stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חידת שושני
ביקורות

ארז דבורה, מבקר הקולנוע של ynet, כתב על הסרט: "במסע שנמשך למעלה מעשור, תופר גרינשפן את הגלובוס מצד אחד לשני בניסיון להתחקות אחר איש המסתורין "מר שושני". התעלומה המוצגת היא כה יוצאת דופן, עד שכמעט מובטחת הישמטותה של הלסת מספר פעמים במהלך הצפייה של הסרט שהופק על ידי תאגיד כאן".
מרלין וניג כתבה באתר פורטפוליו: "הסרט בנוי כתעלומה סביב דמותו, באופן אותנטי. הוא מתלכד לכדי דוקו מתוחכם ועשוי היטב, שנלגם בלגימה אחת של שעה וחצי. צפיתי בו מרותקת וחוויתי אותו כעוצמתי בהרבה מישורים. הוא כמו ענה לי על השאלות כמבקרת חקרנית, ועשה זאת מתוך הרמוניה קולנועית, תוכנית וויזואלית, כחלק מפענוח התעלומה ״מיהו מר שושני״ שהוא מעלה".
הרב אורי שרקי אמר בפאנל שנערך בהקרנה של הסרט "חידת שושני", שהשתתף בו גם גרינשפן, כי שושני הוא הבן החמישי שכנגדו לא דיברה התורה, והוא בעצם הנעלם, החלל הפנוי שמתוכו בוקעות כל הדעות וכל המחשבות, ולכן כל מי שאומר ששושני הוא מניטו או לוינס או הרבי מלובביץ', צודק, כי הכל נובע מאותו מקום של ראשית הראשיות של המחשבה.
רועי אבן כתב במאקו: "למרות שהמשימה של הבמאי מיכאל גרינשפן נראית אבודה מלכתחילה – קשה להאמין עד כמה הוא מצליח להתקרב ליעד. כבר בפתח "חידת שושני", סרט הדוקו הבלשי והמרתק, אחד המרואיינים מגדיר את שושני כמי שהיה 100% גאון ו-100% מטורף. שעה וקצת לאחר מכן כבר ברור על מה הוא דיבר".
הערות שוליים

1 2 3 4   כאן דוקו | חידת שושני, סרטון בערוץ "כאן 11 – תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 1:27:14 שעות), 4 במאי 2024
↑  תנ"ך מנוקד, תהילים פרק פ"ט, מכון ממרא
↑  חידת שושני, באתר פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-39 חיפה
↑  גיל משעלי, ‏המבקרים הכריעו: "7 ברכות" הוא הסרט הישראלי הטוב ביותר של השנה, באתר ‏מאקו‏, 31 בדצמבר 2023
↑  ארז דבורה, באתר מנשר לאמנות, תואר ראשון בפילוסופיה ובקולנוע אוניברסיטת תל אביב, 1995; תואר שני בפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב, 2005
↑  התעלומה שתשמוט לכם את הלסת: סרט הדוקו שכבש את פסטיבל חיפה, באוקטובר 2023 sjqwa5uea, באתר ynet
↑  מרלין וניג, ״חידת שושני״: דיוקנו של סוקרטס היהודי, באתר Prtfl.co.il, ‏11 בדצמבר 2023
↑   הרב שרקי בהקרנת הסרט "חידת שושני", סרטון בערוץ "Rabbi Oury Cherki", באתר יוטיוב, 17 בדצמבר 2023
↑  רועי אבן, ‏"חידת שושני" הוא סרט מרתק על אגדה שאולי הייתה באמת, באתר ‏מאקו‏, 5 במאי 2024
יוון באירוויזיון 2024

יוון השתתפה באירוויזיון 2024, שהתקיים במאלמה שבשוודיה, עם השיר "Zari" בביצוע הזמרת היוונייה מרינה סאטי. תאגיד השידור היווני (ERT) בחר את נציגות המדינה בתחרות באופן פנימי.
יוון הוגרלה להשתתף בחצי הגמר השני של התחרות, שהתקיים ב-9 במאי 2024. לאחר מכן נודע כי שיבצו אותה כהופעה השלישית באותו הערב. בסיום המופע הכריזו על יוון כאחת מעשר המדינות שהעפילו לשלב הגמר, שהתקיים ב-11 במאי. לאחר התחרות נודע כי המדינה דורגה במקום החמישי בחצי הגמר עם 86 נקודות. בערב הגמר שובצה כמדינה ה-12 בסדר ההופעות, ודורגה במקום ה-11 עם 126 נקודות.
רקע

