stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עמיקם גורביץ'
ביוגרפיה

עמיקם גורביץ' נולד ב-1929 בתל אביב, בנם של יצחק גורביץ', איש העלייה הרביעית, מורה ומנהל בית ספר, ונחמה גורביץ', מורה לפסנתר. למד בעירו בבית החינוך לילדי עובדים בתל אביב, בבית הספר לדוגמה ובתיכון חדש. מנעוריו היה חבר בתנועת "השומר הצעיר" ומגויס לגדנ"ע של "ההגנה". בשנת 1946 החל ללמוד בבית הספר החקלאי כדורי. במלחמת העצמאות התנדב עם בני כיתתו לפלמ"ח, לפלוגה ד' של הגדוד הראשון בחטיבת יפתח. השתתף בקרב משמר העמק ובקרבות בגליל העליון. בני מחזורו התאחדו עם הכשרת מעוז. בהפוגה הראשונה ובמבצע דני הוצב כרץ-אופנוען במטה הפלמ"ח בתל אביב, וביולי 1948 נמנה עם הכיתה המייסדת של הגדוד העשירי (המשוריין) של חטיבת הראל, שפעל בחזית ירושלים. בסוף שנת 1948 נשלח לאירופה מטעם המוסד לעלייה ב' ושימש כקצין אלחוט באוניית העולים "עצמאות", בעשר הפלגות שבה הובאו ניצולי השואה לישראל.
בשנת 1950 החל ללמוד לתואר בוגר במדעי הרוח והחברה באוניברסיטה העברית בירושלים ולהשתלם באקדמיה למוזיקה. באותה שנה התקבל ל"קול ישראל" כקריין, כמגיש וכעורך תוכניות רדיו.
היה פעיל בהסתדרות הסטודנטים וערך את עיתונה. ניהל את תא מפ"ם של הסטודנטים, ובראשית 1953 מונה לשומר ראשו של משה סנה בעת הקרע במפ"ם סביב היחס למשפטי פראג. באותה שנה ערך את השבועון "שמאל", ביטאון השמאל הסוציאליסטי שבהנהגת סנה.
ב-1956 עבר ללמוד משפטים בבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב וסיים בתואר בוגר. מ-1970 למד לתואר בוגר בלשון עברית באוניברסיטת תל אביב ולאחר מכן למד לתואר מוסמך באוניברסיטה העברית. בשנות ה-80 כיהן כראש המחלקה ללימודי תעודה בעריכה לשונית ובתרבות הדיבור בירושלים.
בשנת 1958 כיהן כמנהל המחלקה לתפקידים מיוחדים בוועדת העשור לישראל. במסגרת זו ארגן והנחה את חידון התנ"ך הראשון. יזם וארגן מופעים רבים. מאז שנות ה-60 ועד 2008 קרא גורביץ את ה"יזכור" ופסוקי תנ"ך בטקס הדלקת המשואות שנערך בערב יום העצמאות בהר הרצל. ב-2009, בטקס הראשון שבו הוחלף, הוא השתתף כאחד משנים-עשר מדליקי המשואות.
בשנת 1961 נמנה עם הצוות המייסד של בית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי", ולימד בו "תרבות הלשון העברית" עד לפרישתו ב-1994.
היה מבכירי הקריינים שהקריאו את "פרקי היום בתנ"ך" בשידורי "קול ישראל" במסגרת המדור להווי ומסורת יהודית. הוא הנחה טקסים לאומיים רבים.
בראשית שנות ה-60 ייסד את הוצאת הספרים "עמיקם". בהוצאה, שפעלה בעיקר בשנות ה-60 וה-70, ראו אור עשרות ספרים, בהם המחזות "ילדי הצל" לבן-ציון תומר, "טורא" ליוסף בר-יוסף, "הנסיכה האמריקאית" לנסים אלוני, "פונדק הרוחות" לידידו נתן אלתרמן, "העונה הבוערת" לאהרן מגד, קובץ השירים "מילים למנגינות" לחיים חפר, הספרים "איך לעשות מה" ו"לזכור ולשכוח" לדן בן אמוץ, "עלילות שוא" מאת הקריקטוריסט דוש, "אדם בן כלב" ליורם קניוק, "לאור היום ובמחשך" לירוחם כהן, ספרות אירופית מתורגמת וספרים בנושאים פוליטיים.
גורביץ' התגורר בתל אביב.
בשנת תשס"ו-2006 הוענק לו התואר יקיר תל אביב.
בנו, איתי גורביץ', הוא עיתונאי ועורך, ובתו נירית גורביץ' היא עורכת התרבות של "גלובס".
גורביץ' נפטר ב-19 ביולי 2018.
בתו הפקידה את הארכיון האישי שלו בספרייה הלאומית בשנת 2019.
עיריית תל אביב קבעה לוחית זיכרון בכניסה לביתו ברחוב לוי יצחק 11.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "יצחק גורביץ", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך יט (1971), עמ' 5619; ע., רבי יצחק גורביץ ז"ל, מעריב, 26 בדצמבר 1982.
↑  מ. שמריהו, השומר לא הלך בעקבות הראש, מעריב, 31 באוקטובר 1954.
↑  וראו עוד: טלילה בן-זכאי, מסך ומסכה | מבטא אחיד – נכס יקר, מעריב, טור 1, 4 בפברואר 1964.
↑  כשברידג'יט בארדו תפסה את העסק, "מחשבה שנייה", 15 באוגוסט 2010.
↑  "הקריין עמיקם גורביץ' הלך לעולמו" ערוץ 7, 19 ביולי 2018, ז' באב תשע"ח
↑  ארכיון עמיקם גורביץ', בספרייה הלאומית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262000605171  LCCN: nr93014696  VIAF: 39247735   WorldCat (עם VIAF): 39247735
ג'ייסון או'מרה

