stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ברייט אוסאי-סמואל
הערות שוליים

↑  Emmanuel, Ifeanyi (13 באפריל 2016). "Blackpool Tricky Winger Bright Osayi-Samuel Picks Nigeria Ahead Of England". all NIGERIA soccer. נבדק ב-13 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Davies, Mark (9 במרץ 2015). "Double delight for Kyle". Blackpool F.C. נבדק ב-8 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Blackpool 0–1 Sheffield Wednesday". BBC Sport. 7 במרץ 2015. נבדק ב-8 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bright Osayi-Samuel joins from Blackpool". Queens Park Rangers F.C. 1 בספטמבר 2017. נבדק ב-2 בספטמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Queens Park Rangers 0–0 Burton Albion". BBC Sport. 23 בספטמבר 2017. נבדק ב-14 בדצמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Morrissey, Paul (23 בינואר 2021). "Club statement: Bright Osayi-Samuel". Queens Park Rangers F.C. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Bright Osayi-Samuel Fenerbahçemizde" [Bright Osayi-Samuel at Fenerbahçe]. Fenerbahçe S.K. (בטורקית). 27 בינואר 2021. נבדק ב-27 בינואר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Goodluck @NGSuperEagles ,we are behind you all the way! בחשבון הטוויטר הרשמי של פדרציית הכדורגל הניגרית, 29 בדצמבר 2023 (באנגלית)
| נבחרת ניגריה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו |  1 אוזוהו •  2 איינה •  3 סאנוסי •  4 יוסוף •  5 טרוסט-אקונג •  6 אג'יי •  7 מוסא •  8 אוניקה •  9 אוסימן •  10 אריבו •   11 צ'וקווזה •  12 אוסאי-סמואל • 13 אונימאצ'י •  14 איהנאצ'ו • 15 סימון • 16 אוג'ו • 17 איוובי • 18 לוקמן • 19 סאדיק • 20 אווזיים • 21 באסי • 22 אומרו • 23 נוובילי • 24 מופי • 25 אונידיקה • מאמן: פסיירו | ניגריה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא כדורגלנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ברטה השמנה

ערך זה עוסק בתותח מצור גרמני. אם התכוונתם לתותח שירה על פריז מ-130 ק"מ, שנקרא לעיתים בטעות "ברטה השמנה", ראו .
| --- | --- |

ברטה השמנה
 מידע כללי
 סוג:  artillery model 
 מדינה מייצרת:  הקיסרות הגרמנית הקיסרות הגרמנית
 יצרן:  פרידריך קרופ AG 
 משתמשים עיקריים:  צבא הקיסרות הגרמנית, הצבא האוסטרו-הונגרי 
 שנת ייצור:  1914
 תקופת השימוש:  1914–הווה (כ־110 שנה) 
 מערכה מרכזית:  מלחמת העולם הראשונה
 יחידות שיוצרו:  12 
 מידע טכני
 אורך:  5.88 מטר
 משקל:  43 טון
 צוות:  כ-200 חיילים
 מערכות נשק
 קליבר:  420 מ"מ
 אורך קנה:  5.04 מטר (12 קליבר)
 סוגי תחמיש:  נפיץ
 משקל פגז:  820 ק"ג
 זווית צידוד:  4°
 זווית עלרוד:  40° עד 75°
 קצב אש:  8 פגזים בשעה
 מהירות לוע:  400 מטר לשנייה
 טווח מקסימלי:  12.5 ק"מ
 
Gamma-gerät, אחד מאבות הטיפוס של ברטה השמנה, שהוגבל לתנועה על גבי מסילת רכבת בלבד בשל גודלו
ברטה השמנה או ברטה הגדולה (בגרמנית: Dicke Bertha) היה כינויו של תותח-על מטיפוס הוביצר מתוצרת קרופ שהיה בשימוש צבא האימפריה הגרמנית במלחמת העולם הראשונה. שמו הרשמי היה M-Gerät 14 Kurze Marine-Kanone. התותח הענק נבנה במיוחד על מנת להבקיע את הביצורים שהקימה בלגיה על גבולה עם גרמניה, שלב חיוני במימוש תוכנית שליפן הגרמנית לכיבוש צרפת.
שירות

