stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משה (שיר)
הערות שוליים

↑  אריאל פייגלין, נרקיס מתגעגעת למשה רבנו, באתר ערוץ 7, 25 ביוני 2020
↑  niv the tool, המצעד השבועי של מדיה פורסט, באתר mediaforest-group
↑  חדשות כיפה, ‏מירי מסיקה ונרקיס בשיתוף פעולה ראשון - "משה",  באתר כיפה, 24 ביוני, 2020 10:05
1 2  נרקיס ומירי מסיקה - משה, באתר ‏מאקו‏, 24 ביוני 2020
↑   נרקיס ומירי מסיקה - משה, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 4:16)
↑  דודי פטימר, ‏חם באוזן: הדואט החדש של דודו אהרון ושיר המחווה לנתנאל נגר, באתר מעריב אונליין, 24 ביוני 2020
↑  משה, באתר יוסמיוסיק, ‏2020-06-24
| מירי מסיקה |
| --- | --- | --- |
| אלבומי אולפן | מירי מסיקה • שלום לאמונות • חדשות טובות • מלך • סימנים על החול • אלוהי הדברים הקטנים • אוקיינוס |  |
| אלבומי הופעה | הופעה אקוסטית בזאפה • הופעות במפעל הפיס |  |
| חברות תקליטים | הד ארצי • הליקון • התו השמיני • עננה |  |
| מירי מסיקה – סינגלים |
| --- | --- | --- |
| מירי מסיקה | "טיפה טיפה" • "נובמבר" • "לשם" • "אף אחת" • "באה אליכם" • "שיר לשירה" • "תן לי סימן" |  |
| שלום לאמונות | "שלום לאמונות" • "ממי" • "עכשיו אתה חוזר בחזרה" • "אם זאת האהבה שלך" • "שירה" • "הוא" |  |
| חדשות טובות | "חדשות טובות" • "פנינים בנהרות" • "יום ראשון" • "מה עשית" • "אהובי" |  |
| מלך | "מלך" • "ואולי" • "אני לא שם" • "יריות באוויר" • "אישה חרסינה" |  |
| סימנים על החול | "עזור לי" • "דמעות" • "שתדע" • "סוף טוב" • "סימנים על החול" |  |
| אלוהי הדברים הקטנים | "תשים תשים" • "אלוהי הדברים הקטנים" • "חייאתי" • "זהרה" • "לב מול לב" |  |
| אוקיינוס | "בכרם תימן" • "מפחד עלייך" • "אוקיינוס" •  "כמה כמה" • "חוה" • "משה" • "יש לך אותך" • "אמא" • "מרק צח" |  |
| סינגלים נוספים | "כלוב של זהב" • "האביב שלי יגיע" • "ברכת המלך" • "ככה זה (לאהוב אותך)" • "ערב חג" • "האור יזרח גם בנפרד" • "קולות הלב" • "למה למה ככה" • "תודה לחיים" • "בודדה" • "זוכרת את הים" • "קרקע יציבה" • "תן בי אור" • "שורפים ת'יום" • "ממרחק נשימה" • "מרחק הזמן" • "נשארנו ביחד" • "אחת בלילה" • "אבל אהבה" • "מפל" • "שתי גדות" • "הו ארצי מולדתי" |  |
מקסוול טיילור

| --- | --- |

 לידה:  26 באוגוסט 1901 מיזורי
 פטירה:  19 באפריל 1987 (בגיל 85) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית הקברות הלאומי ארלינגטון 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית  מכללת המלחמה של צבא ארצות הברית  האקדמיה הצבאית של ארצות הברית  Metropolitan Community College 
 השתייכות:  הצבא האמריקני צבא ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  1922–1964 (כ־42 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101  מפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית ראש מטה צבא ארצות הברית  יושב ראש המטות המשולבים
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה:  הפלישה לנורמנדי  מבצע מרקט גארדן  מלחמת קוריאה
 עיטורים
   צלב השירות המצוין   כוכב הכסף   כוכב הארד   מדליית השירות המצוין  לגיון ההצטיינות
 
מקסוול דוונפורט "מקס" טיילור (באנגלית: Maxwell Davenport "Max" Taylor; ‏26 באוגוסט 1901 – 19 באפריל 1987) היה גנרל אמריקאי שהתפרסם בתפקידו כמפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101 במלחמת העולם השנייה. טיילור שירת כיושב ראש המטות המשולבים החמישי.
קריירה צבאית

