stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרמן קורץ (סופר)

| --- | --- |

 לידה:  30 בנובמבר 1813 רויטלינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  10 באוקטובר 1873 (בגיל 59) טיבינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  ממלכת וירטמברג 
 מקום לימודים:  פרידריך-ליסט-גימנזיום רויטלינגן, Evangelical Seminaries of Maulbronn and Blaubeuren, Tübinger Stift 
 שפות היצירה:  גרמנית 
 בן או בת זוג:  מארי קורץ 
 צאצאים:  איזולדה קורץ, ארווין קורץ 
 
הרמן קורץ (בגרמנית: Hermann Kurz;‏ 30 בנובמבר 1813 – 10 באוקטובר 1873) היה משורר וסופר גרמני.
ביוגרפיה

קורץ נולד ברויטלינגן. לאחר שסיים את בחינת מדינת וירטמברג, השתתף בסמינר התאולוגי הפרוטסטנטי במולברון ולאחר מכן למד במנזר הפרוטסטנטי בטיבינגן. לאחר בחינת התאולוגיה שלו בשנת 1835, עבד ככומר באהנינגן במשך כמה חודשים, אך אז עבר לשטוטגרט, שם התגורר כסופר ומתרגם עצמאי.
שם פגש בין היתר את אדוארד מריקה, ג'סטינוס קרנר וגוסטב שוואב. בשנת 1848 הוא הפך לעובד הספר המשפחתי הגרמני להוראה ובידור בקרלסרוהה ועורך המשקיף הדמוקרטי בשטוטגרט.
בשנת 1851 נאלץ קורץ לרצות שלושה שבועות בכלא בהוהנספרג כעונש על מאמר פסול. אז הוא התחתן עם מארי פריין פון ברונוב. על ידי תחינה לעוד חופש, שוויון ואנושיות. לבני הזוג נולדו ארבעה בנים: אדגר, ארווין, אלפרד ובלדה ובתם איזולדה. בשנת 1856 נסוג קורץ מהחיים הציבוריים ועבר לראשונה (1858) לאוברסלינגן, שם קנתה המשפחה אחוזה, בשנת 1863 לקירכיים אונטר טק ולאחר מכן לטובינגן, שם הפך לספרן באוניברסיטת טובינגן. בשנת 1865 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת רוסטוק.
בחנוכת אנדרטת אולנד בטובינגן הוא סבל ממכת שמש ממנה לא התאושש וכתוצאה ממנה נפטר ב-10 באוקטובר 1873. הוא נקבר בבית העלמין בעיר טובינגן.
משפחתו

הרמן קורץ היה בעלה של הסופרת והמשוררת מארי קורץ ואב לחמישה: הרופא אדגר קורץ, המשוררת והסופרת איזולדה קורץ, הפסל ארווין קורץ ואלפרד ובלדה קורץ.
לקריאה נוספת

Chisholm, Hugh, ed. (1911). "Kurz, Hermann" . Encyclopædia Britannica (11th ed.). Cambridge University Press.
הערות שוליים

↑  Schwäbisches Tagblatt, Schwäbisches Tagblatt (בגרמנית)
↑  Uhland-Denkmal – TUEpedia, www.tuepedia.de (בגרמנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007264035305171  PLWABN: 9810618748605606  BnF: cb12903652m (data)  GND: 118778277  ISNI: 0000 0001 1071 1621  LCCN: n84154170  NKC: xx0104423  NLG: 149245  NTA: 067775594  SUDOC: 174319428  Trove: 1030062  VIAF: 74649241   WorldCat (עם VIAF): 74649241 
ערך זה הוא קצרמרבנושא משוררים ובנושא סופרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
המשבר הביטחוני בריו דה ז'ניירו (2010)

המשבר הביטחוני שפרץ בריו דה ז'ניירו בסוף שנת 2010 היה מן החמורים בתולדות ברזיל, והוא התפרץ בפאבלות של מטרופולין ריו דה ז'ניירו שנשלטו על ידי כנופיות עוינות.
המשבר התחיל במתקפות מתוכננות על מטרות אזרחיות שאירעו בשבוע של ה-21 וה-28 בנובמבר 2010, תריסר רכבים הובערו על ידי הכנופיות ששלטו בשכונות העוני של ברזיל וניהלו כמעט בחופשיות את סחר הסמים בהן, כאשר הבערת הרכבים וההתפרעויות נבעו כתגובה למדיניות הממשלתית החדשה של השתלטות על שכונות העוני באמצעות יחידות משטרה ייעודיות (Unidade de Polícia Pacificadora), שניסו להפריד את שליטת הכנופיות והמיליציות הפרטיות ואת אחיזתן בשכונות העוני של ברזיל, כשאותן יחידות היוו כוח משמר ממשלתי.
בתגובה להתפרעויות הללו, כוחות משטרה מקומיים, בסיוע צבאי, יצאו למבצעים כנגד שתיים מכנופיות הסמים הגדולות בריו דה ז'ניירו, שהתמקמו בשכונת וילה קורזיירו ובקומפלקסו דה אלמאו ("המתחם הגרמני"). למרות שמרבית אנשי הכנופיות נמלטו לבסוף, המבצע הוכתר בהצלחה מאחר שהוחרמו כלי נשק רבים, כסף רב ותושבים רבים שוחררו מעול השליטה של הכנופיות ששלטו בשתי השכונות האמורות. מיד עם ההשתלטות על השכונות שככו הבערות כלי הרכב.
רקע

