stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בזיליקת יוחנן הקדוש בלטראנו
היסטוריה > ימי הביניים

עם מעבר מגוריו של האפיפיור סילבסטר לארמון בשנת 324 וקביעת כס האפיפיור שם, הוקדש המבנה והוכרז כ-"Domus Dei" – "בית האל" – והוא נחשב מאז לקתדרלת רומא. הבזיליקה עוטרה בפאר כה רב עד שהיא כונתה "Basilica Aurea" – בזיליקת הזהב. ב-455 פשטו הוונדלים על רומא ובזזו את אוצרותיה, בכללם גם את עיטורי הבזיליקה. לאו הראשון שיקם אותה ב-460 ואדריאנוס הראשון המשיך בכך, אך ב-897 היא כמעט נחרבה ברעידת אדמה ורק במאמץ רב הועמד המבנה על תלו שוב.
המבנה הוקדש בשנית על ידי האפיפיור סרגיוס השלישי במאה ה-10 לכבודו של יוחנן המטביל בסיום חידוש מבנה הבפטיסטריום וחיבורו לבזיליקה. במאה ה-12 הקדיש האפיפיור לוקיוס השני את הבזיליקה ליוחנן כותב הבשורה, כך ששני הקדושים הם פטרונים משותפים של הבזיליקה, אם כי תחת חסותו של ישו עצמו, כפי שמופיע בכיתוב בכניסה ובאופן דומה לשאר הבזיליקות הפטריארכליות. שלב זה של הבזיליקה שרד עד ל-1307, אז החריבה שרפה אותה ואת הארמון הלטראני. במשך תקופת אפיפיורות אביניון (1309–1377), ירד מעמדה של הבזיליקה והיא הוזנחה יחד עם הארמון הלטראני. קלמנס החמישי ויוחנן העשרים ושניים מימנו את עבודות השיקום, אך שרפה נוספת שפרצה ב-1361 פגעה מאוד גם היא בבזיליקה ובארמון. גם במקרה זה שלחו האפיפיורים מאביניון כסף לממלא מקומם ברומא כדי לממן את התיקונים ואת האחזקה הכללית, אך למרות זאת הבזיליקה איבדה את פארה ויוקרתה הקדומים. אורבנוס החמישי אף ניסה לעבור לגור ברומא ולשקם שם את מבני הוותיקן ב-1367, אך חזר לבסוף לצרפת. עם סיומה של תקופת אביניון וחזרתה של האפיפיורות לרומא, הוערך המבנה כלא ראוי למגורי האפיפיור בעקבות הנזקים המצטברים. האפיפיור קבע את מושבו בכנסיית סנטה מריה אין טרסטוורה ולאחר מכן בבזיליקת סנטה מריה מג'ורה. לבסוף נבנה ארמון האפיפיור בקריית הוותיקן, ומאז המאה ה-16 ועד היום מתגורר בו האפיפיור.
היסטוריה > הבנייה מחדש

עבודות הבנייה והשיפוצים נמשכו בבזיליקה ובכיכר מחוץ לה במשך מאות שנים ביוזמתם של מספר אפיפיורים ובניהולם של אדריכלים שונים שבנו במגוון סגנונות. רשימת האפיפיורים ושאר התורמים שנידבו מכספם למימון העבודות מופיעה בליבר פונטיפיקליס. האפיפיור סיקסטוס החמישי, שכיהן בין השנים 1585–1590, פתח במיזם החידוש והשיפוץ כשנה לאחר כניסתו לתפקיד. הוא שכר את האדריכל דומניקו פונטנה (Domenico Fontana) שפיקח על הריסת ארמון הלטראנו הישן ובניית ארמון חדש וקטן יותר במקומו. ב-3 באוגוסט 1588 הוצב בכיכר שלפני הארמון אובליסק מצרי שנחפר מהריסות הסירקוס מקסימוס במשך שנה. אובליסק זה הוא האובליסק המצרי הגבוה ביותר שניצב כיום. האדריכל פרנצ'סקו בורומיני, שנשכר על ידי אינוקנטיוס העשירי, חידש גם הוא את המבנה ובנה בתוך הבזיליקה שתים-עשרה גומחות שמאוחר יותר, ב-1718, הוצבו בהן פסלי השליחים שעוצבו בסגנון הרוקוקו.
האפיפיור קלמנס השנים עשר הכריז על תחרות לבניית החזית החדשה של הבזיליקה. למעלה מ-23 אדריכלים השתתפו בתחרות שהוכרעה בידי חבר מושבעים בראשותו של סבסטיאנו קונקה (אנ'), שהיה נשיא האקדמיה של סן לוקא. המנצח היה אלסנדרו גליליי (Alessandro Galilei), ובניית החזית, שקיימת גם כיום, הסתיימה ב-1736 תוך שהיא מוחקת כל סימן וזכר לחזית הישנה של הבניין ומעניקה לו מראה נאו-קלאסי.
מבנה הבזיליקה

