stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
לקה הראשון, נסיך הכתר של אלבניה
ביוגרפיה

לקה נולד בטירנה ב-5 באפריל 1939 לזוגו הראשון והרוזנת ההונגרייה ג'ראלדין אפוני. הוא היה בנם היחיד. יומיים לאחר לידתו פלשו האיטלקים לאלבניה וכבשו אותה תוך כמה ימים. המשפחה המלכותית נמלטה מאלבניה דרך יוון וטורקיה והתיישבה בצרפת ולאחר מכן בבריטניה. ב-29 בספטמבר 1944 שוחררה אלבניה מהכיבוש, אולם הקומוניסטים של אנוור הודג'ה תפסו את השלטון וסירבו לאפשר למשפחת המלוכה לחזור. ב-1946 עזבה המשפחה למצרים, וב-1952 חזרה לצרפת. ב-1961 מת המלך זוגו בסירן, והנסיך לקה הוכרז בידי המלוכנים האלבנים כ"לקה הראשון, מלך אלבניה" במלון בריסטול בפריז.
לקה התחנך בבתי ספר בבריטניה, במצרים ובשווייץ. בנדודיו הרבים למד שפות רבות. הוא למד כלכלה בסורבון ולאחר מכן למד באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והתגייס לצבא בריטניה בדרגת לוטננט שני. הוא פרש מהצבא כעבור זמן קצר והפך לאיש עסקים מצליח. ב-1975 נישא לקה לסוזן קאלן-וורד, מורה אוסטרלית. החתונה נערכה בביאריץ ולאחריה עזבו בני הזוג למדריד. לקה התיידד עם חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, אולם כעבור זמן קצר הם נאלצו לעזוב את ספרד לאחר שמשטרת ספרד מצאה בביתם מצבור נשק לא חוקי. לקה וסוזן עקרו לרודזיה, אולם עזבו אותה לאחר שרוברט מוגאבה תפס את השלטון ועקרו ליוהנסבורג. ב-1982 נולד בנם היחיד הנסיך לקה השני. הייתה להם עוד בת שנולדה מתה בזמן ששהו ברודזיה.
ב-1993, זמן קצר לאחר נפילת המשטר הקומוניסטי, הותר ללקה לחזור לאלבניה לביקור קצר. הוא נשא עמו דרכון שהנפיק בעצמו כ"שליט בגלות", ובו נכתב כי מקצועו הוא "מלך". ב-1997, בעקבות מלחמת האזרחים האלבנית שב לקה בשנית לאלבניה. באותה שנה נערך משאל עם בשאלה האם להחזיר את המשטר המלוכני למדינה. ההצעה נדחתה ברוב של שני שלישים מהבוחרים. לקה טען כי התוצאות זויפו, מה שגרר הפגנות ברחבי המדינה שבמהלכן נהרג אדם אחד. לקה עזב את הארץ, ונידון שלא בפניו לשלוש שנות מאסר בגין המרדה. ב-2002 קיבל חנינה ושב לאלבניה לבקשת 72 חברי פרלמנט. הוא המשיך לטעון לכתר אלבניה, ונתמך בטענתו זו בידי מפלגת תנועת החוקיות. הוא עצמו מעולם לא הצביע בבחירות בטענה ש"אני מעל כל המפלגות הפוליטיות, אפילו שלי". ב-2006 הודיע כי הוא מוותר על כל שאיפותיו הפוליטיות ופורש מהחיים הציבוריים. הוא נפטר בטירנה ב-30 בנובמבר 2011.
סוזן, נסיכת אלבניה

סוזן ברברה קאלן-וורד (באנגלית: Susan Barbara Cullen-Ward, באלבנית: Suzana Zogu, Mbretëreshë e Shqiptarëve;‏ 28 ביולי 1941 – 17 ביולי 2004) הייתה אוסטרלית אשר נישאה ללקה הראשון, נסיך הכתר של אלבניה.
ביוגרפיה

סוזן נולדה בסידני ב-28 ביולי 1941 לאלן רוברט קאלן-וורד ופאיליס דורותיאה מורי-פריור. היא נינה של הפוליטיקאי תומאס לודג' מורי-פריור. היא למדה במכללת הנשים הפרסביטריאנית באורנג' ולאחר מכן בקולג' הטכני של סידני. ב-1965 נישאה לריצ'רד ויליאמס והתגרשה ממנו ב-1970. ב-1975 היא פגשה במהלך מסיבה בסידני את הנסיך לקה בנם של זוגו הראשון, מלך אלבניה והרוזנת ג'ראלדין מאפוני. באוקטובר של אותה שנה הם נישאו בטקס אזרחי בביאריץ שבצרפת, ומאוחר יותר נישאו בטקס דתי במדריד.
סוזן דרשה מהרשויות האוסטרליות להכיר בה כמלכה, אולם סורבה. בסופו של דבר הצליחה להשיג פשרה על פיה הונפק עבורה דרכון מיוחד שבו נכתב "סוזן קאלן-וורד, הידועה בשם המלכה סוזן". הזוג התגורר במדריד. לקה התיידד עם חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, אולם כעבור זמן קצר הם נאלצו לעזוב את ספרד לאחר שמשטרת ספרד מצאה בביתם מצבור נשק לא חוקי. לקה וסוזן עקרו לרודזיה, אולם עזבו אותה לאחר שרוברט מוגאבה תפס את השלטון ועקרו ליוהנסבורג. ב-1982 נולד בנם היחיד הנסיך לקה השני. הייתה להם עוד בת שנולדה מתה בזמן ששהו ברודזיה.
ב-2002 הם חזרו לגור באלבניה. סוזן נפטרה בטירנה ב-17 ביולי 2004.
מרכז נובל לשלום

