stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סוגיית הפצצת אושוויץ
סוגיות פוליטיות בשאלת ההפצצה > מדיניות מכוונת של נשיא ארצות הברית

ישנם חוקרים הטוענים, כי נשיא ארצות הברית, פרנקלין דלאנו רוזוולט, נמנע במכוון מלפעול למען קרבנות השואה. לדברי חוקרים אלה, הנשיא רוזוולט, בחושיו הפוליטיים המחודדים, ידע שהגירת יהודים לארצות הברית אינה פופולרית. הוא נמנע מכל פעולה לטובת היהודים באירופה, ומינה את ידידו ברקינרידג' לונג לאחראי על עניין הפליטים. לונג הורה לקונסולים באירופה לדחות שוב ושוב מתן אשרות כניסה לארצות הברית. התוצאה הייתה שרק עשרה אחוזים ממכסת ההגירה השנתית נוצלה, וממאות אלפי יהודים נמנעה ההצלה על ידי כניסה לארצות הברית.
לונג ניסה למנוע את הפצת מברק ריגנר; הוא ביקש מציר ארצות הברית בשווייץ שלא לקבל עוד שדרים מריגנר ולא להעביר ידיעות כאלה לאזרחים פרטיים בארצות הברית. באפריל 1943 כונסה ועידת ברמודה שמטרתה הייתה לדון בהצלת הפליטים, אך למעשה היא נועדה להשקיט את דעת הקהל ואת ארגוני ההצלה היהודיים שתבעו ממעצמות בעלות הברית לעשות דבר מה על מנת לעצור את השמדת היהודים במסגרת "הפתרון הסופי". לוועידה לא היו כל תוצאות משמעותיות, אך גם את המועט שהושג בה פירש לונג, כפי שהעיד בשימוע בקונגרס, כאילו החלטותיה התירו לשאת ולתת עם גרמניה. לונג גם הטעה את הציבור באשר למספר הפליטים היהודים שכניסתם לארצות הברית הותרה במהלך המלחמה. בעדותו בפני הקונגרס בשנת 1943 מסר כי רובם של 580,000 הפליטים מאירופה שכניסתם לארצות הברית הותרה היו יהודים. ביומנו הודה לאחר מכן כי מספר הפליטים שקיבלו אשרות כניסה היה 545,000 ורובם לא היו יהודים.
פעילותו של לונג הביאה לכך ששר האוצר של ארצות הברית, הנרי מורגנטאו, שיגר ב 16 בינואר 1944 מזכר לנשיא רוזוולט ובו הוקיע את מה שכינה "הכישלון המוחלט של פקידים מסוימים במשרד החוץ" לנקוט פעולה יעילה למניעת השמדתם של היהודים באירופה הכבושה. מורגנטאו נקב במפורש בשמו של לונג וגינה את יחסו "האדיש, הקשוח ואף העוין" של משרד החוץ לעניין הצלת היהודים. מורגנטאו הביא במזכרו לשיא פרטים רבים על חלקו של לונג בהסתרת המידע שהגיע באמצעות מברק ריגנר. בעקבות מחאתו של מורגנטאו הודח לונג מתפקידו כממונה על נושא הפליטים במשרד החוץ והנשיא הודיע ב 22 בינואר 1944 על הקמת הוועד האמריקני לפליטי מלחמה, המורכב משרי החוץ, האוצר והמלחמה, שתפקידו ל"לנקוט בדחיפות פעולות כדי לסכל לאלתר את התוכנית הנאצית לחסל את כל היהודים ואת המיעוטים האחרים באירופה".
לונג המשיך לשרת במשרד החוץ עד לחודש נובמבר 1944 ואז פרש לגמלאות.
לקראת הבחירות לנשיאות ב-1944 היה חשוב לרוזוולט לזכות בתמיכת מיליוני האמריקאים ממוצא פולני, ולכן הצטרף לבריטים ושלח מפציצים אמריקאים להטיל הספקה לעזרת מרד ורשה, משימה שבוצעה תוך אבדות כבדות ותרומתה הייתה מצומצמת. לעומת זאת היהודים ממילא תמכו בו ברוב עצום ולא היה לו צורך פוליטי להתאמץ לזכות בקולותיהם, למשל להפציץ את אושוויץ. בשל כך התנגד ממשל רוזוולט להפצצת אושוויץ.
עם זאת, רוזוולט בכל זאת שלח מכתב מאיים, באמצעות על ידי שר החוץ קורדל הול, לשליט הונגריה, אדמירל מיקלוש הורטי. המכתב נשלח ב-26 ביוני 1944, ובו נכתב: "אני סומך לא רק על שיקולים הומינטרים אלא גם על כוח הנשק... גורל הונגריה לא יהיה כמו אף אחת מהארצות התרבותיות... אלא אם המשלוחים יופסקו מידית". מספר ימים לאחר מכן, ב-2 ביולי, הופצצה בודפשט על ידי 600 מפציצים של חיל האוויר של ארצות הברית. המכתב (עם מכתבים נוספים של מלך שוודיה, האפיפיור ועוד) וההפצצה שכנעו את הורטי להפסיק את המשלוחים לאושויץ, וכך ניצלה שארית יהודי הונגריה (כ-200,000 נפש, בעיקר בבודפשט).
סוגיות פוליטיות בשאלת ההפצצה > מדיניות סודית של משרד המלחמה האמריקני

