הוועדה הציבורית למניעת הרשעות שווא ותיקונן (ועדת דנציגר)
דוח הביניים השלישי

בתאריך 25.1.25 הגישה הוועדה את דוח הביניים השלישי שלה, בנושא החשש בפני הודאות שווא בפני חוקרי משטרה. במסגרת הדוח סקרה הוועדה מחקרים רבים המצביעים על גורמי הסיכון המרכזיים להודאות שווא בחקירה, לרבות גורמים חוץ-מערכתיים הנובעים ממאפייניו האישיים והאישיותיים של הנחקר וגורמים מערכתיים, הנובעים מדינמיקת החקירה ומהשיטות המופעלות במהלכה. המלצות הוועדה מבקשות להתמודד עם שני סוגי הגורמים הללו, על מנת להפחית את הסיכון להודאות שווא בהליך הפלילי בישראל. לצד זאת, גיבשה הוועדה המלצות כלליות הנוגעות למעמד ההודאה בדין הישראלי.
אשר למעמד ההודאה, גיבשה הוועדה כמה המלצות במטרה להפחית את הסיכון לכך שחשוד שהודה הודאת שווא במשטרה יורשע על בסיס הודאתו. הוועדה המליצה שידיעה של פרטים מוכמנים תוכל להוות דבר-מה נוסף להודאה במשטרה רק כאשר מדובר בפרטים מהותיים לעבירה, ורק כאשר אותם פרטים לא היו ידועים למשטרה בטרם נמסרו מפי החשוד. ככל שמדובר בפרטים שהיו ידועים למשטרה, הרי שהם יוכלו לשמש כדבר-מה נוסף רק אם נדחתה טענת החשוד שלפיה אותם פרטים נמסרו לו במסגרת החקירה או הגיעו לידיעתו ממקור אחר.
עוד המליצה הוועדה כי בתיקים שבהם הנאשם הנו קטין, אדם עם מוגבלות שכלית או נפשית או אדם המצוי בהשפעה ניכרת של חומרים משני-תודעה או שניכר כי הוא סובל מתסמונת גמילה בעת החקירה, לא ניתן יהיה להרשיע את הנאשם על בסיס הודאתו במשטרה בהיעדר ראיה חיצונית המסבכת אותו בביצוע העבירה.
אשר לגורמים חוץ-מערכתיים להודאות שווא, הסיקה הוועדה מהמחקר המדעי שככלל, הודאותיהם של חשודים קטינים ושל חשודים עם מוגבלות שכלית או נפשית הנן בעלות סיכוי גבוה יותר להוות הודאות שווא, ומכאן שעל בתי המשפט לנקוט משנה זהירות בבואם להרשיע חשודים אלו על יסוד הודאותיהם. בדומה לכך, הוועדה מסיקה כי ככלל, הימצאותו של חשוד בתסמונת גמילה או תחת השפעת סם משמעותית מפחיתה את מהימנות הודאתו. לפיכך, על המשטרה להימנע, למעט במקרים חריגים, מחקירת חשודים המצויים בעיצומם של מצבים אלו כאשר הם ניכרים, ועל בתי המשפט לנקוט משנה זהירות בבואם להרשיע על בסיס הודאות שנגבו מחשודים במצבים אלו. על מנת להקטין את הסיכון להודאות שווא של חשודים קטינים ושל חשודים עם מוגבלות שכלית או נפשית, המליצה הוועדה על שורה של צעדים, לרבות תיקון חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) כך שייקבע כי חשודים קטינים ייחקרו רק על ידי חוקרי נוער, למעט במקרים חריגים; קביעת נוהל על ידי משטרת ישראל שלפיו יש לברר עם כל חשוד, בתחילת החקירה, על מצבו הבריאותי, וככל שהחשוד נוטל תרופות באופן קבוע, מהו אופיו של הטיפול התרופתי אותו הוא מקבל או האם הוא זקוק להנגשות; וקידום הסדרת המקצוע של "מנגישי צדק", אשר תפקידם לתווך את החקירה לאדם עם מוגבלות ולדאוג לו להנגשות המתאימות. בנוסף, רוב מחברי הוועדה המליצו לאפשר לחשודים קטינים ולחשודים עם מוגבלות שכלית או נפשית, להיות מלווים בידי סנגור במהלך חקירתם.
אשר לגורמים מערכתיים להודאות שווא, המליצה הוועדה להימנע משיטות חקירה שמגלמות הנחה מוקדמת בדבר אשמת החשוד ולהרחיב  את השימוש במודל ה-PEACE הבריטי בחקירות משטרה, אשר נמצא במחקר כי הוא מקטין את הסיכון להודאות שווא. עוד המליצה הוועדה להימנע מטכניקות חקירה מסוג "מקסימיזציה" ו"מינימיזציה", אשר נמצא כי הן מגדילות את הסיכון להודאות שווא, לקדם חקיקה הקובעת כללים ברורים בכל הנוגע להתנהלות החקירה ומשכה וליידע חשודים, בכתב ובעל פה, בדבר הזכויות הספציפיות העומדות להם בחקירה.
בנוסף, המליצה הוועדה על שורה של צעדים הנוגעים להבטחת מימושה של זכות ההיוועצות, על הרחבת החובה לתעד חקירות של חשודים בתיעוד חזותי-קולי (בכפוף למגבלות תקציביות) ועל עריכת הכשרות בנושא הודאות שווא לשופטים, פרקליטים, סנגורים ואנשי משטרה.
אתר הוועדה