stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יצחק אביגדור אורנשטיין
פעולותיו בעיר העתיקה > בתקופת המצור ועד נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות

במלחמת העצמאות עם השמע היריות הראשונות על התחבורה לעיר העתיקה, קמה בהלה המונית והחלה עזיבה שבתחילה הייתה בלתי מאורגנת ובסופה לבשה ממדים של בריחה המונית מאורגנת. עם תחילת המצור ירד מספר התושבים בעיר העתיקה מ-2700 ל-1800. תושבי עדות המזרח תמכו במוסדות הציבור וההגנה אך חלק גדול מהעדה האשכנזית היה אנטי-ציוני והוועד המקומי של התושבים היה מתנגד חריף לכוחות ההגנה והפריע לפעולותיהם. במצב זה נחלץ הרב אורנשטיין לעזרת ההגנה ושימש בתפקיד מנהל האדמיניסטרציה האזרחית. הרב אורנשטיין ניסה לגשר בין הצדדים והצליח לשכנע חלק מהרבנים כי עזיבת הרובע פירושו הפקרת הכותל לידי הערבים, על ידי כך הצליח להביא לשיתוף פעולה הולך ומתרחב של התושבים עם ההגנה ולבלימת העזיבה של הרובע. לרב אורנשטיין הייתה גם השפעה על בני הישיבות ורבים מהם הצטרפו למשמר בעמדות המגן ועבודות הביצורים. בהוראת שעה התיר להם הרב אורנשטיין להשתתף בעבודות הביצורים אף בשבת מחמת פיקוח נפש.
ביתו של הרב שכן ליד בית הכנסת ניסן ב"ק ולמעשה עמד על הגבול בין הרובע היהודי לרובע המוסלמי, אהרון לירון ממגיני הרובע כותב בספרו:
"הרב אורנשטיין, רב הכותל... ונודע כאיש ציבור, היה מסור לענייני "ההגנה" ולתפקידיו הציבוריים בכל לב. מיום פרוץ המלחמה הייתה עמדת הגנה בביתו. משפחת אורנשטיין מסרה חלק מדירתה לאנשי ההגנה. הרבנית הייתה מבשלת לאנשי העמדה מתקנת את בגדיהם ומסייעת בכל ענייניהם האישיים. החבריא נקשרו אליה כל כך, שהיו קוראים לה אמא. בעת שנערכו חיפושים בעמדות, היו מכניסים את כל הנשק והרימונים לתוך מיטתה. היא הייתה נכנסת למיטה וסורגת עד יעבור זעם... ."
בינואר 1948 פוצצו הערבים את הבית ורובו קרס, במפולת זו נהרגו ונפצעו הלוחמים שבעמדה ביניהם בנו אברהם שעל אף פציעתו הצליח לחלץ את עצמו ואת אחד הלוחמים לבית החולים משגב לדך. שאר הבית פוצץ על ידי הצבא הבריטי עמ"נ שלא ישמש את לוחמי ההגנה.
באותו הזמן שהה הרב אורנשטיין בעיר החדשה לטובת טיפול בענייני ציבור שונים, כאשר ניסה להצטרף לשיירה שהייתה בדרכה לעיר העתיקה חסמו האנגלים את דרכו בטענה שתפקידו כרב הכותל הסתיים מפני שיהודים אינם יכולים יותר להגיע לכותל, כאשר טען בפניהם שביתו ומשפחתו נמצאים שם, הודיעו לו שיעבירו את משפחתו אליו. לאחר מאמצים רבים מצידו ומצד גורמים כמו יצחק בן-צבי והרב הרצוג הצליח לשוב לעיר העתיקה. בתשובותיו לפונים אליו, ביניהם במכתבו לר' ניסן טלושקין ששאלו מדוע הוא מתעקש ללכת אל מקום סכנה, השיב, "שם מקומי בין אחי לסבל ולא פה. הלא חיים שם, ברוך השם, יהודים רבים ועיר שלימה נלחמת ועומדת על נפשה", "אם נגזר על מאן דהוא לעלות קורבן על קדושת ירושלים העתיקה ומקומותיה הקדושים, הרי אני מחויב בכך יותר מכל אדם אחר."
פעולותיו בעיר העתיקה > בתקופת המצור ועד נפילת הרובע היהודי במלחמת העצמאות > הקבורה הזמנית של חללי הרובע בקבר אחים שבעיר העתיקה

