stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
השולחן: עבודת כיתה
שחקנים

נעמי יואלי, מיקי מרמור, דינה בליי-שור ויוסי מר-חיים.
וובו אוקלס

| --- | --- |

 לידה:  28 במרץ 1946 אלמלו, הולנד 
 פטירה:  18 במאי 2014 (בגיל 68) Antoni van Leeuwenhoekziekenhuis, הולנד 
 מידע כללי
 בשירות:  אסטרונאוט בשירות סוכנות החלל האירופית
 לאום:  הולנד הולנד
 השכלה:  אוניברסיטת חרונינגן (1973)  אוניברסיטת חרונינגן (1978) 
 עיסוק בעבר:  פיזיקאי
 תקופת השירות:  1978–2003 (כ־25 שנים)
 זמן שהייה בחלל:  7 ימים, ו-44 דקות
 משימות
 STS-61-A 
 עיטורים
 צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה  קצין במסדר אורנז'-נסאו 
 
וובו אוקלס (בהולנדית:  Wubbo Johannes Ockels) (28 במרץ 1946, אלמלו - 18 במאי 2014, אמסטרדם) היה מדען הולנדי ואסטרונאוט מטעם סוכנות החלל האירופית. הוא היה אזרח הולנדי הראשון שטס לחלל.
ביוגרפיה

וובו אוקלס נולד בשנת 1946 באלמלו וגדל בחרונינגן. בשנת 1973 הוא קיבל תואר שני בפיזיקה מאוניברסיטת חרונינגן ובשנת 1978 קיבל מאותה אוניברסיטה תואר שלישי. עבודתו התבססה על ניסויים שונים בתחום פיזיקה גרעינית. בשנים 1973–1978 הוא המשיך במכון לחקר הגרעין והתמקד בחקר קרינת גמא.
בשנת 1978 אוקלס נבחר לצד אולף מרבולד וקלוד ניקוליה לקורס אסטרונאוטים הראשון שנערך עבור סוכנות החלל האירופית בנאס"א.
בשנת 1983 אוקלס היה בצוות גיבוי של STS-9. הוא היה חבר בצוות STS-61-A שנשלח לחלל על סיפון מעבורת החלל צ'לנג'ר בנובמבר 1985. בכך הוא הפך להיות אזרח הולנדי ראשון שטס חלל (לודווייק ואן דן ברג שהיה יליד הולנד הקדים אותו, אך זמן הטיסה הוא כבר לא היה אזרח הולנד).
לאחר הטיסה אוקלס חזר להולנד ועסק בעיקר בקריירה מדעית. בשנת 1992 הוא מונה לפרופסור באוניברסיטת הטכנולוגיה של דלפט. בשנים 1999–2003 הוא היה בתפקיד ניהולי בסוכנות החלל האירופית ואחרי תקופה זו חזר לאוניברסיטה.
בשנת 2005 אוקלס עבר התקף לב קשה. לאחר שיקום הוא חזר ללמד באוניברסיטה. בשנת 2013 התגלה גידול סרטני ממנו אוקלס נפטר בשנת 2014.
על פעילות אוקלס קיבל עיטור הכבוד של הרפובליקה הפדרלית הגרמנית, מדליות של נאס"א ועיטורים ממשלת הולנד. על שמו נקרא אסטרואיד 9496 Ockels.
בתרבות

דמותו של אוקלס הופיעה בעונה השנייה של עבור כל האנושות
השרפה בבסיס מבוא שילה

| --- | --- |

מבנה טרומי נייד הדומה למבנה שנשרף
 סוג:  שרפה
 תאריך התרחשות:  9 בדצמבר 1985
 הרוגים:  8
 פצועים:  7
 בניינים שקרסו או נשרפו:  1
השרפה בבסיס מבוא שילה פרצה ב-9 בדצמבר 1985 (אור לכ"ו בכסלו, תשמ"ו, נר שני של חנוכה) בבסיס הצבאי מבוא שילה, השוכן סמוך לכביש אלון, במזרח השומרון. מבנה מגורים בבסיס עלה באש עקב רשלנות ונשרף כליל תוך דקות מעטות. באסון נספו שמונה חיילי צה"ל. שבעה חיילים נוספים נפצעו.
השרפה

השרפה פרצה בשעה 1:00 בלילה לערך במבנה מגורים ובו 16 חדרים, שבו ישנו 84 חיילים. האש התפשטה במהירות ואחזה במבנה כולו בתוך פחות משלוש דקות. שמונה מהחיילים שישנו בחדרי המבנה לא הצליחו להיחלץ ממנו ונספו. חלקם נחנקו למוות משאיפת עשן וגזים רעילים, שהשתחררו מקירות המבנה בגלל האש. הערכת החוקרים הייתה, שהאש פרצה עקב כירת גז או נר חנוכה, שנשארו דולקים ואכן, בסופו של דבר, נמצא החייל שהשאיר שם נר דולק.
טמפרטורת האש, שהגיעה ל-1,000 מעלות צלזיוס, סיכלה את ניסיונות חיילי הבסיס לחלץ את חבריהם מהמבנה. כבאית הוזעקה מהישוב הסמוך, מעלה אפרים, אך גם צוותה לא הצליח להציל את הלכודים במבנה. הנזק שגרמה האש לגופות ההרוגים הקשה על זיהוין.
החיילים שנפגעו השתייכו למפקדת עוצבת עמוד האש של חיל התותחנים, ששכנה בבסיס.
לאחר השרפה

