stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פיניקס פארק
מבנים בפארק

משכן נשיא אירלנד ממוקם בפארק מאז 1750 ובין השנים 1782 ו-1922 הוא שימש כמשכנו של הלורד לוטננט של אירלנד (המושל הבריטי באי).
משכן שגריר ארצות הברית, שנבנה בשנת 1774 ושימש בהתחלה כמשכנו של מנהל הפארק ולאחר מכן כמשכנו של אחראי הביטחון בפארק.
בית החולים סנט מארי, שנבנה בשנת 1766 ושימש בעברו כבית ספר צבאי.
מערבית לבית החולים, על גבעת קונומרי, התגלה חדר קבורה פרה היסטורי שגילו מעל 5,500 שנה. אתר קבורה זה אשר היה מכוסה התגלה לראשונה בשנת 1838, והעצמות, כלי החרס ושאר השרידים שבו הועברו למוזיאון הלאומי של אירלנד.
מוצב התחמושת (Magazine Fort) ממוקם בדרום מזרח הפארק, במקום שבו עמדה פעם בקתת ציידים. הבקתה נהרסה בשנת 1734 ובמקומה הדוכס מדורסט ציווה להקים מוצב של אבק שרפה אשר תסופק לדבלין. אגף חדש התווסף למוצב בשנת 1801 עבור החיילים.
טירת אשטאון (Ashtown Demense) אשר מסביבה גן ויקטוריאני מגודר, וכן מרכז המבקרים של הפארק.
מונומנטים וגנים

אנדרטת ולינגטון (Wellington Testimonial) - אנדרטה בצורת אובליסק אשר הוקמה בשנת 1861 לכבוד הדוכס מוולינגטון. האובליסק שגובהו 62 מטר נחשב לגבוה ביותר באירופה, הוא מכיל כתובות ברונזה שניצקו מתותחים שנתפסו בקרב ווטרלו.
צלב האפיפיור (Papal Cross) - מונומנט בצורת צלב אשר הוקם בפארק לכבוד ביקורו של האפיפיור יוחנן פאולוס השני בשנת 1979.
פסל הפיניקס (Phoenix Monument) אשר הוקם על ידי הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד בשנת 1747. הפסל ממוקם במרכז הפארק ובראשו עוף חול (Phoenix Bird). בניגוד לסברה הרווחת, אין קשר בין "עוף החול" לבין שמו של הפארק (ראה תחילת הערך).
גן העם הוויקטוריאני (Victorian Peaple's Flower Gardens) תוכנן בסביבות 1840 ומשתרע על שטח של 90 דונם. הגן נפתח לראשונה ב-1864, והוא מכיל אגם מלאכותי, מגרש משחקים וערוגות.
ספורט בפארק

כדי לשמור על הפארק, הרשויות מאפשרות רק פעילויות ספורטיביות בענפים שלהם קשר היסטורי לפארק:
מועדון הקריקט (Pheonix Cricket Club) - זהו מועדון הקריקט הוותיק ביותר באירלנד ואחד מהוותיקים ביותר בעולם. הוא נוסד בשנת 1830 ובשנות ה-60 של המאה ה-19 הוא עבר לפארק.
מועדון הפולו (All Ireland Polo Club) - נוסד בשנת 1873 והוא מועדון הפולו הוותיק ביותר באירופה.
בנוסף הפארק כולל 14 קילומטר של מסלולי אופניים.
החי והצומח בפארק

שלושים אחוז משטח הפארק מכוסה בעצים - בעיקר אלונים, מילה, אשור, שקמה, ליים וערמונית הסוסים.
בפארק חי עדר של יחמורים אירופאים שהם צאצאיו של העדר שהובא לראשונה לפארק על ידי ג'יימס בטלר, דוכס אורמונד, בשנת 1662. בשיאו העדר מנה כ-1,300 יחמורים. כיום העדר מונה כ-450 פרטים.
בפארק ניתן גם לראות שועלים, גיריות, ארנבים וסנאים וכן מעל 40 סוגי ציפורים.
אמיל טבקוב

| --- | --- |

אמיל טבקוב מנצח על התזמורת הסימפונית של BRN
 לידה:  21 באוגוסט 1947 (בן 77) רוסה, הרפובליקה העממית של בולגריה 
 מוקד פעילות:  בולגריה
 מקום לימודים:  האקדמיה למוזיקה של בולגריה
 עיסוק:  מנצח, מלחין, נגן קונטרבס
 סוגה:  מוזיקה קלאסית מודרנית
 כלי נגינה:  קונטרבס 
 www.emiltabakov.com
 
