stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קריסטפס פורזינגיס

| --- | --- |

פורזינגיס בשנת 2024
 לידה:  2 באוגוסט 1995 (בן 29) לייפאיה שבלטביה
 עמדה:  פאוור פורוורד, סנטר
 גובה:  2.18 מטרים
 מספר:  8
 דראפט:  בחירה רביעית, 2015 ניו יורק ניקס
 קבוצות כשחקן
 2012–2015   2015–2019   2019–2022   2022–2023   2023–:  קחאסול סביליה   ניו יורק ניקס   דאלאס מאבריקס וושינגטון ויזארדס   בוסטון סלטיקס
 הישגים כשחקן
 זכייה באליפות ה-NBA‏ (2024) בחירה למשחק האולסטאר (2018)   חמישיית הרוקיז הראשונה (2016) זוכה אתגר הכישורים (2017)
קריסטפס פורזינגיס (בלטבית: Kristaps Porziņģis; נולד ב-2 באוגוסט 1995) הוא כדורסלן לטבי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בבוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA ובנבחרת לטביה.
קריירה > אירופה

פורזינגיס נולד בלייפאיה שבלטביה, הצעיר מבין שלושה בנים של אינגרידה וטאליס. הוריו היו כדורסלנים, וכך גם אחיו יאניס הגדול ממנו ב-13 שנים, ששיחק בקבוצות שונות באירופה ומשמש כמאמנו האישי של קריסטפס.
בנעוריו שיחק בקבוצת לייפאיה לובאס הלטבית. ב-2010 עבר לספרד והחל לשחק עבור מועדון הכדורסל קחאסול סביליה. הוא שיחק שלוש עונות בקבוצות נוער של המועדון והחל מעונת 2012/2013 שיחק בקבוצה הבוגרת. בעונת 2013/2014 קלע בממוצע 6.7 נקודות בממוצע למשחק וקטף 2.8 ריבאונדים. בעונת 2014/2015 קלע בממוצע 10.7 נקודות ולקח 4.8 ריבאונדים למשחק. ב-2014 וב-2015 נבחר לחמישיית השחקנים הצעירים של הליגה הספרדית.
בעונת 2014/2015 נבחר לשחקן הצעיר המצטיין של היורוקאפ. בטורניר, הוא הוביל את סביליה בנקודות עם 11.6 נקודות בממוצע למשחק, לכך הוסיף 4.1 ריבאונדים ו-1.2 חסימות למשחק.
קריירה > ניו יורק ניקס

פורזינגיס נבחר בדראפט של שנת 2015 במקום הרביעי בסיבוב הראשון על ידי ניו יורק ניקס. לפני תחילת מחנה האימונים עבד על שיפור כוחו ועלה כ-5 קילוגרם במשקלו. הוא הצטיין כבר מפתיחת העונה ונבחר לרוקי המצטיין באזור המזרח עבור החודשים אוקטובר/נובמבר, דצמבר וינואר. הוא נבחר להשתתף בנבחרת העולם במשחק הכוכבים העולים, במהלכו קלע 30 נקודות. את העונה סיים עם ממוצע של 14.3 נקודות ו-7.3 ריבאונדים. בתום העונה נבחר פה אחד לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA. בעונת 2016/2017 השיג ממוצע של 18.1 נקודות ו-7.2 ריבאונדים, במהלך העונה זכה באתגר הכישורים של ה-NBA.
בעונת 2017/2018 נותר השחקן המוביל של הקבוצה לאחר עזיבתו של כרמלו אנתוני. הוא רשם ממוצע של 22.9 נקודות, 6.7 ריבאונדים והוביל את הליגה עם 2.4 חסימות למשחק, בטרם נפצע בברכו השמאלית לאחר 47 משחקים והושבת למשך שאר העונה, כמו גם לכל אורך עונת 2018/2019.
קריירה > דאלאס מאבריקס

באמצע עונת 2018/2019 הועבר בטרייד יחד עם קורטני לי, טריי ברק וטים הארדוויי הבן לדאלאס מאבריקס, תמורת דניס סמית', דיאנדרה ג'ורדן, וסלי מת'יוז ושתי בחירות דראפט בסיבוב הראשון.
ביולי 2019 חתם פורזינגיס על הארכת חוזה בקבוצה ל-5 עונות נוספות, עבור כ-158 מיליון דולר. בעונתו הראשונה בדאלאס, לאחר חזרתו מהפציעה, הציג יכולת מצוינת עם ממוצעים של 20.4 נקודות, 9.5 ריבאונדים ו-2.0 חסימות למשחק, אולם במשחק הראשון של פלייאוף 2020 סבל מקרע במניסקוס, אשר אילץ אותו להחמיץ את משחקים 4–6 בסדרה מול לוס אנג'לס קליפרס (בה הפסידה דאלאס בתוצאה 2–4).
קריירה > וושינגטון ויזארדס

