stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יחסי אזרבייג'ן–פורטוגל

| יחסי אזרבייג'ן–פורטוגל |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: פורטוגל


אזרבייג'ן: פורטוגל
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 92,090
אוכלוסייה
10,351,953: 10,421,898
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 287,080
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 27,546
משטר
רפובליקה

יחסי אזרבייג'ן–פורטוגל הם היחסים הדיפלומטיים בין אזרבייג'ן לפורטוגל.
סקירה כללית

פורטוגל הכירה בעצמאות אזרבייג'ן ב-7 בינואר 1992. ב-4 באוגוסט 1992 כוננו יחסים דיפלומטיים בין אזרבייג'ן לפורטוגל.
שגריר אזרבייג'ן במרוקו טריק אלייב מונה לשגריר בפורטוגל ב-21 בדצמבר 2012. מר אלייב הציג את אמנתו לנשיא פורטוגל אניבל קבאקו סילבה ב-14 בינואר 2013. מצד שני, שגריר פורטוגל בטורקיה מוסמך במקביל גם עבור אזרבייג'ן.
בשנת 2015 הנציגות הדיפלומטית של פורטוגל באזרבייג'ן החלה לפעול. ממונה על היחסים הוא מר חורחה גבריאל סילבה דה פונסקה.
מוראד רחימוב מונה לקונסול הכבוד של פורטוגל באזרבייג'ן בספטמבר 2011.
ביקורים רמי דרג

בשנת 1994, במהלך פסגת OSCE בבודפשט, נפגש נשיא אזרבייג'ן היידר אלייב עם ראש ממשלת פורטוגל. באוקטובר 1995 נפגש ה' אלייב עם נשיא פורטוגל מריו סוארס בניו יורק.
היידאר אלייב ביקר בפורטוגל כדי להשתתף בפסגת ליסבון של ארגון ה-OSCE ב-2–3 בדצמבר 1996. במהלך ביקור זה נפגש היידר אלייב עם ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו גוטרש. שרי החוץ של פורטוגל חיימה גאמה ביקרו באזרבייג'ן ביולי 2001 ובמרץ 2002; ולואיס אמאדו ביקר באזרבייג'ן ביולי 2010.
ב-26–30 בנובמבר 2001 השתתף סגן שר התרבות ש. ממדאליאבה בכנס הבינלאומי "פרויקטים אזוריים: אקולוגיה והגנה על מורשת תרבותית באירופה", שאורגן על ידי מועצת אירופה ומשרד האקולוגיה של פורטוגל בליסבון.
בתאריכים 27–28 באפריל 2008, שגריר פורטוגל באזרבייג'ן, חוסה מנואל דה קרוואלו למיראס, ביקר בבאקו.
נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב ביקר בפורטוגל כדי להשתתף בפסגת ליסבון של נאט"ו בתאריכים 20–21 בנובמבר 2010. במהלך המסע של נציגות אזרבייג'ן, נחתם הסכם בין פורטוגל לאזרבייג'ן על פטור מוויזה למי שמחזיק בדרכונים דיפלומטיים.
בתאריכים 5–7 בספטמבר 2011, במטרה להשיג את תמיכת פורטוגל בנוגע למועמדות אזרבייג'ן לחברות בלתי קבועה במועצת הביטחון של האו"ם לשנים 2012–2013, ערך השגריר ש. אגבקוב ביקור בליסבון.
שר המדינה וענייני החוץ של פורטוגל פאולו פורטאס ערך ביקור רשמי באזרבייג'ן ביוני 2012.
ב-24–29 באוקטובר 2013, רפאל חוסינוב, חבר המילי מג'ליס מאזרבייג'ן, ביקר בליסבון כדי להשתתף בישיבת הוועדה לתרבות, מדע, חינוך ותקשורת של האספה הפרלמנטרית של מועצת אירופה.
בתאריכים 3–6 במרץ 2014, משלחת בראשות מנכ"ל קרן הנפט הממלכתית של אזרבייג'ן ש. מובסומוב ביקרה בליסבון.
יחסים בין-פרלמנטריים

שיתוף הפעולה הבין-פרלמנטרי בין שתי המדינות מתבצע על ידי קבוצת העבודה אזרבייג'ן–פורטוגל. מילי מג'ליס הקימה את קבוצת העבודה בנושא יחסים בין פרלמנטריים אזרבייג'ן ופורטוגל ב-5 בדצמבר 2000. על פי החלטתו של מילי מג'ליס מיום 4 במרץ 2016, ראש קבוצת העבודה בנושא יחסי בין-פרלמנטריים בין אזרבייג'ן לפורטוגל היא אגיה נקצ'יוונלי.
יחסים כלכליים

