stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ישיבת רמיילס
היסטוריה

ישיבת רמיילס הוקמה בשנת ה'תקס"ה, 1815, בידי רבי אברהם אבלי פאסוועלער בשיתוף פעולה עם חברו הרב זלמן בן אורי (זלמן ר' אורי'ס), כמוסד לנוער יהודי מבתים במצוקה כלכלית. הם דאגו לפרנסתם של הבחורים שחפצו לשבת וללמוד תורה, ושליחים מטעמם אספו כסף לאחזקת המוסד בליטא כולה. המוסד הפך במהרה לישיבה לכל דבר, שזכתה למבנה של קבע רק בשנת ה'תקצ"א, אז קיבלה מספר בתים במגרש במרכזו של הגטו היהודי בווילנה, ברחוב היהודים סמוך לבית המדרש של הגאון מווילנה. הבתים, שנתרמו לצורך ייסוד ישיבה בידי אשה בשם שרה ר' טוביעס (שרה בת ר' טוביה), עמדו על מגרש שנקרא על שם בעליו הראשון "חצר ר' מיילא", ושם זה דבק בישיבה שנקראה "ר' מיילא'ס ישיבה", ישיבתו של ר' מיילא. שם זה הפך במשך הזמן בלשון העם לרֶמַיילֶס. נשיא הישיבה ומייסדה, רבי אברהם אבלי, מינה לראשות הישיבה את הרב יואל נפתלי הרץ שכיהן בתפקידו מעת הקמת הישיבה ועד פטירתו בשנת ה'תרי"ח, עמו כיהנו כראשי הישיבה, הרב אליעזר טייץ תלמידו של רבי עקיבא איגר ומשנת ה'תקצ"ב גם הרב מרדכי מלצר. במשך תקופה קצרה בשנת ה'ת"ר, 1839, כיהן בראשות הישיבה גם רבי ישראל מסלנט, לאחר פרישתו של הרב טייץ. לאחר פרישתו של הרב מלצר, המשיך לכהן בישיבה אחיו הרב דוד קלצקי לצד ראש הישיבה הוותיק הרב הרץ, שני הרבנים נפטרו בשנת ה'תרי"ח, 1858.
בקיץ ה'תר"ע, 1910, התמוטט המבנה הישן של הישיבה שבו התנהלה הישיבה כמאה שנים. בחודשים שלאחר הקריסה נעשו מאמצים לשיקום הישיבה, שלא צלחו, והיה חשש כי המוסד ייסגר ותלמידיו יתפזרו. הרב חיים עוזר גרודזנסקי, שאיבד בחורף ה'תרע"א את בתו היחידה, לקח את הישיבה תחת חסותו ופנה לפילנתרופים מן העולם היהודי לגיוס תרומות להקמת מבנה חדש ומודרני. נאספו ארבעים אלף רובל, והבניין הוקם, הפעם ברחוב נובוגרודוק (Naugarduko) מס. 7. הרב גרודזנסקי ליווה את הישיבה גם בשנים הבאות, לאחר מלחמת העולם הראשונה שבעקבות מצב החירום ששרר בה, ירד מעמדה של הישיבה, הביא הרב גרודזנסקי למינויו של הרב משה מנחם קוזלובסקי ממקורביו ותלמידיו של רבי חיים סולובייצ'יק בישיבת וולוז'ין, ששיקם את מעמדה בהמשך הביא למינויו של הרב שלמה היימן, "העילוי מפאריטש", לראשות הישיבה. וכשפתח הרב משה קרליץ ישיבה אחרת בווילנה בתקופה שבה התעורר חשש שתחרות בין הישיבות תגרום נזק לישיבה הוותיקה, השפיע עליו לסגור את הישיבה ולהעביר את תלמידיה לישיבת רמיילס.
בשנת 1940, בעת הגירת בני הישיבות לווילנה, עמד מניינם של בחורי ישיבת רמיילס על 58 תלמידים. לאחר מלחמת העולם השנייה פעל בבניין הישיבה בית ספר טכני לרכבות, הבניין נהרס בשנות ה-60, במקומו עומד כיום בניין בית ספר.
היסטוריה > בוגרים

רבים מבוגרי הישיבה כיהנו בתפקידים רבניים ותורניים, לפני מלחמות העולם ולאחריהן (לרשימת בוגרי הישיבה שיש להם ערך בוויקיפדיה העברית).
ראשי הישיבה

