stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שנג'ואו 14

שנג'ואו 14 (בסינית: 神舟十四号, פיניין: Shénzhōu14) היא טיסת חלל סינית ששוגרה ב-5 ביוני 2022. היא הטיסה ה-14 של תוכנית שנג'ואו. בצוות החללית היו שלושה טייקונאוטים של צבא השחרור העממי בטיסה השלישית לתחנת החלל טיאנגונג.
המשימה כללה ביקור בתחנת החלל, פירוק חלליות מטען, החרבת תחנת החלל, פעילות חוץ-רכבית וביצוע מחקרים.
עוד לפני השיגור, ב-9 במאי לתחנת החלל שוגרה חללית מטען Tianzhou-4 שהתחברה לתחנת החלל והייתה בהמתנה לצוות.
לפני השיגור החללית הייתה חללית חירום לטיסה של שנג'ואו 13.
צוות

צ'ן דון – מפקד הצוות
ליו יאנג – מהנדסת טיסה
צאי סוצ'ז'ה ‏(Cai Xuzhe) – מהנדס טיסה
תיאור משמימה

החללית שוגרה ב-5 ביוני 2022 מכן שיגור מס' LA-4 במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן בעזרת משגר מדגם צ'אנגג'נג 2F. לאחר כ-6 שעות החללית התחברה לתחנת החלל. בהמשך נפתחו הפתחים וצוות החללית עבר לתחנת החלל. הצוות החל בפעילותו הסדירה. בין הפעולות הראשונות היה פירוק מטען בהיקף של כ-6,000 ק"ג מחללית מטען שהייתה מחוברת לתחנת החלל.
ב-24 ביולי שוגרה חללית עם מודול Wentian להרחבת תחנת החלל. המודול חובר לתחנת החלל כעבור כ-13 שעות. ב-25 ביולי נפתחו הפתחים וצוות תחנת החלל החל בשילוב המודול החדש במערכות תחנת החלל.
ב-1 בספטמבר צ'ן דון וליו יאנג ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6 שעות. היא הייתה קשורה עם שילוב מודול Wentian במערכות התחנה.
ב-17 בספטמבר צ'ן דון וצאי סוצ'ז'ה ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-6 שעות. היא הייתה קשורה עם שילוב מודול Wentian במערכות התחנה.
ב-30 בספטמבר בעזרת זרוע רובוטי בוצע שינוי מיקום עגינה של המודול במטרה להכין מקום למודול נוסף.
ב-31 באוקטובר שוגרה חללית עם מודול Mengtian להרחבת תחנת החלל. המודול חובר לתחנת החלל כעבור כ-13 שעות. ב-3 בנובמבר בוצע שינוי מיקום עגינה של המודול. בהמשך נפתחו הפתחים וצוות תחנת החלל החל בשילוב המודול החדש במערכות תחנת החלל.
ב-9 בנובמבר חללית מטען Tianzhou 4 התנתקה מתחנת החלל ובהמשך נשרפה באטמוספירה.
ב-12 בנובמבר הגיע חללית מטען Tianzhou 5. פירוק מטען של כ-6,000 ק"ג נמשך עד למאי 2023.
ב-17 בנובמבר צ'ן דון וצאי סוצ'ז'ה ביצעו פעילות חוץ-רכבית שנמשכה כ-5.5 שעות. היא הייתה קשורה עם שילוב מודול Mengtian במערכות התחנה.
ב-29 בנובמבר לתחנת החלל הגיע חללית שנג'ואו 15. החל תהליך מסודר של העברת אחריות על תחנת החלל צוות החדש.
ב-4 בדצמבר חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בהצלחה באזור מדבר גובי.
הערות שוליים

| תוכנית שנג'ואו |
| --- | --- | --- |
| משימות לא מאוישות | שנג'ואו 1 • שנג'ואו 2 • שנג'ואו 3 • שנג'ואו 4 • שנג'ואו 8 |  |
| משימות מאוישות | שנג'ואו 5 • שנג'ואו 6 • שנג'ואו 7 • שנג'ואו 9 • שנג'ואו 10 • שנג'ואו 11 • שנג'ואו 12 • שנג'ואו 13 • שנג'ואו 14 • שנג'ואו 15 • שנג'ואו 16 • שנג'ואו 17 • שנג'ואו 18 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
רועי מנחם מרקוביץ'

| --- | --- |

 לידה:  1979 (בן 45 בערך) ישראל 
 מקום לימודים:  המדרשה לאמנות 
 תחום יצירה:  אמנות חזותית, פיסול, וידאו ארט 
 פרסים והוקרה:  פרס משרד החינוך והתרבות (2019) 
 
