stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
שדות אליסיום
שדות אליסיום בספרות העתיקה

תיאור של השדות האליסיים נמצא ב"אודיסיאה" של הומרוס במילים שהפנה פרוטאוס אל מנלאוס:
שם נמצא רדמנתיס בהיר-המחלפות, שם חייהם של בני אדם נטולי-דאגה. אין שם שלג, אין החורף רב, אין גשם לעולם, ואוקיינוס תמיד שולח את משבי זפירוס, הרוח השורק, להשיב את נפשם של בני האדם
(בתרגומו של אהוביה כהנא).
על פי שירי פינדארוס, שליטה של אליסיום או של אי המבורכים המיתולוגי, הוא קרונוס, אביו של זאוס ושליט תור הזהב לשעבר, ששוחרר מהטרטרוס - החלק התחתון של השאול. פינדארוס תיאר את קרונוס ואת ארצו כך:
ואלו ששלוש פעמים יישמרו את שבועותיהם,
שומרים על נשמתם נקייה וטהורה,

שלא ייתנו לעולם לליבם להיטמע או להיכתם

ברשע או חוסר צדק,

ושחיתות ברברית,

הם יובלו על ידי זאוס לסוף,

לארמון של קרונוס,

שם רוחות מרגיעות מהים,

מנשבות על פני אי המבורכים,

מסביב פרחים בוערים 

באור יקרות:

צומחים מעצים בוהקים,

ניזונים ממי האוקיינוס;

עם נזר וזר פרחים

הם מעטרים את ידיהם,

נשלטים על ידי מועצותיו האיתנות של 

ראדאמנטיס,

ראדאמנטיס,

השופט הגדול,

אותו האבא,

בעלה של ריאה,

שכסאו גבוה מכל השאר,

האבא שומר אותו לצידו,

יועצו הנאמן.

פלאוס וקדמוס שניהם שם,

ואכילס, אימו הביאה אותו לשם,

אחרי שכבשה את ליבו של זאוס,

עם תפילותיה.
סופרים אחרים טוענים כי קרונוס מעולם לא שוחרר מכלאו שבטרטרוס, ושופטה של אליסיום היה רדמנתיס. לפי פינדרוס שניהם שלטו ביחד: רדמנתיס כיד ימינו של קרונוס. רדמנתיס היה יחד עם אחיו מינוס ועם איאקוס אחד משלושת השופטים שדנו את הנשמות שהגיעו לשאול במקום הנקרא "שדות ההגעה" ושם החליטו לשלוח כל אחת לחלק שהגיע לה בתוככי העולם התחתון: את אלו שחטאו נגד האלים ועשו מעשי עוולה - לתהום הטרטרוס, את אהובי האלים, את ההרואים - גבורי תור הזהב ואת בעלי המידות הטובות אל שדות אליסיום או איי המבורכים ואת
אלה שעשו גם מעשים רעים וגם טובים אל שדות האספודלים שם קיומם היה אוטומטי ומחוק, קצת דומה לזה שחוו על פני האדמה.
הומרוס, הסיודוס, פינדארוס וורגיליוס, משוררי התקופה הקלאסית, מתארים את שדות האליסיום בדרכים שונות. הומרוס מתאר את אליסיום כמקום אליו מגיעים קרוביהם המתים של זאוס, ארץ על גבולו המערבי של העולם אותו מקיף נהר האוקיינוס. הסיודוס מתאר את שדות האליסיום כ'איי המבורכים', במי הים המערבי, (יש שזיהו אותם עם האיים הקנריים בעוד שפינדארוס מתאר את שדות האליסיום כאי יחיד - הידוע גם כאי הלבן "לאוקוס" (אותו זיהו, בין השאר, עם אי הנחשים שבים השחור). ורגיליוס, המשורר הרומי, מתאר את מסעו של איניאס אל העולם התחתון, שם הוא פוגש את אביו, אנכיסס. ורגיליוס מתאר את אליסיום כמקום בו נהרות נצח ויערות מוצלים, שם יש שמש וכוכבים השייכים לו.
גרסאות של המיתוס היווני מציינות את גלגולי הנשמות של תושבי שדות אליסיון העשויים להיוולד מחדש אחרי תקופת מה (למשל שלשה מחזורי חיים - אצל פינדרוס) על פני האדמה.
שדות אליסיום בספרות המאוחרת

פעמים רבות ניתן למצוא אזכורים של שדרות אליסיום בספרים ויצירות קלאסיות נוספות ופוסט-קלאסיות שונות. למשל במחזות של ויליאם שייקספיר. במחזה הלילה השנים עשר, שואלת ויולה דה-לספס על מקום הימצאה, וכששומעת שהיא באיליריה, שואלת ויולה "ומה אעשה באיליריה? אחי הוא באליסיום."
בספרו של דנטה, הקומדיה האלוהית, מושווה הלימבו לשדות האליסיום, שכן זהו מקומם של הפגנים הווירטואוזים שחיו לפני הולדת ישו. לימבו היא הטובה מבין מעגלי הגיהנום בספרו של דנטה, אך שם שוררת אווירת עצבות- שכן גן העדן כל כך קרוב, אך לא ניתן להשגה.
בחליל הקסם של מוצרט, שר פפגנו על נערת חלומותיו: "ליהנות מהחיים כאדם חכם, ולהרגיש כמו הייתי באליסיום."
שדות אליסיום כשמות גאוגרפיים

