stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דמות גרר
הבסיס הביולוגי

דמויות גרר נוצרות כאשר מתמקדים במשך זמן בגירוי בעל עוצמה גבוהה. לדוגמה, דמות גרר חיובית מתרחשת כאשר ממשיכים לראות חוט להט של נורה חשמלית דולקת גם לאחר שמפסיקים להביט בו, באופן הזהה לגירוי המקורי (הוא נראה כזוהר בהיר שכאילו צף לפני העין).
תופעה זו מתרחשת משום שלקולטנים לוקח זמן מסוים להגיע לתגובה מלאה וזמן נוסף לדעיכה של התגובה. באופן זה פעילותם יכולה לספק מידע על הגירוי גם במשך זמן קצר לאחר שהוא נעלם.
למצב בו הגירוי שממשיכים לראות הוא הפוך או מנוגד לגירוי המקורי קוראים דמות גרר שלילית. מצב זה נוצר כאשר מסתכלים בגירוי חד־ממדי בעל עוצמה רבה, בשל העובדה שקולטני הצבע בעין - המדוכים - יכולים "להתעייף" עקב גירוי-יתר ולאבד מרגישותם. בדרך כלל העין מתמודדת עם בעיה זו על ידי תזוזות קלות של גלגל העין שמסוננות על ידי המוח ועל כן אין מבחינים בהן. אולם, אם העצם אליו מביטים הוא גדול מספיק כך שהתנועות הקטנות אינן מספיקות כדי לשנות את הצבע מתחת לאזור אחד ברשתית, אותם קולטנים יתעייפו ויפסיקו להגיב.
אז, כאשר העין פונה להביט במקום אחר, הקולטנים העייפים משגרים למוח אותות חלשים והצבעים הללו כמעט ואינם נראים. אולם, הקולטנים האחרים מסביב שלא היו בשימוש עדיין "טריים" ושולחים אותות חזקים. האות המתקבל זהה לאות שהיה נראה לו היינו מביטים בצבע המשלים, וכך מפרש זאת המוח. למשל, תמונה בצבע ירוק-ליים (תרוג) תיצור דמות גרר בצבע סגול, כיוון שהצבע ירוק ליים אינו מפעיל את קולטני הצבע סגול.
ראו גם

אשליית תנועה נמשכת(אנ')
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  יונתן גושן־גוטשטיין ודן זכאי (2006). פסיכולוגיה קוגניטיבית - כרך ב – זיכרון. רעננה: האוניברסיטה הפתוחה.
↑  https://iw.wikiqube.net/wiki/Motion_aftereffect
דגל ניו ג'רזי

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 קבלת מעמד רשמי:  11 במרץ 1896
 מוטיבים עיצוביים:  דגל זהוב, מוטען בסמל המדינה.
דגל מדינת ניו ג'רזי הוא דגל זהוב שבמרכזו סמל מדינת ניו ג'רזי.
הדגל נקבע בהחלטה של האספה הכללית של ניו ג'רזי מה-11 במרץ 1896 כדגל המדינה.
צבע הרקע מקורו בהוראה של ג'ורג' וושינגטון מה-2 באוקטובר 1779 לחיילי הגדוד הקונטיננטלי של ניו ג'רזי ללבוש מדים בצבע כחול כהה (צבע "ג'רזי") עם חזית בצבע זהוב. ב-28 בפברואר 1780 ניתנה הוראה שכל גדוד מדינתי יישא דגל שרקעו הוא בצבע חזית המדים.
דור גז

| --- | --- |

 לידה:  ירושלים
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים (2006)  אוניברסיטת תל אביב (2011) 
 מעסיק:  בצלאל אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים 
 פרסים והוקרה:  פרס האמן הצעיר (2010) 
 www.dorguez.com
 
דור גז מונייר הוא אמן רב-תחומי ואוצר. פרופ' גז מנהל את תוכנית הרזידנסי "מבוא ים", אוצר גלריה בצלאל לאמנות עכשווית, ראש התוכנית לתואר שני באמנויות (MFA) בבצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב ירושלים ומייסד הארכיון הפלסטיני-נוצרי.
השכלה

פרופ' דור גז הוא בוגר המחלקה לצילום בבצלאל, בוגר לימודי מוסמך בתוכנית הבין-תחומית באמנות, לימודי אוצרות בחוג למוזיאולוגיה ולימודי דוקטורט בפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב. ספרו "אוריינטליזם טרום-ישראלי: דיוקן מצולם" ראה אור בהוצאת רסלינג (2015).
ביוגרפיה

