stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כיכר רבין
תכנון המתחם

אזור הכיכר היה בתקופת המנדט אזור של פרדסים. כבר בתוכנית גדס תוכננה במקום כיכר ציבורית גדולה. לקראת סוף שנות הארבעים החלו לעקור את הפרדסים ולבנות סמוך לאזור הכיכר. בחלקה הצפוני של הכיכר ניצבה בריכת ההשקיה של הפרדס, ששימשה לאחר עקירתו כבריכת השחייה העירונית הראשונה של תל אביב, ובה התאמנו אגודות הספורט וכן ילדי בתי הספר למדו בה שחיה. בריכה זו נהרסה כשהוקם בניין העירייה.
לקראת בניית הכיכר נערכו שלוש תחרויות שעיצבו את המקום. התחרות הראשונה התקיימה בשנת 1947 על תכנון בינוי ערים לכיכר. התחרות הייתה ברמת הגושים בלבד וזכו בה האדריכלים חנן פבל, דן טנאי ודוד קיסין (שזכו באותה תחרות במקום הרביעי עם הצעה נוספת למתחם). התוכנית הזוכה הציעה את שורת הבניינים המקיפה את הכיכר כשבקומתם הראשונה מיועד השטח למסחר והמעבר הוא מקורה. מרכז הככר מגונן ובו בריכת מים עם מזרקה.
מספר שנים לאחר מכן התקיימה תחרות לתכנון עיצוב הכיכר עצמה. בתחרות זו זכו האדריכלים אברהם יַסקי ושמעון פובזנר.
התחרות השלישית שהוכרזה על המתחם, נסובה על תכנון בניין העירייה שתוכנן מצפון לכיכר. בתחרות זו זכה בשנת 1957 האדריכל מנחם כהן.
לקראת חנוכת בניין העירייה ב-1965, רוצף שטח הכיכר ונבנו המזרקות בהתאם לתוכנית. בשנת 1975 הוצב בכיכר פסל השואה של תומרקין.
בשנת 2001 החלו דיונים בהצעה להקים מתחת לכיכר חניון תת-קרקעי בן חמש קומות, ובו 2,000 מקומות חניה. תוכנית זו מעוררת התנגדות רבה מצד אלה החוששים מהמפגעים הסביבתיים הכרוכים בחניון ענק כזה. בעתירה בעניין זה (עת"מ (ת"א) 1320/03 'ישראל גודוביץ ונתן זך נ' רון חולדאי ושמואל לסקר'), שנדונה בבית המשפט לעניינים מנהליים בתל אביב–יפו, טענו העותרים:
תכנון המתחם > שיפוץ מזרקת המים והאנדרטה

בשנת 2010 נערך שיפוץ בכיכר. במשך שנים היוותה המזרקה בדרום הכיכר מחסום בין רחוב אבן גבירול לכיכר. במסגרת השיפוץ נחתכו קירות הבריכה ונוצרה בריכה אקולוגית. כמו כן שוחזר מבנה המזרקה מתמונות שהיו בעיריית תל אביב. בנוסף, שופצה האנדרטה לשואה ולגבורה: הורדו ממנה לוחות הפרספקס והגן סביבה אף הוא הוסר כדי לאפשר גישה חופשית לאנדרטה. בניגוד לעבודות שיפוץ אחרות בתל אביב, עבודות אלו היו בתכנון ויוזמת האגף לשיפור פני העיר של עיריית תל אביב ולא של אדריכל חיצוני.
תכנון המתחם > תכנון מחודש ותחנת הרכבת הקלה

בשנת 2016 הזמינה עיריית תל אביב שבעה צוותי תכנון לתחרות חדשה לתכנון הכיכר. המתכננים נדרשו להתייחס לשלושה אלמנטים מרכזיים: הקמת תחנת רבין כחלק מהקו הירוק של הרכבת הקלה (אחת מארבע התחנות התת־קרקעיות לאורך הקו), מרפסת רבין וחניון תת־קרקעי (שאושר על אף מחאה שהוביל מהנדס העיר לשעבר ישראל גודוביץ)..
תכנון המתחם > אירועים מסחריים בכיכר

בעשור השני של המאה ה-21 עיריית תל אביב אפשרה לגורמים מסחריים להשתמש בכיכר רבין למטרותיהם, לעיתים עבור הסכם חסות לאירועים עירוניים גדולים (מרוץ המרתון השנתי, למשל). ב-2017 נחשף כי בשנה החולפת הייתה הכיכר "תפוסה" למטרות מסחריות במשך 50 יום. במהלך תקופה זו, הוקמו מאהלים מסחריים גדולים של החברות המעורבות (סמסונג, אדידס ועוד), כך שהגישה לכיכר החשובה נחסמה לציבור למשך כמעט חודשיים בשנה, נתונים שפרסומם הביא לביקורת על העירייה. בסך הכל, התקיימו באותה שנה 68 אירועים שונים בכיכר - כולל אירועים לא-מסחריים, כמו הפגנות, עצרות וחגיגות, שחסמו אותה ל-118 יום.
אירועים קבועים