הסחר הבילטרלי בין אזרבייג'ן לפורטוגל הסתכם ב-352.62 מיליון דולר, כאשר היבוא של אזרבייג'ן עמד על כ-7 מיליון דולר, והיצוא עמד על כ-345 מיליון דולר בינואר – ספטמבר 2017. באותה תקופה (ינואר – ספטמבר 2017) חלקה של פורטוגל היה 2.46% במחזור סחר החוץ של אזרבייג'ן, כולל 0.12% ביבוא ו-4.24% ביצוא. הפורום העסקי אזרבייג'ן-פורטוגל נערך בבאקו ביוני 2012, שאורגן על ידי קרן ייצוא והשקעות אזרבייג'ן (AZPROMO) בתמיכת המשרד לפיתוח כלכלי באזרבייג'ן.
יחסי אזרבייג'ן–פינלנד

| יחסי אזרבייג'ן–פינלנד |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: פינלנד


אזרבייג'ן: פינלנד
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 338,145
אוכלוסייה
10,351,953: 5,618,827
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 300,187
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 53,425
משטר
רפובליקה

יחסי אזרבייג'ן–פינלנד הם היחסים הדו-צדדיים בין אזרבייג'ן לפינלנד.
היסטוריה

בתקופת הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן, הנציגות של פינלנד הייתה ממוקמת בבאקו, ובראש הנציגות עמד הקונסול וגליוס.
יחסים דיפלומטיים

היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-24 במרץ 1992.
פינלנד חברה בקבוצת מינסק של OSCE, אשר נוצרה כדי לפתור את הסכסוך הארמני–אזרבייג'ני על נגורנו קרבאך באמצעות משא ומתן שלום המבוסס על עקרונות OSCE. גם כאשר נוסד מוסד היו"ר המשותף של תהליך מינסק, בראשו עמדה תחילה פינלנד יחד עם רוסיה.
יחסים בין פרלמנטריים

קבוצת עבודה על יחסים בין-פרלמנטריים של אזרבייג'ן–פינלנד פועלת במילי מג'ליס של אזרבייג'ן. קבוצת עבודה זו הוקמה ב-5 בדצמבר 2000, והראשון שעמד בראשותה היה Vagif Vakilov. ראש הקבוצה הנוכחית הוא Razi Nurullayev.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מיוצגת בפינלנד באמצעות שגרירותה בסטוקהולם, שוודיה.
פינלנד מחזיקה באזרבייג'ן קונסוליית כבוד בבאקו.
יחסי אינדונזיה–הוותיקן

| יחסי אינדונזיה – קריית הוותיקן |
| --- | --- |
אינדונזיה: קריית הוותיקן


אינדונזיה: קריית הוותיקן
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 0.49
אוכלוסייה
284,049,195: 498
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: מונרכיה תאוקרטית אבסולוטית נבחרת

יחסי אינדונזיה–הוותיקן מתנהלים כחלק מהדיאלוג הבין-דתי העולמי, זאת על רקע העובדה כי אינדונזיה היא המדינה המוסלמית הגדולה ביותר בעולם. הנצרות הקתולית נחשבת לאחת משש הדתות שאושרו באינדונזיה.
היסטוריה

יחסים בין שתי המדינות התקיימו מאז תקופת מג'פהיט. בין השנים 1318–1330 ביקר הנזיר הפרנציסקני מתיוס במספר מקומות באינדונזיה של ימינו: סומטרה, ג'אווה ובורנאו. הוא נשלח מטעם האפיפיור, וביומנו תיאר את הארמון המרשים של מלך ג'אווה ואת המלחמה נגד האימפריה של חאן בסין. מתיוס ביקר גם בבית המשפט של מג'פהיט בטרואולן.
בתקופה השלטון הקולוניאליסטי של איי הודו המזרחיים ההולנדיים, היה בחלקים מסוימים באינדונזיה, לדוגמה פלורס, רוב קתולי. לעומתם, רוב המתיישבים האירופאים היו פרוטסטנטים; אך הדבר לא מנע התפשטות של הנצרות הקתולית באינדונזיה במהלך המאה ה-19.
בשנת 1947 ייסד הוותיקן משלחת באינדונזיה באישור ממשלת הולנד. ב-16 במרץ 1950 הכיר הכס הקדוש בעצמאות המדינה ושלח נציג רשמי.
מאז עצמאות אינדונזיה נערכו שני ביקורים של האפיפיורים באינדונזיה; הראשון התקיים בדצמבר 1970 על ידי פאולוס השישי והשני על ידי יוחנן פאולוס השני באוקטובר 1989.
ראו גם

ההסכמים הלטראניים
יחסי הוותיקן–ישראל
יורי סלזקין

| --- | --- |

 לידה:  7 בפברואר 1956 (בן 68) ברה"מ 
 ענף מדעי:  היסטוריה של רוסיה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת טקסס באוסטין (1989)  אוניברסיטת מוסקבה 
 מוסדות:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי 
 פרסים והוקרה:  מלגת גוגנהיים (2001)  George L. Mosse Prize (2018) 
 
