stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פנחס אמתי
קורות חיים

אמיתי נולד כבכור לשרה ומשה ורכזון, משפחה חרדית בעיר העתיקה בירושלים, דור שישי בארץ. בהמשך עברה המשפחה לשכונת מקור חיים. בילדותו למד בחדר בחצר בית הכנסת החורבה ואחרי כן בבית הספר תחכמוני ובשנים 1939-1940 בישיבת מרכז הרב. ב-1940 עברה המשפחה לשכונת אוהל שלמה.
מילדותו אהב טבע והיה עוזרו של ד"ר אהרן שולוב, באיסוף חרקים. ד"ר ישראל אהרוני היה הראשון שהנחה אותו לעבודה מדעית ועודד אותו באיסוף חרקים וברישומם.
בגיל 15 יצא מהבית לעבוד במפעל האשלג בסדום, בין 1943 ל-1948, שם הוכשר ועבד כחשמלאי. בשנים 1948-1950 שירת בצה"ל כפרמדיק והשתתף במלחמת העצמאות בהגנת ירושלים. לאחר שחרורו חזר לעבודה באוניברסיטה העברית כלבורנט, ולאחר מכן התמנה גם לעוזר הוראה. בנוסף היה מורה לטבע בקריית ענבים. בין 1956 עד 1973 שירת במילואים בסיירת הירושלמית תחת פיקודו של יוסי לנגוצקי. בשחרור ירושלים, בשנת 1967, השתתף בקרבות באזור ארמון הנציב.
ב-1955 התפרסם מאמרו הראשון על עקרבים כפולי עוקץ, וב-1959 התפרסם מאמרו על תגלית דרכי הרבייה אצל עקרבים. עקב הצורך בפיתוח חיסון פסיבי נגד עקיצות עקרבים, פיתח אמיתי מכשיר חשמלי שכונה "מחלבת העקרבים" ואִפשר הפקת ארס עקרב לשם פיתוח תרכיב החיסון.
החל מ-1962 היה מורה בסמינר דוד ילין בירושלים. ב-1969 היה שותף בחקר הלישמניה בישראל ובאתיופיה. בין השנים 1976–1995 שימש כמורה לזואולוגיה של "נוער שוחר מדע" במסגרת האוניברסיטה העברית. בשנים 1979–1982 שימש כאוצר האוסף האנטומולוגי של האוניברסיטה העברית. במקביל, בין השנים 1980–1995, הדריך במסגרת החברה להגנת הטבע. הדריך במשך שנים רבות את המתנדבים והמדריכים בגן החיות התנכ"י בירושלים. בספטמבר 2016 נקרא החדר שבו הדריך, על שמו.
בשנת 1960 יצא לאדיס אבבה שבאתיופיה ביחד עם ד"ר יז'י פּרוּשינסקי, כדי לחקור שם את המחלה שושנת יריחו (לישמניאזיס) המופצת שם על ידי עכברים. ב-2019 עסק אמיתי בכתיבת ספר על המחלה.
סך הכל לאורך חייו פרסם אמיתי או היה שותף בפרסומם של למעלה מ-270 פרסומים, הכוללים 17 מאמרים מדעיים (באנגלית וצרפתית), ספר מדעי באנגלית, 17 ספרי 'מדע עממי' בעברית ומספר רב של מאמרים בעיתונות ובמגזינים בעברית. מלבד כתיבה, תרם אמיתי גם איורים וצילומים רבים לספרים ולמאמרים, ואייר רבים מספריו שלו. לאורך חייו הרבה להרצות לקהל הרחב במטרה לעודד היכרות ואהבת טבע, לרבות מפגשים רבים עם ילדים, הרצאות לחיילים ולצוותי חינוך.
בשנת 1998 הגדיר הארכנולוג הפולני ד"ר יז'י פּרוּשינסקי (צר') עכביש חדש למדע מבני משפחת הקפצניים וקרא לו על שמו של אמיתי, "פלגרה אמיתי" (Phlegra amitaii). ב-2021 נקרא על שמו מין של עקרב: עקרבחול אמיתי Buthacus amitaii. שמות שונים של חרקים ועכבישים נקראים בעברית בשמות שהעניק להם אמיתי, כגון: עב-יד כושי, נבו יריחו, קטלן דו-גוני, שרקן וגמל שלמה עצבני, איזו-פיה שמנמונת.
ב-2019 הוענק לו אות יקיר ירושלים על תגליותיו החשובות במחקריו הרבים ועל תרומתו ליסוד המושג "טבע עירוני" בירושלים.
ב־4 בפברואר 2021 התפרסם מאמרו של איגור (עידו) ארמיאץ' ושותפיו, בו הגדיר זן חדש של עכביש ממשפחת הזאבניים, וקרא לו על שמו של אמיתי, "אוויפה אמיתי" (Evippa amitaii).
אמיתי היה נשוי ליפה משנת 1947 ועד מותה ב-2020, השניים התגוררו בשכונת בית וגן.
נקבר בחלקת יקירי ירושלים שבהר המנוחות בגבעת שאול. הותיר אחריו שתי בנות, נגבה נבון וסיגל סוכצקי אמיתי, שישה נכדים ושישה נינים. התגורר בשכונת בית וגן בירושלים.
ספריו

