stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנטה קרוש (מדיירה)
הערות שוליים

↑  Santa Cruz, Santa Cruz (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "NASA Earth Observations: Rainfall (1 month - TRMM)". NASA/Tropical Rainfall Monitoring Mission. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13512824b (data) 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פורטוגל ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 1934/1935 בלה ליגה

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  2 בדצמבר 1934 – 28 באפריל 1935 (148 ימים)
 מספר משתתפות:  12
 הזוכה:  בטיס בלומפי
 מספר משחקים:  132
 מספר שערים:  541 (4.1 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  ספרד 1931 איסידרו לאנגרה   (27 שערים)
 → 1933/19341935/1936 ←
 
עונת 1934/1935 הייתה העונה השביעית של לה ליגה שהיא הליגה הספרדית הבכירה בכדורגל. העונה החלה ב-2 בדצמבר 1934 והסתיימה ב-28 באפריל 1935. בתקופת הרפובליקה הספרדית השנייה המילה "ריאל" הורדה משמות הקבוצות.
הליגה כללה 12 קבוצות. אתלטיקו מדריד וסביליה עלו מהליגה השנייה.
בטיס בלומפי זכתה בתואר בפעם הראשונה בתולדות המועדון.
דונוסטיה וארנה קלוב ירדו לליגת משנה בסוף העונה.
כדורגלנים מצטיינים

בהתאם לנתונים הרשמיים של LFP איסידרו לאנגרה מאוביידו כבש 27 שערים ב-22 משחקים. הוא זכה בתואר מלך השערים. בהתאם לנתוני העיתון MARCA הוא כבש 26 שערים. זהו הייתה העונה השנייה ברציפות בה הוא זכה בתואר.
חואקין אורקיאגה מריאל בטיס היה השוער הטוב של העונה. הוא ספג 19 שערים ב-21 משחקים.
טבלת הליגה

| מיקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | בטיס בלומפי | 22 | 15 | 4 | 3 | 43 | 19 | 22 | 34 | זכייה בתחרות |
| 2 | מדריד | 22 | 16 | 1 | 5 | 61 | 34 | 27 | 33 |  |
| 3 | אוביידו | 22 | 12 | 2 | 8 | 60 | 47 | 13 | 26 |  |
| 4 | אתלטיק בילבאו | 22 | 11 | 3 | 8 | 60 | 37 | 23 | 25 |  |
| 5 | סביליה | 22 | 11 | 2 | 9 | 53 | 38 | 15 | 24 | זכייה בגביע נשיא הרפובליקה |
| 6 | ברצלונה | 22 | 9 | 6 | 7 | 55 | 44 | 11 | 24 |  |
| 7 | אתלטיקו מדריד | 22 | 8 | 5 | 9 | 40 | 45 | 5- | 21 |  |
| 8 | אספניול | 22 | 9 | 2 | 11 | 47 | 59 | 12- | 20 |  |
| 9 | ולנסיה | 22 | 9 | 2 | 11 | 40 | 49 | 9- | 20 |  |
| 10 | ראסינג סנטנדר | 22 | 7 | 3 | 12 | 37 | 46 | 9- | 17 |  |
| 11 | דונוסטיה | 22 | 5 | 1 | 16 | 28 | 67 | 39- | 11 | ירדה ליגה |
| 12 | ארנס קלוב | 22 | 3 | 3 | 16 | 17 | 56 | 39- | 9 | ירדה ליגה |
סטטיסטיקה > מלכי השערים

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד 1931 איסידרו לאנגרה | ריאל אוביידו | 27 |
| 2 | ספרד 1931 חוליו אליצ'וי | אתלטיקו מדריד | 20 |
| 2 | ספרד 1931 אילדפונסו סאנודו | מדריד | 20 |
| 2 | ספרד 1931 קמפנאל | סביליה | 20 |
| 5 | ספרד 1931 אגוסטין סאוטו ארנה | אתלטיק בילבאו | 17 |
| 5 | ספרד 1931 חוסה אסקולה | ברצלונה | 17 |
| 7 | ספרד 1931 פרנסיסקו אריאונדו | אספניול | 15 |
| 8 | ספרד 1931 ויקטור אונמונו | בטיס בלומפי | 13 |
| 8 | ספרד 1931 לואיס רגיירו | מדריד | 13 |
| 10 | ספרד 1931 חוסה איראראגורי | אתלטיק בילבאו | 12 |
| 10 | ספרד 1931 חוסה מריה ארטצ'ה | ראסינג סנטנדר | 12 |
סטטיסטיקה > תואר הפיצ'יצ'י

| # | שחקן | קבוצה | שערים |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד 1931 איסידרו לאנגרה | ריאל אוביידו | 26 |
| 2 | ספרד 1931 חוליו אליצ'וי | אתלטיקו מדריד | 22 |
| 3 | ספרד 1931 אילדפונסו סאנודו | מדריד | 21 |
| 4 | ספרד 1931 קמפנאל | סביליה | 20 |
סמל הטריטוריות הצפון-מערביות

| --- | --- |

 פרטים
 המחזיק בסמל:  הטריטוריות הצפון-מערביות 
 תאריך אימוץ:  7 בפברואר 1957 
 
סמל הטריטוריות הצפון-מערביות (באנגלית: Coat of Arms of the Northwest Territories) הוא הסמל הרשמי של הטריטוריה הקנדית, הטריטוריות הצפון-מערביות. סמל זה ניתן בצו מלכותי של מלכת בריטניה המלכה אליזבת השנייה ב-7 בפברואר 1957.
תיאור הסמל

