stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אוו (ניגריה)
היסטוריה

על פי המסורת שבעל פה, אוו שואבת את מקורותיה מעיר העתיקה של איל-אִיפֶה (אנ'), המהווה את ערש התרבות של תרבות היורובה. המסורת שבעל פה טוענת גם שהמייסדים היו בניו של האלוהות היורובית אודודואה, שהיה השליט הראשון של איל-אִיפֶה. הרישומים ההיסטוריים והארכאולוגיים המוקדמים מחזקים את הזיקות החזקות הללו לתרבות איפה. אוו הצליחה לשמור על עצמאותה מהממלכה השכנה בנין, אך היא נדרשה מדי פעם לתת מחוות/מיסים לממלכה. הסממנים התרבותיים זרמו בשני הכיוונים בין מלכות בנין וממלכות אוו. מיומנותם של מגלפי השנהב של אוו זכתה להערכה גם בבנין. במהלך המאות השבע-עשרה והשמונה-עשרה, שליטי בנין השתמשו יותר ויותר בסמלים עשויים שנהב, ייבאו את חפצי האמנות של אוו וגייסו את בעלי המלאכה מאוו לסדנאות מלכותיות משלהם.
בשנת 1893 אוו נכבשה על ידי הבריטים. לאחר הכרזת עצמאותה של ניגריה בשנת 1960, היא הייתה חלק מהאזור המערבי של ניגריה עד שנת 1967 אז היא הפכה לחלק מהאזור המערבי של ניגריה. אוו ותושביה מילאו תפקידים משמעותיים בפוליטיקה של הרפובליקה הראשונה בניגריה. בשנת 1976, היא הפכה לחלק ממדינת אונדו החדשה שנוצרה.
ביוני 2022, נהרגו לפחות 50 מתפללים בטבח בכנסייה הקתולית על שם פרנסיס הקדוש.
ארמון האולואו של אוו (אנ') מהווה ציון דרך תרבותי בניגריה, והוא מוערך כאחד הארמונות הגדולים באפריקה.
תרבות

באוו נמצא הארמון הגדול ביותר (Aghofen) באפריקה שהוכרז כאנדרטה לאומית על ידי הממשלה הפדרלית הניגרית. בארמון אולו ישנן כ-100 חצרות (אוגה-Ugha). לכל חצר היה תפקיד ספציפי והיא הוקדשה לאלוהות מסוימת. החצר הגדולה ביותר, שנאמר שהייתה בגודל כפול ממגרש כדורגל אמריקאי, שימשה לאספות ציבוריות ופסטיבלים. חלק מהחצרות רוצפו בחלוקי קוורץ או כלי חרס שבורים. העמודים התומכים בגגות המרפסות עוצבו עם פסלי המלך רכוב על סוס או עם אשתו המועדפת. מלך ה-Olowo הנוכחי הוא Oba Ajibade Gbadegesin Ogunoye III (אנ').
אוכלוסייה

| 1991 | 2006 | 2022 |
| --- | --- | --- |
| 157,191 | 222,262 | 341,400 |
לפי מפקד האוכלוסין משנת 2006 התפלגות האוכלוסייה לפי גברים ונשים היא: 50.4% נשים ו-49.6% גברים; התפלגות האוכלוסייה לפי גילאים היא: 37.8% עד גיל 14, בין הגילאים 15–64 57.7 ומעל גיל 65 4.6%.
כלכלה

העיר אוו המודרנית היא מרכז חקלאי העוסק בגידול וסחר של בטטות, קסאווה, תירס, במיה, פלפלים, קקאו וכותנה. פעילויות מסחריות משמעותיות נוספות המתקיימות בעיר, כוללות סחר בעץ ומנסרות, מפעלים לעיבוד פולי סויה ותעשיות לייצור בלוקים. בעיר נמצאים סניפים של מספר בנקים. העיר המודרנית עוברת שינוי מהותי עקב הרחבת רשת הכבישים בה, במיוחד הכפלת הכביש הראשי שמתחיל מצומת אמורה-Emure ועד ליציאה מהעיר. בנוסף נפתח באוו שוק אולטרה מודרני חדש.
גאוגרפיה

אוו ממוקמת בדרום מערב ניגריה, בקצה הדרומי של גבעות יורובה, ובצומת הכבישים אקורה (אנ'), קאבה, בנין סיטי וסילוקו. אוו ממוקמת באמצע הדרך בין הערים איל-איפה ובנין סיטי. העיר לאגוס המרכז המסחרי הגדול ביותר בניגריה נמצאת במרחק 257 קילומטרים מאוו.
אקלים

