stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפועל "פלרם" גוש זבולון
השנים האחרונות

עונת 2008/2009 הביאה עימה הצלחה חסרת תקדים למועדון, אשר בסופה הוכרזה כאלופת המדינה לראשונה בתולדותיה. באותה עונה בלטו שחקנים רבים בקבוצה, בהם האחים אייל ואור קרן, טל גרודמן, השוער הזר ואדים פאדנין ועוד. לאחר עונת האליפות הודיעה ההנהלה, כי המאמן שהצעיד את הקבוצה לאליפות, סמי קרן לא ימשיך בקבוצה ובמקומו מונה ערן עמור.
המועדון השתתף בליגה האירופית בכדורמים בעונת 2009/2010. בעונה זו, הוחתמו שני זרים בכירים-שוער נבחרת מקדוניה, מילוש יוכסביץ, ושחקן ממונטנגרו ששיחק בהפועל פתח תקווה בעונה החולפת, ניקולה פופוביץ'. המועדון זכה בעונה זו לראשונה בתולדותיו בגביע המדינה בכדורמים, לאחר שגבר במשחק הגמר על הפועל קריית טבעון 10-12, בתום מותחן שנגמר בזריקות עונשין מ-5 מטרים.

בעונה זו הקבוצה הפסידה לאס"א תל אביב את האליפות בגמר הפלייאוף.
בעונת 2010/11 הודיעה הנהלת הקבוצה כי קפטן הקבוצה טל גרודמן פורש ממשחק פעיל והופך להיות מאמן הקבוצה.
לקראת עונת 2012/13 לאחר שנתיים ללא תארים עשתה הקבוצה רכש מסיבי והביאה לקבוצה שני זרים מנוסים מאוד ברמות הגבוהות באירופה וארבעה ישראלים. ב-16 במרץ 2013 זכתה הקבוצה בגביע המדינה לאחר ניצחון במשחק הגמר שנערך בבריכת השחייה של מכון וינגייט 4:5 על קבוצת אס"א תל אביב. מאז ממשיכה הקבוצה להצליח ולזכות בגביע המדינה (2022) ובאליפות המדינה (2021). 
לאגודה מועדון פעיל וחזק המאמן קבוצות בנים/גברים מגיל 8 ועד 18. במהלך השנים שטל גרודמן משמש כמאמן הראשי, קבוצות הגיל השונות זוכות גם הן בגביעים ואליפויות.
נכון לשנת 2023 המועדון מחזיק ב7 אליפויות ליגה ו7 גביעים
הערות שוליים

↑  אורן אהרוני, כדורמים: הפועל זבולון זכתה בגביע המדינה, באתר ynet, 16 במרץ 2013
| כדורמים בישראל ישראל |
| --- | --- | --- |
| תחרויות | ליגת העל בכדורמים • גביע המדינה |  |
| נבחרות | הנבחרת הלאומית • נבחרת הנשים |  |
| מועדוני כדורמים ישראליים | אס"א תל אביב • הפועל קריית טבעון • הפועל גוש זבולון • הפועל גבעת חיים • הפועל פתח תקווה • הפועל איתן ירושלים • הפועל בית יצחק • הפועל שמיר/גליל עליון • הפועל עמק הירדן • הפועל יקנעם • מכבי חיפה |  |
הקרבות על קוואנאקאג'ימה

הקרבות על קוואנאקאג'ימה (ביפנית: 川中島の戦い) היו סדרת מערכות צבאיות ביפן של תקופת סנגוקו, אשר במסגרתן לחמו שבט טקדה, תחת המצביא טקדה שינגן מיאמאנאשי, נגד שבט ייסוגי, תחת ייסוגי קנשין מניאיגטה. הצדדים לחמו על מישור בין שני נהרות איפה שנמצאת היום העיר נאגנו. על אף כי לא היה מנצח מוחלט לקרבות אלו הם הפכו לבעלי חשיבות מרובה בתרבות ופולקלור היפני והסדירו את טקדה שינגן כאחד המצביאים הגדולים ביותר בהיסטוריה.
חמשת הקרבות הגדולים של קוואנאקאג'ימה התרחשו ב-1553, 1555, 1557, 1561 ו-1564. הגפרור שהצית את התפוצצות הקרבות הללו היו מסעות ההתרחבות הצבאיים השונים שבוצעו על ידי שני השבטים, עד שהם בהכרח מצאו את עצמם זה מול זה. בפרט, טקדה שינגן כבש את פרובינציית שינאנו והביס שבטים רבים וכפה על הבריחה דאימיו מורקמי, אשר קרא לעזרת ייסוגי קנשין, שנענה למאבק נגד שינגן שכן היריבות בין השניים הייתה זה זמן רב ממושכת.
רקע

