פול שוצר
מותו במלחמת ששת הימים

שוצר הגיע לישראל בתקופת ההמתנה, כשבוע קודם לפרוץ מלחמת ששת הימים, יחד עם כתב "לייף" מייקל מוק. מיד לאחר הגעתו, פתח שוצר במאמצים להצטרפותם לכוח ישראלי התקפי, אולם גורמים אזרחיים וצבאיים הביעו חשש לשלומם במקרה של מלחמה. שוצר עמד על דעתו, פנה לשר הביטחון משה דיין, והם קיבלו רשות להצטרף לכוחות הלחימה הישראליים בכניסתם למבואות עזה. שוצר ומוק הצטרפו לגדוד מילואים 54 של חטיבה 11 שנועד להתקיף ולכבוש את מוצב אל-קובה ועלי מונטר שבמבואות עזה.
קודם יציאתם לעזה פגש שוצר את הרב שלמה גורן, הרב הראשי בצה"ל במלחמת ששת הימים, שהזכיר את הפגישה עמו בעדות המפורטת שמסר לענף היסטוריה של צה"ל ב-16 באוקטובר 1968 בנוגע לאירועי המלחמה. הרב גורן סיפר שפגש לאחר השעה שתיים אחר הצהריים ביומה הראשון של המלחמה את צביקה לבנון, מפקד גדוד מילואים 54, בחורשה על הכביש לנחל עוז, שם חנה עם כל הגדוד. שוצר הצטרף לתפילת מנחה עם החיילים, כחמש מאות במספר, וצילם תמונות מהמעמד. דרכיהם נפרדו; הרב גורן נטל חלק בלחימת הגדוד בחלק הראשון של הקרב על אל-קובה עד שנסע בחצות הלילה שבין ה-5 ל-6 ביוני לירושלים, ושוצר הצטרף לזחל"ם הפיקוד של רס"ן אריה מאיר.
בזחל"ם של רס"ן מאיר נסע גם קצין הליווי מטעם דובר צה"ל שהוצמד למוק ולשוצר, סגן דב פורת. שוצר הורה למוק לנסוע בזחל"ם שנסע אחריהם מסיבות מקצועיות טכניות. פלוגתו של רס"ן מאיר נחשבה לחזקה בפלוגות הגדוד, ונסיעתו של שוצר בזחל"ם זה נבעה מתוך ההנחה שממנו יוכל לראות ולצלם את המלחמה מבלי להיכנס למצב סכנה. על רקע הניסיון הקודם במבצע קדש, של התפוררות מהירה של ההתנגדות, סברו אנשי הפלוגה כי גם עתה לא תכבד עליהם המלאכה. אולם הדברים לא פעלו כמתוכנן. מתוך חשש לשדות מוקשים ברצועת עזה הורה המג"ד לרס"ן מאיר לנסוע לאורך גדר מחנה האו"ם, שפונה מחייליו הסקנדינביים כשבועיים קודם לכן. זאת מתוך הנחה שטרם עלה בידיהם של המצרים להניח מוקשים שם.
בשעה ארבע וחצי אחר הצהריים לערך, כשהטור נע מבסיסו בנחל עוז, ניתכה עליו אש קשה מתותחים וממרגמות. הזחל"ם המוביל נפגע פגיעה ישירה ויתר הכוח עקף אותו והגיע לגדר מחנה האו"ם, אולם זחל"ם אחד עלה על מוקש. בתגובה סטה הטור לשדה מעובד לצדו, התקדם כמאתיים מטרים, ושני זחל"מים נוספים עלו על מוקשים. הזחל"ם הראשון שעליו פיקד רס"ן מאיר נפגע מפגז והתלקח מייד. מרבית נוסעיו נהרגו ויתרתם נפצעו. שוצר עצמו ספג פגיעה ישירה בראשו בשעה שעמד וצילם, פגיעה שממנה נהרג, עוד לפני התלקחות הזחל"ם.
רס"ן מאיר קפץ מהזחל"ם אפוף הלהבות, קרע מעליו את בגדיו הבוערים והורה לאנשיו לנהוג כמוהו. חרף פציעתו הנהיג את שאר הפצועים, הובילם למקום מחסה, טיפל בהם ועודד אותם. הוא נאבק על חייו, ונפטר מפציעותיו כחלוף עשרה ימים. בשנת תשל"ג זכה בעיטור העוז. סגן דב פורת, שנפצע אף הוא בתקרית זו, נפטר מפצעיו ב-24 ביוני 1967. אדם נוסף בזחל"ם זה שנפצע, ד"ר אברהם שוארץ, נפטר מפצעיו ב-11 ביוני 1967.
גופתו של שוצר נמצאה על ידי כתב "לייף" מייקל מוק חמישה ימים לערך לאחר מותו. לצידה נמצאה מצלמתו, ובתוכה סליל עם עשרים ושלוש התמונות האחרונות שצילם. תמונות אלה התפרסמו בגיליון "לייף" ב-23 ביוני 1967, מיעוטן בלבד בהגדלה וחלקן המכריע בהקטנה. בשנת 2014 התפרסמו כלל התמונות בהגדלה באתר "טיים". שוצר נטמן בבית קברות בלונג איילנד, ניו יורק.
במלחמת ששת הימים נהרגו שני אנשי תקשורת נוספים. האחד הוא טד ייטס (Ted Yates) (נולד ב-1 באוקטובר 1930) מארצות הברית, שעמד בראש צוות של צלמים מטעם חברת אנ.בי.סי. (NBC) שסקר וצילם את המלחמה. הוא נפטר ב-5 ביוני בעקבות פצעי ירי שספג במהלך הקרבות בחלק הירדני של ירושלים. השני הוא בן עויזרמן, ישראלי יליד אנגליה, שיצא לעזה ככתב צבאי עבור ערוץ טלוויזיה קנדי (Canadian Broadcasting Corporation), ונהרג ב-6 ביוני במבואות עזה ממטען ממולכד.