stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סאין
היסטוריה > השלטון המלכותי ההונגרי והטרנסילבני

מצודת סאין מוזכרת כבר בשנת 1490 (אם כי לפי מקורות מסוימים - כמו פנקסי המעשר האפיפיוריים משנת 1334 נראה שהייתה קיימת כבר ב-1334 (Castrum Zynyr או Seinen או Seini. בשנת 1344 הפכה סאין לעיר שוק (oppidum). בסוף המאה ה-15 כלל היישוב מאה חלקות של צמיתים. בשנת 1563 המצודה נהרסה אבל העיירה שרדה. האחוזה השתייכה לאצילה ההונגרייה ז'וז'נה באטורי. בשנת 1598 היו ביישוב 208 משק בית של צמיתים, מתוכם 90 בחסותו האציל ג'רג' סייקיי ו-23 בחסותו של גשפאר קורניש.
במאה ה-17 - 18 ניזוק היישוב מספר פעמים - על ידי צבאו של הגנרל (1605) ג'ורג'ו בסטה, על ידי פולנים בפיקודו של ייז'י סבסטיאן לובומירסקי (1657), על ידי לוחמיו של אישטוואן ושלני (1677). ב-1677 הטטרים שרפו את היישוב ובחזרתם ב-1717 טבחו בתושבים ולקחו רבים מהם כעבדים. שרידי המצודה נראים עד היום על הגבעה בכפר אפה של ימינו - ואילה אפיי.
היסטוריה > השלטון האוסטרי והאוסטרו-הונגרי

משפחות הונגריות ששרדו את האירועים האלה עברו לגור בחלקים הגבוהים יותר של העיירה, וביישוב הישן ההרוס התיישבו רומנים. ב-1741 מנה היישוב 40 משפחות רומנית שהשתייכו לכנסייה היוונית-קתולית הרומנית. לצד הרוב הרפורמי ההונגרי ב-1753 קמה גם קהילה הונגרית רומית-קתולית.
הכנסייה הישנה מעץ מימי הביניים התחילה לשמש קהילה קטנה של בעלי מלאכה וכמה משפחות ארמניות. במאות 17–18 משפחות אצילות רבות רכשו נכסים במקום.
מתחילת המאה ה-19 הפכה סינרוואראליה - סאין שוב לעיר שוק, עם ירידים שבועיים, עסקי קדרות ויקבים. תרומה חשובה להתפתחות זו תרמו היהודים שהתיישבו בה. היהודי הראשון שהוזכר - בשנת 1756 - היה אחד בשם יאקובוס (יעקב) ישראל. ב-1785 הוקם בית הכנסת הראשון. לאורך השנים שמרה הקהילה היהודית צביון דתי אדוק.
בשנת 1884 רבה של סאין, מיכאל צבי שונפלד עלה לארץ ישראל. בשנים 1905–1944 הפעילו יעקב וידר ובנו, יהודה, בית דפוס עברי שפרסם 145 פרסומים בעברית וביידיש.
בשנת 1830 הוקם בית מרקחת. ב-1859 פתח ליפוט קליין בית חרושת לאלכוהול והחל מ-1875 גם לשמרים.
ב-1870 בנתה משפחת מאנדי טירה משלה על הגבעה, שאיננה קיימת עוד בימינו. ב-1877 הייתה סאין לבירת נפה במחוז סאטמר.
היו לה בתי משפט, לשכת נוטריון ציבורי, אגף כספים, אגף ז'נדרמריה. פעלו בה שלושה בנקים, דואר ושני בתי קזינו. החל מ-1891 הוקם מפעל לאבני קברות מאנדזיט שהעסיק 50–60 פועלים. נפתחה טחנת קיטור, בית דפוס.
ב-1891 הוקם בעיר מוסד פיננסי רומני הקרוי "סטמריאנה" (Sătmăreana) וב-1896 גם מוסד פיננסי הונגרי שנקרא Szinérváraljai Takarékpénztár (קופת החסכון של סינרוואליה)
בשנת 1897 4300 דונם (8593 יוגר) הנרשמים ביישוב כללו 2350 דונם (4692 יוגר) שדות, 720 דונם (1437 יוגר) יערות, 693 דונם (1383 יוגר) כרי דשא, 124 דונם (249 יוגר) גנים. יבולי הפירות ביישוב היו משמעותיים. העיירה מנתה 55,000 עצי שזיף, 7,000 עצי תפוח, 6,000 עצי אפרסק ו-4,000 עצי אגוז.
בהתחלת המאה ה-20 בעלי האחוזות הגדולים של היישוב היו המשפחות מאנדי, פפולצי,(Papolczy), קאוואשי (Kávássy) ופנייש (Fényes)
בשנת 1910 פעלו בסאין 104 חייטים ו-102 סנדלרים. ב-1903 הוקם סניף של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית. בשנים 1904–1914 הופיע בעיירה שבועון בשם "סינרוואראליה) Szinérváralja
היסטוריה > השלטון הרומני בין מלחמות העולם

