stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הפקולטה לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ
דקאני הפקולטה  לאמנויות ע"ש יולנדה ודוד כץ

| תמונה | שם הדיקאן | שנה אקדמית | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|   פרופ' ערן נוימן, צלם: מיכאל יעקובסון | פרופ' ערן נוימן | תשע"ט-כיום | 2019- | דיקאן מכהן |
|  פרופ' צבי (צביקה) סרפר | צביקה סרפר | תשע"ד- תשע"ח | 2013 - 2019 | סה"כ 6 שנים |
|  פרופ' חנה נוה  | חנה נוה | תשס"ז - תשע"ג | 2006 - 2013 | סה"כ 7 שנים |
|  פרדי רוקם, תמונה: צחי לרנר | פרדי רוקם | תשס"ג - תשס"ו | 2002 - 2006 | תקופה של 4 שנים |
|  נורית כנען-קידר | נורית כנען | תשס"א - תשס"ב | 2000 - 2002 | תקופה של שנתיים |
|  פרופ' אלי רוזיק | אלי רוז'יק | תשנ"ז - תש"ס | 1996 - 2000 | תקופה של 4 שנים |
|  נורית כנען-קידר  | נורית כנען | תשנ"ב - תשנ"ו | 1991- 1996 | תקופה של 5 שנים |
|  ארנון צוקרמן  | ארנון צוקרמן | תשמ"ח - תשנ"א | 1987- 1991 | תקופה של 4 שנים |
|  | פרופ' יהודה בן-שאול | תשמ"ז | 1986/1987 | שנה אחת |
|  הרצל שמואלי  | הרצל שמואלי | תשמ"ד - תשמ"ו | 1983- 1986 | תקופה של 3 שנים |
|  | אברהם רונן | תשמ"א - תשמ"ג | 1980 - 1983 | תקופה של 3 שנים |
|  הרצל שמואלי  | הרצל שמואלי | תשל"ח - תש"מ | 1977 - 1980 | תקופה של 3 שנים |
|  | משה לזר | תשל"ג - תשל"ז | 1973 - 1977 | תקופה של 5 שנים |
ראו גם

אוניברסיטת תל אביב
הערות שוליים

↑  אבן־פינה לפקולטה לאמנויות באוניברסיטת ת"א ־ תונח מחר, דבר, 30 ביוני 1964
↑  אבן פינה לפקולטה לאמנויות בת"א, הַבֹּקֶר, 1 ביולי 1964
↑  נחנך בנין מקסיקו  באוניברסיטת תל־אביב, דבר, 5 במאי 1967
↑  היום - חנוכת בנין מקסיקו לאמנויות באוניברסיטת ת"א, דבר, 4 במאי 1967
↑  15 אלף סטודנטים באוניב' ת"א בתשל״ג, על המשמר, 12 באוקטובר 1972
↑  הקומדיה האלוהית באוניברסיטת תל־אביב, אולם הכניסה של הפקולטה, דבר, 28 בינואר 1977
↑  רותי רובין, מקדש אפור, חדשות, 2 בדצמבר 1988
↑  תמרה טראובמן, סטודנטים נעלו את שערי אוניברסיטת תל אביב; שניים נעצרו, באתר הארץ, 16 במרץ 2005
↑  חגי חיטרון, החוג למוסיקולוגיה באוניברסיטת תל אביב לא ייסגר, באתר הארץ, 1 בפברואר 2005
↑  חגית פלג-רותם, ‏לך תבנה מדינה: אוניברסיטת תל-אביב, באתר גלובס, 22 באוקטובר 2006
↑  צבי הקר, איגוף דרומי לטכניון, חדשות, 1 ביולי 1985
↑  סוכניות הידיעות, נחנך מחדש ארכיון הסרטים באוניברסיטת תל אביב, באתר הארץ, 24 בפברואר 2007
↑  שני ליטמן, מתה חוקרת האמנות נורית כנען קדר, באתר הארץ, 4 בנובמבר 2015
↑  עכבר העיר, נפטר פרופסור מרדכי עומר, מנכ"ל מוזיאון תל אביב, באתר הארץ, 10 ביוני 2011
↑  דניאל ראוכוורגר, התנועה האמנותית, באתר הארץ, 23 בפברואר 2011
↑  תקופה ראשונה 5 שנים. מינוי נוסף לשנה.
↑  דנה גילרמן, פרופ' חנה נוה תהיה דקאן הפקולטה לאמנויות באוניברסיטת תל אביב, באתר הארץ, 31 ביולי 2006
↑  תקופה ראשונה 5 שנים. מינוי נוסף לשנתיים.
↑  בשל מצב בריאותי לא נמשכה תקופת הכהונה כמקובל
↑  הרקטור פרופ' יהודה בן-שאול מילא בפועל את תפקיד דיקאן הפקולטה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007300697205171 
פסל "אצטקי" בכניסה לבניין מקסיקו
התרחשויות, יגאל תומרקין, בטון וברזל, 1972
דיוקאן של יולנדה כץ
התנועה הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית

| --- | --- |

 מדינה:  אתיופיה 
 מנהיגים:  יו"ר היילהמרים דסאלגן
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 אידאולוגיות:  סוציאל-דמוקרטיה   סוציאליזם   פדרליזם   הגדרה עצמית   עמי אתיופיה
 מטה:  אווסה 
 מיקום במפה הפוליטית:  שמאל
 http://eprdf.homestead.com/SEPDM.html
 
