stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלכס וינסטון

| --- | --- |

אחת מן התמונות הרשמיות של אלכס שצולמו על ידי שרבין ליינז
 לידה:  28 בספטמבר 1987 (בת 37) בלומפילד הילס, מישיגן, ארצות הברית
 שם לידה:  אלכסנדרה ליי וינסטון
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2007
 מקום לימודים:  Andover High School 
 סוגה:  אינדי, פופ רוק
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  שירה, גיטרה, בס, פסנתר
 חברת תקליטים:  Heavy Roc Music   איילנד רקורדס   V2/CoOp   Rat Rizzo Records
 https://iamalexwinston.bingo
 פרופיל ב-IMDb
 
אלכסנדרה ליי וינסטון (באנגלית: Alexandra Leigh Winston; נולדה ב-28 בספטמבר 1987) היא זמרת-יוצרת אינדי ופופ רוק אמריקאית.
ביוגרפיה

וינסטון גדלה בקרבת דטרויט. אביה דחף אותה ללימודי מוזיקה, וכבר כשהייתה בגיל 5 שלח אותה ללמוד גיטרה, דבר שלבסוף עשתה כשהגיעה לשנתה ה-10. במקביל ללימודי הגיטרה החלה בלימודי אופרה אותם המשיכה כעשור. בזמן התיכון ניגנה בלהקות וכשהייתה בת 18 החלה בכתיבת שירים. לדבריה בראיון מ-2013, התחילה בגיל צעיר להצטרף ללהקות ולנגן עם חברים מדטרויט. בתקופה זו הקליטה רצועות דמו ושיתפה אותם עם יוצרים בדטרויט. אלו הביעו עניין בעיקר בשיפור קולה במקום בחומרים שהציגה. בשנת 2010 עברה וינסטון לגור בעיר ניו-יורק שם החלה להופיע כזמרת סולו וכשותפה בלהקות.
את המיני-אלבום הראשון שלה, The Basement Covers, הוציאה וינסטון בהמשך 2010 תוך עבודה משותפת עם צמד המפיקים The Knocks. המיני-אלבום יצא בחברת תקליטים עצמאית השם Heavy Roc Music. המיני-אלבום שהוקלט ב-GarageBand זכה לתשומת לב משמעותית במיוחד באנגליה שם הושוותה וינסטון לעיתים קרובות לקייט בוש, ג'ואנה ניוסום ופי ג'יי הארווי. בסיקור אודות התקליט, ציין הגארדיאן ש"לא הייתה זמרת אמריקאית פורצת דרך במה שנקרא המוזיקה האלטרנטיבית ומחנה הפיצ'פורק, אך לאלכס וינסטון הפוטינציאל הגדול ביותר."
שני סינגלים, "Choice Notes" (2010) ו-"Locomotive" (2011) יצאו לאור, ומאוחר יותר אף הופקו בעבורם וידאו קליפים. שני השירים הללו נכנסו אחר כך למיני-אלבום שיצא בפברואר 2011 בשם Sister Wife. בשנה זו, וינסטון חתמה עם חברת התקליטים איילנד רקורדס וכתוצאה מכך הוציאה מחדש את המיני-אלבום בשם The Sister Wife ובנוסף גם אוסף רמיקסים של שיר הנושא. אלבום הבכורה של וינסטון נקרא King Con והופץ בצורה בינלאומית על ידי V2 Cooperative Music. האלבום הופק על ידי צ'ארלי הוגל (פלורנס אנד דה משין, אד שירן, קריסטל פייטרס), ביורן איטלינג (ליקה לי) ו-The Knocks.
השיר "Choice Notes" שימש כליווי מוזיקה למסע הפרסום של יונדאי ix20 באירופה ובפרסומת לרשת המרכולים האמריקאית TJ Maxx. בנוסף שימש השיר "Valvet Elvis" כמוזיקת רקע לפרסומת לגוגל כרום שכותרתה Julie Deane.
וינסטון הופיעה ברחבי אירופה ואמריקה כשהיא נתמכת בין השאר בהרכב אדוארד שארפ אנד דה מגנטיק זירוס ובזמר גוטייה. בנוסף ניגנה בפסטיבלים באנגליה ביניהם Bestival ,VFest ו-Underage Festival.
בספטמבר 2013, הוציאה תחת חברת התקליטים העצמאית שלה Rat Rizzo Records את הסינגל "101 Vultures".
בקיץ 2016 חלתה אלכס במחלת ליים שמנעה ממנה להמשיך בעבודה על מוזיקה חדשה, אך כפי שפורסם באתר הרשמי, בהמשך השנה היא החלימה והחלה לעבוד על מוזיקה חדשה.
ב-29 בספטמבר 2017, פורסם באמצעות פלטפורמת הטוויטר שווינסטון מתחילה בפרויקט פופ חדש בשם Post Precious בשיתוף עם מקס הרשנו, אחד מהמוזיקאים בהרכב MS MR. הסינגל הראשון בפרויקט, שנקרא Timebomb יצא ב-26 באוקטובר 2017.
דיסקוגרפיה > אלבומים ומיני-אלבומים

