stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עיקרי האמונה היהודית
לקריאה נוספת

מנחם קלנר. 'עיקרים', בתוך, ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), אברהם שפירא (עורך המהדורה העברית), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986, עמודים 382–385.
מנחם קלנר, תורת העיקרים בפילוסופיה היהודית בימי הביניים, ספריית הלל בן חיים וספריית אלינר, ההסתדרות הציונית 1991.
מנחם קלנר, אמונה שאינה מגיעה לעיקר - במה נבחנת היהדות, שלם תשע"ו.
Louis Jacobs, Principles of the Jewish Faith: an analytic study (1964)
Solomon Schechter, The Dogmas of Judaism, in Studies in Judaism, 1st series (1986)
Menahem Kellner, Dogma in Medieval Jewish Thought, Oxford 1986
Arthur Hyman, Maimonides Thirteen Principles, in Alexander Altmann ed. Jewish Medieval & Renaissance Studies (1967)
הערות שוליים

↑  עיקרי האמונה של הרמב"ם, ב"אנציקלופדיה יהודית" באתר "דעת"
↑  משנה, מסכת סנהדרין, פרק י', משנה א'
↑  השוו "סוף דבר הכל נשמע, את האלוהים ירא, ואת מצוותיו שמור" (קהלת יב, יג) וכן "אם יכוון האדם בכל הכוונות השייכות לציצית ותפילין, אך לא יניחם, לא יחשב כלום לעומת זה שיניחם ולא יכוון בהם דבר" (רבי חיים מוולוז'ין), ומנגד את הגישה הנוצרית בה העיקר הוא האמונה "כי אם תודה בפיך, אשר ישוע הוא היודע, ותאמין בלבבך אשר האלוהים העירו מן המתים - אז תיוושע" (אל הרומיים י:ט).
↑  הארי אוסטרין וולפסון, פילון - יסודות הפילוסופיה הדתית היהודית, בתרגום משה מייזלש חלק א פרק ג, מוסד הרב קוק, תש"ל
↑  חגי בן-שמאי, עשרת עיקרי האמונה של רב סעדיה גאון, דעת 37, תשנ"ו
↑  משנה תורה לרמב"ם, ספר המדע, הלכות תשובה, פרק ג', הלכה ז' והשגת הראב"ד שם. וראה גם ספר העיקרים בתחילתו
↑  פירוש המשנה לרמב"ם, מסכת סנהדרין, פרק י', משנה ב'
↑  הלכות תשובה ג', עבודה זרה ב:ה, עדות יא:י, שחיטה ד:יד, רוצח ד:י
↑  לדוגמה, סידור קראקא, שנת ה'שנ"ז (1596/1597), באתר היברובוקס
↑
אלי גורפינקל, השפעת תמורות מחשבתיות על נוסחי "אני מאמין", בתוך כנישתא ד, עמ' נא-קיב
↑  עם הפופולריות שצבר קטע תפילה זה, שינו אותו אישים, תנועות וארגונים בהתאם להשקפותיהם, ו"אני מאמין" הפך לכינוי כולל למניפסטים.
↑  פרק ד' ואילך
↑  מהדורת הרב שלמה פישר, ירושלים תש"ן, עמוד קכג.
↑  אוהב משפט פרק ח
↑  תורת העולה חלק א' פרק טז
↑  "שיחתן של עבדי אבות" חלק ב' עמ' כב, הובא במוסף התורני של עיתון המודיע כו' אדר תש"ע עמ' י', בשם הרב שמעון ז'עליחובער
↑  מנחם קלנר. 'עיקרים', בתוך, ארתור א. כהן ופול מנדס-פלור (עורכים), אברהם שפירא (עורך המהדורה העברית), לקסיקון התרבות היהודית בזמננו: מושגים, תנועות, אמונות, הוצאת עם עובד, תל אביב, תשנ"ג, 1986, עמודים 382-385.
↑  ראש אמנה לאברבנאל פרק כג; שו"ת הרדב"ז, חלק א-ג, סי' שמ"ד;
↑  ראה החתם סופר, שו"ת חתם סופר, סי' שנ"ו, באתר היברובוקס
↑  רש"ר הירש, אגרות צפון, איגרת ט"ו, באתר היברובוקס
↑  רש"ר הירש, אגרות צפון, איגרת י"ח, באתר היברובוקס
↑  הרב אברהם יצחק הכהן קוק, "העיקרים", מאמרי הראי"ה
| עיקרי האמונה היהודית ומושגים בסיסיים נוספים ביהדות |
| --- | --- | --- |
| עיקרי האמונה היהודית | אלוהים • ייחוד השם • מידת הביטחון • בריאת העולם • הנבואה במסורת ישראל • תפילה • תורת הגמול • משיח • נצחיות התורה • תורה מן השמים • השגחה • נשמה • תחיית המתים |  |
| מושגי בסיס נוספים | יציאת מצרים • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • מצווה • תורה שבכתב • תורה שבעל-פה • הלכה • אגדה • 12 שבטי ישראל |  |
| יהדות אורתודוקסית |
| --- | --- | --- |
| זרמים | חרדים (חסידים • ליטאים • חרדים ספרדים) • דתיים לאומיים (חרדים לאומיים) • אורתודוקסיה מודרנית • נאו-אורתודוקסיה |  |
| ארגונים רבניים | ק"ק כנסת ישראל • OU‏ • אגודת הרבנים • מועצת גדולי התורה • הרבנות הראשית לישראל • אגודת הרבנים בפולין • העדה החרדית • התאחדות קהלות החרדים • חבר הרבנים שעל ידי הפועל המזרחי • התאחדות הרבנים • ועידת רבני אירופה • מועצת חכמי התורה • מרכז רבני אירופה |  |
| הגות | עיקרי האמונה היהודית • תורה מן השמים • נצחיות התורה • אמונת חכמים • דעת תורה • טיעון העד (יהדות) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465749805171
ידין ענתבי

