stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חוק הכבידה העולמי של ניוטון
היסטוריה > הוויכוח על גניבה ספרותית > עבודתו וטענותיו של ניוטון נגד הוק

ניוטון, כאשר התמודד במאי 1686 עם טענתו של הוק על חוק הריבוע ההפוך, הכחיש כי הקרדיט לחיבור הרעיון מגיע להוק. בין הסיבות, ניוטון נזכר שהרעיון נדון עם סר כריסטופר רן לפני מכתבו של הוק מ-1679. ניוטון גם הצביע והכיר בעבודה קודמת של אחרים, כולל בוליאלדוס, (שהציע, אך ללא הדגמה, שיש כוח משיכה מהשמש ביחס ריבועי ההפוך למרחק), ובורלי (שהציע, גם ללא הדגמה, שקיימת נטייה צנטריפוגלית המאזנת את המשיכה לכיוון השמש, וגורמת לכוכבי הלכת לנוע באליפסות). ההיסטריון טום וייטסייד גם כן תיאר את התרומה למחשבה של ניוטון, שהגיעה מספרו של בורלי – שעותק שלו היה בספרייתו של ניוטון במותו.
ניוטון עוד הגן על עבודתו באומרו שאפילו אם היה שומע לראשונה על הפרופורציה הריבועית ההפוכה מהוק, עדיין היו לו כמה זכויות עליה בשל הדגמות הדיוק שלו. הוק, ללא ראיות בעד השערה זו, יכול היה רק לנחש שחוק הריבוע ההפוך תקף בקירוב במרחקים גדולים מהמרכז. לטענת ניוטון, בזמן שספרו, עקרונות מתמטיים של פילוסופיית הטבע, עדיין היה בשלב טרום-הפרסום, היו כל כך הרבה סיבות אפשריות לפקפק בדייקנותו של חוק הריבוע ההפוך (במיוחד קרוב לתחום המושך) כך ש"ללא ההדגמות שלי (כלומר של ניוטון), שמר הוק עדיין היה זר להן, לא היה אפשרי להאמין לפילוסוף נבון שהוא מדויק בשום צורה."
הערה זו לגבי ה'הדגמות' של ניוטון מתייחסת בין היתר לממצא של ניוטון, הנתמך בהדגמה מתמטית, שאם חוק הריבוע ההפוך חל על חלקיקים זעירים, אז אפילו מסה סימטרית כדורית גדולה מושכת מסות חיצוניות לפני השטח שלה – בדיוק כאילו כל המסה שלה מרוכזת במרכזה. לפיכך נתן ניוטון הצדקה, שאחרת הייתה חסרה, להחלת חוק הריבוע ההפוך על מסות פלנטריות כדוריות גדולות כאילו היו חלקיקים זעירים.  בנוסף, ניוטון ניסח, בטענות 43–45 של כרך 1 ובסעיפים הקשורים בכרך 3, מבחן רגיש לבחינת הדיוק של חוק הריבוע ההפוך, שבו הראה שרק במקרה שבו מחושב חוק הכוח כריבוע ההפוך של המרחק, המסלול האליפיטי של כוכבי הלכת יישאר קבוע כפי שהוא נצפה (מלבד השפעות קטנות המיוחסות להפרעות בין-כוכביות).
בהתייחס לראיות שעדיין שרדו מההיסטוריה המוקדמת יותר, כתבי יד שכתב ניוטון בשנות ה-60 של המאה ה-17 מראים שניוטון עצמו, עד 1669, הגיע להוכחות שבמקרה מעגלי של תנועה פלנטרית, דווקא לכוח הצנטריפוגלי היה יחס ריבועי הפוך עם המרחק מהמרכז. רק לאחר ההתכתבות שלו עם הוק בשנים 1679–1680, אימץ ניוטון את שפת הכוח הפנימי או הצנטריפטלי. לפי חוקר ניוטון ג'יי ברוס ברקנרידג', אף על פי שנעשו מאז הרבה שינויים בשפה ובנקודת המבט, כמו בין כוחות צנטריפוגליים וצנטריפטליים, החישובים וההוכחות בפועל נשארו זהים בכל מקרה. החישובים כללו גם את השילוב של תזוזות משיקיות ורדיאליות, שניוטון ביצע בשנות ה-60 של המאה ה-17. השיעור שהציע הוק לניוטון כאן, אף על פי שהוא משמעותי, היה רק של פרספקטיבה ולא שינה את הניתוח. רקע זה מראה שהיה בסיס לניוטון להכחיש את אימוץ חוק הריבוע ההפוך מהוק.
היסטוריה > הוויכוח על גניבה ספרותית > ההכרה של ניוטון

