stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יואל אבן שועיב
הערות שוליים

↑  רבי יחיא צאלח, עץ חיים, בתוך: תכלאל, א', ירושלים תרנ"ד, דף כ"ו, עמוד ב', באתר אוצר החכמה (צפייה חופשית – מותנית ברישום).
↑  אינו רבי יהושע אבן שועיב שחי כמאתיים שנה לפניו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307083705171  LCCN: nr94034767  VIAF: 29419137   WorldCat (עם VIAF): 29419137 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יואל אבן שועיב".
יום הולדתו של לינקולן

ערך זה עוסק בחג לאומי בחלק ממדינות ארצות הברית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן
יום הולדתו של לינקולן (באנגלית: Lincoln's Birthday) הוא חג לאומי בחלק ממדינות ארצות הברית. החג נחוג במדינות קליפורניה, קונטיקט, מיזורי, ניו ג'רזי, ניו יורק ואינדיאנה. החג מציין את יום השנה להולדתו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן ב-12 בפברואר 1809.
היסטוריה

חג זה צוין לראשונה בעיר באפלו שבמדינת ניו יורק, בשנת 1874, ביוזמתו של ג'וליוס פרנסיס (Julius Francis), רוקח מקומי שהקדיש את חייו להנצחת הנשיא לינקולן. פרנסיס היה הראשון שפנה בבקשה לקונגרס ארצות הברית לציין את יום ההולדת של לינקולן כחג לאומי.
טקסים

יום הולדתו של לינקולן מצוין בהנחת זרי זיכרון מטעם נשיא ארצות הברית באתר הלאומי ההיסטורי מקום הולדתו של אברהם לינקולן בהודג'נוויל שבקנטקי, וכן באנדרטת לינקולן שבוושינגטון בירת ארצות הברית.
אירועים נוספים מאורגנים על ידי המועצה הלאומית לציון יום הולדתו של לינקולן.
ראו גם

יום הולדתו של וושינגטון
יאלוק

יאלוק (בליטאית: Ylakiai, בפולנית: Iłoki) היא עיירה במחוז סקודאס (Skuodas), בצפון מערב ליטא. על פי מפקד האוכלוסין של שנת 2011, אוכלוסיית העיירה מונה 950 נפש.
היסטוריה

יאלוק הוזכרה לראשונה בשנת 1568 ברשימת המצאי של קהילת גרוסטה (Grūstė) שערך יוקובאס לאסקובסקיס (Jokūbas Laskovskis). באותה העת שכן הכפר יאלוק בתחומי אחוזת שקוד.
בשנת 1894 הוקמה ביאלוק כנסייה, שעומדת עד היום.
ביולי 1941, עם פלישת גרמניה לברית המועצות, נרצחו 300 יהודים ברצח המוני שביצעו ליטאים.  אנדרטה הוקמה בשנת 1965 ואנדרטה חדשה הוקמה בשנת 1988 במקום הטבח.
בשנת 2002 אישר נשיא הרפובליקה של ליטא את סמלה העירוני החדש של יאלוק.
בחלקה המרכזי של העיירה ניצבת אנדרטה עירונית.
הערות שוליים

↑  "2011 census". Statistikos Departamentas (Lithuania). נבדק ב-17 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  על רצח יהודי יאלוק, באתר יד ושם
↑  http://www.holocaustatlas.lt/EN/#a_atlas/search//page/1/item/79/
↑  http://www3.lrs.lt/pls/inter3/dokpaieska.showdoc_l?p_id=164822
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007512756905171  LNB: 000291334 
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יאלוק".
יוסף שליסקי

| --- | --- |

 לידה:  5 בנובמבר 1891 ראדום, רפובליקת פולין 
 פטירה:  14 בפברואר 1955 (בגיל 63) 
 מוקד פעילות:  פולין, ארצות הברית 
 
יוסף שליסקי (באנגלית: Joseph Shlisky;‏ סביבות 1894 – 14 בפברואר 1955 כ"ב בשבט תשט"ו) היה חזן בניו יורק, נחשב לאחד מגדולי החזנים בדורו.
קורות חיים

