stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בטיחות מזון
גורמי סיכון במזון > גורמים כימיים שמקורם חיצוני למזון > מוצרים וטרינריים

מוצרים וטרינריים כוללים מוצרים שאריתיים במזון מן החי, המשתייכים לשלוש קבוצות עיקריות: אנטיביוטיקה, חומרי הרגעה והורמונים, המיועדים לטיפול רפואי בבעלי חיים המיועדים למאכל אדם (בקר, צאן, עופות, דגים, פירות ים ודבורים), כולל מטבוליטים שלהם המצטברים ברקמות. בקבוצה זו כלולים גם תוספי מזון לבעלי חיים.
בין החומרים האנטימיקרוביאליים נמצאים גם חומרים המשמשים לטיפול נגד חיידקים, טפילים חד-תאיים, תולעים וחרקים. לעיתים ניתן למצוא במזון הורמוני גדילה, חומרי הרדמה וחומרי הרגעה, וחומרי חיסון.
היחשפות ממושכת למוצרים ווטרינריים עלולה לגרום להתפתחות של מוטנטים של חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה, שינויים בפלורה המיקרוביאלית הטבעית, התפתחות של אלרגיות, קרצינוגניות והפרעות ברבייה.
הפיקוח על נוכחות חומרים אלה במוצרים מן החי נעשה על ידי השירותים הווטרינריים. הפיקוח הישראלי עומד בתקני האיחוד האירופי.
גורמי סיכון במזון > גורמים כימיים שמקורם חיצוני למזון > רדיונוקלידים

רדיונוקלידים (אנ') הם חומרים הגורמים לקרינה רדיואקטיבית. חומרים רדיואקטיביים נחשבים לחומרים מסרטנים. מקורם של הרדיונוקלידים במזון הוא מקרקעות עם ריכוז חומרים רדיואקטיביים גבוה וממים שבאו במגע עם חומרים רדיואקטיביים ממקורות זיהום שונים: זליגה מקרקעות מזוהמות, קרבת שטח חקלאי למכוני מחקר, בתי חולים וריאקטורים רדיואקטיביים.
גורמי סיכון במזון > גורמים כימיים שמקורם חיצוני למזון > אריזות מזון

אריזות מזון מטרתן לשמור על הבטיחות והאיכות של המזון הנארז בהן. הן עשויות מחומרים שונים: זכוכית, מתכת, פלסטיק, קרטון או למינציה שהיא שילוב רב שכבתי של שניים או יותר שכבות עשויות מחומרים שונים.
במכלי זכוכית וקרטון לא קיימים גורמי סיכון כימיים, אך קיימת סכנה מגורמים פיזיקליים, כגון שברי זכוכית היכולים לגרום לפציעות.
מכלי מזון עשויים מפלסטיק עלולים להוות מקור לגורמי סיכון כימיים שונים. מקור גורם הסיכון הראשי נובע מפרוק פולימרים למונומרים וזליגתם למזון, לדוגמה, ביספנול A שנוצר כתוצאה מפרוק הפולימר פוליקרבונט. גורם נוסף הוא זליגה של חומרים מקבוצת הפתלאטיים(אנ') מקבוצת הפלסטיסייזרים (אנ') ומפולימרים על בסיס פוליוויניל כלוריד, עקב מחשיפת יתר לחום.
גורמי סיכון במזון > חומרים רעילים שמקורם במזון > אלקלואידים

אלקלואידים הם חומרים טבעיים המצויים בירקות שונים, בעיקר בעלים ובפקעות של צמחים ממשפחת הסולניים (תפוח אדמה, עגבנייה, פלפל). חומרים אלה, כדוגמת סולנין וצ'קונין (אנ') משמשים כחומר הגנה לצמח כנגד מזיקים (חרקים, מכרסמים, ציפורים). טעמם מריר, והם מתפתחים בחלקים המוריקים הנחשפים לאור שמש, קרוב לקליפה ולמוקדי ההנצה.
האלקלואידים הטבעיים נפוצים מאוד בצמחי מאכל שונים ומגוונים ורמתם אינה גבוהה עד כדי סיכון בריאותי. התסמינים העיקריים הנגרמים על ידי האלקלואידים הם כאבי בטן והפרעות נוירולוגיות.
החקיקה הבין-לאומית לא מצאה לנכון לקבוע רמות אלקלואידים מקסימליות מותרות, אלא רק לתת המלצות לטיפול בירקות שבקבוצת הסיכון: לכסות את הפקעות היטב באדמה בעת הזריעה, לאחסנן במקום אפל וקריר עד השימוש, ובעת עיבוד הירק להרחיק חלקים ירוקים על ידי קילוף.
גורמי סיכון במזון > חומרים רעילים שמקורם במזון > פיטוטוקסינים

