stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מעשה אמנון ותמר
הערות שוליים

↑  תנא דבי אליהו, אליהו רבה, איש שלום, פרשה ח
↑  לדעת רש"י (פסוק ב') הוא חלה ממש, ולדעת הרד"ק והמצודות (שם) נעשה כחולה.
↑  רש"י, רד"ק, מצודות ומלבי"ם על ספר שמואל ב', פרק י"ג, פסוק ב'.
↑  כך מבארים רד"ק ומצודת דוד על פסוק ד', שאהבת אמנון לתמר הדירה את שנתו בלילות.
↑  מצודת דוד על פסוק ה'.
↑  מסכת סנהדרין דף כ"א, עמוד א'
↑  אירית יעקב, הרקע לסיפור אמנון ותמר, באתר News1 מחלקה ראשונה, 27 בספטמבר 2018
↑  תלמוד בבלי, מסכת סנהדרין, דף כ"א, עמוד א'.
↑  תלמוד בבלי מסכת סנהדרין דף כ"א, עמוד א'.
↑  הרב יוסף דב הלוי סולובייצ'יק, על התשובה (עמ' 115), תשל"ה
↑  שדרכן של בנות המלכים הבתולות אז היה ללובשה, כמבואר בפסוק יח.
↑  מצודת דוד על פסוק י"ט.
↑  אלשיך על שמואל ב' פרק י"ג, פסוק כ"א.
↑  אבן העזר סימן כ"ב, סעיף ב'.
↑  לוין, י', שלמה אבן גבירול: שירים, תל אביב: אוניברסיטת תל-אביב, 2017
↑  עדי צמח, כשורש עץ-קריאה חדשה ב"ד שירי חול של שלמה אבן גבירול, תל אביב, הפועלים, 1973, עמ' 140-135
↑  אמית יאירה, "סיפור אמנון ותמר: מאגר של אהדה לאבשלום", הספרות 32, 1983, עמ' 87-80
↑  בן ראובן, ש', "סיפור אונס דינה ובבואתו- סיפור אונס תמר", בית מקרא 43, 1998, עמ' 322-319
| ספר שמואל |
| --- | --- | --- |
| תקופת עלי הכהן | הולדת שמואל • תפילת חנה • נבואת בית עלי • מלחמת אבן העזר הראשונה |  |
| תקופת שמואל הנביא | ארון הברית בשדה פלשתים • החזרת ארון הברית לישראל• קרב מצפה • בקשת המלך • משפט המלך • תוכחת שמואל לעם |  |
| תקופת שאול המלך לפני משיחת דוד | משיחת שאול למלך • מלחמת שאול ונחש העמוני • מלחמת מכמש • יהונתן ויערת הדבש • מלחמת שאול בעמלק |  |
| תקופת שאול המלך לאחר משיחת דוד | משיחת דוד למלך • דוד וגוליית • ניסיונות שאול להמית את דוד • מבחן ראש החודש • בריחת דוד אל אכיש • הטבח בנוב עיר הכהנים • מרדף שאול אחר דוד במדבר יהודה • מפגש דוד ושאול במדבר עין גדי • סיפור נבל הכרמלי • מפגש דוד ושאול בגבעת החכילה • בעלת האוב מעין דור • מלחמת דוד בעמלק • המלחמה בגלבוע |  |
| תקופת דוד המלך בחברון | פילוג ממלכת שאול: בשורת הנער העמלקי • קינת דוד • מלחמת אבנר ויואב • רצח אבנר •  קינת דוד על אבנר • רצח איש בושת |  |
| תקופת דוד המלך בירושלים | כיבוש ירושלים בידי דוד • הקרב בעמק רפאים • העלאת ארון הברית לירושלים • נבואת נתן • מפיבושת • מלחמת דוד בעמון וארם • מעשה דוד ובת שבע • משל כבשת הרש • מעשה אמנון ותמר • רצח אמנון • האישה החכמה מתקוע • מרד אבשלום • מרד שבע בן בכרי • האישה החכמה מאבל בית מעכה • סיפור רצפה בת איה • שירת דוד • דברי דוד האחרונים • המגפה בימי דוד |  |
| דמויות בולטות | עלי הכהן • אלקנה • חנה • שמואל הנביא • שאול המלך • יהונתן בן שאול • מיכל • דוד המלך • אחימלך בן אחיטוב • אבנר בן נר • נבל הכרמלי • אביגיל • יואב בן צרויה • אבישי בן צרויה • איש בושת • אבשלום • אמנון • תמר • מפיבושת |  |
אונס תמר, ציור מעשה ידי אסטאש לה סואר
מועצה אזורית הגליל העליון

