stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
איילון וייטנאמי
אנטומיה

כמרבית קרוביו, האיילון הווייטנאמי הוא בעל חיים קטנטן וזעיר המתאפיין בגוף קומפקטי ועגלגל המותאם לתנועה בסבך. יש לו רגליים דקיקות, אוזניים קצרות, ראש מחודד ומקושת וצוואר קצר. עיניו גדולות ואפו בולט. יש הטוענים כי הוא קטן אף יותר מהאיילון הזוטר המחזיק בתואר "הפרסתן הקטן בעולם". הפרווה שלו בצבע חום-אפרפר עם נטייה לצהבהב-כתמתם דהוי בצלעות ובצוואר. האזור הלבן בגחון ממשיך ללא הפרעה מהסנטר עד למפשעה, ואין לו צווארון חום סמוך לחזה כפי שיש לאיילונים האחרים. יש לו 3 רצועות לבנות על הגרון בדומה לאיילון הזוטר, ולעיתים דווקא צוואר לבן עם 3 רצועות חומות בדומה לאיילון הענק; הרגליים כתמתמות. אין לו קווים כהים מהעין לאף. כפי שמרמז שמו, סימן ההיכר שלו הוא גב בצבע אפרפר-כסוף או צפחה, ולעיתים הגוון הכסוף מתפשט גם על הצלעות והעכוז; באופן כללי יש נטייה לשערות להתבהר. בצדדי הצוואר מרקם הפרווה משתנה במעט: היא גסה במיוחד ופחות זיפית וקוצנית בהשוואה לאיילון הזוטר. שיער גס זה היה אחד המאפיינים העיקריים ששימשו בתחילה לתיאורו כמין נפרד. לזכרים יש ניבים ארוכים שבולטים מהשפה. הגולגולת של המין קטנה באופן ניכר מאיילונים אחרים אך היא רחבה יחסית ובולות השמיעה רחבות מאוד. אורך גופו של האיילון הווייטנאמי עד 40 ס"מ ומשקלו כ-2 ק"ג.
ביולוגיה

הפרטים ששימשו את תומאס לתיאור המין נרכשו בנהטראנג - עיר הממוקמת בחוף הדרומי של וייטנאם. מקורם של איילונים אלו אינו בטוח בוודאות שכן הם נרכשו ממספר סוחרים. פרט נוסף שהגיע למערב, נתפס על ידי ציידים מקומיים ב-16 בינואר 1990 כ-500 מטר מעל פני הים סמוך לנהר טרה, סביב דאק רונג בואון לואויי וכ-20 ק"מ צפונית לעיר קאן נאק במחוז ג'יה לאי, וכיום, הוא נשמר במוזיאון לזואולוגיה של אוניברסיטת מוסקבה. טווח התפוצה המדויק של המין נותר עלום; על פי המידע הזמין, ניתן לומר רק שהוא שוהה ביערות טרופיים צפופים בשטח קטן של מחוז קון טום ובשטח גדול יותר דרומה במחוז חאן הואה. קשה לקבוע האם הוא מוגבל לווייטנאם או מצוי גם בקמבודיה ולאוס בשל הדמיון הרב שלו לאיילון זוטר הנפוץ בכל רחבי הודו-סין. בית הגידול שלו מורכב כנראה מיערות גשם עבותים, וכן באזורי סבך המחפים עליו מפני טורפים. הטמפרטורות בתחומי תפוצתו 20–30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 3,000-2,000 מילימטר לשנה.
למעשה, אין כיום שום מידע על האקולוגיה של המין, וניתן לשער שהוא דומה במובנים רבים לקרוביו. הוא מין יחידאי הפעיל לבדו בחיפוש אחר מזון, לעיתים בשבילים קבועים ולעיתים באקראיות. הוא חששן וזהיר מאוד, ויימלט במהירות כאשר יבחין בסכנה. טורפיו הפוטנציאליים באזור הם מיני חתוליים, גחניים נחשים וטורפים קטנים אחרים. עונת הרבייה היא ככל הנראה סביב יוני ויולי. ההריון נמשך כ-140 ימים כשלבסוף נולד עופר יחיד בסוף עונת הגשמים כאשר המזון נמצא בשפע.
מצב

