stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאווי
מדע > אנרגיה מתחדשת

מאווי הוא האי הראשון במדינת הוואי שאמור להכניס לאינטרנט יותר מ-175 מגה וואט מתחנות כוח היברידיות חדשות לאחסון האנרגיה הנוצרת ממערכות סולאריות. לפיכך, "המעבדה הלאומית לאנרגיה מתחדשת" (NREL) מפתחת עבור מאווי כלים שיהפכו את האי למערכות עתידיות של אנרגיה נקייה ויציבה. לדברי ד"ר יוג'ין טאן (Dr. Eugene Tian) הכלכלן הראשי של המדינה וחוקר ראשי במספר פרויקטים במעבדה לאנרגיה מתחדשת המטרה היא שהמכשירים הללו יתבססו על רוח ושמש וכך אחסון הסוללות של האנרגיה, יוכל לספק את כל סוגי השירותים הנלווים לרשת. לדבריו בעת הזו, קשה לתזמן את המשאבים המשתנים כמו שמש ורוח שיגרמו למערכות הללו לעבוד ולספק שירותי רשת.
דו"ח הקיימות של חברת ״מקורות אנרגיה מתחדשים״, בעיקר שמש ורוח, הניעו כמחצית מצרכי החשמל של מחוז מאווי בשנת 2021. על פי הדו"ח האחרון של חברת החשמל Hawaiian Electric, האי מאווי הוביל עם 50.2% אנרגיה מתחדשת. המחוז שהגיע לשיא של 76.3% אנרגיה מתחדשת, הסתמך בעיקר על רוח שהיוותה 26% מהאנרגיה המתחדשת.
מדע > טכנולוגית מידע

פארק המחקר והטכנולוגיה LĪPOA שהושק בשנת 1991, נמצא בעיר קיהיי ומשתרע על כ-1,618.7 דונם (400 אקר). מטרת תוכנית האב שלו היא להחיות מחדש חזון של כלכלה מגוונת המבוססת על חדשנות. בפארק שוכנים רוב הארגונים והחברות הטכנולוגיים ועובדים בו כ-800 איש: קבלנים, מומחים, יזמים אקדמאים ונותני שירותים. בין התחומים הנחקרים בפארק ניתן למנות את נושא החלל, אסטרונומיה, פיתוח חיישנים, הפחתת אסונות, בינה מלאכותית, מחשוב על, פיתוח תוכנה ונושאים נוספים.
מדע > אסטרונומיה

בשנת 1963 הגיע להר האליאקאלה האסטרונום ג'רארד קאיפר (Gerard Kuiper), מנהל המעבדה הפלנטרית באוניברסיטת אריזונה, על מנת לבדוק אפשרות להקים אתר מרכזי למצפה כוכבים. אך בשל סיבות שונות אפשרות זו לא יצאה לפועל ומצפה כוכבים הוקם באי הוואי (״האי הגדול״) על ההר מאונה קיאה (Mauna Kea). מספר שנים מאוחר יותר, הוקמו ליד פסגת ההר האליאקאלה במאווי מספר טלסקופים: מצפה הכוכבים הסולרי Mees; טלסקופ באורך 2 מטר של פרויקט MAGNUM לניטור גרעינים גלקטיים מרובי צבעים; טלסקופ SOLARC באורך 0.5 מטר; טלסקופ Faulkes Telescope North, אף הוא באורך 2 מטר וטלסקופים נוספים.
התוכנית להצלת הנוף המגוון במאווי

הנופים המגוונים של מאווי הם תוצאה של שילוב המורכב מגאולוגיה, טופוגרפיה ואקלים: נוף וולקני טבעי, חופים, יערות ומפלים מרהיבים ביופיים. אך הנוף המגוון הזה נמצא בסכנה כתוצאה משינויים טבעיים ומפעולות מעשי ידי האדם.
מספר גורמים הביאו לשינוי ופגיעה באוכלוסייה הילידית באי וגרמו לנזק בלתי הפיך, וכן פגיעה במערכות האקולוגיות שלו שהשפיעו על המגוון הביולוגי המקומי והובילו לנזקים לחקלאות, למים ולסביבה: (1) הגירת אירופאים למאווי במאה ה-18 - מגלי ארצות, ימאים וסוחרים ובמאה ה-19 - הגירה של מסיונרים פרוטסטנטים. השפעת המהגרים האירופאים הייתה הרסנית והביאה למחלות זיהומיות שדלדלו את האוכלוסייה הילידית מבחינה מספרית וגם מבחינה תרבותית - תוך 100 שנים לערך, השתנתה התרבות הסגורה והמבודדת של הילידים שהייתה מבוססת על אמונות טפלות וטקסים; (2) גידול במספר הספינות שהגיעו לאי ודרשו לקבל אספקה מתושביו; (3) הגירה נכנסת מארצות הברית לאי וניסיון לגדל גידולים מהונדסים גנטית; (4) שימוש בחומר קוטל עשבים שהשתמשו בו ללא אבחנה אשר גרם להרעלת חיות הבר, פגיעה בפוריות הקרקע וזיהום מי התהום. כתוצאה מכך, הפכו הגידולים עמידים לחומר; (5) מינים שונים של צמחים, פטריות ובעלי חיים שהובאו על ידי המהגרים במכוון או בשוגג, התגלו לא פעם כבעייתיים ופגעו בתפקוד המערכות האקולוגיות באי על ידי כך שגרמו לחי ולצומח המקומיים להיכחד בקצב מדאיג; (6) פגיעה בשוניות האלמוגים השחורים בשל הדיג שנמשך עד שנות ה-70 של המאה ה-20 וגרם להתמעטותם.
כדי להציל את הנוף באי, ולהחזיר את המערכות האקולוגיות שנפגעו להיות כפי שהיו, תוכננה תוכנית לטווח ארוך על ידי ״מחלקת התכנון של המחוז״ בהתייעצות עם תושבי האי, ונוספו לה שתי מטרות: (1) שמירת המשך השילוב האופייני של העיירות הקטנות והאזורים הכפריים; (2) התחייבות לדאוג שלא תיפגע איכות החיים של התושבים באזורים העירוניים הגדולים יותר.
השריפות במאווי

