stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
משרד הבריאות של רצועת עזה
היסטוריה > במהלך מלחמת חרבות ברזל

משנת 2007 ואילך השתמשו ארגונים רבים בנתונים שנמסרו על ידי משרד הבריאות של רצועת עזה, והם נחשבו לאמינים. הם צוטטו לעיתים קרובות על ידי האו"ם, ארגון הבריאות העולמי, ארגון Human Rights Watch וארגונים נוספים. גם משרד החוץ של ארצות הברית מצטט לעיתים קרובות נתונים של המשרד בדו"חות שהוא מפרסם.
משרד הבריאות ברצועה הוא המקור הרשמי היחיד לגבי מספר ההרוגים הפלסטינים ברצועת עזה במהלך מלחמת חרבות ברזל, אם כי מספרים אלו מתפרסמים גם על ידי משרד הבריאות של הרשות הפלסטינית שבסיסו ביהודה ושומרון וזאת לאחר תיאום עם הצוות שלו שיושב ברצועה.
פרשת הפיצוץ בבית החולים הערבי אל-אהלי פגעה באמינותו של משרד הבריאות של רצועת עזה, והוא ספג ביקורת רבה מישראל והעולם המערבי, בעקבות דיווחים שנויים במחלוקת שנמסרו מיד לאחר האירוע אודות מספר ההרוגים וכן עקב ההאשמות לאחריות צה"ל. בתחילה האשים משרד הבריאות את צה"ל בהפצצת בית החולים ודיווח על הרג של 500 אזרחים, אך דובר צה"ל הציג ראיות לכך שהפיצוץ היה תוצאה של שיגור רקטה כושל של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני,, ולאחר מכן פורסמה הערכה של האיחוד האירופי לפיה נהרגו עשרות אזרחים. בין המבקרים בנושא זה נמנו לוק בייקר, לשעבר ראש לשכת המזרח התיכון ברויטרס, אנטוניו טאיאני, שר החוץ של איטליה, וגם נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן שהצהיר כי אינו נותן אמון בנתונים על מספר הנפגעים שדווחו לאחר הפיצוץ בבית החולים.
בתגובה להאשמות אלו פרסם משרד הבריאות בעזה רשימה מלאה של ההרוגים מאז ה-7 באוקטובר, מסמך בן 200 עמודים ובו רישומים של כ-8,000 אנשים מזוהים המפרטים את שמותיהם, גיליהם ומספר תעודת הזהות שלהם.
שני מחקרים שפורסמו בכתב העת לאנסט הגיעו למסקנה שנתוני המשרד סבירים ואמינים. המחקרים, שאחד מהם בוצע על ידי חוקרים מאוניברסיטת ג'ונס הופקינס, מצאו התאמה בין הנתונים שנמסרו על ידי המשרד לבין נתונים ממקורות אחרים. באחד המחקרים נבדקו 7,028 מקרי מוות שדווחו מ-7 באוקטובר 2023 עד 26 באוקטובר, ונמצאו רק שני מקרים שהיה לגביהם ספק.
ב-10 בנובמבר 2023 דיווח וול סטריט ג'ורנל כי בקהילת המודיעין האמריקאית מעריכים שנתוני ההרוגים המדווחים על ידי משרד הבריאות בעזה הם די מדויקים. בינואר 2024 דווח כי גם צה"ל בדק ומצא שדיווחי ההרוגים במשרד הבריאות בעזה הם מהימנים, והם משמשים את הצבא בהערכות מצב לגבי עזה. כמו כן פורסם כי צה"ל לא סופר בעצמו את מספר ההרוגים במלחמת חרבות ברזל, ומשרד הבריאות בעזה הוא המקור היחיד לגבי מספר האזרחים שנהרגו[דרושה הבהרה].
הערות שוליים