האיילון הווייטנאמי הוגדר על ידי IUCN כמין חסר נתונים (DD), זאת מאחר שאין מידע על טווח התפוצה או גודל האוכלוסייה הנוכחית של המין; האזורים שבהם יש את הסיכוי הטוב ביותר שהוא נמצא - לא נחקרו היטב ולא נעשה שימוש רב באיסוף מידע באמצעות מצלמות נסתרות. לכן, לא ניתן להעריך את גודל הטווח של המין או לקבוע מה מגמת האוכלוסייה שלו. העמידות של המין לציד אינה ידועה, ומאז 2008 לא התקבל שום מידע משמעותי העשוי לשפוך אור על מעמד השימור של המין כך שהוא עדיין נותר במצב זה. עם זאת, ניתן לשער בוודאות שהאוכלוסייה נמצאת בירידה עקב לחץ ציד חמור של יונקים קרקעיים בווייטנאם - אשר גורמת לפיחות אפילו באוכלוסיות של המינים העמידים ביותר; מאחר שלא נראה שהוא מצוי באזורים גבוהים מאוד, ייתכן בהחלט שמצבו חופף לקטגוריות שימור המאוימות ביותר. הרשומות הדלות של המין אינן מצביעות בהכרח על נדירותו, שכן איילונים רבים תוארו כשייכים למין איילון זוטר מה שעשוי להיות שגוי.
היערות בווייטנאם חווים רמות גבוהות של ציד ללא הבחנה במיוחד עבור יונקים קטנים. באופן כללי, לחץ הציד נמוך יותר בדרום וייטנאם שבה האיילון נוכח מאשר בצפון ובמרכז וייטנאם. מכיוון שאין נתונים רלוונטיים, לא ברור האם המין יכול להתמודד עם רמה מסוימת של ציד, אבל ידוע שהאיילון הזוטר שורד היטב אפילו באזורים עם רמות ציד גבוהות ביותר. בירוא יערות וחדירה לבית הגידול יכולים גם הם להוות איומים על האיילון - תלוי עד כמה הוא נוכח באזורים הללו. בדרך כלל, חדירה לבית הגידול גורמת לירידה באוכלוסייה אך לא ידוע האם המין הווייטנאמי מסתגל לחיים במטעים בדומה לקרובו הזוטר. פעולות השימור המוצעות על ידי IUCN כוללות בעיקר ביצוע סקרים באזורים הבלתי ידועים של וייטנאם לאוס וקמבודיה וחקירת עולם החי שבהם, וכן הקמת אזורים מוגנים ברחבי הודו-סין.
במהלך 2019 התגלו מספר פרטים ביערות וייטנאם.
הערות שוליים

↑  איילון וייטנאמי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑   הגרדיאן, איילון כסוף גב, שלא נראה 30 שנה בטבע, תועד בווייטנאם, באתר הארץ, 11 בנובמבר 2019
איווט ויליאמס

איווט ויניפרד ויליאמס-קורלט (באנגלית: Yvette Winifred Williams-Corlett;‏ 25 באפריל 1929 – 13 באפריל 2019) הייתה אתלטית רב-גונית מניו זילנד, אלופה אולימפית ושיאנית עולם בקפיצה לרוחק. האישה הראשונה מניו זילנד שזכתה במדליית זהב אולימפית.
ביוגרפיה

ויליאמס נולדה בקאוורשם פרבר של דנידין.
במשחקי האימפריה הבריטית שנערכו באוקלנד, ניו זילנד בשנת 1950 זכתה ויליאמס בשתי מדליות, אחת מזהב ואחת מכסף. מדליית זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 5.90 מטר ומדליית כסף בהטלת כידון בתוצאה של 37.96 מטר.
באולימפיאדת הלסינקי (1952) זכתה ויליאמס במדליית זהב בקפיצה לרוחק בשיא אולימפי חדש של 6.24 מטר, לפני אלכסנדרה צ'ודינה מברית המועצות (6.14 מטר) ושירלי קאוולי מבריטניה (5.92 מטר) והייתה קרובה בס"מ אחד לשיא העולם של פאני בלנקרס-קואן מהולנד (6.25 מטר) שניקבע בשנת 1943. נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.35 מטר, המנצחת הייתה גלינה זיבינה מברית המועצות שקבעה שיא עולם חדש של 15.28 מטר ובמקום עשירי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 40.48 מטר המנצחת הייתה נינה רומשקובה-פונומריובה מברית המועצות שקבעה שיא אולימפי חדש של 51.42 מטר.
ביוגרפיה > שיאנית עולם

בתחרות שנערכה בגיזברן ניו זילנד ב-20 בפברואר 1954 קבעה ויליאמס בקפיצה לרוחק שיא עולם חדש של 6.28 מטר, שיפור לשיא הוותיק בן ה-10 שנים וחצי של בלנקרס-קואן ב-3 ס"מ (6.25 מטר).
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בוונקובר, קולומביה הבריטית, קנדה באוגוסט אותה שנה זכתה ויליאמס בשלוש מדליות זהב בקפיצה לרוחק בתוצאה של 6.08 מטר, בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.01 מטר ובהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 13.96 מטר. נוסף לכך היא סיימה במקום שישי בריצת 80 מטר משוכות.
לאחר שפרשה מתחריות האתלטיקה שיחקה ויליאמס בנבחרת הכדורסל של ארצה.
רוי ויליאמס, אחיה הצעיר, זכה במדליית זהב בקרב עשר במשחקי חבר העמים שנערכו בקינגסטון ג'מייקה בשנת 1966.
נפטרה ב-13 באפריל 2019.
תארים והישגים

בשנת 1990 זכתה ויליאמס להכלל בהיכל התהילה של ניו זילנד בספורט.(הקישור אינו פעיל)
שיאים אישיים