טיילור גדל במיזורי ובשנת 1922 סיים את לימודיו באקדמית וסט פוינט ושירת בחיל ההנדסה של צבא ארצות הברית. ב-1926 עבר לארטילריה. במהלך מסלול הפיקוד הושפע טיילור מאוד ממפקדו מת'יו רידג'וויי. בשנת 1944, לאחר שמפקדה הגנרל ויליאם לי לקה בהתקף לב ונאלץ לפרוש, מונה טיילור למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-101. טיילור פיקד בהצלחה על הדיוויזיה במבצע המוטס בנורמנדי, במהלכו האוגדה הוצנחה בנורמנדיה כ-4.5 ק"מ מחוף יוטה. הייתה זו צניחתו החמישית של טיילור וזו שזיכתה אותו בתואר צנחן מוסמך. הדיוויזיה בפיקודו הצליחה בצהרי ה-6 ביוני 1944 לחבור לכוחות שנחתו על החוף ובהמשך הקרבות כבשו את העיירה קרנטן כחלק מהמערכה לכיבוש שרבורג. על האופן בו פיקד על הדיוויזיה עוטר טיילור בצלב השירות המצוין. לאחר מכן פיקד על הדיוויזיה במבצע המוטס בהולנד.
במהלך הקרב על הבליטה שהה טיילור בארצות הברית. הדיוויזיה נשלחה להגן על גזרת צומת בסטון ולחמה במה שנודע לימים כמצור על בסטון תחת פיקוד סגנו, אנתוני מקאוליף. פקודיו של טיילור מתחו עליו ביקורת קשה בעקבות זאת אולם קידומו לא נפגע כתוצאה מכך. הוא שב לחזית ופיקד על הדיוויזיה בהמשך קרב הארדנים. לאחר המלחמה מונה למפקד האקדמיה הצבאית של ארצות הברית. בשנת 1949 מונה למפקד כוחות ארצות הברית בברלין ובשנים 1953 - 1954 פיקד על הכוחות האמריקאים במלחמת קוריאה, כשלתקופה קצרה כיהן כמפקד העליון של כוחות הברית. בשנת 1955 שימש ראש מטה צבא ארצות הברית. בשנים 1962–1964 שימש כיושב ראש המטות המשולבים. החל מ-1964 כיהן כשנה כשגריר ארצות הברית בדרום וייטנאם.
לקריאה נוספת

ס.ל.א מרשל, "הם צנחו בלילה", הוצאת מערכות מאנגלית: אהרן אמיר.
קורנליוס ראיין, "גשר אחד רחוק מדי", הוצאת זמורה ביתן ומודן, 1979.
קורנליוס ריאן, "היום הארוך ביותר", הוצאת מערכות, 1982.
סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005.
סטיבן אמברוז, "יום הפלישה", מאנגלית: מרדכי ברקאי, הוצאת זמורה ביתן, 2002.
הערות שוליים

↑  סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 61.
↑  סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 122.
↑  סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 156.
↑  סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 222.
↑  סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמודים 249–251.
↑  סטיבן אמברוז, "אחים בקרב", תל אביב: כנרת, זמורה ביתן, דביר, 2005, עמוד 341.
| הקצינים הבכירים, הגנרלים המפקדים וראשי המטה של צבא ארצות הברית |
| --- | --- | --- |
| המפקד העליון | ג'ורג' וושינגטון | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| הקצינים הבכירים | הנרי נוקס • ג'ון דופטי • ג'וסיה הרמר • ארתור קלייר • אנתוני ווין • ג'יימס וילקינסון • ג'ורג' וושינגטון • אלכסנדר המילטון • ג'יימס וילקינסון • הנרי דירבורן • ג'ייקוב בראון | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| הגנרלים המפקדים | ג'ייקוב בראון • אלכסנדר מקומב • וינפילד סקוט • ג'ורג' מקללן • הנרי האלק • יוליסס ס. גרנט • ויליאם שרמן • פיליפ שרידן • ג'ון סקופילד • נלסון מיילס | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| ראשי המטה | סמואל יאנג • אדנה צ'אפי • ג'ון בייטס • פרנקלין בל • לאונרד ווד • ויליאם וות'רספון • הודג' סקוט • טסקר בליז • פייטון מרץ' • ג'ון פרשינג • ג'ון היינס • צ'ארלס סומראל • דאגלס מקארתור • מאלין קריג • ג'ורג' מרשל • דווייט אייזנהאואר • עומר בראדלי • ג'וזף לוטון קולינס • מת'יו רידג'וויי • מקסוול טיילור • ליימן למניצר • ג'ורג' דקר • ארל ווילר • הארולד ג'ונסון • ויליאם וסטמורלנד • ברוס פאלמר • קרייטון אברמס • פרידריק וינד • ברנארד רוג'רס • אדוארד מאייר • ג'ון וקהאם • קארל ואונו • גורדון סאליבן • דניס ריימר • אריק שינסקי • פיטר סקומייקר • ג'ורג' קייסי‎ • מרטין דמפסי • ריימונד אודיירנו • מארק מילי • ג'יימס מקונוויל • רנדי ג'ורג' | דגל הדרגה של ראש מטה צבא ארצות הברית |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300364005171  CiNii: DA04919271  GND: 118904256  ISNI: 0000 0000 8384 0427  LCCN: n79077235  NARA: 10583201  NDL: 00526670  NKC: mub2011666532  NLK: KAC2018M4579  NTA: 071339973  SNAC: w6nz86bc  SUDOC: 080411355  Trove: 1201606  VIAF: 54946600   WorldCat (עם VIAF): 54946600
משה דמאיו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  12 באוגוסט 1958  (בן 66)
 מדינה:  ישראל ישראל
 ידוע בשל:  מנכ"ל בני יהודה תל אביב
 עיסוק:  מנהל ספורטיבי
 תואר:  מנכ"ל בני יהודה תל אביב
 תקופת כהונה:  2003–2016, 2024-2022
 צאצאים:  מאיה דמאיו קרן דמאיו שני דמאיו
 