פעולות אלימות של סוחרי הסמים, שהתבטאו בהבערת כלי רכב, אוטובוסים ומשאיות באמצע הרחובות (למעלה מ-181 רכבים הובערו), התפתחו לסכסוכים אלימים בין הכנופיות לכוחות המשטרה בכמה אזורים. בשל התפתחות המשבר - המשטרה הצבאית בסיוע של ה-BOPE, צבא ברזיל, והצי הברזילאי יחד עם חיל הנחתים הברזילאי, ערכו מבצע משותף להשתלטות מהירה על השכונות וחיסול כנופיות הסמים השולטות בהן. המבצע הגדול שנערך בקומפלקסו דה אלמאו הסתיים בבוקר ה-28 בנובמבר 2010, כאשר כוחות הצבא השתלטו לבסוף על השכונה בשעה 10:00 בבוקר שעון מקומי.
עם סיום האלימות בפאבלות, נהרגו למעלה מ-40 איש (רובם פושעים), ולמעלה מ-200 חברי כנופיות נעצרו. ימים לאחר סיום המבצע כוחות הצבא והמשטרה המשיכו לשלוט בקומפלקסו דה אלמאו עד לשכוך הסערה.
קו זמן של אירועי המשבר הביטחוני > 21 בנובמבר

בשעות אחר הצהריים, שישה פושעים חמושים בכבדות שרפו שתי מכוניות על "הקו האדום", אחד הכבישים החשובים ביותר של ריו דה ז'ניירו. מאז התקפות דומות החלו להתרחש ברחבי העיר וקבוצה של עבריינים פתחו באש על רכב של חיל האוויר הברזילאי.
קו זמן של אירועי המשבר הביטחוני > 22 בנובמבר

ביתן משטרה נורה ברחוב דום הלדר קמארה. בנוסף להתקפות על המכוניות, מעשי שוד המוניים התרחשו ברחובות מסוימים. הממשל רמז על כך ש"סיעה פלילית קטנה" אחראית לפיגועים, והסיורים הוגדלו. שלושה בני אדם נהרגו.
קו זמן של אירועי המשבר הביטחוני > 23 בנובמבר

פעולה בקנה מידה גדול של המשטרה הצבאית של ריו, שפלשה למספר שכונות העוני של העיר בחיפוש אחר האחראים על סדרת הפיגועים. מקורות אחדים הצביעו על כך שההתקפות ניזומו על ידי ברוני סמים הכלואים בכלא הפדרלי בעל האבטחה המרבית בקטנדווס שבפרנה. שלושה בני אדם נהרגו וחמישה נעצרו.
קו זמן של אירועי המשבר הביטחוני > 24 בנובמבר

ההתקפות על מטרות אזרחיות ועל כוחות המשטרה התגברו. הממשלה גייסה את כל כוחות המשטרה העומדים לרשותה, כולל כאלה המוצבים בתפקידים משרדיים. שמונה עבריינים שנעצרו בעיר כאחראים על השתתפות במשבר הועברו לכלא בקטנדווס. עשרה חשודים נהרגו ולפחות 30 נעצרו. השלטון המקומי ביקש סיוע מחיל הנחתים הברזילאי על מנת לבצע מתקפה נגד גופי הפשע.
קו זמן של אירועי המשבר הביטחוני > 25 בנובמבר

כוח המשימות המיוחדות של ריו (BOPE) פלש לאחד האזורים המסוכנים ביותר של העיר בקרוזירו וילה בעזרת כלי רכב משוריינים וכוחות נחתים. עשרות פושעים נואשים ברחו למרכז הפשע הסמוך, קומפלקסו דו אלמאו. פרטי הפעולה, כולל הימלטות פושעים, שודרו על ידי תחנות הטלוויזיה המקומיות לכל העולם.
קו זמן של אירועי המשבר הביטחוני > 26 בנובמבר

ממשלת ברזיל שלחה מאות חיילים מן הצבא ואנשי המשטרה הפדרלית כדי לחזק את הביטחון בעיר ולהקים מצור סביב קומפלקסו דה אלמאו. עד כה יותר ממאה כלי רכב נהרסו, וכ-40 בני אדם נהרגו מאז תחילת המשבר. הנשיא דה סילבה הצהיר כי הממשלה הפדרלית תומכת באופן מלא בממשלת ריו כדי לסיים את המצב בהקדם האפשרי. בני זוג ועורכי דין של כמה מנהיגי פשע כלואים נעצרו בחשד להעברת הוראות המנהיגים מן הכלא לקבוצותיהם להתחיל את ההתקפות.
קו זמן של אירועי המשבר הביטחוני > 27 בנובמבר

