stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ועדה לאישור הפסקת היריון
הוראות החוק > הקריטריונים להפסקת היריון

הוועדה רשאית, לאחר שנתקבלה הסכמתה מדעת של האישה, לתת אישור להפסקת ההיריון כשמתקיים אחד או יותר מהתנאים הבאים:
האישה היא למטה מגיל הנישואים (כיום 18 שנים), או מלאו לה ארבעים שנה;
ההיריון נובע מיחסים אסורים לפי החוק הפלילי או מיחסי עריות, או שהוא שלא מנישואים;
הוולד עלול להיות בעל מום גופני או נפשי;
המשך ההיריון עלול לסכן את חיי האישה או לגרום לאישה נזק גופני או נפשי.
הוועדה מחויבת לתת לאישה הזדמנות להופיע בפניה ולמסור את נימוקיה. רק לאחר מכן תהיה רשאית לסרב לבקשה להפלה.
על אישור הוועדה להיות בכתב ולכלול את הפירוש והסיבה המצדיקה את הפסקת ההיריון.
הוראות החוק > חברי הוועדה

לפי החוק, על כל ועדה להפסקת היריון לכלול שלושה חברים, בהם אישה אחת לפחות, שהם:
רופא מומחה ביילוד ובגינקולוגיה
רופא נוסף שעיסוקו באחד מן המקצועות הבאים: יילוד וגינקולוגיה, רפואה פנימית, פסיכיאטריה, רפואת משפחה, בריאות הציבור.
עובד סוציאלי.
הוועדה חייבת להתכנס במוסד רפואי מוכר שהוא בית חולים רשום. ניתן להקים בכל בית חולים יותר מוועדה אחת. מעמדם של חברי הוועדה שקול ושווה.
הוראות החוק > הסכמת האישה

הוועדה מוסמכת לתת אישור להפסקת היריון רק לאחר קבלת הסכמה מדעת לטיפול רפואי של האישה ולהפסקת הריונה.
כתנאי לביצוע הפסקת היריון, האישה תתבקש לחתום על טופס הסכמה מדעת לביצוע הפסקת ההיריון ועל כך שקיבלה הסבר מפורט ומובן טרם החתימה, על הסיכונים הגופניים והנפשיים הכרוכים בכך.
קטינות רשאיות לפנות בעצמן לוועדות להפסקת היריון, והוועדות רשאיות לאשר ביצוע הפסקת היריון ללא הסכמתם או ידיעתם של הורי הקטינה. הסודיות הרפואית היא של הקטינה ואין להורים זכות לקבל את המידע הנוגע לדיוני הוועדה או לביצוע הפסקת ההיריון.
במקרים שבהם אין לאישה יכולת שיפוט מספקת, כגון במקרה של אישה הלוקה בשכלה, ההסכמה ניתנת על ידי אפוטרופוס של האישה.
הוראות החוק > שמירה על סודיות

על פי החוק, כל המידע והמסמכים המתייחסים לבקשה המופנית לוועדה, לדיוניה והחלטותיה, הם סודיים וחסויים. הסודיות כוללת בקשות של קטינות אשר אינן מדווחות להוריהן או לאפוטרופוס שלהן. עם זאת, במקרים מסוימים עשוי בית המשפט להורות על הסרת הסודיות.
קיימת חובת דיווח של הוועדות להפסקת היריון. כלומר, על הוועדות להפסקת היריון מוטלת חובת דיווח שוטף למשרד הבריאות וללשכה המרכזית לסטטיסטיקה. הוועדות מדווחות למשרד הבריאות דיווח חודשי שוטף על היקף פעילותן הכולל: מספר הפניות לוועדות, מספר אישורי הוועדות בהתאם לסעיפי החוק וביצוע הפסקות היריון על פי אישורי הוועדות. הוועדות מדווחות ללשכה המרכזית לסטטיסטיקה (למ"ס) – דיווח מזוהה פרטני על כל הפניות אליהן. עותק מטופס פניית האישה לוועדה מועבר ללמ"ס לעיבוד ופרסום.
הוראות החוק > מעמד האב

לאבי העובר אין מעמד חוקי בוועדה להפסקת היריון ולא נדרשת הסכמתו להפסקת ההיריון. בחוק הישראלי אין הוראה כלשהי בדבר זכות ההופעה של הבעל או האב לפני הוועדה. הוועדה רשאית לשמוע אותם, אם הם מבקשים זאת, אם הוועדה סבורה כי יהיה בדברים שיושמעו לפניה כדי לסייע בידיה להגיע להחלטתה, ובלבד שיוקפד על שני התנאים הבאים:
שלא תעוכב בשל כך פעולתה של הוועדה.
שהוועדה תאמץ לעצמה נהלים המונעים פגיעה בזכותה של האישה. למשל, יש לוודא שהאישה תוכל להיות נוכחת בעת הופעת האב, או שתוכל להגיב על טענותיו, אם תרצה בכך.
ועדות העל להפסקת היריון – ועדה להפסקת היריון בשלב החיות