בשנת 1490 נכנסה יפן לתקופה מכרעת בתולדותיה המכונה סנגוקו-ג'ידאי, או "עידן המדינות הלוחמות". במשך המאה וחצי שנים שלאחר מכן, בקושי תעבור שנה בלי קרב או מערכה שמתרחשת במקום מסוים בארץ. הדאימיו, או "השמות הגדולים" (המכונים במערב כ"אדוני מלחמה"), ששלטו במחוזות יפן הרבים כשליטים פיאודלים, החלו להתמודד אחד נגד השני כדי להגדיל את תחומי השפעתם ואת כוחם של בני משפחתם. עבור מעטים - אלה שהיו להם הכוח הצבאי והכוח הפוליטי להתמודד במאבק - היה זה סיכוי להפוך לשוגון, השליט הצבאי של יפן מזה כמעט חצי מילניום.
באמצע המאה ה-16, המלחמה ביפן השתנתה באופן משמעותי, והושפעה במידה רבה מהמאבק ההולך וגובר בין הדאימיו המתחרים. הסמוראים (שפירושם "אלה המשרתים") היו מרכיבי צבאות הדאימיו והם החלו לגדול במספרם, והוספו לצידם גם חיילי רגלים בעלי מקור של איכרים המאומנים היטב. טירות החלו לשמש כבסיסים לאספקה, למנוחה ועוד. לבסוף, דרך הסחר עם הרפובליקה ההולנדית, כלי הנשק החם, החלו להופיע בצבאות סמוראים החל משנת 1540.
כוחו של הדאימיו, וכך כוחו של שבטו, נבע מהשטחים או הפרובינציות (מחוזות) בהן שלט. עושרם הכלכלי נמדד על ידי הייצור החקלאי של אדמותיהם והוערך בקוקו. קוקו היה כמות האורז שנדרשה כדי להאכיל אדם אחד למשך שנה. קוקו סיפק את המערכת למדידת התשואה השנתית של שדות האורז וקבע גם את מספר החיילים שהדאימיו יכול להרים לצבאותיו, להתחמש ולהאכיל כדי להגן על אדמותיו. מארצות אלה הגיעו גם האנשים שירכיבו את צבא הדאימיו.
הסמוראים, למעשה בני מסורת תורשתיים ושומרי האדון והשבט שלהם, היו צפויים להתגייס ולהצטייד במספר קבוע מראש של חיילים מתחומי השלטון שתחתם, משמע שסמוראים אחזו באדמות. הסמוראים אותם יגייסו הם בני דרגה פחותה הנודעת כ"האשיגארו". כאשר צבא הדאימיו כבש מחוז או טריטוריה אחרת, הסמוראי הנאמן ורב היכולת אשר הראה את מחויבותו במערכה יכול היה לצפות לעלייה בדרג, מה שבתורו יגדיל את עושרו האישי כמו גם את מספר האישים שעכשיו יהיו צפויים לגייס מתחום זה.
כיבוש שטח אחר הביא גם לכך שדאימיו יכול להגדיל את עושרו ואת כוחו הצבאי על ידי כך שהוא יהפוך את האדון הכבוש לבן חסותו, מעין מדינת חסות, ובכך יבטיח את צבאו ועושרו של הנכבש, או על ידי כריתת ברית עם האדון הכבוש על תמיכתו במבצעים צבאיים עתידיים. על פי מערכת כזו ניתן להבין מדוע הדאימיו השלטים עסקו בעוז כה רב בהתרחבות טריטוריאלית. אחת הדוגמאות המעניינות יותר למלחמה טריטוריאלית שכזו הייתה בין דאימיו של מחוזות אכיגו וקאי (גונמה ויאמאנאשי של היום), שבט טקדה.
תחילת המאבק

