stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שחף כהה
תיאור המין

השחף הכהה הוא שחף בינוני בגודלו. הוא דומה מאוד לשחף לבן עין, אך כבד יותר ממנו. אורך גופו הוא 42–45 ס"מ. מוטת כנפיו עשויה להגיע ל-105 עד 113 ס"מ. בחלק הגוף העליון צבעו בעיקר חום, ובחלק התחתון צבעו אפרפר לבן. צבע מקורו צהוב בדומה לשאר השחפים, אך בקצה המקור צבעו אדום, כך שאם מסתכלים מקרוב אפשר להבדיל בינו לבין שחף "לבן עין". צבע רגליו ירוק זית ואם מביטים ממרחק גדול יש קושי להבדיל בינו לבין חמסן.
תפוצה

רוב אוכלוסיית השחפים הכהים נמצאת באזור האוקיינוס ההודי בחופי איחוד האמירויות הערביות, בחופי ים סוף וחלק קטן מהם במפרץ עומאן ובמפרץ הפרסי. מרחב המחיה של השחפים הכהים הוא 7,050,000 קמ"ר, חלקו בים וחלקו ביבשה. השחף מתגורר בשני אזורים אלה אבל בעיקר סמוך לחופי ים ומפרצים.
סטטוס

למין זה תפוצה נרחבת ואוכלוסייה גדולה, ועל-אף שנצפתה מגמת ירידה מסוימת באוכלוסיית המין, היא אינה נחשבת לחדה דיה; ובשל כך השחף הכהה אינו נמצא בסכנת הכחדה ומסווג על ידי הIUCN במצב שימור "ללא חשש".
אולכוסיית המין העולמית הוערכה ב-150,000–300,000 פרטים בוגרים בשנת 2006.
הערות שוליים

1 2 3 4  מגדיר הציפורים של ישראל - שחף כהה, באתר פורטל צפרות
↑  DNN, J. del Hoyo, A. Elliott, J. Sargatal, Handbook of the Birds of the World, Volume 3: Hoatzin to Auks, Colonial Waterbirds 19, 1996, עמ' 298 doi: 10.2307/1521887
1 2  שחף כהה
↑  Sooty Gull (Larus hemprichii), BirdLife International datazone
↑  Waterbird population estimates, Fourth edition, Wageningen, Netherlands: Wetlands International, 2006, ISBN 978-90-5882-031-0
ערך זה הוא קצרמרבנושא עופות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מעיין פרילוק

| --- | --- |

 לידה:  4 ביוני 1981 (בת 43) חיפה, ישראל 
 מדינה:  ישראל ישראל
 עיסוק:  עיתונאית, מרצה, יזמת
 מעסיק:  ערוץ הכלכלה
 תחום סיקור:  כלכלה
 קישורים חיצוניים
 פייסבוק:  100009255623542
 
מעיין פרילוק (נולדה ב-4 ביוני 1981) היא עיתונאית, מרצה, יזמת ומומחית לשיווק וצרכנות. מגישת תוכניות "פותחים שבוע בכלכלה" ו"סוגרים שוק" בערוץ הכלכלה. מייסדת ומנהלת פרויקט "ארוחה מהעתיד", סוכנות השיווק הדיגיטלי "גורילה" ומיזם התיירות "Priluk Apartments".
ביוגרפיה

פרילוק נולדה בחיפה ולמדה במגמה ריאלית בתיכון אליאנס. היא בתו של יעקב פרילוק, בעלים ומנכ"ל משותף של רשת "KSP מחשבים". את שירותה הצבאי עשתה בדובר צה"ל.
עם סיום שירותה הצבאי, התקבלה ללימודי משחק בבית הספר לאומניות הבמה "בית צבי". כעבור כשנה וחצי פרשה מ"בית צבי" והתקבלה ללימודי כלכלה ומינהל עסקים באוניברסיטת תל אביב. תוך כדי לימודיה החלה לעבוד בתוכניות "הזירה הכלכלית" ו"תיק שיווק", ששודרו במקביל בטלוויזיה החינוכית ובערוץ 2.
בשנה האחרונה ללימודיה, התקבלה לתוכנית מצטיינים של קרן מילקן והחלה לעבוד בייעוץ כלכלי עבור משה כחלון שהיה חבר הכנסת מטעם מפלגת הליכוד. המחקר המרכזי בו עסקה כעמיתת הקרן, התמקד בשקיפות בעמלות הבנקים. בד בבד עברה לשמש כתבת לענייני כלכלה וצרכנות ב"חדשות הוט" באזור ירושלים.
בשנים 2008–2010 הייתה כתבת הכלכלה בערוץ הכנסת והגישה את פינות הכנסת בתוכניות הבוקר של "קשת" בהנחיית טלי מורנו ודן שילון.
בשנת 2011 החלה את דרכה בערוץ 10 ככתבת טכנולוגיה וחדשנות בתוכנית לילה כלכלי ובהמשך הגישה גם את פינת "סטארט אפ ניישן". בתחילה עבדה במקביל ב"מהדורה המרכזית" ובהמשך עברה לתוכניות אחרות ביניהן הכל כלול בהנחיית סיון כהן.
בשנת 2017 עם סיום שידורי התוכנית "לילה כלכלי" עברה ל"קשת 12" ככתבת לענייני צרכנות, חדשנות, טכנולוגיה ורשתות חברתיות בתוכניות "חדשות האוכל" ו"חי בלילה" ובתוכניות הבוקר בערוץ.
במקביל לעבודתה בתקשורת הקימה פרילוק את "Priluk Apartments" - מיזם השכרת דירות לתיירים לתקופות קצרות, אותו היא מנהלת עם אחותה.
בשנת 2018 הקימה פרילוק את פרויקט "ארוחה מהעתיד" במסגרתו היא מרצה בנושא פודטק.
בשנת 2022 הקימה את סוכנות השיווק "ג(ו)רילה".
ביולי 2024 הצטרפה לערוץ הכלכלה והיא מגישת התוכנית "פותחים שבוע בכלכלה" וכן את התוכנית "סוגרים שוק" העוסקת בשוק ההון, אותה היא מגישה בשיתוף לסירוגין.
חיים אישיים

