stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פבלו סקורופדסקי
ביוגרפיה

נולד ב-3 במאי 1873 במשפחת אצולה אוקראינית. אביו היה קצין בצבא האימפריה הרוסית (לימים הגיע לדרגת קולונל בחיל הפרשים). פבלו סקורופדסקי למד בבית הספר לבני האצולה בסנקט פטרבורג. בסיום לימודיו הוסמך לקצונה. שירת במספר תפקידי פיקוד ומטה שונים ביחידת קירסירים. השתתף במלחמת רוסיה–יפן. בשנת 1908 הועלה לדרגת קולונל. בשנת 1910 ומונה למפקד רגימנט דרגונים. בשנת 1912 הועלה לדרגת גנרל-מיור והיה לחבר בפמליית הצאר ניקולאי השני. בשנת 1914 מונה למפקד חטיבת פרשים מובחרת. עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה נשלח עם יחידתו לחזית. השתתף בלחימה באזור פרוסיה המזרחית. ביולי 1915 מונה למפקד דיוויזיית פרשים. בינואר 1916 הועלה לדרגת לוטננט גנרל. בינואר 1917 מונה למפקד גיס מס' 34 והשתתף איתו במתקפת יוני הכושלת.
לאחר מהפכת אוקטובר, פרש סקורופדסקי מהצבא הרוסי. בין השנים 1917 -1918, ריכז סקורופדסקי סביבו תומכים מקרב עשירי אוקראינה. בעקבות הסכם ברסט-ליטובסק אוקראינה נכבשה על ידי צבאות גרמניה ואוסטרו-הונגריה. סקורופדסקי יצר קשרים עם הגרמנים, ובעזרתם ביצע הפיכה צבאית ועלה לשלטון ב-29 באפריל 1918. הוא פירק את המועצה המרכזית האוקראינית והקים ממשלה שמרנית בראשותו, שמחליפה את הרפובליקה העממית של אוקראינה ב"מדינה אוקראינית", תוך הענקת לעצמו את התואר "הטמאן". באופן רשמי נקרא: "הוד רוממותו הנאצל אדון הטמאן של כל אוקראינה".
סקורופדסקי זכה לתמיכה מועטה מצד הלאומנים האוקראינים, וניהל את המדינה תוך הסתמכות על בעלי אדמות וקצינים לשעבר בצבא הרוסי, אשר דווקא התנגדו לעצמאות אוקראינה. ממשלתו, שנחשבה לממשלת בובות של גרמניה, הצליחה ליצור מערכת אדמיניסטרטיבית יעילה. הוא פעל רבות לפיתוח החינוך והתרבות האוקראינית, כולל הדפסת מיליוני ספרים בשפה האוקראינית, הקמת בתי ספר ואת האקדמיה האוקראינית למדע. עם זאת, ניסיונו להקים צבא אוקראיני נתקל בהתנגדות מהגרמנים, שפרקו שתיים מתוך שלוש דיוויזיות שהקים. הכוח הצבאי ברשותו הסתכם בדיוויזיה אחת בת כ-6,000 חיילים. סקורופדסקי העניק אדמות איכרים לבעלי נכסים עשירים, מה שהוביל למתיחות עם האיכרים ותנועות פרטיזנים.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה והפסד גרמניה, התחילו הגרמנים לסגת מאוקראינה, והצבא של סקורופדסקי לא היה מסוגל להגן על שלטונו. במקביל, הסוציאליסטים האוקראינים בהובלת סימון פטליורה ווולודימיר ויניצ'נקו הקימו ממשלה חלופית בשם "הדירקטורט", שצברה כוח צבאי לא מבוטל. ב-14 בדצמבר 1918, כאשר הצבא של הדירקטורט הגיע לפאתי קייב, סקורופדסקי עזב את ארמונו ונמלט מהעיר בעזרת קצינים גרמנים.
סקורופדסקי יצא לגלות בברלין. בברלין.
במהלך מלחמת העולם השנייה הציעו לו נאצים כמה תפקידים בכירים בשלטון הכיבוש שלהם באוקראינה, אך הוא דחה את כל ההצעות. בתחילת 1945, עם התקרבות הצבא האדום אל ברלין, עזב סקורופדסקי את העיר, כיוון שחשש ליפול לידי הסובייטים, ונמלט לבוואריה.
ב-16 באפריל 1945 נפצע קשה בהפצצת בעלות הברית על תחנת הרכבת של פלאטלינג (בין רגנסבורג לפסאו)  וכעבור כמה ימים מת מפצעיו. נטמן בבית העלמין באוברסדורף, שם התגוררה בתו הבכורה, מריה.
איוואן קוטליארווסקי

| --- | --- |

 לידה:  9 בספטמבר 1769 פולטבה
 פטירה:  10 בנובמבר 1838 (בגיל שנתיים וחודש) פולטבה
 מדינה:  האימפריה הרוסית
 מקום קבורה:  פולטבה 
 פעילות בולטת:  סופר, משורר ומחזאי, פעיל חברתי, הנחשב לחלוץ הספרות האוקראינית המודרנית.
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית רוסית
 פרסים והוקרה:  אות המסדר אנה הקדושה, דרגה 3 
 