קפיצה לרוחק: 6.285 מטר שיא עולם (1954)
הדיפת כדור ברזל: 13.96 מטר (1954)
זריקת דיסקוס: 47.85 מטר (1954)
אטיין בונו דה קונדיאק

| --- | --- |

 לידה:  30 בספטמבר 1714 גרנובל, ממלכת צרפת 
 פטירה:  3 באוגוסט 1780 (בגיל 65) בוז'אנסי, ממלכת צרפת 
 השקפה דתית:  הכנסייה הקתולית 
 תחומי עניין:  פילוסופיה 
 עיסוק:  פילוסוף, כומר קתולי, סופר, אנציקלופדיסטים, כלכלן, פסיכולוג, תאולוג 
 מדינה:  צרפת 
 
אטיין בונו דה קונדיאק (בצרפתית: Étienne Bonnot de Condillac, (בצרפתית): 30 בספטמבר 1715 - 3 באוגוסט 1780) היה פילוסוף ואפיסטמולוג צרפתי שחקר את תחום הפסיכולוגיה והפילוסופיה של הנפש. בחלק מחייו קונדיאק היה אב של המנזר מירו (Mureau).
רקע משפחתי, ילדותו ולימודיו

קונדיאק נולד בגרנובל במשפחה של משפטנים.
היה ילד חלש מבחינה פיזית ובעל ראייה לקויה, ולכן התפתחותו האינטלקטואלית הייתה איטית מאוד, עד כדי כך שמספרים כי בגיל 12 עדיין לא ידע לקרוא. ואכן המשפחה החשיבה אותו לבעל פיגור שכלי. חינוכו התחיל רק בשנות העשרה תחת השגחתו של כומר מקומי. אחר כך, בעקבות מות אביו, עבר לגור וללמוד בבית אחיו ז'אן בונו, שנודע כאדון או ה"אבאטה" (אב מנזר) דה מאבלי, בעיר ליון. הצליח במשך הזמן להשלים את החסר ונשלח בהמשך, בדומה לאחיו הגדול ז'אן, ללמוד לימודי כמורה בפריז. למד בסמינר של המנזר סן סולפיס (1733-1740 ובסורבון.
הוסמך ככומר בשנת 1740. למרות שלבש גלימת כומר כל חייו, ואף נהפך ל"אבאטה" (ראש מנזר) של מירו (Mureau), קונדיאק לא התחייבויותיו הכנסייתיות היו במידה רבה רשמיות בלבד.
חייו הבוגרים

קונדיאק בילה כמה שנים בפריז כאיש ספרות, תקופה שבה פקד את החוג של דני דידרו. בפריז קישר קונדיאק יחסי ידידות ארוכת ימים גם עם רוסו שעבד זמן מה כמורה במשפחת אחיו הבכור של קונדיאק בליון. הודות לזהירותו הטבעית ולאיפוקו, יחסיו עם פילוסופים שלא הלכו בתלם, לא פגעו בשמו בפני הממסד.
פרסומיו באותן השנים  הביאו בשנת 1749 לבחירתו לחבר באקדמיה הפרוסית למדעים. בשנת 1758  שלחה אותו החצר המלכותית  לפארמה על מנת לחנך את הדוכס היתום, אז בן 7, נכדו של המלך לואי החמישה-העשר
עבד בתפקיד זה במשך עשור, בשנים 1768-1758.
בשובו מאיטליה לפריז בשנת 1768, נבחר לאקדמיה הצרפתית. בניגוד לדעה הרווחת שהשתתף רק בישיבה אחת של המוסד, פקד אותו באופן פעיל ותדיר עד שנתיים לפני מותו.
אמנם ב-1753 הפסיק לגור בפריז והתיישב באחוזה קטנה הקרויה פלוקס, אותה קנה בסביבות בוז'אנסי. את רוב הזמן הקדיש לחשיבה וכתיבה פילוסופית.
קונדיאק נפטר באחוזתו בשנת 1780.
ספרים

Essai sur l'origine des connaissances humaines-  1746  (מסה על מקור הידיעות של האדם)
1749 Traité des systèmes  (מסה על השיטות)
1754 - Traité des sensations - (מסה על התחושות)
1755 -Traité des animaux - (מסה על בעלי חיים)
1767 - 1773 Cours d'études - (קורס לימודים)  - ב13 כרכים (נועד לדוכס הצעיר של פארמה)
1776 - Le Commerce et le gouvernement considérés relativement l'un a l'autre (המסחר והממשל, מבחינת היחס ביניהם)
1781 - Logique - (לוגיקה)
1798 - Langue des calculs (שפת החישובים) (חיבור לא גמור)
אייל לשם

אייל לשם הוא רופא ישראלי, פרופסור לרפואה פנימית ומחלות זיהומיות בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב. מנהל את המכון לרפואת מטיילים ומחלות טרופיות בבית החולים תל השומר (משנת 2019).
ביוגרפיה