פרילוק נשואה לאביחי שכטר, מנהל פיתוח עסקי ב-KSP מחשבים שבבעלות ובניהול אביה. ולהם שלושה ילדים.
הערות שוליים

↑  הרצאה לארגונים: "ארוחה מהעתיד" - חדשנות בעולם האוכל | מעיין פרילוק, באתר ארוחה מהעתיד מעיין
↑  מעיין פרילוק, באתר מרכז מילקן לחדשנות
↑  נועה פרייס‏, "לילה כלכלי" יורדת, העובדים דווקא נשארים, באתר וואלה, 28 בפברואר 2017
↑  Priluk Apartments
↑  רעות סהר‏, ארוחה מהעתיד: האוכל החדש שאתם חייבים להכיר, באתר וואלה, 5 בפברואר 2018
↑  שיווק גורילה | Social-gorilla, באתר social-gorilla
↑  ערוץ הטלוויזיה החדש בישראל נפתח: זו המגישה שמצטרפת, באתר אייס, 31 ביולי 2024
הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל

| חלק מהאינתיפאדה השנייה |
| --- | --- |

 תאריך:  29 במרץ 2002
 מקום:  סניף שופרסל, קריית היובל, ירושלים, ישראל
 קואורדינטות:  31°45′42″N 35°10′30″E﻿ / ﻿31.76166667°N 35.175°E﻿ / 31.76166667; 35.175
 סוג:  פיגוע התאבדות
 הרוגים:  2
 פצועים:  28
 מבצע:  חמאס חמאס
  (למפת ירושלים מוגדלת) הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל(למפת ירושלים רגילה) הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל(למפת הרי ירושלים רגילה) הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל(למפת הרי ירושלים מוגדלת) הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל
 
הפיגוע בסופרמרקט בקריית היובל היה פיגוע התאבדות ב-29 במרץ 2002 בו פוצצה עצמה המחבלת הפלסטינית בת ה-17 איאת אל-אח'רס בפתח הסופרמרקט הראשי בשכונת קריית היובל בירושלים. בפיגוע נרצחו שני ישראלים ונפצעו 28.
ארגון הטרור חמאס נטל אחריות לפיגוע.
הפיגוע

ב-29 במרץ 2002 בשעות אחר הצהריים פנתה המחבלת המתאבדת הפלסטינית בת ה-17 איאת אל-אח'רס לסופרמרקט הראשי בשכונת קריית היובל בירושלים. הסופרמרקט היה באותה העת מלא בלקוחות שבאו לעשות קניות לקראת סוף השבוע.
חיים סמדר, המאבטח בן ה-55 שעמד בכניסה לסופרמרקט וידע לדבר בערבית, החל לחשוד באל-אח'רס לאחר שזו ביקשה בערבית משתי נשים ערביות, שבדרך כלל מכרו ירקות מחוץ לכניסה לחנות, לעזוב את המקום. אל-אח'רס פוצצה את מטען הנפץ שעל גופה בכניסה לחנות תוך שהיא נאבקת בסמדר. עוצמת הפיצוץ גרמה למותו המיידי של סמדר ולמותה של הנערה הישראלית רחל לוי. כמו כן נפצעו בפיגוע כ-30 בני אדם. סמדר הצליח להרחיק את המחבלת מהקהל, ובכך מנע אובדן גדול יותר של חיים.
לאחר הפיגוע התברר שהמחבלת המתאבדת נשאה גם פצצת מרגמה, שלא התפוצצה.
מבצע הפיגוע