The Day I Died (‏2015‏)
King Con (‏V2/Cooperative Music,‏ 2012)
Velvet Elvis EP (‏Heavy Roc Music‏, 2011)
Sister Wife ‏(The Remixes)‏ EP‏ (Island Records, ‏2011)
Sister Wife EP ‏(Heavy Roc Music, ‏2011;‏ Island Records‏ 2011)
The Basement Covers EP (‏Heavy Roc Music,‏ 2010)
By The Roots ‏(Pratdal‏, 2007)
דיסקוגרפיה > סינגלים

"We Got Nothing"‏ (2015)
"Careless"‏ (2014)
"101 Vultures"‏ (2013)
"Locomotive"‏ (2011)
"Sister Wife"‏ (2011)
"Velvet Elvis"‏ (2011)
"Animal Baby"‏ (2010)
"Choice Notes" ‏(2010)
דיסקוגרפיה > שירים אחרים

"Pretend It's Love" של The Postelles המארחים את Alex Winston ‏(2013)
"Medicine"‏ (2011)
"Pet Sematary"‏ (2010)
הערות שוליים

↑  Ozzi, Dan. "Alex Winston Should Be Famous". Fall, 2013. Vice. נבדק ב-2 בפברואר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Werthman, Christine. "The Great Pretender Role-playing with Alex Winston". March 21, 2012. CMJ. אורכב מ-המקור ב-2015-09-23. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Interview Music Staff. "ALEX WINSTON, THE MOTOR CITY INGÉNUE". Spring, 2011. Interview. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hodgson, Jaimie. "Alex Winston - The Blood In The Quirky Solo Cred-Pop Stone". August 17, 2010. NME. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lester, Paul. "New Band of the Day: Alex Winston". August 23, 2010. The Guardian. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cragg, Michael. "New music: Alex Winston - Sister Wife". January 12, 2011. The Guardian. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Hammp, Andrew. "Scouting Report: Alt-Pop Singer Alex Winston". October 25, 2013. Billboard. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ford, Susan. "Alex Winston Announces Rescheduled Tour Dates". June 25, 2011. Glasgow Music. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alex Winston at AllMusic". 2013. AllMusic. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Choice Notes [Hyundai ix20] (4:04)". S013. YouTube. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "TJ Maxx Advert Spring 2011". Spring 2011. YouTube. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Paul (Staff). "Google Chrome – Julie Deane". September 11, 2012. YouTube. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gotye world domination extends to London". November 4, 2011. Australian Times. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Edward Sharpe and the Magnetic Zeros". August 30, 2011. 02 Shepherd's Bush Empire. אורכב מ-המקור ב-2015-01-21. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Alex Winston, Chromeo, Wolfgang added to V Festival line–up". June 15, 2011. NME. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Hear Alex Winston's Fire Breathing "101 Vultures"". September 13, 2013. Spin. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Williott, Carl. "Alex Winston's "101 Vultures"". September 13, 2013. Idolator. נבדק ב-15 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 80cb8932-1645-43cf-99d6-c981e0ae45d6
אלדו לאטס

הרב אלדו לאטס (באיטלקית: Aldo Lattes) הוא רב איטלקי, (30 באוגוסט 1880, ליבורנו -11 באוקטובר 1944, טריפולי) היה רבה הראשי של הקהילה היהודית בלוב בתקופת מלחמת העולם השנייה. במהלך כהונתו בתפקיד זה, פעל לאטס לרווחת חיי הקהילה, לייסוד ולפיתוח מוסדות חינוך יהודיים בשנים הקשות שידעה האוכלוסייה היהודית בלוב, תחת שלטונה של איטליה הפשיסטית.
קורות חייו

אלדו לאטס נולד למשפחת רבנים בליבורנו, איטליה. אביו היה הרב גוליאלמו לאטס (Guglielmo Lattes) ואחיו אריגו לאטס. אחד מדודיו היה דנטה לאטס, מנציגיה הבולטים של הקהילה היהודית בלוב.
בפברואר 1903 הוסמך אלדו לאטס לרבנות במכללה הרבנית של ליבורנו. מיד לאחר הסמכתו מונה לרב של קהילת קזאלה מונפרטו עד לשנת 1909.
בשנת 1923 התמנה לתפקיד רב באלסנדריה.
בשנת 1928 ניהל את בית המדרש לרבנים ברודוס.
מינואר עד דצמבר 1936 שימש כסגן הרב הראשי של רומא, ובתחילת שנת 1937 מונה לרבה הראשי של טריפולי ולוב כולה. בתפקיד זה החזיק עד פטירתו ב-11 באוקטובר 1944.
כהונתו של אלדו לאטס כרב ראשי בלוב > רקע על יהדות לוב תחת השלטון הפשיסטי

