stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90
גורמי העלייה

אחת הסיבות שיהודים רבים בחרו להגר דווקא לישראל היא העובדה שלבקשתה של ממשלת ישראל, ארצות הברית לא איפשרה יותר כניסה חופשית של מהגרים מברית המועצות בתחילת שנת 1990, בעוד ישראל קיבלה אותם ברצון וללא תנאים. עד לשינוי מדיניות ההגירה האמריקאית היגרו לארצות הברית במהלך שנות ה-80 של המאה ה-20 כ-200 אלף יהודים מברית המועצות (אוכלוסיית הליבה היהודית-רוסית בארצות הברית מונה 350,000 איש, והמעגל הרחב יותר מוערך בכ-700,000 איש).
עם זאת, חשוב לציין כי גם שעריה של גרמניה היו פתוחים בפני מהגרים יהודים במהלך שנות ה-90. גרמניה הכריזה על תוכנית להחייאת הקהילה היהודית בגרמניה כדי להחזיר את יהדות המדינה לשגשוג שהיה לפני השואה, ובמסגרתה פתחה את שעריה בפני יהודים שהתגוררו בעת חקיקת החוק בכל השטחים שנכבשו בידי גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה. אף על פי שרמת החיים בגרמניה הייתה גבוהה יותר מזו שבישראל ושסל הקליטה שיוצאי ברית המועצות יכלו לקבל בגרמניה לא היה פחות בערכו מסל הקליטה הישראלי, העדיפו רוב יוצאי ברית המועצות לעלות לישראל אם כי עדיין היגרו לגרמניה 104 אלף יהודים מברית המועצות לשעבר.
הרכב העלייה

עלייה זו מכונה לעיתים קרובות "העלייה הרוסית", אף על פי שחלק ניכר מהעולים הגיעו מאוקראינה, וחלק קטן יחסית מאוזבקיסטן, אזרבייג'ן, גאורגיה, בלארוס ומדינות נוספות שהיו כלולות בברית המועצות לשעבר. הסיבה לזה נעוצה בכך שרוסית הייתה השפה הרשמית בברית המועצות ולכן רוב העולים דוברים שפה זו, ללא קשר לאזור שממנו עלו. סיבה נוספת היא ההקבלה בין ברית המועצות ורוסיה, שהייתה הרפובליקה הדומיננטית בברית.
הרכב העלייה > עדות

רובם הגדול של העולים לישראל ממדינות ברית המועצות לשעבר הם אשכנזים ומיעוטם הם יהודים הרריים ובוכרים. כמו כן הגיעו במסגרת העלייה כמה מאות בודדות של יהודים קרימצ'קים וקראים. האוכלוסייה של העולים שאינם יהודים על-פי ההלכה היא בעיקר ממוצא סלאבי (רוסים, אוקראינים, בלארוסים). נישואי תערובת עם לא-יהודים היו נפוצים כמעט אך ורק בקרב יהודי אשכנז וכמעט ולא היו קיימים בקרב גאורגים, קווקזים ובוכרים.
הרכב העלייה > דת > חינוך

על אף האפליה ששררה כלפי היהודים בחברה הסובייטית, בשל השכלתם הגבוהה ומעורבותם העמוקה בעשייה התרבותית והאקדמית של החברה הסובייטית - השתייך אחוז גדול של יהודים לקבוצת העילית של האינטלקטואלים: אנשי המדע והרוח .מרבית יהודי ברית-המועצות ולא רק היהודים מהמרכזים המטרופוליניים, השתייכו בארץ הולדתם למעמד הבינוני, בעיקר בכל הנוגע להשכלה ולסטטוס מקצועי. לפי הנתונים כ-79% מיהודי רוסיה עסקו במקצועות "הצווארון הלבן", כאשר במרכזים עירוניים גבוהים אף יותר כגון: במוסקבה, ובסנט-פטרסבורג עמד שיעורם על כ-85%.
שיעור המשכילים ובעלי המקצוע בקרב עולי שנות ה-90 מברית המועצות לשעבר - עלה הן על שיעורם באוכלוסיית המוצא והן על שיעורם באוכלוסייה הישראלית הוותיקה. כך, למשך, מספרם של בעלי 13 שנות לימוד ומעלה בקרב עולי שנות ה-90, הגיע ל-55%, לעומת 28% בקרב האוכלוסייה היהודית בישראל בשנת 1989 (בטרם גל העלייה הגדול).
בהיותו גל עליית שנות ה-90 שהתאפיין ב"הון אנושי" רב ו"הון כלכלי" מועט, אופן השתלבותם של צעירים-עולים מברית המועצות לשעבר הצביע על שתי מגמות בולטות. הראשונה היא מגמת הריבוד הפנימי בהקשר הלימודי – "התחזקות הקצוות" - במיוחד בקרב בנים עולים בחינוך התיכוני. במסגרת תהליך זה נטו תלמידים עולים בהשוואה לתלמידים ילידי ישראל, לנשירה גבוהה ממסגרת הלימודים התיכוניים מחד גיסא, ולהשגת תעודות בגרות יוקרתיות, מאידך גיסא. המגמה השנייה הייתה היווצרותה של סגרגציה הגירתית מבחינת תחומי לימוד. לשון אחר, בקרב העולים-הצעירים התפתחה "נטיית יתר" לפנות לתחומי לימוד יישומיים הדורשים שליטה פחותה בעברית. סגרגציה זו שימשה את העולים-צעירים ככלי ליצירת רשת ביטחון כלכלית עבורם ועבור בני ביתם, במטרה לשפר את מעמדם הסוציו-כלכלי בחברה הישראלית. שילוב של שתי המגמות היה אחת הסיבות לכך שיתרונם ההשכלתי של עולי שנות ה-90 מברית המועצות לשעבר לא נשמר לאורך זמן בחברה הישראלית.
קליטת העלייה > משבר דיור

