stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אניס בן סלימאן
הערות שוליים

↑  القائمة النهائية للمنتخب الوطني التونسي التي ستمثل الراية الوطنية خلال نهائيات كأس العالم قطر 2022 בחשבון הפייסבוק הרשמי של התאחדות הכדורגל התוניסאית, 14 בנובמבר 2022 (בערבית)
↑  La liste des joueurs convoqués pour participer à la CAN 2023+1 בחשבון הפייסבוק הרשמי של פדרציית הכדורגל התוניסאית, 28 בדצמבר 2023 (בצרפתית)
| נבחרת תוניסיה – גביע אפריקה לאומות 2021 |
| --- | --- | --- |
|  1 בן מוסטפא •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 רקיק •  5 אל-חדאדי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 ח'אוי •  9 טוזגאר •  10 חז'רי •   11 אל-ג'זירי •  12 מעלול • 13 עבדי •  14 אל-מג'ברי • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 רפיעה • 20 דראגר • 21 אל-מת'לות'י • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 בן חמידה • 25 בן סלימאן • 26 ג'מאל • 27 ג'באלי • 28 אל-עידוני • מאמן: אל-כביר |  1 בן מוסטפא •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 רקיק •  5 אל-חדאדי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 ח'אוי •  9 טוזגאר •  10 חז'רי •   11 אל-ג'זירי •  12 מעלול • 13 עבדי •  14 אל-מג'ברי • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 רפיעה • 20 דראגר • 21 אל-מת'לות'י • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 בן חמידה • 25 בן סלימאן • 26 ג'מאל • 27 ג'באלי • 28 אל-עידוני • מאמן: אל-כביר | תוניסיה |
| נבחרת תוניסיה – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 אל-מת'לות'י •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 אל-ע'נדרי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 אל-מג'ברי •  9 ע. אל-ג'באלי •  10 ח'זרי •   11 אל-ח'ניסי •  12 ע. מעלול • 13 סאסי •  14 אל-עידוני • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 אל-ג'זירי • 20 דראגר • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 עבדי • 25 בן סלימאן • 26 חסן • מאמן: אל-קאדרי |  1 אל-מת'לות'י •  2 אל-עיפה •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 אל-ע'נדרי •  6 ברון •  7 אל-מסאכני •  8 אל-מג'ברי •  9 ע. אל-ג'באלי •  10 ח'זרי •   11 אל-ח'ניסי •  12 ע. מעלול • 13 סאסי •  14 אל-עידוני • 15 בן רמדאן • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 א-שעלאלי • 19 אל-ג'זירי • 20 דראגר • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 עבדי • 25 בן סלימאן • 26 חסן • מאמן: אל-קאדרי | תוניסיה |
| נבחרת תוניסיה – גביע אפריקה לאומות 2023 |
| --- | --- | --- |
|  1 חסן •  2 אל-עבדי •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 בן רמדאן •  6 תקא •  7 אל-מסאכני •  8 רפיעה •  9 ג'ויני •  10 בן סלימאן •   11 אל-ח'ניסי •  12 מעלול • 13 ג'לאסי •  14 אל-עידוני • 15 אל-חדאדי • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 לטייף • 19 א-סרארפי • 20 ואלרי • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 אל-ג'זירי • 25 מחמוד • 26 גראם • 27 אשורי • מאמן: אל-קאדרי |  1 חסן •  2 אל-עבדי •  3 א-טאלבי •  4 מריאח •  5 בן רמדאן •  6 תקא •  7 אל-מסאכני •  8 רפיעה •  9 ג'ויני •  10 בן סלימאן •   11 אל-ח'ניסי •  12 מעלול • 13 ג'לאסי •  14 אל-עידוני • 15 אל-חדאדי • 16 דחמאן • 17 צח'ירי • 18 לטייף • 19 א-סרארפי • 20 ואלרי • 21 כשרידה • 22 בן סעיד • 23 סליתי • 24 אל-ג'זירי • 25 מחמוד • 26 גראם • 27 אשורי • מאמן: אל-קאדרי | תוניסיה |
אנחנו המילרים

