מלחמת יום הכיפורים
צבאות ופיקודם > צה"ל ופיקודו

| מפקדי צה"ל במלחמת יום הכיפורים> תפקיד | מפקדי צה"ל במלחמת יום הכיפורים> שם | מפקדי צה"ל במלחמת יום הכיפורים> הערות |
| --- | --- | --- |
| ראש המטה הכללי | דוד אלעזר (דדו) |  |
| סגן הרמטכ"ל | ישראל טל |  |
| עוזר הרמטכ"ל | רחבעם זאבי | מונה במהלך המלחמה |
| עוזר הרמטכ"ל | אהרן יריב | מונה במהלך המלחמה |
| מפקד חזית הדרום | חיים בר-לב | מונה במהלך המלחמה |
| מפקד מרחב שלמה | ישעיהו גביש | מונה במהלך המלחמה |
| אלוף פיקוד הצפון | יצחק חופי |  |
| אלוף פיקוד המרכז | יונה אפרת |  |
| אלוף פיקוד הדרום | שמואל גונן |  |
| מפקד חיל האוויר | בני פלד |  |
| מפקד חיל הים | בנימין תלם |  |
| ראש אגף המודיעין | אלי זעירא |  |
| ראש אגף כוח אדם | הרצל שפיר |  |
| ראש אגף אפסנאות | נחמיה קין |  |
| מפקד גייסות השריון ומפקד אוגדה 162 (עוצבת הפלדה) בסיני | אברהם אדן |  |
| קצין חי"ר וצנחנים ראשי | עמנואל שקד |  |
| קצין הנדסה ראשי | יצחק בן דב |  |
| קצין תותחנים ראשי | נתן שרוני |  |
| קצין שריון ראשי | מרדכי ציפורי | מונה במהלך המלחמה |
| קצין חימוש ראשי | אלעזר ברק |  |
| קצין קשר ראשי | שלמה ענבר |  |
| קצין רפואה ראשי | משה קורדובה |  |
| קצין הספקה ראשי | יוחנן גור |  |
| ראש הגנה אזרחית | אורי רום |  |
| מפקד אוגדה 36 (עוצבת הבזלת) ברמת הגולן | רפאל איתן |  |
| מפקד אוגדה 210 ברמת הגולן | דן לנר |  |
| מפקד אוגדה 146 (עוצבת המפץ) ברמת הגולן | משה (מוסה) פלד |  |
| מפקד אוגדה 252 (עוצבת הכוחות המשוריינים בסיני) בסיני | אברהם מנדלר | נהרג במלחמה |
| מפקד אוגדה 252 בסיני | קלמן מגן | מונה במהלך המלחמה, במקומו של אברהם מנדלר |
| מפקד אוגדה כוח נמר 'כוח ששון | ששון יצחקי | מונה במהלך המלחמה, במקומו של קלמן מגן |
| מפקד אוגדה 143 בסיני | אריאל שרון |  |
| מפקד אוגדה 440 בסיני וראש מחלקת ההדרכה | מנחם (מנדי) מרון |  |
| סגן מפקד אוגדה 36 ברמת הגולן | מנחם אבירם |  |
| סגן מפקד אוגדה 146 ברמת הגולן | אברהם רותם |  |
| סגן מפקד אוגדה 210 ברמת הגולן | משה בר כוכבא |  |
| סגן מפקד אוגדה 252 בסיני | ברוך הראל (פינקו) |  |
| סגן מפקד אוגדה 143 בסיני | יעקב (ג'קי) אבן |  |
| סגן מפקד אוגדה 162 בסיני | דב תמרי |  |
| סגן מפקד אוגדה בסיני | שמואל אלבק |  |
| מפקד חטיבה 7 | אביגדור בן-גל | חטיבת טנקים סדירה |
| מפקד חטיבה 188 | יצחק בן-שהם | נהרג במלחמה. חטיבת טנקים סדירה |
| מפקד חטיבת גולני | אמיר דרורי | חטיבת חי"ר סדירה |
| מפקד חטיבה 679 | אורי אור | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 179 | רן שריג | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 4 (קרייתי) | יעקב הדר | חטיבה ממוכנת במילואים |
| מפקד חטיבה 9 (עודד) | מוטקה בן-פורת | חטיבה ממוכנת במילואים |
| מפקד חטיבה 205 | יוסי פלד | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 670 | גדעון גורדון | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 80/226 | חיים נדל | חטיבת חי"ר (צנחנים) במילואים |
| מפקד חטיבה 401 | דן שומרון | חטיבת טנקים סדירה |
| מפקד חטיבה 14 | אמנון רשף | חטיבת טנקים סדירה |
| מפקד חטיבה 875 (חטיבה 8 - הזקן) | אריה בירו | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 164 (חטיבה 10 - הראל) | אברהם ברעם | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 274 | יואל גונן | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 600 | טוביה רביב | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 217 | נתן ניר | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 500 | אריה קרן | חטיבת טנקים חצי סדירה |
| מפקד חטיבה 11 (חטיבת יפתח) | אהרן פלד | חטיבה ממוכנת במילואים |
| מפקד חטיבה 35 | עוזי יאירי | חטיבת חי"ר (צנחנים) סדירה |
| מפקד חטיבה 55/247 | דני מט | חטיבת חי"ר (צנחנים) במילואים |
| מפקד חטיבה 460 | גבי עמיר | חטיבת טנקים סדירה (בית הספר לשריון) |
| מפקד חטיבה 204 | צבי רם | חטיבה ממוכנת במילואים |
| מפקד חטיבה 421 | חיים ארז | חטיבת טנקים מילואים |
| מפקד חטיבה 275 | פנחס נוי | חטיבה מרחבית בצפון סיני |
| מפקד חטיבה 820 | צבי בר | חטיבה מרחבית רמת הגולן |
עיקר כוחו של צה"ל הורכב מחיילי המילואים.
