stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יושינורי שירקאווה
ביוגרפיה

שירקאווה נולד למשפחת סמוראים בעיר איו, שבמחוז אהימה שבאימפריה היפנית. הוא הצטרף לצבא הקיסרי, וסיים את לימודיו באקדמיה הצבאית הקיסרית בשנת 1890. הוא החל להרצות באקדמיה, אולם עם פרוץ מלחמת סין–יפן הראשונה נכנס לצבא באופן פעיל. הוא לחם בהצטיינות והועלה לדרגת לוטננט. לאחר המלחמה חזר ללמד, ובשנת 1899 הועלה לדרגת קפטן. בשנת 1903 הועלה לדרגת מייג'ור, ופיקד על רגימנט הרגלים ה-21 במהלך מלחמת רוסיה–יפן. במהלך אותה מלחמה מונה למפקד הדיוויזיה ה-13. בשנת 1907 הועלה לדרגת לוטננט-קולונל, ושנתיים לאחר מכן לקולונל. אותה שנה (1909) מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-34.
ביוני 1911 מונה למפקד הדיוויזיה ה-13. מאוחר יותר באותה שנה הועלה לדרגת מייג'ור-גנרל. מ-1913 עד 1915 שימש כמפקד הכוחות היפניים שהיו מוצבים בסין. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה מונה למפקד בריגדת הרגלים התשיעית. בין השנים 1916-1919 שימש כראש לשכת כוח האדם במשרד המלחמה הקיסרי. בשנת 1919 הועלה לדרגת לוטננט-גנרל, ובשנת 1921 מונה למפקד  הדיוויזיה ה-11. אולם שנה לאחר מכן הועבר לדיוויזיה ה-1, אותה שנה מונה להיות סגן שר ההגנה תחת הנזו יאמאנאשי (山梨 半造), הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1923, אז הפך למפקד צבא קוואנטונג - קבוצת ארמיות יוקרתית של הצבא היפני, הוא החזיק בתפקיד עד שנת 1926.
במרץ 1925 הועלה לדרגת גנרל. כאשר התגברו המתחים בסין שהתפרצו מאוחר יותר בדמות מלחמת סין–יפן השנייה, נשלח שירקאווה ב-25 בפברואר 1932 כראש חיל משלוח לסין. הוא פיקד על הצבא היפני במהלך מספר "תקריות" שאירעו בינו לבין הצבא הסיני, הבולטת שבהן "תקרית שאנגחאי". אולם ב-29 באפריל של אותה שנה במהלך חגיגות שנערכו בשאנגחאי לכבוד יום הולדתו של הקיסר הירוהיטו, השליך פעיל עצמאות קוריאני בשם יון בונג-גיל, פצצה מאולתרת על דוכן הכבוד שבו נאם אותו רגע שירקאווה, שנפצע קשה וב-26 במאי מת מפצעיו.
לקריאה נוספת

Bix, Herbert P. (2001). Hirohito and the Making of Modern Japan. Harper Perennial.
Dupuy, Trevor N. (1992). Encyclopedia of Military Biography. I B Tauris & Co Ltd.
Sims, Richard (2001). Japanese Political History Since the Meiji Renovation 1868–2000. Palgrave Macmillan.
יום החייל היהודי

מצעד יום החייל היהודי, בעוברו בדרך פתח תקווה בתל אביב, 6 באפריל 1942
יום החייל היהודי, 1941, המצעד עובר על שפת הים בתל אביב
המצעד ברחוב דיזנגוף ב-27 בספטמבר 1942, מעליו הכתובת "אשה עברייה להגנת המולדת התגייסי!"
יום החייל היהודי צוין על ידי היישוב היהודי בארץ ישראל בחול המועד פסח, בשנים 1941–1943, לכבודם של מתנדבי היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
יום החייל היהודי נקבע על ידי הוועד הארצי למען החייל היהודי בשיתוף הסוכנות היהודית והוועד הלאומי באפריל 1941, לאות הזדהות של היישוב היהודי בארץ ישראל עם כ-8,000 מתנדבי היישוב לצבא הבריטי. לכבוד היום בחרה ועדה את שיר הלכת של החייל היהודי. לרגל האירוע הופקה כרזה שעוצבה על ידי פרנץ קראוס, על פי צילום מאת אלפונס הימלרייך.
יום החייל של 1941 צוין בתל אביב באספת עם באולם אהל שם, תהלוכה ברחובות תל אביב ותחרויות ספורט. חגיגות נוספות התקיימו בירושלים, חיפה ופתח תקווה. במהלך היום נאספו כספים למען החייל היהודי באמצעות "תו החייל". יום החייל השני, בשנת 1942, כלל תהלוכה בתל אביב ותפילה חגיגית בבית הכנסת הגדול. יום החייל השלישי, בשנת 1943, כלל מצעד, קונצרט ותפילה חגיגית.
בשנת 1942 נערך אירוע דומה גם בחול המועד סוכות, 27 בספטמבר 1942 - "יום הגדודים", בהשתתפות מתנדבי היישוב ביחידות שונות בצבא הבריטי במלחמת עולם השנייה, והחיילים המשוחררים בני היישוב שלחמו במלחמת העולם הראשונה במסגרת הגדודים העבריים, שנשאו בתהלוכה את דגל "הראשון ליהודה". יום זה כלל תהלוכה בתל אביב ותחרויות באצטדיון המכביה. העיר קושטה בדגלים ובכתובות לעידוד ההתגייסות לצבא הבריטי.
כרזת יום החייל היהודי על לוח מודעות בתל אביב, 1941
לוחמי הגדודים העבריים ותיקי מלחמת העולם הראשונה, במצעד בתל אביב, 1942
ישראל רוקח (ראש עיריית תל אביב), משה שרת ופקידים בריטיים צופים במצעד, 1942
הערות שוליים

