stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פסיכופיזיקה
סיפים

בפסיכופיזיקה בדרך כלל נעשה שימוש בגירויים שניתן למדוד בצורה אובייקטיבית, כמו טונים טהורים שעוצמתם מתופעלת, או אורות שבהירותם מתופעלת. כל החושים נבחנו – ראייה, שמיעה, מגע, טעם, ריח ותחושות של זמן ותנועה. אולם, ללא תלות בחוש הנבדק, ישנם שלושה תחומי מחקר עיקריים: הסף המוחלט, סף ההבדל וסילום. סף מהווה את עוצמת הגירוי המזערית ביותר המפעילה תגובה אצל האדם – הסף המוחלט היא הנקודה שבה הגירוי יורגש אצל האדם וסף ההבחנה היא הנקודה שבה ההבדל שבין שני גירויים יורגש אצל האדם. גירויים שעוצמתם נמוכה מן הסף הנבדק נחשבים ללא־ניתנים לזיהוי או תת־סיפיים. גירויים שעוצמתם קרובה לסף הנבחן יהיו לרוב ניתנים לזיהוי בפרופורציה מסוימת של ניסיונות. על כן, סף מחושב כנקודה שבה גירוי או שינוי בעוצמתו של גירוי מובחן בפרופורצייה p מתוך סך הניסיונות. הסף המוחלט הוא, כאמור, עוצמת הגירוי המינימלית הנדרשת על מנת שנבדק יבחין בה בפרופורציה מסוימת של ניסיונות (פרופורציה של 50% מהניסיונות נפוצה במיוחד). הסף המוחלט נקרא לעיתים גם סף הגילוי. סף ההבדל (או JND - Just Noticeable Difference) הוא עוצמת ההבדל המינימלית בין גירויים שונים הנדרשת על מנת שהנבדק יבחין בה בפרופורציה מסוימת של ניסיונות. ישנן מספר שיטות לבחינת הסיפים הללו, כאשר שלוש מהעיקריות שבהן נקראת "השיטות הפסיכופיזיות הקלאסיות" ואותן תיאר פכנר בספרו, Elemente der Psychophysik. איכותן של השיטות באה לידי ביטוי בעובדה כי על אף שהומצאו במאה ה־19, הן נמצאות בשימוש גם כיום. בנוסף לשימוש בהן במעבדות מחקר, הן נמצאות בשימוש גם כשעולה הצורך לבחון את הבריאות והתקינות של חושי האדם כמו בדיקות שמיעה סובייקטיביות או בדיקת שדה ראייה. להלן שלוש השיטות הפסיכופיזיות הקלאסיות:
סיפים > שיטת הגבולות

בשיטה זו מציג הנסיין לנבדק סדרת גירויים שעוצמתם עולה או כזו שעוצמתם יורדת. כאשר סדרת הגירויים עולה, הגירוי או הגירויים הראשונים שיוצגו לרוב יהיו כאלו שעוצמתם ידועה כתת־סיפית. לאחר מכן, יחל הנסיין להגביר את עוצמת הגירוי, ובכל העלאה יבדוק האם הנבדק חש בגירוי המוצג. הנסיין ימשיך להציג גירויים עד שהנבדק יציין כי הוא חש בגירוי. כאשר סדרת הגירויים יורדת, לרוב הגירויים הראשונים שיוצגו יהיו בעוצמה גבוהה ויונמכו עד אשר יעיד הנבדק כי אינו חש יותר בקיומו של הגירוי. בשל תפיסתו של פכנר ושל רוב החוקרים בתחום כי הסף המוחלט אינו קבוע ועלול להשתנות בין בדיקה לבדיקה ובין נבדק לנבדק, הנסיין מציג לכל נבדק מספר סדרות של גירויים – חלקן יורדות וחלקן עולות. עבור כל סדרה, הסף המוחלט מחושב על בסיס ממוצע בין עוצמת הגירוי שהנבדק הרגיש לבין זו שלא הרגיש. לבסוף, הסף המוחלט של אותו הנבדק מחושב על בסיס ממוצע ממוצעי הסדרות שחושבו בניסוי כולו. לדוגמה – הנסיין מציג לנבדק סדרה של גירויים עולה. תחילה, יציג גירוי בעוצמה 90, שידועה כעוצמה תת־סיפית, אותה לא ירגיש הנבדק. לאחר מכן יציג גירויים בעוצמות גבוהות יותר ויותר – 91, 92, 93, 94 ו־95. לבסוף, בגירוי בעוצמה 96 יעיד הנבדק כי חש בגירוי. הסף המוחלט לאותה הסדרה ייקבע כ־95.5. בסולם יורד, יציג הנסיין תחילה גירוי בעוצמה 101 ולאחר מכן גירויים בעוצמה נמוכה יותר – 100, 99 ו־98. לבסוף, את הגירוי בעוצמה 97 יעיד הנבדק כי אינו חש בכלל. הסף המוחלט לאותה הסדרה ייקבע כ־97.5. הסף המוחלט לאותו נבדק ייקבע כממוצע שני הממוצעים – 96.5. לרוב יוצגו סדרות רבות ולא שתיים.
חיסרון בולט בשיטה זו הוא שהנבדק עשוי להמשיך לדווח כי חש בגירוי מסוים גם לאחר שלא חש בו יותר או לדווח מוקדם מדי כי החל או הפסיק לחוש בגירוי. דיווחים שגויים כאלו עשויים לנבוע ממנגנון ההביטואציה שגורם לבעיית ההתמדה, בה נבדק נוטה לדבוק בתשובה מסוימת ולכן ייתכן כי יעיד על תחושה או היעדר שלה ללא קשר לתחושותיו הפיזיות. כמו כן, דיווחים שגויים עשויים לנבוע מציפייה של הנבדק לקיומו או הפסקתו של הגירוי. בעיה נוספת שעלולה להשפיע על תוצאות שיטה זו היא הבדלים פיזיים אינדיבידואלים בין הנבדקים כדוגמת עייפות או קשב נמוך.
סיפים > שיטת ההתאמה