המבנה שנשרף היה אחד מתוך כמה מבנים יבילים שהוצבו בסוף שנות השבעים, כדי שישמשו את הקבלנים האמריקאים שבנו בנגב את הבסיסים רמון ועובדה. התברר כי קירותיהם נבנו מחומר פלסטי דליק ביותר.
אף ששני ארגוני מחבלים הוציאו הודעות כוזבות של נטילת אחריות לשרפה, החקירה לאחר השרפה שללה אפשרות של פיגוע חבלני. החקירה העלתה כי השרפה פרצה עקב הדלקת נר באחד מחדרי המגורים. החייל מדליק הנר, שנשאר בחיים, נשפט ונדון למאסר.
ארבע שנים וחצי לאחר האסון, ב-22 באפריל 1990, התנגשו ליד אותו בסיס שני מסוקי יסעור במהלך טיסת אימון והתרסקו. בתאונה זו נספו שבעה אנשי צוות אוויר.
הערות שוליים

↑  מקור: מעריב, 11 באפריל 1986.
↑  ראו על התאונה באתר מרקיע שחקים.
הסכם פונטנבלו (1762)

הסכם פונטנבלו (בצרפתית: Traité de Fontainebleau; בספרדית: Tratado de Fontainebleau) היה הסכם חשאי שנחתם בפונטנבלו ב-3 בנובמבר 1762 בין צרפת לספרד וכלל את מסירת שטחי לואיזיאנה הצרפתית שממערב למיסיסיפי לידי ספרד. צרפת ביקשה למנוע השתלטות מוחלטת של בריטניה על צפון אמריקה, לאחר שהובסה במלחמה נגדה, וההסכם תאם את שאיפותיה לשוב להיות עוצמה קולוניאלית באזור בעתיד. בקרב בכירי הממשל הספרדי נתגלעו חילוקי דעות בנוגע להסכם, אך לבסוף החליט קרלוס השלישי, מלך ספרד לחתום עליו, בעיקר מסיבות אסטרטגיות.
שטחי לואיזיאנה הספרדית הושבו לצרפת במסגרת חוזה סן אילדפונסו השלישי בשנת 1800, לאחר ניצחונה במלחמה על הפירנאים (אחת מחזיתות מלחמת הקואליציה הראשונה) כנגד ספרד ופורטוגל.
רקע

בין השנים 1754–1763 התחוללה מלחמה בצפון אמריקה, במקביל למלחמת שבע השנים באירופה, בין צרפת לבריטניה. הקולוניאלים הצרפתים, שמנו כ-75,000 איש, ישבו בעיקר לאורך עמק נהר סנט לורנס וחלקם באקדיה (כיום ניו ברונסוויק וחלקים מנובה סקוטיה). מעטים חיו בניו אורלינס, בבילוקסי שבמיסיסיפי, במוביל שבאלבמה ובמדינת אילינוי (כיום אילינוי וחלקים קטנים ממדינות מיזורי ואינדיאנה). הבריטים לעומתם מנו כ-1.5 מיליון איש והשטח שבשליטתם השתרע לאורך החוף המזרחי של היבשת, מנובה סקוטיה וניופאונדלנד בצפון ועד ג'ורג'יה בדרום. באותו הזמן שלטה ספרד אך ורק על פלורידה.
בשנים הראשונות של המלחמה זכו הצרפתים ברצף של ניצחונות צבאיים, אך מ-1758 החלה הכף לנטות לטובת בריטניה ובזה אחר זה נכבשו שטחים באקדיה ובקנדה הצרפתית, עד לכניעתה של מונטריאול ב-8 בספטמבר 1760. לאחר מכן התחוללו מספר קרבות קטנים נוספים, האחרון שבהם הוא קרב סיגנל היל (ספטמבר 1762) שביסס באופן סופי את שליטת בריטניה על אקדיה ועל קנדה הצרפתית.
כשהוכרזה המלחמה בין בריטניה לצרפת ב-1756, נותרה ספרד נייטרלית. ריקרדו וול (Wall), מזכיר המדינה תחת פרננדו השישי, מלך ספרד, התנגד נמרצות לגורמים פרו-צרפתיים שרצו לראות את ספרד מצטרפת למלחמה לצידה של צרפת. הבריטים עצמם ניסו לשכנע את ספרד להצטרף למלחמה לצידם, והציעו להעניק להם את השליטה בגיברלטר תמורת סיועם בכיבוש מנורקה, וגם לזאת סירבה מדריד. אך לאחר מותו של פרננדו השישי ב-1759 ועלייתו לשלטון של אחיו הצעיר קרלוס השלישי החלו הדברים להשתנות. קרלוס השלישי היה הרבה יותר שאפתן מאשר אחיו המלנכולי, וביסוד מדיניותו עמדה השאיפה לראות את ספרד שורדת כמעצמה קולוניאלית, וכפועל יוצא מכך, ככוח שיש לקחת אותו בחשבון באירופה.
רקע > ההסכם המשפחתי