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מוזיאון, מוסד ללא כוונת רווח 
 מיקום:  אוסלו 
 מדינה:  נורווגיה 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2005
 תאריך פתיחה רשמי:  2005 
 אדריכל:  David Adjaye 
 
 קואורדינטות:  59°54′42″N 10°43′49″E﻿ / ﻿59.91161°N 10.73023°E﻿ / 59.91161; 10.73023
 www.nobelpeacecenter.org
  (למפת אוסלו מוגדלת) מרכז נובל לשלום(למפת אוסלו רגילה) מרכז נובל לשלום he
 
מרכז נובל לשלום (בנורווגית: Nobels Fredssenter) באוסלו, נורווגיה הוא מוזיאון בנושא פרס נובל לשלום ועוסק באידיאלים שהוא מייצג (לקדם מעורבות, דיונים והרהורים סביב נושאים כמו מלחמה, שלום ויישוב סכסוכים).
המרכז מציג את חתני פרס נובל לשלום לאורך ועבודתם שבגינה קיבלו את הפרס, בנוסף המרכז מנציח את חייו וזכרו של אלפרד נובל באמצעות אמצעי מולטימדיה וטכנולוגיה אינטראקטיבית, תערוכות, מפגשים, דיונים, תיאטרון, קונצרטים וכן סיורים מודרכים קבועים. מרכז נובל לשלום הוא חלק מרשת של מוסדות נובל של קרן נובל, המנהלת גם פעילויות הסברה והסדרים סביב חלוק פרס נובל.
היסטוריה

מרכז נובל לשלום הוקם בבניין שהכיל בעבר את תחנת הרכבת "אוסלו מערב" (תחנה זו הוקמה ב-1872 והייתה בשימוש עד 1989, אז נסגרה). המרכז משקיף על נמל אוסלו וממוקם בקרבה לבית עיריית אוסלו, שם בכל שנה ב-10 בדצמבר (תאריך פטירתו של אלפרד נובל) מתקיים טקס הענקת פרס נובל לשלום.
מרכז נובל לשלום נפתח ב-2005 ונחנך על ידי מלך נורווגיה, האראלד החמישי בנוכחות בני מלוכה נורווגים. גם כלת פרס נובל לשלום ואנגרי מאטאיי נכחה בטקס. במרכז מבקרים כ-250,000 מבקרים מדי הוא אחד המוזיאונים המתוירים ביותר בנורווגיה.
הערות שוליים

↑  "Rådhusplassen". Oslo kommune. 13 בינואר 2015. נבדק ב-1 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jon Gunnar Arntzen Nobels Fredssenter Store norske leksikon
↑  "Nobel Peace Center". FrommerMedia LLC. נבדק ב-1 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Geir Tandberg Steigan. "Arkitekter:Georg Andreas Bull (1829-1917)". artemisia.no. נבדק ב-1 בנובמבר 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 172361744   WorldCat (עם VIAF): 172361744
חמישיית גלבוע

חמישיית גלבוע הייתה הרכב מוזיקלי פופולרי שהורכב מבני הקיבוצים בית אלפא וחפציבה ופעלה בין השנים 1960 – 1967. החמישייה נוסדה ונוהלה מוזיקלית על ידי נחום היימן הופיעה והקליטה בתוכניות רדיו רבות, ליוותה להקות זמר וזמרים ידועי שם והוציאה שורה של אלבומים.
תולדות הלהקה

