stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מחצבת רבדים
הערות שוליים

↑  גיליון 119 לשנת 2007רבדים, מחצבה, באתר www.hadashot-esi.org.il
↑  Rabinovich, R., Ackermann, O., Aladjem, E., Barkai, R., Biton, R., Milevski, I., Solodenko, N. and Marder, O., 2012. Elephants at the middle Pleistocene Acheulian open-air site of Revadim Quarry, Israel. Quaternary International, 276, pp.183-197.
↑  רן ברקאי ואיל חלפון, ‏עקבות הפילים הרבות שהתגלו באתר נידח בישראל, באתר גלובס, 26 בינואר 2024
| אתרי התרבות האשלית |
| --- | --- | --- |
| אתרים בארץ ישראל | ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת רבדים  • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים באירופה | בוקסגרוב • הוקסן • הרי אטאפוורקה • טרה אמאטה •  סוונסקום  • סן-אשל • שנינגן |  |
| אתרים באפריקה | אולורגסאלי • אגם טורקאנה • טיגחניף • לופה-אוקנדה • ערוץ אולדובאי • קוקיסלאי 4 |  |
| אתרים באסיה | בורי |  |
| אתרים פלאוליתיים ואפיפלאוליתיים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התחתונה | ביצת רוחמה • בריכת רם • ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת עברון • מחצבת רבדים • מערת גמל • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת מיסליה • מערת קסם • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה | האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים • הר כרכום • מערת הגדי • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת מנות • מערת עמוד • מערת רקפת • מערת שוקבא • מערת תנור • נשר רמלה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית העליונה | אוהלו II • הר כרכום • מערת היונים • מערת הנחל • מערת כבארה • מערת מנות • מערת ספונים • מערת קפזה • מערת רקפת • נחל אורן • נחל עין גב I • ערק אל-אחמר • תל רקית |  |
| אתרים מהתקופה האפיפלאוליתית | מדרגות הירדן • מערת היונים • מערת הנחל • מערת חילזון תחתית • מערת כבארה • מערת ספונים • מערת רקפת • מערת שוקבא • נווה דוד • נחל אורן • חתולה • נחל עין גב II • עין גב I • עינן • תל יריחו • תל רקית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007397598005171 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מדבר לוט

מדבר לוּט (בפרסית: دشت لوت, פירוש שמו "מדבר הריקנות") הוא מדבר מלח גדול, הממוקם בפרובינציות כרמאן, סיסתאן ובלוצ'סתאן שבאיראן, ומשתרע על פני שטח של כ-51,800 קמ"ר בדרום-מזרח המדינה. על פי מדידות שנעשו באמצעות הלוויין Aqua של נאס"א במשך כשבע שנים (2003–2010), נמצא שהטמפרטורה הממוצעת במדבר לוט עומדת על כ-50 מעלות צלזיוס, וטמפרטורת פני השטח הגבוהה ביותר שנמדדה שם עומדת על 70.7 מעלות צלזיוס. אין מדובר בטמפרטורת האוויר בצל, אלא בטמפרטורה הקרינתית של פני השטח (הטמפרטורה שפני השטח פולטים). במדבר לוט נמצאת פירמידת החול הגבוהה בעולם. ב-17 ביולי 2016 הוכר מדבר לוט כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
יארדנגס במדבר לוט, מחוז קרמן.
גאוגרפיה

מדבר לוט, השוכן בדרום מזרח איראן, הוא מדבר מלח, המדבר ה-27 בגודלו בעולם, ואחד המקומות היבשים ביותר בתבל. אורכו של המדבר כ-480 ק"מ ורוחבו כ-320 ק"מ. גובהו כ-56 מטרים מעל פני הים. חלק ניכר מהמדבר מכוסה באבני בזלת ובלבה שנפלטו מלועו של הר געש המצוי באזור, אשר אינו פעיל עוד. יש שם צמחייה מועטה מאחר שכמעט לא קיימים צמחים המסוגלים לחיות בתנאי החום והיובש השוררים שם. גם בעלי חיים, ואפילו חיידקים, אינם שורדים בתנאי החום הכבדים השוררים באזור. במדבר לוט מצויה פירמידת החול (Yardang) הגבוהה בעולם.
אקלים