קרלוס השלישי, כמו גם אחיו פרננדו השישי, היו קרובי משפחה של לואי החמישה עשר, מלך צרפת; גם הם וגם לואי החמישה עשר היו ניניו של לואי הארבעה עשר, מלך צרפת, ולמעשה קרלוס השלישי ולואי החמישה עשר היו דודנים מדרגה שנייה. ב-15 באוגוסט 1761 נחתם "הסכם משפחתי" (Pacte de Famille), הידוע גם כהסכם פריז של 1761, בין קרלוס השלישי ללואי החמישה עשר. בעיקרו היה זה הסכם הגנה הדדית, דהיינו שבמקרה בו אחד מהצדדים מותקף - על הצד השני לסייע לו, אך הוא כפה סיוע צבאי מינימלי בלבד. בנוסף, מנע ההסכם חתימת חוזי שלום נפרדים.
ספרד הסכימה לבקשתה של צרפת לתקוף את פורטוגל שאמנם הייתה נייטרלית, אך הייתה בעלת ברית כלכלית חשובה של בריטניה. צרפת קיוותה שהדבר יוביל להפחתת הלחץ מעליה, שכן עתה הבריטים יידרשו למלחמה בחזית נוספת. ב-9 במאי פלשה ספרד לפורטוגל וכבשה את העיר אלמידה, ובריטניה הגיבה במשלוח כוח בן 8,000 חיילים לליסבון לסיוע בהדיפת הפולשים.
עתה, לאחר שהוכרז מצב מלחמה בין בריטניה לספרד, יכלה בריטניה לתקוף את הקולוניות הספרדיות. באוגוסט 1762 כבש כוח בריטי מידי ספרד את הוואנה, בירת קובה, וכן את מערב קובה. חודש וחצי לאחר מכן כבשו הבריטים את מנילה. הבריטים כבשו למעשה שתי ערי בירה, הן של איי הודו המערבית הספרדיים והן של איי הודו המזרחית הספרדיים, ומשמעות הדבר הייתה מכה חזקה לספרד ואובדן היוקרה.
חתימת ההסכם

ב-9 באוקטובר 1762 שלח לואי ה-15, מלך צרפת, איגרת לקרלוס השלישי, מלך ספרד, ובה הציע לו את מסירתם של שטחי לואיזיאנה הצרפתית שממערב למיסיסיפי יחד עם ניו אורלינס לידי ספרד במטרה ל"המתיק את הגלולה המרה של התבוסה הספרדית וכדי לשכנע אותם שלא להמשיך להיאבק" נגד הבריטים.
שבועיים לאחר מכן הורה ריקארדו וול, ראש השרים של ספרד, לחרונימו גרימלדי (Grimaldi), מי שעתיד להחליף אותו בשנה שלאחר מכן, לקבל את ההצעה הצרפתית. ב-3 בנובמבר 1762 חתמו שני הצדדים על ההסכם בקומונה הצרפתית פונטנבלו; במקום זה, המרוחק 55.5 ק"מ ממרכזה של פריז, עתיד להיערך בשנה שלאחר מכן המשא ומתן המקדים לחוזה פריז שסיים באופן רשמי את המלחמה בין צרפת לבריטניה.
חתימת ההסכם > האינטרס הצרפתי

