stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המהפכה החוקתית בפרס
מלחמת אזרחים > המאבק החוקתי-מלוכני > ההפיכה של השאה

בעקבות כישלון ניסיון ההפיכה שלו, השאה נסוג לזמן מה ממעורבות פעילה בפוליטיקה, אך בעיות השלטון הוחמרו על ידי פילוג בין הרפורמיסטים הקיצוניים, המורכב בעיקר מצירים מאזרבייג'ן, לבין המתונים בתוך המג'לס עצמו. נשיא המג'לס, מחמוד ח'אן אתטסאם אל-סלסאנה, נתפס בין הקבוצות הללו לבין דרישותיו של השאה. עמדתו הייתה חלשה משום שמשרדו דרש ממנו לנסות להשיג צורה כלשהי של פשרה עם השאה. כתוצאה מכך, תקי חאירי, הרפורמיסטים האזרים הקיצוניים והאנג'ומנים הקיצוניים התאחדו נגד הנשיא. תמיכתם של צירים רבים, כולל הסוחרים המובילים, לא הצליחה להגן עליו, ובסוף מרץ 1908 הוא נאלץ להתפטר. את מקומו ירש מירזא אסמאעיל ח'אן שתאם יותר את רצונם של הרדיקלים הפרו-רפורמיסטים ולכן הביא למאבקים עם השאה, שהתמרמר גם על כישלונם של המג'לס בזיהוי האשם בניסיון רצח פוליטי עליו שאירע בפברואר 1908.
בסוף אפריל החשדנות ההדדית בין השאה לאנג'ומנים גברה שוב; סמכותם של המג'לס, שהייתה בפשיטת רגל ומאוימת יותר ויותר על ידי כוחות חיצוניים, הייתה מינימלית. האריסטוקרטיה של שושלת קאג'אר קיימה סדרת פגישות כדי לגרום לשאה לשתף פעולה עם המג'לס. הגיעו אליהם חברי עולמא, נכבדים, חברי מג'לס ונציגי האנג'ומנים. היו שמועות שמאבקים פנימיים בשושלת הקאג'ארית פועלים להדיח את מוחמד עלי שאה מהשלטון. היה בתוך השושלת הקאג'ארית חשש כי ללא צבא, משטרה או כסף, השאה יתקשה להילחם באנג'ומנים בעת ידרשו ממנו לוותר על יותר ויותר סמכויות. כתוצאה מפגישות בטהראן נאמר לשאה מידי שר החוץ הרוסי לשתף פעולה עם המג'לס או להתמודד עם מאבק פנימי בתוך משפחתו ללא תמיכה. השאה נכנע לדרישות המג'לס, וב-1 ביוני, פוטרו כל יועציו השמרנים ורובם מצאו מקלט בציר הרוסי. השאה חשש מאיבוד כוחו, המגן הביורוקרטי שלו והתמיכה של הצבא והמשפחה בהמשך שלטונו.
ב-4 ביוני עזב מוחמד עלי שאה את ארמונו לבאג-י שאה, בית מגורים מחוץ לבירה שם היה בטוח בהגנת כוחות מבריגדת הקוזאקים. שלושה ימים אחר כך נעצרו ג'לאל אל-דולה ושני נסיכים קאג'ארים אחרים עקב ניסיון להביא להפיכה נגד השאה ובסופו של דבר הם הוגלו. יועצו המפוטר של השאה, אמיר בהאדור, הצטרף למוחמד עלי שאה בבאג-י שאה, וקווי הטלגרף בין המעון המלוכני לטהראן נותקו. מאבק שפרץ בין חברי מג'לס לפלג האנג'ומנים שימש פרצה בשביל השאה להשיב את סמכותו. המג'לס ראו את מעצר הנסיכים כמנוגד לחוקה. האנג'ומנים התאספו כאות מחאה במסגד ספה-סאלאר, סמוך לבניין המג'לס, והשאה דרש לפיזורם. רבי מהם החליטו לציית לדרישתו, אף שתקי חאירי התנגד לאות כזה של חולשה. חברי המג'לס שייצגו את הסוחרים ניסו לנטרל את המצב; שלושה מהם לקחו את הנשק שהם מצאו והסתירו אותם. השאה, שהעביר אקדחים ותחמושת לבאג-י שאה, חימש את חייליו ב-14 ביוני ודרש ששמונה יועצים שמרנים שלו יישלחו לגלות נגד דרישת המג'לס. בשעה שש בבוקר שלמחרת נשלחו עשרים חיילי בריגדת הקוזאקים לעצור את מנהיגי המחאה האנג'ומים, אך נהדפו באש שנורתה בידי האנג'ומנים בתוך המסגד. תגבורת של קצינים רוסים פינתה את המוחים שבמסגד ובמהומה שפרצה יצאה תוכניתו של מוחמד עלי שאה לפועל. בניין המג'לס הופגז בעזרת תותחים. מספר חברי מג'לס ויועצים שמרנים נעצרו ומתמודדים לכס הקאג'ארי הוצאו להורג. הירידה החדה בפופולריות של המג'לס תרמה רבות לנפילתם. המערכת הפרלמנטרית הואשמה בהידרדרות המצב הכלכלי במדינה, ירידת החוק והסדר והפרקטיקות המושחתות של חלק מחבריה.
מלחמת אזרחים > המאבק החוקתי-מלוכני > הצדדים במאבק