להקה חמישיית הגלבוע הוקמה בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20 על ידי נחום היימן שהיה באותן שנים, מורה למוזיקה במוסד החינוכי בית אלפא וריכז את הפעילות המוזיקלית בקיבוץ. הרכב "החמישייה" כלל את: נחום היימן שניגן באקורדיון וגם ניהל מוזיקלית את החמישייה, יהודה גולני מבית אלפא שניגן בקלרינט, עמוס אלוני מבית אלפא - בחליל צד, אלי בן רעי מבית אלפא - בגיטרה, אברי וייס מקיבוץ חפציבה שניגן בקונטרה בס. נגנית נוספת שהרבתה לנגן בהרכב "החמישייה" הייתה מיכל לנס בת גן שמואל שעברה לבית אלפא בעקבות נישואיה לבן הקיבוץ וניגנה בחליל צד. את השם "חמישיית גלבוע" נתן הסופר נתן שחם, חבר בית אלפא. תחילה הופיעה הלהקה בחגי ובאירועי הקיבוץ, לא חלף זמן רב מהקמתה והיא צברה רפרטואר עשיר ומגוון שכלל מנגינות ונעימות - עם, שירי רועים, ריקודי עם ודבקות, ניגונים חסידיים וגם מנגינות שחיברו מייסד הלהקה נחום היימן ומלחינים נוספים מהתנועה הקיבוצית, כמו ינון נאמן ויעקב שגיא. המוזיקאי ואיש קול ישראל מאיר הרניק שחיפש כישרונות צעירים, שמע על החמישייה מהגלבוע והזמינה להשתתף בתוכנית הרדיו שערך "תשואות ראשונות". בעקבות הופעתה המוצלחת של החמישייה בתוכנית רדיו פופולרית זו היא הוזמנה לתוכניות רדיו נוספות זכתה לפרסום רב והוזמנה להופעות באירועים שונים ברחבי הארץ. הלהקה הביאה משהו חדש והתאייפיינה בצלילים ועיבודים עממיים ייחודיים וחמים שלא היה רגיל לשמוע אותם בארץ. אחד מלהיטיה של חמישיית גלבוע היה השיר "לאן נושבת הרוח". שהלחין נחום היימן. השיר נכתב במיוחד לכבוד אירועי פתיחת גני התערוכה בתל אביב. באירוע זה הופיעה החמישייה לראשונה ביחד עם הגבעטרון. לא חלף זמן רב מיום הקמתה של החמישייה והיא הוציאה תקליט ובו מנגינותיה. לאורך שנות פעילותה הוציאה החמישייה שורה של אלבומים ובהם שלל ומגוון נגינות.
עם התמנותו של נחום היימן מיסדה ומנהלה המוזיקלי של חמישיית גלבוע למנהל המוזיקלי של הגבעטרון התקיים שיתוף פעולה פורה בן שתי הלהקות. הן הופיעו והקליטו יחד והוציאו מספר אלבומים משותפים. במאי 1963 ייצגה חמישיית גלבוע את ישראל ביריד בינלאומי בעיר טור שבצרפת.
מבין השירים הבולטים והידועים יותר שניגנה חמישיית הגלבוע ניתן לציין את: "שיר בחמישה אקורדים", "מגדים" ("הדודאים נתנו ריחם"), "ניצנים נראו בארץ" "לאן נושבת הרוח".
בשנת 1967 עם נסיעתו של נחום היימן לפריז ואחר כך לאנגליה הגיעה "החמישייה" לסוף דרכה. ביוני 2005 ערכה החמישייה מעין "קאמבק" כאשר הופיעה וניגנה כמה מעיבודיה המקוריים בערב הענקת פרס הוקרה לנחום הימן על תרומתו לזמר העברי מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
מפת קמבריי

מפת קמבריי
מפת קמבריי היא מפה של העיר ירושלים בתקופה הצלבנית. המפה היא חלק מכתב יד מהמאה ה-12 ובו אסופת מסמכים המתייחסים לבחירת בישוף לעיר קמבריי שבצרפת. מפה זו היא בעלת מאפיינים ייחודיים המבדילים אותה ממפות אחרות של ירושלים מאותה תקופה. האלמוני שצייר את המפה הכיר את ירושלים היטב ועובדה זו משתקפת בתיאור הנאמן של אתרים בתוך העיר ומחוצה לה.
תיאור כללי

התקופה הצלבנית הביאה שפע של כתבי יד ומפות המתארים את ירושלים. מפות אלו לא נועדו לצורכי ניווט או מחקר, אלא נועדו לתאר את ירושלים כעיר נוצרית, אליה נושא העולם את עיניו. המפות מאופיינות בתיאור סכימתי ולעיתים פרי דמיונו של המחבר, שבמקרים מסוימים לא ראה כלל את ירושלים. האתרים המצוינים בהן קשורים בעיקר למסורת המקראית והנוצרית ובהן משמשים בתערובת של זמנים - ירושלים בתקופת בית שני בה חי ישו וההווה -  ירושלים בתקופה הצלבנית.
התאריך המדויק בו צוירה המפה לא ידוע אך ככל הנראה היא שורטטה בסמוך לשנת 1150.
מפת קמבריי יוצאת דופן ממספר בחינות ממפות אחרות המתארות את ירושלים הצלבנית, בעוד רובן המכריע של המפות האמורות מציג את ירושלים בצורת עיגול צורת ירושלים במפה זו הוא מעוין שראשו מצביע לכוון צפון-מערב, בעוד המפות העגולות פונות לכוון מזרח. במפה יש תיאור מפורט של ירושלים וסביבתה והדרכים המובילות אל העיר.
האתרים המיוחדים זוכים לתיאור ציורי מפורט, טיפול דומה מקבלים ביצורי העיר המתוארת כמוקפת חומה משוננת. על החומה הצפונית מופיע צלב במקום בו פרצו הצלבנים אל תוך העיר, אך בניגוד למפות אחרות לא מופיעים אזכורים לאירועים בחייו של ישו כמוזכר בברית החדשה.
מפת קמבריי היא אחת העדויות הראשונות על מיקומו של ארמון המלוכה הצלבני במתחם מגדל דוד.
ראו גם