המהדורה הראשונה של "אניאדה" מאת קוטליארווסקי, 1798.
אִיוַואן פֶּטְרוֹבִיץ' קוֹטְלְיַרֶוְסְקִי (באוקראינית: Іван Петрович Котляревський‏; 9 בספטמבר 1769 – 10 בנובמבר 1838) היה סופר, משורר ומחזאי אוקראיני, פעיל חברתי, הנחשב לחלוץ הספרות האוקראינית (אנ') המודרנית. קוטליארווסקי היה מוותיקי המלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812).
ביוגרפיה

קוטליארווסקי נולד בעיר פולטבה שבאוקראינה (אז חלק מהאימפריה הרוסית) במשפחתו של הפקיד פטרו קוטליארווסקי שאימץ את שלט האצולה הפולני של אוגונצ'יק (אנ'). לאחר שלמד בסמינר התאולוגי של פולטבה (1780–1789), הוא עבד כמורה של האצולה באחוזות כפריות, שם הכיר את הווי העם האוקראיני ואת השפה האזורית (אנ') של האיכרים. הוא שירת בצבא האימפריה הרוסית בין 1796 ל-1808 בגדוד סיברסקי קראבינר. קוטליארווסקי השתתף במלחמה העות'מאנית-רוסית (1806–1812) בדרגת כקפטן מטה (דרגת ביניים בין לוטננט לקפטן) שבמהלכה הטילו הכוחות הרוסיים את המצור על העיר איזמאיל. ב-1808 פרש מהצבא. בשנת 1810 הפך לנאמן של מוסד לחינוך ילדי אצילים עניים. בשנת 1812, במהלך הפלישה הצרפתית לרוסיה הוא ארגן את גדוד הקוזקים האוקראיני ה-5 בעיירה חורול במחוז פולטבה בתנאי שיושאר לאחר המלחמה כיחידה צבאית קבועה. על כך קיבל דרגת מאיור.
הוא עזר להעלות הפקות תיאטרון בבית המושל הכללי של פולטבה והיה המנהל האמנותי של התיאטרון החופשי של פולטבה בין 1812 ל-1821. ב-1818, יחד עם ואסיל לוקשביץ', ו. טרנובסקי ואחרים היה חבר בלשכת הבונים החופשיים של פולטבה, "אהבה לאמת" (באוקראינית: Любов до істини). קוטליארווסקי השתתף בתשלום לשחרר את מיכאיל שצ'פקין (אנ') מצמיתות. מ-1827 עד 1835 הוא ניהל כמה סוכנויות פילנתרופיות.
הסופר האוקראיני המודרני הראשון

פואמת הפרודיה של איוואן קוטליארווסקי משנת 1798 "האֶנֶיאדה" (באוקראינית: Енеїда), נחשבת ליצירה הספרותית הראשונה שפורסמה כולה בשפה האוקראינית המודרנית. זהו תרגום רופף של פואמה מוקדמת יותר "לעג לאניאדה של ורגיליוס" ((ברוסית: Вирги́лиева Энеи́да, вы́вороченная наизна́нку) שפורסם ב-1791 על ידי המשורר הרוסי ניקולאי אוסיפוב (Николай Петрович Осипов), אך הטקסט שלו שונה לחלוטין. אף על פי שאוקראינית הייתה שפה יומיומית עבור מיליוני אנשים באוקראינה, הניא השלטון רשמית את השימוש הספרותי באזור שנשלט על ידי האימפריה הרוסית הקיסרית. האניאדה היא פרודיה על אינאיס של ורגיליוס, שם הפך קוטליארווסקי את הגיבורים הטרויאניים לקוזאקים מהסיץ' הזפורוז'י. המבקרים מאמינים שהיא נכתבה לאור הרס של הסיץ' הזפורוז'י בפקודת יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה. היצירה התפרסמה בשלמותה ב-1842 והיא בנויה ב-6 חלקים ומתארת את הווי החיים בשכבות שונות של החברה באוקראינה. השפה מתחלפת בין ביטויים עממיים (ואפילו גסים) לבין קטעים ליריים שהושפעו מהזרם הסנטימנטליסטי בספרות הרוסית של תחילת המאה ה-19.
שני מחזותיו, גם הם קלאסיקות. נטלקה פולטבקה (אנ') (Наталка Полтавка, נטלקה מפולטבה) ומוסקאל-צ'ריבניק (אנ') (Москаль-Чарівник, המכשף ממוסקבה), הפכו לדחף ליצירת האופרה נטלקה פולטבקה ולפיתוח התיאטרון הלאומי האוקראיני.
היכן שהאהבה למולדת מעוררת גבורה, שם כוח אויב לא יעמוד, שם חזה חזק יותר מתותחים (Любов к Отчизні де героїть, Там сила вража не устоїть, Там грудь сильніша од гармат).
מורשת