מהצד השני, ניוטון אכן קיבל והודה, בכל המהדורות של הפרינקיפיה, כי הוק (אך לא רק הוק) העריך בנפרד את חוק הריבוע ההפוך במערכת השמש; ניוטון הודה לרן, הוק והאלי בהקשר זה בהערה לטענה 4 בספר 1. ניוטון גם הודה בפני האלי שההתכתבות שלו עם הוק בשנים 1679–1680 עוררה מחדש את העניין הרדום שלו בעניינים אסטרונומיים, אבל זה לא אומר, לפי ניוטון, שהוק גילה לניוטון משהו חדש או מקורי: "בכל זאת אני לא חייב לו על שפיכת כל אור לתוך העסק הזה, אלא רק על ההסחה שהוא נתן לי ממחקרים אחרים שלי לחשוב על הדברים האלה ועל הדוגמטיות (כלומר הנחרצות) שלו בכתיבה כאילו גילה את התנועה באליפסה, שהובילה אותי לנסות אותה..."
היסטוריה > הוויכוח על גניבה ספרותית > מחלוקות מודרניות

מאז זמנם של ניוטון והוק, דיונים מודרניים נגעו גם בשאלה האם האזכור של הוק משנת 1679 של 'צירוף התנועות' (כלומר התנועה המשיקית והרדיאלית בתנועה מעגלית) סיפק לניוטון משהו חדש ובעל ערך, אף על פי שזו לא הייתה טענה שהושמעה בפועל על ידי הוק באותה תקופה. כפי שתואר לעיל, כתבי היד של ניוטון משנות ה-60 של המאה ה-17 מראים אותו למעשה משלב תנועה משיקית עם השפעות של כוח מכיוון רדיאלי, למשל בגזירתו של היחס הריבועי ההפוך עבור המקרה המעגלי. הכתבים גם מראים שניוטון מבטא בבירור את המושג של אינרציה ליניארית – שבגינו היה חייב לעבודתו של דקארט, שפורסמה ב-1644 (כפי שהיה כנראה הוק חייב). נראה שהעניינים הללו לא נלמדו על ידי ניוטון מהוק.
עם זאת, למספר סופרים היה עוד מה לומר על מה שניוטון הרוויח מהוק וכמה היבטים נותרו שנויים במחלוקת. העובדה שרוב המסמכים הפרטיים של הוק הושמדו או נעלמו לא עזרה לבסס את האמת.
תפקידו של ניוטון בנוגע לחוק הריבוע ההפוך לא היה כפי שהוא מוצג לפעמים. הוא לא התיימר לחשוב על זה כרעיון בלבד. מה שניוטון עשה, למעשה, היה להראות כיצד לחוק המשיכה של הריבועים ההפוכים היו קשרים מתמטיים הכרחיים רבים עם תכונות נצפות של תנועות הגופים במערכת השמש; ושהם היו קשורים בצורה כזו שהראיות התצפיתניות וההדגמות המתמטיות, ביחד, נתנו סיבה להאמין שחוק הריבוע ההפוך לא רק נכון בערך אלא נכון בדיוק (ברמת הדיוק שניתן היה להשיג בתקופתו של ניוטון ובמשך בערך מאתיים שנים לאחר מכן – ועם כמה נקודות שעדיין לא ניתן היה לבחון בוודאות, שבהן ההשלכות של התיאוריה עדיין לא זוהו או חושבו בצורה מספקת).
כשלושים שנה לאחר מותו של ניוטון ב-1727, כתב אלכסיס קלייראוט, אסטרונום מתמטי בולט בזכות עצמו בתחום חקר הכבידה, לאחר שסקר את מה שפרסם הוק, כי "אסור לחשוב שהרעיון הזה... של הוק מפחית את התפארת של ניוטון"; וכי "הדוגמה של הוק" משרתת "להראות איזה מרחק יש בין אמת נראית לבין אמת מוכחת".
היסטוריה > ההסתייגות של ניוטון לגבי כוח הכבידה