בשנת 1553 החל מאבק כוחות אינטנסיבי בין שבט טקדה של מחוז קאי, בהנהגתו של טקדה שינגן, ובין פדרציית המשפחות מורקמי ונגאאו של מחוז ניאיגטה, בפיקודו של ייסוגי קנשין. סכסוך זה הביא ליריבות צבאית ארוכת שנים בין שני הדאימיו הללו שנמשכה עד שנת 1564. בשנת 1547 הוביל שינגן את שבט טקדה לפלישה למישור שינאנו בין השבטים, שטח עשיר שהיה בין הגבול המערבי של יאמשנאשי לגבול הדרומי של גונמה.
במקום לצפות להשמדתם על ידי צבא טקדה החזק, חלק מהדאימיו שבשטחים, כמו שליטי שבט סנאדה, נכנעו לפולש והפכו לבני חסות של שינגן. רבים מהדאימיו האחרים היו נחושים לעמוד בפני הפולשים, והבולטים שבהם היו שבטי מורקמי ויושיקיו. בשנת 1548 הביס שינגן את מורקמי בקרב עקוב מדם באודה-הרה.
משהבין כי אינו יכול לעמוד בפני כוחו של שינגן לבדו, פנה מורקמי בבקשה לסיוע משכנתו בצפון, ייסוגי קנשין, דאימיו מחוז גונמה ומעבר. קנשין הסכים להעניק את עזרתו למורקמי, ועם הברית הזו הובאו שני חילות השבטים החזקים של טקדה וייסוגי לעימות ישיר. בעודו מכין צבאו כדי לסייע למורקמי, שלח קנשין את הקשינדן, או "קורא לנשק"; היה זה מכתב מפורט הקורא לגיוס הסמוראים הנמנים והחזקים ביותר בשטחים. בין הסיבות שניתנו לקריאת הגיוס, היה כלול גם רישום של ההתחייבויות של הסמוראים, כמו כן היה מספר החיילים לפי סוג שהם היו אמורים לספק, הנשק והאספקה, והיכן הם צריכים לרכז את כוחותיהם.
"בנוגע להפרעות בקרב המשפחות השונות של שינאנו וטקדה בקאי בשנה שעברה, זוהי דעתו המכובדת שהדברים ודאי נרגעו. עם זאת, מאז אותה הפעם, הדוגמה של טקדה הרונובו [השם הקודם של טקדה שינגן] לממשלה הייתה מושחתת ורעה.
עם זאת, באמצעות רצון האלים ומקבלת החלטותיו האדיבים של יושימוטו [קיסר יפן], אני, קגטורה [שמו הקודם של קנשין] נמנעתי בסבלנות רבה מכל הפרעה.
כעת, הרונובו יצא לאחרונה למלחמה והיא משמשת עובדה שהוא קרע לגזרים את שומרי משפחת אוצ'אי בטירת שינאנו וקצוראיאמה. לפיכך, הוא עבר בינתיים לשטחי שימאצו ואוגורה [בקירוב לשבט ייסוגי]. הצבא שלי יופנה לעבר זה ואני, קגטורה, יוצא למלחמה ואפגוש אותו בחצי הדרך.
למרות סופות שלג או כל סוג של קושי נצא למלחמה ביום ובלילה. חיכיתי בלהט לכך. אם ניתן להרוס את בעלות הברית של אויבינו בשינאנו אז אפילו מעברי אכיגו לא יהיו בטוחים למעבר [ציפייה למאבק קשה].
כעת, לאחר שהדברים הגיעו למצב כזה, הרכיבו את הצבא הבולט שלכם והיו חרוצים בנאמנות, יש לעשות עבודה מכובדת בשלב זה."
תחילת המאבק > גאוגרפיה

בחלקים הצפוניים ביותר של מחוז שינאנו, הממוקמת עמוק בלב רכס ההרים המכונה האלפים של יפן, שנפרס על המישור הרחב, ישנו העבר השטוח, בצורת משולש, של קוואנאקאג'ימה. המכונה "האי שבין הנהרות", מכיוון שהוא גובל בצפון בנהר סייגאווה ובדרום מערב בנהר צ'יקומגאווה המצטרף בפינה הצפון מזרחית של המישור.
קוואנאקאג'ימה הפכה ל"שטח ההפקר" בדו-קרב בין שינגן לקנשין. במהלך מאבקם היה מישור זה עד ללא פחות משבעה מפגשים בין יריבים אלה, שרק חמישה מהם נחשבו "קרבות". שלושת הקרבות הראשונים הללו היו רק התכתשויות ראשוניות לעומת הרביעי, שנחשב לקרב קוואנאקאג'ימה הגדול, ונותר אחד הסכסוכים הגדולים והמדממים בתולדות יפן.
הקרבות

בספטמבר 1553 התקדם שינגן הרחק מצפון פרובינציית שינאנו והגיע למישור קוואנאקאג'ימה. שם, ליד מקדש הכימן, הוא פגש את צבאו של קנשין, אך סירב לעמוד בקרב ונסוג. שני הצבאות באו במגע כמה קילומטרים צפונה יותר, אך שוב התנתקו זה מזה. זה היה "הקרב הראשון בקוואנאקאג'ימה", הידוע גם בשם "קרב הפיוז". באוקטובר, כששינגן נסוג מן האזור, קנשין תקף סמוך לאתר מקדש הכימן והביס את צבאו של טקדה.
"הקרב השני של קוואנאקאג'ימה", הידוע גם בשם "קרב סייגאווה", התרחש בשנת 1555. שינגן התקדם על פני מישור קוואנאקאג'ימה עד לנהר סייגאווה ועשה את מחנהו על גבעת אוצוקה, מדרום לנהר. צבאו של קנשין עבר מעמדות הגבעה שלהם עד הנהר וחנה על הגדה הנגדית. במשך ארבעה חודשים ישבו שני הצבאות זה מול זה, כל אחד מהם המתין לשני שיבצע את הצעד הראשון. בסופו של דבר, מול תסיסה פוליטית בקרב בעלות בריתם אשר מרדו, נסוגו שני הצבאות.
"הקרב השלישי בקוואנאקאג'ימה" התרחש בשנת 1557. שינגן התקדם שוב למישור וכבש את קצוראיאמה, מבצר הררי עמוק בשטח ייסוגי. לאחר מכן הוא תקף את טירת אייאמה, ששכנה לאורך מעבר דרך מרכזית לאצ'יגו וצפון מזרחית לזנקו-ג'י, עמדה על ראש הגבעה עם נוף דומיננטי של המישור כולו. קנשין, שצבאו התבסס בטירת זנקו-ג'י, הגיב בשיגור גיחה כדי להקל על הכוחות בטירת אייאמה. שינגן נסוג מיד, ושוב נמנע מקרב גדול עם אויבו.
הקרבות > אבדות

