stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריק ווארבורג
קורות חיים

ווארבורג החל את עבודתו המקצועית במעבדתו של קארל אלברט האסלבאך במחקר בממשק של פיזיולוגיה וכימיה פיזיקלית. בשנת 1922 הוא הגיש את עבודת הדוקטורט שלו על "תרכובות חומצה פחמתית ופעילות יוני מימן בדם ותמיסות מלח. הבעיות שהעסיקו אותו היו חקירת הבסיס לשווי המשקל בין פחמן דו-חמצני וביקרבונט בדם וביסוס ייצוג מתמטי של הקשר בין כמות החומצה פחמתית בדם והתגובה שלו. העומק המתמטי של התיזה שלו היה יוצא דופן עבור רופאים. בתיזה שלו, טבע ווארבורג את המושג אוסמולריות (הידוע גם כ"כריכוז אוסמטי"). בהמשך התעניין וארבורג באלקטרוקרדיוגרם, קבע כללים להפעלה נכונה שלו והראה שניתן להשתמש בזיהוי היפוקסיה באלקטרוקרדיוגרם לגילוי מחלת לב איסכמית. במקביל למחקריו במעבדה, התמחה ווארבורג ברפואה פנימית בבית החולים העירוני של קופנהגן. מסוף שנות ה-20 הקדיש ווארבורג חלק נכבד ממחקריו לבעיות לב עד שנהיה מומחה עולמי לבעיות לב.
בשנת 1931 הופקד ווארבורג על הקתדרה לרפואה קלינית באוניברסיטת קופנהגן. בהמשך ווארבורג היה מנהל מחלקה בבית החולים המלכותי בקופנהגן.
בעקבות פיזור הממשלה הדנית על ידי הנאצים באוגוסט 1943 נעצר ווארבורג יחד עם יהודים אחרים כדי לשלחם להשמדה. בהתערבותו של כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק הוא שוחרר ושב לעבודתו בבית החולים הממשלתי בקופנהגן. באפריל 1944 ירו לעברו שני מתנקשים בבית החולים אך החטיאו את מטרתם. לתקופה מסוימת היה ווארבורג רקטור אוניברסיטת קופנהגן. בשנים 1945–1949 ושוב בשנים 1963–1964 היה ווארבורג נשיא האגודה הדנית להיסטוריה של הרפואה.
במאי 1948 עמד ווארבורג בראש מגבית בדנמרק למען ההגנה. בשנת 1953 היה חבר בוועד ידידי מכון ויצמן בדנמרק.
הערות שוליים

1 2 3  GOTFREDSEN E. Erik Warburg, M.D., professor of internal medicine in the University of Copenhagen on his sixtieth birthday, February 3, 1952. Acta Med Scand Suppl. 1952;266:13-7. PMID 14902349.
↑  The Department of State Bulletin, Volume 24
↑  פרופ' אריק וארבורג בן 60, הארץ, 21 באפריל 1952
↑  Selected Topics in the History of Biochemistry. Personal Recollections. Part III, page 170
↑  Jewish Physicians: A Biographical Index, page 260
↑  זרעו מוקשים כדי להפריע לבריחת יהודי דניה, המשקיף, 8 באוקטובר 1943
↑  יהודי דאניה, משמר, 1 בנובמבר 1943
↑  סוכל הנסיון לרצוח את רופאו של המלך הדני, משמר, 17 באפריל 1944
↑  דנמארק ויחסיה עם מדינת ישראל, הארץ, 3 ביולי 1949
↑  נשואי תערובת עושים שמות בהוד דניה, הצופה, 3 ביוני 1960
↑  THE DANISH SOCIETY FOR THE HISTORY OF MEDICINE: 100 YEARS OF SERVICE (1917-2017)
↑  הצפה, הצופה, 10 במאי 1948
↑  אנשי מדע בדנמארק יגישו עזרה למכון וייצמאן, הצופה, 22 בפברואר 1953
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2014121858  VIAF: 310721480   WorldCat (עם VIAF): 310721480
ארנסט מסטמקר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בספטמבר 1926 המלין, גרמניה
 פטירה:  22 באפריל 2024 (בגיל 97)
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 השכלה:  אוניברסיטת גתה בפרנקפורט  (דוקטור במשפטים והביליטציה)
 תקופת כהונה:  ? – 22 באפריל 2024 
 תקופת הפעילות:  ? – 22 באפריל 2024 
 תחומי מחקר:  דין, תורת המשפט 
 פרסים והוקרה:  אות מסדר ההצטיינות במדעים ואמנויות של גרמניה (1994)  צלב המפקד במסדר ההצטיינות של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה (1981)  סנטור של כבוד (1983)  מדליית ארסמוס מרוטרדם (1993)  פרס לודוויג ארהארד לפרסום בכלכלה (1980)  פרס הנס מרטין שלאייר (1997)  פרס ארנסט הלמוט ויטס (1988)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (1997)  דוקטור לשם כבוד של אוניברסיטת בילפלד (2009) 
 