השריפות שהתחוללו באי מאווי ב-8 באוגוסט 2023, גבו קורבנות רבים והיו השריפות הקטלניות ביותר בארצות הברית ב-100 השנים האחרונות. הן נגרמו כתוצאה מתנאי בצורת קשים, מזג אוויר יבש באזור ורוחות עזות מאוד שהגיעו עד ל־128.74 ק"מ (80 מייל לשעה), אשר הושפעו מהוריקן ״דורה״ שחלף מאות קילומטרים באוקיינוס השקט דרומית לאיי הוואי. אך הסיבה הרשמית לגורם השריפה באי לא ידוע. טענה אחת היא, שקווי החשמל שנפלו כתוצאה מהרוחות העזות הציתו את השריפה וכתוצאה מכך קרסה גם רשת המים, גורם שהשפיע על היכולת של כוחות הכיבוי להילחם באש.
מערכות הצופרים והאזעקות המקומיות לא פעלו, והתושבים נאלצו להסתמך על צורות של אזהרות חירום אחרות: התראות שנשלחו למכשירים הניידים, לתחנות הרדיו והטלוויזיה המקומיות ודרך מערכת ההתראות של תושבי מחוז מאוויי. אך יעילותם של צורות האזהרה הללו גם היא נפגעה, בשל הפסקות החשמל ושיבושי התקשורת שנגרמו כתוצאה מהשריפה. לדברי אדם וינטרוב (Adam Weintraub) דובר מחלקת הסוכנות לניהול חירום של הוואי (Hawaii Emergency Management Agency), מערכת האזהרות כוללת 80 סירנות ברחבי מאווי ואין תיעוד של צפירות אזהרה במערכת ההתראה לשעת חירום של מאווי.
השריפות התפתחו בתחילה בקולה, להאינה פולהו/קהיי (Pūlehu/Kihei) וקהאנאפאלי. הדיווחים הראשונים על שריפה הגיעו לאחר חצות באזור קולה (Kula), ואלה הובילו לעשרות פינויים בשעות הבוקר המוקדמות באזור. לאחר השעה 6.30 בבוקר דווח על שריפה נוספת באזור העיירה להאינה וגם משם פינו את התושבים.
הסוכנות הפדרלית לניהול חירום הטילה על הסוכנות להגנת הסביבה בארצות הברית (EPA) לפנות ולסלק את החומרים המסוכנים באי, לסייע מבחינה טכנית בתשתיות המים, ולעזור בתהליך ההתאוששות של מחוז מאווי. עם סיום פינוי החומרים המסוכנים, תמכו ועזרו חברי צוות חירום המים של FMA באופן פעיל במחלקת המחוז לעבודות ציבוריות, בניהול סביבתי ובאספקת המים באזור.
מנהלת ביידן-האריס (Biden-Harris Administration) גייסה את כל משרדי הממשלה האחראיים כדי לתמוך, לעזור ולהציל באופן מיידי ולתקופה ארוכה יותר במאווי. עשרות מחלקות וסוכנויות פדרליות, המחלקה לביטחון הפנים באמצעות FEMA, משמר החופים, מחלקת ההגנה באמצעות הצי והצבא, משרד הבריאות, שירותי הייעור של ארצות הברית (U.S. Forest Service), המנהלה לעסקים קטנים (SBA). כל אלה עבדו בשיתוף פעולה בשטח, כדי להעריך את הצרכים המיידיים ולספק משאבים וכח אדם על מנת לתמוך ולעזור במאמצי ההצלה. מספר שעות לאחר השריפות ההרסניות, חתם הנשיא ביידן על הצהרת אסון גדול להוואי, ואמר למושל הוואי ג'וש גרין (Josh Green) שהממשל הפדרלי מוכן לספק סיוע נוסף, על מנת להבטיח שמדינת הוואי תתאושש מהאסון הנורא שפקד אותה.
ערים מרכזיות