בעבר יצא מכיכר רבין מצעד הגאווה, שהוציא אל הרחובות עד כ-100,000 צועדים. המצעד היה מסתיים בהפנינג גדול בפארק הירקון ובו נאומים, הופעות של אמנים רבים ודוכנים שונים. בשנים האחרונות יוצא המצעד מהמרכז העירוני לקהילה הגאה, הצמוד לגן מאיר.
שבוע הספר העברי בתל אביב התקיים לרוב בכיכר רבין, אם כי הועבר משם בין השנים 2001 ו-2007 עקב הצורך באבטחה מוגברת שנוצר בעקבות פיגועי ההתאבדות של האינתיפאדה השנייה, אבטחה שהיה קושי לבצעה בכיכר הפתוחה לכל עבר.
מדי שנה בסמוך ליום הזיכרון ליצחק רבין התקיימה בכיכר עצרת המונית לזכרו.
בליל יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל נערך מופע "שירים בכיכר", שבו משתתפים זמרים ששרים לזכר הנופלים.
לקראת חג סוכות נערך בכיכר יריד ארבעת המינים.
נערך מופע "Israel calling" בו מגיעות משלחות ממדינות שונות באירופה למין מיני- אירוויזיון.
מלחמת מים המונית נערכת ביום שישי הראשון בחודש יולי, כשהמים נלקחים אך ורק מהמזרקה במקום.
הקפות שניות במוצאי שמחת תורה.
מדי-פעם נערכו בכיכר אירועים חברתיים שונים, כגון קרבות כריות, רכיבות אופניים המוניות ותצפיות רחוב אסטרונומיות.
גלריה

מבט על הכיכר מהבריכה האקולוגית
מראה הכיכר ב-1980
אנדרטה לשואה ולתקומה לפני השיפוץ
בניין עיריית תל אביב-יפו
המזרקה שבמרכז הבריכה האקולוגית
פרחים ודגים בבריכה האקולוגית
האנדרטה לזכר יצחק רבין
שלט הסבר על שטיח האריחים
שטיח האריחים - דגם מוקטן של מרבד הפרחים ששלחה עיריית בריסל לכבוד חגיגות ה-100 לעיר
אירוע שבוע הספר 2016
מדבקות שהודבקו במרצפות הכיכר, על מנת לשמור על הנחיות הריחוק החברתי בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל
מתחם חיסונים בכיכר, ינואר 2021 בזמן התפרצות נגיף הקורונה בישראל
מחאת הלהט"ב בכיכר בשנת 2018
הערות שוליים

↑  נדב רוזמן, כיכר מלכי ישראל - כיכר יצחק רבין | ההכרזה על שינוי שם הכיכר, באתר YouTube
↑  אבי אשכנזי ודנה ירקצי‏, כמה מפגינים באמת נכנסים בכיכר רבין?, באתר וואלה, 8 במרץ 2015.
↑  ראו הזירה באתר הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה; שחר מגן, רצח בכיכר ביום שבת, באתר ynet, 29 באוקטובר 2001.
↑  עבודות הרכבת הקלה מגיעות לכיכר רבין, באתר עיריית תל אביב
↑  נעמה ריבה, עיריית תל אביב עורכת תחרות לתכנון מחודש של כיכר רבין, באתר הארץ, 7 בפברואר 2016
↑  "למה כיכר רבין תפוסה 118 ימים בשנה?". טיים אאוט. 2017-04-05. נבדק ב-2018-06-10.
↑  ישראל 50 בעמוד על שנת 1962
↑  דנה אינטרנשיונל: אין לאף אחד מונופול על אלוהים ואלוהים הוכיח את עמדתו, באתר גלובס, 11 במאי 1998
↑  אסף פרי, ‏כולם אנטישמים: חמש מהדרמות הגיאו-פוליטיות של תחרות הזמר הגדולה בעולם, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 10 באפריל 2018
↑  מועצת יש"ע: נצא עם ילדינו לגוש קטיף, באתר וואלה, 12 באוגוסט 2005
↑  עידן דורנר‏, מוצ"ש: הפגנה נגד עסקת הטיעון עם קצב, באתר וואלה, 28 ביוני 2007
↑  מופע פתיחת שנת המאה באתר הרשמי של העירייה
↑  ליה פן‏, תל אביב חגגה מאה לעיני רבע מיליון צופים, באתר וואלה, 4 באפריל 2009
↑  צפו בתקציר הטקס: עצרת הגאווה בכיכר רבין, באתר ‏מאקו‏, 10 באוגוסט 2009
↑  אסף קמר, חגיגות הניצחון בכיכר: "סוף סוף אפשר לשמוח", באתר ynet, 15 במאי 2018
↑  איתי בלומנטל ואטילה שומפלבי, אחד ממארגני עצרת "משיח בכיכר": "האירוע יתקיים, לא נבטל הפרדה בין גברים לנשים", באתר ynet, 19 ביוני 2018
↑  טל שניידר, ‏מחאת הלהט"בים: 80 אלף איש הפגינו למען שוויון בכיכר רבין, באתר גלובס, 22 ביולי 2018
↑  בר פלגו נעה שפיגלו ג'קי חוריו יהונתן ליס, עשרות אלפים הפגינו נגד חוק הלאום: "נלחמנו על קיום המדינה ונילחם על אופייה", באתר הארץ, 4 באוגוסט 2018
↑  בר פלגו צפריר רינת, אלפים הפגינו בת"א למען הרחקת אסדת הגז לווייתן מחוף הים, באתר הארץ, 1 בספטמבר 2018
↑  הילה ויסברג, ‏אלפים מוחים נגד אלימות כלפי נשים; שיבושים בנתב"ג: המשטרה עוצרת מפגינות בת"א, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2018
↑  נערכו כמה הפגנה בכיכר בזמן הגל הראשון
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007576263105171
הגושרים