חמאס נטל אחריות על הפיגוע וציין כי המחבלת המתאבדת הייתה איאת אל-אח'רס בת ה-17 ממחנה הפליטים דהיישה הסמוך לבית לחם. דיווחים מודיעיניים מצביעים על כך שאל-אח'רס נכנסה להריון מפעיל פת"ח, למרות היותה לא נשואה, וכי ההשלכות מההריון הלא מתוכנן היו הסיבה העיקרית לכך שהחליטה לבצע את פיגוע ההתאבדות. אל-אח'רס הייתה המחבלת המתאבדת השלישית באינתיפאדה השנייה. אביה של אל-אח'רס עבד בחברת בנייה ישראלית. המשפחה התגוררה בבית בן שלוש קומות שבנה. אל-אח'רס התארסה והייתה אמורה להתחתן ביולי 2002. היא הצטרפה לגדודי חללי אל-אקצא והוכשרה במשך מספר שבועות בטרם נשלחה לסופרמרקט בקריית היובל.[דרוש מקור][מפני ש...]
ביולי 2002 נעצר איברהים סראחנה שהסיע את המחבלת, ובהמשך נשפט למאסר עולם. ב-17 בינואר 2025 החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחרר אותו במסגרת עסקת שחרור החטופים השנייה  במלחמת חרבות ברזל.
אחרית דבר

ב-2007 הפיק ערוץ HBO את הסרט התיעודי "To Die in Jerusalem", המתמקד בסיפוריהם של המפגעת אל-אח'רס ושל רחל לוי, שנרצחה בפיגוע. הסרט מתעד את מאמצי אמה של רחל אביגיל לוי להיפגש עם אמה של אל-אח'רס.
ראו גם

פיגועי התאבדות בישראל
הערות שוליים

↑  "Israel Under Attack-Jerusalem-Kiryat Yovel". Israeli Prime Minister's Office. 29 במרץ 2002. נבדק ב-4 בספטמבר 2007. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Archives: Jerusalem Post". נבדק ב-16 בדצמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אפרת וייס, שני הרוגים ו-27 פצועים בפיגוע בקריית יובל, באתר ynet, 30 במרץ 2002
↑  Mideast Turmoil: Terrorism; Suicide bomber, 18, kills 2 Israelis and herself, New York Times
↑  Israel Ministry of Foreign Affairs, Blackmailing Young Women into Suicide Terrorism.
↑  וופא אידריס מבצעת הפיגוע ברחוב יפו (2002) וענדליב חליל פטפטה מבצעת הפיגוע בשוק מחנה יהודה (2002). דו"ח השב"כ על מעורבות נשים פלסטיניות בטרור
↑  דניאל סובלמן, הניסיון כגנב רכב הועיל להסעת מתאבדים, באתר הארץ, 12 ביוני 2002
↑  פרסום לציבור בעניין שחרור אסירים ועצירים ביטחוניים במסגרת מתווה לשחרור חטופים, משרד המשפטים
| פיגועי טרור נגד ישראלים בעשור הראשון של המאה ה-21 |
| --- | --- | --- |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בישראל ובשטחים | < • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • > |  |
| פיגועים נגד ישראלים שבוצעו בחו"ל | הפיגוע בדלפק אל על בנמל התעופה של לוס אנג'לס (4 ביולי 2002) • הפיגועים במומבסה (28 בנובמבר 2002) • הפיגוע בשגרירות ישראל בטשקנט (30 ביולי 2004) • מתקפת הטרור בסיני (7 באוקטובר 2004) • הפיגוע בשגרירות ישראל במאוריטניה (1 בפברואר 2008) • מתקפת הטרור במומבאי (26 בנובמבר 2008) |  |
 1948–1999 • 2000–2009 • 2010–2019 • 2020–2029
מקום הפיגוע, 2009
לוח זיכרון לזכרו של חיים סמדר המוצב בפתח הסופרמרקט בקריית היובל
מראה שחורה: בנדרסנאץ'

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  דייוויד סלייד 
 הופק בידי:  ראסל מקלין
 תסריט:  צ'ארלי ברוקר 
 שחקנים ראשיים:  פין וייטהד ויל פולטר קרייג פרקינסון אליס לואו אסים צ'אודרי
 מוזיקה:  בריאן רייצל 
 צילום:  ארון מורטון 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  נטפליקס 
 חברה מפיצה:  נטפליקס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה, ישירות לווידיאו 
 הקרנת בכורה:  28 בדצמבר 2018
 משך הקרנה:  משתנה (90 דקות למסלול ברירת המחדל)
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מדע בדיוני, סרט דרמה, סרט אינטראקטיבי 
 מקום התרחשות:  לונדון 
 תקופת התרחשות:  1984 
 פרסים:  פרס אמי לבידור בפריים טיים לסרט טלוויזיה 
 סרט קודם:  Black Museum 
 סרט הבא:  Striking Vipers 
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
מראה שחורה: בַּנדֶרסְנאץ' (באנגלית: Black Mirror: Bandersnatch) הוא סרט אינטראקטיבי מסוגת האימה והמדע בדיוני משנת 2018, מתוך סדרת המדע הבדיוני "מראה שחורה", שנכתב על ידי יוצר הסדרה צ'ארלי ברוקר ובבימויו של דייוויד סלייד. הסרט עלה לנטפליקס ב-28 בדצמבר 2018 ככותר עצמאי.
ב"בנדרסנאץ'" (דמות בדיונית מספרו של לואיס קרול "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם" ומ"ציד הסנרק"), הצופים מקבלים החלטות עבור הדמות הראשית, המתכנת הצעיר סטפן באטלר (פין וייטהד) אשר מעבד ספר פנטזיה למשחק וידאו בשנת 1984. הדמויות המשניות כוללות את מואהן תאקור (אסים צ'אודהרי) ואת קולין ריטמן (ויל פולטר) שעובדים בחברת משחקי וידאו, אביו של סטפן, פיטר (קרייג פרקינסון) והפסיכיאטרית של סטפן, ד"ר היינס (אליס לאו). הסרט מבוסס על משחק וידאו מתוכנן של חברת "Imagine Software" באותו השם שלא יצא, לאחר שהחברה הגישה בקשה לפשיטת רגל ב-9 ביולי 1984, באותו היום בו מתחיל הסרט. באמצעות אלמנטים של אימה ומדע בדיוני, בנדרסנאץ' משלב מטא-פרשנות והרהור על בחירה חופשית.
בנדרסנאץ' זכה בפרס אמי בשנת 2019 בקטגוריה "סרט הטלוויזיה הטוב ביותר".
תקציר > הצגה

