ממלכת פרוסיה
היסטוריה > האימפריה הגרמנית

הקונפדרציה הגרמנית נהפכה עתה לקיסרות גרמנית. גרמניה הפכה למדינה פדרלית שנשלטה על ידי אצילים מקומיים תחת שלטונו של הקיסר, ווילהלם נהפך לראש מדינה. כך היו מלכים בבוואריה, סקסוניה ווירטמברג, היו דוכסים מקומיים בבאדן ובהסן והיו גם סנאטים של ערים חופשיות
כגון המבורג ליבק וברמן.
ב-11 במאי 1878 נעשתה התנקשות כושלת בווילהלם בברלין. ב-2 ביוני באותה שנה בוצעה התנקשות כושלת נוספת על ידי אנרכיסט גרמני. לפי טענת הממשל, להתנקשויות אלו היו קשרים סוציאליסטים. טענות אלו שימשו אמתלה לרייכסטאג לחוקק חוקים אנטי-סוציאליסטים ב-18 באוקטובר 1878. כוונתו של החוק הייתה לפגוע בסוציאליסטיים ובחוגי הפועלים. מלבד זאת החוקים פגעו גם במפלגה הסוציאל-דמוקרטית. רבים מהסוציאליסטים נאסרו, נאסרה הפצתה הספרות הסוציאליסטית, והארגונים הסוציאליסטיים נפגעו קשות. חוק זה היה חלק מהמדיניות האנטי-סוציאליסטית של הממשל. תחת לחץ רב של הפועלים, בוטלו חוקים אלו ב-1 באוקטובר 1890.
האימפריה הגרמנית צמחה תחת הנהגתו של ביסמרק עד למותו של הקייזר וילהלם באחד במרץ 1888. בשנה זו, המכונה "שנת שלושת הקיסרים" (Dreikaiserjahr בגרמנית), מת גם בנו של הקייזר, פרידריך השלישי, 99 ימים בלבד לאחר שהוכתר כקיסר.
במקומו של פרידריך הוכתר בנו הבכור, הקיסר וילהלם השני, אשר פיטר את ביסמרק ממשרת הקנצלר במרץ 1890. וילהלם מינה לקנצלר את ברנהרד פון בילוב, אולם לאחר התנצלותו של פון בילוב ברייכסטאג באופן פומבי, בעקבות "פרשת הדיילי טלגרף", בה העניק וילהלם ריאיון לעיתון הבריטי, שהביא לזעזוע בשל התבטאויות יוצאות דופן וכנות בדבר הרצון לעוצמתה הצבאית של גרמניה, פוטר אף הוא, ובמקומו מונה תאובלד פון בתמן-הולווג.
בגרמניה עצמה הלכה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית והתעצמה, עד שהייתה לגדולה בעולם: בבחירות לרייכסטאג שנערכו בינואר 1912 גרפה כשליש מהמושבים. עם זאת, הממשלות הגרמניות באותה תקופה נותרו שמרניות, ונשענו על תמיכתם של הליברלים והקתולים, אף שלקייזר נודעה השפעה רבה על החלטותיהן.
מאזן הכוחות המעורער באירופה קרס לחלוטין עם החלטתה של אוסטריה, בת בריתה הקרובה של גרמניה מאז 1879, להכריז מלחמה על סרביה (יולי 1914) לאחר ההתנקשות ביורש העצר האוסטרי, הארכידוכס פרנץ פרדיננד, במהלך ביקורו בסרייבו. גרמניה תמכה בצעדיה של אוסטריה ואף העניקה לה "צ'ק פתוח" לפעול כפי שהיא רואה לנכון בסרביה. סרביה זכתה לתמיכתה של רוסיה, שכאמור הייתה בת בריתה של צרפת. לאחר שהחליטה ממשלת הצאר לבצע גיוס כללי של צבא רוסיה (במטרה לתקוף את אוסטריה ובת בריתה, גרמניה), הכריזה גרמניה מלחמה על רוסיה וצרפת, בבחינת "מלחמת מנע". יש לזכור, כי החשש מפני כיתור צרפתי-רוסי של האימפריה, שיביא למלחמה בשתי חזיתות, היה המרכיב הראשי בחרדת הביטחון הגרמנית כבר בעשורים הראשונים לקיומה.


אירועים אלה הביאו לפרוץ מלחמת העולם הראשונה. חרף הצלחות ראשוניות, גרמניה ובנות בריתה הקיזו דמן בקיפאון הצבאי של המלחמה, ובסופו של דבר נוצחו על ידי אויב, שזכה לתגבורת מרשימה בשנת 1917 עם התערבותה של ארצות הברית לטובתו. הקייזר וילהלם השני גורש מהמדינה בנובמבר 1918 על ידי יסודות סוציאליסטים וקומוניסטים גרמניים, אשר ניסו אף הם (ינואר 1919) לתפוס את השלטון במדינה, ללא הועיל.
ביוני 1919 נחתם הסכם ורסאי, והמלחמה הסתיימה באופן רשמי. ההסכם נחתם באולם המראות בוורסאי, מקום ייסודו של "הרייך השני" כחמישים שנים קודם לכן. גרמניה איבדה שטחים רבים שהועברו לצרפת, לבלגיה ולאומה החדשה שהוקמה בעקבות המלחמה, פולין. כמו כן, מושבותיה באפריקה ובאוקיאניה נמסרו על ידי חבר הלאומים כשטחי מנדט למדינות המנצחות. בנוסף, גרמניה נדרשה ליטול אחריות לפרוץ המלחמה, וחויבה בשל כך לשלם פיצויי מלחמה גדולים לבעלות הברית. בנוסף, נאסר עליה להקים כוח צבאי בן יותר ממאה אלף חיילים, כמו גם להחזיק בצי ובאווירייה. הסכם ורסאי גרם להתמרמרות קשה בקרב הציבור הגרמני, שתפס את החוזה כתכתיב דרקוני ובלתי הוגן. האידאולוגיה הנאצית מבית מדרשו של אדולף היטלר השכילה לנצל תסכול זה מאוחר יותר, באופן שהביא לקריסתה של רפובליקת ויימאר.