stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ביות גזעי כלבים עתיקים
כלבי המסטיף

כלב המסטיף שייך למשפחת כלבי השמירה הגדולים, הוא נחשב כלב עבודה. מקורו של המאסטיף במצרים העתיקה. בתקופה שבה בני האדם החלו לגור במושבות, הם התחילו לצבור רכוש והיה צורך במישהו שישמור עליו. חיילים ושומרים יכולים לעזור, אבל רק בטווח הראיה המצומצם ובלילה קשה מאוד לשומרים לאתר גנבים. כתוצאה מצורך זה נוצר גזע המסטיף. כלבים אלה אינם תוקפים מיד, ראשית כל הם ינבחו על הגנב, נביחותיו קשות לפספוס. גנב אשר ימשיך להתקדם לטריטוריה של הכלב עלול לאבד את חייו.
הכלב גדול בגודלו, גובהו נע בין 69–80 ס"מ ומשקלו נע בין 90–95 ק"ג.
כלבים אלה גדולים וחזקים במיוחד, מבנה הגוף מרובע והראש שחור ומרובע, הרגלים ארוכות וחזקות והזנב ארוך. הפרווה קצרה ומגיעה בצבעים שחור לבן חום.
כלב המסטיף מסתדר עם חיות אחרות ועם ילדים. נחשב לכלב שמירה מצוין עם יכולת אילוף בינונית ואגרסיביות בינונית עד גבוהה.
ראו גם

בית הקברות לכלבים באשקלון
לקריאה נוספת

י, דקל, ביות הכלב. חיות וחברה 21, 2003, עמ' 80–95.
מ, קוסטה, "ביותם של בעלי חיים". טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ 6 (א), 1959, עמ' 212–218.
(Shiboleth, M. (2012). The Israel Canaan Dog (paperback
הערות שוליים

↑  Larson, G., et al., 2012. Rethinking dog domestication by integrating genetics, archeology, and biogeography. Proceedings of the National Academy of Sciences, 109(23), pp.8878-8883.
1 2 3  י, דקל. (2003). ביות הכלב. חיות וחברה 21, 80-95.
↑  Vila`, C., Savolainen, P., Maldonado, J. E., Amorim, I. R., Rice, J. E., Honeycutt, R. L., et al. (1997). Multiple and ancient origins of the domestic dog. Science 276, 1687–1689.
↑  Serpell, J. (1995). The domestic dog: its evolution, behaviour, and interactions with people, pp 10-12. Cambridge University Press.
↑  Davis, S.J.M & Valla, F.R. (1978). Evidence for domestication of the dog 12,000 years ago in the Natufian of Israel. Nature 276, pp 608-610.
↑  Clutton-Brock, J. (1995). In J. Serpell (Ed.), The Domestic Dog, Its Evolution, Behaviour and Interactions with People (pp.7-20). Cambridge Univ Press, Cambridge.
1 2  Miklo´si, A., Polga´rdi, R., Topa´l, J., & Csa´nyi, V. (1998). Use of experimenter-given cues in dogs. Animal Cognition 1, pp 113–122.
↑  Miklo´si, A., Ga´csi, M., Kubinyi, E., Vira´nyi, Z., & Csa´nyi V. (2002). Comprehension of the human pointing gesture in young socialized wolves and dogs. Manuscript in preparation.
↑  אנסמינגר, ג'. (2012). לו רק המומיות יכלו לדבר האם היו כלבי רוח במצרים העתיקה? חיות הבית 17, 4-11.
↑  www.dogsm.co.il
↑  Yılmaz, O. & Ertuğrul, M. (2011). Some Morphological Characteristics Of TURKISH TAZI (SIGHT HOUND). The Journal of Animal & Plant Sciences 21(4), pp 794-799
↑  Serpell, J. A. (1996). The Origins of the domestic dog. In, Tekinsen, C. & Tepeli C. (Ed): International Symposium on Turkish Shepherd Dogs. First ed. pp. 7-18, University of Seljuk, Faculty of Veterinary Print Unit, Konya.
↑  אילוף כלבים ופתרון בעיות התנהגות
1 2  טל ינקו- המועדון לקידום הכלב
1 2 3  Shiboleth, M. (2012). The Israel Canaan Dog (paperback).
↑  מ, קוסטה. (1959). ביותם של בעלי חיים. טבע וארץ: כתב-עת לטבע ולידיעת הארץ 6 (א), 212-218.
↑  Ginsberg, J. R. & D. W. Macdonald. (1990). Foxes, wolves, jackals, and dogs: an action plan for the conservation of canids. IUCN/SSC Canid Specialist Group/Wolf Specialist Group, Oxford.
↑  Corbett, L. (1995). The dingo in Australia and Asia. Cornell Univ: Press, NY.
1 2  אתר עולמם של כלבים
1 2  זיהוי גזעים על פי DNA
כלב רוח
כלב כנעני
כלב פאריה
כלב מסטיף אנגלי
חיץ הנקביים

| --- | --- |

 שיוך:  גו 
 אספקה עורקית:  עורק חיץ הנקביים 
 ניקוז לימפטי:  Superficial inguinal lymph nodes 
 תיאור ב:  האנטומיה של גריי (מהדורה 20) (424) 
 מזהים
 לטינית (TA98):  perineum 
 טרמינולוגיה אנטומיקה:  A09.5.00.001 
 TA2 (2019):  131 
 FMA:  9579 
 קוד MeSH:  A01.719 
 מזהה MeSH:  D010502 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C0031066 
 