באוו יש אקלים סוואנה טרופי (על פי סיווג האקלים של Köppen-קופן: Aw). העונה הרטובה חמה, מעיקה ומעוננת והעונה היבשה חמה, סגרירית ומעונן חלקית. במהלך השנה, הטמפרטורה הממוצעות בין יום ולילה נעות בדרך כלל משתנה בין 21.75°C ל-29.2°C ולעיתים רחוקות היא מתחת ל-15°C או מעל 34.4°C. הזמן הטוב ביותר בשנה לבקר באוו לפעילויות במזג אוויר חם הוא מתחילת נובמבר עד אמצע פברואר. העונה היבשה נמשכת בין החודשים נובמבר ועד מרס והעונה הרטובה נמשכת בין החודשים אפריל ועוד אוקטובר.
| אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> חודש.טמפרטורה יומית מרבית ממוצעת (C°).טמפרטורה יומית מזערית ממוצעת (C°).משקעים ממוצעים (מ"מ) | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> ינואר.33.21.1 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> פברואר.33.22.4 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> מרץ.32.23.13 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> אפריל.31.23.32 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> מאי.29.22.61 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> יוני.27.22.75 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> יולי.25.21.114 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> אוגוסט.25.21.113 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> ספטמבר.26.21.127 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> אוקטובר.27.22.63 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> נובמבר.30.22.7 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> דצמבר.32.21.2 | אקלים באוו   Owo   נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו בין השנים 1985–2014> שנה.29.2.21.75.580 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
מקור:
ארכאולוגיה

אתר אוו נחפר לראשונה בשנים 1969–1971 על ידי Ekpo Eyo (אנ') בחסות מחלקת העתיקות של ממשלת ניגריה. בשל מיקומה של אוו בין שני מרכזי האמנות המפורסמים באיפה ובנין, האתר משקף את שתי המסורות האמנותיות. תגליות חשובות שנמצאו באתר כוללות פסלי טרקוטה מהמאה ה-15. מוזיאון אוו (אנ'), שנוסד בשנת 1968, מכיל רבים מהחפצים הללו.
שליטים מסורתיים

סר אולאטרו אולגבגי השני (1941–1968 ו-1993–1998). הודח ב-1968 והוחזר לתפקידו ב-1993.
Adekola Ogunoye II (פברואר 1968 - נובמבר 1992)
Folagbade Olateru Olagbegi III (1999 - אפריל 2019)
Oba Ajibade Gbadegesin Ogunoye III (מאז 12 ביולי 2019).
גלריה

אולו מאובו בלבוש טקסי במהלך פסטיבל איגוגו.
חפץ שנהב מאוו
אוקה מאפו, אוו
פסל בכיכר, אוו
בית הספר התיכון St. John Unity, אוו
המרכז האזרחי סר Olateru Olagbegi, אוו
ראו גם

יורובה
בנין סיטי
קנו (עיר)
ניגריה
הפיגוע באוו
לקריאה נוספת

Smith, Robert Sydney (1988), Kingdoms of the Yoruba, (Madison: University of Wisconsin Press, מהדורה שלישית.).
Weisser, Gabriele (2008), Das Königtum der Owo-Yoruba: Zwischen Mythologie und Geschichte, (המבורג, Kovac). (ממלכת האובו-יורובה: בין מיתולוגיה להיסטוריה).
Ekpo Eyo: Two Thousand Years Nigerian Art. Photographs André and Ursula Held, Seiten 124–130, Federal Department of Antiquities, Lagos, Nigeria 1977
Ekpo Eyo und Frank Willett: Kunstschätze aus Alt-Nigeria. Verlag Philipp von Zabern, Mainz 1983 ISBN 3-8053-0738-1
הערות שוליים

