stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרה ולנטי מורה
קריירת אימון

לאחר פרישתו ממשחק החל מורה לעבוד כמאמן. ההתנסות הראשונה שלו כמאמן הייתה עם איגוולדה, קבוצה בקטלוניה ששיחקה אז בליגה הרביעית. בעונתו הראשונה שם, עונת 1987/88, הדריך את הקבוצה למקום ה-6, ובשנייה למקום ה-13 בביתה. ב-1989 הצטרף כמאמן במחלקת הנוער של ברצלונה, שם עבד במשך 4 שנים. בעונת 1993/94 התמנה לתפקיד המאמן של ז'ימנסטיק טרגונה שמליגה השלישית. עונתו הראשונה כללה מספר עליות וירידות, ובסיומה סיימה הקבוצה במקום ה-11, במרכז הטבלה. בעונתו השנייה בז'ימנסטיק החלה הקבוצה כשהיא במרכז הטבלה, אך לאחר רצף של 7 משחקים ללא ניצחון, פוטר מורה מתפקידו באפריל 1995, כשהקבוצה במקום ה-15. ז'ימנסטיק סיימה את העונה במקום ה-16 ונמנעה מירידה לליגה הרביעית הודות לניצחונות בפלייאוף הירידה.
לאחר מכן הצטרף מורה לריאל מורסיה, שהייתה אז בליגה הרביעית. מורה הדריך את הקבוצה חזרה לליגה השלישית בעונת 1995/96 מהמקום הראשון בביתה, אך בעונת 1996/97 עזב מורה את תפקידו כבר בנובמבר 1996. בעונת 1997/98 אימן את קרטגונובה, קבוצה חדשה, מהליגה הרביעית גם היא. את קרטגונובה הוביל מורה לליגה השלישית מהמקום הראשון בביתה. בעונת 1998/99 היה מאמנה של בנידורם שמהליגה השלישית. בגביע המלך הגיעה הקבוצה תחתיו עד לשמינית הגמר, שם פגשה את ברצלונה, קבוצתו של מורה כשחקן, שהדיחה את בנידורם עם ניצחון הן במשחק הראשון והן בגומלין. בליגה כשלה הקבוצה וסיימה במקום ה-18, ממנו ירדה לליגה הרביעית.
באמצע עונת 1999/2000 התמנה מורה לתפקיד המאמן בסבדל, ששיחקה אז בליגה השלישית. בעונתו הראשונה כמאמן סיימה הקבוצה במקום ה-13. בעונתו השנייה שם, עונת 2000/01, הצליחה הקבוצה להגיע למקום ה-3, שהוביל אותה לפלייאוף ההעפלה לליגה השנייה. סבדל עברה שני סיבובים בהצלחה, אך בשלישי הפסידה לסאוטה בתוצאה מצטברת 4-2. בעונת 2001/02 הידרדרה סבדל למקום ה-14, במרחק 2 נקודות מפלייאוף הירידה לליגה הרביעית. לאחר שהקבוצה פתחה עם יכולת דלה את עונת 2002/03 והגיעה למקום ה-13, פוטר מורה מסבדל באוקטובר 2002. מורה חזר לסבדל כעבור שתי עונות, במרץ 2005, כשהקבוצה במקום ה-18. מורה הצליח להוביל את הקבוצה למקום ה-13, ובזכות כך היא נשארה בליגה השלישית. עונת 2005/06 נפתחה עם קשיים רבים עבור סבדל והן עבור מורה. מורה עזב את תפקידו בתחילת אוקטובר, זמן קצר לאחר מות בנו.
תארים > כשחקן > ברצלונה

אליפות ספרד (1): 1973/74
גביע המלך (2): 1970/71, 1977/78
גביע מחזיקות הגביע (1): 1978/79
חיים אישיים

בנו של מורה, שנקרא גם הוא פרה ולנטי, היה שוער גם הוא, ששיחק בנוער של ברצלונה ולאחר מכן בקבוצות קטנות בקטלוניה, בליגות הנמוכות של ספרד. בנו נהרג לאחר שנפגע בתאונת אופנוע ב-20 בספטמבר 2005 בדרכו חזרה מאימון.
הערות שוליים

↑  El pare de Xavi Hernàndez i Pere Valentí Mora, a la presentació del llibre de Minguella,‏ reusdigital.cat, ‏ 5.8.2015
↑  Victor Valdés supera el rècord de minuts imbatut de Pere Valentí Mora en competicions europees,‏ Ràdio Sabadell,‏ 8.11.2007
↑  Antoni Closa, Jaume Rius. Selecció Catalana de Fútbol: nou dècades d'història, 1999. ISBN 8492294434, (בקטלאנית)
צבא ממלכת פרס האחמנית