פיטוטוקסינים (אנ') מתפתחים בזרעי עדשים שצמחו באזורים צחיחים, ועלולים לגרום למחלות נוירולוגיות ולנכויות.
גורמי סיכון במזון > חומרים רעילים שמקורם במזון > ציאנגלוקוזידים

ציאנוגליקוזידים (אנ') מתפתחים בצמחים שונים, כמו הקסאבה. צמחים אלה מהווים מקור לפחמימות באוכלוסיות נרחבות באפריקה ובמזרח הרחוק, על כן חשוב הפיקוח על רמתם בצמחים אלה. הרעילות מתבטאת בפירוק המולקולות הציאנוגליקוזידיות ושחרור מימן ציאנידי הנחשב לחומר המעכב נשימה במעגל קרבס. התופעות הנפוצות ביותר של נפגעי הרעלה מסוג זה הן פגיעות נוירולוגיות ועיכוב התפתחותי של ילדים הניזונים מזנים לא מתאימים של קסאבה. באותה המידה, קיימת סכנה בהרעלה של מעלי גירה.
גורמי סיכון במזון > חומרים רעילים שמקורם במזון > רעלנים טבעיים

רעלנים טבעיים הם רעלנים המתפתחים ברקמות של בעלי חיים או צמחים כגון, דגים, פטריות, ואצות כחוליות. הרעלנים הטבעיים אינם מזיקים לאורגניזם של בעל החיים או של הצמח המייצר את הרעלן, ותפקידם הוא להגן עליו מפני מזיקים, כגון, חרקים וציפורים. עיקר הסכנה של רעלנים אלה מתבטאת בנזקים נוירולוגיים. הסכנה ברעלנים ימיים (אנ') טמונה באכילה של דגים ופירות ים הניזונים מפלנקטון של אצות כחוליות.
גורמי סיכון במזון > חומרים רעילים שמקורם במזון > היסטמין

היסטמין הוא תוצר פרוק של חומצת האמינו היסטידין המצויה ברקמת השריר. הוא עלול להיווצר בתהליך הניקוי והאחסון של דגים מיד לאחר הדייג, ובתהליך הפירוק, הניקוי, האחסון והשינוע של הדגה למפעלים לעיבוד דגים. היווצרות ההיסטמין מתרחשת עקב פירוק מהיר של רקמת השריר בעקבות אילוח עם חיידקי מעיים. גם תנאי קירור ושינוע לא נאותים, עלולים לגרום לתהליך פירוק חלבוני השריר העשירים בחומצת האמינו היסטידין וליצירת היסטמין, בתהליך של דה-קרבוקסילציה. (אנ') ההיסטמין המצטבר בשריר הדג גורם להרעלת מזון סקומברואידית המתבטאת בהופעה של תפרחת עורית.
גורמי סיכון במזון > חומרים רעילים שמקורם במזון > אקרילאמיד

אקרילאמיד הוא תוצר לוואי הנוצר בעקבות תהליכי חימום כגון צלייה, טיגון או אפייה, שנועדו להקניית טעם, ריח ומראה מתאימים למוצר (תגובת מייאר), וחשוד כחומר מסרטן, בעל השפעות שליליות על רבייה גברית ורעילות התפתחותית. כמו במזונות עמילניים אחרים שמחוממים מעבר ל-120 מעלות צלזיוס, האקרילאמיד נוצר גם באפיית הלחם בתהליך של יצירת הקרום החיצוני. מחקר מצא שיותר מ-99 אחוז מהאקרילאמיד בלחם נמצא בקרום.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים

גורמים ביולוגיים הם גורמים בעלי מטען גנטי המאפשר להם להתרבות הן במזון והן בגוף האדם. גורמים ביולוגיים המחוללים מחלות עקב אכילת מזון או שתיית מים מזוהמים נקראים אנטרופתוגנים. גורמים אלה מתחלקים לחמש קבוצות עיקריות: נגיפים, פריונים, חיידקים, חד-תאיים, ותולעים.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > נגיפים

נגיפים הם יצורים בעלי מטען גנטי - RNA או DNA, העטופים במעטפת חלבונית, בעלי יכולת לחדור לתאים חיים ולהתרבות בהם. נגיפים מחוללי מחלות אנטרליות בבני אדם מקורם בצריכת מזון או מים שבאו במגע עם מי שפכים או מים ממקורות אחרים שזוהמו בהפרשות של בעלי חיים או בני אדם. גודלם הממוצע הוא 150 ננומטרים. בקבוצה זו ניכללים הנגיפים: רוטווירוס, אסטרווירוס (אנ'), הפטיטיס A, נורו-וירוס. וירוס הפוליו הגורם לשיתוק ילדים, עקב פגיעה במערכת העצבים אינו נחשב לווירוס אנטרופתוגני.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > פריונים

פריונים הם חלבונים פגומים המועברים על ידי אכילת בשר בקר וצאן. חלבונים אלה עשויים לגרום למחלה ניוונית חשוכת מרפא בבעלי חיים ובני אדם בשם ספגת המוח.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > חיידקים