הפתאומיות היחסית של גל עלייה זה והיקפו הנרחב הביאו עד מהרה למחסור חמור בדיור בישראל, במיוחד באזור גוש דן, ולעלייה דרסטית במחירי הדירות מה שהוביל למחאה חברתית.
כתוצאה מכך, הפעיל שר השיכון דאז, אריאל שרון, תוכניות שונות לעידוד הבנייה, שחלקן כללו אפשרויות לוויתור על הליכי תכנון שונים. כאשר אמצעים אלו לא סיפקו מענה לעלייה המתגברת, ועולים רבים נותרו חסרי גג, תוך שנתיים הוקמו כ-430 אתרי קראוונים, שבהם 27,000 קרוואנים ומגורונים. אתר הקרוואנים הגדול ביותר הוקם בבאר שבע, נקרא נחל בקע, הוצבו בו 2,308 יחידות דיור.
קליטת העלייה > פיזור גאוגרפי

גם בעלייה זו חזרה על עצמה תופעה שהופיעה בכל גלי העלייה הקודמים – מאמצי המדינה לנייד את העולים לפריפריה הביאו לכך שעולים בעלי מעמד סוציו-אקונומי נמוך אכן פנו לפריפריה, בעוד עולים ממעמד גבוה יותר, שהיו בעלי האמצעים להתנגד למאמצים אלו, עברו להתגורר במקום לפי בחירתם – בדרך כלל בגוש דן.
| מספר | עיר | מספר תושבים עולי ברית המועצות (2014) | אחוז מכלל האוכלוסייה באותה עיר |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | חיפה | 58,900 | 21% |
| 2 | אשדוד | 57,700 | 26% |
| 3 | באר שבע | 49,900 | 25% |
| 4 | ראשון לציון | 41,400 | 17% |
| 5 | בת ים | 41,000 | 32% |
| 6 | תל אביב יפו | 40,000 | 9% |
| 7 | נתניה | 39,800 | 20% |
| 8 | פתח תקווה | 38,400 | 17% |
| 9 | אשקלון | 34,000 | 34% |
| 10 | ירושלים | 32,200 | 4% |
קליטת העלייה > מאפייני הקליטה

במקום להפנות את העולים לאזור גאוגרפי מסוים ולהקצות להם דיור ממשלתי כפי שהיה נהוג בעלייה ההמונית, קיבלה כל משפחת עולים "סל קליטה" שכלל תקציב חד-פעמי לשנה הראשונה לצורך שכירת דירה בכל מקום בארץ שבו המשפחה חפצה לגור. אך גובה המענקים שהם קיבלו אפשר להם לשכור דירות רק בשכונות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך ובפריפריה. עולים בעלי השכלה גבוהה העדיפו להמשך למרכז הארץ למרות ששכר הדירה היה שם גבוה יותר, והם הסתייעו ברשויות מקומיות שרצו למשוך אליהן כוח אדם איכותי מקרב העולים.
מבין ארבע אסטרטגיות של הגירה – טמיעה, היבדלות, השתלבות ושוליות – חלק מהעולים בחרו באסטרטגיית ההיבדלות. היינו, שמירת תרבות המוצא תוך כדי דחיית התרבות הקולטת. חלקים אחרים מקרב העולים (ההנהגה הפוליטית, צעירים, ובעיקר יהודים) בחרו באסטרטגיית ההשתלבות, היינו מעורבות בתרבות הסובבת תוך כדי שימור תרבות המוצא. בחירות אסטרטגיות אלו שונות מאלה של העליות הקודמות (כולל חלק זוטר מהעלייה מברית המועצות בשנות ה-70), שחלקן בחרו באסטרטגיית ההיטמעות, היינו דחיית תרבות המוצא וקבלת התרבות הקולטת, וחלקן – באסטרטגיית ההשתלבות.
קליטת העלייה > שירות בצה"ל