בעוד שניוטון הצליח לנסח את חוק הכבידה שלו ביצירתו המונומנטלית, הוא חש אי נוחות עמוקה מהמושג "פעולה מרחוק" שהמשוואות שלו מרמזות עליו. בשנת 1692, במכתבו השלישי לבנטלי, הוא כתב:
"[הרעיון] שגוף אחד יכול לפעול על רעהו, מרחוק, דרך ואקום וללא תיווך של שום דבר אחר, [...], הוא בעיני אבסורד כה גדול, שלדעתי, אף אדם שיש לו במובנים פילוסופיים סגל חשיבה מוכשר לא יוכל ליפול לתוכו".
ניוטון מעולם לא, במילותיו, "נתן את הסיבה לכוח הזה". בכל שאר המקרים שאינם כבידה, הוא השתמש בתופעת התנועה כדי להסביר את מקורם של כוחות שונים הפועלים על גופים, אך במקרה של כוח הכבידה, הוא לא הצליח לזהות בניסוי את התנועה המייצרת את כוח הכבידה (אף על פי שהוא המציא שתי השערות מכניות ב-1675 וב-1717). יתרה מכך, הוא סירב אפילו להציע השערה באשר לגורם לכוח זה בטענה שהדבר מנוגד למדע הגיוני. הוא צר על כך ש"פילוסופים ניסו עד עתה לשווא לחפש בטבע" אחר מקור כוח הכבידה, שכן הוא שוכנע "מסיבות רבות" שישנן "סיבות שלא היו ידועות עד כה" שהן יסוד לכל "תופעות הטבע". תופעות יסוד אלו עדיין נמצאות בחקירה, ואף על פי שיש השערות רבות, עדיין לא נמצאה התשובה הסופית.
בסכוליום הכללי של ניוטון משנת 1713 במהדורה השנייה של הפרינקיפיה הוא כתב: "עדיין לא הצלחתי לגלות את הגורם לתכונות הכבידה הללו מתוך תופעות ואיני בודה השערות ... די בכך שכוח הכבידה אכן קיים ופועל על פי החוקים שהסברתי, ושהוא מצליח בשפע להסביר את כל התנועות של גרמי השמים".
אחרים מתחו ביקורת על ניוטון בנקודה זו. למשל, לייבניץ:
אין זה די לומר "חוק האלוהים הוא זה" ובכך להצדיק את פעולת הטבע. על החוק להסביר את טבעם של דברים. כך, למשל, אם היה האל בורא את העולם כך שהגופים בו היו כולם נעים מסביב למרכז מסוים, הרי שהיה עליו להצמידם לגופים אחרים הנעים בתנועה מעגלית או להצמיד מלאך אל חישוקיהם, שאחרת היה יוצר חריגות בתנועתם.
צורה מודרנית

בשפה מודרנית, החוק קובע שכל מסה נקודתית מושכת כל מסה נקודתית אחרת על ידי כוח הפועל לאורך הקו החותך את שתי הנקודות. הכוח הוא יחסי למכפלה של שתי המסות ועומד ביחס הפוך לריבוע המרחק ביניהם:
כאשר:
F הוא הכוח בין המסות;
G הוא קבוע הכבידה, קבוע אוניברסלי המגדיר את היחס בין שני הביטויים;
m1 היא המסה הראשונה;
m2 היא המסה השנייה;
r הוא המרחק בין מרכזי המסות.
ביחידות SI, הכוח F נמדד ביחידות ניוטון (N), המסות בקילוגרמים (ק"ג), המרחק r במטרים (m), והקבוע G שווה ל:  G=6.67384\times 10^{-11}{m^{3} \over s^{2}kg}
ערכו של הקבוע G נקבע לראשונה במדויק מתוצאות ניסוי קוונדיש שערך המדען הבריטי הנרי קוונדיש ב-1798, אם כי קוונדיש לא חישב בעצמו ערך מספרי עבור G. ניסוי זה היה גם המבחן הראשון של תורת הכבידה של ניוטון במעבדה. ניסוי זה התרחש 111 שנים לאחר פרסום הפרינקיפיה של ניוטון ו-71 שנים לאחר מותו של ניוטון, כך שאף אחד מהחישובים של ניוטון לא יכול היה להשתמש בערך המספרי של G; במקום זאת הוא יכול היה רק לחשב כוח ביחס לכוח אחר.
גופים בעלי היקף מרחבי

אם לגופים המדוברים יש היקף מרחבי (בניגוד לגופים שהם מסות נקודתיות), אזי כוח הכבידה ביניהם מחושב על ידי סיכום הכוח הנוצר מכל הנקודות המרכיבות את הגופים. ככל שהנקודות המרכיבות את הגופים הופכות ל"קטנות לאין שיעור", הדבר כרוך בביצוע אינטגרל על הכוח (בצורה וקטורית, ראה להלן) על פני נפחם הכולל של שני הגופים.
בדרך זו ניתן להראות שעצם בעל התפלגות מסה סימטרית כדורית מפעיל את אותה משיכה כבידתית על גופים חיצוניים כאילו כל מסת העצם מרוכזת בנקודה במרכזו. (אף שזה לא נכון בדרך כלל עבור גופים לא סימטריים כדוריים)
עבור גוף שנקודותיו מתפלגות בסימטריה כדורית, ניתן להשתמש במשפט הקליפה של ניוטון כדי למצוא את כוח הכבידה. המשפט אומר לנו כיצד חלקים שונים של התפלגות המסה משפיעים על כוח הכבידה הנמדד בנקודה הממוקמת במרחק  r_{0} ממרכז התפלגות המסה:
החלק של המסה שנמצא ברדיוס  r<r_{0} גורם לאותו כוח ברדיוס  r_{0} כאילו כל המסה הכלולה בתוך כדור ברדיוס  r_{0} הייתה מרוכזת במרכז התפלגות המסה (כפי שצוין לעיל).
החלק של המסה שנמצא ברדיוס  r>r_{0} לא מפעיל כוח כבידה שקול ברדיוס  r_{0} מהמרכז. כלומר, כוחות הכבידה הבודדים המופעלים על נקודה ברדיוס  r_{0} על ידי יסודות המסה מחוץ לרדיוס  r_{0} מבטלים זה את זה.
כתוצאה מכך, למשל, בתוך קליפה כדורית בעלת עובי וצפיפות אחידים אין תאוצת כבידה נטו בשום מקום בתוך הכדור החלול.
צורה וקטורית