בפברואר 2022 עבר בטרייד לוושינגטון ויזארדס עם בחירת דראפט סיבוב שני בתמורה לספנסר דינווידי ודאוויס ברטנס.
קריירה > בוסטון סלטיקס

ביוני 2023 הועבר בטרייד משולש לבוסטון סלטיקס שבו מרכוס סמארט עבר לממפיס גריזליס וטיוס ג'ונס לוושינגטון ויזארדס.
נבחרת לטביה

פורזינגיס היה חבר נבחרת לטביה לאליפות אירופה לנוער עד גיל 18 שהתקיימה ב-2013 בטורקיה. באליפות סיימה לטביה במקום הרביעי, פורזינגיס נבחר לחמישיית הטורניר לאחר שרשם ממוצעים של 11.6 נקודות ו-10 ריבאונדים למשחק.
בקיץ 2017 שיחק בנבחרת לטביה באליפות אירופה. הוא סיים את הטורניר עם ממוצע של 23.6 נקודות (שלישי בטורניר), 5.9 ריבאונדים למשחק ו-1.9 חסימות (ראשון בטורניר) למשחק.
סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA > בעונה הסדירה

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2015/2016 | ניו יורק | 72 | 72 | 28.4 | 0.421 | 0.333 | 0.838 | 7.3 | 1.3 | 0.7 | 1.9 | 14.3 |
| 2016/2017 | ניו יורק | 66 | 65 | 32.8 | 0.450 | 0.357 | 0.786 | 7.2 | 1.5 | 0.7 | 2.0 | 18.1 |
| 2017/2018 | ניו יורק | 48 | 48 | 32.4 | 0.439 | 0.395 | 0.793 | 6.6 | 1.2 | 0.8 | 2.4 | 22.7 |
| 2018/2019 | ניו יורק/דאלאס | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – | – |
| 2019/2020 | דאלאס | 57 | 57 | 31.8 | 0.427 | 0.352 | 0.799 | 9.5 | 1.8 | 0.7 | 2.0 | 20.4 |
| 2020/2021 | דאלאס | 43 | 43 | 30.9 | 0.476 | 0.376 | 0.855 | 8.9 | 1.6 | 0.5 | 1.3 | 20.1 |
| 2021/2022 | דאלאס | 34 | 34 | 29.5 | 0.451 | 0.283 | 0.865 | 7.7 | 2.0 | 0.7 | 1.7 | 19.2 |
| 2021/2022 | וושינגטון | 17 | 17 | 28.2 | 0.475 | 0.367 | 0.871 | 8.8 | 2.9 | 0.7 | 1.5 | 22.1 |
| 2022/2023 | וושינגטון | 65 | 65 | 32.6 | 0.498 | 0.385 | 0.851 | 8.4 | 2.7 | 0.9 | 1.5 | 23.2 |
| 2023/2024 | בוסטון | 57 | 57 | 29.6 | 0.516 | 0.375 | 0.858 | 7.2 | 2.0 | 0.7 | 1.9 | 20.1 |
| קריירה | קריירה | 459 | 458 | 30.9 | 0.459 | 0.361 | 0.831 | 7.9 | 1.8 | 0.7 | 1.8 | 19.7 |
↑  פורזינגיס לא שיחק כלל בעונת 2018/2019 בשל פציעה.
סטטיסטיקות הקריירה ב-NBA > בפלייאוף

| עונה | קבוצה | משחקים | חמישייה | דקות | אחוזים מהשדה | אחוזים משלוש | אחוזים מהקו | ריבאונדים | אסיסטים | חטיפות | חסימות | נקודות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 2020 | דאלאס | 3 | 3 | 31.3 | 0.525 | 0.529 | 0.870 | 8.7 | 0.7 | 0.0 | 1.0 | 23.7 |
| 2021 | דאלאס | 7 | 7 | 33.3 | 0.472 | 0.296 | 0.842 | 5.4 | 1.3 | 1.3 | 0.7 | 13.1 |
| 2024 | בוסטון | 7 | 4 | 23.6 | 0.467 | 0.345 | 0.909 | 4.4 | 1.1 | 0.7 | 1.6 | 12.3 |
| קריירה | קריירה | 17 | 14 | 28.9 | 0.483 | 0.370 | 0.875 | 5.6 | 1.1 | 0.8 | 1.1 | 14.6 |
הערות שוליים

