stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ריצ'רד בנטלי
לקריאה נוספת

Bartholomew, A. T.; and J. W. Clark (1908). Richard Bentley, D.D.: a Bibliography of his Works and all the Literature Called Forth by his Acts or his Writings. Cambridge: Bowes and Bowes.. Retrieved on 2008-02-23.
Jebb, R. C. (1889). Bentley. English Men of Letters (new edition ed.). London: Macmillan and Co.. Retrieved on 2008-02-23.
Maehly, Jakob Achilles (1868). Richard Bentley, eine Biographie. Leipzig.
Monk, James Henry (1833) (vol. 1, vol. 2). The Life of Richard Bentley, D.D.. London: J. G. & F. Rivington. Retrieved on 2008-02-23.
Sandys, John Edwin (1908). A History of Classical Scholarship Vol. II: From the Revival of Learning to the End of the Eighteenth Century (in Italy, France, England, and the Netherlands). Cambridge: Cambridge University Press. pp. 401–410.. Retrieved on 2008-02-23.
Trinity College, Cambridge (2008). "The Master of Trinity".. Retrieved on 2008-02-23.
Wolf, F. A. (1816). Literarische Analekten. vol. i.
אסופת יצירותיו של בנטלי
Works of Richard Bentley, collected by Alexander Dyce, 1836. v. 1-2. Dissertations upon the epistles of Phalaris, Themistocles, Socrates, Euripides, and upon the fables of Aesop; also, Epistola ad Joannem Millium — v. 3. Sermons preached at Boyle's lecture; remarks upon a discourse of free-thinking; proposals for an edition of the Greek testament.
מבחר מיצירותיו
Astronomica of Manilius (1739)
a letter on the Sigean inscription on a marble slab found in the Troad, now in the British Museum
notes on the Theriaca of Nicander and on Lucan, published after his death by his grandson, Richard Cumberland
emendations of Plautus (in his copies of the editions by Pareus, Camerarius and Gronovius, edited by Schroder, 1880, and Sonnenschein, 1883)
Bentleii Critica Sacra (1862), edited by AA Ellis, contains the epistle to the Galatians (and excerpts), printed from an interleaved folio copy of the Greek and Latin Vulgate in Trinity College.
a collection of his Opuscula Philologica published at Leipzig in 1781.
למכתביו של בנטלי ראו
Bentlei et doctorum-virorum ad eum Epistolae (1807)
The Correspondence of Richard Bentley, edited by C. Wordsworth (1842)
הערות שוליים

↑  זכרונותיו של ריצ'רד קמברלנד, גוגל ספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258541505171  PLWABN: 9810544474705606  BIBSYS: 90200195  BNE: XX853785  BnF: cb16640965x (data)  CANTIC: a20147806  CiNii: DA01916539  GND: 118509209  ICCU: SBLV315174  ISNI: 0000 0001 2125 5211  LCCN: n50007421  NKC: pna2007389087  NLA: 35017538  NLG: 122415  NTA: 070171211  RERO: 02-A000018383  SELIBR: 177433  SNAC: w6p55t85  SUDOC: 085102148  Trove: 792082  VcBA: 495/11996  VIAF: 27862472   WorldCat (עם VIAF): 27862472 
פרוטומה של בנטלי המוצגת בספריית טריניטי קולג' בקיימברידג'
שאלאמון, מלך הונגריה

שאלאמון מבקש עזרה מהקיסר היינריך הרביעי
המלך שאלאמון ואחיו הצעיר הנסיך דוד
שַאלַאמוֹן או סלומון (בהונגרית: Salamon; ‏1053–1087) היה נסיך הונגרי מבית ארפאד. משנת 1057 כונה "המלך הצעיר" כי לבקשת אביו הוכתר למלך במהלך מלכות אביו. בשנים 1063–1074 היה מלך הונגריה השביעי של ממלכת הונגריה.
רקע

שאלאמון הוכתר כ"מלך צעיר" בעיר סקשפהרוואר (Székesfehérvár) עוד בחיי אביו, אך נמלט מהונגריה עם משפחתו לאחר שדודו, לימים, המלך בּלָה הראשון (אנ') הפיל את שלטון אביו בשנת 1060 במהלך סדרת קרבות בהם נהרג אביו. שאלאמון חזר להונגריה כעבור שלוש שנים בעזרת חיילות גרמניים, ניצח את המלך בלה בשנת 1063 והוכתר למלך ממלכת הונגריה. בהזדמנות זו נשא לאישה את יודית (אנ') אחותו הצעירה של הקיסר היינריך הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה שלמעשה החזיר אותו לכס המלוכה.
חייו