ארנסט יואכים מסטמקר (בגרמנית: Ernst-Joachim Mestmäcker;‏ 25 בספטמבר 1926 – 22 באפריל 2024) היה חוקר גרמני בתחום מדע המשפט.
קריירה

מסטמקר נולד בהמלין, גרמניה. הוא קיבל את הדוקטורט שלו ב-1953 מאוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ואת ההביליטציה שלו מאותה האוניברסיטה ב-1958. מ-1959 כיהן כפרופסור באוניברסיטת ג'ורג'טאון, אוניברסיטת חבל הסאר, אוניברסיטת מינסטר, אוניברסיטת בילפלד (שם גם היה הרקטור המייסד בין השנים 1967–1969) ואוניברסיטת המבורג. בשנים 1965, 1976 ו-2000 היה פרופסור חבר באוניברסיטת מישיגן. שימש כמנהל מכון פלאנק למשפט השוואתי ובינלאומי פרטי בהמבורג בין השנים 1979–1994. בין השנים 1960–2006 היה חבר הוועדה המדעית המייעצת למשרד הכלכלה והטכנולוגיה הגרמני. בין השנים 1960–1970 היה מסטמקר יועץ מיוחד של הקהילה הכלכלית האירופית לקירוב חוקים והגבלים עסקיים. מסטמקר היה חבר בכיר באקדמיה למדעים בהמבורג. ב-1989 התקבל להיות חבר קבוע באקדמיה אירופיאה. היה עורך של הג'ורנל "ORDO – Jahrbuch für die Ordnung von Wirtschaft und Gesellschaft".
מחקר

מחקרו של מסטמקר התמקד בחוקים מסחריים של אירופה וגרמניה, בדגש על הגבלים עסקיים וזכויות יוצרים.
מסטמקר נפטר ב-22 באפריל 2024.
הערות שוליים

↑  ארנסט יואכים מסטמקר באתר מכון מקס פלאנק
↑  ארכוב רשימה של חברי הוועדה המדעית המייעצת למשרד הכלכלה והאנרגיה הגרמני
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265349905171  BIBSYS: 90677774  BnF: cb120207641 (data)  CiNii: DA00524260  GND: 119401770  ISNI: 0000 0001 1661 7329  LCCN: n80115903  NDL: 00449851  NKC: mub2013758979  NTA: 069893314  SUDOC: 028355237  VIAF: 66479760   WorldCat (עם VIAF): 66479760
אצטדיון באירה ריו

| --- | --- |

 כינוי:  ביירה ריו
 מיקום:  פורטו אלגרה, ריו גראנדה דו סול, ברזיל
 קואורדינטות:  30°03′56″S 51°14′10″W﻿ / ﻿30.065614°S 51.236086°W﻿ / -30.065614; -51.236086
 אבן יסוד:  1959
 תקופת הפעילות:  6 באפריל 1969 – הווה (55 שנים)
 בעלים:  מועדון ספורט אינטרנסיונל 
 משטח:  דשא
 אדריכל:  José Pinheiro Borda
 קבוצות:  אינטרנסיונל
 מושבים:  42,991
 ממדי משטח:  אורך: 108 מ'   רוחב: 72 מ'
 he
 
אצטדיון ז'וזה פיניירו בורדה (בפורטוגזית: Estádio José Pinheiro Borda), הידוע גם כאצטדיון ביירה ריו (Estádio Beira Rio), הוא אצטדיון כדורגל, הממוקם על חוף ימה של העיר פורטו אלגרה שבברזיל. פירוש השם "באירה ריו" הוא "גדת הנהר", והאצטדיון מכונה כך משום שהוא ממוקם בשולי הנהר "ריו גואייבה". האצטדיון משמש כמגרשה הביתי של קבוצת אינטרנסיונל מליגת העל הברזילאית.
היסטוריה

האצטדיון קרוי על שמו של ז'וזה פיניירו בורדה, מהנדס פורטוגזי שפיקח על בניית האצטדיון במשך שנים רבות, ובכך חלם להפוך אותו לפרויקט הבניה הגדול ביותר שלו. בורדה מת לפני שראה אותו בשלמותו. אצטדיון זה החליף את האצטדיון הקודם של קבוצת אינטרנסיונל, שנקרא "דוס אוקליפטוס". משחק הבכורה באצטדיון התקים ב-6 באפריל 1969 בו גברה אינטרנסיונל על בנפיקה ליסבון הפורטוגלית בתוצאה 1-2.
האצטדיון נבחר להיות אחד מ-12 האצטדיונים שלוקחים חלק באירוח משחקי מונדיאל 2014, ועל כן עבר שדרוג על מנת לעמוד בתקנים של פיפ"א. עיקר השדרוג כלל הקמה של מעטפת חדשה לאצטדיון שכוללת גג חדש המספק קירוי מלא ליציעים. כמו כן, המפלס התחתון של האצטדיון נהרס והוקם מחדש קרוב יותר לכר הדשא.
אריק וייטאקר

