stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויליאם אנדרוז קלארק
מורשת

אוסף האמנות של קלארק נתרם לגלריית קורקורן בוושינגטון הבירה לאחר מותו, והעשיר מאוד את אחזקות המוזיאון באמנות אירופית ואמריקאית. התרומה של קלארק כללה גם בניית אגף חדש עבור הקורקורן, המכונה כנף קלארק.
מורשת > מחוז קלארק, נבדה

העיר לאס וגאס הוקמה כתחנת תחזוקה לרכבת סן פדרו של קלארק, לוס אנג'לס וסולט לייק. הוא חילק 110 acre (45 הקטאר) ל-1200 מגרשים, שחלקם בפינת רחוב פרמונט בלאס וגאס נמכרו במחיר של עד 1,750 דולר. אזור לאס וגאס אורגן כמחוז קלארק, נבאדה, על שמו של קלארק. המעורבות של קלארק בהקמת לאס וגאס מסופרת באור שלילי מובהק על ידי כריס רומנו בפרק "לאס וגאס" של ההיסטוריה השיכורה של קומדי סנטרל, כאשר ריץ' פולצ'ר מגלם את קלארק.
מורשת > קלארקדייל, אריזונה

קלארקדייל, אריזונה, על שמו של קלארק, הייתה האתר של פעולות התכה של המכרות של קלארק בג'רום הסמוכה, אריזונה. העיירה כוללת את אחוזת קלארק ההיסטורית, שספגה נזקי שריפה חמורים ב-25 ביוני 2010. קלארקדייל היא ביתה של הנסיעה ברכבת המדברית של קניון ורדה, העוקבת אחר המסלול ההיסטורי שקלארק בנה ב-1911 ובה נמצא מוזיאון הנחושת לאמנות.
הערות שוליים

↑  "Copper King William A. Clark". Copper King Mansion. אורכב מ-המקור ב-21 ביולי 2011. נבדק ב-31 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tribune Staff. "125 Montana Newsmakers: The Copper Kings". Great Falls Tribune. נבדק ב-28 באוגוסט 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dias, Elias (1984). Mark Twain and Henry Huttleston Rogers: An Odd Couple. Fairhaven, Massachusetts: Millicent Library. LCCN 84062878.
↑  "Daughter of Connellsville's controversial billionaire dies". The Tribune-Review. 28 במאי 2011. נבדק ב-6 בינואר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hopkins, A.D. (7 בפברואר 1999). "William Andrews Clark (1839-1925): Montana Midas". Las Vegas Review-Journal. אורכב מ-המקור ב-17 בנובמבר 1999. נבדק ב-21 ביולי 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Bill Dedman; Paul Clark Newell, Jr. (2013). Empty Mansions: The Mysterious Life of Huguette Clark and the Spending of a Great American Fortune. Random House Publishing Group. ISBN 9780345545565. נבדק ב-26 בינואר 2022. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  "At 104, mysterious heiress is alone now - Business - Local business - Huguette Clark mystery - NBC News". NBC News. 19 באוגוסט 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Dedman, Bill (24 במאי 2011), Huguette Clark, the reclusive copper heiress, dies at 104, MSNBC, אורכב מ-המקור ב-1 בינואר 2012, נבדק ב-24 במאי 2011 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "Camp Andree Clark". אורכב מ-המקור ב-28 במאי 2011. נבדק ב-23 בדצמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007321898105171  GND: 124263119  ISNI: 0000 0000 4031 5075  LCCN: n2006081386  SNAC: w68s5rm9  SUDOC: 083336745  ULAN: 500448232  US Congress: C000454  VIAF: 43302490   WorldCat (עם VIAF): 43302490 
קלארק קונה עיתון, בערך 1906
קריקטורה פוליטית המתארת את קלארק משחד את מחוקקי המדינה, אוקטובר 1900
קלארק עם בנותיו אנדרה (משמאל) והואט (מימין), בערך 1917
קלארק בנובמבר 1920 עם בתו, הוגט, תרם 135 דונם לצופים לאחר מותה של בתו אנדרה, אשר עליהם הוקם מחנה אנדריי קלארק
יעקב פוליאקוב

| --- | --- |

 לידה:  1832 דוברובנה, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1909 (בגיל 77 בערך) ביאריץ, צרפת 
 השקפה דתית:  יהדות 
 
יעקב פוליאקוב (ברוסית: Я́ков Соломо́нович Поляко́в;‏ נולד ב-1832, בדוברובנו, מחוז-משנה אורשה, מחוז מוגילב (כיום – מחוז משנה דוברובנה במחוז ויטבסק) ונפטר ב-1909, בביאריץ, צרפת) היה בנקאי, יזם, סוחר ונדבן יהודי-רוסי ידוע, מבני משפחת פוליאקוב. אחיהם של איש העסקים שמואל פוליאקוב והבנקאי לזר פוליאקוב.
קורות חיים