במאווי 4 מרכזי אוכלוסייה עיקריים: (1) בצפון: לאהאינה, נאפילי (Napili-Honokowai), קאאנאפאלי (Ka'anapali) וקאפאלואה; (2) בדרום: הערים קיהיי, וואיליאה. האנה וקיפאהולו הן עיירות קטנות על החוף המזרחי; (3) אזור קאהולוי, על רצועת האיסתמוס; (4) מרכז מאווי (Upcountry Maui), הוא אזור הר הגעש האליאקאלה. זאת ועוד, מחוץ לאזורים אלה קיימות עיירות רבות קטנות. 3 אזורי האוכלוסייה העיקריים - לאהאינה, קאהולוי, קיהיי, נמצאים בגובה פני הים.
ערים מרכזיות > קאהולוי

העיר הגדולה והמרכזית במאווי, משמשת כעיר מחוז ומרכז העסקים של האי. שוכנת בחוף הצפוני, על מפרץ קאהולוי, בעמק (ברצועת האיסתמוס), בין הרי מערב מאווי ומדרונות האליאקאלה בדרום. האזור שבו שוכנת העיר לא היה מיושב ברובו לפני המאה ה-19. עם הקמת תעשיית קנה הסוכר, וסלילת מסילת הרכבת שהובילה סוכר מהמפעל לנמל, התפתחה העיירה בצורה מואצת. בשנת 1900 פרצה מגפה בעיירה, והוחלט לשרוף אותה כדי לבער את המגפה ולבנותה מחדש. היום, קאהולוי היא תוצאה של פיתוח קהילתי מתוכנן שבוצע בשנת 1948 על ידי חברת הסוכר של אלכסנדר ובולדווין.
בעיר נמצאים קניון קאאהומאנו (Ka'ahumanu) שהוא הקניון הגדול בעיר, קניון מאווי, שוק מאווי וכן החנויות הקמעוניות הגדולות וולמרט (Walmart), קוסטקו (Costco), וקיימרט (Kmart). מצויים בה שדה התעופה המרכזי והנמל הימי הרשמי (Kahului Harbor) של האי, נמל המסוקים ורוב סוכנויות השכרת הרכב.
בקאהולוי שוכנת מכללת מאווי שהיא שלוחה של אוניברסיטת הוואי, קיים בה מוזיאון שמוצגות בו תערוכות היסטוריות המציגות את סיפור היסטורית מטעי הסוכר ואורח החיים היומיומי של העובדים במטעים. המוזיאון נמצא על יד טחנת הסוכר שעדיין פועלת. 10 ק"מ דרומית לעיירה שוכן מקלט חיות הבר הלאומי (Kealia Pond National Wildlife Refuge) עבור חיות ועופות הנמצאים בסכנת הכחדה.
ערים מרכזיות > להאינה

שוכנת בחוף הצפון מערבי של האי ומשתרעת לאורך 3 ק״מ. פירוש שם העיר בשפת הוואי הוא ״שמש אכזרית״. עיירה שלווה וציורית, יש בה מסעדות וחנויות קטנות על שפת המים. בעבר הייתה עיירת דייגים וציד לווייתנים היסטורית, ששימשה כנמל מרכזי לציד הלווייתנים, הואיל ומיקומה היה בנתיב נדידתם. בתקופת החורף מגיעים אליה תיירים המפליגים כדי לצפות בלווייתני הגבן.
בשנת 1802 הפך המלך קמהאהמאה הראשון את העיר לבירת ממלכתו ובנה בה ארמון ומבנים מלכותיים אחרים. היא שמשה כמרכז ממשלת הוואי במשך כ-50 שנה, עד שהונולולו הפכה לעיר הבירה.
בתקופת שלטונו של המלך קמהאהמאה השלישי נבנה בעיירה מגדלור שהתנשא לגובה 2.7 מטר (9 פיט). המגדלור היה עשוי עץ ובקצהו מנורה שהוארה בשמן לוויתן. בשנת 1940 נחשף המגדלור, והוא נחשב כעתיק ביותר באוקיינוס השקט ומגדל הניווט המואר הראשון בהוואי. אך בתקופתו גם הפסיקה להאינה להיות בירת הממלכה, והבירה הועברה להונולולו, שם גם המעגן עבור ספינות ציד הלווייתנים היה גדול יותר. בשנת 1831, בנו המסיונרים שהתיישבו בעיירה בית ספר תיכון ובין כתליו פורסם בשנת 1834 העיתון הראשון של הוואי ״Ka Lama Hawaii״ שפירושו "הלפיד של הוואי". בנוסף לבניית בית הספר התיכון הם בנו בית כלא מאבן - Hale Paahao ונכלאו בו יורדי ים שיכורים, שירדו מהספינות ולא חזרו אליהן כפי שהורה להם החוק. במרכז העיירה גדל עץ בניאן (Banyan Tree) היסטורי שנשתל בשנת 1873 וקיימת סברה שהוא העץ הגדול ביותר בכל איי הוואי. בעיירה מוזיאון לווייתנים אשר מכיל בתוכו תערוכה המציגה את היסטוריית ציד הלווייתנים, ולמעלה מ-70 מינים של לווייתנים. שביל היסטורי מוביל בין האתרים ההיסטוריים בעיירה, גלריות לאמנות, רחוב פרונט והנמל ההיסטורי.
בשנת 1919 פרצה שרפה שהרסה חלק מהעיירה, אך המבנים שנהרסו שוחזרו. כנסיית וואילוה (Waiola Church) נהרסה 4 פעמים על ידי פגעי מזג אוויר ושוחזרה כל פעם מחדש.
באוגוסט 2023, נשרף והושמד הרובע ההיסטורי של להאינה בשריפות שהתחוללו בעיירה. מוזיאון וו הינג ובית הבישול (Wo Hing Museum and Cookhouse), בית השער בכלא הישן של להאינה, כנסיית וואילוה שחגגה בחודש מאי 2023, מאתיים שנה להיווסדה, בית בולדווין שהיה הבית העתיק ביותר במאווי, בית המשפט הישן של להאינה בו פעל מוזיאון מורשת (בית המשפט שימש כארמון למלך קמהאהמאה השלישי), חדר הקריאה של מאסטרס (Masters Reading Room) ששימש מועדון לקברניטי ספינות במאה ה-18. כל אלה נשרפו כיוון שהיו בנויים מעץ, בחלקם נותרו רק קירות הלְבֵנִים. לאחר כיבוי השריפות באזור הוחלט, כי הסוכנות הפדרלית למצבי חרום
(FEMA-Federal Emergency Management Agency) תממן את מרבית העלויות לשיחזור 5 מהמבנים ההיסטוריים הציבוריים שנהרסו: בית המשפט הישן של להאינה, בית בולדווין, חדר הקריאה של מאסטרס, כלא לאהאינה הישן ובית השלום (Hale Aloha). בנוסף הוחלט כי בית בולדווין ישופץ מיידית בשל החשש לקריסתו.
ערים מרכזיות > קיהיי