אביו של שאלאמון היה אנדראש הראשון, אחד מבניו של הנסיך ואַזול (אנ'). מאחר שוואזול לא היה מרוצה מהיורש לכס המלוכה שנבחר על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה ( בהונגרית: I. István), הוא מרד בו בשנות השלושים של המאה ה-11. המרידה דוכאה על ידי אישטוואן והוא עיוור את וואזול והגלה את כל משפחתו. הם התיישבו תחילה בצ'כיה, בחצרו של נסיך בוהמיה אולדריק, ומשם יצאו לאדמה פולנית, שם מייסקו השני (אנ') אירח אותם. אנדראש, בנו של וואזול, המשיך לחצרו של יארוסלאב הראשון, נסיך קייב שכונה "ירוסלב החכם". בשנות גלותו שם הוא נשא לאישה את אנסטסיה מקייב, בתו של ירוסלב החכם. שנים רבות לא נולדו להם ילדים. עד שלבסוף נולדו שלושה בזה אחר זה.
בחיו של אנדראס חלה תפנית משמעותית כשהאצילים ההונגרים קראו לו בחזרה לכס המלכות ההונגרי שאותו אכן תפס במחצית השנייה של שנת 1046, הקיסר הגרמני, היינריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לא השלים עם הדחתו של המלך פטר על ידי אנדראש וניסה לפלוש לממלכת הונגריה מספר פעמים, אך כל ניסיונותיו נהדפו. שיחות השלום בין הצדדים התחילו כבר על ידי בנו, היינריך הרביעי. אחת ההתחייבויות שהופיעו בהסכם השלום שנחתם בשנת 1058, הייתה איחוד השושלות. אנדראש אירס את שאלאמון בנו בן ה-5 עם יודית אחותו הצעירה בת ה -11 של היינריך. כשנה לאחר נישואיו בשנת 1963 חתם שאלאמון הסכם עם דודניו, גֵזָה (הו') (לימים גזה הראשון, מלך הונגריה) ולאסלו (אנ') (לימים לאסלו הראשון, מלך הונגריה) שהכירו בשלטונו. מיד לאחר מכן, בשנת 1064 הוכתר שאלאמון שוב למלך הונגריה בעיר פץ' (Pécs). בתחילה פעלו יחד הוא ובני דודיו נגד הצ'כים והקומנים, אבל היחסים בין השלושה התדרדרו משנת 1070, ואז גזה התמרד נגדו. בקרב ב-14 במארס 1074 שאלאמון הובס. בשנת 1081 הוא ויתר רשמית על כס המלוכה. מאוחר יותר ניסה להשיג אותו בחזרה מספר פעמים ועל פי האגדה זנח את שאיפותיו אלה רק לקראת סוף ימיו ובילה את שארית חייו בעלייה לרגל ותפילה. הוא מת בשנת 1087 בפולה שבקרואטיה היום.
משפחתו

מנישואי שאלאמון עם הנסיכה יודית משוואביה לא נולדו תחילה ילדים, ומקורות שונים מציינים שהנישואים לא היו אידיליים. כאשר ביקר שאלאמון את היינריך בשנת 1083 כדי לבקש ממנו עזרה נוספת, הוא ניסה לחדש את יחסיו עם אשתו, אך המקור הגרמני מציין: "אף אחד מהם לא שמר על נאמנות לקדושת הנישואים, אלא הדדית בגדו זה בזה ללא כל נקיפות מצפון". עם זאת, על פי אותם מקורות גרמניים, נולדה להם בכל זאת בת משותפת סופיה († כ 1100), שהפכה לאשתו של הרוזן Poppo von Berg-Schelklingen . עם קבלת הידיעה על מותו של שאלאמון נישאה יהודית בשנית לדוכס הפולני וולדיסלאו הראשון(אנ'), וילדה לו שלושה ילדים.
ראו גם

Grandpierre K. Endre. Királygyilkosságok. Magyarok Titkos Története, 67–71. o. (1991). ISBN 963-7707-00-X ( רציחות מלכים, ההיסטוריה הסודית של ההונגרים)
לקריאה נוספת