חיידקים שייכים לקבוצת בעלי חיים פרוקריוטים. גודלם נע בין חצי מיקרון לשני מיקרונים. החיידקים גורמים למחלות מעיים. חלקם הגדול לא נחשב לטפילים מוחלטים, עקב יכולתם להתרבות הן מחוץ לאורגניזם החי, כגון במזון, והן בגוף החי. ניתן לחלק את החיידקים הגורמים למחלות מעיים למספר קבוצות.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > חיידקים > מתגים גראם-שליליים

קבוצת המתגים הגראם-שליליים הגורמים למחלות אנטרליות. בקבוצה זו נכללים מספר רב של חיידקים.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > חיידקים > מתגים גראם-שליליים > קבוצת האנטרובקטריה

קבוצת האנטרובקטריה (אנ') כוללת מספר רב של מינים המסוגלים להצמד לרירית המעי הדק, לחדור אותה תוך כדי גרימת תהליך דלקתי, לשחרר רעלנים הקרויים אנדוטוקסין מדופן תאי החיידק ולעיתים גם אקסוטוקסינים (אנ').
חיידקי הסלמונלה, המועברים על ידי הפרשות של בעלי חיים או בני אדם, בהיותם נשאים. קבוצה זו, המהווה מעמסה כבדה על אוכלוסיית העולם, היא אחד מגורמי הסיכון הביולוגיים הנפוצים ביותר במפעלי מזון, בייחוד אלה המעבדים מזון מן החי, ובמטבחים מוסדיים. זני הסלמונלה גורמים לסלמונלוזיס ולטיפוס הבטן המתבטא בדלקת המעי הדק, שלשולים והקאות, ולתופעות של חום גבוה כתוצאה משחרור האנדוטוקסין LPS המצוי בדופן תא החיידק.
חיידקי השיגלה, מקורם מהפרשות של בני אדם. זני השיגלה גורמים לדיזנטריה, כתוצאה מהתכונות הציטוטוקסיות (אנ') של הרעלנים המופרשים על ידיים. המחלה מתבטאת בשלשולים מימיים ודמיים, ומתופעות של התייבשות עקב איבוד רב של נוזלים. גם חיידקים אלה משחררים אנדוטוקסין מדופן התא, אך גם אנטרוטוקסין (אנ') מקבוצת השיגה (Shiga toxins). חיידקים מקבוצת השיגלה נחשבים לטפילים אמיתיים היות שהם מתרבים באורגניזם החי בלבד, ולכן אינם נבדקים בדוגמאות מזון ומים. נוכחותם מוכחת בצואה של בני אדם חשודים למחלה לצורכי דיאגנוזה, טיפול ואפידמיולוגיה.
זנים אנטרופתוגניים של חיידקי אשרישיה קולי הממוינים על פי התכונות הסרולוגיות של אנטיגנים O ו-H. חיידקים מקבוצה זו משחררים אנדוטוקסין ואקסוטוקסינים השייכים לקבוצת השיגה טוקסין, הפוגעים ברקמת המעי ועלולים לגרום גם לפגיעה בתפקוד הכלייתי.
קרונובקטר סקזקי (אנ') (השם הקודם של חיידק זה היה אנטרובקטר סקזקי). חיידק גראם שלילי זה, עמיד ליובש ועלול לזהם אבקות להכנת מזון לתינוקות. מקורו בסביבת העבודה במפעלי מזון.
ירסיניה אנטרוקוליטיקה (אנ') מקורו מבעלי חיים, מקור רוב ההדבקות בבני אדם הוא מאכילת בשר חזיר.
קמפילובקטר ז'ז'וני הוא חיידק שמקורו בבעלי חיים שונים, והוא עלול לגרום לתופעות של התייבשות בבני אדם. מקורו של החיידק בעיקר בעופות.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > חיידקים > מתגים גראם-שליליים > קבוצת הוויבריו

לקבוצת הוויבריו שייכים חיידקים גראם-שליליים בעלי צורה של ויבריונים (מתגים מכופפים). ויבריו כולרה הוא חיידק שגורם למחלת הכולרה ומקורו בעיקר ממי שתייה מזוהמים. זנים אחרים מאותה משפחה (ויבריו וולניפיקוס וויבריו פאראהמוליטיקוס) נפוצים בדגים ופירות ים גורמים ולמחלות אנטרופתוגניות שונות.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > חיידקים > מתגים גראם-שליליים > קבוצת הברוצלה

