stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מייקל פילר
ביוגרפיה > מסע בין כוכבים

בשנת 1989 פילר, ביחד עם מיכאל וגנר, כתב פרק עבור העונה השלישית של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" בשם "Evolution". לאחר שוגנר פרש מראשות צוות הכתיבה של התוכנית בעונתה השלישית, פילר הוזמן למלא את התפקיד, החל מהפרק החמישי של העונה - "The Bonding". בשתי השנים הראשונות של הסדרה, צוות הכתיבה היה נגוע בעימותים רבים, עם צוות כתיבה משתנה ללא הרף, כאשר תסריטאים אחדים מצטרפים, ואחרים עוזבים. בתוך שנה, פילר הצליח להקים צוות כתיבה חזק, דבר שהמנהלים הקודמים לא הצליחו לעשות. כמו כן הוא שינה את כיוון הסיפורים, מ-"זר השבוע" או "מצב השבוע" לסיפורים על הדמויות, החלטה אשר רבים מצביעים עליה כנקודת המפנה של הסדרה. פילר גם יישם מדיניות של "דלת פתוחה" לתסריטים, ואיפשר לכל אחד (ולא רק לתסריטאים השייכים לאיגוד תסריטאים מקצועי) להגיש רעיונות לסיפורים משלהם. מהלך זה הוביל להפקתם של כמה מהפרקים הפופולריים ביותר של הסדרה, לרבות "Yesterday's Enterprise". "מסע בין כוכבים: הדור הבא" נמשכה שבע עונות, וקיבלה מספר מועמדויות וזכיות בפרסים, לרבות מועמדות לפרס אמי עבור סדרת הדרמה הטובה ביותר, על עונתה האחרונה. פילר חתום על מספר פרקים פופולריים, לרבות: הפרק הכפול "The Best of Both Worlds", אשר לדעת רבים[דרוש מקור] הוא הפרק הטוב ביותר בסדרת "מסע בין כוכבים: הדור הבא"; הפרק הכפול "Unification", בו השתתף בתפקיד אורח לנרד נימוי, ששב לגלם את דמותו של ספוק.
בסוף שנת 1991, כאשר ריק ברמן, המפיק של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", נתבקש על ידי אולפני סרטי פרמאונט ליצור סדרת "מסע בין כוכבים" חדשה, הוא פנה לפילר, שיעזור לו לכתוב את התוכנית החדשה. "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" עלתה לאוויר לראשונה בינואר 1993, עם תסריט פרק הפיילוט שכתב פילר - "Emissary". פרק זה זכה לדירוג הרייטינג הגבוה ביותר אי פעם עבור פרק בכורה של סדרה בסינדיקציה, וכמו "הדור הבא", גם "חלל עמוק 9" נמשכה שבע עונות. בשנת 1994 ברמן התבקש שוב ליצור סדרת "מסע בין כוכבים" נוספת, עבור רשת הטלוויזיה UPN החדשה בבעלות סרטי פרמאונט. ביחד עם ג'רי טיילור, ברמן ופילר פיתחו את "מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
באותו הזמן, פילר פיתח סדרה נוספת עבור UPN, בשם "Legend", אולם סדרה זו בוטלה לאחר 12 פרקים בלבד. פילר המשיך לשמש כיועץ יצירתי עבור "חלל עמוק 9" ו-"וויאג'ר", ונהג לשלוח את הערותיו על תסריטים, בזמן שהם הוכנו להפקה.
בשנת 1993, פילר נתבקש לכתוב אחד משני תסריטים פוטנציאליים לסרט קולנוע באורך מלא, עם צוות השחקנים של "הדור הבא", ביחד עם צוות הכותבים רונלד ד. מור ובראנון בראגה, אולם הוא סירב. בשנת 1997 פנו אליו שוב, לכתוב ביחד עם ריק ברמן את התסריט לסרט "מסע בין כוכבים: המרד". במהלך עבודתו על התסריט, פילר תיעד את התהליך לספר שכתב - "Fade In" - אשם מעולם לא יצא לאור.
ביוגרפיה > לאחר מסע בין כוכבים

בשנת 1996 פילר מכר תסריט לסרטו העלילתי הראשון, שנקרא "Oversight". התסריט, אשר עלילתו עוסקת בוועדת-משנה של הקונגרס האמריקאי, עוסק ב"העברת השלטון... מדור אחד אל הדור שאחריו", ונכתב בהשראת מערכת היחסים שלו עם בנו שון, אשר תרם לו בעבודותיו על תסריטים ל-"הדור הבא" ול-"וויאג'ר". נכון לשנת 2005, התסריט טרם הופק.
בשנת 1999, ביחד עם בנו שון, פילר הקים חברת הפקות בשם "Piller²". יחד, בשנת 2000, הם פיתחו פיילוט עבור רשת הטלוויזיה The WB, בשם "Day One". עם זאת, הסדרה לא עברה את שלב ה-"פיילוט".
בשנת 2001 פנה אליו המפיק ויד סגן בבקשה כי יפתח סדרת טלוויזיה על פי "The Dead Zone" - רומן מאת סטיבן קינג. הסדרה "החצי האפל", אשר פותחה במשותף עם בנו שון, ואשר כיכבו בה אנתוני מייקל הול וכן שחקנית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" - ניקול דה בור, שודרה לראשונה ב-16 ביוני 2002, ברשת USA. בסוף שנת 2007 רשת USA ביטלה את הסדרה, בעקבות רייטינג נמוך מדי.
בשנת 2005, "Wildfire", סדרת טלוויזיה נוספת שפילר פיתח עם בנו, עלתה לראשונה בערוץ ABC Family. בסדרה כיכבה שחקנית "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" - נאנה ויזיטור. העונה הרביעית (והאחרונה) של סדרה זו הסתיימה ב-26 במאי 2008.
ביוגרפיה > מותו