הסמל כולל שני חדשנים מוזהבים השומרים על שושנת הרוחות המסמלת את הקוטב הצפוני. 
חלקו העליון של שלט האצולה צבוע לבן, ומסמל את קרחוני הקוטב הצפוני והאוקיינוס הארקטי הצפוני. הקו הגלי הכחול מסמל את המעבר הצפון-מערבי. הקו האלכסוני המפריד בין החלקים האדומים והירוקים המצויים בחלקו התחתון של שלט האצולה מסמל את גבול העצים. החלק הירוק מסמל את היערות שדרומיים לקו זה, והחלק האדום מסמל את הטונדרה הצפונית לו.
ראש השועל הלבן מסמל את ענף הפרוות ומטילי הזהב מסמלים את המינרלים הרבים בטריטוריה - הענפים העיקריים עליהם מתבססת כלכלת הטריטוריה.
| סמלי קנדה |
| --- | --- | --- |
| סמלים כלליים | סמל קנדה |  |
| סמלי פרובינציות וטריטוריות | אונטריו • אלברטה • אי הנסיך אדוארד • הטריטוריות הצפון-מערביות • יוקון • מניטובה • נובה סקוטיה • נונאווט • ניופאונדלאנד ולברדור • ניו ברנזוויק • ססקצ'ואן • קוובק • קולומביה הבריטית |  |
| סמלי ערים | אדמונטון • אוטווה • ויניפג • טורונטו • מונטריאול • קלגרי • ונקובר |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  SUDOC: 027552977 
ערך זה הוא קצרמרבנושא סמלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
סטטוס קוו (תוכנית רדיו)

| --- | --- |
 סוגה:  סאטירה 
 מנחים:  ירון ברובינסקי, ענבל גזית 
 ארץ מקור:  ישראל 
 שידור
 רשת שידור:  גלי צה"ל 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי
 
סטטוס קוו הייתה תוכנית רדיו סאטירית אשר שודרה בגלי צה"ל בין השנים 2014-2021 אחת לשבוע בימי חמישי בשעה 6 בערב. התוכנית האחרונה שודרה ב-30 בדצמבר 2021, בהשתתפות מרבית הפאנליסטים מכל השנים ובהנחיית ירון ברובינסקי.
בתוכנית השתתפו מגיש ומספר חברי צוות אשר סיכמו את אירוע האקטואליה בשבוע שחלף מזווית הומוריסטית וסאטירית.
מגישה הראשון של התוכנית היה ירון ברובינסקי ועד סיום שידוריה, הגישה אותה שדרנית גל"צ ענבל גזית ששימשה בה גם כעורכת ראשית. חברי הפאנל שחלקם התחלפו מדי פעם בפעם, הוצגו בתוכנית כאנשים פעילים בפייסבוק וכ"האנשים שמאחורי הלייקים". בין חברי הפאנל לאורך שידור התוכנית נמנו נועה אנג'ל, אביב מזרחי, יותם זמרי, תומר ספירשטיין, אלירן גולדשטיין ודני קמושביץ.
משתתפי התוכנית הציגו משפטי מחץ הקשורים לאירועי התקופה בכותרות, וכן מגיבים לידיעות חדשותיות בנושאים המוצגים להם. לאורך השנים נטבעו בה מונחים ומשפטים המזוהים איתה כמו "הטרדה מילית" (משחקי מילים גרועים במיוחד), וריאציות שונות על ג'ינגל "הקרן והיחידה להכוונת חיילים משוחררים", הפינה "מתנצלים" (בה מבקשים סליחה מכל מי שדובר עליו במהלך התוכנית ועלול להיפגע) וברכת הסיום הקבועה של ברובינסקי למאזינים "תודה שנולדתם והלוואי שלא תמותו".
בחודש מרץ 2016 העלה צוות התוכנית מופע חי במועדון צוותא בתל אביב בהנחייתו של ברובינסקי ובהשתתפות אמנים שונים.
לקראת סוף 2021, כחלק משורת שינויים בלוח שידורי גלי צה"ל, הוחלט להפסיק את שידור התכנית. התכנית האחרונה שודרה ב-30 בדצמבר, יום לפני סוף השנה האזרחית, בהשתתפות חברי צוות רבים שלקחו חלק בכל שנות התוכנית. לתוכנית זו חזר גם המנחה הקודם ירון ברובינסקי.
השידור האחרון הופסק בפתאומיות רבע שעה לפני השעה היעודה.
בין הפינות בתוכנית

