stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בית הכנסת של רגנסבורג

חזית בית הכנסת בשנת 1915
תוכנית בית הכנסת מ-1912. מאחורי ההיכל ניתן לראות את מוסדות הקהילה ששרדו.פנים בית הכנסת מ-1912
בית הכנסת של רגנסבורג היה אחד מבתי הכנסת העתיקים של יהדות גרמניה. בית הכנסת נבנה לראשונה בתחילת המאה ה-13. במהלך השנים הוא נהרס ונבנה מחדש מספר פעמים. בעידן החדש נחנך בית כנסת מפואר ב-1912, אשר הוחרב בליל הבדולח ב-1938. בשנת 2019, כשמונים שנה לאחר שנהרס בית הכנסת נחנך מבנה חדש המשמש גם כמרכז הקהילה היהודית בעיר.
היסטוריה

הקהילה היהודית בעיר רגנסבורג נוסדה בראשית המאה ה־11 והיא אחת הקהילות העתיקות בגרמניה. בית הכנסת נבנה לראשונה בין השנים 1210–1227 בסגנון רומנסקי בשטח בית החולים ששכן במרכז הגטו היהודי.
בשנת 1517,  בלתסר הובמאייר, שהיה הכומר בכנסייה בעיר, נשא דרשות והטיף כנגד אנשי הקהילה היהודית ברגנסבורג אך זו גרמה לגירושו מהעיר. ב-12 בינואר 1519 בעיר ולס מת הקיסר מקסימיליאן הראשון שהיה פטרון היהודים, והמועצה המקומית ניצלה את האירוע לגרש את היהודים ולהרוס את בית הכנסת. הקהילה היהודית הודיעה מיד כי על כל חבריה לעזוב העיר עד 25 בפברואר. עיכוב של שלושה ימים לסדר את מצבם הכלכלי היה כל מה שהעניקה מועצת העיר ליהודי רגנסבורג. חמש מאות מהיהודים נמלטו מהעיר וקודם לכן הם החלו בהריסת בית הכנסת. הריסת האכסדרה החלה ב-21 בפברואר, והאולם המרכזי למחרת. התאריכים המדויקים מעניינים מכיוון שהם מראים כמה מעט זמן היה לאלברכט אלטדורפר להכין את השרטוטים האדריכליים ששימשו תבניות לשני התחריטים שבתמונות.
על השטח הוקמה קפלה לכבוד הבתולה הקדושה. יהודים הורשו לשוב לעיר בשנת 1669, אך תחת מגבלות שונות שכללו גם איסור לבנות בית כנסת.
בית הכנסת נבנה מחדש בשנת 1841. במבנה החדש נכללו גם כיתות לימוד של בית הספר העממי היהודי ומקווה טהרה. בשנת 1907 נהרס המבנה מחשש להתמוטטות. חמש שנים מאוחר יותר הוקם בית כנסת חדש בהובלת רב הקהילה זליגמן מאייר ובתכנון האדריכלים יוזף קוך ופרנץ שפיגל. בית הכנסת נחנך ב-6 בספטמבר 1912 ברוב עם בהשתתפות ראש העיר אוטו גסלר, אשר מסר באופן טקסי את מפתחות בית הכנסת לרב הקהילה. בצמוד להיכל התפילה נבנו מוסדות הקהילה ומשרדים. להיכל התפילה צורה אליפטית ובחזיתו שני מגדלים עגולים המשמשים לעליה ליציע. את סגנון הבניה ניתן להגדיר כנאו-ביזנטי עם נגיעות ברוקיות.
ב-9 בנובמבר 1938 נהרס בית הכנסת על ידי הנאצים במהלך אירועי ליל הבדולח. אגף בית הספר והמשרדים שרד וחזר לשרת את הקהילה הנוכחית לאחר מלחמת העולם השנייה.
בפברואר 2019 נחנך בעיר, באתר בית הכנסת הקודם, מרכז קהילתי הכולל בית כנסת חדש שנבנה בהשקעה של 9 מיליון אירו.
הערות שוליים

↑  קהילת יהודי רגנסבורג באתר בית התפוצות
↑  Germany: New synagogue opens in Regensburg, 80 years after Nazi-led pogrom, DW.com, 27 February 2019
אגף מוסדות הקהילה מ-1912 ששרד. השטח המגונן בצד ימין הוא אתר בית הכנסת מ-1912 שהוחרב. תמונה מ-2013.
ארנסט גוגנהיים

