stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הקורפוס ה-21 (בריטניה)
מבנה הקורפוס > במערכת מגידו וצפון ארץ ישראל

במהלך המערכה על מגידו וכיבוש צפון הארץ היה הרכב הקורפוס כדלקמן:
הדיוויזיה השלישית "לאהור" בפיקוד מייג'ור גנרל סר ארתור רג'ינלד הוסקינס (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-7, ה-8 וה-9).
הדיוויזיה השביעית "מירוט" בפיקוד מייג'ור גנרל פיין Sir V. B. Fane (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-19, ה-21 וה-28).
הדיוויזיה ה-54 של מזרח אנגליה בפיקוד מייג'ור גנרל סר סטיוארט האר (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-161, ה-162 וה-163).
הדיוויזיה ה-60 הלונדונית בפיקוד מייג'ור גנרל ג'ון שיי (הכוללת את בריגדות הרגלים ה-179, ה-180, ה-181, בריגדת פ.ק.א ה-5 ורגימנט הפרשים של הקורפוס ה"יומנרי").
לקריאה נוספת

ג'ון גריינג'ר, "הלחימה על ארץ ישראל-1917", הוצאת מודן והוצאת 'מערכות' של צה"ל, 2012.
פילדמרשל ארצ'יבלד פרסיוול ויוול, מסעי המלחמה בארץ ישראל, הוצאת אריאל, 2007.
הקרבות על בית דראס

מצפה
רמון
מצפה
רמון
הקרבות על בית דראס היו שלושה אירועי קרב בתקופת מלחמת העצמאות בין יחידות של חטיבת גבעתי לכוחות בלתי סדירים מתושבי הכפר בית דראס – פעולת הסחה להקלת הלחץ על קיבוץ ניצנים, כיבוש הכפר במסגרת מבצע ברק וקרב עם פלוגות מצריות וסודניות בזמן קרבות עשרת הימים.
מטוס תובלה דאגלס C-54 סקיימאסטר
הכפר נכבש במסגרת מבצע ברק, מבצע שמטרתו הייתה ”לשלול מן האויב בסיס חשוב לפעולות בעתיד... על ידי יצירת בהלה כללית ושבירת המורל של האויב. הכוונה היא לאלץ את היישוב הערבי 'לנוע'.”
מפת הקרבות על בית דראס, 1948
מיקומו של הכפר בסמוך לכביש החוף מצד אחד ובסמוך לשדה תעופה מצד שני הכתיבו לחטיבת גבעתי את הצורך לכבשו. גדוד 53 גבעתי איבד 20 לוחמים בקרבות ועשרות נפצעו.
בית דראס

בית דראס היה כפר ערבי ששכן על גבעה באזור מישור החוף הדרומי.
לאורכה של הגבעה הקימו הבריטים ערב מלחמת העולם השנייה בסיס חיל אוויר בשם RAF Beit Daras, ובו מסלול נחיתה שהותאם למפציצים, עם מגדל פיקוח ולצדו מחנה אוויראים ששרתו בו. על מסלול זה נחת מטוס דאגלס C-54 סקיימאסטר הראשון ב-1 באפריל 1948 כאשר הביא בחשאי משלוח נשק קל ראשון מצ'כיה במסגרת מבצע חסידה.
הקרב הראשון – אפריל 1948