במאה התשע-עשרה ובראשית המאה העשרים חדרו השפעות מודרניות ללוב, המבנה הכלכלי המסורתי בחברה היהודית השתנה ויהודים רבים שימשו בתפקידי תיווך בין האוכלוסייה המקומית לבין גורמים אירופיים. מאות יהודים קיבלו אזרחות זרה, לרוב איטלקית. יהודים אלו ומיעוטים אחרים ראו במידה רבה בתרבות המערבית ובאמנציפציה שזכו לה יהודי המערב מופת לחיקוי. ב-1911 נכנסו צבא איטליה לטריפולי, היהודים, יותר מהערבים, רצו להשתחרר משלטון מוסלמי. לשכבות היהודיות המבוססות, בעלות הקשרים הכלכליים והתרבותיים עם איטליה, היה עניין רב יותר בנוכחות האיטלקית. באופן כללי הייתה ציפייה ששלטון חדש יביא לשיפור במצב היהודים בלוב. מלחמת העולם הראשונה הביאה להחרפה גדולה אף יותר ביחסים בין יהודים ומוסלמים, לתקיפות מאורגנות על הרובע היהודי בטריפולי. תקיפות אלו גררו בתורן סחף גדול יותר של הציבור היהודי לטובת השלטון האיטלקי החדש.
בראשית שנות השלושים עם התבססותו של השלטון הפשיסטי בהנהגת מוסוליני באיטליה. החיכוכים בין השלטונות האיטלקיים לחלקים רחבים בקהילה היהודית גברו כתוצאה מפעולותיהם של האיטלקים לצמצום האוטונומיה היהודית ולהנהגת שינויים בסדרי הקהילה היהודית ומוסדותיה בשם טובת המדינה, כביכול, בהתאם לתפיסה הפשיסטית. צעדים אלו עוררו חלקים באוכלוסייה המוסלמית לנצל את היחלשותה של הקהילה היהודית, ומתיחות מסוימת ניכרה ביחסים ביניהם. בשלהי שנות השלושים, בהשפעת ההסכם בין מוסוליני להיטלר, חלה הרעה במצבם של היהודים. באותה העת ישבו כשלושים אלף יהודים בלוב.
בשנת 1937 הכריז מוסוליני על עצמו כ"מגן האסלאם". צעד זה ביטא את השינוי ברוח השלטון האיטלקי בלוב כלפי הקהילה היהודית. המרשל איטלו באלבו הועבר מאיטליה ללוב כדי לשמש כמושל החדש של לוב. באלבו היה מילא ברצון ובהתלהבות רבה כל הוראה שקיבל ממוסוליני. תקופה זו התאפיינה בהרעה ובהחמרה במצבם של יהודי לוב. הם נרדפו באופן קבוע על רקע דתי ולאומי. בין יתר הגזרות שהוטלו עליהם הייתה ההוראה לפתוח עסקים חנויות בימי שבת. הכלכלה בלוב הייתה מבוססת ברובה על היהודים, באלבו לא הסכים עם העובדה שבימי שבת הרחובות של טריפולי וסביבותיה יעמדו ריקים מעשייה ותנועה כלשהי, ולכן היהודים היו מחויבים לעבוד ביום הקדוש עבורם כאילו הוא יום חול. על אף הגזירה היהודים לא פתחו את עסקיהם, השלטון האיטלקי נדהם מההתמרדות הגלויה אשר לא הייתה כדמותה בכל תקופת המשטר הפאשיסטי. מצבם של היהודים הוסיף להחמיר ויהודים נושאי משרות ממשלתיות מרכזיות פוטרו, הרב הראשי בלוב באותה התקופה, הרב קאסטלבולוניזי (Castelbolognesi) חזר לאיטליה, ובמקומו נשלח הרב אלדו לאטס מאיטלה ללוב.
כהונתו של אלדו לאטס כרב ראשי בלוב > מינויו של לאטס לתפקיד רב הקהילה היהודית בלוב

במרץ 1937 התמנה אלדו לאטס לרב הראשי של לוב, בעקבות החוק המיוחד שנחקק בשנת 1912, לפיו בית הדין הרבני של קהילת יהודי טריפולי יורכב משלושה דיינים, בתנאי שהרב הראשי תמיד יהיה רב איטלקי. מינויו של לאטס אפשר לקהילה להסתגל לזמנים המשתנים. לאטס ניחן ביחסי אנוש מצוינים ונודע בנכונותו לפשרה ביישוב מחלוקות. בנוסף, היה לאטס פרגמטי וחריף והצליח לעבוד עם באלבו ביעילות. תכונות אלה אפשרו לו לדאוג לקהילתו בתחומים שונים. לצדו עמדה בראש הקהילה ועדה שהורכבה מיהודים משכילים, שהושפעו מן התרבות האיטלקית, והיו שונים לחלוטין מהמנהיגות המסורתית ומרוב רובם של יהודי טריפולי ולוב באותה התקופה.
כהונתו של אלדו לאטס כרב ראשי בלוב > יהדות לוב בזמן מלחמת העולם השנייה