הוועדות להפסקת היריון רשאיות לדון רק בבקשות שבהן גיל ההיריון אינו עולה על 24 שבועות, על-פי בדיקת אולטרה סאונד להיריון המאשרת את גיל ההיריון. אם גיל ההיריון עולה על 24 שבועות, הטיפול מועבר לוועדה מיוחדת – ועדה להפסקת היריון בשלב החיות (בהתאם להמלצות המועצה הלאומית למיילדות, גנטיקה ונאונטולוגיה,). כיום פועלות 13 ועדות על.
הפסקת היריון בשלב החיות, (שנקבעה מגיל היריון של 24 שבועות), שנויה במחלוקת. יש מדינות מערביות בהן, על אף השמירה הקפדנית על זכויות הפרט, הפסקת היריון בשלב זה אסורה או כפופה לסייגים מחמירים.
ועדה זו כפופה להוראות חוק העונשין, הקובע את הסיבות המותרות להפסקת היריון. בדומה לכלל הוועדות להפסקת היריון, הוועדה אינה רשאית לסרב לבקשת הפונה לפני שהובאו בפניה נימוקי האישה.
הפנייה לוועדות אלה יכולה להיעשות על ידי הוועדות הרגילות להפסקת היריון, או על ידי גינקולוג המטפל באישה. הביצוע בפועל של הפסקת היריון בשלב החיות מחייב אישור של ועדת העל, גם אם ועדה רגילה להפסקת היריון אישרה את הפסקת ההיריון בשלב מוקדם יותר. ניתן לבצע בפועל הפלה בשלב כזה באישור ועדה רגילה, רק אם היא מבוצעת בתוך שלושה ימים מיום ההחלטה, שהתקבלה כדין לפני שבוע 24 להיריון.
נוסף על כך, במקרים מיוחדים, כאשר מתקשה הוועדה ה"רגילה" לקבל החלטה חד-משמעית, ניתן להפנות לוועדת העל גם נשים שגיל הריונן נמוך מ-23 שבועות מלאים. אולם ועדות העל אינן מהוות ועדות ערר לוועדות רגילות.
אם ועדת העל המיוחדת מחליטה לאשר הפסקת היריון, הפעולה תתבצע בבית החולים בו התקבלה ההחלטה.
ועדות העל להפסקת היריון – ועדה להפסקת היריון בשלב החיות > הרכב הוועדה להפסקת היריון בשלב החיות

על הוועדה להפסקת היריון בשלב החיות לכלול תמיד את הרכב הוועדה להפסקת היריון הקבוע בחוק, וחברים נוספים. הרכב הוועדה יכלול חמישה חברים, ובהם
מנהל המרכז הרפואי – ואם אינו בעל מומחיות מהמנויות בחוק (יילוד, גינקולוגיה, רפואה פנימית, פסיכיאטריה, רפואת המשפחה, או בריאות הציבור) – ימנה במקומו רופא מומחה באחד התחומים האמורים שהוא בעל ותק של 10 שנים כמומחה ובעל תפקיד בכיר בבית החולים.
מנהל מחלקת נשים ויולדות – (מומחה ביילוד ובגינקולוגיה).
עובד סוציאלי בכיר.
מנהל מחלקה ניאונטולוגית.
מנהל מכון גנטי.
לכל אחד מהחברים ניתן למנות ממלא מקום, והוועדה רשאית לצרף יועצים נוספים במקרים מיוחדים בהם השתתפותם דרושה.
החברים המנויים בסעיפים 1, 2 ו-3 הם החברים המנויים בחוק. לפחות אחת משלושתם תהיה אישה. נוכחותם של החברים המנויים בחוק הכרחית לקבלת החלטה חוקית. הפסקת היריון תאושר רק אם לפחות שניים מבין שלושת החברים הנ"ל תמכו בביצועה.
שני החברים הנוספים (שאינם מנויים בחוק) הם יועצים קבועים לוועדה. במקרים שנויים במחלוקת בוועדה שיש להכריע לגביהם ברוב קולות, ההחלטה תוכרע על פי דעת הרוב מבין השלושה המנויים בחוק בלבד.
נתונים סטטיסטיים