מה עושים החרדונים: ספורים על בעלי-חיים קטנים; ציורים: גיורא כרמי, רמת גן: מסדה-פרס, 1980. (לילדים)
זהירות, עקרבים!, רמת גן: מסדה ('חצב: חי וצומח בישראל'), תש"ם 1980.
אורחים לא קרואים, תל אביב: עם עובד, 1982. (על אודות עשרות מינים של בעלי חיים שהם בבחינת אורחים בלתי-קרואים)
הרואים ואינם נראים; סִפר וצִלם: פנחס אמתי (פניה), תל אביב: שוקן ('צופית: סדרת טבע לילדים'), תשמ"ג 1983. (ספרון)
חרקים בבית ובחצר; סִפר וצִלם: פנחס אמתי (פניה), תל אביב: שוקן ('צופית: סדרת טבע לילדים'), תשמ"ג 1983. (ספרון)
מלכת הלילה וידידיה; סִפר, צִיר וצִלם: פנחס אמתי (פניה), בעריכת עמוס בר, תל אביב: שוקן ('צופית: סדרת טבע לילדים'), תשמ"ג 1984. (ספרון)
פנחס אמתי, דני סימון, החי מתחת לאבן: עולם קטן ואפלולי שגגו אבן וגבולו אור, תל אביב: עם עובד, תשמ"ה 1985.
מדריך החרקים בישראל ופרוקי רגליים אחרים, ירושלים: כתר, 1987.
מדריך לחיות מחמד בישראל, ירושלים: כתר, 1992.
הדודה של דינוזאורוס: ספורים קטנים על חיות קטנות וגדולות, ירושלים: כתר ('ראשית קריאה לקוראים מתחילים'), 1994.
הכי נחמדה בעולם: ספורים משעשעים על בעלי חיים וילדים, ירושלים: כתר, 1996.
מדריך בצבעים לבעלי-חיים: מדריך לילדים, ירושלים: כתר, 1998. (מדריך לילדים להכרה ולזיהוי של בעלי-חיים בישראל)
פנחס אמתי, עמוס בוסקילה, מדריך לזוחלים ודוחיים בישראל, ירושלים: כתר, 2001.
פנחס אמתי, יונה זילברמן, מדריך החרקים בישראל לילדים ולנוער, הוצאת מודן, 2006.
נדר קטן (סיפורים משכונת אבו בסל) הוצאת עיתון 77, 2016.
פנחס אמתי, דני סימון, עקרבים, עכבישים וקרוביהם בישראל, ירושלים: כתר, 2018.
G[ershom] Levy and P. Amitai, Scorpiones, Jerusalem: Israel Academy of Sciences and Humanities (Fauna Palastinaa. Arachnida, 1), 1980.
ספריו > בעריכתו

ג'נין איימוס, חיות; עורך המהדורה העברית: פניה אמיתי; איורים: ג'ון בטלר; תרגום: אפרת גולר, ירושלים: כתר ('מדריך בתמונות'), 2000. (לילדים)
פרסים ואותות כבוד

1997 – פרס פרוינד לשנת 1996, לקידום החינוך וההסברה המדעיים לציבור הרחב.
2002 – חבר כבוד בחברה לזואולוגיה לישראל.
2011 – אות יקיר החברה האנטומולוגית בישראל.
2019 – אות יקיר ירושלים מאת ראש העיר משה ליאון.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  Dany Simon and Ariel-Leib-Leonid Friedman, Pinhas (Pinye) Amitai (1928—2023), Israel Journal of entomology, Vol. 53, pp. 159 –170 (3 1  December 2024)
↑  התאבד בתליה בקרית ענבים, הצופה, 11 בדצמבר 1953
↑  Phlegra amitaii
↑  Synopsis of the Evippinae (Araneae, Lycosidae) of Israel, with description of a new species
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007310508005171  CiNii: DA13161884  GND: 1141210444  ISNI: 0000 0001 1877 6294  LCCN: n81109806  NTA: 068495005  RERO: 02-A002926021  VIAF: 70256982   WorldCat (עם VIAF): 70256982 
פנחס אמתי
'החדר של פיני' בגן החיות התנ"כי בירושלים
לוקמיה מיאלואידית כרונית

| --- | --- |

כרומוזום פילדלפיה
 תחום:  המטולוגיה 
 טיפול:  pipobroman  הידרוקסיקרבמיד  thioguanine hydrate  imatinib mesylate  plicamycin  אידרוביצין  ציקלופוספאמיד  busulfan  uracil mustard 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/199425 
 DiseasesDB:  2659
 MeSH:  D015464
 MedlinePlus:  000570
 סיווגים
 ICD-10:  C92.1
 ICD-11:  XH4XG8 
 ICD-O:  Chronic myelogenous leukemia
 