שנת 1940, עם הצטרפותה של איטליה למלחמת העולם השנייה ומותו של המושל באלבו, הייתה שנת מפנה בחיי היהודים בלוב. החוקים קבעו את נחיתותם בפני המוסלמים ובפני האיטלקים, הגבילו, השפילו וסיכנו את היהודים. ממיעוט מועדף בראשית השלטון האיטלקי הפכו היהודים למיעוט נחות ונרדף בעיני השלטונות.
ב-9 בדצמבר 1940 פתחו הבריטים בהתקפה על האיטלקים בחזית מצרים, המפלות מידי הבריטים החריפו את ההסתה כלפי היהודים. כתוצאה מהכיבוש הבריטי מרבית הקהילה היהודית ראתה בצבא הבריטי כצבא משחרר אשר פטר אותם מהשלטון האיטלקי הפשיסטי ומחוקי הגזע שלו, אך האהדה והערצה של הקהילה היהודית לצבא הבריטי היה לרעתם כאשר האיטלקים שחזרו והשתלטו על קירינאיקה האשימו את היהודים בשיתוף פעולה עם הבריטים. בדצמבר 1941 – ינואר 1942 כבשו הבריטים שנית את קירינאיקה, אך במאי-יוני שוב נהדפו משם, והגזירות על יהודי לוב הוחמרו עוד יותר. מוסוליני ציווה לפזר את יהודי קירינאיקה ולכלוא אותם במחנות בלוב, בחודשי יוני-דצמבר 1942 הוצאו צווים אנטי-יהודיים רבים, והם פגעו בכל יהודי לוב..
כהונתו של אלדו לאטס כרב ראשי בלוב > יחסיו של לאטס עם השלטון האיטלקי

לאטס שכנע את באלבו לפעול בנושאים שהיו החשובים ביותר להערכתו לשמירה על הזהות היהודית, ובה בעת נזהר שלא ליצור קרע בין המסורתיים והשלטונות המקומיים. בזכות ההתנהלות השקולה של לאטס, ביטל באלבו את העונשים ליהודים שסירבו לפתוח את עסקיהם ביום שבת. בתוך כמה חודשים הושב הסכם הסטטוס קוו בין הממשלה לקהילה היהודית על כנו.
לאטס הצליח לזכות הן באמונו של המושל באלבו והן באמונם של יהודי טריפולי. במרץ 1937 ביקר מוסוליני בלוב לראשונה מזה 11 שנים כדי לחנוך את הפרויקט ההנדסי הגדול ביותר של איטליה באותה תקופה בלוב - ויה ליטורנאה (אנ'), כביש מהיר באורך 1811 קילומטר שחצה את לוב מתוניסיה במערב עד למצרים במזרח. באותה הזדמנות אמר מוסוליני לרב לאטס בנוכחותו של המושל באלבו, ש"יהודי טריפולי יכולים להיות שקטים, הממשלה הפאשיסטית אשר העניקה את חוק הקהילות היהודיות תכבד תמיד את מסורתיהם".
בשנת 1938 הוחלו ויושמו חוקי הגזע באיטליה באופן מיידי, אך אכיפתם בלוב הייתה הדרגתית וחלקית, נוכח החלק החשוב שנטלו היהודים בכלכלת לוב. כ-80 אחוזים מבתי העסק בטריפולי היו בבעלות יהודית. המושל האיטלקי בלוב, איטלו באלבו, אשר פעל לפיתוחה של לוב, דאג לקבל ממוסוליני אישור להחיל את חוקי הגזע, לפחות בתחום הכלכלי, במתינות. החוקים ביתר התחומים, ובמיוחד בתחום החינוך, נאכפו מיד והתלמידים היהודים הורחקו מבתי הספר הציבוריים. כך, נאלצו היהודים לדאוג בעצמם למערכת חינוך עבור ילדיהם, ונטל זה נפל על כתפי הקהילות היהודיות, דבר אשר אילץ את לאטס לארגן התרמה גדולה מבני הקהילה בטריפולי למען בתי-הספר היהודיים.
הקהילה החלה בהרחבה ובהקמה של מסגרות חינוך חלופיות ומימונן. למשל, נוספו כיתות והורחב סגל ההוראה בבית הספר "התקווה" בהנהלתו של עמישדי גוויטע. בהיעדר בתי-ספר תיכוניים עבריים בטריפולי, הוקם בית-הספר הטכני הראשון, בו למדו 60 תלמידים בארבע כיתות, והונהג בו שכר לימוד מדורג; תלמידים הצטרפו לבתי הספר הליליים של "בן-יהודה"; בית המלאכה לנשים בהנהלת לידיה נחום, קלט מספר רב יותר של תלמידות; ומוסד החינוך "אגודת תורה", בהנהלתו של חואטו חאטומה, המשיך לפעול. כמו כן, הארגונים הציוניים – "בן-יהודה" בהנהלת ציון אדאדי, "מכבי" בהנהלת רוברטו ארביב, וארגון הנשים הציוניות A.D.E.I. בהנהלת לידיה נחום - המשיכו לפעול והשתדלו להעסיק את בני הנוער, ככל שניתן, הן בפעילות ציונית והן בחינוך להשכלה כללית.
צעדים והישגים של אלדו לאטס > בתחום החברתי