עיירת חוף השוכנת לחופו הדרומי של האי מאווי עם מזג אוויר חם ויבש בכל ימות השנה, במרחק כ-25 דקות מנמל התעופה קאהולוי. חופה משתרע לאורך 9.6 ק"מ (6 מייל), הוא אחד מיעדי החופים המובילים בהוואי, ויעד פופולרי לתיירים. בחוף קיהיי ניתן לגלוש, לשחות, לשוט בקיאקים ולעשות שנורקלינג. בעיירה נמצא פארק חוף פאלמה (Kīhei’s Kalama Beach Park’s) וקיים בו מרכז גלישה (״The cove״) הידוע בקרב התושבים המקומיים כאחד המקומות הטובים ביותר ללימוד גלישה.
בסביבות שנות ה-60 של המאה העשרים, כאשר הגיעו לעיירה מים ממרכז וממערב מאווי, התחילה פריחה מסחרית בעיירה. יזמים גילו בה עניין ובמהרה נבנו בה בתים משותפים ומרכזי קניות.
ערים מרכזיות > האנה (Hana)

שוכנת בדרום מזרח האי והיא אחת העיירות השלוות והשקטות באי. הכביש המוביל להאנה מקאהולוי הוא כביש HI-360, ואורכו 83 ק"מ (52 מייל). הדרך המובילה אליה היא אחת הדרכים היפות ביותר באי עוברת דרך יערות גשם, מפלים זורמים, בריכות ונוף לים. למרות המרחק הקצר בין שני היישובים, נמשכת הדרך בין שעתיים לארבע שעות הואיל וקיימים בה 59 גשרים צרים בעלי נתיב אחד ו־620 פניות חדות ומסוכנות. כאשר מגיעים לעיירה מבחינים בכנסיית סנט סופייה (St. Sophia’s) ההיסטורית ובשדות המרעה המגיעים עד לרחוב הראשי של העיירה. בעיירה מרכז תרבות, מוזיאון, גלריות אומנים, שׁוּקֵי-איכרים למוצרים אורגניים, הפארק הלאומי וואיאנאפאנאפה (Wai'anapanapa).
תחבורה

