stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סנת
היסטוריה

סנת התגלה בעת החדשה על ידי הארכאולוג והאגיפטולוג האנגלי הווארד קרטר בעת חפירת קברו של תות ענח' אמון בשנת 1922. חפירות מאוחרות יותר במצרים חשפו חלקי לוחות במספר קברים באבידוס ובסקארה שקדמו לשושלת הראשונה (3100-3500 לפנה"ס לערך) וכן בקברים מתקופה השושלתית הקדומה (תקופת השושלת הראשונה, 3100 לפנה"ס לערך). עם זאת התיעוד הברור הראשון למשחק מופיע בקברו של הסי-רע (Hesy-Ra), פקיד בכיר בחצרו של פרעה ג'וסר מהשושלת השלישית (2686 לפנה"ס לערך).

בתקופת הממלכה הקדומה החלה לעלות שכיחות הופעת ציורי קירות בקברים בהם מופיעים אנשים מן השורה משחקים בסנת כחלק מהפעילות היומיומית שלהם, שכן באותה התקופה התייחסו המצרים אל סנת כאל שילוב של משחק אסטרטגיה ומזל גרידא, ללא כל משמעות רוחנית. לוחות המשחק בתקופה זאת ובתקופת הביניים (שושלות 7–17) היו לרוב פשוטים (וכללו חמישה סימנים בסיסיים על גבי הלוחות עצמן). כמו כן נראה שהיה נהוג לשחק את המשחק כשלכל שחקן שבע אבנים.
בתקופת השושלת ה-18, עם התפתחות האמונה המצרית, שבאה לידי ביטוי בכתבים דוגמת ספר השערים ופרקים בספר המתים, הפסיקו המצרים להתייחס לסנת כאל משחק לוח רגיל והוא קיבל גם משמעות רוחנית הקשורה לעולם הבא (לוח המשחק הפך למעין סימולציה בה עוברים השחקנים את כל התחנות בעולם הבא, במקביל למעבר השמש בעולם התחתון בשעות הלילה, על מנת להתאחד בסופו של הדבר עם האל רע). תהליך זה, שהחל בתקופתה של המלכה חתשפסות (1498 לפנה"ס לערך) ונמשך לפחות עד לתקופתו של פרעה סתי הראשון (1279-1291 לפנה"ס לערך), הוביל לשינוי הדרגתי במערך הסימנים בלוח המשחק, אשר הפך אותו לסימולציית מעבר המוזכרת לעיל.
בתקופה זאת, פרט ללוחות משחק יומיומיים-נטולי משמעות דתית, הוכנו לוחות סנת מעוטרים במיוחד בצורת תיבה עם מגירה לאחסון אבני המשחק עבור פולחנים דתיים ונפטרים (ארבעה לוחות כאלה מצא הווארד קרטר בעת חפירת קברו של תות ענח' אמון). לוחות משחק אלה הונחו בתוך הקברים, על מנת להקל את המעבר של הנפטר לעולם הבא, שכן המצרים הקדומים האמינו שאדם היודע לשחק במשחק נמצא תחת הגנתם של האלים רע, תחות ולעיתים גם אוזיריס.

להבדיל מתקופת הממלכה הקדומה, בתקופת הממלכה החדשה (1550 לפנה"ס - 1077 לפנה"ס לערך) פסקה הופעת ציורים בהם נראים צמד אנשים מן השורה משחקים בסנת כחלק מהפעילות היומיומית שלהם. לעומת זאת חלה עלייה בציורים בהם נראה הנפטר משחק כנגד יריב בלתי נראה, ככל הנראה נשמתו. כמו כן נראה שהחל מהשושלת ה-18 היה נהוג לשחק את המשחק כשלכל שחקן חמש אבנים בלבד.
בתקופה השושלתית הקדומה נפוץ המשחק בדרום הלבנט והגיע, ככל הנראה, באמצעות קשרי המסחר של המצרים לדרום כנען (לוחות סנת רבים נמצאו בשכבה המתוארכת לתקופת הברונזה הקדומה II [2700 - 3000 לפנה"ס] בחפירות שנערכו תל ערד). בתקופת הממלכה החדשה נפוץ המשחק ברחבי המזרח התיכון, שכן לוחות סנת רבים נחשפו באתרים כמו חצור, גזר, גבל וקפריסין בתוך שכבות המתוארכות לתקופת הברונזה המאוחרת ולתקופת הברזל. בלבנט שוחק סנת כמשחק נטול משמעות דתית שנלוויתה אליו בארץ מוצאו.
משחק הסנת היה פופולרי מאוד במצרים עד לשלהי התקופה הרומית, עת נזנח בעקבות השפעת הנצרות שראתה בו חלק בלתי נפרד מהפולחן הפגני הקדום.
תיאור וכללי המשחק

