stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אן סטוק
ביוגרפיה

סטוק נולדה באינדיאנה בשנת 1944. היא בוגרת תואר אקדמי מאוניברסיטת פרדו, היא עבדה כמורה בבית ספר יסודי וכדיילת בפאן אם.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980 היא שימשה כסגנית מזכירת העיתונות עבור סגן הנשיא וולטר מונדייל, לאחר מכן הייתה סגנית אחראית תקשורת ויחסי ציבור של תאגיד חנויות הכלבו בלומינגדיילס.
בשנת 1993 הנשיא ביל קלינטון מינה אותה כמזכירה החברתית של הבית הלבן (White House Social Secretary), באחראית על המסיבות והאירועים של הבית הלבן, תפקיד אותו ביצעה עד 1997 (הוחלפה על ידי קפריסיה מרשל).
מ-1997 ועד 2010 עבדה במרכז לאומנויות הבמה על שם ג'ון קנדי (אנ'), שם ניהלה את התוכניות הבינלאומיות לניהול אמנויות, ופיקחה על משרד קשרי הממשלה, משרד העיתונות והמשרד לענייני מוסדות.
היא מונתה על ידי הנשיא אובמה כעוזרת מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני חינוך ותרבות, תחת הילרי קלינטון. היא כיהנה בתפקיד זה בשנים 2010-‏2013.
הערות שוליים

↑  MERIDIAN INTERNATIONAL CENTER, The Honorable Ann Stock
Former U.S. Assistant Secretary of State @ Educational and Cultural AffairsChair @ Meridian Board of Trustees
איש הנצח

| --- | --- |

עטיפת ה-DVD של הסרט הראשון
 יוצר:  גרגורי וויידן 
 
איש הנצח (אנגלית: Highlander) הוא זיכיון טלוויזיה וקולנוע שהחל בסרט הפנטזיה איש הנצח משנת 1986 בכיכובו של כריסטופר למברט. למברט גילם את קונור מקלאוד, איש הנצח, אחד מבני האלמוות שנולד בהיילנדס הסקוטיים במאה ה-16. במשך השנים, הופקו תחת המותג "איש הנצח" ארבעה סרטי קולנוע, סרט טלוויזיה אחד, שתי סדרות טלוויזיה, סדרת אנימציה, סדרת רשת פלאש, סרט אנימה, 14 נובלות ספרותיות וספרי קומיקס נלווים.
עלילת הסרטים > איש הנצח (Highlander)

הסרט יצא לאקרנים ב-7 במרץ 1986 בבימויו של ראסל מולקאי (אנ'), והיה לראשון הסרטים שהובילו את הזיכיון. משפט הפתיחה שהוביל את הפרסום לסרט היה "יכול להיות רק אחד" ("There can be only one"). הסרט מביא שורה של פלשבקים המציגים את ההיסטוריה המוקדמת של קונור מקלאוד כבן לשבט מקלאוד, ובונה את העלילה עד לכדי גורלו הסופי כאחד מאחרוני אנשי האלמוות. קונור לומד על קיומם של בני אלמוות נוספים באמצעות מורה דרך בשם חואן סאנצ'ז ווילה-לובוס רמירז (בגילומו של שון קונרי). לפי חוקי בני האלמוות, בן אלמוות יכול למות רק על ידי עריפת ראשו, ובני אלמוות נלחמים זה כנגד זה במעין פולחן של קרב יחיד עד לרגע "ההתאספות" ("The Gathering"), שבו מספר אנשי הנצח הנותרים יילחמו יחדיו והמנצח ייקח את "הפרס", שעד כמה שידוע, מדובר בידע וכוח אולטימטיביים. ההתאספות מתרחשת בניו יורק של ימינו, כאשר מקלאוד מוצא עצמו מתאהב למרות כל ניסיון להתנתק מבני האדם וממערכות יחסים, וניצחונו הסופי על קורגן (בגילומו של קלנסי בראון), בן אלמוות רע ואכזר שאחראי למותם של רמירז ואחרים במשך שנות ההיסטוריה. הסרט לא הצליח בקופות אבל זכה להצלחה רבה כאשר זה יצא בווידאו ונחשב לסרט פולחן.
עלילת הסרטים > איש הנצח 2: הזירוז (Highlander II: The Quickening)

