stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיוס השני
ילדותו ושנות לימודיו

פיוס השני נולד ב-1405 בקורסיניאנו (בימינו פיינצה) עיירה קטנה מדרום לסיינה, במשפחתו של סילביו פיקולומיני, אציל בעל אחוזה קטנה, שירד מנכסיו, ושל אשתו, ויטוריה לבית פורטגרי (Forteguerri). אנאה היה הילד הבכור והבן היחיד ששרד מתוך 18 הילדים של בני הזוג. היו לו עוד שתי אחיות - קתרינה ולאודומיה, לימים אמו של האפיפיור פיוס השלישי. בני פיקולומיני היו קודם תושבי סיינה, אך גורשו משם והתרוששו באמצע המאה ה-14 בעקבות המרד העממי שהדיח מהשלטון את הממשלה האריסטוקרטית של "התשעה". סבו של אנאה התיישב בקורסיניאנו. ההורים, שהיו מיוחסים מרחוק למשפחת אמידאי מפירנצה ודרכה, לפי המסורת, למשפחה הרומית העתיקה יוליה, בחרו לקרוא לבנם אנאה, מכיוון שאיניאס, בנה של ונוס, נחשב לאב הקדמון של משפחת יוליה.
בילדותו נהנה פיקולומיני משלוות העיירה על בתיה שנבנו בימי הביניים, שמהם נשקפים נופי עמק ואל ד'אורצ'ה.
כנער זכה לחינוך מעולה. החל משנת 1423, לפי רצון אביו, למד משפטים באוניברסיטת סיינה. הקורסים לא מצאו חן בעיניו והעדיף להתעמק בקלאסיקה הרומית והיוונית -בשירה וברטוריקה, ובמיוחד בקריאת כתבי אפלטון, קיקרו וסנקה. בזמן הפנוי בילה עם ידידים ובחברת נשים יפות. בשנת 1429 שלח אותו אביו להשתלם באוניברסיטת פירנצה. הוא ניצל את ההזדמנות כדי להתוודע למלומדים ההומניסטים שפעלו בעיר, בהם פרנצ'סקו פיללפו, לאונרדו ברוני ופוג'ו ברצ'ולינו. בתום לימודיו חזר לסיינה.
מזכיר של מנהיגים

בשנת 1431 התקבל פיקולומיני כמזכיר בשירות דומניקו קפראניקה, הבישוף של פרמו, שעמד אז להשתתף בוועידת הכנסייה הקתולית בבזל (1431-1439). האפיפיור מרטינוס החמישי שנפטר בינתיים מינה בזמנו את הבישוף קפראניקה לקרדינל, אך האפיפיור המכהן, אאוגניוס הרביעי, סירב ליישם החלטה זו של קודמו. לכן בעת ועידת בזל הבישוף ומזכירו נמצאו בשורות האופוזיציה לאפיפיור אאוגניוס. פיקולומיני נשלח על ידי הבישוף קפראניקה לשליחויות רצופות הרפתקאות (למשל מעבר להרי האלפים, ג'נובה) אותן מילא למרות תנאי מזג האוויר הקשים. בסופו של דבר כשמעבידו לא גמל לו על מאמציו חיפש משרות בשדות אחרים. עבד בשירותם של ניקודמו דלה סקאלה, הבישוף של פרייזינג ושל ברטולומאו, בישוף נובארה, ולאחר מכן אצל הקרדינל ניקולו אלברגאטי.
הוא ליווה את האחרון בוועידת אראס, שבה התנהל בשנת 1435 משא ומתן לשלום בין צרפת לבורגונדיה.
אלברגאטי, שייצג בוועידת בזל את האפיפיור אאוגניוס הרביעי, שלח את פיקולומיני לשליחות חשאית בסקוטלנד. מאוחר יותר נתן פיקולומיני גרסאות שונות בנוגע למהות משימתו. הוא ביקר בהזדמנות זו גם באנגליה ומאוחר יותר תיאר ביקור זה בספר.
הנסיעה בסקוטלנד התרחשה במזג אוויר סוער במיוחד. פיקולומיני נשבע ללכת יחף מן הנמל שבו נחת - דנבאר, ועד לקפלה הכי קרובה, המוקדשת למרים הקדושה. הסתבר שהקפלה נמצאה בווייטקרק, במרחק עשרה מיל מהנמל ומסע הרגליים היחפות בשלג ועל הקרח השאירו אותו עם כאבי פרקים ברגליים לכל החיים. אמנם הוא אובחן מאוחר יותר גם במחלת הצינית.
אבל בסקוטלנד היו לו גם הרפתקאות רומנטיות. שם נולד בנו השני, ללא נישואים, אחרי שבנו הבכור נולד בשטרסבורג.
מעורבות בפוליטיקה ובדיפלומטיה

