stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
המפלגה הרפובליקנית של ארמניה
תוצאות הבחירות > הבחירות לפרלמנט

| בחירות | קולות |  % | מושבים | +/– | עמדה | חברה בממשלה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1995 | 329,000 | 43.9 | 88 / 190 |  |  1 | כן |
| 1999 | 448,133 | 41.3 | 62 / 131 |  26 |  1 | כן |
| 2003 | 278,712 | 23.7 | 33 / 131 |  29 |  1 | כן |
| 2007 | 458,258 | 33.9 | 64 / 131 |  31 |  1 | כן |
| 2012 | 664,440 | 44.0 | 69 / 131 |  5 |  1 | כן |
| 2017 | 771,247 | 49.2 | 58 / 105 |  11 |  1 | כן |
| 2018 | 59,059 | 4.7 | 0 / 132 |  58 |  לא קיימת | לא |
תוצאות הבחירות > הבחירות לנשיאות

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| שנה | מועמד | קולות | % | מיקום |
| 1991 |  אשוט נסוורדיאן |  |  0.16% |  6 |
1996: המפלגה לא הגישה מועמד
1998: המפלגה לא הגישה מועמד
| 2003 |  רוברט קוצ'ריאן |  1,044,591  |  67.45% |  1 |
| 2008 |  סרז' סרקזיאן |  862,369 |  52.82% |  1 |
| 2013 |  סרז' סרקזיאן |  861,160 |  58.64% |  1 |
הערות שוליים

↑  Provisions of RPA Program, Republican Party of Armenia, 2008.
↑  Sarkisian Blasts Ter-Petrosian As Election Showdown Looms, Armenia Liberty (RFE/RL), 12.11.2007.
↑  Armenia's murky politics, The Economist, 11.04.2007.
↑  Our ideology is based on the Tseghakron doctrine of Njdeh - Hetq.am
↑  אחרי הפגנות המוניות: ראש ממשלת ארמניה התפטר
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n95067697  VIAF: 147909529   WorldCat (עם VIAF): 147909529 
ערך זה הוא קצרמרבנושא מפלגות ובנושא ארמניה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
נשיא סרביה

| --- | --- |


 איוש נוכחי:  אלכסנדר ווצ'יץ' (31 במאי 2017) 
 תחום שיפוט:  סרביה 
 מעון:  Novi dvor 
 ייסוד המשרה:  11 בינואר 1991 
 www.predsednik.rs
 
נשיא סרביה (בסרבית: Председник Србије / Predsednik Srbije) הוא ראש המדינה של סרביה ונושא המשרה העליונה ביותר במדינה.
הנשיא הנוכחי הוא אלכסנדר ווצ'יץ', שנבחר ב-2 באפריל 2017 ונכנס לתפקידו ב-31 במאי 2017. עד 1974, ראש המדינה של סרביה היה יושב ראש הפרלמנט הסרבי.
הנשיא נבחר ישירות לכהונה של חמש שנים והוא מוגבל על ידי החוקה לשתי קדנציות לכל היותר. בנוסף להיותו המפקד העליון של הכוחות המזוינים הסרביים, על הנשיא מוטלת החובה למנות את ראש הממשלה בהסכמת האספה הלאומית, ויש לו השפעה מסוימת על מדיניות החוץ. לשכת הנשיא ממוקמת בנובי דבור.
סמכויות

במידה רבה תפקיד הנשיא הוא טקסי, חובותיו וסמכויותיו נקבעו בפרק 5, סעיף 112 של החוקה הסרבית:
לייצג את סרביה בבית ובחוץ
להכריז על חוקים ולחתום עליהם, בהתאם לחוקה
להציע לפרלמנט מועמדים לתפקיד ראש ממשלה
להציע לאספה הלאומית בעלי תפקידים, בהתאם לחוקה
למנות ולפטר, על פי צו, שגרירי סרביה, לפי הצעת הממשלה
קבלת מכתבי אמנה של נציגים דיפלומטיים זרים
הענקת חנינות ופרסי הוקרה
בהתאם לחוק, נשיא הרפובליקה מפקד על הצבא וממנה, מקדם ומפטר את קציני צבא סרביה.
ארמון הנשיאות

מעונו של הנשיא ממוקם בנובי דבור (Нови двор), שממוקם ברחוב ונץ איבו אנדריץ' שבבלגרד. הארמון היה שייך לשושלת בית קאראג'ורג'ביץ' ומלכי יוגוסלביה.
נשיאי סרביה

