stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
דיר יאסין
הערות שוליים

↑  זהו השטח הכולל מתוכו היו 153 דונם בבעלות יהודית ו−3 דונם שטחים ציבוריים
↑  Sami Hadawi, Village statistics 1945, Classification of Land and Area Ownership in Palestine, Beirut, 1970 דפים סרוקים באתר פלסטין ריממברד
↑  מיכאל בר-זוהר, בן-גוריון, כרך א, פרק י, עמ' 216.
↑  זאב וילנאי, אנציקלופדיה אריאל, עמ' 1697
↑  שבוע הדמים בירושלים ובארץ ישראל, דואר היום, 2 בספטמבר 1929
↑  בני מוריס, 1948, עמ' 147.
1 2 3  אנציקלופדיה יהודית דעת - כיבוש דיר-יאסין ;, באתר www.daat.ac.il
↑  בני מוריס, לידתה של בעיית הפליטים הפלסטינים 1947–1949, עמ' 260.
↑  תום שגב, 1949 – הישראלים הראשונים, עמ' 101.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564733005171  GND: 4542884-0  LCCN: n85142451  VIAF: 154836905   WorldCat (עם VIAF): 154836905 
חיילים ישראלים בכפר לפני קום המדינה, אפריל 1948
מוחמד שטח

מוחמד בהא שטח (בערבית: محمد بهاء شطح; 1951 - 27 בדצמבר 2013) היה כלכלן ודיפלומט לבנוני, שר האוצר בממשלת לבנון. נרצח בפיצוץ מכונית תופת.
ביוגרפיה

שטח, מוסלמי סוני, נולד בטריפולי שבצפון לבנון. למד כלכלה באוניברסיטה האמריקנית בביירות וקיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת טקסס. בשנת 1983 עבר לוושינגטון, שם עבד בקרן המטבע הבינלאומית. בשנת 1993 חזר ללבנון ומונה על ידי ממשלתו של רפיק אל-חרירי לסגן הנגיד של הבנק המרכזי של לבנון.
בשנת 1997 מונה לשגריר לבנון בארצות הברית, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2000. בשנת 2001 חזר לקרן המטבע הבינלאומית. כהונתו בתפקיד זה הסתיימה בפברואר 2005, בעקבות רצח רפיק אל-חרירי. הוא חזר ללבנון כיועץ בכיר לראש הממשלה פואד סניורה. במהלך מלחמת לבנון השנייה הופיע בכלי תקשורת מערביים כדובר מטעם ממשלת לבנון.
ביולי 2008 מונה לשר האוצר של לבנון, בממשלתו של פואד סניורה. עם מינויו של סעד אל-חרירי לראש ממשלת לבנון מונה שטח ליועצו ליחסים בינלאומיים. שטח נמנה עם מתנגדי סוריה וחזבאללה בלבנון. קרא לפתח שדות גז לבנוניים בים התיכון, ולחלק את הרווחים לתושבי לבנון.
ב-27 בדצמבר 2013 נרצח בביירות כאשר מכונית תופת התפוצצה ליד השיירה שבה נסע. יחד אתו נרצחו בפיגוע חמישה אנשים נוספים, וכ-70 נפצעו.
הערות שוליים

↑  CNN LARRY KING LIVE - War in the Middle East,  July 24, 2006
↑  Mohamad Chatah, Offshore gas belongs to the Lebanese, so let them see the money, The Daily Star, May 11, 2012
↑  שר האוצר לשעבר של לבנון חוסל בפיגוע בביירות, באתר וואלה, 27 בדצמבר 2013
הכהן הגדול (קלף טארוט)

הקלף בגרסת "האפיפיור"
הכהן הגדול הוא קלף מספר 5 בסדרת קלפי הארקנה הגדולה של הטארוט. במקור, בסדרות הקלפים הקדומות ביותר, נקרא הקלף "האפיפיור", והשם הוחלף בחבילת הקלפים של "השחר המוזהב" והשם הזה מופיע גם בחבילות של וויט וקראולי, ובחבילות שהושפעו מהם. הכוהן מתואר ככוהן דת נוצרי המקבל מספר תלמידים (לרוב שניים) כאשר הוא אוחז בשרביט האפיפיורים עם כפפתו השמאלית ובימנית מברך את ברכת הכוהנים ומאחוריו זוג עמודים. בחבילת הריידר ובחבילות שהושפעו ממנו מופיעים המפתחות של פטרוס הקדוש.
משמעות הקלף