| --- | --- |
קיבוץ הגושרים וברקע הר החרמון
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: הגליל העליון
גובה ממוצע: ‎109 מטר
תאריך ייסוד: 1948
תנועה מיישבת: התנועה הקיבוצית
סוג יישוב: קיבוץ
מוצא המייסדים: טורקיה
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,263 תושבים
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת אצבע הגליל מוגדלת) הגושרים(למפת אצבע הגליל רגילה) הגושרים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הגושרים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום הגושרים33°13′15″N 35°37′25″E﻿ / ﻿33.2207579265641°N 35.6236606874617°E﻿ / 33.2207579265641; 35.6236606874617  heמפת היישובים של מועצה אזורית הגליל העליון (in English: Upper Galilee Regional Council) באדום - הגושרים בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 7 מתוך 10
hagoshrim.co.il
מפל מים בקיבוץ הגושרים. המקום משמש אתר הנצחה לבני הקיבוץ שנפלו במערכות ישראל. הצמחים בעלי העלים הגדולים נקראים "אוזן הפיל"
בריכת השחייה בתכנון אדריכל ויטוריו קורינלדי
פסל כלי שחמט של אריה אשכנזי בקיבוץ הגושרים
נחל בקיבוץ הגושרים
הַגּוֹשְׁרִים הוא קיבוץ באצבע הגליל. שייך למועצה אזורית הגליל העליון. הקיבוץ הוקם בספטמבר 1948 על ידי עולים מטורקיה, בתחילה במבנים הנטושים של יישוב קודם בשם נחלים, ומאוחר יותר הועבר כקילומטר צפונה לנקודה חדשה בסמוך לכביש המקשר בין קריית שמונה לבין קיבוץ דן. בתחומי הקיבוץ מספר נביעות ונחלים, בהם אחד מפלגיו של נחל דן.
העולים בחרו בשם "הגושרים" שמסמל את היותם גשר בין הארץ לבין הגולה. על כך כתב יהודה זיו בספרו, העוסק במשמעויות שמות יישובים בישראל, שהשם ”מציין לכאורה את גשר דולב הסמוך שעל נהר שניר וגשרים קרובים אחרים. אבל את השם הזה הביא עמו גרעין המייסדים, ומשמעותו סמלית בלבד”.
היסטוריה

באתר קיבוץ הגושרים ישב מסוף 1943 מושב נחלים שהוקם על ידי ארגון ירושלים כאחד ממצודות אוסישקין. היחסים בין אנשי המושב לבין היישובים בסביבה היו עכורים על רקע מחסור בקרקעות ויחסים מתוחים בין דתיים לחילונים, ובמהלך מלחמת העצמאות, לאחר שספגו איומים והתנכלויות, נאלצו אנשי נחלים לעזוב את המקום.
זמן קצר לאחר שאנשי נחלים עזבו את המקום, עלה לקרקע גרעין העולים מטורקיה. הם התיישבו בתחילה במבנים הנטושים של נחלים, אולם עברו לאחר תקופה קצרה למקום הנוכחי, בסמוך לפלג של נחל דן, ליד חורבות ארמונו של האמיר פעור, שמכר את האדמות לקק"ל ב-1940. לאחר מלחמת העצמאות התרחב הקיבוץ אל השטח שבו שכן לפני כן הכפר הערבי אל-ח'יסאס שננטש במהלך מלחמת העצמאות לאחר מבצע של הפלמ"ח שבו נכבש הכפר.
הפילוג בקיבוץ המאוחד בשנות ה-50 של המאה ה-20 הביא לכמה גלים של מתיישבים חדשים שהגיעו מקיבוצים אחרים: איילת השחר וכפר גלעדי (1952), נוה אור (1954) ויד חנה (1955), שתרמו רבות לייצובו ולביסוסו של הקיבוץ הצעיר.
הקיבוץ עבר הפרטה בשנת 2000 והוא פועל במודל של "רשת ביטחון", שמשמעותו הפרטה כמעט מלאה. חברי הקיבוץ מקבלים שכר עבור עבודתם, ובמקביל משלמים מעין מס קהילתי, שנקבע על ידי האספה הכללית.
ענפי המשק > תיירות

