stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סופיה, נסיכת פרוסיה
מלחמת העולם הראשונה > משבר פוליטי

המצב נעשה מסובך יותר בפברואר 1915, עם ניסיון הפלישה של מדינות ההסכמה לגליפולי שבאימפריה העות'מאנית. ברצונו לשחרר את התושבים היוונים של האימפריה מעול הסולטאן הצהיר קונסטנטינוס כי ישלח את צבאו לסייע בקרב, אולם הוא נתקל בהתנגדות בקרב הצבא, ובמיוחד מכיוון יואניס מטאקסס, ראש המטה הכללי, שאיים להתפטר במידה וכוחותיו יישלחו לקרב אליו הם אינם מוכנים. כתוצאה מההתנגדות ביטל המלך את החלטתו ובכך עורר את זעמו של ראש הממשלה, אלפתריוס וניזלוס, שהאמין כי הזוג המלכותי מסרב להשתתף במלחמה בשל קרבתם לקיסר וילהלם השני. וניזלוס ניסה להביא לכניסתה של יוון למלחמה אולם לאור התנגדות המלוכה, הצבא ומרבית הממשלה, הוא נאלץ להתפטר ב-6 במרץ.
המשבר והמתח שסביבו גרמו לפגיעה בבריאותו של המלך קונסטנטינוס, שחלה בדלקת ריאות קשה והיה קרוב למוות. אהדתו של העם היווני למלך גדלה לאור מחלתו ואפילו שמועה שהפיץ וניזלוס, לטענתה המלך לא היה חולה אלא נדקר על ידי רעייתו סופיה בשל רצונה להכניס את יוון למלחמה לצדה של גרמניה, לא פגעה בפופולריות שלו. במהלך מחלתו של המלך המשיכו מדינות ההסכמה לנסות ולשדל את יוון להצטרף למלחמה לצידן. ראש הממשלה החדש הציע כי יוון תיכנס למלחמה בתנאי שמדינות ההסכמה יבטיחו לה הגנה מפני התקפה בולגרית, אולם הצעה זו נדחתה לאור רצונן של מדינות ההסכמה ליצור ברית עם בולגריה.
ביוני 1915 ניצחו תומכיו של וניזלוס בבחירות לממשלה וחודש לאחר מכן החזיר המלך את וניזלוס לתפקיד ראש הממשלה. בספטמבר הצטרפה בולגריה למלחמה ותקפה את סרביה, בת בריתה של יוון. וניזלוס דרש מהמלך להכריז על גיוס כללי ונתקל בסירוב, אולם קונסטנטינוס, על מנת למנוע משבר פוליטי נוסף, הסכים לבסוף לגיוס כללי תחת הבהרה כי מדובר בצעד הגנתי בלבד. כדי ללחוץ על המלך להיכנס למלחמה קרא ראש הממשלה לכוחות מדינות ההסכמה להציב כוחות בעיר סלוניקי, אולם המלך סילק אותם מהעיר מיד לאחר שנחתו בה.
מצד מדינות ההסכמה נראתה הימנעותם של קונסטנטינוס וסופיה ממלחמה כבגידה שמושפעת מקשריה הגרמניים של המלכה. העובדה שיוון נשארה נייטרלית מנעה ממדינות ההסכמה לסייע לסרביה, שקריסתה אל מול הקואליציה האוסטרו-בולגרית סיכנה את ניצחונם בדרדנלים. כדי להעניש את יוון הורו מדינות ההסכמה לבטל את גיוס הצבא היווני וכן קיימו מצור ימי חלקי על המדינה. למרות זאת לא איבדו המלך והמלכה את תמיכתם מקרב העם, ונסיגתם של הבריטים מאזור הדרדנלים בדצמבר 1915 רק חיזקה בקרב האוכלוסייה את האמונה בצדקתו של מלכם. קונסטנטינוס ניצל את אהדת הציבור וקרא לבחירות חדשות, אולם וניזלוס ותומכיו, סירבו להשתתף בבחירות והצהירו כי הממשלה החדשה איננה חוקית.
מלחמת העולם הראשונה > משבר עם מדינות ההסכמה