יורי סלזקין (נולד ב-1956) הוא היסטוריון יהודי אמריקאי, פרופסור להיסטוריה רוסית באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קורות חיים

סלזקין גדל במשפחה אינטלקטואלית שהתנגדה למשטר הסובייטי. בגיל 13 גילה לראשונה כי הוא יהודי מצד אמו. הוא למד ספרות ובלשנות באוניברסיטת מוסקבה במחלקה לפילולוגיה וסיים תואר שני. הוא עסק כמתורגמן מרוסית לפורטוגזית במוזמביק לאחר מכן חזר לרוסיה שם עבד במשך שנה וחצי בהוצאה לאור. הוא היגר לפורטוגל  וגר שם שנה, ומשם עבר לארצות הברית בשנת 1983. הוא סיים דוקטורט בהיסטוריה באוניברסיטת טקסס. היה עורך שותף במגזין Slavic Review. החל ללמד היסטוריה באוניברסיטת בברקלי שבקליפורניה. בשנת 1998 קיבל מעמד של פרופסור מן המניין.
בשנת 2004 יצא ספרו "המאה היהודית" בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון. הספר זכה להצלחה רבה, וזכה בפרס הספר הטוב ביותר של מועצת הספרים הלאומית בארצות הברית. בשנת 2009 יצא בעברית בהוצאת אוניברסיטת תל אביב, בתרגום כרמה בן יוחנן ושחר פלד.
ספריו

המאה היהודית, (ההוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב, 2009, בתרגום כרמה בן יוחנן ושחר פלד)
In the Shadow of Revolution: Life Stories of Russian Women from 1917 to the Second World War, (הוצאת אוניברסיטת פרינסטון, 2000).
Arctic Mirrors: Russia and the Small Peoples of the North, (הוצאת אוניברסיטת קורנל, 1994).
Between Heaven and Hell: The Myth of Siberia in Russian Culture,, (1993).
דברו רוסית!, (הוצאת אוניברסיטת אוסטין בטקסס, 1990).
יחסי אזרבייג'ן–פולין

| יחסי אזרבייג'ן–פולין |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: פולין


אזרבייג'ן: פולין
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 312,685
אוכלוסייה
10,351,953: 38,438,419
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 811,229
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 21,105
משטר
רפובליקה

יחסי אזרבייג'ן–פולין הם יחסי החוץ קיימים בין אזרבייג'ן לפולין. שגרירות פולין נפתחה באזרבייג'ן ב-23 באוגוסט 2001, ושגרירות אזרבייג'ן בפולין ב-30 באוגוסט 2004. שתי המדינות חברות מלאות במועצת אירופה ובארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE).
כיום חיים למעלה מאלף פולנים באזרבייג'ן.
יחסים היסטוריים

לדינסקי הפולני והאזרבייג'ני אלימרדן טופצ'ובשוב הקימו יחד קבוצה מיוחדת בדומא כדי להיאבק על האוטונומיה של פולין ואזרבייג'ן. כשמאמד אמין ראסולזאדה ייסד את הרפובליקה הדמוקרטית של אזרבייג'ן בשנת 1918, שהייתה הרפובליקה החילונית והדמוקרטית הראשונה בעולם המוסלמי, מונה לרמטכ"ל הראשון של הצבא הלאומי הגנרל הפולני מאצ'יי סולקביץ'. Rasulzade נסע לפולין בשנת 1938 והוא פגש את אשתו השנייה וונדה שהייתה אחייניתו של המדינאי הפולני יוזף פילסודסקי. במהלך הטבח בקטין, חמיד מחמדזאדה, חבר אזרי אתני בקורפוס הקצינים הפולני, היה בין 22,000 אזרחים פולנים שהופלו על ידי ה-NKVD, המשטרה החשאית הסובייטית, ב-1940.
יחסים פוליטיים

פולין הכירה בעצמאותה של אזרבייג'ן ב-27 בדצמבר 1991, אם כי מגעים דיפלומטיים אינטנסיביים התפתחו רק כמה שנים מאוחר יותר כאשר היידר אלייב ביקר בפולין באוגוסט 1997 ולאחר מכן נשיא פולין אלכסנדר קוושנייבסקי ביקר באזרבייג'ן באוקטובר 1999. פולין תמכה באזרבייג'ן לחברות הן במועצת אירופה והן בארגון הסחר העולמי והצהירה על עניין שלה להשתתף בפרויקטי אנרגיה שונים. פולין תומכת בהצעה של אזרבייג'ן להצטרף לאיחוד האירופי ולנאט"ו. במהלך הסכסוך נגורנו-קרבאך נגד ארמניה, פולין תמכה באזרבייג'ן למרות שלאחר מכן הכירה ברצח העם הארמני ונתקלה בהתנגדות אזרבייג'ן. פולין מסוגלת לקיים יחסי ידידות עם ארמניה, אך היחסים ההדוקים עם אזרבייג'ן והממשלה הפולנית של אזרחיה לבקש רשות מאזרבייג'ן לפני ביקור באזור נגורנו קרבאך הביאו לכך שהחלטת ממשלת פולין תוארה כ"אנטי-ארמנית". על ידי קבוצות לאומניות ארמניות וארגוני נוער.
נשיא פולין, לך קצ'ינסקי, ביקר באזרבייג'ן ב-2007, וב-26 בפברואר 2008 ביקר נשיא אזרבייג'ן, אילהם אלייב, בפולין. במהלך הביקור נחתמה הצהרה משותפת של שניהם. בהצהרה צוין כי פולין תומכת ביישוב שלום של הסכסוך במסגרות של ריבונות, שלמות טריטוריאלית ואי-הפרה של גבולות, ובמסגרת מגילת האומות המאוחדות. קצ'ינסקי עוטר במסדר היידר אלייב על שירותיו המיוחדים בפיתוח היחסים בביקורו החמישי.
יחסים כלכליים