שרירים בחיץ הנקביים של גבר
שרירים בחיץ הנקביים של אישה
חֵיץ הַנְּקָבַיִם (בלעז פרינאום, TA:Perineum - מיוונית: περίνεος‏) הוא חלקו התחתון של הגו, בין הירכיים. חיץ הנקביים ממוקם בהמשך למוצא האגן ונמצאים בו החלקים הסופיים של מעברים של מערכת העיכול, של מערכת השתן ושל מערכת המין וכן איברי המין החיצוניים. חיץ הנקביים מרכזי לשלושה תחומים ברפואה, אורולוגיה, גינקולוגיה ופרוקטולוגיה.
אנטומיה

צורתו הכללית של חיץ הנקביים היא כשל מעוין, התחום על ידי הקודקודים הבאים: מאחה עצמות החיק (מאחה הערווה, Symphysis pubica) - קודקודו הקדמי, ענפי עצם החיק התחתונים (Ramus inferior ossis pubis) - שתי צלעותיו הקדמיות, גבששות השת (Tuber ischiadicum) - קודקודיו בצדדים, רצועות העצה והגבשוש (Ligamentum sacrotuberale, ראו מפרק העצה והכסל) - צלעותיו האחוריות ועצם העוקץ - הקודקוד האחורי.
קו דמיוני בין גבששות השת חוצה את חיץ הנקביים לשני משולשים. המשולש הקדמי הוא תחום איברי המין והשתן (Regio urogenitalis) והמשולש האחורי מכונה תחום הטבעת (Regio analis).
הגבול העליון של חיץ הנקביים הוא רצפת האגן המורכבת משרירים ומרקמות חיבור (מחתלת) הסוגרים את מוצא האגן. חלקה הקדמי של רצפת האגן כונה בעבר חיץ איברי המין והשתן (diaphragma urogenitale) ותואר כמורכב מסיבי שריר הנעים לרוחב קשת החיק ומסביב לשופכה. חלקה האחורי של רצפת האגן, חיץ האגן (diaphragma pelvis), מורכב משני זוגות שרירים, של השריר מרים פי הטבעת (Musculus levator ani) ושל שריר העוקץ והשת (Musculus ischiococcygeus; Musculus coccygeus). ברצפת האגן פתחים לשופכה, לנרתיק ולתעלה האנאלית.
אנטומיה > תחום איברי המין והשתן

בגברים נמצאים בתחום איברי המין והשתן הפין ושק האשכים. דרך חיץ הנקביים עובר חלק קצר מהשופכה, שופכת החיץ (Pars intermedia uretrae; Pars membranacea urethrae) המתחברת לחלק הספוגי (Pars spongiosa) של השופכה הנמשך עד לפי השופכה בקצה הפין. בחיץ הנקביים נמצאים גם מספר שרירים שטחיים. התכווצות שרירים אלו מסייעת לריקון הפין משתן או מנוזל זרע וכן לחסימת ורידי הפין כחלק מהמנגנון המאפשר זקפה.
בנשים קיים בחיץ הנקביים פתח נוסף, פתח הנרתיק, המוביל אל הנרתיק, והשופכה עוברת דרך החלק הקדמי של הנרתיק. שמם הכולל של איברי המין החיצוניים של האישה הוא פות.
אנטומיה > תחום הטבעת

תחום הטבעת כולל את התעלה האנאלית ופי הטבעת בפתחה החיצוני. משני צידיה של התעלה האנאלית נמצאים שני חללים בשם גומץ השת והחלחולת (Fossa ischioanalis).
לגומץ השת והחלחולת צורת טריז הרחב בחלקו התחתון וצר בחלקו העליון. הגומץ מכיל רקמת חיבור רפה, בעיקר רקמת שומן שבתוכה עוברים סיבים חזקים. הסיבים מייצבים את התעלה האנאלית במקומה אך סך התכולה של הגומץ יכולה לנוע לצדדים כדי לאפשר לתעלה האנאלית להתרחב בזמן מעבר צואה.
בחלקו הצידי של גומץ השת והחלחולת עוברת תעלת הערווה (Canalis pudendalis). דרך התעלה עוברים כלי הדם הפנימיים של הערווה ועצב הערווה המעצבב את רובו של חיץ הנקביים מבחינה תחושתית ותנועתית.
ראו גם