שדה התעופה העיקרי של מאווי הוא נמל התעופה קאהולוי [Kahului Airport (OGG)]. בנוסף, קיימים באי, שני שדות תעופה קטנים יותר: נמל התעופה קאפאלואה [Kapalua (JHM)] במערב מאווי ונמל התעופה האנה [(HNM) Hāna] במזרח האי.
הנמל הראשי נמצא בעיר קאהולוי והוא מוגן על ידי שוברי גלים. האחריות על תחזוקתם נמצאת בידי חיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. שני נמלים נוספים באי הם נמל מאאלאהאה (Maalaea) בדרום האי ובו תחנת משמר החופים של מאווי, ונמל להאינה הממוקם בחוף הצפון מערבי של האי, ויש בו רציפי הטענה, מתקן דלק ושירותי נמל נוספים. מנמל זה קיים שירות מעבורות יומי מ/אל האי הסמוך לאנאי.
שרות האוטובוסים במאווילתחבורה הציבורית באי 12 קווי אוטובוס. הם ממומנים על ידי מחוז מאווי ופועלים 7 ימים בשבוע כולל בחגים.
הכבישים חוצים את מאווי לאורך ולרוחב. האחריות על תחזקותם נמצאת בידי המדינה או בידי המחוזות השונים שבהם הם עוברים. רוב הכבישים המקשרים את הערים, הכבישים המשרתים את שדות התעופה ונמלי-הים נמצאים באחריות המדינה (State). כבישים אחרים הסלולים על שטחי קרקע השייכים לפי החוק למדינת הוואי (Department of Hawaiian Home Land), מתוחזקים על ידי המחוזות שאליהם הם שייכים. כבישים של שירות הפארקים המשרתים את הפארק הלאומי Haleakala, הם כבישים פדרליים ושירות הפארקים מתחזק אותם, כבישים שהם בבעלות המחוז, מתחזק אותם המחוז שאליהם הם שייכים.
הכבישים המופיעים להלן הם כבישים הנמצאים בסמכות השיפוט של אגף הכבישים המהירים: כביש 380, כביש 36A, כביש 37, כביש 377, כביש 388, כביש 36, כביש 360, כביש 30, כביש 32A, כביש 32, כביש 340, כביש 3800, כביש 3400, כביש 3000, כביש 311, כביש 310, כביש 31, כביש 3500, כביש 3400, כביש 32B.
מוזיאונים

באי מוזיאונים רבים במגוון נושאים, מהיסטוריה ועד אמנות ותרבות:
מרכז האמנויות החזותיות של Hui Noʻeau) Makawao). המרכז שוכן באחוזת קאלואנוי (Kaluanui Estate) ההיסטורית בת 100 שנים בצפון האי מאווי. במקום קיימת פעילות אמנותית רבה: המרכז משמש מקום מפגש לאמנים רבים המציגים את עבודותיהם, ומציע גישה פתוחה להוראת אמנויות על ידי האמנים המלמדים. במרכז קיים מערך תוכניות התומכות בלמידה באמנויות וכן מועברות בו תוכניות הסברה חינוכיות בשיתוף עם בתי ספר וארגונים החברים בקהילה. יתרה מכך, צוות המרכז מארגן מגוון רחב של אירועים כמו סיורים בתערוכות, מכירות פומביות של יצירות אמנות, סדנאות מעשיות, תצוגות אופנה וסיורים בבתים היסטוריים.
סירת קאנו המוצגת במוזיאון בית ביילי בוואילוקובית ״החברה ההיסטורית של מאווי״ (Hale Hōʻikeʻike). מבחינה רשמית נקרא ״מוזיאון בית ביילי״. המוזיאון נמצא בוואילוקו (Wailuku), בפתח עמק איאו (Iao Valley), בתוך המעון המלכותי לשעבר של קאהקילי השני (Kahekili II), הצ'יף השליט האחרון של מאווי. מופעל על ידי ״החברה ההיסטורית של מאווי״ (Maui Historical Society) ונכלל ברשימת המקומות ההיסטוריים הלאומיים. המבנה הוקם בשנת 1842 כבית ספר מיסיונרי לבנות. בשנת 1850 נרכשו הבית והאדמה על ידי משפחת ביילי ומאוחר יותר הפכו הבית, האדמה ושדות קנה הסוכר כחלק ממטע הסוכר וואילוקו. בשנת 1992 נרכש הבית על ידי מסארו ״פונדי״ יוקוצ'י (Masaru "Pundy" Yokouchi) שתרם אותו בשנת 1993 ל״אגודה ההיסטורית של מאווי״. המוזיאון מציג תערוכות מגוונות, ביניהן תערוכות הכוללות כלים מסורתיים שהשתמשו בהם בימי קדם יוֹמְיוֹם ומספר פריטים שהיו שייכים לבני המלוכה של הוואי. פריטים נוספים המוצגים במוזיאון: העתק מודרני של ספינת מפרש עתיקה בסגנון פולינזי, פסל עץ של האל-למחצה בהוואי - קאמאפואה (Kamapuaa) (הפסל הוסתר בתוך מערה שנים רבות והוא הפסל היחיד במאווי, ששרד את הטיהור של המלך קמהאמאה השני (Kamehameha II) בשנת 1819 מהדת הילידית), ציורי שמן שצוירו בידי אדוארד ביילי (Edward Bailey), גלשן הסקויה של דיוק קאהנאמוקו (Duke Kahanamoku) משנת 1919, סירת קאנו המשמשת לדיג ומגולפת מבול עץ קואה (כלי שיט זה הוא אחד מסירות הקאנו לדיג שיוצרו בהוואי). בנוסף, קיימים במוזיאון ארכיונים הכוללים מפות, כתבי יד, אילן יוחסין, ביוגרפיות ומסמכים של ארגונים שונים, ספריית מחקר, אוסף תמונות של למעלה מ-8,000 תצלומים היסטוריים ועוד.
מוזיאון הסוכר של אלכסנדר ובולדוויןמוזיאון הסוכר אלכסנדר ובולדווין (Alexander & Baldwin Sugar Museum – Puʻunene). במוזיאון קיימת תערוכה של חפצים מחיי המטעים היומיומיים, תצלומים ומידע על עובדים שהגיעו למאווי כדי לעבוד במטעי קנה הסוכר. מחוץ למוזיאון מוצגים כלים חקלאיים כמו טרקטורים, תנור לחם פורטוגלי מסורתי.
מוזיאון הבית של בולדווין - להאינה. הבית נמצא ברחוב פרונט בעיירה להאינה (Front Street, Lahaina). הוא נבנה עבור הכומר דווייט בולדווין שהיה רופא ולמד בהרווארד. הבית השמור היה הוא עדות למאבק החיים היומיומי שאיתו התמודדו המהגרים שהגיעו לאי ועבדו קשה, כדי להסתגל לתרבות ולמזג האוויר שהיו חדשים עבורם. במוזיאון מוצגים כלי הרפואה של ד"ר בולדווין מאמצע המאה ה-18. באוגוסט 2023 נשרף הבית בשריפות שהתחוללו בעיירה להאינה, וקרן השיקום של להאינה במימון הסוכנות הפדרלית למצבי חירום, החלה בשיקומו.
אמנות > סרטים

