פול בולס
ביוגרפיה

פול בולס נולד בניו יורק, בן יחיד לרנה (ווינוויזר) וקלוד בולס, רופא שיניים. ילדותו הייתה נוחה מבחינה חומרית, אך אביו היה קר ורודן שדחה כל משחק או שעשוע ואיים על אשתו ובנו. על פי סיפור משפחתי, אביו ניסה להורגו כשחשף אותו לסערת שלגים מבעד לחלון פתוח. וזה עיצב את יחסיהם לכל משך חייו. אמו גידלה אותו בחום והקריאה לו סיפורים של אדגר אלן פו ועוד. כבר בגיל 4 החל לכתוב סיפורים, שירה סוריאליסטית ומוזיקה. בגיל 17 התפרסם שיר שלו במגזין צרפתי. החל ללמוד נגינה בפסנתר, שירה ותיאוריה וגילה שזו יכולת התבטאות מרגשת.
ב-1928 החל ללמוד באוניברסיטת וירג'יניה אך פרש מהלימודים בטרם סיימם. הוא נסע לפריז בהיחבא מהוריו בלי כוונה לחזור. הוא עבד שם בעיתון, אך שב לארצות הברית ובעידוד הוריו חזר ללימודים ושוב עזב וחזר לפריז עם אהרון קופלנד עמו למד קומפוזיציה בניו יורק. קופלנד נהיה גם למאהב וגם למורה. בולס העיד עליו שמלבד ג'יין אשתו הוא היה האדם החשוב בחייו. הם נשארו חברים למשך כל חייהם. בפריז ב-1930 החל בולס לראשונה להלחין ויצירתו סונטה לאבוב ולקלרינט נוגנה לראשונה בניו יורק יחד עם יצירות של קופלנד ווירג'יל תומסון.
בפריז נהיה בולס חלק מהמעגל החברתי של גרטרוד שטיין ובעידודה ביקר ב-1931 בטנג'יר עם קופלנד. מאוחר יותר הפך בולס את מרוקו לביתו ושאב ממנה השראה לרבים מסיפוריו.
בחזרתו לברלין פגש את כריסטופר אישרווד שהעניק לגיבורת ספרו "פרידה מברלין" את שמו של בולס, סאלי בולס. לאחר מכן חזר לצפון אפריקה וסייר בחלקים ניכרים של מרוקו, אלג'יריה ותוניסיה.
ב-1937 חזר לניו יורק ובמשך כעשור טיפח קריירת הלחנה ושיתף פעולה עם אורסון וולס, טנסי ויליאמס ואחרים במוזיקה למחזות וקונצרטים תזמורתיים.
ב-1938 הוא נישא לסופרת ג'יין אואר (סופרת) (Jane Auer). אלו היו נישואים מאוד לא קונבנציונליים. לשניהם היו יחסים אינטימיים עם בני אותו מין, אך הם שמרו על קשר קרוב זה עם זה לאורך כל חייה של ג'יין.הם הצטרפו לזמן קצר למפלגה הקומוניסטית אך בולס גורש ממנה. בולס עבד תחת חסותו של וירג'יל תומסון בביקורת מוזיקלית ב"ניו יורק הרלד טריביון" והלחין מוזיקה לשירים של פדריקו גרסיה לורקה שלאונרד ברנשטיין ניצח עליהם. תרגומו למחזה "בדלתיים סגורות" של ז'אן פול סארטר בבימויו של ג'ון יוסטון זכה לפרס הביקורת 1943.
ב-1945 החל לכתוב סיפורים קצרים שנכללו בקובץ "A Distant Episode". באותו זמן פרסמה אשתו את הספר 'שתי גברות רציניות' (הספר ראה אור בעברית ב-2018 בהוצאת "לוקוס").
ב-1947 הוא עבר להתגורר בטנג'יר וג'יין הצטרפה אליו שנה מאוחר יותר. בולס אמר שהוא הגיע לשם כי רצה לכתוב רומן, נמאס לו לכתוב מוזיקה עבור אחרים כמו אורסון וולס וג'וזף לוסי.
בולס חי בטנג'יר 52 שנה מתוך 88 שנות חייו ונעשה מזוהה מאוד עם העיר ושימש כסמל למהגרים האמריקנים. כשהוא וקופלנד ביקרו שם לראשונה הם ראו את האקזוטיקה והמנהגים השונים, הם לא היו כפופים או מחויבים למנהגי המקום השונים מקבוצה אתנית אחת למשנה. טנג'יר הייתה מרכז מסחרי בין לאומי עם אוכלוסייה מגוונת של ברברים, ערבים, ספרדים וצרפתים שדיברו בכל השפות הללו. כשחזר לעיר ב-1947 גילה שהיא השתנתה אבל עדיין הקסימה אותו במוזרותה.
בולס סייר לבדו בסהרה באלג'יריה ועבד על רומן וסיפר שהיה כותב במיטה במלונות במדבר. הוא קיבל השראה מהתנסויותיו ולאחר מכן אמר "שכל מה שהאדם כותב הוא במובן מסוים אוטוביוגרפי לפחות מהבחינה הפואטית." את שם הרומן, The Sheltering Sky,  'שמיים מגינים מעל' לקח מתוך שיר Down Among the Sheltering Palms" שהכיר בילדותו. הספר יצא לאור ב-1949 באנגליה לאחר שההוצאה עמה חתם חוזה דחתה את כתב היד.