משנכנס הלגיון הירדני למערכה הוחמר המצור ורבו החללים. בשל המצור לא היה אפשר לקבור את המתים בבית הקברות הר הזיתים ונתעורר ויכוח חריף בין הרבנים ואישי הציבור מה לעשות מפני שמקובל היה שאסור לקבור מתים אלא מחוץ לחומות העיר מפני קדושתה. הרב אורנשטיין התיר בהוראת שעה לקבור את החללים בקבר אחים גדול באופן ארעי עד שיכולו להוציאם לקבורה מחוץ לחומות. הרב עבר בעצמו בין המשפחות ואסף סדינים וקרשים לצורך הקבורה ובחרו מקום לקבורה בשטח בתי מחסה בחצר רוטשילד. כשקברו את החללים נפרד הרב אורנשטיין מהם בתור אבי היישוב, אמר עליהם קדיש וביקש מחילה בשם היישוב כולו והבטיח להעבירם בהזדמנות הראשונה לקבורה בהר הזיתים.
בי"ד באייר תש"ח בבוקר ארבעה ימים לאחר הקבורה הראשונה, הייתה הפגזת תותחים קשה על בתי המחסה. הרב אורנשטיין והרבנית מושקה ליבא נהרגו בהפגזה ונקברו אף הם בקבר האחים.
כאשר נתקבלה בירושלים החדשה הידיעה על מותם, שלח יצחק בן-צבי מברק לראש הממשלה דוד בן-גוריון ובו כתב: "שר וגדול נפל היום בישראל".
כעבור 19 שנה, אכן הועברו שרידי הקבורים במקום ובני הזוג אורנשטיין בכללם, אל קבר האחים לחללי הרובע היהודי במרומי בית הקברות שבהר הזיתים.
לקריאה נוספת

אהרון לירון, ירושלים העתיקה במצור ובקרב, הוצאת מערכות, 1957 (מאז יצאו כמה מהדורות נוספות). אהרון לירון היה אחד ממגיני הרובע בה'תש"ח וערך בשבי מחקר יסודי של האירועים בקרב חבריו הלוחמים והמפקדים (הספר באתר כותר).
שמואל אבן אור (אורנשטיין) ומשה ארנוולד, תעודות לקורות הרובע היהודי בירושלים העתיקה בתש"ח, הוצאת עמותת מגיני הרובע היהודי, ירושלים ה'תשס"ד.
הערות שוליים

↑  מהן הגיע ייחוסו אל השאגת אריה, ו-הגר"א.
↑  הביוגרפיה מבוססת על המידע בקובץ המאמרים לזכרו - "הדביר", הוצאת ועד הדביר בסיוע מוסד הרב קוק התשי"א.
↑  בתו של שמואל הלוי צוקרמן בעל בית דפוס מפורסם בירושלים והמו"ל של כתב העת תורה מציון (אחד מגליונות כתב העת).
↑  ר' אורי אורנשטיין נולד בשנת תקס"ו (1806) בזיטאל שליד סלונים, לר' משה בן ר' מרדכי וולאברינק ולזיסל בת ר' יצחק מקרלין. שהיה בן למשפחה מתנגדים והפך לחסיד חב"ד, עלה עם אביו ומשפחתו לצפת בשנת ה'תקצ"א, (1830) מסלונים שבבלארוס והיה מעמודי התווך של חסידי חב"ד בארץ-ישראל בכלל ובירושלים החל משנת ה'תר"ז, (1847) בפרט. על שמו נקראה מאז המשפחה בשם אורנשטיין.
↑  בה נזדמן לו ללמוד יחד לצד אביו סבו ואבי סבו, ובשלב מסוים נבחר למרות גילו הצעיר לעבור לישיבת המצטיינים במוצא אליה התקבלו רק 10 תלמידים מבחירי חמש הישיבות הגדולות.
↑  אנשי הישיבה הוגלו מהארץ כי היו "נתיני אויב".
↑  שמואל אבן-אור (אורנשטיין), יומן הכותל המערבי עמ' כא'.
↑  מעט קודם היה חתנו של הגאון ר' אברהם אהרן פראג, נשארו מקורבים והשתתף עמו בעריכת קובץ "הדביר".
↑  רעכיל, ישעיהו, אברהם ירחמיאל, ישראל אורי, שמואל משה י"ל, שרה רבקה. איבדו תינוק בדרכם לבית החולים מהכפר המבודד.
↑  יומן הכותל המערבי, בעריכת שמואל אבן אור (בנו של הרב) "שומר הכותל" - ע"מ ל"ד.
↑  ר' אורי וואליברינקי אורנשטיין מסלונים ממייסדי כולל חב"ד בירושלים בשנת תר"ז בהמשך היו צאצאיו ממונים גם הם בראשות הכולל, בנו ר' ישעיהו אורנשטיין, נכדו ר' יעקב אורנשטיין, נינו ר' משה יהודה ליב ארנשטיין שהיה אביו של ר' יצחק אביגדור הנ"ל.
↑  תמונתה ודברים לזכרה של הרבנית מושקה ליבה באתר גל-עד לזכרם
↑  אהרון לירון, "ירושלים העתיקה במצור ובקרב", עמ' 391.
↑  במקביל היו בין בני משפחתו שהתנגדו לגישה זו ביניהם דודו ר' משה בלוי מראשי העדה החרדית ואגודת ישראל.
↑  באותו הזמן התמיכה והעידוד של מוסדות היישוב הייתה מופנית כלפי העולים וכלפי אלו שהיו קשורים למסגרות היישוב החדש והיה צורך בנקיטת יוזמה והתארגנות עצמאית
↑  זאת בניגוד לעמדת ועדת המומחים מטעם ועד הצירים שקבעה ב-1922 שאין הצדקה כלכלית להתיישבות בהר. מוזכר במאמרו של יוסף ויץ ראש מינהל הפתוח בקק"ל, בקובץ "יהודה וירושלים" - מאמר "הר יהודה ושפלתו" עמ' 166–171
↑  נדב שרגאי, רב, קצין ומיסטיקן, באתר ישראל היום, 7 בדצמבר 2018
↑  "ירושלים העתיקה במצור ובקרב", אהרון לירון, עמ' 180
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: - | רב הכותל המערבי והמקומות הקדושים | הבא: יוסף משה שכטר |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296828005171  ISNI: 0000 0004 0237 9034  VIAF: 297510427   WorldCat (עם VIAF): 297510427 
מצבתו בקבר האחים שבהר הזיתים
הנצחת הרב אורנשטיין, אשתו מושקע והילד הלוחם ניסים גיני, באתר הגלעד
קברי הסנהדרין בשלהי המאה ה-19
שוטר אנגלי בכותל בערך בשנת 1934
אתר הגלעד כיום
קבר אחים של חללי הרובע היהודי בתש"ח בבית הקברות הר הזיתים, אליו הועברו לאחר שחרור ירושלים מקבר האחים הזמני שבעיר העתיקה.
ארגמן-מיטב הוצאה לאור