חיילים פרסיים ומדיים בתבליט בפרספוליס
צבא של ממלכת פרס (אמצע המאה ה-6 לפנה"ס עד סוף המאה ה-4 לפנה"ס) הורכב מבני פרס ומנתיניה של האימפריה רחבת הידיים. ראשיתו של צבא זה בנוודים הפרסיים שחיו בשטחה של אירן המודרנית. אליהם הצטרפו גורמים פרסיים אתניים נוספים כגון תושבי אזור מדי ועילם. מלבד היסודות הפרסיים, כלל הצבא הפרסי גם הרבה מגויסים מקרב נתיני הממלכה. אליהם התווספו שכירי חרב שמספרם הלך וגדל עם השנים. בעת הצורך גייסו פרסים מספרים עצומים של חיילים במונחי העולם העתיק - צבאותיהם עלו לעיתים על מאה אלף חיילים.
צבא היבשה הפרסי התחלק לשני חלקים עיקריים: היחידות הכפופות ישירות לשלטון המרכזי ולקחו חלק במערכות גדולות בלבד ויחידות הכפופות למושלים המקומיים ומטרתם טיפול בבעיות קטנות יחסית. יחידות אלה איישו גם את חילות המצב ברחבי האימפריה.
החשיפה לים התיכון ולמסורות הימאיות העתיקות שלו הביאה את פרס להשתמש בציי נתיניה היוונים והפיניקים. ציים אלה אפשרו לפרס לפלוש ליוון בראשית המאה ה-5 לפנה"ס. הצי היה החלק המשני בכוחותיה המזוינים של פרס והוא לא טופח כמו צבא היבשה, שהיה החיל העיקרי.
ייסוד האימפריה על ידי כורש עד קרב קונקסה > חיל רגלים

כורש הגדול, אבי ממלכת פרס, ארגן את השבטים השונים במסגרת מדינית מרכזית. בתקופתו הצבא הפרסי היה מורכב בעיקר מחיל פרשים חזק וחיל רגלים קל. החיילים רכשו בעצמם את כלי נשקם, לכן הפרשים באו מקרב בעלי האמצעים. לצד פרשים וחי"ר כלל צבאו של כורש יחידות רכובות על גמלים. לאחר מותו של כורש בוטל חיל הגמלים. הגמלים אינם נוחים להסתערות ובדרך כלל השימוש בהם בצבאות העולם הוא מוגבל.
התפקיד העיקרי של חיל הרגלים היה להעסיק את מרכז המערך של האויב בעת שחיל הפרשים הפרסי רב העצמה איגף את אגפיו ושבר את התנגדות האויב. טקטיקה זו הייתה טובה נגד אויבים חסרי צבא קבע מסודר, שאפיין את אסיה התיכונה בעת העתיקה. נגד היוונים, החמושים בשריון כבד וכלי נשק כבדים הטקטיקה כשלה פעמים רבות. קרבות מסודרים נגד יוונים הביאו פעמים רבות לאבדות כבדות בחיל הרגלים הפרסי.
ייסוד האימפריה על ידי כורש עד קרב קונקסה > חיל רגלים > ספרברה

חיל הרגלים הפרסי היה בעל איכות ירודה יחסית לחיל הפרשים. רובם ככולם היו רגלים קלים. הרגלים הפרסים לא קיבלו אימון מסודר ורובם היו מגויסי אד הוק. ספרברה היו חיילים שחימושם העיקרי היה מגן מקליעת נצרים קל וחנית קצרה. הספרברה לא היו מוגנים בשריון כלשהו ורק לבשו אריג עבה לגופם. אריג זה ומגן הנצרים היו טובים לעצירת חצים, אך לא נגד נעיצת חניתות כבדות. 
התפקיד העיקרי של הספרברה היה להעניק הגנה מפני ירי חצים לקשתים המסתתרים מאחוריהם. בקרב הספרברה יצרו מבנה של חומת מגנים והקשתים ירו מעליהם.
ייסוד האימפריה על ידי כורש עד קרב קונקסה > חיל רגלים > קרדקים

קרדקים היו חיל רגלים פרסי טיפוסי שתפקידיו אינם ברורים די הצורך מהמקורות. אריאנוס מציין שהם היו דומים להופליטים, אם כי ניכר שחימושם קל יותר. חימושם ואימונם אינם ודאיים, אם כי סטרבון מציין שהם זכו לאימון מסודר והורכבו מצעירים בעלי כושר גופני גבוה. נראה שהיו חלק מהצבא הסדיר ולא חלק מגיוס אד הוק שבוצע לקראת מלחמה.
ייסוד האימפריה על ידי כורש עד קרב קונקסה > חיל רגלים > בני האלמוות

חלק מובחר מחיל הרגלים הייתה יחידה הידוע בשם בני האלמוות. הייתה זו חטיבה גדולה בת 10,000 לוחמים שגויסה מבכירי בניה של פרס. החיילים האלה היו שומרי ראשו של המלך. שמם "בני האלמוות" בא כתוצאה משיטת הגיוס: עם מותו של אחד החיילים, גויס חייל אחר תחתיו וכך נשמר מספרם.
בני האלמוות היו חמושים טוב יותר יחסית לחיל רגלים רגיל וכלי נשקם כלל חניתות, קשתות וחרבות. מלבד הציוד הזה, שהיה משותף גם ליחידות אחרות בחיל הרגלים הפרסי, עטו לגופם שריון קשקשים מתחת לבגדים העליונים. שריון זה היה חלש יחסית ולא היה מסוגל לעצור נעיצה של חנית כבדה.
ייסוד האימפריה על ידי כורש עד קרב קונקסה > פרשים