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1916 ווסטהופן, צרפת 
 פטירה:  22 במרץ 1977 (בגיל 61) הרובע החמישי של פריז, צרפת 
 מקום קבורה:  בית הקברות היהודי של ווסטהופן 
 מדינה:  צרפת 
 השכלה:  בית המדרש הרבני של צרפת  ישיבת מיר 
 תקופת הפעילות:  1940 – 22 במרץ 1977 (כ־37 שנים) 
 תחומי עיסוק:  מורה לתלמוד בבית המדרש לרבנים של צרפת, מנהל בית המדרש לרבנים של צרפת
 תפקידים נוספים:  מורה לתלמוד בבית הספר היהודי "יבנה", חבר בבית הדין הרבני של הקונסיסטוריה, סגן נשיא בית הדין
 רבותיו:  הרב מקס גוגנהיים, הרב מוריס ליבר
 בן או בת זוג:  קלוד-אני (חנה) גוגנהיים 
 אב:  הרב מקס גוגנהיים
 אם:  מרתה (לבית מאייר)
 צאצאים:  מישל גוגנהיים 
 מספר צאצאים:  6
 פרסים והוקרה:  אביר לגיון הכבוד
 
הרב ארנסט שמחה גוגנהיים (בצרפתית: Ernest Simha Gugenheim;‏ 1916–1977) היה רב צרפתי, מורה בבית המדרש הרבני של צרפת ולאחר מכן מנהל בית המדרש. מהדמויות הבולטות של יהדות צרפת.
ביוגרפיה

נולד בווסטהופן (צר') שבאלזס ב-22 בינואר 1916 לרב מקס גוגנהיים, נצר למשפחת רבנים וותיקה ורב העיירה. אימו, מרתה לבית מאייר, נפטרה בהיותו כבן 4. הוא היה הצעיר מבין ארבעה ילדים.
רבו הראשון היה אביו, שהיה בוגר בית המדרש לרבנים בברלין וחינך את בנו ברוח שיטת תורה עם דרך ארץ של הרש"ר הירש. בנעוריו גר בבוקסווילר (צר'), לשם עבר אביו כדי לכהן כרב הקהילה. בשנת 1933 נכנס ללימודי רבנות בבית המדרש הרבני של צרפת בפריז, שהיה אז תחת ניהולו של הרב מוריס ליבר. בינואר 1938, לאחר שקיבל את תעודת הרבנות, נסע לליטא כדי ללמוד ולהשתלם בישיבת מיר. במכתביו לרב ליבר תיאר בהרחבה את חוויותיו שם.
שמונה חודשים לאחר מכן נקרא בחזרה לצרפת על ידי אביו, שחש שסכסוך חדש בין צרפת לגרמניה עומד לפרוץ. בסופו של דבר נדחה העימות, בעקבות הסכם מינכן. הוא גויס לצבא הצרפתי זמן קצר לאחר הגעתו, ונפל בשבי הגרמני בתחילת מלחמת העולם השנייה, בשנת 1940. עד סוף המלחמה היה אסור במחנה שבויים לחיילים יהודים, שרובם היו גם כן אלזסים. הוא שימש בפועל כמנהיג רוחני לשאר השבויים במחנה, עד לשחרורו בשנת 1945, לאחר כניעת גרמניה.
לאחר שחרורו מונה למורה לתלמוד ומשפט רבני בבית המדרש הרבני של צרפת. שם פגש את אשתו לעתיד, קלוד-אני (חנה) ד'אלזס, שהתקבלה לבית הספר לליטורגיה ולפדגוגיה שנפתח באותה עת ונכנסה לשיעוריו במשנה. בתפקידיו אלו בבית המדרש הרבני שימש עד לפטירתו, וגם עמד בראשו כמנהל זמני מ-1949 עד 1951, עד מינויו של הרב אנרי שילי. ב-1977 מונה להיות מנהל בית המדרש באופן קבוע, ונפטר ימים ספורים לאחר מכן. בכל השנים הללו התגורר בדירה בבניין בית המדרש, כשהוא יוצר קשר קרוב עם הרבנים המתלמדים ומהווה כתובת זמינה עבורם. תחת השפעתו עבר בית המדרש לרבנים לקו שמרני ואדוק יותר מבעבר, תהליך שהושלם סופית עם הגירת יהודי צפון אפריקה לצרפת.
במקביל להוראתו בבית המדרש הרבני של צרפת, לימד בבית הספר התיכון היהודי "יבנה", והיה חבר בבית הדין הרבני של הקונסיסטוריה. הוא מונה לסגן נשיא בית הדין ב-1952, שם עסק בעיקר בתחומים הקשורים לזהות יהודית ונישואים, ועד מהרה הפך לאחראי על נושא הגיורים. במסגרת תפקידו היה ממונה גם על בעיות העגינות וסרבנות גט. יחד עם גורמים משפטיים מהקהילה, יצר מערכת המאפשרת לנשים שהתגרשו אזרחית אך לא קיבלו גט מבעליהן לתבוע אותם בבית משפט ולדרוש פיצויים.
לצד פעילויותיו אלו שימש כתובת זמינה לשאלות, ופעל להנגשה בהירה בצרפתית של ערכי היהדות והלכותיה. סמכותו ההלכתית, לצד נגישותו לפונים מהקהילה היהדית וחוצה לה, גרמו לו להיתפס כדמות מוסמכת בנוגע להשקפת היהדות האורתודוקסית בצרפת. כך הוזמן לוועדות של האספה הלאומית של צרפת, כדי להציג את השקפת היהדות בנושאי מניעת היריון והפסקת הריון לפני חקיקה בנושאים אלו. בשנת 1966 עוטר כאביר לגיון הכבוד, וב-1973 כ-Grand Rabbin.
חיים אישיים