הרב יואל נפתלי הרץ - מעת הקמת הישיבה עד פטירתו בשבת ב' בסיוון ה'תרי"ח
הרב אליעזר טייץ - תלמידו של רבי עקיבא איגר
הרב מרדכי מלצר (קלצקי) - בין השנים ה'תקצ"ב, 1832 - ה'תרי"ב, 1851
רבי ישראל סלנטר - במשך תקופה קצרה משנת ה'ת"ר, 1840 (אחר כך פרש והקים ישיבה משלו בזרצ'ה)
הרב דוד קלצקי (נפטר בז' באב ה'תרי"ח)
הרב אלכסנדר סנדר אפשטיין (משנת ה'תקצ"ז עד פטירתו בשנת ה'תרכ"ג)
הרב יצחק אפשטיין (בנו של הקודם; עד שנת ה'תרמ"ב)
הרב מאיר מיכל רבינוביץ (שָׁאטער) מחבר "המאיר לעולם"
הרב יעקב דוב פסקין (נפטר בר"ח אדר ב' ה'תרל"ה) ובנו ר' שמואל פסקין (נפטר בי"ג באדר ה'תר"ן)
הרב שמואל איסר הכהן
הרב משה מנחם קוזלובסקי
הרב אברהם צבי הירש גרודזנסקי - אחיו של ר' חיים עוזר, כיהן בישיבה בין השנים ה'תר"ן-ה'תר"ץ (נפטר בשנת ה'תרצ"ח)
הרב אליהו גרשון הלפרין - ראש ישיבת הקצבים "זובחי צדק", הישיבה התאחדה עם ישיבת רמיילס והרב הלפרין התמנה כראש ישיבה משותף לשתי הישיבות
הרב שלמה היימן
הרב ישראל זאב גוסטמן שימש כר"מ בישיבה לאחר פטירת חמיו הרב מאיר באסן שכיהן אף הוא כר"מ בישיבה. שנים רבות לאחר מלחמת העולם השנייה עלה לארץ ישראל והקים את ישיבת "נצח ישראל - רמיילס" בשכונת רחביה בירושלים.
לקריאה נוספת

מרק וישניצר, חומר לתולדות הישיבות באירופה המזרחית: הישיבה של ראמילעס בווילנה, תלפיות, שנה ו' גיליון א-ב, ניו יורק, ניסן תשי"ג. עמ' 368–369
ג. לביא, בחצר ר' מיילא, מוסף שבת קודש של יתד נאמן, פרשת פקודי תשנ"ב, עמ' 6–7
הערות שוליים

↑  ראו על כך: משה צינוביץ, אישים וקהילות, תל אביב תש"ן, עמ' 439 ואילך.
↑  למעלה מאלפיים בני ישיבות ועשרות רבנים פליטים בווילנה מחכים לעליה, הצופה, 25 באפריל 1940, (סוף הכתבה), הצופה, 25 באפריל 1940.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007307836905171  VIAF: 639154380891230290114   WorldCat (עם VIAF): 639154380891230290114
יחסי הרפובליקה של קונגו – טורקיה

| יחסי הרפובליקה של קונגו – טורקיה |
| --- | --- |
הרפובליקה של קונגו: טורקיה


הרפובליקה של קונגו: טורקיה
שטח (בקילומטר רבוע)
342,000: 783,562
אוכלוסייה
6,370,804: 87,527,097
תמ"ג (במיליוני דולרים)
15,321: 1,108,022
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,405: 12,659
משטר
רפובליקה: משטר נשיאותי

יחסי הרפובליקה של קונגו-טורקיה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה הטורקית לבין הרפובליקה של קונגו. לטורקיה יש שגרירות בברזוויל מאז 2013. קונגו פתחה שגרירות באנקרה ב-2013.
יחסים דיפלומטיים

לאחר העצמאות של קונגו, טורקיה הייתה אחת המדינות הראשונות שכוננו יחסים דיפלומטיים עם הרפובליקה של קונגו. במהלך 30 השנים הבאות, טורקיה שלחה לקונגו כסף בשווי 57 מיליון דולר. היחסים בין טורקיה לקונגו נעשו קרובים הרבה יותר לאחר ביקור של נשיא המדינה, דניס ססו-נגוסו.
ביקורים רמי דרג > מקונגו לטורקיה

נשיא קונגו דניס ססו-נגוסו ביקר אצל נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן ב-3 בנובמבר 2012.
יחסים חברתיים

היקף הסחר בין שתי המדינות עומד על 57.25 מיליון דולר (נכון לשנת 2018). ישנן טיסות ישירות מאיסטנבול לפואנט נואר.
יחסי ארגנטינה–הונגריה

| יחסי ארגנטינה–הונגריה |
| --- | --- |
ארגנטינה: הונגריה


ארגנטינה: הונגריה
שטח (בקילומטר רבוע)
2,780,400: 93,028
אוכלוסייה
45,735,233: 9,665,063
תמ"ג (במיליוני דולרים)
640,591: 212,389
תמ"ג לנפש (בדולרים)
14,007: 21,975
משטר
דמוקרטיה נשיאותית פדרלית: רפובליקה

יחסי ארגנטינה–הונגריה הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה הארגנטינאית להונגריה. ארגנטינה מארחת את אחת הקהילות ההונגריות הגדולות ביותר מחוץ להונגריה. ישנם כ-30,000 עד 40,000 ארגנטינאים ממוצא הונגרי. שתי המדינות חברות באו"ם.
היסטוריה

