stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דור שרוכין
תיאור השרידים

דור שרוכין נבנתה במישור. מתאר העיר הוא של מלבן הקרוב מאוד לריבוע שאורך צלעו 1.7 על 1.8 ק"מ, ושטחו קרוב ל-3,000 דונם. לשם השוואה עם שטחן של ערים בארץ ישראל: שטחה של מגידו היה 60 דונם; החלק החמישים של דור שרוכין. דור שרוכין הייתה מוקפת חומה בעובי כ-28 מטר. בחומות נקבעו באופן סכמטי שני שערים גדולים בכל אחד מצלעות העיר. בתוך העיר הופרדו באמצעות חומות פנימיות שני אזורים גדולים כ'עיר פנימית'. העיר הפנימית הגדולה, בצפונה של דור שרוכין, כללה את ארמון סרגון, את הזיקורת, מקדש נבו וארבעה מבני שרד גדולים עבור הפקידות הגבוהה. העיר הפנימית השנייה, בדרומה של דור שרוכין כללה ארמון גדול ששימש ככל הנראה כ'בית נשק' (ekal mašarti), כלומר לשימוש הצבא ומפקדו.
בתוך העיר הפנימית יוחדו שני מבנים בכך שנבנו על גבי משטח מוגבה, הלא הם ארמון סרגון ומקדש נבו. בניית ארמונות על משטח מוגבה בכמה מטרים מעל המישור ומעל יתר המבנים נתנה לארמון יתרון רב, משום הטופוגרפיה השטוחה מאוד של האזור. הבנייה על משטחים מוגבהים אופיינית לאשורים. שיטה זו של בניית קירות ומילוי המרווחים ביניהם בעפר, מכונה תמלו (tamlū), וככל הנראה נקראת במקרא (מלכים א ט', טו) בשם "מילוא".
תיאור השרידים > הארמון

ארמון סרגון הוא אחד הבניינים בעלי השטח הגדול ביותר שנבנו בעת העתיקה. מידותיו לערך 320 על 240 מ' (כ-90 דונם). בחלקו הפנימי הוא בנוי לפי המתכונת שהייתה מקובלת באשור (מקובלת עד לימי סנחריב בנו) לבניית ארמונות: בין שתי חצרות גדולות (חיצונה ופנימית) למגורים הפרטיים מצוי אגף חדר הכס של המלך. חדר הכס הוא האולם המקורה הגדול ביותר בדור שרוכין: אורכו הוא כ-50 מטרים. הכניסה אליו מן החצר החיצונה הייתה מבעד לשלושה שערים שעוטרו כל אחד בשני פסלי למסו, שהם צלמים מגוננים בעלי גוף פר, ראש אדם וכנפיים, בגובה של כ-4 מ'. ניתן לשער כי כל מי שעבר באחד השערים האלה נתקף אימה עוד קודם שראה את פני המלך. הכס ניצב על כן הצמוד לקיר הצר של האולם בצד שמאל ביחס לנכנס לאולם. הקירות סביב צופו ברציפות בתבליטי אבן גדולים, כשני מטרים גובהם. בתקופת סרגון השני התקרבה האימפריה האשורית החדשה לשיא כוחה, ובאותה תקופה נוצרו המונומנטים האמנותיים המרשימים ביותר, שדרכם ביטא המלך את תפיסתו על האימפריה. התבליטים מציגים את הישגיו של השליט, על־ידי הוקרת ניצחונותיו על האדם ועל הטבע.
מרבית התבליטים ופסלי הענק שהתגלו הועברו למוזיאון הלובר בפריז (והיה גם משלוח אחד שטבע בנהר החידקל), ומיעוטם הגיע גם להמכון האוריינטלי של אוניברסיטת שיקגו.
לקריאה נוספת