שיטת ההתאמה כמעט זהה לחלוטין לשיטת הגבולות וההבדל היחידי ביניהן הוא שהנבדק עצמו מגביר/מחליש את עוצמת הגירוי עד שהוא חש/מפסיק לחוש אותו. כלומר, גם בשיטה זו משתמשים במספר סדרות עולות ויורדות וחישוב הסף המוחלט זהה. החסרונות של שיטת הגבולות קיימים גם בשיטה זו.
סיפים > שיטת הגירויים הקבועים

שיטת הגירויים הקבועים נוצרה על מנת להתגבר על חסרונות השיטות הקודמות. שיטה זו היא שיטה סטטיסטית, כך שבמקום להציג את הגירויים בסדרות קבועות ומוגדרות מראש, הגירויים מוצגים לנבדק באופן אקראי. הצגה אקראית של הגירויים מנטרלת את בעיה הציפייה וההתמדה ומנטרלת הבדלים אינדיבידואלים בין הנבדקים, בשל ההקצאה האקראית. לרוב יוצגו לכל נבדק בין חמישה לתשעה גירויים מספר רב של פעמים באופן אקראי. עבור כל עוצמת גירוי מחושבת פרופורציית הניסיונות שבה הצליח הנבדק לזהות אותה. הסף המוחלט יוגדר כעוצמת הגירוי שבה הנבדק הבחין בכ־50% מהמקרים.
שיטת הגירויים הקבועים היא המדויקת מבין השיטות מאחר שהיא מצליחה להתגבר על חסרונות השיטות האחרות ובשל הצגת מספר רב מאוד של גירויים לכל נבדק. יתרונה הוא גם חסרונה – השיטה גוזלת זמן רב ולכן במחקרים מסוימים יעדיפו את אחת השיטות האחרות.
ראו גם

חוק ובר-פכנר
הבעיה הפסיכופיזית
לקריאה נוספת

גוסטב פכנר, יסודות הפסיכופיזיקה
ישעיהו ליבוביץ, יסודות הבעיה הפסיכופיזית, הוצאת הומניטיס פרס, ניו־יורק, 1974.
הערות שוליים

1 2 3 4  Fechner, Gustav Theodor (1966) [First published .1860]. Howes, D H; Boring, E G (eds.). Elements of psychophysics [Elemente der Psychophysik]. volume 1. Translated by Adler, H E. United States of America: Holt, Rinehart and Winston.
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10  Goldstein, E. B. (2013). Sensation and perception (9th edition). Belmont, Calif: Wadsworth Pub. Co., ISBN 9781133958499
1 2  Gescheider G (1997). "Chapter 1: Psychophysical Measurement of Thresholds: Differential Sensitivity". Psychophysics: the fundamentals (3rd ed.). Lawrence Erlbaum Associates. ISBN 978-0-8058-2281-6
↑  Kandel, Eric R.; Jessell, Thomas M.; Schwartz, James H.; Siegelbaum, Steven A.; Hudspeth, A. J. (2013). Principles of neural science. Kandel, Eric R. (5th ed.). New York. p. 451. ISBN 9780071390118
↑  Gescheider, G. A. (1976). Psychophysics: Method and theory. Hillsdale, NJ: Erlbaum.
↑  Fechner, Gustav Theodor (1860). Elemente der Psychophysik [Elements of psychophysics]. band 2. Leipzig: Breitkopf und Härtel.
↑  Fechner's law, on the online APA Dictionary of Psychology.
↑  Broadbent DE. 1964. Behaviour; Neisser U. 1970. Cognitive psychology.
↑  Charles Sanders Peirce and Joseph Jastrow (1885). "On Small Differences in Sensation". Memoirs of the National Academy of Sciences. 3: 73–83.
↑  Stevens, S. S. (1957). On the psychophysical law. Psychological Review, 64, 153–181.
↑  Gescheider G (1997). "Chapter 2: Psychophysical Measurement of Thresholds: Absolute Sensitivity". Psychophysics: the fundamentals (3rd ed.). Lawrence Erlbaum Associates. ISBN 978-0-8058-2281-6
↑  John Krantz, "Experiencing Sensation and Perception". pp. 2.3–2.4.
↑  Gescheider G (1997). "Chapter 3: The Classical Psychophysical Methods". Psychophysics: the fundamentals (3rd ed.). Lawrence Erlbaum Associates. ISBN 978-0-8058-2281-6
| פסיכולוגיה |
| --- | --- | --- |
פסיכולוג • פסיכותרפיה • פילוסופיה של הפסיכולוגיה
| ענפי מחקר | פסיכוביולוגיה • קוגניטיבית • התפתחותית • חברתית • אישיותית • השוואתית • פסיכופתולוגיה • פסיכופיזיקה • פסיכובלשנות • פסיכולוגיה אבולוציונית • נוירופסיכולוגיה  • פסיכולוגיה תרבותית • פסיכולוגיה בין תרבותית • ראו גם: פסיכיאטריה |  |
| תחומי עיסוק | קלינית • חינוכית • ארגונית/תעסוקתית • שיקומית • רפואית • משפטית • צבאית • ספורט |  |
| אסכולות | סטרוקטורליזם • פונקציונליזם • פנומנולוגיה • פסיכואנליזה • אינדיבידואלית • הומניסטית • ביהביוריזם • אקזיסטנציאליזם • גשטלט • פסיכולוגיה חיובית • פסיכודינמיקה |  |
| מושגים כלליים | תודעה • תפיסה • לא-מודע • זיכרון • למידה • רווחה נפשית • הפרעה נפשית •  טראומה נפשית • מבחני אישיות • אינטליגנציה • מיינד • רגש |  |
הקטגוריה "פסיכולוגיה" במיזמים אחרים של קרן ויקימדיה: ויקימילון • ויקיספר • ויקיציטוט
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007546286405171  BnF: cb126521546 (data)  GND: 4176251-4  LCCN: sh85108501  NDL: 00570395  NKC: ph118400
פיאט דונה