לקבוצת הברוצלה שייכים חיידקים גראם-שליליים, קטנים מאוד במידותיהם, בעלי עמידות גבוהה מאוד לתנאי סביבה, הגורמים למחלת הברוצלוזיס הקרויה גם קדחת ים תיכונית או קדחת מלטה. הברוצלה מועברת לבני אדם מבעלי חיים מבותיים המשמשים למאכל אדם (בקר וצאן). החיידקים עלולים להימצא במוצרי חלב עקב ליקוי בתהליך הפסטור. הם אינם גורמים למחלת מעיים וגם אינם נבדקים בדוגמאות מזון, אלא במעבדות קליניות, בדוגמאות של דם או מח עצם שנדגמו מחולים חשודים לצורכי דיאגנוסטיקה, טיפול אנטיביוטי ואפידמיולוגיה.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > חיידקים > קוקים (נקדים) גראם-חיוביים

סטפילוקוקוס אאוראוס הוא חיידק המפריש אנטרוטוקסין עמיד לחום במזון. החיידק אינו מתרבה במעיים. מקורו מדלקות עור וזיהומים בדרכי הנשימה של עובדים בתהליך הייצור.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > חיידקים > מתגים גראם-חיוביים ללא נבגים

ליסטריה מונוציטוגנס הוא חיידק שמקורו מאדמה או מבעלי חיים שבאו במגע עם מים מזוהמים, והוא נפוץ במפעלי מזון ובחדרי אוכל גדולים. הסכנה הגדולה הטמונה בחיידק זה היא עמידותו לתנאי קור ולריכוזים גבוהים של מלח. שימוש בשאריות מזון, כגון ירקות חתוכים, סלט טונה וביצים קשות שאוחסנו משך שעות רבות במקרר להכנת כריכים למשל, או אחסון ממושך של מזון מוכן המיועד למכירה, עלולים להוות מקור לליסטריוזיס.
בצילוס צראוס (Bacillus cereus) הוא חיידק גראם-חיובי נושא נבגים, שמקורו באדמה. החיידק הוא אארובי, מתרבה במזון ואינו מתרבה בדרכי העיכול. במצב וגטטיבי, המתגים יוצרים אנטרוטוקסינים.
קלוסטרידיום היא קבוצת חיידקים גראם-חיוביים אנארוביים נושאי נבגים שמקורם בקרקע. אחד החיידקים המסוכנים השייכים לקבוצה זו הוא חיידק C. botulinum הגורם לבוטוליזם על ידי הפרשת נאורוטוקסינים רגישים לחום. החיידק נפוץ בשימורים שעברו תהליך של תת-עיקור. לרוב, חיידקים מסוג זה אינם מתרבים במעי האדם, אך עלולים להתרבות במעיים של תינוקות עם מערכת חיסון לא בשלה דייה, כאשר הפלורה של המעי אינה מפותחת דיה על מנת לאפשר מניעה של הדבקה בחיידקים אנארוביים. חיידק נוסף ממשפחה זו הוא חיידק הקלוסטרידיום פרפרינגס.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > חד תאיים

יצורים חד-תאיים בעלי מחזוריות חיים, ברקמות של פונדקאים שונים וחלקן כצורות עמידות מחוץ לגוף הפונדקאי בצורת אואוציסטה (אנ'). הציסטה עמידה לתנאי קיצון של יובש, קרינת אור שמש, חום וחומרי חיטוי לקבוצה זו שייכים: קריפטוספורידיום פרבום, ציקלוספורה, ג'יארדיה למבליה, אנטאמבה היסטוליטיקה, וטוקסופלזמה גונדי.
ההדבקה בבני אדם מקורה משתיית מים נגועים או מגע עם מים מזוהמים בהפרשות של בעלי חיים או בין בני אדם נגועים. הציסטות הניבלעות חודרות אל רקמת המעי הדק של הפונדקאי והופכות לצורות וגטטיביות שונות. בתום המחזור ברקמת הפונדקאי, הן הופכות שוב לאואוציסטות המופרשות עם הצואה ומזהמות את הסביבה. מקור זיהום נוסף הוא ירקות ופירות שהושקו במים מזוהמים או שחייה ורחצה במאגר טבעי אליו מגיעיים בעלי חיים לצורך שתייה.
גורמי סיכון במזון > גורמים ביולוגיים > תולעים

תולעים הגורמות למחלות מעיים שייכות למספר קבוצות. תולעי שוט גורמות להדבקה על ידי אכילת בשר נגוע בציסטות. תולעים עגולות ותולעי מחט גורמות להדבקה באמצעות ביצים המופרשות בצואה נגועה של נשאי מחלה. לביצים יש עמידות גבוהה מאוד ליובש וחום. ההדבקה מתרחשת מאדם לאדם ומאכילת ירקות ופירות לאחר זיבול בהפרשות נגועות או השקיה במים נגועים. הדבקה בתולעי מעיים גורמת למחלה ממושכת שבה מאחסן המחלה הופך למפיץ על ידי הפרשות צואה.
גורמי סיכון במזון > רגישות למזון

