stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פילוסופיית ימי הביניים

ימי הביניים, התקופה שהוגדרה לראשונה על ידי אנשי הרנסאנס האיטלקי, אשר תחילתה בנפילת האימפריה הרומית, הייתה תקופת השיא בגיבושן של הדתות האברהמיות הגדולות: היהדות הרבנית עם חתימת התלמוד במאה ה-6, ניסוח הדוגמות המרכזיות של הנצרות הקתולית והאורתודוקסית ועליית האסלאם. עיקר הדיון הפילוסופי בתקופה זו התנהל בצל שלוש הדתות הגדולות, ונסוב על היחס בין אמיתותיהן לבין אמיתות השכל, כפי שנתפשו במסורת הפילוסופית. בתקופה זו הגיעו לשיא פריחתם המדעים היווניים השונים, כפי שהובנו על ידי אנשי ימי הביניים.
ראשיתה של הפילוסופיה האסלאמית בתנועת התרגומים שיזמה השושלת העבאסית. בגדאד, בירתה של השושלת, שימשה מקום מפלט נוח למלומדים פגאנים ומינים נוצריים שנמלטו מן המערב. באמצעות תרגומים מן היוונית לסורית ולערבית השתמרו כתביהם של גדולי ההוגים הפגאניים של העת העתיקה בנושאים מגוונים: אתיקה, כתבים פוליטיים, מחקרים מתחום פילוסופיית הטבע, מתמטיקה, אסטרונומיה ואסטרולוגיה. בשילובן של חכמת הודיות ופרסיות פותחו מדעים אלה ושוכללו בארצות שתחת שלטון האסלאם. בין ההוגים הערבים הבולטים של תקופה זו ניתן למנות את אל-פאראבי, אבן סינא (בלטינית: Avicenna), אל-ע'זאלי ואבן רושד (בלטינית: Averroes).
היהודים לא היו שונים מהעמים האחרים שחיו תחת שלטון האסלאם. בהשפעת פריחת התרבות האינטלקטואלית הסובבת אותם, הופיעו גם משכילים יהודים שעסקו ב"חכמות החיצוניות", לרוב לצד העיסוק בהלכה היהודית ובתורת ישראל. על אלה ניתן למנות את רבי סעדיה גאון, רבי יהודה הלוי והרמב"ם - רבי משה בן מימון. היהודים תרמו להעברת המדעים שהתפתחו בארצות המוסלמיות לאירופה הנוצרית של ימי הביניים. עם עלייתם של זרמים מוסלמיים קיצוניים בספרד של המאה ה-12, שהייתה מרכז חשוב של התרבות היהודית, נאלצו רבים מהמלומדים היהודים לברוח לארצות מוסלמיות אחרות, או צפונה - לאירופה. הם נשאו עמם את חכמתם ותירגמוה מערבית לעברית ואחר כך גם ללטינית. בין החכמים היהודיים שחיו תחת שלטון נוצרי ניתן למנות את רבי אברהם אבן עזרא, שנמלט מספרד המוסלמית לאיטליה והוא כבן חמישים, אברהם בר חייא, רבי חסדאי קרשקש ויוסף אלבו.
הפילוסופיה הנוצרית ראשיתה באבות הכנסייה אשר הבולט מביניהם הוא אוגוסטינוס בישוף היפו. פילוסופיה זו התפתחה בהשפעה ההגות ההלניסטית הניאופלטונית וכתביו הלוגיים של אריסטו (שכונו בשם "האורגנון" - הכלי, ביונית). החל מהמאה ה-12 החלה תנועה של תרגומים שחשפה את אירופה לפילוסופיה האריסטוטלית שנשתמרה והתפתחה בארצות האסלאם. המחשבה הימי ביניימית המאוחרת התפתחה בעיקר באוניברסיטאות הנוצריות ("הסכולסטיקה הנוצרית"), ויחסו של הכס הקדוש אליה היה אמביוולנטי. על הפילוסופים הנוצרים המאוחרים של ימי הביניים ניתן למנות את פייר אבלר (Abelard), אלברטוס מגנוס (Albertus Magnus), תומאס אקווינס (Thomas Aquinas), ויליאם מאוקאם (William of Ockham), וניקולאוס קוזאנוס.
פלימות' מודל PA

| --- | --- |

פלימות' מודל PA, דה-לוקס, סדאן, שנת 1931
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת פלימות'
 שנות ייצור:  1931
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  פלימות' מודל 30U
 מודל אחריו:  פלימות' ניו-פיינר (באנגלית: Plymouth New Finer)
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית משפחתית
 אורך:  4,312 מ"מ
 משקל:  1,105-1,266ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 3.214 סמ"ק המפיק 56 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
פלימות' מודל PA (באנגלית: Plymouth Model PA) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בשנת 1931.
סך הכול יוצרו 106,896 יחידות.
תצורות פלימות' מודל PA

סדאן
קופה
קבריולה
ראו גם

קרייזלר
פלימות' מודל Q
פלימות' מודל 30U
פלימות' ניו-פיינר
פלימות' דה לוקס
פלימות' קרנברוק
פלימות' פלאזה
פלימות' ואליאנט
פלימות' רליאנט
לקריאה נוספת

