stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סעיף 1782 לחוק הפדרלי
החלטת Intel

במשך שנים רבות נחלקו בדעתם בתי המשפט המחוזיים ובתי המשפט לערעורים באשר למספר סוגיות הקשורות לסעיף 1782:
ההיקף המותר של גביית הראיות (“discovery”) בהתאם לשימוש בסעיף.
מי רשאי לבקש גילוי ראיות בהתאם לסעיף .
באיזה שלב בהליך משפטי המתקיים מחוץ לארצות הברית מותר להיענות לבקשה בהתאם לסעיף.
משמעות המונח “tribunal” (בית הדין) בסעיף בחוק.
האם המבקש בהתאם לסעיף 1782 צריך להראות שהראיה המבוקשת תהיה ניתנת לגילוי (“discoverable”) בהליכים בבתי המשפט במדינה הזרה?
הפסיקה המתייחסת לסעיף 1782 נידונה רבות בשנת 2004, כאשר בית המשפט העליון של ארצות הברית פרסם את החלטתו בפסק הדין  Intel Corp. v. Advanced Micro Devices, Inc. פסיקת Intel קבעה:
גילוי הראיות בהתאם לסעיף יכול להתבקש על ידי כל צד בעל אינטרס (interested person).
גילוי הראיות במקרים מסוימים יכול להתבקש עוד לפני שהתחילו לנקוט הליכים פורמליים מחוץ לארצות הברית.
"Tribunal" במשמעות הסעיף הוא כל Tribunal המשמש כערכאה ראשונה ("first instance decisionmaker").
בית המשפט העליון דחה במידה רבה דרישה לפיה על המבקש להוכיח שהראיות הן "discoverable" (שגילוין אפשרי) בהליכים בפני בית המשפט הזר.
למעשה ב-Intel, קבע בית המשפט העליון שגביית ראיות בהתאם לסעיף 1782 זמינה לכל בעל דין שאינו אמריקאי כמעט באותה מידה שגביית הראיות זמינה בתיק המתנהל כולו בבית המשפט בארצות הברית.
בעקבות החלטת Intel, בשנים האחרונות זוכה סעיף 1782 לתשומת לב רבה יותר מאשר בשנים עברו.
שימוש בסעיף 1782 כנגד למול שימוש באמנת האג 1970 (גביית ראיות)

נושא סעיף 1782 -- גביית הראיות בארצות הברית לשימוש בהליכים המתנהלים מחוץ לארצות הברית -- חופף, במידה מסוימת, עם נושא מסוים של אמנת האג 1970 (גביית ראיות), שעליה חתומות ארצות והברית ועוד כשישים מדינות אחרות, וביניהן מדינת ישראל.
לפחות בשני היבטים, ישנו יתרון לבעל דין בתיק שמתנהל מחוץ לארצות הברית הבוחר להשתמש בסעיף 1782 לקבלת ראיות בארצות הברית על פני בחירה בשימוש באמנת הראיות של האג:
אין צורך בהגשת בקשה לגילוי ראיות לבית הדין במדינה הזרה (מחוץ לארצות הברית).
לעיתים בית המשפט האמריקאי ייעתר לבקשת גילוי ראיות עוד לפני שהתובענה החלה מחוץ לארצות הברית.
זהות המגישים בקשות בהתאם לסעיף 1782

בעידן שלאחר מתן ההחלטה בעניין Intel, רוב הבקשות לשימוש בסעיף 1782 הוגשו על ידי חברות מהממלכה המאוחדת, גרמניה ומדינות אירופאיות נוספות. בשנים האחרונות חל גידול בכמות הבקשות שהוגשו (בהתאם לסעיף) ממדינות המזרח התיכון.
בשנים האחרונות, מלבד יפן, מעט בעלי-דין אסיאתיים הגישו בקשות בהתאם לסעיף 1782.
בשנת 2010 לאחר שנתבעו על ידי הרפובליקה של אקוודור, הגישה חברת שברון (Chevron) מספר בקשות בהתאם לסעיף 1782, במטרה להשיג ראיות הנוגעות להגנה מתביעות שהוגשו כנגדה באקוודור, בגין אחריות למוצרים פגומים.
רבים העוסקים בנושא הסעיף סוברים ששיקולים כלכליים מהווים את אחת מהסיבות בגינן לא בוצעו שימושים נרחבים יותר בסעיף 1782.
סוגיות בנושא סעיף 1782 שנשארו בחוסר בהירות