אמיל טבקוב (בבולגרית: Емил Табаков; נולד ב-21 באוגוסט 1947) הוא מנצח, מלחין ונגן קונטרבס בולגרי.
קריירה

אמיל טבקוב נולד ברוסה שבבולגריה. ב-1974 למד באקדמיה למוזיקה של בולגריה עם טודור טושב, מרין גולמינוב וולאדי סימונוב. הוא סיים את לימודיו בניצוח ובקונטרבס ב-1974 ובקומפוזיציה ב-1978.
ההתחייבות הראשונה של טבקוב כמנצח הייתה בשנים 1976–1977 עם התזמורת הפילהרמונית של רוסה. בין השנים 1979 ל-1987 שימש כמנהל מוזיקלי וכמנצח של התזמורת הקאמרית "סולני סופיה". הוא מונה למנצח הראשי של התזמורת הפילהרמונית של סופיה ב-1987, וכיהן שוב בתפקיד זה בשנים 1998–2000.
בין השנים 1994–2000 שימש כמנהל אמנותי וכמנצח של התזמורת הפילהרמונית של בלגרד. בשנת 2014 הוא הפך למנצח של התזמורת הסימפונית הלאומית של בולגריה. בשנת 1997 כיהן כמנהיג התרבות הבולגרי.
טבקוב בעיקר מלחין להרכבים גדולים, כולל סימפוניות וקונצ'רטים אינסטרומנטליים. עבודותיו מוקלטות וזמינות באמצעי התקשורת.
בישראל ניצח על התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון. שם ניצח על יצירותיו של דורון טויסטר.
משה וילבושביץ

| --- | --- |

משה וילבושביץ, 1940 לערך
 לידה:  1 במאי 1869 הורדנה, בלארוס 
 פטירה:  13 ביולי 1952 (בגיל 83) חיפה, ישראל 
 מקום מגורים:  רוסיה הלבנה, ישראל
 עיסוק:  ממציא ויזם
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ציריך 
 תרומות עיקריות
 המצאת התהליך המודרני לייצור מרגרינה ופיתוח "לחם חי", לחם העשוי מטחינת גרעיני חיטה מונבטים
 
משה וִילבּוּשֶביץ (1 במאי 1869 – 13 ביולי 1952) היה ממציא ויזם ציוני סוציאליסט. ממציא התהליך המודרני לייצור מרגרינה ומפתח "לחם חי", לחם העשוי מטחינת גרעיני [חיטה מונבטים.
תולדות חייו

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
נולד באחוזת לוסוסנה שבסמוך לעיר גרודנו, ברוסיה הלבנה, למשפחה יהודית מתבוללת. אביו, זאב, היה בעל טחנת קמח, ומשה (יחד עם אחיו נחום) בילה זמן רב במקום ואף ערך ניסויים ושכלולים שונים במנגנוני המכונות. הוא הושפע מכתביו של לב טולסטוי וחש רגשות אשמה על כך שמשפחתו "מנצלת פועלים". לפיכך עזב בגיל צעיר את ביתו והחל לנדוד. הוא למד באוניברסיטת ציריך, ובזמן מלחמת העולם הראשונה שהה בשווייץ, שם נודע כמהפכן עד כי לנין הציע לו לחזור עמו לרוסיה באותו קרון רכבת, אך וילבושביץ סירב. רכושו הרב ברוסיה הוחרם על ידי השלטונות הבולשביקים, והוא קיבל עובדה זו באהבה.
בשנת 1919 עלה לארץ ישראל. אמונתו הייחודית הייתה שהשלום לעולם יבוא על ידי תזונה נכונה ובריאה לכל, לפיכך החל לעסוק בהנדסת מזון כדי לפתח מזונות עשירים וזולים. הוא גם היה חלוץ פרסומי התזונה בעברית עם ה"לוחות לחשבונות תזונה", שפרסם החל משנת 1931.
כסוציאליסט ביקש שהקרן הקיימת תשקיע מכספי העם היהודי בפיתוח התעשייה העברית בארץ ישראל ולא תותיר תחום זה להון הפרטי בלבד, אולם ההנהגה הציונית לא ראתה בתעשייה תחום הראוי להשקעת ההון הציבורי.
הוא עסק גם באסטרונומיה כתחביב ועל מבנה המעבדה שהקים בהר הצופים בירושלים הקים טלסקופ.
במכתב לרבקה אהרונסון מה-20 במרץ 1912 כתב אבשלום פיינברג, שאחותו שושנה נשאה לנחום וילבוש אחי משה וילבושביץ, את דעתו על משה (נכתב: מוזה) ועל כל משפחת וילבושביץ:
אחיו של [נחום] וילבוש - מוּזה וילבּוּשביטש – הלא מכר פאטנט אחד, ומשוגע הנהו כמו כל המשפחה.
משנת 1892 היה נשוי לפוליה לבית כהן, עד מותה בשנת 1921.
באמצע שנות השלושים עזב את חיפה ועבר לירושלים, שם הקים את "מעבדת משה" ליד האוניברסיטה העברית. במותו ציווה את הבניין לרשות האוניברסיטה.
משה וילבושביץ נפטר בשנת 1952, ולבקשתו נקבר בכפר גלעדי ליד קברה של אשתו.
פיתוח "לחם חי"