דור גז מונייר נולד בשכונת בקעה, ירושלים. הוא אב לשני ילדים ומתגורר כיום ביפו. אביו, דניאל גז, יליד האי ג'רבה שבתוניסיה, ובמלחמת העולם השנייה הייתה משפחתו במחנות ריכוז נאציים. ואמו, ויולט מונייר גז, היא ערביה נוצרייה ילידת לוד. בין השנים 1995–2014 ניהלה את בית הספר רנה קסין שבירושלים, וכיום מנהלת תחום פדגוגיה ברשת בתי הספר דרכא.
עבודותיו עוסקות ביחסים בין טקסט לבין אמנות תוך התייחסות לתחומי יצירה מגוונים: ציור, צילום, ארכיטקטורה והלחנה מנקודת מבט אזורית. יצירותיו בוחנות אופני ייצוג חזותיים שונים תוך שימוש במגוון מדיומלי רחב, הכולל צילום, וידאו, סאונד, אנימציה, אינסטליישן, מיצבי תאורה ועוד.
בשנת 2006 החל לעבוד על פרויקט הארכיון הפלסטיני, שהתחיל באוסף תצלומים מהמחצית הראשונה של המאה העשרים של משפחת אמו מהערים יפו ולוד. עם תום לימודיו בבצלאל הציג תערוכות יחיד במוזיאון פתח תקווה לאמנות (2009) ובמוזיאון תל אביב (2011). שתי התערוכות עסקו בהשלכות של מלחמת 1948 על ערביי ישראל ועוררו דיון ציבורי נרחב. בשנת 2010 נפתחה תערוכת יחיד של עבודותיו במכון KW לאמנות עכשווית בברלין. במסגרת תערוכה זו הוצגו לראשונה חלקים מהארכיון שגז בנה. גז היה האמן הצעיר ביותר שזכה לתערוכת יחיד רחבת היקף בתולדות המוסד. בשנת 2013 הציג תערוכת יחיד שהתפרשה על כל חללי התצוגה של מוזיאון ה-Rose שבבוסטון וזכתה לשבחי הביקורת בעיתונות האמריקאית. בשנת 2014, שבע שנים לאחר סיום לימודיו במחלקה לצילום בבצלאל, מונה לראש המחלקה הצעיר בתולדות האקדמיה. בשנת 2015 הציג תערוכת יחיד ראשונה של אמן ישראלי במכון לאמנות עכשווית בלונדון (ICA). התערוכה השיקה פרויקט מתמשך של גז בשם "האדם החולה של אירופה", שחלקים ממנו הוצגו במוזיאונים ברחבי אירופה וארצות הברית בין 2015–2019.
קטלוגים העוסקים בעבודותיו של גז פורסמו במספר הוצאות מקומיות ובין-לאומיות, ביניהן New England Press, DISTANZ ו- A. M. Qattan Foundation.
תערוכות

גז הציג למעלה מחמישים תערוכות יחיד במוזיאונים ובחללי תצוגה בישראל ומחוצה לה, ובהם:
מוזיאון האמנות מאן (MAN - Museo d'Arte di Nuoro), נואורו (2018);
DEPO, איסטנבול (2017);
המוזיאון לאמנות האסלאם בירושלים (2017);
המוזיאון לאמנות עכשווית בדטרויט (2016);
המכון לאמנויות עכשוויות (ICA), לונדון (2015);
המרכז לאמנות עכשווית (CCA), תל אביב (2015);
מוזיאון האמנות רוז, בוסטון;
Artpace, סן פרנסיסקו (2013);
חדרי הפסיפס, המרכז לתרבות ואמנות ערבית עכשווית (the Mosaic Rooms, Centre for Contemporary Arab Culture & Art), לונדון (2013);
מוזיאון קונסט-ורקה לאמנות בת זמננו, ברלין (2010);
מוזיאון פתח תקווה לאמנות (2009).
גז השתתף בעשרות תערוכות קבוצתיות ובביאנלות ברחבי העולם, ובהן:
מוזיאון בואנוס איירס לאמנות מודרנית (2016);
טריאנלת החוף הצפוני לאמנות, דנמרק (2016);
מוזיאון האמנות ות'רספון, גרינסבורו, קרוליינה הצפונית (2015);
הפסטיבל הבינלאומי ה-17, ה-18 וה-19 לאמנות עכשווית וידאוברזיל, סאו פאולו (2011, 2013, 2015);
הביאנלה ה-8 של ברלין לאמנות עכשווית (2014);
מכון האמנות של קליבלנד (2014);
מוזיאון הטריאנלה, מילאנו (2014);
מרכז לאמנות עכשווית, טורון (2014);
מוזיאון מטרופוליטן לצילום, טוקיו (2014);
מוזיאון מקסי, רומא (2013);
פאלה דה טוקיו, פריז (2012);
הביאנלה ה-12 באיסטנבול (2011);
המוזיאון לאמנות מודרנית, ליובליאנה (2010).
פעילות אקדמית

