stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
חצי האי העליון של מישיגן

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ימת סופיריור, ימת מישיגן, ימת יורון 
 קואורדינטות:  46°15′N 87°00′W﻿ / ﻿46.25°N 87°W﻿ / 46.25; -87
 שטח:  16,377 מייל רבוע
 נתונים מדיניים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אוכלוסייה:  311,361 (2010)
 על שם:  מישיגן 
  (למפת מישיגן מוגדלת) דטרויט לאנסינג גרנד ראפידס וורן פלינט סגינו מארקט אוהיו אינדיאנה אילינוי ויסקונסין מינ. קנדה ימת סופיריור ימת מישיגן  ימת יורון  איריחצי האי העליון של מישיגן(למפת מישיגן רגילה) דטרויט לאנסינג גרנד ראפידס וורן פלינט סגינו מארקט אוהיו אינדיאנה אילינוי ויסקונסין מינ. קנדה ימת סופיריור ימת מישיגן  ימת יורון  איריחצי האי העליון של מישיגן
 
הפארק הלאומי אייל רויאל (Isle Royale National Park) בחצי האי העליון של מישיגן
חצי האי העליון של מישיגן (באנגלית: Upper Peninsula, מכונה גם U.P.) הוא הצפוני מבין שני חצאי האיים העיקריים המרכיבים את מדינת מישיגן שבארצות הברית. הוא מהווה 29% מהשטח היבשתי של המדינה, אך גרים בו רק 3% מכלל אוכלוסייתה.
גאוגרפיה

בין חצי האי העליון לחצי האי התחתון של מישיגן מפריד מצר מאקינאק (Mackinac Straits), אשר רוחבו בחלק הצר ביותר הוא חמישה קילומטרים. החל משנת 1957 מחבר בין שני חצאי האיים "גשר מאקינאק" שאורכו 8,038 מטרים, וגובהו 168 מטרים. לפני השלמת בניית הגשר, הנסיעה בין שני חצאי האיים הייתה קשה ואיטית (ובמהלך עונות החורף הייתה אף כמעט בלתי אפשרית) והתבססה בעיקר על מעבורות אשר היו עמוסות במיוחד.
התיירות היא הענף העיקרי באזור חצי האי. חצי האי מכיל אזורים מיוערים נרחבים, מעל ל-150 מפלים, וצפיפות אוכלוסייה נמוכה מאוד.
חצי האי פופולרי במיוחד בקרב מטיילים רבים מכל רחבי אזור המערב התיכון העורכים בו את חופשות הקיץ שלהם.
הערים הגדולות בחצי האי

סולט סנט מארי
מנומיני
אסקנבה
יוטון
מארקט
קריסטל פולס
אטרקציות תיירות בולטות בחצי האי

האי מאקינאק
פיקצ'רד רוקס
זלמן שחטר-שלומי

| --- | --- |

 לידה:  28 באוגוסט 1924 ז'ובקבה, רפובליקת פולין 
 פטירה:  3 ביולי 2014 (בגיל 89) בולדר, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  אוניברסיטת בוסטון  היברו יוניון קולג' - המכון היהודי לדת 
 מעסיק:  אוניברסיטת טמפל, אוניברסיטת מניטובה, Naropa University 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב משולם זלמן חייא הכהן שֶׁחְטֶר-שַׁלוֹמִי (מכונה "רַבּ זלמֶן"; באנגלית: Zalman Schachter-Shalomi,‏ "Reb Zalman";‏ 28 באוגוסט 1924, ז'ולקבה, פולין - 3 ביולי 2014, בולדר, קולורדו) היה ממייסדיה ומנהיגיה הבולטים של התנועה להתחדשות יהודית ביהדות ארצות הברית.
קורות חייו