התנועה הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית (אמהרית የደቡብ ኢትዮጵያ ሕዝቦች ዴሞክራሲያዊ ንቅናቄ ) או SEPDM היא מפלגה באתיופיה הבנויה מקואליציה של 20 קבוצות. בבחירות שהתקיימו ב-15 במאי 2005 היא הייתה חלק מהחזית העממית הדמוקרטית המהפכנית האתיופית שזכו ב-327 מתוך 527מושבים במועצת הנבחרים של העם.
במקור היא נקראה החזית הדמוקרטית העממית הדרום אתיופית עם היווסדה בנובמבר 1992, זאת לאחר שהקונגרס הראשון שקדם למפלגה התקיים בין ה6-29 באוקטובר של אותה השנה. הקונגרס הרשמי הראשון של הארגון התקיים בספטמבר 1994. ובספטמבר 2003 התקיים הקונגרס הרביעי ובו הוכרז שינוי שמה של המפלגה ומ"חזית" היא הפכה ל"תנועה".
בבחירות האזוריות שנערכו באוגוסט 2004, המפלגה זכתה ב-271 מתוך 348 מושבים במדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום (SNNPR).הSEPDM הודיעו ב-13 בדצמבר 2007 כי בבחירות הבאות הם ימנו 790,000 מועמדים למשרדים ומועצות. ממשל העיר ובית הנבחרים של העמים
.
בשנת 2008 התנועה זכתה ב-10 מושבים באספה האזורית של מדינת האומות, הלאומים ועמי הדרום. וכן בכל 850 המושבים המועמדים להצבעה בבחירות ב=13 אזורי הדרום. ושליטה על 123 חלוקות מנהליות ו-20 עיירות.
הערות שוליים

↑  פירוט בחירות 2000, באתר האיחוד הבין פרלמנטרי
↑  האיחדג, אתר האיחדג (אוחזר ב-29 במאי 2009)
↑  מסד נתונים של בחירות באפריקה
↑  הSEPDM ימנו למעלה מ-790,000 מועמדים לבחירות הבאות, מתוך מרכז המידע בוולטה
↑  תוצאות רשמיות של מועצת הבחירות הארצית שנערכו ב-13 באפריל וב-20 באפריל 2008 באתיופיה מרכז המידע וולטה, מאי 2008
| המחתרות במלחמת האזרחים האתיופית |
| --- | --- | --- |
| כללי | המפלגה העממית-מהפכנית האתיופית • התנועה הסוציאליסטית הכלל-אתיופית • החזית העממית-מהפכנית הדמוקרטית |  |
| אריתריאים | החזית לשחרור אריתריאה • החזית העממית לשחרור אריתריאה |  |
| טיגראינים | הארגון לשחרור תיגראי • האיחוד הדמוקרטי-אתיופי • החזית העממית לשחרור תיגראי |  |
| אמהרים | התנועה העממית-דמוקרטית האתיופית • חזית קאפגן הפטריוטית |  |
| אורומו | החזית לשחרור אורומו • ארגון האורומו העממי-דמוקרטי • החזית האסלאמית לשחרור אורומיה |  |
| עפרים | החזית לשחרור עפר • החזית הלאומית לשחרור עפר • ארגון העפר העממי-דמוקרטי |  |
| סומלים | החזית לשחרור מערב סומליה • החזית לשחרור אבו סומלי • המפלגה הדמוקרטית של סומליה המערבית • החזית הלאומית לשחרור אוגדן • החזית לשחרור יאסה וגורגרה |  |
הטרור האדום
הר רייזינג וולף

| --- | --- |

 מידע כללי
 גובה:  2,901 מ' 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מיקום:  מונטנה, ארצות הבריתארצות הברית
 רכס הרים:  רכס לואיס 
 קואורדינטות:  48°29′46″N 113°24′58″W﻿ / ﻿48.4961°N 113.416°W﻿ / 48.4961; -113.416
  (למפת מונטנה מוגדלת) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה הר רייזינג וולף(למפת מונטנה רגילה) הלנה בילינגס מיזולה גרייט פולס בוזמן ביוט קאליספל הפארק הלאומי גליישר קנדה איידהו ויומינג ד. ד ק ו ט ה  צ. ד ק ו ט ה הר רייזינג וולף(למפת ארצות הברית רגילה) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר רייזינג וולף(למפת ארצות הברית מוגדלת) וושינגטון ניו יורק לוס אנג'לס שיקגו סן פרנסיסקו אטלנטה דאלאס יוסטון בוסטון סיאטל מיאמי ה א ט ל נ ט י  ה ש ק ט  מפרץ מקסיקו  קנדה מקסיקו איי בהאמה הר רייזינג וולף
 