קוואנאקאג'ימה היה קרב יקר לשני הצדדים. קנשין איבד 72 אחוזים מצבאו, או בערך 12,960 איש, בעוד שינגן, איבד 62 אחוזים מצבאו, או 12,400 איש. באחד הקרבות הגדולים ביותר שנלחמו אי פעם בהיסטוריה היפנית, היווצרות "כנף העגור", כשהוצאה לפועל על ידי כוחות ממושמעים היטב, הוכיחה עצמה מסוגלת לעצור, לפחות באופן זמני, את מערכו של "הגלגל המתפתל".
בספטמבר 1564 שני היריבים נפגשו שוב לקרב החמישי והאחרון בקוואנאקאג'ימה. כשצפו זה מול זה מעבר לנהר סייגאווה, ישבו הצבאות בהתאמה בעמדותיהם במשך 60 יום, ועסקו בהתכתשויות קלות בלבד לפני שנסוגו לבסוף.
מורשת

הקרבות בקוואנאקאג'ימה מהווים דוגמה מרתקת לסגנון לוחמת הפאודלים שאפיינה את תקופת סנגוקו וכן את סוג הטקטיקות צבאיות המעוטרות שבחים והמסובכות ביותר שהשתמשו בהם הצבאות. היכולת לבצע תמרונים מורכבים בלילה ואז להרכיב לתצורות טקטיות כה גדולות ומעוצבות דורשת כמויות גדולות של אימון, משמעת והתמחות בנשק אשר מוכחים בבירור על ידי צבאות הדאימיו.
נוסף על כך, ניתן לראות דוגמה טובה והיסטורית לקרבות בקוואנאקאג'ימה, היריבות בין שינגן לקנשין והטקטיקות בהן השתמשו הצבאות בהפקת הסרטים היפנית 'שמיים וארץ'.
בעיר פופוקי, בלב האזור הנשלט בידי טקדה, מדי שנה אלפים מתחפשים ומגיעים להזכיר את הקרבות עם שריון סמוראי, קטאנה, סוסים, כרזות ותופים אשר ממלאים את גדות הנהר שעובר דרך פופוקי.
ראו גם

תקופת סנגוקו
דאימיו
טקדה שינגן
סמוראי
וגנר (מכתש פגיעה)

| --- | --- |
מבט על האזור הקוטבי הדרומי של כוכב חמה שנלקח על ידי הגשושית מסנג'ר ב-2008
מבט על האזור הקוטבי הדרומי של כוכב חמה שנלקח על ידי הגשושית מסנג'ר ב-2008
 מידע כללי
 סוג:  מכתש פגיעה
 על שם:  ריכרד וגנר 
 נתונים ומידות
 קוטר:  134 ק"מ 
 מיקום
 מיקום:  Bach quadrangle 
 גוף שמיימי:  כוכב חמה
 קואורדינטות:  68°06′S 114°42′E﻿ / ﻿68.1°S 114.7°E﻿ / -68.1; 114.7
  (למפת כוכב חמה מוגדלת) וגנר(למפת כוכב חמה רגילה) וגנר
 
מכתש וגנר הוא מכתש פגיעה בקוטב הדרומי של כוכב חמה אשר קרוי על שמו של המלחין, תאורטיקן המוזיקה והמסאי הגרמני ריכרד וגנר. האיגוד האסטרונומי הבינלאומי הכריז על שמו של המכתש ב-1976. המכתש ממוקם ליד מכתשי הפגיעה באך (הקרוי על שמו של המלחין הגרמני יוהאן סבסטיאן באך) ושופן (הקרוי על שמו של המלחין והפסנתרן הפולני פרדריק שופן).
הערות שוליים

↑  IAU Gazetteer of Planetary Nomenclature, Wagner, accessed 20 December 2015
↑  IAU Gazetteer of Planetary Nomenclature, Map of the H-15 (Bach) Quadrangle of Mercury, accessed 20 December 2014
ערך זה הוא קצרמרבנושא מדעי החלל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וגם (לוגיקה)

בלוגיקה מתמטית, חִתּוּךְ לוֹגִי (או פעולה "וגם", בלעז: קוֹנְיוּנְקְצְיָה; סימון:  \land ) הוא קשר לוגי היוצר משני פסוקים או תבניות פסוק חדש שהוא אמיתי רק כאשר שני מרכיביו אמיתיים. אם שני הפסוקים מסומנים באותיות A ו-B, החיתוך הלוגי שלהם (A וגם B) יסומן כ- ( A\land B).
הפעולה המקבילה באלגברה בוליאנית, נקראת AND, והיא פעולה בוליאנית שתוצאתה "אמת" (או "1") רק כאשר כל האופרנדים שלה הם "אמת".
טבלת האמת  של וגם:
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
|  A\wedge B |  B |  A |
T
| F | F | T |
| F | T | F |
F
שפות תכנות

