stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אדית קראוס
קורות חיים

אדית קראוס נולדה בקרלסבאד, צ'כיה. אביה, ניהל בית מסחר לבגדי כלות. היא החלה לנגן בפסנתר בגיל 7 ובגיל 11 ניגנה בעירה את הקונצ'רטו לפסנתר מס' 3 של בטהובן. בגיל 14, בהמלצת אלמה מאהלר, קרובת משפחתה, החלה ללמוד אצל ארתור שנאבל בברלין. בתום לימודיה, ב-1930, עברה לפראג וניהלה קריירה מקצועית.
ב-1941 נכלאה במחנה טרזין יחד עם בעלה, קארל שטיינר. קראוס נדרשה לנגן שני רסיטלים בשבוע והיא ביצעה יצירות משל מלחינים במחנה: ויקטור אולמן, פאבל האס וגדעון קליין. בעלה נשלח מטרזין לאושוויץ ונרצח שם.
לאחרי המלחמה חזרה לפראג ובה פעלה כפסנתרנית וכמורה. היא הכירה שם את בעלה השני, ארפד בלודי וב–1949 עלו ארצה. קראוס לימדה באקדמיה למוזיקה בתל אביב בשנים 1957–1981.
ב-1986 החלה להדריך בכיתות האמן "היסטוריה מוזיקה וזיכרון" בבית טרזין בגבעת חיים בעקבות מחקרי המוזיקולוג דוד ריד בלוך. היא גם חזרה לנגן ולהופיע עם יצירות שנגנה בטרזין.
סרט תיעודי על חייה "התענג על המוזיקה" (Enjoy the Music) הוכן על ידי הבמאים הגרמנים וילהלם ומריתה רזינג.
קראוס נפטרה בגיל מאה ונקברה בהר המנוחות.
דודו מספר לגולו

| --- | --- |
 סוגה:  ילדים
 יוצרים:  דודו טופז
 בימוי:  איתן אבוט
 שחקנים:  דודו טופז, עירית שילה
 ארץ מקור:  ישראל
 מספר עונות:  1
 מספר פרקים:  120
 הפקה
 חברת הפקה:  אולפני מימד
 אורך פרק:  8 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ 2 הניסיוני
 תקופת שידור מקורית:  1989–1990
 
דודו מספר לגולו הייתה תוכנית לילדים ששודרה בערוץ 2 הניסיוני ב-1989–1990.
רקע

התוכנית שודרה לפני העולם הערב בערוץ 2 הניסיוני. התוכנית נוצרה בתקציב דל (דודו טופז קיבל רק החזר נסיעות). בובת גולו עוצבה על ידי קלאודיו סטריק ויוצרה על אילנה יהב
תוכן

דודו טופז הקריא סיפורים לפני השינה לבובה (ממין זכר) בשם גּוּלוּ בדיבובה של עירית שילה. התוכנית הופקה באולפני מימד ומומנה באמצעות מכירת מוצרים נלווים עם דמותו של גולו.
בעקבות התוכנית

לתוכנית נוצרה תוכנית המשך בשם "לילה טוב שלומפי" בהגשת שלמה ארצי וציפי שביט. כמו כן שווקו מוצרים נלווים לתוכנית הכוללים שוקו שנקרא "שוקו גולו", מכתביות, שישה ספרים וקלטות של סיפורים נבחרים מהתוכנית.
בתרבות

באחד הסיפורים של העלילון זבנג! מוצג שהתכנית אהובה על אייל גליל, על המנהל ועל סמיר השרת.
הערות שוליים

↑   דודו מספר לגולו, באתר YouTube
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
התנועה המסורתית בישראל

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל 
 מטה הארגון:  לוד 
 masorti.org.il
 
ערך זה עוסק בזרם יהודי מודרני וליברלי שנוסד בארצות הברית שנודע כ"יהדות קונסרבטיבית". אם התכוונתם לישראלים המגדירים עצמם כשומרי מסורת, ראו .
התנועה המסורתית בישראל היא ארגון הגג של קהילות ומוסדות היהדות-הקונסרבטיבית בישראל. אגפי התנועה כוללים בין היתר כ-78 קהילות ובתי כנסת ברחבי הארץ, תנועת הנוער נוע"ם, מכון 'על משמר הכנסת' ומרכז אדרבא לצעירים בעלי מוגבלויות.
מנכ"לית התנועה היא רקפת גינסברג, ויושבת הראש סופי פלמן רפלוביץ'.
נכון ל-2017, דיווחה התנועה על 7500 חברים בוגרים רשומים בישראל, אף שעל פי סקרים שונים, מספר המזדהים עם ערכי התנועה גדול מכך, ומגיע לכ-5% מהאוכלוסייה.
אידאולוגיה ופעילות