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
וילבושביץ פיתח שיטה לטחינת חיטה אשר הושרתה במים במשך 12 שעות ואפיית לחם מחיטה זו. בשיטה זו נוצר לחם בעל מרקם מיוחד וערכים תזונתיים גבוהים ביותר. תחילה נאפה הלחם במאפיית "דגניה" בנחלת יצחק ומאוחר יותר הוקמה מאפיית "לחם חי" בחולון.
פיתוח תהליך ייצור המרגרינה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו.
ב-1913 השתלמו משה ואחיו נחום במפעל למיצוק שמנים בסנקט פטרבורג. לאחר מכן הקימו את מפעל "שמן תעשיות".
הערות שוליים

↑  לימים שינה וילבושביץ את תאריך לידתו ליום אחד במאי, כדי שיוכל לחגוג בו על אף האיסור שהיה על כך באימפריה הרוסית. התאריך המקורי אינו ידוע.
↑  ז. שוהם, משה וילבושביץ, הארץ, 13 באוגוסט 1952
↑  בנין על הר הצופים לרשות האוניברסיטה, דבר, 14 בנובמבר 1952
↑  הקבר של משה וילבושביץ בכפר גלעדי, באתר BillionGraves
↑  באותו בית קברות נקבר גם בנו אויגן (1971) ונכדו יובל (2011)
↑  מ. וילבושביץ, הלחם הביולוגי, דבר, 9 בינואר 1936; לחם חי מדגן שלא נטחן, דבר, 18 בדצמבר 1935; "לחם חי"– שיטת משה וילבושביץ, דבר, 16 בנובמבר 1938; וראו גם פרסומת: לחם־חי בלי קמח, דבר, 29 בדצמבר 1937
↑  צריכת הלחם החי גוברת, דבר, 6 בינואר 1961
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007502393605171  VIAF: 308266372   WorldCat (עם VIAF): 308266372 
"לחם חי"
משומד

.
המרתו של שאול התרסי בדרך לדמשק (קאראווג'ו, 1601) על פי "אחרי כולם נראה גם אלי, אני, האחרון, אשר כנפל אני;"
משומד או יהודי מומר הוא מי שהמיר את דתו מהיהדות לדת אחרת. במרוצת הדורות, בעקבות הצנזורה הנוצרית על ספרי הקודש היהודיים, הומר הכינוי "משומד", שהובן על ידי הנוצרים כגנאי לנצרות, ותחתיו נכתב בכל מקום "מומר", במובן של המרת דת. הרמב"ן על שמות פרק יב פסוק מג כתב, על פי התרגום אונקולוס לפסוק, וז"ל:  "פירושו מנוכר ושיעורו 'משומדע' מלשון ואשתמודע יוסף לאחוהי ואינון לא אשתמודעוהי (בראשית מב ח) וחסרו העי"ן כמו שהבליעוה במלות רבות"  אחרים כתבו כי "משומד" קשורה לשורש ש.מ.ד ולהשמדה. יש שטענו כי היא צורת "שפעל" של הפועל "עמד" או "אמד" במשמעות של טבילה או צלילה (בדומה למילה "אמודאי"), ומקורה בארמית של ארץ-ישראל.
סוגים ומעמדם בהלכה

