stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גלן האוורטון
הערות שוליים

↑  "Glenn Howerton: Biography". TVGuide.com. נבדק ב-2010-12-29.
↑  "Glenn Howerton Biography, Celebrity Facts and Awards". TVGuide.com. נבדק ב-2017-03-05.
↑  "Glenn Howerton Is Dead Serious About Being Funny". gq.com. נבדק ב-2018-03-17.
↑  "Alumni News". The Juilliard School. בנובמבר 2007. אורכב מ-המקור ב-2011-11-11. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Glenn Howerton". All Movie Guide. The New York Times. נבדק ב-2 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Schmikowitz, Matt (13 במאי 2013). "Getting Trapped in Nostalgia in 'That 80s Show'". Split Sider. אורכב מ-המקור ב-2018-02-09. נבדק ב-2021-02-09. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gonzalez, Sandra (7 באוגוסט 2013). "'It's Always Sunny' star to woo [spoiler] on 'Mindy Project'". Entertainment Weekly. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Damon, Lauren (20 במאי 2014). "Glenn Howerton talks about his role in FX's hit show "Fargo"". Media Mikes. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Leon, Anya (16 בספטמבר 2011). "Glenn Howerton Welcomes Son Miles Robert". People magazine. אורכב מ-המקור ב-2011-09-24. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Glenn Howerton of It's Always Sunny in Philadelphia Welcomes Second Son With Wife Jill Latiano". US Weekly magazine. 14 בנובמבר 2014. נבדק ב-14 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Howerton, Glenn [@GlennHowerton] (30 ביוני 2019). "I eat vegan about 95% of the time. Good for the planet and for my body. The other 5% I'll eat a fuckin' burger or some fried chicken cause life's too damn short. t.co/TEpPArwAAi" (Tweet) (באנגלית). נבדק ב-14 בינואר 2021 – via Twitter. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  2024 Indie Spirit Awards: See the Complete List of Winners, Peoplemag (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BIBSYS: 10071949  GND: 1176845241  ISNI: 0000 0000 5449 4393  LCCN: no2007112017  MusicBrainz: d362434c-2b7f-48cf-a32f-11e318e5bd21  RERO: 02-A026044403  VIAF: 7178687   WorldCat (עם VIAF): 7178687
קתדרלת סביליה

קתדרלת סנטה מריה דה לה סדה (ספרדית: Catedral de Santa María de la Sede) היא קתדרלה בסגנון גותי ספרדי המשולב בהשפעות מוריות, הנמצאת בעיר סביליה, ספרד. זוהי הקתדרלה הרומית-קתולית הגדולה בעולם (בזיליקת סן פייטרו איננה קתדרלה) הן מבחינת שטח והן מבחינת נפח.
היסטוריה

הקתדרלה נבנתה על מה שהיה פעם מסגד אלמוחאד. בניית המינרט "לה חירלדה" החלה ב-1184. בניית המסגד הושלמה ב-1198. ב-1248 נכבשה סביליה על ידי פרננדו השלישי והמסגד נהפך לכנסייה. ב-1376 פגעה רעידת אדמה במגדל וצריחו הוחלף במגדל פעמונים.
ב-1401 הוחלט להרוס את המסגד ולבנות עליו קתדרלה. בשנת 1402 החלה בניית הספינה הראשית, שהושלמה ב-1432. באותה שנה החלה בניית החלק המזרחי, שנשלם ב-1467. ב-1433 אישר חואן השני את הריסת הקפלה המלכותית. ב-1467 החלה בניית הקמרונות ונוספו עוגנים למבנה. ב-1475–1478 נוספו ספסלי המקהלה. ב-1481 נוספו הדלתות במזבח הראשי, וב-1482–1526 יצר פייר דלקאר את ה-Retablo Mayor שמקשטת את המזבח הראשי. ב-1498 הושלמו הקמרונות והחלו בבניית הכיפות. הכיפה הראשית הושלמה ב-1506. ב-1511 קרסה כיפת התאורה, וב-1519 נשלמה בנייתה מחדש. ב-1515 הושלמו קמרונות בית המקהלה ושנתיים אחר כך קמרונות בית הרוחב. קפלת Capilla Real נבנתה בין השנים 1551–1575. ובין השנים 1558–1568 נערכו שיפוצים נרחבים במגדל הפעמונים "לה חיראלדה". ב-1888 קרסו הכיפה הראשית והקמרונות. הם נבנו מחדש לאחר מכן.
בשנת 1987 העניק אונסק"ו לקתדרלה מעמד של אתר מורשת עולמית.
תיאור