זלמן שחטר-שלומי (לעיתים נכתב: שכטר-שלומי) נולד בפולין וגדל בווינה. בשנת 1938 עברה משפחתו לבלגיה, שם החל ללמוד עם חסידי חב"ד. בשנת 1941 הגיע לארצות הברית, הפך לחסיד חב"ד והוסמך לרב אורתודוקסי ב-1947, במסגרת קהילת חסידי חב"ד-ליובאוויטש, תחת הנהגתו של האדמו"ר השישי רבי יוסף יצחק שניאורסון. לאחר מכן שימש כרב בקהילות חב"ד במסצ'וסטס ובקונטיקט.
בראשית דרכו הציבורית, נשלח "ר' זלמן" בצוותא עם הרב שלמה קרליבך על ידי רבי יוסף יצחק שניאורסון, לעסוק בהפצת יהדות והחזרה בתשובה בקמפוסים של אוניברסיטאות בארצות הברית. עם עליית כוחה של תנועת ילדי הפרחים, נמשך אחרי רעיונותיה והתרחק מאורח החיים של חסידות חב"ד. בשנות ה-80 הוסיף שכטר את השם "שלומי" (על פי המלה "שלום") לשמו, כהצהרה על שאיפתו לשלום בישראל ובעולם.
שחטר-שלומי היה בעל תואר שני בפסיכולוגיה של הדת מאוניברסיטת בוסטון, ותואר דוקטור של ה'מכון למדעי היהדות', בהיברו יוניון קולג'. שימש כמרצה למדעי היהדות ודתות אחרות באוניברסיטת טמפל שבפילדלפיה.
שחטר-שלומי נפטר ב-3 ביולי 2014.
במהלך חייו נישא שלומי ארבע פעמים, בפעם האחרונה עם חוה אילסן מבולדר. הוא הותיר אחריו אחד עשר ילדים.
תפקידים ופעילות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
הגותו וחידושיו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
שחטר-שלומי גיבש בצוותא עם תלמידו ארתור וסקו את התנועה להתחדשות יהודית בארצות הברית. היא צמחה מתוך מגמת "החבורות" (מלשון החבורה החסידית), קבוצות תפילה ולימוד קטנות שדמו לקומונות ההיפים שנפוצו בשעתו. החבורה הסדורה הראשונה הייתה "סמינר קהילת שלום" שקמה ב-1968 בסמרוויל, מסצ'וסטס בהנהגת ארתור גרין. שחטר-שלומי סולק כבר שנים קודם מתנועת חב"ד כשהתברר שעמדותיו במגוון נושאים, כמו התנסות בסמי הזיה, אינן עולות בקנה אחד עם הקו המקובל על חצר הרבי מלובביץ'. שלומי הקים את אגודת "בני אור" (שם שלקח מאחת ממגילות מדבר יהודה) ב-1962, אליה נאספו אנשי חבורות וממנה צמחה לבסוף תנועת ההתחדשות. תחת שם זה הוביל את התנועה לתוך המאה ה-21. בשנות השבעים עיצב שלומי טלית תפילה מקושטת על פי עקרונות קבליים. הטלית, הידועה עד היום כ"טלית בני אור", צבועה במגוון צבעים, המבטאים יחד את צבעי בריאת העולם על פי ספר הזוהר.
יש הרואים בתנועה זו תחת הנהגתו של "רבי זלמן", מעין זרם חמישי ביהדות ארצות הברית לצד ארבעת הזרמים המוכרים: האורתודוקסי, הקונסרבטיבי, הרפורמי והרקונסטרוקציוניסטי. בזרם רמה גבוהה ויוצאת דופן של הסתמכות על מיסטיקה, שניתן היה למצוא ביטוי שלה בתיאור ססגוני שלו בעיתונות ”חכם וחכמולוג, פרובוקטור, נביא, ליצן קדוש ורבי חסידי - אחד הרבנים המשפיעים ביותר בעשרים השנים האחרונות”. אך שחטר עצמו הדגיש בספרו כי תנועתו "התחדשות יהודית" אינה "זרם" אלא תהליך העובר על נפשות היהודים.
שחטר-שלומי ראה את תנועתו ככזו שמבוססת על "הקבלה, החסידות וצורות נוספות של מיסטיקה יהודית". רוחה זו של התנועה באה בהנחייתו לידי ביטוי בטקסי תפילה סוערים הכוללים ריקודים עד אובדן חושים.
הגותו של שחטר-שלומי נוגעת לעיתים בנושאים רגישים, בצורות שאינן מקובלות בקהל הרחב, כמו למשל אמירתו כי אנשים המגלים חיבה ליהדות הם לפעמים נשמות ממוחזרות מהשואה, כהגדרתו, שהחליטו בגלגול זה להיוולד כלא-יהודים.
לדעתו, היהדות צריכה לשנות את גישתה, להתאים את עצמה למציאות החדשה, ביחס לנושאים שחיי הדת המסורתיים לא נותנים להם לפי תפיסתו מענה רוחני מספיק, כמו ההתחממות הגלובלית, ההתחמשות הגרעינית וההתבוללות.
הגותו וחידושיו > דעות חדשניות בענייני הלכה