השם "שדות אליסיום" ניתן אף לכמה מקומות בעולם וביקום. שדרת השאנז אליזה, למשל, קרויה על שם שדות אלו בצורתו הצרפתית. קיים רובע בשם דומה בעיר ניו אורלינס בארצות הברית המהווה במה למחזה של טנסי ויליאמס חשמלית ושמה תשוקה. אליסיום הוא גם שם שניתן לאזור געשי במאדים.
מושגים דומים בתרבויות אחרות

גרסאות שונות לאמונה המיתולוגית ב"גן עדן" זה קיימות בדתות ומיתולוגיות רבות, כמו גן העדן במסורות מסוימות ביהדות והולהאלה במיתולוגיה הנורדית. על פי האמונה שדות אליסיום היו הרחק במערב אך היו על פני הארץ. שם נוסף אשר ניתן למקום היה "אי המבורכים". גם באמונה המצרית והנורדית ניתן למצוא מקבילות לאזור זה, ואף באמונה הקלטית.
שדות אליסיום במוזיקה

בתחום המוזיקה הקלאסית הדוגמה הידועה ביותר לאזכור אליסיום במוזיקה היא "אודת השמחה" של שילר ששימשה לבטהובן בפרק הרביעי של הסימפוניה התשיעית שלו.
דוגמאות אחרות:
בלדה בשם "אליסיום" Elysium ‏ D 584 על מנגינה מאת שוברט :האופרה Die Gezeichneten ("המוכתמים") מאת פרנץ שרקר שבמרכזה מבצר אפל בשם אליזיום ועלילה המתרחשת בג'נובה.
עבודת המלחין השוודי מהמאה ה-20, סבן אהלין, "חלום מאליסיום".
בתחום המוזיקה ה"קלה", ללא ההקשר המיתולוגי העתיק, ידוע הלהיט של הזמר הצרפתי ז'ו דאסן (1969) על שדרות שאנז אליזה Aux Champs Elysées, לפי מנגינת המוזיקאים האנגלים מייק דיגן ומייק וילש שהוקלטה בארצם במילים "ואטרלו רוד" (על ידי להקת "ג'ייסון קרסט", 1969)
להקת Megadeth בשירם Elysian Fields באלבומם השישי Youthanasia משנת 94.
להקת Opeth בשירה Elysian Woes, הכלול באלבומה Pale Communion (שנת יציאה: 2014).
ראו גם

גן עדן
אליסיום (סרט)
שאנז אליזה
שדות ירוקים (סרט, 1937)

| --- | --- |

 בימוי:  אדגר ג' אולמר 
 תסריט:  פרץ הירשביין 
 עריכה:  ג'ק קמפ 
 שחקנים ראשיים:  הרשל ברנרדי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 הקרנת בכורה:  1937 
 משך הקרנה:  99 דק' 
 שפת הסרט:  יידיש 
 סוגה:  קומדיה רומנטית 
 דף הסרט ב־IMDb
 
שדות ירוקים (ביידיש: גרינע פעלדער; באנגלית: Green Fields) הוא סרט קומדיה-דרמה ביידיש שצולם והופק בארצות הברית ובוים על ידי אדגר ג' אולמר ויעקב בן עמי. הסרט מבוסס על מחזה באותו שם מאת פרץ הירשביין משנת 1916. בין שחקני הסרט משתתף הילד הרשל ברנרדי שלאחר מכן, בהיותו מבוגר, היה לכוכב ברודוויי.
תקציר העלילה

עלילת "שדות ירוקים" עוקבת אחרי חייו של תלמיד ישיבה בשם לוי-יצחק אשר עוזב את הישיבה שבה לומד כדי למצוא "יהודים אמיתיים". הוא נודד בדרכים עד שנתקל באזור כפרי מבודד במשפחה של עובדי אדמה יהודים. בראש המשפחה עומד האב דוד-נח לצד רחל אשתו ושלושת ילדיהם: הרש-בר, אברהם-יעקב וצינה. במרחק מה מתגוררת עוד משפחה יהודית שבראשה עומד האב אלקנה ולצידו אשתו גיטל והבת סטרה (אסתר). דוד-נח הוא יהודי פשוט שרואה ברכה בהגעתו של לוי-יצחק, אדם מלומד ואיש תורה, ומבקש ממנו להישאר במשק וללמד את בניו. הבן הגדול הרש-בר, צעיר חרוץ בשנות ה-20 לחייו, אינו מעוניין בלימודים, אך דווקא הבת צינה מאזינה לשיעורים בסתר ואף לומדת לכתוב את שמה. היא מגלה בלוי-יצחק גבר מסוג שלא ראתה מעולם, מוקסמת מהידע שלו ומתאהבת בו. גם לוי-יצחק מתאהב בצינה.
במקביל מתפתח קשר רומנטי בין בתו של אלקנה השכן, סטרה, לבין בנו הגדול של דוד-נח, הרש-בר. אלקנה מעדיף את לוי-יצחק המלומד על פניהרש-בר הפשוט בתור חתן לבתו, מה שגורם לריב בין המשפחות. לאור הצהרת אהבה בין צינה ללוי-יצחק האבות משלימים ביניהם ומסכימים לתת לשני הזוגות להינשא. החיבור בין לוי-יצחק לצינה מבשר את הברית המיוחלת בין תורה לעבודת כפיים.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
מיכאל גולדשטיין: לוי-יצחק
הלן בוורלי: צינה
איזידור קאשר: דוד-נח
אנה אפל: רחל
מקס וודנוי: אלקנה
לאה נועמי: גיטל
דנה דרוטה: סטרה
סול לוין: הרש-בר
הרשל ברנרדי: אברהם-יעקב
הפקה