אחרי שנת 1918 עברה סאין לממלכת רומניה. עד שנת 1940 השתייך למחוז (ז'ודץ) סאטו מארה.
היסטוריה > חזרה לשלטון הונגריה

בשנים 1940–1944 חזר האזור לשליטת הונגריה. אחרי פלישת גרמניה לתוך הונגריה וכינון הממשלה הפרו-נאצית הקיצונית בראשות דמה סטויאי בקיץ 1944 יהודי סאין נכלאו על ידי הרשויות ההונגריות בגטו סטמאר ונשלחו בהמשך למחנות השמדה בשטח פולין, כבקשת שליחי גרמניה הנאצית
היסטוריה > השלטון הרומני החוזר

בימי השלטון הקומוניסטי ברומניה (1989-1947) שויך היישוב לאזור המנהלי מרמורש והחל מ-1968 למחוז מרמורש. ב-1989 במסגרת התוכנית ל"הסדרת הכפרים" ("סיסטמטיזציה") הוכרזה סאין רשמית כעיר.
דמוגרפיה > הרכב לפי דתות וקבוצות אתניות

לפי הנתוניום של אלק פנייש - משנת 1829 ההרכב הדתי של האוכלוסייה היה כדלקמן:
1,373 נוצרים יוונים-קתולים (אוניאטים) רומנים, 709 רפורמים, 575 רומיים-קתולים ו-151 יהודים.
בשנת 1910 גרו בסאין 5,056 תושבים, מתוכם 2,542 היו דוברי הונגרים (כולל יהודים וממוצא גרמני) 2451 דוברי רומנית כשפת אם, 141 צוענים, 65 גרמנים. 5,557 היו נוצרים אורתודוקסים, 1,030 נוצרים רפורמים, 813 נוצרים יוונים - קתולים, 790 יהודים ו-786 נוצרים רומיים-קתולים.
אחרי כמעט מאה שנה, בעקבות שואת היהודים כל אוכלוסיית היישוב היא כיום נוצרית, ומאז התבססות השלטון הרומני - ירד מספר ההונגרים - על ידי הגירה פנימית, ואולי התבוללות. בשנת 2002 נמנו 8,492 תושבים, מתוכם:6658 רומנים, 1593 הונגרים, 141 צוענים ו-65 גרמנים. 5,557 היו נוצרים אורתודוקסים, 1030 נוצרים רפורמים, 813 נוצרים יוונים קתולים, 727 נוצרים רומיים-קתולים, 159 נוצרים בפטיסטים ו-49 נוצרים פנטקוסטלים.
מפקד משנת 2002:
| קבוצה אתנית | מספר | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| רומנים | 8083 | 80,0% |
| הונגרים | 1780 | 17,6% |
| צוענים | 141 | 1,4% |
| גרמנים | 66 | 0,7% |
| אוקראינים | 33 | 0,3% |
| יהודים | 2 | < 0,1% |
לפי שפת האם:
| שפת אם | מספר דוברים | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| רומנית | 8175 | 80,9% |
| הונגרית | 1761 | 17,4% |
| רומאני (רומאנס) | 141 | 1,4% |
| גרמנית | 20 | 0,2% |
| אוקראינית | 6 | 0,1% |
| טורקית | 1 | < 0,1% |
| צ'כית | 1 | < 0,1% |
לפי אמונה דתית:
| שייכות דתית | מספר | אחוזים |
| --- | --- | --- |
| הכנסייה האורתודוקסית הרומנית | 6929 | 68,6% |
| רפורמים | 1213 | 12,0% |
| יוונית-קתולים | 817 | 8,1% |
| רומים קתולים | 740 | 7,3% |
| בפטיסטים | 159 | 1,6% |
| פנטקסוטלים | 53 | 0,5% |
| אדוונטיסטים | 38 | 0,4% |
| ללא דת | 3 | < 0,1% |
| אוניטריאנים | 2 | < 0,1% |
| לותרנים (הכנסייה הסינודלית-פרסביטריאנית) | 2 | < 0,1% |
| יהודים | 1 | < 0,1% |
| לא הכריזו על דת | 2 | < 0,1% |
דמוגרפיה > הרכב לפי דתות וקבוצות אתניות > הונגרים

בדרך כלל התושבים ההונגרים גרו בצפון היישוב, קרוב לכנסייה הרפורמית, וברחובות למרגלות גבעת רוז'אי.
האחוז הגדול ביותר של הונגרים הוא בעמק זוגו שבו הם מהווים רוב עדיין בתחילת המאה ה-21.
בשנת 1920 חיו בסאין 4374 בני אדם, מתוכם - 2274 רומנים, 1648 הונגרים ו-452 יהודים.
דמוגרפיה > יהודי סאין