בשנת 1864, ארגנטינה והאימפריה האוסטרו-הונגרית כוננו יחסים דיפלומטיים. בשנת 1870 חתמו ארגנטינה וממלכת הונגריה על חוזה של ידידות, מסחר וניווט.
החל מסוף 1920, אלפי הונגרים היגרו לארגנטינה, והתיישבו בעיקר בבואנוס איירס. משנות העשרים של המאה העשרים הייתה הגירה מתמשכת לארגנטינה מהונגריה ומהאזורים המאוכלסים בהונגרים שאבדו בחוזה טריאנון. בשנת 1923 ארגנטינה הפכה למדינה האמריקאית הלטינית הראשונה שהכירה בעצמאות הונגריה וביוני 1949 לראשונה שהקימה מחדש את היחסים הדיפלומטיים. זמן קצר לאחר מלחמת העולם השנייה היגרו לארגנטינה הונגרים רבים ממוצא יהודי. בעקבות מהגרים כלכליים מהונגריה נמלטו מהגרים פוליטיים לארגנטינה כבר בשנות ה-30, אך במיוחד אחרי 1945.
בשנת 1992 ביקר שר החוץ ההונגרי, גזה יזזנסקי, בארגנטינה. במרץ 1993 ביקר שר החוץ הארגנטיני, גווידו די טלה, בביקור רשמי בהונגריה. באפריל 1997 ביקר נשיא הונגריה, ארפאד גנץ, בביקור רשמי בארגנטינה והיה לראש ממשלת הונגריה הראשון שעשה זאת. במהלך ביקורו נפגש עם נשיא ארגנטינה קרלוס מנם.
באוקטובר 2016 ביקר סגן ראש ממשלת הונגריה, ז'ולט שמיין, בארגנטינה כדי להנציח את הקמתה של הקהילה ההונגרית הראשונה בארגנטינה ולציון 60 שנה למהפכה ההונגרית בשנת 1956.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מארגנטינה בהונגריה
שר החוץ גואידו די טלה (1993)
ביקורים רמי דרג מהונגריה בארגנטינה
שר המסחר איסטוון סורדי (1967)
סגן ראש הממשלה לאג'וס פלווגי (1982)
שר החוץ פטר ורס (1986)
היו"ר קרולי נמת (1987)
שרת החוץ גזה יזזנסקי (1992)
שר החוץ לאשלו קובאץ' (1997)
הנשיא ארפאד גנץ (1997)
שר החוץ פטר בלז (2010)
שר החוץ יאנוס מרטוני (2012)
שר המדינה לענייני חוץ פטר סיירטו (2013)
סגן ראש הממשלה ז'ולט שמיין (2016)
הסכמים דו-צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון אמנת ידידות, מסחר וניווט (1870); הסכם של סחר ושיתוף פעולה פיננסי (1948); הסכם חילופי מידע לשליטה בסחורות ואמצעי תחבורה (1997); הסכם שיתוף פעולה במאבק בתעבורה בלתי חוקית של סחורה (1997); הסכם עזרה הדדית בגביית חובות מכס (1997); הסכם לשיתוף פעולה בחינוך (2013); והסכם לשיתוף פעולה כלכלי (2015).
נציגויות דיפלומטיות

ארגנטינה מחזיקה בהונגריה שגרירות בבודפשט.
הונגריה מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
מעון שגרירות ארגנטינה בבודפשט
טור ברונטה מארח את שגרירות הונגריה בבואנוס איירס
יחסי הרפובליקה של קונגו – יוון

| יחסי הרפובליקה של קונגו – יוון |
| --- | --- |
הרפובליקה של קונגו: יוון


הרפובליקה של קונגו: יוון
שטח (בקילומטר רבוע)
342,000: 131,957
אוכלוסייה
6,370,804: 10,020,238
תמ"ג (במיליוני דולרים)
15,321: 238,206
תמ"ג לנפש (בדולרים)
2,405: 23,773
משטר
רפובליקה: דמוקרטיה פרלמנטרית

יחסי הרפובליקה של קונגו–יוון הם היחסים שבין הרפובליקה של קונגו לבין הרפובליקה ההלנית.
סקירה כללית

ליוון יש קונסוליית כבוד בברזוויל, בירת הרפובליקה של קונגו. ראש הקונסוליה הוא מר ניקוס פריס, איש עסקים מקומי והאזרח היווני היחיד שנותר במדינה. האינטרסים של יוון ברפובליקה של קונגו מיוצגים בשגרירות היוונית בקינשאסה, בירת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
יחסים פוליטיים

היחסים בין שתי המדינות טובים, ושיתוף הפעולה הדו-צדדי והרב-צדדי משביע רצון.
יחסי תרבות

יוון העניקה מלגות לסטודנטים מהרפובליקה של קונגו על מנת לבצע את לימודיהם באוניברסיטאות יווניות ובבתי ספר צבאיים.
ראו גם

יחסי החוץ של הרפובליקה של קונגו
יחסי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו–יוון
יעקב אקהויז

יעקב (ינקה) אקהויז (נולד ב-29 במאי 1957) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם בהפועל תל אביב ובנבחרת ישראל.
קריירה