משה דמאיו (נולד ב-12 באוגוסט 1958) הוא בעליה לשעבר של  קבוצת הכדורגל בני יהודה תל אביב.
ביוגרפיה

משה דמאיו החל את דרכו בספורט ככדורגלן ושיחק עד גיל נוער אך נאלץ לפרוש עקב פציעה. דמאיו החל בתפקידי ניהול בבני יהודה תל אביב עוד משנות השמונים בהן שימש כמנהל קבוצות ילדים ולאחר מכן התקדם בתפקיד לאחראי מחלקת הנוער של בני יהודה תל אביב, כשלאחר מכן הפך למנהל הקבוצה הבוגרת של המועדון. דמאיו שימש כמנכ"ל בני יהודה עוד מתקופתו של יושב הראש גד סולמי שתחתיו זכתה בני יהודה באליפות ליגת העל בכדורגל היחידה בתולדותיה.
בחודש ספטמבר 2003 החל דמאיו, יחד עם יובל גפני ורוני פניג'ל, בתהליך לרכישת זכויות הניהול של הקבוצה וכשתהליך זה הושלם המשיך דמאיו בתפקידו כמנכ"ל המועדון. בחודש יוני 2011 נכלל דמאיו ברשימת 101 המנכ"לים הבכירים באירופה. בחודש מאי 2011 נותר דמאיו בתפקיד מנכ"ל המועדון לאחר עזיבתו של יושב הראש הקודם חזי מגן ובמהלך תקופה ארוכה ניסה למצוא רוכשים שייקחו את הבעלות על הקבוצה. לאורך השנים בהן שימש דמאיו כמנכ"ל וכבעלים במועדון, משפחתו הייתה מעורבת גם כן בניהול בני יהודה. בתו מאיה שימשה כמזכירה וכדוברת המועדון, בתו השנייה קרן שימשה כיועצת המשפטית של בני יהודה ואחותו של משה דמאיו אנה, שימשה כחברת עמותה במועדון.
ב-5 במאי 2016 השלים משה דמאיו את העברת כלל זכויות הניהול של בני יהודה לידיו של איש העסקים ברק אברמוב. לאחר 13 שנים בתפקיד מנכ"ל, ואף לתקופה קצרה כבעלים, עזב דמאיו את בני יהודה תל אביב.
ב-10 ביולי 2016, מונה משה דמאיו לתפקיד מנכ"ל בית"ר ירושלים, וביוני 2017 הודיע לו אלי טביב על הפסקת עבודתו במועדון. ב-29 ביולי 2022 רכש בחזרה את בני יהודה. ב-13 ביוני 2024 העביר את זכויות הניהול לאלירן עובד ובכך סיים את דרכו במועדון.
הערות שוליים

↑  מפתיעים את דמאיו, 15 באוגוסט 2008, באתר One
↑  מערכת וואלה! ספורט‏, אלי טביב מינה את משה דמאיו למנכ"ל בית"ר ירושלים: "האיש המתאים לתפקיד", באתר וואלה, 10 ביולי 2014
↑  נדב צרפתי, ‏‏בית"ר ירושלים הודיעה למשה דמאיו על סיום עבודתו, באתר ספורט1, 2 ביוני 2017
↑  גידי ליפקין, ‏רשמית: בני יהודה חזרה לידיו של משה דמאיו, באתר ONE‏, 29 ביולי 2022
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים ובנושא כדורגל ישראלי. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מרד והפרעות התנהגות בגיל ההתבגרות

גיל ההתבגרות הוא שלב פגיע במיוחד המאופיין בשינויים עמוקים מבחינה רגשית, קוגניטיבית והתנהגותית. השינויים עשויים להביא את המתבגר למרוד בדמויות הסמכות הסובבות אותו, לעיתים המרידה חורגת מהתחום הנורמלי ומבטאת בעיית התנהגות.
מרד בגיל ההתבגרות