רועי מנחם מרקוביץ' (נולד ב-1979) הוא אמן וידאו, פיסול ומיצב ישראלי ומרצה לאמנות. זוכה פרס משרד התרבות לאמן וידאו בכיר בשנת 2019.
ביוגרפיה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
רועי מנחם מרקוביץ' נולד ב-1979. בין השנים 2003 ו-2007 למד במדרשה לאמנות בבית ברל. חי ועובד בתל אביב. מרקוביץ' הציג בתערוכות יחיד שהתקיימו בישראל ובמדינות נוספות, ביניהן - "בינגו" ב-2024 בסדנאות האמנים תל אביב- יפו, "צד ג'" במוזיאון בית אורי ורמי נחושתן אשדות יעקב מאוחד ב-2020; "שוד ושבר" ב-2017, משכן האמנים, הרצליה; "טיפת מזל" ב-2013 בגלריה רו ארט, תל אביב ועוד.
עבודותיו הוצגו בתערוכות קבוצתיות, פסטיבלים והקרנות רבות בארץ ובעולם, ביניהן מוזיאון הטייט מודרן, לונדון; המוזיאון היהודי לאמנות עכשווית, סן פרנסיסקו; מוזיאון הרצליה לאמנות עכשווית; מוזיאון ישראל, ירושלים; מוזיאון לאמנות עכשווית, ברצלונה; המרכז לאמנות עכשווית,תל אביב; מוזיאון MODEM, דברצן הונגריה; Meet Factory, פראג ב-2015 ועוד.
עשייה אמנותית

לאחר סיום לימודיו ב-2007 העמיק מרקוביץ' את עיסוקו בעבודות וידאו המשלבות אלמנטים פיסולים. הוא יצר סביבות פיסוליות מצולמות, המופעלות ידנית מחוץ לפריים ונקט בשיטה של וואן שוט (אנ') שצולם בטייק אחד בלבד להגברת אפקט המתח והסלפסטיק שבשוט. במקביל פיתח סגנון וידאו תיעודי ניסיוני המשלב מניפולציות על חומרים טלוויזיוניים.
אחת מעבודות הווידאו המרכזיות של מרקוביץ היא "והיינו עובדים" שצולמה בין השנים 2009–2012, וכוללת שלושה פרקים הבוחנים את מנגנוני שימור וזיכרון הטראומה הלאומית. הפרקים מתעדים את אלישבע ניצולת שואה. בפרק הראשון מנסה אלישבע לספר את סיפור חייה, כאשר בני המשפחה, המראיינת והצלם קוטעים אותה ללא הרף. השליח עם הפיצה מגיע, הבת שהיא המראיינת צריכה לשירותים, בני המשפחה מרעישים והקלטת נגמרת באמצע המשפט. בפרק השני צוות מטעם ארכיון שפילברג מגיע והופך את סלון דירתה לסט צילומים עם עמודי תאורה וכבלים מסועפים. בזמן שהצלם מאפר את אלישבע הוא מנהל עם המראיינת שיחה חוצבת על החזרי נסיעות ועל השחיקה הכרוכה בעבודת תיעוד מסוג זה. בפרק השלישי צמד חיילים צעירים מגיעים לדירתה של אלישבע להעניק לה תעודת הוקרה כחלק מתוכנית של צה"ל להוקרתם של ניצולי שואה בבניית הארץ, החיילים יושבים בפינת האוכל כשאלישבע מגישה להם תה. הם מבטיחים לה שדבר כזה כמו שקרה בשואה לא יקרה שוב לעולם ומעניקים לה תעודה מודפסת וחתומה. החומרים מאחורי הקלעים, שיכלו למצוא עצמם על רצפת חדר העריכה, הופכים אצל מרקוביץ לליבת העבודה.
עשייה אמנותית > מינימנטים

בשנת 2011, בתקופת המחאה החברתית, החל ליצור בדירתו "מינימנטים" – מונומנטים זעירים, כלומר פסלונים קטנים שמייחסים לפיסול מודרניסטי איקוני – כתשובה למצב מחירי הדירות והאילוץ להסתגל לחללי מגורים קטנים אך עדיין יקרים. ב-2013 מרקוביץ הציג לראשונה את המינימנטים בתערוכת יחיד "טיפת מזל" בגלריה רו-ארט. בשנת 2017 בתערוכה "שוד ושבר" במשכן האמנים בהרצליה, המשיך מרקוביץ לעסוק במינימנטים ולהציג דרכם עבר מלאכותי ומדומיין, שנטווה לפי צורכי ההווה השבור. הפסלונים של מרקוביץ משתמשים כפרפרזה על התנופה והעוצמה של ראשית הפיסול הישראלי ובייחוד על האנדרטאות שיצרו הפסלים בני הדור המייסד.
ב-2018 בתערוכה "ממ"ד ביניים" בגלריה רו-ארט, הציג מרקוביץ את עבודת הווידאו "Suddenly", מחווה לסצנה האייקונית The Odessa Steps מסרטו של סרגי אייזנשטיין "אניית הקרב פוטיומקין" משנת 1925. מרקוביץ שיחזר את הסצנה במדרגות פוטיומקין בה נראים חיילי הצאר יורדים במדרגות בשורות מסודרות תוך כדי שהם טובחים באזרחים, ביניהם נשים וילדים, באמצעות ירי רובים. סצנת הטבח של אזרחי אודסה שתמכו במרד התחלפה בדיירי בניין מגורים אשר נסים על נפשם למקלט, בשל אזעקת צבע אדום ובדרך נתקלים במכשולים כמו משקפיים אבודות, פסנתר שצונח מהקומה האחרונה ועגלת תינוק שמתדרדרת במדרגות. לצד הווידאו הוצגה הסדרה השלישית של המינימנטים וכמו שתי סדרות המינימנטים הקודמות, לוותה במניפסט.
ב-2020 הציג מרקוביץ' את תערוכת היחיד המוזיאלית הראשונה שלו במוזיאון אורי ורמי נחושתן בקיבוץ אשדות יעקב מאוחד. התערוכה כללה שתי עבודות וידאו חדשות: "circles" ו"המועדון" וסדרת פסלי קו חלולים שכינה אותם פסלי קומבינה. הפסלים אשר הוצגו בתערוכה גדלו והתנפחו והם מהווים נקודת מפנה בגישתו הפיסולית.
עשייה אמנותית > חושנים