ניתן לכתוב את חוק הכבידה האוניברסלי של ניוטון כמשוואה וקטורית כדי להסביר את כיוון כוח הכבידה כמו גם את גודלו.
כאשר
{\vec {F}}_{21} הוא הכוח המופעל על אובייקט 2 על ידי אובייקט 1,
G הוא קבוע הכבידה,
m_{1} ו- m_{2} הם המסות של עצמים 1 ו-2 בהתאמה,
|{\vec {r}}_{21}|\ {\stackrel {\mathrm {def} }{=}}\ |{\vec {r}}_{2}-{\vec {r}}_{1}| הוא המרחק בין עצמים 1 ו-2,
{\hat {r}}_{21}\ {\stackrel {\mathrm {def} }{=}}\ {\frac {{\vec {r}}_{2}-{\vec {r}}_{1}}{\vert {\vec {r}}_{2}-{\vec {r}}_{1}\vert }} הוא וקטור היחידה מאובייקט 1 לאובייקט 2.
ניתן לראות שהצורה הווקטורית של המשוואה זהה לצורה הסקלרית שניתנה קודם לכן, אלא שעכשיו  F הוא גודל וקטורי, והצד הימני מוכפל בווקטור היחידה המתאים, המייצג כיוון. כמו כן, ניתן לראות כי  {\vec {F}}_{12}=-{\vec {F}}_{21}.
שדה כבידה

שדה כבידה הוא שדה וקטורי המתאר את כוח הכבידה שיופעל על עצם בכל נקודה נתונה במרחב, ליחידת מסה. גודל זה למעשה שווה לתאוצת הכובד באותה נקודה. זוהי הכללה של הצורה הווקטורית, שהופכת שימושית במיוחד אם מעורבים יותר משני עצמים (כגון רקטה בין כדור הארץ לירח).
עבור שני עצמים שאנו מתעניינים רק בתנועת העצם השני ביחס לכבידה שיוצר העצם הראשון (למשל, עצם 2 הוא רקטה, עצם 1 כדור הארץ), אנו פשוט כותבים  {\vec {r}} במקום  {\vec {r}}_{12} ו- m במקום  m_{2} ומגדירים את שדה הכבידה  {\vec {g}}({\vec {r}}) כ:
כדי שנוכל לכתוב:
הגדרת השדה תלויה אך ורק באובייקטים הגורמים לשדה. לשדה יש יחידות תאוצה; ב-SI, התאוצה נמדדת ביחידות של m/s2.
שדות כבידה הם גם שדות ווקטוריים משמרים; כלומר, העבודה הנעשית על ידי כוח הכבידה מנקודה אחת לאחרת היא לא תלויה בנתיב. כתוצאה מכך, אפשר להגדיר פוטנציאל כבידתי  V({\vec {r}}) כך ש:
אם  m_{1} היא מסה נקודתית או מסה של כדור עם צפיפות מסה אחידה, שדה הכוח  {\vec {g}}({\vec {r}}) מחוץ לכדור הוא איזוטרופי, כלומר תלוי רק במרחק  {\vec {r}} ממרכז הכדור. במקרה הזה:
יהיה הפוטנציאל הכבידתי, בתוך ומחוץ למסות הסימטריות.
לפי חוק גאוס לכבידה אפשר גם למצוא את שדה הכבידה בגוף סימטרי, למשל:
עבור כדור חלול בעל רדיוס  R ומסה כוללת  M,
ועבור כדור מוצק אחיד בעל רדיוס  R ומסה כוללת  M ,
מגבלות