התנועה המסורתית בישראל משתייכת ליהדות הקונסרבטיבית וחולקת את ראייתה את ההלכה כציווי המחייב את כלל היהודים שהוא גם מכלול דינמי החייב להשתנות ולהתאים עצמו לנסיבות הזמן והמקום. לפי ראייה זו, ניתנות פרשנויות מודרניות להלכה מתוך לימוד המקורות העתיקים והתבססות עליהם. הזרם נשען על תפיסה של ראיית עולם פלורליסטית. התנועה תומכת בחירויות האדם בכל תחומי החיים, בהתבסס על האמונה שכל אדם נברא בצלם. התנועה המסורתית היא תנועה ציונית המאמינה כי ריבונותו של העם היהודי הכרחית להמשך קיומו.
אידאולוגיה ופעילות > מעמד האישה

מתוך הראייה כי ההלכה היא דינאמית, מעמד האישה בתנועה המסורתית יוצא מנקודת ההנחה כי יש לחתור לשוויון מלא בין המינים. התנועה מאמינה כי יש לקדם את מעמדה ההלכתי של האישה, תוך ראיית עולם מודרנית המעודדת שוויון בין המינים בכל שאר תחומי החיים. על פי פסיקת כנסת הרבנים של התנועה המסורתית רשאיות נשים לעלות לתורה, לקרוא ממנה, לשמש כשליחות ציבור, להניח תפילין ולהגיד קדיש יתום, כל זאת מתוך נקודת מבט שגם ביהדות יש לכונן שוויון בין גברים ונשים.
בקהילות התנועה נערכים טקסי בת מצווה לבנות, נשים משמשות בתפקידים של שליחות ציבור וקריאה מהתורה. כמו כן נשים מוסמכות לרבנות במכון שכטר, המרכז ללימודי יהדות שליד התנועה המסורתית.
אידאולוגיה ופעילות > גיור

בשנת 1989 פסק בית המשפט העליון כי על המדינה להכיר בגיורים קונסרבטיביים ורפורמים שנעשו בחו"ל. גם גיורי התנועה המסורתית בישראל, הנערכים על ידי מכון לגיור של התנועה מוכרים על ידי המדינה. התנועה המסורתית הייתה גם שותפה ב"ועדת נאמן" שהוקמה ב-1997 על מנת להגיע לפתרון מוסכם בנושאי הגיור. למרות מסקנותיה של הוועדה שעל המדינה להכיר בגיורים אלו, דחו ברבנות הראשית את הפשרה שהוצעה, מכיוון שכללה הכרה רשמית בזרמים לא-אורתודוקסיים ולכן מסקנות הוועדה לא יושמו.
אידאולוגיה ופעילות > פתיחות כלפי זרמי יהדות שונים

באוגוסט 2021 פורסם באתר ynet כי מנכ"לית התנועה המסורתית, רקפת גינסברג, נפגשה עם הרב האורתודוקסי אליעזר מלמד. הפגישה התקיימה על רקע ניסיון של גורמים קיצוניים להשליט הפרדה מגדרית ברחבה השווניות בכותל בליל תשעה באב באותה השנה.
בפברואר 2022, הפגינה התנועה המסורתית יחד עם התנועה הרפורמית, נשות הכותל וארגונים נוספים נגד עירית לינור וגלי צה"ל בשל דברים שאמרה השדרנית בתוכנית "המילה האחרונה". לינור אמרה בשידור חי כי "כמו שלב טהור לא מתאימה לכמעט 100 אחוזים מהעולם, גם התנועה הרפורמית לא מתאימה לישראל. יש כתות שלא יכולות להתקיים בכל מקום". התגובה המסורתית הגיבה לדבריה וקראה לה להתנצל.
במאי 2023 התפרסם באתר ערוץ 7 על מפגש בין גינסברג וצוות התנועה המסורתית לבין מספר חברים מהגרעין התורני בעיר לוד, בה שוכנים משרדי התנועה. המפגש התקיים במסגרת "קואליציית ההסכמות".
בספטמבר 2023, יום הכיפורים התשפ"ד ועל רקע הפולמוס הציבורי סביב תפילות בהפרדה במרחב הציבורי, קיימה התנועה המסורתית תפילת נעילה שוויוניתבכיכר הבימה בהשתתפות מאות נשים, גברים וילדים. שנה לאחר מכן, באוגוסט 2024 ולקראת יום הכיפורים התשפ"ה, גינתה התנועה המסורתית את החלטת עיריית תל אביב שלא לאפשר תפילה במרחב הציבורי והגיבה להחלטה: "תפילה במרחב הציבורי, כל עוד ואינה פוגעת בחופש התנועה של אף אחד ואחת ובחוק, חייבת להיות מותרת במרחב הציבורי". גם בשנה זו קיימה התנועה המסורתית תפילה ביום הכיפורים בכיכר הבימה בהשתתפות עשרות רבות של משפחות ובסיוע של חברי מועצה ליברליים בעיר.
ב-15 באוקטובר 2024, נאמה מנכ"לית התנועה המסורתית בכיכר החטופים במסגרת ערב " שרים יחד לשובם" לצד מנהיגי ציבור נוספים נוספים ובהם הרב כרמי גרוס, רבה הראשון של חטיבת חשמונאים.
אידאולוגיה ופעילות > פעילות לאחר ה-7 באוקטובר