סנת כולל לוח, אבני משחק וכן ארבעה מקלות המשמשים בתור קוביות:
לוח הסנת מורכב מ-30 משבצות המסודרות ב-3 שורות (10 משבצות בכל שורה).
14-10 אבני משחק (7-5 אבנים לכל שחקן).
4 מקלות בעלי צורת גליל קטום לאורכו, כאשר הצד הקמור צבוע בשחור והצד השטוח צבוע בלבן.
על אף שלוחות וחלקי משחק רבים שרדו עד ימינו, אופן המשחק עצמו אינו ברור דיו, ומומחים חלוקים ביניהם בנוגע לכללי המשחק המדויקים. יחד עם זאת קיימות מספר נקודות עליהן יש הסכמה בין החוקרים:
מדובר במשחק מרוצים המשוחק באמצעות שתי קבוצות של אבנים.
כל שחקן מתחיל עם לפחות חמש אבני משחק. מספר זה עלול להשתנות, אך לעולם לא יעלה על שבע אבנים.
התנועה במשחק מתבצעת בצורת אות "S" הפוכה מקצה שמאלי עליון לקצה הימני התחתון של הלוח.
המקלות משמשים בתור קוביות במשחק.
ההיסטוריונים טימותי קנדל (Timothy Kendall) ור.ס. בל (R.C. Bell) הציעו, כל אחד, שיטה שונה לכללי המשחק.

כיום ניתן לרכוש לוחות סנת מודרניים ממספר יצרנים בעולם.
ראו גם

המשחק המלכותי של אור
ספר המתים
ספר השערים
הערות שוליים

↑  Pivotto C. et al. Detection of Negotiation Profile and Guidance  to more Collaborative Approaches through Negotiation Games
1 2 3 4 5  In Search of the Meaning of Senet by Peter A. Piccione (1980).
1 2  ‏Senet: The Oldest Board Game and Still Being Played by Jenny Kile (2011).
↑  מאידך חוקרים אחרים סבורים כי באותה התקופה כבשה מצרים חלקים בדרום כנען.
↑  בחפירות ארכאולוגיות שנערכו בתל ערד, בתל עירני ובאתר עין בשור נחשפו שברי חרסים ועליהם הסרך של נערמר (סוף המאה ה-32 לפנה"ס). חוקרים סבורים שמקור הסרך בארץ ישראל הוא בסחר שהתנהל בין מצרים לערי מדינה בדרום כנען.
1 2 3  Sebbane M. (2001). Board Games from Canaan in the Early and Intermediate Bronze Ages and the Origin of the Egyptian Senet Game. Journal of the Institute of Archaeology of Tel Aviv University. 28 (2): 213–30.
↑  Swiny S. (1986). The Kent State Expedition to Episkopi-Phaneromeni. Nicosia: Paul Astroms Forlag.
↑  לוח סנת וכללי המשחק שוחזרו על סמך לוחות דומים שנחשפו בקברו של הפרעה תות ענח' אמון ובהתאם למחקרו של הגיפטולוג פיטר פיצ'יונה (Peter A. Piccione) מאוניברסיטת שיקגו.
↑  ‏The Game of Senet - Kendall and Bell rules.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553704705171  LCCN: sh91002065 
ציור קיר מקברה של נפרתרי (השושלת ה-19) מציג את המלכה משחקת סנת כנגד יריב בלתי נראה, ככל הנראה נשמתה
לוח סנת מודרני משוחזר על סמך לוחות דומים שנחשפו בקברו של תות ענח' אמון, בהתאם לצורת המשחק בה שחקו בסנת בתקופת הממלכה החדשה במצרים העתיקה
איור המתאר את כיוון תנועת אבני הסנת
עבד אל-כרים חסן

עבד אל-כרים חסן פדל אללה (בערבית: عبد الكريم حسن فضل الله בתעתיק: עבד אלכרים חסן פצ'ל אללה; נולד ב-28 באוגוסט 1993 בדוחה שבקטר) הוא כדורגלן קטרי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת פרספוליס מליגת העל האיראנית ובנבחרת קטר.
קריירת מועדונים

חסן גדל במחלקת הנוער של א-סד, ובשנת 2010 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקטרית.
ב-29 ביוני 2017 הושאל חסן לאויפן מליגת העל הבלגית. ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לקלאב ברוז' במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2017/2018. ב-4 בנובמבר הבקיע את שערו היחיד במועדון, בתיקו 4-4 נגד סנט טרוידן במסגרת המחזור ה-14 בליגה. בסך הכל ערך 10 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
בתום ההשאלה חזר חסן לא-סד.
קריירה בינלאומית