במרבית שפות התכנות קיים אופרטור למימוש AND לוגי בביטויים לוגיים, המשמשים בפקודת IF ובפקודת השמה. הצורות המקובלות לכתיבת אופרטור זה:
AND: בשפות COBOL, Visual Basic
and: בשפת Python
&: בשפת PL/I
&&: בשפת C ובשפות הנובעות ממנה
∧: בשפת APL
הפוניקולר של טביליסי

פוניקולר טביליסי. דצמבר 2002
הפוניקולר של טביליסי (בגאורגית: თბილისის ფუნიკულიორი, תבּיליסיס פּוּניקוּליוֹרי) הוא פוניקולר בטביליסי שבגאורגיה. הפוניקולר נפתח ב-27 במרץ 1905 ומשמש לתחבורה מפרוורי העיר לפסגת הר מתאצמינדה.
התחנה התחתונה של הפוניקולר נמצאת ברחוב צונקדזה (460 מטר מעל פני הים) והפוניקולר נמתח בקו ישר לאורך מדרון ההר במרחק של 503 מטר. הוא מופעל בעזרת שתי קורנות שכל אחד מהם יכול לשאת 50 איש.
העבודות לבניית הפוניקולר החלו בספטמבר 1903 ונסתיימו בפברואר 1905. הפתיחה הרשמית הייתה ב-27 במרץ. עלות הבנייה הייתה 4,000 רובל ומומנה על ידי קונסורציום בלגי. הקונסורציום קיבל בתמורה את הזכות להפעיל את הפוניקולר במשך 45 השנים הבאות. המהנדס שהכין את התוכנית לבניית הפוניקולר היה הצרפתי א. בלאנש והארכיטקט היה הפולני אלכסנדר סזימקוויקז.
בין השנים 1936-1938 והשנים 1968-1969 שוקם הפוניקולר ונבנתה תחנה נוספת. ביולי 2000 התרחשה תאונה וכבל שנקרע גרם להתרסקות אחד הקרונות עם תיירים יפניים בתוכו. הדבר הביא להשבתת הפוניקולר. בשנת 2005, בעקבות תרומה של איש העסקים היהודי-גאורגי-רוסי, בדרי פטרקצישווילי, הוחל בשיפוץ הפוניקולר ונרכשו קרונות חדשים, ובמאי 2006 הוא נפתח מחדש.
הפוניקולר מוביל מפרוורי טביליסי לפסגת הר מתאצמינדה, שם נמצא פארק, מסעדה גדולה הצופה על טביליסי ומגדל שידורי הטלוויזיה של טביליסי. באמצע הדרך נמצא פנתאון מתאצמינדה וכנסיית מאמאדוויתי.
גלריית תמונות

הפוניקולר עם בנייתו בשנת 1905
הפוניקולר של טביליסי. ציור של ניקו פירוסמני. תחילת המאה ה-20
המסעדה על פסגת ההר בנובמבר 2005. ננטשה עקב תאונה והפסקת פעילות הפוניקולר שבאה בעקבותיה
הפוניקולר הנטוש (מאי 2005)
ראו גם

החשמלית של טביליסי
הרכבת התחתית של טביליסי
הטרוליבוס של טביליסי
חברת הנסיעות והתיירות נצרת

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  תאגיד
 מייסדים:  משפחת עפיפי
 תקופת הפעילות:  1927–הווה (כ־97 שנים)
 חברות בנות:  שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת   נתיב אקספרס
 משרד ראשי:  נצרת
 ענפי תעשייה:  תחבורה ציבורית
 מוצרים עיקריים:  תחבורה ציבורית, שירותי תיירות
  
 www.ntt-buses.com
 
אוטובוס של החברה בנצרת
סמליל החברה הקודם
חברת הנסיעות והתיירות נצרת בע"מ היא חברת אוטובוסים המפעילה שירותי תחבורה ציבורית באזור נצרת, נוף הגליל, חיפה, עפולה, עמק יזרעאל המערבי, הגליל התחתון ועמק זבולון. החברה נמצאת בבעלות משפחת עפיפי, המחזיקה בקבוצת "נזארין".
פעילות

בבעלות החברה נמצאות שתי חברות אוטובוסים נוספות: חברת שירותי אוטובוסים מאוחדים נצרת המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בנצרת, נוף הגליל ובסביבתה וחברת נתיב אקספרס המפעילה תחבורה ציבורית עירונית בערים צפת ונהריה וקווי אוטובוס בינעירוניים רבים בהם: קווי כרמיאל–נהריה, נהריה–חיפה עפולה–צפת, עפולה–בני ברק ועוד.
לחברת הנסיעות נצרת קשרי בעלות צולבים עם חברת הנסיעות נזארין טורס והיא מפעילה עבור נזארין טורס בע"מ קווי אוטובוסים לעמאן.
היסטוריה