הר רייזינג וולף (באנגלית: Rising Wolf Mountain) הוא הר ברכס לואיס, בשטח הפארק הלאומי גליישר, במחוז גליישר במדינת מונטנה שבארצות הברית.
גובהו של ההר 2,901 מטרים מעל פני הים; הר רייזינג וולף הוא ההר ה-388 בגובהו במדינת מונטנה, וההר ה-7,264 בגובהו בארצות הברית.
הר רייזינג וולף מתנשא לגובה של 876 מטרים מעל סביבתו, והוא ההר ה-56 בהתנשאותו במדינת מונטנה.
ההר ממוקם בחלק הדרום-מזרחי של הפארק הלאומי גליישר, ומתנשא מעל אזור אגם טו מדיסן שבסמוך מדרום לו.
היסטוריה > מקור השם

שבט הבלאקפוט, אשר גר באזור הפארק, האמין כי האזור הוא אתר מקודש. השבט קרא להר בשם "מהרויי-אופואשין" שמשמעו "הדרך בה עולה הזאב". שמו הנוכחי של ההר הוא תרגום של שם זה. "רייזינג וולף" משמעו באנגלית: "הזאב המתרומם" או "הזאב העולה".
היסטוריה > הטיפוס על ההר

הטיפוס הראשון המתועד לפסגת הר רייזינג וולף בוצע בשנת 1923, על ידי נורמן קלייד (Norman Clyde).
גאולוגיה

בדומה להרים אחרים בשטח הפארק הלאומי גליישר, הר רייזינג וולף מורכב מסלעי משקע שמקורם החל מתקופת הפרקמבריון ועד תקופת היורה. סלעי משקע אלה נוצרו בים רדוד נוצר שהיה באתר עד לפני 170 מיליון שנים, כאשר העתק לואיס דחף לוח סלע ענק (שעוביו 4.8 קילומטרים, אורכו 260 קילומטרים, ורוחבו 80 קילומטרים) מתקופת הפריקמבריון, מעל סלעים צעירים יותר מתקופת הקרטיקון.
גלריית תמונות

מבט על המדרונות הדרומיים של הר רייזינג וולף
פסגת הר רייזינג וולף במבט מאגם טו מדיסן
הפסגה במבט מצד דרום
הר רייזינג וולף, הפסגה משמאל
המדרונות הצפון-מערביים של הר רייזינג וולף
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  לפי מקור אחר גובהו של ההר 2,893 מטרים מעל פני הים
1 2  מידע על גובה ההר
| אתרים בפארק הלאומי גליישר |
| --- | --- | --- |
| אזורים בפארק | מני גליישר |  |
| אתרי מורשת היסטוריים | דרך הולכים-אל-השמש • מלון מני גליישר |  |
| רכסי הרים | לואיס • ליווינגסטון |  |
| הרים | אלזוורת' • בראון • גולד • ג'קסון • גרינל (הר גרינל • נקודת גרינל) • וילבר • לוגן • סטימסון • סייה • פינצ'ו • צ'פמן • קליבלנד • רייזינג וולף |  |
| נהרות | ווטרטון |  |
| אגמים | גרינל • ווטרטון • טו מדיסן • מקדונלנד • סוויפטקרנט • פּריי |  |
| קרחונים | גרינל • הריסון • לוגן • סלמנדר • רד איגל |  |
התקהלות בלתי חוקית

התקהלות (וגם: התכנסות או התאספות) בלתי־חוקית היא עבירה פלילית שהגדרתה כעבירה נועדה למנוע הפרת הסדר הציבורי, לפגוע בחופש התנועה (של אנשים אחרים) או ביצוע משותף של עבירות אחרות, במיוחד הפעלת אלימות כלפי אנשים אחרים או פגיעה ברכוש.
באמצעות הגדרת העבירה על ההתקהלות או ההתכנסות גרידא, מתאפשר לרשויות החוק לפזר את המתקהלים ואף לעצור ולהעניש אותם עוד בטרם החלו בפועל בביצוע עבירות ההמשך. הגדרתה המדויקת של עבירה זו משתנה בין מדינות שונות.
הגבלה גורפת