בהלכה משמש המושג 'משומד', או בעקבות הצנזורה, 'מומר', לא רק לציון מי שהמיר את דתו במוצהר לדת אחרת, אלא גם למי שעובד עבודה זרה, או שמחלל שבת בפרהסיה.
'משומד' הוא אדם שאינו שומר מצווה מסוימת או שאינו שומר מצוות כלל. מבחינים בין משומד לדבר מסוים, "משומד לדבר אחד", לבין משומד לכל המצוות, "משומד לכל התורה כולה". כמו כן קיימת הבחנה בין משומד שעובר על המצוות בגלל תאוותו, "משומד לתיאבון", לבין משומד שעובר על המצוות מכיוון שהוא כופר בהן, "משומד להכעיס".
על השאלה אם המשומד הוא יהודי או שאינו יהודי, הייתה מחלוקת במשך דורות רבים. לפי שיטת רש"י, המשומד הוא יהודי, ולפיה נפסק בשולחן ערוך: ”ישראל מומר שקידש, קידושיו קידושין גמורים”. זו הייתה גם עמדתו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג שאמר שהמשומדים נשארים בקדושתם, אך הם "בעלי מומים ויהודים רעים". לעומת זאת, דעת הרדב"ז שמעיקר הדין המשומד נחשב כגוי לכל דבר, ויש שכתבו שאינו בכלל 'אחיך' האמור בתורה. לפי כל הדעות, אם המשומד יחזור בתשובה, הוא יחזור להיות יהודי ללא צורך בגיור.
ברכת למשומדים (למינים)

בתפילת שמונה עשרה נאמר "לַמְּשֻׁמָּדִים אַל תְּהִי תִקְוָה...". במרבית נוסחי התפילה היום השתרש שינוי שנערך מאימת הצנזורה הנוצרית, ובמקום "משומדים" מופיעות המילים "מינים" או "מלשינים" ולעיתים שתיהן. המילים המקוריות מופיעות רק בנוסח התימני הבלדי.
חזרה בתשובה

כתבו כמה ראשונים, שיש לקבל באהבה מומר שמבקש לשוב בתשובה, ואין להכביד עליו ולדרוש ממנו להרבות בסיגופים, מפני שעצם בחירתו לשוב בתשובה אחרי היא מאמץ וסיגוף גדול עבורו, ועוד שאם נקשה עליו יש חשש שיוותר על תהליך התשובה.
ראו גם

רשע (הלכה)
עבודה זרה
תינוק שנשבה
לקריאה נוספת

משה ברוך לזבניק, המשֻמד, מסורת עם, ורשה: הוצאת לוין אפשטין, תרע"ד.
יוסף ארן, "דיוקנו של יהודי משומד", מאזניים סז [10] (תשנ"ג), עמ' 55–59.
נפתלי בן מנחם, "יחזקאל הוגה", סיני ס (תשכ"ז), עמ' 182–183.
אסף תא-שמע ויחיאל שילה, "משומד לכל התורה ברמב"ם", גלֻת ד (תשנ"ו), עמ' 291–295.
"תשובות גדולי אשכנז בעניין גט של משומד", מוריה ו [י-יא] (תשל"ו), עמ' 4–12.
"תשובת רבינו ישראל מברונא בעניין גט של משומד", מוריה ו [יב] (תשל"ו), עמ' 5–8.
פרופ' נחום רקובר, תקנת השבים, מינוי משומד שחזר בתשובה לתפקיד שליח ציבור, 266. הוצאת ספרית המשפט העברי; משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל, 2007
הערות שוליים

↑  אל הקורינתיים א', 8:15
↑  מילון אבן-שושן, הערך: משֻמד. אנציקלופדיה מאיר נתיב, הערך: מומר [או משמד].
↑  כלומר, הפועל "שמד" במשמעות של המרת-דת נגזר מהצורה המוקדמת "שעמד", "להטביל, לגרום למישהו לצלול". על פי ארנסט קליין, מילון אטימולוגי של השפה העברית.
↑  מיהו לא יהודי? - להגדרת יהודי "בן דת אחרת" בחוק השבות, 21 באוקטובר 2010, משרד המשפטים, המחלקה למשפט עברי
↑  שולחן ערוך, אבן העזר, סימן מ"ד, סעיף ט'
↑  משה חיים אפרים בלאך, הנחשב המשומד ליהודי, המאור, חשון תשי"ח, עמ' 24-27.
↑  שו"ת רדב"ז חלק א' סימן שנא: "דקדושי מומר לאו דאורייתא נינהו אלא משום חומרת אשת איש אמרו מומר שקדש חוששין לקדושיו דמדין תורה הרי הוא כעכו"ם לכל דבריו"
↑  תרומת הדשן סי' קצח; בנימין זאב סי' עב.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558050805171  LCCN: sh85006051 
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
ג'ון המילטון-גורדון

ג'ון קמפבל המילטון-גורדון, מרקיז אברדין וטמייר הראשון (באנגלית: John Campbell Hamilton-Gordon, 1st Marquess of Aberdeen and Temair; ‏ 3 באוגוסט 1847 – 7 במרץ 1934) היה פוליטיקאי סקוטי. שימש פעמיים בתפקיד הלורד לוטננט של אירלנד בשנת 1886 ובין השנים 1905 – 1915 וכמושל הכללי של קנדה, השביעי מאז איחוד קנדה, בין השנים 1893 – 1898.
ראשית חייו