Anna Comnena: The Alexiad (Translated by E. R. A. Sewter) (1969). Penguin Books. ISBN 978-0-14-044958-7.
"Bernold of St Blasien, Chronicle" (2008). In Robinson, I. S. Eleventh-Century Germany: The Swabian Chronicles. Manchaster University Press. pp. 245–337. ISBN 978-0-7190-7734-0.
"Berthold of Reichenau, Chronicle: Second Version" (2008). In Robinson, I. S. Eleventh-Century Germany: The Swabian Chronicles. Manchaster University Press. pp. 108–244. ISBN 978-0-7190-7734-0.
"Pope Gregory VII's letter to King Solomon of Hungary, claiming suzerainty over that kingdom". In The Correspondence of Pope Gregory: Selected Letters from the Registrum (Translated with and Introduction and Notes by Ephraim Emerton). Columbia University Press. pp. 48–49. ISBN 978-0-231-09627-0.
Simon of Kéza: The Deeds of the Hungarians (Edited and translated by László Veszprémy and Frank Schaer with a study by Jenő Szűcs) (1999). CEU Press. ISBN 963-9116-31-9.
The Hungarian Illuminated Chronicle: Chronica de Gestis Hungarorum (Edited by Dezső Dercsényi) (1970). Corvina, Taplinger Publishing. ISBN 0-8008-4015-1.
הערות שוליים

↑  Naptártörténeti kislexikon, összeállította Schalk Gyula, Fiesta-Saxum, 1999, ISBN 963-9084-50-6, 172. oldal (בהונגרית)
↑  IV. Henrik hadjárata Béla ellen Salamon visszahelyezésére. (1060–1064.) - Bánlaky József: A magyar nemzet hadtörténelme,, (פלישת היינריך הרביעי להונגריה נגד המלך בלה להשבת שאלאמון לכס המלכות)
↑  Magyarország uralkodói. Budapest: Pannonica. 2003. = Magyar Századok, 45. oldal, (שליטי ממלכת הונגריה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810665807805606  GND: 121141594  ISNI: 0000 0000 4830 2471  LCCN: n2004046289  VIAF: 19071748   WorldCat (עם VIAF): 19071748
שירות הביון והביטחון של ניו זילנד

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  ניו זילנד 
 תאריך הקמה:  1956 
 מטה מרכזי:  ולינגטון 
 www.nzsis.govt.nz
 
שירות הביון והביטחון של ניו זילנד (באנגלית: New Zealand Security Intelligence Service, בראשי תיבות NZSIS) הוא סוכנות הביון העיקרית של ממשלת ניו זילנד.
מבנה

בסיס הארגון בוולינגטון, בירת ניו זילנד. כמו כן, יש סניפים באוקלנד ובכרייסטצ'רץ'. ישנם בין 110 ל-140 אנשי קבע, קצת פחות מאשר הלשכה הממשלתית לביטחון תקשורת של ניו זילנד (GCSB) - סוכנות מודיעין אחרת של ניו זילנד. תקציב הארגון הוא בסביבות 43,500,000 דולר ניו זילנדי ותקציבהּ הוא גבוה יותר מזה של GCSB.
הארגון מנהל קשרים עם ארגוני מודיעין זרים, בעיקר מבריטניה ואוסטרליה. ראש הארגון הוא מנהל הביטחון, שמפוקח על ידי המפקח הכללי של המודיעין והביטחון. הארגון עצמו מדווח ישירות לראש הממשלה.
ממשלת ניו זילנד הקימה את NZSIS בשנת 1956 וסמכויותיו עוגנו בחקיקה פרלמנטרית ובחוק שירות הביון והביטחון של ניו זילנד מ-1969. תיקונים שונים שבוצעו מאז הביאו להרחבת תחומי פעילותו כאשר לתיקון השנוי ביותר במחלוקת נחשב התיקון לחוק מ-1977 של רוברט מולדון, אשר הרחיב את סמכויות הארגון לתפקידי פיקוח מורחבים.
מנהלי עבר

סר ויליאם גילברט (1956-1976)
פול מולינו (1976-1983)
לין סמית (1983-1991)
דון מק'איוור (1991-1999)
ריצ'רד וודס (1999-2006)
וורן טאקר (2006 - 2014)
רבקה קיטרידג' (2014 - ואילך)
שיש פבונאצו