מוזיאון בית אוסישקין שבקיבוץ דן
כר דשא בלב קיבוץ דן
מטעי האבוקדו בקיבוץ דפנה על רקע הר החרמון
אנדרטה ל-12 חיילים שנהרגו מקטיושה ליד בית קברות כפר גלעדי
הכניסה למבנה הקודם של מכינת גליל עליון
חברי מועצה אזורית הגליל העליון. במרכז ראש המועצה, גיורא זלץ, אפריל 2016
מועצה אזורית הגליל העליון היא מועצה אזורית במחוז הצפון, הממוקמת בגליל העליון ובעמק החולה, בקצה הצפון-מזרחי של מדינת ישראל. בתחומי המועצה 29 קיבוצים.
בשטח השיפוט של המועצה ממוקמים בית ספר שדה חרמון וחוות ורד הגליל.
22 מהקיבוצים ששוכנים בתחומה מוגדרים "יישובי קו עימות", מתוכם שבעה יישובי גדר. ממוצע המרחקים בין כל יישובי המועצה הוא 20 ק"מ. במועצה 30 חברי מליאה ובראשה עומד גיורא זלץ, אשר מכהן בתפקיד זה משנת 2012. מועצה אזורית הגליל העליון משתרעת על שטח של כ־300,000 דונם, ובגבול שיפוטה מצויות או גובלות 13 רשויות מקומיות.
גאוגרפיה

גבולות שטח השיפוט של המועצה הם:
בצפון: מטולה, גבול לבנון.
בדרום: קיבוץ קדרים וכביש הרוחב עמיעד – פרוד, מועצה אזורית עמק הירדן ומועצה אזורית מרום הגליל.
במזרח: מורדות הרי הגולן, ומועצה אזורית גולן.
במערב: קיבוץ סאסא, הר אדיר והרי מרום הגליל, מועצה אזורית מרום הגליל
עיר המחוז, היא קריית שמונה. יישובים נוספים באזור, המוכרים כערים ומועצות מקומיות נפרדות הם צפת, מטולה, יסוד המעלה וראש פינה.
בשל שטחה הגדול של המועצה והטופוגרפיה באזור, נהוג לחלק את יישובי המועצה לשלושה: יישובי ההר, יישובי צפון עמק החולה ויישובי דרום העמק.
דמוגרפיה

לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (הלמ"ס) נכון לסוף דצמבר 2024 (אומדן), מתגוררים במועצה אזורית הגליל העליון 20,656 תושבים, מתוכם 20,169 תושבי ישראל (מקום 115 בדירוג רשויות מקומיות בישראל).   אחוז הזכאים לתעודת בגרות מבין תלמידי כיתות י"ב בשנת ה'תשפ"ב (2021-‏2022) היה 77.9%. השכר החודשי הממוצע של שכיר במשך שנת 2021 היה 11,084 ש"ח (ממוצע ארצי: 11,330 ש"ח).
היסטוריה

היישובים הראשונים במועצה האזורית הגליל העליון: איילת השחר וכפר גלעדי הוקמו בסביבות שנת 1916 (עד היום ניטש ויכוח מר בין ותיקי איילת השחר לוותיקי כפר גלעדי בשאלה מי הוקם ראשון), אולם ניתן לציין את תחילת ההתיישבות היהודית במקום ברכישת אדמות אזור תל חי, בשנת 1893, על ידי הברון רוטשילד.
התגבשות ראשונה לפעילות משותפת הייתה בשנת 1929, כאשר נציגי ארבע המושבות (מטולה, ראש פינה, משמר הירדן, יסוד המעלה) ושני הקיבוצים (כפר גלעדי, איילת השחר) באזור פנו יחדיו אל פיק"א בדרישה לסייע בפיתוח האזור. בעקבות פרוץ המרד הערבי הגדול בשנת 1936 הוקם ועד גוש שדאג לסלילת כבישים, הקמת מוסד אספקה משותף, הקמת שרות אוטובוסים, ייצוג היישובים בפני שלטונות המנדט הבריטי ופעילויות אחרות לביסוס האזור. בקשה של ועד הגוש להפוך למועצה אזורית סורבה על ידי שלטונות המנדט בגלל אי הרציפות בין היישובים. המועצה האזורית הוקמה לאחר הקמת המדינה, בתחילת 1950 במסגרת הקמת מועצות אזוריות בכל רחבי הארץ. המועצה כללה בעת הקמתה את היישובים: איילת השחר, בית הלל, הגושרים, הגוברים, החושלים, חולתה, יפתח, כפר גלעדי, כפר בלום, כפר סאלד, כפר הנשיא, להבות הבשן, מחניים, מלכיה, מנרה, מעין ברוך, משגב עם, נאות מרדכי, עמיר, רמות נפתלי, שדה נחמיה, שאר ישוב, שמיר ושורץ - משק דגים. לא נכללו במועצה האזורית המושבות אשר הוכרזו כמועצות מקומיות נפרדות.
היישובים היו מזוהים בעיקרם עם תנועת העבודה והתקשו לקבל את מושב משמר הירדן שהשתייך לבית"ר. באפריל 1951, למרות הוראה של משרד הפנים, התנגדו רוב חברי המועצה לקבלת מושב משמר הירדן, ממניעים פוליטיים. לאחר שתושבי משמר הירדן הגישו עתירה לבג"ץ שפסק לטובתם, החליטו במועצה האזורית לקבל את המושב. אולם אז קיימו במועצה האזורית בחירות נוספות שהוציאו את נציג משמר הירדן. בדצמבר 1951 הנושא נדון בוועדת הפנים של הכנסת.
עד שנת 1975 המועצה הייתה מורכבת מקיבוצים ומושבים. בעקבות תהליך של התגבשות מועצות אזוריות על בסיס זיהוי התיישבותי, פרשו המושבים והקימו מועצה אזורית עצמאית – מבואות החרמון. לאחר תהליך זה נותרו במועצה האזורית הגליל העליון קיבוצים בלבד.
רקע חברתי

