stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רחוב הראשונים (מטולה)

| --- | --- |

בית הראשונים - מטולה
 מידע כללי
 אורך:  1 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1896
 מיקום
 עיר:  מטולה 
 קואורדינטות:  33°16′52″N 35°34′45″E﻿ / ﻿33.28097997814°N 35.579190258396°E﻿ / 33.28097997814; 35.579190258396
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) רחוב הראשונים(למפת אצבע הגליל רגילה) רחוב הראשונים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב הראשונים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום רחוב הראשונים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב הראשונים במטולה הוא הרחוב הראשון של מטולה ובו בנו ראשוני המתיישבים של המושבה את בתיהם. מאז שנות ה-70 חלק גדול מהבתים ברחוב משמשים כבתי מלון, מסעדות וגלריות. הרחוב ובתיו הוגדרו כאתרי מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
ההיסטוריה של הרחוב

ב-17 במאי 1896 הוקמה המושבה מטולה על אדמות שקנה הברון רוטשילד ב-1893. במקום התיישבו 59 משפחות איכרים שרובם הגיע מזכרון יעקב וראשון לציון. אותם איכרים הקימו את בתיהם לאורך רחוב שנקרא לימים רחוב הראשונים. 
הבתים היו פשוטים, בדרך כלל בני קומה אחת ונבנו מאבן מקומית שנחצבה בסביבה. חזית הבתים פנתה לרחוב ומאחור נבנו מחסנים לתוצרת חקלאית וכן מבנים לבעלי החיים (לולים, רפתות וכו'). את החצר האחורית סגרה חומה שיחד עם החומות הסוגרות של שאר הבתים יצרה קיר הקפי שהגן על התושבים מהתנכלויות השכנים הערבים. מעבר לחומה שכנו החלקות החקלאיות (החכורה) שהחכיר הברון לאיכרים כדי שיעבדום. פתחים נבנו בחומה כדי לאפשר הגעה לשדות ושערים הותקנו על פתחים אלו. השערים נסגרו עם רדת הלילה.
עם התפתחות המושבה נזנחו מספר בתים וחלקם אף הפך לבלתי ראוי למגורים. עם עליית הביקוש לבתים היסטוריים במושבה החל תהליך של שיפוץ ושיקום הבתים. הגדרתו של הרחוב והבתים בו כאתרי מורשת הביא לכך שבמהלך השיפוץ הושקע מאמץ רב לשמר את המבנים בצורתם המקורית.
גלריה

בית האיכר - בית הרב
בית לישנסקי
מגדל המים ובית מספר 17
מלון חימוביץ
בית פרנץ ון דר הורן
בית הפקידות
בית הגבולות
בית הקשתות
מלון אלסקה אין
הערות שוליים

↑  הביקוש היה גבוה במיוחד מצד אמנים ובעלי גלריות
↑  לפי הסכם סייקס–פיקו שלטו הצרפתים בצפון הלבנט כולל במטולה
↑  ג. שילוני, הם הגיעו מביירות למטולה, מעריב, 29 במאי 1964
↑  בית המועצה במטולה באתר "מלון בכל מקום
↑  וגם הם כוסו בסופו של דבר בגגות
↑  תמר וילרפורט, ימים נוראים: 8 בתי כנסת עם סיפור, באתר כלכליסט, 27 בספטמבר 2009
↑  אתר מלון "אלסקה אין" במטולה
↑  שניהם הגיעו למטולה מיסוד המעלה
↑  אתר "בית שלום" במטולה
↑  בית לישנסקי החדש נבנה על ידי האדריכל משה גרשטל
↑  דפנה ארד, "בית לישנסקי", מטולה. מייסדת: מלה לישנסקי, 1936, באתר הארץ, 25 בנובמבר 2011
↑  ג. שרוני, הלישנסקים של מטולה, מעריב, 12 באפריל 1968
שמואל קריספין

| --- | --- |
 לידה:  אזמיר
 פטירה:  1832 תקצ"ב
 מדינה:  האימפריה העות'מאנית
 רבותיו:  הרב יצחק אלבעלי
 חיבוריו:  משק ביתי - כללים
 אב:  הרב יהושע אברהם קריספין
 
הרב שמואל קריספין היה רב באזמיר במאה ה-19. מחבר ספר משק ביתי.
תולדותיו

נולד לרבי יהושע אברהם קריספין. אחיו היו הרב יום טוב קריספין, מחבר שו"ת בגדי יום טוב, רבי יצחק קריספין מחבר ספר שמו יצחק, ורבי אהרן קריספין, מחבר ספר בית אהרן. גיסו היה הרב חיים בנימין פונטרימולי, מחבר ספר פתח הדביר.
למד תורה אצל הגאון הרב יצחק רבינו אלבעלי, מחבר ספר פרי העץ, וכן למד מפי הרב יצחק נאבארו, מחבר ספר פני מבין. למד בחברותא במשך תקופה עם אחיו, הרב אהרן. היה ידוע בענוונתו הגדולה, המוזכרת כתכונה בולטת אצל הרב שמואל בכתבי כמה מחכמי דורו. הרב אלבעלי כיבדו מאד, עד שהביא בספרו פרי העץ, את דברי תלמידו ככתבם וכלשונם שני דפים שלמים וחיברם לספרו.
נפטר ממגפת הקוליר"ה בשנת התקצ"ב (1832), בחיי אביו, שהספידו: ”נפש הבן זה בני נאמן שפל ברך נטע נאמן. שוקד על לימודו צנצנת המן, הרב ועצום וימת שמואל נפשי ובטני שדעתו יפה יושב בשבת תחכמוני” (אברהם במחזה, דרוש ו' להספד). גם אחיו, רבי יום טוב הספידו בתשלום שנתו.
חיבורו