כאמור, עיקר כוחו של הצבא הפרסי בתקופתו של כורש היה בחיל הפרשים. חיל הפרשים הפרסי היה חמוש במגוון רחב של כלי נשק דוגמת: כידונים, חרבות וקשתות. חיל הפרשים כלל פרשים כבדים איכותיים ופרשים קלים טובים. בנוסף לפרשים מיוצאי פרס חלק ניכר מחיל הפרשים גויס מקרב נתיני האימפריה. יחידות רבות באו מקרב הסקיתים ועמים אחרים.
טקטיקת הפרשים המקובלת הייתה פגע וברח או הסתערות רבתי של פרשים כבדים על האויב במטרה למוטט את מערכו. הפרשים שיתפו פעולה ביניהם, אך לא תורגל שיתוף הפעולה עם חיל הרגלים ולעיתים חיל הפרשים כשל בהגשת עזרה נאותה לחי"ר. זה לא היה ייחודי לפרס דווקא, אלא היה משותף כמעט לכל העמים בעולם העתיק.
קרב קונקסה והשפעתו

קרב קונקסה (401 לפנה"ס) סימן את נקודת המפנה בהרכב הצבא הפרסי. קרב זה היה שיא המרד בהנהגתו של כורש הצעיר, אחי המלך הפרסי, נגד השלטון המרכזי. אחד החלקים המרכזיים בצבאו של כורש היו שכירי חרב יוונים, רובם הופליטים ומיעוטם פלטסטים. הפלנקס של שכירי החרב הוכיחה את עצמה בקרב והייתה החלק היחיד של הצבא המורד שלא הובס. יתרה מכך, שכירי החרב הצליחו לחזור למולדתם תוך כדי פילוס דרכם בשטח עוין.
זה לא היה המפגש הראשון של הפרסים עם ההופליטים היוונים. הם נחשפו לצורת לחימה זו עוד בעת כיבוש אסיה הקטנה וביתר שאת בעת מסע המלחמה ביוון. יחד עם זאת, הרושם העז שהותירו שכירי החרב על המלך הפרסי גרמו לשינוי במבנה חיל הרגלים הפרסי. החל מקרב זה גייסו הפרסים שכירי חרב יוונים במספרים גדולים.
לא רק הקרב הביא לשינויים במבנה חיל הרגלים הפרסי. אחת הסיבות החשובות לעלייה דרמטית במספר שכירי החרב בצבא הפרסי הייתה שינויים מרחיקי לכת ביוון. המלחמה הפלופונסית, שהסתיימה אך כמה שנים לפני קרב קונקסה, הייתה הגורם שהביא לשינוי במבנה החברה היוונית. שכירי חרב התחילו להופיע במספרים רבים. מלחמות נוספות על ההגמוניה ביוון הביאו להצפת השוק בשכירי חרב מאומנים היטב. כך הצליחו הפרסים לקיים צבאות גדולים מאוד של שכירי חרב יוונים.
הצי

הצי הפרסי הורכב בעיקר מבני העמים הנשלטים של האימפריה ששכנו לחופי הים התיכון. החלקים העיקריים באו מאיוניה ומפיניקיה. היסודות הפיניקיים היו נאמנים יותר, בעיקר בגלל מריבתם ארוכת השנים עם היוונים על דרכי מסחר בים התיכון.
ראו גם

צבאות העמים בסהר הפורה
צבא מדי (ראו)
הערות שוליים

↑  ערך קרדקים באנציקלופדיה איראניקה (באנגלית)
ספרברה - חיל פרסי רגלי
מערך פרסי, בו ניצבו שורות קשתים מאחורי מגני הספרברה
פרש פרסי חמוש בקשת וחניתות
קאלה

ערך זה עוסק בעיר בצפון צרפת. אם התכוונתם למשמעויות נוספות, ראו .
קאלֶה (בצרפתית: Calais) היא עיר בחבל או-דה-פראנס שבצפון צרפת.
בשנת 2006 מנתה אוכלוסיית העיר 74,888 תושבים. ב-1999, מספר התושבים בכל המטרופולין היה 125,584.
קאלה נמצאת על גדת מצר דובר, מעבר המים הצר ביותר בתעלת למאנש. 34 קילומטרים מפרידים בין העיר לבין אנגליה.
החלק העתיק של העיר, קאלה פרופר (או קאלה-נור), יושב על אי מלאכותי מוקף תעלות. החלק החדש בעיר, סאן פייר, נמצא בדרום.
היסטוריה