"The Devil at Four O'Clock", ביים: מרווין לירוי (Mervyn LeRoy), 1961. הסרט צולם באי מאווי.
סרט האנימציה ״מואנה״ מספר על נערה פולינזית שהפליגה למרחקים למצוא את חצי האל-מאווי. הסרט מבית היוצר של אולפני דיסני בא להחיות וריאציה של סיפורים המושרשים במסורת שבעל פה. עלילת הסרט מציגה מיתולוגיה עתיקה שאינה מוכרת לקהל המערבי והוא בא לקרב את הצופה המערבי להיסטוריה הפולינזית.
אמנות > פיסול

מאווי משחרר את אל השמשמאווי משחרר את אל השמש (Maui Releasing the Sun - Kahu). הפסל: שיגהארו יאמדה (Shigeharu Yamada), נחנך בשנת 1992. תיאור הפסל: עשוי ברונזה, השמש צבועה בצבע זהב בוהק. גובהו 6 מטר (20 פיט) והוא יושב על בסיס בגובה של 1.5 מטר (5 פיט). הפסל מייצג את מאווי האל למחצה ועל פי אגדה פולינזית הוא משחרר את השמש לשמים. מיקום: שדה התעופה בקאהולוי.
Maui Suspended. האומן: ג'יימס קארל פרידמן (James Carl Freedman), נחנך בשנת 1998. הפסל מורכב משני מוביילים המייצגים את האליאקאלה ואת הרי מאווי המערבי. עשוי אלומיניום צבוע, תלוי על מתלים שקופים, ומציג את התצפית המשתנה של האי מאווי. כאשר הכנפיים נעות עם זרמי האוויר והרוח, נקודות המבט משתנות. לדברי האומן, יוצר הפסל, ״הצורה והאלמנטים משולים לכלי טיס והם נעים עם זרמי האוויר״. מיקום: הטרמינל הראשי בשדה התעופה בקאהולי.
Na Kama Ku I Ka Moku (The Children Who Initiate Success). הפסל: רוברט פלינט (Robert Flint) עבר בשנת 1998 לגור במאווי. הפסל עשוי קרמיקה ובטון ונחנך ב-24 אפריל שנת 2008. מיקום: בית הספר התיכון King Kekaulike בעיירה פוקאלאני (Pukalani) במאווי.
ספורט

