של דלקת בשלפוחית השתן בנוסף להמטוריה (דם בשתן) בכ-30% מן המקרים.
תרבית שתן - הימצאות של חיידקים בתרבית שתן נחשבת ל-gold standard באבחנה של דלקת בדרכי השתן. עם זאת, לא ניתן לקבל תוצאות של תרבית במהלך 24 השעות הראשונות לאחר הגעת החולים ולעיתים אבחנה מדויקת דורשת יממה נוספת. אצל ילדים, קיום מעל 100,000 מושבות של חיידק, או מעל 10,000 מושבות חיידק עם קליניקה מתאימה- מהווה אבחנה של דלקת בדרכי השתן. אצל תינוקות, קיים קושי לקחת תרבית שתן וניתן להשתמש בקתטר שתן או בשקית המוצמדת לחיתול.
הדמיה - הדמיית דרכי השתן באמצעים שונים נעשית בעיקר אצל ילדים עם דלקות בדרכי השתן, כאשר מטרת הדמיה תהיה בחינת מומים אנטומיים (כגון רפלוקס) המביאים לעליה בסיכון לדלקות חוזרות ולהצטלקות רקמת הכליה כתוצאה מכך. כך למשל, אצל ילדים הסובלים מפיילונפריטיס יש לבצע אולטרא-סאונד של דרכי השתן כדי לשלול הפרעות שונות, הגדלת אגני הכליה ומומים מסוימים. בדיקה נוספת קרויה VCUG- voiding cystourethrogram (אנ') - בה ניתן להעריך קיום של רפלוקס של דרכי השתן, והיא נעשית במקרים בהם יש יותר מאירוע אחד של דלקת בדרכי השתן או קיום של פיילונפריטיס אצל ילדים. ברוב המקרים בדיקה זו מזהה VUR, רפלוקס של דרכי השתן (אנ'), אשר גרמה להתהוות הדלקת. US הוא כלי דימות פחות מדויק מה- VCUG, ומזהה רק 40% ממקרי הרפלוקס, ועל כן גם כאשר ה- US נורמלי לא ניתן לשלול רפלוקס של דרכי השתן. בדיקה המאפשרת לזהות פיילונפריטיס וכן מהווה אמצעי להערכת מידת הנזק לכליה, קרויה בדיקת מיפוי כליות- DMSA (אנ') . בדיקה זו לרוב מבוצעת בנוכחות רפלוקס מאובחן של דרכי השתן, כאמצעי להעריך האם יש הצטלקות כלייתית. ממצאים נורמליים בבדיקה זו מצביעים על כך שככל הנראה אין הצטלקות כלייתית.