קדם לאירוויזיון 2024 השתתפה יוון בתחרות 43 פעמים מאז הופעת הבכורה שלה ב-1974. היא זכתה רק באירוויזיון 2005 עם השיר "My Number One" בביצוע הזמרת הלנה פפאריזו. לאחר החלת שיטת חצאי הגמר באירוויזיון 2004 הצליחה יוון להעפיל לשלב הגמר פעמים רבות. בין 2004–2013 דורגה תשע פעמים בין עשרת המקומות הראשונים בתחרות. רק בשנת 2016 נשבר רצף ההעפלות של המדינה לגמר על ידי להקת ארגו ושירה "Utopian Land" – המיקום הנמוך ביותר אליו הגיעה. לאחר שנתיים כשלה הנציגה היוונייה יאנה טרזי עם שירה "Oneiro Mou" לצלוח את שלב חצי הגמר בפעם השנייה. רצף זה נמשך עד לאירוויזיון 2023, אז ויקטור ורניקוס סיים במקום ה-13 את חצי הגמר ולא עבר לשלב הבא.
תאגיד השידור היווני, Hellenic Broadcasting Corporation‏ (ERT), משדר מדי שנה את אירועי האירוויזיון בשטח מדינתו, ומארגן את תהליך בחירת הנציגות היוונייה לתחרות. ERT הייתה אמונה על ענייני האירוויזיון של יוון בשנים 1974–2013. בשנת 2014 הושבת התאגיד על ידי ממשלת יוון, ואת מקומו תפס Dimosia Tileorasi‏ (DT). ב-2015 הוא הוחלף פעם נוספת לטלוויזיה, לרדיו ולאינטרנט היווני החדש, שמאוחר יותר שונה לשם הישן ERT.‏ יוון בחרה את נציגיה הן באופן פנימי והן בפורמט קדם בשם Ellinikós Telikós. ב-15 בספטמבר 2023 אישר התאגיד את השתתפותו באירוויזיון 2024.
לפני האירוויזיון > בחירה פנימית

ב-24 באוקטובר 2023 אישר תאגיד השידור היווני כי הנציג והשיר ייבחרו באופן פנימי. עוד באותו היום נחשף בתוכנית הטלוויזיה Studio 4 כי מרינה סאטי נבחרה לייצג את המדינה באירוויזיון. הבחירה בוצעה על ידי מנהלי ERT ולא על ידי פאנל מומחים. ב-25 באוקטובר נפתחה תקופת הגשת השירים המועמדים לייצג את יוון בתחרות. מועד סגירת ההרשמה ננעץ ל-1 בדצמבר. הוגשו לתאגיד 150 שירים. חברת התקליטים של סאטי, מינוס EMI, חשפה זמן קצר לאחר מכן כי החלה בהכנות לכניסתה לתאגיד ולגולדן רקורדס. לפי הדיווחים, אף ועדת מומחית לא הייתה מעורבת בבחירת השיר.
תהליך ההפקה של "Zari" ("קוביית משחק") נמשך עד ל-13 בינואר, ויצא לאור באופן רשמי ב-7 במרץ 2024 בתוכנית מיוחדת בשם Eurovision se eidon ("אירוויזיון באופק"), ששודרה ב-ERT1 והוגשה על ידי פוטיס סרגולופולוס וג'ני מליטה.‏ הוא הופק על ידי אמיס גרגידיס, קונסטנטין פלמנוב בשקוב, סאטי, מיכאל סטאת'קיס, ניק קודונס, אוגה, פבלו אלקנטרה וסם טיבה.
לפני האירוויזיון > קידום

כחלק מאסטרטגיית הקידום של השיר פורסם ביום צאתו וידאו קליפ רשמי. הסרטון צולם באתרי תיירות שונים ברחבי יוון, דוגמת האקרופוליס באתונה, רפינה ונמל התעופה הבין-לאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס. הוא מציג את סאטי לצד סקוט "האמריקאי", מעריץ אמריקאי ותיק של סאטי, שהשתתף בעבר במספר פרסומות תיירותיות עבור יוון. בסרטון, סקוט מגלם תייר אוסטרלי, בעוד שסאטי מופיעה כמדריכת טיולים יוונית.
השתתפותה של יוון באירוויזיון הייתה בחסות "Eurojackpot".‏ החברה ארגנה מסיבת פרידה ציבורית מסאטי לפני טיסתה למאלמה ב-24 באפריל 2024 בווולה.
לפני האירוויזיון > מחלוקת

