stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דבורה חן
קריירה מקצועית > לאחר פרישתה

מאז 2006, לחן משרד עריכת דין העוסק בתחום המשפט הפלילי, הביטחוני והציבורי.
בשנת 2005 שימשה כיועצת מיוחדת, במשרד עורכי דין מ. זליגמן ושות', בתל אביב.
מאז 2004, היא משמשת כעמית מחקר במכון הבינלאומי לחקר מדיניות נגד טרור, אוניברסיטת רייכמן, הרצליה.
בשנת 2006 הוזמנה כעמית מחקר מומחה למכון וושינגטון למדיניות המזרח התיכון, וושינגטון, ארצות הברית, שם עסקה בנושא של ההיבטים המשפטיים של המלחמה בטרור בישראל.
בין השנים 2005–2008 הייתה מרצה, בנושא "היבטים משפטיים בביטחון המדינה", במסגרת לימודי מוסמך, בבית הספר לממשל ומדיניות, באוניברסיטת תל אביב, ולימודי תואר ראשון במשפטים באוניברסיטת רייכמן.
פעילות ציבורית

חן הייתה חברת מליאת הרשות לניירות ערך (2007–2009), הייתה חברת דירקטוריון בחברת חשמל (2010–2014) שם כהנה כיו"ר ועדת רגולציה, וכמו כן, הייתה דירקטורית בתעשייה האווירית לישראל (2016-2019) שם כהנה כיו"ר הוועדה לממשל תאגידי, קיימות וקידום נשים.
בשנת 2021 התמנתה כחברה בוועדה הציבורית לפי חוק המאבק בטרור.
הייתה חברה בוועדה המייעצת לראש הממשלה בענייני אבטחת נבחרי ציבור. כהנה כחברת דירקטוריון, המכון להשתלמויות של לשכת עורכי הדין.
בנוסף, היא חברה בעמותות ופורומים שונים ובהם, פורום דבורה, ודירקטוריות מובילות שינוי, וכן היא מכהנת מעת לעת כחברה בוועדות ציבוריות וסטטוטוריות שונות.
היא הנחתה תוכנית משפטית שבועית בערוץ הכנסת, "דיון נוסף".
משמשת מעת לעת כפרשנית בתחום המשפט הפלילי, הציבורי והביטחוני, באמצעי התקשורת הכתובה והאלקטרונית ומרצה בפני קהלים בתחום המשפט הפלילי והביטחוני בארץ ובחו"ל
משפחתה

דבורה חן נשואה, אמא לשתי בנות וסבתא ל-5 נכדים.
הארמייה השנייה (רומניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  רומניה רומניה
 שיוך:  רומניה צבא רומניה
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1916–1947 (כ־31 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה   מלחמת העולם השנייה
 
הארמייה השנייה (ברומנית: Armata a 2-a Română) הייתה ארמייה רומנית, שלחמה במלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

עם הצטרפות רומניה לצד מדינות ההסכמה, נפרסה הארמייה השנייה בגבול עם הונגריה, והשתתפה בקרב על טרנסילבניה. בעקבות כישלון המתקפה, ומתקפת הנגד הנמרצת של מעצמות המרכז, נכבש מרבית שטחה של רומניה בידי הקיסרות הגרמנית ובכלל זה עיר הבירה בוקרשט. הארמייה השנייה נסוגה אל מולדובה, האזור היחיד שלא נשלט כעת בעדי האויבים. בחורף 1916–1917 עברה הארמייה תהליך של מודרניזציה שנועדה לשקם את הצבא הרומני המותש.
בקיץ 1917 הוכנה תוכנית לגירוש הגרמנים מרומניה, שכללה שיתוף פעולה מצד הארמייה השנייה והארמייה הראשונה. באוגוסט יצא המבצע לפועל, והארמייה השנייה תקפה את קווי הגרמנים במאראשטי. התוצאה הייתה קרב מאראשטי שהסתיים בניצחון רומני לאחר שלושה ימי לחימה, וכיבוש של בליטה בגודל של 30 ק"מ רוחב ו-20 ק"מ עומק במרכז קווי הגרמנים. ב-6 באוגוסט פתח אוגוסט פון מקנזן במתקפת נגד עזה שהתפתחה לקרב מאראששטי. הרומנים התגוננו באומץ תחת המוטו "Pe aicea nu se trece" ("הם לא יעברו"). ב-8 בספטמבר נאלצו שני הצדדים להפסיק את הקרב עקב מחסור הדדי ביחידות טריות. הרומנים איבדו מעל 27,000 חיילים, כולל 610 קצינים; הגרמנים איבדו 47,000 איש. הארמייה פורקה ב-1 ביוני 1918 עקב החתימה על הסכם בוקרשט.
היסטוריה > מלחמת העולם השנייה והפירוק