פוליאקוב נולד ב-1832 למשפחה אמידה. אביו היה הסוחר שלמה פוליאקוב ואמו זלטה רבינוביץ' (פוליאקוב). בין השנים 1860–1864 עבד בעסק של אביו.
בין השנים 1864–1869 היה רשום כסוחר של הגילדה הראשונה באורשה. ב-16 בנובמבר 1868, על פי החלטה של לשכת האוצר של פלך יקטרינוסלב, הוא נרשם לגילדה הראשונה של סוחרי טגנרוג, ועד מהרה פתח בית מסחר ומשרד של חברת ספנות, ולאחר מכן הקים את בנק דונסקוי. מימן את בניית מתחם תחנת הרכבת בטגנרוג.
לימים הפך למייסד שותף ובעלים משותף של הבנקים אזובסקו-דונסקוגו ופטרבורגסקו-אזובסקו ושל חברת הספנות אזוב, וכן עסק בבניית מסילות ברזל ברוסיה ומחוצה לה. הוא היה יושב ראש אגודת הצלב האדום טגנרוג, בנה את בית החריצות ובית ספר יהודי בטגנרוג. הוא היה סגן הנשיא של החברה היהודית להתיישבות. בשנות התשעים רכש זיכיון להקמת בנק בפרס. בשנת 1902 בנק זה נקרא "בנק החשבונאות וההלוואות של פרס". הבנק היה אחד מגורמי ההשפעה העיקריים של רוסיה בפרס. בסוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ספג פוליאקוב הפסדים כלכליים כבדים במהלך המשבר הפיננסי, ואיבד במידה רבה את השפעתו.
בשנת 1885 קיבל דרגה אזרחית "Active State Councillor" (תת-אלוף בשרות האזרחי) המקנה השתייכות למעמד אצולה המועבר בירושה. בשנת 1900 קיבל דרגה אזרחית "Privy Councillor" (אלוף בשרות האזרחי).
בשל יהדותו, פוליאקוב סורב להיכלל בספר האצולה של הפלך בו התגורר, לכן, בתמיכת שר המשפטים ובעזרת שוחד משמעותי, הצליח להרשם בספר האצולה של קוזאקים מהדון.
על פעילותו הציבורית והכלכלית הוענקו לו עיטורים של האימפריה הרוסית ופרס: אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 1, אות מסדר סטניסלב הקדוש, דרגה 3 ודרגה 1, אות מסדר ולדימיר הקדוש, דרגה 3 ואות מסדר האריה והשמש, דרגה 1.
משפחה

היה נשוי פעמיים.
אשתו הראשונה חסיה-מירה. לזוג נולדו שלושה ילדים: משה, לזר ואליזבט (ילנה) (רפאלוביץ').
אשתו השנייה, עמליה (מלכה) (בתו של יוסף הירשמן מקולדיגה) (1877–1948). לזוג נולדו חמישה ילדים: לובה-מאשה, אנה (רובינשטיין), שמואל (סמואיל), איזבאל (לנדאו) ובוריס.
הערות שוליים

↑  Кукушин В. С. История архитектуры Нижнего Дона и Приазовья. — Ростов-на-Дону: ГинГо, 1996.
↑  Поляков Яков Соломонович История российской благотворительности в документах Российского государственного исторического архива
↑  Поляковы — на сайте Донской временник
↑  Яков Соломонович Поляков — на сайте Еврейский мемориал
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 84144648426911770275   WorldCat (עם VIAF): 84144648426911770275 
הודעה במדריך "כל פטרבורג", 1894: "הקונסול הכללי של פרס, Active State Councillor, יעקב סולומונוביץ' פוליאקוב. רחוב הגדה האנגלית 62, הבית הפרטי"
המחאות בנוגע לזכויות להט"ב ברוסיה בעקבות משחקי החורף 2014