כשהייתה על סף אובדן המושבות שלה בצפון אמריקה, מצאה צרפת דרך להמתיק את מרירות ההסכם שידעה כי יכפה עליה בצורה כזו או אחרת. צרפת הבינה כי כאשר היא תיאלץ להעביר את השליטה על שטחי צרפת החדשה לבריטניה, תיוותר ספרד, אשר שלטה על מקסיקו ועל טריטוריה רחבה אך דלילה באוכלוסייה בדרום-מערב אמריקה (פלורידה), כמעצמה האירופאית היחידה שתוכל למנוע הגמוניה קולוניאלית בריטית בצפון אמריקה.
הסכם פונטנבלו היה צעד דיפלומטי מבריק מצידה של צרפת; היא חילקה את הטריטוריה שלה בלואיזיאנה לשני חלקים: השטח שממזרח למיסיסיפי והשטח שממערב אליו. בנוסף הגדירה צרפת את השטח שכונה "האי של ניו אורלינס" כיחידה נפרדת שלא השתייכה לאף אחת משתי הטריטוריות, על אף שמבחינה גאוגרפית היא הייתה המשך רציף של הטריטוריה שממערב למיסיסיפי. מאחר שהבריטים גילו עניין רב בעמק נהר האוהיו האמינה צרפת שהיא תיאלץ למסור את השטחים שממזרח למיסיסיפי לידי בריטניה בהסכם העתידי. את השטחים שממערב למיסיסיפי וכן את ניו אורלינס, לעומת זאת, לגביהן לא גילתה בריטניה עניין מיוחד, שיערו הצרפתים כי יוכלו להעביר לקרובי המשפחה הבורבונים מספרד.
ההסכם הכיל תנאים ששירתו את היעדים ארוכי הטווח של צרפת בדבר ייסוד מחדש של העוצמה הקולוניאלית שלה בצפון אמריקה; על הספרדים נאסר להפקיע או למסור את שטחי לואיזיאנה, ובמשתמע מההסכם היה שאם צרפת תבקש את החזרת השטח, תחויב ספרד להשיב לידיה את הטריטוריות של לואיזיאנה ושל ניו אורלינס. מבחינתה של צרפת היה הסכם פונטנבלו אמצעי אסטרטגי שימנע מבריטניה להשתלט על הטריטוריה, אך גם יאפשר לה זכות גישה לשם לכשתרצה בכך בעתיד.
חתימת ההסכם > חילוקי דעות בצד הספרדי

בקרב בכירי הממשל ספרדי התעוררו חילוקי דעות לגבי שאלת לואיזיאנה. ריקרדו וול, ראש השרים (מזכיר המדינה) בעל המוצא האירי, התנגד לחתימה על הסכם פונטנבלו וטען כי לואיזיאנה תהווה מעמסה פיננסית כבידה. למעשה, גם בשנים בהן הייתה קולוניה צרפתית, הייתה לואיזיאנה מעמסה כלכלית ולאו דווקא מקור רווח; על כך יש להוסיף את העובדה שבלואיזיאנה לא היו אוצרות טבע ידועים שימשכו את ספרד, שהתעשרותה באה לה כתוצאה מניצול אוצרות טבע ובייחוד זהב וכסף ברחבי הקולוניות שלה.
מנגד, שני פוליטיקאים בכירים צידדו בחתימה על ההסכם והאמינו שבסופו של דבר תהיה לואיזיאנה מועילה לספרד; הראשון הוא חרונימו גרימלדי, מי שהיה שגריר ספרד בצרפת בשנים 1761 - 1763 והממונה על המשא ומתן בין המדינות על חתימת "ההסכם המשפחתי". שגריר בריטניה בספרד באותה העת, ויליאם רוצ'פורד (Rochford), כתב עליו שהוא היה "כלי בידיו של שואזל, שר החוץ הצרפתי, יותר מאשר בידיו של הוד מלכותו הקתולי" [קרלוס השלישי].
השני הוא פאבלו פדרו אברקה דה בוליאה (de Bolea), מי שפיקד על הפלישה לפורטוגל ושעתיד לכהן גם הוא כמזכיר המדינה כשני עשורים לאחר מכן.
קרלוס השלישי החליט לבסוף לחתום על ההסכם ממספר סיבות: ראשית, לואיזיאנה תהיה הפיצוי על אובדן פלורידה. שנית, עדיף שספרד תשלוט על השטח מאשר שבריטניה תשתלט עליו. שלישית, לואיזיאנה תחצוץ בין העוצמה הקולוניאלית ההולכת וגדילה של בריטניה לאורך החוף האטלנטי לבין מושבותיה בספרד החדשה. ולבסוף, כעת תוכל ספרד לחסל את תופעת ההברחות בין לואיזיאנה למושבות הספרדיות.
חתימת ההסכם > אישור בריטי

בריטניה, שניצחונה במלחמת הצרפתים והאינדיאנים היה ללא עוררין, יכלה להתנגד להסכם פונטנבלו. אך במקום זאת היא הסכימה לו במהלך חוזה פריז.
הסיבה לכך בראש ובראשונה נעוצה בעובדת סילוקה של צרפת מצפון אמריקה, ובכך שספרד לא היוותה איום ממשי על בריטניה. על כך יש להוסיף את העובדה שגם בריטניה ראתה בלואיזיאנה מעמסה כלכלית, וכן את הקושי שבשליטה על קבוצות אתניות ממוצא אירופי (צרפתים וגרמנים).
בריטניה האמינה שספרד תתייחס לתופעת ההברחות בלואיזיאנה, בייחוד בינה לבין הקולוניות הבריטיות, בחומרה יתירה מאשר צרפת, וקיוותה כי היא תילחם בה ביעילות.
אחרית דבר