מרצה בבצלאל משנת 2009 וראש המחלקה לצילום בין השנים 2014–2017. החל מאוקטובר 2017 מכהן כראש התכנית לתואר שני באמנויות בבצלאל. בדצמבר 2021 גז ייסד את גלריה בצלאל לאמנות עכשווית ברחוב הרצל 119 והוא מכהן כאוצר הראשי של הגלריה.
במסגרת תפקידו כראש המחלקה לצילום החל מהלך לשינוי מגדרי במבנה העסקה במחלקה, קידם מרצות לעמדות בכירות והעסיק מרצות חדשות.[דרוש מקור]בשנת 2016 חודשו כלל תשתיות ההוראה של מעבדות הצילום האנלוגי ונפתחו לראשונה קורסים העוסקים בסאונד ובדימוי נע. עם כניסתו של גז לתפקיד ראש התוכנית לתואר שני באמנות ב-2017 הועשרה תוכנית הלימודים בקורסים העוסקים בזירת האמנות המקומית והאזורית[דרוש מקור]. מערך הלימודים העיוניים נבנה מחדש ובמסגרתו נכללים לראשונה שיעורים בהנחיית מרצות.ים מהחברה הפלסטינית בישראל ומרצות.ים מרחבי העולם. תחת ניהולו של גז התכנית לתואר שני באמנויות עברה למשכן חדש ברחוב הרצל תל אביב. ב-2020 נפתחה מסגרת הוראה חלוצית באקדמיה בשפה האנגלית. התכנית לתואר שני באמנויות בבצלאל היא התכנית היחידה באקדמיה שקולטת סטודנטים.יות בינלאומיים למסגרת לימודים מלאה.
קטלוגים של תערוכות יחיד

Dor Guez: The Sick Man of Europe: The Composer, Museum for Islamic Art, Jerusalem, Texts by: Nazareth Karoyan, Hagop K. and Dor Guez, 2017
Dor Guez: The Sick Man of Europe: The Architect, Museum of Contemporary Art Detroit, United States. Texts by: Chelsea Haines, Kamal P. and Dor Guez, 2015
Dor Guez: The Sick Man of Europe: The Painter, ICA London, Texts by: Achim Borchardt-Hume, D.Guez and Dor Guez. Published by: A.M. Qattan Foundation and ICA, London, United Kingdom, 2015
Dor Guez: 40 Days, The Mosaic Rooms, Texts by: Omar Al-Qattan, Mitra Abbaspour, and Dor Guez. Published by: Al-Qattan Foundation, Contemporary Culture from the Arab World, London, United Kingdom, 2013
Dor Guez: 100 Steps to the Mediterranean, The Rose Art Museum, Texts by: Samir Srouji, Gannit Ankori, Dabney Hailey, and Dor Guez. Published by: New England Press, United States, 2013
Dor Guez: Al-Lydd, KW Institute for Contemporary Art, Berlin. Texts by: Susanne Pfeffer, Felix Ensslin, Ariella Azoulay, and Dor Guez, Published by: DISTANZ Verlag, Berlin, Germany, 2010
דור גז: גיאורגופוליס, מוזיאון פתח תקווה לאמנות, טקסטים מאת: דרורית גור אריה, גיל איל ואריאלה אזולאי. יצא לאור על ידי מוזיאון פתח תקווה לאמנות, 2009
דור גז: מטעי האומה, מוזיאון תל אביב לאמנות, טקסטים מאת: אלן גינתון, אפרת ליבני. יצא לאור על ידי מוזיאון תל אביב לאמנות במסגרת תערוכת פרס גוטסדינר, 2011
אוספים

גז מיוצג על ידי גלריה דביר תל אביב/בריסל/פריז, גלריה גודמן לונדון/יוהנסבורג/קייפטאון/ניו יורק וגלריה קרלייה גבאואר ברלין/מדריד.
עבודותיו נכללות באוספים פרטיים וציבוריים ברחבי העולם, ביניהם: טייט מודרן, לונדון; מרכז פומפידו, פריז; גוגנהיים אבו דאבי; מוזיאון ישראל, ירושלים; המוזיאון היהודי, ניו יורק; מוזיאון פרינסטון לאמנות, ניו ג'רזי; מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב; מוזיאון LACMA, לוס אנג'לס, אוסף FRAC, מרסיי; מוזיאון לאמנות מודרנית, בוגוטה; מוזיאון רוז, בוסטון ועוד.
הערות שוליים