רוני רייך, "דור-שרוכין (חורסבאד)", קדמוניות 45 (תשל"ט), עמ' 2–11.
הערות שוליים

↑  The Believer's Guide to Bible Chronology: From Man's Beginning to the End of Acts
1 2  Elisha Linder, The Khorsabad Wall Relief: A Mediterranean Seascape or River Transport of Timbers?, Journal of the American Oriental Society 106, 1986, עמ' 280
| מסופוטמיה |
| --- | --- | --- |
| ממלכות בתקופת הברונזה | ממלכות בתקופת הברונזה |  |
| שומר | אומה • אור • ארידו • ארך • אשנונה • באד-טיבירה • בורסיפה •  דיר • לגש • מלגיום • נגירסו • ניפור • סיפר • כיש • שדופום • שורופק |  |
| עילם | שושן • אנשאן |  |
| אכד | אכד • מארי • גותים |  |
| אמורים | אמר • תותול • איסין • ארך • לרסה • בבל • כיש • מרי • תרקה • ימחֿד • אכלתום |  |
| בבל | התקופה הבבלית הקדומה • כשים • האימפריה הבבלית החדשה • כשדים • דור-כוריגלזו |  |
| אשור | אשור • כלח • דור שרוכין • נינוה • חרן • אימגור-אנליל • האימפריה האשורית החדשה |  |
| חור | מיתני • אורקש • נוזי • אוררטו |  |
| נושאים מרכזיים | נושאים מרכזיים |  |
| ממשל | מלכי שומר • מלכי אשור • מלכי בבל |  |
| מיתולוגיה | מיתולוגיה מסופוטמית • הוראות שורופק • אנומה אליש • עלילות גילגמש • מרדוך • קינת ניפור • הדת הבבלית אשורית |  |
| שפה | כתב יתדות • אלפבית ארמי • שומרית • אכדית • אמורית • עילמית • חורית • ארמית |  |
| נהרות | פרת • חידקל • חבור • בליח • דיאלא • הזב הגדול • הזב הקטן |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007565354505171  GND: 4351671-3  NKC: ge781775 
רפסודות נושאות עתיקות במורד החידקל, 1855
שחזור ארמון סרגון השני בדור שרוכין
תבליט הובלת העצים, תבליט המתאר הובלת גזעי עצים לבנייה באניות פיניקיות, במקור בחזית ארמון סרגון
דניאל סוזה

פדרו דניאל דה קוניה פריירה דה סוזה (בפורטוגזית: Pedro Daniel da Cunha Pereira de Sousa; נולד ב-3 באוקטובר 1984 בברסלוס שבפורטוגל) הוא מאמן כדורגל פורטוגזי המאמן את קבוצת ז'יל ויסנטה מליגת העל הפורטוגלית.
קריירה כמאמן

סוזה שימש כעוזרו של המאמן אנדרה וילאש בואש בקבוצות זניט סנקט פטרבורג, שאנגחאי פורט ואולימפיק מרסיי.
ב-16 בנובמבר 2022 מונה למאמן ז'יל ויסנטה מליגת העל הפורטוגלית.
דניאל סבג

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בדצמבר 1980 (בן 43) עברון, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2010
 פרופיל ב-IMDb
 
דניאל סבג (נולד ב-27 בדצמבר 1980) הוא שחקן טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
ביוגרפיה

סבג נולד וגדל בקיבוץ עברון. הוא בוגר בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים. הופעתו הטלוויזיונית הראשונה הייתה בשנת 2010, כאשר לוהק לגלם את דמותו של גדעון בסדרת הדרמה "חיים אחרים". בשנת 2011 שיחק בסרט הקצר "פול", לצדם של דרור קרן, אורי אברהמי, יואב הייט ועוד. שיחק גם בסרט הקצר "חיה עם קסדה" בבימויו של יונה רוזנקיאר. ב-2012 שיחק בתפקיד אורח בסדרת הדרמה "קטמנדו". בשנים 2014–2015 גילם במשך שתי עונות את אבישי זגורי, אחד התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "זגורי אימפריה". ב-2014 לוהק לשחק בסדרת הנעורים "כוכב הצפון".
סבג שיחק במספר מחזות. בשנת 2008 שיחק במחזות "בתולים" (צוותא), "בגדי המלך החדשים" ו"כיתת יורים". בשנת 2009 שיחק במחזות "מחסן השטוזים של דתיה", "מישהו ימות בסוף", שהוצג בתיאטרון הבימה, ו"החברים של ננה", שהוצג בתיאטרון תמונע. ב-2010 שיחק בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער במחזה "לשמור על הכדור", ובהמשך שיחק במחזות "שלג ויער" בתיאטרון דימונה ו"25", זוכה פסטיבל עכו שהוצג בתיאטרון הבימה. בשנת 2011 שיחק ב"הבימה" במחזות "אם יש גן עדן", "מלכת היופי של לינן" ו"איש עומד מאחורי אישה יושבת". החל משנת 2014 הוא משחק בתיאטרון הבימה במחזות "אבא גוריו", "הקמצן", "יהוא" ו"עת דודים". החל משנת 2016 הוא משחק במחזה "אשה בורחת מבשורה" בתיאטרון הקאמרי (בשיתוף עם הבימה).
החל משנת 2017 הוא משחק במחזה "פילומנה" בתיאטרון הבימה. החל משנת 2019 הוא משחק בהצגה "הרובוטית" בתיאטרון הבימה, לצידה ובכיכובה של אשתו הגר טישמן, המגלמת את הרובוטית.
סבג השתתף בפרסומות ל"סלקום", "ספרינג" ו"בירה מכבי". ב-2015 שיחק בתפקיד אורח בסדרה "רון" ב-Yes, בה גילם את אודי, חבר של רון. ב-2018 שיחק בסרט "הצלילה". בשנת 2020 שיחק בדרמה היומית "קיבוצניקים" ששודרה ב-HOT3.
קוואי צינג

