stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טינטה ברוטה

| --- | --- |

 בימוי:  פיליפה מצמבאכר, מרצ'יו רולון 
 תסריט:  פיליפה מצמבאכר, מרצ'יו רולון 
 מדינה:  ברזיל 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בפברואר 2018 
 משך הקרנה:  118 דק' 
 שפת הסרט:  פורטוגזית 
 סוגה:  סרט דרמה, סרט להט"בי 
 פרסים:  פרס טדי 
 דף הסרט ב־IMDb
 
טינטה ברוטה (בפורטוגזית: Tinta bruta; באנגלית: Hard Paint) הוא סרט דרמה ברזילאי משנת 2018 אותו ביימו מרצ'יו רולון ופיליפה מצמבאכר. הסרט הוקרן במסגרת "פנורמה" של פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-68,‏ בו זכה בפרס טדי עבור הסרט העלילתי הלהט"בי באורך מלא הטוב ביותר של הפסטיבל.
תקציר העלילה

הסרט מתמקד בפדרו (שיקו מנגת), צעיר ביישן המתפרנס מהופעה בחדרי צ'אט ארוטיים. הסימן המסחרי שלו הוא לרקוד תוך כדי מריחת צבעי גוף זרחניים על גופו. פדרו מגלה שמקור פרנסתו נמצא בסכנה, כאשר משתתף אחר בחדרי הצ'אט מחקה את הופעותיו.
שחקנים ודמויות

| שם שחקן/ית | שם הדמות | אודות הדמות |
| --- | --- | --- |
| שיקו מנגת | פדרו / ניאון-בוי |  |
| ברונו פרננדס | ליאו / בוי25 |  |
| גואגה פיישוטו | לואיזה | אחותו של פדרו |
| סנדרה דני |  | סבתא של פדרו |
| פרדריקו ואסקס | בטו |  |
הערות שוליים

↑  Press Office (25 בינואר 2018). "Programme for Berlinale Panorama 2018 Complete: What's Your Poison?". Annual Archives: 2018. Berlin International Film Festival. נבדק ב-29 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Roxborough, Scott (23 בפברואר 2018). "Berlin: 'Hard Paint' Wins Teddy Award for Best LGBTQ Feature". The Hollywood Reporter. Prometheus Global Media. נבדק ב-23 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Rooney, David (20 בפברואר 2018). "'Hard Paint' ('Tinta bruta'): Film Review | Berlin 2018". The Hollywood Reporter. Prometheus Global Media. נבדק ב-23 באוגוסט 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| זוכי פרס טדי לסרט הלהט"בי הטוב ביותר |
| --- | --- | --- |
| שנות ה-80 | חוק התשוקה (1987) • ‏The Last of England‏ (1988) • ‏Looking for Langston‏, Fun Down There‏ (1989) |  |
| שנות ה-90 | ‏Coming Out‏ (1990) • ‏Poison‏ (1991) • ‏Together Alone‏ (1992) • ‏Wittgenstein‏ (1993) • ‏Go Fish‏ (1994) • ‏The Last Supper‏ (1995) • ‏The Watermelon Woman‏ (1996) • ‏All Over Me‏ (1997) • ‏Hold You Tight‏ (1998) • ‏פאקינג אמאל‏ (1999) |  |
| העשור הראשון של המאה ה-21 | טיפות על אבנים לוהטות (2000) • הדוויג והשארית העצבנית (2001) • ‏Walking on Water‏ (2002) • ‏A Thousand Clouds of Peace‏ (2003) • ‏הצד הפראי‏ (2004) • ‏A Year Without Love‏ (2005) • ‏The Blossoming of Maximo Oliveros‏ (2006) • ‏Spider Lilies‏ (2007) • ‏The Amazing Truth About Queen Raquela‏ (2008) • ‏Raging Sun, Raging Sky‏ (2009) |  |
| העשור השני של המאה ה-21 | הילדים בסדר (2010) • ‏Ausente‏ (2011) • ‏Keep the Lights On‏ (2012) • ‏In the Name Of‏ (2013) • ‏הדרך בה הוא מביט‏ (2014) • ‏Nasty Baby‏ (2015) • ‏Tomcat‏ (2016) • ‏אישה פנטסטית‏ (2017) • ‏טינטה ברוטה‏ (2018) • ‏Brief Story from the Green Planet‏ (2019) |  |
| העשור השלישי של המאה ה-21 | בלי לשמור טינה‏ (2020) |  |
יחידת אלפא (לטביה)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  לטביה לטביה
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2006–הווה (כ־18 שנים) 
 
יחידת אלפא, רשמית "הגדוד המשטרתי המיוחד" (לטבית: Valsts policijas Speciālo uzdevumu bataljons „SUB”) היא יחידה מיוחדת של משטרת המדינה של לטביה. נוסדה בשנת 2006. בשנת 2011, לאחר תקרית ביקבפילס הושעתה הנהגת "אלפא". המשימה העיקרית של אלפא היא להבטיח את הסדר הציבורי.
אירועים