| --- | --- |

 לידה:  2 בינואר 1970 (בן 54) רינו, ארצות הברית 
 שם לידה:  Eric Whitacre 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1990 
 מקום לימודים:  בית הספר ג'וליארד, אוניברסיטת נבדה, לאס וגאס, Douglas High School 
 שפה מועדפת:  ספרדית 
 ericwhitacre.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אריק וייטאקר (באנגלית: Eric Whitacre;‏ 2 בינואר 1970, נבדה) הוא מלחין, מנצח ומרצה אמריקאי, שמחבר מוזיקה מקהלתית, יצירות ולכלי נשיפה מעץ ומוזיקה אלקטרונית. הוא הופיע כמנצח אורח עם הרכבים ברחבי אירופה, אסיה, אוסטרליה ושתי האמריקות. הוא שואב את השראתו ממוזיקת פופ וממוזיקה אלקטרונית ונודע בעבודתו עם מקהלות וירטואליות - יצירת קהילה כוראלית באמצעות האינטרנט.
קורות חייו

וייטאקר, מלחין, מנצח ומרצה, נעשה תוך זמן קצר לאחד המלחינים הפופולריים והמבוצעים ביותר בקרב בני דורו והוא מתואר כ"החלילן מהמלין של המוזיקה המקהלתית". "היופי שלא מן העולם הזה ועושר הדמיון" (לוס אנג'לס טיימס) ו"הישירות והעוצמה הרגשית" (אמריקן רקורד גאייד) המאפיינים את המוזיקה של וייטאקר מחוללים תגובה רגשית עמוקה בקהל המאזינים ובנגנים כאחד. בשנת 2008 השיג התקליטור שלו 'Cloudburst' (בהפקת האנסמבל הבריטי "פוליפוניה" בחברת היפריון) מעמד מפתיע של רב-מכר בינלאומי, התייצב בראש הרשימה הקלאסית והיה מועמד לגראמי. בדבריה הנלהבים של רשות השידור הבריטית, "הדבר שהולם בך ישירות הוא הרושם של כנות, אופטימיות ואמונה המוחלטת, שאין בו שמץ של העמדת פנים. זו מוזיקה שמעלה חיוך על פניך". וייטאקר נודע אולי יותר מכל במיזמי המקהלה הווירטואליים שלו, "Sleep" ו-"Lux Aurumque " ביוטיוב.
וייטאקר החל את הכשרתו המוזיקלית בלימודי תואר ראשון באוניברסיטת נבדה בלאס וגאס, שם למד הלחנה אצל מלחין האוונגארד האוקראיני וירקו באלי וניצוח מקהלות אצל דייוויד ויילר. וייטאקר המשיך בלימודי מוסמך בבית הספר ג'וליארד, שם היה תלמידו של ג'ון קוריליאנו. יצירתו פורצת הדרך "גן-עדן אבוד: צללים וכנפיים", המשלבת השפעות של ממוזיקת טראנס, מוזיקה אלקטרונית ואנימה עם מסורות של מוזיקה כוראלית, קולנוע ואופרה, זכתה בפרס ASCAP ובפרס ריצ'רד רוג'רס. בשנת 2010 כתב וייטאקר אורטוריה ראשונה באורך מלא למקהלה, סופרן סולו ותזמורת, והלחין יצירה לפי הזמנת תזמורת רדיו ברלין וכן יצירה גדולה לתזמורת הסימפונית של לונדון, שתבצע אותה באוקטובר 2010.
אריק וייטאקר נשוי לזמרת הישראלית הילה פליטמן. הם הורים לבן וחיים בלוס אנג'לס.
הערות שוליים

↑  CNN article February 11, 2007
1 2  Hyperion Records - Whitacre Biography Accessed 2010-04-15
↑  Jarrett, Scott and Day, Holly Music (2008) Composition for Dummies John Wiley & Sons p264 ISBN 0470224215
↑  Canadian TV April 2010. Accessed 2010-05-02
↑  TED featured Virtual Choir
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007334190405171  PLWABN: 9810815449005606  BNE: XX4819562  BnF: cb16131521c (data)  GND: 136732011  ISNI: 0000 0001 2122 8715  LCCN: no99025860  MusicBrainz: 50da04cf-cc25-4313-ac1a-99e84f18cca7  NKC: xx0138928  NTA: 314932550  SNAC: w60c6cjm  SUDOC: 144735148  VIAF: 19310250   WorldCat (עם VIAF): 19310250
אסתי עצמוני

אין תמונה חופשית
אסתי עצמוני (נולדה ב-10 במרץ 1949) היא אשת חינוך ישראלית, מחברת ספרי לימוד בנושא זהירות בדרכים.
ביוגרפיה