משק ביתי (ר"ת של ממני שמואל קריספין) (שאלוניקי תקצ"ו) - מערכות סוגיות וכללי התלמוד והפוסקים לפי סדר הא-ב. לספרו הסכים הרב שלמה חכים, רב העיר אזמיר. את הספר ליקטו הגיהו אחי המחבר, הרב אהרן והרב יום טוב, מתוך כתביו שהיו מפוזרים זעיר פה וזעיר שם, כעדותם. הגהותיהם הרבות של האחים, ובהם חידושיהם ומשא ומתן בדברי רבי שמואל, נמצאות בכל עמוד שני כמעט, ומעניקות לספר אופי של חיבור משותף, המזקק את תורת רבני המשפחה.
הערות שוליים

↑  משק ביתי, דף ח' עמוד ב'
↑  הסכמת הרב שלמה חכים לספר משק ביתי, שם, הקדמת אבי המחבר, שם, התנצלות המגיהים
↑  פרי העץ, דף קל"א עמוד א'. הרב שמואל מתייחס לפעולה זו ככבוד גדול: ”ולענין אם אמרינן "זו אף זו" בספרי הפוסקים עיין מה שכתבנו אנן בעניותן בספר הנחמד פרי העץ הנדפס מחדש לעט"ר ח"ן הרב השלם נר"ו שבשפלנו זכר לנו [כלומר, הזכיר אותנו]....” (משק ביתי, דף פ' עמוד א)
↑  שו"ת בגדי יום טוב, סוף הספר, דרוש א' להספד
↑  משק ביתי, התנצלות המגיהים
שאול ביבר

| --- | --- |

 לידה:  29 בנובמבר 1922 
 פטירה:  20 ביולי 2013 (בגיל 90) 
 מדינה:  ישראל 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  ילקוט הכזבים 
 תקופת הפעילות:  1941–2011 (כ־70 שנה)
 
שאול ביבר משמאל, ראובן שפר באמצע ודרורה חבקין במרתף מועדון התיאטרון, 1958
לוחית זיכרון בכניסה לביתו של שאול ביבר
שאול ביבר (29 בנובמבר 1922 – 20 ביולי 2013) היה פזמונאי, מחזאי, במאי ומפיק ישראלי. מלוחמי ומפקדי הש"י והפלמ"ח ולאחר מכן מאושיות התרבות והבידור בישראל. נחשב לאבי הלהקות הצבאיות.
ביוגרפיה