יהודי היישוב באו מחבל גליציה שסופחה במאה ה-18 לאימפריה ההבסבורגית. ניסיונות להקים קהילה יהודית בסאין נעשו עוד במאה ה-17. היהודים התיישבו בקרבת התושבים הקתולים והרפורמים. יהודי ראשון בשם יאקובוס (יעקב) ישראל מוזכר בשנת 1756. מפקד של יהודים בחבל מרמורש בשנים 1769-1768 רשם בסאין שתי משפחות יהודיות עם שישה אנשים. ב-1785 הוקם בית הכנסת הראשון. לאורך השנים שמרה הקהילה היהודית צביון דתי שמרני. הרב הראשון היה הרב צבי הירש הלוי הורוויץ (1832-1802 או 1810–1840). בנו, הרב מרדכי הלוי איש הורוויץ, פרסם את הספר "פרשת מרדכי" וכן "ליקוטי צבי" שכלל כתבי אביו. בשנת 1884 רבה של סאין, מיכאל צבי שונפלד עלה לארץ ישראל. בשנים 1905–1944 הפעילו יעקב וידר ובנו, יהודה, בית דפוס עברי שפרסם 145 פרסומים בעברית וביידיש. בשנת 1830 הוקם בית מרקחת. ב-1859 פתח ליפוט קליין בית חרושת לאלכוהול ולשמרים. במפקד בשנת 1785 נרשמו יהודים ראשונים, לרבות בכפרים מסביב. באותה תקופה הוקמו בית כנסת וחברה קדישא.
ההתפתחות הדמוגרפית של קהילת יהודי סאין:
1930 - 678 (13%)
1941 - 712
1947 - 150
בשנת 1885 קהילת סאין הייתה למרכזית עבור יהודי הסביבה ("הגליל"). באמצע המאה ב-19 נבנה בית כנסת חדש שעבר שיפוצים בתחילת המאה ה-20.
קמו בתי ספר תורניים וארגוני צדקה כולל של נשים. בשנים 1889–1913 הרב יחזקאל בנט, נכדו של הרב שלמה גאנצפריד ניהל ישיבה קטנה ונודע בכתבי שו"ת שערך.
תפקיד חשוב החיי יהדות טרנסילבניה מילא בית הדפוס של יעקב יהודה וידר (וידער) שפעל בשנים 1905–1944.
בשנת 1930 מנו יהודי העיירה 673 נפשות (13% מאוכולוסיית היישוב). חלק מהם עברו לערים יותר גדולות כמו סאטו מארה בעוד יהודים אחרים מן הכפרים התיישבו בסאין.
בקיץ 1944 השלטון הפרו-נאצי בהונגריה שלח את יהודי סאין והסביבה לגטו סאטו מארה ומשם גירש אותם לאושווייץ כבקשתם של מנהיגי גרמניה הנאצית. רוב יהודי היישוב נספו בשואה באושוויץ. ב-1947 חיו בעיירה 150 יהודים. בהמשך בימי השלטון הקומוניסטי הם עלו לישראל או היגרו לארצות אחרות. ב-1971 חיו במקום שלוש משפחות יהודיות.
דמוגרפיה > יהודי סאין > גרמנים

בימי השלטון ההבסבורגי והאוסטרו-הונגרי רבים מהשוואבים של סטמאר שחיו באזור נטמע באוכלוסייה ההונגרית, תוך כדי תהליך התבוללות הרבה יותר אינטנסיבי מאשר בחבל באנאט הנצמא דרומית-מערבית מטרנסילבניה.
כלכלה

עיסוקם הראשי של התושבים הוא החקלאות וייצור מוצרים חקלאיים. העיר כוללת 39650 דונם אדמות חקלאיות ו-12360 דונם יערות.
קיים מפעל לאנדזיט ולפיסול באבן. כמו כך פועל בית חרושת לחומץ ולמשקאות חריפים.
מתוך 1790 דונם של כרמים מלפני 1950 נותרו ב-1999 רק 300 דונם.
תחבורה

סאין נמצאת על הכביש הלאומי DN 1C (הכביש האירופי E58) המחבר את העיר דז' עם העיר סאטו מארה, דרך העיר באיה מארה.
יש לה גם תחנת רכבת על בקו באירה מארה-סאטו מארה.
ב־2022 נחנך גשר באורך 180 מ' ורוחב 8 מ',מעל הנהר סומש בין סאין ליישוב פום (Pomi), המחבר בין המחוזות סאטו מארה ומרמורש.
חיי דת

בסאין פועלים: 4 כנסיות אורתודוקסיות, 2 כנסיות רפורמיות - אחת בסאין והשנייה וויאילה אפיי, כנסייה יוונית-קתולית אחת (הפרוכיה חידשה את פיעלותה ב-1990; נבנתה בשנים 1995–1999), כנסייה רומית - קתולית אחת, כנסייה בפטיסטית, כנסייה פנטקוסטלית, כנסייה אדוונטיסטית של היום השביעי, בית תפילה של עדי והוה, בית כנסת שאינו פעיל.
אירועים

באמצע חודש יולי חוגגים יומיים את ימי העיר סאין.
מונומנטים ואתרים חשובים, יעדי תיירות