↑  Ondo (State, Nigeria) - Population Statistics, Charts, Map and Location, www.citypopulation.de
↑  "Fig. 1a. Map of Nigeria showing Ondo State in relation Owo LGA Source:..." ResearchGate (באנגלית). ארכיון מ-2021-09-11. נבדק ב-2021-09-11.
↑  "Tinubu mourns death of Olowo of Owo". Vanguard News (באנגלית אמריקאית). 2019-04-24. ארכיון מ-2021-09-11. נבדק ב-2021-09-11.
1 2  "Origins and Empire: The Benin, Owo, and Ijebu Kingdoms". metmuseum.org. ארכיון מ-12 בנובמבר 2013. נבדק ב-13 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Smith (1988), Kingdoms of the Yoruba, p. 52.
↑  "Exchange of Art and Ideas: The Benin, Owo, and Ijebu Kingdoms". metmuseum.org. ארכיון מ-12 בנובמבר 2013. נבדק ב-13 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Willett, Frank; Picton, John (1967). "On the Identification of Individual Carvers: A Study of Ancestor Shrine Carvings from Owo, Nigeria". Man. 2 (1): 62–70. doi:10.2307/2798654. JSTOR 2798654. ארכיון מ-2016-03-07. נבדק ב-2011-07-20 – via JSTOR.
↑  Princewill, Nimi; Cassidy, Amy (2022-06-06). "Mass shooting at Nigeria church kills dozens, says local lawmaker". CNN. ארכיון מ-2022-06-06. נבדק ב-2022-06-06.
↑  "At least 50 killed in massacre at Catholic church in southwest Nigeria". Reuters. 2022-06-06. ארכיון מ-2022-06-05. נבדק ב-2022-06-07.
↑  על פי אתר DB-city
↑  נתוני מזג האוויר הממוצעים באוו, ניגריה, בין השנים 1985–2014 על פי אתר Meteoblue
↑  "The life,times of Oba Olateru OlagbegiIi". Vanguard News (באנגלית אמריקאית). 2016-04-29. ארכיון מ-2022-04-08. נבדק ב-2022-04-08.
↑  "The Olagbegi/Ogunoye Tango and Its Misreading In History, By Femi Kehinde - Premium Times Opinion" (באנגלית אמריקאית). 2019-09-29. ארכיון מ-2021-08-31. נבדק ב-2022-04-08.
↑  "BREAKING: Folagbade Olateru-Olagbegi, The 'Olowo Of Owo, Is Dead". Sahara Reporters. 2019-04-17. ארכיון מ-2021-05-05. נבדק ב-2022-04-08.
↑   Celebrating Traditional Ruler HRM Olateru Olagbegi III, סרטון בערוץ "Channels Television", באתר יוטיוב (אורך: 29:41)
↑  "Olowo: How Ajibade Gbadegesin Ogunoye Emerged". PM Parrot. 13 ביולי 2019. ארכיון מ-6 באוגוסט 2020. נבדק ב-18 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7691538-4  LCCN: no2006085114  SUDOC: 257515666  VIAF: 137576485   WorldCat (עם VIAF): 137576485
אגר (עיר)

ככר דוֹבּוֹ עם המצודה ברקע
אֶגֶר (בהונגרית: Eger) היא עיר בצפון הונגריה, מזרחית להרי מאטרה. העיר השנייה בגודלה בצפון הונגריה, ומשמשת גם כבירת מחוז הווש. העיר ידועה בעיקר בזכות המצודה שלה, המרחצאות החמים, מבנים היסטוריים (ובכללם המינרט הטורקי הצפוני ביותר), ויינותיה האדומים והלבנים. שמה הגרמני של העיר (Erlau) אומץ על ידי יהודי העיר ודוברי יידיש בכלל, והיא מופיעה בספרות היהודית המסורתית בשם ערלוי.
היסטוריה