| --- | --- |

או'מרה, 2015
 לידה:  6 באוגוסט 1972 (בן 52) סנדיקוב, אירלנד 
 מדינה:  ארצות הברית, אירלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1995 
 מקום לימודים:  טריניטי קולג'  סנט מייקל קולג', דבלין 
 בן או בת זוג:  פייג' טורקו (2003–2017) 
 http://www.jasonomara.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ייסון או'מרה (באנגלית: Jason O'Mara; נולד ב-6 באוגוסט 1972) הוא שחקן תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אירי-אמריקאי. הוא כיכב בסדרות האמריקאית "צדק", "החיים על מאדים", "טרה נובה", "וגאס" וסוכני S.H.I.E.L.D.. או'מרה זכה בפרס אירי לקולנוע וטלוויזיה לשחקן המשנה הטוב ביותר בסרט "מצור על ג'אדוויל".
קריירה

או'מרה הופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית. בין היתר שיחק במחזות \היהודי ממלטה ו"פופקורן". הוא היה מועמד לפרס שחקן המשנה הטוב ביותר בשנת 2002 בטקס פרסי התיאטרון האירי על גילום דמותו של ג'ון במחזה "Bash" של ניל לביוט.
או'מרה הופיע במחזה "השיבה הביתה" מאת הרולד פינטר, בלונדון ובדבלין וכן במרכז לינקולן בניו יורק. היו לו תפקידים ראשיים בסדרות הטלוויזיה "הסוכנות", ואחים לנשק.
הוא גילם את ג'ים שאנון, התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה טרה נובה של פוקס.
ב-2005 וב-2008, כיכב בתפקיד אורח בסדרה "המפענחת", בתפקיד ביל קרואליק, פירומן פסיכוטי.
או'מרה שיחק בתפקיד אורח בסדרות "מחשבות פליליות", "וגאס" ועוד.
בשנים 2014–2020 או'מרה דיבב את ברוס ויין / באטמן ב-11 סרטי אנימציה של DC קומיקס.
או'מרה שיחק את ג'פרי מייס בסדרת הטלוויזיה "סוכני S.H.I.E.L.D.".
בשנת 2016 שיחק בסרט המלחמה "מצור ג'דוטוויל" אודות הקרבות בקטנגה.
באוקטובר 2018 הצטרף או'מרה לצוות השחקנים של "האיש במצודה הרמה", שם הוא שיחק את ויאט פרייס.
בשנת 2023 גילם את פול מאדיגן בעונה השלישית של סדרת המסתורין "חנוקה" (אנ') ברשת הטלוויזיה האירית RTÉ One.
בשנת 2024 גילם את ליאם בעונתה השלישית של הסדרה "כבאי קליפורניה" ברשת CBS.
חיים אישיים

בספטמבר 2003 או'מרה התחתן עם השחקנית האמריקאית פייג' טורקו בסאיברוק בקונטיקט. יש להם ילד אחד.
בשנת 2009 או'מרה קיבל אזרחות אמריקאית.
או'מרה וטורקו נפרדו ב-2017.
הערות שוליים

↑  "IFTA FILM & DRAMA NOMINEES 2017". Irish Film and Television Academy. נבדק ב-10 באפריל 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Salce, Chris (14 בינואר 2015). "Jason O'Mara on Batman's Role in JUSTICE LEAGUE: THRONE OF ATLANTIS, Kevin Conroy, and More!". Nuke the Fridge. אורכב מ-המקור ב-2016-08-21. נבדק ב-2020-10-05. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Manning, Shaun (19 באוקטובר 2015). "NYCC: Jason O'Mara & Gaius Charles Unite In "Batman: Bad Blood"". Comic Book Resources. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Petski, Denise (1 באוגוסט 2016). "'Marvel's Agents Of S.H.I.E.L.D.' Casts Jason O'Mara As New Director". Deadline Hollywood. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Adams, Thelma (14 בינואר 2012). "Jason O'Mara on Risk Taking and Becoming an American Citizen". Parade. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Paige Turco files for divorce from Jason O'Mara". Celebretainment. 19 ביוני 2017. נבדק ב-26 ביולי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  https://www.bramptonguardian.com/whatson-story/7379401-paige-turco-files-for-divorce-from-jason-o-mara/
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX5261012  BnF: cb16568261s (data)  GND: 129717355  ISNI: 0000 0000 4559 6478  LCCN: no99057644  NTA: 352844094  VIAF: 16860910   WorldCat (עם VIAF): 16860910
מנחם מנדל הגר (בני ברק)