על פי מחקרים חדשים יחסית המבוססים על מדידות לווייניות שנאספו על ידי המכון הגאולוגי האמריקני, נחשב מדבר לוט למקום בעל פני השטח החמים ביותר בכדור הארץ. בשנת 2005 נמדדה בו טמפרטורת שיא של פני השטח – 70.7 מעלות צלזיוס, הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה אי פעם בפני השטח של כדור הארץ. נתון זה מעט מטעה, כיוון שאין מדובר במדידת טמפרטורת האוויר. טמפרטורת האוויר בחודשי הקיץ במדבר זה עשויה להגיעה לכ-50 מעלות צלזיוס. הסיבה לחום הקיצוני השורר באזור זה היא שחלק משמעותי ממדבר לוט מכוסה באבני בזלת ובלבה שחורה, הקולטות את קרינת השמש ביעילות, הופכות אותה לחום ופולטות את החום חזרה לאטמוספירה.
החלק החם ביותר של מדבר לוט הוא רמה גדולה שמכוסה בלבה כהה, ומכונה "גנדום בריין" (Gandom Beriyan). לפי אגדה מקומית, הרמה קיבלה את שמה, שפירושו "חיטה קלויה", לאחר שערימת חיטה שהושארה בטעות באזור נשרפה בחום המדברי לאחר כמה ימים.
מחקרים גילו שתנאי החום הקיצוניים הפכו את מדבר לוט לאזור א-ביוטי, כלומר מחוסר חיים. הסיבה לכך היא שאפילו בקטריות לא יכולות להתפתח בתנאי חום כה קיצוניים. החוקרים, שהשאירו חלב במדבר לוט ללא קירור או כיסוי, גילו שהחלב לא מתקלקל והגיעו למסקנה שהבקטריות לא יכולות להתפתח בחום קיצוני שכזה.
ראו גם

מדבר סהרה
עמק המוות שבקליפורניה
הערות שוליים

↑  נמצא המקום החם ביותר בעולם. לא תנחשו איפה, באתר ynet, 20 באפריל 2012
↑  מדבר לוט באיראן - הכי חם בעולם, באתר מסע אחר
↑  חושבים שחם כאן? זה כלום לעומת המקומות האלה, באתר nrg‏, 31 במאי 2015
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007561361405171  GND: 4099944-0  LCCN: sh97003064  SUDOC: 160582784  VIAF: 246553938   WorldCat (עם VIAF): 246553938
מגדל הטלוויזיה של פיונגיאנג

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  מגדל טלוויזיה 
 מיקום:  פיונגיאנג 
 מדינה:  קוריאה הצפונית 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1968
 תאריך פתיחה רשמי:  1967 
 מידות
 גובה:  150 מ' 
 גובה מעל פני הים:  62 מ' 
 
 קואורדינטות:  39°03′00″N 125°45′31″E﻿ / ﻿39.05°N 125.75861111111°E﻿ / 39.05; 125.75861111111
 he
 
מגדל הטלוויזיה של פיונגיאנג (הנגול: 평양텔레비죤탑) הוא מגדל טלוויזיה בנוי מבטון הממוקם בפיונגיאנג, בירת קוריאה הצפונית, ומתנשא לגובה של 150 מטר. המגדל ניצב בלב פארק קאסון, מצפון לאצטדיון קים איל-סונג.
שידורי רשת הטלוויזיה המרכזית הקוריאנית משודרים באמצעות המגדל.
בקומתו העליונה של המגדל שוכנת מרפסת תצפית, וכן מסעדה בעלת נוף פנורמי לעיר בגובה של 150 מטרים.
היסטוריה

מגדל הטלוויזיה נבנה בשנת 1967 במטרה לשפר את איכות שידורי הטלוויזיה הצפון-קוריאנית, אשר התאפיינו בתקופה זו באיכות ירודה, וכמו כן לאפשר לראשונה שידורי טלוויזיה צבעונית.
העיצוב של מגדל הטלוויזיה בפיונגיאנג התבסס בעיקרו על העיצוב של מגדל אוסטנקינו במוסקבה, אשר בנייתו הסתיימה אף היא בשנת 1967.
מאפיינים טכניים

במגדל ממוקמות אנטנות שידור וציוד טכני בגובה 34.5, 65, 67.5 ו-85 מטר, על גבי פלטפורמות שידור עגולות. מרפסת התצפית ממוקמת בגובה 94 מטר מעל פני הקרקע, ובראש המגדל מתנוססת אנטנת שידור בגובה 160 מטר.
ראו גם

