stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
צליבט
הצליבט בנצרות

בשונה מהיהדות, הנצרות ראתה בעין חיובית את ההימנעות מנישואין כבר מראשיתה. פאולוס מזכיר זאת באיגרתו לקורינתיים - "מי שאין לו אישה דואג לאדון". מתי מסייג זאת באומרו שהפרישות מנישואים נועדה רק לאנשים מיוחדים: "לא יוכל כל אדם קבל את הדבר הזה כי אם אלה אשר ניתן להם להבין" (מתי יט, 12). במאות הראשונות לנצרות החלה מתגבשת הדרישה להטיל את הצליבט כחובה (ולא כבחירה) על הכמורה ובעיקר על בעלי משרות הכמורה הגבוהות. הסיבות לכך היו:
התגברות מגמת האסקטיציזם (asceticism) - מגמה הטוענת שהתגברות על היצר ועל הגוף מביאה לחיי קדושה
הכנסייה שכונתה גם "הכלה הבתולה", "האם הבתולה" ו-"גופו של המשיח", היא ישות טהורה ובתולית וכך חייבים להיות גם משרתיה.
החשש מהתעשרות יתר של מעמד הכמורה על ידי קשרי נישואין עם משפחות עשירות
חשש מהשתלטות הכמורה על הרכוש הרב של הכנסייה והעברתו בירושה לצאצאי הכמרים
היווסדות מסדרי הנזירים כאשר במסדרים אלו, הפרישות והצליבט הן חובה מוחלטת
לאור כל אלו, כבר במאות 4–6 היו אפיפיורים שאסרו על נישואי אנשי כמורה ואף דרשו מהנשואים לגרש את נשותיהם, אך איסורים אלו לא קוימו על ידי רוב הכמרים. רק במאה ה-11, בשנת 1074, תיקן האפיפיור גרגוריוס ה-7 את תקנת הצליבט והטיל עונשים כבדים מאוד על המפירים את התקנה. במאה ה-12 הצליבט הפך לנוהג קבוע ולחוק בקרב כל הכמורה הקתולית. תקנה זו נחשבה לגזרה קשה מאוד ואנשי כמורה רבים (כולל אפיפיורים) לא עמדו בה והחזיקו פילגשים ואף הולידו ילדים. בוועידות כנסייה שונות (קונסטאנץ 1415, בזל 1432, טרנטו 1545) ניסו כמרים רבים לבטל את התקנה אך ללא הצלחה. מחלוקת זו בכנסייה הקתולית, מגיעה עד ימינו.
הצליבט בנצרות > קבלת הצליבט

ההסמכה (ordo בלטינית) של אדם לשמש בכהונה היא סקרמנט של הכנסייה הקתולית. ההסמכה מבוצעת על ידי איש כנסייה בדרגת בישוף שמונה לכך על ידי הוותיקן. בחלק הראשון של הטקס, המועמד לכהונה, מביע את הסכמתו לוותר (renunciation)על חלק מהחיים החומריים הכוללים נישואין, הולדת ילדים וקיום יחסי מין. בשלב הבא, הבישוף מסביר לו שוויתור זה הוא חובה (obligation) הנחוצה כדי שיוכל לשרת את אלוהים לפני המזבח. המועמד מקשיב לדבריו ומסכים לקבל על עצמו חובה זו. השלב הבא הוא טקס של משיחה בשמן קודש והסמכה לכהונה (ordination). טקס זה הוא כדין שבועה בפני האל לקיים את ההתחייבות. אי קיום התחייבות זו הוא חטא של הפרת התחייבות בפני האל וחילול קודש עקב פגיעה בסקרמנט ההסמכה.
בכנסייה האורתודוקסית הכמורה הנמוכה יכולה להתחתן אך לא להתחתן שנית לאחר גירושין או התאלמנות. בכנסייה הפרוטסטנטית רואים בעין שלילית את הצליבט ולאנשי הכמורה בכנסייה זו מותר להינשא ולהוליד ילדים.
הצליבט בנצרות > סאקרדוטאליס קאליבאטוס

סאקרטוטאליס קאליבאטוס (Sacerdotalis Caelibatus) הוא שמה של אנציקליקה השישית והאחרונה של האפיפיור פאולוס השישי אשר פורסמה ב-24 ביוני 1967 ואשר מתמקדת במסורת הצליבט בקרב הכמרים של הכנסייה הקתולית. משמעות שמה של האנציקליקה היא "צליבט הכמרים".
האנציקליקה נכתבה בעקבות ועידת הוותיקן השנייה אשר התכנסה במטרה לאפשר לכנסייה להתייחס לנעשה מחוצה לה ולאפשר לאחרים לראות את הנעשה בתוך הכנסייה. פאולוס השישי כינה את הצליבט - "יהלום יקר מכל של הכנסייה, שיש לשמרו בכל מחיר". האפיפיור יוחנן פאולוס השני, הביע התנגדות מוחלטת לקולות בקרב הכמורה, שדרשו את ביטול הצליבט.
ראו גם