הפגנת להט"ב מול שגרירות רוסיה בברלין, גרמניה, ספטמבר 2013
בעקבות ההכנות לאולימפיאדת החורף 2014 שהתקיימה בסוצ'י שברוסיה, עלו מחאות וקמפיינים בינלאומיים רבים סביב הנושא של זכויות להט"ב ברוסיה. הדאגות לספורטאים ופעילי זכויות הלהט"ב במהלך המשחקים החלו כבר במרץ 2012, כששופט רוסי חסם את הקמת בית הגאווה בסוצ'י (מקום זמני ייעודי המארח ספורטאיי להט"ב, מתנדבים ומבקרים המשתתפים באולימפיאדה או באירועי ספורט בינלאומיים אחרים בעיר המארחת), וקבע כי "תעמולה של יחסים לא מסורתיים תערער את ביטחונה של החברה הרוסית וכי היא "מתנגשת עם המוסר הציבורי" ומדיניות המדינה בתחום "האימהות המשפחתית והגנה על ילדות".
אולם, מרבית המחאות התמקדו בעיקר סביב חקיקת החוק נגד תעמולה הומוסקסואלית אשר נחקק ביוני 2013 על ידי הדומה האוסר על "תעמולה הומוסקסואלית" והצגת אנשי ותכני להט"ב בתקשורת, במדיה ובציבור אשר הוביל לעלייה באלימות כנגד אנשי להט"ב, וגרם למעצרם של מפגינים רבים אשר תמכו בזכויות להט"ב בפומבי.
ההשלכות של חוק התעמולה על אולימפיאדת החורף הקרובה היו חשש גדול בקרב הספורטאים והתקשורת המערבית, שכן האמנה האולימפית מכילה איסור במפורש על כל צורות האפליה למיניהן כולל נטייה מינית וזהות מגדרית. לחץ בינלאומי מוקדם הופעל כדי לחייב את הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC) להעביר את האולימפיאדה למדינה אחרת, כמו כן לחץ על נותני החסות האולימפיים שינקטו עמדה לשוויון עבור אנשי להט"ב בפרט לספורטאים. במקביל לקריאות להחרים את האולימפיאדה לפני במהלך ואחרי המשחקים יצאו גם מארגונים וקבוצות שונות ומספר ספורטאים אולימפיים יצאו מהארון כמחאה נגד החוק. לפני קיום המשחקים, הופעל לחץ דומה גם על נותני החסות האולימפיים הגדולים, וכמה שאינם אשר הצהירו בפומבי בעודם תומכים בזכויות הלהט"ב. מספר פוליטיקאים לאומיים סירבו להשתתף במשחקים לאחר חקיקת חוק התעמולה, בעוד שאחרים הצהירו כי מעט מאוד מנהיגים משתתפים בדרך כלל במשחקי החורף מאחר שהם אינם "אירוע בו חובה להשתתף".
ציר זמן המחאות ואירועים קשורים > 2013

(יוני 2013) רוסיה העבירה חוק עם תמיכה כמעט פה אחד של המחוקקים הרוסים, אשר נחתם על ידי הנשיא ולדימיר פוטין, האוסרת על "תעמולה של יחסים מיניים לא מסורתיים", המטילה "קנסות על מתן מידע על הקהילה הגאה לקטינים". עסקים וארגונים העוברים על החוק יאלצו להפסיק זמנית את פעולתם (עד 90 יום) ולהיקנס בסך מיליון רובל. זרים עשויים להיעצר למשך עד 15 יום ולהיות מגורשים, או להיקנס בסכום של עד 5,000 רובל ולהיות מגורשים.
(29 ביוני 2013) עשרות פעילים הומואים ופעילות לסביות רוסיות הוכו ונעצרו בעצרת זכויות להט"ב בסנקט פטרבורג אשר התרחשה כנגד החוק החדש.
(יולי 2013) נפתח קמפיין רב פנים להעלאת המודעות למצב זכויות להט"ב ברוסיה, ולמניעת הצעות אולימפיות עתידיות למדינות המפרות זכויות אדם.
(23 ביולי 2013) המעצרים הראשונים של אזרחים זרים במסגרת האיסור התעמולה מתרחשים במורמנסק, כאשר ארבעה אזרחים הולנדים, שהשתתפו בסמינר לזכויות אדם, צילמו סרט תיעודי על חיי הומואים ברוסיה.
(14 באוגוסט 2013) האתלט האמריקאי, ניק סימונדס, הופך "לספורטאי הבינלאומי הראשון המגנה את החוק הרוסי נגד תעמולה הומוסקסואלית על אדמת המדינה". באליפות העולם לאתלטיקה 2013, זכה סימונדס במדליית כסף בריצת 800 מטר במוסקבה, והקדיש את מדלייתו לחבריו ההומוסקסואלים והלסביות וקרא לשוויון עבור זכויות להט"ב ברחבי העולם.
(26 באוגוסט 2013) גולשת הסנובורד האוסטרלית, בל ברוקוף, יוצאת מהארון כלסבית עבור הבאת תשומת הלב הבינלאומית לחוק התעמולה ולספורטאי להט"ב.
(29 באוגוסט 2013) הקמפיין לזכויות אדם שולח מכתבים לעשרת נותני החסות העולמיים של הוועד האולימפי הבינלאומי בהם: דאו כימיקלים, קוקה קולה, ג'נרל אלקטריק, מקדונלד'ס, פרוקטר אנד גמבל, פנסוניק, סמסונג, אומגה, ויזה ואטוס בו קרא לנקוט צעדים לבלימת האלימות כלפי אנשים להט"ב כולל נקיטת עמדה ציבורית חד משמעית בהתנגדות לחוקים הומופובים, גינוי אלימות המופנית כלפי הקהילה הגאה ודרישת בקשה מהוועד האולימפי הבינלאומי לקבלת התחייבויות בכתב למען בטיחותם של ספורטאי להט"ב ודחיית קיום הצעות אולימפיות עתידיות ברחבי מדינות הפוסלות תמיכה בשוויון עבור אזרחי להט"ב.
(5 בספטמבר 2013) המחליקה המהירה האולימפית הקנדית, אנסטסיה בוקסיס, יוצאת בפומבי מהארון כלסבית "בתגובה לחוקים האנטי-הומוסקסואלים של רוסיה".
(25 בספטמבר 2013) שני פעילי זכויות להט"ב מוחזקים על ידי שוטרים מחוץ למשרד הוועדה המארגנת של סוצ'י במרכז העיר מוסקבה לאחר שהציגו כרזה בפומבי האומרת כי "הומופוביה היא חרפת רוסיה" במהלך מחאה.
(15 בדצמבר 2013) נשיא צרפת, פרנסואה הולנד, מנשק אזרח זכר בפומבי (בניגוד לחוקים הרוסים) ומצטרף לנשיא גרמניה יואכים גאוק ונציבת האיחוד האירופי ויויאן רדינג בהחרמת האולימפיאדה בסוצ'י במחאה נגד החוק.
(20 בדצמבר 2013) המשלחת הרשמית של ארצות הברית מצהירה בהודעה מפתיעה בה לא יכללו בני משפחתו של נשיא המדינה ברק אובמה, או מזכיר קבינט בפעם הראשונה מזה 20 שנה לפחות. המשלחת במקום זאת הורכבה מספורטאים להט"בים מוצהרים, ובראשה בילי ג'ין קינג כ-"מכה ברורה נגד החוקים האחרונים של רוסיה נגד הומואים".
(29 בדצמבר 2013) מדליסט הזהב האולימפי בריאן בויטנו מצהיר על היותו הומוסקסואל בפומבי בעוד כי נבחר כחלק מהמשלחת האולימפית האמריקאית על ידי הנשיא אובמה. פעולותיו נתפסו באופן נרחב כמחאה נגד החוק.
המועצה לישראל יפה

