stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרכוס פסיכוגני לא-אפילפטי
אבחון

אבחון PNES מתחיל בשלילת אפילפסיה כסיבת הפרכוסים כמו גם סיבות אורגניות אחרות לפרכוסים לא-אפילפטיים כמו למשל התעלפות, מיגרנה, ורטיגו ושבץ מוחי. עם זאת, ל-5 עד 20% מן החולים המאובחנים עם PNES יש גם אפילפסיה. ניתן לטעות ולאבחן פרכוסים של האונה הקדמית כ-PNES למרות שהם קצרים יותר, יש בהם תבניות סטראוטיפיות של תנועות והם מתרחשים בשינה. אין לכלול חיקוי פרכוסים בכוונה מסיבות פסיכולוגיות והתחלות (חיקוי פרכוסים בכוונה לשם רווח משני כמו פיצוי או הימנעות מעונש על עבירה פלילית). לבסוף, יש לשלול מצבים פסיכיאטריים אחרים הדומים באופן שטחי לפרכוסים אפילפטיים כמו הפרעת פאניקה, סכיזופרניה והפרעת דה-פרסונליזציה.
המבחן המכריע להבחין בין אפילפסיה ו-PNES הוא ניטור וידאו EEG במטרה ללכוד אפיזודה אחת או שתיים בווידאו וב-EEG באותו זמן. EEG רגיל לא יכול להיות לעזר רב בגלל השיעור הרב של ממצאים חיוביים חריגים באוכלוסייה הכללית וגם בגלל ממצאים חריגים אצל חולים שיש להם הפרעות פסיכיאטריות מסוימות שיכולות לחקות PNES.
ברוב המקרים של פרכוסי טוני-קלוני או פרכוסים חלקיים מורכבים ניתן לזהות את רמות הפרולקטין בדם אם הדגימה נלקחת בחלון הזמן המתאים. אבל בגלל תוצאות חיוביות מוטעות ושונות בממצאים לא מסתמכים על בדיקה זו לעיתים קרובות.
טרמינולוגיה

יש להימנע משימוש במונחים ישנים כמו פרכוסים מדומים ופרכוסים היסטריים. בעוד שנכון הדבר שפרכוס לא-אפילפטי יכול להיות דומה לפרכוס אפילפטי הרי שלמילה מדומה יכולה להיות משמעות של מזויף, הונאה או התחזות למשהו אחר. פרכוסים לא-אפילפטיים אינם מזויפים ואין בהם כוונה לרמות בשום דרך.
מצב זה יכול גם להתייחס להפרעת התקפים לא אפילפטית, פרכוסים ללא סיבה או פרכוסים פסיכוגניים לא-אפילפטיים. ב-DSM-IV-TR ממוינים התקפים אלה כהפרעות סומאטיות.
הבחנה מבדלת

יותר קל להגיד מה זה לא מאשר להגיד מה זה כן.
לא מגיב כלל לטיפול תרופתי, מנגד באפילסיה יכול להגיב מעט.
עיניים סגורות, מנגד באפילפסיה העיניים פתוחות.
ההתקף מתרחש במקום ספציפי ובדרך כלל מתרחש בבית או מקום המשויך רגשית לאנשים מסוימים ולכן נחשד שיש לו קשר לטראומות עבר, מנגד באפילסיה ההתקף יכול להיות בכל מקום, בבית, בחוץ.
ההתקף ארוך יותר (כ10-30 דק), מנגד באפילסיה קצר יותר (2-3 דק).
ההתקף תמיד מתרחש ליד אנשים, טריגר רגשי.
הבחנה מבדלת > מאפיינים מבחינים

יש כמה מאפיינים מסוימים שמצביעים על PNES אבל הם אינם פסקניים ויש לקחת אותם בחשבון במסגרת של תמונה קלינית רחבה יותר. מאפיינים השכיחים ב- PNES אבל נדירים יותר באפילפסיה כוללים: נשיכת קצה הלשון, פרכוסים נמשכים יותר משתי דקות (זהו הגורם הקל ביותר להבחין בו), פרכוסים שיש להם התחלה הדרגתית, מהלך לא יציב של חומרת המחלה, עיניים עצומות בזמן פרכוס ותנועות ראש מצד לצד. מאפיינים שאינם שכיחים ב- PNES כוללים אוטומטיזם (תנועות אוטומטיות מורכבות בזמן הפרכוס), 
נשיכת לשון חמורה, נשיכה של פנים הפה ואי שליטה על הסוגרים.
אם לחולה, שיש חשד שיש לו PNES, סובל מהתקף בזמן בדיקה קלינית יש כמה סימנים שניתן להשתמש בהם כדי לתמוך או לשלול אבחון של PNES. בהשוואה עם חולי אפילפסיה, הרי חולי PNES מתנגדים לפתיחת העיניים בכוח (אם הם סגרו אותם בזמן הפרכוס).
חוקרים אחדים מזהירים שמבדקים כאלה אינם חד משמעיים ולא קשה לחולה נחוש בדעתו לזייף התנהגות כזו ולעבור את הבדיקה.
גורמי סיכון