סמל המועצה
קֱוַואי צִינְג (בסינית: 葵青區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, והוא ממוקם בטריטוריות החדשות. שטחו הכולל הוא 21.82 קמ"ר. אוכלוסיית התחום היא 523,300, וצפיפותה היא כ-22,000 נפש לקמ"ר. הוא מיושב על גבי שני האזורים קוואי צ'ונג והאי צינג ומכאן שמו.
עד 1985 היה התחום חלק מתחום צואן וואן, אז החליטו להפרידו והוא נקרא תחום קוואי צקונג וצינג יי. רק בשנת 1988 קיבל את שמו החדש קוואי צינג.
המקום נודע בעיקר בזכות גשר צינג מה, שהוא הגשר המחבר בין צינג יי ללנטאו, ולמעשה מחבר את הונג קונג עם שדה התעופה.
אזורים

קְוַואי צ'וֹנְג
קוואי הינג
טַאי ווֹ הַאו - חלק עליון
טאי וו האו - חלק תחתון
אחוזת קוואי צ'ונג
שֶׁק יָם
אוֹן יָם
טַאי פַּק טִין
קְוַואי פוֹנְג
לַאי יוּ'
לַאי וַוה
צ'וֹ יוּ'
הִינְג פוֹנְג
לַאי קִינְג
קְוַואי שִׁינג - אחוזה מערבית
צִינְג יִי
אוֹן הוֹ
וַואי יִינְג
אחוזת צינג יי
גרין פילד (שדה ירוק)
צ'וּ'אֶנְג צִ'ינְג
צ'וּ'אֶנְג הוֹנְג
שִׁינְג הוֹנְג
דרום צינג יי
צ'וּ'אֶנְג הַנְג
צִ'ינְג פַאט
צ'וּ'אֶנְג אוֹן
קלאוס קלבר

| --- | --- |

 לידה:  2 בספטמבר 1955 (בן 69) רויטלינגן, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה גרמניה
 מקום מגורים:  ויסבאדן 
 השכלה:  אוניברסיטת טיבינגן 
 מעסיק:  ZDF 
 מספר צאצאים:  2 
 פרסים והוקרה:  Herbert Quandt Media Prize (1999)  פרס האנס-יואכים פרידריכס (2010)  איש השנה (2010)  פרס קרל קרסטנס (2013)  פרס הטלוויזיה הבווארית (2015)  פרס גרימה (2009)  פרס קורין (2005)  פרס הטלוויזיה הגרמני (2005)  פרס הילדגרד מבינגן (2004)  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה 
 
קלאוס קלבר (בגרמנית: Claus Kleber; נולד ב-2 בספטמבר 1955, רויטלינגן) הוא עיתונאי גרמני.
ביוגרפיה

קלאוס קלבר נולד ברויטלינגן בשנת 1955. לאחר סיום בית הספר התחיל לעבוד כעיתונאי בעיתון בקלן. במקביל למד באוניברסיטת טיבינגן, שם הוסמך במשפטים והמשיך ללימודי תואר שלישי בארצות הברית. קלבר התחיל לעבוד במשרד עורכי דין בשטוטגרט והשלים את הדוקטורט בשנת 1986.
לאחר סיום הדוקטורט הוא התחיל בקריירה עיתונאית. במשך 12 שנים הוא היה כתב בוושינגטון של ARD. בשנת 2002 הוא הועבר ללונדון. תוך מספר חודשים קלאוס קלבר עבר לערוץ מתחרה ZDF וחזר לגרמניה. הוא החל להגיש את מהדורת החדשות "Heute Journal".
קלאוס קלבר ביים מספר סרטי תעודה וכתב ספרים.
על עבודתו בטלוויזיה הוענקו לו מספר פרסים:
פרס RIAS - ‏ 1997,1999, 2003
פרס Deutscher Fernsehpreis - ‏ 2005, 2006, 2013
פרס גרימה - 2009 (ביחד עם מריאטה סלומקה) על הגשה משותפת של תוכנית החדשות
פרס Hanns-Joachim-Friedrichs - ‏ 2010
דומינו (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  אורי סיון 
 תסריט:  לימור נחמיאס 
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1997 
 דף הסרט ב־IMDb
 
דומינו הוא סרט טלוויזיה ישראלי משנת 1997. הוא יצא כחלק מסדרת סרטי טלוויזיה בשם "סיפורים קצרים על אהבה".
הסרט זכה בפרס הסרט הקצר של השנה בפסטיבל הקולנוע בבריטניה, ובפרס הסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר בפסטיבל אתונה לקולנוע. כמו כן השתתף וזכה בפרסים מיוחדים בפסטיבלים בניו יורק, סלובקיה ופלרמו.
עלילה