פלימות' מודל PA (1931 Plymouth Model PA - Plymouth: The First Decade)
פלוגות הגיוס של בית"ר

סמל פלוגות הגיוס
פלוגות הגיוס של בית"ר היו מסגרות עבודה התנדבותיות של תנועת בית"ר בארץ ישראל בשנות ה-30 של המאה ה-20.
היסטוריה

גלגול ראשון לפלוגות התקיים בדמות קבוצת מנורה. היה זה גרעין ראשון של עולים חברי "הסתדרות תרומפלדור" אשר יסדו בפתח תקווה  בשנת 1926 את הקבוצה שפעלה בין היתר בייבוש ביצות כבארה באזור השומרון. בשנת 1929, לאחר מאורעות תרפ"ט ייסדו עולים בני תנועת בית"ר קבוצות עבודה ברחובות, ראש פינה וכפר סבא.
ברחובות למשל פעלה הקבוצה תחת "גדוד העבודה ע"ש זאב טיומקין". בראש פינה הקימו עולים יוצאי רומניה ופולין את "פלוגת חלוצי בית"ר בגליל", ובמסגרתה עסקו בחקלאות ואריזת טבק.
ההחלטה על הקמת הפלוגות התקבלה הכינוס העולמי הראשון של בית"ר שהתקיים בדנציג באפריל 1931. שם הוחלט כי העולים הבית"רים אל ארץ ישראל יגויסו למסגרת עבודה תחת מה שכונה "צבא עבודה" לתקופה של שנתיים, עם הגיעם ארצה. בקיץ של אותה שנה "שלטון בית"ר", המוסד העליון של התנועה, מינה הנהגה לפלוגות העבודה בארץ ישראל, ובראשה הועמד גרשון שץ. במסגרת הפלוגות אורגנו למעלה מ-200 צעירים וצעירות לכדי קבוצות בשבע מושבות. הוחלט כי כל פלוגה רשאית לבחור מה יהיה אורח החיים החברתי בה (כגון קומונה או קואופרטיב), כל עוד יתקיים החופש המרבי לכל אחד מחבריה. בשנת 1935 הוחלט כי הגיוס לפלוגות יחול גם על חברי בית"ר בארץ ישראל, והשם השתנה ל"פלוגות הגיוס של בית"ר".
מספרם של המגויסים עלה לכדי 800 אנשי פלוגה ב-18 מוקדים בארץ. מספר זה הוסיף ועלה בשל עליית אף על פי. עיקר הפעילות התמקדה בחקלאות, שמירה, קליטת ופיזור מעפילים ואימון צבאי. הרוב המוחלט של היישובים בהם שהו הפלוגות היה לבסיסי אצ"ל. ביישובי הספר תרמו הפלוגות לשיפור המצב הביטחוני והיוו מוקד חברה ותרבות לתושבי המקום.
בין הפלוגות הידועות היו:
היסטוריה > פלוגת ראש פינה

הייתה הגדולה בפלוגות וקיבלה את הכינוי "אם הפלוגות". על שורותיה נמנה עולה הגרדום הראשון, שלמה בן יוסף.
היסטוריה > פלוגת הכותל

הוקמה בשנת 1937 ביוזמת בית"ר והאצ"ל לאור התגברות הפגיעות ביהודים בעיר העתיקה בירושלים. הפלוגה מנתה 24 איש, מתוכן שש בנות. חברי הפלוגה נהגו לעבוד במשך היום ובערבים לעסוק באימונים והכשרה צבאית, בשמירה ובנוטרות תוך דאגה לביטחונם של מתפללי הכותל המערבי בלילות. בנוסף, הם התנגדו לאיסור הממשלה הבריטית על תקיעה בשופר בסמוך לכותל, אשר לטענתה הפריעה לאוכלוסייה הערבית, ומדי יום כיפור אחד מחברי הפלוגה התנדב לתקוע בשופר. על הפלוגה פיקד רפאל סבן. המשטרה הבריטית התנגדה לפעילות הפלוגה ובקיץ 1938 נסגר בית הפלוגה מתוקף תקנות ההגנה (שעת חירום).
ב-2018, 80 שנה לאחר שנסגר, נפתח הבית המקורי ברחוב היהודים פינת פלוגת הכותל ברובע היהודי, ובו מוזיאון החדש המביא את סיפור המקום והפלוגה.
היסטוריה > פלוגת הכביש