החל מהימים הראשונים לפרוץ מלחמת חרבות ברזל מקיימת התנועה המסורתית מעגל תפילה ושירה בכיכר החטופים המתקיים מדי יום. בנוסף, משלחות של רבנים ורבות קונסרבטיביים מכל העולם הגיעו לישראל לביקורי סולידריות ותמיכה, כמו גם להיפגש עם בניהם ובנותיהם המשרתים בצה"ל. ב-9 בנובמבר התראיין הרב סת' אדלסון, רב קהילת "עץ חיים – אור לשמחה" מפיטסבורג ואב ללוחם, בגלי צה"ל וסיפר על התחושות מהביקור בארץ ימים ספורים לאחר טבח שבעה באוקטובר.
לאחר השבתה שנכפתה בצל המלחמה, תוכנית "אדרבא" של התנועה המסורתית, המעלה לתורה נערים ונערות עם צרכים מיוחדים חזרה לפעילות באפריל 2024.
הקמה בישראל

הקהילה המסורתית הראשונה בארץ ישראל, "אמת ואמונה", הוקמה בירושלים על ידי יהודים מגרמניה ב-1936. היא נוסדה ברחביה, לפי המתכונת הליברלית בגרמניה, ונחשבה כמרכז תרבותי עבור משכילי העיר, ביניהם: עקיבא ארנסט סימון, גרשם שלום, מרטין בובר ועוד בין מייסדיה היה הרב ד"ר יעקב דוד וילהלם (גר'), ששימש כרב קהילה עד 1949 (שאז ירד לשוודיה, לשמש שם כרב ראשי). הקהילה הצטרפה רשמית לתנועה הקונסרבטיבית ב-1949, אחרי שהרב אהרן פיליפ מונה לעמוד בראשה.
מרבית הקהילות המסורתיות התפתחו בישראל רק כ-40 שנה לאחר מכן, בעקבות גל העלייה המאסיבי ממדינות צפון אמריקה ואירופה. בשנת 1972 היו בישראל 4 קהילות מסורתיות והתנועה קמה באופן רשמי בשנת 1976. הרב מיכאל גרץ שימש כמנכ"ל הראשון של התנועה (בשנים 1976–1978) והיה בין מקימה.
בשנים שלאחר הקמת התנועה הוקמו קהילות נוספות בכל הארץ, וכיום קיימות כ-100 קהילות וחבורות של התנועה המסורתית בישראל. חלק ניכר מחברי התנועה הם צברים וותיקים. נוספו עליהם חברים עולים חדשים, בעיקר ממדינות אירופה ואמריקה הצפונית והדרומית.
התנועה המסורתית מנהלת מאז היווסדה מאבק פוליטי מול הממסד הדתי בישראל לטובת הכרה ממסדית בשרותי הדת שהתנועה המסורתית מעניקה לחבריה. רבני התנועה המסורתית אינם מוכרים על ידי הרבנות הראשית לישראל ולכן טקסי נישואים, גירושים וגיור שהם עורכים בישראל, אינם מוכרים בידי המדינה.
מבנה

התנועה המסורתית מורכבת ממערך מתנדבים המרכיבים 7 ועדות שונות. בראשות הוועדות עומד "ועד הפועל" של התנועה המסורתית המורכב מחברי התנועה מכל הארץ, חלקם גם רבנים של התנועה המסורתית. כיושבת ראש התנועה המסורתית מכהנת סופי פלמן-רפלוביץ מקיבוץ חנתון שנבחרה בינואר 2017.
לתנועה המסורתית קיים גם צוות מקצועי המורכב מראשי אגפים. בראש צוות התנועה עומדת רקפת גינסברג, מנכ"לית התנועה המסורתית בישראל החל משנת 2020. בישראל פועלים 25 רבנים קונסרבטיביים במשרה מלאה במסגרות קהילתיות בישראל, אף שישנם 170 רבנים בישראל החברים במועצת הרבנים הקונסרבטיבית.
התנועה חברה באיגוד ההתחדשות היהודית.
הגופים בתנועה > קהילות התנועה המסורתית

נכון ל-2017 בישראל פעלו 78 קהילות של התנועה המסורתית בכל רחבי הארץ. 26 מתוכן מחזיקות מבנה קבע, 52 נוספות משתמשות במבנים זמניים - בעיקר בתי ספר או מרכזים קהילתיים.
כל קהילה היא עמותה נפרדת הפועלת תחת עמותת הגג של התנועה המסורתית בישראל. הקהילות מקיימות שירותי דת ותפילות במגוון תחומים. תפילות שונות בימי חול ובסופי שבוע, תפילות בימי חג ומועד, טקסי בר ובת מצווה, אירועים מיוחדים נוספים, חיי קהילה, שיעורים בנושאים שונים, פעילויות לילדים ונוער ועוד. כדוגמה, ראו את הקהילה המסורתית הקריות וקהילת אשל אברהם.
הגופים בתנועה > נוע"ם