הכה את המומחה - ריאיון עם אדם מומחה בתחומו, שנשאל שאלות הקשורות לתחום מומחיותו באופן הומוריסטי.
מעביר דף - בה מוקראת כותרות מעיתון אחד, וחברי הפאנל ממציאים כותרות נגדיות מתוך עיתונים אחרים לכאורה.
הוצא מהקשרו - ובו מושמע קטע קול אקטואלי וחברי הפאנל משלימים אותו.
שירת הספיקר - בה מוקראות הודעות המושארות עבור אישים שונים.
דקה ישראלית - בה מוצג באופן הומוריסטי נושא כלשהו במשך דקה. מהווה כעין פרודיה לדקה הישראלית של גל"צ בה מציגים ערך כלשהו הקשור לישראל או ליהדות.
הערות שוליים

↑  אלכסנדר כץ, שידורי המהפכה של דקל: תוכנית הספורט מול התחנות האזוריות, יאיר ניצני ב-6:00 באתר אייס, 27 באוקטובר 2014
↑  שדרן גל"צ טוען: "הורידו את תוכניתי באמצע השידור כי צחקתי על התחנה", באתר מעריב אונליין, 31 בדצמבר 2021
ספורט לאומי

ישראלים משחקים מטקות בחוף תל אביב בשנות ה-70. יש האומרים שזה הספורט הלאומי של ישראל.
ספורט לאומי הוא משחק, תחרות או ענף ספורט המהווה מרכיב מרכזי בתרבות אומה. לרוב זהו ענף הספורט הפופולרי ביותר בקרב אזרחי אותה אומה. משחקים רבים משמשים כספורט לאומי דה פקטו, כמו כדורגל בברזיל ובייסבול בארצות הברית, בעוד שאחרים משמשים כספורט לאומי דה יורה, כמו לקרוס והוקי קרח בקנדה.
ספורט לאומי בישראל

מקור המשחק מטקות הוא בישראל עד שיש המכנים אותו הספורט הלאומי של ישראל, אך משחקים אותו גם בברזיל, איטליה ויוון.
בשנת 1939 כתב זאב ז'בוטינסקי מאמר שבו סקר את הספורט הלאומי של אומות שונות והמליץ לאמץ את העלייה החופשית בתור הספורט הלאומי של הנוער היהודי.
מרכז הספורט הלאומי - תל אביב הוא מתחם בשכונת הדר יוסף בתל אביב-יפו, הכולל מתקני ספורט רבים ומוכר גם בשמו "הבניין האולימפי".
כינוס הפועל הוא אירוע ספורט לאומי ובינלאומי שהיה נערך אחת לארבע שנים בחסותו של נשיא מדינת ישראל.
סמל המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור

| --- | --- |

סמליל ממותג של המועצה
 פרטים
 המחזיק בסמל:  המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור
 תאריך אימוץ:  1970
סמל המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור, סמלה הרשמי של המועצה המקומית פרדס חנה-כרכור, אומץ ב-1970, כשננה לאחר איחוד המושבות פרדס חנה וכרכור ונועד לסמל את השילוב ביניהם.
תיאור הסמל

הסמל בצורת ריבוע בעל מסגרת ירוקה ובתוכו ציור של גלגל שיניים המכסה את חציו השמאלי-תחתון של הריבוע. על גבי גלגל השיניים וחלקה התחתון של המסגרת מופיע תחריט בצורת מגדל מים, ובתוכו איור של עט כתיבה, שמהווה גם גזע של עץ. צבעי הסמל ירוק ולבן. הסמל מסמל את תחומי התעשייה, מפעל המים, חקלאות וחינוך.
תיאור הסמל > סמליל ממותג

בנוסף לסמלה הרשמי, משתמשת המועצה בסמליל ממותג בחלק מפרסומיה. הסמליל מורכב בעיקר בשם המועצה בצבע חום ומעליו איור של עלים בצבעי כחול וירוק.
תיאור הסמל > גרסאות קודמות

לפני האיחוד בין המושבות הייתה לכל אחת מהן סמל עצמאי שאויר על ידי תושביה. סמל פרדס חנה כלל איור של עץ ולידו איורים של כלי עבודה, ושתי נוצות, שייתכן והם עט נוצה שחובקות אותו מתחתיו. סמל כרכור מציג איור של מגדל המים ביישוב, מלווה בריבוע שחלוק התחתון בצורת גלגל שיניים ואיור של עץ עגול ועלים. הסמל המאוחד כולל מוטיבים משני הסמלים.
סמל פרדס חנה, בשימוש עד 1969
סמל כרכור, בשימוש עד 1969
היסטוריה