נזיר
ניקולאיזם
תפקידי מגדר
בתולה וסטלית
בתולה מושבעת
אינסל
משפט הממדים

מִשְׁפַּט הַמְּמַדִּים (או משפט המימד הראשון, בשפות אחרות ידוע בשם זהות גראסמן או נוסחת גראסמן, על-שם הרמן גראסמן) הוא משפט באלגברה ליניארית האומר כי סכום הממדים של שני מרחבים וקטוריים פחות ממד החיתוך שלהם שווה לממד הסכום שלהם. בצורה פורמלית:
 \dim(U+W)=\dim(U)+\dim(W)-\dim(U\cap W).
הוכחה

יהיו  U ו- W תת-מרחבים של  V, שהוא מרחב וקטורי נוצר סופית.
נניח כי  \dim(U\cap W)\neq \{0\} וניקח בסיס לחיתוך  \{v_{1},v_{2},...,v_{k}\} (ההוכחה עובדת גם עבור  \dim(U\cap W)=\{0\})
נשלים אותו בשתי דרכים:
לבסיס של  U:  \{v_{1},v_{2},...,v_{k},u_{1},...,u_{l}\}
לבסיס של  W:  \{v_{1},v_{2},...,v_{k},w_{1},...,w_{m}\}
כעת נשאר להוכיח:  \dim(U+W)=k+l+k+m-k=k+l+m, ולשם כך מספיק להראות כי הקבוצה  \{v_{1},...,v_{k},u_{1},...,u_{l},w_{1},...,w_{m}\} היא בסיס ל- U+W. ניזכר כי זה אומר שוקטורי הקבוצה פורשים את המרחב וגם בלתי תלויים ליניארית (בת"ל):
יהי  v\in U+W, קיימים  u_{0}\in U ו- w_{0}\in W כך ש  v=u_{0}+w_{0} הקבוצה  \{v_{1},v_{2},...,v_{k},u_{1},...,u_{l}\} היא בסיס ל-U לכן קיימים סקלרים  \alpha _{1},...,\alpha _{k},\beta _{1},...,\beta _{l} כך שמתקיים
 u_{0}=\sum _{i=1}^{k}\alpha _{i}v_{i}+\sum _{i=1}^{l}\beta _{i}u_{i}
באופן דומה, עבור W,
 w_{0}=\sum _{i=1}^{k}\gamma _{i}v_{i}+\sum _{i=1}^{m}\delta _{i}w_{i}
מכאן שמתקיים
 ,u_{0}+w_{0}=\sum _{i=1}^{k}(\alpha _{i}+\gamma _{i})v_{i}+\sum _{i=1}^{l}\beta _{i}u_{i}+\sum _{i=1}^{m}\delta _{i}w_{i}
ולכן הקבוצה פורשת.
יהיו  \alpha _{1},...,\alpha _{k},\beta _{1},...,\beta _{l},\gamma _{1},...,\gamma _{m} סקלרים כך ש:
 .\sum _{i=1}^{k}\alpha _{i}v_{i}+\sum _{i=1}^{l}\beta _{i}u_{i}+\sum _{i=1}^{m}\gamma _{i}w_{i}=0
כדי להוכיח את הטענה, יש להראות שהשוויון מתקיים רק אם כל הסקלרים שווים לאפס. בעזרת העברת אגפים, מתקבל השוויון:
 \sum _{i=1}^{k}\alpha _{i}v_{i}+\sum _{i=1}^{l}\beta _{i}u_{i}=-\sum _{i=1}^{m}\gamma _{i}w_{i}
קיבלנו וקטור ב U\cap W (כי באגף ימין קיבלנו וקטור ב- W ובאגף שמאל וקטור ב- U). לכן, את אגף שמאל ניתן לכתוב כצירוף ליניארי של  \{v_{1},v_{2},...,v_{k}\} שהוא בסיס ל- U\cap W.
קיימים  \delta _{1},...,\delta _{k} כך שמתקיים:
\sum _{i=1}^{k}\delta _{i}v_{i}=-\sum _{i=1}^{m}\gamma _{i}w_{i}
\sum _{i=1}^{k}\delta _{i}v_{i}+\sum _{i=1}^{m}\gamma _{i}w_{i}=0
קיבלנו צירוף ליניארי של איברי  W ולכן הם בת"ל, ובפרט עבור  \gamma _{i}=0,\ \ \ 1\leq i\leq m
\sum _{i=1}^{k}\alpha _{i}v_{i}+\sum _{i=1}^{l}\beta _{i}u_{i}=0
קיבלנו צירוף ליניארי של איברי  U ולכן הקבוצה בת"ל.
לכן בפרט,  \beta _{i}=0,\ \ \ 1\leq i\leq l  \alpha _{i}=0,\ \ \ 1\leq i\leq k
מש"ל ■
ראו גם