#invoke:תבנית מידע
המועצה לישראל יפה היא עמותה ישראלית הפועלת לקידום איכות החיים בישראל באמצעות שמירה על כל מרכיבי סביבת-החיים ובפרט בהיבטי טיפוח ערכי הנוף והחזות הסביבתית, ובדגש מיוחד על הסביבה העירונית. המועצה היא ארגון הפועל ללא כוונת רווח; והיא פועלת לאורך השנים כגוף שאינו לעומתי ונוקטת בגישה חיובית ולכן אינה שותפה למאבקים שונים באופן פעיל. משרדי הארגון נמצאים בכתובת שדרות רוקח 80 בפארק הירקון בתל אביב.
הקמה

בשל תנופת הפיתוח של ישראל, שיקולי אסתטיקת ואיכות הסביבה נדחקו הצידה בשנותיה הראשונות.
ב-1968, בעקבות דו"ח של משרד הפנים על איכות החיים הירודה בשיכונים, הכירו רבים בצורך המיידי להקים גוף שיעורר בציבור מודעות לחזוּת הארץ וידרבן למעורבות בשימור נופיה. בעקבות כך, נוסדה "המועצה לארץ ישראל יפה" (בשמה הראשון) בשנת 1968 בהחלטת ועדת הפנים של הכנסת וביוזמתה של הגב' אורה הרצוג ז"ל. במטרה לכוון תהליכי תכנון ובנייה לאפיקים אסתטיים ולפעול למניעת מפגעים סביבתיים. מאז פועלת המועצה כעמותה ציבורית, בשיתוף ובתיאום עם גופים ממשלתיים וציבוריים בשלל נושאים ובעשרות רבות של פרויקטים שתכליתם גיבוש תובנות-סביבה לתועלת הציבור.
הגב אורה הרצוג ז"ל שימשה שנים רבות כנשיאה הבינלאומית ויו"ר המועצה לישראל יפה. במסגרת פעילותה המגוונת, דאגה לפיתוח מיזמים סביבתיים וקהילתיים, בעיקר בקרב אוכלוסיות בעלות רקע סוציואקונומי נמוך. אחד מהמיזמים החשובים שהקימה היה, "חממות לריפוי תרפי בגינון" אשר תפס תאוצה רבה והוקם במרכזים רפואיים חשובים בעיקר לנפגעי ראש של צה"ל.
גב' הרצוג ז"ל תיזכר לעוד שנים רבות על תרומה שלא תסולא בפז למען איכות החיים והסביבה בארץ ולמען המועצה לישראל יפה
עשיית המועצה נגזרת מן הגישה לפיה על כל אזרח לקבל על עצמו אחריות ולקחת חלק פעיל בשמירה על סביבתו ובעיצובה לטובתו-הוא ולטובת צאצאיו; העמותה פועלת, בחינוך ובמעשה, לעודד את תושבי ישראל לחתור בהתמדה לשיפור איכות החיים בארץ כתוצאה ממודעות שתביא לשינוי התייחסותם לסביבה בה הם מתגוררים, עובדים ומבלים.
המועצה לישראל יפה פועלת באמצעות מתנדבים, למועצה סניפים הפרוסים ברחבי הארץ והם מפעילים כ-2,000 מתנדבים מכל שכבות הציבור; בנוסף בהנהלת המועצה פעלו בעבר ופועלים בהווה אישים מרכזיים מהחיים הציבוריים של מדינת ישראל כשכל עשייתם היא בהתנדבות; המועצה היא גוף עצמאי, שאינו נתמך על ידי שום גורם שלטוני, ופעולותיה ממומנות בעיקר מתקבולים שבסיסם בתקציבי אחריות תאגידית ובשיתופי פעולה מקצועיים עם גופים מכלל המגזרים ומעט מתרומות נדבנים וקרנות מהארץ ומחו"ל.
"המועצה לישראל יפה" פועלת לשם מימוש מטרותיה במספר מישורים:
חינוך סביבתי
כינון פרויקטים פיזיים
ארגון תחרויות ארציות
מערכי הסברה (קמפיינים תקשורתיים) לציבור
חינוך סביבתי