הסרט השני יצא לאקרנים ב-1 בנובמבר 1991, בבימויו של ראסל מולקאי (אנ'). בישראל הופץ הסרט תחת השם "גיבורים מעולם אחר". העלילה מתרחשת בשנת 2024, עם פלשבקים לאירועים שקרו ב-1999, כמו גם עבר רחוק יותר בכוכב בשם זייסט. מקלאוד מתכנן מגן אנרגיה על-מנת להגן על כדור הארץ לאחר ששכבת האוזון החלה להתפורר. אך העננים האדומים הכבדים של המגן גורמים ליאוש ניכר בקרב בני האדם, היות שהם חוסמים את אור השמש. המגן נופל לידיה של חברה שמטילה מיסים גבוהים על השימוש בו תמורת רווח אישי. מקלאוד מוצג כאן כאדם בא בימים, כאשר התמותה שלו היא כתוצאה מזכייה ב"פרס". לאחר שבני אלמוות מגיעים מכוכב זייסט על מנת להורגו, שבים אליו כוחותיו האלמותיים.
סרט זה מציע גרסה שונה למקורם של אנשי הנצח, שנמצאים בגלות על כדור הארץ לאחר שגורשו מכוכב זייסט. בסתירה למסופר בסרט הראשון, שבו מקלאוד הכיר את רמירז בסקוטלנד של שנת 1541, רמירז ומקלאוד היו חברים עוד מלפני גירושם מכוכב זייסט. זוהי הסיבה העקרית להפיכתו של הסרט לכישלון עצום בקרב המעריצים והמבקרים.
הבמאי ראסל מלקאהי יצר במקור גרסה נאמנה יותר לסרט, אך בהתערבות האולפנים יצאה הגרסה הקולנועית שמלקאהי לא רצה לקחת חלק בה, ואף ניסה לשים את חותם הבמאי "אלן סמית'י" במקום שמו (שם פיקטיבי המסמל את מחאתו של הבמאי על התוצר הסופי של סרטו). אולם, מכיוון שמלקאהי לא היה חבר באיגוד הבמאים, צורף שמו. בשנת 2001 יצאה גרסת DVD בשם "Renegade Version", שכוללת את הסרט כפי שראסל מלקאהי התכוון לה. הגרסה המלאה הציגה את עלילת כוכב זייסט כהיסטוריה עתיקה מאוד של כדור הארץ, דבר התואם יותר את רוח הסרט הראשון בסדרה וכן סדרת הטלוויזיה. בשנת 2004 יצאה מהדורה מיוחדת הכוללת תוספות גרפיקה ממוחשבת חדשות. למרות שהגרסה הזאת תקנה כמה טעויות מהסרט המקורי, היא עדיין סבלה מאותן בעיות תסריטאיות.
עלילת הסרטים > איש הנצח 3: המכשף (Highlander III: The Sorcerer)

הסרט השלישי, שנקרא גם איש הנצח: המימד האחרון (Highlander: The Final Dimension), יצא ב-25 בנובמבר 1994. הסרט סותר את הסרט השני ואת סדרת הטלוויזיה ולמעשה מהווה המשך ישיר לסרט הראשון. זהו הסרט האחרון בזיכיון שעוקב אחרי דמותו של קונור מקלאוד. מקלאוד נלחם כנגד לוחם שהחמיץ את ההתאספות משום שהיה קבור במערה הנמצאת באדמה קדושה. הלוחם, קיין (מגולם על ידי השחקן מריו ואן פיבלס) הוא אמן אשליות, מה שמאפשר לו ליצור דימויים כוזבים לצורך הטעיית אויביו. קונור, שחי עם בנו המאומץ, האמין שהוא בן האלמוות האחרון שנותר, וחייב לחזור לניו יורק כדי לסיים את מה שהתחיל. הסרט השלישי היה יותר נאמן לסרט הראשון מאשר קודמו אבל קיבל ביקורות שליליות על כך שהוא משחזר את עלילת הסרט הראשון.
עלילת הסרטים > איש הנצח: סוף המשחק (Highlander 4: The End Game)

הסרט הרביעי, שיצא לאקרנים ב-1 בספטמבר 2000, מאחד דמויות מהסרט הראשון וכן מסדרת הטלוויזיה. העלילה מתמקדת בדאנקן מקלאוד (מגולם על ידי השחקן אדריאן פול) כאשר הוא מתמודד כנגד ג'ייקוב קֵל, בן אלמוות יריב שאוסף חבורת לוחמים בני אלמוות. קל, שמחזיק באיבה עתיקה נגד קונור מקלאוד, רוצח את אהוביו ואינו שומר על מסורת הקרב היחיד. קונור מצידו ניסה לחמוק מהמשחק בכך שבמשך שנים נחבא במצודת "צופים" הידועה בשם "המקלט", אך גם הוא וגם דאנקן חייבים להתמודד מול האיום החדש, שאף אחד מהם לבדו לא יוכל לו. הסרט היה שיפור בניגוד לשני הסרטים הקודמים אבל למרות זאת קבל ביקורות קשות, כאשר יצאה גרסת הבימוי ל-DVD היא קיבלה ביקורות טובות יותר מאשר הקרנתו בקולנוע.
עלילת הסרטים > איש הנצח: המקור (Highlander: The Source)

הסרט החמישי בסדרה, שהוקרן בערוץ Sci Fi Channel ב-15 בספטמבר 2007, מביא את סיפורם של דאנקן מקלאוד ומספר בני אלמוות נוספים הנמצאים בחיפוש אחר מקור הכוח של אנשי הנצח, וכן הוא מפרש לראשונה את משמעות "המשחק" בין בני האלמוות ואת המונח "יכול להיות רק אחד". הסרט בעצם מתעלם מהסרטים הקודמים ותוכנן להיות הראשון בטרילוגיית סרטים חדשה, אך עקב שהסרט היה כישלון ביקורתי ועלות הפקתו הנמוכה הרעיון נגנז.
סדרות הטלוויזיה