רומן רבוש המפיק, לודוויג לנדי המפיץ ואדגר ג' אולמר הבמאי הקימו את חברת הפקת הסרטים “Collective Film Producers” אשר הפיקה את הסרט. שלושתם הכריזו כי הרעיון להפקת הסרט על גבי המחזה המוצלח של הירשביין היה שלהם בראיונות נפרדים. הם ניגשו להירשביין אשר הסכים שיפיקו את הסרט בתנאי אחד - שיעקב בן-עמי ישחק את התפקיד של לוי-יצחק. אולמר אישר את התנאי אף על פי שבן-עמי היה מבוגר מדי לתפקיד של בחור ישיבה צעיר. בסופו של דבר הירשביין חזר בו מהתנאי וביקש שבן-עמי רק יפקח על ההפקה כבמאי משנה. מאחר שאולמר לא ידע הרבה על יידיש והעולם היהודי של התקופה המדוברת, הוא ניהל בעיקר את הצדדים הטכניים של ההפקה.
תגובות וביקורות

אף על פי שמספרי המכירה המדויקים לא ידועים, "שדות ירוקים" הוא בין סרטי היידיש המוצלחים ביותר בתקופתו ומהמוכרים ביותר מהסרטים ביידיש שצולמו באמריקה. בהשראתו עשתה החברה "Collective Film Producers" סרטים נוספים: הנפח המזמר (1938), "פישקה החיגר" (1939) ו"השדכן האמריקאי" (1940). "שדות ירוקים" הוא אחד מאבני הדרך של הקולנוע ביידיש מלפני מלחמת העולם השנייה לצד ה"הדיבוק" ו"טוביה החולב".
חברת הסרטים Collective Film Producers קיבלה הצעה של 25,000 דולר מחברת Loews על מנת לקנות ממנה את הסרט אבל החליטה לעשות הפצה עצמאית. "שדות ירוקים" הפך להצלחה אדירה והסרט הוקרן במשך חודשיים באקרנים בניו יורק. לפי העיתונאי נתן מייזלס, הסרט נצפה על ידי יותר ממיליון אנשים בשבעים עולמות שונים בעיר. פרנק ס' נג'נט מהניו יורק טיימס אמר לעומת זאת שהסרט "ארוך מדי ובוגד בבימוי התיאטרלי של יעקב בן-עמי... הסרט בוודאות היה מרוויח מדמות ראשית אחרת. גולדשטיין מביא חוסר אמינות קולנועית לרמה של טיפשות." יוסף גרין הביא את הסרט לפולין והוא ראה שם אור לראשונה בקולנוע Fama ברובע הנלווקי של וורשה ב-17 באפריל 1938. עם דיבוב לעברית הוא עלה לאקרנים בארץ ישראל המנדטורית ב-30 בנובמבר 1938, בקולנוע עדן בירושלים.
המחזה עליו מבוסס הסרט

הסרט מבוסס על מחזה של פרץ הירשביין באותו השם שיצא בשנת 1916. המחזה הוצג בתיאטרון "הבימה" תחת השם "ילדי השדה" כ-153 פעמים מאז 30 ביוני 1935, יום הצגת הבכורה. את ההצגה ביים לאופולד לינדברג, ואת לוי-יצחק גילם השחקן צבי בן-חיים, אשר בעצמו למד ב"חדר" ולאחר מכן ב"ישיבה" בברשד שבאוקראינה, ולימים עבר לבית ספר חקלאי באודסה, מה שמספק לו סיפר חיים דומה במעט לזה של לוי-יצחק. המחזה הוא אידיליה יהודית כפרית ושיר הלל לאורח חייו של היהודי הפשוט. הירשביין שבעצמו נולד והתחנך בקרב חקלאים, העריץ את אורח חיים זה והקדיש לו מספר מחזות.
הערות שוליים