ב-2 בנובמבר 2005, פורסם ב-StarTrek.com כי פילר נכנע למחלת הסרטן, ומת בביתו, בגיל 57.
הערות שוליים

↑  Pi Lambda Phi 2010 mebership Directory
↑  USA Network Pulls Plug on The Dead Zone, The 4400, Broadcasting & Cable
↑  Michael Piller Succumbs to Cancer, Age 57 startrek.com
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810578823405606  BIBSYS: 9034300  BNE: XX1637394  BnF: cb14041787m (data)  GND: 1021108596  ISNI: 0000 0001 0893 5546  LCCN: no2004030978  NLA: 35172752  RERO: 02-A009578290  SNAC: w6s75nr0  SUDOC: 057637121  VIAF: 44500766   WorldCat (עם VIAF): 44500766
מכתב הרשאה

כתב הרשאה (באנגלית: Letters patent; מלטינית: litterae patentes; מילולית: "מכתב גלוי") היא הוראה רשמית הבאה בצורת מסמך רשום וגלוי המונפק על ידי המונרך או נשיא, בדרך כלל המעניק סמכות, בעלות, תוקף, תואר או מעמד לאדם, חברה או איגוד.
את כתב ההרשאה, בניגוד לחוק או לתקנה, אין בסמכותו של הפרלמנט להעניק, אלא הוא בידיו של ראש המדינה. במדינת ישראל לא קיים מושג כשכזה והוא נפוץ רק במדינות השייכות לכתר הבריטי או שהיו תחתיו (למשל, ארצות הברית).
מכיוון שמכתבי ההרשאה משמשים בין השאר להענקת בעלות על המצאה לממציא, נוצר המונח "פטנט" כדי לתאר בעלות על המצאה.
ראו גם

מכתב ההרשאה של הונג קונג
מדרון דיפ

חתך סכמטי של רבדה, מדרונות דיפ פונים שמאלה, כאשר שכבות סלע קשות יותר צבועות בגוונים כהים מאשר סלעים רכים
מדרון דיפ הוא מבנה גאולוגי הנוצר בשכבות מוטות בעקבות סחיפה. מדרונות דיפ מצויים על רכסים חד-נטייתים שבהם צד אחד תלול ונטול צורה מסודרת (מתלול) והצד השני, מדרון הדיפ, שצורתו מישורית וזווית השיפוע שלו זהה לזווית נטיית המישור (Dip - זווית הנטייה של המישור יחסית למישור האופקי) של השכבות הבונות אותו (כלומר הוא מקביל להן). הכיוון של מדרון הדיפ מכונה כיוון המישור (strike – כיוונו של קו החיתוך האופקי בין מישור השבירה למישור אופקי דמיוני).
היווצרות

סוגי סלעים מסוימים (בדרך כלל סלעים רכים) נסחפים מהר יותר מסוגי סלעים אחרים. לדוגמה, פצלים מתבלים מהר יותר מאבן גיר. במצבים כאלו יכולה להתבלות כל השכבה של סלע הנסחף בקלות, בעוד שהשכבה של הסלע העמיד יותר תישאר פחות או יותר שלמה. תוצאה של תהליך כזה תהיה משטח שטוח כמעט לחלוטין שהוא גג השכבה העמידה יותר. כשתופעה כזו מתרחשת בשכבות שלא הופעלו עליהם כוחות דוגמת פעילות טקטונית, ולכן נשארו אופקיות, נוצרים הרי שולחן. כאשר השכבות מוטות נוצרים מבנים הקרויים רבדות (cuesta) - כאשר זווית הנטייה אינה גדולה, או מצלעות (hogback) - כאשר זווית הנטייה גדולה מ-30°. הרי שולחן מתאפיינים בפסגה שטוחה, בעוד שרבדות ומצלעות יראו כרכסים כשבהם צד אחד הוא מדרון דיפ והצד השני הוא מתלול.
מדרונות דיפ יכולים להיווצר גם במבנים של סלעי יסוד כדוגמת סילים. כל מבנה גאולוגי מישורי יכול ליצור מדרונות דיפ, כאשר כוחות גורמים לו לנטייה מהמישור האופקי.
מפולות