הכהן הגדול מייצג את האב הרוחני, המטפל, היועץ, המורה שאליו מגיעים על מנת לקבל עזרה, יכול גם לייצג את ה"יועץ הפנימי" של האדם. בהיבט נוסף יכול לייצג מוסדות מדיניים גדולים וברי סמכא כגון בתי ספר, בתי משפט, מוסדות דת, מוסדות ציבוריים וכדומה. הקלף מסמל גם צורך באיזון והרמוניה, ואת הצורך בייעוץ ועזרה על מנת להשיב את האיזון.
כמו כן, קלף הכהן הגדול מייצג את העיקרון של לימוד, ביטחון עצמי, ומוסריות מתוך הכרה בערכים. ארתור אדוארד וייט גרס כי בין היתר, מסמל הקלף השראה, רחמים ונישואים.
הערות שוליים

↑  הילה טארוט, פשוטארוט
↑  Arthur Edward Waite, The pictorial key to the tarot, Mineola, NY: Dover Publications, 2005, ISBN 0-486-44255-1
| קלפי טארוט |
| --- | --- | --- |
| הארקנה הגדולה | השוטה, הקוסם, הכוהנת, הקיסרית, הקיסר, הכהן הגדול, הנאהבים, המרכבה, הצדק, הנזיר, גלגל המזל, כוח, התלוי, המוות, המיזוג, השטן, המגדל, הכוכב, הירח, השמש, יום הדין, העולם |  |
פלורידה (אורוגוואי)

| --- | --- |

 מדינה:  אורוגוואי אורוגוואי
 מחוז:  פלורידה
 שפה רשמית:  ספרדית 
 תאריך ייסוד:  24 באפריל 1809
 גובה:  70 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  33,640 (2022)
 קואורדינטות:  34°06′00″S 56°13′00″W﻿ / ﻿34.1°S 56.216666666667°W﻿ / -34.1; -56.216666666667 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת אורוגוואי מוגדלת) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה פלורידה(למפת אורוגוואי רגילה) מונטווידאו קולוניה דל סקרמנטו סלטו ריברה פונטה דל אסטהברזיל א ר ג נ ט י נ ה פלורידה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
פלורידה (בספרדית: Florida) היא עיר המשמשת כבירת מחוז פלורידה בדרום־מרכז אורוגוואי.
היסטוריה

העיר נוסדה ב־24 באפריל 1809. ב־10 ביולי 1856 הפכה לבירת המחוז וב־19 באפריל 1894 הוכרזה כעיר.
גאוגרפיה

העיר ממוקמת בדרום־מרכז אורוגוואי, כ־80 קילומטרים צפונית לעיר הבירה מונטווידאו. גובהה הממוצע הוא 70 מטרים מעל פני הים. במזרחה חולף נהר סנטה לוסיה, אשר נשפך לריו דה לה פלטה.
דמוגרפיה

נכון לשנת 2022, אוכלוסיית העיר עומדת על 33,640 תושבים.
| שנה | אוכלוסייה |
| --- | --- |
1963: 20,934
1975: 25,374
1985: 28,443
1996: 21,594
2004: 32,128
2011: 33,639
2022: 33,640
תחבורה

העיר ממוקמת לצד כביש מספר 5 החוצה את המדינה לאורכה, ממונטווידאו בדרום ועד לריברה בצפון. כמו כן בעיר יש תחנת רכת המקשרת אותה עם מונטווידאו. מזרחית לעיר ישנו מנחת למטוסים קלים.
ערים תאומות

פרגוואי אסונסיון, פרגוואי
הערות שוליים

↑  diaria, la (2022-01-14). "Ola de calor: Florida registró un récord histórico de temperatura". la diaria (בספרדית). נבדק ב-2022-01-16.
↑  "Florida y Paraguay fortalecen hermanamiento con Asunción y buscan nuevos acuerdos entre gobernaciones y municipios". diariocambios.com.uy (בספרדית). Diario Cambios Uruguay. 2011-06-23. נבדק ב-2021-12-17.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007559849405171  BNE: XX6281287  BnF: cb15289404h (data)  GND: 4093022-1  LCCN: n82251282  MusicBrainz: e5e89291-652d-4245-b2ac-84a2e20ba506  VIAF: 154802146   WorldCat (עם VIAF): 154802146
דן חסכן

סמל דן חסכן כפי שהופיע בגב חוברת "מדריך ליונקי ארצנו" שחולקה לחוסכי דן חסכן בשנות ה-60.
דן חסכן היא תוכנית חיסכון פופולרית שבנק הפועלים יזם ופיתח במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20, במטרה לעודד ילדי ישראל לחסוך כסף. כארבעה עשורים לאחר מכן, באמצע שנת 2009‏, חידש בנק הפועלים את רעיון התוכנית והחזיר אותה באמצעות פרסומות בבתי-ספר, באתרי אינטרנט ובעיתונים בישראל. דן חסכן הוא גמד בעל זקן לבן ומצנפת אדומה.
בשנת 2023 הופיעה דמות חדשה בשם "דנית החסכנית" שמשמשת כנכדתו של דן בקמפיינים של בנק הפועלים.
התוכנית המקורית