בשנת 2021 נרשמו 16,591 פניות של נשים לוועדות להפסקת היריון (כ-8.2% מסך הנשים שנכנסו להיריון באותה השנה). 99.5% מהן אושרו על ידי הוועדות. בשנת 2020 נתון זה עמד על 99.6%. אחוז האישורים לביצוע הפסקות היריון מתוך סך הפניות עלה מ-90% בסוף שנות ה-80, ל-95% בשנות ה-90וליותר מ-99% בשנים האחרונות.
בשנת 2021 חלה עליה קטנה בשיעור הפניות לעומת שנת 2020 (בשנת 2020 נרשמו 16,492). למרות עליה זו שיעור הפניות מידי בשנה נמצא בירידה משנת 1988.
שיעור הפניות לוועדות להפסקת היריון של נשים מוסלמיות (6 ל-1,000 נשים) ודרוזיות (5.1) נמוך מאלו של יהודיות (8.1) ושל נוצריות ערביות (6.9). השיעורים של נשים נוצריות אחרות (שאינן ערביות) ונשים ללא סיווג דת הם הגבוהים ביותר (8.4 ו-8.6 בהתאמה).
6.8% מהפניות (1,135) לוועדה להפסקת היריון הן של נערות עד גיל 19. האחוז שונה לפי קבוצת האוכלוסייה של הפונה – אחוז הפניות הגבוהה ביותר הוא בקרב נערות אחרות (נוצריות לא ערביות ונשים ללא סיווג דת) – 9.4%, אחריו אחוז הפניות של נערות יהודיות – 7.6%, אחוז הפניות הנמוך ביותר הוא של נערות ערביות – 2.6%. באחוז הפניות לוועדה של נערות עד גיל 19 חלה ירידה משנת 2006 (14.3%).
50.1% מהפניות לוועדה להפסקת היריון הן של נשים נשואות, 39.6% – של רווקות, %9.9 – של גרושות ו-0.3% – של אלמנות.
רובן המכריע (85.5%) של הפניות להפסקות היריון נעשה בשליש הראשון של ההיריון (עד לשבוע ה-12), 12.8% – בשליש השני (שבועות 13–23) ו-1.7% – בשליש האחרון (משבוע 24 ואילך).
סעיף החוק השכיח לאישור הפסקות היריון הוא סעיף 2 לחוק "ההיריון נובע מיחסים אסורים לפי החוק הפלילי, מגילוי עריות או שהוא מחוץ לנישואין" (47.9% מהפניות). 24% מהפניות נתמכות בסעיף 3 לחוק "העובר עלול להיות בעל מום גופני או נפשי". 18.8% מהפניות נתמכות בסעיף 4 לחוק "המשך ההיריון עלול לסכן את חיי האישה או לגרום לה נזק גופני או נפשי". 9.3% מהפניות נתמכות בסעיף 1 לחוק "האישה היא מתחת לגיל הנישואין המינימלי (18) או שמלאו לה 40 שנה ויותר".
30% מהפניות לוועדות להפסקת היריון בשנת 2021 היו של נשים שביצעו הפסקת היריון בעבר.
בהשוואה למדינות אחרות בעולם, יחס הפסקות היריון (ביצועים) ל-100 לידות חי נמוך בישראל (8.9 – נכון לשנת 2021), ומשקף, בין היתר, את הפריון הגבוה יחסית בישראל. לשם השוואה, הממוצע במדינות אירופה החברות ב-OECD עמד על 21 ב-2019.
הערות שוליים

↑  טל דואניאס, אחריות מקצועית של הוועדה להפסקת היריון – האם אפשר לחייב את חברי הוועדה להפסקת היריון בנזיקין בגין סירוב מתן אישור להפסקת היריון?, רפואה ומשפט גיליון מס' 46, יולי 2012
1 2 3 4 5  מדינת ישראל, משרד הבריאות, חוזר בנושא ועדות להפסקת הריון בשלב החיות, חוזר המנהל הכללי, 2007
1 2  רשימת ועדות לאישור הפסקת היריון, באתר משרד הבריאות, ‏02.2024
1 2 3 4 5 6 7  אליה עוזיאל ואחרים, ועדות לענייני היריון – היבטים בעבודת צוות רב-מקצועי בכפוף לחוק לתיקון דיני עונשין תשל"ז–1977, בטחון סוציאלי חוברת 57, 2000
1 2 3 4  דלילה אמיר, "אחראית", "מחויבת" ו"נבונה" – כינון נשיות ישראלית בוועדות להפסקת הריון, תיאוריה וביקורת, 1995, עמ' 247–254
1 2 3  Noga Morag Levine, Abortion in Israel: Community, Rights, and the Context of Compromise, 1994
1 2 3 4  נויה רימלט, מנגישּות חלקית, שאין בה צדק, לחקיקה צודקת: לקראת פרדיגמה חדשה של הפסקות היריון בישראל, עיוני משפט לט, 2016
↑  חוק העונשין תשל"ז–1977
↑  תקנות העונשין (הפסקת הריון), תשל״ח–1978
1 2 3  הפסקת הריון, באתר כל זכות, ‏עודכן לאחרונה 01/23
↑  אליאב שוחטמן, ‏על דרישת ההסכמה המודעת בהפסקות הריון, משפטים ‏כט, 2018
↑  יורם צדיק, לתת אוטונומיה ופרטיות לבני נוער בטיפול נפשי, רפואה ומשפט גליון מס' 28, 2003
↑  הפסקות היריון על פי החוק 1990–2021, בהמשך לסדרת פרסומים של משרד הבריאות בנושא הפסקות הריון, באתר אגף המידע של משרד הבריאות – מדינת ישראל, ‏2022
↑  איתמר ורהפטיג, אב ובנו, מחקרי משפט טו, 2000
↑  אריה וולף, חקיקה ופסיקה סוציאלית, ביטחון סוציאלי 23, 1982, עמ' עמ' 102–103
↑  לי שגב ואחרים, ממצאים ורצף האירועים שהובילו להפסקת היריון בשל מומי לב בעובר כממצא יחיד – שבע-עשרה שנות ניסיון ממרכז רפואי יחיד, הרפואה כרך 160 חוברת 2, 2021
↑  דרורית הוכנר-צלינקר ושמחה יגל, על מי מוטלת האחריות לקבוע את הקריטריונים העובריים להפסקת הריון מתחת לגיל החיות?, הרפואה 152 חוברת 12, 2013
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, נספח ג – ועדות על להפסקות היריון בתוך: תכונות דמוגרפיות וחברתיות של הפונות לוועדות להפסקת היריון בישראל (עמ' 31), ‏2003
1 2  פניות לוועדות להפסקת היריון בשנת 2021 – הלמ"ס
↑  הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה, מדינת ישראל, הודעה לתקשורת – פניות לוועדות להפסקות היריון בשנת 2020
1 2  ניצן רימון-צרפתי, לראות את הנולד – עמדות כלפי עמימות, אאוגניקה ואחריות הורית בדיוני ועדות להפסקות היריון, לגבי הפסקת הריון במקרים של מום גנטי שביטויו או חומרתו מוטלים בספק, 2007
↑  דלילה אמיר, הפלות כסוגיה מושתקת בישראל: על פרספקטיבה פמיניסטית ובין-לאומית ועל דילמות ממסדיות ואישיות, תל אביב: רסלינג, 2015
↑  רונית עיר-שי, הפלות: הלכה ואידיאולוגיה, דעות 72, 2015, עמ' 9–18
יצחק אבינרי