מבחינה כלכלית חברתית סובל הגליל העליון מבעיות שמאפיינות אזורי פריפריה מרוחקים מהמרכז: מיעוט תעסוקה לעובדים בעלי השכלה אקדמית, תשתיות לא מספקות בתחום התעסוקתי והפיזי. קיים מחסור בצירי תנועה מרכזיים, בהם רכבת ושדה תעופה פעיל, שמאפשרים נגישות גבוהה למרכז הארץ. כיום קיימים באזור שני שדות תעופה (בקיבוץ מחניים ובקריית שמונה), אשר לא פועלים באופן סדיר.
מועצה אזורית הגליל העליון משקיעה רבות בתחום החינוך, התרבות והתקשורת. על פי סקר שפרסמה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה נקבע כי היא הרשות שמשקיעה 12,500 שקלים בתלמיד לשנה. בעוד שהרשות שנמצאת במקום השני משקיעה 10,000 בתלמיד והממוצע הארצי עומד על כארבעת אלפים שקלים לתלמיד.[דרוש מקור]
בתחום הבריאות: באזור הגליל העליון פועל בית החולים רבקה זיו בצפת.
במשך שנים, סובל האזור גם מבעיות ביטחוניות של אזור קו העימות, בהם חדירות מחבלים לקיבוצים, תקריות ירי וירי רקטות קטיושה ופצצות מרגמה לעבר היישובים. במהלך מלחמת לבנון השנייה, שהתרחשה בשנת 2006, נורו 496 רקטות קטיושה על קיבוצי הגליל העליון.
רקע חברתי > תהליכי התחדשות בקיבוצים

כל יישובי המועצה עסקו ועוסקים בתהליכי התחדשות והרחבה. הקיבוצים עברו למודל ניהול חדש, שמאפשר התמודדות עם מגוון סטטוסים ביישוב הנובעים מחזרתם של בנים ומכניסת תושבים חדשים להרחבות קהילתיות. כיום כל הקיבוצים נמצאים בשלבי סיום של תהליכים סטטוטוריים להרחבת היישוב, 20 הרחבות כבר הוקמו וביתר הקיבוצים פועלים מסלולי קליטה אחרים.
תרבות וספורט

על פי המסורת הקיבוצית, לתרבות חלק מרכזי בחיי הקהילה. ולכן גם התרבות היא נדבך חשוב בפעילות האזור. המועצה תומכת בכמה גופים שמטפחים את תרבות הספורט והפנאי באזור וכן מפיקה אירועי תרבות בקיבוצים ובאזור. כמו כן למועצה קבוצת כדור-סל מצליחה המשחקת בליגת העל "הפועל גליל עליון" אשר אולמה ממוקם בכפר בלום.
הגופים הפועלים בתחום זה הם: הקיבוצים, העמותה לקידום הספורט ותרבות הפנאי, מחלקת תרבות, מחלקת החינוך הבלתי פורמלי ומרכז קלור למוזיקה ולמחול.
הפעילות כוללת את התחומים הבאים: פעילות ספורט ענפה, חוגים, מופעים שונים (מחול, תיאטרון, קונצרטים, אומנים ועוד), מוזיאונים, סרטים, ערבי שירה וריקודים, גופים ייצוגיים – "מקהלת הגליל העליון", להקת "מציצים מהאצבע", נבחרת שחיה "הפועל גליל עליון" וקבוצת כדורסל "הפועל גליל עליון" ועוד.
מפעלי תרבות וספורט, שהפכו לשם דבר בכל הארץ הם: "קול המוזיקה בגליל העליון", "אירועים בטיילת הירדן", "פסטיבל לא בשמים – חגיגת לימוד ישראלית יהודית", "סובב גליל" – אירוע ספורט שבו משתתפים אלפי רוכבי אופניים.
מרכז קלור למוזיקה ולמחול – המרכז המפואר והחדיש, נמצא בפאתי כפר-בלום והוא הוקם בסיוע תרומתה הנדיבה של "קרן קלור". במרכז קלור לומדים כ-600 תלמידים מהאזור כולו, והוא משמש מרכז פעילות תרבותית ברמה אזורית, ארצית ובינלאומית. הפעילות מתחילה כבר בגיל הרך וממשיכה בגילאי הנוער והמבוגרים.
חינוך