בנדרסנאץ' הוא סרט אינטרקאטיבי: מדי פעם הצופה נדרש לבצע בחירה בין שתי אפשרויות שמוצגות על המסך אשר ישפיעו על המשך העלילה. מדריך קצר בתחילת הסרט, שמותאם למכשיר שהסרט מוזרם עליו, מסביר לצופה כיצד לבצע את הבחירות. יש לצופה עשר שניות כדי לבחור, אחרת החלטת ברירת המחדל מתבצעת. לאחר סיום סיבוב, לצופה ניתנת האפשרות לחזור ולבצע בחירה אחרת. זמן הצפייה הממוצע הוא 90 דקות, אם כי המסלול המהיר ביותר מסתיים לאחר 40 דקות, ולפחות מסלול אחד מוביל לחוויית צפייה של 2.5 שעות (150 דקות). ישנם 150 דקות של חומר גלם ייחודי שמחולק ל-250 קטעים. IGN דיווח כי על פי נטפליקס, ישנם חמישה סופים "מרכזיים", עם גרסאות מעט שונות לכל סוף. המפיק ראסל מקלין אמר שיש בין 10 ל-12 סופים, שחלקם מעורפלים יותר בהשוואה לאחרים, ולברי דייוויד סלייד, יש כמה "ביצי זהב" שייקח הרבה זמן עד שהצופים יגלו איך להשיג אותן. על פי המפיקים בפועל צ'ארלי ברוקר ואנאבל ג'ונס, אף סוף אינו נחשב ל"עדיף" על כל האחרים.
ברוב המקרים, כאשר הצופה מגיע לסוף, הסרט האינטראקטיבי נותן לצופה את האפשרות לבצע שוב בחירה קריטית כדי לאפשר לו לחקור את הסופים האלה, ולחלופין הצופה יכול לבחור להציג את כתוביות הסיום של הסרט. במקרים מסוימים, ניתן להגיע לאותו קטע בדרכים שונות רבות, אך הוא יציג בפני הצופה אפשרויות בחירה שונות בהתאם לאופן שבו הוא הגיע אליו. במקרים אחרים, לולאות מסוימות מכוונות את הצופים להגיע לנרטיב מסוים, ללא קשר לבחירות שהם עושים.
תקציר > עלילה