במלחמה עצמה אורגנו כוחות צה"ל בשש אוגדות שריון. שלוש מהן (143, 162, 252) הוצבו בחצי האי סיני ושלוש (36, 210, 146) הוצבו ברמת הגולן. בנוסף הוצבו מסגרות עצמאיות קטנות יותר חטיבתיות ואחרות שהוצבו בחזיתות משניות.
ערב פרוץ המלחמה נהנה חיל האוויר מנתח גדול מאוד של תקציב הביטחון שעמד על כ-50% מכלל התקציב. שירתו בו כ-17,000 חיילים בסדיר ובמילואים והיו לו 391 מטוסי קרב, מהם 109 מטוסי פנטום, 181 מטוסי סקייהוק, 76 מטוסי מיראז' 3 ונשר ו-25 מטוסי סער (סופר מיסטר משודרג). סוללות MIM-23 הוק היו נשק הנ"מ העיקרי.
תורת לוחמת השריון בצה"ל התאפיינה בתנועה רבה, ירי מדויק מתוך עמדות מוסתרות ומבוצרות באופן טבעי על ידי קפלי קרקע ומכשולים טבעיים אחרים. מפקד הטנק צפה פעמים רבות מחוץ לצריח כדי להיטיב לראות את שדה הקרב. כתוצאה מכך מפקדי טנקים רבים נפגעו מירי קלעים וצלפים ערבים. לצה"ל גם לא הייתה תורת לחימה להתגוננות בפני טילי נ"ט, דבר שגרם לאבדות מרובות מטילי הסאגר. בנוסף לכך, לא שולבו כמעט כוחות רגלים לכוחות השריון וגם כמות הארטילריה שסופחה אליהם הייתה קטנה ביותר. צה"ל הסתמך על חיל האוויר למשימות הפצצה כארטילריה מעופפת.
חיל השריון צויד בעיקר בטנקים מדגמי שוט ומגח: 825 טנקי שוט קל, 217 טנקי שוט מטאור, 586 טנקי מגח. השוט הוצב בעיקר בחזית הצפונית בשל עבירותו המתאימה לפני שטח הרריים. עם זאת דגמי הבנזין של טנקים אלו סבלו מתקלות רבות, ובהרבה מקרים נתקעו לפני הגיעם לשדה הקרב. בחזית הדרום הוצבו בעיקר טנקים מסוג מגח. טנקי שרמן משופרים בעלי קנה 105 מ"מ התואם לתקן של צה"ל, הופיעו אף הם בשדה הקרב עם בוא המילואים. החיל כלל גם 140 טנקי שלל מדגמי T-54 וT-55 משודרגים.
חיל הרגלים סבל מנחיתות בציוד ובכלי נשק. חיילי החי"ר של צה"ל היו מצוידים ברובה FN FAL מרובה התקלות ובתת-מקלע עוזי קצר הטווח. בהמשך המלחמה, קיבלה ישראל מארצות הברית כמות גדולה של רובי סער מדגם M16A1 אך אלה נכנסו לשירות רק לקראת סוף המלחמה. נשק הנ"ט הצה"לי העיקרי היה הבזוקה האמריקאית המיושנת. אמצעי ראיית הלילה של החי"ר הישראלי היו מועטים ומיושנים, הקרנף והשפנפן שהיו מכשירים נחותים, לעומת האמצעים שהיו בידי הסורים והמצרים.
חיל הים התחמש בספינות טילים ואמצעי לוחמה אלקטרונית. הללו הוכיחו את עצמם כאשר החיל השיג עליונות בזירה הימית וגרם נזק כבד לציי סוריה ומצרים.
חיל ההנדסה התכונן לאפשרות של צליחת תעלת סואץ והכשיר מבעוד מועד כוחות, אמצעים ותורת לחימה לצליחה. אמצעי הגישור המתוכנן העיקרי היה גשר הגלילים שפיתחו דוד לסקוב וישראל טל שקיומו נחשב עד אז לסוד צבאי, אך נרכשו גם דוברות ז'ילואה (תמסח) ודוברות יוניפלוט, והללו שימשו להעברת כוחות יבשה מעבר לתעלה, עד שנפרש גשר הגלילים שהגיע באיחור. למרות השלל הרב שנתפס במבצע קדש ומלחמת ששת הימים, חיל ההנדסה המשיך להסתמך על מערך של כלי צמ"ה מגויסים מהאזרחות, רובם לא ממוגנים. כלי הצמ"ה הכבד ביותר בשירות החיל היה דחפור D9G.
חיל התותחנים הישראלי סבל מנחיתות מספרית כנגד הארטילריה המצרית והסורית. מעט סוללות הארטילריה, שישבו ברמת הגולן, ובקו בר-לב שבתעלה לא השתוו לכמות קני הארטילריה של האויב. לפיכך בדומה לשאר מלחמות ישראל משימתו העיקרית הייתה סיוע ארטילרי ישיר לכוחות החי"ר והשריון המתמרנים הצה"ליים בעוד שאת תקיפת "מטרות האיכות" קיבל בעיקר חיל האוויר. במהלך המלחמה השתמש לראשונה החיל בתותח המתנייע M-109 בקליבר 155 מ"מ. בנוסף הפעיל החיל את תותח ה-175 מ"מ M-107, אשר בסוף המלחמה הפגיז את דמשק ואת התותח המתנייע 155 מ"מ L-33. הארטילריה הישראלית לקחה חלק פעיל לאורך כלל המלחמה בשתי החזיתות.