↑  
Jim Hoberman, Bridge of Light: Yiddish Film Between Two Worlds, UPNE, 2010. p. 247-253.
↑   Bernd Herzogenrath, Edgar G. Ulmer: Essays on the King of the B's, McFarland, 2009. p. 110, 264. Stefan Grissemann, Mann im Schatten: der Filmemacher Edgar G. Ulmer, Zsolnay, 2003. p. 106, 128.
↑   Nugent, Frank S. (1937-10-12). "The Screen; The Squire Theatre Jots a Pastoral Note in Yiddish With 'Green Fields,' Directed by Jacob Ben-Ami". The New York Times. Retrieved 2009-04-24.
↑  Die Grine Felder, Haynt, 8 April 1938, p. 9; Grine Felder, Haynt, 15 April 1938, p. 1.
↑  Yaldei haSadeh (Sadot Yerukim), Al Hamishmar, 30 November 1945, p. 7.
↑  ילדי השדה, ארכיון הבימה, http://archive.habima.co.il/showPage/?itemId=252
↑  צבי בן-חיים, ארכיון הבימה, http://archive.habima.co.il/personPage/?itemId=326
שוטר טוב, שוטר רע (סרט)

| --- | --- |

 מבוסס על:  תסריט מקורי
 בימוי:  אריק קנואל 
 הופק בידי:  קווין טיירני 
 תסריט:  לילה באסן אלכס אפשטיין פטריק הוארד קווין טיירני
 עריכה:  Jean-François Bergeron 
 שחקנים ראשיים:  פטריק הוארד קולם פאור מישל בודרי פטריס בלאנז'ר סריין בוילן הוגולין שברט ריק האולנד אריק קנודסן שרה-ג'ין לברוס לוסי לורייה סילביין מרסל אנדרה רוביטיי ריק מרסר
 מוזיקה:  מישל קוריויאו 
 מדינה:  קנדה 
 חברה מפיצה:  Alliance Atlantis Vivafilm
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 באוגוסט 2006
 משך הקרנה:  116 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית, צרפתית 
 סוגה:  סרט קומדיית פעולה, סרט באדי קאפ, סרט פשע 
 תקציב:  8,000,000‏$
 הכנסות:  12,735,126‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   boncopbadcop
 פרסים:  פרס ג'יני
 סרט הבא:  שוטר טוב, שוטר רע 2
 דף הסרט ב־IMDb
 
שוטר טוב, שוטר רע (באנגלית: Bon Cop, Bad Cop) הוא סרט מותחן-קומי קנדי משנת 2006 על קציני משטרה מקוויבק ואונטריו, שנאלצים לשתף פעולה בחקירת רצח, חרף ההבדלים התרבותיים והלשוניים ביניהם. שם הסרט הוא משחק מילים לביטוי "שוטר טוב ושוטר רע". בסרט מככבים השחקנים פטריק הוארד וקולם פאור. הסרט זכה להצלחה גדולה, הפך לשובר קופות וזכה בפרס האוסקר הקנדי בקטגוריית הסרט הטוב ביותר ועריכת הסאונד הטובה ביותר.
עלילת הסרט