כחלק מ"ההתחדשות הרוחנית", ביקש שחטר-שלומי לטעת בתלמידיו ושומעי לקחו סוג חשיבה המכיל גם היבטים מוסריים ולא רק הלכתיים-מסורתיים מקובלים גם ביחס לשאלות הלכתיות מובהקות כמו למשל סוגיית הכשרות. תלמידו מצוטט כאומר "אנו אוהבים לומר שהשאלה בדבר כשרותה של תרנגולת איננה שאלה הנוגעת לתרנגולת עצמה, אלא לשואל", לדעתם יש לכלול בתנאי הכשרות לא רק את עובדת היות האוכל "כשר" במובן המסורתי, אלא גם אם הוא כשר מבחינה מוסרית סוציאלית: האם תנאי העסקתם של עובדי המשחטות הוגנים, האם תנאי גידולם של העופות הולמים, האם הזבל של התעשייה ממוחזר כיאות. בהתאם לתפיסה זו יש להרחיב לטעמם את תחום הכשרות גם לנושאים שלא היו כלולים בו בתפיסת הכשרות המסורתית, כמו: האם מותר להשתמש בחשמל המיוצר בכור גרעיני? האם מותר לקרוא בעיתון יהודי שמודפס על נייר המיוצר מעצים שנכרתו בלא התחשבות אקולוגית ראויה? כך מיוחסת אופנת הכשרות הסביבתית ("אקו-כשרות") לתפיסת הכשרות של רב זלמן ו"התחדשות יהודית".
תפיסה זו נחשבת כמי ש"מחמירה" יותר על קהל מאמיניה של התנועה. אולם בצידה, מצוטט שחטר-שלומי כמי שמיישם את גישתו המהפכנית גם באופנים החורגים מן ההלכה היהודית המסורתית ומקלים יותר ממנה. לדעתו האדם המודרני צריך לקבוע בעצמו את גבולות ואופי האיסורים וההיתרים שלו, כך "אם אתה לא אוהב את העבודה בגינה, ומבכר שתיעשה על ידי גנן שכיר, אזי הגינון נחשב כ"מלאכה" ואסור. אך אם אתה אוהב לגנן וזמן הפנאי היחיד שלך הוא בשבת, תן לגינון להיות חלק מעונג השבת שלך". מעריציו האורתודוקסים מסבירים אמירות מעין אלו כדרך לגשת אל לבבות ההמון האמריקני-יהודי, בבחינת "מתוך שלא לשמה בא לשמה", כלומר גישה התולה תקוות שלאחר שבאמצעותה יתקרבו יותר ויותר צעירים אל הדת, שתחדל לאיים עליהם, יבינו מעצמם את ערכי קדושת השבת, וישאירו את הגינון לימות החול גם כאשר הוא נעשה בתחביב בלבד.
הגותו וחידושיו > מגדר

סיפור שכתב מתאר פגישה דמיונית בינו ובין 'הבתולה מלודמיר', מעין "אדמו"רית" בת המאה התשע-עשרה:
- רֶבְּ זלמן ענה: חז"ל אמרו פעם: 'אל תרבה שיחה עם האישה', וכעת אני מבין כי עלינו להתעלות מעבר למגדר. איננו יכולים אפוא להמשיך באמת בשיחה זו עד שתפסיקי לראות בי גבר ואני אפסיק לראות בך אישה.
- היא הסכימה ואמרה: כיוון שאני מודעת לעובדה שבגלגולים קודמים הייתי גבר, וכיוון שללא ספק אתה חיית כבר בעבר כאישה, בוא נגיע שנינו לאיזון של האנדרו-גינוס שבתוכנו, ונשוחח כשני יצירי אדמה.
חיבוריו

זלמן שחטר-שלומי ורות גן קגן, קרבת אלהים: על תיקון עולם ועל תיקון הלב, תל אביב: משכל, 2006.
לקריאה נוספת

שמואל רוזנר, שטעטל, בייגל, בייסבול: על מצבם הנורא והנפלא של יהודי אמריקה. כתר, 2011.
תומר פרסיקו, מדיטציה יהודית - התפתחותן של תרגולות רחניות ביהדות זמננו, ההוצאה, 2016 עמ' 321-358.
הערות שוליים

↑  תומר פרסיקו, מדיטציה יהודית- התפתחותן של תרגולות רוחניות ביהדות זמננו. ההוצאה, 2016, עמ' 321-322
↑  יוטא הלברשטאם מנדלבאום, הרבי מקרן הרחוב - סיפורים מופלאים על ר' שלמה קרליבך, (תרגום הספר Holy Brother לעברית בידי דוד הלל), הוצאת רשימו, עפרה תש"ע (2009).
↑  מיכה אודנהיימר, ז-זל-זלמ-זלמן המיסטיקן, באתר הארץ, 11 באוקטובר 2005. מצוטט אצל רוזנר, להלן
↑  Denominationalism and Jewish Renewal, 2007.
↑  בין תפילה מדיטטיבית ומדיטציה תפילתית: התפילה בעידן הדלי לפי הרב זלמן שחטר-שלומי.[דרושה הבהרה]
↑  על אקו-כשרות, ראה עוד: "‏The Earth on Your Fork: An Ecology of Kashrut", David Seidenberg, Jewish Education News, Summer 2008. ‏ סיידנברג הוסמך לרבנות בידי שחטר-שלומי.
↑  הקטע העוסק בהגותו וחידושיו של שחטר-שלומי, מכיל פרטים רבים המבוססים על הפרק "להמציא יהדות חדשה" בספרו של שמואל רוזנר, שטעטל, בייגל, בייסבול - על מצבם הנורא והנפלא של יהודי אמריקה. כתר 2011.
↑  לאה שקדיאל, צבא של נשים לומדות תורה, 'גדיש ט', משרד החינוך והתרבות 2004, עמ' 227-245.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007267531505171  PLWABN: 9810597207205606  BnF: cb165270526 (data)  GND: 131974041  ISNI: 0000 0001 1462 797X  LCCN: n82157378  NKC: jn20040520003  NTA: 321874943  SNAC: w6nw893s  VIAF: 98183456   WorldCat (עם VIAF): 98183456 
במפגש עם הדלאי לאמה בדרמסאלה, 1990.
חובב צברי