שכנה במשלט שהוקם בקילומטר ה-11 מירושלים, ונודע גם בשם "נחלת יצחק". חברי הפלוגה אבטחו את התנועה היהודית לעיר ועבדו במחצבה סמוכה שהוקמה מול הכפר הערבי צובה. המשלט הוכר על ידי השלטונות כתחנת נוטרים.
פרט לכך פעלו הפלוגות במוקדים נוספים, בהם באר טוביה, בנימינה, הרצליה, זכרון יעקב, חדרה, חיפה, טבריה, יסוד-המעלה, כפר סבא, מגדיאל, מחניים, מטולה, משמר הירדן, נהריה, נתניה - רמת טיומקין, עתלית, פתח-תקווה, קריית שאול, ראש-פינה, ראשון לציון, רמת-גן, רחובות ותל-צור.
חלק מבוגרי הפלוגות מילאו לאחר שירותם תפקידים בכירים בבית"ר בפרט ובכלל בתנועה הרוויזיוניסטית. המספר הכולל של הפלוגות עומד על 40. 800 איש רשומים כמסיימי תקופת גיוס מלאה, אולם כ-2500 איש שרתו תקופות זמן שונות בפלוגות. הפלוגות התפזרו בשנות מלחמת העולם השנייה.
לקריאה נוספת

יעקב מרקוביצקי, לקסיקון אצ"ל, הוצאת משרד הביטחון וברית חיילי האצ"ל, 2005.
הערות שוליים

↑  אריאל בולשטיין, שופר בכותל, בשירות האצ"ל, באתר ישראל היום, 13 בספטמבר 2018
↑  ערוץ 7, אחרי 80 שנה: נפתח בית פלוגת הכותל, באתר ערוץ 7, 28 במרץ 2018
פלואוריט

| --- | --- |
פלואוריט במבנה קובייתי מסין
פלואוריט במבנה קובייתי מסין
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  CaF2
 מערך קריסטלוגרפי:  איזומטרי
 צורת הגביש:  בדרך כלל קובייה ולעיתים אוקטהדרון כמו גם צרופים של השניים, לעיתים בצורת אשכול. גבישים בצורת תאומים יוצרים זוג קוביות צמוד.
 צבע:  הפלואוריט מצטיין במגוון רב של צבעים עד כדי כך שלעיתים גביש בודד עשוי להכיל כמה צבעים. הצבע יכול להיות ארגמן עז, כחול, ירוק או צהוב. כמו כן חסר צבע, כתום, ורוד, לבן וחום.
 ברק:  זגוגי
 שקיפות:  שקוף עד שקוף למחצה.
 פצילות:  מושלמת בארבעה כיוונים היוצרים אוקטהדרון.
 שבירה:  בלתי סדירה ופריכה.
 קשיות:  4 בסולם מוס
 משקל סגולי:  3.18
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  קוורץ, קלציט, פיריט, גלנה, אפטיט ועוד.
גבישי פלואוריט כחול. בין גבישי הפלואריט מצויים רסיסי זהב שוטים.
פלואוריט (מלטינית "זורם") הוא מינרל ססגוני המורכב מסידן ופלואור שנוסחתו היא CaF2. טווח הצבעים שלו כולל את הארגמן, הכחול, הירוק, הצהוב ועוד, לעיתים מוצאים בגביש אחד כמה צבעים. זו הסיבה שיש המכנים את הפלואוריט "המינרל הצבעוני ביותר בעולם".
מבנה

מבנה הפלואוריט הוא FCC בעל מוטיב משולש. כאשר ארבעת קטיוני הסידן ב־[000] ושמונת אניוני הפלואור ממלאים את כל אתרי החדירה הארבעוניים. לפיכך מספר הקואורדינציה של הסידן הוא שמונה ושל הפלואור הוא ארבע.
הפלואוריט הוא דוגמה מייצגת למבנה זה (שבספרים מסוימים אף מופיע בשם "מבנה פלואוריט"). חומרים אחרים בעלי מבנה זה הם למשל: UO2, ThO2, CeO2 ובאחד הפולימורפים ZrO2 ‏(Cubic Zirconia).
גבישים תאומים נפוצים בפלואוריט, דבר המשפיע על צורתו.
לפלואוריט פצילות מושלמת בארבעה כיוונים המקנה לו חיתוכים מתומנים.
לעיתים קרובות הגבישים כוללים זיהומים של אטומי החלפה לקטיוני סידן על ידי יסודות שונים, כגון: ברזל, נתרן, בריום וגם של יסודות נדירים כאיטריום וצריום. יוני הפלואור עשוים להיות מוחלפי על ידי אניון כלור.
תפוצה

ניתן למצוא פלואוריט בצורת עורקים של מרבץ בייחוד עם מינרלים מתכתיים. הוא מינרל שכיח במרבצים שמקורם הידרותרמי וניתן למצאו בגרניט ובסלעי יסוד נוספים וכמרכיב משני נפוץ בדולומיט ובאבן גיר.
פלואוריט הוא מינרל נפוץ המצוי במרבצים גדולים באזורים רבים. המרבצים הידועים מצויים בגרמניה, אוסטריה, שווייץ, אנגליה, נורווגיה, מקסיקו, ואונטריו בקנדה. בארצות הברית מצויים מרבצי פלואוריט במספר מדינות ביניהן: מיזורי, אוקלהומה קנטקי וקולורדו.
קרינה פלואורסצנטית