דיוקן אישה בשיש פבונאצו, יצירות אמנות רומיות - המוזיאונים הקפיטוליניים ברומא.
פסל בשיש "פאבונאזטו" (דוקימאני) (חלק תחתון) בחצר ארמון הקונסרבטורי במוזיאונים הקפיטוליניים. פסל זה היה על קשת קונסטנטינוס; הוא הוסר במאה ה-18 בגלל נזק והוחלף בעותק בשיש לבן. בעבר, זה היה בפורום טראיאנוס.
שיש פבונאצו, הידוע גם בשם שיש פבונאצטו דוצימי או שיש סינדי, הוא שיש לבנבן שמקורו בדוקימיום (אנ'), או איסחיסאר (אנ') המודרנית, טורקיה.
השם נובע מהמילה האיטלקית לטווס (pavone; פאבון).
השיש נמצא בשימוש ברומא מאז התקופה האוגוסטנית, אז החלה חציבה בקנה מידה גדול בדוקמיום, ועמודים שלו שימשו בבית אוגוסטוס (אנ'), כמו גם במקדש מרס אולטור, שבו היו גם אריחי רצפת פאבונאצו בצ'לה (אנ'). פסלי פבונאצוטו של ברברים פריגים כורעים היו קיימים בבזיליקה אמיליה ובגני סאלוסטיוס. קבוצות פסלים ענקיות מגולפות משיש דוצימי התגלו בוילה של טיבריוס ב-Sperlonga. פבונאצוטו לא היה בשימוש נרחב או נרחב לפני התקופה הרומית; אין עדות לכך במחזור לפני שני העשורים האחרונים לפני הספירה.
מאוחר יותר הוא שימש ברומא בשווקי טראיאנוס (אנ') ולמזכרות פטרי, קברו של פטרוס הקדוש (אנ') ובעולם במבנים היסטוריים משפיעים בסגנון אדריכלות תחיית הבארוק (אנ'), כנסיית סנט איגנטיוס לויולה (אנ'), בעיר ניו יורק, ובית עיריית בלפסט (אנ') בבלפסט, אירלנד הצפונית.
הערות שוליים

↑  Strabo. Geography. "Book 9, chapter 5, section 16"
↑  Erica Highes (2013). Meaning and λόγος: Proceedings from the Early Professional Interdisciplinary. University of Liverpool. p. 29. ISBN 9781443873505.
↑  Elise A. Friedland (2015). The Oxford Handbook of Roman Sculpture. p. 181. ISBN 9780190266875.
↑  Temple of Mars Ultor
↑  Matthias Bruno, et al. “The Docimium Marble Sculptures of the Grotto of Tiberius at Sperlonga.” American Journal of Archaeology, vol. 119, no. 3, 2015, pp. 375–394.
שירה סטופל

אין תמונה חופשית
שירה סטופל-פנסטרהיים (נולדה בשנת ה'תשמ"ח 1988), היא סופרת, שחקנית, ובמאית ישראלית.
קורות חייה

סטופל נולדה וגדלה בפתח תקווה, בוגרת לימודי תיאטרון ויהדות במכללת אמונה שבירושלים.
לעיתים כותבת ביקורת מופע בעיתון בשבע.
סטופל נשואה לרב יהודה פנסטרהיים. בשנת התשע"ט יצאה שירה לשליחות רבנית יחד עם בעלה וילדיה בשיקגו שבארצות הברית במסגרת הסוכנות היהודית וארגון תורה מציון. בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית חזרו לישראל והם מתגוררים בחריש.
ספריה

כשירגעו הרוחות, הוצאת ספריית בית אל, ה'תשע"א (2010).
ואדם אין, הוצאת ידיעות ספרים, ה'תשע"ב (2011).
שירות הביון הפדרלי (שווייץ)

| --- | --- |

 מידע כללי
 מדינה:  שווייץ
 סוכנות אם:  המחלקה הפדרלית לביטחון, הגנה אזרחית וספורט 
 תאריך הקמה:  2010
 שר:  ויולה אמהרד
 מטה מרכזי:  ברן 
 עובדים:  303 עובדים
 אתר רשמי
 
שירות הביון הפדרלי  (בגרמנית: Nachrichtendienst des Bundes בראשי תיבות NDB, בצרפתית: Service de renseignement de la Confédération, באיטלקית: Servizio d'informazione federale, בקיצור SRC) הוא אחת מסוכנויות המודיעין של שווייץ.
השירות נוסד בינואר 2010 ממיזוגן של השירות לניתוח ומניעה (Zusammenführung des Dienstes für Analyse und Prävention) ושירות המודיעין האסטרטגי (Strategischen Nachrichtendienstes). הסוכנות מאגדת תחת גוף אחד את כל תחום המודיעין האזרחי בשווייץ, כולל מודיעין אנושי, מודיעין טכנולוגי ומודיעין אותות. השירות מפעיל את מערכת Onyx, מערך ההאזנות של שווייץ, הנחשב למקבילה השווייצרית למערכת אשלון ופרנצ'לון.
היסטוריה