חובב צברי (נולד ב-1 באוקטובר 1960) הוא פוליטיקאי ישראלי. לשעבר ראש המועצה המקומית קריית עקרון.
ביוגרפיה

חובב צברי נולד וגדל בקריית עקרון. ב-2006 סיים את שירותו הצבאי בדרגת אלוף-משנה. שירת כמפקד גדוד 603 בהנדסה קרבית (1995–1997), מפקד גדוד בבה"ד 1, מפקד מרכז האב"ך (1999–2002) ובתפקידו האחרון היה מפקד מחוז צפון בפיקוד העורף. לאחר שחרורו מצה"ל עבד כקב"ט מחוז תל אביב במשרד החינוך.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2013, התמודד מול שישה מתמודדים נוספים, ועלה לסיבוב השני מול ראש המועצה המכהן אריק חדד. הוא השיג 51.3% מהקולות ונבחר לתפקיד ראש המועצה. בבחירות של 2018 נבחר חובב צברי בשנית לראשות המועצה ברוב של 57% בסיבוב הראשון.
בבחירות ב-2024, התמודד לכהונה נוספת, עלה לסיבוב שני והפסיד לאילן ירימי לאחר שקיבל 27.2% מהקולות.
צברי חבר מפלגת הליכוד. הוא בעל תואר שני במדעי המדינה ויחסים בינלאומיים מאוניברסיטת חיפה. נשוי ואב לארבעה.
הערות שוליים

↑  שרון רופא אופיר, פיקוד העורף הקים יחידות קישור ברשויות הערביות, באתר ynet, 12 במרץ 2003
↑  כתבי ישראל היום, הבחירות המקומיות, סיבוב שני: תוצאות האמת, באתר ישראל היום, 10 במרץ 2024
↑  חזקי ברוך, ראשי רשויות לנתניהו: אל תירא מהמלעיזים, באתר ערוץ 7, 18 בפברואר 2015
טום ארנולד (פוליטיקאי)

תומאס ריצ'רד ארנולד (באנגלית: Tom Arnold;‏ 25 בינואר 1947 - 14 בנובמבר 2023) היה פוליטיקאי בריטי.
ארנולד היה חבר פרלמנט מהמפלגה השמרנית מטעם מחוז הבחירה הייזל גרוב מאוקטובר 1974 עד בחירות 1997, אז בחר לא לרוץ לפרלמנט. במקומו נבחר אנדרו סטונל (Andrew Stunell) מהמפלגה הליברל דמוקרטית.
בשנת 1974 הוא היה בין חברי הפרלמנט הצעירים והיה חלק מקבוצת "השמרנים הצעירים" בפרלמנט שכללה 5 חברים, אך הוא לא היה בין הבולטים בה.
נפטר ב-14 בנובמבר 2023.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  UKPARL: PoR6IeVe 
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים ובנושא הממלכה המאוחדת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חצי האי האריס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בחצי אי באי אלכסנדר שבאנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

מפת חצי האי בטהובן. חצי האי האריס הוא לשון היבשה השלישית מימין, במרכז המפה.
 נתונים גאוגרפיים
 קואורדינטות:  71°31′00″S 74°06′00″W﻿ / ﻿71.5167°S 74.1°W﻿ / -71.5167; -74.1
 נתונים מדיניים
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי האריס(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהחצי האי האריס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי האריס(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיחצי האי האריס
 
חצי האי האריס (באנגלית: Harris Peninsula) הוא חצי אי מכוסה שלג, לרגלי הר לי, בין מפרצון ברהאמס ומפרצון ורדי, בצידו הצפוני של חצי האי בטהובן בדרום מערב האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
חצי האי האריס הוא אחד משמונה חצאי האי שבאי אלכסנדר.
היסטוריה > גילוי ומיפוי חצי האי

חצי האי צולם מן האוויר על ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בין השנים 1947–1948.
חצי האי מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle), מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, בהתבסס על תצלומי אוויר אלה.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הקרחון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
חצי האי נקרא על שמו של קומנדר מייקל ג'יי. האריס (Michael J. Harris) מצי ארצות הברית, שהיה המפקד של טייסת VXE-6 בין מאי 1982 - מאי 1983.
ראו גם

חצי האי בטהובן
חצי האי אירואיקה
חצי האי פשה
חצי האי דרוקר
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
חבורת מנה

באלגברה, חבורת מנה היא חבורה המתקבלת מ"קיפול" האיברים של חבורה נתונה, בהתאמה לתת-חבורה נורמלית. הבניה של חבורות מנה היא מן הבניות היסודיות ביותר בתורת החבורות (ובאלגברה בכלל), וחבורות המנה מופיעות באופן טבעי בכל מקום שבו מוגדר הומומורפיזם מחבורה לחבורה אחרת, או כאשר חבורה פועלת על מרחב.
הגדרה