↑  2014-15 Eurocup Rising Star Trophy winner: Kristaps Porzingis, Baloncesto Seville, אתר היורוקאפ
↑  קריסטפס פורזינגיס באתר הטורניר
↑  Porzingis was dropping weight fast — but found breakfast cure, ניו יורק פוסט, 25 בינואר 2016
↑  Porzingis: 'I'm not Shawn Bradley', אתר ESPN, ‏18 בספטמבר 2015
↑  Porzingis, Towns named Rookies of the Month, אתר ה-NBA, ‏3 בדצמבר 2015
↑  Kristaps Porzingis Named December's Eastern Conference Rookie of the Month, אתר ה-NBA, ‏4 בינואר 2016
↑  Porzingis, Towns named Kia Rookies of Month for January, אתר ה-NBA, 27 בינואר 2015
↑  Game Recap, 12 February, 2016
↑  פורזינגיס עבר לדאלאס תמורת ג'ורדן וסמית', באתר ערוץ הספורט, 1 בפברואר 2019
↑  פורזינגיס חותם על חוזה בדאלאס, באתר הקבוצה, 12 ביולי 2019
↑  פורזינגיס מסכם על חוזה בדאלאס, באתר רויטרס, 1 ביולי 2019
↑  פורזינגיס סובל מקרע במניסקוס, באתר המאבריקס, 28 באוגוסט 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1117919501  ISNI: 0000 0004 5798 7117  LCCN: nb2017007643  LNB: 000223682  VIAF: 71145424539986830723   WorldCat (עם VIAF): 71145424539986830723
ח'דיוות מצרים

ח'דיוות מצרים (בערבית: الخديوية المصرية) הייתה מדינה אוטונומית אשר נשלטה בידי צאצאיו של מוחמד עלי פאשה, אולם בפועל נותרה מדינה מעין עצמאית תחת עליונות עות'מאנית עד לכיבוש הבריטי של 1882. גם לאחר הכיבוש הבריטי היא נותרה מחוז עות'מאני דה יורה עד 5 בנובמבר 1914, כאשר הוכרזה על ידי האימפריה הבריטית כפרוטקטורט בריטי בתגובה לכך שהטורקים הצעירים של האימפריה העות'מאנית הצטרפו למלחמת העולם הראשונה לצד מעצמות המרכז (אוקטובר–נובמבר 1914).
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > רפורמות (1808–1823)

במהלך היעדרותו של מוחמד עלי בערב, נציגו בקהיר השלים את הלאמת הקרקעות, שהחלה בשנת 1808, שכללו כמעט את כל הקרקעות השייכות לאנשים פרטיים, שנאלצו לקבל פנסיה לא מספקת במקום הקרקע. בשיטה מהפכנית זו של הלאמת קרקעות הפך מוחמד עלי לבעלים של כמעט כל אדמת מצרים. הפאשה ניסה גם לארגן מחדש את חייליו בקווים אירופיים, אך הדבר הוביל למרד אדיר בקהיר. המרד מוגר במתנות לראשי המורדים, ומוחמד עלי הורה כי הסובלים מהפרעות יקבלו פיצויים מהאוצר. הפרויקט של ניזם גדיד (המערכת החדשה) נזנח לזמן מה, כתוצאה מההפגנות נגדו.
בעוד אבראהים לחם במערכה הערבית השנייה, הפאשה הפנה את תשומת לבו לחיזוק הכלכלה המצרית. הוא יצר מונופולים ממלכתיים על המוצרים העיקריים במדינה. הוא הקים מספר מפעלים והחל לחפור בשנת 1819 תעלה חדשה לאלכסנדריה, הנקראת מחמודייה (על שם הסולטן השולט של האימפריה העות'מאנית). התעלה הישנה כבר נחסמה זמן רב קודם לכן, והכרח לתעלה בטוחה בין אלכסנדריה לנילוס הורגש רבות. סיכומו של הסכם מסחרי עם טורקיה בשנת 1838, שסוכם על ידי סר הנרי בולוור (לורד דארלינג), הכה מכת מוות במערכת המונופולים, אם כי יישום ההסכם על מצרים התעכב במשך שנים אחדות.
עובדה בולטת נוספת בהתקדמות הכלכלית של המדינה הייתה פיתוח גידול הכותנה בדלתא בשנת 1822 ואילך. הכותנה הובאה מסודאן על ידי מאהו ביי, ועל ידי ארגון התעשייה החדשה, בתוך שנים ספורות הצליח מוחמד עלי להפיק הכנסות ניכרות.
נעשו מאמצים לקידום החינוך ולימוד הרפואה. לסוחרים אירופאים, בהם היה תלוי במכירת היצוא, נתן מוחמד עלי טובות רבות, ובהשפעתו שוב עלה חשיבותו של נמל אלכסנדריה. בעידודו של מוחמד עלי גם חודש המעבר היבשתי של סחורות מאירופה להודו דרך מצרים.
הסולטאן מהמוט השני תכנן גם רפורמות שהושאלו מהמערב, ומוחמד עלי, שהייתה לו הזדמנות לבחון את עליונותן של שיטות הלחימה האירופיות, היה נחוש להקדים את הסולטן ביצירת צי וצבא בסגנון אירופי.
לפני פרוץ מלחמת העצמאות היוונית בשנת 1821, הוא כבר השקיע זמן ואנרגיה רבים בארגון צי ובהכשרה, בפיקוחם של מדריכים צרפתים, קצינים ילידים ואומנים.
עד 1823, הוא הצליח לבצע ארגון מחדש של צבאו בקווים אירופיים, כאשר האלמנטים הטורקים והאלבנים הסוערים הוחלפו בסודנים ובפלאחים. יעילות הכוח החדש הודגמה בדיכוי מרד האלבנים בקהיר בשנת 1823 על ידי שישה רגימנטים סודנים ממושמעים; לאחר מכן מוחמד עלי לא היה מוטרד יותר מעימותים צבאיים.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > פלישות ללוב וסודאן (1820)