הרב מנחם מנדל הגר (נולד ב-28 בנובמבר 1957, ה' בכסלו, ה'תשי"ח) הוא האדמו"ר מויז'ניץ (חצרו מכונה גם מרכז חסידי ויז'ניץ זאת כדי להבדילו מאחיו הגדול הרב ישראל אדמו"ר החצר המרכזית) וחבר מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל.
ביוגרפיה

נולד ללאה אסתר ולרבי משה יהושע הגר, האחרון מבין שישה ילדים. בברית שלו שימש כסנדק דודו רבי שלום רוקח מסקאהל. נקרא על שם אבי אמו, רבי חיים מנחם מנדל מדעעש. למד במוסדות החינוך של חסידות ויז'ניץ בבני ברק. כשנה לאחר גיל בר מצווה עבר להתחנך בישיבת סקוור בארצות הברית. בתשל"ה נישא למרים, בתו של הרב אברהם דוד הורוביץ, אב"ד שטרסבורג וחבר בד"צ העדה החרדית בירושלים.
הוסמך להוראה בידי הרב יצחק יעקב וייס והרב שמואל הלוי ואזנר. בשנת תש"מ מונה לרב בית המדרש ויז'ניץ ברחוב רבי טרפון במרכז בני ברק, במקום אחיו, הרב ישראל הגר, שעבר לכהן כרב קריית ויז'ניץ. למשך תקופה קצרה היה רב קהילת ויזניץ באנטוורפן. בשנת ה'תשמ"ד הרחיק אביהם את אחיו הרב ישראל מתפקידיו המרכזיים עד אז בחסידות. בי' בסיוון ה'תש"ן, במסגרת אירועי "ההתוועדות העולמית של חסידי ויז'ניץ" לציון יובל להקמת החסידות בארץ ישראל לאחר השואה, הוכתר הרב מנדל כרב ואב"ד של קריית ויז'ניץ בבני ברק. במסגרת הטקס נמסרה לידיו מגילת הכתרה שבה חתימותיהם של אביו ושל אישים חשובים בחסידות.
בתשרי ה'תשס"ב השיב האב את הרב ישראל למעמדו המרכזי בחסידות. בעקבות כך התפתח מתח בחסידות. רובם של חסידי ויזניץ תמכו ברבי ישראל, אולם חלק אחר התקבץ סביב רבי מנדל שהקים חבורות לבחורים ואברכים, וכן החל להוציא עלון חודשי בשם "מלכות ויז'ניץ".
מרכז חסידי ויז'ניץ

בשנת ה'תשס"ד החל לערוך "באטע'ס" במבנה ששכר בקריית ויז'ניץ. בהמשך החל לערוך שם גם תפילות והקים למעשה חצר נפרדת כמעט לחלוטין. במקביל רכש שטח גדול ברחוב עזרא, סמוך לקריית ויז'ניץ, לצורך בניית קריה למוסדותיו ובשנת תשס"ט (2009) חנך במקום בית כנסת גדול, תלמוד תורה וישיבות. על בניין בית הכנסת נכתב "מרכז חסידי ויז'ניץ", כינוי שבהמשך הפך לסימן היכר של חצרו ('מוסדות ויז'ניץ מרכז'). פתח בתי כנסת ומוסדות חינוך באשדוד, אלעד וירושלים וכן מוסדות בלונדון, בורו פארק, ויליאמסבורג, מונטריאול, ליקווד ומונסי. לאחר פטירת אביו בתשע"ב החל לכהן כאדמו"ר. חצרו מנתה 659 בתי-אב ב-2016.
בשבט ה'תשע"ג פעל אחיו לצירופו למועצת גדולי התורה של אגודת ישראל, אך מאז מינויו של מזכיר המועצה החדש בתשע"ח, הרב יעקב ולצר (שהיה מקורבו ופרש מחצרו על רקע שיטת ה"שוואנצונעס"), הרב הגר לא משתתף בישיבותיה.
בכמה מקרים נקטו קבוצות של חסידיו באלימות ובמסעות הרס כאשר סברו שכבודו נפגע. כך למשל פרצו בדצמבר 2019 עשרות מחסידיו לישיבה הספרדית נחלת דן, הסמוכה לישיבה של החסידות שבראשותו, וחוללו שם הרס רב, לאחר שלדבריהם בחורים מהישיבה זרקו ביצה על רכבו של הרב הגר.
הנהגותיו > השיטה הקדושה (שיטת ה"שוואנצונעס")