לרב גוגנהיים נולדו שישה ילדים. אשתו הייתה מחנכת ומורה ליהדות, מנהלת בית הספר היהודי אריאל שבצרפת, העורכת הראשית של הרבעון "המורה" למורים בבתי ספר יהודים, מחברת ועורכת ספרים. בנו הרב מישל גוגנהיים היה מנהל בית המדרש הרבני של צרפת, ולאחר מכן מונה לרבה של פריז. בן נוסף שלו, הרב ד"ר דניאל גוגנהיים, נישא לבתו של הרב עמנואל שושנה. הרב ארנסט הוא גם דודו של הרב דניאל גוטליב.
נפטר ב-27 במרץ 1977 בפריז, לאחר מחלה ממושכת שנגרמה מגידול מוחי. ונקבר בבית הקברות של עיירת הולדתו, ווסטהופן.
יצירות ופרסומים

יצירותיו עוסקות בעיקר בהלכה, אך כוללות גם תרגומים לצרפתית של קלאסיקות יהודיות ותרומות לאנציקלופדיה אוניברסליס ולאנציקלופדיית הפליאדות. מחקריו ותשובותיו ההלכתיות נאספו בספריו Le Judaïsme dans la vie quotidienne ("יהדות בחיי היומיום") ו-Les portes de la loi ("שערי ההלכה"). את מכתביו ערכו אשתו וילדיו לספר שיצא לאור בשנת 2006, Lettres de Mir ("מכתבים ממיר").
לקריאה נוספת

Lettres de Mir: D'un monde de Tora effacé par la Shoah, Biblieurope, 2006
Letters from Mir: A Torah World in the Shadow of the Shoah, Orthodox Union Press, 2014
ביאורים

↑  מילולית: "רב גדול". תואר רשמי הניתן בצרפת לרבנים חשובים, דוגמת רבני מחוזות, על ידי הקונסיסטוריה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262014105171  BnF: cb119062287 (data)  GND: 13244996X  ISNI: 0000 0001 1020 5403  LCCN: n83068416  Léonore: 175175  RERO: 02-A003328524  SUDOC: 026907100  VIAF: 7391084   WorldCat (עם VIAF): 7391084
בוריסוגלבסק

בוריסוגלבסק (ברוסית: Борисогле́бск) היא עיר במחוז וורונז' שברוסיה. לפי מפקד האוכלוסין מ-2010, מתגוררים בעיר כ-65,000 איש.
בסמוך לעיר פועל בסיס התעופה הצבאי בוריסוגלבסק.
היסטוריה

בוריסוגלבסק נוסדה בשנת 1646 ונקראה על שם הקדושים הרוסים בוריס וגלב - הקדושים הראשונים שהוכרזו ברוס של קייב לאחר ההתנצרות באזור.
בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 בוריסוגלבסק הפכה לנמל יבשתי עמוס בשל מיקומה הגאוגרפי באזור המרכז השחור ("צ'רנוזמיה") הפורה ביותר. ארבות הובילו סחורות כגון תבואה, עצים, נפט, דגים, ביצים ואבטיחים מהאזור לערים גדולות במערב ובמרכז רוסיה המחוברות לבוריסוגלבסק בדרכים ימיות. הערים הבולטות שסחרו עם בוריסוגלבסק היו סנט פטרסבורג, מוסקבה, רוסטוב, טאגאנרוג וצאריצין (כיום וולגוגרד). בשנת 1870 נפתח בעיירה מפעל בירה, שייצר בירה כהה ובהירה, סודה פירות. לפי מפקד האוכלוסין משנת 1888, התגוררו בעיירה כ-13,007 תושבים (6,325 גברים ו-6,682 נשים). כמעט כולם רוסים אורתודוקסים. בתחילת המאה ה-20 הייתה בעיירה גימנסיה מעורבת, עם 4 כיתות לנשים ו-6 כיתות לגברים. במקביל פעל גם בית ספר טכני להכשרת פועליי ונהבגי רכבת.
בינואר 1906, המהפכנית מריה ספירידונובה התנקשה בפקיד המשטרה הבכיר ג.נ. לז'נובסקי בתחנת הרכבת בבוריסוגלבסק. לאחר מהפכת אוקטובר ב-1917 היא הפכה לגיבורה בשל מעשה זה. לאחר עליית הבולשביקים לשלטון בבוריסוגלבסק ב-1918, התארגן בעיירה אחד ממחנות הריכוז הראשונים ברוסיה ל"גורמים זרים וזעירים-בורגניים". בדצמבר 1922 הוקם בעיר בית הספר הצבאי השני של חיל האוויר הסובייטי החדש.
ערים תאומות