שליסקי נולד באוסטרובצה, פולין. בילדותו שר במקהלת בית הכנסת בעירו. בגיל 7 נחטף (עם עוד מספר ילדים מן המקהלה) על ידי יהודים שהבטיחו להורי הילדים לשחררם כעבור מספר ימים. למעשה הובלו הילדים תחילה ללונדון, ובהמשך הועברו לעיר טורונטו בקנדה, שם אולצו להופיע בפני קהל. הם התגוררו בתנאים קשים מספר שנים, עד שיוסף חולץ על ידי תושב המקום שהתחזה לשוטר ו"עצר אותו" בעוון שוטטות.
בגיל 13 הגיע יוסף לקהילה היהודית בעיר, וביקש לערוך את טקס בר המצווה שלו. הקהל התרשם מתפילתו, ואחד מן המתפללים פרס על הנער את חסותו, מימן את לימודיו, ואף נתן לו את בתו לאשה כשהגיע לגיל 17. כנער התגורר שליסקי בבית דודו, שהיגר לטורונטו, והחל לעבוד במפעל הטקסטיל "איטון" בעיר. באחד מן הימים שמעה אותו אשת בעלי המפעל שר תוך כדי עבודתו, התרשמה משירתו, ומימנה את לימודיו בקונסרבטוריון המלכותי בטורונטו.
בשנת 1919 הופיע בארצות הברית בעיר ניו יורק, וזכה לביקורות נלהבות. ב-1920 התמנה לחזן בבית הכנסת "סלומינר" בניו יורק, ובהמשך עבד במספר בתי כנסת, ערך מופעים וקונצרטים, הופיע בתוכניות רדיו, והקליט מספר קטעי חזנות בתקליטים.
כרבים מחזני דורו הוצע לשליסקי לשיר באופרה, הוא סירב. אך הוא הקליט - ביידיש - שני קטעי אופרה. (את האריה 'רחל' ו'רומנזה')
שליסקי ניחן בקול טנור גבוה וגמישות קולית טובה. הוא ידוע בעיקר בשל קטעי החזנות שביצע כגון "אנא בכח", "לעולם יהא אדם" ו"תכנת שבת". רוב יצירותיו הולחנו על ידי המלחין מאיר פוזנר.
במהלך חייו הביא את הוריו להתגורר עמו בארצות הברית.
באביב 1934, בשיא הקריירה שלו, לאחר שסיים לשיר את הקטע "אנא בכח" הנאמר בליל שבת, קרס יוסף שליסקי ואיבד את הכרתו. בבית החולים אובחן כסובל מאירוע מוחי. יוסף שליסקי שכב בבית החולים למעלה מ-20 שנה כשהוא משותק בכל חלקי גופו, עד שנפטר ב-14 בפברואר 1955. הלווייתו הייתה מן הגדולות שידעה ניו יורק היהודית, והשתתפו בה למעלה ממאה אלף איש.
הערות שוליים

↑  שמואל רוזנבלט בספרו "יוסלה רוזנבלט", עמ' 167, בו מובאת עדותו של ב. קובנר בעניין זה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307193305171  LCCN: no98108899  VIAF: 51312695   WorldCat (עם VIAF): 51312695
יום הזיכרון (הולנד)

טקס הזיכרון בכיכר הדאם, 2014. המלך וילם אלכסנדר והמלכה מקסימה מניחים זר. מימין נראית האנדרטה הלאומית. משמאל נראה הארמון המלכותי ולצידו הכנסייה החדשה
יום הזיכרון למתים (בהולנדית: Dodenherdenking) הוא יום הזיכרון השנתי להרוגיה של הולנד - חיילים ואזרחים - במלחמת העולם השנייה ואחריה. הוא מתקיים מדי שנה ב-4 במאי. טקס הזיכרון המרכזי ביום זה מתקיים בכיכר הדאם בעיר אמסטרדם.
יום הזיכרון

יום הזיכרון הונהג בהולנד לאחר תום מלחמת העולם השנייה. מועדו נקבע ליום אחד לפני חגיגות יום השחרור - 5 במאי, יום השנה לכניעת כוחות הכיבוש הגרמניים בהולנד ב-5 במאי 1945. מאז 1961 מאזכר יום הזיכרון לא את מתי מלחמת העולם השנייה בלבד, אלא גם את נופלי הולנד בקונפליקטים שהתרחשו לאחריה.
יום הזיכרון > הטקס בכיכר הדאם

טקס האזכרה המרכזי מתקיים ביום הזיכרון בשעה 20:00 בכיכר הדאם באמסטרדם, למרגלות האנדרטה הלאומית (אנ') המוצבת בה.
בטקס משתתפת המשפחה המלכותית של הולנד, נציגי הפרלמנט והממשלה, מנהיגים צבאיים, חברי המחתרת לשעבר ונכבדים נוספים וכ-20 אלף צופים מקרב הקהל הרחב. דגל המדינה מונף בחצי התורן. בסמוך לשעה 20:00 מניחים המלך והמלכה זר למרגלות האנדרטה. לאחר מכן מקוימות בכל רחבי המדינה שתי דקות דומייה, שבמהלכן נפסקת כל התנועה. לאחר נגינת ההמנון הלאומי מדקלם משורר צעיר את שירו, שנבחר בתחרות מיוחדת לקראת 4 במאי. ניצולי הכיבוש הגרמני ואחריהם נציגי הפרלמנט, הממשלה והצבא מניחים זרים נוספים וראש עיריית אמסטרדם או אישיות רמה אחרת נושאים נאום.
לפני הטקס בכיכר נערך טקס זיכרון בכנסייה החדשה (אנ') הממוקמת בשולי הכיכר בהשתתפות קהל מוזמנים של כ-1,700 איש.
מאז 1987 מארגנת את הטקסים הוועדה הלאומית ל-4 ו-5 במאי (אנ').
יום הזיכרון > אירועים נוספים