לכל ילד שפתח תוכנית "דן חסכן" בשנות ה-60 וה-70 ניתן "כרטיס חוסך". במסגרת התוכנית גם יצאו לאור ספרים חינוכיים ועוד. הפעילות נחלה הצלחה בראשיתה, ועודדה חיסכון ומודעות פיננסית.
בין שנת 1963 ועד שלהי שנות ה-80, ראו אור בהוצאת "עם עובד" 160 ספרי ילדים במסגרת "מועדון ספריית דן חסכן", בהן קלאסיקות רבות. עורכי הסדרה היו ט. כרמי, חיים באר ונירה הראל.
התוכנית החדשה

במסגרת התוכנית שיצאה ב-2009 הושקו קופות חיסכון אדומות שחולקו חינם בסניפי הבנק ברחבי הארץ.
במרכז הפרויקט עומד אתר אינטרנט בשם "עולמו של דן חסכן", אתר תוכן המאפשר לילדים הגולשים לשחק משחקים, לקרוא כתבות ולענות על שאלות ובתמורה לצבור "דנדשים" (כסף דן חסכן) אשר יאפשרו להם לקבל פרסים ממשיים. ה'דנדשים' הם דמויות של גמד שנקרא בשם 'דן החסכן'. החינוך לחיסכון מתבטא בכך שהילדים צוברים סכום מסוים ובוחרים את מועד ואופן השימוש בו ברכישת פרסים דרך האתר.
הערות שוליים

↑  דן חסכן באתר bankinfo
↑  איתמר לוי, דן חסכן
נירה הראל, ‏דן כבר לא חסכן, עולם קטן 1, ינואר 2000, עמ' 167–176
מוחמד איברהים כאמל

מוחמד איברהים כאמל (בערבית: محمد إبراهيم كامل; 6 בינואר 1927 – 22 בנובמבר 2001) היה דיפלומט ופוליטיקאי מצרי. כיהן כשר החוץ של מצרים בתקופת קמפ דייוויד אך התפטר בשל התנגדותו לחלקים מן הסכם השלום בין ישראל למצרים.
ביוגרפיה

כאמל נולד ב-6 בינואר 1927. הוא למד משפטים באוניברסיטת קהיר וסיים את לימודיו ב-1947. הוא ואנואר סאדאת, לימים נשיא מצרים, נכלאו שניהם בשל חלקם לכאורה ברצח אמין עוסמאן, שר האוצר לשעבר, בינואר 1946. כאמל הצטרף לשירות הדיפלומטי המצרי ב-1956 ושימש כשגריר בזאיר, שוודיה וגרמניה המערבית.
כאמל ירש את איסמעיל פהמי כשר החוץ בדצמבר 1977 כשפהמי התפטר מהמשרד. הוא מונה לתפקיד ב-24 בדצמבר 1977 וכיהן כשר החוץ עד 16 בספטמבר 1978, אז גם התפטר מהתפקיד.  כשר החוץ, הוא השתתף במשא ומתן לקראת הסכמי קמפ דייוויד, אך התפטר בספטמבר 1978 מבלי לחתום על האמנה.
כאמל היה נשוי והיו לו שני בנים. הוא נפטר ב-22 בנובמבר 2001 בגיל 74.
ביוגרפיה > פרסומים

כאמל פרסם ספר בשם "השלום האבוד של הסכמי קמפ דייוויד" בשנת 1984.
הערות שוליים

↑  Abdul Hadi Jiad (11 בדצמבר 2001). "Mohammed Ibrahim Kamel". The Guardian. נבדק ב-7 בנובמבר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "British Embassy Cairo Documents" (PDF). Gamal Abdel Nasser Digital Archive - Bibliotheca Alexandrina. 30 בנובמבר 1946. אורכב מ-המקור (PDF) ב-7 בנובמבר 2021. נבדק ב-7 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Bahgat Korany (Autumn 1983). "The Cold Peace, the Sixth Arab-Israeli War, and Egypt's Public". International Journal. 38 (4): 653. doi:10.2307/40202205. JSTOR 40202205.
↑  Adel El Adawy (17 באוקטובר 2013). "Egypt's Evolving Foreign Policy". The Washington Institute. נבדק ב-7 בנובמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  איברהים כאמל יתמנה לשגריר, מעריב, 19 בספטמבר 1978
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007604629005171  BnF: cb12005427s (data)  GND: 1145898467  ISNI: 0000 0000 8124 6766  LCCN: n85212092  NTA: 072038993  SNAC: w68x9bm7  SUDOC: 028165055  VIAF: 46771002   WorldCat (עם VIAF): 46771002
טליה ברטפלד