על פי חוזה פריז, הועברו שטחי לואיזיאנה הצרפתית שממזרח למיסיסיפי לידי בריטניה. הסכם פונטנבלו נותר בחשאיותו אפילו במהלך המשא ומתן על חוזה פריז. רק באוקטובר 1764 קיבל ז'אן-ז'אק בלז ד'אבדי (d'Abbadie), מושל לואיזיאנה הצרפתית, הודעה רשמית מממשלת צרפת על מסירת השטח לספרד.
ספרד נתקלה בקשיים רבים בייסוד קולוניה בלואיזיאנה, שכן התושבים המקומיים היו בלתי מרוצים מהעברת השטח לידי ספרד ועוינותם כלפיה הלכה וגדלה, וצלחה במשימה זו רק ב-1769.
שטחי לואיזיאנה הספרדית הושבו לצרפת כחלק מחוזה סן אילדפונסו השלישי בשנת 1800, לאחר ניצחונה במלחמה על הפירנאים כנגד ספרד ופורטוגל, אך ספרד המשיכה למשול בפועל על הטריטוריה. ב-1803 החליטה צרפת למכור את לואיזיאנה לארצות הברית תמורת 50 מיליון פרנקים צרפתיים (11,250,000 דולרים) בנוסף למחיקת חוב קודם בסך של 18 מיליון פרנקים צרפתיים (3,750,000 דולרים).
הערות שוליים

↑  "Troisième Pacte de Famille, 15 août 1761" (בצרפתית), full text on the French Wikisource.
1 2  Murray,  Williamson;  Lacey, Jim (editors; 2008). 
"The Making of Peace: Rulers, States, and the Aftermath of War", Cambridge University Press, p. 117. ISBN 0521308038
↑  Hoffman,  Paul E. (1813). " A History of Louisiana before 1813", p. 90, quoted in "LOUISIANA: EUROPEAN EXPLORATIONS AND THE LOUISIANA PURCHASE", the Library of Congress site.
1 2 3  Rodriguez, Junius P. (2002) "The Louisiana Purchase: A Historical and Geographical Encyclopedia", Publisher: ABC-CLIO, p. XX. ISBN 157607188X
↑  Brown, Vera Lee (1922). "Chapter II. Anglo-Spanish Relations in America, 1763-1770", in The Hispanic American Historical Review,  Vol. 5, No. 3, August 1922, Duke University Press, 
p. 362.
1 2  Fabio, Anthony W., " The Spanish Arrive in Louisiana: Transformation from a French to a Spanish Colony", historicaltextarchive.com
↑  Cowan, Walter Greaves; McGuire, Jack B. (Authors; 2009). "Louisiana Governors: Rulers, Rascals, and Reformers", University Press of Mississippi, p. 34. ISBN 1604735015
המפה מציגה את ההישגים הטריטוריאליים של בריטניה (בוורוד) לאחר חוזה פריז (1763), ואת ההישגים הטריטוריאליים של ספרד (בצהוב) לאחר הסכם פונטנבלו ב-1762.
ריקרדו וול (1694-1777). התאמץ להשאיר את ספרד מחוץ למלחמה, אך איבד מכוחו עם המלכתו של קרלוס השלישי. גם בהמשך לא צלחו נסיונותיו לשכנע כנגד חתימה על הסכם פונטנבלו. פחות משנה לאחר מכן, באמצע אוגוסט 1763, פרש וול והוחלף על ידי גרימלדי הפרו-צרפתי.
המשטרה הצבאית של רוסיה

| --- | --- |
 
סמל ודגל רשמי
 פרטים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:   צבא רוסיה
 סוג:  שיטור ואכיפת חוק בצבא
 בסיס האם:  רחוב זנאמנקה 29, מוסקבה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1 בדצמבר 2011 – הווה (12 שנים)
 מקים היחידה:  אנטולי סרדיוקוב
 מלחמות:  המבצע הרוסי בסוריה
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  6,500
 ציוד עיקרי:  רובים ואקדחים
 פיקוד
 יחידת אם:  משרד ההגנה
 מפקדים:  ראו בגוף הערך
המשטרה הצבאית הרוסית (ברוסית: Военная полиция России, רשמית: Главное управление военной полиции Минобороны России = "המינהל הראשי של המשטרה הצבאית") הוא ארגון אכיפת חוק בכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, הכפוף למשרד ההגנה הרוסי. בסתיו 2010 הוחלט להקים את המשטרה כאשר המפקד הישיר על המשטרה הוא סגן ראשון לשר ההגנה. החלטות על הקמת גוף זה התקבלו גם בעבר אך לא מומשו. הגוף הוקם הלכה למעשה במרץ 2015.
משימות וסמכויות

