טיפוח כלבים
היסטוריה

התקופה האליזבתנית בבריטניה מספקת עדויות קדומות ביותר לפעילות טיפוח פרוות חיות מחמד. בעוד ששיטת הטיפוח איננה ברורה, חיות המחמד נראות נקיות ומטופחות. ייתכן שספרים בשווקים ניקו אותן. ליתוגרפיה מהתקופה אכן מציגה כלב מגולח בעודו ישוב בחיק גברת, וישנם תחריטים מהתקופה של נשים המגלחות כלבים.
כיאה לערש האופנה, לצרפת מיוחסים חלק ניכר מעיצובי פרוות הכלבים הראשונים. ברנסאנס הצרפתי, כלבים שחיו בבתי האצולה לעיתים קרובות זכו לטיפוח לפי אותן אופנות עיצוב שיער מפוארות כמו בעליהם. גזעי רטריבר מתולתלי פרווה, כפי הנראה אבותיהם של הפודלים של ימינו, טופחו על ידי ספרים נודדים מקצועיים.
בתקופת לואי ה-15 הייתה פריחה של טיפוח כלבים, ונמצאו רישומים ראשונים של סלוני טיפוח כלבים. במאה ה-18, בתקופת לואי ה-16, פודל טוי היה הכלב הרשמי של חצר המלוכה בצרפת. סלוני טיפוח כלבים המשיכו לתפקד גם אחרי נפילת המלוכה בצרפת, והפודל היה לכלב הלאומי של הרפובליקה. למרות שמקור הגזע כנראה איננו מארץ זו, הפך לכה מזוהה עמה, עד כי נודע בשם "פודל צרפתי".
הפודלים הראשונים היו כלבי מים (אנ'), כלבים שנשלחו לשטוף ולהחזיר ציד מהמים. מסיבה זו התאימה להם ביותר התספורת ה"קונטיננטאלית", קרי, גילוח חלקי ומסוגנן של גב ואחורי הכלב. תספורת זו הייתה פופולרית בקרב אנשים אמידים. כלביהם קיבלו מראה של אריה, סמל למעמד וכוח. באנגליה תספורת זו אכן זכתה לשם "תספורת אריה". התספורת אומצה עם מספר שינויים גם בארצות הברית, בשם "תספורת אוכף אנגלי". במאה ה-19 תספורת זו זכתה לתחייה מחודשת בפריז. אנשים הגיעו בימי ראשון לגדות נהר הסן עם כלביהם. שם, תמורת תשלום, ספרים סיבנו את הכלבים, טבלו אותם במי גפרית על מנת לקטול פרעושים, רחצו אותם במי הסיין, ייבשו ואז סיפרו אותם.
בתקופה זו, תספורות הכלבים עוצבו יותר ויותר על פי תסרוקות נשים פופולריות. תסרוקתה המסולסלת של אשת נפוליאון השלישי, הקיסרית אז'ני, היוותה השראה לתספורת פודלים שנקראה "פודל בחבלים", בה עדיין סופרו הכלבים בתספורת קונטיננטאלית, אך פרוות הראש והכתפיים הוארכה, כך שהסתלסלה לכדי מראה חבלים הנסרכים על הארץ.
ספרים מהמאה ה-19 אף הם מעידים כי היה טיפוח כלבים באירופה ובארצות הברית בתקופה זו: "ספר הכלב" (ורו שאו, 1879) מזכיר טיפוח כלבים באנגליה ומדגיש את חשיבותו לרווחתו והופעתו של הכלב, ו"סודות הכלבייה של אשמונט" נותן עצות טיפוח לרחצה, טיפוח וריכוך הפרווה (בוסטון, 1893).
לא ברור בדיוק באיזו תקופה הדבר קרה, אך ככל שהפודל הפך מקובל בכל רובדי האוכלוסייה, פותחו עבורו סגנונות תספורת רבים ושונים, קלים יותר לתחזוקה.
ברם, לא רק הפודלים זכו לטיפול בפרוותם. מוקדם בתולדות גזעי הטריירים בעלי פרוות-קש (wire-coated terrier) בבריטניה, גילו כי ניתן לעצב את פרוותם של כלבים על ידי מריטת השיער המסתיר את קונטור גוף הכלב באמצעות תפיסתו בין האצבע והאגודל, ללא גרימת כל כאב לכלב. כן התגלה כי סילוק הפרווה הישנה מביא לצימוח פרווה חדשה, חזקה, ועשירה יותר בצבע ומרקם. טיפול זה מתאים לכל הגזעים בעלי פרוות-קש.
(Tom Gately, Dog World Jul. 1976).
שנות ה-20 הסוערות של המאה ה-20 הביאו אופנות חדשות לעיצוב שיער הנשים, ובעקבותיהן אף לעיצוב פרוות הכלבים. נשים החלו לגלות עצמאות חדשה, להתמרד נגד המגבלות הוויקטוריאניות הקשוחות, ואף נתנו לכך ביטוי חיצוני בכך שהחלו להסתפר בתספורת קצרה. בנוסף לתספורת "הגברית" הן אף החלו להחזיק כלבים גדולים יותר במקום כלבי השעשועים הקטנים, אך סיפרו אותם באותם סגנונות פודל "נשיים".
לקראת שנות ה-40 של המאה ה-20 הופיעו מספרות כלבים קטנות בארצות הברית. הן היו קטנות, ללא מיזוג אוויר, והציוד בהן היה בסיסי ביותר. בשנות ה-40 חלו התפתחויות בציוד למספרות כלבים, כגון שימוש באמצעי ייבוש שיער משוכללים ובמכונות תספורת חשמליות לחיות מחמד. בשנים אלה פרסמה בלאנש סונדרס את הספר The Poodle Chart, אודות טיפול בפודלים, שקידם מאוד את תחום ספרות הכלבים ואת השימוש במכונות תספורת לכלבים. אולם הפריחה הגדולה של סלוני הטיפוח לחיות מחמד החלה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, כאשר חל גידול משמעותי באוכלוסיית חיות המחמד, וטיפוח חיות המחמד עבר למרכזי הערים.
בשנות ה-60 סגנון פרוות הכלבים המרדני שוב שיקף את התקופה. הכלבים דמו ל"ילדי הפרחים", כאשר פרוותם שזורה בפרחי פלסטיק, ולעיתים צבועה בצבעים פסיכדליים. לראשונה, ברוח השוויון הבין-גזעי, הפך הכלב המעורב לפופולרי, ופרוותו הושארה ארוכה וטבעית – ברוח החופש.