הגבלת התקהלות או התאספות בצורה גורפת מקובלת במשטרים דיקטטורים ודכאניים וזאת כדי למנוע מהציבור להפגין נגד השלטון, לדרוש זכויות אדם או לשנות את שיטת המשטר לדמוקרטיה. צעדים להגבלת התקהלות עלולים לכלול דיכוי של התקהלות לא אלימה, מעצר מנע של פעילים שקוראים לבוא להפגין, הכרזת התקהלות לא חוקית גם על מספר קטן של מפגינים, דרישה למתן היתר מיוחד להתקהלות מטעם המשטרה, הגבלת המרחבים בהם מותר להפגין, הטלת עוצר בשעות החשיכה, מתן סמכות נרחבת לשוטרים או חיילים לפזר התקהלות, העלמת עין מאלימות משטרית, שכירת בריונים כדי לפזר התקהלויות, שתילת סוכנים ממשלתיים שיבצעו פרובוקציות כדי לפזר הפגנות,  לעיתים קרובות במשטרים אלה יש סקנציות חזקות נגד מפגינים כמו מעצרים, מאסרים, איומים על בני משפחה, הפעלת אלימות על מפגינים, ירי על מפגינים או מעצר והוצעה להורג.
במדינות דמוקרטיות

בניגוד להגדרת התקהלות כעבירה, בדמוקרטיות חוקקו מסגרת החוקה שלהן את חרות האספה, ובצורה משתמעת גם את חופש התהלוכה וההפגנה. כמו כן משמשות הגנות נוספות על חופש ההתאספות וההפגנה באמצעות זכויות אזרח יסודיות כמו חופש הביטוי, חופש התנועה והזכות להגנה על הגוף (מפני אלימות המשטרה). הוראות ההלכה למעשה במדינות שבהן מוכרות חירויות אלו נגזרות מאיזון בין זכויות הפרט והרצון להימנע מהפרת הסדר הציבורי. במדינות רבות מסויגת הזכות להתאספות בכך שתהיה 'בדרכי שלום' וכך יכולות רשויות החוק לתייג כבלתי חוקיות התקהלויות שאינן עומדות בתנאים אלו.
בנוסף לכך זכויות אדם ואזרח נוספות חשובות כדי להגן על מפגינים מפני אלימות של משטרה או פיזור הפגנה בצורה שרירותית. חופש העיתונות וחופש הביטוי מאפשרים למפגינים עצמם, לקרובים ולחברים לתעד את קיום ההפנגות או אלימות מצד המשטרה. תעוד ההפגנות חשוב כדי להוכיח שהמתאספים או המפגינים לא הפעילו אלימות, וכן כדי לקיים לחץ של דעת הקהל במדינה עצמה ובמדינות אחרות, דבר שמגביל לעיתים קרובות דיכוי אלים של הפגנות. חופש הקניין והעיסוק חשובים כדי להפחית את היכולת של השלטונות לאיים על מפגינים בעונשים נוספים כמו איום בפיטורין או החרמת רכוש אם ישתתפו בהפגנות.
בחלק מהמדינות שבהן השיטה המשפטית היא "המשפט המקובל", מקובלת ההבחנה בין שלושה שלבים: א) התקהלות בלתי חוקית (Unlawful assembly). ב) שלב ביניים (Rout) שבו ההפגנה הופכת להסתערות אך עדיין לא מתחילות פעולות אלימות בפועל. ג) שלב ההתפרעות (מהומות, Riot).
בישראל