משפט הממדים עבור העתקות ליניאריות
עקרון ההכלה וההפרדה
בר יצחק בר

| --- | --- |

בר יצחק בר
 לידה:  24 בפברואר 1744 אדר ה'תק"ד נאנסי, דוכסות לורן 
 פטירה:  5 בנובמבר 1828 (בגיל 84) כ"ח בחשוון ה'תקפ"ט בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, צרפת 
 מדינה:  ממלכת צרפת
 פעילות בולטת:  השגת האמנציפציה ליהודים בצרפת, חבר הסנהדרין של פריז, תרגום דברי שלום ואמת לצרפתית
 ידוע בשל:  פעילות למען יהודי צרפת
 מקצוע:  סוחר
 תפקיד:  חבר עיריית ננסי
 תואר:  דה טוריק
 השקפה דתית:  יהדות אורתודוקסית, משכילים מוקדמים
 בת זוג:  מירלה
 צאצאים:  מיכאל בר (גר')
 
בֶּר יצחק בֶּר דֶה טוּרִיק (בכתיב יידי: בער אייזיק בעער דע טוריקע; בצרפתית: Berr Isaac Berr de Turique;‏ 24 בפברואר 1744 – 5 בנובמבר 1828), היה איל הון יהודי-צרפתי, וממנהיגי יהדות צרפת. חבר האספה המכוננת הלאומית,[דרוש מקור][מפני ש...] פעיל בולט בהשגת האמנציפציה ליהודים בצרפת, מראשי הסנהדרין של פריז, ומראשי תנועת ההשכלה היהודית בצרפת.
ביוגרפיה

נולד בננסי ליצחק בר, בנקאי מראשי הקהילה היהודית המקומית ולגיטל יהודית ליפמן. אמו הייתה בתו של ליאון גודשו, יהודי ממץ שהוזמן בידי לאופולד, דוכס לורן להתיישב בננסי בשנת 1721 והקים בה את הקהילה היהודית. בר למד בצעירותו אצל רבי אברהם יעקב הכהן פערל, אב"ד בלורן. ב-8 ביולי 1761 נשא את מירלה.
מגיל צעיר התעניין בספרות, הוא התקרב לתנועת ההשכלה היהודית והעריץ את משה מנדלסון ונפתלי הרץ וייזל. נמנה אחד מ-12 המנויים של המאסף בצרפת, ותרגם את דברי שלום ואמת לצרפתית סמוך להופעתו בדפוס.
לפרנסתו עסק במסחר בטבק, ממנו התעשר מאוד, ונחשב לאחד מאילי ההון במדינה. לאחר מותו הותיר אחריו הון של למעלה מחצי מיליון פרנק.
בר היה אחד מראשי יהדות צרפת במשך עשרות שנים ברציפות. נחשב למקורב ללואי ה-18, ושארל העשירי מלכי צרפת. זה האחרון אף העניק לו בשנת 1816 את תואר הכבוד "דה טוריק" על שם האחוזה שהייתה בבעלותו בסמוך לננסי. בשנת 1805 אף נבחר כחבר עיריית ננסי.
נפטר ב-5 בנובמבר 1828 ונקבר בננסי. בנו מיכאל בר (גר') היה עורך הדין היהודי הראשון בצרפת וחבר באקדמיה המדעית של גטינגן, מראשי העסקנים למען האמנציפציה ליהודים, ומזכיר הסנהדרין של פריז. מנכדיו התפרסם מישל גאודצ'ו (צר') שר האוצר של הרפובליקה הצרפתית השנייה.
במהפכה הצרפתית