| --- | --- |

לוגו הוצאת ארגמן-מיטב
 נתונים כלליים
 מייסדים:  ראובן שבת
 תקופת הפעילות:  2011–הווה (כ־14 שנים)
 מיקום המטה:  קריית אונו
 משרד ראשי:  גני תקווה
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  סיפורת, ספרי עיון, שירה
  
 http://argaman-pab.com
 
ארגמן-מיטב היא הוצאה לאור של ספרי פרוזה, שירה, ביוגרפיות וספרי עיון.
היסטוריה

הוצאת ארגמן-מיטב הוקמה בשנת 2011 על ידי המשורר ראובן שבת על מנת להוציא לאור כתבים של סופרים, משוררים, וחוקרים. עד לשנת 2021 הוציאה ההוצאה כ-82 כותרים, חלקם זכו לפרסים וציונים לשבח[דרוש מקור].
ההוצאה עורכת ומנהלת גם כתב עת ספרותי מקוון בשם "בכיוון הרוח". מהווה במה לפרסום קטעי ספרות, שירה, הגות וראיונות עם סופרים. ההוצאה עוסקת גם בהדפסה של ספרים בכמות קטנה ועובדת בשיתוף עם בתי דפוס ברחבי הארץ.
מספרי ההוצאה

"המגיד", מאת דורית שירה ג'אן
"המון שירים בסלון" – אסופת משוררים, עריכה חגית בת-אליעזר וניקולא יוזגוף-אורבך
"שירה עבריה", אסופה בעריכת הרצל חקק ובלפור חקק
"יחפה" מאת גבריאלה מורז
"30 יצירות בכיוון הרוח" – אנתולוגיה לספרות בעריכת רון גרא
"שלושה בפרדס היצירה", מאת יוסף כהן-אלרן, ד"ר נורית צדרבוים, ורון גרא
"מות מרתה", מאת אושרית מינץ
"לזרוע דעת" מאת ד"ר ברכה קליין-תאיר
"הקבצן הקטן מדראבן", מאת עמנואל בן סבו
בין הדורות, מאת אושרה יצחקי
לא היו שם בוגדים מאת יוסף רגב
סימני דרך חרוצים על דף לבן מאת ליאת סלע
כביש 73

| --- | --- |

כביש 73 בתחתית התמונה ליד נהלל
כביש 73 בתחתית התמונה ליד נהלל
 מידע כללי
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  12 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  מגדל העמק
 נקודת התחלה:  צומת נהלל
 נקודת סיום:  צומת עדשים
 
 קואורדינטות:  32°39′40″N 35°15′50″E﻿ / ﻿32.66111111°N 35.26388889°E﻿ / 32.66111111; 35.26388889
 he
 
כביש 73 הוא כביש רוחב בעמק יזרעאל בצפונה של ישראל. הכביש מוביל מצומת נהלל במערב אל צומת עדשים במזרח ואורכו 12 קילומטר.
סלילת הכביש