סדרות הספין אוף מתחלקות לשתי קטגוריות: אלה הממשיכות את קו הזמן שהותווה בסרט הראשון וממשיך לתוך סדרת הטלוויזיה, ואלה המציגות קו זמן חדש ושאינו מסתמך על אירועים קודמים.
סדרות הטלוויזיה > קו הזמן של סדרת הטלוויזיה

הסדרה "איש הנצח" (Highlander: The Series) החלה את שידורה ב-3 באוקטובר 1992 ונמשכה כשש עונות עד ל-16 במאי 1998. העלילה עוקבת אחר דאנקן מקלאוד, בן השבט הצעיר של קונור מקלאוד, שגם הוא בן אלמוות. קונור עצמו הופיע בפרק הראשון כדי לספק המשכיות. הסדרה מציגה את חבורת "הצופים", בדמותו של ג'ו דוסון (השחקן ג'ים ביירנס), שתפקידם הבלעדי היה לתעד ולהתחקות אחר אנשי הנצח לאורך ההיסטוריה. הסדרה גם מציגה ומרחיבה את המיתולוגיה האופפת סביב בני האלמוות. היא זכתה לפופולריות והייתה אהודה בקרב המעריצים.
הסדרה "איש הנצח: העורב" (Highlander: The Raven), לקחה דמות מתוך סדרת הטלוויזיה בשם אמנדה והתרכזה בה. הסדרה עלתה לשידור ב-7 בנובמבר 1998 בניגוד לסדרה הקודמת היא לא הייתה אהודה אצל המעריצים וירדה אחרי עונה אחת בלבד.
סדרת אנימציית פלאש משנת 2001 בשם "קורותיו של מתוס" (The Methos Chronicles), שודרה דרך רשת האינטרנט, והתמקדה בדמותו של בן האלמוות מתוס (שדובב על ידי השחקן פיטר וינגפילד), שהוצג בסדרת הטלוויזיה. הסדרה נמשכה כעשרה פרקים בלבד.
סדרות הטלוויזיה > קו הזמן האחר

סדרת אנימציה משנת 1994 (Highlander: The Animated Series) התרחשה בעתיד פוסט-אפוקליפטי רחוק והתמקדה בדמותו של קוונטין מקלאוד. בעת שבה האנושות נידונה לכליה, בני האלמוות בוחרים להתאחד ולשמר את הידע אותו צברו לטובת האנושות. בן האלמוות קורטן, לעומת זאת, לא נמנה בין המאמינים, ונלחם להעצים את האימפריה שלו, תוך שהוא מביס את קונור מקלאוד. רמירז מחפש כעת את בן האלמוות הבא שינהיג את כולם, ומוצא אותו בדמותו של קוונטין מקלאוד.
סרט אנימה משנת 2007 בשם איש הנצח: החיפוש אחר נקמה, המציג את סיפור חייו של קולין מקלאוד, והמתרחש בשנת 2187.
ספרים ונובלות גרפיות

לצד נובלות גרפיות המתארות את הסרט וכאלו שמרחיבות את העלילה בסמוך לסרט, ניתן למצוא נובלות נוספות המרחיבות את אפוס אנשי הנצח אל מעבר לסרטים ולסדרות.
איש הנצח: יסוד האש (Highlander: The Element of Fire) - הנובלה מגוללת את ימי אימוניו של דאנקן עם קונור מקלאוד וחברותם המתמשכת לאורך דפי ההיסטוריה. בן אלמוות תאב דם בשם קורדאס נשבע להרוג את איש הנצח, והוא רודף אחריהם לאורך המאות.
איש הנצח: סימיטר (Highlander: Scimitar) - ג'ו דוסון מקבל לידיו חרב עתיקת יומין, שמזכירה לדאנקן את מעורבותו בניסיון הפיכה בשנת 1916.
איש הנצח: סקוטלנד האמיצה (Highlander: Scotland The Brave) - בת מולדתו של דאנקן חוזרת בניסיון לשכנעו לצאת למסע לזכות בעצמאותה של סקוטלנד.
איש הנצח: מידותיו של אדם (Highlander: Measure of A Man) - באיטליה של שנת 1655, דאנקן פוגש בבן אלמוות אגדתי ורב תחבולות בשם ניקולו מקיאבלי, ששב לתעתע בו במאה ה-21.
איש הנצח: הנתיב (Highlander: The Path) - בשנת 1781, דאנקן פוגש בבן אלמוות מפתיע בדמותו של הדלאי לאמה, מה שמושך אותו בעקבות נתיב לגילוי הארה פנימית ושלום. אך שלום זה הוא קצר מועד כאשר בן אלמוות בשם נסיראדין פולש לטיבט.
איש הנצח: פנאט (Highlander: Zealot) - הנובלה מביאה את סיפורו של בן האלמוות אברם בן מרדכי, שנלחם באויבי עמו היהודי במלחמת העולם השנייה, כשם שעשה במשך אלפיים שנה. דאנקן מלקאוד מכיר אותו, וכעת הוא ניצב בדילמה בין כבודו לבין נאמנותו כאשר הוא מגן על דיפלומט ערבי מפני ידידו הוותיק.
איש הנצח: צל האובססיה (Highlander: Shadow of Obssession) - בנובלה זו, מסופר סיפורו של בן אלמוות בשם דאריוס, איש מלחמה שהטיל עוצר על רומא. מאות בשנים לאחר מכן, הוא איש האלוהים אשר נגע בחייו של דאנקן מקלאוד ונרדף בידי מאהבת מעברו שטוף הדמים, אשר נשבעה לנקום בו ובכל חבריו.
איש הנצח: הנשמה הלכודה (Highlander: The Captive Soul) - בנובלה זו מסופר, כי בן האלמוות מתוס עזר בעבר הקדום לפרעונים ממצרים העתיקה בזמן פלישת החיקסוס. בכורח הנסיבות הוא נעשה מרגל בתוך בית המלוכה של החיקסוס ופוגש את בן האלמוות המטורף קיאן. מתוס מפספס את ההזדמנות לערוף את ראש יריבו, טעות שעולה לו ביוקר כאשר קיאן חוזר בזמן ההווה.
איש הנצח: שתיקה חיוורת (Highlander: White Silence) - מקלאוד, יחד עם יו פיצ'קריין ומתלמדו נתקעים בטריטוריית יוקון, שם הם עומדים בפני מותם, פעם אחר פעם.
הערות שוליים