כשגופה מתה נמצאת נטושה בגבול אונטריו-קוויבק, שוטרים משני המחוזות הקנדיים חייבים לאחד כוחות על מנת לפתור את מקרה הרצח. אף על פי ששני הבלשים דוברים את שתי השפות (צרפתית, אנגלית) באופן שוטף, עליהם גם לעשות הפרדה בתחומים המקצועיים והתרבותיים: דייוויד בושאר הוא בלש מכופף-חוקים, וחובב-צרפת שעובד עבור שירות הביטחון של קוויבק (Sûreté du Québec) בעוד מרטין ווארד הוא בלש ההולך לפי הספר, אנגלי באורח חייו, העובד עבור המשטרה המחוזית של אונטריו. השניים נאלצים לפתור את חילוקי הדעות המקצועיים והתרבותיים ביניהם, כמו גם לגשר על הדעות הקדומות שלהם.
הגופה מזוהה כבנואה בריסה, מנהל אדמיניסטרטיבי של קבוצת הוקי קרח. הרמזים מובילים את הצמד ללוק ת'ריין בבר בצד הדרך. אחרי מאבק בבר, הם כולאים אותו בתא המטען של מכוניתו של בושאר. בושאר מבטיח לצפות ברסיטל הבלט של הבת שלו ובעודו נוהג לרסיטל ומחנה את המכונית כשת'ריין עדיין נעול בתא המטען. כשהוא יוצא עם מרטין מהמופע, הם מוצאים את המכונית נגררת מהאזור האסור לחנייה, וכשהם מנסים לרדוף אחרי נהג המשאית, המכונית מתפוצצת.
הם מחליטים לערוך חיפוש בביתו של ת'ריין ומוצאים מעבדת מריחואנה גדולה במרתף. הם גם מגלים גופה נוספת, שמתבררת כבעלים לשעבר של קבוצת הוקי קרח קנדית. בושאר מפעיל בטעות תיל לייזר והבית עולה באש ומתפוצץ, מה שגורם לשני השוטרים להימלט כל עוד נפשם בם. במהלך תחקיר אצל המפקד שלהם הם צוחקים בהיסטריה, בשל השפעת המריחואנה שאליה נחשפו בבית השרוף.
הקורבן הבא מתגלה בטורונטו. הם מבינים שלרוצח יש דפוס קבוע; הוא מקעקע את קרבנותיו, כשכל קעקוע נותן רמז לקרבן הרצח הבא. כל רצח מתקשר בדרך כלשהי לליגת ההוקי קרח הקנדית.
הזוג מצליח לזהות את הקרבן הבא, אך זה הולך לאיבוד לפני שהם מגיעים אליו. ווארד ובושאר מופיעים בשידור חי בעת כינוס של מנהלי ליגת ההוקי על מנת להזהיר אנשים בקהילת ההוקי קרח, כי עליהם לעמוד על המשמר. הרוצח שזוכה לכינוי "הרוצח המקעקע" מופיע ומאיים על שני השוטרים, אך הוא מנותק במהירות ויורד מהשידור.
ווארד מותקף בביתו על ידי תוקף רעול פנים והוא מגלה שזה ת'ריין, שמתברר שהצליח להימלט מתא המטען שלהם ולא מת. בינתיים, בושאר מקיים יחסי מין עם אחותו של ווארד ובמקביל "הרוצח המקעקע" חוטף את בתו של בושאר, מה שמוביל לעימות סופי עם שני השוטרים.
בסופו של הדבר מתברר כי הרציחות מבוצעות על ידי לוק ת'ריין - אוהד הוקי קרח שמנמן דו-לשוני בשיתוף פעולה עם איש סדיסט, פסיכופת וסוציופת, התומך ברעיון כי משחקי ההוקי הם סמלה הלאומי של קנדה וכי משהו פגום מאוד בדרך התנהלותם של אנשי קהילת ההוקי קרח הקנדית המסתמכים על שיקולים קפיטליסטיים בעודם פועלים לאיחוד הליגה הקנדית עם NHL, הליגה האמריקאית. הרציחות מבוצעות כנקמה באנשי הליגה, על שהם מחללים את ההוקי בעודם מעבירים קבוצות הוקי קרח לארצות הברית, כמו קבוצת "קוויבק פלר דה לי". השוטרים מנסים לשכנע את הרוצח שההוקי הוא רק משחק, אבל זה מכעיס אותו עוד יותר. ווארד מסיח את דעתו של האיש תוך שבושאר מתיר את בתו. לאחר מאבק, הרוצח מתפוצץ למוות על ידי אחד מחומרי הנפץ שהוא הכין.
במהלך כתוביות הסיום, עולים דיווחים חדשותיים שבמהלכן מתברר כי כמה קבוצות הוקי קרח שתכננו לעבור דרומה יישארו לבסוף בקנדה.
צוות השחקנים

פטריק הוארד - דייוויד בושאר
קולם פאור - מרטין ווארד
לוסי לורייה - סוזי
סילביין מרסל - לוק ת'ריין
פייר לבו - קפטן לבוף
רון ליאה - קפטן בריאן מק'דף
סריין בוילן - איריס
שרה-ז'אן לברוסה - גבריאל
פטריס בלאנז'ר - הרוצח המקעקע
אנדרה רוביטיי - בנואה בריסה
אפיון > דו-לשוניות

הסרט הוא הסרט הקולנוע הקנדי הראשון שדובר את שתי השפות הרשמיות במדינות. מאחר שהסרט מתמקד בשפות ובתרבויות השונות המאפיינות את בני קוויבק ובני אונטריו, מרבית השיחות מתנהלות במקביל, הן באנגלית והן בצרפתית, כשהדמויות הרשמיות עוברות מלשון ללשון במהירות ולעיתים תוך משפט אחד.
אפיון > דו-לשוניות > הומור

בסצנה הפותחת כשפוגשים את דייוויד בושאר, גרושתו נכנסת לדירתו ובושאר אומר "Bon matin...tout le monde", שמשמעותו "בוקר טוב... כולם", כשהוא מתייחס גם לחזה שלה.
שמו של מנהל שירותי הביטחון של קוויבק הוא קפטן לבוף (Leboeuf), שמתורגם מצרפתית כ"קפטן השור" (Boeuf), מה גם שביטוי המילה beu בצרפתית של קוויבק מהווה סלנג לשוטר.
הסרט מהווה פארודיה לדמויות מפתח בליגת ה-NHL וכולל גם פארודיות של שלל סרטים כמו "נהג מונית" ובעיקר השורה "אתה מדבר אליי?".
הצלחה מסחרית

הסרט עלה לבכורה קולנועית ב-4 באוגוסט 2006 בקוויבק ובמהלך הקרנתו גרף 12,665,721 דולר אמריקאי (12,578,327 דולר קנדי) מה שהפך אותו לסרט שובר קופות ולאחד הסרטים המצליחים בקנדה.
הסרט הוקרן גם בפסטיבלים ובבתי הקולנוע בארצות הברית ובצרפת אך זכה למעמד של סרט קאלט רק לאחר צאת מהדורת ה-DVD של הסרט ב-19 בדצמבר 2006.
פרסים ומועמדויות > פרסים