תיאור כוח המשיכה של ניוטון מדויק מספיק למטרות מעשיות רבות ולכן נעשה בו שימוש נרחב. הסטיות ממנו קטנות כאשר הגדלים  \phi /c^{2} ו  (v/c)^{2} שניהם קטנים הרבה יותר מאחד, כאשר  \phi  הוא הפוטנציאל הכבידתי,  v היא המהירות של העצמים הנלמדים, ו- c היא מהירות האור בוואקום. לדוגמה, כוח הכבידה הניוטוני מספק תיאור כמעט מדויק של מערכת כדור הארץ עם השמש, שכן
כאשר  r_{\text{orbit}} הוא רדיוס מסלול כדור הארץ סביב השמש.
במצבים שבהם אחד מהפרמטרים (חסרי הממדים) הוא גדול, אז יש להשתמש בתורת היחסות הכללית כדי לתאר את המערכת בדיוק. תורת היחסות הכללית מצטמצמת לכוח הכבידה הניוטוני בגבול הפוטנציאל הכבידתי הקטן והמהירויות הנמוכות, לכן אומרים שחוק הכבידה של ניוטון הוא "גבול הכבידה הנמוך" של תורת היחסות הכללית.
מגבלות > תצפיות הנוגדות את הנוסחה של ניוטון

התיאוריה של ניוטון אינה מסבירה במלואה את נקיפת הפריהליון של מסלולי כוכבי הלכת, במיוחד זו של כוכב חמה, שהתגלתה זמן רב לאחר חייו של ניוטון. קיים פער של 43 שניות קשת כל מאה שנים בין החישוב הניוטוני, הנובע רק מהאינטראקציות הכבידתיות משאר כוכבי הלכת, לבין הנקיפה הנצפית, שהתגלתה בטלסקופים מתקדמים במהלך המאה ה-19.
הסטייה הזוויתית שנחזית עבור ההתעקמות של קרני האור על ידי כוח הכבידה, כאשר מחשבים אותה באמצעות התיאוריה של ניוטון, היא רק מחצית מהסטייה שנצפתה על ידי אסטרונומים.[דרוש מקור][מפני ש...] חישובים באמצעות תורת היחסות הכללית מתאימים הרבה יותר לתצפיות האסטרונומיות.
בגלקסיות ספירליות, נראה שהסיבוב של כוכבים סביב מרכזם אינו מציית הן לחוק הכבידה האוניברסלי של ניוטון והן לתורת היחסות הכללית. אסטרופיזיקאים מסבירים את התופעה הבולטת הזו על ידי הנחת נוכחות של כמויות גדולות של חומר אפל. בעיה זו ידועה כבעיית המסה החסרה.
מגבלות > הפתרון של איינשטיין

שתי הסתירות הראשונות עם התצפיות לעיל הוסברו על ידי תורת היחסות הכללית של איינשטיין, שבה הכבידה היא ביטוי של מרחב-זמן עקום, במקום להיות תוצאה של כוח המתפשט בין גופים.
בתיאוריה של איינשטיין, אנרגיה ותנע מעוותים את המרחב-זמן בסביבתם, וחלקיקים אחרים נעים במסלולים שנקבעים על-ידי הגאומטריה של המרחב-זמן. תיאוריה זו אפשרה תיאור של תנועות האור והמסה שעולה בקנה אחד עם כל התצפיות הזמינות. בתורת היחסות הכללית, כוח הכבידה הוא כוח מדומה הנובע מהעקמומיות של המרחב-זמן, מכיוון שתאוצת הכובד של גוף בנפילה חופשית נובעת מכך שקו העולם שלו הוא גיאודזה של המרחב-זמן.
ניתוח תנועה של יותר משני גופים

בעיית n הגופים היא בעיה קלאסית עתיקה המנסה לחזות את התנועות של קבוצה של גרמים שמימיים המקיימים אינטראקציה זה עם זה בכבידה. פתרון בעיה זו – מימי היוונים ואילך – הונע מהרצון להבין את תנועות השמש, כוכבי הלכת והכוכבים הגלויים. במאה ה-20, הבנת הדינמיקה של מערכות צבירים כדוריים הפכה לבעיה חשובה של n-גופים. בעיית n-הגופים בתורת היחסות הכללית קשה הרבה יותר לפתרון.
ניתן לנסח את הבעיה הפיזיקלית הקלאסית הזו באופן בלתי פורמלי כך: בהינתן תכונות המסלול הפסאודו-יציבות (מיקום מיידי, מהירות וזמן) של קבוצה של גרמי שמים, יש לחזות את הכוחות האינטראקטיביים ביניהם; וכתוצאה מכך, לחזות את תנועות המסלול האמיתיות שלהם לכל הזמנים העתידיים.
בעיית שני הגופים נפתרה לחלוטין, וגם בעיית שלושת הגופים, בצורה מוגבלת. לבעיה הכללית לעומת זאת, אין פתרון אנליטי.
ראו גם

פרדוקס בנטלי
חוקי קפלר
חוקי ניוטון
חוק קולון
חוק גאוס לכבידה
ארנט דה חלדר

| --- | --- |

 לידה:  26 באוקטובר 1645 דורדרכט, הולנד 
 פטירה:  27 באוגוסט 1727 (בגיל 81) דורדרכט, הולנד 
 הושפע על ידי:  רמברנדט 
 יצירות ידועות:  יהודה ותמר, Courtyard of a temple, The arrest of Christ 
 