יעקב אקהויז בן לברוך (יליד פולין) ונינה (ילידת רוסיה), ואח ל-4 אחים נוספים, כאשר הוא היחידי שנולד בישראל כול השאר נולדו בקרקוב שבפולין. המשפחה עלתה לישראל והשתקעה בשכונת מורשה שברמת השרון, ובילדותו היה משחק במתנ"ס ליד ביתו בכדורגל עם שאר הילדים. אברהם בכר, מאמן ושחקן עבר בנבחרות הילדים והנוער, צפה בו באחת מאליפויות הארץ לבתי הספר, והזמינו לאימון הפועל תל אביב. בהמשך השתלב באופן קבוע במחלקת הנוער ובעונת 1973/1974 עשה את צעדיו הראשונים בבוגרים, בהתחלה מהספסל.
אקהויז החל לשחק בהפועל תל אביב לצידו של הבלם דוד פרימו וכשהאחרון פרש באמצע שנות השבעים תפס אקהויז את מקומו כבלם אחורי. אקהויז הצהיר כי פרימו תרם לו רבות ובדומה לו הוא נחשב שחקן הוגן ובלם מעולה, שאינו זקוק לבצע עבירות כדי לחלץ את הכדור. יכולותיו של אקהויז כבלם היו מגוונות מאוד, החל מיכולת טכנית גבוהה, דרך יכולת תיקול מעולה ומיקום טוב וכלה במשחק ראש משובח. יכולות אלה הקנו לו מקום קבוע בהרכב הפועל תל אביב לאורך למעלה מ-16 שנים. אקהויז שיחק לאורך הקריירה הארוכה שלו כבלם אחורי (לצידם של הבלמים הקדמיים קיקו רחמינוביץ' ויוסי זאנה) וכקשר הגנתי כחלק מחוליית קישור שנחשבה לטובה בארץ בשנות השמונים וכללה את ריפעת טורק, אלי כהן ומשה סיני.
אקהויז הוא שיאן ההופעות של הפועל תל אביב, במדיה רשם 454 הופעות בליגה הבכירה ו-30 הופעות בעונה היחידה בה שיחקה הקבוצה בליגת המשנה. אקהויז זכה עם הפועל תל אביב באליפות המדינה בשנים 1981, 1986 ו-1988, וכן בגביע המדינה בשנת 1983. במהלך השנים כבש 12 שערי ליגה.
אקהויז שיחק לראשונה בנבחרת ישראל ב-18 ביוני 1980, במשחק נגד נבחרת שוודיה במסגרת מוקדמות מונדיאל 1982. במהלך הקריירה רשם 29 הופעות במדי הנבחרת, האחרונה שבהן במשחק ידידות מול נבחרת ארגנטינה ב-4 במאי 1986.
בשנת 1992, בגיל 34, פרש ממשחק פעיל, שימש כמאמן בבתי ספר לכדורגל, ולימים גם במחלקת הילדים של הפועל תל אביב. כיום מאמן במחלקת הנוער של הפועל ראשון לציון. במקביל לאחר פרישתו עבד כקורא מונים בחברת החשמל במשך כ-30 שנה.
שמו של אקהויז מוזכר במערכון "אופסייד סטורי" של שלישיית הגשש החיוור.
תארים

אליפויות: 1980/1981, 1985/1986, 1987/1988
גביע המדינה: 1982/1983
הערות שוליים

↑  "זו בושה, אני לא דורך בבלומפילד", באתר וואלה, 11 בינואר 2024
↑  רביב שכטר, העשור האדום, באתר ynet, 8 באוגוסט 2000
↑   הגשש החיוור - אופסייד סטורי, סרטון  באתר יוטיוב
כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג

| --- | --- |

 לידה:  11 במאי 1568 ברנבורג, Anhalt, האימפריה הרומית הקדושה 
 פטירה:  17 באפריל 1630 (בגיל 61) ברנבורג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  האימפריה הרומית הקדושה 
 מקום קבורה:  Schlosskirche St. Aegidien (Bernburg) 
 בן או בת זוג:  Princess Anna of Bentheim-Tecklenburg (1595–?) 
 
כריסטיאן הראשון, נסיך אנהלט-ברנבורג, הידוע גם ככריסטיאן מאנהלט (בגרמנית: Christian I. Fürst von Anhalt-Bernburg‏; 11 במאי 1568 – 17 באפריל 1630) היה נסיך גרמני מבית אסקניה. הוא היה נסיך אנהלט, ומשנת 1603, נסיך אנהלט-ברנבורג. משנת 1595 הוא היה מושל פפאלץ העליונה, ועד מהרה הפך ליועץ הראשי של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ.
ביוגרפיה