אורכה הוא 115 מטר ורוחבה 76 מטר, גובה הספינה הראשית הוא 42 מטר. המזבח הראשי בה נחשב לגדול ביותר בעולם הנוצרי. בניית הקתדרלה החלה ב-1402 והסתיימה במאה ה-16.
הקתדרלה גבוהה ביותר וגם הקפלות הצידיות גבוהות. הספינה הראשית (הארוכה ביותר בספרד) מקושטת בפזרנות, ורבים הם קישוטי הזהב. במבנה דמוי הקופסה שלה, הקורו (Coro) בולט, והוא ממלא את החלק המרכזי של הספינה הראשית. הוא נפתח אל Capilla Mayor, שנשלטת בידי טבלת מזבח גותית, Retablo Mayor, ובה מגולפות 45 סצנות מחיי ישו, יצירת מופת של פייר דנקאר. זוהי אחת מיצירות המופת של הקתדרלה וככל הנראה המזבח הגדול והעשיר בעולם.
באוצר הקתדרלה מגוון תכשיטים, ציורים ופסלים. בקתדרלה נמצא קבר שנטען לגביו כי בו קבור כריסטופר קולומבוס.
בניין הקתדרלה נבנה על מה שהיה בעבר מסגד אלמוחאד ובה במספר אלמנטים של המסגד, המפורסם שבהם הוא ה"חירלדה" (Giralda), המינרט של המסגד שהפך למגדל פעמונים, ועליו הוצב פסל המייצג את האמונה. מגדל ה"חיראלדה" הוא אחד מסמליה של סביליה. מעלה המדרגות במגדל רחב ביותר והמדרגות רחבות ומתונות. מבנה זה נועד לאפשר את עליית שני פרשים רכובים על סוסים זה לצד זה לראש המגדל.
בניגוד לקתדרלות האחרות, אין לקתדרלה גג משופע על הקמרונות. לעומת זאת, יש בקתדרלה תמיכות דואות העוזרות לתמוך בספינה הראשית הגבוהה (42 מטר).
הקתדרלה נבנתה כדי לפאר את סביליה ולהציג לראווה את עושרה, שכן העיר נהפכה למרכז מסחרי חשוב אחרי גילוי אמריקה הודות לעובדה שנמל העיר וגילדת הסוחרים שלה קיבלו מונופול על סחר עם האמריקות.
גלריה

קתדרלת סביליה ומגדל הפעמון "לה חיראלדה" (La Giralda)
מבט מדרום
מבט מכיכר Plaza del Triunfo
חזית הקתדרלה
מגדל "לה חיראלדה", כפי שנראה מ-Patio de los Naranjos
"לה חיראלדה" מ-Plaza Virgen de Los Reyes
גגות הקתדרלה, כפי שנראים מ"לה חיראלדה"
פנים הקתדרלה
פנים הקתדרלה
פנים הקתדרלה
פנים הקתדרלה
קבר כריסטופר קולומבוס
אוצר הקתדרלה
השער לPatio de los Naranjos, חלק ממסגד אלמוחאד. כיום מסופח לקתדרלה.
מבט על הקתדרלה מ-Patio de los Naranjos.
לוח המזבח של פייר דלקאר.
וינסנט הקדוש מסרגוסה
ברנבא
לאורנטיוס מרומא
אדפטיישן

| --- | --- |

 מבוסס על:  The Orchid Thief 
 בימוי:  ספייק ג'ונז 
 הופק בידי:  ג'ונתן דמי, וינסנט לנדיי, אדוארד סקסון 
 תסריט:  סוזן אורלין (ספר) צ'ארלי קאופמן (תסריט)
 עריכה:  אריק זומברונן 
 שחקנים ראשיים:  ניקולס קייג'  מריל סטריפ  כריס קופר   קרה סיימאור   בריאן קוקס   טילדה סווינטון   רון ליווינגסטון   מגי ג'ילנהול   ג'ודי גריר
 מוזיקה:  קרטר בורוול 
 צילום:  לנס אקורד 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Saturn Films, Intermedia, Good Machine, פרופוגנדה פילמז 
 חברה מפיצה:  Columbia Pictures
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  6 בדצמבר 2002
 משך הקרנה:  110 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  סרט קומדיה, סרט דרמה, סרט שמבוסס על ספרים 
 מקום התרחשות:  ארצות הברית 
 תקופת התרחשות:  שנות ה-90 של המאה ה-20 
 הכנסות באתר מוג'ו:   adaptation
 פרסים:  פרס אוסקר עבור שחקן משנה
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אדפטיישן (במקור: Adaptation) הוא סרט קולנוע בבימויו של ספייק ג'ונז ולפי תסריטו של צ'ארלי קאופמן. הסרט עוקב אחר ניסיונו האמיתי של קאופמן להתמודד עם עיבוד ספר לתסריט מוצלח (אדפטציה קולנועית), כישלונו במשימה והלחצים הנובעים מכך. בסרט מככבים ניקולס קייג', מריל סטריפ וכריס קופר, אשר אף זכה בפרס אוסקר על משחקו.
עלילת הסרט