המשטרה הצבאית אחראית על שמירה על סדר ואכיפת המשמעת הצבאית, שליטה על התנועה הצבאית, פעולות ביטחון וחקירות. השוטרים הצבאיים מבצעים סיורים בבסיסי הכוחות המזוינים ובמקומות כינוס של חיילים. הם מסיירים גם באירועים צבאיים, מסייעים לבתי המשפט הצבאיים ומסייעים באיסוף והובלה של שבויי מלחמה.
גוף משטרת התנועה צבאית עובד ביחד עם המשטרה האזרחית בעת הכוונת תנועה צבאית במטרה לשפר את בטיחות התנועה ולהגן על החיילים. משימות המשטרה הצבאית בתחום זה כוללות חקירת תאונות במעורבות חיילים, הכוונת תנועה צבאית, ליווי שיירות צבאיות, הקמת נקודות ביקורת ועוד.
חלק מפעולות המשטרה הצבאית כוללות גם פעולות ביטחון במטרה למנוע פשעים כנגד הכוחות המזוינים ולמנוע הפרות סדר בטקסים רשמיים של הצבא. תפקידי החקירה כוללים חקירות בתחומים רבים כולל דיווח על תאונות חמורות, סיוע בחקירת עבירות צבאיות וחיפוש אחר עריקים. למשטרה הצבאית יש גם צוותים הכוללים כלבי משטרה שמאומנים לשמש ככלבי סיור וככלבי חיפוש. הצוותים האלה מסייעים בחיפוש אחר חומרי נפץ וסמים.
על אף שהמשטרה הצבאית מהווה כוח משותף לכלל זרועות הצבא, הם עוטים את מדי הצבא כיוון שהם נחשבים חלק מצבא היבשה. הם חובשים כומתות אדמות עם סמל המשטרה הצבאית. בעת משימות סיור שגרתיות הם עוטים מדי צבא רגילים.
לשוטרים הצבאיים, יש סמכויות רק על חיילים, עובדים אזרחיים של הכוחות המזוינים ואזרחים שנכנסו למתחם צבאי.
מבנה

מינהל המשטרה הצבאית משרת את כל הזרועות של הכוחות המזוינים של רוסיה כגון: צבא רוסיה, חיל הים, חיל האוויר וזרועות נוספים. מפקדת המשטרה הצבאית ממוקמת ברחוב זנאמנקה 19 במוסקבה, בתוככי מתחם בנייני משרד ההגנה של רוסיה.
למשטרה הצבאית ארבעה משרדים אזוריים, 142 עמדות צבאיות בשורות הצבא והצי, 2 גדודי משמעת ויחידות משטרת התנועה הצבאית.
מבנה > יחידות טריטוריאליות

המינהל האזורי של המשטרה הצבאית במחוז הצבאי המערבי (מטה בסנקט פטרבורג)
המינהל האזורי של המשטרה הצבאית במחוז הצבאי המרכזי (מטה ביקטרינבורג)
המינהל האזורי של המשטרה הצבאית במחוז הצבאי המזרחי (מטה בחברובסק)
המינהל האזורי של המשטרה הצבאית במחוז הצבאי הדרומי (מטה ברוסטוב על הדון)
המינהל האזורי של המשטרה הצבאית בצי הצפוני (מטה בסברומורסק)
משנת 2019, בכל אחת מהיחידות הטריטוריאליות החלה לפעול יחידה משטרתית ימית (Морская военная полиция ВМФ России).
היסטוריה > לפני הקמת המשטרה הצבאית

| --- | --- |
 :  ראו גם – שירות קצין העיר
בתקופת האימפריה הרוסית את משימות השיטור הצבאי ביצע חיל הז'נדרמים המיוחד. אחד הגופים הראשונים שעסק בכך היה משרד הקומנדנט הצבאי של העיר סנקט פטרבורג שעמד בראש "הקומנדטורה הצבאית" (Военная комендатура города Санкт-Петербурга) שנוצר בשנת 1796, שמונה באופן אישי על ידי קיסר רוסיה.
בנובמבר 1796, מונה הקומנדנט הראשון, בפקודת הקיסר פאבל הראשון, היה זה קולונל אלכסיי אנדרייביץ' ארקצ'ייב. פאבל הראשון ערך רפורמות צבאיות רבות ורצה לדעת כל מה שקורה ונעשה בחיל המצב של העיר, כלומר איך מיושמות הרפורמות שלו, איך מתבצע השירות. הוא התעניין לא רק במצבם המוסרי ובהתנהגותם של הקצינים, אלא גם במוסר של החיילים בעלי הדרגות הנמוכות. בהקשר זה, לאחר שאישר את תפקידי הקומנדנט, הוא הפך במקביל את מפקדי היחידות לתלויים בו לחלוטין. הקומנדנט ידע את כל הנעשה ביחידות הצבאיות והתייצב מדי יום אצל הקיסר לדיווח על מצב העניינים בחיל המצב ונתן מענה על שאלות בנוגע לאופן השירות בבירה. בתקופת פאבל הוא היה אחראי על המשמעת והסדר בצבא. שירתו אותו קציני מטה.
לאחר מהפכת פברואר 1917, משימות אלה הועברו לידי שירות קצין העיר (Военная комендатура). לאחר מכן את תפקידי האכיפה בצבא ביצעו מחלקות ייעודיות בארגוני ביטחון המדינה, כמו המינהל הראשי השלישי בקג"ב או האגף השלישי של פס"ב, שממלא תפקידי סיכול ריגול וחתרנות בתוככי הצבא ולא באכיפת חוק. בשנות ה-90 הפרקליטות הצבאית הראשית של רוסיה שיתפה פעולה עם שירות קצין העיר ויחידות אומו"ן בביצוע משימות אכיפת החוק הצבאי.
היסטוריה > לאחר הקמת המשטרה הצבאית