פעילות הדגל של המועצה היא הקניית ידע אודות הסביבה לכלל הציבור, בכל שכבות הגיל ומכל המגזרים. בשנת 1992 הקימה המועצה לישראל יפה מרכז לימודים רב תחומי ראשון מסוגו בארץ, המתמחה בלימוד חווייתי במגוון נושאי הסביבה הכוללים בין היתר, עירוניות אנרגיה, אקולוגיה, מים ועוד; מאז נחנך, עברו במרכז מאות אלפי תלמידים, סטודנטים, חיילים, מבוגרים, מנהלים, מורים וקבוצות מהגיל השלישי. אופני הפעילות הם כאלו המעודדים חשיבה, שינוי התנהגות ועשייה סביבתית, ועיקרה הוא חווייתי ומאתגר, ומתבצע לרוב תוך שימוש באמצעים ייחודיים והפעלת תוכניות לימוד ומנהיגות. תוכניות ההעשרה המגוונות והחדשניות, שפותחו בשיתוף מומחי תוכן מהאקדמיה, מיועדות לכל שכבות האוכלוסייה; התוכניות עוסקות בלימודי הסביבה והפיתוח העירוני בראייה רב תחומית, תוך שימוש בעזרי לימוד ומולטימדיה ייחודיים, פרי פיתוח של מומחי המרכז.
מתחם ישראל יפה

בית המועצה לישראל יפה ממוקם במתחם ישראל יפה. המתחם משמש לפעילות חינוך והדרכה, ימי עיון ופעילויות העשרה לטובת הציבור הרחב ופועלים בו המרכז ללימודי סביבה ע"ש אורה הרצוג, מרכז המבקרים לסביבה וקיימות "תפיסת עולם" ומרכז הכנסים "ישראל יפה בפארק" ע"ש אדליס.
שטחו של הבניין הוא 2,600 מ"ר, הוא מוקף בכ־4,500 מ"ר של גן, והוא משמש דוגמה לתפיסת הקיימות ולהתנהלות מתחשבת בסביבה הכוללת הפקת חשמל מאנרגיה סולארית, שימוש בתאורה חסכונית שימוש יעיל במיזוג אוויר, שימוש חוזר בחומרים, צריכה חסכונית של מים, טיפוח טבע עירוני ועוד.
דגם של המתחם מוצג באתר מיני ישראל.
פרויקטים פיזיים

המועצה לישראל יפה מקימה פרויקטים פיזיים לטיפוח מתחמים ציבוריים תוך תמיכה באוכלוסיות ובאזורים חלשים; במסגרת זו מגייסת המועצה בעצמה כספי תרומות ומקימה אתרים מטופחים לשימוש הציבור ולרווחתו; עד כה הקימה המועצה כ־120 אתרים כאלה.
הפרויקטים הפיזיים אותם יזמה המועצה לישראל יפה מתחלקים לארבעה סוגים עיקריים:
ריפוי בגינון - גינות טיפוליות שיקומיות במרכזים רפואיים.
שיפוץ דירות קשישים בדגש על דירות של ניצולי שואה וקשישים ערירים
פיתוח גנני בחצרות מוסדות חינוך ובחינוך המיוחד.
שיקום גנני באתרים היסטוריים.
תחרויות בנושאי איכות חיים וסביבה