↑  מאיר שניצר, סרט- נוטים אדום להיגיון, חדשות, 11 בנובמבר 1986
↑  חגי לוי, סרטים חדשים - 'מי יתקן את החור שבאוזון', חדשות, 27 ביוני 1991
אן סות'רן

| --- | --- |

 לידה:  22 בינואר 1909 דקוטה הצפונית, ארצות הברית 
 פטירה:  15 במרץ 2001 (בגיל 92) Ketchum, ארצות הברית 
 שם לידה:  Harriette Arlene Lake 
 סוגה מועדפת:  מוזיקת פופ מסורתית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  1927–1987 (כ־60 שנה) 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת וושינגטון  Central High School  MacPhail Center for Music 
 בן או בת זוג:  רוברט סטרלינג (1943–1949) 
 צאצאים:  Tisha Sterling 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב (1959)  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
אן סות'רן
הרייט ארלין לייק (באנגלית: Harriette Arlene Lake;‏ 22 בינואר 1909 – 15 במרץ 2001) הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1987 על תפקידה בסרט "לווייתני אוגוסט". ידועה בשם אן סות'רן (Ann Sothern).
ביוגרפיה

סות'רן נולדה בוואלי סיטי שבדקוטה הצפונית וגדלה במיניאפוליס, שם סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון המרכזי שבעיר. בגיל 18 עזבה את ביתה כדי לפתח את כישורי המשחק שלה, בתחילת דרכה הופיעה בעיקר בתור ניצבת. קיבלה חשיפה ראשונה בשנת 1934 בסרט המוזיקלי "ילד המיליונים" לצידו של אדי קנטור. ב-1937 גילמה את טוני פמברטון בקומדיה של אוטו פרמינגר "סכנה - אהבה בעבודה". הופיעה ב-1940 בקומדיית הפשע של לויד בייקון "אח סחלב" בתור פלורנס אדמס חברתו של הגנגסטר ג'וני סאטו (אדוארד ג'י רובינסון). תפקידה בסרט המוזיקלי זוכה האוסקר "גברת היי טובה" ב-1942 היה זה שנתן לה את הדחיפה לתפקידה הגדול ביותר בתחילת דרכה בקומדיה הקלאסית של ג'וזף ל. מנקייביץ' "מכתב לשלוש נשים" בתור אשת הקריירה הנשואה ריטה פייפס שכותבת סיפורים לאופרות סבון רדיופוניות.
בשנות ה-50 התפרסמה בזכות תפקידה הראשי בחמש עונות קומדיית המצבים "מזכירה פרטית" בתור המזכירה הפרטית סוזן מק'נמרה. על תפקידה בסדרה קיבלה סות'רן שלוש מועמדויות לפרס אמי ומועמדות אחת לקומיקאית הטובה ביותר.[דרוש מקור] בשנת 1958 קיבלה סדרה על שמה, "המופע של אן סות'רן" בה גילמה את קטי אוקונור, עוזרת הנהלת בית מלון בניו יורק. הסדרה עצמה זכתה בפרס גלובוס הזהב וסות'רן הייתה מועמדת לפרס אמי בפעם החמישית.
ב-1964 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה הפוליטית "האיש הטוב ביותר" בתור סו אלן גאמדג', סגנית מנהלת המפלגה. התפרסמה באותה השנה גם במותחן האימה "גברת בכלוב" לצידם של אוליביה דה הבילנד וג'יימס קאן. הופעתה האחרונה הייתה ב-1987 בדרמה "לווייתני אוגוסט". בסרט גילמה את טישה דווטי לצידן של בטי דייוויס, ליליאן גיש וביתה הביולוגית טישה סטרלינג וקיבלה מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס אינדפנדנט ספיריט.
התחתנה ב-1936 עם השחקן רוג'ר פרייאור והתגרשה ממנו לאחר שבע שנים. פחות משבוע לאחר גירושיה נישאה בשנית לשחקן רוברט סטרלינג, לזוג נולדה בת אחת, השחקנית טישה סטרלינג. השניים התגרשו לאחר שש שנות נישואים. נפטרה בשנת 2001 כתוצאה מאי-ספיקת לב. על שמה של סות'רן ישנם שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד, של מצלמת וידאו על עבודתה הקולנועית וטלוויזיה על עשייתה בטלוויזיה האמריקאית.
הערות שוליים