ב-18 בנובמבר 2010 ערך חסן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קטר, בהפסד 1-0 לנבחרת האיטי במשחק ידידות. ב-31 בינואר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1-0 על נבחרת לבנון במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורנירים גביע אסיה 2015, גביע אסיה 2019 (בו זכתה נבחרתו), קופה אמריקה 2019 וגביע הזהב 2021.
נכלל בסגל נבחרת קטר לטורניר מונדיאל 2022.
תארים

אליפות קטר (4): 2012/2013, 2018/2019 2020/2021, 2021/2022
גביע הליגה הקטרית (1): 2019/2020
גביע אמיר קטר (5): 2014, 2015, 2017, 2020, 2021
הגביע הקטרי (3): 2017, 2020, 2021
גביע השייח' ג'אסם (2): 2014, 2019
גביע אסיה (1): 2019
הערות שוליים

↑  Al Sadd's Abdelkarim joins Belgium's KAS Eupen באתר Al Sadd's Abdelkarim joins Belgium's KAS Eupen, ‏ 29 ביוני 2017 (באנגלית)
↑  Copa America: Sanchez announces Qatar squad באתר The Peninsula, ‏ 31 במאי 2019 (באנגלית)
↑  Our national team squad for the #2022WorldCup באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הקטרית, 11 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת קטר – גביע אסיה בכדורגל 2019 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 א-שיב •  2 רו-רו •  3 ע.חסן •  4 סלמאן •  5 פאתחי •  6 חאתם •  7 עלאא' א-דין •  8 אסמאעיל •  9 מוחמד •  10 אל-היידוס •   11 א. עפיף •  12 בודיעף • 13 אל-מוחזה •  14 אל-האג'רי • 15 א-ראווי • 16 ח'וח'י • 17 מוסטפא • 18 אל-עלי • 19 עלי • 20 ע. עפיף • 21 י. חסן • 22 אל-בכרי • 23 מאדיבו • מאמן: סאנצ'ס |  1 א-שיב •  2 רו-רו •  3 ע.חסן •  4 סלמאן •  5 פאתחי •  6 חאתם •  7 עלאא' א-דין •  8 אסמאעיל •  9 מוחמד •  10 אל-היידוס •   11 א. עפיף •  12 בודיעף • 13 אל-מוחזה •  14 אל-האג'רי • 15 א-ראווי • 16 ח'וח'י • 17 מוסטפא • 18 אל-עלי • 19 עלי • 20 ע. עפיף • 21 י. חסן • 22 אל-בכרי • 23 מאדיבו • מאמן: סאנצ'ס | קטר (מדינה) |
| נבחרת קטר – קופה אמריקה 2019 |
| --- | --- | --- |
|  1 א-שיב •  2 רו-רו •  3 חסן •  4 סלמאן •  5 פאתחי •  6 חאתם •  7 עלאא' א-דין •  8 אסמאעיל •  9 מוחמד •  10 אל-היידוס •   11 א. עפיף •  12 בודיעף • 13 אל-מוחזה •  14 אל-האג'רי • 15 א-ראווי • 16 ח'וח'י • 17 מועין • 18 אל-עלי • 19 עלי • 20 ע. עפיף • 21 י. חסן • 22 אל-בכרי • 23 מאדיבו • מאמן: סאנצ'ס |  1 א-שיב •  2 רו-רו •  3 חסן •  4 סלמאן •  5 פאתחי •  6 חאתם •  7 עלאא' א-דין •  8 אסמאעיל •  9 מוחמד •  10 אל-היידוס •   11 א. עפיף •  12 בודיעף • 13 אל-מוחזה •  14 אל-האג'רי • 15 א-ראווי • 16 ח'וח'י • 17 מועין • 18 אל-עלי • 19 עלי • 20 ע. עפיף • 21 י. חסן • 22 אל-בכרי • 23 מאדיבו • מאמן: סאנצ'ס | קטר (מדינה) |
| נבחרת קטר – גביע הזהב 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 א-שיב •  2 רו-רו •  3 ע. חסן •  4 עפיף •  5 סלמאן •  6 חאתם •  7 עלאא' א-דין •  8 סוהיל •  9 מונטארי •  10 אל-היידוס •   11 אל-ביאתי •  12 בודיעף • 13 חדר •  14 אחמד • 15 א-ראווי • 16 ח'וח'י • 17 מוחמד • 18 עבד א-רזאק • 19 עלי • 20 אל-אחרק • 21 י. חסן • 22 ברשם • 23 מאדיבו • מאמן: סאנצ'ס |  1 א-שיב •  2 רו-רו •  3 ע. חסן •  4 עפיף •  5 סלמאן •  6 חאתם •  7 עלאא' א-דין •  8 סוהיל •  9 מונטארי •  10 אל-היידוס •   11 אל-ביאתי •  12 בודיעף • 13 חדר •  14 אחמד • 15 א-ראווי • 16 ח'וח'י • 17 מוחמד • 18 עבד א-רזאק • 19 עלי • 20 אל-אחרק • 21 י. חסן • 22 ברשם • 23 מאדיבו • מאמן: סאנצ'ס | קטר (מדינה) |
| נבחרת קטר – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 א-שיב •  2 רו-רו •  3 ע. חסן •  4 אל-ביאתי •  5 סלמאן •  6 חאתם •  7 עלאא' א-דין •  8 אסדאללה •  9 מונטארי •  10 אל-היידוס •   11 עפיף •  12 בודיעף • 13 חדר •  14 אחמד • 15 א-ראווי • 16 ח'וח'י • 17 מוחמד • 18 מוניר • 19 עלי • 20 אל-האג'רי • 21 י. חסן • 22 ברשם • 23 מאדיבו • 24 אל-חדרמי • 25 ג'אבר • 26 טארק • מאמן: סאנצ'ס |  1 א-שיב •  2 רו-רו •  3 ע. חסן •  4 אל-ביאתי •  5 סלמאן •  6 חאתם •  7 עלאא' א-דין •  8 אסדאללה •  9 מונטארי •  10 אל-היידוס •   11 עפיף •  12 בודיעף • 13 חדר •  14 אחמד • 15 א-ראווי • 16 ח'וח'י • 17 מוחמד • 18 מוניר • 19 עלי • 20 אל-האג'רי • 21 י. חסן • 22 ברשם • 23 מאדיבו • 24 אל-חדרמי • 25 ג'אבר • 26 טארק • מאמן: סאנצ'ס | קטר (מדינה) |
עבד אל-כרים קאסם