ג'ון המילטון-גורדון נולד באדינבורו כבנם של ג'ורג' המילטון-גורדון, רוזן אברדין החמישי ושל רעייתו, מרי באילי, בתו של ג'ורג' באילי ואחותו של ג'ורג' באילי-המילטון רוזן הדינגטון העשירי. הוא למד באוניברסיטת סנט אנדרוז ובקולג' האוניברסיטאי של אוקספורד. בעקבות מותו של אחיו, ג'ורג' המילטון-גורדון, רוזן אברדין השישי, הוא ירש ממנו את התואר, והיה לרוזן אברדין השביעי.
קריירה פוליטית

בעקבות מותו של אחיו נכנס אברדין לבית הלורדים. כליברל הוא נכח בסדרת הנאומים של ויליאם גלאדסטון שהתקיימו בביתו של הלורד רוזברי ב-1879. ב-1880 הוא מונה ללורד לוטננט של אברדינשייר. בין השנים 1881 – 1885 הוא שימש כלורד הנציב העליון של האספה הכללית של הכנסייה של סקוטלנד (ב-1915 הוא החזיק שוב במשרה זו) ולזמן קצר הוא שימש כלורד לוטננט של אירלנד ב-1886. באותה שנה הוא היה לחבר במועצה המלכותית. ב-1884 הוא אירח לסעודה בבית האדו שליד אברדין את גלאדסטון בעת סיורו בסקוטלנד. האירוע הונצח בציורו של אלפרד אדוארד אמסלי, שכיום מוצג בגלריית הדיוקנאות הלאומית שבלונדון ושנתרם ב-1953 על ידי בתו של הלורד אברדין, מרג'ורי סינקלייר.
קריירה פוליטית > המושל הכללי של קנדה

בין השנים 1893 – 1898 כיהן אברדין בתפקיד המושל הכללי של קנדה, בתקופה שהייתה רצופה תהפוכות פוליטיות. הוא סייר רבות ברחבי קנדה והוא תואר כמי ש"שינה את תפקיד המושל הכללי מאריסטוקרט שמייצג את המלך או המלכה בקנדה לסמל שמייצג את האינטרסים של האזרחים". ב-1891 הוא רכש את חוות קולדסטרים שבעמק אוקנגן שבקולומביה הבריטית ויזם את תחילת פעילותו של ענף המטעים באזור, שהתפתחה רבות מאז ועודדה הגירה של בריטים רבים לאזור. כיום החווה היא חלק מהעיר קולדסטרים ושמות מקומות רבים באזור מנציחים את הלורד ואת משפחתו, כמו אגם אברדין וערוץ האדו. ב-1895 הוענק לו תואר אביר הצלב הגדול של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
קריירה פוליטית > הלורד לוטננט של אירלנד

בין השנים 1905 – 1915 שימש אברדין שוב בתפקיד הלורד לוטננט של אירלנד. בתקופה זו הוא גם שימש כלורד רקטור של אוניברסיטת סנט אנדרוז. ב-1906 הוענק לו התואר אביר עמית של מסדר הדרדר וב-1911 הוענק לו התואר אביר הצלב הגדול של המסדר הוויקטוריאני המלכותי. בינואר 1916, עם פרישתו, הוענק לו התואר רוזן האדו במחוז אברדין ומרקיז אברדין וטמייר במחוז אברדין, במחוז מית' ובמחוז ארגייל.
שנותיו האחרונות

בשנותיו האחרונות חי הלורד אברדין בבית קרומר שבכפר טרלנד שבמחוז אברדינשייר, שאותו הוא בנה וחי בו עד יום מותו ב-1934. בנו ג'ורג' ירש ממנו את תואר המרקיז. לאחר מותו הועבר הבית לסר אלכסנדר מקרוברט ושמו שונה לבית אלסטרין על ידי אלמנתו של מקרוברט. ב-1984 הוחכר הבית לקרן הצדקה של חיל האוויר המלכותי.
משפחתו