הפעולה הצבאית שאירעה ב-14 ביוני 1908, נפילת המג'לס לידי השאה, החלה רשמית מלחמת אזרחים בפרס. הכוחות השונים שפעלו במלחמת האזרחים היו:
פרס (1910-1925) המדינה הנשגבת של פרס – הפלגים תומכי השאה שהיו מחולקים לשמרנים, אוטוקרטים, אריסטוקרטיה, סוחרים, רוב אנשי הדת ועוד. הצבא היה תחת השפעתם ועם תחילת המלחמה הייתה להם שליטה כמעט על כל פרס.
איראן (1964–1979) הפרו-חוקתיים – אנשי ציבור ואזרחים אשר הורכבו מפלגים ליברלים, דמוקרטים, מיעוט אנשי דת, רפובליקנים ועוד. עם תחילתה של המלחמה אחזו כוחותיהם באספהאן, שיראז, רשת, זנג'אן, מחוז כרמאן ותבריז (האחרונה הייתה מוצב הכוח המרכזי).
האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית – בעלת שדה השפעה על צפון פרס ושליטה בפועל על בריגדת הקוזאקים הפרסית. הממשל הרוסי הביע לאורך כל המאבק את תמיכתו בסיעת השאה ואף יצא בהתערבות צבאית.
בריטניה האימפריה הבריטית – בעלת שדה השפעה על דרום פרס ושליטה על כל סחר הנפט הפרסי. הממשל הבריטי תמך בפלגים פנימיים בתוך השושלת הקאג'ארית שטבעו את נכונותם לכתר ופלגים תומכי החוקה.
טורקמניסטן מיליציות טורקמנים – פלגים חמושים שונים בצפון-מזרח פרס שתמכו בהקמתה של מדינה ריבונית טורקמנית. בתחילת המאבק שלטו על הגבול הצפון-מזרחי עם האימפריה הרוסית וכוחם רוכז בעיר בוג'נורד.
האימפריה העות'מאנית המדינה העות'מאנית המרוממת – בעלת אינטרס להאדרת השפעה על פרס כמשקל נגד לאימפריה הרוסית. במאבק נגד כוחות בדלנים ארמנים וכורדים. בתחילת המלחמה שלטה בצפון מחוז כורדסתאן וכל מערב אזרבייג'ן.
אמירות ערביסתאן – מדינה סמי-עצמאית ערבית בח'וזסתאן, נשלטת בידי השייח' חזאל ונותנת אמונים לשלטון המלוכני הקאג'ארי בתמורה לאוטונומיה.
מלחמת אזרחים > המאבק החוקתי-מלוכני > הצעדה לעבר הבירה

במאי 1909, כוחות שבטיים של מוג'אהדין לורים כבשו מחדש את העיר אספהאן מידי ממשל השאה לאחר שהעיר הייתה תחת הגנה חלשה. באפריל הגיעו משפחות היריבות רבות ההשפעה אלח'אני ו-ח'אגי אלח'אני להסכמה משותפת לשיתוף כוחות נגד המשך שלטונו של מוחמד עלי שאה. ככל שכוחות פרו-חוקתיים מתבריז ורשת התקדמו לעבר טהראן, הכוחות הפרו-חוקתיים הלורים התקדמו מאספהאן לעבר קום, כך שבתחילת יולי הכוחות נפגשו ואוחדו לכדי יותר מ-2,000 איש בקום. לאחר ניסיון פשרה לא מוצלח עם השאה נכנסו שני הכוחות לטהראן, ב-13 ביולי 1909, ושלושה ימים לאחר מכן השאה תפס מקלט בשגרירות הרוסית. כמה מתומכיו, בהם שייח' פזאל, נשפטו והוצאו להורג על ידי בית דין מיוחד שנועד לפושעי מלחמה. מג'לס עליון (מג'לס-אלילי) של יותר מ-300 חברים, השאובים מכל מעמדות החברה הפרסית, העביר הצעת חוק להדיח את מוחמד עלי שאה, והעמיד את בנו הקטין אחמד שאה קאג'אר על כס המלוכה. ספהאדר-י אזאם הפך לראש הממשלה ושר המלחמה וסרדאר אסד הבקטיארי הפך לשר הפנים.
תוצאות המהפכה > לאורך העשור השני > יחסי המג'לס–שאה