| --- | --- |

יצחק אבינרי
 לידה:  24 ביולי 1900 פליסקיב, אוקראינה 
 פטירה:  30 באוגוסט 1977 (בגיל 77) תל אביב-יפו, ישראל 
 שם לידה:  יצחק רבלסקי 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראלי
 מקום לימודים:  אוניברסיטת אודסה, אוניברסיטת הומבולדט של ברלין, סורבון 
 
יצחק אבינרי (רבילְסְקִי; כ"ז בתמוז ה'תר"ס, 24 ביולי 1900 – ט"ז באלול תשל"ז, 30 באוגוסט 1977) היה בלשן, לשונאי, חוקר ומחדש הלשון העברית.
אבינרי חידש עשרות מילים, ובהן: רב-מכר, תפוז, אישום, בִּנאום, איוש, יֶדַע, ילודה, רַכָּז, קימום, קמטוט, חיסול, ביים וביום, מייצר וייצור, תוצר, תרנהוד, ועוד. כתב מאות מאמרים בכתבי עת שונים, כתב וערך את המדור הלשוני בעיתון "על המשמר" וב"דבר" שלימים כונס לספר "יד הלשון". חיים נחמן ביאליק כינה אותו "שר הלשון העברית".
אבינרי חיבר ספרים בענייני לשון, שרובם משמשים למחקר בתחום. ערך את לוח הקואופרציה של ארץ ישראל ומדינת ישראל במשך 48 שנה.
יצחק אבינרי לומד גמרא 1975
ראשית חייו

נולד בפליסקוב, בפלך קייב שבאימפריה הרוסית, בתחום המושב היהודי.
נצר לבעל שם טוב מצד אימו. אביו, הרב משה רבילסקי (אבינרי), היה מחלוצי הדיבור העברי ברוסיה, ובניו היו מראשוני הילדים ברוסיה שדיברו עברית.
בראשית תרע"ד, בגיל 14 שנים, נסע לארץ ישראל והחל ללמוד ב"גימנסיה הרצליה" שבתל אביב, ואצל רבה של יפו (באותה עת) הרב אברהם יצחק הכהן קוק.
בשל פרוץ מלחמת העולם הראשונה והיותו אזרח מדינת אויב של האימפריה העותמאנית, שב לביתו באימפריה הרוסית. הוא המשיך את לימודיו באודסה 1920–1921, בברלין (1922–1923) ובפריז (1924–1925).
בילדותו נהג לרשם לעצמו בפתקים מילים קשות ונדירות. לאחר שנים רבות, כונסו הפתקים בספר "גנזים מגולים". כן נהג גם באיסוף וכתיבת המשקלים השונים. כעבור ארבעים שנה יצאו לאור כספר בשם "היכל המשקלות".
בשנת תרע"ז (1917), ניצל מפוגרום שנערך בעיירת פליסקוב ופגע בביתו, לאחר שהוחבא בבית סבו. לאחרי המקרה משפחתו התגוררה בבתי זרים.
בשנת תרפ"ד החליט אביו לעברת את שם משפחתו. בעצתו שונה השם לאבינרי (ראשי תיבות: "אבי ניסן רבילסקי").
בשנת תש"ל החל להנציח את הזמירות והניגונים ששמע בילדותו. הוא הקליט את עצמו ב־6 תקליטים, שבהם הביא את ניגוני וזמירות בית אביו וכן את ניגוני ופיוטי הרב אברהם פורטוגל מסקולני. כמו כן הנציח אבינרי בקולו את פיוטי החזן פנחס מינקובסקי, שהיה מגדולי החזנים באודסה.
פעילותו בארץ ישראל