זוכה פרס האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2007 :
הסרט הטוב ביותר
עריכת הסאונד הטובה ביותר
זוכה פרסי הקומדיה הקנדית
פרסים ומועמדויות > מועמדויות

פרס האקדמיה הקנדית לקולנוע וטלוויזיה לשנת 2007 :
השחקנים הטובים ביותר: קולם פאור, פטריק הוארד
הבמאי הטוב ביותר: אריק קנואל
עיצוב ההפקה: ז'אן בקוט
צילום: ברוס צ'ון
עריכה: ז'אן-פרנסואה ברגרון
שיר הנושא הטוב ביותר "טאטו" מאת אריק לאפוינטה
פרסי הקומדיה הקנדית
הבימוי הטוב ביותר
הכתיבה הטובה ביותר
השחקן הטוב ביותר - קולם פאור
סרט המשך וסדרת טלוויזיה

במאי 2017 יצא לאקרנים סרט ההמשך שוטר טוב, שוטר רע 2 (Bon Cop, Bad Cop 2) כשהשחקנים הראשיים שבו לגלם את דמויותיהם מהסרט הראשון.
עלילת הסרט מתרחשת זמן מה לאחר אירועי הסרט הראשון, כשמרטין וורד ודייוויד בושאר נותרו חברים אומנם אך חייהם ממשיכים במסלולם וכל אחד מצליח בדרכו, כשוורד הופך לקצין בכיר במשטרת הפרשים הקנדית, בעוד דייוויד משרת כסוכן סמוי עבור משטרת קוויבק. השניים שבים לשתף פעולה בחקירת טבעת של גנבות רכב שעשויה להצביע על מזימת טרור אפשרית, שמקורה בשכנים מדרום ואף בבולשת הפדרלית האמריקאית.
בשנת 2023 חברת Bell Media, העומדת מאחורי הסרטים, הודיעה על פיתוח סדרת טלוויזיה בת 8 פרקים בכיכובם של פיטר הוארד וקולם פאור בחקירת פשע חדשה.
הערות שוליים

↑  "«Bon Cop, Bad Cop 2»: une affiche pour rassurer l’Amérique". [ץLe Journal de Montréal, November 8, 2016.
↑  "Bon Cop Bad Cop 2 to start filming in Montreal in late May". CBC News, May 9, 2016.
↑  "Patrick Huard, Colm Feore say filming 'Bon Cop Bad Cop 2' a blast". Canadian Press via CTV News, July 2, 2016.
↑  Greg David, "An original series adapted from the hit films Bon Cop, Bad Cop coming soon to Bell Media". TV, eh?, June 15, 2023.
שוליה

שוליית אופה בימי הביניים. הספרייה הבודליאנית, אוקספורד
שוליה הוא אדם (צעיר בדרך כלל), הרוכש מקצוע, אוּמנות, מלאכה או מיומנות מסוימת בדרך של התלמדות אצל בעל מקצוע שהוא אומן מיומן. במסגרת ההתמחות משמש השוליה כעוזר לבעל המלאכה ולעיתים אף כמשרת.
בעבר נרכשו מיומנויות רבות בדרך זו של הכשרה תוך כדי עבודה. בעולם המערבי החליפה את שיטת השוליות שיטת החניכות, המשלבת לימודים עיוניים וחניכות אצל בעלי מלאכה במסגרת חוקית ומבוקרת. בדרום-מזרח אסיה עדיין נלמדות מיומנויות רבות על ידי התמחות כשוליה.
התפתחות השיטה באירופה

התפתחות השיטה קשורה בהתאגדות אמנים בגילדות בימי הביניים. אומנים מומחים ("מאסטרים") הורשו להעסיק וללמד שוליות. השוליה (או האפוטרופוס שלו) שילם עבור לימודיו בכסף או בעבודה וזכה בהכשרה, תרגול ולעיתים גם במגורים. לעיתים נדדו שוליות לעיר מרוחקת ממקום מגוריהם על מנת ללמוד אצל בעל מלאכה נודע.
בסיום תקופת ההכשרה כשוליה (כשבע שנים בדרך כלל) המליץ בעל המלאכה בפני הגילדה שניתן לבטוח בשוליה כי ישמור על סודות הגילדה. אחרי שביצע עבודת מבחן ראויה, הוא הוסמך לדרגת "אומן יום", אומן שהכשרתו הושלמה ובאפשרותו להתפרנס מעבודתו אך אין באפשרותו עדיין לכונן סדנה או חנות משלו. אומני היום, כשמם, מצאו את פרנסתם בעבודה בשכר יומי אצל אוּמן אחר ובמעברם בין האומנים השונים סייעו להפיץ ידע וטכניקות חדשות באופן בלתי רשמי. אט אט התקדם השוליה למעמד של "אומן" ו"רב-אומן" שביכולתו להכשיר שוליות אחרים. אולם חלק מהשוליות נותרו במעמד של עוזרים בלבד, או נאלצו לנדוד בחיפוש אחר מורה אחר משנכשלו ברכישת המקצוע.
בדרום-מזרח אסיה