השירות החשאי הפדרלי הראשון היה גוף מודיעין צבאי שהוקם בשנים 1937-1939 בשם ״לשכת הה״ (Büro Ha) על ידי הנס האוסמן כמה שנים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה. עד לאותו שלב, איסוף המודיעין היה באחריות המשטרה.
לא הרבה ידוע על סוכנויות הביון השווייצריות; עם זאת,  תיקים מהמשטרה הפדרלית של שווייץ המציגים מידע בנוגע למודיעין השווייצרי העוסק ברפובליקה העממית של סין. בימי המלחמה הקרה ובייחוד בשנים 1960-1980 המטרה העיקרית של שווייץ בנוגע למודיעין הייתה איום הקומוניזם בתוך המדינה.
גופי הביון הפעילו מערכת ניטור ומעקב שהורכבה מכרטיסי אינדקס ועקבה אחר כל סוג של פעולות חתרניות שבוצעו על ידי כל אדם בשווייץ.
ב-1 בינואר 2010 הוחלט על הקמת סוכנות ביון חדשה בשווייץ, המאגדת שני ארגונים קודמים: השירות לניתוח ומניעה (Zusammenführung des Dienstes für Analyse und Prävention) ושירות המודיעין האסטרטגי (Strategischen Nachrichtendienstes).
עם הקמתה הסוכנות הפכה לארגון ביון מודרני ורב עוצמה, המשתף כיום פעולה עם ארגוני ביון במדינות השכנות.
ייעוד

השירות אחראי לאיסוף מודיעין לתועלת המנהיגות הפוליטית ולמניעת טרור ואיומים על האינטרסים והביטחון הלאומי של המדינה. כפוף למחלקה הפדרלית להגנה הגנה אזרחית וספורט והוא משתף פעולה באופן הדוק עם שירות הביון הצבאי (Militärischer Nachrichtendienst), שהיא סוכנות המודיעין הצבאי העיקרית של שווייץ.
הערות שוליים

↑  Federal Intelligence Service
ערך זה הוא קצרמרבנושא שווייץ. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שכר הצלה

שכר הצלה, דמי הצלה או חוק ההצלה הוא מונח הלקוח מהמשפט הימי.
שכר הצלה הם השילומים שניתנים עבור שירותים שהביאו להצלתם המלאה או החלקית של כלי שיט, מטענו או אנשיו, מסכנה בלב ים. לא ניתן שכר הצלה למי שחייב על פי דין או על פי חוזה, לתת את השירותים שמנעו את הסכנה.
בקביעת גובה השילומים, נלקחים בחשבון מידת הסיכון, ההוצאות ושווי שנכסים שהוצלו. מקובל לתת למצילים שעבוד על הנכסים המוצלים להבטחת השילומים.
במדינות מסוימות הורחבה תחולת שכר ההצלה גם על כלי טיס הטסים מעל לים או מעל למי החופים. בישראל מוסדרים דמי ההצלה בפקודת הסחורות הנטרפות ודמי הצלה.
דיני שכר ההצלה לא חלים על היבשה.
ראו גם

אמנת בריסל בדבר סיוע והצלה בים (אנ')
שכר טרחה

שכר טרחה הוא תשלום שמקבל בעל מקצוע חופשי תמורת שירותו, מלקוח שקיבל ממנו שירות זה.
במיוחד נפוץ מונח זה ביחס לתשלום שמקבל עורך דין מלקוחותיו (ראו שכר טרחת עורך דין).
שכר הטרחה נקבע בהסכם שבין נותן השירות ללקוחו, בדרכים אחדות:
בסכום קבוע מראש. דרך זו נקבעת למשימה שגרתית, שניתן להעריך מראש את משך הזמן שיושקע בה, למשל עריכת צוואה.
לפי שעות העבודה שמשקיע נותן השירות במתן השירות. דרך זו נקבעת למשימה שמשך הזמן שיושקע בה אינו ידוע.
באחוז מסוים מגובה העסקה, מההכנסה שתצמח ללקוח או מעלות המיזם. דרך זו נפוצה למשל בעריכת חוזה לרכישת נכס, בטיפול בפיצויים לנפגעי תאונות דרכים ובתשלום עבור שירותי אדריכלות.
ריטיינר: תשלום חודשי קבוע לנותן השירות.
במקרים אחדים נקבעו בחוק כללים לקביעת גובה שכר הטרחה. דוגמאות:
בתקנות החברות (כללים בדבר מינוי כונסי נכסים ומפרקים ושכרם) נקבעו כללים לקביעת שכר הטרחה של מי שמונה לכונס נכסים או מפרק.
בחוק פיצויים לנפגעי תאונות דרכים נקבעו כללים לגובה שכר טרחת עורך דין בגין טיפול בפיצוי לנפגע תאונת דרכים.
בתיקון לחוק נכי רדיפות הנאצים נקבעו שיעורי מקסימום לשכר הטרחה שמותר לקבל בעד טיפול בתביעה לפי חוק זה. עתירה לבג"ץ שביקשה לפסול תיקון זה נדחתה (ראו בג"ץ חוק נכי רדיפות נאצים (הגבלת שכר טרחה)).
נקבעו הגבלות על גובה שכר הטרחה שרשאי לגבות מי שמסייע (חברות למיצוי זכויות, עורכי דין, יועצי מס או רואי חשבון) בהגשת תביעה לגמלה או קצבה מהמוסד לביטוח לאומי.
הערות שוליים