המועצה לישראל יפה קיימה ומקיימת תחרויות ארציות, במגזרים שונים ובתחומים שונים, במטרה לשמר את יופייה של הארץ, לכוון את התכנון, העיצוב, הבניה והיצירה לאפיקים אסתטיים ובעיקר להחדיר את תודעת היופי ופיתוח מודעות הקהילה לחשיבות הטיפוח הסביבתי ואיכות החיים בישראל; המועצה מוציאה על הפועל בעזרת פעילות הסניפים והמתנדבים שלה תחרויות ברמה הארצית: "בטיחות בדרכים במרחב המוניציפלי", "תעשייה יפה ומקיימת בישראל יפה", "בית הגיל השלישי הנאה והמקיים בישראל יפה", "קריה יפה ומקיימת בישראל יפה", "בית חולים נאה ומקיים בישראל יפה", "צה"ל יפה בישראל יפה" "בית מלון נאה והמקיים בישראל יפה", תחרות "המקלט והמיגון במרחב האזרחי בישראל יפה", "רשות מקומית מקדמת בטיחות בדרכים", "בית עלמין", נאה, "מקווה נאה בישראל יפה" ו "בטיחות בענף הבניה" בנוסף מתקיימות תחרויות ברמה המרחבית של הסניפים לשיפור ושדרוג הסביבה המקומית.
סניפים

למועצה לישראל יפה 11 סניפים ברחבי הארץ. מהווים את הזרוע הביצועית של המועצה לישראל יפה. בכל סניף עומד מנהל/ת האחראי/ת על המרחב שלו/ה ובכל סניף ישנם כ-200 מתנדבים. בסה"כ מופעלים כ-2,000 מתנדבים.
כרמיאל והצפון
טבריה והמרחב
חיפה רבתי
נתניה השרון והשומרון
גוש דן
ירושלים רבתי
אשדוד
רחובות והשפלה
באר שבע והדרום
רהט והמגזר הבדואי בנגב
אילת והערבה
אותות הוקרה

המועצה לישראל יפה מעניקה משנת 1977 את האותות: "מגשים ישראל יפה" ו"יקיר ישראל יפה" בבית הנשיא בירושלים, כהערכה פומבית לפעילות גופים ואנשים המיישמים את מטרותיה ואת 'פרס דוד עזריאלי' לתכנון אורבני.
מערכי הסברה

המועצה לישראל יפה מבצעת קמפיינים של הסברה למטרות מודעות ועיצוב דעת הקהל בסוגיות של הבנת הסביבה, הגנתה וטיפוחה. בין הקמפיינים:
1969 – תחרות לעיצוב ריהוט רחוב למראה אחיד ואסתטי של הרחובות
1970 – מבצע האדניות – הפצת אדניות על מרפסות הבתים והמצאת המילה "אדנית"
1970 – גרפיקת שלטי חוצות לטיפול בג'ונגל השלטים המכוערים והשבורים
1972 – שימור אתרי מורשת בירושלים – מתחם עומרייה, מתחם ממילא ובטיילת ארמון הנציב
1975– הכנסת ה"סלקט" – פח אשפה המותאם לכלי רכב, וחקיקת חוק לאיסור השלכת פסולת בעת הנהיגה
1988 – "ישראל לובשת ניקיון" – סילוק אלפי טונות של פסולת לרגל שנת ה־40 למדינת ישראל
1998 - מבצע ארצי לזריעת פרחי בר
2007 - "שקית אחת פחות!" – קמפיין להפחתת השימוש בשקיות הפלסטיק
2008 – "חוזה עם הסביבה" – רתימת המתמודדים לראשות הרשויות המקומיות לפעול למען שיפור ממשי של סביבת החיים בישראל
2009 – 80% למעבר לשימוש בנורות חסכוניות באנרגיה
2009, 2013 – "בחירות נקיות" – למען תעמולת בחירות אסתטית ומכבדת במרחב הציבורי
2011 – "מונית השמש" – להעלאת המודעות לשימוש באנרגיות מתחדשות
2013 – "שבוע אדם וים", בשיתוף עם רשות הטבע והגנים, להעלאת המודעות לחשיבות השמירה על הסביבה הימית והחופית.
2015 - תערוכת צילומי טבע, "ישראל היפה בירוק", נחנכת באולם המרכזי של טרמינל 3 בנמל התעופה בן-גוריון, ביוזמת ובהפקת המועצה לישראל יפה ובשיתוף פעולה עם רשות שדות התעופה; התערוכה תוצג במשך שנה על גבי קיר באורך של יותר מ־150 מטר שילווה למעלה מ־15 מיליון איש, בירידה מביקורת הגבולות בדרכם לחנויות הדיוטי פרי ולטיסותיהם אל מחוץ לישראל; התערוכה מוקדשת כולה לטבע הישראלי, וכוללת 47 צילומי צמחייה אמנותיים שנבחרו על ידי מומחי בוטניקה מישראל והועמדו על ידי צוות אוצרות; הצילומים נבחרו כדי לייצג את הצמחים והפרחים הגדלים בארץ ויוצרים את נופיה לאורך עונות השנה.
נשיאי המועצה