טקסים לרגל יום הזיכרון והנחת זרים נערכים במקביל לטקס המרכזי בערים רבות נוספות בהולנד. הם נערכים גם במספר אתרים הקשורים במאורעות מלחמת העולם השנייה: בבית הקברות הצבאי בכפר Grebbeberg (אנ'), ליד אתר שבו התחולל אחד הקרבות הקשים במהלך הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940; ב-Waalsdorpervlakte (אנ') - אתר בקרבת חוף הים מצפון לעיר האג, שבו נרצחו אנשי מחתרת הולנדים רבים על ידי הגרמנים; באתר ההולנדסה סחאובורח באמסטרדם; באתרי מחנות הריכוז באמרספורט ובפיכט.
יואכים שטרייך

יואכים שטרייך (בגרמנית: Joachim Streich;‏ 13 באפריל 1951 – 16 באפריל 2022) היה כדורגלן גרמני ששיחק בעמדת החלוץ בהנזה רוסטוק ובפ.צ. מגדבורג. שטרייך נחשב לאחד מגדולי החלוצים של גרמניה המזרחית, והוא הוכתר ארבע פעמים כמלך השערים של ליגת העל המזרח גרמנית, ופעמיים ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. שטרייך הופיע 98 פעמים במדי נבחרת גרמניה המזרחית, בהן הבקיע 53 שערים. שטרייך השתתף עם נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאל 1974, והבקיע בו שני שערים.
שטרייך הוא מלך השערים של ליגת העל המזרח גרמנית בכל הזמנים, עם 229 הבקעות.
קריירת מועדונים

שטרייך נולד בוויסמר שבגרמניה המזרחית. שיחק כנער בהנזה רוסטוק, ועלה בשנת 1969 לקבוצה הבוגרת, ששיחקה אז בליגת העל המזרח גרמנית. שטרייך שיחק שש עונות בהאנזה רוסטוק, בהן הבקיע 58 שערי ליגה. לאור הצלחתו בהאנזה רוסטוק ובנבחרת גרמניה המזרחית, חתם שטרייך במועדון המזרח גרמני פ.צ. מגדבורג, שהיה אז בצמרת של הכדורגל המזרח גרמני ואף של הכדורגל האירופי, וחבר ליורגן שפארווסר, חברו לנבחרת גרמניה המזרחית, אשר ביחד היוו חוליה התקפית חזקה במיוחד. שטרייך שיחק עשר עונות בפ.צ. מגדבורג, בכולן הבקיע מספר דו ספרתי של שערים, ואף הוכתר ארבע פעמים כמלך השערים של ליגת העל המזרח גרמנית במדי מגדבורג, אך לא זכה עמה באליפויות. בשנת 1978 זכה שטרייך בגביע המזרח גרמני יחד עם מגדבורג לאחר ניצחון 1-0 בגמר על דינמו דרזדן, ובשנת 1979 הגן שטרייך יחד עם מגדבורג על התואר, לאחר ניצחון 1-0 בהארכה על דינמו ברלין. באותה שנה נבחר שטרייך בפעם הראשונה ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בשנת 1983 זכה שטרייך בפעם השלישית בגביע המזרח גרמני עם מגדבורג, לאחר ניצחון 4-0 על פ.צ. קרל מרקס שטאט, בו הבקיע שטרייך צמד. בתום שנה זו, נבחר שוב שטרייך ככדורגלן השנה בגרמניה המזרחית. בתום עונת 1984/85 פרש שטרייך ממשחק פעיל, לאחר שהבקיע 229 שערי ליגה בהאנזה רוסטוק ובפ.צ. מגדבורג, בנוסף ל-17 שערים במפעלים האירופיים, והוא נחשב לשיאן השערים של ליגת העל המזרח גרמנית בכל הזמנים, כאשר זכור משחק בו הבקיע שישה שערים, בניצחון של מגדבורג 10-2 על כמי בוהלן באוגוסט 1977.
קריירה בינלאומית

שטרייך ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת גרמניה המזרחית בשנת 1969, והבקיע במדיה 53 שערים ב-98 הופעות, האחרונה נערכה בשנת 1984. בשנת 1972 השתתף שטרייך עם נבחרת גרמניה המזרחית באולימפיאדת מינכן, שם זכה עם הנבחרת במדליית ארד, אותה חלקה גרמניה המזרחית עם ברית המועצות לאחר תיקו 2-2 ביניהן בקרב על מדליית הארד. עד לשלב זה, הבקיע שטרייך שישה שערים באולימפיאדה, ואף הבקיע שער במפגש הטעון מול נבחרת גרמניה המערבית בשלב הבתים, בו ניצחה גרמניה המזרחית בתוצאה 3-2, וגרמה להדחה מוקדמת של גרמניה המערבית באולימפיאדה שנערכה על אדמתה בעיר מינכן.
בשנת 1974 השתתף שטרייך עם נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאל 1974, במה שהיה הביקור היחיד של נבחרת גרמניה המזרחית במונדיאלים, אך לא שותף בניצחון היוקרתי 1-0 על נבחרת גרמניה המערבית, שוב על אדמת גרמניה המערבית, בעיר המבורג. שטרייך הבקיע שער בניצחון 2-0 על נבחרת אוסטרליה בשלב הבתים הראשון. לאחר מכן, הודחה גרמניה המזרחית בשלב הבתים השני, בו שטרייך הבקיע שער בתיקו 1-1 מול נבחרת ארגנטינה, ואילו גרמניה המערבית זכתה באותו מונדיאל.
לאחר מונדיאל 1974, שטרייך המשיך לשחק עוד עשר שנים נוספות במדי נבחרת גרמניה המזרחית, אך לא הצליח להעפיל עמה לטורנירים נוספים.
קריירת אימון