מגדל אוסטנקינו
הערות שוליים

↑  Willoughby, Robert (2014). North Korea. Bradt Travel Guides. p. 140. נבדק ב-8 במאי 2018. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  KCNA, (31 בינואר 2005). "Sightseeing from the broadcasting tower of Pyongyang". Korea Is One. אורכב מ-המקור ב-2005-03-02. נבדק ב-20 בדצמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: extra punctuation (link)
כעבה-י זרתושת

| --- | --- |

 היסטוריה
 עשוי מ:  אבן גיר 
 אתר ארכאולוגי
 אתר אינטרנט:  http://www.persepolis.ir/ 
 מיקום
 מדינה:  איראן 
 קואורדינטות:  29°59′18″N 52°52′26″E﻿ / ﻿29.988447681005°N 52.874016577588°E﻿ / 29.988447681005; 52.874016577588
  (למפת איראן מוגדלת) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פקיסטן טורקמניסטן אוזבקיסטן אזרבייג'ן ארמניה טורקיה עיראק כווית ערב הסעודית  קטר איחוד האמירויות הערביות ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןכעבה-י זרתושת(למפת איראן רגילה) טהראן משהד כרג' אספהאן תבריז שיראז קום אהוואז רשת כרמאנשאה בנדר עבאס אפגניסטן פק. טורקמניסטן או. אזר. א. ט. עיראק כ. ערב הסעודית  ק. אי. ע. הים הכספי  המפרץ הפרסי  מפרץ עומאןכעבה-י זרתושת
 
כעבה-י זרתושת
הקובייה של זורואסטר (כעבה-י זרתושת)
כעבה-י זרתושת (בפרסית: کعبهٔ زرتشت תעתיק מדויק: כעבה זרתשת), כלומר, ה"קובייה של זורואסטר", הוא מגדל מרובע אחמני מהמאה ה-5 לפנה"ס שנמצא בנקש-י רוסתם, אתר ארכאולוגי שממוקם צפונית-מערבית לפרספוליס, שבאיראן. זה הוא אחד מהממצאים הרבים המאופיינים כאדריכלות אחמנית (אנ').
השם כעבה-י זרתושת כנראה שויך למקום במאה ה-14, כאשר אתרים קדם אסלאמיים רבים זוהו עם דמויות ואירועים מהקוראן ומהשאהנאמה. המבנה בעצם אינו מקדש זורואסטרי, וגם אין ממצאים המעידים על כך שהמבנה אי פעם היה אתר עלייה לרגל.
המבנה, אשר הוא העתק של בניין בפסארגאדה, נבנה ככל הנראה על ידי דריווש הראשון (521-486 לפנה"ס) כאשר הזיז את פרספוליס, או על ידי ארתחשסתא השני (404-358 לפנה"ס) או על ידי ארתחשסתא השלישי (358-338 לפנה"ס). הבניין בפסארגאדה עתיק יותר במספר עשורים. החומה המקיפה את המגדל מתוארכת לתקופה הסאסאנית.
תיאור

המגדל המרובע בנוי מבלוקים של אבני גיר לבנות, שבשונה מהבניין התאום, מוחזקים במקום על ידי ברזלים. לצורך בנייתו לא השתמשו במלט. ארבע פאות הבניין הן ברוחב של 7.25 מטר. גובה המבנה הוא 12.5 מטרים. הגג הוא מעין פירמידה של שלוש מדרגות בגובה של 1.5 מטר. צדי המבנה מקושטים בחלונות מזויפים העשויים מאבן גיר שחורה השקועה מעט ביחס לפני המבנה.
פנים המבנה מורכב מחדר פנימי ריבועי בגובה של 5.7 מטר ורוחב 3.7 מטר. הכניסה אליו היא דרך דלת עם משקוף מעוטר הנמצאת בחציו העליון של המגדל. בעבר היה ניתן להגיע אל הדלת באמצעות מדרגות, שכיום רק חלקן התחתון שרד. הדלת שהייתה עשויה מאבן קשה והייתה ברוחב 1.7 מטר וברוחב 1.9 מטר, נעלמה.
מטרה

מכתובות סאסאניות על הבניין ניתן להבין שהמבנה שימש בעבר מקום פולחן לאש, או אולי מעין מדורת הנצחה לשליטים שקבריהם נמצאים במרחק של מטרים ספורים מהמבנה. תאוריה זו נדחתה בגלל הפתחים המועטים שיגרמו להחנקת האש בגלל חוסר אוויר. בכל מקרה לא סביר להניח שהמחבר של הכתובת יידע מה היה השימוש בבניין 700 שנים לאחר בנייתו.
מאוחר יותר הוצע שמבנה זה ותאומו שימשו מגדלי שמירה עבור ה"paraphernalia of rule".
היום, חוקרים מחשיבים את המבנה כקבר אחמני מלכותי. החוקרים פ. וייסבך (F. Weissbach) וא. דמנט (A. Demandt), טוענים ששני המבנים דומים לתיאור קברו של כורש בספריהם של אריאנוס (6.29) וסטראבון (15.3.7) יותר מאשר המבנה בפסארגאדה המיוחס בדרך כלל למלך.
כתובות