האוניברסיטה הלאומית לאמנויות של חרקוב, בחרקוב, אוקראינה, נקראת על שמו.
האנדרטה לקוטליארווסקי הוקמה על ידי פדיר ליזוהוב בפולטבה
שדרות ורחובות רבים בערי אוקראינה נקראים על שם המשורר, הגדולים שבהם נמצאים בקייב, פולטבה, צ'רניהיב, ויניצה, חמלניצקי, צ'רנוביץ, פרילוקי, לובני וברדיצ'ב.
הערות שוליים

1 2  לפי הלוח הגרגוריאני. באימפריה הרוסית התאריכים לפני 1917 היו לפי הלוח היוליאני, ותאריך הלידה הרשום היה 29 באוגוסט
1 2  29 באוקטובר לפי הלוח היוליאני
1 2  "Eneyida | work by Kotlyarevsky". Encyclopedia Britannica.
↑  "Малоросійська шляхта" мала більше прав і вольностей, ніж російські дворяни
1 2  Ivan Kotliarevsky.  Eneida: Excerpts. Translated by Andrusyshen C. H & Kirkconnell W. in the anthology The Ukrainian Poets 1189–1962. (אורכב 09.03.2012 בארכיון Wayback Machine) Published for the Ukrainian Canadian Committee by the University of Toronto Press in Toronto, 1963.
↑  List of freemasonry lodges in Ukraine (אורכב 08.04.2011 בארכיון Wayback Machine)
↑  האנציקלופדיה העברית, כרך כ"ט, עמוד 237
↑  "Quote by Іван Котляревський: "Любов к Отчизні де героїть, Там сила вража не ..."" (באוקראינית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465473805171  PLWABN: 9810609123805606  BIBSYS: 90617658  BNE: XX4866886  BnF: cb162929632 (data)  CiNii: DA03046347  GND: 11856577X  ICCU: USMV847050  ISNI: 0000 0001 1020 753X  LCCN: n82005920  LNB: 000346740  MusicBrainz: 6fec2f46-517f-48ae-838a-5fe13f53788a  NKC: js20020812048  NLA: 35189575  NTA: 069249016  RERO: 02-A021731069  SELIBR: 248888  SUDOC: 123792533  Trove: 857953  VIAF: 8179596   WorldCat (עם VIAF): 8179596
Esa diva

"Esa diva" (בעברית: "הדיווה ההיא") הוא שיר של הזמרת הספרדייה מלודי. השיר נכתב על ידה לצד אלברטו לוריטה והופק על ידי ג'וי דב, פטר בוסטרם ותומאס גוסטאפסון. הוא יצא לאור ב-20 בדצמבר 2024, וזכה בקדם הלאומי של ספרד לאירוויזיון 2025, שיתקיים בבזל שבשווייץ.
תחרות הזמר של האירוויזיון > בנידורם פסט 2025

על מנת לבחור את הנציגות הספרדית לאירוויזיון ארגן תאגיד השידור הספרדי RTVE את עונתו הרביעית של הקדם המסורתי, "בנידורם פסט", שכלל שישה עשר מתחרים. מהדורה זו הורכבה משני חצאי גמר. ארבעת השירים שקיבלו את מספר הנקודות הגדול ביותר העפיל לשלב הגמר. מערכת ההצבעה חולקה לקולות השופטים (50%), הצבעות הפאנל הדמוסקופי, שהורכב ממדגם של האוכלוסייה הספרדית לפי קריטריונים סטטיסטיים ודמוסקופיים (25%) והקהל (25%). שיטת ההצבעה בגמר הייתה זהה.
ב-12 בנובמבר נחשף על ידי תאגיד השידור הפרדי RTVE כי מלודי עתידה להשתתף בקדם הספרדי לאירוויזיון 2025 עם השיר "Esa diva".‏ ב-30 בינואר 2025 העפילה לגמר לאחר שסיימה בין המקומות הראשונים בחצי הגמר השני של התחרות. בגמר, שנערך ב-1 בפברואר, זכתה במקום הראשון לאחר שקיבלה את מרבית הנקודות בקהל ודורגה במקום השלישי בהצבעת השופטים. בעקבות כך, נבחרה לייצג את ספרד בתחרות הזמר של האירוויזיון.
תחרות הזמר של האירוויזיון > באירוויזיון

על פי חוקי האירוויזיון נדרשות כל האומות, למעט המדינה המארחת ו"חמש הגדולות" (צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), להעפיל מאחד משני חצאי הגמר על מנת להתמודד בגמר; עשר המדינות המובילות מכל חצי גמר עולות לגמר. איגוד השידור האירופי (EBU) עתיד לפצל את המדינות המתחרות לחמישה סלים שונים על בסיס דפוסי הצבעה דומים וקשרים גאופוליטיים משותפים, על מנת להפחית את הסיכוי לתיאום הצבעות על רקע זה. ב-28 בינואר 2025 נערכה הגרלת הקצאה שהכניסה כל מדינה לאחד משני חצאי הגמר, וכן באיזו מחצית מהמופע הם יופיעו. מכיוון שספרד חברה ב"חמש הגדולות", "Esa diva" העפילה אוטומטית לגמר.
הערות שוליים