מרקוביץ נתקל לראשונה בפסל "חושן" של יצחק דנציגר על כריכת הקטלוג "אמנות ישראלית בבנק דיסקונט לישראל" בספריית בית הוריו ועם השנים החל לפסל גרסאות משלו. ראשית יצר פסלון חושן קטן מנייר שהופיע בווידאו "משקולות נייר" ב-2011 ולאחר מכן יצר פסל גדול יותר מברזל, מרוסס ספריי זהב, שהוצג בתערוכה "דג זהב" בבית האספן סרג' תירוש, באוצרותו של האמן טמיר ליכטנברג. פסל זה הוצג שוב ב-2012 והפעם במרכז חלל גלריית המדרשה במסגרת התערוכה "קונגו" שאצר בועז ארד. בגלגולו האחרון הוצג חושן בתערוכה "קרוב רחוק" במוזיאון תל אביב ב-2018, באוצרות אלן גינתון, לצד החושן המקורי של דנציגר מאוסף בנק דיסקונט.
תערוכות יחיד נבחרות

2008 – Take off, גלריה ג'ולי מ., תל אביב
2010 – אל טרקלין היוקרה, גלריה P13, היידלברג
2010 – לובי, גלריה ״תמונע״, תל אביב-יפו
2011 – עסקים כרגיל, גלריה בארי, קיבוץ בארי
2012 – We Shall Overdraft, סלון מסר, פרלה מודה, ציריך
2013 – טיפת מזל, גלריה רו־ארט, תל אביב–יפו
2013 – Terrible Vacation, סלון מסר, פרלה מודה, ציריך
2015 – סגירה, גלריה Bei Koc, הנובר
2017 – שוד ושבר, משכן האמנים, הרצליה
2017 – False Majeure, גלריה קלבובנה, ברנו
2018 – ממ"ד ביניים, גלריה רו-ארט, תל אביב- יפו
2021 – צד ג', מוזיאון בית אורי ורמי נחושתן, קיבוץ אשדות יעקב המאוחד.
2024 – בינגו, סדנאות האמנים, תל אביב- יפו
תערוכות קבוצתיות נבחרות