נוע"ם היא תנועת הנוער של התנועה המסורתית בישראל (חלק מהיהדות-הקונסרבטיבית; אין-לבלבל עם מסורתיים). היא הוקמה בישראל בשנת 1978. היא פועלת ומחנכת על פי עקרונות התנועה המסורתית והיהדות הקונסרבטיבית. נוע"ם היא תנועה בינלאומית המתקיימת גם בארגנטינה, בריטניה, שוודיה, ברזיל ועוד. בישראל יש לנוע"ם 17 סניפים. בסניפים מקיימים פעילויות בכל יום שלישי, לילדים בכיתות ד-ח'. הפעילויות בנושאים שונים וישנו דגש רב על חיבור למקורות, תיקון עולם ומעורבות חברתית. בנוסף מתקיים קורס הדרכה לתלמידי כיתות ט'. בנוע"ם קיים גם מערך תיכוניסטים, לתלמידי תיכון. בנוסף לפעילות השבועית הסדירה בשלושת אגפים אלו, ישנם גם "מפעלים ארציים" המאגדים חניכים מכל הארץ, סביב מועדי ישראל ושבתות. בראש תנועת הנוער עומדת מועצת נוע"ם המורכבת מתלמידי כיתות י'-י"ב.
הגופים בתנועה > מרו"ם

מרו"ם היא תנועת הסטודנטים של התנועה המסורתית. היא הוקמה בישראל בשנת 1996. מרו"ם היא תנועה עולמית הפועלת בארצות דרום אמריקה, אוקראינה, בריטניה, צרפת ועוד. בישראל מתנהלת פעילות של מרו"ם בשבעה קמפוסים של אוניברסיטאות ומכללות. במרו"ם מקיימים פעילויות עבור צעירים ברוח יהדות פלורליסטית, בהשקפה ציונית דמוקרטית. הפעילות היא בצורת לימודים, שיעורים, הרצאות, טיולים, ופעילויות חברתיות.
הגופים בתנועה > מכון 'על משמר הכנסת'

מכון 'על משמר הכנסת' הוא מכון של מעקב אחר פעילותם של נבחרי הציבור בתחומים של דת ומדינה. המעקב נעשה על ידי ריכוז של מידע אודות עמדותיהם ופעולותיהם של חברי הכנסת. מעקב אזרחי אחר עמדות, התבטאויות, הצעות חוק והצבעות של נבחרות ונבחרי ציבור בתחום הדת והמדינה. המכון מרכז מידע באופן רצוף פתוח לציבור בענייני חקיקה, מדיניות, התנהלות הכנסת, לרבות דף אישי לכל חבר וחברת כנסת שבהם מוצגים דפוסי ההצבעה, השתתפות בדיונים, הצעות חוק ועוד. בסיום כל מושב מפרסם המכון דו"ח סיכום מושב, בו נבחרים חברי וחברות כנסת שקידמו את תחום הפלורליזם היהודי בחקיקה הישראלית.
הגופים בתנועה > תוכנית בר/בת מצווה לילד המיוחד

תוכנית בר/בת מצווה לילד המיוחד הוקמה בשנת 1996. התוכנית פועלת בכ-30 בתי ספר ומוסדות חינוכיים לחינוך מיוחד בארץ, והיא מאפשרת קיום טקסי בר מצווה (או בת מצווה) לנערים בחינוך המיוחד שהגיעו לגיל מצוות. המשתתפים בתוכנית עוברים במהלך השנה שלפני הטקס שיעורי העשרה בנושאי יהדות וטקס בר המצווה. הפעילות כוללת עבודה עם נוער חילוני ודתי[דרוש מקור] כאחד. כל נער או נערה לוקח חלק פעיל בטקס בר המצווה שלהם לפי יכולתם. מתחילתה של התוכנית קיומו טקסי בר מצווה כ-2,000 נערים ונערות. צוות התוכנית מורכב מחברים בתנועה המסורתית בעלי תואר בחינוך מיוחד או בחינוך יהודי.
הערות שוליים