כוח משימה משותף המורכב מאנשי המשטרה המקומית, הצבא וכוחות הנחתים נתן אולטימטום לפושעים המסתגרים בקומפלקסו דה אלמאו להיכנע, ובד בבד הורה לתושבי האזור לפנות את השטח הבנוי לקראת הפלישה הממשמשת ובאה. גל ההתקפות על מטרות אזרחיות התחיל לדעוך.
קו זמן של אירועי המשבר הביטחוני > 28 בנובמבר

קומפלקסו דה אלמאו נכבש על ידי המשטרה עם התנגדות מועטה, אבל רק פושעים מעטים מאלו שהיו אמורים להסתתר במקום נעצרו. החקירה העלתה כי בשלב זה רוב הפושעים הצליחו לברוח דרך בסיסים יציבים בסביבות המתחם או באמצעות רשת של תעלות מים בלתי חוקיות שנבנו בפאבלות.
לאחר המשבר

מיד עם ההשתלטות הצבאית על וילה קרוזיירו וקומפלקסו דה אלמאו, הופסקו הבערות כלי הרכב והמשבר הגיע לסופו, המשטרה חשפה 40 טונות של מריחואנה, 250 ק"ג של קוקאין, תריסר כלי נשק, מאות כלי רכב גנובים. על פי הסכם בין ממשלת מדינת ריו דה ז'ניירו לממשל הפדרלי - כוחות הצבא המשטרה ימשיכו לשלוט בעיר עד שיוקם כוח משטרה שתפקידו לאכוף את החוק והסדר בשכונות העוני.
על בסיס האירועים צולם סרט אלמאו.
ראו גם

טבח קומפלקסו דו אלמאו
היחידה המשטרתית לשמירת השלום
וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן

וילהלם היינריך, נסיך נסאו-אוזינגן (בגרמנית: Wilhelm Heinrich von Nassau-Usingen‏, 2 במאי 1684 - 14 בפברואר 1718), היה נסיך נסאו-אוזינגן בין השנים 1702–1718.
ביוגרפיה

וילהלם היינריך נולד בס-הרטוחנבוס ב-2 במאי 1684, לולארד, נסיך נסאו-אוזינגן ולקתרין פרנסיסקה, רוזנת קרואי-רל, בתם של אוסטאך השני, רוזן קרואי-רל והברונית תאודורה מריה גרטרוד פון קטר צו לאגה. בצעירותו התגייס וילהלם היינריך לצבא ההולנדי, ובשנת 1691 הועלה לדרגת קפטן. בין השנים 1701–1707 היה וילהלם היינריך מפקד הרגימנט הוולוני בדרגת קולונל, ובשנת 1703 אף נפצע במהלך קרב אקרן במלחמת הירושה הספרדית.
בשנת 1702 מת אביו ולארד, נסיך נסאו-אוזינגן, ווילהלם היינריך עלה לשלטון במקומו, אולם מכיוון שהיה קטין שלטה אמו כעוצרת במקומו. בשנת 1707 הקים וילהלם היינריך את הכפר וילהמסדורף, אשר סופח בשנת 1972 לעיר השכנה אוזינגן.
ב-14 בפברואר 1718 מת וילהלם היינריך באוזינגן, ובמקומו עלה לשלטון בנו קרל, נסיך נסאו-אוזינגן, אולם בעקבות היותו קטין שלטה אשתו כעוצרת עד לבגרותו של קרל.
משפחתו

ב-26 בדצמבר 1734 התחתן וילהלם היינריך עם שרלוטה אמליה, רוזנת נסאו-דילנבורג, בתם של היינריך, נסיך נסאו-דילנבורג ולדורותיאה אליזבת, נסיכת שלזיה-לגניצה, ממנה נולדו לו 9 ילדים:
פרנסואז, נסיכת נסאו-אוזינגן (1707–1750)
היינריך מנסאו-אוזינגן (1708)
אמליה, נסיכת נסאו-אוזינגן (1709)
וילהלם מנסאו-אוזינגן (1710)
קרל, נסיך נסאו-אוזינגן (1712–1775)
הדוויג, נסיכת נסאו-אוזינגן (1714–1786)
לודוויג מנסאו-אוזינגן (1714)
יוהנה, נסיכת נסאו-אוזינגן (1715–1716)
וילהלם היינריך, נסיך נסאו-זארבריקן (1718–1768)
הרמן קולבה

| --- | --- |

הרמן קולבה סביב 1865
 לידה:  27 בספטמבר 1818 אלייהאוזן סמוך לגטינגן בממלכת הנובר
 פטירה:  25 בנובמבר 1884 (בגיל 66) לייפציג בקיסרות הגרמנית
 מדינה:  ממלכת פרוסיה 
 מקום מגורים:  ממלכת פרוסיה 
 פעילות בולטת:  אלקטרוליזת קולבה (אנ')  ריאקציית קולבה-שמיט (אנ')  סינתזת ניטריל בשיטת קולבה (אנ')
 השכלה:  אוניברסיטת מרבורג  אוניברסיטת גטינגן 
 מעסיק:  אוניברסיטת לייפציג, אוניברסיטת מרבורג 
 פרסים והוקרה:  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (1872)  מדליית דייווי (1884)  חבר זר של החברה המלכותית (13 בדצמבר 1877) 
 
