stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סיטיזן
הערות שוליים

↑  "The Citizen Watch Story" [History of Citizen Watch] (באנגלית). 2018-11-19.
↑  "Les origines suisses de Citizen Watch" [The Swiss origins of Citizen Watch] (בצרפתית). אורכב מ-המקור ב-2022-01-21. נבדק ב-2018-03-23.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  CiNii: DA12583992  GND: 1086256212  ISNI: 0000 0004 1781 537X  NDL: 00302622  VIAF: 258412708   WorldCat (עם VIAF): 258412708
ספרטקי טביליסי

| --- | --- |

 מידע כללי
 שם מלא:  מועדון כדורגל ספרטקי טביליסי (სპარტაკი თბილისი)
 תאריך ייסוד:  1946
 אצטדיון:  אצטדיון שוורדני טביליסי, גאורגיה   (תכולה: 4,000)
 ליגה:  הליגה הגאורגית השנייה
ספָּרטַקי טבּיליסי (בגאורגית: სპარტაკი თბილისი) הוא מועדון כדורגל מהעיר טביליסי, בירת גאורגיה, המשחק, נכון לעונת 08/‏2007 בליגה הגאורגית השנייה.
הקבוצה נוסדה בשנת 1946. בשם קיריליה סובייטוב טביליסי (Крылья Советов Тбилиси). בשנת 1948 שונה שמה ל-ספרטק טביליסי (Спартак Тбилиси). הקבוצה שיחקה בליגת העל הסובייטית. בשנת 2003 התאחדה הקבוצה עם מועדון הכדורגל זוגדידי, ונקראה ספרטקי-לזיקה זוגדידי. בשנת 2004 התפצלה ממנה שוב, וחזרה לשמה המקורי.
סוללת יון-סודיום

סוללת יון-סודיום (באנגלית: Sodium-ion battery) או NIB היא סוללה נטענת אנלוגית לסוללת ליתיום אך משתמשת ביוני נתרן (+Na) כנושאי המטען החשמלי. עקרון העבודה האלקטרוכימי שלה ובניית התאים כמעט זהים לאלה של סוגי סוללות על בסיס ליתיום הנפוצות מסחרית, אך תרכובות נתרן משמשות במקום תרכובות ליתיום.
סוללות יון-סודיום קיבלו עניין אקדמי ומסחרי רב בשנות 2010–2020 כטכנולוגיה משלימה אפשרית לסוללות יון-ליתיום, בעיקר בשל ההתפלגות הגאוגרפית הלא אחידה, ההשפעה הסביבתית הגבוהה והעלות הגבוהה של רבים מהאלמנטים הנדרשים לסוללות יון-ליתיום. המובילים שבהם הם ליתיום, קובלט, נחושת וניקל, שאינם נדרשים לסוגים רבים של סוללות יון-נתרן. היתרון הגדול ביותר של סוללות יון-נתרן הוא השפע הטבעי הגבוה של נתרן. זה יכול לייצר ייצור מסחרי של סוללות יון-נתרן פחות מאשר סוללות ליתיום-יון.
נכון לשנת 2020, לסוללות יון-נתרן יש נתח קטן מאוד משוק הסוללות. הטכנולוגיה אינה מוזכרת בדו"ח מינהל המידע לאנרגיה של ארצות הברית על טכנולוגיות אגירה של סוללות. אין כלי רכב חשמליים שמשתמשים בסוללות יון נתרן. האתגרים לאימוץ כוללים צפיפות אנרגיה נמוכה ומספר מצומצם של מחזורי פריקת מטען.
היסטוריה

פיתוח סוללת יון-הנתרן התקיים זה לצד זה של סוללת הליתיום-יון בשנות השבעים ותחילת שנות השמונים. עם זאת, בשנות התשעים התברר שלסוללות יון-ליתיום יש הבטחות מסחריות רבות יותר, מה שגרם להתעניינות בסוללות יון-נתרן. בתחילת שנות ה-2010, סוללות יון-נתרן חוו התעוררות מחודשת, המונעות בעיקר מהביקוש והמחיר של חומרי גלם יון-ליתיום.
עקרון הפעולה

נתרן-יון תאי סוללה מורכב קתודה המבוססת על חומר המכיל נתרן, אנודה (לא בהכרח חומר מבוסס-נתרן) ונוזל אלקטרוליטי המכיל מלחי נתרן בתמיסה פרוטית קוטבית או תמיסה אפרוטית. במהלך הטעינה, יוני נתרן מופקים מהקתודה ומוכנסים לאנודה בזמן שהאלקטרונים נוסעים במעגל החיצוני; במהלך פריקה מתרחש התהליך ההפוך כאשר יוני הנתרן מופקים מהאנודה ומוכנסים שוב לקתודה כשהאלקטרונים נוסעים במעגל החיצוני.
חומרים