↑  יום החייל היהודי, הַבֹּקֶר, 31 במרץ 1941
↑  לקראת יום החייל, הַבֹּקֶר, 10 באפריל 1941
↑  "יום החייל היהודי", כרזה ותיאור, באתר בידספיריט
↑  כרזת יום החייל היהודי, באתר מכון שנקר
↑  נפתח חגיגית יום החייל היהודי, הצופה, 15 באפריל 1941
↑  יום החייל בערים ובמושבות הפך להפגנה נאה של הישוב למען ההתגייסות והגשת עזרה למשפחות המגוייסים, הַבֹּקֶר, 16 באפריל 1941
↑  סדר חגיגות יום החייל היהודי, המשקיף, 6 באפריל 1942
↑  חיילים וחיילות עברים צעדו אתמול בסך בחוצות תל-אביב, הַבֹּקֶר, 7 באפריל 1942
↑  תל־אביב חגגה את יום החייל, הַבֹּקֶר, 23 באפריל 1943
↑  יום הגדודים, הצופה, 27 בספטמבר 1942
↑  לקראת יום הגדודים, הַבֹּקֶר, 24 בספטמבר 1942
↑  יום הגדודים העבריים, העולם, 8 באוקטובר 1942
יאקובוס יוהנס פושה

יאקובוס יוהנס ("ג'ים") פֿוּשֵׁה (Jacobus Johannes ("Jim") Fouché‏; 6 ביוני 1898 - 23 בספטמבר 1980) היה נשיאה הנבחר המכהן השני של דרום אפריקה בין השנים 1968-1975. לפניו נבחר וכיהן רק נשיא אחד: צ'ארלס רוברטס סווארט. תאופילוס אבנהעזר דונגס נבחר לפני פושה אך לא הספיק לכהן ולו יום אחד, ואילו ז'וזואה פרנסואה נודה לא נבחר לתפקיד אך שימש נשיא בפועל עד מותו של דונגס.
ביוגרפיה

פושה נולד במדינת אורנג' החופשית (שהפכה למושבה בריטית בשנת 1902 ולפרובינציה של איחוד דרום אפריקה בשנת 1910). עסק בחקלאות והיה חבר במפלגה הלאומית שנים רבות. עמד בראש מינהל מדינת אורנג' החופשית בין 1954 ל-1959 ולאחר מכן כיהן בממשלת דרום אפריקה, תחילה כשר ההגנה (1959-1966) ולאחר מכן כשר לשירותים טכניים בחקלאות ולענייני מים (1966-1968). נבחר כנשיא לאחר מותו של תאופילוס אבנהעזר דונגס בשנת 1968 ומילא את התפקיד הטקסי עד לשנת 1975. היה הנשיא היחיד בתולדות דרום אפריקה שכיהן לאורך מלוא תקופת הכהונה שנקבעה בחוקה (שבע שנים).
חיים אישיים

פושה היה נשוי לאלטה מקדונלד ולשניים נולד בן אחד.
יושיטומו נארה

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1959 (בן 64) הירוסאקי, יפן 
 לאום:  יפנים 
 מקום לימודים:  Aichi Prefectural University of Fine Arts and Music  האקדמיה לאמנות של דיסלדורף  Aomori Prefectural Hirosaki High School 
 תקופת הפעילות:  1985–2010 (כ־25 שנים) 
 תחום יצירה:  ציור, פיסול 
 זרם באמנות:  פופ ארט, Superflat 
 