אגר הייתה מיושבת כבר בתקופת האבן. העיר הנוכחית נוסדה במאה העשירית על ידי אישטוון הראשון, מלך הונגריה, שהקים בה את אחת מעשר הדיוקסיות של הונגריה. הקתדרלה הראשונה נבנתה בהר המצודה, על המקום בו יושבת כיום המצודה של אגר.
העיר צמחה מסביב לקתדרלה והפכה למרכז דתי חשוב עד ימינו. בין המאות ה-14 וה-16 העיר התפתחה וגידול ענבי יין וייצור יינות, בהם העיר מפורסמת גם היום, הפכו לגורם מרכזי בכלכלתה. במאות ה-18 וה-19, הוקמו מבנים מרשימים ויפים בסגנונות הבארוק והנאו-קלאסי על ידי הבישופים של העיר.
בתקופת הכיבוש העות'מאני, הייתה אגר אחת ממבצרי הגבול החשובים והדפה בהצלחה את ההתקפה של הצבא העות'מאני במצור על העיר בשנת 1552. מגני המצודה, שמנו פחות מ-2,000 איש בהנהגתו של אישטוון דוֹבּוֹ, הצליחו להדוף התקפה של יותר מ-80,000 חיילי הצבא העות'מאני. על מצור זה נכתב הרומן המפורסם "הכוכבים של אגר" ("Egri Csillagok") מאת גזה גארדוני, שהפך לספר חובה בתוכנית הלימודים הרשמית בהונגריה. בשנת 1596 הצליח הצבא העות'מאני לכבוש את העיר לאחר מצור קצר. בתקופת השלטון העות'מאני, שנמשך 91 שנים, הפכו הכנסיות למסגדים, המצודה נבנתה מחדש, ונבנו מבני ציבור נוספים בהם מרחצאות ציבוריים ומינרטים.
בשנת 1687, עם התמוטטות השלטון העות'מאני לאחר הניסיון הכושל לכבוש את וינה, נכבשה אגר מחדש על ידי ההבסבורגים. היא החלה להתפתח מחדש ושוקמה על ידי הבישופים של העיר. התפתחות העיר והבנייה המוגברת חיזקו את ההגירה אליה. אוכלוסיית העיר גדלה בקצב מהיר מ-1,200 תושבים ב-1688 ליותר מ-17,000 ב-1787.
בתחילת המאה ה-19 אירעו בה סדרת אסונות: ב-1800 פרצה שרפה שכילתה חצי מן העיר, וב-1801 התמוטטה החומה הדרומית של המצודה ומספר בתי מגורים נפגעו. ב-1827 שוב פרצה שרפה שכילתה חלק ניכר ממרכז העיר. ארבע שנים מאוחר יותר מתו כ-200 מתושבי העיר במגפת כולרה.
תושבי אגר לקחו חלק פעיל במהפכת 1848 כחלק ממהפכות אביב העמים באירופה, אך על אף שהמהפכה דוכאה, בא הקץ לשלטון האצילים. שלטון הארכיבישוף הסתיים בשנת 1854 לאחר שוויתר על זכויותיו תמורת 50,000 פורינט. קו הרכבת שנסלל בין בודפשט למישקולץ עקף את העיר, דבר שהאט את התפתחותה הכלכלית.
שיקומה של העיר לאחר מלחמת העולם הראשונה היה איטי. פרסום הרומן "הכוכבים של אגר" (ראו לעיל) הפך את העיר לאטרקציה תיירותית והביא גם לחידוש החפירות הארכאולוגיות בתחומי המצודה העתיקה. במלחמת העולם השנייה סבלה העיר גם מהצבא הגרמני הנסוג וגם מהצבא הסובייטי שנכנס לעיר ב-30 בנובמבר 1944, אך היא לא ניזוקה בצורה רצינית.
לאחר מלחמת העולם השנייה החלה בנייה מזורזת של שכונות מגורים חדשות ונמנעו מבנייה במרכז העיר כדי לא לפגוע באופייה ההיסטורי של העיר העתיקה. רחובות העיר העתיקה הפכו לרחובות להולכי רגל בלבד, והעיר הפכה למוקד משיכה תיירותי פופולרי הן לתיירות פנים והן לתיירות חוץ.
הקהילה היהודית

אף על פי שיהודים נזכרים בכתובים בהקשר לעיר אגר החל מהמאה ה-15, התיישבות מסודרת החלה רק ב-1840 לאחר שהפרלמנט ההונגרי אישר התיישבות של יהודים בערים. ב-1842 גרו בעיר 34 משפחות יהודיות וב-1844 הגיע מספר המשפחות ל-56 שכללו 306 נפשות. ב-1848 נוסדה קהילה יהודית מאורגנת. הרב הראשון של הקהילה היה הרב יוסף צבי הירש וייס שנכדו סטיבן שמואל וייז הפך לימים לאחד ממנהיגיה הידועים של יהדות ארצות הברית. ב-1877 הוקמה קהילה אורתודוקסית נפרדת שהתפלגה מקהילת הסטטוס קוו הראשית. אוכלוסיית היהודים הגיעה לשיאה בשנת 1910 ולאחר מכן החלה לקטון עקב הגירה של היהודים לעיר הבירה בודפשט ולארצות שמעבר לים.
| 1840 | 1880 | 1910 | 1920 | 1930 | 1941 | 1945 | 1949 | 1959 | 2010 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| - | 2,328 | 2,674 | 2,559 | 2,128 | 1,787 | 150 | 400 | 300 | 20 |
הקהילה היהודית > רבני העיר

לאחר פטירת הרב יוסף צבי וייס שכיהן כרב העיר כארבעים שנה (ה'ת"ר, 1840 - ה'תר"ם, 1880), התפלגה הקהילה. כרבני הקהילה הראשית (שנמנתה על זרם קהילות הסטטוס קוו אנטה) כיהנו: הרב ד"ר שוורץ; הרב ד"ר אליעזר שווייגר (כיהן 1904–1932); הרב ד"ר אמיל רוט (כיהן 1932–1937); הרב ד"ר זולטן רֶץ (Récz Zoltán). כרב הקהילה האורתודוקסית-החרדית כיהן משנת ה'תרמ"א, 1881, הרב שמעון סופר, בנו של הכתב סופר ונכדו של החת"ם סופר. הוא נספה באושוויץ בגיל 94 עם בנו הרב משה סופר מחבר ספר השו"ת "יד סופר" שכיהן כדיין ופוסק הלכה בעיר לצד אביו משנת 1916. אחרי תום מלחמת העולם השנייה התגבשה קבוצה של ניצולי השואה בעיר וחידשה את הקהילה, כרב הקהילה וראש הישיבה המתחדשת כיהן הרב יוחנן סופר בנו של הרב משה סופר.
הקהילה היהודית > מוסדות הקהילה