בישראל, נקבעו יסודות העבירה בסעיף 79[1] לפקודת החוק הפלילי, 1936. לאחר הטמעתו בחוק העונשין, מנוסחים הסעיפים הנוגעים לעבירה זו כך:
151. התקהלות אסורה: שלושה אנשים לפחות שנתקהלו לשם עבירה, או שנתקהלו למטרה משותפת, ואפילו כשרה, ומתנהגים באופן הנותן לאנשים שבסביבה יסוד סביר לחשוש שהמתקהלים יעשו מעשה שיפר את השלום, או שבעצם התקהלותם יעוררו אנשים אחרים, ללא צורך וללא עילה מספקת, להפר את השלום, הרי זו התקהלות אסורה, והמשתתף בהתקהלות אסורה, דינו – מאסר שנה אחת.
152. התפרעות: התקהלות אסורה, שהתחילו לבצע בה את מטרתה בהפרת השלום שיש בה כדי להטיל אימה על הציבור, הרי זו התפרעות, והמשתתף בהתפרעות, דינו – מאסר שנתיים.
153. הוראת התפזרות: ממונה על מחוז או קצין מחוז או שופט בית משפט השלום, ובהיעדרם – שוטר בדרגת מפקח משנה ומעלה, הרואה שלושה אנשים לפחות מתפרעים, או חושש שהם עומדים להתפרע, רשאי, לאחר שהודיע על נוכחותו בתקיעת חצוצרה, בשריקת משרוקית או בכל אמצעי כיוצא באלה או ביריית אור וירי מאקדח – להורות להם שיתפזרו בשקט.
154. פיזור מתפרעים: אם כעבור זמן סביר לאחר ההודעה וההוראה לפי סעיף 153, או לאחר שמתן ההודעה או ההוראה נמנע בכוח, מוסיפים אנשים במספר כאמור להתפרע, רשאי כל המוסמך ליתן הודעה והוראה כאמור, או שוטר, או כל אדם המסייע בידם, לעשות כל הדרוש כדי לפזר את המוסיפים להתפרע או לתפסם, ואם מישהו התנגד לתפיסה יכול המוסמך להשתמש בכוח הדרוש בדרך סבירה כדי להתגבר על ההתנגדות, ובכל משפט פלילי או אזרחי לא ישא באחריות אם גרם פגיעה או מוות לאדם או נזק לרכוש.
155. המשך ה תפרעות לאחר הוראת התפזרות: ניתנו הודעה והוראת התפזרות למתפרעים או למתקהלים כדי להתפרע ועבר זמן סביר לאחר מתן ההודעה וההוראה – כל המשתתף או ממשיך להשתתף באותה התקהלות או התפרעות, דינו – מאסר חמש שנים.
156. מניעת הוראת התפזרות: המונע או מפריע, בכוח, מתן ההודעה או הוראת ההתפזרות, דינו – מאסר חמש שנים, וכל היודע שמתן ההודעה או ההוראה נמנעו בכוח והוא משתתף בהתקהלות או בהתפרעות, דינו – מאסר שלוש שנים.
הזכות לאספה והפגנה אינן מעוגנות בחוקי היסוד ובחקיקה בכלל בהגדרה ברורה כזכות חוקתית, אף שהצעות כאלו עלו במספר הצעות חוקה בעבר. למרות זאת ניתן לבסס זכות כזו על הפסיקה, שכן בתי המשפט בישראל הכירו בזכויות האספה וההפגנה כזכויות יסוד במספר רב של מקרים.
הפרק השישי של פקודת המשטרה עוסק בהתקהלויות, אסיפות ותהלוכות, ובכלל זה גם בהתקהלות בלתי חוקית.
הוראת סעיף 153, המפנה לתקיעה בחצוצרה, מהווה עדות למקור הבריטי של החוק במשטר האנלו-קולוניאלי של פלשתינה-ארץ ישראל.
הערות שוליים

↑   חוק העונשין, פרק ח סימן ב: התאגדויות והתקהלויות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑   פקודת המשטרה, פרק ששי: התקהלויות, אסיפות ותהלוכות, ספר החוקים הפתוח, באתר ויקיטקסט
↑  יורם שחר מקורותיה של פקודת החוק הפלילי, 1936, עיוני משפט ז תשלט-תשם 114
האימפריה ההולנדית

האימפריה ההולנדית (ירוק בהיר – חברת הודו המזרחית, וירוק כהה – חברת הודו המערבית)
דגל האימפריה ההולנדית
האימפריה ההולנדית הוא הכינוי המקובל לכלל השטחים בהם שלטה הולנד מהמאה ה-17 עד המאה ה-20. הולנד, בעקבות פורטוגל וספרד, ייסדה אימפריה קולוניאלית גלובלית מעבר לים. "הרוח הגבית" למיזם-על זה היו כישוריהם של ההולנדים בספנות ובמסחר וגאות לאומנית ומיליטריסטית, תוך כדי מאבקם למען עצמאות מספרד. במקביל לבריטים, הקימו ההולנדים תחילה מושבות שנוהלו בשיטה של קולוניאליזם תאגידי קפיטליסטי, ללא שליטה ישירה של המדינה, בתיווכן של חברת הודו המזרחית ההולנדית וחברת הודו המערבית ההולנדית. מאוחר יותר, גברה מידת התערבותה של המדינה במיזם הקולוניאלי. סוחרים וספנים הולנדים לקחו גם חלק במסעות התגלית, שהיו בעיצומם במאות ה-16 וה-17.
כוחה הימי של הולנד גדל מאוד והיא הפכה למעצמה ימית בשלהי המאה ה-16. ההולנדים שלטו בימים ובמסחר הגלובלי, במשך המחצית השנייה של המאה ה-17. חלה פריחה תרבותית במשך המאה, תקופה שנודעה כתור הזהב ההולנדי. הולנד איבדה חלק ניכר מנכסיה הקולוניאלים, כמו גם את מעמדה כמעצמה גלובלית, והבריטים תפסו את מקומה, כאשר כבשו צבאות צרפתיים את הולנד בזמן מלחמות המהפכה. הצרפתים ריכזו את השלטון על הולנד תחת שלטון ממשלת בובות מקומית, בין השנים 1795 ל-1814 (ראו: הרפובליקה הבטאווית, ממלכת הולנד). לאחר מכן, חלקי האימפריה ההולנדית שהוחזרו להולנד, ביניהם בפרט איי הודו המזרחיים ההולנדיים (באינדונזיה) וסורינם, נותרו בשליטת הולנד עד המאה ה-20, עידן שקיעת האימפריאליזם המסורתי. כיום, הולנד היא חלק מפדרציה שנקראת ממלכת ארצות השפלה, עם מושבות העבר שלה ארובה והאנטילים ההולנדים.
מקורות האימפריה