מקורותיה של קאלה מעורפלים. העיר נוסדה כעיירת דייגים בסביבות המאה העשירית. ב-997 נכבשה על ידי רוזנות פלנדריה. בגלל מיקומה האסטרטגי, סימנה אותה ממלכת אנגליה כמטרה. ב-1347, לאחר מצור שנמשך אחד עשר חודשים, כבש אותה אדוארד השלישי מלך אנגליה.
ב-1372 הפכה העיר למחוז פרלמנטרי ששלח נציגים לבית הנבחרים בפרלמנט של אנגליה.
העיר כונתה "התכשיט הנוצץ ביותר בכתר האנגלי" הודות לחשיבותה במסחר הבדיל, העופרת, הבד ובעיקר הצמר: מתוך 12,000 התושבים, 5,400 עבדו בייצור הצמר. הכנסות המכס מהעיר היו שליש מהכנסות הממשל האנגלי. בעקבות כך, ראשות עיריית קאלה נחשבה למשרה יוקרתית ומוערכת, עד כדי כך שריצ'רד ויטינגטון היה הלורד ראש העיר של לונדון וראש עיריית קאלה בו זמנית ב-1407.
השלטון האנגלי בקאלה הגיע לסופו ב-7 בינואר 1558 כשהצרפתים, תחת הנהגתו של פרנסואה, דוכס גיז, כבשו את העיר. ההפסד התקבל על ידי מרי הראשונה מלכת אנגליה כאסון נוראי. כששמעה את החדשות, אמרה "כשאהיה מתה ופתוחה, תמצאו את קאלה בלבי". שמו של אזור קאלה שונה ל"מדינה שנכבשה מחדש" (צרפתית: Pays Reconquis).
הספרדים כבשו את העיר ב-1596 לאחר פלישה מכיוון הולנד, אך היא חזרה לשליטת צרפת בהסכם ורווין שנחתם שנתיים מאוחר יותר.
קאלה הייתה בחזית מול הממלכה המאוחדת בזמן המלחמות הנפוליאוניות. ב-1805 חנה בה צבאו של נפוליון שתכנן פלישה לבריטניה.
הבריטים שבו לקאלה במלחמת העולם הראשונה משום שהייתה סמוכה לחזית פלנדריה. נמל העיר היה אחד החשובים במלחמה הודות לאספקת הנשק והתגבורת שעברו בו. העיר כמעט הושמדה לחלוטין במלחמת העולם השנייה. במאי 1940 היוותה העיר יעד ראשי לכוחות הגרמנים הפולשים. 3,000 חיילים בריטים ו-800 חיילים צרפתים, בסיוען של ספינות הצי המלכותי הבריטי, שנלחמו לחימה עיקשת מול שתי דוויזיות משוריינות גרמניות בין 22 במאי - 27 במאי 1940, אפשרו את קיומו של מבצע דינמו, לחילוצם של קרוב לשלוש מאות וארבעים אלף חיילים בריטים דרך העיר דנקרק הסמוכה. לאחר כיבוש העיר, הוצב בעיר תותח על מסוג קרופ K-5 שכמעט והרס לחלוטין את אחת הערים הסמוכות, דובר (אנגליה).
בזמן הכיבוש הגרמני הפכה למפקדת הצבא הגרמני בחבל נור-פה דה קאלה וישבו בה כוחות רבים, מכיוון שהגרמנים האמינו שכוחות הברית יפלשו דרך נקודה זו. בפלישה לנורמנדי, הופצצה העיר במטרה לשבש את התקשורת הגרמנית ולאותת להם שהכוחות יפלשו גם למחוז זה לאחר כיבוש נורמנדי. את העיר שחררו כוחות קנדים באוקטובר 1944.
מחנה הפליטים של קאלה

בהיותה נקודת מעבר חשובה בין צרפת ואנגליה, הפכה קאלה בעשור האחרון למוקד של ניסיונות הגירה בלתי חוקיים לאנגליה. בין המהגרים ניתן למצוא פליטים ומבקשי מקלט בעיקר מאפגניסטן, דארפור, סוריה, עיראק ואריתריאה. מאחר שאנגליה מסרבת לקבל אותם, מנסים המהגרים לעבור בדרכים לא חוקיות לאנגליה, כמו טיפוס על משאיות, או בסירות רעועות. צרפת מוכנה לקבל את המהגרים אך המהגרים לא מעוניינים להישאר בצרפת מטעמים שונים, בעיקר כלכליים ולפעמים משפחתיים או תרבותיים (בקיאות באנגלית למשל). מחנה הפליטים הפך למוקד של עימותים בין תושבי קאלה והפליטים, דבר שמנוצל על ידי הימין הקיצוני בצרפת.
כלכלה

קאלה הייתה עיר נמל חשובה במשך מאות שנים. ממנה יוצאת המעבורת המרכזית שמגיעה לאנגליה (לעיר דובר). התחנה הצרפתית של מנהרת התעלה נמצאת סמוך לקאלה, שישה קילומטרים מערבה ממנה.
מקור ההכנסה הראשי של העיר הוא הנמל אך קיימים גם מספר מפעלים, העיקריים מייצרים תחרה, כימיקלים ונייר. מקאלה יוצאת רכבת ישירה לפריז, בקו שאורכו 238 ק"מ.
עקב הבדלי המסים הגדולים בין בריטניה וצרפת על פריטים כמו משקאות חריפים וטבק, ניתן למצוא בקאלה בריטים רבים הבאים אליה ליום אחד לקניות.
אתרי תיירות