לאטס פעל רבות לשמירה על צביונה המוסרי והחברתי של הקהילה היהודית בלוב. הישגים אלו התאפשרו הודות למערכת היחסים הטובה ששקד לטפח עם השלטונות האיטלקיים ובייחוד מול מושל לוב. בשיתוף עמו פעל רבות למען צמצום תופעת משחקי המזל והאלכוהוליזם. השניים צמצמו את שעות הפתיחה של עסקים לממכר משקאות והגבילו כניסה של אנשים לבתי קזינו. לצד זאת בתחום החברתי הוא פעל לצמצום העוני והשוטטות ברחובות ופעל למניעת קשרי נישואים בהם ראה כמועדים לכישלון.
צעדים והישגים של אלדו לאטס > בתחום החינוך

לאטס פעל גם בתחום החינוך וביצע מתיחת פנים כוללת למערכת החינוך היהודית בלוב של אותה תקופה. הוא דאג לשיעורים אחר הצהריים, מעונות לפעוטות, עזרה רפואית בתוך תחומי בית הספר, ארוחות חמות, ספרי לימוד ובנוסף לביגוד והנעלה לילדים העניים. לימודי התורה היו בראש מעייניו והוא פיטר 12 מורים מתחום לימודי התורה בטענה שהם אינם ביצעו את עבודתם כראוי אך בכל זאת דאג להם למקורות הכנסה חלופיים.
צעדים והישגים של אלדו לאטס > הגטו היהודי

לאטס הציג תוכנית אשר מטרתה הייתה דילול אוכלוסיית הגטו היהודי. התוכנית כללה בניית 50 בתים ל-80 משפחות מחוץ לרובע היהודי אמנם התוכנית העלתה את מיסי הקהילה בגלל העלאה במיסים פנה לאטס ליהודים וביקש מהם תרומות. לאטס ניסה לשכנע את קהילתו להתלבש בלבוש אירופאי על מנת לקדם את תהליך המודרניזציה וההתמערבות.
צעדים והישגים של אלדו לאטס > הגטו היהודי > ביקורת על תקופת כהונתו

לצד הקולות הרבים שראן בלאטס מנהיג אשר קידם את הקהילה היהודית בלוב, ותרם רבות למען פיתוחה ותהליך המודרניזציה, נשמעה גם הטענה לפיה בניגוד לקודמיו בתפקיד הוא בעיקר קיים את דרישות השלטונות האיטלקיים הפשיסטיים, ואף ייצג יותר את האינטרס האיטלקיים מאשר את הגישה המסורתית היהודית של יהודי לוב.
ראו גם

איטלו באלבו
דנטה לאטס
יהדות לוב
שואת יהודי לוב
הערות שוליים

↑  מוריס רומני, יהודי לוב- דו קיום, רדיפות, עלייה, 2017, עמ' 48
↑  ד"ר חיים סעדון, יהדות לוב על סף שואה, לוב, מכון בן-צבי, עמ' 63-67. (בעברית)
↑  לוב, באתר מרכז המידע אודות השואה, יד ושם
↑  רנצו דה פליצ'ה, היחסים עם הרשויות האיטלקיות, יהודים בארץ ערבית, עמ' 175
1 2 3 4  פנקס הקהילות לוב-תוניסיה, יד ושם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264236805171  BNE: XX1453917  ISNI: 0000 0000 2748 2995  LCCN: n87129435  RERO: 02-A018589698  VcBA: 495/213109  VIAF: 65518140   WorldCat (עם VIAF): 65518140
אלסנדרו ג'נטילה