תהא  G חבורה ותהא  N\triangleleft G תת-חבורה נורמלית שלה. הנורמליות פירושה שלכל איבר  a בחבורה, המחלקות  Na=\{na:n\in N\},\,aN=\{an:n\in N\} שוות זו לזו. נתבונן באוסף המחלקות  G/N=\{aN:a\in G\}.
כפל הקבוצות  aN\cdot bN=a(Nb)N=a(bN)N=(ab)NN=abN מראה שהפעולה  aN\cdot bN=abN מחזירה איבר של  G/N, ואינה תלויה בנציגים. פעולה זו הופכת את  G/N לחבורה, הנקראת "חבורת המנה של  G ביחס ל- N". האיבר האדיש בחבורה זו הוא הקבוצה  eN=N.
הוכחה כי  G/N חבורה ביחס לכפל מחלקות:
הפעולה אסוציאטיבית משום שלכל  aN,bN,cN\in G/N מתקיים  aN\cdot (bN\cdot cN)=(a(bc))N=((ab)c)N=(aN\cdot bN)\cdot cN לפי אסוציאטיביות הכפל ב- G.
המחלקה  N=eN היא איבר יחידה של הפעולה, משום שלכל  aN\in G/N מתקיים  N\cdot aN=(ea)N=aN,\,aN\cdot eN=(ae)N=aN.
לכל  aN\in G/N יש איבר הופכי,  a^{-1}N – שהרי  aN\cdot a^{-1}N=(aa^{-1})N=N.
חבורת המנה איננה תת-חבורה של  G. איבריה הם תת-קבוצות של  G ולא איברים של  G.
הגדרה > הסדר

הסדר של חבורת המנה  G/N הוא האינדקס של  N בתוך  G, שאותו מסמנים ב- [G:N], ומתקיים  |G|=[G:N]\cdot |N|. כאשר  G,N סופיות, האינדקס שווה ל- {\frac {|G|}{|N|}} – מנת הסדרים של  G,N. העובדה שסדר זה חייב להיות שלם מוכיחה, למעשה, את משפט לגראנז'.
דוגמאות

G/G\cong \{e\}, ואילו  G/\{e\}\cong G.
נביט ב- (\mathbb {Z} ,+), חבורת המספרים השלמים עם פעולת החיבור, ובתת-החבורה שלה  (2\mathbb {Z} ,+), חבורת כל המספרים הזוגיים עם פעולת החיבור.
מסמנים ב- \mathbf {GL} _{n}(F) את חבורת המטריצות ההפיכות מסדר  n מעל השדה  F, וב- \mathbf {SL} _{n}(F) את חבורת המטריצות שהדטרמיננטה שלהן שווה ל-1. השנייה היא תת-חבורה נורמלית בראשונה, וחבורת המנה איזומורפית לחבורה הכפלית של השדה.
קבוצת המנה

את אוסף המחלקות השמאליות  G/H אפשר לבחון לכל תת-חבורה  H, גם אם היא אינה נורמלית ב- G. חשיבותה העיקרית של קבוצה מסוג זה היא בכך שהחבורה פועלת עליה פעולה טרנזיטיבית,  g:xH\to gxH, כאשר המייצב של הנקודה  H הוא החבורה  H עצמה. מתברר שכל קבוצה שעליה פועלת  G באופן טרנזיטיבי איזומורפית לקבוצת מנה מן הטיפוס הזה.
ראו גם

משפטי האיזומורפיזם
חוג מנה
אלגברת מנה
חיל הבלונים של צבא האיחוד

איור של כדור פורח במחנה ארמיית הפוטומק
חיל הבלונים של צבא האיחוד היה יחידת כדורים פורחים, שפעלה במסגרת צבא האיחוד למטרות תצפית במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית. היחידה, שהייתה מאוישת באזרחים, פעלה במשך כשנתיים, מאוקטובר 1861 ועד אוגוסט 1863.
הקמת החיל