ב-1877 נשא אברדין לאישה את אישבל מריה מרג'וריבנקס, בתם של דדלי מרג'וריבנקס, לימים ברון טווידמות' הראשון ושל איזבלה ווייר-הוג. נראה היה שנישואיהם היו סיפור אהבה, שכן הם היו ידידים ותיקים ואישבל הייתה מאוהבת בהמילטון-גורדון עוד מאז שהייתה בת 14. ליידי אברדין למדה משפטים באוניברסיטת המלכה בקינגסטון שבאונטריו, שם היא קיבלה תואר דוקטור למשפטים. בין השנים 1893 – 1899 היא שימשה כנשיאת מועצת הנשים הבינלאומית ומאוחר יותר ייסדה את מועצת הנשים הלאומית של קנדה ואת מסדר האחיות הוויקטוריאני. לזוג נולדו חמישה ילדים:
ג'ורג' (1965-1879) מרקיז אברדין וטמייר השני.
מרג'ורי אדליין (1970-1880) נישאה לג'ון סינקלייר, לימים לורד פנטלנד הראשון.
דורתיאה (מרץ-נובמבר 1882).
דדלי גלאדסטון (1972-1883) ירש את אחיו כמרקיז אברדין וטמייר השלישי.
ארצ'יבלד איאן (1909-1884) היה מאהבה של אשת החברה ליידי דסבורו.
אישבל המילטון-גורדון, מרקיזת אברדין
כרדלה

| --- | --- |
 טריטוריה:  הרשות הפלסטינית הרשות הפלסטינית
 נפה:  טובאס
 גובה:  99- מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  503 (2017)
 קואורדינטות:  32°22′45″N 35°29′32″E﻿ / ﻿32.379255555556°N 35.492119444444°E﻿ / 32.379255555556; 35.492119444444 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת צפון השומרון מוגדלת) כרדלה(למפת צפון השומרון רגילה) כרדלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כרדלה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כרדלה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
כרדלה (בערבית: كردلة) הוא כפר פלסטיני קטן בנפת טובאס, 13 ק"מ צפונית-מזרחית לטובאס, בצמוד לברדלה במערב ועין אל-בידה במזרח. הכפר ממוקם בגובה נמוך של 99 מטר מתחת לפני הים.
בעקבות הסכמי אוסלו הוגדר שטח הכפר כשטח C (שליטה ישראלית מלאה).
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 503 תושבים בשנת 2017.
היסטוריה

כרדלה הוקם בשנות ה-30 של המאה ה-20. המייסדים היו חברי שבט דראע'מה (الدراغمة”) מטובאס שעבדו כחקלאים וגידלו בעלי חיים. לאחר מלחמת העצמאות ב-1948, הגיעו למקום פליטים מאזור עזה.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, כרדלה עברה לשליטה ישראלית.
אדמה ובניה

שטח הכפר הוא כ-3,000 דונם.
מיד לאחר מלחמה, ב־1 באוגוסט 1967, הופקעו מהכפר תשעה שטחים לצורך אימונים, כולם לאורך הרצועה המזרחית של גב ההר וכן "שטח אש 900" שנמצא מדרום לכפר. על לתושבי הכפר נאסר לעבד את האדמות שהחזיקו בשטח זה.
בשנת 2006 נמצא כי השטח הכולל של כפר כרדלה הוא רק 800 דונם, מתוכם 30 דונם סווגו כשטח בנוי.
750 דונם הם חקלאיים. כאמור, מאז הסכמי אוסלו, אדמות הכפר מוגדרות כשטח C ועל פי המדיניות הישראלית, בנוגע לתכנון ובנייה, נאסר על התושבים לבנות מבנים חדשים ללא היתר. תושבי הכפר ביקשו פעמים רבות היתרי בנייה למבנים נוספים או להרחבת, או הוספת קומות בבתים הקיימים, אך בקשותיהם נדחו ולמספר מבנים הוצאו צווי הפסקת עבודה וצווי הריסה. בשנת 1997 עתרו תושבי הכפר לבית המשפט העליון בדרישה להימנע מהריסת בתיהם ובמאי 2000 הודיעה להם המדינה שאין כוונה להרוס את המבנים שנבנו עד לאותה עת. מאחר שאין לכפר כרדלה "מעמד תכנוני"- תושביו אינם יכולים לבנות בתי מגורים, או מבנים חקלאיים או מבני ציבור, או לסלול כבישים או דרכי גישה, מבלי להסתכן בהריסתם (בשנת 2006 נבנתה בכפר מרפאה).
בכפר אין גן ילדים, בית ספר, בניין מועצה וכן אין מערכת ביוב. דרך הגישה שמחברת בין הכפר לכביש 90 היא דרך עפר צרה. באפריל 2010 פנו האגודה לזכויות האזרח בישראל ועמותת במקום – מתכננים למען זכויות תכנון למנהל האזרחי בדרישה להכין תוכנית מתאר לכפר על-מנת לאפשר לתושבים תנאי קיום והתפתחות נאותים. לאחר מספר תזכורות ופגישות עם נציגי המנהל האזרחי, המדינה הודיעה שהיא דוחה, דחייה סופית, את הבקשה בנימוק שמדובר בכפר קטן שהבנייה בו איננה צפופה מספיק וכי הוא קרוב לשני כפרים מוסדרים, שבהם יש אפשרות לפיתוח ומקום לאכלוס.
תעסוקה