עצמוני נולדה, גדלה והתחנכה ברעננה. בצה"ל שירתה בפיקוד צפון. לעצמוני תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני בחינוך קהילתי, והיא שימשה שנים רבות כמחנכת במערכת החינוך בכפר סבא.
עצמוני הייתה הראשונה בישראל שהתגייסה לכתוב ספרי הוראה לתלמידים ולמורים בנושא זהירות בדרכים, שנמנו כחלק מרשימת ספרי הלימוד המאושרים של משרד החינוך. ספריה משמשים להוראת חוקים ותקנות דרך משחקים, טקסטים מחורזים וקליטים ומגוון אמצעי הוראה שמעשירים את הפן החווייתי והרגשי, ומהווים גורם מפתח בלמידה ובסיס לחינוך לערכים והתנהגות בטיחותית. ספריה משמשים אלפי תלמידים ומורים בהוראת זהירות בדרכים, במערכת החינוך בישראל.
בשנת 1996 יצא לאור ספרה, "בצעד זהיר ובטוח", הראשון בסדרת ספרי הלימוד "בצעד". הספרים הבאים בסדרה זו היו "בצעד נבון" (1999), "בצעד שקול" (2003), "בצעד ראשון" (2006), ו"מורה דרך" (2012). בשנת 2009 יצאו לאור ארבעה סיפורים מעשייה לגיל הרך שנקראים: סדרת "חיוכים בדרכים" (בשיתוף עם נחמה חרמון), במטרה ללמד תכנים מורכבים של נושאי זהירות בדרכים בצורה חווייתית ומהנה. בשנת (2018) יצא ספרה "סימני דרך" ובשנת (2019) יצא לאור ספרה "הליכה כהלכה".
ב-2011 פסק בית המשפט המחוזי בתל אביב כי ספרה של דתיה בן דור, "חכמים בדרך", מועתק בחלקו מהספר "בצעד שקול", ופסק לעצמוני פיצויים בסך 150 אלף ש"ח.
ב-2013 יזמה אסתי עצמוני את הפרויקט של משרד החינוך שנקרא "בית הספר של החופש הגדול", על מנת לתת מענה לתלמידים והורים בחופשות. עצמוני סברה שמורים רבים יסכימו להמשיך ולעבוד חודש נוסף ולקבל על כך משכורת נוספת, חודש זה יהיה כולו חודש של כיף וחוויה כמו בקייטנה. ובכך לאפשר לאלפי ילדים/הורים להמשיך ללמוד/לעבוד במסגרת חינוכית תומכת ובטוחה ובעלות כספית נמוכה. עצמוני העלאת את הרעיון, ברשתות התקשורת, פייסבוק, (ופוסטים בעמודים של יאיר לפיד ששימש כשר האוצר, ובעמוד של שי פירון ששימש כשר החינוך), בתוכנית "הכל כלול" עם סיון כהן ונוגה ניר נאמן. ההצעה זכתה מיד לתמיכה ומענה, וכך עלה הפרויקט של בית הספר של החופש הגדול.
ב-24 באוקטובר 2019, בהסכם פשרה שקיבל תוקף של פסק דין, שבו כל זכויות היוצרים של הספרים: "בצעד ראשון" "בצעד שקול" "בצעד זהיר ובטוח" ו"בצעד נבון" (שיצאו בעבר בהוצאת רכגולד), למחברת אסתי עצמוני.
על תרומתה למערכת החינוך בישראל קיבלה עצמוני ב-2008 פרס "אשת המופת" על מפעל חיים מטעם סניף מועדון "ליונס" בכפר סבא.
ספרים

בצעד זהיר ובטוח (1996) - הוצאת לֶמוּר (תורגם לערבית)
בצעד נבון (1999) - הוצאת לֶמוּר
בצעד שקול (2003) - הוצאת לֶמוּר (תורגם לערבית)
בצעד ראשון (2006) - הוצאת לֶמוּר
מורה דרך (2012) - הוצאת בונוס יבנה
חיוכים בדרכים (2009, בשיתוף עם נחמה חרמון) - הוצאת בונוס יבנה:
האח לרמזור המוצלח!
חגיגה בשחור לבן
אופניים לשועל
התמרור ששאג צרח ולחש עצור!
סימני דרך (2018) - הוצאת לֶמוּר
הליכה כהלכה (2019) - הוצאת לֶמוּר
הערות שוליים

