stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפרלמנט
דמויות > דמויות אורחות

דן מרגלית: בתפקיד עצמו, כשלזמן קצר שימש כחבר בפרלמנט.
משה טימור: בתפקיד עצמו כשדרן ברדיו.
רלי (דנה סמו): בתו של אביאל העובדת בחנותו. אביה שידך אותה לירקן שכניס אותה בטעות להיריון, להפתעת ראובן שביקש להציע לה נישואין. מתוארת כמוזרה שמדברת לעצמה.
אביאל (עמירם גבריאל): אביאל, אביה של רלי המחתן אותה עם ירקן. בעל חנות.
יניב (אשוט גספריאן): הקצב השכונתי. דתי ומתפלל עם ראובן באותו בית הכנסת.
גלית (שרון שטרק): מורה ביום עיון לילדים בספארי, אותם מדריך ג'ורג' המנסה להתחיל איתה.
יגאל (איתן גרין): מנהל הספארי ברמת גן.
נטע (רותי רון): עובדת בספארי, המתוארת כלסבית ומשחקת כדורסל. ג'ורג' ביריבות אותה.
מיטל רז: אישה, אותה מציל הקטור מחנק בקולנוע.
הדס קלדרון: אישה בסופר שרבה עם אירנה.
שרון טייכר: קריין ברדיו.
תגובות לתוכנית

הסדרה זכתה לחיבוק חם מהציבור הישראלי ונחשבת לסדרת קאלט.
עונתה הראשונה של התוכנית זכתה לשבחים רבים ממבקרי הטלוויזיה, ששיבחו אותה על ”מופת של איפיון דמויות חדות, מדויקות, ומבוצעות לעילא” וכינו אותה ”הקומדיה הישראלית הכי מדויקת, מהנה ומוצלחת בשנים האחרונות”. כמו כן נהנתה העונה גם ממדרוג גבוה והזכיינית קשת הודיעה על חידושה לעונה שנייה. גם עונה זו התקבלה בביקורות חיוביות רבות.
בנוסף זכתה התוכנית בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לתוכנית הקומית הטובה ביותר לשנים 2013 ו-2014, זיכתה את אסי כהן וליאת הר לב בפרס השחקן והשחקנית הקומיים (בהתאמה) על תפקידם בסדרה בשנים אלו ואת יוצריה בפרס התסריט הקומי הטוב ביותר על עונתה השנייה.
ארגוני אוהדים ציירו דמותו של שאולי על מספר שלטים שהניפו במשחקים מרכזיים בכדורגל הישראלי.
שידור הסדרה

העונה הראשונה שודרה בין 9 ביולי 2012 לבין 6 באוגוסט 2012. כללה 4 פרקים וממוצע של 28.5% רייטינג.
עונתה השנייה של הסדרה החלה ב-16 באוגוסט 2014 והסתיימה ב-18 בספטמבר 2014. העונה כללה 6 פרקים.
| עונה | עונה | פרקים | פרקים | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק הראשון | שודרה לראשונה (ישראל)> הפרק האחרון | מדרוג |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | 1 | 4 | 4 | 9 ביולי 2012 | 6 באוגוסט 2012 | 28.5% (32.6% בשיא) |
|  | 2 | 6 | 6 | 16 באוגוסט 2014 | 18 בספטמבר 2014 | 26.6% (30.1% בשיא) |
הערות שוליים