| --- | --- |

 בימוי:  ראוסון מרשל טורבר 
 הופק בידי:  כריס בנדר וינסנט ניומן טאקר טוליי
 תסריט:  ריצ'רד רינלדי, שון אנדרס, בוב פישר, ג'ון מוריס, סטיב פייבר 
 עריכה:  מייקל ל. סייל
 שחקנים ראשיים:  ג'ניפר אניסטון ג'ייסון סודייקיס אמה רוברטס ויל פולטר אד הלמס ניק אופרמן קתרין האן
 מוזיקה:  לודוויג גורנסון תיאודור שפירו
 צילום:  ברי פטרסון 
 מדינה:  ארצות הברית, הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  האחים וורנר 
 חברה מפיצה:  האחים וורנר
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית7 באוגוסט 2013 ישראל15 באוגוסט 2013
 משך הקרנה:  110 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית, ספרדית 
 סוגה:  קומדיית פשע
 תקציב:  $37,000,000
 הכנסות:  $269,994,119
 הכנסות באתר מוג'ו:   werethemillers
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנחנו המילרים (באנגלית: We're the Millers) הוא סרט מסוגת קומדיית פשע משנת 2013, בכיכובם של ג'ניפר אניסטון, ג'ייסון סודייקיס, אמה רוברטס, ויל פולטר ואד הלמס. הסרט עוסק במשפחה המזויפת אותה יוצר סוחר מריחואנה ותיק, זאת כחלק מהמשימה שהוטלה עליו - לנסוע למקסיקו על מנת להבריח משלוח סמים של שני טון אל תוך ארצות הברית. הסרט הופק בין היתר על ידי שון אנדרס, ששיתף פעולה בעבר עם אניסטון וסודייקיס כשביים ועזר בכתיבת הסרט בכיכובם "איך להיפטר מהבוס 2".
צוות שחקנים

ג'ניפר אניסטון בתור שרה "רוז" אוריילי / שרה מילר
ג'ייסון סודייקיס בתור דייוויד קלארק / דייוויד מילר
אמה רוברטס כקייסי מת'יס / קייסי מילר
ויל פולטר כקני רוזמור / קני מילר
אד הלמס כבראד גארדלינגר
ניק אופרמן כדון פיצג'רלד
קתרין האן כאידית פיצג'רלד
מולי קווין כמליסה פיצג'רלד
תומר סיסלי כפבלו צ'אקון
מת'יו ויליג כ"עין-אחת"
לואיס גוזמן כשוטר המקסיקני
תומאס לנון כריק נתנסון
מארק ל. יאנג כסקוטי פי
קן מרינו כטוד, הבעלים של מועדון החשפנות
ביקורות

הסרט גרף $269,994,119 דולר בהכנסות העולמיות על פי אתר מוג'ו, אולם ממבקרים זכה לתגובות מעורבות; אתר הביקורות Rotten Tomatoes העניק לסרט בחישוב הכללי 47% מתוך 100% בהסתמך על 147 ביקורות וטען כי "אנחנו המילרים מבזבז את הפוטנציאל שלו עם סיפור לא יציב שהורכב בעצלתיים". אתר הביקורות Metacritic נתן ביקורת דומה עם ציון סופי של 44 נקודות מתוך 100 בהסתמך על 38 מבקרים וקיבל משוב של ביקורות "מעורבות או ממוצעות". מנגד, סקר שערכה חברת CinemaScore הראה שהצופים העניקו לסרט ציון "טוב" בסקאלה של "מספיק" עד "טוב מאוד".
מועמדויות ופרסים

| שנה | טקס | קטגוריה | מועמדות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 2013 | Key Art Awards | הטריילר הטוב ביותר - אודיו/ויזואלי | האחים וורנר ניו ליין סינמה טריילר פארק | מקום 3 |
| 2014 | פרסי בחירת הנוער | בחירת הקולנוע: שחקנית בסרט קומדיה | אמה רוברטס | זכייה |
| 2014 | פרסי בחירת הנוער | בחירת הקולנוע: נשיקה | ויל פולטר, אמה רוברטס וג'ניפר אניסטון | מועמדות |
| 2014 | פרסי בחירת הנוער | בחירת הקולנוע: הזועם הטוב ביותר | ג'ייסון סודייקיס | מועמדות |
| 2014 | פרס בחירת הקהל | הצמד האהוב ביותר בקולנוע | ג'ניפר אניסטון וג'ייסון סודייקיס | מועמדות |
| 2014 | פרס בחירת הקהל | סרט קומדיה אהוב | אנחנו המילרים | מועמדות |
| 2014 | פרסי הקולנוע של MTV | השחקנית הטובה ביותר | ג'ניפר אניסטון | מועמדות |
| 2014 | פרסי הקולנוע של MTV | ההופעה הטובה ביותר ללא חולצה | ג'ניפר אניסטון | מועמדות |
| 2014 | פרסי הקולנוע של MTV | ההופעה הקומית הטובה ביותר | ג'ייסון סודייקיס | מועמדות |
| 2014 | פרסי הקולנוע של MTV | ההופעה המוזיקלית הטובה ביותר | ויל פולטר | מועמדות |
| 2014 | פרסי הקולנוע של MTV | הנשיקה הטובה ביותר | ויל פולטר, אמה רוברטס וג'ניפר אניסטון | זכייה |
| 2014 | פרסי הקולנוע של MTV | פריצת השנה | ויל פולטר | זכייה |
| 2014 | Golden Trailer Awards | הפרסומת הקומית הטובה ביותר בטלוויזיה | האחים וורנר ניו ליין סינמה טריילר פארק | מועמדות |
| 2014 | Empire Awards | השחקן החדש הטוב ביותר | ויל פולטר | מועמדות |
| 2015 | Casting Society of America | ליהוק בולט בסרט קומדיה באורך מלא | ליסה ביץ' שרה קצמן ליסה מיי פינקנון ג'רמי גורדון בת' ליפארי דנה סאלרנו | מועמדות |
סרט המשך