כריסטיאן נולד בברנבורג ב-11 במאי 1568, והיה הבן השני של יואכים ארנסט, נסיך אנהלט-צרבסט ואשתו הראשונה אגנס מבארבי-מיהלינגן, בתו של וולפגנג הראשון, רוזן בארבי-מיהלינגן. כריסטיאן, יליד ברנבורג, הוכשר משנת 1570 בדסאו על ידי קספר גוטשלק בלטינית, איטלקית וצרפתית. בצעירותו השתתף במשימות דיפלומטיות, בין היתר, לקונסטנטינופול; כך התכונן והתפתח לדיפלומט שאפתני ואורבני.
בחודשים הראשונים של 1586 נסע לדרזדן ונשאר שם מספר שנים כידידו הקרוב ביותר של כריסטיאן הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה, שאת נטיותיו הקלוויניסטיות חלק. ידוע כי סבל מעודף אלכוהול במהלך שהותו בחצר נסיכות הבוחר.
כשירש את נחלות משפחתו בדצמבר של אותה שנה (1586), נשאר כריסטיאן קלוויניסט מסור ומאוחר יותר שימש כיועצו של פרידריך הרביעי, הנסיך הבוחר מפפאלץ. בשנת 1591 הוביל את הצבא הפלטיני בסיוע לאנרי הרביעי, מלך צרפת. כאשר פרצה מחלוקת על החזקת בישופות שטרסבורג - מלחמת הבישופים בשנת 1592, הוא תמך בברנדנבורג נגד לורן. בשנת 1595 מונה על ידי פרידריך הרביעי לתפקיד מושל פפאלץ העליונה והתיישב באמברג.
בשנת 1603 נסיכות אנהלט חולקה רשמית בין כריסטיאן לאחיו ששרדו. הוא קיבל את ברנבורג, ועם יישוב זה הקים מחדש את הנסיכות הישנה בעלת אותו שם שנכחדה מאז 1468.
כדיפלומט מילא כריסטיאן תפקיד חשוב בהקמת האיחוד הפרוטסטנטי בשנת 1608. עם מותו של האלקטור פרידריך הרביעי, כריסטיאן שירת את בנו, פרידריך החמישי, ומונה לפקד על הכוחות הפרוטסטנטים להגן על בוהמיה נגד פרדיננד השני ובני בריתו כאשר אצילי בוהמיה בחרו את פרידריך כמלך בשנת 1619. באותה שנה התקבל כריסטיאן באגודה מניבת הפירות. כאשר הובסו הכוחות הבוהמיים בקרב ההר הלבן בשנת 1620, ייעץ כריסטיאן לפרידריך שלא להתייצב בפראג. בשנת 1621, בתגובה להשתייכותו לפלטינים, הוטל על כריסטיאן איסור אימפריאלי שהפך אותו למעשה לפושע מחוץ לאימפריה הרומית הקדושה ונישל אותו מנחלותיו.
כריסטיאן ברח תחילה לשוודיה, ולאחר מכן התארח אצל כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק. הוא פנה לקיסר פרדיננד ברחמים בשנת 1624 והורשה לחזור לנסיכותו, שם מת שש שנים מאוחר יותר.
משפחתו

ב-2 ביולי 1595 כריסטיאן התחתן בלורבאך עם אנה מבנטהיים-טקלנבורג, בתו של ארנולד השלישי, רוזן בנטהיים-שטיינפורט-טקלנבורג-לימבורג, ממנה נולדו לו שישה עשר ילדים:
פרידריך כריסטיאן (1596).
אמליה יוליאנה (1597–1605).
כריסטיאן השני, נסיך אנהלט-ברנבורג (1599–1656).
אלאונורה מריה (1600–1657), התחתנה עם יוהאן אלברכט השני, דוכס מקלנבורג-גיסטרו.
בת (1601).
זיבילה אליזבת (1602–1648).
אנה מגדלנה (1603–1611).
אנה סופיה (1604–1640).
לואיזה אמליה (1606–1635).
ארנסט (1608–1632), קולונל של רגימנט פרשים בשירות סקסוני, נפצע אנושות בקרב ליצן (1632).
אמנה יוליאנה (1609–1628).
אגנס מגדלנה (1612–1629).
פרידריך, נסיך אנהלט-הרצגרודה (1613–1670).
סופיה מרגרטה (1615–1673), התחתנה עם יוהאן קזימיר, נסיך אנהלט-דסאו.
דורותיאה מתילדה (1617–1656).
פרידריך לודוויג (1619–1621).
יחסי הרפובליקה העממית של דונצק – קוריאה הצפונית

| יחסי הרפובליקה העממית של דונצק – קוריאה הצפונית |
| --- | --- |
הרפובליקה העממית של דונצק: קוריאה הצפונית


הרפובליקה העממית של דונצק: קוריאה הצפונית
שטח (בקילומטר רבוע)
26,592: 120,538
אוכלוסייה
2,318,721: 26,517,006
תמ"ג (במיליוני דולרים)

תמ"ג לנפש (בדולרים)

משטר
רפובליקה פרלמנטרית: דיקטטורה טוטליטרית חד-מפלגתית תורשתית
שגרירים
אולגה מאקיבה (דרך רוסיה): סין הונג צ'ול (דרך רוסיה)
יחסי הרפובליקה העממית של דונצק ושל קוריאה הצפונית היו היחסים הדו-צדדיים הרשמיים בין הרפובליקה העממית של דונצק ובין הרפובליקה הדמוקרטית העממית של קוריאה (קוריאה הצפונית). קוריאה הצפונית הכירה לראשונה בדונצק ב-2022, המדינה השלישית לעשות כך (אחרי רוסיה וסוריה). לרפובליקה העממית של דונצק מעולם לא הייתה שגרירות בקוריאה הצפונית, ולקוריאה הצפונית מעולם לא הייתה שגרירות בדונצק. היחסים נוהלו על ידי השגרירויות של שתי המדינות ברוסיה.
היסטוריה