החצר בראשותו מדגישה את חשיבות ההתבטלות המוחלטת כלפיו. היא מציינת את יום י"ב בשבט, התאריך שבו הקים את החצר, כ"ראש השנה לחסידות", שבו עוסקים בחשיבות ההתקשרות לצדיק. בה'תשע"ח אמר לחסידיו שעליהם לדבוק בו ולהיות "שוואנצס" (ביידיש: "זנבות") ולא "באטשי'ס" (בהונגרית: "דודים", כלומר בעלי-בתים). הוא אף חיבר שיר בנושא שהפך למעין המנון של החצר ("השיטה הקדושה"). בין היתר שרים החסידים המנון זה לפני תקיעת שופר או הדלקת נרות חנוכה. יש בציבור החרדי מי ששרים את ההמנון בלעג. על רקע הנהגות חריגות אלו עזבו מספר משפחות את החסידות, בהם חסידים בולטים. בעלונים שמתפרסמים בחצרו מרבים לעסוק בנושא ההתבטלות המוחלטת לצדיק, כך לדוגמה באחד המקורות שפורסמו נכתב: "שהרבי הקדוש אינו גוף ולא ישיגוהו משיגי הגוף, נערץ ונקדש מעל לכל דמות ודמיון […] לבדו ימלוך מלך ונשגב רבינו הקדוש לבדו, כי המלכות שלך הוא, ואנו קרוצי חומר זוכים בזכייה נשגבה ומתנת חינם ממש לעבדו בלבב שלם". עוד נכתב על הצעיר החסידי לשנן בכל עת "שיויתי הייליגער רבי לנגדי תמיד".
ילדיו

מחלה, נשואה לרב יואל משה מרדכי כ"ץ, רב קהילת וויען בוויליאמסבורג, בן הרב אשר אנשיל כ"ץ, האדמו"ר מוויען
הרב חיים מאיר, נשוי לנחמה מירל בת רבי נפתלי צבי ווייס, אדמו"ר מספינקא בורו פארק. מכהן כרב הקהילה בבורו פארק.
שרה רבקה, נשואה לברוך, בנו של רבי יעקב הגר, האדמו"ר מסערט ויז'ניץ
מרגלית, הייתה נשואה לרב דוד רוזנבוים, בן האדמו"ר מפרמישלאן והרב הצעיר של החסידות. התגרשו בשנת 2019.
יחסי איראן–מצרים

| יחסי איראן–מצרים |
| --- | --- |
איראן: מצרים


איראן: מצרים
שטח (בקילומטר רבוע)
1,648,195: 1,001,450
אוכלוסייה
92,132,716: 117,751,912
תמ"ג (במיליוני דולרים)
401,505: 395,926
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,358: 3,362
משטר
רפובליקה איסלאמית: רפובליקה

יחסי איראן–מצרים (בפרסית: روابط ایران و مصر, בערבית: العلاقات الإيرانية المصرية) הם יחסי החוץ בין הרפובליקה האסלאמית של איראן ובין רפובליקת מצרים הערבית. היחסים בין המדינות ידעו עליות ומורדות במהלך המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21. בעקבות המהפכה האיראנית האסלאמית-שיעית ב-1979 היו היחסים קרים ואף עוינים לעיתים, וזאת עד להתחממותם לאחר ההפיכה במצרים ב-2011 ובמיוחד לאחר עלייתו לתפקיד נשיא מצרים של מוחמד מורסי מתנועת האחים המוסלמים האסלאמיסטית הסונית, והתקררותם לאחר עלייתו לשלטון של עבד אל-פתאח א-סיסי ורדיפתו את האחים המוסלמים.
היסטוריה

בשנת 1936 שודרגו היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות והן הציבו שגרירים באופן הדדי בערי הבירה טהראן וקהיר. יוסוף זולפיקאר היה שגריר איראן במצרים.
ב־1960, לאחר שמוחמד רזא שאה פהלווי הצהיר כי המדינה האימפריאלית של איראן הכירה דה פקטו בישראל ב־1950, ניתקה מצרים את יחסיה עם איראן. היחסים בין המדינות חודשו ב־1970.
היסטוריה > תקופת סאדאת

בשנת 1979 נותקו היחסים הדיפלומטיים בין המדינות בעקבות המהפכה האיראנית ותהליך השלום, שבמסגרתו הכירה מצרים בישראל, אנואר סאדאת ביקר בירושלים ונחתמו הסכמי קמפ דייוויד והסכם השלום בין ישראל למצרים. במהלך המהפכה האסלאמית נבזזה שגרירות מצרים בטהראן בידי מפגינים תומכי ח'ומייני.
היחסים המתוחים בין האיראנים למצרים החריפו לאחר שמצרים העניקו תושבות למוחמד רזא שאה פהלווי, השאה המודח, אשר נחשב לידיד קרוב של סאדאת. פהלווי מת בשנת 1980 ונקבר בקהיר.
בשנת 1981 נרצח סאדאת על ידי מתנקש מהג'יהאד האסלאמי המצרי. מצרים חשדה כי איראן מעורבת בארגון הרצח. באותו יום יצא חומייני וקרא לעם המצרי לבצע הפיכה בארצם כדוגמת המהפכה האיסלאמית באיראן. בטהרן נקרא רחוב על שם המתנקש, ונשיא איראן הכריז עליו כשהיד.
היסטוריה > תקופת מובארכ