| --- | --- |

Fiat Duna, שנת 1992
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Fiat Citivan - מסחרית  Fiat Penny - מסחרית  Fiat Elba - סטיישן  Innocenti Elba - סטיישן  Fiat Prêmio - סדאן
 יצרן:  Fiat Automoveïs (צר') (בברזיל)  Fiat Concord (צר')(בארגנטינה)
 שנות ייצור:  1985–2000
 הרכבה:  ארגנטינה ארגנטינה  ברזיל ברזיל
 מודל קודם:  Fiat Oggi (אנ')
 מודל אחריו:  פיאט סיינה, פיאט אלבה 
 חברת אם:  פיאט
 סיווג:  סופרמיני
 אורך:  4,035 מ"מ - דגמי סדאן  4,045 מ"מ - דגם סטיישן
 רוחב:  1,555 מ"מ
 גובה:  1,440-1,450 מ"מ
 משקל:  850-950 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,361.5 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנועי בנזין 4 צילינדרים, 1,116 סמ"ק המפיק 58 כ"ס, מנוע פיאט מסדרת "Fiat 124 series engine" (אנ')  4 צילינדרים, 1,297 סמ"ק המפיק 60 כ"ס  4 צילינדרים, 1,301 סמ"ק המפיק 67 כ"ס  4 צילינדרים, 1,372 סמ"ק המפיק 77 כ"ס  4 צילינדרים, 1,498 סמ"ק המפיק 89 כ"ס  4 צילינדרים, 1,581 סמ"ק המפיק 87 כ"ס מנועי מתנול 4 צילינדרים, 1,297 סמ"ק המפיק 60 כ"ס  4 צילינדרים, 1,498 סמ"ק המפיק 72 כ"ס מנועי דיזל 4 צילינדרים, 1,301 סמ"ק המפיק 42 כ"ס  4 צילינדרים, 1,698 סמ"ק המפיק 58 כ"ס מנוע גז 4 צילינדרים, 1,372 סמ"ק המפיק 63 כ"ס (יוצר בארגנטינה)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 4 מהירויות  תמסורת ידנית - 5 מהירויות
 
פיאט דוּנה (באיטלקית: Fiat Duna) היא מכונית סופרמיני המוגדרת כמכונית קומפקטית מתוצרת Fiat Automoveïs (צר') בברזיל, ו-Fiat Concord (צר') בארגנטינה, חברות בת של קונצרן הרכב האיטלקי פיאט אשר יוצרה בין השנים 1985–2000 בארגנטינה, ובין השנים 1987–1995 בברזיל.
נתונים

יוצרו כ-1,000,000 יחידות.
מנוע קדמי.
סוגי מנועים: מנועי בנזין, מנועי מתנול, מנועי דיזל, מנוע גז.
תצורות

2 דלתות - סדאן.
4 דלתות - סדאן.
3 דלתות - סטיישן.
5 דלתות - סטיישן.
3 דלתות - מסחרית.
דרגות גימור

"S: Super".
"SC: Super Confort".
"SCV: Super Confort Veloce" (בארגנטינה בלבד).
"SCL: Super Confort Lujo".
"SCR: Super Confort Racing".
"SCX: Super Confort Xtreme".
"SD: Super Diesel" (דיזל).
"SDL: Super Diesel Lujo" (דיזל).
"SDR: Super Diesel Racing" (דיזל).
"SDV: Super Diesel Veloce" (דיזל).
דגמים