בתי המשפט לערעורים חלוקים באשר לשאלה האם בוררות מהווה tribunal לצורך גילוי ראיות בהתאם לסעיף 1782. ה-Circuit השני וה- Circuit החמישי קבעו שהליך הבוררות אינו מהווה בהגדרתו בית דין לצורך גילוי ראיות בהתאם לסעיף 1782. מנגד, ה-Circuit ה-11 דחה את טענת Circuits אלו וקבע שבוררות היא tribunal זר.
הפסיקה עד כה חלוקה באשר לשאלה האם סעיף 1782 עלול לאלץ אדם הנמצא בארצות הברית להפיק מסמכים הנמצאים מחוץ לארצות הברית. שרבי טוען שמרבית הפסיקות אשר התייחסו לנושא אינן קובעות במפורש שקיימת הגבלה גאוגרפית כלשהי באשר לסעיף 1782. בנוסף לכך, שרבי טוען שבדיון בשאלה האם יש להחיל את סעיף 1782 על מסמכים הנמצאים מחוץ לארצות הברית, הנושא העיקרי שבתי המשפט שקלו הוא האם הראיה מצביעה על כך ש:
המבקש לשימוש בסעיף מנסה לעקוף מגבלה של בית הדין הזר.
צו שכזה יפריע להליכי חוץ.
ישנן רשויות הסוברות שסעיף 1782 מסמיך אדם שאינו צד בהליך לספק מסמכים ולמסור עדות בעל פה אך לא לענות על תשאול רשום. עם זאת, ישנו לפחות מקרה אחד משנת 2007 שבו נדרש אדם שאינו צד להליך לענות על תשאול רשום.
באוגוסט 2008, בית משפט בניו יורק קבע כי רשות המס הגרמנית היא Tribunal לצורך מטרות של סעיף 1782 - גילוי ראיות.
הערות שוליים

↑  https://scholarship.law.unc.edu/ncilj/vol40/iss3/4/
↑  https://scholar.google.com/scholar_case?case=15516143881871359176&q=Intel+Corp.+v.+Advanced+Micro+Devices,+Inc.,+542+U.S.+241&hl=en&as_sdt=2006&as_vis=1 Retrieved 15 January 2015
↑  "בקשות לגביית עדות או ראיות מחוץ לארץ לטובת הליכים משפטיים אזרחיים המתנהלים בישראל", באתר GOV.IL
↑  542 U.S. 241, 268.
↑  http://www.law.com/jsp/cc/PubArticleCC.jsp?id=1202474598298
↑  See International Aspects of U.S. Litigation (ABA 2017), ch. III.D at 602-03.
אלכסנדר אבירם

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1935 (בן 90 בערך) תל אביב, פלשתינה (א"י)
 לימודי רפואה:  אוניברסיטה העברית בירושלים
 התמחות:  פנימית, נפרולוגיה ולחץ דם, מנהל רפואי
 תואר:  פרופסור חבר קליני
 תפקידים:  מנהל מחלקה במרכז רפואי תל אביב מנהל בית החולים הדסה (תל אביב) מנהל המרכז הישראלי לדיאליזה והשתלות יועץ מיוחד למנכ"ל משרד הבריאות מ"מ מנכ"ל המרכז הרפואי תל אביב המשנה למנכ"ל הסתדרות מדיצינית הדסה חבר מועצת הבריאות חבר ועדת סל הבריאות  יו"ר הוועדה לסימון תזונתי יו"ר המועצה העליונה למזון מנכ"ל קופת חולים מכבי המנהל המדעי של המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות
 
אלכסנדר (אליק) אבירם (נולד בשנת 1935) הוא רופא ישראלי, מומחה ברפואה פנימית, נפרולוגיה ומינהל רפואי. שימש בעבר כמנהל בית החולים הדסה (תל אביב), בית חולים אסותא, וכמנהל הרפואי של מכבי שירותי בריאות.
ביוגרפיה