קרטוגרפיה
ירושלים בתקופה הצלבנית
לקריאה נוספת

יהושע פראוור, תולדות ממלכת הצלבנים בארץ ישראל, כרך א, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה, 1963, מהדורה שלישית מורחבת ומתוקנת, 1973, הדפסה שישית, 2005
יהושע פראוור, הצלבנים - דיוקנה של חברה פיאודלית, מוסד ביאליק, מהדורה ראשונה 1975, מהדורה שנייה מורחבת ומתוקנת, 1985
מילכה לוי, "מפות ירושלים בימי הביניים", בתוך: י' פראוור וח' בן שמאי (עורכים) ספר ירושלים: התקופה הצלבנית והאיובית, ירושלים: יד יצחק בן צבי, תשנ"א, עמ' 418–507; על מפת קמבריי בעמ' 425–433
הערות שוליים

↑  ירושלים לדורותיה, יחידה 6 (כתבו: יעל קציר, איריס שגריר), האוניברסיטה הפתוחה, תשע"ז–2016, עמ' 113.
יוסי קרן

יוסי קרן (נולד ב-25 באפריל 1968) הוא פוליטיקאי ישראלי ששימש ממלא מקום ראש המועצה אזורית שער הנגב מאז 7 באוקטובר 2023.
ביוגרפיה

במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 נהרג ראש המועצה האזורית שער הנגב אופיר ליבשטיין בחילופי אש עם מחבלים בכפר עזה. קרן שכיהן כסגן ראש המועצה, החל למלא את מקומו בתפקיד.
בבחירות לראשות מועצה אזורית שער הנגב התמודד מול נירה שפק ואורי אפשטיין. בסיבוב ראשון זכה ב-33.26% מהקולות והעפיל לסיבוב השני. בסיבוב זה נתמך על ידי שפק שהפסידה בסיבוב ראשון אך הפסיד לאורי אפשטיין לאחר שקיבל 46.88% מהקולות לעומת 53.12% לאפשטיין.
קרן נשוי לאביבה ואב לשניים. תושב ברור חיל.
הערות שוליים

↑  יניר יגנה‏, ראש המועצה נרצח, מחליפו במלחמה על הבית: "ילדים עוד ישחקו כאן", באתר וואלה, 17 באוקטובר 2023;
ריאד עלי, איך מחליפים גיבור? ההתמודדות של ראש המועצה שנכנס למשרדו של אופיר ליבשטיין ז"ל, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 26 באפריל 2024
↑  מתן צורי, גיסו של ראש המועצה שנרצח מול ממלא המקום: מחר - סיבוב שני על ראשות שער הנגב, באתר ynet, 2 בדצמבר 2024
↑  חזקי ברוך, אורי אפשטיין נבחר לראשות המועצה האזורית שער הנגב, באתר ערוץ 7, 4 בדצמבר 2024
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא פוליטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מאטס הומלס

מַאטְס יוליאן הוּמֶלְס (בגרמנית: Mats Julian Hummels; נולד ב-16 בדצמבר 1988 בברגיש גלדבאך, מערב גרמניה) הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם ברומא ובנבחרת גרמניה. הומלס החל את הקריירה בבאיירן מינכן, אך בגיל 20 עבר לבורוסיה דורטמונד, בה שיחק שמונה עונות, וזכה בשתי אליפויות הבונדסליגה ופעם אחת בגביע הגרמני. כמו כן ערך 70 הופעות בנבחרת גרמניה, ואף זכה עמה במונדיאל 2014.
בשנת 2016 חזר הומלס לבאיירן מינכן, מועדון נעוריו, שם שיחק שלוש עונות, וזכה בשלוש אליפויות ופעם אחת בגביע הגרמני. בקיץ 2019 חזר הומלס לבורוסיה דורטמונד, וזכה עמה בגביע הגרמני בעונת 2020/21. הומלס נופה מהנבחרת על ידי המאמן יואכים לב בתחילת 2019, אך זומן שוב במאי 2021 לקראת משחקי יורו 2020.
קריירת מועדונים > תחילת הקריירה בבאיירן מינכן

הומלס החל את הקריירה שלו בבאיירן מינכן כבר בגיל שבע, וחתם על חוזהו הראשון כמקצוען ב-19 בדצמבר 2006, למשך ארבע שנים. ב-27 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה במדי באיירן, במסגרת משחק המחזור האחרון של העונה מול בבונדסליגה בניצחון 2–5 על מיינץ 05. הומלס המשיך לשחק בבאיירן מינכן, אך כמעט רק בקבוצת המילואים.
קריירת מועדונים > בורוסיה דורטמונד