עובד בן עמי
יצחק לבני
אורה הרצוג
גדעון פת
אברהם כץ עוז
יושבי ראש המועצה
עו"ד יצחק מירון
אריה לוי
גורי מלצר
רא"ל במיל' אמנון ליפקין שחק
אברהם כץ עוז
רו"ח מיקי בלומנטל
ראו גם

אהבת ארץ ישראל#ארץ ישראל יפה
הערות שוליים

↑  סכנת הפגיעה בנוף הכרמל עדיין לא חלפה, דבר, 15 בדצמבר 1972
↑  י. לבני - נשיא המועצה לא"י יפה, דבר, 24 בינואר 1975
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303414305171  VIAF: 142440728   WorldCat (עם VIAF): 142440728
יחידת גרום

| --- | --- |

 פרטים
 כינוי:  יחידת גרום ללוחמה בסמים
 מדינה:  רוסיה רוסיה
 שיוך:   משרד הפנים של רוסיה
 סוג:  יחידה מיוחדת, יחידת השתלטות
 בסיס האם:  טומסק
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1979–הווה (כ־46 שנים)
 מקים היחידה:  מיכאיל רומנוב
 נתוני היחידה
 כוח אדם:  כ-65 לוחמים בשירות קבע
 ציוד עיקרי:  נשק קל, אמצעים מיוחדים וכלי רכב ייעודיים
יחידת גרום (מילולית: "רעם") היא יחידת כוחות מיוחדים משטרתית ברוסיה, שנועדה לסייע בביצוע מבצעי אכיפה ומלחמה בסחר בסמים.
היחידה שהוקמה בשנת 1979 כיחידת השתלטות ללוחמה בטרור של הק.ג.ב., הוכפפה בהמשך למשטרת המס הרוסית ללכידת עברייני מס. מאז 2003 פועלת כיחידה למלחמה בסמים לא חוקיים, תחילה כחלק משירות הפדרלי לשליטה בסמים, אך מאז 1 בינואר 2017 מהווה חלק ממשרד הפנים הרוסי.
מאז 2016, לאחר שיחידת SOBR ואומו"ן הועברו לידי המשמר הלאומי, יחידת גרום הפכה ליחידה ההשתלטות המרכזית של משטרת הפדרציה הרוסית.
היסטוריה

הקבוצה המיוחדת "גרום" של הק.ג.ב של ברית המועצות הוקמה בחורף 1979. אנשי הצוות אוישו מתוך לוחמי יחידת A (הכוחות המיוחדים למלחמה בטרור "אלפא") של המינהל השביעי של הק.ג.ב. הקבוצה נשלחה לאפגניסטן להשתתף במבצע סערה 333. במהלך המבצע נהרגו שני לוחמים מהקבוצה - ד. וולקוב וג. זודין.
בשנת 2003 הוקם השירות הפדרלי לשליטה בסמים והיחידה שפעלה כגוף של משטרת המס הרוסית הוכפפה למינהל האבטחה ומטרות מיוחדות של הארגון ונוסד על בסיס המינהל להגנה פיזית של משטרת המס.
בשנת 2012 אורגנו הכוחות המשותפים לתגובה מהירה במסגרת ארגון האמנה לביטחון משותף.
לאחר פירוק השירות הפדרלי לשליטה בסמים, יחידת "גרום" הועברה לאחריות משרד הפנים ב-1 בינואר 2017. מאז ה-1 בינואר 2017 היחידה פועלת במסגרת המינהל הראשי לשליטה בסמים (GUNK) וממשיכה לאכוף מבצעים ללוחמה בסחר בסמים לא חוקיים. במסגרת המנהלה הראשית במוסקבה משרתים ביחידה 65 איש. היחידה פועלת כיחידת עלית ללוחמה בסמים ומסתייעת ביחידות משטרתיות אחרות לביצוע משימות.
גלריה

לוחמי היחידה במדים אופייניים, 2015.
לוחמי היחידה בפעולה, 2012
לוחם היחידה בעת תרגיל
תג שרוול של היחידה, מאז ינואר 2017.
לקריאה נוספת

Зайцев Г. Н. "Альфа" - моя судьба. — СПб: Славия, 2006. — С. 132—137. — 599 с. — ISBN 5-9501-0099-9.
הערות שוליים

↑  Основной отличительной чертой сотрудников ОСН «ГРОМ» является нестандартный и интеллектуальный подход к решению поставленных задач
↑  Когда грянет "Гром". Единственный отряд спецназа МВД обеспечивает работу оперативников, רוסיסקאיה גאזטה
↑  "«Гром» Группа специального назначения". אורכב מ-המקור ב-2018-10-31. נבדק ב-2018-10-31.
↑  «Спецподразделения главного антинаркотического ведомства страны носят грозное название „Гром“» «Спецназу наркоконтроля исполнилось 10 лет» / официальный сайт Управления ФСКН России по Калининградской области
↑  Служебных собак ФСКН научат искать взрывчатку в тайниках с наркотиками // רי"א נובוסטי от 21 июня 2011
↑  «Поначалу в КСОР ОДКБ спецназ ФСКН России не входил. В этом году указом Президента РФ и решением ОДКБ его туда включили.» Александр Тихонов. Гром над наркотропой // «Красная звезда» от 20 сентября 2012
↑  «Известия»: «МВД реформирует спецотряд «Гром».
↑  «Российская газета»: «Когда грянет Гром».
יונסי