2007 – הפיקוד העליון, לילנבלום 41, תל אביב
No-nonsense, videozone 4 – 2008, מוזיאון הרצליה, הרצליה
2008 – מן המסד לטפחות, ARTLV, תל אביב
Sara Asperger gallery ,Israeli shots – 2008, ברלין, גרמניה
2008 – כיכר המדינה, גלריה Aber Art, תל אביב
2008 – סימני חיים, בית אנה טיכו, מוזיאון ישראל, ירושלים
2009 – אמנות ממוחזרת, CCCB, ברצלונה, ספרד
2009 – פיקסל-פופס, גלריה בולטלאנג, ציריך, שווייץ
2009 – סינמה לא- לא, MACBA, ברצלונה, ספרד
2009 – אמנות דיגיטל 6 – האחרים, גלריה מרס, מוסקבה, רוסיה
2009 – ביאנלה הרצליה II, הרצליה
2009 – פאקינג טוריסטס, רימאפ 2, הביאנלה באתונה, יוון
2009 – BTAT_Crossings ,Espace Croix Bragnon, טולוז, צרפת
2009 – סטיית תקן, המרכז לאמנות עכשווית, קלישר, תל אביב
2009 – חגיגה לעיניים, דרום חלל תרבות, תל אביב
2010 – בקרת נזקים, החללית, תל אביב
2010 – הבעיה עם האופק, בת ים
2010 – זמן משחק, גלריה קו 16, תל אביב
2010 – מבט על, מוזיאון חיפה לאמנות
2010 – ביקורת נזקים, מוזיאון בת ים
2011 – פסל שבר מפרקת, החללית, תל אביב
2011 – קאווה עוני, גלריה הרצל 121, תל אביב
2011 – דו"ח מעבדה, השפד"ן, ראשון לציון
2011 – בידיים וברגליים, The Torrance Art Museum, לוס אנג'לס, ארצות הברית
2011 – הדהודים של אקו, פסטיבל האמנות הבינלאומי הרביעי, סוקי, רוסיה
2012 – EVA, הביאנלה הבינלאומית לאמנות ויזואלית (אנ'), לימריק, אירלנד
2012 – סוטים, המרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית, חולון
2012 – קונגו, גלריית המדרשה, תל אביב
2013 – אנטי-אנטי, הגלריה האוניברסיטאית, תל אביב
2013 – מזימות נדל"ניות, גלריה החדש והרע, חיפה
2014 – דיאלוג, קובוס גלריה מוניציפלית, הנובר
2015 – Meet Factory, Objectonomy, פראג
2016 – בית ספר לאמנות, ביתן הלנה רובינשטיין, תל אביב
2016 – פרויקט יוד, המוזיאון היהודי העכשווי, סן פרנסיסקו, קליפורניה
2016 – גן הפסלים, האוניברסיטה הפתוחה, רעננה
2017 – עשור למצפור ערד, המרכז לאמנות עכשווית, ערד
2018 – רחוק-קרוב, המוזיאון מציג את עצמו 3, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב
2018 – הארץ המובטחת – וידאו ארט מישראל על ישראל, Modem מרכז לאמנות עכשווית, דברצן
2019 – מהומה, מוזיאון אוסף קופפרמן, קיבוץ לוחמי הגטאות
2019 – תפוזים סקרנים – גלריה Circle1, ברלין
2019 – The Brno House of Arts, Drop dead funny, ברנו
2019 – בן יהודה שטראסה – סטודיובנק, תל אביב
2020 – שולחן עבודה, מוזיאון תל אביב לאמנות.
2020 – The Non Conference Papers, סלון מסר, גלריה Die Diele, ציריך
2022 – זיכרון חרבות 2, kunstverein, דורטמונד
2022 – Dumb Core, גלריה ברבור, ירושלים
2023 – מציאויות מרושתות, גלריית טרומפלדור, באר שבע
2023 – אורחן זיףזיף, זומו, עכו
הקרנות נבחרות

2007 – זמן מקומי 8, המרכז לאמנות עכשווית, קלישר, תל אביב
Nonologic festival – 2008, ברצלונה, ספרד
2008 – Strange screen 7, המוזיאון המקדוני לאמנות עכשווית, סלוניקי, יוון
2009 – פסטיבל הווידאו, קרוסטוק, בודפשט, הונגריה
2009 – Artegiovane.It, טורינו, איטליה
2010 – Trembling Time, טייט מודרן, לונדון, אנגליה
2010 – סימולטן 6, עבר מתמשך, עתיד מושלם, טימיסוארה, רומניה
2010 – העשור הראשון, מכון מופ"ת, תל אביב
2010 – זמן מקומי, CCA, תל אביב
2011 – Domestic Affairs, טט'ר, נוטינגהאם, אנגליה
2011 – Video Rover 3, גלריה נורטר, ניו יורק
2011 – In Focus: The humorous,רדקאט, אולם דיסני, לוס אנג'לס, ארצות הברית
2012 – פרינט סקרין, סינמטק חולון
2012 – EVA, הביאנלה הבינלאומית לאמנות, לימריק סיטי
2012 – VideoRover, המרכז לאמנות, ניו אורלינס, ארצות הברית
2012 – It's Alive, המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2013 – Video_Dumbo, Chelsea Eyebeam, מרכז אמנות וטכנולוגיה, ניו יורק, ארצות הברית
2013 – הארץ המובטחת, פסטיבל "אביצו" לדימויים אלטרנטיביים, מוזיאון המטרופולין לצילום, טוקיו, יפן
2014 – פסטיבל Videographies, לידז', בלגיה
2015 – פסטיבל וידאו Instant, מרסיי
2016 – הרע, גלריה ארבייט, לונדון
2018 – לשונות חתול, המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2018 – פסטיבל הסרטים הקצרים, באר שבע
2020 – שולחן עבודה, מוזיאון תל אביב לאמנות
2020 – פסטיבל אפוס, סינמטק תל אביב
2021 – NEXT, דוקאביב, סינמטק תל אביב
2022 – פסטיבל סרטים על שיכונים, קולנוע אורות, באר שבע
2023 – אלפא, מוזיאון על התפר, ירושלים
2023  – אפטר אימאג׳, המחוגה, תל אביב
2023 – סוויט טרנספר 2, Out of Office, המרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2024 – סוויט טרנספר 6, גלריה ברבור, ירושלים
אוצרות