עבד אל-כרים קאסם
דגל עיראק בימי קאסם
עבד אל-כרים קאסם (בערבית: عبد الكريم قاسم; נולד ב-21 בנובמבר 1914, הוצא להורג ב-9 בפברואר 1963) היה איש צבא ופוליטיקאי עיראקי. כיהן כראש ממשלת עיראק מ-14 ביולי 1958 עד 9 בפברואר 1963.
שנותיו הראשונות

עבד אל-כרים קאסם נולד בבגדאד למשפחה מוסלמית סונית בעלת מסורת דתית. כשהיה בן שש עברה המשפחה לעיירה קטנה, אך בשנת 1926 חזרה המשפחה לבגדאד. בשנת 1931, עם סיום לימודיו, נשלח קאסם לאקדמיה צבאית יוקרתית בעיר. הוא התקדם במהירות בסולם הדרגות. בשנת 1941, בזמן מלחמת העולם השנייה, כאשר קצינים בצבא עיראק ארגנו הפיכה נגד השלטון הבריטי בסיוע מדינות הציר, והעלו את הלאומן רשיד עאלי אל-כילאני לראשות הממשלה, היה קאסם נייטרלי. דבר זה, בין היתר, איפשר לו לשרוד בצבא לאחר דיכוי המרד בידי הבריטים. בשנת 1956 קיבל קאסם דרגת גנרל והועמד בראש כוח מתנדבים שנשלח לסייע למצרים במבצע סיני נגד ישראל. הוא נלקח בשבי על ידי צה"ל ושוחרר מאוחר יותר.
מהפכת 14 ביולי

ב-14 ביולי 1958 נתן מלך עיראק פייסל השני הוראה לחטיבה בפיקודו של קאסם להגיע לירדן ולסייע לבן-דודו המלך חוסיין, שהרגיש שמשטרו נחלש. במקום לנוע לירדן, נעו כוחותיו של קאסם לבירה בגדאד, ובסיוע הקולונל עבד א-סלאם עארף ומספר חטיבות נוספות שסייעו להם, ביצעו הכוחות הפיכה צבאית שבמהלכה נרצחו בין היתר המלך פייסל השני. לאחר ההפיכה, שנודעה בשם מהפכת 14 ביולי, מונה קאסם לראש ממשלת עיראק, בראש קואליציה של המפלגה הקומוניסטית הפרו-סובייטית, מחברים ממפלגת הבעת' שהוקמה חמש שנים קודם לכן בסיוע מישל עפלק, מורה סורי, המפלגה הלאומית דמוקרטית (אנ') ועוד.
אחת ההחלטות הראשונות שקיבלה הממשלה החדשה הייתה ביטול כל העונשים שהוטלו על הקצינים העיראקיים שמרדו בשלטון מנדט חבר הלאומים הבריטי בשנת 1941. בין אותם קצינים היה ח'ייראללה טולפאח, דודו של סדאם חוסיין, ואביו האומן שמונה להיות אחראי על החינוך במחוז הולדתו תכרית.
כראש ממשלה