מיד לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן שטרייך את פ.צ. מגדבורג במשך חמש עונות, בתקופה בה ליגת העל המזרח גרמנית נשלטה בצורה בלעדית על ידי דינמו ברלין, ובשנת 1990, עם איחוד גרמניה עבר לאמן את איינטרכט בראונשווייג למשך עונה אחת. בתום עונה זו חזר לאמן את פ.צ. מגדבורג למשך עונה אחת, ובשנת 1996 אימן את FSV צוויקאו לעונה אחת.
נפטר ב-16 באפריל 2022.
תארים

עם פ.צ. מגדבורג:
הגביע המזרח-גרמני (3): 1977/78, 1978/79, 1982/83
עם נבחרת גרמניה המזרחית האולימפית:
אולימפיאדת מינכן (1972): מדליית ארד
תארים אישיים:
כדורגלן השנה בגרמניה המזרחית (2): 1979, 1983
מלך השערים של ליגת העל המזרח גרמנית (4): 1976/77, 1978/79, 1980/81, 1982/83
הערות שוליים

↑  טבלת שיאני המבקיעים של ליגת העל המזרח גרמנית באתר rsssf.com
| נבחרת מזרח גרמניה – מונדיאל 1974 |
| --- | --- | --- |
|  1 קרוי •  2 קורביווייט •  3 בראנש •  4 וייזה •  5 פריטשה •  6 שנופהאזה •  7 פומרנקה •  8 לווה •  9 דוקה •  10 קריישה •   11 שטרייך •  12 וצליך • 13 לאוק •  14 שפארווסר • 15 פוגל • 16 אירמשר • 17 האמאן • 18 קישה • 19 סגווין • 20 הופמן • 21 בלוכוויץ • 22 פריזה • מאמן: בושנר |  1 קרוי •  2 קורביווייט •  3 בראנש •  4 וייזה •  5 פריטשה •  6 שנופהאזה •  7 פומרנקה •  8 לווה •  9 דוקה •  10 קריישה •   11 שטרייך •  12 וצליך • 13 לאוק •  14 שפארווסר • 15 פוגל • 16 אירמשר • 17 האמאן • 18 קישה • 19 סגווין • 20 הופמן • 21 בלוכוויץ • 22 פריזה • מאמן: בושנר | מזרח גרמניה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1147394032  VIAF: 5950151247954744270003   WorldCat (עם VIAF): 5950151247954744270003
יוהאן יאקוב פרוברגר

| --- | --- |
 לידה:  18 במאי 1616 (יוליאני) שטוטגרט, דוכסות וירטמברג 
 פטירה:  7 במאי 1667 (יוליאני) (בגיל 50) Héricourt, רוזנות בורגונדי 
 מוקד פעילות:  דוכסות וירטמברג 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 שפה מועדפת:  גרמנית 
 כלי נגינה:  עוגב 
 
יוהאן יאקוב פרוברגר (בגרמנית: Johann Jakob Froberger, הוטבל ב-19 במאי 1616 – נפטר ב-7 במאי 1667) היה מלחין, וירטואוז בכלי מקלדת ונגן עוגב גרמני מתקופת הבארוק. הוא היה מן המפורסמים ביותר בין מלחיני תקופתו והשפיע למעשה על כל מלחין חשוב באירופה, בפיתוח סוגת הסוויטה לכלי מקלדת ובהיותו מראשי התורמים לחילופי מסורות מוזיקליות במסעותיו הרבים. הוא זכור גם ביצירותיו לצ'מבלו, המצטיינות בניב אישי ובסגולת תיאור ייחודית, הממקמת אותן בין הדוגמאות המוקדמות ביותר למוזיקה תוכניתית.
רק שניים מחיבוריו הרבים של פרוברגר יצאו לאור בתקופת חייו, אבל המוזיקה שלו זכתה לתפוצה רחבה ביותר בעותקים של כתבי יד והוא נמנה עם המספר הזעום מאוד של מלחיני המאה ה-17 שמעולם לא נשכחו כליל. את יצירותיו למדו וחקרו במאה ה-18 (אם כי אולי לא בהעמקה יתרה או באופן מקיף במיוחד, וודאי ללא השפעה על הסגנון הקלאסי העולה ובא) הנדל, באך ואפילו מוצרט ובטהובן.
תולדות חייו > 1616–1634: השנים הראשונות בשטוטגרט