2007 – דרום עמוק, תערוכה קבוצתית, ׳דרום׳ מרחב לאמנות, תל אביב
2013 – We Hate Our Village, אסופת וידאו, Medianhaus Hannover, הנובר, גרמניה ו-סלון מסר- פרלה מודה, ציריך שווייץ
2021 – #2 Depressing Video Art from Israel, אוצרות, אסופת וידאו, גלריה ad-ad, הנובר, גרמניה
פרסים ומלגות

פרס משרד התרבות לאמן וידאו בכיר 2019
מענק מפעל הפיס 2024 ו-2020
מענק "בא בזמן", קרן רבינוביץ ועיריית תל אביב 2024
מענק קרן יוצרים של משרד התרבות 2019
פרס KUNST13 – ZURICH לקידום היצירה 2013
פרס קרן התרבות אמריקה־ישראל, מפעל המלגות ע״ש שרת 2007
מלגת התערוכה "בעילום שם" של אוניברסיטת חיפה 2007
מלגת התערוכה של גלריה ג'ולי 2007.
הערות שוליים

↑  שמות הזוכים והזוכות בפרסי משרד התרבות לשנת 2019 | איגוד האמנים הפלסטיים, ‏2020-05-19
↑  גליה יהב, העבודות בתערוכה "סוטים" שורטות את השיטה, באתר הארץ, 29 בפברואר 2012
↑   גליה יהב, ההרואיקה המגומדת של רועי מנחם מרקוביץ', באתר הארץ, 6 בדצמבר 2013
↑  הדס קידר, "שוד ושבר", פנזין תערוכה, 11 בפברואר 2017.
↑  שוד ושבר / רועי מנחם מרקוביץ, באתר משכן האמנים הרצליה
↑  לאה אביר, קטלוג ממ"ד ביניים, תל אביב- יפו: RawArt Gallery Press, 2018
↑  ברנט, זהר, צד ג', סוכן תרבות, כאן 11, 2020
↑  גדעון עפרת, "להוריד" את דנציגר, באתר המחסן של גדעון עפרת, ‏14 באוגוסט 2012
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007394331705171  GND: 1138289817  ISNI: 0000 0004 5591 1768  LCCN: no2019014788  NKC: xx0200746  VIAF: 289145541825296601219   WorldCat (עם VIAF): 289145541825296601219
שיר מעגלי

שיר מעגלי הוא שיר שהבית האחרון שלו זהה לראשון, או שהשורה האחרונה שלו זהה לראשונה. דוגמה לסוג הראשון הוא שירו של ביאליק "הכניסיני תחת כנפך", ואילו שירו של טשרניחובסקי "ראי, אדמה" הוא דוגמה למבנה של שיר שבו השורה האחרונה חוזרת על הראשונה.
מטרת המעגליות

סופו של השיר מתקשר לראשיתו ומעניק שתי פרשנויות לשיר. האחת: שהשיר לא הסתיים ולמעשה יש כאן פעולה טבעית לטוב ולרע אשר יכולה לחזור על עצמה ולהתחיל שוב, חלילה. מצד שני, שיר מעגלי יוצר תחושה של מחנק, חוסר מוצא, אולי תקיעות באיזה שהוא מקום. שני מובנים אלו משתמעים משירו של דן פגיס "כתוב בעפרון בקרון החתום":
כאן במשלוח הזה

אני חוה

עם הבל בני

אם תראו את בני הגדול

קין בן אדם

תגידו לו שאני
חווה מנסה להותיר אחריה צוואה אך כנראה מתה במהלך ניסיון זה ולכן המסר שלה לא עובר אל הקורא. מצד שני יש כאן רמז, חלילה, שהאנושות יכולה לחזור שנית על פשיעה, באופן כזה שניתן לקרוא את השיר כך, ”אם תראו את בני הגדול קין בן אדם תגידו לו שאני... כאן במשלוח הזה”.
ראו גם

סיפור מעגלי
מבנה מעגלי (או מבנה מסגרת)
חזרה (אמצעי ספרותי)
רמיל גולייב

רמיל אלדר אוגלו גולייב (באזרית: Ramil Eldar oğlu Quliyev; נולד ב-29 במאי 1990) הוא אצן אזרי שמייצג את טורקיה, אלוף העולם (לונדון 2017) ואלוף אירופה (ברלין 2018) בריצת 200 מטר ובכך זכה להיות אלוף העולם הראשון באתלטיקה מטורקיה.
ביוגרפיה

גולייב נולד וגדל בבאקו. הוא התאמן בהדרכת אביו עד למותו מהתקף לב בשנת 2010.
ביוגרפיה > 2008

באולימפיאדת בייג'ינג (2008) סיים גולייב במקום 21 בריצת 200 מטר בשיא אזרבייג'ן חדש של 20.66 שניות.
ביוגרפיה > 2009