| --- | --- |

ג'נטילה במדי ארמאני מילאנו, 2014
 לידה:  12 בנובמבר 1992 (בן 31) מדאלוני שבאיטליה
 עמדה:  קלע / סמול פורוורד (סווינגמן)
 גובה:  2.01 מטרים
 מספר:  5
 דראפט:  בחירה מספר 53, 2014 מינסוטה טימברוולבס
 קבוצות כשחקן
 2009–2011 2011–2017 2016–2017 2017 2017–2018 2018–2019 2019–2020 2020–2021 2021–2022 2022 2022–:  בנטון טרוויזו אולימפיה מילאנו ←פנאתינייקוס ←הפועל ירושלים וירטוס בולוניה אסטודיאנטס מדריד אקילה באסקט טרנטו אסטודיאנטס מדריד פלקנסטרו וארזה ניו באסקט ברינדיזי אודינה
 הישגים כשחקן
 הגביע היווני (2017)   2 אליפויות סרייה א' (2014,2016)   הגביע האיטלקי (2016)   הסופרקאפ האיטלקי (2016)   בחירה ל-MVP של סדרת הגמר של הסרייה א' (2014)   2 בחירות למשחק האולסטאר של הסרייה א' (2011, 2013)   2 בחירות לתואר שחקן השנה מתחת לגיל 22 בסרייה א' (2011, 2014)   פרמיו רוורברי (פרס הניתן לשחקן האיטלקי הטוב ביותר באותה עונה, 2014)
אלסנדרו ג'נטילה (באיטלקית: Alessandro Gentile; נולד ב-12 בנובמבר 1992 במדאלוני, איטליה) הוא כדורסלן איטלקי המשחק בעמדות הסמול פורוורד והקלע בקבוצת אודינה מהליגה האיטלקית השנייה בכדורסל. ג'נטילה משחק גם בנבחרת איטליה.
קריירת משחק > קריירת מועדונים

ג'נטילה, בנו של כדורסלן העבר ננדו ג'נטילה, החל את הקריירה בקבוצת בנטון טרוויזו מליגת העל האיטלקית, בה שיחק בקבוצות הנוער בין 2007–2009. הוא שיחק בבנטון במשך שתי עונות, כאשר בעונת 2010/2011 הוא נבחר למשחק האולסטאר של הליגה ולשחקן הטוב ביותר בה מתחת לגיל 22, כשממוצעיו עומדים על 8.1 נקודות ו-2.6 ריבאונדים ב-24 משחקים בליגה. בדצמבר של עונת 2011/2012 חתם בקבוצת ארמאני מילאנו לארבע שנים, על אף שחמישה חודשים קודם לכן חתם על הארכת חוזה של שלוש שנים בבנטון.
במילאנו הפך ג'נטילה לשחקן מרכזי פחות, כשכמות הדקות שלו מצטמצמת מ-27.1 בטרוויזו בתחילת העונה ל-19 במילאנו בהמשך. בעונתו השנייה בקבוצה נבחר שנית למשחק האולסטאר, כשהוא מבסס את מעמדו בקבוצה ומעמיד ממוצעים של 10 נקודות, 3 ריבאונדים ו-1.9 אסיסטים ב-20 דקות, בליגה וביורוליג. בעונת 2013/2014 חווה עונת פריצה לאחר הופעה טובה במדי נבחרתו ביורובאסקט 2013. הוא נבחר שנית לשחקן הטוב ביותר בליגה מתחת לגיל 22 (היה בן 21), זכה בפרס הפרמיו רוורברי (פרס הניתן לכדורסלן האיטלקי הטוב ביותר באותה עונה) וזכה עם קבוצתו באליפות הליגה (זכייה ראשונה לאחר 18 שנים ללא תואר אליפות) - ובאופן אישי בפרס ה-MVP של סדרת הגמר, כשהוא קולע 18 נקודות ב-28 דקות במשחק מספר 7 שלה. ביום המשחק נבחר ג'נטילה בבחירה מספר 53 בדראפט ה-NBA ‏2014 על ידי מינסוטה טימברוולבס שהעבירו את זכויותיהם עליו ליוסטון רוקטס באותו הערב. בסיום העונה התלבט ג'נטילה בין מילאנו, יוסטון וצסק"א מוסקבה, אך לבסוף חתם על הארכת חוזה לשלוש שנים במילאנו, כשהוא מקבל את תפקיד קפטן הקבוצה - הצעיר ביותר אי פעם להחזיק בתואר זה (כאמור, בן 21). הקבוצה העפילה בעונה זו לשלב ההצלבה ביורוליג, בו הודחה על ידי האלופה-לעתיד, מכבי תל אביב.
בעונת 2014/2015 קלע ג'נטילה 14.3 נקודות למשחק ביורוליג ו-12.3 בליגה, כשהוא מוסיף 3.1 ו-4.5 ריבאונדים בהתאמה. בעונה זו קבוצתו הגיעה לגמר הגביע האיטלקי, לחצי גמר הפלייאוף בליגה ולשלב ה"טופ 16" ביורוליג. בעונת 2015/2016 זכה עם מילאנו בטרבל מקומי - אליפות, גביע וסופרקאפ, כאשר בסיום סדרת הגמר הוא מצהיר כי זו "כנראה העונה האחרונה שלו במועדון". אמירה זו עוררה תגובות קשות מצד נשיא המועדון והאוהדים, כשהצדדים מחליטים להיפרד בדצמבר 2016. ג'נטילה הושאל לקבוצת פנאתינייקוס מליגת העל היוונית והיורוליג, בה כיכב אביו והובילה לזכייה באליפות היורוליג בשנת 2000. בפנאתינייקוס זכה ג'נטילה עם הקבוצה בגביע היווני בכדורסל, אך אכזב בביצועיו ושוחרר מהקבוצה לאחר ארבעה חודשים, כשהוא קולע רק 3.2 נקודות בממוצע למשחק ביורוליג. באפריל 2017 חתם ג'נטילה בקבוצת הפועל ירושלים מליגת העל בכדורסל שאומנה בידי סימונה פיאניג'אני עד לסיום העונה, אך לא מצא את מקומו ברוטציה של הקבוצה ועזב את ישראל כשבוע לפני סיומה, ולא זומן לסגל הנבחרת ליורובאסקט 2017.
לקראת עונת 2017/2018 חתם ג'נטילה בקבוצת וירטוס בולוניה מליגת העל האיטלקית בכדורסל. בסיום העונה עבר לשחק בקבוצת אסטודיאנטס מדריד. במהלך עונה סבירה בקבוצה נפצע למשך כחודשיים, ולקראת העונה הבאה חתם בקבוצת אקילה באסקט טרנטו מארץ הולדתו.
קריירת משחק > קריירה בינלאומית