תכנון התותח החל לפי הזמנת משרד המלחמה של האימפריה הגרמנית, עוד בשנת 1904 לאחר לימוד אופן הפעלת ארטילריה כבדה לשבירת המצור בפורט ארתור במהלך מלחמת רוסיה–יפן. במצור הפעילו היפנים אשר תותחי-חוף בקוטר 280 מ"מ אותם עקרו מתושבתם הקבועה והשתמשו בהם לירי תלול-מסלול מול הביצורים, כך שהפגזים נפלו מלמעלה על גג הביצור.
בתחילה בנתה קרופ מספר אבות טיפוס, בעלי קליבר הולך וגדל. אלו נתגלו כמסורבלים מדי. משנתברר כי ניתן היה להניע אותם רק על גבי מסילת ברזל הם נזנחו.
התותח הסופי היה שונה מאבות הטיפוס שקדמו לו כיוון שיוצר תוך הקפדה על יכולת הובלה בכביש (בעל גלגלים ונגרר על ידי טרקטור, ולא על גבי מסילת ברזל), תפעול על ידי צוות קטן יחסית וקצב אש גבוה ככל האפשר. במרץ 1914 הודגמה הגרסה הסופית של ההוביצר בפני וילהלם השני, קיסר גרמניה ובכירים נוספים. התותח זכה לכינוי "ברטה השמנה" על שם בתו של פרידריך אלפרד קרופ, שירשה את מפעלי קרופ ב-1902.
עם פרוץ המלחמה באוגוסט היו מוכנים רק שני תותחים, אך ייצורם נמשך לאורך המלחמה. הופעתו הראשונה של התותח בשדה הקרב הייתה עם פרוץ המלחמה במתקפות על ביצורי לייז', נאמור ואנטוורפן בבלגיה וקו הביצורים בצפון צרפת. ההתקפה הצליחה לפורר את הביצורים וזיכתה את התותח בתהילה של "נשק פלא" (גרמנית: Wunderwaffe). יכולת "פלאית" זו נבעה מהסיבה שהביצורים נבנו בשנות ה-80 של המאה ה-19 מבטון לא מזוין. בהתקפה על ביצורי ורדן בפברואר 1916 כשלה ההפגזה, ולא הצליחה למוטט את הביצורים שנבנו מבטון מזוין, אך גרמה להם נזק. כישלון זה גרם להפסקת ייצור התותחים, לאחר שייוצרו בין 12 ל-18 פריטים.
מפעלי קרופ העשירו את הפלדה לייצור הקנה בכמות קטנה של היסוד מוליבדן. המוליבדן שהוסף לפלדה העלה את נקודת ההתכה של הפלדה ל-2,620 מעלות צלזיוס, כאלף מעלות יותר מעל נקודת ההתכה של ברזל. כן ביטל המוליבדן את תכונת הפריכות של הפלדה המתגלה בטמפרטורות גבוהות וגורמת להסדקותה. רק ב-1916, באמצעות הנדסה הפוכה של שרידי קני תותח גילו הבריטים שהפלדה של קרופ הכילה מוליבדן והחלו להשתמש בעצמם ב"פלדת מולי" לייצור שריונות טנקים.
ראו גם

קרל גרט
לקריאה נוספת

Gerald V. Bull, Charles H. Murphy, Paris Kanonen: The Paris Guns (Wilhelmgeschutze) and Project HARP, E. S. Mittler, Herford, 1988
Herbert Jäger, German Artillery of World War One, The Crowood Press, ISBN 1-86126-403-8
הערות שוליים

↑  באתר Military Factory
↑  סם קין, הכפית הנעלמת, דביר 2013 עמ' 104-106
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4657046-9
ברוכים הבאים למדבר של הממשי

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  סלבוי ז'יז'ק 
 שפת המקור:  אנגלית 
 סוגה:  פילוסופיה, immanent critique 
 נושא:  פיגועי 11 בספטמבר 
 הוצאה
 הוצאה:  ורסו ספרים 
 תאריך הוצאה:  2002 
 
ברוכים הבאים למדבר של הממשי (באנגלית: Welcome to the Desert of the Real) הוא ספר הגות פופולרי מאת הפילוסוף ומבקר התרבות הסלובני סלבוי ז'יז'ק, המאגד חמש מסות על אירועי ה-11 בספטמבר. שם הספר לקוח מהסרט מטריקס, והוא ראה אור בשנת 2002 בשפה האנגלית.
פרקי הספר

התשוקה אל הממשי, התשוקה אל מראית-העין
הקצאה מחדש – מולה עומאר מעביר שיעור
האושר שלאחר ה-11 בספטמבר
מ-homo sucker ל-homo sacer
מ-homo sacer אל השכן
סוף דבר: ריחות האהבה
תיאור הספר