באפריל 2024 דיווח העיתון היווני Ta Nea כי ב-22 בפברואר נמסר לשגריר קפריסין ביוון, סטברוס אבגוסטידיס, שתאגיד השידור היווני מתכנן להעניק לקפריסין ניקוד נמוך בגמר (זאת על רקע ההאשמות ששתי המדינות נוהגות להעניק אחת לשנייה ציון גבוה). דיווח זה פורסם לפני יציאת השיר הקפריסאי "Liar" לאור, ולכאורה, לפני שהוקם חבר השיפוט היווני לאירוויזיון. נשיא ERT, קונסטנטינוס זולאס, הכחיש את הטענות. במקביל יו"ר מחלקת התקשורת של תאגיד השידור הקפריסאי (CyBC) גינה את השתלשלות האירועים, טען כי מדובר בהפרה בוטה של כללי התחרות, והודיע כי איגוד השידור האירופי עודכן בנושא.
לבסוף דירג חבר השופטים היווני את השיר הקפריסאי במקום השני, והעניק לו 10 נקודות. חבר השיפוט הקפריסאי העניק לשיר היווני 7 נקודות.
באירוויזיון

מרינלה (מימין), נציגת יוון לאירוויזיון 1974, שהתקיים בברייטון שבממלכה המאוחדת. היא דורגה במקום ה-11. הלנה פפאריזו (משמאל), זוכת אירוויזיון 2005, שנערך בקייב שבאוקראינה. שתיהן נבחרו להופיע בסרטון הגלויה של יוון באירוויזיון 2024.
על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) פיצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-30 בינואר 2024 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. ‌יוון שובצה לחלקו הראשון של חצי הגמר השני, שהתקיים ב-9 במאי.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2024 הוחלט סדר השירים לחצי הגמר על ידי מפיקי התוכנית ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. יוון הופיעה שלישית, אחרי אלבניה ולפני שווייץ.
ביוון כל המשדרים שודרו ב-ERT 1, עם פרשנות מאת ת'אנאסיס אלבראס וג'רום קאלוטה. כמו כן, הם שודרו גם בתחנת הרדיו "Second Programme", עם פרשנות מאת דימיטריס מידניס.
ה"גלויות" הן קטעי וידאו קצרים בני 40 שניות, שמוקרנים במהלך שידור הטלוויזיה ותכליתם לאפשר מעבר חלק ככל הניתן בין שיר לשיר בעיצובה השונה של הבמה. לקראת אירוויזיון 2024 הוחלט כי נושא ה"גלויות" השנתי יהיה שני שירי עבר מכל מדינה. לאחר הקרנת שני השירים הנבחרים הוצג וידאו קצר על הנציג העכשווי של אותה המדינה, שצולם על ידו במצב סלפי. יוון בחרה להציג את מרינלה, נציגת המדינה לאירוויזיון 1974, ואת להקת הלנה פפאריזו, זוכת אירוויזיון 2005.
באירוויזיון > חצי הגמר

סאטי השתתפה בחזרות טכניות למופע ב-29 באפריל וב-2 במאי. לאחר מכן השתתפה בעוד שלוש חזרות גנרליות ב-8 וב-9 במאי.
הופעתה של יוון נפתחת בתצלום המדמה את פורמט ה"שידור החי" באינסטגרם. סאטי יושבת על הבמה ומבצעת את הפתיחה. לאחר שמתחיל הבית הראשון מופסק השידור החי והמצלמה עוברת למצב צילום רגיל. סאטי מתהלכת ורוקדת על הבמה, שמוארת בשלל צבעים, כמו ורוד, אדום, כחול וכתום. היא לובשת חולצת בטן לבן, חצאית ומגפי עקב שחורים. לאורך כל הביצוע התלוו אליה ארבעה רקדנים הלבושים שחורים. בפזמון השני מוציאים הרקדנים מכיסיהם מפית נייר ומעיפים אותה לאוויר, בהתאם למנהג המסורתי ביוון. בקטע המעבר לסיום השיר שוכבת סאטי על הבמה, שמוקרן עליה נוף עירוני. היא מסיימת את השיר בעמידה במרכז שורת הרקדנים.
בסוף המופע הוכרז כי יוון סיימה את הערב בין עשר המדינות, שהעפילו לשלב הגמר. מאוחר יותר התברר כי יוון דורגה במקום החמישי עם 86 נקודות.
באירוויזיון > גמר