ב-21 במאי 2006, נערך משאל עם לעצמאות מונטנגרו, שבעקבותיו מונטנגרו הכריזה עצמות ובכך סרביה הפכה למדינה עצמאית לראשונה מאז הקמת יוגוסלביה. לראש המדינה נקבע נשיא הרפובליקה הסרבית.
לפני ההיפרדות ממונטנגרו, בין הנשיאים הבולטים בסרביה היו סלובודן מילושביץ' (שכיהן כנשיא סרביה במסגרות פוליטיות שונות בעיקר כחלק מהרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה, בשנים 1989–1997), מילאן מילוטינוביץ' (ששימש כנשיא סרביה במסגרת הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה בשנים 1997–2002) ונטשה מיצ'יץ' (ששימשה כנשיאת סרביה כחלק מסרביה ומונטנגרו בשנים 2002–2004). אחריה, נשיא סרביה ומונטנגרו האחרון, בוריס טאדיץ', המשיך לשמש לאחר מכן כנשיא סרביה העצמאית (כך ששימש כנשיא בשנים 2004–2006 ולאחר מכן עד 2012).
|  | דיוקן | שם (שנות חיים) | הערות/סימוכין> תחילת כהונה | הערות/סימוכין> סוף כהונה | שיוך מפלגתי | בחירות | שם המשרה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ‏1 |  | בוריס טאדיץ' (1958–) Борис Тадић | 5 ביוני 2006 | 5 באפריל 2012 | המפלגה הדמוקרטית הסרבית |  |  |
| ‏1 |  | בוריס טאדיץ' (1958–) Борис Тадић | 5 ביוני 2006 | 5 באפריל 2012 | המפלגה הדמוקרטית הסרבית | ‏2008 | נשיא |
| מ"מ |  | סלביצה ג'וקיץ' דיינוביץ' (1951–) Славица Ђукић-Дејановић | 5 באפריל 2012 | 31 במאי 2012 | המפלגה הסוציאליסטית הסרבית | ‏2008 | נשיא |
| מ"מ |  | זכריה טרנאבצ'ביץ' (1926–2016) Zaharije Trnavčević | 31 במאי 2012 | 31 במאי 2012 | סרביה העשירה – תנועת החוואים ואנשי העסקים (Богата Србија) | ‏2008 | נשיא |
| ‏2 |  | טומיסלב ניקוליץ' (1952–) Томислав Николић | 31 במאי 2012 | 31 במאי 2017 | עצמאי | 2012 | נשיא |
| ‏3 |  | אלכסנדר ווצ'יץ' (1970–) Александар Вучић | 31 במאי 2017 | מכהן | המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית | 2017 | נשיא |
| ‏3 |  | אלכסנדר ווצ'יץ' (1970–) Александар Вучић | 31 במאי 2017 | מכהן | המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית | 2022 | נשיא |
הערות שוליים

↑  טאדיץ' כיהן קודם כנשיא סרביה ומונטנגרו מאז 2004
↑  ב-24 במאי 2012 עזב את המפלגה שייסד ב-2008, המפלגה הפרוגרסיבית הסרבית
ארמון הנשיא בנובי דבור, בלגרד. 2012
דקוטה ג'ונסון

| --- | --- |

ג'ונסון בפסטיבל הסרטים של ונציה, 2018
 לידה:  4 באוקטובר 1989 (בת 35) אוסטין, טקסס, ארצות הברית 
 שם לידה:  Dakota Mayi Johnson 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-1999 
 מקום לימודים:  New Roads High School (2007)  בית הספר סנטה קטלינה 
 בן או בת זוג:  כריס מרטין (אוקטובר 2017–אוגוסט 2024)  ג׳ורדן מסטרסון (2011–2014)  Matthew Hitt (2014–2016) 
 פרסים והוקרה:  פרס אינדפנדנט ספיריט לצוות משתתפים (ינואר 2019)  פרס פטל הזהב לזוג/להקה הגרועים ביותר (2015)  פרס פטל הזהב - השחקנית הגרועה ביותר (2015)  מיס גלובוס הזהב (2006)  Phoenix Film Critics Society Award for Best Cast (2010)  פרס בחירת הקהל (2016) 
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ונסון, 2014
דקוטה מאיי ג'ונסון (באנגלית: Dakota Mayi Johnson; נולדה ב-4 באוקטובר 1989) היא שחקנית ודוגמנית אמריקאית, מוכרת בין היתר בתפקידה כאנסטסיה סטיל בסדרת סרטי "חמישים גוונים של אפור".
ביוגרפיה

ג'ונסון נולדה באוסטין, טקסס שבארצות הברית, למשפחה נוצרית. הוריה הם השחקנים מלאני גריפית' ודון ג'ונסון. מצד אמה היא נכדתם של השחקנים טיפי הדרן ופיטר גריפית'. היא גדלה והתחנכה בקליפורניה, ובמקביל ללימודיה בתיכון החלה לעסוק בדוגמנות וריקוד.
קריירה