הבזיליקה היא בצורת צלב, שאורכו מורכב מספינה ראשית באורך 130 מטרים ממזרח למערב, ורוחבו הוא טרנספט (בית רוחב) באורך 64 מטרים. צמוד לטרנספט מדרום בנוי הקלויסטר וצפונית-מערבית לבזיליקה ממוקם הבפטיסטריום (בית הטבילה). צפונית-מזרחית לבזיליקה, ומצדו השני של הרחוב, שוכנים מתחם הסקלה סנטה והטריקליניום של ארמון הלטראנו, שנמצאים אף הם בתחום אחריותה של הבזיליקה.
מבנה הבזיליקה > החזית

בחזית המזרחית הראשית פתוחות חמש קשתות שמובילות אל הנרתקס (המבואה) ובראשן אחד עשר פסלים בגובה של כ-7 מטרים של ישו וקדושים נוספים, פרי יצירתם של פַסלים שונים. במרכז החזית נמצאת "לוג'יית (אכסדרת) הברכות", בה היה בעבר האפיפיור החדש שנבחר מקיים את טקס הברכה, ביום בו היה יושב על כס בישוף רומא שבבזיליקה. החזית פונה לצד מזרח בהתאם לתקופה בה נבנתה, שקדמה למסורת המאוחרת יותר, בה כיוון התפילה הוא מזרחה. בחזית המשנית הפונה לצפון קיימת כניסה צדדית, והיא מעוטרת בשני מגדלי פעמונים בסגנון רומנסקי.
מבנה הבזיליקה > הנרתקס

הנרתקס עוצב גם הוא על ידי גליליי. רוחבו של הנרתקס עשרה מטרים ואורכו 50 מ', והוא מקורה בקמרון חבית מחופה באריחים דקורטיביים. הדלתות הראשיות, מתוך חמש כניסות בסך הכול, הובאו מהקוריה ג'וליה (אנ'), מבנה הקוריה השלישי לאחר הקוריה הוסטיליה, שבפורום רומאנום. בנרתקס מוצב גם פסל של קונסטנטינוס שהובא ממרחצאות דיוקלטיאנוס. כמו כן מצויים שם שלושה תבליטים שנעשו ב-1736 ומתארים תמונות שונות מחיי יוחנן המטביל.
מבנה הבזיליקה > הספינה

חלל הכנסייה מחולק לספינה ראשית ולעוד ארבע ספינות משניות, שתיים מכל צד של הספינה הראשית, מספר מקובל של ספינות בכנסיות בגודל כזה. המעברים מופרדים על ידי טורי פילסטרים המחפים על העמודים העתיקים יותר. הרצפה עשויה בעבודת פסיפס בדוגמאות גאומטריות בסגנון "קוסמאטסקי". העבודה נתרמה על ידי משפחת קולונה (Colonna), משפחת אצילים איטלקית, והסתיימה ב-1425 במסגרת שיפוצים שיזם מרטינוס החמישי שהיה מבני המשפחה. ניתן לראות את סמל המשפחה משובץ בפסיפס במקומות שונים. הספינה מקורה בתקרת קסטות מקושטות בפאר רב מהמאה ה-18, שבהן משובצים גם סמלי האפיפיורים פיוס התשיעי, פיוס העשירי ופיוס האחד עשר, שהיה אחראי לעבודת עיטור התקרה כפי שהיא נראית כיום.
משני צדי הספינה הראשית הוצבו פסלי שנים עשר השליחים העשויים שיש בגובה 425 סנטימטרים ואשר מוגבהים מהרצפה בכשני מטרים נוספים וכך יוצרים מראה על-אנושי. מאחורי הפסלים מצוירות דלתות סגורות שמסמלות את הדרך אל ירושלים החדשה. מעל הפסלים שבקיר השמאלי יש תבליטים של סצנות מהברית הישנה וסצנות קשורות מהברית החדשה מעל הפסלים שבקיר הימני. התבליטים הם מעשה ידיו של הפסל אלסנדרו אלגארדי (Alessandro Algardi) מהמאה ה-17. מעל לתבליטים מקושטים הקירות בציורי אובלים שבתוכם נביאים שונים, אף הם מהמאה ה-17.
מבנה הבזיליקה > המזבח הראשי

מעל המזבח הראשי מוצב אפריון בסגנון גותי שנבנה על ידי ג'ובאני די סטפנו (Giovanni di Stefano) ב-1367 ובהוראתו של אורבנוס החמישי. בתוך תיבה מעל למזבח נמצאים שרידי קדושים, שעל פי המסורת אלו ראשיהם או חלקים מראשיהם של פטרוס ושל פאולוס. בתוך המזבח נמצא המזבח העתיק של הבזיליקה שעשוי עץ ועל פי המסורת ערך עליו פטרוס מיסה. האפריון כולו מקושט בפסלים ובפרסקאות המתארות תמונות מהברית החדשה.
מבנה הבזיליקה > האפסיס