לוקמיה מיאלואידית כרונית (באנגלית: Chronic Myeloid Leukemia, בר"ת: CML) היא סוג של לוקמיה, המאופיינת על ידי התרבות בלתי מבוקרת במספר התאים המיאלואידים במח העצם כתוצאה מפגיעה בתאי גזע, והתפשטות שלהם לדם. מחלה זו מהווה בקירוב כ-20% מכלל הלוקמיות.
CML היא גידול שבטי של גרנולוציטים בוגרים (נויטרופילים, באזופילים ואאוזינופילים) בעיקר, עם זאת ניתן לראות גם התרבות של מגהקריוציטים מאחר שהפגיעה כאמור היא בתאי הגזע (שלא בדומה ללוקמיה חריפה, שבה הפגיעה היא בשלב מאוחר יותר). זוהי מחלה מיילופרוליפרטיבית, הקשורה במרבית המקרים לפגם כרומוזומלי – שחלוף קטעים בין כרומוזום 9 לכרומוזום 22 (טרנסלוקציה כרומוזומלית) אשר יוצרת את כרומוזום פילדלפיה.
תסמין קליני

בשונה מלוקמיה חריפה, המאופיינת בתסמינים קליניים סוערים, ב-CML לעיתים רבות אין החולה מפגין תסמינים קליניים: המחלה מתחילה באופן איטי ועם תסמינים כללים של אנמיה, חולשה, ירידה במשקל, חוסר תיאבון, הזעה, חום ותחושת מלאות או אי נוחות בבטן. לעיתים ניתן לראות גם הגדלה של הטחול ושל הכבד וספיה גבוהה של תאים לבנים (לויקוציטוזיס). בבדיקה הביוכימית יהיה האנזים LDH מוגבר (דבר שמעיד על התרבות של תאים המטולוגיים), ורמת הפוספטאזה הבסיסית (ALP) נמוכה. עדויות אלה עשויות לסייע באבחנה מבדלת לעומת סוגי לוקמיה אחרים.
המחלה עלולה להופיע החל מגילאי 20–30. הגיל הממוצע של החולים בתחילת המחלה הוא 40–60.
המהלך הקליני של המחלה נחלק לשלושה שלבים:
השלב הכרוני – אורכו בין 5–6 שנים, והוא יכול להיות מאופיין בסימפטומים מתונים יחסית, כגון עייפות או ספירות דם נמוכות, או תחושת מלאות בבטן. כ-85% מהחולים בקירוב נמצאים בשלב זה בעת ביצוע האבחנה (דיאגנוזה). בהיעדר טיפול, מתפתחת המחלה לשלב המואץ.
השלב המואץ (Accelerated phase) – שלב זה אורכו בין 6–9 חודשים. הקריטריונים להימצאות החולה בשלב זה יכולים להיות אחד מהבאים (על פי ארגון הבריאות העולמי):
בין 10%-19% מיאלובלסטים בדם או במח העצם
יותר מ-20% בזופילים בדם או במח העצם
ספירת הטסיות נמוכה מ-100,000, ללא קשר לטיפול
ספירת הטסיות גבוהה מ-1,000,000, אינה מגיבה לטיפול
הופעת סימנים ציטוגנטיים של התאים הממאירים, בנוסף להימצאות כרומוזום פילדלפיה
הגדלת הטחול או עליה בספירת תאי הדם הלבנים, אשר אינם מגיבים לטיפול
המשבר הבלאסטי (Blast crisis) – ההישרדות בשלב זה אורכת כ-3–6 חודשים בלבד. שלב זה דומה מבחינת התנהגותו ללויקמיה חריפה, והקריטריונים להימצאותו כוללים, בין היתר, הימצאות של יותר מ-20% מיאלובלסטים בדם או במח העצם, גושים גדולים של תאי בלאסט (תאי גידול) במח העצם בביצוע ביופסיה, וכן התפתחות כלורומה.
אבחון

ניתן לבצע שאיבת מח עצם. מח העצם ב-CML הוא עשיר ופולימורפי (בניגוד ללוקמיה חריפה, שבה מח העצם הוא מונומורפי) – ניתן לראות את כל שלבי ההבשלה של תאי הגידול, כאשר קיים יחס גבוה בין השורה המילואידית לבין השורה האדומה (10:1 לעומת 4:1 במצבים נורמליים), וכמו כן קיים ריבוי של מגה-קריוציטים.
בדיקות ציטוגנטיות ומולקולריות: בכ-95% מהחולים ניתן למצוא את המאפיין המולקולרי העיקרי של המחלה – כרומוזום פילדלפיה (t(9,22. כרומוזום זה נוצר כתוצאה משחלוף מקטעים בין כרומוזומים (טרנסלוקציה). התוצאה היא חיבור בין הגן abl הממוקם על כרומוזום 9 ובין הגן bcr ‏(breakpoint cluster region) הממוקם על כרומוזום 22. ויצירה של גן כימרי abl-bcr (שתפקידו אינו ידוע), ואילו על כרומוזום 22 נוצר הגן bcr-abl, המקודד לחלבון שגורם ל-CML: החלבון האמור הוא טירוזין קינאז ציטופלזמטי, המפעיל שרשרת פעולות המביאה לחלוקת התא. החלבון פועל ללא בקרה חיצונית, ועל ידי כך מביא להתרבות של התאים.
טיפול