ב-2008, לראשונה בתולדות יחסיה הכלכליים, אזרבייג'ן צברה עודף סחר, ומחזור הסחורות בין שתי המדינות הגיע ל-166.9 מיליון דולר. חברת "סרמטיה" הוקמה כדי להכין פרטים טכניים של צינור באקו-אודסה-ברודי-פלוק-גדנסק שנראה היה אגדה במשך שנים רבות. זה מראה את התפקיד הגובר של אזרבייג'ן בהבטחת ביטחון האנרגיה של פולין.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מחזיקה בפולין שגרירות בוורשה.
פולין מחזיקה באזרבייג'ן שגרירות בבאקו.
שגרירות אזרבייג'ן בוורשה
שגרירות פולין בבאקו
יחסי אזרבייג'ן–סין

| יחסי אזרבייג'ן–סין |
| --- | --- |
אזרבייג'ן: הרפובליקה העממית של סין


אזרבייג'ן: סין
שטח (בקילומטר רבוע)
86,600: 9,596,967.75
אוכלוסייה
10,351,953: 1,418,507,662
תמ"ג (במיליוני דולרים)
72,356: 17,794,782
תמ"ג לנפש (בדולרים)
6,990: 12,545
משטר
רפובליקה: רפובליקה עממית

נשיא הרפובליקה העממית של סין שי ג'ינפינג (מימין) נפגש עם נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב בעת ביקור האחרון בבייג'ינג, 2015
יחסי אזרבייג'ן–סין הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של אזרבייג'ן לבין הרפובליקה העממית של סין.
סקירה כללית

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 באפריל 1992. היחסים בין שתי המדינות התפתחו בצורה חלקה ואזרבייג'ן העניקה תשומת לב ליחסים עם סין ותמיכה בעמידה העקרונית של סין בנושאים כמו טאיוואן, טיבט, שינג'יאנג ו"פאלון גונג". סין הייתה אחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות אזרבייג'ן. הנשיא אלייב הגיע לסין באוגוסט 2008 ובמאי 2014 כדי להשתתף בטקס הפתיחה של המשחקים האולימפיים בבייג'ינג ובפסגה הרביעית של ועידת אסיה לשיתוף פעולה ואמון. במרץ 2005 ובדצמבר 2015 הוא נסע פעמיים לסין בשל עניינים מדיניים. ביוני 2018 ביקר נשיא האספה הלאומית אסדור בסין. ביוני 2016 ביקר ז'אנג גאולי, חבר הוועדה הקבועה של הלשכה המדינית של הוועד המרכזי של ה-CPC וסגן ראש ממשלת מועצת המדינה, באזרבייג'ן.
יחסי הכלכלה והסחר בין סין לאזרבייג'ן התפתחו בצורה חלקה. בשנת 2017, היקף הסחר בין סין לאזרבייג'ן עמד על 964 מיליון דולר, גידול של 27.3% לעומת השנה שקדמה לה. ביניהם, הייצוא של סין עמד על 387 מיליון דולר, עלייה של 11.9% לעומת השנה המקבילה, והיבוא של סין עמד על 577 מיליון דולר, עלייה של 40.1% לעומת השנה המקבילה. מינואר עד נובמבר 2018, היקף הסחר בין סין לאזרבייג'ן היה 1.165 מיליארד דולר.
בשנת 1999 קיימו שני הצדדים את הפגישה הראשונה של הוועדה לשיתוף פעולה כלכלי וסחר בין-ממשלתית סין-אזרבייג'ן והפגישה השישית התקיימה בשנת 2016.
שני הצדדים שיתפו פעולה בצורה חלקה בתחומי החינוך, התרבות, המדע והטכנולוגיה, הספורט, התיירות והמדיה. שני הצדדים שיתפו פעולה בפתיחתם של שני מכוני קונפוציוס.
היסטוריה > 1992–2000