באוניברסיאדה שנערכה בבלגרד, סרביה ביולי 2009 זכה גולייב במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אזרבייג'ן חדש של 20.04 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה באוגוסט הוא סיים במקום שביעי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.61 שניות. בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 20.28 שניות.
ביוגרפיה > 2015

באליפות העולם שנערכה בבייג'ינג באוגוסט 2015 סיים גולייב במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.11 שניות, בשלב המוקדמות הוא קבע שיא טורקי חדש של 20.01 שניות ועלה ראשון לשלב חצי הגמר. שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה בזגרב, קרואטיה ב-8 בספטמבר הוא קבע בריצת 200 מטר שיא תחרות ושיא אישי חדש של 19.88 שניות.
ביוגרפיה > 2016 > סגן אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה באמסטרדם ביולי 2016 זכה גולייב במדליית כסף בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.51 שניות, אחרי ברונו אורטלנו מספרד (20.45 שניות) ולפני דניאל טלבוט מבריטניה (20.56 שניות). באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) הוא סיים במקום שמיני בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.49 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע תוצאה של 20.09 שניות.
ביוגרפיה > 2017 > אלוף עולם

בתחרות שנערכה בבורסה ב-6 ביולי 2017 קבע גולייב בריצת 100 מטר שיא אישי חדש של 9.97 שניות. חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה בלונדון באוגוסט 2017 הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בתוצאה של 20.09 שניות, לפני וייד ואן ניקרק מדרום אפריקה (20.11 שניות) וג'רים ריצ'רדס מטרינידד וטובגו (20.11 שניות).
ביוגרפיה > 2018 > אלוף אירופה

באליפות אירופה שנערכה בברלין באוגוסט 2018 הוא זכה במדליית זהב בריצת 200 מטר בשיא אישי ובשיא אליפות חדש של 19.76 שניות, לפני נתניאל מיטשל בלייק מבריטניה (20.04 שניות) ואלכס וילסון משווייץ (20.04 שניות).
שיאים אישיים > אצטדיון

ריצת 60 מטר: 6.58 שניות (2012)
ריצת 100 מטר: 9.97 שניות (2017)
ריצת 200 מטר: 19.76 שניות (2018)
ריצת 300 מטר: 32.61 שניות (2016)
ראו גם

מדיה וקבצים בנושא רמיל גולייב בוויקישיתוף
שנג'ואו 12

שנג'ואו 12 (בסינית מפושטת: 神舟; בפין-יין: shénzhōu) היא חללית שנג'ואו סינית ששוגרה ב־17 ביוני 2021 מנמל החלל ג'יוצ'ואן. החללית נשאה על סיפונה שלושה טייקונאוטים לעגינה ושהות במודול הליבה טיאנחה של תחנת החלל טיינגונג, תחנת חלל סינית מודולרית.
אנשי צוות

חברי הצוות הוכרזו פומבית ב-16 ביוני 2021.
הצוות מנה את:
הרפובליקה העממית של סין ניי האישנג, ראש הצוות
הרפובליקה העממית של סין ליו בומינג, מפעיל
הרפובליקה העממית של סין טאנג הונגבו, מפעיל מערכת
צוות הגיבוי מנה את:
הרפובליקה העממית של סין דזאי ג'יגאנג, ראש הצוות
הרפובליקה העממית של סין ואנג יאפינג, מפעילה
הרפובליקה העממית של סין יה גואנגפו, מפעיל מערכת
תיאור המשימה

השיגור בוצע ב-17 ביוני 2021 ממרכז שיגורי הלוויינים ג'יוצ'ואן בעזרת משגר מדגם צ'אנג ז'נג 2F. לאחר כ-6.5 שעות החללית התחברה לתחנת החלל טיינגונג. זה היה ביקור ראשון בתחנת חלל זו. באותו יום אנשי הצוות נכנסו לתחנת החלל והחלו פעולות בהפעלתה.
ב-4 ביולי ליו בומינג וטאנג הונגבו ביצעו פעילות חוץ-רכבית. המטרה הייתה לבדוק חליפת חלל חדשה, להשלים התקנת זרוע רובוטי של תחנת החלל ולהתקין בחלק החיצוני שלה ציודים חדשים. הפעילות נמשכה כ-7 שעות.
ב-20 באוגוסט ליו בומינג וניה האישנג ביצעו פעילות חוץ-רכבית. המטרה הייתה לבדוק חליפת חלל חדשה ולהתקין בחלק החיצוני שלה ציודים חדשים. הפעילות נמשכה כ-6 שעות.
ב-16 בספטמבר חללית התנתקה מתחנת החלל ונחתה בכדור הארץ ב-17 בספטמבר באזור מדבר גובי.
הערות שוליים