ביבר היה בנם הבכור של שפרה ולֶיְבּוש ביבר (בשמו העברי: לב-איש רביב), ולו אחות צעירה, צפרה. ביבר הציג עצמו כמי שנולד בקריית ענבים, אך למעשה נולד בחו"ל, בעת שהוריו עשו דרכם לארץ ישראל.
ילדותו עברה בקיבוץ קריית ענבים, עד שבשנת 1930, בהיותו בן שמונה, עברה משפחתו לשכונת קריית שמואל שבטבריה, שם ניהל אביו את סניף "תנובה". בתקופת מגוריו בעיר רכש את השפה הערבית והיכרות קרובה עם הפולקלור המזרחי.
לאחר שסיים את לימודיו בבית ספר יסודי בעיר, עבר להתחנך בכפר ילדים שליד עפולה, ובהמשך עבר ללמוד בבית הספר המחוזי בגבעת השלושה, והמשיך בבית הספר החקלאי כדורי. לימודיו בכדורי השפיעו באופן מכריע על חייו. במהלך לימודיו הצטרף לתנועת "הנוער העובד" ולארגון "ההגנה". היה מראשוני המתנדבים לפלמ"ח. שימש מ"כ, ומאוחר יותר כמ"מ, לאחר שסיים את קורס המ"מים ב-1944, שבו חולקה לראשונה סיכת המ"מ הקיימת עד היום ומשמשת מוטיב מרכזי בכל סמלי צה"ל.
היה מפקד המחלקה הערבית שהוקמה לצורך מודיעין ביישוב הערבי בארץ ובארצות ערב השונות. בין היתר השתתף בשנת 1945 בפריצת מחנה עתלית. בשנת 1946 עבר השתלמות להכשרתו כמלווה מעפילים במפעל ההעפלה והיה המלווה בספינת המעפילים "המעפיל האלמוני" בפברואר 1947, בפיקודו של ימאי הפלי"ם יוסל'ה דרור. ביוני 1948 חזר ארצה באוניית הרכש "מיסטרלה", בפיקודו של בן ירושלמי, וזאת לאחר תקופה שעשה באירופה בה היה מפעילי המוסד לעלייה ב' ומערכת הרכש.
במלחמת העצמאות היה לתקופה קצרה למפקד פלוגת הג'יפים בגדוד התשיעי של חטיבת הנגב.
לימים נרתם לפעולת חינוך בצה"ל, תחילה בגייסות השריון ואחר כך במטכ"ל: בשנות ה-50 היה קצין החינוך של חיל השריון, המייסד והמפיק של להקת גייסות השריון (בדרגת רב-סרן), ומ-1964 ראש ענף הווי ובידור במפקדת קצין חינוך ראשי (בדרגת סגן-אלוף). מקובל לראות בו את אבי הלהקות הצבאיות. הביא לאוזני היישוב בארץ את מיטב הפזמונים שהושרו על ידי הלהקות הצבאיות.
היה מכוכבי תוכנית הרדיו הסאטירית "שלושה בסירה אחת" ששודרה בקול ישראל בשנות החמישים. כתב מספר פזמונים, בהם "אוכל" ("אוכל, קדימה אוכל!") והלחין את "הוא פשוט שריונר" למילים של יורם טהרלב. כמו כן כתב מערכונים לבומבה צור, גדי יגיל ואחרים.
ב-1962 השתתף בכתיבת התסריט לסרט חבורה שכזאת.
בשנת 1970 השתחרר מצה"ל, והתמנה למנהל מחלקת האירועים של מרכז ההסברה. בשנת 1971 גייס אותו עוזי נרקיס לסייע בקליטת אמנים עולים.
כתב את המחזמר "דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ" וכן את סיפורי "עלילות אבו לַיש", שהתפרסמו בשלהי שנות ה-50 ב"במחנה נח"ל" וב-1975 ראו אור כספר.
ערך את "העמדה הקדמית" - סיפור ההגנה בכפר סבא, וכן את "ממחשך לאור יום" - סיפור ההגנה בגוש דן. תרם צ'יזבטים לספר "ילקוט הכזבים" והוא אחד מגיבוריו (תחת הכינוי "עופר").
בשנת 2008 זכה בפרס על מפעל חיים בפסטיבל "ימי זמר". בשנת 2011 הוענק לו תואר יקיר העיר תל אביב-יפו.
נפטר ב-20 ביולי 2013, בגיל 90, ונטמן בבית הקברות גבעת השלושה. על מצבת קברו נכתב: "הייתי שאול ביבר הייתי בפלמ"ח". במסגרת מיזם הנצחת אמנים ואנשי במה בתל אביב, הוצבה ביולי 2017 לוחית זיכרון לזכרו של ביבר בכניסה לבית בו התגורר ברח' צבי שפירא 17 בתל אביב.
משפחה

בשנת 1963 נישא לאורנה לבית גרינברג, בהמשך דוברת המועצה הישראלית לצרכנות, ממנה נולדו לו שלוש בנות: יעל - מורה ומנהלת בית ספר, מיכל - ציירת ומורה לציור ותמי. בהמשך נישא לנורית הוד - מורה לשיטת אלכסנדר, ממנה נולד בנו (שהכיר רק בבגרותו) רמי הוד - מנכ"ל המרכז הרעיוני בקרן ברל כצנלסון והמכללה החברתית-כלכלית וממנהלי המכינה הקדם-צבאית החילונית בארי וארגון כוח לעובדים.
ספריו

20 שנות חיינו היפות ביותר: מתוך "הסליק" הפרטי של שאול ביבר; עריכה: רבקה רולניק, נ' אבנון; עיצוב: נפתלי אבנון, תל אביב: ע' רולניק, תשכ"ח. ("אנטי-אלבום" (על רקע שטף האלבומים שהופיעו לאחר מלחמת ששת הימים) ובו אנקדוטות, קוריוזים ועוד)
מעלילות אבו ליש: אח יא ליל יא ליל; איורים ועיצוב: עדנה גבעוני-שלזניאק, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1975. (הופיע במהדורות נוספות)
ספריו > עריכה והשתתפות

דודו ברק, דליה הלר, אמנון שילוני (עורכים), חיילים יצאו לדרך: 101 שירי להקות צבאיות; דברי מבוא לפרקים: שאול ביבר, תל אביב: משרד הבטחון, 1983.
עמדה קדמית: ספור ה"הגנה" בכפר-סבא, כפר סבא: ארגון ההגנה – כפר סבא, תשנ"א 1991.
הערכים על הווי ב"הגנה" אצל מרדכי נאור בלקסיקון כח המגן – ההגנה, תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1992.
ממחשך לאור יום: ספור ה"הגנה" בגוש-דן, תל אביב: ארגון ה"הגנה", תשנ"ה 1995.
הערות שוליים