↑   תקנות החברות (כללים בדבר מינוי כונסי נכסים ומפרקים ושכרם), התשמ״א–1981, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   צו נכי רדיפות הנאצים (הגבלת שכר טרחה), תשכ״א–1961, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  הגבלת שכר הטרחה בטיפול בתביעות מול ביטוח לאומי;
שכר טרחה עבור סיוע בתביעות מול המוסד לביטוח לאומי, באתר כל זכות
שכר מחיה

שכר מחיה מוגדר כהכנסה המינימלית הדרושה לעובד כדי לספק את צרכיו הבסיסיים. צרכים בסיסיים כוללים בדרך כלל מזון, דיור וצרכים חיוניים אחרים כגון ביגוד. המטרה של שכר מחיה היא לאפשר לעובד להרשות לעצמו רמת חיים בסיסית אך הגונה, באמצעות תעסוקה ללא סובסידיות ממשלתיות. בשל האופי הגמיש של המונח "צרכים", אין מדד אחד אשר מקובל בכל העולם לגבי האופן בו יש לקבוע מה הוא שכר מחיה, ובשל כך שכר המחייה משתנה ממדינה למדינה.
שכר המחיה שונה משכר מינימום בכך ששכר מינימום עלול שלא לאפשר לעובד להרשות לעצמו איכות חיים בסיסית, ובשל כך נאלץ להסתמך על תוכניות ממשלתיות בכדי לקבל הכנסה נוספת.
ראו גם

יוקר המחיה
שכר מקסימום
שכר מינימום
עובדים עניים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4153316-1  NKC: ph128025 
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלכלה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שירה סתיו

| --- | --- |

שירה סתיו
 לידה:  10 בדצמבר 1971 (בת 52) באר שבע, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מקצוע:  מרצה לספרות עברית
 פרסים והוקרה:  פרס ברנשטיין (2013) 
 
שירה סתיו (כ"ב בכסלו תשל"ב, 10 בדצמבר 1971) 
היא משוררת ומבקרת ספרות ישראלית. מרצה בכירה במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ביוגרפיה

נולדה בחולון למשפחת צדקה הנמנית עם הקהילה השומרונית בעיר. בצעירותה עזבה את משפחתה וקהילתה ושינתה את שם משפחתה ל"סתיו".
בשנת 2009 קיבלה תואר דוקטור לספרות עברית מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, על עבודה שכותרתה "אבא אני כובשת: יחסי אבות ובנות בשירה העברית בשנות השישים על פי שירתן של דליה רביקוביץ, תרצה אתר ויונה וולך". עבודתה עובדה לספר שיצא לאור בשנת 2014.
שיריה החלו להתפרסם בכתבי עת ומוספי ספרות ושירה ובשנת 2007 זכתה בפרס "טבע" לשירה במסגרת פסטיבל המשוררים במטולה. זכתה ב-2009 בפרס ברנשטיין בתחום ביקורת ספרותית בעיתונות יומית על פרסום מאמריה בעיתון "הארץ". בשנת 2010 התפרסם בהוצאת הקיבוץ המאוחד הספר "פתאום כבו כל האורות" אותו ערכה סתיו, המכנס את יצירת הפרוזה של תרצה אתר. ב-2012 התפרסם ספר שיריה הראשון "לשון אטית" בעריכת יגאל שוורץ. הספר זכה בפרס ברנשטיין לשירה לשנת 2013. בשנת 2014 מספר שירים מתוך הספר "לשון איטית" הוצגו בתערוכה "גזר דין גוף" בגלריה החדשה במוסררה.
סתיו נשואה לבלשן, פרופ' עידן לנדו, ולהם בת ובן. מתגוררת בתל אביב.
ספריה

