stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אתלטיקה באולימפיאדת סיאול (1988)
הזוכים במדליות > גברים > מקצועות השדה

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
 התחרות:  
| קפיצה לרוחק | קרל לואיס   ארצות הברית ארצות הברית | 8.72 מטר | מייק פאוול   ארצות הברית ארצות הברית | 8.49 מטר | לארי מיריקס   ארצות הברית ארצות הברית | 8.27 מטר |
| קפיצה משולשת | חריסטו מרקוב   בולגריה בולגריה | 17.61 מטר | איגור לפשין   ברית המועצות ברית המועצות | 17.52 מטר | אלכסנדר קובלנקו   ברית המועצות ברית המועצות | 17.42 מטר |
| קפיצה לגובה | גנדי אבדיינקו   ברית המועצות ברית המועצות | 2.38 מטר | הוליס קונוויי   ארצות הברית ארצות הברית | 2.36 מטר | רודולף פוברניצין   ברית המועצות ברית המועצות  פטריק שברג   שוודיה שוודיה | 2.36 מטר |
| קפיצה במוט | סרגיי בובקה   ברית המועצות ברית המועצות | 5.90 מטר | רודיון גטאולין   ברית המועצות ברית המועצות | 5.85 מטר | גרגורי יגורוב   ברית המועצות ברית המועצות | 5.80 מטר |
| הדיפת כדור ברזל | אולף טימרמן   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 22.47 מטר   שיא אולימפי | רנדי בארנס   ארצות הברית ארצות הברית | 22.39 מטר | ורנר גינתר   שווייץ שווייץ | 21.99 מטר |
| זריקת דיסקוס | יורגן שולט   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 68.82 מטר | רומאס אוברטאס   ברית המועצות ברית המועצות | 67.48 מטר | רולף דנברג   מערב גרמניה מערב גרמניה | 67.38 מטר |
| יידוי פטיש | סרגיי ליטבינוב   ברית המועצות ברית המועצות | 84.80 מטר   שיא אולימפי | יורי סדיך   ברית המועצות ברית המועצות | 83.76 מטר | יוריטם   ברית המועצות ברית המועצות | 81.16 מטר |
| הטלת כידון | טאפיו קוריוס   פינלנד פינלנד | 84.28 מטר | יאן ז'לזני   צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה | 84.12 מטר | ספו ראטי   פינלנד פינלנד | 83.26 מטר |
| קרב עשר | כריסטיאן שנק   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 8488 נק' | טורסטן פוס   מזרח גרמניה מזרח גרמניה | 8399 נק' | דייב סטין   קנדה קנדה | 8328 נק' |
בארקינג ודאגנהאם

רובע בָּארְקִינְג וְדָאגֶנְהָאם של העיר לונדון (באנגלית: The London Borough of Barking and Dagenham, ‏האזנהקובץ:En-uk-LBBarkingAndDagenham.ogg‏Ⓘ‏) הוא אחד מרובעי לונדון הנמצא במזרח העיר לונדון.
היסטוריה

רובע בארקינג ודאגנהאם הוקם בשנת 1965 בעקבות חוק הממשל בלונדון 1963. באותה עת נקרא הרובע בשם "רובע בארקינג של לונדון" (London Borough of Barking), וכלל את שטחי הרובע המוניציפלי של בארקינג והרובע המוניציפלי של דאגנהאם שהיה שייך קודם לכן למחוז אסקס, למעט חלקו הצפוני של הרובע שהפך לחלק מרובע רדברידג'. באותה עת התגוררו באזורי הרובע כ-180,000 תושבים. בשנת 1980 שונה שם הרובע לשמו הנוכחי.
שלטון מקומי

מועצת הרובע מורכבת מ-51 נציגים הנבחרים מתוך 17 אזורי בחירה.
שכונות

רובע בארקינג ודאגנהאם גובל ברובע האברינג במזרחו ( הנהר רום מהווה גבול הרבעים). במערב גובל הרובע ברובע ניוהאם (נהר רודינג מהווה הגבול בין הרבעים). בדרום גובל הרובע בנהר התמזה המהווה גבול בינו לבין הרבעים בקסלי וגריניץ' המצויים מדרום לנהר. בצפון גובל הרובע ברובע רדברידג'.
הרובע מכיל את השכונות הבאות:
בארקינג
בקונטרי
בקונטרי הית'
דאגנהאם
צ'דוול הית'
מרבית שכונות הרובע נבנה ביוזמת מועצת מחוז לונדון בין השנים 1918–1939. לרובע זה עברו תושבים רבים של רובע האיסט אנד של לונדון, אשר רצו לעזוב את שכונות העוני של האיסט אנד ולעבור לבתים מרווחים וחדשים יותר. בניית מפעל של חברת פורד ומפעלים כימיים בדאגנהאם יצרו מקורות תעסוקה חדשים ברובע והביאו לגידולו. בשנות ה-80 נסגרו מפעלים רבים ברובע, דבר שהביא לשינוי בהרכב אוכלוסיית הרובע, שהפך פופולרי בקרב מעמד הביניים.
השכלה