מכיוון שהתכונות הפיזיות והאלקטרוכימיות של הנתרן שונות מאלו של ליתיום, החומרים המשמשים בדרך כלל לסוללות יון-ליתיום, או אפילו האנלוגים המכילים נתרן, לא תמיד מתאימים לסוללות נתרן-יון.
חומרים > אנודות

האנודה הדומיננטית המשמשת בסוללות יון-ליתיום מסחריות, גרפיט, אינה ניתנת לשימוש בסוללות יון-נתרן מכיוון שאינה יכולה לאחסן את יון הנתרן הגדול יותר בכמויות ניכרות. במקום זאת, חומר פחמן לא מסודר המורכב ממבנה פחמן לא גרפיטי, לא גבישי ואמורפי (המכונה "פחמן קשה") הוא האנודה המועדפת כיום על יון-נתרן. אחסון הנתרן של פחמן קשה התגלה בשנת 2000. הוכח שאנודה זו מספקת 300 mAh/g עם פרופיל פוטנציאלי משופע מעל 0.15V vs +Na/Na המהווה בערך חצי מהקיבולת ופרופיל פוטנציאלי שטוח (רמה פוטנציאלית) מתחת ⁓0.15V +vs Na/Na. ביצועי אחסון כאלה דומים לאלה שניתן לראות באחסון ליתיום באנודת גרפיט עבור סוללות ליתיום-יון שבהן קיבולת אופיינית של 300–360 mAh/g. תא היון-נתרן הראשון באמצעות פחמן קשה הוכח בשנת 2003 שהראה מתח ממוצע גבוה של 3.7 V במהלך פריקה.
בעוד שפחמן קשה הוא ללא ספק האנודה המועדפת ביותר בשל השילוב המצוין שלו של קיבולת גבוהה, פוטנציאל עבודה נמוך יותר ויציבות רכיבה טובה, היו עוד כמה התפתחויות בולטות באנודות בעלות ביצועים נמוכים יותר. התגלה כי גרפיט יכול לאחסן נתרן באמצעות אינטראקציה משותפת של ממסים באלקטרוליטים מבוססי אתר בשנת 2015: מתקבלים קיבולת נמוכה בסביבות 100 mAh/g כאשר פוטנציאל העבודה גבוה יחסית בין +0-1.2V vs Na/Na. כמה שלבי חומצה טיטנית כגון Na2Ti3O7, או NaTiO2, יכולים לספק קיבולות בסביבות 90–180 mAh/g בפוטנציאל עבודה נמוך (< +1V vs Na/ Na), אם כי יציבות המחזור מוגבלת כיום לכמה מאות מחזורים. היו דיווחים רבים על חומרי אנודה המאחסנים נתרן באמצעות מנגנון תגובת סגסוגת ו/או מנגנון תגובת המרה, עם זאת, מאמץ העומס החמור שחווה החומר במהלך מחזורי אחסון חוזרים ונשנים מגביל מאוד את יציבותם במחזור, במיוחד בתאים בפורמט גדול, ומהווה אתגר טכני מרכזי שצריך להתגבר עליו על ידי גישה חסכונית. חוקרים מאוניברסיטת טוקיו השיגו 478 mAh/g עם חלקיקי מגנזיום בגודל ננו כפי שפורסם בדצמבר 2020.
חומרים > קתודות

התקדמות משמעותית הושגה בתכנון קתודות של יון-נתרן בצפיפות אנרגיה גבוהה מאז 2011. בדומה לכל הקתודות של יון-ליתיום, גם קתודות יון-נתרן מאחסנות נתרן באמצעות מנגנון תגובת אינטראסלציה. בשל הצפיפות (Bulk density) הגבוהה שלהם, פוטנציאל ההפעלה הגבוה והקיבולת הגבוהה, קתודות המבוססות על תחמוצות מתכת למעבר נתרן זכו לתשומת לב גדולה. מתוך רצון לשמור על עלויות נמוכות, מחקר משמעותי נועד להימנע או להפחית אלמנטים יקרים כגון Co, Cr, Ni או V בתחמוצות. הוכח כי תחמוצת Na2/3Fe1/2Mn1/2O2 מסוג P2-type ממשאבי Fe ו- Mn השופעים של כדור הארץ מאחסנות 190 mAh/g במתח פריקה ממוצע של +2.75V vs Na/Na תוך ניצול חמצון-חיזור 4+/3+Fe חיזור בשנת 2012, צפיפות אנרגיה כזו הייתה שווה או טובה יותר מאשר קתודות ליתיום מסחריות כגון LiFePO4 או LiMn2O4. עם זאת, טבעו חסר הנתרן פירושו התפשרות בצפיפות האנרגיה בתאים מלאים מעשיים. כדי להתגבר על מחסור בנתרן הטמון בתחמוצות P2, הושקעו מאמצים משמעותיים בפיתוח תחמוצות עשירות יותר ב-Na. הוכח כי תערובת מסוג P3/P2/O3 של Na0.76Mn0.5Ni 0.3Fe0.1Mg0.1O2 מספק 140 mAh/g במתח פריקה ממוצע של +3.2V vs Na/Na בשנת 2015. בפרט, תחמוצת NaNi1/4Na1/6Mn2/12Ti4/12Sn1/12O2 מסוג O3 יכולה לספק 160 mAh/g במתח ממוצע של 3.22V vs +Na/Na, בעוד סדרה של תחמוצות מבוססות Ni מסוממות של הסטוכיומטריה NaaNi(1-x-y-z)MnxMgyTizO2 יכולות לספק 157 mAh/g ב"תא מלא" יון-נתרן עם האנודה של פחמן קשה (לעומת למינוח "חצי תא" המשמש כאשר האנודה היא מתכת נתרנית) במתח פריקה ממוצע של 3.2 V תוך ניצול 2+/4+NI. ביצועים כאלה בתצורת תאים מלאה טובים יותר או משתווים למערכות יון-ליתיום מסחריות כיום.
מסחריות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
CATL : יצרנית סינית גדולה זו של סוללות יון-ליתיום הודיעה בשנת 2021 כי תביא סוללה מבוססת יון נתרן לשוק עד שנת 2023. טכנולוגיית "הדור הראשון" משתמשת בכחול פרוסי לאלקטרודה החיובית ופחמן נקבובי לאלקטרודה השלילית. הם טוענים לצפיפות אנרגיה ספציפית של 160 Wh/kg בסוללת הדור הראשון שלהם, ומצפים שדור מאוחר יותר יגיע ליותר מ -200 Wh/kg.
סינמטק ירושלים