עלילת הספר מלווה שלושה אמריקנים: פורט, אשתו קיט, וחברם טאנר במסעם במדבר האלג'ירי. טנסי ויליאמס כתב ב"ניו יורק טיימס" שהספר הוא כמו סופת רעמים בקיץ, "פועם עם הבזקי אש פנימיים" הרומן נכלל במהרה ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס" והודפס בשלוש מהדורות תוך חדשיים.
ב-1950 התפרסם קובץ סיפוריו The Delicate Prey and Other Stories.
בראיון שנערך עמו 30 שנה מאוחר יותר, השיב לטענה שרוב גיבורי סיפוריו הם קורבנות לאלימות פיזית או נפשית, באמרו ש"האלימות משמשת כתרפיה. שמטריד לחשוב שאלימות חסרת שחר עלולה להתלקח כל רגע, אבל זה כך ועלינו להיות מוכנים לה. אם אכן כל הציוויליזציה שכוננו במשך אלפי שנים מבוססת על אלימות, היא עלולה להתמוטט כל רגע ומזה כתיבתי מושפעת. תהליך החיים מניח אלימות מהצומח לבעלי החיים. אבל רק האדם ממשיג ורק הוא נהנה מרעיון החורבן.". ב-1952 פרסם את הרומן הבא שלו, Let It Come Down, שגם הוא מעוגן בטנג'יר. הרומן שלישי, The Spider's House, יצא לאור ב-1955, גם הוא על מרוקו ודן בקונפליקט בין הלאום המרוקני לקולוניאליזם הצרפתי.
בד בבד עם קריירת הכתיבה הלחין מחזות. הזוג בולס חבר לקבוצת המהגרים בטנג'יר ואירח את טרומן קפוטה, טנסי ויליאמס, גור וידאל, ויליאם בורוז ואלן גינסברג. כמו כן התוודע למוזיקת הז'אז'וקה המרוקנית.
ב-1952 בולס קנה אי קטן בסרי לנקה, בו כתב את הרומן הרביעי שלו, The Spider's House.
ב-1957 קיבלה ג'יין שבץ מוחי קל שגרם להתדרדרות במצבה הגופני. מחלתה של ג'יין העסיקה את בולס עד מותה ב-1973 במאלגה. בעזרת קרן רוקפלר וספריית הקונגרס סייר בולס במרוקו והקליט מוזיקה מרוקנית מסורתית. וגם מוזיקה יהודית במקנס ובאסואירה. במהלך אותן שנים גם תרגם סיפורים מרוקנים מפיהם של מספרי סיפורים כמו מוחמד צ'וקרי, אחמד יעקובי ולברי לאייצ'י ומוחמד מרבט. כך גם תרגם ספרות פורטוגזית, ספרדית וצרפתית, של בורחס, סארטר, איזבל אברהרט ונוספים.
ב-1968 לימד במכללה בסן פרנסיסקו קורס מתקדם בכתיבה והרומן האירופי המודרני. ב-1970 בולס ודניאל הלפרן יסדו בטנג'יר כתב עת Antaeus שכלל פרסום של סופרים צעירים וותיקים. בשנים 1980–1982 הנחה סדנת כתיבה בבית הספר האמריקני בטנג'יר. ב־1982 פרסם בולס קובץ סיפורים שכוללים סיפורי מסע, אנקדוטות ופרגמנטים: Points in Time, subtitled Tales From Morocco, a collection of stories.
ב-1985 התפרסם תרגומו לסיפורים קצרים של חורחה לואיס בורחס, The Circular Ruins.
כשנשאל בראיון ב-1988 על חיי החברה שלו ענה: "אני לא יודע מהם חיי חברה... שלי מסתכמים באלו שמשרתים אותי ואלו שמבקשים לראיין אותי." כשנשאל איך הוא מסכם את הישגיו, ענה: "כתבתי כמה ספרים ומוזיקה."
בולס הופיע לכמה רגעים בתחילת ובסוף הסרט שביים ברנרדו ברטולוצ'י על פי ספרו "שמיים מגינים מעל" (1990). המוזיקה שהלחין כמעט שנשכחה במרוצת השנים אך ב-1990 דור חדש של מוזיקאים אמריקנים החל שוב להתעניין ולנגן את המוזיקה שלו.
ב-1995 בולס ביקר בניו יורק, לפסטיבל לכבודו בו השמיעו את המוזיקה שלו. זו הייתה הפעם האחרונה שהגיע לאמריקה. סרט דוקומנטרי שנעשה על חייו, Let It Come Down: The Life of Paul Bowles, זכה בפרס אמי בניו יורק.
אורחים שביקרו אותו ב-1998 דיווחו שהוא שומר על שנינותו וחוכמתו. הוא המשיך לארח בדירתו אך הגביל את הראיונות.
בולס נפטר ב-18 בנובמבר 1999 מכשל בלב בגיל 88. אפרו נקבר לצד קבר הוריו בניו יורק.