רוב החולים ב- PNES הן נשים (75%) כשגיל ההתחלה הוא בסוף שנות העשרה עד תחילת שנות העשרים. לחולי PNES יש, בדרך כלל, היסטוריה של בעיות רפואיות רבות לא מוסברות ולרבים יש בעיות פסיכיאטריות כמו דיכאון קליני או הפרעת חרדה או הפרעה דו-קוטבית. מספר חוקרים זיהו מאפיינים התנהגותיים לא תקינים או הפרעות אישיות אצל חולים שיש להם PNES, כמו למשל, הפרעת אישיות גבולית. הימצאות הפרעות אישיות אלה מיוחסת, לעיתים קרובות, לטראומה בילדות. דבר זה הוביל את החוקרים להנחה ש PNES הוא ביטוי לנזק פסיכולוגי מודחק כתגובה לטראומה, כמו התעללות בילדים. הבלטת יתר של תאוריות אלה עלולה לגרום לתסמונת זיכרון שווא ולכן יש להעלות אותן בזהירות. טראומות אחרות, כמו, בריונות בילדות, לקויות למידה, התעללות מינית יכולות להיות גורמים משפיעים חשובים.
טיפול

יש כמה צעדים מומלצים שיש להשתמש בהם כשמסבירים לאנשים את הדיאגנוזה שלהם. יש לעשות זאת ברגישות ובפתיחות. חוויה שלילית מהדיאגנוזה עלולה לגרום לתסכול ועלולה לגרום לאדם לדחות כל ניסיון נוסף לטיפול. עשר הנקודות של גילוי הדיאגנוזה לאדם ולקרובים לו הן:
סיבות שמסבירות את המסקנות מדוע חושבים שאין להם אפילפסיה.
מה קורה להם (תיאור דיסוציאציה).
יש להדגיש שהם לא חשודים בהעמדת פנים בהתקפים שלהם.
הם לא "מטורפים".
מתחים לא תמיד נראים באופן מיידי.
רלוונטיות של גורמים סיבתיים למקרה שלהם.
שמירת הגורמים.
יכול להשתפר אחרי דיאגנוזה נכונה.
אזהרה שהפסקת נטילת תרופות אנטי-אפילפטיות צריכה להיות הדרגתית.
תיאור הטיפול הפסיכולוגי.
פסיכותרפיה היא הטיפול הנפוץ ביותר והיא יכולה לכלול טיפול קוגניטיבי-התנהגותי ו/או טיפול קבוצתי.
פרוגנוזה

אף על פי שהוכחות מוגבלות נראה שהתוצאות דלות באופן יחסי. מחקרים מצאו ששני שלישים מחולי PNES ממשיכים לחוות התקפים ויותר ממחצית נסמכים על שירותי תמיכה. נתוני תוצאות אלה הושגו במרכז אקדמי לאפילפסיה ואובדן מעקב ההמשך היה גדול. מחברי המחקר מצביעים על זה כגורם שיכול להטות את נתוני התוצאות שלהם.
היסטוריה

אפילפסיה היסטרית הוא מונח היסטורי המתייחס למצב כפי שתואר על הנוירולוג הצרפתי ז'אן-מרטן שארקו לפיו אנשים שיש להם נוירוזה "השיגו" סימפטומים הדומים לפרכוסים כתוצאה מכך שטופלו באותה מחלקה כמו חולים שיש להם אפילפסיה אמיתית.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8  Mellers JDC (2005). "The approach to patients with "non-epileptic seizures"". Postgrad Med J. 81 (958): 498–504. doi:10.1136/pgmj.2004.029785. PMC 1743326. PMID 16085740.
↑  Martin, R; J.G. Burneo, MD; A. Prasad, MD; T. Powell, MD; E. Faught, MD; R. Knowlton, MD; M. Mendez, MD; R. Kuzniecky, MD (23 בדצמבר 2003). "Frequency of epilepsy in patients with psychogenic seizures monitored by video-EEG". Neurology. 61 (12): 1791–1792. doi:10.1212/01. PMID 14694050. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Diagnosis and management of dissociative seizures, John DC Mellers, The National Society for Epilepsy, September 2005.
↑  Reuber M, Elger CE (2003). "Psychogenic nonepileptic seizures: review and update". Epilepsy and Behavior. 4 (3): 205–216. doi:10.1016/S1525-5050(03)00104-5. PMID 12791321.
↑  Gamgee, A (12 אוק' 1878). "An Account of a Demonstration on the Phenomena of Hystero-Epilepsy Given by Professor Charcot: And on the Modification which they Undergo under the Influence of Magnets and Solenoids". British medical journal. 2 (928): 545–8. doi:10.1136/bmj.2.928.545. PMC 2221928. PMID 20748992. {{cite journal}}:  (עזרה)
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.
קרל דקר