↑  Farren, Neil (2024-05-20). "Spain: Benidorm Fest 2025 Submission Window Opens". Eurovoix. נבדק ב-2024-05-20.
↑  "Benidorm Fest 2025: Estos son los 16 concursantes" (בEuropean Spanish). RTVE. 12 בנובמבר 2024. נבדק ב-12 בנובמבר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Melody gana el Benidorm Fest: de la niña rumbera que bailó con gorilas a cumplir el sueño de Eurovisión" [Melody wins the Benidorm Fest: from the rumba girl who danced with gorillas to fulfilling her Eurovision dream] (בEuropean Spanish). El Mundo. 1 בפברואר 2024. נבדק ב-1 בפברואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "How to watch the Semi-Final Draw for the Eurovision Song Contest 2025". Eurovision.tv (באנגלית). EBU. 2025-01-27. נבדק ב-2025-01-27.
↑  Farren, Neil (2025-01-28). "Eurovision 2025: Semi-Final Allocation Draw Held in Basel". Eurovoix (באנגלית בריטית). נבדק ב-2025-01-28.
↑  "Eurovision 2025: Semi-Final Draw Results". Eurovision.TV (הודעה לעיתונות). European Broadcasting Union. 2025-01-28. נבדק ב-2025-01-31.
↑  "Esa diva - Single by Nebulossa". Spotify. נבדק ב-2025-02-02.
אדרת (זמרת)

| --- | --- |

אדרת בסטודיו
 לידה:  1975 (בת 50 בערך) ירושלים, ישראל 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמרת
 שפה מועדפת:  עברית 
 
הדר בביוף (נולדה ב-1975 בירושלים), ידועה בשם הבמה אַדֶּרֶת (Aderet). יוצרת מוזיקה וזמרת פופ ישראלית אשר התפרסמה גם בלבנון.
ביוגרפיה

אדרת נולדה כבן בשם אסף למשפחה דתית בירושלים, וכבר מגיל צעיר החלה לכתוב ולהלחין מוזיקה. סיימה תיכון עם בגרות מלאה בבית הספר תיכון ע"ש רנה קסן. את שירותה הצבאי עברה בחיל החימוש בתפקיד נציגות החינוך ביחידה. ועבדה עם חיילים הסובלים מבעיות הסתגלות. לאחר השחרור מצה"ל החלה תהליך של התאמה מגדרית ועברה מירושלים לתל אביב.
בשנת 2001 הוציאה את אלבומה הראשון בלי עין הרע, דיסק אוטוביוגרפי בסגנון פופ אלקטרוני המשלב מוטיבים אתניים עם מוזיקה עכשווית. בשנת 2005 הוציאה את אלבומה השני קומה עשירית ולו גם עשתה הפקה מוזיקלית. בשנת 2008 הפך שירהּ "Say No More" ללהיט בלבנון לאחר שהגיע לראש המצעד של תחנת הרדיו "Beirut Nights" המשדרת מוזיקת דאנס.
בשנת 2007 הוכרזה אדרת כאחת מפורצי השנה במוזיקת המועדונים בתוכנית "הדיסקוטק" בגלי צה"ל. באותה שנה זכתה גם במקום השלישי בתואר זמרת השנה ברדיו "קיי סיטי". כמו כן, הופיעה במגזין קוסמופוליטן בתואר "אשת החודש". אדרת הרבתה להופיע במועדוני לילה עם שיריה משני אלבומיה הראשונים. לאחר מכן החלה לעבוד על אלבומה השלישי Jewish Girl ("ילדה יהודייה") ולהקליט שירי פופ ודאנס באנגלית. בשנת 2010, לאחר ארבעה סינגלים מצליחים באנגלית, הוציאה אדרת גרסת כיסוי אקוסטית לשירה של אופירה יוספי "עולם".
בשנת 2011 הוציאה אדרת סינגל מועדונים בצרפתית, "Extraordinaire". הסינגל נבחר לאחד מארבעת השירים הטובים ביותר בתחנת הרדיו הלבנונית "Beirut Nights".[דרוש מקור]
בינואר 2012, החלה לשדר מרדיו כל השלום 107.2FM את מגזין הפופ והמועדונים הישראלי, "ג'קוזי", קונספט התוכנית (שיצרה בעצמה) – הצדעה לכל להיטי הז'אנר על כל גווניו בדגש על להיטים של יוצרים ישראלים בלבד, ובמקביל עולים מידי תוכנית תקליטנים מהעולם עם להיטיהם האחרונים.
ביוני 2012 כתקליטנית, העפילה ל-20 הראשונות (מתוך 59 משתתפות ב-45 מדינות) כנציגת ישראל בתחרות "התקליטנית-יוצרת הבאה" לשנת 2012 שהתקיימה בטולוז שבצרפת, וזאת לאחר הצבעה פתוחה לגולשים מכל העולם במשך כ-3 חודשים. בפברואר 2013 השתתפה בתחרות קדם-האירוויזיון עם השיר "Victory".
בנובמבר 2014 השתתפה בתחרות הבינלאומית Global RockStar בשלב חצי הגמר והגיעה למקום השני. באוגוסט 2022 יצא סינגל הרחבות "Feels Good".
במאי 2023 יצא דרך חברת התקליטים האיטלקית OMG הרמיקס של דיג'יי גוגלילמו ביני לסינגל האחרון "Feels Good" ונכנס ל-100 העליונים העולמי של המצעד NU DISCO / INDIE DANCE ב-Traxsource.
בתחילת 2024 הוציאה את הסינגל 'חזור אליי' שכתבה והלחינה והוקדש למשפחות השכולות.
בסוף 2024  הוציאה אלבום מפתיע של שירי חג החנוכה.מתוכו השיר "הנרות הללו" שודר בערוץ קשת 12 עם חדשות N12  כחלק מתשדיר הדלקת נר שביעי של חנוכה בביה"ח רמב"ם בחיפה .
בט"ו בשבט, תחילת 2025 תשפ"ה הוציאה גרסה משלה לשיר הידוע " השקדיה פורחת"
בתחילת מרס 2025 יצא אלבום אי.פי. מיוחד לחג הפורים
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2001: בלי עין הרע
2005: קומה עשירית
2008: Jewish Girl
2024   חנוכה
2025   פורים
הערות שוליים