בית ההארחה של הקיבוץ הוקם כבר בשנת 1953 על חורבות ארמון החורף של האמיר פאעור, ראש השבט הבדואי ערב אל-פאדל (שמרכזו היה בוואסט שברמת הגולן). האמיר שחי באופן ראוותני ונזקק למזומנים, מכר את אדמותיו באזור לקרן הקיימת לישראל בשנת 1940. אלמנטים מהארמון כמו הקשתות, שולבו במבנה המרכזי של בית המלון.
ב-1997 הוכנס שותף פרטי לניהול בית ההארחה, הוא הפך לבית מלון ושינה את שמו ל"מלון בטבע".
נוסף על בית ההארחה, מפעיל הקיבוץ את "קייקי הגושרים", להשכרת סירות קיאק לשיט בנחל שניר. בתחומי הקיבוץ נמצאת שמורת טבע לא מוכרזת, בשם "עמק הנהר הנעלם". בשמורה יש ריכוז גדול של הצמח הנדיר שבטבט גדול. שמורת עמק הנהר הנעלם הוקמה בשנת 1990 על ידי חבר הקיבוץ אורי דימנד ומלון קיבוץ הגושרים.
בקיבוץ נמצאות שתי טחנות קמח מופעלות בכוח מים זורמים. אינן פעילות. בקיבוץ יש טחנת טורבינות המופעלות בכוח זרם המים לייצור חשמל.
בבית המלון וברחבי הקיבוץ מפוזרים עשרות פסלים של הפסל אריה אשכנזי, חבר הקיבוץ.
בצידו הצפוני של הקיבוץ נמצא אתר ארכאולוגי הגושרים שבו נמצאו ממצאים מהתקופה הנאוליתית והכלקוליתית.
ב-2022 נפתח סניף של "האוזן השלישית" בקיבוץ הגושרים, סניף ייחודי המשלב מכירת תקליטים, דסיקים וסרטים, לצד בית קפה מקומי, המארח אומנים בהופעות חיות, לרוב בסופי השבוע.
ענפי המשק > חקלאות

במהלך שנות ה-50 התפתחו ענפי הלול, הרפת, התפוחים, הירק, הדגים וההדרים. עם התפתחות ענפי התעשייה והתיירות ירד משקלם של אלה, וחלקם נעלמו. בראשית שנות ה-70 חוסלה רפת החלב.
כיום יש בקיבוץ מטעים, פרדסים, גידולי שדה ולול של עופות לבשר.
ענפי המשק > תעשייה

ב-1974 רכש הקיבוץ את מפעל "מפרו" לפלסי מים. ב-1986 החל המפעל לייצר מכשירים חשמליים ידניים להסרת שיער, "סופט אנד איזי", שנקראו בהמשך "אפיליידי". מכשירים אלה זכו להצלחה בקנה מידה עולמי, אך הקיבוץ לא השכיל לנצל את ההכנסות האדירות לפיתוח מוצרים נוספים, וכעבור 4 שנים התרסק המפעל כלכלית ונמכר לגורם חיצוני על ידי כונס הנכסים. התרסקות זו האיצה את תהליכי ההפרטה של הקיבוץ. כיום הקיבוץ לא מחזיק מפעלי תעשייה.
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף אוגוסט 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  יהודה זיו, "רגע של מקום - סיפורים מאחורי שמות מקומות", תשס"ה, צבעונים הוצאה לאור; עמ' 42
↑  הנקודה לפני "אבל" - טעות פיסוק במקור
↑  גם בקיבוצים מחסלים את רפתות החלב, דבר, 1 באוגוסט 1974
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007467857205171  VIAF: 316601490   WorldCat (עם VIAF): 316601490
טיל בליסטי מוטס

טילי סקייבולט נישאים על ידי מפציץ B-52 סטרטופורטרס
טיל קינז'אל נישא על ידי מטוס מיג 31
טיל בליסטי מוטס או טיל בליסטי הנורה מהאוויר הוא טיל בליסטי המשוגר ממטוס הנושא אותו. טיל כזה מאפשר למטוס השיגור לפעול במרחק רב מהמטרה שלו, ולהשאיר אותו מחוץ לטווח נשק הגנתי, כגון טילים נגד מטוסים ומטוסי יירוט. בעבר היה טיל מסוג זה חסין יירוט, מפני שהיו בנמצא טילים אנטי-בליסטיים מעטים בעלי יכולת ליירט טילים כאלה, ואותם מעטים שהייתה להם יכולת כזאת נמצאו בעמדות נייחות ידועות. שילוב זה של תכונות אפשר למפציץ אסטרטגי להציג יכולת מרתיעה, בתקופה שבה נדמה ששיפור אמצעי ההגנה נגד מטוסים הפך את המפציצים הקונבנציונליים למיושנים. בשנות ה-90 של המאה ה-20 השתכללה טכנולוגיית טילי הקרקע-אוויר עד כדי כך שאפשרה גם יירוט של טילים בליסטיים מוטסים.
היסטוריה