זהו שם יפני; שם המשפחה הוא .
יושיטומו נארה (בקאנג'י: 奈良美智, בהירגנה: ならよしとも, נולד ב-12 במאי 1959 בהירוסאקי, יפן) הוא אמן פופ ארט מודרני.
נארה עובד וחי בטוקיו, אך התגורר תקופה ארוכה בקלן שבגרמניה, ועבודותיו זכו לפרסום בינלאומי. הוא למד באוניברסיטת אאיצ'י (אנ'), וקיבל את התואר הראשון ב-1985, ואת התואר השני ב-1987. בין השנים 1988 ל-1993 הוא למד ב"קונסטקדמי דיסלדורף" בדיסלדורף, גרמניה. הוא הציג קרוב ל-40 תערוכות עצמאיות מאז 1984.
עבודתו

נארה התפרסם במהלך זרם הפופ ארט היפני של שנות התשעים. הנושא של הפסלים והציורים שלו פשוטים באופן מטעה: רוב העבודות מתארות אובייקט בלתי מזיק למראית עין (בדרך כלל ילדים וחיות מצוירים בצבעי פסטל ובסגנון של סרט מצויר) עם מעט או ללא רקע.
הילדים הללו, שנראים בתחילה חמודים ואפילו פגיעים, מנופפים לפעמים בנשק כמו סכינים ומסורים.
נארה נחשב לאחד הידועים מבין האמנים היפנים כיום, ולמייצג נאמן של האמנות היפנית העכשווית. כך, למשל, בתערוכה שכונתה "שמש עולה, ירח נמס", שהוצגה במוזיאון ישראל בשנת 2006, והוקדשה לאמנות היפנית בת דורנו, קידם את פני הבאים פסל של נארה בשם "עולי הרגל הקטנים (טיול לילי)", שהיה אחד המוצגים העיקריים בתערוכה.
בשנת 2011 עבודתיו של נארה הוצגה בתערוכה שנקראה "BYE BYE KITTY! ! ! בין גן עדן לגיהנום באמנות יפנית עכשווית " שאצר דייוויד אליוט (אנ') בבניין אגודת החברה היפנית במנהטן, בניו יורק, יחד עם חמישה עשר אמנים יפנים עכשוויים אחרים. יחד עם נארה השתתפה והציגה בתערוכה עם קבוצת האמנים האמנית דוקטור לאמנות טומוקו קאשיקי.
השפעות על עבודתו

ספרי הקומיקס היפני, המאנגה והאנימה, מהווים השפעה ברורה על סגנונו של נארה ועל דמויותיו בעלות העיניים הגדולות. עם זאת, נארה חותר תחת הדמויות החמודות בהחדרה של דימויי אימה לעבודותיו.
עבודתו מושפעת מאוד מילדותו כ"ילד מפתח" בחברה התעשייתית היפנית, שהוריו העובדים הותירו לרוב בחברת חיות המחמד והטלוויזיה. נארה שואף לחתור תחת הדימוי המושלם שיש לילדות בחברה היפנית המתבטא במילה "קאוואיי" (かわいい, חמוד). השפעות נוספות שמונה נארה על עבודתו הן ציורי הרנסאנס, מוזיקת פאנק ומינימליזם, כמו גם הסופרת בננה יושימוטו התנועה האמנותית "סופר פלאט", שיצר האמן טקאשי מורקמי, ומושג ה"אוטאקו", המתייחס למעריצי אנימה אובססיביים היוצרים תת-תרבות משלהם.
הערות שוליים

↑  סקירה של עבודתו של נארה אתר מטרו-אקטיב
↑  אתר המוקדש ליושיטומו נארה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007319649205171  BIBSYS: 5023319  BNE: XX1588296  BnF: cb14485238h (data)  CANTIC: a10391988  CiNii: DA11893010  GND: 121769550  ISNI: 0000 0001 2321 6160  LCCN: no2001037878  MusicBrainz: daa4ded2-2d1d-4404-8f61-75918ce3eb1f  NDL: 00680363  NLK: KAC200911447  NTA: 237898985  RERO: 02-A016881622  RKD: 241176  SNAC: w6rv4kcr  SUDOC: 060853115  ULAN: 500033169  VIAF: 116439660   WorldCat (עם VIAF): 116439660
יום הזיכרון לרצח העם הארמני

| --- | --- |

עצרת זיכרון ב-24 באפריל 2009, ליד האנדרטה לזכר רצח העם הארמני
 סוג:  יום השנה 
 סיבה:  רצח העם הארמני 
 