הֶרְמַן קוֹלְבֶּה (בגרמנית: Adolph Wilhelm Hermann Kolbe‏; 27 בספטמבר 1818 – 25 בנובמבר 1884) היה תורם מרכזי להולדת הכימיה האורגנית המודרנית. הוא היה פרופסור באוניברסיטת מרבורג (אנ') ובאוניברסיטת לייפציג. קולבה היה הראשון שיישם את המונח סינתזה בהקשר כימי, ותרם לדעיכת הפילוסופיה של הוויטליזם באמצעות סינתזה של התרכובת האורגנית חומצה אצטית מפחמן דו-גופרי, וכן תרם לפיתוח התאוריה המבנית (אנ'). זה נעשה באמצעות שינויים ברעיון ה"רדיקלים" וחיזוי מדויק של קיומם של כוהלים שניוניים ושלישוניים, ולמערך התגובות האורגניות המתהווה באמצעות אלקטרוליזת קולבה (אנ') של מלחים קרבוקסילטים, ריאקציית קולבה-שמיט (אנ') בהכנת אספירין, וסינתזת ניטריל בשיטת קולבה (אנ').
לאחר מחקרים עם פרידריך ולר ורוברט בונזן היה קולבה מעורב בבינאום המוקדם של הכימיה באמצעות עבודה בלונדון (עם אדוארד פרנקלנד (אנ')). הוא נבחר לאקדמיה המלכותית השוודית למדעים, וזכה במדליית דייווי של החברה המלכותית של לונדון בשנת מותו. למרות ההישגים הללו והכשרת חברים חשובים בדור הבא של הכימאים (כולל זייצב (אנ'), קורציוס, בקמן (אנ'), גרבה (אנ'), מרקובניקוב ואחרים),
קולבה זכור בעיקר בשל עריכת כתב העת Journal für Praktische Chemie (אנ') (כתב עת לכימיה מעשית) במשך יותר מעשור, שבו חיבורים מכפישים על מבנה הבנזן של קקולה, על התאוריה של יאקובוס ואן 'ט הוף על מקור הכיראליות והרפורמות של באייר בנומנקלטורה היו ביקורתיות פרסונליות ואלימות מבחינה לשונית. קולבה מת מהתקף לב בלייפציג בגיל 66, שש שנים לאחר מותה של אשתו, שרלוטה. הוא הותיר אחריו ארבעה ילדים.
ביוגרפיה

קולבה נולד באלייהאוזן (Elliehausen), ליד גטינגן בממלכת הנובר (גרמניה) כבנו הבכור של כומר פרוטסטנטי. בגיל 13, הוא החל את לימודיו בגימנסיה של גטינגן, והתגורר בביתו של אחד הפרופסורים. הוא השיג את תעודת הבגרות (האביטור (אנ')) שש שנים מאוחר יותר. הוא התלהב מלימודי הכימיה, והחל לימודיו באוניברסיטת גטינגן באביב 1838 כדי ללמוד אצל הכימאי המפורסם פרידריך ולר, שם פגש את ברצליוס שעודד אותו לחקור את פעולת הכלור על פחמן דו-גופרי.
ב-1842 הוא הפך לעוזרו של רוברט בונזן באוניברסיטת מרבורג (אנ'). הוא קיבל את הדוקטורט שלו ב-1843 באותה אוניברסיטה. הזדמנות חדשה צצה ב-1845, כאשר הפך לעוזר של ליון פלייפייר (אנ') במוזיאון החדש לגאולוגיה כלכלית (Museum of Economic Geology) בלונדון ולחבר קרוב של אדוארד פרנקלנד (אנ'). משנת 1847 עסק בעריכת הספר Handwörterbuch der reinen und angewandten Chemie (מילון לכימיה טהורה ויישומית) בעריכת יוסטוס פון ליביג, פרידריך ולר ויוהאן כריסטיאן פוגנדורף (אנ'), וכן כתב ספר לימוד חשוב. בשנת 1851, קולבה ירש את בונזן כפרופסור לכימיה במרבורג ובשנת 1865 הוא נקרא לאוניברסיטת לייפציג. בשנת 1864, הוא נבחר כחבר זר באקדמיה המלכותית השוודית למדעים. הוא נבחר כחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית ב-1874.
ב-1853 נישא לשרלוטה, בתו של הגנרל-מייור וילהלם פון ברדלבן (Wilhelm von Bardeleben). אשתו נפטרה בשנת 1876 לאחר 23 שנות נישואים מאושרים. נולדו להם ארבעה ילדים.
מחקריו בכימיה