החברה נוסדה בשם "נצרת–חיפה" ב-1927, וב-1943 נרשמה להסעת נוסעים בין נצרת לספוריה, חיפה ותל אביב. עוד הפעילה החברה באותה עת קווים סדירים לעבר הירדן. לאחר קום המדינה אימצה החברה את שמה הנוכחי והרחיבה את שירותיה לכפרי הצפון.
בתחילת שנות ה-70 החלה החברה לספק שירותי הסעה ולינה גם לתיירים.
בעבר, לחברה הייתה חברה בת בשם "אומני אקספרס" אשר הפעילה קווי אוטובוס באזור יקנעם–קריית טבעון והפעילה את קווי "עפולה–חיפה", בחודש דצמבר 2014 כל קווי האוטובוס שהיו ברשות החברה הועברו לחברת סופרבוס בעקבות הפסד החברה במכרז שהיה להפעלת אשכול זה ובכך הסתיימה פעילות החברה כולה.
ראו גם

רשימת חברות ישראליות בבעלות ערבית שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
ולסטימיל קופצקי

ולסטימיל קופצקי (בצ'כית: Vlastimil Kopecký;‏ 14 באוקטובר 1912 – 30 ביולי 1967) היה כדורגלן ומאמן צ'כוסלובקי, ששיחק בעמדת החלוץ. היה שותף במונדיאל 1934 ו-1938.
ביוגרפיה

קופצקי נולד ב-14 באוקטובר 1912 בולימוב שבאימפריה האוסטרו-הונגרית. כחלוץ הוא החל את הקריירה במועדון ראפיד וינוהראדי בשנת 1927. בהתחלה התעניינה בו ספרטה פראג, אך אביו שהיה אוהד של סלביה פראג הצליח למנוע את העברתו אליה. לבסוף קופצקי שיחק מ-1932 עד משך ה-19 שנים הבאות בסלביה.
הוא שיחק לצד החלוץ האגדי יוזף ביקאן שהצטרף ב-1937, והוא ממוקם במקום השני במלכות השערים של הליגה הצ'כוסלובקית אחריו עם 252 שערים ב-325 הופעות. הוא זכה עם סלביה ב-9 תוארי אליפות ובגביע מיטרופה בשנת 1938. אחרי קריירה ארוכה איתה הוא אימן אותה לשנה אחת ב-1959.
קופצקי נחשב לכישרון גדול והוא מונה לנבחרת צ'כוסלובקיה זמן קצר לאחר הופעת הבכורה שלו בליגה. במשחקו הראשון בה הפסיד 5–1 לשווייץ והיה רק לשחקן מחליף במונדיאל 1934, בו נבחרתו הגיעה למקום השני. מונדיאל אחר כך ב-1938 היה לאחד המצטיינים בנבחרת וכבש בהפסד 2–1 לברזיל במשחק החוזר ברבע הגמר. עקב מלחמת העולם השנייה נמנעו מקופצקי עוד כמה משחקים לשחק ובסך הכל עשה 26 הופעות במדיה. בנוסף לכך כבש שמונה שערים והיה לקפטן פעמיים.
הוא נפטר ב-30 ביולי 1967 במהלך משחק כדורגל של שחקני עבר סלביה פראג בהלינסקו.
תארים

אליפות צ'כוסלובקיה (9): 1932/33, 1933/34, 1934/35, 1936/37, 1939/40, 1940/41, 1941/42, 1942/43, 1946/47
הגביע הצ'כוסלובקי (3): 1940/41, 1941/42, 1944/45
גביע מיטרופה: 1938
סגנית גביע העולם: 1934
ולף הראשון, דוכס בוואריה

ולף הראשון, דוכס בוואריה (בגרמנית: Welf I von Bayern;‏ 1037 (בערך) – 6 בנובמבר 1101), היה דוכס בוואריה בין השנים 1070–1077 ובין השנים 1096–1101.
ביוגרפיה