↑  חוזר מנכ"ל - השלמות ותיקונים לרשימת ספרי הלימוד המאושרים, תשנ"ט - אישור הספר "בצעד זהיר ובטוח" שיצא ב-1996
↑  רשימת ספרי הלימוד לכיתות א'-ד', אתר משרד החינוך
↑  למשל, בשנת 2015 למדו כ-20,000 תלמידים מהספר "בצעד ראשון"; בסך הכול כ-42,000 תלמידים במערכת החינוך למדו מספריה של עצמוני בשנה זו (על פי נתוני הוצאות הספרים ורשימות ספרי הלימוד בבתי הספר).
↑  Figure 7 from: Katz AD, Giordano R, Soto-Adames F (2015) Taxonomic review and phylogenetic analysis of fifteen North American Entomobrya (Collembola, Entomobryidae), including four new species. ZooKeys 525: 1-75. https://doi.org/10.3897/zookeys.525.6020, dx.doi.org
↑  תקדין, [https://lite.takdin.co.il/document/2196936/%D7%AA%20%D7%90%20%D7%AA%D7%9C%20%D7%90%D7%91%D7%99%D7%91%20%D7%99%D7%A4%D7%95%201884%2006%20%D7%A2%D7%A6%D7%9E%D7%95%D7%A0%D7%99%20%D7%90%D7%A1%D7%AA%D7%A8%20%D7%A0%20%D7%93%D7%AA%D7%99%D7%94%20%D7%91%D7%9F%20%D7%93%D7%95%D7%A8 ת"א (תל אביב-יפו) 1884-06 - עצמוני אסתר נ' דתיה בן דור
ת"א (תל אביב-יפו) 1884-06], באתר תקדין אתר משפטי, ‏6.02.2011
↑  תיק מס' 5670-05-19
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306114305171  VIAF: 297996768   WorldCat (עם VIAF): 297996768
ארגוטליס

ארגוטליס (ביוונית: ΠΑΕ Εργοτέλης) היא קבוצת כדורגל יוונית, המייצגת את העיר הרקליון. הקבוצה משחקת בליגת המשנה היוונית.
הקבוצה נוסדה בשנת 1929. לקבוצה תואר אחד כאשר זכתה בגביע החובבים בשנת 1983. אחרי שנים בליגות הנמוכות, בשנת 2004 עלה המועדון לראשונה בתולדותיו לליגת העל היוונית וירדה ממנה לאחר עונת 2012.
ארה אדומת מצח

| ארה אדומת מצח |
| --- | --- |
 זוג ארות בגן חיות
מצב שימור
 מצב שימור: סכנת הכחדה חמורה סכנת הכחדה חמורה (CR) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: תוכאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: תוכיים
תת־משפחה:: אריים
סוג:: ארה
מין:: ארה אדומת מצח
שם מדעי
 Ara rubrogenys ‏לפרסניה, 1847
תחום תפוצה


ארה אדומת מצח (שם מדעי: Ara rubrogenys; למרות שהאקדמיה ללשון נתנה שם זה למין Ara miltaris) הוא מין של תוכי האנדמי למחוז הררי קטן ומדברי בבוליביה, ונמצא בסכנת הכחדה. תוכי זה נפוץ בשבי אך לא כחיית מחמד. תוכי זה ידוע גם כארת לפרשניה, על שם האורניתולוג הצרפתי פרדריק דה לפרשנייה, שהיה ראשון לתאר את המין.
תיאור

אורכה של ארה זו 55-60 ס"מ. צבעה בעיקר ירוק ויש לה מצח אדום, כתם אדום מעל האוזניים ואדום בוהק או כתום מתחת לכנפיים. יש לה עור ורדרד המשתרע סביב העיניים. בנוסף, עיקול הכנפיים שלה ונוצות הכנף הראשיות הן אדומות.
תפוצה ובית גידול

תפוצת ארה אדומת מצח מוגבלת לאזור הררי קטן של דרום מרכז בוליביה הממוקם כ-200 ק"מ ממערב לסנטה קרוז. בית הגידול של הארה מאופיין בצמחייה טבעית שכוללת קקטוסים, עצים קוצניים ושיחים. האקלים הוא צחיח למחצה עם לילות קרים וימים חמים. רוב הארות מקננים בחורים בעצים גדולים, אבל לרוב בסדקים אנכיים בצוקים. ארה זו נלכדת על ידי סחר בחיות מחמד ונהרגת על ידי חקלאיים מקומיים בעקבות פשיטה על יבולים.
גלריה

ארת אדומת מצח בתעופה
ארות אדומות מצח וארות כחולות-צהובות
ארה אדומת מצח לצד ארה יקניתונית
הערות שוליים

↑  ארה אדומת מצח באתר הרשימה האדומה של IUCN
אנדרטאות מלחמת ששת הימים בירושלים

אנדרטת גדוד 66 בגבעת התחמושת סמוך לאחר חנוכתה, מאי 1968. למטה: הגלעד הזמני שהוקם במקום בו ניצבת האנדרטה
הגלעד הזמני הספונטני לחיילים שנהרגו בגבעת התחמושת על הגבעה החשופה 1967
עשרים ושתיים אנדרטאות הוקמו בירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים. האנדרטאות, כמעט כולן ישראליות, ממלאות את התפקיד של הנצחת המערכה שניטשה בעיר ושל הנצחת גבורת הלוחמים שהשתתפו בה וההקרבה של נופליה. מספרן הרב של האנדרטאות מבטא את המקום החשוב שתפסה המערכה בחיי העיר, את תוצאותיה הדרמטיות ואת המחיר הכבד בחיי אדם ששילמה ישראל במהלכה.
אתר ההנצחה בגבעת התחמושת מנציח את המערכה כולה. יתר האנדרטאות, למעט אחת, ממוקדות בהנצחת הנופלים בקרבות והן קטנות בהרבה. אלו הן אנדרטאות קבוצתיות ואנדרטאות לחיילים בודדים. הן הוקמו במסגרת מהלכים מכוונים של גופים ציבוריים כמו גם ביוזמה מקומית של אנשים מעטים.
תולדות האנדרטאות ועיצובן