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בדצמבר 2000 (בת 24) חולון, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-2020
 פרופיל ב-IMDb
 
טליה ברטפלד-דיסקין (נולדה ב-27 בדצמבר 2000) היא שחקנית, קומיקאית, יוצרת תוכן ופעילה להט"בית ישראלית.
ביוגרפיה

ברטפלד נולדה בחולון ולמדה בבית הספר החקלאי "מקוה ישראל". בנעוריה למדה תיאטרון במכינת הנוער של ניסן נתיב. בין השנים 2020–2022 שירתה בתיאטרון צה"ל כחלק ממדור הפקות, שם העלתה מופע סטנדאפ משלה.
ברטפלד נבחרה להבטחת השנה של פנאי פלוס לשנת 2022.
בין השנים 2022–2024 הופיעה ברטפלד עם מופע הסטנדאפ שכתבה "ילדה רעה של טיקטוק".
החל מיוני 2024 מופיעה עם הופעת הסטנדאפ החדשה שכתבה במהלך אשפוזה ״האלופה״.
ביוגרפיה > בטלוויזיה

2020–הווה – משתתפת בכל העונות בסדרה "לבד בבית" המשודרת ב"כאן חינוכית", בתפקיד ירדי
2021–הווה – מגישה וכותבת פינות בתוכנית "מהצד השני" עם גיא זוהר בתאגיד כאן
2022–הווה – מגישה פינות בתוכנית הערב עם שי שטרן בתאגיד כאן
2022 – גילמה את נאווה קופמן הצעירה בסדרה "מי שמע על חווה ונאווה" של yes
2022 – גילמה את ליבנת בעונה השנייה והשלישית של הסדרה "המפקדת"
2022 – גילמה את גיטי בסדרה "חאנשי"
2023 – גילמה את הילי גואטה בסדרה "תלאתה".
2024 – משתתפת בתוכנית הסטנדאפ והמערכונים "מועדון הסטנד-אפ" בכאן 11
2024– גילמה את יפעת בעונה השישית של הסדרה ״רוני ותום״ בערוץ ניקולודיאון
2024 - הצטלמה לסדרה הצרפתית ״8200״ בבימויו של דן סחר שתעלה בערוץ הצרפתי TF1
2024 - השתתפה בתוכנית ״סיפורים מהכורסא״ בכאן 11.
ביוגרפיה > בקולנוע

2021 – הצטלמה לסרט עולה לראש של ערוץ הכיבוד.
2022 – גילמה את אליענה בסרטה של מאיה קניג חלב.
2022 – הצטלמה בתפקיד ראשי לסרט "האחד והיחיד שלי" של הבמאי דויד טאובר שם היא מגלמת את שירה.
ביוגרפיה > פעילות ברשת

ברטפלד ידועה כיוצרת תוכן וקומיקאית ברשת הטיקטוק.
2021 – השתתפה בתוכנית הרשת "זה קצר", סדרת סרטוני רשת של ארז עובד לקידום "פסטיבל קצר" של צוותא.
2022 – יצרה והשתתפה בסדרת סרטוני הרשת "העשירייה של כאן ג'" לכבוד מצעד המוזיקה השנתי.
2024 - השתתפה בסדרת המוקומנטרי-רשת של ארז עובד ״קחי אותי טליה״.
חיים אישיים

ברטפלד מתגוררת בתל אביב עם שרון, זוגתה מאז 2022. בינואר 2024 השתיים התארסו, וב-6 ביוני התחתנו.
ברטפלד הייתה בעבר בזוגיות עם הזמרת והשחקנית, ליהי טולדנו, שגם כתבה עליה שיר.
ב-2023 חשפה ברטפלד כי היא מתמודדת עם בולימיה למעלה מעשור ובחרה להתאשפז באשפוז יום כדי להתמודד עם המחלה.
הערות שוליים

↑  בר זגה ויוני פרוים, "אני אמנם מכוערת אבל לפחות אני מצחיקה": ההבטחות של עולם הבידור, במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 22 בספטמבר 2022
↑  ״חייבת מניקור דחוף״: הקומיקאית טליה בטרפלד התארסה וזו הייתה התגובה של האמא | TMI, באתר https://tmi.maariv.co.il, ‏2024-01-13
↑  אחרי הפרידה מהאקסית, ליהי טולדנו מדברת על שברון הלב: "לא מצליחה לעכל" | TMI, באתר https://tmi.maariv.co.il, ‏2023-08-25
↑  בר זגה, טליה ברטפלד: "עשיתי את הדבר שהכי הפחיד אותי בעולם, אני באשפוז יום", במדור "פנאי פלוס" באתר ynet‏, 18 ביולי 2023
מיכאיל גורבצ'וב