ב־20 באפריל 1948 תקפו מאות מערביי בית דראס בפיקודו של אל אפריקי את קיבוץ ניצנים. גדוד 53 שפעל באזור הוזעק לעזרה ותקף למחרת היום ב-21 באפריל את הכפר על מנת לאלץ את התוקפים לשוב אל כפרם. הגדוד שהיה מפוזר ביישובי הסביבה ציוות שתי פלוגות בלתי אורגניות בפיקוד סגן מפקד הגדוד. הכוח חולק לארבע יחידות משנה: כוח הלם, כוח אבטחה וחסימה, כוח רתק וכוח עתודה. כוח האבטחה כבש את בית הספר שהיה מחוץ לכפר ובסיוע כוח הרתק איפשר לכוח ההלם להיכנס תוך איגוף עמוק לחלק הדרומי-מערבי של הכפר. תושבי הכפר הזעיקו את המשטרה הבריטית הניידת ממצודת עיראק סוידאן, כמו כן כוחות מערביי הסביבה ואת תוקפי ניצנים ששבו אף הם ותקפו את כוחות גבעתי.
הכוחות החלו בנסיגה, תחילה לבית הספר ולאחר מכן לכיוון באר טוביה. המג"ד יצחק פונדק שהיה באותה שעה מעל לכפר במטוס סיור נחת ליד באר טוביה, אסף כיתה של המשמר הנע מקיבוץ חפץ חיים עם מקלען ויצא לכפר. הם הגיעו לקרבת בית הספר של הכפר שם רוכזו פצועי הגדוד. פונדק הקצה כוח לחפות על פינוי הפצועים ובסיוע משוריין של כוח העתודה החל הפינוי. כח העתודה התמקם וסייע ברתק מהמנחת הנטוש. המשוריין לא יכול היה להתקדם לעבר בית הספר עקב קשיי עבירות. המחלצים פינו ברגל את הפצועים אל המשוריין דרך שדה החיטה לכיוון מסלול הנחיתה. לכוחות הערביים הצטרפה המשטרה הבריטית ממשטרת עיראק סווידאן אשר הגיעה בשלוש שריוניות האמבר נושאות תותח ומכונות ירייה. מאש הבריטים על הכוחות שהיו במהלך נסיגה לבית הספר וממנו, נהרגו שלושה חיילים ונפצעו 20 מהלוחמים. האש פחתה רק לאחר שג'יפים ומשוריינים של חטיבת הנגב, שנחלצו לעזרת הנסוגים, פתחו באש מקלע  מקלעי בזה על הבריטים, אולם כדורים אלה לא גרמו נזק מאחר שלא חדרו את השריון, אבל בכך הקטינו בהרבה את עוצמת האש על הנסוגים.
עד שעות הצהרים הגיעו הנסוגים עם הפצועים לבאר טוביה. ארבעה לוחמים שלא הצליחו לפנותם, נפלו בידי תושבי הכפר. אלה הרגו אותם, התעללו בגופות וכרתו את ראשיהם של שלושה מהפצועים. הם שיפדו את שלושת ראשי הנרצחים ונשאו אותם ברחובותיה הראשיים של מג'דל.
בקרב זה נפלו שישה חיילים. שני פצועים נוספים מתו מפצעיהם. בקרב זה נפצעו עשרים לוחמים.
הקרב השני – מאי 1948

הקרב השני התנהל ב-11 במאי 1948 על ידי חטיבת גבעתי והיה אחד הקרבות במבצע ברק. מבצע זה היה במכלול המבצעים של תוכנית ד' של ההגנה ובמסגרתו הוטל על החטיבה להשתלט על יעדים בשפלה שבתחום שטח המדינה היהודית על פי תוכנית החלוקה.
הכוח הישראלי התוקף מנה שלוש פלוגות רובאים מגדוד 53, פלוגה מגדוד 52 ופלוגת משמר (פל"מ). אליהם נוספו כוחות סיוע ורתק. להערכת המודיעין עמדו לרשות כוחות הכפר 250 לוחמים ותגבורת אפשרית של עד 500 לוחמים נוספים.
הכוח נערך בחמישה כוחות משנה: כוח פריצה של מחלקות רובאים וכוח של חמישה משוריינים שאמור היה לפרוץ מניצנים דרך גבעה 69, שני כוחות רתק הכוללים מקלעים כבדים, מרגמות ודוידקות וכוח נוסף של חמישה משוריינים כעתודה. לאחר סיור של כיתת פל"מ בערב קודם נע הכוח בשעה 5:00 לעבר הכפר אך נתגלה כ-500 מטר מהכפר והחלה לחימה. בהמשך היום הצטרפו שני הכוחות המשוריינים לפורצים ותקפו את הכפר משני אגפיו. התנגדות המגינים החלה להתמוטט. פגיעתן של מספר פצצות מרגמה, גרמה למנוסת הלוחמים הערביים. תגבורת של כמאה לוחמים ערביים שהגיעה מכיוון איסדוד וג'וליס, הונסה על ידי כוחות הרתק. כאן הסתיימה הלחימה.
לפי עדויות לוחמי גבעתי, עם פרוץ הקרב החל להימלט חלק מתושביו. עם סיומו נטשו אותו כליל. לפי העדויות היה מצב שכעשרים נשים שנותרו במקום היו גלויות לאש ושתיים מהן אף נפצעו, והלוחמים טיפלו בפצועות, השקו את הנשים במים והושיבו אותן במקומות מוגנים עד תום הלחימה. לטענת לוחמי גבעתי, לפני שרוב הכוח עזב את הכפר, פוצצו חלק מבתיו. עוד הם מעידים כי הלוחמים אפשרו לנשות הכפר לחזור מספר פעמים לקחת את המטלטלין, ואיפשרו לזקנים לעלות על חמורים וגמלים ולצאת את הכפר. יחידות של גדוד 53 נשארו בכפר שננטש מתושביו.
כוחות ההגנה איבדו חמישה לוחמים בקרב זה, וכשלושים ושישה לוחמים ערביים נהרגו.
הקרב השלישי – יולי 1948