מחבר התסריט עבור "אדפטיישן", צ'ארלי קאופמן, התחיל בכתיבתו כאשר ניסה לעבד את הספר "גנב הסחלבים" לקולנוע. קאופמן נכשל ולא הצליח ליצור תסריט מוצלח, לטעמו. לבסוף החל לכתוב על עצם תהליך הכתיבה של התסריט, בהתייחסות עצמית לניסיונות ולמחשבות שלו. הסרט אכן עוקב אחר תסריטאי בשם צ'ארלי קאופמן, שאותו מגלם קייג', אשר מנסה לעבד את אותו הספר לתסריט ונכשל. עם זאת ובניגוד למציאות, ב"אדפטיישן" יש לקאופמן אח תאום ושמו דונלד (אשר דמותו מגולמת אף היא על ידי קייג'), שהוא מעין אגו חלופי של התסריטאי. בעוד צ'ארלי מנסה לכתוב סרט אמנותי, דונלד מציע לו לכלול בו יותר סצנות פעולה או מין. דבר זה בא לידי ביטוי בסרט עצמו, כאשר צ'ארלי מבקש מדונלד לעזור לו עם סיום התסריט שהוא כותב והעלילה משתנה בהתאם לסגנון הכתיבה של דונלד.
עם התקדמות הסרט ועיבוד התסריט על ידי התאומים, חלק מהסצנות מתרחשות לפי אותו עיבוד בדיוני. בסצנות אלו מככבים סטריפ וקופר כגיבורי הסרט הבדיוני ואף הן מושפעות מסגנון הכתיבה השונה של התאומים.
סוגיית התאום

ניכר כי הסרט מבוסס על ניסיון חייו של קאופמן, על מחשבותיו ועל הלך רוחו במהלך עיבוד הספר לתסריט, ולכן עולה שאלת זהותו של דונלד - דמות התאום בסרט. לקאופמן אין אח תאום במציאות, ונראה כי דמותו של דונלד מייצגת צד אחר של אישיותו: את האלטר-אגו של האמן המבקש לעשות סרטים מסחריים ו"הוליוודים" יותר. דמותו של דונלד חרגה ממעמדה במסגרת עלילת הסרט, והשם "דונלד קאופמן" מצוין כשותף להפקה; הוא אף חתום על התסריט. עקב כך זכתה הדמות הבדיונית במועמדות לאוסקר, בפרס גלובוס הזהב ובפרסים ומועמדויות רבים אחרים על כתיבתו.
הסרט מוקדש לדונלד קאופמן בכתוביות החותמות את "אדפטיישן". האח התאום נפטר כביכול במהלך כתיבת התסריט. עם יציאת ה-DVD של הסרט ניתן לצפות בדף ה"פילמוגרפיה" של היוצר הבדיוני, הכוללת את "אדפטיישן" עצמו.
הערות שוליים

↑  רשימת המועמדויות והפרסים בהם "זכה" דונלד קאופמן באתר IMDb
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007372050005171  GND: 7685938-1  VIAF: 210982115   WorldCat (עם VIAF): 210982115 
ערך זה הוא קצרמרבנושא קולנוע. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
טואוני ניוסם

| --- | --- |

טואוני ניוסם בכנס קומיק-קון, סן דייגו, 2019
 לידה:  24 בפברואר 1983 (בת 41) Vacaville, ארצות הברית 
 שם לידה:  Tawny Ellain Newsome 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2008 
 https://www.tawnynewsome.com/
 פרופיל ב-IMDb
 
טואוני איליין ניוסם (באנגלית: Tawny Ellain Newsome, נולדה ב-24 בפברואר 1983) היא שחקנית, מוזיקאית וקומיקאית אמריקאית. ניוסם מוכרת בעיקר מתפקידיה כצ'לסי לייט-ליי בקומדיה "Bajillion Dollar Propertie$", מתפקידה כאנג'לה עלי בסדרה "חיל החלל", מתפקידה בעונה השלישית של הסדרה "ברוקמייר", דיבוב הדמות בקט מארינר בקומדיה המצוירת "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים", וכן כמנחת פודקאסטים כגון "Yo, Is This Racist?", ו-"The Pod Directive", הפודקאסט הרשמי של זיכיון מסע בין כוכבים. נוסף על אלה, היא זמרת בלהקה "Four Lost Souls".
ראשית חיים

ניוסם נולדה בעיר ואקאוויל, קליפורניה, ולמדה בבית ספר לתיאטרון בשיקגו, שם החלה את הקריירה שלה כקומיקאית בקהילת האימפרוביזציה "The Second City".
קריירה