מדרונות דיפ חשופים למדי למפולות, בשל הנטייה של משטח העובר סחיפה. ליריעות סלעים גדולות יש נטייה להחליק במורד מדרונות דיפ.
הערות שוליים

↑  לפי מילון המונחים של האוניברסיטה הפתוחה
↑  רכסים הבנויים משכבות שכולן נוטות לאותו כיוון
↑  Structural Control of Fluvial Landscapes
מיתוך

מיתוך (באנגלית: Metallizing) הוא טכנולוגיה לבניית שכבת ציפוי מתכת על פני החלק המצופה, בלי חדירת הציפוי לפני השטח. ציפויים מתכתיים משמשים לשימושים דקורטיביים. לצורכי הגנה מפני קורוזיה או לשימושים פונקציונליים כמו ציפוי מראות.
כללי

תהליך כזה פותח בשנת 1835 לייצור מראות על ידי יוסטוס פון ליביג. הוא השתמש בתהליך לשם ציפוי משטח זכוכית בכסף מתכתי[דרושה הבהרה], לקבלת ראי איכותי.
סוגי הציפוי > ציפוי מתכתי בריק

תהליך זה מבוסס על חימום של מתכת הציפוי עד לסף טמפרטורת הרתיחה בתוך תא ריק (Vacuum chamber), ואז בתהליך של עיבוי מצפה המתכת את פני השטח של החלק המצופה. אידוי מתכת הציפוי מבוצע על ידי תהליכים כמו חימום בהתנגדות, חימום בעזרת קרן אלקטרונים או חימום בפלזמה. ציפוי מתכתי בריק משמש לבניית שכבת אלומיניום על מראות זכוכית. שימוש מיוחד בציפוי זה מבוצע במראות הזכוכית של טלסקופים.
סוגי הציפוי > תהליכי ריסוס תרמיים

מוגדרים כסוג של ציפוי מתכתי. מתכות שעוברות תהליך ריסוס תרמי מקבלות הגנה מפני קורוזיה לפלדה במשך עשרות שנים יותר מאשר צבע בלבד. אבץ ואלומיניום הם החומרים הנפוצים ביותר להתזה תרמית על מבני פלדה.
סוגי הציפוי > ריסוס קר

טכנולוגיית מתכת הניתנת לריסוס קר היא תהליך מתכתי שמיישם בצורה חלקה מתכת ניתנת לריסוס קר עם דבקים כמעט על כל משטח. התערובת מורכבת משני רכיבים חומר מלכד על בסיס מים ואבקת מתכת או משלושה מרכיבים שונים: אבקת מתכת, מלכד וחומר מקשיח. תערובת החומרים מרוססת על המשטח בטמפרטורת החדר. הפרמטרים בתהליך הריסוס יקבעו את עובי השכבה, אשר בדרך כלל תהיה בין 80 ל-150 מיקרון.
סוגי הציפוי > ציפוי חומרים לא מתכתיים

שימוש מקובל בתהליך ציפוי זה בוצע על חלקי פלסטיק כדי להפוך אותם למוליכים כמו ציפוי פלסטיק ABS.
התהליך הוא צריבת פני השטח עם חומצה ולאחר מכן ציפוי מוקדם עם נחושת או ניקל בתהליך ציפוי לא אלקטרוליטי ולאחר מכן ציפוי שכבה נוספת של החומר הסופי כמו כסף. הציפוי המוקדם עם נחושת או ניקל מיועד לשיפור תכונת ההידבקות על המתכת.
ראו גם

שכבה דקה
לקריאה נוספת

Mallory, Glenn O.; Hajdu, Juan B., eds. (ביוני 1990). Electroless Plating. Elsevier Science. ISBN 978-0815512776. {{cite book}}:  (עזרה)
Durney, Lawrence J., ed. (1984). Graham's Electroplating Engineering Handbook (4th ed.). p. 440. ISBN 9780412741104.
הערות שוליים

↑  מִתּוּךְ במילון שיתוך (תשמ"ה), באתר האקדמיה ללשון העברית
↑  Lohrey, Eric C. "Metalizing Steel Bridges in the Field". Journal of Protective Coatings and Linings. Steel Structures Painting Council. 12 (5): 39.
מכחול

ערך זה עוסק במברשת לציור. אם התכוונתם ליישוב בדואי בנגב, ראו .
מכחולים לשימושים שונים
מברשות כתיבה סיניות
שימוש במכחול לצורך ציור, ציור משנת 1556.
מִכְֿחוֹל (נקרא גם מַצְבוֹע) הוא מברשת המשמשת לציור וצביעה. בעבר הרחוק שימשו מכחולים גם לכתיבה. לדוגמה, את הכתב הסיני היו מציירים במברשת דמוית מכחול.
קיימים מכחולים במבחר סוגים, הן לחובב והן למקצוען, מחומרי גלם שונים.
מבנה המכחול