לשם הוא בוגר בהצטיינות של בית הספר לרפואה של הטכניון משנת 2000, ובעל התמחות ברפואה פנימית והתמחות-על מחלות זיהומיות בבבית החולים תל השומר. ב-2006, עבר השתלמות קלינית במרכז רפואי CIWEC בקטמנדו. בשנים 2012–2015, עבר השתלמות בהמרכזים לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) באטלנטה. בשנת 2019, קיבל תעודה ברפואה טרופית והיגיינה מאוניברסיטת גלאזגו בסקוטלנד.
לשם עובד כרופא מומחה בכיר ביחידה למחלות זיהומיות, בכיר במחלקה פנימית ג', ומשנת 2019, מנהל את המכון לרפואת מטיילים ומחלות טרופיות בתל השומר.
הוא מתמחה בזיהומים ויראליים ובמחלות הנרכשות בנסיעה לאזורים טרופיים ומדינות מתפתחות.
לשם הוא עורך חבר בפרסום הרשמי של הארגון הבינלאומי לרפואת מטיילים (JTM), חוקר אורח ב-CDC באטלנטה ויועץ לארגון הבריאות העולמי.
פרופ' לשם הוא פרופסור חבר קליני בחוג לרפואה פנימית בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, חיבר מעל 100 מאמרים מדעיים והשתתף בכתיבת ספרי רפואה. חבר באיגוד הישראלי למחלות זיהומיות, האיגוד הישראלי לפרזיטולוגיה, פרוטוזואולוגיה ומחלות טרופיות ובאיגוד הבינלאומי לרפואת מטיילים.
בעקבות התפרצות נגיף הקורונה בישראל, בשל התמחותו במחלות טרופיות וזיהומים ויראליים, הרבה להתראיין בכלי התקשורת.
רשימת פרסומים

קישור לרשימת מאמריו של פרופ' לשם באתר הספרייה הלאומית לרפואה של ארצות הברית
הערות שוליים

↑  באתר PubMed
↑  אביבית מיסניקוב, ‏בדיקות דם המוניות לכל הציבור? זו הסיבה הרפואית שזה יכול לעזור למאבק בנגיף הקורונה, באתר ‏מאקו‏, 21 במרץ 2020
↑  ראיון ב-103fm
↑  רן רזניק, קורונה, באתר ישראל היום, 16 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 123614080X  ORCID: 0000-0003-1267-6131  VIAF: 1114162547223743740000   WorldCat (עם VIAF): 1114162547223743740000 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "אייל לשם".
אייל לפידות

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  ירושלים
אייל לפידות הוא איש עסקים ישראלי שכיהן כמנכ"ל הפניקס ושיכון ובינוי.
ביוגרפיה

לפידות נולד בירושלים לאב שהיה בעל חנות נעליים ובגיל צעיר התייתם מאמו שנפטרה מסרטן. הוא גדל בשכונת גבעת מרדכי ולמד ברנה קסין. לפידות בעל תואר כלכלה וחשבונאות מהאוניברסיטה העברית בירושלים. בגיל 25 מונה ליועץ לחשב הכללי במשרד האוצר ולאחר 4 וחצי שנים מונה לסמנכ"ל כלל מנפיקים. בגיל 30 התמנה למשנה למנכ"ל בנק משכן. בהמשך מונה למנכ"ל ביטוח ישיר וב-2004 רשמה החברה את הרווח הגבוה בתולדותיה. יצחק תשובה מינה אותו למנכ"ל קבוצת דלק ישראל תמורת מניות החברה בגובה 80 מיליון שקל, בתקופתו שולש שווי החברה.
בשנת 2009 מונה למנכ"ל חברת הפניקס חברה לביטוח, תפקיד בו החזיק עד לשנת 2019 בה החליף אותו אייל בן סימון.
ביוני 2019 מונה למנכ"ל שיכון ובינוי, אך פוטר לאחר כשנה על ידי בעל השליטה נתי סיידוף.
לפידות מחזיק ב-5 אחוזים ממניות כלל ביטוח.
חיים אישיים

לפידות גרוש ואב לארבעה. בזוגיות עם יעל דניאלי, מנכ"לית התאחדות בתי המלון ומתגורר בסביון.
הערות שוליים

↑   יורם גביזון, מאחורי הקלעים: למה פיטר סיידוף את אייל לפידות - האיש שהעשיר אותו במיליארדים?, באתר TheMarker‏, 16 ביוני 2020
↑   יורם גביזון, אייל לפידות סיים בהסכמה את תפקידו כמנכ"ל שיכון ובינוי, באתר TheMarker‏, 30 ביוני 2020
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איווטה רדיצ'ובה

איווטה רדיצ'ובה (בסלובקית: Iveta Radičová; נולדה ב-7 בדצמבר 1956) היא ראש ממשלת סלובקיה לשעבר ומנהיגת מפלגת האיחוד הסלובקי דמוקרטי והנוצרי - המפלגה הדמוקרטית. היא הושבעה לתפקידה ב-8 ביולי 2010 כראש ממשלת קואליציה בת ארבע מפלגות ימין-מרכז לאחר הבחירות הפרלמנטריות הסלובקיות לשנת 2010. ב-4 באפריל 2012 הסתיימה כהונה של רדיצ'ובה כראש הממשלה. רדיצ'ובה היא האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד ראש ממשלה בסלובקיה.
ביוגרפיה