| --- | --- |

 לידה:  31 באוקטובר 1970  (בן 54)
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  משרד האוצר, דש בית השקעות, בנק הפועלים 
 
ידין ענתבי (נולד ב-31 באוקטובר 1970) הוא בנקאי ישראלי, מנכ"ל בנק הפועלים.
ביוגרפיה

ידין ענתבי נולד ב-1970. בן להניה ויגאל ענתבי, שהיה מנהל מחלקת אפריקה במשרד החוץ ושגריר ישראל בפולין ובשווייץ.
ענתבי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה וחשבונאות ותואר שני במנהל עסקים בהתמחות במימון ובנקאות, שניהם מהאוניברסיטה העברית בירושלים, והוא רואה חשבון מוסמך.
לאחר תקופה קצרה שבה עבד כרואה חשבון במגזר הפרטי הצטרף בשנת 1998 לאגף שוק ההון, ביטוח וחיסכון במשרד האוצר ומונה למשנה וסגן של המפקח על הביטוח. בספטמבר 2005 מונה למפקח על הביטוח ולממלא מקום הממונה על שוק ההון, ושימש בתפקיד זה במשך ארבע וחצי שנים. בכהונתו עסק במימוש רפורמת בכר להפחתת הריכוזיות של המערכת הבנקאית בשוק ההון, ובהשפעות של משבר הסאבפריים על שוק ההון בישראל.
בשנים 2011–2012 שימש מנכ"ל דש בית השקעות, ופרש בעקבות מיזוג בית ההשקעות עם מיטב בית השקעות.
בשנת 2013 הצטרף לבנק הפועלים ומונה לראש החטיבה הפיננסית (סמנכ"ל כספים). בשנת 2018 מונה לראש חטיבת שווקים פיננסיים ובנקאות בין-לאומית. 
בשנת 2019 התמודד על תפקיד מנכ"ל הבנק, אך לא נבחר. ביוני 2024 החליט דירקטוריון הבנק למנותו למנכ"ל הבנק, והוא נכנס לתפקיד זה ב-15 באוגוסט 2024.
חיים אישיים

ענתבי נשוי ואב לשתי בנות. תחביבו העיקרי הוא ריצת מרתון.
הערות שוליים

↑  ידין ענתבי, באתר News1
↑  סבא הדיפלומט, באתר "הקשר הרב דורי", 13 באפריל 2018
↑  עירן פאר, ‏רו"ח ידין ענתבי מונה למפקח על הביטוח ולממלא מקום הממונה על שוק ההון, באתר גלובס, 31 באוגוסט 2005
↑  רועי ברגמן, ‏התוכנית האסטרטגית של ענתבי: ישום רפורמת בכר וניידות מלאה בין מוצרים פנסיונים, באתר גלובס, 14 במרץ 2006;
רם דגן, ידין ענתבי: כך הוא פתח את שוק הפנסיה לתחרות, באתר TheMarker‏, 19 בפברואר 2008
↑  איתן כהן, ענתבי: "מי שפודה כספו על סמך שיחות ליל שישי - לא אחראי", באתר כלכליסט, 23 בספטמבר 2008
↑  דרור רייך, ידין ענתבי פורש מתפקידו כמנכ"ל דש איפקס, באתר TheMarker‏, 11 ביולי 2012
↑  הדירקטוריון אישר: ידין ענתבי מונה למנכ"ל בנק הפועלים, באתר ynet, 30 ביוני 2024
הנרי קמפבל-באנרמן