↑  דמותו של שאולי הופיעה כבר בעונתה השביעית של "ארץ נהדרת".
1 2 3 4  כוכבי הפרלמנט מדברים על הסדרה באתר YouTube
↑  הראל משמש גם בתור המראיין של דמויות התוכנית
↑  אודי הירש, "הפרלמנט" יצרו את הדמות המצחיקה בתולדות הטלוויזיה בישראל, באתר nrg
↑  רעות ברנע, אלה חוקי הפורמט: דירגנו את 10 המערכונים הכי טובים של הפרלמנט, באתר טיים אאוט, ‏2024-09-18
↑  עמי פרידמן, 75 הסדרות שכל ישראלי חייב להכיר: הפרלמנט, באתר www.israelhayom.co.il, ‏19-04-2023
↑  '"`UNIQ--nowiki-00000007-QINU`"'ניב הדס,'"`UNIQ--nowiki-00000008-QINU`"'"הפרלמנט" עולה ליגה בזכות ליאת הר לב וערן זרחוביץ', באתר הארץ, 4 בספטמבר 2014
↑  אריאנה מלמד,'"`UNIQ--nowiki-0000000D-QINU`"'"הפרלמנט": יופי של ישראלי מכוער, באתר ynet, 10 ביולי 2012
↑  אלקנה שור,'"`UNIQ--nowiki-0000000F-QINU`"'הדנ"א של הקומבינה: "הפרלמנט" היא הקומדיה המדויקת ביותר על המסך, באתר nrg‏, 7 באוגוסט 2012
↑  דוד אברהם, מערכת וואלה!‏, בקשת מרוצים: תופק עונה שנייה ל"הפרלמנט", באתר וואלה, 29 ביולי 2012
↑  ג'וני דוב,'"`UNIQ--nowiki-00000012-QINU`"'"הפרלמנט" חוזרת בתזמון מושלם, באתר nrg‏, 15 באוגוסט 2014
↑  מלחמת השאולי: התפאורות של ב"ש ומכבי ת"א, באתר ערוץ הספורט, 1 בינואר 2025
| ארץ נהדרת |
| --- | --- | --- |
| כותבים ראשיים ויוצרים | דוד ליפשיץ • מולי שגב • אסף שלמון |  |
| משתתפים קבועים | מריאנו אידלמן • ליאור אשכנזי • גיה באר גורביץ' • רועי בר-נתן • ירון ברלד • ליאת הר לב • עלמה זק • ערן זרחוביץ' • שחר חסון • תום יער • שני כהן • אורי לייזרוביץ' • יובל סמו • אלי פיניש • איל קיציס • אסי כהן • תמיר בר • אוראל צברי |  |
| משתתפי עבר | אורנה בנאי • אודי כגן • מאור כהן • דב נבון • יעל פוליאקוב • אילן פלד • טל פרידמן |  |
| הפקות ספין-אוף | זוהי סדום • הפרלמנט • עוד כותרות |  |
| ראו גם | ארץ נהדרת - דמויות • מתוקה מהחיים • שאולי ומלחמת האזרחים • שאולי • ניר וגלי • ערוץ הכיבוד • רועי כפרי |  |
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: 2011, 2012 – עבודה ערבית | פרס האקדמיה לטלוויזיה – סדרה קומית הטובה ביותר  2013, 2014 – הפרלמנט | הבא: 2015 – להרוג את הסבתא |
קאסים-ג'ומארט טוקאייב

קאסים-ג'ומארט קמלביץ' טוקאייב (בקזחית: Qasym-Jomart Kemeluly Toqaev; נולד ב-17 במאי 1953) הוא מדינאי ודיפלומט קזחי. מכהן כנשיא קזחסטן מאז 20 במרץ 2019, כשמונה במקומו של נורסולטן נזרבייב שהתפטר ב-19 במרץ 2019 לאחר 29 שנים בתפקיד. קודם לכן הוא היה יו"ר הסנאט של קזחסטן מ-16 באוקטובר 2013 עד 19 במרץ 2019 וכן מ-11 בינואר 2007 עד 15 באפריל 2011. טוקאייב כיהן כראש ממשלת קזחסטן בין 1 באוקטובר 1999 ל-28 בינואר 2002 וכמנהל כללי של משרד האו"ם בז'נבה מ-12 במרץ 2011 עד 16 באוקטובר 2013.
ראשית חייו

קאסים-ג'ומרט טוקאייב נולד ב-17 במאי 1953 באלמא-אטא. אביו, קמל טוקאייב (1923–1986), היה ותיק מלחמת העולם השנייה וסופר קזחי ידוע. אמו, טוראר שבארבאייבה (1931–2001), עבדה במכון אלמטי לשפות זרות.
קריירה

בשנת 1970, טוקאייב התקבל למכון הממלכתי של מוסקבה ליחסים בינלאומיים. בשנתו החמישית הוא נשלח לקורס הכשרה בשגרירות הסובייטית בסין למשך שישה חודשים. עם סיום הלימודים בשנת 1975, הצטרף למשרד החוץ של ברית המועצות והועבר לשגרירות הסובייטית בסינגפור. בשנת 1979 הוא חזר למשרד החוץ של ברית המועצות. ב-1983 נסע לסין להכשרת קורסים במכון ללימודי שפות בבייג'ינג. בשנים 1984–1985 עבד במשרד החוץ. הוא נשלח אז לשגרירות הסובייטית בבייג'ינג, שם שירת עד 1991 כמזכיר שני, מזכיר ראשון ויועץ. בשנת 1991 הוא נרשם לאקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ של ברית המועצות במוסקבה לקורס דיפלומטים בכירים.
בשנת 1992 מונה טוקאייב לסגן שר החוץ של קזחסטן. ב-1993 מונה לסגן ראשון לשר החוץ וב-1994 מונה לתפקיד שר החוץ של קזחסטן. במרץ 1999 הוא הועלה לתפקיד סגן ראש הממשלה. באוקטובר 1999, באישור הפרלמנט, הוא מונה לראש הממשלה במקום נורלן באלגימבייב. בינואר 2002 הוא התפטר, ולאחר מכן מונה לשר החוץ. טוקאייב המשיך לכהן כשר החוץ עד ינואר 2007, כאשר נבחר ליו"ר הסנאט של הפרלמנט של הרפובליקה של קזחסטן .
קריירה > משרד החוץ