בשובו לבזל החליט להישאר בעיר, אף על פי שלא מצא את פטרונו שעזב את העיר. הוא מילא תפקידים שונים בקונציליום שנאבק באפיפיור. על אף היותו עדיין אדם "חילוני" זכה להיבחר בין מנהיגי הכינוס. הוא תמך באפיפיור חלופי, האנטי-אפיפיור פליקס החמישי, הלא הוא אמדאו השמיני, דוכס סבויה, היה למזכירו והשתתף בהכתרתו בשנת 1439. פיקולומיני עדיין נרתע מאוד מדרכי הנזירים ודחה את ההצעות להיות מוסמך כדיאקון. כנציג של ועידת בזל בדיאטה שהתכנסה בפרנקפורט בשנת 1442 פגש לאחר מכן את פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שהתרשם מאוד מכישוריו הספרותיים. הוא עבר לשרת כמזכיר בקנצריה הקיסרית בווינה.
בווינה זכה פיקולומיני לכתר של משורר מצטיין ולחסות הקנצלר של הקיסר, קספר שליק. יש משערים כי פרשת האהבים המתוארת בספרו של פיקולומיני, "ספור שני המאהבים" מתאר מקרה אמיתי מחיי הקנצלר. בהשפעת שליק עבר מהמחנה של האנטי-אפיפיור פליקס, שסיכויו להצליח נראו לו קלושים, למחנה תומכיו של האפיפיור אאוגניוס הרביעי.
בשנת 1445 נשלח על ידי הקיסר בשליחות רשמית אל האפיפיור ברומא וזכה לפטור מעונש כנסייתי על מעשיו בעבר בוועידת בזל, כולל על תפקידו בהכתרת האנטי-אפיפיור פליקס. הוא חזר לגרמניה עם מחויבות לסייע לאפיפיור ועמל רבות ליישר ההדורים בין חצר האפיפיור והאלקטורים האימפריאליים הגרמנים. בשנת 1447 שיחק תפקיד מוביל בהשגת פשרה בין האפיפיור אוגניוס הרביעי שנמצא במיטת דווי, ובין הנסיכים הגרמנים. כתוצאה מכך הקונציליום בבזל והאנטי-אפיפיור נמצאו מבודדים במערכה.
עלייתו בהייררכיה של הכנסייה הקתולית

שינוי עמדתו הפוליטית התלווה גם בתפנית בדרכו הרוחנית. ב-4 במרץ 1447 נכנס פיקולומיני לשורות הכמורה ויורשו של האפיפיור אאוגניוס, ניקולאוס החמישי, מינה אותו לבישוף טריאסט. בתוקף מעמדו זה שיחק תפקיד מוביל בחתימת ה"קונקורדט" של וינה. ב-1450 התמנה כבישוף סיינה.
באותה שנה נשלח על ידי הקיסר פרידריך השלישי לעוד משימה דיפלומטית עדינה: לנהל משא ומתן סביב נישואי הקיסר לנסיכה אלינור של פורטוגל. שנה לאחר מכן נשלחלבוהמיה וחתם, לשביעות רצון הצדדים, על הסכם עם מנהיג ההוסיטים, יירז'י מפודבראדי.
ב-1452 ליווה פיקולומיני את הקיסר פרידריך השלישי לרומא לצורך נישואיו לאלינור. הקיסר הוכתר אז ברומא על ידי האפיפיור עצמו.
כעבור שלוש שנים שוב הגיע פיקולומיני לרומא על מנת להכריז על נאמנות גרמניה לאפיפיור החדש, קליקסטוס השלישי. הוא הביא איתו המלצות חמות מהקיסר ומאולסלו הראשון, מלך הונגריה שהיה גם מלך בוהמיה, על מנת שימונה לקרדינל. אולם באותו זמן האפיפיור החדש היה עסוק בעיקר בקידום אחייניו. כך נאלץ פיקולומיני להמתין עד 18 בדצמבר 1446 כשסוף-סוף התמנה כקרדינל. קודם לכן מילא את התפקיד של בישוף של וארמייה (ארמלנד).
בחירתו לאפיפיור

אחרי שהאפיפיור קליקסטוס השלישי מת ב-6 באוגוסט 1458, התכנסה הקונקלבה ב-10 באוגוסט.
נראה שהמועמד בעל הסיכויים היה הקרדינל האמיד הצרפתי גיום ד'אסטוטוויל אבל גם פיקולומיני ראה עצמו כמתאים לתפקיד, ואחרי מינימום של שתדלנות בקרב הקרדינלים, הצליח ב-19 באוגוסט 1458 להיבחר פה אחד בסיבוב הבחירות השני. הוא הוכתר לאפיפיור ב-3 בספטמבר 1458 בשם פיוס השני.
גינוי עבדות המתנצרים

ב-7 באוקטובר 1462 גינה פיוס השני כ"פשע גדול" את הפיכת המתנצרים החדשים לעבדים, זאת באיגרת ששלח לשליט מקומי באיים הקנריים. בנוסף הורה להטיל עונשים כבדים על מפרי פקודתו. הוא לא גינה את העבדות ואת סחר העבדים כשלעצמם, אלא התייחס אך ורק לשיעבודם של המוטבלים לנצרות, שהיו למעשה מיעוט קטן בקרב העבדים שנשבו על ידי פורטוגל.
מאוחר יותר הזכיר האפיפיור אורבנוס השמיני את אזהרה זו של פיוס השני (Apud Raynaldum in Annalibus) Ecclesiasticis ad ann n.42) וציין גם הוא כי היא התייחסה למתנצרים החדשים.
חוליו ומותו