יום הזיכרון לרצח העם הארמני הוא יום זיכרון שנתי ב-24 באפריל, לזכר רצח העם הארמני בשנים 1915–1918 ולזכר רצח כ-1.5 מיליון ארמנים על ידי העות'מאנים, על ידי סדרה של מעשי טבח, הרעבה, וצעדות מוות, שלוו גם במעשי אונס רבים ושעבוד מיני.
בירוואן, בירת ארמניה, צועדים מאות אלפי אנשים אל אנדרטת רצח העם ציסנרקאברד כדי להניח פרחים על הלהבה הנצחית. יום זה נקרא גם "יום הקדושים הארמנים".
24 באפריל, הוא התאריך שבו נעצרו ונרצחו בשנת 1915 כ-250 אינטלקטואלים ומנהיגים ארמנים בבירה איסטנבול בידי ממשלת הטורקים הצעירים. בתאריך זה מציינים הארמנים את יום השנה לרצח העם.
ב-24 באפריל 1965, יום השנה ה-50 לאחר רצח העם, התקיימו ההפגנות המוניות בירוואן ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הארמנית, שהייתה אז חלק מברית המועצות. בהפגנה השתתפו כ-100,000 איש, שהפגינו במשך 24 שעות מול בניין האופרה של ירוואן (Yerevan Opera Theater) בדרישה שהשלטון הסובייטי יכיר ברצח העם הארמני, ובדרישה להקמת אתר זיכרון בעיר הבירה ירוואן שינציח את זכר הקורבנות. בעקבות ההפגנות החליט הקרמלין, בשיתוף שלטונות ארמניה ואנשי הכנסייה הארמנית, להקים אתר הנצחה. הפגנות אלה נחשבות תחילת ההתעוררות הציבורית הראשונה של התודעה הארמנית בארמניה הסובייטית, ולתחילת מאבקו של העם הארמני בדרישה להכרה של אומות העולם ברצח העם.
ב-1965 ערכה הקהילה הארמנית בישראל טקס פומבי ראשון, ביפו, לציון יום הזיכרון לנספים. מאז 1972 הקהילה הארמנית בישראל מציינת את יום הזיכרון ברובע הארמני בירושלים.
ראו גם

הכחשת רצח העם הארמני
המוזיאון לרצח העם הארמני
הערות שוליים

↑  אורון 2005, עמ' 62–63.
יאפ פנראט

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  11 באפריל 1918 אמסטרדם, הולנד 
 פטירה:  25 ביוני 2006 (בגיל 88) Catskill, ארצות הברית 
 מדינה:  ממלכת ארצות השפלה 
 מקצוע:  מעצב פנים, לוחם מחתרת, פסל, מעצב, מעצב רהיטים 
 בן או בת זוג:  Noor Bons-Dekker (17 באפריל 1940–4 ביולי 1950) 
 מידע חסיד אומות העולם
 פרסים והוקרה:  חסיד אומות העולם (23 בספטמבר 1997) 
 קישורים חיצוניים
 יד ושם:  יאפ פנראט
 
יאפ פנראט (בהולנדית: Jaap Penraat;‏ 1918 – 2006) היה פעיל המחתרת ההולנדית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מהולנד.
ביוגרפיה

פנראט נולד באמסטרדם. בילדותו סייע לשכניו היהודים בתור גוי של שבת. הוא היה אדריכל במקצועו.
פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים

עם כיבוש הולנד על ידי הוורמאכט במלחמת העולם השנייה סייע ליהודים להסתתר וזייף עבורם מסמכים שהציגו אותם כארים. בנוסף הבריח כ-400 יהודים לספרד הנייטרלית באמצעות הסוואתם כפועלים עבור החומה האטלנטית.
פנראט נתפס, נכלא ועונה, אך לא חשף את דבר פעילותו. לאחר שחרורו מהמעצר המשיך לפעול להצלת יהודים עד 1944. כאשר עמדה פעילותו בסכנת גילוי, נמלט והסתתר עד שחרור הולנד בתחילת 1945.
פעילותו בתקופת השואה להצלת יהודים > לאחר המלחמה

פנראט הפך למעצב נודע באמסטרדם, ובשנת 1958 עבר לארצות הברית, שם המשיך בפעילותו האמנותית.
פנראט מת בגיל 88 בביתו בהרי קטסקיל בניו יורק, שלוש שנים לאחר מות אשתו, ג'טי. הוא הותיר אחריו שלוש בנות: מרג'לין, מיר, ונואל.
הנצחה