הרעיון של טיל בליסטי מוטס נחקר בארצות הברית במטרה להבטיח את היעילות והשרידות של צי המפציצים הגדול שלה. לאחר תכנונים ניסיוניים, כחלק ממיזם WS-199 (אנ') בשלהי שנות ה-50 של המאה ה-20, שבהם פותחו האבטיפוס היי וירגו (אנ') והטיל בולד אוריון (אנ'), שנוסו גם כנשק נגד לוויינים, החל חיל האוויר של ארצות הברית בפיתוח הטיל GAM-87 סקייבולט (אנ'), שלו טווח של כ-1,850 קילומטרים. הכוח הצבאי הנוסף היחיד שהסתמך על מפציצים אסטרטגיים היה חיל האוויר המלכותי, ואף הוא בחר בסקייבולט לחימוש צי מפציצי V (אנ') שלו.
בסופו של דבר נכשל סקייבולט בכמה מבחני מפתח, בעוד הטיל פולאריס של צי ארצות הברית, המשוגר מצוללות, הציע את אותם יתרונות. מיזם סקייבולט בוטל ב-1962, מה שהוביל למשבר ולהסכם למכירת טילי פולריס לצי המלכותי כחלק מהסכם נסאו (אנ').
פיתוח הרעיון התנהל באיטיות עד שנות ה-70 של המאה ה-20, כאשר ראשי נפץ של טילים בליסטיים בין-יבשתיים החלו להיות מדויקים מספיק כדי לתקוף בסיסים של טילים בליסטיים בין-יבשתיים. ארצות הברית ערכה ניסויים באמצעות טילים קיימים שהופלו ממטוסי מטען, אך בסופו של דבר נטשה לחלוטין את קו הפיתוח הזה.
בתחילת שנות ה-70 בחן חיל האוויר של ארצות הברית שיגור של הטיל הבליסטי LGM-30 מיניטמן ממטוס תובלה C-5 גלקסי. ב-24 באוקטובר  1974 ערך ארגון מערכות החלל והטילים (אנ') בהצלחה בדיקת היתכנות אווירית, שבה מטוס C-5 גלקסי הפיל באוויר את הטיל, שמשקלו 39 טון, מגובה 20,000 רגל מעל האוקיינוס השקט. הטיל נפל לגובה של 8,000 רגל לפני שהמנוע הרקטי שלו הופעל. פעולת המנוע במשך 10 שניות נשאה את הטיל לגובה של 20,000 רגל לפני שנפל לאוקיינוס. הניסוי הוכיח את היתכנות שיגור טיל בליסטי בין יבשתי מהאוויר. הפריסה המבצעית בוטלה עקב קשיי הנדסה ואבטחה, אף שהיכולת שימשה כנקודת משא ומתן בשיחות סאל"ט להגבלת הנשק האסטרטגי. לא בוצע פיתוח אסטרטגי נוסף על ידי ארצות הברית, וסוג טילים זה לא הגיע לשימוש מבצעי.
בשנת 2018 חשפה רוסיה טיל בליסטי מוטס מדגם Kh-47M2 קינז'אל, שלו טווח של 2,000 ק"מ. במרץ 2022 שימש טיל קינז'אל לראשונה בלחימה על ידי רוסיה במלחמת אוקראינה–רוסיה.
חברת רפאל מערכות לחימה מתקדמות פיתחה סדרה של טילים בליסטיים מוטסים בשם "אנקור", שנועדו בתחילה לדימוי טיל קרקע-קרקע עבור ניסויים של המערכת נגד הטילים "חץ". אמצעי התקשורת ייחסו לחיל האוויר הישראלי שימוש בטילים בליסטיים מוטסים בתקיפה באיראן במבצע ימי תשובה באוקטובר 2024.
הערות שוליים

↑   B-58 Air Launched Ballistic Missile, סרטון  באתר יוטיוב
↑   C-5 Galaxy Minuteman ICBM Drop Test, סרטון  באתר יוטיוב
↑  "Russia claims first use of hypersonic Kinzhal missile in Ukraine". BBC News. 19 במרץ 2022. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Doyle, Gerry (4 בנובמבר 2024). "Israel's strikes on Iran spark interest in air-launched ballistic missiles". Reuters. {{cite news}}:  (עזרה)
וירטון

וירטון (בצרפתית: Virton) היא עיירה ולונית (דוברת צרפתית) במחוז לוקסמבורג שבבלגיה. היא בירת נפה באותו שם ובירת האזור התרבותי-היסטורי גאום (Gaume).
היסטוריה