תוואי הכביש שימש את הנוסעים מירושלים ומתל אביב לחיפה כדי לעקוף את נצרת. אולם הדרך הייתה שמישה רק בקיץ ובימות הגשמים הייתה חסומה בגלל הבוץ.
עם הקמת גבת ושריד והתיישבות באזור של קבוצת השרון וקבוצת עיינות (שהקימו אחר כך את רמת דוד) בשנת 1926, החלו נציגי היישובים לדרוש מהממשלה את סלילת הכביש שיחבר את היישובים החדשים לכביש עפולה נצרת ולכביש חיפה נצרת. קטע ראשון של הכביש, שחיבר את כביש 60 עם גניגר, נסלל ב-1930.
לקראת סוף 1934 הושגה הסכמה בין הממשלה והיישובים בסביבה על סלילת הכביש בין גניגר לנהלל, אולם ביולי 1935 הודיע מושל מחוז נצרת שהסלילה תתעכב מסיבות תקציביות. חיים גבתי העלה את ההשערה שאי סלילת הכביש נובעת מהרצון למנוע את הסטת התנועה לחיפה מלעבור דרך נצרת באופן שעלול לפגוע במסחר בעיר. עבודות מקדימות לסלילת הכביש החלו בתחילת 1936. עם פרוץ המרד הערבי הגדול גבר הלחץ מצד היישוב היהודי לסלילת הכביש, בגלל התקפות על כלי רכב של יהודים שעברו בנצרת ובאוגוסט 1936 פרסם הנציב העליון הודעה רשמית שהכביש הוגדר כפרויקט ציבורי לצורך הפקעת קרקעות. בתחילה דובר על סלילת כביש ברוחב של 3 מטר בעלות של 3000 לא"י, ושהיישובים ישתתפו במחצית העלות. אולם בהמשך הוחלט על כביש ברוחב 5.5 מטר בעלות של 17,500 לא"י והממשלה דרשה שהיישובים ישתתפו ב-5000 לא"י. בעצתו של משה שרת היישובים הסכימו, כאשר חלק מהסכום הובטח על ידי יישובים אחרים באזור שנהנו גם הם מסלילת הכביש. במהלך תכנון הכביש דרשו אנשי גבת שהכביש יעבור מדרום לקיבוץ שלהם. אולם מטעמי עלות בקשתם נדחתה[דרוש מקור].
העבודה נמסרה לידי סולל בונה וסלילת הכביש החלה בספטמבר 1936. בסלילת הכביש השתתפו המתיישבים ביישובי הסביבה אשר לצורך כך רכשו משאית, שלימים נודעה הודות לשיר הילדים האוטו שלנו גדול וירוק שנכתב עליה. בנובמבר 1936 הופסקה העבודה בגלל הגשמים, והיא חודשה במרץ 1937 והכביש הושלם ביולי 1937. הכביש נסלל ברוחב של 5.5 מטר ובאורך של 11.6 קילומטר. במרץ 1938 נעשו תיקונים בכביש ליד קיבוץ שריד.
ביוני 1941 פורסם שהממשלה מתכוונת לפטר את המפקחים על הכביש ולהוריד את סיווגו לכביש מקומי.
על-פי תוכנית משרד התחבורה לעדכון המספור של רבים מכבישי ישראל, צפוי כביש 73 לעבור שינוי במספור: למספר 731
צמתים לאורך תוואי הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 73 ממערב למזרח
| 0 | צומת נהלל |  | נהלל |   כביש 75,   כביש 7626 |
| 1 | צומת ללא שם |  | נהלל | כניסה לנהלל |
| 2 | צומת ללא שם |  | רמת דוד | כניסה לרמת דוד |
| 3 | צומת ללא שם |  | גבת | כניסה לגבת |
| 4 | צומת ללא שם |  | יפעת | כניסה ליפעת |
| 5 | צומת ללא שם |  | שריד | כניסה לשריד |
| 6 | צומת ברוך |  | מגדל העמק | כביש 7255 |
| 10 | צומת ללא שם |  | גניגר | כניסה לגניגר |
| 12 | צומת עדשים |  | תל עדשים |   כביש 60 |
ראו גם

כבישי ישראל
עמק יזרעאל
הערות שוליים

↑  נסיון התנפלות ע"י מגדל, דבר, 17 במרץ 1929
↑  חיים גבתי, היסולל סוף סוף כביש נהלל - גניגר?, דבר, 14 בינואר 1935
↑  נשלם מפעל הכבישים בעמק, דבר, 22 בינואר 1931
↑  איה הבטחת הממשלה לסלול כביש גניגר - נהלל?, דבר, 27 בדצמבר 1934
↑  חיים גבתי, קיר אטום, דבר, 19 באוגוסט 1935
↑  יש עבודות אך לא לנו. עד מתי?, דבר, 6 בפברואר 1936
↑  ירוחם, לאור המדורות, דבר, 6 במאי 1936
↑  כביש גניגר - נהלל, דבר, 20 באוגוסט 1936
↑  משה שרת, יומן העבודה, 18-19 ביולי 1936
↑  ברל רפטור, על פני חזית העבודה, דבר, 24 בינואר 1937
↑  כביש נהלל - גניגר, דבר, 16 בנובמבר 1936
↑  מרים אהרוני, סיפור סלילתו של כביש נהלל-גניגר בשנות ה-30, אתר קיבוץ יפעת, 2011
↑  ש. אטינגר, כבישים חדשים בעמק יזרעאל, דבר, 2 ביולי 1937
מפה, דבר, 2 ביולי 1937
↑  הממשלה סוללת כביש בסביבה יהודית, דבר, 10 במרץ 1938
↑  כביש תל עדשים נהלל - כביש מקומי?, דבר, 2 ביוני 1941
בית הכנסת של אינגווילר

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  אינווילר 
 מדינה:  צרפת 
 
 קואורדינטות:  48°52′22″N 7°28′44″E﻿ / ﻿48.87275°N 7.47880556°E﻿ / 48.87275; 7.47880556
 he
 
בית הכנסת בעיירה אינגווילר (צרפתית: Ingwiller (אנ')) בריין התחתון שבאלזס, הוא בית כנסת נטוש שלא מתקיימות בו יותר תפילות סדירות.
פנים בית הכנסת, ארון הקודש
פנים בית הכנסת, לוח זיכרון
היסטוריה