באנקונה ההכנות למלחמה דרכו במקום מחוסר אמצעי הפלגה, למרות ניסיונו של פיוס השני להלהיב את הצלבנים שהתכנסו. כשסוף-סוף הגיע הצי הוונציאני בנמל אנקונה, האפיפיור שתשו כוחותיו ונמצא על ערש דווי היה מסוגל לראותו רק בעד חלון חדרו.
יומיים לאחר מכן, ב-14 באוגוסט 1464 נפח את נשמתו. יורשו קיבל את השם פאולוס השני.
פיוס השני נקבר בכנסיית סנט' אנדראה דלה ואלה, בעוד מצבה ריקה נושאת את שמו הוצבה בתוך הבזיליקה סן פייטרו. מאוחר יותר גם המצבה הועברה לסנט' אנדראה.
ספרים

Commentarii rerum memorabilium quae temporibus suis contigerunt ("פירושי המעשים הראויים לזכור שהתרחשו בזמנו")
זיכרונותיו "פירושים" - ב-12 כרכים - קרואים כך (Commentarii) בדומה לספר זכרונות של יוליוס קיסר, וכתובים גם הם בגוף שלישי. חובר ככל הנראה בשנים 1462–1463 ויוחס זמן ממושך למחברים אחרים (כמו גובלינוס, קרוב משפחה גרמני של פיקולומיני, שנתגלה בסופו של דבר כמעתיק בלבד). הספר נועד להלל את דמותו של האפיפיור המחבר, כאדם חסר פניות, מוסרי, גם כפוליטיקאי וגם כראש הכנסייה, ושלא חסך מאמצים על מנת לדאוג לצורכי העולם הנוצרי.
היצירה מתארת את העולם שבו חי המחבר, את נסיעותיו, את מנהגי בני האדם אותם פגש, ומציגה תמונה בעלת עוצמה של החברה בתקופת הרנסאנס. לספר גם מטרה רוחנית-דתית - לשכנע את הנוצרים לגלות מחדש את אמונתם.
פיקולומיני עובר בזכרונותיו על אירועי חייו, תוך הצדקת פעולותיו.
הספר הוצא לאור בשנת 1584 בעריכתו של הארכיבישוף מסיינה, פרנצ'סקו בנדיני (1588-1529).
העורך רם המעלה צינזר באופן קשה את הספר, והסיר ממנו קטעים שנחשבו לשערורייתיים או מבישים וערך שינויים בסגנון.
רבים מן הקטעים שהוסרו בזמנו פורסמו על ידי קוניוני, יחד עם עוד כתבים שלא היו ידועים, בשנת 1984 ב-"Transazione" של האקדמיה הלאומית דיי לינצ'אי. לספר ערך היסטורי רב.
ספרים > מחזות

1444 -(סיים אותה ב-1 באוקטובר) - Chrysis ("כריסיס") בחרוזים, שבה הסופר דוגל בחיוב ההנאה ברוח אפיקורוס ומהרהר במרירות על הבלי הקיום
ספרים > פרוזה

1444 -Historia de Eurialo e Lucretia) De duobus amantibus historia) (סיפור שני המאהבים), נובלה בהשראת סיפורי הדקמרון, שפיקולומיני התכחש אליו אחרי כניסתו הרשמית לשורות הכמורה
ספרים > איגרות

1450 -De rebus Basileae gestis stante vel dissoluto concilio (על האירועים בבזל בעת עבודות הוועידה ועוד אחרי פיזורה), איגרת אל הקרדינל חואן קרבאחאל. המחבר חזור בו מעמדותיו הקודמות ומביע את תמיכתו בסמכות האפיפיור מול זו של ועידות הכנסייה.
ספרים > כתבים היסטוריים, דתיים ופדגוגיים

Descriptio altera urbis Basilae - 1434
Comentarii de gestis basilensis concilii (פירושים על פעילות ועידת בזל) - תולדות של ועידה זו עד להכתרת האנטי-אפיפיור פליקס החמישי
1444 - De curialium miseriis (על מצוקות החצרות) - בקורת אורח חיי אנשי החצר
Libellus dialogorum e generalis concillii authoritate et gestis Basilensium
1454 - Historia de Ratisponensi dieta - תולדות הדיאטה ברגנסבורג
Historia Friderici III Imperatoris  (ההיסטוריה של הקיסר פרידריך השלישי)
Historia bohemica (תולדות בוהמיה)
1458-De ritu, situ, moribus et conditione Germanorum (על הפולחן, הארגון, המנהגים והמצב של הגרמנים)
1458 -De Europa
1461 - De Asia
De liberorum, educatione (על חינוך הילדים), ספר פדגוגי
Historia rerum ubique gestarum locorumque descriptio
מורשתו