אלרגיה למזון נגרמת על ידי גליקופרוטאינים (אנ') הנחשבים לאלרגנים. האלרגנים במזון מצויים בשמונה קבוצות עיקריות: חלב, ביצים, חיטה, דגים, פירות ים, סויה, בוטנים ואגוזים, אם כי קיימות גם קבוצות מזון נוספות שעלולות להכיל אלרגנים, כגון סלרי, חרדל, תות שדה ואפרסקים. כ-10% מאוכלוסיית העולם סובלת מאלרגיות למזונות השייכים לשמונה הקבוצות העיקריות. אלרגיות למזון מתפתחות בילדות, עם החשיפה למזונות שונים, ועל פי רוב פוחתת או נעלמת בבגרות. אלרגיה למזון נחשבת למחלה העלולה להביא לידי תמותה.
רגישות לגלוטן, המצוי בעיקר במספר זנים של דגניים גורמת למחלת הצליאק שנחשבת למחלה אוטואימונית של המעי הדק. רגישות זו נחשבת למחלה כרונית קשה במיוחד.
אי סבילות למזון נגרמת כתוצאה מחוסר באנזימי עיכול. הנפוצה ביותר היא אי-סבילות ללקטוז כתוצאה ממחסור באנזים הלקטאז המפרק את הלקטוז לחד סוכרים - גלוקוז וגלקטוז - כדי לאפשר לאורגניזם לנצלם להפקת אנרגיה.
שיטות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
אסדרה

הנחיות האיחוד האירופי (אנ') קובעות את הטיפול הרפואי המותר בבעלי חיים המיועדים למאכל.
משנת 2018 קיימת חקיקה אירופאית בדבר הכמויות המקסימליות של אקרילאמיד המותרות במוצרי מזון שונים.
אסדרה > בישראל

משרד הבריאות אחראי על ניטור על בסיס שנתי של מיקוטוקסינים בדוגמאות מזון שונות.
הפיקוח על נוכחות חומרי הדברה הוא באחריות משרד החקלאות ופיתוח הכפר.
הוראות של משרד הבריאות מפרטות את הדרישות לכמויות המרביות של מתכות כבדות המותרות במזונות השונים.
משרד הבריאות מפרסם באורח תקופתי את רשימת תוספי המזון המותרים לשימוש. הוראות משרד הבריאות מפרטות את סוגי התוספים המותרים, לפי מספר E, ולפי מזונות שונים וכן עדכונים תקופתיים של בקשות להוספת תוספי מזון לרשימה המותרת, בציון המזון שאליו מותרת התוספת. הבקשות המתקבלות או נידחות מפורסמות מעת לעת באתר של משרד הבריאות.
הנחיות של המכון הווטרינרי הישראלי קובעות את זמני הטיפול והמינון של מוצרים וטרינריים שונים המותרים לשימוש.
משרד הבריאות מפרסם מעת לעת קווים מנחים לרמות מקובלות של חומרים רדיאוקטיביים המותרים במזון.
בפרסומים של משרד הבריאות מפורטים הכללים לשמירת הטיפול בדגים על מנת להימנע מהרעלת היסטמין.
בישראל קיימת חובת סימון אלרגנים במזון, וכן סימון הימצאות גלוטן.
אסדרה > קריאה להשבת מוצר (Recall)

קיימת חשיבות רבה באיתור מקורות תחלואה בעקבות צריכת מזון. כאשר מדובר במזון שמקורו במפעל מזון, באחריותו לבצע הורדה שיטתית של המוצרים החשודים כנגועים מן המדפים, על פי תאריך ואצוות הייצור. התהליך הקרוי Recall מלווה בפרסום לציבור באמצעי התקשורת השונים. מוצרים אלה נחשבים לפסולים ומיועדים להשמדה.
אסדרה > קריאה להשבת מוצר (Recall) > בישראל

בישראל תהליך הריקול הוא באחריותו של משרד הבריאות. פסילה של חומרי גלם מן החי מטעמים שונים, בעיקר תנאים תברואתיים לא נאותים, היא באחריות המחלקה הווטרינרית במשרד הבריאות. תהליך הפסילה וההשמדה מבוצעים על ידי רופאים וטרינרים.
ראו גם

HACCP
ISO 22000
פולחן אישיות

קומוניסטים סינים חוגגים את יום הולדתו של יוסיף סטלין ב-1949.
פולחן אישיות הוא מערכת של אמנות, סימבוליזם וטקסים שסובבים הערצה כמו-דתית לאדם כלשהו, בדרך כלל שליט. במאה ה-20 המושג מתאר לרוב מערכת שלטונית שמגויסת לבניית תדמית ציבורית מפוארת לשליט ולייחס לו תכונות והישגים עילאיים כדי להביא להערצתו על ידי המון העם ולבסס את שלטונו. המונח נטבע על ידי ניקיטה חרושצ'וב בעת שגינה את שלטונו של סטלין.
פולחן האישיות מתבטא בהאדרת שמו של המנהיג באמצעי התקשורת, פרסום נאומיו או ספרים שמתפרסמים בשמו שלעיתים לא נכתבו על ידו, בתליית תמונותיו ובהצבת פסלים שלו ברחובות ובבניינים ציבוריים, כתיבת שירים על שמו, וכינויו בתארים מפליגים כגון "המנהיג הדגול". פעמים רבות מוענקים לשליט דרגות צבאיות גבוהות, עיטורים ומדליות.
ראו גם