בשנת 1820 נתן מוחמד עלי פקודות להתחיל בכיבוש מזרח לוב. כוונתו של עלי כלפי סודאן הייתה להרחיב את שלטונו דרומה, ללכוד את סחר השיירות היקר לים סוף, לפזר את הממלוכים שברחו דרומה, ולאבטח את מכרות הזהב העשירים שלדעתו היו קיימים בסנאר. הוא גם ראה במערכה אמצעים להיפטר מחייליו הבלתי ממושמעים, ולהשיג מספר מספיק של שבויים כדי ליצור את גרעין הצבא החדש.
את הכוחות המיועדים לשירות זה הוביל אסמאעיל כמיל פאשה, בנו הצעיר של מוחמד עלי. הם כללו בין 4,000 ל-5,000 איש, וכללו טורקים וערבים. הם עזבו את קהיר ביולי 1820. נוביה לא עוררה מאבק רב, שבט שייג'יה מעבר למחוז דונגולה הובס, שרידי הממלוכים התפזרו וסנאר נהרסה.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > הרחבה לסומליה (1821)

אף שתימן הייתה חלק נומינלי של האימפריה העות'מאנית מאז 1554, הרי שבין 1821–1841, שלט בה מוחמד עלי, הפאשא של מצרים. לאחר שהמצרים נסוגו מחופי תימן בשנת 1841, רכש מהם חאג' עלי שרמרקי, סוחר סומאלי מצליח ושאפתן, זכויות שלטון על זאילה. ממשלת שרמרקי השפיעה באופן מיידי על העיר, שכן הוא תמרן למונופול של כמה שיותר מהסחר האזורי, כששאיפותיו היו עד הרר ואוגדן (אזור סומלי באתיופיה של ימינו). בשנת 1845 שלח שרמרקי כוח צבאי כדי להילחם בשליטה על ברברה השכנה מרשויות סומליות שהיו נתונים במחלוקת בעיר. הדבר הבהיל את אמיר הרר, שכאחר שכבר הסתכסך עם שרמרקי בעניינים פיסקאליים, הוא היה מודאג מההשלכות של התנועות הללו בסופו של דבר על המסחר בעיר שלו. כתוצאה מכך, האמיר קרא למנהיגי ברברה להתפייס ולהתנגד לכוחות שרמרקי. את שרמקי ירש מאוחר יותר כמושל זילה אבו בכר פאשה, מדינאי אפאר מקומי.
בשנים 1874–1875, המצרים השיגו פירמאן מן העות'מאנים שבאמצעותם הבטיחו תביעות על העיר. במקביל, המצרים קיבלו הכרה בריטית בשטח השיפוט הנומינלי שלהם עד המזרח עד קייפ גארדאפוי. אולם למעשה, למצרים הייתה סמכות מועטה על פנים הארץ ותקופת שלטונם על החוף הייתה קצרה ונמשכה שנים ספורות בלבד (1870–1884). כאשר חיל המצב המצרי בהרר פונה בשנת 1885, נקלעה זאילה לתחרות בין הצרפתים לבריטים על השליטה במפרץ עדן האסטרטגי. אי.אם לואיס מזכיר כי "עד סוף 1885 התכוננה בריטניה להתנגד לנחיתה צרפתית צפויה בזילה". עם זאת, שתי המעצמות החליטו במקום זאת לפנות למשא ומתן.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > המערכה היוונית (1824–1828)

ראיית הנולד של עלי בחיזוק כוחותיו הצבאיים זכתה לתגמול בהזמנתו של הסולטאן לסייע לו במשימה להכניע את המורדים היוונים, ולהציע לו כתגמול את הפשאליקים של מוראה ושל סוריה. בסתיו 1824, צי של 60 ספינות מלחמה מצריות שנשא כוח גדול של 17,000 חיילים ממושמעים התרכז במפרץ סודה, ובמרץ שלאחר מכן, עם אבראהים כמפקד הראשי נחת במוראה.
עליונותו הימית ביטלה מהיוונים את השליטה ברחבי הים, שבה בסופו של דבר היה גורל המרד תלוי, בעוד ביבשה הכוחות הבלתי סדירים היוונים, הכו במידה רבה את הכוחות העות'מאנים, הם פגשו סוף סוף באויב ראוי, הכוחות הממושמעים של אבראהים. ההיסטוריה של האירועים שהובילו לקרב נאווארינו. נסיגת המצרים ממוראה נבעה בסופו של דבר מפעולתו של האדמירל סר אדוארד קודרינגטון, אשר בתחילת אוגוסט 1828 הופיע בפני אלכסנדריה וגרם לפאשה לחתום על הסכם להחזרת אבראהים וצבאו למצרים.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > מלחמה עם הסולטאן (1831–1841)