אחרי בחירתו כאפיפיור דאג לטפח את יישוב הולדתו קורסיניאנו, שקיבל משום כך את שמו -Pienza (פיאנצה). החל משנת 1462 העיר נבנתה מחדש בהתאם לתוכניותיו.
ב-1492 הפליג כריסטופר קולומבוס במסע שלו מערבה כשהחזיק אצלו, גם את ספרו של פיוס השני, l'Historia Rerum ubique gestarum.
התראותיו נגד האיום העות'מאני, שנפלו בדרך כלל על אזניים ערלות, נשארו אקטואליות במאתיים השנים הבאות: ב-1529 ואחר כך שוב ב-1683 הכוחות הטורקים צרו על וינה.
ביצירות תרבות

בחירתו לאפיפיור הייתה במרכז הסרט האמנותי הקנדי "קונקלאבה" בבימוי כריסטוף שוור (2006). השחקן בריאן בלסד גילם את דמותו של פיוס השני.
הערות שוליים

↑  K.Setton עמ' 201
↑  אתר על האישים של סיינה ilpalio
↑  ilpalio
↑  K.Etton עמ' 201
↑  Capelli עמוד 222
↑  Capelli עמוד 220
↑  N.Façon et al
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: קליקסטוס השלישי | אפיפיור (רשימת האפיפיורים) | הבא: פאולוס השני |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007266532705171  PLWABN: 9810628478405606  BIBSYS: 90550360  BNC: 000201576  BNE: XX1067648  BnF: cb12018968p (data)  CANTIC: a10478425  CiNii: DA04080704  GND: 118594702  HDS: 012792  ICCU: CFIV019671  ISNI: 0000 0001 2144 1321  LCCN: n50081908  LNB: 000118620  NKC: jn20011019066  NLA: 35424796  NLG: 167131  NSK: 000084902  NTA: 070066051  SELIBR: 196937  SNAC: w6w957pr  SUDOC: 028332202  Trove: 947976  ULAN: 500257557  VcBA: 495/37131  VIAF: 100571068   WorldCat (עם VIAF): 100571068 
נוף בוואל ד'אורצ'ה על יד פיינצה
פתחיה לב-טוב

מורי בית הספר העממי הראשון במושבה הרצליה בשנת 1934 (פתחיה לב-טוב במרכז התמונה)
פתחיה לב-טוב (גוטהארץ) (4 במאי 1882 – 10 בדצמבר 1963) היה מורה ומחנך, איש העלייה השנייה. ניהל את בית הספר העממי הראשון במושבה הרצליה.
ביוגרפיה

לב-טוב נולד וגדל במקרוב במחוז קייב שבאוקראינה. אביו היה רב ומלמד גמרא. עד לגיל 13 למד בחדר ולאחר מכן בעזרת מורה פרטי שהיה מחובבי ציון והעשיר ידיעתו בשפה ובספרות העברית והלאומית במקביל ללימודי רוסית וגרמנית.
בשנת 1903 נשא לאשה את שרה. בשנות הפרעות ברוסיה 1904–1905 היה פעיל בהגנה העצמית היהודית במקרוב.
לב-טוב נפטר ב-1963 ונקבר עם רעייתו בהרצליה.
פועלו בתחום החינוך

בגיל 16 החל ללמד במסגרת של שיעורים פרטיים עברית ורוסית. כשהיה בן 19 פתח במקרוב חדר מתוקן להוראת עברית בעברית ובו פעל במשך שבע שנים. לאחר מכן עבר ללמד בעיר צאריצין (לימים סטאלינגרד). רעייתו עזרה לו בהוראה במסגרת החדר המתוקן. גם בביתם הקפידו לדבר בעברית. במקרוב שימש גם כמזכיר האגודה הציונית והיה בה פעיל מסור.
בסתיו 1909 עלה עם אשתו ובנו לארץ ישראל. לב-טוב עסק בהוראה בבית-הספר לבנות ביפו (1909), בבאר יעקב (1910-1915), ביסוד המעלה (1916-1919), במטולה וראש פינה (1920). עקב פרעות הערבים במטולה במרץ 1920 עבר למושבה עקרון ושם התגורר עד 1926. כשנוסד בית-הספר הראשון במושבה הרצליה, בשנת 1926, נתמנה למנהלו והתמיד בתפקיד זה עד סוף שנת 1948, כשיצא לגמלאות (בית הספר העממי שכן במבנה בו שכנה לאחר מכן עיריית הרצליה, ברחוב הנדיב). במשך השנים הרבות עזרה לו רעייתו בהוראה עזרה חיצונית, העניקה באופן התנדבותי שיעורים פרטיים לילדים בעלי קשיי למידה וילדי עולים חדשים מגרמניה ומארצות אחרות, שיד הוריהם לא השיגה לשכור להם מורה פרטי. אחרי שיצא לפנסיה לימד עברית לעולים חדשים במעברת הרצליה עד שנת 1960.
לב טוב הדגיש את החינוך לחקלאות ופעל להקמת גן בוטני עבור תלמידי בתי הספר בהרצליה. הגן הוקם ליד בית הספר היסודי של הרצליה בשנת 1952 ונקרא על שמו עוד בחייו.
בימי המשמרות למען עבודה עברית בכפר סבא היה לב טוב מראשוני המורים להתייצב במשמרות. לתמיהתו של המפקח על כך שהוא נוטש את משמרתו בניגוד להוראות שאסור למורה לעזוב את עבודתו כדי להשתתף בפעילות פוליטית ענה:
במקביל לעבודתו בתחום החינוך פעל למען הקרן הקיימת לישראל.
הוקרה על פועלו