בשנת 2006 חתמה ג'ונסון על חוזה דוגמנות בסוכנות IMG Models. בהמשך דגמנה גם עבור המותג "מנגו" הספרדי, והמותג "Wish" האוסטרלי.
את הופעת הבכורה שלה ערכה בשנת 1999 בסרט "טירוף באלבמה", בו הופיעה לצד אמה ואחותה ואשר בוים על ידי אביה החורג, אנטוניו בנדרס. ג'ונסון לוהקה לתפקידי משנה במספר סרטים, בהם "הרשת החברתית" משנת 2010, ו"עד החתונה זה יעבור" ו"רחוב ג'אמפ 21" משנת 2012. באותה שנה הופיעה גם בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "בן וקייט", אשר בוטלה לאחר עונה אחת.
בשנת 2014 גילמה בסרט הפעולה "הצורך במהירות" את דמותה של אניטה קולמן, האקסית של טובי מארשל, ארוסתו של דינו ברוסטר ואחותו של פיט. ב-2015 גילמה את דמותה של לינדזי סיר, בת זוגו של הפושע ג'יימס "וייטי" בולג'ר בסרט הדרמה "חוקי הפשע". ב-2016 הופיעה בתפקיד הראשי בסרט הקומי "המדריך לסינגלס".
בשנים 2015–2018 כיכבה בטרילוגיית סרטי הדרמה הנועזים "חמישים גוונים של אפור", עיבודים קולנועיים המבוססים על ספרי הדרמה האירוטיים: בשנת 2015 שיחקה לראשונה בתפקיד הראשי של אנסטסיה סטיל בסרט "חמישים גוונים של אפור". סרט ההמשך "חמישים גוונים של אופל" בכיכובה יצא לאקרנים ב-2017, והסרט השלישי "חמישים גוונים של שחרור" יצא לאקרנים ב-2018.
בשנת 2019 שיחקה בסרט האימה הפסיכולוגי "פצעים", לצד ארמי האמר.
בפברואר 2024 גילמה את דמותה של מאדאם ווב בסרט "מאדאם ווב", שנחשב לחלק מיקום ספיידרמן של סוני.
ב-13 ביוני 2025 צפוי לצאת לאקרנים הסרט "Materialists" בכיכובה.
חיים אישיים

בעברה הייתה בזוגיות עם המוזיקאי נואה גרש, עם השחקן ג'ורדן מסטרסון, ובזוגיות בת שנתיים עם סולן להקת האינדי-רוק "דראונרס", מת'יו היט, עד שנפרדו ב-2016.
מאז 2017 היא בזוגיות עם סולן להקת קולדפליי, כריס מרטין. השניים מתגוררים במליבו שבקליפורניה.  באוגוסט 2024 הודיע הזוג על פרידתם.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 1999 | טירוף באלבמה | סונדרה |  |
| 2010 | הרשת החברתית | איימי ריטר |  |
| 2011 | ביסטלי | סלואן היגאן |  |
| 2012 | בשביל אלן | סינת'יה "סינדי" טיילור |  |
| 2012 | עזים | מיני |  |
| 2012 | רחוב ג'אמפ 21 | פאגזי |  |
| 2012 | עד החתונה זה יעבור | אודרי |  |
| 2014 | פגישה והחלפה | אם |  |
| 2014 | הצורך במהירות | אניטה קולמן |  |
| 2015 | חמישים גוונים של אפור | אנסטסיה "אנה" סטיל |  |
| 2015 | סימבלין | אימוג'ן |  |
| 2015 | Chloe and Theo | קלואי |  |
| 2015 | חוקי הפשע | לינדזי סייר |  |
| 2015 | גלים גבוהים | פנלופה לניר |  |
| 2016 | המדריך לסינגלס | אליס קיפלי |  |
| 2017 | חמישים גוונים של אופל | אנסטסיה "אנה" סטיל |  |
| 2018 | חמישים גוונים של שחרור | אנסטסיה "אנה" סטיל |  |
| 2018 | סוספיריה | סוזנה "סוזי" בניון |  |
| 2018 | זמנים קשוחים באל רויאל (אנ') | אמילי סאמרספרינג |  |
| 2019 | פצעים | קארי |  |
| 2019 | חיים אחרים | אלינור |  |
| 2019 | החבר שלנו (אנ') | ניקול טיג |  |
| 2020 | The Nowhere Inn | דקוטה |  |
| 2020 | לגעת בכוכבים | מגי שרווד |  |
| 2021 | הבת האפלה | נינה |  |
| 2022 | Am I Ok? | לוסי | גם מפיקה |
| 2022 | Cha Cha Real Smooth | דומינו | גם מפיקה |
| 2022 | השפעה | אן אליוט (אנ') |  |
| 2023 | Daddio | גירלי | גם מפיקה |
| 2024 | מאדאם ווב | מאדאם ווב (אנ') |  |
| 2024 | המושב האחורי |  |  |
| 2025 | Materialists | לוסי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2012–2013 | בן וקייט (אנ') | קייט פוקס | תפקיד ראשי; 16 פרקים |
| 2013 | המשרד | דקוטה | פרק: "Finale" |
הערות שוליים