בעקבות הקמתה של חברת הודו המזרחית ההולנדית ב-1602, היו ההולנדים נכונים ליטול את השליטה על נכסיה של פורטוגל מעבר לים, ובכך גרמו לפריצתה של מלחמת הולנד–פורטוגל. מ-1580 פורטוגל אוחדה עם ספרד תחת האיחוד האיברי. באותו הזמן ספרד הייתה בעיצומה של מלחמה עזה נגד ההולנדים שהתמרדו נגדם. אף על פי שאוחדו תחת אותו המלך, האימפריות הפורטוגזית והספרדית המשיכו להתנהל בנפרד. האימפריה הפורטוגזית הלא מוגנת נראתה כמטרה קלה להולנדים, שהתעניינו להיכנס לסחר בתבלינים.
קולוניות > אסיה > איי הודו המזרחיים ההולנדיים

ב-1605, נקודות המסחר הפורטוגזיות באיי מאלוקו נפלו לידי ההולנדים. ב-1619 בסיס מבוצר הוקם בבטאביה (כיום ג'קרטה). הבסיס הפך למטה של חברת הודו המזרחית ההולנדית. לאחר פשיטת הרגל של החברה ב-1800, הטריטוריות ההולנדיות באינדונזיה הפכו לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים, שנוהלו ישירות בידי הפרלמנט ההולנדי. בתחילת המאה ה-20 כל שטחיה של אינדונזיה כיום כבר היו בשליטת הולנד. בשנות מלחמת העולם השנייה כל האיים האינדונזים ואף כל סביבתם הבריטיים ברובם (סינגפור, מלאיה, סיאם וגינאה החדשה) נכבשו על ידי יפן. שטח זה לא נכבש בחזרה ואפילו אחרי כניעת יפן, צבאה המשיך לשמור על האיים כבאי כוחה של הולנד, אשר הייתה עסוקה בעצמה בשיקומה מהכיבוש הנאצי שהחריב את ארצה, ולא יכלה לשלוח צבא. עצמאות אינדונזיה הוכרזה ב-17 באוגוסט 1945, והוכרה רשמית בידי הולנד בדצמבר 1949 לאחר המהפכה הלאומית האינדונזית.
קולוניות > אסיה > ציילון ההולנדית (סרי לנקה)

ההולנדים נחתו לראשונה בציילון ב-1602, שאז הייתה בשליטה פורטוגזית. בין 1636 ל-1658 גרשו ההולנדים את הפורטוגזים מהאי. הפורטוגזים שלטו באי מ-1505 עד ל-1658, אך שלטו רק על חופו, ולא על פנימו. בודהיסטים, הינדואים ומוסלמים, כולם סבלו משלטונם של הפורטוגזים; ההולנדים העדיפו מסחר על פני מיסיונריות ושינויי דת. חברת הודו המזרחית ההולנדית לא הצליחה להשתלט על פנימו של האי, כמו הפורטוגזים לפניהם. ציילון נשארה נקודת מסחר הולנדית חשובה בזמנה של החברה. חשיבותה של ציילון הייתה שהיא הייתה נקודת עצירה בין הקולוניות ההולנדיות באיי הודו המזרחיים ובמושבת הכף. האי עצמו היה מקור קינמון ופילים, שנמכרו לנסיכים ההודים. הבריטים השתלטו על האי ב-1796, והוא הועבר אליה רשמית בהסכם אמיין.
קולוניות > אסיה > פורמוזה (טאיוואן)

ההולנדים החזיקו בבסיס בטאיוואן, מבצר זילנדיה, מ-1624 עד ל-1662, עת נכבש על ידי צבאו של קוקסינגה, בנו של פיראט לשעבר, שהשתלט על האי לאחר שנמלט מפני המאנצ'ו שהשתלטו על כל סין בשליחות שושלת צ'ינג. האי היה מקור לקני סוכר ועור איילים. הוא היה מקום בו יכלו הסוחרים ההולנדים לסחור עם הסוחרים הסינים מהיבשה. באי גם יכלו הסוחרים לקנות משי שלו נזדקקו בשוק היפני.
קולוניות > אסיה > מלאקה

ההולנדים כבשו את מלאקה שעל חופה המערבי של מלאיה (כיום מערב מלזיה) מידי הפורטוגזים ב-1641. בתיאום עם ההסכם שנחתם עם וילם החמישי (שאז היה בגלות בבריטניה) היא עברה לבריטים ב-1795, בזמן המלחמות הנפוליאוניות. היא הוחזרה להולנד ב-1818, ולבסוף נמסרה לבריטניה בהסכם האנגלו-הולנדי של 1824.
קולוניות > אסיה > דג'ימה