מערכות החינוך שפועלות באזור הן מערכות עצמאיות בבעלות הקיבוצים. המועצה מגבה את מערכות החינוך בקיבוצים, מול משרדי הממשלה ומעבה את פעילותם בדרכים מגוונות, בתמיכה כספית ואנושית. למועצה עשרה בתי־ספר.
מערך החינוך מאפשר לכל תלמיד/ה למצות את מירב יכולותיו ולבחור את המסגרת החינוכית המתאימה לו מתוך המגוון הקיים.
מערכת החינוך כוללת:
חינוך פורמלי – מסגרות החינוך אינן סלקטיביות והן פתוחות בפני אוכלוסיית האזור כולו.
מוקד לגיל הרך במרכז ההדרכה בדפנה – המוקד פועל לקידום הרמה המקצועית של צוותי הגיל הרך.
מרכז טכנולוגיה יצירה ומדע לגני הילדים – מטרת המרכז טיפוח החשיבה בסביבה מדעית טכנולוגית, באמצעות ציוד ייחודי שאינו נמצא בגן רגיל.
חינוך יסודי – 7 בתי-ספר יסודיים אזוריים, בהם לומדים כ-2,000 תלמידים.
חינוך על-יסודי – 4 בתי-ספר תיכוניים אזוריים, בהם לומדים כ-3,000 תלמידים.
מסגרות לחינוך מיוחד – בכל בי"ס יסודי ועל-יסודי ניתן סיוע לתלמידים עם ליקויי למידה וקשיים אחרים. בבי"ס יסודי "הגומא", 5 כיתות לתלמידים עם לקויי למידה. בחטיבת הביניים בב"ס "עמק החולה" וב"הר וגיא" יש כיתות מקדמות-משלבות. המועצה האזורית הגליל העליון יא הגורם היחיד בגליל המזרחי ובגולן שמספק מענה לחינוך מיוחד המשולב בתחום בתי הספר הרגילים.
השכלה על תיכונית ניתנת על ידי מכללת תל-חי אשר נמצאת בתחומי המועצה.
מוסד שיקומי "יחד" – בקיבוץ מחניים, לחניכים בעלי מוגבלויות בינוניות עד קשות.
מסגרות חינוך לילדים עם ליקויי תקשורת – גן "קשר" בקיבוץ איילת-השחר, ארבע כיתות בבי"ס יסודי "מבוא גליל" שבאיילת-השחר וכיתה אחת בבי"ס על-יסודי "עמק החולה" שבכפר-בלום.
קידום נוער – מסגרת המיועדת לבני נוער שנפלטו מהמערכת החינוכית הרגילה – הכיתה מיועדת לתלמידי החטיבה העליונה, אשר בה בונים לכל תלמיד מסלול אישי, במטרה לסייע לו לסיים יב' כיתות בצורה הטובה ביותר.
המרכז הטיפולי לילדי הגיל הרך עם ליקויי למידה – במרכז פועלים לאיתור ואבחון ילדים עם קשיי למידה ומתן סיוע דידקטי ותשובות טיפוליות בתחומים הפרא-רפואיים לכ-40 ילדים.
חינוך > חינוך בלתי פורמלי

המועצה והיישובים מקיימים מערכת חינוך בלתי פורמלי לילדים ולנוער, הנותנת מענה חינוכי מקומי לילדים ולהוריהם בשעות אחרי הצהריים, הערב, ימי שישי וחופשות. כ־2,000 ילדים ונוער שותפים למסגרת חינוכית זו ביישובי המועצה והם נפגשים לפעילות חברתית-קהילתית מגוונת ומלאת תוכן, במועדוני הנוער ובחברות הילדים, במסגרת הפעלות אזוריות ובקייטנות שמארגנת המועצה.
באמצעות מרכז ההדרכה השוכן בבית ספר "הר וגיא" בדפנה וצוות מקצועי, מלווה המועצה ומנחה את צוותי החינוך הבלתי פורמלי בקיבוצים: רכזי חינוך, מדריכי כיתות יסוד ומדריכי נוער.
"מכינת גליל עליון" – מדרשה למנהיגות – מכינה קדם צבאית – המכינה מהווה מסגרת חינוכית-חברתית, למסיימי בתי ספר תיכוניים, ופועלת לפיתוח כשרים מנהיגותיים, לגיבוש זהות אישית ישראלית-יהודית ומחנכת לנטילת אחריות אישית ולתרומה לחברה בישראל. במכינה מתחנכים כ-100 חניכים בכל שנה.
"העמותה לקידום החינוך המדעי באצבע הגליל" – מרכז חינוכי מדעי במיג"ל, לתלמידי בית הספר ולמורים.
"מרכז מדע ודעת למחוננים ומצטיינים תל-חי" – בית ספר למחוננים במכללת תל-חי, מכיתות ד' ועד כיתה י"ג.
רדיו "קול הגליל העליון" – רדיו חינוכי קהילתי ולשעת חירום – 105.3 FM – תחנת הרדיו הוקמה, על ידי מועצה אזורית הגליל העליון, במסגרת הרדיו החינוכי של "קול ישראל". תחנת הרדיו ממוקמת בשני אולפנים: האחד בבית-ספר התיכון עינות ירדן שבקיבוץ עמיר והשני בבית-ספר התיכון הר-וגיא שבקיבוץ דפנה ומהווה בבתי-ספר אלה תחום לימוד נוסף במגמת התקשורת. שידורי הרדיו עוסקים בנושאים המעניינים את האוכלוסייה המקומית. בשעת חירום, מהווה הרדיו "צינור" לקשר ישיר ומיידי עם התושבים. כיום משדרת התחנה משעה 07:00 ועד חצות בכל ימי השבוע וביום שישי משעה 08:00 עד 18:00 ומשדרים בה כ־60 שדרים מתנדבים, כ-25 סטודנטים וכ־120 תלמידי בתי ספר.
יישובי המועצה