אישיות סמכותנית
תסביך אלוהים
הערות שוליים

↑  לפלמפר: Jan Plamper, The Stalin Cult: A Study in the Alchemy of Power. הוצאת אוניברסיטת ייל, 2012. עמ' xvii.
↑  הערך מתבסס על: "Xavier Marquez, "Charisma and Authority,‏ בתוך: Staging Authority: Presentation and Power in Nineteenth-Century Europe.‏ ולטר דה גרויטר, 2022. עמ' 40-46.
↑  Anne-Mette Holmgård Sundahl, Personality Cult or a Mere Matter of Popularity. International Journal of Politics, Culture, and Society, מאי 2022.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb13319526j (data)  GND: 4173916-4  NKC: ph122006  SUDOC: 030312868
אימפריית קושאן

ערך זה עוסק בממלכה קדומה באסיה. אם התכוונתם לשטר קניין באימפריה העות'מאנית, ראו .
| --- | --- |

 מפת אימפריית קושאן
 ממשל
 משטר:  מונרכיה
 שפה נפוצה:  קוינה (עד 270)   בקטריאן (החל מ-270)   סנסקריט
 עיר בירה:  בגרם   פשאוור   תכסילא   מטהורה
 גאוגרפיה
 יבשת:  אסיה 
 היסטוריה
 הקמה:   
 תאריך הקמה:  30
 פירוק:   
 תאריך פירוק:  375
 ישות קודמת:  ממלכת יוון-באקטריה   הממלכה ההינדו-סקיתית   הממלכה ההינדו-פרסית
 ישות יורשת:  האימפריה הסאסאנית   ממלכת גופטה   הפטאליטס   אימפריית קהאס   נאגאס של פאדמבאטי
 שטח בעבר:  2,000,000 קמ"ר (נכון ל־200)
 דמוגרפיה
 דת:  מהאיאנה   הינדואיזם   זורואסטריות
 כלכלה
 מטבע:  דרכמה קושאנית
 
אימפריית קוּשָאן (Kushan) הייתה ממלכה שהתקיימה במרכז אסיה בין המאה ה-1 למאה ה-3. בשיאה, בערך 105–250 לספירה, התפשטה מטג'יקיסטן לים הכספי לאפגניסטן ועד מורד עמק נהר הגנגס. את האימפריה יצרו בני שבט קושאן השייכים ליְוֵּאגְ'ה, עם שמקורו באזור אגן טארים וגאנסו שבסין. לבני קושאן היו קשרים דיפלומטיים עם האימפריה הרומית, האימפריה הפרתית, הסאסאנים וסין, ובמשך כמה מאות שנים הם היוו את הקשר המרכזי שבין מזרח למערב.
אימפריה רב־תרבותית

במאה הראשונה לפנה"ס גבר השבט "גואישואנג" על השבטים האחרים ואיחד אותם לקונפדרציה ריכוזית. השם "גואישואנג" אומץ במערב והוסב ל"קושאן" על מנת לציין את הקונפדרציה, על אף שהסינים המשיכו לקרוא להם יְוֵּאגְ'ה.
בהדרגה השתלטו הקושאנים על אזורים שהיו שייכים לשבטים הסקיתים. הקושאנים התפשטו דרומה אל האזור שהיה קרוי באופן מסורתי גנדהארה (אזור שבעיקרו הוא חבל פוטהוור והחבל הצפון מערבי של פקיסטן, אבל כלל גם את עמק קאבול וחלק מחבל קנדהאר באפגניסטן) וייסדו שתי ערי בירה, "קאפיסה (אנ')", בסמוך לקאבול של ימינו ו"פושקלאווטי (אנ')" בסמוך לפשאוור של היום.
הקושאנים אימצו סממנים רבים של התרבות ההלניסטית אותם הכירו כשהתיישבו בבאקטריה. הם אימצו את האלפבית היווני והתאימו אותו לכתיבת שפתם (בתוספת האות Ϸ לייצוג הצליל [š] כבשם "קושאן") ובמהרה החלו לטבוע מטבעות על פי הדגם היווני. על המטבעות שטבעו הם השתמשו בכתובות מהשפה היוונית בתוספת כתובות משפת גנדהארה עד השנים הראשונות לשלטונו של הקיסר קנישקה ומאז נטבעו המטבעות תוך שימוש בשפה היוונית ובשפה הקושאנית, שתיהן כתובות בכתב יווני.
החל מזמנו של וימה טאקטו החלו הקושאנים לאמץ גם את התרבות ההודית בדומה לשבטי נוודים אחרים שפלשו להודו. נראה כי הקיסר הקושאני הגדול הראשון וימה קדפיסס אימץ את דת ה"שיוויזם" (ענף בהינדואיזם הנותן משקל יתר לאל שיווה) כפי שמצוין על מטבעותיו. הקיסרים הקושאנים הבאים אימצו מגוון רחב של אלים מהודו וממרכז אסיה כמו גם את הבודהה.
אימפריה רב־תרבותית > הראיוס