השירות הסדיר בצה"ל נמצא כאחד הגורמים המשמעותיים ביותר התורמים לשביעות רצונם של עולים בגילאים 18–29 מחייהם ומקליטתם בישראל. הרצון לשרת בצה"ל בקרב אוכלוסיית העולים גבוה למדי. נכון לשנת 2009, 77% מקרב המשרתים שירות סדיר ציינו כי רצו להתגייס, והמוטיבציה בקרב גברים גבוהה מזו של נשים. שביעות הרצון של העולים מהשירות בצה"ל גם היא גבוהה, 83% מהעולים הביעו שביעות רצון משירותם בצה"ל. אין הפרש משמעותי בין רמת שביעות הרצון של משרתים המוכרים כיהודים על פי ההלכה לבין כאלה שאינם.
37% מקרב הגברים שירתו בתפקידי לחימה ו-25% בתפקידים טכניים, ואילו בקרב הנשים מודגשים תפקידים אדמיניסטרטיביים, תפקידי עזר ושירות.
רמת שביעות הרצון מהשירות עולה ככל שהעולה הגיע ארצה בגיל צעיר יותר והוא שולט טוב יותר בשפה העברית. רמת השליטה בשפה אצל עולה ששירת שירות סדיר עולה משמעותית על זו של עולה שלא שירת.
קליטת העלייה > תרבות

היחלשותה של תפיסת כור ההיתוך הביאה לסובלנות רבה יותר מצד החברה הישראלית לניסיונות העולים לשמור על תרבותם. במקביל, רבים מהעולים ראו את עצמם כנציגי התרבות הרוסית, שלדעתם הייתה נעלה על התרבות הישראלית הלבנטינית. שתי מגמות מקבילות אלו, בשילוב עם מגוריהם של עולים רבים בשכונות נפרדות, הביאו ליצירת תרבות רוסית-ישראלית מובחנת מהתרבות הישראלית הכללית.
תרבות זו מאופיינת, במידה רבה, בשילוב של מאפייני ארץ המקור, ברית המועצות, וארץ היעד, ישראל. תמהיל זה יצר תרבות חילונית דוברת רוסית ועברית במקביל (ואף במעורב), שהשתקפה בתחומי הספרות, המוזיקה, התיאטרון ועוד. דוגמה בהקשר זה היא תיאטרון גשר. עם זאת, חלק מהשחקנים שעלו נקלטו בתיאטרון הישראלי (כמו מיכאיל קוזקוב בתיאטרון הקאמרי).
בתחום התקשורת נוצרו עד מהרה מסגרות שאפשרו לעולים לקבל את צורכי הבידור והמידע שלהם בשפה הרוסית: החל מראשית שנות ה-90 הופיעו עיתונים רבים בשפה הרוסית (בהם וסטי וקורייר). עם התפתחות הטלוויזיה הרב ערוצית בישראל במהלך שנות ה-90, שודרו ערוצים רבים שמקורם ברוסיה. בנובמבר 2002 חלה התפתחות חשובה בתחום זה, כאשר עלה לאוויר ערוץ טלוויזיה ישראלי-רוסי, ישראל פלוס (כיום ערוץ 9).
אופייה החילוני של עלייה זו וניסיונה לשמר גם את הרגלי האכילה שלה הביאו, באמצע שנות ה-90, לפתיחת חנויות רבות לממכר מזון שהיו נפוצות בברית המועצות, בין היתר בשר לא כשר, כגון בשר חזיר. אף על פי שמכירת בשר חזיר מותרת בישראל, הופעתן של חנויות אלו בערים בעלות שיעור גבוה של תושבים דתיים ומסורתיים היוותה הפרה של הסטטוס קוו, וגרמה לעימותים. ברוב המקרים הגיעו הצדדים השונים לפשרה, והחנויות עברו לאזורי התעשייה.
קליטת העלייה > כלכלה

העולים הצליחו להשתלב בהצלחה בכלכלה הישראלית בענפי המשק השונים, והם מאופיינים כבעלי שיעור השתתפות גבוה בכוח העבודה. תחום ההיי-טק עבר מהפכה זוטא עם החדרתן של החממות הטכנולוגיות שבמקורן הוקמו על מנת לספק מקומות תעסוקה דרך יוזמה אישית לאלפי המדענים והמהנדסים. חלק נכבד מענף הבנייה בישראל מאויש על ידי מהנדסים אזרחיים יוצאי חבר המדינות, זאת כתוצאה מכך שבשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, ברית המועצות שמה דגש רב על פיתוח תעשייתי ועירוני, ומיצבה את התחום כיוקרתי.
מחקר שנערך ב-1995 ובדק את רמת השכר של העולים המשכילים (בעלי 16 שנות לימוד ומעלה) ביחס לרמת השכר של ישראלים ותיקים בעלי אותה רמת השכלה, הראה שרמת השכר של העולים, ביחס לוותיקים, עולה בהתמדה. שכרו של עולה חדש בעל ותק של שנה אחת בישראל עמד על 40% משכרו של ישראלי ותיק, בעוד ששכרו של עולה שהתגורר 6 שנים הגיע לכ-70% משכרו של ישראלי ותיק. בקבוצת הגילאים 22–40, בקרב בעלי 16 שנות לימוד ומעלה, הפער בין העולים לוותיקים נסגר, וכעבור 6 שנים אף נרשם פער של כ-6% לטובת העולים.
על פי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לכשליש מהעולים של שנות ה-90 ישנה השכלה המוכרת בישראל כהשכלה גבוהה. על פי מחקר של עופר גור, קרנית פלוג וניצה קסיר, גל העלייה הביא לכך שכוח העבודה בישראל הוא מהמשכילים ביותר בעולם. אך פחות ממחצית מהעולים בעלי השכלה גבוהה עובדים בתחום לימודיהם.
העלייה היא הגורם החזק ביותר להיחלשות הגדולה של ההסתדרות בשנות התשעים, ושל כלל איגודי העובדים בישראל. על פי הכלכלנית פרופ' עדית סולברג - יוטב, ההסבר לכך הוא שהעלייה הביאה כמות גדולה של עובדים מאוכזבים מהתפיסה הקומוניסטית שסלדו מכל דבר שקרוב לתפיסה הזאת, כגוון איגודים ושביתות.
קליטת העלייה > שחמט