עיסוי פרינאום לקראת לידה
לקריאה נוספת

Moore KL, Clinically Oriented Anatomy, 3rd Ed., Baltimore, Williams & Wilkins, pp. 295-319, 1992 ISBN 068306133X.
הערות שוליים

↑  περίνεος, Henry George Liddell, Robert Scott, A Greek-English Lexicon, on Perseus
↑  הצורה הכללית של מאחה עצמות החיק יחד עם ענפי עצם החיק התחתונים מכונה "קשת החיק"
↑  המונח לא מופיע עוד בטרמינולוגיה אנטומיקה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007536407905171  LCCN: sh85099875  TA98: A09.5.00.001
מחלה גינקולוגית

| --- | --- |
 תחום:  גינקולוגיה 
 מיקום אנטומי:  מערכת הרבייה הנקבית 
 גורמי סיכון:  עישון 
 טיפול:  צפטריאקסון  אזטראונם  cefotaxime  ceftizoxime  trovafloxacin  podophyllin  cefotetan  loracarbef  cefoperazone  norethindrone  cefoxitin 
 קישורים ומאגרי מידע
 MeSH:  D005831
 סיווגים
 ICD-10:  N70 
 
מחלה גינקולוגית היא הפרעה במבנה או בתפקוד של מערכת הרבייה הנשית. מערכת זו כוללת את השחלות, החצוצרות, הרחם, הנרתיק והפות. ניתן לסווג מחלות גינקולוגיות לפי האיבר המושפע או לפי סוג מחלה, כגון מום, דלקת או זיהום.
היסטוריה

ניסויים קליניים הם אחד הכלים הנפוצים לבדיקת היעילות והבטיחות של טיפולים רפואיים. בעבר הייצוג של נשים בניסויים קליניים היה נמוך מזה של גברים. בשל כך, תוצאות הניסויים הקליניים היו מוטים ולא הותאמו לנשים. לדוגמה, מוערך שבשנת 2005 שמונה מתוך עשר תרופות מרשם ירדו מהשוק האמריקאי בגלל שהן יצרו בעיות בריאות גבוהות יותר בנשים. הפער המגדרי בהשתתפות בניסויים קליניים משתנה לפי סוג המחלה. במהלך השנים חלה עלייה במספר הנשים המשתתפות בניסויים קליניים.
אבחנה

האבחנה של מחלה גינקולוגית עשויה להתבצע באמצעות בדיקות מעבדה, בדיקות גופניות ו/או סימנים ותסמינים קליניים.
לאורך ההיסטוריה, הדיון על רבייה ומיניות נשית הושפע מסטיגמה חברתית. מסיבה זו נשים עלולות להימנע מלדון בבעיות אלה עם הרופא המטפל בהן. כתוצאה מכך, אבחון של מחלות גינקולוגיות עלול להתעכב.
גם כיום קיימת סטיגמה ביחס למחלות הקשורות לאיברי המין. לדוגמה, במחקר רחב היקף שנערך בארצות הברית נמצא שנשים חשו בושה ואשמה ביחס לצניחת נרתיק, ולא הרגישו בנוח לשוחח על כך עם הרופא שלהן.
סיווג לפי איבר המין > מחלות של השחלות

דלקת השחלה (אנ') יכולה להיגרם על ידי זיהום או על ידי מחלה אוטואימונית הנקראת אי ספיקת שחלות ראשונית.
סיווג לפי איבר המין > מחלות של החצוצרות

דלקת החצוצרה (אנ') עלולה להיגרם על ידי זיהומים, בין השאר ממחלות מין. המחלה עלולה לגרום לבעיות פוריות, כגון אי־פוריות נשית והריון חוץ רחמי.
הריון חוץ רחמי הוא מצב המתרחש כאשר ההריון מתפתח מחוץ לרחם, למשל בחצוצרות. מדובר במצב חירום העלול להיות קטלני לאישה ההרה. הטיפול כרוך בדרך כלל בכריתת החצוצרה (אנ').
סיווג לפי איבר המין > מחלות של הרחם

מום בבית הרחם נגרם כתוצאה מחריגה בהתפתחות הנורמלית. מומים כאלה עלולים לגרום לבעיות פוריות כגון סיכון מוגבר להפלות.
שרירנים ברחם, או מיומות, הם גידולים מוצקים של תאי שריר חלקים לא סרטניים הממוקמים על הרחם. גורמי סיכון לתופעה כוללים היסטוריה משפחתית, בעיות פוריות, וירוסים וצריכת הורמונים. נראה כי קיים קשר בין תזונה לבין שינויים הורמונליים שמגבירים את הסיכון להתפתחות שרירנים.
ברוב המקרים שרירנים ברחם הם אסימפטומטיים ולכן אינם דורשים טיפול. כאשר נלווים לשרירן תסמינים כמו אנמיה, אי פוריות וכאבי אגן וגב, מומלץ לטפל בו. טיפולים אלו נועדו להקטין את גודל השרירנים ברחם, למנוע את צמיחתם ולשפר את התסמינים. הטיפולים המשמשים כיום לטיפול בשרירנים ברחם הם תרופות, ניתוחים כגון היסטרוסקופיה ולפרוסקופיה, וטיפולים רדיולוגים כגון אבלציה. טיפולים אלה יכולים להשפיע על היכולת להיכנס להריון.
אנדומטריוזיס היא מחלה בה רקמה של רירית הרחם צומחת מחוץ למיקומה הרגיל, לרוב בצפק. מקומות אחרים בהם יכולה לצמוח רקמה זו באופן חריג כוללים את השחלות, קרום הלב, הכיס הרקטוגינלי (אנ'), שלפוחית השתן ועוד. בדרך־כלל המחלה גורמת לכאב ולבעיות בפוריות.
סיווג לפי איבר המין > מחלות של צוואר הרחם