בשנת 1809 רכשה קהילת אינגווילר (שמנתה אז כ-250 יהודים, מתוך אוכלוסייה של 1600 תושבים) את חורבותיה של טירת הרוזנים לבית ליכטנברג. הטירה הוקמה ב-1472, וחרבה בשנת 1677. על חורבות הטירה הקימה הקהילה הבית כנסת שנחנך בשנת 1822, והורחב בשנת 1891. בשנת 1870, זכה המבנה להכרה רשמית כמקום תפילה. כיפת הנחושת של בית הכנסת, הבנויה בסגנון מזרחי, מתוארכת לשנת 1913. בית הכנסת נפגע בהפצצות הגרמנית ב-1940, אך לא נהרס בעת הכיבוש הגרמני. בשנת 1948 שופץ בית הכנסת בידי הקהילה המתחדשת, ונחנך בימים הנוראים בשנת ה'תש"י.
שיאה של הקהילה היה ב-1842, אז מנתה כ-500 נפש (כרבע מכלל האוכלוסייה). במחצית השנייה של המאה ה-19 ובראשית המאה ה-20 חוותה הקהילה ירידה דמוגרפית, בעיקר עקב הגירה לארצות הברית: מפקדי האוכלוסין מהשנים 1851, 1861, ו-1905 מציינים 459, 399, ו-322 יהודים, בהתאמה. בשנת 1936 מנתה הקהילה 160 יהודים בלבד. מלחמת העולם השנייה והשואה האיצו את שקיעתה של הקהילה: בשנת 1954 היו בכפר 93 יהודים, וב-1987, 28 יהודים. לאחר מכן, כבר לא נותר בקהילה מניין, אך חברי הקהילה שנותרו המשיכו להתפלל בית הכנסת בשבתות בלי מניין. בחגים הובאו יהודים מבחוץ שישלימו מניין.
כיום נותרו בקהילה יהודים ספורים בלבד, ובית הכנסת אינו משמש לתפילה באופן סדיר, אלא אם מגיעות קבוצות אורחים. מישל לוי, אחד מיהודי הקהילה, לקח על עצמו את שימור בית הכנסת.
גלריה

שער בית הכנסת
מבט כללי
פנים בית הכנסת
ראו גם

יהדות אלזס
הערות שוליים

↑  ז'אן דלטרוף, תולדות יהודי אינגווילר מימי הבינים ועד ימינו, באתר למורשת יהדות אלזס ולורן. (בצרפתית)
↑  יעקב מאור, אלזס – הנקודה היהודית.
בית הכנסת של ברגהיים

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 כתובת:  rue des Juifs 
 מיקום:  ברגהיים 
 מדינה:  צרפת 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1863
 תאריך פתיחה רשמי:  1863 
 סגנון אדריכלי:  אדריכלות נאו רומנסקית 
 
 קואורדינטות:  48°12′23″N 7°21′48″E﻿ / ﻿48.206338°N 7.363369°E﻿ / 48.206338; 7.363369
  (למפת אלזס מוגדלת) שטרסבורג קולמר אגנו מילוז סאברן סלסטה לורן פראנש קונטה  גרמניה שווייץבית הכנסת של ברגהיים(למפת אלזס רגילה) שטרסבורג קולמר אגנו מילוז סאברן סלסטה לורן פראנש קונטה  גרמניה שווייץבית הכנסת של ברגהיים
 
בית הכנסת שבעיירה ברגהיים (Bergheim) (אנ') באו-רן במחוז אלזס בצרפת, הוא בית כנסת מן המאה ה-19, שכיום הוסב לאולם לאירועים שונים. בית הכנסת שוכן ב-Rue des Juifs (רחוב היהודים).
היסטוריה

כבר במאה ה-14 היו תושבים יהודים בברגהיים, והללו הקימו במשך השנים בתי כנסת בסגנונות שונים. בית הכנסת מתקופת ימי הביניים נהרס בשריפה שמחקה חלק מהעיר, ובית הכנסת הנוכחי הוקם בין השנים 1860-1863 על חורבותיו. במפקד אוכלוסין שנערך באותן שנים נספרו בעיר 361 יהודים, שהיוו 11 אחוזים מהאוכלוסייה.
בתקופת הכיבוש הנאצי נהרס ונבזז בית הכנסת ומאז לא התקיימו יותר תפילות במקום. בשנת 1991 שופץ המבנה ומשמש כאולם אירועי תרבות.
ארכיטקטורה

המבנה נבנה ותוכנן בידי הארכיטקט אוגוסט הרטמן. יש בו חלונות מקושתים עם מסגרות אבני חול. מעל לשער הכניסה קיים מקושת משולש, ומעליו חלון עגול גדול שמסביבו חצי מעגל של אבני חול. למעלה ליד שיפוע הגג הבנוי בצורת גמלון חרוטים לוחות הברית.
בבית הכנסת לשעבר התנוסס לוחית זיכרון לזכר הקהילה היהודית.
ראו גם