ברובע פועלות שתי מכללות: מכללת בארקינג ומכללת בארקינג דאגנהאם למבוגרים (Adult College of Barking and Dagenham).
ערים תאומות

לרובע שתי ערים תאומות:
גרמניה ויטן, גרמניה
פולין טצ'יב, פולין
הערות שוליים

↑  ראשי העיר לאורך ההיסטוריה של הרובע
↑  גדילת הפרוורים מאז שנת 1999.
↑  הערים התאומות של רובע בארקינג ודאגנהאם
| לונדון רבתי • לונדון • הסיטי של לונדון |
| --- | --- | --- |
| רובעי לונדון | איזלינגטון • אילינג • אנפילד • בארנט • בארקינג ודאגנהאם • בקסלי • ברומלי • ברנט • גריניץ' • האונסלו • האמרסמית' ופולהאם • האקני • הארו • הארינגיי • הברינג • הילינגדון • וולת'אם פורסט • וונדסוורת' • וסטמינסטר • טאוור האמלטס • לואישהאם • למבת' • מרטון • ניוהאם • סאטון • סאת'ק • קינגסטון שעל התמזה • קמדן • קנזינגטון וצ'לסי • קרוידון • רדברידג' • ריצ'מונד שעל התמזה |  |
| שטח בעל מעמד נפרד | הסיטי של לונדון |  |
| שטחים מסוגרים | אינר טמפל • מידל טמפל |  |
| ראו גם | רשות לונדון רבתי • אספת לונדון • מועצת לונדון רבתי • ראש עיריית לונדון • הלורד ראש העיר של לונדון • האיגוד של לונדון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550428905171  ISNI: 0000 0004 0381 2776  LCCN: n82083264  MusicBrainz: b5f9b558-9f45-4710-a3cf-0366e92800f8  NKC: ge921360  VIAF: 123177531   WorldCat (עם VIAF): 123177531
באנדונג

באנדונג (באינדונזית: Bandung) היא עיר הבירה של מחוז מערב ג'אווה באינדונזיה. על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה כ-2.444 מיליון תושבים וכ-8.42 מיליון במטרופולין, ובכך היא העיר הרביעית בגודלה באינדונזיה והמטרופולין השלישית בגודלה במדינה.
גאוגרפיה

באנדונג שוכנת במרכז מחוז מערב ג'אווה בגובה 768 מטרים מעל פני הים, כאשר גובהה המקסימלי הוא 1,050 מטרים מעל פני הים בחלקה הצפוני וגובהה המינימלי הוא 675 מטרים בדרומה של העיר. באנדונג מרוחקת 115 ק"מ מדרום-מזרח לבירה ג'קרטה. האקלים בעיר קר באופן יחסי לשאר ערי אינדונזיה.
היסטוריה

בעיר נמצאו עדויות אר ארכאולוגיות לפעילות פרה-היסטורית של הומו ארקטוס. העדות הראשונה לקיום העיר מתועדת לשנת 1488. במהלך המאה ה-17 וה-18 הגיעו סוחרים הולנדים מטעם חברת הודו המזרחית ההולנדית, והקימו את מרכזם בבאנדונג. למעשה, עד שנת 1942 הייתה העיר בשליטה הולנדית. זאת מלבד הפסקה קצרה בשנת 1809 כאשר נפוליאון בונפרטה כבש את הולנד ובכך שלט גם על מושבותיה. בזמן שלטונו, נפוליאון פקד לשפר את מערכות ההגנה כנגד האימפריה הבריטית. כתוצאה מכך, נסללה מערכת דרכים ענפה. בשנת 1880 נסללה רכבת בעיר, והובאו אליה עובדים זרים רבים מסין. במהלך המאה ה-19 העיר הייתה מרכז אזורי לגידול תה ולמרכז נופש לאירופאים. בשנות ה-20 של המאה ה-20 התפתחו תוכניות מטעם הממשל ההולנדי להעביר את בירת הקולוניה מג'קרטה לבאנדונג. בשל כך אף נבנו מבני ממשל בעיר, אך התוכנית נגנזה עם מלחמת העולם השנייה עצמאות אינדונזיה. בשנת 1945 לאחר הכרזת עצמאות אינדונזיה, באנדונג הוכרזה כבירת מחוז ג'אווה המערבית.
בשנת 1955 נערכה בעיר ועידת באנדונג, ועידת המדינות הבלתי מזדהות, רובן הגדול מאסיה ואפריקה, הראשונה, בסופה הכריזו המדינות על תמיכתן בצד הערבי בסכסוך הערבי-ישראלי.
ערים תאומות