ב-25 בפברואר 2014 פורסם כי ניו ליין סינמה, אחת מחברות ההפצה של הסרט המשויכת להאחים וורנר, בחרה את התסריטאי שיכתוב את סרט ההמשך.
הערות שוליים

↑  We're the Millers (2013), http://www.boxofficemojo.com/, ארכיון
↑  We're The Millers (2013), https://www.rottentomatoes.com, ארכיון
↑  We're The Millers, http://www.metacritic.com/, ארכיון
↑  Weekend Report: Audiences Travel to 'Elysium' Over Crowded Weekend, http://www.boxofficemojo.com/, פורסם ב-11 באוגוסט 2013
↑  New Line Hires 'Due Date' Writer to Script 'We're the Millers' Sequel, http://www.firstshowing.net/, פורסם ב-25 בפברואר 2014
אסקורט (מכונית אוסטרלית)

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Continental Coachwork Pty Ltd
 שנות ייצור:  1958–1960
 יחידות שיוצרו:  19 
 הרכבה:  אוסטרליה אוסטרליה  סידני
 מודל קודם:  אין
 מודל אחריו:  אין
 אורך:  4,000 מ"מ (בסיס גלגלים - 2,400 מ"מ)
 רוחב:  1,575 מ"מ
 גובה:  1,448 מ"מ
 משקל:  740 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,400 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 1,300 סמ"ק המפיק 54 כ"ס ב-4,000 סל"ד (מנוע פיאט סוג "Flat-four engine")
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות
 
אסקורט (באנגלית: Ascort) היא מכונית קופה, 2 דלתות, בעלת מרכב פיברגלאס, אשר יוצרה על ידי חברת "ContinentalCoachwork Pty Ltd" האוסטרלית בין השנים 1958–1960.
מקום מושבה של חברת "Continental Coachwork Pty Ltd" היה ב-סידני.
סך הכול יוצרו 19 יחידות.
אסקורט

את דגם ה-"אסקורט" עיצב Mirek Craney.
בנוסף, לשם "אסקורט", הדגם היה קרוי "Ascort-TSV-1300 G.T."
שלדת דגם ה-"אסקורט" הייתה של חברת פולקסווגן. דגם ה-"אסקורט" התבסס על דגם פולקסווגן קארמאן גיאה.
מקומות ישיבה : 2 + 2
לקריאה נוספת

אסקורט (Weird & Wonderful VWs - The Ascort Retrieved from www.ltv-vwc.org.uk on 13 October 2012)
אסקורט 1 מתוך 19  (One of 19: 1959 Ascort TSV 1300 Project | Bring a Trailer)
הערות שוליים

↑  אסקורט Ascort TSV 1300 at www.uniquecarsandparts.com.au Retrieved on 13 October 2012
↑  אסקורט Sales brochure for Ascort-TSV-1300 G.T Retrieved from wwwbollyblog.blogspot.com.au on 13 October 2012
↑  אסקורט 