עוד בשנות הארבעים של המאה ה-19, ולמרות הסינתזה של שתנן על ידי פרידריך ולר ב-1828, כמה כימאים עדיין האמינו בתורת הוויטליזם, לפיה יש צורך בכוח חיים מיוחד כדי ליצור תרכובות "אורגניות" (כלומר, במשמעותן המקורית, נגזרות ביולוגית). קולבה קידם את הרעיון שניתן לייצר תרכובות אורגניות מחומרים שמקורם בבירור מחוץ להקשר ה"אורגני" הזה, במישרין או בעקיפין, על ידי תהליכי החלפה. (לכן, בעוד שלפי הגדרות מודרניות, הוא המיר מולקולה אורגנית אחת לאחרת, לפי השפה של תקופתו, הוא המיר חומרים "א-אורגניים" - אנאורגניים - לחומרים "אורגניים" שנחשבו שנגישים רק באמצעות תהליכים חיוניים). הוא אימת את התאוריה שלו על ידי המרת פחמן דו-גופרי (CS2) לחומצה אצטית (CH3COOH) במספר שלבים (1843-45). קולבה גם הציג רעיון שונה של רדיקלים מבניים, ובכך תרם לפיתוח התאוריה המבנית (אנ'). הצלחה דרמטית הגיעה כאשר התחזית התאורטית שלו לגבי קיומם של כוהלים שניוניים ושלישוניים אושרה על ידי סינתזה של המולקולות האורגניות הראשונות מבין הקבוצות הללו. קולבה היה האדם הראשון שהשתמש במילה סינתזה במשמעותה כיום, ותרם מספר תגובות כימיות חדשות.
במיוחד פיתח קולבה פרוצדורות לאלקטרוליזה של מלחים של חומצות שומן וחומצות קרבוקסיליות אחרות (אלקטרוליזת קולבה (אנ')) והכין חומצה סליצילית, אבן בניין של אספירין בתהליך שנקרא "סינתזת קולבה או ריאקציית קולבה-שמיט (אנ'). השיטה שלו לסינתזה של ניטרילים נקראת סינתזת ניטריל בשיטת קולבה (אנ'), ועם אדוארד פרנקלנד (אנ') הוא מצא שניתן לבצע הידרוליזה של ניטרילים לחומצות המתאימות. בנוסף למחקרים ולעבודה אקדמית, פיקח קולבה על מחקרי סטודנטים בלייפציג ובמיוחד במרבורג. תלמידים שביצעו מחקרים בהדרכתו כללו את פטר גרייס (אנ'), אלכסנדר מיכאילוביץ' זייצב (אנ') (הידוע בשל כלל זייצב המתאר את הרגיוסלקטיביות האופיינית לתגובות אלימינציה באלקאנים), תאודור קורציוס (מגלה תרכובות דיאזו (אנ'), הידרזינים ותגובת השחלוף של קורציוס (אנ')), ארנסט אוטו בקמן (אנ') (מגלה תגובת השחלוף של בקמן (אנ')), קארל גרבה (אנ') (מגלה הרכב האליזארין (אנ')), אוסקר לב (אנ'), קונסטנטין פאהלברג (אנ'), ניקולאי מנשוטקין, ולדימיר מרקובניקוב (הראשון שתיאר תרכובות אליציקליות קטנות וגדולות מציקלוהקסאן, וידוע בשל כלל מרקובניקוב המתאר תגובות סיפוח לאלקנים), יקוב פולארד (אנ'), לודוויג מונד (אנ'), אלכסנדר קרום בראון (אנ') (הראשון שתיאר את הקשר הכפול של האתילן), מקסוול סימפסון (אנ') ופרדריק גאת'רי (אנ').
עבודה כעורך עיתון

מלבד עבודתו עבור כתבי עת, וכתיבת ספרים רבים שימש קולבה במשך יותר מעשור בתור מה שבמונחים מודרניים נחשב כעורך הבכיר של Journal für Praktische Chemie (כתב העת לכימיה מעשית, מ-1870 עד 1884), קולבה העביר לפעמים ביקורת חריפה כל כך על עבודתם של אחרים, במיוחד לאחר 1874 בערך, עד שחלקם תהו אם ייתכן שהוא סובל ממחלת נפש. הוא לא היה סובלני כלפי מה שהוא ראה כספקולציות רופפות המוצגות כתאוריה, וביקש באמצעות כתביו להציל את מדע הכימיה האהוב עליו ממה שנראה לו כנגע של התאוריה המבנית המודרנית.
דחייתו את הכימיה המבנית, במיוחד את התאוריות של מבנה הבנזן של פרידריך אוגוסט קקולה, התאוריה של אטום הפחמן הא-סימטרי של יאקובוס ואן 'ט הוף, והרפורמה של המינוח הכימי מאת אדולף פון באייר, באו לידי ביטוי במאמריו המשמיצים בכתב העת Journal für Praktische Chemie. כמה ציטוטים מתורגמים ממחישים את אופן ביטויו של הקונפליקט העמוק בין הפרשנות שלו לכימיה לזו של הכימאים המבניים:
...באייר הוא נסיין מצוין, אבל הוא רק אמפיריציסט, חסר הגיון ויכולת, והפרשנויות שלו לניסויים שלו מראות חוסר מיוחד בהיכרות שלו עם עקרונות המדע האמיתי..."
השפה האלימה שבה השתמש פעלה להגבלת המוניטין שלו לאחר מותו.
הערות שוליים