| --- | --- |

קרל דקר
 לידה:  30 בנובמבר 1897 בורנטין, האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית
 התאבד:  21 באפריל 1945 (בגיל 47) גרוסברונסרודה, גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 מדינה:  גרמניה 
 השתייכות:  האימפריה הגרמנית האימפריה הגרמנית   רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר   גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית
 תקופת הפעילות:  1914–1945 (כ־31 שנים)
 דרגה:   גנרל חיל השריון (ורמאכט)
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5   מפקד קורפוס הפאנצר ה-39
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה  מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
   צלב האבירים של צלב הברזל עם עלי אלון וחרבות   צלב הברזל דרגה ראשונה   צלב הברזל דרגה שנייה   הצלב הגרמני בזהב
 
גנרל קרל דקר (בגרמנית: Karl Decker;‏ 30 בנובמבר 1897 – 21 באפריל 1945) היה מפקד בכיר בוורמאכט שפיקד על כוחות במלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > קריירה מוקדמת

דקר נולד ב-30 בנובמבר 1897 בבורנטין, שהשתייכה לאימפריה הגרמנית. בשנת 1914 עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה התגייס דקר לצבא הגרמני הקיסרי, והצטרף לרגימנט הרגלים ה-54. על פעולותיו בקרבות קיבל את עיטור צלב הברזל דרגה ראשונה ושנייה, וצלב הכבוד של מלחמת העולם 1914/1918.
לאחר המלחמה הצטרף דקר לרייכסווהר, ומילא בו תפקידי פיקוד ומטה. בשנת 1935 הועלה דקר  לדרגת מיור, וב-1 באוקטובר 1936 מונה למפקד גדוד הנ"ט ה-38 והועלה לדרגת אוברסט לוטננט.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פרוץ המלחמה היה דקר מפקד גדוד הנ"ט ה-38, שהיה חלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3, ולחם עמו במהלך המערכה בפולין במסגרת הקורפוס ה-18. ב-10 באפריל 1940 מונה דקר למפקד הגדוד ה-1 ברגימנט הפאנצר ה-3, ולחם עמו במהלך המערכה על צרפת כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-16. במהלך הקרב על יוון לחם דקר עם גדודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס ההררי ה-18, ולאחר מכן במסגרת הקורפוס הממונע ה-40, וב-15 במאי מונה דקר למפקד רגימנט הפאנצר ה-3. ב-13 ביוני קיבל על פעולותיו בקרב תרמופילאי את עיטור צלב האבירים של צלב הברזל, ובמהלך מבצע ברברוסה לחם עם הרגימנט שבפיקודו כחלק מדיוויזיית הפאנצר ה-3 במסגרת הקורפוס הממונע ה-24. ב-1 בפברואר 1942 הועלה דקר לדרגת אוברסט, וב-1 באוגוסט 1942 קיבל את עיטור הצלב הגרמני בזהב. ב-7 בספטמבר 1943 מונה דקר למפקד דיוויזיית הפאנצר ה-5, וב-1 בדצמבר 1943 הועלה לדרגת גנרל מיור. ב-4 במאי 1944 קיבל דקר תוספת עלי אלון לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל, וב-1 ביוני 1944 הועלה לדרגת גנרל לויטננט. ב-15 באוקטובר 1944 מונה דקר למפקד קורפוס הפאנצר ה-39, ופיקד עליו בקרב על הבליטה. ב-1 בינואר 1945 הועלה דקר לדרגת גנרל חיל השריון, ולחם עם הקורפוס בקרבות בגרמניה.
ב-21 באפריל 1945 הבין דקר שכבר אין תקווה בהמשך ההתנגדות, ובשל כך התאבד בגרוסברונסרודה שבבראונשווייג. לאחר מותו ב-26 באפריל 1945 הוענק לו תוספת חרבות לעיטור צלב האבירים של צלב הברזל.
ציוריו של אדולף היטלר