המכחול מורכב משלושה חלקים: ידית, פחית מתכת וסיבים.
הידית, שעשויה לרוב פלסטיק או עץ (בעבר גם שנהב), משמשת להחזקת המכחול. פחית המתכת מחברת בין הידית לסיבי-המכחול, ומחזיקה את הסיבים במקומם. תפקיד הסיבים הוא לקלוט חומר כמו צבע ולמשוח אותו.
הסיבים עשויים מחומרים שונים, ובחירתם נעשית לפי מבניהם, תכונותיהם ותפקודם. רוב הסיבים כיום הם סינתטיים, אך במכחולים המקצועיים קיימים סיבים העשויים שערות מזנב סוס, פרוות סנאי, חמוס או שועל.
ראו גם

קו (ציור)
קסת דיו
מרקם
מלך אמיתי

מלך אמיתי הוא אלבומה ה-11 של הזמרת הישראלית זהבה בן. האלבום יצא לאור ב-1 בינואר 2000, תחת חסותה של חברת התקליטים NMC. מתוך האלבום יצאו מספר סינגלים, כשהבולטים ביותר מביניהם הם "מלך אמיתי", "להשתגע" ו-"אני שטה".
האלבום זכה להצלחה ארצית חסרת תקדים, כשנמכר בכלמעלה מ-100 אלף עותקים, מה שהופך אותו לאחד מהאלבומים הישראלים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
רקע והפקה

את מרבית שירי האלבום הפיק יעקב למאי. השיר "מלך אמיתי" שזכה להצלחה רבה ויצא כשיר הנושא מתוך האלבום נכתב על ידי דוד זיגמן, שכתב גם את הלהיט "להשתגע". מרבית שירי האלבום נכתבו והולחנו על ידי שמואל אלבז וזיגמן גם כן.
שני השירים, "מלך אמיתי" ו-"להשתגע", נכנסו אל המצעד השנתי של רשת ג', שם התברגו במקומות ה-15 וה-28.
שירי האלבום

"מלך אמיתי"
"חיים שלי"
"להשתגע"
"בדידות"
"עוואדוני"
"אל תגיד לי שלום"
"איפה כל הבחורים"
"היה היה"
"ריקוד אחרון"
"אני שטה"
"אותך אני רוצה"
המשתתפים באלבום

עבודים, קלידים: יעקב למאי, גילי נרדיה
תופים: אשר פדי
בס גיטרה: אבי יפרח
גיטרות: אבי סינגולדה
גיטרה סולו: יהודה קיסר
אקורדיון: בוריס אלייב
דרבוקה: רוני דדון
כלי הקשה: אורן בלבן
בוזוקי: אריס נחום
כינור: ילמז טשצישמה, פליקס מזרחי
חליל: ניצן עין הבר, אמיר שהסר
סקסופון: ניצן עין הבר
חצוצרה: אברהם פלדר
קולות: יהודה תמיר, גבריאל בטלר, ג׳קי עובד
מיקסים: יהודה תמיר
הערות שוליים

↑  "מלך אמיתי - מוסיקה נטו". מוסיקה נטו. אורכב מ-המקור ב-2018-08-11. נבדק ב-2018-08-11.
↑    אבי שושן, "אני רוצה עוד ילד בגיל 49. רואה את עצמי הולכת לבנק הזרע", באתר "ידיעות אחרונות", 14 בספטמבר 2017
↑  מילים לשיר מלך אמיתי - זהבה בן, באתר שירונט
↑  מילים לשיר להשתגע - זהבה בן, באתר שירונט
↑  שירים שבוצעו ע"י זהבה בן, באתר שירונט
↑  תש"ס – פזמונט, באתר pizmonet.co.il
מספיה

מספיה (באיטלקית: Messapia) הייתה אוניית נוסעים איטלקית, שמספרה בארגון הימאות הבינלאומי היה IMO 5233327. מספיה הפליגה עם תיירים בים התיכון, בקו קבוע שכלל את נמל חיפה. על סיפון האונייה הגיעו גם עולים לישראל. קיבולת הספינה 5,207 טון והיא הותאמה להשטת 236 נוסעים בתאים המחולקים לשתי מחלקות.
מספיה נבנתה במספנות טאראנטו ב-1952, יחד עם אונייה תאומה, "אנוטריה" (Enotria). האוניות נבנו עבור חברת "אדריאטיקה" מוונציה והפליגו במסלול שבועי שחיבר את צפון איטליה (טריאסטה, ונציה), דרום איטליה (בארי, ברינדיזי), פיראוס, קפריסין וחיפה. שמה של מספיה שונה ב-1975 ל"זאמזאם" (Zamzam) וב-1993 נמחקה מהספרים.
בינואר 1973, בפמגוסטה, משטרת קפריסין, בליווי סוכנים ישראלים, הורידה מסיפוני מספיה ארבעה מפליגים בעלי דרכונים אפגניים. הארבעה, שהיו חשודים כחברים בספטמבר השחור, שתכננו לבצע מעשי חבלה בחיפה, טסו לביירות. בעקבות הפרשה הוגברה ערנות שלטונות הביטחון באיטליה, שם עלו לאוניה ה"אפגניסטנים" ונערכו בדיקות נוסעים גם בספינה התאומה, "אנוטריה".
האניה "מספיה"
הערות שוליים