1 2  איזבל דברה (26 באוקטובר 2023). "What is Gaza's Ministry of Health and how does it calculate the war's death toll?". Associated Press. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  מרב שריג (3 בנובמבר 2007). "Striking medics in Gaza temporarily return to work after talks with Hamas". המכונים הלאומיים לבריאות. נבדק ב-2023-11-02. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  UN says Gaza Health Ministry death tolls in previous wars ‘credible’, אל-ג'זירה, ‏27 באוקטובר 2023 (באנגלית)
↑  Why news outlets and the U.N. rely on Gaza Health Ministry for death tolls, וושינגטון פוסט, ‏23 בנובמבר 2023 (באנגלית)
↑  Chris McGreal, Can we trust casualty figures from the Hamas-run Gaza health ministry?, הגארדיאן, ‏27 באוקטובר 2023 (באנגלית)
↑  דייוויד פולקנפליק. "News outlets backtrack on Gaza blast after relying on Hamas as key source". NPR.
↑  עינב חלבי ויואב זיתון, חמאס: 500 הרוגים בהפצצת בית חולים בעזה. צה"ל: שיגור כושל של הג'יהאד האיסלאמי, באתר ynet, 18 באוקטובר 2023
↑  הפיצוץ בבית החולים בעזה: רוב האתרים חזרו בהם, אך לא מקבלים את נימוקי צה"ל, באתר ‏מאקו‏, 18 באוקטובר 2023
↑  שחר ברדיצ'בסקי, ‏מאות פלסטינים נהרגו? הערכה חדשה למניין הנפגעים בפיצוץ בית החולים, באתר מעריב אונליין, 19 באוקטובר 2023
↑    Joe Barnes, ‏Death tolls from Hamas-run health ministry are not trustworthy, former Reuters chief warns, The Telegraph, 24 October 2023
↑  "Italian minister disputes death toll of Gaza hospital blast". רויטרס. 24 באוקטובר 2023. נבדק ב-2023-11-02. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  רייצ'ל דובקין (25 באוקטובר 2023). "Biden Accuses Palestinians of Lying About Civilian Death Tolls". ניוזוויק. נבדק ב-2023-11-02. {{cite news}}:  (עזרה)
↑   ג'קי חוגי, חמאס: יותר מ–8,000 נהרגו ברצועה מתחילת המלחמה, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2023
↑  Les Roberts, The Science Is Clear. Over 30,000 People Have Died in Gaza, טיים, ‏15 במרץ 2024 (באנגלית)
↑  No evidence of inflated mortality reporting from the Gaza Ministry of Health, לאנסט, ‏6 בדצמבר 2023 (באנגלית)
↑  Excess mortality in Gaza: Oct 7–26, 2023, לאנסט, ‏26 בנובמבר 2023 (באנגלית)
↑  Nancy A. Youssef, Jared Malsin, U.S. Officials Have Growing Confidence in Death Toll Reports From Gaza, The Wall Street Journal, ‏10 בנובמבר 2023 (באנגלית)
↑  יובל אברהם, הצבא בדק ומצא שדיווחי ההרוגים במשרד הבריאות בעזה – מהימנים, באתר "שיחה מקומית", 24 בינואר 2024
תחנת הרכבת ביירות

| --- | --- |

התחנה בשנת 1978
 מידע על הבנייה
 חנוכת התחנה:  1895 
 סגירת התחנה:  1975 
 מיקום
 מיקום:  רובע מאר מיכאל, ביירות
 מדינה:  לבנון לבנון
 קואורדינטות:  33°53′53″N 35°31′43″E﻿ / ﻿33.898128°N 35.528621°E﻿ / 33.898128; 35.528621
 אתרים סמוכים:  נמל ביירות
 מידע על התחנה
 מסילות בתחנה:  מסילת הרכבת חיפה – ביירות – טריפולי, מסילת הברזל ביירות-דמשק 
  (למפת ביירות מוגדלת) תחנת הרכבת ביירות(למפת ביירות רגילה) תחנת הרכבת ביירות he
 
תחנת הרכבת ביירות היא תחנת רכבת נוסעים לשעבר, הממוקמת ברובע מאר מיכאל בביירות, לבנון. התחנה נפתח ב-1895 והיא שירתה שתי מסילות רכבת. התחנה נסגרה ב-1975 עם פרוץ מלחמת האזרחים בלבנון. מתחם התחנה, ששטחו 62,000 מ"ר, כלל בנוסף לבניין תחנת הנוסעים, גם מוסך קטרים ומגרש דיור ומיון.
היסטוריה

התחנה נבנתה על ידי חברת «Société de Construction des Batignolles» מצרפת והיא ממוקמת במפגש שתי מסילות רכבת ראשיות של לבנון; הראשונה, מסילת רכבת גלגל שיניים מביירות לדמשק שנפתחה ב-1895, והשניה, מסילת הרכבת חיפה–ביירות–טריפולי, שנפתחה ב-1942.
הרכבת הראשונה לריאק יצאה מהתחנה ב-1895, והגיעה ליעדה תשע שעות מאוחר יותר.
בניין התחנה נבנה בסגנון אדריכלי צרפתי עם תקרות בגובה 5 מטר. רכבות הגיעו לתחנה לאחד משלושת הרציפים. בניין התחנה כולל שעון התחנה תוצרת יצרן השעונים המפורסם פול גרנייה. שעון התחנה מכוון ונדרך באמצעות ידית מיוחדת ויכול לפעול למשך 16 ימים בין הדריכות. נכון לשנת 2011, השעון היה תקין והראה שעה מדויקת.
שרטוטים של התחנה (מתוארכים משנת 1891) נשמרו על ידי האוניברסיטה הלבנונית בביירות וזמינים באינטרנט.
בניין התחנה הנטושה שימש לאירועי תרבות וכנסים לגיוסי כספים במאה ה-21. בשנת 2014 הוסב בניין התחנה לבר אופנתי, עם קטר קיטור ישן המשמש כדוכן DJ. רבים ממבקרי הבר כלל לא מודעים לכך שהבניין הוא תחנת רכבת.
התחנה נפגעה קשות בפיצוץ ביירות ב-2020, במיוחד נפגע גג הבניין.
ביולי 2023 חתמו אונסק"ו ואיטליה על הסכם למימון שיקום תחנת הרכבת ביירות מאר מיכאל בתקציב של 2 מיליון אירו.
גלריה