ב-6 באוגוסט 1969 אוחדו המושבות פרדס חנה וכרכור למועצה מקומית אחת אחרי שנים רבות בו ניסה משרד הפנים להוביל את המהלך במסגרת הרצון לצמצם את הרשויות המקומיות במדינה. סמל היישוב המאוחד אומץ במטרה לסמל את השילוב בין שי היישובים השונים.
ב-2019 במסגרת חגיגת יובל לאיחוד בין המושבות ו-90 שנה להיווסדותה של פרדס חנה שונה הסמל למשך השנה. הסמל כלל את המספרים 50 ו-90 ממוזגים לכדי צורה אחת בצבע זהב, כאשר העיגול בספרה 9 מאוחד עם חצי העיגול בספרה 5. בשני העיגולים שנוצרו אוירו גבעות חרושות עם בתים עליהם לסמל את שתי המושבות. בצד הסמל נכתב "חמישים שנה לאיחוד המושבות" בכחול ו"90 שנה לפרדס חנה" בזהב.
לקריאה נוספת

"היישוב שלנו", פרדס חנה - כרכור, ספר מידע; בהוצאת המועצה המקומית, תשנ"ז, 1996/7.
הערות שוליים

1 2 3  סיפור המושבה, באתר המועצה פרדס חנה-כרכור
↑  המושבות פרדס חנה וכרכור אוחדו אתמול ליישוב אחד, מעריב, 6 באוגוסט 1969
↑  תגידו מזל טוב לפרדס חנה-כרכור: המושבה חוגגת, באתר מגדלור ניוז, 16 במרץ 2019
| דגל ישראל סמלי מחוז חיפה |
| --- | --- | --- |
| ערים | חיפה • אום אל-פחם • אור עקיבא • באקה אל גרביה • חדרה • טירת כרמל • נשר • קריית אתא • קריית ביאליק • קריית ים • קריית מוצקין | מפת מחוז חיפה |
| מועצות מקומיות | בנימינה-גבעת עדה • ג'סר א-זרקא • דלית אל-כרמל • זכרון יעקב • כפר קרע • עספיא • פרדס חנה-כרכור • קריית טבעון | מפת מחוז חיפה |
| מועצות אזוריות | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה | מפת מחוז חיפה |
מחוז הצפון • מחוז חיפה • מחוז תל אביב • מחוז המרכז • מחוז ירושלים • מחוז הדרום • מחוז יהודה ושומרון
מגדיל המים בכרכור, שצורתו כצורת התחריט בסמל
סולימאן קוליבאלי

סולימאן קוליבאלי (בצרפתית: Souleymane Coulibaly; נולד ב-26 בדצמבר 2001) הוא כדורגלן איבוארי, המשחק בעמדת הבלם בהפועל חדרה מליגת העל, בהשאלה ממימוסאס שמחוף השנהב, ובנבחרת חוף השנהב.
קריירת מועדונים

קוליבאלי נולד בדיאגו שבמאלי, וגדל בחוף השנהב. החל את קריירת הבוגרים שלו בסטלה קלאב מליגת העל של חוף השנהב.
ב-1 ביולי 2021 חתם במימוסאס מליגת העל של חוף השנהב.
ב-3 באוגוסט 2023, הושאל למשך עונה אחת להפועל חדרה מליגת העל הישראלית.
נבחרת חוף השנהב

ב-27 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של חוף השנהב בתיקו 0–0 מול בורקינה פאסו, במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות לשנת 2022.
תארים

אליפות חוף השנהב (2): 2021/2022, 2022/2023
הגביע האיווארי (1): 2022/2023
הערות שוליים

↑  יגאל גולדשטיין, ‏הבלם סולימאן קוליבאלי חתם בהפועל חדרה, באתר ערוץ הספורט, 3 באוגוסט 2023
סיד מקמת'

סידני סנדרס מקמת' (באנגלית: Sidney Sanders McMath;‏ 14 ביוני 1912 –  4 באוקטובר 2003) היה איש חיל הנחתים, עורך דין ופוליטיקאי, אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-34 בשנים 1949–1953. תוך כדי התרסה כנגד הממסד הפוליטי של מדינתו, הוא תמך במהלך העשור שלאחר מלחמת העולם השנייה בהבאת החשמל לאזורים הכפריים, סלילת כבישים ובניית בתי ספר באופן נרחב, בניית בית הספר לרפואה של אוניברסיטת ארקנסו, פיקוח הדוק על מערכות הבנקאות והשירות הציבורי, ביטול מס הגולגולת, הנהגת בחירות פתוחות והוגנות, והרחבה משמעותית של ההזדמנויות לאפרו-אמריקאים.
מקמת' נותר נאמן לנשיא הארי טרומן במהלך המרד של נגד ה"דיקסיקרטים" של 1948, וניהל מסע בחירות בכל רחבי מדינות הדרום למען בחירתו לתקופת כהונה שנייה של טרומן. כמושל לשעבר, הוביל מקמת' את ההתנגדות למושל תומך ההפרדה הגזעית אורוול פובוס לאחר משבר ליטל רוק ב-1957. בהמשך הוא היה לאחד מעורכי הדין לדיני נזיקין הבולטים ביותר בארצות הברית, ייצג אלפים בתביעות נזקי גוף שהפכו למקרי תקדים, וחנך דורות של עורכי דין צעירים. בעת מותו הוא היה ותיק מושלי ארקנסו לשעבר שהיו אז בחיים.
ראשית חייו