אחמד שאה היה אחד השליטים הפרסיים המעטים שהוכשרו באופן מערבי מודרני. עם עלייתו לכתר לאחר הדחת אביו, הוא נהנה מפופולריות רחבה ועמד כסמל לעצמאות ואחדות פרסית בפני העם. אף על פי שהיה צעיר, ביישן, ולעיתים היה מושפע מיועציו, הוא דמה במובנים אלה לרוב הפוליטיקאים של ימיו; כאשר הם נתקלו בבעיות בלתי פתירות, הם יכלו להתפטר, והוא לא יכל. כשאה חוקתי ניסה להימנע ממעורבות פוליטית מפלגתית, אך לא תמיד היה זה אפשרי, שכן כראש הרשות המבצעת הייתה לו הזכות והחובה למנות שרים ולפטר אותם כמו גם להטיל וטו על חוקים. ראשי ממשלה וחברים אחרים במג'לס מונו למעשה רק לאחר משא ומתן עם השאה, עם פוליטיקאים בולטים, מנהיגי מפלגות פוליטיות ושרים של רוסיה ובריטניה, אשר מילאו תפקיד הולך וגדל בבחירת המג'לס מאז 1911; במהלך השנים הראשונות של מלחמת העולם הראשונה נלקחו בחשבון גם דעותיו של שר החוץ הגרמני.
באופן טבעי כל האינטרסים הללו לא היו תואמים. הגרמנים ותומכיהם הדמוקרטים רצו שפרס תצטרף למעצמות המרכז; הבריטים והרוסים העדיפו שהממשלה תאמץ מדיניות של נייטרליות ידידותית למדינות ההסכמה. בינתיים, נייטרליות זו הופרה מכל עבר כאשר המלחמה הגיחה. בתנאים כאלה שום קבינט לא הצליח להחזיק מעמד זמן רב מאוד, במיוחד מכיוון שאף אחד מהם לא זכה לגיבוי חזק במג'לס. בעשור השני של המאה ה-20 היו שמונה ראשי ממשלה ושבעה עשר ממשלות. בין השרים קשרי המשפחה היו לעיתים קרובות גורם בעל השפעה מרכזית, שניצח על העלייה בדרגות והשפיע על נאמנות פוליטית. רוב חברי המג'לס הגיעו ממשפחות אצולה והכירו זמן רב את הפוליטיקה והמנהל. אחמד שאה נכנס למאבק עם המג'לס בנוגע להסכם האנגלו-איראני של 1919, שבמסגרתו השאה ראה את חתימת ההסכם כסופה של עצמאות פרס. בשנת 1920 התפשטה מלחמת האזרחים ברוסיה לעבר צפון פרס, והממשל הבולשביקי במוסקבה תמך בהקמתה של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הפרסית בפרובינציית גילאן.
תוצאות המהפכה > הפיכת 1921

מלחמת העולם הראשונה הוכיחה לפלגים פנימיים בתוך פרס את חוסר היכולת ובעיות התפקוד של ממשל המג'לס. עיתונאים ואנשי צבא כאחד ראו את חולשת המג'לס וקראו לעליית משטר ריכוזי חדש שיביא למודרניזציה, ליציבות פוליטית, לאחדות לאומית ולעצמאות במישור הדיפלומטי והכלכלי ממעצמות שונות. בהמשך לחזון זה, המפקד העליון של בריגדת הקוזאקים הפרסית, רזא ח'אן, ביחד עם העיתונאי הבכיר זיא א-דין טבאטבאי, הוציאו לפועל בשנת 1921 הפיכה צבאית שכללה את נפילת הבירה לידי בריגדת הקוזאקים ופיזור המג'לס. הממשל החדש הונהג בפועל בידי רזא ח'אן וזיא א-דין, הראשון העניק תפקידים ממשלתיים לאישים בבריגדה שעליהם היה יכול לסמוך והביא לריכוז כוחה של הממשלה, בעוד השני שמר על היציבות הפוליטית בתפקיד ראש הממשלה. אחמד שאה הפך לבובה פוליטית בפועל והממשל הריכוזי הצבאי החדש הוכיח את עצמו כאשר הביס את הבדלנות בח'וזסתאן והסדיר את המחוז כחלק מהמדינה והכניע את מרד סימקו שיקאק, שהיווה את ההתקוממות המזוינת המודרנית הראשונה של בדלנות כורדית באיראן. כמו כן, הפעולה האחרונה של בריגדת הקוזאקים לפני פירוקה מתפקיד של יחידה צבאית סדירה היה להפיל את הממשלה הקומוניסטית בגילאן באוקטובר 1921 שנתמכה קודם לכן בידי הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית (מאוחר יותר ברית המועצות).
הניצחונות הצבאיים של הממשל החדש העלו את הפופולריות שלו בקרב העם והמדיניות הדיפלומטית העדינה עם בריטניה מנעה התערבות צבאית של האימפריה הבריטית נגד הממשל החדש בטהראן. החל תהליך מרכזי של מודרניזציה בקרב הערים הגדולות של פרס שבמסגרתו ייפתחו בתי זיקוק, מסילות ברזל ועוד ויוקם מעמד פועלים חדש בפרס ביחד עם מערכת חברתית חדשה. שינויים נרחבים בחינוך יכללו סיווג של כל מוסדות החינוך תחת משרד ממשלתי, והענקת זכויות שוות למיעוטים ברחבי האומה כדי למנוע פעילות בדלנית ולחזק את הרגש הלאומי. הזכויות השוות כללו אפשרות של צעירים יהודים וזורואסטרים ללמוד במוסדות המנוהלים בידי מוסלמים. נוסף על כך נפתחה אוניברסיטת טהראן שהתבססה על עקרונות מערביים. רוב הפעילות החינוכית הונהגה בידי מוחמד עלי פורוע'י, אחד התומכים הנאמנים של רזא שאה, בעוד האחרון נותר לפעול מאחורי הקלעים כדי לחזק את אחדות האומה בהתאם למודל החזון הלאומי של הרפובליקה הטורקית תחת מוסטפא כמאל אטאטורק.
תוצאות המהפכה > הפיכת 1921 > עליית פהלווי