מאחורי המזבח נמצא בית המקהלה שעיצובו הסתיים ב-1884. הוא הוגדל בכ-20 מטרים והפסיפסים שעיטרו אותו נשמרו בשלמותם. הפסיפסים מורכבים משני חלקים שהורכבו יחד, האחד מהמאה ה-4 אשר מתאר את ישו וסביבו תשעה מלאכים – אזכור למסורת שישו נגלה במהלך ההקדשה הראשונה של הבזיליקה. הפסיפס השני והגדול יותר הוא מהמאה ה-13 ובמרכזו נראית יונה שמסמלת את רוח הקודש, צלב ששוחזר מפסיפס מהמאה ה-9 ונביעה של ארבעה מקורות מים המסמלים את ארבע הבשורות. המים נשפכים לתוך נהר הירדן כזכר לטבילת ישו. בין מקורות המים נראית ירושלים החדשה ובה עוף החול, המסמל את נצחיות הכנסייה, יושב על ענפי עץ החיים, ופטרוס, פאולוס ומלאך חמוש מגנים על העיר. כמו כן, נראה שם האפיפיור ניקולס הרביעי כשהוא כורע לרגלי מרים הבתולה שמניחה את ידה על ראשו כאות להגנתה והקדושים אנטוניוס מפאדובה, פרנציסקוס מאסיזי, אנדראס הקדוש, יוחנן המטביל, יוחנן כותב הבשורה, פטרוס ופאולוס. בחלק התחתון יותר ממשיך הפסיפס בין חלונות האפסיס והוא מתאר את שאר השליחים שביניהם ניתן לראות גם את דיוקנם של מעצבי הפסיפס כורעים לרגלי השליחים ובידיהם כלי העבודה שלהם: פטיש, מצפן ומד זווית. הקתדרה, שני העוגבים, הפרסקאות על הקירות וסמלי האפיפיור לאו השלושה עשר על תקרת בית המקהלה, כולם משיפוצים שנערכו במאה ה-19.
במעברים מצויים גם קברי שישה אפיפיורים שלא נקברו בבזיליקת פטרוס הקדוש כנהוג. בעבר היו עוד קברי אפיפיורים בבזיליקה, אך קבריהם נהרסו במהלך השנים ושרידיהם הועברו משם.
מבנה הבזיליקה > הקלויסטר

בעבר הכיל המנזר הצמוד לבזיליקה מגורים גדולים לנזירים ששירתו בבזיליקה, אולם במהלך אפיפיורות אביניון הוזנח המנזר ולא חודש רבות. החלק העיקרי שקיים היום הוא הקלויסטר מהמאה ה-13 המוקף עמודים מפוארים עשויים שיש שהיו מקושטים בפסיפסים שאבדו זה מכבר. בקלויסטר קיימים חלקי פסלים מימי הביניים ופסל-חזה של פלוויה יוליה הלנה מהמאה ה-4.
מבנה הבזיליקה > הבפטיסטריום (בית הטבילה)

הבפטיסטריום של הבזיליקה הוא הבפטיסטריום הראשון שנבנה במיוחד למטרה זו והכניסה אליו ממוקמת מול הבזיליקה. צורתו של המבנה היא מתומנת, כנגד שמונת הימים שבין הלידה והטבילה, מודל שאומץ בבניית בפטיסטריומים נוספים, וההוראה לבנותו ניתנה על ידי קונסטנטינוס. אגן הטבילה הגדול במיוחד אפשר לנטבלים לכרוע בתוך המים שהגיעו מאקווה קלאודיה בזמן שהוזלפו על ראשיהם מים שלוש פעמים. המבנה שופץ על ידי סיקסטוס השלישי במאה ה-5 וחלקו התחתון של המבנה נשאר ללא שינוי עד היום. החלק העליון והכיפה שופצו ב-1637. האגדה מספרת כי קונסטנטינוס עצמו נטבל שם, אך לאמיתו של דבר הוא נטבל על ערש דווי בהיותו בקונסטנטינופול.
קירות ותקרת הבפטיסטריום מעוטרים בפרסקאות שמתארים את הצי הרומי תחת פיקודו של אספסיאנוס, כניסת הורדוס לירושלים, הטבלתו של קונסטנטינוס ומתת קונסטנטינוס, וכן בכתובות שהקראתן הפכה לחלק מטקס הטבילה. הקירות החיצוניים מקושטים באפריזים שעוצבו על ידי פרנצ'סקו בורומיני ב-1657 ובהם מופיע גם סמלו של אלכסנדר השביעי.
ראו גם