| --- | --- |


 מידע כללי
 סוג:  סינמטק, בית קולנוע, ארכיון סרטים 
 כתובת:  Derech Hevron 11, P.O.B 8561, 91803 Jerusalem, דרך חברון 11, ירושלים 
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל
 מייסדים:  ליה ון ליר 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1974
 תאריך פתיחה רשמי:  1974 
 קואורדינטות:  31°46′12″N 35°13′34″E﻿ / ﻿31.76990556°N 35.22606111°E﻿ / 31.76990556; 35.22606111
 www.jer-cin.org.il
 he
 
שלט הכניסה לסינמטק ירושלים (ביום מושלג), על רקע הר ציון
סינמטק ירושלים הוא סינמטק - ארכיון סרטים, הפועל בירושלים. בסינמטק מתקיימים קורסים, סמינרים וסדנאות בנושאי קולנוע. כן פועל בו מרכז מולטימדיה לחקר השואה.
היסטוריה

הסינמטק הוקם בשנת 1974 על ידי ליה ון-ליר, ושכן בבית אגרון. בשנת 1981 עבר הסינמטק למשכן חדש בדרך חברון שבגיא בן הינום, במקבץ מבנים ששופצו וחודשו בשרידי שכונת שמאעה הנטושה. בבניין הסינמטק ארבעה אולמות להקרנת סרטי קולנוע, ובנוסף יש בו תאי צפייה לסרטים מארכיון הסרטים העשיר של הסינמטק. הסינמטק משמש להקרנות של סרטים מסחריים, סרטי קולנוע ישראלי וסרטים זרים, וכמו כן סרטים אשר בתי הקולנוע העסקיים נמנעים מהקרנתם עקב שיקולים כלכליים ואחרים (כגון הסרטים "ג'נין, ג'נין" ו"שיטת השקשוקה"), וכן מוקרנים סרטים מאוסף הסינמטק.
ב-1984 ייסדה ון-ליר בסינמטק את פסטיבל הקולנוע הבינלאומי, שנערך מדי שנה בחודש יולי, והפך לאירוע חשוב ויוקרתי בחיי הקולנוע הישראלי. הפסטיבל פותח לצופים חלון אל הקולנוע העולמי של השנה האחרונה ומציג את מיטבו. . ב-1988 נערכה לראשונה, בשיתוף הקרן החדשה לישראל, תוכנית "ברוח החופש" אירוע בו מוקרנים סרטים העוסקים בחתירה הנצחית של האדם לחופש ולצדק. במשך הפך האירוע לחלק מפסטיבל הקולנוע ומחולקים בו "פרסי ברוח החופש לזכרו של וים ון-ליר" בשתי קטגוריית: "פרס קאמינגס לסרט עלילתי" ו"פרס אוסטרובסקי לסרט תיעודי".
מדי שנה בחודש דצמבר, בסמיכות לחג החנוכה, נערך בסינמטק גם פסטיבל הקולנוע היהודי שהוא פסטיבל מצומצם בהיקפו (בהשוואה לפסטיבל הקולנוע הבינלאומי) .
בחודש יולי 2006 החלו בבניין הסינמטק שיפוצים נרחבים וכל הפעילות הועברה באופן זמני לבנייני האומה. בחודש יולי 2007, עם פתיחת פסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים, חזר הסינמטק למשכנו הקבוע, בדרך חברון. כחלק מהשיפוצים נבנו בסינמטק שני אולמות שנוספו לשניים המקוריים, והם משמשים להקרנה מסחרית.
בשנת 2008 התארגנו לראשונה עובדי סינמטק ירושלים בארגון העובדים כוח לעובדים לאחר מאבק קצר שכלל התדיינות משפטית ופסיקה תקדימית בבית הדין לעבודה, היה הסינמטק למקום העבודה הראשון בו חתם ארגון העובדים הצעיר על הסכם קיבוצי.
בשנת 2012, מונתה אליסיה ווסטון, שעבדה קודם במכון סאנדנס (ארגון ללא מטרות רווח שהוקם על ידי רוברט רדפורד) לתפקיד המנכ"ל, אך עזבה לאחר שנה. היא הוחלפה על ידי נועה רגב. ב-2022 מונה לתפקיד רוני מהדב-לוין.
ארכיון הסרטים הישראלי