טוקייב כיהן בתפקיד שר החוץ במשך עשר שנים (1994–1999, 2002-2007).
כשר החוץ, טוקאייב מילא תפקיד פעיל בתחום אי הפצת נשק גרעיני. ב-1995 וב-2005 השתתף בכינוס בוחן של האמנה בדבר אי-הפצת נשק גרעיני בניו-יורק. בשנת 1996, הוא חתם על האמנה למניעת ניסויים גרעיניים (CTBT) בניו יורק וב-2005 על האמנה המרכז אסייתית לאזור חופשי מנשק גרעיני (CANWFZ) בסמיפלאטינסק (ששימש בעבר כאתר לניסויים גרעיניים עבור ממשלת ברית המועצות). הוא נבחר ליו"ר מועצת שרי החוץ של חבר המדינות ושל ארגון שנגחאי לשיתוף פעולה. טוקאייב השתתף בעשרה מפגשים של העצרת הכללית של האומות המאוחדות.
הוא בעל דרגה דיפלומטית של שגריר יוצא דופן וממונה.
כיו"ר הסנאט של הפרלמנט של קזחסטן, טוקאייב נבחר בשנת 2008 לתפקיד סגן נשיא האספה הפרלמנטרית של הארגון לביטחון ושיתוף פעולה באירופה (OSCE).
בכנס פרלמנטרי שהתקיים בבאסטנה, בנובמבר 2014, הביע טוקאייב דעתו על המערכת הפוליטית של קזחסטן: "נשיא חזק, פרלמנט סמכותי, ממשלה אחראית [בפני שתי הרשויות הנותרות]".[דרוש מקור]
מנכ"ל משרד האו"ם בז'נבה

בחודש מרץ 2011 הודיע המזכיר הכללי של האומות המאוחדות על מינויו של טוקאייב לתפקיד המזכיר הכללי, מנכ"ל משרד האו"ם בז'נבה ונציג אישי של מזכ"ל האו"ם לכנס בנושא פירוז מנשק. הוא כיהן כמזכיר כללי של הוועידה בנושא פירוק נשק והיה גם הבכיר הרשמי הייעודי לבטיחות וביטחון של צוות האו"ם עבור שווייץ.
טוקאייב הוא בעל דוקטורט במדעי המדינה. הוא מחברם של תשעה ספרים ומאמרים רבים על נושאים בינלאומיים. הוא עמית באקדמיה העולמית לאמנות ומדעים, חבר בוועדת הביטחון של מינכן, פרופסור כבוד של אוניברסיטת שנזן, פרופסור לשם כבוד ודוקטור באקדמיה הדיפלומטית של משרד החוץ של הפדרציה הרוסית וכן חבר בחבר הנאמנים שלה. הוא גם דיקן כבוד של בית הספר לדיפלומטיה ויחסים בינלאומיים בז'נבה. כמנהל כללי של משרד האו"ם בשווייץ, הוא קיבל את פרס "אקדמיס" מאוניברסיטת ז'נבה. על פי המכון הביוגרפי הרוסי, טוקאייב הוכר כ"איש השנה - 2018".
נשיאותו

ב-19 במרץ 2019, נשיא קזחסטן נזרבאייב הודיע על התפטרותו. על פי חוקת קזחסטן, במקרה של סיום מוקדם של כהונת הנשיא, יו"ר הסנאט הופך לנשיא עד הבחירות הבאות לנשיאות. ב-20 במרץ 2019, קאסים-ג'ומארט טוקאייב הושבע לתפקידו כנשיא המדינה ובמקומו מונתה בתו של נזרבאייב כיו"ר הסנאט.
מיד לאחר השבעתו, הציע טוקאייב לבצע שינוי שם עיר הבירה של קזחסטן על שם קודמו ובאותו יום אישר הפרלמנט של קזחסטן את שינוי שמה של אסטאנה לנורסולטן.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין היה אחד המנהיגים הזרים הראשונים לברך את טוקאייב והזמין אותו לבקר במוסקבה בשיחת טלפון משותפת איתו ועם נזרבאייב. הממשלה הסינית תיארה גם את טוקאייב כ"חבר ותיק" ו"חבר טוב".
בינואר 2022 פרצו הפגנות המוניות בקזחסטן, שמקורן בעלייה חדה במחירי הגז. עם הזמן גדלו הדרישות החברתיות והכלכליות של המפגינים לפוליטיות. מצב חירום הוכרז באלמטי ומנגיסטאו והממשלה והעומד בראשה, אסקר ממין, פוטרו.
לאחר ההפגנות, קידם שינויים בחוקת המדינה ועשויים לצמצם את ריכוז הכח במדינה ולרפורמות דמוקרטיות, בהן שינוי שיטת הבחירות והקמת מוסד מבקר מדינה בלתי-תלוי.
חיים אישיים