לב-טוב נבחר לאזרח-כבוד של העיר הרצליה. לזכרו יצא ספר זיכרון וניטעה חורשה ביער הקק"ל.
על שמו נקרא בית הספר היסודי "לב-טוב" בשיכון דרום בהרצליה.
הערות שוליים

↑  פתחיה לב-טוב באתר GRAVEZ
↑  גן בוטני על שם המורה פ. לב טוב, דבר, 22 בפברואר 1952 וראו גם: הונצח זכרו של פתחיה לב טוב ז"ל, מעריב, 30 בנובמבר 1964
↑  ש. אנגל, למה הלכנו למשמרת?, דבר, 13 במאי 1964
↑  ישעיהו אביעם, הרצליה גמלה לאזרחה הותיק, מעריב, 15 בפברואר 1960
↑  אזכרה לפ. לב טוב נערכה בהרצליה, דבר, 22 בדצמבר 1965
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007521271205171  ISNI: 0000 0004 2013 8613  LCCN: no2013118926  VIAF: 305374705   WorldCat (עם VIAF): 305374705 
הכניסה לבית הספר "לב-טוב" בהרצליה
קארן הקרופ

קארן אנג'לו הקרופ (בדנית: Karen Angelo Hækkerup נולדה ב-12 ביוני 1974) היא פוליטיקאית דנית מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית אשר שימשה כשרת הרווחה והשילוב, שרת המזון, החקלאות והדיג ושרת המשפטים.
ביוגרפיה

הקרופ נולדה בהילרוד ב-12 ביוני 1974. היא למדה היסטוריה באוניברסיטת אודנסה, ובשנת 2000 השלימה תואר ראשון במדעי המדינה באוניברסיטת קופנהגן. באותה שנה נישאה לאולה הקרופ, אזרח נורווגי שבהמשך הפך לחבר הסטורטינג הנורווגי. יש להם שלושה ילדים והם מתגוררים בדראגר שבדנמרק.
בשנת 2005 נבחרה הקרופ לראשונה לפרלמנט הדני מטעם מחוז הבחירה טארנבי. ב-3 באוקטובר 2011 היא מונתה לשרת הרווחה והשילוב בממשלתה של הלה ת'ורנינג שמידט. לקראת סוף דרכה של הממשלה, ב-9 באוגוסט 2013, מונתה לשרת המזון, החקלאות והדיג, עד הקמתה של ממשלת תו'רנינג השנייה ב-12 בדצמבר 2013, אז מונתה לשרת המשפטים. ב-10 באוקטובר 2014 פרשה במפתיע מהתפקיד והפכה למנהלת חברת הלובינג Landbrug & Fødevarer. ב-1 באוקטובר 2018 פרשה מהנהלת החברה. ב-2019 מונתה למזכירת UNICEF בדנמרק.
פתחלנד

פתחלנד הוא כינוי ישראלי לאזור ערקוב (ער') בלבנון אשר נשלט במשך כ-10 שנים על ידי ארגון הפת"ח ואחר כך הארגון לשחרור פלסטין (אש"ף). אין לשטח זה גבולות רשמיים, אך מדובר על האזור הדרום-מזרחי של לבנון (הבקאע), סמוך לגבול עם ישראל, בעיקר באזור החרמון.
הכינוי לאזור ניתן על ידי אלוף פיקוד הצפון הישראלי ב-1969, דוד אלעזר.
היסטוריה