הארמייה הוקמה שוב עם כניסת רומניה למלחמת העולם השנייה לצד מדינות הציר. אם כי פעילותה במהלך מלחמה זו הייתה מעטה. לאחר המלחמה, ביוני 1947, פורקו כל הארמיות של צבא רומניה והומרו ל"אזורים צבאיים". הארמייה השנייה הפכה ל"האזור הצבאי ה-2" שבסיסו היה בעיר הבירה בוקרשט. בצבא רומניה המודרני היורשת של מורשת הארמייה השנייה היא הדיוויזיה ה-2.
דניאל אפרייה

דניאל אפרייה ברנייה (באנגלית: Daniel Afriyie Barnieh; נולד ב-26 ביוני 2001 בקומאסי שבגאנה) הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אקרה הארטס אוף אוק מליגת העל הגאנאית ובנבחרת גאנה.
קריירת מועדונים

אפרייה החל את הקריירה המקצוענית שלו ברהימו מליגת העל הבורקינאית. ב-15 בינואר 2020 חתם על חוזה לשלוש עונות באקרה הארטס אוף אוק מליגת העל הגאנאית.
קריירה בינלאומית

ב-10 ביוני 2022 ערך אפרייה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בהפסד 1–4 לנבחרת יפן במסגרת חצי גמר גביע קירין 2022.
נכלל בסגל נבחרת גאנה לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

אליפות בורקינה פאסו (1): 2018/2019
אליפות גאנה (1): 2020/2021
הגביע הגאנאי (1): 2021
הסופר קאפ הגאנאי (1): 2021
גביע הנשיא (1): 2022
גביע אפריקה לאומות עד גיל 20 (1): 2021
הערות שוליים

↑  https://globalsportsarchive.com/people/soccer/daniel-afriyie-barnieh/379622/
↑  Hearts of Oak sign highly-rated striker Daniel Barnieh Afriyie באתר Football Made In Ghana, ‏ 15 בינואר 2020 (באנגלית)
↑  Otto Addo announces squad for World Cup finals באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגנאית, 14 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת גאנה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 אטי-זיגי •  2 למפטי •  3 אודוי •  4 סליסו •  5 פארטי •  6 אווסו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 בוכארי •  12 דנלאד • 13 אפרייה •  14 מנסה • 15 אידו • 16 נורודין • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 ויליאמס • 20 קודוס • 21 עבדול סאמד • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 סווה • 25 סמניו • 26 סיידו • מאמן: אדו |  1 אטי-זיגי •  2 למפטי •  3 אודוי •  4 סליסו •  5 פארטי •  6 אווסו •  7 איסאהאקו •  8 קיירה •  9 ג'. איו •  10 א. איו •   11 בוכארי •  12 דנלאד • 13 אפרייה •  14 מנסה • 15 אידו • 16 נורודין • 17 רחמן • 18 אמרטי • 19 ויליאמס • 20 קודוס • 21 עבדול סאמד • 22 סולימאנה • 23 ג'יקו • 24 סווה • 25 סמניו • 26 סיידו • מאמן: אדו | גאנה |
הארמייה התשיעית (בריטניה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת
 שיוך:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1941–1945 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה התשיעית של הצבא הבריטי הייתה ארמייה בריטית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

הארמייה התשיעית הוקמה ב-1 בנובמבר 1941 במהלך מלחמת העולם השנייה. הארמייה ריכזה תחתיה את כוחות היבשה של חבר העמים הבריטי בארץ ישראל ועבר הירדן (ובהמשך גם בקפריסין). כמפקדה הראשון של הארמייה מונה הנרי מייטלנד וילסון. הארמייה המשיכה להגן על האזור עד סיום המלחמה ב-1945, ובפועל לא השתתפה בקרבות.
מפקדים

גנרל הנרי מייטלנד וילסון (נובמבר 1941 - ספטמבר 1942)
לוטננט גנרל ויליאם הולמס (ספטמבר 1942 - פברואר 1945)
הארמייה התשיעית (האימפריה הרוסית)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  האימפריה הרוסית, דגל לשימוש פרטי (1914–1917) האימפריה הרוסית
 שיוך:   צבא האימפריה הרוסית
 סוג:  ארמייה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1914–1918 (כ־4 שנים)
 מלחמות:  מלחמת העולם הראשונה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה התשיעית (ברוסית: 9-я армия) של צבא האימפריה הרוסית, הייתה ארמייה רוסית שפעלה במלחמת העולם הראשונה.
היסטוריה

הארמייה הוקמה עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה בשנת 1914, ולמפקדה מונה פלאטון לאצ'זיצקי. הארמייה נכללה במסגרת החזית הדרום-מערבית, ונפרסה כהגנה בפולין לאורך נהר הוויסלה, מדמבלין עד סנדומייז'. הארמייה השתתפה במתקפת ברוסילוב, ולאר מכן הועברה לרומניה ונכללה במסגרת החזית הרומנית. היא פורקה בשנת 1918 יחד עם כל צבא האימפריה.
מפקדים