בית האופרה הממלכתי של וינה, אדולף היטלר, 1912
אדולף היטלר (בגרמנית: Adolf Hitler; ‏20 באפריל 1889 – 30 באפריל 1945) היה הקנצלר והפיהרר של גרמניה הנאצית בשנים 1933–1945, וכן מנהיג המפלגה הנאצית משנת 1921 ועד להתאבדותו בבונקר שלו בברלין. במהלך השנים שלפני הפיכתו לפוליטיקאי, היה גם צייר ואמן.הוא הפיק מאות עבודות ומכר את ציוריו וגלויותיו כדי לנסות להתפרנס בשנות מגוריו בווינה (1908–1913). למרות הצלחה מעטה מבחינה מקצועית, הוא המשיך לצייר לאורך כל חייו.
מספר ציורים שלו נתפסו לאחר מלחמת העולם השנייה ונמכרו במכירה פומבית בעשרות אלפי דולרים. אחרים נתפסו על ידי צבא ארצות הברית ועדיין מוחזקים בידי ממשלת ארצות הברית.
הדעה הכללית על עבודתו מעורבת; הוא ספג ביקורת על היותו קר וחסר תחושה, ורבים טענו כי להיטלר היה כישרון גדול יותר כאדריכל מאשר כצייר, אף הוכח כיצד התייחס ביתר דקדקנות לפרטי האדריכלות בציוריו בהשוואה לפרטים אחרים כמו עצים או אנשים, אותם עיצב בצורה גולמית ומגושמת.
סגנונו והשפעתו של היטלר

סגנונו של היטלר היה מחושב מאוד כאשר ייצג אדריכלות בציוריו. במקום להתקדם עם הזרם העכשווי של תקופתו, חיקו יצירותיו את אמני המאה ה-19 ואמנים אחרים שקדמו לו. הוא טען שהוא מערבב בין זרמי ותנועות אמנותיות רבות ורבים ביצירותיו, כשלמעשה סגנונו נבע אך בעיקר מהקלאסיציזם הרומי היווני, הרנסאנס האיטלקי והנאו-קלאסיות. הוא העריץ את היכולת הטכנית של אמנים אלה, כמו גם את הסמליות והפשטות המובנות. הוא כינה את רודולף פון אלט "המורה הגדול ביותר שלו". בציורי השניים ניבטים נושאים ושימושים דומים בצבעים ובטכניקות, אך אלו מציגים נופים פנטסטיים המעניקים תשומת לב שווה אם לא יותר לטבע ולסביבה הסובבת מאשר לאדריכלות.
היסטוריה > שאיפה אמנותית

באוטוביוגרפיה שלו, מיין קאמפף (מאבקי) משנת 1925, תיאר אדולף היטלר כיצד בצעירותו רצה להיות אמן מקצועי, אך חלומותיו נהרסו מכיוון שנכשל בבחינת הקבלה לאקדמיה לאמנות בווינה היטלר נדחה פעמיים על ידי המכון, פעם אחת בשנת 1907 ופעם שנייה בשנת 1908. בבדיקתו הראשונה הוא עבר את החלק המקדים שהיה ציור שתיים מהסצנות האיקוניות או התנכיות שהוקצו בשתי בחינות של שלוש שעות כל אחת. החלק השני היה לספק תיק עבודות שהוכן בעבור הבוחנים. צוין כי עבודותיו של היטלר הכילו מעט מדי ראשים או פרצופים. אקדמיה סברה שיש לו כישרון רב יותר באדריכלות מאשר בציור. אחד המדריכים, אשר היה אוהד למצבו והאמין שיש לו כישרון כלשהו, הציע לו לפנות לבית הספר לאדריכלות של האקדמיה. עם זאת, הדבר חייב חזרה לבית הספר התיכון ממנו נשר ואליו לא היה מוכן לחזור.
על פי שיחה באוגוסט 1939, ימים ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, שפורסמה בספר הכחול הבריטי, אמר היטלר לשגריר הבריטי נוויל הנדרסון, "אני אמן ולא פוליטיקאי. ברגע שבעיית הפולנים תסודר, אני רוצה לסיים את חיי כאמן."
היסטוריה > התקופה בווינה