העיר ניזוקה במלחמת העולם השנייה, כך שקיימים מעט אתרים שנשתמרו מהתקופה שלפני המלחמה. לרוב התיירים, קאלה היא רק עיר מעבר בדרך למקומות אחרים.
במרכז העיר בולט בית העירייה (hotel de ville) שנבנה בסגנון הרנסאנס הפלמי. מול בית העירייה נמצא פסלו המפורסם של אוגוסט רודן, שועי העיר קאלה.
מפקדת הצבא הגרמני שנמצאת ליד תחנת הרכבת היא כיום מוזיאון מלחמה שפתוח לציבור הרחב.
ממערב לעיר נמצא ה"קוט ד'אופל", צוק מרשים שנמצא מול הצוקים הלבנים בצד האנגלי ושייך לאותו מערך גאולוגי.
בימים בהירים, בנייני קאלה נראים לעין לא מזוינת מהחוף האנגלי שבמרחק 34 ק"מ (21 מייל).
פסל שועי העיר קאלה
צלב הצי

| --- | --- |

 
 פרטים
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 סוג:  עיטור צבאי
 המעניק:  צי ארצות הברית, חיל הנחתים של ארצות הברית
 למען:  העיטור ניתן לחייל בשירות צי ארצות הברית, חיל הנחתים או משמר החופים, עבור גבורה יוצאת דופן בקרב או בפעולה. העיטור ניתן כאשר הפעולה אינה מצדיקה את מדליית הכבוד.
 זכאות:  חיילי צי ארצות הברית, חיל הנחתים של ארצות הברית, משמר החופים של ארצות הברית (כשפעלו תחת הצי)
 סטטוס:  פעיל
 נוסד:  4 בפברואר 1919
 הענקות
 סה"כ הוענקו:  ~6,950
 היררכיה
 עיטור גבוה יותר:  מדליית הכבוד
 עיטור מקביל:  צלב השירות המצוין / צלב חיל האוויר / צלב משמר החופים
 עיטור נמוך יותר:  מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (על שירות צבאי), כוכב הכסף (על פעולה בקרב)
צלב הצי (באנגלית: Navy Cross) הוא העיטור השני בחשיבותו המוענק למשרתים בצי ארצות הברית או בחיל הנחתים של ארצות הברית והוא מוענק עבור גבורה יוצאת דופן בקרב או בפעולה במהלך שירותם. העיטור ניתן כאשר הפעולה אינה מצדיקה את מדליית הכבוד. העיטור נוסד בשנת 1919 והוא חולק מאז כ-6,950 פעמים. העיטור מוענק על ידי מזכיר הצי של ארצות הברית בשם נשיא ארצות הברית.
קריטריונים

קריטריונים להענקת העיטור:
1. צלב הצי יוענק ליחידים אשר במהלך שירותם בצי ארצות הברית או בחיל הנחתים התבלטו במעשה גבורה עילאי אשר אינו מצדיק הענקת מדליית הכבוד. מעשה גבורה זה:
2. מעשה הגבורה התבצע בנוכחות סכנה גדולה או תחת סיכון עצמי גבוה, והתבצע באופן כזה שהבליט את החייל ביחס לעמיתיו לצי או לנחתים האחרים.
תיאור

העיטור מורכב מצלב פאטה עם קווי מתאר קעורים ומעוגלים ברוחב 1.5 אינץ'. בין זרועותיו נמצאים עלי דפנה עם פירות המסמנים הישגיות. בחזית ובמרכז העיטור ישנה אונייה המשייטת על גלים המסמלת את השירות בים. במרכז הצד האחורי של העיטור יש שני עוגנים מצטלבים וביניהן האותיות USN.
מקבלי עיטורים

כ-6,950 עיטורי לב הצי הוענקו. להלן מספר העיטורים על פי מערכה או פעולה:
הכיבוש האמריקאי של הרפובליקה הדומיניקנית (1916–1924) - 4
הפיצוץ באונייה Florence H ‏(1918) - 62
מלחמת העולם הראשונה (1917–1918) - 1,658
כיבוש האיטי - 10
הפיצוץ במחסן התחמושת באגם דנמרק (1926) - 20
משלחת בירד לאנטארקטיקה - 8
המערכה השנייה בניקרגואה (1926–1933) - 102
טיסות NC קרטיס - 15
תקרית פאנאי (1937) - 26
חילוץ אוניית הצי סקואלוס‏ (1939) - 46
מלחמת העולם השנייה (1941–1945) - 3,645
מלחמת קוריאה (1950–1953) - 246
מלחמת וייטנאם (1956–1975) - 485
תקרית ליברטי (1967) - 2
פרשת פואבלו (1968) - 1
מבצע זעם דחוף (1983) - 1
הפלישה האמריקאית לפנמה (1989) - 2
מלחמת המפרץ (1991) - 2
מלחמת אפגניסטן (2001–2014) - 25
מלחמת עיראק (2003–2011) - 20
הערות שוליים

