stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אלנה מיילס
קריירה

בגיל 18 החלה להופיע בתור אמנית סולו בדרום אונטריו ובסופו של דבר פגשה את כריסטופר וורד, אמן הקלטות וכותב שירים מטעם וורנר מיוזיק גרופ. בעזרתו של וורד, הקימה להקה משלה וביצעה גרסאות כיסוי לשירי רוק ובלוז, תוך שיצרה חומרים מוזיקליים משלה. באמצע שנות ה-20 לחייה, וורד והיא שיתפו פעולה עם דייוויד טייסון במהלך הפקת אלבום הבכורה שלה, Alannah Myles. היא הופיעה בפרק בתוכנית הטלוויזיה "הילדים מרחוב דגראסי" משנת 1984, בו גילמה את תפקיד הזמרת והאם החד הורית והופיעה בכמה משדרי טלוויזיה וקולנוע כמנחה ושחקנית לפני שהפכה למוזיקאית.
מיילס שינתה את שם משפחתה מביילס בגיל 19. בתחילת שנת 1989, יצא לבסוף אלבום הבכורה שלה, Alannah Myles. הסינגל הראשון מתוכו "Love Is" הפך ללהיט בינלאומי והתברג במצעד סוף השנה של ה-ARIA. איגוד תעשיית ההקלטות האוסטרלי העניק לו את תואר הזהב, על מכירות של למעלה מ-35,000 עותקים. הסינגל השני "Black Velvet", יצא לאור ביולי 1989 בקנדה והפך לאחד מהשירים המצליחים ביותר במאה ה-20. השיר כבש את פסגת מצעד הבילבורד הוט 100 ועשרות פסגות מצעדים נוספים כדוגמת מצעדי הפזמונים שבשווייץ, נורווגיה, ושוודיה. השיר דורג בעשרות מצעדי סוף שנה בניו זילנד, אוסטריה, ארצות הברית, ואוסטרליה. בשנת 1991, זכתה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע סולו הרוק הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה", על להיטה "Black Velvet".
לאחר הצלחת אלבומה הראשון, הוציאה את אלבומה השני, Rockinghorse. הסינגל המוביל מתוכו "Song Instead of a Kiss", כבש את פסגת מצעד קנדה הוט 100, ודורג כשיר השלישי המצליח ביותר במדינה בשנת 1992. הצלחת השיר הייתה לטווח הארוך, מה שהוביל אותו להיכלל גם ברשימות סוף השנה שפורסמו בשנת 1993. האלבום עצמו נמכר בלמעלה מ-200,000 עותקים בקנדה, דבר שאושר על ידי איגוד תעשיית ההקלטות הקנדי. אלבומה השלישי A-lan-nah, זכה להצלחה בעיקר בשווייץ, וקנדה. בשנת 1997, הוציאה את אלבומה הרביעי A Rival, שזכה להצלחה בעיקר בקנדה גם כן.
בעקבות הלהיטים הרבים שהוציאה מיילס, הוחלט כי היא תוציא אלבום אוסף בשם The Very Best Of, בו יאוגדו מיטב להיטיה. בשנת 2001, הוציאה אלבום אוסף נוסף, Myles & More: The Very Best Of. באוגוסט 2007, הוציאה מיני-אלבום בשם Elvis Tribute EP. בשנת 2009, הוציאה אלבום שנושא את שמו של להיטה הגדול ביותר, Black Velvet. לבסוף, הוציאה בשנת 2014 את אלבומה השישי, 85 BPM.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

1989: Alannah Myles
1992: Rockinghorse
1995: A-lan-nah
1997: A Rival
2009: Black Velvet
2014: 85 BPM
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | מועמדות | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 1990 | פרסי ג'ונו | Alannah Myles | אלבום השנה | זכייה |
| 1990 | פרסי ג'ונו | עצמה | הזמרת המבטיחה ביותר של השנה | זכייה |
| 1990 | פרסי ג'ונו | עצמה | המלחינה הטובה ביותר | זכייה |
| 1990 | פרסי ג'ונו | עצמה | המפיקה הטוב ביותר | מועמדות |
| 1990 | פרסי ג'ונו | "Love Is" | סינגל השנה | מועמדות |
| 1990 | פרסי ג'ונו | "Black Velvet" | סינגל השנה | זכייה |
| 1990 | פרסי הווידאו קליפים של MTV | "Black Velvet" | הקליפ הטוב ביותר של אישה | מועמדות |
| 1990 | פרסי הווידאו קליפים של MTV | "Black Velvet" | האמן החדש הטוב ביותר | מועמדות |
| 1991 | פרסי גראמי | "Black Velvet" | ביצוע סולו הרוק הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה | זכייה |
| 1991 | פרסי ג'ונו | עצמה | הבדרנית הקנדית של השנה | מועמדות |
| 1993 | פרסי ג'ונו | עצמה | המפיקה הטוב ביותר | מועמדות |
| 1993 | פרסי ג'ונו | "Song Instead of a Kiss" | סינגל השנה | מועמדות |
| 1993 | פרסי גראמי | Rockinghorse | ביצוע סולו הרוק הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה | מועמדות |
| 1994 | פרסי ג'ונו | Rockinghorse | אלבום השנה | מועמדות |
| 1994 | פרסי ג'ונו | עצמה | הביצוע הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה | מועמדות |
| 1997 | פרסי ג'ונו | עצמה | הביצוע הווקאלי הטוב ביותר ‑ אישה | מועמדות |
הערות שוליים