בשנת תרפ"ו עלה לארץ ישראל. הוא נתקל במאמר בעיתון הארץ מאת יצחק אפשטיין בו ביקר טעות לשון לכאורה שנרשמה בסרט של "הקרן הקיימת". אבינרי פרסם רשימת תגובה קצרה שכותרתה "אין זו שגגה", ובה סתר את דברי החוקר. בהמשך התמסר לחקר הלשון, פרסם מאות מאמרים בעיתונים בישראל ומחוצה לה.
בשנת תרפ"ז ערך כמה גליונות של "גדוד מגִני השפה", ובאחד מהם פרסם את מאמרו הראשון – "על שמות התואר המחודשים".
בשנת תרפ"ח, החל לעבוד על ריכוז השמות של הלשון העברית ומיונם למשקליהם ולתקופותיהם. לאחר עבודה של ארבע עשרה שנים, הניח את היסוד לספרו "היכל המשקלים", ובו מכונסות יותר משמונת אלפים מילים למן תקופת המקרא, התלמוד והמדרש, ועד ימי הביניים והעת החדשה. לאחר חיבור הספר זוכּה בפרס עידוד מאת האקדמיה ללשון העברית בסך שלושת אלפים לירות.
בשנים תרצ"ב–תרצ"ט היה לעורך הסגנון של הירחון "קואופרציה", שבו קבע גם מדור לשוני בשם "שערי לשון". ערך גם מדור לענייני לשון ב"לוח הקואופרציה" שהוציא לאור עשרות שנים, משנת תש"ג ועד יום מותו. בח' בתמוז תש"ד החל לערוך בעיתון "משמר" מדור שבועי בשם "פנת הלשון".
אבינרי תבע לעקור משורשן מילים ומטבעות לשון שנראו לו משובשים, ונאבק במילים הלועזיות והתחבירים הזרים שנכנסו לשפה העברית ונשתגרו בה.
מאידך, אבינרי השיג על בלשנים ידועי שם כמו פרופ' יצחק פרץ ועל מחברי ספר הדקדוק "ודייק", שבמקרים מסוימים הוכיח שההחמרות שקבעו אינן מבוססות.
תרם רבות ללוח הפעלים וללוח המשקלים של שאול ברקלי, וכן למילון של אברהם אבן-שושן בהציעו מאות תיקונים לערכיו, עליהם אבן שושן הביע את תודתו בהקדמה למילון. אבינרי עודד אותו לחבר גם קונקורדנציה לתנ"ך, והניח את העקרונות שעמדו לצד אבן־שושן ביסוד הקונקורדנציה בהערות ובהכרעות במשקלי השמות ששובצו בספר.
נודע כמבקר של האקדמיה ללשון העברית – והביע ביקורת על ההחלטה של ועד הלשון העברית להחליף את שמו ל"אקדמיה ללשון העברית".
נהג לפרסם את השגותיו הדקדוקיות על דבריהם של אנשי ציבור, כדוד בן-גוריון, שהשמיט את המילה "את" מדיבורו, ומשה שרת, שנמנע מ"אפילו אם". לנשיא המדינה זלמן שזר שלח בקביעות את מאמריו והשגותיו על שיבושי לשון שנפלו בנאומיו ובכתביו.
רוביק רוזנטל כתב עליו:
אני מתעד את תרבות המלל באופן שוטף ומקצועי, אך ידידותי. מי שעשה את זה לפני היה יצחק אבינרי הענק ב"על המשמר" וב"דבר". הוא שילב עיסוק בלשני וקשר עם קוראים תוך תיעוד השפה החיה. היה לו ידע חובק. הוא גם עשה את המדור שלו בתקופה שלא היה אינטרנט, שזה מדהים.
בשנת תרצ"א נישא ליהודית, בתו של הרב יעקב נאכט. הם התגוררו ברחוב אלנבי בתל אביב. בנם הוא הבלשן ד"ר עידו אבינרי.
פעילותו בארץ ישראל > לוח הקואופרציה

בשנת תרפ"ו החל לשמש כעורך הסגנון של הדו־שבועון "מסחר ותעשייה" (נסגר בשנת תרצ"ג), שבו הופיע מדור קבוע לענייני קואופרציה. משנת תרצ"א (1930) היה אבינרי עורך הסגנון של הדו־ירחון "קואופרציה" ושל "לוח קואופרטיבי שימושי" (שנתי), שניהם בהוצאת "המרכז" של האגודות ההדדיות לאשראי ולחיסכון, בעריכת יל"ג כהנוביץ'.
משהופסקה הופעתו של הביטאון "קואופרציה" בשנת ת"ש המשיך אבינרי בהוצאה לאור של הלוח, בעזרת "המשביר המרכזי" ו"ברית הקואופרציה הצרכנית". הוא שינה את שמו וקרא לו "לוח הקואופרציה של ארץ ישראל", ומאז שנת תש"ח "לוח הקואופרציה של מדינת ישראל".
ספריו