גנרל חיל הרגלים פלאטון לאצ'זיצקי (9 באוגוסט 1914 - 18 באפריל 1917)
לוטננט גנרל גריגורי סטופין (18 באפריל 1917 - 11 באוגוסט 1917)
לוטננט גנרל ולדימיר צ'רמיסוב (11 באוגוסט 1917 - 9 בספטמבר 1917)
לוטננט גנרל יוליאן ביילוזור (ממלא מקום)
לוטננט גנרל אנטולי קיילצ'בסקי (9 בספטמבר 1917 - עד הפירוק)
ראו גם

החזית המזרחית במלחמת העולם הראשונה
דוד קאסוטו

| --- | --- |

אדריכל דוד קאסוטו, 2017
 לידה:  27 בספטמבר 1937 (בן 87) פירנצה, איטליה
 תקופת הפעילות:  מ-1963
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 יצירות ידועות:  ישיבת ניר קריית ארבע
 פרסים והוקרה:  יקיר ירושלים
 
דוד קאסוטו (נולד ב-27 בספטמבר 1937) הוא אדריכל ישראלי.
ביוגרפיה

קאסוטו נולד בשנת 1937 בפירנצה שבאיטליה לחנה ונתן קאסוטו - רופא עיניים ורבה הראשי של פירנצה. במהלך מלחמת העולם השנייה זקניו לבית דיג'ואקינו ודודתו חולדה קמפניינו, מצאו עבורו מסתור לבדו בביתה של משפחה נוצרית עד תום המלחמה. אביו המשיך לכהן כרבה של העיר ועסק בהצלת פליטים יהודים עד שלבסוף נתפס ונשלח למחנה אושוויץ ולבסוף נרצח ב"צעדת המוות" בח' בשבט תש"ה. קאסוטו עלה לארץ ישראל במרץ 1945 במסגרת עליית פרינסס קאתלין יחד עם בני משפחה נוספים, בהם זקניו וחולדה קמפניינו, דודתו. הוא חי זמן קצר עם אמו ששבה מהמחנות ושני אחיו ששרדו את השואה למעט אחותו הקטנה שנספתה ולא שרדה. האם עבדה במעבדה בבית החולים הדסה הר הצופים. ב-13 באפריל 1948 (ד' בניסן ה'תש"ח), נספתה בטבח "שיירת הדסה". קאסוטו גדל אצל סבו משה דוד קאסוטו פרשן המקרא. את לימודי האדריכלות השלים בטכניון בשנת 1963 ולאחר מכן עבד במשרדו של האדריכל יוסף שנברגר (בין השאר עבד על פרויקט בניין ישיבת כוכב מיעקב וישיבת סלונים) ובמשרדו של אדריכל דוד רזניק (בין השאר עבד על בניין שגרירות ברזיל ויד קנדי). עבד כשותף במשרדו של ישראל לויט (תכנן בנייני מגורים ומבני ציבור שונים). לאחר מספר שנים יצא לדרך עצמאית, תוך שהוא מתמחה בתכנון בתי כנסת ומבני ציבור. היה מיוזמי מוזיאון יהדות איטליה ועמד בראשו.
במהלך השנים פעל במגזר הציבורי. בין השנים 1993 – 1998 שימש קאסוטו בתפקיד סגן ראש עיריית ירושלים ובמסגרת תפקידו היה ממונה על תיק התרבות והיה יו"ר "חברת מוריה" העירונית שבמסגרתה תוכננו ובוצעו צירי תנועה ומבני ציבור. כמו כן ערך את תוכנית האב האסטרטגית לירושלים 2020. ב-1993, כאות לפועלו בעיר ולפועלו החברתי (יו"ר חברת יהודי איטליה בישראל במשך 35 שנה), הדליק משואה בהר הרצל. בשנת 2013 הוענק לו אות יקיר העיר ירושלים. בשנת 2007 קיבל מידי שגריר איטליה גם תואר אצילות מממשלת איטליה. קאסוטו החל ללמד באוניברסיטת אריאל בשנת 1997 ואף עמד בראש המחלקה לאדריכלות בין השנים 2004–2008. במהלך השנים פרסם מאמרים בתחומי האדריכלות והאמנות היהודית וכן תכנן כ-200 מבנים למגזר הפרטי והציבורי בירושלים בפרט ובשאר חלקי הארץ.
קאסוטו חבר המועצה הציבורית של תנועת הימין אם תרצו.
בניינים נבחרים שתכנן

ישיבת ניר קריית ארבע
בית הדסה (חידוש והרחבה), חברון
בית הכנסת במשכן הכנסת (עיצוב בלבד)
בית כנסת, גבעת המבתר
בית הכנסת אוהל נחמה, טלביה
בית כנסת יחווה דעת, הר נוף
בית כנסת חסדי נפתלי, הר נוף
בית כנסת תולדות יצחק על שם הרב יצחק בן גווליד בהרנוף
חידוש בית כנסת, קבוצת יבנה
בניין המרכז לחקר הסרטן ע"ש מרילין פינקלר, אוניברסיטת בר-אילן
אכסניה לצליינים, הר הזיתים
שכונת מגורים, הר חומה
שכונת מגורים, פסגת זאב
שכונת מגורים, בית וגן
גלריית תמונות