התכונה קרינה הפלואורסצנטית קרויה על שם הפלואוריט כיוון שדוגמות רבות של פלואוריט זורחות בקרינה על סגולה. הקרינה נובעת מזיהומים כדוגמת איטריום או חומר אורגני בסריג של הגביש. את התופעה גילה ב-1824 הגאולוג הגרמני פרידריך מוס.
צבע הקרינה הפלואורסצנטית של הפלואוריט תלוי מאוד במיקום שממנו נלקח הדוגמית. הצבע הנפוץ ביותר הוא כחול אבל מופיעים גם הצבעים אדום, ארגמן, צהוב ירוק ולבן.
ג'ון הכחול (Blue John)

אחד מהמקומות המפורסמים בהם כרו פלואוריט היא קסלטאון בדרבישייר באנגליה שבה כרו פלואוריט המכונה "ג'ון הכחול של דרבישייר" (Derbyshire Blue John) פלואריט יפהפה בצבע כחול ארגמן ששמש לצורך קישוט, במיוחד במאה ה-19. מקור השם מצרפתית "bleu et jaune" (כחול וצהוב) המאפיינים את צבעו. מינרל זה נדיר כיום ורק כמה מאות קילוגרמים נכרים מדי שנה לצורכי קישוט ושיבוץ. ממרבצים שנתגלו לאחרונה בסין מפיקים פלואוריט שצבעיו דומים לאבן ג'ון הכחול הקלאסית.
שימושים

בנוסף לשימוש הנפוץ לצורכי קישוט נעשה שימוש בפלואוריט בייצור פלדה, ביצירת אמייל לכלי בישול, ובהפקת חומצה פלואורית. פלואוריט משמש כתחליף לזכוכית בטלסקופים רבי עצמה ובעדשות מצלמה. לפלואוריט יש פיזור נמוך מאוד ולכן השתברות האור בה נמוכה מבזכוכית רגילה ובטלסקופים היא מאפשרת תמונות חדות של עצמים אסטרונומיים בהגדלה גדולה, אם כי רוב החומרים האופטיים כיום הם סינתטיים. הפלואריט מתמוסס מעט במים ומתפרק במגע עם חומצה גופרתית ויוצר חומצה פלואורית.
תא יחידה של מבנה פלואוריט בתלת מימד.
פלימות' מודל 30U

| --- | --- |

פלימות' 30U
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  חטיבת פלימות'
 שנות ייצור:  1930
 הרכבה:  ארצות הברית ארצות הברית
 מודל קודם:  Plymouth Model U
 מודל אחריו:  פלימות' מודל PA
 חברת אם:  קרייזלר
 סיווג:  מכונית משפחתית
 אורך:  4,293 מ"מ
 משקל:  1,032-1,076 ק"ג
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים 3,214 סמ"ק המפיק 48 כ"ס
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 3 מהירויות
פלימות' 30U (באנגלית: Plymouth Model 30U) היא מכונית משפחתית אשר יוצרה על ידי חטיבת "פלימות'" בקונצרן הרכב קרייזלר האמריקאי בשנת 1930.
סך הכול יוצרו 76,940 יחידות.
תצורות פלימות' 30U

סדאן
קופה
קבריולה
ראו גם

קרייזלר
פלימות' מודל Q
פלימות' מודל PA
פלימות' ניו-פיינר
פלימות' דה לוקס
פלימות' פלאזה
פלימות' ואליאנט
פלימות' רליאנט
לקריאה נוספת

פלימות' מודל 30U   ( 1930 Plymouth Model 30-U - Plymouth: The First Decade)
פלימות' מודל 30U
פלימות' מודל 30U, תמונות ומידע
פלוגות המנהרות הבריטיות במלחמת העולם הראשונה

התפוצצות מוקש שהונח תחת העמדות הגרמניות בחזית הקרב על הסום, 1 ביולי 1916
פלוגות המנהרות הבריטיות היו יחידות הנדסה מיוחדות של הצבא הבריטי, שהופעלו בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה. משימתן הייתה לחפור מנהרות תחת עמדות הצבא הגרמני, במטרה לטמון בהן חומרי נפץ, שיופעלו וימוטטו את עמדות האויב, במיוחד לקראת מתקפה עליהן. בשיא פעילותן מנו יחידות אלו עשרות אלפי חיילים.
שיטות פעולה