בשנת 1925 הפך רזא ח'אן לראש הממשלה הפרסי, לא בבחירות דמוקרטיות אלא במהלכים פוליטיים פנימיים ששמרו על המשך יציבות הממשל הצבאי מאז הקמתו ארבע שנים קודם לכן. כדי להוציא לפועל רפורמות נרחבות תכנן רזא ח'אן לבטל את מוסד השאה, להדיח את שושלת קאג'אר מכיסאה ולהסדיר עצמו בתפקיד נשיא פרס כפי שעשה אטאטורק במדינתו שלו. משיקולים פנימיים ורצון למנוע התנגדות מצד המוסד הדתי, רזא ח'אן החליט להכתיר עצמו בתור השאה החדש של פרס והדיח את שושלת קאג'אר והסדיר את שושלתו המשפחתית, שושלת פהלווי בכס הפרסי. תחת רזא ח'אן (או רזא שאה פהלווי בשמו המלכותי) התרחשו רפורמות רחבות היקף לאומה הפרסית, בין לבין, מודרניזציה עשירה הביאה לתחילתו של הקרע בין ממשל השאה ומנהיגי הדת והמג'לס, קרע שמאוחר יותר, בעת שלטונו של מוחמד רזא שאה פהלווי, ישמש גורם מכריע בפריצתה של המהפכה האסלאמית. תחת רזא ח'אן הוסדרה חוקה חדשה ומערכת חקיקה ובחירות יציבה. למרות זאת, ההשפעה האוטוקרטית שפעלה מאחורי הקלעים תביא לסדרת הפיכות לאורך המאה, להקמת המשטרה החשאית (סאוואכ) ולצמיחת התנגדות להמשך שלטונו של השאה.
ראו גם

היסטוריה של איראן
השושלת הקאג'ארית
פוליטיקה של איראן
מרד הטבק באיראן
המערכה בפרס במלחמת העולם הראשונה
רזא שאה פהלווי
ההסכם האנגלו-איראני
מוזפר א-דין שאה קאג'אר
לקריאה נוספת

היסטוריה של אירועי סנקציות הטבק - חסן אספהאני כרבאלי, 1892
היסטוריה של ההתעוררות האיראנית - נאזים-י אסלאם כרמאני - 1909
היסטוריה של המהפכה החוקתית באיראן - אחמד כסרווי, 1940
ההיסטוריה בת 18 השנים של אזרבייג'ן - אחמד כסרווי, 1941
ההיסטוריה המקיפה של איראן - מספר כותבים, 2014
אנציקלופדיה איראניקה ספר מספר VI - מספר כותבים, 1992
פולה בן-גוריון

פּוֹלָה בֶּן־גּוּרִיּוֹן (פּוֹלָה מוּנְוַייס) (25 באפריל[דרוש מקור] 1892 – 29 בינואר 1968) הייתה רעייתו של ראש ממשלת ישראל ושר הביטחון הראשון של מדינת ישראל, דוד בן-גוריון. הייתה אחות במקצועה, ופעילה במפלגת פועלי ציון.
ביוגרפיה

נולדה בשם פאולינה מונבז לשלמה וברטה מונוייס (Munweis) במינסק שבמערב האימפריה הרוסית (כיום בירת בלארוס), במשפחה בת שלושה ילדים. ב-1905, כשהייתה בת 12 היגרה כמו מאות אלפי יהודים באותה תקופה, עם כמה בני משפחה לניו יורק שבארצות הברית.
ביוגרפיה > חייה בשדה בוקר