סר הנרי קמפבל-באנרמן (באנגלית: Sir Henry Campbell-Bannerman‏; 7 בספטמבר 1836 – 22 באפריל 1908) היה מדינאי בריטי מהמפלגה הליברלית שכיהן כראש ממשלת בריטניה והיה מנהיג מפלגתו. כמו כן הוא כיהן כשר המלחמה בשתי תקופות בממשלותיהם של ויליאם גלאדסטון ושל הלורד רוזברי. הוא היה ראש הממשלה הראשון שתפקידו נקרא כך באופן רשמי. לפני כן היה מכונה התפקיד "הלורד הראשון של האוצר" (First Lord of the Treasury) ושם התפקיד שונה לראש הממשלה (Prime Minister) חמישה ימים לאחר שקמפבל-באנרמן נכנס לתפקידו. כמו כן הוא ראש הממשלה היחיד שכיהן במקביל כ"זקן חברי הפרלמנט" (Father of the House). בציבור הוא היה ידוע בעיקר בראשי התיבות של שם משפחתו – CB.
קמפבל-באנרמן היה מאמין גדול בסחר חופשי, שלטון הבית לאירלנד ובשיפור התנאים החברתיים. הוא מוכר כ"ראש הממשלה הרדיקלי הראשון והיחידי" של בריטניה. בעקבות תבוסה בבחירות הכלליות של 1900 הוא הוביל את מפלגתו לניצחון סוחף על המפלגה השמרנית בבחירות של 1906, הבחירות האחרונות בהם זכתה המפלגה הליברלית ברוב מוחלט בבית הנבחרים. הישגיה של הממשלה בהנהגתו כללו חקיקת חוק שמנע מאיגודים מקצועיים להיות חשופים לתביעות עקב נזקים שאירעו כתוצאה משביתות, הנהגת ארוחות חינם בבית ספר וחיוב הרשויות המקומיות לרכוש אדמות חקלאיות מבעלי קרקעות פרטיים. קמפבל-באנרמן התפטר מתפקידו ב-3 באפריל 1908 עקב בריאותו הרופפת והוחלף על ידי שר האוצר שלו, הרברט הנרי אסקווית'. 19 ימים לאחר מכן הוא הלך לעולמו.
ראשית חייו

הנרי קמפבל נולד ב-7 בספטמבר 1836 בגלאזגו כבנם השני והצעיר מבין ששת ילדיהם של סר ג'יימס קמפבל ושל אשתו ג'אנט. ג'יימס קמפבל החל לעבוד בגיל צעיר בענף ההלבשה בגלאזגו, לפני שנכנס לשותפות עם אחיו ב-1817 ויחד הם ייסדו חברה לממכר קמעונאי וסיטונאי של כלי בית ווילונות. סר ג'יימס נבחר כחבר מועצת העיר גלאזגו ב-1831, התמודד בבחירות לפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של גלאזגו ב-1837 וב-1841 ובסופו של דבר כיהן כיושב ראש מועצת העיר גלאזגו בין השנים 1840–1843.
אחיו הגדול של הנרי, ג'יימס, כיהן כחבר הפרלמנט מטעם מחוז הבחירה של אוניברסיטאות גלאזגו ואברדין בין השנים 1880–1906. הוא היה חבר באופוזיציה של ממשלת הרוב בהנהגת אחיו ובחר לפרוש מתפקידו בבחירות שבהם נבחר אחיו כראש ממשלה. ב-1871 הוסיף הנרי קמפבל את השם באנרמן על פי בקשתו של דודו שהוריש לו את אחוזתו שבקנט.
קמפבל-באנרמן התחנך בבית הספר התיכון של גלאזגו, באוניברסיטת גלאזגו ובטריניטי קולג' שבקיימברידג'. לאחר סיום לימודיו הוא הצטרף לעסק המשפחתי וב-1860 נעשה שותף בעסק. באותה שנה הוא נישא לשרה שארלוט ברוס. לזוג לא נולדו ילדים. קמפבל-באנרמן שלט בצרפתית, גרמנית ואיטלקית ומידי קיץ נפשו הוא ואשתו במשך כמה חודשים באירופה, בדרך כלל בצרפת ובעיירת המרפא מרינבאד שבבוהמיה.
חבר הפרלמנט

באפריל 1868, בגיל 21, התמודד קמפבל-באנרמן כנציג מחוז הבחירה של סטירלינג והפסיד בהפרש זעום לעמיתו מהמפלגה הליברלית. לאחר מכן, בבחירות שנערכו בנובמבר אותה שנה, הוא הביס אותו ונבחר לכהן כנציג מחוז הבחירה שלו בבית הנבחרים, מושב שאותו אייש במשך כמעט 40 שנה.
קמפבל-באנרמן עלה בסולם התפקידים הממשלתיים, מונה כמזכיר הכספי של משרד המלחמה בממשלתו הראשונה של ויליאם גלאדסטון בנובמבר 1871 ושירת בתפקיד עד ל-1874. הוא כיהן באותו תפקיד בשנים 1880–1882 בממשלתו השנייה של גלאדסטון ובין השנים 1882–1884 כיהן כמזכיר הכלכלי והפרלמנטרי של האדמירליות. ב-1884 הצטרף קמפבל-באנרמן לקבינט כמזכיר הראשי של אירלנד.
בממשלותיו השלישית והרביעית של גלאדסטון, ב-1886 ובין השנים 1892–1894 הוא כיהן כשר המלחמה. במהלך תקופה זו הוא שכנע את הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', בן דודה של המלכה ויקטוריה לפרוש מתפקידו כמפקד העליון של הכוחות. הישג זה זיכה את קמפבל-באנרמן בתואר אבירות.
מנהיג המפלגה הליברלית