בספר מנתח המחבר את התרבות העולמית העכשווית, על רקע המגה-פיגוע של המילניום במגדלי התאומים והשלכותיו על המלחמה האמריקאית בטרור. נוסף על כך מסכם ז'יז'ק את רוח הזמן הנוכחית לצד תובנות לעתיד לבוא על המאה ה-21. הספר עוסק בשאלות הנוגעות למיקומו של הפרט בתרבות הקפיטליסטית העכשווית וביחס למהות הסכסוכים הבינלאומיים, כשהסכסוך הישראלי-פלסטיני משמש מקרה מבחן למהותם של סכסוכים אתניים בכלל.
ז'יז'ק תוהה: האם לא הייתה זו ארצות הברית עצמה שהמציאה את הטליבאן ובן לאדן לטובת מלחמת גרילה בברית המועצות? והאם לא היה באסון התאומים שמץ של עודפות הכוח האמריקאי שהופנה מעתה נגד עצמו?.
במסה הנושאת את הכותרת "התשוקה אל הממשי, התשוקה אל מראית-העין", מבקש ז’יז’ק למקם את אירועי ה-11 בספטמבר בהקשר התרבותי והחברתי הפוסטמודרני. את “התשוקה אל הממשי” הוא מגדיר כתשוקה שאפיינה את המאה העשרים לעומת המאה התשע עשרה שהציעה פרויקטים ואידיאלים אוטופיים.
בהקשר זה שואל ז’יז’ק האם הטרור האסלאמי שהגיע לשיאו באירועי ה-11 בספטמבר אינו גם הוא ביטוי לתשוקה אל הממשי? לטענתו אפשר לחשוב כך. אולם אז מתגלה הפרדוקס הטמון בחובה של תשוקה זו. התשוקה אל הממשי מגיעה לשיאה דווקא כהיפוכה הגמור בדמות מחזה תיאטרלי, במה שחווה כל מי שהיה עד להתנגשות המטוסים במגדלי התאומים מעל מסכי הטלוויזיה.
לטענת ז'יז'ק, קריסת מגדלי התאומים ב-11 בספטמבר התקיימה אצלנו כאירוע טלוויזיוני מהפנט, הרבה יותר מזה הנחווה במציאות החוץ-טלוויזיונית. לדידו, התמונות של התרסקות המטוסים פעם אחר פעם, והצפייה החוזרת ונשנית בהן, הדהדה את סרטי האסונות ההוליוודיים המוכרים כל כך לחברה האמריקאית; מכאן שהבלתי-נתפס התרחש זה מכבר, וכעת אמריקה קיבלה את הפנטזיה שהעסיקה אותה, וזו הייתה למעשה ההפתעה האמיתית.
לטענת המחבר, המלחמה נגד הטרור שמנהלת ארה”ב אינה מאבק בין שני צדדים אלא מאבק פנים אמריקאי בין ארצות הברית לבין “עודפות הכוח” שלה. כנגד הטענה הדיכוטומית השכיחה של אינטלקטואלים מערביים, המציגים את האירוע כהתנגשות בין התרבות האסלאמית ה"פונדמנטליסטית" לבין התרבות המערבית ה"ליברלית", מציע ז'יז'ק לראות את האירוע כהתנגשות תוך-תרבותית בנבכי המרחב הגלובלי-קפיטליסטי החדש; כמאבק פנים אמריקאי בין המציאות, הדמיון והפנטזיה האמריקאים לבין הכוח ועודפות הכוח האמריקאים.
הערות שוליים

1 2 3  דף הספר, באתר הוצאת רסלינג.
1 2  בעז נוימן, על סלבוי ז’יז’ק, ברוכים הבאים למדבר של הממשי, באתר בעז נוימן – ביקורות ספרים, רשימות, מאמרים, הרצאות
↑  דרורית גור-אריה, הדרך לשום מקום, באתר ערב רב, ‏21/05/2011
ג'וליה פורד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  7 באוגוסט 1963 (בת 61) צ'סטר, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'וליה פורד (באנגלית: Julia Ford; נולדה ב-7 באוגוסט 1963) היא שחקנית ובמאית קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
ביוגרפיה