1 2 3 4  Alan J. Rocke, Hermann Kolbe – German chemist, Britannica]
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 258
↑  Rocke, Alan J. (1993). The Quiet Revolution: Hermann Kolbe and the Science of Organic Chemistry. Berkeley. ISBN 978-0-520-08110-9.
↑  "APS Member History". search.amphilsoc.org.
↑  Hermann Kolbe (1849). "Untersuchungen über die Elektrolyse organischer Verbindungen". Annalen der Chemie und Pharmacie. 69 (3): 257–372. doi:10.1002/jlac.18490690302.
↑  Lindsey, Alan; Jeskey, Harold (1957). "The Kolbe Schmitt Reaction". Chem Rev. 57 (4): 583–620. doi:10.1021/cr50016a001.
↑  Hermann Kolbe (1860). "Ueber Synthese der Salicylsäure". Annalen der Chemie und Pharmacie. 113 (1): 125–127. doi:10.1002/jlac.18601130120.
↑  "Kolbe-Schmitt Reaction".
↑  Electrochemical Dictionary
↑  "Kolbe Nitrile Synthesis".
↑  "Books by Hermann Kolbe".
↑  Hermann Kolbe (1882). "Begründung meiner Urtheile über Ad. Baeyer's wissenschaftliche Qualification". Journal für Praktische Chemie. 26 (1): 308–323. doi:10.1002/prac.18820260121.
↑  "Today In Science History – September 27 – Adolph Wilhelm Hermann Kolbe". 2014-09-27.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007278037005171  PLWABN: 9810617207605606  BIBSYS: 90781396  BnF: cb12373901z (data)  CANTIC: a11475584  CiNii: DA12995763  GND: 119151375  ICCU: CUBV147753  ISNI: 0000 0000 8081 9761  LCCN: n88129996  MGP: 141931  NKC: xx0070208  NLA: 35249797  NLG: 241420  NTA: 139932178  RERO: 02-A024813884  SNAC: w66h5s8v  SUDOC: 032775172  Trove: 881945  VIAF: 2551354   WorldCat (עם VIAF): 2551354
הרפגוס

| --- | --- |

אסטיאגס מורה להרפגוס לרצוח את כורש התינוק
 לידה:  המאה ה־7 לפנה״ס 
 פטירה:  המאה ה־6 לפנה״ס 
 דרגה:  גנרל 
 
הרפגוס, (המאה ה-6 לפנה"ס) היה מצביא מדי ששרת את אסטיאגס מלך מדי, אולם בגד בו וסייע לכורש מלך פרס.
ביוגרפיה