רדיצ'ובה נולדה בברטיסלאבה ב-7 בדצמבר 1956. היא אלמנתו של סטאנו רדיץ', קומיקאי ושחקן סלובקי ידוע אשר נפטר בשנת 2005. לבני הזוג נולדה בת אחת. בנוסף לשפת אמה, רדיצ'ובה דוברת היטב אנגלית ורוסית ואף שולטת בגרמנית ופולנית.
בשנת 1981 היא השלימה תואר דוקטור לפילוסופיה בתחום הסוציולוגיה באוניברסיטת קומניוס בברטיסלאבה. היא עבדה כסוציולוגית באקדמיה הסלובקית למדעים בין השנים 1979–1989 כמתאמת קבוצת מחקר בתחום מדיניות ביחס למשפחות. בשנת 1990 היא חקרה במסגרת פוסט דוקטורט באוניברסיטת אוקספורד. בשנת 1991, עם שובה לסלובקיה, היא יסדה את המרכז לניתוח מדיניות חברתית, אחד הארגונים החברתיים, הלא ממשלתיים, הראשונים בסלובקיה. היא שימשה כמנהלת המכון עד לשנת 2005. בתקופה זו רדיצ'ובה אף הרצתה במסגרת החוגים לסוציולוגיה, מדעי המדינה, ועבודה סוציאלית באוניברסיטת קומניוס. בשנת 2005 מונתה לדרגת פרופסור לסוציולוגיה בפקולטה לפילוסופיה של אוניברסיטת קומניוס, ובכך הייתה לאשה הראשונה שמונתה לפרופסור לסוציולוגיה בסלובקיה.
ביוגרפיה > דרכה כפוליטיקאית

רדיצ'ובה החלה את הקריירה הפוליטית שלה בשנת 1990 כחברה בתנועה "ציבור נגד אלימות" (בסלובקית: Verejnosť proti násiliu) ושימשה כדוברת התנועה עד לשנת 1992. בשנים 2005–2006 היא שימשה כשרת העבודה, רווחה ומשפחה בממשלת המרכז-ימין של ראש הממשלה מיקולש דזורינדה. בבחירות הפרלמנטריות שנערכו בשנת 2006 נבחרה כחברת פרלמנט ברשימתו של דזורינדה, סלובקיה הדמוקרטית והאיחוד הנוצרי - מפלגה דמוקרטית (ר"ת SDKU-DS).
לאחר הבחירות בשנת 2006 הייתה המפלגה באופוזיציה, בעוד רדיצ'ובה שימשה כסגנית יושב ראש המפלגה. כחברת פרלמנט היא שימשה כסגנית יושב ראש ועדת הרווחה והשיכון של הפרלמנט הסלובקי.
בשנת 2009 נבחרה רדיצ'ובה כמועמדת המפלגה לנשיאות סלובקיה, בבחירות לנשיאות שנערכו באותה שנה. מועמדותה זכתה אף לתמיכת המפלגה השמרנית, התנועה הנוצרית דמוקרטית (KDH) ומפלגת הקואליציה ההונגרית (SMK-MKP). בסיבוב הבחירות הראשון שנערך ב-21 במרץ 2009, להפתעת רבים, רדיצ'ובה קיבלה 38.05% מן הקולות, מספר הקולות השני בגודלו לאחר הנשיא איוואן גשפארוביץ'. בסיבוב הבחירות השני, בו התמודדו רק שניהם, הפסידה לגשפארוביץ' וקיבלה 44.47% מן הקולות.
זמן קצר לאחר תום הבחירות לנשיאות נקלעה רדיצ'ובה למחלוקת לאחר שהתברר כי בעת הצבעה בפרלמנט הצביעה בקולו של חבר מפלגתה שנעדר מן האולם, בניגוד לכללי הפרלמנט. על רקע מחלוקת זו, ב-23 באפריל 2009, התפטרה רדיצ'ובה מתפקידה כחברת פרלמנט.
ביוגרפיה > דרכה כפוליטיקאית > ראש ממשלה