עם הופעתה של הבגרות המינית והמעבר לתקופת הבגרות המוקדמת, תמה תקופת הילדות "הנאותה". לנוכח התפתחות הגוף וקצב הבשילה של האיברים הגניטליים, מתעוררות שאלות הנוגעות לזהותו של המתבגר. אריק אריקסון התייחס לתפקיד המתבגר בשלב זה, והדגיש כי שלב "המורטוריום" בהתפתחותו של המתבגר נחוץ על מנת להכיל ולשלב את מרכיבי הזהות בשלב הילדות המוקדמת לתוך זהותם המתפתחת בהווה.
Hall, טען לפני כמאה שנה, כי גיל ההתבגרות הוא אינהרנטית (מטבעו), תקופה של סערה ומתח. מרבית הפסיכולוגים בני-זמננו, אינם מכירים בכך שתופעה זו בלתי נמנעת. עם זאת, הם סבורים, כי הסערה והמתח מתעוררים בעת המעבר לעיסוק בנושאים אחרים.
מחקרים עכשוויים שבדקו סערה ומתח בגיל ההתבגרות, התמקדו למשל בקונפליקט עם ההורים, באי יציבות רגשית, והתנהגות סיכונית. בסוג אחר של מחקר דיווחו החוקרים כי סטודנטים והורים למתבגרים צעירים צפו שמתבגרים, יותר מאשר ילדים בבית ספר יסודי, ייטו ללקות בסימפטומים המאפיינים הפרעות נפשיות (כגון: חרדה, חוסר ביטחון ודיכאון) ולקיחת סיכון / מרדנות (כגון: פזיזות, אימפולסיביות וגסות רוח). במחקר אחר נמצא כי הורים ומורים רואים את גיל ההתבגרות כתקופה קשה יותר מכל תקופה אחרת עבור המתבגרים, ועבור הורים ומורים.
הרעיון של תקופה קשה למתבגרים כולל שלושה מרכיבי מפתח:
קונפליקט עם ההורים – מתבגרים ניחנו בנטייה למרדנות ולהתנגדות לסמכות הורית.
נטייה למצבי רוח דיכאוניים – מתבגרים נוטים למצבי רוח הפכפכים ולטלטול מצב הרוח, ואף נוטים יותר לחוות אפיזודות דיכאוניות.
התנהגות סיכונית – מתבגרים נוטים להתנהגות פזיזה, להפרת נורמות, להתנהגות אנטי-חברתית ולהתנהגות שיש בה פוטנציאל לפגיעה עצמית ופגיעה באנשים הסובבים אותם.
ישנה שונות בקרב מתבגרים לגבי מצבי רוח דיכאוניים שהם חווים. גורמים שונים עשויים להביא למצבי רוח קשים אלה, בינם: יכולת אקדמית נמוכה, מעמד חברתי נמוך מקבוצת השווים, קשיים משפחתיים- סכסוכים בין ההורים, וגירושים).
הסערה שעובר המתבגר עשויה להביא למרד. סיבות המרד עשויות להיות שונות ומגוונות, הן מושפעות ממאפיינים אישיים וסביבתיים.
מרד והפרעות התנהגות

המרד בנוי מעימות עם הסדר הקיים המיוצג על ידי הורים, מורים ונורמות חברתיות, והוא ממשיך עם התגובה של הסמכות בה מורדים. כאשר המרידה מופיעה בצורה חלשה זהו מצב נורמטיבי, אך כאשר ההתנהגות המרדנית חזקה ומתמשכת היא נחשבת לאנטי חברתית ומוגדרת כהפרעת התנהגות. יחד עם זאת יש לזכור כי ההגדרות של מרדנות והפרעות התנהגות הן תלויות חברה ותרבות. התנהגות מסוימת עשויה להיתפס במשפחה מסוימת כנורמלית, בעוד במשפחה אחרת היא תיתפס כסטייה . בהקשר זה ישנה חשיבות לתגובת הסמכות למרד, העשויה להשפיע על התעצמות המרד. התגובה למרד יכולה להיות קשה ולכלול ענישה, אך היא גם יכולה להיות סלחנית ומאפשרת.
בעיות התפתחות של הילדות כהפרעת ליקוי קשב ופעלתנות יתר, הפרעת דיכאון, אוטיזם וכמה הפרעות נוספות עם תסמינים מיוחדים, הן בחלקן פחות יציבות וניתנות לטיפול. בלא טיפול בבעיות התפתחות של הילדות מתמזגת לעיתים, כמעט שלא במורגש, בהפרעות חמורות וכרוניות יותר כאשר הילד נכנס לתקופת הבגרות. ההפרעות בגיל ההתבגרות מלוות פעמים רבות במרד, המלווה תקופה זו גם אצל מתבגר נורמטיבי ואף יותר אצל המתבגר בעל הפרעת ההתנהגות.
הפרעות התנהגות אופייניות לגיל ההתבגרות