1 2  אדרת - בלי עין הרע, GoGay,‏ 21 בפברואר 2002.
↑  אור ברנע, תכירו: אדרת, באתר ynet, 14 ביולי 2005.
↑  David Brinn, Say no more: Transsexual Israeli tops Lebanese song chart, JPost.com / glbtjews.org
↑  החדש של אדרת, באתר וואלה, 8 באפריל 2008
↑  האזינו לסינגל חדש של אדרת: "עולם", Eonline,‏ 28 בינואר 2010.
↑  Nu Disco / Indie Dance - TOP 100 on Traxsource, www.traxsource.com
↑  Aderet Official | אדרת הערוץ הרשמי (2025-01-01), הנרות הללו - אדרת | בהדלקת נר שביעי של חנוכה בחדשות12 עם תושבי הצפון, נבדק ב-2025-01-08
↑  Aderet - השקדיה פורחת, באתר orcd.co (באנגלית)
↑  פורים, 2025-03-09, נבדק ב-2025-03-10
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987009537763605171  VIAF: 5003161696248716120000   WorldCat (עם VIAF): 5003161696248716120000
ולרי לובנובסקי

ולרי וסילייביץ' לובנובסקי (ברוסית: Вале́рий Васи́льевич Лобано́вский;‏ 6 בינואר 1939 – 13 במאי 2002) היה כדורגלן ומאמן כדורגל אוקראיני, הידוע בעיקר כמי שהוביל את דינמו קייב, ספינת הדגל של הכדורגל בברית המועצות, להישגים רבים בליגה המקומית ובמסגרת האירופאית. כמו כן אימן את נבחרת ברית המועצות בשני מונדיאלים (1986 ו-1990) וביורו 1988.
ביוגרפיה