במאי 1953 התפטר דוד בן-גוריון מהממשלה והוא ופולה הצטרפו כחברים בקיבוץ שדה בוקר.
חייה של פולה לא היו קלים בשדה בוקר. היא הייתה רחוקה מבני משפחתה וחבריה והסתגלותה לקיבוץ ולתנאי המחיה החדשים היו ארוכים וקשים. ב-1955 נקרא דוד לשוב ולכהן כשר הביטחון ואחר כך גם כראש הממשלה. בתקופה זו פולה ודוד הגיעו לשדה בוקר רק באירועים מיוחדים, בפגרות הכנסת ובחגים. רק בסוף שנת 1964, לאחר "פרשת לבון", דוד ופולה החליטו לחלק את ימיהם בין הבית בשדה בוקר לביתם בתל אביב. בזיכרונותיהם מתארים אנשי הקיבוץ את פולה כאישה מלאת צבע ופלפל. אומנם לא תמיד הייתה לה אינטראקציה טובה עם הסביבה בשדה בוקר אולם היא בהחלט הייתה מורגשת.
דני בוגוסלב, חבר בקיבוץ, סיפר על פולה:
ההומור של פולה התבטא במסיבת הפורים שלאחר הגיעם אלינו. פולה שלחה אותו (את דוד) למסיבה תחילה (לחדר-האוכל) ואז לקחה אותי לצריף שלהם והלבישה אותי בחליפת-השרד של ראש-הממשלה (לשעבר). על ראשי חבשה את המגבעת הפורמאלית ומעל אזני תחבה סיבי ליפה שדמו לצבעי רעמתו. שלובי-זרועות נכנסנו, היא ואני, לחדר-האוכל וזכינו לתשואות (גם מצדו של בן-גוריון האמיתי!)".
ביוגרפיה > פעילות ציבורית > פוליטיקה בעיניים של פולה

בדרך עקיפה השפיעה פולה פעמים רבות על צעדים פוליטיים ועל דרך פעולתו של דוד בן-גוריון. כל דבר היה צריך לעבור דרכה בטרם יגיע לבן-גוריון. מדינאים, דיפלומטים ופוליטיקאים ידעו שהם יוכלו לדבר עם בן-גוריון בטלפון רק אם יצליחו לשכנע את פולה. כאשר יעקב ינאי הגיע לבשר לבן-גוריון שהארי טרומן הכיר במדינת ישראל, היא סירבה להכניס אותו משום שזו הייתה שנת הצהריים של בן-גוריון. כאשר אנשי משרד החוץ היו צריכים לארגן ארוחה לכבוד אורח נכבד אצל ראש הממשלה, פולה הייתה בודקת את רשימת המוזמנים ומוחקת ממנה את השמות שלא היו נראים לה. מזכירו המדיני של בן-גוריון, יצחק נבון, היה מגיש לפולה רשימה מוגדלת של אורחים כדי שיוכל לנהל איתה משא ומתן על רשימת המוזמנים.
פולה לא ששה להתערב בעניינים פוליטיים, אך עם זאת, לא תמיד הזדהתה עם השקפותיו של בעלה. למשל, היא סברה שהיהודים שאינם עולים לישראל עושים כמיטב יכולתם לעזור למדינת ישראל, בעוד בן-גוריון סבר כי יהודים שאינם עולים, אינם רשאים להיקרא "ציונים". בן-גוריון סבר כי מקומם של הסטודנטים הישראלים הוא בישראל בעוד פולה תמכה בישראלים שעוזבים את המדינה כדי להשכיל באוניברסיטאות זרות וטענה שהמדינה אשמה שלא דאגה להם ליותר מוסדות לימוד בארץ. לפולה לא היה משנה מה השקפותיהם או מפלגתם של ידידיה. כך הייתה ידידתם של מנחם בגין ופנחס לבון, למרות מאבקיהם הפוליטיים עם בן-גוריון. במאבקים מפלגתיים, פולה לא היססה להתקשר או להגיע לביתו של יריב פוליטי ולנסות לשכנע אותו לפעול בדרך הנראית לה כנכונה.
ב-7 בינואר 1952, בזמן דיון על כניסה למשא ומתן עם גרמניה על הסכם השילומים, הותקפה הכנסת על ידי מפגינים שהתנגדו לקשרים עם גרמניה. רבים מן המפגינים והשוטרים שנפצעו ברחוב, הוכנסו אל תוך בניין הכנסת לקבלת עזרה, ופולה, כאחות במקצועה, סייעה להם בעזרה ראשונה.
ביוגרפיה > פעילות ציבורית > תרומתה של פולה לתהליכים חברתיים

פולה הייתה אישיות ציבורית בזכות עצמה ולאו דווקא בזכות היותה רעייתו של ראש הממשלה. לאחר התפטרותו של דוד מראשות הממשלה, הגיעה בהזמנת מנהלי חברת "צים" להשיק את אוניית הדגל הישראלית "שלום" בנמל שרבור שבצרפת.
בתקופת חייה בשדה בוקר תרמה ופעלה רבות למען הקיבוץ. היא דאגה לבית הילדים לציוד רב כמו מקרר, דוד נירוסטה ומכונת כביסה, שהיו מוצרים קשים להשגה באותה תקופה.
עם המעבר לחדר-האוכל שבצריף החדש, ביקשו חברי הקיבוץ מפולה ציוד וכלים חדשים והיא דאגה לכך מיד. הפסנתר הראשון הגיע למשק בשנת 1958 בעזרתה וכן מכונת תפירה. פולה נהגה לתת מתנה מסורתית לכל זוג שנישא במשק – אלבום מצולם של בן-גוריון עם חתימתו.
פולה התעקשה שבארוחות לא רשמיות בנסיעותיהם לחוץ לארץ, יאכלו כל פמלייתם איתם בחדר האוכל המשותף כולל שומרי הראש, צוות העובדים והנהגים.
ביוגרפיה > מחלתה ומותה