תחנת הרכבת ביירות בסביבות שנה 1900
מתחם תחנת הרכבת ביירות, 1895
שעון התחנה תוצרת פול גרנייה
יום הדין של פלוטו

| --- | --- |
 בימוי:  דייוויד הנד
 הופק בידי:  וולט דיסני
 מדבבים:  וולט דיסני פינטו קולביג בילי בלטשר קלרנס נאש
 מוזיקה:  פרנק צ'רצ'יל לי הרליין
 אנימטור:  דיק לנדי ביל רוברטס קלייד ג'רונימי הארדי גרמטקי המילטון לוסק וורד קימבל פרד מור
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  וולט דיסני הפקות
 חברה מפיצה:  יונייטד ארטיסטס
 הקרנת בכורה:  31 באוגוסט 1935
 משך הקרנה:  8 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט קצר, סרט הנפשה, סרט קומדיה, סרט לכל המשפחה, סרט מוזיקלי, אימה
 דף הסרט ב־IMDb
 
יום הדין של פלוטו (באנגלית: Pluto's Judgement Day) הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1935 שהופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי יונייטד ארטיסטס. למרות שצוין כסרט של מיקי מאוס, הכוכב הראשי הוא דווקא פלוטו. זהו הסרט הקצר ה-78 בסדרת סרטי "מיקי מאוס" שיצא לאקרנים והשביעי באותה השנה.
עלילה

פלוטו רודף אחר חתלתול דרך החלון ישר לחיקו של מיקי, וממשיך לדלוק אחריו באופן הגורם לבלגן בביתו של מיקי. מיקי נוזף בחומרה בפלוטו על יחסו המרושע והבריוני כלפי חתולים, ומוסיף כי יהיה לו הרבה מה לענות ביום הדין שלו אם ימשיך כך. מיקי מצפנה לרחוץ את החתלתול בעוד פלוטו נרדם מול האח.
בעודו ישן, חתול פנטום מדרבן את פלוטו לרדוף אחריו, תוך התנגדותו של מיקי הפנטום, ופלוטו מתפתה היישר למלכודת שבה הוא נכבל ומועמד למשפט כשהחתולים מכריזים עליו כ"אויב הציבור מספר 1" על כל הפשעים שלו נגד חתולים. כל החתולים שסבלו תחת ידו של פלוטו מעידים נגדו: חתול גוץ ושמן מעיד על כך שפלוטו שיטח אותו באמצעות מכבש קיטור, חולה פסיכיאטרי מוצג בפני הקהל כדי להציג את הפרעת הדחק הפוסט-טראומטית שפיתח עקב נביחותיו של פלוטו ושלושה חתלתולות עם השחרת פנים שרות על איך פלוטו גנב את הארוחות שלהן והטביעו את הדוד שלהן, תום (כאשר תשע נשמותיו של תום מופיעות לזמן קצר). פלוטו, ללא מנוס, נמצא אשם ובהיותו מועמד להעלאה על המוקד בידי החתולים הזועמים, הוא מתעורר לאחר שגחלת לוהטת מהאח פוגעת בישבנו. כדי להקל על הכוויה, פלוטו האחוז בהלה אץ רץ לתוך גיגית המים שמיקי רוחץ בה את החתלתול. מיקי בתגובה מפציר בשניים להתפייס, ועד מהרה הצמד מלקק אחד את השני.
דמויות ומדבבים

מיקי מאוס – וולט דיסני
פלוטו – פינטו קולביג
החתול התובע – בילי בלטשר
חתלתול והחתול השופט – קלרנס נאש
טריוויה

סצנה מטרידה וידועה לשמצה שהוסרה מרוב שידורי הטלוויזיה, אך נשמרה בגרסאות וידאו ביתיות, הראתה שלישיית חתלתולות שרות על פלוטו המטביע את דודן תום ומביאות כראיה את קברו (שמתוכו צצות ורוקדות כל תשע נשמותיו האבודות).
שלושת החתלתולות השחורות מזכירות את מראה השחרת הפנים, והדוד תום הוא התייחסות ברורה לדמות בעלת אותו השם מהרומן המפורסם, "אוהל הדוד תום".
בילי בלטשר, המדבב הראשון של פיט, דיבב את החתול התובע (חתול בעל מראה שֵׁדִי הלבוש בגלימות אדומות), בעוד שקלרנס נאש, המדבב הראשון של דונלד דאק, דיבב את החתול השופט והחתלתול.
הסרט מסמן את ההופעה הראשונה של מיקי מאוס בעיצובו החדש, שכעת יש לו גוף בצורת אגס כדי להיראות גמיש יותר.
באחד השלטים שהחתולים-שדים מחזיקים כתוב: "Sic semper tyrannus", שמתורגם בדרך כלל מלטינית כ"כך תמיד לרודנים". באופן אירוני, לרוב מאמינים שהמילים הללו הן מה שאמר ברוטוס לפני שדקר את יוליוס קיסר וגם מה שאמר ג'ון וילקס בות' (שכוונתו הייתה לחקות את ברוטוס) לפני שירה בלינקולן בחלק האחורי של הראש.
לסרט בוצעה מעין פרודיה בפרק של "משפחת סימפסון", "?How Munched is That Birdie in the Window", בכיכובם של איצ'י וסקראצ'י.
הערות שוליים