החופרים פעלו בדרך כלל בשלשות – חופר, חייל שאסף את הקרקע שנחפרה לתוך שקים, וחייל שלישי שהעביר את השקים אחורה אל קרוניות מטען קטנות שנעו על גבי פסים. קרוניות אלו נוצלו גם כדי להכניס למנהרות קרשים לתמיכה בקירותיהן ותקרתן. אם הייתה המנהרה ארוכה היה הצוות כולל חיילים נוספים לצורך הובלת שקי הקרקע שנחפרה. הצוותים עבדו במשמרות של 6 עד 12 שעות.
מנהרות נחפרו בדרך כלל מתחתיתו של פיר אנכי, ומשום שלא פעם חלחלו בהן מים הן נבנו משם בנטייה קלה כלפי מעלה בשיעור של 1:50 עד 1:100 על מנת לנקז את המים מהן ככל האפשר. עם זאת, נטייה זו גרמה לא פעם להצטברות גז – במיוחד פחמן חד-חמצני שנפלט מפגזים ותרמילי רובים - בנקודה הגבוהה שלהן.
הגרמנים השתמשו לחפירה במכושים, שהופעלו בעבודת ידיים. הבריטים השתמשו בטכניקה של Clay-Kicking (ראו לעיל), שלא הייתה מוכרת כלל לגרמנים. שיטת חפירה זו לא הייתה רק שקטה בהרבה מעבודת מכושים, אלא גם מהירה ממנה פי ארבעה, וככזו נתנה בידי הבריטים יתרון על יריביהם. יתרון נוסף לבריטים צמח מן העובדה שבשטח שבשליטתם היו מספר קטן יותר של מרבצי חול תת-קרקעיים, שהיו לא פעם רוויים מים והקשו על החפירה דרכם ועל ייצוב דפנות המנהרות שעברו בהם. עובדה זו נבעה מכך שעמדות הבריטים נמצאו לא פעם באזורים נמוכים משל הגרמנים, בעוד שמרבצי החול נמצאו בדרך כלל באזורים גבוהים יותר.
פותחו טכניקות האזנה (במנהרות ומחוץ להן) למתרחש תחת הקרקע על מנת לאתר פעילות חפירה של הגרמנים. לשם כך נחפרו מנהרות משנה במעבה האדמה והוצבו בהן חיילים שתפקידם היחיד היה האזנה. בתחילה שימשו להאזנה מכשירים מאולתרים פרימיטיביים שונים. בהמשך נעשה שימוש בגיאופונים ואף במיקרופונים, ועל ידי פריסת עמדות האזנה ושימוש בטריאנגולציה ניתן היה לאתר את מיקומן של המנהרות הגרמניות. עד שלהי 1916 גדלה פעילות ההאזנה הבריטית להיקף גדול ביותר.
חפירת המנהרות ולוחמת המנהרות התפתחו והסתעפו עם התמשכות המלחמה עד שמתחת לקרקע צמחו מבוכים מסועפים של מנהרות, כאשר כל צד מנסה להתחכם ליריבו בביצועיו. בהדרגה הוכרחו שני הצדדים לחפור מנהרות לעומק רב יותר, דבר שהאריך את זמן החפירה והעלה במידה ניכרת את הסיכון שבה. כמו כן, מנהרות שני הצדדים נתקלו זו בזו לא פעם וקרבות פנים אל פנים התחוללו במעבה האדמה, בדרך כלל תוך שימוש בנשק קר כגון כלי חפירה וקרשים, שכן השימוש בנשק חם במנהרות לא היה אפשרי בדרך כלל בשל התנאים בהן. נעשה שימוש גם במוקשים שנפרסו להגנה מפני חפירות גרמניות מתקרבות. לעיתים הונחו מוקשים אלו במתכוון בנתיבה של מנהרה גרמנית מתקרבת שאותרה, כדי שיתפוצצו בפניהם של החופרים הגרמנים, יפגעו בהם וימוטטו את המנהרות שחפרו.
נוכחות פלוגות המנהרות לא הייתה פופולרית בקרב היחידות הלוחמות הרגילות, שכן הביאה עמה סכנה נוספת. אם נודע לגרמנים כי פלוגת מנהרות פועלת בקווים הבריטיים מולם, היו הם נוטים יותר להפגיז עמדות אלו. כמו כן היו החיילים הבריטיים חשופים לפגיעה מהתפוצצויות המוקשים התת-קרקעיים הבריטים, ובמיוחד ככל שמשקלם הלך וגדל עם התמשכות המלחמה.
תנאי העבודה במנהרות

מעבר לסכנה שבפעילות האויב מתחת לאדמה היו תנאי העבודה במנהרות קשים. בשל הסיכון של תקיפת העובדים בהן על ידי הגרמנים היה הכרח לשמור על חשאיות ביחס למיקום פתחי המנהרות. המחסור בחשמל בקווי החזית חייב את החופרים לעבוד לאור נרות והחשש מהאזנה גרמנית הצריך עבודה שקטה. המנהרות היו צפופות, קרות ולא פעם זרמו בהן מים. תנאים אלו עשו את החופרים לפגיעים למחלות כרגל חפירות (עקב הרטיבות) והרעלת גז (נעשה שימוש בעכברים וקנריות בכלובים, שכן איבוד הכרה שלהן היה מתריע על נוכחות רמות גבוהות של גז). כן היו חשופים לסכנה של התפוצצות הגז.
התרבות האבדות בפלוגות המנהרות – שקשה היה למצוא מחליפים מיומנים לאנשיהן – יצרה תמריץ החל מסתו 1915 לפיתוח ציוד הצלה ושיטות הצלה לשימוש במנהרות. ביולי 1916 כבר פעלו בצרפת שני בתי ספר צבאיים לעובדי הצלה ממנהרות. תחנות חילוץ נפרסו בקרבת המנהרות (לא יותר מ-200 מטרים מפתחו של כל פיר חפירה) והוצבו בהן חיילים מאומנים בחילוץ ועמם ציוד הצלה ייעודי.
מבצעים של פלוגות המנהרות