אבירם נולד בתל אביב ב-1935. בוגר בתי הספר הכרמל ותיכון עירוני א'. למד רפואה באוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1954–1961. עם סיום ההתמחות ניהל את צוות השדה של המחקר הקליני הראשון על מחלות לב בקרב הבדואים בנגב ואחר כך התקבל להתמחות במחלקה פנימית א' בבית חולים הדסה בירושלים. עוד בהיותו סטודנט התעניין במחקר על תפקודי הכליה ואף צורף לצוות שהפעיל את הכליה המלאכותית הראשונה בארץ. לפיכך אך טבעי היה שהמשיך בהתמחות נוספת בנפרולוגיה והשתתף בהקמתה ופיתוחה של יחידת הדיאליזה של הדסה. ב-1968 זכה במלגה מטעם מכוני הבריאות הלאומיים של ארצות הברית (NIH) והיה עמית מחקר במכון הקרדיו-ווסקולארי של אוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו. עם שובו ארצה חזר והצטרף לסגל החטיבה הפנימית והמעבדה למחקר קליני של הדסה בירושלים. בזכות מחקריו בשטח חילוף החומרים של הנתרן ביתר לחץ דם ובנושאים קרובים, ובזכות פעילותו הרבה בהוראה, הוענקו לו ב-1971 תואר מרצה בכיר ברפואה פנימית מטעם הפקולטה לרפואה של האוניברסיטה העברית ומעמד קבוע כרופא בכיר בבית החולים הדסה עין-כרם.
ב-1972 הוזמן על ידי מנהל המרכז הרפואי תל אביב, פרופ' אריה הראל, להקים ולנהל את המחלקה הנפרולוגית של המרכז אשר שכנה אז בבית חולים הדסה (לימים רוקח) שברחוב בלפור. המחלקה שירתה גם את בית חולים איכילוב ובית היולדות הקריה וקיימה מרפאות חוץ לנפרולוגיה ויתר לחץ דם. יחידת הדיאליזה שלה הפכה מהר מאוד לגדולה בארץ מבחינת מספר מטופליה.
ב-1977 קיבל אבירם על עצמו גם את ניהול בית-החולים. הוא הרצה על מחלות כליה ויתר לחץ דם. ב-1980 התמנה כחבר הוראה בדרגת פרופסור-חבר בפקולטה לרפואה של אוניברסיטת תל אביב. ב-1983 סיים את הקורס הראשון במינהל מערכות בריאות באוניברסיטת חיפה, והיה ממייסדי מקצוע הניהול הרפואי כמקצוע התמחות קליני מוכר.
ב-1985 העביר אבירם את המחלקה לידי תלמידיו והחל להתרכז בתפקידי ניהול בלבד. בין השאר היה מנהל המרכז הישראלי לדיאליזה והשתלות ויועץ מיוחד למנכ"ל משרד הבריאות, מ"מ מנכ"ל המרכז הרפואי תל אביב, המשנה למנכ"ל הסתדרות מדיצינית הדסה, חבר מועצת הבריאות, חבר ועדת סל הבריאות, יו"ר הוועדה לסימון תזונתי ויו"ר המועצה העליונה למזון.
ב-1987 התבקש אבירם על ידי קונצרן כלל לנהל את בית החולים אסותא שנרכש אז על ידו. בתקופתו עברה אסותא שינויים מרחיקי לכת והתפתחה להיות בית-חולים כללי שמורשה לעסוק בכל שטחי הרפואה והכירורגיה. ב-1994 נרכשה אסותא על ידי קופת חולים מכבי וב-1996 מונה אבירם להיות המנהל הרפואי של הקופה לצידו של המנכ"ל שבתי שביט.
ב-2002 פרש ממכבי ושימש עד 2018 כמנהל המדעי של המכון הלאומי לחקר שרותי הבריאות ומדיניות הבריאות.
אבירם נשוי לחינה (אלוני), סוציולוגית ומוסמכת בבריאות הציבור, ואב לשלושה.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007304114405171  ISNI: 0000 0004 0207 4724  VIAF: 297449712   WorldCat (עם VIAF): 297449712
לוק רייט

לוק אדוארד רייט (באנגלית: Luke Edward Wright;‏ 29 באוגוסט 1846 – 17 בנובמבר 1922) היה פוליטיקאי אמריקאי. הוא כיהן כמושל הכללי של הפיליפינים בין השנים 1904 – 1906 וכמזכיר המלחמה של ארצות הברית בין השנים 1908 – 1909.
ביוגרפיה

לוק אדוארד רייט נולד במחוז ג'יילס שבטנסי וב-1850 עבר עם משפחתו לממפיס. הוא למד בבתי ספר ציבוריים ובגיל 15, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, התגייס לצבא הקונפדרציה, שם שירת בשורות פלוגה G של רגימנט הרגלים ה-154 של טנסי. ב-1863 צוין רייט לשבח על גבורתו תחת אש בקרב סטונס ריבר, וקודם לדרגת לוטננט משנה. לאחר המלחמה למד רייט באוניברסיטת מיסיסיפי בין השנים 1867 – 1868, אך לא סיים את לימודיו. ב-1868 הוא נשא לאישה את קתרין מידלטון סמז, בתו של אדמירל רפאל סמז מהצי של הקונפדרציה.
לאחר שלמד משפטים במשרדו של אביו, התקבל רייט ללשכת עורכי הדין והחל לעבוד בממפיס. במשך שש שנים הוא שימש כתובע הכללי של טנסי והיה פעיל בהקמת ועדת רווחה במהלך מגפת הקדחת הצהובה של 1878. לפני הצבתו של ויליאם ג'נינגס ברייאן כמועמד לנשיאות, היה רייט חבר המפלגה הדמוקרטית. ב-1900 היה רייט חבר בנציבות הפיליפינית השנייה וב-1901 הוא מונה לסגן המושל הכללי של הפיליפינים (אנ'). בין השנים 1904 – 1906 כיהן רייט כמושל הכללי של הפיליפינים. לאחר סיום כהונתו ועד 1907 הוא שירת כשגריר ארצות הברית ביפן.
מה-1 ביולי 1908 ועד ה-1 במרץ 1909 כיהן רייט כמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשלו של הנשיא תאודור רוזוולט. הוא נקט בצעדים כדי לסלק מהצבא קצינים בלתי כשירים ושאף לנצל את הטכנולוגיה האווירית שאז הייתה בחיתוליה. הוא שירת בתפקידו במשך כמה חודשים עד שהתפטר. לאחר מכן הוא שב לחייו הפרטיים. לוק רייט נפטר בממפיס ב-1912.
מיכאל בוכנר

