לוחית העופרת מהר עיבל
התייחסות חוקרים לפרסום

הארכאולוג האמריקאי כריסטופר רולסטון (אנ') מאוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, מומחה לאפיגרפיה ולפלאוגרפיה של המזרח התיכון בעת העתיקה, סקר בבלוג הארכאולוגי שלו את הבעיות המתודולוגיות שישנן לדעתו בפרסום ובפרשנות של הלוחית. לדוגמה, הוא הצביע על העובדה הבעייתית שהלוחית לא נמצאה בהקשר של חפירה ארכאולוגית בשכבה מתוארכת באתר הר עיבל. רולסטון ציין כי אומנם בהצגת הממצא צוין כי נמצאו שאריות פחמן בתהליך הסינון, אך לא הוצגו ממצאי תיארוך פחמן-14. בעיות מתודולוגיות נוספות שציין רולסטון לגבי הצגת הממצאים הן:
חוקרי הלוחית לא הציגו אף תצלום של ההדמיה הממוחשבת שנעשתה באקדמיה למדעים בצ'כיה, כלומר הוצגו רק טענות ללא עדויות ממשיות. לדבריו, בדרך כלל אפילו במסיבת עיתונאים על ממצא חדש מוצגת תמונה טובה או שתיים של הכיתוב. אבל במקרה הזה, הוצג במסיבת העיתונאים רק שרטוט של החוקרים המשחזר מופע בודד, שנטען שהוא מאיית את השם "יהו".
השורשים הלשוניים "א-ר-ר", "מ-ו-ת" ו"א-ל" כולם נפוצים בשפות שמיות קדומות רבות, לדוגמה ארמית, אוגריתית, אכדית ועוד. לפיכך, הטענה כי הכתובת כתובה בשפה עברית קדומה יכולה להסתמך רק על האותיות "י-ה-ו", ואולם אף הן עשויות לאיית מילים שמיות נפוצות אחרות.
בהצגת הממצא טענו חוקרי הלוחית כי הוא מוכיח שהתנ"ך נכתב בתקופה מוקדמת יותר ממה שמקובל להעריך במחקר העדכני. לדברי רולסטון, מסקנה זו אינה מבוססת. הוא ציין שהחוקרים כינו את הכיתוב "פרוטו-אלפביתי", בעוד המינוח המקובל הוא אלפביתי מוקדם או פרוטו-כנעני, והקונצנזוס האפיגרפי הוא שהאלפבית הומצא כבר במאה ה-18 לפני הספירה. האלפבית האוגריתי למשל מתוארך למאה ה-13 לפני הספירה.
את טענת חוקרי הלוחית שכתובת בת 40 אותיות, המכילה ארבע מילים בסיסיות בלבד, מהווה טקסט משפטי ומוכיחה יכולת ספרותית לכתוב את התנ"ך כולו, הגדיר רולסטון כמרחיקות לכת וכ"אפילו לא קצת משכנעות".
לדברי החוקרים שפרסמו את הלוחית, היא מתוארכת למאה ה-13 לפני הספירה, הן על פי הכתב הפרוטו כנעני, והן על פי בדיקה של הארכאולוגית הישראלית נעמה יהלום–מאק מהמכון לארכאולוגיה באוניברסיטה העברית, לפיה העופרת מתאימה בהרכבה למכרות ביוון, שהיו פעילים גם בתקופת הברונזה המאוחרת. יהלום–מאק פרסמה מאמר בשנת 2023 בו ציינה כי אותם מכרות פעלו גם בתקופות מאוחרות יותר, כי "לעולם לא ניתן יהיה לקבוע חד משמעית" שמקורה של הלוחית במאה ה-13 לפנה״ס, וכי גם אם הלוחית אכן נוצרה אז, "לא ברור כלל שהכתובת, ככל שישנה, היא מאותו הזמן".
ארכאולוגים שונים התבטאו כנגד הסנסנציוניות של הטענות לתגלית. הארכאולוג הישראלי ישראל פינקלשטיין מאוניברסיטת תל אביב ביקר את "הטענות הסנסציוניות שמשנות כל מה שידוע לנו על התנ"ך והעת העתיקה בארץ ישראל" בלא שהממצאים הובאו לפרסום אקדמי, והזהיר מכך שיש פער גדול בין תיאור הממצא לבין ההשלכות שהחוקרים טוענים שיש לו באשר לחקר המקרא והארכאולוגיה. הארכאולוג הישראלי אהרון מאיר מאוניברסיטת בר-אילן טען בראיון מצולם כי אין ראיות לטענה שהכתובת המדוברת היא אכן בעברית ולא בשפה שמית אחרת, ואמר שגם אם הכתובת פוענחה כראוי, הרי שהיא רק תוכיח את התאוריות המקובלות.
חוקר היהדות העתיקה הסקוטי ג'יימס דווילה (אנ') מאוניברסיטת סנט אנדרוז, מומחה לפסודואפיגרפיה, המליץ להתייחס בזהירות לטענות חוקרי הלוחית. לדבריו, כיוון שהחוקרים לא הציגו סריקה של הלוחית, תעתיק של הכתב, או ניתוח פלאוגרפי, יש לנקוט בסקפטיות כלפי מה שהוא מכנה "ממצא שהוא המקבילה המחקרית לזכייה בלוטו" עד שיתפרסמו עדויות ממשיות.