ג'וזף לדו: המוח הרגשי: התשתית המסתורית של חיי הרגש, תרגום: שירה סתיו, הוצאת עם עובד, 2005
תרצה אתר: פתאום כבו כל האורות: פרקי פרוזה, עריכה: שירה סתיו, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010
לשון אטית, הוצאת דביר, 2012
אבא אני כובשת: אבות ובנות בשירה העברית החדשה, הוצאת דביר ומכון הקשרים, 2014.
שרון אולדס: קרקעית חיינו (שירים), תרגום:שירה סתיו. הוצאת אפיק, 2018.
שריר הלב, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2019.
שירות הביון של גאורגיה

| דגל | סמל |
| --- | --- |
דגל מחלקת המודיעין של גאורגיה: 
שירות הביון של גאורגיה (בגאורגית: საქართველოს დაზვერვის სამსახური) היא סוכנות הביון הממשלתית של גאורגיה. מאז ה-30 בינואר 2008 בראש הארגון עומד גלה בז'ואשווילי שהוא ראש שירותי הביון הגאורגיים, שבעבר נקראו מחלקת המודיעין. קודמו בתפקיד (החל מ-2006) היה אנה ז'ווניה.
המחלקה נקראת כיום רשמית בשם שירות הביון החיצוני המיוחד של גאורגיה.
הארגון כפוף לנשיא גאורגיה כאשר ראש הארגון מכהן כיועץ הנשיא לענייני ביון. נשיא המדינה הוא שממנה ומפטר את ראש הביון הגאורגי. כל עובדי המודיעין הגאורגי הם חיילים ונחשבים אנשי משרד ההגנה. הארגון נחשב לסמי-צבאי בעיקרו ומאגד גם את תפקידי המודיעין הצבאי.
היסטוריה

לאחר שיקום עצמאות גאורגיה, הוקם ב-1991 שירות הביון הגאורגי, כיורשת הוועדה הגרוזינית לביטחון המדינה (הסניף הגרוזיני של הקג"ב), כאשר חטיבת המודיעין הראשית הייתה יחידת סמך בארגון.
בין 1993 ל-1997 החטיבה הראשית לביון חוץ פעלה כחלק מהמשרד לביטחון המדינה של גאורגיה. כארגון ביון עצמאי מחלקת המודיעין הממלכתית הוקמה ב-19 בספטמבר 1997 והייתה לשירות הביון העצמאי הראשון בתולדות גאורגיה. בשנים 2004–2005, מחלקת המודיעין הוכפפה שוב למשרד לביטחון המדינה וחדלה מלהיות ארגון עצמאי. ב-24 בינואר 2005, עם מיזוג המשרד לביטחון המדינה ומשרד הפנים לכדי משרד מאוחד (המשרד לביטחון לאומי) הוחלט להפריד שוב את מחלקת המודיעין ולהופכה לארגון ביון עצמאי.
ב-27 באפריל 2010 אומץ החוק אודות המודיעין והביון הגאורגי ומחלקת המודיעין נקראה בשם שירות הביון הגאורגי.
מבנה

המינהל האנליטי - זוהי הזרוע הניתוחית של הארגון, מנתחת מידע גלוי ואוספת מודיעין ממקורות גלויים זרים
מינהל המודיעין - זוהי הזרוע החשאית של השירות, אחראית למודיעין אנושי (יומינ"ט) ומודיעין אותות
מינהל הביטחון - ראש המינהל הוא המפקח הכללי של הארגון. הזרוע אחראית לפיקוח על עובדי המודיעין והיא במידה רבה המקבילה הגאורגית למלמ"ב.
המינהל האדמיניסטרטיבי - אחראית למימון, טכנולוגיית מידע, יחסים ושיתוף פעולה עם שירותי ביון זרים ונחשבת למרכז התמיכה המבצעי.
מרכז האימונים - אחראי להיערכותם ומוכנותם המלאה של זרועות הביון הגאורגיים והכוחות המיוחדים של שירותי המודיעין הגאורגיים, מול גופי ממשל אחרים בגאורגיה.
ראו גם

המשרד לביטחון לאומי (גאורגיה)
שאלאמון בק

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 במרץ 1885 באצ'קה טופולה, סרביה 
 פטירה:  7 ביוני 1974 (בגיל 89) בודפשט, הרפובליקה העממית ההונגרית 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד (1907) 
 
ד"ר שאלאמון (שלמה) בק (בהונגרית: Beck Salamon; טופויה, 25 במרץ 1885 – בודפשט, 7 ביוני 1974) היה משפטן יהודי-הונגרי, עורך דין, פרופסור באוניברסיטה, ודוקטור למדע המדינה (1957).
קורות חיים

