ג'ון לה קארה
תולדות חייו ויצירתו

קורנוול נולד ב-19 באוקטובר 1931 בפול (Poole), דורסט (אנגליה). אמו עזבה את הבית כאשר היה בן חמש. אביו, רוני קורנוול, היה נוכל בין-לאומי ורב-פנים אשר שימש לסופר השראה לתיאור הגיבור הראשי בספרו "מרגל מושלם".
הוא למד בתיכון היוקרתי שרבורן שבדורסט, אנגליה, ונשלח מאוחר יותר לפנימייה בשווייץ. הוא למד שפות באוניברסיטת ברן (1948–1949), התגייס לצבא הבריטי, שירת בחיל המודיעין והוצב באוסטריה. כבר אז החל להתעניין בעולם הריגול. הוא חזר לאנגליה ולמד שפות באוניברסיטת אוקספורד, שם קיבל תואר ראשון ב-1956. הוא החל ללמד שם צרפתית וגרמנית, אך כעבור פחות משנתיים, ב-1959, גויס לשירות הביון הבריטי. בשנת 1961 התפרסם ספרו הראשון, "Call for the dead" (תורגם לעברית כ"חיוג אל השאול") תחת שם העט "ג'ון לה קארה".
קורנוול שירת כסוכן חשאי בגרמניה, תחת הכיסוי של דיפלומט בריטי. הוא נחשף כאשר המרגל המפורסם ביותר של התקופה, סוכן הק.ג.ב. קים פילבי, העביר את שמו למפעיליו הרוסים. לה קארה חזר לאנגליה והחליט לכתוב מותחן על חוויותיו. בשנת 1964 התפטר ממשרתו במודיעין הבריטי ועבר לעבוד כסופר במשרה מלאה. לימים העיד כי תקופת שירותו בשירות החשאי הבריטי הייתה מאושרת ומלאת תחושת שליחות וסיפוק.
ספרו השלישי, "המרגל שחזר מן הכפור", זכה להצלחה גדולה בעולם כולו. לדברי קורנוול, את ההשראה לספר קיבל מתקופת שירותו כסוכן חשאי בבון שבגרמניה, וכי את ההשראה לדמותו של ג'ורג' סמיילי והעזר כנגדו פיטר גוילאם קיבל מגיבורי ספריו של ארתור קונן דויל, שרלוק הולמס ודוקטור ווטסון. גרהם גרין, מהסופרים הבריטיים הבולטים של התקופה, כתב עליו ביקורת נלהבת אשר סייעה להכרה בו כסופר מקורי. ספריו של קורנוול עמדו בניגוד לספריו של סופר הריגול המצליח של אותה תקופה, איאן פלמינג, שיצר את דמותו של ג'יימס בונד. דמויותיו של קורנוול היו תמיד מורכבות יותר, אפלות ולעיתים גם שפלות יותר. עולמו לא חולק לשחור ולבן, והדמויות בספריו מורכבות ומצויות בקונפליקט פנימי עמוק עקב הצורך לבצע מעשים שהם בגדר "רע הכרחי" כדי להתגבר על העומדים מולם. הספרים שיקפו עולם ריגול מורכב ואפל הרבה יותר מעולמו הזוהר של בונד. בשנת 2006 דורג הספר על ידי המגזין פאבלישרס ויקלי כ"מותחן הריגול הטוב ביותר שנכתב אי פעם".
קורנוול הגיע לשיא השפעתו בשנות ה-70 של המאה ה-20, אז פרסם טרילוגיה העוסקת בעימות בין רב-אמן של הריגול הסובייטי, "קארלה", לבין ג'ורג' סמיילי הבריטי. בין קוראיו של הסופר יש המשערים כי דמותו של רב-המרגלים "קארלה" בספריו "החפרפרת" "התלמיד המכובד" ו"כל אנשי סמיילי", מבוססת על דמותו של מרקוס וולף, ראש מינהל הביון הכללי - חטיבת מודיעין החוץ במשרד לביטחון המדינה (ה"שטאזי") של ממשלת גרמניה המזרחית. וולף נודע בכינוי "האיש ללא פנים" משום שהצליח להישאר אנונימי, מבלי שלזרועות המודיעין המערביות תהיה תמונה שלו. הסופר עצמו רמז מספר פעמים כי כך הוא הדבר, אולם סירב להודות בכך בבירור כאשר רואיין בעקבות מותו של וולף. בשנות ה-80 של המאה ה-20, עם דעיכת העניין העולמי במלחמה הקרה, החל קורנוול לכתוב אודות סכסוכים אחרים, כולל הסכסוך הישראלי-ערבי ("המתופפת הקטנה"). ספר זה הושפע רבות מדמות אחותו של לה קארה, שחקנית שולית ואקטיביסטית פוליטית תקיפה[דרוש מקור]. בשנותיו האחרונות הרבה הסופר לחקור בספריו את השפעתם השלילית של תאגידים רב-לאומיים בעולם השלישי.
קורנוול שמר על פרטיותו בקנאות ומיעט בראיונות, חי באחוזתו הכפרית והודה ש"לא הייתי בעל טוב ולא הייתי אבא מוצלח. אהבתי האמיתית תמיד הייתה הכתיבה". הוא נישא פעמיים. לראשונה לאן שארפ ב-1954 וממנה נולדו לו 3 בנים. ב-1971 הם התגרשו. ב-1972 נישא בשנית לג'יין אוסטס, עורכת ספרותית, ומנישואיו אלה נולד בנו ניקולס קורנוול, שהפך לסופר וקולנוען בשם ניק הארקוויי. ב-2017 יצא לאור בעברית ספרו האישי מאוד, ממואר בשם "מנהרת היונים", שבו חשף חלק מחייו האישיים ומחוויותיו.
ב-12 בדצמבר 2020, נפטר מדלקת ריאות.