"Duna 60" - יוצר בין השנים 1985–1990.
"Duna 60 Alcool" - יוצר בין השנים 1988–1992.
"Duna 70" - יוצר בין השנים 1988–1992.
"Duna 75" - יוצר בין השנים 1988–1999.
"Duna 75 Alcool" - יוצר בין השנים 1988–1994.
"Duna 85" - יוצר בין השנים 1990–2001.
"Duna D" - יוצר בין השנים 1989–1992.
"Duna DS" - יוצר בין השנים 1990–2001.
"Duna SCX IAVA" - יוצר בשנת 1980.
"Duna S GNC" - יוצר בין השנים 1999–2001.
תאוצות

בין 0–100 קמ"ש היא 15.0 שניות (מנוע בנזין 1.1 ליטר).
בין 0–100 קמ"ש היא 13.2 שניות (מנוע בנזין 1.3 ליטר).
בין 0–100 קמ"ש היא 12.6 שניות (מנוע בנזין 1.6 ליטר).
בין 0–100 קמ"ש היא 15.0 שניות (מנוע מתנול 1.3 ליטר).
בין 0–100 קמ"ש היא 13.0 שניות (מנוע מתנול 1.5 ליטר).
בין 0–100 קמ"ש היא 20.0 שניות (מנוע דיזל 1.3 ליטר).
בין 0–100 קמ"ש היא 18.0 שניות (מנוע דיזל 1.7 ליטר).
בין 0–100 קמ"ש היא 12.6 שניות מנוע גז 1.4 ליטר).
תמונות

"פיאט דוּנה"
"פיאט דוּנה" (פרמיו), 2 דלתות, שנת 1985
"פיאט דוּנה" - 4 דלתות סדאן, שנת 1994
"פיאט דוּנה" - 4 דלתות סדאן
"פיאט דוּנה" - סטיישן
"פיאט דוּנה" - סטיישן
פיאט סיטיוואן, שנת 1993 - מסחרית
פיאט פני - מסחרית
ראו גם

פיאט
פיאט קרונוס
פיאט 147
הערות שוליים

↑  "פיאט דוּנה" בארגנטינה web.archive.org/web
↑  "פיאט דוּנה" ilfattoquotidiano.it/2013/11/19/la-fiat-duna-si-prende-la-rivincita-inserita-dallaci-tra-i-modelli-di-interesse-storico
↑  "פיאט דוּנה" fiatduna.com.ar/fiat-duna-17-records
↑  "פיאט דוּנה" בארגנטינה - תמונות autos.mercadolibre.com.ar/fiat/duna/fiat-duna
↑  "פיאט דוּנה" - מעט היסטוריה fiatduna.com.ar/un-poco-de-historia
↑  מנועי מתנול - המתנול משמש בהיקפים קטנים כדלק במנועי בעירה פנימיים
פרח העכביש

| פרח העכביש |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: צומח
מערכה:: בעלי פרחים
מחלקה:: דו-פסיגיים
סדרה:: צלפאים
משפחה:: צלפיים
סוג:: באשן
מין:: פרח העכביש
שם מדעי
 [[wikispecies:Cleome|Cleome]] ‏פון-ז'אקווין, 1760

פרח העכביש (או באשן קוצני, באנגלית: spiny spiderflower; שם מדעי: Cleome spinosa) הוא מין פרח מהסוג באשן הצומח בעונות הקיץ והאביב. הפרח לא עמיד בפני קור ולכן צומח רק בעונות החמות יותר. בשיא צמיחתו גובהו יכול להגיע עד כמטר והעובי שלו יכול להגיע עד כחצי מטר.
הוא מואבק על ידי עטלפים.
בעולם

הפרח נפוץ בעיקר בארגנטינה, פרגוואי, אורוגוואי ודרום ברזיל. בארץ ישראל מצויים שלושה סוגים של באשנים, אך באשן קוצני אינו אחד מהם.
סוגי פרח העכביש

פרח העכביש מתייחס לצמחים מסוג באשן (Cleome) ובנוסף מסוג Grevillea:
ישנם 6 סוגים שונים של צמחי ה-Grevillea:
פרח העכביש הלבן הידוע בשמו Grevillea albiflora.
פרח העכביש האפור הידוע בשמו Grevillea buxifolia.
פרח העכביש הירוק הידוע בשמו Grevillea mucronulata.
פרח העכביש האדום הידוע בשמו Grevillea oleoides.
פרח העכביש נוסף אשר גם הוא אדום ידוע בשמו Grevillea speciosa.
פרח העכביש הורוד הידוע בשמו Grevillea sericea.
הערות שוליים

פרח העכביש, באתר ITIS (באנגלית)
פרח העכביש, באתר Tropicos (באנגלית)
פרח העכביש, באתר GBIF (באנגלית)
פרח העכביש, באתר The Plant List (באנגלית)
פרח העכביש, באתר IPNI (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא בוטניקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פרח העכביש".
פלישת בעלות הברית לאיטליה