בעבר, חולים טופלו על ידי אנטי-מטבוליטים (כגון cytarabine), אלקילטורים, אינטרפרון אלפא, סטרואידים וכן השתלת מח עצם.
בשנת 2001 אישר מנהל המזון והתרופות האמריקאי את השימוש בתרופה imatinib (שם מסחרי: Glivec), שהיא מעכבת ספציפית של bcr-abl: תרופה זו מחליפה את הטיפולים הקודמים ומהווה קו ראשון לטיפול ב-CML, והביאה לשיפור ניכר באחוזי ההישרדות של החולים ב-CML; מחקר IRIS אשר השווה בין טיפול ב-Glivec לטיפול באינטרפרון או בציטרבין, הראה כי לטיפול ב-Glivec יש תוצאות משמעותיות טובות יותר. עם זאת, לא בוצע ניתוח של המחקר על פי intent to treat ולכן, לא ברור עדיין האם טיפול ב-Glivec לבדו עדיף על פני טיפול ב-Glivec לאחר מתן אינטרפרון וציטרבין.
Glivec פועלת באמצעות מניעת היקשרות החלבון ל-ATP (חסימת אתר ההיקשרות ל-ATP), ועל ידי כך מונעת מהחלבון את הזרחן, אשר הכרחי לפעילותו כטירוזין קינאז (מוסיף זרחן על חומצת האמינו תירוזין). חולים מפתחים לעיתים עמידות לתרופה – שכאמור יכולה להופיע במנגנונים שונים – בעיקר הופעת מוטציות שונות על גבי הגן bcr-abl. במקרים אלו ניתן להעלות את מינון התרופה, לתת מעכבי טירוזין קינאז חדישים יותר – dasatinib או nilotinib. עם זאת, קיימות מוטציות העמידות גם לתרופות אלו: כגון T315I, מוטציה שטרם פותחה בעבורה תרופה. בטיפול בחולים אלו ניתן לבחון השתלת תאי גזע. בעבר היה מקובל לטפל באינטרפרון בחולים שלא היו מסוגלים לעמוד בהשתלת מח עצם, אך מאז שנכנס השימוש במעכבי טירוזין קינאז הופסק השימוש באינטרפרון.
כיום קיימות תרופות של הקו השני לטיפול, כגון טסיגנה, ספרייסל (דסטיניב) ותרופה חדשה יותר הנקראת בוסוליף (בוסטיניב).
תגובה לטיפול

התגובה לטיפול ב-CML מחולקת ל-3 שלבים:
תגובה המטולוגית – המאופיינת בתחילת נרמול של ספירת הדם ובהקטנה של הטחול
תגובה ציטוגנטית – תגובה זו מאופיינת בהיעלמות כרומוזום פילדלפיה; יכולה להיות היעלמות מלאה (המכונה complete cytogenetic response) – חוסר מוחלט של כרומוזום פילדלפיה בבדיקת מח עצם; היעלמות מסיבית (נותר כרומוזום בפחות משליש מהתאים); וקיימות גם תגובות ציטוגנטיות נמוכות יותר. כדי לבחון מהי התגובה הציטוגנטית ניתן לערוך בדיקת קריוטיפ (על מח העצם בלבד) או בדיקת היברידיזציה פלואורסצנטית באתר (על מח העצם או על דם היקפי), ועל ידי כך ניתן לזהות את כמות כרומוזום פילדלפיה שנותר.
תגובה מולקולרית – בדיקה מולקולרית (על ידי PCR או RT-PCR), התגובה המולקולרית נקבעת לפי מידת ההיעלמות הגן bcr-abl מהתאים. הרגישות של בדיקה זו היא גבוהה מאוד – ניתן לבצע בדיקה זו על מח העצם או על הדם ההיקפי.
פרוגנוזה

הפרוגנוזה טרם הטיפול ב-Glivec נעה בין 3 ל-4 שנים, כאשר לאחר הטיפול הראו מחקרים שונים כי הפרוגנוזה עלתה לכ-90% לאחר 5 שנים.
Juvenile CML

סוג זה של CML מופיע לרוב בגיל 1–2 שנים. ההופעה מאופיינת בפריחה בעור הפנים, הגדלת הכבד, הטחול וקשרי הלימפה, וכן תרומבוציטופניה (רמות נמוכות באופן חריג של טסיות דם; וזאת, שלא בדומה למחלה של המבוגרים, המאופיינת בתרומבוציטוזיס – יתר טסיות בדם). בסוג זה של המחלה אין מוצאים את כרומוזום פילדלפיה, אך קיימים חסרים במספר כרומוזומים.
ראו גם