פורד נולדה בעיר צ'סטר שבמחוז צ'שייר. היא הופיעה במגוון רחב של סרטים, סדרות טלוויזיה ומחזות בקולנוע בטלוויזיה בתיאטרון וברדיו. בין השאר שיחקה בסדרות "להעיר את המתים", "עדות אילמת", "רציחות במידסומר" בדמות אן קינסי בסדרה "All About George". עוד הופיעה בסדרה "The Street", בסרטי הטלוויזיה "Red Riding" ו-"Coming Down The Mountain", בסדרה "Insiders", ובמיני-סדרה "Island at War". ב-2009 שיחקה בתפקיד פלר בסדרה "כמעט אנושיים" ובדמות ג'ין בפרק "Bully" בסדרה "Moving On". היא גילמה אישה מופרעת בשם מורין בסדרה "לגדול בלי בושה" של ערוץ 4. ב-2013 הופיעה בתפקיד מרי מקלאוד בסדרת הדרמה של ה-BBC "פרנקי".
בקולנוע שיחקה פורד בסרטים "Now is Good" בתפקיד סאלי, ב-"I'll tell you", ובדמות סנדרה בסרט "חברות אמת". בגיל 23 שיחקה בתפקיד ראשי בדמות אגנס במחזה "בית ספר לנשים" מאת מולייר בתיאטרון הלאומי. תפקידים נוספים שלה בתיאטרון היו בדמות ואלרי בהפקה המקורית של המחזה "The Weir" בתיאטרון רויאל קורט, בתפקיד אופליה לצדיו של אלן ריקמן במחזה "המלט", ובדמות הירו במחזה "מהומה רבה על לא דבר" לצדו של רייף פיינס עם רויאל שייקספיר קומפני. ב-1992 הופיעה פורד בתפקיד האני במחזה "מי מפחד מווירג'יניה וולף?" ובתפקיד נורה במחזה "בית בובות" בתיאטרון וולסי באיפסוויץ'. ב-2011 כיכבה בתפקיד אמנדה במחזה "מוגדישו" מאת ויוויאן פרנצמן בתיאטרון רויאל אקסצ'יינג' במנצ'סטר, ובהמשך בתיאטרון ליריק בהאמרסמית'. עוד ב-2011 גילמה את ליידי מקבת' לצדו של דייוויד מוריסי בתפקיד הראשי במחזה "מקבת'" בתיאטרון אברימן בליברפול. ב-2015 וב-2016 שיחקה בתפקיד לידיה למברט במחזה "Husbands and Sons" בתיאטרון הלאומי בכיכובה של אן מארי דאף ובבימויה של מריאן אליוט.
בנובמבר 2012 הופיעה פורד בדרמה של BBC1 "הסוד של קריקלי הול" בתפקיד איירין ג'אד. ב-2014 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "עמק האושר" בדמות ג'ני וית'ריל. עוד שיחקה בתפקיד לורה בדרמה זוכת הפרסים "Don't take my Baby" של ה-BBC.
פורד ביימה סרטים קצרים אחדים בהם "The Enlightenment" מאת מוירה בופיני בכיכובם של קלייר סקינר, טום ברק וג'מה לורנס. היא ביימה שישה פרקים בסדרה "רופאים" של ה-BBC; ארבעה פרקים בסדרה עטורת השבחים "Moving On" של ג'ימי מקגאוורן; שני פרקים בסדרה לילדים "Stepping Up" של ערוץ CBBC שזכה בפרס באפט"א ב-2013. עוד ביימה את הדרמה "Secrets and Words" של ה-BBC, ו-"Up!" מאת ג'ורג'יה פריצ'ט.
הערות שוליים

↑  Julia Ford on Internet Movie Database
↑  "BBC One – The Secret of Crickley Hall, Episode 3". BBC Website. נבדק ב-2 בינואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
בלייק שלטון

| --- | --- |

 לידה:  18 ביוני 1976 (בן 48) עדה, ארצות הברית 
 מקום הקמה:  נאשוויל 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2001 
 סוגה:  קאנטרי 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  האחים וורנר רקורדס, ג'איינט רקורדס 
 בת זוג:  קיינט גרן (2003–2006)   מירנדה למברט (2011–2015)   גוון סטפאני (2021–הווה)
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה המוזיקלי של אוקלהומה (2003) 
 www.blakeshelton.com
 פרופיל ב-IMDb
 
בלייק טוליסון שלטון (באנגלית: Blake Tollison Shelton; נולד ב-18 ביוני 1976) הוא זמר אמריקאי ואישיות טלוויזיונית.
שלטון זכה לפרסום בינלאומי רב כשופט בתוכנית הריאליטי של NBC‏, "The Voice", בה השתתף כמנטור ב-23 העונות הראשונות שלה.
בסך הכל היו לשלטון 17 סינגלים, אשר הגיעו לאורך השנים לצמרת מצעד מוזיקת הקאנטרי.
מ-2011 עד 2015 היה שלטון נשוי לזמרת מירנדה למברט. כיום הוא נמצא בזוגיות עם גוון סטפאני מ-"The Voice". ביולי 2021 נישאו בני הזוג.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

Blake Shelton (2001)
The Dreamer (2003)
Blake Shelton’s Barn & Grill (2004)
Pure BS (2007)
Startin’ Fires (2008)
Red River Blue (2011)
Cheers, It’s Christmas (2012)
Based on a True Story… (2013)
Bringing Back the Sunshine (2014)
If I’m Honest (2016)
Texoma Shore (2017)
דיסקוגרפיה > מיני אלבומים

Blake Shelton: Collector’s Edition (2008)
Hillbilly Bone (2010)
All About Tonight (2010)
דיסקוגרפיה > אוספים

Blake Shelton — The Essentials (2009)
Loaded: The Best of Blake Shelton (2010)
Reloaded: 20 #1 Hits (2015)
הערות שוליים