בתחילת שנת 2010 נבחרה רדיצ'ובה למנהיגת מפלגת SDKU-DS לקראת הבחירות לפרלמנט של 2010, כשהיא גוברת בבחירות מקדימות על שר האוצר לשעבר איבן מיקלוש. במערכת הבחירות קידמה מפלגתה מצע הדוגל בריסון תקציבי ובהתחייבות לצמיחה כלכלית מחודשת לאחר שפל בשנת 2009.
בבחירות שנערכו ב-12 ביוני 2010 קיבלה מפלגתה רק 15.42% מקולות המצביעים, הרחק מאחורי מפלגת המרכז-שמאל של ראש הממשלה רוברט פיצו שקיבלה 34.79% מן הקולות. אולם, שותפיה הקואליציוניים של מפלגתו של פיצו, המפלגה הסלובקית הלאומית, והמפלגה השמרנית "מפלגת העם - תנועה למען סלובקיה דמוקרטית" קיבלו מיעוט מן הקולות, כאשר האחרונה כלל לא זכתה במושבים בפרלמנט. כתוצאה מכך, קואליציה של ארבע מפלגות מרכז-ימין: מפלגת "חירות וסולידריות" (SaS) הליברלית, "התנועה הנוצרית דמוקרטית" (KDH), המפלגה האתנית הונגרית, ומפלגתה של רדיצ'ובה SDKU-DS, הצליחו לאחד כוחות כדי ליצור רוב פרלמנטרי של 79 מתוך 150 מושבים בפרלמנט. לאחר שפיצו כשל בניסיונו להקים ממשלה, ב-23 ביוני 2010 הטיל הנשיא גשפארוביץ' על רדיצ'ובה את תפקיד הרכבת הממשלה. ב-8 ביולי 2010 היא הציגה את ממשלתה, ובה נציגי ארבע מפלגות הקואליציה. מ-28 בנובמבר 2011 החלה לכהן כשרת ההגנה בממשלתה-שלה. ב-11 באוקטובר 2011 הפסידה ממשלתה של רדיצ'ובה בהצבעת אי אמון בפרלמנט. ב-10 במרץ 2012 נערכו בצ'כיה בחירות, אליהן לא הגישה את מועמדותה. ב-4 באפריל 2012 הסתיימה כהונתה של רדיצ'ובה כראש הממשלה.
הערות שוליים

↑  First Slovak female PM Iveta Radicova takes power, באתר BBC,‏ 9 ביולי 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810582704605606  BIBSYS: 13063614  GND: 171374525  ISNI: 0000 0000 5564 5114  LCCN: n97065510  NKC: ola2005262692  SUDOC: 110842464  VIAF: 21424617   WorldCat (עם VIAF): 21424617
אל בו שאמס

אל בו שאמס (בערבית: آل بو شامس) הוא שבט ערבי בדואי הנמצא בעיקר בחלק הדרום מזרחי של חצי האי ערב. בני השבט ממוקמים בעיקר בצפון עומאן ובאיחוד האמירויות הערביות. הם נמצאים גם בכווית, קטר, מזרח ערב הסעודית, בחריין ועיראק. בשל גודלו של השבט, קיימים ענפים רבים המיוחסים לאל בו שאמס.
הגירה

בני אל בו שאמס היגרו מערבה כדי להתיישב באזור אל-סוניינה (אנ'). מאוחר יותר חלקם היגרו לנווה מדבר אל-עין.
הערות שוליים

↑  قبيلة الشامسي *_^ - منتديات الرمس, forum.alrams.net
ערך זה הוא קצרמרבנושא עומאן ובנושא קבוצות אתניות. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
איבאר אוסן

| --- | --- |

 לידה:  5 באוגוסט 1813 Ørsta Municipality, נורווגיה 
 פטירה:  23 בספטמבר 1896 (בגיל 83) כריסטיאניה, האיחוד השוודי-נורווגי 
 מדינה:  נורווגיה 
 מקום קבורה:  Vår Frelsers gravlund 
 מקום מגורים:  מרה ורומסדל 
 השקפה דתית:  נצרות 
 חתימה:   
 
איבאר אנדרֵאס אוסן (נורווגית: Ivar Andreas Aasen, ‏5 באוגוסט 1813 - 23 בספטמבר 1896) היה פילולוג, מילונאי, מחזאי ומשורר נורווגי. נחשב לאבי הנורווגית החדשה.
חייו

אוסן, שגדל כבנו של חוואי מן השורה, היה אוטודידקט. בגיל 18 פתח בית ספר עבור ילדי המחוז בו גדל, מרה ורומסדל. לאחר כשנתיים, בהיותו בן עשרים, הקדיש את זמנו ללימודי שפות, ובמהרה הפך למומחה בשפות רבות. ספרו הראשון, אוסף שירי עם בניב המקובל באזורו, יצא בשנת 1843 והתקבל בעניין רב. בשנת 1848 יצא ספרו המונומנטלי "דקדוק הניבים הנורווגיים" ("Det Norske Folkesprogs Grammatik"), לאחר תחקיר ממושך, שכלל מסעות לרחבי המדינה. שנתיים מאוחר יותר הוציא אוסן בפעם הראשונה את המילון לדיאלקטים הנורווגיים, "Ordbog over det Norske Folkesprog", מתוך חומרים שכבר אסף עבור ספרו הקודם. בכך הניח למעשה את התשתית ליצירת שפה חדשה, נורווגית חדשה.
אוסן כתב שירים ומחזות בשפה שיצר, כדי להמחיש כיצד יש להשתמש בה. מחזותיו זכו לפופולריות רבה, והוצגו שוב ושוב. למרות שאוסן עצמו התרחק מפרסום ציבורי, שמו הלך לפניו והוא הפך לבעל שם ברחבי המדינה. הפרלמנט תמך בו בנדיבות, כך שהתאפשר לו לעסוק בהרחבת השפה ושיפורה ללא צורך לדאוג לפרנסתו. הוא המשיך להוציא מילונים משופרים וספרי דקדוק עבור השפה החדשה, שהפכה לשפה הרשמית השנייה של המדינה (בנוסף לנורווגית ספרותית). אוסן הוא מן האנשים הבודדים בהיסטוריה, וייתכן שאף היחיד, שאחראי ליצירת שפה (או לכל הפחות הגדרתה מתוך ניבים קודמים) שהתקבלה בצורה כה רחבה בקרב ההמון.
אוסן מת ב-23 בספטמבר 1896 ונקבר בלוויה ממלכתית.
שנת 2013 נקבעה בנורווגיה כ"שנת השפה" לרגל מאתיים שנה להולדתו (וכן במלאת מאה שנה לפתיחת התיאטרון הנורווגי באוסלו). השנה התמקדה בהצגת המגוון הלשוני בנורווגיה ושימורו. ביום הולדתו המאתיים, 5 באוגוסט 2013, ה-Bergens Tidende, אחד העיתונים הגדולים במדינה, היוצא לאור בדרך-כלל בנורווגית ספרותית, הופיע במהדורה מיוחדת בנורווגית חדשה.
הערות שוליים