גרמניה דלמנהורסט, סקסוניה התחתונה, גרמניה
צ'כיה בלנסקו, צ'כיה
הערות שוליים

↑  Энциклопедия Города России. Moscow: Большая Российская Энциклопедия. 2003. p. 52. ISBN 5-7107-7399-9.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007539041005171  LCCN: n84158331  MusicBrainz: 95ebccd1-ac50-4855-85a2-a5db66d80d42  NKC: ge1180958  VIAF: 151323124   WorldCat (עם VIAF): 151323124
בית הדין המצולם

| --- | --- |

 יוצרים:  רביב ז'ק
 כותבים:  רביב ז'ק
 בימוי:  אלון חמאווי, שוקי לרר
 משתתפים:  מוריס כהן, אלון חמאווי, ליאור חקון, אלון גאוי, יניב הלפגוט, מוטי וסרמן, איתן רזיאל, בצלאל לוי, יונתן אבינועם, איציק גולן, עוז ניסן, ניר מנקי, ניסו כביה, טל דנינו, אבי תנגי, דניאל סליצר, דניאל בוצר, בן לוין, אורי סעדה, יניב בומרנג, איציק דרור, שגיא לוי, יקיר שוקרון, יוני לוויתן, לירן דוד, אמנון דאהן, שחף ברגר, אביב לירון, מיכאל גמליאל, אבירם קליך, אבי קטן, אלעד מזרחי, רועי מלכה, שחר מור, חייקה מלכה
 ארץ מקור:  ישראל
 שפות:  עברית (מתורגם לשפות: אנגלית וצרפתית)
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  15
 הפקה
 מפיק:  דקלה פרטוש
 חברת הפקה:  ערוץ 97
 הפצה:  הידברות דיגיטל
 עורכים:  יעקב סלם, אופיר לוגסי
 אתר צילומים:  פתח תקווה
 צלמים:  אבנר בן גיאת אלון צרפתי דיויד שפירו מישה ניקיטין שמואל לוגסי
 טכניקת צילום:  מערך מרובה מצלמות
 בעלי תפקידים נוספים:  עינב קדם (הקלטה) בתיה קליקשטיין (ארט דיירקטורית והלבשה) לירון אפוטה (הנפשה) מישה ניקיטין (עריכת קול) ארטיום קבנצקי (איפור) עקיבא מילשטיין, טליה שטרית (טלפרומטר) אלעד אלקיים (תיאום הפקה) רמי אשר (בקרת איכות) רועי יעקב (שידור ורצף) דבורה פרקש (פיתוח ותוכן) עוז כהן (ניהול פוסט) 
 אורך פרק:  כ-30 דקות
 שידור
 רשת שידור:  ערוץ 97
 רשת שידור בישראל:  HOT • ‏yes • סלקום tv • פרטנר tv • ‏STINGTV • ‏ NEXT TV • FreeTV • ‏ צופיה • ‏ אתר הידברות • יוטיוב •  פייסבוק •  המסך המפוצל הישראלי • smart tv (בעבר) • ‏ IZEE TV (בעבר) • ‏ IsraTV (בעבר)
 פורמט (תמונה):  16:9
 פורמט (קול):  סטריאו
 תקופת שידור מקורית:  2019–2020
 קישורים חיצוניים
 בית הדין המצולם, אתר הידברות
בית הדין המצולם היא סדרת טלוויזיה ישראלית, שנכתבה על ידי רביב ז'ק והופקה ומשודרת בערוץ הידברות (ערוץ 97).
הסדרה ממחיזה מקרים אמתיים שנידונו בבית דין רבני. מוריס כהן מגלם את אב בית הדין ואלון חמאווי ככתב שטח מחוץ לבית הדין.
את התוכנית הפיקה דקלה פרטוש וביימו אלון חמאווי ושוקי לרר בשיטת מערך מרובה מצלמות. התוכנית משודרת בערוץ הידברות (yes, HOT, פרטנר tv, סלקום tv), ערוץ צופיה, אתר הידברות ובדף הפייסבוק וערוץ היוטיוב של הידברות.
פרקים