חייו של הרפגוס אפופים בערפילי האגדה. המקור היחיד אודות חייו הוא ההיסטוריון היווני הרודוטוס, שחי מאה שנה לאחר מכן, וכתביו נחשבים לרוב למפוקפקים.
על פי הרודוטוס. הרפגוס היה הנאמן ביותר מבין אנשיו של אסטיאגס מלך מדי. והוא אף רומז על כך שהיה קרוב משפחתו. אסטיאגס שבתו מנדנה עמדה ללדת, חלם חלום בו ראה שנכדו יסכן את ממלכתו. ועל כן מיד כשנולד הפעוט נתן אותו להרפגוס והורה עליו להרוג אותו. הרפגוס לקח את הילד לביתו אולם לא רצה להרוג אותו כיוון שחשש מנקמתה של מנדנה. על כן לקח את הילד לאיכר בשם מיתרידטס וציווה עליו להרוג אותו. אולם אשתו של מיתרידטס קינו החליפה אותו בבנה שלה שמת כבר, והיא ובעלה גידלו את הילד שגדל להיות כורש.
יום אחד כאשר כורש שיחק עם חבריו, הוא פצע את אחד מהם שהיה בן אצולה. אביו של הפצוע לקח את כורש ומיתרידטס למשפט בפני המלך. המלך לתדהמתו גילה שהנער דומה לו מאוד. הוא חקר בעינויים את מיתרידטס שהודה לבסוף שאכן הנער אינו בנו שלו. המלך קרא להרפגוס שהודה שאכן לא הרג במו ידיו את כורש. אולם אמר שהיה בטוח שהילד מת כיוון שראה את גופתו. אסטיאגס העמיד פנים כאילו סלח, אולם בפועל רצח את בנו של הרפגוס והכין תבשיל מבשרו. הרפגוס עבר בשתיקה על המעשה, וכורש נשלח לאנשאן אל אביו כנבוזי הראשון. כאשר בגר כורש שלח לו הרפגוס איגרת וקרא לו להתמרד נגד סבו. את האיגרת הוא הטמין בתוך גופת ארנב מת. כורש קרא את האיגרת ובעזרת אביו ארגן התקוממות של הפרסים נגד המדיים. אסטיאגס בסכלותו הפקיד על הצבא את הרפגוס אולם הרפגוס כצפוי ערק עם מרבית הצבא לצבאו של כורש במהלך קרב על העיר פסארגדה, אלו שלא ערקו נהרגו. לאחר עוד כמה קרבות קצרים כבש כורש את מדי ולקח בשבי את אסטיאגס.
מרבית הסיפור הוא קרוב לוודאי אגדה. אם כי הבגידה של הרפגוס היא ככל הנראה אמת, כיוון שבכרוניקה של נבונאיד נכתב:
המלך אסטיאגס קרא את חייליו וצעד נגד כורש מלך אנשאן כדי לפגוש אותו בשדה הקרב הצבא של אסטיאגס התמרד נגדו ומסר עצמו לכורש
בהמשך סייע הרפגוס לכורש במהלך מלחמתו בקרויסוס מלך לידיה. הוא הציע לכורש להציב את חיל גמלים שלו מול חיל הפרשים הלידי שנודע באיכותו. הסוסים נבהלו מריח הגמלים ונסוגו.
מאוחר יותר לאחר דיכוי המרד של פקטיאס, יצא המפקד הפרסי מזרס למסע באסיה הקטנה במטרה להעניש את בעלי בריתו של פקטיאס. אולם הוא חלה ומת והרפגוס החליף אותו. הוא החל לכבוש את ערי איוניה. פוקאיה הותקפה ראשונה. על פי הרודוטוס, הרפגוס הסכים שהתושבים יהרסו רק אחד ממבצריהם. אולם הם הערימו עליו ונמלטו דרך הים. תושבי טאוס נמלטו באופן דומה. שאר הערים ניסו להתגונן אולם נכשלו, מלבד מילטוס שהשתעבדה מרצון. מרבית קאריה נכבשה גם היא ללא קרב. אולם כאשר ניסה לכבוש את ליקיה לקחו תושבי אחת הערים את בניהם, נשיהם, עבדיהם, ורכושם, והעלו אותם באש. לאחר מכן נלחמו נגד הפרסים עד שמתו כולם. מכאן ואילך לא ידוע דבר על הרפגוס.
לקריאה נוספת

כתבי הירודוטוס. מתורגמים מיוונית עם מבוא והערות מאת ד"ר אלכסנדר שור. 2 כרכים. ירושלים, הוצאת ראובן מס, תרצ"ה. העתק דיגיטלי באתר "דעת".
הרודוטוס. היסטוריה. תרגמו וכתבו מבואות: בנימין שימרון ורחל צלניק-אברמוביץ. פפירוס, בית ההוצאה - אוניברסיטת תל אביב, 1998.
הערות שוליים

↑  ביוגרפיה של הרפגוס באתר ליוויוס.
↑  הכרוניקה בתרגומו של א. ל. אופנהיים.
המאה ה-27 לפנה"ס

המאה ה-27 לפנה"ס היא התקופה שהחלה בשנת 2700 לפני הספירה והסתיימה בשנת 2601 לפני הספירה. זוהי המאה ה-27 לפני תחילת הספירה הנוצרית.
אירועים בולטים בעולם

2686 לפנה"ס (2650 לפנה"ס): סיום השושלת ה-2, תחילת השושלת ה-3 של מצרים.
2686 לפנה"ס (2650 לפנה"ס)- 2662 לפנה"ס (2648 לפנה"ס): תקופת שלטונו של ג'וסר, מייסד השושלת ה-3.
בניית הפירמידה של ג'וסר על ידי אמחותפ.
2627 לפנה"ס: בניית עיר קאראל בפרו של היום.
2613 לפנה"ס[דרוש מקור]: סיום השושלת ה-3 של מצרים, תחילת השושלת ה-4 של מצרים.
ייצור כלי מיתר שנמצאו בחפירות באור.
תחילת גידולי תירס במרכז אמריקה.
תרבות עמק האינדוס - ערים כמו האראפה ומואנג'ודארו התפתחו למרכזים גדולים ובסה"כ באזור קיימים מעל 2000 יישובים. תחילת שימוש בכתב האראפה.
ערים חדשות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
אישים משמעותיים

אימחותפ
תגליות והמצאות

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
הפירמידה של ג'וסר
וולטר פלאודן