ב־31 בינואר 2006, הועלה לראשונה הרעיון של הקמת משטרה צבאית בפדרציה הרוסית על ידי נשיא רוסיה פוטין במהלך מסיבת עיתונאים בקרמלין, הוא אמר כי "משימות שליטה על שמירת שלטון החוק בכוחות המזוינים הרוסים עשויים להיות מופקדים בידי המשטרה הצבאית".
בדצמבר 2009 חתם שר ההגנה של הפדרציה הרוסית אנאטולי סרדיוקוב על צו להקמת משטרה צבאית על בסיס מחלקות משרדי קצין העיר ומשטרת התנועה הצבאית, אך באביב 2010 בוטלה החלטה זו. עם זאת, בתמיכת דמיטרי מדבדב, על רקע ברפורמה המשטרתית שלו הוחלט להתקדם ביוזמה להקמת משטרה צבאית מקבילה בתפקודה למשטרות צבאיות במדינות המערב שהייתה אמורה להיכנס לפעילות במהלך דצמבר 2011 ולטפל בכל הנושאים שהוזכרו. הגוף החדש נועד לסייע לארגוני ביטחון ללכוד מבוקשים שמשרתים בצבא וליטול חלק משמעותי במאבק ב"דדובשצ'ינה", הזובור וההתעללות במגויסי שנה ראשונה על ידי חיילים ותיקים בצבא הרוסי בקיץ 2011 הודיע אנטולי סרדיוקוב על הקמת משטרה צבאית עד סוף השנה, שתעסוק בהשבת הסדר בכוחות המזוינים הרוסים. ב-1 בדצמבר 2011 הוקמה המנהלת הראשית של המשטרה הצבאית של משרד ההגנה של הפדרציה הרוסית. החוק אודות המשטרה הצבאית אושר בדומה הממלכתית ב-24 בינואר 2014, אושרר ב-29 בינואר במועצת הפדרציה ונחתם על ידי הנשיא ב-4 בפברואר אותה שנה. ב-25 במרץ 2015 ולדימיר פוטין אשרר את כתב האמנה של המשטרה הצבאית ואחת ממשימותיו העיקריות הייתה אבטחת הסדר והמשמעת הצבאית בבסיסי הצבא.
החל מתחילת 2016 גדודי המשטרה הצבאית נוטלים חלק באבטחת מתקני הצבא הרוסי בסוריה. בדצמבר 2016 לאחר שחרור העיר חלב במסגרת המעורבות הרוסית במלחמת האזרחים בסוריה, נשלח גדוד של המשטרה הצבאית בפיקודו של רוסלן נומאחדג'ייב לאבטחת הסדר הציבורי בעיר והענקת סיוע לשלטונות העיר. במרץ 2017 הוחזרו חלק מהגדודים לרוסיה. במהלך יוני ויולי 2017 כוחות המשטרה הצבאית הרוסית היו פעילים משמעותית אף בכיבוש דרום סוריה. כאשר תיווכו בין כוחות המורדים לבין כוחות צבא סוריה שהעדיפו להיכנע לכוחות המשטרה. בנוסף, למשטרה הצבאית בסיס פיקוד בדמשק והוקם מוצב של המשטרה הצבאית בגבול ישראל-סוריה הצופה על רמת הגולן.
ב-2018 משרד ההגנה הרוסי הודיע על כוונה להקים משטרה ימית צבאית שהחלה לפעול ביחדית הצי הרוסי ב-2019.
מפקדי המשטרה הצבאית

| 0 | 1 | 2 | 3 |
| --- | --- | --- | --- |
| דיוקן | שם | תקופת כהונה | הערות |
|  | סרגיי סורוביקין | 2010—2012 | עמד בראש קבוצת עבודה בינמשרדית להקמת המשטרה הצבאית |
|  | אנדריי נצ'אייב | 2012—2013 |  |
|  | איגור סידורקביץ' | 2013—2016 | מפקד המינהל הראשי של המשטרה הצבאית של משרד ההגנה |
|  | ולדימיר איוואנובסקי | 2016—2019 | מפקד המינהל הראשי של המשטרה הצבאית של משרד ההגנה |
|  | סרגיי קוראלנקו | 2020—ואילך | מפקד המינהל הראשי של המשטרה הצבאית של משרד ההגנה |
ציוד וחימוש

חיילי המשטרה הצבאית מתניידים ברכבים משוריינים מדגם קאמא"ז-63968 על בסיס רק"מ "טייפון" וג'יפ טיג"ר.
השוטרים הצבאיים מצוידים באקדחים מדגם אוסה ורימוני יד מדגם RGK-60RD
גלריה