מאז הקמתה בשנת 2011, עובדי הכוחות המיוחדים של אלפא חרגו מסמכותם ב-41 מקרים.
במהלך מהומות ב-13 בינואר 2009, לוחם אלפא ירה בעיניו של המפגין אדגר גורבן עם כדור גומי.
בשנת 2011 השתתפו שני לוחמי החוליה המיוחדת של אלפא בשוד אולם ההימורים "הפניקס" ביקפילס, תוך רצח שוטר.
מידע על ההכאה, על פי החשד, על ידי עובדי אלפא בשנת 2010 בקרב מתבגרים בדאוגאפילס וריגה (המשטרה אישרה כי הליך פלילי נפתח במקרה של שימוש לרעה בסמכות, אך לא אישרה כי החשודים היו מיחידת אלפא).
היחידה השתתפה בפיזור עצרת בבאוסקה.
בשנים 2008–2010 לשכת משטרת המדינה לביטחון פנים סירבה 59 פעמים לפתוח בהליכים פליליים בנוגע לפעילותם של לוחמי אלפא.
הערות שוליים

↑  Kā atšķirt «Alfu» no «Omegas»? (אורכב 11.01.2010 בארכיון Wayback Machine)
↑  Pēc 'policistu laupīšanas' atstādina specvienības 'Alfa' vadību
↑  Виновников трагедии 13 января до сих пор не нашли, дело закрыли(הקישור אינו פעיל)תבנית:Недоступная ссылка
↑  Руководство спецназа «Альфа» отстранили(הקישור אינו פעיל)תבנית:Недоступная ссылка 26.01.2011
↑  Полицейские «Альфы» напали на подростков
↑  Потерпевший: меня тоже избили бойцы Alfa, но по делу я прохожу, как нападавший DELFI 31 января 2011
↑  Kā atšķirt „Alfu” no „Omegas”? (אורכב 11.01.2010 בארכיון Wayback Machine)
↑  Pērn 26 atteikumi rosināt kriminālprocesu pret 'alfistiem' DELFI 01.02.2011.
יואן לונג

| --- | --- |

 מדינה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
 רשות מחוקקת:  מועצת המחוז יואן לונג 
 שטח:  138.43 קמ"ר
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בתחום מנהלי:  640,600 (2020)
 קואורדינטות:  22°26′44″N 114°01′19″E﻿ / ﻿22.4456°N 114.022°E﻿ / 22.4456; 114.022 
 אזור זמן:  Hong Kong Time
 http://www.districtcouncils.gov.hk/yl/english/
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת הונג קונג מוגדלת) גואנגדונג ים סין הדרומייואן לונג(למפת הונג קונג רגילה) גואנגדונג ים סין הדרומייואן לונג  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
יואן לונג (בסינית: 元朗區) הוא אחד מ-18 תחומי המנהל של הונג קונג, הממוקם בשטחי הטריטוריות החדשות. שטחו הכולל 138.43 קמ"ר, אוכלוסייתו הגיעה בשנת 2006 ל-534,192 איש, צפיפות האוכלוסין במקום היא ביחס של 3,858 איש לקמ"ר.
הקו המערבי של רכבת הKCR עוצר במקום.
אזורים

פִּינְג שַׁאן הֶאוּנְג 屏山鄉
הַא צוּאֶן האונג 廈村鄉
קַם טִין האונג 錦田鄉
בָּאט האונג 八鄉
סַן טִין האונג 新田鄉
שַׂאפּ בָּאט האונג 十八鄉
העיירה יואן לונג 元朗市
טִין שׁוֹי הַאי 天水圍
יחידת אלפא (אוקראינה)

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 בסיס האם:  קייב 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  27 ביולי 1974 – הווה (50 שנה) 
 
מטה היחידה ברחוב בולשאיה וסילקובסקאיה, 96 בקייב.
יחידת אלפא של שירות הביטחון האוקראיני (שם מלא - המרכז למבצעים מיוחדות למלחמה בטרור) היא יחידה מיוחדת בשירות הביטחון של אוקראינה. רשמית נושאת את השם "היחידה הצבאית E6117". היחידה מתניידת לרוב בשריוניות מדגם HMMWV M1114 UAH‏ שהועברו מארצות הברית במרץ 2015.
היסטוריה

ב-28 ביולי 1974, הוקמה קבוצת אלפא בהוראתו של יו"ר הק.ג.ב. יורי אנדרופוב, לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן ב-1972. ייתכן שהיחידה הוקמה כתגובה להקמת יחידת ה-GSG 9 על ידי גרמניה המערבית.
הערות שוליים