פלישת בעלות הברית לאיטליה הייתה סדרת מבצעים אמפיביים ואוויריים, שניהלו כוחות בעלות הברית בדרום איטליה, בתחילת ספטמבר 1943 לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק עם איטליה במלחמת העולם השנייה, במסגרת הזירה האיטלקית במלחמת העולם השנייה. הפלישה באה בעקבות כיבוש האי סיציליה במסגרת מבצע "האסקי", כחודשיים קודם לכן. הכוח העיקרי של בעלות הברית נחת באזור סאלרנו במסגרת מבצע "אוואלאנש", בעוד ששני כוחות הסחה נחתו בקלבריה (מבצע "בייטאון") ובטאראנטו (מבצע "סלפסטיק"). אף על פי, שהנחיתה באזור סאלרנו נתקלה בהתנגדות גרמנית עזה, והארמייה החמישית ספגה במהלכה אבדות כבדות, הצליחו בעלות הברית להשלים את כיבוש דרום איטליה תוך זמן קצר.
האסטרטגיה של בעלות הברית

בעקבות תבוסת מדינות הציר במערכה בצפון אפריקה, לא שררה הסכמה בין בעלות הברית המערביות, בריטניה וארצות הברית באשר לצעד הבא אותו יש לנקוט במלחמה. צ'רצ'יל טען בתוקף לטובת פלישה לאיטליה בה ראה את ה"בטן הרכה של אירופה". משטרו של מוסוליני נראה רופף, והתמיכה העממית במשטר הפשיסטי ובהמשך המלחמה הייתה בנקודת שפל. צ'רצ'יל האמין כי פלישה לאיטליה תוביל להתמוטטות שלטונו של מוסוליני, להוצאת איטליה ממחנה הציר, ותהווה ניצחון מורלי משמעותי לבעלות הברית. היא תביא להשתלטות בעלות הברית על אגן הים התיכון עם הסתלקותו של הצי המלכותי האיטלקי מהמערכה. הדבר יאפשר את פתיחת הנתיבים למזרח התיכון ויקל על אספקת ציוד וחומרי לחימה לברית המועצות. בנוסף, פלישת כוחות בעלות הברית לאיטליה, תפתח חזית לחימה חדשה בדרום אירופה, שתרתק כוחות גרמנים חזקים, ובכך תקל על הפלישה המתוכננת של כוחות בעלות הברית לצרפת (הפלישה לנורמנדי). עמדה זו תאמה את האסטרטגיה הבריטית המסורתית למלחמה נגד אויב המחזיק בשטח ניכר מיבשת אירופה, כאשר הרעיון הבסיסי הוא לתקוף את האויב באגפיו, תוך שימוש בעליונות הימית של בריטניה, ולהחלישו בהדרגה. כך, למשל, היה זה אותו הגיון עצמו שהביא לפלישה לגליפולי במהלך מלחמת העולם הראשונה, מבצע נוסף אותו יזם צ'רצ'יל, שהסתיים בתבוסה צבאית לכוח הפולש.
האמריקנים, ובמיוחד הגנרל ג'ורג' מרשל, אך רבים נוספים כדווייט אייזנהאואר לא רצו להתחייב לכל פעולה שיהיה בה כדי לדחות את הפלישה לנורמנדי בה ראו כמהלומה שתביא את הקץ למלחמה. בתחילת 1943 הסתבר כי הפלישה לא תוכל להתקיים בשנה זו. בועידת קזבלנקה הוסכם על הקצאת כוחות ששהו בתוניס לאחר סיום המערכה בצפון אפריקה, למבצעים בסיציליה, אך לא הוסכם על המשך המערכה לאחר כיבוש סיציליה.
מבצע האסקי, הפלישה לסיציליה, ביולי 1943 הייתה מערכה מוצלחת למדי. האי נכבש בתוך 38 ימים, וב-17 באוגוסט 1943 עמדו חייליו של ג'ורג' פטון על סף מצרי מסינה, כשרצועת ים צרה מפרידה בינם לבין קלבריה באיטליה היבשתית. עם זאת, במהלך המבצע הצליח המפקד הגרמני הנס הובה לפנות כ-100,000 חיילים וציוד רב לאיטליה.
המבצע היווה גורם רב עוצמה בשרשרת אירועים שהביאה להדחתו של בניטו מוסוליני על ידי המועצה הפאשיסטית העליונה, ולהחלפתו במרשל פייטרו באדוליו. באדוליו החל במגעים עם בעלות הברית על מנת להשיג שלום נפרד, ולהביא ליציאת איטליה מהמלחמה. בעת המשא ומתן הניחו בעלות הברית כי פלישה מהירה לאיטליה תחיש את הכניעה האיטלקית, וכי הניצחון על הגרמנים החונים באיטליה יהיה קל. הנחה זו לא הייתה ריאלית. עם החלפתו של מוסוליני בבאדוליו, החלו הגרמנים חושדים כי פניה של איטליה לשלום נפרד, ותיגברו מאוד את מערך כוחותיהם באיטליה. אם במהלך המשא ומתן עם באדוליו, בסוף אוגוסט, נשמעו דיבורים על הצנחת דיוויזיה מוטסת באזור רומא, והשתלטות על הבירה בטרם יגיעו אליה הגרמנים, הרי כשנודע על כניעתה של איטליה, ב-8 בספטמבר כבר לא נראה הדבר ריאלי לאור התקדמות הגרמנים בכיוון רומא.
בתחילת ספטמבר 1943, לאחר חתימת הסכם שביתת הנשק בין איטליה ובעלות הברית החל להתגבש המצב שבו פולשות בעלות הברית לדרום איטליה, ואילו הגרמנים פולשים לצפונה של איטליה, ומגבשים שם קו הגנה. כאשר התקרבו הגרמנים לרומא נמלט באדוליו לברינדיזי והותיר את הצבא האיטלקי ללא הוראות ברורות וללא פיקוד. דבר זה הביא, למעשה, להתפרקות הצבא האיטלקי.
התוכנית