ב-2 באפריל 1992 כוננו יחסים דיפלומטיים בין סין לאזרבייג'ן. בין שתי המדינות קיימים קשרים דיפלומטיים ותרבותיים חזקים.
בתאריכים 7–10 במרץ 1994 ערך נשיא אזרבייג'ן היידר אלייב מסע עבודה לרפובליקה העממית של סין. הוא נפגש עם יו"ר הרפובליקה העממית של סין, ג'יאנג דזה-מין וראש הממשלה לי פנג. במהלך הביקור נחתמו 8 הסכמים בין שתי המדינות. בפגישה חתמו המנהיגים על הצהרה משותפת על בסיס שיפור הקשרים הידידותיים בין סין לאזרבייג'ן. כמו כן נחתמו הסכמים על פתיחת נתיב האוויר בין שתי המדינות, שיתוף פעולה בתחום המדעי, הטכני, התרבותי, הרפואי, הטלוויזיה והתיירות.
ב-8 במרץ נפגש היידאר אלייב עם ראש ממשלת מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין לי פן.
בנוסף ליחסים פוליטיים, ישנם גם יחסי תרבות בין שתי מדינות המזרח. על פי ההסכם על שיתוף פעולה תרבותי שנחתם בין אזרבייג'ן לסין, נפתחה תערוכת עבודות של האמן האזרבייג'ני המפורסם סאטאר בהולולזאדה במרכז התערוכות הבינלאומי של בייג'ינג בתאריכים 12–21 באפריל 1995.
בין התאריכים 17–18 באפריל 1996, סגן ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין ג'יאנג דזה-מין ביקר באזרבייג'ן ונפגש עם היידר אלייב.
בין התאריכים 27–30 באוגוסט 1997, ביקרה המשלחת בראשות סגן יו"ר אספת נציגי העם של סין ואן בינציאן באזרבייג'ן. במהלך הביקור נערכו פגישות בנושא חיזוק שיתוף הפעולה הכלכלי בין שתי המדינות, המשך פיתוח היחסים בין פרלמנטים אזרבייג'ן וסין. משלחת האספה העממית הסינית העניקה 60,000 דולר סיוע טכני לפרלמנט.
היסטוריה > 2000–הווה

ב-7 באוגוסט 2008 ביקר נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב בסין כדי להשתתף בטקס הפתיחה של אולימפיאדת הקיץ 2008 בבייג'ינג.
ב-25 באפריל 2019 חתמו אזרבייג'ן וסין על הסכם בשווי 821 מיליון דולר עם יו"ר משותף של הוועדה לסחר ושיתוף פעולה כלכלי בין אזרבייג'ן לסין, ראש מחלקת אירואסיה במשרד המסחר. טקס החתימה נערך במסגרת הפורום הבינלאומי "One Belt One Road" בבייג'ינג, סין.
ב-2 ביוני 2021, בשיחת טלפון, בירך נשיא אזרבייג'ן אילהם אלייב את הנשיא שי ג'ינפינג ואיחל למפלגה הקומוניסטית הסינית במלאת 100 שנה להקמתה ב-1 ביולי 2021.
נציגויות דיפלומטיות

אזרבייג'ן מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
סין מחזיקה באזרבייג'ן שגרירות בבאקו.
יורוקים

| --- | --- |
אוהלי היורקים בשנת 1893.
אוהלי היורקים בשנת 1893.
 ריכוזי אוכלוסייה עיקריים
 טורקיה, חבל הבלקן, מרכז אסיה ומספר ריכוזים קטנים במקומות נוספים
 שפות
 לרוב טורקית
 דת
 אסלאם
יורוקים (בטורקית: Yörük) הם קבוצה אתנית של נוודים ממוצא טורקי, המגיעים במקור מהאזורים ההרריים שבאנטליה. כיום ניתן למצוא קבוצות יורוקים במספר מקומות בהם; טורקיה, חבל הבלקן, ברחבי מרכז אסיה ואף במספר מקומות באירופה (בעיקר בארצות השפלה).
היורוקים מזוהים כיום לעיתים עם השבטים הטורקמנים. בטורקיה המונח טורקמנים מזוהה עם שבטים אשר אינם נוודים עוד והתיישבו בכפרים וערים, בעוד שהמונח 'יורוק' מזוהה עם שבטים אשר משמרים את אורח החיים הנוודי. עם זאת, היורוקים הם קבוצה אתנית ייחודית שמשתייכת לעמים הטורקמנים בהגדרתם הרחבה בלבד, שכן ככל הנראה היורוקים שכנו באזור עוד לפני שהשבטים הטורקמנים נדדו דרומה.
תמונות