ככל הנראה היה הראיוס ראשון המלכים הקושאנים. ייתכן שהיה בן ברית של היוונים והוא עשה שימוש באותו סגנון של מטבעות. הראיוס היה ככל הנראה אביו של קוג'ולה קאדיפיסס (אנ').
אימפריה רב־תרבותית > קוג'ולה קאדיפיסס

בתחילת המאה הראשונה, במשך מלכותו של קוג'ולה קאדיפיסס ספגו הקושאנים אבדות טריטוריאליות רבות שכן הפרתים פלשו לחלק גדול מהאימפריה שלהם. השליט הפרתי גונדופרס (אנ') (20–46 לספירה) הקים ממלכה הודו-פרתית (אנ') שהחזיקה מעמד עד סוף המאה. עם זאת, סביב שנת 75 זכו הקושאנים בחזרה ברוב שטחם.
אימפריה רב־תרבותית > קנישקה הראשון

שלטונו המשגשג של קנישקה, המלך הקושאני החמישי הנחשב כקיסר השני הגדול של אימפריית קושאן, נמשך 28 שנה מ-127, ונוהל משתי בירות: פורושאפורה (כיום פשאוור) בצפון פקיסטן) ומאתורה בצפון הודו. לקושאנים הייתה גם בירת קיץ בבאגרם (אז ידועה כ"קפיסה"). היכן שנתגלה אוצר באגרם שכלל עבודות אמנות מיוון ועד סין. על פי כתובת ראבאטאק היה קנישקה בנו של וימה קאדיפיסס, נכדו של וימה טאקטו ונינו של קוג'ולה קאדיפיסס. מועד שלטונו של קנישקה נתון במחלוקת ולפיכך גם תקופת שלטונם של יורשיו. מעריכים כי עלייתו לשלטון של קנישקה הייתה בשנת 78 ואירוע זה הוא הבסיס ללוח השנה ההודי הרשמי הקרוי סאקה.
שלטונם של הקושאנים חיבר את הסחר הימי של האוקיינוס ההודי עם המסחר שהתנהל באמצעות דרך המשי דרך עמק האינדוס. בשיא השושלת פיקחו הקושאנים באופן רופף על שטח שהתפשט מימת אראל דרך אוזבקיסטן של ימינו, אפגניסטן, פקיסטן ועד לצפון הודו.
האיחוד הרופף והשקט היחסי של אזור נרחב כל־כך עודד סחר ארוך־טווח והביא בדי משי סיניים לרומי ויצר שרשרת של מרכזים עירוניים פורחים.
חילופי תרבות פרחו אף הם, ועודדו התפתחות של בודהיזם-יווני (אנ') מיזוג של מאפיינים תרבותיים הלניסטיים ובודהיסטיים שעתידה הייתה להתפשט לתוך מרכז וצפון אסיה כזרם המהאיאנה (המרכבה הגדולה) של הבודהיזם. קנישקה ידוע במסורת הבודהיסטית כמי שהביא לכינוס הבודהיסטי הגדול בקשמיר. לכינוס זה משייכים את תחילתו הרשמית של זרם המהאיאנה הפאנתיאיסטי בבודהיזם וההתפצלות מזרם  ניקאיה  של הבודהיזם.
קנישקה גם הורה לתרגם את הטקסטים הבודהיסטים של זרם המהאיאנה מניב פראקריט (שפה מקומית שהתפתחה מהסנסקריט) של גנדהארה לשפה הספרותית הקלאסית של הסנסקריט. יחד עם המלכים ההודים אשוקה והרשה וארדהאנה והמלך היווני-הודי מנאנדר הראשון (מילינדה), נחשב קנישקה בבודהיזם בין גדולי המיטיבים.
התרבות והאומנות של גנדהארה שהייתה בלב ההגמוניה של קושאן הם הביטויים המוכרים ביותר של ההשפעה הקושאנית לאירופאים.
מגעים עם רומא