העלייה מברית המועצות לשעבר הביאה לישראל מספר רבי-אמנים בשחמט. המוצלח שבהם הוא בוריס גלפנד שהיה סגן אלוף העולם בשחמט בשנים 2007, 2012–2013. שחמטאים ידועים נוספים הם: אמיל סוטובסקי, אלכסנדר חוזמן, לב פסחיס, ליאוניד יודסין, מקסים רודשטיין, בוריס אלתרמן, בוריס אברוך, מיכאל רויז, זבולון (לאוניד) גופשטיין, ויטלי גולוד, ודים מילוב, ולרי ביים וסרגיי ארנבורג (שלושת האחרונים היגרו מאז מישראל).
כמו כן, עלו לישראל מברית המועצות לשעבר מאשה קלינובה ובלה גסר שהפכו לשחקניות נבחרת ישראל.
קליטת העלייה > דוגמנות ואופנה

דוגמניות רבות שעלו מברית המועצות השתלבו בתעשיית הדוגמנות בישראל, מדי שנה מבין המתמודדות בתחרות מלכת היופי של ישראל הם יוצאות ברית המועצות ובהן גם המלכות שזכו יאנה חודריקר, יאנה קלמן וילנה ראלף.
קליטת העלייה > הגירה מישראל

לפי נתונים שונים, חלקם של העולים מברית המועצות לשעבר בהגירה מישראל גבוה, ומגיע לכ־50% מכלל היורדים. מספר העולים שירדו מישראל מוערך בכ־150,000 איש, ברובם צעירים המהגרים על רקע יוקר המחיה וקושי כלכלי להתבססות בישראל.
תגובת החברה הישראלית

בתחילה יחסה של החברה הישראלית אל העלייה היה חיובי מאוד, וזכורה אף הסיסמה "מעולה לעולה, כוחנו עולה". יחס חיובי זה השתנה עם הזמן עקב חששם של רבים מהחברה הישראלית מהעלייה ההמונית. שתי סיבות מרכזיות שהוזכרו בהקשר לעלייה זו הם החשש מהאחוז הגבוה של הלא-יהודים על פי ההלכה בקרב העולים (כ-240 אלף), וכן החשש שהעולים החדשים יתפסו את מקומות העבודה במקום אוכלוסיית הוותיקים מן השכבות החלשות.
סיבה נוספת ליחס השלילי, הקשור למאפיין כללי של חברת מהגרים, הוא היחס העוין של קבוצת הוותיקים לאוכלוסיית המהגרים. בהקשר זה נפוצו סטריאוטיפים שליליים אודות העולים החדשים כגון: היותם לא יהודים ואף בעלי דעות עוינות כלפי היהדות, עוני ממנו הגיעו והגעה לישראל אך ורק בכדי להיחלץ מאותו עוני, עיסוק בזנות, עיסוק בפשע, ואלכוהוליזם. יחס עוין זה התחזק גם כתוצאה מכך שבניגוד לעליות קודמות, שמרו חלקים רבים מבני עלייה זו על תרבותם הייחודית ועל שפתם, מבלי לנסות למזג חלק מהתרבות והמנהגים בישראל בחייהם. כך שחלק מהביקורת שהופנתה אל בני עלייה זו, נגעה לאותו בידול תרבותי שחיזק את התפיסה כי עלייה זו היא כלכלית נטו בכדי לחלץ עצמם ממצבם הכלכלי הירוד ומהווה ניצול של המדינה ללא ניסיון להתמזג בתוכה. כמות ההומלסים בישראל גדלה משמעותית מאז עליית ברית המועצות[דרוש מקור] דבר שתרם גם הוא ליחס העוין לאוכלוסייה זו.
בשנת 1998 התרחש רצח החייל יאן שפשוביץ' שקיבל סקירה רחבה בתקשורת לאור נסיבות המקרה.
עם זאת, עולים רבים הצליחו להתערות בחברה הישראלית בתחומים שונים, ולתרום לה רבות. קבוצה של עולים אף הקימה בשנת 1991 את תיאטרון גשר ביפו, במטרה להוות מעין גשר בין התרבות הישראלית והרוסית.
למרות הקשיים והמצוקות שנתקלו בפני העולים, עלייה זו נחשבת לעלייה מוצלחת במיוחד. שילובה בחברה הישראלית של העלייה מברית המועצות, העשיר את ההון האנושי של המדינה בעשרות אלפי אנשי רפואה והנדסה, מדענים, אנשי רוח ותרבות, וכן מומחים בעלי שם עולמי בתחומי דעת רבים נוספים.
דור 1.5