בינואר 1962 עברה התקף לב.
כשפולה הייתה בת 72 היא חלתה ואושפזה בבית החולים. אשפוזה הראשון היה לצורך ניתוח בעין ותקופה קצרה לאחר מכן מצבה הבריאותי החמיר והיא נאלצה להתאשפז מספר פעמים.
בינואר 1968 נפטרה פולה משטף דם במוח. בן-גוריון בחר את חלקת הקבר עבור שניהם מול נחל צין, במדרשה. פולה נקברה באחוזה השוכנת כ-5 קילומטר מדרום לקיבוץ שדה בוקר. האחוזה ממוקמת על מצוק תלול ממנו נשקפים נופיה הקדומים של בקעת צין ורמת עבדת. בין אישי הציבור שהשתתפו בהלוויה היה גם יריבו בעבר של בן-גוריון, מנחם בגין. ראש הממשלה לוי אשכול, שהיה יריבו של בן-גוריון באותו הזמן, נעדר ממנה, אולם פרסם מודעת אבל.
חיים אישיים

פולה הייתה רעייתו של ראש ממשלת ישראל הראשון דוד בן-גוריון. לבני הזוג היו שלושה ילדים:
גאולה בן אליעזר - מחנכת.
עמוס בן-גוריון - סגן המפכ"ל של משטרת ישראל.
רננה לשם - ממייסדי המכון למחקר ביולוגי בישראל ופרופסור למיקרוביולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |  דוד בן-גוריון  דוד בן-גוריון     |  דוד בן-גוריון  דוד בן-גוריון     |  דוד בן-גוריון  דוד בן-גוריון     |     |  פולה בן-גוריון  פולה בן-גוריון     |  פולה בן-גוריון  פולה בן-גוריון     |  פולה בן-גוריון  פולה בן-גוריון     |   |   |
|   |   |   |   |   |    |   |   |   |   |  |
|  גאולה בן אליעזר  גאולה בן אליעזר     |  גאולה בן אליעזר  גאולה בן אליעזר     |  גאולה בן אליעזר  גאולה בן אליעזר     |   |  עמוס בן-גוריון  עמוס בן-גוריון     |  עמוס בן-גוריון  עמוס בן-גוריון     |  עמוס בן-גוריון  עמוס בן-גוריון     |   |  רננה לשם  רננה לשם     |  רננה לשם  רננה לשם     |  רננה לשם  רננה לשם     |
|   |   |   |   |   |   |   |  |  |  |  |
|  יריב בן אליעזר  יריב בן אליעזר     |  יריב בן אליעזר  יריב בן אליעזר     |  יריב בן אליעזר  יריב בן אליעזר     |   |   |   |   |  |  |  |  |
לקריאה נוספת

דוד בן-גוריון, מכתבים אל פולה ואל הילדים, הוצאת עם עובד, 1968. (הספר בקטלוג ULI)
אילן בן עמי, האישה שאיתו: חייהן הפרטיים והציבוריים של נשות ראשי הממשלה בישראל, עמ' 25-56, הוצאת מטר, 2010. (הספר בקטלוג ULI)
מירה אברך, פולה, עם הספר, 1965. (הספר בקטלוג ULI)
David Ben-Gurion, Aubrey Hodes (translator), Letters to Paula, Vallentine, Mitchell Publishers, 1971 (הספר בקטלוג ULI)יים
לקסוס LBX

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  לקסוס
 שנות ייצור:  2023-הווה
 הרכבה:  יפן יפן: קנגסאקי, איוואט (TMEJ)
 חברת אם:  טויוטה
 סיווג:  מכוניות שטח/פנאי
 מרכב:  קרוסאובר, 5 דלתות
 פלטפורמה:  טויוטה TNGA-B
 אורך:  4,190 מ"מ
 רוחב:  1,825 מ"מ
 גובה:  1,560 מ"מ
 משקל:  1,280 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,580 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע היברידי-בנזין בטעינה עצמית (קוד: M15A-FXE).
 הילוכים:  אוטומטית רציפה עם בקרה אלקטרונית (CVT-E)
 מהירות מרבית:  170 קמ"ש
 תאוצה:  9.2 שניות
 צריכת דלק:  4.5 ליטר ל-100 ק"מ (Elegant, Elegant+, Emotion). 4.6 ליטר ל-100 ק"מ (Relax, Cool).  דרגת זיהום אוויר: 3
 קיבולת מכל דלק:  36 ליטר
 סוללה:  סוללת ניקל מתכת-הידריד (NiMH) דו-קוטבית (Bi-polar)
 מעצב:  קואיצ'י סוגה
לקסוס LBX (באנגלית: Lexus LBX) היא מכונית קומפקטית היברידית במרכב קרוסאובר, בעלת 5 מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי לקסוס משנת 2023. LBX הוצג לראשונה ביולי 2023 במילאנו איטליה, כדגם הקרוסאובר הקטן ביותר של לקסוס אי פעם. זהו הדגם הראשון של לקסוס המבוסס על פלטפורמת TNGA-B. הדגם מוצע ב-5 רמות גימור שונות.
ראשי התיבות של LBX הן "Lexus Breakthrough Crossover". זו הפעם השנייה שנעשה שימוש בשם בן שלוש אותיות עבור דגם לקסוס, כאשר בעבר רק מכונית העל LFA זכתה לשם בן שלוש אותיות. על פי היצרן, LBX מסמן נקודת ציון משמעותית של המותג, ונועד להגדיר מחדש את היררכיית רכבי היוקרה ולשנות את השוק האירופאי.
LBX מיועד להחליף את לקסוס CT בתור דגם הכניסה להיצע הדגמים של לקסוס. מעט לאחר השקתו, לקסוס LBX זכה בפרס "רכב השנה" ובפרס "SUV קומפקטי" של מגזין הרכב הבריטי היוקרתי "WhatCar?" שנערך בלונדון, אנגליה.
עיצוב