↑  שם הספינה נגזר משמם של שבטי המספיים, שחיו בעבר בחצי האי האיטלקי, באזור שהוא העקב של המגף האיטלקי.
↑  בבארי נערכו חיפושים אצל נוסעי מסאפיה, דבר, 12 בינואר 1973
מדרחוב נורדאו (חיפה)

| --- | --- |
מדרחוב נורדאו
מדרחוב נורדאו
 מידע כללי
 על שם:  מקס נורדאו, פעיל ציוני חשוב
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  חיפה
 רובע:  הדר הכרמל
 קואורדינטות:  32°48′31″N 34°59′56″E﻿ / ﻿32.808722222222°N 34.998944444444°E﻿ / 32.808722222222; 34.998944444444
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת חיפה מוגדלת) מדרחוב נורדאו(למפת חיפה רגילה) מדרחוב נורדאו(למפת הגליל המערבי רגילה) מדרחוב נורדאו(למפת הגליל המערבי מוגדלת) מדרחוב נורדאו  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
רחוב נורדאו (מדרחוב נורדאו) הוא רחוב מרכזי בשכונת הדר הכרמל בחיפה; המדרחוב הראשון בעיר. אם כי בפועל הוא "רחוב הולנדי", מאחר שמותרת בו תנועה וחניה של כלי רכב.
היסטוריה

הרחוב כולל מגוון מבנים בסגנון אקלקטי ובין-לאומי ("באוהאוס") שנבנו בשנות ה-30. במשך עשרות שנים שימש הרחוב מרכז עסקים, קניות ובילוי. הוא אכלס חנויות רבות, ובלטו בו חנויות לבדים וטקסטיל וכן צורפים ותכשיטנים. כמו כן פעלו בו בתי קפה ותיקים, ובהם "וינה", "שטרנהיים", "קפה ריץ" ו"קפה יורדן". כמו כן שכנו בו משרדים ומרפאות.
בסוף שנות ה-50 חווה הרחוב לראשונה ירידה במסחר, עם פיתוח בניני משרדים באזורים אחרים של העיר ופתיחת הכרמלית ב-1959, כקילומטר ממערב לרחוב, שהפך את אזור רחוב הנביאים למרכזי יותר בסביבה. בתגובה הוקמה ועדה של סוחרים בשיתוף העירייה לפיתוח הרחוב, להפעלת פעילות בידור ואירועים למשיכת קהל, כולל הארכת שעות הפעילות. כתוצאה מכך התאוששה הפעילות המסחרית ברחוב.
בשנות ה-80, בעקבות שינויים דמוגרפיים שעברו על שכונת הדר הכרמל, החלה שוב דעיכה של הרחוב. תושביה המבוססים של השכונה נטשו אותה, והדבר גרם לירידת קרנו של הרחוב. בתגובה ראש העירייה אריה גוראל יזם את הפיכת רחוב נורדאו למדרחוב. במרץ 1987 נפתח "מדרחוב נורדאו". עם פתיחת המדרחוב הותר למסעדות ובתי הקפה במקום לפעול בשבת, אך לאחר מחאה של תושבים דתיים נאסר על העסקים להוציא כיסאות ושולחנות לרחוב בשבת. בשנים הראשונות המדרחוב שקק חיים. העירייה גם ארגנה אירועי תרבות ברחוב, בהם חגיגות פורים ופסטיבל חיפה להצגות ילדים. אולם באמצע שנות ה-90, חלק גדול מבתי העסק והחנויות שפעלו בו נסגרו ועברו לקניונים החדשים ("קניון חיפה" שנפתח ב-1997 וה"גרנד קניון" שנפתח ב-1999) ולאזורים אחרים בעיר, בעיקר אזור המפרץ בו הוקמו מרכזי קניות רבים.
בשנות ה-90, בעקבות גל העלייה ממדינות חבר העמים והגעתם של עולים רבים לשכונת הדר, היה ניסיון להחיות את המדרחוב. אולם רוב החנויות שנפתחו בו פנו כמעט בלעדית לאוכלוסיית העולים והדבר הרחיק את הקונים הוותיקים לקניונים. עם הזמן עזבו את השכונה משפחות עולים צעירות, ובעקבותיהן גם חלק מהעולים המבוגרים שחששו להישאר בסביבה. את מקומם תפסו אוכלוסיות ממעמד סוציו-אקונומי נמוך ועובדים זרים. שינויים אלו ותהליכים אורבניים נוספים המיטו מכה אנושה על המדרחוב. מחירי הנכסים במדרחוב צנחו בעשרות אחוזים[דרוש מקור]. חלק מהחנויות הושכרו לעובדים זרים והן פועלות כמועדונים. מאז העשור הראשון של המאה ה-21 הוא הפך מוקד לעובדים זרים וחסרי בית. המדרחוב משמש מרכזה של הקהילה הפיליפינית בצפון הארץ.
בשנת 2012 הקימה עיריית חיפה מנהלת ציבורית להתחדשות מדרחוב נורדאו. לצדה פועלת בהתנדבות "קבוצת מ.ק.ס" (ראשי תיבות: מתכננים, קהילה, סביבה; שמה מנציח את שמו הפרטי של מקס נורדאו שעל שמו קרוי הרחוב) הכוללת מתכננים ואנשי תרבות המתגוררים או פועלים בשכונת הדר. המנהלת עוסקת בכל ההיבטים של התחדשות עירונית, ובכלל זה שיקום ושיפוץ בניינים וייזום אירועי תרבות ואמנות ופסטיבלי רחוב. בסוף העשור השני של המאה ה-21 חלה התאוששות מסוימת בפעילות המסחרית ברחוב, בעקבות תהליכי התחדשות העירונית ברחוב וסביבתו.
בנובמבר 2022 החלה עיריית חיפה בעבודות לשיקום מבנה קפה בנימין ההיסטורי בקצה מדרחוב נורדאו, בכניסה לגן בנימין.
הערות שוליים