טוקאייב דובר קזחית, רוסית, אנגלית וסינית ויש לו ידע בצרפתית. הוא קיבל מספר פרסי מדינה של קזחסטן, כמו גם פרסים ממדינות אחרות. הוא היה נשיא הפדרציה לטניס שולחן של קזחסטן במשך 13 שנים. הוא גרוש ויש לו בן, טימור טוקאייב.
הערות שוליים

1 2  '"`UNIQ--templatestyles-00000003-QINU`"'"Tokayev sworn in as Kazakhstan's interim president". TASS. 2019-03-20. נבדק ב-2019-03-20.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000005-QINU`"'"Tokayev sworn in as Kazakhstan's interim president". TASS. 2019-03-20. נבדק ב-2019-03-20.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000007-QINU`"'"Kazakh President Nazarbaev Abruptly Announces Resignation". RadioFreeEurope/RadioLiberty (באנגלית). נבדק ב-2019-03-19.
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000009-QINU`"'"Kairat Mami to be the new Senate Speaker". Tengrinews.kz. 15 אפר' 2011. נבדק ב-26 מרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  סוכנויות הידיעות,'"`UNIQ--nowiki-0000000B-QINU`"'נשיא קזחסטן התפטר במפתיע אחרי 28 שנה, באתר ynet, 19 במרץ 2019
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000D-QINU`"'"The Constitution of the Republic of Kazakhstan — Official site of the President of the Republic of Kazakhstan". Akorda.kz. נבדק ב-26 מרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000000F-QINU`"'"Veteran Kazakh leader Nazarbayev resigns after three decades in power". Reuters. 19 במרץ 2019. נבדק ב-19 במרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000013-QINU`"'"Speech by President Kassym-Jomart Tokayev at the Joint Session of the Parliament | Embassy of Kazakhstan in Washington, D.C." kazakhembus.com. אורכב מ-המקור ב-2019-03-24. נבדק ב-26 מרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  (ברוסית)'"`UNIQ--templatestyles-00000015-QINU`"' Новый глава Казахстана предложил переименовать Астану в Нурсултан
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000017-QINU`"'"Парламент Казахстана одобрил переименование Астаны в Нурсултан". BFM.ru - деловой портал. נבדק ב-26 מרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-00000019-QINU`"'"Telephone conversation with Nursultan Nazarbayev and Kassym-Jomart Tokayev". President of Russia. נבדק ב-26 מרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  '"`UNIQ--templatestyles-0000001B-QINU`"'"China welcomes new Kazakh leader Kassym-Jomart Tokayev as an 'old friend and good friend'". 20 מרץ 2019. נבדק ב-26 מרץ 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  אריאל בולשטיין,'"`UNIQ--nowiki-0000001D-QINU`"'בונים את המדינה מחדש, באתר ישראל היום, 12 במאי 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007452859305171  PLWABN: 9812033411105606  CiNii: DA13173599  GND: 140213767  ISNI: 0000 0004 5093 993X  LCCN: no98083289  NTA: 400812851  RERO: 02-A013528778  SUDOC: 244137633  VIAF: 9464604   WorldCat (עם VIAF): 9464604
העולם המטורף של דוד חיים

| --- | --- |
 סוגה:  סדרת טלוויזיה לילדים
 יוצרים:  דני קרפל חן אביגדורי איתי מאירסון
 כותבים:  דנה כהן סדלינסקי
 בימוי:  בובי לקס
 שחקנים:  חיים אוסדון, אביה ברוש, מורן קל
 ארץ מקור:  ישראל ישראל
 שפות:  עברית
 מספר עונות:  2
 מספר פרקים:  29
 הפקה
 מפיק:  גיל אלון, אבשי לוי, אסנת סדן
 חברת הפקה:  ברוש הפקות איכות
 עורכים:  אסף בקר, עינב רווה, מיכל בוטל
 צלמים:  דוד זריף, מקסים סטולבוב, אילן ברדה, מיקי קריכלי
 מוזיקה:  צליל בירן
 אורך פרק:  12 דקות
 שידור
 רשת שידור בישראל:  ערוץ הופ!
 תקופת שידור מקורית:  2016–הווה
 
העולם המטורף של דוד חיים היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בערוץ הופ! החל מפסח 2016, ב-2017 הודיעה שתצא עונה שנייה עם אגדות חדשות.
עלילה