ניוסם שימשה כזמרת ליווי בלהקהת מחווה ללהקת "Talking Heads". יותר מאוחר לוהקה לתפקיד זהה ב"Documentary Now!".[דרוש מקור]
תפקידה המשמעותי הראשון בטלוויזיה היה צ'לסי לייט-ליי בקומדיה "Bajillion Dollar Propertie$" ונינה ב"The Comedy Get Down".
מאז 2018 מנחה ניוסם את הפודקאסט Yo, Is This Racist? לצידו של אנדרו טי ומתארחת תכופות בפודקאסטים נוספים כמו "Comedy Bang! Bang! ו-"Spontaneanation with Paul F. Tompkins".
ניוסם היא מוזיקאית, וחברה בלהקה "Four Lost Souls" לצד ג'ון לנגפורד, בת'אני תומאס וג'ון סזימנסקי. בשנת 2017 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון, ששמו כשם הלהקה.
ניוסם הפכה לשחקנית קבועה בסדרה "ברוקמייר" החל מעונתה השלישית, וב-2019 לוהקה לפיילוט הסדרה "Woman Up" של רשת ABC. החל מ-2020 היא מדובבת את בקט מארינר, אחת הדמויות הראשיות בסדרה "מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים", והופיעה בתפקיד ראשי בסדרה "חיל החלל" של נטפליקס.
חיים אישיים

ניוסם מתגוררת בלוס אנג'לס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | Uncle John | היפסטרית חמודה |  |
| 2016 | Einstein's God Model | מרסל גויטיארז |  |
| 2018 | Canal Street | קאי |  |
| 2019 | מרגלים לא רגילים | עובדת סוכנות #1 | דיבוב |
| 2021 | מסיבת סוף העולם (אנ') | סלין |  |
| 2021 | חברים לחופשה | ברוק |  |
| 2023 | גברת החידונים | מרסדס |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2013 | שיקגו FIRE | ג'ן | פרק: "A Problem House" |
| 2014 | Crisis | EMT | פרק: "Best Laid Plans" |
| 2015 | Sirens | ג'אמי | פרק: "Balls" |
| 2016 | מרוששות | כריסי | פרק: "And the Basketball Jones" |
| 2016 | Comedy Bang! Bang! | אם מודאגת | פרק: "Zach Galifianakis Wears Rolled Khakis and Shoes with Brown Laces" |
| 2016 | Take My Wife | פאם | פרק: "Punchline" |
| 2016 | Documentary Now! | זמרת ליווי | פרק: "Final Transmission" |
| 2016–2019 | Bajillion Dollar Propertie$ | צ'לסי לייט-ליי | 34 פרקים |
| 2017 | Nobodies | גרייס | 3 פרקים |
| 2017 | The Carmichael Show | ג'סיקה | פרק: "Three Year Anniversary" |
| 2017 | Do You Want to See a Dead Body? | מריון | פרק: "A Body and a High School Reunion (with Joe Lo Truglio)" |
| 2017 | The Comedy Get Down | נינה | 10 פרקים |
| 2019 | Brockmire | גבי טיילור | 6 פרקים |
| 2019 | The New Negroes with Baron Vaughn and Open Mike Eagle | אמנית | פרק: "Money" |
| 2019 | Sherman's Showcase | תפקידים שונים | 4 פרקים |
| 2019 | HarmonQuest | דונה (דיבוב) / עצמה | פרק: "Ivory Quay" |
| 2019 | פה גדול | (דיבוב) | פרק: "Duke" |
| 2019 | Perfect Harmony | ג'ורג'יה | 3 פרקים |
| 2019–2020 | Craig of the Creek | ג'סמין (דיבוב) | 3 פרקים |
| 2020 | סופרסטור | איזבל | פרק: "Zephra Cares" |
| 2020 | אזור הדמדומים | זארה דלנסי | פרק: "Ovation" |
| 2020 | Aunty Donna's Big Ol' House of Fun | המלכה | פרק: "Dinner Party" |
| 2020–הווה | כוח החלל | אנג'לה עלי | תפקיד ראשי |
| 2020–הווה | מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים | סג"ם בקט מארינר (דיבוב) | תפקיד ראשי; 30 פרקים מועמדת לפרס "סופר פרסי בחירת המבקרים" בקטגוריית המדובבת הטובה ביותר בסדרת אנימציה (2021) |
| 2021 | סיפור אמיתי | בילי | תפקיד ראשי; 7 פרקים |
| 2022 | פיזיקל | וונדה | 5 פרקים |
הערות שוליים