↑  "Disney's "Pluto's Judgement Day" (1935)".
↑  Kaufman, J.B.; Gerstein, David (2018). Walt Disney's Mickey Mouse: The Ultimate History. Cologne: Taschen. ISBN 978-3-8365-5284-4.
↑  "Pluto's Judgement Day (1935)". IMDb. 31 באוגוסט 1935. נבדק ב-4 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Lenburg, Jeff (1999). The Encyclopedia of Animated Cartoons. Checkmark Books. pp. 108–109. ISBN 0-8160-3831-7. נבדק ב-6 ביוני 2020. {{cite book}}:  (עזרה)
משטר 4 באוגוסט

משטר 4 באוגוסט (ביוונית: Καθεστώς της 4ης Αυγούστου), הידוע גם בכינויו "משטר מטאקסס" (ביוונית: Καθεστώς Μεταξά) היה משטר רודני בהנהגתו של יואניס מטאקסס ששלט ביוון בשנים 1936–1941. שם המשטר נלקח מהפיכה עצמית שבוצעה על ידי מטאקסס, בתמיכת המלך גאורגיוס השני, ב-4 באוגוסט 1936.
מהות המשטר

מטאקסס, כמנהיגים פאשיסטיים אחרים, ראה בתקופה היסטורית כגולת הכותרת של הלאום היווני, ושאף לחזור לתקופה זוהרת זו. סיסמת המשטר "ארץ (או מולדת), נאמנות, משפחה ודת (או מסורת)" דמתה לערכים הספרטניים. לשם כך הנהיג פיקוח מקיף על החברה היוונית, התרבות, השפה, הכלכלה וכמובן הפוליטיקה. בכך היה משטר מטאקסס דומה יותר למשטר בפורטוגל או ספרד מאשר למה שנעשה בגרמניה או איטליה.
ארגון הנוער של המשטר (Εθνική Οργάνωσις Νεολαίας – EON) בחר כסמל את הגרזן הדו-ראשי (λάβρυς) שהיה מקובל בכרתים של העת העתיקה. המשטר קידם את האידיאלים הספרטניים של משמעת עצמית, מיליטריזם והקרבה למען הכלל, בעוד האימפריה הביזנטית סיפקה דגש על מדינה ריכוזית ועל מסירות למלוכה ולכנסייה היוונית אורתודוקסית.
מטאקסס ראה באנטוניו דה אוליביירה סלזר מפורטוגל ובבניטו מוסוליני את מוריו הרוחניים בנושא שלטון ושאב אלמנטים ממשטריהם כמו גם ממשטרים דיקטטוריים אחרים בני זמנו. כך אימץ את אלמנט המדים, ההצדעה הרומית, טקסים, צורת ברכה ושירים. מטאקסס הוצג כ"אזרח הראשון", ה"עובד הראשון", "האיכר הראשון" והאב הלאומי של היוונים כולם, ביוון ובפזורה ושאף להקים את "הציוויליזציה ההלנית השלישית" המשלבת את האלמנטים הטובים ביותר של יוון העתיקה והאימפריה הביזנטית היוונית של ימי הביניים.
הפרלמנט השעה את עצמו עוד טרום מינויו של מטאקסס, אולם היה אמור לחזור ולהתכנס בחלוף 5 חודשים. מטאקסס שידע שלא עומדת מאחריו מפלגה בעלת נוכחות, וחשש להמשך שלטונו אם תתקיימנה בחירות, ביטל לחלוטין את הפרלמנט ובכך מנע אופוזיציה רשמית. הצבא, שמפקדו העליון היה המלך, תמך במטאקסס וכך הייתה פתוחה בפניו הדרך לסלק יריבים פוליטיים והוא שלח מתנגדים למשטרו למחנות ובתי סוהר. בין הנאסרים היה רוב לפעילי איגוד מקצועי ולקומוניסטים.
למשטרו של מטאקסס היה מכנה משותף עם משטרים דיקטטוריים אחרים: צנזורה, תעמולה מאורגנת, אידאולוגיה לאומנית, תנועת נוער של השלטון, אבל להבדיל ממשטרים דומים לא היה שימוש בתאוריות הגזע הנאציות, לא הייתה גזענות או אפליית מיעוטים ולא הייתה שאיפה לכבוש את העולם או להשתלט עליו.
מטאקסס ניסה להילחם בנגע הסמים והגלה משתמשים בסמים למחנות באיים, בין המוגלים היה הזמר אנסטיס דליאס.
מטאקסס נעזר רבות בשר הסדר הציבורי, קונסטנטין מניאדקיס ( Κωνσταντίνος Μανιαδάκης) ועל מנת להבטיח את הסדר ציבורי ואת יציבות השלטון נעזר במשטרה החשאית (המשטרה הפוליטית) "האספליאה".
פעילות צבאית