קאסם היה בעל גישה לאומית טריטוריאלית ושאף ליצור מדינה עיראקית חזקה ומאוחדת, לכן סירב לצרף את עיראק לאיחוד המצרי-סורי. קאסם רצה להתמקד בפתרון בעיותיה של עיראק ולא לעסוק בענייני האומה הערבית הגדולה וזה היה מוקד המחלוקת העיקרי בינו לבין שותפו להפיכה – עארף.
קאסם הרחיב את מערכת החינוך כולל ההשכלה הגבוהה, הוא ניסה לבצע רפורמות אגרריות ולשפר את מעמד הנשים אולם בשל התנגדות לא הצליח בשתי מטרות אלו. ניסיונותיו לשינוי הביאו לתמיכה בו של המפלגה הקומוניסטית העיראקית ושל חוגי שמאל אחרים. הוא הצליח למנות את נזיהה א-דוליימי לשרה ובכך היא הייתה השרה הראשונה בעולם הערבי.
חילוקי הדעות בקרב המהפכנים על המשך דרכם הביאו לפרישת אנשי הבעת' ואל אסתקלאל מהשלטון, מה שהביא לכך שבסיס הכוח של המשטר היה השמאל. זמן קצר לאחר המהפכה, קאסם, שלא הסתיר את אהדתו לגוש המזרחי, הזמין אלפי יועצים מזרח-אירופיים וסובייטיים לעיראק, כדי שיעזרו לו לבנות צבא חזק יותר.
את הבעת'יסטים הרגיזה גם התנגדותו של קאסם לאיחוד עם סוריה ומצרים. בשנת 1959 שלחו הבעת'יסטים חוליית התנקשות בת חמישה אנשים שמטרתה הייתה להרוג את קאסם. בין אותם המתנקשים היה סדאם חוסיין, אשר שנה קודם לכן הספיק לרצוח פקיד קומוניסטי שפיטר את דודו מתפקידו. ניסיון ההתנקשות נכשל, וסדאם שנפצע קשה ברגלו הצליח לברוח לסוריה.
קציני צבא שלא ראו את ההטיה שמאלה בחיוב וגם התנגדו לרפורמות (כי רובם היו צאצאים למשפחות בעלות קרקע שהיו נפגעות מהרפורמה האגררית) שבראשם עמד עבד אל-וואהב אל-שוואף (אנ') יזמו ב-8 במרץ 1959 ניסיון הפיכה במוסול. חברת הנפט העיראקית תמכה בניסיון ההפיכה כי חששה מצעדיו של קאסם להגדלת תקבוליה של עיראק מהנפט על חשבונה של IPC.
אחרי ההתקוממות בכירכוכ ב-14 ביולי 1959 (אנ'), שם נאבקו מספר קבוצות האחת בשנייה, האשים קאסם את הקומוניסטים כי הם אלו שעמדו מאחרי המהומות והגביל את צעדיהם. במקרה, היה זה גם היום בו לראשונה בעיראק, מונתה שרה אישה. ההתקוממות בכרכוכ הייתה גם נקודת שבר ביחסיו של קאסם עם הכורדים. בהתחלה הוא תמך בברזאני ואמר שיתיר לכורדים זכויות לאומיות מוגבלות במסגרת המדינה העיראקית, אולם כאשר איברהם אחמד (אנ') שעמד בראש המפלגה הדמוקרטית הכורדית תבע אוטונומיה לכורדים, חשש קאסם מהתפרקות המדינה, ובהתאם להשקפתו הלאומית טריטוריאלית דחה את התביעה. מה שהוביל להתקוממות כורדית.
ב-1960 נוצר גם נתק בינו לבין  המפלגה הלאומית דמוקרטית (אנ'), והאחרונה פרשה מן הממשלה.
לקראת יציאת השלטון הבריטי מכווית ב-1961, תבע קאסם לצרף את כווית לעיראק וגרם להסתייגות בריטניה ושאר מדינות המערב ממנו.
בשנת 1962 שאף להקים בלב בגדאד את המגדל הגבוה ביותר בעולם המערבי שישא את שמו. לשם כך הורה לפנות את מתחם בית הקברות היהודי העתיק בעיר ולהעתיקו לשכונת אל-חביביה. בית הקברות הועבר אולם המגדל עצמו לא הוקם.
בעקבות ניסיונות ההתנקשות והמרד החל קאסם להשתמש בטרור כדי להפחיד את מתנגדיו.
סוף שלטונו