במרבית המקרים, לדלקת צוואר הרחם אין תסמינים, אך חלק מהחולות מדווחות על הפרשות מוגלתיות. ברוב המקרים, הסיבה לדלקת אינה ידועה, אך בחלקם המחלה מועברת מינית וקשורה לזיבה או כלמידיה. סיבוכים של המחלה עלולים לגרום למחלות דלקתיות של האגן, לקשיים בהריון ולאנדומטריוזיס. בשל תוצאות שליליות אלו, המרכזים לבקרת מחלות ומניעתן בארצות הברית ממליצים לנשים לעבור בדיקות PCR באופן שגרתי לזיהוי זיבה וכלמידיה.
סיווג לפי איבר המין > מחלות של הנרתיק > צניחת נרתיק

צניחת נרתיק, הידועה גם בשם צניחת איברי האגן, קיימת כאשר הנרתיק יורד עקב לחץ באיברי האגן, פגיעה ברקמות או חולשת שרירים. חלק מגורמי הסיכון כוללים ניתוחי אגן קודמים וכן פעילויות ומצבים המגבירים לחץ תוך בטני כגון לידה, השמנת יתר וגיל מבוגר. התסמינים של צניחת נרתיק הם בליטה בנרתיק, בריחת שתן וצואה, וחוסר תפקוד מיני.
הטיפול בצניחת נרתיק יכול להיות שמרני או כירורגי. טיפול שמרני כולל תרגילי קיגל המחזקים את רצפת האגן וטבעת נרתיקית (אנ') שמטרתם למקם את הנרתיק באופן תקין. אפשרויות טיפול כירורגיות כוללות ניתוח לסגירת הנרתיק (קולפוקלזיס) (אנ'), וגינופלסטיקה וניתוח סקרוקולפופקסיה. מבין האפשרויות הללו, ניתוח לסגירת הנרתיק מונע את האפשרות לקיים יחסי מין ואגינליים ולכן גם את האפשרות להיכנס להריון באופן טבעי.
סיווג לפי איבר המין > מחלות של הנרתיק > וגינוזיס חיידקי

וגינוזיס חיידקי הוא מצב המתרחש כאשר יש גידול יתר של חיידקים נורמליים בנרתיק. קהילת החיידקים הקיימת בדרך כלל בנרתיק נקראת פלורת הנרתיק. הפלורה מגנה מפני פלישה והתרבות של פתוגנים מזדמנים כולל חיידקים, פטריות, וירוסים ופרוטוזואה. בעבר האמינו כי החיידק גרדנרלה גורם לוגינוזיס חיידקי, אך מחקרים הראו כי וגינוזיס חיידקי יכול להיגרם על ידי מגוון חיידקים. נשים נמצאות בסיכון מוגבר ללקות בנרתיק חיידקי אם הן מעשנות, השתמשו לאחרונה באנטיביוטיקה, משתמשות בהתקן תוך רחמי, נוהגות לשטוף את הנרתיק, וכן אם יש להן מספר פרטנרים מיניים.
סיווג לפי איבר המין > מחלות של הנרתיק > טריכומוניאזיס

טריכומוניאזיס הוא מחלת מין הנגרמת על ידי טפיל פרוטוזואה בשם trichomonas vaginalis. זהו הזיהום הפרוטוזואאלי הנפוץ ביותר בארצות הברית. הטפיל נמצא גם בקרב גברים, בבלוטת הערמונית ובשופכה. גורמי הסיכון למחלה הם היסטוריה של מחלות מין, בני זוג מיניים חדשים או מרובים, הזרקת סמים והימנעות משימוש באמצעי הגנה ביחסי מין.
סיווג לפי איבר המין > מחלות של הפות

ציסטת ברתולין היא מורסה של בלוטת ברתולין. בלוטות ברתולין ממוקמות בתוך השפתיים, או קפלי העור המקיפים את פתח הנרתיק. ציסטות ברתולין עלולות להכאיב ולעיתים דורשות ניקוז או הסרה כירורגית.
Vulvodynia היא מצב כרוני של כאב סביב פתח הנרתיק בתגובה לגירוי פיזי כגון חדירה לנרתיק. בשל כך, המחלה עלולה לפגוע בקשר האינטימי. אין טיפול סטנדרטי לוולוודיניה, אך חלק מאפשרויות הטיפול כוללות פיזיותרפיה של רצפת האגן וטיפול תרופתי בכאב.
סרטן גינקולוגי