| --- | --- |

מיכאל בוכנר  תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  21 בספטמבר 1924 כ״ב אלול תרפ״ד בראטיסלבה, צ'כוסלובקיה צ'כוסלובקיה
 פטירה:  6 בדצמבר 2008 (בגיל 84) ט׳ כסלו תשס״ט כפר סבא, ישראל ישראל
 תאריך עלייה:  1949
 מדינה:  ישראל 
 כינוי:  זולי
 השתייכות:   משטרת ישראל
 תקופת הפעילות:  1949–1984 (כ־35 שנים)
 דרגה:    תת ניצב
 
מיכאל בּוֹכְנֶר (בסרבו-קרואטית: Mihael Bohner‏;  21 בספטמבר 1924, בראטיסלבה, צ'כוסלובקיה - 6 בדצמבר 2008, כפר סבא, ישראל) היה תת-ניצב במשטרת ישראל, אשר כיהן כמפקד מרחב הנגב, דובר המשטרה ונספח משטרת ישראל בארצות הברית.
ביוגרפיה

מיכאל בוכנר נולד בברטיסלאבה, צ'כוסלובקיה. בילדותו עברו הוריו לזאגרב, קרואטיה אשר בממלכת יוגוסלביה ושם גדל. בזמן מלחמת העולם השנייה ותחת הכיבוש הגרמני הסתתרו הוא ומשפחתו בהרי סרביה וחייהם ניצלו תודות לכפריים סרביים. לקראת סוף המלחמה הצטרף לפרטיזנים של טיטו ולאחר המלחמה שירת בצבא היוגוסלבי.
לאחר הקמת מדינת ישראל, עלה עם משפחתו ארצה, ומספר חודשים לאחר מכן, התגייס למשטרת ישראל. בוכנר כיהן בשורת תפקידי קצונה במשטרה. ב-1958 מונה לראש המחלקה לתפקידים מיוחדים במשטרת ירושלים. ב-1964 מונה לראש הענף לתפקידים מיוחדים במחוז הדרומי. כמו כן שימש במקביל כדובר משטרת ירושלים ודובר המחוז. ב-1959 הצליח, בעזרת קשריו עם אנשי האו"ם, למנוע את הסגרתו של כושי רימון לידי הירדנים. לאחר מלחמת ששת הימים, הוביל את הקמתה מחדש של המשטרה בירושלים המזרחית ושילובה במשטרת ישראל. ב-1967 מונה למפקד נפת פתח-תקווה השרון. ב-1970, מונה למפקד מרחב הנגב. ב-1973 מונה על ידי המפכ"ל שאול רוזוליו לדובר המשטרה. ב-1974 מונה לראש המחלקה לתפקידים מיוחדים באגף החקירות.
באוגוסט 1977 מינה המפכ"ל חיים תבורי את בוכנר לראש ועדה לבדיקת את סוגיית הפשע המאורגן בישראל. הוועדה, שנודעה כ"ועדת בוכנר", קבעה כי אין פשע מאורגן בישראל ברמת ארגון כולל, אך ציינה בנספח את שמותיהם של 11 עבריינים בכירים במדינה. רשימה זו הודלפה בהמשך לעיתונות.
ב-1977 מונה לתפקיד נספח משטרת ישראל בארה״ב וקנדה. עם חזרתו ארצה ב-1981 מונה לממונה על הביקורת הפנימית ותלונות הציבור והועלה לדרגת תת-ניצב. ב-1983 מונה למפקד המכללה לקצינים בכירים. ב-1984 סיים את שירותו במשטרה ומונה לשליח מטעם קרן היסוד בגרמניה המערבית. כמו כן, כיהן כיועץ מיוחד למשטרת סינגפור בנושאי מודיעין משטרתי.
מיכאל בוכנר הלך לעולמו ב-2008 והוא בן 84. נטמן בבית העלמין כפר נחמן שברעננה. הוא היה נשוי לגרדה לבית בוטנר ואב לשניים.
הערות שוליים

↑  שינויים במשטרת ירושלים, הארץ, 16 בפברואר 1958
↑  הבעיה העיקרית של המשטרה בירושלים המורחבת: השימוש בסמים, מעריב, 31 באוגוסט 1967
↑  המשטרה: לא נתקבלה בקשה להפגנה באשקלון, מעריב, 12 בנובמבר 1970
↑  הילד שנחטף ביהוד נתגלה בתל אביב, דבר, 29 ביוני 1973
↑  תכנית סודית לכיבוש הכנסת, מעריב, 11 באוקטובר 1985
↑  מיכאל בוכנר, באתר הלקסיקון היהודי הביוגרפי של קרואטיה (בקרואטית)
פרדי הירש