ערך זה עוסק בחבר להקת סיגור רוס. אם התכוונתם לזמר האיסלנדי שהופיע באירווזיונים 2004 ו-2012, ראו .
| --- | --- |

יונסי בהופעה בפסטיבל רוסקילדה, דנמרק 2006
 לידה:  23 באפריל 1975 (בן 49) רייקיאוויק, איסלנד
 שם לידה:  יון ת'ור בירגיסון
 שם במה:  Jonny B 
 מוקד פעילות:  איסלנד 
 תקופת הפעילות:  מ-1992
 סוגה:  פוסט רוק, בארוק רוק
 סוג קול:  פלסט
 שפה מועדפת:  איסלנדית 
 כלי נגינה:  גיטרה, פסנתר, אורגן חשמלי, קסילופון, מרימבה, זמרה
 שיתופי פעולה בולטים:  סיגור רוס (1994 - היום)  Jónsi & Alex (2003) Bee Spiders (1995) Stoned (1992-1993)  
 פרסים והוקרה:  פרס המוזיקה הנורדי (2010) 
 http://www.jonsi.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
יונסי (Jónsi) הוא שם הבמה של יון ת'ור בירגיסון (באיסלנדית: Jón Þór Birgisson; נולד ב-23 באפריל 1975 ברייקיאוויק, איסלנד), הגיטריסט והזמר של הרכב הפוסט רוק האיסלנדי "סיגור רוס". יונסי ידוע בשל השימוש שהוא עושה בקשת צ'לו בעת הנגינה על גיטרה חשמלית מסוג גיבסון לס פול, וכן בקול הפלסט הייחודי שלו. יחד עם בן זוגו אלכס סומרס, מקיימים השניים הרכב היוצר מוזיקה ואומנות חזותית תחת השם "יונסי ואלכס".
ביוגרפיה

יונסי נולד ב-23 באפריל 1975 ברייקיאוויק שבאיסלנד. הוא עיוור בעין אחת, וצמחוני. בשנת 1995 הוא הקים להקה בשם "בי ספיידרס" תחת שם הבמה "‘Jonny B". הלהקה זכתה בפרס "הלהקה המעניינת ביותר של השנה" בתחרות ללהקות לא-מוּכרות בשם "Músíktilraunir". הלהקה ניגנה שירי רוק ארוכים וסגנונה הושווה לסמאשינג פאמפקינס. בנוסף, הקים יונסי להקת גראנג' בשם "Stoned" אשר פעלה בין השנים 1992-1993. באותן השנים פרסם גם חומרים עצמאיים, תחת שם הבמה "Frakkur".
בשנת 1994 הקים יונסי את סיגור רוס ואלבום הבכורה של הלהקה, "Von", יצא בשנת 1997. הלהקה הוציאה 4 אלבומי אולפן נוספים במשך 11 שנות פעילותה, עד לשנת 2010 אז הודיעו על הפסקה של שיתוף הפעולה עד מועד לא ידוע.
במקביל לפעילותו בסיגור רוס, עסק יונסי יחד עם בן זוגו אלכס סומרס (Alex Somers) בעיצוב מרבית העיצובים הגרפיים המלווים את אלבומיהם של הלהקה, והשניים מציגים תערוכות אומנות יחד תחת השם "יונסי ואלכס" ובנובמבר 2006 הם הוציאו ספר רישומים. יוסי ואלכס הוציאו אלבום מוזיקה תחת השם "Riceboy Sleeps" אשר יצא ביולי 2009.
יונסי השתתף באלבומו של הדיג'יי טייסטו, "Kaleidoscope" אשר יצא באוקטובר 2009.
ב-5 באפריל 2010 הוציא יונסי את אלבום הסולו הראשון שלו, "Go". במקביל לצאת האלבום יצא יונסי לסיבוב הופעות בצפון אמריקה ובאירופה. מוקדם יותר באותה שנה הודיע יונסי כי סיגור רוס מפסיקים זמנית את שיתוף הפעולה ביניהם, על רקע שיקולים אישיים של חברי הלהקה והצלחתה של קריירת הסולו שלו.
יונסי הוא פעיל סביבתי, וידוע בהתנגדותו לפרויקט הקמתה של "Kárahnjúkar" - תחנת כוח הידרואלקטרית באיסלנד אשר הקמתה עוררה מחלוקת ציבורית.