↑  ליעד בן צור, ‏חתונה בהפתעה: גוון סטפני ובלייק שלטון נישאו!, באתר מעריב אונליין, 5 ביולי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007401242205171  BnF: cb15917298d (data)  GND: 13524482X  ISNI: 0000 0001 1441 5651  LCCN: no2001068246  MusicBrainz: 2ad66473-ccb3-41d2-8756-b56680cdfe62  NKC: xx0178133  SUDOC: 163965498  VIAF: 34792767   WorldCat (עם VIAF): 34792767 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ג'ו מרפי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  16 באוקטובר 1967 (בן 56) לונדון, אונטריו, קנדה
 מידע כללי
 מדינה:  קנדה קנדה
 השכלה:  אוניברסיטת המדינה של מישיגן
 משקל:  91 קילו
 גובה:  1.85 מטר
 ספורט
 ענף ספורט:  הוקי קרח
 עמדה:  חלוץ אגף ימני
 נבחר בדראפט:  1986 (מקום 1 כללי) דטרויט רד וינגס
 תקופת הפעילות:  1986–2001 (כ־15 שנים)
 מועדון:  פנטיקטון נייטס (1984-85) אוניברסיטת המדינה של מישיגן (1985-86) אדירונדק רד וינגס (1986-89) דטרויט רד וינגס (1986-90) אדמונטון אוילרס (1989-92) שיקגו בלאקהוקס (1992-96) סנט לואיס בלוז (1996-98) סן חוזה שארקס (1997-99) בוסטון ברואינס (1999-2000) וושינגטון קפיטלס (1999-2001)
 הישגים
 פרסים והוקרה:  גביע סטנלי
 
ג'וזף פטריק מרפי (באנגלית: Joseph Patrick Murphy; נולד ב-16 באוקטובר 1967) הוא שחקן הוקי לשעבר קנדי מקצועני שנבחר ראשון בסך הכל בדראפט ה-NHL 1986.
מרפי זכה בגביע קאלדר ובאליפויות NCAA לפני שהגיע ל-NHL.
מרפי התקשה להוכיח לליגה שהוא אכן היה ראוי להיבחר ראשון בסך הכל על ידי הדטרויט רד וינגס והועבר בעסקה לאדמונטון אוילרס ב-1989.
ביצועיו החלו להשתפר בצורה משמעותית בפלייאוף של 1990 והוא עזר לאדמונטון לזכות בגביע סטנלי החמישי בשבע עונות. ההצלחה הזו נמשכה במהלך תקופתו באדמונטון.
מחלוקת על חוזה הובילה לעסקה נוספת לשיקגו בלאקהוקס ב-1993.
בשנותיו המאוחרות של מרפי שיחק בסנט לואיס בלוז, סן חוזה שארקס, בוסטון ברואינס ווושינגטון קפיטלס.
קריירת משחק > דטרויט רד וינגס

ג'ו מרפי הפך לשחקן הקולג' הראשון של NCAA שנבחר ראשון בסך הכל בדראפט ה-1986 של ה-NHL על ידי הדטרויט רד וינגס.
מרפי היה סנטר בולט במישיגן סטייט, אבל כשסטיב יזרמן ואדם אוטס פתחו בתפקידי הקו הראשון והשני בדטרויט, מרפי לא מצא מקום לפתח את המשחק שלו עם הרד וינגס.
הוא בילה את עיקר עונת הטירונות המקצוענית שלו ב-AHL עם מועדון הקבוצה וינגס באדירונדק.
בעונה שלאחר מכן מרפי העביר את עונתו בין ה-AHL ל-NHL ושיחק חמישים משחקים עם דטרויט לאחר שהפך לחלוץ אגף ימני. הוא השיג רק עשרה שערים ו-19 נקודות וסיים בחזרה בליגת המשנה במשך רוב עונת 1988-89, שם הוא מצא את עצמו, כאשר צבר 31 שערים ו-66 נקודות ב-47 משחקים בלבד. באותו אביב, מרפי שיחק בתפקיד מפתח עבור אדירונדק רד וינגס, דבר שעזר לו לזכות בגביע קאלדר ב-AHL ובכך להשלים את העונה המקצוענית שלו.
בעונה הבאה, 1989-90, כבש מרפי שלושה שערים בתשעת המשחקים הראשונים של העונה עבור הרד וינגס. לאחר מכן הוא נשלח לאדמונטון אוילרס כחלק מעסקה שוברת קופות של שישה שחקנים: ג'ימי קרסון וקווין מקללנד הועברו לרד וינגס ואילו מרפי, אדם גרייבס, פטר קלימה וג'ף שארפלס הועברו לאדמונטון.
קריירת משחק > אדמונטון אוילרס ושיקגו בלאקהוקס