באנגליה של יולי 1984, מתכנת צעיר בשם סטפן באטלר (פין וייטהד) חולם לעבד ספר משחק בשם "בנדרסנאץ'" מאת הסופר הטרגי ג'רום פ. דייוויס (ג'ף מינטר), לתוך מה שהוא מקווה שיהיה משחק הרפתקאות מהפכני. במשחק יש לחצות מבוך גרפי של מסדרונות, תוך הימנעות מיצור בשם פקס, ולקבל מדי פעם החלטות על ידי הוראה שמופיעה על המסך. באטלר יוצר את המשחק עבור חברת משחקי הווידאו "Tuckersoft", שמנוהלת על ידי מואהן תאקור (אסים צ'אודהרי) ומעסיקה את יוצר המשחקים הדגול קולין ריטמן (וויל פולטר). לבאטלר מוענקת בחירה האם לקבל או לדחות את עזרתה של החברה בפיתוח המשחק. אם באטלר יקבל את ההצעה, ריטמן יגיד שהוא בחר את "המסלול הלא נכון", באטלר יחוה את היום שוב, ובסופו תינתן לו אותה הבחירה.
בבחירה השנייה, באטלר מתחיל לעבוד על המשחק בכוחות עצמו, לאחר שניתן לו דדליין לספטמבר, כדי שהחברה תוכל להוציא אותו לחג המולד. במאבק כנגד באגים של תוכנת המשחק, באטלר נהיה יותר ויותר לחוץ ומפתח עוינות כלפי אביו פיטר (קרייג פרקינסון). במהלך תקופה זו, באטלר מבקר אצל ד"ר ר. היינס (אליס לאו), במרפאה לטיפול בדיכאון. הצופה יכול לבחור לגרום לבאטלר להסביר לד"ר היינס על מות אימו כשהיה בן חמש; פיטר לקח את בובת הארנב הממולא שלו, כיוון שחשב שבני גילו אינם צריכים להסתובב עם בובות. סטפן מסרב לצאת בלעדי הבובה ואימו נאלצת לנסוע ברכבת מאוחרת יותר. רכבת זו יורדת מן הפסים וכמה נוסעים נהרגים, כולל אימו של סטפן. באטלר חש מאז כי הוא האחראי למותה. ד"ר היינס נותנת לבאטלר מרשם לתרופות נוגדות דיכאון, והצופה יכול לבחור אם באטלר ייקח או ידיח באסלה.
לצופה ניתנת האפשרות להחליט עבור באטלר אם לבקר בדירה של קולין, שם הוא מתגורר יחד עם חברתו קיטי וילדתם פרל. הזוג לוקח הלוצינוגנים, ולאחר מכן קולין מדבר על ציר זמן חלופי ומסלולים שונים. כדי להדגים את התאוריה על מציאות חלופית, קולין דורש מבאטלר לקבוע, באמצעות הצופה, מי מהם יקפוץ למוות מהמרפסת. אם באטלר קופץ הוא מת, והחברה מסיימת את המשחק, שמקבל ביקורת שלילית. אם קולין היה זה שקפץ, הוא נעדר מסצנות עתידיות באופן מסתורי.
כשמגיע המועד האחרון להגיש את המשחק, באטלר מגלה במשחק שגיאות מוזרות. באטלר מתחיל להרגיש שהוא נשלט על ידי כוחות חיצוניים, ותוהה עד כמה הוא סומך על אביו ועל ד"ר היינס. באטלר מוצא את חייו כדומים לאלה של ג'רום דייוויס, כשהוא רואה דימויים חוזרים של "סמל המסלול המסתעף", שהוביל לכאורה את דייוויס לערוף את ראשה של אשתו. כאשר הוא מתחיל להישבר נפשית ומנסה להאבק נגד סוכן בלתי נראה השולט במעשיו, לצופה יש מספר אפשרויות להסביר לבאטלר מי צופה בו; אחת מהן היא שהוא עושה זאת דרך נטפליקס, במאה ה-21. הצופה עשוי לגלות כספת נעולה המכילה את בובת הארנבת הישנה של באטלר, או מסמכים על אודותיו כחלק מניסוי – בהתאם לקוד שהוא בוחר להזין בה.
תקציר > אפשריות סיום הפרק

ישנם סופים אפשריים רבים. מסלול אחד מוביל את באטלר להילחם בפסיכיאטרית שלו במהלך הפגישה, ולאחר מכן מתגלה שהוא נמצא בסט צילומים, שבו אביו הוא אחד השחקנים. סדרה אחת של בחירות מובילה את באטלר לעבור דרך מראה לעצמו בן ה-5 ולמות עם אימו בתאונת הרכבת, דבר שגורם לו למות בהווה. במסלולים אחרים, לצופה יש אפשרות לגרום לבאטלר להרוג את אביו, ולקבור או לבתר את הגופה שלו. קבירת הגופה מובילה את באטלר להיעצר לפני הוצאת המשחק; ביתור הגופה מוביל לשחרור מוצלח של המשחק, אבל באטלר נכנס לכלא זמן קצר לאחר מכן והמשחק נאסף מהחנויות. בחלק מהמקרים מגיעים קולין, תאקור או קיטי לביתו של באטלר, ולעיתים ניתנת האפשרות להרוג אותם.
בחלק מהסופים, לצופה מוצגת ביקורת בטלוויזיה למשחק בנדרסנאץ'. סוף אחר מראה את פרל המבוגרת שעובדת כמתכנתת בנטפליקס, ומנסה לעבד את המשחק לסרט אינטראקטיבי, דבר שמוביל אותה להתחיל לחוות את אותם דימויי "מסלול מסתעף", כפי שנראו על ידי ג'רום דייוויס ובאטלר.
ניתוח