סרטן גינקולוגי (אנ') הוא כל סרטן המתחיל באיברי הרבייה הנשיים. בארצות הברית, מאובחנות כל שנה כ־100,000 נשים עם סרטן גינקולוגי. גורמי הסיכון העיקריים הם היסטוריה משפחתית, השמנה, גיל מבוגר והידבקות בווירוס הפפילומה.
סרטן גינקולוגי משפיע באופן חמור על בריאותן של נשים ברחבי העולם. בעיקר מדובר בסרטן השחלה, צוואר הרחם, הרחם, הנרתיק והפות. קיים גם סרטן החצוצרות, אך הוא נדיר מאוד. קרצינומה אפיתליאלית של השחלות (אנ') מהווה כ־90% ממקרי סרטן השחלה הממאיר בנשים, אחד מגורמי המוות המובילים בקרב נשים. סרטן צוואר הרחם הוא הסרטן הנשי הרביעי בשכיחותו, הנגרם ב־90% מהמקרים מזיהום בווירוס הפפילומה. סרטן האנדומטריום, או סרטן הרחם, הוא הסרטן הנשי השישי בשכיחותו. גורמי הסיכון העיקריים עבורו הם רמות גבוהות של אסטרוגן וגיל מבוגר.
לסרטן גינקולוגי יש כמה תסמינים שכיחים:
דימום חריג או הפרשות חריגות מהנרתיק אופייניים לכל סוגי הסרטן הגינקולוגי פרט לסרטן הפות
קושי לאכול, נפיחות, תחושת מלאות מהירה לאחר האכילה, כאבי בטן וגב מאפיינים את סרטן השחלות
לחץ או כאב באגן מאפיינים את סרטן השחלות וסרטן הרחם
צורך דחוף או שכיח להשתין וכן עצירות מאפיינים את סרטן השחלות וסרטן הרחם
גירוד, שריפה, כאב או רגישות בפות וכן שינויים בצבע העור, פריחה, יבלות או פצעים מופיעים בסרטן הפות
חיסון נגד וירוס הפפילומה מגן נגד סרטן צוואר הרחם, הנרתיק והפות. מומלץ לחסן בנות סביב גיל 11, אך ניתן לחסן מגיל 9. את החיסון מומלץ לתת עד גיל 26, לאחר מכן אפשר להתחסן אך יש לכך יתרון קטן יותר, מכיוון שרוב האנשים נחשפו כבר לווירוס.
הבדיקה המוקדמת היחידה לסרטן גינקולוגי היא בדיקת פאפ המזהה את סרטן צוואר הרחם בשלב מוקדם.
מחלות מין

מחלת מין היא זיהום הנגרם על ידי וירוס, פטריה, חיידקים או טפיל שמועבר דרך מגע מיני. מחלות מין שכיחות מאוד ויכולות לעבור מאדם אחד לשני דרך מין וגינלי, אוראלי ואנאלי.
נשים מושפעות יותר מגברים ממחלות מין בגלל המבנה האנטומי של איברי המין שלהן. רירית הנרתיק (אנ') דקה וזיהומים חודרים דרכה בקלות. נשים עלולות לסבול מסיבוכים של מחלות מין כמו אי פוריות, כאבי אגן כרוניים, ותחלואה ותמותה מוגברת בלידה.
דוברמן פינצ'ר

| --- | --- |
דוברמן קצוץ זנב ואזניים
דוברמן קצוץ זנב ואזניים
 ארץ מוצא:  גרמניה
 שימושים:  שמירה ועבודה
 קבוצה:  פינצ׳ר ושנאוצר
 תכונות
 משקל:  29.5–45 ק"ג
 גובה כתפיים:  זכרים: 66–72 ס"מ נקבות: 61–68 ס"מ
 גובה:  68 ס״מ 
 תוחלת חיים:  10–12 שנים
 אופי:  דרוך ופעיל
 אילוף:  הסתגלות גבוהה
 תיאור:  פרווה קצרה בדרך כלל בגווני שחור וחום. לעיתים גוני חום, כחלחל-אפרפר או
 
דוברמן חום, עם אוזניים וזנב לא קצוצים
דוברמן בעת ריצה
כלבת דוברמן וגוריה לאחר המלטה
דּוֹבֶּרְמָן פִּינְצֵ'ר או דוברמן הוא גזע בתת-המין כלב הבית, אשר פותח בסביבות שנת 1890 בידי הגרמני קרל פרידריך לואיס דוברמן (Karl Friedrich Louis Dobermann‏ 1834–1894). כלבי דוברמן הם כלבי עבודה ושמירה הנחשבים לאינטליגנטים, דרוכים ופעילים.
מבנה, אופי וטיפול