יוהאן יאקוב פרוברגר הוטבל בשטוטגרט ב-19 במאי 1616. תאריך הולדתו המדויק אינו ידוע. משפחתו באה מהאלה, שם התגורר סבו סימון ושם נולד אביו, בזיליוס. בזיליוס עבר בשנת 1599 לשטוטגרט והתקבל כטנור לקאפלה של החצר. בשנת 1621 התמנה בזיליוס לממונה על המוזיקה בחצר וארבעה מילדיו היו למוזיקאים; כולם מלבד יוהאן יאקוב שירתו בחצר וירטמברג בשטוטגרט. סביר להניח, שיוהאן יאקוב קיבל את ראשית חינוכו המוזיקלי מאביו.),
אף כי מלחמת שלושים השנים, שהחלה ב-1618, הקשתה ללא ספק על החיים בשטוטגרט, חיי המוזיקה בעיר היו עשירים ומגוונים, בהשפעת מוזיקאים מכל רחבי אירופה ופרוברגר הצעיר נחשף מן הסתם כבר בגיל רך למבחר מסורות מוזיקליות. עם זאת, מעט מאוד ידוע על ההכשרה שקיבל בפועל. אפשר שבין מוריו היה יוהאן אולריך שטייגלדר וייתכן, שפגש את סמואל שיידט כשזה ביקר בשטוטגרט ב-1627. קיימת אפשרות, שיוהאן יאקוב שר בקאפלה של החצר, אבל אין ראיה ישירה לכך; רשומות החצר מלמדות, שאחד מנגני הלאוטה האנגלים שעבד בחצר, אנדרו בורל, לימד נגינה בלאוטה את אחד מבניו של בזיליוס פרוברגר בשנים 1621-22; לא ידוע אם היה זה יוהאן יאקוב, אבל אם כן, יש בכך כדי להסביר את עניינו המאוחר יותר במוזיקה צרפתית ללאוטה.
ספריית המוזיקה של בזיליוס פרוברגר תרמה מן הסתם גם היא להשכלתו המוזיקלית של יוהאן יאקוב. היא הכילה יותר ממאה כרכי מוזיקה, ביניהם יצירות מאת ז'וסקן דה פרה, סמואל שיידט ומיכאל פרטוריוס, לצד קטעים משל יוהאן שטאדן, מייסד אסכולת נירנברג, וג'ובאני ולנטיני, קאפלמייסטר וינאי שהיה מפורסם בשנים ההן.
תולדות חייו > 1634–1649: בין וינה לרומא

לאחר פירוק תזמורת החצר בשטוטגרט בשנת 1634, בעקבות תבוסת הפרוטסטנטים בקרב נורדינגן עזב פרוברגר את שטוטגרט ויצא לווינה, שם התקבל כזמר במקהלת החצר הקיסרית. ב-1637, לאחר מותו של בזיליוס פרוברגר, מכרו יוהאן יאקוב ואחיו איזק את ספריית המוזיקה של אביהם לחצר של וירטמברג, ובאמצעות ארכיון החצר יצא שמעם של ספרי התווים שבאוסף ברבים. אותה שנה התמנה יוהאן יאקוב לנגן עוגב בחצר הווינאית, כעוזרו של וולפגנג אבנר. ביוני של אותה שנה יצא בעזרת מלגה שקיבל מן החצר לרומא, ללמוד שם אצל פרסקובלדי. הוא נשאר באיטליה שלוש שנים, וכמו מוזיקאים רבים שיצאו ללמוד שם, המיר כנראה את דתו לקתוליות. ב-1641 חזר לווינה ועבד שם כנגן עוגב ומוזיקה קאמרית עד סתיו 1645, אז יצא שוב לאיטליה. פעם סברו, כי יצא ללמוד אצל ג'אקומו קריסימי, אבל מחקר עדכני מלמד, שככל הנראה למד ברומא אצל אתאנאזיוס קירשר. אם נכון הדבר, הרי שכוונתו של פרוברגר הייתה לרכוש מיומנות גבוהה בהלחנה ווקאלית של הפרימה פראטיקה (פרסקובלדי, שלימד אותו כתיבה אינסטרומנטלית, מת בשנת 1643).
תולדות חייו > 1649–1655: שנים של מסעות