עם התבגרות קהילת העולים של שנות התשעים מברית המועצות לשעבר, החלה תנועה חברתית של דור ההמשך, שעלו כילדים או נוער וגדלו בישראל. דור ההמשך מכונה דור 1.5. זהו מונח סוציולוגי שטבע הסוציולוג האמריקאי רובן רומבאוט (Rubén G. Rumbaut), המתאר את התופעות החברתיות בקרב ילדים מהגרים עד גיל 16.
המחקר שנערך בשנת 2012 על ידי מכון מאיירס-ג'וינט-ברוקדייל העלה כי יש הבדל ניכר לטובת בני העולים, לדוגמה הם מעורבים פחות בהתנהגויות סיכון ויש להם זיקה חזקה יותר לישראל.
בני דור 1.5 לעלייה מברית המועצות לשעבר בישראל מובילים שיח על זהות, השתלבות העולים בחברה הישראלית, אפליה ויחסים בין-דוריים. בין הפעילים הבולטים: שלום בוגוסלובסקי, אלקס ריף, אריק אבר, ואדים בלומין, לנה רוסובסקי, קסניה סבטלובה וכן להקת המחאה אורגונייט.
בחודש אפריל 2022 שודרה בערוץ כאן 11 סדרה דוקומנטרית של שלושה פרקים בשם "דור אחד וחצי".
לקריאה נוספת

אילנה גומל, אתם ואנחנו - להיות רוסים בישראל, כנרת, זמורה-ביתן, 2006.
אשר כהן, יהודים לא-יהודים - זהות יהודית וישראלית ואתגר הרחבת הלאום היהודי בישראל, מכון הרטמן, אוניברסיטת בר-אילן והוצאת כתר, 2006
לילי גלילי, רומן ברונפמן, המיליון ששינה את המזרח התיכון: העלייה הסובייטית לישראל, תל אביב: הוצאת מטר, 2013.
עדנה לומסקי-פדר ותמר רפופורט, ישראלים בדרכם: סיפורי הגירה של צעירים מברית המועצות לשעבר, ירושלים: הוצאת מאגנס, תשע"ג.
יוליה לרנר, רבקה פלדחי (עורכות), 'רוסים' בישראל: הפרגמטיקה של תרבות בהגירה, מכון ון ליר בירושלים והוצאת הקיבוץ המאוחד, 2013.
ארז צפדיה, מרוסיה באהבה? הקליטה הגדולה בשנות ה-90, בתוך: עיירות הפיתוח, עורכים צבי צמרת, אביבה חלמיש ואסתר מאיר-גליצנשטיין, הוצאת יד בן צבי, 2009
גל בקרמן, כשיבואו לקחתנו לא נהיה שם: המאבק האפי להצלת יהודי ברית המועצות, אוניברסיטת חיפה ומכון בן-גוריון לחקר ישראל והציונות, 2018. (הספר בקטלוג ULI)
נסים משעל, 70 לישראל, ידיעות ספרים, עמ' 250
הליך ההדחה של דונלד טראמפ (2019–2020)