עונה 1 (2020-2019)
| מספר הפרק | מבשלת אורחת | תאריך שידור מקורי ישראל |
| --- | --- | --- |
| 1 | עופות יקרים |  |
| 2 | צינור מים |  |
| 3 | תכשיט לכלה |  |
| 4 | מזרן |  |
| 5 | הטייח |  |
| 6 | שלוש מנות וקינוח |  |
| 7 | טרוריסט במסעדה |  |
| 8 | הנחש שהכיש והציל |  |
| 9 | פלצבו |  |
| 10 | שרשרת בתוך דג |  |
| 11 | נסיעה לפתח תקווה |  |
| 12 | מיסוך |  |
| 13 | בלוק |  |
| 14 | גריטה |  |
| 15 | הגניבה המתוחכמת |  |
בית הכנסת שמעון אטיאס

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  אסואירה 
 מדינה:  מרוקו 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1882
 תאריך פתיחה רשמי:  1882 
 קואורדינטות:  31°30′57″N 9°46′05″W﻿ / ﻿31.515718°N 9.768001°W﻿ / 31.515718; -9.768001
  (למפת מוגדור מוגדלת) בית הכנסת שמעון אטיאס(למפת מוגדור רגילה) בית הכנסת שמעון אטיאס he
 
בית הכנסת שמעון אטיאס הוא בית כנסת מהמאה ה-19 באסואירה, מרוקו, הידועה בעבר בשם מוגדור. הוא ידוע גם כבית הכנסת שמעון אטיאס, מסעוד אטיאס ושערי תפילה. בית הכנסת נבנה בשנת 1882.
בית הכנסת מהווה אגף אחד של מבנה חצר בבניין שהכיל גם את ביתו של שמעון אטיאס. דלת אחת וגדולה הממוקמת בקשת פרסה מובילה אל הבניינים. בית הכנסת נמצא בקומה השנייה. בקומת הקרקע היו פעם חנויות. בקומה השלישית נמצאו משרדי בתי המשפט היהודיים, שדנו בתיקים מסחריים ואישיים כאחד. בית הכנסת עצמו הוא חלל בגובה שתי קומות, עם חלונות גדולים ומעוגלים בקשת ועזרת נשים.
ארון הקודש הגדול העשוי מעץ כולל עמודים ועמוד מעוגל, מעוטר בגילופי פרחים. בית הכנסת נקרא על שמו של שמעון אטיאס אחד מפרנסי הקהילה שתרם את הכסף להקמתו ומת בשנת 1892. בשנת 1993 היה בית הכנסת במצב תקין. בשנת 2009 הוא נסגר ועבר שיקום והסבה למוזיאון.
לאחר השחזור, בית הכנסת הוא חלק ממוזיאון "בית דקירה".
קושורים חיצוניים

מדיה וקבצים בנושא  בוויקישיתוף
הערות שוליים

1 2 3  Zack, Joel, The Synagogues of Morocco; An Architectureal and Preservation Survey, Jewish Heritage Council and World Monuments Vund, New York, August, 1993, pp. 25 ff.
בוריסלב איבקוב

| --- | --- |

 לידה:  12 בנובמבר 1933 בלגרד, ממלכת יוגוסלביה 
 פטירה:  14 בפברואר 2022 (בגיל 88) בלגרד, סרביה 
 הישג בולט:  השתתפות בתחרות מועמדים של אליפות העולם בשחמט 1966
 הדרגה הגבוהה ביותר:  רב אמן משנת 1955
 מד כושר מרבי:  2570 (יוני 1967)
 מד כושר נוכחי:  2402 (לא פעיל)
 מדינה:  יוגוסלביה, סרביה
 
בוריסלב איבקוב (בסרבית: Борислав Ивков;‏ 12 בנובמבר 1933 – 14 בפברואר 2022) היה שחמטאי סרבי בדרגת רב אמן. היה אלוף יוגוסלביה בשחמט מספר פעמים, התחרה באליפות העולם בשחמט.
ביוגרפיה

בגיל 16 בוריסלב איבקוב השתתף באליפות יוגוסלביה וזכה במקומות 4–7. בשנת 1950 הוא התחרה בתחרות בינלאומית בבלד וזכה במקום 5–6. בשנת 1951 הוא זכה באליפות העולם לנוער. איבקוב השתתף בתחרויות רשמיות רבות וזכה מספר פעמים.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 הוא היה בין השחמטאים החזקים בעולם, והתקדם עד לשלב הפלייאוף באליפות העולם בשחמט 1966.
במהלך הקריירה הוא ניצח מספר אלופי העולם לרבות וסילי סמיסלוב, מיכאל טל, טיגראן פטרוסיאן, בובי פישר ואנטולי קרפוב.
אף על פי שהפסיק להשתתף בתחרויות באופן סדיר בשנת 1975, המשיך איבקוב להתחרות מפעם לפעם. בפברואר 2014 הפסיק להיות שחמטאי פעיל.
נפטר ב-14 בפברואר 2022.
בוריסלב איבקוב במשחקי אולימפיאדת השחמט