מיכאיל סרגייביץ' גוֹרְבָּצ'וֹב (ברוסית: Михаил Сергеевич Горбачёв ‏- IPA: ‏האזנהקובץ:Ru-Mikhail Sergeyevich Gorbachev.ogg‏Ⓘ‏; 2 במרץ 1931 – 30 באוגוסט 2022) היה מדינאי סובייטי; אחרון מנהיגי ברית המועצות עד להתפרקותה. גורבצ'וב הנהיג רפורמות פוליטיות וכלכליות, במטרה להפריח את יחסי החוץ ואת מצב הכלכלה הדועכת. גורבצ'וב כיהן בשלטון כאשר התפרקה ברית המועצות, והתפתחות מדיניות החוץ שקידם הובילה לסיום המלחמה הקרה בשנת 1991. במהלך תקופת שלטונו, פעל ללא הצלחה למנוע את ההתפרקות, דרך רפורמות שהובילו לליברליזציה. בשנת 1990 זכה גורבצ'וב בפרס נובל לשלום.
כאשר התמנה גורבצ'וב למנהיג ברית המועצות ב-1985, מטרתו הייתה להוציא את המדינה מהמשבר הכלכלי והמדיני בו הייתה נתונה אך עדיין לשמר את אופייה הסוציאליסטי. גורבצ'וב קידם רפורמות בברית המועצות שהתחלקו בין ליברליזציה פוליטית: גלאסנוסט וליברליזציה כלכלית: פרסטרויקה. בהתחשב בצורך בהלוואות עבור הרפורמות הכלכליות ובעובדה שהכלכלה הרוסית נגררה אחרי ארצות הברית במרוץ החימוש הגרעיני, גורבצ'וב קידם הסדר ביחסי ארצות הברית–ברית המועצות. גורבצ'וב נפגש מספר פעמים עם הנשיאים האמריקאים רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש עבור הסדר היחסים וסיום מרוץ החימוש הגרעיני. בהמשך, הוציא גורבצ'וב את כוחות הצבא האדום מהמלחמה באפגניסטן ובאופן הדרגתי גם מארצות הגוש המזרחי.
סיום יד הברזל הסובייטית על מזרח אירופה הוביל לדמוקרטיזציה של ארצות החסות הסובייטיות לשעבר. בשנת 1989 הרפורמות הפוליטיות שקידם גורבצ'וב הובילו לבחירות נשיאותיות עבור משרת נשיא ברית המועצות. גורבצ'וב פעל לפייס בין הרפורמיסטים והראקציונרים ולא הצליח למנוע את התחזקותן של תנועות לאומיות בדלניות שקראו לפירוק ברית המועצות. גורבצ'וב היה נתון במעצר בית במהלך הפוטש הכושל של אוגוסט ב-1991 שאורגן בידי ראקציונרים שפעלו לשימור ברית המועצות אך בסופו של דבר זירז את קריסתה של המעצמה. בסופו של הפוטש, נשיא רוסיה הסובייטית, בוריס ילצין, חתם עם מקביליו באוקראינה הסובייטית ובלארוס הסובייטית על פירוקן של ארצות אלו מברית המועצות. כמו כן, גורבצ'וב איבד את רוב סמכותו שהועברה לילצין במהלך הפוטש. גורבצ'וב נותר מעורב בהמשך בפוליטיקה של הפדרציה הרוסית החדשה לפני שיצא לגמלאות.
תחילת דרכו > ילדותו, מוצאו ומשפחתו