בשנת 1981 נפתח במרתף בניין הסינמטק ארכיון הסרטים הישראלי ביוזמתה של ליה ון ליר שניהלה את הסינמטק. הארכיון הוקם על בסיס הארכיון הפרטי של משפחת ון ליר, ששכן קודם בסינמטק חיפה.
בדצמבר 2014 הועברה לבניין הסינמטק תכולת ספריית הסרטים והמוזיקה האוזן השלישית מירושלים ששכנה במושבה הגרמנית ונסגרה ביוני 2013 בשל קשיים כלכליים. החנות פועלת בבניין הסינמטק ללא דמי שכירות ומותגה מחדש כ"האוזן בסינמטק" לאחר שגויסו כספים מהציבור בניסיון להציל את תכולתה ממכירת חיסול. החנות מופעלת כקואופרטיב ללא כוונות רווח.
הערות שוליים

↑  יעקב העליון, סינמטק בירושלים, מעריב, 17 באפריל 1975
↑  המאבק לחופש, מעריב, 27 במרץ 1988
אילנה באום, הסרט "רימון בעזה" עורר עניין בפסטיבל, מעריב, 5 באפריל 1988
↑  גואל פינטו, הזוכים בפרסי פסטיבל ירושלים, באתר הארץ, 29 ביולי 2002
↑  חיים ביאור, מתחרים בהסתדרות: הסכם קיבוצי ראשון ל"כוח לעובדים", באתר הארץ, 11 ביולי 2009
↑  הסכם מספר 20090273, בין עמותת סינמטק ירושלים – ארכיון ישראלי לסרטים ובין כוח לעובדים – ארגון עובדים דמוקרטי וסניף עובדי סינמטק ירושלים, נחתם ב-9 ביולי 2009, הסכם קיבוצי באתר משרד הכלכלה והתעשייה
↑  נירית אנדרמן, אחרי שנה בלבד: אליסיה ווסטון התפטרה מניהול סינמטק ירושלים, באתר הארץ, 30 באפריל 2013
↑   נירית אנדרמן, נעה רגב, המנכ"לית הצעירה של סינמטק ירושלים, מתכוננת לפסטיבל הקולנוע, באתר הארץ, 6 ביולי 2014
↑  ערן איצקוביץ, עם ניסיון של עשרות שנים: זה מנכ"ל סינמטק ירושלים החדש, באתר ישראל היום, 19 בספטמבר 2022
↑  שרגא הר-גיל, ארכיון הסרטים שנולד במקרה, מעריב, 29 ביולי 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268266405171  ISNI: 0000 0000 9239 6989  LCCN: n85228359  VIAF: 135414285   WorldCat (עם VIAF): 135414285
סטרוגנינה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מנת בשר, מנת דג נא 
 מוצא:  רוסיה, רפובליקת סאחה-יקוטיה 
 
סטרוגנינה מוכנה על שולחן
פורסים את הסטרוגנינה עם סכין יאקוטית
סטרוגַנינה (ברוסית: строганина, מילולית "שבבים") הוא מאכל של הצפון רוסים והילידים של צפון סיביר הארקטית.
מאפיינים

המאכל מורכב מדגים קפואים לא מבושלים (נאים) פרוסים דק לאורך. סביב ימת באיקל, המנה מכונה raskolotka. הסטרוגנינה המסורתית עשויה מדג לבן מים מתוקים (אנ') סלמוניים המצויים במימי הקוטב הסיבירי כגון נלמה, מוקסון, צ'יר ואומול. לעיתים רחוקות, הוא עשוי מחדקן. מנה זו פופולרית בקרב תושבי סיביר הילידים, והיא נוכחת במטבח היאקוטי, במטבח האסקימואי, במטבח אנשי הקומי ובמטבח היאמאי. לעיתים קרובות המאכל משולב עם וודקה.
מרכיבים והכנה