הממשלה החדשה בחרה להתקרב יותר ויותר לברית המשולשת: היא מחתה נגד מעבר כוחות סרבים דרך קורפו וסלוניקי, ואפשרה את כניסת הצבא הבולגרי למדינה. לבסוף, הכריז המלך קונסטנטינוס על סיפוח אפירוס הצפונית ליוון, כמחאה נגד התערבות איטליה באלבניה.
קונסטנטינוס וסופיה, שנחשבו לאויבי מדינות ההסכמה, נתקלו באופוזיציה קשה ואלימה. ב-14 ביולי 1916 הוצת היער המקיף את הארמון המלכותי טאטוי, צפונית לאתונה, ככל הנראה על ידי סוכנים של הממשלה הצרפתית. המלכה סופיה לקחה את בתה הצעירה קתרינה ורצה איתה יותר משני קילומטרים הרחק מהשריפה, בעוד שחלק ממשפחת המלוכה, כולל קונסטנטינוס, נפצעו מהאש והעשן. הארמון נשרף כמעט לחלוטין, ו-16 חיילים ואנשי סגל נספו.
באוקטובר 1916 הקים אלפתריוס וניזלוס בסלוניקי ממשלה זמנית כנגד הממשלה הרשמית שבאתונה. באותו זמן הגיע למפרץ הסרוני צי צרפתי-בריטי במטרה ללחוץ על הממשלה באתונה להסכים לאולטימטום שהניחו בפניה, לפירוק הצבא היווני מנשקו. המצור הימי גרם לפגיעה בקווי האספקה, ובעיר הבירה החל רעב. המלכה סופיה החישה את מאמציה להאכלת האוכלוסייה, ובעזרת נשים אחרות הצליחה לחלק 10,000 מנות ביום, בנוסף לביגוד, שמיכות, תרופות וחלב לתינוקות.
בדצמבר 1916 נכנע לבסוף המלך קונסטנטינוס לדרישות מדינות ההסכמה, אשר שלחו מיד כוחות לאתונה לתפיסת הנשק של הצבא היווני. כוחות המילואים היווניים התגייסו בחשאי לפני הגעת הצרפתים והבריטים, והגנו על העיר בפניהם. החיילים הצרפתים הראשונים שניסו להיכנס לעיר נתקלו באש תותחים חזקה, ואיבדו כ-200 אנשים לפני שנסוגו. בתגובה החל הצי הצרפתי במפרץ להפגיז את עיר הבירה. המלכה סופיה נאלצה לברוח עם ילדיה ולמצוא מקלט במרתפי הארמון.
עם כניסת הכוחות הצרפתים לאתונה דרשה ממשלת צרפת, בראשות אריסטיד בריאן, את הדחתו של המלך קונסטנטינוס. רוסיה סירבה לתמוך בדרישה זו בשל קשרי המשפחה בין המלך לצאר ניקולאי השני.
מלחמת העולם הראשונה > גלות ראשונה

עם פרוץ המהפכה הרוסית בשנת 1917 והפלתה של שושלת רומנוב איבדו קונסטנטינוס וסופיה את התומכת היחידה מבין מדינות ההסכמה. ב-10 ביוני הן דרשו רשמית מהממשלה היוונית את התפטרותו של המלך והחלפתו בנסיך אחר מבית המלוכה היווני, אולם לא בבנו הבכור גאורגיוס, שנחשב לתומך גרמניה. תחת איום נחיתתם של 10,000 חיילים בפיראוס ויתר קונסטנטינוס על כס המלוכה לטובת בנו השני, אלכסנדר, שנחשב לתומך מדינות ההסכמה. יחד עם זאת לא הסכים המלך להתפטר רשמית והבהיר ליורשו כי הוא ישמש רק כעוצר בשמו עד לחזרתו מהגלות.
ב-11 ביוני נמלטו בחשאי קונסטנטינוס, סופיה וחמישה מילדיהם מארמון המלוכה באתונה ועזבו את יוון לגלות ביום למחרת. זו הייתה הפעם האחרונה בה היה לסופיה קשר לבנה אלכסנדר, שכן תומכיו של וניזלוס לא הרשו למלך הטרי ליצור קשר עם משפחתו לאחר עלייתו לשלטון. משפחת המלך הגולה חצתה את הים היוני ואת איטליה והתיישבה לבסוף בשווייץ, שם הצטרפו אליה מרבית שאר בני משפחת המלוכה היוונית שברחו מיוון לאחר הצטרפותה הרשמית למלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה. הגלות הכפוייה ומצבה הכלכלי הקשה של המשפחה גרמו לבריאותו של קונסטנטינוס להידרדר ולאחר שנדבק במחלת השפעת הספרדית היה קרוב למוות.
עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה גדלה הממלכה היוונית באופן ניכר לאחר שבחוזה ניי והסכם סוור הוחלט כי שטחים בתראקיה ואנטוליה, שהיו שייכים לבולגריה ולאימפריה העות'מאנית, יועברו לאחזקתה. למרות זאת המצב הפוליטי במדינה לא התייצב והמתח בין וניזלוס למשפחת המלוכה נותר כשהיה. החלטתו של המלך אלכסנדר להנשא לאהובתו אספסיה מאנוס, בת משפחה פנרית מקונסטנטינופול, במקום לנסיכה אירופאית הכעיסה הן את ראש הממשלה והן את משפחת המלוכה.
ב-2 באוקטובר 1920 ננשך המלך אלכסנדר על ידי קוף בזמן שטייל בארמון טאטוי. הפצע הזדהם במהירות וגרם למלך לסבול מאלח דם. למרות הפצרותיו של אלכסנדר סירבה הממשלה היוונית לאשר לאמו סופיה לחזור למדינה ולהיות לצד בנה החולה, משום שחששו כי נוכחותה במדינה תגרום לתומכי המלוכה לנסות ולהפילה. תחנוניה של סופיה לא צלחו אך לאחר ימים רבים של משא ומתן הסכימה הממשלה להרשות לחמתה, המלכה האלמנה אולגה קונסטנטינובנה, לחזור ליוון ולנכדה החולה. תנאי ים קשים גרמו לעיכוב בנסיעתה של אולגה והיא הגיעה לארמון שעתיים לאחר מות המלך אלכסנדר ב-25 באוקטובר. יומיים לאחר מכן נקבר אלכסנדר בארמון טאטוי אולם הממשלה שוב סירבה להרשות למשפחת המלוכה להיכנס למדינה על מנת להשתתף בלוויה.
תקופת העוצרות