בשנת 1997 העניק יד ושם לפנראט את התואר חסיד אומות העולם.
ראו גם

הצלת יהודים במהלך השואה
יושימאר יוטון

ויקטור יושימאר יוטון פלורס (בספרדית: Víctor Yoshimar Yotún Flores; נולד ב-7 באפריל 1990) הוא כדורגלן פרואני המשחק בספורטינג קריסטל בעמדת המגן השמאלי.
קריירת מועדונים

יוטון התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות, בגיל 17 הגיע לקבוצת הנוער של ספורטינג קריסטל. בינואר 2008 הושאל לחוסה גאלבס לעונה אחת. ב-5 במרץ 2008 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה. ב-9 במרץ 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה בניצחון 0-1 של קבוצתו נגד אתלטיקו מיניירו. יוטון סיים את העונה הראשונה שלו כשחקן קבוצה בוגרת עם 28 הופעות ו-3 שערים בליגה.
בינואר 2009 חזר לספורטינג קריסטל. ב-9 במאי 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קריסטל בהפסד 1-2 נגד מלגר. ב-27 במאי 2012 ערך את הופעתו ה-100 במדי קריסטל, בה זכה אף לענוד את סרט הקפטן. בינואר 2013 עזב לראשונה את פרו כאשר הושאל לואסקו דה גאמה הברזילאית ובסיום העונה חזר לספורטינג.
ב-27 בינואר 2015 עזב לראשונה את אמריקה הדרומית כאשר חתם במאלמה השוודית.
ב-4 באוגוסט 2017 חתם באורלנדו סיטי מה-MLS.
ב-27 בדצמבר 2018 יוטון חתם בקרוס אסול מליגת העל המקסיקנית.
ב-8 במרץ 2022 חזר לספורטינג קריסטל קבוצת נעוריו.
קריירה בינלאומית

בשנת 2011 זומן לראשונה לסגל נבחרת פרו לקראת גביע קירין. ב-8 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד פנמה. ב-15 באוקטובר 2013 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2014.
תארים

אליפות פרו (2): 2012, 2014
אליפות שוודיה (2): 2016, 2017
הנבחרת המצטיינת בקופה אמריקה: 2021
נבחרת העונה בליגת העל הפרואנית: 2009
יהדות סנקי

| מספר היהודים בסנקי/צחקאיה לפי שנים |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | סה"כ |  |  |  |
| 1922 | 81 |  |  |  |
| 1928 | 118 |  |  |  |
יהדות סנקי או יהדות צחקאיה מופיעה בעדויות המוקדמות ביותר במאה ה-19. על פי עדות אחת היה חייב יצחק ישראלשווילי מסנקי 200 מנתי גאורגי (רובל של האימפריה הרוסית). בשנת 1869 ביקר בסנקי הנוסע י. טשארני. ברישומיו הוא מציין כי מושל המזרה של סנקי הבטיח לו לתת זכות התיישבות בכותאיסי למעט היהודים שבעיר כיוון שאין להם גם מקום להתפלל וגם לא שוחט.
בשנת 1873, אחרי שנסתיימה בניית מסילת הברזל טביליסי-פותי שעברה דרך העיר. הפיכתה לצומת תחבורה גרמה להתפתחותה של העיר.
עד שלהי שנות ה-40 או ראשית שנות ה-50 פעלו בעיר שני בתי כנסת: האחד במרכז העיר, נבנה בשנת 1880 ונהרס בידי הרשויות בשנת 1946. השני שהוקם במקומו, ברחוב רוסתוולי 129, היה במבנה בן שתי קומות והתקיים עד לשנת 1963. בספטמבר של אותה שנה, עלה בית הכנסת באש. יהודי המקום, בסיוע של יהודים מערים אחרות, שיקמו אותו, אולם כעבור זמן לא רב הוחרם המבנה והועבר לרשות לייצור משקאות קלים.
בשנת 1966 החלו יהודי העיר בהקמת בית כנסת חדש. בנייתו נסתיימה בשנת 1969.
הערות שוליים