↑  דן אלמגור, הָיֹה הָיָה פלמ"חניק: עם מותו של שאול בִּיבֶּר, בבלוג "עונג שבת", 8 באוגוסט 2013, הערת יעל ביבר אביעד
↑  על אביו ראו עוד: צבי לביא, לתנובה היה סניף בדמשק, מעריב, 13 באוקטובר 1961.
↑  תהילה עופר, כך סייעו 'מורים לעברית' לרבין לפרוץ אל מחנה עתלית, מעריב, 8 בדצמבר 1985.
↑  אברהם תירוש, עם טיפ טיפה ויטמין פי, מעריב, 13 ביוני 1971.
↑  נדב מן, דדו, בר-לב וכל השאר: זכרונות משאול ביבר, באתר ynet, 23 באוגוסט 2013
↑  דפנה הראל-כפיר, ‏מכבדים תלושי קלאבמרקט בשופרסל, באתר גלובס, 6 בספטמבר 2005
↑  יעל ביבר אביעד, באתר הגיע זמן חינוך
↑  חבר סגל - מיכל ביבר באתר הומניסטים, לימודים סוצייאליים ואמנות
↑  רמי הוד, הותיר אחריו שלוש בנות. ובן, ידיעות אחרונות, המוסף לשבת, 2 באוגוסט 2013, עמ' 18-19.
↑  על הספר: הנקודות אבדו, דבר, 16 ביוני 1968; "20 שנות חיינו היפות ביותר", דבר, טור 1, 5 ביולי 1968.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300455505171  GND: 1202577601  ISNI: 0000 0000 7047 7542  LCCN: nr93010116  VIAF: 71261288   WorldCat (עם VIAF): 71261288
שחר (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אסתר שטרייט-וורצל
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  ספרי ילדים ונוער
 הוצאה
 הוצאה:  עמיחי
 תאריך הוצאה:  1991
 מספר עמודים:  375
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001188719
"שחר" הוא ספר שכתבה אסתר שטרייט-וורצל ויצא לאור בשנת 1991 בהוצאת עמיחי. הספר הוא ספר זיכרון במתכונת מיוחדת, המספר את סיפורו של שחר גיא.
מבנה הספר

הספר, מספר את סיפורו של שחר מהרגע שנולד עד יום מותו. הספר מתחיל מהאירוע האחרון בחיי שחר (כרונולוגית) וזה יומו האחרון. הספר מחולק לחלקים שכוללים פרקים. החלקים: ילדות, נעורים, בחרות ושירות צבאי.
עלילה > חלק ראשון: ילדות

החלק הראשון מספר על הילדות של שחר, איך למד לנהוג בטרקטור מגיל צעיר ועל אבא של שחר שאהב את הצבא כמו שאהב את משפחתו. שחר ומשפחתו נוסעים לשנה וקצת לאוגנדה בשליחות של אביו, יואב. בגן שחר היה מתבודד ומדי פעם היה מוצא חבר, יואב כינה את שחר "ראש לשועלים" משום שחבריו הטובים (ביניהם רבקה'לה, אשר מתוארת כקשת-קליטה ואיטית) היו נוהגים להתבודד.
בבית הספר המשיך שחר באותה הדרך ולא מצא חברים רבים, מלבד רבקה'לה. היו לשחר קשיים של לימוד והוא לא קלט את החומר הלימודי והכי גרוע- הוא לא ידע לכתוב. עד שנה ד' לא ידע שחר לכתוב אך בשנה הרביעית, כשהחליפו את יועצת בית הספר החלה היועצת החדשה לבדוק למה שחר לא מבין את החומר הנלמד ובכלל בקושי כותב. היא גלתה שיש לשחר דיסלקסיה.
באותם הזמנים החלו עירית ויואב לריב. לרוב יואב לא בא הבייתה הרבה (עופרה, עירית ושחר סברו שהוא מצא אישה אחרת) וכך, אחרי שבליל הסדר הבטיח יואב לבוא ולא בא, עירית ויואב התגרשו. שחר לקח את העניין מאוד קשה ובקושי רצה לדבר עם אביו, גם לעופרה ולעירית היה קשה להסתגל לעניין שהם שלושה אך יחד הם התגברו.
עלילה > חלק שני: נעורים

החלק השני מספר על איך שחר מתגבר על הדיסלקסיה ומתחיל להתמיד בעבודת בית הספר (אך עדיין הוא כותב בשגיאות כתיב וכתבו לא קריא). בחלק זה, גולי, כלבתו של שחר, נדרסת ומתה ובהמשך פורצת מלחמת יום הכיפורים אליה מגייסים את כל הגברים של המושב וגם את יואב, אבא של שחר ועופרה. לאחר כשבועיים הגיע יום הבר-מצווה של שחר והוא התכונן אליו ושמח מאוד באותו יום כאשר יואב הגיע מהמערכה למרות שלפי דבריו הסיכויים שיגיע קלושים.
תקופת מה לאחר מכן נישא יואב לאישה חדשה בשם פלורין ועירית הפצירה בשחר ללכת לחתונה עימה ושחר לבסוף הסכים (עופרה הייתה באותו זמן בצבא כך שלא הייתה חייבת ללכת לאותו אירוע). בזמן החופש הגדול שבין חטיבת הבניים לתיכון הרבו שחר וחבריו להיפגש (באותו זמן היה שחר מאוהב בדלית), למסיבות שחר גם הביא את רבקה'לה שלא הייתה מחוברת לחברים כל כך. בסוף החלק נולד ליואב ולאשתו פלורין בן בשם ערן.
עלילה > חלק שלישי: בחרות