אליענה, בחורה שנפרדה לאחרונה מהארוס שלה, הולכת לטיפול אצל פסיכולוגית אשר שולחת אותה בזמן כדי לתקן את הטעויות שלה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות |
| --- | --- |
שרית לארי: אליענה
יאיר לוטן: יובל
רוזינה קמבוס: לוססיאן
קלאוס קונראד (פוליטיקאי אוסטרי)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  10 בדצמבר 1965 (בן 58) Ilz, אוסטריה 
 מדינה:  אוסטריה 
 מפלגה:  המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית 
 
קלאוס קונראד (בגרמנית: Klaus Konrad; נולד ב-10 בדצמבר 1965) הוא פוליטיקאי אוסטרי מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ). בין השנים 2005–2010 הוא היה חבר בפרלמנט הממלכתי של שטיריה ומשנת 2010 עד 2013 חבר במועצה הפדרלית של אוסטריה.
קונרד למד בחמש שנים בבונדסריאלגימנסיה בפרסטנפלד.
קונרד היה פעיל פוליטית כיו"ר ההנהלה של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית בפרסטנפלד. הוא גם חבר מועצה וגזבר בעיר הולדתו, אילץ. בין השנים 2001–2005 היה חבר במועצה העירונית של עיריית אילץ. קלאוס קונרד ייצג את המפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית החל משנת 2005 כחבר בפרלמנט הממלכתי של שטיריה עד לשנת 2010. שם מילא את תפקיד דובר האזור לתיירות.
קלאוס קונראד היה חבר במועצה הפדרלית של אוסטריה החל מ-21 באוקטובר 2010 עד 3 בדצמבר 2013.
קונרד נשוי מאז 1998 ויש לו בן ובת. הוא גר באילץ. בנו גם פעיל פוליטית ב-SPÖ.
הערות שוליים

↑  DI Andrea Jeindl (Gemeindekassier) | Marktgemeinde Ilz, www.ilz.at
↑  Fürstenfeld, web.archive.org (בגרמנית)
↑  Klaus Konrad, Biografie, www.parlament.gv.at (בגרמנית)
↑  Gemeinderatswahl 2020: Generationenwechsel in der SPÖ Ilz, meinbezirk.at (בגרמנית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא פוליטיקאים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קוואמה אקוטו-במפו

| --- | --- |

 לידה:  1983 (בן 41 בערך) גאנה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קוואמה נקרומה למדע וטכנולוגיה 
 תחום יצירה:  פיסול 
 זרם באמנות:  פסל 
 ancestorprojectgh.com
 
קוואמה אקוטו-במפו (אנגלית: Kwame Akoto-Bamfo; נולד ב-1983) הוא אמן גנאי, איש חינוך ופעיל רב-תחומי, הידוע בפסליו ובאוסף היצירות העצום שלו המוקדש לזיכרון, לריפוי ולצדק מאחה לאנשים ממוצא אפריקאי. פסלי החוץ שלו מוקדשים לזכר קורבנות סחר העבדים האטלנטי, בהם המיצב Nkyinkim, המוצג באנדרטה הלאומית לשלום ולצדק שנפתחה ב-2018 במונטגומרי, אלבמה. פסלים אחרים שלו כוללים מיצב של 1,200 ראשים מבטון המייצגים את אבותיה המשועבדים של גאנה באקרה, בירת גאנה. הוא נקרא Faux-Reedom, והוא נחשף ב-2017.
ביוגרפיה

אקוטו-במפו גדל באקרה ובאזור המזרחי של גאנה, שם גודל יחד עם אחותו על ידי אמו החד הורית וסבתו. מחיי הכפר עם סבתו ספג תרבות וערכים גאנים מסורתיים כמו גם פילוסופיה אפריקאית. הוא למד בבתי ספר באקרה ובבית הספר תיכון לבנים פרסביטריאניים (אנ') שם. לאחר סיום לימודיו, למד במכללה לאמנויות של אוניברסיטת קוואמה נקרומה למדע וטכנולוגיה (אנ'), שם סיים תואר ראשון בהצטיינות ולאחר מכן סיים גם תואר שני. הוא עבד כמרצה וממלא מקום ראש המחלקה לעיצוב גרפי במשך ארבע שנים, ועזב ב-2013 כדי להמשיך בקריירה כאמן במשרה מלאה ויזם חברתי.
תערוכות