שוליות בדרום-מזרח אסיה נפוצים בלימוד מיומנויות של אמנויות לחימה ומוזיקה. השוליה נותר אצל ה"מאסטר" במשך שנים רבות, כאשר בשנים הראשונות איננו עוסק כלל בתחום אותו הגיע ללמוד אלא עובד כמשרת ולומד להכיר את מנהגי המאסטר, סדר היום וכיוצא בזה.
שוליה המתמחה בהפעלת מכונה תעשייתית.
שמעון גינצבורג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  18 בנובמבר 1890 Lipnik, אוקראינה 
 פטירה:  11 בינואר 1944 (בגיל 53) ניו יורק, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית, פלשתינה (א"י) 
 שפות היצירה:  עברית 
 
שמעון גינצבורג (1890, ליפניקי, ווהלין – 1944, ניו יורק) היה משורר וסופר עברי, מורה ומחנך, מתרגם, עורך, ופעיל ציוני; אחיהם של המתרגם פסח גינזבורג והמתמטיקאי יקותיאל גינצבורג.
קורות חייו

גינצבורג זכה לחינוך מסורתי כמו שני אחיו, יקותיאל ופסח. בשנת 1897 עברה משפחתו לעיר ז'יטומיר שבאוקראינה, ושמעון המשיך בה את לימודיו כאקסטרן. מז'יטומיר עבר לעיר אודסה, וכסופר מתחיל וצעיר התיידד עם ראשי המדברים בספרות העברית החדשה. משנת 1909 עד שנת 1912 שהה באודסה, והיה גם מזכירו האישי של מנדלי מוכר ספרים.
בשנת 1912 היגר לארצות הברית, והשלים לימודיו בכמה קולג'ים. את התואר קיבל מדרופסי קולג' שבפילדלפיה. הוא התיישב בניו יורק, לימד וניהל בבתי ספר עבריים, והיה גם בין מייסדי ההסתדרות העברית באמריקה. היה פעיל בארגוני המורים העבריים ובגופים ציוניים. הוא רכש לו באמריקה את הלשון האנגלית, ולימים תרגם כמה וכמה ספרים מהאנגלית.
בשנת 1933 עלה לארץ ישראל, התיישב בתל אביב, והיה פעיל באגודת הסופרים ובארגונים נוספים.
שמעון גינצבורג החל לכתוב ולפרסם שירה בגיל צעיר. את שיריו הראשונים פרסם בהשילוח, ומאז נפתחו לפניו כתבי העת העבריים. הוא כתב שירים ופואמות, מסות ורשמי מסע, ההדיר את כתבי הרמח"ל, ותרגם ספרים רבים מאנגלית. הוא נפטר בפתאומיות, בשנת 1944, במהלך נסיעת שליחות לארצות הברית מטעמן של הברית העברית העולמית וקרן התרבות של אגודת הסופרים.
בנו דוד גינצבורג היה כימאי ישראלי, חלוץ בשטח המחקר של כימיה אורגנית סינתטית, שכיהן כפרופסור לכימיה בטכניון והיה חתן פרס ישראל למדעים מדויקים (1972).
נכדתו שמעונה גינצבורג, היא פרופסור בגמלאות במחלקה למדעי הטבע והחיים באוניברסיטה הפתוחה.
ספריו

אהבת הושע, פואמה, תל אביב, תרצ"ו 1936.
במסכת הספרות, מסות ורשמים, ניו יורק 1945.
לישרים תהלה, שיר ידידות, משה חיים לוצאטו, יוצא לאור מוגה ומתוקן על-פי מקורות בצירוף מבוא והערות על ידי שמעון גינצבורג, דביר, תל אביב, תרפ"ח 1928.
שירים ופואימות, ניומן תל אביב, תש"ל 1970.
ספריו > חיבוריו בחקר הרמח"ל וכתביו

לישרים תהלה, שיר ידידות, משה חיים לוצאטו, יוצא לאור מוגה ומתוקן על-פי מקורות בצירוף מבוא והערות על ידי שמעון גינצבורג, דביר, תל אביב, תרפ"ח 1928.
ספר השירים "מכונסים זאת הפעם הראשונה ומוגהים על פי מקורות וכתבי יד בצירוף מבואות והערות על ידי שמעון גינצבורג; השלים והוסיף מבוא כללי בנימין קלאר, מוסד ביאליק של הסוכנות היהודית לארץ ישראל, 1944.
ספר המחזות, "מכונסים ומוגהים על-פי מקורות וכתבי־יד בצירוף מבוא והערות, על ידי שמעון גינצבורג", הוצאת דביר, 1927.
חייו וספריו של משה חיים לוצאטו, פילדלפיה: הוצאת דרופסי קולג', 1931. (באנגלית)
תרגומיו