ולף נולד בשנת 1037 לאלברטו אצו השני, מרקיז מילאנו ולקוניגונדה מאלטדורף, בתם של ולף השני, רוזן שוואביה ואימיצה מלוקסמבורג. בשנת 1055 מת דודו ולף, דוכס קרינתיה, וולף ירש את נחלותיו.
אף כי אביו תמך באפיפיור במסגרת מאבק האינווסטיטורה בין מדינת האפיפיור לאימפריה הרומית הקדושה, תמך ולף שנהיה שליט בקרינתיה, בקיסר היינריך הרביעי. בשנת 1070 מרד חמיו אוטו מנורטהיים בהיינריך הרביעי, אולם ולף המשיך לתמוך בקיסר, ובתמורה קיבל את דוכסות בוואריה שנלקחה מחמיו, ולאחר מכן גירש את אשתו אתלינדה מנורטהיים בציווי הקיסר.
במהלך מאבק האינווסטיטורה שינה ולף את תמיכתו, והחל לתמוך באפיפיור גרגוריוס השביעי. בשנת 1076 השלים ולף עם הקיסר, אולם בשנה לאחר מכן התחדשה המלחמה ביניהם, ובתגובה הדיח אותו היינריך הרביעי משלטונו, אם כי ולף שנתמך על ידי אביו ואצילים בוואריים, שמר על שליטתו בבוואריה.
בשנת 1089 התחתן בנו של ולף - ולף החמישי עם מטילדה, מרקיזת טוסקנה, על מנת לחזק את היחסים עם האפיפיור אורבנוס השני, אולם בשנת 1095 התגרשו השניים, ובעקבות כך התפייס ולף עם הקיסר, אשר בתמורה החזיר אותו לשלטונו בבוואריה.
בשנת 1101 יצא ולף למסע הצלב של 1101, יחד עם גיום התשיעי, דוכס אקיטן, איג דה ורמנדואה ואידה מאוסטריה, אולם הובסו על ידי קיליץ' ארסלן, הסולאטן של רום. ולף הצליח לברוח, אולם מת בדרכו לפאפוס, קפריסין, ובנו ולף השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
משפחתו

בשנת 1062 התחתן ולף עם אתלינדה מנורטהיים, בתם של אוטו מנורטהיים וריכנצה משוואביה, אך לא היו לו ילדים ממנה.
בשנת 1070 התחתן ולף עם יודית מפלנדריה בתם של בלדווין הרביעי, רוזן פלנדריה ואלינור מנורמנדי, ממנה נולדו לו 3 ילדים:
ולף השני, דוכס בוואריה (1072–1120)
היינריך התשיעי, דוכס בוואריה (1075–1126)
קוניצה מבוואריה (לא ידוע–1120), התחתנה עם פרידריך רוכו, רוזן דיסן
זולה באד

זולה באד-פיטרס (באנגלית: Zola Budd-Pieterse; נולדה ב-26 במאי 1966), אתלטית דרום אפריקאית בעבר. שיאנית עולם בריצת 2000 מטר (1984) ובריצת 5000 מטר (1985) ופעמיים ברציפות אלופת העולם בריצות שדה (1985 ו-1986). באד נודעה בכך שרצה יחפה.
ביוגרפיה

באד נולדה בבלומפונטיין בירת פרובינציית המדינה החופשית בדרום אפריקה.
בתחרות שנערכה ב-1984 קבעה באד בהיותה בת 17 בלבד בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 15:01.83 דקות, שיפור לשיא בן השנתיים של יריבתה מארי דקר מארצות הברית (15:08.26 דקות). אך מאחר שהיא הייתה אתלטית דרום אפריקאית, תוצאה זו לא הוכרה על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בגלל משטר האפרטהייד שהיה נהוג בדרום אפריקה.
העיתון "דיילי מייל" הבריטי, עודד את אביה של באד להגיש בקשה לאזרחות בריטית, בטענה שסבה הוא בריטי, על מנת לעקוף את החרם הספורטיבי הבינלאומי על דרום אפריקה, כדי שתוכל להתחרות באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984). ביולי אותה שנה היא קבעה בריצת 2000 מטר שיא עולם חדש של 5:33.15 דקות. במשחקים עצמם היא ייצגה את בריטניה. במהלך ריצת הגמר ל-3,000 מטר, עקפה באד את מארי דקר מארצות הברית, שהייתה המועמדת העיקרית לזכייה במדליית זהב ויקירת הקהל המקומי, רצה בנתיב הפנימי וכנראה לא הגבירה את מהירותה בהתאמה. רגלה של דקר נתקלה תחילה, בבאד וכשבאד מעדה קלות והתנדנדה, התנגשה בה דקר שנית ומעדה בכבדות על אבן השפה. מפרק הירך של דקר נפגע ולא היה באפשרותה לסיים את המירוץ. היא הורמה מהמסלול ונישאה בידי חברה דאז ובעלה לעתיד ריצ'רד סלייני, תוך שהיא מתייפחת. במסיבת עיתונאים היא אמרה שבאד אשמה בהתנגשות (באתלטיקה קלה בדרך כלל מוטלת על האתלט העוקב האחריות להימנע ממגע עם הרץ המוביל; מצד שני, יש מוסכמה בין רוב האצנים למרחקים ארוכים שעל המוביל להיות ביתרון של צעד שלם לפני שהוא חותך למסלול הפנימי). באד, שסיימה במקום שביעי בתוצאה של 8:48.80 דקות, נפסלה על ידי רשויות האתלטיקה בעוון הכשלה, אולם הפכו את החלטתם כעבור שעה, אחרי שצפו בקלטת המירוץ והשיבו לה את המיקום שנקבע. בשנת 2016, יצא לאור הסרט הדוקומנטרי 'הנפילה' (באנגלית: The Fall) העוסק ברקע של שתי האתלטיות, וכן בהתרחשויות של אותה תחרות.
ביוגרפיה > אלופת עולם בריצת שדה