| מספר | צורת היישוב | יישוב | שנת הקמה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1 | קיבוץ | איילת השחר | 1915 |
| 2 | קיבוץ | ברעם | 1949 |
| 3 | קיבוץ | גדות | 1949 |
| 4 | קיבוץ | גונן | 1951 |
| 5 | קיבוץ | דן | 1939 |
| 6 | קיבוץ | דפנה | 1939 |
| 7 | קיבוץ | הגושרים | 1948 |
| 8 | קיבוץ | חולתה | 1937 |
| 9 | קיבוץ | יפתח | 1948 |
| 10 | קיבוץ | יראון | 1949 |
| 11 | קיבוץ | כפר בלום | 1943 |
| 12 | קיבוץ | כפר גלעדי | 1916 |
| 13 | קיבוץ | כפר הנשיא | 1948 |
| 14 | קיבוץ | כפר סאלד | 1942 |
| 15 | קיבוץ | להבות הבשן | 1947 |
| 16 | קיבוץ | מחניים | 1939 |
| 17 | קיבוץ | מלכיה | 1949 |
| 18 | קיבוץ | מנרה | 1943 |
| 19 | קיבוץ | מעיין ברוך | 1947 |
| 20 | קיבוץ | משגב עם | 1945 |
| 21 | קיבוץ | נאות מרדכי | 1946 |
| 22 | קיבוץ | סאסא | 1949 |
| 23 | קיבוץ | עמיעד | 1946 |
| 24 | קיבוץ | עמיר | 1939 |
| 25 | קיבוץ | צבעון | 1980 |
| 26 | קיבוץ | קדרים | 1980 |
| 27 | קיבוץ | שדה נחמיה | 1940 |
| 28 | קיבוץ | שמיר | 1944 |
| 29 | קיבוץ | שניר | 1967 |
סמל המועצה

סמל המועצה המקורי ליווה את המועצה האזורית מיום הקמתה ועד לסוף העשור הראשון של המאה ה-21, עת החל תהליך מיתוג למועצה והסמל הוחלף בסמליל חדש.
הסמל המקורי עוצב כפעמון הפוך, בסגנון גרפי שהוכתב על ידי בצלאל בשנות החמישים. במרכז הסמל עומד את פסל האריה השואג, כשמאחוריו הר חרמון, תחתיו עץ ושתי שיבולים גדולות מידות, הצומחים מתוך אדמה חרושה שבשוליה מים.
בסמליל החדש מופיעים עגורים המסמלים את נדידת הציפורים הידועה באגמון חולה ואת הצבע הירוק של מרחבי המועצה. בנוסף לסמליל, עוצב מאוחר יותר על ידי סטודיו מיכל וגלה מקיבוץ איילת השחר גם "סמליל קו רקיע" (בדומה לערים גדולות כמו תל אביב או חיפה וירושלים, שהלכו בעקבותיה) הכולל את האריה השואג, התלמים והשבילים לצד עצים, נופי העמק וההרים המקיפים אותו, כמו גם איורי משפחה ובתים.
ראשי המועצה

הלל לנדסמן מאיילת השחר 1950–1951
אברהם בנאי 1951–1956
יעקב אשכולי מכפר גלעדי 1956–1970
יצחק לנדסמן מאיילת השחר 1970
מוני חמל ממעיין ברוך 1970–1975
דן לבנון מכפר בלום 1975–1979
אברהם ברושי משמיר 1979–1986
זלמן גסטר מעמיעד 1986–1991
אהרון ולנסי מכפר גלעדי 1991–2012
גיורא זלץ מלהבות הבשן 2025-2012
הערות שוליים

↑  אוכלוסייה בעיריות, במועצות המקומיות והאזוריות וביישובים בעלי 2,000 תושבים לפחות - לפי טבלה חודשית של למ"ס עבור 
סוף דצמבר 2024 (אומדן), בכל יתר היישובים - לפי טבלה שנתית של למ"ס עבור