בתקופה זו גדל הקיטוב בין שתי המדינות, המגמות המדיניות של שתיהן באזור היו מנוגדות זו לזו, והן אף הפכו לאויבות. בשנות ה-90 חלה התחממות מסוימת ביחסים בין שתי המדינות, שבאה לידי ביטוי בעיקר בתחום הכלכלי, אך אלה הורעו שוב בתחילת שנות ה-2000, וניסיונות איראניים לחדש את היחסים עד עליית האחים המוסלמים לשלטון במצרים לא צלחו.
היסטוריה > תקופת מורסי

בשנת 2011 בעקבות ההפיכה במצרים התחממו היחסים בין מצרים לאיראן. בפעם הראשונה זה שנים רבות עברו ספינות מלחמה איראניות בתעלת סואץ.
ב-2012 נערך ביקור היסטורי של נשיא מצרים, חבר תנועת האחים המוסלמים הסונית מוחמד מורסי בטהראן, כאורח הוועידה ה-16 של המדינות הבלתי-מזדהות. במהלך ביקורו נפגש עם נשיא איראן שאמר כי "המשטר הציוני הוא איום לעמי האזור והעולם". בסיום המפגש פורסמה הודעה על הסכמת שניהם כי "אנו שותפים אסטרטגיים".
בנאומו בוועידת המדינות הבלתי מזדהות העביר מורסי ביקורת על ממשלו בשאר אל-אסד בסוריה ויחסו למורדים הסונים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה. המשלחת הסורית בראשות שר החוץ וליד אל-מועלם עזבה בתגובה את האולם בזמן נאומו.
ב-2013 ערך נשיא איראן אחמדינז'אד ביקור היסטורי בקהיר. הביקור לווה בביקורת פנימית מצד הסונים והסלפים במצרים.
היסטוריה > תקופת א-סיסי

לאחר ההפיכה במצרים ב-2013 ועלייתו לשלטון של עבד אל-פתאח א-סיסי והוצאת האחים המוסלמים מחוץ לחוק חלה התקררות ואף מתיחות ביחסים בין המדינות.
במאי 2023 דווח כי סולטנות עומאן מתווכת בין הצדדים ודוחפת לשיקום היחסים והחלפת שגרירים לאחר עשור של נתק בין המדינות, עוד דווח כי פגישה בין המנהיגים תתקיים עד סוף השנה.
בנובמבר 2023 נפגשו נשיא מצרים א-סיסי ונשיא איראן אבראהים ראיסי בפסגה שנערכה בריאד על רקע מלחמת חרבות ברזל.
במאי 2024 ביקר שר החוץ המצרי סאמח שוכרי באיראן והשתתף במסע הלווייתו של נשיא איראן ראיסי שנהרג בהתרסקות מסוק. זהו ביקור נדיר של רם דרג מצרי במדינה השיעית.
נושאים שנויים במחלוקת בין איראן למצרים הם חתימת מצרים על הסכמי קמפ דייוויד והסכם השלום עם ישראל והמשך קיומם, תמיכת מצרים בעיראק במהלך מלחמת איראן–עיראק, ביקורת מצרים על משטר אסד בסוריה, וקשריה הטובים עם ארצות הברית (המוגדרת על ידי איראן כ"שטן הגדול" לעומת ישראל שמוגדרת כ"שטן הקטן").
כמו כן, קיים מתח בין שתי המדינות על רקע הובלת איראן את גוש המדינות האסלאמיות-שיעיות, בעוד מצרים נחשבת לאחת המובילות את גוש המדינות האסלאמיות-סוניות, אליו משתייכות הן מדינות ערביות כגון ערב הסעודית ומדינות המפרץ הפרסי והן מדינות אסלאמיות אחרות המצויות אף הן בקשרים טובים עם ארצות הברית והעולם המערבי, כגון טורקיה.
פלא אוזן

| --- | --- |
 תקופת הפעילות:  מ-2016
 סוגה:  היפ הופ • היפ הופ פוליטי • בום באפ
 חברת תקליטים:  קמ"ע • פלא רקורדז
 שיתופי פעולה בולטים:  פישי הגדול, טדי נגוסה
 חברים
 אברי ג'י בריל פלואו נבו רויסון דיג'יי סמיילז
 