1 2  Stuart, Gwynedd (2019-10-23). "When People Ask 'Yo, Is This Racist?' These Podcasters Find It Usually Is". Los Angeles Magazine (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-12-08.
1 2  Kozell, Isaac (2017-10-27). "The Two Worlds of Tawny Newsome". Vulture (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-12-08.
↑  Malin, Sean (2019-05-13). "Want to Try Yo, Is This Racist? Start Here". Vulture (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-12-08.
↑  Ruskin, Zack (2018-01-10). "Bajillion Dollar Talent: Tawny Newsome - 01/10/2018". SF Weekly (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-12-08.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Miller, Joshua (2017-10-09). "How Jon Langford's Four Lost Souls found a second home in Muscle Shoals, Alabama". Chicago Reader (באנגלית). נבדק ב-2019-12-08.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Kaseko, Baraka; Eakin, Marah (2017-11-20). "Jon Langford's Four Lost Souls open their session with the wandering "Fish Out Of Water"". The A.V. Club (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-12-08.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Otterson, Joe (2018-10-02). "'Brockmire' Season 3 Adds Tawny Newsome (EXCLUSIVE)". Variety (באנגלית). נבדק ב-2019-12-08.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Hipes, Patrick (2019-02-26). "Mary Elizabeth Ellis & Tawny Newsome To Star In 'Woman Up' Comedy Pilot At ABC". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2019-12-08.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Lincoln, Ross A.; Welk, Brian (2019-07-20). "'Star Trek: Lower Decks': Tawny Newsome, Jack Quaid, Noël Wells and Eugene Cordero to Star in Animated Series". www.yahoo.com (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2019-12-08.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Andreeva, Nellie; Petski, Denise (2019-09-26). "'Space Force': John Malkovich, Ben Schwartz Among 6 Cast In Greg Daniels-Steve Carell Netflix Comedy Series". Deadline (באנגלית). נבדק ב-2019-12-08.{{cite web}}:  תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
| מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים |
| --- | --- | --- |
| יוצרי הסדרה | מייק מקמהן • על-פי "מסע בין כוכבים: הדור הבא" מאת ג'ין רודנברי |  |
| שחקנים ראשיים | טואוני ניוסם • ג'ק קווייד • נואל וולס(אנ') • יוג'ין קורדרו(אנ') |  |
| דמויות ראשיות | בקט מארינר • בראד בוימלר • ד'וואנה טנדי • סאם רות'רפרד |  |
| שחקנים משניים | דוון לואיס(אנ') • ג'רי אוקונל • פרד טטצ'יורה(אנ') • גיליאן ויגמן(אנ') • פול שיר(אנ') |  |
| דמויות משנה | קרול פרימן • ג'ק ראנסום • שאקסס • ט'אנה • אנדי בילאפס |  |
| גזעי חייזרים | גאלארדאניים • קלינגונים • בורג • פקלדים |  |
| פרקים בולטים | Second Contact • No Small Parts • wej Duj |  |
| ראו גם | זיכיון מסע בין כוכבים |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0004 7615 4559  MusicBrainz: 63892bb4-b21d-4dee-863f-41e8d1ae3a3e  NTA: 434801933  VIAF: 16163994680501832190   WorldCat (עם VIAF): 16163994680501832190
הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית

בניטו מוסוליני
הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית (Repubblica Sociale Italiana או RSI), הידועה גם כ"הרפובליקה של סאלו", הייתה ממשלת בובות שהקים בניטו מוסוליני בחסות הנאצים בצפון איטליה לאחר שאיבד את השלטון באיטליה בשנת 1943. הרפובליקה נשלטה באופן מוחלט על ידי המפלגה הרפובליקנית הפשיסטית.
משרד החוץ בו ישב מוסוליני היה מצוי בעיירה סאלו שעל חוף אגם גארדה, אשר העניקה לרפובליקה את כינויה. מוסוליני שימש בממשלה זו הן כ"ראש המדינה" והן כשר החוץ. רשמית שלטה מדינה זו על אזור מצומצם בצפון איטליה, וראתה את עצמה כגלגול נוסף של המדינה הפשיסטית שהקים מוסוליני בשנות ה-20. למעשה הייתה רפובליקה זו נתונה לשליטת הנאצים, כאשר מוסוליני נמצא בדעיכה אישית ופוליטית, והיה לעושה דברו של היטלר.
המדינה התקיימה בין 23 בספטמבר 1943 ל-25 באפריל 1945, בעוד בעלות הברית מתקדמות והולכות וכובשות את השטח המוחזק בידיה, במסגרת המערכה באיטליה במלחמת העולם השנייה, ובמקביל לקיומה של ממשלה איטלקית נוספת, שנתמכה על ידי בעלות הברית.
הימין הקיצוני באיטליה רואה במדינה זו חלק חשוב במורשת ההיסטורית האיטלקית, בעוד אחרים, כמו הבמאי פייר פאולו פאזוליני, שבילה במדינה את שנות העשרים המוקדמות לחייו, רואים אותה באופן שלילי, שתואר בסרטו של פאזוליני "סאלו או 120 ימי סדום", כאלגוריה לכתבי המרקיז דה סאד, "120 הימים של סדום".
רקע