כמה מקורות רומיים מתארים ביקורים של שגרירים ממלכי באקטריה והודו במהלך המאה ה-2, זוהי כנראה התייחסות לקושאנים.
אאוליוס ספרטיאנוס מדבר על הקיסר אדריאנוס ב"היסטוריה אוגוסטה" בכותבו: "המלכים של באקטריה שלחו אליו שגרירים שהתחננו לקבל את ידידותו".
כמו כן ב-138 על פי אורליוס ויקטור הקיסר אנטונינוס פיוס יורשו של אדריאנוס קיבל כמה שגרירים הודים, באקטרים (קושאנים) והירקניאנים.
ספרי ההיסטוריה הסיניים של האו האנשו מתארים גם הם חילופי סחורות בין צפון מערב הודו לאימפריה הרומית באותה תקופה: "למערב (טיאז'ו – צפון מערב הודו) יש קשר עם דא-צ'ין (האימפריה הרומית). ניתן למצוא דברי ערך מדא צ'ין כאן, כדוגמת בדי כותנה נאים, שטחי צמר מעולים, בשמים מכל המינים, ככרות סוכר, פלפל, זנגביל ומלח שחור".
בירת הקיץ של קושאן בבאגרם הניבה כמות נכבדת של טובין שיובאו מהאימפריה הרומית, במיוחד סוגים שונים של דברי זכוכית.
מגעים עם סין

במהלך המאות הראשונה והשנייה התפשטה אימפריית קושאן לצפון וכבשה חלקים מאגן טארים האזור ממנו יצאו הקושאנים במקור, תהליך שהעמיד את הקושאנים בלב הסחר הרווחי שהתנהל במרכז אסיה עם האימפריה הרומית. הקושאנים שתפו פעולה עם הסינים בלחימה כגון פלישות של שבטים נוודים, בייחוד כשהם שיתפו פעולה עם הגנרל הסיני באן צ'או כנגד הסוגדיאנים בשנת 84 בזמן שהאחרון ניסה לתמוך במרד של מלך קאשגאר. סביב שנת 85 הם גם סייעו לגנרל הסיני בהתקפה על טורפן מזרחית לאגן טארים.
בתמורה לתמיכתם בסינים דרשו הקושאנים לקבל נסיכה סינית ונדחו, גם אחרי ששלחו מתנות לחצר המלכות הסיני. בתגובה הם שלחו צבא בן 70,000 כנגד באן צ'או בשנת 86 אך המסע הארוך התיש את הצבא והוא הובס על ידי כוח קטן ממנו. היואזי נסוגו ושלמו מס לקיסרות הסינית בזמן שלטונו של הקיסר הסיני "היא" משושלת האן (89 – 106).
מאוחר יותר בשנת 116 לערך הקימו הקושאנים תחת שלטונו של קונישקה הראשון ממלכה שמרכזה בקאשגאר והשתלטו גם על הערים "חוטן" ו"ירקנד" שהיו ערי חסות של הסינים באגן טארים. לצורך המנהל הם הביאו לאזור את הכתב הברהמי והשפה ההודית "פראקריט" והרחיבו את השפעת האמנות היוונית-בודהיסטית שהתפתחה לאמנות המכונה "אמנות סרינדיאנית".
הרישומים הסיניים מראים גם כי הקושאנים שלחו שוב מתנות לחצר המלכות הסינית ב-158 – 159 במהלך שלטונו של הקיסר הסיני "הואן" משושלת האן.
חילופי תרבות התגברו לאחר מגעים אלה ומיסיונרים בודהיסטים-קושאנים כדוגמת "לוקאקסמה" היו פעילים בערי הבירה של סין לוו-יאנג ולפעמים נאנג'ינג, שם הצטיינו במלאכת התרגום. הם היו הראשונים עליהם אנו יודעים שקידמו את הכתבים של זרמי הבודהיזם המהאיאנה והיניאנה בסין.
השקיעה

החל מהמאה ה-3 החלה האימפריה הקושאנית להתפצל.
סביב שנת 225 מת המלך ואסודווה הראשון והאימפריה הקושאנית נחלקה לחצי מערבי וחצי מזרחי. בשנים 224 – 240 פלשו הסאסנים לבאקטריה וצפון הודו היכן שהיו ידועים כ"הודו-סאסנים".
סביב 270 איבדו הקושאנים את השטחים במישור הגנגס היכן שבשנת 320 נוסדה אימפריית גופטה.
במחצית המאה ה-4 התמרד שליט מקומי בפקיסטן בשם קיאדרה והדיח את השושלת הקושאנית. הוא יסד ממלכה הידועה כ"ממלכת קידאריט", על אף שהחשיב עצמו כקושאני כפי שניתן לראות מסגנון הקושאני של המטבעות שטבע. ממלכת קידאריט כנראה הייתה ממלכה משגשגת, על אף שהייתה קטנה מקודמותיה הקושאניות.
שרידים אלה של ממלכת קושאן נמחקו לבסוף על ידי הפלישות של ההונים האלכונים בשלהי המאה ה-5 ואחר כך על ידי התפשטות האסלאם.