בשנת 1963 ביצעו קציני צבא שהיו קשורים למפלגת הבעת' הפיכה צבאית, ותפסו את השלטון. קאסם נעצר, עונה, והוצא להורג ב-9 בפברואר 1963.
עוד יסופר

הרמטכ"ל משה דיין, הזמין את אלתרמן על מנת שיתעד את מאורע פריקת הנשק בשיר
עוד יסופר הוא שיר מאת נתן אלתרמן המתאר את תחושותיו מליל 14 ביולי 1956, בו נכח המשורר בעת פריקתם החשאית של כלי שריון שהגיעו לישראל מצרפת ערב מבצע סיני במסגרת מבצע יונה. הצנזורה הצבאית אסרה את פרסום השיר, אך המשורר מסר עותק לראש הממשלה דוד בן-גוריון. בעת פרסום המבצע לציבור, ב-15 באוקטובר הקריא בן-גוריון את השיר המלא מעל בימת הכנסת, בכך היה זה השיר העברי הראשון שהוקרא במלואו מעל בימת המשכן. למחרת נדפס השיר במדורו של אלתרמן הטור השביעי ב"דבר" ובמקביל בעיתונים "למרחב" ו"הארץ" (תחת הכותרת "לילה ללא תואר ושם") השיר שב ונדפס עם תיקונים בכרך השני של שירי "הטור השביעי" תחת הכותרת אחד הלילות.
רקע

בשנת 1956 שררה במדינת ישראל אווירת חרדה וחשש מפני "סיבוב שני" של מלחמה נגד מדינות ערב. עסקת הנשק הצ'כוסלובקית-מצרית ב-1955 במסגרתה סופקו למצרים מאות מטוסים וטנקים וציוד לחימה רב אחר, שינתה את מאזן הכוחות במזרח התיכון. בתגובה חתמה ישראל במרץ וביוני 1956 על עסקאות לרכישת ציוד צבאי בצרפת. מכיוון שישראל רצתה למנוע כוננות מצרית, תוכנן המבצע כך שהציוד יועבר וייפרק באופן חשאי בחשכת הלילה. שם הקוד למבצע נקבע ל"מבצע יונה" על שם יונה הנביא, כיוון שהציוד הגיע ונפרק מלב ספינות.
בליל 24 ביולי תוכננה הפריקה הראשונה בנמל קישון. בין הנוכחים על החוף היו דוד בן-גוריון, שמעון פרס ומשה דיין. כן נכח במקום העיתונאי שבתאי טבת, על מנת שיסקר את המאורע. דיין הזמין את המשורר נתן אלתרמן, על מנת שיתן למאורע גם ביטוי פואטי. שבתאי טבת תיעד את ההרגשה על החוף במילים "הצלתה של ישראל הופכת לעובדה".
כתיבת השיר ופרסומו

אלתרמן אכן נפעם ממעמד הגעת האוניות בחשכת הלילה ופריקת הנשק וכתב מיד שיר בן 52 שורות ארוכות בו תיאר את פריקת הנשק כאירוע מכונן בתולדות העם והמדינה.
אלתרמן הביא את השיר לראש הממשלה בעצמו. ראש הממשלה קרא והתרשם עמוקות, אך אמר למשורר שלא יוכל לפרסמו, עקב חשאיות המבצע. עם זאת הקריא בן-גוריון את השיר לשרי ממשלתו, שחלקם ידעו על המבצע פחות מאלתרמן.
ב-15 באוקטובר 1956, כמעט חודשיים לאחר כתיבת השיר, הקריא ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון את השיר במלואו מעל בימת הכנסת. לפני שהקריא אמר:
מן הראוי שאמסור לכם אחת החוויות כפי שהנציח אותה משורר אדיר-ביטוי החותם בשם נתן א. בקראי דברי המשורר כאן אני יודע שאני מקפח העתון אשר לו נועד השיר הזה, אולם נראה לי כי דברים אלה צריכים להשאר ב"דברי הכנסת" כנכס המדינה וצבא ההגנה לישראל.
בסיימו לקרוא את השיר הוסיף בן-גוריון ואמר: "עד כאן דברי המשורר. בפרוזה הדלה שלי אומר רק כי חל שינוי ניכר לטובה ביכולתו של צה"ל".
אלתרמן כתב לנחמיה ארגוב, שהיה ידידו ומזכירו הצבאי של בן-גוריון "רוצה אני כי יוודע לו, לדוד בן-גוריון, ולו ברמיזה בלבד, כמה נפעם אני מהזכות הגדולה והמפתיעה הזו שזכיתי... השמעת הטור כולו מפי האיש הנעלה והמורם מעם ומעל הרמה שבבמות... ואותן מילות הערכה מופלאות ונמרצות שקודמו למקרא השיר - היש שכר סופרים רב מזה בדורנו?".
למחרת נדפס השיר במדורו של אלתרמן "הטור השביעי" ב"דבר" ובמקביל בעיתונים "למרחב" ו"הארץ" (תחת הכותרת "לילה ללא תואר ושם"). השיר שב ונדפס עם תיקונים בכרך השני של שירי "הטור השביעי" תחת הכותרת "אחד הלילות" ובכל מקום בשיר שהמשורר השתמש בו בביטוי "אולי זה לילה שהיה או לילה שיהיה" מופיע בגרסת הספר הביטוי: "זה לילה שהיה".
לקריאה נוספת