שאלאמון (שלמה) בק נולד במשפחה יהודית אביו היה מוריץ בק, סנדלר. אשתו הייתה ד"ר מגדולנה קליין. את בית הספר היסודי שלו סיים בבית הספר היהודי של שש הכיתות בעיירת הולדתו ולאחר מכן למד בגימנסיה בסובוטיצה במשך שש שנים נוספות. סיים את לימודיו ועבר את בחינות הבגרות בנובי סאד ב-1903 (כל המקומות היו אז בממלכת הונגריה במסגרת האימפריה האוסטרו-הונגרית) ולאחר מכן למד משפטים באוניברסיטת בודפשט (כיום אוניברסיטת אטווש לוראנד). הוא קיבל את התואר דוקטור במשפטים ב-1907. בסיום לימודיו המשיך ללמוד בחו"ל ולאחר עיסוק כמתמחה בעריכת דין קיבל את ההסמכה כעורך דין ב-1910. הוא הצטרף לאידיאלים של הרדיקליזם הבורגני והפך לחבר בחוג הגלילאו. בין שתי מלחמות העולם עסק בעריכת דין וגם כתב ספרים כמומחה משפטי. (למשל ניתוח של חוק סימני המסחר ההונגרי שפורסם ב-1934). הוא עסק בסוגיות של משפט פרטי ומשפט מסחרי. בשנת 1925 שאלאמון בק יחד עם העורך הראשי ארתור מסלן והעורך המשותף אישטוואן וראנאי, הקימו את כתב העת הירחון "החוק האזרחי" (Polgári Jog), ששאלאמון בק לא היה רק העורך שלו, אלא גם כותב המאמרים התדיר. מספר המאמרים שכתב שאלאמון בק במהלך 14 שנות קיום הירחון, (עד שנאסר להופעה בשלהי 1939), היה יותר מ-300.
בשנים 1929 עד 1931 היה חבר בוועדת הבחינות המאוחדת לשופטים ולעורכי דין. לאחר מלחמת העולם השנייה פרש מעיסוקו כעורך דין ועבד רק כפרופסור באוניברסיטת אטווש לוראנד, שם לימד משפטים. הוא פרש משם לגמלאות כראש החוג למשפטים. בק היה היו"ר הבכיר ואחד החברים הפעילים ביותר באיגוד הקניין התעשייתי ההונגרי, שנוסד ב-1962, שעסק גם בדיני סימני מסחר ובדיני פטנטים.
תפקידיו הציבוריים

מזכ"ל לשכת המסחר של בודפשט
יו"ר משותף של סניף בודפשט של לשכת עורכי הדין הלאומית
נשיא בכיר של האגודה ההונגרית לקניין תעשייתי
פרסים והוקרה

מדליית הנצחה לקניין תעשייתי
מסדר הצטיינות העבודה דרגת זהב
עבודותיו העיקריות

המעמד המשפטי של החלק המחייב (בודפשט, 1913)
שברי ניגודי עניין (בודפשט, 1933)
חוק סימני מסחר הונגרי (בודפשט, 1934)
התחייבויות אופייניות ולא אופייניות (בודפשט, 1938)
יישום חוקים מושאל (ארבע עבודות, בודפשט, 1941)
מתווה של חוק מסחרי ודיני שטרות (בודפשט, 1947)
הסכם השלום והטובין הרעיוניים (בודפשט, 1948)
ליטיגציה מרובת צדדים (בודפשט, 1952)
סיפורי חייו ההומוריסטים פרסם ב-1969 בכרך "יבול הקוצים של עורך דין זקן" .
הנצחה

הובא למנוחות בבית הקברות פרקשרטי בבודפשט.
מיקלוש וילאגי : ד"ר שאלאמון בק (1885-1974). מותו של עורך הדין מנתח הונגרי האחרון (Jogtud. גיליון מס' 12, 1974)
ב-13 בנובמבר 2015, הוועדה האזורית של מיסקולץ של האקדמיה ההונגרית למדעים (MTA-MAB) ארגנה כנס זיכרון של בק סלמון במישקולץ' .
בשנת 2016 הוקמה קרן בק סולומון.
סנדור וידה : סולומון בק ודיני סימנים מסחריים. סקירת קניין תעשייתי וזכויות יוצרים, אפריל 2016
לקריאה נוספת

Magyar életrajzi lexikon I–IV. Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1967–1994.
(לקסיקון ביוגרפי הונגרי. עורכת ראשית אגנש קניירש. 1994-1667)
לקסיקון יהודי הונגרי. 1929. עורך פטר אויווארי. גישה מקוונת.
מאגר החקיקה הדיגיטלי
גאבור המזה: שאלאמון בק (1885–1974)
הערות שוליים

↑  Villám Judit, Digitalizált Törvényhozási Tudástár - Beck Salamon, dtt.ogyk.hu (ב־)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315086071   WorldCat (עם VIAF): 315086071