שתי הקהילות הקימו מוסדות מקבילים שכללו בתי כנסת, בתי ספר, בתי עלמין, מאפיות לאפיית מצות, בתי מטבחיים ואטליזים. בנוסף לכך, לקהילה האורתודוקסית היה גם מקווה טהרה. כמו כן הוקמו מוסדות חסד וצדקה לטיפול ועזרה עבור קשישים חולים ויתומים.
הקהילה היהודית > תקופת השואה

ב-1942 כל הגברים היהודים בגילאים 18 עד 42 גויסו לשירות העבודה ונשלחו לחזית הרוסית. רק מעטים מהם שרדו.
ב-5 במאי 1944 ניתנה הוראה לרכז את יהודי אגר בגטו שהוקם במרכז העיר. ב-15 במאי הסתיים ריכוז של 1,620 יהודים בגטו. ב-8 ביוני תושבי הגטו הובלו בצעידה לבית חרושת ללבנים בקרצ'נד – מרחק של 16 ק"מ. לאחר צעידה של 10 ק"מ נוספים לתחנת רכבת בכפר הסמוך, הועמסו היהודים על קרונות בקר ונשלחו למחנה ההשמדה אושוויץ. עם סיום המלחמה, רק מעטים שרדו ושבו לעיר. בלה אנגיאלושי הסתיר בביתו משפחה יהודית וקיבל הכרה כחסיד אומות העולם.
הקהילה היהודית > לאחר המלחמה

ב-1945 היו בעיר כ-150 יהודים, רובם פליטים ששבו מהחזית הרוסית ומספר נשים. ב-1949 מנו שתי הקהילות כ-400 נפשות מתוכן כ-100 בקהילה האורתודוקסית. ב-1950, עלה הרב יוחנן סופר, שהקים ישיבה במקום לאחר ששרד את מחנות העבודה, עם חלק מתלמידיו לישראל וייסד בה את חסידות ערלוי.
בעקבות דרישת השלטון הקומוניסטי שתי הקהילות התמזגו. המרד ההונגרי ב-1956, הביא לגל נוסף של הגירת יהודים, בעיקר לישראל ולארצות הברית. ב-1967 הרסו השלטונות את בית הכנסת הגדול, שהיה בזמנו מן המפוארים בהונגריה, מכיוון שעמד ללא שימוש ובמצב תחזוקה ירוד.
יהודים ילידי המקום

מיהאי רונאי במקור מיקשה רוזנברג (1879 – 1945) היה וטרינר, יועץ וטרינרי ראשי, סופר, נובליסט, פובליציסט יהודי-הונגרי.
שאנדור ברודי (1863 – 1924) סופר, פובליציסט מחזאי הונגרי-יהודי. השפיע רבות על רבים מהסופרים ההונגריים כמו: פרנץ מולנר, ז'יגמונד מוריץ, דיולה קרודי.
קארוי קרפטי במקור קלנר (1906 – 1996) היה ספורטאי יהודי-הונגרי. אלוף אולימפי, פעמיים אלוף אירופה ושבע פעמים אלוף הונגריה בהיאבקות.
שאנדור ציפר (1880 – 1962) היה צייר יהודי-הונגרי, זוכה פרס האמן המצטיין. הוא מילא תפקיד חשוב הן בתנועות הציור ההונגרית והן בהונגריה והן ברומניה.
ג'רג' אילש (1914 – 2006) היה צלם קולנוע יהודי-הונגרי זוכה פרס קושוט פעמיים, מורה ומחנך לקולנוע.
איזידור שר משנת 1907 גונדוש (1860 – 1930) היה בנאי אמן, אדריכל יהודי-הונגרי.
תרזה בנדק (1892 – 1977) הייתה פסיכואנליטיקאית הונגרייה-יהודייה-אמריקאית, חוקרת ומחנכת.
אירן אלפלדי במקור רבוס שוורץ (1871 – אחרי 1940) הייתה זמרת אופרה (סופרן) יהודייה-הונגרייה. קרוב לוודאי הייתה מקורבנות השואה.
לאסלו ויידה במקור ליפוט וייס (1877 – 1933) היה סופר, תסריטאי, עיתונאי, במאי תיאטרון יהודי-הונגרי.
נתונים דמוגרפיים > קבוצות אתניות

הונגרים – 83.4%
צוענים – 2.0%
גרמנים – 0.7%
רומנים – 0.2%
יוונים – 0.1%
אחרים, לא השיבו – 17.7%
נתונים דמוגרפיים > דתות

קתולים – 42.6%
קלוויניסטים – 5.6%
לותרנים – 0.4%
אחרים – 1.5%
אתאיסטים – 18.4%
לא השיבו – 31.4%
ערים תאומות