קברו של וולטר פלאודן בחצר כנסיית גימג'בית מריאם בפאסיל גמב שבגונדר
וולטר צ'יצ'ל פלאודן (Walter Chichele Plowden‏, 3 באוגוסט 1820 -1860 ) היה הקונסול הבריטי במאסאווה (כיום באריתראה), משנת 1848 ועד מותו. פלאודן זכה להערכה על כך שעודד ופיתח יחסים טובים עם ראס עלי השני ועם הקיסר תוודרוס השני לאחריו. הוא עסק גם בכתיבת ספרים אודות מסעותיו באתיופיה. הוא נרצח בשנת 1860, בעת מסע בין ים סוף והעיר גונדר בפקודת בן דודו (ולפי גרסה אחרת - אחיינו) של הקיסר, ליג' גרד כינפו שהנהיג מרד כושל והוצא להורג בפקודת הקיסר באותה השנה. פלאדון נקבר בחצר כנסיית גימג'ה-בית מריים בפאסיל גמב שבגונדר.
ספרו "מסעות בחבש ובמחוז הגאלה, עם תיאור שליחות אל ראס עלי ב-1848" ‏("Travels in Abyssinia and the Galla Country, with an account of a mission to Ras Ali in 1848") יצא לאור בלונדון בשנת 1868.
הנחיות פרקליט המדינה

הנחיות פרקליט המדינה הן הנחיות שמפרסם פרקליט המדינה ומנחות את עובדי פרקליטות המדינה ביישומן של הוראות חוקי מדינת ישראל. ההנחיות באות להוסיף על הנחיות היועץ המשפטי לממשלה ויש לקראן בכפוף להנחיות אלה. פרסומן של ההנחיות החל בתחילת המאה ה-21, והן מתעדכנות בהתמדה, בהתאם לשינויי החוק והפסיקה.
כיוון שפרקליטות המדינה משמשת גורם מלווה ומייעץ למשטרת ישראל בפלילים, משפיעות ההנחיות גם על מדיניות המשטרה. דוגמה לקביעת מדיניות שכזו על ידי פרקליט המדינה היא הנחיה 2.5 של הפרקליטות, הקובעת את "מדיניות התביעה, בהעמדה לדין של עד תביעה או מתלונן שחזר בו במשפט מעדותו במשטרה", ומיושמת על ידי המשטרה לפי ההוראה המעשית שמספרה 30.300.226.
דוגמה נוספת היא הנחיה מס' 14.13 – הקלטת חקירה על ידי נחקר, שניתנה ב-2013 ובוטלה ב-2016. ההנחיה הפכה את ההיתר החוקי של אדם להקליט שיחה בה הוא משתתף, לאיסור כשמדובר בהקלטת חקירתו במשטרה, עקב הגדרת המעשה כמנוגד, לכאורה, לסעיף 3 לחוק האזנת סתר, לפיו ”האזנה לשיחה והקלטתה, אף שהן נעשות בהסכמת אחד מבעלי השיחה – אסורות, ודינן כדין האזנת סתר, אם נעשו למטרת ביצוע עבירה או מעשה נזק, או למטרת גילוי דברים שבינו לבינה והם מצנעת האישות ושלא לצורך הליך משפטי בין בני זוג”.
על פי אתר האינטרנט של פרקליטות המדינה:
בתחום הפלילי, הנחיות פרקליט המדינה נועדו להתוות את מדיניות התביעה הכללית ובפרסומן יש כדי לקדם אחידות, שקיפות, ודאות ותקינות מנהלית.
בתחום האזרחי, הנחיות פרקליט המדינה יסייעו בהתווית מדיניות אחידה בין כלל באי הכוח מטעם המדינה.
דוגמה: ההנחיות בעניין מדיניות העמדה לדין וענישה בעבירה של חדירה לחומר מחשב, מוצגים הנושאים הבאים:
המסגרת החוקית (סעיף4 לחוק המחשבים).
פרשנות העבירה, כפי שניתנה בפסיקת בית המשפט העליון.
דיות ראיות.
שיקולי העמדה לדין בעבירה זו, ובכלל זה שיקולים לקולא, שבהתקיימם תגבר הנטייה להימנע מהעמדה לדין של חשוד בעבירה.
היחס בין עבירת חדירה לחומר מחשב לעבירות נוספות.
עיון בחומר חקירה, הצגתו לבית המשפט וטיפול בתפוסים.
טיעון לעונש.
הערות שוליים

↑  הנחיות פרקליט המדינה: הנחיה מס' 14.13 – הקלטת חקירה על ידי נחקר באתר משרד המשפטים
↑  עו"ד שולמית קהלת-אורן, האם מותר לנחקר להקליט את החקירה המשטרתית?
↑  מדיניות העמדה לדין וענישה בעבירה של חדירה לחומר מחשב, הנחיות פרקליט המדינה, 27 באוגוסט 2018
וילהלם היינריך פרסטלה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 באוקטובר 1838 דרמשטאדט, הדוכסות הגדולה של הסן, הקיסרות הגרמנית 
 פטירה:  16 באוגוסט 1895 (בגיל 56) מחוז ארלינגטון, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 
וילהלם היינריך פרסטלה (בגרמנית: William Henry Prestele ‏; 13 באוקטובר 1838 – 16 באוגוסט 1895) היה אמן בוטני הידוע בליטוגרפיות ועבודות צבעי מים שלו שהוזמנו על ידי משרד החקלאות האמריקאי.