בנים ואוהבים, מאת ד"ה לורנס, מאנגלית - שמעון גינצבורג, שוקן 1980.
חרב להשכיר, מאת דאגלס דאף, הגדה של שכיר-צבא מודרני, תרגם מאנגלית שמעון גינצבורג, מצפה, תל אביב, 1937.
טריסטרם, פואמה אפית, מאת אדוין ארלינגטון רובינזון, תרגם מאנגלית שמעון גינצבורג, תל אביב, ניומן, 1970.
הילד האובד, מאת וו ה’ הודסון, תרגם מאנגלית שמעון גינצבורג, מסדה, תל אביב, 1955.
מאגדות הודו, מאת הילדה הרט ודורותי בלגרב, תרגם מאנגלית שמעון גינצבורג, שטיבל, תל אביב, 1935.
מזרח ומערב , מאת פרל בק, תרגם מאנגלית שמעון גינצבורג, מצפה תל אביב, 1935.
העבודה, הרכוש והאושר של בני האדם, מאת הרברט ג'ורג' ולס, בתרגום שמעון גינצבורג, אברהם יערי, ודב קמחי, מצפה, תל אביב תרצ"ה 1935.
לקריאה נוספת

'גינצבורג, שמעון', בתוך: דוד קלעי, ספר האישים: לכסיקון ארצישראלי, תל אביב: מסדה – אנציקלופדיה כללית, תרצ"ז, עמ' 132–133. (הספר בקטלוג ULI)
אדיר כהן, 'בשולי שירת שמעון גינצבורג', הדאר נ (תשל"א), 155–156.
שושנה בירן

| --- | --- |

 לידה:  5 בדצמבר 1933 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  31 בינואר 1989 (בגיל 55) ירושלים, ישראל 
 ענף מדעי:  אונקולוגיה 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 מקום לימודים:  תיכון חדש  סמינר הקיבוצים  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים  בית החולים הדסה עין כרם 
 
שושנה בירן (5 בדצמבר 1933 - 31 בינואר 1989) הייתה רופאה ישראלית וחוקרת בתחום הרפואה. כיהנה כראש המכון האונקולוגי ע"ש שרת בבית החולים הדסה עין כרם ופרופסור מן המניין לאונקולוגיה באוניברסיטה העברית.
תולדותיה

בירן, הצעירה מבין ששת ילדי שרה ויעקב לבית שמואלביץ' (שמואלי), נולדה בתל אביב, בה גדלה והתחנכה. עם סיום לימודיה התיכוניים בבית הספר "תיכון חדש", התגייסה לצה"ל ושירתה כמורה חיילת. במסגרת תפקידה זה עבדה גם עם ילדים חולי שחפת בסנטוריום שבהרי-יהודה, לימים בית חולים איתנים. לאחר סיום שירותה הצבאי למדה בסמינר הקיבוצים והשלימה את הכשרתה כמורה למדעי הטבע. במהלך לימודיה הכירה את שרגא בירנבאום (בירן); השניים נישאו בשנת 1954, ונולדו להם שלושה בנים.
לאחר שובה משנת-לימודים באוניברסיטת סורבון בפריז, החלה בירן את לימודי הרפואה בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית, ומאז קשרה את גורלה בעיר זו. עם סיום לימודיה בשנת 1960, החלה להתמחות במחלקה האונקולוגית בבית-החולים "הדסה", שם עשתה את מרבית דרכה המקצועית עד לפטירתה.
במשך השנים התקדמה במקצועה כרופאה קלינית וכחוקרת אקדמית. בשנת 1978 התמנתה לפרופסור-חבר בחוג לאונקולוגיה שבבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. היא ייסדה את היחידה לטיפול-יום אונקולוגי במרכז הרפואי הדסה עין כרם. בשנת 1984 התמנתה כמנהלת המכון האונקולוגי על שם משה שרת בבית החולים הדסה עין כרם. בשנת 1985 התמנתה כ"פרופסור מן-המניין" בחוג לאונקולוגיה בבית-הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים. במהלך שנות עבודתה טיפלה באלפי חולים אונקולוגיים, ובה בעת פעלה כחוקרת אקדמית וכמרצה לסטודנטים לרפואה, וחינכה דור של רופאים אונקולוגיים.
בירן הייתה יושבת הראש של החברה הישראלית לאונקולוגיה, והביאה למודרניזציה של האבחון והטיפול בסוגי סרטן שונים, בעיקר בסרטן השד. היא הייתה מחלוצות הטיפול המסייע בסרטן השד בישראל, והראשונה לארגן תוכנית טיפול כלל-ארצית לסרטן-השד. גם "הניתוח המשמר" לסרטן-השד הוא פרי יוזמתה ומאבקיה המתמידים לשיפור הטיפול בחולות סרטן-השד. היא פרסמה מאות מאמרים בעיתונים אקדמיים ומקצועיים ברחבי העולם, וזכתה לכבוד ולהערכה מצד עמיתיה.
בירן הייתה נציגה של מדינת ישראל בארגון הבריאות העולמי, ובין היתר מונתה בשנת 1986 למארגנת הכינוס האונקולוגי היוקרתי "ECCO" (הכנס האירופי לאונקולוגיה קלינית).
בירן נפטרה ב-1989 בביתה שבירושלים מסרטן השד. נטמנה בהר המנוחות.
לאחר פטירתה קראה עיריית ירושלים על שמה של שושנה בירן את כיכר הכניסה למרכז הרפואי הדסה עין-כרם.