גרמניה בראונשווייג, סקסוניה התחתונה, גרמניה
הפיליפינים סבו סיטי, הפיליפינים
ארצות הברית פורט וורת', טקסס, ארצות הברית
קוריאה הדרומית סוואן, קוריאה הדרומית
איטליה בארי, פוליה, איטליה
קזחסטן אלמטי, קזחסטן
אוסטרליה ניו סאות' ויילס, אוסטרליה
יפן הממאצו, שיזואוקה, יפן
הרפובליקה העממית של סין האנגג'ואו, ג'ג'יאנג, הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין יינגקואו (אנ'), ליאונינג, הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין ליוג'ואו (אנ'), גואנגשי, הרפובליקה העממית של סין
הרפובליקה העממית של סין טיינג'ין, הרפובליקה העממית של סין
אינדונזיה מאלאנג, מזרח ג'אווה, אינדונזיה
הערות שוליים

↑  Indonesia: West Java Province (Regencies and Cities) - Population Statistics, Charts and Map, www.citypopulation.de
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007552614005171  BNE: XX5885685  BnF: cb120102397 (data)  GND: 4080255-3  LCCN: n79121683  MusicBrainz: b844ec60-1d5b-4dcc-82c9-bc5b12ae04a8  NKC: xx0032173  SUDOC: 02822311X  TDVİA: bandung  VIAF: 153596795   WorldCat (עם VIAF): 153596795 
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אינדונזיה ובנושא יישובים באסיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בין קודש לחול

| --- | --- |

 סינגל בביצוע אמיר דדון בהשתתפות שולי רנד
 יצא לאור:  22 בספטמבר 2019
 פורמט:  הזרמת מוזיקה, יוטיוב
 תאריך הקלטה:  2019
 סוגה:  רוק, מוזיקה יהודית
 שפה:  עברית
 אורך:  3:19
 חברת תקליטים:  הליקון
 כתיבה:  שחר הדר
 לחן:  אמיר דדון
 הפקה:  דדון, גלעד שמואלי
| דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.מקור | דירוגים מקצועיים> ציוני ביקורות.ציון |
| --- | --- |
יוסי חרסונסקי: 
בין קודש לחול הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר אמיר דדון בהשתתפות הזמר שולי רנד. השיר יצא לאור ב-22 בספטמבר 2019, דרך חברת התקליטים הליקון.
הווידאו קליפ צולם בביתו של אורי גלר ביפו עוד לפני שיפוצו ובנייתו כמוזיאון אורי גלר. הבחירה לצלם באתר זה נבעה מיחודו של המבנה הפנימי לרבות הקשתות והאווירה שהוא משרה אותה ניתן לראות בקליפ.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי שחר הדר, הולחן על-ידי אמיר דדון והופק על-ידי דדון וגלעד שמואלי, והוא משלב את סגנונות הרוק והמוזיקה היהודית. עם יציאתו נכנס אל המקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ ולמקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב על השיר ביקורת חיובית והעניק לו ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
בסמוך לצאתו כסינגל, עלה השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי.
וידאו קליפ

הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי רועי ברקוביץ’ והועלה לערוץ היוטיוב של אמיר דדון ב-22 בספטמבר 2019, בסמוך לצאתו כסינגל.
נכון לאפריל 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על מעל 17 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שבועיים (2019)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 3 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 1 |  |
|   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים שנתיים (2020)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | גלגלצ | 12 |  |
|  ישראל | מאקו ורדיו תל אביב | 26 |  |
|  ישראל | כאן גימל | 4 |  |
הערות שוליים

1 2  אמיר דדון ושולי רנד - בין קודש לחול, נבדק ב-2020-03-30
↑  המצעד השבועי, באתר glz.co.il
↑  niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group
↑  אמיר דדון ושולי רנד, בין קודש לחול, באתר יוסמיוסיק, ‏2019-09-22
↑  בין קודש לחול, נבדק ב-2019-11-23
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz release group: cc494689-1d38-408f-81c7-f68e7705b26a  MusicBrainz work: dd472ea5-ec64-4044-8163-d90921464025
אריאנה קוקורס

אריאנה קוקורס (באנגלית: Ariana Kukors; נולדה ב-1 ביוני 1989) היא שחיינית עבר אמריקאית, היא אלופת עולם (רומא 2009) ושיאנית עולם בעבר (2009–2015) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ביוגרפיה