פלא אוזן (פרפרזה על הביטוי "מפה לאוזן") הוא הרכב היפ הופ. חברי ההרכב הם אברי ג'י, בריל, פלואו נבו, רויסון ודיג'יי סמיילז.
ביוגרפיה

ההרכב החל את דרכו בשנת 2016, כאשר הוציא את אלבום הבכורה שלו, "מריצים ת'דיבור". האלבום הופק על ידי חברי ההרכב, אברי צפנת (אברי ג'י) ונבו שיראזי (פלואו נבו).
ב-2018 הוציאו את המיני-אלבום הראשון שלהם, "שפת המדרכה". באותה שנה הוציאו את אלבומם השני, "בגובה העיניים". על האלבום עבדו חברי הלהקה במשך שנתיים.
ב-2019 הוציאו את השיר "הדרך ארוכה" בשיתוף הראפר טדי נגוסה והזמר אביב עזרא. בהמשך השנה הוציאו את השיר "המנגינה" בשיתוף פישי הגדול.
ב-2024 התארחו באלבומו של המפיק עידו מימון "פסטיבל מסמפלי סימפולים 2" בשיר "ימים נוראים".
רוב שירי הלהקה מהווים שירי מחאה.
דיסקוגרפיה

מריצים ת'דיבור (אלבום, 2016)
שפת המדרכה (מיני-אלבום, 2018)
בגובה העיניים (אלבום, 2018)
הערות שוליים

1 2  פלא אוזן, באתר הטלוויזיה החברתית, ‏2019-02-03
↑  Eye Level // בגובה העיניים, by Pele Ozen פלא אוזן, באתר Pele Ozen // פלא אוזן
↑  חדש בום באפ ישראלי עתידני - פלא אוזן מארחים את פישי הגדול - המנגינה, באתר תדר הראסטה, ‏2019-10-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007398944005171
דייוויד סדאריס

| --- | --- |

דייוויד סדאריס, 2008
 לידה:  26 בדצמבר 1956 (בן 68) בינגהמטון, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 לאום:  אמריקאי
 עיסוק:  סופר, סאטיריקן, מחזאי
 מקום לימודים:  בית הספר לאמנות של מכון שיקגו, אוניברסיטת מערב קרוליינה, אוניברסיטת המדינה קנט, Jesse O. Sanderson High School 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 פרסים והוקרה:  פרס ג'ונתן סוויפט (2019)  פרס למדא לספרות  Audie Award for Narration by the Author or Authors 
 חתימה:   
 
דייוויד ריימונד סדאריס (באנגלית: David Raymond Sedaris; נולד ב- 26 בדצמבר 1956) הוא סופר והומוריסטן אמריקאי.
סדאריס הגיע לראשונה לתודעה הציבורית ב-1992 כאשר מאמרו "SantaLand Diaries" (יומני ארץ-סנטה) שודר בNPR, המאמר מתאר את חוויותיו של סדאריס בשנתיים שעבד מחופש לאלף (כלומר, עוזר של סנטה קלאוס) בחנות "מייסיס" בחג המולד.
סדאריס פרסם כתשעה ספרים בנוסף למאמרים והקלטות שהתפרסמו בעיתונים וברדיו.
ספריו הם אוספים של מאמרים וסיפורים קצרים המבוססים לרוב על חייו האישיים: ילדותו ויחסיו עם משפחתו, חוויותיו
מצרפת ולונדון (בהן התגורר מספר שנים), התמודדות עם זהותו כהומוסקסואל, שאיפותיו האומנותיות,
חיבתו למורבידיות, שימוש בסמים ועוד. בנוסף כתב גם ספרי חיות.
ביוגרפיה

סדאריס נולד בג'ונסון סיטי, ניו יורק וגדל בראלי, צפון קרולינה,
הילד השני מתוך שישה. אימו היא שרון אליזבט ואביו הוא לואיס הארי "לו" סדאריס. אימו הייתה
פרוטסטנטית ואביו יווני-אורתודוקסי ממוצא
יווני וסדאריס גדל על ערכי הנצרות היוונית האורתודוקסית.
בשנות העשרה והעשרים שלו עסק באומנות חזותית ומשחק כאשר כישלונותיו בתחומים אלו מתוארים ברבים מסיפוריו.
לאחר סיום לימודיו התיכוניים למד תקופה קצרה באוניברסיטת מערב קרולינה שלאחריה עבר, ולבסוף נשר, מאוניברסיטת קנט באוהיו ב-1977.
סדאריס עבר לשיקגו ב-1983 והחל לימודים ב"בית הספר למוסד האומנות של שיקגו" אותו סיים ב-1987.
קריירה