↑  אתר ההיסטוריה של הצי האמריקאי
↑  מקבלי עיטור צלב הצי מקרב חיילי הצי האמריקאי, אתר משרד ההגנה האמריקאי
↑  מקבלי עיטור צלב הצי מקרב חיילי חיל הנחתים האמריקאי, אתר משרד ההגנה האמריקאי
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7615657-6  NARA: 10675074
צויקה

| --- | --- |

 סוג:  ברנדי שזיפים
 אחוז אלכוהול:  30-40
 מוצא:  רומניה 
 צבע:  שקוף
 
צויקה (ברומנית: Ţuica) הוא משקה אלכוהולי רומני מסורתי המופק מתסיסה כוהלית של שזיפים, שלמים או מרוסקים.
הצויקה מיוצרת על ידי התססה של שזיפים בתוך סיר גדול וזיקוק המשקה, עד לחוזק של בין 30% ל-40% אלכוהול.
למשקה כינויים שונים, כתלות באופן ייצורו:
משקה המיוצר מהתססה וזיקוק של שזיפים נקרא צויקה, בדומה לסליבוביץ'.
צויקה שעברה זיקוק כפול נקראת פאלינקה (pálinka, מילה ממוצא הונגרי), בחוזק של בין 40% ל-55% אלכוהול.
משקאות דומים המזוקקים מפירות אחרים נקראים ראקיו (Rachiu).
קאוליניט

| --- | --- |
קאוליניט
 תכונות המינרל
 הרכב כימי:  Al2Si2O5(OH)4
 מערך קריסטלוגרפי:  טריקליני
 צורת הגביש:  מקבץ עלעלי או גושי, הגבישים זעירים ביותר.
 צבע:  לבן, לעיתים מופיעים כתמי צבע באדום, צהוב או חום כתוצאה מזיהומים.
 ברק:  עמום ואדמתי
 שקיפות:  הגבישים הבודדים שקופים למחצה.
 פצילות:  מושלמת בכיוון אחד
 שבירה:  אדמתית
 קשיות:  2.5-1.5 בסולם מוס
 משקל סגולי:  2.68-2.16
 שרטוט:  לבן
 מינרלים נלווים:  פלואוריט, מיקרוקלין, פיריט, אוגיט, קוורץ, מוסקוביט ומינרלי חרסית אחרים
קאוליניט הוא מינרל חרסית (מינרל פילוסיליקטי, סיליקטים במבנה של לוחיות). הרכבו הכימי: Al2Si2O5(OH)4.
הקאוליניט בנוי משתי שכבות. שכבה אחת בנויה מטטרהדרונים של סיליקה (SiO4). שלושה מתוך ארבעת אטומי החמצן שבסיליקה נמצאים במישור השכבה ומתחברים לאטומי חמצן של הטטרהדרונים האחרים באותה שכבה ויוצרים בכך רשת של משושים. אטום החמצן הרביעי בסיליקה המהווה את הקודקוד הרביעי של הטטרהדרון מתקשר עם השכבה השנייה. השכבה השנייה בנויה מאוקטהדרונים (גופים בעלי שמונה פאות) שבמרכזם אלומיניום, המוקפים באטומים של חמצן או בקבוצת ההידרוקסיל (OH). השכבות הכפולות נייטרליות מבחינה חשמלית וקשורות לשכבות הכפולות השכנות רק באמצעות קשרי ואן דר ואלס חלשים. המרחק בין השכבות הכפולות הוא 0.2 אנגסטרם.
סלעים עשירים בקאוליניט ידועים כ"חרסית סינית" או קַאוֹלִין על שם אזור גאוֹלינג (בסינית 高岭土, "אדמת רמה גבוהה") בג'יאנגשי שבסין. הקאוליניט תואר לראשונה כסוג של מינרל ב-1867 עת נתגלו מרבצים שלו באגן נהר ז'ארי בברזיל.
הקאוליניט הוא מינרל רך, אדמתי, שצבעו בדרך כלל לבן, שנוצר עקב בליה כימית של מינרלים אלומו־סיליקטיים הכוללים אלומיניום דוגמת פצלת השדה. במקומות רבים בעולם צבעו ורוד-כתום-אדום עקב תחמוצות ברזל הנותנים לו גוון של חלודה. ריכוזים נמוכים של ברזל יוצרים גוונים של לבן, צהוב או כתום בהיר. לעיתים מתגלות שכבות בגוונים שונים כמו בפארק קניון פרובידנס בג'ורג'יה שבארצות הברית.
קאוליניט הוא אחד המינרלים הנפוצים ביותר. את הקאוליניט כורים (כקאולין) בברזיל, צרפת, בריטניה, גרמניה, הודו, אוסטרליה, יפן, סין ובמדינות דרום מזרח ארצות הברית. בישראל מצויות שכבות ועדשות של קאוליניט באבני חול הנוביות מתור היורה והקרטיקון התחתון במכתשים בנגב והן מנוצלות לצורכי התעשייה הקרמית.
קאולין
קאולין באיכות מסחרית משווק כאבקה יבשה, כאטריות יבשות למחצה וכתרחיף נוזלי. תכונותיו של הקאולין, היכולת לספוח מים בקלות ולהפוך עקב כך לחומר אלסטי כמו גם היכולת לאבד מים אלה בחום ולהפוך לחומר בעל קשיות ניכרת הופכות את הקאולין לחומר אידיאלי לקרמיקה. כמו כן משתמשים בקאולין בייצור תרופות, לבנים, נייר מצופה, כתוסף מזון, במשחת שיניים, כחומר מפזר אור בנורת ליבון ובקוסמטיקה. ברפואה העממית נעשה שימוש בקאולין להרגיע כאבי בטן, בדומה לדרך בה נוהגים תוכים (ובעקבותיהם בני האדם) בדרום אמריקה לעשות זאת. השימוש הרחב ביותר הוא בייצור נייר שכן הוא מרכיב חיוני ביצירת נייר כרומו (אם כי פחמת הסידן, חומר תחליפי, מתחרה בתחום זה).
קאוליניט יכול להכיל כמויות זעירות ביותר של אורניום ותוריום ולכן שימושי בתיארוך רדיואקטיבי. בעוד שכתב-עת בודד שנוצר תוך שימוש בקאולין אינו מכיל מספיק חומר רדיואקטיבי כדי שיזוהה על ידי מתקני בקרה, משאית המכילה נייר כרומו ברמה מעולה יכולה לעורר אזעקה במעבר דרך מתקני בקרת קרינה רגישים במיוחד.
הקריסטלוגרפיה של הקאוליניט שיחקה תפקיד בעבודתו של לינוס פאולינג על טבע הקשר הכימי.
הערות שוליים