העיצוב של LBX מבוסס על שפת העיצוב “Lexus Next Chapter” של לקסוס, הנפוצה גם בדגמי ה-RX, NX ו-RZ. עיצוב החזית של LBX שואב השראה גם משפת העיצוב “Resolute Look” אשר הוצגה בשנת 2003 עם דגם הקונספט לקסוס LF-S. בניגוד לדגמי לקסוס אחרים, ה-LBX אינו כולל את גריל "שעון החול" האופייני של לקסוס. במקום זאת הגריל עוצב מחדש בצורת טרפז וללא מסגרת חיצונית. על פי קואיצ'י סוגה, מנכ"ל העיצוב: "פירקנו את גריל שעון החול כדי לפנות מקום לעיצוב חדש. הצלחנו ליצור חזית חדשה לחלוטין, ששונה מהותית מבעבר ועדיין מזוהה מיד כעיצוב של לקסוס".
בהתאם לעקרונות העיצוב של “Lexus Next Chapter”, עמודי הצד הקדמיים הוזזו לאחור. ביחידת התאורה הקדמית, צורת ה-L פונה כלפי חוץ ולא פנימה בכדי להתאים לכיוון האינדיקטורים. מאחור, התאורה האחורית מורכבת מפס יחיד בצורת L והלוגו האחורי הוחלף בכיתוב LEXUS על דלת תא המטען. רמות הגימור ”Emotion” ו-“Cool” מציעות צביעה דו-גוונית, המשלבת כל אפשרות צבע עם גג שחור.
סביבת תא הנהג עוצבה בהתאם לחזון ה"טאזונה" של לקסוס שהוצג לראשונה בדגם ה-SUV לקסוס NX. בהתאם לחזון זה, רוכזו המערכות העיקריות סביב הנהג. כל רמות הגימור מציעות מסך מולטימדיה, תפעול קולי, חיבור אלחוטי לאנדרואיד אוטו ואפל קארפליי, לוח מחוונים דיגיטלי, לחצן שיחת חירום, ריפודי דמוי-עור או עור, חימום מושבים קדמיים ובקרת אקלים מפוצלת. לראשונה בלקסוס, LBX מאובזר בלוח מחוונים דיגיטלי בגודל 12.3".
רמות גימור

במטרה לאפשר ללקוחות חופש להביע את טעמם האישי ולהתאים את הדגם לסגנון החיים שלהם, לקסוס LBX מוצע ב-5 "אווירות" שונות: Elegant, Elegant+, Relax, Emotion, Cool. זאת בהתאם למחויבות של לקסוס "להפוך את היוקרה לאישית" (באנגלית: “Making Luxury Personal”). רמות הגימור נבדלות זו מזו בעיצוב החיצוני, סוגי הריפוד ורמת האבזור. לקסוס מציעה התאמות אישיות המאפשרות ללקוחות לבחור בין מספר חבילות עיצוב ואבזור לפי העדפותיהם האישיות.
בטיחות

ב-LBX מותקן הדור השלישי של מערכת הבטיחות של לקסוס – "Lexus Safety System 3". מערך הבטיחות כולל בלימה אוטונומית, בקרת שיוט אדפטיבית עם שמירה על מרכז הנתיב, סיוע להיגוי בעת תמרון חירום, בקרת סטייה מנתיב אקטיבית, אור גבוה אוטומטי, זיהוי תמרורים, ניטור שטח מת ותנועה חוצה מאחור, בלימה אוטונומית בנסיעה לאחור ומערכת יציאה בטוחה. במבחן הבטיחות של NCAP EURO קיבל לקסוס LBX ציון מקסימלי של חמישה כוכבי בטיחות.
מפרט טכני