A to Z of Sports Cars, 1945-1990 - דף 1959 - תוצאות Google Books
אפופלסט

אַפּוֹפְּלַסְט היא מערכת דפנות התאים הרצופה, העוברת דרך הצמח כולו ומשמשת כמרחב דיפוזי מחוץ לממברנה. בקרה על המעבר הדיפוזי של מים ומומסים מתבצעת על ידי פסים כספרים בשורשי הצמח, מרווחי אוויר והקוטיקולה של הצמח. 
מים הנקלטים על ידי השורשים יעברו במסלול האפופלסטי עד הגיעם לפסים הכספרים, הנמצאים בשכבת האנדודרם המקיפה את צרורות ההובלה. הפסים הכספרים שאינם חדירים למעבר מים מתעלים את המים למסלול הסימפלסטי, מסלול המאפשר הולכה מבוקרת של מים.
האפופלסט בנוי כדופן חיצונית מקשרת של תאים סמוכים, תוך יצירת רקמת מעבר דיפוזי, הדומה באופייה לסימפלסט (SYMPLAST). ההובלה האפופלסטית מאפשרת מעבר של מים ומומסים על פני רקמה או איבר.
במעבר חומרים מהאפופלסט אל המערכת הסימפלסטית, עוברים החומרים דרך מערכת בקרה פנימית של הצמח.
חשיבות האפופלסט באה לידי ביטוי במספר אופנים:
- באינטראקציית הצמח עם סביבתו- 
לדוגמה: פחמן דו-חמצני מוכרח לעבור תהליך התמוססות באפופלסט לפני המעבר לכלורופלסט לצורך ביצוע פוטוסינתזה. באופן דומה, כל מולקולות במצב צבירה גזי הנחוצות לקיום הצמח חייבות לעבור דרך האפופלסט.
- בתקשורת בין תאית- 
דוגמה לכך היא במצב של חוסר חמצן מקומי בצמח, יכול התא להעביר אות אזהרה לתאים סמוכים. בנוסף, תוך דקות יכול לעבור המסר ליתר גוף הצמח ולעורר את ההגנה הנחוצה.
אמריקנה (ספר)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה
 שפת המקור:  אנגלית
 סוגה:  רומן
 נושא:  נדידת עמים, גזענות, ארצות הברית, ניגריה, צבע עור 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 הוצאה
 הוצאה:  אלפרד א. קנופף 
 תאריך הוצאה:  2013
 מספר עמודים:  496
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת מחברות לספרות
 תאריך:  2015
 תרגום:  גיל שמר
 פרסים
 The New Vanguard (5 במרץ 2018)  פרס חוג מבקרי הספרים הלאומי לסיפורת (2013) 
 
אמריקנה (באנגלית: Americanah) הוא הרומן השלישי של הסופרת הניגרית צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, שיצא לאור ב-2013 ותורגם לעברית על ידי גיל שמר להוצאת מחברות לספרות ב-2015. הספר מגולל את סיפורה של צעירה מבריקה ששמה איפמלו ומלווה אותה מנעוריה בניגריה, דרך ההגירה שלה לארצות הברית לצורך לימודים אקדמיים וכלה בהחלטה לשוב הביתה. הספר מתוכנן לעבור עיבוד לסדרת טלוויזיה בכיכובה של לופיטה ניונגו.
תקציר העלילה

עלילת הספר מתפרשת על פני שלוש יבשות. איפֵמֵלוּ ואוֹבּינזֶה, תלמידי תיכון בלאגוס, מתאהבים. בניגריה שלהם שולטת דיקטטורה צבאית, ומי שיכול בורח ממנה. איפמלו — יפה ובוטחת בעצמה — נוסעת ללמוד באמריקה. היא חווה מפלות וניצחונות, מוצאת ומאבדת מערכות יחסים וקשרי ידידות, ולאורך כל אותה תקופה רובץ עליה עולו של משהו שמעולם לא חשבה עליו במולדתה: גזע. אובינזה קיווה להצטרף אליה, אך אמריקה שלאחר אסון התאומים מסרבת להעניק לו אשרת כניסה, והוא שוקע בחיים מסוכנים כשוהה לא חוקי בלונדון. בחלוף השנים הוא איש עשיר בניגריה הדמוקרטית זה מקרוב, ואילו איפמלו נוחלת הצלחה ככותבת בלוג פוקח עיניים על גזע באמריקה. איפמלו חוזרת לבסוף לניגריה ופוגשת באובינזה שוב.
שם הספר

"אמריקנה" הוא כינוי היתולי, ביקורתי, שאותו משייכים ניגרים לבני עמם ששבו משהות ממושכת בארצות הברית (או באנגליה), שתי ארצות שהן מחוזות חפץ נכספים. זהו כינוי שמביע זלזול בהתנהגויות "מערביות" שנחשבות חוצפה וגסות רוח לעומת הנימוסים הניגריים ונטען שניגרים ששוהים זמן רב מחוץ לניגריה מאמצים התנהגויות כאלו, למשל בניגריה אם מישהו מעניק לחברו סיוע כספי, הוא מקפיד לעשות זאת כמעט בחשאי, כדי לחסוך מהמקבל מבוכה. ניגרי שאימץ לעצמו התנהגויות מערביות מגיש את הכסף ומציע לחברו למנות את השטרות. מנקודת מבט ניגרית זהו מעשה שלא יעשה.
פרסים והוקרה

