אדריכלות סינית
פער מגדרי בבתים ובחברה הסינית

מעבר לטכניקות של יצירת האדריכלות הפיזית שבהן השתמשו הסינים, הייתה "אדריכלות דמיונית" שהוטמעה בבית הסיני. אדריכלות דמיונית זו הקרינה שלושה עקרונות עיקריים של יחסים בין דיירי הבית, היקום והחברה כולה, וכל עיקרון מתאר חוסר איזון בין כוחות מגדריים.
העיקרון הראשון היה שהבית הסיני מגלם ערכים נאו-קונפוציאניים, שהיו שיתוף פעולה, נאמנות, כבוד ושירות. הערכים הוצגו באופן שבו ייצג הבית הסיני דורות, מגדר וגיל. בניגוד לבתים מערביים, הבית הסיני לא היה חלל פרטי ולא היה מופרד מהמדינה, אלא היווה קהילה קטנה יותר ומקום שהגן על המשפחה. זה היה די מקובל שבבתים גרו חמישה דורות תחת קורת גג אחת, לפי המושגים החברתיים של הערכים הקונפוציאניים על חמשת היחסים בין שליט ונשלט, אב וילד, בעל ואישה, מבוגר וצעיר, אח וחבר, והודגש הפער בין העליון לכפוף. במערכת היחסים בין הבעל לאישה, הוא היה אחראי להתייחס אליה בטוב לב, התחשבות והבנה, אף על פי שהיא נשלטה על ידיו.
ההיבט השני היה שהבית הסיני היה חלל קוסמי. הבית תוכנן כמקלט כדי לסכל השפעות רעות על ידי תיעול אנרגיות קוסמיות (צ'י) באמצעות פנג שווי. בהתאם לעונות השנה, תנועת הכוכבים, תצורת הנוף של גבעות, סלעים, עצים ומים, סידור הבית, כיוונו ופרטי הגגות והשערים, נוצרת אנרגיה חיובית. גם בתוך הבית שולבה מתודולוגיה זו על ידי סימטריה, אוריינטציות, סידור חפצים וניקיון, שהיו גורמים חשובים לכניסת אנרגיה קוסמית. אפילו בבתים עניים הייתה חשיבות לניקיון וסדר, המפצים על המגורים הצפופים. טיאטוא היה משימה יומיומית לטיהור החדר מזיהומים כמו לכלוך. ההיסטוריון הסיני סְה-מַה גְּװַאנְגּ (אנ') כתב: "משרתי הרבעים הפנימיים והחיצוניים והפילגשים קמים כולם לקריאת התרנגול הראשונה. אחרי סירוק, רחצה והלבשה, על המשרתים לטאטא את האולמות והחצר הקדמית; על השוער והמשרתים המבוגרים לטאטא את החצר האמצעית, ואילו המשרתות שוטפות את חדרי המגורים, מסדרות שולחנות וכיסאות, ומכינות את השירותים של האדון והגבירה". בביצוע הניקיון נראית ההפרדה המגדרית של משק הבית הסיני.
המרכיב השלישי היה שהבית היה חלל של תרבות, המגלמת את ההשקפה הסינית על האנושות, והופרד מהחוץ על ידי חומות ושערים. השערים היו מחסום פיזי ושימשו גם כלוח מודעות עבור העולם החיצוני. החומות היו גבולות התחום הפטריארכלי. בתרבות הביתית נאכפו כללי המשפחה, ויצרו פער בין דיירי הבית. נשים הוסתרו לרוב בין הקירות הפנימיים כדי לבצע חובות ביתיות, וגברים היו נציגי הבית. כליאת הנשים הייתה אמצעי לשליטה במיניות שלהן, על מנת שלא תכנסנה להריון מגבר זר. מעבר לכך, הבעלים היו מתבגרים, נישאים ונפטרים בבתים שבהם נולדו אבותיהם וסביהם, ואימותיהם גרו עימם עד פטירתן. הנשים היו עוזבות את הבית שבו נולדו, כדי להפוך לזרות בבית החדש, והתקבלו אחרי כניסתן להריון. לעיתים קרובות קיבלו כלות חדשות יחס רע מהמבוגרים בבית. במקרים קיצוניים התייחסו אליהן כאל משרתות ללא שכר, והן נאלצו לבצע מטלות בלתי נעימות. בעיני נשים נחשבו נישואין כירידה לגיהנום. כתוצאה מכך, התמודדו גברים ונשים עם שני אורחי-חיים שונים לחלוטין.
אף על פי שבני הזוג היו נשואים, הבעלים והנשים לא שהו באותו חדר פרטי במשך זמן רב. במהלך היום גברים היו יוצאים או שקועים בלימודיהם, כדי שיוכלו להימנע מכל מגע מיותר עם קרובי משפחה. נשים לא הורשו לצאת מהחדרים הפנימיים. אם אישה נאלצה לצאת מהבית, עליה לכסות את פניה עם צעיף או עם שרוול היד שלה. עם זאת סיפקו החדרים הפנימיים לנשים שליטה על הסדר הפטריארכלי, מכיוון שהיה להן חדר פרטי שגברים בדרך כלל לא הורשו להיכנס אליו.
בכל המישורים וההיבטים החברתיים, בודד הבית הסיני את הנשים מהחברה. אישה נשואה הייתה למעשה אסירה בבית בעלה, ואילו הבעל מעולם לא נאלץ לעזוב את ביתו ואת הוריו, וידע לאיזה אילן יוחסין נולד ולאיזו סביבה הוא שייך מאז שהחל להבין את העולם.