הדוברמן נחשב לכלב בגודל בינוני-גדול. גובהו הממוצע של הזכר נע בין 66 ל-72 ס"מ, ושל הנקבה נע בין 61 ל-68 ס"מ. משקל שני המינים נע בין 29.5 ל-41 ק"ג. עם זאת, למועדוני גידול שונים ישנם סטנדרטים שונים. לדוברמן מבנה גוף מרובע, היינו שגובהו דומה לאורכו, צוואר ארוך, ראש צר ופרווה קצרה בצבעים שחור, חום וכחול (מעין צבע כסוף).
הדוברמן נחשב לכלב בעל אופי יציב ומהימן, נאמן מאוד לבעליו, נחוש, אמיץ, רגוע, רגיש וחד הבחנה. במקומות שונים בעולם נפוץ השימוש בדוברמן ככלב עבודה, במיוחד בשמירה על מבנים ועבור כוחות הביטחון. התייחסותו לזרים חשדנית, אך לרוב דוברמן לא יתקוף אם אינו מרגיש איום מצדו של הזר. הדוברמן זקוק לשטח מחיה גדול, שכן הוא כלב אנרגטי מאוד ועליו לפרוק אנרגיה. הוא זקוק להברשה מועטה של פעם בשבוע.
באירופה נהוג לערוך מבחני אופי ומבחני עבודה לכלבי דוברמן, על מנת לבדוק ולבחון את יכולתם לביצוע משימות. בתקן הגזע מושם דגש מיוחד על מרכיבי אופיו ככלב לוויה וככלב עבודה, ובנוסף על התאמתו לגדול כחלק ממשפחה. בארצות הברית תקן הגזע מעט שונה, וישנם כלבים בצבעים בהירים, ובגוון כחול, צורתם שונה במקצת וחלקם אף גדולים ממקביליהם האירופים.
היסטוריה

הדוברמן פותח בגרמניה בשנת 1890 לערך. הוא קרוי על שמו של חלוץ פיתוח הגזע, קרל פרידריך לואיס דוברמן, וזהו הגזע היחיד שנקרא על שמו של אדם שהגה את רעיון פיתוחו. לואיס, שהתפרנס מגביית כספי מס, היה זקוק לבן לוויה צמוד שיהיה נאמן וישמור עליו מפני שודדים וסרבני תשלום. לואיס ביקש ליצור כלב בדמות הפינצ'ר הננסי אך גדול ממנו פי כמה, בעל אופי של כלב לווי אידיאלי, חד-תגובה, ובעל יצר אגרסיבי כלפי זרים. לכן, בתחילת דרכו, היה הדוברמן פופולרי ביותר בקרב המשטרה והצבא. הגזע הוכר לראשונה על ידי מועדון הכלבנות האמריקאי בשנת 1908.
ישנן חילוקי דעות באשר לאבות הגזע, אך מוסכם ששני אבותיו הראשונים הם הרוטווילר בעל יצר שמירה, ורועה גרמני מהטיפוס העתיק, בעל אינטליגנציה גבוהה. מאוחר יותר התווספו אליו הפינצ'ר הגרמני בעל התגובות החדות והמהירות, המנצ'סטר טרייר בעל השיער הקצר והרך והגרייהאונד המהיר.
בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 היה גזע הדוברמן בשיא הפופולריות שלו ככלב עבודה. עם זאת, עקב האגרסיביות הרבה שבו, לא נהנה הגזע ממוניטין טוב במיוחד, ושימש לרוב ככלב שמירה. מאז ועד היום נערכו שינויים רבים בגזע, שמטרתם הייתה הרבעת הכלבים הידידותיים יותר. בעקבות תהליכי ההרבעה הללו חל שינוי באופיו של הדוברמן: הוא אינו תוקפני כשהיה, וכיום הוא מתאים לשמש גם ככלב משפחה. עם זאת, חשדנותו כלפי זרים נשמרה, והוא מתאים לשמש גם ככלב עבודה.
הדוברמנים הראשונים הגיעו לישראל בשנות ה-40 של המאה ה-20, ומועדון הדוברמן הישראלי נוסד בשנת 1972.
קיצוץ זנב ואוזניים

הדוברמן נמנה עם מספר גזעים אשר נהוג היה לקצץ את אוזניהם ואת זנבותיהם מאז היווצרו. בשנת 1987 אסרה ועידה אירופאית להגנת חיות מחמד על קיצוץ האוזניים והזנב מסיבות הומניטריות, וכיום ברוב מדינות העולם (כולל ישראל) אסורים ניתוחים קוסמטיים בכלבים. בעבר יכלו רק כלבי דוברמן קצוצי אוזניים וזנב להשתתף בתחרויות, אך כיום פתוחות התחרויות לכל כלב העונה על מפרט הגזע.
ראו גם