בינואר 2008 הושאל הומלס לבורוסיה דורטמונד. בעונתו הראשונה בקבוצה הרבה לשחק בהרכב, אך נפצע והחמיץ חלק גדול ממנה. בפברואר 2009 חתם הומלס על חוזה נוסף עם דורטמונד, אליה נמכר מבאיירן מינכן תמורת סכום של ארבעה מיליון אירו, והחל לבסס את מעמדו בהגנת הקבוצה. בעונת 2010/2011 הצטיין הומלס בהגנת דורטמונד לצד נבן סובוטיץ', ויכולתם הייתה בין הגורמים העיקריים שסייעו לדורטמונד לשוב ולזכות באליפות הבונדסליגה. הומלס הצטיין באותה עונה בקריאת המשחק וביכולת התיקול שלו. בעונת 2011/12 הומלס זכה עם דורטמונד באליפות שנייה ברציפות, אליה הוסיף גם זכייה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2–5 בגמר על באיירן מינכן, במשחק בו הבקיע את השער השני בפנדל. עם זאת, דורטמונד והומלס רשמו קמפיין כושל בליגת האלופות באותה עונה, בה סיימו את שלב הבתים במקום האחרון. בעונת 2012/13 הומלס ודורטמונד לא יכלו לבאיירן מינכן, כאשר סיימו רק במקום השני בבונדסליגה, בפער של 25 נקודות מבאיירן מינכן, והודחו על ידיה גם ברבע גמר הגביע הגרמני לאחר הפסד 0–1. הומלס ודורטמונד הגיעו באותה עונה עד לגמר ליגת האלופות לראשונה מאז 1997, בעונה בה הומלס רשם הופעות מצוינות, במיוחד בניצחון 1–4 על ריאל מדריד בחצי הגמר. בגמר ליגת האלופות הפסידו הומלס ובורוסיה דורטמונד שוב לבאיירן מינכן, בתוצאה 1–2, לאחר שער ניצחון של אריין רובן בדקה ה-89.
בעונת 2013/14 הומלס המשיך להיות עוגן הגנתי בבורוסיה דורטמונד, וזכה עם הקבוצה בסופר קאפ הגרמני לאחר ניצחון 2–4 על באיירן מינכן, אך דורטמונד שוב איבדה את התארים העיקריים לבאיירן מינכן, שזכתה באליפות, וגם בגביע הגרמני לאחר ניצחון על בורוסיה דורטמונד בהארכה בתוצאה 0–2. בליגת האלופות הודחו הומלס ודורטמונד ברבע הגמר על ידי ריאל מדריד. בתום אותה עונה נבחר הומלס כבלם המצטיין של הבונדסליגה, על אף שעבר מספר פציעות. ב-10 באוגוסט 2014 קיבל מאטס הומלס את סרט הקפטן כשהחליף את קודמו סבסטיאן קל שפרש. כעבור שלושה ימים זכה הומלס עם דורטמונד בפעם השנייה ברציפות בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 0–2 על באיירן מינכן. את עונת 2014/15 החלו הומלס ודורטמונד בצורה חלשה, ולקראת מחצית העונה היו במקום האחרון בבונדסליגה, אך הצליחו להיחלץ בזכות סיבוב שני טוב יותר וסיימו את העונה במקום השביעי. באותה עונה פגשו דורטמונד והומלס את באיירן מינכן בחצי גמר הגביע הגרמני, וניצחו בפנדלים לאחר 1-1 בתום 120 דקות, על אף שהומלס החטיא את הפנדל שלו. עם זאת, כשלו דורטמונד והומלס בגמר, אותו הפסידו 1–3 לוולפסבורג. באותה עונה, דורטמונד והומלס צלחו בקלות את שלב הבתים בליגת האלופות, אך הודחו בשמינית הגמר על ידי יובנטוס. עונת 2015/16 הייתה האחרונה של הומלס בבורוסיה דורטמונד. בעונה זו דורטמונד והומלס השתתפו במפעל הליגה האירופית, לאחר שלא הצליחו להעפיל אל ליגת האלופות בעונה הקודמת. דורטמונד והומלס הודחו ברבע הגמר על ידי ליברפול. בבונדסליגה חזרו הומלס ודורטמונד אל הצמרת, וסיימו את העונה במקום השני. דורטמונד והומלס הגיעו לגמר הגביע הגרמני באותה עונה, והפסידו בו לבאיירן מינכן בפנדלים לאחר 0-0 בתום 120 דקות. הומלס הוחלף במשחק זה בדקה ה-78, וזה היה משחקו האחרון בבורוסיה דורטמונד, אותה עזב לאחר שמונה עונות וחצי.
קריירת מועדונים > החזרה לבאיירן מינכן