שימוש בכדור פורח למטרות צבאיות נעשה לראשונה בצרפת בשנת 1794. לאחר פרוץ מלחמת האזרחים בארצות הברית עלה במסגרת מחלקת המלחמה ומחלקת האוצר של ממשלת האיחוד הרעיון לעשות שימוש בכדורים פורחים לשם תצפית וסיור במסגרת הלחימה בצבא הקונפדרציה, והוא אף זכה לתמיכתו של הנשיא אברהם לינקולן. עם זאת לא נעשו שום תוכניות מסודרות להקמת החיל, איושו והפעלתו, ואף לא הוחלט אם הוא יאויש בחיילים או באזרחים.
על רקע זה באו לוושינגטון כמה מהאוויראים הידועים של התקופה בתקווה לקבל מינוי מן הממשלה להקמת שירות כדורים פורחים. הבולט מביניהם היה תדאוס ס.ק. לואו (Thaddeus S. C. Lowe‏, 1832-‏1913), שכבר צבר קודם לכן מוניטין בבניית כדורים פורחים ובהפעלתם והיה הקרוב מכל האוויראים לערוך טיסה טרנסאטלנטית בכדור פורח. ב-11 ביוני 1861 בא לואו לראיון בוושינגטון אצל הנשיא ומזכיר המלחמה סלמון צ'ייס, והציע להם מיד שיערוך טיסת הדגמה בכדור פורח. ההדגמה נערכה חמישה ימים אחר כך, כאשר לואו הטיס בשמי וושינגטון את הכדור הפורח שלו, אנטרפרייז, שהמריא לגובה של 150 מטרים מנשקייה שמול הבית הלבן. לואו הטיס עמו אתת ומתקן טלגרף, שהיה מחובר אל הקרקע בכבל ונמשך אל הבית הלבן. לואו שלח מן הכדור מברק לנשיא שבו תיאר את המראה שנגלה לעיניו.
בעקבות ההדגמה נשכרו שירותיו של לואו והכדור הפורח שלו במסגרת יחידת ההנדסה הטופוגרפית של הצבא, לשם עריכת תצפיות והפקת מפות. במסגרת זו הטיס לואו את גנרל אירווין מקדואל, מפקד ארמיית צפון-מזרח וירג'יניה, שערך תצפית מהכדור על הקרקע לקראת קרב בול ראן הראשון. בהמלצתו של מקדואל הציג הנשיא לינקולן את לואו בפני מפקד צבא האיחוד הגנרל וינפילד סקוט וביקש ממנו להקים חיל כדורים פורחים בראשותו. למעשה, אף כי הדבר לא הוגדר במפורש, הוקם החיל כיחידה אזרחית, ללא מינוי צבאי למי מאנשיו. החיסרון שהיה כרוך בכך - מלבד ספיגת יחס מזלזל מצד אנשי צבא האיחוד - היה הסיכון שאם יפלו בשבי צבא הקונפדרציה אגב פעולתם הם ייחשבו למרגלים ויוצאו להורג (למעשה, במקרה אחד לפחות נאלץ לואו לנחות מעבר לקווי האויב וחולץ משם רק למחרת).
פרטי הקמת החיל והפעלתו נמסרו לקביעתו של לואו. הוא שכר את שירותיהם של שמונה אזרחים וביניהם אביו, קלוביס לואו, שהיה בלונאי בעצמו.
אדם נוסף ששירת ביחידתו של לואו היה ג'ון לה-מאונטיין (John LaMountain), בלונאי שהיה אחד ממתחריו על תפקיד ראש חיל הבלונים. המוניטין שלו היה פחות משל לואו. למרות זאת הוא נשכר עצמאית על ידי חיל ההנדסה ואף ערך מספר גיחות תצפית בכדור פורח שהביא עמו, אטלנטיק. בהמשך צורף לה-מאונטיין לחיל הבלונים של לואו. עוד קודם לכן הוא ניהל מסע תעמולה ארסי נגד לואו במטרה להדיחו ולתפוס את מקומו ועתה פעל גם להשמיצו בקרב אנשי החיל. לבסוף הביא לואו לסילוקו מן הצבא בפברואר 1862.
הקמת החיל > הצטיידות החיל

לואו סבר שכדורים פורחים לשימוש צבאי יצטרכו להיבנות באופן חסון יותר מכדורים פורחים לשימוש אזרחי. הוא גם סבר שיש לפתח מתקנים ניידים לתדלוקם במימן בשדה המערכה במקום תדלוק בגז קוק ממתקנים נייחים כפי שהיה נהוג עד אז. הוא קיבל מימון לבניית ארבעה כדורים פורחים במפעלו בפילדלפיה וקנה לשם כך משי, כותנה ולכה למריחה לשם אטימת הכדורים. ב-1 באוקטובר 1861 היה הכדור הפורח הראשון מוכן ונקרא מיד לפעילות מבצעית בווירג'יניה. בסך הכל בנה לואו שבעה כדורים פורחים, שבשישה מהם נעשה שימוש. במקביל בנה הצי במספנתו בוושינגטון מחוללי מימן ניידים שהוטענו על גבי קרונות נגררים על סוסים. הם נבנו לפי תכנונו של לואו ונחשבו לפלא הנדסי. ייצורם דרש זמן רב יותר מייצור הכדורים הפורחים. שני מתקנים הוקצו לליווי של כל כדור פורח.
שלושה מהכדורים הפורחים היו קטנים יחסית ולכן נופחו במהירות רבה יותר. הם נועדו לשימוש בעת נשיבת רוח לשם איוש באדם אחד ועריכת גיחות קצרות בגובה נמוך. הם נקראו איגל, קונסטיטושן ווושינגטון.
ארבעה הכדורים הגדולים יותר היו מסוגלים לשאת משקל רב יותר ולכן נשאו אתת עם מכשיר טלגרף אשר נלווה אל הצופה. הם היו מסוגלים לנסוק לגובה רב יותר. אלו היו יוניון, אינטרפיד (הכדור המועדף על לואו), אקסלסיור וארצות הברית. שני האחרונים הוחזקו באחסנה ולבסוף נעשה שימוש רק בראשון מהם.
לואו בחר לכדורים הפורחים מיקומים שונים וביניהם מחנה מונרו בוושינגטון הבירה ומחנה לואו (כיום בווירג'יניה המערבית). מלבד זאת נשלחו כדורים פורחים יחד עם חלק מאנשיו לשדות קרב מרוחקים יותר. התברר שיש צורך להוביל כדור פורח אל חלק משדות המערכה דרך נתיבי מים. לשם כך קיבל לואו לשימושו אסדת פחם, שכל הציוד הוסר ממנה לבל יסתבך במיתרי הכדור. היא נשאה כדור פורח אחד בלוויית שני מחוללי מימן ונגררה על ידי ספינת גרר. הייתה זו אחת מנושאות כלי הטיס הראשונות בהיסטוריה.
פעולת החיל