התערוכה הגדולה הראשונה של אקוטו-במפו הייתה במהלך חגיגת יום העצמאות (אנ') ה-60 של גאנה, עת הציג במאוזוליאום קוואמה נקרומה את המיצב "Nkyinkyim" - למעלה מ-1,200 פסלי ראש עשויים בטון של אנשים ממוצא אפריקאי, בתערוכה שזכתה לכינוי 'Faux-Reedom'. אקוטו-במפו השתמש בדימויים החזקים של ראשים מפוסלים בגודל טבעי כדי להטיל ספק בעצמאותה של גאנה ולמשוך תשומת לב בינלאומית למורשת הנאו-קולוניאלית של גאנה.
עבודתו של אקוטו-במפו חוצה קו דק בין אמנות ציבורית לאקטיביזם. עבודותיו מתייחסות למורשת קולוניאלית, צדק גזעי, שוויון גזעי, ריפוי וצדק מאחה.
בשנת 2019 הציג אקוטו-במפו לראשונה תערוכה נודדת בשם (Blank Slate Monument). התערוכה סבבה בארצות הברית, שם הוצגה במקומות בעלי משמעות היסטורית ל"חוויה האפרו-אמריקאית" כמו סלמה, הארלם, וכיכר טיימס בניו יורק שם נחשפה האנדרטה במהלך גזר הדין של דרק שובין על רצח ג'ורג' פלויד. תחנות בולטות נוספות כללו את לואיוויל קנטקי, מוזיאון מוטאון בדטרויט, מוזיאון דוסבל (אנ') בשיקגו ומרכז קינג (אנ') באטלנטה.
דלפזייל

דלפזייל (בהולנדית: Delfzijl) היא עיר שנמצאת במחוז חרונינגן, הולנד.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת כ-173 ק"מ מבירת הולנד, אמסטרדם, וכ-27 ק"מ מבירת המחוז חרונינגן, חרונינגן. בנוסף, העיר נמצאת ליד תעלות המים אמסקאנאל (גר') ודמסטרדיפ (גר').
אקלים

הטמפרטורה הממוצעת היא 9 מעלות צלזיוס. החודש הכי חם הוא יולי (18 מעלות צלזיוס), והחודש הקר ביותר הוא פברואר (1 מעלות צלזיוס).
ערים תאומות

יפן שונאן, ימאגוצ'י, יפן
הערות שוליים

1 2  Delfzijl, Delfzijl (באנגלית)
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  Coordinate Distance Calculator, boulter.com
↑  "NASA Earth Observations Data Set Index". NASA. נבדק ב-30 בינואר 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007554965005171  GND: 4233161-4  LCCN: n50000613  MusicBrainz: 029f8831-05af-462d-9060-bc59e51b8094  VIAF: 151236974   WorldCat (עם VIAF): 151236974 
ערך זה הוא קצרמרבנושא הולנד ובנושא יישובים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
דומינטור

.
הדומינטור הוא כלי טיס בלתי מאויש (כטב"ם) המיוצר על ידי חברת אירונאוטיקס. כלי הטיס מבוסס על דגם של מטוס נוסעים מסוג דיימונד DA42. הדומינטור משמש לצורך פעולות מודיעין, מעקב וסיור.
היסטוריה

כלי הטיס ביצע את טיסת הבכורה שלו ביולי 2009. כלי הטיס מסוגל לטוס 28 שעות ברציפות עם מטען של 410 ק"ג, במהירות של 140 קמ"ש ובגובה מרבי של 30,000 רגל.
מדינות בהן נמצא הדומינטור בשימוש

טורקיה טורקיה - כלי טיס לצורך סיור בגבולות.
מקסיקו מקסיקו - שני כלי טיס לצורך סיור בגבולות.
תאילנד תאילנד- הזמנה ב-2018
ד'תרמ"ו

ד'תרמ"ו (4646)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-13 בספטמבר 885 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 2 בספטמבר 886. שנה מסוג בשה, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה חמישית לשמיטה.
נפטרו

רבי שפטיה בן אמיתי, פייטן ומנהיג יהודי בדרום איטליה
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג בשה, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
היסטוריה של עם ישראל
ד'תתכ"ז

ד'תתכ"ז (4827)  היא שנה עברית  אשר  החלה ביום א' בתשרי, אור ל-23 בספטמבר 1066 (לפי הלוח היוליאני, שהיה נהוג אז), והסתיימה ביום כ"ט באלול, 12 בספטמבר 1067. שנה מסוג זשג, איננה מעוברת, ואורכה 355 ימים. זו שנה רביעית לשמיטה.
אירועים

ט' בטבת – פרעות גרנדה: המוסלמים בעיר גרנדה ערכו פוגרום בקהילה היהודית בעיר, שהחל בלינץ' ברבי יהוסף הנגיד, הוזיר של מלך גרנדה.
נפטרו

ט' בטבת – רבי יהוסף הנגיד, בנו של רבי שמואל הנגיד, נרצח בידי המון מוסלמי בגרנדה.
לוח שנה > מאפייני לוח השנה

שנה מסוג זשג, ובה 355 ימים.
שנה "פשוטה": שאיננה מעוברת ובה חודש אדר אחד.
שנה "שלמה": שבה חשוון וכסלו בני 30 יום כל אחד.
י"ג באדר חל בשבת, ולכן תענית אסתר מוקדמת ליום חמישי י"א באדר.
הערות שוליים