במאי 2016, עוד לפני גמר הגביע הגרמני, הודיעה באיירן מינכן כי רכשה את הומלס תמורת 35 מיליון אירו מבורוסיה דורטמונד והחתימה אותו על חוזה לחמש עונות. הומלס חזר למעשה לקבוצת נעוריו, למורת רוחם של אוהדי בורוסיה דורטמונד, שהייתה גבוהה לנוכח הצהרות של הומלס בעבר כי לא ישחק בבאיירן מינכן לנוכח היריבות בין שני המועדונים, שהייתה בעיצומה בשנים בהן הומלס שיחק בדורטמונד. משחקו הרשמי הראשון של הומלס במדי באיירן מינכן לאחר חזרתו לקבוצה, היה ב-14 באוגוסט 2016, דווקא נגד בורוסיה דורטמונד, במסגרת הסופר קאפ הגרמני. במשחק זה הומלס שיחק 90 דקות ובאיירן מינכן ניצחה 0–2. ב-19 באוגוסט כבש הומלס את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–5 על קארל צייס יינה במסגרת הגביע הגרמני. הומלס הפך כבר עם הגעתו לעוגן חשוב בהגנת באיירן מינכן, ושיתף פעולה בהגנה עם פיליפ לאם, יוזואה קימיך, ג'רום בואטנג, דויד אלאבה וחאבי מרטינס. הומלס זכה עם באיירן מינכן בעונת 2016/17 באליפות הבונדסליגה, אך הפסיד עם הקבוצה לקבוצתו הקודמת בורוסיה דורטמונד בחצי גמר הגביע הגרמני בתוצאה 2–3, במשחק בו הבקיע את השער השני לטובת באיירן מינכן, שנתן לקבוצה יתרון זמני של 1–2 שלא הספיק. בליגת האלופות הגיע הומלס עם באיירן מינכן לרבע הגמר, שם הודחה הקבוצה על ידי ריאל מדריד לאחר הארכה. באוגוסט 2017 זכה הומלס עם באיירן מינכן בפעם השנייה ברציפות בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון בפנדלים על בורוסיה דורטמונד, לאחר 2-2 בתום 120 דקות. בעונת 2017/18 הציג הומלס יכולת טובה מאוד, והמשיך לשתף פעולה בהגנת הקבוצה עם בואטנג, אלאבה, מרטינס וקימיך, ועם הבלם החדש ניקלאס זולה. הומלס זכה עם הקבוצה באליפות הבונדסליגה, אך הודח עמה בחצי גמר ליגת האלופות על ידי ריאל מדריד. הומלס הגיע עם הקבוצה לגמר הגביע הגרמני מול איינטרכט פרנקפורט, בו הפסידה הקבוצה 1–3, במשחק לא טוב של הומלס. את עונת 2018/19 החל הומלס בצורה לא טובה כמו כל הקבוצה שהייתה רחוקה תשע נקודות מבורוסיה דורטמונד בבונדסליגה, והודחה על ידי ליברפול כבר בשמינית גמר ליגת האלופות. עם זאת, בחצי השני של העונה הציג הומלס יכולת מצוינת, וסייע לקבוצה לסגור את פער תשע הנקודות ולזכות באליפות הבונדסליגה. הומלס הציג יכולת גבוהה גם בגמר הגביע הגרמני, בו ניצחה באיירן מינכן 0–3 את ר.ב. לייפציג, מה שהקנה להומלס את הדאבל הראשון שלו במדי באיירן מינכן והשני בקריירה.
קריירת מועדונים > החזרה לבורוסיה דורטמונד

ביוני 2019 חזר הומלס לבורוסיה דורטמונד, שרכשה אותו מבאיירן מינכן תמורת 38 מיליון יורו. באוגוסט 2019 זכה הומלס בסופר קאפ הגרמני לאחר ניצחון 0–2 על באיירן מינכן קבוצתו הקודמת, על אף שלא שותף במשחק זה. את עונת 2019/20 סיימו הומלס ודורטמונד במקום השני בבונדסליגה, כשהומלס מבקיע שער ליגה אחד. הומלס ודורטמונד הודחו בעונה זו בשמינית גמר ליגת האלופות על ידי פריס סן ז'רמן ובשמינית גמר הגביע הגרמני על ידי ורדר ברמן. במאי 2021 זכה הומלס עם בורוסיה דורטמונד בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 1–4 בגמר על ר.ב. לייפציג.
קריירת מועדונים > המעבר לרומא

בספטמבר 2024 חתם הומלס ברומא אחרי סיום מועד ההעברות, כשהגיע אליהם כשחקן חופשי לאחר סיום חוזהו בשוורצגלבן.
בקבוצה מבירת איטליה האיצו את המגעים עם הבלם הגרמני בן ה-35 והשיגו איתו סיכום על חוזה לעונה אחת, במסגרתו ירוויח סביב שני מיליון אירו פלוס בונוסים.
קריירה בינלאומית