עם פרוץ המהפכה הצרפתית היה בר מראשי העסקנים שפעלו למען השגת שוויון זכויות ליהודי צרפת. במאבק זה נמנה עם הזרם השמרני, שביקש לשמור באופן חלקי על האוטונומיה המשפטית של הקהילות היהודיות ועל השליטה שהייתה לקהילות על חבריהן. הוא הציע לוותר על הזכות לכהן במשרות ציבוריות בתמורה להשארת סמכות השיפוט על חברי הקהילה בידי הרבנים ומנהיגי הקהילות, ואף קרא לוותר על אזרחות מלאה, על מנת שהאוטונומיה של הקהילה היהודית תישמר – עמדה שהייתה שנויה במחלוקת בקרב היהודים.
בר נבחר כאחד מנציגי היהודים בלוריין שנשלחו לאספת המעמדות של 1789 וב-14 באוקטובר 1789 הופיע בפניהם. בנאומו שהיה לנאום מכונן בהיסטוריה של יהדות צרפת ביקש מחברי האספה להתייחס ליהודים כאל אחיהם, אך לא התקבלה כל החלטה בנושא. בסוף שנת 1789 הוחלט להעניק שוויון זכויות, אך רק ליהודים שכונו "פורטוגזים" – יהודים צאצאי אנוסי ספרד שהתגוררו בדרום המדינה, בעיקר בבורדו ואביניון.
בעקבות כך ניהל בר שהיה נציגם של היהודים האשכנזים מאלזס-לורן שבצפון צרפת ויכוח חריף עם אנרי לואיס דה לה פר (צר') הבישוף של ננסי, באמצעות פרסומה של חוברת פולמוסית שזכתה לתפוצה רחבה והשפעה רבה. בתקופה זו פרסם גם ספר הגנה על התלמוד.
עם קבלת השוויון לבסוף – ב-27 בספטמבר 1791 – הגיש בר את שבועת הנאמנות בתהליך קבלת האזרחות מטעם יהודי ננסי במקומו של הרב המקומי שלא שלט בשפה הצרפתית.
בתקופה זו הוא פרסם מכתב כללי ליהודי צרפת שנכתב בשפה הצרפתית ובו קרא ליהודים להגביר את נאמנותם למדינה ולהחליף את שפתם מיידיש לצרפתית, תוך הדגשה שלא לזנוח את הדת היהודית, מכתב בו ניכרו השפעותיה של תנועת ההשכלה היהודית אליה היה בר מקורב. בר גם קרא ליהודים לשלוח את בניהם לבתי ספר צרפתיים, לזנוח את המקצועות היהודיים המסורתיים ולהשתלב בשוק התעסוקה הצרפתי. בר המשיך להביע את נאמנותו למדינה גם בתקופת משטר הטרור שהצר את החיים הדתיים בצרפת; הוא ויתר על הפנסיה שלו, ותרם רובה עם כידון למען המאמץ המלחמתי.
בשלב מאוחר יותר, כאשר ראה שגם השפה העברית נזנחה כליל לטובת הצרפתית, חזר בו בר מהשקפתו והחל לתבוע להחזיר אף את השימוש בשפת האידיש.
באספת הנכבדים

עם כינוס אספת הנכבדים בפריס בשנת 1806, נמנה בר על ראשי החברים בה; בפתיחת הכינוס נשא נאום נלהב בו הביע את תקוותו לגאולה הקרבה בצלו של הקיסר נפוליאון, אך כאשר בנאומו של נציג הקיסר – הרוזן לואי-מתייה מולה (אנ') נשמעו איומים מרומזים ודרישה ליישור קו עם רצונו של הקיסר, נשא בר נאום תקיף שהתפרסם מאוד, בו אמר:
העם האומלל והמָרדף בלי חשָׂך, נאמן לא-להי אבותיו כל הימים, העם אשר המוות לא יירא ומצוק לא יפחד עוד כולו אומר כבוד, כי גוי מעולם הוא, איתן בל ימוט משאון לאומים, ראשית גוים וקדמי ארץ מכורתו ואחריתו אחרית כל היקום. אזרחי צרפת ובני ישראל אנחנו, קומו נא ונישא ידינו קודש ונשָׁבעה להיות שתי אלה יחד: צרפתים בעמדנו בנפשותינו על ארץ מולדתנו היקרה, ובני ישראל בשמרנו את תורת א-להינו. על שתי אלה אנחנו נשבעים למלכות הקיסר באהבה.
בר, כנציגם של יהודי אלזס שהיו דתיים ושמרנים יותר מיהודי הדרום שממוצא ספרדי, נמנה עם ראשי השמרנים והרבנים בכינוס, ואף ניסה לדחות את מועד פתיחת הכינוס שנקבע ליום השבת לעומת התנגדותם של הנציגים הליברלים שחששו להרגיז את נפוליאון. בשנה שלאחר מכן, כאשר הוקמה הסנהדרין של פריז כיהן בר כאחד החברים הבולטים בה, אך לאחריה פרש מעסקנות ציבורית.
הערות שוליים

↑  זאב יעבץ, תולדות ישראל - יג, תל אביב תרצ"ז, עמ' 178, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  ז. שייקובסקי, "התנגשויות האורטודוקסים והריפורמים בצרפת", בתוך: קובץ תורני חורב - יד טו, ניו יורק תש"כ, עמ' 268, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  חיים דב רבינוביץ, הדרכה בלימוד תולדות ישראל - מנחמיה ועד עתה א, עמ' 218, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
↑  צבי הירש מאסליאנסקי, כתבי מאסליאנסקי - ב, ניו יורק תרפ"ט, באתר אוצר החכמה (צפייה מוגבלת למנויים).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb12524489c (data)  GND: 120082047  ISNI: 0000 0001 1219 5165  LCCN: n2003077265  SUDOC: 224402250  VIAF: 79116375   WorldCat (עם VIAF): 79116375 
אחוזתו של בר בטוריק
סמלו של בר בחזית בית האחוזה בטוריק
הבחירות לנשיאות מצרים (2018)