↑  Dakota Johnson to Play Madame Web in Sony Universe of Marvel Characters, Variety, ‏3 בפברואר 2022 (באנגלית)
↑  Alex Ritman, Celine Song’s ‘Materialists,’ Starring Dakota Johnson, Chris Evans and Pedro Pascal, Sets June Release Date, Variety, ‏2025-03-04 (באנגלית אמריקאית)
| פרס פטל הזהב לשחקנית הגרועה ביותר |
| --- | --- | --- |
| 1980–1999 | ברוק שילדס (1980) ‏•‏‏ בו דרק / פיי דאנאוויי (1981) ‏•‏‏ פיה זאדורה (1982) ‏•‏‏ פיה זאדורה (1983) ‏•‏‏ בו דרק (1984) ‏•‏‏ לינדה בלייר (1985) ‏•‏‏ מדונה (1986) ‏•‏‏ מדונה (1987) ‏•‏‏ לייזה מינלי (1988) ‏•‏‏ הת'ר לוקליר (1989) ‏•‏‏ בו דרק (1990) ‏•‏‏ שון יאנג (1991) ‏•‏‏ מלאני גריפית' (1992) ‏•‏‏ מדונה (1993) ‏•‏‏ שרון סטון  (1994) ‏•‏‏ אליזבת' ברקלי (1995) ‏•‏‏ דמי מור (1996) ‏•‏‏ דמי מור (1997) ‏•‏‏ ספייס גירלז (1998) ‏•‏‏ הת'ר דונהיו (1999) |  |
| 2000–2019 | מדונה (2000) ‏•‏‏ מריה קארי (2001) ‏•‏‏ מדונה / בריטני ספירס (2002) ‏•‏‏ ג'ניפר לופז (2003) ‏•‏‏ האלי ברי (2004) ‏•‏‏ ג'ני מקארתי (2005) ‏•‏‏ שרון סטון (2006) ‏•‏‏ לינדזי לוהן (2007) ‏•‏‏ פריס הילטון (2008) ‏•‏‏ סנדרה בולוק (2009) ‏•‏‏ קים קטרל, קריסטין דייוויס, סינת'יה ניקסון ושרה ג'סיקה פארקר (2010) ‏•‏‏ אדם סנדלר (2011) ‏•‏‏ קריסטן סטיוארט (2012) ‏•‏‏ טיילר פרי (2013) ‏•‏‏ קמרון דיאז (2014) ‏•‏‏ דקוטה ג'ונסון (2015) ‏•‏‏ רבקה טרנר (2016) ‏•‏‏ טיילר פרי (2017) ‏•‏‏ מליסה מקארתי (2018) ‏•‏‏ הילרי דאף (2019) |  |
| 2020–הווה | קייט הדסון (2020/21) ‏•‏‏ ג'ינה די ואל (2021) ‏•‏‏ פרס פטל הזהב (2022) ‏•‏‏ מייגן פוקס (2023) |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9811719944305606  BIBSYS: 15032847  BNE: XX5579263  BnF: cb16980282x (data)  GND: 1073227340  ISNI: 0000 0003 5617 1127  LCCN: no2011124621  LNB: 000343670  MusicBrainz: e3e7525d-8112-40db-805e-8febc0c6cff6  NKC: xx0200771  NTA: 391793411  SUDOC: 196376807  VIAF: 180546099   WorldCat (עם VIAF): 180546099
קהילת יהודי בריסק דליטא

בית הכנסת הגדול בבריסק דליטא בראשית המאה ה-20
קהילת יהודי בריסק דליטא (נקראת גם Brest-Litovsk; בפי היהודים: בריסק דליטא) הייתה קהילה גדולה בעיר ברסט שבבלארוס אשר מנתה כ-30,000 יהודים והייתה כמעט מחצית מאוכלוסיית העיר ערב פרוץ מלחמת העולם השנייה. העיר ברסט (בעבר נקראה בְּרֶסְט לִיטוֹבְסְק; בלארוסית: Брэст, לעיתים גם Бе́расьце או Бярэ́сьце; רוסית: Брест; יידיש: בְּרִיסְק ובעבר בריסק דליטא; פולנית: Brześć ובעבר Brześć Litewski; ליטאית: Brestas) היא עיר מחוז בדרום-מערב בלארוס ושוכנת על גבול פולין. קהילת יהודי בריסק החלה להתפתח החל מהמאה ה-13 והייתה מרכז יהודי רוחני-תורני עבור כלל יהודי ליטא עד המאה ה-17. לאחר מלחמת העולם הראשונה יהודים רבים גורשו מהעיר ובמלחמת העולם השנייה רוב הקהילה נספתה בשואה.
תולדות הקהילה