↑  HMMWV На вооружении Украины (אורכב 23.09.2015 בארכיון Wayback Machine) // «Defense Express», 30.03.2015.
↑  В Украину прибыли 10 бронемашин из США // «РБК-Украина», 25.03.2015.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אוקראינה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
יונה פלס

| --- | --- |

 לידה:  8 ביוני 1929 לבוב, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  7 במאי 2013 (בגיל 83) 
 מדינה:  ישראל 
 השכלה:  בסמ"ת  הטכניון – מכון טכנולוגי לישראל 
 מעסיק:  האוניברסיטה הפתוחה, הטלוויזיה החינוכית הישראלית, המרכז לטכנולוגיה חינוכית 
 
יונה פלס (8 ביוני 1929 - 7 במאי 2013) היה מהנדס ויזם בתחום הטכנולוגיה והחינוך, מהראשונים בארץ ובעולם לשלב בין התחומים. היה ממקימי ומנהלי הטלוויזיה החינוכית הישראלית, הקים וניהל את המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט״ח) וכן היה חלק מצוות ההקמה וסגן נשיא האוניברסיטה הפתוחה.
ביוגרפיה

נולד ב- 1929 בעיר לבוב שבאוקראינה (אז חלק מפולין). בשנת 1936 אימו חשה את שעתיד להתרחש במרכז אירופה ועלתה לארץ עם שני ילדיה. אימו, שגידלה לבדה את יונה ואחותו, בחרה לעבוד קשה ולחיות בצניעות על מנת לאפשר להם השכלה נאותה. פלס למד בתיכון המקצועי להנדסאים וטכנאים "בסמ"ת" שבחיפה, ובשנת 1947 סיים את לימודיו בהצטיינות על אף שעברית לא הייתה שפת אימו. עם סיום הלימודים, הוא התגייס להגנת היישובים העבריים בארץ עם כוחות הנוטרות, ומייד עם הקמת צה"ל החל את שירותו בחיל הקשר, במסגרתו לחם במלחמת העצמאות. בין השנים 1949–1953 למד פלס בטכניון, וסיים בהצטיינות תואר ראשון בהנדסת חשמל - זרם חלש (אלקטרוניקה) בפקולטה להנדסת חשמל, תחום שהיה אז בחיתוליו. בסיום לימודיו אף התקבל לסגל הטכניון כמרצה. ב-1955, לאחר זמן לא רב שהרצה בטכניון, נסע פלס לארצות הברית, שם עשה השתלמות מקצועית במעבדות הטלוויזיה של חברת RCA. (חברת רדיו וטלוויזיה מהמובילות בתחום) ובמקביל השלים תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת פנסילבניה. בזמן עבודתו שם, פיתח רכיב בטייפ-ריקורדר (רשמקול) האולפני, שבהמשך היה גם הנושא לעבודת הדוקטורט שלו. ב-1958 חזר ארצה והשלים תואר דוקטור בהנדסת חשמל בטכניון בנושא הטלוויזיה, שהיה באותן שנים תחום חלוצי.
ב-1962, כאשר ״קרן רוטשילד״ החליטה להקים את הטלוויזיה החינוכית הישראלית, פנה מקס רואו, נציג הקרן בארץ, לפלס שהיה אז מהנדס הטלוויזיה הראשון והיחיד במדינה וביקש ממנו לקחת חלק בפרויקט המתהווה. פלס הקים וניהל את מחלקת ההנדסה של הטלוויזיה החינוכית, כשחזונו היה להעלות את רמת הלימודים בבתי הספר בעיר ובפריפריה כאחד באמצעות הטכנולוגיה. בסוף תקופתו שם אף קודם ושימש כמנכ״ל הטלוויזיה החינוכית. בשנת 1971 פלס הגה והקים, במימון קרן רוטשילד ובתיאום עם משרד החינוך, את המרכז לטכנולוגיה חינוכית (מט"ח) שמטרתו הייתה קידום החינוך באמצעים טכנולוגיים חדישים. במשך 25 שנה, עד לשנת 1995 ניהל פלס את מט״ח, ובחמש השנים הבאות שימש כנשיא. ב-1975 פלס היה חבר בצוות ההקמה של האוניברסיטה הפתוחה, וכן שימש בתפקיד סגן נשיא האוניברסיטה לענייני תכנון וטכנולוגיה עד שנת 1999.
בתקופתו במט״ח, צמח המרכז והפך ליצרן התוכן החינוכי הגדול בישראל. בשנת 2012, כ-70 אחוז מתלמידי ישראל למדו בעזרת התשתית הטכנולוגית שפותחה במט"ח, וכן באמצעות 35,000 כותרים שונים בהוצאת המרכז, מה שהפך את מט״ח גם לאחד המוציאים לאור הגדולים בישראל. בשנת 2011 מט"ח זכתה בפרס לאיכות ולמצוינות על שם יצחק רבין, בתחום החינוך במגזר הציבורי. גם האוניברסיטה הפתוחה צמחה חיש מהר להיות המוסד האקדמי הגדול בישראל - נכון לשנת 2012 לומדים באוניברסיטה למעלה מ-40,000 סטודנטים. שלושת המוסדות שלקח פלס חלק בהקמתם, נחשבים עד היום לאבני דרך של ההוראה והחינוך בישראל בכלל, והחינוך באמצעים טכנולוגיים בפרט.
בשנת 1951 התחתן פלס עם שרה יצחקי, ולשניים נולדו שני בנים. ב-2013 נפטר פלס, לאחר מאבק ארוך שנים במחלה קשה.
ראו גם