לאט-לאט נעלמה אהבתו של שחר לדלית ועכשיו הוא הרבה לחשוב על הילה. בנוסף שחר לומד עכשיו במגמה חברתית למרות שרצו לשלוח אותו למגמה אחרת, שחר עדיין בקשר עם רבקה'לה ושוב הוא מפציר בה לבוא למסיבות. במושב הוציאו חוק שבלי רישיון אסור לבני נוער לנהוג בטרקטורים, הנוער מתקומם אך מוצא תחליף והוא אופנועים. עכשיו יש יריבות בין שחר לאמיר בקשר להילה. השניים מאוהבים בה והיא לא בדיוק מראה את רגשותיה עד שבביקור של שחר בביתה היא אומרת לשחר שהיא רוצה להיות חברה שלו. עופרה מתקשרת אל שחר ומזמינה אותו לארצות הברית (היא גם מספרת שהיא התחתנה עם ערן) ושחר טס איתה. שם שחר טייל בניו יורק ופגש את דודו- אמנון. אמנון מציע לשחר לאמץ אותו אך שחר מסרב ושובר את לב דודו. בארץ מתברר שהילה יוצאת עכשיו עם אמיר ושעירית אימצה עוד בן- צבי. שחר מרגיש שהוא מתאהב בורד, ילדה בכתה י' (שחר ב-י"א).
עלילה > חלק רביעי: צבא

שחר, ככל נער בן 18 במדינת ישראל מתגייס לצה"ל. למרות רצונו להתגייס לחיל האוויר הוא מגויס לחיל השריון.
במהלך הטירונות שחר מגלה את מסירותה של אימו כאשר היא בכל שבת מגיעה לבסיס ומביאה לו ממתקים. שחר מצטיין במהלך תקופת הטירונות וזוכה בתואר החניך המצטיין. בד בבד מעמיקה חברותו של שחר עם ורד והם נעשים אוהבים. שחר בצבא ממשיך לקורס מט"קים גם שם שחר מצטיין אך על תואר המצטיין הוא מתמודד עם חזי. לאחר מתח גדול שחר נבחר להיות המצטיין וחזי נפגע מאוד. שחר רוצה להמשיך באימונים כמט"ק (מפקד טנק) אך מפקדו משכנע אותו לעבור לקורס קצינים. כאשר שחר מגיע לשם הוא פוגש בחברו משכבר הימים, אמיר. אמיר מודח לאחר זמן מסוים מהקורס לאחר שלא עמד בדרישות. שחר שוב מתמודד עם חזי על תפקיד המצטיין. בפעם הזאת חזי זוכה בו. לאחר זמן ששחר מתאמן כקצין פורצת מלחמת שלום הגליל, שחר עולה לצפון הארץ, נפגע בראשו ומת במקום.
הדמויות בספר

עירית - אמא של שחר
יואב - אבא של שחר
עופרה - אחותו הגדולה של שחר
צבי - אחיו המאומץ של שחר
הילה - חברתו של שחר לשעבר
אמיר - חברו הטוב של שחר
ורד - חברתו של שחר
פלורין - אשתו החדשה של יואב
ערן - בעלה של עופרה
ערן - הבן של יואב ופלורין
רבקה'לה - ידידה טובה של שחר וחברה של צבי
אמנון - אחיו של יואב ודודם של שחר ועופרה
סבתא מלכה - אמם של יואב ואמנון
סבתא רחל - אמה המאמצת של עירית. אמה האמיתית של עירית מתה כשהייתה בת שמונה
אורה- חברה טוב של עירית ואמה של רבקהל'ה
חזי- חבר ששחר פוגש בצבא
שחר (קואופרטיב)

כרטיס נסיעה בקואופרטיב "שחר" מסוף שנות ה-40
משוריין של קואופרטיב שחר כפי שצולם בשנת 1948 במשטרת ראש פינה ולידו הנהג וולטר גולדשמידט
קואופרטיב שחר ("שירותי חיפה רבתי") הוא קואופרטיב שסיפק שירותי תחבורה ציבורית באזור חיפה בין הקמתו בדצמבר 1947 ונובמבר 1951, עת התאחד עם הקואופרטיב אגד. הקואופרטיב נוסד על ידי איחוד הקואופרטיבים "חבר" ו"משמר המפרץ". בשעת האיחוד מנה הקואופרטיב 287 נהגים ו-131 אוטובוסים, 164 נהגים ו-88 אוטובוסים של "חבר" והשאר ממשמר המפרץ.
היסטוריה > חבר