לובנובסקי נולד בקייב והחל את דרכו כשחקן בדינמו קייב המקומית. תפקידו על המגרש היה בכנף-שמאל והוא הרבה להבקיע שערים. לאחר שבע שנים בדינמו, בהן זכה באליפות ברית המועצות ובגביע הסובייטי, הוא שיחק עוד שלוש שנים בצ'רנומורץ אודסה ושחטאר דונצק, לפני שפרש בגיל 29. לזכותו עמדו 71 שערים ב-253 משחקים ואף שתי הופעות בינלאומיות במדי נבחרת ברית המועצות.
כשנה לאחר הפרישה מונה למאמנה של דנייפר דנייפרופטרובסק, והעלה אותה לליגה הבכירה. ב-1974 עבר לדינמו קייב לקדנציה הראשונה שלו מתוך שלוש, שבסך הכול התפרשו על פני 21 שנים.
דינמו בהובלת לובנובסקי שמה קץ לדומיננטיות הרוסית בכדורגל הסובייטי, כשזכתה ב-8 אליפויות ו-6 גביעים. היא הייתה הקבוצה הסובייטית הראשונה שזכתה בתואר אירופי, גביע אירופה למחזיקות גביע ב-1975, ואף חזרה על ההישג ב-1986.
בין הקדנציות בדינמו, ולעיתים גם במקביל להן, אימן לובנובסקי את נבחרת ברית המועצות בשלוש תקופות. האחרונה שבהן הייתה המוצלחת ביותר, בה הגיעה הנבחרת לסיבוב השני של מונדיאל 1986 ולגמר יורו 1988, בו הפסידה להולנד.
לאחר כישלון הנבחרת במונדיאל 1990 והתפרקות ברית המועצות עזב לובנובסקי את הנבחרת ואת דינמו, שאיבדה את שחקניה המובילים שעזבו למערב אירופה. בשנים הבאות אימן את נבחרות איחוד האמירויות הערביות וכווית.
ב-1997 החלה הקדנציה האחרונה שלו בדינמו קייב, שנקלעה למשבר. הקבוצה הורחקה מאירופה כעונש על ניסיון שוחד, וגמגמה גם בליגה האוקראינית. תחת לובנובסקי יצאה הקבוצה מהתקופה הקשה, זכתה בחמש אליפויות רצופות ואף הגיעה לחצי גמר ליגת האלופות ב-1999. ניסיון כושל להוביל את נבחרת אוקראינה למונדיאל 2002 לא מנע ממנו מלקבל, לאחר מותו משבץ מוחי באותה שנה, את עיטור "גיבור אוקראינה", הכבוד הגדול ביותר שיכול לזכות לו אזרח המדינה.
ללובנובסקי הייתה השפעה גדולה על אנדריי שבצ'נקו, שנחשב לגדול הכדורגלנים האוקראינים, שהתפתח בדינמו קייב תחתיו בסוף שנות ה-90. ב-2003, לאחר שזכה בליגת האלופות במדי מילאן, טס שבצ'נקו לקייב והניח את מדליית המנצחים על קבר מאמנו הנערץ.
הערות שוליים

↑  אלי שווידלר, ‏מאמן אוקראינה: ספק אם שבצ'נקו ישחק, באתר ONE‏, 14 באוגוסט 2005
| נבחרת ברית המועצות – מונדיאל 1986 |
| --- | --- | --- |
|  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 צ'יוודזה •  4 מורוזוב •  5 דמיאננקו •  6 בובנוב •  7 יארמצ'וק •  8 יאקובנקו •  9 זאברוב •  10 קוזנצוב •   11 בלוחין •  12 באל • 13 ליטובצ'נקו •  14 רודיונוב • 15 לאריונוב • 16 צ'אנוב • 17 ייבטושנקו • 18 פרוטאסוב • 19 בלאנוב • 20 אלייניקוב • 21 רץ • 22 קרקובסקי • מאמן: לובנובסקי |  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 צ'יוודזה •  4 מורוזוב •  5 דמיאננקו •  6 בובנוב •  7 יארמצ'וק •  8 יאקובנקו •  9 זאברוב •  10 קוזנצוב •   11 בלוחין •  12 באל • 13 ליטובצ'נקו •  14 רודיונוב • 15 לאריונוב • 16 צ'אנוב • 17 ייבטושנקו • 18 פרוטאסוב • 19 בלאנוב • 20 אלייניקוב • 21 רץ • 22 קרקובסקי • מאמן: לובנובסקי | ברית המועצות |
| נבחרת ברית המועצות – יורו 1988 (מקום שני) |
| --- | --- | --- |
|  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 חידיאטוללין •  4 קוזנצוב •  5 דמיאננקו •  6 רץ •  7 אלייניקוב •  8 ליטובצ'נקו •  9 זאברוב •  10 פרוטאסוב •   11 בלאנוב •  12 וישנבסקי • 13 סולכוולידזה •  14 סוקריסטוב • 15 מיכאיליצ'נקו • 16 צ'אנוב • 17 דמיטרייב • 18 גוצמנוב • 19 בלטאצ'ה • 20 פסולקו • מאמן: לובנובסקי |  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 חידיאטוללין •  4 קוזנצוב •  5 דמיאננקו •  6 רץ •  7 אלייניקוב •  8 ליטובצ'נקו •  9 זאברוב •  10 פרוטאסוב •   11 בלאנוב •  12 וישנבסקי • 13 סולכוולידזה •  14 סוקריסטוב • 15 מיכאיליצ'נקו • 16 צ'אנוב • 17 דמיטרייב • 18 גוצמנוב • 19 בלטאצ'ה • 20 פסולקו • מאמן: לובנובסקי | ברית המועצות |
| נבחרת ברית המועצות – מונדיאל 1990 |
| --- | --- | --- |
|  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 חידיאטוללין •  4 קוזנצוב •  5 דמיאננקו •  6 רץ •  7 אלייניקוב •  8 ליטובצ'נקו •  9 זאברוב •  10 פרוטאסוב •   11 דוברובולסקי •  12 בורודיוק • 13 צווייבה •  14 ליוטיי • 15 ירמצ'וק • 16 צ'אנוב • 17 זיגמנטוביץ' • 18 שאלימוב • 19 פוקין • 20 גורלוקוביץ' • 21 ברושין • 22 אוברוב • מאמן: לובנובסקי |  1 דסאייב •  2 בסונוב •  3 חידיאטוללין •  4 קוזנצוב •  5 דמיאננקו •  6 רץ •  7 אלייניקוב •  8 ליטובצ'נקו •  9 זאברוב •  10 פרוטאסוב •   11 דוברובולסקי •  12 בורודיוק • 13 צווייבה •  14 ליוטיי • 15 ירמצ'וק • 16 צ'אנוב • 17 זיגמנטוביץ' • 18 שאלימוב • 19 פוקין • 20 גורלוקוביץ' • 21 ברושין • 22 אוברוב • מאמן: לובנובסקי | ברית המועצות |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1190683636  ISNI: 0000 0000 5018 2229  LCCN: nr2003009842  LNB: 000264849  VIAF: 76257723   WorldCat (עם VIAF): 76257723
סולומיה קרושלניצקה