הבחירות לנשיאות מצרים 2018 הן בחירות לתפקיד נשיא מצרים, שהתקיימו ב-26–28 במרץ 2018. הנשיא המכהן עבד אל-פתאח א-סיסי התמודד בבחירות אלה מול מוסא מוסטפא מוסא. תוצאות הבחירות פורסמו באפריל 2018, והנשיא המכהן עבד אל-פתאח א-סיסי ניצח בבחירות, עם רוב מוחץ של 97.11% מהקולות הכשרים. אחוז ההצבעה עמד על 41% מכלל בעלי זכות ההצבעה במצרים.
רקע

החל מה-8 ביוני 2014, מכהן עבד אל-פתאח א-סיסי כנשיא מצרים. כהונת הנשיא הקצובה בחוק היא ארבע שנים.
ב-7 במאי 2017, קרא יריבו של א-סיסי בבחירות לנשיאות מצרים (2014) חמדין סבאחי, למפלגות האופוזיציה להתאחד מאחורי מועמד אחד.
רקע > מערכת בחירות

החוקה מצרית קובעת כי הליכי הבחירות לא יחלו מוקדם מ-120 ימים, לפני סיום כהונת הנשיא הנוכחית, ב-8 ביוני 2018. כמו כן, קובעת החוקה כי תוצאות הבחירות לא יפורסמו מאוחר מ-30 ימים לאחר הבחירות.
מועמדים

עבד אל-פתאח א-סיסי - נשיא מצרים המכהן.
מוסא מוסטפא מוסא - יו"ר מפלגת אל-ע'ד, נחשב לפוליטיקאי פרו-סיסי. למרבה האבסורד, דף הפייסבוק שלו מלא בהלל לפעליו של סיסי. במצעו הוא כותב שנשיאותו של סיסי מלאה בהצלחות והוא מעוניין רק "להמשיך את ההצלחות הללו".
מועמדים > מועמדים שנפסלו

אנואר אסמט סאדאת - חבר הפרלמנט המצרי המגורש, יו"ר המפלגה הרפורמית והפיתוחית, לשעבר יו"ר ועדת זכויות האדם של בית הנבחרים המצרי, אחיינו של נשיא מצרים לשעבר אנואר סאדאת.
אחמד שפיק - ראש ממשלת מצרים לשעבר, מנהיג התנועה הפטריוטית המצרית ומועמד בבחירות לנשיאות מצרים 2012. מאז שהפסיד באחוזים בודדים ב-2012, הוא ברח לאיחוד האמירויות הערביות וחי שם בגלות, עד שהכריז על מועמדותו בבחירות 2018, ואז מסיבה עלומה, גירשו אותו האמירויות חזרה למצרים. ברגע שנחת שם הוא נעצר, וקיבל איומים שיוגש נגדו כתב אישום באשמת שחיתות, אם לא יסיר את מועמדותו, אך הוא לא ויתר ולא פרש מהבחירות. לבסוף, פסלו הרשויות את מועמדותו.
מועמדים > מועמדים שפרשו

סאמי ענאן - רמטכ"ל צבא מצרים לשעבר. נאלץ לפרוש ב-24 בינואר 2018, בעקבות מעצרו בחשד למרמה והסתה.
ח'אלד עלי - עורך דין לזכויות האדם, וראש המרכז המצרי לזכויות כלכליות וחברתיות לשעבר. פרש ב-24 בינואר 2018. בהודעת הפרישה הוא מסר: "התנאים במירוץ לנשיאות לא אפשרו תחרות שווה".
מורתדא מנסור - עורך דין ויושב ראש קבוצת הכדורגל המצרית א-זמאלכ. פרש ב-27 בינואר 2018.
תמיכות וחרמות על הבחירות > תמיכות

ב-21 בינואר 2018, חמדין סבאחי שהתמודד בבחירות לנשיאות מצרים 2014, הכריז על תמיכה במועמד ח'אלד עלי, אשר פרש כשלושה ימים לאחר מכן.
תמיכות וחרמות על הבחירות > חרמות

התנועה הדמוקרטית האזרחית הודיעה ב-30 בינואר 2018 כי תחרים את הבחירות.
מנגד, אוניברסיטת אל אזהר הוציאה פתווה בידי מספר פוסקים בכירים במוסד הפוסקת שהחרמת הבחירות היא לא פחות מכפירה.
תוצאות הבחירות