חזית בית הכנסת אוהל נחמה
מראה כללי של אולם התפילה בבית הכנסת אוהל נחמה
בית הדסה
בניין ישיבת ניר קריית ארבע
חזית בית הכנסת בקבוצת יבנה
ספרים ומאמרים

יאיר ורון: דוד קאסוטו - שני עולמות, הוצאת אוניברסיטת אריאל, 2021
David Cassuto Due Mondi, הוצאת אדיפיר, 2017
בתי כנסת באיטליה בתקופת הבארוק, בתוך "ועשו לי מקדש" (עורכים: יעקב אשל, אהוד נצר, דוד עמית ודוד קאסוטו), הוצאת רשות המחקר, המכללה האקדמית יהודה ושומרון, אריאל תשס"ד
ושכנתי בתוכם, קובץ מוקדש לבעיות יסוד בארכיטקטורה של בתי הכנסת, משרד החינוך והתרבות, המחלקה לתרבות תורנית, ירושלים תשל"ז.
הכותל המערבי, קובץ מאמרים בשאלות עיצוב רחבת הכותל המערבי, הוצאת אגודת האינג'נרים והארכיטקטים בישראל, משרד החינוך והתרבות, המחלקה לתרבות תורנית, 1975.
עם ראובן גפני ואריה מורגנשטרן, החורבה: שש מאות שנים של התיישבות יהודית בירושלים, הוצאת יד יצחק בן-צבי, התש"עג-2013
צבי אורגד ודוד קאסוטו, "בית הכנסת של אונטרלימפורג: סוגיות בשחזור בית כנסת שחרב", בתוך ניצה דוידוביץ ודן סואן (עורכים), אל גיא צלמוות: חוויית השואה בראייה רב־תחומית (תל אביב: רסלינג, 2015), 294–265 (תרגום של המאמר לעיל שיצא לאור ב־Boston: Academic Studies Press, 2015).
הערות שוליים

↑  אתר אם תרצו
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007259555805171  GND: 1149055510  LCCN: nr88005054  ULAN: 500482181  VIAF: 14613196   WorldCat (עם VIAF): 14613196
דניס יוסט

| --- | --- |

 לידה:  20 ביולי 1943 דטרויט, ארצות הברית 
 פטירה:  7 בדצמבר 2008 (בגיל 65) 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1955 
 מקום לימודים:  Andrew Jackson High School 
 פרופיל ב-IMDb
 
דניס יוסט (באנגלית: Dennis Yost;‏ 20 ביולי 1943, דטרויט – 7 בדצמבר 2008) היה זמר אמריקאי.
חייו

דניס יוסט נולד בדטרויט. כאשר הוא היה בן שבע משפחתו עברה לג'קסונוויל. במהלך לימודים בבית הספר הוא התחיל לתופף בלהקה מקומית ובהמשך התחיל לשיר. בשנת 1965 הוא הצטרף ללהקה  The Classics כזמר. כאשר הלהקה הופיע בדייטונה ביץ' היא משכה תשומת לב של בדי בואי והוא שכנע אותם לעבור לאטלנטה. שם הם חתמו על חוזה עם "קפיטול רקורדס". תוך זמן קצר הם הוציאו את הסינגל הראשון Pollyanna. בעקבות תלונות של להקה ותיקה באותו שם מניו יורק הם שינו שם הלהקה ל-Classics IV.
בשנת 1967 הלהקה חתמה על חוזה עם  Imperial Records. תוך זמן קצר הם הוציאו מספר להיטים כמו Spooky, Stormy ו-Traces שהגיעו למקומות מכובדים במצעד הפזמונים. Spooky היה בראש מצעד פזמונים קנדה הוט 100, Stormy הגיע למקום השני ב-בילבורד הוט 100 ו- Traces למקום החמישי..
לקראת שנת 1970 הלהקה התפרקה ויוסט הקים להקה חדשה בשם Dennis Yost and the Classics IV. הלהקה החדשה לא הצליחו לשחזר את ההצלחה של המקורית ורק שיר בודד הגיע למקום ה-39 ב-Billboard Hot 100 בשנת 1972.
בשנת 1975 יוסט פירק את הלהקה ועזב את תעשיית הבידור. לאחר מספר שנים הוא חזר להופיע כסולן. בשנת 1981 הוא הוציא תקליט Going Through the Motions.
בשנת 1993 הוא עבר לנשוויל בה המשיך לשיר ועסק בכתיבת שירים. באותה שנה להקת Classics IV נכללה ב"אולם התהילה" של ג'ורג'יה.
בשנת 2006 יוסט נפל ממדרגות ועבר ניתוח קשה. חבריו ארגנו הופעה לכבודו במטרה לאסוף כסף לשיקומו. אומנם הוצאות ארגון ההופעה עברו את הסכום שהתקבל ממכירת הכרטיסים.
דניס יוסט נפטר בשנת 2008 בהמילטון בה התגורר בשנים אחרונות עם משפחתו.
הארמייה התשיעית (ארצות הברית)

| --- | --- |

תג הכתף של הארמייה התשיעית
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1944–הווה (כ־80 שנה) 
 מלחמות:  מלחמת העולם השנייה 
 