מטאקסס פעל לחיזוק הצבא ולביצור הגבול שבין יוון לבולגריה. הקו המבוצר כונה קו מטאקסס. בשנים שלאחר מכן השקיעה יוון בחיזוק הצבא ובהפיכתו לצבא מודרני. הצבא עבר שדרוג טכנולוגי, הוגדל, והפך לצבא שהיה יריב ראוי לצבאות המדינות השכנות. עם זאת, בשל המתיחות האירופית הגוברת, ובשל פרוץ מלחמת העולם, לא הצליחו היוונים לממש חלק ניכר מרכישת הנשק והציוד בשנים 1938 ו-1939.
בסוף שנת 1939 כבשו כוחות איטלקיים את אלבניה, שהייתה זה זמן רב מעין מדינת חסות איטלקית. בכך יצרו גבול קרקעי רציף עם יוון. פעולה זו הובילה את בריטניה וצרפת להעניק ערבות לשלמותה הטריטוריאלית של יוון. התפתחות זו עוררה את הצבא היווני לנקוט בפעולות לקידום פניה של פלישה איטלקית. כאשר פרצה המלחמה במזרח אירופה, ולאחר מכן במערב אירופה, מטאקסס ניסה לשמור את יוון מחוץ לסכסוך. אך ככל שהתקדמו האירועים, ועל אף נטייתו האידאולוגית של מטאקסס לצדן של מדינות הציר, ועל אף הקשרים הכלכליים והדיפלומטיים הטובים שקשר עם גרמניה, התקרבה יוון לבריטניה, לא מעט בזכות המלך, גאורגיוס השני, שהעביר את תמיכתו מגרמניה לאנגליה והיווה עמוד תווך בתמיכה במשטרו של מטאקסס.
סופו של המשטר

היומרות היווניות לשליטה בים האגאי ואיי הדודקאנז (שהיו תחת שליטה האיטלקית) עמדו בסתירה מצד אחד עם תוכניותיו הגרנדיוזיות של המנהיג האיטלקי בניטו מוסוליני ליצירת אימפריה רומית חדשה בים התיכון ומצד שני עם העובדה שבריטניה, מגינתה של יוון, שלטה למעשה בים התיכון.
ממשלת מטקסס ניסתה לשמור על נייטרליות קפדנית, אבל ההתפשטות האיטלקית בסופו של דבר הובילה לאולטימטום איטלקי ולמלחמת איטליה–יוון. למרות הצלחה איטלקית ראשונית הצליחו הכוחות היווניים לעצור את הפלישה האיטלקית ולהדוף את החיילים האיטלקים חזרה לאלבניה, ובכך גם לעודד את השאיפה לאחד את יוון עם שטחי אלבניה בהם גר מיעוט יווני. בהמשך התקדמו הכוחות היווניים עוד יותר וכבשו חלק ניכר משטחה של אלבניה.
במצב עניינים זה מטקסס נפטר באופן פתאומי בינואר 1941, גרמניה שלחה צבא לתמוך באיטליה בת בריתה, צבא גרמניה תקף את יוון דרך יוגוסלביה ובולגריה ב-6 באפריל 1941. ביוון הוקמה ממשלת בובות שביטלה את תקנות מטקסס וחוקקה חוקי חרום אחרים.
הערות שוליים

↑  Mark Mazower, The Messiah and the Bourgeoisie: Venizelos and Politics in Greece, 1909- 1912, The Historical Journal 35, 1992, עמ' 885–904
↑  Λαμπρινος, Γιώργης (1965) [1945]. Η Μοναρχία στην Ελλάδα, εισαγωγή για το Εικοσιένα, η δυναστεία των Γλύξμπουργκ, Γεώργιος Α΄, Κωνσταντίνος, Γεώργιος Β΄ (2η έκδοση). Αθήνα: Πολιτικές και λογοτεχνικές εκδόσεις. σελ. 98.
↑  Kōstas Al Karamanlēs, Ho Eleutherios Venizelos kai hoi exōterikes mas scheseis (1928-1932), Athēna: Ekdoseis Papazēsē, 1995, עמ' 95-97
דגל ארגון הצעירים של משטר מטאקסס
יום שישי (סרט)