עם האוילרס, מרפי הצטרף לסגל צעיר ועולה, אבל נראה היה שההתפתחות שלו נעצרה כאשר הוא צבר רק שבעה שערים ו-25 נקודות בלבד ב-62 משחקים. עם זאת, באותו אביב, בפלייאוף, הוא חזר אל עצמו.
המאמן ג'ון מוקלר שם את מרפי עם אדם גרייבס ומרטין ג'לינאס על קו שזכה לכינוי "קו הילד" (מרפי וגרייבס היו בני 21 ואילו ג'לינאס היה רק בן 19) שם הוא נהנה מהצלחה גדולה, בכך שצבר 14 נקודות ב-22 משחקי פלייאוף והוסיף ניקוד משני. הוא הבקיע עבור האוילרס בדרכם לניצחון בגביע סטנלי נגד הבוסטון ברואינס.
"הם הרכיבו את השורה שלנו במשחק השלישי בפלייאוף וכל מה שאני זוכר זה שרק אמרנו 'בואו נצא לשם ונעבוד קשה', אמר ג'לינאס על קבוצת הגביע של 1990.
"למרפי הייתה הרבה מיומנות וגרייב היה השחקן. בחור גדול וכבד. שלושתנו ביחד יצרנו אנרגיה די טובה, השגנו כמה שערים בזמן, אבל יותר חשוב כשהיינו על הקרח פשוט גרמנו לדברים לקרות".
מרפי בנה על ההצלחה הזו כאשר בשנה שלאחר מכן כבש 27 שערים ו-62 נקודות, ואז השתפר שוב בשנה שלאחר מכן עם סכומים טובים בקריירה, עם 35 שערים ו-82 נקודות.
באביב ההוא הוביל מרפי את אוילרס המפתיעה כל הדרך לגמר החטיבה, שם הם הפסידו לשיקגו, אבל הקבוצה של מרפי שהובילה ב-24 נקודות ב-16 משחקי פלייאוף בלבד ראתה אותו מסיים רביעי בקליעה לאחר העונה, למרות שקבוצתו לא שיחקה בסיבוב האחרון.
הסכומים ההתקפיים הפורצים הגיעו בזמן הנכון עבור מרפי שחוזהו הסתיים בעקבות העונה. מרפי ומנכ"ל האוילרס, גלן סאתר, ניסו לסדר חוזה חדש במהלך הקיץ ללא הצלחה ובסופו של דבר הפסיקו עם הפשרות בספטמבר, לפני מחנה האימונים עם שני הצדדים 300,000 דולר בנפרד.
כשמרפי החזיק מעמד, עונת 1992-93 נמשכה בעבודתו עם הדטרויט פלקונס, מליגת ההוקי הקולוניאלית והמתין לעסקת החלפה שתחל רק בפברואר.
מרפי הועבר לשיקגו בלקהוקס וקיבל חוזה חדש לשלוש שנים עם שנת אופציה, והצטרף למועדון ל-19 המשחקים האחרונים של העונה, כשהוא רושם 7 שערים ו-17 נקודות.
העונה המלאה הראשונה שלו בשיקגו, הקמפיין של 1993-94, ראתה את מרפי כובש 31 שערים ו-70 נקודות, מה שיתברר כשנה הטובה ביותר שלו עם הבלקהאוקס. בשנה שלאחר מכן מרפי הוביל את ההוקס בשערים עם 23, וצבר 41 נקודות ב-40 משחקים בעונה מקוצרת.
ב-1995-96 הוא כבש 24 שערים, רק אחד יותר מהעונה הקודמת למרות ששיחק 30 משחקים נוספים, והמשיל לצבור 51 נקודות ב-70 משחקים, הרבה מעבר לקצב הנקודות שלו בעונה הקודמת. אולי יותר מדאיגה הייתה העובדה שהוא היה אחד משני חלוצים בקבוצה בלבד - השני היה הבחור הקשוח ג'ים קאמינס - שסיים את השנה עם דירוג שלילי פלוס/מינוס. כשחלוצי הכנף טוני אמונטה ואריק דאז העפילו עליו כחלוצי כנף עיקריים, שיקגו לא חידשה את חוזהו כשפג תוקפו באותו אביב.
קריירת משחק > סנט לואיס בלוז וסן חוזה שארקס

ב-3 ביולי 1996, מרפי חתם על עסקה של 10 מיליון דולר ל-3 שנים כדי להצטרף לסנט לואיס בלוז, אך לאחר שכבש 20 שערים ו-45 נקודות הוא לא עמד בציפיות הגבוהות שהגיעו עם החוזה החדש שלו. בעונה הבאה, הוא צבר רק ארבעה שערים ו-13 נקודות ב-29 משחקים לפני שהבלוז העבירו אותו בעסקת חילופין לסן חוזה שארקס בתמורת המגן טוד גיל. בגלל החוזה הגדול שלו, הבלוז גם היו צריכים להעביר את הכסף במזומן לסן חוזה בעסקה, כדי לבצעה.
עם השארקס, מרפי הרוויח ריבאונדים וצבר 9 נקודות בעשרה משחקים. בהמשך הוא הוביל את הקבוצה עם 25 שערים בשנה שלאחר מכן וסיים שני בקבוצה עם 48 נקודות. למרות הצלחתו, הוא עזב את הקבוצה כשחקן חופשי מחוץ לעונה ולא הצליח למצוא קונים שיכניסו אותו לעסקה.
קריירת משחק > טלטלה בשלהי הקריירה