הארמייה התשיעית של ארצות הברית היא עוצבה של צבא ארצות הברית, שמפקדתה מוצבת באיטליה. היא ידועה בעיקר בזכות לחימתה במסגרת כוחות בעלות הברית במערב אירופה במלחמת העולם השנייה. מפקדה הראשון והיחיד אז היה לוטננט גנרל ויליאם סימפסון.
היסטוריה

הארמייה הוקמה ב-15 באפריל 1944 בטקסס שבארצות הברית ונקראה בתחילה הארמייה השמינית. ב-22 במאי באותה שנה, לאחר שהגיעה מפקדתה לבריטניה, שונה שמה לארמייה התשיעית, על מנת שלא יחול בלבול בינה לבין הארמייה השמינית הבריטית.
הארמייה נועדה לקבל את הפיקוד על חלק מן הדיוויזיות האמריקניות שהוזרמו לצרפת לאחר הפלישה לנורמנדי והפריצה של בעלות הברית מנורמנדי אל צפון צרפת. הארמייה הפכה למבצעית ב-5 בספטמבר 1944 במסגרת קבוצת הארמיות ה-12. התפקיד הראשון שהוטל עליה היה הכנעת חיל המצב הגרמני שנותר בעיר הנמל ברסט שבברטאן, בעוד שהארמיות האמריקניות האחרות בצרפת (הראשונה והשלישית) התקדמו באותה עת מזרחה. בהמשך החודש, לאחר כניעת הגרמנים בברסט, יצאה הארמייה מזרחה ותפסה את מקומה בין הארמייה הראשונה מצפון לבין הארמייה השלישית מדרום. בחודש נובמבר הועברה הארמייה התשיעית צפונה, לאגפה של קבוצת הארמיות ה-12, כשהארמייה הראשונה מימינה ומשמאלה הארמייה הבריטית השנייה, שהשתייכה לקבוצת הארמיות ה-21. באותו חודש תקפה הארמייה התשיעית את קו ההגנה הגרמני על גבול בלגיה-גרמניה (קו זיגפריד) ובדצמבר החלה לתקוף את מערכי הגרמנים בסמוך לנהר הרואר (Roer).
עם תחילת קרב הארדנים ב-16 בדצמבר 1944 נמצאה הארמייה בצפון בלגיה, מצפון לגזרת הפריצה הגרמנית בארדנים, בעוד שמפקדת קבוצת הארמיות ה-12 נמצאה מדרום לגזרת ההתקפה הגרמנית. על כן הועברה הארמייה ב-20 בדצמבר תחת פיקודה של קבוצת הארמיות ה-21 (ביחד עם הארמייה האמריקנית הראשונה). רבות מיחידות הארמייה התשיעית הועברו תחת פיקוד הארמייה הראשונה כדי לתגבר אותה בלחימתה נגד הגרמנים בקרב הארדנים, בעוד הארמייה התשיעית עוסקת בעיקר במגננה.
בפברואר ובמרץ 1945, לאחר סיום קרב הארדנים, תקפה הארמייה התשיעית אל תוך גרמניה במסגרת קבוצת הארמיות ה-21 והשתתפה במערכה על חבל הריין. ב-23 בפברואר חצתה הארמייה את נהר הרואר. עד ה-10 במרץ הגיעה הארמייה אל גדת נהר הריין לכל אורך גזרתה וב-20 במרץ היא החלה לצלוח אותו. לאחר הצליחה תקפה הארמייה מזרחה והיוותה את האגף הצפוני של תנועת המלקחיים האמריקנית, אשר כיתרה כ-300 אלף חיילים גרמנים בכיס הרוהר. ב-4 באפריל הועברה הארמייה חזרה לפיקודה של קבוצת הארמיות ה-12. אחד מן הקורפוסים שלה - הקורפוס ה-16 השתתף בחיסולו של כיס הרוהר, והאחרים הוסיפו להתקדם מזרחה, הגיעו אל נהר האלבה וחצו אותו. ב-15 באפריל נמצאה הארמייה 120 קילומטרים ממערב לברלין והייתה העוצבה הקרובה ביותר אליה של בעלות הברית המערביות. היא עמדה לפתוח בהתקפה קרקעית על מנת להגיע לעיר, אך נצטוותה לסגת לעברו המערבי של האלבה, בהתאם להסכמים שבין מנהיגי בעלות הברית. ב-2 במאי התייצבו כוחות הארמייה לאורך קו העצירה שנקבע מול הצבא האדום שבגזרתה.
באפריל 1945 פעלו במסגרת הארמייה 13 דיוויזיות אמריקניות, מהן תשע דיוויזיות רגלים, שלוש דיוויזיות משוריינות ודיוויזיה מוטסת אחת (ה-17).
מפקדת הארמייה התשיעית הוחזרה לארצות הברית לאחר תום המלחמה ופורקה ב-10 באוקטובר 1945.
ב-2012 הוקמה מחדש כפיקוד כוחות הצבא בפיקוד אפריקה של ארצות הברית.
הערות שוליים