| --- | --- |
 בימוי:  פ. גארי גריי 
 הופק בידי:  פטרישה צ'רנוב
 תסריט:  אייס קיוב, דיג'יי פו
 עריכה:  פ. גארי גריי
 שחקנים ראשיים:  אייס קיוב כריס טאקר ניאיה לונג טייני ליסטר ג'וניור ג'ון וית'רספון
 מוזיקה:  פרנק פיצפטריק Hidden Faces
 צילום:  Gerry Lively 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  ניו ליין סינמה 
 חברה מפיצה:  סרטי New Line Cinema
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  26 באפריל 1995
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט קומדיה
 מקום התרחשות:  דרום מרכז לוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90
 תקציב:  3.5 מיליון דולר
 הכנסות:  כ-27.5 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   friday
 פרסים:  • מועמדות לפרס MTV – הקומיקאי הטוב ביותר (כריס טאקר) • מועמדות לפרס הסרטים של NAACP – התסריט הטוב ביותר
 סרט הבא:  Next Friday (שישי הבא)
 סרטים בסדרה:  • יום שישי (Friday) – 1995 • שישי הבא (Next Friday) – 2000 • שישי שאחריו (Friday After Next) – 2002
 דף הסרט ב־IMDb
 
יום שישי (באנגלית: Friday) הוא סרט דרמה וקומדיה אמריקאי משנת 1995 בבימויו של פ. גארי גריי, ובכיכובם של אייס קיוב וכריס טאקר. הסרט נכתב על ידי אייס קיוב ודיג'יי פו (DJ Pooh) (אנ') והוא הראשון בסדרת סרטי "יום שישי".
הסרט מתרחש ביום שישי אחד בדרום מרכז לוס אנג'לס, ועוקב אחר קרייג (אייס קיוב) וסמוקי (כריס טאקר), שני חברים שמנסים להתמודד עם חובותיהם כלפי סוחר סמים לאחר שסמוקי מעשן את הסחורה במקום למכור אותה.
עלילה

קרייג, שמפוטר מהעבודה ביום חמישי הקודם בעקבות האשמה על תקרית גניבה, מבלה את יום שישי בבית יחד עם סמוקי, חברו שמכור למריחואנה. השניים מסתבכים עם דיבו, בריון מקומי, ומנסים להימנע מעימותים עמו תוך שהם מתמודדים עם בעיות משפחתיות ורומנטיות.
שחקנים ראשיים

אייס קיוב – קרייג
כריס טאקר – סמוקי
ניאיה לונג – דבי
טייני "זאוס" ליסטר ג'וניור – דיבו
ג'ון וית'רספון – אביו של קרייג
הפקה

הסרט צולם בעיקר בדרום מרכז לוס אנג'לס בתקציב נמוך יחסית של כ-3.5 מיליון דולר. הוא זכה להצלחה מיידית, הן בקרב קהל הצופים והן בקרב המבקרים, בעיקר בזכות ההומור הייחודי והכימיה בין הדמויות הראשיות. בעקבות הצלחת הסרט, הופקו לו שני המשכים: יום שישי הבא (2000) ויום שישי אחרי הבא (2002).
השפעה ומורשת

"יום שישי" נחשב לקלאסיקה של קולנוע אפרו-אמריקאי בשנות ה-90. הוא תורם לתרבות ההיפ הופ והפך לסרט פולחן עם ציטוטים שנכנסו לשפה היומיומית. הסרט היווה מקפצה לקריירות של אייס קיוב וכריס טאקר, וסייע לביסוס מעמדו של פ. גארי גריי כבמאי מוביל בהוליווד.
מחלת וילסון

| --- | --- |

 תחום:  אנדוקרינולוגיה 
 גורם:  גנטיקה 
 תסמינים:  בצקת, blue nails, face of the giant panda sign, personality change, צהבת, טבעת קייזר-פליישר 
 טיפול:  triethylenetetramine  D-penicillamine  triethylenetetramine 
 קישורים ומאגרי מידע
 eMedicine:  article/183456 
 DiseasesDB:  14152
 MeSH:  D006527
 MedlinePlus:  000785
 OMIM:  277900
 סיווגים
 ICD-10:  E83.0
 ICD-11:  5C64.00 
 
מחלת וילסון היא מחלה תורשתית שמאופיינת בהצטברות של נחושת בתוך התאים ברקמות בגוף, בעיקר בכבד, במוח ובכליות. הצטברות בכבד עלולה לגרום להצטלקות ואף לשחמת הכבד ואילו הצטברות במוח עלולה לגרום לנזק מוחי. אחד מתסמיני המחלה הן טבעות קייזר-פליישר: הצטברות משקעי נחושת ברקמות העיניים המופיעים כטבעות זהובות על הקרניות.
זוהי מחלה המועברת בתורשה אוטוזומלית רצסיבית, והיארעותה באוכלוסייה היא 1:30,000 עד 1:40,000 איש. מחלה זו נגרמת על ידי מוטציה בגן הנקרא ATP7B הממוקם בזרוע הארוכה על כרומוזום 13. גן זה מקודד לחלבון הנושא נחושת בגוף. התסמינים הקליניים במחלה קשורים כתוצאה מהצטברות הנחושת באיברים מסוימים- בעיקר הכבד והמוח. מאחר שקיים טיפול במחלה, יש חשיבות לזיהוי מוקדם שלה.
פתוגנזה