טענה אחרת המועלית על ידי חוקרים היא שהיוזמה לדחיית הפצצת אושוויץ הייתה של מחלקת המלחמה של ארצות הברית. על פי ויימן, משרד המלחמה דחה את התוכנית להפצצת אושוויץ ולא נועץ כלל עם מפקדי חיל האוויר באירופה. סיבת הדחייה הייתה מדיניות סודית של משרד המלחמה, לפיה הצבא לא יעסוק "בהצלת קורבנות פעולות הדיכוי של האויב, אלא אם יהיו פעולות הצלה שכאלה תוצאה ישירה של מבצעים צבאיים שמטרתם להביס את כוחות האויב." על מדיניות זו הוחלט בוושינגטון חמישה חודשים קודם לכן.
סוגיות פוליטיות בשאלת ההפצצה > אמנת האג

מדריך השדה של משרד המלחמה של ארצות הברית, שיצא לאור ב-1940, ציטט מילה במילה את אמנת האג משנת 1907, שנגדה את ההריסה ההיפותטית של אושוויץ: "ההתקפה או ההפצצה בכל אמצעי שהוא, של ערים, כפרים, מבני מגורים, או בניינים לא מוגנים, אסורה". המדריך אף מפרט שלוש דוגמאות של "מקומות מוגנים", שאחד מהם יכול היה לשמש להצדקת הפצצת אושוויץ מבחינה חוקית: "מקום שמיושב על ידי כוח צבאי".
סוגיות פוליטיות בשאלת ההפצצה > החשש מהרג אזרחים חפים מפשע

לא מן הנמנע שכתוצאה מהפצצה היו נהרגים מאות, אם לא אלפי אסירים ומספר גדול פי כמה היו נפצעים. בנוסף לכך היה חוסר ודאות בהצלת הנותרים. שיקולים אלה היו למכשול בפני החלטת מנהיגי בעלות הברית בביצוע ההפצצה על עשרות אלפי אזרחים חפים מפשע, זאת דווקא בגלל שיקולים הומניטריים ומשום לבם הרחום. קיצ'נס תומך בדעה זו, באזכרו ספר שכתב ההיסטוריון רונאלד שאפר שמתאר את רגישות מנהיגי צבאות בעלות הברית להרג חפים מפשע. קיצ'נס גם מזכיר עדות בנושא מ-1985 של לואיס פאוול, שהיה קצין במודיעין האמריקני ומאוחר יותר שופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית. פאוול ענה לשאלה ספציפית בנושא באומרו: "אני בטוח לחלוטין שגנרל ספאץ היה מתנגד לכל הצעה להרוג אזרחים יהודיים, על מנת להוציא את אושוויץ מכלל פעולה באופן זמני. לא סביר לחשוב שאדם הגיוני ינהג לפי הצעה כזו". אך לפי יהודה באואר, הגנרל קארל ספאץ, מפקד חיל האוויר של ארצות הברית באירופה, אכן הציע להפציץ את אושוויץ ב-2 באוגוסט 1944, לאחר שנודע לו תוכן דו"ח וורבה-ווצלר. הצעתו לא אושרה.
סוגיות פוליטיות בשאלת ההפצצה > החשש ממעשי נקם גרמנים בעקבות ההפצצה

זהו אחד הנימוקים שהעלה מקלוי בתשובתו לפהלה מ-14 באוגוסט באשר לדחיית בקשת ההפצצה: "מאמץ מסוג זה, אפילו נניח שהוא מעשי, עלול לעורר את הגרמנים לנקוט פעולות נקם חריפות עוד יותר". לסברת מקלוי היה על מה להסתמך. בדו"ח של המודיעין הבריטי מ-5 בספטמבר 1944 נאמר כי בידי הגרמנים היו 160,000 שבויים מחבר העמים הבריטי, ו-30,000 שבויים אמריקאים. כפי שמציין פיינגולד, הנאצים יכלו להסלים את הטרור ולהוציא להורג שבויי מלחמה. הוא מאזכר ראיון שנעשה עם מקלוי בשלהי המאה העשרים ובו הוא אמר שדווקא נימוק זה ולא חוסר הנכונות להקצות משאבי מלחמה למשימות לא חיוניות היה הנימוק העיקרי לדחיית אופציית ההפצצה.
לקריאה נוספת > ספרים

מרטין גילברט, אושוויץ ובעלות הברית, תל אביב: עם עובד, 1988.
גדעון גרייף, איתמר לוין, מרד באושוויץ, הוצאת בהלאו, קלן, 2015.
דייוויד ויימן, הפקרת היהודים: אמריקה והשואה 1945-1941. ירושלים: יד ושם, 1993.
ברנרד וסרשטיין, בריטניה ויהודי אירופה 1945-1939. תל אביב: עם עובד, 1982.
יהודה באואר, תגובות בעת השואה: ניסיונות עמידה, התנגדות, הצלה. תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, 1983.
דינה פורת, הנהגה במילכוד. תל אביב: עם עובד, 1986.
אדולף גאלאנד, הראשון והאחרון. תל אביב: הוצאת מערכות, 1978.
לקריאה נוספת > מאמרים