↑  מרדכי אלטשולר, יהדות במכבש הסובייטי: בין דת לזהות יהודית בברית המועצות, 1964-1941, עמ' 480, מרכז זלמן לתולדות ישראל, ירושלים, מסת"ב 9789652272256
| יהדות גאורגיה לפי ערים |
| --- | --- | --- |
| גאורגיה המערבית | כותאיסי • סצ'חרה • אוני • בתומי • סוחומי • קולאשי* • סנקי • פותי • לאילשי • לוחאמולי* • זסטפוני • ואני • כובולתי • בנדזה • סוג'ונה • חובי* • זוגדידי • אוצ'מצ'ירה* • גגרה |  |
| גאורגיה המזרחית | טביליסי  • מצחתה* • גורי • סוראמי • צחינוואלי • כארלי • ציתלגורי • תלאווי • אורייתובני* • וליסציחה* • בריתי* • תמראשני* |  |
| גאורגיה הדרומית | בורג'ומי • אצקורי* • אחלציחה • אחלכלכי*  * יישובים בעבר של יהודים |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאורגיה ובנושא יהדות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יאפטוס (ירח)

| --- | --- |

 כוכב האם
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  שבתאי
 תאריך גילוי:  25 באוקטובר 1671
 מגלה:  ג'ובאני דומניקו קאסיני 
 על שם:  יאפטוס 
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  3,560,820 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.0286125
 זמן הקפה:  79.3215 ימים
 נטיית מסלול:  15.47°
 מאפיינים פיזיים
 רדיוס קו משווה:  734.5 קילומטר
 ממדים:  1460 ק"מ
 שטח פנים:  6,700,000 קמ"ר
 מסה:  ‎1.805635±0.000375×1021‎ ק"ג
 צפיפות ממוצעת:  1.08 גרם/סמ"ק
 תאוצת הכובד בקו המשווה:  0.223 מטר/שנייה2
 זמן סיבוב עצמי:  79.3215 ימים
 נטיית ציר הסיבוב:  0°
 אלבדו:  0.6
 בהירות נראית:  10.2 
 מאפייני אטמוספירה
 לחץ אטמוספירי:  0 פסקל
 
רכס ההרים בקו המשווה
יאפטוס (אנגלית: Iapetus) הוא אחד מירחי כוכב הלכת שבתאי. יאפטוס הוא הירח השלישי בגודלו במערכת ירחי שבתאי. הירח התגלה על ידי ג'ובאני דומניקו קאסיני בשנת 1671.
גילוי

יאפטוס נצפה לראשונה על ידי ג'ובאני קאסיני באוקטובר 1671. קאסיני צפה בירח ממערב לשבתאי. בחלוף כמה חודשים ניסה לצפות ביאפטוס מצידו המזרחי של שבתאי, אך לא הצליח לזהותו. רק בשנת 1705 הצליח קאסיני לצפות ביאפטוס בצד המזרחי של שבתאי בעזרת טלסקופ מתקדם יותר, ומצא אותו עמום יותר בשתי יחידות עוצמת הארה.
קאסיני שיער כי ליאפטוס יש צד בהיר וצד כהה, וכי הוא נמצא במצב של הקפה סינכרונית עם שבתאי. כתוצאה מכך הצד הבהיר של יאפטוס פונה אל כדור הארץ כשהירח נמצא מערבית לשבתאי, ואילו הצד הכהה פונה אל כדור הארץ כשהוא נמצא מזרחית לשבתאי. השערותיו של קאסיני התגלו מאוחר יותר כנכונות. החלק הכהה של יאפטוס נקרא על שמו של קאסיני.
מאפיינים

קוטרו 1,460 ק"מ (לשם השוואה - קוטרו של הירח שלנו, הוא כ-3,474 ק"מ). מרחקו משבתאי כ-3,561,300 קילומטרים.
פני השטח של יאפטוס מתייחדים בתופעה יוצאת דופן: חציים האחד בהיר מאוד ואילו חציים השני כהה מאוד. קיימות שתי השערות המנסות להעלות הסברים אפשריים לתופעה זו. האחת מנסה להסביר את התופעה באמצעות ירח אחר של שבתאי – פבה. פבה עשוי מחומר כהה. ייתכן שגופים קטנים מן החלל פגעו בפבה ופגיעתם גרמה להתזת חומר ממנו החוצה, לחלל. חומר זה הגיע לירח יאפטוס, הצטבר עליו בהדרגה והאזורים שכוסו בו הפכו לכהים. כך נוצר החלק הכהה של יאפטוס. השערה אחרת טוענת שהתפרצויות של חומר כהה מתוך פנים הירח יאפטוס עצמו הן שגרמו לכך. ההתפרצויות גרמו להתזת חומר כהה על-פני הירח ולהפיכתם של האזורים עליהם נחת החומר, לכהים.
ליאפטוס רכס הרים בקו המשווה. רכס זה נמשך לאורך כ-1,300 ק"מ, רוחבו כ-20 ק"מ, והגובה הממוצע הוא כ-13 ק"מ. הפסגות הגבוהות של רכס זה מתנשאות לגובה של יותר מ-20 ק"מ, מה שמציב אותם ברשימת ההרים הגבוהים ביותר במערכת השמש. הרכס אינו רציף וכולל גם פסגות מבודדות. הרכס התגלה על ידי הגשושית קאסיני-הויגנס בשנת 2004. לאורך הרכס ניתן למצוא מכתשי פגיעה רבים מה שמעיד על כך שהרכס אינו צעיר.
תאוריה אחת למקורם של הרים אלו היא שבצעירותו, יאפטוס סבב מהר יותר סביב עצמו. מהירות הסיבוב, יחד עם הקפתו את שבתאי, נתנה לכדור צורה פחוסה שהגדילה את שטחו. מאוחר יותר הואטה מהירות הסיבוב של הכדור ופני השטח שלו קפאו. כתוצאה מכך פני השטח של הירח הקר קטנו והחומר העודף נערם באזור קו המשווה.
מקור השם