יום לפני תום ההפוגה הראשונה, שעמדה לפוג ב-9 ביולי, הפרו המצרים את הפסקת האש ותקפו מספר משלטים שהוחזקו בידי צה"ל, כבשום ופנו לשלב הבא בנסיונותיהם להתקדם צפונה. ב־8 ביולי 1948 חנתה במוצב בית דראס פלוגה ב' מגדוד 53 גבעתי תחת פיקודו של שמעון מרגולין. באותו לילה תקפה את המוצב פלוגת חיל רגלים סודנית בסיוע פלוגת משוריינים שירדו אל מסלול הנחיתה מכיוון גבעה 69. החיילים הסודנים הצליחו להיאחז בפאתי הכפר ונוצרו כיסי התנגדות וקרבות במספר נקודות. למרות הפיצול והמורכבות של הקרבות הדף הכוח המגן את ההתקפות וגרם לסודנים אבדות רבות (שלושים ושמונה חללים) כמו כן נתפס שלל צבאי רב. בין השאר מקלע ויקרס עם אלפי כדורים. בתוך הקרב הצטיינו בגבורתם ארבעה חיילים שהיו בעמדה קדמית מנותקים משאר חבריהם למרות בידודם, עמדו בגבורה מול מחלקת רגלים מצרית שתקפה אותם והתקרבה עד למרחק של כ־20 מטר. בקרב זה נפלו כל הארבעה.
לקראת סופו של הקרב, הגיעו לכפר המג"ד יצחק פונדק יחד עם הקמ"ן. הקמ"ן תיחקר סמל מצרי פצוע וגילה דרכו את מפקד הגדוד הסודני, קצין מצרי בדרגת רב-סרן שאף הוא היה פצוע ושכב לא רחוק. קצין המודיעין דובב את הקצין המצרי, ולמד ממנו פרטים על יעדי ההתקפה המצרית שהיוותה חלק מתוכנית התקפה כללית של כל החזית המצרית. דהיינו, ההתקפה על נגבה ב-12 ביולי והניסיון בתנועת מלקחיים לכבוש את נגבה, עיבדיס, שלושת כפרי הסאוואפיר, גשר הקשתות שלידם ולנוע צפונה לכבוש את כפר ורבורג, באר טוביה ולהמשיך לכיוון מסמיה (היה זה הקצין המצרי הבכיר ביותר שנשבה עד אז).
הגדוד איבד ארבעה מחייליו באותו קרב וכן ספג שבעה פצועים.
שלושה לוחמים נפלו בפעילות בבית דראס בתאריכים שונים.
מצבת זיכרון ל-20 נופלי הגדוד בכפר בית דראס, ניצבת בשוליו הדרומיים של מושב גבעתי.
לקריאה נוספת

אברהם אילון, חטיבת גבעתי במלחמת הקוממיות, הוצאת מערכות, 1959.
לוחמי הגדוד, גדוד 53 הפרברים בחטיבת גבעתי תש"ח, הוצאת ירון גולן, 2006.
עודד נגבי, הייתי חבלן, הוצאת ירון גולן, 2001.
עורך אריה חשביה, עד הלום, הוצאת משרד הביטחון, 2005.
הערות שוליים

↑  המקורות לערך זה מבוססים בין השאר על זכרונותיהם של לוחמי גבעתי
↑  בני מוריס, 1948 המלחמה הערבית-ישראלית הראשונה, עמוד 185
שריונית האמבר סימן 4
אתר הזיכרון במושב גבעתי
אתר הזיכרון במושב גבעתי ללוחמי חטיבת גבעתי שנפלו בקרבות על בית דראס
הרי דסקו