שלוש חטיבות צה"ל השתתפו במערכה על ירושלים במלחמת ששת הימים: חטיבת הצנחנים 55, חטיבת ירושלים וחטיבת הראל, ועמן פעלו יחידות טנקים מגדוד השריון של פיקוד המרכז (לסיפור המערכה כולה ראו בערך הקרב על ירושלים במלחמת ששת הימים).
האנדרטאות הראשונות למלחמה ולנופליה הוקמו בעיר תוך כדי המערכה ומיד לאחריה. חלק מחיילי היחידות הלוחמות ביקשו להקים יד לחבריהם שנהרגו והקימו באתרי הקרבות אנדרטאות מאולתרות, עשויות אבנים, כלי נשק וציוד וחומרים אחרים ונושאות כתובות שנכתבו ביד.
בשנה שלאחר המלחמה נרתמו יחד למאמץ משולב המחלקה להנצחת החייל במשרד הביטחון ועיריית ירושלים לשם הקמת אנדרטאות לנופלים לפי דגם אחיד. לשם כך הוקמה ועדה ציבורית שהיו בה גם נציגים ללוחמים בעיר. אנדרטאות אלו הוקדשו להנצחת קבוצות של נופלים לפי מוקד גאוגרפי ולפי השתייכות חטיבתית, לשלוש החטיבות שהשתתפו בקרבות בעיר. האתרים לאנדרטאות אלו נבחרו בין מוקדי הקרבות השונים בעיר ובמידת האפשר על בסיס האנדרטאות המאולתרות שכבר התקיימו בשטח. כך הוקמו ארבע אנדרטאות לנופלי חטיבת הצנחנים 55, ארבע אנדרטאות לנופלי חטיבת ירושלים, אנדרטה אחת לנופלי חטיבת הראל ואנדרטה לטייס חיל האוויר שמטוסו הופל בדרום העיר. רוב האנדרטאות הקבוצתיות למלחמה בעיר הן פרי מהלך זה.
עשר האנדרטאות עוצבו כל אחת כלוח אבן רחב, שהוצב אנכית על גבי גל של אבנים מקומיות. בראש הלוח נחקק סמל החטיבה הנוגעת בדבר (או סמל חיל האוויר, באנדרטה לטייס) ומתחתיו שמות הנופלים מהחטיבה באותו מוקד קרב. מתחת לשמות תוארו הנסיבות שבהן נהרגו החללים, באופן שנתן את ההקשר ההיסטורי לנפילתם ביחס למערכה כולה. בשולי לוחות האנדרטה נחקקה הכתובת "ירושלים, אייר תשכ"ז". מסביב לכל לוח זיכרון הוקמה גינת נוי קטנה. עשר האנדרטאות נחנכו ב-1 במאי 1968, יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
בשנת 1975 נחנך בעיר אתר ההנצחה בגבעת התחמושת, שהפך לאתר העיקרי לזיכרון המערכה על העיר במלחמת ששת הימים ולנופליה. באתר זה הונצחו לראשונה שמות כל הנופלים בקרב על העיר - מהם אחדים ששמותיהם לא הונצחו על איזו מן האנדרטאות שהוקמו בעיר קודם לכן.
בצד האנדרטאות הקבוצתיות שהוקמו ב-1968 ואתר גבעת התחמושת ניצבות בעיר עשר אנדרטאות נוספות. תשע מהן מוקדשות להנצחת מספר קטן של נופלים. אלו הן ברובן אנדרטאות קבע, אשר החליפו אנדרטאות מאולתרות שהקימו חבריהם לנשק של אותם חללים. אנדרטה אחת בלבד (בבית הכרם - ראו להלן) איננה נושאת שמות של חללים שנפלו במערכה.
שתיים מעשר האנדרטאות הנוספות שצוינו (הניצבות במוצב הפעמון וליד גשר גת שמנים - ראו להלן) שונות בסגנונן מיתר האנדרטאות בעיר בכך שהן אינן מבוססות על לוח זיכרון, אלא הן אנדרטאות פיסוליות.
שתי אנדרטאות בלבד (בבית הכרם ובעמק המצלבה - ראו להלן) לא מוקמו בזירות הלחימה בחלקה המזרחי של ירושלים, אלא בחלקה המערבי.
כיום מונצח שמו של כל אחד מהנופלים במערכה על העיר - 182 במספר - על גבי אנדרטה אחת לפחות, ומקצתם על שתי אנדרטאות ואף על שלוש.
אחדות מהאנדרטאות לנופלים שהוקמו בירושלים הורחבו לאחר שנים על מנת שישמשו כאנדרטה לנופלים מאותה יחידה בכל מלחמות ישראל.
האנדרטאות שופצו מעת לעת, לאחרונה לקראת יום השנה ה-50 למערכה על ירושלים באביב 2017, ואגב כך השתנה עיצובן מעט.
אנדרטה אחת ניצבת בירושלים לזכר החיילים הירדנים שנהרגו במערכה על העיר (ראו להלן).
משמעותן ותפקידן הסמלי של האנדרטאות