תחילה, הקימו ההולנדים נקודת מסחר בהיראדו, מ-1609 עד ל-1641.לאחר מכן, העניקו היפנים להולנדים מונופול מסחרי על דג'ימה, אי מלאכותי מול חופה של נאגאסאקי, שבו שלטו מ-1641 עד ל-1853. בתקופה זאת ההולנדים היו האירופאים היחידים שהורשו להיכנס ליפן. הסוחרים הסינים והקוראנים עדיין התקבלו, אך עם מוגבלות בתנועתם.
קולוניות > אוסטרליה > הולנד החדשה

החלק של אוסטרליה שידוע כיום כאוסטרליה המערבית הוכר כשטח שליטה הולנדי ונודע כהולנד החדשה. לא נעשתה אף תביעה רשמית על השטח, אפילו שהיה ניסיון התיישבות באזור.
קולוניות > אפריקה > מושבת הכף

ב-1652 הקימה חברת הודו המזרחית ההולנדית תחנת עצירה בכף התקווה הטובה, הממוקמת בחצי הדרך בין איי הודו המזרחיים ההולנדיים לבין איי הודו המערביים ההולנדים. בריטניה כבשה את המושבה ב-1797 במהלך המלחמה האנגלו-הולנדית החמישית, וסיפחה אותה רשמית ב-1805. המתיישבים ההולנדים בדרום אפריקה נשארו גם לאחר הכיבוש הבריטי, נדדו צפונה והקימו את רפובליקת נטאליה. הם נכנעו במלחמות הבורים וכיום ידועים כבורים.
קולוניות > אמריקה > הולנד החדשה

הולנד החדשה הורכבה מחופה הצפון מזרחי של ארצות הברית של ימינו. האזור נחקר מספר פעמים בידי חוקרים, ומאוחר יותר יושב ונכבש בידי חברת הודו המערבית ההולנדית. תחילה, ההתיישבות הייתה בעיקר על עמקו של נהר ההדסון; מבצר נשוא (1607–1614) באלבאני המודרנית (ב-1624 יושבה מחדש כמבצר אורנג'), וניו אמסטרדם, שנוסדה ב-1625 על האי מנהטן. הולנד החדשה הגיעה לשיאה לאחר שכבשה את ההתיישבות השוודית במבצר כריסטינה ב-1655, ובכך חיסלה את ההתיישבות השוודית בצפון אמריקה, שוודיה החדשה.
הולנד החדשה עצמה נכבשה ב-1674 לאחר המלחמה האנגלו-הולנדית השלישית. ההתיישבות ההולנדית הועברה לכתר האנגלי, ושמה של ניו אמסטרדם שונה לניו יורק.
ההסכם עליו חתמו האנגלים וההולנדים, נחשב כהפוגה ביחס העוין בין שתי המדינות, וקבע שהשטחים שנכבשו בסופה של מלחמתם הקודמת, יישאר בידי הכובש. לא היו שום החלפות שטחים. לכן, שטחי הולנד החדשה (כולל האי מנהטן ועמק נהר ההודסון) נותרו בשלטון האנגלי. ההולנדים קיבלו את סורינם בדרום אמריקה, ואי קטן באיי הודו המזרחיים, עליו נמצא התבלין הריווחי ביותר בעולם, אגוז מוסקט. באותו הזמן אגוז המוסקט היה שווה יותר מזהב. האי לא היה המקום היחיד בעולם בו צמח אגוז המוסקט. ההולנדים לא הצטערו על איבודה של הולנד החדשה, והיו מרוצים מהאי החדש שקיבלו.
קולוניות > אמריקה > איי הודו המערביים ההולנדים

ההתיישבות ההולנדית באיי הודו המערביים, קבוצת איים שבאותו הזמן נטענה עליה בעלות ספרדית, החלה ה-1620 עם כיבושו של סנט מארטן, שנשאר טריטוריה הולנדית עד היום הזה, כחלק מהאנטילים ההולנדים. ארובה והאנטילים ההולנדים, הן שתי יחידות בשלטון עצמאי שיחסן עם ממלכת ארצות השפלה מנוהלת בידי "חברת הממלכה".
קולוניות > אמריקה > סורינם

סורינם נכבשה על ידי ההולנדים במהלך המלחמה האנגלו-הולנדית שנייה, סורינם ומאגרי הסוכר הרווחיים שלה עברו רשמית לידיים הולנדיות בחתימת אמנת וסטמינסטר ב-1674. היא נשארה טריטוריה הולנדית עד שקיבלה עצמאות בשנת 1975.
קולוניות > אמריקה > גיאנה

במאה ה-16 מתיישבים אירופאים החלו להגיע לדרום אמריקה, ההולנדים היו הראשונים לטעון בעלות על האדמה. בסביבות 1600 נתיב הסחר הראשון הוקם על ידי ההולנדים. ההולנדים הקימו שלוש קולוניות; אסקיבו (1616), ברבייס (1627), ודמררה (1752). הבריטים כבשו את גיאנה בסוף המאה ה-18, והיא הועברה רשמית לבריטניה ב-1814.
קולוניות > אמריקה > ברזיל