הספר נבחר כאחד מ-10 הספרים הטובים ביותר לשנת 2013 על ידי עורכי The New York Times Book Review. הספר זכה בפרס "National Book Critics Circle Award" ב־2013 והיה מועמד לפרס לסיפורת מאת נשים ב־2014 שבו זכתה דונה טארט
במרץ 2017 נבחר "אמריקנה" לספר שחייבים לקרוא כאשר חמישים אלף איש בניו יורק הצביעו לראשונה ברחבי העיר בפרויקט שנקרא "ספר אחד, ניו יורק אחת" כחלק מיוזמת קריאה קהילתית המעודדת את כל תושבי העיר לקרוא את אותו ספר. תושבי ניו יורק שבחרו באמריקנה יכלו לקרוא אותו בחינם במשך 90 יום, באינטרנט, להאזין לו בגרסה מוקלטת, או לשאול אותו מהספריות הרבות הפזורות ברחבי העיר. כמו כן נערכו בניו יורק אירועים שונים, הקשורים בספר.
לקריאה נוספת

מריאנה בננסון‏, צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה: "נמאס לי להגיד שהעולם צריך לדבר על אפריקה", באתר וואלה, 18 בדצמבר 2015
פרק ראשון מתוך הספר באתר "עברית"
הערות שוליים

↑  Lupita Nyong'o and Danai Gurira Will Adapt Chimamanda Ngozi Adichie's 'Americanah', בהרפרס בזאר 3 במרץ 2018
1 2  צ'יממנדה נגוזי אדיצ'יה, "אמריקנה": מדוע ניו יורק רוצה שכולם יקראו את הספר,מתוך הבלוג של הסופרת עופרה עופר אורן
↑  The 10 Best Books of 2013, הניו יורק טיימס 4 בדצמבר 2013
↑  רשימת הזוכים של 2013, The National Book Critics Circle
↑  Donna Tartt heads Baileys women's prize for fiction 2014 shortlist , הגרדיאן 14 במרץ 2014
↑  New York City Wants Everyone to Read This Book , מגזין טיים 16 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1076129900  SUDOC: 224560034  VIAF: 307147135   WorldCat (עם VIAF): 307147135
אנג'לו סקיאביו

אנג'לו סקיאביו (באיטלקית: Angelo Schiavio;‏ 15 באוקטובר 1905 – 17 באפריל 1990) היה כדורגלן איטלקי ששיחק בעמדת החלוץ בבולוניה ובנבחרת איטליה, עמה זכה במונדיאל 1934.  נודע בכוחו הפיזי שאפשר לו להבקיע שערים רבים.
קריירה

סקיאביו שיחק לראשונה בקבוצה הבוגרת של בולוניה ב-1922. בעונתו הראשונה הוא שותף במשחקים מועטים, אך הותיר יכולת מרשימה. בשנים הבאות הפך סקיאביו לכובש השערים המצטיין של בולוניה, וב-1925 הוליך את הקבוצה לזכייה באליפות הראשונה בתולדותיה, תוך כדי הבקעת 16 שערים. ב-1929 הגיע סקיאביו לעונתו הטובה ביותר, עם מאזן גבוה במיוחד של 30 שערים ב-26 משחקים, וזכה עם קבוצתו באליפות נוספת. הייתה זו העונה האחרונה שהתקיימה במבנה התחלתי של ליגות אזוריות; בשנה שלאחר מכן יצאה לדרך הסרייה א' המודרנית.
ב-1931/32, העונה השלישית לקיום הליגה החדשה, סיים סקיאביו כמלך השערים עם 25 כיבושים. גם בעונות הבאות המשיך להפגין יכולת משחק טובה, וב-1936 היה שותף לזכיית בולוניה באליפות המודרנית. לאחר זכייה זו נדחק מעמדו של סקיאביו, שהגיע לגיל מבוגר, והוא הפך לשחקן שולי בסגל. הוא שותף בשני משחקים בלבד בזכייתה הרביעית של הקבוצה באליפות כעבור שנה, והודיע על פרישתו ממשחק ב-1938. סקיאביו סיים את תקופתו בבולוניה עם 244 שערים בכל הטורנירים, שמהווים שיא בתולדות המועדון עד היום.
בנבחרת הלאומית של איטליה ערך סקיאביו הופעת בכורה בגיל 20, במשחק מול יוגוסלביה ב-1925. באותו מפגש הבקיע את שני השערים בניצחונה של נבחרתו. הוא השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת אמסטרדם ב-1928 והיה שותף לזכייה במדליית הארד, לאחר שהבקיע ארבעה שערים.
סקיאביו נכלל בהרכב הנבחרת של ויטוריו פוצו לקראת טורניר גביע העולם ב-1934. הוא שימש כחלוץ המרכזי בחוליית ההתקפה של הנבחרת, כשהוא נתמך בשחקנים כמו ריימונדו אורסי וג'וזפה מאצה, והיה גורם עיקרי בזכייתה הראשונה של איטליה בגביע. בסיבוב הראשון של הטורניר הבקיע שלושער בניצחון 1:7 על נבחרת ארצות הברית החובבנית. לאחר מכן סייע לאיטליה להמשיך עד למשחק הגמר, שם פגשה את נבחרת צ'כוסלובקיה. לאחר תיקו 1:1 בתום הזמן הרגיל הבקיע סקיאביו את שער הניצחון בהארכה. לאחר משחק זה סיים את דרכו במדי הנבחרת, עם מאזן כולל של 15 שערים ב-21 משחקים.
ארבעת שעריו של סקיאביו בגביע העולמי הקנו לו את תואר מלך השערים של הטורניר יחד עם שני שחקנים נוספים, אך בשנת 2006 קבעה פיפ"א כי לאולדז'יך ניידלי הצ'כי היו חמישה שערים באותו טורניר, ובשל כך הוענק התואר לניידלי לבדו.
תארים