הפעילות המוזיקלית בחצר הקיסרית דעכה לאחר מותה של הקיסרית מריה לאופולדינה באוגוסט 1649. פרוברגר עזב את וינה ובארבע השנים הבאות חרש את אירופה במסעותיו. ייתכן שלצד פעילותו המוזיקלית עסק גם בדיפלומטיה ואפילו בריגול בשליחות הקיסר, כמוהו כג'ון דאולנד ופטר פאול רובנס. אין מידע רב על מסעותיו אלה, אך נראה שדרזדן הייתה מן הערים הראשונות שפרוברגר ביקר בהן: הוא ניגן לפני חצר הנסיך הבחור של יוהאן גאורג הראשון והגיש לנסיך אוסף של יצירותיו. בביקורו בדרזדן פגש גם את מתיאס וקמן ומן המפגש הזה התפתחה ידידות שנמשכה כל חייו; השניים המשיכו להתכתב ופרוברגר אף שלח משהו מן המוזיקה שלו לווקמן לשם המחשת סגנונו. מדרזדן המשיך פרוברגר, לדברי תלמיד שלו, לקלן, דיסלדורף, זלנד, בראבנט ואנטוורפן; עוד ידוע, שביקר בבריסל, לפחות פעמיים (ב-1650 וב-1652), בלונדון (אחרי מסע הרה-אסון, שבמהלכו נשדד, אירוע שתיאר במוזיקה ב-Plainte faite а Londres pour passer la mélancholie וכן, חשובה מכולן, פריז (פעם אחת לפחות, ב-1652).
קרוב לוודאי, שבפריז פגש פרוברגר הרבה ממלחיני התקופה החשובים של צרפת, בהם ז'אק שמפיון דה שאמבונייר (אנ'), לואי קופרן, דני גולטיה ואולי גם פרנסואה דיפו. שני האחרונים היו נגני לאוטה מפורסמים, שכתבו בניב הצרפתי האופייני, "סטיל בריזה", שהשפעתו ניכרה בסוויטות לצ'מבלו שפרוברגר חיבר לאחר זמן. לואי קופרן, מצדו, הושפע עמוקות מסגנונו של פרוברגר; אחד הפרלודים ללא גבולות שלו נושא כותרת-משנה "à l'imitation de Mr. Froberger". בנובמבר 1652 היה פרוברגר עד למות נגן הלאוטה הנודע בלנקרושה, שהיה ידידו. בלנקרושה עצמו לא היה מלחין חשוב, אך מותו טבע את חותמו בתולדות המוזיקה - קופרן, גולטיה, דיפו ופרוברגר כתבו כולם קינות על אובדנו.
תולדות חייו > 1653–1667: שנים אחרונות בווינה, פרישה ומוות

בשנת 1653 עבר פרוברגר בהיידלברג, נירנברג ורגנסבורג לפני ששב לווינה באפריל. הוא נשאר בחצר הווינאית בארבע השנים הבאות והוציא מתחת ידו לפחות עוד קובץ אחד של מוזיקה, הליברו קוורטו (הספר הרביעי) משנת 1656 (הספר השלישי, ליברו טרצו, אבד). נראה, שפרוברגר חש עצב עמוק בעקבות מותו של הקיסר פרדיננד השלישי ב-2 באפריל 1657 וכתב קינה לזכרו. יחסיו עם יורשו של הקיסר, לאופולד הראשון, היו מתוחים מכמה וכמה סיבות פוליטיות (כוחות רבים התנגדו לבחירת לאופולד, ביניהם המסדר הישועי ויוהאן פיליפ משנבורן, הארכיבישוף הבוחר של מיינץ; ידידו ומדריכו של פרוברגר, קירשר, היה דמות חשובה במסדר ופרוברגר קיים קשרים אמיצים עם חצר הארכיבישוף. אף על פי כן, פרוברגר הקדיש כרך חדש של יצירותיו ללאופולד), וב-30 ביוני 1657 קיבל את משכורתו האחרונה כחבר בקאפלה הקיסרית.
לא הרבה ידוע על עשר שנות חייו האחרונות של פרוברגר. רוב המידע מקורו בחילופי מכתבים בין קונסטנטין הויחנס והדוכסית האלמנה ממונבליאר, סיבילה (1620 - 1707). מאז מות בעלה לאופולד-פרדריק מווירטמברג-מונטבליאר ב-1662 חיה הדוכסית באריקור ופרוברגר היה למורה למוזיקה בערך באותו זמן, דבר המעיד על הקשר הרצוף שלו עם משפחת הדוכס מווירטמברג מאז שנותיו בשטוטגרט. מן ההתכתבות עולה, שבשנת 1665 נסע פרוברגר למיינץ, שם ניגן בחצר הארכיבישוף הבוחר של מיינץ ופגש לראשונה את הויחנס פנים אל פנים; נראה שבמהלך 1666 תכנן המלחין לחזור לחצר הקיסר בווינה, אך ככל הידוע, לא הגשים תוכניות אלה ונשאר לחיות באריקור עד מותו בשנת 1667.
לקריאה נוספת

Howard Schott. "Johann Jakob Froberger", Grove Dictionary of Music and Musicians|Grove Music Online, ed. L. Macy, grovemusic.com (subscription access).
Avo Sõmer. "The Keyboard Music of Johann Jakob Froberger." University of Michigan, 1963, dissertation.
Willi Apel. The History of Keyboard Music to 1700. Translated by Hans Tischler. Indiana University Press, 1972. ISBN 0-253-21141-7. Originally published as Geschichte der Orgel- und Klaviermusik bis 1700 by Bärenreiter-Verlag, Kassel.
הערות שוליים

