stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מלה רוהן

| --- | --- |
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 מחוז:  חרקיב
 תאריך ייסוד:  1657 
 שטח:  2.99 קמ"ר
 גובה:  128 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בכפר:  2,603 (2001)
 קואורדינטות:  49°56′17″N 36°29′15″E﻿ / ﻿49.937916666667°N 36.487444444444°E﻿ / 49.937916666667; 36.487444444444 
 אזור זמן:  UTC+2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אוקראינה מוגדלת) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמלה רוהן(למפת אוקראינה רגילה) קייב דניפרו אודסה לבוב דונצק חרקוב רוסיה בלארוס פולין ס. הו. רומניה מול. סר. הים השחור  ים אזוב  קריםמלה רוהן(למפת מחוז חרקיב רגילה) חרקיב לוזובה קופיאנסק איזיום צ'והוייב פרבומייסק סומי רוסיה לו. דונצק דניפרופטרובסק פולטבהמלה רוהן(למפת מחוז חרקיב מוגדלת) חרקיב לוזובה קופיאנסק איזיום צ'והוייב פרבומייסק סומי רוסיה לו. דונצק דניפרופטרובסק פולטבהמלה רוהן  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
מלה רוהן (באוקראינית: Мала Рогань, ברוסית: Малая Рогань, מלאיה רוגן; עד 1895 נקרא פסקיבקה, באוקראינית: Пасеківка, ברוסית: Пасековка, פסקובקה) הוא כפר במחוז חרקיב שבאוקראינה.
היסטוריה

היישוב מלה רוהן נוסד במהלך המרד בהנהגת בוגדן חמלניצקי.
היסטוריה > הפלישה הרוסית לאוקראינה

ב-25 בפברואר 2022, הכפר נכבש על ידי הכוחות המזוינים הרוסים במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה. ארגון Human Rights Watch תיעד לפחות מקרה אחד של אלימות מינית מצד חיילים רוסים במהלך הכיבוש. ב-27 במרץ 2022 (במהלך מתקפת נגד אוקראינית שבה שוחרר הכפר), סרטון ויראלי של חיילים אוקראינים מענים שבויים רוסים ויורים ברגליהם משך תשומת לב עולמית. ה-BBC, בין היתר, אישר את המיקום הגאוגרפי על ידי חוקר קוד פתוח בטוויטר שאמר שהסרטון צולם בחווה בסביבת מלה רוהן. מקורות אוקראינים רבים אמרו כי הסרטון מבוים, והצביעו על אי דיוקים הנתפסים בסרטון. ה-BBC אמר שהוא לא יכול לאמת את האותנטיות של הסרטון.
הערות שוליים

↑  "Ukraine: Apparent War Crimes in Russia-Controlled Areas". Human Rights Watch (באנגלית). 2022-04-03. נבדק ב-2022-05-08.
1 2  "Does this video show Ukrainian soldiers shooting at Russian prisoners of war?". The Observers - France 24 (באנגלית). 2022-03-31. נבדק ב-2022-05-08.
↑  "Does video show Russian prisoners being shot?". BBC News (באנגלית בריטית). 2022-03-30. נבדק ב-2022-05-08.
ערך זה הוא קצרמרבנושא יישובים באוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שיהאב

טיל שיהאב 3 בתרגיל צבאי
שיהאב או שהאב (شهاب; בפרסית נהגה "שֶהוֹבּ" ובערבית – "שִיהַאבּ"; משמעותו: "מטאור"), הוא שמה של סדרת טילים בליסטיים שפיתח משרד ההגנה האיראני בסיוע קוריאה הצפונית. סדרת הטילים החלה עם השיהאב-1 שנכנס לשירות ב-1988, ונמשכה עם השיהאב-2 והשיהאב-3. על הפעלת הטילים אחראי חיל האוויר והחלל של משמרות המהפכה האסלאמית.
היסטוריה