המרכז לטכנולוגיה חינוכית
הטלוויזיה החינוכית הישראלית
האוניברסיטה הפתוחה
קרן רוטשילד
הערות שוליים

↑  מט"ח במספרים
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007465337705171  VIAF: 308257983   WorldCat (עם VIAF): 308257983
טטיאנה וליקנובה

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  3 בפברואר 1932 
 פטירה:  19 בספטמבר 2002 (בגיל 70) מוסקבה, רוסיה 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה 
 מקום קבורה:  בית הקברות חובאנסקויה 
 השכלה:  הפקולטה למכניקה ולמתמטיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 מעסיק:  Moscow State School 57 
 
טטיאנה מיכאילובנה וליקנובה (ברוסית: Татья́на Миха́йловна Велика́нова;‏ 3 בפברואר 1932 – 19 בספטמבר 2002) וליקנובה הייתה מתמטיקאית במקצועה, ופעלה כדיסידנטית. בהיותה ותיקה בתנועת הזכויות לאדם בברית המועצות, הייתה עורכת של הדו־ירחון ״הכרוניקה של האירועים העכשוויים״ ברוב שנות פעילותו (1968–1983). בנוסף לכך הייתה מבין המייסדים של ״קבוצת ההגנה של זכויות האדם בברית המועצות״ (1969), ארגון זכויות האדם הראשון בברית המועצות מאז 1918. וליקנובה נעצרה ב־1979 ונשפטה ב־1980 למאסר של ארבע שנים ועוד חמש שנים בגלות פנימית. לאחר שבע שנים ויתרה על האפשרות לחנינה שניתנה לה וריצתה את כל השנים שנשפטה עליהן בגלות.
ביוגרפיה

וליקנובה נולדה ב־3 בפברואר 1932 ב־1954 סיימה ללמוד באוניברסיטת מוסקבה בפקולטה למתמטיקה ומכניקה. עד 1957 עבדה כמורה בבית ספר באזור הרי אורל. ב־1957 חזרה למוסקבה ועבדה כמתכנתת. וליקנובה הייתה נשואה לקונסטנטין בביצקי ונולדו להם בן ושתי בנות.
וליקנובה הפכה לדיסידנטית לאחר שצפתה בהפגנה בכיכר האדומה ב־1968. טטיאנה הלכה לצפות בהפגנה בהשתתפות בעלה, קונסטנטין בביצקי, על מנת לשמש כעדה בבית המשפט בעת הצורך. כמו המפגינים האחרים, בביצקי נעצר במקום ונשפט לגלות של שלוש שנים. בבית המשפט, עדותה של וליקנובה עוותה עד כדי ששימשה כנגד בעלה. לאחר החוויה בבית המשפט וליקנובה החליטה שלעולם לא תשתתף שוב בהליך משפטי.
במאי 1969, הקימה וליקנובה עם 14 דיסידנטים אחרים את קבוצת ההגנה של זכויות האדם בברית המועצות. קבוצה זו, שלא כמו התנועות הדיסידנטיות האחרות באותה התקופה, ניסתה לפנות לחברה העולמית. הקבוצה דיברה בשם אותם אנשים אשר עליהם עשו אוול של דיכוי פוליטי בברית המועצות וכתבו לאיחוד העולמי לזכויות האדם. אותו מכתב תורגם לאנגלית והתפרסם במערב.
ב-1970 התחילה טטיאנה לכתוב ב"כרוניקת האירועים העכשיויים". הדו־ירחון ליקט כתבות וסיפורים על הפרות של זכויות האזרח על ידי המשטר מכל רחבי ברית המועצות. בנוסף לכך תיעד את תגובות המשטר לכתבות אלו. עד מהרה נהפך הירחון למקור העיקרי בשפה הרוסית של מידע על דיכוי פוליטי בתקופת כהונתו של ליאוניד ברז'נייב. וליקנובה הפכה לבסוף לאחת העורכות הראשיות של הדו־ירחון בין השנים 1974 עד שנעצרה בשנת 1979. אחרי מעצרה אלכסנדר לבוט היה העורך הראשי, עד שגם הוא נעצר.
המעצר, המשפט והשנים בכלא ובגלות