בין 1908 ל-1913 היטלר צבע גלויות וצייר בתים למחייתו. את הדיוקן העצמי הראשון שלו הוא צייר בשנת 1910 בגיל 21. ציור זה, יחד עם שנים עשר ציורים אחרים של היטלר, התגלה על ידי סמל רב-סרן ווילי ג'יי מק'מקנה בשנת 1945 באסן, גרמניה.
סמואל מורגנשטרן, איש עסקים יהודי אוסטרי ושותף עסקי של היטלר הצעיר במהלך תקופתו בווינה, קנה רבים מציוריו של היטלר הצעיר. לפי מורגנשטרן, היטלר הגיע אליו לראשונה בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20, בשנת 1911 או בשנת 1912. כשהיטלר הגיע לראשונה לחנות הזגגות של מורגנשטרן, הוא הציע למורגנשטרן שלושה מציוריו. מורגנשטרן שמר מאגר מידע על קהל לקוחותיו, דרכו ניתן היה לאתר את רוכשי ציוריו של היטלר הצעיר. נמצא שרוב קוניו היו יהודים. לקוח חשוב של מורגנשטרן, עורך דין בשם יוזף פיינגולד, קנה סדרת ציורים של היטלר המתארת את וינה העתיקה.
היסטוריה > מלחמת העולם הראשונה

כאשר היטלר שירת במלחמת העולם הראשונה בגיל 25 בשנת 1914, הוא נשא עמו נייר וקנבס משובחים לחזית הצרפתית ובילה את שעותיו החופשיות בציור וברישום. העבודות שצייר בתקופה זו היו מהאחרונות שלו לפני שהפך לפוליטיקאי. נושאי הציור שלו כללו בתי איכרים, תחנות הלבשה וכו'.
היסטוריה > מכירות פומביות

מספר ציורים של היטלר נתפסו על ידי צבא ארצות הברית (חלק מיצירותיו עדיין בגרמניה) בסוף מלחמת העולם השנייה. הם הועברו לארצות הברית עם חומרים אחרים שנתפסו והם עדיין מוחזקים על ידי ממשלת ארצות הברית שסירבה לאפשר את הצגתם. ציורים אחרים הוחזקו על ידי אנשים פרטיים. בשנות האלפיים מספר מעבודותיו החלו להימכר בסדרת מכירות פומביות. בשנת 2009 מכר בית המכירות מולוק משורפשייר 15 מציוריו של היטלר בסכום כולל של 97,672 ליש"ט (143,358 דולר). ואילו Ludlow's מכרו 13 מעבודותיו תמורת יותר מ־100,000 אירו. במכירה פומבית בשנת 2012 בסלובקיה, אחד מציוריו נמכר בעבור 32,000 אירו. וב־18 בנובמבר 2014, ציור בצבעי מים של היטלר אשר היה עד אותה עת במשרד הרישום הישן במינכן נמכר תמורת 130,000 אירו במכירה פומבית בנירנברג. צבעי המים כללו שטר קניין ומכתב חתום מאת אלברט בורמן (גרופנפיהרר אשר היה שומרו האישי, מקורבו של היטלר ואחיו הצעיר של מרטין בורמן, מזכירו האישי של היטלר), מה שאולי תרם לגריפת המחיר המכירה היחסית גבוה שלו. ביולי 2017 מכרה מולוק שתי תמונות שמן נדירות. האחת מראה בית ליד אגם.
קבוצת חוקרים מעריכה כי יש רק 300 עבודות שהושלמו על ידי היטלר לאורך חייו; עם זאת, היטלר הזכיר בספרו, מיין קאמפף, כי בהיותו בווינה, הוא הצליח לצייר שניים או שלושה ציורים ביום. גם אם היה מצייר דיוקן אחד ביום במשך השנים שבילה בווינה, המספר הזה יהיה הרבה יותר מ־600. פיטר ג'אהן, אולי אחד המומחים הבולטים בתחום אמנותו של היטלר, אמר שיש לו שני ראיונות עם היטלר. היטלר אמר כי בשש השנים שבילה בווינה ובמינכן, בין השנים 1908–1914, צייר למעלה מאלף ציורים, כמה מהם בצבעי שמן, לדוגמה: "עץ על יד דרך", משנת 1911.
ג'אהן היה אחד האנשים המקוריים שהוקצה על ידי שולטה סטרטהאוס, לפני שהיטלר סיפח את אוסטריה בשנת 1938. סטרטהאוס מונה על ידי היטלר בשנת 1936 לאתר ולקנות ציורים שהיטלר צייר בין השנים 1907 ל-1912, ובין השנים 1921 ל-1922. ג'אהן בילה כמעט ארבע שנים במעקב אחר עבודותיו המוקדמות של היטלר, עד שנקרא לשירות צבאי. ג'אהן הפך ליועץ האמנות לשגרירות גרמניה בווינה בשנת 1937, שם היה מחפש, רוכש ואוסף יצירות בודדות מאמנותו של היטלר, על מנת לכאורה להשמיד את רוב הציורים. ג'אהן מכר את אחד האוספים הגדולים ביותר של אמנות היטלר, כ-18 פריטים, עם מחיר מכירה ממוצע של כ-50,000 דולר.
אחד האוספים הפרטיים הנרחבים ביותר של אמנות היטלר שוכן במוזיאון הבינלאומי למלחמת העולם השנייה בנטיק, מסצ'וסטס.
אבחון