תוכנית הטילים האיראנית, שראשיתה בסדרת טילי השיהאב, התחילה מיד לאחר המהפכה האיסלאמיסטית באיראן ב-1979 במטרה ליצור נשק הרתעה אסטרטגי נגד התערבות אמריקאית בגבולות איראן.
בין 1985-1986, במהלך הלחימה במלחמת איראן עיראק שפרצה ב-1980 חיפשו משמרות המהפכה באיראן נשק שיאפשר תקיפה בלב העורף העיראקי ופנו לטובת כך לסוריה ולוב במטרה לרכוש טילי סקאד (לימים השיהאב-1) והשתמשו בהם לתקוף את הערים הגדולות בעיראק ובעיקר בגדד. בסיוע קוריאה הצפונית, שייצרה באופן עצמאי גרסאות מקומיות של טילי הסקאד שנקראים "הוואסונג", הגיעה לאיראן ליכולת ייצור עצמי של טילים מסוג אלו שקיבלו את השם הפרסי "שיהאב". על אף שטילי השיהאב-1 ושיהאב-2 מיוצרים באיראן, הם מבוססים על פיתוח רוסי וצפון קוריאני.
איראן החלה בפיתוח של טיל השיהאב-3 ב-1993 בהתבסס על הטכנולוגיה של הטיל הצפון קוריאני נודונג-1. ניסויי המנוע נערכו בשנת 1997, וטיסתו הראשונה של הטיל הייתה ב-1998 בניסוי שלא צלח. השיהאב-3 הפך למבצעי ביולי 2003, ועד מאי 2004 הצטיידה איראן ב-20 טילים, ב-2007 טענו באיראן כי יש ביכולתם לשגר כ-600 טילים לעבר ישראל במידה וידרשו.
ב-1998 החלה איראן לפתח את טיל השיהאב-4. ב-2007 נטען באיראן כי הם מפתחים את טיל השיהאב-4 לטובת שיגור לוויינים לחלל. פיתוח הטיל לא יצא לפועל, וחלקים ממנו מומשו במשגר הלוויינים סאפיר.
טילי השיהאב-5 והשיהאב-6 החלו פיתוח ב-1998, מכונים "קוסאר" (בפרסית: חיי נצח), ומטרתם הייתה פיתוח טיל בליסטי לטווחים של בין 3,000–10,000 ק"מ, כלומר לשטח מדינות אירופה. הקיום של הטילים פורסם על ידי המודיעין הישראלי, אך נענה בהכחשות מצד איראן. על-פי טענות המודיעין הישראלי והאמריקאי, הטילים מבוססים על טכנולוגית מנועים רקטיים שהוברחה לאיראן דרך רוסיה.
פירוט סוגי טילי השיהאב

| שם | כניסה לשירות | אורך | קוטר | טווח | דיוק | גודל ראש קרב |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| שיהאב-1 | 1988 | 10.94 מטר | 0.885 מטר | 285-330 ק"מ | 450 מטר | כ-1,000 ק"ג |
| שיהאב-2 | 1994 | בין 11.37 ל-12.29 מטר | 0.885 מטר | 300-700 ק"מ | 450 מטר | 750-1,000 ק"ג |
| שיהאב-3 | 2003 | 16 מטר | בין 1.32 ל-1.35 מטר | בין 1,350 ל-1,500 ק"מ | 450 מטר | 760, 987 או 1,158 ק"ג |
| שיהאב-3A | 2007 | 17.58 מ' | בין 1.32 ל-1.35 מטר | 1,500-1,800 ק"מ | 450 מטר | 760, 987 או 1,158 ק"ג |
| שיהאב-3B | 2007 | 16 מטר | בין 1.32 ל-1.35 מטר | כ-1930 ק"מ | 450 מטר | כ-500 ק"ג |
| שיהאב-5 | 1998 |  |  | 4,000-4,300 ק"מ | 450 מטר | 700-1,000 ק"ג |
| שיהאב-6 |  |  |  | כ-8,000 ק"מ | 450 מטר |  |
פירוט סוגי טילי השיהאב > שיהאב-1

שיהאב-1 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני, הראשון מסדרת טילי השיהאב האיראניים והטיל הראשון במסגרת תוכנית הטילים האיראנית. הטיל יודע לשאת ראש קרב גדול של כ-1,000 ק"ג חומר נפץ או ראש קרב בלתי קונבנציונלי.
השיהאב-1 הוא גרסה של הסקאד-B שעל פי הערכות מודיעיניות הגיע לאיראן דרך רכש שבוצע מלוב, סוריה וקוריאה הצפונית במהלך שנות ה-80. מאז בוצע בו שימוש מבצעי במסגרת מלחמת איראן עיראק.
השיהאב-1 מופעל על ידי משמרות המהפכה באיראן ועל ידי חזבאללה בלבנון ובסוריה.
פירוט סוגי טילי השיהאב > שיהאב-2

שיהאב-2 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני, יורשו של טיל שיהאב-1, פותח ויוצר במסגרת תוכנית הטילים האיראנית. הטיל מסוגל לשאת ראש קרב גדול של בין 750-1,000 ק"ג חומר נפץ, תלוי בטווח המעוף של הטיל.
שיהאב-2 הוא גרסה של הסקאד-C, אותו רכשה איראן מקוריאה הצפונית במהלך שנות ה-90. במסגרת העסקה הוקם מפעל לייצור הטילים בשטח איראן.
פירוט סוגי טילי השיהאב > שיהאב-3