↑  דליה קרפל, האמן דור גז שם את הנכבה על השולחן של המוזיאון, באתר הארץ, 29 באפריל 2011
↑  פלג-רותם, חגית, "דור גז יציג במוזיאון לאמנות האסלאם", פורטפוליו, 6.12.2016
↑  קמיע סמית, תערוכת יחיד מקיפה בארה"ב לאמן דור גז, באתר הארץ, 21 באוגוסט 2012
↑  אלי ערמון-אזולאי, דור גז יציג בחלל לאמנות ערבית בלונדון, באתר הארץ, 27 במרץ 2013
1 2  דניאל ראוכוורגר, התנועה האמנותית, באתר הארץ, 10 באוגוסט 2011
↑  איתן בוגנים, דור גז יצג בביאנלה הבינלאומית בסאו פאולו, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2013
↑  איתן בוגנים, פרס ראשון לאמן הישראלי דור גז במוזיאון מקסי ברומא, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2013
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 296222  NLI: 987007311316805171  BnF: cb162585282 (data)  ISNI: 0000 0000 7505 7942  LCCN: n2010004171  SUDOC: 17410801X  VIAF: 106788844   WorldCat (עם VIAF): 106788844 
כניסה לתערוכת היחיד המוזיאלית של דור גז במוזיאון לאמנות מודרנית, בוגוטה
דגל ניו המפשייר

| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 קבלת מעמד רשמי:  1909
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול, מוטען בסמל המדינה.
דגל מדינת ניו המפשייר הוא דגל כחול שבמרכזו סמל המדינה.
הסמל מציג את הפריגטה (תלת תרנית) אוניית ארצות הברית ראלי משנת 1776 שנבנתה במספנות פורטסמות' כאחת משלוש עשרה הספינות שמומנו על ידי הקונגרס הקונטיננטלי עבור צי ארצות הברית. סביב הספינה תשעה כוכבים.
הדגל אומץ בשנת 1909 ונחשב אחד מעשרת הדגלים הגרועים ביותר בארצות הברית על פי סקר שנערך בשנת 2001.
דגל ניו יורק

ערך זה עוסק בדגל מדינת ניו יורק. אם התכוונתם לדגל העיר ניו יורק, ראו .
| --- | --- |

 סוג הדגל:   דגל מדיני ואזרחי
 מוטיבים עיצוביים:  דגל כחול המוטען בסמל המדינה.
דגל מדינת ניו יורק הוא דגל כחול המוטען בסמל מדינת ניו יורק. השלט כולל שתי דמויות התומכות במגן, משמאל - אלת החירות הנושאת בידה מטה, ועליו מצנפת פריגית. רגלה השמאלית של חירות דורכת על כתר. מימין תומכת במגן האבירים אלת הצדק, שעיניה מכוסות והיא מחזיקה בידה מאזניים וחרב.
על המגן מתואר נהר ההדסון ומעל המגון מתואר גלובוס המציג את חצי הכדור המערבי, ועליו עומד עיטם לבן-ראש - סמל ארצות הברית.
שתי הספינות השטות בנהר מייצגות הן מסחר פנים מדינתי והן מסחר בינלאומי.
מתחת המגן כתוב מוטו המדינה: "אקסלסיור" (Excelsior) מקורו במילה הלטינית שמשמעה - "גבוה יותר".
ד'תתקנ"ג

ד'תתקנ"ג (4953)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-10 בספטמבר 1192 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 29 באוגוסט 1193. שנה מסוג הכז, איננה מעוברת, ואורכה 354 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
נפטרו

רבי יצחק בן אבא מארי, פוסק הלכה מחכמי פרובנס ומחבר ספר העיטור. (נולד בד'תתפ"ב)
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג הכז, ובה 354 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "כסדרה": שבה חשוון בן 29 יום ואילו כסלו בן 30 יום
ג' בתשרי חל בשבת, ולכן צום גדליה נדחה ליום ראשון ד' בתשרי.
י"ז בתמוז חל בשבת, ולכן צום שבעה עשר בתמוז נדחה ליום ראשון י"ח בתמוז
ט' באב חל בשבת, ולכן צום תשעה באב נדחה ליום ראשון י' באב
היסטוריה של עם ישראל
ד'תתקמ"ט

ד'תתקמ"ט (4949)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-24 בספטמבר 1188 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 13 בספטמבר 1189. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנת שמיטה.
אירועים

ל' בחשוון – הפעם האחרונה שזמן שאלת גשמים בגולה התחיל בחודש חשוון.
ב' בטבת – הפעם האחרונה שתקופת שמואל נפלה בתאריך זה
י"ט באלול – בעת הכתרת ריצ'רד הראשון למלך אנגליה בכנסיית וסמינסטר בלונדון, פרצו פרעות נגד יהודי העיר.
רבי זכריה בן יהודה אגמאתי החל לחבר את ספרו על הלכות רב אלפס, המכונה "ספר הנר".
נפטרו

י"ט באלול – רבי יעקב מאורליינש, מבעלי התוספות נהרג על קידוש השם בפרעות בלונדון.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תתקנ"א