ב־1979, היא נעצרה לאחר שהיא ואנשים נוספים ביניהם אנדריי סחרוב, דרשו לערוך משאל באומות הבלטיות לגבי קביעת העתיד הפוליטי באותם האזורים. היא נעצרה בעוון "תעמולה אנטי-סובייטית". מעצרה הוביל לגל אדיר (בסביבות 400 איש שכתבו) של כתיבת מכתבים, פרסום מאמרים וכתבות לא אנונימיים המתנגדים למעצרה של טטיאנה וליקאנובה. אנשים ידעו שהמחיר על פרסום דברים כאלה הוא כבד (בית חולים פסיכיאטרי, הרחקה לגלות, מעצרים…), אבל לא יכלו לסבול עוד כי הרגישו שהיו חייבים לעשות משהו.
וליקנובה סירבה להשתתף במשפט משום שהיא סירבה לשתף פעולה עם הליכים שהיו בעיניה לא לגיטימיים. נידונה ל־4 שנות מאסר בגולאג שאחריהן יבואו עוד 5 שנות גלות במערב קזחסטן. בשנת 1987 הוצעה לה חנינה ממיכאיל גורבצ'וב שהיה ראש המפלגה הקומוניסטית באותה התקופה, אך היא דחתה את ההצעה משום שסירבה לשתף פעולה עם המפלגה הקומוניסטית.
אחרי שחרורה

אחרי שחרורה אמרה שתתחיל לעבוד כמורה למתמטיקה בכיתות נמוכות בבית הספר מס' 57 במוסקבה. כי האמינה שמתמטיקה צריך ללמד מגיל צעיר. הפסיקה לעסוק בפוליטיקה כי הרגישה שעשתה את שלה, ואמרה שתרומתה הפוליטית תהיה פחות משמעותית מאשר תרומתה בבית הספר. טטיאנה וליקנובה מתה מסרטן בגיל 70 ב־19 בספטמבר 2002.
ביבליוגרפיה

The Reagan era from the Iran crisis to Kosovo, Santa Barbara, Calif.: ABC-CLIO, 2008, ISBN 978-1-85109-886-6
הערות שוליים

1 2 3 4 5  doolahrock, Tatyana Velikanova, 1932-2002, Marjorie, ‏2020-01-20 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 118630768  ISNI: 0000 0000 5495 0571  LCCN: n2009007759  SUDOC: 176268278  VIAF: 78841626   WorldCat (עם VIAF): 78841626
יואן סלאביץ'

| --- | --- |

 לידה:  18 בינואר 1848 שיריה (וילאגוש), מחוז ארד, פרטיום, ממלכת הונגריה, האימפריה האוסטרית 
 פטירה:  17 באוגוסט 1925 (בגיל 77) קרוצ'ה דה ז'וס, פאנצ'ו, מחוז פוטנה (כיום וראנצ'ה), ממלכת רומניה 
 מדינה:  האימפריה האוסטרית, האימפריה האוסטרו-הונגרית, ממלכת רומניה 
 מקום לימודים:  התיכון הפיאריסטי בטימישוארה, Moise Nicoară National College 
 שפות היצירה:  רומנית 
 
בול דואר רומני עם דיוקנו של יואן סלאביץ'
יואן סְלָאביץ' (ברומנית: Ioan Slavici)‏, 18 בינואר 1848 - 17 באוגוסט 1925) היה סופר, עיתונאי ומחזאי רומני, יליד טרנסילבניה, עורך דין בהכשרתו, ידוע בתרומתו להתפתחות הפרוזה הרומנית המודרנית. היה בעל דעות אנטישמיות קיצוניות. בשנת 1882 נבחר לחבר בהתכתבות של האקדמיה הרומנית.
חייו