סוף 2023.
1 2 3 4 5  הנתונים לפי טבלת רשויות מקומיות של למ"ס עבור 
סוף 2022
↑  הנתונים לפי טבלת מדד חברתי כלכלי של למ"ס נכון לשנת 2021
↑  פרופיל מועצה אזורית הגליל העליון באתר הלמ"ס
↑  דוד פדהצור, תל חי אינו עוד יישוב ספר מבודד, מעריב, 28 בפברואר 1950
↑  מועצה אזורית בגליל העליון מפירה בגלוי את החוק, חרות, 20 באפריל 1951
↑  בקשה לצע"ת על סירוב לשתף את משמר הירדן א' במועצת הגליל, חרות, 21 במאי 1951
↑  בני צפת הוזמנו למועצה האזורית, חרות, 13 ביוני 1951
↑  בהתיישבות הלאומית – משמר הירדן, חרות, 3 באוגוסט 1951
↑  בועדת הפנים, חרות, 31 בדצמבר 1951
↑  אורית פראג, חדר אורחים: הסמל כסמל, הזמן הירוק, 7 באוקטובר 2010
↑  יערה קדוש, בוחרים בחיים, הזמן הירוק, 21 באוקטובר 2010
| דגל ישראל מועצות אזוריות בישראל |
| --- | --- | --- |
| מחוז הצפון | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף •  מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל |  |
| מחוז חיפה | אלונה • זבולון • חוף הכרמל • מנשה |  |
| מחוז המרכז | ברנר • גדרות • גזר • גן רווה • דרום השרון • חבל יבנה • חבל מודיעין • חוף השרון • לב השרון • נחל שורק • עמק חפר • שדות דן |  |
| מחוז ירושלים | מטה יהודה |  |
| מחוז הדרום | אל קסום • אשכול • באר טוביה • בני שמעון • הערבה התיכונה • חבל אילות • חוף אשקלון • יואב • לכיש • מרחבים • נווה מדבר • רמת הנגב • שדות נגב • שער הנגב • שפיר • תמר |  |
| אזור יהודה והשומרון | גוש עציון • הר חברון • מגילות ים המלח • מטה בנימין • ערבות הירדן • שומרון |  |
| דגל ישראל מחוז הצפון |
| --- | --- | --- |
| נפות | נפת רמת הגולן • נפת צפת • נפת עכו • נפת כנרת • נפת יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| ערים | בית שאן • טבריה • טמרה • יקנעם עילית • כרמיאל • מגדל העמק • מעלות-תרשיחא • נהריה • נוף הגליל • נצרת • סח'נין • עכו • עפולה • עראבה • צפת • קריית שמונה • שפרעם • מע'אר | מפת מחוז הצפון |
| מועצות מקומיות | אבו סנאן • אכסאל • אעבלין • בועיינה-נוג'ידאת • בוקעאתא • ביר אל-מכסור • בית ג'ן • בסמת טבעון • בענה • ג'דיידה-מכר • ג'וליס • ג'ש (גוש חלב) • דבורייה • דיר חנא • דיר אל-אסד • זרזיר • חורפיש • חצור הגלילית • טובא-זנגרייה • טורעאן • יאנוח-ג'ת • יבנאל • יסוד המעלה • יפיע • ירכא • כאבול • כאוכב אבו אל-היג'א • כסרא-סמיע • כעביה-טבאש-חג'אג'רה • כפר ורדים • כפר יאסיף • כפר כמא • כפר כנא • כפר מנדא • כפר תבור • מג'ד אל-כרום • מג'דל שמס • מגדל • מזרעה • מטולה • מסעדה • מעיליא • משהד • נחף • סאג'ור • ע'ג'ר • עיילבון • עילוט • עין מאהל • עין קנייא • פסוטה • פקיעין • קצרין • ראמה • ראש פינה • ריינה • רמת ישי • שבלי - אום אל-גנם • שלומי • שעב | מפת מחוז הצפון |
| מועצות אזוריות | אל-בטוף • בוסתאן אל-מרג' • גולן • הגלבוע • הגליל העליון • הגליל התחתון • מבואות החרמון • מגידו • מטה אשר • מעלה יוסף • מרום הגליל • משגב • עמק הירדן • עמק המעיינות • עמק יזרעאל | מפת מחוז הצפון |
| מועצה מקומית תעשייתית | מגדל תפן | מפת מחוז הצפון |
| יישובים לשעבר | אבוקה • אחוזת נפתלי • אתגר • גבעות זייד • מחנה ישראל • שייח' בראק | מפת מחוז הצפון |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012161173305171  VIAF: 124874837   WorldCat (עם VIAF): 124874837 
סמל המועצה המקורי
סמליל "קו הרקיע" (סטריפ)
גאורגיוס אגריקולה

| --- | --- |

 לידה:  24 במרץ 1494 גלאשאו, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  21 בנובמבר 1555 (בגיל 61) קמניץ, נסיכות הבוחר מסקסוניה 
 שם לידה:  Georg Pawer 
 ענף מדעי:  מינרלוגיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום קבורה:  הקתדרלה של צייץ 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת לייפציג  אוניברסיטת בולוניה  אוניברסיטת פדובה 
 הערות:  רופא
 תרומות עיקריות
 חקר המינרלים, נחשב לאבי התורה של חקר המינרלים - המינרלוגיה.
 
גאורגיוס אגריקולה (לטינית: Georgius Agricola;‏ 24 במרץ 1494 - 21 בנובמבר 1555) היה רופא מחוזי באחד מאזורי המכרות החשובים בגרמניה. בשל גישתו המדעית נחשב אגריקולה לאבי התורה של חקר המינרלים - המינרלוגיה.
ביוגרפיה