המוזיאון להיסטוריה
שרידי מצודת סינייר מימי הביניים - מהמאה ה-14–15, נמצאים בנקודה המערבית ביותא של הרי גוטאי, על הפסגה המיוערת וארהג'.
שם היה בית משפחת האצילים מורוץ שהחזיקה בבעלותה 29 כפרים.
ב-1491 המצודה נכבשה על ידי אנדראש באטורי מידי יחידה של תומכי המלך אולאסלו. ב-1563 נכבשה על ידי באלאשה מנייהר שרימה את אחד מבניו של ז'יגמונד באטורי, בהמשך הוא החריב אותה. למצודה מיתאר מוארך סגלגל, והיא מוקפת בחפיר עמוק ב-4–5 מ' ורחב ב-10–15 מ'.
בנקודה המערבית ביותר של הרי גוטין, בראש המיוער של Várhegy, נמצאות חורבות טירת Szyner. 14–15. המאה, זה היה מקום מושבה של האחוזה של משפחת Móroc ב-Megyesi, אשר בשנת 1490 כללה 29 כפרים. בשנת 1491, אנדראש באטורי כבש אותו מהמשמר הפרו-אולאסלו שלו. ב-1563, בלסה כבש לראשונה את מנייהר בתחבולות של אחד מבניו של זזיגמונד בתורי, ולאחר מכן השמיד אותו עם חייליו. לטירה תוכנית אליפסה מוארכת, מוקפת חפיר ברוחב 10–15 מטרים ובעומק ארבעה–5 מטרים.[15]
הכנסייה הרומית-קתולית "העיבור ללא חטא",(1421) נבנתה על ידי הגבירה ז'וז'נה באטורי. ב-1641 הפכה לכנסייה רפורמית, אולם ב-1753 השלטון ההבסבורגי החזיר אותה לפולחן הרומי קתולי. ב-1848 נהרסה בדליקה ונבנה בסגנון אדריכלי שונה. התקרה הגותית הוחלפה והתווספו איוקנות בשמן מאת הצייר קארוי יאקוביי (1882)
הכנסייה הרפורמית - מהראשונות מסוג זה בחבל מרמורש,
הכנסייה האורתודוקסית "הארכימלאכים מיכאל וגבריאל" (1882) - כנסייה אורתודוקסית יחידה ברומניה עם איקונוסטזיס מאבן. הוקדשה ב-1910 לארכנגלים מיכאל וגבריאל.
כנסיית יוחנן פה זהב - אורתודוקסית, נבנתה מתרומות התושבים והכמרים. הבנייה החלה ב-1876,ב-1882 עברה טקס הקדשה ל-יוחנן כריסוסטומוס, אבל הושלמה רק ב - ב-1904.
בית הכנסת החדש (1904) - במצב של עזובה - נמכר לפני 1989 על ידי הקהילה לקואופרטיב למלאכה ומסחר שמכר אותו ב-.2002. נועד לשיפוץ
בית הספר הדתי הרומני לשעבר (1865-1860)
בית התרבות - ברחוב אמינסקו 6, עם אולם בן 320 מושבים, אולם קטן, אולמות חזרות, גלריה לאמנות, חוג לספרות,
שמורת הטבע של עצי האורן קוז'מה - על מדרונות גבעת קוז'מה בצפון העיר (גובה 652 מ'). ב-1939 יחידה צבאית בפיקוד הגנרל ג'ורג'סקו שתלה ראן עצים מסודרים בצורה שמו של המשורר הלאומי הרומני מיכאי אמינסקו במלאת 50 שנה למות המשורר.
הווילה ע"ש פופולצי-באי - ברחוב צ'טאצי, נבנתה במאה ה-19. כאן נולד הסייף בלה באי. שופצה ב-2012
הווילה ע"ש קאוואשי - נבנתה ב-1848. כעת משמשת כבית הארחה.
בית העירייה הוא הבית באראן-קרצ'ון (Bárány–Crăciun) לשעבר, שנבנה בשנות ה-1900
המלון "קורונה" נבנה בזמנו על ידי משפחת נוימן
בבניין בית המשפט הישן פועל בית ספר יסודי מס.1
טחנת הקמח של שאנדור קפש משנת 1875
לקריאה נוספת

Coriolan Suciu - Dicționar istoric al localităților din Transilvania, București, Editura Academiei, 1967-1968
לקסיקון היסטורי של יישובי טרנסילבניה) (ברומנית)
Patrik Tátrai Az etnikai térszerkezet változásai a történeti Szatmárban.' ' Budapest., 2010, עמ' 65–163 ו-241
הערות שוליים

↑  P.Tátrai 2010
↑
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz: 7e743e15-ae7f-4673-b668-28e40bf3eadd  NKC: ge1086603  VIAF: 252213880   WorldCat (עם VIAF): 252213880
סוזן קיטינג גלספל

| --- | --- |

סוזן קיטינג גלספל
 לידה:  1876 דבנפורט, ארצות הברית 
 פטירה:  1948  (בגיל 72 בערך) פרובינסטאון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרייק, אוניברסיטת שיקגו 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 תחום כתיבה:  מחזות
 יצירות בולטות:  Alison's House 
 בן או בת זוג:  ג'ורג' קראם קוק (1913–1924)   Norman Matson 
 פרסים והוקרה:  פוליצר
 חתימה:   
 