ג'נטילה שיחק עם נבחרת העתודה של איטליה בכדורסל באליפות אירופה לנבחרות עתודה בבילבאו ב-2011, וזכה עמה במדליית הכסף לאחר הפסד בגמר לנבחרת ספרד. הוא משחק בנבחרת איטליה הבוגרת באופן קבוע מאז 2013, כשהוא משתתף איתה ביורובאסקט 2013 וביורובאסקט 2015, כאשר בשניהם הנבחרת מגיעה לשלב רבע הגמר. ב-2013 סיים כקלע המוביל של הנבחרת באליפות עם 14.3 נקודות, וב-2015 סיים במקום השני בטבלת קלעי נבחרתו עם 16.2 נקודות למשחק בממוצע. בשמינית הגמר נגד ישראל חווה ג'נטילה את המשחק הטוב בקריירה הבינלאומית שלו, כשהוא קולע 27 נקודות ומוריד 5 ריבאונדים.
ג'נטילה שיחק במדים הלאומיים גם בטורניר המוקדמות האולימפי בכדורסל לקראת טורניר הכדורסל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ב-2016, אך הפסיד עם נבחרתו בגמר הטורניר לנבחרת קרואטיה. לקראת יורובאסקט 2017 לא זומן לסגל הנבחרת.
הערות שוליים

↑   EA7 EMPORIO ARMANI signs scorer Gentile בתאריך 19 בדצמבר 2011, בארכיון האינטרנט
↑  Benetton Treviso extends with Alessandro Gentile, באתר ספורטנדו, 14 ביוני 2011
↑  Alessandro Gentile between Milano, Rockets and CSKA Moscow באתר ספורטנדו, 28 ביוני 2014
↑  The Cap is here to stay: Gentile signed for 3 years, באתר הרשמי של אולימפיה מילאנו, 19 ביולי 2014
↑  Alessandro Gentile has played his last game with Olimpia Milano?, באתר ספורטנדו, 13 ביוני 2016
↑  Comunicato di Livio Proli e Alessandro Gentile, באתר הרשמי של אולימפיה מילאנו, 5 בדצמבר 2016
↑  אפרת עמורבן, אלסנדרו ג'נטילה חתם בהפועל ירושלים, באתר ynet, 3 באפריל 2017
↑  אפרת עמורבן, אלסנדרו ג'נטילה עזב את ישראל, באתר ynet, 3 ביוני 2017
↑  ורד כהן‏, בדרך החוצה מהפועל ירושלים: אלסנדרו ג'נטילה טס לאיטליה, באתר וואלה, 3 ביוני 2017
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, יורובאסקט: אלסנדרו ג'נטילה מחוץ לסגל איטליה, מסינה יעזוב בסיום הטורניר, באתר וואלה, 15 ביוני 2017
↑  "Anche Alessandro Gentile è un giocatore di Virtus Segafredo". virtus.it (באיטלקית). 18 ביולי 2017. אורכב מ-המקור ב-2017-07-22. נבדק ב-18 ביולי 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   Alessandro Gentile 27 pts 5 rebs vs Israel 13.09.2015, סרטון  באתר יוטיוב
אלפונסו הרביעי, מלך לאון

אלפונסו הרביעי, כונה גם הנזיר (890 - אוגוסט 933) היה מלך לאון בין השנים 926–931, ומלך גליסיה השנים 929–931.
ביוגרפיה