בשנת 1936, לאחר שראה את הציורים שהגיש היטלר לאקדמיה לאמנות בווינה, כתב ג'ון גונתר: "הם פרוזאיים, נטולי קצב, צבע, תחושה או דמיון רוחני לחלוטין. הם רישומי אדריכלים כואבים ומדויקים; ולא תו יותר. אין פלא שהפרופסורים בווינה אמרו לו ללכת לבית ספר לאדריכלות ולוותר על אמנות טהורה כחסרת תקווה".
מבקר אמנות מודרני אחד נתבקש בשנת 2002 לסקור כמה מציוריו של היטלר מבלי שנאמר לו מי צייר אותם. לדבריו, הם היו די טובים, אך הסגנון השונה בו צייר דמויות אנושיות ייצג חוסר עניין עמוק באנשים.
בדו"ח שכותרתו "צבעי המים של היטלר: מחווה לעבודות אומנות משוחזרות לרודולפו סיביו", שהוכן על ידי פרטלי אלינרי, סרחיו סלבי דוחה את אפיונו של היטלר כ"צייר יום ראשון עגום" ומתאר אותו במקום זאת כ"צייר מקצועי לזמן קצר" של "נופים אורבניים משעממים וטריוויאליים".
יצירות

בהיותו עובד בעיקר בצבעי מים, השתמש היטלר במדיום כדי להביע גם את אהבתו לציור וגם לאדריכלות. צ'ארלס סניידר אמר כי שימושו של היטלר בצבעי מים מראה לעיתים קרובות תשומת לב מפורטת לאדריכלות בניגוד לטיפול הרשלני בצמחים ובעצים אשר היה מקובל ביצרותיו לרוב.
חצר בית המגורים הישן במינכן (1914) היא יצירה בצבעי מים מאת היטלר, בה, הוא מתאר את בניין ה"אלטר הוף" (אנ'), בניין אבן אשר ניצב מול אחוזה גדולה. בתקופת מגוריו במינכן, בילה היטלר את רוב ימיו בקריאה וציור, וקידם את חלומו כאמן עצמאי.
הציור מראה את סגנונו ושליטה בצבעי מים כדי ליצור תיחום קפדני של הבניין, אך מצד שמאל אנו רואים שני עצים עומדים רכים עם, מעברים עדינים ואף לא ברורים, המייצרים ניגוד לקווים הקשים והברורים של הבית. משמאל מצוירת מזרקה קטנה בין שני עצים.
חצר בית המגורים הישן במינכן ועוד כמה ציורים של היטלר מאוחסנים במרתף של מרכז הצבא להיסטוריה צבאית בוושינגטון הבירה, שמעולם לא הוצגו לציבור הרחב בשל אופיים השנוי במחלוקת.
ראו גם

| עיינו גם בפורטלים: |
| --- | --- | --- | --- |
|   | פורטל גרמניה |  |  |
|   | פורטל מלחמת העולם השנייה |  |  |
|   | פורטל השואה |  |  |
יום ההולדת ה-50 של אדולף היטלר
לקריאה נוספת

דנה אריאלי, רומנטיקה מפלדה: אמנות ופוליטיקה בגרמניה הנאצית, הוצאת מאגנס, 1999.
דנה אריאלי, אמנות ורודנות: אוואנגרד ואמנות מגויסת בין שתי מלחמות העולם, תל אביב: ההוצאה לאור, 2010
Bennardo, Francesco (2019). Il Diavolo e l'Artista. Le passioni artistiche dei giovani Mussolini, Stalin, Hitler (in Italian). Tralerighe.
Pastore, Stephen R. (2013). The Art of Adolf Hitler: A Study of His Paintings and Drawings. Grand Oak Books.
Price, Billy F. (1984). Adolf Hitler: The Unknown Artist. Stephen Cook.
Price, Billy F. (1983). Adolf Hitler als Maler und Zeichner: ein Werkkatalog der Ölgemälde, Aquarelle, Zeichnungen und Architekturskizzen. Gallant Verlag.
Spotts, Frederic (2004). Hitler and the Power of Aesthetics. The Overlook Press. pp. 123–147.
הערות שוליים