↑  http://www.xn--sprkret-gxab.no/om-sprakaret-2013/
↑  http://www.bt.no/meninger/kommentar/Lenge-leve-spynorsken-2941734.html#.UgTDQJLV98F
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810702665205606  BIBSYS: 90064083  BnF: cb120270952 (data)  CiNii: DA09554089  GND: 11864355X  ISNI: 0000 0001 0874 5232  KulturNav: d3a40b3a-f983-400e-bca0-aab1bcba67dd  LCCN: n79011248  MusicBrainz: a96295af-8aca-4eaf-94ef-57833ea75117  NKC: ola2002139669  NLA: 35708055  NLG: 114349  NTA: 070219893  RERO: 02-A002902804  SELIBR: 216649  SUDOC: 028434978  Trove: 1051688  VIAF: 17237467   WorldCat (עם VIAF): 17237467 
מצבתו של אוסן בבית הקברות "Vår Frelsers" שבאוסלו
אוסגיליאת

מספר מבתי אוסגיליאת, אחר נפילתה למורדור במשך מלחמת הטבעת. ברקע נראית מינאס טירית וההרים הלבנים. מתוך הסרט שר הטבעות: שיבת המלך.
אוֹסְגִילִיאַת היא עיר בדויה בארץ התיכונה בלגנדריום של ג'ון רונלד רעואל טולקין. העיר היוותה בירתה הראשונה של גונדור. שם העיר גזור משפת הסינדארין - בה משמעותו "כיפת הכוכבים" או "מעוז הכוכבים", על שם המבנה החשוב בעיר אשר אכלס את הפלנטיר (אבן־רואי) של אוסגיליאת.
העיר הוקמה על ידי אלנדיל ובניו לקראת תום העידן השני על גדות נהר אנדואין. היא ישבה בין מינאס טירית למינאס איתיל. בין הגדות חיבר גשר אבן גדול, ומספר גשרים פחותים. לאורך מפגש הנהר עם העיר שכנו מתקני עגינה עבור ספינות - מעין נמל.
בעוד שאלנדיל משל בממלכת ארנור, איסילדור ואנאריון משלו יחד בגונדור, עם אוסגיליאת כבירתם. 
סאורון שנחשב למת עקב שקיעת נומנור (אליה נלקח כשבוי של המלך אר-פאראזון), שב לארץ התיכונה, ובשנת 3429 פלש לגונדור. התקפתו נבלמה באוסגיליאת על ידי אנאריון, אולם מינאס איתיל נפלה לידי הנאזגול. סוף התוקפנות ממורדור בעת ההיא באה לאחר תבוסת סאורון לברית האחרונה, ומינאס איתיל חזרה לידי גונדור.
בתחילת העידן השלישי המשיכה לשמש העיר כבירת גונדור, תחת מלכי בית אנאריון, אולם תלאות מלחמת האחים אשר כללו את אובדן הפאלאנטיר והעברת הבירה לפלרגיר בידי המורדים ל־10 שנים החלישו את אוסגיליאת. כמאה ותשעים שנה מאוחר יותר, מגפת 1636 המיטה מכה קשה לעיר וכעבור ארבע שנים עבר מושב המלך למינאס אנור. בשנת 1980 שב המלך-המכשף מאנגמר למורדור, אחר תבוסת אנגמר. ב-2002 שם המלך־המכשף מצור למינאס איתיל, וכבשה בשם סאורון. שם העיר הוסב למינאס מורגול, ובתגובה הוסב שמה של מינאס אנור למינאס טירית.
פלישת האורקים של שנת 2475 לעיר נהדפה על ידי בורומיר הראשון, אולם העיר נתרוקנה סופית מיושביה והפכה לעיי חורבות. כעבור חמש־מאות ועשר שנים בהן החליפה העיר ידיים, הוצב בה חיל־מצב מטעם הסוכן דנתור השני. סאורון תקף את העיר, אך הוא נטש את ההתקפה שהייתה הסחה לטובת יציאתם של הנאזגול למרדף אחרי פרודו באגינס. התקפה מאוחרת יותר של סאורון בקרב שדות הפלנור הצליחה לשבור את חיל־המצב בראשות פאראמיר, בן דנתור.
אחרי השמדת סאורון והטבעת האחת שוקמה העיר, אך לעולם לא הגיעה לעושרה העתיק.
בסרטו של פיטר ג'קסון, "שר הטבעות: שני הצריחים", פאראמיר לוקח את פרודו באגינס, סאם גמג'י וגולום לאוסגיליאת, שם הם צופים בקרב. סצנה זו נכתבה במיוחד בשביל הסרט ואינה מופיעה בספר המקורי.
הערות שוליים