↑  Morro do Felipe, Boca do Jari District, Laranjal do Jari, Amapá, Brazil, באתר mindat.org
↑  Jared M. Diamond,‏ Evolutionary biology: Dirty eating for healthy living,‏ Nature 400, 120 - 121 (1999), באתר CogWeb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb16708810n (data)  GND: 4163233-3
קארס פור קידס

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל
 מטה הארגון:  לייקווד 
 www.kars4kids.co.il
 
קארס פור קידס - (או: קארס4קידס, באנגלית: Kars4Kids) היא עמותה ללא מטרות רווח הפועלת בישראל מאז 2006, ומטרתה מימון תוכניות חינוכיות וחברתיות עבור בני נוער בישראל. מודל הפעילות המרכזי שלה מתבסס על קבלת מכוניות בתרומה, והענקת הטבות מס לתורמים בתמורה.
רקע

העמותה הוקמה בארצות הברית בשנת 1994 כיוזמה קטנה ללא מטרות רווח, שהפכה עם השנים לארגון עם שלוחות בקנדה, באנגליה, והחל מ-2006 גם בישראל. המודל של הארגון הוא קבלת מכוניות בתרומה, ובתמורה הענקת החזר מס לתורמים. הוא מוכר את כלי הרכב במכרזים, ומשתמש בהכנסות למימון הפעילויות החינוכיות שלו.
בארצות הברית שוכן מטה הארגון בלייקווד, שם מקבל הארגון בתרומה מכוניות, סירות, יאכטות ועוד מכל רחבי ארצות הברית. מדי שנה נתרמות כ-40,000 מכוניות לארגון.
בישראל, פועלת העמותה תחת עמותת "עורה הקיצה", שמטרותיה הן מתן הזדמנות שווה לילדים להשתלבות בחברה. העמותה מממשת את תרומות הרכבים ומוציאה לפועל את תוכניות התמיכה לבני הנוער המשתתפים בתוכנית.
פעילות

העמותה פועלת למימון תוכניות חברתיות וחינוכיות המיועדות לבני נוער יהודים ממשפחות ממעמד סוציו אקונומי נמוך המעוניינים ללמוד בישראל. בני נוער אלו, שלעיתים מגיעים ארצה ללא הכרת השפה או התרבות, מקבלים סיוע וליווי בהסתגלות לחיים החדשים, תוך מילוי הצרכים השונים ותמיכה לאורך הדרך.
בין הפעילויות שמקיימת העמותה ניתן למנות מימון שכר לימוד לרכישת השכלה גבוהה עבור בני הנוער; מימון עלויות מחייה לשהות בני הנוער בארץ, כולל שכר דירה ומזון באמצעות קיצבה חודשית; תמיכה חברתית וליווי אישי הכולל מפגשים שבועיים; טיולים בליווי חונכות; והקמת קהילה תומכת ומגובשת המורכבת מבני הנוער המשתתפים בתוכניות, ומפעילה מפגשים לאורך מעגל השנה.
מדי שנה, תומכת העמותה בכ-150 נערים ונערות מעל גיל 18 שסיימו תיכון ומגיעים לישראל ללימודים קצרים, בתקווה שיישארו לתמיד. זאת באמצעות התוכניות ומערך משפחות מאמצות, הלוקחות את הצעירים תחת חסותם.
פעילות > מטרות

המטרה המרכזית של העמותה היא לאפשר לכל נער ונערה יהודים לחיות בישראל בקהילה תומכת, מסגרת חברתית ורכישת השכלה גבוהה. מטרה נוספת היא טיפוח דור של מבוגרים מאוזנים, משכילים ופרודוקטיבים התורמים לחברה הישראלית ומשתלבים בה.
צבא ממלכת ירושלים