ד'תתקנ"א (4951)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-3 בספטמבר 1190 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 20 בספטמבר 1191. שנה מסוג בחה, היא מעוברת, ואורכה 383 ימים. זו שנה שנייה לשמיטה.
אירועים

פרעות ביהודי אנגליה על ידי הצלבנים היוצאים להילחם במוסלמים בארץ ישראל.
י אדר א' - טבח ביהודי נורוויץ'
י"א אדר א'  - טבח ביהודי סטמפורד ביום השוק
כ' אדר ב' - טבח ביהודי דנסטיבל וביורי סנט אדמונס
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בחה, ובה 383 ימים.
שנה מעוברת ובה שני חודשי אדר - אדר א' ואדר ב'. חג הפורים נחוג בשנה כזו באדר ב'. בנוסף, בי"ד באדר א' מציינים פורים קטן, ובט"ו באדר א' מציינים שושן פורים קטן.
שנה "חסרה": שבה חשוון וכסלו בני 29 יום כל אחד
היסטוריה של עם ישראל
הארנה לכדורמים (לונדון)

| --- | --- |

 מיקום:  הפארק האולימפי, הממלכה המאוחדתהממלכה המאוחדת
 קואורדינטות:  51°32′28″N 0°00′46″W﻿ / ﻿51.541203°N 0.012736°W﻿ / 51.541203; -0.012736
 תקופת הפעילות:  2012–הווה (כ־12 שנים)
 קבוצות:  אולימפיאדת לונדון (2012) (כדורמים)
 מושבים:  5,000 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לונדון מוגדלת) קנט סארי ברקשייר בקינגהאם הרטפורדשייר אסקסהארנה לכדורמים(למפת לונדון רגילה) קנט סארי בר. בקי. הרטפורדשייר אסקסהארנה לכדורמים(למפת רובע ניוהאם רגילה) הארנה לכדורמים(למפת רובע ניוהאם מוגדלת) הארנה לכדורמים  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
תחרות כדורמים באולימפיאדה
ארנת הכדורמים (באנגלית Water Polo Arena) היה מתקן זמני, שהוקם עבור תחרויות הכדורמים של אולימפיאדת לונדון (2012).
תיאור המתקן

בניית המתקן התקיימה כשנה בלבד. במהלך המשחקים האולימפיים הכיל 5,000 מקומות ישיבה, והמתקן נהרס לאחר המשחקים האולימפיים. במתקן לא התקיימו כלל תחרויות במסגרת משחקים הפאראלימפיים. חומרי המתקן מוחזרו למקומות חדשים בבריטניה.
דייוויד ניבן

| --- | --- |

דייוויד ניבן
 לידה:  1 במרץ 1910 לונדון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  29 ביולי 1983 (בגיל 73) שטו דאו, שווייץ 
 מקום קבורה:  וו 
 שם לידה:  David Graham Niven 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  1935–1983 (כ־48 שנים) 
 מקום לימודים:  המכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  האקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט  בית הספר סטואו  Heatherdown Preparatory School 
 בן או בת זוג:  Primula Rollo (ספטמבר 1940–21 במאי 1946)  Hjördis Genberg (14 בינואר 1948–?)   Margaret Campbell, Duchess of Argyll 
 צאצאים:  דייוויד ניבן ג'וניור, Kristina Niven, James Niven, Fiona Niven 
 מספר צאצאים:  4 
 פרסים והוקרה:  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט דרמה (1958)  פרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר (1958)  פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר לסרט מוזיקלי או קומי (1953)  לגיון ההצטיינות  כוכב בשדרת הכוכבים בהוליווד 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'יימס דייוויד גרהם ניבן, שנודע כדייוויד ניבן (באנגלית: David Niven;‏ 1 במרץ 1910 – 29 ביולי 1983) היה שחקן קולנוע אנגלי, זוכה פרס האוסקר על תפקידו בסרט "שולחנות נפרדים".
ילדות ולימודים