סיד מקמת' נולד בבקתה ליד מגנוליה, שבמחוז קולומביה, ארקנסו, כבנם של האל פירס ונטי בל סנדרס מקמת'. סבו מצד אביו, השריף של מחוז קולומביה, סידני סמית' מקמת', נהרג שנה במסגרת תפקידו שנה קודם לכן והניח אחריו אלמנה ושמונה ילדים ללא גימלה, כשהאל מקמת' היה הבכור שבהם. לאחר שנים של גידול סוסים ואי-הצלחה בקידוח בארות נפט בדרום-מערב ארקנסו, הוא עבר ביוני 1922 עם משפחתו באמצעות עגלה לעיר הוט ספרינגס. שם הוא מכר את אחרון סוסיו והחל לעבוד כספר. אמו של מקמת', נטי, עבדה כמניקוריסטית וכקופאית בבית קולנוע. סיד ואחותו, אידית, למדו בבתי הספר הציבוריים בהוט ספרינגס, שם הצטיין הנער באגרוף ובתיאטרון, היה חבר בתנועת הצופים ועבד כמצחצח נעליים וכמוכר עיתונים כדי להשלים את ההכנסה הדלה של משפחתו. במשך כל שמונה שנות לימודיו הוא נבחר כנשיא הכיתה, ובשנת לימודיו האחרונה הוא זכה בפרס הראשון המדינתי באגרוף במשקל בינוני. מקמת' למד בקולג' הנדרסון המדינתי ובאוניברסיטת ארקנסו, שם הוא נבחר כנשיא אגודת הסטודנטים. הוא היה חבר באחוות סטודנטים שונות כמו "רובאי פרשינג", "בלו קי" וסיגמא-אלפא-אפסילון. ב-1936 סיים מקמת' את לימודיו בבית הספר למשפטים של האוניברסיטה.
שירות בחיל הנחתים

| --- | --- |

מקמת' במדים, 1942.
 השתייכות:   חיל הנחתים של ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1936–1970 (כ־34 שנים)
 דרגה:   מייג'ור גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד יחידת אימוני המתנדבים 8–14  מפקד בפועל של הרגימנט השלישי של חיל הנחתים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 כוכב הכסף  לגיון ההצטיינות  מדליית הניצחון במלחמת העולם השנייה
עם סיום לימודיו קיבל מקמת' דרגת לוטננט משנה בחיל הנחתים של ארצות הברית כאיש כוחות המילואים של הסטודנטים. במלחמת העולם השנייה הוא שירת בחיל הנחתים לאחר שהתנדב לשוב לשירות פעיל ב-1940. הוא הוצב כקצין אימונים לטירונים בקוונטיקו, וירג'יניה, קודם לדרגת קפטן, לאחר מכן למייג'ור, וב-1942 הוצב בסמואה האמריקאית כמפקד הכוחות המשולבים של בית הספר ללוחמה בג'ונגלים. החל מסוף אותה שנה ועד ראשית 1944 הוביל מקמת' את הרגימנט השלישי של חיל הנחתים כקצין מבצעים וכמפקד בפועל במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט, כולל המערכה על ניו ג'ורג'יה (אנ'), קרב ולה לוולה, קרב גוודלקנל והמערכה בבוגנוויל, שבמהלכם הוא ניהל את קרב פיבה פורקס, פעולה מכרעת, שבה הם נבלמו בירי מרגמות של האויב. במהלך הקרב הוא קיבל מינוי שדה לדרגת לוטננט קולונל ועוטר בכוכב הכסף ובעיטור לגיון ההצטיינות. בנימוקים לעיטור הראשון, שנחתמו באופן אישי על ידי אדמירל ויליאם הולסי, זכה מקמת' לשבחים על "גבורה יוצאת מן הכלל... ומבלי לחשוב על ביטחונו האישי מעל ומעבר לדרישות התפקיד, היה השראה לקצינים ולחיילים". זמן קצר לאחר מכן לקה מקמת' במלריה ובפילאריאזיס ואושפז במשך כמה חודשים בניו זילנד ובסן דייגו. לאחר מכן הוא שירת במטה חיל הנחתים בוושינגטון, שם הוא תכנן את הפלישה האמפיבית לאיי יפן. בדצמבר 1945 שוחרר מקמת' משירות פעיל.
לימים, לאחר תום כהונתו כמושל, חידש מקמת' את פעילותו בכוחות המילואים של חיל הנחתים ופיקד על יחידת אימוני מתנדבים בליטל רוק עד 1964. בשנים 1960–1961 הוא שימש כנשיא הארצי של אגודת דיוויזיית הנחתים השלישית.
ביוני 1963 קודם מקמת' לדרגת בריגדיר גנרל, בתוקף מיולי 1962 ובמשך השנים הבאות מילא שורה של תפקידי פיקוד והדרכה בכוחות המילואים של חיל הנחתים, כולל שני סבבי שירות במלחמת וייטנאם. ב-7 בנובמבר 1966 הוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל. ב-1967 סייע מקמת' בהקמת סניף גייסות האימון לקצינים צעירים של חיל הנחתים בבית הספר התיכון הקתולי לבנים בליטל רוק.
ראשית הקריירה הפוליטית