קרב קרני חיטין
הצבא של ממלכת ירושלים הורכב משני גורמים עיקריים: צבא הממלכה וצבאות המסדרים. במאה ה-11 היו פעילים בממלכה שני מסדרים גדולים: הטמפלרים וההוספיטלרים. במאה ה-12 נוסף אליהם גם המסדר הגרמני. לצד האבירים היו למסדרים פרשים קלים המוכרים בשם טורקופולים שהיו אמורים לסייע לאבירים במלחמתם נגד הפרשים הקלים של המוסלמים. אף שהמסדרים נשמעו הלכה למעשה לפקודות המלך, הם לא היו תחת פיקודו הישיר ולא היו חייבים בשירות צבאי למען הממלכה. צבא הממלכה גויס בצורה דומה לגיוס צבאות ימי הביניים באירופה. הצבא המלכותי סיפק כמחצית מכלל האבירים ואת רוב חיל הרגלים.
הצבא המלכותי

האבירים הרכיבו את חיל הפרשים הכבדים. בדומה לאבירים באירופה, חימושם כלל רומח פרשים כבד לדקירה, חרב, גרזן, אלה וכלי נשק נוספים לקרב פנים אל פנים. להגנתם לבשו שריון שרשראות, קסדה ופרטי שריון נוספים. בנוסף לשריון היה להם מגן שבתקופה זו היה בצורת מחומש עם קצה הפונה כלפי מטה. המגן כיסה את גופו של הפרש בעת ישיבתו על הסוס. טקטיקת הלחימה הייתה דומה למקובל באירופה והסתכמה בהסתערות פתאומית של גוש ברזל מלוכד לעבר האויב. אם ההסתערות הצליחה, השפעתה הייתה הרסנית ודי היה בהסתערות מוצלחת אחת של הפרשים הכבדים של הצבא הנוצרי על מנת לנצח בקרב ולטבוח באויב.
חולשתם הייתה במספרם הנמוך ובכושר התמרון הירוד. בגלל צורת הלחימה הסוסים שבהם השתמשו האבירים היו איטיים יחסית ולא היה בכוחם להדביק את הקשתים הרכובים ופרשים קלים אחרים של המוסלמים. לכן, אם בודדו משאר הצבא, היו נתונים לחסדי הקשתים של האויב שהיה עושה בהם שמות.
בשיאה, לפני קרב קרני חיטין, יכולה הייתה הממלכה לגייס כ-650 עד 675 אבירים וכ-5,000 סרז'נטים. לאחר התבוסה ואיבוד נחלות רבות ירד חלקו של הצבא המלכותי במניין הכוחות של הממלכה, והמלך נאלץ להסתמך על עזרה חיצונית ועל צבאות המסדרים.
צבאות המסדרים

צבאות המסדרים היו דומים לצבא הממלכה ובעת הממלכה הראשונה (1099 - 1187) היה כוחם הצבאי המאוחד של כל המסדרים דומה לצבאה של הממלכה (כ-600 אבירים, במקרים נדירים כמו בפלישה למצרים בימיו של אמלריך עד 1000 אבירים). המסדרים לא סבלו ממצוקת הקרקע שהייתה כה אופיינית לממלכה כי היו להם נכסים רבים מאוד באירופה. גם תרומות עתק זרמו לקופות המנזרים ובעזרת סכומים אלה היו יכולים המסדרים לאייש את מבצרי הגבול הגדולים. אחרי תבוסת חיטין עברו רוב המבצרים לידי המסדרים כי לא היו לממלכה אמצעים להגן עליהם. בנוסף לכך, מפלה, אפילו קשה, לא המיטה אסון על צבאות המסדרים כי תמיד היו להם כוחות מילואים באירופה שאפשר היה להשתמש בהם למילוי השורות.
המסדרים הצבאיים, שילוב כמעט בלתי אפשרי של מוסדות צדקה הנשענים על האידאולוגיה הנוצרית של נזירות לכת של לוחמים על בסיס האידאולוגיה של מעמד האבירות, היו חידוש שנולד והתקיים בממלכת ירושלים והצמיד את מערכת הערכים ההומאנית אל מעמד האצולה. חידוש זה ביחד עם שורה של פיתוחים בתורת הלחימה והארכיטקטורה הצבאית מצביע כאלף עדים על מהות אופייה ודרך חיה של ממלכת ירושלים כיישות החיה באופן אקסקלוסיבי על חרבה. המסדרים הצבאיים הפכו לחלק ממערכת המדינה והכנסייה של ממלכת ירושלים והפכו לאבן פינה של מערכת ההגנה הצבאית תוך שמירה קנאית על עצמאות ומערכת אינטרסים נפרדת שלעיתים נגדה את אלו של ממלכת ירושלים.
המסדרים הצבאיים צברו כוח ורכוש ובשיא כוחם היו בעלי צבא קבע של לוחמים שלא נפל בגודלו מצבא הממלכה הפיאודלי והיה זמין ומאומן בכל עת. החל מהמאה ה-12 ובקצב הולך וגובר הועברו לידי המסדרים המבצרים הצלבניים בעיקר באזורי הגבול עד שמספרם עלה על אלו שהוחזקו על ידי המלך.