ערך זה עוסק בהליך ההדחה שעוסק בפרשת טראמפ–אוקראינה. אם התכוונתם להליך הדחה שהחל בעקבות ההסתערות על הקפיטול, ראו .
הליך ההדחה של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ היה הליך פוליטי-משפטי שהחל ב-24 בספטמבר 2019, כאשר יושבת ראש בית הנבחרים, ננסי פלוסי, הכריזה כי בית הנבחרים של ארצות הברית יחל בחקירה של פרשת טראמפ–אוקראינה. תהליך ההדחה החל לאחר דיווח של חושף שחיתות שטען כי דונלד טראמפ ניצל את מוסד הנשיאות ואת סמכויותיו לרעה במטרה לקדם את האינטרסים הפוליטיים האישיים שלו וניסה לשחד בכירים בממשל זר. האשמות אלו נתמכו, לטענת חברי המפלגה הדמוקרטית, על ידי עדויות שנגבו מבכירי הממשל של טראמפ ועדים נוספים בזמן החקירה שמנהל בית הנבחרים. לעומת זאת, חברי המפלגה הרפובליקנית טענו שמדובר בהליך הדחה פוליטי ללא ראיות ישירות להוכחת האשמה וכי יש ראיות שמפריכות את האישומים נגד הנשיא. טראמפ זוכה מאשמה בפברואר 2020 בהצבעה בסנאט. כל הסנאטורים הצביעו לפי שיוכם המפלגתי, למעט מיט רומני, מועמד המפלגה הרפובליקני לנשיאות בשנת 2012, שהצביע בעד אחד מתוך שני סעיפי האישום והיה לסנאטור הראשון בהיסטוריה של ארצות הברית, שהצביע בעד הרשעת נשיא ממפלגתו שלו.
רקע > קריאות קודמות להדחה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
לאחר היבחרו של הנשיא טראמפ הגישו חברי קונגרס דמוקרטים כמה הצעות לפתוח בהליכי הדחה שנדחו. לטענת הרפובליקנים בבית הנבחרים, דמוקרטים רבים בבית הנבחרים שאפו להדיח את הנשיא טראמפ למן היבחרו. עם פרסום דו"ח מולר באפריל 2019, ולאחר שהשיגו את הרוב בבית הנבחרים בסתיו האחרון, גברו הקריאות מהצד הדמוקרטי לפתוח בהליך הדחה של טראמפ, אך מסקנותיו של הדוח לא שינו את דעת הקהל בארצות הברית, ויו"ר בית הנבחרים ננסי פלוסי סירבה לפתוח בהליך הדחה, באומרה שהליך ההדחה צריך להיות דו-מפלגתי ומבוסס על אירוע חד משמעי וראיות טובות.
רקע > פרשת טראמפ אוקראינה

מושאי הפרשה: נשיא אוקראינה וולודימיר זלנסקי, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ וג'ו ביידן, לשעבר סגן נשיא ארצות הברית ומועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות 2020.
העילה לחקירת בית הנבחרים האמריקאי את ממשל טראמפ היא החשיפה של חושף שחיתות שזהותו לא נחשפה. בכירים בממשל טראמפ, ובמיוחד עורך דינו הפרטי של טראמפ, רודי ג'וליאני, והתובע הכללי של ארצות הברית, ויליאם בר, היו מעורבים בשיחות מול ממשלת אוקראינה החל מחודש מאי 2019, במקביל להפצת האשמות בדבר שחיתות לכאורה מצידם של ג'ו ביידן, שבאותה תקופה היה המועמד המוביל בסקרים בפריימריז של המפלגה הדמוקרטית לבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-2020, ובנו, האנטר ביידן, במסגרת תפקידו של ג'ו ביידן כסגן נשיא ארצות הברית ושליח הבית הלבן למשבר הפוליטי באוקראינה, במקביל לעסקים פרטיים ומושחתים לכאורה שניהל בנו במדינה.
במהלך חודש יולי 2019, לאחר החלפת השלטון באוקראינה ובחירתו של הנשיא וולודימיר זלנסקי, עצר ממשל טראמפ, בהוראתו של הנשיא, מיליוני דולרים בכספי סיוע ביטחוני שהובטחו לאוקראינה. מספר ימים לאחר מכן, ב-25 ביולי התקיימה שיחת טלפון בין טראמפ לזלנסקי, שם טראמפ העלה את האשמות השחיתות נגד ג'ו ביידן, היריב הפוליטי העיקרי שלו, וביקש מנשיא אוקראינה לבדוק את העניין. לפי ההאשמות של הדמוקרטים נגד טראמפ, עצירת כספי הסיוע נעשתה במטרה להפעיל לחץ על ממשלת אוקראינה ובעיקר על זלנסקי, שלא היה ידוע אם ישתף פעולה עם הבקשות של טראמפ, ובכך ניצל את סמכויות הנשיא למטרות פוליטיות אישיות, ואולם זלנסקי עצמו הכחיש שוב ושוב שהופעל עליו לחץ בנושא.
תמלילי שיחת הטלפון בין הנשיאים אובטחו במערכת תיוק ממוחשבת מסווגת המיועדת למסמכים סודיים ורגישים ביטחונית עבור ארצות הברית, ולטענת הדמוקרטים השימוש בה עבור מסמך כזה, שרגישותו עבור ממשל טראמפ היא פוליטית ולא ביטחונית, מהווה ניצול סמכויות לרעה.
רקע > תוכן החשיפה