מקורו של המונח "בנדרסנאץ'" ("Bandersnatch") מגיע מיצור דמיוני שנוצר על ידי לואיס קרול, ומופיע בשיריו "ג'ברווקי" ו-"ציד הסנרק". הסרט מספק מספר אזכורים לעבודות של קרול. חלק מהמניעים של באטלר הוא למצוא את בובת הארנב הממולאת שלו, דבר שמוביל אותו לסודות עמוקים יותר – בדומה לחיפוש של אליס לארנב הלבן ב"הרפתקאות אליס בארץ הפלאות". קולין וחברתו מובילים את באטלר לחוויה פסיכדלית, שדומה למסיבת התה של הכובען המטורף מאותו סיפור, והופעתה של קיטי, חברתו של קולין, דומה לזו של הכובען. בשלב מסוים, באטלר עובד דרך מראה, דבר שכנראה מהווה אזכור ל"מבעד למראה ומה אליס מצאה שם". העיצוב של הדמות פקס דומה לציור של הדמות בנדרסנאץ' שצייר קרול. בנוסף, הסרט מכיל אלמנטים מיצרותיו של פיליפ ק. דיק, שכתב לעיתים קרובות על מציאויות חלופיות, וספרו "יוביק" מאוזכר ויזואלית בסרט. צ'ארלי ברוקר השווה את הסיפור לסרט הקומדיה "לקום אתמול בבוקר", שמספר על דמות שחיה מחדש את אותו היום שוב ושוב. כמה מן הנושאים של היעדר בחירה חופשית, ניטור ובקרה, וכמו גם שנת התרחשות הסרט, 1984, מובילה להשוואתו לרומן של ג'ורג' ארוול, 1984.
ב"בנדרסנאץ'" יש אלמנטים של קומדיה, זוועה, פאתוס, מדע בדיוני ואלמנטים תקופתיים של שנות ה-80. דייוויד גריפין מ-IGN השווה את הסרט למשחק ההרפתקאות "המתים המהלכים", ולמשחק ההרפתקאות "Detroit: Become Human".
הסרט מכיל מטא-פרשנות: סטיוארט מורטינג מ"הגרדיאן" כתב כי "ברוקר פרסם צורה חדשה של סיפור סיפורים, אחר כך זיהה את המבוכות שבה ופירק אותן בזו אחר זו".
ניתוח > פרטים חבויים

כמו בפרקים הקודמים, "בנדרסנאץ'" מעניק מספר רב של אזכורים לפרקים קודמים של "מראה שחורה". סמל "המסלול המסתעף", שג'רום דייוויס ולאחר מכן באטלר חווים, הוא הגרסה הדיגיטלית לסמל שבשימוש בפרק "דב לבן". אחד המשחקים המצליחים של חברת "Tuckersoft" הוא "Metal Hedd", רפרנס ל"מטאלהד", פרק של מראה שחורה שבויים גם הוא על ידי דייוויד סלייד. בנוסף, קולין עובד על משחק בשם "Nohzdyve", רפרנס לפרק "Nosedive" ("תגובת שרשרת"). באטלר נפגש עם הפסיכיאטרית שלו במרפאת סיינט ג'וניפר, על שם "סאן ג'וניפרו", בעוד ש-"Tuckersoft " מתייחס ל-"TCKR מערכות" שהוצג לראשונה ב"סאן ג'וניפרו", ואוזכר שוב בפרקים נוספים מאוחר יותר. אזכורים לפרקים אחרים של "מראה שחורה" ניתן לראות בכתבות חדשותיות המוצגות בתצלומים קצרים של דפי העיתון "סאן" ובסיקורים חדשותיים בטלוויזיה; פרקים כאלו כוללים את "ההמנון הלאומי", "15 מיליון נקודות", "מיד אשוב", "הרגע של וולדו", "השנואים במדינה", "החללית קאליסטר", "קרוקודיל" ו-"Hang the DJ".
באחד הסופים, נשמע צליל של הקלטת נתונים על קלטת; טעינת הצליל לתוך ספקטרום סינקלייר תיתן קוד QR עם סמל "דב לבן" באמצע, שמוביל לאתר בדיוני של "Tuckersoft".
הערות שוליים

↑  'Black Mirror': So What Is a Bandersnatch, Anyway?, TheWrap, ‏2018-12-27 (באנגלית)
↑  Tilly Pearce, Black Mirror's Bandersnatch's massive throwbacks to Alice in Wonderland origins, Metro, ‏2018-12-28 (באנגלית)
↑  Black Mirror: Bandersnatch is an experiment on us – Netflix explain why the interactive episode is the grimmest yet, The Independent, ‏2018-12-28 (באנגלית)
↑  Alissa Wilkinson, 3 non-spoilery things to know before you watch Black Mirror: Bandersnatch, Vox, ‏2018-12-28
1 2  Liz Shannon Miller, Liz Shannon Miller, ‘Black Mirror: Bandersnatch’ Review: Groundbreaking Choose-Your-Own Adventure Storytelling, IndieWire, ‏2018-12-28 (באנגלית)
↑  Rubin, Peter (2018-12-28). "How the Surprise New Interactive 'Black Mirror' Came Together". Wired. ISSN 1059-1028. נבדק ב-2018-12-31.
↑  David Griffin, Netflix's Black Mirror: Bandersnatch Review, IGN, ‏28 בדצמבר 2018
↑  Heritage, Stuart (2018-12-28). "Black Mirror's Bandersnatch: Charlie Brooker's meta masterpiece". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2018-12-31.
↑  Julia Alexander, One of Black Mirror: Bandersnatch’s games is available to play right now, The Verge, ‏2018-12-28
הסמל מהפרק "דב לבן" של מראה שחורה, שמופיע שוב כסמל "הנתיב המסתעף" ב"בנדרסנאץ'"
מודעת "דרושים" בדיונית לחברת Tuckersoft, מתוך אתר החברה הבדיוני שמוחבא כאיסטר אג בסרט
פאטמה שנאן

| --- | --- |

 לידה:  1986 (בת 39 בערך) ג׳וליס, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2016) 
 www.fatmashanan.com
 