דייוויד ניבן נולד בלונדון, הצעיר מבין ארבעה ילדים (ניבן נהג לומר שנולד בקירימור שבסקוטלנד כיוון שהאמין שהמקום נשמע רומנטי יותר מאשר לונדון). הוריו היו ויליאם אדוארד גרהם ניבן, יליד אנגליה אך ממוצא סקוטי, והנרייטה ג'וליה דה-גאשר, ילידת ויילס ממוצא צרפתי-בריטי. הוא נקרא דייוויד מכיוון שנולד ביום דייוויד הקדוש. אביו נהרג בשנת 1915 בקרב גליפולי, ואימו נישאה בשנית לסר תומאס קומין-פלאט.
הוא החל את לימודיו בבית הספר המכין הת'רדאון (Heatherdown), אך בשל המשמעת הנוקשה, שכללה גם עונשים גופניים, הופסקו לימודיו בבית הספר בגיל 10 וחצי, אירוע שהביא לכך שלא יוכל להתקבל לאיטון קולג' היוקרתי. הייתה בכך אכזבה רבה למשפחתו. הוא נשלח למעין מוסד לעבריינים צעירים (Reform School), שבו הגיעה האלימות לממדים "דיקנסיים", כהגדרתו. הוא נכשל בבחינות הכניסה לשירות בצי הבריטי, מכיוון שהתקשה במתמטיקה. השינוי בא כאשר החל ללמוד בבית הספר הפרטי "סטואו" (Stowe). היחס לתלמידים בבית ספר זה היה חם ותומך בהרבה, וסייע לניבן להשלים את לימודיו. ניבן השלים את לימודיו במכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, ובשנת 1930 סיים את לימודיו והוסמך כסגן משנה (Second Lieutenant). ניבן הצליח בלימודיו בסנדהרסט, וסיגל לעצמו התנהגות של "קצין וג'נטלמן", הופעה שהייתה סימן ההיכר שלו בהמשך חייו.
שירות צבאי

בשל מוצאו הסקוטי ביקש ניבן הצבה באחת היחידות הסקוטיות, רגימנט ההיילנד המלכותי בצפון סקוטלנד שנקרא ״המשמר השחור״ (Black Watch) או רגימנט ארגייל וסת'רלנד של ההיילנד (Argyll and Sutherland Highlanders). בטופס הבקשה רשם ניבן בבדיחות שהוא רוצה כל יחידה ובלבד שלא יוצב ברגימנט חיל הרגלים הקל של ההיילנד (Highland Light Infantry), וזאת מכיוון שהלבוש המסורתי של ה-HLI היה ה-Trews, מעין מכנסיים צמודים, ולא הקילט שהיו הלבוש הרשמי של שאר היחידות הסקוטיות. למרות בקשתו, הוצב ניבן לרגימנט חיל הרגלים הקל של ההיילנדס, והערתו על הטופס נודעה ביחידה. מכאן, שהיחס אליו לא היה אוהד, וניבן לא נהנה משירותו. הוא שירת במשך שנתיים במלטה, ולאחר מכן היה במשך כמה חודשים בדובר.
ניבן עייף משירותו הצבאי, שהיה בעיתות שלום וללא אירועים מיוחדים. ב-1 בינואר 1933 קודם לדרגת סגן, אך לא ראה אפשרויות לקידום נוסף. הוא החליט סופית לפרוש משירותו הצבאי לאחר הרצאה ארוכה על מכונות ירייה. ההרצאה קלקלה את תוכניותיו של ניבן לצאת לארוחת ערב עם אשה צעירה מושכת במיוחד. בסיום ההרצאה שאל המרצה, מייג'ור גנרל, אם יש שאלות. כשהוא מפגין את המרדנות שהייתה אופיינות לו בצעירותו, שאל ניבן: "האם תוכל לומר לי מה השעה, אדוני? עלי לתפוס רכבת". בשל הערה זו נכלא ניבן בכלא צבאי, אך לאחר ששתה בקבוק ויסקי עם הקצין שהיה אחראי על כליאתו, הסכים הקצין להעלים עין ממנו; ניבן קפץ מהחלון, הגיע לנמל ועלה על אונייה בדרך לארצות הברית. הוא שלח מברק לשלטונות הצבא על פרישתו מן האונייה.
תחילת הקריירה

ניבן הגיע לניו יורק, שם החל בקריירה לא מוצלחת של מכירת ויסקי ופרסום ברדיו למרוצי סוסים באטלנטיק סיטי. לאחר גיחות לקובה ולברמודה, הגיע ניבן להוליווד בקיץ 1934. ואולם, כשניסה להתקבל לתפקידי משחק זוטרים התברר לו שאין ברשותו היתר עבודה, המאפשר לו לחיות ולעבוד בארצות הברית. ניבן נאלץ לעבור למקסיקו, שם עבד כנַשָׁק, בניקוי והברקת רוביהם של ציידים אמריקניים. הוא קיבל אשרת עבודה דרך הקונסוליה האמריקנית, כאשר הגיעה אליו תעודת הלידה שלו מאנגליה, וחזר לארצות הברית. הוא התקבל בסוכנות ליהוק כ"טיפוס אנגלו-סקסי מס' 2008".
תפקידו הראשון היה כניצב מקסיקני במערבון. הוא שיחק בכמה תפקידים קטנים ב-1933, 1934 ו-1935. ב-1935 קיבל תפקיד קטן בסרט "המרד על הבאונטי", ובעקבותיו חתם על חוזה ארוך-טווח עם המפיק סמואל גולדווין שביסס את מעמדו כשחקן. הוא הופיע ב-19 סרטים בארבע השנים הבאות, בתחילה כשחקן בתפקידי משנה, ולאחר מכן הוביל אותו לשחק בתפקידים ראשיים בסרטים רבים כמו הקומדיה "אמא רווקה" לצידה של ג'ינג'ר רוג'רס משנת 1939.
מלחמת העולם השנייה