↑  ספר הקבלה, עמ' 73
היסטוריה של עם ישראל
קלאוס רגלינג

| --- | --- |

 לידה:  1950 (בן 74 בערך) ליבק, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  גרמניה 
 השכלה:  אוניברסיטת המבורג  אוניברסיטת רגנסבורג 
 מפלגה:  פוליטיקאי עצמאי 
 פרסים והוקרה:  הקצין הגדול של מסדר הצלב הכפול הלבן (30 באפריל 2014)  קצין גבוה במסדר כתר האלון (24 בנובמבר 2021) 
 
קלאוס פ. רגלינג (בגרמנית: Klaus P. Regling; נולד ב-3 באוקטובר 1950 בליבק, גרמניה המערבית) הוא כלכלן גרמני שנושא במשרת מנכ"ל קרן החילוץ האירופית EFSF שהוקמה לצורך התמודדות עם משבר החוב האירופי. דווח כי רגלינג נחשב מועמד למשרת נשיא הבנק המרכזי האירופי כמחליפו של ז'אן קלוד טרישה, תפקיד בו זכה לבסוף מריו דראגי.
חייו

רגלינג למד כלכלה באוניברסיטת המבורג ולאחר שסיים את התואר הראשון ב-1971 המשיך את לימודיו באוניברסיטת רגנסבורג שם סיים את התואר השני בכלכלה ב-1975. באותה שנה החל לעבוד בוושינגטון די. סי. בקרן המטבע הבינלאומית. את השנתיים הראשונות שלו שם בילה בתוכנית הקריירה של הקרן לצעירים מבטיחים ובשנים 1977–1980 היה כלכלן במחלקת המחקר של הקרן והשתתף בהכנת התחזית הכלכלית העולמית.
ב-1980 עזב את קרן המטבע ובילה שנה בארגון הבנקאים הגרמניים לפני שנשכר לעבודה ככלכלן במשרד האוצר הגרמני, שם עבד בחטיבה לענייני אירופה עד 1985. באותה שנה חזר לקרן המטבע הבינלאומית ועבד הן בוושינגטון די.סי., הן בג'קרטה, אינדונזיה. ב-1991 עזב שוב את קרן המטבע וחזר למשרד האוצר הגרמני שם נקרא לשמש ראש החטיבה לעניינים מוניטריים בינלאומיים. ב-1993 מונה למשנה למנכ"ל החטיבה לעניינים מוניטריים בינלאומיים וליחסים פיננסיים וב-1995 התמנה למשרת מנהל היחסים הפיננסיים האירופאיים והבינלאומיים. הוא נותר בלשכתו עד 1998. בשנים אלו שימש גם מחליף לנגיד בבנק הבין-אמריקני לפיתוח (Inter-American Development Bank). ב-1999 עבר למגזר הפרטי שם שימש מנכ"ל Moore Capital Strategy Group בלונדון. רגלינג מונה למנהל הדירקטוריון לעניינים כלכליים ופיננסיים של הנציבות האירופית ב-2001 ונשאר שם עד יוני 2008 בחלק מתקופה זו שימש גם כמחליף לנגיד בבנק האירופי לשיקום ופיתוח. מ-2008 עד מרץ 2009 היה חלק מוועדה שהקימה קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל על מנת לייעץ לממשלה בנושא רפורמת הרגולציה הפיננסית. ב-1 ביולי 2010 התמנה לעמוד בראש קרן החילוץ האירופית.
ראובן פירשט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1955 (בן 69 בערך)
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 תקופת הפעילות:  1974–2006 (כ־32 שנים)
 דרגה:    תת-אלוף
 תפקידים בשירות
 ראש מחלקת פרויקטים וסגן מפקד היחידה הטכנולוגית באט"ל, ראש חטיבת משאבי אנוש באט"ל, ראש מטה אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצה"ל
 פעולות ומבצעים
   מבצע שלום הגליל    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה  האינתיפאדה השנייה
 עיטורים
   פרס ביטחון ישראל
 תפקידים אזרחיים
 שותף בחברת ייעוץ
 
ראובן פירשט (נולד ב-1955) היה בכיר באגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה (אט"ל) וחתן פרס ביטחון ישראל.
פירשט שירת בצה"ל בשנים 1974–2006 ומילא תפקידי מטה ופיקוד שונים במערך הטכנו-לוגיסטי. במהלך שנים אלו הוא השלים תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון (1985) ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב (1994).
בשנת 1997 הוא הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה לראש מחלקת פרויקטים וסגן מפקד היחידה הטכנולוגית באט"ל. בשנת 2002 הוא מונה לראש חטיבת משאבי אנוש באט"ל וכעבור שנה הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה בצה"ל.
בתפקידו האחרון צבר פירשט ניסיון רב בניהול מערכים לוגיסטיים רחבי היקף ובהקמת שרשרות אספקה במגוון התחומים תחת פיקודו. כמו כן הוא הופקד על מעבר צה"ל להשכרת רכבים בשיטת ליסינג ותכנון עיר הבה"דים בנגב.
במהלך שנות שירותו זכה פירשט בציון לשבח מראש אט"ל בתחום הניהול והארגון (1991) והיחידות תחת פיקודו זכו בפרס האיכות הלאומי (1996) ופרס קפלן (1997). בשנת 1990 הוענק לפירשט פרס ביטחון ישראל על הובלת תהליך פיתוח וייצור של מערכת נשק טכנולוגית מתקדמת.
לאחר פרישתו מצה"ל הצטרף פירשט כשותף בחברת הייעוץ "קו פרויקט - יועצים לניהול". הוא משמש גם כחבר נשיאות בפורום הישראלי לניהול שרשרת האספקה.
קהילת יהודי מונקאטש