שירות נסיעות ציבורי בין הדר הכרמל והעיר החל בשנת 1925. באוגוסט 1931 התארגנו נהגי האוטובוסים ששירתו את שכונת הדר הכרמל בקואופרטיב שנקרא "שירות הדר הכרמל". הקואופרטיב התפורר במהרה, אך הוקם שוב. בתחילת 1933 נעשה ניסיון לאחד בקואופרטיב את כל נהגי חיפה, אך הניסיון לא צלח, ובחיפה פעלו שירות הר הכרמל ושירות בת גלים שהפעילה את קו 7 במקביל לשירות הדר הכרמל. בשנת 1934 שונה שם הקואופרטיב ל"חבר". היא הפעילה קו שחיבר את השכונה עם תחנת הרכבת וביולי 1935 הונהג קו 54 שחיבר את שכונת הדר הכרמל לתחנת הרכבת דרך תל עמל ואת קו 6 בתוך השכונה. בשנת 1939 הוכנסו לשימוש אוטובוסים חדישים עם מקומות עמידה. באותה שנה הסיע "חבר" כ-6.84 מיליון נוסעים. בשנת 1940 הסיעו 39 הרכבים של חבר כ-6 מיליון נוסעים.
היסטוריה > הקשר

בשנת 1930 הופעל הקו לנשר על ידי התאחדות הנהגים נשר יגור. עד שנת 1933 התאחדה התאחדות זאת עם נהגי כפר חסידים ועל כן נקראה התאחדות הנהגים נשר יגור כפר חסידים. הם הפעילו את קו 8 מכפר חסידים, דרך יגור, יאג'ור, נשר, בלד א-שייח' לחיפה. במשך הזמן התרחב הקו והגיע עד קריית עמל. בשנת 1934, עת היו בה 8 חברים, שונה שם החברה ל"הקשר". בשנת 1937 כלל שירות "הקשר" גם נסיעות לשער העמקים, יקנעם, משמר העמק וקרית חרושת. בשנת 1939 הסיע "הקשר" כ-700,000 נוסעים. בשנת 1940 הפעילה החברה שלושה קווים: לנשר, למשמר העמק ולאלונים. באותה שנה נחתם הסכם איחוד של קואופרטיב הקשר, בה היו 15 חברים, עם קואופרטיב "משמר המפרץ" והיו בה 49 חברים. אולם האיחוד לא התבצע ובתחילת 1941 אוחד קואופרטיב הקשר עם קואופרטיב חבר.
היסטוריה > משמר המפרץ

קואופרטיב "משמר המפרץ" הפעילה את קו 14 לאזור הקריות. בשנת 1939 הסיעה החברה כ-2,167,000 נוסעים והיו בה 49 חברים. 
באותה שנה נחתם הסכם איחוד של משמר המפרץ עם קואופרטיב הקשר, בה היו 15 חברים, אך האיחוד לא יצא אל הפועל.
היסטוריה > שנות ה-40

חבר עמדה בתחרות עם חברות אחרות שפעלו במרחב חיפה ואספו נוסעים בין העיר להדר הכרמל בקווים שלהם. חבר ניהלה שיחות עם החברות האחרות כדי למנוע את התחרות.
מאמצים רבים הושקעו בניסיון לאחד את כל הקואופרטיבים באזור חיפה. בנובמבר 1945 התאחד קואופרטיב חבר, שמנה אז 104 חברים ו-60 כלי רכב, והפעילה שלושה קוים: 6, 8 ו-20 עם קואופרטיב בת גלים, בה היו 28 רכבים ו-18 כלי רכב שהפעילו את קו 7. בשנת 1946 הסיעו 90 רכבי קואופרטיב חבר 23 מיליון נוסעים. בנובמבר 1946 צורף הקו לנווה שאנן לחבר. בדצמבר 1947 הצטרף גם "משמר המפרץ" לחבר, ששמה שונה לשח"ר. ב-14 במאי 1948, עם הקמת המדינה, נחתם הסכם לאיחוד של קואופרטיב "שירות הר הכרמל" שמנה 77 נהגים עם קואופרטיב שחר, בפועל בוצע האיחוד ב-13 ביולי 1948 לאחר אישורו במועצת "שחר". ב-16 בספטמבר 1949 מוזגה עם שחר החברה השיתופית "שירות שפרעם קו מספר 11" שהפעילה קו תחבורה משפרעם להדר הכרמל שבחיפה, רמת יוחנן וח'ירבת הושה (כפר ערבי שננטש ב-1948).
בסוף שנת 1947, בעקבות האירועים שקדמו למלחמת העצמאות, שונה המסלול של קו 8, כשהוא מפסיק לעבור ביאג'ור ובלד א-שייח' הערביים, ותחתם יצא מנשר ליגור, כפר חסידים, כפר אתא ומשם לצומת הצ'ק פוסט. בצומת נעשה חיפוש נשק על ידי חיילים בריטים. האוטובוס דופן בלוחות ברזל עבים מכל צדדיו. גם חזית האוטובוס דופנה תוך השארת אשנב ראייה לנהג.
נהגי הקואופרטיב בנו שיכון ("נאות שחר") על יד מרכז זיו בחיפה, המכונה כיום "שיכון שחר". במרכז השכונה גן ציבורי הקרוי רחבת בן ארצי - על שמו של אברהם בן ארצי (אביו של יוסי בן-ארצי) מבוני השכונה.
מיד לאחר קום המדינה הציע שר התחבורה הראשון דוד רמז לאחד את כל מפעילי התחבורה הציבורית בארץ לקואופרטיב אחד. לאחר דיונים רבים וישיבות סוערות של הממשלה הוחלט ב-1 בנובמבר 1951 לאחד את הקואופרטיבים לתחבורה "שחר" (צפון הארץ), "אגד" (מרכז הארץ) ו-"דרום יהודה" (דרום הארץ) לקואופרטיב בשם "א.ש.ד." ("א"- אגד, "ש"- שחר "ד"- דרום יהודה). מספר חודשים לאחר האיחוד החליטה ההנהלה של אש"ד לשנות את השם ל"אגד".
נסיעה בשבת