מיכאיל סרגייביץ' גּוּרְבָּצ'וֹב נולד ב-2 במרץ 1931 בכפר פריבולנויה במחוז סטברופול בצפון הקווקז אשר ברוסיה הסובייטית למשפחת איכרים רוסית–אוקראינית פעילה מאוד במפלגה הקומוניסטית. הוריו היגרו לסטברופול מוורונז' (מחוז מוצאו של אביו) ברוסיה וצ'רניהיב (מחוז מוצאה של אמו) באוקראינה.
אמו, מריה גורבצ'ובה (לבית גופקאלו), הייתה חקלאית וכל חייה עבדה במשק שיתופי. הטיהורים הפוליטיים הגדולים, שביצע משטר הרודנות של סטלין במהלך שנות ה-30, השפיעו על משפחת גורבצ'וב: ב-1937 נעצר סבו של מיכאיל גורבצ'וב, פנטליי גופקאלו, שהיה יו"ר המשק השיתופי, באשמת "היותו חבר בארגון טרוצקיסטי אנטי-מהפכני". הוא הוחזק במעצר במשך 14 חודשים תחת חקירה ועינויים. עוזר התובע הכללי של סטברופול הציל אותו מהוצאה להורג. בדצמבר 1938 שוחרר מהכלא ושב לביתו. בשנת 1939 נבחר פעם נוספת ליושב ראש המשק השיתופי. לאורך חייו נהנה מכבוד רב בקרב חבריו החקלאים.
סבו השני של גורבצ'וב (מצד אביו) - אנדריי גורבצ'וב - לא היה להוט להצטרף למשק השיתופי של בנו ועסק בחווה עצמאית לבדו. ב-1933 הייתה בצורת קשה בדרום רוסיה והאזור סבל מרעב המוני שהחמיר עקב מדיניות הקולקטיביזציה של המשטר (באוקראינה נודע הרעב בכינוי הולודומור). שלושה מתוך ששת ילדיו מתו ברעב. באביב 1934 נעצר אנדריי גורבצ'וב בשל "אי מילוי תוכנית מסע הזריעה". הוא טען כי לא היה מה לזרוע ובתגובה הואשם בהיותו "חבלן" ונשלח למחנה עבודה קשה (גולאג) באזור אירקוטסק, סיביר. הסב עבד שם ככורת עצים במשך שנתיים. לאחר מכן, בשנת 1935, בשל עבודתו הטובה הוא שוחרר לפני תום תקופת עונשו. חזר לפריבולנויה ומיד הצטרף למשק השיתופי שבו הייתה שותפה משפחתו ועבד במשק זה עד סוף ימיו.
אביו של גורבצ'וב, סרגיי גורבצ'וב, עבד כחקלאי מפעיל מקצרה. ביוני 1941 פלשה גרמניה הנאצית לברית המועצות במסגרת מלחמת העולם השנייה. באוגוסט גויס האב לשורות הצבא האדום והופקד על חוליית הנדסה קרבית. הוא היה שותף לסדרת קרבות היסטוריים רבים בחזית המזרחית במלחמה. בסוף מאי 1944 קיבלה משפחת גורבצ'וב הודעה כי האב סרגיי נפל בפעולה צבאית. במשך שלושה ימים המשפחה הייתה אבלה על אובדנה, אך למרבה שמחתם ההודעה התבררה כשגויה: אביו של מיכאיל שרד אך נפצע קשה ברגלו. על מעלליו במהלך המלחמה קיבל מדליות ממשלתיות – מדליה על אומץ ושני מסדרי הכוכב האדום. לאחר שחזר הביתה, סרגיי גורבצ'וב המשיך לעבוד כמפעיל מכונה ולימד את מיכאיל להפעיל מקצרה. "אבא ידע בצורה מושלמת איך להפעיל את הקומביין (המקצרה), והוא לימד אותי", שיחזר גורבצ'וב בבגרותו. "אחרי שנה או שנתיים יכולתי להתאים כל מנגנון. אני גאה במיוחד ביכולת שלי לזהות תקלה בקומביין באופן מיידי, רק על ידי הצליל שלה". כך נהג גורבצ'וב בנעוריו לעבוד בקוֹלְחוֹז המקומי (משק שיתופי) ובשנת 1948 קיבל עיטור הדגל האדום של העמל בזכות קציר גדול במיוחד. הוא היה אז רק בן שבע עשרה והיה למקבל הצעיר ביותר של הפרס.
תחילת דרכו > לימודים ונישואים