תורת הפעלה ולחימה עבור הכדורים הפורחים לא נוסחה. במקום זאת הם הופעלו בשילוב של ניסוי וטעייה על פי הוראות הגנרלים שפיקדו על זירות הלחימה השונות ובעקבות המלצותיהם של לואו ואנשיו.
לואו העדיף להפעיל את הכדורים הפורחים כשהם רתומים בכבלים אל הקרקע, ולא נטה להפעילם בשיטה אחרת - טיסה חופשית ללא כבלים, כפי שנהגו לה-מאונטיין ובלונאים אחרים באותה תקופה. השימוש בכבלים הצריך את סיועו של צוות קרקע לשם הולכת הכדור אל מקום ההמראה והחזרתו על הקרקע. מאידך הוא אפשר שימוש במתקן טלגרף שנישא על ידי הכדור והיה מחובר אל הקרקע בחוט. בעת טיסות בגובה נמוך ניתן היה לעשות שימוש בדרכי תקשורת אחרות לשם העברת מידע מהכדור - איתות דגלים, תנועות יד, איתות במנורה (בלילה) ואפילו קריאות במגאפון.
כבר בספטמבר 1861 השתתף החיל של לואו בפעילות קרבית. ב-24 בחודש נדרש לואו להדגמה נוספת של פעולת הכדור הפורח שלו. הוא הוצב עם כדור פורח בפורט קורקורן שבקרבת וושינגטון על מנת לצפות במחנה צבא הקונפדרציה קצת דרומה משם. לואו התבקש לצפות על הפגיעות של אש מסוללת ארטילריה של האיחוד שירתה לעבר מחנה הקונפדרציה ולהמציא לה תיקונים. הוא אותת בדגלים מהכדור כדי לסמן לסוללה להפנות את אשה ימינה, שמאלה, קדימה או אחורה. התיקונים הועברו במקביל מהכדור אל הקרקע באמצעות איתות טלגרף. לאחר מספר תיקונים נחתה אש הסוללה ישר על המטרה. הייתה זו תצוגה מוקדמת של הפעלת אש ארטילריה בסיוע קצין תצפית קדמי.
לואו נמצא כמעט תמיד עם כדור פורח בקו החזית. באביב 1862 נמצא עם גנרל מקללן ביורקטאון ומאוחר יותר פעל עם הצבא במסגרת מערכת חצי האי בקרבת ריצ'מונד שבווירג'יניה, שבה הופעלו שלושה מהכדורים הפורחים של החיל, וכן בקרב סבן פיינס. תצפיותיו מגובה רב של לואו סייעו בזיהוי סכנה שנשקפה לאחת מיחידות צבאו של מקללן, אשר עמדה בפני כיתור על ידי כוחות צבא הדרום. בעקבות דו"ח התצפית של לואו הוחשה אל אותה יחידה תגבורת והמשבר שאיים עליה חלף.
לאחר תום המערכה ליד ריצ'מונד שב לואו לוושינגטון, שם חלה במלריה והיה מושבת מפעילות במשך כחודש. כששב אל יחידתו גילה כי כלי הרכב ובהמות המשא שלה הוחזרו אל אפסנאות הצבא, והיה עליו להתארגן לפעילות מחדש. הוא נשלח להצטרף אל הצבא בקרב אנטיאטם בסתיו 1862, אך הגיע לזירה כאשר צבא הקונפדרציה כבר החל מסגת ממנה. לואו התייצב בפני גנרל ברנסייד, מפקד ארמיית הפוטומק, אשר הפעיל את יחידתו של לואו בקרב פרדריקסברג בדצמבר 1862. אחד מאנשיו של לואו נשלח עם כדור פורח לזירת הקרבות בנהר המיסיסיפי.
למרות הישגיו לא זכה חיל הבלונים להערכה מצד רוב אנשי צבא האיחוד. אלו התייחסו אל לואו ואנשיו כאל פעלולנים ביריד, ראו בהם אזרחים שאין מקומם בצבא ולא העריכו את הסיכון שבפעולתם. היחידים שהתייחסו ברצינות אל החיל היו הגנרלים מפקדי הזירות השונות, אשר הצלחתם המוניטין שלהם היו מוטלים על הכף.
בראשית 1863 הוכפפה יחידתו של לואו לחיל ההנדסה. קצין ההנדסה שהיה אחראי על היחידה התמרמר על כך שללואו האזרח שולם שכר גבוה משלו ועל כן הפחית את שכרו של לואו. לואו התרעם ואיים להתפטר מתפקידו אך לשווא. ב-3 באפריל הוא מימש את איומו, התפטר משירות הצבא ושב לשוק הפרטי. הנהגת היחידה עברה לידי האחים אלן, מאנשיו של לואו, אך הם לא היו מוכשרים כמוהו. לאחר 1 באוגוסט 1863 לא הופעל עוד חיל הבלונים.
ניסיונות להפעלת כדורים פורחים בצבא הקונפדרציה