1 2 3 4  התאריך הנקוב מחושב לפי קו הזמן של הארץ התיכונה.
| הלגנדריום של טולקין: עולם הפנטזיה של ג'>  ר. ר. טולקין |
| --- | --- | --- |
| ספרים | ראשית הימים והעידן הראשון: הסילמריליון (שלושת הסיפורים הגדולים: ילדי הורין • מפלת גונדולין • סיפורם של ברן ולות'יין)  העידן השני: סיפורים שלא נשלמו  העידן השלישי: ההוביט • שר הטבעות  כרכים נוספים: הרפתקאות תום בומבדיל • עץ ועלה • תולדות הארץ התיכונה |  |
| עיבודים קולנועיים וטלוויזיוניים | ההוביט (1977) • שר הטבעות (1978) • שיבת המלך (1980) • המצוד אחר גולום • ניצוץ של תקווה • טרילוגיית שר הטבעות (אחוות הטבעת • שני הצריחים • שיבת המלך) • טרילוגיית ההוביט (מסע בלתי צפוי • מפלתו של סמאוג • קרב חמשת הצבאות) • שר הטבעות: טבעות הכוח • סדרת הטלוויזיה "ההוביטים" • שר הטבעות: מלחמת הרוהירים |  |
| דמויות | אאומר • אאורל • אארנדיל • אורוון • אזוג • אילובטר • איסילדור • אלרונד (משפחת אלרונד) • אראגורן • ארוון • בולג • בורומיר • בילבו בגינס • בלג קותליון • ברד הקשת • ברן • גולום • גיל גלד • גילדור • גימלי • גלדור הגבוה • גלדריאל • גנדלף • הואור • הורין תליון • טואור • טורין טורמבר • לגולאס • מורגות' • מורוון אלדוון • מיגלין • מים הגמד • מריאדוק ברנדיבאק • נאזגול • ניינור ניניאל • סאורון (העין) • סארומן • סמאוג • סמוויז גמג'י • פינגולפין • פינווה • פינרוד • פרגרין טוק • פרודו בגינס • פרמיר • קירדן • רדגסט • תאודן • תום בומבדיל • תורין צינת-אלון • תינגול סיעות העלפים: האברי • האלדר • הנולדור • הטלרי • הסינדר |  |
| מקומות | מקומות כלליים: אאה • אמן • ארדה • הארץ התיכונה • הארצות הדרומיות • בלריאנד • ולינור • ים בלגירארץ ר'ון • ימת ר'ון •   מהעידן הראשון: ממלכות הארץ התיכונה • ההרים הכחולים • הימרינג • אנפאוגלית • היתלום • אנגבנד • הלקרקסה (שלוש ממלכות העלפים: גונדולין • דוריאת • נרגותרונד) מהעידן השני והשלישי: נומנור • גונדור • ארנור • מינס טירית • מורדור • ים נורנן • רוהן (רשימת מלכים) • מוריה (קהזד דום) • לות'לוריין • ריוונדל • הפלך • ארבור • יער-אופל • קירית אונגול • מיתלונד • אוסגיליאת • ברד דור |  |
| יצורים אגדיים וגזעים | אורק • אדם (אדין • דונאדין) • עלפים • גמד • דרקון • הוביט • וארג • ולאר • מיאר (איסטרי) • בלרוג |  |
| קרבות | מהעידן הראשון: מלחמות בלריאנד (דגור-נואין-גיליאת • דגור אגלרב • דגור ברגולך • נירנית ארנוידיאד • מלחמת החרון) מהעידן השני: מלחמת הברית האחרונה מהעידן השלישי: האסון בשדות הסיפנים • קרב חמשת הצבאות • מלחמת הטבעת (קרב שדות הפלנור) |  |
| שפות | קווניה • סינדרין • הלשון השחורה |  |
| שונות | מושגים • מושגים בארץ התיכונה • המועצה הלבנה • הברית האחרונה • טבעות הכוח • מיתריל • פלנטיר • תורין ושותפיו • Into the West  • כריסטופר טולקין • טולקין (סרט) • השיר האחרון של בילבו |  |