כאשר הכריזה בריטניה מלחמה על גרמניה ב-1939, חזר ניבן לבריטניה והצטרף שוב לצבא. הוא הוסמך מחדש כקצין בחטיבת חיל רגלים, והוצב לשרת בגדוד אימוני שריון. ואולם, הוא רצה בשירות מסעיר יותר, ועל פי בקשתו הועבר ליחידות הקומנדו. במקביל, עבד עם יחידות התעמולה של הצבא. בתקופת המלחמה הופיע בשני סרטי קולנוע בעלי אופי תעמולתי, "The First of the Few" ("הראשון בין המעטים") ו- "The Way Ahead", סרטים שנועדו להגביר את התמיכה במאמץ המלחמה הבריטי, במיוחד בארצות הברית. יחידת התעמולה גם לקחה חלק קטן במאמצי ההטעייה, לקראת הפלישה לאירופה. כחלק מן ההטעייה הופיע השחקן פיטר יוסטינוב כמשרתו האישי של ניבן בצבא; ניבן הסביר מאוחר יותר שלא הייתה כל דרך שבה היו יוסטינוב וניבן יכולים לעבוד יחד בלי לעורר חשד, בשל הבדלי הדרגות ביניהם (יוסטינוב היה טוראי, וניבן באותו שלב כבר היה לוטננט קולונל) וזו הייתה הדרך היחידה בה ניתן היה להציג את הקשר ביניהם.
כאמור, ניבן הגיע לבסוף לדרגת לוטננט קולונל והשתתף בנחיתה בנורמנדי. הוא שירת ביחידת מודיעין שהתמקמה מאחורי קווי האויב והעבירה לאחור מידע על מטרות ועל מיקום האויב.
על אף ההתעניינות הציבורית בחיי ידוענים בצבא, סירב ניבן לדבר על שירותו. הוא היה ידוע בנטייתו לספר אותם סיפורים שוב ושוב, אך על חוויותיו בצבא לא סיפר דבר. פעם אמר: "אומר דבר אחד על המלחמה, סיפורי הראשון והאחרון. חברים בקשו ממני לחפש את קבר בנם קרוב לבסטון (Bastogne). מצאתי את הקבר בין 27,000 קברים נוספים. אמרתי לעצמי שיש 27,000 סיבות מדוע אתה צריך לשתוק אחר המלחמה". הוא היה ידוע בבוז שלו לכתבי מלחמה, שפרסמו תיאורים מצועצעים ומלאי האדרה עצמית על חוויותיהם הזעומות במלחמה. הוא אמר: "כל מי שמספר שכדור שרק לידו, זמזם, עף, או ייבב - מעולם לא שמע כדור. הם מתפצחים (crack)!"
יחד עם זאת, כאשר פרסם את האוטוביוגרפיה שלו, "הירח הוא בלון", סיפר ניבן על כמה מחוויותיו. הוא הזכיר את שיחותיו עם וינסטון צ'רצ'יל, את ההפצצות על לונדון, ואת חוויותיו מן הכניסה, בסיום המלחמה, לגרמניה שהייתה הרוסה כמעט לחלוטין. ניבן סיפר שפגש לראשונה את צ'רצ'יל בארוחת ערב בפברואר 1940. צ'רצ'יל הבחין בו בתוך הקהל, ואמר לו: "איש צעיר, עשית דבר נאה כאשר ויתרת על קריירת המשחק שלך כדי להילחם למען ארצך. אם לא היית עושה כך, היה זה בזוי".
למרות שתיקתו של ניבן, התפרסמו כמה סיפורים עליו. כאשר הוליך את אנשיו לקרב, הקל ניבן על פחדם כאשר אמר להם: "ראו בחורים, אתם תצטרכו לעשות זאת רק פעם אחת. אני אצטרך לעשות הכל שנית בהוליווד עם ארול פלין!". בעת הקרב על הבליטה (אמצע דצמבר 1944 עד ינואר 1945) חדרו יחידות קומנדו גרמניות אל מאחורי הקווים של בעלות הברית. כדי ללכוד אותם, נהגו זקיפים לשאול את המתקרבים שאלות שרק אמריקנים יוכלו לדעת. כאשר שאלו אותו זקיפים עצבניים "מי זכה במשחקי הגמר בבייסבול ב-1943?", ענה ניבן: "אין לי מושג... אך שיחקתי יחד עם ג'ינג'ר רוג'רס ב"אמא רווקה"!"
כשחזר אחרי המלחמה להוליווד קיבל את אות לגיון ההצטיינות האמריקאי (האות הגבוה ביותר שזר יכול לזכות בו בארצות הברית), שהוענק לו מידי דווייט אייזנהאואר, כאות הערכה לפעלו של ניבן בהפעלת תחנת הרדיו של ה-BBC לכוחות בעלות הברית באירופה.
אחרי המלחמה