בין השנים 1956 ל-1980 השתתף איבקוב ב-12 אולימפיאדות שחמט:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | לוח | קבוצה | מד כושר | נקודות | תוצאות |  % | מקום |
|  1956 | 3 | יוגוסלביה |  | 12 מ-16 | 9+ 6= 1- | 75.0 | 2 קבוצתי, 2 אישי |
|  1958 | 3 | יוגוסלביה |  | 9.5 מ-15 | 7+ 5= 3- | 63.3 | 2 קבוצתי, 6 אישי |
|  1960 | 3 | יוגוסלביה |  | 12 מ-16 | 9+ 6= 1- | 75.0 | 3 קבוצתי, 3 אישי |
|  1962 | 4 | יוגוסלביה |  | 13.5 מ-16 | 11+ 5= 0- | 84.4 | 2 קבוצתי, 1 אישי |
|  1964 | 2 | יוגוסלביה |  | 11.5 מ-16 | 8+ 7= 1- | 71.9 | 2 קבוצתי, 5 אישי |
|  1966 | 2 | יוגוסלביה |  | 10 מ-15 | 8+ 4= 3- | 66.7 | 4 קבוצתי, 6 אישי |
|  1968 | 2 | יוגוסלביה |  | 9 מ-14 | 5+ 8= 1- | 64.3 | 2 קבוצתי, 6 אישי |
|  1970 | 2 | יוגוסלביה |  | 10 מ-13 | 7+ 6= 0- | 70.8 | 3 קבוצתי, 1 אישי |
|  1972 | 2 | יוגוסלביה | 2520 | 12 מ-18 | 6+ 12= 0- | 66.7 | 3 קבוצתי, 8 אישי |
|  1974 | 3 | יוגוסלביה | 2530 | 12 מ-17 | 8+ 8= 1- | 70.6 | 2 קבוצתי, 4 אישי |
|  1978 | 4 | יוגוסלביה | 2515 | 3 מ-7 | 1+ 4= 2- | 42.9 | 15 קבוצתי, 41 אישי |
|  1980 | 2 | יוגוסלביה | 2530 | 5.5 מ-8 | 3+ 5= 0- | 68.8 | 3 קבוצתי, 8 אישי |
משחקים מוסברים (באנגלית) > 1959

בובי פישר מול בוריסלב איבקוב, 22.4.1959, A Legend Left Us, But His Legacy Lives On   Fischer vs Ivkov (1959)
הערות שוליים

↑  Ivkov, Borislav - Men's Chess Olympiads, באתר אולימפבייס (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb135263511 (data)  GND: 1257931830  ISNI: 0000 0003 7404 608X  LCCN: nb2008015279  NSK: 000094249  NTA: 071448896  VIAF: 2001416   WorldCat (עם VIAF): 2001416 
ערך זה הוא קצרמרבנושא שחמטאים ובנושא סרבים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית

| --- | --- |


 מאפיינים
 שטח שיפוט:  אלבמה אלבמה  פלורידה פלורידה  ג'ורג'יה ג'ורג'יה
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 ערכאה מעל:  בית המשפט העליון של ארצות הברית
 היסטוריה
 תקופת הפעילות:  1 באוקטובר 1981 – הווה (43 שנים)
 שופטים
 נשיא:  וויליאם ה. פריור ג'וניור.
 מספר שופטים:  12
 גאוגרפיה
 כתובת:  אטלנטה, ג'ורג'יה
 קואורדינטות:  33°45′23″N 84°23′25″W﻿ / ﻿33.7564°N 84.3903°W﻿ / 33.7564; -84.3903
 
 
בית המשפט הפדרלי האחד עשר לערעורים של ארצות הברית הוא בית משפט פדרלי בעל סמכות ערעורים על בתי משפט פדרליים מחוזיים. בית המשפט הוקם על ידי הקונגרס בשנת 1981, במסגרת שאר בתי המשפט הפדרליים במטרה להקל ולהוריד את העומס על בית המשפט הפדרלי לערעורים החמישי.
בית המשפט השני הוא אחד מ-12 בתי משפט הפדרליים לערעורים אשר סמכותם מתוחמת על פי קריטריון גאוגרפי – כלומר שהם מוסמכים לדון בערעורים בזכות על פסקי דין של בתי משפט פדרליים מחוזיים במדינות וטריטוריות ספציפיות של ארצות הברית.
בית המשפט הוא בעל סמכות שיפוט על בתי המשפט הפדרליים של מדינות פלורידה, אלבמה וג'ורג'יה. סמכות ערעורים על תשעה בתי משפט מחוזיים: שלושה בפלורידה (המחוז הצפוני, הדרומי, והמרכזי), שלושה באלבמה (המחוז הצפוני, הדרומי, והמרכזי) ושלושה בג'ורג'יה (המחוז הצפוני, הדרומי, והמרכזי).
נכון לשנת 2023 טרם מונה איש משופטי בית המשפט לכהונה בבית המשפט העליון של ארצות הברית.
אקסודוס: אלים ומלכים