ב-2 באפריל 2018 פרסמה ועדת הבחירות במצרים את התוצאות הסופיות בבחירות, לפיהן זכה הנשיא המכהן עבד אל-פתאח א-סיסי ב-97 אחוזים מהקולות. 41 אחוזים מהציבור במצרים הצביעו בבחירות.
| מועמד | מפלגה | קולות | % |
| --- | --- | --- | --- |
| עבד אל-פתאח א-סיסי | עצמאי | 21,835,387 | 97.08 |
| מוסא מוסטפא מוסא | מפלגת אל-ע'ד | 656,534 | 2.92 |
| קולות פסולים/פתקים לבנים | קולות פסולים/פתקים לבנים | 1,762,231 | – |
| סה"כ | סה"כ | 24,254,152 | 100 |
| מצביעים רשומים/אחוזי הצבעה | מצביעים רשומים/אחוזי הצבעה | 59,078,138 | 41.05 |
מקור: ועדת הבחירות המרכזית של מצריים
ראו גם

הבחירות לנשיאות מצרים (2014)
הבחירות לנשיאות מצרים (2012)
הערות שוליים

↑  רויטרס‏, לקראת הבחירות במרץ: א-סיסי יתמודד על כהונה נוספת כנשיא מצרים, באתר וואלה, 20 בינואר 2018
↑  "Sabahi calls for national coalition to support one presidential candidate". Daily News Egypt. 6 במאי 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Presidential hopeful Moussa Mostafa Moussa submits candidacy papers in last-minute move". Egypt Independent. 29 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Egypt election: sole challenger to Sisi registers at last minute". The Guardian. 29 בינואר 2018. נבדק ב-29 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Sadat nephew and Sisi critic drops Egyptian presidential bid". The Guardian. 15 בינואר 2018. נבדק ב-15 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ahmed Shafik pulls out of Egypt presidential race". Al Jazeera. 8 בינואר 2018. נבדק ב-8 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Ex-army chief to run in Egypt's presidential elections". Fox News (באנגלית אמריקאית). 12 בינואר 2018. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Khaled Ali affirms bid for presidency, calling for endorsement submissions on January 25". Mada Masr. 11 בינואר 2018. נבדק ב-12 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  רויטרס, מצרים: המועמד לנשיאות חאלד עלי הודיע על פרישה מהמירוץ, באתר ynet, 24 בינואר 2018
↑  "Egyptian MP and lawyer Mortada Mansour to run for president in 2018 elections". Ahram Online (באנגלית). 13 בינואר 2018. נבדק ב-13 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  MP Mortada Mansour will not stand for 2018 presidential election
↑  "Former Egyptian presidential candidate Sabahi signs endorsement for Khaled Ali's presidential candidacy". Ahram Online. 21 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eight liberal and leftist Egyptian parties to boycott 2018 presidential elections". Ahram Online. 30 בינואר 2018. נבדק ב-30 בינואר 2018. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  ynet - חדשות, כלכלה, ספורט, בריאות, באתר ynet
גיל סמסונוב

| --- | --- |

 לידה:  17 בדצמבר 1957 (בן 67) זכרון יעקב, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  אוניברסיטת תל אביב
 מקצוע:  פרסומאי
 
גיל סמסונוב (נולד ב-17 בדצמבר 1957) הוא פרסומאי ישראלי, שותף במשרד הפרסום "גליקמן שמיר סמסונוב" מקבוצת פובליסיס, ויושב ראש איגוד חברות הפרסום.
ביוגרפיה