ספורט מים בהוואי ומן הסתם גם במאווי הוא דרך חיים. במאווי אפשר לעסוק בסוגי ספורט שונים: שחייה, שנורקלינג, צלילה, גלישה, אך גם בסוגי ספורט יבשתיים כמו גולף.
שנורקלינג - כדי לצפות בדגים הצבעוניים, צבי הים וצורות האלמוגים השונות, ניתן לצלול עם שנורקל מסביב לשוניות האלמוגים של מאווי. החופים המומלצים ביותר לפעילות זו הם החופים לאורך מערב ודרומו של האי, וכן בחלק הצפוני של חוף קהנאפאלי.
גולש במאוויגלישה - לְשֵׁם צפייה בגולשי גלים מקצוענים, יש להגיע למפרץ הונולואה ולחוף Hoʻokipa ליד פאיה התחתית בתקופת החורף כאשר הגלים הגדולים מגיעים לחוף. שם נמצאת נקודת הגלישה המפורסמת של מאווי לגלישת גלים - Peʻahi. הגולשים מגיעים לגלים הגבוהים בעזרת אופנועי ים. המבקש ללמוד לגלוש, קיימים מקומות לגלישת גלים במערב מאווי ובדרום האי בחופים קאאנאפלי, להאינה וקיהיי.
גלישת רוח - האי מאווי מפורסם בענף הספורט הימי - גלישת רוח המאחד בתוכו גלישה ושייט. באי קיימים מספר בתי ספר לגלישת רוח, וכן מתקיימים בו כמה מאירועי גלישת הרוח הגדולים בעולם. גלישת רוח אפשר לבצע בפארק חוף Mai Poina 'Oe Lau או לאורך חוף הו'וקיפה (Ho‘okipa Beach’s), על הכביש המוביל לעיירה האנה.
אחת התחרויות הבינלאומיות המתקיימות בחוף ו'וקיפה היא תחרות גלישת הרוח הקלאסית - The Maui Strong Aloha Classic U.S.A. HAWAII המתקיימת משנת 1981 והפכה את האי למוקד עולמי של תחרויות גלישת רוח. בשנת 2023 בין 3/11-23/10, התקיימה תחרות גלישת הרוח הבינלאומית והתחרו בה גולשים מ-40 מדינות ביניהן ישראל, לבנון, יוון, אירלנד, סקוטלנד, גרמניה ועוד. לתחרות זו הייתה משמעות מיוחדת בעקבות השריפות שהתחוללו באי חודשים מספר קודם לכן.
גלישת עפיפונים - ענף נוסף שהתפתח באי ומרכזו בקצה המערבי של פארק חוף קאנאהה, ידוע בשם קיט ביץ' (Kite Beach). החוף נמצא במרחק קצר משדה התעופה של קאהולוי ולא יותר מ-45 דקות מעיירות הנופש להאינה וואילאה (Wailea). בחוף קיימים מגוון תנאים המתאימים לגולשים ברמות שונות. רוחות הסחר הופכות את קיט ביץ' למקום בטוח גם עבור גולשים מתחילים. בקיהיי קיים מרכז נוסף לגלישת עפיפונים המיועד בעיקר לגולשים בינוניים ומתקדמים. עם עליית הפופולריות של ענף ספורט זה, פיתחו הגולשים הנחיות בטיחות בכדי להבטיח גלישה בטוחה:
1. הקרבה לשדה התעופה, מחייבת את הגולשים להיות מודעים למסדרון שהקצתה רשות התעופה הפדרלית (FAA). אורכו של המסדרון 1.6 ק"מ (1 מייל) ורוחבו 3.21 ק"מ (2 מייל). קצה מסלול הנחיתה של שדה התעופה המשתרע לכיוון הים אסור לגולשים.
2. חוק השעה 11.00. מותר לשחיינים ודייגים להשתמש באופן בלעדי בחוף האוקיינוס הצפוני עד השעה 11.00 ולאחר שעה זו, רשאים גלשני העפיפונים לגלוש הואיל ועוצמת הרוחות מתגברת.
גולף - במאווי כ-14 מגרשי גולף, שחלקם תוכננו על ידי אדריכלי המגרשים ואנשי גולף כמו אנולד פאלמר (Arnold (Palmer ובן קרנשו (Ben Crenshaw). אחת מתחרויות הגולף הידועות היא טורניר האלופים של איגוד הגולף המקצועי - PGA TOUR.
ערים תאומות

| --- | --- |
אמבו (Embo), מחוז דורנך, סקוטלנד, בריטניה (1990) סקוטלנדבריטניה: סמואה האמריקנית (American Samoa), (1986)סמואה האמריקנית
באקררה, מחוז אילוקוס נורטה (Bacarra, Ilocos Norte), פיליפינים (1970)הפיליפינים: סן מיגל, האיים האזוריים, (Sao Miguel, The Azores), פורטוגל (1980)האיים האזוריים פורטוגל
האצ'יוג'ימה (Hachiō-jima), יפן (1964)יפן: סנטה וסאן ג'ואן, מחוז אילוקוס, Santa & San Juan) (Ilocos, פיליפינים (1991)פיליפינים
היינאן (Hainan), סין (1998)הרפובליקה העממית של סין: פונצ'ל, מדיירה (Funchal, Madeira, Portuga), פורטוגל (1985)מדיירהפורטוגל
היררה, מחוז אוקינאווה (Hirara, Okinawa), יפן (1965)יפן: פינגטונג, טייוואן (Pingtung, Taiwan), סין (1982)הרפובליקה העממית של סין
זאמבלס (Zambales), פיליפינים (1997)פיליפינים: קוויזון (Quezon), פיליפינים(1970)הפיליפינים
מדריד (Madrid), ספרד (1969)ספרד: 
מנילה, פיליפינים (1994)הפיליפינים:
הקהילה היהודית במאווי