דגים קפואים משמשים להכנת סטרוגנינה. הדג לסטרוגנינה נתפס בדרך כלל בדיג בקרח בסוף הסתיו ומוקפא מיד טרי על מנת למנוע היווצרות גבישי קרח בבשר. ניתן לטבול דגים קפואים במי קרח קרוב לטמפרטורת ההקפאה על מנת למנוע התייבשות הדג ולשמר טוב יותר את בשר הדג במצב קפוא. הדג בדרך כלל קפוא ישר (בצורתו הטבעית), מבלי לכופף את גופו.
לפני הכנת הסטרוגנינה חותכים רצועות עור מהגב והבטן מהזנב לכיוון הראש. חתכים אנכיים נעשים בבשר. את הדג מניחים עם הראש כלפי מטה על משטח קשה ומחזיקים אותו היטב. פרוסות דקות של פילה דג נחתכות לאורך הגוף בעזרת סכין חדה. הגאומטריה של הסכין היאקוטית מתאימה ביותר לחיתוך פרוסות ארוכות שיוצרים תלתלי סרט. על מנת לשמור על הפרוסות קפואות זמן רב ככל האפשר, הסטרוגנינה מוגשת מיד על צלחות קפואות שאינן מתכתיות או בקערות קרות כקרח עם אבקת מלח ופלפל שחור. בדרך כלל אוכלים אותו בידיים כשהוא עדיין קפוא.
סטרוגנינה, כמו קוויאר, נצרך לעיתים קרובות עם וודקה.
וריאציות

וריאציה של המנה היא molochnaya stroganina, אשר מוכנה באמצעות סטרוגנינה וחלב טרי קפוא.
השם חל גם על סטרוגנינה מבשר איילים.
בתרבות נפוצה

מסעדת "סטרוגנינה בר" במוסקבה, רוסיה, מתמחה בסטרוגנינה. בעיר יאקוטסק מתקיימים פסטיבלים החוגגים את המעדן המקומי.
ראו גם

סשימי
הערות שוליים

1 2  Shuster, Simon. "Stroganina: Frozen Sashimi of the Russian Arctic – Roads & Kingdoms". Roads & Kingdoms. Stroganina, like caviar, is meant to be consumed with good vodka, as its equal.
↑  Sarasohn, Judy (tester); From Gastronomer Andreas Viestad (14 במאי 2008). "Stroganina". Washington Post. ... a kind of frozen Siberian sashimi {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Bochkarev, Bolot (16 בדצמבר 2009). "Stroganina, a traditional cold dish in Yakutia". AskYakutia.com. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stroganina – Authentic Russian Cuisine". 28 במרץ 2015. נבדק ב-11 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stroganina". “Reindeer” company Ltd. lovozero.com. נבדק ב-15 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Stroganina Bar". mydestination.com. נבדק ב-11 באפריל 2016. The fishing is done in the wild at – 40C. That's when stroganina making can be totally successful – the fish gets frozen only once on the ice of an arctic river, and it melts only once thereafter – in your mouth after a shot of hard liquor. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Festival of stroganina to take place in Yakutsk". Pravda. Pravda.Ru. 12 ביוני 2011. נבדק ב-12 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
סידני גרינסטריט

| --- | --- |

 לידה:  27 בדצמבר 1879 סנדוויץ', קנט, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  18 בינואר 1954 (בגיל 74) הוליווד, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  פורסט לאון ממוריאל פארק 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1902 
 פרופיל ב-IMDb
 
סידני גרינסטריט (באנגלית: Sydney Greenstreet; ‏27 בדצמבר 1879 - 18 בינואר 1954) היה שחקן קולנוע בריטי שזכה להצלחה בגילום תפקידי נבלים בהוליווד בעשור השביעי לחייו.
ביוגרפיה

גרינסטריט נולד בעיר סנדוויץ' באנגליה, וכילד שיחק על הבמה בקומדיות. לאחר ניסיונות כושלים להפוך לחקלאי במטע לתה בסרי לנקה, היגר לארצות הברית, ושם זכה להצלחה כשחקן תיאטרון, כאשר הופעת הבכורה שלו הייתה בשנת 1902.
בשנת 1941 והוא בן למעלה משישים שנה, ומשקלו למעלה מ-150 קילוגרם, הופיע את הופעת הבכורה שלו בקולנוע בסרט "הנץ ממלטה". בסרט זה, על פי סיפורו של דשיל האמט, שבויים ונכתב על ידי ג'ון יוסטון היה גרינסטריט חלק מצוות שחקנים, ביניהם המפרי בוגרט בתפקיד הבלש סאם ספייד, מרי אסטור בתפקיד בריג'יד או'שונסי הרצחנית, ופיטר לורה. תפקידו כ"איש השמן" גוטמן, היה הופעת בכורה, שהובילה אחריה לצילומם של סרטים נוספים מסוג זה, לרוב באולפני האחים וורנר, וביניהם שמונה סרטים בהם הופיע לצידו של פיטר לורה כצמד נבלים קלאסי, כאשר לעיתים קרובות היה "האיש הטוב" המתעמת עמם, השחקן המפרי בוגרט. הופעתו בסרטים אלו הפכה אותו לאחת הדמויות המוכרות בקולנוע גם כיום, על אף התקופה הקצרה בה נוצרו, ועל אף שהחל בקריירה הקולנועית בגיל מאוחר.
גרינסטריט שיחק אף בסרט קזבלנקה, בתפקיד סיניור פרארי, בעל מסעדה בשם "התוכי הכחול", המנסה לקנות מגיבור הסרט ריק את מאורת הג'ין שלו.
בסוף שנות הארבעים נאלץ גרינסטריט לפרוש ממשחק בקולנוע, עקב מחלת הסוכרת בה לקה. בשנת 1954 מת כתוצאה ממחלה זו, ונטמן בקליפורניה.
סידני גודולפין, רוזן גודולפין הראשון