1 2 3  רחוב נורדאו – מרכז מסחרי עולה, הארץ, 1 בדצמבר 1961
↑  יוזמה לפיתוח רח' נורדאו בחיפה, על המשמר, 29 בדצמבר 1959
↑  ראובן בן־צבי, בלונים ואופנה פתחו את מדרחוב נורדאו, מעריב, 30 במרץ 1987
↑  יגאל קוצר, חיפה: הדתיים לחצו, המדרחוב הושבת, חדשות, 31 במאי 1987
↑  חיפה -מצאי חלקי - מדרחוב נורדאו, כותרת ראשית, 29 ביולי 1987
↑  אמיר גילת, חיפה - פורים בפסח, מעריב, 3 באפריל 1988
↑  יגאל קוצר, פסטיבל  - הרומנים של כיפה אדומה, חדשות, 23 באפריל 1989
↑  קשת רוזנבלום, להחזיר את ההוד להדר הכרמל, באתר הארץ, 30 בינואר 2013
↑  דורון שפר, השיבה אל המדרחוב, באתר כלבו – חיפה והצפון, 16 ביוני 2018
↑  חגית הורנשטיין, העירייה החלה בעבודות לשיקום מבנה קפה בנימין בהדר, באתר כלבו – חיפה והצפון, 3 בנובמבר 2022
מדרון קאיפר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 על שם:  ג'ררד קויפר 
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  71°26′00″S 68°27′00″W﻿ / ﻿71.43333333°S 68.45°W﻿ / -71.43333333; -68.45
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמדרון קאיפר(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהמדרון קאיפר(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימדרון קאיפר(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומימדרון קאיפר
 
מדרון קאיפר או מתלול קאיפר (באנגלית: Kuiper Scarp) הוא מדרון (מתלול), בצידו המזרחי של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
המדרון ממוקם לגדתו הדרומית של קרחון אורנוס.
היסטוריה > גילוי ומיפוי המדרון

המדרון התגלה לראשונה וצולם מן האוויר על ידי לינקולן אלזוורת', בטיסתו מעל האזור ב-23 בנובמבר 1935.
המדרון מופה על ידי וולפגנג לואיס גוטפריד יוארג (Wolfgang Louis Gottfried Joerg) בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בטיסתו של אלזוורת'.
המדרון נסקר על ידי הסקר האנטארקטי הבריטי בין השנים 1961–1973.
היסטוריה > מקור השם

שמו של המדרון ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים של בריטניה.
בדומה האתרים סביבה, הקרויים על שם גופים במערכת השמש או קשורים אליה, נקרא המדרון על שמו האסטרונום ג'ררד קאיפר (חריט קויפר), שעל שמו נקראת גם חגורת קויפר, אשר גילה בשנת 1948 את מירנדה - אחד הירחים של כוכב הלכת אורנוס (שמו של המדרון ניתן לו בעת שניתן שמו של קרחון אורנוס הסמוך).
הערות שוליים

1 2 3 4 5  מידע גאוגרפי והיסטורי
1 2 3 4 5  מידע היסטורי
↑  היסטוריה של שמות אתרים בסביבת הקרחון
מדרחוב