↑  Margie Schultz, Ann Sothern : a bio-bibliography, New York : Greenwood Press, 1990, ISBN 978-0-313-26463-4
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007429199205171  BNE: XX1069082  BnF: cb139261577 (data)  GND: 119031000  ISNI: 0000 0001 1455 3229  LCCN: n81004737  MusicBrainz: 9108cee6-9657-4fc5-930c-02eab58145b9  NTA: 160202264  SNAC: w6t44kx9  SUDOC: 087151324  Trove: 1148953  VIAF: 112818618   WorldCat (עם VIAF): 112818618
איי מרקיז

יער גשם בפאטו היווא
איי מרקיז
איי מרקיז (בצרפתית: Îles Marquises) הם קבוצת איים בפולינזיה הצרפתית שבאוקיינוס השקט.
גאוגרפיה

קבוצת האיים משתרעת לאורך של 400 ק"מ, בין קווי הרוחב: '50 7º עד '35 10º דרום, וקווי האורך '25 138º עד '50 140º מערב, בערך 650 עד 1,000 ק"מ דרומית לקו המשווה וכ-1,500 ק"מ צפונית-מזרחית לטהיטי.
בקבוצת איי מרקיז כ-20 איים המרוכזים בשתי קבוצות משנה. הקבוצה הצפונית כוללת את שלושת האיים המיושבים נוקו היווא (Nuku Hiva), אואה פו (Ua Pou), אואה הוקה (Ua Huka) והאיים הבלתי מיושבים איאו (Eiao) והאטוטו (Hatutu). הקבוצה הדרומית כוללת את האיים המיושבים היווא אואה (Hiva Oa), טאהואטה (Tahuata), פאטו היווא (Fatu Hiva) והאיים הבלתי מיושבים פאטו הוקו (Fatu Huku) ומוטאנה (Motane). האי הגדול ביותר הוא נוקו היווא, שטחו 339 קמ"ר. שטחם הכולל של האיים הוא 1,243 קמ"ר.
גאוגרפיה > מקור השם

את השם "איי מרקיז" נתן לקבוצה מגלה הארצות הספרדי אלברו דה מנדניה כשהגיע לאיים בשנת 1595, במהלך מסעו מפרו לאיי שלמה. מנדניה קרא לאיים "איי מרקיז מנדוסה" (Las Islas de Marquesa de Mendoza) על שם פטרונו, דון גרסיה הורטאדו דה מנדוסה (Don Garcia Hurtado de Mendoza) המרקיז של קנייטה (Marquis de Cañete) והמשנה למלך השולט על פרו.
האיים היו קרויים בפי הפולינזים הקדומים "איי היווא". שמותיהם של שלושה מתוך ששת האיים המאוכלסים, כולל שני האיים הגדולים ביותר, כוללים את המילה "היווא" (ארץ גדולה): נוקו היווא, היווא אואה ופאטו היווא.
הילידים קוראים כיום לאיים "טה אנאטה הנואה" (Te Enata Henua), כלומר "ארץ בני האדם".
גאוגרפיה > טופוגרפיה

האיים הם פסגות של הרי געש כבויים, בחלקם תת-מימיים שעברו תהלכי בלייה. רכסי סלעים גבוהים המגיעים עד גובה של כ-1,000 מ' (הפסגה הגבוהה ביותר 1,260 מ', מצויה באי נוקו היווא), שפסגותיהם משוננות, מרכיבים את רוב נופם של האיים. הרכסים מגיעים בדרך כלל עד קו המים. פלגי הרים חתרו ברכסים עמקים עמוקים וצרים מוקפים בקירות תלולים של בזלת. חוף הבנוי מרצועה צרה של חול געשי שחור נוצר בפתחי העמקים אל הים, כשמשני צדדיו יורדים רכסי ההרים בתלילות לתוך הים. אין באיים מישורי פנים או רמות, ולחלק מהעמקים ניתן להגיע מהים בלבד. למרות האקלים הסובטרופי, לא נוצרו שוניות אלמוגים ליד חופי האיים. הסיבה לכך היא כנראה בשל זרם הומבולדט, זרם ימי קר שמקורו באנטארקטיקה, והמגיע לאיים ממזרח דרך חופה של פרו. חופי האיים בלתי נגישים, למעט מספר מועט של נמלים טבעיים ולכן, התושבים הראשונים התנחלו בפתחי העמקים.
גאוגרפיה > צומח וחי