| --- | --- |

סולומיה קרושלניצקה
 לידה:  23 בספטמבר 1872 ביליאבינצי, ממלכת גליציה ולודומריה, האימפריה האוסטרו-הונגרית  כיום ב אוקראינה
 פטירה:  16 בנובמבר 1952 (בגיל 80) לביב, ברית המועצות
 מקום קבורה:  בית הקברות ליצ'קוב 
 מוקד פעילות:  ברית המועצות, ממלכת איטליה, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 מקום לימודים:  קונסרבטוריון לבוב 
 עיסוק:  זמרת אופרה
 סוגה:  אופרה
 סוג קול:  סופרן
 שפה מועדפת:  אוקראינית, איטלקית, פולנית 
 כלי נגינה:  קול
 פרסים והוקרה:  Honored Art Worker of the USSR (1951) 
 www.salomeamuseum.lviv.ua
 
סוֹלוֹמִיָה אמברוסייבנה קְרוּשֶלְנִיצְקַה (באוקראינית: Соломія Амвро́сіївна Крушельницька, ‏ (23 בספטמבר 1872 - 16 בנובמבר 1952) הייתה זמרת אופרה אוקראינית, סופרן בולטת בראשית המאה ה-20.
ביוגרפיה

קרושלניצקה נולדה בכפר בשם בִּילְיאבִינְצִי, בנפת בוצ'אץ', מדרום-מערב לטרנופיל, באימפריה האוסטרו-הונגרית (כיום אוקראינה). אביה היה כומר ממוצא אצילי של הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית. בילדותה הרבתה משפחתה של קרושלניצקה לנדוד בין יישובים רבים. לימים התיישבה המשפחה בכפר בשם בילה, מצפון לטרנופיל. כתוצאה מנדודי המשפחה, סיפרה הזמרת, למדה בילדותה שלל שירי עם מהכפריים שבשכנותם גרה.
בשנת 1891 החלה ללמוד בקונסרבטוריון של לביב, וסיימה את לימודיה בהצטיינות בשנת 1893. עוד במהלך לימודיה הופיעה בתפקיד לאונורה בהפקת האופרה של לביב של "לה פבוריטה" מאת דוניצטי, וזכתה לשבחים.
בשנת 1904 זכתה לתהילה כש"הצילה" את האופרה "מאדאם באטרפליי" מאת ג'קומו פוצ'יני: האופרה נחלה קריאות בוז מן הקהל בהצגת הבכורה בלה סקאלה במילאנו, אולם גרסה משוכתבת מקץ שלושה חודשים בכיכובה של קרושלניצקה קצרה תשואות בברשה.
בעת לימודיה במילאנו, בבית הספר L'Armonia, הקדישה זמן גם להתכתבות ערה עם חברים ומכרים, על גורל אוקראינה, על המכשולים בחיי התרבות, ועל ספרים שקראה. היא אף הופיעה בקביעות בהפקות בית הספר.
כשערכה סיבובי הופעות, הייתה מסוגלת לשיר בארבע או חמש הפקות שונות באותו שבוע. היא הצליחה ללמוד תפקידים באופרות חדשות תוך יומיים, ולעצב את אופי התפקיד תוך שלושה-ארבעה ימים נוספים. לאורך הקריירה, שרה קרושלניצקה למעלה מ-60 תפקידים שונים.
קרושלניצקה הייתה פעילה בקידום יצירות מאת מלחינים בני זמנה, וכן בהצגתן של אופרות  ריכרד וגנר. בשנת 1902 זכתה להצלחה בפריז באופרה "לוהנגרין" . בשנת 1906 קטפה שבחים רבים  בלה סקאלה במילנו באופרה "סלומה" מאת ריכרד שטראוס בניצוחו של ארטורו טוסקניני. בהופעותיה הגיעה לארצות רבות ב אירופה, במצרים, אלג'יריה, ארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ועוד.
בשנת 1910 נישאה לצ'זרה ריקוני, עורך דין איטלקי. בשנת 1920, בשיא הקריירה שלה, חדלה מלהופיע על במות האופרה. שלוש שנים לאחר מכן החלה לזיר בקונצרטים. שליטתה בשמונה שפות אפשרה לה לשלב שירים בשפות רבות, בהתאם למדינה שבה הופיעה.
באוגוסט 1939, לאחר מות בעלה, עזבה קרושלניצקה את איטליה וחזרה ללביב, שם התגוררה עד מותה בשנת 1952. כמה שבועות לאחר ששבה ללביב, הגיעו כוחות הצבא האדום לעיר, מכוח הסכם ריבנטרופ–מולוטוב. המינהל הסובייטי הלאים את ביתה. לאחר מלחמת העולם השנייה החלה קרושלניצקה ללמד בקונסרבטוריון בעיר. בשנת 1951, הוכרזה לאמנית מצטיינת של הרפובליקה הסובייטית של אוקראינה, ובשנת 1952, זמן קצר לפני מותה, הועלתה לדרגת פרופסור מן המניין בקונסרבטוריון. תלמידיה ועמיתיה מייחסים לה חמלה ואנושיות בהוראה.
אחייניתה הייתה אירה מלניוק, אף היא זמרת אופרה ידועה.
הנצחה