דן לאור, אלתרמן עם עובד 2013 עמ' 482–486
הערות שוליים

↑  דוד לאזר, עוד יסופר, מעריב, 19 באוקטובר 1956
↑  ציטוט כתבתו של טבת אצל מרדכי בר און, אתגר ותגרה - הדרך למבצע קדש 1956, המכון למורשת בן-גוריון 1991 עמ' 161-163
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון כרך ג' עמ' 1203-1203
1 2  דן לאור, אלתרמן עם עובד 2013 עמ' 485 הערה 88
↑  אהרן קומם, המשורר והמנהיג: ביאליק ואחד־העם, אלתרמן ובן-גוריון הערה 57
↑  דוד בן-גוריון, מערכת סיני, הוצאת עם עובד, 1959, עמ' 198
↑  עוד יסופר, מעריב, 19 באוקטובר 1956
↑  נתן אלתרמן, עוד יסופר, דבר, 16 באוקטובר 1956
↑  "לילה ללא תואר ושם", למרחב, 16 באוקטובר 1956
↑  "לילה ללא תואר ושם", הארץ, 16 באוקטובר 1956
| כתבי נתן אלתרמן |
| --- | --- | --- |
| ספרי שירה  (ושירים בולטים מתוכם) | כוכבים בחוץ (1938) (עוד חוזר הניגון • פגישה לאין קץ • האם השלישית) • שמחת עניים (1941) • שירי מכות מצרים (1944) • עיר היונה (1957) (ליל חניה) • חגיגת קיץ (1965) (שיר משמר) |  |
| משירי הטור השביעי | הלשון השוודית • מגש הכסף • מכל העמים • מכתבו של מנחם מנדל • מסביב למדורה • נאום תשובה לרב-חובלים איטלקי • ניו פומבדיתא • עוד יסופר • על זאת • צריף בנגב |  |
| מחזות | פונדק הרוחות • כנרת כנרת • משפט פיתגורס • אסתר המלכה • ימי אור האחרונים |  |
| הבמה הקלה | לי-לה-לו • שוק המציאות • צץ וצצה |  |
| פזמונים ושירים נוספים | אל תיתנו להם רובים • אליפלט • זה היה בחנוכה • זמר שלוש התשובות • חנה'לה התבלבלה • כלניות • ליל חניה • ערב עירוני • קונצרטינה וגיטרה • שיר הסנדלר • שיר ערש |  |
| תרגומים | שלמה המלך ושלמי הסנדלר (תרגום ופזמונים) • בלדות ישנות ושירי עם סקוטיים • שייקספיר: יוליוס קיסר • אותלו • נשי וינדזור העליזות • מולייר: תעלולי סקפן • הקמצן • דון ז'ואן • החולה המדומה • ז'אן רסין: פדרה • ז'אן אנוי: אנטיגונה |  |
פוטיומקין (אוניית מערכה, 1900)