מאז ראשית המאה העשרים, עם התפתחות התנועה לבריאות הנפש ועם זמינותם של שירותי הייעוץ לילדים, נעשו צעדים גדולים בהערכה, בטיפול והבנה של דפוסי התנהגות לא מסתגלת אצל ילדים ומתבגרים. ההשקפה שרווחה אז, ראתה בילדים "מבוגרים בזעיר אנפין" ולא נתנה דעתה על בעיות ייחודיות, כגון אלה הקשורות בשינויי ההתפתחות הנורמליים המתחוללים אצל הילד או המתבגר. מאוחר יותר חלה הבנה שאין כל אפשרות להבין את הפרעות הילדות בלי להביא בחשבון תהליכי התפתחות אלה. התחום מכונה בדרך כלל פסיכופתולוגיה התפתחותית (developmental psychopathology).
הפרעות התנהגות אופייניות לגיל ההתבגרות > הפרעות התנהגות

(CD- Conduct Disorder) מדגישה את יחסיו של הילד או המתבגר עם נורמות חברתיות ועל כללי התנהגות, אשר המוקד הוא התנהגות תוקפנית או אנטי-חברתית. בהפרעות אלה חשוב להבחין בין מעשים אנטי-חברתיים מתמידים, בהם נרמסות זכויותיהם של האחרים, לבין מעשי קונדס חמורים פחות שמעוללים לעיתים קרובות ילדים ומתבגרים "נורמליים". תסמיניה העיקריים של ההפרעה הם הפרה מתמדת, חוזרת ונשנית של כללים וזלזול בזכויות הזולת. התנהגותם של הלוקים בהפרעת זו היא עוינת, מרדנית, תוקפנית באופן פיזי או מילולי. כמו כן הם נוטים למריבות תכופות, להתנהגות נקמנית והרסנית, שקרים, גנבות, פרצי זעם שכיחים, ולהיעדר עכבות מיניות ולתוקפנות מינית. כאשר חלקם אף עוסקים בהצתות, השחתת רכוש, שוד ומעשי רצח.
הקטגוריה השנייה של תופעת האלימות היא התנהגות מתנגדת OPD- Oppositional Defiant) Disorder), המתאפיינת ב: אובדן שליטה, ויכוחים מתמשכים, התנגדות לשיתוף פעולה, הצקות, האשמה של האחרים, כעס, עוינות, והתעסקות טורדנית בהתנהגות האחר (APA, 1994). הפרעה זו נחשבת פחות קשה מהפרעת התנהגות – CD.
הפרעת התנהגות מתפתחת לרוב בקרב 25% מילדים לאחר גיל 9. כאשר מבחינה התפתחותית, קדמה להופעתה, הפרעת התרסה-התנגדות האופיינית לילדים בני 6-9. שכיחותה גבוהה יותר בקרב בנים, ועם זאת בשנים האחרונות ניכרת עלייה בשכיחותה בקרב בנות, המבטאות אלימות בדרך עקיפה וכן באמצעות עוינות. אצל רוב הילדים האלימות יורדת בהדרגה עד גיל ההתבגרות, ואז מופיעה עלייה מחודשת בשכיחותה. נראה כי גורמי סיכון להתפתחות התנהגות אלימה קשורים לגיל, ובעיקר למצבי מעבר (גילאי ארבע, גילאי חטיבת הביניים, מעבר לתיכון), לקשרים לקויים בתוך המשפחה המונעים מהילד לפתח מיומנויות תקשורת נכונות או מציגים לפניו לקויים של תקשורת, ולהיעדר סביבה חברתית תומכת, המאפשרת לפתח התנהגות חברתית, ומושפעת בקרב מתבגרים משלושה גורמי סיכון: היעדר מסוגלות עצמית בתחום האקדמי, היעדר מסוגלות עצמית בתחום החברתי (העדר מקום משמעותי בחברה), והעדר מסוגלות עצמית בתחום האישי (קושי בפיתוח מיומנויות שליטה עצמית).
נראה כי ביטויי התוקפנות והעדר מיומנויות חברתיות, גורמת לדחייתם על ידי בני קבוצת השווים, אשר עלולה להביא ל"רצף לולייני של פעילות גומלין חברתיות עם בני קבוצת השווים", המחריף את הנטייה להתנהגות אנטי חברתית. מלבד זאת, הורים ומורים עלולים להגיב כלפי ילדים תוקפניים ברגש שלילי חזק, כגון זעם ולדחותם. צירוף דחייתם על ידי ההורים, המורים ובני קבוצת השווים, גורם למתבגרים אלה לחוש בודדים ומנוכרים. ולכן אין זה פלא שהם מרבים לפנות לקבוצות שווים עברייניות וסוטות בחיפוש אחר חברה.
הפרעות התנהגות אופייניות לגיל ההתבגרות > הפרעות ליקוי קשב ופעלתנות יתר

