ביסוס כוחה של הרפובליקה הרומית במאות ה-5 וה-4 לפנה"ס
המאבק הבין מעמדי > המאבק במאה ה-5 לפנה"ס

בשנת 494 לפנה"ס, לפי המסורת הרומית, פרץ המשבר הגלוי הראשון בין המעמדות, הידוע לנו. לאחר חזרתו של הצבא הרומי משדה הקרב, החלו חיילים מבני מעמד הפלבס להתמרד בגלוי על רקע חוקי ההלוואות הקשים ברומא. הצבא איים בפרישה (secessio) ובהקמת עיר חדשה של פלבאים בלבד אם לא יוענקו לפלבאים זכויות ויוקלו חוקי ההלוואות. האיום הפלבאי על אחדותה של רומא שכנע את המעמד השליט, הפטריקים, לעשות ויתורים, שכללו גם יצירת משרות חדשות: טריבון הפלבס והאידייל. מטרתה העיקרית של משרת הטריבון הייתה להגן על בני הפלבס מסמכויותיהם של פקידי המדינה הפטריקים ולהבטיח את שמירת זכויותיהם. על בני מעמד הפטריקים נאסר לכהן במשרה זו.
כך הפך איום הפרישה לאחד מכלי הנשק המרכזיים של בני הפלבס במאבק הבין מעמדי ולפי המסורות הרומית, אירעו חמישה משברים כאלו במהלך המאבק.
יצירת משרת הטריבון לא פתרה את שורשי החיכוך, כי למעשה המגיסטראטים הפטריקים לא הכירו באופן רשמי בטריבונים אלה רק נמנעו מלהתנגש איתם מחשש למהומות. הפלבס גם דרשו פתרון לבעיות הכלכליות הייחודיות שהעיקו עליהם, שותפות בשלטון באמצעות הזכות להיבחר למשרות הגבוהות של הממסד הרפובליקני ואת שבירתו של המונופול הפטריקי על ידיעת החוק.
את המצוקות הכלכליות של הפלבס ניסו לפתור לרוב בצורה נקודתית. בשנת 486 לפנה"ס ניסה הקונסול סופריוס קאסיוס, ללא הצלחה, להביא לחלוקת חלק מאדמות המדינה בין עניי הפלבס. בשנת 462 לפנה"ס העלה הטריבון גאיוס טרנטיליוס ארסה הצעה שכללה בין השאר הסדרת חוקי אדמות. בשנת 457 לפנה"ס חולקו אדמות בגבעת האונטין לעניי הפלבס. כל אלו היו פתרונות זמניים בלבד ולא ענו על שורשי המצוקה הכלכלית של הפלבאים.
במישור הפוליטי והמשפטי הצליחו בני הפלבס להשיג תוצאות טובות יותר. על פי מומזן, משנת 471 והלאה החלו בני הפלבס לקבל את החלטותיהם במסגרת אספת עם חדשה, אספת הפלבס (concilium plebis). מסגרת חדשה זו הייתה נוחה ויעילה ונטרלה בהרבה את השפעות הפטריקים על החלטות הפלבס, שנתקבלו לפני זה במסגרת אספת הקנטוריות. בראש האספה עמד טריבון או אידיל והשתתפו בה רק פלבאים. פקידי הפלבס, הטריבונים והאידילים, נבחרו במסגרתה וההחלטות שנעשו בה, הפלביסקיטום, חייבו את כל בני הפלבס.
את התלות המשפטית של בני הפלבס בפטריקים ניסו הטריבונים לשבור על ידי הצעות להחלפת החוק הישן והלא כתוב באוסף חוקים כתובים שיהיה נגיש לכל. ניסיונות אלו של הפלבס לשבור את השליטה על החוק נתקלו בהתנגדות קשה מצד מעמד הפטריקים. בשנת 454 לפנה"ס, הושגה פשרה בין שני המעמדות ובשנת 451 לפנה"ס נבחרה ועדה בת עשרה אנשים, הדקמווירים, שמטרתם הייתה לנסח קודקס קבוע ונגיש לכול של חוקים. הנוסח הסופי של החוקים היווה, על פי ליוויוס, "מקור לכול חוק ציבורי ופרטי" מזמן זה והלאה. החוקים הכתובים עסקו במשפט ציבורי ואישי, דיני נזיקין, יחסי פטרון קליינט, דיני צוואות, נהלים משפטיים ועוד.
למרבה אכזבתם של בני הפלבס ובייחוד בקרב האליטה שלהם, החוקים שיפרו את מצבם רק בצורה שטחית: חוקי ההלוואות והשעבוד שנבע מהם נשארו על תקנם, נאסרו נישואין בין פטריקים לפלבאים (מה שקבע למעשה הפרדה חברתית חוקית בין המעמדות) והתלות המשפטית של הפלבאים בפטריקים נשארה על כנה, כיוון שהשליטה על הממסד והפרוצדוריות המשפטיות נשארה בידי האחרונים. אכזבת הפלבאים מחוקי הדקמווירים הובילה למהפכה החקיקתית של 449 לפנה"ס. שני הקונסולים של אותה שנה העבירו שורה של חוקים שתוצאתם הסופית הייתה נתינת כוח חקיקתי מסוים להחלטות אספת הפלבס וחשוב יותר, הכרה רשמית של השלטון הפטריקי במוסדות הפלבס: הטריבונה, האידיל ואספת הפלבס. יחד עם זו חוקים אלו העניקו לפטריקים את אפשרות הפיקוח על החלטות אספות הפלבס.
הישג נוסף במאבק הפלבאי היה החדירה למשרות המגיסטראטיות הגבוהות של הרפובליקה. אף על פי שהפטריקים לא היו מוכנים בשום אופן לאפשר באופן חוקי לבני הפלבס להיבחר למשרת הקונסול, הם התפשרו בנושא זה על ידי יצירת משרת הטריבון הקונסלארי בשנת 444 לפנה"ס. מחזיק משרה זו היה טריבון צבאי בעל סמכויות קונסולריות, שנבחר כל מספר שנים באופן בלתי סדיר במקום קונסול. תפקיד זה היה פתוח גם לפלבאים, אך רק מעטים מבני מעמד זה זכו להחזיק במשרה זו במאה החמישית. אף על פי כן היה זה הצעד הראשון בחדירת הפלבאים למשרות הגבוהות של הרפובליקה ובשנת 421 לפנה"ס יכלו הפלבאים להיבחר גם למשרת הקווסטור.
בסופה של המאה ה-5 לפנה"ס הגיעו בני הפלבס להישגים רבים במאבקם לשוויון זכויות: נוצרו מוסדות פוליטיים חזקים שעמדו לרשותם וזכו להכרת הממשל הפטריקי, החוק הרומי הפך לנגיש לכלל האוכלוסייה הרומית, נפתחה הדלת לכהונת פלבאים במשרות הגבוהות של הרפובליקה ובוטלה ההגבלה החוקית על נישואין בין שני המעמדות. למרות הישגים אלה נשארה השליטה הפטריקית ברומא איתנה: בני מעמד זה שלטו בסנאט, החזיקו כמעט את כל משרות הכהונה והמגיסטראטיות השונות והחזיקו פלבאים רבים כבני חסות שהיו תלויים בהם מבחינה כלכלית, חברתית ומשפטית. הישגי הפלבאים כמעט ולא השפיעו על שיפור מצבם הכללי שאף הורע במקרים מסוימים בשל חוקי ההלוואות הנוקשים, השעבוד הגופני והריבית העצומה שהוטלה על הלוואות מצד הפטריקים.