מרגרט בלאג (מתיו דיקסון; 1673)
סידני גודולפין, רוזן גודולפין הראשון (באנגלית: Sidney Godolphin, 1st Earl of Godolphin‏; 1645 בקירוב - 15 בספטמבר 1712) היה פוליטיקאי בריטי בשלהי המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18.
נתז נשימתי

נתז נשימתי הוא ההגדרה לטיפות ממוימות זעירות המורכבות מרוק או ריר ונוזלים נוספים בדרכי הנשימה. גודלי טיפות אלו נעים בין 5 ל-1,000 מיקרון. טיפות גדולות (לרוב גדולות יותר מ-100 מיקרון) מספיקות ליפול על משטח כלשהו בטרם יתייבשו, אולם טיפות קטנות יותר נופלות לאט יותר והופכות במהירות בעודן באוויר לאירוסול. נתז נשימתי יכול להיווצר במהלך נשימה, דיבור, עיטוש, שיעול או הקאה; קיימת גם דרך לייצרן בהליך רפואי. מכיוון שהטיפות עלולות להכיל חיידקים זיהומיים או חלקיקי נגיפים, הן משחקות תפקיד חשוב בהעברת מחלות נשימה והדבקה.
הגדרה

נתז נשימתי כולל סוגים שונים של תאים (למשל תאי אפיתל ותאים של מערכת החיסון), אלקטרוליטים שנמצאים ברוק ובריר (כמו +Na+, K וכדומה), ולעיתים גם פתוגנים שונים.
טיפות זעירות שמתייבשות באוויר מלבד גרעין הטיפה עשויות להישאר בו לפרק זמן ממושך.
ייצור

נתז נשימתי נוצר בדרכים שונות. הוא נפלט מהגוף במהלך נשימה, דיבור, עיטוש, שיעול, שירה ועוד. הוא מיוצר גם בהליכים רפואיים שונים כמו החייאה, צנרור קנה, ברונכוסקופיה וניתוחים. נתז דומה יכול להיווצר בהקאה, ניקוי שירותים, משטחים רטובים ולחים, מקלחת או שימוש במי ברז או ריסוס מים אפורים למטרות חקלאיות.
בהתאם לשיטת הייצור של הנתז, הוא יכול להכיל גם מלחים, תאים וחלקיקי וירוסים. במקרה של טיפות המיוצרות באופן טבעי, הן יכולות להיות מיוצרות במקומות שונים בדרכי הנשימה, דבר שעשוי להשפיע על הרכבן. ייתכנו גם הבדלים בין אנשים בריאים וחולים מבחינת הרכב הנתז הנשימתי שלהם.
נשיאה באוויר

אופן הפליטה של הטיפות משפיע על מהירותן הראשונית והתנהגותן באוויר החיצון. כפי שתואר בעקומת ולס, הנתז הגדול יותר מספיק ליפול על משטח לפני שהוא מתאדה, וטיפות קטנות מ-100 מיקרומטר יתאדו במהירות עוד לפני שינחתו על משטח. לאחר שהטיפה מתאדה, מה שנשאר ממנה הוא האירוסול (גרעין הטיפה). הטיפות יכולות לקיים אינטראקציה עם חלקיקים אחרים שאינם ממקור חי.
כשאנשים נמצאים במגע הדוק, נתז נשימתי שנפלט על ידי אדם אחד יכול להישאף על ידי אדם אחר. טיפות גדולות מ-10 מיקרומטר נוטות להישאר באף ובגרון ואילו הקטנות יותר מסוגלות לחדור לדרכי הנשימה התחתונות. חישובים הראו כי במהירויות משתנות בין 4 ל-15 קמ"ש, נתז נשימתי עשוי לנוע במרחק של עד 6 מטרים. עם זאת, טיפות גדולות אינן יכולות להישאר באוויר לזמן רב ולרוב מפוזרות על פני מרחקים קצרים.
היסטוריה