יהדות אלזס
כביש 65

| --- | --- |

כביש 65 בקטע ואדי עארה
כביש 65 בקטע ואדי עארה
 מידע כללי
 כינוי:  "כביש ואדי עארה", "כביש הסרגל"
 סיווג:  כביש ארצי
 ציר:  כביש רוחב
 אורך:  90 ק"מ
 מיקום
 ערים ראשיות:  חדרה, פרדס חנה-כרכור, אום אל-פחם, עפולה, טבריה
 נקודת התחלה:  מחלף קיסריה
 נקודת סיום:  מחלף נחל עמוד
 
 קואורדינטות:  32°35′30″N 35°14′25″E﻿ / ﻿32.59166667°N 35.24027778°E﻿ / 32.59166667; 35.24027778
  מפת מיקום  מפה מפורטת  מסלול הכביש  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כביש 65 בכניסה לעפולה. ברקע גבעת המורה
אנדרטת הפיגוע בצומת מגידו
כביש 65 הוא כביש בצפון ישראל, המשמש כעורק תחבורתי חשוב בין מישור החוף לגליל. הוא מוביל מדרום-מערב לצפון-מזרח, ועל כן הוא איננו כביש רוחב ואף לא כביש אורך.
בכביש נרשמו מספר שיא של דו"חות משטרה על נהיגה במהירות מופרזת בין השנים 2014–2018.
תוואי הכביש

הכביש, שאורכו הכולל כ-90 קילומטרים, מתחיל בקצהו המערבי במחלף קיסריה על כביש 2 וחולף בחלקו הדרומי מערבי בנחל עירון, ועל כן הוא ידוע גם כ"כביש ואדי עארה". סמוך למגידו מגיח הכביש אל עמק יזרעאל, וקטע ישר בן שבעה קילומטרים בין צומת מגידו ועפולה מכונה "כביש הסרגל". הכביש מקיף את מרכזה של עפולה מצפון ("עוקף עפולה") וממשיך לכיוון צפון-מזרח, עד שבכפר תבור הוא פונה לכיוון צפון. הוא חוצה את כביש 77 במחלף גולני ומסתיים בצומת נחל עמוד (המכונה גם צומת קדרים) כשהוא נפגש עם כביש 85. צפון-מזרחית לעפולה מתבצעות עבודות לסלילת המשכו של כביש עוקף עפולה, שיקיף גם את עפולה עילית מצפון.
היסטוריה > עוקף חדרה

עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 הסתיים כביש 65 בצומת גן שמואל ומשם נכנס הכביש לתוך חדרה. לקראת סיום חידוש הכביש בשנת 1965 הוחל בסלילת כביש עוקף חדרה שחיבר את צומת גן שמואל עם כביש 4 וכביש 2 שהוחל אז בסלילתו. בין מע"צ לעיריית חדרה נתגלעה מחלוקת לגבי נחיצות הכביש העוקף. עיריית חדרה ביקשה ממע"צ להשתתף בשיפוץ הכבישים בתוך העיר באופן שיאפשר את המשך מעבר התנועה בתוך העיר וידחה את הצורך בסלילת הכביש העוקף. כביש עוקף חדרה נפתח לתנועה בנובמבר 1970. בסוף שנות ה-90 הוסט מערבה צומת חדרה מזרח.
היסטוריה > חדרה – עפולה

לאורך ההיסטוריה, לבד מהתקופה הרומאית, תוואי נחל עירון היה תואי דרך קשה למעבר ובשימוש מועט, והתואי העיקרי למעבר מזרחה מדרך האורך שהלכה לאורך נתיב כביש 6 של היום היה דרך עמק דותן לכיוון ג׳נין. הרחבת השביל הצר לכדי כביש נעשתה בתקופת המנדט הבריטי.
סלילת כביש בין חדרה ועפולה עלתה על הפרק בשנת 1935 כהמשך לסלילת כביש 71 מעפולה לשאטה, בראש ובראשונה כדי לשרת את הצבא הבריטי ובהמשך כדרך אלטרנטיבית לנסיעה דרך ג'נין שהייתה מסוכנת בעת המרד הערבי הגדול. אז כבר היה קיים כביש מחדרה לתחנת הרכבת חדרה מזרח ומשם היה כביש לכרכור שהעבודות עליו התקיימו בשנת 1935 ובשנת 1937 היה סלול ברובו. בשנת 1938 בוצעו עבודות ליישור הדרך מכרכור מזרחה דרך גן השומרון לתחנת המשטרה בוואדי עארה ומתחנת המשטרה לעפולה ככביש צבאי. ב-1940 נמשכו עבודות סלילת הכביש והם הסתיימו ביולי 1941.
היסטוריה > חדרה – עפולה > כביש ואדי עארה