לאחר שנפרד מחברו הטוב בובו דוד חיים מנהל את הכל בו שלו, בכל פרק הוא מקבל הודעה מהאגדות שחפץ אחד צריך לייצר, מבעד לדלת הסודית שלו נמצא עולמו המטורף שהוא בעצם חדר משחקים שבו יש שני חברים חדשים בשם מיקה ומישו שרבים בין בעיה לפתרון.
הדמויות

דוד חיים (חיים אוסדון): דוד מצחיק אשר מנהל כיום את הכל בו שלו, בכל פרק מבעד לדלת שולחים לו הודעה סודית כדי לייצר את המרכיב לאגדה, אבל מיקה ומישו רבים ביניהם ודוד חיים מיד בא לעזרתם של השניים דרך עולמם המטורף.
מיקה (אביה ברוש): חברתו של דוד חיים ואחותו התאומה של מישו, רבה איתו בין בעיה לפתרון.
מישו (מורן קל): חברו של דוד חיים ואחיה התאום של מיקה, רב איתה בין פתרון לבעיה.
פרקים

המגפיים של החתול במגפיים
האפון האבוד של הנסיכה
נעל הזכוכית של סינדרלה
כדור הזהב של נסיך צפרדע
הידית של פינוקיו
השכמייה של כיפה אדומה
הכתר של המלך
המסכות של ארבעים השודדים
הממתקים מהבית של עמי ותמי
המנורה של אלאדין
הכרית של היפהפייה הנרדמת
קערות הדייסה של הדובים
סרט השיער של פעמונית
החליל של החלילן מהמלין
המטאטא של שולית הקוסם
הורד המכושף של היפה והחיה
האבנים הצהובות של ארץ עוץ
דבש לבאלו הדוב
הביצה של הברווזון המכוער
אבקת הפיות של פיטר פן
עוזרים למלך ארתור
מצילים את פרח לב הזהב
אפון הפלא של ג'ק
הכובע של רובין הוד
המגבת המלכותית מאגם הברבורים
ראי הקסמים של המלכה
קנקן התה של ארץ הפלאות
עוזרים לדייג ודג הזהב
ערימה של קש
הצגה

בעקבות הצלחת הסדרה יצאה הצגה בשם "משימה מהאגדות" שבה דוד חיים מזמין את מולי וצומי להציל את ארץ האגדות ממלך רשע, בהצגה יחזור אל דוד חיים "בובו" החבר שלו מהקלטות הראשונות.
ערך זה הוא קצרמרבנושא טלוויזיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איוואן פדיונינסקי

| --- | --- |

 לידה:  30 ביולי 1900 כפר גילבה, פלך טובולסק, האימפריה הרוסית האימפריה הרוסית
 פטירה:  17 באוקטובר 1977 (בגיל 77) מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  Vystrel course 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1919–1965 (כ־46 שנים)
 דרגה:   גנרל ארמייה
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית חי"ר ממונעת ה-82 מפקד הקורפוס ה-15 מפקד הארמייה ה-32 מפקד הארמייה ה-42 מפקד חזית לנינגרד מפקד הארמייה ה-54 מפקד הארמייה החמישית מפקד הארמייה ה-11 מפקד ארמיית ההלם השנייה מפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק מפקד ארמיית המשמר השביעית סגן מפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה מפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז מפקד המחוז הצבאי טורקסטן
 פעולות ומבצעים
 מלחמת האזרחים ברוסיה המלחמה הסינית-סובייטית קרב חלקין גול מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
              
 
איוואן איוואנוביץ' פדיונינסקי (ברוסית: Иван Иванович Федюнинский; 30 ביולי 1900 - 17 באוקטובר 1977) היה גנרל ארמייה בצבא האדום אשר פיקד על כוחות במהלך מלחמת העולם השנייה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

פדיונינסקי נולד ב-30 ביולי 1900 בכפר גילבה שבפלך טובולסק של האימפריה הרוסית (היום נמצא הכפר במחוז סברדלובסק של הפדרציה הרוסית). לאחר סיום לימודיו ב-1913 החל לעבוד כשוליית סייד. ב-1919 התנדב לשירות בצבא האדום, לחם במלחמת האזרחים ברוסיה ונפצע פעמיים. בין 1921-1924 למד בבית ספר למקצועות חי"ר. ב-1929 השתתף כמפקד מחלקה בקונפליקט קצר מול סין שהסתיים בניצחון סובייטי. על הגבורה שהפגין במהלך העימות הוענק לו עיטור הדגל האדום. ב-1936 חזר חזרה למזרח הרחוק הרוסי כמפקד גדוד. ב-1939, הוא מונה, בהמלצתו האישית של גאורגי ז'וקוב, למפקד רגימנט החי"ר הממונע ה-24. הרגימנט שלו לחם כנגד הצבא היפני הקיסרי בקרב חלקין גול, ונחל הצלחות מרשימות. הוא ניפץ בעזרת טנקים של יחידה סמוכה את הגנת היפנים ולכד ציוד ונשק רב. בעקבות הקרב הוא הועלה לדרגת פולקובניק, והפך לגיבור ברית המועצות. מאוחר יותר הוענק לו גם עיטור גיבור הרפובליקה העממית של מונגוליה מטעם מונגוליה. בפברואר 1940 הוא מונה למפקד דיוויזיית חי"ר הממונעת ה-82, אולם עוד באותה שנה הוא הועבר לפקד על הקורפוס ה-15.
ביוגרפיה > מלחמת העולם השנייה