אליפות איטליה (4): 1924/25, 1928/29, 1935/36, 1936/37
גביע מיטרופה (2): 1932, 1934
גביע העולם: 1934
גביע מרכז אירופה (2): 1927-30, 1933-35
מדליית ארד אולימפית: 1928
מלך השערים בליגה האיטלקית: 1931/32 
 (25 שערים בצוותא לפדרו פטרונה)
נעל הכסף בגביע העולם: 1934
היכל התהילה האיטלקי בכדורגל: 2012
סקיאביו כובש את שער הניצחון בגמר מונדיאל 1934
אפילאס, מלך אקסום

אפילאס (תחילת המאה ה -4) היה מלך אקסום. הוא ידוע בעיקר הודות למטבעות שטבע במהלך שלטונו. ייחוד מטבעותיו היה בניסיונו להוסיף את דמותו גם לצד האחורי של המטבע, כשדמותו בצד האחורי ממורכזת בתוך עיגול כשהיא מצופה זהב על גבי בסיס מטבע העשוי כסף. חידושו הנוסף היה בייצור מטבע זהב קטן במיוחד, הקטן ביותר שיוצר באפריקה שמדרום לסהרה. יצירתו הופסקה לאחר מותו של אפילאס ויורשיו לא המשיכו בדרכו
במטבעותיו של אפילאס דמותו בפרופיל ולראשו כתר גבוה מעל לבד. לכתר קשתות תומכות בקומפוזיציה לא מזוהה. וכן במטבעות מופיעים סמלי מלוכה. כגון חנית, ענף עם פירות יער, תכשיטים, קמיעות וצמידים. 
במטבעות הופיעו גם הסהר והמעגל שהיו סמלים דתיים שקדמו לסמלי הנצרות באקסום.
אפילאס הציג מספר סטנדרטים חדשים ושונים לשלוש המתכות (זהב, כסף וארד). חלקם שרדו לאורך המאה השביעית, בעוד שאחרים הסתיימו עם סיום שלטונו. מטבעות הזהב החדשים שלו הפכו למטבעות בשיבוץ זהב במרכזם. כשהדבר נעשה על מנת לייצר רווחים מהמטבעות, היות שהזהב האקסומי היה טהור במיוחד, את רעיון הקטנת המטבע למטרות רווחים, יישמו גם יורשיו ועם הזמן ממדי המטבע האקסומי קטנו.
ג.ו.ב הנטינגפורד רמז כי ייתכן ואפילאס הוא השליט הלא ידוע אשר מסעותיו הצבאיים תוארו במונומנטום אדוליטנום בשפת הגעז והיוונית..
הערות שוליים

↑  Munro-Hay, Aksum: An African Civilization of Late Antiquity. Edinburgh: University Press, 1991, pp. 156.
↑  S. C. Munro-Hay, Aksum", p. 188.
↑  G.W.B. Huntingford, The Historical Geography of Ethiopia (London: The British Academy, 1989), pp. 40f.
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: אינדוביס | קיסר אקסום | הבא: ווזאבה |
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
אמיל פרקש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1929 (בן 95 בערך) 
 מדינה:  צ'כוסלובקיה, ישראל 
 
אמיל פרקש (Emil Farkas; נולד ב-1929) הוא מתעמל ישראלי בעבר, חבר נבחרת ישראל בהתעמלות, שופט התעמלות, חבר איגוד השופטים בישראל, מורה ומחנך. ניצול שואה, ששהה במחנות ריכוז.
קורות חיים

אמיל פרקש נולד בבית יהודי נאולוגי בז'ילינה, בסלובקיה, אז חלק מצ'כוסלובקיה. אביו היה סנדלר בעל חנות נעליים, ואמו אחות. אמיל היה הבן הצעיר, והיו לו שלושה אחים ואחות נשואה, אם לילדה. מילדותו הצטיין בספורט, החל מגיל 6 התעמל במועדון הספורט "סוקול" והתמיד בכך גם כשנלקח למחנה ריכוז.
תקופת השואה

לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בהיותו בן 13, נלקח עם משפחתו על ידי הנאצים, והם הושמו במחנות עבודה וריכוז שונים. לאורך תקופת השואה שהה פרקש במחנות הריכוז דכאו, זקסנהאוזן, סרד, ברגן-בלזן ונובקי.
באפריל 1942 נלקחו גיסו שני אחיו הבוגרים ארפד ובלה, שהיו גולשי סקי בנבחרת הסקי הצ'כוסלובקית, לעבודות כפייה ונספו. ביוני נשלחו אחותו פפה ובתה התינוקת אריקה לאושוויץ ושם נרצחו בתאי הגזים. פרקש, אחיו דוד פרקש והוריהם נשלחו למחנה הריכוז נובקי, שם עבד בתיקון מכונות תפירה. באוגוסט 1944 הותקף המחנה על ידי פרטיזנים סלובקים. אביו ואחיו ברחו עם הפרטיזנים, הוא ואימו מצאו מקלט בבית איכרים, תוך התחזות לנוצרים. הגרמנים תפסו את פרקש ואמו, בהמשך גם את דוד, והעבירו אותם למחנה סרד. ממחנה סרד הועברה האם למחנה ראוונסבריק והבנים הועברו לזקסנהאוזן. לאחר לילה אחד נלקח דוד לגרמניה ופרקש לא ראה יותר אף אחד מבני משפחתו ולא ידע על קורותיהם עד סוף המלחמה. במחנה זקסנהאוזן עבד פרקש במיחזור כבלי נחושת עבור חברת סימנס. הוא נהג לקום מוקדם מאוד, לפנות בוקר, לרחוץ את גופו בשלג ולהתעמל, כדי לשמור על כושר גופני, וכל זה לעיני השומרים הגרמנים. אלה דיווחו למפקד המחנה אשר התרשם מכושרו הגופני, וכך נשלח לקבוצה של שלוש מאות אסירים פוליטיים נוצרים, כשהוא ככל הנראה היהודי היחידי, לתפקיד של "רץ נעליים". עבודתם הייתה ללכת עם נעלי צבא חדשות במשך 12 שעות ביום, כדי להגמיש אותן עבור חיילי אס-אס, ובתמורה קיבלו פרוסת לחם נוספת ליום. בנוסף גם היו צריכים לשיר שירים של החיילים הגרמניים. בתקופת זו חלה פרקש בדלקת גרון קשה מאוד וטופל על ידי רופא-אסיר פוליטי, מבני ארצו. בהמשך הועבר, יחד עם אסירים נוספים, למחנה ברגן-בלזן. שם סבל מהתעללות מידי מפקד המחנה, יוזף קרמר, שהכה אותו קשות, עד כי חשבו אותו למת, והשליכו אותו על ערימת גופות. במהלך הלילה התאושש, התגנב לאחד מצריפי השינה ובבוקר רץ עם כולם למסדר. בספירת הבוקר נמצא אסיר אחד עודף והשומרים ירו בנער אחר, כדי שהמספר יתאים לרשומות. במחנה גם ערכו ניסויים בגופו, הוזרקו לו חומרים שונים והוא הוכה קשות, כדי לבדוק עמידות אסירים לעינויים. המכות פגעו בצלעותיו, כמעט כל שיניו נשברו, ושמיעתו באוזן אחת נפגעה. למרות כל אלה העיד על עצמו, שרוחו לא נשברה. משם הועבר לדכאו, והוצב לעבודה על מטוסי יונקרס.
אחרי השואה

כשהתקרבו האמריקאים, הובלו פרקש ועוד אסירים מהמחנה לכפר נידח, ושם שוחרר על ידי קצין יהודי אמריקאי. אחרי המלחמה חזר לצ'כוסלובקיה ומצא את אביו, אימו ואחיו דוד פרקש בחיים, ואז גם נודע לו על שני אחיו, אחותו ואחייניתו שנספו.
פרקש התגייס לצבא הצ'כוסלובקי והתקבל לנבחרת הלאומית בהתעמלות מכשירים.
בשנת 2021 העיד נגד שומר נאצי לשעבר ששמר באחד המחנות בו שהה, שלבסוף הורשע ביוני 2022 ונידון ל-5 שנות מאסר.
חייו בישראל