מחסור בחלבון הנקרא ATP7B מביא לבעיה בהפרשה של נחושת מדרכי המרה, כתוצאה מכך מצטברת נחושת בכבד וגורמת נזק לרקמת הכבד. עודף נחושת בתחילה נקשר ל-metallothionein, אולם יכולות האגירה הן מוגבלות והנזק לכבד יכול להתחיל כבר בגיל שלוש. באופן נורמלי, נחושת מועברת בדם על ידי חלבון עיקרי הנקרא צרולופלסמין. כתוצאה מעודף הנחושת נוצר חלבון הנקרא apoceruloplasmin, חלבון זה איננו יציב והוא עובר פירוק בדם- ועל כן ניתן לראות רמות צרולופלסמין נמוכות אצל חולים אלו.
רמות הנחושת בדם נמוכות יותר מהרגיל אצל חולים אלו, בגלל רמות נמוכות של צרולופלסמין שכאמור קושר אליו את מרבית הנחושת בגוף. ככל שהמחלה מתקדמת, נחושת שאינה קשורה לאף חלבון ("נחושת חופשית") עולה ברמותיה ומצטברת ברקמות שונות כגון המוח - מה שמביא לתסמינים הנוירולוגיים והפסיכיאטריים הקיימים במחלה.
תסמינים קליניים

כבד: המחלה יכולה להסתמן כהפטיטיס, שחמת הכבד וירידה בתפקוד הכבד, באופן טיפוסי בתקופת ההתבגרות, אולם גם מאוחר יותר בחיים. לעיתים המחלה מתחילה כאפיזודה של הפטיטיס, עם רמות אנזימי כבד (טרנסאמינזות) גבוהות, עם או ללא צהבת, ולאחר מכן לחלוף בספונטניות. פעמים רבות ההפטיטיס חוזרת על עצמה, ואצל רוב החולים מתפתחת בסופו של דבר שחמת הכבד. ככל שהמחלה מתקדמת יש ירידה בתפקוד הכבד המתבטאת בעליה בבילירובין, ירידת רמות אלבומין ופקטורי קרישה, מיימת, בצקת בגפיים ואנצפלופתיה כבדית. במצבים חריפים עלולה אף להתפתח אנמיה המוליטית לאור כמויות גדולות של נחושת המשתחררות מרקמת הכבד ומשוחררות לזרם הדם ופוגעות בכדוריות הדם. למעשה, שילוב של המוליזה (תמס דם) ומחלת כבד מרמזים מאוד למחלת וילסון.
נוירולוגית: מבחינה נוירולוגית, התסמינים הנוירולוגים הראשוניים מתפתחים בגילאי העשרים של החולים, אם כי גם כאן, ייתכנו סימנים קליניים ראשוניים בגילאים מאוחרים יותר. התסמינים הקליניים יכולים לכלול הפרעות תנועה (דיסטוניה- הפרעת תנועה אשר עלולה להתפתח למחוות גרוטסקיות של הגפיים ושאר הגוף, רעד, חוסר קואורדינציה בתנועה), הפרעות הקשורות לדיבור ובליעה (דיסארתריה, דיספאגיה) ולעיתים יש תסמינים אשר דומים מאוד למחלת פרקינסון. ההפרעות הנוירולוגיות קשורות גם בהפרעות של מערכת העצבים האוטונומית- למשל תת-לחץ דם אורתוסטטי (ירידה בלחץ הדם במעבר משכיבה לעמידה), הזעה, הפרעות בתפקוד מערכת העיכול, השתן והמין. לעיתים יש הפרעות בזיכרון, כאבי ראש מסוג מיגרנה ואף פרכוסים. יש קושי להתרכז במשימות. חשוב לציין כי אין הפרעות סנסוריות במחלה וכן אין חולשת שרירים. בבדיקות הדמיה, כגון CT ו- MRI, ניתן להבחין בנזק הנגרם לגרעינים בזאליים וכן נזק לצרבלום, לתלמוס, לפונס ולמדולה.
פסיכיאטריה: מבחינה פסיכיאטרית, ישנן מספר הסתמנויות קליניות שיכולות להופיע לפני אבחנת המחלה- למשל הפרעות התנהגות, הפרעות הקשורות בבקרה רגשית (התקפי זעם, התקפי בכי), דיכאון, היפראקטיביות וחוסר עכבות מיניות.
אל וסת אצל נשים טרם אבחנת המחלה (אצל רובן).
אבני כיס מרה ואבני כליה בשכיחות מוגברת.
אוסטוארתריטיס, בעיקר של הברכיים.
טבעת קייזר-פליישר בעיניים אצל חלק מן החולים- מתקיימות ב-95% אצל חולים עם הפרעות נוירולוגיות ופסיכיאטריות ואצל 30%-50% מהחולים עם הפרעות בכבד.
אבחנה