שלום ביינהורן, המכונה 'שולם פליקר'. היה שוחט ובודק בקהילת מונקאטש. נרצח באושוויץ בתאריך ג' סיוון ה'תש"ד, 25/05/1944.
בית הכנסת 'בינת נבונים' בפתח תקווה, בו האדמו"ר הרב ברוך יהושע ירחמיאל רבינוביץ התיישב והקים בה את קהילתו.
מרכז חסידות מונקאטש כיום בבורו פארק בברוקלין
ד"ר חיים קוגל, מנהל הגימנסיה במונקאטש
אנדרטה לזכר יהודי מונקאטש שנספו בשואה, בבית העלמין בחולון
מונקאטש  (מוקצ'בו) היא עיר השוכנת במחוז זקרפטיה, כיום באוקראינה. ישנן עדויות לכך שקהילה יהודית התקיימה בעיר כבר מן המאה ה-17. במקום פעלה מסוף המאה ה-19 חסידות מונקאטש שנוסדה על ידי הרב שלמה שפירא. רוב יהודי הקהילה נספו במחנה ההשמדה אושוויץ בשנת 1944.
תולדות הקהילה > ראשיתה של הקהילה

היהודים הראשונים הגיעו למונקאטש וסביבתה לאחר פרעות ת"ח ת"ט, מאזור גליציה ואוקראינה. בתעודה שנמצאה משנת 1649 (ת"ט) נמצא מידע אודות יהודי בשם אפרים שחכר רכוש בעיר, ורכש זכות ישיבה במקום. יהודי זה היה ספק במחוז. לאחר ארבעים שנה מאז מופיעות שוב תעודות על יהודים ששימשו ספקים לצבא שחנה מחוץ לעיר וכן על סוחרי אריגים. התיישבות יהודית משמעותית במונקאטש החלה בראשית המאה ה-18. בשנת 1718 היו בעיר חמישה בתי אב - כ-25 יהודים וביניהם שוחט. עם השנים הקהילה גדלה, בשנת 1736 היו בעיר כבר תשע משפחות יהודיות וכאשר בשנת 1741 הקהילה היהודית נוסדה, היא מנתה כ-80 משפחות יהודיות. באותה שנה נוסד גם בית הכנסת הראשון בעיר, כאשר בית כנסת קבוע נחנך רק בשנת 1780.
תולדות הקהילה > תחת הקיסרות האוסטרו-הונגרית

בשנת 1772 סופחה גליציה לקיסרות האוסטרו - הונגרית, ובעקבות כך היגרו משם יהודים רבים והגיעו למונקאטש במגמה למצוא מקור פרנסה טובה יותר. בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 מונקאטש הפכה למרכז של יהודי מחוז קרפטורוס.
על פי נתונים הונגרים, חיו בשנת 1856 במונקאטש מעל 2,100 יהודים. מדי שנה בחרה הקהילה ראש קהילה וחברי ועד, באישורו של הקיסר. הרב הראשי והדיין מונו למשרה קבועה. מיעוט קטן של יהודים היו בעלי זכות הצבעה, בעיקר עשירי הקהילה.
תולדות הקהילה > תחת הקיסרות האוסטרו-הונגרית > ארגונים ומוסדות

בשנת 1814 הוקמה החברה קדישא שהפעילה בית חולים עם רופאים ורוקחים קבועים. בשנת 1846 הוקמה החברה לגמילות חסדים, ואגודת פועלי צדק שנוסדה בשנת 1840 ונועדה לסייע במתן הלוואות לבעלי מלאכה. בנוסף לאלו נוסדו אגודות שסייעו ליתומים אלמנות וחולים והופעלו על ידי נשים. בשנות ה-40 של המאה ה-19 נוסד בית חולים כאשר בשנת 1903 מספר הרופאים בו הגיע לשמונה. בית הדפוס העברי הראשון בעיר הוקם על ידי רבי פנחס בלייער ב-1871 והפך למרכז הוצאה לאור בעברית עבור כל קהילות יהודי הונגריה. בשנת 1907 פעלו בעיר חמישה בתי דפוס.
תולדות הקהילה > תחת הקיסרות האוסטרו-הונגרית > חיי כלכלה