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1916 אאכן, הקיסרות הגרמנית 
 נרצח:  8 במרץ 1944 (בגיל 28) מחנה ההשמדה בירקנאו, גרמניה הנאצית 
 מידע כללי
 שם לידה:  Alfred Hirsch 
 מדינה:  הרייך הגרמני 
 השכלה:  Couven-Gymnasium 
 בן או בת זוג:  Jan Mautner 
 
אבן נגף לפני מגוריו לשעבר של הירש
פרדי הירש (בגרמנית: Fredy Hirsch, נולד בשם אלפרד הירש – Alfred Hirsch‏; 11 בפברואר 1916, אאכן – 8 במרץ 1944, אושוויץ) היה ספורטאי ואיש חינוך יהודי-גרמני הומוסקסואל שפעל למען ילדים ובני נוער בגטו טרזין ובבלוק הילדים שהקים בבירקנאו. הוא מוכר כאחד המחנכים הגדולים בתקופת השואה, שנתן לילדים תקווה וערכים בעיקר דרך אימוני הספורט והחינוך הגופני.
קורות חיים > ראשית חייו

פרדי הירש נולד וגדל בעיר אאכן שבגרמניה, כבנם של הנרי הירש, קצב ובעל מכולת, ואשתו אולגה היינמן. ב-1926, בהיותו בן 10, נפטר אביו לאחר מחלה ממושכת. הוא היה יחד עם אחיו הבכור פול בתנועת המכבי הצעיר היהודית, שקידשה גם מטרות ציוניות וכמו כן הצטרף לארגון הספורט "המכבי הצעיר". לאחר עליית היטלר לשלטון ב-1933 היגרה משפחתו לבוליביה, בעוד הוא נשאר בגרמניה עקב רצונו לעלות לארץ ישראל. הוא עבר לדיסלדורף שם הועמד בראש תנועת המכבי הצעיר.
בנובמבר 1935 היגר הירש לצ'כוסלובקיה כיוון שרדפו אותו עקב היותו הומוסקסואל גלוי, דבר שהיה נדיר באותה תקופה. הירש פעל בעיקר בפראג. הוא ארגן שם פעילויות ספורט שונות ואימונים למאות ילדים, והחדיר בהם אידיאלים של עבודת צוות, אחריות הדדית, תעוזה ורגש גאווה ביהדותם. הוא היה פעיל באגודות ספורט יהודיות שונות, ביניהן הגיבור פראג, ואגודת מכבי פראג. כמו כן היה פעיל בהכשרת חלוצים צעירים לעלייה לארץ ישראל. הוא הנהיג קבוצת נערים בני 12–14 בשם "הבלגה", אשר הצליחה לצאת ברגע האחרון לפני המלחמה, באוקטובר 1939, לדנמרק, ומשם שנה לאחר מכן לעלות לארץ ישראל.
קורות חיים > בגטו טרזין

עם הקמת גטו טרזינשטט בצ'כיה באוקטובר 1941, הקים הירש את "ארגון הסיוע", שתפקידו היה לסייע למגורשים באריזת חפציהם. הוא גייס לצורך זה את חברי תנועות הנוער היהודיות כדי לסייע בבניית הקהילה מחדש
ובהגנה על הנערים המשרתים בארגון. הירש עצמו הגיע לגטו ב-4 בדצמבר 1941.
הירש ועובדים אחרים בקהילה היהודית לקחו על עצמם את משימת ארגון החיים בגטו החדש שנבנה. הוא מונה למנהל מחלקת הבינוי של הגטו. מתחילתו של הגטו הוקצו חדרים מיוחדים עבור הילדים, שחיו בנפרד מהוריהם. מאוחר יותר הוקמו כאחד-עשר בתי ילדים מיוחדים בעלי אופי פנימייתי, שבהם גרו גם מטפלים ומורים, שהקדישו את עצמם לחינוך הילדים. הירש עם המטפלות והמטפלים האחרים ניסו לשפר את תנאי החיים של הילדים בגטו בכל דרך אפשרית. הוא התעקש שהילדים יבצעו פעילות גופנית בכל יום, ויקפידו על היגיינה אישית כדי לשמור על מצבם הנפשי והפיזי, כתנאי הכרחי להישרדותם. העובדה שהירש הגיע מגרמניה והתנהל בביטחון עצמי ואסרטיביות הקנתה לו מידה מסוימת של כבוד מצד כמה קציני אס אס במחנה. כך, הוא הצליח להשיג מקום למגרש משחקים, שבו התקיימו במאי 1943 משחקי "מכבי טרזין". הירש זכה גם באפשרות לבחור מועמדים למשלוחים המתוכננים להישלח למזרח, ולעיתים קרובות ניצל זאת להצלת ילדים.
בקיץ 1943 הגיעו לטרזין 1,200 ילדים מגטו ביאליסטוק שהיו מיועדים להישלח לאושוויץ. הם הוחזקו בבידוד משאר היהודים בגטו, ונאסר כל מגע איתם. למרות זאת, הירש ניסה להיכנס אל הצריפים שלהם וליצור קשר עם מטפל הקבוצה. הוא נתפס על ידי הנאצים, וכעונש הוחלט לגרשו במשלוח הבא למחנה אושוויץ-בירקנאו. הוא נשלח לשם ב-6 בספטמבר, יחד עם עוד 5,000 אסירים.
קורות חיים > במחנה המשפחות בבירקנאו