↑  See J. Sittard: "Zur Geschichte der Musik und des Theaters am Württembergischen Hofe" (Stuttgart, 1890–91/R)
1 2  Schott, Grove
↑  C. Annibaldi: ‘Froberger in Rome: from Frescobaldi’s Craftsmanship to Kircher’s Compositional Secrets’, CMc, no.58 (1995), 5–27
↑  Bruce K. Burchmore. "Fleury, Charles, Sieur de Blancrocher [Blanrocher, Blancheroche], Grove Music Online, ed. L. Macy"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007297091405171  PLWABN: 9810619376105606  BNE: XX1189801  BnF: cb138941858 (data)  CiNii: DA04423946  GND: 118536249  ISNI: 0000 0001 0891 9247  LCCN: n82116359  MusicBrainz: 63e18010-e8f5-436f-91db-224286cb7ed6  NDL: 00942085  NKC: jn20000601654  NTA: 096449322  SELIBR: 207348  SNAC: w6zs3r31  SUDOC: 030627753  Trove: 1151431  VIAF: 42025252   WorldCat (עם VIAF): 42025252
יוסיפ טומאשביץ'

יוסיפ טומאשביץ' (בקרואטית: Josip Tomašević; נולד ב-4 במרץ 1994 בסין שבקרואטיה) הוא כדורגלן קרואטי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת הפועל חדרה מליגת העל הישראלית.
קריירת מועדונים

טומאשביץ' שיחק בקבוצות ספליט וציבאליה מליגת העל הקרואטית, אימוצקי ודוגופוליה מליגת המשנה הקרואטית, לוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית, אטרומיטוס מליגת העל היוונית ואנגניסי קרדיצה מליגת המשנה היוונית.
בחודש פברואר 2024 חתם בהפועל חדרה מליגת העל הישראלית.
תארים

הגביע הבולגרי (2): 2018/2019, 2019/2020
הסופר קאפ הבולגרי (1): 2020/2021
הערות שוליים

↑  רענן ברנובסקי‏, חדרה קיבלה את השחרור הבינלאומי של טומאשביץ', שצפוי לפתוח בשבת, באתר וואלה, 7 בפברואר 2024
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "יוסיפ טומאשביץ'".
יוהאן יאקוב באכהופן

| --- | --- |

 לידה:  22 בדצמבר 1815 בזל, שווייץ 
 פטירה:  25 בנובמבר 1887 (בגיל 71) בזל, שווייץ 
 ענף מדעי:  פילולוגיה 
 מקום קבורה:  וולפגוטיסאקר 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בזל 
 מוסדות:  אוניברסיטת בזל 
 בן או בת זוג:  Louise Elisabeth Bachofen-Burckhardt 
 
יוהאן יאקוב באכהופן (בגרמנית: Johann Jakob Bachofen;‏ 22 בדצמבר 1815 – 25 בנובמבר 1887) היה אנטיקוואר, משפטן, פילולוג, אנתרופולוג שווייצרי. הוא היה פרופסור למשפט רומי באוניברסיטת בזל מ-1841 עד 1845.
באכהופן ידוע בעיקר בשל התיאוריות שלו אודות מטריארכיה פרהיסטורית. בשנת 1861 פורסם ספרו רב ההשפעה "משפט האם: חקירה אודות שלטון האישה בעולם העתיק על פי טבעה הדתי והמשפטי" ("Das Mutterrecht: eine Untersuchung über die Gynaikokratie der alten Welt nach ihrer religiösen und rechtlichen Natur") שבו ריכז תיעוד המוכיח שאימהות היא המקור לחברה האנושית, לדת, למוסר ולאמנות. הוא הניח כי התקיים "משפט" או "זכות" ("recht") אמהית ארכאית בהקשר בחברה מטריארכלית קדומה או בפרוטו-דת (Urreligion).
באכהופן השתייך ל"אסכולת בזל בהיסטוריוגרפיה", לצד בורקהרדט, ניטשה ווילהלם דילתיי.
באכהופן הפך למבשר חשוב של תיאוריות מטריארכליות של המאה ה-20 למשל במחקריה של מריה גימבוטאס משנות ה-50, ותחום התאולוגיה הפמיניסטית וה"מחקרים המטריארכליים" בגל השני של הפמניזם.
ביוגרפיה

באכהופן נולד בבזל למשפחה עשירה שהייתה פעילה בתעשיית המשי. בבגרותו למד בבזל ובברלין אצל אוגוסט בוק, קארל פרדיננד רנקה ופרידריך קארל פון סביניי וכן בגטינגן. לאחר שסיים את הדוקטורט בבזל, למד עוד שנתיים בפריז, לונדון וקיימברידג'. הוא נקרא לקתדרת בזל למשפט רומי ב-1841, אך הוא פרש מוקדם ב-1845, ופרסם את רוב יצירותיו כחוקר פרטי. באכהופן קבור בבית העלמין וולפגוטסאקר בבזל.
משפט האם