האבחנה של המחלה מתבססת על מספר בדיקות מעבדה:
רמות צרולופלסמין בדם: רמות אלו נורמליות אצל עד 10% מן החולים, לכן בדיקה זו לא משמשת לאבחנה סופית. באופן כללי רמות צרולופלסמין בדם צריכות להיות 18–35 mg/dL, אצל חולים במחלת וילסון רמות אלו נמוכות מהנורמה.
איסוף שתן ל-24 שעות לבדיקת רמות נחושת בשתן: רמות הנחושת בשתן צריכות לנוע בין 20–50 mg באופן נורמלי. אצל חולים במחלה רמות הנחושת בשתן הן מעל 60 מ"ג אצל מטופלים שטרם הראו סימפטומים של המחלה, ומעל 100 מ"ג אצל חולים עם סימפטומים של המחלה.
הבדיקה האבחנתית הטובה ביותר (gold standard) היא ביצוע ביופסיה של הכבד לצורך מדידת רמות נחושת בכבד. באופן נורמלי רמות הנחושת בכבד הן 20–50 מיקרוגרם ל-1 גרם של רקמה. אצל חולים במחלה הרמות הללו הן מעל 200 מיקרוגרם ל-1 גרם רקמה.
טיפול

הטיפול במחלה כולל סילוק של עודפי הנחושת מהגוף והוא ניתן לכל החיים. מטופלים ללא עדות להפרעות נוירולוגיות או להתדרדרות מצב הכבד (דה-קומפנסציה של הכבד) יכולים להיות מטופלים באבץ- ZINC- המשמש כטיפול הבחירה, או על ידי Trientine. האבץ מביא לחסימת הספיגה של נחושת מן המעיים, ומביא לסינתיזה של metallothionein המסלק עודפי נחושת מן הכבד. מחלת הכבד חולפת ברובה בתוך שנה של טיפול, אם כי לרוב נשאר נזק שאריתי קטן.
אם החולה מציג דה-קומפנסציה של התפקוד הכבדי, יש להעריך עד כמה חמורה המחלה. לשם כך משתמשים במדד הנקרא Nazer prognostic index- מדד זה מעריך את רמות הבילירובין, רמות האנזים AST בכבד, ורמות PT (מבחינת הארכת זמן דימום). ככל שהערכים חמורים יותר כך הניקוד הניתן גבוה יותר, כאשר ניקוד מעל 9 מחייב השתלת כבד, חולים עם ניקוד של מתחת ל-7 יכולים להסתפק בטיפול תרופתי שכולל שילוב של אבץ ו- trientine.
אם קיימת מחלה נוירולוגית היא תטופל באמצעות tetrathiomolybdate- זוהי תרופה המביא לבקרה מהירה על רמות הנחושת החופשיות בדם, ומשמרת תפקוד נוירולוגי. ניתן להשתמש גם באבץ. הפרעות פסיכיאטריות ונוירולוגיות נעלמות בתוך חצי שנה עד שנתיים מתחילת הטיפול.
בעבר, הטיפול העיקרי במחלה היה באמצעות פניצילאמין, חומר שקשר את הנחושת והביא לסילוקה, אולם טיפול זה משמש רק במיעוט מן המקרים היות שהוא רעיל יחסית והוא לרוב מביא להרעת מצב נוירולוגי קיים. אם התרופה ניתנת, היא צריכה להיות מלווה במתן פירידוקסין. (התרופה שהחליפה את פניצילאמין היא טריאנטין - Trientine, הנחשבת רעילה פחות).
על חולים המקבלים טיפול תרופתי כאמור, יש צורך להעריך מדי תקופה את רמות הנחושת בדם או בשתן.
הערות שוליים

↑  http://www.infomed.co.il/questions/q_072407_4.asp
↑  השפעת טיפולים שונים על שיעורי הפרשת נחושת בשתן במחלת ווילסון, באתר אגודה ישראלית לסוכרת, ‏29 לאוגוסט 2018
↑  מחלת וילסון: תסמינים ושלבי טיפול, באתר BEOK, ‏15 במרץ 2017
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558058805171  BnF: cb124022187 (data)  GND: 4189925-8  LCCN: sh85060301  LNB: 000299223  NDL: 00576079  NKC: ph118211 
הבהרה: המידע בוויקיפדיה נועד להעשרה בלבד ואינו מהווה ייעוץ רפואי.