ב-6 בפברואר 1899 ירש קמפבל-באנרמן את סר ויליאם ורנון הרקורט כמנהיג המפלגה הליברלית בבית הנבחרים וכמנהיג האופוזיציה. מלחמת הבורים פילגה את המפלגה הליברלית למחנה האימפריאליסטים ולמחנה תומכי הבורים, ובכך עמדה בפני קמפבל-באנרמן משימה קשה של איחוד המפלגה המפולגת שבאופן בלתי מפתיע הובסה בסופו של דבר בבחירות של 1900. עם זאת, הצליחה המפלגה להתאחד למאבק כנגד חוק החינוך של 1902 וכנגד ועידת הסוכר שנערכה בבריסל ובה ניסו בריטניה ותשע מדינות נוספות לייצב את מחירי הסוכר העולמיים על ידי הקמת ועדה שתחקור את תמריצי היצוא. ממשלתו השמרנית של ארתור ג'יימס בלפור איימה בהטלת מיסים נגדיים ובסבסוד יצרני הסוכר באיי הודו המערבית כאמצעי במשא ומתן. כוונתה של הוועידה הייתה להוביל מהלך של ביטול הדרגתי של תמריצי היצוא ובריטניה הייתה אוסרת על יבוא של סוכר מסובסד. בנאום שנשא קמפבל-באנרמן בנובמבר 1902 הוא גינה את הוועידה והכריז שהיא תפגע בריבונותה של בריטניה.
עם זאת היו אלה הצעותיו של ג'וזף צ'מברלין לרפורמה במחירי המוצרים במאי 1903 שהציבו בפני הליברלים מטרה לאומית שאיחדה אותם. הצעותיו של צ'מברלין עמדו במרכז סדר היום הציבורי במשך כל השנה ועד לבחירות של 1906. קמפבל-באנרמן, כמו ליברלים אחרים, החזיק באמונה בלתי ניתנת לערעור בסחר החופשי.
ב-1903 המצליף הראשי של המפלגה הליברלית, הרברט גלאדסטון, נשא ונתן עם רמזי מקדונלד ממפלגת הלייבור על סיוע למועמדים של מפלגת הלייבור במסע הבחירות שלהם בכמה מחוזות בחירה. בתמורה ויתרה מפלגת הלייבור על מועמדותם של חבריה במחוזות בחירה אחרים כדי לסייע למועמדים הליברלים. ניסיון זה לערער ולאגף את השמרנים, שהתגלה כמוצלח, יצר את מה שנקרא "ברית גלאדסטון-מקדונלד". קמפבל-באנרמן עבד בשיתוף פעולה עם מנהיגי הלייבור וב-1903 הוא אמר: "אנו רוחשים אחדה לנציגי הלייבור, מעטים מדי מהם נמצאים בבית הנבחרים". למרות הערה זו, והאהדה שלו לגורמים רבים במפלגת הלייבור, הוא לא נחשב לסוציאליסט. לעומת זאת הוא העסיק את עצמו רבות במצבן של השכבות החלשות.
ראש ממשלה

הליברלים מצאו עצמם חוזרים לשלטון באופן פתאומי בדצמבר 1905 עם התפטרותו של בלפור מתפקיד ראש הממשלה שגרמה למלך אדוארד השביעי להזמין את קמפבל-באנרמן להרכיב ממשלת מיעוט כראש הממשלה הליברלי הראשון במאה העשרים. בגיל 69, הוא היה האיש המבוגר ביותר שהתמנה לתפקיד ראש הממשלה בפעם הראשונה במאה העשרים. בלפור קיווה שקמפבל-באנרמן לא יצליח להרכיב ממשלה חזקה ותלה את תקוותו בניצחון בבחירות הכלליות. קמפבל-באנרמן עצמו גם התמודד עם בעיות במפלגתו. בעיקר מדובר במזימה המשותפת של הרברט הנרי אסקווית', אדוארד גריי וריצ'רד האלדן (Haldane), שיחדיו תכננו להכריח אותו לעבור לבית הלורדים, ובכך להחליש את כוחו כראש הממשלה ולמעשה להפוך את אסקווית' כמנהיג הקואליציה. קמפבל-באנרמן ראה בכך סיבה טובה לפזר את הפרלמנט ולערוך בחירות חדשות. במקביל הוא הציע לשלושה את תפקידי שר האוצר, שר החוץ ושר המלחמה והם קיבלו את ההצעה. בנאומו הראשון כראש ממשלה ב-22 בדצמבר 1905 פתח קמפבל-באנרמן את מסע הבחירות של המפלגה הליברלית בהתמקדו ביעדים המסורתיים של המפלגה: "שלום, צמצום, ורפורמה" (Peace, Retrenchment and Reform).
בעזרת הברית עם מפלגת הלייבור, הפיצול בשורות חברי המפלגה השמרנית על נושא הסחר החופשי ומסע הבחירות החיובי שניהל, זכו הליברלים ברוב סוחף בבחירות וגרפו 216 מושבים. מספרם של הנציגים השמרנים קטן ביותר מחצי ובלפור, כעת מנהיג האופוזיציה, איבד את מושבו כנציג מזרח מנצ'סטר לליברלים. קמפבל-באנרמן היה מנהיגה האחרון של המפלגה הליברלית שהוביל את מפלגתו כסיעת רוב בבית הנבחרים. כעת, כשמספר הצירים של מפלגתו גדול ב-125 מאלה של כל המפלגות האחרות בפרלמנט גם יחד, חזר קמפבל-באנרמן כמנצח לרחוב דאונינג 10 כראש ממשלה חזק. מזימתם של חברי מפלגתו להדיחו בראשית תקופת כהונתו תוארה בהמשך כאחד הפרשות המבדחות בהיסטוריה של הפוליטיקה הבריטית.
קמפבל-באנרמן היה ראש הממשלה הראשון שנשא רשמית בתואר זה. עד אז כונה רשמית התפקיד "הלורד הראשון של האוצר" (First Lord of the Treasury) והתואר "ראש הממשלה" (Prime Minister) מונה לתוארו של נושא תפקיד זה מאז ועד היום. ב-1907 בתוקף היותו חבר הפרלמנט הוותיק ביותר, הוענק לקמפבל-באנרמן תואר הכבוד של "זקן חברי הפרלמנט" (Father of the House), ראש הממשלה היחידי עד היום שאחז בשני התארים.
ראש ממשלה > רפורמות חברתיות