מותו של אלכסנדר גרם למשבר פוליטי חמור. הממשלה היוונית עדיין לא הייתה מוכנה להרשות למלך הגולה ולבנו הבכור גאורגיוס לשוב למדינה ולכן החליטה להציע את הכתר לנסיך פאולוס, בנו השלישי של קונסטנטינוס. אולם פאולוס סירב לקבל את התפקיד לפני אביו ואחיו הבכור אלא אם העם יחליט זאת במשאל עם.
מצבו הפוליטי של וניזלוס ותומכיו היה בלתי יציב בשל מלחמת יוון–טורקיה שהתחוללה באותה התקופה, עד אשר הפסידו בבחירות שהתקיימו בנובמבר 1920. דמטריוס ראליס, ראש הממשלה החדש מטעם תומכי המלוכה, ביקש מהמלכה האלמנה אולגה לשמש כעוצרת הממלכה עד לשובו של בנה קונסטנטינוס. אולגה החזיקה בשלטון במשך חודש עד לתאריך 19 בדצמבר, אז שב קונסטנטינוס עם משפחתו ליוון.
באותה התקופה הייתה המשפחה המלכותית בגלות בשווייץ עסוקה גם בהכנות לחתונתם של שניים מחבריה למשפחת המלוכה הרומנית. מספר שבועות לפני מותו של אלכסנדר התארס אחיו הבכור, נסיך הכתר גאורגיוס, לאליסאבטה, נסיכת רומניה, בתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה. אירועי האירוסין הפגישו בין אחותו הצעירה של גאורגיוס, אלנה לנסיך הכתר קרול, לעתיד קרול השני, מלך רומניה, שהתארסו גם הם זמן קצר לאחר מכן. בעוד שסופיה הייתה מרוצה מהשידוך הטוב שמצא בנה, היא התאכזבה מאירוסיה של בתה לנסיך קרול שנישואיו בשנת 1918 לזיזי למברינו, בת גנרל רומני, וביטולם שנה לאחר מכן זעזעו את משפחות המלוכה באירופה.
השיבה ליוון

שובם של המלך קונסטנטינוס והמלכה סופיה ליוון בדצמבר 1920 לווה בהפגנות שמחה רבות בקרב האוכלוסייה, שקיבלה את הזוג המלכותי באהבה. אולם חזרתו של המלך לא הביאה לסיום המלחמה עם טורקיה כפי שקיווה העם. יותר מכך, היא מנעה קבלת סיוע במלחמה מצד המעצמות האירופאיות, שלא שכחו את עמדתם של קונסטנטינוס וסופיה בזמן המלחמה. יחסה של בריטניה כלפי הזוג המלכותי התגלה במלואו במהלך נישואיה של הנסיכה אלנה לנסיך הכתר הרומני קרול באתונה, כאשר במהלך הטקס סירבו שגריר בריטניה ביוון ורעייתו לקוד בפני המלכים היוונים, בעוד שעשו זאת בשמחה בפני המלכים הרומנים. לסופיה הייתה זו מכה קשה לאור קשריה הטובים בעבר ואהבתה למדינתה של אמה ויקטוריה.
מקור השמחה העיקרי של המלכה סופיה בתקופה זו הגיע עם לידתה של נכדתה הראשונה, אלכסנדרה, שנולדה חמישה חודשים לאחר מות אביה, אלכסנדר. למרות התנגדותה הרבה של סופיה בזמנו לנישואי בנה לאספסיה מאנוס היא אימצה בחום את כלתה ובתה ואף לחצה על בעלה ועל בנה הבכור להתיר רטרואקטיבית את הנישואים ולהעניק לשתיים תארים השמורים לבנות משפחת המלוכה.
סיום המלחמה > תבוסה יוונית