סוזן קיטינג גלספל (באנגלית: Susan Keating Glaspell;‏ 1 ביולי 1876 – 27 ביולי 1948) הייתה כותבת מחזות, שחקנית, סופרת ועיתונאית אמריקאית. גלספל ידועה בכך שייסדה, ביחד עם ג'ורג' קוק, את קבוצת "שחקני פרובינסטאון" (Provincetown Players) רבת ההשפעה. בין עבודותיה המפורסמות ביותר - המחזות "Alison's House" ו-"Trifles" עבודותיה עסקו בנושאים פמיניסטיים ואקטואליים לאותה תקופה. "Alison's House" זכה בפרס פוליצר בשנת 1931. גלספל הייתה האישה השנייה בהיסטוריית ארצות הברית שזכתה לפרס הזה על עבודות ספרות דרמה.
ילדות ונעורים

גלספל נולדה בשנת 1876, בדבנפורט, איווה. הוריה - אביה, אלמר גלספל, ואמה, אליס קיטינג - היו חקלאים. במשך כל ילדותה התגוררה בחוות הוריה, שם גדלה על עקרונות העבודה הקשה וההתמדה. היא למדה בבית ספר ציבורי דבנפורט, ואחרי שסיימה את לימודי התיכון, החלה לימודיה באוניברסיטת דרייק בדה מויין, שם למדה ספרות וקלאסיקות ספרותיות.
משפחה

בשנת 1913, גלספל התחתנה עם ג'ורג' קראם קוק, שהיה כותב מחזות, סופר ופרופסור, ועברה איתו לניו יורק. גלספל עצמה רצתה ילדים משלה, אבל לאחר הפלה טבעית בשנת 1914, החליטה שהניסיון להיכנס להריון שנית יהיה דבר מסוכן לבריאותה. במקום זאת, היא הייתה לדמות הורית לשני ילדיה החורגים, נילה והארל.
קריירה אומנותית

גלספל סיימה את לימודיה באוניברסיטה בשנת 1899, והחלה באותה שנה לעבוד כעיתונאית. לאחר כשנתיים, גלספל עזבה את העיתון וחזרה לדבנפורט במטרה להשקיע את כל זמנה בכתיבת ספרות בדיונית. הסיפורים שכתבה החלו להופיע בעקביות במספר כתבי עת. היא פרסמה את ספרה הראשון, "The Glory of The Conquered," בשנת 1909, שזכה להצלחה רבה. לאחר שהתגוררה שנה בפריז, פרסמה את ספרה השני, "The Visioning (1911)".
בבית הקיץ שלהם בקייפ קוד, 1915, הזוג ארגן קבוצת שחקנים חובבים שהעלו מספר מחזות קצרים. בשנה לאחר מכן, יוג'יון אוניל הוכר לקבוצה, והיא החלה להיקרא "שחקני פרובינסטאון" (Provincetown Players).גלספל כתבה מספר מחזות עבור הקבוצה, והמפורסם מביניהם היה "Trifles". ההצלחה המרובה של המחזה עודדה את הקבוצה לעבור לגריניץ', ניו יורק.
עד לשנת 1922, "שחקני פרובינסטאון" העלו למעלה מ־90 מחזות של כמעט 50 כותבי מחזות אמריקאים. (גלספל שיחקה בעצמה ברבים ממחזותיה. בתקופה הזאת נוצר קונפליקט אידאולוגי בקרב השחקנים. הקבוצה, שהחלה בתור "מגרש משחקים" לכותבי מחזות ומרחב עבודה תיאטרלי נהפכה לקבוצה שדגשה מסחרי וכספי. היו כאלה שדבקו בעמדתם שהקבוצה צריכה להישאר נאמנה לגרסתה המקורית, והיו כאלה שטענו להפך ותמכו בעקרונות החדשים שלה. גלספל וקוק התמנו עם הראשונים, ובעקבות כך שלא הסכימו עם שינוי הקבוצה ועקרונותיה החדשים, מאוחר יותר באותה שנה, הם עברו לגור בדלפי, יוון. קוק נפטר שם שנתיים לאחר מכן.
גלספל חזרה לניו יורק. היא פגשה את נורמן מאטסון, סופר צעיר ממנה בהרבה. הם עברו לגור ביחד לתקופה, ומעולם לא התחתנו באופן רשמי. בשנת 1927, היא פרסמה את הביוגרפיה שכתבה לבן זוגה המנוח, ג'ורג' קוק, הנקראה The Road to The Temple. (4)
בעקבות אותו הקונפליקט הפנימי של "שחקני פרובינסטאון" והשינוי הדרמטי שעברו מאז הקמתם, גלספל ניתקה את עצמה סופית מהקבוצה. (4)
גלספל לא חזרה לכתיבת מחזות עד לשנת 1930, שבמהלכה, כתבה את אחד ממחזותיה המפורסמים ביותר, "Allison's House." הוא היה מבוסס על סיפור חיה של אמילי דיקינסון. המחזה זכה בפרס פוליצר בשנת 1931. בשנת 1940, היא הוציאה לאור את ספר הילדים היחיד שלה, "Cherished and Shared of Old".
גלספל נשארה לגור בפרובינסטאון, מסצ'וסטס, עד למותה בשנת 1948. בשנת 1967, תשע עשרה שנים לאחר מותה, סוזן גלספל נכנסה להיכל התהילה של הנשים של איווה. (4)
פעילות מקצועית