באליפות העולם בריצת שדה שנערכה בליסבון, פורטוגל ב-24 במרץ 1985 זכתה באד במדליית זהב בריצה למרחק של 4.99 ק"מ בתוצאה של 15:01 דקות, 23 שניות לפני השנייה אחריה.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בלונדון, בריטניה ב-26 באוגוסט 1985 קבעה באד בריצת 5000 מטר שיא עולם חדש של 14:48.07 דקות, שיפור לשיא בן השנה וחודשיים של אינגריד כריסטיאנסן מנורווגיה (14:58.89 דקות). שיאה זה החזיק מעמד כשנה ונשבר על ידי אינגריד כריסטיאנסן (14:37.33 דקות).
שנה לאחר מכן, באליפות העולם בריצת שדה שנערכה בקולומבייה שבקנטון נשאטל, שווייץ לפני השני ב-23 במרץ היא הגנה על תוארה וזכתה שוב במדליית זהב בריצה למרחק של 4.65 ק"מ בתוצאה של 14:49.6 דקות, 18 שניות לפני השנייה אחריה.
באולימפיאדת ברצלונה (1992) ייצגה באד את דרום אפריקה וסיימה במקום 25 בריצת 3000 מטר בתוצאה של 9:07.10 דקות.
שיאים אישיים

ריצת 800 מטר: 2:00.9 דקות (1984)
ריצת 1500 מטר: 3:59.96 דקות (1985)
ריצת מייל: 4:17.57 דקות (1985)
ריצת 3000 מטר: 8:28.83 דקות (1985)
ריצת 5000 מטר: 14:48.07 דקות (1985)
ריצת 10000 מטר: 37:31.50 דקות (2003)
הערות שוליים

↑  The Fall: Zola Budd v Mary Decker, skysports.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123962668  World Athletics: 14296750  ISNI: 0000 0000 8411 2288  LCCN: n85154826  NTA: 190529407  VIAF: 114012881   WorldCat (עם VIAF): 114012881
המרד בהכחדה

| --- | --- |


 מדינה:  הממלכה המאוחדת, פקיסטן, ברזיל, קנדה, ניו זילנד, דרום אפריקה, אוסטריה, ארגנטינה, ישראל, בלגיה, אוסטרליה, ארצות הברית, ממלכת ארצות השפלה, איטליה, גרמניה, דנמרק, צרפת, ספרד, פורטוגל, שווייץ, פולין 
 מייסדים:  גייל ברדברוק, רוג'ר האלאם 
 תקופת הפעילות:  2018–הווה (כ־6 שנים) 
 rebellion.global
 
המרד בהכחדה (באנגלית: Extinction rebellion) הוא תנועה חברתית-פוליטית המשתמשת בהתנגדות לא אלימה כדי למחות כנגד משבר האקלים, אובדן המגוון הביולוגי, והסיכון להכחדה אנושית ולהתמוטטות אקולוגית. זאת, אף שתחת כל תרחיש אפשרי של שינויי האקלים, אפשרות הכחדת האנושות אינה על הפרק.
התנועה הוקמה בבריטניה במאי 2018 כאשר כמאה אנשי אקדמיה חתמו על עצומה הקוראת לפעולה באוקטובר 2018, והתחילה לפעול בסוף אוקטובר על ידי רוג'ר האלאם, גייל ברדברוק, סיימון בראמוול, ופעילים אחרים מקבוצת הקמפיין Rising Up! בנובמבר 2018 בוצעו בלונדון פעולות שונות של מרי אזרחי. בפעולה מתמשכת, באפריל 2019 השתלט הארגון על ארבעה אתרים בולטים במרכז לונדון: קרקס אוקספורד, מארבל ארץ', גשר ווטרלו והאזור סביב כיכר הפרלמנט.
בהסתמך על תנועות עממיות כגון תנועת אוקיופיי, תנועת העצמאות של גנדי, הסופרז'יסטיות, מרטין לותר קינג והתנועה האפרו-אמריקאית לזכויות האזרח, רוצה תנועת "המרד בהכחדה" לעורר תמיכה ברחבי העולם סביב תחושת דחיפות משותפת כנגד משבר האקלים. מספר רב של פעילים בתנועה התחייבו להיעצר ואף להיכנס לכלא, בדומה לטקטיקות המעצר ההמוני של ועדת 100 ב-1961.
בלוגו של התנועה מופיע בתוך עיגול שעון חול המסמל הכחדה.
דרישות

אתר התנועה קובע את מטרותיה:
"על הממשלה לומר את האמת על האקלים ועל מצב החירום האקולוגי הרחב יותר, לשנות את מדיניותה הלא עקבית ולעבוד לצד התקשורת כדי לתקשר עם אזרחים.
על הממשלה לחוקק תקנות מדיניות ומחייבות במטרה להפחית את פליטת הפחמן לאפס עד 2025 ולהפחית את רמות הצריכה.
אסופת אזרחים לאומית תפקח על השינויים, כחלק מיצירת דמוקרטיה שמתאימה למטרה".