שיהאב-3 הוא טיל בליסטי לטווח בינוני פרי פיתוח איראני, הראשון מסדרת טילי השיהאב האיראניים שמסוגל לפגוע בכל מטרה בשטח ישראל. הטיל בגרסאותיו השונות מסוגל לשאת ראש קרב של בין 700-1,000 ק"ג וכן ראש נפץ בלתי קונבנציונלי.
ניסויים של הטיל, המבוסס על הנודונג-1 תוצרת קוריאה הצפונית, נערכו בין השנים 1998-2003. הוא נכנס לארסנל המבצעי ב-7 ביולי 2003, ונחשף רשמית על ידי האייתוללה עלי ח'אמנאי ב-20 ביולי.
השיהאב-3 הוצג לראשונה לציבור ב-25 בספטמבר 1998 בכיכר אזאדי בטהראן במהלך מפגן שנערך לרגל "שבוע ההגנה המקודשת", יום השנה להתחלת מלחמת איראן–עיראק שהתחוללה בשנים 1980-1988.[דרוש מקור]
הערות שוליים

1 2 3  שיהאב-3, באתר Global Security,‏ 5 בנובמבר 2007
1 2  שיהאב 1, באתר פרויקט Missle Threat, המרכז למחקר בינלאומי ואסטרטגי, 28 בספטמבר 2017
1 2 3  שיהאב 2, באתר FAS (פדרציית המדענים האמריקאית)
1 2 3  רויטרס, איראן: ביכולתנו לייצר כמויות של "שיהאב 3", באתר ynet, 9 בנובמבר 2004
1 2  נענע10, ועדת הבחירות הכריעה: מועמדות בן ארי ובן גביר לכנסת אושרה, באתר חדשות 13, 17 בספטמבר 2007
↑  פרויקט IRIS
↑  שיהאב-5, באתר FAS (פדרציית המדענים האמריקאית)
1 2  שיהאב 1, באתר FAS (פדרציית המדענים האמריקאית)
↑  Kugbanggwa Kisul, Sept. 1989, No.127, FBIS-EAS 29 Nov. 1988
מפת ״מלחמת הערים״ ממלחמת איראן עיראק, המלחמה בה בוצע השימוש המרבי בטילי שיהאב-1. באדום מסומנים אתרים שהותקפו באמצעות טילי שיהאב וסקאד
דודה (משפחה)

דודה ואחיינית
דודה היא אחות ההורה. דודה של ההורה (אחות הסב) היא דודה מדרגה שנייה. יש המכנים דודה גם את אשת הדוד ואת בת הדודה של אחד ההורים, דודה קשורה לאחייניה ב-25% מבחינה גנטית.
במספר שפות וביניהן בפולנית ובאלבנית ישנה מילה נפרדת לתיאור אחות האם ולתיאור אחות האב. דמות הדודה מוצגת רבות בספרות ילדים, לעיתים מתוארת הדודה שמגדלת את הילד לאחר שהתייתם כמו דודה פולי בהרפתקאותיו של תום סויר או דודה פטוניה בהארי פוטר ולפעמים היא מתוארת כאישה ערירית המשדרת עצבות.
ג'ירולמו פבריציו

| --- | --- |

 לידה:  20 במאי 1533 Acquapendente, איטליה 
 פטירה:  21 במאי 1619 (בגיל 86) פדובה, הרפובליקה של ונציה 
 ענף מדעי:  אנטומיה 
 מקום מגורים:  איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת פדובה 
 מנחה לדוקטורט:  Gabriele Falloppio 
 מוסדות:  אוניברסיטת פדובה 
 תלמידי דוקטורט:  ויליאם הארווי, Adriaan van den Spiegel 
 
פסלו של פבריציו בעיר הולדתו - אקווהפנדנטה
ג'ירולמו פבריציו (באיטלקית: Girolamo Fabrici d'Acquapendente), שהתפרסם בשמו הלטיני פבריציוס מאַקֱוַאפּנְדָנטָה (Hieronymus Fabricius ab Acquapendente‏; 20 במאי 1537[דרושה הבהרה] –21 במאי 1619), היה מרצה לרפואה באוניברסיטת פדובה, אנטומיסט חדשני ומנתח, המכונה "אבי האמבריולוגיה". מציינים את עיר הולדתו כדי לבדלו מהמנתח הגרמני בן-זמנו פבריציוס הילדנוס (Fabricius Hildanus).
חייו והישגיו