האיים עשירים בצמחייה הכוללת כארבע מאות מינים מוכרים, רבים מהם זהים לאלו שבאיי החברה. ביניהם: בננות, בטטות, כותנה, במבוק, קנה סוכר, קוקוס ודקלים ננסיים. לעומת זאת, עולם החי דל למדי: יונקים מעטים (בעיקר כלבים, עכברושים וחזירים; גם עולם החרקים והדו־חיים מצומצם. מתוך עשרים מיני הציפורים יותר ממחצית הם ציפורי ים. הים לעומת זאת, עשיר בבעלי חיים כמו בשאר האיים שבאזורים הסובטרופיים של פולינזיה.
גאוגרפיה > האקלים

האקלים באיי מרקיז הוא סובטרופי ומושפע מרוחות הסחר הדרום מזרחיות, ומהים המקלים על עומס החום. הטמפרטורה הממוצעת היא 30 מעלות צלזיוס. תחום הטמפרטורות נע בין 21 ל-32 מעלות. לעיתים נדירות יורדת הלחות מתחת ל-80% וכמות המשקעים נעה בין 750 מ"מ ל-2,500 מ"מ לשנה.
רוחות הסחר הדרום מזרחיות מביאות את ענני הגשם, ולכן צד האיים הפונה לרוח (צד דרום ומזרח) מקבל כמות משקעים גבוהה יותר מאשר הצד המוסתר מהרוח שבו קיימים תנאי יובש חצי מדבריים. לכן, האזורים הדרומיים והמזרחים של האיים משופעים בצמחייה אקזוטית עבותה, בעוד החופים הצפון מערביים צחיחים יחסית, וצמחייתם מורכבת מעצים נמוכים ועשב יבש. האיים הנמוכים יותר (למשל אואה הוקה) או איים בצלם של איים גבוהים (למשל אואה פו החוסה בצלו של היווא אואה) מקבלים מנת משקעים קטנה יותר מהאיים הגבוהים. הגשם יורד באיים במשך כל השנה, אם כי הוא תדיר יותר בין ינואר ליולי. בצורת משפיעה על הצמיחה ותנובת הפרי של הקוקוס ועץ הלחם. בעבר היו באיים עונות בצורת ממושכות (4 שנים בהיווא אואה ושבע שנים באואה פו).
היסטוריה > השפה באיי מרקיז

השפה המרקזית משויכת לקטגורית השפות הפולינזיות המזרחיות מרכזיות, יחד עם, בין השאר הוואית, טהיטית, טואמוטית ומאורית. כל הילידים דוברי שפות אלו קשורים תרבותית וגנטית, מאחר שהיגרו לאוקיינוס השקט ממולדת קדומה במערב פולינזיה.
בין הוואית (הניב הפולינזי המדובר בהוואי) ובין השפה המרקזית, ליתר דיוק, הניב המדובר בקבוצת האיים הדרומית של איי מרקיז, קיים דמיון גדול. עובדה זו הביאה חוקרים למסקנה שהוואי יושבה במקור על ידי ילידים מדרום איי מרקיז, אם כי קיימים חוקרים אחרים שסבורים כי הוואי יושבה על ידי ילידים מטהיטי.
היסטוריה > מההתיישבות הראשונה ועד לפני בוא האירופאים