עם פתיחת המתקפה הגרמנית ביוני 1941, היה פדיונינסקי מפקד הקורפוס ה-15 אשר היה חלק מהארמייה החמישית. הקורפוס שלו הצליח להוביל מספר מתקפות נגד מוצלחות כנגד הגרמנים, וב-12 באוגוסט של אותה שנה הועלה לדרגת גנרל מיור. ימים מספר לאחר מכן הוא נפצע ובהוראתו האישית של מפקד החזית הדרום מערבית מיכאיל קירפונוס, פונה במטוס לבית חולים במוסקבה. לאחר החלמתו מונה למפקד הארמייה ה-32, וב-15 בספטמבר הועבר לפקד על הארמייה ה-42. ב-8 באוקטובר מונה לראש מטה החזית הצפונית. ב-11 באוקטובר מונה למשך 16 ימים למפקד חזית לנינגרד, אשר הגנה על מרחב לנינגרד. ב-27 באוקטובר מונה למפקד הארמייה ה-54, ולחם עמה במהלך הקרב על מוסקבה כחלק מהחזית המערבית. ב-25 באפריל 1942 הועבר לפקד על הארמייה החמישית, ב-13 ביוני הועלה לדרגת לייטננט גנרל וב-15 באוקטובר של אותה שנה מונה לסגן מפקד חזית וולחוב. הוא השתתף עם החזית בקרבות לשחרור המצור על לנינגרד. במהלך המצור הוא נפצע קשה וקיבל את עיטור קוטוזוב מדרגה ראשונה. במאי 1943 מונה לסגן מפקד חזית בריאנסק, וב-14 ביולי של אותה שנה הוא מונה למפקד הארמייה ה-11. הוא פיקד על הארמייה במהלך מבצע קוטוזוב ומבצע בריאנסק. ב-24 בדצמבר של אותה שנה הוא קיבל פיקוד על ארמיית ההלם השנייה. הוא לחם עם הארמייה בשחרור המצור על לנינגרד, ובתחילת 1944 הוא פיקד עליה במהלך קרב נארווה (1944) ושחרור טאלין. ב-5 באוקטובר 1944 הוא הועלה לדרגת גנרל-פולקובניק. במהלך 1945 הוא לחם במהלך מבצע פרוסיה המזרחית והקרב על ברלין כחלק מהחזית הבלארוסית השנייה. ב-24 ביוני הוא השתתף במצעד הניצחון של הצבא האדום במוסקבה (1945).
ביוגרפיה > אחריתו

ביולי 1945 מונה לראש המנהל הצבאי הסובייטי בחבל מקלנבורג שבגרמניה. ב-15 בפברואר 1946 הוא מונה למפקד המחוז הצבאי ארכנגלסק. ב-20 באפריל 1948 הועבר לפקד על ארמיית המשמר השביעית. ב-17 בנובמבר 1951 מונה לסגן מפקד הכוחות הסובייטיים בגרמניה. ב-15 באפריל 1954 מונה למפקד המחוז הצבאי עבר הקווקז, וב-8 באוגוסט 1955 הועלה לדרגת גנרל ארמייה. ב-23 בדצמבר 1957 מונה למפקד המחוז הצבאי טורקסטן. הוא פרש מהצבא ב-1965, ונפטר במוסקבה ב-17 באוקטובר 1977.
קסויס

העיר קסויס במרכז הדלתא בחלק העליון במפה.
קסויס (באנגלית: Xois, יוונית: Ξόις, הייתה עיר עתיקה וגדולה במידה ניכרת שהייתה ממוקמת בערך במרכז של הדלתא של הנילוס במצרים, ומזוהה כעיר חאסות (Khaset  או Sakha) ממצרים העתיקה.
היסטוריה