מהלך התפתחות הלשון העברית – קובץ מאמרים שנדפסו בשנים תר"צ–תרצ"א ב"לשוננו", הרבעון של ועד הלשון העברית.
כתיב וכתב סקירת דרכי הכתיב העברי מימי קדם ועד לימינו, בירור בעיית הכתיב הנוכחית ו"הסכנה האורבת לאות וללשון העברית בעטייה של האקדמיה ללשון העברית" (מתוך מבוא הספר). (בהוצאת "מחברות לספרות", תשכ"ד)
כיבושי העברית בדורנו (הוצאת ספרית פועלים)
קיצור תולדות עמנו – פרקים בסקירות אישים ומאורעות מימי אברהם אבינו ועד שנת תשכ"ב (הוצאת נ. טברסקי, תשכ"ב)
היכל רש"י – מכיל בחמישה כרכים את חידושי רש"י וצרופיו הלשוניים, פירושיו למילים ולביטויים, דקדוקיו ודרכי סגנונו, השוואותיו הלשוניות, כלליו ופתגמיו, מדרשיו, תיאוריו, פשטותו וענותו, מקורותיו, רבותיו מונחיו ונוסחותיו. מכונס מתוך פירוש רש"י למקרא ולתלמוד הבבלי, וכן מתשובותיו וסליחותיו על פי עשרים וחמישה דפוסים ונוסחאות כתבי יד עתיקים. (הוצאת המחבר) (כרכים: 1, 2, 3 באתר היברובוקס)
גנזים מגולים – אוצר מילים עתיקות ובטויים שאינם במילונים, או שהובאו בלא מקור או ממקור מאוחר. (הוצאת יזרעאל, ת"א)
מלון חדושי חיים נחמן ביאליק שבכתב ושבעל פה – עם פרשת המשקלים בחדושי המשורר (התרצ"ה (1935), בחודש העשירי למות המשורר) ("דפוס גוטנברג" של צבי כספי, ת"א)
היכל המשקלים – אוצר כל השמות השרשיים בלשון העברית, מימי המקרא ועד היום, ערוכים למשקליהם ולתקופותיהם (מקרא, תלמוד, ימי הביניים והעת החדשה) עם הערות, בירורים, פרקי מסקנות ומפתחות. על ספר זה עבד כ־7 שנים והוציאו לאור רק לאחר ארבעים שנה, לקראת מותו. (הוצאת יזרעאל)
כך בתנ"ך – אוצר מילים וביטויים נשכחים הראויים לשוב לתחייה בלשוננו (הוצאת "קריית ספר")
יד הלשון – מעין אנציקלופדיה לחידושי הלשון ובעיות נפוצות בשימושי לשון. מבוסס במידה רבה על פרסומיו הקודמים בעיתונים ובכתבי עת. (הוצאת יזרעאל)
לוח הקואופרציה של מדינת ישראל – לוח הברית והשותפות של היצירה הקואופרטיבית הישראלית משנת 1926 ועד 1978 (48 שנים)
לקריאה נוספת

'אבינרי (רבלסקי), יצחק', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 18. (הספר בקטלוג ULI)
הערות שוליים

↑  לוח הקואופרציה תשל"ח, לקוח מתוך ההספד למלאת 30 יום למותו שנשא יואב קרני, עמ' 47.
↑  קובץ שפתי צדיקים גיליון ב עמוד ס"ה כתב יוחסין
↑  לוח הקואופרציה תשל"ח, עמ' 42, דברי אברהם אבן-שושן בהספדו במלאת 30 יום למותו של אבינרי.
1 2  האנציקלופדיה לחלוצי היישוב ובוניו
↑  אביהם של הרב ישעיהו והרב אליעזר זוסיא פורטוגל, מייסד חסידות סקולען (סקולני). הרב ישעיהו פורטוגל היה דודו של אבינרי מצד אביו.
↑  "היכל רש"י" כרך א (1940) עמ' יג.
↑  לפי עדותו ב"יד הלשון" (עמוד 33), מצא לימים דוגמאות מרובות לביסוס טענתו. המאמר שחיבר פורסם ב"הארץ" ביום כ"ו שבט תרפ"ו.
↑  בין היתר, בלטו פרסומיו בעיתונים: "הארץ", "דבר", "דואר היום", "בוסתנאי", "מסחר ותעשייה" (גם ערך אותו מבחינה לשונית), "קואופרציה", "ההד", "גליונות", "מאזנים", "מזרח ומערב", "התקופה", "הצופה" ו"המשקיף". בחו"ל ב"העולם", "הדאר", "שבילי החנוך", "הצפירה", "בצרון" ואחריו
↑  ("נר חנוכה", כ"ו כסלו תרפ"ז)
↑  מהן שבע שנים עד תרצ"ד, הפסקה בת שלושים ושלוש שנה וסיום המלאכה בתשל"ד; "היכל המשקלים", עמ' 9.
↑  כפי שספר ב"היכל המשקלים", עמ' 21.
↑  כפי שהעיד ב"גנזים מגולים", עמ' 42.
↑  יאיר אור, למה המילה "מילה" תהיה מעכשיו "מילה"?, באתר הארץ, 16 ביוני 2004
↑  מכתב תגובה של דוד בן-גוריון
↑  דבר הלשון, דבר, 20 במרץ 1964
↑  לוח הקואופרציה תשל"ו, עמ' 235, על פגישותיו עם הנשיא שזר.
↑  מתוך "לוח הקואופרציה התשל"ח" ל. ללוש (עורך "שיתוף"), ביטאון מרכז הקואופרציה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304467405171  PLWABN: 9812619736005606  CANTIC: a1991801x  GND: 136546358  ISNI: 0000 0000 6727 3004  LCCN: n82084329  NLA: 35925779  NTA: 114803811  SELIBR: 175764  SUDOC: 114445192  Trove: 1148551  VIAF: 93810498   WorldCat (עם VIAF): 93810498 
יצחק אבינרי, גבעתיים
היכל רש"י
יום טוב דאנון