צוויג, ו' רונלד. "'ועד פליטי המלחמה' והמודיעין האמריקני." דפים לחקר השואה ט (תשנ"א), 108-95.
פיינגולד, ל' הנרי. "מי ישא באשמת השואה? הדילמה האנושית", בתוך: אריה גרטנר ויונתן ד' סרנה (עורכים), יהודי ארצות הברית, ירושלים: מרכז זלמן שזר וההיברו יוניון קולג' (תשנ"ב), 377-359.
מיכאל י' כהן, מחקר מקעקע את המיתוס של זיקת צ'רצ'יל ליהודים ולציונות, כיוונים חדשים 25, כסלו תשע"ב דצמבר 2011, עמ' 216-203, באתר ההסתדרות הציונית העולמית.
סוגיית הפצצת אושוויץ, באתר אנציקלופדיה בריטניקה (באנגלית)
Foregger, Richard. "The Western Allies and the Holocaust: Technical Analysis of Methods to Bomb the Gas Chambers at Auschwitz." Holocaust and Genocide Studies, vol. 5, no. 4 (1990), 403-421.
Kitchens iii, James h. "The Bombing of Auschwitz Re-examined", The Journal of Military History 58 (april 1994), 233-266.
קתרזיס (הוצאת ספרים)

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 מייסדים:  יואב גלבוע
 תקופת הפעילות:  2021–הווה (כ־4 שנים)
 מיקום המטה:  תל אביב
 משרד ראשי:  תל אביב
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור
 מוצרים עיקריים:  סיפורת, שירה,
  
 
 
קתרזיס היא הוצאת ספרים ישראלית המוציאה לאור בעברית ספרי פרוזה ושירה, מקור ותרגום. בנוסף, היא גם מוציאה לאור את כתב העת "שורות" לשירה ישראלית עכשווית. עד כה הוציאה לאור מעל 100 ספרים בסוגות שונות.
היסטוריה

הוצאת קתרזיס נוסדה בינואר 2021. בראשה עומד העורך, המשורר והמתרגם יואב גלבוע. עוד חברים במערכת ההוצאה: הסופרת והיוצרת נועה גורן, עורכת השירה נעה שבתאי, עורכת הפרוזה דנה שמחיוף שחף והמשורר והעורך אלון ארד.
קתרזיס מוציאה לאור ספרות מקור מודרנית, לצד תרגומים חדשים לעברית לספרים שלא תורגמו, והצגת תרגומים חדשים ועדכניים (דוגמת "זה לא יותר חדש לחיות" מאת סרגיי יסנין ו"ארס פואטיקה" מאת הורטיוס). לצד אלה, מפרסמת ההוצאה אנתולוגיות שירה בנושאים חברתיים, וביניהן: "בגדות האפשר: אנתולוגיית היריון ולידה", "אנא: אנתולוגיית טיפול" ו"חבלים: אנתולוגיית הורות" (כולם בעריכת קמה שיר ויואב גלבוע).
מאז הקמתה, פרסמה ההוצאה עשרות ספרי שירה ופרוזה, בין היתר מאת סופרים ומשוררים כמו יוסי וקסמן, רונית ידעיה, יורי טיניאנוב, נולי עומר, עידית ברק, הורטיוס, אפוליוס, דפנה שחורי, קמה שיר, אלון ארד, אלפרד כהן, דורית אורגד, צור גואטה, הלנה יגב מור, לי עברון, אדית וורטון, ה. פ. לאבקרפט ועוד.
בשנת 2021 זכה המתרגם דוד ישראל ארונשטם לציון לשבח במסגרת הפרס למתרגמים בראשית דרכם על שם סוניה ברשילון על תרגומו לספר "זה לא יותר חדש לחיות" מאת סרגיי יסנין. בשנת 2022 זכה המשורר שלומי גולדשטיין בפרס משרד התרבות למשוררים בראשית דרכם על ספרו "תענית דיבור". בשנת 2023 זכה המשורר שחף ארז במלגת "חממת משוררים" של מפעל הפיס, שבמסגרתה עבד עם העורכת נוית בראל וזכה לתמיכה מלאה בהוצאת ספרו "אשבם".
בשנת 2023 השיקה הוצאת הספרים את כתב העת "שורות" לשירה ישראלית עכשווית, בעריכתו של המשורר והעורך אלון ארד. מטרתו העיקרית של כתב העת היא "להביא קהלים חדשים בדת השירה". הוא מחולק בחינם בגרסתו המודפסת וזמין לקריאה דיגיטלית חופשית באתר האינטרנט של ההוצאה.
עוד בשנת 2023, השיקה הוצאת קתרזיס את סדרת ״אטלנטיס״ המתמקדת בסוגת הספרות הספקולטיבית. סדרה זו היא פרי שיתוף פעולה בין יואב גלבוע והמתרגם דוד ישראל ארונשטם. בסדרה זו ראו אור הספרים: ״קשה להיות אל״ מאת בוריס וארקדי סטרוגצקי, ״הלוחש באפלה״ מאת ה. פ. לאבקרפט, ״לאחר מכן״ מאת אדית וורטון, ״יונים מהשאול״ מאת רוברט אי. הווארד, ״הסומאק״ מאת אולריק דובני ועוד (כולם תורגמו לעברית על ידי דוד ישראל ארונשטם).
סדרת אטלנטיס