פלוגות המנהרות השתתפו בעשרות פעולות וקרבות בחזית המערבית מאפריל 1915 ועד לאביב 1917. להלן מספר דוגמאות:
שישה מוקשים פוצצו ליד הכפר מסין (Messines) במערב בלגיה ב-27 במרץ 1916. הגדול שבהם, שהוטמן על ידי פלוגת המנהרות הקנדית ה-1, הכיל חומר נפץ במשקל של 43.4 טונות.
בבוקר היום הראשון לקרב על הסום בצרפת (1 ביולי 1916) פוצצו 10 מוקשים שהוטמנו תחת עמדות הגרמנים בגזרה זו. הגדול שבהם היה במשקל של 27 טונות. שש פלוגות מנהרות עסקו בהטמנת מוקשים אלו.
לקראת קרב רכס וימי באפריל 1917 הטמינו פלוגות מנהרות 13 מוקשים תחת עמדות הגרמנים. אלו גילו והשמידו אחדים מהם. שלושה מוקשים פוצצו על ידי הקנדים התוקפים לפני מועד ההתקפה וחמישה הופעלו ממש לפני תחילתה.
בחודשים שלקראת קרב מסין בבלגיה ביולי 1917 עסקו פלוגות מנהרות מארבעה צבאות (בריטניה, קנדה, אוסטרליה וניו זילנד) בחפירת מנהרות לשם הטמנת 22 מוקשים תחת עמדות הגרמנים (אחד נתגלה על ידי הגרמנים ופוצץ). הם הוטמנו כנגד פעילות חפירת מנהרות גרמנית נמרצת, בקצות מנהרות באורך של עד 660 מטרים ובעומק של עד 38 מטרים מתחת לפני האדמה. הם הכילו במצטבר 600 טונות של חומר נפץ והאורך הכולל של המנהרות שנחפרו לשם הנחתם הגיע ל-7,300 מטרים. ערב ההתקפה אמר לקציניו גנרל פלומר, מפקד הקורפוס ה-5: "רבותי, אולי לא נעשה היסטוריה מחר, אבל בלי ספק נשנה את הגאוגרפיה."
 19 מוקשים הופעלו בו זמנית ב-7 ביולי לפנות בוקר. קול ההתפוצצויות היה כה חזק עד שנשמע בלונדון, ולפי הערכה נהרגו כתוצאה מהן כ-10,000 גרמנים. מקומם של שני המוקשים הנותרים אבד בהמשך המלחמה. אחד מהם הופעל על ידי ברק ביולי 1955 וגרם נזק לרכוש. המוקש הנותר לא אותר ולא נוטרל עד היום.
לאחר המלחמה נותרו פני הקרקע בחזית המערבית מצולקים במקומות רבים, משום שלא ניתן היה למלא את המכתשים שיצרו המוקשים. חלקם קיימים עד היום. הגדול מכולם הוא מכתש לוכנאגר שנותר בחזית הקרב על הסום, אשר קוטרו הוא 91 מטרים ועומקו 21 מטרים. הפעלת המוקש הגדול ביותר שהופעל בפתיחת קרב מסין ב-1917– מוקש "העץ הבודד", במשקל של 41 טונות – הותירה מכתש בקוטר של 76 מטרים ובעומק של 12 מטרים.
דעיכת לוחמת המנהרות

החל מאביב 1917 הפכה המלחמה בחזית המערבית לניידת יותר. התפתחות לוחמת המנהרות ההדדית עד לאותו מועד הצריכה חפירה לעומק רב יותר, דבר שהצריך קווי חזית יציבים וזמן ממושך יותר לחפירה. כתוצאה מכך הלכה לוחמת המנהרות בחזית זו ודעכה.
במקום חפירת מנהרות מתחת לעמדות האויב הועסקו פלוגות המנהרות ממחצית 1917 ואילך בהתקנה בהיקף גדול של מחפורות ועמדות לחימה גדולות ועמוקות יותר לצורכי החיילים והמתקנים הלוגיסטיים בחזית המערבית. בין השאר נחפרו מעברים תת-קרקעיים באורך רב, אשר איפשרו למספר גדול של חיילים לעשות את דרכם עד לעמדות הקדמיות של החזית ולהוביל לשם ציוד ותחמושת כשהם מוגנים מפני אש אויב. כך, לקראת קרב אראס באביב 1917 נחפרו בסלע הקירטון הרך של האזור מנהרות מעבר באורך כולל של 20 קילומטרים, אשר יכלו להסתיר בתוכן 24 אלף איש. חדשים אחדים קודם לכן, לקראת קרב רכס וימי, נחפרו שם 12 מנהרות מעבר אל קו החזית שהגיעו לאורך של עד 1,200 מטרים. בגזרות אראס ווימי נחפרו גם מנהרות דרך שטח ההפקר, שקצותיהן הגיעו עד קרבת העמדות הגרמניות ושניתן היה לפוצץ ולפתוח את פתחיהן עם תחילת ההתקפות הבריטיות.
פתח מנהרת לחימה בגזרת רכס וימי (צולם ב-2005 לערך)
יציאה ממנהרת לחימה בגזרת אראס (צולמה ב-2008)
הערות שוליים