1 2 3 4  דן פפרמן, זרמים בעלייה -היהדות הרפורמית והקונסרבטיבית בישראל, באתר המכון למדיניות העם היהודי, ‏2018
↑  קובי נחשוני, https://www.ynet.co.il/judaism/article/bywzor6yy, Ynet, ‏08.08.2021
↑  יהונתן גוטליב, התנועה הרפורמית והתנועה הקונסרבטיבית יחד עם נשות הכותל וארגונים נוספים הפגינו נגד עירית לינור וגלי צה"ל., באתר ערוץ 7, ‏07.02.2022
↑  Muli Segev, אפשר גם אחרת. נשים וגברים, דתיים וחילונים, סטרייטים ולהט״בים יחד בתפילה קונסרבטיבית הערב בכיכר הבימה, באתר X, ‏25.09.2023
↑  חנן גרינווד, "תל אביב נטשה את היהדות": ארגונים ליברלים ושמרניים במתקפה נגד העירייה, באתר ישראל היום, ‏06.08.2024
↑  מעגל התפילה המרגש להצלחת עסקת החטופים, באתר מעריב אונליין, 29 בנובמבר 2023
↑  הרב סת' אדלסון בריאיון לגל"צ, ‏09.11.2023
↑  יובל בגנו, ‏אף עין לא נשארה יבשה: היוזמה שמעלה לתורה ילדים עם צרכים מיוחדים חוזרת, באתר מעריב אונליין, 9 באפריל 2024
↑  עו"ד יזהר הס, שתיקת הרבנים, באתר nrg‏, 16 בספטמבר 2010
↑  על-פי צילום מצבת הרב וילהלם
↑  דליה צרקס, לתולדות התפילה הרפורמית בציון, מועד; שנתון למדעי היהדות יז, מכללת בית-ברל, תשס"ז/2006, עמ' 108
↑  מנכ"לית חדשה לתנועה המסורתית בירושלים: רקפת גינסברג, באתר חדשות ירושלים, ‏2020-11-08
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256821805171 
נשים המשמשות בתור רב של התנועה המסורתית-קונסרבטיבית, מקריאות מספר התורה
שלט מרכז פיוקסנברג של התנועה המסורתית בירושלים ברחוב אגרון
לוגו נוע"ם, תנועת הנוער של התנועה המסורתית (קונסרבטיבית) הישראלית
מרים רות

| --- | --- |

מרים רות תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  16 בפברואר 1910 נובה זמקי, האימפריה האוסטרו-הונגרית האימפריה האוסטרו-הונגרית
 פטירה:  13 בנובמבר 2005 (בגיל 95) שער הגולן, ישראל ישראל
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת מסריק, טיצ'רס קולג', הסיטי קולג' של ניו יורק, קולג' בנק סטריט לחינוך 
 שפות היצירה:  עברית 
 יצירות בולטות:  מעשה בחמישה בלונים   הבית של יעל   תירס חם
 פרסים והוקרה:  פרס ביאליק (2002)  פרס זאב לספרות ילדים ונוער (1991) 
 
מרים רוֹת (צ'יורה עברי) (16 בפברואר 1910 – 13 בנובמבר 2005) הייתה סופרת ילדים עברייה, גננת ומחנכת ישראלית. נחשבת כחלוצה בתחום חקר ספרות הילדים העברית. זוכת פרס ביאליק ופרס זאב לספרות יפה.
ביוגרפיה