בתוכנית החלוקה נכלל הכביש במדינה הערבית. טענת הסוכנות היהודית שהכביש חיוני לישראל ועובר דרך שטחים ריקים מערבים נדחתה, בטענה שהכביש חיוני לא פחות למדינה הערבית. כן נטען ששיתוף הפעולה בין המדינות יאפשר נסיעה של יהודים על הכביש דרך המדינה הערבית.
בסוף מלחמת העצמאות הוחזק קטע הכביש בוואדי עארה בידי הצבא העיראקי. אחת הדרישות המרכזיות של ישראל במסגרת השיחות על הסכם שביתת הנשק עם ירדן הייתה לקבל חזקה על הכביש, שהיווה ציר מרכזי לחיבור הגליל המזרחי עם מישור החוף. ירדן נענתה לדרישת ישראל בגלל חולשתה, והמשולש על כל אוכלוסייתו עבר לידי ישראל. הכביש נפתח מחדש לתנועה בטקס רב רושם במאי 1949.
בשנים 1963–1965 חודש הכביש, הורחב ויושר באופן שהסיר ממנו עיקולים רבים. רוחב הכביש הוגדל מ-5 ל-7 מטר והוספו לו שולי חצץ ברוחב 3 מטר מכל צד. בשלב ראשון הורחב הקטע מצומת מגידו למי עמי, בשלב שני הושלם הכביש ממי עמי לברקאי ובשלב השלישי הורחב הכביש עד לגן השומרון ולגן שמואל. בספטמבר 1965 הושלם חידושו של כל הכביש. בתחילת שנות ה-70 עברה בכביש תנועה רבה והרכבים השתרכו לאורכו באיטיות.
במשך השנים חששה ישראל מפני האפשרות שבעת מלחמה ייחסם הציר על ידי ערביי ישראל המתגוררים לאורך הציר משני צדיו, ועל כן קודם כביש ואדי מילק כתחליף לו. באירועי אוקטובר 2000 הפך כביש 65 למוקד אירועים ונחסם ברוב ימי האירועים, בין אם על ידי המפגינים בצומת אום אל-פחם ובין אם על ידי המשטרה בצומת מגידו ובצומת משמר הגבול.
היסטוריה > חדרה – עפולה > כביש הסרגל

קטע הכביש מצומת מגידו לכניסה לעפולה מכונה כביש הסרגל בגלל התוואי הישר שלו. קטע זה של הכביש שוקם בשנת 1971. בשנים 2011–2012 שוקם שוב בשל שקיעות וסדקים שהופיעו בכביש עם השנים, עקב קרקע חרסיתית שתפחה והתכווצה. במסגרת השיקום פורק הכביש עד ליסודותיו ונסלל תוך שימוש בטכנולוגיות מתקדמות שפותחו עם הטכניון למניעת שקיעתו בעתיד.
היסטוריה > עפולה – מחלף גולני

קטע הכביש מעפולה למסחה תוכנן בשנת 1927, נסלל ברובו ב-1930, אך נשלם רק באפריל 1933. בינואר 1938 פנו איכרי הגליל לממשלה בבקשה להמשיך את הכביש מכפר תבור לסג'רה.
היסטוריה > מחלף גולני – מחלף נחל עמוד

תוכנית לכביש ראשי מצומת גולני צפונה עד עמיעד עלתה כבר בסוף שנות ה-60 והדרישה לסלילת הכביש התחזקה בתחילת שנות ה-70, בגלל תאונות של משאיות שעברו בתוך טבריה, אז הדרך הראשית לגליל העליון. הכביש נסלל באמצע שנות ה-70 ונודע כ"עוקף טבריה". בשנת 2013 הסתיים הפרויקט להסבת צומת גולני למחלף גולני וב-2016 הסתיים הפרויקט להסבת כל הצמתים ממחלף גולני לצומת עמיעד למחלפים, וחלק מהכביש היה לדו נתיבי בכל כיוון.
עבודות נוכחיות

בשנת 2013 התחיל שדרוג הקטע הצפוני של הכביש, בין מחלף גולני למחלף נחל עמוד והרחבת התוואי לשני מסלולי נסיעה לכל כיוון. העבודות כוללות סדרת שיפורים בטיחותיים, בהם הקמת הפרדה קשיחה בין המסלולים, הקמת מחלף חדש בצומת נחל עמוד, מערבית לצומת הקיים, והקמת שש הפרדות מפלסיות באמצעות מחלפונים (מחלפים קטנים): מחלפון נטופה וכניסה למחנה הצבאי נטפים, מחלפון בועיינה-נוג'ידאת, מחלפון עילבון, מחלפון מסד-רביד, מחלפון צלמון ומחלפון קדרים. עוד מתוכננים בפרויקט, בניית מעבר אקולוגי לבעלי חיים בין צדי הכביש והקמת גשרים ופינוי סוללות בנחלים עמוד, עכברה וצלמון, בנוסף לשיקום נופי של השטח. ייחודם של גשרים אלה, הוא בפירוק סוללות עפר שהוקמו בתוכן לפי עשרות שנים ומנעו מעבר מטיילים ובעלי חיים בין שני צדי הכביש. הגשרים החדשים, שהקמתם תואמה עם מוסדות התכנון ונציגי הגופים הירוקים, כוללים מפתחים רחבים שיאפשרו תנועת מטיילים ובעלי חיים וזרימת מי גשמים באפיק הנחל.
השדרוג מבוצע במסגרת תוכנית יצירת עורק תחבורה ממוחלף שמחבר את כביש 6 לצומת עמיעד שבגליל המזרחי. בנוסף שודרג כביש 77 ממחלף ישי עד מחלף גולני וגם הוארך עד מחלף תל קשיש. שדרוג זה קנה נסיעה רציפה במהירות מרבית מותרת של 100 קילומטרים לשעה ללא צמתים ורמזורים. נכון לפברואר 2017, החלו עבודות להקמת "מפרידן" אשר יבטל את צומת חנה הנוכחי ואף הרחבת הכביש באזור הצומת שעתיד להתבטל. המחלף נפתח לתנועה ביולי 2020.
לקראת סוף 2018 החלו עבודות בצומת משמר הגבול לצורך הקמת מחלף.
מסלול הכביש