לנוכח השימוש היעיל שעשה צבא האיחוד בכדורים פורחים ניסה גם צבא הקונפדרציה להפעילם. הכדורים הפורחים הראשונים ניבנו מבד כותנה שנמתח על מסגרת עץ. בריצ'מונד לא היה קוק ועל כן הם מולאו בעשן ממדורות שתודלקו באצטרובלים ספוגים בשמן. הניסיונות הראשונים להפעילם נעשו בחוסר מיומנות ולא היו מוצלחים.
מדינות הדרום לא היו יכולות לייבא משי, ועל כן יוצר בהמשך כדור פורח ממשי שנועד במקור לתפירת שמלות וצופה בתערובת של דבק שחומם ועורבב עם שמן, לפי תכנון של אדוארד צ'ווס (Edward Cheves) מג'ורג'יה. הכדור מולא בגז שהופק מפחם, שיכול היה לספק לו עילוי רק ל-3 עד 4 שעות בכל פעם. הוא הופעל בקרב בשלהי יוני 1862. בהמשך הובל הכדור על גבי ספינת גרר בנהר ג'יימס בווירג'יניה. הספינה עלתה על שרטון עם מטענה ובעקבות זאת נתפס הכדור על ידי צוות אונייה של האיחוד. כדור פורח נוסף נבנה והופעל ב-1863, אך הועף ממקום עגינתו ונתפס גם הוא על ידי צבא האיחוד. שני הבלונים שנלקחו שלל בותרו לפיסות משי שחולקו כמזכרות לחברי הקונגרס.
כאשר דעך השימוש בכדורים פורחים על ידי צבא האיחוד הפסיק גם צבא הקונפדרציה להפעילם.
תדאוס לואו
מחוללי המימן של לואו
איור של האסדה שהובילה כדור פורח של החיל בנתיבי מים
לואו ממריא לגיחה במהלך קרב סבן פיינס
חצי האי הצ'וקצ'י

| --- | --- |

 נתונים גאוגרפיים
 מיקום:  ים צ'וקצ'י
 קואורדינטות:  66°N 174°W﻿ / ﻿66°N 174°W﻿ / 66; -174
 שטח:  49,000 קמ"ר
 גובה מרבי:  Iskhodnaya
 נתונים מדיניים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 
 
חצי האי הצ'וקצ'י (ברוסית: Чуко́тский полуо́стров) או חצי האי צ'וקוטקה, הוא חצי האי המזרחי ביותר באסיה, והוא שוכן ברובו מעבר לקו האורך 180 מזרח ובסמיכות לקו התאריך הבינלאומי. חצי האי מוקף בים ברינג, ים צ'וקצ'י וים סיביר המזרחי, ובקצהו המזרחי נמצאת כף דז'נב. כף דז'נב היא הכף המזרחית ביותר באסיה ולמעשה הגבול המזרחי של השטח הרציף הרוסי.
רוב המתיישבים באזור הם רוסים, והשאר צ'וקצ'ים ילידיים ודוברי שפות פלאו-אסיאתיות. ענף התעשייה המרכזי בחצי האי הצ'וקצ'י הוא כרייה של משאבי טבע הנפוצים באזור; פחם, עופרת, אבץ וזהב, ולצידו ציד חיות בר, גידול אילים ודיג. חצי האי נמצא בתוואי הדרך של נתיב הים הצפוני.
רוב שטחו של חצי האי נמצא בטמפרטורות שמתחת לאפס מעלות צלזיוס רוב ימות השנה, מלבד בארבעת חודשי הקיץ (יוני, יולי, אוגוסט וספטמבר).
חצי האי הוא חלק מהמחוז האוטונומי צ'וקוטקה.
ראו גם

כף דז'נב
ים ברינג
המחוז האוטונומי צ'וקוטקה