↑  ג'ון טולנד, מאה ימים אחרונים, תל אביב: משרד הביטחון, תשכ"ט, עמ' 293-294.
↑  Dwight D. Eisenhower, Crusade in Europe, Garden City, NY: Permabooks, 1948, 1952, pp.528.
| הארמיות האמריקניות במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| הזירה האירופית | הארמייה הראשונה • הארמייה השלישית • הארמייה החמישית • הארמייה השביעית • הארמייה התשיעית • הארמייה החמש-עשרה |  |
| זירת האוקיינוס השקט | הארמייה השישית • הארמייה השמינית • הארמייה העשירית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007366748005171  LCCN: n80090141  VIAF: 123670702   WorldCat (עם VIAF): 123670702
הארמייה התשיעית (ברית המועצות)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  ברית המועצות ברית המועצות
 שיוך:  הצבא האדום הצבא האדום
 סוג:  ארמייה
 בסיס האם:  כותאיסי 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1939–1993 (כ־54 שנים)
 מקים היחידה:  משרד ההגנה של ברית המועצות
 מלחמות:  מלחמת החורף, מלחמת העולם השנייה
 פיקוד
 מפקדים
 
הארמייה התשיעית (ברוסית: армия ‏я‏-9) הייתה ארמייה של הצבא האדום שלחמה במלחמת החורף ובמלחמת העולם השנייה.
היסטוריה

היחידה הוקמה בנובמבר 1939 על בסיס היחידות שהיו ממוקמות באזור לנינגרד. ב-30 בנובמבר 1939 היא החלה את השתתפותה במלחמת החורף. בחורף 1939/1940 היא הובסה בקרב סואמוסאלמי. בעקבות התבוסה, חלק ממפקדי יחידות הבכירים הוצאו להורג. לאחר סיום מלחמת החורף הארמייה התשיעית הועברה לדרום והשתתפה בהסיפוח הסובייטי של בסרביה ובוקובינה הצפונית. ב-10 ביולי 1940 הארמייה פורקה.
ביוני 1941 ארמייה התשיעית הוקמה מחדש על בסיס יחידות שהיו ממוקמות באזור אודסה. היא נסוגה מאזור הגבול של ברית המועצות וב-13 באוגוסט 1941 כותרה באזור ניקולייב. רוב היחידות הצליחו לפרוץ את הכיתור והמשיכו עם נסיגת כל החזית מזרחה לאזור דונבס. בסוף 1941 הארמייה התשיעית הייתה לקחה חלק במתקפת נגד סובייטית במהלך שוחרר העיר רוסטוב על דון. במהלך המחצית הראשונה של שנת 1942 יחידות הארמייה המשיכו בקרבות באזור דונבס וביולי 1942 הם כותרו באזור אך חלק מהיחידות הצליחו לחבור לכוח העיקרי.
בתחילת אוגוסט 1942 הארמייה התשיעית הועברה דרומה והשתתפה בקרב על קווקז. בינואר 1943 היא השתתפה במתקפת נגד סובייטית במהלכה שוחררו מספר ערים באזור פאתי הקווקז. בסתיו 1943 עם סיום הקרבות באזור, הארמייה הועברה לעתודה וב-6 בנובמבר 1943 פורקה.
בשנת 1966 הארמייה התשיעית הוקמה מחדש. יחידותיה היו פרוסות בגאורגיה הסובייטית והמטה היה בקוטאיסי. לאחר התפרקות ברית המועצות, בשנת 1993 הארמייה התשיעית הועברה לרוסיה ופורקה.
מפקדים

מיכאיל דוחאנוב (21 בנובמבר 1939 - 22 בדצמבר 1939)
וסילי צ'ויקוב (22 בדצמבר 1939 - 5 באפריל 1940)
איוון בולדין (20 ביוני 1940 - 10 ביולי 1940)
יעקב צ'רביצ'נקו (22 ביוני 1941 - 9 בספטמבר 1941
פיודור חאריטונוב (9 בספטמבר (1941 - 20 במאי 1942)
פיוטר קוזלוב (מאי 1942 - יוני 1942)
דמיטרי ניקישב (יוני 1942)
אנטון לופאטין (24 ביוני 1942 -  17 ביולי 1942)
פאופן פרחומנקו (17 ביולי 1942 - 7 באוגוסט 1942)
ולדימיר מרצינקביץ' (8 באוגוסט 1942 - 28 באוגוסט 1942)
קונסטנטין קורוטייב (ספטמבר 1942 - מאי 1943)
אלכסיי גרצ'קין (יוני 1943 - נובמבר 1943)
דומיניק פורצ'ון