בשונה מטרנספורטים אחרים שנשלחו לאושוויץ, בהם 90% מהמשולחים נשלחו להשמדה בתאי הגזים עם הגיעם, הטרנספר של ספטמבר 1943 מטרזינשטט יועד להקמת מחנה משפחות במחנה בירקנאו, הצמוד למחנה אושוויץ. למחנה זה הועברו בהמשך עוד שני טרנספורטים, של דצמבר 1943 ושל מאי 1944.
שערם של האסירים החדשים לא נגזז והם לא הוכרחו ללבוש את בגדי האסירים המפוספסים. אף על פי שנשים וגברים חיו בבלוקים נפרדים, הם יכלו להיפגש, בניגוד לאזורים אחרים באושוויץ, בהם נשים וגברים היו מופרדים על ידי גדרות תיל. מחנה המשפחות התקיים לזמן מוגבל. בתחילת מרץ 1944, כל מי שנותר בחיים מטרנספורט ספטמבר, למעט כמה אסירים בודדים, נרצח בתאי הגז. אסירי הטרנספורטים של דצמבר 1943 ומאי 1944 נרצחו בחודש יולי 1944.
במשך שנים לא היה ברור מדוע החזיקו הנאצים בבירקנאו במשך מספר חודשים את קבוצת האסירים מטרזינשטאט במחנה משפחות נפרד, בתנאים מועדפים, עד שרצחו את יושביו. ממסמכים שגילו חוקרים, עלה כי הסיבות להקמת מחנה המשפחות, ולחיסולו בהמשך, היו קשורות לקיומה של משלחת מטעם הצלב האדום הבין-לאומי, שהייתה אמורה לבקר בטרזינשטאט. אותה משלחת עשויה הייתה להמשיך משם גם לבירקנאו. מחנה המשפחות היה מחנה ראווה שהוקם לצורך הביקור המתוכנן, אם ייצא אל הפועל. הדבר היה חלק מתוכנית ההטעיה וההסוואה של הנאצים, שנועדה להפריך את השמועות בדבר המשמעות האמיתית של השילוחים "למזרח".
הודות ליכולתו לשאת ולתת עם המפקדים הנאצים, הירש הצליח לאסוף לאחד ממבני העץ במחנה המשפחות בבירקנאו כ-300 ילדים שגורשו מטרזין והפך לראש בלוק הילדים שניהל את כל פעילויותיהם. שהותם של ילדים בבירקנאו הייתה מראה נדיר, שכן בדרך כלל נרצחו הילדים היישר עם הגיעם למחנה.
בלוק הילדים מס' 31 בהנהגתו של הירש היה מרוהט באופן שונה מרוב בנייני האסירים האחרים בבירקנאו: במקום מיטות היו שם שולחנות קטנים, לידם ישבו הילדים. פנים הקירות של המבנה היו מעוטרים בפרחים ודמויות מאגדות ילדים. הילדים בילו בבלוק 31 את רוב היום וחזרו למשפחותיהם בלילה. שם הם אכלו, כשבנוסף למרק, הושג עבורם גם מזון מחבילות שהגיעו למחנה לאנשים שכבר נספו. אף על פי שהילדים סבלו באופן טבעי מרעב, אף אחד מהם לא מת מרעב או מתזונה לקויה, וההיגיינה נשמרה בקפידה. על הספרייה בבלוק הופקדה דיטה קראוס שהכירה את הירש עוד משהותם בטרזין. הילדים היו מוגנים משלטון הטרור של אנשי האס-אס, והירש אף דאג שהמסדרים היומיים יהיו קצרים ויתקיימו בבלוק עצמו, לא כמו מסדרי האסירים המבוגרים, שנמשכו שעות והתקיימו בגשם ובקור.
בבלוק נערכו בחשאי שיעורים מאולתרים, בקבוצות קטנות, על פי הגיל. לא היו כלי-כתיבה, מחברות וספרים. המורים ישבו עם קבוצות הילדים והעבירו את תוכנם של ספרים שהם זכרו בתחומי התמחותם, כמו גאוגרפיה, היסטוריה ויהדות. במסגרות אלה הילדים גם שיחקו במשחקים, למדו ושרו שירים בצוותא, העלו הצגות ועסקו בפעילות ספורטיבית יום-יומית לחיזוק הגוף. פעולות משחק אחדות נערכו בהשתתפות אנשי האס-אס, כולל יוזף מנגלה, שהושיב את הילדים על ברכיו ואמר להם לקרוא לו "דוד".
לאחר הגעתם של משלוחים נוספים בדצמבר 1943 עלה מספר הילדים בבלוק מ-300 ל-500. הירש פנה אל שלטונות המחנה והצליח להשיג בניין נוסף לשיכון הילדים החדשים.
קורות חיים > במחנה המשפחות בבירקנאו > חיסול מחנה המשפחות