החוקר מעוז עזריהו כתב אודות תפקידן הסמלי של האנדרטאות למלחמות ישראל בירושלים, לרבות האנדרטאות למערכה ב-1967. הוא מציין כי הכללתה של ירושלים במדינת ישראל נעשתה בשני שלבים: תחילה הוכללה העיר המערבית במדינת ישראל במלחמת העצמאות, ולאחר מכן הושלם שילוב העיר בישראל בעקבות איחוד שני חלקיה בקרבות מלחמת ששת הימים. ב-1949 החלה בירושלים פעילות הנצחה, שנתנה באמצעות האנדרטאות שהוקמו בעיר ובדרך אליה ביטוי לניצחון במלחמת העצמאות ולהקרבה שהייתה כרוכה בו. עזריהו מציין שמלחמת ששת הימים הוסיפה על פרק המערכה על העיר במלחמת העצמאות את פרק הניצחון הסופי שחסר בו, ובכך ניתנה למלחמת העצמאות משמעות חדשה בהיסטוריה של העיר, כמבוא לעלילת גבורה שהגיעה לשיאה באיחוד העיר ב-1967.
לדברי עזריהו מנציחות האנדרטאות למלחמת ששת הימים בעיר באופן ישיר את המערכה שניטשה בה, כאשר מרביתן מתמקדות בהקרבה ההרואית של חללי המערכה שנפלו בסביבתה של כל אנדרטה. הן השתלבו באתרים שבהם הוצבו ונתנו להם משמעות בתמונת המערכה הכללית. לעומת האנדרטאות הנפרדות לחללים הפך אתר ההנצחה בגבעת התחמושת למוזיאון גבורה למערכה כולה ולכלל הנופלים בה. הקרב המר והדרמטי שהתחולל בגבעה, אשר הפך מיד לאחר המלחמה למרכיב בפולקלור הישראלי, היה התנאי המסייע להפיכת האתר למוזיאון שכזה. בשל הפיכתו לאנדרטה למערכה כולה הוא הפך לנקודת מוקד טקסית, שבה נערך הטקס השנתי לציון שחרור ירושלים, והוקנתה לו משמעות כלל-לאומית ולא רק מקומית. לדעת עזריהו קיום אתר גבעת התחמושת איננו גורע מחשיבות האנדרטאות האחרות בעיר למלחמת ששת הימים, ואף מעניק להן - בזכות התצוגה שבו על הקרבות בעיר - משמעות ומובן בהקשר ההיסטורי הרחב של המערכה.
האנדרטאות

סקירת האנדרטאות המתוארות להלן מובאת בעיקרה על פי התייחסותן לשלוש החטיבות שלחמו בירושלים.
האנדרטאות > אתר גבעת התחמושת

אתר זה הוא כאמור אתר ההנצחה המרכזי להנצחת המערכה על ירושלים במלחמת ששת הימים והנופלים בה. האתר הוקם על גבי מוצב גבעת התחמושת, שבו ניטש אחד הקרבות המרים ביותר במערכה. האתר משמש להנצחת המערכה על העיר והקרב על הגבעה גם יחד.
ערב המלחמה השתרע המוצב על גבי גבעה מיוערת בחלקה שעליה ניצבו מספר מבנים, ובה הוקמה רשת של תעלות לחימה שבצידן בונקרים. לאחר המלחמה יועד אתר המוצב - כמו מרבית השטחים שסביבו - לבניית שיכוני מגורים. בהשפעת הורים שכולים שבניהם נפלו בו שונה ייעודו לאתר הנצחה למערכה ב-1967. האתר נחנך ביום ירושלים באביב 1975.
אתר ההנצחה משתרע על פני מרבית שטחו המקורי של המוצב. שומרו בו חלק מהבונקרים, תעלות הלחימה והמבנים שנמצאו במוצב עם כיבושו ומוצגים בו כלי רכב צבאיים ישראלים וכלי נשק נוספים. בנקודה הגבוהה ביותר באתר ניצבת אנדרטת חללי גדוד 66 (ראו להלן), שנחנכה ב-1968. במרכזו הוקם מכלול מוזיאוני, הבולט במבנים המקושתים שבהם הוא ממוקם. הוא כולל בין השאר קיר הנצחה לשמות כל 182 חללי המערכה על העיר ב-1967, שהונצחו על פי שיוכם היחידתי. המוזיאון מכיל גם תצוגה של תמונות הנופלים ויצירות אומנות מעיזבונם. בשטח האתר ניטעו עצים כמספר הנופלים.
תצוגה פתוחה נפרדת באתר מספרת את סיפורה של ירושלים מימי השלטון העות'מאני ועד לאיחודה במלחמת ששת הימים ובכך מספקת את ההקשר ההיסטורי הרחב למערכה עליה במלחמה זו. תצוגה אחרת, אור קולית, מספרת את סיפור המערכה ב-1967 בכל גזרות הלחימה בעיר כמכלול.
באתר הוכשר גם אמפיתיאטרון פתוח המשמש לכינוסים. לאתר נוספו בהדרגה לאחר פתיחתו מבנים המשמשים לתצוגה, להדרכה ולשירות קהל המבקרים. תכנון האתר נעשה על ידי משרד האדריכלים בנימין אידלסון – גרשון צפור, ועיצוב הפנים והתצוגה נעשה על ידי רפי בלומנפלד. הוא מופעל על ידי עמותת גבעת התחמושת.
האירוע החשוב ביותר הנערך באתר גבעת התחמושת הוא כאמור הטקס הממלכתי השנתי לציון יום ירושלים והאזכרה לנופלים במערכה עליה. האתר משמש להנחלת מורשת הקרב על ירושלים לחיילים, תלמידים והציבור הרחב. נערכים בו טקסי השבעה צבאיים, ומזה מספר שנים הוא משמש כאתר ההתייצבות לגיוס לצה"ל של צעירים מאזור ירושלים.
האנדרטאות > האנדרטאות לחטיבת ירושלים