ב-12 באוגוסט 2019 הוגשה תלונה בעילום שם מטעם חושף שחיתות, שכנראה מדובר בקצין מסוכנות הביון המרכזית שדיווח לבית הלבן, בה האשים את דונלד טראמפ, רודי ג'וליאני, וויליאם בר שניצלו את כוחם לרעה בכך שהפעילו לחץ על ממשלת אוקראינה לחקור את ג'ו ביידן ובנו באשמות שחיתות באוקראינה. בנוסף, האשים חושף השחיתות את ממשל טראמפ בניסיונות הסתרה של ניצול הכוח לרעה בכך שתייקו את המסמכים המרשיעים במערכות מסווגות שנועדו למסמכים ביטחוניים ולא מסמכים רגישים פוליטית. התלונה שוחררה לאחר עיכובים לוועדת המודיעין של הסנאט של ארצות הברית ב-25 בספטמבר 2019, והנוסח המתוקן של התלונה פורסם למחרת. טראמפ פרסם את תמליל השיחה שלו עם זלנסקי, ולטענתו זה מוכיח שהדיווח של המודיע אודות תוכן השיחה היה ברובו מסולף. ב-6 באוקטובר 2019 הודיע עורך הדין מארק ס. זייד על גורם מודיעיני נוסף שהגיש תלונה נגד טראמפ בעקבות שיחתו עם נשיא אוקראינה זלנסקי, אולם לבסוף לא פורסם שהוגשה תלונה שנייה. אותו גורם מודיעיני בעל ידע ממקור ראשון שוחח עם המפקח הכללי של קהילת המודיעין האמריקאית, מייקל אטקינסון (אנ'), אך טרם יצר קשר עם ועדות הקונגרס המעורבות בחקירה.
לאחר הגשת התלונה סירב ממשל טראמפ למסור את תוכנה לבית הנבחרים [דרושה הבהרה], זאת בניגוד לדעות הרווחות כי התלונה "דחופה" ובעלת מידע אמין.
שלבי התהליך

הליך הדחת נשיא מכהן בארצות הברית (באנגלית: Impeachment) מוגדר בחוקה האמריקאית, בה מוגדר התהליך שמטרתו להדיח ממשרה ציבורית נבחרי ציבור שאינם ראויים לשרת בה. סמכות תחילת התהליך שייכת לבית הנבחרים, שמתחיל בתהליך חקירה כנגד האישומים שאחד מחברי בית הנבחרים הגיש כנגד נבחר ציבור ומסתיים בהצבעה להמשך למשפט, כאשר הסנאט משמש כשופט. במשפט הדחה בסנאט לנשיא מכהן נשיא בית המשפט העליון ינהל את דיוני המשפט. כדי להרשיע אדם במשפט בסנאט נדרש לפחות שני שלישים מהחברים בסנאט (66 סנטורים). לנשיא ארצות הברית, שלרוב בעל סמכות חנינה, אין סמכות לחון נבחר ציבור שהורשע בסנאט בהליך הדחה. החוקה מגדירה את העילה לפתוח בהליך הדחה כנגד נשיא מכהן בעוון "בגידה, שוחד ופשעים גדולים ומעשי עוון", הגדרה רחבה שמאפשרת פרשנויות שונות.
ההליך שהתקיים נגד הנשיא טראמפ התחיל בתהליך חקירה מקדימה בבית הנבחרים, שלאחריו התחיל תהליך שימועים ציבוריים בבית הנבחרים, אשר בסופם הוכרז על מעבר למשפט הדחה בסנאט.
בתום כל ההליכים זוכה טראמפ בהצבעה בסנאט.
תהליך החקירה המקדימה

תחילת החקירה נגד ממשל טראמפ הוכרזה ב-24 בספטמבר 2019, על ידי יושבת ראש בית הנבחרים, ננסי פלוסי כתגובה לפרסומים בתקשורת על התכנים המשוערים בשיחות הטלפון בין טראמפ לזלנסקי. בהכרזה האשימה פלוסי את טראמפ בהפרות חמורות של החוקה, בבגידה בשבועת התפקיד, בביטחון הלאומי של ארצות הברית ובטוהר הבחירות במדינה. בהחלטה לפתוח בהליכי חקירה כנגד הנשיא טראמפ במסגרת תהליך ההדחה תמכו בגלוי 165 חברי קונגרס דמוקרטים מתוך 235 החברים בבית הנבחרים.
טראמפ הגיב על ההכרזה בסדרת ציוצים בטוויטר וכתב: "היה יום חשוב באו"ם, והדמוקרטים היו חייבים להרוס אותו בכוונה עם עוד זבל של חדשות על ציד מכשפות. זה רע למדינה". עוד כתב טראמפ: "הם אפילו לא ראו מעולם את תמליל השיחה. הטרדה נשיאותית!" והתחייב לפרסם את תמליל השיחה במטרה להוכיח שמעשיו לא מהווים עבירה פלילית.
תהליך החקירה המקדימה > זימון מסמכים וסירוב על ידי ממשל טראמפ