מצבו של הצבא היווני במלחמה נגד טורקיה היה קשה ואפילו ביקורו של המלך במאי 1921 על מנת לעודד את המוראל של החיילים לא עזר. לאחר מספר חודשים בריאותו הרופפת של קונסטנטינוס אילצה אותו לשוב ליוון אולם מעשה זה נתפס אצל חלק מחייליו כעריקה משדה הקרב. באותה התקופה פעלה סופיה כאחות, כפי שעשתה במלחמות הקודמות, וטיפלה בחיילים פצועים. המלחמה הסתיימה בתבוסתם של היוונים בקרב סקריה בספטמבר 1921 וכיבושה של איזמיר על ידי הטורקים. עם התקדמות כוחותיו של מוסטפא כאמל לאנטוליה ותראקיה נרצחו מאות אלפי יוונים שהתגוררו באזור ורבים אחרים ברחו ומצאו מקלט בממלכה היוונית.
סיום המלחמה > גלות שנייה

כתגובה למפלה מול הטורקים מרד חלק מהצבא היווני ב-11 בספטמבר 1922 ודרש את התפטרותו של המלך ואת פיזורה של הממשלה. קונסטנטינוס, לאחר שהתייעץ עם חברו יואניס מטאקסס, החליט לוותר על כס המלוכה ב-27 בספטמבר בתנאי כי בנו גאורגיוס ירש את מקומו. קונסטנטינוס וסופיה יצאו שוב לגלות וב-30 באוקטובר 1922 בעוזבם את המדינה יחד עם בנותיהם אירנה וקתרינה וכן עם הנסיך ניקולאס ומשפחתו.
המשפחה המלכותית התגוררה בעיר פלרמו שבסיציליה אולם המצב הפוליטי ביוון המשיך להטרידם כאשר בסוף שנת 1922 הוצאו להורג מספר אנשי צבא ופוליטיקאים בכירים לשעבר באשמת בגידה בשל התבוסה במלחמה נגד טורקיה. קונסטנטינוס דאג במיוחד לחייו של אחיו הצעיר אנדראס, שהואשם גם הוא באחריות לתבוסה, אולם בשל התערבות ממשלות זרות נידון רק לגלות יחד עם משפחתו, שכללה בין היתר את בנו הצעיר פיליפ, לעתיד בעלה של המלכה אליזבת השנייה.
המלך הגולה קונסטנטינוס שקע בדיכאון בזמן שהותם בסיציליה בשל האירועים במולדתו ומת ב-11 בינואר 1923 משבץ מוחי. סופיה ביקשה להחזיר את גופתו ליוון ולקברה בארמון טאטוי אך הממשלה התנגדה לכך ולמלך החדש גאורגיוס לא היה כוח אמיתי כדי להתערב בסוגיה. גאורגיוס נאלץ לצאת בעצמו לגלות ברומניה ב-19 בדצמבר 1923. ב-25 במרץ 1924 הוכרזה ביוון רפובליקה ואזרחותם היוונית של בני משפחת המלוכה נשללה מהם. יחד עם זאת תאריהם הדנים כבני שושלת אולדנבורג וצאצאיו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק נשארו על כנם והם קיבלו במהרה דרכונים דנים מבן דודם הרחוק כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק.
שנותיה האחרונות

סופיה עזבה את סיציליה עם בנותיה אירנה וקתרינה ועזבה להתגורר בעיר פייזולה שבטוסקנה, שם הצטרפו אליהן לאחר מספר שנים אספסיה מאנוס ובתה הנסיכה אלכסנדרה, דבר ששימח מאוד את המלכה האלמנה. בשנת 1930 הצטרפה לנשות המשפחה גם הנסיכה אלנה, שהתגרשה מבעלה קרול לאחר שבע שנות נישואים. מוקפת במשפחתה ומשוחררת מחובותיה המלכותיות נהנתה סופיה מחייה הפשוטים ונסעה לעיתים תכופות לגרמניה, לבקר את אחותה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, וכן לבריטניה לאחר שקיבלה את רשותו של בן דודה המלך ג'ורג' החמישי. בשנת 1929 היא ביקרה בהולנד כדי לחגוג יחד עם אחיה, הקיסר המודח וילהלם, אותו לא ראתה 15 שנה, את יום הולדתו השבעים.
מותה