אריאנה קוקורס נולדה בפדרל וואי, מחוז קינג, וושינגטון. היא סטודנטית באוניברסיטת וושינגטון. במשך שנה היא שחתה בקבוצת השחייה של האוניברסיטה ולאחר מכן החלה להתאמן במועדון השחייה קינג תחת הדרכתו של שון הצ'יסון.
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה בוויקטוריה, קנדה בשנת 2006 זכתה קוקורס במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:39.68 דקות, אחרי אלופת העולם קייטי הוף בת ארצה (4:36.82 דקות) ולפני סטפני רייס מאוסטרליה (4:41.83 דקות).
באליפות העולם שנערכה במלבורן, אוסטרליה בשנת 2007 סיימה קוקורס במקום ה-5 במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:41.87 דקות. המנצחת הוף קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 4:32.89 דקות.
ביוגרפיה > אלופה ושיאנית עולם

קוקורס ניבחרה לייצג את ארצות הברית באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה בשנת 2009 כשחיינית מחליפה במשחי מעורב אישי ובמשחה ל-200 מטר חזה. מזלה שיחק לה והיא התבקשה לשחות, ובמשחה ל-200 מטר מעורב אישי היא זכתה במדליית זהב בשיא עולם חדש בתוצאה של 2:06.15 דקות. כבר בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא עולם חדש בתוצאה של 2:07.03 דקות שיפור משמעותי לשיא העולם של רייס (2:08.45 דקות) שניקבע שנה קודם לכן באולימפיאדת בייג'ינג (2008), שנייה הייתה רייס (2:07.03 דקות) ושלישית קטינקה הוסו מהונגריה (2:07.46 דקות). היא זכתה במדליית כסף במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:42.56 דקות, אחרי סין שקבעה שיא עולם חדש (7:42.08 דקות) ולפני בריטניה (7:45.51 דקות).
באליפות הפאן פסיפיק שנערכה באירווין, ארצות הברית באוגוסט 2010 זכתה קוקורס במדליית כסף במשחה ל-200 מטר מעורב אישי (2:10.25 דקות).
באליפות העולם  שנערכה בשאנגחאי, סין בשנת 2011 זכתה קוקורס במדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 1:09.12 דקות, אחרי יה שיוון מסין (1:08.90 דקות) ואלישיה קוטס מאוסטרליה (2:09.00 דקות) ולא הצליחה להגן על תוארה.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה קוקורס במקום חמישי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:09.83 דקות.
השגים ותארים

בשנת 2009 זכתה קוקורס בתואר שחיינית השנה בארצות הברית ביחד עם רבקה סוני.
ראו גם

התפתחות שיאי העולם ב-200 מטר מעורב אישי (ויקיפדיה האנגלית)
בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים

בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים (באנגלית: British School of Archaeology in Egypt,‏ BSAE), נוסד בשנת 1905 על ידי פרופסור סר וויליאם מתיו פלינדרס פיטרי בלונדון בירת אנגליה.
כבר בשנת 1895 עלו אצל פטרי הרהורים בנושא הקמת מוסד זה. הוא נתקל בבעיות במימון חפירותיו הארכאולוגיות במצרים, והגיע למסקנה שהקמת גוף אשר יטפל בכך יקל עליו. בין השנים 1880 – 1886 ושוב בין השנים 1896 – 1905 מומנה עבודתו של פיטרי על ידי הקרן לחקר מצרים. ביו השנים 1897 – 1902 פיטרי הסתמך על מקורות מימון של שנים מתומכיו האמידים אשר הסכימו לממן את חפירותיו במצרים. בהרצאה שנשא בקולג' האוניברסיטאי של לונדון הוא הכריז על הפרדת עבודתו מהקרן לחקירת מצרים והקמת בית הספר הבריטי לארכאולוגיה במצרים, כאשר מקורות המימון לבית הספר יהיו תקציבי המחקר של מצרים. פיטרי ציפה שתקציבים אלה יגדלו וזאת כדי לתמוך בעבודתו ובעבודת הסטודנטים שלו.
הוא פנה לחבריו בקרן לחקירת מצרים וביקש את תמיכתם, חלקם סרבו. הארכאולוג ארנסט ארתור גרדנר והבלשן והאשורולוג ארצ'יבלד הנרי סייס הסכימו להצטרף אליו. פיטרי פנה לאנשים בעלי השפעה והצליח עד מהרה לצרף אליו 44 איש כחברי ועדת בית הספר. פיטרי מונה למנהל בית הספר והילדה אשתו למזכירה. הפתיחה הרשמית של בית הספר נקבעה לחודש יוני 1905. החל מהקמת המוסד כל חפירותיו מומנו דרך בית הספר הבריטי לארכאולוגיה של מצרים.
לאחר מותו של פיטרי בירושלים בשנת 1942, רצתה אשתו הילדה להמשיך ולהפעיל את בית הספר. אבל המצב שלאחר מלחמת העולם השנייה בלונדון לא אפשר זאת. בית הספר נסגר רשמית בשנת 1954.
הערות שוליים