במנשר הבחירות שלו דיבר קמפבל-באנרמן בעד חוק לטובת השכבות החלשות, הפחתת היקף האבטלה ושיפור תנאי העבודה בבית החרושת. הליברל-אימפריאליסט, ריצ'רד האלדן טען שממשלתו של קמפבל-באנרמן שמרנית מידי. ההיסטוריון א. ג'. א' מוריס טוען שקמפבל-באנרמן היה ב-1906 מה שהוא היה תמיד, ליברל מהאסכולה של גלאדסטון שהעדיף לבצע קיצוצים בהוצאה הציבורית שדעותיו עלו בקנה אחד עם רפורמה חברתית שאפתנית. ביוגרף אחר של קמפבל-באנרמן, ג'ון וילסון, תיאר אותו כמתקן חברתי מתון, וציין שהוא העדיף תנאים טובים יותר לעניים ולעובדים, אך כמו גלאדסטון הוא התנגד למעורבות ממשלתית יתרה.
ממשלתו של קמפבל-באנרמן אפשרה לרשויות המקומיות לספק ארוחות חינם לתלמידי בתי הספר, אף שלא חייבה אותם לעשות כן, וחיזקה את כוחם של האיגודים המקצועיים באמצעות חוק שחוקקה בנושא. בנוסף חוקק ב-1906 חוק לפיצוי נפגעי תאונות עבודה וב-1907 חוקק חוק שאפשר להטיל על עבריינים צעירים פיקוח של קצין מבחן במקום להטיל עליהם עונש מאסר. רפורמות נוספות הונהגו על ידי יורשו של קמפבל-באנרמן, אסקיית'.
ראש ממשלה > יחסי חוץ

בתקופת ממשלתו של קמפבל-באנרמן נחתמה הברית עם רוסיה, כשהמוביל של המהלך היה שר החוץ סיר אדוארד גריי. בינואר 1906 גריי התיר את קיומם של דיונים בין המטות של הצבאות והציים של בריטניה ושל צרפת מבלי להיכנס למחויבויות. הדיונים הללו כללו תוכניות למשלוח כוח של 100,000 חיילים בריטים לצרפת תוך שבועיים מתחילתה של מלחמה בין צרפת לבין גרמניה. קמפבל-באנרמן לא היה שותף לשיחות אלה בתחילתם, אך בהמשך יידע אותו גריי עליהם והוא נתן להם את ברכתו. הייתה זו ראשיתו של חיל המשלוח הבריטי שנשלח לצרפת ב-1914 עם תחילתה של מלחמת העולם הראשונה. קמפבל-באנרמן לא יידע את שאר חברי הקבינט על הדו-שיח הזה בין המטות, מאחר שלא סוכם על התחייבות כובלת ומאחר שהוא רצה לשמור על אחדות הממשלה. החברים הרדיקלים של הקבינט היו מתנגדים לשיתוף פעולה עם צרפת.
באפריל 1907 ביקר קמפבל-באנרמן בצרפת ונפגש עם ראש הממשלה ז'ורז' קלמנסו. קלמנסו האמין שבריטניה תסייע לצרפת במלחמה נגד גרמניה, אך קמפבל-באנרמן אמר לו שמחויבותה של בריטניה לא מוחלטת. הוא כנראה לא היה מודע לכך שהדיונים של המטות של הצבאות של שתי המדינות היו עדיין בעיצומם. ג'ון וילסון, הביוגרף של קמפבל-באנרמן תיאר את הפגישה כ"התנגשות בין שתי פילוסופיות פונדמנטליסטיות שונות". העיתונאי פ. ו. הירסט (Hirst) טען שלקמפבל-באנרמן "לא היה מושג קלוש שהברית עם צרפת תהפוך לחידוש מאזן הכוחות שגרם לבריטניה להיות מעורבת במלחמות כה רבות ביבשת. העובדה שגריי והאלדן לא יידעו את הפרלמנט, היא מדהימה. נביא שלום כמו קמפבל-באנרמן היה צריך להיות מודע לסכנה ועדיין הוא הסתיר אותה מפני עמיתיו. ניתן לסכם שהוא נאבק את מאבקו מתוך אמונה ובשום אופן לא ניתן להטיל עליו את האחריות לטרגדיה שהתרחשה באירופה שש שנים לאחר מותו".
ממשלתו של קמפבל-באנרמן העניקה למדינות הבוריות, מדינת אורנג' החופשית והרפובליקה הדרום-אפריקאית, שלטון עצמי תחת חסותה של האימפריה הבריטית באמצעות דבר המלך במועצה כדי לעקוף את בית הלורדים. צעד זה הוביל להקמתה של דרום אפריקה ב-1910. ראש ממשלת דרום אפריקה הראשון, גנרל לואי בותה, האמין כי בנותנו את השלטון העצמי בחזרה לבורים, החזיר קמפבל-באנרמן את האיזון שהיה קיים לפני המלחמה האנגלו-בורית, או לכל הפחות, אפשר לדרום אפריקאים בעצמם להחזיר את האיזון. יאן סמאטס כתב ב-1919 לדייוויד לויד ג'ורג': "ניסיוני בדרום אפריקה הפך אותי למאמין גדול באצילות פוליטית ומעשהו של קמפבל-באנרמן נשאר לא רק אציל ביותר, אלא גם המעשה המוצלח ביותר של בריטניה במדיניותה בשנים האחרונות". המתנגד הגדול למתן השלטון העצמי לבורים היה אלפרד מילנר שטען שזהו מעשה טירוף מוחלט.
פרישתו ומותו