הפרעת קשב, ריכוז והיפראקטיביות, מאופיינת בקשיים המשבשים התנהגות יעילה המכוונת למטלה, במיוחד אימפולסיביות, פעילות מוטוריות עודפת, וקשיים בשמירה על קשב, נפוצה ביותר בקרב בנים לפני גיל ההתבגרות. הלוקים בהיפראקטיביות, נוטים להיסח הדעת, לעיתים קרובות אינם ממלאים הוראות או נענים לדרישות המוצבות להם. הם נוטים לאימפולסיביות וסיבולת נמוכה לתסכול. מאחר שהם אינם בשלים מהבחינה החברתית, לרוב הם מתקשים להסתדר עם הוריהם ואינם מצייתים לכללים. בנוסף בעיות ההתנהגות שלהם מביאות אף ליחס שלילי מצד בני קבוצת השווים.
בגיל ההתבגרות נראות השפעות שרדיות כגון קשיי קשב. מחקרים הוכיחו כי ילדים היפראקטיביים נשארים כאלה גם בתקופת הבגרות המוקדמת, או לוקים בבעיות פסיכולוגיות אחרות בשנות העשרה המאוחרות ובתקופת הבגרות המוקדמת. למשל, במחקר מעקב של 16 שנים עם ילדים הלוקים בהפרעות ליקוי קשב-פעלתנות יתר נמצא כי כ- 25% לא סיימו מעולם את בית הספר התיכון, לעומת 2% בלבד בקבוצת הביקורת .
הפרעות התנהגות אופייניות לגיל ההתבגרות > עבריינות נוער (juvenile delinquency)

המונח עבריינות נוער הוא מונח משפטי, שפרושו מעשים לא חוקיים שעושים בני אדם שגילם פחות מ-16-18 (בהתאם לחוק המדינה). התנהגות זו כוללת מעשים כגון השחתת רכוש, אלימות כלפי בני אדם אחרים, והתנהגויות שונות המנוגדות לצרכים ולזכויות של הזולת המפרות את חוקי החברה. מקרב שני מיליון צעירים העוברים דרך בתי משפט לנוער בכל שנה בארצות הברית, כמחצית מגיעים בגלל פעולות כגון בריחות מן הבית. אף שהפשיעה בקרב בני נוער נעשית בידי נערים, בשל עבירות רכוש, אונס ומעשי רצח. גם שיעור הנערות עולה בהתמדה. נערות עברייניות נעצרות בדרך כלל בשל שימוש בסמים, עבירות מין, בריחה מהבית ועל "חוסר תקנה", אך גם על עבירות רכוש, כגון גנבה. אמנם, על חלק גדול מהפשיעה בקרב בני נוער אחראיים בני נוער ממעמדות נמוכים, אך הבעיות קיימות בכל הרבדים החברתיים.
לתנאים החברתיים-תרבותיים יש נטייה ליצור או לעודד עבריינות. גורמים בעלי חשיבות מכרעת, הקשורים זה בזה, הם ניכור, מרד, דחייה חברתית, ותמיכה פסיכולוגית שמעניקה ההשתייכות לכנופיית עבריינים. תחושת ניכור ומרד משותפת לבני נוער רבים מרבדים חברתיים-כלכליים רחבים. בני נוער מנוכרים עשויים להיכנע כלפי חוץ בפסיביות לדרישות מבוגרים, או לסרב בגלוי לציית לסמכות ההורים ומבוגרים אחרים, ולגרום לעצמם ולמשפחותיהם בעיות רבות. הניכור מהמשפחה ומהחברה חושף אותם ל"נפילה בשביה" של קבוצת השווים שלהם, אליה הם עשויים לפנות לקבלת ייעוץ ואישור. אצל מתבגרים המצטרפים לכנופיות אין מדובר בהכרח בפסיכופתולוגיה אישית, אלא בעיקר בפתולוגיה קבוצתית מאורגנת, הכרוכה במרד נגד הנורמות החברתיות, כדבריו של ג'נקינס: "העבריין המחוברת אינו משקף כישלון בחברות אלא מגבלה של נאמנות לקבוצת שווים של טורפים, פחות או יותר. היכולת הבסיסית ליחסים חברתיים הושגה. מה שחסר הוא שילוב יעיל בחברה הרחבה יותר כחבר תורם".
הפרעות התנהגות אופייניות לגיל ההתבגרות > דיכאון