על אף שלא הופיע על המסכים שש שנים בקירוב, הגיע ניבן ב-1945 למקום השני במשאל פופולריות בבריטניה.
ניבן חידש את הקריירה הקולנועית שלו ב-1946, וכעת הופיע רק בתפקידים ראשיים. סרטיו אחרי המלחמה - "עניין של חיים ומוות" (A Matter of Life and Death, יצא ב-1946), "אשת הבישוף" (The Bishop's Wife,‏ 1947) ו"מקסם" (Enchantment,‏ 1948) זכו כולם להערכה רבה. ב-1950 כיכב בסרט "פימפרנל החמקן" (The Elusive Pimpernel) שנעשה בבריטניה, והיה אמור להית מופץ בארצות הברית על ידי סמואל גולדווין. ואולם, גולדווין יצא מהעסקה, והסרט לא הופץ בארצות הברית במשך שלוש שנים. מערכת יחסיו של ניבן עם גולדווין ידעה עליות ומורדות; גולדווין, כאמור, היה מי שגילה את ניבן ונתן לו את תפקידיו הראשונים, אך הסכסוך שהתפתח ביניהם סביב הסרט "פימפרנל החמקן" ותביעותיו של ניבן לתשלום נוסף הביאו לניכור ממושך בשנות החמישים של המאה ה-20. במהלך תקופה זו היה ניבן מנוע בדרך כלל מלהיות מועסק באולפנים הגדולים של הוליווד. למרות זאת, בין 1951 ל-1956 כיכב ב-11 סרטים, שניים מהם בהפקת MGM, והשאר הפקות עצמאיות או הפקות בריטיות בתקציב נמוך. במהלך שנים אלו זכה ניבן בפרס גלובוס הזהב על תפקידו בסרט "הירח הוא כחול" (The Moon Is Blue, ‏1953), בבימוי ובהפקת אוטו פרמינגר.
ניבן הופיע גם בטלוויזיה. הוא הופיע כמה פעמים בכמה תוכניות דרמה, והיה שותף בחברת "פור סטאר" (Four Star). הוא הופיע בסדרת דרמה בעלת אותו שם, הופקה על ידי החברה; הסדרה הסתיימה ב-1955, אך החברה הפכה לחברת הפקות טלוויזיה מצליחה מאד.
ב-1956 זינקה הקריירה של ניבן לשיאים חדשים, לאחר הצלחת הסרט "מסביב לעולם בשמונים יום", בו גילם את דמותו של פיליאס פוג. ב-1958 זכה בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר על תפקידו בסרט "שולחנות נפרדים". לאחר זכייתו הזמין גולדווין את ניבן לביתו; כאשר היה בחדר האורחים של גולדווין, הבחין ניבן בתצלום דיוקן שלו, ששלח לגולדווין מאנגליה במהלך מלחמת העולם. כאשר היה הקשר ביניהם בשיאו, הייתה התמונה מונחת על הפסנתר, אך גם כעת לא הוזזה התמונה ממקומה. אשתו של גולדווין אמרה לו: "סם מעולם לא הזיז אותה".
עם זכייתו בפרס האוסקר המשיכה הקריירה של ניבן לנסוק. ב-1959 החל לארח תוכנית דרמה משלו, "המופע של דייוויד ניבן". התוכנית זכתה ל-13 פרקים בקיץ 1959. הוא המשיך להופיע בסרטים, ושיחק תפקיד ביותר משלושים סרטים נוספים, ובהם "אל תאכל את המרגניות" לצידה של דוריס דיי (1960), "תותחי נברון" ו"הפנתר הוורוד". ב-1967 גילם את ג'יימס בונד בפרודיה "קזינו רויאל". ניבן היה, למעשה, בחירתו הראשונה של איאן פלמינג לתפקיד בונד בסרט "ד"ר נו", אך לבסוף נבחר שון קונרי. ניבן גם מוזכר בספרי ג'יימס בונד; בספר "בשירות הוד מלכותה" מסופר שג'יימס בונד מתארח במלון סקי בשווייץ, שם מספר לו בעל המלון שניבן הוא אורח קבוע. בספר "אתה חי רק פעמיים" ישנה התייחסות לניבן, כג'נטלמן היחיד בהוליווד.