רצועת ערקוב היא אזור הררי בגזרה המזרחית של דרום לבנון, במורדות הר החרמון. רצועה זו נתחמת על ידי ישראל בדרום, נהר החצבאני במערב, העיירה הדרוזית חצבאיה בצפון, וגבול ישראל-סוריה בהר דב במזרח.
בסוף שנת 1968 חדרו לרצועת ערקוב קבוצות של חברי ארגונים פלסטיניים, לצורך אימונים ולאחר מכן לצורך ירי קטיושות ומארבים לעבר ישראל.
בסוף שנות ה-60 ניסתה ממשלת לבנון לעצור את פעילות המחבלים בשטחה, אבל הצליחה בכך באופן חלקי בלבד. בעקבות זאת, נחתם ב-1969, בתיווכו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר, הסכם קהיר, שהעניק לאש"ף שליטה וחופש פעולה נרחבים בדרום לבנון, בתמורה לאי-התערבותו בקונפליקט האתני בלבנון.
הארגונים החמושים של הפלסטינים, ובראשם הפת"ח, אשר גורשו מירדן באירועי ספטמבר השחור ב-1970, התמקמו באזור הדרום-מזרחי של לבנון, לעומק השטח. הם מצאו במקום אוכלוסייה תומכת - פליטים פלסטינים שממשלת לבנון התירה להם לשהות במחנות פליטים באזור, בתנאי שלא יירו משם לעבר ישראל. תמיכה זו אפשרה ליאסר ערפאת להתבסס במקום ולהקים תשתית ללחימה נגד ישראל. פעילות זו הייתה חלק ממלחמת האזרחים הכוללת בלבנון, ובעקבותיה קיבע ערפאת את מעמדו כשליט מעשי בשטח. משם ירו אנשיו קטיושות אל עבר יישובי צפון הארץ, ושלחו חוליות טרור לבצע פיגועים על אדמת ישראל, ביניהם: הפיגועים בכביש החוף ובמשגב עם. ממשלת לבנון, ללא צבא מסודר ומאורגן, לא יכלה למנוע מערפאת ומהארגונים לעשות כרצונם בכל השטח שעליו שלטו.
ב-1970 פשט צה"ל במסגרת מבצע קלחת 2 על בסיסי מחבלים בשישה כפרים בפתחלנד. לקרב הצטרפה סוריה וכן צבא לבנון.
בינואר 1971 נחנכה על בסיס נחל שיאון דרך גדעון 26 ק"מ אורכה המובילה למוצבי צה"ל בהר דב ומשקיפה לעבר ה'פתחלנד'. הדרך משמשת גם כציר חלופי למוצבי החרמון.
ב-9 באוקטובר 1973, בזמן מלחמת יום הכיפורים, נורו מן הפתחלנד 30 פגזי קטיושה.
ב-1976 נכנס צבא סוריה ללבנון במסגרת מלחמת האזרחים במדינה, אך לאור הקו האדום שהציבה ישראל, לא נכנסו כוחות הצבא הסורי לאזור.
ב-1978 כבש צה"ל במסגרת "מבצע ליטני" את השטח מקו הגבול הבינלאומי עד נהר הליטני, ושיתף פעולה עם צבא דרום לבנון בפיקודו של סעד חדאד. אש"ף, שנדחק מהשטח, התמקם מצפון לליטני ובאזור הר דב, משם המשיך לבצע ירי קטיושות ולשלוח חוליות טרור.
ב-1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה, היה בפתחלנד ריכוז של כ-1500 לוחמים פלסטינים, רובם מחטיבת "כראמה", שהיה משולב במערך הסורי ונהנה מהגנת הטילים הסוריים. לאחר הקרבות בקיץ 1982, נפוצה הנוכחות הפלסטינית המזוינת הזאת צפונה לעבר בקעת הלבנון. צה"ל נכנס בזמן המלחמה לכל אזור דרום לבנון ודחק את כוחותיו של ערפאת וארגוני הטרור מהשטח לעבר ביירות, ומשם גורשו ערפאת ואנשיו לתוניסיה.
שימושים אחרים

המונח חזר לשימוש לאחר השתלטות החמאס על רצועת עזה ביוני 2007 במסגרת עימות חמאס-פת"ח ברצועת עזה. אמצעי התקשורת תיארו את שליטת החמאס ברצועת עזה ושליטת פת״ח ביהודה ושומרון כחלוקת הרשות הפלסטינית לשתי ישויות - חמאסטן ופתחלנד (או פתחסטן, השימוש בסיומת סטן נפוץ יותר בהתייחסות לחמאס ופחות בהתייחסות לפתח, שכן הסיומת ״סטן״ מזוהה עם עולם האסלאם ובהתאם עם המדיניות האסלאמיסטית של חמאס).
בשנות ה-70 של המאה ה-20 היה השם "פתחלנד" כינוי גנאי לדף האמצע בעיתון יום שישי של ידיעות אחרונות שבו כתבו עיתונאים שזוהו עם השמאל הישראלי, דוגמת סילבי קשת, עמוס קינן ואחרים.
ראו גם

חמאסטן
לקריאה נוספת

משה גבעתי, הישרדות בספטמבר - לקחים מבצעיים ממלחמות ישראל, חולון: הוצאת 'רעות', תשע"ג-2013, עמ' 70, 109-102, 163.
הערות שוליים