יואן סלאביץ' נולד בכפר שיריה (Şiria) שבמחוז ארד, באותו זמן חלק מהאימפריה האוסטרו-הונגרית כבנם של סאבה סלאביץ' ואלנה, לבית בורליה. למד בבית הספר המקומי והמשיך בבתי ספר תיכוניים בארד ובטימישוארה ועמד בבחינות הבגרות בסאטו מארה. בסתיו 1868 התחיל ללמוד באוניברסיטת בודפשט, אך בחורף חלה ושב לכפר הולדתו. באפריל 1869 התחיל ללמוד באוניברסיטת וינה, אך באוגוסט כבר עבד כמזכיר של נוטריון בקומלאוש. בסתיו שב ללימודים באוניברסיטת וינה, שם למד משפטים וגם שירת בצבא.
בווינה פגש לראשונה את מיכאי אמינסקו, והשניים קשרו ידידות לכל חייהם. בהשפעת אמינסקו החליט סלאביץ' לכתוב ברומנית, שפת עמו, אף ששלט היטב בגם בהונגרית ובגרמנית. הוא פרסם בשיחות ספרותיות את הקומדיה Fata de birău ("בת המוכתר") ואגדות ילדים.
הוא נסע ליאשי, שם הקריא בז'ונימיה את הנובלה Popa Tanda ("הכומר טאנדה"), שפורסמה לאחר מכן, ב-1875, ב"Convorbiri literare". ב-1874 נסע לבוקרשט והשתקע בה וגם התחתן עם אקטרינה סֶקֶה מאגיארושי (Ecaterina Szöke Magyarosy). הוא נסע לווינה ולבודפשט, ובשובו, בסתיו 1875, מונה על ידי טיטו מאיורסקו להיות מורה בבית ספר תיכון בבוקרשט.
ב-1877 הצטרף למערכת העיתון Timpul ("הזמן") והמשיך לפרסם יצירות ספרותיות, כשהשיא כישוריו בא לידי ביטוי ביצירה "Moara cu noroc" ("הטחנה עם מזל"), ב-1881. ב-1884 הקים בסיביו את כתב העת Tribuna ("הבמה"), שבו, מאוחר יותר, כתב וערך גם ג'ורג'ה קושבוק. בגלל מאבקו למען זכויות הרומנים בטרנסילבניה, שהייתה תחת שלטון אוסטרו-הונגרי, נכלא ב-1885, אך שוחרר על ידי חבר המושבעים. הוא התגרש מאשתו והתחתן עם אלאונורה טנססקו (Eleonora Tanasescu), ובסתיו נולד בנו הבכור. ב-1886 נידון ל-3 ימי כליאה, וב-1888 נידון לשנת מאסר, שאותה ריצה בבית סוהר הונגרי בוואץ. לאחר שחרורו וסגירת עיתונו הוא עבר עם משפחתו לבוקרשט, שם שב ללמד.
ב-1894, יחד עם קושבוק ועם יון לוקה קאראג'אלה ייסד את כתב העת Vatra ("ואטרה" - "הקמין" או "המכורה"). ב-1902 פורסם הרומן Din batrâni ("מהזקנים"), שזכה לפרס האקדמיה הרומנית. מ-1914 הנהיג את היומון Ziua ("זיוואה" - "היום"), שהביע עמדות אוהדות לגרמנים וקרא לנייטרליות של רומניה. הוא נעצר ונכלא – מקום כליאתו הועבר בהמשך לבית מלון – ובתקופת הכיבוש הגרמני שב לכתוב מאמרים אוהדים לגרמנים. לאחר חתימת השלום וחזרת השלטון הרומני נעצר מחדש, נשפט לחמש שנות מאסר ונכלא בכלא וקרשט, אך שוחרר במהלך אותה שנה.
יואן סלאביץ' מת בשנת 1925 בייושב קרוצ'ה דה ז'וס-פאנצ'ו במחוז וראנצ'ה.
סלאביץ' היה עוין מאוד כלפי יהודי רומניה, נאבק נגד מתן אזרחות ליהודים ופרסם מאמרי שטנה רבים. באחד ממאמריו ("Soll și Haben—Chestiunea Ovreilor din România") כינה את היהודים "מחלה" וקרא להשליך אותם לתוך הדנובה.
יואן מקונדו

| --- | --- |

 לידה:  9 באוגוסט 2000 (בן 24) מלאן, צרפת
 עמדה:  פאוור פורוורד
 גובה:  2.07 מטרים
 קבוצות כשחקן
 2019–2022   2022–:  שולה באסקט   מונקו
 הישגים כשחקן
 הגביע הצרפתי בכדורסל (2023)  השחקן הצעיר הטוב ביותר בליגת האלופות בכדורסל (2020/2021)
 
יואן מקונדו (בצרפתית: Yoan Makoundou; נולד ב-9 באוגוסט 2000) הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד במונקו.
קריירה

מקונדו החל לשחק כדורסל במועדונים מקומיים, וב-2017 הצטרף למחלקת הנוער של שולה באסקט, וזכה עם קבוצת הנוער בשתי אליפויות רצופות, ב-2018 וב-2019. לאחר שהתאמן עם הקבוצה הבכירה, ב-10 ביולי 2020 חתם על חוזהו המקצועני הראשון, חוזה לשלוש שנים בקבוצה הבכירה. ב-20 בינואר 2021 קלע 20 נקודות והוסיף 8 ריבאונדים בהפסד 71–89 להפועל חולון בליגת האלופות. לאחר שהעמיד בטורניר ממוצעים של 10.4 נקודות ו-5.2 ריבאונדים למשחק, זכה בתואר השחקן הצעיר הטוב ביותר בליגת האלופות לעונת 2020/2021. ב-23 ביולי 2022 חתם על חוזה לארבע עונות במונקו.
הערות שוליים

↑  Ouest-France, Cholet Basket. Yoan Makoundou signe son premier contrat professionnel, Ouest-France.fr, ‏2020-07-10 (בצרפתית)
↑  Cholet: Yoan Makoundou, 20 ans, 20 points et 8 rebonds en BCL, Basket Europe, ‏2021-01-21 (ב־)
↑  Yoan Makoundou named the BCL Best Young Player, Eurohoops, ‏2021-05-05 (באנגלית)
↑  Yoan Makoundou, un jeune talent débarque à Monaco, asmonaco.basketball (ב־)
יחידת אלפא (בלארוס)

|  פרטים |
| --- | --- |
 מדינה:  בלארוס בלארוס
 בסיס האם:  מינסק 
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים) 
 