1 2  Alannah Myles, Billboard
↑  Hot 100 60th Anniversary Chart, Billboard
↑  Home, RIAA (באנגלית)
↑  Canadian Recording Industry Association (CRIA): Certification Results, web.archive.org, ‏2010-03-31
↑  BPI
↑  degrassi tng (2017-05-22), the kids of degrassi street s01e11 catherine finds her balance 001, retrieved 2017-07-22
↑  Ryan, Gavin (2011). Australia's Music Charts 1988–2010 (pdf ed.). Mt. Martha, VIC, Australia: Moonlight Publishing. p. 198.
↑  Australian Recording Industry Association (ARIA) – United by Music, www.aria.com.au (באנגלית)
↑  Alannah Myles - Black Velvet - swisscharts.com, swisscharts.com
↑  norwegiancharts.com - Alannah Myles - Black Velvet, norwegiancharts.com
↑  swedishcharts.com - Alannah Myles - Black Velvet, swedishcharts.com
↑  The Official New Zealand Music Chart, THE OFFICIAL NZ MUSIC CHART (באנגלית)
↑  Jahreshitparade 1990 - austriancharts.at, austriancharts.at
↑  WebCite query result, www.webcitation.org
↑  ARIA Top 100 Singles Chart, www.aria.com.au (באנגלית)
↑  Alannah Myles, GRAMMY.com, ‏2019-11-19 (באנגלית)
↑  Library and Archives Canada, Image : RPM Weekly, www.bac-lac.gc.ca, ‏2013-07-17
↑  "The RPM Top 100 Hit Tracks of 1992" (PDF). RPM. Vol. 56 no. 25. 19 December 2019. p. 8. Retrieved 15 April 2019.
↑  Library and Archives Canada, Image : RPM Weekly, www.bac-lac.gc.ca, ‏2013-07-17
↑  Library and Archives Canada, Image : RPM Weekly, www.bac-lac.gc.ca, ‏2013-07-17
↑  Music Canada
↑  Die Offizielle Schweizer Hitparade und Music Community, hitparade.ch
1 2  Results - RPM - Library and Archives Canada, web.archive.org, ‏2012-10-13
↑  Alannah Myles - The Very Best Of Alannah Myles, Discogs (באנגלית)
↑  Alannah Myles - Myles & More - The Very Best Of, Discogs (באנגלית)
↑  Elvis: Tribute EP - Alannah Myles | Songs, Reviews, Credits | AllMusic (באנגלית אמריקאית), נבדק ב-2020-11-10
↑  Alannah Myles - Black Velvet, Discogs (באנגלית)
↑  Alannah Myles - 85 BPM, Discogs (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007419840605171  PLWABN: 9810698209005606  BIBSYS: 1054280  BnF: cb13931278g (data)  GND: 134661788  ISNI: 0000 0000 7366 1011  LCCN: n91058241  MusicBrainz: 14156fcd-ba0f-45be-88c0-e10fb6acf4b2  NKC: xx0136845  NTA: 074940414  VIAF: 54335495   WorldCat (עם VIAF): 54335495
אליהו בנימיני

אליהו בנימיני, מגבעת ופירות העונה, בצילום מאחרית ימיו, רמת השרון, 2001
אליהו בנימיני (3 במאי 1914 - 13 בינואר 2002) היה ממפתחי החקלאות בישראל, היסטוריון של הטריטוריאליזם היהודי ופעיל בתנועת הפועלים לפני עצמאות ישראל ואחריה; בן דור המייסדים של רמת השרון.
ביוגרפיה