נולדה בשם אנה מרים רות בעיירה נוֹבֶה זַמקי בממלכת הונגריה שבאימפריה האוסטרו-הונגרית (בתחומי סלובקיה של ימינו), במשפחה יהודית בת חמישה ילדים, בתם של הלה ויעקב רות. אביה שימש מנהל בית הספר היהודי בעיירה ואמה הייתה פעילה בקהילה היהודית. הוריה כינו אותה "צ'ורה". גדלה והתחנכה בעיירתה, הייתה פעילה בתנועת הנוער "השומר הצעיר" וסיימה את לימודיה התיכוניים בגימנסיה ההונגרית בעיירה. לאחר מכן נסעה ללמוד פסיכולוגיה באוניברסיטת ברנו לתורת החינוך והמדעים.
בשנת 1931 עלתה לארץ ישראל. בארץ למדה בסמינר הקיבוצים ולתואר ראשון באוניברסיטה העברית. בהמשך למדה לתואר שני בחינוך במכללה לחינוך של ניו יורק. בשנת 1937 נמנתה עם מייסדי קיבוץ שער הגולן. בין המייסדים נמנה גם אחיה, יהודה רות, שעלה ארצה מספר חודשים אחריה. היא התגוררה בקיבוץ עד מותה, ושימשה בו כגננת הראשית. נישאה לפסח עברי (דויטש) (1908–1978), בן עיירתה, שהיה גם הוא פעיל בתנועה. לזוג נולדו שני בנים – אדם ויעקב – והם גידלו גם את איתן, בנו של פסח מאשתו הראשונה, לאה. אביה, אמה, שתי אחיותיה, ושתי אחייניותיה נשלחו לאושוויץ. אביה לקה בהתקף לב על הרכבת בדרך והושלך מן הרכבת, והשאר נרצחו באושוויץ.
במשך שנים נחשבה ל"גננת הראשית של הקיבוץ הארצי". היא עסקה בחינוך שנים ארוכות והכשירה מורות וגננות בסמינר הקיבוצים ובסמינר אורנים. בין ספרי הלימוד שכתבה: תורת הגן (1956), הילד ואתה (1958) וספרות לגיל הרך (1969). בשנות ה-50 כתבה בעל המשמר טורי עצות להורים בהם ייעצה, בין השאר, שלא לרכך לילדים אגדות כמו "כיפה אדומה", אלא לחשוף אותם אליהם בגיל המתאים במלוא מורכבותם, ושלא להתגאות בחוכמות ילדות של הילדים. המליצה על ספרי ילדים החושפים את הילדים לילדים מתרבויות אחרות ובכך מקרבים את השלום.
רות התפרסמה בעיקר כסופרת ילדים. היא החלה בכתיבה לילדים בגיל 60 בעידודם של בעלה והמאיירת אורה אייל, שנמנתה על תלמידותיה. רות יצרה כמה מן הספרים הנודעים ביותר לגיל הרך בספרות העברית החדשה, בהם ספרה הראשון "מעשה בחמישה בלונים", שהופיע לראשונה ב-1974, "הבית של יעל" ו"תירס חם". בסך הכול כתבה מעל לעשרים ספרים לילדים. ספרה האחרון "גברת חבית ועוד" יצא לאור כשנה לפני מותה ובו אוסף הרפתקאות המתרחשות בתקופת ילדותה.
בשנת 1978 זכתה בפרס אסתר רבינוביץ' על תרומתה לספרות הילדים. ב-1990 זכתה רות בפרס זאב על מפעל חיים, ובאותה השנה השיאה משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות. בשנת 1998 זכתה בפרס "אות החיוך" של יוניצ"ף על ספרה "מעשה בחמישה בלונים". בשנת 2002 הוכרזה ככלת פרס ביאליק לספרות. בשנת 1978 הייתה חברה בוועדת השופטים של פרס ישראל לספרות ילדים.
בנה של רות, האדריכל יעקב עברי, אייר שניים מספריה: "המעיל של סבתא" ו"נגיד ש".
רות תרמה את אוסף ספרי הילדים הפרטי שלה, שכלל ספרים מהארץ ומהעולם, לספריית "אורנים".
רות נפטרה בשנת 2005 והיא בת 95. היא נקברה בקיבוצה, שער הגולן. היא הייתה נשואה לפסח עברי עד מותו ב-1978. הייתה אם לשלושה בנים והותירה עשרות נכדים ונינים. נינתה עמית עברי היא אלופת ישראל בשחייה.
לאחר פטירתה הוקם במכללת אורנים מרכז לספרות ילדים שנקרא על שמה. המרכז מקיים מדי שנה יום עיון לזכרה.
ספריה

תורת הגן (1956)
הילד ואתה (1958), איורים: חיים ברקני – ספר עזר להורים ומחנכים
לפי הטף (1959) – לקט חרוזים
ספרות לגיל הרך (1969)
מעשה בחמישה בלונים (1974), איורים: אורה איל, ספרית פועלים (הספר בקטלוג ULI)
מגפיים (1975), איורים: מיכל אפרת, הקיבוץ המאוחד (הספר בקטלוג ULI)
הבית של יעל (1977), איורים: אורה אייל, ספרית פועלים – קורות ילדה המחפשת מקום פרטי לעצמה (הספר בקטלוג ULI)
תירס חם (1978), איורים: אורה אייל, ספרית פועלים (הספר בקטלוג ULI)
טבעת הקסמים (1980), איורים: שמואל כץ, ספרית פועלים (הספר בקטלוג ULI)
המעיל של סבתא (1981), איורים: יעקב עברי, רשפים – איך סייע המעיל להעניק בריאות לילדה חולה (הספר בקטלוג ULI)
זאתי (1984), איורים: אורה אייל, רשפים, תל אביב; (2009) אגם – על חיבתה של ילדה קטנה אל בובתה
לעוף עם הרוח (1984), איורים: רות צרפתי, ספרית פועלים
נגיד ש... (1985), איורים: יעקב עברי, עם עובד
לשונות קטנים (עם מיריק שניר; 1987), איורים: שלומית זהר, שבא
מעשה בעכבר (1988), איורים: הלה חבקין, ספריית פועלים – בעקבות מוטיב עממי
אני אוהב לחפש (1990), איורים: אורה אייל, הקיבוץ המאוחד – סיפורו של ילד הנוטה לאבד את דבריו ונאלץ לחפשם
פופוקטפטל (1990), איורים: שמואל כץ, ספרית פועלים
תיק הציורים של אבא (1991), איורים: רואי עברי, ספרית פועלים
איפה נבות? (1992), איורים: כריסטינה קדמון, ספרית פועלים
שון לא רוצה לישון (1993), איורים: רואי עברי, מסדה – מעשה בילדה המסרבת ללכת למיטתה
פודי הקיפוד (1994), איורים: ליאת צח-גרבר, ספרית פועלים
הגשם מנגן על הכובע שלי (1995), איורים: חיים ברקני, אח – יצירות לשוניות של ילדים בגיל הרך ובגיל הגן
הסוד של צופית (1996), איורים: רות צרפתי, ספרית פועלים – מעשה בילדה המטפסת על עץ
זה קרה ביום סערה (1997), איורים: אורה אייל
המלך דוגי (1997), איורים: ליאת צח-גרבר, ספרית פועלים – על הצלחתה של כלבה קטנה להוריד מהשלטון את הכלב הגדול והאכזר
שבעה שודדים, שבעה פיהוקים וזקנה קטנה אחת (1999), איורים: הלה חבקין, ספרית פועלים
יובל המבולבל (2000), איורים: יונת קציר-גולן, ספרית פועלים
החתולים של סבתא נעמי (2002), איורים: הלה חבקין, ספרית פועלים
גברת חבית ועוד (2005), עיבדה: עדנה קרמר, איורים: אבי כץ, ספרית פועלים – סיפור בעל רקע אוטוביוגרפי
כאשר לדב התחשק לעוף (2008; יצא לאור לאחר מותה), איורים: אביגדור כהן, מודן
לקריאה נוספת