סדרת אטלנטיס היא סדרת ספרים בהוצאת קתרזיס המתמקדת בספרות ספקולטיבית אשר הוקמה בשנת 2023 עם יציאתו לאור של הספר ״קשה להיות אל״ מאת בוריס וארקדי סטרוגצקי, בתרגום ראשון לעברית. הסדרה הוקמה כתוצאה משיתוף פעולה בין המו״ל יואב גלבוע למתרגם דוד ישראל ארונשטם, המשמש כעורך הסדרה ומתרגם מרבית הספרים בה.
הסדרה מחולקת לשתי קטגוריות: סדרה ראשית, הכוללת רומנים, נובלות ואוספים, וסדרת משנה ייחודית, ״מיניטלנטיס״, המוקדשת לספרוני סיפורים קצרים. ספרוני ״המיני״ יוצאים במהדורות מוגבלות של מאה עותקים בלבד לכל ספרון, ומודפסים פעם אחת בלבד. לאחר שהמהדורות אוזלות, שלושה ספרוני ״מיני״ מאוגדים לאסופה אחת הכוללת גם סיפור חדש שלא פורסם, והם מתפרסמים כחלק מהסדרה הראשית. את עטיפות הסדרה הראשית מעצבת האומנית ורד גולדמן.
סדרת אטלנטיס מציעה תרגומים לעברית של יצירות ספרות ספקולטיביות שטרם פורסמו בעברית, לצד תרגומים מחודשים לקלאסיקות מהז'אנר. בין היוצרים שפורסמו בסדרה ניתן למנות את ה.פ. לאבקרפט, רוברט א. הווארד, אדית וורטון, אדגר אלן פו, והאחים סטרוגצקי. הסדרה שואפת להרחיב את פעילותה ולכלול גם יצירות ספקולטיביות מקוריות בעברית וכן אנתולוגיות ייחודיות בנושאים שונים מתוך העולמות הספקולטיביים.
חזון הסדרה הוא להנגיש לקוראי העברית את העושר והגיוון של הספרות הספקולטיבית, הנעה בין עולמות דמיון בלתי מרוסנים לכתיבה המציעה תובנות על עולמנו דרך מבט מרוחק ואינטואיטיבי.
ספרים בולטים בהוצאת קתרזיס

להלן רשימה חלקית של ספרים שראו אור בהוצאת קתרזיס:
ספרים בולטים בהוצאת קתרזיס > פרוזה מקור

"נשים מרגישות בנוח״ מאת אמיר שילון (עריכה: דנה שמחיוף שחף), 2022.
"מאדי" מאת נעמה הכט (עריכה: יואב גלבוע), 2022.
"ואלוהים הרג את הכלה" מאת יוסי וקסמן (עריכה: דנה שמחיוף שחף), 2022.
"ואני אעלה באש" מאת רונית ידעיה (עריכה: מאיה פלדמן), 2023.
"לענת הדבש" מאת נולי עומר (עריכה: יואב גלבוע), 2023.
"רוחות ברמת השרון" מאת אילן עמית (עריכה: דנה שמחיוף שחף), 2023.
"כל הצלילים כולם" מאת תום יוגב (עריכה: דנה שמחיוף שחף), 2024.
"המורה״ מאת אלון ארד (עריכה: אסף שור), 2024.
"אותו נהר, אותו נער" מאת שמעון אדף (עריכה: אלון ארד), 2025.
ספרים בולטים בהוצאת קתרזיס > שירה מקור

"עלילות לב" מאת דפנה שחורי (עריכה: אפרת מישורי), 2021.
"אין קווים מפרידים" מאת קמה שיר (עריכה: יואב גלבוע), 2021.
"עמוד נוח" מאת אלפרד כהן (עריכה: ענת זכריה), 2021.
"כמו הורים במסיבת יומולדת" מאת נעה וגנר (עריכה: יואב גלבוע), 2022.
"יתרון הביתיות" מאת אלון ארד (עריכה: יואב גלבוע), 2022.
"נפש מרגרינה" מאת צור גואטה (עריכה: דורי מנור), 2023.
"אבטיח עם זנב" מאת לי עברון (עריכה: יואב גלבוע), 2023.
"יסודות שבריריים מאוד" מאת מיטל חודורקובסקי (עריכה: יואב גלבוע), 2023.
ספרים בולטים בהוצאת קתרזיס > אנתולוגיות