ארמון הלטראנו
סקלה סנטה
הערות שוליים

↑  ע"פ הכיתוב על הבזיליקה עצמה, ראו תמונה
↑  http://www.rome-guide.it/english/monuments/monuments_laterano.html
↑  http://www.pbs.org/wgbh/nova/egypt/raising/rome.html
↑  http://www.ancient-wisdom.co.uk/top50stones.htm
↑  אקדמיה נחשבת לאמנות, רומא. ראו http://www.nga.gov/casva/accademia/intro.shtm
↑  לדוגמה: http://www.wga.hu/frames-e.html?/html/r/rusconi/andrew.html
↑  ראו תמונה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007599551705171  BIBSYS: 90915866  CANTIC: a11340125  GND: 4124075-3  LCCN: n83019332  NKC: kn20101109005  VcBA: 494/22739  VIAF: 155972474   WorldCat (עם VIAF): 155972474 
האובליסק בחזית הבזיליקה
החזית הצפונית עם מגדלי הפעמונים
הספינה הראשית
האפסיס
המזבח והאפיריון
עמודי הקלויסטר
אחד העוגבים
הבפטיסטריום
גב חדיד

סטרידינג אדג' (Striding Edge), גב חדיד באזור האגמים באנגליה
גב חדיד (בלועזית: Arête) הוא רכס סלעי צר המפריד בין שני עמקים. הוא נוצר בדרך כלל כאשר שני קרחונים שוחקים שני עמקים קרחוניים מקבילים. גב חדיד יכול להיווצר גם כאשר שני קרקסים קרחוניים שוחקים את הקיר הראשי (headwall) אחד כלפי השני, אם כי בדרך כלל הם פורצים את הקיר המפריד ביניהם, ויוצרים מעבר הרים דמוי אוכף המכונה אוכף הרים (Col). כששלושה קרקסים או יותר נפגשים, הם יוצרים צורת פירמידה המכונה קרן (horn), כשהדוגמה הידועה ביותר היא המטרהורן.
קו הרכס הולך ומתחדד כתוצאה מבליה עקב קפיאה-הפשרה, והמדרון מכל צד של הגב החדיד הופך תלול יותר כתוצאה מאירועים של תנועת בלית והסחיפה של סלעים חשופים בלתי יציבים.
המקור של המונח בלועזית "ארט" (Arête) הוא מצרפתית, ופירושו קצה או רכס. צורות נוף דומות בהרי האלפים מתוארים בגרמנית במונח המקביל "Grat".
בארצות הברית נהוג לכנות טיפוס מסוים של גב חדיד כ"סכין קצבים" (Cleaver). מיקומו של גב חדיד מסוג זה הוא לרוב גורם חשוב בבחירה בין מסלולי זרימת הקרחון. הליכה על גבי גב חדיד מסוג זה במעלה או במורד הר עשויה למנוע הליכה על שטחי קרחונים, שלג או סלע לא יציבים או מתחתיהם. זה בדרך כלל המקרה במסלולי הטיפוס בקיץ אל פסגת הר ריינייר, ההר הגבוה ביותר ברכס הקסקייד, במדינת וושינגטון. מטפסים על המדרון הדרומי של ההר עולים על גב החדיד המכונה "Disappointment Cleaver" (סכין הקצבים אכזבה) והולכים לאורכו במקום לטפס על הקיר הראשי של אחד משני הקרחונים שמשני צדי גב החדיד: קרחון אינגרהאם (Ingraham Glacier) או קרחון אמונס (Emmons Glacier).
גלריה

קלאוד רסט (Clouds Rest, "מנוחת העננים"), גב חדיד בפארק הלאומי יוסמיטי
קונצ'טו (Ко̀нчето), גב חדיד בהרי פירין בבולגריה
קריב גוץ' (Crib Goch), גב חדיד בסנודוניה בצפון-מערב ויילס
גרדן וול (Garden Wall), גב חדיד בפארק הלאומי גליישר
הערות שוליים

↑  Arête
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007402008705171  LCCN: sh2016002713
בצק פריך

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קלתית 
 
מאפה מבצק פריך
בתחום הבישול, ובפרט בתחום המגדנאות, בצק פריך (בצרפתית: Pâte brisée או Pâte sucrée) הוא בצק שמכיל על כל כמות של סוכר (או אבקת סוכר) כמות כפולה של שומן (חמאה, מרגרינה, שמאלץ או שומן בע"ח אחר) וכמות משולשת של קמח לבן. מיחסי הכמויות האלה נובע כינוי נוסף לבצק מסוג זה, "בצק 3:2:1". יחסים אלו הם יחסי בסיס ויכולים להשתנות בהתאם לצורכי האופה. למשל לקבלת בצק עשיר יותר מגדילים את כמות החמאה ומפחיתים את כמות הקמח. אך בצק כזה קשה יותר לעבודה ומתאים למקצוענים בלבד.
בצק פריך נחשב לבסיסי מאוד ועליו נשענים הרבה חוקים ומתכונים בקונדטוריה בכלל ובקונדטוריה בצרפתית בפרט.
לשלושת המרכיבים הבסיסיים יכולים להתווסף ביצים או חלמוני ביצים, שמנת, חלב, מים ומלח לשיפור הטעם וכן משפרי טעם כמו וניל, קליפה מגוררת של לימון או תפוז ועוד.
סקירה כללית > לישת הבצק