HIV נגד לוקמיה
שמואל סטולר

שמואל סטולר - 1950
ראש הממשלה לוי אשכול מעניק לשמואל סטולר את פרס ישראל, 6 במאי 1965
שמואל סטולר (27 באוגוסט 1898 – 6 במרץ 1977) היה אגרונום ופעיל ציוני. חתן פרס ישראל לחקלאות לשנת תשכ"ה (1965).
קורות חיים

סטולר נולד בשנת 1898 במוסקבה לחנה ואלעזר. בשנת 1915 סיים את לימודיו התיכוניים, והחל ללמוד היסטוריה ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה. בפברואר 1917 גויס לשורות צבא האימפריה הרוסית, ממנו ערק לאחר מהפכת אוקטובר ועבר עם משפחתו לקרים שבדרום אוקראינה.
בקרים למד באוניברסיטת סימפרופול לימודי חקלאות ומדעי הטבע. בשנת 1920 נישא ליונה לבית מרק. יונה ושמואל סטולר עלו באותה השנה לארץ ישראל כחלק מהעלייה השלישית, והיו חברים בגדוד העבודה ובחבורת הקרימצ'קים - חבורה שבראשה עמד יצחק שדה. אלה ש"באו לארץ ישראל לבנות ולהבנות בה". סטולר עבד בסלילת כבישים, עד לקבלתו לקבוצת כנרת שהייתה אז בחצר כנרת. סטולר התמסר לחקלאות ולמחקר חקלאי, ומשנת 1938 עמד בראש ועדת הניסיונות של עמק הירדן, והיה אחראי לפיתוח שיטות השקיה, חקלאות שלחין ומטעים. סטולר היה אחראי על הבאתם, פיתוחם, והתאמתם לתנאי הארץ של זני בננה, תמר וגפן חדשים. על עבודתו זאת הוענק לסטולר פרס ישראל לחקלאות בשנת תשכ"ה-1965. בעקבות עבודתו על פיתוח זני תמרים ושימור פרי התמר נוסד בית האריזה לתמרים בצמח.
סטולר התמסר גם לחינוך והוראה, ובשנת 1946 היה ממייסדיו ומנהלו של בית הספר החקלאי בית-ירח.
פעילותו החלוצית וחשיבות עבודתו המחקרית הביאו להצעה למנותו לנשיא המדינה, לה סירב בטענה ש"לא הגיע ארצה לעסוק בזוטות".
באוקטובר 1951 נפטרה בתו דינה בן נבט שחלתה במחלת הסרטן, בגיל 24.
לשמואל ויונה סטולר משפחה ענפה - נולדו להם שלושה בנים וחמש בנות. הם חיו בקבוצת כנרת עד לפטירתם, ונקברו בבית הקברות כנרת.
ספריו

זני גפן חדשים, תש"ב
מחקרים על הבננה, הוצאת ספרית השדה, תשי"ב
זני תמר בישראל, הוצאת ספרית השדה, תשי"ג
מסעות בן ציון ישראלי, הוצאת ספרית השדה, תשי"ט
רשימות ומחקרים, הוצאת ספרית השדה, תש"ך (אסופת מאמרים לכבודו ולציון שנת החמישים לייסוד חוות כנרת)
פירות ארץ ישראל: תולדות ומקורות, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ד
שיבת התמר לארץ ישראל: מסעות בנציון בעיראק, איראן ומצרים, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ז
שיבת התמר לארץ ישראל. ספריית עופרים.
גידול התמר בארץ ישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשל"ז
בטרם. זכרונות, המרכז החקלאי 1977
עדות: לבטים בהקמת משק בבקעת כנרת, הוצאת המרכז החקלאי, תש"ם
הנצחה

בבאר שבע נקרא רחוב על שמו.
הערות שוליים

↑  דינה בן-נבט, באתר קבוצת כנרת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007491758005171  ISNI: 0000 0000 6693 8051  LCCN: nr91022255  VIAF: 9700887   WorldCat (עם VIAF): 9700887
רולנד האנטפורד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1927 (בן 98 בערך) קייפטאון, איחוד דרום אפריקה 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קייפטאון 
 שפות היצירה:  אנגלית 
 סוגה:  ביוגרפיה 
 פרסים והוקרה:  Marsh Biography Award (1987)  עמית החברה המלכותית לספרות 
 
רולנד האנטפורד (באנגלית: Roland Huntford; נולד ב-1927) הוא סופר, בעיקר של ביוגרפיות של חוקרי קוטב. הוא חי בקיימברידג' והיה בעברו כתב של "האובזרבר" לענייני סקנדינביה וכן בנושאי ספורט חורף. בשנים 1986–1987 כיהן כפרופסור חבר בקתדרה ע"ש אליסטייר הורן בקולג' סנט אנטוני, אוקספורד.
קריירת כתיבה