פבריציו נולד באקוופנדנטה (אנ') שבלאטיום. הוא למד באוניברסיטת פדובה, וקיבל תואר דוקטור לרפואה ב-1559, תחת הדרכתו של גבריאלה פאלופיו. פבריציו היה מורה פרטי לאנטומיה בפדובה בשנים 1562–1565, וב-1565, נעשה פרופסור לכירורגיה ואנטומיה באוניברסיטה, בעקבות פאלופיו.
ב-1594 הנהיג פריצת דרך בלימודי האנטומיה, כאשר תכנן את אולם הדיסקציות הציבורי הראשון. יוליוס קאסריוס (Julius Casserius - שמו הלטיני של ג'וליו צ'זרה קסירי; 1561-1616) מפיאצ'נצה היה מתלמידיו של פבריציו. ויליאם הארווי (1578-1657) – מגלה מחזור הדם, ואדריאן ואן דן ספיחל (Adriaan van den Spiegel‏; 1625-1578) - אנטומיסט פלמי (1578-1625) היו גם הם מתלמידיו, החל מסביבות 1598. מאוחר יותר, יוליוס קאסריוס המשיך את פבריציו כפרופסור לאנטומיה באוניברסיטת פאדובה ב-1604, ואדריאן ואן דן ספיחל קיבל את התפקיד אחריו, ב-1615.
תרומתו לאנטומיה

בעזרת ביצוע דיסקציות בחיות, פבריציו חקר את היווצרות העובר, מבנה הושט, הקיבה והמעיים, וכן את ייחודיות העין, האוזן ובית הקול. הוא היה מהראשונים שתיארו את כיסי הממברנה הנמצאים בחלקם הפנימי של הוורידים וכינה אותם "שסתומים". יש לציין, שאמטוס לוזיטנוס היה הראשון שתיאר את השסתומים ובניסוי מפורסם אף הדגים את פעולתם. בכך תרם רבות לגילוי מחזור הדם. כיום ידוע שתפקידם של שסתומים אלו הוא למנוע חזרת דם כנגד כיוון הזרימה – כלומר מהלב במקום אליו – אם כי פבריציו לא ידע זאת בזמנו, והניח שמטרתם להאט את זרימת הדם.
בספרו Tabulae Pictae, שפורסם לראשונה ב-1600, פבריציו תיאר את החריץ המפריד בין האונה הרקתית (הטמפורלית) לאונה הפרונטלית של המח. עם זאת, פבריציו לא זכה בהכרה על גילוי זה עד לא מזמן, ובמקום זאת קספר בארתולין ייחס את הגילוי לפרנציסקוס סילוויוס, ובנו של בארתולין, תומאס, קרא לחריץ "החריץ הסילביאני" במהדורת 1641 של ספרו Institutiones anatomicae.
תגלית נוספת הייתה הבורסה של פבריציו, שנקראה על שמו לאחר שתיאר אותה במאמר שהתפרסם לאחר מותו בשנת 1621.בורסה זו היא איבר בעופות המייצר תאי דם ותאי B החיוניים למערכת החיסונית. ביונקים אין בדרך כלל איבר מקביל והתאים נוצרים במח העצמות.
תרומתו לכירורגיה

פבריציו תרם רבות גם לתחום הכירורגיה. למרות שמעולם לא ביצע פיום קנה בעצמו, כתביו כללו תיאור של ביצוע ההליך. הוא העדיף להשתמש בחתך אנכי והיה הראשון שהציג את הרעיון של צינורית לפיום קנה. זו הייתה צינורית ישרה וקצרה עם כנפיים משולבות שמנעו ממנה להיעלם במורד הקנה. פבריציו המליץ על ההליך רק כמוצא אחרון, במקרה של חסימת נתיבי האוויר על ידי גופים זרים או הפרשות. מרקו אאורליו סברינו (1580–1656), מנתח ואנטומיסט מוכשר, ביצע לפחות פיום קנה אחד לפי שיטתו של פבריציו במהלך מגפת הדיפטריה של 1610. שיטתו של פבריציו לביצוע פיום קנה דומה מאוד לשיטה הנהוגה כיום.
מעבודותיו

Pentateuchos chirurgicum (1592). חומש הכירורגיה -
De formatu foetu (1600). התפתחות העובר -
De visione voce auditu (1600).
De brutorum loquela (1603).
De venarum ostiolis (1603). שסתומי הוורידים -
Tractatus anatomicus triplex quorum primus de oculo, visus organo. Secundus de aure, auditus organo. Tertius de laringe, vociis organo admirandam tradit historiam, actiones, utilitates magno labore ac studio (1613).
De muscoli artificio: de ossium articolationibus (1614).
De respiratione et eius instrumentis, libri duo (1615).
De gula, ventriculo, intestinis tractatus (1618).
De motu locali animalium secundum totum, nempe de gressu in genere (1618).
De formatione oui, et pulli tractatus accuratissimus (1621).
Opera chirurgica. Quorum pars prior pentatheucum chirurgicum, posterior operationes chirurgicas continet ... Accesserunt Instrumentorum, quae partim autori, partim alii recens invenere, accurata delineatio. Ite, De abusu curcubitularum in febribus putridis dissertatio, e Musaeo ejusdem (1623).
Tractatus De respiratione & eius instrumentis. Ventriculo intestinis, & gula. Motu locali animalium, secundum totum. Musculi artificio, & ossium dearticulationibus (1625).
Operationes chirurgicae, 1685
אורי בן דוד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  13 בנובמבר 1982 (בן 42) 
 מדינה:  ישראל 
 מעסיק:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  Research Parasite Award 
 