על החומה הסאסאנית המקיפה את המבנה נמצאות שלוש כתובות מהמאה ה-3.
על הקירות המזרחי, המערבי והדרומי חקוקה הכתובת של שאפור הראשון בשלוש שפות: על הקיר המזרחי בפרסית אמצעית, על הקיר המערבי בפרתית (אנ') ובדרום ביוונית עתיקה. מתחת לכתובת המזרחית של שאפור נמצאת כתובת (כתובת KKZ) בפרסית אמצעית של הכוהן העליון קרתיר (אנ').
הכתובת של שאפור הראשון

הכתובת התלת-לשונית של שאפור הראשון, המכונה SKZ או KZ או Res Gestae Divi Saporis מכילה תיאור של השלטון שלו. תיאור זה שופך אור על השלטון בתקופה הקדומה של הממלכה הפרסית. היא מכילה גם תיאור של מלחמותיו של שאפור ברומאים (אנ'), והתיאור המופיע בכתובת זו שונה משמעותית מהתיאור במקורות הרומיים. שאפור טוען שהביס והרג את הקיסר גורדיאנוס השלישי בקרב מיסיך (אנ'), ושהביס כוח רומי גדול בקרב ברבאליסוס (אנ'), וכן שתפסו את הקיסר ולריאן בקרב אדסה בין אדסה (אנ') וחרן. מקורות רומיים מזכירים רק את הקרב האחרון, ובדרך כלל טוענים שוולריאן נתפס בגלל בגידה של מקורביו.
השם Res Gestae Divi Saporis (תיאור מפעלותיו של שאפור האלוהי) ניתן לכתובת על ידי הארכאולוג מיכאיל רוסטובצף בתור חיקוי של כתובתו של הקיסר אוגוסטוס - Res Gestae Divi Augusti (תיאור מפעלותיו של אוגוסטוס האלוהי).
ראו גם

קבר דריווש הראשון
הערות שוליים

↑  KAʿBA-YE ZARDOŠT אנציקלופדיה איראניקה (באנגלית)
כעבה-י זרתושת (מימין) על רקע נקש-י רוסתם.
חפירות המכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו באתר כעבה זרתשת בראשות אריך שמידט, 1936
מישור נילסן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  תורוואלד נילסן 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  הרי המלכה מוד 
 קואורדינטות:  86°20′00″S 158°00′00″W﻿ / ﻿86.3333°S 158°W﻿ / -86.3333; -158
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימישור נילסן(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימישור נילסן
 
מישור נילסן או רמת נילסן (באנגלית: Nilsen Plateau) הוא מישור מכוסה קרח באנטארקטיקה.
כאשר מכלילים בשטח המישור גם את אזור פראם מסה, אורכו 60 קילומטרים ורוחבו 22 קילומטרים. המישור מגיע לגובה של 3,940 מטרים מעל פני הים, ומתנשא לגובה של 1,500 מטרים מעל סביבתו, בין קרחון אמונדסן וקרחון סקוט בהרי המלכה מוד.
הפסגה הגבוהה ביותר במישור נלסון היא פסגה ללא שם וגובהה 3938 מטרים.
היסטוריה

המישור התגלה בנובמבר 1911 על ידי משלחת המחקר הנורווגית שבראשה עמד רואלד אמונדסן. אמונדסן קרא למישור על שם קפטן תורוואלד נילסן, מפקד הספינה Fram.
לקריאה נוספת

• Edmund Stump, , P 177
• W.E. Long, D. McLelland, J.W. Collinson, D.H. Elliot, , Terra Antartica 2008-2009, 15(2), 239-253
• Roald Amundsen, , August 1912
הערות שוליים

↑  הסקר הגאולוגי של ארצות הברית
↑  מידע גאוגרפי
מפעל טוויית המשי בטומיאוקה

המשרד.
מפעל טוויית המשי בטומיאוקה היא המפעל הוותיק ביותר ביפן לטווייה מודרנית של משי. המטוואה נוסדה ב-1872 על ידי ממשלת יפן כדי להציג מכונת טוויית משי מודרנית מצרפת ולהפיץ טכנולוגיה זו ברחבי המדינה. הממשלה הכריזה על המפעל כאתר היסטורי, וכל המבנים שלו נשארו במצב תקין. המפעל שוכן בעיר טומיאוקה שבמחוז גונמה, כ-100 ק"מ צפון מערבית לטוקיו.
היסטוריה