1 2  פתחלנד, בלקסיקון "העין השביעית" לתקשורת ועיתונות
1 2 3  גיא בכור, לקסיקון אש"ף, מהדורה שנייה 1995, הערך "פתחלנד", עמ' 286.
↑  ברוך קימרלינג ויואל שמואל מגדל, פלסטינים: עם בהיווצרותו, עמ' 206.
↑   דרך חדשה ברמת הגולן נקראת על שם אלוף משנה גדעון בנדל, באתר ארכיון הסרטים הישראלי בסינמטק ירושלים, 1971
↑  חנוך ברטוב, דדו - 48 שנה ועוד 20 יום, כרך שני, עמ' 148.
↑  ראובן אבי-רן (ארליך), הייתכן הסדר סורי-ישראלי בלבנון, מערכות
↑  אהוד יערי, זאב שיף, מלחמת שולל, עמ' 167.
צבא אבחזיה

| --- | --- |
סמל צבא אבחזיה

 מדינה:  רפובליקת אבחזיה רפובליקת אבחזיה
 מלחמות שהשתתף בהן
 מלחמת אבחזיה  משבר קודורי  מלחמת אבחזיה  מלחמת גאורגיה-רוסיה (חזית אבחזיה) 
 
הכוחות המזוינים של אבחזיה הם צבא קבע של רפובליקה המוכרת כמדינה רק על ידי רוסיה, ניקרגואה, ונצואלה, נאורו וסוריה. יתר מדינות העולם רואות בה רפובליקה בדלנית של גאורגיה.
הבסיס של הכוחות המזוינים של אבחזיה הוא "המשמר הלאומי האבחזי" שנוסד בתחילת 1992, לפני התפרצות מעשי האיבה בין כוחות הממשל הגאורגי והכח החצי-צבאי, מחדריוני לבין בדלנים אבחזים, והיה מורכב מאבחזים. במהלך מלחמת אבחזיה, 1992 - 1993, הביס הצבא האבחזי כשהוא נתמך בקונפדרציית עמי ההר של הקווקז, מתנדבים קוזאקים ולפי טענת הגאורגים גם חיילים סדירים של צבא רוסיה, את החיילים הגאורגים. לאחר המלחמה, קטנה אוכלוסיית הגאורגים באבחזיה (שהיוו רוב במחוז) בכ-80% במדיניות מכוונת של השלטונות הבדלניים של אבחזיה. לטענת הגאורגים, הגיעו רוב כלי הנשק מבסיס-הטיסה, המשמר העצמאי של הרגימנט המוטס ה-345 של חיל האוויר הסובייטי לחטיבת מטוסי סוחוי 27, והאחרים הם שלל שהותירו הגאורגים מאחור.
במאי 2015 מונה אנטולי חרוליוב לרמטכ"ל. בעבר פיקד חרוליוב על הארמייה ה-58 הרוסית במהלך המלחמה בדרום אוסטיה.
כוחות היבשה

על פי הממשל הבדלני של אבחזיה מאורגן הצבא האבחזי על פי מודל שווייצרי, שבה בתקופת שלום מונה הכוח הצבאי 3,000 - 5,000 איש, ובמקרה של מלחמה נקראים לדגל 40,000 - 50,000 חיילי מילואים. חיילי המילואים מורשים להחזיק את נשקם הרשום בביתם. סוכנות הידיעות הרוסית נובוסטי דיווחה כי הצבא האבחזי מונה: 10,000 חיילים כח הגנה עצמית המחזיקים 60 טנקים, כולל 40 טנקים מסוג T-72, ו-85 קנה ארטילריה ומרגמות, כולל עשרות מרגמות בקוטר 122–152 מ"מ ו-116 משוריינים מסוגים שונים. כמו כן כולל, חימוש הצבא האבחזי, מספר רב של כלי נשק אנטי-טנקים החל מטילי RPG-7 וכלה במשגרי רקטות וטילים אנטי טנקים מונחים מסוג טילי קונקורס-M.
את המספר האמיתי של הציוד לא ניתן לאמת באופן מדויק כיוון שפיקוח בינלאומי מעולם לא הורשה לפעול באבחזיה.
כוחות היבשה > ציוד

50 - 60 טנקים מסוג T-55 ו-T-72
70 - 85 כלי רכב מזוינים קלות להובלת חיל רגלים: BMP-1,‏ BMP-2; נגמ"שים סובייטים BTR-60,‏ BTR-70
6 (?) מערכות נ"מ בעל הנעה עצמית מסוג ZSU-23-4 שילקה
7 גראדים (BM-21)
טיל קרקע-אוויר סובייטים מסוג 9K37‏ (SA-11 Gadfly)
80 תותחי הוביצר סובייטים מסוג (D-30)‏ 2A18 ‏122 מ"מ; תותחי שדה אוגדתיים מסוג D-44 ‏85 מ"מ
42 מרגמות 120 מ"מ ו-82 מ"מ
רובי קלשניקוב מסוג AK-47 ו-AKM
רובי סער מסוג AK-74 ‏(5.45 מ"מ)
מקלעים קלים סובייטים RPK ‏7.62x39 מ"מ
מקלעי PK
רובי סער AS Val המצוידים במשתיק קול
רובי צלפים דרגונוב
מאקארוב PM
מטולי רקטות נגד טנקים RPG-7
טילי כתף אנטי טנקים RPG-18
רימוני יד סובייטים מסוג F1
רימוני יד סובייטים ממלחמת העולם השנייה RGD-5
חיל הים