חפירות ארכאולוגיות גילו שהאזור היה מיושב עוד לפני התקופה הרומית. הרומאים קראו למקום Vertunum ונמצאו בו שרידי וילות.
השם וירטון נזכר לראשונה בבולה אפיפיורית של לוקיוס השלישי מ-1183. המקום השתייך לדוכסות לוקסמבורג. בין אמצע המאה ה-15 עד אמצע המאה ה-17 ידע האזור כולו תקופה של מלחמות, רעב ומגפות. העיר החלה לשגשג תחת שלטונה של מריה תרזה, ארכידוכסית אוסטריה, במאה ה-18 והתפתחה עוד עם התפתחות תעשיית הפלדה באזור. ב-1830 צורפה לבלגיה.
ניצחון מכבי תל אביב על צסק"א מוסקבה ב-1977

ב-17 בפברואר 1977 התקיים בווירטון משחק כדורסל היסטורי, בו נפגשו מכבי תל אביב וצסק"א מוסקבה למשחק מכריע בגביע אירופה לאלופות בכדורסל. עשור קודם לכן, ניתקה ברית המועצות את יחסיה הדיפלומטים עם ישראל. מסיבות פוליטיות, סירבה צסק"א לשחק בתל אביב והסובייטים סירבו גם לאשר ויזות שיאפשרו למכבי לשחק במוסקבה. לבסוף הוחלט שמשחק "הבית" של צסק״א יתקיים באולם נייטרלי שבווירטון. במשחק עצמו ניצחה מכבי 79–91. התחושה בקרב הישראלים הייתה שזהו ניצחון על ברית המועצות כולה ולא רק על צסק"א מוסקבה, ובמשך שנים נחשב למאורע מכונן בהיסטוריה ובזהות הישראלית. בסיומו של המשחק ובאופוריית הניצחון הגדול שהושג, הכריז טל ברודי, כשאוהדים רוקדים מסביבו בהתרגשות, במבטא אמריקאי: "אנחנו במפה ואנחנו נשארים במפה - לא רק בספורט, בהכול (בכול)".
הערות שוליים

↑  יוני לב ארי, 35 שנה לווירטון: צסק"א אכלה אותה, באתר ynet, 17 בפברואר 2012
↑  אהרל'ה ויסברג‏, 40 שנים לווירטון: אנחנו במפה, הגירסה הסובייטית, באתר וואלה, 15 בפברואר 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007487147705171  GND: 4556682-3  LCCN: n2003038462  MusicBrainz: ae889ed5-411b-4723-b2a7-9bb1e55c22d2  VIAF: 137403530   WorldCat (עם VIAF): 137403530
שלמה יוסף זוין

| --- | --- |

הרב שלמה יוסף זוין. לצדו יושב אבא אבן וברקע תמונתו של הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג
 לידה:  דצמבר 1886 חנוכה ה'תרמ"ז Babruysk Voblast, האימפריה הרוסית, ברה"מ 
 פטירה:  28 בפברואר 1978 (בגיל 91) כ"א באדר א' ה'תשל"ח ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  ישיבת מיר (בלארוס) 
 תקופת הפעילות:  ? – 28 בפברואר 1978 
 השתייכות:  חסידות חב"ד, ציונות דתית
 רבותיו:  מנחם מנדל שניאורסון 
 פרסים והוקרה:  פרס ישראל (1959)  יקיר ירושלים (1967)  פרס הרב קוק לספרות תורנית (1947)  פרס הרב קוק לספרות תורנית (1952) 
 
הרב שלמה יוסף זוין (חנוכה ה'תרמ"ז, דצמבר 1886 - כ"א באדר א' ה'תשל"ח, 28 בפברואר 1978) היה רב ברוסיה ובישראל, מחבר ספרים תורניים והעורך הראשון של האנציקלופדיה התלמודית, מרבני חסידות חב"ד והציונות הדתית, חבר מועצת הרבנות הראשית ואב בית דין רבני חב"ד. חתן פרס ישראל לספרות תורנית, וכמו כן זכה פעמיים בפרס הרב קוק והיה הזוכה הראשון בפרס הרב מימון.
תולדות חייו