| --- | --- |

כרזת הסרט בישראל
 מבוסס על:  סיפור התנ"ך של משה ויציאת מצרים
 בימוי:  רידלי סקוט 
 הופק בידי:  פיטר צ'רנין, דילן קלארק, אדם קופר, ביל קולאייג'
 תסריט:  סטיבן זאיליאן, אדם קופר, ביל קולג' 
 עריכה:  בילי ריץ'
 שחקנים ראשיים:  כריסטיאן בייל ג'ואל אדגרטון ג'ון טורטורו אהרון פול בן מנדלסון סיגורני ויבר בן קינגסלי
 מוזיקה:  אלברטו איגלסיאס
 צילום:  דאריוז וולסקי 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית   ספרד ספרד   הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 חברת הפקה:  צ'רנין Entertainment   Scott Free Productions   Babieka   סרטי וולקנו  
 חברה מפיצה:  פוקס המאה ה-20
 שיטת הפצה:  IMAX 3D, Blu-ray 3D, Ultra HD Blu-ray, בלו-ריי, DVD, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 12 בדצמבר 2014 ישראל 11 בדצמבר 2014
 משך הקרנה:  150 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט היסטורי, סרט דרמה, סרט חרבות וסנדלים 
 תקציב:  140 מיליון דולר
 הכנסות:  268.1 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   exodus
 www.exodusgodsandkings.com
 דף הסרט ב־IMDb
 
אקסודוס: אלים ומלכים (באנגלית: Exodus: Gods and Kings) הוא סרט דרמה היסטורית אפית בהשראה תנ"כית ב-3D משנת 2014 בבימויו של רידלי סקוט. הסרט מבוסס על סיפורו התנכ"י של משה. בסרט מככבים כריסטיאן בייל וג'ואל אדגרטון.
סיפורו של משה, שגדל בצלו של אחיו החורג, רעמסס. מרידת העברים באימפריה המצרית והוצאתם ממצרים בדרך לארץ המובטחת, תוך כדי מאבק ברעמסס.
דמויות שחקנים

| הדמות בסרט | שחקן/ית |
| --- | --- |
משה: כריסטיאן בייל
רעמסס השני, הנבל הראשי של הסרט: ג'ואל אדגרטון
יהושע בן נון: אהרון פול
סתי הראשון: ג'ון טורטורו
משגיח על העבדים העבריים: בן מנדלסון
תויא (רעייתו של סתי הראשון): סיגורני ויבר
ציפורה: מריה ולוורדה
נון, אביו של יהושע: בן קינגסלי
מרים: טרה פיצג'רלד
בתיה בת פרעה: היאם עבאס
נפרתרי: גולשיפטה פרהאני
כוהנת דת מצרית: אינדירה ורמה
קייאן: דר סלים
הפקה

הסרט צולם במשך 74 ימים באלמריה בספרד ובאיים הקנריים. תקציב הסרט נאמד בכ-200 מיליון דולר, מתוכם קיבלו האולפנים הטבה במס בסך של 60 מיליון דולר.
הסרט יצא לאקרנים בפורמט רגיל (2D - דו מימד), בתלת-מימד וב-IMAX 3D.
ביקורת ומחלוקות

על יוצרי הסרט נמתחה ביקורת בשל הליהוק של שחקנים לבנים לתפקידים הראשיים. רידלי סקוט הגן על הבחירה שלו בצוות השחקנים בכך שנעשתה משיקולי משיכת מימון ותקציב להפקתו.
במצרים, במרוקו ובאיחוד האמירויות הערביות נפסל הסרט להקרנה בטענה כי הוא כולל אי דיוקים היסטוריים.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-12 בדצמבר 2014. בסוף השבוע הראשון להקרנתו הוביל את מכירת הכרטיסים בארצות הברית ורשם הכנסות של 24.5 מיליון דולר, הכנסות נמוכות בהשוואה לסרט המבול, סרט בולט קודם שעסק בסיפור תנ"כי.
הסרט זכה לביקורות שליליות מקהל הצופים וממבקרי הקולנוע, באתר Rotten Tomatoes המרכז את הביקורות, זכה הסרט לדירוג 39% מקרב קהל הצופים ו-25% מקרב בכירי מבקרי הקולנוע. גם בישראל  הסרט קיבל ביקורות שליליות.
מוזיקה