בהכנת בצק מבוסס חמאה רצוי שכל החומרים יהיו קרים. הלישה צריכה להיות קצרה: ככל שתהליך הלישה ארוך יותר, יהיה הבצק אלסטי יותר (ונוח לעבודה), אבל המוצר האפוי שיתקבל יהיה בצק קשה יותר ופחות פריך ובעל מרקם לא נעים. לישה ארוכה גורמת לפיתוח גלוטן שמזיקה לפריכות הבצק. אופים נוהגים לומר לגבי בצק פריך "אתה אל תתעסק איתו והוא לא יתעסק איתך..."
סקירה כללית > סוגי בצק

ישנם שני סוגים של בצק הנעשות בשיטות שונות, סבלאז וקרמאז'. שיטות אלו באות לידי ביטוי גם בהכנת בצקים קשים כמו עוגיות וקרקרים. שיטת הסבלאז' היא השיטה המוכרת להכנת הבצק, תרגום המילה סבלאז היא חול בצרפתית וזהו בדיוק המרקם של הבצק - חולי.
שיטת הקרמאז' מדברת על הקרמה של המוצרים, השימוש בחומרים יהיה בטמפרטורת החדר ולא קרים כמו בסאבלאז' ובדרך כלל לבצק יוספו דברים נוספים כמו אבקת אפייה.
סקירה כללית > אפייה

טמפרטורת אפייתו של בצק פריך נעה בין 160 ל-200 מעלות צלזיוס, בתלוי בגודל ובעובי המאפה. באפיית קלתיות ממולאות (למשל פאי תפוח עץ) בתנורים שבהם קיימת האפשרות לטמפרטורה שונה בחלק העליון ובחלק התחתון של התנור, הטמפרטורה ה"תחתונה" תהיה גבוהה יותר מן ה"עליונה", כך ששכבת הבצק העליונה והדקה יותר לא תיחרך.את הבצק יש לאפות על מצב טורבו, בכל התנורים ניתן לבצע "חצי אפייה", כלומר אפייה ראשונית של תחתית הקלתית עד להתייצבות הבצק, מילוי הקלתית והמשך האפייה. אחרי שמסדרים את הבצק בתבנית וטרם האפיה, מומלץ לדקור מעט בעזרת מזלג ברחבי הקלתית, להכניס לחצי שעה למקרר להתייצבות ולאפות על נייר אפייה מחורר (ישנם משטחים המיועדים לכך).
סקירה כללית > בצק פריך מלוח

בצק פריך מלוח (בצרפתית: Pâte brisée, "בצק שביר") משמש בעיקר לשם הכנת תחתיות לקישים ולפשטידות שונות.
אופן ההכנה ודרכי הטיפול דומים לאלו של הבצק הפריך הממותק, אבל בבצק זה נהוג להוסיף מים קרים מאוד וביצים. בצק זה היינו אלסטי ונוח לעבודה.
סקירה כללית > טיפול בשאריות הבצק

אפשר להשתמש בבצק מספר פעמים, אבל בכל שימוש חוזר הבצק יעשה יותר אלסטי ופחות פריך באפיה. מכיוון שכל שימוש נוסף גורם לבצק לעבור מעיין תהליך נוסף של לישה.
סקירה כללית > אחסנת בצק פריך

בצק פריך אפשר להקפיא לתקופות ארוכות בתנאי שהטמפרטורה במקפיא יציבה ולא משתנה. בקירור אפשר לשומרו מספר ימים.
פאי תפוחים המכוסה ברצועות בצק פריך
ג'ינג'ר לין

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1962 (בת 61) רוקפורד, ארצות הברית 
 שם לידה:  Ginger Lynn Allen 
 סוגה מועדפת:  בי מובי, סרט פורנוגרפי 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1984 
 מקום לימודים:  תיכון רוקפורד ווסט 
 פרסים והוקרה:  פרס XRCO (1984)  היכל התהילה של XRCO (1995)  פרס AVN לשחקנית הטובה ביותר (2002)  פרס AVN (1986)  פרס AVN לכוכב החדש הטוב ביותר (1985)  פרס AVN (1985)  פרס XRCO (2000)  פרס AVN  היכל התהילה AVN 
 http://www.gingerlynn.com
 פרופיל ב-IMDb
 
ג'ינג'ר לין אלן (אנגלית: Ginger Lynn Allen ב-14 בדצמבר 1962) היא שחקנית פורנו, ושחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, שהייתה בולטת בתחומה בעיקר בשנות ה-80. מגזין "AVN" דירג אותה במקום השביעי ברשימת "חמישים כוכבי הפורנו הגדולים של כל הזמנים". לאחר שסיימה את הקריירה שלה בתור שחקנית פורנו, היא החלה להשתמש בשמה המקורי ולקבל עבודות בסרטי בי מובי דלי תקציב. ללין היה קאמבק מאוחר בתחום העבודה המקורי שלה, בו יצאה סדרה של סרטים קצרים בכיכובה. במהלך הקאמבק בעל השנתיים שלה היא העניקה ראיונות רבים לעיתונאים, והופיעה בחנויות בידור למבוגרים.
ביוגרפיה > קריירת פורנו