נולד בביאליסטוק, אז במערב האימפריה הרוסית, ב-1914, לרחל וצבי בנימינוביץ-בנימיני, הצעיר מבין חמישה אחים. משפחתו עלתה ארצה ב-1925, והתיישבה תחילה בירושלים. אביו הוזמן שלוש שנים אחר כך לעמוד בראש הוועד של המושבה רמת השרון, שזה מקרוב קמה, ולימים נבחר לראש המועצה הראשון שלה. האב גם הקים את הבנק המקומי, שהיה היחיד ברמת השרון כמעט במשך 30 שנה.
בנימיני למד בגימנסיה העברית בירושלים, אבל הקדים לעזוב אותה לטובת החקלאות. בשנים הבאות השתתף בשורה של יוזמות חלוציות. ערב מלחמת העולם השנייה עשו הוא ואחיו את הניסיון הראשון לייצא תות שדה מארץ ישראל לאירופה. הוא נזכר כיצד ניסה לעניין את המנהל הבריטי של משרד החקלאות המנדטורי ביצוא ירקות לבריטניה. הבריטי השתומם: "מדוע אתם, היהודים, אינכם נוהגים כמו הפלאחים [הערבים]? הם מגדלים ירקות – ואוכלים אותם. למה לך לדאוג לתושבי לונדון?"
בנימיני לא שעה לעצתו המתנשאת של הבריטי. הוא נשלח לארצות הברית, ללמוד שיטות אריזה מתקדמות של פרי הדר; ולאחר קום המדינה עשה יד אחת עם שניים מאחיו בפיתוח זנים חדשים של פירות ושל ירקות ובשיכלולן של שיטות עיבוד.
החברה שהקימו, "האחים בנימיני, חברה לחקלאות בע"מ", ניהלה חוות חקלאיות רחבות היקף באזור מסמיה (כיום צומת ראם), נווה ירק, פארק הירקון (גני יהושע) וחבל הבשור.
אהרן אוזן, שכיהן כשר החקלאות של ישראל, והיה מראשוני המתיישבים בחבל הבשור, סיפר על האחים בנימיני, ש"שמם הלך לפניהם" כ"חקלאים מנוסים, אנשי היוזמה הפרטית, שהוכיחו את כושרם במשך שנים רבות על אדמת השרון, והיו מהמצליחים בין חקלאי האזור".
יחד עם אחיו זכה בנימיני בפרסי הצטיינות רבים על יבול גבוה ועל חדשנות, כולל אות הוקרה על יצוא חקלאי, ב-1967, מראש הממשלה דאז לוי אשכול. ברשימת הישגיהם נמנו יבולי שיא בגידול תירס גרעינים; גידול כותנה מצרית ארוכת סיב (פימה) והקמת המנפטה הגלילית הראשונה בארץ לעיבוד כותנה זו (שגם הייתה "בית החרושת הראשון ברמת השרון", לפי בנימיני); הדברה ביולוגית של מזיקים; גידול ירקות ליצוא תחת מעטה פלסטיק אגב דגש על מנהרות נמוכות; זריעה ושתילה בעציצים מתכלים להחשת הקליטה; החדרת הכרוב הסיני, הפלפלים הבשרניים, הדלוריות, סלרי עלים, קישואים ירוקים ועוד.
במהלך השנים, שימש בנימיני מדריך ויועץ למשרד החקלאות ולחקלאים יחידים בישראל ומחוצה לה. באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא היה נציג המועצה לשיווק פרי הדר בטוקיו, יפן.
חברת האחים בנימיני התפרקה בתחילת שנות ה-80 בשל הצטמצמות השטחים הפנויים לחקלאות ברמת השרון ועם הגעת האחים לגיל פרישה.
הצלת ההתיישבות בחבל הבשור

בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הועמדה ההתיישבות בצפון הנגב בסכנת קיום בגלל כישלונות חקלאיים חוזרים. רענן ויץ, שעמד בראש מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית, הזמין את האחים בנימיני לבוא לחבל הבשור, כדי להקנות ניסיון וידע לתושבים. על פי הביוגרפיה של אהרן אוזן, ויץ חשב שהבנימינים ניחנו ב"תכונות, שהיו לדעתו תנאי להצלחה: איכרים טובים וציונים, וגם מעוניינים להרוויח".
האחים כוננו את בסיסם במושב מבטחים, שזה מקרוב קם, שכרו פועלים ממבטחים ומשני מושבים שכנים, ישע ועמיעוז, וגידלו בוטנים, תפוחי-אדמה, עגבניות ופילפלים. הם פעלו שם ארבע שנים. לפי הביוגרפיה של אוזן, האחים
"למעשה היו חלוצי החקלאות המודרנית והתכליתית באזור [...] הם הצליחו, וצברו רווחים, וגם יזמו את הנסיון הראשון לגידול אספרגוס ליצוא על שטח [של] 50 דונאם, בכניסה לעמיעוז [...] כך החל סיפור ההצלחה הגדולה של אזור מבטחים, שרבו נוטשיו בתחילת ההתיישבות בו".
פיתוח נוה ירק