במסגרת הפלישה תוכננו שלוש נחיתות מן הים. הראשונה מבצע "בייטאון" שהחלה מיד עם חתימתו של הגנרל ג'וזפה קסטלאנו על הסכם שביתת הנשק ב-3 בספטמבר 1943. הייתה זו תוכנית הסחה, בה חצו כוחות של בעלות הברית את מצרי מסינה מסיציליה, ונחתו ליד קלבריה ב"בהונו של המגף האיטלקי". בשל המרחק הקצר שהיה עליהם לעבור לא היה צריך להוביל את אסדות הנחיתה אל החופים באמצעות ספינות, אלא ניתן היה לחצות את המצרים באמצעות כלי הנחיתה עצמם, דבר שהקל מאוד על הלוגיסטיקה של המבצע. הדיוויזיה הבריטית ה-5 נחתה בצפון "הבוהן" בעוד שהדיוויזיה הקנדית ה-1 נחתה בכף סרטיוונטו בדרום "הבוהן". הגנרל הבריטי ברנרד מונטגומרי הביע התנגדות למבצע המתוכנן, בטענו כי הגרמנים לא ייחסו כל חשיבות לנחיתה בקלבריה, ולא יקצו כוחות להדיפתה, וכך תיכשל הפעולה, שעיקרה פעולת הסחה, ותגרום להקצאת כוח אדם ומשאבים לכיבוש אזור ללא חשיבות אסטרטגית, הנמצא במרחק של כ-500 קילומטרים דרומית למבצע העיקרי בסאלרנו. מונטגומרי אכן צדק. לאחר הנחיתה צעדה הארמייה הבריטית השמינית 500 קילומטרים צפונה, לכיוון סאלרנו, ללא כל התנגדות של האויב, פרט להתגברות על מכשולים הנובעים מפני השטח.
"מבצע ענק II" היה אמור להיות הנחתת דיוויזיה בדרך האוויר ליד רומא וחבירה לארבע דיוויזיות איטלקיות על מנת לעצור את הגרמנים בטרם יכבשו את רומא. מבצע זה בוטל ברגע האחרון, מכיוון שהגנרל מקסוול טיילור, ששהה בחשאי ברומא על מנת לתאם עם האיטלקים בחשאי את תפיסת שדות התעופה מסביב לרומא, גילה כי שתי דיוויזיות פאנצר גרמניות כבר נמצאות באזור, וכי האיטלקים סובלים ממשבר חמור בפיקוד וממחסור בנשק ובאספקה, ולא יהוו כוח לוחם העשוי לסייע למבצע מסוג זה.
המבצע העיקרי, מבצע "אוואלאנש" (מפולת שלגים), תוכנן להתבצע ב-9 בספטמבר 1943 ובמהלכו ינחת הכוח העיקרי באזור סאלרנו, בחוף המערבי של איטליה. הכוח יכלול את הארמייה האמריקנית החמישית בפיקודו של הגנרל מארק קלארק, שתורכב מהקורפוס האמריקני ה-6 בפיקודו של ארנסט ג'יי. דאולי והקורפוס הבריטי ה-10 בפיקוד ריצ'רד מקרירי, ועמם הדיוויזיה המוטסת ה-82 האמריקנית ככח עתודה, ובסך הכול סדר כוחות של ארבע דיוויזיות. המטרה הראשית הייתה תפיסת נמל נאפולי על מנת להבטיח משלוח סדיר של אספקה, ולאחר מכן לחתוך את איטליה לרוחבה במסע אל החוף המזרחי, תוך כדי לכידת כל כוחות האויב הנמצאים בדרום. הוספת הדיוויזיה ה-82, שעליה פיקד הגנרל מקסוול טיילור התאפשרה לאחר ביטול מבצע "ענק II".
נחיתת הסחה נוספת, "מבצע סלפסטיק" תוכננה באזור טאראנטו שם אמורה הייתה לנחות הדיוויזיה המוטסת הבריטית ה-1, ב"עקב" המגף האיטלקי. מטרתם הייתה תפיסת הנמל בטאראנטו ומספר שדות תעופה קרובים, וחבירה אל הארמייה השמינית שנחתה בקלבריה בטרם ינועו צפונה להצטרף אל הארמייה השמינית ליד פוג'ה.
התוכנית נראתה כלוקה בפגמים רבים. הארמייה החמישית נחתה בחזית רחבה בת כ-55 ק"מ. שני הקורפוסים הופרדו הן במרחק והן בנהר שזרם ביניהם. יתרה מכך, פני השטח היו קלים למגננה. כוח של הריינג'רים של צבא ארצות הברית בפיקודו של הקולונל ויליאם דארבי שכלל שלושה גדודי ריינג'רים ושתי יחידות קומנדו בריטיות, קיבל את המשימה הרגישה לתפוס ולהחזיק במעברים ההרריים המובילים לנאפולי, אך לא הייתה כל תוכנית לחבירתם לקורפוס העשירי האמור לעבור במעברים אלו. לבסוף, על אף שלא היה סביר כי תושג הפתעה טקטית, קלארק נמנע מלהורות על הפגזת ריכוך של אזורי הנחיתה מן הים, על אף שהניסיון בנחיתות ימיות באוקיינוס השקט הראה כי הדבר הכרחי.
הכוחות הגרמנים