זמן קצר לאחר שידור חצי הגמר השני נערכה מסיבת עיתונאים בהשתתפות נציגי המדינות שהעפילו לשלב הגמר. באותו הערב נערכה הגרלת הקצאה שקבעה באיזו מחצית תופיע כל מדינה בגמר. מעבר לשתי האפשרויות הרגילות הוסיף איגוד השידור האירופי אפשרות שלישית, "בחירת הפקה". מדינה שתוגרל ל"בחירת ההפקה" תשתבץ בהתאם להחלטת הנהלת האירוע. יוון שובצה להתחרות במחצית הראשונה של המופע. ב-10 במאי פורסם סדר ההופעות המדויק של הגמר, שנקבע פעם נוספת על ידי מפיקי התחרות. יוון שובצה כהופעה ה-12, לפני הממלכה המאוחדת ואחרי לטביה.
באותה מסיבת עיתונאים נכחה גם הנציגה הישראלית עדן גולן. כשהתראיינה לכלי התקשורת במתחם, גלגלה סאטי את עיניה בזלזול ו"נרדמה" מול הנוכחים. המקרה אירע על רקע התנגדותה להשתתפות ישראל באירוויזיון עקב מלחמת חרבות ברזל והמשבר ההומניטרי ברצועת עזה. דוברת ראש ממשלת יוון, קארפי מריאנקי, גינתה התנהגות זו. ”כשזמר נוסע על חשבון משלם המיסים היווני, הוא צריך להיזהר בהתנהגות שלו ולא להציג דעות פוליטיות אישיות” – הצהירה.
לקראת המופע השתתפה סאטי בשלוש החזרות הגנרליות למופע הגמר, ב-10 וב-11 במאי. בחזרה השנייה דירגו ומסרו צוותי השיפוט את הצבעותיהם. במופע הגמר, בתום הקראת הניקוד שהעניקו צוותי השופטים, דורג השיר במקום ה-14 עם 41 נקודות. בהצבעת הקהל הוא דורג במקום השמיני עם 85 נקודות. כך, בתום הקראת הניקוד מהצבעות הקהל בבית, שהתווסף לניקוד מהשופטים, סיים השיר במקום ה-11 עם 126 נקודות.
באירוויזיון > הצבעה

במהלך שלושת המופעים העניקה כל מדינה שני סטים של הצבעה (הקהל והשופטים של אותה המדינה). מספר הנקודות ששתי הקבוצות יכולות להעניק נע בין 1–8, 10 ו-12 נקודות. ההרכב המדויק של חבר השופטים הלאומי ופירוט הנקודות שלהם ושל הקהל של כל מדינה פורסמו לאחר הגמר. חבר השופטים היווני הורכב מאנסטסיוס רוסופולוס, פנגיוטיס ביניאריס, ג'ורג'יה פוטו, סטמטינה קוסטיאני וואסיליקי קרצוגלו.
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו ליוון > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות | קהל> סך הכל |
| --- | --- | --- |
| 12 נקודות |  ארמניה | 12 נקודות |
| 10 נקודות |  | 0 נקודות |
| 8 נקודות |  אלבניה,  בלגיה,  שווייץ | 24 נקודות |
| 7 נקודות |  | 0 נקודות |
| 6 נקודות |  איטליה,  גאורגיה,  הולנד,  מלטה | 24 נקודות |
| 5 נקודות |  ספרד,  העולם | 10 נקודות |
| 4 נקודות |  צ'כיה,  צרפת | 8 נקודות |
| 3 נקודות |  ישראל | 3 נקודות |
| 2 נקודות |  אוסטריה,  דנמרק | 4 נקודות |
| נקודה אחת |  נורווגיה | נקודה אחת |
| סך הכל | 15 מדינות ושאר העולם1 | 86 נקודות |
1החל משנת 2023 גם המדינות שלא משתתפות יכולות להצביע, והצבעותיהן נספרות כקבוצה אחת ששמה הוא "שאר העולם" (באנגלית: Rest of the world; בראשי תיבות: ROTW).
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי יוון > חצי הגמר

| קהל> ציון | קהל> מדינות |
| --- | --- |
12 נקודות:  הולנד
10 נקודות:  ישראל
8 נקודות:  ארמניה
7 נקודות:  שווייץ
6 נקודות:  גאורגיה
5 נקודות:  אלבניה
4 נקודות:  אוסטריה
3 נקודות:  מלטה
2 נקודות:  אסטוניה
נקודה אחת:  בלגיה
סך הכל: 10 מדינות
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי יוון > חצי הגמר > תוצאות הצבעה מפורטות

החל מאירוויזיון 2023 המדינות העולות מחצאי הגמר אל הגמר נקבעות רק על בסיס הצבעות הקהל. נוסף על כך, משנה זו, קהל במדינות אשר לא משתתפות בתחרות יכול אף הוא להצביע. כל ההצבעות של המדינות האחרות אשר לא משתתפות מחוברות יחד לסל הצבעות נוסף של 1–8, 10 ו-12 נקודות ונקרא הצבעות שאר העולם.
| סדר | מדינה | קהל> מיקום | קהל> נקודות | קהל>  |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  מלטה | 8 | 3 |  |
| 02 |  אלבניה | 6 | 5 |  |
| 03 |  יוון |  |  |  |
| 04 |  שווייץ | 4 | 7 |  |
| 05 |  צ'כיה | 12 |  |  |
| 06 |  אוסטריה | 7 | 4 |  |
| 07 |  דנמרק | 11 |  |  |
| 08 |  ארמניה | 3 | 8 |  |
| 09 |  לטביה | 13 |  |  |
| 10 |  סן מרינו | 15 |  |  |
| 11 |  גאורגיה | 5 | 6 |  |
| 12 |  בלגיה | 10 | 1 |  |
| 13 |  אסטוניה | 9 | 2 |  |
| 14 |  ישראל | 2 | 10 |  |
| 15 |  נורווגיה | 14 |  |  |
| 16 |  הולנד | 1 | 12 |  |
באירוויזיון > הצבעה > נקודות שהוענקו על ידי יוון > גמר > תוצאות הצבעה מפורטות