על חלקם של האחים בנימיני בפיתוח נוה ירק כתב בנימיני בזכרונותיו:
מחלקת ההתיישבות של הסוכנות היהודית פנתה בשנת 1950 אל שני אחיי בהצעה שיקבלו לידם שטח אדמה גדול מצפון לנחל הירקון, מזרחה מכביש פתח תקווה – בית ליד, שטח של יותר מאלפיים דונאם. הוא יועד להקמת שני מושבים לעולי רומניה: כפר ירקנים א' וכפר ירקנים ב' [...] אחי יצחק דרש שאצטרף למפעל. היה זה מקום אידיאלי ליישם, הלכה למעשה, את הידע שרכשתי בארצות הברית. הסכמתי בהתלהבות. קשה היה ליישם ניסיון זה במשקים ותיקים, ואילו במושב חדש היה סיכוי. השטח המיועד לנו השתרע, במזרח, עד פסי הרכבת מראש העין לחיפה. אדמה פורייה, שטוחה. עדיין נשארו בשטח סימני המיקוש.
[...]
מושב הירקנים ב' לא יושב כלל. הצעירים דרשו, ובצדק, תוספת קרקע. היו להם כבר היכולת והידע לעבד שטחים גדולים. שם המושב 'ירקנים' הוסב ל'נוה-ירק'. כיום הוא ישוב מבוסס [...] צריפי הפח נעלמו. נבנו בתים למגורים ומבני משק. את הפרדות החליפו בטרקטורים. כיום נוה-ירק הוא מקום מבוקש מאוד. נפרדנו מהמתיישבים כידידים. מדי פעם הייתי בא לבקר בכפר. הקשר נשמר הרבה שנים. גם הזכרונות.
תולדות הטריטוריאליזם היהודי

מזמן פרישתו, בנימיני התמסר למחקר היסטורי של יהודי זמננו. הוא התעניין בנסיונותיהם של הטריטוריאליסטים למצוא תחליפים לארץ ישראל. ב-1990 התפרסם ספרו 'מדינות ליהודים: אוגנדה, בירובידז'אן ועוד שלושים-וארבע תוכניות' (בהוצאת ספריית הפועלים והקיבוץ המאוחד), "אחד הספרים הבודדים, שעסקו ברעיון הטריטוריאליסטי לגוניו". על כריכתו האחורית של הספר כתבו עורכי ההוצאה, כי
"המחבר מציג את השאלה האקטואלית גם היום, אם מדינת ישראל היא הפתרון המלא לקיומו של העם היהודי, ואולי זו 'השאלה היהודית' של ימינו".
בנימיני כותב בהקדמה לספרו, כי קיבל עליו את העבודה הזו
"משעמדתי על חוסר המידע המדהים שלוקים בו ישראלים רבים, ויהודים בתפוצות, בני כל הגילים ורמות ההשכלה הפורמלית, בכל שכרוך בנסיונות שנעשו לפתור את בעיית היהודים בדרך טריטוריאליסטית אך לא ציונית. מבחינה זו אני מצפה, שהחומר שליקטתי יעניק למתעניין ולו מושג ראשוני על ההיקף והבעייתיות של נושא מצית-דמיון זה, ויעורר מחשבה סביב השאלה מדוע לא צלחה שום תוכנית טריטוריאליסטית"
הוא מעלה את האפשרות, שקנאת הציונות בטריטוריאליסטים הכשילה, לפחות במידת מה, את האפשרות למצוא מקלטים ליהודי אירופה קודם השמדה. דחף מיוחד לכתיבת הספר העניקו לו
"ההאשמות הקשות שחזרו והעלו טריטוריאליסטים כלפי ההסתדרות הציונית ומנהיגיה, על תעמולתם, הפרעותיהם והתערבויותיהם נגד העשייה הטריטוריאליסטית ועל חוסר המעש ואי-רגישות שאיפיינו, לדעתם, את המפלגות הציוניות בעומדן מול האסון הממשמש ובא על יהדות אירופה".
פועלים, חקלאים, בונדיסטים

בנימיני גם יזם שתי תערוכות בבית התפוצות בתל אביב על חקלאים ועל פועלים יהודיים. אחת, ב-1983, חקלאים יהודים בעת החדשה, עסקה בהרחבה בהתיישבות יהודית בחמש יבשות במרוצת המאה ה-19 והמאה ה-20; ושנייה, ב-1993, עמלים ומהפכנים, תנועת הפועלים היהודית, עסקה בתנועות פועלים מכל הפלגים, ציונים ולא-ציונים, שנכחדו בשואה, או הגיעו אל קצן הטבעי.
בשלהי חייו יזם את הוצאת המהדורה העברית של זכרונות מארק אדלמן, על חלקם של צעירי הבונד במרד גטו ורשה. בנימיני אמנם ראה את עצמו ציוני, היה פעיל בפועלי ציון שמאל ובמפ"ם, וייצג את מפ"ם בוועדה לביטחון סוציאלי של הוועד הפועל של ההסתדרות, אבל גם היה מרקסיסט וקרוב לכמה מרעיונות הבונד. בצעירותו, ב-1934, הוא הצטרף אל החוגים המרקסיסטיים, מיסודם של יצחק יצחקי ושל זאב אברמוביץ. יצחקי "חשב שהוא יהיה לנין שני".
על פי הפילוסוף, פרופ' זאב לוי, בנימיני היה ממייסדי "החוגים המרקסיסטיים", שפרופ' לוי מתאר כ"תנועה קטנה, [אשר] היה לה משקל לא-מבוטל במחנה הציונות הסוציאליסטית של אותם הימים [על אף] היקפה המצומצם, ובייחוד בתחום השיתוף היהודי-הערבי".
בנימיני סיפר לימים, כי
"יצחקי, בחדרו הקטן והצנוע בסמוך לקולנוע עדן, היה אז אומר לי, ואפילו ברצינות, שעתיד אני להיות קומיסר ["שר"] החקלאות בממשלה [המהפכנית] העתידה"...
גירוש אבו כישכ