ב-25 ביולי 1943 הצביעה המועצה הפשיסטית העליונה, לפי הצעת היושב ראש שלה, דינו גראנדי, על הדחתו של בניטו מוסוליני. מוסוליני שלט באיטליה כרודן פשיסטי משנת 1922, אך בשנת 1943 היה מצבו כלאחר ייאוש. תמיכתו בהיטלר התבררה כהימור שגוי. חיילים איטלקים נהרגו בהמוניהם בסטלינגרד ובצפון אפריקה, וכוחות בעלות הברית התדפקו על שערי איטליה, ואף נחתו בסיציליה. למחרת היום הדיח מלך איטליה ויטוריו אמנואלה השלישי את מוסוליני מתפקידיו, והורה על מאסרו. הממשלה החדשה, בראשות המרשל פייטרו באדוליו, החלה במשא ומתן חשאי עם בעלות הברית, והתכוננה לכניעת הכוחות האיטלקיים ללא תנאי. בשיחות אלו בין באדוליו ובין בעלות הברית דובר אף על הצטרפות איטליה למלחמה נגד בעלת בריתה גרמניה.
בעוד הגרמנים הכירו באופן רשמי בממשלה האיטלקית החדשה, הם שלחו במקביל יחידות של הוורמאכט לאיטליה, הן על מנת להתכונן לפלישה הצפויה, והן על מנת להעמיד את באדוליו, שהיה עדיין מבחינה פורמלית קשור בברית עם גרמניה, במקומו. ב-3 בספטמבר 1943 חתמו בחשאי נציגיו של באדוליו על הסכם שביתת נשק עם בעלות הברית בסיציליה הכבושה.
ב-8 בספטמבר ניתן פומבי להסכם, כאשר באדוליו הכריז על כניעתה של איטליה. היטלר, שהיה מודע למצב לאשורו, פעל באופן מיידי והורה לכוחות הגרמניים להשתלט על צפון איטליה ומרכזה. פעולה זו בוצעה ללא התנגדות. באדוליו נמלט מרומא, ולא הותיר כל הוראות לצבא האיטלקי, שהתמוטט ונפל על ציודו בידי הגרמנים. במקביל, החלו בעלות הברית לנחות בדרומה של איטליה. ב-3 בספטמבר נחתו חיילים קנדים בקלבריה, וב-9 בספטמבר נחתו כוחות בעלות הברית בסלרנו (מבצע אוואלאנש) ובטאראנטו (מבצע סלפסטיק). המצב המתגבש היה כי בעלות הברית שולטות בדרומה של איטליה, וגרמניה שולטת בצפונה (ובכלל זה ברומא).
בעוד הגרמנים משתלטים על צפון המדינה, העבירו שוביו של מוסוליני את ראש המדינה המודח ממקום למקום, על מנת לסכל ניסיון להעמידו שוב בראש ממשלה שיקימו הגרמנים. ב-12 בספטמבר איתרו הגרמנים את מקום המחבוא במלון הררי בהרי האפנינים, ושחררו אותו במבצע נועז אותו הוביל איש הקומנדו אוטו סקורצני. לאחר שחרורו הוטס מוסוליני לבוואריה.
צבאה של הרפובליקה

גרמניה איפשרה לרפובליקה להקים צבא, ואכן הוקמו מספר יחידות שכונו "הבריגדות השחורות". המרשל רודולפו גרציאני פיקד על יחידות אלו ועל יחידות נוספות, וסך כל הכוחות שעמדו לרשות הרפובליקה מנה כ-52,000 איש. יחידות אלו לחמו לצד הגרמנים כנגד התקדמות בעלות הברית, לצד השתתפותן בדיכוי הפרטיזנים. כן הפעילה הרפובליקה מספר יחידות חיל אוויר, שפעלו בשיתוף פעולה עם הלופטוואפה, ומספר ספינות מלחמה וצוללות, כחמישה אחוז מיחידות הצי האיטלקי נותרו נאמנות לרפובליקה של סאלו.
בחורף שבין 1944 ל-1945, כאשר נעצרו בעלות הברית בקו המכונה "הקו הגותי" בצפון הרי האפנינים באיטליה, לחמו איטלקים משני הצדדים זה כנגד זה. בצד בעלות הברית נמצאו מספר דיוויזיות מן הצבא האיטלקי הישן, שאומנו וחומשו מחדש על ידי הבריטים. מצד הגרמנים היו ארבע דיוויזיות של הרפובליקה של סאלו. כוחות אלו השתתפו בלחימה פעילה, ואף זכו להצלחות, עד לפריצת הקו באפריל 1945.
ב-29 באפריל 1945 נכנע גרציאני, והשתתף במעמד בו נכנעו הכוחות הגרמנים באיטליה, אך מכיוון שאיש, כולל הגרמנים, לא ייחס חשיבות לרפובליקה של סאלו, לא נדרשה חתימתו של גרציאני על מסמך הכניעה.
רדיפת היהודים