במהלך חיה, גלספל כתבה תשעה ספרים, ארבעה עשר מחזות, וסיפורים קצרים ומאמרים רבים מאד. בעבודותיה, גלספל השתמשה בטכניקות תיאטרליות מודרניות לזמנה. היא הייתה אחת מכותבת המחזות הראשונות שכתבה נשים מודרניות והציגה את חיפושיהן אחר עצמאות ומימוש עצמי. ב"fidelity" ו "suppressed desires" גלספל התנסתה בסימבוליות ובימוי אקספרסיוניסטי. לתקופה, עבודותיה הושפעו מהזרם הפרוידיאני, ובחלק מעבודותיה היא עוסקת בשיגעון, מצב נפשי ומחלות נפש. (
פעילות מקצועית > פרסים

1931, פרס פוליצר.
פעילות מקצועית > עבודות מפורסמות > ספרים

The Visioning, 1911
The Glory of The Conquered, 1909
The Road to The Temple, 1927
פעילות מקצועית > עבודות מפורסמות > מחזות

Inheritors, 1921
The Outside, 1917
The Verge
Trifles, 1916
פעילות מקצועית > עבודות מפורסמות > סיפורים קצרים

A Jury of Her Peers
At Twilight
For Love of the Hills
Freckles M'Grath
From A to Z
Government Goat
His America
His Smile
How the Prince Saw America
One of Those Impossible Americans
Out There
The Anarchist: His Dog
The Last Sixty Minutes
The Man of Flesh and Blood
The Plea
The Preposterous Motives
הערות שוליים

1 2 3  american literature, americanliterature.com
1 2 3 4  britannica, britannica
1 2 3 4  (4)o/the-people/susan-glaspell/ Davenport library, Davenportlibrary.com
1 2 3 4 5 6 7 8  (3)48 encyclopedia, encyclopedie.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301236105171  PLWABN: 9810555846705606  BIBSYS: 90107531  BnF: cb11955751x (data)  CiNii: DA01409392  GND: 11853968X  ICCU: SBLV105643  ISNI: 0000 0001 2145 2864  LCCN: n81119968  NKC: jn20000601853  NLA: 35799119  NLK: KAC200604513  NTA: 070509360  RERO: 02-A003301033  SELIBR: 285262  SNAC: w6s18czf  SUDOC: 084656557  Trove: 1092585  VIAF: 100269993   WorldCat (עם VIAF): 100269993
סן H25A

| --- | --- |

San H25A (כנראה משמאל)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Sanocka Fabryka Autobusów Autosan  אשר משנת 1991 היה קרוי Autosan  (אנ') (שם רשמי: Autosan S.A)
 שנות ייצור:  1961–1967
 הרכבה:  פולין פולין
 אורך:  9,370 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  3,050 מ"מ
 משקל:  9,000 ק"ג (9 טון) (משקל ברוטו כולל עומס מקסימלי)
 בסיס גלגלים:  4,550 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 6 צילינדרים, מחזור ארבע פעימות, 4,196 סמ"ק המפיק 95 כ"ס ב-3,000 סל"ד, יחס דחיסה 6.8:1 מנוע מתוצרת Fabryka Samochodów Ciężarowych Star (פול') מנוע מסדרת "S42" (פול')), סוג מנוע "S472"  6 צילינדרים, מחזור ארבע פעימות, 4,680 סמ"ק המפיק 105 כ"ס ב-3,000 סל"ד, יחס דחיסה 6.8:1 מנוע מתוצרת Fabryka Samochodów Ciężarowych Star (פול') מנוע מסדרת "S42" (פול')), סוג מנוע "S474"
 הילוכים:  תמסורת ידנית מכנית - 5 מהירויות
סן H25A (בפולנית: San H25A) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים  הפולנית  Sanocka Fabryka Autobusów Autosan ששמה הרשמי שונה בשנת 1991 ל-Autosan (אנ') (שם רשמי: Autosan S.A) אשר יוצר בין השנים 1961–1967 בפולין.
"סן H25A"