"בלי להישיר מבט – אהבה בשירה העברית בת־זמננו" (עריכה: מיכאל קגזנוב), 2024.
"חבלים – אנתולוגיית הורות" (עריכה: קמה שיר ויואב גלבוע), 2023.
"אנא – אנתולוגיית טיפול" (עריכה: קמה שיר ויואב גלבוע), 2022.
"בגדות האפשר – אנתולוגיית היריון ולידה" (עריכה: קמה שיר ויואב גלבוע), 2021.
ספרים בולטים בהוצאת קתרזיס > אנתולוגיות > תרגום

"קשה להיות אל" מאת ארקדי ובוריס סטרוגצקי (מרוסית: דוד ישראל ארונשטם; עריכה: אלון ארד), 2023.
"המקדש | דגון" מאת הווארד פיליפס לאבקרפט (מאנגלית: דוד ישראל ארונשטם; עריכה: יואב גלבוע), 2023.
"לאחר מכן" מאת אדית וורטון (מאנגלית: דוד ישראל ארונשטם; עריכה: יואב גלבוע), 2024.
"ארס פואטיקה" מאת הורטיוס (מלטינית: יואב גלבוע; עריכה: אלון ארד), 2024.
הערות שוליים

↑  אודות קתרזיס, באתר קתרזיס - הוצאה לאור
↑  טקס הענקת הפרס ע"ש סוניה ברשילון, באתר איגוד מקצועות הספר
↑  דפנה לוי, הסופרים והמשוררים של 2022: אלו הזוכים הגדולים, באתר ישראל היום, ‏7/5/2023
↑  חממת משוררים בתחילת דרכם, באתר מפעל הפיס
↑  עורכי שורות, הצהרת כוונות, באתר מגזין שורות - גיליון 01
↑  אתר קתרזיס, הספר ״קשה להיות אל״, הראשון בסדרת ״אטלנטיס״
בית הכנסת שדה יעקב

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 מיקום:  שדה יעקב 
 מדינה:  ישראל 
 נוסח תפילה:  נוסח ספרד, נוסח הספרדים
 
 קואורדינטות:  32°41′50″N 35°08′29″E﻿ / ﻿32.697194444444°N 35.14125°E﻿ / 32.697194444444; 35.14125
  (למפת הכרמל מוגדלת) בית הכנסת שדה יעקב(למפת הכרמל רגילה) בית הכנסת שדה יעקב(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת שדה יעקב(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית הכנסת שדה יעקב
 
בית הכנסת בשדה יעקב - כניסה ראשית
בית הכנסת שדה יעקב שימש כבית הכנסת המרכזי של המושב שדה יעקב מאז הקמתו ב-1946. ב-2011 נסגר לאחר שנבדק על ידי מהנדס בנין ונמצא מסוכן לשימוש. הוגדר על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל כאתר מורשת.
בשנת תשע"ט (2019) השיפוץ הסתיים ותושבי שדה יעקב חזרו להתפלל באותו המבנה.
ההיסטוריה של המקום

אבן היסוד לבית הכנסת הונחה ב-1946 לרגל מלאת 20 שנה ליישוב שהוקם ב-1927. כל אנשי היישוב השתתפו במאמץ הבניה הן בתרומה והן בעבודה. ב-1950 הסתיימה בניית המבנה העיקרי וב-1956 הסתיימה כל הבניה והתקיים טקס חנוכת המבנה בנוכחות נכבדים ובראשם שר הדואר דאז יוסף בורג. מאז הקמתו שימש המקום כמבנה הציבור המרכזי של היישוב.
בשנת תשט"ו הקים הרב מאיר אליטוב את ישיבת בני עקיבא תקוות יעקב בבית הכנסת של היישוב בעזרת הנשים. לאחר כמה שנים הישיבה עברה למבנה משלה.
בשנת 2011 בחן מהנדס מבנים את חוזק בית הכנסת והגיע למסקנה שהמבנה מסוכן. בעקבות החלטה זו נסגר בית הכנסת.
תושבי היישוב החליטו להרוס את המבנה ולהקים במקומו בית כנסת חדש אך המועצה לשימור אתרים, שהגדירה את המבנה כאתר מורשת, הביאה לשינוי ההחלטה וב-2019 נחנך במקום המבנה המשופץ.
מבנה בית הכנסת

בית הכנסת תוכנן על ידי האדריכל ישראל קומט ממשרד "ראט, קומט, קנר אדריכלים" מחיפה. בצידו החיצוני משלב המבנה, מצד אחד, את מאפייני הסגנון הבינלאומי שהיה פופולרי בשנות ה-40 ומצד שני הסגנון המינימליסטי שהחל להיות נפוץ בשנות ה-50 .
המוטיב של מדליונים מעוגלים של מגני דוד מופיע בחזית הראשית, בדלת הכניסה הראשית, בסורגים ובחלונות המעוגלים.
גם בצידו הפנימי מאופיין בית הכנסת בקו מינימליסטי ופשוט. במרכז המבנה 4 עמודים הנושאים את כיפת המבנה. בימת החזן נמצאת בין העמודים. גובהו הרב של המבנה איפשר בניית חלונות גדולים המחדירים פנימה אור רב.
ראו גם