בשנות ה-30 נעצרה תנועת האוטבוסים של חבר בסביבות זמן כניסת השבת וחודשה בסביבות צאת השבת. במרץ 1941 נקבע שאוטובוסים המגיעים לשכונת הדר הכרמל בשבת יחנו מחוץ לשכונה ולא ייכנסו אליה. בפברואר 1943 החלו האוטובוסים של חבר לנסוע בשבת, בנימוק שהדבר נדרש כדי להסיע פועלים לעבודה במאמץ המלחמתי.
הערות שוליים

1 2  להתמזגות שרותי התחבורה בחיפה, הארץ, 19 בינואר 1941
↑  נהגי הדר הכרמל לקואופרטיב, דבר, 4 באוגוסט 1931
↑  ש. זעירא, ברבריות משקית, דבר, 28 בדצמבר 1932
↑  אחד הנהגים, שאלת הנהגים בחיפה, דבר, 29 בנובמבר 1932
↑  ארגון נהגי השירות הציבורי, דבר, 6 בפברואר 1933
↑  בתנועת המכוניות, דואר היום, 28 בדצמבר 1933
↑  סדר חדש לאבטובוסים, הארץ, 19 במרץ 1934
↑  הנהלת חבר, מי אשם בצפיפות בתחנת האבטובוסים בחיפה, דבר, 14 באוגוסט 1934
↑  הצלחת ריאו היא הצלחתה של ארץ ישראל, דואר היום, 12 בדצמבר 1934
↑  לשרות האוטובוסים חבר לתשומת לב, דבר, 11 ביוני 1935
↑  שרות קבוע, דבר, 18 במרץ 1935
↑  הנהלת חבר חיפה, 54, דואר היום, 8 ביולי 1935
↑  על השנויים והשיפורים שהכנסנו,  הירדן, 29 באוקטובר 1935
↑  חיפה, מכונית חדישה, דבר, 11 ביוני 1939
1 2 3  בעיות התחבורה העברית, דבר, 14 במאי 1940
1 2  לשיפור התחבורה בחיפה ובסביבותיה, דבר, 6 בפברואר 1947
↑  התאחדות הנהגים נשר יגור, שלמה גלובמן, דבר, 3 בדצמבר 1931
↑  חיים אורלוזורוב, דבר, 26 ביוני 1933
↑  קואופרטיב "הקשר" בע"מ, דבר, 9 ביוני 1937
↑  התחבורה הבינעירונית לנוסעים, דבר, 14 במאי 1940
1 2  לקראת איחוד שירותי התחבורה, דבר, 12 במאי 1940
↑  בקואופרטיב "חבר" המאוחד, הצופה, 13 בינואר 1941
↑  איחוד "חבר" ו"הקשר", דבר, 23 בינואר 1941
↑  הקשר עם משמר העמק, דבר, 27 במאי 1941
↑  חברת משמר המפרץ בע"מ, דבר, 9 ביוני 1937
↑  סידור להקלת התנועה בין הדר הכרמל להר, הארץ, 27 באפריל 1945
↑  לשפור התחבורה בהדר הכרמל, דבר, 5 ביוני 1945
↑  שירותי תחבורה בחיפה מתאחדים, משמר, 17 באוקטובר 1945
↑  2 קואופרטיבי תחבורה התנזגו בחיפה, המשקיף, 23 באוקטובר 1945
↑  איחוד תחבורה בחיפה, הארץ, 24 באוגוסט 1948
↑  משה ברזילי, זכרונותיו של משה ברזילי, הוצאה עצמית, 2004, עמ' 53.
↑  על פי שיחה עם מוטי סלומון, מוותיקי נשר, ביום 5 במאי 2010
↑  הודעות שרות הדר הכרמל בערב שבת ובמוצ"ש, דבר, 24 ביוני 1938
↑  אין נסיעות בשבתות, הַבֹּקֶר, 16 במרץ 1941
↑  השבת המחוללת זועקת מחיפה, הצופה, 10 בפברואר 1943
↑  רשימות מחיפה, הארץ, 14 ביוני 1943
שון אוונס

| --- | --- |

שון אוונס, 2015
 לידה:  6 במרץ 1980 (בן 44) ליברפול, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-2002 
 מקום לימודים:  בית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה  St Edward's College 
 פרופיל ב-IMDb
 
שון פרנסיס אוונס (באנגלית: Shaun Francis Evans; נולד ב-6 במרץ 1980) הוא שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בדמות אנדוור מורס הצעיר בסדרת הדרמה של רשת ITV "אנדוור".
ביוגרפיה