צוותי השיפוט בתחרות מונים חמישה אנשי מקצוע בתעשיית המוזיקה, אזרחי המדינה אותה הם מייצגים. שמותיהם פורסמו לפני התחרות בשם השקיפות. כל צוות שיפוט דירג את 26 השירים שהתחרו בגמר על פי יכולות ווקאליות, ההופעה על הבמה, הרכב השיר ומקוריותו. בנוסף, נאסר על כל שופט להיות קשור בצורה כלשהי עם אחד האמנים המתחרים. הדירוגים האישיים של כל שופט וכן תוצאות הצבעות הקהל פורסמו זמן קצר לאחר מכן.
| סדר | מדינה | שופטים> שופט 1 | שופטים> שופט 2 | שופטים> שופט 3 | שופטים> שופט 4 | שופטים> שופט 5 | שופטים> דירוג | שופטים> נקודות | קהל> דירוג | קהל> נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 01 |  שוודיה | 8 | 9 | 9 | 9 | 16 | 10 | 1 | 10 | 1 |
| 02 |  אוקראינה | 19 | 24 | 16 | 20 | 1 | 9 | 2 | 8 | 3 |
| 03 |  גרמניה | 10 | 6 | 10 | 4 | 13 | 6 | 5 | 21 |  |
| 04 |  לוקסמבורג | 6 | 12 | 7 | 8 | 10 | 8 | 3 | 14 |  |
| 05 |  הולנד | 15 | 11 | 6 | 12 | 11 | 12 |  | N/A |  |
| 06 |  ישראל | 17 | 25 | 23 | 18 | 14 | 22 |  | 4 | 7 |
| 07 |  ליטא | 16 | 15 | 20 | 14 | 21 | 18 |  | 18 |  |
| 08 |  ספרד | 22 | 20 | 19 | 22 | 25 | 24 |  | 12 |  |
| 09 |  אסטוניה | 20 | 22 | 18 | 11 | 24 | 19 |  | 15 |  |
| 10 |  אירלנד | 25 | 23 | 24 | 24 | 23 | 25 |  | 9 | 2 |
| 11 |  לטביה | 11 | 13 | 11 | 25 | 7 | 13 |  | 16 |  |
| 12 |  יוון |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 13 |  הממלכה המאוחדת | 14 | 5 | 21 | 16 | 22 | 15 |  | 23 |  |
| 14 |  נורווגיה | 9 | 19 | 14 | 13 | 20 | 16 |  | 20 |  |
| 15 |  איטליה | 4 | 4 | 1 | 5 | 4 | 3 | 8 | 7 | 4 |
| 16 |  סרביה | 18 | 8 | 13 | 17 | 5 | 11 |  | 19 |  |
| 17 |  פינלנד | 24 | 21 | 25 | 23 | 12 | 23 |  | 17 |  |
| 18 |  פורטוגל | 5 | 7 | 3 | 3 | 8 | 5 | 6 | 22 |  |
| 19 |  ארמניה | 7 | 17 | 8 | 6 | 6 | 7 | 4 | 6 | 5 |
| 20 |  קפריסין | 1 | 1 | 2 | 2 | 18 | 2 | 10 | 1 | 12 |
| 21 |  שווייץ | 3 | 2 | 4 | 1 | 2 | 1 | 12 | 3 | 8 |
| 22 |  סלובניה | 13 | 18 | 22 | 21 | 17 | 20 |  | 24 |  |
| 23 |  קרואטיה | 12 | 10 | 12 | 15 | 9 | 14 |  | 5 | 6 |
| 24 |  גאורגיה | 23 | 16 | 17 | 19 | 15 | 21 |  | 11 |  |
| 25 |  צרפת | 2 | 3 | 5 | 7 | 3 | 4 | 7 | 2 | 10 |
| 26 |  אוסטריה | 21 | 14 | 15 | 10 | 19 | 17 |  | 13 |  |
ביאורים

↑  הולנד נפסלה כמה שעות לפני הגמר.
זאב חפץ

| --- | --- |

זאב חפץ, 2015
 לידה:  26 ביוני 1947 (בן 77) פונטיאק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מישיגן 
 תחום כתיבה:  סיפורת, שירה
 סוגה:  ביוגרפיה, עיון, פרוזה
 