ספרו של באכהופן "משפט האם" ("Das Mutterrecht") משנת 1861 הציע ארבעה שלבים של אבולוציה תרבותית:
הטאיריזם: שלב נוודי-פראי 'טלורי' (של אלים כתוניים), המאופיין על ידו כקומוניסטי ופוליאמורי. האלוהות הדומיננטית הייתה בו פרוטו-אפרודיטה.
משפט האם: שלב 'ירח' מטריארכלי המבוסס על חקלאות, המאופיין על ידו בהופעתם של כתות מסתורין וחוק כתוני. האלוהות הדומיננטית שלה הייתה דמטר מוקדמת.
הדיוניסי: שלב מעבר כאשר מסורות קודמות הפכו לגבריות כשהפטריארכיה החלה להופיע. האלוהות הדומיננטית שלה הייתה דיוניסוס המקורי.
האפולוני: שלב ה'שמש' הפטריארכלי, שבו כל זכר לעבר המטריארכלי והדיוניסי נמחק והציוויליזציה המודרנית צצה. האלוהות הדומיננטית היא אפולו.
משפט האם > השפעה וביקורת

תאוריית האבולוציה התרבותית של באכהופן לא התקבלה מיד בעיקר בגלל סגנונו הספרותי הקשה. אבל בסופו של דבר, על אף הביקורת הקשה, הספר נתן השראה לכמה דורות של אתנולוגים, פילוסופים חברתיים וסופרים: לואיס הנרי מורגן; פרידריך אנגלס, שהסתמך על באכהופן בספרו "מקור המשפחה, הרכוש הפרטי והמדינה" (אנ'); תומאס מאן; ג'יין אלן הריסון, שקיבלה השראה מבאכהופן להקדיש את הקריירה שלה למיתוסים; ולטר בנימין; קרל יונג; אריך פרום; רוברט גרייבס; ריינר מריה רילקה; ג'וזף קמפבל; אוטו גרוס; אריך נוימן ומתנגדים כמו יוליוס אבולה.
פרידריך אנגלס ניתח את דעותיו של באכהופן באופן הבא:
האדם חי במקור חי במצב של מופקרות מינית, כדי לתאר איזה שימוש באכהופן משתמש במונח השגוי "הטאיריזם";
שההפקרות כאמור שוללת כל ודאות של אבהות, ולפיכך ניתן היה לחשב את המוצא רק בקו הנשי, לפי זכות האם, וכי כך היה במקור בין כל עמי העת העתיקה;
שמכיוון שנשים, כאמהות, היו ההורים היחידים של הדור הצעיר שהיו ידועים בוודאות, הן החזיקו בתפקיד של כבוד כה גבוה, עד שזה הפך לבסיס, בתפיסתו של בחופן, לשלטון קבוע של נשים. (גינאקוקרטיה);
כי המעבר למונוגמיה, שבה האישה הייתה שייכת לגבר אחד באופן בלעדי, היה כרוך בהפרה של חוק דתי פרימיטיבי (כלומר, בעצם פגיעה בזכות המסורתית של שאר הגברים לאישה זו), וכי על מנת כדי לכפר על הפרה זו או לרכוש עבורה פינוק, נאלצה האישה למסור את עצמה לתקופה מוגבלת.
אמיל דורקהיים ייחס לבאכהופן את הפגיעה ב"תפיסה הישנה" לפיה האב חייב להיות "המרכיב המהותי של המשפחה". לפני באכהופן, דורקהיים טוען כי "אף אחד לא חלם שיכול להיות ארגון משפחתי שהסמכות האבהית לא הייתה אבן המפתח שלו".
כתביו האמיתיים של בופן הם שהמטריארכיה מקורה כמרד נגד ההפקרות, בגלל הלחצים המיניים שהיא גרמה להם, להנהיג מטריארכיה ומונוגמיה.
ג'וזף קמפבל כתב בספרו "מיתולוגיה האוקסידנטלית" ובמקומות אחרים כי התיאוריות של באכהופן עומדות בניגוד קיצוני לתיאוריות המוצא האריות של דת, תרבות וחברה, וגם קמפבל והן סופרים כמו אוולה הציעו כי התיאוריות של באכהופן מסבירות רק את ההתפתחות של הדת בקרב התרבויות הפרה-אריות של הים התיכון והלבנט, ואולי גם בדרום אסיה, אלא שהתקיימה התפתחות נפרדת, פטריארכלית, בקרב השבטים האריים שכבשו את אירופה וחלקים מאסיה.
אנגלס ייחס לבאכהופן את הטענה שהמטריארכיה הייתה "מופקרת", אבל באכהופן, טען ההפך, שהמטריארכיה הכניסה מונוגמיה.