לאחר רסטורציית מייג'י במחצית השנייה של המאה ה-19, האיצה הממשלה היפנית את תהליכי המודרניזציה כדי להשלים את הפער ממדינות אירופה. באותה עת היה משי גולמי יפני הייצוא החשוב ביותר, וכלכלת יפן התבססה על ענף זה. תהליכי המודרניזציה הגבירו את קצב ייצור המשי, אך איכותו נפגעה בשל הייצור ההמוני, והדבר פגע במוניטין של המשי היפני. לפיכך החליטה הממשלה להקים מפעל לטוויית משי בעל טכנולוגיות מתקדמות שנועדו לשמור על איכות הבד, על מנת שישמש דוגמה לשאר המפעלים במדינה.
ב-1870 חיפש פול ברונאט, עובד בחברת מסחר צרפתית ביוקוהמה, אתרים מתאימים להקמת המפעל באזור קאנטו, ובחר בעיר טומיאוקה. הבנייה החלה ב-1871 והסתיימה ביולי 1872. שלושה חודשים לאחר מכן החל המפעל לפעול.
בתחילה היו במפעל 150 מכונות לטוויית משי, וכ-400 נשים תפעלו את המכונות. אורח חיי העובדים תועד ביומנה של אחת העובדות, וואדה איי (和田 英, Wada Ei).
המטוואה בטומיאוקה נודעה באיכות הגבוהה של מוצריה ביפן ומחוצה לה, אך המטוואה נתקלה בבעיות כלכליות. על אף קיצוצים שוטפים בהוצאות, לא הפכה המטוואה לרווחית, וכתוצאה מכך החליטה הממשלה להפריטה, ומכרה אותה לזאיבצו "מיצואי" ב-1893. ב-1902 מכרה מיצואי את המטוואה לחברת "הארה".
ב-1939 רכשה את המטוואה "תעשיות קטקורה", חברת טוויית המשי הגדולה ביותר ביפן, והיא תרמה לצמיחה של כלכלת יפן בזמן ולאחר מלחמת העולם השנייה. המטוואה נסגרה במרץ 1987, אך מבניה זכו לשימור.
ב-2005 הכריזה ממשלת יפן על מפעל טוויית המשי בטומיאוקה כאתר היסטורי, והיא נוספה לרשימת אתרי המורשת העולמית ב-21 ביוני 2014.
אש (אב נזיקין)

| --- | --- |

אסון הכרמל
 מקרא:  ספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ה'
 משנה:  מסכת בבא קמא, פרק ו'
 תלמוד בבלי:  מסכת בבא קמא, דף נ"ט, עמוד ב'
 משנה תורה:  ספר נזקים, הלכות נזקי ממון, פרק י"ד
 שולחן ערוך:  חושן משפט, סימן תי"ח
 ספרי מניין המצוות:  ספר המצוות, עשה רמ"א ספר החינוך, מצווה נ"ו
אש היא אחת מאבות הנזיקין. על פי דיני הנזיקין במשפט העברי, אדם שהדליק אש, שגרמה לנזק חייב לפצות את הניזוק, אפילו אם האש הודלקה ברשותו של המדליק, אלא אם כן הנזק אירע באונס כגון כאשר האש התפשטה על ידי רוח שאינה מצויה בדרך כלל.
האש שונה משאר אבות נזיקין, בכך שאם שרפה חפצים שאינם גלויים, כגון כלים הטמונים בתבואה, אין המדליק חייב בפיצוי עבורם.
הדין ומקורו

הדין הייחודי של אש כאב נזיקין מחייב את המזיק לשלם אף על פי ש"כח אחר מעורב בו" כלומר: המצית אחראי גם לנזק שנגרם כתוצאה מרוח שליבתה את האש וכדומה.
אדם שהצית רכוש של אחר באופן ישיר נחשב לאדם המזיק ודינו חמור יותר. במקרה זה, המזיק חייב בפיצויים גם אם העבירה בוצעה מאונס, וחייב לפצות גם על כלים טמונים שניזוקו.
הדין ומקורו > מקור מקראי

המקור המקראי לדין אש הוא בפרשת משפטים:
כִּי תֵצֵא אֵשׁ וּמָצְאָה קֹצִים וְנֶאֱכַל גָּדִישׁ אוֹ הַקָּמָה אוֹ הַשָּׂדֶה שַׁלֵּם יְשַׁלֵּם הַמַּבְעִר אֶת הַבְּעֵרָה.
הדין ומקורו > מקור מקראי > דרשות הפסוקים