האנטפורד כתב ביוגרפיות של רוברט פלקון סקוט, ארנסט שקלטון וזוכה פרס נובל לשלום פריטיוף ננסן. לספרו השנוי במחלוקת של האנטפורד, "המקום האחרון עלי אדמות" (שיצא במקור בשם "סקוט ואמונדסן") הציג לציבור את שני האישים האלה, שתפסו מקום של כבוד בחקר הקוטב הדרומי, במירוץ להגיע ראשונים אל הקוטב.
האנטפורד העלה את נקודת ההשקפה, לפיה הצלחתו של רואלד אמונדסן בכיבוש הקוטב הדרומי נעזרה בתכנון מעולה לאין ערוך, בעוד שטעויותיו של סקוט (וראשונה להן ההסתמכות על גרירת מזחלות בכוח אדם במקום על ידי כלבים) הביאו בסופו של דבר למותו של סקוט וחבריו.
מליצי היושר לפעולותיו של סקוט, ובראש ובראשונה ראנולף פינז, טוענים שהאנטפורד, החסר התנסות ישירה במסע קוטבי ובגרירת מזחלות, איננו מוסמך להסיק את המסקנות שהגיע אליהן על מגרעותיו הטכניות של סקוט. בביוגרפיה שלו "קפטן סקוט", פינז סותר כמה מקביעותיו של סקוט לגבי מגרעותיו של סקוט.
"חודש מרץ הקר ביותר" (2001) מאת סוזן סולומון מכחיש רבות ממסקנותיו של האנטפורד על מנהיגותו של סקוט ועל כישוריו באמצעות ניתוח נתונים מדעיים, בייחוד מטאורולוגיים. בשנת 2012, גילתה קארן מיי מחדש את ההוראה הכתובה של סקוט, להשתמש בצוותי הכלבים כדי לסייע לו בדרכו לבסיס (הוראה שלא הוצאה לפועל), ובכך מזימה את טענתו של האנטפורד מ-1979, שההוראה הזאת ניתנה רק בעל פה ומטילה חלק גדול יותר מן האשמה על אנשי סקוט במחנה הבסיס.
ספריו של האנטפורד שאינם פולמוסיים כוללים את "ים העלטה", "אמרות הנרי איבסן" ו"שני קרשים והתלהבות: ההיסטוריה הדרמטית של גלישת סקי". ספרו הפולמוסי, "הטוטליטרים החדשים", הוא ביקורת על הסוציאליזם בשוודיה, הכתוב מנקודת ראות של התרבות הפוליטית המערבית. התזה העיקרית שלו הייתה, שמפלגה הסוציאל-דמוקרטית השוודית, כמו ה"טוטליטרים החדשים" בעולם חדש מופלא של אלדוס האקסלי, לא נקטו באמצעי האלימות והפלת המורא של הטוטליטרים הישנים אלא בשידול ערמומי ותמרון עדין, כדי להשיג את מטרותיהם.
הערות שוליים

↑  ראנולף פינז, "קפטן סקוט", 2004, הוצאת קורונר, בריטניה, isbn=9780340826997  עמ' 416–426
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007446169105171  BIBSYS: 90162126  BNE: XX1592818  BnF: cb11908047f (data)  CiNii: DA07287957  GND: 122513215  ISNI: 0000 0001 1084 2365  LCCN: n80023181  NKC: vse2010586528  NLA: 35214823  NLK: KAC201754855  NTA: 069684928  RERO: 02-A003391107  SUDOC: 02692854X  Trove: 868505  VIAF: 113071715   WorldCat (עם VIAF): 113071715
זאווייה

ערך זה עוסק בתא תפילה והתבודדות לדרווישים. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
זאוויה בטטואן
זַאוִיַה (מערבית: زاوية, מילולית: פינה, זווית) היא תא תפילה והתבודדות לדרווישים צופים. במובן רחב יותר, הנפוץ בארצות צפון אפריקה (מגרב), משמש המושג לתיאור מדרסה - בית מדרש ללימודי דת האסלאם, המשולב לרוב במבנה תפילה.
לקריאה נוספת

יוסף דרורי, ירושלים בתקופה הממלוכית ו-אדריכלות ממלוכית בירושלים, בתוך: אלי שילר (עורך), תולדות ירושלים מחורבן בית שני ועד לתקופה העות'מאנית, אריאל 83-84, 1992. עמ' 169–206
מצב צבירה