↑  Margaret S. Drower, Flinders Petrie: A Life in Archaeology, 1995, p.211
↑  Margaret S. Drower, Flinders Petrie: A Life in Archaeology, 1995, p.295
אריה אורון

| --- | --- |

אריה אורון, 1960
 לידה:  1916 
 פטירה:  28 באפריל 1999 (בגיל 83 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 מקום קבורה:  בית הקברות נחלת יצחק 
 תפקיד:  מנהל כללי 
 
אריה אורון (שטרן) (1916 - 28 באפריל 1999) היה הנציג הדיפלומטי הישראלי הראשון באיטליה ושגריר ישראל בוונצואלה בשנים 1961–1963. כיהן כמנכ"ל חברת עמידר בשנים 1963–1970, מהנדס במקצועו.
ביוגרפיה

נולד ב-1916 כאריה (לייב) שטרן בלובומל, פולין. עלה לארץ ישראל ב-1935.
אורון סיים לימודי הנדסת חשמל וכימיה בפקולטה להנדסת חשמל ובפקולטה לכימיה בטכניון וכיהן גם כיו"ר אגודת הסטודנטים שם.
במרץ 1938 ארגן קבוצת סטודנטים מהטכניון, שיחד עמו השתתפו בעלייה לחניתה במסגרת מבצע חומה ומגדל.
בשנת 1942, במהלך מלחמת העולם השנייה, התגייס לצבא הבריטי ושירת כקצין בארמייה השמינית של הצבא הבריטי במצרים ובלוב. הוא לחם במערכה נגד כוחות גרמניה הנאצית שלחמו בחזית צפון אפריקה תחת פיקודו של ארווין רומל.
עם תום המלחמה כיהן כיו"ר "המרכז לגולה" באיטליה, שימש כנציג הסוכנות הראשון וריכז את המאמץ לאיסוף שארית הפליטה של יהודי אירופה שם והעלאתם לישראל. כן פעל במסגרת חסויה להעברת נשק ארצה, ובין היתר אסף ואימן פליטים מוכשרים לקורס טיס של חיל האוויר הישראלי שהיה בראשית דרכו, בהם מפקד חיל האוויר לעתיד מוטי הוד. ב-29 בנובמבר 1947 (כ"ט בנובמבר) הוביל את שיירת היהודים הראשונה שעברה את שער טיטוס בכיוון ההפוך, של חזרה לארץ ישראל.
לאחר קום המדינה, מונה אורון בינואר 1949 לקונסול הראשון של ישראל ברומא בירת איטליה, עד מרץ 1951. במצוות משה שרת עיברת שמו משטרן לאורון.
עם סיום תפקידו כשגריר שב לארץ עם משפחתו וכיהן כחבר הנהלה בקופת חולים הכללית עד סוף שנת 1960. בשנים 1961–1963 כיהן כשגריר ישראל בקראקס בירת ונצואלה, ובמקביל שימש שגריר בקוראסאו וטרינידד וטובגו הסמוכות.
בהמשך חזר ארצה וכיהן כמנכ"ל חברת עמידר עד אוקטובר 1970, עת מונה לשמש כסגן יו"ר מועצת המנהלים של החברה. החל בפברואר 1973 כיהן כמנכ"ל חברת "בנייה להשכרה" של ההסתדרות וכמנכ"ל ויו"ר קרן הגמלאות המרכזית של ההסתדרות.
אריה אורון נפטר בשנת 1999 ונטמן בבית העלמין נחלת יצחק. הוא הותיר אחריו את רעייתו עבריה אורון (1920–2003), ושני ילדים: צופי מרום (1950), ד"ר לפסיכולוגיה, וחמי אורון (1952), מהנדס אווירונאוטיקה.
הערות שוליים

↑  יהודה דומיניץ, הקונסוליה הישראלית ברומי, הצופה, 21 בינואר 1949
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007440941105171  VIAF: 48148874728149622904   WorldCat (עם VIAF): 48148874728149622904 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אריאנוס

| --- | --- |

 לידה:  89? ניקומדיה, רומא העתיקה 
 פטירה:  175? (בגיל 86 בערך) אתונה, האימפריה הרומית 
 זרם:  האסכולה הסטואית 
 עיסוק:  היסטוריון, איש צבא, פילוסוף, פוליטיקאי, סופר 
 מדינה:  רומא העתיקה 
 יצירות ידועות:  השיחות של אפיקטטוס, אנכירידיון, אנבסיס 
 