גנאלוגיה שמקורה במאה ה-19 כוללת 90 דורות של תושבי האיים עד לאבות הקדמוניים, האלים אטאה (Atea) ואטאנואה (Atanua). האדם הראשון המוזכר בגנאלוגיה קרוי טיקי (Tiki). אין ספק שהמתיישבים הראשונים הגיעו מהמערב, על פי התרבות, החפצים, השפה ושמות פולינזיים מסורתיים למקומות באיים. ההנחה היא שמקורם של התושבים הראשונים מטונגה או סמואה.
מחפירות ארכאולוגיות שנערכו באיים מצטיירים השלבים הבאים בהיסטוריה של האיים:
שלב ההתיישבות (150 לפנה"ס עד 100 לספירה): חפצים מהתקופה המוקדמת ביותר של ההתיישבות כגון חכות ומשקולות לחכות, מעידים שהמתיישבים הראשונים התגוררו בסמוך לים והיו תלויים מאוד במקורות מזון ממנו (כלומר הם לא עסקו בחקלאות או בגידול בעלי חיים). לא נמצאו עצמות בעלי חיים מבויתים כדוגמת חזירים ותרנגולות. לעומת זאת נמצאו עצמות דגים, צבי ים ועופות ים (יסעור וסולה). שברי חרסים מעידים שהמתיישבים הראשונים הגיעו מאזור תרבות לפיטה שבמערב פולינזיה, או שהיה קשר בין מזרח למערב פולינזיה.
שלב ההתפתחות (100 לספירה עד 1200 לספירה): המתיישבים התפשטו לתוך האיים. סוגי חדשים של חכות דיג וקרדומים נמצאו בחפירות. חפצים כגון קולפנים, מגרדות, ומחבטים לטיפול בירקות מעידים על מעבר לחקלאות. פרי עץ הלחם הפך לחלק חשוב מהתזונה. כמו כן נמצאו עצמות כלבים וחזירים בכמויות מעטות (כלבים נכחדו מאיי מרקיז בסופו של דבר). ילידים מאיי מרקיז מיישבים את איי גמבייה, אי הפסחא ואת ניו זילנד.
תקופת ההתפשטות (1100 לספירה עד 1400): לבסוף, האוכלוסייה התפשטה לכל האזורים הראויים למגורים, כולל פנים העמקים. מתחילים להופיע הפלטפורמות המוגבהות המשמשות בסיס לבתי המגורים (בשפת האי פאהפאה (paepae)), ואתרים מבוצרים מעידים שתחרות על משאבים כנראה הובילה למלחמות. בערמות האשפה מתחילים להופיע סרטנים ועצמות אדם חרוכות המעידות על קניבליזם. כמו כן נמצאים עצמות חזירים, אך לא מצויים יותר כלי חרס. דמיון בין חפצים ממקורות שונים מעיד על קשר עם איי טואמוטו ואיי החברה.
התקופה הקלאסית (1600-1400): המבנים הדתיים והטקסיים, חלקם בגודל מרשים ניבנו אחרי שנת 1400. הכיכרות הציבוריות שנועדו לחגיגות וריקודים ופסלי הטיקי הגדולים אופייניים לתקופה קלאסית זו. על מנת להאכיל את האוכלוסייה הגדלה, ניבנו טרסות ותעלות השקיה לגידול שורש הטארו.
היסטוריה > התקופה הקלאסית > הכלכלה בסוף התקופה הקלאסית

הארכאולוגים הגיעו למסקנה כי צפיפות האוכלוסייה הגיע למקסימום שהדיג והחקלאות הייתה יכולה לכלכל, בתקופה בה הגיעו האירופאים הראשונים, בסוף המאה ה-16. וזאת בהתבסס על דוחות מהתקופה, ובהתחשב בשרידים של יסודות הבניינים שנמצאו בכל מקום בו ניתן לגדל מזון. מספר התושבים באיים בתקופה זו מוערך בכ-100,000.
סחר
כבר בתקופה זו תושבי איי מרקיז היו נוהגים לסחור עם תושבי האיים השכנים איי החברה ואיי גמבייה, אולם, ניצול יתר של משאבי טבע באיי גמבייה הביאו להפסקת הסחר בין האיים.
חקלאות
פרי עץ הלחם היה היבול העיקרי. כל פעם שנולד תינוק נטעו לכבודו עץ שפירותיו היו שייכים לתינוק. משפחות נטעו עצים בחצר ליד הבית, בעוד שלמנהיגים היו מטעים. היו מעל שלושים מינים של עץ לחם. העצים שדרשו טיפול מועט, הניבו שניים, שלושה ואפילו ארבעה יבולים בשנה. היבול העודף אוחסן בבורות מיוחדים ועבר תהליך תסיסה שייצר משחה הקרויה מה (ma). בצורת משחה ניתן היה לשמור את העיסה כ-40 שנה. משחת עץ הלחם זו הייתה המגן בפני רעב הנובע מבצורת. בתקופת בצורת הפרי היה נושר מהעץ לפני שהבשיל.
מוצרי חקלאות נוספים שגידלו הילידים כללו קוקוס, בננה, קנה סוכר, בטטות ושורש טארו. כמו כן גידלו הילדים את שיח הקאבה (Piper methysticum Kava), שמהשורש שלו הכינו משקה בעל השפעה נרקוטית מרגיעה. נטיעות התבצעו בזמן גאות או ירח מלא להבטיח שהצמחים יהיו בריאים והפירות גדולים ומרובים.
דיג
הדיג נערך ביחידות או על ידי קבוצת מומחים שהתגוררה בחלק מקודש סמוך לים ודגה (באמצעות סירות קאנו ורשתות) עבור מנהיג השבט (האקא-איקי) של העמק. בזמן מסעות הדיג עבור המנהיג הוטל איסור על כל פעילות ודיבור. אם הדיג היה מוצלח, נערך משתה (קואינה) והדגים חולקו לכל מי שהתגורר בעמק.
דיג התבצע לא רק ברשתות, אלא גם בחכה שבקצה קרס עשוי משריון צדפה או מעצם אדם, חניתות וצלצלים, מלכודות ורעל.
אלי הדיג היו מרובים. לכל סוג של דיג היה אליל משלו. אל הדיג הראשי היה קרוי טאנאאוא (Tana'oa) הקרוי גם "טה פאטו מואנה" (שליט הים).
היסטוריה > התקופה הקלאסית > דת