שלושת מצבי הצבירה של החומר, הנפוצים על פני כדור הארץ. פלזמה קיימת בין היתר בנורה פלואורסצנטית, וביקום היא קיימת הרבה יותר, למשל בכוכבים.
מצב צבירה (פאזה) של חומר הוא אחד המופעים שחומר יכול להימצא בו. לרוב החומרים יש ארבעה מצבי צבירה שניתנים לצפייה בחיי היום-יום והם: מוצק, נוזל, גז ופלזמה. קיימים גם מצבי ביניים כגון גביש נוזלי, וכן מצבי צבירה נדירים שמתקיימים בטמפרטורות קיצוניות, למשל נוזל-על שהוא מצב צבירה המתרחש בטמפרטורה הקרובה לאפס המוחלט, או נוזל על-קריטי עם תכונות של נוזל וגז בו זמנית, בלחץ וטמפרטורה מסוימים.
חומר יעבור ממצב צבירה אחד לשני בטמפרטורה מסוימת, הנקראת טמפרטורת מעבר. טמפרטורות המעבר שונות עבור כל חומר. עקב החשיבות הרבה של מצבי הצבירה והמעברים ביניהם בחיי היום-יום, לכל מעבר מצב צבירה שם ייחודי: מעבר ממוצק לנוזל נקרא בלשון המקצועית התכה (ולא "המסה"), מעבר מנוזל לגז נקרא התאיידות. מעבר מגז לפלזמה נקרא יינון. גם למעברים ההפוכים שם ייחודי: מעבר מפלזמה לגז נקרא רקומבינציה, מעבר מגז לנוזל נקרא התעבות, ומעבר מנוזל למוצק נקרא הקפאה או התמצקות.
טמפרטורת המעבר בין המצבים תלויה גם בסוג החומר אך גם בלחץ. בדרך כלל לחץ גבוה יותר יעלה את טמפרטורת המעבר, אך לא תמיד. דוגמה בולטת למקרה ההפוך היא התכה של קרח. את הקשר בין מצבי הצבירה השונים, לחץ וטמפרטורה אפשר לצייר בדיאגרמת פאזות.
לא כל החומרים מופיעים בכל מצבי הצבירה, לדוגמה: פחמן-דו-חמצני, בלחץ אטמוספירי רגיל, עובר היישר ממצב מוצק למצב גז, ללא מעבר דרך חומר הנוזל.
תכונות מצבי צבירה

לכל אחד ממצבי הצבירה הנפוצים תכונות האופייניות לו:
מוצק: המולקולות של החומר מסודרות והרווחים ביניהן קטנים מאוד. לחומר במצב זה צורה מוגדרת (להבדיל מנוזל ומגז שלהם אין צורה מוגדרת – הם מקבלים את צורת הכלי שבו הם נמצאים) ונפח מוגדר (בדומה לנוזל, אך להבדיל מגז).
נוזל: מולקולות החומר אינן מסודרות אבל הרווח ביניהן קטן. תנועת המולקולות אינה רבה כמו בגז, אבל אינה מעטה כמו במוצק.
גז: המולקולות אינן צמודות (ישנו ריק ביניהן) והן נעות בחופשיות. גז, בדומה לנוזל, מסוגל לזרום, ואינו מתנגד לשינוי בצורתו. בניגוד לנוזל, לגז אין נפח קבוע, והוא נוטה להתפשט כדי למלא את כל הנפח שהוקצב לו.
פלזמה: חלק או כל האלקטרונים שבחומר מתנתקים ממנו והמולקולות הופכות להיות טעונות חשמלית. מבחינה מכנית, פלזמה מתנהגת כגז – אינה שומרת על נפח קבוע וממלאת את הכלי המכיל, אך היא מוליכה חשמל, ותכונותיה הכימיות שונות לחלוטין.
דיאגרמת פאזות

בתרמודינמיקה, נהוג לתאר את מצבי הצבירה של החומר בדיאגרמת פאזות T-P. זהו תרשים דו-ממדי שבו ציר x הוא הטמפרטורה T ואילו ציר y הוא הלחץ P. במערכת צירים זו מציירים את העקומות המפרידות בין מצבי הצבירה של הנוזל ובכך מחלקים את השטח לשלושה חלקים, כאשר בכל חלק החומר נמצא במצב צבירה אחר. בקווים המחברים בין שני אזורים החומר יכול להימצא בשיווי משקל בשתי הפאזות, מסיבה זו הם נקראים "קווי דו-קיום". נוסחת קלאוזיוס קלפרון מאפשרת לחשב את השיפוע של קווים אלה.
מעברי פאזה

מעבר של חומר בין מצבי הצבירה השונים תלוי בטמפרטורה ובלחץ. למעברים בין מצבי הצבירה יש שמות ייחודיים:
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | למוצק | לנוזל | לגז | לפלזמה |
| ממוצק |  | התכה (או היתוך) | המראה (סובלימציה) |  |
| מנוזל | קפיאה (או קיפאון) וכן התמצקות |  | התאדות (נידוף) או רתיחה |  |
| מגז | ריבוץ (דפוזיציה) | התעבות (או עיבוי) |  | יינון |
| מפלזמה |  |  | רקומבינציה (אנ') |  |
המושג המסה (מסיסות) אינו מעבר בין מצבי צבירה, אלא מתאר ערוב של שני חומרים ליצירת תמיסה.
חומרים שונים נבדלים בתנאים בהם מתרחש מעבר מצב צבירה. במרבית המקרים, הגדלת הלחץ בו נמצא החומר מעלה את טמפרטורות מעבר מצבי הצבירה שלו.
דוגמה של חומר הנפוץ על פני כדור הארץ בשלושת מצבי הצבירה שלו הוא המים: בלחץ של אטמוספירה אחת נקודת ההיתוך שלהם (שבה הם הופכים מקרח למים) היא 0 מעלות צלזיוס, ונקודת הרתיחה שלהם (שבה הם הופכים ממים לאדי מים שהם גז) היא 100 מעלות. חומרים אחרים (חנקן למשל) בעלי נקודת רתיחה נמוכה מאוד, ולכן הם נפוצים רק בצורת גז על פני כדור הארץ, בעוד לחומרים כמו ברזל נקודת היתוך גבוהה מאוד, ולכן הם נפוצים רק בצורת מוצק על פני כדור הארץ.
תהליך מעבר הפאזה מתחיל בדרך-כלל באופן מקומי סביב אתרי התגרענות. חוסר קיומם של אתרים כאלו יכול להביא למצב של קירור יתר או חימום יתר.
מעברי פאזה > עקומת החימום