לפני שהתחיל ללמוד, מיכאיל גר בעיקר עם סבו וסבתו פנטליי ווסיליסה גופקאלו שגידלו את נכדם. גורבצ'וב הצליח מאוד בבית הספר. באותן שנות בית ספר מוקדמות הוא פיתח תשוקה לידע, עניין בכל דבר חדש, והוא שמר על מאפיינים אלו לאורך חייו. במיוחד נהנה משיעורי אולפן דרמה שבו שיחק על הבמה. פעם יצא אולפן הדרמה לסיור מופעים בכפרים באזור. השחקנים הצעירים הרוויחו קצת כסף מכרטיסים להופעות שלהם ובכסף זה הם קנו 35 זוגות נעליים לילדים ממשפחות עניות מאוד שהיו יחפים בשהותם בבית הספר.
בשנת 1950 סיים גורבצ'וב את לימודיו בבית הספר התיכון בהצטיינות עם מדליית כסף. אביו התעקש שהנער ימשיך ברכישת חינוך והשכלה גבוהה, ומיכאיל בחר ללמוד באוניברסיטה הממלכתית של מוסקבה שנחשבה להיות האוניברסיטה הטובה ביותר בברית המועצות. הוא נרשם לאוניברסיטה ללא מבחני קבלה ואף ללא ראיון. למעשה, הוא הוזמן ללימודים באוניברסיטה. בשיחה שפנו אליו מטעמה הובטח לו "רישום וסיפוק של לינה באכסניה". היו להזמנתו לאוניברסיטה מספר סיבות: מוצאו של גורבצ'וב כחקלאי (מקצוע שהמשטר הסובייטי האדיר), המוניטין של עבודתו, פרס ממשלתי גבוה - מסדר הדגל האדום של העבודה וגם העובדה שבשנת 1950 (במהלך שנת הלימודים האחרונה שלו בבית הספר התיכון) הוא התקבל לחבר המפלגה הקומוניסטית. גורבצ'וב אמר בראיון בבגרותו: "השנים שלי באוניברסיטה לא היו רק מעניינות במיוחד אלא גם תקופה של עבודה קשה. הייתי צריך להדביק הרבה פערים - ידעתי שיש לי פערי ידע מבית הספר בכפר שלי. הפערים וידאו שאני ארגיש אותם, במיוחד בהתחלה, כשהגעתי לאוניברסיטה. אבל, למען האמת, תמיד הייתה לי שאפתנות רבה".
בהיותו סטודנט באוניברסיטה, פגש גורבצ'וב ברעייתו לימים, ראיסה טיטארנקו. ראיסה למדה בפקולטה לפילוסופיה באוניברסיטה, היא הייתה צעירה מגורבצ'וב בשנה אחת, אך נרשמה לאוניברסיטה שנה אחת לפניו. ראיסה הייתה ילידת חבל אלטאי בסיביר ורוב ילדותה גדלה באזור הרי אורל, לאם סיבירית ולאב מהנדס מסילות רכבת שמוצאו מצ'רניהיב באוקראינה. מיכאיל וראיסה נישאו ב-23 בספטמבר 1953, כאשר מיכאיל היה בן 22 וראיסה הייתה בת 21. לאחר שקיבל תואר במשפטים בהצטיינות בשנת 1955, חזר גורבצ'וב לסטברופול. בתחילה הוא הוצב לעבודה מטעם המפלגה הקומוניסטית (היא המפלגה החוקית היחידה בברית המועצות) במשרד התובע הטריטוריאלי של סטברופול.
העלייה לצמרת השלטון > פעילותו הפוליטית בתוך מחוז סטברופול

בסטברופול גורבצ'וב היה זכור מפעילותו בסניף של הליגה הקומוניסטית של הנוער בבית הספר כנער מחויב ומארגן מחונן בצעירותו. כך שבעקבות זאת כמעט מיד עם סיום לימודיו הוצע לגורבצ'וב תפקיד של עוזר מנהל מחלקת התעמולה בוועדה הטריטוריאלית של הקומסומול (ארגון הנוער הקומוניסטי). בעקבות כך, רישום עבודתו במשרד התובע נמשך רק עשרה ימים (מ-5 באוגוסט עד 15 באוגוסט 1955). בספטמבר 1956 התמנה גורבצ'וב למזכיר הראשון של ועדת קומסומול בעיר סטברופול, ב-25 באפריל 1958 הוא נבחר למזכיר השני של ועדת קומסומול הטריטוריאלית של כל מחוז סטברופול, וב-21 במרץ 1961 - המזכיר הראשון של ועדת קומסומול הטריטוריאלית של כל המחוז.
בהמשך החל לעלות בצמרת שדרת ההנהגה המפלגתית המחוזית: ב-26 בספטמבר 1966 היה גורבצ'וב למזכיר הראשון ולחבר הלשכה בוועדת המפלגה הקומוניסטית של העיר סטברופול. ב-5 באוגוסט 1969 – המזכיר השני של ועדת המפלגה הקומוניסטית הטריטוריאלית של מחוז סטברופול. ב-10 באפריל 1970 אושר מינויו של גורבצ'וב למזכיר הראשון של ועדת המפלגה הקומוניסטית הטריטוריאלית של מחוז סטברופול. מרכיב חשוב ביותר בתוכניתו לפיתוח אזור סטברופול היה הצבה רציונלית של מתקנים חקלאיים, מכוני התמחות עבורם, הקמת חוות עופות מתקדמות ומינוי חקלאים מתמחים לתפקידי מנהל, הכנסת תהליכי ייצור תעשייתיים לחקלאות, בניית תעלת סטברופול הגדולה ופיתוח מערכות השקיה ואספקת מים שהיו חשובות ביותר לאזור עם החקלאות הקשה והמסוכנת שבו - מכיוון שקרקעות יבשות היוו מחצית מהשטח החקלאי שהיה נתון עבור עיבוד במחוז - והשלמת המודרניזציה בתעשיות הקלות ותעשיית המזון.
במהלך שנותיו בסטברופול גורבצ'וב הרחיב ויישם תוכנית ארוכת טווח לפיתוח האזור. אלו היו השנים שבהן נאלץ המזכיר הצעיר של הוועדה הטריטוריאלית של המפלגה להתמודד עם קבלת החלטות בתנאי הכלכלה המולאמת ובמדינה הבירוקרטית הריכוזית. מתוך כך, היה זה באותן השנים שגורבצ'וב התמקצע במערכת השלטונית. מחוז סטברופול הוא אחד מאתרי הבריאות הפופולריים ביותר ברוסיה. מנהיגי צמרת המפלגה הסובייטית הבכירים נהגו לבלות במחוז זה בעת חופשות. בעקבות כך גורבצ'וב הכיר אישי מפתח בצמרת הממשל כגון יושב ראש מועצת הקומיסרים העממיים אלכסיי קוסיגין (ראש הממשלה של ברית המועצות) ויורי אנדרופוב. גורבצ'וב קשר קשרים אישיים עם אנדרופוב, שכיהן באותה העת בתור ראש הק.ג.ב.. יחסיו עם אנדרופוב היו טובים וקרובים במיוחד, ותרמו לעלייתו הפוליטית. זמן מה לאחר ביקורו בסטרבופול אנדרופוב שיבח את גורבצ'וב כאדם עם בעל כישורים טבעיים רבים.
העלייה לצמרת השלטון > צמרת השלטון במוסקבה