אורי בן-דוד (נולד ב-13 בנובמבר 1982) הוא פרופסור בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב וחוקר במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם ולביוכימיה.
בן דוד נולד וגדל בשכונת תל גנים ברמת גן. את הדוקטורט שלו עשה באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים אותו בשנת 2014. לאחר מכן עשה את עבודת הפוסט-דוקטורט שלו במכון ברוד של אוניברסיטת הרווארד ו-MIT, ובמסגרתו התפרסם במגזין Nature מחקרו שחשף כיצד האבולוציה של תאי סרטן שגדלים בתרבית משנה את התגובה שלהם לתרופות.
עם חזרתו מארצות הברית בשנת 2019 הצטרף כחבר סגל בכיר במחלקה לגנטיקה מולקולרית של האדם וביוכימיה וכעמית במרכז ספרא לביואינפורמטיקה באוניברסיטת תל אביב, ובמאי 2023 קודם לדרגת פרופסור חבר וקיבל קביעות באוניברסיטה.
פרסים וזכיות

מלגת עזריאלי לתשע"ז-תשע"ט
פרס ה-Next Generation Star של האגודה האמריקאית לחקר הסרטן (AACR)
ב-2021 נבחר כאחד מ-26 החוקרים הצעירים המצטיינים בעולם של הארגון האירופאי לביולוגיה מולקולרית (EMBO)
ב-2022 זכה בפרס קריל עבור תרומות ייחודיות להבנת הבסיס התאי והמולקולרי של אנאפלואידיה בסרטן.
מענק מחקר של ה-ERC
פרס משפחת כדר להצטיינות במחקר לשנת 2023.
חיים אישיים

בן דוד נשוי ליותם זעירא והשניים הורים לתאומים. בשנת 2015, במהלך הפוסט-דוקטורט שלו במכון ברוד, יזם יחד עם אריק לנדר פנייה ל-FDA במטרה לשנות את מדיניות הארגון לגבי תרומות דם, שלא התירה תרומות מגברים המקיימים יחסי מין עם גברים. בעקבות הפניה, שינה ה-FDA ב-2023 את המדיניות לכזו שאינה תלויה בנטייה מינית, מין או מגדר.
הערות שוליים

↑  אוניברסיטת תל אביב, ‏מחקר חדש מגלה נקודת תורפה בתאים סרטניים, באתר "הידען", 7 בפברואר 2022
↑  אורי בן דוד, באתר science.huji.ac.il
↑  ד"ר אורי בן-דוד בין 26 החוקרים הצעירים המצטיינים בעולם, באתר www.tau.ac.il
↑  אורי בן-דוד, באתר קרן וולף, ‏2022-04-10
↑  2023 Kadar Family Award - Dr. Uri Ben-David, נבדק ב-2023-07-31
↑  Office of the Commissioner, FDA Finalizes Move to Recommend Individual Risk Assessment to Determine Eligibility for Blood Donations, FDA, ‏2023-05-11 (באנגלית)
↑  חוקר הסרטן הישראלי שעשה היסטוריה להט״בית, בעמוד הפייסבוק של ICRF - הקרן לחקר הסרטן בישראל, 6 ביוני 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007590400405171  GND: 1216127743  ORCID: 0000-0001-7098-2378  VIAF: 317132814   WorldCat (עם VIAF): 317132814 
[
גיזלה-מיכאלה דאקס

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  2 ביוני 1963 (בת 61) באד קוטצטינג, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 ענף מדעי:  תקשורת 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב 
 מוסדות:  האוניברסיטה העברית בירושלים 
 
ג'יזלה דקס (נולדה ב-2 ביוני 1963) היא עיתונאית וחוקרת תקשורת גרמנייה, פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים.
ביוגרפיה

דקס נולדה ב-1963 בבאד קצטינג (אנ'), גרמניה.
היא מלמדת במרכז DAAD ללימודי גרמנית ובפורום אירופה באוניברסיטה העברית בירושלים. היא בעלת תואר שני ודוקטורט מן המחלקה לתקשורת באוניברסיטת תל אביב, בנושא צריכת מדיה חדשותית ושייכות בקרב מהגרים. המומחיות התקשורתית שלה מבוססת גם על הקריירה הארוכה שלה כעיתונאית מקצועית.
היא עבדה באופן בלעדי יותר מעשרים שנה בשבועון הגרמני הנודע DIE ZEIT, תחילה כעורכת פוליטית בהמבורג ולאחר מכן ככתבת בישראל. לפני כן החלה את דרכה כעיתונאית ביומון הצרפתי Libération בפריז, וכתבה בין היתר על נפילת חומת ברלין והשלכותיה. היא הייתה מנחה את תוכנית השיח Transit עבור ערוץ הטלוויזיה הגרמני-צרפתי ARTE. כיום היא כותבת בעיתון השווייצרי NZZ am Sonntag, ובעיתון הגרמני HAUPTSTADTBRIEF, מברלין.
היא חיברה מספר ספרים על ישראל והמזרח התיכון, ומרצה לעיתים קרובות על נושאים אלה באירופה. היא לימדה במרכז הבינתחומי הרצליה (IDC) בנושא 'עיתונות חוצה גבולות' ו"איך להיות כתב זר" ובאוניברסיטת תל אביב בנושא "מדיה והגירה".
מאז 2001 היא משמשת כעורכת הראשית של "Jüdischer Almanach" של מכון ליאו בק ירושלים.
המשורר