בראשית 1946 התאגדו מקמת' וחיילים משוחררים אחרים ששבו מהמלחמה כדי להיאבק בשחיתות בממשל העירוני של הוט ספרינגס, שנשלט על ידי בעלי אינטרסים בהימורים בלתי חוקיים. באותה תקופה הייתה הוט ספרינגס מרכז לאומי להימורים שפקדו אותו דמויות מהפשע המאורגן של שיקגו, ניו יורק ומטרופולינים נוספים. בתי הקזינו פרחו, ובתי המלון בעיר פרסמו מודעות לשיווק זנות. מאפיונרים החזיקו בשליטה הפוליטית באמצעות רכישה והחזקה של מאות קבלות על תשלום מס גולגולת, שלרוב הונפקו על שמם של נפטרים או של אנשים פיקטיביים, ושבהן נעשה שימוש להונאת בחירות. שוטרי העיר קיבלו שכר מארגון מקומי בראשותו של ראש העיר הוותיק ליאו מקלפלין. שריף שלעבר שניסה לאכוף את חוקי המדינה נגד הימורים נרצח ב-1937, ללא שאיש הורשע ברצח. מקמת' התמודד בראשות סיעה של חיילים משוחררים בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, שלמעט הוא עצמו, נוצחו כל חבריו לסיעה. על כל פנים, שאר חבריו פרשו מהמפלגה והתמודדו כמועמדים עצמאיים בבחירות הכלליות של 1946 לאחר שמקמת' שיכנע שופט פדרלי לפסול את הקבלות המזויפות על תשלום מס הגולגולת. רובם ניצחו בבחירות, וביניהם בלטו טייס הקרב לשעבר ארל ט. ריקס וא. ג. בראון, שנבחרו כראש העיר וכשריף, בהתאמה.
מקמת' שימש כתובע של המחוז השיפוטי ה-18 (מחוזות גרלנד מונטגומרי) החל מ-1947. עמיתיו החיילים המשוחררים שנבחרו לתפקידי ציבור בהנהגתו, סגרו את בתי הקזינו ושאר עסקים בלתי חוקיים בעיר וחבר מושבעים גדול הגיש כתבי אישום נגד בעלים ובעלי תפקידים של עסקים אלו ונגד פוליטיקאים, כולל ראש העיר הקודם. עם התפתחותה של לאס וגאס כמרכז הימורים ארצי בשנים שלאחר מכן, ירדה הוט ספרינגס מגדולתה בתחום זה. תחייתם של בתי הקזינו במהלך תקופת כהונתו של המושל אורוול פובוס בשנים 1955–1967, הסתיימה עם בחירתו של המושל הבא, הרפובליקני וינטרופ רוקפלר.
מושל ארקנסו