לבנימיני היה קשר רצוף ומסועף עם ערביי הארץ, עוד מימי המנדט הבריטי. בריאיון עיתונאי סמוך למותו הוא תיאר את יחסיו עם אחד מבעלי האדמות הערביים הגדולים ביותר, שייח' אבו כישכ, שחלקים ניכרים של רמת השרון יושבים על אדמותיו.
"קרקעותיו", סיפר בנימיני, "השתרעו מכביש פתח-תקווה-רמתיים ועד הים, עד הירקון, עד רעננה. רמת-השרון לבדה סיפחה שבעה-עשר אלף דונאם מאדמותיו". כשפרצה מלחמת העצמאות נאספו כל ערביי הסביבה בחצרו של אבא. "הבאנו להם אוטומובילים - ושילחנו אותם". אבו כישכ לא רצה ללכת. אדרבא, הוא ואיכריו השאירו את רהיטיהם בחצר הענקית של הבנימינים. "הם הניחו שהם יחזרו כעבור כמה שבועות".
אחיו של השייח', תאופיק, הורשה להישאר במדינת ישראל, והתיישב בלוד. בנימיני מספר בזכרונותיו, כי "לימים [תאופיק] בא לביקור ברמת השרון. לקחתי אותו לסיור. ראה את השכונות והבתים הרבים, שהוקמו על אדמות השבט. בתום הסיור פנה ואמר לי: 'הכול טוב ויפה, אבל מה אעשה עם כל הבתים האלה?'"
המשפחה

באביב 1939 נשא בנימיני את ברכה גלבר לאשה, והם בנו את ביתם ברמת השרון. שם נולדו שלוש בנותיהם. ב-1992 קיבלו הוא ורעייתו את עיטור "יקירי רמת השרון".
אליהו בנימיני נפטר ב-13 בינואר 2002, ונקבר לצד הוריו ואחיו בבית הקברות הישן ברמת השרון. את ניירותיו ואת ניירות משפחתו הפקידו בנותיו למשמרת בארכיון השומר הצעיר, יד יערי, בגבעת חביבה.
מפרסומיו

"תוכנית קימברלי: אפשרויות ההתיישבות היהודית ההמונית באוסטרליה", 'דבר', 20 בנובמבר 1988
"כך כמעט הפכנו לאוסטרלים", 'הארץ', 8 במאי 1996
"אוגנדה - הזדמנות שהוחמצה?!", 'האומה', גיליון 123, 1986, עמ' 279-287
"פרשת אוגנדה, 1905-1903", 'אלפיים' 11, 1995 (אורכב 18.02.2020 בארכיון Wayback Machine)
"פרקי חיים זכרונות אליהו בנימיני", רמת השרון 2020.
ראו גם

צבי בנימיני
לקריאה נוספת

חנוך ברטוב, "רחוב שכולו בנימינים", 'למרחב', 25 באוגוסט 1961.
גדעון סאמט, "בנימיני: משפחה 'פירמה'", במחנה נח"ל, 1 בנובמבר 1962 ע' 12- 13.
אורי דרומי, בכל יום היה אומר לאדמה בוקר טוב, באתר הארץ, 12 בפברואר 2002
הערות שוליים