הפיקוד העליון הגרמני ציפה לחלוטין שאיטליה תיכנע, ובהכנה, הקים בחשאי מפקדה חדשה של קבוצת הצבא בפיקודו של הגנרלפלדמרשל ארווין רומל במינכן. לרומל יועברו שש דיוויזיות מהחזית המזרחית, שתי דיוויזיות מצרפת שזה עתה עברו רפורמה, ושתי דיוויזיות צניחה המבוססות בגרמניה בפיקודו החדש. עם זאת, מתקפה רוסית במזרח מנעה את שחרור כל היחידות שהובטחו. אדולף היטלר הגיע למסקנה שללא הגיבוי של הצבא האיטלקי, לא יהיה אפשר לגרמנים להגן על איטליה כולה.
באיטליה, הגנרל-פלדמרשל הגרמני אלברט קסלרינג, שלא היה מודע למתרחש בגרמניה, בנה את כוחותיו. הוא נעזר בכך בבריחה מסיציליה של שלוש דיוויזיות, שהצליחו לחצות את מצר מסינה ללא אובדן רציני של אנשים או ציוד. באוגוסט עברו חמש דיוויזיות חיל רגלים ושתי דיוויזיות פאנצר לצפון איטליה. לאחר אובדן סיציליה, היטלר תיקן את התוכניות הגרמניות, והחליט להחזיק את אזור סלרנו-נאפולי עם חמש דיוויזיות חיל רגלים, בעוד שדיוויזיית הצנחנים ה-1 נשלחה לאזור אפוליה.
בפיקודו של גנרל מיור ריכרד היידריך, דיוויזיית הצנחנים ה-1 הייתה מורכבת מרגימנטים הצנחנים 1, 3 ו-4, עם רגימנט ארטילריה, גדודי נ"ט, נ"מ הנדסה ויחידות תמיכה אחרות. הדיוויזיה הייתה היורשת של הכוח המוטס הגרמני המקורי, הדיוויזיה האווירית ה-7, והייתה מנוסה מאוד. היא עמדה בראש הפלישה הגרמנית למערב ב-1940, ונלחמה בקרבות יוון וכרתים ובברית המועצות. לאחר נסיגה מברית המועצות ב-1943, הדיוויזיה כבר נלחמה נגד צנחנים בריטיים במהלך פעולות בסיציליה. עם זאת, ב-9 בספטמבר רק שלושה גדודי קרב והמפקדה היו באפוליה.
בגזרת הנחיתה בסאלרנו היו מוצבות כחמש וחצי דיוויזיות גרמניות. קורפוס הפאנצר ה-14, שכלל את דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-15, דיוויזיית הפאנצר הרמן גרינג ודיוויזיית הפאנצר ה-16, ואלמנטים מהקורפוס ה-76, שנסוג מקלבריה, אך קיבל הוראה שלא להתעמת עם כוחותיו של מונטגומרי, אלא להגיע לסייע לקורפוס הפאנצר ה-14. דיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-3, שאמורה הייתה להשתתף בכיבוש רומא, הוסטה לאזור סאלרנו. כוח זה של 5 וחצי דיוויזיות בתקן חסר, היה שקול בערך לכוח הפולש של בעלות הברית, שכלל שני קורפוסים בסדר גודל של ארבע דיוויזיות.
המשך התקדמות בעלות הברית