רומניה גאורגן (אנ'), רומניה
ארצות הברית גיינסוויל (אנ'), ג'ורג'יה, ארצות הברית
רוסיה צ'בוקסרי, רוסיה
סלובקיה דולני קובין, סלובקיה
איטליה סרזנה, איטליה
צ'כיה קוטנה הורה, צ'כיה
צרפת מאקון (אנ'), צרפת
פינלנד פורי, פינלנד
אוקראינה מוקצ'בו, אוקראינה
פולין פשמישל, פולין
גרמניה אסלינגן אם נקר, גרמניה
טורקיה פמוקלה, טורקיה
לקריאה נוספת

אֶגאֶר (ערלוי), בתוך: שלמה שפיצר, קהילות הונגריה: הקהילות החרדיות בהונגריה - תש"ד, ירושלים: מכון ירושלים, תשס"ט, עמ' 6–7. (נתוני האוכלוסין בספר מבוססים על מפקד קהילות הונגריה של המועצה המרכזית של יהודי הונגריה שנערך בפקודת שלטונות הכיבוש הנאצי באביב 1944)
רנדולף ל. ברהם, אגר, אנציקלופדיה של המחנות והגטאות (כרך III, עמ' 337–338), מוזיאון ארצות הברית לזכר השואה והוצאת אוניברסיטת אינדיאנה, בלומינגטון ואינדיאנפוליס (באנגלית)
הערות שוליים

↑  הטקסט המקורי של "Egri Csillagok" (בהונגרית)
↑  מתוך JewishGen KehilaLinks
↑  המפקד איפשר לכל נפקד להשתייך ליותר מלאום/קבוצה אתנית אחת. לכן סכום האחוזים יכול לעבור את ה-100%
1 2 3  Detailed Gazetteer of Hungary
↑  אוכלוסייה היסטורית, 1870 - 2001, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה ההונגרית KSH
| יישובים במחוז הווש |
| --- | --- | --- |
| ערי המחוז | אגר  |  |
| ערים |  בלפאטפלווה •  פיזשאבון •  ג'נג'ש •  ג'נג'שפטה •  הטוון •  הווש •  קישקרה •  לרינצי •  פטרוואשארה •  ורפלט |  |
| כפרים | אפץ •דורמאנד •אצ'ד • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • אבשאר • אטקאר • אדאץ' • דטק • דומוסלו • ג'נג'שהלאס • ג'נג'שאורוסי • ג'נג'שוימוש • ג'נג'שטריאן • הלמאיוגרה • קראצ'ונד • קישנאנה • לודש • מרקז • נג'פיגד • נג'רדה • פאלושוורשמרט • וץ' • וישונטה • ויסנק • מאטראסנטאימרה • אטאן • בוצונאד • ארדטלק • ארק • הוושווזקן • קמלה • פיי • טרנבוד • טרנמרה • טרנארש • טרנסנטמיקלוש • טרנז'דאן • טנק • טיסנאנה • זראנק • בולדוג • צ'אן • הרד • הורט • קרקהרסט • נג'קקנייש • פטפיבאניה • רוז'סנטמארטון • סיצ'י • זג'ווסאנטו • בלטון • בקלצה • ביקסנטמארטון • נג'ווישניו • סילוואשווארד • אלדברה • בשנייטלק • אגרפרמוש • קאל • קאפולנה • קומפולט • מזסמרה • מזטארקאן • נגיוט • פורוסלו • שרוד • סיהלום • טופלו • אוילרינצפלווה • בודון • ביקסק • ביקסנטארז'בט • ארדקוושד • פדמש• אישטנמזיה • איוואד • קישפיזש • מאטרבלה • מאטרדרצ'קה • פראד • פראדששוואר • רצ'ק • שירוק • סאילה • סנטדומונקוש • טרנללס • טרפש • וארסו |  |
| יישובים בנפת אגר |
| --- | --- | --- |
| יישובים | אגר • אנדורנקטאליה • באטור • דמיין • אגרבקטה • אגרבוץ' • אגרצ'הי • אגרסלוק • אגרסולאט • פלדברה • פלשטארקאן • הוושרניוש • קרצ'נד • מקלאר • נג'טאליה • נוסוואי • נובאי • אושטורוש • סרוושקה • סוץ' • טרנסנטמאריה • ורפלט |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007550222205171  GND: 4015304-6  LCCN: n80065868  MusicBrainz: 80f11581-7d63-4354-8377-cc28f8da11bd  NKC: ge129126  SUDOC: 060158441  VIAF: 123152524   WorldCat (עם VIAF): 123152524
אירוויזיון 1961