ב-2009 זומן הומלס לראשונה לסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21, ונטל חלק באליפות אירופה בשנת 2009. הומלס לא זכה לדקות רבות בארבעת המשחקים הראשונים של האליפות, אך פתח במשחק הגמר שבו גברה גרמניה על  נבחרת אנגליה עד גיל 21 בתוצאה 0:4.
הומלס פתח לראשונה בהרכב נבחרת גרמניה הבכירה במשחק הכנה למונדיאל 2010 מול נבחרת מלטה ב-13 במאי 2010 כאשר החליף את סרדר טשצ'י, אך לא זומן לסגל הגרמני למונדיאל זה. במוקדמות יורו 2012 הומלס הלך ותפס מקום קבוע בהרכב של נבחרת גרמניה, והבקיע את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים בניצחון 3–5 על נבחרת שווייץ במשחק הכנה ליורו 2012 במאי 2012. במהלך טורניר יורו 2012 עצמו, לא החמיץ הומלס ולו דקת משחק אחת, כמו גם חבריו לנבחרת מנואל נוייר, הולגר באדשטובר, פיליפ לאם, סאמי ח'דירה ובסטיאן שוויינשטייגר. בטורניר זה הגיעו הומלס וגרמניה עד לחצי הגמר, שם הודחו על ידי נבחרת איטליה.
הומלס המשיך להיות חלק בלתי נפרד מההרכב הגרמני גם במוקדמות מונדיאל 2014, אותם סיימה גרמניה עם תשעה ניצחונות, תיקו אחד וללא הפסדים. הומלס נכלל בסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 2014 בו היה חלק בלתי נפרד מהזכייה של גרמניה בתואר. הומלס כבש בטורניר זה שני שערים. האחד היה השער השני בניצחון 0–4 על נבחרת פורטוגל בשלב הבתים. השני היה שער ניצחון ב-0–1 מול נבחרת צרפת ברבע הגמר. הומלס לקח חלק גם במינייראסו בו הביסה גרמניה את המארחת נבחרת ברזיל בתוצאה 1–7, וגם בגמר מונדיאל 2014, בו ניצחה גרמניה 0–1 את נבחרת ארגנטינה בהארכה משער של מריו גצה, וזכתה במונדיאל. בזכות הצטיינותו של הומלס בטורניר, הוא נכנס לנבחרת הטורניר של אדידס.
הומלס נטל חלק גם במוקדמות יורו 2016, בהם גרמניה לא הרשימה אך סיימה את הבית שלה במקום הראשון. הומלס השתתף עם גרמניה ביורו 2016, בו הודחה גרמניה בחצי הגמר על ידי המארחת, נבחרת צרפת לאחר הפסד בתוצאה 0–2.
במוקדמות מונדיאל 2018 הומלס המשיך לשחק בקביעות בהרכב הגרמני, והבקיע את שער הניצחון במשחק בו ניצחה גרמניה 1–2 את נבחרת צ'כיה. הומלס וגרמניה לא שמטו ולו נקודה אחת בטורניר מוקדמות זה, וסיימו טורניר מוקדמות עם עשרה ניצחונות מעשרה משחקים, בהם ספגו ארבעה שערים בלבד, והעפילו למונדיאל 2018. הומלס נכלל בסגל הגרמני למונדיאל, ופתח בהרכב בשני ההפסדים של גרמניה בשלב הבתים, 1-0 לנבחרת מקסיקו ו-0–2 לנבחרת דרום קוריאה, והחמיץ את משחק הניצחון מול נבחרת שוודיה בתוצאה 1–2. הומלס וגרמניה הודחו במפתיע כבר בשלב הבתים של המונדיאל. הומלס המשיך לשחק מספר משחקים במדי נבחרת גרמניה לאחר האכזבה במונדיאל 2018, וב-5 במרץ 2019 התבשר על ידי המאמן יואכים לב כי במסגרת התחדשות הנבחרת לעתיד, הוא לא ילבש יותר את המדים הלאומיים, בדומה לשני שחקנים נוספים, תומאס מולר וג'רום בואטנג.
במאי 2021 נמלך יואכים לב בדעתו והחליט לזמן את הומלס לסגל הגרמני לטורניר יורו 2020.
תארים והישגים

בונדסליגה (2): 2010/2011, 2011/2012
הגביע הגרמני (2): 2011/2012, 2020/2021
הסופר קאפ הגרמני (3): 2013, 2014, 2019
בונדסליגה (3): 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019
הסופר קאפ הגרמני (3): 2016, 2017, 2018
הגביע הגרמני (1): 2018/2019
אליפות אירופה עד גיל 21: 2009
אליפות העולם בכדורגל: 2014
איירבוס הליקופטרס

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  חברה בת
 מייסדים:  איירוספסיאל, מסרשמיט-בולקואו-בלוהם 
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 חברת אם:  קבוצת איירבוס 
 חברות בנות:  Airbus Helicopters, Inc. 
 מיקום המטה:  נמל התעופה מרסיי-פרובאנס, מריגננה, צרפת
 בעלות:  תאגיד EADS צרפת גרמניה ספרד
 ענפי תעשייה:  תעשייה אווירית
 מוצרים עיקריים:  מסוקים
 עובדים:  22,899 (נכון ל־2020) 
  
 airbushelicopters.com
 
איירבוס הליקופטרס (באנגלית: Airbus Helicopters, בעבר יורוקופטר) היא חטיבת יצור המסוקים של קבוצת איירבוס. היא הגדולה ביותר בתעשיית המסוקים במושגי הכנסה ואספקת מסוקי טורבינה. משרדה הראשי ממוקם בתחומו של נמל התעופה מרסיי-פרובאנס, במריגננה אשר בצרפת, ליד העיר מרסיי. מתקניה העיקריים של איירבוס הליקופטרס, מצויים במטות החברה שבמריגננה, ב"יורוקופטר גרמניה" שבעיר Donauwörth, וב"יורוקופטר ספרד" בעיר אלבסטה.
היסטוריה