עונת החוץ הגיעה והלכה כשמרפי לא מצא עבודה לפני שהצליח בסופו של דבר להגיע לעסקת ניסיון עם הניו יורק ריינג'רס בנובמבר 1999. מנכ"ל הריינג'רס, ניל סמית', היה המנכ"ל של אדירונדק כשמרפי שיחק במועדון, כיוון שכך לשניים הייתה קצת היסטוריה. אולם הניסיון היה קצר מאוד, שכן מרפי חתם על חוזה עם הבוסטון ברואינס פחות משבוע לאחר שהחל את הניסיון שלו עם הריינג'רס. הריינג'רס, שלא הוצעה להם הזדמנות להשוות את ההצעה, הרגישו נדחים במצב ומרפי העלה האשמות מוזרות על כך שהמקלות שלו נוסרו חלקית לשניים ואחד מהמחליקיים שלו "נזרק לנהר" על ידי סמית'.
המצב בבוסטון לא הלך הרבה יותר טוב עבור מרפי. הוא החזיק מעמד רק 26 משחקים עם הברואינס לפני שהקבוצה השעתה אותו ללא הגבלת זמן בגלל "צרחות וניבולי פה על המאמן פט ברנס." מרפי רכש מעט חברים בחדר ההלבשה של הברואינס ונאמר עליו שהטיל ספק במוסר העבודה של חבריו לקבוצה והיה ידוע כמי שמזלזל הן בחבריו לקבוצה והן בצוות האימון. "זה נמשך זמן מה", אמר ברנס בזמן ההשעיה. "גם לי וגם לשחקנים נשבר ממנו." הברואינס, שלא הצליחו למצוא קבוצה שמוכנה לעשות עסקת חילופין עבור מרפי, הציבו את שחקן הכנף על ויתור במקום שבו הוא נתבע על ידי הוושינגטון קפיטלס.
עם וושינגטון, מרפי היה מוגבל מאוד לאפשרויות. פקידי הקבוצה ביררו עליו בשיחה עם מאמנים לשעבר וחבריו לקבוצה של מרפי לפני שהגישו את התביעה והמנכ"ל ג'ורג' מקפי אמר שאם מרפי יגרום לבעיות כלשהן עם הקבוצה, הוא יישלח מיד. מרפי שיחק 43 משחקים עם וושינגטון בשנתיים הבאות לפני שסיים את הקריירה שלו ברמה נמוכה במיוחד. מרפי, שהיה לו רק שער אחד ושש נקודות ב-14 משחקים לפתיחת עונת 2000-01, היה מעורב בעימות בניו יורק. אחרי ארוחת ערב בצוות וטיול למועדון לילה, מרפי ניסה לשכנע אישה להצטרף אליו בלימוזינה. היא סירבה והתפתח קטטה שהובילה לכך שבן לוויה הגבר של האישה הכה את מרפי בראשו באמצעות בקבוק.
למחרת הקפיטלס הקצו את מרפי לקבוצת המשנה שלהם ב-AHL. מרפי סירב לדווח על התקרית והושעה על ידי הקבוצה ולא שיחק שוב הוקי מקצועי. מרפי ניסה - ולא הצליח - להגיש בקשה לפיצויים לעובדים מכיוון שהתקרית אירעה בזמן שנסע לעבודה. משרד שירותי התעסוקה קבע שבעוד שמרפי היה בניו יורק מטעמי עבודה והארוחה הייתה אירוע צוותי, לבר שאליו נסע מרפי לאחר הארוחה לא היה שום קשר להעסקתו. מרפי ערער על ההחלטה והפסיד.
החיים לאחר הפרישה