ב-1624 ההולנדים כבשו את סלבדור, בירת ההתיישבות הפורטוגזית בברזיל והחזיקו בה למשך שנה.
ב-1630 חברת הודו המערבית ההולנדית כבשה רצועה ארוכה על חופה של ברזיל, מסרז'יפה עד למרניאו, שנקראה גם היא הולנד החדשה, עד שנכבשה חזרה בידי הפורטוגזים בשנת 1654.
קולוניות > אמריקה > איי הבתולה

איי הבתולה יושבו לראשונה בידי ההולנדים ב-1648, וסופחו בידי האנגלים ב-1672.
קולוניות > אמריקה > טובגו

ולצ'רן החדשה, חלק מטרינידד וטובגו המודרנית, הייתה קולוניה הולנדית בין השנים 1628 ו-1677.
קולוניות > אירופה

הולנד קיבלה את השליטה על ארצות השפלה הדרומיות לאחר קונגרס וינה. ארצות השפלה הדרומיות הכריזו על עצמאותן ב-1830 (המהפכה הבלגית), והוכרו בידי הולנד ב-1839, בהקמתה של בלגיה. כחלק מקונגרס וינה, וילם הראשון מלך הולנד הפך לדוכס הגדול של לוקסמבורג, ושתי המדינות התאחדו באוניה פרסונלית. עצמאותה של לוקסמבורג אושרה ב-1869. כשוילם הראשון מלך הולנד נפטר ב-1890, הוא לא השאיר אף יורש זכר, והדוכסות הגדולה הועברה לשליטת בית נסאו.
ראו גם

הרפובליקה ההולנדית
ממלכת ארצות השפלה
התנועה הדמוקרטית

ערך זה עוסק בסיעה שכיהנה במהלך הכנסת התשיעית. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
 מדינה:  ישראל 
 מנהיגים:  יגאל ידין
 תקופת הפעילות:  14 בספטמבר 1978 – 10 במרץ 1981 (שנתיים) 
 כנסות:  הכנסת התשיעית
 ממשלות:  18
 שיא כוחה:  7 מנדטים
 שפל כוחה:  7 מנדטים
 נוצרה מתוך:  התנועה הדמוקרטית לשינוי
 התמזגה לתוך:  התפרקה לרכיביה
 מיקום במפה הפוליטית:  מרכז
 אתר רשמי
 
התנועה הדמוקרטית הייתה סיעה שכיהנה במהלך הכנסת התשיעית.
תולדות המפלגה

הסיעה נוצרה ב-14 בספטמבר 1978 מתוך התנועה הדמוקרטית לשינוי עקב הפילוג בה, שגרר גם את הקמת התנועה לשינוי ויוזמה וסיעת היחיד יעד.
סיעת ד"ש הייתה חברה בממשלה בטרם הפילוג, והתנועה הדמוקרטית נשארה בה אף לאחריו, כשיגאל ידין ממשיך לשמש כסגן ראש הממשלה, ושמואל תמיר כשר המשפטים, זאת בניגוד לתנועה לשינוי ויוזמה שפרשה מהקואליציה, ומאיר עמית שהיה חבר בה התפטר מתפקידו כשר התחבורה ושר התקשורת.
ואולם, שלא כמו שינוי שהצליחה לשרוד עוד שנים רבות לאחר מכן, החיבור הארעי בין החברים בד"ש שגרם להתפרקותה המשיך להכות אף במפלגת הבת שלה, ולאורך כהונת הכנסת הוסיפה התנועה הדמוקרטית להתפצל, עד שלבסוף התפרקה לחלוטין עוד לפני הבחירות לכנסת העשירית.
למרות התפרקות התנועה המשיך ידין לכהן כסגן ראש הממשלה עד לסוף כהונת הממשלה השמונה עשרה, זאת בניגוד לתמיר שפרש מתפקידו כשר משפטים ב-5 באוגוסט 1980.
נציגי המפלגה בכנסת ה-9

| חברי כנסת | הערות |
| --- | --- |
7 מנדטים: מרדכי אלגרבלי, שלמה אליהו, שפיק אסעד, בנימין הלוי, יגאל ידין, עקיבא נוף, שמואל תמיר:  הסיעה נוצרה ב-14 בספטמבר 1978 בעקבות הפילוג בסיעת ד"ש.  אלגרבלי פרש מהסיעה ב-5 בפברואר 1980 והקים סיעת יחיד. ב-19 במאי 1981 הצטרף למפלגת האיחוד.  אליהו ואסעד פרשו מהסיעה ב-8 ביולי 1980 והקימו את אחווה.  נוף פרש מהסיעה ב-17 בספטמבר 1980 והצטרף לאחווה.  ב-10 במרץ 1981 התפרקה סופית התנועה הדמוקרטית. בנימין הלוי ושמואל תמיר הקימו סיעות יחיד, ואילו יגאל ידין לא ביקש סטטוס כלשהו (המשיך לכהן כשר בממשלה).