את המוזיקה לסרט כתב והלחין המוזיקאי הספרדי אלברטו איגלסיאס.
מוזיקה > רשימת השמעה

| אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי> מס' | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי> שם | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי> משך | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי>  | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי>  | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי>  | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי>  | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי>  | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי>  | אקסודוס: אלים ומלכים - פסקול הסרט המקורי>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Opening + War Room  | 2:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Leaving Memphis  | 2:03 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Hittite Battle  | 4:15 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Returning to Memphis  | 2:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | Moses in Pythom  | 1:49 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Nun's Story  | 2:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | The Coronation  | 2:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Ramses Retaliates  | 0:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Arm Chop  | 1:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Goodbyes  | 2:41 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | Journey to the Village  | 2:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | The Vows  | 2:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | Alone in the Desert  | 1:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Climbing Mount Sinai  | 2:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | I Need a General  | 3:21 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Exodus  | 2:52 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | Ramses' Orders  | 2:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | Moses & Nun  | 1:47 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | Moses' Camp  | 2:42 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | Ramses' Insomnia  | 2:58 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | Hail  | 2:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Animal Deaths  | 2:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 23. | Looting  | 1:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 24. | Ramses' Own Plauge  | 2:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 25. | Lamb's Blood  | 1:39 |  |  |  |  |  |  |  |
| 26. | We Cross the Mountains  | 2:50 |  |  |  |  |  |  |  |
| 27. | Into the Water  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 28. | The Chariots  | 1:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 29. | The Hebrews  | 0:57 |  |  |  |  |  |  |  |
| 30. | Tsunami  | 5:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 31. | Sword Into Water  | 1:12 |  |  |  |  |  |  |  |
| 32. | The Ten Commandments  | 3:37 |  |  |  |  |  |  |  |
ראו גם

עשרת הדיברות (סרט, 1956)
הערות שוליים

↑  ‘Exodus: Gods and Kings’ Director Ridley Scott on Creating His Vision of Moses, וראייטי, 25 בנובמבר 2014
↑  'Exodus: Gods and Kings' faces boycott calls over all-white lead cast, אתר christiantoday.com, ‏21 ביולי 2014
↑  אמיר בוגן, "הסרט על משה גזעני, מעוות ואנטי דתי", באתר ynet, 15 בדצמבר 2014
↑  אי-אף-פי, מצרים אוסרת להקרין את הסרט "אקסודוס" בשל "אי דיוקים היסטוריים", באתר הארץ, 27 בדצמבר 2014
↑  וואלה!‏, בדרך לחרם: "אקסודוס: אלים ומלכים" לא יוקרן באיחוד האמירויות הערביות, באתר וואלה, 28 בדצמבר 2014
↑  [ http://www.cbsnews.com/news/exodus-gods-and-kings-dominates-box-office/ "Exodus: Gods and Kings" dominates box office], אתר cbsnews, ‏15 בדצמבר 2014
↑  הסרט, באתר Rotten Tomatoes
↑  יאיר רוה, ״אקסודוס, אלים ומלכים״, ביקורת, בבלוג הקולנוע "סינמסקופ", 12 בדצמבר 2014
↑  ארז דבורה, "אקסודוס: אלים ומלכים" - אפקטים וזהו, באתר ynet, 12 בדצמבר 2014
↑  דורון פישלר‏, המכה ה-11: "אקסודוס: אלים ומלכים" מבולבל ומקושקש, באתר וואלה, 15 בדצמבר 2014
| סרטים בבימויו של רידלי סקוט |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-70 של המאה ה-20 | הדואליסטים (1977) • הנוסע השמיני (1979) |  |
| שנות ה-80 של המאה ה-20 | בלייד ראנר (1982) • אגדה (1985) • זר שומר עלי (1987) • גשם שחור (1989) |  |
| שנות ה-90 של המאה ה-20 | תלמה ולואיז (1991) • 1492: מעבר לאופק (1992) • ים של חברים (1996) • ג'י איי ג'יין (1997) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | גלדיאטור (2000) • חניבעל (2001) • בלאק הוק דאון (2001) • אנשי המזימות (2003) • ממלכת גן עדן (2005) • שנה מופלאה (2006) • אמריקן גנגסטר (2007) • גוף השקרים (2008) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | רובין הוד (2010) • פרומתאוס (2012) • היועץ (2013) • אקסודוס: אלים ומלכים (2014) • להציל את מארק וואטני (2015) • הדו-קרב האחרון (2020) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | בית גוצ'י (2021) • נפוליאון (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011876354705171  BIBSYS: 1634281494431  BNE: XX5564511  BnF: cb17136269w (data)  LCCN: no2015011535  VIAF: 313501375   WorldCat (עם VIAF): 313501375