עדנה קרמר (עורכת), שי למרים: על ספרי הילדים של מרים רות, אורנים: מכללת אורנים – המרכזיה הפדגוגית – המוקד לספרות ילדים, תש"ס 2000
גבי אסם ורחל הרץ-לזרוביץ, "מרים (צ'ורה) רות, (1910–2005), בתוך: מעגלים של הדרה; סיפורן של אימהות החינוך הקיבוצי, יד טבנקין, 2111, עמ' 69–99
הערות שוליים

↑  מרב יודילוביץ', הלכה לעולמה הסופרת מרים רות, באתר ynet, 13 בנובמבר 2005
↑  פסח עברי, באתר קיבוץ שער הגולן; הקבר של פסח עברי בבית הקברות שער הגולן, באתר BillionGraves
↑  דליה קרפל, אלילת הילדים, באתר הארץ, 8 בדצמבר 2003
↑  דוד שליט, ‏מהרו פן תאחרו, באתר גלובס, 22 באוגוסט 2002
↑  שירה קדרי-עובדיה, אלה הילדים שמאחורי ספרי הילדות המפורסמים, באתר nrg‏, 26 בדצמבר 2014 – ראו "פרק ראשון: שמוליקיפוד"
↑  מרדכי חלמיש, כל מיש וסמינר הקיבוצים, על המשמר, 26 ביוני 1955
↑  מנחם גרסון, עם הופעת הספר "תורת הגן", על המשמר, 29 באפריל 1956
↑  הילד ואתה למרים רות, דבר, 27 בדצמבר 1957
↑  סיפורי ילדים עם או בלי צנזורה?, על המשמר, 21 בינואר 1957
↑  הורים הוו זהירים ב"חכמות" ילדיכם, על המשמר, 26 בדצמבר 1955; המשך
↑  הוא כל כך שונה ממני - ובכל זאת כל כך דומה לי..., על המשמר, 31 במאי 1960
↑   יום העצמאות | 1990, באתר כאן ארכיון, 29 באפריל 1990
↑  חברי ועדות השופטים לפרס ישראל, דבר, 10 במאי 1978
↑  אוסף מרים רות
↑  הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון יום הולדתה של מרים רות, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אהרן אלמוג, נורית זרחי, יורם קניוק | פרס ביאליק לספרות יפה במשותף עם חיים באר, מאיה בז'רנו, יואל הופמן  2002 | הבא: דויד גרוסמן, אפרים סידון, חיה שנהב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007312998405171  BnF: cb166390700 (data)  GND: 1032197358  ISNI: 0000 0000 7235 1222  LCCN: n88103018  NLK: KAC201951454  VIAF: 93565320   WorldCat (עם VIAF): 93565320 
ב-16 בפברואר 2011 בחרו בגוגל לציין את יום הולדתה של רות. באותו יום שונה סמליל דף הבית של האתר בעברית לדודל בהשראת איוריה של אורה אייל.
ניצנה