מקור התעסוקה המרכזי בכפר הוא החקלאות. מתוך 800 הדונם של הכפר, 250 הם אדמות חקלאיות. השטח הבנוי של הכפר הוא 30 דונם. ההכנסה החודשית הממוצעת היא 1,000 שקלים חדשים.
מרבית הסטודנטים הצעירים לומדים באוניברסיטה הפתוחה אל-קודס שבטובאס.
תשתיות וניהול

מים – הכפר מחובר לרשת המים של מקורות, מאז 1982.
חשמל – הכפר מחובר לרשת חשמל הישראלית, משנת 1991.
ביוב – אין רשת ביוב בכפר. כל משק בית בונה ומפנה שפכים לבור ספיגה.
הכפר כרדלה מנוהל על ידי מועצת כפר (שלושה חברים).
הערות שוליים

↑  עמנואל הראובני, לקסיקון ארץ ישראל, ישראל: משרד החינוך ישראל, 2010, עמ' 348
↑  Palestinian Central Bureau of Statistics (PCBS), Preliminary Results of the Population, Housing and Establishments Census, 2017, State of Palestine, 2018, עמ' 82-64
1 2 3 4 5  The Applied Research Institute - Jerusalem, Kardala Village Profile, 2006
↑  Rouba.Abuamu, كردلة... قرية فلسطينية على طريق التهجير القسري, https://www.alaraby.co.uk/ (בערבית)
↑  קרן מנור, עשרות תושבי בקעת הירדן פונו מבתיהם השבוע לטובת אימונים צבאיים, באתר "שיחה מקומית", 10 בדצמבר 2016
↑   עמירה הס, צה"ל מודה: אימונים בשטחי אש בגדה משמשים לסילוק אוכלוסייה פלסטינית, באתר הארץ, 21 במאי 2014
↑  בג"ץ 5232/97 עלי רדואן פוקהא ואחרים נ' ועדת המשנה לפיקוח על הבניה ליד מועצת התכנון העליונה ואחרים, ניתן ב־4 במאי 2000
↑  אליאור לוי, בנייה פלסטינית בשטח C: "אפרטהייד תכנוני", באתר ynet, 24 ביוני 2012
↑  Kardala (Fact Sheet), The Applied Research Institute - Jerusalem. February, 2006
| Flag of Senegalיישובי נפת טובאס (נפה) |
| --- | --- | --- |
| ערים | טובאס |  |
| מועצות מקומיות | טמון • עקאבה |  |
| כפרים | אבזיק • אל-עקבה • אל-בוקיעה • ברדלה • ואדי אל-פארעה • כרדלה • סלחב • עין אל-בידה • ראס אל עמר •  ראס אל פארעה •  תיאסיר |  |
| מחנות פליטים | פארעה |  |
נפות הרשות הפלסטינית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007584323605171
ארז כץ (קצין)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בן 58 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד דוכיפת  מפקד בא"ח גבעתי  מפקד גדוד שקד  מפקד חטיבת הנגב  סגן מפקד אוגדת עזה  רמ"ח תורת לחימה באגף המבצעים  נספח צה"ל בגרמניה
 פעולות ומבצעים
 האינתיפאדה הראשונה    המערכה ברצועת הביטחון   האינתיפאדה השנייה  מבצע חומת מגן   מלחמת לבנון השנייה  מבצע עופרת יצוקה  מבצע עמוד ענן   מבצע צוק איתן
 
ארז כץ (נולד ב-1966) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה. פיקד על חטיבת הנגב.
קורות חייו