יאפטוס קרוי על שמו של הטיטאן יאפטוס מן המיתולוגיה היוונית. בטרם קיבל את שמו נקרא "שבתאי 8".
קאסיני קרא ל-4 הירחים שגילה (טתיס, דיוני, ריאה ויאפטוס) "הכוכבים של לואי" כאות כבוד למלך לואי ה-14.
מסלול

מסלול יאפטוס סביב שבתאי הוא בלתי-רגיל. אף-על-פי שהוא אחד מירחי שבתאי הגדולים הוא רחוק משבתאי. מסלולו הוא המשופע ביותר מבין הירחים הטבעיים של שבתאי. רק בירחיו הלא-טבעיים של שבתאי (שנלכדו בכוח משיכתו מאוחר יותר) יש שיפועי מסלול חדים יותר, כדוגמה פובה (הסיבה לכך אינה ידועה).
טקס פרסי אוסקר ה-81

| --- | --- |
כרזת הטקס
כרזת הטקס
 תאריך:  22 בפברואר 2009
 מיקום:  תיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה
 מנחים:  יו ג'קמן
 מפיק:  ביל קונדון לורנס מארק
 במאי:  רוג'ר גודמן
 רשת שידור:  ABC
 אורך הטקס:  3 שעות, 30 דקות
 רייטינג:  41.62 מיליון צופים 21.68% (מדד נילסן)
 המועמדים והזוכים הבולטים
 הסרט הטוב ביותר:  נער החידות ממומביי
 זכייה במספר הפרסים הרב:  נער החידות ממומביי (8)
 מספר המועמדויות הרב:  הסיפור המופלא של בנג'מין באטן (13)
 אתר רשמי
 →80 82← פרס אוסקר
טקס פרסי אוסקר ה-81 (באנגלית: 81th Academy Awards) להענקת פרסי האוסקר של האקדמיה האמריקאית לקולנוע למיטב סרטי הקולנוע והטלוויזיה של שנת 2008 הטקס נערך בתיאטרון קודאק שבלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-22 בפברואר 2009 השחקן והמפיק יו ג'קמן הנחה את הטקס. לוארנס מארק וביל קונדון הפיקו את הטקס. האקדמיה החליפה מפיקים כדי לרענן את השורות, דבר שעורר ביקורות חיוביות ומדרוג גבוה.
הסרט "נער החידות ממומביי" זכה בשמונה פרסים, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר עבור דני בויל. הסרט "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" זכה בשלושה פרסים. הסרטים "האביר האפל" ו"מילק" זכו כל אחד מהם שני פרסים.
הית' לדג'ר זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר וכך הפך לשחקן השני שמקבל פרס אוסקר בקטגוריית משחק לאחר מותו. הראשון היה פיטר פינץ' על תפקידו בסרט "רשת שידור" (1976).
זוכים ומועמדים

המועמדויות לטקס פרסי האוסקר ה-81 הוכרזו ב-22 בינואר 2009 בתיאטרון סמואל גולדווין בבוורלי הילס על ידי נשיא האקדמיה סיד גניס והשחקן פורסט ויטאקר.
הסרט עם מירב המועמדויות היה "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן" עם 13 מועמדויות. אחריו היה הסרט "נער החידות ממומביי" עם 10 מועמדויות. הזוכים הוכרזו בטקס מיוחד שנערך ב-22 בפברואר 2009.
סרטים עם מירב פרסים ומועמדויות