לאחר שביססו את אחיזתם בחוף סאלרנו המשיכה הארמייה החמישית ופנתה לצפון מערב לעבר נאפולי. הארמייה השמינית התקדמה לאורך החוף האדריאטי ותפסה את שדות התעופה שליד פוג'ה ב-27 בספטמבר. שדות התעופה שליד פוג'ה הפכו אותה למטרה עיקרית של בעלות הברית. תפיסתם איפשרה למטוסי בעלות הברית להגיע למטרות בצרפת, גרמניה והבלקנים. ב-1 באוקטובר כבשה הארמייה ה-5 את נאפולי והגיעה לנהר וולטורנו ב-6 באוקטובר. הנהר היה מכשול טבעי, שהבטיח מפני מתקפת נגד בכיוון נאפולי. מאחוריו היה קו מגננה חזק של הגרמנים, שלא איפשר התקדמות ללא היערכות וקבלת אספקה ראויה. במקביל התקדמו הבריטים בחוף האדריאטי מקמפובאסו ללארינו וטרמולי על נהר הביפרנו. הארמייה השמינית אף היא נאלצה לעצור. התקדמותה המהירה מ"בוהן המגף" ועד לפוג'ה דרשה היערכות לוגיסטית רצינית, ולאחר סיומו החיובי של הקרב בסאלרנו, ותפיסת פוג'ה, לא היה כל צורך חיוני בהמשך ההתקדמות.
בתחילת אוקטובר החזיקו בעלות הברית בכל דרומה של איטליה, ועמדו בפני קו הוולטורנו, שהיה אך הראשון מבין קווי מגננה שנערכו לרוחבה של איטליה. הגרמנים נסוגו באיטיות ובעיקשות, והרוויחו את הזמן הדרוש להקים קווי מגננה נוספים מאחור, כאשר החזקים שביניהם הוצבו דרומית לרומא. המערכה האיטלקית הפכה מעתה למערכת התשה ושחיקה אל מול יריב מוכשר ומיומן, הנעזר בתנאי השטח הטבעיים ותנאי מזג האוויר על מנת להתגבר על חסרונו בציוד ובעליונות אווירית.
הערות שוליים

↑  Lt. Col. E Bauer. The history of world war 2, Orbis, London, 1984, pp358
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007553433505171 
צנחנים גרמנים (Fallschirmjäger) מ-Fallschirmjäger-Regiment 1.
הגנרל האמריקני מארק קלארק על סיפון הספינה "אנקון" במהלך הנחיתות בסאלרנו
אנדרטה לזכר חייל מיחידת הרייג'נרס של צבא ארצות הברית, בעיירה מאיורי - לא רחוק מסאלרנו.
ציר אופטי

הציר האופטי הראשי מתלכד עם הקרן האדומה, וזוגות קרניים (בירוק ובכחול, בשתי עדשות שונות) הסימטריות ביחס אליו.
ציר אופטי הוא ציר המקיים סימטריית סיבוב בדרגה כלשהי במערכת אופטית, דוגמת מערכת העדשות של מצלמה, מיקרוסקופ, ועוד.
הציר האופטי הוא קו דמיוני המגדיר את הכיוון בו מתקדם האור במערכת האופטית. במערכות המורכבות מעדשות ומראות פשוטות, נוח להגדיר ציר עובר דרך מרכז העיקום של כל אחד ממשטחי הגבול של העדשה או המראה, והוא מתלכד עם ציר הסיבוב של כל אחת מהן. במקרה כזה הציר נחשב ציר אופטי ראשי. במקרים מיוחדים, כמו עבור אלומות אור המגיעות לעדשה או למראה שלא בכיוון ציר הסימטריה שלהן, כיוון התקדמותן יוגדר כציר אופטי משני.
במקרה של סיב אופטי, הציר האופטי איננו בהכרח קו ישר, אלא מוגדר לאורך מרכז ליבתו של הסיב, והוא מכונה ציר הסיב.
במכשירים אופטיים רבים, כדוגמת מיקרוסקופ וטלסקופ יש לכוונן את הרכיבים האופטיים השונים כך שהציר האופטי של כולם יתלכד. פעולת הכוונון קרויה קוֹלימַציה ומכשיר עזר לשם כך קרוי קוֹלימַטור.
פילקומאיו

| --- | --- |
נהר הפילקומאיו בבוליביה
נהר הפילקומאיו בבוליביה
 מידע כללי
 אורך:  1,609 ק"מ
 ספיקה ממוצעת:  200 מ"ק לשנייה
 אגן ניקוז:  270,000 קמ"ר
 מוצא:  ליד אגם פופו   בהרי האנדים בבוליביה
 גובה מוצא הנהר:  3,960 מטרים
 יובלים:  Turuchipa River, Pilaya River, Santa Elena River, Chullqi Mayu, Tarapaya River 
 שפך:  פרגוואי
 מדינות באגן הניקוז:  בוליביה בוליביה פרגוואי פרגוואי ארגנטינה ארגנטינה
 מפת הנהר פילקומאיו ואגן הניקוז שלו
 
ריו פילקומאיו (Rio Pilcomayo; בארגנטינה נהגה כפילקומאז'ו) הוא יובלו של נהר פרגוואי ויובל המשנה של נהר פרנה. אורכו 1,609 ק"מ[דרוש מקור] ולפיכך הוא יובל המשנה הארוך ביותר בעולם. הוא מתחיל בהרי האנדים שבבוליביה בגובה של 3,960 מטר, לא הרחק ממקורות נהר ממורה, זורם דרך הגראן צ'אקו ומשמש גבול בין פרגוואי לארגנטינה. הוא נשפך לנהר פרגוואי סמוך לאסונסיון. בחלקו התחתון הוא חוצה אזורי ביצות ומשום כך משתנה אפיקו לעיתים. יפה לשיט ספינות נהר בלבד.