לקראת סוף פברואר 1944, חברי תנועת ההתנגדות במחנה יצרו קשר עם הירש, מאחר שידעו כי כל האסירים הולכים להישלח אל מותם בתאי הגזים וראו בהירש – שנהנה מסמכות טבעית בין האסירים – מנהיג פוטנציאלי למרד המתוכנן. הירש מצא עצמו עומד בפני דילמה קשה: הוא ידע שמרד פירושו סיכוי לבריחה אפשרית של קומץ אסירים, אבל גם מוות בטוח של רוב האסירים, בהם כל הילדים. בראשית מרץ 1944 נדרשו אנשי מחנה המשפחות להתארגן לקראת העברתם למחנה הסגר בשם היידברק. הירש נפרד מחניכיו, בלי לדעת שהם מיועדים להשמדה בימים הבאים. ב-7 במרץ נשלח כל מחנה המשפחות, כולל הילדים, לתאי הגזים באושוויץ. לפני מותם הספיקו לשיר את ההמנון הצ'כי ואת "התקווה". דבר החיסול הזה נודע להירש רק למחרת, מפי איש תנועת ההתנגדות רודולף ורבה. הירש התבקש להחליט האם יעמוד בראש ההתקוממות. הוא פנה להתלבט עם עצמו בחדר צדדי, ושעה לאחר מכן ורבה מצא אותו שם חסר הכרה. רופא קבע שהוא לקח מנת יתר של כדורי הרגעה. באותו ערב נשרפה גופתו של הירש במשרפות בירקנאו, יחד עם עוד 3,792 גופות של אסירי טרזין לשעבר ממחנה המשפחות. ישנן השערות שונות לגבי מה שקרה בדקותיו האחרונות, ולא ברור אם הוא התאבד. על פי אחת הסברות, הרופאים – שנהנו מיחס מועדף במחנה – נתנו לו בכוונה מנת יתר של כדורים כיון שידעו כי מרד יגרום למות כולם, ולכן ניסו למנוע זאת.
ביוני 1944 ביקרה משלחת של הצלב האדום הבין-לאומי בטרזינשטאט. כפי שקיוו הנאצים, המשלחת התרשמה ממראה הגטו שהוכן בקפידה לקראת הגעתה. הביקור הוכתר כהצלחה ולא הועברה בקשה לבקר גם ב"מחנה העבודה" בירקנאו. משעה שבוטל הביקור המתוכנן, הפך מחנה המשפחות למיותר וניתן היה להשמיד את כל יושביו. אולם, בגלל ההפצצות הכבדות על כלל ערי גרמניה והצורך של הנאצים בכוח אדם, הוחלט על עריכת סלקציה בין אסירי מחנה המשפחות. כ–3,500 גברים ונשים צעירים שהיו כשירים לעבודה, הועברו למחנות בגרמניה. בנוסף, מנגלה ערך סלקציה נוספת לכ–90 נערים שנשארו באושוויץ והועברו למחנה הגברים. כל מי שנשאר במחנה המשפחות לאחר הסלקציה – הילדים, הנשים, הזקנים, החולים והבלתי כשירים לעבודה, כ-6,500 במספר – נרצח בתאי הגז ביולי 1944. לפיכך, ייתכן שבהחלטתו שלא להוביל מרד, הציל הירש בדיעבד את כל מי שעבר את הסלקציה שנערכה בין אסירי הטרנספורטים המאוחרים יותר של מחנה המשפחות.
חייו האישיים

הירש היה הומוסקסואל גלוי. ב-1936 הכיר את בן-זוגו, יאן (יֶנדָה) מאוטנר (1914–1951), סטודנט לרפואה מברנו, שלימד גם הוא חינוך גופני ב"מכבי" בעירו. השניים התגוררו יחד בברנו מ-1936 ועד 1939 והיו זוג מוכר בעיר. באפריל 1940 הצטרף מאוטנר לחברו בפראג, ולימד לצידו חינוך גופני ב"הגיבור פראג".
הירש ניהל מערכות יחסים גם במחנה אושוויץ.
הנצחה