LBX מאובזר במערכת הנעה היברידית בטעינה עצמית של לקסוס. המערכת כוללת מנוע בנזין אטמוספירי בנפח 1.5 ליטר בעל שלושה צילינדרים ומנוע חשמלי, ומספקת 136 כוחות סוס עם מומנט שיא של 185 ניוטון-מטר. ההנעה היא קדמית, תיבת ההילוכים אוטומטית רציפה עם בקרה אלקטרונית (CVT-E) וצריכת הדלק המשולבת עומדת על 22.2-21.7 ק"מ לליטר על פי נתוני היצרן, בהתאם לרמת הגימור. ההאצה מ-0 ל-100 קמ"ש אורכת 9.2 שניות.
ב-LBX נוסף למנוע הבנזין גל איזון, ותיבת ההילוכים הרציפה כוילה באופן שונה. בדומה ללקסוס RX, הוטמעה במערכת ההיברידית סוללת ניקל-מתכת-הידריד (NiMH) דו-קוטבית (Bi-polar).
מידות הדגם: 4,190 מ"מ אורך, 1,825 מ"מ רוחב, 1,560 מ"מ גובה. בסיס גלגלים: 2,580 מ"מ. נפח תא מטען: 332 ליטר.
גלריה

לקסוס LBX בצביעה דו-גוונית: Passionate Yellow - Astral Black
לקסוס LBX בצבע Sonic Copper
לקסוס LBX ברמת הגימור COOL
לקסוס LBX באולם תצוגה בציריך, שווייץ.
הערות שוליים

1 2  אדריאן פאדינו, Lexus LBX Debuts As Small Luxury Crossover, motor1, ‏05 ביוני 2023 (באנגלית)
↑  VIP ATTENDEES AND THE PEOPLE OF MILAN CELEBRATE THE ALL-NEW LBX AT LEXUS’ LUXURY CAR WASH, Lexus Europe Showroom, ‏24 ביולי 2023 (באנגלית)
↑  DYNAMIC PRESS LAUNCH OF THE ALL-NEW LEXUS LBX, Lexus Europe Newsroom, ‏04 בדצמבר 2023 (באנגלית)
1 2 3  איתי שטיינברג, לקסוס LBX - לקסוס הולכת על קטן, בגדול, באתר ynet, 8 ביוני 2023
1 2 3 4 5  לקסוס LBX בישראל - מחיר החל מ-199,990 שקל, באתר CarTube, ‏18 בדצמבר 2023
↑  אלי שאולי, לקסוס LBX - מבחן דרכים, באתר אוטו, ‏27 ביוני 2024
1 2 3 4 5 6  WORLD PREMIERE OF THE ALL-NEW LEXUS LBX, Lexus Europe Newsroom, ‏05 ביוני 2023 (באנגלית)
↑  Car of the Year Awards 2024: Overall winner, What Car? (באנגלית)
↑  ג'ונתן פרין, Lexus hybrid wins Car of the Year award, The Standard, ‏19 בינואר 2024 (באנגלית)
1 2  קטלוג LBX
↑  Lexus LBX, www.euroncap.com (באנגלית)
1 2  אלי שאולי, לקסוס LBX - מבחן דרכים (השקה עולמית), באתר אוטו, ‏21 בדצמבר 2023
↑  רן סגל, תחילת שיווק לקסוס LBX בישראל: המחיר מ-200,000 שקל, באתר ספורט 5, ‏18 בדצמבר 2023
עליית האינפלציה העולמית (2021 ואילך)

שיעור האינפלציה בארצות הברית ובאירופה, ינואר 2016 עד יוני 2022
| מדינה/אזור | 2020 | 2021 |
| --- | --- | --- |
| עולם | 1.9% | 3.4% |
| ישראל | -0.7% | 2.8% |
| אירופה/מרכז אסיה | 1.2% | 3.1% |
| אמריקה הלטינית/הקריביים | 1.4% | 4.3% |
| ברזיל | 3.2% | 8.3% |
| דרום אסיה | 5.7% | 5.5% |
| אוסטרליה | 0.8% | 2.9% |
| דרום קוריאה | 0.5% | 2.5% |
| יפן | 0.0% | -0.2% |
| סין | 2.4% | 1.0% |
| קנדה | 0.7% | 3.4% |
| הממלכה המאוחדת | 1.0% | 2.5% |
| ארצות הברית | 1.2% | 4.7% |
העלייה העולמית באינפלציה החלה בתחילת 2021, ונכון למאי 2023, עודנה נמשכת. גורמים עיקריים לעליה הם תמריצים פיסקאליים ומוניטריים שניתנו על ידי ממשלות במהלך מגפת הקורונה ומשבר עולמי בשרשרת האספקה הגלובלית (שהתבטא במיוחד במחסור בשבבים ובאנרגיה). עליית האינפלציה החריפה במהלך שנת 2022 בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה. כתוצאה מהעליות, הגיבו בנקים מרכזיים בעולם, ובהם בנק ישראל והפדרל ריזרב בארצות הברית, בהעלאות ריבית במהלך שנת 2022. עבור מדינות רבות בעולם, האינפלציה בשנים אלו היא הגבוהה מזה עשרות שנים.