העיר ברסט היוותה מרכז עבור יהדות ליטא החל מהמאה ה-13. בשנת 1495 הוצאה גזירה על יהודי ליטא לפיה עליהם לבחור בין גירוש לבין שמד, היהודים בחרו בגירוש מלבד איש אחד ממשפחת יופוביץ' אשר בחר בשמד. לאחר שמונה שנים ביטלו את הגזירה והיהודים חזרו לעיר וביססו מחדש את הקהילה עד למחצית הראשונה של המאה ה-17. ביסוס הקהילה היהודית בברסט התחזק במיוחד בשנת 1569, לאחר איחוד פולין-ליטא.
התפרעויות כלפי יהודים החלו כבר בתחילת המאה ה-17 והם הגיעו לשיאן בפרעות ת"ח ות"ט בימיו של חמלניצקי, בין בשנים: 1649-1648, עם רציחתם של אלפי יהודים מן הקהילה בברסט וברחבי ליטא. כמו כן, הקהילה היהודית נפגעה גם מלחמות מול רוסיה, שוודיה וטורקיה. אמנם במקרים אלו אפשרה הממשלה ליהודים להשתחרר למשך ארבע שנים מחובת שירות בצבא ומתשלום מיסים.
בשנת 1669 מנתה הקהילה היהודית בעיר 525 יהודים מגיל 11 ומעלה, ובאותם בימים אישר מחדש המלך מיכל וישניובייצקי לנהוג באופן שוויוני בגביית המיסים בין יהודים ללא יהודים. בנוסף לכך, הוטלה המשימה לסייע בתהליך דיכוי ההסתה נגד היהודים על שלטונות העיר ואזרחיה.
תוך מאה שנה הקהילה התעצמה ומנתה 3,353 יהודים והם עסקו בעבודות מגוונות כגון סחר בבדים, סחר בפרוות, עבודות מלאכה שונות (סנדלרים, חייטים), חכירת אחוזות, גביית מיסים מטעם הממשלה ועוד. כמו כן, חברי הקהילה בבריסק לקחו חלק ב"ועד ארבע הארצות" שפעל בין השנים 1580 ל-1764 והם היו גם ממקימי "ועד יהודי ליטא" בשנת 1623. לאורך השנים ובמיוחד במאה ה-17 נערכו עלילות דם רבות כנגד היהודים והן עוררו פגיעה ביהודים שמבין המשמעותיות ביותר הייתה שרפה גדולה בבריסק בשנת 1637 בה נפגעו יהודים רבים על ידי הנוצרים.
מבחינת צביון דתי, קהילת בריסק השתייכה לזרם "המתנגדים", היא פעלה רבות כנגד התנועה החסידית החל מראשיתה ואף ניהלה ויכוחים סוערים רבים אל מול החסידים.
בשנת 1793, לאחר חלוקת פולין, סופח האזור לשלטונה של האימפריה הרוסית ובעקבות כך נפגע המסחר וחלקים רבים ברובע היהודי, ביניהם בית הכנסת העתיק ובית העלמין, הוחרבו לצורך הקמת המצודה. זו הייתה פגיעה ישירה בקהילה היהודית הן מבחינה כלכלית והן מבחינה דתית, אך לאחר פתיחת תעלת החיבור בין נהרות דנייפר-בוג, המצב השתפר והיהודים חזרו לשלוט בתעשייה ובמסחר בעיר. בשנת 1845 המשיכה העיר להוסיף ולהתפתח והקימו בה שלושה בתי חרושת, בית כנסת חדש (שנחנך בשנת 1861), בית חולים ומעון לאלמנות.
בשנות ה-90 של המאה ה-19 מנתה העיר בריסק כ-46,560 תושבים ומתוכם כ-30,600 היו יהודים. במועצת העירייה כיהנו רק שלושה נציגים לעומת 20 נציגים לא יהודיים, זאת על אף שהיו הרוב המוחלט מכלל אוכלוסיית העיר. ב-1905 השתתפו יהודים בניסיון ההפיכה של הסוציאליסטים והליברלים ופעלו על מנת להפיל את הצאר הרוסי, ניקולאי השני. הניסיון לא צלח ולאחר המהפכה היו מי שנפצעו ומי שנהרגו בפוגרומים.
הקהילה בתקופת מלחמת העולם הראשונה