עלי יצא למלחמה נגד הסולטן בתואנה על עזותו של הממלוכי לשעבר עבדאללה פאשא מעכו, על כך שסירב לשלוח בחזרה את הנמלטים המצרים מהשפעות הרפורמות של מוחמד עלי. הסיבה האמיתית הייתה סירובו של הסולטאן מחמוד למסור את סוריה בהתאם להסכם. במשך עשר שנים ממועד זה נותרו יחסי הסולטן והפאשה בחוד החנית של השאלות שהסעירו את העולם הדיפלומטי. נראה היה כי לא רק עצם קיומה של האימפריה העות'מאנית על כף המאזניים, אלא שמצרים עצמה הפכה יותר מתמיד למושא תשומת לב, במיוחד למדינאים בריטים, ובנושא המאבק היו מעורבים האינטרסים של הבריטים אימפריה בשני המסלולים להודו דרך מצר סואץ ועמק הפרת.
אבראהים, שפיקד שוב בשם אביו, פתח במבצע מבריק נוסף שהתחיל במצור על עכו וכיבושה ב-27 במאי 1832, והגיע לשיאו בלכידתו של רשיד פאשה בקוניה ב-21 בדצמבר. אולם זמן קצר לאחר מכן הוא נחסם בהתערבות האימפריה הרוסית. כתוצאה מדיונים אינסופיים בין נציגי המעצמות, השער הנשגב והפאשה, נחתמה אמנת קוטאהיה ב-14 במאי 1833, שבאמצעותה הסכים הסולטן להעניק למוחמד עלי את הפשליקים של סוריה, דמשק, חלב ואיצ'לי, יחד עם מחוז אדנה.
מוחמד עלי שלט כעת על אימפריה עצמאית כמעט, כפופה רק למחווה מתונה, המשתרעת מסודאן ועד הרי הטאורוס. עם זאת היסודות הלא-בריאים של סמכותו לא איחרו לחשוף את עצמם. כמעט שנה לאחר החתימה על אמנת קוטאיה גרם היישום של אבראהים על שיטות השלטון המצריות, בעיקר של המונופולים והגיוס, למורדים הסורים הדרוזים והסונים למרוד נגדו. התסיסה דוכאה על ידי מוחמד עלי באופן אישי, והסורים הופתעו, אך חוסר שביעות רצונם עודד את הסולטן מחמוד לקוות לנקמה, והתחדשות הסכסוך נבלמה רק על ידי המאמצים של המעצמות האירופיות.
הצבא העות'מאני (עם תמיכתו הצבאית של השליח הפרוסי הלמוט פון מולטקה לפקד על הארטילריה), פלש תחילה לשטח המצרי בלבנט וירד דרומה עד אשר התנגש בכוחותיו של בן עלי, אבראהים פאשא בעיר נזיפ של היום. היו אלו בין 30,000–80,000 חיילים עות'מאנים, נגד החיל המצרי שמנה 30,000–46,000 חיילים. מיומנות ההנהגה המצרית, ביחד עם המורל הצבאי הנמוך של החיילים הכורדים הרבים בצבא העות'מאני אשר היו מגויסים חדשים הביאו לתבוסה עות'מאנית מרכזית ונסיגת החיל הפולש.
כעת, עם תבוסת העות'מאנים וכיבוש סוריה, הגיע מוחמד עלי לשיא כוחו, ושלט במצרים, סודאן וסוריה. הוא ראה את הצבאות העות'מאניים מתמוטטים או קורסים באי-סדר לאחר תבוסתם בסוריה, ונראה היה שהמזרח התיכון ואנטוליה הם תחת שליטתו.
כשהאימפריה העות'מאנית נמצאת למרגלות מוחמד עלי, המעצמות האירופאיות נבהלו מאוד וכעת הוציאו לפועל תוכנית שהוכנה להתמודד עם מקרה דומה שנחזה זמן רב מראש. התערבותם במהלך המשבר המזרחי של 1840 הייתה מהירה, והם השמידו בזמן קצר את צבאו של מוחמד עלי. אך למעצמות המערב לא הייתה שום כוונה להסיר את עלי ואת הגוש שהציב על הכוח העות'מאני. לפיכך, למרות שהסכם השלום היה קשה, הוא השאיר את שושלת מוחמד עלי בשלטון.
היסטוריה > מצרים בראשות מוחמד עלי > סוף שלטונו של מוחמד עלי