בשנת 1961 נערכה תחרות שחייה על שמו בכפר רופין ובאותה שנה היה תכנון להקים מרכז לתרבות הגוף על שמו בכפר רופין גם כן.
סיפורו האישי של הירש הונצח בסרטו התיעודי של רובי גת, "פרדי היקר", ששודר בערב יום השואה 2017 בערוץ 1. הסרט משלב ראיונות עם ניצולים שהכירו אותו, וכן צילומי ארכיון ואנימציה.
הספר "הומואים: העם הנבחר" מאת דורון בראונשטיין, שיצא לאור ב-2019, מוקדש לפרדי הירש, "ההומוסקסואל הגאה, אציל הנפש ומעורר ההשראה". בנוסף, הירש הוא גם אחת הדמויות בספרו של דורון בראונשטיין, "שואה".
בפברואר 2021 פורסם שרבוט גוגל לציון 105 שנה להולדתו של הירש.
בספר "הספרנית מאושוויץ" מאת אנטוני איטורבה מופיעה דמותו של פרדי הירש.
הערות שוליים

1 2  פרדי הירש – דמותו של מחנך אגף החינוך – מכביה 2013, באתר אוח של משרד החינוך
1 2  פרדי הירש – מחנך במחנה ריכוז והשמדה – ארגון הפרטיזנים, לוחמי המחתרות והגטאות
1 2  Alfred (Fredy) Hirsch באתר holocaust.cz
1 2   מיכל אהרוני, כולם מכירים את יאנוש קורצ'ק – אז למה לא שמענו על פרדי הירש?, באתר הארץ, 3 באפריל 2018
↑  קרן נילי, גן עדן בגיהנום, רסיסי ילדות, בית לוחמי הגיטאות והקיבוץ המאוחד, 1991
↑  אוטה קראוס, שהיה מדריך בבלוק הילדים סיפר, ע"פ אשתו דיטה, שהרוקח לודוויג סאנד, שנתן להירש את התרופות, גילה לו בכנס בפראג בשנת 1989 כי הרופאים נתנו להירש בכוונה מינון כדורים גבוה בהרבה על מנת להרדים אותו. בתוך:  מיכל אהרוני, כולם מכירים את יאנוש קורצ'ק – אז למה לא שמענו על פרדי הירש?, באתר הארץ, 3 באפריל 2018, וכן בסרט התיעודי "פרדי היקר".
↑  מאוטנר שרד את המלחמה, הוסמך כרופא ונפטר ב-1951 משחפת. ראו Anna Hájková, Fredy Hirsch’s Lover: New Research Reveals the Specifics of One of the Holocaust's Gay Victims, Tablet Magazine, ‏4 באפריל 2019.
↑  מאיה כהן, "הוא היה כמו יאנוש קורצ'אק", באתר ישראל היום, 22 באפריל 2017
↑  שני שיאים ישראלים בשחייה, על המשמר, 10 בספטמבר 1961
↑  מרכז ע"ש פרדי הירש יוקם בכפר רופין, דבר, 28 באוגוסט 1961
↑  הסרט "פרדי היקר" באתר כאן 11. בימוי ותסריט: רובי גת. מפיק: שחר בן-חור.
↑  הסבר על ה"דודל" (שרבוט גוגל) שפרסמה גוגל לציון 105 שנים להולדת פרדי הירש, באתר מנוע החיפוש "גוגל" (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007286084405171  GND: 122578295  ISNI: 0000 0000 5539 3914  LCCN: no00090728  NKC: jn20031104010  NTA: 288222075  VIAF: 59969403   WorldCat (עם VIAF): 59969403
תינוק מוזר במשפחה

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 מבוסס על:  The Ugly Dachshund 
 בימוי:  נורמן טוקר 
 הופק בידי:  וולט דיסני, וינסטון היבלר
 תסריט:  אלברט אלי 
 עריכה:  רוברט סטפורד 
 שחקנים ראשיים:  דין ג'ונס סוזן פלשט צ'רלי רגלס
 מוזיקה:  ג'ורג' בראנס 
 צילום:  אדוארד קולמן 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  חברת וולט דיסני 
 חברה מפיצה:  סרטי אולפני וולט דיסני
 שיטת הפצה:  הפצה לאולמות הקולנוע, וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  4 בפברואר 1966
 משך הקרנה:  93 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה 
 הכנסות:  6,200,000 ‏$
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
תינוק מוזר במשפחה (באנגלית: The Ugly Dachshund) הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1966 בבימויו של נורמן טוקר ובהפקה של אולפני וולט דיסני, עם דין ג'ונס וסוזן פלשט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "התחש המכוער" של גלדיס ברונין סטרן (אנ') משנת 1938. העלילה היא על כלב דני ענק שגדל עם כלבי תחש וחושב שהוא אחד מהם (בדומה לברווזון המכוער).