אוהלי יורוקים בטורקיה.
רועה צאן בהרי הטאורוס.
שטיח יורוקי ארוג.
יורוקים עם גמליהם.
יחסי אינדונזיה–המלדיביים

| יחסי אינדונזיה–המלדיביים |
| --- | --- |
אינדונזיה: המלדיביים


אינדונזיה: המלדיביים
שטח (בקילומטר רבוע)
1,904,569: 298
אוכלוסייה
284,049,195: 528,271
תמ"ג (במיליוני דולרים)
1,371,171: 6,600
תמ"ג לנפש (בדולרים)
4,827: 12,494
משטר
דמוקרטיה נשיאותית: רפובליקה

יחסי אינדונזיה–המלדיביים הם היחסים הדו-צדדיים בין רפובליקת אינדונזיה לבין המלדיביים.
היסטוריה

שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-2 בספטמבר 1974. ביוני 2017 נפגשו שר החוץ המלדיבי, מוחמד אסים, עם שרת החוץ האינדונזית רטנו מרסודי בג'קרטה, וקיימו דיונים לקידום התיירות בין שתי המדינות. ביוני 2020 שר החוץ המלדיבי, עבדולה שהיד, שוחח עם עמיתתו האינדונזית, רטנו מרסודי, על מגפת הקורונה המתמשכת בשיחה טלפונית.
כלכלה ותיירות

בין השנים 2012–2017, הסחר בין המדינות גדל ב-12% מדי שנה בממוצע. בשנת 2016 לבדה, הסחר הדו-צדדי הסתכם בכמעט 39 מיליון דולר.
נתונים רשמיים מראים כי 4,886 תיירים אינדונזים ביקרו באיים המלדיביים בשנת 2016 - עלייה של 41.5% לעומת 3,452 בשנת 2015. הצמיחה הזו נמשכה גם בשנת 2017, כשהכניסות מאינדונזיה גדלו ב-39% והגיעו ל-2,102 בחמשת החודשים הראשונים של השנה בהשוואה ל-1,512 בתקופה המקבילה בשנה שקדמה לה.
נציגויות דיפלומטיות

אינדונזיה מיוצגת במלדיביים באמצעות שגרירותה בקולומבו, סרי לנקה.
המלדיביים מיוצגת באינדונזיה באמצעות שגרירותה בקואלה לומפור, מלזיה.
יומני היטלר

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  קונארד קוייאו 
 שפת המקור:  גרמנית 
 הוצאה
 הוצאה:  שטרן 
 תאריך הוצאה:  1983 
 
יומני היטלר על שער המגזין "Stern"
יומני היטלר (בגרמנית: Hitler-Tagebücher) הוא השם שניתן לאוסף ספרונים שנטען שהם יומניו הפרטיים של אדולף היטלר והתגלו לאחר מכן כזיוף.
רקע

בשנת 1983, פרסם מגזין החדשות הגרמני שטרן קטעים מכתבים שנטען שהם יומניו של אדולף היטלר, שנודעו אחר-כך בשם יומני היטלר. המגזין שילם 10 מיליון מרק גרמני (שווה ערך לכ-6 מיליון דולר באותו זמן) עבור שישים ספרונים ושתי "מחברות מיוחדות" על טיסתו של רודולף הס לבריטניה, שכיסו את התקופה שבין שנת 1932 עד 1945.
פרסום היומנים

העיתונאי גרט היידמאן (Gerd Heidemann) טען שגילה את היומנים, והגיש אותם לבדיקה אצל מספר מומחים להיסטוריה של מלחמת העולם השנייה, ביניהם יו טרבור-רופר וגרהרד ווינברג. במסיבת עיתונאים ב-25 באפריל 1983 הכריזו המומחים על האותנטיות של המסמכים. למרות שהיומנים לא נבדקו על ידי מדענים בצורה יסודית, אמר טרבור-רופר: "אני משוכנע שהמסמכים הם אותנטיים; שההיסטוריה של מיקומם מאז 1945 היא אמיתית; ושהדעה המקובלת לגבי הרגלי הכתיבה של היטלר, אישיותו, ואפילו, אולי, מספר אירועים פומביים, כתוצאה מכך תאלץ להיבחן מחדש."
טרבור-רופר היה באותו זמן דירקטור בחברת Times Newspapers, ולמרות שטען אחר כך שלא פעל בחוסר יושר, היה ניגוד עניינים בולט בעניינו כיוון שעיתון סאנדיי טיימס כבר שילם סכום נכבד של כסף על הזכויות לפרסם את היומנים בבריטניה.
הזיוף