דיכאון בא לידי ביטוי במישורים שונים:
במישור הרגשי - הוא מתבטא במצב רוח מדוכא או עצוב.
במישור הקוגניטיבי - ניכרות בקרב האדם תפיסות שליליות של העולם, של עצמו ועתידו.
במישור הבין אישי - יופיעו קשיים ביצירת קשרים ושמירה עליהם.
במישור ההתנהגותי - תהיה הימנעות מפעילויות שהאדם עסק בהן בעבר.
במישור הפיזי - יזוהו שינויים בדפוסי אכילה ושינה.
האיגוד האמריקני לפסיכיאטריה של הילד והמתבגר קבע שדיכאון קשור גם לשיעורים גבוהים של התנהגויות אובדניות, שימוש בחומרים ממכרים, לבעיות עם החוק, לחשיפה לאירועי חיים שליליים ולהריון בגיל ההתבגרות. אצל מתבגרים נוסף למצב הדיכאוני סיכוי גבוהה לתחלואה נלווית כהפרעות חרדה, שימוש בחומרים ממכרים, התנהגות אובדנית, התנהגויות סיכוניות והתנהגות אנטי-חברתית כוונדליזם, התנהגות מינית לא בטוחה ועוד. בהתפתחות דיכאון אצל ילדים ומתבגרים יש משקל רב לסביבה המשפחתית. מידת המצוקה של ההורים משפיעה מאוד על המתח המשפחתי ועל התפקוד ההורי, ונמצא כי דיכאון או חרדה אצל ההורה פוגעים ביכולתו של המתבגר המדוכא להחלים באופן מלא.
לדיכאון מג'ורי שכיחות של 15%-20% בקרב מתבגרים, כאשר נערות סובלות פי שניים מדיכאון מאשר נערים. האופן שבו הדיכאון נחווה תלוי בחלקו ברמה ההתפתחותית הפיזיולוגית והחברתית של האדם. התפתחות החשיבה המופשטת ויכולת להסתכל על העתיד יוצרת בגיל ההתבגרות ביטויים של דיכאון כ- תחושת אשמה, חוסר אונים וחוסר תקווה. יתרה מזו, התפתחות מושג העצמי והשוואה חברתית מביאות לחוויה של דימוי עצמי נמוך.
ראו גם

סוגי מרד
מרד בגיל שנתיים
הפרעת התנגדות
הערות שוליים

↑  Kroger, J. (2007). Identity Development: Adolescence through Adulthood. P. 38
↑  Hall, G. S. (1904). Adolescence: Its psychology and its relation to physiology, anthropology, sociology, sex, crime, religion, and education
Vols. I & II. Englewood Cliffs, NJ: Prentice-Ha
↑  Arnett, J. J., (1999). Adolescent Storm and Stress Reconsidered. American Psychological Association. Vol. 54:5
↑  Bukobza, G. (2009). Relations between rebelliousness, risk-taking behavior, and identity status during Emerging Adulthood. Identity: An International Journal of Theory and Research, 9(2), 159-177
↑  Donald E, G. Helen D, P. Dilip R, P. Mark A, S. (1997) THE REBELLIOUS ADOLESCENT Evaluation and Management of Oppositional and Conduct Disorders. Pediatric Clinics  44: 6
1 2  קרסון, ר', בוצר, ג' ומינקה, ס' (1998). פסיכופתולוגיה והחיים המודרניים. כרך ב', האוניברסיטה הפתוחה
1 2  מור, נ', מאיירס, י', מרום, צ' וגלבוע-שכטמן, א' (2011). טיפול קוגניטיבי התנהגותי בילדים: עקרונות טיפוליים. הוצאת דיונון מבית פרובוק בע"מ
↑  שם (1998)
↑  שם (1998)
משה אביגדור חייקין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1852 ה'תרי"ב 
 פטירה:  17 ביוני 1928 (בגיל 76 בערך) כ"ט בסיוון ה'תרפ"ח 
 מקום קבורה:  בית הקברות טרומפלדור 
 מדינה:  האימפריה הרוסית, הממלכה המאוחדת, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 תקופת הפעילות:  ? – 17 ביוני 1928 
 
הרב משה אביגדור חייקין (באנגלית: Moses Avigdor Chaikin; ה'תרי"ב, 1852 - כ"ט בסיוון ה'תרפ"ח, 17 ביוני 1928) היה רב אנגלי ממוצא בלארוסי בולט בראשית המאה ה-20.
קורות חיים