↑  להרחבה ראו Geophone
ג'ון נורטון-גריפית'ס
מכתש לוכנאגר, 2005.
מכתש העץ הבודד, 2009
פעולה קולקטיבית

פעולה קולקטיבית היא שילוב של פעילויות, משאבים ומיומנויות של יחידים בתוך מסגרת אחת שמטרתה השגת יעדים משותפים בעלי תועלת לכלל.
הצורך בקיום פעולות קולקטיביות נובע מכך שלעיתים היחיד אינו מסוגל לבדו להגיע ליעדים מסוימים הקשורים לחייו ולהתנהלותו, כמו ביטחונו, איכות סביבתו, חינוך ילדיו ועוד. ישנם יעדים אחרים שהיחיד לא יכול לבצע לבדו, כי הוא זקוק להסכמה ולתמיכה של "הקולקטיב".
כדי להגביר את הסיכוי שפעולה קולקטיבית תצליח בהשגת יעדיה, צריך להביא לכך שמספר המשתתפים בה יהיה רב ככל האפשר. כאשר מספר המשתתפים גדל, גדלים איתו המשאבים הפיננסיים והאנושיים הדרושים להשגת היעדים המשותפים. בנוסף, ישנו צורך בטיפוח תחושת "השייכות לקבוצה" בקרב היחידים, המתבטאת באמון הדדי, נתינה, אימוץ ערכים אנושיים, אמונה ואופטימיות, דבר שמגדיל את סיכויי הצלחת הפעולה הקולקטיבית.
על פי ג'ורג' הרברט מיד, ממייסדי הפסיכולוגיה החברתית, האורגניזם החברתי איננו יחיד ממשי, אלא קבוצה חברתית של אורגניזמים יחידים. כלומר, היחיד החברתי תמיד ממוקם בתוך קבוצה חברתית. הפעולה החברתית היא פעולה קולקטיבית בה משתתפים שני אנשים או יותר. באופן דומה, האובייקט החברתי הוא אובייקט קולקטיבי אשר לו משמעות משותפת עבור כל משתתפי הפעולה. קיימים סוגים רבים של פעולות חברתיות, חלקן פשוטות מאוד וחלקן מורכבות. חייה של חברה מכילים בתוכם את הצבר כל סוגי הפעולות החברתיות בכל רמות המורכבות.
ראו גם

השפעה חברתית
תנועה חברתית
אינדוקטרינציה
פורשה ג'וניור

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  פורשה 108, פורשה 109
 יצרן:  פורשה-דיזל
 שנות ייצור:  1957 עד 1963
 הרכבה:  גרמניה גרמניה
 חברת אם:  פורשה
 סיווג:  טרקטור
 פלטפורמה:  מנוע חד בוכנתי
 מפרט טכני
 מנוע:  פורשה דיזל, קירור אוויר, 0.822 ליטר
 הילוכים:  3 הילוכים קדמיים, 1 אחורי
 מעצב:  פרדיננד פורשה
פורשה ג'וניור (באנגלית: Porsche Junior) הוא טרקטור מחטיבת פורשה-דיזל, שיוצר משנת 1957 עד 1963 ומכונה גם פורשה 108. בסך הכל יוצרו כ-23,000 יחידות של הטרקטור.
הפורשה ג'וניור הוא טרקטור משקי קטן המצויד במנוע דיזל חד בוכנתי, בנפח 0.822 ליטר. לטרקטור מערכת קירור אוויר ושלושה הילוכים קדמיים. הוא מייצר כ-14 כ"ס ומגיע למהירות נסיעה מקסימלית של 17 קמ"ש.
צבע הטרקטור אדום בוהק, וחישוקי הגלגלים ומושב הנהג צבועים בצהוב.
הג'וניורים הגיעו לישראל במסגרת הסכם השילומים עם גרמניה, והורכבו בישראל במפעל מרכבים בקיסריה. מרביתם היו מצוידים עם מקצרת צד שלא הייתה יעילה והוסרה במהרה.
כיום, בישראל ובמדינות אחרות נחשב הג'וניור לפריט אספני נחשק בקרב קהילת האספנים והמשחזרים של כלים חקלאיים עתיקים.[דרוש מקור]
ראו גם

פורשה ג'וניור 108V
פורשה סופר
פורשה דיזל 218
לקריאה נוספת

'פורשה לכל איכר', בתוך האבטומוביל, בהוצאת מועדון החמש, דצמבר 2012, גיליון 80, עמודים 10–11
הערות שוליים