משפחתו של אוונס היא מצפון אירלנד. אוונס נולד וגדל בליברפול, שם עבד אביו כנהג מונית ואמו עבדה בבית חולים. יש לו אח מבוגר ממנו ב-11 חודשים. אוונס קיבל מלגת לימודים לסיינט אדוארדס קולג, ולמד שם בין השנים 1991 ל-1998. שם החל לשחק בהפקות תיאטרון של בית הספר.
הוא סיים קורס בתיאטרון הלאומי לנוער, ואחר כך עבר לגור בלונדון כשהיה בן 17–18 ללמוד בבית ספר גילדהול למוזיקה ודרמה.
קריירה

תפקידו הגדול הראשון של אוונס היה בשנת 2002 בתפקיד המורה לצרפתית ג'ון פול קיטינג בעונה השנייה של סדרת הדרמה-קומית "מורים" של ערוץ 4. הופעת הבכורה שלו בקולנוע הייתה שנה אחר כך בסרט "The Boys from County Clare" לצדם של ברנרד היל, קולם מיני ואנדראה קור. עוד הופיע על המסך בסרטים "להיות ג'וליה", "The Situation", "קאשבק", "הנעלמים", "Telstar: The Joe Meek Story", "בוי A", "הנסיכה קאולני", וסרט האימה של קלייב ברקר "Dread".
ב-2002 הופיע אוונס בדוקו-דרמה הטלוויזיונית "The Project". ב-2005 גילם את רוזן סאותהמפטון במיני-סדרה "המלכה הבתולה" ששודר ברשת PBS בארצות הברית בנובמבר אותה שנה, וב-BBC בינואר 2006. בתיאטרון הופיע אוונס במחזה זוכה הפרסים "Blue/Orange" מאת ג'ו פנהול. עוד בטלוויזיה שיחק בסדרת הפשע "Murder City", בסדרה "אפר לאפר" של ה-BBC, ובדרמה בת ארבעה חלקים "The Take" המבוססת על רומן מאת מרטינה קול. ב-2007 כיכב אוונס בסרט "Sparkle" לצדם של בוב הוסקינס וסטוקרד צ'אנינג. הוא גילם את דמותו של קורט קוביין במחזה "קורט וסיד" מאת רוי סמיילס בתיאטרון טרפלגר סטודיוס לצדם של דני דייר וסיד וישס, הבסיסט של להקת סקס פיסטולס.
ב-2012 שיחק אוונס בתפקיד דניאל, עורך דין מתלמד, בדרמה המשפטית של ה-BBC "הגלימה" לצדה של מקסין פיק, וכיכב בסדרת המתח "The Last Weekend" של רשת ITV.
בינואר ופברואר 2015 כיככ אוונס בתפקיד "אלכס" במחזה "Hello/Goodbye" מאת פיטר סאוטר לצדה של מירנדה רייסון ששיחקה בתפקיד מושא אהבתו "ג'ולייט".
מאז 2012 מגלם אוונס את דמותו הצעירה של המפקח מורס בסדרה "אנדוור", שמתמקדת בתחילת הקריירה של הבלש. הפרק הראשון בסדרה שודר ב-2 בינואר 2012. עד שנת 2020 הוזמנו והופקו על ידי רשת ITV שבע עונות של הסדרה, והוזמנה גם עונה שמינית.
פילמוגרפיה

| שנה | שם | שם באנגלית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2002 | מורים | Teachers | ג'ון פול (ג'. פ.) קיטינג | סדרת טלוויזיה |
| 2003 |  | The Boys from County Clare | טדי |  |
| 2004 | להיות ג'וליה | Being Julia | טום פנל |  |
| 2006 | קאשבק | Cashback | שון היגינס |  |
| 2007 | נעלם | Gone | אלקס |  |
| 2007 | בוי A | Boy A | כריס |  |
| 2007 | המפקח ג'ורג' ג'נטלי | Inspector George Gently | לורי אלטון | בפרק הפיילוט |
| 2009 |  | Princess Kaiulani | קלייב דייוויס |  |
| 2009 |  | The Take | ג'מי ג'קסון |  |
| 2009 | אפר לאפר | Ashes to Ashes | קווין היילס | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2009 | חרדה | Dread | קווייד |  |
| 2011 | הריסות | Wreckers | ניק |  |
| 2012 | וייטצ'אפל | Whitechapel | סליי דריסקול | סדרת טלוויזיה (2 פרקים) |
| 2012 | הגלימה | Silk | דניאל לומס | סדרת טלוויזיה (3 פרקים) |
| 2012 |  | The Last Weekend | איאן |  |
| 2012–2021 | אנדוור | Endeavour | בלש / סמל בילוש אנדוור מורס | סדרת טלוויזיה |
| 2014 |  | War Book | טום |  |
| 2015 |  | The Scandalous Lady W | סר ריצ'רד וורסלי |  |
| 2021 | חקירה במצולות | Vigil | אליוט גלובר | 3 פרקים |
| 2024 | לחיות עם רוצח | Until I Kill You | ג'ון | מיני-סדרה |