נולד בשקלוב לרב ישראל שרגא חייקין שהיה מנאמני האדמו"רים מחב"ד הרבנים שמואל ושלום דובער שניאורסון (מהר"ש ורש"ב). הוא נקרא על שם שניים מסביו: ר' משה'לה, מחסידיו הראשונים של הרב דובער שניאורי ("האדמו"ר האמצעי" מחב"ד), ורבי אביגדור מפינסק, רב מתנגד ידוע ושנוא נפשם של החסידים. בילדותו התמנה אביו כשו"ב בסנקט פטרבורג, המשפחה התגוררה באכסניה שאותה ניהל האב ובה התארחו כמעט כל הרבנים שנקלעו לבירת האימפריה הרוסית ונאלצו לשהות בה תקופה. סביבה זו סיפקה לילד כר גידול תורני, הוא נחשב מתמיד ובבחרותו נסמך להוראה מרבנים רבים שביקרו באכסניה ובחנו אותו על לימודיו. מהם: רבי יצחק אלחנן ספקטור מקובנה, רבי אברהם שמואל דיסקין מוולקוביסק ורבי יקותיאל זלמן לנדא מפטרבורג.
במקביל למד בעצמו שפות זרות רבות ושלט באנגלית, בגרמנית, ביוונית, בלטינית, בצרפתית וברוסית. הוא נישא לטאנה רבקה בתו של הרב שלמה זלמן פינסקר מחרסון.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 היגר מערבה לצרפת. לאחר פטירת הרב יהושע השיל לוין רבה של התאחדות הקהילות של יוצאי רוסיה ופולין שיסד רבי ישראל מסלנט בפריז, התמנה הרב חייקין ב-1884 למלא את מקומו. הוא התיידד עם הרב הראשי לפריז צדוק כהן שבהמשך התמנה כרבה הראשי של צרפת כולה. הוא עמד בקשרים גם עם משכילים מפורסמים כיאפ"ז ושניאור זק"ש שגרו בפריז. ואולם לפי דוב היימן, לא הגיע לרמתו של הרב יהודה לובצקי שגר בפריז עוד בימי רבי ישראל מסלנט והיה יריבו של הרב הקודם, לוין. בעת שבתו בפריז הדפיס את ספרו הצרפתי "Apologie Des Juifs" ‏(1887).
ב-1888 עזב את צרפת ונסע לקבל את משרת הרבנות של רוסטוב על הדון ברוסיה, אך לאחר תקופה קצרה נאלץ לנטוש, העיר שכנה מחוץ לתחום המושב והניסיונות להסגיר את מעמדו ולהעניק לו רישיון ישיבה בעיר עלו בתוהו. הוא עזב את המדינה והיגר לאנגליה, שם התקבל כרבה של קהילת יוצאי רוסיה ופולין בשפילד, שבה ניהל גם את ה"תלמוד תורה" המקומי. קשריו עם הרב הראשי נפתלי הרמן אדלר סייעו לו בהשגת תקציבים למוסד, אך באופן כללי חי בדוחק בקהילה זו שהייתה קטנה, ולפי היימן לא הלמה את גדלותו בתורה. במשך תקופת כהונתו בשפילד, ניסו אנשי חב"ד ברוסיה לסדר עבורו את משרת רבנות סנקט פטרבורג. הצעה זו לא יצאה לפועל הן בשל היסוסיו של הברון הוראצי גינצבורג באשר לנכונות והיתכנות המהלך והן בשל קשריו של הרב חייקין עם הרב אדלר, שנתנו לו תקווה לרבנות מכובדת יותר בהמשך באנגליה, אם לא יעזוב את המדינה.
בשנת ה'תרס"ב, 1902, נבחר לכהן כרבה של "אגודת בתי הכנסת של אחינו בני ישראל מרוסיה ופולין" שהוקמה בידי סמואל מונטגיו וידועה בשמה המקוצר "Federation of Synagogues" (הפדרציה של בתי הכנסת). בהמשך החל לכהן במקביל גם כדיין בבית הדין הרבני של ק"ק כנסת ישראל.
הרב חייקין עלה לארץ ישראל בשנת ה'תרפ"ו, 1926, ונפטר בתל אביב בכ"ט בסיוון ה'תרפ"ח, 17 ביוני 1928. הוא נקבר בבית הקברות הישן בתל אביב.
ספריו

ציון רש"י, לונדון תרפ"א
כללי הפוסקים, לונדון תרפ"ג
משפחתו

לרב חייקין ולטאנה רבקה לבית פינסקר נולדו שלושה בנים ובת אחת.
בנו הבכור אלכסנדר למד בסמינר היהודי, ה-Jews' College, בלונדון. הוא היה גאון בבלשנות אך לא יציב בנפשו, נסע לפריז והתגורר בה שנים רבות בבדידות ועוני, עד פטירתו בנסיבות טרגיות בסביבות 1912.
בנו השני גרשון חייקין היה רופא שעסק בבריאות הציבור בלונדון
בנו השלישי בנימין היה אדריכל ישראלי-בריטי
אחותו של הרב חייקין, חנה, נישאה לאליעזר צ'ריקובר, פעיל ציוני-רוסי (אחיו של ההיסטוריון של יהדות מזרח אירופה אליהו צ'ריקובר). בנם אביגדור צ'ריקובר היה היסטוריון של תקופת בית שני, ונכדם (בנו של אביגדור) בצלאל צ'ריקובר היה מו"ל ישראלי.
לקריאה נוספת

חיקין, משה אביגדור. בתוך: צבי קרול, ספר בית הקברות הישן בתל אביב, תל אביב ת"ש, עמ' קלח.