קוריאה הצפונית לראשונה הכירה בעצמאותן של הרפובליקה העממית של דונצק וברפובליקה העממית של לוגנסק ב-13 ביולי 2022, מספר חודשים לאחר תחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה. כתגובה, אוקראינה הפסיקה את יחסיה עם קוריאה הצפונית באותו היום.
ב-29 ביולי, נפגש שגריר קוריאה הצפונית לרוסיה סין הונג צ'ול (Sin Hong Chol) עם שליחת דונצק לרוסיה, אולגה מאקיבה. השניים שוחחו על שיתוף כלכלי בין המדינות.
נציגויות דיפלומטיות

לרפובליקה העממית של דונצק לא הייתה שגרירות בקוריאה הצפונית, והיחסים נוהלו על ידי שליח דונצק לרוסיה.
לקוריאה הצפונית לא הייתה שגרירות ברפובליקה העממית של דונצק, והיחסים נוהלו על ידי שליח קוריאה הצפונית לרוסיה.
ראו גם

יחסי אוקראינה–קוריאה הצפונית
יחסי הרפובליקה העממית של דונצק–רוסיה
כיסא זיג-זג

דוגמה לכיסא זיג-זג
כיסא זיג-זג הוא כיסא שעוצב ב-1934 על ידי המעצב והאדריכל ההולנדי הנודע חריט ריטפלד.
הכיסא חסר רגליים ועשוי מארבע קורות עץ, שלוש בצורת האות z ואחת נוספת כמשענת. עיצובו מודרני ומינימליסטי ואופייני לרוחה של תנועת הדה סטייל, שריטפלד היה ממוביליה. עיצוב הכיסא, ה״לא יציב״ וה״מרחף״ במראהו, היה חדשני ביותר ביחס לתקופתו - תחילת המאה העשרים. הכיסא הפך לאייקון עיצובי שנתן השראה למעצבים אחרים מאז ייצורו ועד למאה העשרים ואחת, ביניהם ורנר פנטון ורון ארד.
הכיסא נקרא על שם צורתו - זיג-זג.
מאז שנות השבעים נמצא ייצור הכיסא בבלעדיות של החברה האיטלקית קאסינה.
יחסי ארגנטינה–לבנון

| יחסי ארגנטינה–לבנון |
| --- | --- |
ארגנטינה: לבנון


ארגנטינה: לבנון
שטח (בקילומטר רבוע)
2,780,400: 10,400
אוכלוסייה
45,735,233: 5,816,885
תמ"ג (במיליוני דולרים)
640,591: 17,937
תמ"ג לנפש (בדולרים)
14,007: 3,084
משטר
דמוקרטיה נשיאותית פדרלית: רפובליקה

יחסי ארגנטינה–לבנון הם היחסים הדיפלומטיים בין המדינות ארגנטינה ולבנון. שתי המדינות נהנות מיחסי ידידות, שחשיבותן מתרכזת בהיסטוריה של ההגירה הלבנונית לארגנטינה. ישנם כ-1.5 מיליון ארגנטינאים ממוצא לבנוני. הקהילה הלבנונית בארגנטינה היא קהילת המהגרים השלישית בגודלה במדינה (אחרי ספרד ואיטליה) וארגנטינה מארחת את הקהילה השנייה בגודלה באמריקה הלטינית (אחרי ברזיל). שתי המדינות חברות בקבוצת 24 ובאו"ם.
היסטוריה

מאז 1860 החלו כמה אלפי לבנונים להגר לארגנטינה, בעיקר כדי להימלט מרדיפות האימפריה העות'מאנית (שלבנון הייתה חלק ממנה בזמנו) וממלחמת האזרחים בהר הלבנון. בתחילה רוב המהגרים הלבנונים לארגנטינה היו נוצרים, אולם במשך הזמן החלו לבנונים מוסלמים להגר לארגנטינה. בשנת 1943 קיבלה לבנון את עצמאותה מצרפת ובשנת 1945 הכירה ארגנטינה בעצמאותה וכוננה יחסים דיפלומטיים עם לבנון. במאי 1954 ערך נשיא לבנון כמיל שמעון ביקור רשמי בארגנטינה ונפגש עם נשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון. לאחר הביקור פתחה ארגנטינה שגרירות בביירות.
היחסים בין ארגנטינה ולבנון היו מוגבלים במהלך מלחמת האזרחים בלבנון. בשנת 1998, נשיא ארגנטינה קרלוס מנם ערך ביקור רשמי בן שלושה ימים בלבנון. במהלך הביקור נפגש הנשיא מנם עם נשיא לבנון אליאס הראווי וקידם יחסי סחר משופרים בין שתי המדינות. בשנת 2012, נשיא לבנון מישאל סולימאן ערך ביקור רשמי בארגנטינה ונפגש עם נשיאת ארגנטינה כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
במאי 2016, שרת החוץ הארגנטינאית סוסנה מלקורה ביקרה בלבנון. במהלך ביקורה נפגשה עם ארגונים מקומיים שונים המסייעים לפליטים שנפגעו ממלחמת האזרחים בסוריה וביקרה במחנה פליטים סורי קרוב לגבול לבנון-סוריה. באותה שנה הסכימה ארגנטינה ליישב מחדש 3,000 פליטים סורים מלבנון.
ביקורים רמי דרג