נחלת שבעה, רחוב ריבלין
מדרחוב בפרנקפורט
מדרחוב הוא רחוב עירוני, בו כלי רכב ממונעים, ביניהם מכוניות ותחבורה ציבורית, אינם רשאים לנסוע. הוא מרוצף באבני מדרכה ולרוב משמש כרחוב קניות או לתיירות. המדרחוב הראשון בעולם נפתח בקופנהגן בשנת 1962.
המדרחוב, הלחם של המילים מדרכה ורחוב, הוא רחוב המיועד להולכי רגל בלבד, אשר בו יכולים לנוע בבטחה ובנוחות בין החנויות או בין הבתים.
לרוב[דרוש מקור] ההתייחסות למדרחוב היא לרחוב שנועד לקניות או לתיירות, אך למעשה על פי ההגדרה גם רחוב שלא נועד למטרה זו ייקרא בשם זה.
בעקבות הלחץ ההולך וגדל של התנועה לחופש ממכוניות, כמעט לכל עיר מרכזית בעולם יש מדרחוב אחד לפחות, לרוב במרכז העיר כגון מדרחוב בן-יהודה ונחלת שבעה בירושלים ומדרחוב נחלת בנימין בתל אביב.
רחוב יפו, ירושלים
מלבד יתרונותיו הרבים של המדרחוב, הבאים לידי ביטוי בנוחות, ביטחון ושקט להולכי הרגל, בגלל היותו שטח מרוצף, משמש המדרחוב לרוב גם לאירועים ופסטיבלים כמו גם לירידי אמנות ואוכל.
מתוך התחשבות בצורכי התחבורה, לעיתים משמש רחוב מסוים כמדרחוב רק בחלק מהזמן, ובחלק אחר הוא פתוח לתנועת כלי רכב. לעיתים החלוקה היא לפי שעות היממה, כלומר בשעות של עומס תנועה מתאפשרת תנועת כלי רכב ברחוב, וביתר שעות היממה הרחוב משמש כמדרחוב. פעמים אחרות החלוקה היא לפי ימי השבוע: בימות החול מתאפשרת תנועת כלי רכב ברחוב, ובעת המנוחה השבועית הוא משמש כמדרחוב.
פסטיבל "מדרחוב רוגוזין" הנערך מדי שנה ברחוב רוגוזין באשדוד, ובמהלכו הרחוב נסגר למכוניות
מדרחובים בעולם

המדרחוב המודרני הראשון בעידן הרכב הפרטי, שהוא גם הארוך בעולם, הוא רחוב הקניות והתיירות, סטרוגט (Strøget) שבקופנהגן, שהפך למדרחוב ב-1962 כניסיון, וב-1964 הוכרז כקבוע. מדרחוב זה נוצר על פי רעיונותיו של המתכנן הדני יאן גהל.
אחד המדרחובים הראשונים נוצר בעיר קוריטיבה שבברזיל ב-1968, כאשר ז'יימה לרנר סגר את הרחוב המרכזי "15 בנובמבר" לתנועת כלי רכב.
בירושלים החל מאמצע שנת 2007 נבנה המדרחוב הארוך בישראל שאורכו כקילומטר וחצי, המשתרע על כמחצית אורכו של רחוב יפו - מכיכר צה"ל ועד כיכר הדוידקה, בו עוברת גם הרכבת הקלה בירושלים.
סמטאותיה של ונציה יוצרות מדרחוב גדול, משום שאין בהן תנועת כלי רכב, ותנועת הסירות נעשית בתעלות.
ראו גם

כיכר עירונית
מדרחוב בן-יהודה, ירושלים
מדרחוב נחלת בנימין, תל אביב
מדרחוב הנביאים, אשדוד
הערות שוליים

↑   נעמה ריבה, המהפך של קופנהגן: "זאת לא עיר, זו אוטופיה", באתר הארץ, 26 בפברואר 2024
↑  Project for Public Spaces,
| סוגי רחוב ודרכים אזוריות |
| --- | --- | --- |
| סוגי רחובות | רחוב • סמטה • שדרה • כיכר עירונית |  |
| צורת רחובות | טיילת • מדרחוב • מבוא (רחוב) • רחוב ללא מוצא • רחוב חניה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007531421805171  BnF: cb11932966c (data)  GND: 4140911-5  LCCN: sh85099133  NKC: ph507301
מלך בחריין

| --- | --- |

 איוש נוכחי:  חמד בן עיסא אאל ח'ליפה
 תאריך כניסה לתפקיד:  14 בפברואר 2002
 תחום שיפוט:  בחריין בחריין
 ייסוד המשרה:  2002
 איוש ראשון:  חמד בן עיסא אאל ח'ליפה
 
מלך בחריין (בערבית: ملك البحرين) הוא המונרך וראש מדינת בחריין. המלך המכהן הוא חמד בן עיסא אאל ח'ליפה.
היסטוריה

ב-1783 נכבשו האיים על ידי המשפחה הערבית בית ח'ליפה, ומאז היא המשפחה השולטת בבחריין. בין השנים 1783–1971 נשא שליט בחריין את התואר "חכים" (אנ'). בשנת 1971 קיבלה בחריין עצמאות מהממלכה המאוחדת, ותוארו של השליט שונה ל"אמיר". ב-14 בפברואר 2002 הכריז חמד בן עיסא אאל ח'ליפה על בחריין כממלכה ועל עצמו כמלכה הראשון.
המלך נהנה מסמכויות ומכוח רב, הכוללים את מינוי ראש ממשלה והקבינט, נחשב למפקד העליון של הצבא, יושב בראשות מועצת המשפט הגבוהה, ממנה את הבית העליון של הפרלמנט, ומוסמך לפזר את הבית התחתון של הפרלמנט הנבחר.
רשימת השליטים > החכימים של בחריין (1783–1971)