1 2 3  כתב-יד של זכרונות בנימיני נמצא ברשות משפחתו
↑  ב-1951 הזמינה עיריית תל אביב את האחים בנימיני להכשיר 1,500 דונם על גדות הירקון לגן ציבורי. על השטח היו פרדסי הכפר הערבי הנטוש שייח' מוניס. לפי בנימיני, הם נעקרו משורש, כדי לאפשר את מה שנקראו לימים "גני יהושע", על שם ראש העיר המנוח יהושע רבינוביץ. בנימיני מחה על הבחירה הזו. הוא חשב שהגנים היו צריכים להיקרא על שם סגן ראש עיר קודם, סעדיה שושני, הרוח החיה בפרויקט.
↑  רענן ויץ, "המחרשה הגדולה ומפת התכנון", הוצאת מוסד ביאליק, 2003, עמ' 82-81
1 2  משולם עד, 'השר הראשון; כך צמחו מושבי הנגב' (ביוגרפיה של אהרן אוזן), הוצאת גלגל (באר שבע), 1977, עמ' 98-97
↑  ישעיהו אביעם, 'האחים בנימיני מרמת השרון: מגדלי ירקות -- ויצואנים מצטיינים', 'מעריב', 20 בנובמבר 1966
↑  זני-המכלוא של האחים בנימיני הניבו יבולים "מפתיעים", כתב 'השדה', ביטאון ההסתדרות החקלאית בישראל. "דומה שיגיעו אף ל-10 טונות לדונאם. [יבולים כאלה יגדילו את] אפשרויות השיווק הנרחבות של פרי זה באירופה" (כרך 47, 1967, עמ' 937)
↑  גור אלרואי, מבקשי מולדת: תנועת הליגה לארץ חופשית (עמ' 434-413), עיונים בתקומת ישראל, כרך 15, ‏2005
↑  אליהו בנימיני, "מדינות ליהודים", הקיבוץ המאוחד וספריית הפועלים, 1991, עמ' 14-9
↑  פינחס קרוין, זכרונות אישיים
↑  פרק שנשכח בחיי בנימיני, באתר הארץ, 19 בפברואר 2002
↑  יואב קרני, ‏ברחוב אבו-קישק, פינת כיכר העצמאות, באתר גלובס, 21 בפברואר 2002
↑  נכתב על ידיו בשנת 2001, יצא לאור על ידי המשפחה בשנת 2020. 381 עמודים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007508004405171  ISNI: 0000 0000 5168 4802  LCCN: nr91019751  VIAF: 49641976   WorldCat (עם VIAF): 49641976 
אליהו בנימיני כחקלאי צעיר. רמת השרון, 1931
ארטורי אילמארי וירטאנן

| --- | --- |

 לידה:  15 בינואר 1895 הלסינקי, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  11 בנובמבר 1973 (בגיל 78) הלסינקי, פינלנד 
 שם לידה:  Artturi Ilmari Virtanen 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  פינלנד
 מקום קבורה:  בית הקברות הייטניימי 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הלסינקי  אוניברסיטת אלכסנדר הקיסרית 
 מוסדות:  ואליו 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (1971)  Memorial medal of the War of Liberation (1918)  מנהיגות במסדר דנבורג (1951)  מפקד דרגה ראשונה במסדר האריה של פינלנד (14 בפברואר 1945)  מפקד במסדר הוורד הלבן של פינלנד (6 בדצמבר 1943)  Grand Cross of the Order of Merit for Agriculture (28 ביוני 1951)  פרס נובל לכימיה (1945)  מפקד הצלב הגדול של מסדר האריה של פינלנד (6 בדצמבר 1953)  Memorial medal of the Winter War  Memorial medal of the Continuation War  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 צאצאים:  Kalle Virtanen 
 תרומות עיקריות
 חקר תסיסת הסוכר ופיתוח שיטת שימור מספוא
 
ארטורי אילמארי וירטאנן (בפינית: Artturi Ilmari Virtanen; 15 בינואר 1895 – 11 בנובמבר 1973) היה כימאי פיני, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 1945, "על מחקריו והמצאותיו בכימיה חקלאית ותזונתית, ובייחוד על שיטת שימור המספוא שלו."
חייו

וירטאנן נולד בהלסינקי שבפינלנד, ולמד בליקיאון הקלאסי (בית ספר תיכון) בעיר ויפורי, אז בפינלנד (כיום ברוסיה). הוא נישא לבוטנאית ליליה מויסיו ב-1920, ולזוג נולדו שני בנים. ב-1933 רכש חווה באזור הלסינקי, שם בחן בפועל כמה מתוצאותיו המדעיות. הוא נפטר ב-1973, מסיבוכים עקב שבר בירך.
דרכו באקדמיה

וירטאנן למד כימיה, ביולוגיה ופיזיקה באוניברסיטת הלסינקי. הוא קיבל תואר שני בשנת 1916, ודוקטור למדע (.D.Sc) בשנת 1919; באותה שנה החל לעבוד במעבדת חברת ואליו, יצרנית מוצרי חלב גדולה, והיה למנהל המעבדה בשנת 1920. תחומי הבוטניקה והזואולוגיה עוררו אצלו עניין, אולם הוא חש כי השכלתו בתחום אינה רחבה דיה, וביקש להרחיבה. על כן, עזב את עבודתו, ופנה ללימודים במספר מוסדות. ב-1920 למד כימיה פיזיקלית בציריך במעבדתו של ג. ויגנר, וב-1921 הגיע לסטוקהולם, שם למד באותה שנה בקטריולוגיה במעבדתו של ברתל, ואנזימולוגיה אצל האנס פון אוילר-שלפין בשנים 1923–1924. כאשר חזר לפינלנד, ב-1924, היה למרצה באוניברסיטת הלסינקי, שם נודע בהרצאותיו על הכימיה של החיים. במקביל עבד במעבדה של "ארגון ייצוא החמאה", וזו הפכה למעבדה של האוניברסיטה. בשנת 1930 יוסד מכון הביוכימיה באוניברסיטה, ובו עבד וירטאנן עד למותו ב-1973. הוא היה לפרופסור לביוכימיה באוניברסיטה הטכנולוגית של הלסינקי ב-1931, ובאוניברסיטת הלסינקי ב-1939.
עבודתו המדעית