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°37′00″S 72°23′00″W﻿ / ﻿69.6167°S 72.3833°W﻿ / -69.6167; -72.3833
  (למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההרי דסקו(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמההרי דסקו(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי דסקו(למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיהרי דסקו
 
הרי דסקו (באנגלית: Desko Mountains) הם רכס הרים באי רוטשילד, שמצפון מערב לאי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
אורכו של הרכס 37 קילומטרים בכיוון צפון-מערב - דרום-מזרח, בין פסגת בייטס לפסגת אוברטון.
שיא גובהם של ההרים בפסגת אניגמה שברכס פורנייר, המתנשאת לגובה של 1,000 מטרים מעל פני הים; הפסגה ה-4,102 בגובהה באנטארקטיקה.
ההרים מצויים מזרחית למפרץ לאזארב, ובסמוך לפסגת גווארד, פסגת שנק, פסגת מוריל, ופסגת תומה.
היסטוריה > גילוי ומיפוי ההרים

ההרים התגלו ממרחק על ידי פביאן גוטליב פון בלינגסהאוזן בשנת 1821, ועל ידי ז'אן-באטיסט שארקו בשנת 1909, אולם לא היה ברור אם מדובר בהרים או ברכס.
הרכס צולם מהאוויר על ידי צי ארצות הברית במהלך מבצע קפיצה לגובה, ועל ידי משלחת החקר האנטארקטית רון, בשנת 1947.
הרכס מופה בשנת 1960 על ידי דרק סירל (Derek J.H. Searle) מסקר שטחי חסות איי פוקלנד, על בסיס תצלומי אוויר אלה.
הרכס מופה בשנית על ידי צי ארצות הברית בשנת 1966, ושוב בהתבסס על תצלומי לווין לנדסאט בשנת 1975.
היסטוריה > מקור השם

שמו של הרכס ניתן לו על ידי הוועדה המייעצת לשמות אנטארקטיים.
הרכס נקרא על שמו של דניאל א. דסקו (Daniel A. Desko), מצי ארצות הברית, שהיה מפקד טייסת VXE-6 במהלך מבצע דיפ פריז בשנת 1977, ומפקד מטוס LC-130 בשנת 1976.
ראו גם

| אתרים על שם מלחינים, מוזיקאים ויצירות מוזיקליות באי אלכסנדר |
| --- | --- | --- |
| קרחונים | באלאקירב • בארטוק • גילברט • דיליוס • מיקאדו • סאליבן • סיבליוס • פלסטרינה |  |
| הדומי קרח | הנדל • וגנר • מוצרט |  |
| מדפי קרח | באך • ברהמס • בריטן |  |
| שדות שלג | שדה השלג פרסל |  |
| מפרצונים | בוקריני • ברהמס • בריטן • היידן • ובר • ורדי • מנדלסון • סטרווינסקי • פורה • קופרן • ראמו • שוברט |  |
| הרים, רמות ומצוקים | רכס אטאנסוב • רמת אלגר • נונאטאקי אפאלאצ'יה • הר בורודין • פסגת גלוק • הר גריג • רמת דביסי • הר וילבי • מעבר האפנר • הרי לאסוס • הר ליסט • שלוחת מאהלר • פסגות מוסורגסקי • הר מורלי • נונאטאק פיגארו • הר פינאפור • גבעות פינלנדיה • הר צ'ייקובסקי • הר שומאן • גבעת שופן |  |
| חצאי אי | אירואיקה • בטהובן • מונטוורדי • שוסטקוביץ' |  |
| לשונות יבשה | נקודת ברליוז • נקודת רוסיני |  |
הערות שוליים

↑  גאזט השמות האנטארקטיים הרשמי של ארצות הברית
1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  הרי אנטארקטיקה לפי גובהם
↑  לפי מקור אחר המיפוי בוצע בשנת 1959.
זולגות הדמעות מעצמן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  איתן גרין
 הופק בידי:  עינת דבש
 תסריט:  איתן גרין
 עריכה:  ערה לפיד
 שחקנים ראשיים:  אבי גרייניק  אריה מוסקונה  מיטל טרבלסי
 מוזיקה:  עדי רנרט
 צילום:  אמנון סלומון
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  1996
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
זולגות הדמעות מעצמן הוא סרט קולנוע ישראלי, משנת 1996, בבימויו של איתן גרין ובכיכובם של אבי גרייניק ואריה מוסקונה.
תקציר עלילה