בשנותיה האחרונות פנתה סופיה יותר ויותר לדת ולמרות שנותרה אורתודוקסית השתתפה לעיתים גם בטקסים אנגליקנים וכן התעניינה בכתבים אפיסקופלים. בשנת 1930 בריאותה החלה להתרופף והיא נאלצה לנסוע לפרנקפורט כדי לקבל שם טיפול. חוזקה שב אליה ובשנת 1931 היא נסעה לבריטניה, בוואריה וונציה, אולם בחודש ספטמבר מצבה הידרדר והיא שבה לפרנקפורט, שם אבחנו רופאיה כי היא חולה בסרטן כה מתקדם שנותרו לה שבועות מספר לחיות. היא מתה לבסוף ב-13 בינואר 1932 בבית החולים בפרנקפורט, עם ילדיה סביבה, בגיל 61.
גופתה של המלכה לשעבר הועברה לכנסייה האורתודוקסית בפירנצה שם נקברה לצדם של בעלה קונסטנטינוס וחמתה אולגה קונסטנטינובנה. בשנת 1935, עם חזרתו של גאורגיוס השני לכס המלוכה היווני, הוחזרו גופותיהם של בני המשפחה שמתו בגלות ליוון ונקברו בטקס דתי שאיחד את כל בני משפחת המלוכה בארמון טאטוי.
מורשת

שדרת ואסיליסיס סופיאס, אחת השדרות החשובות והיוקרתיות באתונה, נקראת על שמה של המלכה סופיה.
נכדתה סופיה, נסיכת יוון ודנמרק, רעייתו של חואן קרלוס, נקראת על שמה של המלכה סופיה.
סקנדל בסורנטו

| --- | --- |
כרזת סקנדל בסורנטו
כרזת סקנדל בסורנטו
 בימוי:  דינו ריזי
 הופק בידי:  מרצ'לו ג'ירוזי
 תסריט:  מרצ'לו גירוזי, אטורה מרגדונה
 עריכה:  מריו סרנדרי 
 שחקנים ראשיים:  ג'ינה לולובריג'ידה ויטוריו דה סיקה
 מוזיקה:  אלסנדרו ציקוניני
 צילום:  ג'וזפה רוטונו 
 מדינה:  איטליה איטליה
 חברת הפקה:  Titanus 
 חברה מפיצה:  Titanus
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  22 בדצמבר 1955
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  איטלקית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 פרסים:  פרס דוד די דונטלו לשחקן הטוב ביותר (ויטוריו דה סיקה) 
 סרט קודם:  לחם, אהבה וקנאה 
 סרט הבא:  Bread, Love and Andalusia 
 דף הסרט ב־IMDb
 
סקנדל בסורנטו (באיטלקית:  ...Pane, amore e - לחם, אהבה ו...) הוא סרט קולנוע איטלקי משנת 1955 בבימויו של דינו ריזי עם ויטוריו דה סיקה וסופיה לורן בתפקידים הראשיים.
זה סרט המשך ל"לחם, אהבה ופנטסיה" (1953) ו"לחם, אהבה וקנאה" (1954). הפעם הוא צולם בצבע ובסורנטו.
הסרט זכה בהערת כבוד בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין כסרט המצחיק ביותר.
ויטוריו דה סיקה זכה בפרס דוד די דונטלו כשחקן הטוב ביותר.
תקציר העלילה

המרשל אנטוניו קארוטנוטו (ויטוריו דה סיקה) מסיים את שירותו בקרביניירי ונפרד מתושבי העיירה סליינה. הוא נוסע לסורנטו שם גר אחיו הכומר דון מתיאו (מריו קארוטנוטו) ושם קיבל תפקיד של מפקד המשטרה העירונית. הוא לוקח אתו את העוזרת הנאמנה שלו כרמלה (טינה פיקה).
בהגיעו לסורנטו מקבל אותו אחיו ומודיע לו כי האישה ששכרה את דירתו בסורנטו, מסרבת להתפנות משם.
האישה היא דונה סופיה (סופיה לורן), אלמנה צעירה ויפה שמתפרנסת כמוכרת דגים צעקנית. יש לה מחזר צעיר בשם ניקולו (אנטוניו צ'יפריאלו). סופיה נפגשת עם אנטוניו. הוא מתרשם מיופייה והיא מבקשת ממנו דחייה בפינוי. דון מתיאו מוצא לאנטוניו וכרמלה מקום מגורים זמני בארמון של יורשת צעירה ומתוסבכת בשם דונה ויולנטה (לאה פדובני). שמסכימה לבקשתו לארח אותם זמנית מתוך כבוד למתיאו שעזר לה בשעה קשה.
אנטוניו מתמנה לתפקיד בטקס מרשים ונושא נאום חוצב להבות על חשיבותה של המשטרה העירונית.
בינתיים מנסה סופיה לפתות אותו כדי שיבטל את צו הפינוי שלה. הוא נשבה בקסמה ומתאהב בה למרות הפרש הגילים הגדול. הוא גם נענה לבקשתה לקבל את ניקולו המובטל לשירות במשטרה אף על פי שאין לו שום כישורים לכך.
הם מגיעים לנשף גדול בו נמצאים ראש העיר ועוזריו הבכירים. סופיה מזמינה את אנטוניו לרקוד "ממבו איטליאנו" והוא מסכים ונראה די מגוחך בעיני ראש העיר ושאר הנכבדים.
ניקולו המיואש מתפטר מהמשטרה ועומד להגר לוונצואלה. אנטוניו חש שהוא די פתטי, עוזב את סופיה ונוקט פעולה להתחברות מחודשת של סופיה עם ניקולו. בינתיים הוא חוזר לארמון, שם לובשת ויולנטה בעצתה של כרמלה, שמלה חושפנית יותר ואנטוניו מבין שהיא יותר לרוחו. הם מנגנים ביחד דואט בפסנתר ומתחבקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| סופיה לורן | דונה סופיה | מוכרת דגים |
| ויטוריו דה סיקה | אנטוניו קארוטנוטו |  |
| טינה פיקה | כרמלה | משרתת |
| לאה פדובני | דונה ויולנטה |  |
| מריו קרוטנוטו | דון מתיאו | כומר |
| אנטוניו צ'יפריאלו | ניקולו | מאהב של סופיה |
ססטרטיוס