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| פסוק | מכילתא דר' ישמעאל | מכילתא דרשב"י | ירושלמי | רבא |
| "כי תצא" | ״כי תצא אש״ - לעשות את האונס כרצון, ושאינו מתכון כמתכון ואת האשה כאיש בכל הנזקין שבתורה | כי תצא אש לעשות את שאין מתכוין כמתכוין. |  | כי תצא אש, תצא מעצמה. |
| "ומצאה" |  | ומצאה עד שיהא מצוי לה. |  |  |
| "קוצים" | ומצאה קוצים. הא לא באו קוצים אלא ליתן שיעור, אם אין קוצים יש שיעור ואם יש קוצים אין שיעור | יכול עד שיהא מכבש לפניה והולך? ת"ל קוצים. |  | הווה אמינא גדיש חייב רחמנא ... אבל קוצים דהפסד מועט - אמא לא |
| "גדיש" | ונאכל גדיש. הכל במשמע, וכן סואר של קנים ושל קורות, וכן מדבך של אבנים ושל צרורות שהתקינו לסיד. | יכול אין לי אלא דבר שגדל מחמת עצמו? ת"ל גדיש. | 1. אין לי אלא דברים שדרכן לידלק? ת"ל גדיש.  2. מה ת"ל גדיש לרבות את הטמון (שיטת רבי יהודה). | הווה אמינא קוצים הוא דחייב רחמנא ... אבל גדיש דלא שכיח אש גבייהו ולא שכיח דפשע - אמא לא. |
| "קמה" | או הקמה, אף האילן במשמע. | יכול אין לי אלא דבר שתלוש מן הקרקע? ת"ל קמה. | אין לי אלא דבר שתלוש מן הקרקע? תלמוד לומר קמה. | 1. מה קמה בגלוי, אף כל בגלוי.  2. קמה למה לי? לרבות כל בעלי קומה. |
| "שדה" | או השדה, אפילו ליחכה את העפר. | מנין סיפספה נירות וסיפספה מציבות של שיש ומצבת שלפשתן ואבנים שמותקנות לו לכיבשנות? ת"ל שדה. | 1. אף אין לי אלא דבר שדרכו לידלק. ליחכה נירו סיפספה אבניו מניין? תלמוד לומר או השדה.  2. או השדה מה שדה בגלוי אף כל דבר שהוא גלוי (שיטת חכמים). | שדה למה לי? לאתויי לחכה נירו וסכסכה אבניו. |
| "המבעיר" | אשה וטומטום ואנדרוגינוס מנין? תלמוד לומר שלם ישלם המבעיר את הבערה, מכל מקום. | דבר שהובער מנין? ... ת"ל המבעיר. |  | ישלם המבעיר את הבערה, ש"מ: אשו משום חציו. |
| "הבערה" | רבי שמעון אומר שלם ישלם המבעיר את הבערה, הכל לפי הדלקה. | מנין כיבת כיבשנות שלסיד כיבשנות של יוצרים? ת"ל הבערה. |  |  |
| "קמה", "גדיש" |  | יכול אף המגדיש בתוך שדה חברו שלא ברשות? ת"ל גדיש וקמה מה קמה בתוך שלו אף גדיש בתוך שלו. |  |  |
| "קמה", "שדה" | או הקמה או השדה, מה השדה בגלוי אף הקמה בגלוי. |  |  |  |
| "גדיש", "קמה" |  | היה שור ... או חמור קשור בגדיש ודלק עמו חייב אם היו מותרין פטור שנא' גדיש וקמה מה אלו מיוחדין שאינן יכולין לברח יצאו אלו שהן יכולין לברוח. |  |  |
| "יבער", "המבער" |  | יכול אף השולח את הבעירה ביד חרש שוטה וקטן יהא חייב? ת"ל כי יבער ישלם המבער חייב לשלם. |  |  |
הדין ומקורו > תולדות האש

חז"ל הגדירו את האש כאב לכל המזיקים אשר דומים במאפיניהם לאש. מאפיינה של האש כאב נזיקין היא שגורם טבעי מעצים את הנזק שהיא גורמת. כך לדוגמה, האש מסתייעת ברוח, המלבה ומפיצה את האש, ובכך גדל נזקה.
תולדות האש שהזכירו חז"ל הם אבן, סכין או כל דבר אחר, אשר הונחו בראש גג, ונפלו על ידי רוח מצויה והזיקו בשעה שנפלו (במקרה שהאבן או הסכין הזיקו לאחר נפילתם על הקרקע, על ידי התקלות של אדם בהם, הרי הם דומים לאב המזיק 'בור', ונחשבים תולדתו).
על ידי הגדרת ה'מזיק' כתולדות האש, מקבלת התולדה את דיניה של האש, ולפיכך המזיק פטור מפיצוי חפצים טמונים שאינם גלויים לעין שניזוקו.
טמון באש

דין טמון באש הוא הלכה מיוחדת בנזקי אש ולפיה חיוב הפיצוי הוא רק על דברים שנראים לעין וניזקו, ולא על מה שהיה "טמון" ונסתר. המקרה הקלאסי של טמון הוא אש שיצאה משליטה ושרפה ערימת חיטים שמישהו טמן בתוכה חפצים; על פי ההלכה, מי שהצית את האש חייב לשלם רק על ערימת החיטים שנשרפה ולא על החפצים שהיו מוסתרים בתוכה.
טמון באש > מקור הדין