ממשלתו של הפאשליק של מצרים הוכרזה כתורשתית למשפחתו של מוחמד עלי בשנת 1841.
הגבלות שונות הוטלו על מוחמד עלי, והדגישו את עמדתו כוואסאל. נאסר עליו להחזיק צי וצבאו לא יעלה על 18,000 איש. הפאשה כבר לא היה דמות בפוליטיקה האירופית, אבל הוא המשיך לעסוק בשיפורים שלו במצרים. המלחמות הארוכות בשילוב מגפת בקר בשנת 1842 והצפת הנילוס ההרסנית. בשנת 1843 הייתה מכת ארבה שבה כפרים שלמים התרוקנו.
בשנים 1844–1845 חל שיפור כלשהו במצבה של המדינה כתוצאה מרפורמות פיננסיות שביצע הפאשה. מוחמד עלי, שקיבל את דרגת הכבוד של הווזיר הגדול בשנת 1842, ערך ביקור באיסטנבול בשנת 1846, שם השלים עם אויבו הזקן חוסרב פאשה, אותו לא ראה מאז שהציל את חייו בקהיר ב-1803. בשנת 1847 הניח מוחמד עלי את אבן היסוד של הגשר הגדול על פני הנילוס בתחילת הדלתא. לקראת סוף 1847, מוחו החד של פשה הזקן החל להתדרדר, וביוני שלאחר מכן כבר לא היה מסוגל לנהל את הממשלה. בספטמבר 1848 אבראהים הוכר על ידי השער הנשגב כשליט הפאשליק, אך הוא נפטר בנובמבר.
היסטוריה > אחריתה של הח'דיוות

בשנת 1892 עלה לשלטון עבאס חלמי השני אשר היה עוין לבריטים, אולם בשנת 1904 הוא החל לתמוך בבריטים ואף הסתכסך בעקבות כך עם הכוחות הלאומנים במצרים. בשנת 1906, תקרית על הגבול המצרי-עות'מאני שימשה את בריטניה כתירוץ להטיל אולטימטום על הממשל העות'מאני שאפשר לבריטניה לספח את חצי האי סיני לתוך מצרים, ובכך לחזק את האבטחה על שתי גדותיה של תעלת סואץ, עורק התחבורה הראשי בין אירופה לאסיה, אשר היה אחראי על חלק מרכזי מכלכלת מצרים.
בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, צידד עבאס השני, הח'דיו של מצרים, באימפריה העות'מאנית, ובשל כך הודח על ידי הבריטים לטובת דודו חוסיין כאמל. הריבונות העות'מאנית הרשמית במצרים, הסתיימה באופן רשמי, חוסיין כאמל הוכרז כסולטן מצרים, והארץ הפכה לפרוטקטורט בריטי.
לקריאה נוספת

בעז שושן, ויקטוריאנים על הנילוס, נוסעים ונוסעות בריטיים במצרים במאה ה-19, רסלינג, 2021
הערות שוליים

↑  Full text of the Treaty of Lausanne (1923): Article 17 of the treaty refers to Egypt and Sudan.
1 2  E. H. M. Clifford, "The British Somaliland-Ethiopia Boundary", Geographical Journal, 87 (1936), p. 289.
↑  Abir, Mordechai (1968). Ethiopia: the era of the princes: the challenge of Islam and re-unification of the Christian Empire, 1769–1855. Praeger. p. 18.
1 2  I.M. Lewis, A Modern History of the Somali, fourth edition (Oxford: James Currey, 2002), p. 43 & 49.
↑  ייתכן והמדריכים המקומיים שהתלוו אל הכוח היו מתומכי המהדי ובמכוון הובילו את הכוח למארב מתוכנן של האנצאר.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb169067614 (data)  VIAF: 310541477   WorldCat (עם VIAF): 310541477 
טבח הממלוכים במצודת קהיר, שצייר הוראס ורנה.
מוחמד עלי, המשנה למלך מצרים, ציור מאת אוגוסט קאודר (1841, ארמון ורסאי)
מוחמד אחמד, המהדי הראשון ומנהיג אנצאר.
רגע לפני נפילתו של גורדון, מאת ג'ורג' ג'וי
מותו של צ'ארלס גורדון, ציור של ג'. ל. פריס
עין עקב

| --- | --- |

 מיקום המעיין
 מדינה:  ישראל ישראל
 מחוז:  מחוז הדרום
 אזור:  הנגב 
 קואורדינטות:  30°48′50″N 34°48′49″E﻿ / ﻿30.813888888889°N 34.813611111111°E﻿ / 30.813888888889; 34.813611111111
 גישה למעיין
  (למפת צפון הנגב מוגדלת) עין עקב(למפת צפון הנגב רגילה) עין עקב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין עקב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום עין עקב
 