אריאנוס (יוונית: Ἀρριανός; ‏86–160 לספירה) היה היסטוריון, מפקד צבא ופילוסוף יווני בימי האימפריה הרומית.
חייו

לוקיוס פלביוס אריאנוס נולד בעיר החוף ניקומדיה (כיום איזמיט שבטורקיה) שהייתה בירת הפרובינקיה הרומאית ביתיניה. החל ב-108 למד פילוסופיה בניקופוליס שבאפירוס, שם היה תלמידו של הפילוסוף אפיקטטוס מן האסכולה הסטואית. הוא כתב שני ספרים בפילוסופיה: "השיחות של אפיקטטוס" (אנ'), המבוסס על רשימות שעשה בשיעוריו של אפיקטטוס, ו"המדריך של אפיקטטוס" (אנ'), המסכם את עקרונות התורה הסטואית של אפיקטטוס. ספרים אלה מהווים את המקור החשוב ביותר שיש בידינו על תורת אפיקטטוס.
בשנים 111–114 שימש כיועץ למושל הפרובינקיה הרומאית של אכאיה. אין אנו יודעים בוודאות מה עשה אחרי כן, אך יש סבורים כי שירת בגאליה, בגבולות האימפריה הרומית על נהר הדנובה, בפרובינקיה היספניה בייטיקה ובפרתיה (כיום באיראן). הוא נבחר לקונסול (129–130), וב-131 התמנה למושל קפדוקיה (כיום בטורקיה) ולמפקד הלגיונות הרומאיים בגבולות ארמניה. ב-135 עמד בהצלחה נגד פלישת האלאנים. בתקופה זו כתב מספר חיבורים על אודות טקטיקה צבאית. ב-138 אחרי מות פטרונו, הקיסר אדריאנוס, אריאנוס עזב את קפדוקיה.
אריאנוס נבחר לארכון של אתונה (145–146) ושם הקדיש את זמנו לכתיבת היסטוריה.
שנת מותו של אריאנוס אינה ידועה בוודאות, אך מניחים כי מת בשנת 160, בתקופת שלטונו של מרקוס אורליוס.
חיבוריו ההיסטוריים

אריאנוס כתב ביוונית אטית (אחד הניבים של יוונית עתיקה). ספרו "אינדיקה" מתאר את מסע הצי של אלכסנדר הגדול מהודו אל המפרץ הפרסי בפיקודו של נארכוס. אך יצירתו החשובה ביותר היא "אנבסיס", שבה הוא מתאר את מסעו של אלכסנדר הגדול לכיבוש האימפריה הפרסית. ביצירה זו עשה שימוש במקורות שמהם לא שרד דבר, ובהם בעיקר כתביו של תלמי הראשון. "אנבסיס" הוא המקור החשוב ביותר על אלכסנדר הגדול הנמצא בידינו.
חיבוריו ההיסטוריים > פרתיקה

אריאנוס כתב חיבור גדול שלא שרד בשם "פרתיקה", ב-17 ספרים, מתוכו נשארו רק מספר קטעים בביבליותקה של פוטיוס, בלקסיקונים של סודא ושל סטפנוס מביזנטיון, ובחיבוריו של לידוס. החלק הגדול של החיבור התרכז במלחמותיו של טראיאנוס במזרח, אירועים שהתרחשו בזמנו של אריאנוס, אולם הוא לא לקח בהם חלק. לחלק הזה קדם תיאור של עלייתה של המדינה הפרתית, ההיסטוריה שלה עד זמנו של טראיאנוס והאירועים שהובילו למלחמה. המקור העיקרי למסע המלחמה שלו במזרח, ספר 68 ב"היסטוריה רומאית" של דיו קסיוס, מסתמך על ה"פרתיקה" של אריאנוס, אולם חלק זה בחיבורו של דיו קסיוס נשמר רק בתקציר של קסיפילינוס. בסודא מצוטט משפט מתוך "פרתיקה", המספר על נחישותו של טראיאנוס (לאור מרד התפוצות) "להשמיד לחלוטין" את האומה היהודית, "ואם לא, לפחות למחוץ אותה ולעצור את הרשעות היהירה שלה".
על פי סטפנוס מביזנטיון, אריאנוס הזכיר בספר ה-11 של הפרתיקה את העיר נהרדעא: "עיר בסוריה בקרבת הפרת".
הערות שוליים