סמסונוב נולד בזכרון יעקב למשפחה חקלאית ממייסדי המושבות הראשונות של העלייה הראשונה. בנו של לוחם לח"י זלמן ג'ומיק סמנסונוב (1928-2025). בשנת 1975 התגייס לצה"ל ושירת כחמש שנים בחיל הים. הוא החל בקורס חובלים, המשיך בפיקוד בסטי"לים, בשירות כקצין מבצעים של בסיס אשדוד וכעוזר רל"ש ורל"ש מפקדי חיל הים מיכאל ברקאי וזאב אלמוג. במילואים היה קצין סיור אוויר ובהמשך יועץ אסטרטגי-תקשורתי של מפקדי חיל הים בדרגת רס"ן.
סמסונוב למד באוניברסיטת תל אביב תואר ראשון ותואר שני אותו סיים ב-1987 בהדרכתו של פרופסור יונתן שפירא. בהמשך לעבודת המ.א. שעסקה בדור המרד של אצ"ל ולח"י, המשיך מחקר שהסתיים בלימודי דוקטורט אחרי עשרים שנה בקינגס קולג׳ באוניברסיטת לונדון, בהנחיית ההיסטוריון פרופסור אפרים קארש.
באוניברסיטה נבחר כיו"ר אגודת הסטודנטים מדעי החברה באוניברסיטת תל אביב, יו"ר תאי הסטודנטים של הליכוד (1983). בעשור הבא היה יו"ר מטה הדור הצעיר של הליכוד.[דרוש מקור] בשנים 1988–1992 כיהן כדובר הליכוד תחת ראש הממשלה יצחק שמיר והשר משה ארנס. ארנס מינה אותו כיועצו בשנים 1982–1992, כשהיה שר ביטחון, שר לעליית יהודי ברית המועצות ושר חוץ.
בבחירות 1992 התמודד גיל סמסונוב ברשימת הליכוד לכנסת ונבחר למקום ה-35, אך לא נבחר לכנסת והחליט לפרוש מהחיים הפוליטיים.
סמסונוב היה חבר הוועד המנהל של רשות השידור במשך כ-3 שנים, לפני שמונה בשנת 1998 לתפקיד יושב ראש רשות השידור על ידי ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו. ועדת בן-דרור בראשות השופט לשעבר מרדכי בן דרור, שמונתה לבדיקת כשירות המועמדים לתפקידים בכירים בחברות ממשלתיות, אישרה את מינויו, זאת בתנאי שיצמצם את עבודתו במשרד הפרסום ויבצע הפרדה בינה לבין תפקידו כיו"ר הרשות. במהלך כהונתו של סמסונוב התפרצו עימותים בין הוועד המנהל לבין ההנהלה המקצועית בראשות מנכ"ל רשות השידור דאז אורי פורת; לדברי מבקר המדינה אז אליעזר גולדברג, הידרדרות היחסים בין המנכ"ל ליו"ר השפיעה לרעה על תפקוד רשות השידור, עד כדי חשש לקריסתה של הרשות. בשנת 2000 פוזרה מליאת רשות השידור לפי פסק-דין של בג"ץ, שקבע כי הליך מינויה נעשה שלא בהתאם לחוק, ונחמן שי מונה במקום סמסונוב לתפקיד יו"ר הרשות.
חברו מהאוניברסיטה, חנן גליקמן, גייס את סמסונוב כשותף למשרד הפרסום ששינה את שמו לגליקמן-נטלר-סמסונוב בשנת 1994 ומאז הוא שותף אחראי למחלקת המחקר והאסטרטגיה. המשרד, שכיום נקרא גליקמן-שמיר-סמסונוב Publicis, גדל והגיע בשנת 2023 למקום השלישי בדירוג משרדי הפרסום בישראל (ללא פרסום בדיגיטל) על פי נתוני חברת יפעת.
מחקריו וספרו

המאבק הבין-דורי בתנועת ז'בוטינסקי: עליית היחידה הדורית הצעירה הלוחמת, עבודת מ.א., אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה למדעי החברה, החוג למדעי המדינה, 1989.
The Princes – The Second Generation of Israel's Revisionist Underground Movements, PHD in King's College London, University of London, 2012
״הנסיכים: כיצד כבשו בני המשפחה הלוחמת את הנהגת המדינה״, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2015.
״הבגינים״: זרעי הקרע: מאלטלנה ועד היום״, הוצאת כנרת זמורה דביר, 2024.
הערות שוליים

↑  ענת ביין-לובוביץ', ‏גיל סמסונוב נבחר ליו"ר איגוד חברות הפרסום. מי נבחר להנהלה החדשה?, באתר גלובס, 19 ביולי 2021
↑  דיווחי מגדלור ניוז, זכרון יעקב נפרדת מנכד למייסדי המושבה - ג'ומיק סמסונוב ז"ל, באתר מגדלור ניוז, ‏2025-02-20
↑  אביבה קרול, ‏הממשלה תאשר את מינויו של גיל סמסונוב ליו"ר רשות השידור, באתר גלובס, 22 באוקטובר 1998
↑  שמואל דקלו, ‏בג"ץ הורה למדינה לנמק מדוע לא יבוטל מינוי גיל סמסונוב ליו"ר רשות השידור, באתר גלובס, 15 בדצמבר 1998
↑  אביבה קרול, ‏מבקר המדינה: סכנת קריסה לרשות השידור, באתר גלובס, 26 בדצמבר 1999
↑  שמואל דקלו, ‏בג"ץ פיזר את מועצות רשות השידור והרשות השנייה, שמונו בידי נתניהו, באתר גלובס, 4 בספטמבר 2000
↑  נחמן שי יתמנה ליו"ר רשות השידור, באתר nana10‏, 2 בדצמבר, 2000
↑  דירוג משרדי הפרסום: הגדולים בישראל לשנת 2023 נחשפים, באתר אייס, 31 בדצמבר 2023
↑   תום שגב, מורשת העלבון של הבגיניסטים, באתר הארץ, 2 ביולי 2024
| מנהלי רשות השידור |
| --- | --- | --- |
| יושבי הראש | חיים יחיל • ולטר איתן • ראובן ירון • מיכה ינון • אהרן הראל • מיכה ינון • רינה שפירא • גיל סמסונוב • נחמן שי • אברהם נתן •  גבריאלה שלו • משה גביש • אמיר גילת |  |
| מנהלים כלליים | חנוך גבתון • שמואל אלמוג • יצחק לבני • יוסף לפיד • אורי פורת • אריה מקל • מוטי קירשנבאום • אורי פורת • רן גלינקא • יוסף בראל • יאיר אלוני • מרדכי שקלאר • יוני בן-מנחם • יונה ויזנטל • ברי בר-ציון |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007503954805171  GND: 1212375866  ISNI: 0000 0004 5097 5906  LCCN: no2015081611  VIAF: 316745411   WorldCat (עם VIAF): 316745411
שקרניות קטנות