↑  ארכיון חברת שיכון ובינוי
ערך זה הוא קצרמרבנושא כלי רכב. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פילופרוסינה (ירח)

|  כוכב האם |
| --- | --- |
 כוכב אם:  השמש
 מידע כללי
 סוג:  ירח
 ירח של:  צדק
 תאריך גילוי:  2003
 מגלה:  סקוט שפרד
 מאפיינים מסלוליים
 ציר חצי-ראשי:  22,721,000 ק"מ
 אקסצנטריות:  0.0932
 זמן הקפה:  699.676 ימים
 מהירות מסלולית
  ‑ ממוצעת:  2.39 ק"מ/שנייה
 נטיית מסלול:  142°
 מאפיינים פיזיים
 ממדים:  2 ק"מ
 מסה:  ‎1.1×1013‎ ק"ג
 אלבדו:  0.04
 בהירות נראית:  23.5
 
פילופרוסינה (ידוע גם בשמות S/2003 J 15 ו-Jupiter LVIII) הוא ירחו של כוכב הלכת צדק.
פילופרוסינה התגלה בשנת 2003 על ידי קבוצת אסטרונומים מאוניברסיטת הוואי שהודרכה על ידי סקוט שפרד וקוטלג בשם S/2003 J 15.
קוטרו של פילופרוסינה הוא 2 קילומטרים והמהירות אשר בה הוא מקיף את כוכב הלכת צדק היא 2.39 ק"מ לשנייה.
פילופרוסינה בעל אלבדו של 0.04 ואקסצנטריות של 0.0932.
רדיוס מסלולו של פילופרוסינה סביב צדק הוא 22,721,000 ק"מ ומשך זמן הקפתו סביב צדק הוא 699.676 ימים.
לאחר הגילוי הראשוני ב-2003 הירח לא נצפה שוב עד שנת 2017. בעקבות תצפיות חדשות וזיהוי המסלול, הוא קיבל זיהוי רשמי כ-Jupiter LVIII והוא משויך כעת לקבוצת הירחים קבוצת פסיפאה.
שמו הרשמי של הירח הוענק לו בשנת 2019 על שם פילופרוסינה, אלת החברות במיתולוגיה היוונית.
הערות שוליים

↑  Sheppard, Scott S. (2017). "New Moons of Jupiter Announced in 2017". home.dtm.ciw.edu. נבדק ב-27 ביוני 2017. We likely have all of the lost moons in our new observations from 2017, but to link them back to the remaining lost 2003 objects requires more observations a year later to confirm the linkages, which will not happen until early 2018. ... There are likely a few more new moons as well in our 2017 observations, but we need to reobserve them in 2018 to determine which of the discoveries are new and which are lost 2003 moons. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Sheppard, Scott S. (2017). "Jupiter's Known Satellites". home.dtm.ciw.edu. אורכב מ-המקור ב-2015-03-18. נבדק ב-10 באוגוסט 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  בעקבות תצפיות נוספות ב-2017, ו-2018 שנעשו על ידי הקבוצה של האסטרונום סקוט שפרד
| 95 ירחי צדק |
| --- | --- | --- |
| הירחים הפנימיים | מטיס • אדרסטאה • אמלתאה • תבה |  |
| הירחים הגליליאניים | איו • אירופה • גנימד • קליסטו |  |
| קבוצת תמיסטו | תמיסטו |  |
| קבוצת הימליה | לדה • הימליה • ארסה  • פאנדיה  • ליסיתאה • אלרה • דיה • S/2018 J 2 • S/2011 J 3 |  |
| קבוצת קארפו | קארפו • S/2018 J 4 |  |
| ולטודו | ולטודו |  |
| קבוצת אננקה (עיקריים) | יואנתה • יוקסטה • פרקסידייק • הרפלייקה • תיאונה • אננקה |  |
| קבוצת אננקה (שוליים) | יופורי • יופמה‏ • Jupiter LII • Jupiter LV • תלקסינואי • הליקה • אורתוסאי • S/2003 J 16 • נימה • הרמיפה •  Jupiter LIV‏ • Jupiter LXVIII‏ • Jupiter LXIV • Jupiter LXX • S/2021 J 3 • S/2021 J 2 • S/2022 J 3 S/2021 J 3 • |  |
| קבוצת קארמה | הרס • אייטנה • קאלה  • טייגטה • Jupiter LXI • קלדינה • S/2003 J 10 • ארינומה • קליקורה • קליקה • קארמה • פסיתאי • יוקלדה  • ארקה • איסונואי • ‏S/2003 J 9‏ • אירנה •‏ Jupiter LXVI • Jupiter LXIX •‏ Jupiter LXIII • ‏Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • Jupiter LI‏ • Jupiter LXXII‏ • S/2003 J 24‏ • S/2016 J 3 • S/2018 J 3 • S/2021 J 4 • S/2021 J 5 • S/2021 J 6 • S/2022 J 1 • S/2022 J 2 |  |
| קבוצת פסיפאה | S/2003 J 23 • אאוידה • קלירואי • יורידמה • Jupiter LVI‏ • קורה • סילנה • S/2003 J 4 • ‏Jupiter LIX • פסיפאה • הגמונה • סינופה • ספונדה • אוטונואה • מגאקליטה ‏• Jupiter LXVII • פילופרוסינה • ‏Jupiter LIX • S/2016 J 4 |  |
| מסלול חיצוני | S/2003 J 2 |  |