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  גידי דר
 הופק בידי:  שירלי זלצמן, אורי אבירם, מיכל אדלר
 תסריט:  גידי דר, דן ויליאם וסרמן על פי רעיון מאת קארל צ'אפק
 עריכה:  תור בן מיור
 שחקנים ראשיים:  משה איבגי שולי רנד
 צילום:  אמנון זלאיט
 הקרנת בכורה:  19 במרץ 1988
 משך הקרנה:  30 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
המשורר הוא סרטו העלילתי הקצר של גידי דר (30 דקות), שהקרנת הבכורה שלו הייתה ב-19 במרץ 1988 בבית ליסין, תל אביב. מככבים בו משה איבגי ושולי רנד.
אודות הסרט

משורר תמהוני (שולי רנד) הוא עד ראייה לתאונת פגע וברח וכותב עליה שיר. בתחנת המשטרה מתברר לחוקר (משה איבגי) כי המשורר אינו זוכר דבר, והשיר שכתב מהווה העדות היחידה לתאונה. השניים מנסים לפענח את השיר, על מנת לפתור את התעלומה.
שמי זרחין כתב על הסרט בעיתון חדשות:
"על בסיס עלילתי זה יצר גידי דר בסרט הקצר "המשורר", מפגש בין שתי נקודות התבוננות במציאות, בין שני עולמות, כשהאחד מהווה אסוציאציה מרחיקת לכת לשנייה. החקירה הבלשית הופכת להיות דיון אסתטי בסרט שחור לבן קונטרסטי, מצולם להפליא, ערוך בקפידה ומשוחק היטב על-ידי משה איבגי ושולי רנד. סרט קצר שאינו קשור באחד מבתי-הספר לקולנוע בארץ, ועל-כן מרשימה מאוד עבודת הבימוי של דר. מומלץ."
אורון שמיר כתב על הסרט בעכבר העיר:
"מעבר לעובדה שמדובר ברעיון מבריק למדי, גם הביצוע הפנטסטי. שני השחקנים מתנהלים מעולה איש מול רעהו, הדיאלוגים שכתבו דר ודני ווסרמן מניחים את הדעת והצילום השחור-לבן של אמנון זלאיט הוא בחזקת אמנות. מבליט את כל מה שיפה בכיעור של תל אביב, הופך את כרם התימנים לציור של Esher ואת חדר החקירות לתפאורה של פילם נואר."
אודות ההפקה

הסרט יצא לאקרנים כאשר גידי דר היה בן 23, וכל השכלתו הקולנועית האקדמאי הייתה לימודים במשך חודשיים במגמת הקולנוע בבית צבי. הסרט צולם במצלמת 16 מ"מ על ידי אמנון זלאייט. הסרט נעשה בתקופה שבה סרטים בני חצי שעה היו נדירים. התסריט מבוסס על הסיפור הקצר של קארל צ'אפק "המשורר". דר כתב אותו יחד עם דני וסרמן, שהיה שותפו לפרויקטים רבים. זהו תפקידו הראשון של השחקן שולי רנד בקולנוע.
שחקנים

בתפקידים הראשיים:
משה איבגי – חוקר המשטרה
שולי רנד – המשורר (משה הפנר)
בסרט שיחקו גם קטיה זימבריס, יפתח מור, איתן בלום, הדה רישקין ועוד.
לקריאה נוספת

רונית הורביץ, "כמו קוסם" (ריאיון עם גידי דר), בעיתון העיר, 18 במרץ 1988.
שמי זרחין, "פגע, ברח, כתב", בעיתון חדשות, 15 בדצמבר 1988, עמ' 5.
אורון שמיר, די.וי.די: משה איבגי לובש שירה, באתר הארץ, 19 במרץ 2012
הערות שוליים

↑  שמי זרחין, "פגע, ברח, כתב", בעיתון חדשות, 15 בדצמבר 1988, עמ' 5.
↑  אורון שמיר, די.וי.די: משה איבגי לובש שירה, באתר הארץ, 19 במרץ 2012
עינוי חיילים רוסים במלה רוהן