ארנט דה חלדר (בהולנדית: Arent de Gelder או Aert de Gelder; ‏26 באוקטובר 1645, דורדרכט – 27 באוגוסט 1727, דורדרכט) היה צייר הולנדי מתקופת תור הזהב של הציור ההולנדי.
ביוגרפיה

ארנט דה חלדר היה בנו של יוהאן ארטס "יאן" דה חלדר (*1609 – †סביבות 1692), שעבד עבור חברת הודו המערבית ההולנדית. סביו מצד אביו היו ככל הנראה ארנט דה חלדר, ששימש כקונסיירז' בבית חברת הודו המערבית בדורדרכט, ואשתו מריה (לבית פאטס).
הוא הוטבל בשם "ארנט" ב-11 בנובמבר 1645, בנם של יאן דה חלדר ומריה לוטרוס (המכונה גם לוטטרינג או לוטרינג). לארנט היה אח בשם יוהאן דה חלדר, שלימים הפך למשפטן. על פי צוואת אביהם, שנחתמה ב-8 במרץ 1686, יוהאן קיבל עוד בחיי הוריהם סכומי כסף משמעותיים, ולכן כל שאר הרכוש הועבר לארנט.
דה חלדר למד ציור אצל האמן סמואל ואן הוגסטראטן (Samuel van Hoogstraten) בין השנים 1656–1662. לאחר מכן עבר לאמסטרדם, שם היה תלמידו של רמברנדט בין השנים 1661–1667 ונחשב לאחד מתלמידיו האחרונים. בהשפעת רמברנדט, התמחה בציורי היסטוריה ודיוקנאות, תוך שימוש בטכניקות של צבעים חמים ומשיכות מכחול רחבות. אחד מציוריו המוקדמים ביותר המתוארך הוא "הנה האיש" (Ecce Homo), משנת 1671.
ב-9 ביוני 1727 עדיין הוזכר כאדם חי, אך ביתו שבפינת רחובות Schreverstraat ו-Wijnstraat בדורדרכט הוכרז כ"בית פטירה" ונחתם בידי נוטריון ב-25 באוגוסט. הוא נרשם רשמית כמת ב-27 באוגוסט 1727 ונקבר למחרת.
גלריית יצירות נבחרות

אסתר ומרדכי
יהודה ותמר, ציור נוסף המבוסס על הסיפור המקראי משנת 1700
דוד המלך, רייקסמוזיאום
גברת בשעת טיפוחה
אברהם והמלאכים
יהודה ותמר, אוסף ליידן
תמר ויהודה
כלה (אסתר מקושטת)
דיוקן אישה לא ידועה
דיוקן ארנסט ואן בוורן
שירת ההלל של שמעון (1700–1710)
טבילת ישו
כוח רב-לאומי

כוח רב לאומי הוא כוח צבאי רב מדינתי, הכוח יכול לשמש להגנה, התקפה, או שמירה על השלום. כוח רב לאומי נוצר כברית על ידי מספר מדינות על מנת לעמוד ביעדי הכוח.
כוחות רב לאומיים כוללים:
המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית (1943–1945)
כוח המשקיפים הרב-לאומי (1981–הווה)
כוח האכיפה (1995–1996)
כוח הייצוב (1996–2004)
כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי (2001–2014)
ראו גם

אינטרפול
ברית צבאית
נעמי אקי

| --- | --- |

 לידה:  2 בנובמבר 1992 (בת 32) וולת'אמסטו, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  Naomi Sarah Ackie 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  בי"ס לאמנויות הנאום והבמה
 
נעמי אקי (באנגלית: Naomi Ackie; נולדה ב-22 באוגוסט 1991) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית, זוכת פרס ביפ"א (BIFA).
אקי התפרסמה לראשונה בזכות הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה בתור ג'ן בפרק שנקרא "Face the Raven" בסדרת הטלוויזיה "דוקטור הו" בשנת 2015. בשנת 2020 זכתה בפרס האקדמיה הבריטית לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה כ"בוני" בסדרת הטלוויזיה הבריטית "סוף הפאקינג עולם".
אקי התפרסמה גם בזכות תפקיד אותו גילמה בשנת 2019 (ג'אנה) בסרט מלחמת הכוכבים-פרק 9: עלייתו של סקייווקר. בשנת 2021, שיחקה בתפקיד ראשי בעונה השלישית של הדרמה-קומדיה האמריקאית Master of None. בשנת 2022, היא זכתה לשבחי המבקרים על תפקיד ראשי בסרט הביוגרפי-מוזיקלי ויטני - I Wanna Dance with Somebody שם גילמה את הזמרת האמריקאית ויטני יוסטון.
ביוגרפיה