בשנות ה-80 של המאה ה-19 מנתה הקהילה כ-4,000 יהודים ובשנת 1900 מספרם הגיע ל-6,567. בעקבות כך הפכו היהודים למעורבים יותר בחיי הכלכלה בעיר. הם עסקו במסחר סיטונאי וזעיר, שימשו בעלי מלאכה ואף היו מעטים שעסקו בחקלאות. חלק מהיהודים עסקו בענייני כספים והיו בין מקימי הבנקים הראשונים בעיר.
תולדות הקהילה > תחת הקיסרות האוסטרו-הונגרית > מוסדות חינוך

עיקר מוסדות החינוך היהודי שכנו בחדרים וישיבות. בעיר רווחו מגמות של השכלה חילונית ורפורמה בדת, אך הרבנים התנגדו לכך. הם חששו שהילדים יחשפו להשכלה ולחילוניות ולכן קיוו שילדי הקהילה ילמדו רק בתוך תלמודי תורה. התנגדות זו לא הועילה ובשנת 1866 הוקם במונקאטש בית ספר יהודי שהעניק השכלה כללית. התלמידים שנשלחו לשם היו בעיקר בני עשירים שחפצו להעניק ילדיהם השכלה כללית מידי מורים פרטים.
תולדות הקהילה > במלחמת העולם הראשונה

במהלך המלחמה החמירו הרשויות האוסטרו הונגריות את הפיקוח על הגיוס. יהודים רבים ביקשו לחמוק מהצבא מחשש לפגיעה באורח החיים הדתי. בנוסף לכך, החיילים שהתגייסו, שירתו לרוב בסביבה אנטישמית ועקב כך נפגעו והואשמו בהאשמות שווא שונות.
"בשנת 1915, באחד מימי השבת, קרב הצבא הרוסי למונקאץ’. הרבנים פסקו שעזיבה היא משום פיקוח נפש - והיהודים ברחו מהעיר בעיצומו של יום השבת. אך הרוסים לא הצליחו לחדור לעיר, הסכנה חלפה והיהודים שבו למונקאץ'".
במהלך המלחמה היגרו לעיר יהודים ושאינם יהודים מגליציה. חלק מהיהודים הפליטים הצליחו להשתרש בעיר ולהגדיל את הקהילה. רב הקהילה ואדמ"ור חסידות מונקאטש הרב חיים אלעזר שפירא עמד בראש מפעל העזרה לפליטים בעיר.
המלחמה גרמה סבל לכל תושבי האזור. ניתן לראות בדו"ח שנכתב על ידי נציגי הג'וינט שהאזור היהודי במונקאטש מתואר כמקום מזוהם וכמדגרה של מחלת הכולירה. בתום המלחמה האימפריה האוסטרו - הונגרית קרסה והאזור סופח לצ'כוסלובקיה.
תולדות הקהילה > לאחר מלחמת העולם הראשונה

לאחר המלחמה נמנו במונקאטש מעל 10,000 יהודים שהיוו מחצית מתושבי העיר. מרכז החיים היהודי שכן ברחוב שכונה "רחוב היהודים" וסביבו, ברחובות הסמוכים, התגוררו בצפיפות רבה המוני יהודים. בשנים אלו החלו יהודי מונקאטש להיחשף לעולם המודרני. החיים היהודיים בעיר פעלו בין שני קצוות. בצד אחד - חסידות מונקאטש המפוארת שבראשה עמד הרב חיים אלעזר שפירא ומנגד, יהודים שעזבו את חיי הדת והביאו להקמת הגימנסיה העברית בעיר. עם זאת, כל הזרמים היהודים השונים היו מעורים בחיי הקהילה היהודית בעיר. בתקופה זו, לא פעם הגיעה הקהילה היהודית לידי פשיטת רגל עקב מצבה הכלכלי הירוד. מקור ההכנסה של הקהילה היה קצבה לא גדולה שהתקבלה מהשלטונות הצ'כוסלובקים וכן כספים שנאספו מאנשי הקהילה לצרכים שונים כגון: תשלום שנאסף עבור שירותי שחיטה, דמי שימוש במקוואות ומכירת מושבים בבית כנסת, לצד תרומת העולים לקריאות התורה. הג'וינט היהודי סייע בשנים אלו רבות ליהודי קרפטורוס והקים במונקאטש את המרכז לפעילותו. הקהילה היהודית טיפחה חוגים ללימודי קודש. בנוסף הוקמו ספריות גדולות בבתי המדרש. בית המדרש הגדול הכיל כ־6,000 ספרים. בנוסף להם, בתוך הספרייה העירונית בעיר הייתה מחלקה יהודית, ובה ספרים ביידיש ובעברית.