↑  "China unveils Shenzhou-12 astronauts for space station construction". Xinhua News Agency. 16 ביוני 2021. נבדק ב-17 ביוני 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| תוכנית שנג'ואו |
| --- | --- | --- |
| משימות לא מאוישות | שנג'ואו 1 • שנג'ואו 2 • שנג'ואו 3 • שנג'ואו 4 • שנג'ואו 8 |  |
| משימות מאוישות | שנג'ואו 5 • שנג'ואו 6 • שנג'ואו 7 • שנג'ואו 9 • שנג'ואו 10 • שנג'ואו 11 • שנג'ואו 12 • שנג'ואו 13 • שנג'ואו 14 • שנג'ואו 15 • שנג'ואו 16 • שנג'ואו 17 • שנג'ואו 18 |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא סין. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שידור

בתקשורת, שידור היא הפעולה של מסירת אותות (שידור) ממקור מסוים (הנקרא משדר), אל יעד מסוים או קבוצת יעדים.
שידור יכול להתבצע באמצעות קו תקשורת המחבר בין שתי נקודות, או באמצעות אנטנות לתקשורת אלחוטית מנקודה אל מספר נקודות.
בתקשורת המונים, ביצוע שידור של תוכן מסוים תוך כדי יצירתו נחשב כשידור חי, או שידור ישיר.
מאפיינים

תווך: קו תקשורת, תקשורת אלחוטית
סוג האות: אותות חשמליים, גלי רדיו, גלי מיקרו
מאפיינים טכניים: תדר, אפנון, קידוד (קידוד אודיו או קידוד וידאו בהתאם לאופי השידור), רוחב סרט
מטרת השידור: טלגרף, טלפוניה, רדיו, טלוויזיה, תקשורת נתונים
סוג התוכן: תוכנית טלוויזיה, תוכנית רדיו
שידור במערכת העצבים

תפקידו של תא העצב במערכת העצבים הוא לקלוט, לעבד ולהעביר מידע באמצעות אותות אלקטרו-כימיים.
כאשר דחף עצבי מגיע לאקסון מגוף התא הוא משודר לתאי המטרה בתהליך של העברה סינפטית.
הסתעפות האקסון בקצותיו מאפשרת לו ליצור מגעים עם תאים רבים בו זמנית.
ראו גם

משדר
קליטה
תקשורת
התקפת שיבוש
הערות שוליים

1 2  שרה דרויאן (1999). עקרונות אבולוציוניים בהתפתחות החשיבה. רעננה: רמות
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4139364-8 
ערך זה הוא קצרמרבנושא תקשורת. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיר נולד (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  סיפור של בילי ווילדר ותומס מונרו
 בימוי:  הווארד הוקס 
 הופק בידי:  סמואל גולדווין 
 תסריט:  בילי ויילדר, תומאס מונרו
 עריכה:  דניאל מנדל 
 שחקנים ראשיים:  דני קיי וירג'יניה מאיו 
 מוזיקה:  ריי היינדורף
 צילום:  גרג טולנד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  RKO 
 חברה מפיצה:  RKO, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  19 באוקטובר 1948
 משך הקרנה:  113 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט מוזיקלי 
 תקציב:  2,300,000 דולר
 הכנסות:  2,400,000 דולר
 דף הסרט ב־IMDb
 
שיר נולד (באנגלית: A Song Is Born) הוא סרט מוזיקלי אמריקאי בצבעי טכניקולור בבימויו של הווארד הוקס, עם דני קיי ווירג'יניה מאיו בתפקידים הראשיים.
זה רימייק של הסרט "Ball of Fire" משנת 1941 בכיכובם של גרי קופר וברברה סטנוויק.
התסריט מבוסס על הסיפור "From A to Z" של בילי ויילדר ותומס מונרו.
בסרט מופיעים כמה מאגדות הג'אז של אז - בני גודמן, טומי דורסי, לואי ארמסטרונג, ליונל המפטון, בני קרטר, רביעיית גולדן גייט ועוד.
תקציר העלילה