במשנה נחלקו רבי יהודה וחכמים בדין 'טמון'. לדעת רבי יהודה מחייב לשלם גם על כלים טמונים שנשרפו, וחכמים חולקים על כך:
המדליק את הגדיש, והיו בו כלים ודלקו – רבי יהודה אומר: ישלם מה שבתוכו; וחכמים אומרים: אינו משלם אלא גדיש של חטין או של שעורים
בברייתא המובאת בתלמוד דעת חכמים מפורטת יותר, ומבואר שלמרות שלא משולם מלוא הפיצוי על הכלים שנשרפו, בכל זאת "רואים מקום כלים כאילו הוא מלא תבואה", כלומר, הפיצוי הנדרש הוא עבור ערימה מלאה של תבואה ולא ערימה חלולה.
בתלמוד נטבע המונח "טמון" לציון הלכה זו. לפי התלמוד, ההלכה נדרשה מהכתוב בתורה בעניין נזקי אש: ”כי תצא אש ומצאה קוצים ונאכל גדיש או הַקָּמָה”, שהמילה "קמה" מורה על דבר גלוי ונראה לעין.
אשו משום חציו או משום ממונו

בתלמוד נחלקו אמוראים בדין זה מאיזה טעם מחויב אדם על נזקי אש שהצית. האם החיוב הוא כדין חץ שנורה על ידי האדם וגרם לנזק (אשו משום חציו), או משום שהאש שהזיקה שייכת לו, ולכן עליו לשאת בנזק (אשו משום ממונו):
לדעת רבי יוחנן החיוב על "אשו משום חציו", כלומר, פעולה של הצתת אש דומה לפעולה של יריית חץ, והתפשטות האש נחשבת לתוצאה ישירה מההצתה ואילכך באחריותו הישירה של המצית.
לעומת זאת, לדעת ריש לקיש "אשו משום ממונו", כלומר, סיבת החיוב אינה משום שההיזק נגרם ישירות על ידי האדם, אלא משום שהחפץ שגרם לנזק הוא ממונו, בדומה לאחריותו של אדם על הנזק שגרם מבעל חיים השייך לו.
אשו משום חציו או משום ממונו > כלו לו חציו

אפילו לדעת רבי יוחנן, אם בשעה שהדליק המזיק את האש לא היה באפשרותה לגרום להזיק - למשל, אם הייתה חומה שמנעה את התפשטות האש - שוב אין האש נחשבת כחציו ('כלו לו חציו'). במקרה זה, גם אם לאחר שהדליק את האש החומה, למשל, נפלה (והיה בידו זמן להעמיד את החומה למנוע את התפשטות האש), מודה רבי יוחנן שיש לחייבו רק משום ממונו כפי שסבור ריש לקיש. מאותה סיבה, לדעת רבי יוחנן הפטור על כלים טמונים קיים רק במקרה ש'כלו לו חציו'.
ראו גם