↑  Enzo Colotti; Riccardo Mariani (30 June 2005). The watercolors of Hitler: recovered art works : homage to Rodolfo Siviero; with texts. Fratelli Alinari spa. p. 5. ISBN 978-88-7292-054-1. נבדק ב-4 במרץ 2012.
↑  זלמפס אוונס, כרך "אדולף היטלר" עמ' 23, אוונס מתייחס לערבוביית הסגנונות בציוריו כ"פשטנית אך מאוד דייקנית"
↑  Price, Hitler The Unknown Artist.
1 2  Adolf Hitler; Max Domarus (1 April 2007). The essential Hitler: speeches and commentary. Bolchazy-Carducci
↑  Owens Zalampas, Adolf Hitler, 16.
1 2 3  Gunther, John (1940). Inside Europe. New York: Harper & Brothers. pp. 1–2.
↑  Brigitte Hamann; Hans Mommsen (3 August 2010). Hitler's Vienna: A Portrait of the Tyrant as a Young Man. Tauris Parke Paperbacks. p. 356. ISBN 978-1-84885-277-8. Retrieved 4 March 2012.
↑  Marc Fisher, "The Art of Evil; Half a century later, the paintings of Adolf Hitler are still a federal case", The Washington Post, Apr. 21, 2002, p. W.26
↑  Ng, David (30 January 2012). "Would you buy this painting by Adolf Hitler?". Los Angeles Times. Retrieved 13 March 2012.
↑  "Mullocks auction house claims art by Adolf Hitler sold for $143K". New York Daily News. Associated Press. 24 April 2009. Retrieved 5 February 2015.
↑  "Hitler paintings sold at British auction house". Deutsche Welle. 24 April 2009. Retrieved 13 March 2012.
↑  "Hitler painting fetches 32,000 euros in Slovak auction". The Hindu. Agence France-Presse. 30 January 2012. Retrieved 5 February 2015.
↑  Ziv, Stav (22 November 2014). "Watercolor Painting by Adolf Hitler Sells for $161,000". Newsweek. Retrieved 5 February 2015.
1 2  Snyder, The Real Deal – Adolf Hitler Original Artworks.
↑  "Natick exhibit: Hitler, 'the failed artist'". Retrieved June 29, 2016.
↑  Spotts, Frederic Hitler and the Power of Aesthetics (Overlook TP, 2004), ISBN 978-1-58567-507-4, p. 172. See also Adolf Hitler's Paintings
↑  Enzo Colotti; Riccardo Mariani (30 June 2005). The watercolors of Hitler: recovered art works : homage to Rodolfo Siviero; with texts. Fratelli Alinari spa. p. 5. ISBN 978-88-7292-054-1. Retrieved 4 March 2012.
↑  Grosshans, Hitler and the Artists, 33.
↑  Snyder, The Real Deal: Adolf Hitler Original Artworks.
↑  Price, Billy. Hitler: The Unknown Artist. Houston, Texas: Billy F. price Publishing Co., 1983.
↑  Owens Zalamaps, Adolf Hitler, 28
↑  Johnson, Benny (20 February 2014). "Inside The Army's Spectacular Hidden Treasure Room". Retrieved 20 July 2015. The scene above was filmed at the center for the documentary The Rape of Europa.
עץ על יד דרך, אדולף היטלר, 1911
האם מרי עם ישו הילד, אדולף היטלר 1913
בית אגם עם הרים, אדולף היטלר, 1910. יצירה אשר נמכרה בשנת 2017
ציורים בצבעי מים אשר היו בבעלותו של צלמו האישי של היטלר, היינריך הופמן, מאוחסנים במרכז להיסטוריה צבאית של צבא ארצות הברית
חצר בית המגורים הישן במינכן, אדולף היטלר, 1914
קשישטוף מונצ'ינסקי

קשישטוף מונצ'ינסקי (בפולנית: Krzysztof Mączyński; נולד ב-23 במאי 1987) הוא כדורגלן פולני, המשחק כקשר בקבוצת שלאסק וורוצלאב.
קריירת מועדונים