לאחר הצלחה בתפקיד התובע המחוזי, ניצח מקמת' ב-1948 בניצחון צמוד בבחירות המקדימות של הדמוקרטים למשרת מושל ארקנסו את התובע הכללי לשעבר של ארקנסו, ג'ק הולט. הולט האשים את מקמת' ש"מכר את המדינה למצביעים הכושיים". בבחירות הכלליות ניצח מקמת' את מועמד הרפובליקנים, צ'ארלס ר. בלאק.
ב-11 בינואר 1949 הושבע מקמת' כמושל ארקנסו, והיה לצעיר המושלים בכל מדינות ארצות הברית. ב-1950 הוא נבחר בקלות לכהונה שנייה לאחר שהתמודד בבחירות המקדימות מול קודמו בתפקיד בנג'מין טרוויס לייני, שתקף את מקמת' על תמיכתו בנשיא הארי טרומן ב-1948 כאשר לייני ודמוקרטים רבים ממדינות הדרום פרשו מהמפלגה על רקע מצע זכויות האזרח שלה. הפורשים העבירו את נאמנותם למושל קרוליינה הדרומית סטרום ת'ורמונד, שהתמודד לנשיאות ארצות הברית כ"דיקסיקרט". מקמת' לקח את השליטה במפלגה בארקנסו מידי לייני. הוא ניהל מסע בחירות נמרץ באזור וזכה לשבחים מפי הנשיא טרומן על סיועו לשמירת שליטת הדמוקרטים ברוב מדינות הדרום. השניים פיתחו ידידות ארוכת שנים, ושמו של מקמת' הוזכר כאפשרות להיות מועמד לתפקיד סגן הנשיא בבחירות לנשיאות של 1952.
ממשלו של מקמת' התמקד בשיפורי תשתיות, כולל סלילה נרחבת של הכבישים מאזורי החוות לשווקים ושל הכבישים הראשיים "כדי להוציא את ארקנסו מהבוץ ומהאבק", בחישמול האזורים הכפריים, ובבנייה של מרכז רפואי בבירת המדינה. מקמת' תמך בחוקים נגד מעשי לינץ' ומינה אפרו-אמריקאים לגופי ממשל בפעם הראשונה. ממשלו מיזג מאות מועצות חינוך קטנות ובנה את אוניברסיטת ארקנסו למדעי הרפואה, שבנייתה מומנה באמצעות מס של שני סנט על סיגריות. מקמת' עבד ללא לאות, לעיתים בחשאי, עם ד"ר לורנס דייוויס האב, כדי להציל את הקולג' המדינתי לשחורים, את הקולג' החקלאי ואת הקולג' הטכני, כיום אוניברסיטת ארקנסו בפיין בלאף. הוא גם נקט בצעדי רפורמה במערכת בריאות הנפש המדינתית והעלה את שכר המינימום.
מקמת' נבחר על ידי מושלי המדינות המייצרות נפט לשמש כיושב ראש הנציבות הבין-מדינתית לנפט וגז, שנועדה לשפר את מבני התעריפים ולהרחיב את הסיוע הפדרלי לחיפושי נפט. הוא נבחר כיושב ראש ועידת מושלי הדרום. מקמת' הזמין את העיתונאי חושף השחיתויות, עורך העיתון ארקנסו גאזט, הארי אשמור, לנאום בפני המושלים. נושא נאומו היה בזבוז כספי הציבור בהחזקת בתי ספר נפרדים לתלמידים לבנים ושחורים.
תבוסתו בבחירות לכהונה שלישית ולסנאט

מקמת' התמודד מול בעלי אינטרסים במגזרים שונים, בעיקר מגזר האנרגיה, שזמן רב שלטו בפוליטיקה של ארקנסו. על אלו נמנו חברת החשמל של ארקנסו בניהולו של סי המילטון מוזס, בנקאים אמידים וסוחרי איגרות חוב, חברות בתעשיית העץ, תאגיד הנפט מרפי, והמשפחות הוותיקות של בעלי המטעים בדלתא של המיסיסיפי. כל אלו חששו שמדיניותו הפרוגרסיבית של מקמת' תגרום לעליית הוצאות השכר ותשבור את כלכלת החכירה בחוות. אנשי מגזר התשתיות חששו מאובדן אדמות לטובת הקואופרטיבים לחשמל באזורים הכפריים. בעלי אינטרסים אלו הניחו בצד את חילוקי הדעות ביניהם כדי לחבור יחדיו ולהביס את מקמת' בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שלישית כמושל ב-1952. ב-1954 ניסה מקמת' ללא הצלחה להתמודד על מושב בסנאט של ארצות הברית, וב-1962 ניסה להתמודד שוב על משרת המושל, כאשר ניצב מולו אותו צירוף של גורמים שגרמו לתבוסתו ב-1952, אם כי עד אז הוחלף מוזס על ידי טייקון הגז ו. ר. "ויט" סטיבנס כממליך הפוליטיקאים המרכזי. בבחירות אלו, אילץ מקמת' את המושל פובוס להתמודד מולו בסיבוב שני בזכות הפרש ששל 500 קולות. בסיס התמיכה של מקמת' בקרב מעמד העובדים נוטרל בשל מס גולגולת של שני דולר שהיה צורך לשלמו שנה לפני הבחירות, ולמעשה שלל את זכות הבחירה של אלפים מבין מצביעים אלו. לשווא ניסה מקמת' לבטל את המס, שנותר כשריד אחרון לחוקי ג'ים קרואו עד לקבלת התיקון ה-24 לחוקת ארצות הברית ב-1964.
קריירה משפטית