ססטרטיוס ועליו דמותו של אדריאנוס
ססטרטיוס או ססטרציוס (בלטינית: "sestertius", היתוך של semis-tertius, שם-תואר שפירושו "שניים וחצי", נקרא לעיתים גם אספר) הוא מטבע רומאי עתיק שהיה בשימוש בתקופת הרפובליקה הרומית והאימפריה הרומית. לפי פרופ' יעקב משורר זו המטבע מכונה במשנה "טריסית".
תולדות

בימי הרפובליקה הוטבע הססטרטיוס בכסף. מטבע זה ומטבע כסף נוסף, הדנאריוס (denarius), הופיעו לראשונה בסביבות שנת 211 לפנה"ס.
שני מטבעות אלו החליפו את מטבע הכסף הקודם, הקוואדריגאטוס (quadrigatus), שהיה בשימוש במהלך המלחמה הפונית השנייה.
ההיסטוריון ישראל שצמן טוען כי שני המטבעות החדשים נוצרו בשל הצורך במטבע כסף חדש שיהיה מתואם עם מטבע הארד, האס (as), שערכו ירד במהלך המלחמה הפונית השנייה.
עם הטבעתו, ערכו של הססטרטיוס היה 2 וחצי איסרים, או רבע דנאריוס. הססטרטיוס סומן באותיות הלטיניות IIS, או HS. באמצע המאה ה-2 לפנה"ס לערך, בעקבות שינוי ערכו של הדנאריוס, שונה גם ערך הססטרטיוס ל-4 איסרים על מנת לשמור על ערכו היחסי לעומת הדנאריוס.
כוח הקנייה של המטבע בתקופת הרפובליקה, לפי שצמן:
50 ליטר חיטה עלו 12 ססטרטים, כ-25 ליטר שמן עלו 30 ססטרצים ושור עלה בין 180 ל 240 ססטרטים.
בתקופת הקיסרות הרומית הפסיקו להטביע את הססטרטיוס בכסף והחלו להטביעו במתכות זולות יותר, כגון ארד.
לקריאה נוספת

הערך: נומיסמטיקה, האנציקלופדיה העברית, כ"ד, הוצאת ספריית הפועלים, עמ' 955, 1988.
הערות שוליים

↑  יעקב משורר, הצד השלישי של המטבע, הוצאת יד יצחק בן צבי, ירושלים, 2006, עמ' 63.
↑  ישראל שצמן, תולדות הרפובליקה הרומית, הוצאת מאגנס, ירושלים, 1989, עמוד 280. שצמן מבסס את דבריו על עבודתו של קרופורד.
↑  שצמן, שם, עמ' 281. האומדנים נמסרים בספר בדינארים והם הומרו לצורך הערך הנוכחי לססטרטים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4181084-3 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רומא העתיקה ובנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
עונת 1915/1916 בסדרה השוודית

| --- | --- |
שוודיה
 כינוי:  Svenska Serien
 תחום:  כדורגל
 מדינות:  שוודיה
 קבוצות:  6
 תקופת הפעילות:  1910–1924 (כ־14 שנים)
 אלופה נוכחית:  גטבורג
 אלופה אחרונה:  גטבורג
 מירב הזכיות:  גטבורג (4)
 מפעל מקביל:  טורניר גביע שוודיה (SM)
 1914/1915 → ← 1916/1917
עונת 1915-1916 בסדרה השוודית הייתה עונת הכדורגל השישית בשוודיה במסגרת ליגה (הטורניר שקדם לליגת העל השוודית), והיא הייתה ליגת הכדורגל המקצועני בשוודיה בשנים 1915-1916. על כל ניצחון קיבלה הקבוצה המנצחת 2 נקודות, על תיקו נקודה אחת ובעבור הפסד 0 נקודות. עונת 1915-1916 הייתה עונה שחולקה ל-2: משחקי סתיו 1915 ומשחקי אביב 1916.
"זוכת הסדרה" (Seriemästare) הייתה גטבורג, בפעם הרביעית ברציפות. קבוצת גאיס הצטרפה לליגה בעונה זו, ובסיומה פרשה לליגת "סדרת המזרח" (Västsvenska Serien).
הקבוצות המשתתפות