ארבעה אבות נזיקין
הערות שוליים

↑  מכילתא דרבי ישמעאל משפטים - מסכתא דנזיקין פרשה יד
↑  מכילתא דרשב"י, פרק כ"ב, פסוק ה'
↑  תלמוד ירושלמי, מסכת פאה,  פרק ו', הלכה ז', תלמוד ירושלמי, מסכת בבא קמא,  פרק ו', הלכה ה'
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף כ"ב, עמוד ב', תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס', עמוד א'
↑  כך על פי נוסח הגר"א
↑  תלמוד בבלי, מסכת בבא קמא, דף ס"א, עמוד ב'.
↑  ספר שמות, פרק כ"ב, פסוק ה'.
| ספר שמות |
| --- | --- | --- |
| פרשת שמות | גזירות פרעה • שעבוד מצרים • משה בתיבה • בתיה בת פרעה • בריחת משה למדין • הסנה הבוער • צפורה במלון • משה בארמון פרעה |  |
| פרשת וארא | עשר מכות מצרים • מכת דם • מכת צפרדע • מכת כינים • מכת ערוב • מכת דבר • מכת שחין • מכת ברד |  |
| פרשת בא | מכת ארבה • מכת חושך • פסח מצרים • מכת בכורות • יציאת מצרים • קידוש בכורות • תפילין |  |
| פרשת בשלח | עמוד הענן ועמוד האש • קריעת ים סוף • שירת הים • שירת מרים • מרה • אילם • מן • פרשת המן • תחום שבת • מסה ומריבה • רפידים • מלחמת עמלק |  |
| פרשת יתרו | יתרו וצפורה • עצת יתרו • שלושת ימי ההגבלה • מעמד הר סיני • עשרת הדיברות • לא תעשון אתי |  |
| פרשת משפטים | עבד עברי • אמה עברייה • חובל • נזקי בהמה (קרן, שן ורגל) • נזקי בור • נזקי אש • גנבה והבא במחתרת • דיני שומרים • מפתה • כל אלמנה ויתום לא תענון • טרפה • אחרי רבים להטות • ברית האגנות • לוחות הברית |  |
| פרשת תרומה | בניית המשכן • ארון הברית • הכפורת • הכרובים • השולחן • המנורה • יריעות המשכן • קרשי המשכן • האדנים • הפרוכת • מזבח הנחושת • קלעי חצר המשכן. |  |
| פרשת תצוה | הדלקת הנרות במקדש • בגדי כהונה • קורבן התמיד • שבעת ימי המילואים • חנוכת המשכן • מזבח הזהב |  |
| פרשת כי תשא | מחצית השקל • כיור הנחושת • קטורת הסמים • שמן המשחה • חטא העגל • שבירת הלוחות • שלש עשרה מידות הרחמים • קרינת פני משה |  |
| פרשת ויקהל | יריעות המשכן • קרשי המשכן • הארון • השולחן • המנורה • מזבח הזהב • מזבח הנחושת • כיור  • קלעי החצר |  |
| פרשת פקודי | סיכום הקמת המשכן • חנוכת המשכן |  |
| דמויות בספר | שפרה ופועה • עמרם • יוכבד • משה • אהרן • מרים הנביאה • פרעה • בתיה • יתרו • צפורה • נחשון בן עמינדב • יהושע בן נון • בצלאל בן אורי • אהליאב בן אחיסמך |  |
ספר בראשית • ספר שמות • ספר ויקרא • ספר במדבר • ספר דברים
הבהרה:  המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואין לראות בו פסיקה הלכתית.
גיוון, שוויון והכלה

סדנת DEI באוניברסיטת קליפורניה
גיוון, שוויון והכלה (באנגלית: Diversity, equity, and inclusion, או בקיצור DEI) הן מסגרות ארגוניות אשר ממוקדות בקידום ייצוג, הוגנות ושילוב של אנשים מקבוצות מגוונות באוכלוסייה בארגונים, בקהילות ובחברות מסוימות, ובמיוחד אנשים המשתייכים לקבוצות אוכלוסייה אשר מבחינה היסטורית לא הצליחו להשתלב באותם הארגונים בשל זהותם או בשל מוגבלות מסוימת. שלושת המושגים הללו - גיוון, שוויון והכלה - מייצגים את שלושת ערכי הליבה שארגונים מסוימים מנסים לקדם בארגון שלהם:
המונח "גיוון" מתייחס לכך שהארגון חותר לגרום לכך שהאנשים שלוקחים חלק בארגון יהיו בעלי זהויות מגוונות יותר - מבחינת מגדר, מוצא אתני, נטייה מינית, אנשים עם מוגבלויות, אנשים מגילאים שונים, אנשים מתרבויות שונות, אנשים ממצב סוציו-אקונומי שונה, אנשים מדתות שונות, וכו'. באופן זה אותם הארגונים חותרים להקים צוותים המשקפים את אופייה הרב-גוני של החברה.
המונח "שוויון" מתייחס לכך שהארגון חותר לפעול לקידום צדק חברתי וצדק מוסרי על ידי מתן הזדמנויות, משאבים ותמיכה המותאמים לצרכים של כל האנשים בארגון, ובמיוחד הארגון יחתור לקדם ולספק תשלום הוגן לאנשים המשתייכים לקבוצות שוליים בחברה אשר לאורך ההיסטוריה חוו יותר מקרים של אי-שוויון חברתי ואי-שוויון מערכתי. המאמצים להשגת שוויון כרוכים לעיתים רבות ביוזמות ממוקדות כמו תוכניות חונכות, מתן מלגות, וכו' אשר מנסים לספק מסלולים שמאפשרים לכולם בסופו של דבר להצליח בארגון.
המונח "הכלה" מתייחס לכך שהארגון חותר ליצור סביבת עבודה בה כל האנשים בארגון מרגישים תחושת שייכות, מרגישים שהם מוערכים, מרגישים שהם זוכים לכבוד, ומרגישים שהם השתלבו בארגון. לרוב על מנת לעשות זאת הדבר כרוך באימוץ אסטרטגיות שמיועדות להבטיח שתהליכי קבלת ההחלטות בארגון ייקחו בחשבון נקודות מבט מגוונות.