הדוברמן החברמן
הערות שוליים

↑  Encyclopedia of dog breeds, D. Caroline Coile, 2nd ed. 2005, ISBN 9780764157004, p.120.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007557796605171  BnF: cb11964928x (data)  GND: 4135432-1  LCCN: sh85038688  NKC: ph137844
טראומה בין-דורית

טראומה בין-דורית או טראומה רב-דורית, הן ההשפעות הפסיכולוגיות שיש לטראומה הקולקטיבית שחוותה קבוצת אנשים, על הדורות הבאים בקבוצה זו.
טראומה קולקטיבית היא ההשפעה של טראומה פסיכולוגית שחווים קהילות וקבוצות זהות ונושאת כחלק מהזיכרון הקולקטיבי ותחושת הזהות המשותפת של הקבוצה. לדוגמה, טראומה קולקטיבית נחוותה על ידי ניצולי שואה יהודים וחברים אחרים בקהילה היהודית באותה תקופה. כאשר טראומה קולקטיבית זו משפיעה על הדורות הבאים, היא נקראת טראומה בין-דורית. לדוגמה, אם יהודים חווים מתח קיצוני או מפתחים דפוסי התנהגות הישרדותיים, אף על פי שנולדו לאחר תום השואה, ניתן יהיה לזהות זאת כטראומה בין-דורית.
טראומה בין-דורית היא חוויה קולקטיבית המשפיעה על קבוצות של אנשים בשל זהותם התרבותית (למשל, אתניות, לאום או זהות דתית). בגלל אופיו הקולקטיבי של המושג, המונח אינו מתייחס בדרך כלל למשפחות בודדות. עם זאת, באופן מעשי תופעות של טראומה בין-דורית נצפות גם במקרים של קרבנות של התעללות מינית או פיזית בילדותם, שלא רק השורדים הישירים מהטראומה, אלא גם בני הדורות הבאים עלולים לפתח הפרעת הדחקה פוסט-טראומטית מורכבת.
תחום מחקר זה צעיר יחסית, אך התרחב בשנים האחרונות. המנגנון להעברת טראומה עשוי להיות מועבר חברתית (למשל, דרך התנהגויות נלמדות), דרך השפעות הלחץ לפני הלידה, או אולי דרך שינוי אפיגנטי הנגרם על ידי מתח.
גורמים וסימפטומים

ניתן לחלק את ההעברה בין ההורה לילד ל-5 מדדים: תקשורת, קונפליקט, לכידות משפחתית, חום הורים ומעורבות הורית.
לדוגמה, רמות גבוהות של מתח אימהי נמצאו בקורלציה ישירה לתפקוד משפחתי חלש ובעקיפין להתנהגות חריגה בקרב ילדים. התסמינים השכיחים בילדים כללו דיכאון, התנהגות אנטי-חברתית, עבריינות והתנהגות מפריעה בבית הספר. חלק מהילדים חוו העברה ישירה שבה הטראומה שלהם נבעה מהאינטראקציות והיחסים עם הוריהם, בעוד שאחרים חוו העברה עקיפה שבה הטראומה שלהם נטועה בעיקר באשמה. אלה שהושפעו באמצעות העברה ישירה היו בסבירות גבוהה יותר להתפרץ באמצעות מעשים פעילים, ואילו אלה שהושפעו באמצעות העברה עקיפה היו בסבירות גבוהה יותר לסבול מדיכאון, חרדה ואשמה.
התסמינים היו שונים גם על סמך מוצא אתני וסוג הטראומה המקורית. שעבוד, רצח עם, אלימות במשפחה, התעללות מינית ועוני קיצוני הם כולם מקורות נפוצים לטראומה שמובילה לטראומה בין-דורית. חוסר בטיפול גם מחמיר את התסמינים ועלול להוביל להעברה. למשל, ניצולי התעללות מינית בילדים עלולים להשפיע לרעה על הדורות הבאים עקב טראומה לא פתורה בעבר. זה יכול להוביל לתחושות מוגברות של חוסר אמון, בידוד ובדידות.
צאצאים של עבדים כשהם מתמודדים עם אלימות שמקורה בגזענות, מיקרואגרסיות או גזענות חיצונית, מגיבים כאילו הם מתמודדים עם הטראומה המקורית שהועברה אליהם דורית. ישנם מגוון גורמי לחץ בחיי האדם שהובילו לתגובה הדומה ל-PTSD כגון חוויות גזעניות שונות, גורמי לחץ יומיומיים, אירועי חיים גדולים הקשורים לגזע, או גזענות או טראומות קולקטיביות.
פסיכולוגים הציעו טראומה פוטנציאלית בין-דורית גם לאחר אסונות טבע. לאחר הוריקן קתרינה בניו אורלינס ב-2005, התושבים ראו עלייה דרמטית באלימות בין אישית עם שיעורי תמותה גבוהים יותר.
תופעה זו דווחה גם אצל צאצאיהם של תלמידים ילידים בבתי ספר ממלכתיים, עקב כך שהוצאו מהוריהם ומהמשפחה המורחבת וחסרו מודלים להורות. לענישה על דיבור בשפת האם שלהם ולאיסור לתרגל טקסים מסורתיים הייתה השפעה טראומטית על תלמידים רבים.
היסטוריה