הסגנון הבינלאומי בארץ ישראל
ישיבת תקות יעקב
לקריאה נוספת

מענית, ביטאון אגוד המושבים של הפועל המזרחי, גיליון ל', תמוז תשט"ז
חגה של שדה יעקב (חנוכת בית הכנסת), הצופה, 13 במאי 1956
הערות שוליים

↑  מהקמת היישוב עד 1946 שימש צריף ארוך כבית כנסת ובית מדרש; ראו: "גם בית הכנסת איננו בנוי על תלו" ילדי טהראן בשדה יעקב, דבר, 12 בדצמבר 1943
↑  כל משק חויב במס של אחוז וחצי
↑  בין העושים במלאכת ההקמה היה גם מרדכי וילוז'ני אביו של שמואל וילוז'ני
↑  תחשיב הראה ששיפוץ המקום יהיה זול מהקמתו מחדש
↑  מול הצעתו של אדריכל קומט הונחה הצעתו של האדריכל בן אורי
↑  העמודים המרובעים, הכיפה וההצללות
↑  צורות בסיסיות ומיעוט של פרטים. שימוש בצורות תלת־ממדיות הפשוטות והטהורות ביותר
תשבץ היגיון

תשבץ היגיון הוא תשבץ, שבו כל הגדרה היא מעין חידה לשונית בזעיר אנפין, אשר על פי רוב מכוונת את הפותר אל הפתרון בשתי דרכים שונות. הקשר שבין הגדרה של תשבץ היגיון ("הגדרת היגיון") ופתרונה כפוף לחוקים פנימיים, ובלי להכירם קשה לפתור תשבץ היגיון בהצלחה וביעילות.
ליאור ליאני, מחבר תשבצי ההיגיון במעריב ומחבר הספר "חוכמת ההיגיון - המדריך המלא לפתירה ולחיבור של תשבצי היגיון", תִמצת כך בספרו את ההגדרות של תשבץ ההיגיון, משפט שלדבריו מהווה את "התורה כולה על רגל אחת":
הגדרה בתשבץ היגיון היא משפט הגיוני שמורכב משני חלקים: ההגדרה הראשית וההגדרה המשנית, ושני החלקים מגדירים כל אחד בנפרד את הפתרון הנדרש
אמנון בירמן, מחברם של תשבצי היגיון, עמד על ההבדל בין תשבץ היגיון לתשבץ רגיל:
כדי לעבור מתשבצים רגילים לתשבצי היגיון, צריך לבצע איזה סוויץ' בראש, וזה לא תמיד פשוט, אבל זה משתלם, תאמינו לי. לגלות שנהר במצרים הוא הנילוס, זה נחמד, אבל האם אפשר להשוות זאת לעונג הגילוי ש'שפנים רעבים מתייסרים בגדול' זה 'נקרעים לגזרים'?
תפוצה

תשבצי ההיגיון הראשונים בהיסטוריה פורסמו בעיתונים בריטיים כדוגמת "הטלגרף" בשנות העשרים של המאה העשרים. בימינו הם נפוצים בעיקר בשפה האנגלית בבריטניה, באוסטרליה, בניו זילנד ובהודו, אך גם בשפות אחרות: למשל בעברית בישראל ובפולנית בפולין. כל עיתוני בריטניה מפרסמים תשבצי היגיון על בסיס יומי, כשעיתון הטיימס הבריטי ידוע ברמת הקושי הגבוהה של תשבצי ההיגיון שלו. תשבצי היגיון אינם נפוצים בארצות הברית, אך הם מופיעים לפעמים בניו יורק טיימס ובמגזיני תרבות. התשבצים האמריקאים והקנדיים מאופיינים בכללים נוקשים יותר מאלה של התשבצים הבריטיים, למשל בהקפדה על כך שכל מילה ומילה בהגדרה תהיה חלק ממשחק המילים.
תשבצי היגיון פולניים מכונים "תשבצי הטמן". השם "הטמן" (התואר שניתן למפקד הצבאי השני בחשיבותו באיחוד הפולני ליטאי, לאחר המלך) מטרתו להדגיש את חשיבותו של תשבץ ההיגיון בהשוואה לתשבצים הרגילים.
בישראל מתפרסמים תשבצי היגיון מדי סוף שבוע בכל עיתון יומי גדול, וכן בכתבי עת נוספים.
היסטוריה והתפתחות