זאב חפץ מראיין את מזכיר המדינה של ארצות הברית מייק פומפאו, ירושלים, אוקטובר 2019
זאב חפץ (באנגלית: Zev Chafets, נולד ב-26 ביוני 1947) הוא סופר ועיתונאי ובעל טור יהודי אמריקאי ישראלי, שכתב לפחות 14 ספרים, מסוגות שונות, חלקם רבי מכר ושלושה מהם אף נבחרו על ידי הניו יורק טיימס לספרי שנה. כיהן כחמש שנים וחצי (1977–1983), כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית תחת ממשלות מנחם בגין. היה העורך הראשי הראשון של הג'רוזלם ריפורט (ביחד עם המייסד הירש גודמן) בעל טור בניו יורק דיילי ניוז וכותב טורי דעות ב"פוקס ניוז" (2013-2017) וב"בלומברג" (2017-2022). מאמרים רבים שלו מופיעים תדיר בעיתונים שונים ברחבי ארצות הברית ובישראל.
ביוגרפיה

נולד בעיר פונטיאק, ליד דטרויט, מישיגן, ארצות הברית. אביו היה רופא שיניים ואמו עקרת בית. בוגר תואר ראשון אוניברסיטת מישיגן ב-1967. עלה לישראל עם סיום לימודיו. שירת בצה"ל שלוש שנים ולאחר מכן המשיך את לימודיו באוניברסיטה העברית בירושלים ובאוניברסיטת תל אביב. חפץ עבד שנה במשרד החוץ בהסברה והצטרף למחלקת ההסברה של המפלגה הליברלית בגח"ל, אף על פי שהיה לחלוטין בלתי מפלגתי וכך החל לעבוד בארץ כעיתונאי.
באוקטובר 1977, לאחר עלייתו של הליכוד לשלטון ב"מהפך" של אותה שנה, מונה על ידי ראש הממשלה החדש מנחם בגין למנהל לשכת העיתונות הממשלתית. כיהן בתפקיד זה כחמש וחצי שנים עד ראשית 1983, כאשר הגורם לפרישתו, לדבריו, היה חוסר יכולתו להסביר את עמדת ישראל בנושא טבח סברה ושתילה. במסגרת תפקידו כמנהל לשכת העיתונות הממשלתית השתתף בין השאר באופן פעיל גם בשיחות השלום שהביאו לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים.
זאב חפץ הבקיא בתולדות המוזיקה השחורה בארצות הברית ובעיקר מוזיקת Motown והרצה על הנושא בבהי"ס רימון, חבר ב-1981 לדני סנדרסון לכתיבת שירים ("פקששתי", "בואי מותק") וב-1983 הוזמנו השניים ללוס אנג'לס להקליט תקליט באנגלית בהפקתו של חיים סבן. התקליט הושלם אך לא יצא לאור.
ספרו הראשון, Double Vision: How America's Press Distorts Our View of the Middle East, יצא אמנם לאור רק ב-1985, אך נכתב כבר ב-1983, בשנה הראשונה לאחר התפטרותו מלשכת העיתונות הממשלתית. הספר כולל בתוכו תובנות רבות שהפיק מיחסיו עם העיתונות במסגרת התפקיד הממשלתי. מאז ועד 1989 הפך חפץ לסופר באופן בלעדי כמעט, כותב מדי שנה - שנתיים ספר חדש, בנושאים שונים ומגוונים. ב-1992 יצא לאור ספרו הראשון בעברית "לרשת את המאפיה".
ב-1989 פנה אליו הירש גודמן, הכתב הצבאי של הג'רוזלם פוסט באותו זמן וסיפר לו שהוא מקים שבועון חדש, ג'רוזלם ריפורט, בבעלות ארבעה יהודים מיליארדרים מחוץ לארץ, ביניהם ברונפמן מקנדה והציע לו את תפקיד העורך הראשי (Managing Editor) ביחד עמו. חפץ הסכים והשניים הרכיבו את צוות השבועון החדש, בו נכללו בין השאר גם גרשום גורנברג, יוסי קליין הלוי, אהוד יערי, זאב שיף, נתן שרנסקי ואחרים. השבועון יצא לאור באוקטובר 1990.
ב-2000 חזר חפץ לארצות הברית בעקבות אשתו השלישית, כתבת המגזין טיים בישראל, ליסה באייר, והפך לבעל טור קבוע בניו יורק דיילי ניוז ולאחר מכן בשבועון של הניו יורק טיימס. הוא שב לישראל ב-2012. לחפץ ארבעה ילדים וחמישה נכדים והוא מתגורר בתל אביב עם אשתו, ליאה גרינשפן, ומשמש כפובליציסט, כותב מאמרי דעות לרשת בלומברג.
ספריו