פאטמה שנאן, דיוקן עצמי, מוזיאון תל אביב, 2019
פאטמה שנאן (בערבית: فاطمة شنان; נולדה ב-1986) היא אמנית ישראלית, ציירת ממוצא דרוזי. חיה ועובדת בג'וליס, תל אביב וניו יורק.
קורות חיים

פאטמה שנאן נולדה ב-1986 וגדלה בכפר הדרוזי ג׳וליס. בין השנים 2007 ל-2010 למדה במכון לאמנות במכללת אורנים, בקריית טבעון, וב-2011 למדה ציור אצל האמן אלי שמיר. בשנת 2016 זכתה בפרס מפעל הפיס ע״ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית-ריאליסטית ובשנת 2017 בפרס האמן הצעיר מטעם משרד התרבות והספורט. היא הציגה מספר תערוכות יחיד, בין היתר בגלריה לאמנות אום אל-פחם ובמוזיאון תל אביב לאמנות. עבודותיה נכללות באוספי מוזיאון ישראל בירושלים, כמו גם באוספים פרטיים בישראל ובשאר העולם.
תערוכות יחיד

ארגמן, גלריה לאמנות ישראלית עכשווית, מרכז ההנצחה, קריית טבעון, 2011. (אוצרת טלי כהן-גרבוז)
מקום שטיח, גלריה זימאק, תל אביב, 2014. (אוצר: רון ברטוש).
רצף מרחבי אחד, הגלריה לאמנות באום אל-פחם, 2015. (אוצרת: כרמית בלומנזון)
פאטמה שנאן, עבודות 2010–2017, מוזיאון תל אביב לאמנות, 2017. (אוצר: ד"ר דורון לוריא).
חצאית צהובה, גלריה דיטריך שלכטרים, ברלין, 2019.
פרסים ומלגות

פרס עידוד היצירה, מכללת אורנים, קריית טבעון, 2010
פרס מצוינות, קרן התרבות אמריקה ישראל 2010
מענק אמנות מטעם קרן רבינוביץ 2016
הפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית, מוזיאון תל אביב, 2016
מלגת שהות אמן בתוכנית הרזידנסי של ארטפורט 2016
פרס אמן צעיר, משרד התרבות 2017
הערות שוליים

1 2 3 4 5  בלומנזון, כרמית, ״קודם כל בית״, פאטמה שנאן דרע - רצף מרחבי אחיד (קטלוג תערוכה), אוצרת: כרמית בלומנזון, אום אל פחם: הגלריה לאמנות אום אל פחם, 24 בינואר – 19 באפריל 2015, עמ' 12-10
↑  פאטמה שנאן שוברת טאבו מרכזי בתרבות הדרוזית, באתר טיים אאוט, ‏2017-12-28
↑  רעות ברנע, אני, המשפחה והשטיח, באתר כלכליסט, 17 בינואר 2016
1 2  איתן בוגנים, השטיח של האמנית פאטמה שנאן כביטוי למהלך חתרני, באתר הארץ, 21 בינואר 2015
1 2  לוריא, דורון, ״השטיח כמרחב הטרוטופי: ריאיון עם פאטמה שנאן״, פאטמה שנאן – עבודות 2010–2017 (קטלוג תערוכה), אוצר: דורון לוריא, תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, 25 ביוני – 28 באוקטובר 2017, עמ' 17-16
1 2 3  עפרת, גדעון, ״על שטיחים ועל אותנטיות״, פאטמה שנאן דרע - רצף מרחבי אחיד (קטלוג תערוכה), אוצרת: כרמית בלומנזון, אום אל פחם: הגלריה לאמנות אום אל פחם, 24 בינואר – 19 באפריל 2015, עמ' 15
1 2  פלג רותם, חגית, ״קולות של שטיח״, באתר פורטפוליו, ‏26.6.2017
↑  גילעת, יעל, ״שטיחים כמרחבי פעולה ויצירה: על תהליכי עבודה אצל פאטמה שנאן״, פאטמה שנאן דרע - רצף מרחבי אחיד (קטלוג תערוכה), אוצרת: כרמית בלומנזון, אום אל פחם: הגלריה לאמנות אום אל פחם, 24 בינואר – 19 באפריל 2015, עמ' 20
↑  גילעת, יעל, ״גוף-מרחב: על גבולות וזהויות ביצירותיה החדשות של פאטמה שנאן״, פאטמה שנאן – עבודות 2010–2017 (קטלוג תערוכה), אוצר: דורון לוריא, תל אביב: מוזיאון תל אביב לאמנות, 25 ביוני – 28 באוקטובר 2017, עמ' 17-16
1 2  פאטמה שנאן: מקום-שטיח, באתר www.artbeat.co.il
↑  פאטמה שנאן עבודות 2010–2017 הפרס ע"ש חיים שיף לאמנות פיגורטיבית־ריאליסטית, 2016 - מוזיאון תל אביב לאמנות, באתר www.tamuseum.org.il (ארכיון)
↑  הוכרזו הזוכים בפרסי משרד התרבות והספורט בתחום האמנות הפלסטית 2016, באתר GOV.IL
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 634779  NLI: 987007581182505171  GND: 1182686745  ISNI: 0000 0004 5458 016X  LCCN: no2016014029  SUDOC: 23531370X  VIAF: 162145541830396601149   WorldCat (עם VIAF): 162145541830396601149
נושמת