עינויים של חיילים רוסים על ידי חיילים אוקראינים במלה רוהן במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה הייתה תקרית שהתרחשה בכפר מלה רוהן במחוז חרקיב. בין 27 במרץ ל-28 במרץ 2022 פורסמה סדרת סרטונים ברשתות החברתיות שבהם נראים חיילים אוקראינים לועגים ומענים שבויי מלחמה רוסים. העיתון הצרפתי "לה מונד" ואנליסטים עצמאיים אישרו את מהימנות הסרטון.
הארגון ההומניטרי הבינלאומי Human Rights Watch טען, בסמוך לפרסום, כי  האירוע, אם יאומת, צריך להיחשב לפשע מלחמה.
וידאו

ב-27 במרץ פורסמו שני סרטונים ברדיט ובטוויטר, וגרסה מלאה יותר הועלתה מאוחר יותר ליוטיוב. הסרטונים הציגו את חקירתם של חמישה שבויים, כשהם שוכבים פצועים עם ידיים קשורות. בהמשך, שני אנשים נוספים נכנסים לתוך החצר בטנדר ומיד יורים ברגליהם, יחד עם אדם נוסף שעומד בסמוך. נראה שאחד השבויים נפגע בראשו מקת רובה. חקירת אסירים על ידי גבר נשמעת מאחורי המצלמה. בהתבסס על תנאי מזג האוויר ומיקום השמש, ה-BBC טען שהסרטון צולם ב-26 במרץ. הוא צולם באזור כפר מלה רוהן ליד חרקיב, והופץ על ידי לוחמים אוקראינים יומיים קודם לכן.
המענים בסרטון ענדו סרטי זרוע כחולים, המזוהים עם הכוחות האוקראיניים, בעוד שלכל השבויים היו סרטים לבנים מלבד אחד שחבש סרט אדום, צבעים אשר בשימוש הכוחות הרוסיים. עם זאת, השתייכותם הארגונית של המענים אינה ברורה. היו להם מדים שונים, חימוש שונה וסמלים לא מזוהים. אחד מהשבויים הרוסים המוצגים בסרטון זוהה על ידי אמו כאיוון קודריאבצב, בן 20 מאזור אומסק. בסרטון הוא נראה פצוע ומתעלף תוך כדי חקירה. ב-29 באפריל אישר משרד ההגנה הרוסי כי הוא נעדר.. ה"טיימס" דיווח כי הסרטונים קודמו על ידי מריה דובוביקובה מהמועצה לעניינים בינלאומיים של רוסיה (אנ').
לפי צ'קניוז, שירות בדיקת העובדות של העיתון הצרפתי "ליברסיון", סרטונים נוספים שפורסמו המציגים לקיחת שבויים נעשו על ידי חיילי יחידת הכוחות המיוחדים של קרקן הקשורים לגדוד אזוב, שלחמו בסמוך.
וידאו > דיווחים נוספים

ב-28 במרץ, יורי בוטוסוב, העורך הראשי של האתר האוקראיני censor, פרסם סרטון המראה את השרידים השרופים של שלושה אנשים בחווה במלה רוהן, שנראו לבושים במדים רוסיים. ארגון "Human Rights Watch" ציין כי האזור סבל מהפצצות ומשריפות שלא היו בסרטון המקורי. באותו יום, עיתונאים של סוכנות הידיעות הצרפתית העידו כי ראו גופות חיילים רוסים ברחוב ובבאר במלה רוהן, וכן ציינו את לכידת חמישה אסירים רוסים, שאחד מהם נורה בעת שניסה להימלט. ב-13 במאי, עיתונאים מ"לה מונד" פרסמו סרטון נוסף שבו אושרו המיקום הגאוגרפי ופרטים על החשודים בירי, ובו הופיעו חברי גדוד סלובוזנשצ'ינה האוקראיני, כולל אחד ממנהיגיהם, אנדריי יאנגולנקו. == תגובות ==
הרשויות האוקראיניות הגיבו בצורה חריפה לסרטונים. ב-27 במרץ האשים את רוסיה המפקד העליון של הכוחות המזוינים של אוקראינה, ולרי זלוז'ני, בהפקת הסרטונים כדי להכפיש את כוחות אוקראינה. נציבת תלונות הציבור, ליודמילה דניסובה (אנ'), דחתה את הצילומים והכריזה שהם מזויפים. אולקסי ארסטוביץ', יועץ לנשיא אוקראינה, טען כי הטיפול הלא חוקי באסירים מהווה פשע מלחמה, והדגיש כי תיערך חקירה בנושא. התובעת הכללי של אוקראינה, אירינה ונדיקטובה (אנ'), ציינה כי אם הראיות יוכיחו זאת, יבוצעו חקירות והעמדה לדין.
מהצד הרוסי, דמיטרי פסקוב, מזכיר העיתונות של נשיא רוסיה, תיאר את הסרטונים כ"צילומים מפלצתיים" ודרש לחקור אותם.
ראו גם