זמן קצר לאחר שהוא נעשה זקן חברי הפרלמנט ב-1907, החלה בריאותו של קמפבל-באנרמן להתדרדר. בעקבות סדרה של התקפי לב, שהחמור בהם אירע בנובמבר, הוא החל לחשוש שהוא לא יצליח לשרוד עד לסוף תקופת כהונתו. ב-3 באפריל 1908 הגיש הנרי קמפבל-באנרמן את התפטרותו ושר האוצר שלו, הרברט הנרי אסקווית', ירש אותו בתפקיד ראש הממשלה. קמפבל-באנרמן נותר חבר הפרלמנט ומנהיג המפלגה הליברלית והמשיך להתגורר במעון ראש הממשלה ברחוב דאונינג 10 בתקופה שלאחר התפטרותו מתוך כוונה לעשות סידורים למעבר למקום אחר. בכל אופן, בריאותו נעשתה רופפת אף יותר והוא נפטר 19 ימים לאחר התפטרותו, ב-22 באפריל 1908. הוא היה ראש הממשלה היחידי שמת ברחוב דאונינג 10. הנרי קמפבל-באנרמן נקבר בכנסייה ליד ביתו מאז 1887 במחוז פרת'שייר.
סיליקט

ערך זה עוסק בתרכובת הכוללת אניון שבמרכזו אטום צורן אחד או יותר. אם התכוונתם לבית חרושת, ראו .
בכימיה, סיליקט הוא תרכובת הכוללת אניון שבמרכזו אטום צורן אחד או יותר המוקף בליגנדים שמטענם החשמלי שלילי. הגדרה זו רחבה מספיק על מנת לכלול סוגי תרכובות כמו הקסאפלואורסיליקט ("פלוּאוֹסיליקט"), -2[SiF6]‏, אך בסוגי הסיליקטים הנפוצים ביותר חמצן משמש כליגנד. המטען החשמלי של אניוני הסיליקט הוא שלילי ולכן חייב לבוא פיצוי בעזרת קטיונים אחרים על מנת ליצור תרכובת נטולת מטען חשמל.
לעיתים מתייחסים לסיליקה (צורן דו-חמצני), SiO2, כאל סיליקט אף על פי שתרכובת זו היא מקרה מיוחד שכן היא נטולת מטען חשמלי שלילי ולכן אינה זקוקה לפיצוי של יונים בעלי מטען חשמלי חיובי. בטבע ניתן למצוא סיליקה כמינרל קוורץ והפולימורפים שלו.
ברוב המכריע של הסיליקטים, כולל המינרלים הסיליקטיים, המבנה הבסיסי הוא של טטרהדרון (ארבעון – פירמידה בעלת 4 מישורים שווי צלעות). הצורן מצוי במרכז הטטרהדרון והחמצנים מהווים את ארבעת הקדקודים. סוג הקשרים בין הטטרהדרונים משתנה בין סוגי המינרלים. הטטרהדרונים יכולים להיות מנותקים זה ממזה, מחוברים בזוגות או מקובצים למבנים הכוללים טבעות משולשות או משושות, שרשרות, שרשרות כפולות, לוחות, ומבנים תלת־ממדיים. המינרלים הסיליקטים מסווגים לקבוצות בהתאם למבנים אלו. רשימת הסוגים מפורטת בהמשך.
תחת לחץ גבוה יכול הצורן ליצור מבנה של אוקטהדרון (תמניון) שקודקודיו הם שישה אטומי חמצן, כמו בסטישהוביט, פולימורף של סיליקה המצוי בחלקה התחתון של מעטפת כדור הארץ, והנוצר גם תחת גל הלם עקב התנגשות של מטאוריט. מכיוון שהיחס בין נפח אטום הצורן לנפח אטום החמצן הוא 1/3 (מספר הקוארדינציה של הצורן הוא 4) הרי שחוסר המקום סביב אטומי החמצן גורם שמבנה זה הוא נדיר בלחץ אטמוספירי רגיל, אך הוא מוכר באניון ההקסאהידרוקסיליקט, -2[Si(OH)6]‏, כבמינרל תאומאסיט.
מקור השם