ראיסה גורבצ'וב אהבה את סטברופול כאילו הייתה "המולדת" שלה. היא עשתה כמיטב יכולתה למצוא עבודה במקצוע התמחותה והחלה ללמד בפקולטה לכלכלה של המכון החקלאי של סטברופול. היא העבירה הרצאות בפילוסופיה, אסתטיקה ושאלות דתיות לבוגרי תואר ראשון ושני. ב-6 בינואר 1957 נולדה אירינה, בתם היחידה של בני הזוג גורבצ'וב. בשנת 1967 ראיסה גורבצ'וב קיבלה את תואר הדוקטורט שלה. נושא עבודת הדוקטורט שלה היה: "סיקור המאפיינים החדשים בחיי היומיום של חקלאים במשק שיתופי (בהסתמך על מחקרים סוציולוגיים של מחוז סטברופול)". ב-27 בנובמבר 1978 בחרה ישיבת המליאה של הוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית למנות את גורבצ'וב למזכיר הוועדה הראשית. ב-6 בדצמבר 1978, בעקבות המינוי החדש, גורבצ'וב ומשפחתו עברו להתגורר במוסקבה. המשימה הראשונה שלו הייתה פיקוח על החקלאות של המדינה. הוא טייל רבות בתוך ברית המועצות וערך ביקורים רשמיים מחוצה לה.
מהר מאוד מיכאיל גורבצ'וב הציג את עצמו כדמות פוליטית אחראית, יעילה ועקרונית. שנתיים לאחר שעבר למוסקבה, ב־1980, התמנה לחבר מלא בוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית ובפוליטביורו. לאחר שנות שלטונו של ליאוניד ברז'נייב, זה נפטר ב-1982 ואנדרופוב התמנה ליורשו, נושא משרת מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית. אנדרופוב קידם סדרת פעילי מפלגה צעירים ומבטיחים, בהם גורבצ'וב, לקדמת המפה הפוליטית. שנתיים בלבד לתוך שלטונו, חלה אנדרופוב ונפטר. יורשו, קונסטנטין צ'רניינקו, כיהן שנה אחת בלבד טרם פטירתו ב-1985. חבר המפלגה הוותיק, אנדריי גרומיקו, הציע למנות את גורבצ'וב הצעיר למזכ"ל המפלגה ושליט ברית המועצות, ודרך השגת תמיכה מספקת ממעגל ההנהגה, זה האחרון התמנה לתפקיד. הנוקשות העצומה של המערכת הפוליטית הסובייטית התגלתה כחרב פיפיות. במבנה ההיררכי והריכוזי ביותר, נהנה המזכיר הכללי של המפלגה מחסינות רבה ומכוח פוליטי עצום. היה זה החשש מחוסר יציבות שהביא את גורבצ'וב בן ה-54 לעמדה זו, שכן הוא התמנה לאחר רצף פטירתם של שלושה שליטים קשישים בטווח זמן קצר, ברז'נייב, אנדרופוב וצ'רניינקו. נראה שהחיפזון שבו התקבלה מועמדותו של גורבצ'וב גרמה לחברי הוועד המרכזי להתעלם מכל סימן מקדים של נטיותיו הרפורמיות של גורבצ'וב. לאחר עלייתו לשלטון, הוא יכול היה להכניס את הרפורמות שקרא לקדם עם חסינות תוכנית לפתיחת עימות פוליטי נגדו מתוך הנהגת המפלגה.