בראשון באוגוסט 1915, לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, גורשו יהודים רבים משטחה של בריסק על פי הוראה של השלטון הרוסי. כשלושה שבועות לאחר מכן רבים מהם חזרו לעיר, עם כניסתם של חיילי הצבא האוסטרי-גרמני, וגורשו בשנית על ידם. מתוך 30,600 יהודים שחיו בעיר באותה העת נותרו 21,440 יהודים. בחודש מרץ 1918 נחתם הסכם שלום בין ברית המועצות לגרמניה והעיר ברסט הייתה בתחום שלטונה של פולין. כמות התושבים בעיר לאחר המלחמה הייתה כמעט מחצית מסך תושביה טרם המלחמה, אך הקהילה שבה והשתקמה עם הזמן. עיקר תושביה התפרנסו מעבודות מלאכה, סנדלרים וחייטים, חלקם עסקו במסחר זעיר ומקצתם במסחר סיטונאי, תעשייה, שירותי תחבורה, משרות ציבוריות ומקצועות חופשיים. הם נעזרו באיגודים מקצועיים שהפעילו אפילו קופות חולים לחבריהם. בשנת 1931 מספר היהודים בקהילת בריסק עמד על כ-21,440.
הקהילה בתקופת מלחמת העולם הראשונה > מוסדות ותנועות בקהילה

בקהילה פעלו בנקים, קופת גמ"ח, מוסדות סעד, בית יתומים ובית זקנים. הוקמו מוסדות חינוך יהודיים בהם תלמוד תורה, ישיבה, גן ילדים, סמינר "בית יעקב", "דרכי נעם", "יבנה" וגמנסיה עברית, בנוסף פעלו שני בתי ספר מקצועיים.
בקהילה הייתה פעילות תרבותית רבה ובה ספריות, חוג דרמה ומועדוני ספורט. בתקופה זו גם הוצאו לאור שבועונים ויומנים בשפה היידיש. כמו כן הייתה פעילות פוליטית ענפה בקהילה אשר התפתחה על ידי מפלגות ותנועות נוער ציוניות בניהן: הבונד, מפלגת אחדות, אגודת ישראל, תנועת בית"ר ומפלגות חברתיות כלכליות. בנוסף פעלו גם ארגוני נשים כדוגמת: ויצו ו"אל על".
הקהילה בתקופת השואה

ב-15 בספטמבר 1939 כבשו הגרמנים את בריסק, עקב הפצצות נהרגו יהודים רבים. הגרמנים אסרו מספר יהודים והתעללו בהם, וב-22 באותו החודש היא נמסרה לשלטון הסובייטי, רכושם של היהודים הולאם ומנהיגים בולטים מציבור הקהילה הוגלו לסיביר יחד עם משפחותיהם. הסובייטים סגרו את מוסדות הקהילה היהודית, עסקים ואסרו את קיומם של פעולות מפלגתיות עצמאיות. ב-23 ביוני 1941 הגרמנים כבשו בשנית את בריסק לאחר פלישתם לברית המועצות, הקהילה מנתה אז כ-30,000 יהודים. בין 28–29 ביוני הוטל מצור על העיר, והוציאו הגרמנים 5,000 גברים לכאורה לצורכי עבודה אך בפועל הם נרצחו מחוץ לעיר. בסתיו 1941 מונה היודנראט שכלל 20 חברים, ובראשם עמדו צבי הירש רוזנברג וסגנו נחמן לאנדוי, והם פעלו רבות למען היהודים והשתדלו להעסיקם בעבודות מלאכה יצרניות על מנת למנוע את הגירוש שלהם למחנות השמדה. הוקמה משטרה יהודית והוטל תשלום כופר של חמישה מיליון רובל, היהודים אולצו לענוד סרט לבן עליו מגן דוד אשר הוחלף בספטמבר לשני טלאים צהובים. לאחר מספר חודשים הוקמו שני הגטאות בעיר, קטן וגדול ובהם נאסר להכניס מזון, לכן הרעב היה קשה וזה הוביל לכך שעשרות יהודים מתו מרעב, וזאת על אף הקמת מוסדות סיוע לנזקקים ובתי מלאכה.
בתחילת 1942 החלו להתארגן מחתרות בגטו, קבוצה קטנה של תלמידים מהגמנסיה העברית "תרבות" ומהגמנסיה הפולנית. וקבוצה נוספת, גדולה יותר, מנתה 90 חברים ובראשה עמד אריה שיינמן, החברים בה גנבו נשק ותחמושת, היה ברשותם מקלט רדיו ודפוס והם תכננו למרוד בגרמנים בבואם לרצוח את היהודים. אנשי המחתרת הוציאו להורג שוטר יהודי אשר הסגיר את איש הקשר הנוצרי שלהם לידי הגרמנים. בעקבות כך, נאלצו אנשי היודנראט לשחד את הגרמנים על מנת שלא יוציאו אל הפועל פעולת תגמול.
בסוף חודש יוני באותה השנה, נשלחו 900 בעלי מלאכה מזרחה לעבודה אך כולם נרצחו מלבד 12 שחזרו לגטו. ב-15 באוקטובר הוטל מצור כבד על הגטו והחלה השמדתו, ובאותו הלילה נשלחו היהודים ברכבות לתחנת ברונה גורה, ורק חלק קטן מהיהודים הצליח לברוח ולהצטרף ליחידות פרטיזניות שונות ביערות. ביניהם הייתה חנה גינצברג, ילידת בריסק שהייתה בין הנשים הלוחמות ביחידה. המחתרת שפעלה בגטו הופתעה לחלוטין מהתקפת הגרמנים ומעט מאוד מחברי המחתרת הצליחו להגיע את מחסנים הנשק המוסתרים, להתחמש ולברוח ליערות. מבין הבורחים היו רבים שנרצחו על ידי שודדים ומעטים שהצליחו לחבור אל הפרטיזנים הסובייטים. מקום המסתור שהיה מיועד לדפוס ולמקלט הרדיו הושמד על ידי הגרמנים ובו הסתתרו יהודים מן המחתרת. המצור על הגטו נמשך כחודש ימים בו נערכו חיפושים רבים ומי מבין היהודים אשר נתפס, נלקח אל בור ירי אשר נמצא במרכזו של הגטו ושם נרצח.
ביולי, 1944, כבש הצבא הרוסי את העיר בריסק ונמצאו בה יהודים בודדים.
קהילת בריסק לאחר השואה