↑  הגיית השם ביוונית: אריאנוס, במלרע (ההטעמה בהברה האחרונה).
↑  (Arrian in: Simon Hornblower and Antony Spawforth (editors), The Oxford Classical Dictionary. Oxford University Press, 2003 (revised third edition
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Jerusalem, 1980, Vol. II, C. Arrian, p. 150
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, C. Arrian, p. 152
↑  Menahem Stern, Greek and Latin Authors on Jews and Judaism, Vol. II, C. Arrian, p. 155
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257958705171  PLWABN: 9810537513605606  BIBSYS: 90114192  BNC: 000170513  BNE: XX953896  BnF: cb130917071 (data)  CANTIC: a10324811  CiNii: DA01660730  GND: 118504436  ICCU: CNCV000898  ISNI: 0000 0001 2145 1319  LCCN: n79023201  NDL: 00431769  NKC: jn19981000151  NLA: 36187190  NLG: 15167  NLK: KAC201736551  NSK: 000060674  NTA: 069603596  RERO: 02-A000009800  SELIBR: 175882  SNAC: w6tf1mw7  SUDOC: 02720698X  TePapa: 60832  Trove: 1225909  VcBA: 495/44196  VIAF: 100192636   WorldCat (עם VIAF): 100192636 
Alexandri anabasis, 1575
אקיטה (מחוז)

מחוז אקיטה (ביפנית: Akita-ken 秋田県) הוא אחד ממחוזות יפן, הנמצא באזור טוהוקו שבצפון האי הונשו, האי המרכזי של יפן. בירת המחוז היא העיר אקיטה.
היסטוריה

בשל היותו מבודד ממרכזי המסחר, הפוליטיקה והאכולוסיה הגדולים של המדינה על ידי רכסי אוֹאוּ (Ōu) ודווה (Dewa) נותר מחוז אקיטה מנותק מהאוכלוסייה היפנית ביפן עד שנת 600. האזכור הראשון של המחוז מופיע ב-658, כשמושל מחוז קוֹשי, אבה נו היראפו, כבש את השבטים המקומיים, בשטחן של הערים אקיטה ונושירו כיום. לאחר מכן הקים היראפו מצודה על נהר מוגאמי, וזו הייתה ראשיתה של ההתיישבות היפנית באזור.
המחוז החליף בעלות מספר פעמים. בתקופת אדו היה המחוז שייך לשבט סטאקה, ששלט באזור במשך 260 שנה, ופיתח את החקלאות ואת תעשיות כרייה הפעילות עד ימינו. לאורך ההיסטוריה נחשב המחוז כחלק מפרובינציית דווה. ב-1871, לאחר תחילתה של תקופת מייג'י, בוטלה שיטת הנחלות ופרובינציית דווה התפרקה ובמקומה קם מחוז אקיטה של ימינו.
גאוגרפיה

מחוז אקיטה פונה לים יפן במערב, וגובל בארבעה מחוזות אחרים: אאומורי מצפון, איווטה במזרח, מיאגי בדרום-מזרח ויאמאגטה בדרום.
צורתו של המחוז היא משולשת, כ-181 קילומטרים מצפון לדרום ו-111 קילומטרים ממערב למזרח. רכס הרי אואו מסמן את גבולו המזרחי של המחוז, והרי דווה, המקבילים להרי אואו, חוצים את מרכז המחוז.
גאוגרפיה > ערים

במחוז אקיטה ישנן שלוש-עשרה ערים:
| --- | --- |
 אקיטה (בירה)  דאיסן  קָזוּנוֹ  קטגאמי  קיטאאקיטה  ניקָהו  נושירו:  אוֹגָה  אוֹדָטֶה  סֶנבּוֹקוּ  יוקוטֶה  יוריהונג'ו  יוּזאווה
כלכלה

כמו ברוב אזור טוהוקו, כלכלתו של מחוז אקיטה מתבססת בעיקר על תעשיות מסורתיות כגון חקלאות, דייג ויערנות. עובדה זו גרמה לרבים מצעירי המחוז להגר לטוקיו ולערים גדולות אחרות. זהו המחוז בעל שיעור הילדים הנמוך ביותר ביפן - 11.2% מאוכלוסיית המחוז. נכון ל-2010 עומדת אוכלוסיית המחוז על מעט מעל מיליון תושבים.
תרבות

מחוז אקיטה ידוע בחקלאות האורז שלו ובמזקקות הסאקה שבו. המחוז ידוע גם כמקום מוצאם של כלבי האקיטה. נשות המחוז, הנקראות אקיטה ביג'ין (秋田美人 "יפיפיות אקיטה"), ידועות בעורן הלבן, פניהן המעוגלות וקולן הגבוה.
מוקדי עניין

בסמוך לאגם טזאווה ישנם מספר בתי מרחץ טבעיים (אונסן), המהווים מוקד משיכה לתיירים מכל יפן. בנוסף, במחוז מתקיימים פסטיבלים עונתיים (מאטסורי) המציעים מבט לחקלאות היפנית המסורתית.
ראו גם