סיליקט הוא כינוי שניתן בתחילת המאה ה-19 למלח של חומצה צורנית. בכימיה מקובל לכנות מלח של חומצה של יסוד כימי מסוים בתחילית שם היסוד בתוספת הסיומת "אט". כך למשל מלח של חומצה זרחתית (פוספור בלעז) מכונה פוספט (בעברית זרחה), מלח של חומצה חנקתית מכונה ניטרט (חנקה). היסוד צורן מכונה בלעז סיליקון (מילה שמקורה בלטינית, Silex הוא אבן צור). ומכאן המלח הנוצר מהחומצה שלו הוא סיליקט.
מבנה סיליקטים

יחידת המבנה של המינרלים הסיליקטים
כל אטום צורן מחובר לארבעה אטומי חמצן כך שהוא נמצא במרכז טטראדר
לאטום הצורן יש דרגת חמצון 4+ ודרגת החמצון של חמצן הוא 2-, על כן סך דרגת החמצון של יחידת המבנה של הסיליקטים הוא 2-.
מבנה בו הטטראדרים נפרדים (כל אטום חמצן נמצא בטטראדר סיליקטי אחד בלבד) נקרא nesosilicate והוא קיים באוליבין.
הטטראדר יכול לקשור פינה- כלומר אטום חמצן אחד משותף לשני טטראדרים, קישור זה נמצא במבנים רבים.
מבנה סיליקטים > בדידים: מולקולות sorosilicate

Si2O7-6
מבנה סיליקטים > טבעות נפרדות (cyclosilicate)

ניתן לראות כי כל טטראדר קשור בפינות כדי ליצור טבעות. מבנה של טבעות נפרדות.
Si6O18-12
מבנה סיליקטים > רשת אחת אינסופית

ניתן לראות שלכל טטרהדר a קשורים שניים נוספים בפינות כדי ליצור רשתות בודדות inosilicate
SiO3-2
מבנה סיליקטים > שרשראות כפולות אינסופיות (להקות)

Si4O11-6
ניתן לראות שכל טטראדר קשור בפינות כדי ליצור שרשראות כפולות. מבנה בעל מקבילים הנראים כרשתות כפולות של טטראדר סיליקט, inosilicate.
מבנה סיליקטים > גיליונות אין סופיים

Si2O5-2
ניתן לראות שכל טטראדר קשור בשלוש פינות כדי ליצור דף. מבנה בעל גיליונות מקבילים של טטראדר סיליקט, נקרא phyllosilicate
מבנה סיליקטים > מבנה מסגרת צורני

ניתן לראות כי כל טטראדר קשור בכל פינה כדי ליצור מסגרת. בגלל מבנה בעל מסגרת תלת־ממדית של סיליקט טטראדר, מבנה הקוורץ הוא מסגרת תלת־ממדית.
מבנה סיליקטים > קטיונים

קטיונים הם מתכות בעלות מטען חשמלי חיובי, בסיליקטים משתמשים במתכות מהטור הראשון והשני בטבלה המחזורית, כמו +Na,
+K,
+Ca,
+Mg


דרוש מספר שונה של מטענים חיוביים (קטיונים) על מנת לאזן את המטען של הסיליקט.
לדוגמה, ל-SiO4-4 דרושים שני יוני מגנזיום, Mg+2 והנוסחה היא MgSiO4/ 

דוגמה נוספת, SiO3-2 דרוש יון מגנזיום אחד- Mg+2, והנוסחא היא MgSiO3
סלע סיליקטי

בגאולוגיה ובאסטרונומיה המונח "סיליקטי" מציין סוגים של סלעים הבנויים בעיקר ממינרלים סיליקטיים. סלעים אלו כוללים מגוון סוגים נרחב של סלעי יסוד, סלעים מותמרים וסלעי משקע. רוב מעטפת כדור הארץ וקרום כדור הארץ בנויים מסלעים סיליקטיים. דבר זה נכון גם לגבי כוכבי הלכת הארציים (כוכב חמה, נגה, כדור הארץ ומאדים).
על פני כדור הארץ יש מגוון נרחב של מינרלים סילקטיים בצרופים רבים עוד יותר כתוצאה מתהליכים המעצבים והבונים מחדש את קרום כדור הארץ. תהליכים אלו כוללים התכה חלקית, התגבשות, המסה, התמרה, בליה ודיאגנזה (כלל התהליכים החלים בסלעי משקע אחרי שלב ההשקעה, לפני במהלך ואחרי ההתקשות). אורגניזמים חיים תורמים אף הם ליצירת סיליקטים על פני השטח של כדור הארץ. סוג של פלנקטון המכונה צורניות וחד-תאיים המכונים קרנוניות, החיים בעיקר באזורים עמוקים וקרים של הים, בונים שלד צורני מסיליקה שהם סופחים ממי הים. השלדים הצורניים של צורניות הם מרכיב עיקרי בדיאטומיט, משקע שעל הקרקעית העמוקה של האוקיינוסים.
גשם סיליקטי