| שם | התחלת כהונה | סוף כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| אחמד בן מוחמד בן ח'ליפה אאל ח'ליפה | 1783 | 1796 | מייסד שושלת בית ח'ליפה |
| סלמאן אבן אחמד אאל ח'ליפה (ער') | 1796 | 1825 | שליט משותף (אנ') |
| עבדאללה אבן אחמד אאל ח'ליפה (ער') | 1796 | 1843 | שליט משותף |
| ח'ליפה אבן סלמאן אאל ח'ליפה (ער') | 1825 | 1837 | שליט משותף עם עבדאללה אבן אחמד אאל ח'ליפה |
| מוחמד אבן ח'ליפה אאל ח'ליפה (ער') | 1834 | 1842 | קדנציה ראשונה - שליט משותף יחד עם עבדאללה אבן אחמד אאל ח'ליפה |
| מוחמד אבן ח'ליפה אאל ח'ליפה | 1843 | 1887 | קדנציה שנייה - שליט יחיד |
| עלי אבן ח'ליפה אאל ח'ליפה (ער') | 1868 | 1869 |  |
| מוחמד אבן ח'ליפה אאל ח'ליפה | 1869 | 1869 | קדנציה שלישית |
| מוחמד אבן עבדאללה אאל ח'ליפה (ער') | ספטמבר 1869 | 1 בדצמבר 1877 |  |
| עיסא אבן עלי אאל ח'ליפה (אנ') | ‏1 בדצמבר 1877 | 26 במאי 1923 | התפטר; מת ב-9 בדצמבר 1932 |
| חמד אבן עיסא אאל ח'ליפה (אנ') | ‏ 27 במאי 1923 | 20 בפברואר 1942 |  |
| סלמאן אבן חמד אאל ח'ליפה (אנ') | ‏ 20 בפברואר 1942 | 2 בנובמבר 1961 |  |
| עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה | ‏2 בנובמבר 1961 | 16 באוגוסט 1971 |  |
רשימת השליטים > האמירים של בחריין (1971–2002)

| שם | התחלת כהונה | סוף כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה | 16 באוגוסט 1971 | 6 במרץ 1999 | בנו של סלמאן אבן חאמד אאל ח'ליפה |
| חמד בן עיסא אאל ח'ליפה | 6 במרץ 1999 | 14 בפברואר 2002 | בנו של עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה |
רשימת השליטים > מלכי בחריין (2002–הווה)

| שם | התחלת כהונה | סוף כהונה | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| חמד בן עיסא אאל ח'ליפה | 14 בפברואר 2002 | מכהן | בנו של עיסא בן סלמאן אאל ח'ליפה |
ראו גם

ראש ממשלת בחריין
בית ח'ליפה
מכתב התאבדות

איור בו מתואר הגנרל אקאשי גידאיו המתכונן לספוקו, לאחר שהפסיד בקרב ב-1582. הוא סיים לכתוב מכתב התאבדות בצורת פואמת מוות, הנראית על הקיר בפינה הימנית העליונה.
מכתב התאבדות הוא מכתב ובו מסר שמשאיר אחריו אדם שמתאבד או מנסה להתאבד. המכתב יכול להיות במגוון צורות, כגון פתק כתוב, הקלטת אודיו או וידאו. תוכן המכתב יכול לבטא מגוון מסרים של הכותב, כגון האשמה עצמית או האשמה של הסביבה הקרובה בקשיים וכישלונות שחווה הכותב בחייו, משאלות והוראות של הכותב לאחר מותו, ועוד; לעיתים קרובות התוכן מבטא רגשות עוצמתיים של הכותב.
ההערכות הן כי 15%-30% מההתאבדויות מלוות במכתב התאבדות; קיימים הבדלים רבים באחוז זה בין תרבויות שונות. במחקרים נמצא כי כתיבת מכתב במקרה של התאבדות היא נפוצה יותר בקרב נשים וצעירים; מכתביהם של צעירים נטו להיות יותר ארוכים, עשירים ברגשות ולעיתים קרובות כללו בקשת סליחה.
מכתבי התאבדות מהווים מושא התעניינות של חוקרי מקרי מוות ושל חוקרים באקדמיה, בין השאר מכיוון שהם יכולים לספק הצצה לעולמו הפנימי של הכותב, תחושותיו ומניעיו בטרם ביצע את ההתאבדות. עם זאת, מכיוון שנמצאו הבדלים בין מאפייניהם של מתאבדים שהשאירו אחריהם מכתב התאבדות, לבין אלו שלא השאירו, נטען כי אין להסיק ממכתבים אלו לגבי עולמם הפנימי של כלל המתאבדים.
לקריאה נוספת

ישראל אורון (אוסטריי), שלום לחיים! בחרתי במוות: מכתבי פרידה מאת ישראלים שהתאבדו, קריית ביאליק: אח, 2008.