| מועדון | עיר/מחוז | עונה קודמת | עונה ראשונה בליגה | משחקת בליגה מאז |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| AIK סולנה | סטוקהולם, מחוז סטוקהולם | מקום 2 | 1910 | 1910 |
| יורגודן | סטוקהולם, מחוז סטוקהולם | מקום 4 | 1911-1912 | 1911-1912 |
| גאיס | גטבורג, מחוז גטבורג-ובוהוס | לא שיחקה בליגה | 1915-1916 | 1915-1916 |
| גטבורג | גטבורג, מחוז גטבורג-ובוהוס | מנצחת - מקום 1 | 1910 | 1910 |
| נורשפין | נורשפין, מחוז אסטרייטלנד | מקום 5 | 1910 | 1910 |
| ארגריטה | גטבורג, מחוז גטבורג-ובוהוס | מקום 3 | 1910 | 1910 |
טבלאות > טבלת הליגה

| מקום | קבוצה | משחקים | ניצחונות | תיקו | הפסדים | שערי זכות | שערי חובה | הפרש שערים | נקודות |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏1 | גטבורג | ‏10 | ‏6 | ‏3 | ‏1 | ‏27 | ‏9 | ‏+18 | ‏15 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2 | AIK סולנה | 10 | 7 | 1 | 2 | 33 | 13 | +20 | 15 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 3 | ארגריטה | 10 | 5 | 1 | 4 | 21 | 15 | +6 | 11 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| ‏4 | ‏גאיס | ‏10 | ‏4 | ‏0 | ‏6 | ‏17 | ‏24 | ‏-7 | ‏8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 5 | נורשפין | 10 | 3 | 0 | 7 | 12 | 36 | -24 | 6 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 6 | יורגודן | 10 | 2 | 1 | 7 | 15 | 28 | -13 | 5 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מקור: אתר AIK סולנה 
| מיקום | תוצאה |
| --- | --- |
‏מקום ראשון: הזוכה בסדרה השוודית (Seriemästare)
‏מקום 4: פרישה ל"סדרת המזרח" (Västsvenska Serien)
טבלאות > לוח תוצאות המשחקים

| ↓ בית / חוץ ← | AIK | DIF | GAIS | IFKG | IFKN | ÖIS |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| AIK סולנה |  | ‏0-4 ‏7/5/16 | ‏2-3 ‏26/4/16 | ‏0-4 ‏30/4/16 | ‏2-6 ‏26/9/15 | ‏2-5 ‏12/9/15 |
| DIF יורגודן | ‏1-3 ‏19/9/15 |  |  |  |  |  |
| GAIS גאיס | ‏5-0 ‏10/10/15 |  |  |  |  |  |
| IFKG גטבורג | ‏2-2 ‏21/5/16 |  |  |  |  |  |
| IFKN נורשפין | ‏3-1 ‏12/6/16 |  |  |  |  |  |
| ÖIS ארגריטה | ‏0-1 ‏28/5/16 |  |  |  |  |  |
אלופת המחוז (הדרבי) > וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד

בוֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד התקיים העונה דרבי "משולש" בין גטבורג, שכולם ציפו שתנצח את התחרות לאחר שזכתה בשלוש סדרות ברציפות בשנים שקדמו לעונה זו, לבין ארגריטה, שזכתה בשתי הסדרות הנותרות. אל שתי הקבוצות הללו נוספה גאיס, שהצטרפה לליגה בעונה זו.
| אלופת מחוז וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד> # | אלופת מחוז וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד> קבוצה | אלופת מחוז וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד> ניצחונות | אלופת מחוז וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד> תיקו | אלופת מחוז וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד> הפסדים | אלופת מחוז וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד> שערים | אלופת מחוז וֵסְטְרָה יֶיטַאלַנְד> נקודות |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | גטבורג | 4 | 0 | 0 | +9 | 8 |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 2 | ארגריטה | לא ידוע | לא ידוע | לא ידוע | לא ידוע | לא ידוע |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
| 3 | גאיס | לא ידוע | לא ידוע | לא ידוע | לא ידוע | לא ידוע |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |  |
מקור: אתר IFK גטבורג (בשוודית)
הערות שוליים