ג'ינג'ר לין אלן עברה לקליפורניה ב-1982 לאחר שסבה לקה בהתקף לב שהוביל למותו, ובהמשך עברה לגור עם שותף שנהיה בן זוגה. כדי לפרנס את עצמה, אלן הייתה צריכה למצוא עבודה בשכר גבוה יותר משכר עבודתה דאז. ב-1983 היא הצטרפה לסוכנות הדוגמנות "World Modeling Agency" ובמהרה התפשטה לשער מגזין פנטהאוז. עבודות הדוגמנות שלה גרמו לה להתפרסם בתעשיית הפורנו.
אלן הצטלמה מספר פעמים בעירום והחלה להופיע בסרטי סקס תחת שמה הפרטי "ג'ינג'ר לין" בדצמבר 1983. סרט הסקס הראשון שהשתתפה בו היה "כניעה בגן עדן" בו כיכבה לצד ג'רי באטלר. אלן החלה לצבור פופולריות, ובסופו של דבר נהייתה ידועה בתור אחת מכוכבות הפורנו הגדולות בכל הזמנים, כשמאחוריה 69 סרטי פורנו בהשתתפותה.
המראה שלה בשנים 1984–1985 היה בהשראת זמרת הפופ מדונה. הפופולריות שלה גדלה כשהחלה להשתתף בסרטים עם מין אנאלי וחדירה כפולה, מכיוון שבשוק סרטי הפורנו של תחילת שנות ה-80 תנוחות אלו היו נדירות יחסית, בעיקר בקרב כוכבות פורנו ידועות. היא הופיעה בסצנה לסבית אחת לפחות בכל סרט פורנו שהשתתפה בו, עובדה שגרמה לה לצבור עוד מעריצים. אלן ידועה גם בשל "הדיבור המלוכלך" שלה בסרטים אלו.
בפברואר 1986 אלן עזבה את תעשיית הפורנו במטרה להצליח כשחקנית קולנוע. אלן הופיעה במספר סרטים וסדרות טלוויזיה ואף בסרט אינטראקטיבי. בנוסף, הופיעה בסרט "אקדוחנים צעירים 2" לצד אמיליו אסטבז.
היא חזרה לתעשיית הפורנו בשנת 1999, כשהופיעה בשלושה סרטי פורנו: Torn‏ (1999), White Lightning‏ (2000) וNew Wave Hookers 6‏ (2000). בדצמבר 2005 אלן הופיעה בסרט "אמריקן פאי מציגים: מחנה התזמורת" בתפקיד האחות סנדרס. במרץ 2006 היא החלה להנחות את תוכנית הרדיו של תחנת "פלייבוי רדיו" "Night Calls Radio" לצד שחקנית הפורנו כריסטי קניון. ביוני 2007 בשני אתרי סקס של רשת "Kink.com". ב-2008 היא הופיעה בסרטים "Dirty Rotten Mother Fuckers" לצד ג'יימס דין (הצעיר ממנה ב-24 שנים) ו"Seasoned Players 4" לצד טום ביירון. בהמשך היא השתתפה בעוד כ-12 סרטי פורנו שהתפרסו על השנתיים הבאות.
ביוגרפיה > סרטים וסדרות טלוויזיה

בשנת 2003 שיחקה בין התפקידים הראשיים בסדרת הדרמה "Skin" של רשת FOX, אלן גילמה את אמבר סיין בסדרה שירדה משידור לאחר עונה אחת.
חיים אישיים

לאלן הייתה מערכת יחסים ארוכת טווח עם מגיש הרדיו ראלף גרמן.
בין השנים 1990–1992 ניהלה מערכת יחסים עם צ'ארלי שין, אותו פגשה בסט של הסרט "אקדוחנים צעירים 2" לאחר שעזבה את תעשיית סרטי הפורנו. שין ואביו מרטין שין עמדו לצדה כאשר עמדה לדין. היא נהגה להעביר זמן במרכז שיקום בתקופה זו בשל שימושה בקוקאין. השניים נפרדו לאחר שהתגלה כי שין שכב עם פרוצה.
בשנת 2000 אלן זוהתה כחולת סרטן צוואר הרחם, ממנו נרפאה בעזרת היסטרקטומיה וכימותרפיה.
ג'ירולמו פרקסטורו

| --- | --- |

 לידה:  1478? ורונה, איטליה 
 פטירה:  6 באוגוסט 1553 (בגיל 75 בערך) אפי, איטליה 
 שם לידה:  Girolamo Fracastoro 
 מדינה:  הרפובליקה של ונציה 
 השכלה:  אוניברסיטת בולוניה  אוניברסיטת פדובה 
 מעסיק:  אוניברסיטת פדובה 
 
ג'ירולמו פרקסטורו
ג'ירולמו פרקסטורו (באיטלקית: Girolamo Fracastoro; ‏1478 – 8 באוגוסט 1553), רופא ומשורר איטלקי.
ביוגרפיה