(2015) "Remembering Who We Are: A Treasury of Conservative Commencement Addresses" (הוצאת סנטינל).
(2013) "Roger Ailes: Off Camera".
(2010) "Rush Limbaugh: An Army of One".
(2009) "Cooperstown Confidential: Heroes, Rogues and the Inside Story of the Baseball Hall of Fame".
(2007) "A Match Made in Heaven: American Jews, Christian Zionists and One Man's Exploration of the Weird and Wonderful Judeo-Evangelical Alliance" (הוצאת הרפר וקולינס).
(1997) "The Project" (הוצאת וורנר).
(1996) "Hang Time" (הוצאת וורנר).
(1995) "The Bookmakers" (הוצאת רנדום).
(1991) "Inherit the Mob: A Novel" (הוצאת רנדום).
(Devil's Night: And Other True Tales of Detroit" (1990".
(Members of the Tribe" (1988".
(Heroes and Hustlers, Hard Hats and Holy Men" (1986".
(Double Vision: How America's Press Distorts Our View of the Middle East" (1985".
בנוסף, הספר "Whacking Jimmy", שנכתב אף הוא על ידי חפץ, יצא לאור תחת שם ספרותי - ויליאם וולף.
ספריו בעברית

"בונה הגשר - חייו של הרב יחיאל אקשטיין", הוצאת משכל - ידיעות אחרונות, תרגום: יונה דלסקי כהן, 2016
"לרשת את המאפיה", הוצאת מעריב, 1992
"זריקת עונשין", הוצאת מעריב, תרגום: אורי בלסם, 1996
"המוציאים לאור", הוצאת מעריב, 1996
מאמריו

בניו יורק דיילי ניוז
בניוזוויק
באתר JWR
באתר Townhall
הערות שוליים

1 2  שאול אברון, החלוץ מרחוב הירקון שהכיר לי את הברבון, חדשות, 21 בפברואר 1986
↑  יוסף וקסמן, זאב חפץ, המועמד בן ה־30 לניהול לשכת העתונות הממשלתית - "לא האמנתי שכל כך מהר יוצע לי תפקיד חשוב", מעריב, 7 באוגוסט 1977
↑  שרגא הר-גיל, ישראל-המקום המדווח ביותר בעתוני ארה"ב, מעריב, 2 ביולי 1984
↑  יוסף וקסמן, בגין עשוי לבקר בלוקסור ובאבו-סימבל, מעריב, 17 בדצמבר 1979
↑  אפי לנדאו, פושעים אותנטיים לחלוטין, חדשות, 7 בנובמבר 1991
↑  הדס מנור, עיתון לאנשים חושבים באנלית, מעריב, 16 באוקטובר 1990
↑  מאמר ביקורת על הספר בניו ריפבליק
↑  מאמר ביקורת על הספר בירחון קומנטרי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259783705171  BIBSYS: 90252426  BnF: cb120875005 (data)  GND: 128557532  ISNI: 0000 0000 6643 3651  LCCN: n83314525  NKC: xx0110188  NLA: 35257654  NTA: 071352929  RERO: 02-A003092459  SUDOC: 029198453  VIAF: 46787070   WorldCat (עם VIAF): 46787070
מייק מנספילד

מייקל ג'וזף מנספילד (באנגלית: Michael Joseph Mansfield; 16 במרץ 1903 –  5 באוקטובר 2001) היה פוליטיקאי ודיפלומט אמריקאי, ממנהיגי המפלגה הדמוקרטית במהלך כהונתו בקונגרס. הוא ייצג את מדינת מונטנה בבית הנבחרים של ארצות הברית (1943–1953) ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית (1953–1977). הוא כיהן כמנהיג הרוב בסנאט במשך 16 שנים – הכהונה הארוכה ביותר במפלגה כלשהי עד 2023, עת נשבר שיא זה בידי מיץ' מקונל.
מנספילד נולד בברוקלין שבניו יורק, וגדל במונטנה. הוא שירת בצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה, ולאחר מכן היה פרופסור להיסטוריה ולמדע המדינה באוניברסיטת מונטנה. הוא נבחר לבית הנבחרים במהלך מלחמת העולם השנייה, ובהמשך לסנאט בשנת 1952. כמנהיג הרוב הוביל את אישור תוכניות "החברה הגדולה" של הנשיא לינדון ג'ונסון, ותמך בסיום המעורבות האמריקאית במלחמת וייטנאם.
לאחר פרישתו מהסנאט כיהן כשגריר ארצות הברית ביפן (1977–1988), תפקיד בו החזיק יותר מכל שגריר אחר. עם פרישתו, קיבל את מדליית החירות הנשיאותית ועבד כיועץ בכיר לענייני מזרח אסיה בתאגיד גולדמן זקס.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