תרומתו המשמעותית הראשונה הייתה בנושא זרחון של הקסוזות, שם כללי לסוכרים פשוטים, בעלי שישה אטומי פחמן. במחקרו הראה כי הזרחון הוא השלב הראשון בתהליך התסיסה מרובה השלבים, הבסיס לתהליך הגליקוליזה. ב-1929 אפיין לראשונה תהליך תסיסת סוכר באופן מלא, מתחילתו ועד סופו. היה זה תהליך התסיסה של דיאוקסיאצטון לגליצרול וחומצה גליצרית בנוכחות פוספטים, בבקטריות מעיים.
ב-1925 החל לחקור את החיידקים מקבעי החנקן על שורשי קטניות. כמו כן חקר את תהליך יצירת הוויטמינים בצמחים. במחקריו בשנים אלה, 1925–1932, פיתח בין השאר שיטה לשימור מספוא, בעזרת נוזל בשם AIV (ראשי התיבות של שמו), המורכב מ-76% חומצה פורמית, מ-5.5% אמוניום פורמיאט וממים. השיטה שיפרה מאוד את יכולת האחסון של מספוא, נקודה חשובה במיוחד בחורשים ארוכים. תהליך השימור יכול גם להתבסס על חומצות אחרות (כמו חומצה גופרתית, או הידרוכלורית), מכיוון שהעלאת רמת החומציות היא זו המונעת את תהליך התסיסה. ב-1945 קיבל וירטאנן את פרס נובל בכימיה "על מחקריו והמצאותיו בכימיה חקלאית ותזונתית, ובייחוד על שיטת שימור המספוא שלו."
בהמשך חייו פיתח מקורות מזון סינתטיים-למחצה עבור בקר.
אנדרטת גדוד 51

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  אנדרטה 
 מיקום:  הנגב 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1949
 תאריך פתיחה רשמי:  1949 
 קואורדינטות:  31°39′40″N 34°39′58″E﻿ / ﻿31.661111111111°N 34.666111111111°E﻿ / 31.661111111111; 34.666111111111
  (למפת השפלה מוגדלת) אנדרטת גדוד 51(למפת השפלה רגילה) אנדרטת גדוד 51(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת גדוד 51(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום אנדרטת גדוד 51
 
אנדרטת גדוד 51 ניצבת בצפון הנגב ומנציחה את קרבות גדוד 51 במלחמת העצמאות ואת חלליו.
הקמה

גדוד 51 הוקם בדצמבר 1947 ולחם במלחמת העצמאות במסגרת חטיבת גבעתי בקרבות במרחב תל אביב, על הדרך לירושלים ובפריצת הדרך לנגב. במלחמה נפלו 111 מחייליו. לימים הועבר הגדוד תחת פיקודה של חטיבת גולני.
האנדרטה ניצבת על גבי גבעת ארנון – לשעבר גבעה 113, בצד כביש 232 וכקילומטר ממערב לקיבוץ נגבה. זו הייתה אחת מארבע גבעות שהוחזקו על ידי הצבא המצרי וכונו "משלטי הצומת", אשר חסמו את הדרך הראשית לנגב. הגדוד כבש גבעה זו במהלך מבצע יואב באוקטובר 1948. היא נקראת על שם לוחם הגדוד יעקב ארנון שנפל בקרב הכיבוש שלה.
האנדרטה ניצבת ברחבה מוקפת גדר בראש הגבעה, שאליה מובילות שלוש מדרגות. במקור, ב-1949, הוצב בה עמוד אבן מרובע בודד הנושא את שם הגבעה ואת פרטי הקרב בה. לימים הורחבה האנדרטה. כיום ניצב לפני העמוד המקורי לוח אבן, ועליו שם האנדרטה וכתובת המונה את מערכות הגדוד במלחמת העצמאות. בצידי הרחבה שסביב הוצבו ארבעה עמודי אבן נוספים, הנושאים את שמות חללי הגדוד במלחמת העצמאות. ברחבה הוצבו גם תורן דגל וכן להבת זיכרון.
ראו גם