הבקטריולוג הגרמני קרל פליגה (אנ') הראה ב-1899 כי מיקרואורגניזמים בנתז נשימתי עשויים להעביר מחלות. בתחילת המאה ה-20 המונח "נתז פליגה" שימש לתיאור טיפות שהן גדולות מספיק כדי לא להתאדות לחלוטין, ובעיקר אלו הגדולות מ-100 מיקרומטר.
הרעיון של פליגה בנוגע לטיפות כמקור מרכזי ווקטור להעברת מחלות היה בשימוש עד שנות ה-30, כשוויליאם פ. ולס (אנ') הבדיל בין טיפות גדולות לקטנות. על שמו של ולס נקראת "עקומת ולס", המתארת את השפעת גודל הטיפות על התנהגותן ויכולתן לשאת מחלות.
העברת מחלות

צורה נפוצה להעברת מחלות היא על ידי נתז נשימתי המתפשט באוויר במהלך שיעול, התעטשות או דיבור. העברת נתז נשימתי היא דרך נפוצה להעברת זיהומים בדרכי הנשימה. ההעברה עשויה להתרחש כשהטיפות מגיעות למשטחים ריריים ורגישים כמו העיניים, האף והפה. העברה שכזו יכולה להתרחש גם בעקיפין על ידי מגע במשטחים מזוהמים ולאחר מכן נגיעה בפנים.
וירוסים המופצים באמצעות העברת טיפות כוללים למשל את השפעת, חצבת, SARS-CoV-2 שגורם למחלת הקורונה ועוד. גם זיהומים בקטריאליים ופטריות עשויים להיות מועברים על ידי נתז נשימתי. עם זאת, מספר מצומצם של מחלות מועברות בהעברה אווירנית לאחר שהטיפה מתאדה והופכת לאירוסול.
הטמפרטורה והלחות בסביבה משפיעים על שרידותם של ביואירוסולים, מכיוון שככל שהטיפה מתנדפת והופכת קטנה יותר, היא מספקת הגנה פחותה לחומרים הזיהומיים שהיא עשויה להכיל. באופן כללי, וירוסים עם מעטפת שומנית יציבים יותר באוויר יבש, אלו ללא מעטפת מותאמים לסביבה לחה יותר. ככלל, נגיפים לרוב מותאמים לטמפרטורה קרה יותר.
העברת מחלות > צמצום סיכונים

במסגרות טיפוליות ננקטים אמצעי זהירות במטרה למנוע הדבקה במחלות, כמו בידוד החולה, הגבלת הובלת החולה מחוץ לחדר ושימוש בציוד מגן מתאים. אמצעי הזהירות כלפי העברה טיפתית הם אחת משלוש קטגוריות של אמצעי זהירות המבוססים על סוג הזיהום שיש לחולה; שתי הקטגוריות האחרות הן מניעת מגע ומניעת העברה אווירנית. עם זאת, פעולות שמייצרות נתז נשימתי כפי שצוין, עשויות להביא לפליטת נתז גדולה יותר שהופכת את אמצעי המיגון ללא יעילים מספיק.
בכלליות, אוורור יכול לשמש כאמצעי הגנה במידת מה נגד העברת מחלות. עם זאת, אם האוויר לא מטוהר ומנוקה, הוא יכול להוביל להדבקה במקום אחר.
מסיכות כירורגיות יכולות לשמש לצמצום פליטת נתז נשימתי, הן עבור חולים והן עבור אנשי צוות רפואי. במהלך התפרצות מגפת הסארס השימוש במסכות מסוג N95 הוריד את ההדבקה בקרב עובדי צוותים רפואיים. בעוד מסכות כירורגיות משמשות להפרדה בין האף והפה של עוטה המסכה לנתז של אחרים, הן לא מיועדות לחסום כניסת טיפות קטנות מאוד כמו אלו שגורמות להעברה אווירנית של מחלות בשל הרווח שנוצר בין המסכה לבין הפנים.
הערות שוליים