היידמאן טען שקיבל את היומנים ממזרח גרמניה, וכי הם הוברחו על ידי אדם בשם ד"ר פישר. היומנים, כך נטען, היו חלק מאוסף מסמכים שהוצלו מאתר התרסקות מטוס ב-Börnersdorf שליד דרזדן בחודש אפריל 1945. אולם בתוך שבועיים מהפרסום התגלה שהיומנים הם "זיוף מגושם וגרוטסקי" שנכתבו על נייר מודרני בעזרת דיו מודרנית וכללו אי דיוקים היסטוריים רבים, שהבולט בהם היה העובדה שמונוגרמה בראש העמוד הייתה 'FH' ולא 'AH' (Adolf Hitler) - למרות שבגופן הגרמני העתיק ששימש לכתיבה דמו שתי האותיות זו לזו. התוכן הועתק ברובו מספר של נאומים של היטלר שנוספו להם הערות 'אישיות'. בתגובה, התפטרו עורכי ה-Stern פטר קוך ופליקס שמידט והיידמאן נעצר באשמת זיוף.
היומנים נכתבו למעשה על ידי קונרד קוּיָאוּ (Konrad Kujau), זייפן ידוע לשמצה משטוטגרט. קוייאו והיידמאן נשפטו בשנת 1985 ונדונו, כל אחד, ל-42 חודשי מאסר.
השראה לאמנות

בשנת 1991 הופקה סדרה בשם Selling Hitler עבור רשת הטלוויזיה הבריטית ITV על בסיס ספרו של רוברט האריס באותו שם. בשנת 1992 הופק סרט גרמני על ידי הבמאי הלמוט דייטל בשם Schtonk! שבו היו דמויות בדויות ששיקפו חלק ניכר מהאירועים בפרשה.
ב-2021 הופקה מיני-סדרה בת 6 פרקים בשם "לזייף את היטלר" (Faking Hitler) עבור רשת RTL+, בהפצת HBO Max בכיכובם של לארס אידינגר כגרד היידמן ומוריץ בלייבטרוי כקונרד קאיו.
לקריאה נוספת

רוברט האריס Selling Hitler ISBN 0140099484
הערות שוליים

↑   "Selling Hitler", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑   "Schtonk!", במסד הנתונים הקולנועיים IMDb (באנגלית)
↑  אתר רשמי (בגרמנית)
יהודית לוזיה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942  (בת 82 בערך) אפיקים, פלשתינה (א"י)
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל ישראל
 ספורט
 ענף ספורט:  שחייה
 
יהודית לוזיה-אשכנזי (נולדה בשנת 1942) היא שחיינית עבר ישראלית שהייתה חברת נבחרת ישראל בשחייה.
ביוגרפיה

לוזיה, בת לשושנה ומנחם, עולים מסוריה ואחות לאלי (1939) ורינה, נולדה וגדלה בקיבוץ אפיקים. אביה היה פעיל העלאת הילדים מסוריה בעליית האלף ויוצר מחברת לוזיה. בגיל 12, גילתה שהיא קרויה על שמה של אחותה הבכורה, יהודית לוזיה, שבהיותה בת שנתיים ו-6 חודשים ב-13 ביוני 1938, מעדה לתוך תעלת השקיה, נסחפה בזרם המים למרחק רב, טבעה וכך מצאה את מותה. היא התאמנה בהדרכת שמריהו נאבל.
ביוגרפיה > 1955

באליפות ישראל בשחייה שנערכה באוקטובר 1955 זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:46.5 דקות, אחרי דורית שרצר מברית מכבים עתיד שקבעה שיא מכבי חדש של 1:36.3 דקות ורחל ברגשטיין מהפועל גוש זבולון (1:41.2 דקות).
ביוגרפיה > 1956

באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים שבחיפה בתחילת אוקטובר 1956 זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:43.6 דקות, אחרי שושנה ריבנר (1:33.2 דקות) ודורית שרצר (1:33.6 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד.
ביוגרפיה > 1957

באליפות הפועל ה-14 בשחייה שנערכה בחדרה בספטמבר 1957 זכתה לוזיה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא הפועל חדש של 1:35.5 דקות, שיפור לשיא של ברגשטיין (1:35.9 דקות). במכביה החמישית שנערכה בשנת 1957 היא סיימה במקום שישי במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:26.7 דקות.
ביוגרפיה > 1958

באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בספטמבר 1958 זכתה לוזיה בשתי מדליות כסף, במשחה ל-100 מטר פרפר בשיא הפועל חדש של 1:34.7 דקות, אחרי שושנה ריבנר (1:31.5 דקות) ולפני דורית שרצר (1:36.0 דקות), שתיהן מברית מכבים עתיד ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:24.4 דקות, אחרי חיותה מרצ'ביאק מהפועל תל עמל (3:21.8 דקות) ולפני תמר זליג ממכבי חיפה (3:25.0 דקות).
ביוגרפיה > 1959

בתחרות שחייה בין נבחרת ישראל לנבחרת יוון שנערכה באתונה ביולי 1959 קבעה לוזיה שיא ישראלי חדש לנערות במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:31.4 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בבריכת בת גלים בחיפה באמצע אוקטובר אותה שנה זכתה לוזיה במדליית ארד, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:35.4 דקות, אחרי גלי להב מהפועל תל עמל (1:30.4 דקות) וחיותה מרצ'ביאק (1:34.5 דקות).
חיים אישיים