ב-2013, מרפי הפך למאמן ולמנכ"ל הראשון של אליסטון קויוטיס בליגת ה־GMHL בעונת הפתיחה שלהם, 2013-14. עם זאת, הוא לקח חופשה מהקבוצה באמצע הפלייאוף עקב האשמה לא ידועה שהביאה לצו הסגת גבול שהוצא נגדו על ידי העיר ניו טקמסת', אונטריו.
ב-5 במרץ 2014, מרפי הודיע רשמית על התפטרותו.
בשנת 2017, מרפי התגורר בקוסטה ריקה. הוא חי ברחובות ובסופו של דבר גורש בחזרה לקנדה.
ב-6 ביולי 2018, מרפי ביקר באולפנים של Q104 / KenoraOnline ו-DrydenNow כדי לדבר על המאבקים שלו עם תסמינים שלאחר זעזוע מוח, כמו גם על השתתפותו בתביעה הייצוגית עם ה-NHL. הוא הודה שלמרות שהרוויח יותר מ-15 מיליון דולר במהלך הקריירה שלו ב-NHL, הוא היה למעשה חסר בית וחסר כל בקנורה, אונטריו. מרפי הרחיב יותר את מצבו ב-"Finding Murph", תכונה של SportsCentre ששודרה באוגוסט 2018.
יוצרי הקטע, ג'וש שיאמן, ריק ווסטהד, סטיוארט רוברטס, דבון ברנס ומייקל בנאני, קיבלו מועמדות לפרס המסך הקנדי על סרט הספורט הטוב ביותר בטקס פרסי המסך הקנדי ה-7.
באוקטובר 2018, הדטרויט פרי פרס דיווח כי מרפי עדיין חסר בית בקנורה. הדו"ח קבע כי מצבו נגרם מזעזועי מוח מרובים שגרמו לסימפטומים של כאבי ראש תכופים, שינויים פרועים במצב הרוח ושינויים באישיות, כולל הפיכתו לאכיפה, תחילת נטילת סמים ואלכוהול.
באותו חודש, תוכנית הטלוויזיה CTV News W5 הפיקה קטע שעוקב אחרי שני כתבים מרשת האחות The Sports Network, כשהם הסתכלו על מרפי, שהודה שהוא גר במקלטים ואוהלים ברחבי אונטריו, שם חלק גדול מהרווחים שלו מה-NHL נתרם בעבר לפרויקטים שונים.
במרץ 2019, מרפי השלים טיפול באמצעות תוכנית ה־live-in של שירותי בריאות הנפש למבוגרים (AMHS) במרכז האזורי למדעי הבריאות של ת'אנדר ביי. באוגוסט 2019, USA Today דיווח שמרפי שוב היה חסר בית בקנורה ו"מסרב לעזרה".
בקיץ 2020, מרפי התגורר ברחובות רג'יינה.
פרסים והוקרה

אליפות ה-NCAA ב-1985/86 (מדינת מישיגן)
זכייה בגביע קאלדר ב-AHL ב-1988/89 עם אדירונדק רד וינגס
זכייה בגביע סטנלי ב-NHL עם האדמונטון אוילרס ב-1990
הערות שוליים

↑  King, Tom (28 ספט' 2010). The Legendary Game: Ultimate Hockey Trivia. Trafford Publishing. {{cite book}}:  (עזרה)
1 2  "Hockey Hall of Fame". legends of hockey.
↑  "Top 100 Oilers: Joe Murphy (26)". Oilers Nation. 2017-03-19. נבדק ב-4 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Oilers Trade Murphy to Blackhawks". UPI.
בית הרופא במנחמיה

| --- | --- |

בית הרופא במנחמיה (כיום משמש כמוזיאון)
 מידע כללי
 סוג:  בית אבן
 שימוש:  מרפאה ובית הרופא (עד 1988) מוזיאון ובית ראשונים (מ-1988)
 על שם:  מקס מרדכי גיליות
 כתובת:  רחוב קרן היסוד
 מיקום:  מנחמיה
 מדינה:  ישראל ישראל
 בעלים:  מועצה אזורית עמק המעיינות
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1901–1902
 חומרי בנייה:  אבן
 מידות
 קומות:  1
 קואורדינטות:  32°39′51″N 35°33′24″E﻿ / ﻿32.664167°N 35.556667°E﻿ / 32.664167; 35.556667
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) בית הרופא במנחמיה(למפת עמק בית שאן רגילה) בית הרופא במנחמיה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הרופא במנחמיה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הרופא במנחמיה
 
בית הרופא במנחמיה הוקם במושבה מנחמיה זמן קצר לאחר הקמתה ב-1901 ושימש למגוריו ולמקום עבודתו של רופא המושבה. בנוסף לתמיכה רפואית בתושבי המושבה נתן הרופא שירות רפואי גם לתושבי היישובים באזור. החל משנות ה-90 משמש המקום כמוזיאון.
רקע

ב-1901 הוקמה המושבה מנחמיה על ידי אנשי העלייה הראשונה שחלקם הגיע מזכרון יעקב. מראשית היישוב התמודדו תושביו עם קשיים כלכליים, ביטחוניים, חברתיים ורפואיים. בתחילה היה נהוג שרופא נע בין ישובי הסביבה ומגיע פעם התקופה למושבה כדי לקבל חולים. כדי להתמודד עם הבעיות הרפואיות איתם התמודדו התושבים החליט ביישוב להקים מרפאה במקום.