בתשבצים הראשונים נכללו רק הגדרות מילוניות, אך החל מ-1920 החלו התשבצים להכיל מרכיבים מתחכמים: לא הגדרות היגיון במובן המודרני, אלא אנגרמות, ציטוטים חלקיים, דו-משמעויות ומשחקי מילים. המחבר בעל שם העט "טורקמדה" (אדוארד פאויס מאת'רס, 1939-1892), שחיבר תשבצים עבור העיתון "סטרדיי וסטמיניסטר" החל מ-1925 ועבור ה"אובזרבר" החל מ-1926 ועד למותו, היה התשבצאי הראשון שעשה שימוש בהגדרות היגיון בלבד, ולעיתים קרובות מתואר כהוגה תשבצי ההיגיון. תשבצי היגיון החלו להתפרסם בשלבים בעיתונים אחרים, החל מ-1929 ב"מנצ'סטר גארדיאן" והחל מ-1930 ב"טיימס" וב"ליסנר".
תשבציו של טורקמדה נחשבים למשונים וקשים באופן קיצוני, ומחברים מאוחרים יותר הגיבו כנגד נטייה זו בפיתוחו של סטנדרט לחיבור תשבצי היגיון סבירים, כאלו שבאופן עקרוני יוכלו להיפתר תוך הסקת מסקנות הגיונית ולא תוך ניחוש פרוע של הלך מחשבתו של המחבר. ב-1949 כתב המחבר "אפריט" (אליסטר פרגוסון ריצ'י): "עלינו לצפות מן המחבר שישתמש בתחבולות, אך עלינו לעמוד על כך שישחק בהגינות. תנ"ך התשבצים ציווה עליו: אינך חייב להתכוון למה שאתה אומר, אך עליך לומר מה שאתה מתכוון... זוהי אשמתו בלבד אם אינך מסוגל להבין את ההגדרה תוך הפעלת ההיגיון". דוגמה להגדרה שנחשבה לבלתי הוגנת, היא כזו שכללה אנגרמה של הפתרון אך "מציין האנגרמה" (חלק ההגדרה שתפקידו לרמז על הימצאותה של אנגרמה בהגדרה) והאנגרמה עצמה חלקו מילה משותפת.
יורשו של טורקמדה באובזרבר היה "חימנס" (דריק סומרסט מק'נאט, 1971-1902), שבספר ההדרכה המשפיע שלו מ-1966 יצר קווי הנחיה לחיבור תשבצי היגיון שידועים כיום כ"עקרונות חימנס". המצוטט ביותר מביניהם הוא: "תשבץ היגיון טוב כולל שלושה מרכיבים: 1. הגדרה מדויקת; 2. הכוונה הוגנת אל הפתרון; 3. שום דבר אחר." עקרונות אלה מיושמים באדיקות על ידי קבוצת המחברים השמרניים יותר, שמעניקים חשיבות לכל תו בהגדרות ומשתמשים באוצר מילים גדול. אחד מהמחברים הידועים ביותר מן האסכולה הגמישה יותר הוא "ארוקריה" (ג'ון גאלבריית' גרהאם, נולד ב-1921) שידוע בהגדרותיו השנונות והלא-אורתודוקסיות לעיתים.
מאז בחירתו של חלוץ תשבצי ההיגיון טורקמדה לחתום על תשבציו בשמו של האינקוויזיטור הידוע לשימצה תומאס דה טורקמדה, נוהגים מחברים בריטיים באופן מסורתי לבחור לעצמם שם עט המורכב ממילה יחידה.
הגדרת היגיון

הגדרת היגיון היא סוג של חידה לשונית. הגדרות ההיגיון הראשונות פותחו מתוך סוג של הגדרות מתוך תשבצים רגילים, שנקרא "Double entendre" (מובן כפול). הגדרה מסוג זה מכוונת לכאורה לפתרון מסוג מסוים, אך בשינוי קל של נקודת המבט עליה היא יכולה לכוון לפתרון מסוג שונה לחלוטין. דוגמה:
The flower of London?
באופן כללי, הגדרת היגיון מתארת את פתרונה בדיוק רב, אך מאידך, גם בצורה עקיפה מאוד. למשמעותה של ההגדרה על פני השטח כמעט אף פעם אין קשר לפתרון והיא קיימת לשם הסחה. האתגר של הפותר הוא למצוא את הדרך הנכונה לקרוא את ההגדרה, ולזהות את האסוציאציה שחלפה במוחו של המגדיר בעת שיצר הגדרה זו.
מרכיב מרכזי בהגדרת ההיגיון הוא עניין ה"תרתי משמע", כלומר הגדרה המורכבת משתי הגדרות פנימיות שמכוונות את הפותר אל אותו הפתרון. על הפותר מוטל, בין השאר, לגלות היכן עובר הגבול בין שתי ההגדרות הפנימיות ולדעת להפריד ביניהן במחשבתו תוך כדי פענוח ההגדרה. לפעמים שני חלקי ההגדרה מופרדים פיזית באמצעות מילת קישור או מילים שמונעות מן ההגדרה מלהפוך לבליל חסר היגיון של מילים.
בזכות העובדה שהגדרת היגיון מתארת את פתרונה בצורה מפורטת ולעיתים קרובות אף יותר מפעם אחת, לפותר יכולה בדרך כלל להיות מידה גדולה יותר של ביטחון שפתרונו הוא הפתרון הנכון מאשר בהגדרה מתוך תשבץ רגיל. להגדרה רגילה יש בדרך כלל מספר פתרונות פוטנציאליים, ולכן היא מחייבת את הפותר להשתמש בפתרונות המצטלבים כדי להסיק מן האותיות המשותפות לאיזה פתרון המחבר התכוון.
על מנת להקל על הפותר נהוג בהגדרות בתשבצי היגיון לציין (בספרות הניתנות בסוגריים בסוף ההגדרה) את מספר האותיות של מילת או מילות הפתרון. אם הפתרון מורכב משתי מילים או יותר, מפריד פסיק בין מספר למספר.
גודל התשבץ לא מונע את קיומם של פתרונות המורכבים ממספר רב של מילים, מפני שקיימת האפשרות לעשות שימוש ברצפי משבצות שונים בתשבץ לשם אחסונו של הפתרון בחלקים. דבר זה מתבצע על ידי הכוונת הפותר אל רצפי המשבצות הבאים בהם הפתרון יאוחסן. לדוגמה, בתשבץ המפורסם בהמשך, פתרונה של ההגדרה רבד? אדרבא! מורכב משלוש מילים, כאשר המילה הראשונה בת 5 האותיות מיועדת לרצף המשבצות 17 אנכי, והמילים השנייה והשלישית בנות 2 ו-3 האותיות מיועדות לרצף 18 אנכי. כאשר מדובר בשני רצפי משבצות קצרים מאוד, קיימת אפשרות לפתרון של הגדרה (בעיקר בתשבציו של נדיב אבידן) המורכב ממילה אחת שתאוחסן בשני הרצפים, כאשר היא מחולקת לשתי מחרוזות של אותיות. אחסונו של פתרון בשני רצפי משבצות נדיר בתשבצים רגילים.
פתרונות להגדרות נכתבים בדרך כלל בכתיב חסר. בעת חריגה מכלל זה נהוג לציין זאת בסימון (כ"מ) או (מ).
הגדרת היגיון > דוגמאות