האלים היו קרויים אטואה (atua). בניגוד למקובל בתרבות המערבית האלים לא נבדלו בצורה ניכרת מבני האדם. אטואה היו ישויות בעלי תכונות וכוחות כמו בני האדם, רק בצורה מוגברת. חלק מבני האדם היו אטואה בחייהם ורובם נהיו אטואה לאחר מותם.
פנתאון האלים של ילידי איי מרקיז עשיר למדי וכלל בין השאר את האבות הקדמוניים בני הזוג אטאה (Atea) ואטאנואה (Atanua), טו (Tu) אל המלחמה, טיקי האדם הראשון, טונופיטי (Tonofiti) ואשתו האנאאו (Hanau) שליטי השאול.
לכל פעילות מיוחדת או לכל תופעת טבע היה אל משלה. כך היו אלים שהיוו הפטרון של בוני הסירות והמגלפים בעץ, ואלים שהיו פטרוני הזמרה.
רוחות האבות הקדמוניים של מנהיגים וכוהנים נוכחו בדמויות העץ או האבן שזכו לסגידה במקדשים (me'ae). במקומות פולחן משפחתיים סגדו לרוחות האבות הקדמוניים של המשפחה.
היסטוריה > התקופה הקלאסית > מבנה חברתי

שבטים: חלק מהעמקים יושבו על ידי שבט אחד, חלק מהעמקים הגדולים יושבו על ידי יותר משבט אחד. כל שבט נשלט על ידי מנהיג הקרוי האקא-איקי (haka-iki). אף על פי שלשליט חזק הייתה השפעה על עמק שלם כשמתחתיו היו מנהיגי משנה, לא היו מלכים ששלטו על איים שלמים. יש עדויות כי במשך השנים נוצרו מעמדות נבדלים בין משפחת המנהיג לשאר השבט. אם כי הפער ביניהם היה קטן. אדם נהיה מנהיג אם היה בראש משפחה גדולה ועשירה, שיצר ברית עם משפחות אחרות בעלות עוצמה באמצעות נישואים או אימוץ.
משק הבית: אזור המגורים הטיפוסי כלל בית לשינה, בית אוכל לגברים, בית בישול שבו היה התנור באדמה אומו (umu) והמקום בו התבצע הפולחן הדתי המשפחתי, בדרך כלל מקום מגודר שבו הוגש מזון לאל המשפחתי. בדרך כלל התגוררו באתר כזה חמש עד שש משפחות. בסמוך היה הבור לאחסון פרי עץ הלחם שעבר תסיסה. עצי לחם, קוקוס ובננות נטעו מסביב. מבנים נוספים כללו אזורים מגודרים לקני סוכר ועץ תות (שמקליפתו יצרו אריגים) ודיר חזירים.
גברים ונשים: כמקובל בתרבויות הפולינזיות נעשתה הבחנה בין גברים שהיו "קאפו" (kapu) כלומר בעלי זכויות ונשים שהיו חופשיות. עם זאת, גם נשים יכלו להיות מנהיגות של שבטים או כוהנת קדושה בהתאם ליכולתה ולשושלת המשפחתית שלה.
משלח יד: תפקידו של אדם בחברה או מומחיותו היו חשובים יותר ממוצאו. בצמוד למנהיג היו ה-טאוא (tau'a), כוהני הדת שתפקידם לשמור על שרידי גופות המנהיגים והכוהנים במקדשים, לנהל את הטקסים הדתיים השבטיים, ולשמש כקולם של האלים. אחריהם בדרגת החשיבות היו הזמרים שניהלו טקסי דת חשובים פחות. דעתם של מפקדים צבאיים (tuhuna o'ono) הייתה נחשבת גם בעניינים אזרחיים. מומחים אחרים כללו נוטעי עצים, דייגים, בוני סירות, מכיני רשתות, יוצרי מחצלות, בנאים, יוצרי אריגים, מקעקעים, וכדומה.
היסטוריה > התקופה הקלאסית > מלחמות

מעשי איבה התחילו כאשר מנהיג או הכוהן שלו חטפו אנשים משבט שכן לצורך קורבן אדם עבור פולחן שנראה להם הכרחי. מהרגע שהקורבן או הקורבנות נהרגו, קרובי משפחתם שאפו לנקם כנגד התוקפים. לעיתים הצורך בנקמה נבע מעלבון אישי, למשל כשקבוצה מארחת לא הסבירה פנים לקבוצה מתארחת. לאחר ההרג הראשון החל מעגל נקמה עד שאחת הקבוצות בקשה שלום, נמחתה מעל פני האדמה או שברחה למקום אחר. השלום שב למקומו, ובריתות נחתמו על ידי החלפת קורבנות אדם או צבי ים ששימשו לעיתים קרובות תחליף לקורבן אדם.
בכל אחד מהאיים היו קיימות טינות מסורתיות. מלחמות התחוללו בין קבוצות השבטים העיקריות של היווא אואה, "נוקו" של החלק המערבי של האי ופפאנה מהחלק המזרחי שלו. אך, אם התחוללה מלחמה בכל האי שתי קבוצות אלו התאחדו כנגד כל השאר. היו גם יריבויות בין האיים.
לעיתים הקורבנות במלחמות אלו נאכלו, כנראה כצורה של נקם.