הסרט מספר על יעקב (אריה מוסקונה) ויצחק (אבי גרייניק) צ'רניאק. אב ובן הגרים במושב בשרון ומנהלים חברה קטנה לקייטרינג ושירה בציבור ביחד עם ענת (מיטל טרבלסי) ששרה את השירים. במהלך חתונה בהם עבדו, יעקב מקבל התקף לב, בוני (יעל נביא), שוטרת במקצועה מתנדבת באמצע חתונתה לפנות אותו לבית החולים. אם המשפחה שפרה (יעל שטרן) העובדת כגננת במושב, מביאה את ילדי הגן לביקור אצל יעקב החולה מה שמביא למחאה מצד אחת האמהות. ומביא לרעיון של סגירת הגן עקב מיעוט ילדים.
במקביל, יצחק מנסה לעבור טסט, אך בכל פעם שניגש, הוא מתחיל לבכות מבלי לשים לב, אף על פי שהוא נהג מצוין. בעקבות מצבו הבריאותי של יעקב, הוא איננו יכול לנהוג והוא נותן ליצחק לנהוג בוואן של העסק למרות שאין לו רישיון. הדבר מוביל לכמעט דריסה של נער (יהודה לוי) ובמהלך אחת הנהיגות יעקב מביים התקף לב כדי להוכיח ליצחק שהוא יכול לא לבכות בנהיגה גם במצבי לחץ. יצחק מצליח לא לבכות, אך הוא מתעצבן לאחר שהוא גילה שההתקף היה בדוי.
לאחר טסט נוסף שהיה מוצלח, והוא לא בכה בו, הוא פונה אל הבוחן. בתגובה הבוחן מתעצבן, וטען שפניה אליו בזמן הטסט אסורה ושהוא נהג בביטחון יתר. לאחר הטסט פונה אליו בחור (עמי סמולרצ'יק), שביקש שתמורת תשלום, הוא ידאג שאותו בוחן יעביר אותו. למחרת הוא מקבל טלפון שאכן הוא עבר את הטסט.
כדי לעזור לעסק מצטרף אליהם תומר. בן המושב אשר השתחרר משירות קבע. במהלך אחד האירועים שהפיקו בפאב, הקהל הפריע לשירה של ענת, ולאחר שיצחק מתעצבן מתחילה להתפתח קטטה בין הבליינים ליצחק, יעקב ותומר. תומר בעקבות ניסיון שיש לו באמנויות לחימה, מצליח להתגבר על הבליינים.
לאחר שהסתבר ליצחק שהבחור שפנה אליו רימה אותו, הוא מנהל מרדף אחרי הבוחן במהלך טסט אחר שהעביר, עם הוואן של העסק כדי להוכיח לו שהוא יודע לנהוג בסוף המרדף יצחק מתנגש עם הוואן בכוונה ברכב המבחן ומתחיל להתפתח עימות פיזי בין יצחק לבוחן. בסוף המשטרה מגיעה ועוצרת את הבוחן על העבודה שהוא והנוכל ביקשו שוחד תמורת העברת טסטים. ומתגלה שאת הרישיון שלו הוא קיבל במרמה.
אחת השוטרות שהגיעו לעצור את הבוחן הייתה בוני, וכאשר הם מגיעים לבית כדי לספר להוריו של יצחק על התרמית הסתבר להם שיעקב אושפז בשנית ובעיותיו בלב הם בגלל מום לב מולד, ולא בגלל הרגלי תזונה גרועים כפי שחשבה שפרה.
בוני ביקשה מיצחק שיבוא לראות הופעה של שירה בציבור בבר מצווה של אח שלה, ולראות זמרת שתוכל להחליף את ענת, לאחר שהיא עזבה את העסק לטובת הקלטות בתל אביב. בוני התגרשה מבעלה, זמן קצר לאחר שנישאה, ומתחילה לנהל רומן עם יצחק.
יעקב נפטר, ולמרות הנטייה של יצחק לבכות, הוא לא בכה בהלוויה. תומר, שפרה ובוני יורשים את מקומו של יעקב, ואף קונים כלי רכב חדשים ומשדרגים את העסק בדיוק כמו שרצה יעקב, ויצחק נוהג לאחר שהוציא רישיון כחוק. במהלך נסיעה בה יצחק נהג, הוא שומע ברדיו את ענת שרה את בלדה על נערי שגדל (שיר אותו שרה ענת בהופעותיה כמה פעמים במהלך הסרט). יצחק סוטה מהדרך, עוצר בשוליים של כביש החוף ומתחיל לבכות.
שם הסרט הוא ציטוט של שורה מפורסמת משירה של מרים ילן-שטקליס, "דני גיבור".
שחקנים

