צילום תת-מימי
ציוד

בפני הצלם התת-מימי עומדות מספר אפשרויות עיקריות לגבי בחירת הציוד:
מצלמות קומפקטיות בתוך מארז עמיד למים.
מצלמות קומפקטיות מתקדמות עם שליטה ידנית בחשיפה ומארז מתאים
מצלמות SLR עם מארז מתאים.
שלא כמו מצלמות הסרט מהעידן האנלוגי, דוגמת קליפסו (Calypso) או הניקונוס (Nikonos) אשר הוצגו לעולם ב-1963 ואשר תוכננו מראש לתפקד מתחת למים, מצלמות דיגיטליות בנות זמננו דורשות מארז מתאים לשימוש מתחת למים. ניקון הפסיקה את ייצור הסדרה התת-ימית שלה: Nikonos בשנת 2001, ועל אף שזו מערכת המבוססת סרט 35 מ"מ ומיושנת בהשוואה לציוד החדיש והמשוכלל של זמננו, יש מספר צלמים תת-מימיים שמעדיפים מערכת זו על פני הדיגיטלית.
רובם המוחלט של מארזי הצלילה מותאמים לדגם ספציפי של מצלמה והזולים שבהם עשויים פלסטיק בעוד היקרים עשויים סגסוגת אלומיניום מיוחדת ומצופה כדי לעמוד בתנאי הים הקשים והמלוחים. מארזים אלו מאפשרים גמישות רבה מאחר שהצלם יכול לבחור מארז המתאים למצלמה היום-יומית שלו המשמשת גם לצילום "יבשתי" ובאפשרותו לבחור עדשות רבות מהארסנל המוצע לצילום מעל המים. בפועל, רוב הצילומים מתחת למים מבוצעים עם עדשות אולטרא רחבות ופישאיי או עדשות מאקרו. עדשות אלו מאפשרות מיקוד קרוב מאוד וכך מתאפשר צילום מטוח קרוב עם מעט מים בין המצלמה לבין האובייקט.
בתחילת העידן הדיגיטלי, כרטיסי הזיכרון של המצלמות היו קטנים בנפחם ויקרים יחסית. כיום, עם ההתפתחות הטכנולוגית, מחירם של כרטיסי זיכרון למצלמות ירדו באופן משמעותי ונפחם עלה וניתן לצלם מאות או אלפי תמונות על כרטיס זיכרון יחיד. בעידן הסרט האנלוגי, ניתן היה לצלם 36 (או 72 במצלמות חצי מסגרת) תמונות בלבד לפני שנגמר הסרט. זהו אחד היתרונות העיקריים של שימוש במצלמה דיגיטלית מתחת למים, משום שלא ניתן להחליף סרט או כרטיס זיכרון באמצע הצלילה. עוד יתרון חשוב הוא המסך האחורי אשר מספק משוב מיידי לגבי איכות הצילום והצלחתו ובכך למידה ויצירתיות משופרת. לכן כמעט כל הצלמים התת-מימיים כיום משתמשים במצלמות דיגיטליות.
מארזים תת-מימיים מצוידים בכפתורי שליטה אשר מגיעים לכפתורי המצלמה וכך מאפשרים שליטה על רוב פונקציות המצלמה. לחלק מהמארזים יש מחברים המאפשרים חיבור של פלאשים תת-מימיים חיצוניים בעוד שלחלק מהמארזים הבסיסיים יש אפשרות לשימוש בפלאש המובנה של המצלמה, למרות שזה האחרון אינו מספיק חזק לצילום תת-מימי וגורם לבעיות של החזרי אור (בקסקטרס- Backscatters) בזמן הצילום. רוב המארזים המתקדמים עושים שימוש בפלאש הפנימי על מנת להורות לפלאשים החיצוניים להבזיק דרך כבל סיב-אופטי או שאינם מאפשרים לפלאש המובנה להבזיק ויש להם מחבר מיוחד מהנעל החמה (HOT-SHOE) של המצלמה דרך כבל סנכרון ועד לפלאש החיצוני.
עקב השימוש במצלמה בתוך מארז, נוצרת בעיית שבירה (Refraction) אשר נגרמת עקב מעבר של קרני האור בין המים לכיפת הזכוכית/פלסטיק של העדשה (פורט) ויוצרת עיוותים בתמונה. בעיה זו מחריפה בעיקר בעדשות רחבות. הפתרון לבעיה זו הוא שימוש בפורט כיפתי (Dome-port) אשר מתקן עיוותים אלה. רוב יצרני המארזים מייצרים פורטים כיפתיים המותאמים לעדשות ספציפיות, על מנת למקסם את היעילות שלהם בתיקון העיוותים. מצלמות ניקונוס של חברת ניקון, הותאמו במיוחד לצילום תת-ימי על ידי שימוש בעדשות "רטובות", שם האופטיקה מותאמת לשימוש בתווך המימי ואינן מסוגלות להתמקד מעל המים. במצלמות מסוימות (בעיקר מצלמות קומפקטיות) המצב הרחב ביותר של העדשה אינו רחב מספיק מתחת למים. עקב בעיית הריפרקציה, הדמות המתקבלת על חיישן/סרט המצלמה, נראית גדולה בכ-25%, מה שאומר שהעדשה במצב בו זווית הראייה שלה היא הרחבה ביותר, אינה מספיק רחבה לצילום מתחת למים. כדי לפתור זאת, חלק מיצרני המארזים מייצרים פורטים כיפתיים בעלי אופטיקה מתקנת ואו עדשות תוספתיות "רטובות" להרכבה על פורט העדשה בחלקו החיצוני על מנת להחזיר לעדשה את זווית הראייה שאבדה לה במים ואפילו להרחיב אותה. היתרון בשימוש באופטיקה רטובה הוא היכולת להסיר את העדשה התוספתית מתחת למים ולשנות את אופי הצילום מצילום בעדשה רחבה לצילום מאקרו באותה הצלילה.
בצילום מאקרו, בעיית השבירה זניחה מפני שהאור עובר את הפורט בזוויות ישרות יחסית, לכן בדרך כלל משתמשים בפורטים שטוחים. למעשה, שבירה בצילום מאקרו היא יתרון מאחר שהיא "מגדילה" את הנושא ובכך מאפשרת לצלמים תת-ימיים לצלם נושאים קטנים מאוד.
מארז עמיד למים המותאם למצלמות של קנון
מארז עמיד למים המותאם למצלמת ה-SLR ניקון D80
מצלמות SLR מסוג Nikonos V אשר מתוכננת במיוחד עבור צילום תת-מימי