| --- | --- |

דומיניק פורצ'ון, כפי שהופיע על עטיפת החוברת Dominic Fortune #3 מאוקטובר 2009. אמנות מאת הווארד צ'ייקין ואדגר דלגאדו
 סוג:  גיבור-על
 הוצאה לאור:  מארוול קומיקס
 הופעה ראשונה:  Marvel Preview #2 (אוגוסט 1975)
 יוצרים:  לן ויין הווארד צ'ייקין
 מידע
 שם אמיתי:  דוביד ג'רום ט. פורטונוב
 כינויים:  דייוויד פורצ'ון, דייבי
 סטטוס:  פעיל
 כוחות:  ללא כוחות-על לוחם מיומן בשיא הכושר הגופני, צלף וסייף אמן
 חבר בקבוצה:  הסוכנות העולמית למלחמה בטרור
 חבר לשעבר בקבוצה:  האוונג'רס (1959) ונגארד
 דמויות קשורות
 משפחה:  ג'רי פורטונוב (בן, מת)
דומיניק פורצ'ון (באנגלית: Dominic Fortune;‏ Fortune, מזל או תגמול) הוא דמות בדיונית של גיבור-על המופיע בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס. הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Preview #2 מאוגוסט 1975 ונוצרה בידי הכותב לן ויין והמאייר הווארד צ'ייקין.
דומיניק פורצ'ון הוא האלטר-אגו של דוביד ג'רום ט. פורטונוב, יליד שנות ה-30 בתקופת השפל הגדול. לאחר שדיווח על גנגסטר מניו-יורק, דוביד ברח ללוס אנג'לס, שינה את שמו לדומיניק פורצ'ון ונעשה הרפתקן ושכיר חרב בתלבושת. הוא היה מעורב במלחמת הצ'אקו, סיכל מזימה לרצח נשיא ארצות הברית פרנקלין רוזוולט, ועבר לגור בקזינו צף בשם "מלכת המיסיסיפי". בהרפתקה משנת 1937, פורצ'ון נתקל בהוריו של דוקטור דום ובברונים היינריך זמו ו-וולפגנג פון סטרוקר, וסיכל מזימה נאצית הכרוכה בויברניום. בין היתר הוא הציל סנאטור אמריקאי מניסיון התנקשות של סטרוקר, עצר בעד איל הון למכור סודות אמריקאים ליפן, מנע מגנגסטרים להשתלט על העולם התחתון של לוס אנג'לס, ועזר לדאם דאם דוגאן בהגנה על הקרקס בו עבד.
אחרי כמה הרפתקאות, פורצ'ון נדחה לפרויקט: לידה מחדש בגלל עברו הפלילי, והוחלף בסטיב רוג'רס - אותו פורצ'ון הציל בעבר מבריונים. פורצ'ון פגש את הסאב-מארינר במורמנסק, וחזר לשירות מלא בצבא בימי מלחמת העולם השנייה. בפריז בשנת 1959, פורצ'ון גויס בידי ניק פיורי לקבוצת האוונג'רס יחד עם סייברטות', דאם דאם דוגאן, נאמורה, בלונד פנטום, יוליסס בלודסטון, אביה של סילבר סייבל וקרייבן כדי להביס גרסה נאו-נאצית של הגולגולת האדומה בשוודיה. פורצ'ון פרש מחייו כהרפתקן ושכיר חרב לטובת הקמת משפחה, אך לאחר מות אשתו חזר לחייו הקודמים כשעזר לספיידרמן.
פורצ'ון נחשב למת לאחר קרב נגד איירון מונגר, שבעקבותיו בנו של פורצ'ון נשבע לנקום. הוא לבש אחת מתלבושתיו של אביו, אך בסופו של דבר נהרג כשקפץ מול קליע שנורה לעבר אביו. לאחר שנקם ברוצחי בנו והתאחד עם חברתו מהעבר, פורצ'ון בין היתר היה עד להתפרצות הר פינטובו ובלע סרום שמחק את זכרונותיו זמנית. הוא איחד כוחות עם סילבר סייבל, ולאחר שניסה להיות בלש פרטי, הצטרף לקבוצת הפעילויות המיוחדות ונגארד. מאוחר יותר הוא נראה כחלק מהסוכנות העולמית למלחמה בטרור של מוקינגבירד, כדי להישאר קרוב אליה כדי שיקבל את סרום חייל-העל במקרה שתופעות הלוואי מהסרום האחר שבלע יחזרו.
השחקן דלרוי לינדו לוהק לגלם את דמותו בסדרת הלייב אקשן "המבוקשים של מארוול", אם כי הפקת הסדרה בוטלה.
הוא אוהב אותי... הוא לא אוהב אותי

| --- | --- |

אישה משחקת את המשחק
 כללי
 סוגה:  משחק, משחק ספירה 
 ארץ מקור:  צרפת 
 כלי משחק:  פרח 
 