| שחקן | תפקיד |
| --- | --- |
אבי גרייניק: יצחק צ'רניאק
אריה מוסקונה: יעקב צ'רניאק
מיטל טרבלסי: ענת
יעל שטרן: שפרה
עמי סמולרצ'יק: נוכל
יעל נביא: בוני
יהודה לוי: נער שנדרס
גדי פור: תומר
דני רוט: בוחן
הפונקט הגדול

חלק מאנדרטת ההנצחה ביער קדושי זגלמביה ליד מודיעין
הפונקט הגדול הוא כינוי לסלקציה כללית של 50 אלף מיהודי הערים בנדין, סוסנוביץ ודומברובה גורניצ'ה באזור זגלמביה, פולין, שערכו שלטונות גרמניה הנאצית ב-12 באוגוסט 1942.
הפעולה נעשתה באמצעות תרגילי הסחה בקנה מידה רחב לצורך הטעיית היהודים. הגרמנים מיינו את היהודים וניפו מהם באמצעות "טיהור" כ-12,500 בני אדם אשר נחשבו "בלתי פרודוקטיביים" (לא יצרניים, כלומר בעלי כושר עבודה נמוך). עם אנשים אלה נמנו בעלי משפחות גדולות, ילדים, נתמכי סעד, נכים, חולים וזקנים. כל אלה גורשו לאושוויץ להשמדה השיטתית שהחלה במאי 1942. היתר נשלחו לעבוד במפעלים גרמניים. לפעולה רבת היקף זו קדמו טיהורים בקנה מידה קטן יותר, וגם לאחריה נערכו טיהורים נוספים, עד שקהילות יהודי זגלמביה חוסלו לגמרי.
לזכרם של הנספים ניטע "יער קדושי זגלמביה", ליד מודיעין.
הרולד סקוט מקדונלד קוקסטר

| --- | --- |

 לידה:  9 בפברואר 1907 קנזינגטון, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 פטירה:  31 במרץ 2003 (בגיל 96) טורונטו, קנדה 
 שם לידה:  Harold Scott MacDonald Coxeter 
 ענף מדעי:  גאומטריה 
 מקום לימודים:  בית הספר קינג אלפרד (1919)  בית הספר סנט ג'ורג' (1923)  מרלבורו קולג' (1925)  טריניטי קולג' (1928)  אוניברסיטת קיימברידג' (1931)  אוניברסיטת פרינסטון (1933) 
 מנחה לדוקטורט:  ה. פ. בייקר 
 מוסדות:  אוניברסיטת טורונטו (1936–1996)  אוניברסיטת מזרח אנגליה (1968–1968)  אוניברסיטת אמסטרדם (1966–1966) 
 תלמידי דוקטורט:  נורמן ג'ונסון, ג'ורג' פ. הנדרסון, ג'ון כריס פישר, Andrew Lloyd Dulmage, John Maurice Kingston, John B. Wilker, Barry Ross Monson, Joseph George Sunday, ברוס ל. צ'ילטון, Cyril Wilbur Luther Garner, Asia Ivić Weiss, ו. ג. בראון, פרנק ארתור שרק, ויליאם אוסקר ג'ולס מוזר, דונלד ו. קרואו, ג'ראלד ברמן, Seymour Schuster 
 פרסים והוקרה:  עמית החברה המלכותית (1950)  עמית החברה המלכותית של קנדה (1948)  פרס ג'פרי-ויליאמס (1973)  פרס מרכז מחקר המתמטיקה הקנדי-פילדס-המכון הפסיפי למדעים מתמטיים (1995)  שותף במסדר קנדה (1997)  מדליית הנרי מרשל טורי (1949)  מדליית סילבסטר (1997) 
 