פרקסטורו יליד ורונה, למד רפואה בפדובה, והתוודע לקופרניקוס. לאחר לימודיו עבר לורונה ובה התגורר עד יום מותו. מלבד עיסוקו הרפואי עסק במדע, ואף חלק על תפיסתו של תלמי כי השמש סובבת את כדור הארץ.
פרסם ספרים אחדים ששניים מהחשובים הם:
"העגבת או המחלה הצרפתית" – ראה אור בשנת 1530 כספר שירה ובו מסופר על רועה בשם סיפיליס שנדבק במחלת העגבת כעונש מידי אפולו. הספר תורגם לכמה לשונות ויצא בעשרות מהדורות. בתוך המסופר שילב תיאור רפואי של המחלה ודרכי הטיפול בה, עד כי השם המקובל לעגבת מקורו בספר זה.
"על הדבקה ומחלות מידבקות" – ראה אור בשנת 1546 ובו העלה השערה מדעית כי כל המחלות נגרמות על ידי יצורים חיים, ולא רק זאת אלא שכל אחת מן המחלות נגרמת על ידי יצור ממין אחר. גם לו - כמו ללואי פסטר שהוכיח את טענתו זו באופן מדעי - לעגו הבריות וניסו לתקוף אותו על שהוא מפריח הבלים באוויר. הספר כולל תיאורי מחלות שונות ובהן, לראשונה בתולדות הרפואה, זו של טיפוס הבהרות.
ג'ירולמו ריינלדי

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1570 רומא, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  15 ביולי 1655 (בגיל 85) רומא, מדינת האפיפיור 
 הושפע על ידי:  דומניקו פונטנה 
 צאצאים:  קרלו ריינלדי 
 
גִ'ירוֹלַמוֹ רַיינַלְדִי (באיטלקית: Girolamo Rainaldi; 4 במאי 1570 –  15 ביולי 1655) היה אדריכל איטלקי שתכנן מבנים בסגנון מניירסטי שמרני, לעיתים קרובות תוך שיתוף פעולה עם אדריכלים אחרים. הוא היה מתחרה מצליח של ברניני. בנו, קרלו ריינלדי, הפך לאדריכל בולט עוד יותר, וסגנונו היה בארוק שלם יותר.
קורות חיים

ריינלדי נולד ברומא. אביו היה צייר שהגיע לרומא מנורצ'ה (אנ').
הוא עבד כשולייה אצל האדריכל-מהנדס דומניקו פונטנה (אנ') ושיתף פעולה כשותף זוטר עם ג'אקומו דלה פורטה (אנ'), שאותו ירש כאדריכל הראשי של האפיפיור, בתור "officium architecti nobilis fabricae Capitolii Populi Romani" (מלטינית: "משרד האדריכל האציל של בניין הקפיטול של העם הרומי"). הוא השלים גם את פאלאצו אלברטוני ספינולה (אנ') שתוכנן על ידי ג'אקומו דלה פורטה. הוא עבד כל הזמן על פרויקטים חשובים פחות כמו מזבחות וריהוט כנסיות, ועם פרויקטים מתמשכים של מעצבים אחרים, במיוחד בבזיליקת פטרוס הקדוש ובהשלמת הפרויקט של מיכלאנג'לו בגבעת הקפיטולין עם פאלאצו נואובו (איט') שעוצב בצורה דיסקרטית לשקף את פאלאצו דיי קונסרבטורי (איט') המופתי של מיכלאנג'לו.
העיצוב היחיד המשפיע ביותר של ריינלדי היה חזית כנסיית ישו ומריה (אנ'); הפרויקט החל בשנת 1642, ולא הושלם לפני מותו של ריינלדי. בתפקידו הרשמי תכנן ריינאלדי גם את הפאלאצו כדי לשכן את הישועים בפיאצה דל ג'זו (איט'), חזית מנייריסטית ללא שמץ של בארוק בפרטיה. כאדריכל המועדף על הקרדינל פמפילי, הוא האפיל על ברניני באופן זמני כאשר הקרדינל הזה הפך לאפיפיור אינוקנטיוס העשירי ב-1644 והוא הפך לאדריכל האפיפיורי של רומא ב-1644.
הפרויקטים החשובים של ריינאלדי האב ברומא היו פאלאצו פמפילי (אנ') בפיאצה נאבונה (בערך 1645 – 1650), שם תכנן גם את כנסיית סַנְט'אַנְיֶיזֶה אִין אָגוֹנֶה (אנ') והניח את היסודות שלה החל משנת 1652, אך הוחלף בשנה שלאחר מכן על ידי פרנצ'סקו בורומיני, שהקים חזית שונה לגמרי על יסודותיו של ריינלדי; לאחר מותו של ריינלדי בנו קרלו נקרא להחליף את בורומיני.
הוא גם עיצב את הקברים בסנטה צ'צ'יליה אין טרסטוורה ושיתף פעולה בסביבה הבארוקית של הגנים של וילה בורגזה. ברומא, הוא מונה לנסיך האקדמיה של סן לוקא לשנת 1641.
ריינלדי האב היה בסך הכול אדריכל בית עבור משפחת פארנזה. במעוז פארנזה של קפרארולה (אנ'), ליד רומא, הזמין הקרדינל אודוארדו פארנזה את ריינלדי לבנות עבור המסדר הכרמליטי את כנסיית מריה אי סילבסטרו (1621–1623), כנסייה יפה ומקורית מותאמת לצורכי האתר. הקרדינל אודוארדו הזמין גם את הפנים המועשר של סנטה מריה דלה קונסולציונה בקפרארולה (שדומה לכנסייה סנטה מריה אין קמפיטלי (אנ'), שתוכננה מאוחר יותר על ידי בנו קרלו ריינלדי). ריינלדי, שהתאים עבור משפחת פארנזה שני אגני גרניט עתיקים מונומנטליים כמזרקות תואמות בארמון פארנזה בשנת 1626, נלקח לפארמה על ידי בני משפחת פארנזה כדי לבנות שם את ארמונות העיר שלהם, ועשה גם את הקמרונות של "סנטיסימה אנונציאטה" בעיר ההיא.
ריינלדי היה פעיל גם בבולוניה, שם תכנן את הקמרון כדי לכסות את הכנסייה העצומה והשאפתנית של בזיליקת פטרוניוס הקדוש (שבוצע במקום על ידי פרנצ'סקו מרטיני), ותכנן את כנסיית סנטה לוסיה (1623). עבור פרנצ'סקו ד'אסטה, שעם אובדן מושב משפחת אסטה של פרארה למדינת האפיפיור, ריכז את חסותו בדוכסות מודנה ורג'ו, ריינלדי תרם בנייתו של ארמון דוכסי מודנה (אנ') כדי להחליף את ה"קסטלו" העתיק, ובמיוחד הופקד על התכנון והידראוליקה המשוכללת של הגנים שלו, עם "משחקי המים (אנ')" ותיאטרון בגינון אמנותי (אנ'), 1631–1634.
ג'ירולמו ריינלדי קבור בצניעות ליד אביו בכנסיית סנטי לוקא אה מרטינה (אנ'); שתוכננה בחלקה על ידי אביו של ריינלדי, ובחלקה על ידי פייטרו דה קורטונה.
ג'ירולמו דלה רוביה