לאחר תבוסתו בבחירות של 1952, שב מקמת' לעיסוקו בעריכת דין, ובמשך חצי המאה הבא הוא היה לאחר מעורכי הדין לצרכנות המובילים בארצות הברית. התיקים שבהם טיפל יצרו מגוון רחב של תקדימים משפטיים, כולל פסק הדין הראשון בהיקף של מיליון דולר על מקרה של פציעה אישית בבית משפט פדרלי מחוזי (עבור פציעתו של איש צוות אסדה פצוע על נהר ארקנסו ב-1968), זכות של אישה לקבל פיצויים על אובדן התאגיד בבעלותו של בעלה (סעיף נזיקין שקודם לכן הוגבל רק לגברים), אחריות יצרנים על נזק שנגרם על ידי מוצרים פגומים ופרסום רשלני המעודד שימוש לרעה שלהם, אחריות התעשייה הכימית לנזקים ליבולים ולסביבה, אחריות חברות תרופות לתמותת ילדים כתוצאה מחיסונים, רשלנות של סוחרי נשק, וזכות עובדים לתבוע צד שלישי על פגיעות בעבודה. מקמת' ושותפו הנרי וודס, ששירת כראש הסגל שלו בעת כהונתו כמושל ומאוחר יותר מונה כשופט פדרלי מחוזי, זכו למודעות לאומית בשל השימוש בראיות כבדות משקל, כמו דגמים מפורטים של אתרי התאונות ואנטומיה אנושית. ב-1976 נבחר מקמת' כנשיא האקדמיה הבינלאומית של עורכי הדין לנזיקין, קבוצה נבחרת של 500 עורכי הדין הבולטים ביותר בעולם, וב-22 בפברואר 1977 הוא החל לשמש בתפקיד במהלך הוועידה השנתית של הארגון בניירובי, קניה.
ניצחונותיו של מקמת' בבתי המשפט היו ראויות יותר לציון לאור העובדה שהרכבי חבר המושבעים באותה תקופה היוה לא בהכרח הוגנים. עובדי מפעלים, אפרו-אמריקאים, חברי ארגוני עובדים, פועלים פשוטים, ושאר עובדים שכירים, הודרו לעיתים קרובות מהשתתפות בחבר המושבעים, שרוב חבריהם היו עובדי בנקים וחברות ביטוח, מנהלים בדרג הביניים, מתווכי נדל"ן, בעלי עסקים קטנים, מומחים בשכר, חברי מועדונים ושאר גורמים שהיו עוינים כלפי התובעים בתיקים המשפטיים. המושבעים בבתי המשפט הפדרליים היו יותר מגוונים, אך שופטי בתי המשפט הפדרליים המחוזיים, שברוב המקרים שימשו קודם לכהונתם כיועצים משפטיים של תאגידים, החזיקו בידיהם סמכויות רחבות לפסול תיקים, להפוך על פיהם פסקי דין, ולפסול עדויות שתמכו בעמדות העותרים - פסיקות שניתנו לעיתים קרובות וחייבו תהליכי ערעור ארוכים.
ב-1991 הגיש מקמת' יחד עם אנשי משרדו תביעה נגד חברות טבק לפיצוי על הוצאות תוכנית מדיקאייד על טיפול במעשנים. לאחר שהתביעה נדחתה על ידי הרשויות בארקנסו, שלה היו קשרים הדוקים עם חברות הטבק, נעשה שימוש ברעיון לתביעה זו בפלורידה, מיסיסיפי ומינסוטה, שבה הושג הסדר בהיקף של מיליארד דולר. עד מהרה הוגשו תביעות דומות ב-46 מדינות נוספות. טקסס השיגה פיצוי של 18 מיליארד דולר בבית המשפט הפדרלי שאליו סירבו פקידי הממשל של ארקנסו להצטרף. בסופו של דבר סיכמה ארקנסו על הסדר בהיקף שנתי של 60 מיליון דולר שהושג ב-1999. כל ההסדרים הללו, ותביעות פיצויים שהוגשו על ידי הממשל הפדרלי בעקבותיהם, הגיעו בסופו של דבר להיקף כולל של יותר מטריליון דולר, וייצגו את האינטרס הציבורי הגדול ביותר בהיסטוריה המשפטית של ארצות הברית.
שנותיו האחרונות

מקמת' המשיך להיות פעיל גם במהלך העשור התשיעי לחייו. הוא המשיך לנאום במוסדות החינוך בארקנסו ובאירועים שונים, במיוחד במוסד האקדמי הראשון שבו הוא למד, אוניברסיטת הנדרסון המדינתית, שהסגל שלה יצר סדרת הרצאות בהיסטוריה ובמדע המדינה לכבודו, ובאוניברסיטת ארקנסו למדעי הרפואה, שלקרן המלגות שלה הוא תרם באופן משמעותי. הוא גם תמך בארגוני אזרחיים מקומיים, כולל הבונים החופשיים בנוסח הסקוטי (שהעניקו לו את הכיבוד הגבוה ביותר של הצלב הגדול), והליונס. מקמת' נבחר כנשיא אגודת הדיוויזיה השלישית של חיל הנחתים, וב-1994 הנחה את הסרט התיעודי "קרב הבוקסיט", שבו סופר סיפורם של הכורים שחצבו אלפי טונות של אלומיניום מבורות ליד העיר בוקסיט שבארקנסו, שבהם נעשה שימוש בייצור מטוסים צבאיים במלחמת העולם השנייה. עובדי תעשיית האלומיניום ומשפחותיהם היו בין תומכיו האדוקים ביותר במהלך רבים ממסעות הבחירות של מקמת'. במשך 26 שנים לימד מקמת' לימודי תנ"ך מתקדמים בכנסייה המתודיסטית המאוחדת של רמות פולאסקי בליטל רוק, עם דגש על ספרי הנביאים.