מצבם של היהודים, שהיה קשה וחסר ודאות בשל חוקי הגזע באיטליה, החמיר עם הקמת הרפובליקה של סאלו. כל עוד נותרה איטליה מדינה עצמאית, גם אם גרורה של גרמניה, נמנע היטלר מלדרוש את גירוש היהודים והשמדתם, ומוסוליני, על אף שהחיל עוד ב-10 ביוני 1940 את חוקי הגזע, סירב לגרש את אזרחיו היהודים, בין היתר על מנת להפגין את עצמאותו כלפי גרמניה. משהפכה איטליה למדינה כבושה, ובה שולטת ממשלת בובות, חדל רציונל זה להתקיים, והיטלר החליט שגורלם של יהודי איטליה צריך להיות כגורל אחיהם במדינות הכבושות - רדיפה, גירוש והשמדה.
בתחילה פרסמה ממשלת הרפובליקה מנשר בוורונה, שהכריז כי אלה הקשורים לגזע היהודי הם זרים, ובמהלך המלחמה הם נחשבים לנתיני מדינות אויב. ב-30 בנובמבר 1943 פרסם שר הפנים של סאלו, גואידו בופאריני גואידי, הוראה כי יש לכלוא את כל היהודים ולהחרים את רכושם.
הרפובליקה מינתה "מפקח כללי על הגזע" (Ispettore Generale per la razza), עיתונאי אנטישמי קנאי בשם ג'ובאני פרציוזי (Preziosi) שפרסם בעבר מאמרי שטנה כנגד היהודים, והיה אחראי להפצת הפרוטוקולים של זקני ציון באיטליה. פרציוזי, שנפגש עם היטלר ועם יוליוס שטרייכר, הטיף לגירושם של כל היהודים מאיטליה, ופעל לשם כך.
ב-1 בדצמבר 1943 פרסמה ממשלת סאלו צו לפיו נדרשו היהודים להגיע לתחנות המשטרה עם ציוד כנדרש. לאחר פרסום הצווים נערך מצוד אחר היהודים, בו השתתפו פקידיה ושוטריה של הרפובליקה הפשיסטית. היהודים שנתפסו הוסעו לבתי כלא מרכזיים, ובסופו של דבר הגיעו למחנות ריכוז. המחנה העיקרי היה מחנה הריכוז פוסולי ליד העיר קארפי (Carpi), ליד צומת הרכבות החשוב של העיר מודנה (Modena). אלה שלא הגיעו מרצונם לתחנות המשטרה, בחלקם נתפסו על ידי המשטרה האיטלקית, שהחזיקה רשימה של היהודים וכתובותיהם. פרטים אלה היו במשרדי הקהילות היהודיות על פי החוק. רבים מן היהודים הצליחו להימלט מבתיהם ולהסתתר בכפרים, במנזרים וחלקם אפילו הצליחו לעבור את הגבול השווייצרי.
הריכוז במחנות מיוחדים היה הדרך המעשית לאפשר לגרמנים להוציא לפועל את מדיניותם כלפי היהודים. ואכן, במחנה פוסולי, כל עוד היהודים הוכרו כאסירים פוליטיים, כמקובל במחנה זה משנות ה-40, הסוהרים היו איטלקים והיחס היה הוגן למדי. כאשר ניהול המחנה עבר לידי הגרמנים, המצב הורע ובסופו של דבר נשלחו יושבי המחנה למחנה ההשמדה אושוויץ.
מספר זיכרון לשואה, שחובר על ידי ליליאנה פיצ'וטו פרג'ון (Liliana Picciotto Fargion) עולה כי יהודי איטליה שנספו בשואה מצאו את מותם מידי הגורמים הבאים:
35.49% - עובדי מדינה וחיילים של ממשלת סאלו.
4.44% - גרמנים ואיטלקים.
35.49% - גרמנים.
32.99% - לא ידוע.
המבצעים העיקריים היו בגטו בוונציה שם נלקחו להשמדה 150 זקנים וחולי נפש ומיהדות רומא יותר מ-2,000 איש.
מתוך כ-45,000 יהודים ששהו באיטליה וברודוס עם הכרזת הרפובליקה של סאלו, גורשו למעלה מ-8,500, ומספר הנספים היה 7,900.‏ על אף שנודעו מקרים רבים של סיוע ליהודים, הרי שלהשתתפותה הפעילה של הרפובליקה של סאלו, שוטריה ופקידיה, באיתור היהודים, ריכוזם ושילוחם למזרח, חלק משמעותי בגורלם של היהודים שנרצחו.
מורשת הרפובליקה של סאלו