נושמת הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמרת הישראלית מאיה בוסקילה. האלבום יצא לאור ב-6 בספטמבר 2016.
האלבום כולל 10 סינגלים אותם הוציאה בוסקילה מאז צאת אלבומה השלישי שוברת שתיקה (2008), שיר נושא האלבום ועוד גרסת כיסוי לשיר "בין האצבעות" של רותי נבון.
סינגלים

"מה שהיה היה" - היה לסינגל הראשון מהאלבום במרץ 2011 והופק על ידי אבי גואטה, הסינגל זכה להצלחה רבה כאשר הגיע בשיאו למקום 3 במצעד של רשת ג' ונשאר במצעד 9 שבועות.
"מצפן" - היה לסינגל השני ויצא באוגוסט 2013 נכתב על ידי רמי קלינשטיין והופק גם הוא על ידי אבי גואטה, הוא זכה להצלחה במצעדים כאשר הגיע בשיאו למקום ה-13 ברשת ג', בוסקילה אף ציינה כי מילות השיר מתייחסות לבנה אשר נולד 9 חודשים לפני צאת השיר.
"לעבור את היום" - שוחרר בנובמבר אותה שנה אך לא זכה להצלחה רבה כאשר נכנס למצעד של רשת ג במקום 17 ויצא אחרי שבוע.
"תקשיבי לי" - היה לסינגל הרביעי אשר יצא בפברואר 2015 וזכה להצלחה מעוטה כאשר הגיע בשיאו למקום 19 במצעד ונשאר שם שבוע אחד בלבד, השיר יצא עם קליפ בו מתוארת בוסקילה מגיע לבניין מגוריו של בן זוגה לשעבר כאשר הוא במיטה בחדר השינה עם בת זוגו הנוכחית, בהמשך בוסקילה נכנסת לחדר ומסבירה לבת זוגו דברים על אהובה במילות השיר לסיום היא מנשקת אותה ו"יוצאת" מהזוגיות איתו וישר בורחת מהדירה.
"מגדל" - הסינגל החמישי יצא במאי אותה שנה גם הוא זכה לקליפ המציג את הרצון לשוויון בין המינים ברוב הקליפ מראים את בוסקילה על רקע לבן שרה כאשר רואים רק את פניה עם עוד 4 נשים נוספות השרות כל אחת בתור ובין לבין ישנן סצנות מושחרות בהן בוסקילה עם בחור. הקליפ הפך לוויראלי ברשתות החברתיות. למראות הכישלון היחסי של הסינגלים הקודמים השיר שהה שבועות רבים במצעד של רשת ג' ואף חדר לעשירייה (בשיאו הגיע מקום 9).
"זיכרון ישן" - היה לסניגל השישי שיצא ביולי באותה שנה שהביא עמו הצלחה נעה כאשר גם הוא הגיע למקום 13 במצעד ונשאר שם לשלושה שבועות.
"השתגעתי"- הסינגל השביעי יצא לקראת סוף אוקטובר אותה שנה בקליפ מתוארת בוסקילה מדברת עם בחור כאשר בין לבין תוך כדי שרואים אותה עולים קטעים מקליפים והופעות קודמים שלה הסינגל היה להצלחה במצעדים כאשר הגיע בשיאו למקום השמיני במצעד של רשת ג', מקום רביעי במצעד רדיו אמצע הדרך ולמקום השני במצעד השבועי של המדיה פורסט.
"באמצע יום" - הסינגל השמיני יצא בפברואר 2016 זכה להיכנס למקום 18 בלבד ונשאר שם שבוע אחד, הסינגל לא יצא עם קליפ.
"נושמת" - שיר הנושא של האלבום יצא כסינגל לקידום האלבום ויצא ב-5 בספטמבר 2016 (יום לפני צאת האלבום) השיר לווה בקליפ אך הסינגל לא נכנס לאף מצעד. הוא דורג במקום הרביעי במצעד של רדיו לב המדינה.
"ערב של קיץ" - לא יצא כסינגל ונכלל באלבום והוקלט ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל לזכר רב-סרן שנפל ניר לקריף.
"בין האצבעות" הוא גרסת כיסוי של הזמרת רותי נבון וגם הוא נכלל באלבום.
סינגלים > וידאו קליפים

"תקשיבי לי" (בימוי: אלעד זכאי)
"מגדל" (בימוי: פילמה הפקות)
"השתגעתי" (בימוי: סופי נאבחוב)