| --- | --- |

 מבוסס על:  Pretty Little Liars 
 סוגה:  סדרת נעורים מסתורין מותחן
 יוצרים:  מרלין קינג
 כותבים:  מרלין קינג, יוסף דוהרטי, שרה שפרד 
 בימוי:  נורמן בקלי, ג'יימי באביט, Paul Lazarus, ונדי סטנצלר, יוסף דוהרטי, טרויאן בליסאריו, J. Miller Tobin, ג'ואנה קרנס, דנה גונזלס, מיק גריס, טים האנטר, Joshua Butler, רוג'ר קאמבל, Bethany Rooney, ארלן סנפורד, מייקל גרוסמן, צ'אד לאו, Ron Lagomarsino, קימברלי מקלוג, מלאני מיירון, ליז פרידלנדר, מרלין קינג, Elodie Keene, לזלי לינקה גלאטר, מייקל גוי 
 שחקנים:  טרויאן בליסאריו אשלי בנסון שי מיטשל לוסי הייל סשה פיטרס ג'אנל פאריש טיילר בלקברן הולי מארי קומבס קודי כריסטיאן איאן הרדינג לורה לייטון קיגן אלן ברנט דוהרטי
 מדבבים:  מלאני הינזה 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 מקום התרחשות:  Rosewood, Pennsylvania 
 מספר עונות:  7 
 מספר פרקים:  160 
 תוכנית המשך:  רייבנסווד שקרניות קטנות: הפרפקציוניסטיות
 הפקה
 מפיק:  ליסה קוקראן נילן
 מפיקים בפועל:  לסלי מורגנשטיין בוב לוי מרלין קינג אוליבר גולדסטיק
 חברת הפקה:  Warner Bros. Television   Alloy Entertainment
 הפצה:  האחים וורנר טלוויזיה, נטפליקס 
 אתר צילומים:  לוס אנג'לס 
 צלמים:  דיינה גונזלס
 טכניקת צילום:  מצלמה יחידה 
 מוזיקה:  מייקל סובי 
 אורך פרק:  41–45 דקות
 שידור
 רשת שידור:  Freeform 
 רשת שידור בישראל:  HOT3
 תקופת שידור מקורית:  8 ביוני 2010 – 27 ביוני 2017 
 קישורים חיצוניים
 אתר רשמי (באנגלית)
 דף התוכנית ב-IMDb
 
השחקניות הראשיות בהשקת העונה הרביעית. מימין לשמאל: סשה פיטרס, שיי מיטשל, לוסי הייל, אשלי בנסון, טרואין בליסאריו.
שקרניות קטנות (באנגלית: Pretty Little Liars; בתרגום ישיר: "שקרניות קטנות ויפות") היא סדרת נעורים אמריקאית המבוססת על סדרת ספרים פופולרית בשם זהה מאת שרה שפרד.
הסדרה עלתה לשידור ב-8 ביוני 2010 בערוץ Freeform (לשעבר ABC Family). בישראל משודרת הסדרה בערוץ HOT3. לסדרה נוצרה סדרת ספין אוף בשם "רייבנסווד" אשר עלתה לשידור ב-22 באוקטובר 2013, והסתיימה לאחר עשרה פרקים. ב-10 ביוני 2015, חודשה הסדרה לעונה שישית ושביעית.
בנובמבר 2014, אישרה השחקנית לוסי הייל כי העונה השביעית תהיה העונה האחרונה של הסדרה. עם זאת, באוגוסט 2015, ציינו מרלן קינג, המפיקה בפועל, ושי מיטשל, אחת השחקניות הראשיות בסדרה כי קיימת אפשרות לעונה שמינית ובשנת 2018 הודיעו כי תתקיים סדרת ספין אוף הנקראת ״הפרפקציוניסטיות״ בהשתתפותה של סופיה קרסון. ב-12 בינואר 2016 חזרה העונה השישית לשידור בערוץ Freeform. העונה השביעית עלתה ב-21 ביוני 2016 בארצות הברית וב-24 ביוני בהוט 3. חלקה הראשון של עונה זו הסתיים באוגוסט 2016, וחלקה השני, הכולל את עשרת הפרקים האחרונים בסדרה, החל ב-18 באפריל 2017. ב-27 ביוני 2017 שודר פרק הסיום.
במרץ 2019 עלתה לסדרה סדרת ספין אוף בשם "שקרניות קטנות: הפרפקציוניסטיות". בשנת 2021 החלו צילומים של "שקרניות קטנות: החטא הקדמון" שהוא אתחול של הסדרה.