ביקורים רמי דרג מארגנטינה בלבנון
הנשיא קרלוס מנם (1998)
שרת החוץ סוסנה מלקורה (2016)
ביקורים רמי דרג מלבנון בארגנטינה
הנשיא כמיל שמעון (1954)
הנשיא מישאל סולימאן (2012)
שר החוץ גבראן באסיל (2014)
הסכמים דו-צדדיים

שתי המדינות חתמו על כמה הסכמים דו-צדדיים כגון הסכם מסחר ושיתוף פעולה כלכלי; הסכם לשיתוף פעולה טכני והסכם על שיתוף פעולה תיירותי.
יחסי סחר

בשנת 2017 הסתכם הסחר בין ארגנטינה ולבנון ב-110 מיליון דולר. הייצוא העיקרי של ארגנטינה ללבנון כולל: בקר, ז'רבה מאטה, סויה, פולי גרבנזו ומוצרי חלב. הייצוא העיקרי של לבנון לארגנטינה כולל: מזון משומר, פירות יבשים וכימיקלים למטרות חקלאיות.
נציגויות דיפלומטיות

ארגנטינה מחזיקה בלבנון שגרירות בביירות.
לבנון מחזיקה בארגנטינה שגרירות בבואנוס איירס.
כיף התקווה הטובה (להקה)

| --- | --- |

 מוקד פעילות:  תל אביב, ישראל
 תקופת הפעילות:  1970–1970
 סוגה:  רוק
 חברת תקליטים:  הד ארצי
 חברים
 ג'וזי כץ אלי מגן חנן יובל זהר לוי שלמה מזרחי
כיף התקווה הטובה הייתה להקה ישראלית שנוסדה בשנת 1970. עם חברי הלהקה נמנו מוזיקאים שהיו חברים קודם לכן בהרכבים שונים: ג'וזי כץ באה משלישיית החלונות הגבוהים, אלי מגן מלהקת הנח"ל, זהר לוי שליווה את החלונות הגבוהים, חנן יובל מהשלושרים ושלמה מזרחי מלהקת הבמה החשמלית.
חנן יובל הוא גם זה שייסד את הלהקה בשנת 1970, לאחר התפרקות להקת השלושרים. את השם ללהקה העניק בני אמדורסקי שנתן את השמות גם להרכבים אחרים באותה תקופה כמו השלושרים ושובבי ציון. הלהקה החלה לעבוד על שירים חדשים, לערוך חזרות והקלטות באולפני "אשל".
עקב סכסוכים על רקע אמנותי התפרק ההרכב לאחר שנתיים של עבודה, עוד בטרם החל להופיע ולסיים להקליט את התקליט הראשון, כשבמקביל שניים משיריו "בלדה לעוזב הקיבוץ" ו"דוקטור יארינג" היו להיטים גדולים. הסיבה העיקרית לפירוק הייתה החלטתו של המוזיקאי שמוליק קראוס להצטרף ללהקה. התערבותו במבנה הלהקה הביאו לבסוף לסכסוך פנימי ולפרישה הדרגתית של חבריה. חלק משירי הלהקה מופיעים באסופת השירים של שמוליק קראוס "שבעים שמונים". לאחר פירוק הלהקה נפרדו דרכי חבריה: ג'וזי כץ הצטרפה לבני אמדורסקי וישראל גוריון להרכב הטוב הרע והנערה, אלי מגן וזהר לוי הקימו את להקת אחרית הימים, חנן יובל הצטרף לשלישיית שובבי ציון ושלמה מזרחי חזר לירושלים ולאחר מכן לארצות הברית.
שירים ידועים בביצוע הלהקה

בלדה לעוזב קיבוץ (מילים: יעקב רוטבליט, לחן: שמוליק קראוס)
ד"ר יארינג (מילים: יעקב רוטבליט, לחן: שלום חנוך ורוב האקסלי)
אני בדרכי למוסד הסגור (מילים: חנוך לוין, לחן: זהר לוי)
שני צבים (מילים ולחן: שמוליק קראוס)
אצלי הכל בסדר (מילים: יעקב רוטבליט ומאיר אריאל, לחן: שמוליק קראוס ושלום חנוך)
יעקב אסרף

| --- | --- |
על הגיטרה בהופעה של חנן בן ארי
 לידה:  26 ביולי 1984 (בן 40) נתניה, ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2001
 עיסוק:  מוזיקאי
 סוגה:  רוק, פופ, מוזיקת נשמה, מוזיקה יהודית
 כלי נגינה:  גיטרה, קלידים, צ'רנגו יוקולילי
 שיתופי פעולה בולטים:  חנן בן ארי, ישי ריבו
 