חיל הים האבחזי מורכב משלוש דיוויזיות הממוקמות בסוחומי, אוצ'מצ'ירה ופיצונדה, שכל אחת מהן כוללת סירות מהירות. כמו כן כולל הצי מספר כלי שיט אזרחיים שצוידו בתותחים ומערכות טילים ארטילריים לא מונחים. סוכנות הידיעות הרוסית נובוסטי דיווחה כי הצי האבחזי כולל מעל ל-20 סירות מנוע חמושות במקלעים ותותחים בעלי קליבר קטן.
חיל האוויר

לצבא אבחזיה יש חיל אוויר קטן. המידע על הרכב החימוש הוא קטן וממילא חיל האוויר הרוסי מגבה את המרחב האווירי של אבחזיה. על פי ההערכות המועטות שיש כולל חיל האוויר האבחזי כלי טיס אוויר-קרקע: מטוסי סילון מסוג סוחוי Su-25, מטוסי אימון מסוג אלברטוס Aero L-39; מטוסי קרב מסוג מיג-21; מטוסי אימון ישנים מסוג יאקובלב Yak-52; מטוסי תובלה מסוג מיל מי-8.
כיום

גאורגיה מתייחסת לצבא אבחזיה כ"גוף צבאי לא חוקי", ומאשימה את רוסיה בחימוש ואימון החיילים האבחזים, במידת-מה בתמורה לאדמות אבחזיות או בתי מלון. האבחזים דוחים טענה זו, וטוענים כי קנו את הציוד שיש ברשותם בשוק החופשי, למעט חמש סירות ימיות מהירות שנתקבלו מרוסיה וסירות מנוע מהירות מאבחזים מהפזורה האבחזית ביוון. במרץ 2005, הודה שר ההגנה האבחזי, סולטאן סוסנאלייב, כי הקצינים הבכירים ובעלי דרגות הביניים של צבא אבחזיה נשלחים בקביעות לאימונים ברוסיה למשך 2–3 חודשים במסגרת תוכנית רוסית מיוחדת.
שר ההגנה האבחזי, סולטאן סוסנאלייב, שהתפטר במאי 2007, והתורם הראשי להיווצרותו של צבא אבחזיה, הוא קצין רוסי לשעבר מקברדינו-בלקריה, במהלך מלחמת אבחזיה, 1992–1993, החזיק סוסנאלייב בתפקיד זהה בקונפדרציית עמי ההר של הקווקז, כאשר קצין השדה והטרוריסט הצ'צ'ני שאמיל באסייב, כיהן כסגנו. באותו אופן, הרמטכ"ל, מייג'ור גנרל, אנטולי זאיצב, הוא סגנו לשעבר של מפקד המחוז הצבאי עבר הבאיקל (כיום חלק מהמחוז הצבאי של סיביר) ברוסיה. פקיד רשמי אחר, סגן שר ההגנה של אבחזיה, אלכסנדר פאבלושקו הוא קולונל רוסי והרמטכ"ל לשעבר של כוח שמירת השלום הרוסי באבחזיה. גם גאורגיה מאשימה את אבחזיה בקביעות כי היא מגייסת בכפייה את הגאורגים החוזרים למחוז גאלי לצבא אבחזיה.
הצבא האבחזי הוא בעיקרו צבא יבשה שכולל יחידות ימיות ואוויריות קטנות. בשנת 2006, נוסד "המרכז למלחמה בטרור", הכולל כ-200 איש במסגרת משרד הפנים האבחזי. בשנת 2006 העריך שר האוצר האבחזי כי 35% מהתקציב האבחזי שימש למימון הצבא והמשטרה.
ראו גם

גדוד בגרמיאן
הערות שוליים

↑  דייוויד פטרוסיאן, הבעיות של מדינות לא מוכרות במרחב ברית המועצות לשעבר (ברוסית)
↑  קתרינה טסמניקובה וולדימיר מוחין, מיליטריזם בקווקז, "נזוויסימאיה גזטה", 13 באוקטובר 2001 (ברוסית)
↑  שר ההגנה האבחזי: הקצינים שלנו מתאמנים ברוסיה, "סיביל גאורגיה", 24 במרץ 2005 (באנגלית)
↑  שר ההגנה של אבחזיה התפטר, אתר ממשלת אבחזיה הבדלנית, 8 במאי 2007 (באנגלית)
↑  ולדימיר סוקור, רוסיה מכפילה את מספר חייליה במחוז הגאורגי אבחזיה, אתר "ג'יימסטאון פאונדיישן", 5 במאי 2008 (באנגלית)
מבנה הכוחות המזוינים של אבחזיה
סמל חיל האוויר האבחזי
קארן דונסקי

| --- | --- |

 לידה:  29 בספטמבר 1941 (בת 83) הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ישראל 
 
קארן דנסקי (לשעבר דונסקי, נולדה ב-29 בספטמבר 1941) היא עיתונאית בנושאי אופנה, יופי, וסגנון; סגנוניסטית; אייקון אופנה ישראלי, ודוגמנית לשעבר.