| --- | --- |

 מספר התחרות:  6 
 גמר:  18 במרץ 1961
 מנחים:  ז'קלין ז'ובר 
 מנצח ראשי:  פרנק פורסל
 תזמורת:  תזמורת פורסל
 רשת השידור המפיקה:  RTF
 מיקום האירוע:  צרפת היכל הפסטיבלים, קאן, צרפת
 השיר הזוכה:  לוקסמבורג לוקסמבורג  "Nous Les Amoureux" (ז'אן-קלוד פסקל)
 שיטת הניקוד:  לכל מדינה חבר שיפוט בן 10 שופטים;  כל שופט מעניק נקודה אחת לשיר שאהב.
 מספר משתתפות:  16 
 משך התחרות:  שעה ו-35 דקות
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  ספרד (1945-1977) ספרד  יוגוסלביה יוגוסלביה  פינלנד פינלנד
 מופעי פתיחה/ביניים:  מופע ביניים:  טסה בומון ומקס בוזוני
 המדינות המשתתפות
 
 → אירוויזיון 1960 אירוויזיון 1962 ← 
 
אירוויזיון 1961 היה הפעם השישית בה התקיימה תחרות הזמר ה"אירוויזיון" המשודרת באמצעות רשת ה"אירוויזיון" מטעם איגוד השידור האירופי.
התחרות התקיימה בצרפת ביום שבת, 18 במרץ 1961. רשות השידור "RTF" הפיקה את התחרות תחת ניהולו של מרסל קרבאן והנחייתה של ז'קלין ז'ובר, שהנחתה גם את התחרות בשנת 1959. לוקסמבורג הייתה המנצחת בתחרות עם השיר "Nous Les Amoureux" (אנחנו האוהבים) בביצועו של ז'אן-קלוד ווילאמינוט הצרפתי, המוכר כזמר תחת שם הבמה "ז'אן-קלוד פסקל". תזמורת התחרות הייתה של פרנק פורסל, ופורסל גם ניצח על כמה מהשירים, כפי שעשה באירוויזיון 1959.
זו הפעם הראשונה שהתחרות התקיימה ביום שבת, כאשר מתחרות אירוויזיון 1963 נקבע הדבר באופן רשמי והפך למסורת שנמשכת עד היום. זו הפעם השנייה שהתחרות התקיימה באותו אולם - שנתיים בלבד לאחר ש"היכל הפסטיבלים" אירח את התחרות בשנת 1959. אולם הבמה שופצה והוגדלה לקראת התחרות הנוכחית והייתה גדולה בהרבה מזו של שנת 1959 ובכלל מבמות התחרויות הקודמות. הבמה קושטה בפרחים, כביטוי לגישה החדשה שאימצו איגוד השידור האירופי והמדינות המארחות בהפקת במות גדולות ומרשימות. עם זאת, רק החל מאירוויזיון 1970 נעשה שימוש בתפאורה חדשנית ומשוכללת ובטכנולוגיה חדישה.
משתתפות בתחרות

יוגוסלביה, ספרד ופינלנד הצטרפו לתחרות, למרות ביקורות שונות שטענו כי לא ראוי שיוגוסלביה וספרד ישתתפו עקב משטרי הדיקטטורה ששררו בהן באותה תקופה. ספרד השתתפה מאירוויזיון זה ואילך מבלי להיעדר מאף תחרות עד היום. פינלנד הקפידה להשתתף גם היא, אולם זכייתה הראשונה הייתה אחרי 45 שנות השתתפות בתחרות אירוויזיון 2006. יוגוסלביה זכתה פעם אחת, על ערש התפרקותה, בתחרות אירוויזיון 1989. המשטר בספרד תחת שלטונו של הרודן פרנקו הוסיף לעורר בעיות באירוויזיון 1969 שנערך בספרד, כאשר אוסטריה פרשה מהתחרות מתוך עיקרון לא לשלוח מטעמה נציגים למדינה הנשלטת על ידי דיקטטורה.
13 המדינות מהתחרויות הקודמות השתתפו כולן בתחרות זו. כך עלה בשנת 1961 מספר המדינות המשתתפות באירוויזיון והיו בסך-הכל 16 שירים.
מהלך התחרות

ספרד כמשתתפת חדשה פתחה את התחרות עם הזמרת קונצ'יטה באוטיסטה שעלתה לבמה בשמלה מהודרת שהבליטה את הופעתה ושרה שיר קצבי שכלל גם קצת תנועות ריקוד. שיטת ההצבעה נשארה כמו בתחרויות הקודמות: עשרה שופטים מכל מדינה העניקו, כל אחד, נקודה לשיר האהוב עליהם פרט למדינתם. מופע הביניים שלאחר הצגת השירים המתחרים היה של שני האמנים טסה בומונט ומקס בוצוני. עם תום ההצבעה זכתה לוקסמבורג בתחרות בפעם הראשונה. הייתה זו זכייתה הראשונה של לוקסמבורג מתוך חמש, כאשר עוד תזכה בתחרויות בשנים 1965, 1972, 1973 ו-1983.
שירי התחרות