בירושלים שבע אנדרטאות לחטיבת ירושלים ונופליה. כמעט כולן ממוקמות בגזרה הדרומית של שדה המערכה, שבו פעלה החטיבה.
ארבע משבע האנדרטאות הן מהאנדרטאות הקבוצתיות שנחנכו ב-1968:
לוח זיכרון לחללי חטיבת ירושלים בקרב בארמון הנציב - לוח זה ניצב בסמוך לארמון הנציב, שכיבושו ב-5 ביוני היה הקרב הפותח של המערכה בירושלים. הוא מוקדש לזכרם של תשעת חללי החטיבה שנפלו בגזרה זו ביום הקרב ובימים הבאים.
לוח זיכרון לחללי חטיבת ירושלים בקרב בצור באחר - אנדרטה הניצבת בסמוך לכפר צור באחר ומנציחה את שמות 11 חללי החטיבה שנהרגו בקרב על מוצב הפעמון שלידו ב-5 ביוני ובהפגזות ירדניות בגזרה זו.
לוח זיכרון לנופלי חטיבת ירושלים בקרבות באבו תור - מנציח את שמות 17 חללי החטיבה בקרב לכיבוש אבו תור ב-6 ביוני, שהיה מהקרבות הקשים ורווי האבדות ביותר במערכה. הוא ניצב בגן ברחוב המפקד באבו תור. השם ניתן לרחוב לכבודו של מיכאל פייקס, מפקד גדוד 163 בחטיבת ירושלים, שנהרג בקרב זה.
לוח זיכרון לחללי חטיבת ירושלים בקרב מול עמדות הירדנים - אנדרטה זו הוצבה בקרבת טחנת הרוח במשכנות שאננים. על גביה הונצחו שמות 11 חיילי החטיבה שנהרגו בשלושת ימי המערכה בהפגזות או בקרבות אש מקומיים עם הצבא הירדני לאורך הקו העירוני בירושלים.
שלוש האנדרטאות הנוספות לחטיבה ולחלליה הן:
אנדרטת מוצב הפעמון - אנדרטה הניצבת על שרידי מוצב הפעמון שליד הכפר צור באהר, בקרבת קיבוץ רמת רחל. היא מנציחה את שמות ששת הנופלים בקרב לכיבוש מוצב זה ב-5 ביוני (הם מונצחים גם על האנדרטה החטיבתית הניצבת בסמוך). האנדרטה עשויה כפסלי מתכת דמויי ענבלים של פעמון, המשולבים בשרידי הבונקר העיקרי במוצב. עליהם נרשמו שמות הנופלים, שרובם השתייכו לפלוגת הסיור של החטיבה. מתכנן האנדרטה הוא האדריכל דניאל בכרך, ששירת בפלוגת הסיור.
גלעד לזכר שלושה רגמים - ניצב ליד בניין משרד החינוך ברחוב הנביאים. זהו לוח קטן, שעליו חרותים שמות השלושה, חיילי מחלקת מרגמות. הוא ניצב במקום בו נפגעו מהפגזה ירדנית ב-5 ביוני.
יד לזכר יוסי ליברמן - לוח זיכרון שהוצב ביוזמת חבריו של הנופל, שנהרג ב-5 ביוני במהלך הקרב לכיבוש ארמון הנציב. האנדרטה ניצבת ברחוב בית"ר שבשכונת ארנונה. בעבר היא ניצבה בשטח פתוח וכעת היא משולבת בגדר של בית מגורים שנבנה במקום.