עין עקב הוא שמם של שני מעיינות הבוקעים על ערוץ נחל עקב שברמת עבדת בנגב התיכון, דרומית-מזרחית ליישוב הקהילתי מדרשת בן-גוריון וסמוך לנחל צין ועין עבדת. מקור השם בשם הערבי למקום - עין אֻם כַּעְבּ, שפירושו מעיין העקב. האבן שעל שמה נקרא המעיין היא אבן צור שחורה שנמצאת בעין עקב עליון, והיא שונה מאוד מסביבתה הלבנה.
עין עקב העליון הוא נביעה קטנה הנמצאת בחלק העליון של נחל עקב. מים נובעים אל בריכת סלע צרה, ומשם ממשיכים לזרום בערוץ הנחל עוד קטע קצר. רוב המים מוסתרים בקנים הגדלים שם.
עין עקב התחתון הוא המעיין העיקרי המזין את נחל עקב, והוא מסוג מעיין שכבה. במורד הנחל נובעים המים שוב למפל שגובהו כעשרה מטרים, הנופל לבריכה שעומקה כשמונה מטרים וקוטרה כעשרה מטרים, המלאה כל ימות השנה במים קרים וצלולים. מי הבריכה מליחים ומשקים את הצמחייה ובעלי החיים שבאזור. באזור המעיין גדלים צמחי מים מתוקים וצמחיית גדות: שערות שולמית מצויות, קנה מצוי, סוף מצוי, סמר חד, אשל ועוד.
לעין עקב תחתון ניתן להגיע רגלית ממדרשת שדה בוקר, או בשביל המסומן בירוק המתחיל כחצי ק"מ דרומית לנחל חווארים וכ-1 ק"מ לפני הכניסה לגן לאומי עין עבדת. השביל עולה במעלה דיבשון ויורד כעבור כ-4 ק"מ אל עין עקב. הגישה לרכב שטח אפשרית בדרך המיועדת לרכב 4X4 המתחילה בחניון לילה שליד שפך נחל חווארים לנחל צין, ומסתיימת כעבור כ-6 ק"מ בחניה סמוך למעיין.
מטיילים בסביבת עין עקב עליון
דקל בסמוך לעין עקב תחתון
מטיילים על רקע שני המפלים בעין עקב
בשחייה במי המעיין הקרירים, עומק המים 8 מטר!
המפל הימני בעין עקב
ראו גם

גב צנונית
הערות שוליים

↑  עין עקב – מעיין עמוק בלב בקעת צין באתר "בא לי לטייל"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007520211505171  VIAF: 316602866   WorldCat (עם VIAF): 316602866 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ניסים משעל

| --- | --- |

ניסים משעל ב-2016
 לידה:  25 במאי 1949 (בן 75) עיראק עיראק
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  אוניברסיטת בר-אילן 
 תקופת הפעילות:  מ-1977
 צאצאים:  אריאל משעל 
 פרסים והוקרה:  פרס סוקולוב  פרס מפעל חיים מטעם אגודת העיתונאים 
 
ניסים משעל (נולד ב-25 במאי 1949) הוא עיתונאי, סופר, איש טלוויזיה ושדרן רדיו ישראלי.
ביוגרפיה

משעל נולד בעיראק ועלה לישראל עם משפחתו בגיל שנה. במשך שמונה שנים התגוררו במעברת תלפיות. למד בבית הספר "ענף החיים" שבירושלים. את לימודיו התיכוניים עשה בבית ספר תיכון עירוני דתי בני ברק. עם גיוסו לצה"ל, התנדב לצנחנים, לגדוד הנח"ל המוצנח. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, וקורס מ"כים חי"ר. בין היתר לחם, כאיש מילואים, במלחמת יום הכיפורים בחזית הדרום.
קריירה