אלפונסו הרביעי נולד בשנת 890 להוריו אורדוניו השני, מלך לאון ואלווירה מננדס. לאחר מותו של אביו בשנת 924, עלה דודו פרואלה השני, מלך לאון לשלטון. לאחר מותו בשנת 925 פתחו אלפונסו ואחיו במלחמה נגד אלפונסו פרואלס בנו של פרואלה השני, ולאחר ניצחונם בשנת 926 חילקו את הממלכה ביניהם: סנצ'ו הראשון, מלך גליסיה קיבל את ממלכת גליסיה, ואלפונסו קיבל את ממלכת לאון. בשנת 929 מת אחיו סנצ'ו הראשון, מלך גליסיה, ואלפונסו ירש אף את ממלכת גליסיה.
בשנת 931 התפטר אלפונסו מהשלטון בעקבות מות אשתו, ואחיו רמירו השני, מלך לאון עלה לשלטון במקומו. בשנת 932 התחרט אלפונסו על התפטרותו, וניסה להשתלט מחדש על הממלכה בסיוע בן דודו אלפונסו פרואלס, אולם אלפונסו הובס, ולאחר שעוור נשלח למנזר, שם שהה עד מותו באוגוסט 933.
משפחתו

אלפונסו התחתן עם אונקה סאנצ'ס מפמפלונה, בתו של סנצ'ו הראשון, מלך פמפלונה, ממנה נולדו לו שני ילדים:
אורדוניו הרביעי, מלך לאון (925–962)
פרואלה (מתה בשנת 958)
אנוואר נוסייבה

אנוואר נוסייבה (בערבית: انور نسيبة; 1913, ירושלים – 22 בנובמבר 1986, ירושלים) היה מדינאי בתנועה הלאומית הפלסטינית אשר קידם את רעיון האחדות באומה הערבית על יסוד הטענה כי המאחד בין הערבים גדול מהבדלי ההשקפות הקיימים ביניהם. נוסייבה האמין בהשתתפות פעילה במערכת השלטונית הקיימת, זאת כדי לקדם את רעיונות הלאומיות הפלסטינית. מתוך אמונה זו נטל חלק פעיל בשלטון הירדני בין השנים 1951 עד 1967. לאחר מלחמת ששת הימים הוא עודד את בנו, סרי נוסייבה, ליצור קשרים עם ישראלים.
תולדות חייו

נוסייבה נולד בירושלים למשפחה ידועה ובעלת נכסים. אילן היוחסין של משפחתו בירושלים מתחיל עם הכיבוש המוסלמי במאה ה-7 לספירה. הוא למד משפטים באוניברסיטת קיימברידג', עבד כעורך דין בירושלים והתמנה לשופט במערכת המשפט של המנדט הבריטי בארץ ישראל. בשנת 1948, בעת מלחמת העצמאות הוא נורה ונפצע באש מהדסה הר הצופים, בדרכו מנווה יעקב, בעת שהוביל כנופיה חמושה של ערביי חיפה שהגיעו לירושלים כדי לכבוש את כנסיית הקבר ומסגד עומר. בעת הטיפול בפציעתו נכרתה רגלו.
לאחר שנעדר מירושלים לתקופה קצרה, ושימש מזכיר ממשלת כל פלסטין, הוא שב אליה לאחר שסופחה לירדן. בשנת 1951 נבחר לפרלמנט הירדני. החל משנות ה-50 הוא מילא תפקידים שונים בממשלת ירדן. בספטמבר 1952 מונה לשר הבינוי והשיכון ובאוקטובר אותה שנה מונה אף לשר ההגנה, תפקידים בהם שימש עד חודש מאי 1953. במאי 1954 מונה בשנית לשר ההגנה ואף לשר החינוך. הוא שימש כשר ההגנה הירדני עד 28 במאי 1955.
בשנת 1963 הוא מונה על ידי המלך חוסיין לשגריר ירדן בבריטניה. בתקופת כהונתו בלונדון הוא יצר קשרים קרובים עם בני משפחת המלוכה הבריטית. בשנת 1965 מונה למושל ירושלים. לאחר מלחמת ששת הימים הפסיק לשרת במערכת השלטון הירדנית והיה לאחד הפלסטינים הראשונים שיצרו קשרים עם גורמי שלטון בישראל. הוא שימש יועץ משפטי של אונר"א. בשנות השבעים התפרסמו בעיתונות הישראלית פגישותיו עם לוי אשכול, גולדה מאיר, משה דיין, שלמה הלל, עזר ויצמן ושרים נוספים בממשלות ישראל.
החל משנת 1978 ועד סמוך למותו, הוא שימש יושב ראש מועצת המנהלים של חברת החשמל המזרח ירושלמית. הוא שימש אף נאמן ומחזיק במפתחות כנסיית הקבר בעיר העתיקה, זכות שבה משפחתו החזיקה לאורך מאות בשנים.
נוסייבה נפטר בירושלים בגיל 74 ונקבר בשטח מסגד אל-אקצא בהלוויית המונים. נוסייבה הותיר ארבעה בנים ושתי בנות. בנו סרי משמש נשיא אוניברסיטת אל-קודס, ובנו זאכי היה יועצו האישי של נשיא איחוד האמירויות הערביות זאיד בן סולטאן.