יחידת אלפא (Група «А» пры Камітэце дзяржаўнай бяспекі Рэспублікі Беларусь, רשמית: קבוצת "A" של הק.ד.ב של בלארוס) היא היחידה למלחמה בטרור של הק.ג.ב של בלארוס. זהו אחד הכוחות המיוחדים החשאיים ביותר של השירותים המיוחדים וסוכנויות אכיפת החוק בבלארוס.
היסטוריה

קבוצת אלפא הוקמה בשנת 1974 תחת הק.ג.ב של ברית המועצות כדי לאתר ולדכא את פעילותם של ארגוני טרור וקיצונים, כמו גם גילויי פשע מסוכנים במיוחד.
ב-3 במרץ 1990 הורמה יחידה 11 של הכוחות המיוחדים במינסק ופעלה בתחילה, בנוסף לבלארוס הסובייטית, גם באזור הבלטי.
עד ינואר 1992 עמדה יחידת אלפא לרשות מחלקת האבטחה הראשית של נשיא ברית המועצות, לאחר מכן היא הפכה לחלק מהק.ג.ב של הרפובליקה של בלארוס.
משנת 1992 עד 1994 היחידה הייתה מעורבת במשימות שנועדו להבטיח את ההגנה על הנהגת המדינה ועל חברי משלחות זרות. בשנות ה-90 המשימות של אלפא כללו את המאבק בפשע המאורגן, ייצוא בלתי חוקי של מתכות יקרות, חומרים וערכים היסטוריים מחוץ לבלארוס.
באוקטובר 1999 נחתמו פרוטוקולים על שיתוף פעולה בין יחידת אלפא של הק.ג.ב של בלארוס לבין מקבילתה הרוסית של הפ.ס.ב. של רוסיה.
בשנת 2008, הנשיא לוקשנקו ערך ביקורת על פעילותם של כל היחידות למלחמה בטרור. תוצאות הביקורת היו חיוביות.
בשנת 2012, על פי החלטת הנהגת הק.ג.ב, לראשונה מאז הקמתה, יחידת אלפא אפשרה לעיתונאים לבקר במרכזי האימון שלה.
גיוס הלוחמים

הקריטריונים שעל חברי יחידת אלפא לעמוד בהם לקראת גיוסם:
השכלה גבוהה;
שירות בגופי הביטחון;
היכולת לסבול מתח פיזי ופסיכולוגי גדול;
גיל 30 עד 35 שנים.
הערות שוליים

↑  Группе «А» КГБ Беларуси – 25 лет
1 2  Группа «Альфа» КГБ Беларуссии
↑  "АЛЬФА» МИНСК". אורכב מ-המקור ב-2019-04-02. נבדק ב-2019-04-02.
↑  Группа «Альфа» КГБ Беларуси: вес снаряжения одного бойца – 30 кг
↑  БПЦ осветила технику спецподразделения «Альфа» КГБ Беларуси
יוסף תבורי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1942 (בן 82 בערך) אטלנטה, ארצות הברית 
 ענף מדעי:  מדעי היהדות 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן
 מוסדות:  אוניברסיטת בר-אילן
 
יוסף תבורי (נולד ב-1942) הוא רב וחוקר ספרות תלמודית.
ביוגרפיה

נולד באטלנטה בארצות הברית, גדל מספר שנים בבולטימור ולאחר מכן בניו יורק. סיים לימודים תיכונים בישיבת נר ישראל בבולטימור. לאחר מכן למד שנה בישראל, שנה בישיבת חיים ברלין בארצות הברית, כשמקביל היה ראש סניף בבני עקיבא ולאחר מכן למד בישיבת כרם ביבנה ולאחר מכן, כחבר קיבוץ עין צורים, בישיבת מרכז הרב. בעל שלשה תארים מטעם המחלקה לתלמוד באוניברסיטת בר-אילן, בתפקידו האחרון עמד בראש מחלקה זו.
מחקריו נערכו במגוון תחומים, בהם:
חקר המועדים (עבודת הדוקטורט שלו עסקה בהתגבשות הלכות ומנהגי ליל הסדר בתקופת המשנה והתלמוד, - 'לתולדות הלכות ליל הסדר', רמת-גן, תשל"ז - ועליה מבוסס ספרו 'פרקים בתולדות ליל הסדר', הוצאת הקיבוץ המאוחד - הילל בן חיים, 1996. כמו כן, כתב את הספר 'מועדי ישראל בתקופת המשנה והתלמוד', הוצאת מאגנס, ירושלים תשנ"ה).
חקר התפילה ועולם בית הכנסת (קובצי 'כנישתא' יצאו לאור על ידו ובעריכתו).
חקר המדרש (הוציא את מדרש אסתר רבה במהדורה מדעית ביחד עם ארנון עצמון, ירושלים, 2015).
תבורי נודע גם במפתחות המאמרים שערך בתחומי מחקרו (רשימת מאמרים בענייני תפילה ומועדים, הוצאת בית הספרים הלאומי, תשנ"ג).
תבורי שימש ברבנות במקביל לעבודתו המחקרית הפעילה. בשנת 1984 נתמנה לרבו של קיבוץ בארות יצחק. בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 שימש כרב קהילה בשכונת 'הר נוף' בירושלים.
הערות שוליים