אנדרטת גדוד 53
אנדרטת גדוד 52
אריאל פלג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1982–2010 (כ־28 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 מפקד חטיבת מרכבות הפלדה  מפקד חטיבה 188  סגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון  סגן צבאי למבקר מערכת הביטחון
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון
 
אריאל פלג הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף. פיקד על חטיבה 188.
ביוגרפיה

פלג התגייס לחיל השריון ושירת במגוון תפקידי לוחמה ופיקוד. במלחמת לבנון הראשונה שירת כתותחן טנק בגדוד 74 של חטיבה 188. שימש סגן מפקד גדוד 53, מפקד גדוד 74 בחטיבה ומפקד חטיבת מרכבות הפלדה. במאי 1999 מונה למפקד חטיבה 188 עליה פיקד עד מאי 2001. בתפקידו הבא שירת כסגן מפקד אוגדת אזור יהודה ושומרון.
ב-2005 מונה לסגן הצבאי למבקר מערכת הביטחון וראש חטיבת ביקורת מוכנות צה"ל במשרד הביטחון.
ביולי 2010 השתחרר משירות הקבע בצה"ל.
אראל (קרן פנסיה)

|  נתונים כלליים |
| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  1995–הווה (כ־29 שנים) 
 מיקום המטה:  יקוטסק 
  
 arel.ykt.ru
 
אראל (ברוסית: Негосударственный пенсионный фонд «Эрэл») היא קרן פנסיה רוסית לא ממשלתית. מטה הקרן ממוקם ביאקוצק. החברות המנהלות הן Investment Standard Investment Company (במוסקבה) והחברות Portfolio Management Investment LLC וחברת Capital Management LLC (שמושבה במגניטוגורסק).
היסטוריה

קרן הפנסיה "אראל" הוקמה ב-25 בספטמבר 1995. מאז שנת 2002, ברפובליקה של סאחה (יקוטיה), פועלת התוכנית הנשיאותית להתפתחות חברתית וכלכלית של הכפר, שאחד הסעיפים שבהם הוא הפרשה לפנסיה לא ממשלתית לתושבים כפריים. במסגרת תוכנית זו פותח ויושם מנגנון להקצאת קצבאות שאינן ממשלתיות עבור עובדים יקוטיים כפריים. לשם כך קבעה ממשלת יקוטיה את קרן הפנסיה "אראל", רשת מורשית וייצוגית למתן שירותי ביטוח פנסיוני לתושבי הרפובליקה.
במרץ 2004 נבדקה ואושרה ניסיונה של יקוטיה בפתרון סוגיית הפנסיה של תושבי הכפר בישיבת הוועדה למדיניות אגררית ומזון של מועצת הפדרציה של רוסיה. כחילופי ניסיון, בשנים 2004–2005 נערכו ביאקוצק ישיבות, ועידות מדעיות ומעשיות ודיונים בנושא בעיות ההפרשה לפנסיה. נציגי המחוזות של הפדרציה הרוסית הדגישו את חשיבות הניסיון הרפובליקני בשימוש במנגנוני פנסיה נוספים לתושבי הכפר, שראויים להפצה ויישום בשאר אזורי רוסיה.
הצורך ביישום מעשי של הניסיון היקוטי עלה בשנת 2004 מצד הנהגת מחוז אוטונומי אגיני בוריאטי. נחתם הסכם בין הנהלת המחוז לבין "אראל" בדבר שיתוף פעולה בתחום ההפרשה לפנסיה שאינה ממשלתית לתושבים כפריים. תוכנית המימון תוכננה במשך מספר שנים עם תקציב של 13 מיליון רובל. בהתבסס על מכרז פתוח שערכה הנהלת המחוז, "אראל" נבחרה ליישם את התוכנית. לשם כך נחתמו תוכניות פנסיה פרטיות עם עיריות האזור האוטונומי אגיני, המשמשות כמפקידים לטובת עובדים כפריים.
פעילויות

בנוסף להשתתפות בתוכניות פנסיה רפובליקניות, "אראל" מציעה ללקוחותיה מגוון שירותים מלא לביטוח פנסיוני חובה, תוכניות פנסיה של חברות ותוכניות פנסיה פרטיות.
במסגרת הסכם העברות, קרן הפנסיה של הפדרציה הרוסית העניקה ל"אראל" את האפשרות לקבל פניות מאזרחים על העברת החלק הממומן של הפנסיה מקרן הפנסיה הממשלתית ל"אראל" ובקשות להשתתפות בתוכנית המימון המשותפת לפנסיה.
הערות שוליים

↑  Распоряжение Правительства Республики Саха (Якутия) «О встречном негосударственном пенсионном обеспечении сельских товаропроизводителей Республики Саха (Якутия)»(הקישור אינו פעיל)
↑  «Эрэл» пришел в Бурятию