נעמי אקי נולדה וגדלה בוולטאמסטאו שבמזרח לונדון להורים שהם דור שני למהגרים מגרנדה שבים הקריבי. אביה היה עובד חברת התחבורה הציבורית של לונדון ואימה עבדה בשירות הבריאות הלאומי. נעמי היא הבת הצעירה במשפחה של שלושה ילדים, ויש לה אח ואחות גדולים. למדה בבית ספר ולטהמסטאו לבנות.
תפקידה הראשון בתחום אמנויות הבמה היה בגיל 11, כשגילמה את דמותו של המלאך גבריאל במחזה לכבוד חג המולד בבית הספר. היא למדה בבית הספר המלכותי המרכזי לאמנויות הדיבור והדרמה וסיימה את לימודיה בשנת 2014.
קריירה

הפריצה הקולנועית של אקי הייתה בעקבות תפקיד שגילמה בשנת 2016 בעיבוד הקולנועי Lady Macbeth עליו זכתה בפרס השחקנית הצעירה המבטיחה ביותר במסגרת פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי. לאחר מכן היא הופיעה בסרט הבכורה של אידריס אלבה כבמאי, בסרט יארדי (2018) ובסרט: מלחמת הכוכבים-פרק 9: עלייתו של סקייווקר (2019). היא שיחקה בתפקיד אורח בעונה השנייה של סדרת הקומדיה השחורה של נטפליקס סוף הפאקינג עולם ובנוסף גילמה מפקחת בית ספר בסרט "חינוך", מסדרת סרטי האנתולוגיה של הבמאי סטיב מקווין.
אקי גילמה את הזמרת האמריקאית ויטני יוסטון בסרט הביוגרפי על חייה של יוסטון. למרות שהביקורות על הסרט עצמו היו מעורבות, המשחק של אקי זכה לשבחים רבים מהמבקרים.
אקי שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הבכורה "צאי מזה" של השחקנית זואי קרביץ בבימוי Pussy Island, לצידו של השחקן צ'אנינג טייטום וכן בסרט "מיקי 17" של הבמאי והתסריטאי הקוריאני בונג ג'ון-הו. הסרט מבוסס על רומן המדע הבדיוני מאת אדוארד אשטון. היא תשחק בסרט ביחד עם השחקנים רוברט פטינסון, טוני קולט ומארק רופאלו. באוקטובר 2024, פורסם כי אקי תככב בסרט של בוטס ריילי בשם "I Love Boosters", בהפקת אולפני Neon.
פילמוגרפיה > סרטים

| שנה | שם הסרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | פעם הייתי מפורסם | אמבר | סרט קצר |
| 2016 | ליידי מקבת' | אנה |  |
| 2018 | יארדי | מונה |  |
| 2019 | המושחתים | גרייס |  |
| 2019 | מלחמת הכוכבים: עלייתו של סקייווקר | ז'אנה |  |
| 2021 | התוצאה | גלוריה |  |
| 2022 | וויטני יוסטון: I Wanna Dance with Somebody | ויטני יוסטון |  |
| 2024 | צאי מזה | פרידה |  |
| 2025 | מיקי 17 | נאשה |  |
| 2025 | Sorry, Baby | ליידי |  |
| יפורסם בהמשך | I Love Boosters | יפורסם בהמשך |  |
| TBA | Morning |  |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | שם התוכנית | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | רופא הו | ג'ן |  |
| 2016 | החמישייה | ג'מה מורגן | מיני סדרה (2 פרקים) |
| 2016 | דמיולה, הילד האהוב שלנו | עובדת מועצה | סרט טלוויזיה |
| 2018 | ורה | לואיז אווריט | פרק: "קרח שחור" |
| 2018 | הביסקסואלית | רובי | 5 פרקים |
| 2019 | ניקיון | בת' | 2 פרקים |
| 2019 | סוף הפאקינג עולם | בוני | תפקיד ראשי (עונה 2) |
| 2020 | גרזן קטן | הייזל | פרק חינוך |
| 2021 | המאסטר של הכלום | אלישיה | תפקיד ראשי (עונה 3) |
| 2022 | Cupid | רוז | פודקאסט; 7 פרקים |
פרסים ומועמדויות