במאה ה-21 נקרא תיאטרון האופרה והבלט של לביב על שמה.
1963 - הבית שבו נולדה הפך למוזיאון
1966  - הופק באוקראינה הסובייטית סרט תיעודי על אודותיה,
1983  - הופק בקייב סרט בשם "שיבת הפרפר" (רמז לאופרה "מאדאם בטרפליי" של פוצ'יני).
הערות שוליים

| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810596719305606  BIBSYS: 8035388  BnF: cb138302871 (data)  GND: 122865219  ISNI: 0000 0000 2057 0669  LCCN: n78073648  MusicBrainz: 734b390a-fb4e-43fb-af3c-f3dd4e2d86bb  NKC: js2006342230  NTA: 317813137  SNAC: w6zb4q79  SUDOC: 268236488  VIAF: 19863949   WorldCat (עם VIAF): 19863949 
בול אוקראיני עם דמותה של קרושלניצקה, 1997.
ניקולאי גוגול

| --- | --- |

 לידה:  20 במרץ 1809 (יוליאני) Velyki Sorochyntsi, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  21 בפברואר 1852 (יוליאני) (בגיל 42) מוסקבה, האימפריה הרוסית 
 שם לידה:  Микола Васильович Яновський 
 מדינה:  האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית הקברות נובודוויצ'יה 
 שם עט:  В. Алов, Г. Янов, N. N., ОООО, П. Глечик, Н. Г., *** 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הקיסרית של סנקט פטרבורג 
 שפות היצירה:  רוסית, אוקראינית 
 סוגה:  דרמה, פרוזה 
 יצירות בולטות:  נשמות מתות, שידוכים, רביזור, טאראס בולבה 
 תקופת הפעילות:  1827–1852 (כ־25 שנים) 
 הושפע מ:  Ekaterina Mikhailovna Khomyakova, אלכסנדר פושקין, תומאס דה קווינסי, א.ת.א. הופמן 
 חתימה:   
 
ניקולאי גוגול
ניקולאי וסילייביץ' גוגול (ברוסית: Никола́й Васи́льевич Го́голь;‏ 1 באפריל 1809 – 4 במרץ‏ 1852) היה סופר ומחזאי רוסי, יליד אוקראינה. מן המשפיעים והבולטים שבאמני הסיפורת של המאה ה-19. לימים, זכה למעמד כאחד מגדולי יוצרי ואמני הפרוזה בתולדותיה של הספרות הרוסית, ואף בזו של הספרות העולמית כולה. כן נודעו לתהילה סיפוריו הקצרים, ובמיוחד 'האדרת' ו'האף'. ולצידם רומן המופת 'נפשות מתות'.
מספריו בעברית > מחזות

שידוכין: מעשה שלא יאומן בשתי מערכות מאת ג. גוגול (עברית: אברהם שלונסקי; בימוי: מייקל אלפרדס), תל אביב, 1960.
שידוכין, האדרת, רביזור, ספרית פועלים, תל אביב, 1981.
רוויזור: קומדיה (עברית: יעקב שבתאי). נסים אלוני יצר נוסח עברי נוסף: רביזור. עיטר יוסף קארל, תל אביב: 1965. ב-1982 פורסם תרגום של אברהם שלונסקי בספרית הפועלים. (עברית: "מבקר המדינה").
רביזור - בתרגום רועי חן. אל התרגום נוספו מספר כתבים מלווים מאת גוגול, כגון: 'הערות לשחקנים הנכבדים', מכתב בעניין 'רביזור', וקטע מתוך: 'ביציאה מהתיאטרון'. דחק - כתב עת לספרות טובה, כרך ג', 2013.
קלפנים: קומדיה במערכה אחת (תרגום: שמעון לוי), בית צבי, 1984.