שמו האמיתי היה גאורג באואר (Georg Bauer), ואגריקולה הוא כינויו בלטינית (Bauer בגרמנית פירושו איכר, מילה המקבילה למילה אגריקולה בלטינית). הוא גילה שמחלות מסוימות, הנפוצות אצל הכורים, נגרמות מתנאי העבודה הגרועים ששררו באותם הימים במכרות. תגלית זו הטרידה אותו מאוד, אך לא היה באפשרותו לעשות דבר לשינוי המצב.
בהיותו קרוב כל כך למכרות, החל אגריקולה להתעניין בסלעים ובמינרלים, מתוך כוונה למצוא ביניהם חומרים שיוכלו לשמשו למטרות רפואיות. במהלך חיפושיו אחר סלעים ומינרלים ערך אגריקולה ביקורים רבים במכרות, נפגש עם כורים ולמד להכיר את בעיותיהם. הוא פרסם ספרים אחדים על סלעים ומינרלים, שאחד מהם שימש מקור מידע עיקרי לחוקרים, לכורים ולמעבדי מתכות במשך כמאתיים שנה.
תבלין

תבלינים בשוק מרכזי באגאדיר שבמרוקו
תבלינים למכירה באיסטנבול בשנת 1907
תבלינים למכירה בשוק מחנה יהודה
תבלינים למכירה בגוואדלופ
חנות תבלינים בבית לחם הגלילית
תבלין הוא חומר המוסף למזון לשם שיפור טעמו, בדרך כלל בכמויות קטנות יחסית לשאר מרכיבי המנה. התבלינים מיוצרים בדרך כלל מצמחי תבלין. הם יכולים להיות מופקים מפרי, מזרע, משורש או מקליפה של צמח, לרוב לאחר תהליך של ייבוש או כתישה. מילון אבן-שושן מגדיר תבלין "חלקי צמח או חומרים המופקים מצמחים, טעימים או חריפים או ריחניים שמערבבים במזונות לשם תוספת טעם או ריח: נענע, שומר, פלפל – הם תבלינים נפוצים".
ישנו מגוון גדול של תבלינים ובכל מטבח משתמשים בתבלינים לפי אופיו: יש מטבחים המאופיינים בשימוש בתבלינים חריפים דוגמת צ׳ילי, ויש המאופיינים בשימוש בתבלינים מתקתקים דוגמת קינמון. גם מלח נחשב לעיתים כתבלין, אף שאינו ממקור צמחי.
צמחי תבלין רבים משמשים גם לבישום. לכמה מהתבלינים תכונות המסייעות בשימור המזון. בתבלינים בעלי טעם דומיננטי נעשה שימוש לעיתים גם כדי לטשטש טעם של תחילת ריקבון במאכל. בייחוד בתקופות שבהן הייתה בעיה בשימור וקירור מזון. תבלינים שימשו להוספת צבע לשטיחים בתהליך האריגה בבוכרה ובפרס. לתעשיית הקוסמטיקה היו משמשים בתור בשמים, שמן אתרי, קרמים לגוף וגם בתעשיית הסבון.
יש תבלינים המוספים כמות שהם, ויש העוברים עיבוד כמו ייבוש, טחינה וקלייה. בימינו אפשר לקנות תבלינים באריזות סגורות או במשקל.
צמחים המשמשים כתבלין ללא כל עיבוד, קרויים עשבי תיבול. יש גם תבלינים המיוצרים באופן מלאכותי והם קרויים "חומרי טעם וריח". אין לבלבל את המושג תבלין עם מושג "קונדימנט" הכולל גם את הרטבים המוכנים שמוגשים לצד האוכל. תבלינים המגיעים בצורה לחה – בתערובת עם שמן או נוזל אחר – נקראים "ציק". נראה כי חלק מהרטבים יכולים להיכלל בקטגוריה זו.
מבחר מטחנות לקפה ולתבלינים
מקור המילה

לפי האקדמיה ללשון העברית מקור המילה "תַּבְלִין" הוא מצורת הרבים של המילה הארמית תֶּבֶל, וכך היא משמשת בלשון חכמים. אמנם כבר בתלמוד בבלי נמצא שימוש במילה תבלין כצורת יחיד. עם הזמן החל השימוש במילה כצורת יחיד, ואילו לרבים משתמשים בצורת הריבוי "תבלינים".
מיון וסיווג של תבלינים > סיווג בוטני

התבלינים נכללים במאות משפחות בוטניות שונות. המשפחות העשירות ביותר במספר מיני התבלינים הן השפתניים (נענע, בזיליקום, מרווה, רוזמרין ועוד), הסוככיים (כוסברה, כמון, פטרוזיליה, סלרי ועוד), המורכבים, השושניים והדגניים.
בחלק מהתבלינים הצמח נאכל כמו שהוא (בדרך כלל החלקים הירוקים), ובאחרים משתמשים בחלקים שונים שלו:
זרעים, לדוגמה: פרג, קצח, כוסברה
שורשים או בצלים, לדוגמה: חזרת, כורכום, זנגביל, שום
חלקי פרחים, לדוגמה: זעפרן, ציפורן
פירות, לדוגמה: פלפל, צלף
קליפות עץ, לדוגמה: קינמון, וניל
שרף, לדוגמה: סירופ מייפל, מסטיקא
ישנם צמחים שמשתמשים בחלקים שונים שלהם כתבלין, דוגמת חרדל, שבו משתמשים הן בעלים והן בזרעים. תפקידם האבולוציוני של חומרי התבלין בצמחים אינו ברור, ומשערים שבחלק מהמקרים מטרתו למנוע אכילה של הצמח על ידי בעלי חיים.
היסטוריה של התבלינים