1 2 3 4  James Atkinson, Yves Chartier, Carmen Lúcia Pessoa-Silva, Paul Jensen, Yuguo Li, Wing-Hong Seto, Annex C: Respiratory droplets, Natural Ventilation for Infection Control in Health-Care Settings, ארגון הבריאות העולמי, 2009, ISBN 978-92-4-154785-7
1 2 3  L. Morawska, Droplet fate in indoor environments, or can we prevent the spread of infection?, Indoor Air 16, 2006, עמ' 335-347 doi: 10.1111/j.1600-0668.2006.00432.x
↑  Jan Gralton, Euan Tovey, Mary-Louise McLaws, William D. Rawlinson, The role of particle size in aerosolised pathogen transmission: A review, Journal of Infection 62, 2011, עמ' 1-13 doi: 10.1016/j.jinf.2010.11.010
↑  R. Hare, The transmission of respiratory infections, Proceedings of the Royal Society of Medicine 57 doi: 10.1177/003591576405700329
↑  Lydia Bourouiba, Turbulent Gas Clouds and Respiratory Pathogen Emissions: Potential Implications for Reducing Transmission of COVID-19, JAMA, 2020 doi: 10.1001/jama.2020.4756
↑  Natural Ventilation for Infection Control in Health-care Settings, ארגון הבריאות העולמי, 2009, עמ' 79, ISBN 978-92-4-154785-7
↑  FAQ: Methods of Disease Transmission, Mount Sinai Hospital
1 2  [cdc.gov/infectioncontrol/basics/transmission-based-precautions.html Transmission-based Precautions], המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן
1 2  ארגון הבריאות העולמי, Prevention of hospital-acquired infections
↑  B Gamage, D Moore, R Copes, A Yassi, E Bryce, Protecting health care workers from SARS and other respiratory pathogens: A review of the infection control literature, American Journal of Infection Control 33, 2005, עמ' 114-121 doi: 10.1016/j.ajic.2004.12.002
↑  N95 Respirators and Surgical Masks (Face Masks), U.S. Food and Drug Administration, ‏11 במרץ 2020
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
שיעול: השפעת המהירות הראשונית על התנהגות הטיפות באוויר
נתז נשימתי שנפלט במהלך התעטשות
סיאט 850

| --- | --- |

סיאט 850
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  סיאט (סיאט בספרדית: SEAT- Sociedad Española de Automóviles de Turismo)
 שנות ייצור:  1966–1974
 הרכבה:  ספרד ספרד
 מודל קודם:  סיאט 600
 מודל אחריו:  סיאט 133
 אורך:  3,575 מ"מ (2 דלתות)  3,725 מ"מ (4 דלתות)
 רוחב:  1,425 מ"מ
 משקל:  650ק"ג  730 ק"ג (גרסת ספורט קופה)
 בסיס גלגלים:  2,027 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 843 סמ"ק, המפיק 37 כ"ס ב-5,300 סל"ד, יחס דחיסה 8.8:1 (מנוע אחורי) 4 צילינדרים, בטור, 843 סמ"ק, המפיק 47 כ"ס ב-6,200 סל"ד, יחס דחיסה 9.3:1 (בדגם 4 דלתות) (מנוע אחורי) 4 צילינדרים, בטור, 843 סמ"ק בטור, המפיק 49 כ"ס ב-6,400 סמ"ק (לדגמי ספורט ספיידר וספורט) (מנוע אחורי)  4 צילינדרים, בטור, 903 סמ"ק, המפיק 51 כ"ס, יחס דחיסה 9.5:1 (לדגמי ספורט ספיידר וספורט) (מנוע אחורי)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 מהירות מרבית:  125 קמ"ש (מנוע 843 סמ"ק המפיק 37 כ"ס) 135 קמ"ש (מנוע 843 סמ"ק המפיק 49 כ"ס) 140 קמ"ש (מנוע 843 סמ"ק המפיק 49 כ"ס - בגרסאות ספורט ספיידר וספורט)  145 קמ"ש (מנוע 903 סמ"ק המפיק 51 כ"ס - בגרסאות ספורט ספיידר וספורט)
 קשר:  פיאט 850
 מעצב:  Dante Giacosa
סיאט 850 (בספרדית: SEAT 850) היא מכונית סופרמיני, אשר הרכיבה יצרנית כלי הרכב הספרדית סיאט, בין השנים 1966–1974.
הדגם התבסס על דגם הפיאט 850 אשר יוצר על ידי קונצרן פיאט האיטלקי.
סך הכול יוצרו 664,346 יחידות.
דגמי "סיאט 850"

סיאט 850 - 2 דלתות
סיאט 850 - 4 דלתות
סיאט 850 ספורט ספיידר (קבריולה)
סיאט 850 - ספורט (קופה)
גרסאות "סיאט 850" סדאן

2 דלתות (גרסת "D")
2 דלתות (גרסת "N")
4 דלתות (גרסת "Especial")
4 דלתות (גרסת "D Especial")
תמונות

סיאט 850, 2 דלתות
סיאט 850, 2 דלתות
סיאט 850
סיאט 850, 4 דלתות
סיאט 850, שנת 1973 - 4 דלתות
סיאט 850, שנת 1971 - 4 דלתות
סיאט 850, שנת 1969 - ספורט ספיידר
סיאט 850 - ספורט ספיידר
סיאט 850, שנת 1969 - ספורט ספיידר
סיאט 850 - ספורט ספיידר
סיאט 850, שנת 1971 - ספורט ספיידר
סיאט 850 ספורט (קופה)
סיאט 850 ספורט (קופה)
סיאט 850 ספורט (קופה)
סיאט 850 ספורט (קופה)
ראו גם

סיאט
פיאט 850
סיאט 600
סיאט 1400
סיאט 133
הערות שוליים

↑  סיאט 850 - היסטוריה seat.com/why-seat/seat-850
↑  סיאט 850motorpasion.com/clasicos
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph912517