| קילומטרים | שם | סוג מפגש | מיקום | דרכים מצטלבות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
כביש 65 – מישור החוף ורמות מנשה – ממערב למזרח
| 0 | מחלף קיסריה |  | חדרה |   כביש 2 כניסה לשדות ים ולתחנת הכוח אורות רבין |
| 1.5 | צומת נחל חדרה |  | ליד חדרה |   כביש 4 |
| 4 | צומת חדרה מזרח |  | גן שמואל | גישה לחדרה |
| 5.5 | צומת גרנות |  | גן שמואל | כניסה לגן שמואל ולמפעלי "גרנות" |
| 6 | צומת אלון |  | תלמי אלעזר |   כביש 650, כניסה לתלמי אלעזר (כביש 6500) |
| 9 | מחלף חנה |  | פרדס חנה-כרכור |   כביש 652 |
| 10 | צומת פרדס חנה-כרכור |  | עין שמר | כביש 6502 לפרדס חנה-כרכור כביש 6403 לעין שמר |
| 13 | מחלף משמר הגבול |  | ברקאי, חריש |   כביש 574 |
| 15 | מחלף עירון |  | ברקאי |   כביש 6 |
| 19 | צומת כפר קרע |  | כפר קרע | כניסה לכפר קרע |
| 20 | צומת ברטעה |  | כפר קרע | כביש 6513 |
| 21 | צומת עארה |  | עארה | כניסה לעארה |
| 21.5 | צומת ערערה |  | ערערה | כביש 6524, כניסה לערערה |
| 24.5 | צומת מי עמי |  | ליד אום אל-פחם | כביש 6535, גישה למי עמי |
| 28.5 | צומת אום אל-פחם |  | אום אל-פחם | כניסה לאום אל-פחם, עין איברהים ומועאוויה |
| 30 | צומת מוצמוץ |  | מוצמוץ | כניסה למוצמוץ |
| 31 | צומת מושיריפה |  | מושריפה | כניסה למושיריפה |
| 32 | צומת ביאדה |  | ביאדה | כניסה לביאדה |
| 35 | צומת מגידו |  | מגידו |   כביש 66 |
כביש 65 – עמק יזרעאל – ממערב למזרח
| 40 | צומת הסרגל |  | ליד ניר יפה |   כביש 675 |
| 42 | צומת מחנה עמוס |  | ליד עפולה | גישה לעפולה |
| 46 | צומת עוקף עפולה |  | עפולה |   כביש 60 |
| 52 | צומת נין |  | נין | כניסה לנין |
| 53 | צומת דברת |  | דברת | כניסה לדברת, אחוזת ברק ואזור התעשייה אלון התבור |
| 55 | צומת נאעורה |  | מזרחית לדברת |   כביש 716 |
| 57.5 | צומת תבור |  | הר תבור | כביש 7266, גישה לדבוריה |
| 58 | צומת שבלי/אום אל גנם |  | אום אל-גנם | כניסה לאום אל-גנם |
| 60 | צומת שיבלי |  | ליד שיבלי | כניסה לשיבלי |
| 60 | צומת גזית |  | ליד שיבלי | כביש 7276, גישה לעין דור ולכפר קיש |
| 62 | צומת כפר תבור |  | כפר תבור |   כביש 767 |
כביש 65 – הגליל התחתון – מדרום לצפון
| 64 | צומת כדורי |  | מרכז אזורי כדורי | כניסה לבית הספר החקלאי כדורי ולמרכז אזורי כדורי |
| 65.5 | צומת בית קשת |  | ליד בית קשת | גישה לבית קשת |
| 70 | צומת שדה אילן |  | אילניה | כניסה לאילניה וגישה לשדה אילן |
| 71 | צומת אילנה |  | אילניה | כניסה לאילניה |
| 72 | מחלף גולני |  | אילניה |   כביש 77 |
| 75 | מחלפון נטופה |  | ליד מצפה נטופה | גישה למצפה נטופה |
| 76 | מחלף בועיינה |  | בועיינה-נוג'ידאת |   כביש 785 |
| 78 | מחלף עילבון |  | עילבון |   כביש 806 |
| 81 | מחלף מסד-רביד |  | מסד | כניסה למסד ולרביד |
| 84 | מחלף צלמון |  | כלנית |   כביש 807 |
| 89 | מחלף קדרים |  | קדרים | כניסה לקדרים |
| 90 | מחלף נחל עמוד |  | קדרים |   כביש 85 |
ראו גם

כבישי ישראל
נחל עירון