| --- | --- |
האונייה בים, 1906
האונייה בים, 1906
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  אוניית מערכה
 צי:  צי האימפריה הרוסית, הצי הסובייטי
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  מספנת אדמירליות ניקולאייב
 הוזמנה:  10 באוקטובר 1898
 הושקה:  9 באוקטובר 1900
 תקופת הפעילות:  תחילת 1905 – 1923
 אחריתה:  הוצאה משירות
 מלחמות וקרבות:  מלחמת העולם הראשונה 
 מידות
 הֶדְחֶק:  12,900 טון
 אורך:  115.4 מטרים
 רוחב:  22.3 מטר
 שוקע:  8.2 מטר
 נתונים טכניים
 מהירות:  מהירות נקובה: 16 קשרים
 גודל הצוות:  731 קצינים ומלחים
 טווח שיוט:  3,200 מיל ימי
 הנעה:  22 דודי קיטור, 2 מנועי קיטור
 אמצעי לחימה
 שריון:  חגורת קו המים: 229 מ"מ, סיפון: 51–76 מ"מ, תושבות התותחים: 107–254 מ"מ, צריחי התותחים: 254 מ"מ
 חימוש:  2 זוגות תותחי 305 מ"מ, 16 תותחי 152 מ"מ, 14 תותחי 75 מ"מ, 6 תותחי 47 מ"מ, 5 משגרי טורפדו 381 מ"מ
 
פוטיומקין (ברוסית: Князь Потёмкин Таврический) הייתה אוניית מערכה של הצי הרוסי, אשר השתייכה לצי הים השחור. היא ידועה מסרטו של סרגיי אייזנשטיין "ספינת הקרב פוטיומקין" על מהפכת 1905. כדי למחוק את זיכרון המרד, שונה שם הספינה לפנטלימון.
האונייה נבנתה על ידי המספנה הממלכתית בניקולאייב והוכנסה לשירות ב-1904/1905. היא נקראה על שם הפילדמרשל הרוסי גריגורי אלכסנדרוביץ' פוטיומקין, נסיך טאוריה (1739–1791). תחת השם פנטלימון, היא השתתפה במלחמת העולם הראשונה. היא הוצאה משירות מ-1923 עד 1925.
בניית הספינה

באוקטובר 1898 הונחה שדרת הספינה במספנת הים השחור בניקולאייב שהוקמה ב-1897. הספינה הייתה פיתוח של הספינה הבודדת טרי סוויאטיטליה וחזרה על כמה אלמנטים של אוניות המערכה מסדרת פרסבט בבנייה עבור הצי הבלטי. השריון התבסס על אוניית המערכה הבריטית אה"מ מג'סטיק. תוכנית האונייה שימשה גם בסיס להזמנת אוניית המערכה הרוסית רטוויזאן בארצות הברית, שהייתה אמורה לשמש במזרח הרחוק. באוקטובר 1900 הושקה הספינה ונקראה על שם הפילדמרשל הרוסי גריגורי אלכסנדרוביץ' פוטיומקין, שהקים ב-1789 את המספנה הראשונה בניקולאייב לבניית ספינות מלחמה נגד הטורקים. באוקטובר 1903 החלו בדיקות הספינה. זו הייתה ספינת הקרב הרוסית הראשונה עם בקרת אש מרכזית והנעה מבוססת נפט, אשר, עם זאת, הוחלפה בהנעה מבוססת פחם טהור לאחר הניסויים עקב שריפה. שיפורים רבים והשריפה עיכבו את המעבר לשירות הצי עד לאביב 1905.
המרד על האונייה

במהפכת 1905 מרדו מלחי הספינה נגד קציניהם ונגד שלטון הצאר הרוסי. המרידה פרצה בעקבות הגשת בשר מקולקל למלחים, ובמהלכה הרגו המלחים את רוב הקצינים והאחרים נאסרו בידי המלחים.
לאחר ההשתלטות על הספינה היא הפליגה, תחת דגל אדום, אל נמל אודסה, שבו שררה שביתת פועלים כללית. הלווייתו של מנהיג המורדים ואלינצ'וק, שנהרג בעימותים עם קציני האונייה, הפכה להפגנה פוליטית גדולה באודסה, ובמהלכה ירתה האונייה שני פגזים אל מפקדת הצבא הצארי בעיר. הממשלה הצארית דרשה מצוות האונייה להיכנע, שאם לא כן תוטבע הספינה, ושלחה שייטת לעצור את פוטיומקין. המלחים סירבו להיכנע והפליגו לקונסטנצה שברומניה היישר דרך השייטת, שבסופו של דבר לא פתחה עליהם באש. שלטונות רומניה סירבו לתדלק את האונייה, והיא ננטשה לידיהם ב-25 ביוני. רוב אנשי הצוות חזרו לרוסיה רק לאחר מהפכת 1917.
הבמאי סרגיי אייזנשטיין צילם בשנת 1925 את הסרט "אוניית הקרב פוטיומקין", המספר את סיפור המרד. הסרט זכה להצלחה גדולה, ונחשב עד היום אבן דרך בתולדות הקולנוע.