"איירבוס הליקופטרס" הוקמה בשנת 1992, באמצעות מיזוג חטיבות המסוקים של איירוספסיאל ודיימלר-בנץ אוויר־חלל AG‏ (DASA). מורשתה של החברה, תחילתה בלואי בלריו ובחברת Lioré et Olivier בצרפת, ובמסרשמיט ופוקה-וולף בגרמניה.
"איירבוס הליקופטרס" והחברות שקדמו לה (ושהתמזגו לתוכה) יצרו מגוון רחב של סוגי מסוקים, כולל המסוק הראשון שהונע על ידי מנוע  טורבו-ציר (אלואט II בשנת 1955); הצגתו הראשונה לעולם של זנב הפנסטרון (אנ') בעל רוטור חבוי (גאזל בשנת 1968); המסוק הראשון שאושר לטיסה בתנאי התקרחות (סופר פומה בשנת 1984); יצורו הראשון של מסוק בעל מערכת שליטה טוס-על-חוט ‏(FBW)‏ (NHI NH90 טס לראשונה במצב FBW מלא בשנת 2003); המסוק הראשון שהשתמש במערכת שליטה טוס-על-חוט עיקרית (EC135 טס לראשונה בשנת 2003); ונחיתת המסוק הראשונה אי פעם, על הר אוורסט (בוצעה על ידי AS350 B3‏ בשנת 2005).
כתוצאה ממיזוג חברות האם לשעבר של "קבוצת יורוקופטר" בשנת 2000, נמצאת הקבוצה עכשיו בבעלות מלאה של תאגיד EADS. תוך יצירתו של תאגיד EADS בשנת 2000, מוזגה לתוכו גם יצרנית כלי הטיס הספרדית CASA (אנ'), אשר גם לה הייתה היסטוריה של פעילויות קשורות למסוקים שראשיתן בחברה הספרדית טלרס לורינג, כולל הרכבה מקומית של המסוק Bo105.
כיום, יש ל"קבוצת יורוקופטר" שבעה מפעלים בצרפת, גרמניה וספרד, בנוסף ל-24 חברות־בת ומשתתפי יצור, ברחבי העולם.
החל משנת 2010, יותר מ-10,500 מסוקי איירבוס הליקופטרס נמצאים בשירות, עם למעלה מ-2,800 לקוחות ב-140 מדינות.
"קבוצת יורוקופטר" מכרה 346 מסוקים בשנת 2010 וסיפקה 503 מסוקים בשנת 2011.
בינואר 2014 החברה שינתה את שמה מיורוקופטר לאיירבוס הליקופטרס.
כלי טיס של החברה בשירות חיל האוויר הישראלי

המסוק יורוקופטר AS-565 פנתר - נכנס לשירות בשנת 1996, ומשרת במסגרת טייסת 193.
המסוק HH-65 דולפין - בשנים 1985-1997.
איירוספסיאל גאזל - מספר מסוקים של חיל האוויר הסורי נפלו לידי ישראל במלחמת לבנון הראשונה
כלי טיס של החברה בשירות היחידה האווירית של משטרת ישראל

איירבוס H125(אנ') (כחל)- 4 מסוקים נכנסו לשירות במהלך השנים 2016 ו-2017
איירבוס H145(אנ') (דוכיפת) - 2 מסוקים נכנסו לשירות במהלך שנת 2018.
הערות שוליים

↑  Eurocopter genealogy
↑  "Landing on Air". National Geographic Adventure. 2005-09-01. נבדק ב-2009-06-24.
↑  The Helicopter land on Everest with video
↑  "French Everest Mystery Chopper's Utopia summit". MountEverest.net. 2005-05-27. אורכב מ-המקור ב-2015-01-13.
↑  Eurocopter website
↑  Moorman, Robert. "Recovery: Real or imagined ?" p30, Rotor & Wing, March 2012. Retrieved 31 March 2012.
↑   ערן אזרן, אלביט מערכות זכתה בפרויקט מסוקים של משטרת ישראל בסך 115 מיליון דולר ל-20 שנה, באתר TheMarker‏, 27 באוגוסט 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 1775 9742  LCCN: no2015149892  VIAF: 474144783101714509052   WorldCat (עם VIAF): 474144783101714509052
מוריה קור

| --- | --- |

 לידה:  18 במאי 1982 (בת 42) ישראל
 מדינה:  ישראל ישראל
 השכלה:  צייטלין  אוניברסיטת בר-אילן 
 עיסוק:  עיתונאית
 מעסיק:  ישראל היום  ערוץ הכנסת   כאן ב
 מספר צאצאים:  4 
 קישורים חיצוניים
 טוויטר:  moriakor
 
מוריה קור (נולדה ב-18 במאי 1982) היא עיתונאית ואשת תקשורת ישראלית, עורכת מדור הדעות של "ישראל היום", ומגישה תוכנית שבועית בכאן רשת ב לצד יובל אלבשן.