נולד בעיר קזמירוב שבמחוז פינסק לאביו הרב אהרן מרדכי שהיה רב הקהילה החבדי"ת המקומית, גדל והתחנך בסביבה חסידית. אביו שלח אותו ללמוד בישיבת מיר במיר, שם למד בחברותא עם הרב יחיאל יעקב ויינברג, מחבר ה"שרידי אש". תקופה מסוימת למד בקיבוץ אברכים אצל רבי שמריהו נח שניאורסון מבוברויסק, ממנו קיבל סמיכה לרבנות. הוא הוסמך גם על ידי ר' יוסף רוזין ("הרוגצ'ובר") ועל ידי הרב יחיאל מיכל אפשטיין, מחבר ערוך השולחן.
בגיל שבע עשרה לאחר פטירת אביו נתמנה ללמלא את מקומו ברבנות בעיר הולדתו קזמירוב והיה מעורכי כתב העת "שערי תורה". בהמשך היה רב בקלימובו (אנ') ובנובוזיבקוב. כיהן ברבנות בקהילות רוסיה בתקופה הקשה שלאחר המהפכה הקומוניסטית, ואף נטל חלק פעיל במאבק לשמירת גחלת הדת ברוסיה הסובייטית תחת הנהגתו של האדמו"ר מליובאוויטש, רבי יוסף יצחק שניאורסון. ערך ביחד עם הרב יחזקאל אברמסקי את כתב העת "יגדיל תורה" ובעוון הוצאתו לאור נאסר על ידי הקומוניסטים. יסד וערך עיתונות אורתודוקסית בעברית שעסקה בבעיות השעה.
עלה לארץ ישראל בשנת תרצ"ד, התיישב בתל אביב ומונה לרב קהילת חב"ד בתל אביב. בשנת תרצ"ו (1936) עזב את משרתו זו ועבר לירושלים. היה סגן יושב ראש התאחדות הרבנים פליטי רוסיא ושאר ארצות.
נמנה עם רבני הציונות הדתית. נבחר בשנת תשכ"ד לכהן במועצת הרבנות הראשית לישראל ובשנת תשל"ג נבחר שוב כמומלץ של הרב שלמה גורן. בשנת ה'תשי"ט (1959) קיבל את פרס ישראל לספרות תורנית. בשנת תש"כ מונה לכהן כנשיא 'מפעלי אמ"ת' - ארגון גג למוסדות יד הרב הרצוג. בשנת תשכ"ח היה הזוכה הראשון בפרס הרב מימון על מפעל האנציקלופדיה התלמודית.
נתן כתב סמיכה לרבנות לרבנים רבים. ביניהם: הרב שאר ישוב כהן, הרב שילה רפאל, והרב שלמה קוק.
הרב זווין שכלל והעשיר את שיטת בריסק. במאמריו (כמו בספריו "אישים ושיטות" ו"המועדים בהלכה"), ניתח וסיכם נושאים למדניים. כתב גם דרשות לפרשות השבוע והחגים המבוססות על הספרות החב"דית, והרבה לעסוק בסיפורי חסידים.
נמנה עם חסידי חב"ד. התכתב רבות עם רבי מנחם מנדל שניאורסון מליובאוויטש. עשה שימוש ברעיונות חסידיים-חב"דיים כדי לבאר על ידם עקרונות משפטיים המצויים בהלכה.
בשנת 1967 הוענק לו התואר "יקיר ירושלים".
היה נשוי ללאה לבית לווין, שנפטרה בשנת 1952, ולהם בן ובת. נפטר בשנת 1978, לאחר לוויה של אלפי איש ובהשתתפות ראש הממשלה מנחם בגין והרבנים הראשיים, נקבר בהר המנוחות בירושלים.
שמו הונצח ברחוב בשכונת נווה יעקב בירושלים.
גישתו למדינת ישראל

הרב זווין נהג לעשות סעודת מצווה מדי שנה ביום העצמאות, והתפלל בבית הכנסת שבמוסד הרב קוק, שם אמרו הלל בברכה.
בשנת תשי"ט ענה על השאלה "כיצד ניתן צביון דתי ליום העצמאות?":
מדינת ישראל עצמאית היא בגדר נס ופלא ונחשבת כמאורע החשוב ביותר בכל ההיסטוריה היהודית בדורות האחרונים. למרות זאת אין אני נוטה לחוות דעה בתקומת ישראל אם היא אתחלתא דגאולה. אין אנו מצויים בסוד ד' ואין לנו אפילו מושג מאופן גאולת ד' שעתידה לבוא. כך שאווילי הוא לומר שתקומת ישראל על מכונו המוצאת את בטויה בתנ"ך, היא גאולת ישראל בהווה. ומשום שממלכתיות יהודית עצמאית הוא חזיון מופלא שאין עוררים עליו לפיכך מצווים אנו להודות ולהלל לד'. וכל שאינו נוהג כך - הרי הוא כאילו כופר בטובתו של הקב"ה. אולם שמחת מצוה זו צריכה לנבוע ממקורות ההלכה ומאושיות המסורת, ובהתאם לכך היא צריכה למצוא את ביטויה... מצינו במדרש רבה שמות כ"ג: '"ויאמרו לאמר": נהיה אומרים לבנינו ובנינו לבניהם שיהיו אומרים לפניך כשירה הזאת בעת שתעשה להם נסים'. וכן נאמר בברייתא במגילת תענית פרק ט: בחדש כסלו, שמונת ימי חנוכה, למה ראו לגמור בהם את ההלל, אלא שכל תשועה ותשועה שהקב"ה עושה להם לישראל, הן מקדימין לפניו בהלל בשיר ובשבח ובהודאה, כעניין שנאמר: ויענו בהלל ובהודות לד' וכו'. בהתאם לכך חייבים אנו לקרוא את הלל ולערוך סעודה. עלינו לקבוע את יום העצמאות כיום הודיה לד', כיום שמחה משתה וששון אשר ישא את חותם המסורת. לדעתי צריך להבליט את הנס האלוקי שבעצמאות ישראל, ואין מקום לאשליה של כוחנו ועוצם ידינו קוממו את המדינה הזאת. ומתוך כך יש לקוות שברבות הימים תתפשט בקהל הרחב חגיגת יום העצמאות אשר תשא אופי של קדושה היונקת ממקורות התורה...
האנציקלופדיה התלמודית