בין השנים 1958 - 1991 היצרן היה קרוי "Sanocka Fabryka Autobusów Autosan".
היצרן "Sanocka Fabryka Autobusów Autosan" מוקם בעיירה סאנוק.
מנועי בנזין מתוצרת "Fabryka Samochodów Ciężarowych Star".
מנוע קדמי בחלקו ממוקם בקדמת תא הנהג.
מערכת היגוי - משמאל.
2 דלתות כניסה.
תצורות פריסת דלתות: 1-0-1.
נוסעים - 43 (כולל נוסעים בעמידה).
גובה רצפת אוטובוס מהכביש - 80 ס"מ, דלת כניסה באמצעות מדרגות.
ראו גם

סן H01A
סן H01B
אוטוסן יורוליידר 12
אוטוסן A0808MN
אוטוסן ווטלינה
אוטוסן סולינה
הערות שוליים

↑  מדגמי Autosan - תמונות archive.is/dp2G1
↑  Andrzej Zieliński: Polskie konstrukcje motoryzacyjne 1961-1965. Warszawa: Wydawnictwa Komunikacji i Łączności, 2008. ISBN 978-83-206-1671-2.
↑  "סן H25A" - מפרט gsmk.org.pl/index
↑  דגם "סן H25A" - תמונה phototrans.eu/14,675183,0,San_H25A
↑  דגם "סן H25A" - תמונה autobusownia.pl/details
סן H01A

| --- | --- |

San H01A
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Sanocka Fabryka Autobusów Autosan  אשר משנת 1991 היה קרוי Autosan  (אנ') (שם רשמי: Autosan S.A)
 שנות ייצור:  1958–1961
 הרכבה:  פולין פולין
 מודל קודם:  סטאר N52
 אורך:  9,370 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  2,750 מ"מ  3,050 מ"מ
 משקל:  4,850 ק"ג (ריק), 8,310 ק"ג (משקל ברוטו כולל עומס מקסימלי)
 בסיס גלגלים:  4,550 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 4,188 סמ"ק המפיק 85 כ"ס ב-2,800 סל"ד, יחס דחיסה 6.2:1, מנוע בנזין
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות מכנית לא מסונכרנת
 מהירות מרבית:  75 קמ"ש
סן H01A (בפולנית: San H01A) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים  הפולנית  Sanocka Fabryka Autobusów Autosan ששמה הרשמי שונה בשנת 1991 ל-Autosan (אנ') (שם רשמי: Autosan S.A) אשר יוצר בין השנים 1958–1961 בפולין.
"סן H01A"

בין השנים 1958 - 1991 היצרן היה קרוי "Sanocka Fabryka Autobusów Autosan".
היצרן "Sanocka Fabryka Autobusów Autosan" מוקם בעיירה סאנוק.
אב טיפוס מדגם "סן H01A" הוצג לראשונה בשנת 1955 (שם קוד: "H01-S42-F01").
מנוע בנזין.
מנוע קדמי בחלקו ממוקם בקדמת תא הנהג.
מערכת היגוי - משמאל.
2 דלתות כניסה.
תצורות פריסת דלתות: 1-0-1.
34 מושבים + נהג.
נוסעים - 49 (כולל נוסעים בעמידה).
תמונות

"סן H01A"
"סן H01A", שנת 1959
"סן H01A"
"סאן H01A"
"סן H01A" - מבט לתא הנהג ולוח מחוונים
"סן H01A" - מבט לכיוון תא הנהג
"סן H01A" - מבט למושבי הנוסעים
מימין: סן H01B שנת 1959, במרכז: "סן H01A" שנת 1959, משמאל: "San H100A.1" שנת 1972
מבט ללוגו היצרן בחזית האוטובוס
ראו גם

סן H01B
סן H25A
אוטוסן יורוליידר 12
אוטוסן A0808MN
אוטוסן ווטלינה
אוטוסן סולינה
הערות שוליים

↑  מדגמי Autosan - תמונות archive.is/dp2G1
↑  "סן H01A" כולל מפרט ותרשים (בפולנית) gsmk.org.pl/index.php
↑  "סן H01A" (בפולנית) phototrans.eu/14,578228,0,San_H01A_RSA
↑  דגם "סאן H01A" - תמונה istockphoto.com/il/photo/old-san-h-01a-in-motion
↑  היסטורית היצרן / ראו דגם "סאן H01A" autosan.cba.pl/historia
↑  "סאן H01A" - כולל תמונה api.garnek.pl/ficek/29268266
סן-פליסיאן (גבינה)

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  גבינה צרפתייה, גבינה לבנה עם קליפת עובש 
 אזור מוצא:  דופינה 
 מוצא:  צרפת 
 מרכיבים עיקריים:  חלב פרה 
 
גבינת סן-פליסיאן (בצרפתית: Saint-félicien) היא גבינה מחלב פרה המיוצרת במחוז רון-אלפ בצרפת. שם היא מוגדרת כגבינת דופינה (בהתייחסו למחוז הצרפתי לשעבר דופינה, משם מקורה של הגבינה). היא בת דודה קרובה של גבינת דופינה אחרת, הסן-מרסלין, והיא בעלת מרקם וטעם דומים, אם כי היא יכולה להיות גדולה כמעט פי שניים בקוטר.
מקור