טענות לפשעי מלחמה בפלישה הרוסית לאוקראינה
הערות שוליים

1 2  ארתור קרפנטייה , מרסו ברטונייה , אליסה בלאנגר ואדריאן סהלי, Prisonniers russes torturés : des vidéos vérifiées par « Le Monde » mettent en cause un bataillon de volontaires ukrainiens, לה מונד, ‏13/05/2022 (בצרפתית)
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Ukraine: Apparent POW Abuse Would Be War Crime, משמר זכויות האדם, ‏31/03/2022 (באנגלית)
1 2  Kyiv will investigate video that appears to show Ukrainian forces shooting Russian prisoners of war, The Washington Post, ‏08/03/2022 (בבאנגלית)
1 2 3  ‘He had a bag over his head and a broken face’, ‏16/06/2022 (באנגלית)
1 2 3  Maxim Tucker, Kyiv investigates video said to show PoWs being shot, The Times, ‏29/03/2022 (באנגלית)
↑  Thomas Eydoux, Does this video show Ukrainian soldiers shooting at Russian prisoners of war?, France 24, ‏31/03/2022 (באנגלית)
והימים לא חלפו

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אלי עמיר
 שפת המקור:  עברית
 הוצאה
 הוצאה:  עם עובד/ספריה לעם
 תאריך הוצאה:  2024
 מספר עמודים:  271
והימים לא חלפו – ספר שנכתב על ידי הסופר אלי עמיר המבוסס על חוויותיו האישיות מתקופת סוף שירותו הצבאי ותחילת לימודיו באוניברסיטה העברית. הספר יצא לאור בסדרת ספריה לעם של הוצאת עם עובד בשנת 2024.
עלילה

הספר הוא המשכו של הספר נער האופניים שכתב עמיר על הנער נורי שהוא למעשה בן דמותו שלו.
בספר זה נורי הוא חייל המשרת בשירות סדיר במחנה שנלר. במחנה הוא חווה קשרים רומנטיים עם מספר חיילות אך כל מערכות היחסים הללו לא מחזיקות זמן רב. השוני בין נורי – בן למשפחה מיוצאי עיראק לבין החיילות מהמשפחות האשכנזיות המבוססות תמיד עומד ברקע היחסים.
במקביל הוא מבלה עם חבריו יוצאי עיראק בהאזנה קבועה למלכת הזמר הערבי – אום כולתום. אום כולתום שתמונתה אף מתנוססת על כריכת הספר היא הזמרת הנערצת עליהם והאזנה ברדיו להופעותיה בקהיר היא הפעילות המועדפת עליהם. ציטוטים משיריה משובצים לאורך כל הספר.
נורי משתחרר מהצבא ומתחיל בלימודי ערבית באוניברסיטה. רוב המרצים, בהם למשל פרופ' מאיר פלסנר מפילים על נורי וחבריו שעמום ואכזבה. במקום ללמוד את הערבית של העולם הערבי ובה כמובן שירי אום כולתום, הם משננים שירה ערבית עתיקה, כפי שנלמדה באוניברסיטאות בגרמניה.
לקראת סוף הספר נורי מפתח קשר רומנטי עז עם אשה אלמנה מבוגרת ממנו בהרבה, אך להרגשתו היא היחידה המבינה את עולמו.
משה די לאון

.
| --- | --- |

פסל של משה די לאון בעיר גוודלחרה בספרד
 לידה:  כנראה מחצית המאה ה-13 לאון, כתר קסטיליה
 פטירה:  1305 ארוואלו (אנ'), כתר קסטיליה 
 מדינה:  כתר קסטיליה כתר קסטיליה
 השקפה דתית:  יהדות 
 
הרב משה בן שם טוב די לאון (רמד"ל; כנראה 1240, ה'א' ללוח העברי – ה'ס"ה, 1305) היה מקובל ספרדי שהפיץ לראשונה את ספר הזוהר, החיבור הנפוץ ביותר בתורת הקבלה. חיבור זה יוחס על ידו לתנא רבי שמעון בר יוחאי. טענה זו הייתה בסיס לפולמוס בדורו ובדורות שאחריו, בין הוגים, רבנים וחוקרים שראו ברמד"ל עצמו את מחברו האמיתי של הספר, לבין אלו ששללו את האפשרות כי די ליאון חיבר את הזוהר לבדו. החל מהמאה ה-16 התקבל ייחוסו של הזוהר לרשב"י בעולם היהודי וזו התפיסה הנפוצה כיום ביהדות האורתודוקסית, אך מרבית החוקרים כיום סבורים כי הוא נכתב סמוך לפרסומו, על ידי קבוצת כותבים שרמד"ל הוא אחד מהם.