חתימת ידו של רבי יום טוב דאנון (ירושלים, תקע"ה בערך)
הרב יום טוב דאנון ( איזמיר תק"א, 1741 - ה'תקפ"ג, 1823 ירושלים), מגדולי חכמי איזמיר בתחילת המאה ה-19, והראשון לציון בירושלים.
ביוגרפיה

רבי יום טוב דאנון נולד באיזמיר בשנת תק"א, לאביו הרב ברכה דאנון. בהיותו בעל קול ערב ומשכיל נקרא לשמש כשליח צבור בקהילת "מחזיקי תורה" (שונצינו) בעירו. על הצטיינותו כחזן אנו קוראים מתוך השבחים שכתב עליו רבי חיים פאלאג׳י, רבה של אזמיר:
ובימינו זכינו לשמוע לתרי גברי רברבי, הרב "כבוד יו"ט" והרב ״שפתי רננות״ ז"ל כשהיו משוררים היו"ד דברות אין ספק דמלאכי מרום היו באים לשמוע...אשרי אזן דשמעה דלא הניחו אחריהם אפילו לשליש ולרביע
היה מחשובי הדיינים באזמיר ובאחרית ימיו עלה לירושלים. בשנת תקפ"א (אוקטובר, 1820) לאחר פטירתו של הראשון לציון הרב רפאל יוסף חזן, נתמנה לתפקיד זה בו שימש עד לפטירתו. רבי יום טוב דאנון נפטר ב-ח' באב תקפ"ג, (1823) ונקבר בבית הקברות הר הזיתים בירושלים.
הרב דאנון חיבר את הספר "כבוד יום טוב" - בו חידושים ושו"ת על הרמב"ם. את תשובותיו היה רגיל לסיים בחתימה "אחיו הקטן המצפה לינון, יום טוב דאנון". שאר חיבוריו וכתבי יד רבים אבדו בשריפה באיזמיר.
בנו, הרב ברכה דאנון, מחבר הספר "בד קדש", נקבר בירושלים. נכדו הרב יהודה דאנון הדפיס את ספרו "כבוד יום טוב", בסלוניקי תר"ו, (1846), שנדפס יחד עם הספר "בד קדש".
נמצאה הסכמתו משנת ה'תקע"ד (1814) יחד עם רבני ירושלים בעניין תעשיית הגבינות.
בני התקופה מזכירים שנפלה מחלוקת בינו לבין הרב אליעזר חזן בנו של הראשון לציון הקודם ומסיבה לא ברורה לא יכלו להשלים ולהתפשר ביניהם ונפטרו שניהם באותו יום.
חיבוריו

כבוד יום טוב, באתר היברובוקס - חידושים ושו"ת על הרמב"ם
מוטי אברבוך

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1948 (בן 76) כ"ד באייר ה'תש"ח חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 לאום:  ישראל ישראל
 מקום מגורים:  קריית חיים, תל אביב-יפו 
 עיסוק:  מחזאי, במאי תיאטרון וסופר
 בן או בת זוג:  רבקה בכר 
 
מוטי אברבוך (נולד בכ"ד באייר ה'תש"ח, 2 ביוני 1948) הוא מחזאי, במאי תיאטרון, סופר ומורה ישראלי.
ביוגרפיה