נשואה לצבי (צ'ירי) אשכנזי.
הערות שוליים

↑  קרני עם-עד, קדיש מאוחר לאחות הקטנה, באתר mynet‏ קיבוץ, 16 ביולי 2009
↑  קרני עם-עד, האבא והסבא של האלופים, באתר mynet‏ קיבוץ, 13 במרץ 2009
↑  אווירה בינלאומית בבת גלים, חרות, 11 באוקטובר 1955
↑  4 שיאים ארציים הוצבו באליפות ישראל בשחייה, דבר, 7 באוקטובר 1956
↑  שני שיאי הפועל נקבעו בגמר אליפות השחייה, דבר, 1 בספטמבר 1957
↑  ידיעות המכביה - וואכנר, ריבנר ומייק וולק מצטיינים בשחייה, חרות, 22 בספטמבר 1957
↑  ב. מ. עתיד זכתה באליפות השחיה, הַבֹּקֶר, 28 בספטמבר 1958
↑  ע. לפר, ישראל יוון - 101: 52, דבר, 29 ביולי 1959
↑  טראובר ולהב הצטיינו באליפות השחייה, על המשמר, 18 באוקטובר 1959
יוסף סנדל

אין תמונה חופשית
המצבה על קברו של סנדל בבית הקברות היהודי בוורשה
יוסף סַנדֶל (ביידיש: סאנדעל; בפולנית: Józef Sandel; כ"ח באלול תרנ"ד, 29 בספטמבר 1894, קולומיאה, גליציה – ה' בכסלו תשכ"ג, 1 בדצמבר 1962, ורשה) היה מבקר וחוקר אמנות יהודית ועיתונאי יהודי פולני, יו"ר האגודה היהודית לקידום האמנויות היפות בפולין שלאחר מלחמת העולם השנייה, היסטוריון של האמנות הפלסטית היהודית בפולין.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
יוסף בן אביגדור סנדל נולד בסתיו 1894 בקולומיאה שבגליציה, אוסטריה, במשפחה יהודית ענייה. על אף שלא רכש השכלה גבוהה, עסק באמנות כתחביב ובמקצוע. בשנים 1930–1933 ניהל את הגלריה לאמנות צעירה (Galerie Junge Kunst) בדרזדן. בסוף שנות ה-30 עבר לעיר וילנה שבפולין, ושם ארגן את המחלקה לאמנות בייווא (המכון המדעי היהודי). כתב ביקורות אמנות בעיתוני וילנה "צייט" ו"טאָג" ובכתבי עת נוספים (בעיקר ביידיש, שכן הפולנית שבפיו הייתה דלה). בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בברית המועצות, ולאחריה שב לפולין עם הגל הראשון של השבים למולדת, באמצע שנת 1946, והתיישב בוורשה. כיהן כיו"ר האגודה היהודית לקידום האמנויות היפות (Żydowskie Towarzystwo Krzewienia Sztuk Pięknych), שהתארגנה מחדש לאחר המלחמה, והיה הרוח החיה בה. האגודה פעלה לרכוש ולהציל יצירות אמנות יהודיות, ארגנה תערוכות של אמנות יהודית, ושאפה לייסד מוזיאון לאמנות יהודית. לאחר התפרקות האגודה, הוקמה ב-1950 גלריה לאמנות יהודית במסגרת המכון ההיסטורי היהודי בוורשה, וסנדל כיהן כמנהלהּ, עד סגירתה ב-1953.
יוזמה נוספת של סנדל במסגרת האגודה הייתה קיבוץ רשימה של האמנים היהודים הנספים והנעדרים במלחמה, שלימים שימשה אותו בספרו על האמנים היהודים בפולין שנספו בשואה.
סנדל הרבה לפרסם בעיתונות היידית והפולנית ביקורות, מחקר וסקירות היסטוריות של האמנות הפלסטית היהודית בפולין. פרסם ביידיש בהוצאת "יידיש בוך" בוורשה את הספרים "מוטיבים יהודיים באמנות הפולנית" (1954) – קובץ רשימות על האמנים היהודים הנודעים בפולין מהמחצית השנייה של המאה ה-18 ועד השואה – ואת אלבום הביוגרפיות והרפרודוקציות "אמנים יהודים בפולין שנספו" (1957), שניהם בעריכת דוד ספארד. לאחר מותו ראה אור הספר והאלבום "אמנות פלסטית של יהודים בפולין" (1964), גם הוא בעריכת ספארד.
עבודתו הספרותית נעשתה יחד עם אשתו, ארנסטינה (אֶרנָה) (אסתר) פּוֹדהוֹרצֶר-סנדל (ערנא פּאָדהאָריצער-סאנדעל; Erna Podhorizer-Sandel;‏ 1903–1984).
סנדל נפטר בוורשה בדצמבר 1962, בן 64 במותו. נקבר בבית הקברות היהודי בוורשה.