סמל שירות קצין העיר, הגוף ששימש כמשטרה צבאית בצבא האדום
ניידת שירות קצין העיר של רוסיה, 2013
תג היחידה, 2013
גדוד של המשטרה הצבאית בסוריה. דצמבר 2017
ניידות משטרה צבאיות מדגם לאדה וסטה.
ג'יפ טיג"ר משוריין בשירות המשטרה הצבאית.
רק"מ "טייפון" של המשטרה הצבאית
ניידת של המשטרה הצבאית
שוטר צבאי מאבטח טנק. ינואר 2019.
ניידת משטרה צבאית מדגם לאדה וסטה
סוכנויות דומות במדינות אחרות

חיל המשטרה הצבאית
המשטרה הצבאית של ברזיל
המשטרה הצבאית של גרמניה
חיל אכיפת החוק של אוקראינה
הערות שוליים

↑  Процесс создания военной полиции запущен, דיווח רוסי: הליך הקמת המשטרה הצבאית בשלבי סיום
↑  Морская военная полиция ВМФ России
↑  המשטרה הצבאית תיאבק בהתעללויות בצבא (ברוסית)
↑  הפעלת המשטרה צפויה בדצמבר 2012, דיווח (ברוסית)
↑  Путин утвердил устав военной полиции
↑  "Авиабазу Хмеймим будет охранять военная полиция". Русская планета. נבדק ב-2016-01-31.
↑  EXCLUSIVE / RUSSIAN MILITARY POLICE IN ALEPPO
↑  Батальон российской военной полиции переброшен в Алеппо
↑  Russia Sends Military Police Battalion to Syria to Boost Security of Personnel
↑  What We Know So Far About Russian Military Police Deployed to Aleppo
↑  Военные полицейские вернулись в Россию из Сирии без потерь
↑  Военная полиция. 10 лет
↑  Алексей Михайлов. Военных полицейских вооружат травматическими пистолетами // «Известия» от 25 июня 2013
↑  Иван Прозоров (2017-01-11). "Российские военные медики разворачивают в Алеппо мобильные госпитали и доставляют горячее питание". 1tv.ru (ברוסית). Первый канал.
השוטר שלי

| --- | --- |

 מבוסס על:  My Policeman 
 בימוי:  מייקל גרנדאז'
 הופק בידי:  גרג ברלנטי פיליפ הרד קורה פלפריי רובי רוג'רס שרה ששטר
 תסריט:  רון ניסוואנר
 עריכה:  כריס דיקנס 
 שחקנים ראשיים:  הארי סטיילס אמה קורין דייוויד דאוסון לינוס רואץ' רופרט אוורט ג'ינה מקי
 מוזיקה:  סטיבן פרייס 
 צילום:  בן דייוויס
 מדינה:  בריטניה בריטניה ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  אולפני אמזון 
 חברה מפיצה:  אולפני אמזון
 הקרנת בכורה:  21 באוקטובר 2022
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה רומנטית
 דף הסרט ב־IMDb
 
השוטר שלי (באנגלית: My Policeman) הוא סרט דרמה רומנטית אמריקאי, בבימויו של מייקל גרנדאז'. הסרט מבוסס על הרומן "My Policeman" מאת בת'ן רוברטס.
הסרט יצא לאקרנים ב-21 באוקטובר 2022.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בשלהי שנות ה-50 בעיר ברייטון. שוטר הומוסקסואל בארון (טום) מתחתן עם מורה בשם מריון, בעת שהיה בקשר עם אדם אחר (פטריק). הסוד של טום מאיים להרוס את הזוגיות ההטרוסקסואלית שלו עם מריון.
דמויות ושחקנים

הארי סטיילס בתפקיד טום ברג'ס
לינוס רואץ' בתפקיד טום המבוגר
אמה קורין בתפקיד מריון
ג'ינה מקי בתפקיד מריון המבוגרת
דייוויד דוסון בתפקיד פטריק האזלווד
רופרט אוורט בתפקיד פטריק המבוגר
הפקה

בספטמבר 2020 הוכרז כי אולפני אמזון יפיקו ויפיצו את הסרט. סטיילס וג'יימס לוהקו לצוות השחקנים כחודש לאחר ההכרזה על צאת הסרט. בפברואר 2021, ג'יימס התפטרה מתפקידה, ואמה קורין הצטרפה למצבת השחקנים במקומה. במרץ 2021, הצטרפו דייוויד דוסון, לינוס רואץ' ורופרט אוורט לצוות השחקנים של הסרט.
הערות שוליים

↑  Amazon Studios Lands Rights To Novel ‘My Policeman’ With Harry Styles And Lily James Eyed To Star And Berlanti Schechter Productions Producing
↑  ‘The Crown’ Star Emma Corrin To Star Opposite Harry Styles In Amazon’s ‘My Policeman’
↑  Rude, Mey (5 במרץ 2021). "Harry Styles' Male Lover in 'My Policeman' Film Has Been Cast". Out. נבדק ב-13 באפריל 2021. {{cite web}}:  (עזרה)