חמישה עשר הסרטים הבאים קיבלו מספר רב של מועמדויות:
13 מועמדויות: "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן"
10 מועמדויות: "נער החידות ממומביי"
8 מועמדויות: "מילק" ו"האביר האפל"
6 מועמדויות: "וול-E"
5 מועמדויות: "ספק", "פרוסט/ניקסון" ו"נער קריאה"
3 מועמדויות: "ההחלפה" ו"חלון פנורמי"
2 מועמדויות: "הדוכסית", "אגם קפוא", "איירון מן", "מבוקש" ו"המתאבק"
ארבעת הסרטים הבאים קיבלו מספר רב של זכיות:
8 פרסים: "נער החידות ממומביי"
3 פרסים: "הסיפור המופלא של בנג'מין באטן"
2 פרסים: "האביר האפל" ו"מילק"
פרסים מיוחדים > פרס ז'אן הרשולט לפעילות הומניטרית

ג'רי לואיס
הערות שוליים

↑  Academy Awards American Idol and The Mentalist lead broadcast viewing - Ratings | TVbytheNumbers.Zap2it.com
| פרס אוסקר |
| --- | --- | --- |
| פרסים כלליים | הסרט הטוב ביותר • הסרט הבינלאומי הטוב ביותר • הסרט המונפש הטוב ביותר • הסרט הקצר הטוב ביותר • הסרט המונפש הקצר הטוב ביותר • הסרט התיעודי הטוב ביותר • הסרט התיעודי הקצר הטוב ביותר |  |
| פרסי משחק | השחקן הטוב ביותר • השחקנית הטובה ביותר • שחקן המשנה הטוב ביותר • שחקנית המשנה הטובה ביותר |  |
| פרסי בימוי וכתיבה | הבמאי הטוב ביותר • התסריט המקורי הטוב ביותר • התסריט המעובד הטוב ביותר |  |
| פרסים אחרים | הצילום הטוב ביותר • העריכה הטובה ביותר • עיצוב ההפקה הטוב ביותר • הפסקול המקורי הטוב ביותר • השיר המקורי הטוב ביותר • עיצוב התלבושות הטוב ביותר • האיפור ועיצוב השיער הטובים ביותר • עריכת הסאונד הטובה ביותר • מיקס הסאונד הטוב ביותר • האפקטים הטובים ביותר |  |
| פרסים מיוחדים | פרס לשם כבוד • פרס לזכר • פרס לפעילות הומניטרית • פרס להישגים מיוחדים |  |
| טקסים | 1927/28 • 1928/29 • 1929/30 • 1930/31 • 1931/32 • 1932/33 • 1934 • 1935 • 1936 • 1937 • 1938 • 1939 • 1940 • 1941 • 1942 • 1943 • 1944 • 1945 • 1946 • 1947 • 1948 • 1949 • 1950 • 1951 • 1952 • 1953 • 1954 • 1955 • 1956 • 1957 • 1958 • 1959 • 1960 • 1961 • 1962 • 1963 • 1964 • 1965 • 1966 • 1967 • 1968 • 1969 • 1970 • 1971 • 1972 • 1973 • 1974 • 1975 • 1976 • 1977 • 1978 • 1979 • 1980 • 1981 • 1982 • 1983 • 1984 • 1985 • 1986 • 1987 • 1988 • 1989 • 1990 • 1991 • 1992 • 1993 • 1994 • 1995 • 1996 • 1997 • 1998 • 1999 • 2000 • 2001 • 2002 • 2003 • 2004 • 2005 • 2006 • 2007 • 2008 • 2009 • 2010 • 2011 • 2012 • 2013 • 2014 • 2015 • 2016 • 2017 • 2018 • 2019 • 2020/21 • 2021 • 2022 • 2023 |  |
| אחר | האקדמיה האמריקאית לקולנוע • תיאטרון דולבי • שיאים • זוכי אמי, גראמי, אוסקר וטוני • מועמדים ישראלים |  |
דני בויל, הבמאי הטוב ביותר
שון פן, השחקן הטוב ביותר
קייט וינסלט, השחקנית הטובה ביותר
הית' לדג'ר, שחקן המשנה הטוב ביותר
פנלופה קרוז, שחקנית המשנה הטובה ביותר
דסטין לאנס בלאק, התסריט המקורי הטוב ביותר
א. ר. רחמן, הפסקול והשיר המקורי הטובים ביותר
יאפ סטאם

יאקוב "יאפ" סטאם (בהולנדית: Jakob "Jaap" Stam; נולד ב-17 ביולי 1972 בקמפן) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת הבלם ומאמן כדורגל בהווה. סטאם נחשב לאחד מטובי הבלמים בעולם בשיאו וזכה בתארים אישיים רבים. שיחק בין היתר בפ.ס.וו. איינדהובן, במנצ'סטר יונייטד, במילאן ובאייאקס אמסטרדם. בנוסף, השתתף בשלוש אליפויות אירופה ובמונדיאל אחד במדי נבחרת הולנד.