לאחר שעבד בשלל עבודות שונות ומשונות בראלי, שיקגו וניו יורק, התגלה לבסוף סדאריס על ידי המפיק ושדרן הרדיו
איירה גלאס במועדון בשיקגו. סדאריס הופיע במועדון כשהוא מקריא את יומניו מ-1977, גלאס הזמין אותו להשתתף בתוכניתו The Wild Room.
סדאריס תיאר את המפגש ביניהם כך: "אני חייב הכל לאיירה... חיי השתנו לחלוטין, כאילו מישהו נופף במטה קסמים".
בעקבות הצלחתו בתוכנית הוזמן סדאריס להופיע בMorning Edition של NPR ב-23 בדצמבר 1992, שם הקריא את "יומני ארץ-סנטה". הקראה זו, יומיים
לפני חג המולד, המתארת את חוויית חג המולד בקניון מנקודת מבטו של עובד זוטר וממחישה תמונה גרוטסקית של החג כולו זכתה להצלחה
רבה.
בעקבות זאת, החל סדאריס להקליט פינה חודשית בNPR שהתבססה על יומניו ונערכה והופקה על ידי גלאס,
בנוסף חתם על חוזה להוצאת שני ספרים עם המו"ל Little, Brown and Company.
ב-1994 הוציא סדאריס את סיפרו הראשון "Barrel Fever" (קדחת החבית), אוסף מאמרים פרי עיטו. ב-1995, הפך למשתתף קבוע בתוכניתו החדשה של
איירה גלאס This American Life ברשת Chicago Public Radio והתחיל לפרסם מאמרים בעיתונים אסקווייר והניו יורקר. ב-1997
פרסם את ספרו השני "Naked" (ערום), אסופת מאמרים שזכתה בפרס הRandy Shilts Award עבור כתיבה הומוסקסואלית לא בדיונית.
בשנת 2000 פרסם סדאריס את ספרו השלישי"Me Talk Pretty One Day" (אני לדבר יפה יום אחד), אסופת מאמרים שנכתבה ברובה בתקופה של שבעה חודשים בפריז ומתארת את הסתגלותו למדינה ולשפה. הספר זכה ב Thurber Prize for American Humor.
באפריל 2001 דווח במגזין וראייטי כי סדאריס מכר את זכויות ההסרטה של "Me Talk Pretty One Day" לבמאי ויין וונג שהחל
להתאים ארבעה פרקים מהספר עבור סרטי קולומביה. וונג סיים את כתיבת התסריט והחל כבר בליהוק כאשר סדאריס פנה אליו וביקש לעצור את הפרויקט
מאחר שהוא ואחותו חששו מהדרך שבה תוצג משפחתם בסרט. סדאריס תיאר את השיחה עם אחותו במאמר "Repeat After Me".
על תגובתו של וונג אמר סדאריס כי "הוא היה נסיך אמיתי... לא רציתי שהוא יכעס עלי אבל הוא היה כל כך בוגר לגבי זה. בכל מקרה לא ראיתי אף פעם איך זה
יכול להפוך לסרט".
ב-2004 פרסם סדאריס את ספרו הרביעי "Dress Your Family in Corduroy and Denim" (הלבש את משפחתך בקורדורוי ודנים)
אשר הגיע ב-20 ביוני 2004 למקום הראשון של הניו יורק טיימס בקטגוריית הלא בדיוני. הגרסה המוקלטת לספר, בהקראתו של סדאריס עצמו
הייתה מועמדת לפרס גראמי עבור אלבום מדובר. באותה שנה הוא אף היה מועמד לפרס גראמי עבור האלבום הקומי הטוב ביותר עבור "Live at Carnegie Hall"
ב-2008 יצא ספרו הבא של סדאריס, "When You Are Engulfed in Flames" (כשאתה אפוף בלהבות). שמות נוספים שנדחו עבור הספר היו "All the Beauty You Will Ever Need" (כל היופי שאי פעם תזדקק לו) ו"Indefinite Leave to Remain" (עזיבה לא מוגדרת להישארות).
בדצמבר של אותה שנה קיבל סדאריס תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בינגהמטון.
באפריל 2010 תחנת הרדיו BBC Radio 4 החלה לשדר תוכנית בארבעה חלקים בשם "פגוש את דייוויד סדאריס", סדרת מאמרים בהקראתו של סדאריס לפני קהל
חי. ביוני 2011 תחנת הרדיו הדיגיטלית BBC Radio 4 Extra החלה עונה שנייה לסדרה עם שישה חלקים. נכון ל-2016 שודרו 5 עונות של הסדרה.
בספטמבר 2010 פרסם סדאריס את ספרו "Squirrel Seeks Chipmunk: A Modest Bestiary" (סנאי מחפש טמיאס: סיפורי חיות צנועים), אסופת
סיפורי חיות למבוגרים.
באפריל 2013 יצא לאור ספרו התשיעי של סדאריס " Let's Explore Diabetes With Owls" (הבא נחקור סוכרת עם ינשופים)
ב-2014 השתתף סדאריס בסרטו הדוקומנטרי של העיתונאי דייוויד ת'ורפ "Do I Sound Gay?", אשר חוקר את הסטריאוטיפים לגבי מבטא הומוסקסואלי.
קריירה > "המשפחה הכישרונית"