מחוזות יפן
אריאס עם טוויסט

| --- | --- |

 כתיבה:  בזיל טוויסט 
 סוגה:  קומדיה 
 הצגת בכורה:  12 ביוני 2008 
 שפה:  אנגלית 
 www.here.org:80/see/now/
 
אריאס עם טוויסט (באנגלית: Arias with a Twist) הוא מחזה, שנוצר משיתוף פעולה בין הדראג קווין ג'ואי אריאס לבין הבובאי בזיל טוויסט. הופעת הבכורה של המחזה נערכה ב-12 ביוני 2008 במרכז HERE Arts Center שבתיאטרון דורותי ב. ויליאמס שבמנהטן. אף על פי שההצגה מוגדרת כמופע יחיד בכיכובה של אריאס, משתתפים בה גם שישה מפעילי בובות בלתי נראים, שמפעילים מריונטות מסורתיות, בובות ידיים ועוד. ההצגה הייתה מועמדת לפרס Drama Desk Award לשנת 2009, בקטגוריה "חוויה תיאטרלית ייחודית".
תקציר העלילה

המחזה נפתח עם הופעה של להקה הכוללת ארבע מריונטות, שכל אחת מהן מנגנת בכלי נגינה שונה; פסנתר, תופים, חצוצרה ובס. לאחר שיר קצר, הקהל מתוודע לג'ואי אריאס. אריאס נחטפת על ידי חייזרים ובזמן שהיא נמצאת תחת בדיקות רפואיות, היא מבצעת גרסת כיסוי לשיר Kashmir של לד זפלין. לאחר שהחייזרים מסיימים את עבודתם, הם משליכים אותה אל מחוץ לחללית שלהם והיא מוצאת עצמה בג'ונגל, ככל הנראה בכדור הארץ. היא מבצעת את השיר המקורי Jungle of Eden שנכתב על ידי אלכס גיפורד מלהקת Propellerheads. אריאס מחפשת מזון, ומוצאת פטריה שגורמת לה להזיות. כשהיא חווה את הזיותיה, תמונות פסיכדליות מוקרנות על מסך שבקדמת הבמה, בעוד אריאס שרה מחרוזת שירי הביטלס הכוללת את Lucy in the Sky with Diamonds ואת Within You Without You. לאחר מכן, אריאס מוצאת עצמה במקום לא ברור, בו חפצים מרחפים באוויר על רקע מונולוג של אריאס על השוגר דדי שלה. לאחר מכן היא נשלחת אל הגיהנום, שם היא מבצעת קטע מוזיקלי, הכולל רמיזות מיניות, עם שתי בובות שטן ענקיות. אריאס שרה את All by Myself, שירו של אריק כרמן, ונעמדת מול בובת דופלגנגר בדמותה, שמעודדת אותה לחזור הביתה לניו יורק. אריאס מבצעת שיר מקורי נוסף של גיפורד, Lately. כאשר אריאס חוזרת לניו יורק, היא מגיעה בדיוק בזמן להופעה יחד עם להקת הבובות שהנראתה בתחילת המופע. היא שרה את השיר Twisted של Lambert, Hendricks & Ross, את השיר You Have Changed של ביל קארי וקרל ט. פישר וכן שיר מתוך שיגיונות זיגפלד, You've Gotta Pull Strings. המחזה מסתיים עם קטע מוזיקלי בהשראת יצירותיות של באזבי ברקלי, הכולל שימוש במראות וצילומי וידאו קליידוסקופיים על פניב של אריאס.
צוות השחקנים המקורי

ג׳ואי אריאס (אנ') - בתפקיד עצמה
אוליבר דזל
רנדי גינזבורג
קירסטן קמרמאייר
מאט לאבו
ג'סיקה סקוט
לינדזי אברומאיטיס סמית'
צוות ההפקה המקורי

בימוי: בזיל טוויסט (אנ')
עיצוב תאורה: איאומו סאגוסה
עיצוב סאונד: גרג דאפין
עיצוב הקרנה: דניאל ברודי
תלבושות: תיירי מוגלר (אנ'), כריס מארץ' (אנ')
עיבודים מוזיקליים: אליוט דוגלס, ז'אן הולי פרנסואז
שירים מקוריים: אלכס גיפורד
ניהול במה: ניאלם וסוואני
הפקה: ברברה בוסקנינו, ‏Here's Dream Music Puppetry Program‏, ‏Tandem Otter Productions‏, ג'וני מור
הערות שוליים

1 2  Arias with a Twist, באתר nytheatre.com (אנ'), ‏14 ביוני 2008
1 2  Mesmerizing Arias with a Twist Extends Through Dec. 31, באתר Playbill,‏ 7 באוגוסט 2008