לאחר סיום המלחמה והבסת צבא גרמניה הנאצית בכל החזיתות, החלו בעיר בריסק בתהליך שיקום ויהודים שבו לחיות בה. בשנת 1959 הפכו את מבנה בית הכנסת האחרון בעיר לבית קולנוע, בשנת 1970 הקהילה היהודית שימשה כ-1.1% מכלל האוכלוסייה בעיר ומנתה יותר מ-5,000 יהודים ומתוכם כרבע דוברי השפה היידיש. ב-2019 נמצאו שרידים רבים בקבר אחים בעת חפירות בעיר ברסט.
קורות הקהילה לאחר השואה

ב-28 ביולי 1944 שוחררה העיר ונמצאו בה עשרה יהודים אשר הסתתרו, לאחר מכן התקבצו בעיר עוד כ-200 יהודים מערים נוספות
14 ניצולים שבו לבריסק לאחר השחרור.
רבנים מקהילת בריסק

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
ר' יחיאל בן אהרן לוריא
ר' שלמה בן יחיאל לוריא (מהרש"ל)
ר' יואל סירקיס (הב"ח)
ר' אפרים זלמן שור.
ר' יעקב שור (הפלפולא חריפתא)
ר' משה לימא (החלקת מחוקק)
ר' שמואל קאיידנובר
ר' יהושע לייב דיסקין.
ר' יוסף בר, בנו ר' חיים ובנו ר' יצחק זאב הלוי סולובייצ'יק.
ר' אליקים גצל לוויטאן (המגיד מבריסק)
ר' מנחם מנדל פרנק.
ר' אהרן בן מאיר בעל "מנחת אהרן".
ר' צבי הירש בן מרדכי אורנשטיין.
אנשי ציבור מקהילת בריסק

יעקב נחום אפשטיין - בלשן וחוקר תלמוד.
מיכאל פוחאצ'בסקי - מחלוצי היישוב בארץ.
אברהם גולדברג - עיתונאי.
נח פינקלשטיין - עיתונאי.
בנימין שרשבסקי - רופא.
מנחם בגין - יליד העיר ברסט ופעיל תנועת "ביתר", מנהיג ציוני, וראש ממשלת ישראל בשנים 1977 - 1983.
ראו גם

בית הכנסת הכוראלי של ברסט
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6 7 8 9  ברסט-ליטובסק - יד ושם
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  בית התפוצות: ברסט - בריסק דליטא
1 2 3 4 5 6  בריסק דליטא (Brześć nad Bugiem), האנציקלופדיה של הגטאות, המכון הבין-לאומי לחקר השואה, באתר www.yadvashem.org
↑  קבר אחים יהודי מהשואה התגלה בבלארוס, באתר ynet, 21 בפברואר 2019
כריכת תעודה רשמית של משה קצף, יליד קהילת בריסק דליטא, בתקופת מלחמת העולם השנייה
תעודה רשמית של משה קצף, יליד קהילת בריסק דליטא, בתקופת מלחמת העולם השנייה
גבעת אלה