מונצ'ינסקי גדל במחלקת הנוער של ויסלה קרקוב, ועלה לסגל הקבוצה הבכירה בעונת 2007-2008. הוא כבש את שערו הראשון בכדורגל מקצועני ב-28 בנובמבר 2007, במשחק גביע הליגה הפולנית מול גורניק זאבז'ה. ב-2 בדצמבר 2007, ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הפולנית, גם במשחק מול גורניק זאבז'ה. בסיום עונת הבכורה שלו, היה שותף מונצ'ינסקי ב-8 משחקי ליגה וזכה עם קבוצתו באליפות פולין. בין השנים 2009-2011, הושאל פעמיים לקבוצת ל.ק.ס לודז', כאשר בעונת 2010–2011, זכה עם לודז' בליגת המשנה. באוגוסט 2011, חתם על חוזה לשנתיים בקבוצת גורניק זאבז'ה. ב-8 בינואר 2014, עזב לראשונה בקריירה את פולין, לאחר שחתם במועדון הכדורגל הסיני גוויג'ואו ז'נחה. בתום עונה אחת בלבד, בה זכה בהסופר קאפ הסיני, שב מונצ'ינסקי לפולין, כאשר חתם במועדון נעוריו ויסלה קרקוב. ב-7 ביולי 2017 חתם לשנתיים בלגיה ורשה.
קריירה בינלאומית

מונצ'ינסקי ערך את הופעת הבכורה שלו עבור נבחרת פולין ב-15 בנובמבר 2013, לאחר שעלה כמחליף לתומאש יודלוביץ בדקה ה-76 במשחק ידידות מול סלובקיה. ב-14 באוקטובר 2014, כבש מונצ'ינסקי את שערו הראשון עבור נבחרתו, כאשר הבקיע בדקה ה-11 את שער יתרון ה-0–1 מול סקוטלנד במסגרת מוקדמות יורו 2016. מונצ'ינסקי נכלל על סגל הנבחרת הפולנית לטורניר הגמר של יורו 2016 בצרפת.
תארים

ליגת העל הפולנית: 2007-2008
ליגת המשנה הפולנית: 2010-2011
הסופר קאפ הסיני: 2014
קחי לך

"קחי לך" הוא סינגל שלישי מתוך האלבום ניסים שקופים של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה בהשתתפות בתה משי קלינשטיין, שיצא לאור ב-15 באוקטובר 2017.
ריטה ומשי הופיעו עם השיר בהופעת בכורה בתוכנית טלוויזיה "מחר שבת" ששודרה ב-3 בנובמבר 2017.
רקע

בצאת הסינגל סיפרה ריטה איך השיר נוצר: "בגיל 21, משי החליטה לנסוע לטיול אחרי צבא. לאור ההחלטה כתבתי לה מכתב, שהיה מעין "צידה לדרך". כשעבדתי על האלבום, שלחתי את המכתב למלחין מוכשר, בשם אלנתן שלום, והוא ערך את הטקסט והלחין עבורו לחן מקסים. בהתרגשות, שלחתי למשי את הלחן והיא בתגובה, שלחה טקסט שהיא כתבה. תשובה שלה כבת לאם. באותו הרגע, שתינו הבנו, שנולד לנו דואט".
משי סיפרה על השיר: "מה שמיוחד בשיר 'קחי לך' זה שהוא לא תוכנן בשום צורה. הרבה פעמים מתכננים: עכשיו כותבים שיר, כותבים דואט. השיר הזה לא נכתב ככה, אלא קרה ממש בטעות, ואולי מכאן הקסם שלו [...]. המילים בשיר הן קצה הקרחון של הרגשות שלנו, של האהבה שלנו."
הפקה

ריטה - מילים
משי קלינשטיין - מילים
אלנתן שלום - לחן
גלעד שמואלי - פסנתר, קלידים, תופים, עיבוד, הפקה מוזיקלית, אולפן הקלטות
יאיר גורן - ייעוץ מוזיקלי, מיקס
דודי בר דוד - גיטרות
יוגב גלוסמן - בס
עדי גולדשטיין - קלידים
ג'ון דייוויס - מאסטרינג
יעל יעקבי - עיצוב
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2017)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | 3 |  |
|  ישראל | המצעד הרשמי של גלגלצ | 7 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי סוף שנה (2018)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 23 |  |
|  ישראל | גלגלצ | 40 |  |
|   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדי עשור (2010-19)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  ישראל | מדיה פורסט ישראל | - |  |
|  ישראל | כאן גימל | 70 |  |
רשימת השמעה

| קחי לך> מס' | קחי לך> שם | קחי לך> מילים | קחי לך> לחן | קחי לך> עיבוד | קחי לך> משך | קחי לך>  | קחי לך>  | קחי לך>  | קחי לך>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | קחי לך  | ריטה, משי קלינשטיין | אלנתן שלום | גלעד שמואלי | 3:29 |  |  |  |  |
קרל הוהמן

קרל הוהמן (בגרמנית: Karl Hohmann;‏ 18 ביוני 1908 – 31 במרץ 1974) היה כדורגלן ומאמן גרמני, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.