| שנה | פרס | קטגוריה | עבודה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2017 | פרס הסרט העצמאי הבריטי | שחקניות משנה | ליידי מקבת' | מועמדות |
| 2017 | פרס הסרט העצמאי הבריטי | התגלית המבטיחה ביותר | ליידי מקבת' | זכייה |
| 2017 | פרס ערב סטנדרט לסרט הבריטי | שחקניות משנה | ליידי מקבת' | מועמדות |
| 2017 | מסך הכוכב הבינלאומי של המחר | שחקנים ב-2017 |  | זכייה |
| 2020 | פרס באפט"א לטלוויזיה | פרס באפט"א | סוף הפאקינג עולם | זכייה |
| 2021 | פרס Black Reel לטלוויזיה | שחקנית משנה מצטיינת בסדרה קומית | מאסטר האין | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Jimi Famurewa, Naomi Ackie is the breakthrough Star Wars newcomer, Evening Standard, ‏2019-12-12 (באנגלית)
↑  View Author Archive, Get author RSS feed, 'Star Wars' actress Naomi Ackie on her meteoric rise to fame, ‏2019-12-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  Hicklin, Aaron (5 בדצמבר 2019). "'Star Wars' actress Naomi Ackie on her meteoric rise to fame". New York Post. נבדק ב-14 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Famurewa, Jimi (12 בדצמבר 2019). "Meet Naomi Ackie: the breakthrough Star Wars newcomer". London Evening Standard. נבדק ב-14 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Stars of Tomorrow 2017: Naomi Ackie (actor)". Screen. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Jones, Ellen (26 באפריל 2017). "Actor Naomi Ackie: "I love London's creative vibe"". Evening Standard. נבדק ב-14 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Naomi Ackie Wins British Independent Film Award for Most Promising Newcomer | Roman Candle Productions". romancandleproductions.com. אורכב מ-המקור ב-23 ביוני 2019. נבדק ב-7 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ruby, Jennifer (14 באוגוסט 2017). "Naomi Ackie admits she tried not to 'freak out' when she auditioned for Idris Elba's directorial debut". Evening Standard. נבדק ב-14 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Brown, Tracy (30 באוקטובר 2019). "'Star Wars: The Rise of Skywalker': Meet Naomi Ackie, the new face of a more inclusive galaxy". Los Angeles Times. נבדק ב-14 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Liebman, Lisa (15 בנובמבר 2019). "Naomi Ackie on The End of the F***ing World, Eating Lipstick, and Joining Star Wars". Vulture. נבדק ב-14 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑    Tim Robey, ‏Small Axe: Education, review: Steve McQueen ends his tremendous anthology by going back to school, The Telegraph, 13 December 2020
↑  Galuppo, Mia (15 בדצמבר 2020). "Whitney Houston Biopic Finds Its Star in Naomi Ackie (Exclusive)". The Hollywood Reporter. נבדק ב-16 בדצמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jackson, Angelique (25 ביוני 2021). "Zoë Kravitz's 'Pussy Island' Movie Lands at MGM, Naomi Ackie to Star". Variety. נבדק ב-20 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Kroll, Justin (20 במאי 2022). "Naomi Ackie, Toni Collette And Mark Ruffalo Join Robert Pattinson In Bong Joon Ho's Next Film At Warner Bros". Deadline Hollywood. נבדק ב-20 במאי 2022. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Justin Kroll, Keke Palmer, Demi Moore, LaKeith Stanfield And Naomi Ackie To Star In Boots Riley’s Next Movie ‘I Love Boosters’ At Neon, Deadline, ‏2024-10-08 (באנגלית אמריקאית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811561049305606  BIBSYS: 1592544499355  BNE: XX5736027  GND: 1281885266  ISNI: 0000 0004 9882 8243  LCCN: no2017149414  NKC: xx0263130  VIAF: 64151110652437060260   WorldCat (עם VIAF): 64151110652437060260
שני מזרחי

| --- | --- |

 לידה:  25 באפריל 1977 (בת 47) ירושלים, ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאית, פובליציסטיקה, עריכת דין, יחסי ציבור
 תחקירים בולטים:  פרשת ההטרדות ועבירות המין של משה קצב, פרשת רשות המיסים, פרשת הולילנד, פרשת הרצח הכפול בנטף
 תחום סיקור:  משפט ומשטרה
 
שני מזרחי (נולדה ב-25 באפריל 1977) היא עיתונאית לשעבר בידיעות אחרונות, ynet, מעריב ודה מרקר, עורכת דין ואשת תקשורת.
ביוגרפיה

נולדה בירושלים, בת זקונים במשפחה של שני אחים. למדה בבית הספר היסודי "מנשה אלישר" וסיימה לימודי תיכון בגימנסיה העברית בשכונת רחביה בעיר. שירתה בצה"ל כמ"כית בנים ללימודי רובאי 03 ו-04 לעולים חדשים, ולאחר מכן כמש"קית קליעה וצלפים.
מזרחי השלימה תואר ראשון במשפטים מהמכללה האקדמית קריית אונו בשנת 2008, והיא בעלת הסמכה בעריכת דין מטעם לשכת עורכי הדין משנת 2009.