הרב זווין יסד יחד עם הרב מאיר בר-אילן את מפעל האנציקלופדיה התלמודית בשנת ה'תש"ב (1942).
במסגרת זו הכין את רשימת הערכים וערכי המשנה וקבע את שיטת הניתוח ההלכתית שלה. ערך את כל הכרכים שיצאו לאור בימי חייו.
האנציקלופדיה התלמודית היא גולת הכותרת ביצירותיו. מעת שהחל לעסוק בכתיבתה ועריכתה, הרב זוין התמסר אליה כמעט באופן מוחלט ונעשה הדבר למפעל חייו, במשך שלושים וחמש שנות חייו האחרונות. י"ב הכרכים הראשונים שיצאו, נכתבו בכתב ידו. וסגנון כתיבתו ועריכתו שימשו ומשמשים את העורכים והכותבים שבאו אחריו בהשתלשלות המפעל הזה.
פרסומו הגדול וההערכה הרבה לה זכה גרמו לכך שעם פטירתו של הרב הראשי לישראל, הרב הרצוג בשנת ה'תשי"ט, הופעל לחץ גדול מאוד על הרב זווין מכל פלגי הציבור להציג את מועמדותו לתפקיד. על אף זאת, הוא סירב בכל תוקף. אחד הטעמים לסירובו, היה מפני האנציקלופדיה התלמודית. הוא הכיר בחשיבותה וידע שאם יטול את תפקיד הרבנות, לא יוכל להמשיך בעריכתה.
מכתביו

ספריו:
המועדים בהלכה - ניתוח היסודות ההלכתיים של מצוות החגים והמועדים (אוסף מאמרים שפורסמו בעיתון הצופה), ב' כרכים, בהוצאת מכון התלמוד הישראלי, תש"ם.
לאור ההלכה - ניתוח היסודות ההלכתיים של נושאים נבחרים.
אישים ושיטות - ניתוח ביקורתי של שיטתם ההלכתית של עשרה מגדולי הרבנים בדורות האחרונים: הנצי"ב מוולוז'ין, רבי חיים סולובייצ'יק (בפרק זה פרק משנה על בנו הגרי"ז), רבי יוסף רוזין (הרוגאצ'ובי), רבי מאיר שמחה הכהן (מחבר אור שמח ומשך חכמה), רבי חיים עוזר גרודזינסקי (ה"אחיעזר"), הרב קוק (ועסק מעט בבנו הרצי"ה), רבי משה מרדכי אפשטיין, רבי ברוך דב ליבוביץ (הברכת שמואל), החזון איש, רבי איסר זלמן מלצר (מחבר אבן האזל).
סופרים וספרים: ביקורות ספרים מתחום הספרות התורנית. ג' כרכים: כרך א' עוסק בגאונים, ראשונים, ותשובות. כרך ב' במדרש, זוהר, ועוד. כרך ג' בפסקים, פירושים וחידושים.
סיפורי חסידים: אנתולוגיה של סיפורי חסידים. כרך אחד לפי סדר פרשיות התורה וכרך אחד על סדר המועדים.
לתורה ולמועדים (רסיסי הגיונות), חלק א' לפרשיות השבוע. חלק ב' (ניצוצות חב"דיים) למועדים
לשאלת הגיוס של בני הישיבות (בשם "אחד הרבנים")
לקריאה נוספת

'זוין, שלמה יוסף', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 214.
הרב יהושע הוטנר, 'הגרש"י זוין כפותח תקופה בספרות ההלכה', בתוך: אישים ושיטות, ירושלים תשס"ז, עמ' 39–66
הערות שוליים

↑  על פי החקוק על מצבתו
↑  הפרדס, ניסן תשל"ח, עמודים 25-26
↑  הפרדס, שבט תשי"ט, עמוד 46 מציין שהיה רב בקזימירוב בשנת תרע"ב
↑  הפרדס, שבט תשי"ט, עמוד 46, אמצע שנות ה-20
↑  הפרדס, ניסן תשל"ח
↑  שר התורה, סיפורו של הרב עובדיה יוסף
↑  הרבנית לאה זווין ע"ה, הצופה, 29 בפברואר 1952
↑  שמואל כ"ץ ואיתמר ורהפטיג, הרבנות הראשית לישראל - ב, עמ' 912, ירושלים, תשס"ב
↑  אהרן ארנד, הרב שלמה יוסף זוין ויום העצמאות, ובמקורות רבים נוספים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306519305171  BnF: cb121712016 (data)  CiNii: DA13600088  GND: 129776920  ISNI: 0000 0001 0892 875X  LCCN: n83138146  NSK: 000004345  NTA: 073081833  RERO: 02-A003998226  SUDOC: 030257336  VIAF: 44340006   WorldCat (עם VIAF): 44340006 
מימין לשמאל: הרב גרשון חן, הרב אליעזר קרסיק והרב זווין.
מצבת הרב ש"י זוין בהר המנוחות