כץ נולד וגדל במושב דישון. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1984 שובץ בגדוד דוכיפת. הוא עבר הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום קורס הקצינים שימש כמפקד מחלקה בגדוד, ובהמשך שימש מפקד פלוגה בחטיבת גבעתי, מפקד פלוגה בבה"ד 1, וסגן מפקד גדוד צבר בחטיבת גבעתי. לאחר שהועלה לדרגת סא"ל מונה למפקד גדוד דוכיפת בשנים 1996–1998. בהמשך פיקד על בסיס האימונים החטיבתי של חטיבת גבעתי בשנים 1998–2001. בפברואר 2001 מונה למפקד גדוד שקד, והוביל אותו בלחימה כנגד הטרור הפלסטיני באינתיפאדה השנייה. לאחר שבאוגוסט 2001 חדרו שני מחבלים למוצב מרגנית שברצועת עזה והרגו שלושה חיילים, נרשמה בתיקו של כץ הערה פיקודית. כץ שימש בתפקידו עד 2002.
בשנים 2003–2005 פיקד על חטיבת הנגב, ובמקביל פיקד על בסיס האימונים הפיקודי (בא"פ) של פיקוד הדרום, ולאחר מכן שימש כסגן מפקד אוגדת עזה. בהמשך שימש כרמ"ח תורת לחימה באגף המבצעים.
מ-2011 עד 2015 שימש כץ נספח צה"ל בגרמניה.
בשירות המילואים שימש מפקד לחימה בחמ"ל פיקוד הדרום.
לקריאה נוספת

ארז כץ, לישון עם נעליים, הוצאת ידיעות ספרים, יולי 2004
הערות שוליים

↑  אביחי בקר, מבצע התאוששות, באתר הארץ, 25 בדצמבר 2001.
↑  עמוס הראל, תחקיר התקרית במוצב מרגנית: המלצה להדיח שני קצינים, באתר הארץ, 6 בספטמבר 2001.
↑  פליקס פריש, חיילי גדוד שקד עזבו את מוצב מרגנית, באתר ynet, 7 בספטמבר 2001.
↑  בן שאול, שרשרת מינויים בכירים בצה"ל, באתר ערוץ 7, 27 באוגוסט 2007.
↑  משנים מקום, "ישראל דיפנס", ‏ 30.04.2011.
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
חמי טבריה

| --- | --- |

מבט מהמסעדה על חמי טבריה
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  32°45′58″N 35°33′05″E﻿ / ﻿32.766117°N 35.55151°E﻿ / 32.766117; 35.55151
 אתר רשמי
 
מעיינות חמי טבריה המחודשים
בריכה תרמו-מינרלית חיצונית
המרחצאות. איור מספרו של ויקטור גרן משנות ה-80 של המאה ה-19
חברת „חמי טבריה בע"מ“. שנות ה-30
חמי טבריה הוא אתר מרחצאות בסמוך לעיר טבריה. ליד טבריה נובעים 17 מעיינות, מהם אחדים גלויים לעין ליד האתר. המים הטרמומינרליים, המכילים מיני מינרלים ומלחים, מגיעים לבריכות, אמבטיות ומקוואות, כשהם בטמפרטורה של 60 מעלות צלזיוס ועוברים קירור לטמפרטורה של 37–38 מעלות. הטבילה במרחצאות מקובלת בין השאר על חולי שגרון, מחלות מערכת העצבים ומחלות עור. בימי החורף והאביב באים מתרחצים רבים למרחצאות.
האתר נמצא בבעלות הקבלן יחזקאל מורד בעל הקומפלקס של "חמי טבריה SPA" הכולל ארבעה מתקנים: הפארק הלאומי חמת טבריה, האתר בו נחנך הספא הראשון בשנת 1929 ובו נמצא חמאם טורקי עתיק, המרכז לטיפולים רפואיים ומתחם הנופש והספא - "מעיינות חמי טבריה" - המנוהל מחודש אפריל 2013 על ידי חברת מעיינות חמשת החושים בע"מ.
מתחם מעיינות חמי טבריה כולל בריכת מים טרמומינרלית מקורה, בריכת מים טרמומינרלית חיצונית, מוקדי ג'קוזי בבריכות הטרמומינרליות, סאונות (יבשה ורטובה) ואגף ספא וטיפולים, יחד עם בריכה חצי אולימפית חיצונית וחדר כושר חדיש.
משמעות השם "חמת"

השימוש בשם "חמת" מבטא את העובדה כי נביעות רבות, מתוקות ומלוחות, של מים חמים נובעים מן האדמה. השימוש במטבע לשון זו אינו מוגבל לטבריה בלבד, הוא נפוץ בכל רחבי עמק הירדן. חמת גדר שוכנת בעמק הצר של נהר הירמוך הנשפך לנהר הירדן שבבקעת הירדן. אזור הבקעה וסביבתה רצוף באתרים אשר בשמם מצוי הרכיב "חמה" או "חמת" דוגמאות לכך: מעיינות חמאם אל-מליח בדרך ממחולה לטובאס בשומרון ו"תל-חמה" ליד המושב מחולה.