| --- | --- |

הכניסה לגבעת אלההכניסה לגבעת אלה
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: הצפון
מועצה אזורית: עמק יזרעאל
גובה ממוצע: ‎262 מטר
תאריך ייסוד: 1988
תנועה מיישבת: המרכז החקלאי
סוג יישוב: יישוב קהילתי
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2023
  - אוכלוסייה: 1,830 תושבים
    - מתוכם, תושבי ישראל: 1,826 תושבי ישראל
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת הגליל המערבי מוגדלת) גבעת אלה(למפת הגליל המערבי רגילה) גבעת אלה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת אלה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעת אלה32°43′18″N 35°14′41″E﻿ / ﻿32.721751913097°N 35.2447641310664°E﻿ / 32.721751913097; 35.2447641310664  heמפת היישובים של מועצה אזורית עמק יזרעאל באדום - גבעת אלה בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10
http://www.givat-elah.org.il
גִּבְעַת אֵלָה הוא יישוב קהילתי חילוני בדרום הגליל התחתון, חמישה קילומטרים צפונית למגדל העמק וחמישה ק"מ מערבית לנצרת, בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל. הוא הוקם בשנת 1988 ביוזמת גרעין מתיישבים מאזור חיפה ומיישובי עמק יזרעאל ובסיוע המועצה האזורית.
הממשלה החליטה על הקמת היישוב בדצמבר 1983, כיישוב קהילתי ביוזמה פרטית. טקס הנחת אבן פינה בהשתתפות שר השיכון, דוד לוי, התקיים בספטמבר 1986.
במסגרת שלב א' התיישבו ביישוב כ־190 משפחות שבנו את בתיהן בבניה מרוכזת של מספר דגמי בתים בעלי סגנון אחיד. במהלך העשור הראשון נבנו עוד כ־170 בתים נוספים תוך שמירה על הצביון הכפרי, וכן מבני הציבור: אולם ספורט מקורה (הכולל מגרש כדורסל, חדר כושר וחדר בלט), בריכת שחיה, מגרשי טניס וגני שעשועים. בשנת 2009 החל שיווק המגרשים של שכונת הרחבה. כיום מונה היישוב  480 משפחות הכוללות 1,950 תושבים.
היישוב ממוקם על שתי גבעות, בין הכפר הבדואי בית זרזיר והכפר הערבי עילוט.
היישוב גבעת אלה, שבאופן זמני נקרא עילוט ב', נקרא על שם עצי האלה.
במקום בית ספר יסודי אזורי לילדי גבעת אלה, ציפורי, אלון הגליל וחנתון, ולאחר סיום כיתה ו' עוברים מרבית הילדים ללמוד בבית הספר בנהלל.
הטייס רון ארד היה בגרעין המייסד של היישוב, אך לא התגורר בו עקב נפילתו בשבי.
את היישוב מקיף שביל לרוכבי אופניים (סינגל).
הערות שוליים

1 2  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  טובה צימוקי, גבעת אלה ואבטליון - שני יישובים חדשים, דבר, 19 בדצמבר 1983
↑  גבעת אלה, מעריב, 14 בספטמבר 1986
↑  גבעת אלה, מעריב, 18 בספטמבר 1986
↑  אודות גבעת אלה, באתר גבעת אלה, ‏19/03/2024
↑  רשימת שמות מאת ועדת השמות הממשלתית, ילקוט הפרסומים 3165, 24 בפברואר 1985, עמ' 1492
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007588160405171
פדרו פסקל

| --- | --- |

פדרו פסקל בכנס "קומיק-קון" בסן דייגו, יולי 2017
 לידה:  2 באפריל 1975 (בן 49) צ'ילה סנטיאגו, צ'ילה
 מדינה:  צ'ילה, ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1999
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ניו יורק (1997)  בית הספר לאמנויות של אורנג' קאונטי  בית הספר לאמנויות על שם טיש 
 פרסים והוקרה:  פרס הקולנוע של MTV לגיבור הטוב ביותר (7 במאי 2023)  טיים 100 (2023)  פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה (2024) 
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:   
 
חוסה פדרו בלמסידה פסקל (בספרדית: José Pedro Balmaceda Pascal; נולד ב-2 באפריל 1975), הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון צ'יליאני-אמריקאי. מוכר בזכות תפקידו כחאבייר פניה בסדרה המצליחה "נרקוס" מבית נטפליקס. כמו כן שיחק את אוברין מארטל בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "משחקי הכס", את המנדלוריאן בשלוש העונות, את ג'ואל בסדרה "The Last Of Us" ואת מרקוס אקסיוס בסרט "גלדיאטור 2".
ביוגרפיה

פסקל נולד בסנטיאגו דה צ'ילה, בירת צ'ילה. זמן קצר לאחר לידתו, בעת שצ'ילה הייתה תחת הדיקטטורה הצבאית של אוגוסטו פינושה, קיבלה משפחתו מקלט מדיני בדנמרק. הוא גדל בארצות הברית במחוז אורנג', קליפורניה ובסן אנטוניו, טקסס. הוא למד משחק בבית הספר לאומנויות שבמחוז אורנג' ובאוניברסיטה לאומנויות Tisch שבניו יורק. פסקל מתגורר בניו יורק מאז 1993.