אחת מהגדרות ההיגיון המצוטטות ביותר בהיסטוריה, שתוארה כהגדרה הטובה ביותר אי פעם וחוברה על ידי אחד מגדולי מחברי תשבצי ההיגיון הבריטיים, "ארוקריה" מעיתון הגארדיאן, היא:
Poetical scene has surprisingly chaste Lord Archer vegetating (3, 3, 8, 12).
משמעות ההגדרה בעברית, בתרגום חופשי, היא "אתר פואטי טיהר במפתיע את לורד ארצ'ר המשותק מאשמת ניאוף" והפתרון הוא "The Old Vicarage Grantchester", שהוא שמו של בית מפורסם בעיר הבריטית גרנצ'סטר שהיווה השראה לפואמה מאת רופרט ברוק, וכמו כן אנגרמה של "chaste Lord Archer vegetating". ההגדרה מתייחסת באורח מתחכם לשערוריית המין בה הסתבך הסופר והפוליטיקאי ג'פרי ארצ'ר, שהבית בגרנצ'סטר היה בבעלותו והוא פרש אליו בתקופה שלאחר פריצתו של הסקנדל. איכותה של ההגדרה מתבטאת בהפעלת אנגרמה על רצף אותיות ארוך מאוד (26 אותיות) לקבלתו של רצף מילים שמעניק נופך "הגיוני" להגדרת ההיגיון, עד כדי כך שהיא יכולה הייתה לכאורה לתפקד כהגדרה של תשבץ רגיל שפתרונה זהה.
להלן דוגמאות להגדרות בעברית:
המדינה השישית מתועדת בקלטת חדשה (4,5) (על פי ליאור ליאני) פתרון: קוסטה ריקה הסבר: השישית = האות ו'. בתוך קסֵטה רֵיקה = ק (ו)סטה ריקה (מדינה באמריקה התיכונה).
הר במזל (3,3,3) (אמנון בירמן) פתרון: בלי עין הרע.
הסבר: המילה הרע בלי האות עין יוצא הר. במזל זה ביטוי נרדף לביטוי בלי עין הרע.
סרט של היצ'קוק על שלמה המלך (4, 4, 4, 3).
רהיט השייך ליופי (4).
ההגדרה לא בהכרח תורכב משני חלקים הנפרדים זה מזה באופן ברור לעין. דוגמה קיצונית לכך היא הגדרה בת מילה אחת:
נכון! (5).
עוף! (3).
הגדרת היגיון > הגדרות היגיון קדמוניות

משחקי מילים מסוגן של הגדרות היגיון נוצרו בעברית כבר בתנ"ך ובימי הביניים, כשהידועות שבהן מיוחסות לתלמוד הבבלי ולהוגה היהודי ר' אברהם אבן עזרא.
בתלמוד הבבלי במסכת ערובין דף נג ע"ב מובאות כמה הגדרות היגיון בארמית, והן מכונות שם "לשון חכמה". לדוגמה: "גבר פום דין חי", שפתרונו: אושפזיכנא (מקום להתארח בו) - ע"פ חלוקת המילה למילים נפרדות ותרגומה לעברית: גבר-איש, פום-פי, דין-זה, חי-נא.
על בסיס הפסוק מספר שמות "וכי יכה איש את עין עבדו", יצר אבן עזרא חידה מסוג ההגדרות המופיעות בימינו בתשבצי היגיון:
וכי יכה איש את עין עבדו
אבן עזרא שלל את השימוש במילה "פתרון" בהקשר של פתרון חידות, משום שהקפיד מאוד על כללי העברית המקראית שעל פיהם המילה "פתרון" מיוחסת אך ורק לחלומות.