מקור שמה בעיירה הקטנה בה יוצרה ונמכרה הגבינה לראשונה. היא הוכנה במקור מחלב עיזים, אך מאז נעשה נפוץ יותר לייצר אותה מחלב פרה. הפנים הקרמי שלה עטוף במעטפת בסגנון פרח (פלורי). משקלה הממוצע הוא 180 גרם.
תקופת ייצור

התקופה האופטימלית לפיתוח טעמה היא בין אפריל לבין ספטמבר לאחר יישון (הבשלה) של 4 עד 6 שבועות, אך היא מצוינת לצריכה גם בין מרץ לבין דצמבר. היא רכה וקרמית יותר מהסן-מרסלין.
אין לבלבל את הגבינה הזו עם גבינת חלב עיזים המכונה caille doux מסן-פליסיאן, ארדש (מחוז).
לקריאה נוספת

Jean-Claude Saby, « », Cahier de Mémoire d'Ardèche et Temps Présent, no 156, 15 novembre 2022
Aymeric Bosneagu et Claire Delfosse (dir.),, 2016-2017
Pays, vins et fromages en Rhône-Alpes (de Sophie BLOCH et Jean-François WERNER, 1998)
ראו גם

מחוז דופינה
סן H01B

| --- | --- |

"San H01B" (צולם בקרקוב)
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Sanocka Fabryka Autobusów Autosan אשר משנת 1991 היה קרוי Autosan (אנ') (שם רשמי: Autosan S.A)
 שנות ייצור:  1958–1961
 הרכבה:  פולין פולין
 מודל קודם:  סטאר N52
 מודל אחריו:  San H100 
 אורך:  9,340 מ"מ
 רוחב:  2,500 מ"מ
 גובה:  2,750 מ"מ
 משקל:  4,850 ק"ג (ריק), 8,310 ק"ג (משקל ברוטו כולל עומס מקסימלי)
 בסיס גלגלים:  4,550 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  6 צילינדרים, 4,188 סמ"ק המפיק 85 כ"ס ב-2,800 סל"ד, יחס דחיסה 6.2:1, מנוע בנזין
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות מכנית לא מסונכרנת
 מהירות מרבית:  75 קמ"ש
 
סן H01B (בפולנית: San H01B) הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית האוטובוסים הפולנית Sanocka Fabryka Autobusów Autosan ששמה הרשמי שונה בשנת 1991 ל-Autosan (אנ') (שם רשמי: Autosan S.A) אשר יוצר בין השנים 1958–1961 בפולין.
"סן H01B"

בין השנים 1958 - 1991 היצרן היה קרוי "Sanocka Fabryka Autobusów Autosan".
היצרן "Sanocka Fabryka Autobusów Autosan" מוקם בעיירה סאנוק.
מנוע בנזין.
מספר מושבים: 33.
נוסעים - 50 (כולל נוסעים בעמידה).
גובה רצפת אוטובוס מהכביש - 80 ס"מ, דלת כניסה באמצעות מדרגות.
תמונות

"סן H01B"
"סן H01B"
"סן H01B"
מימין: "סן H01B" שנת 1959, במרכז: סן H01A שנת 1959, משמאל: "San H100A.1" שנת 1972
"סן H01B" (צולם ב-לודז' ברחוב "Piotrkowska" (אנ'))
ראו גם

סן H01A
סן H25A
אוטוסן יורוליידר 12
אוטוסן A0808MN
אוטוסן ווטלינה
אוטוסן סולינה
הערות שוליים

↑  מדגמי Autosan - תמונות archive.is/dp2G1
↑  דגם "סן H01B" - מפרט ומידות kmk.krakow.pl/san_h01
↑  דגם "סן H01B" (בפולנית) lubus.info/tabor/katalog-autobusow/index
↑  Aleksander Rummel: Polskie konstrukcje i licencje motoryzacyjne w latach 1922-1980. Warszawa: Wydawnictwa Komunikacji i Łączności, 1985. ISBN 83-206-0514-8.
↑  "סן H01B" (בפולנית) shift.org.pl/zabytkowe-pojazdy/autobusy/zv086
סקירוס

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  הים האגאי
 קואורדינטות:  38°53′0″N 24°31′0″E﻿ / ﻿38.88333°N 24.51667°E﻿ / 38.88333; 24.51667
 שטח:  209 קילומטר רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  יוון 
 אזור זמן:  UTC+2
  (למפת יוון מוגדלת) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים היוני הים התיכוןסקירוס(למפת יוון רגילה) אתונה סלוניקי הרקליון פטרס לאריסה יואנינה קומוטיני מיטילנה פלופונסוס רודוס כרתים טורקיה אלבניה בולגריה מקדוניה הצפונית  הים היוני הים התיכוןסקירוס
 
סקירוס (ביוונית: Σκύρος, באנגלית: Skyros) הוא אי יווני בים האגאי, הדרומי שבאיים הספורדיים.