טראומה בין-דורית זוהתה לראשונה אצל ילדים של שורדי שואה. בשנת 1966, פסיכולוגים החלו לזהות כי קיים שיעור גבוה של ילדים של שורדי שואה שפונים למרכזי עזרה נפשית בקליניקות בקנדה. הפסיכולוגית הלן אפשטיין, בעצמה דור שני לשואה, ראיינה קבוצה של ילדי השורדים וכתבה מאמר שאחר כך הפך לספר בשם "Children of the Holocaust" ב-1979. הנכדים של שורדי השואה הראו ייצוג יתר של 300% אחוז בקרב המופנים לקליניקות פסיכיאטריות בהשוואה לשיעורם באוכלוסייה.
מאז, תסמינים של טראומה זו זוהתה גם בקרב צאצאים של עבדים אפרו-אמריקאים, ניצולי הטבח באינדיאנים, פליטים, ניצולי מלחמות או אלימות קיצונית ועוד קבוצות נוספות שסבלו ממתח ולחץ קולקטיביים.
מעבר לממצאים הקליניים, קיימים גם ממצאים אפיגנטיים. מחקר של רחל יהודה משנת 2016 - "מחקר גן טראומת השואה" - הצביע על האפשרות ששינויים אפיגנטיים שנבעו מהטראומה שעברו ניצולי השואה יכולים לעבור לצאצאיהם באמצעות. מחקר ראשוני זה העלה את השאלה אם לטראומה קיצונית כמו השואה, ישנה השפעה אפיגנטית על אוכלוסיית הדור השני והשלישי לשואה.
ראו גם

העברה בין-דורית
הערות שוליים

↑  Kolahdooz, Fariba; Nader, Forouz; Yi, Kyoung J.; Sharma, Sangita (2015-07-16). "Understanding the social determinants of health among Indigenous Canadians: priorities for health promotion policies and actions". Global Health Action. 8: 27968. doi:10.3402/gha.v8.27968. ISSN 1654-9716. PMC 4506643. PMID 26187697.
↑  Dekel R, Goldblatt H (ביולי 2008). "Is there intergenerational transmission of trauma? The case of combat veterans' children". The American Journal of Orthopsychiatry. 78 (3): 281–9. doi:10.1037/a0013955. PMID 19123747. S2CID 12737543. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Peng, Hao; Zhu, Yun; Strachan, Eric; Fowler, Emily; Bacus, Tamara; Roy-Byrne, Peter; Goldberg, Jack; Vaccarino, Viola; Zhao, Jinying (בספטמבר 2018). "Childhood Trauma, DNA Methylation of Stress-related Genes, and Depression: Findings from Two Monozygotic Twin Studies". Psychosomatic Medicine. 80 (7): 599–608. doi:10.1097/PSY.0000000000000604. PMC 6113110. PMID 29781947. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Carey B (2020-08-30). "Can We Really Inherit Trauma?". The New York Times.
↑  McKenna C (2020). "Kevin Mitchell". BJPsych Bulletin. 44 (2): 81–83. doi:10.1192/bjb.2020.18. PMC 7283122. PMID 33858525.
↑  אתר המחברת
↑  Holocaust Exposure Induced Intergenerational Effects on FKBP5 Methylation - קישור למחקר שפורסם ב-Biological Psychiatry בספטמבר 2016
מסטיף אנגלי

| --- | --- |

 ארץ מוצא:  אנגליה
 שימושים:  כלב שמירה
 קבוצה:  מסטיף
 תכונות
 משקל:  160 ליברה 
 גובה:  30 אינץ' 
 
זוג כלבי מסטיף אנגלי
מבנה הראש המרובע
גור מסטיף אנגלי
מסטיף אנגלי הוא תת-מין של גזע כלבי מסטיף, הנמצא במשפחת כלבי השמירה הגדולים.[דרוש מקור]
מראה חיצוני

המסטיף האנגלי בעל גוף גדול ומאסיבי, גולגולתו הרחבה מקנה לראשו חזות מרובעת. בשל מבנה פיו הרפוי, קיימת אצל המסטיף נטייה לריור מוגבר.
מבנה החזה רחב והמרחק רב בין רגליו הקדמיות, מה שמוסיף למראהו חזות של עוצמה וכוח.
גובהו נע בין 70 ל-80 ס"מ ומשקלו ממוצע הוא לפחות 45 ק"ג, ויכול להגיע עד ל-85 ק"ג. בעל פרווה קצרה וצפופה בצבעי חום בהיר, כסוף בהיר או מפוספס כאשר הזרבובית, האוזניים, האף והפרווה מסביב לעיניים, שחורים כולם.