הקהילה היהודית במאווי, בנויה משלושה זרמים עיקריים: אורתודוקסים, קונסרבטיבים, ורפורמים.
אין תיעוד על מועד הגעת המתיישבים היהודים הראשונים למאווי. קיימת השערה שסוחרים יהודים הגיעו במאה ה-19, עם התפתחות תעשיות הסוכר, האננס, החקלאות והדיג. במלחמת העולם השנייה שימש האי כבסיס צבאי, ושירתו בו חיילים יהודים ולאחריה, חלקם בחרו לחזור לארצות הברית וחלקם נשארו לגור באי.
האוכלוסייה היהודית באי גדלה בעשור שנות ה-60–70, אז התיישבו באזור להאינה-קאנאפלי בעיקר יהודים פנסיונרים, ומספר שנים לאחר מכן הצטרפו אליהם משפחות יהודיות, צעירים רווקים ורווקות אשר הגיעו לעבוד בחברות טכנולוגיות שקמו באי, תיירים יהודים, ספורטאים חובבים ומקצוענים, שהגיעו להשתתף בתחרויות ובענפי הספורט השונים כמו גלישה ושייט, כל אלה נשארו וקבעו במאווי את ביתם. רבים מהם התיישבו בעיר המתפתחת קיהיי. מאוחר יותר הוקם בה בית חב״ד, ובראשו, שליח חב"ד, הרב מנדי קרסנינסקי.
בתחילה נהגו אנשי הקהילה לחגוג את השבת והחגים היהודיים בבתי החברים. בשנות ה-80, גדלה הקהילה מאוד ולא ניתן היה להיפגש בבתי חברים ולכן הועברו המפגשים מרובי הקהל לפארקים מקומיים.
הקהילה כינתה את עצמה ״הקהילה היהודית של מאווי״ (The Jewish Congregation of Maui), ואחד הפעילים ביותר בהנהגתה היה יונתן וקסמן שנבחר לנשיאה, וצירף לעזרתו את יואל ריצ'מן שהיה בקיא בטקסטים יהודיים, טקסים ומצוות. וקסמן, ריצ'מן וחברי קהילה נוספים דאגו לאיסוף תרומות עבור הקהילה ובעזרת התרומות הללו רכשו סידורי תפילה, ארון קודש ו״יד״. חפצי הקודש נארזו בארגזים והובלו לשמירה בבתי חברי הקהילה. בעקבות מותו של יונתן וקסמן התמנה בשנת  1989 יואל ריצ'מן לנשיא הקהילה. יחד עם שאר חברי הקהילה התמקד ריצ'מן במציאת בניין שישמש כבית כנסת ומרכז תרבות. בית הכנסת של הקהילה נקרא ״בית שלום״. בנוסף, נבנה בית עלמין יהודי. בשנת 1991, עמד בראש הקהילה חוקר הליווייתנים, דייוויד גליקמן, שהפך לרב ושימש בתפקיד זה ב־JCM
(The Jewish Congregation of Maui) עד שנת 2019. דייוויד גליקמן העביר את התפקיד בשנת 2022 לרב רענן מאלק שהגיע מישראל.
בשנת 1998, נרכש בניין שהפך למרכז יהודי המשמש כבית כנסת ומרכז תרבות, ובשנת 1999, הוקם בבית הקבע בית ספר יהודי.
ביאורים

↑  המומחים לתורת החרקים
שמעון סיבוני

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  19 בנובמבר 1967 (בן 57) קזבלנקה, מרוקו 
 מדינה:  ישראל 
 
שמעון מאיר סיבוני (נולד ב-19 בנובמבר 1967 בקזבלנקה, מרוקו), הוא זמר ומוזיקאי, המתמחה בפלמנקו הספרדי, ובשירת הפיוט המרוקאי. הוא עלה לישראל ומתגורר בבית שמש.
קורות חיים

אביו אלברט היה חזן פייטן ומורה לשירת תהילים בסגנון ספרדי. בגיל 11 נסע למונטריאול, קנדה, שם למד בישיבה. כשהיה בן 18 שימש כחזן בית כנסת נווה שלום בליון, צרפת. בגיל 20 שב לקנדה שימש כחזן במשך כ-20 שנה - תחילה בטורונטו ואחר-כך ב"בית רמב"ם" ו"אור החיים" במונטריאול[דרוש מקור].
הופיע עם שלוש התזמורות האנדלוסיות הגדולות בישראל: התזמורת האנדלוסית אשדוד, התזמורת האנדלוסית של אשקלון וכן האנדלוסית של מעלות.
ב-2009 הופיע סיבוני במופע "שירת המלאכים" שנערך בבית האופרה בתל אביב. את סיבוני ליוותה התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון בניצוח דוד קריבושי.
במרץ 2017 הופיע לצד זמר הפלמנקו אלפונסו סיד, במסגרת קונצרט של תזמורת ירושלים מזרח ומערב.
הסגנון של סיבוני

סגנונו מוזיקלי של סיבוני מורכב משירה אופראית המשלבת חזנות יהודית ואלמנטים של פלמנקו ספרדי ונגיעות מזרחיות.
דיסקוגרפיה

המלך בשדה
הערות שוליים

↑  שירת המלאכים בבית האופרה אתר "הבמה"
↑  “Historia de Un Amor” | “היסטוריה דה און אמור”, סרטון באתר יוטיוב
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008898886605171  VIAF: 2160120716240441349   WorldCat (עם VIAF): 2160120716240441349