לאחר שבשתי התחרויות הקודמות זכו שירים קצביים-מתונים ועליזים, ניצחה לוקסמבורג בתחרות זו עם שיר שקט ואיטי יותר, כמסורת השירים הזוכים בתחרויות הראשונות. אולם בניגוד למסורת שירי האהבה, נטען כי השיר הזוכה, שמשמעותו בעברית היא "אנחנו האוהבים", מדבר בעצם על אהבה בין שני גברים והמכשולים שעל אהבתם להתמודד עמם. כמו בתחרויות אירוויזיון אחרות, גם בשנה זו שימש פסטיבל סן רמו לבחירת השיר שייצג את איטליה באירוויזיון. וכמו כן, גם בתחרות זו השיר שייצג את איטליה הפך ללהיט.
| סדר השמעה | מדינה | שפה | ביצוע | שם השיר בשפת מקור | שם השיר בעברית | מיקום | ניקוד |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1 | ספרד (1945-1977) ספרד | ספרדית | קונצ'יטה באוטיסטה | Estando Contigo | להיות איתך | 9 | 8 |
| 2 | מונקו מונקו | צרפתית | קולט דריאל | Allons, Allons Les Enfants | בואו נלך, בואו נלך ילדים | 10 | 6 |
| 3 | אוסטריה אוסטריה | גרמנית | ג'ימי מקוליס | Sehnsucht | תשוקה | 15 | 1 |
| 4 | פינלנד פינלנד | פינית | לילה קינונן | Valoa Ikkunassa | אור בחלון | 10 | 6 |
| 5 | יוגוסלביה יוגוסלביה | סרבית | לייליאנה פטרוביק | Neke davne zvezde | כמה כוכבים רחוקים | 8 | 9 |
| 6 | הולנד הולנד | הולנדית | גריטז'ה גופלד | Wat Een Dag | איזה יום | 10 | 6 |
| 7 | שוודיה שוודיה | שוודית | ליל-באבס | April, April | אפריל, אפריל | 14 | 2 |
| 8 | גרמניה גרמניה | גרמנית | לאלה אנדרסן | Einmal sehen wir uns wieder | עוד נתראה שוב | 13 | 3 |
| 9 | צרפת צרפת | צרפתית | ז'אן-פול מוריק | Printemps (Avril carillonne)‎ | אביב (אפריל מצלצל) | 4 | 13 |
| 10 | שווייץ שווייץ | צרפתית | פרנקה די ריינצו | Nous Aurons Demain | מחר יהיה לנו | 3 | 16 |
| 11 | בלגיה בלגיה | הולנדית | בוב בני | September, gouden roos | ספטמבר, שושנה מוזהבת | 15 | 1 |
| 12 | נורווגיה נורווגיה | נורווגית | נורה ברוקסטדט | Sommer I Palma | קיץ בפלמה | 7 | 10 |
| 13 | דנמרק דנמרק | דנית | דריו קמפוטו | Angelique | אנג'ליק | 5 | 12 |
| 14 | לוקסמבורג לוקסמבורג | צרפתית | ז'אן-קלוד פסקל | Nous Les Amoureux | אנו האוהבים | 1 | 31 |
| 15 | בריטניה בריטניה | אנגלית | האליסונים | Are you sure?‎ | האם את בטוחה? | 2 | 24 |
| 16 | איטליה איטליה | איטלקית | בטי קרטיס | Al di là | אל מעבר, למקום לא נודע | 5 | 12 |
מבצעים חוזרים בתחרות

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| מבצע | מדינה | שנים קודמות |
| בוב בני | בלגיה בלגיה | 1959 (מקום 6) |
| נורה ברוקסטדט | נורווגיה נורווגיה | 1960 (מקום 4) |
חיים זנאתי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  11 באוגוסט 1967 (בן 57) אשדוד, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 פרופיל ב-IMDb
 
חיים זנאתי (נולד ב-11 באוגוסט 1967) הוא שחקן, קומיקאי ומדבב ישראלי.
ביוגרפיה

זנאתי גדל והתחנך באשדוד. למד בישיבת נווה הרצוג. בצה"ל שירת בגולני. לאחר הצבא עבד בצוות בידור באילת, לצד נתי רביץ ואקי אבני. בצעירותו השתתף כחלק מצוות קומי, לצד ירון לוי סבג בתוכנית הרדיו הפופולרית של דידי הררי "דידי לוקאלי".