קסויס ישבה על אי שנוצר על ידי זרמי הנילוס: Sebennytic ו-Phatnitic. העיר הייתה שייכת לנום "חאסת" (אנ'), ומאוחר יותר הייתה בירת נום עצמאי, נום קסויס.
השושלת ה-14 כללה, על פי מנתון, 76 מלכים שחיו בקסויס. שושלת זו הקדימה את החיסקוס במהלך תקופת הביניים השנייה של מצרים. מקומה המשוער של קסויס היה בין הביצות בדלתא של הנילוס, ויכלה להחזיק מעמד במהלך הכיבוש של הדלתא על ידי החיסקוס, או לאפשר פשרה עם הפולשים על ידי תשלום מס. השערה זו שפרעוני החיקסוס של השושלת ה-14 מלכו מקסויס, אינה נמצאת בקונצנזוס בקרב רוב החוקרים כיום שמאמינים שהשושלת ה-14 התבססה בעיר אווריס בדלתא המזרחית.
על פי כמה גאוגרפים, קסויס אמורה להיות Papremis של הרודוטוס (ii. 59, iii. 12). שמפוליון (l'Egypte sous les Pharaons, vol. ii. עמ'. 214) זיהה את קסויס בשרידי העיר המודרנית Sakkra, שהיא גרסה ערבית נרדפת של השם הקופטי Xeos ושל השם המצרי Skhoo (ניבור, "מסעות", vol. I. עמ'. 75). הדרך מדמיאט לממפיס עברה דרך קסויס.
הערות שוליים

↑  סטרבו xvii. עמ', 802; Ptol. iv. 5. סעיף 50; Ξόης, סטפנוס מביזנטיון s. v
↑  Kim Ryholt, The Political Situation in Egypt during the Second Intermediate Period, Museum Tusculanum Press, (1997) p.5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4575409-3
אלכסנדר לבוט

| --- | --- |

 לידה:  4 ביולי 1929 
 פטירה:  23 ביוני 2013 (בגיל 83) 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית העלמין וגנקובסקויה 
 השכלה:  הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 
אלכסנדר פבלוביץ' לבוט (ברוסית: Алекса́ндр Па́влович Лаву́т;‏ 4 ביולי 1929 - 23 ביוני 2013) היה מתמטיקאי ודיסידנט סובייטי ממוצא יהודי, איש מפתח בתנועת זכויות האדם בברית המועצות (אנ').
קורות חיים

לבוט נולד ב-4 ביולי 1929, בנו של פבל איליץ' לבוט (1898–1979), דמות ידועה בזירה התרבותית הסובייטית בשנות ה-20. בשנת 1951 סיים את לימודיו בפקולטה למתמטיקה באוניברסיטת מוסקבה ולימד מתמטיקה בבתי ספר במוסקבה וברפובליקה הקזחית הסוציאליסטית. בין השנים 1966–1969 הוא עבד במעבדה למתמטיקה גאולוגית באוניברסיטת מוסקבה.
קורות חיים > פעילות פוליטית

בשנת 1968, יחד עם כמה עשרות אחרים, חתם לבוט על מכתב שיצא בהגנתו של המשורר אלכסנדר גינזבורג. גינזבורג נעצר יחד עם יורי גלנסקוב איתו חיבר את הספר הלבן שתיעד את משפטם (אנ') של הסופרים אנדריי סיניאבסקי ויולי דניאל.
במאי 1969 הצטרף לבוט לקבוצת היוזמה להגנה על זכויות האדם (אנ'), הארגון הראשון מסוג זה בהיסטוריה הסובייטית. יחד עם חברים נוספים הוא חתם על מכתב גלוי לוועדת האו"ם לזכויות אדם. הוא איבד את עבודתו בנובמבר אותה שנה. מתוך 14 החותמים יחד עם לבוט, עשרה ייעצרו מאוחר יותר ויכלאו.
לבוט עבד גם עבור סמיזדאט (פרסומים מחתרתיים בברית המועצות) כרוניקה של האירועים העכשוויים (אנ'). הכרוניקה, שנוסדה באפריל 1968, פעלה עד 1983, והופצה ב-65 גיליונות במשך 14 שנים. הוא תיעד את הפרות זכויות האדם הנרחבות שביצעה ממשלת ברית המועצות ואת פרסומי הסמיזדאט ההולכים ומתרחבים (מאמרים פוליטיים, סיפורת, תרגומים) שהסתובבו בקרב תנועת ההתנגדות למשטר הסובייטי. כל גיליון הופק ככמה עשרות עותקים מודפסים במכונת כתיבה, הועבר לחברים ולאחר מכן שוכפל בצורה של מכתב שרשרת. לאחר שהעורך הראשי סרגיי קובליוב (אנ') נעצר ב-1975 ונכלא בשל עבודתו על הכרוניקה, הפך לבוט לאחד מהעורכים הראשיים, הן כתורם והן בחיבור ובסיום התוכן של גיליונות רבים. הדבר נמשך עד המעצר שלו ב-1980. לבוט היה פעיל במיוחד בקמפיין למען הטטרים של חצי האי קרים, קבוצה אתנית שהוגלה בכוח למרכז אסיה בתקופת שלטונו של סטלין ב-1944 ולא הורשו לחזור לאחר מותו. לאחר שמוביל מאבקם פיוטר גריגורנקו גורש מברית המועצות ב-1977, לבוט הפך לאחד מאנשי הקשר העיקריים שלהם במוסקבה ואף הקדיש גיליון שלם של הכרוניקה למטרה שלהם.
קורות חיים > פעילות פוליטית > מעצר, מאסר וגלות