↑  משחקי AIK מהאתר של הקבוצה (בשוודית)
ספיידרמן: האחר

| --- | --- |

עטיפת החוברת Friendly Neighborhood Spider-Man #1  מדצמבר 2005, אמנות מאת מייק ורינגו.
 מידע קומיקס
 יוצר:  פיטר דייוויד
 סוגה:  קומיקס
 תקופת פרסום מקורית:  דצמבר 2005 – ינואר 2006 (כ־32 ימים)
 ארץ מקור:  ארצות הברית ארצות הברית
 שפת המקור:  אנגלית
 מוציא לאור:  מארוול קומיקס
 מספר החוברות:  12
 אתר רשמי
האחר (באנגלית: The Other) היא קשת סיפור ואירוע קרוסאובר שפורסמה בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול על ידי חברת מארוול קומיקס. הסיפור נמשך כ-12 חוברות בין אוקטובר 2005 לינואר 2006 בכתיבתם של פיטר דייוויד, רג'ינלד הדלין וג'יי מייקל סטרזינסקי ובאיורם של מייק ורינגו, פאט לי ומייק דאודטו הבן.
היסטוריה פרסומית

עלילת הסיפור נמשכת כ-12 חוברות ומתחלקת בין ארבעה חודשים, או "מערכות", כשלכל הגליונות של מערכה אחת יש צבע עטיפה שונה. עטיפת הגליונות של המערכה הראשונה צבועים באדום, אלה של המערכה השנייה בכחול, אלה של המערכה השלישית באפור-שחור ושל המערכה הרביעית והאחרונה בכתום-צהוב.
המערכות מחולקות באופן הבא:
מערכה ראשונה בכתיבתו של פיטר דייוויד, בחוברות Friendly Neighborhood Spider-Man #1,‏ Marvel Knights Spider-Man #19 ו-The Amazing Spider-Man #525.
מערכה שנייה בכתיבתו של רג'ינלד הודלין, בחוברות Friendly Neighborhood Spider-Man #2,‏ Marvel Knights Spider-Man #20 ו-The Amazing Spider-Man #526.
מערכה שלישית בכתיבתו של ג'יי מייקל סטרזינסקי, בחוברות Friendly Neighborhood Spider-Man #3,‏ Marvel Knights Spider-Man #21 ו-The Amazing Spider-Man #527.
מערכה רביעית ואחרונה בחוברות Friendly Neighborhood Spider-Man #4,‏ Marvel Knights Spider-Man #22 ו-The Amazing Spider-Man #528, כשכל חוברת תחת כתיבתו של הכותב הרגיל שלה.
החוברות זכו לאיורים קבועים במהלך הקרוסאובר:
מייק ורינגו אייר את חוברות Friendly Neighborhood Spider-Man.
פאט לי אייר את חוברות Marvel Knights Spider-Man.
מייק דאודטו הבן אייר את חוברות The Amazing Spider-Man.
עלילת הסיפור

חמשת הפרקים הראשונים עקבו באופן רופף אחר מודל קובלר-רוס לחמשת שלבי האבל.
עלילת הסיפור > מערכה ראשונה

פיטר פארקר/ספיידרמן חווה בזמן האחרון אובדן הכרה, סחרחורות לפרקי זמן קצרים וחלומות מסתוריים הכוללים את הדוד בן, צפרדעים, את הנבלים קרייבן הצייד ומורלון ודימויים רבים של עכבישים. הוא מתעמת מול נבל חדש בשם טרייסר ששודד בנק, אך סובל מפציעת ירי אקדח בכתף. טרייסר נמלט, ובהמלצתו של קפטן אמריקה, פארקר הולך לראות את ד"ר קסטילו שמטפל בפצע הירי שלו ולוקח ממנו דגימת דם. בהמשך, ד"ר קסטילו מודיע לפארקר שהוא גוסס, ופארקר מספר זאת לאשתו מרי ג'יין ווטסון-פארקר.
מאוחר יותר, מיי פארקר מתעוררת מחלום מוזר, ולאחר שפיטר הטעון רגשית צועק עליה היא הולכת למטבח ומוצאת שם את טרייסר. טרייסר אומר לה שהוא חבר גיבוי בקבוצת האוונג'רס ושנשלח כדי לשמור עליה. במהלך שיחתם, הוא אומר לה שהוא אל מכונה. באותה דרך שבני אדם יצרו את האלים, המכונות יצרו אותו. בינתיים, ספיידרמן נלחם במאמיניו הרובוטיים של טרייסר בעיר כשכוחותיו מתחילים להתדרדר. מורלון מתעמת איתו ואומר לפארקר שהוא מעדיף לראות את מצבו מתדרדר מאשר להילחם בו. פארקר חוזר לביתו וכשהוא מוצא את טרייסר הוא תוקף אותו. אולם, טרייסר אומד את מצב בריאותו ומסרב להילחם בו במצבו הנוכחי. פארקר זועם על גישתו האדישה של טרייסר בנוגע לתוכניתו להרוג את הדודה מיי, וחונק אותו למוות. כתוצאה מכך, העור של טרייסר מתמוסס ומתגלה מתחת גופו הרובוטי. לאחר מכן, פארקר אומר לדודתו מה לא בסדר איתו.