הוא אוהב אותי... הוא לא אוהב אותי או היא אוהבת אותי... היא לא אוהבת אותי (בצרפתית: Effeuiller la marguerite) הוא משחק שנועד לשקף את רגשותיו של האהוב כלפי השחקן.
אדם שמשחק את המשחק אומר לסירוגין את הביטויים "הוא (או היא) אוהב/ת אותי" ו"הוא (או היא) לא אוהב/ת אותי", תוך כדי שהוא מסיר עלה כותרת אחד מפרח (בדרך כלל חיננית עין שור (אנ')) לכל ביטוי. לאחר שהוסר עלה הכותרת האחרון מהפרח, הביטוי האחרון שנאמר מייצג כביכול את האמת של אהבתם של השחקן ואהובו. תוך כדי שהשחקן אומר את הביטויים הללו, השחקן בדרך כלל נמשך מינית לאהובו. אותו שחקן עשוי גם לאשר את אמונתו או לפעול מתוך גחמה.
בגרסה הצרפתית המקורית של המשחק, עלי הכותרת לא רק מציינים את אהבתו של אותו אדם שעליו מדובר, אלא באיזו מידה: "קצת" (un peu), "הרבה" (beaucoup), "תשוקה" (passionnément), "עד טירוף" (à la folie) או "בכלל לא" (pas du tout).
אחד המופעים הראשונים של משחק זה הוא בקטע פנטומימה במערכה הראשונה של הצגת הבלט ז'יזל, מאת ז'אן קוראלי וז'יל פרו, שהוצגה לראשונה בפריז בשנת 1841.
ניתן גם להשתמש במשחק זה למטרות אחרות, כמו למשל האם ללכת לקנות דבר מסוים או לא, האם ללכת לבית הספר או לא, וכו'.
גנאדי סלזניוב

גנאדי ניקולאייביץ' סלזניוב (6 בנובמבר 1947 - 19 ביולי 2015) היה פוליטיקאי רוסי, יושב ראש הדומה הממלכתית בשנים 1996-2003.
עיתונאי

נולד בסרוב במחוז סברדלובסק, גנאדי סלזניוב למד בבית הספר בשנים 1954–1964. הוא הלך ללמוד עיתונות והצטרף למפלגה הקומוניסטית. בשנת 1969 סיים את לימודיו באוניברסיטה והחל לעבוד בעיתון פרבדה. לאחר שהמפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות הוצאה מחוץ לחוק בשנת 1991, סלזניוב פרש ממנה. אולם בשנת 1993 הוא הצטרף למפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בראשות גנאדי זיוגנוב.
קדנציה ראשונה כיושב ראש הדומה

בבחירות לפרלמנט בשנת 1995 ברוסיה, המפלגה הקומוניסטית זכתה ברוב המושבים. עם זאת, זיוגאנוב לא הפך ליושב ראש הדומה מכיוון שהיה עסוק מדי בקמפיין הנשיאותי שלו ב-1996. במקום זאת, הוא הציע את העבודה לעמיתו הקומוניסט גנאדי סלזניוב. סלזניוב נכנס לתפקיד בשנת 1996.
כשסלזניוב מחה על רפורמות רבות של הנשיא בוריס ילצין והמפלגה דחתה כמה רפורמות כמו ההצעה להפרטת אדמות בשנת 1998. כאשראש הממשלה סרגיי קיריינקו פתח את השווקים, מחה סלזניוב שהכלכלה הרוסית עדיין לא מוכנה לכך. בבחירות הפרלמנטריות ברוסיה בשנת 1999 המפלגה הקומוניסטית שוב תפסה את רב המושבים וסלזניוב הושבע מחדש.
הודעה מקדימה על הפצצות וולגודונסק

סלזניוב ספג ביקורת והשמצות בתקופתו כנואם על הודעתו, זמן קצר לפני הפצצת הדירות במוסקבה, כי הופצץ בניין דירות בוולגודונסק. בתחילה התעלמו מהטעות בתוך המהומה מסדרת פיגועי הדירות.
עם זאת, כאשר וולגודנסק אכן ספגה הפצצה כעבור שלושה ימים, ולדימיר ז'ירינובסקי התפלא ואמר
"נזכרתי, שגנאדי ניקולאייביץ', אמר לנו ביום שני שבניין הדירות בוולגודונסק פוצץ. שלושה ימים לפני הפיצוץ... הדומה הממלכתית ידעה שבניין הדירות פוצץ ביום שני, והוא פוצץ [בפועל] ביום חמישי... אנחנו במוסקבה ידענו על הפיצוץ שלושה ימים לפני שזה קרה!"
אלכסנדר ליטוויננקו תיאר מאוחר יותר את האירוע כמקרה של הק.ג.ב לערבב את תאריכי ההפצצות המתוכננות, אם כי עדיין ישנן מחלוקות סביב הסיבה להכרזה המוקדמת.