ב-29 באפריל 1980, לבוט נעצר והואשם בתעמולה אנטי-סובייטית (אנ') לפי סעיף 1–190 של הקוד הפלילי של הרפובליקה הרוסית הסובייטית הסוציאליסטית בדבר "הפצה ביודעין של המצאות כוזבות שמכפישות את המערכת החברתית והפוליטית הסובייטית". הפרקליטות טענה כי לבוט "השתתף בדיון, בהפקה, בחתימה ובהפצה בשטח ברית המועצות ומחוצה לה של המצאות כוזבות ביודעין... על הפרות לכאורה של זכויות אזרח ושל שימוש בפסיכיאטריה למטרות פוליטיות". הוא הואשם גם בהחזקת והפצת עותקים של ארכיפלג גולג מאת אלכסנדר סולז'ניצין.
במהלך משפטו בבית המשפט העממי במוסקבה, הודה לבוט בהפצת חומר אך טען כי מעשיו לא עמדו בניגוד לחוק. המשפט הפך לנושא של מזכר של ארגון זכויות האדם המתנגדים קבוצת הלסינקי – מוסקבה. אנדריי סחרוב כלל את שמו של לבוט בפנייה גלויה לעמיתים.
הורשע ונידון לתקופה המקסימלית לפי סעיף 1–190 לשלוש שנים במחנה עבודה. לבוט הוחזק זמן מה בכלא בוטורקה (מוסקבה), לפני שנשלח למחנה ליד הכפר צ'ומיקן (אנ') במחוז חברובסק. כאשר עונשו הסתיים באפריל 1983, הוא לא שוחרר כי אם קיבל עוד שלוש שנים של גלות פנימית. בשנת 1986 סירב לבוט לחתום על הצהרה המסכימה להפסיק כל פעילות פוליטית. .
עם סיום תקופת הגלות הפנימית שלו הצליח לבוט לחזור למוסקבה אך לא הורשה לנסוע לחו"ל. הוא חזר לעבוד כמתכנת, הפעם במשלחת הגיאופיזית המרכזית. בשנת 1988 הצליח אנדריי סחרוב לקבל אישור רשמי ללבוט להצטרף לוועדה סובייטית-אמריקאית לזכויות אזרח ופוליטיות ולעזוב לוושינגטון.
ראו גם

סמיזדאט
הערות שוליים

↑  "אנו גאים בכך שאנו יכולים לקרוא לעצמנו חברים שלו", באתר ru.krymr.com, ‏4 ביולי 2015 (ברוסית)
↑  סימה בוריסובנה מוסטינסקאיה. לרגל יום הולדת 90, באתר dem-2011.livejournal.com, מופיע גם בספר "דיסידנטים" מאת Gleb Moreev, ‏8  בספטמבר 2018 (ברוסית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810545292105606  SUDOC: 176305998  VIAF: 313563577   WorldCat (עם VIAF): 313563577
יואל רזבוזוב

יואל (קונסטנטין) רַזְבוֹזוֹב (ברוסית: Йоэль (Константин) Развозов; נולד ב-5 ביולי 1980, כ"א בתמוז ה'תש"מ) הוא פוליטיקאי ישראלי, חבר הכנסת לשעבר מטעם יש עתיד, כיהן כשר התיירות בממשלת ישראל השלושים ושש. בעבר כיהן כיו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות, חבר מועצת עיריית נתניה וג'ודוקא, שהחזיק בתארים אלוף ישראל ופעמיים סגן-אלוף אירופה.
ביוגרפיה

נולד בשם קונסטנטין אנטוליביץ' רזבוזוב (Константин Анатольевич Развозов) בבירוביג'ן שבמחוז היהודי האוטונומי, במזרח רוסיה הסובייטית (בברית המועצות לשעבר), אחד משני בניהם של אנטולי, האחראי על ניהול הספורט במחוז, ואירנה, מנהלת בית ספר. בשנת 1991, כשהיה בן 11, עלה לישראל עם משפחתו, שהתיישבה בקריית ים. עם עלייתם לישראל, עבר אביו לעבוד כפועל בניין ואמו, כמורה.