↑  כתבור בהרים, הוצאת תבונות, עמ' 7
↑  דיינים ורבנים חדשים בישראל, ברקאי תשמ"ה, באתר היברובוקס
↑  הרב ד״ר יוסף תבורי נכנם לתפקידו כרבו של קיבוץ בארות יצחק, ברקאי תשמ"ה, באתר היברובוקס
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268759205171  BIBSYS: 1084399  BnF: cb13525420s (data)  GND: 1074039424  ISNI: 0000 0000 6654 6509  LCCN: nr90008461  NKC: uk2017973114  NTA: 16910737X  RERO: 02-A016849398  SUDOC: 067404251  VIAF: 51849227   WorldCat (עם VIAF): 51849227
יונה ניקיטצ'נקו

יונה טימופייביץ' ניקיטצ'נקו (ברוסית: Иона Тимофеевич Никитченко;‏ 28 ביוני 1895 – 22 באפריל 1967) היה משפטן רוסי ששימש כשופט בית המשפט העליון של ברית המועצות. מאוחר יותר היה שופט במשפטי נירנברג מטעם ברית המועצות.
ראשית חייו וקריירה

ניקיטצ'נקו נולד למשפחת איכרים בחוטור (אנ') טוזלוקוב (בתחומי מחוז רוסטוב של ימינו). הוא למד במכון החקלאי שם ומשנת 1916 היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות. במאי 1920 מונה לסגן יושב ראש בית המשפט הצבאי של אזור סמירצ'יה. במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה לחם בקו החזית במרכז אסיה. בשנת 1924 מונה כחבר במכללת בית הדין הצבאי של המחוז הצבאי של מוסקבה.
כסגן יושב ראש הקולגיה הצבאית של בית המשפט העליון של ברית המועצות, הוביל כמה ממשפטי הראווה הידועים לשמצה של יוסיף סטלין, במהלך הטיהורים הגדולים בשנים 1936–1938, ובעיקר גזר את דינם של לב קמנייב וגריגורי זינובייב.
משפטי נירנברג

ניקיטצ'נקו היה אחד משלושת המנסחים העיקריים של "אמנת לונדון", שמכוחה פעל בית הדין במשפטי נירנברג. ביחד עם אהרן טריינין הוא חתם על האמנה מטעם ברית המועצות. הוא גם היה השופט מטעם ברית המועצות במשפטים עצמם והיה נשיא מושב בית הדין בברלין. דעותיו הקדומות של ניכרו מלכתחילה. בטרם התכנס בית הדין, הסביר ניקיטצ'נקו את המשפטים מנקודת מבט סובייטית:
אנו עוסקים כאן בפושעי מלחמה מרכזיים שכבר הורשעו ושהרשעתם כבר הוכרזה על ידי הצהרות מוסקבה וקרים [יאלטה] של ראשי הממשלות [של בעלות הברית]... כל הרעיון הוא להבטיח עונש מהיר וצודק על הפשע.
ניקיטצ'נקו התנגד לזיכוים של היילמאר שאכט, פרנץ פון פאפן והנס פריטשה; הוא גם טען כי יש לגזור עונש מוות על רודולף הס, שבסופו של דבר נידון למאסר עולם על ידי בית הדין. הוא גם מצא את פסקי הדין שגויים ביחס לקבינט של היטלר, המטה הכללי של גרמניה (אנ') והפיקוד העליון של הוורמאכט.
ניקיטצ'נקו חשש מפשרה קלה מדי. בנקודת הדיון הסופית בחן מחדש את עניינו של הס והצביע בעד מאסר עולם, כך שלהס לא נותרה הזדמנות להיחלץ בדרגת ענישה נמוכה יותר.
קריירה מאוחרת

במרץ 1946 נבחר ניקיטצ'נקו מחדש לבית המשפט העליון של ברית המועצות, ועד יולי 1949 שימש כסגן יושב הראש שלו. מאוגוסט 1949 עד ספטמבר 1951 היה ראש המחלקה לספינות קו במשרד המשפטים של ברית המועצות. הוא פרש לגמלאות ב-1951.
יונה ניקיטצ'נקו נפטר ב-1967 ונקבר בבית העלמין ודנסקויה במוסקבה.
הערות שוליים

↑  Реабилитирован посмертно
↑  Фотоархив Введенское кладбище - Немецкое кладбище Москва - Участок № 28/Никитченко
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 110557945X  ISNI: 0000 0004 3880 1831  NTA: 389926434  VIAF: 311334738   WorldCat (עם VIAF): 311334738