מנספילד נולד ב-1 במרץ 1903 ברובע ברוקלין שבניו יורק. הוא היה בנם של המהגרים האירים פטריק ג'. וג'וזפין (לבית או'בריאן) מנספילד. אביו נאבק לפרנס את המשפחה ונאלץ לעבוד בכמה עבודות שונות החל מפועל בניין, סבל בבית מלון ואיש תחזוקה. לאחר שאמו של מנספילד נפטרה מדלקת ריאות ב-1906, שלח אביו את מנספילד ושתי אחיותיו לגור עם דודתו ודודו בגרייט פולס שבמונטנה. הוא למד בבתי ספר ציבוריים מקומיים, ועבד במכולת השכונתית של קרובי משפחתו. בילדותו נטש את ביתו והתדרדר לרחובות, ואפילו חי בבית יתומים מדינתי בעיירה טווין ברידג'ס שבמונטנה במשך כחצי שנה.
ביוגרפיה > שירות צבאי

בגיל 14 נשר מנספילד נשר מבית הספר ושיקר לגבי גילו כדי להתגייס לצי ארצות הברית במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא נשלח למספר משימות מעבר לים על הסיירת הממוגנת "USS Minneapolis (C-13)", אך שוחרר משירות צבאי לאחר שהתגלה גילו האמיתי. מנספילד היה יוצא צבא ממלחמת העולם הראשונה הידוע האחרון שנפטר לפני שהגיע לגיל 100 ויוצא הצבא האחרון מהמלחמה שכיהן בסנאט האמריקאי. לאחר שחרורו מהצי, הוא התגייס לצבא ארצות הברית ושירת כטוראי מ-1919 עד 1920.
מנספילד היה טוראי מדרגה ראשונה בחיל הנחתים של ארצות הברית בין השנים 1920–1922. הוא שירת בחטיבת הגיוס המערבית בסן פרנסיסקו עד ינואר 1921, אז הועבר לבסיס חיל הנחתים פוג'ט סאונד שבמדינת וושינגטון. בחודש שלאחר מכן נותק לפלוגת המשמר "צריפי הים" בבסיס מארה איילנד שבקליפורניה. באפריל 1921 הוצב על הספינה "USAT Sherman" ששטה אל הפיליפינים, וב-5 במאי אותה שנה הגיע ליעדו באולונגאפו שבפיליפינים. שנה לאחר מכן שובץ לפלוגה A בסוללה הימית של כוחות הצי האמריקאי באסיה. בסיור קצר עם הצי האסייתי שירת מנספילד לאורך חופי הרפובליקה הסינית ואלרח מכן שב לאולונגאפו בשלהי מאי 1922. במהלך שירותו באסיה פיתח אהבה גדולה לתרבות האסייתית.
באוגוסט 1922 חזר מנספילד לפרובינציית קאוויט שבמחוז קאלאברזון כהכנה לשיבתו אל ארצות הברית ובסופו של דבר לשחרורו מהצבא. ב-9 בנובמבר 1922 שוחרר בדרגת טוראי מדרגה ראשונה עם השלמת שירותו המלא. על שירותו הצבאי עוטר במדליית ההתנהגות הטובה.
ביוגרפיה > השכלה

בשובו למונטנה בשנת 1922, עבד מנספילד ככורה נחושת ושפך עפר ופסולת במכרות בביוט במשך שמונה שנים. מאחר שמעולם לא למד בתיכון, הוא נבחן בבחינות כניסה ללימודים בבית הספר למכרות של מונטנה (1927–1928), שם למד להיות מהנדס מכרות.
מאוחר יותר פגש מנספילד מורה מקומית, מורין הייז, שלימים תהיה לו לאישה, והיא עודדה אותו להמשיך בלימודיו. בעזרת תמיכתה הכספית, למד מנספילד באוניברסיטת מונטנה שבמיזולה, שם למד קורסים ברמת תיכון ובמקביל קורסים אקדמיים. הוא היה גם חבר באחוות אלפא טאו אומגה.
מנספילד השלים לימודי תואר ראשון בשנת 1933 והוצע לו תפקיד עוזר הוראה, במסגרתו לימד שני קורסים באוניברסיטת מונטננה. במקביל עבד במשרה חלקית במשרד הרישום של האוניברסיטה. בשנת 1934 סיים לימודי תואר שני באוניברסיטת מונטנה עם עבודת תזה בנושא "יחסי הדיפלומטיה האמריקאית עם קוריאה, 1866–1910". בין השנים 1934–1942 לימד היסטוריה של מזרח אסיה ואמריקה הלטינית, ובחלק מהשנים גם הרצה על היסטוריה של יוון העתיקה והיסטוריה של האימפריה הרומית הקדושה. הוא גם למד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס בין 1936 ל-1937.