הוברט פריסבי (דני קיי) הוא פרופסור למוזיקולוגיה. ביחד עם ששה פרופסורים נוספים הם עובדים כבר תשע שנים על כתיבת אנציקלופדיה להיסטוריה של הרפואה הממומנת על ידי גב' טאטום (מרי פילד) בבנין בניו יורק.
יום אחד כשהם מנגנים מוזיקה קאמרית נכנסים שני מנקי חלונות אפרו-אמריקאים ומדגימים להם סגנונות שלא שמעו עליהם - ג'אז, סווינג, בוגי ווגי ובי בופ. פריסבי מחליט כי הוא מנותק מהמוזיקה המושמעת בחוץ ומחליט לעשות הפסקה במחקר ולצאת להאזין למוזיקה במועדוני הלילה. הוא שומע את נגינתם של לואי ארמסטרונג, ליונל המפטון והויברפון שלו, טומי דורסי, רביעיית גולדן גייט ועוד. באחד המועדונים הוא שומע את זימרתה של האני סוונסון (וירג'יניה מאיו) ומתרשם מקולה ומיופייה. הוא מציג עצמו בפניה ונותן לה כרטיס ביקור שלו.
להאני יש חבר גנגסטר בשם טוני קרואו (סטיב קוקרן). אנשי התובע המחוזי מחפשים אחריה כדי שתעיד נגדו. היא מצליחה להתחמק מהם ומגיעה בעזרת כרטיס הביקור למעונו של פריסבי ועמיתיו המוזיקאים.
למחרת היא עורכת ג'אם סשן עם כל הנגנים הנ"ל ושרה את השיר "איך שיר נולד". פריסבי מתאהב בה, קונה טבעת ומציע לה נישואים אך גם טוני רוצה להתחתן אתה בעיקר בגלל העובדה שאישה נשואה לא יכולה להעיד נגד בעלה. עם הזמן היא מתאהבת בפריסבי.
טוני כופה עליה נישואים. שני אנשיו מרכזים את כל הנגנים בחדר באיומי אקדח כדי שלא יפריעו. בחדר סמוך הוא מביא שופט שינהל את טקס הנישואים. הנגנים בחדר פותחים בנגינה הולכת ומתעצמת עד שבשלב מסוים גלי הקול מפילים תוף כבד על ראש אחד הגנגסטרים וגנגסטר שני מופל על ידי משיכת שטיח. הם מתגברים על שני הגנגסטרים ומפסיקים את טקס הנישואים. ברגע זה גם מגיעים השוטרים ועוצרים את הגנגסטרים. פריסבי והאני מתחבקים.
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| דני קיי | הוברט פריסבי | פרופסור למוזיקולוגיה |
| וירג'יניה מאיו | האני סוונסון | זמרת |
| סטיב קוקרן | טוני קרואו | גנגסטר |
| בני גודמן | פרופסור מגנברוך | נגן קלרינט |
| לואי ארמסטרונג | חצוצרן וזמר | בתפקיד עצמו |
| ליונל המפטון | נגן ויברפון | בתפקיד עצמו |
| טומי דורסי | טרומבוניסט | בתפקיד עצמו |
שארוס

| --- | --- |

מבט על אתר סקי
 מדינה:  צרפת צרפת
 חבל:  אוברן-רון-אלפ אוברן-רון-אלפ
 מחוז:  איזר
 תאריך ייסוד:  17 בפברואר 1989 
 שטח:  13.29 קמ"ר
 גובה:  1,725 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  414 (1 בינואר 2021)
 קואורדינטות:  45°06′33″N 5°52′28″E﻿ / ﻿45.10917°N 5.87444°E﻿ / 45.10917; 5.87444
 אזור זמן:  UTC+1
 https://www.chamrousse.com/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צרפת מוגדלת) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי שארוס(למפת צרפת רגילה) פריז מרסיי ליון טולוז ניס נאנט שטרסבורג מונפלייה בורדו ליל רן ריימס לה האבר סנט אטיין אנז'ה גרנובל דיז'ון קורסיקה ספרד שווייץ גרמניה בלגיה לו. איטליה הממלכה המאוחדת תעלת למאנש הים התיכון האוקיינוס האטלנטי שארוס(למפת אוברן-רון-אלפ רגילה) ליון גרנובל בור-אן-ברס ואלנס סנט אטיין שאמברי קלרמון-פראן לה פוי-אן-ולה מולן אוריאק סאנטר עמק הלואר  אקיטן החדשה  אוקסיטניה פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור איטליה שווייץ בורגון-פראנש-קונטהשארוס(למפת אוברן-רון-אלפ מוגדלת) ליון גרנובל בור-אן-ברס ואלנס סנט אטיין שאמברי קלרמון-פראן לה פוי-אן-ולה מולן אוריאק סאנטר עמק הלואר  אקיטן החדשה  אוקסיטניה פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור איטליה שווייץ בורגון-פראנש-קונטהשארוס  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
שארוס (בצרפתית: Chamrousse) הוא אתר סקי שממוקם בהרי האלפים כ-15 ק"מ מגרנובל.
באתר מתגוררים כ־400 תושבים (נכון ל-2018).
באתר קיימים מספר רכבלים שהגבוה בהם מגיע לגובה של 2,253 מ'. אורך המסלולים הכולל מגיע ל-90 ק"מ. בנוסף לכך קיימים 37 ק"מ של ריצות סקי. בשנת 1968 כל תחרויות סקי אלפיני של אולימפיאדת החורף נערכו באתר.
פעמיים, בשנת 2001 ובשנת 2014 האתר נכלל במסלול תחרות טור דה פרנס.
הדרך לאתר מתחילה באוריאז'-לה-בן ומשם בכביש באורך של 19 ק"מ תוך טיפוס של 1,235 מ'. אתר אוריאז'-לה-בן בעצמו מהווה אתר ספא ידוע עוד מתקופה האימפריה הרומית. באותה תקופה נבנו במקום מרחצאות. כיום באתר פועל בית מלון שכולל קזינו מסעדה בעלת כוכבי משלן בניהול של כריסטוף אריבר.