בני אדם השתמשו בתבלינים כבר בתקופות קדומות ביותר. משוער שהשימוש בתבלינים החל בין השאר כאמצעי לשימור מזון, כאשר התבלינים מסוימים עיכבו או מנעו בו התפתחות של יצורונים.
במחקר ארכאולוגי שהתפרסם ב-2013 על ידי ארכאולוגים מאוניברסיטת יורק באנגליה (הארכאולוגים אוליבר קרייג (Oliver Craig) והיילי סול (Hailey Saul)), נמצאו הוכחות לשימוש בחרדל באתרים שנחפרו בגרמניה (נוישטאדט Neustadt) ובשני אתרים בדנמרק. במחקר נבדקו שברים של כלי חרס שנמצאו עליהם פיטוליתים של תבלינים שונים והחוקרים הצליחו לזהות בבירור נוכחות של חרדל השום שבושל בקדירות יחד עם בעלי חיים ודגים. זהו הממצא הקדום ביותר של שימוש בתבלינים ובחרדל שנתגלה עד כה. הממצא הארכאולוגי מעיד על כך שבני-אדם השתמשו בתבלינים כבר בתקופות קדומות ביותר. מחברי המחקר סבורים שהחרדל שימש כתיבול ועורבב עם המזונות שבושלו בכלי החרס, שגילם נאמד בין 5,800 ל-6,150 שנה. שאריות שומן החיות ושומן הדגים שנתגלו בחרסים זוהו בבדיקות כימיות של ליפידים. החיות ששימשו כמזון היו כנראה איילים.
מאחר שהערך האנרגטי של הזרעים של החרדל הוא נמוך ביותר, סבורים החוקרים ששימושו העיקרי היה לתיבול המאכלים ולא כמקור למזון. זוהי הראיה הקדומה ביותר לשימוש בתבלינים לתיבול מזון בבישול.
הסחר העולמי בתבלינים התפתח בדרום-מזרח אסיה והמזרח התיכון סביב 2000 לפני הספירה, ואחד התבלינים הראשונים שנסחרו היה הפלפל, שהגיע בעיקר מהודו, ובשל מחירו הגבוה כונה לעיתים "זהב שחור", ואף שימש כמטבע עובר לסוחר (ראו גם תבלינים מהמזרח הרחוק בארצות המקרא).
בשל תכונות השימור של רבים מהתבלינים, המצרים השתמשו בהם לחניטה, ודרישתם לתבלינים סייעה לעורר את הסחר העולמי. עם נפילת האימפריה הרומית והאימפריה הביזנטית ועד לסוף ימי הביניים, רוב סחר התבלינים הוחזק בידי שלטון האסלאם, ובידי ערי המדינה האיטלקיות ונציה וג'נובה. מכיוון שתבלינים רבים מקורם באקלים טרופי, המסחר בהם התרחש בין אזורים מרוחקים זה מזה. סוחרים אינדונזיים נסעו ברחבי סין, הודו, המזרח התיכון, והחוף המזרחי של אפריקה. סוחרים ערבים אכלסו את הנתיבים דרך המזרח התיכון והודו. דרך הבשמים, שהובילה מדרומו של חצי האי ערב אל חופי הים התיכון, והייתה אחת מדרכי המסחר החשובות והידועות ביותר בעת העתיקה, שימשה גם סוחרי תבלינים.
הצורך בתבלינים היה מניע מרכזי במסעות למזרח גם בימי הביניים על ידי סוחרים אירופאיים, מסעות שהיו לעיתים מסובכים ומסוכנים. אותם מסעות הם שהובילו בהמשך אף לגילוי יבשת אמריקה, והתבלינים המגיעים ממנה.
עד היום תבלינים נסחרים בעולם בכמויות גדולות, וישנם תבלינים כמו הזעפרן או הכמהין שמחירם יקר במיוחד.
תבלינים בתרבות > תבלינים בספרות

בספרות חז"ל אפשר למצוא התייחסויות שונות לתבלינים – הן בדיונים הלכתיים, והן בדיונים אחרים כמו המשנה המפורסמת ממסכת שבת (המופיעה בגרסה שונה מעט גם בבראשית רבא) המדמה את השבת לתבלין המשפר את טעמו של האוכל הנאכל בה. דבורה עומר עיבדה את הסיפור בספרה "התבלין החסר".
אגדה יוונית מפורסמת מספרת על אפולו אל השמש שהתאהב בנימפה שהפכה לעץ הדפנה.
גם בספרות מאוחרת יותר אפשר למצוא תבלינים המופיעים כמוטיב מרכזי, ואחת הדוגמאות המפורסמות לכך היא אלוף בצלות ואלוף שום של ח.נ ביאליק.
תבלינים בתרבות > תבלינים בשפות

אפשר לראות את השפעתם התרבותית של תבלינים גם בעקבות כניסתם אל מטבעות לשון ופתגמים שונים. בעברית נפוצה האמירה "חסר לו פלפל" על אדם יבש. בערבית "מי שיש לו מרווה תחת ידו מרחיק מחלה מביתו". פתגם רוסי אומר "אוכל בצל – משבע צרות ניצל".