בשנת 1977 החל לעבוד ככתב לענייני מפלגות בטלוויזיה הישראלית. משעל סיקר את מערכות הבחירות לכנסת התשיעית (1977), הבחירות לכנסת העשירית (1981) והבחירות לכנסת האחת עשרה (1984). בשנת 1984 ערך והפיק את תוכנית האקטואליה "מוקד". בעת "פרשת אלבין", היו משעל וישראל סגל בין האנשים שקיבלו מאלבין אופציות ואלו הניבו להם רווח ניכר של כ-40,000 דולר. היועץ המשפטי לממשלה יוסף חריש קבע כי אין במעשיהם משום עבירה פלילית והעביר את התיק לטיפול בית הדין למשמעת. בבית הדין טענו משעל וסגל שכלל לא היו מודעים לקבלת האופציות. בית הדין זיכה אותם וקבע שלא הוכח שאלבין ניסה להשפיע על הסיקור שלהם או שלמשעל הייתה אפשרות לסייע לאלבין.
בשנים 1986–1989 שימש כתב בוושינגטון וסיקר את האירועים המדיניים, יחסי ארצות הברית–ישראל, הבחירות לנשיאות ארצות הברית שבהן נבחר ג'ורג' הרברט ווקר בוש, פרשת אירנגייט ומעורבותה של ישראל בפרשה, ופרשת ג'ונתן פולארד. בשנת 1989 חזר לישראל. חיים יבין ניסה למנותו למנהל החדשות בטלוויזיה הישראלית, אך נכשל. משעל התמנה החל מ-29 בדצמבר 1989 למנהל זמני של הטלוויזיה הישראלית. משהתמנה יוסף בראל למנהל הטלוויזיה ביולי 1990 לא נמצא למשעל תפקיד ברשות השידור ובסוף ספטמבר 1990 הוא יצא לחופשה ללא תשלום מרשות השידור כדי לכהן כמנהל השידורים של ערוץ 2. בשנת 1991 התמודד על תפקיד מנכ"ל הערוץ השני, אך הפסיד לנחמן שי. בינואר 1992 הוא פרש מניהול הערוץ השני כדי להתחרות על קבלת הזכיינות לשידורי הערוץ השני והתמנה למנכ"ל קשת-רול שהתמודדה במכרז לשידור בערוץ 2. לאחר שהחברה לא התמודדה במכרז בספטמבר 1992, נסגרה החברה ומשעל פוטר.
הוא התמנה למנהל "נתיבי שידור" שהתחרתה במכרז שנפתח במרץ 1993. חברת "נתיבי שידור" הגיעה למקום הרביעי ולא זכתה. משעל התמודד על תפקיד מנהל חברת החדשות של הערוץ השני אך לא נבחר. לקראת סוף שנת 1993 החל להנחות את התכנית אחד על אחד.
במהלך השנים משעל הנחה עימותים טלוויזיוניים בין יצחק שמיר ליצחק רבין, ובין בנימין נתניהו ליצחק מרדכי.
בשנת 1995 חזר לערוץ הראשון ושימש כתב מדיני. בתקופה זו סיקר נושאים מדיניים וידיעות בלעדיות כגון חשיפת המגעים החשאיים בין יצחק רבין לבין הנשיא הסורי חאפז אל-אסד, היחסים הדיפלומטיים עם ארצות הברית, היישום של הסכמי אוסלו, רצח יצחק רבין, ממשלת ישראל העשרים ושש בראשותו של שמעון פרס שהוקמה לאחר הרצח ועוד.
משעל חזר לערוץ השני ב-1997, ערך והגיש את התוכנית "משעל חם" בערוץ 2, ולמשך שנה את התוכנית "פופוליטיקה". בתוכניות הללו משעל אירח אישים שהופיעו בכותרות הדיווחים התקשורתיים באותו שבוע, ודן איתם בנושאי אקטואליה שונים, חשיפות, כתבות שטח וסקרים. שידורי התוכנית "משעל חם" התחדשו בדצמבר 2008 לקראת הבחירות לכנסת ה-18. עונה נוספת של משעל חם עלתה לשידור באוקטובר 2012. זכור בה הריאיון עם נפתלי בנט בו דובר על יחסו של בנט לסירוב פקודה.
ניסים משעל שידר במשך שנים את התוכנית היומית "משעל על הבוקר" ברדיו ללא הפסקה מדי יום ב-09:00. במאי 2018 עבר משידור תוכנית יומית לשידור תוכנית שבועית ביום שישי באותה התחנה.
חיים אישיים

משעל הוא אחיו של המזרחן פרופסור שאול משעל.
משעל היה נשוי למרים ובנם הוא אריאל משעל, המנכ"ל לשעבר של המשרד לפיתוח הנגב והגליל.
ב-2012 נישא משעל בשנית, לאיימי קורמן, שהייתה נשואה לבני רוזנבאום מ"צמד רעים".
בספטמבר 2022 פרסם את דבר מחלתו בסרטן.
משעל מתגורר ברמת גן.
פרסים

פרס רשות השידור בשנת 1984
פרס סוקולוב בשנת 2006 (תקשורת אלקטרונית ומפעל חיים)
פרס מפעל חיים מאגודת העיתונאים 2022
ספריו

1998, ואלה שנות - 50 מדינת ישראל, ידיעות אחרונות, 336 עמודים (תורגם לאנגלית, צרפתית, רוסית וספרדית)
2000, ואלה תולדות - 2000 שנות היסטוריה יהודית בשיתוף עם פרופסור שלמה בן עמי
2008, ישראל 60
2010, המוסד - המבצעים הגדולים (עם מיכאל בר-זוהר)
2011, הותר לפרסום, הוצאת למשכל - ידיעות אחרונות וספרי חמד
ניסים משעל ומיכאל בר-זוהר, צה"ל - המבצעים הגדולים, ידיעות ספרים, 2013
ניסים משעל ומיכאל בר-זוהר, הלוחמים פשטו עם שחר, ידיעות ספרים, 2015
ניסים משעל ומיכאל בר-זוהר, חיסול ממוקד, השב"כ - המבצעים הגדולים, ידיעות ספרים, 2017
2018, ישראל 70 - להיות ישראלי, הוצאת משכל - ידיעות ספרים
ניסים משעל ומיכאל בר-זוהר, לוחמות המוסד, ידיעות ספרים, 2020
ניסים משעל, שוליית הסנדלר, ידיעות ספרים, בעריכת דפנה שחורי 2022
ניסים משעל, המלחמה, ידיעות ספרים, 2023