בעזרת טלסקופ וב גילו כי בכוכב הלכת Wasp-107b מקבוצת הכוכבים בתולה עולים אדי סיליקט בטמפרטורה של כ-1000 מעלות צלזיוס. האדים מתקררים ויוצרים גרגרי חול מיקרוסקופיים. ענני החול נעשים דחוסים ומורידים גשם של חול. כשטיפות הסיליקט מגיעות לאזור נמוך וחם באטמוספירה של הכוכב, הם מתאדים שוב. חלקיקי החול שבעננים מסתובבים במהירות של קילומטרים אחדים בשנייה.
מינרלוגיה

המינרלים הסיליקטיים הם הקבוצה החשובה ביותר בין המינרלים יוצרי הסלעים, כ-95% מקרום כדור הארץ בנוי ממינרלים סיליקטיים. במינרלוגיה מסווגים את המינרלים הסיליקטיים בהתאם למבנה אניון הסיליקט לקבוצות הבאות.
נזוסיליקטים (נזו ביוונית אי – סיליקטים במבנה איים, טטרהדרון בודד) - -4[SiO4]‏, כמו האוליבין.
סורוסיליקטים (סורו ביוונית ערימה - טטרהדרונים כפולים) - -6[Si2O7]‏, כמו האפידוט.
ציקלוסיליקטים (ציקלו ביוונית טבעת - טסיליקטים במבנה טבעת) - -2n‏[SinO3n]‏, כמו קבוצת הטורמלין.
אינוסיליקטים (אינו ביוונית שריר - שרשרת פשוטה) - -2n‏[SinO3n]‏, לדוגמת קבוצת הפירוקסן.
אינוסיליקטים (שרשרת כפולה) - -6n‏[Si4nO11n]‏, כמו קבוצת האמפיבול.
פילוסיליקטים (פילו ביוונית עלה - סיליקטים במבנה לוחות) - -2n‏[Si2nO5n]‏, כמו הנציצים ומינרלי חרסית.
טקטוסיליקטים (טקטו ביוונית בנאי - סיליקטים בעלי מבנה מרחבי) - [AlxSiyO2(x+y)]x-, כמו הקוורץ, פצלות השדה והזאוליטים.
לטקטוסיליקטים יכולים להצטרף קטיונים נוספים אם חלק מאטומי הצורן מוחלפים בקטיון בעל ערכיות נמוכה יותר כמו האלומיניום (שהוא תלת־ערכי חיובי) כך שהמטען הכללי הוא שלילי. החלפה זו יכולה להתבצע גם בסוגים אחרים של סיליקטים.
בכמה מינרלים נדירים מבנה הגביש מכיל יותר מסוג אחד של מבנה האניון, או שהוא בנוי מאניניונים בעלי מבנה מורכב שהם מבני ביניים בין הסוגים הפשוטים שתוארו לעיל.
הערות שוליים

↑   הטלסקופ ג'יימס ווב גילה כוכב לכת שבו גרגירי חול נושרים כטיפות גשם, באתר הארץ, 22 בנובמבר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543751405171  LCCN: sh85122503  LNB: 000154888 
מבנה טטרהדרון
ייצוג נוסף של טטראהדרון
איור המתאר שרשרת בדידית של סורוסילקאט
ייצוג של רשת אחת אינסופית
מבנה של גיליונות אינסופיים
דוגמה למבנה מסגרת צורני
כימיה אנליטית

כימיה אנליטית (באנגלית: Analytical Chemistry) היא אחת ממדעי המשנה של כימיה, שעוסקת בשיטות לבדיקה ובחינה של חומרים (אנליזה), על מנת לברר את הרכבם הכימי, את נוסחת המבנה שלהם, דרגת הניקיון של המדגם מחומרים מזהמים ונתונים אחרים.
הכימיה האנליטית עוסקת באפיון הרכב חומרים בדוגמאות ממקורות שונים מבחינת איכותית - כלומר מהי הזהות שלהם, וכמותית - כלומר כמה יש בכל דוגמה. המומחיות של הכימאי האנליטי אינה באה לידי ביטוי בביצוע אנליזה כימית שגרתית, כזו שכמעט כל כימאי עוסק בה, אלא בשיפור שיטות קיימות, בהרחבה שלהן לדוגמאות מסוגים חדשים, כמו גם בפיתוח שיטות וטכנולוגיות חדשות כדי למדוד תופעות כימיות שונות ומגוונות. ברגע שפותחה שיטה או טכניקה או טכנולוגיה חדשה, היא הופכת להיות שגרתית, ואז היא עוברת לידי כלל המדענים לשימוש באנליזות הכימיות שלהם.