יעקב אסרף (נולד ב־26 ביולי 1984) הוא מוזיקאי, במאי, יוצר ופעיל חברתי ישראלי.
ביוגרפיה

אסרף, נולד בנתניה ליוסף, מנהל מחלקה דתית בוועד הפועל וסגן ראש המועצה הדתית נתניה ואסתר אשת חינוך.
בין השנים 2002–2005, שירת בצה"ל כלוחם בגולני תוך כדי מסלול ההסדר בישיבת פדואל.
בשנת 2005, נישא להודיה והחל לעבוד כרכז צוות הדרכה לנוער בסיכון ב"זולה של חצרוני" המשמש מקום מפלט לנוער במצוקה, עד שנת 2010.
בשנת 2009, חזר לישיבת פדואל בתור רב – מחנך. תוך כדי עבודתו בישיבה כר"מ של שנה א' למד תעודת הוראה במכללת אוהל רבקה. בין השנים 2010–2012, שימש כמחנך ומגיש לבגרות בגמרא בתיכון "אדר", שם פגש את חנן בן ארי שעבד כמורה אף הוא.
כיום אסרף מנהל יחד עם רעייתו הודיה את סטודיו "סולם יעקב". לזוג 8 ילדים והם מתגוררים בפדואל.
מוזיקה

את צעדיו הראשונים בעולם המוזיקה, החל כבר בשנת 2001 אז ניגן כבסיסט בלהקות הרוק "עזובי הקיר" ו"ארל גריי", ובשנת 2006, הקים את להקת החתונות "ארמונ-יה" הלהקה הופיעה בכ־1500 חתונות והייתה מהמובילות בציבור הדתי. בשנת 2009 הפיק את האלבום "השמיעיני".
כבר בשנת 2008 החל לעסוק בבימוי ובעריכה.  יחד עם אשתו הודיה הקים את סטודיו "סולם יעקב", המתמחה בהפקות וידאו שונות ביניהם קליפ המעליות לשיר "אם תרצי" של חנן בן ארי, בו כיכב בעצמו, "אלוף העולם (שיר) - של חנן בן ארי,  "סיבת הסיבות" – של ישי ריבו, "פשוטים" של עקיבא (זמר) "שני ילדים בעולם" של נתן גושן ומוצרים גרפיים (עטיפות לסינגלים ואלבומים) לזמרים רבים כמו אביב אלוש, רבקה זוהר, שולי רנד, מוש בן ארי ועוד .
בשנת 2015, שידר עם בן ארי ורובין תוכנית רדיו שבועית ב־106.5 FM בשם "מתבגרים ברדיו", מאז אותה השנה הוא משמש כמנהל מוזיקלי וגיטריסט של חנן בן ארי.
אסרף הפיק קליפי מילים רבים, בהם שיריו של חנן בן ארי "החיים שלנו תותים", "אמא אם הייתי" ו"שמש". כמו כן הפיק את "הזמן שלנו" של עדן בן זקן ואיתי לוי, "בין השמשות" של נינט טייב ומוש בן ארי, "נחכה לך" של נתן גושן וישי ריבו, "תמיד אותו דבר" של עמיר בניון ועוד.
שימש כמנהל המוזיקלי והגיטריסט של המופע "מתבגרים" אותו הריץ יחד עם חנן בן ארי וניר רובין.
מאז שנת 2019, מפיק ומביים אסרף את פסטיבל "צמאה" בבנייני האומה שבירושלים,סדרת מופעים שנמשכים כשבוע ימים ומציינים את חג הגאולה של החסידות ומושך אליו קהל של כ־60,000 איש מדי שנה. כמו כן הוא הבמאי של "נפשו קשורה בנפשו" - הטקס הרשמי לזכר חללי המסלולים החרדים.
בשנת 2020, הפיק מוזיקלית, ניגן וביים וידאו קליפים לשירים מוכרים בעיבודים חדשים, בפרויקט ייחודי בשם "זה הזמן לסלוח" עבור מקור ראשון. ביניהם: "הרני" בביצועם של אביתר בנאי ורביד פלוטניק שנכנס לפלייליסט של גלגלצ, "זה הזמן לסלוח" בביצועם של יובל דיין ושי צברי, "שער הרחמים" בביצועם של שולי רנד וכנסיית השכל.
בשנת 2023 עשה היסטוריה ישראלית כאשר היה במאי המופע בקונספט "אלול" של ישי ריבו במדיסון סקוור גארדן בניו יורק, ההופעה הישראלית הראשונה בסדר גודל כזה בניו יורק. המופע עלה גם בארץ מספר פעמים, אמפי קיסריה בריכת הסולטן ובמקומות נוספים.↵מאז תחילת השנה הלועזית משמש כמנהל אומנותי של הזמר עקיבא.
ראו גם

חנן בן ארי