אברבוך נולד בחיפה וגדל בקריית חיים.
ב-1978 ייסד ביחד עם אליעזר צייזלר ורבקה בכר את להקת התיאטרון בימת היוצר. בשנים 1991–1992 ניהל ביחד עם יצחק גורמזאנו גורן את תיאטרון הקומה השלישית. עבד כמורה בבתי ספר בשכונות דרום תל אביב. מורה למשחק במחלקה לאופרה באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
ב-1993 זכתה שמלה גדולה, הצגה שכתב וביים בפרס ראשון של ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו.
כתב וביים מחזות רבים לילדים בעיקר בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער (המלכה המלקה).
בשנים האחרונות[דרושה הבהרה] משמש במאי הבית של תיאטרון יידישפיל. במסגרת עבודתו בתיאטרון עיבד וביים ערבי קריאה ממיטב המחזאות והספרות היידית. במסגרת התיאטרון אחראי למיזם הסטודיו לשחקנים צעירים בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת בר-אילן.
ביוגרפיה > פעילות פוליטית

במסגרת תנועת שלום עכשיו, יזם וארגן סמינרים ומפגשי מבוגרים ונוער נוער ישראלים-פלשתינאים, ומפגשים עם תנועות שלום בארצות ערב.
חיים אישיים

אברבוך היה נשוי לשחקנית, רבקה בכר והוא אחיה של הפסלת שלומית אברבוך.
מחזות שכתב

| שם המחזה | תיאטרון | שנה |
| --- | --- | --- |
| שמאטעס | צוותא | 1971 |
נגמר הסוכר: 
הכובע: 
| ציפורים בראש |  | 1972 |
| סוסי שוקולדה | המרכז התיאטרוני בנווה צדק | 1987 |
| עץ הגויאבה | הבימה | 1976 |
אוזני חמור: 
| חתולים בשק | תיאטרון חיפה | 1983 |
| שמלה גדולה | פסטיבל עכו |  |
| הפסנתר של ברטה | תיאטרון באר שבע | 1995 |
| ירח שחור | תיאטרון באר שבע | 1998 |
| שלושה חברים וטורף | תיאטרון אורנה פורת | 1998 |
כוכב הבכי: 
פוקר: 
אלקטרה (על פי סופוקלס ואייסכילוס): 
| מלון אמריקנה | תיאטרון יידישפיל | 1999 |
| האוצר של נפוליאון | תיאטרון יידישפיל |  |
| האנוסים | בימת קדם |  |
| גדולה כמו החדר | תיאטרון הסימטה | 1987 |
סיפור אהבה בעברית: 
| המלכה המלקה |  | 1993 |
| עמטרה | התיאטרון הערבי-עברי ביפו | 2000 |
ספריו

פליט-יליד, יליד-פליט - ארבעה מחזות: סוסי שוקולדה, שמלה גדולה, הפסנתר של ברטה, ירח שחור, בימת קדם, תל אביב, 2002
אלוהים נכה מאה אחוז - הוצאת עם עובד, תשס"ג 2003
כרמן מירנדה - מענטשעלע הספרייה של מוטי אברבוך, ירושלים, 2016
קאָטקי (חתלתולים) - מענטשעלע הספרייה של מוטי אברבוך, ירושלים, 2018
סיפורים

מוטי אברבוך, "סדר השחר" - סיפור, דבר, 8 בספטמבר 1972
הערות שוליים

↑  דורון גולן, הזוכים: "שמלה גדולה" ו"מבצע אנטבה", חדשות, 6 באוקטובר 1993
↑  כתב את המחזה ביחד עם הלל מיטלפונקט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303491605171  BnF: cb155118440 (data)  ISNI: 0000 0000 6661 2107  LCCN: no2003108688  VIAF: 24907314   WorldCat (עם VIAF): 24907314
איליה קאזאן

| --- | --- |

צילום מ-1967
 לידה:  7 בספטמבר 1909 קונסטנטינופול, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  28 בספטמבר 2003 (בגיל 94) ניו יורק, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Greenwood Union Cemetery 
 שם במה:  Elia Kazan 
 מדינה:  ארצות הברית, יוון 
 תקופת הפעילות:  1934–1976 (כ־42 שנים) 
 מקום לימודים:  ויליאמס קולג'  בית הספר ג'וליארד  בית הספר לדרמה של ייל  תיכון ניו רושל 
 בן או בת זוג:  ברברה לודן (1967–1980)  Frances Kazan (1982–2003)  מולי קאזאן (1932–1963) 
 צאצאים:  ניקולס קאזאן, כריס קאזאן 
 פרסים והוקרה:  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר (1949)  פרס אוסקר לשם כבוד (1999)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר (1959)  פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - דרמה (1955)  פרס טוני לבמאי הטוב ביותר (1947)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1955)  פרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר (1948)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד  פרס מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית לסרט הטוב ביותר  פרס גילדת הבמאים האמריקנית  פרס מרכז קנדי  פרס דונלדסון 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
איליה קאזאן (באנגלית: Elia Kazan; 7 בספטמבר 1909 – 28 בספטמבר 2003) היה במאי קולנוע ותיאטרון אמריקני. הוא זכה בשני פרסי אוסקר על בימוי, ובפרס אוסקר לשם כבוד.