רוב בעלי התפקידים ברפובליקה של סאלו לא שרדו במלחמה. רובם נורו על ידי פרטיזנים, ובראשם מוסוליני. אלו שנותרו המשיכו בקריירה פוליטית בשולי הימין הקיצוני באיטליה, ובהם פינו רומולאדי, רודולפו גרציאני, ג'וניו ואלריו בורג'זה וג'ורג'ו אלמירנטה.
הראייה המקובלת היא כי הרפובליקה של סאלו היא פרק חשוך ומביש בהיסטוריה של איטליה. המשורר והבמאי פייר פאולו פאזוליני נתן לכך ביטוי בסרטו "סאלו או 120 הימים של סדום", הכולל סצנות קשות לצפייה, בו משמשים כתבי המרקיז דה סאד כאלגוריה למשטר ברפובליקה, אותו חווה פאזוליני על גופו.
עם זאת, ישנן מפלגות מן הימין הקיצוני האיטלקי המעלות על נס את הרפובליקה של סאלו. מפלגות נאו-פשיסטיות באיטליה, כמפלגת "Fiamma Tricolore" (להבת הטריקולור), טוענות כי הן מקבלות את השראתן ממורשת הרפובליקה.
הערות שוליים

↑  המקור ספר הזיכרון של ד"ר ליליאנה פיצ'וטו פרג'יון. המביא פירוט שמי של הנספים ופרטים על תולדות חייהם ועל נסיבות גירושם ומותם.
| מדינות הציר במלחמת העולם השנייה |
| --- | --- | --- |
| מדינות הציר | גרמניה הנאצית גרמניה הנאצית • האימפריה היפנית האימפריה היפנית • איטליה הפשיסטית איטליה הפשיסטית •  ממלכת הונגריה • ממלכת רומניה ממלכת רומניה • ממלכת בולגריה ממלכת בולגריה |  |
| מדינות בובה יפניות |  הודו החופשית • הפיליפינים הרפובליקה הפיליפינית השנייה •  הקיסרות הווייטנאמית •  מדינת בורמה • מנצ'וקוו מנצ'וקוו •  מנגג'יאנג •  ממשלת ואנג ג'ינג-ויי •  ממלכת קמפוצ'יאה •  ממלכת לואנג פרבאנג |  |
| מדינות בובה גרמניות |  הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית •  המדינה הסלובקית • נורווגיה הממשלה הלאומית •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה • הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה •  ממלכת אלבניה •  ממשלת ההצלה הלאומית •  מקדוניה העצמאית •  צרפת של וישי |  |
| מדינות בובה איטלקיות |  ממלכת אלבניה •  המדינה ההלנית •  המדינה העצמאית של קרואטיה •  מונטנגרו האיטלקית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007566864805171  BIBSYS: 90764272  GND: 1030026181  LCCN: n80162872  NKC: ge351177  VcBA: 497/29888  VIAF: 135413064   WorldCat (עם VIAF): 135413064 
הרפובליקה הסוציאלית האיטלקית
מפת הרפובליקה ומלחמת האזרחים
הג'וב האיטלקי

ערך זה עוסק בסרט משנת 1969 עם מייקל קיין. אם התכוונתם לסרט "הג'וב האיטלקי" משנת 2003, ראו .
| --- | --- |

פוסטר של הסרט
 בימוי:  פיטר קולינסון 
 הופק בידי:  מייקל דילי
 תסריט:  טרוי קנדי מרטין 
 שחקנים ראשיים:  מייקל קיין נואל קאוורד
 מוזיקה:  קווינסי ג'ונס 
 צילום:  דאגלס סלוקומב 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  פרמאונט, Oakhurst Productions 
 חברה מפיצה:  פרמאונט, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2 ביוני 1969
 משך הקרנה:  95 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט פשע, סרט שוד, סרט קומדיה 
 מקום התרחשות:  טורינו, איטליה, אנגליה, לונדון 
 דף הסרט ב־IMDb
 
הג'וב האיטלקי (אנגלית: The Italian Job) הוא סרט פעולה בריטי בכיכובו של מייקל קיין. הסרט זכה לפופולריות רבה בארץ מוצאו ובעולם.