בית הנבחרים שלח לממשל טראמפ דרישה למסמכים ומידע רלוונטי בדבר התנהלותו עם ממשלת אוקראינה לראשונה ב-9 בספטמבר במסגרת מכתב למזכיר המדינה האמריקאי, מייק פומפיאו, בדרישה לפרסם מסמכים הנוגעים לפול מנפורט, בכיר לשעבר בקמפיין הבחירות של טראמפ, וענייניו העסקיים באוקראינה, שיחתו של טראמפ עם זלנסקי ב-25 ביולי, רשימה של פקידים שידעו על השיחה ותכניה, מסמכים הנוגעים לג'וליאני ומסמכים הנוגעים להחלטה לעצור את הסיוע הכספי לאוקראינה לפני 25 ביולי, ממשל טראמפ סירב להיענות לבקשה ולפרסם את המסמכים. ב-27 בספטמבר 2019 שלח חבר הקונגרס אליוט אנגל, יו"ד הוועדה לענייני חוץ, זימון נוסף מטעם בית הנבחרים לפרסום מסמכים שהבית הלבן סירב בעבר למסור, הכוללים שיחות והתכתבויות שהתקיימו בין טראמפ וג'וליאני לבין בכירים בממשלת אוקראינה. במכתב הזימון רשם חבר הקונגרס כי "אי שיתוף פעולה יחשב כראיה לשיבוש הליכי חקירה". הזימון נשלח עם לוח זמנים של מועדים בהם בכירים במשרד החוץ האמריקאי נדרשים להגיע להעיד בפני בית הנבחרים. זימונים נוספים נשלחו במהלך החודשים ספטמבר ואוקטובר. ב-4 באוקטובר לסגן הנשיא, מייק פנס.
ב-8 באוקטובר נשלח מכתב מהבית הלבן לננסי פלוסי ושלושת יו"ר הוועדות ניהלו את החקירה, בו הוכרז שהבית הלבן לא ישתף פעולה עם תהליך החקירה. המכתב טען כי החקירה מונעת מרצון להשפיע על הבחירות לנשיאות ב-2020 וכי היא "פוגעת בהוגנות בסיסית ועקרונות החוקה הקובעים משפט הוגן". המכתב טוען כי החקירה עצמה לא לגיטימית ממספר סיבות, ביניהן משום שבית הנבחרים לא קיים הצבעה רשמית על פתיחת הליך חקירה, כפי שבוצע בעבר בהליך ההדחה של הנשיאים קלינטון וניקסון, אך לא התקיימה בהליך ההדחה של אנדרו ג'ונסון. החוקה, שמתווה את הליך ההדחה בארצות הברית, לא מתייחסת בדבר ביצוע הצבעה כזו. בנוסף, טוען המכתב, שהחקירה אינה לגיטימית משום שלא ניתנת הזדמנות לבית הלבן לראות את כל הראיות, לזמן עדים או לחקור מנגד עדים שזומנו על ידי בית הנבחרים. זכויות אלו ניתנות לרוב במהלך משפט, כמו זה שיתקיים בסנאט אם יחליט בית הנבחרים להתקדם בהליך ההדחה ולא ניתנות בתהליכי חקירות כמו זה שמקיים בית הנבחרים.
תהליך החקירה המקדימה > זימון מסמכים וסירוב על ידי ממשל טראמפ > דרישות לפרסום מסמכים שנשלחו במסגרת החקירה

| תאריך שליחת הדרישה | מקבל הדרישה | תפקיד | תאריך יעד | סטטוס |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 בספטמבר | מייק פומפיאו | מזכיר המדינה של ארצות הברית | 2 באוקטובר | סירב לספק את המידע המבוקש. |
| 30 בספטמבר | רודי ג'וליאני | עורך דינו הפרטי של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ | 15 באוקטובר | סירב לספק את המידע המבוקש. |
| 30 בספטמבר | לב פרנס ואיגור פרומן (אנ') | מקורבים של רודי ג'וליאני | 7 באוקטובר | נעצרו ב-9 באוקטובר בשדה תעופה בניו יורק לפני עלייתם על טיסה בכיוון אחד מחוץ לארצות הברית והואשמו במספר סעיפים. |
| 30 בספטמבר | סמיון קיסלין | מקורב של רודי ג'וליאני | 7 באוקטובר | הגיע להסכם עם ועדת בית הנבחרים. |
| 4 באוקטובר | מייק פנס | סגן נשיא ארצות הברית | 15 באוקטובר | סירב לספק את המידע המבוקש. |
| 4 באוקטובר | מיק מולבני | ראש סגל הבית הלבן בפועל (ממלא מקום) | 18 באוקטובר | סירב לספק את המידע המבוקש. |
| 7 באוקטובר | מארק אספר | מזכיר ההגנה של ארצות הברית | 15 באוקטובר | סירב לספק את המידע המבוקש. |
| 8 באוקטובר | גורדון סונדלנד (אנ') | שגריר ארצות הברית לאיחוד האירופי | 14 באוקטובר | סירב לספק את המידע המבוקש. |
| - | מייקל מקינלי (אנ') | יועץ בכיר למזכיר המדינה מייק פומפיאו | 16 באוקטובר | העיד ב-16 באוקטובר, כשבוע לאחר שהתפטר מתפקידו, בעדותו התייחס גם להתפטרותו וציין שתי סיבות למהלך, הראשונה, חוסר יכולת מחלקת המדינה לספק סיוע לעובדיה שמעורבים בחקירה במסגרת הליך ההדחה והשנייה, מה שלראייתו היה ניצול דיפלומטים אמריקאים בחו"ל כדי לקדם מטרות פוליטיות מקומיות. |
| 10 באוקטובר | ריק פרי | מזכיר האנרגיה של ארצות הברית | 18 באוקטובר | סירב לספק את המידע המבוקש והתפטר מתפקידו. |