יחד עם אחותו איימי יצר דייוויד סדאריס מספר מחזות תחת השם "The Talent Family" (המשפחה הכישרונית)
ביניהם נכללים: "Stump the Host" (הכשל את המארח) מ-1993, "Stitches" (תפרים) מ-1994 ו"The Little Frieda Mysteries" (המסתורין
של פרידה הקטנה) מ-1997. כל המחזות הופקו והוצגו בLa MaMa Experimental Theatre Club.
קריירה > הניו יורקר

סדאריס כתב במרוצת השנים למעלה מ40 מאמרים בניו יורקר.
חיים אישיים

סדאריס מתגורר במחוז הורסהאם במערב סאסקס יחד עם בן זוגו יו המריק המוזכר ברבים מסיפוריו. סדאריס מתאר אותם כ"מסוג הזוגות
שלא יתחתנו". הוא ידוע בסביבת מגוריו בכך שהוא נוהג לאסוף אשפה להנאתו וישנה אף משאית זבל מקומית שנקראת על שמו.
ספריו

קדחת החבית (1994)
ערום (1997)
חופשה על הקרח (1997)
אני לדבר יפה יום אחד (2000)
הלבש את משפחתך בקורדורוי ודנים (2004)
ילדים משחקים לפני פסל של הרקולס (2005)
כשאתה אפוף בלהבות (2008)
סנאי מחפש טמיאס: סיפורי חיות צנועים (2010)
הבא נחקור סוכרת עם ינשופים (2013)
קאליפסו (2018)
באסל גטאס

באסל גטאס, 2013
בָּאסֶל גַטָאס (בערבית: باسل غطاس, תעתיק מדויק: "באסל ע'טאס"; נולד ב-23 במרץ 1956) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי. כיהן כחבר הכנסת ה-19 והכנסת העשרים מטעם מפלגת בל"ד שהיא חלק מהרשימה המשותפת. דוקטור להנדסת הסביבה, איש עסקים, ואיש ציבור במגזר הערבי-נוצרי בישראל.
ב-20 בדצמבר 2016 צולם כשהוא מבריח מעטפות ובהן מכשירי טלפון סלולרי וחפצים נוספים לאסירים ביטחוניים הכלואים בישראל. ב-17 במרץ 2017 הוגש נגדו כתב אישום בפרשה זו ובעקבות כך אולץ להתפטר מהכנסת. הוא הורשע ונגזרו עליו שנתיים מאסר בפועל, אותן החל לרצות ב-2 ביולי 2017.
ביוגרפיה

באסל גטאס נולד בראמה שבגליל למשפחה ערבית-נוצרית אורתודוקסית. אביו מורה להיסטוריה ופעיל קומוניסטי. כנער החל בפעילות פוליטית, ויחד עם בן דודו עזמי בשארה הקים את הוועד הארצי של תלמידי התיכון הערבים. ב-1974 החל ללמוד הנדסת הסביבה בטכניון, והיה בין מקימיו של תא סטודנטים ערבים. ב-1978, בהיותו בן 22 בלבד, נבחר למועצת היישוב ראמה מטעם רק"ח. ב-1983 היה לסגן ראש המועצה המקומית ראמה, מטעם סיעה זו. בתום הקדנציה, בשנת 1989, שב ללימודים בטכניון.
במהלך שנות ה-80 היה בין פעילי רק"ח שגרסו כי יש לנקוט קו ביקורתי כלפי ברית המועצות. גישה זו לא התקבלה במפלגה, והוא סולק ממנה ב-1990. ב-1992 נמנה עם מקימיה של התנועה קצרת הימים "ברית השוויון", וב-1995 היה בין מקימי בל"ד. באותה שנה סיים את לימודיו, וקיבל תואר דוקטור בהנדסת הסביבה מהטכניון.
לאחר סיום לימודיו התמנה למנכ"ל אגודת הגליל, הפועלת בציבור הערבי ישראלי בתחומים של בריאות הציבור, תברואה, חקלאות, איכות הסביבה ותחומים קרובים נוספים. במהלך כהונתו כמנכ"ל העמותה הוקם מרכז מחקר ופיתוח בשפרעם, אשר מכר מוצרים שפיתח, וסייע בהקמתן של עמותות נוספות במגזר הערבי, ובהן עדאלה, אתיג'אה ואזרחים למען הסביבה בגליל.
ב-2007 פרש מתפקידו באגודת הגליל, ופנה לעסקים פרטיים. הוא החל בהוצאה לאור של "מאלכום", המגזין הכלכלי הראשון במגזר הערבי.
הוא היה חבר בחבר הנאמנים של המכללה האקדמית בית ברל.
גטאס הוא בוגר תוכנית פולברייט: בשנת 2000 זכה במלגת האמפרי ולמד באוניברסיטת מרילנד.
נשוי ואב לילדה.