בעקבות הסכם מיוחד, שנחתם בין צ'כוסלובקיה ובין מדינת ישראל, שאיפשר לאזרחים צ'כוסלובקיים לשרת בצה"ל - התנדב פרקש לשרת בחיל האוויר הישראלי, עלה ארצה ב-1949, והתגורר בחיפה. בעקבותיו הגיעו לישראל גם הוריו ואחיו, דוד פרקש.
את דרכו החל בחיל האוויר כחשמלאי מטוסים במשך כ-5 שנים. באותה תקופה גם עבר קורס צניחה והתעמל בברית מכבים עתיד. משם הגיע לנבחרת ישראל בהתעמלות. פרקש הצטיין בהתעמלות מכשירים וזכה במדליות במשחקי המכביה השלישית, בשנות החמישים של המאה העשרים. הוא היה גם הראשון בישראל, שביצע את התרגיל הקשה על טבעות "כריסטוס".[דרוש מקור]
לפרנסתו, היה פרקש מורה להתעמלות בית הספר בסמ"ת בחיפה 40 שנים, וחינך דורות רבים של תלמידים.
הוקרה

ב-2008 קיבל פרקש את אות "יקיר מכבי חיפה".
באפריל 2021, הוצג סיפורו בכיכר ספרא בירושלים, בפרויקט לונקה - מיזם צילום חינוכי בינלאומי לשורדי שואה, שהצליחו לבנות חיים חדשים ולהיות דוגמה לרוח האנושית.
משפחה

אמיל פרקש נישא לאוה, ניצולת שואה מצ'כוסלובקיה ולשניים נולדו בן ובת. מתגורר בחיפה.
הערות שוליים

↑  שופטי ההתעמלות בחרו אתמול בהנהלות האיגודים, דבר, 19 באוקטובר 1972
↑  USC Shoah Foundation Institute testimony of Emil Farkas (באנגלית)
↑  איש הברזל: סיפורו המדהים של המתעמל אמיל פרקש, באתר ynet, 8 באפריל 2021
↑  אנטוניה ימין, "אין דגים קטנים": שורד שואה בן 93 העיד נגד פושע נאצי בן 100, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 4 בנובמבר 2021; זמין גם ביוטיוב.
↑  סוכנויות הידיעות‏, ניצול שואה במשפטו של נאצי בן 100: "תהיה אמיץ ותתנצל", באתר וואלה, 5 בנובמבר 2021
↑  בלם העבר, רפי אוסמו(משמאל), יקבל את אות "יקיר מכבי חיפה" (הקישור אינו פעיל, 11 במאי 2017)
אנג'לו הריצ'טי

אנג'לו יוסף הריצ'טי (באנגלית Angelo Joseph Errichetti ‏ 29 בספטמבר 1928 – 16 במאי 2013) היה פוליטיקאי אמריקאי ממוצא איטלקי. כיהן כראש עיריית קמדן בין השנים 1973–1981 ונציג בסנט של ניו ג'רזי.
ביוגרפיה

אנג'לו יוסף הריצ'טי גדל בקמדן במשפחה איטלקית, אחד משבעה אחים. המשפחה חיה בעוני.
ב-1981 הורשע הריצ'טי ביחד עם עוד שלושה אחרים בקבלת שוחד בסך 50,000 דולר מסוכנים חשאיים של ה-FBI בתמורה לסיוע לשייח' ערבי פיקטיבי להיכנס לארצות הברית. תחבולת ה-FBI בה נתפס הריצ'טי הייתה חלק ממבצע Abscam.
הערות שוליים

↑  "Pennsylvania Congressman, Three Others Found Guilty in Abscam Corruption Trial". The Hour. United Press International. 30 באוגוסט 1980. נבדק ב-22 במרץ 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
אנדריי קירילנקו (כדורסלן)

קירילנקו עם נשיא רוסיה, דמיטרי מדבדב.
אנדריי גנאדביץ' קירילנקו (ברוסית: Андрей Геннадьевич Кириленко; נולד ב-18 בפברואר 1981 באיז'בסק) הוא מנהל ספורטיבי רוסי המכהן כנשיא איגוד הכדורסל הרוסי מאז ספטמבר 2015.
בעברו היה כדורסלן מוכר, ששיחק בעמדת הסמול פורוורד. קירילנקו זכור בעיקר מתקופותיו כשחקן יוטה ג'אז וצסק"א מוסקבה, ובמהלך הקריירה שיחק גם בספרטק סנקט פטרבורג, במינסוטה טימברוולבס ובברוקלין נטס. הוא שיחק גם בנבחרת הלאומית של רוסיה, עמה השתתף באליפות עולם אחת, בארבע אליפויות אירופה ובשתי אולימפיאדות. הוא מכונה "AK-47", נקרא כך על שם ראשי התיבות של שמו ומספר חולצתו, שהם גם ראשי-התיבות של הנשק הרוסי הנ"ל (בצירוף מקרים משעשע, קירילנקו נולד בעיר איז'בסק, שבה מיוצר הקלשניקוב).