לדעת חוקר המקרא הישראלי ישראל קנוהל, אם הכתובת פוענחה כראוי היא מהווה חיזוק לסיפור יציאת מצרים המקראי. לדבריו, בסקרים שנערכו בנחלות שבט אפרים ושבט מנשה נמצאו מאות כפרים זעירים חדשים מהמאות ה-12 וה-11 לפני הספירה. בעוד הארכאולוג אדם זרטל זיהה את המתיישבים החדשים עם בני ישראל שיצאו ממצרים, הארכאולוג ישראל פינקלשטיין ראה בהם נוודים כנענים שחזרו לאזור. לדעת קנוהל, אם הפענוח של הכתובת נכון, הרי שהיא מכריעה את המחלוקת לטובת דעתו של אדם זרטל. עוד כתב קנוהל שלכתובת מבנה ספרותי מרשים, ושיער שהיא נכתבה בידי כהן שגר במקום. עם זאת, לדעתו הכתובת אינה מהווה הוכחה לאוריינות רווחת בחברה הישראלית הקדומה, שכן ייתכן שרק יחידים מקרב האליטות המקומיות ידעו קרוא וכתוב. קנוהל הצביע על כך שהקללות שעל הקמע כתובות בגוף שני, בעוד הקללות של מעמד הברכה והקללה בהר עיבל הן בגוף שלישי. לפיכך הוא מציע שהכתובת אינה חלק מטקס ציבורי של כריתת ברית, אלא אירוע פרטי של גזירת דינו של עבריין. בדומה לחוקרים האחרים, הדגיש קנוהל שיש לחכות לפרסום מדעי מלא ואישוש הקריאה המוצעת.
הארכאולוגים מאוניברסיטת תל אביב עמרי יגל וארז בן-יוסף, במאמר מדעי העוסק בשימוש בעופרת בתקופות הברונזה והברזל, ציינו שקמעות קללה מעופרת (tabella defixionis) אינם מוכרים במזרח התיכון לפני המאה ה-6 לפנה"ס, מה שמטיל ספק באותנטיות של הלוחית.
במהלך החודשים שלאחר מסיבת העיתונאים טען גליל לשורת תגליות ארכאולוגיות "חשובות" נוספות בירושלים, חלקן בשיתוף עם הארכאולוג אלי שוקרון, של כתובות כביכול מתקופת הברונזה ומתקופת הברזל. הודעות אלו נמסרו רק בכלי התקשורת ובדף הפייסבוק של גליל. תגובות גורמים מקצועיים ואקדמיים להודעות אלו היו מעטות ומסויגות.
בסוף דצמבר 2022 פורסם גילוי דעת, חתום על-ידי ארכאולוגים והיסטוריונים מכל האוניברסיטאות בישראל ומרשות העתיקות, לפיו ”כידוע לכל מי שעוסק במדע ומחקר, אבן יסוד של המחקר היא שתגליות ותוצאות מחקריות חייבות לעבור תהליך של ביקורת של עמיתים למקצוע לפני הפרסום.... אנו מבקשים לחזור ולהדגיש שכמו בכל תחום מדעי, עד שממצאים, תגליות וחידושים לא מתפרסמים בעיתונות מדעית, ועוברים ביקורת של ממש, כל טיעון ייחשב כלא מבוסס, שאף לא ראוי לפרסום בבמות פופולאריות.” בין החותמים אסתר אשל, יובל גורן, נעמה גורן-ענבר, בועז זיסו, יורם כהן, יגאל לוין, עודד ליפשיץ, אהרון מאיר, חגי משגב, נדב נאמן ויצחק שי. נוסח גילוי הדעת אינו נוקב בשמות או בפרסומים ספציפיים, אך גליל הגיב לפניית כתבים כי הוא רואה את גילוי הדעת כמכוון אליו.
בהרצאה מקוונת שנשא רולסטון בינואר 2023 במסגרת האיגוד האמריקאי למחקר מעבר לים הוא כלל את ההודעה על הלוחית, כמו גם את הודעותיו המאוחרות יותר של גליל, ביחד עם ההודעות לתקשורת על פפירוס ישמעאל ו"בולת ישעיהו", כדוגמאות ל"טענות גרנדיוזיות" של כמה חוקרי ארכאולוגיה בשנים האחרונות לגבי גילוי כתובות עתיקות כביכול. רולסטון הצביע על מאפיינים משותפים למרבית הודעות "סנסציוניות" אלו: הכתובת תכופות מקושרת למלך או לנביא מפורסם, או לירושלים ואף לבית המקדש, ונטען שהיא "הראשונה", "העתיקה ביותר" או "החשובה ביותר". ההרצאה קראה ל"מינון בריא של ריאליזם וזהירות ביחס לכל הדברים האלו".
גם אחד החוקרים שהשתתפו במאמר המקורי על הלוחית ובמסיבת העיתונאים בה הוצגה, ד״ר פטר גרט ון דר וין, תקף את הפרשנות של גליל, ואמר כי אינו משוכנע שאכן יש אותיות על הלוחית, וודאי לא 48 האותיות שזיהה גליל. לדבריו, במקרה הטוב אפשר לזהות רק שש אותיות, ודרוש מחקר נוסף כדי לקבוע אם אכן מדובר באותיות מעשה ידי אדם ולא בשקעים וחריצים שנוצרו באופן טבעי. ון דר ויר סיפר בשנת 2023 כי ”גליל אמר לי 'אתה לא יכול לעבוד נגדי, כי אז אתה מודה שאין לנו קייס'. אמרתי לו שאני חייב להיות כן, ושאני אפילו לא בטוח שיש שם אותיות... אבל עבורו כל דבר זה אותיות. זו היתה סיטואציה גרועה וחשתי שאני רוצה לברוח מהפרויקט הזה... ככל שהמשכתי לשאול כך הוא נעשה יותר עוין.”