| --- | --- |

ילד מטיל את מימיו כמזרקה מאת  ג'ירולמו דלה רוביה במוזיאון בודה
 לידה:  9 במרץ 1488 פירנצה, רפובליקת פירנצה 
 פטירה:  1566 (בגיל 77 בערך) פריז, ממלכת צרפת 
 
ג'ירולמו דלה רוביה (באיטלקית: Girolamo della Robbia;‏ 1488, פירנצה – 1566, פריז) היה פסל רנסאנס איטלקי שעבד עם חומר קרמי.
ג'ירולמו דלה רוביה בנו הצעיר של אנדראה דלה רוביה ובן אחיינו של לוקה דלה רוביה ואחיו של ג'ובאני דלה רוביה.
ג'ירולמו עבר לחצרו של פרנסואה הראשון, מלך צרפת
בסמוך ללקיחתו הזמנית בשבי למדריד של פרנסואה הראשון ולמות אביו אנדראה דלה רוביה, חזר ג'ירולמו לפירנצה.
גלריה

אמנות דקורטיבית במוזיאון הלובר
פרנסואה הראשון, מלך צרפת במוזיאון המטרופוליטן לאמנות
פרוטומה של גיבור קלאסי או קיסר במוזיאון לאמנות בקליבלנד
פרוטומה במוזיאון פול גטי
ג'ים גאריסון

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
ג'ים גאריסון (באנגלית: Jim Garrison;‏ 20 בנובמבר 1921 - 21 באוקטובר 1992) היה משפטן אמריקאי, ששימש כתובע מחוזי בניו אורלינס, לואיזיאנה, והעמיד לדין את נשיא לשכת המסחר בעיר, קליי שאו (Shaw), באשמת מעורבות ברצח קנדי.
קריירה מוקדמת

גאריסון נולד כ-ארלינג קרות'רס גאריסון בעיר נוקסוויל במדינת איווה, אך גדל בניו אורלינס. בשנת 1941 הצטרף לצי, ושירת במלחמת העולם השנייה כקצין תצפית ארטילרי מוטס. לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטת טוליין, ולאחר מכן הצטרף לארגון ה-FBI בו שירת שנתיים כסוכן. לאחר שחרורו מן הארגון עבר לניו אורלינס ושירת כשנה וחצי במשמר הלאומי. עם תום שירותו, בשנת 1958 הצטרף למשרד התובע המחוזי, ובשנת 1961 התמודד על התפקיד, אל מול מועמד בעל תמיכה פוליטית חזקה. הוא נכנס לתפקיד התובע המחוזי במאי 1962.