ערך זה עוסק בכפר בישראל. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הדרום
מועצה אזורית: רמת הנגב
גובה ממוצע: ‎226 מטר
תאריך ייסוד: 1987
סוג יישוב: יישוב מוסדי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 268 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 262 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת צפון הנגב מוגדלת) ניצנה(למפת צפון הנגב רגילה) ניצנה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניצנה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום ניצנה30°53′10″N 34°25′18″E﻿ / ﻿30.8861285158784°N 34.4215527432331°E﻿ / 30.8861285158784; 34.4215527432331  heמפת היישובים של מועצה אזורית רמת הנגב באדום - ניצנה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 3 מתוך 10
http://www.nitzana.org.il
ניצנה (נִצָּנָה) הוא כפר ובו קהילה חינוכית-התיישבותית. הכפר נמצא כ-70 קילומטרים דרומית-מערבית לבאר שבע, סמוך לגבול בין ישראל למצרים והיא הקצה הכי מזרחי של מדבר הסהרה. ניצנה צמודה לתל ניצנה, ולבסיס הטורקי לשעבר עוג'ה אל-חפיר, הסמוכים לגבולם הדרומי של חולות חלוצה. באזור שוכנים היישובים ניצני סיני (קדש ברנע), כמהין, עזוז ובאר מילכה. סמוך לניצנה נמצא גם מעבר הגבול עם מצרים למטרות מסחר, מתחם בסיסים צבאיים, בית סוהר קציעות, בית סוהר סהרונים ומתקן חולות.
הכפר נוסד בשנת 1986 על ידי אריה לובה אליאב (שגם עמד בראש הכפר כעשרים שנה) ובסיוע המחלקה לעליית הנוער של הסוכנות היהודית בהנהגת אורי גורדון ואלי עמיר. מנהלו הראשון היה זאב זיוון. במשך 25 שנים, עד שנת 2021, מנהל ניצנה היה דויד פלמ"ח. בשנת 2012 הוסב שם המקום לניצנה - קהילייה חינוכית התיישבותית על שם אריה (לובה) אליאב. כיום מאגד הכפר בתוכו מגוון תוכניות חינוכיות ופעולות של אקטיביזם חברתי.
פרס יגאל אלון לשנת 1992 למעשה מופת חלוצי, הוענק לקהילת ניצנה על ידי המועצה הציבורית ל"הנצחת זכרו של יגאל אלון"
פרס ראשת הממשלה גולדה מאיר לשנת 2019 הוענק לקהיליית ניצנה על מכלול פעולתה החינוכית והחברתית בהנהגתו של דוד פלמ"ח, לפי חזונו הציוני ו"מורשתו של לובה אליאב".
משנת 2021 מנהל ניצנה הוא אבי כהן.
תחומי הפעילות בכפר > קליטה ולימוד עברית

אולפני עברית: בניצנה פועלים אולפני עברית: האחד לגילאי 17–20 והשני לגילאי 21–28.
מי"ר [מכינה ישראלית-רוסית]: תוכנית לצעירים עולים הבאים ללא הורים ממדינות ברית המועצות לשעבר. במהלך האולפן הם לומדים עברית וכמו כן על התרבות במדינה, גאוגרפיה של ארץ ישראל אזרחות, היסטוריה ומסורת יהודית.
מסע ספורט אקסטרים: תוכנית לבוגרי אוניברסיטה מחו"ל, שאינה מחייבת עליה. במהלך השנה לומדים החניכים אזרחות, מסורת ישראל ולמודי אולפן. כמו כן, עוסקים המשתתפים בפעילות ספורט אתגר - במדבר, הכוללת: טיולים נודדים, אופני הרים, צלילה, גלישה מצוקים ועוד. בסוף התוכנית מקבלים הבוגרים תעודת מאמן חדר כושר. בעשור האחרון, למעלה מ-80% מבוגרי התוכנית בניצנה, עולים לארץ בעקבות השתתפותם בתוכנית.
תחומי הפעילות בכפר > תוכניות מנהיגות לצעירים

מכינת "דרך ארץ": מכינה קדם צבאית חצי-שנתית [ללא דחיית שירות]. מיועדת לבוגרי י"ב מהפריפריה הגאוגרפית והחברתית. החניכים במכינה עוברים תהליכי למידה בנושאים שונים ומתכוננים הן נפשית והן פיזית לצבא ולהמשך החיים, תוך כדי תרומה לקהילה ולניצנה.
מתנדבי שנת שירות - שין שינים: בניצנה למעלה מ-20 שין שינים, הבאים דרך התנועה הקיבוצית. בתחילת הדרך הם משתתפים בקורס מדריכי טיולים מוכר ל"תו תקן" של משרד החינוך. במסגרת שירותם בניצנה הם מדריכים טיולי בתי ספר בנושאי הכרת הנגב. כמו כן, הם מבצעים עבודה תורמת עם מחלקות ניצנה השונות וביישובי פתחת ניצנה.
כפר נוער - נווה מדבר - ניצנה: הכפר הוקם ב-2015 והוא כפר הנוער הראשון והיחיד מסוגו בארץ, שנועד לבני נוער בדואים מהדרום. הכפר כולל בית ספר תיכון לבגרות בסביבה וחקלאות, חווה חקלאית, ופנימיה בה הנערים שוהים במהלך כול השבוע. כפר הנוער הבדואי בניצנה, הנמצא בסביבה אנושית מגוונת,הכניסה לניצנההוא אתגר להעצמת הנערים וחיבורם לחברה בישראל. הכפר בפיקוח המנהל לחינוך התיישבותי של משרד החינוך ובו סגל מורים ומדריכים יהודי וערבי.