אם מחממים חומר הנמצא במצב צבירה מוצק, הטמפרטורה הפנימית שלו עולה, עד שהיא מגיעה לטמפרטורת ההיתוך של חומר זה, בשלב זה המשך חימום לא יגרום לעלייה בטמפרטורה, היות שנדרשת אנרגיה לשינוי מצב הצבירה ממוצק לנוזל (אנרגיה המשמשת לשבירת קשרים בין חלקיקי החומר).
בשלב בו כל החומר שינה את מצב הצבירה והפך כולו לנוזל, המשך חימום יגרום לעליית טמפרטורת החומר, וזאת עד הגיע החומר לנקודת הרתיחה.
בנקודה זו מושקעת אנרגיה בהפיכת מצב הצבירה מנוזל לגז, והמשך חימום לא יגרום לעליית טמפרטורה אלא לשינוי מצב הצבירה.
כאשר החומר כולו הופך לגז המשך חימום יגרום לטמפרטורת אדי החומר לעלות, כלומר להגדלת תנועת החלקיקים.
פלזמה

הפלזמה שונה באופן מהותי ממצבי הצבירה האחרים. בעוד שההבדל בין מצבי הצבירה האחרים (גז, נוזל ומוצק) הוא רק באופי הקשרים החלשים אשר יוצרות מולקולות החומר בינן לבין עצמן ללא שינוי במבנה המולקולות והאטומים עצמם, בפלזמה משתנה מבנה האטום עצמו. במצב צבירה זה, הקרוי גם גז מיונן, אחדים מהאלקטרונים שבקליפה החיצונית (או כל האלקטרונים הללו) הופרדו מהאטום, והחומר הוא אוסף של יונים ואלקטרונים שאינם מחוברים זה לזה. מצב צבירה זה אופיין לראשונה על ידי ויליאם קרוקס בשנת 1879. אף שמצב זה אינו נפוץ בכדור הארץ, הוא מצב הצבירה של 99% מהחומר הרגיל ביקום (כלומר, למעט החומר האפל והאנרגיה אפלה). צורות נפוצות של פלזמה כוללות את השמש וכוכבים נוספים, ברק, רוח השמש, הגז בנורות ניאון ופלאורסנט ועוד.
מצבי צבירה מיוחדים

קיימים חומרים אשר יכולים להתקיים במצבי צבירה מורכבים יותר כגון גבישים נוזליים, נוזל-על, ננוחלקיקים, עיבוי בוז-איינשטיין, חומר מנוון, כוכב נייטרונים, פלזמת קווארקים-גלואונים ואחרים. אלו מצבים שנדירים על פני כדור הארץ, וחלקם מלאכותיים ומתקיימים במעבדות בלבד. עם זאת חלקם נפוצים למדי ביקום: כל הננסים הלבנים עשויים בעיקר חומר מנוון, וכל כוכבי הנייטרונים עשויים כמעט אך ורק מנייטרונים.
ראו גם

האנומליה של המים
נקודה משולשת
חום כמוס
נקודה קריטית
הערות שוליים

↑  התכה והמסה באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4141615-6  LNB: 000333385  NKC: ph1162146 
דיאגרמת פאזות של מים. קווי מעבר הפאזה (רציפים) הם הטמפרטורות והלחצים שבהם מתרחשים מעברי הפאזה. במיוחד מודגשים מעברי הפאזה בלחץ אטמוספירה אחת ב-0 ו-100 מעלות, שהם הקיפאון והתאדות של מים.
השפעת טמפרטורה על מעבר בין מצבי צבירה
גרף מעברים בין מצבי צבירה
פרס גלובוס הזהב

| --- | --- |

 תיאור:  פרס להפקות סרטים וטלוויזיה
 מיקום הטקס:  ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 הגוף המעניק:  איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד
 תקופת הפרס:  1944–הווה (כ־81 שנים)
 http://www.goldenglobes.com
 
פרס גלובוס הזהב הוא פרס לסרטי קולנוע ולתוכניות טלוויזיה, הניתן בטקס שנערך בארצות הברית. הפרס מוענק מטעם איגוד העיתונאים הזרים בהוליווד (HFPA), והטקס הוא חלק משמעותי מ"עונת הפרסים" של תעשיית הבידור האמריקאית, שמגיעה לשיאה בטקס פרסי האוסקר. שידור הטקס מגיע בדרך כלל למידרוג השלישי בגובהו בין טקסי הפרסים, מיד אחרי פרס אוסקר ופרס גראמי.