הרולד סקוט מקדונלד קוקסטר (באנגלית: Harold Scott MacDonald Coxeter, נודע כדונלד קוקסטר‏; 9 בפברואר 1907 - 31 במרץ 2003) היה מתמטיקאי קנדי, מגדולי חוקרי הגאומטריה במאה ה-20.
נודע בעבודתו על פאונים רגולריים וגאומטריות של ממד גבוה (כלומר ארבעה ממדים ויותר). הוא היה חסיד הגישה הקלאסית לגאומטריה, בתקופה שבה גברה הנטייה לעסוק בגאומטריה רק באמצעות כלים אלגבריים. עבודתו סייעה במידה רבה לשמור את הגאומטריה צמודה לתחומי העיסוק המרכזיים במתמטיקה המודרנית, עד שבביוגרפיה שפורסמה לאחר מותו הוא מכונה "The man who saved geometry".
ביוגרפיה

קוקסטר נולד בלונדון, בן יחיד ללוסי גי, ציירת, ולהרולד סמואל קוקסטר, יצרן של מכשור רפואי. הוריו התגרשו בנעוריו, והוא נשלח ללמוד בפנימייה.
בשנת 1926 החל ללמוד מתמטיקה בטריניטי קולג' שבאוניברסיטת קיימברידג'. בשנת 1928 קיבל תואר ראשון ובשנת 1931 קיבל תואר דוקטור, בהנחייתו של הנרי פרדריק בייקר. בשנים 1931–1936 המשיך לעבוד כעמית מחקר בטריניטי קולג'. במקביל שהה כשנה, בשנת 1932, כעמית רוקפלר באוניברסיטת פרינסטון, שם עבד עם הרמן וייל, אוסוולד ובלן וסולומון ליפשיץ. חזר לשנה נוספת בקיימברידג', שבה השתתף בסמינר של לודוויג ויטגנשטיין בפילוסופיה של המתמטיקה. ב-1934 חזר לשנה נוספת לאוניברסיטת פרינסטון.
בשנת 1936 פרסם, יחד עם ג'ון ארתור טוד את אלגוריתם טוד-קוקסטר, שהוא מן הכלים הראשונים בתורת החבורות הקומבינטורית והחישובית. באותה שנה הצטרף לסגל של אוניברסיטת טורונטו, והמשיך לפעול שם במשך 67 שנה, עד לפטירתו. בשנת 1948 מונה לפרופסור. בשנת 1950 נבחר לעמית של החברה המלכותית. פגש את מאוריץ קורנליס אשר, ועבודתו בגאומטריה שימשה השראה לאחדות מיצירותיו של אשר, בפרט הסדרה "גבול עיגול", המבוססת על ריצוף מודל הדיסק ההיפרבולי. קוקסטר השפיע גם על אחדים מרעיונותיו של באקמינסטר פולר, שהקדיש לו את ספרו Synergetics: Explorations in the Geometry of Thinking.
יחד עם שניים מעמיתיו היה הראשון לפרסם רשימה של כל הפאונים האחידים.
יזם את הוצאתו לאור של כתב העת Canadian Journal of Mathematics והיה עורכו במשך תשע שנים.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטאות רבות, ובהן אוניברסיטת נוטרדאם, דארטמות' קולג' ואוניברסיטת קולומביה.
בשנת 1997 העניקה לו החברה המלכותית את מדליית סילבסטר, והוא מונה לשותף במסדר קנדה. כן קיבל אותות הוקרה נוספים.
ב-1930 מיין את כל החבורות הדיסקרטיות הנוצרות על ידי שיקופים של הספירה  \ S^{n} או המרחב האוקלידי  \ \mathbb {R} ^{n}. בעקבות עבודה זו, קרא ז'אק טיץ לחבורות קוקסטר על-שמו.
היה נשוי לריין, ולזוג נולדו שני ילדים.
ספריו

קוקסטר פרסם תריסר ספרים וקרוב ל-200 מאמרים. הנודע שבספריו הוא Introduction to Geometry, ספר לימוד לקורס אוניברסיטאי בגאומטריה, שתורגם לשפות אחדות. בנוסף לספריו האקדמיים עסק גם בפופולריזציה של המתמטיקה. בעקבות מותו של ו. ו. רוז בול, מחבר הספר Mathematical Recreations and Esseys, שיצא לאור ב-9 מהדורות בחיי מחברו, נטל קוקסטר על עצמו את משימת עדכון הספר, והמשיך בכך עד להדפסת המהדורה ה-13.
Coxeter, Longuet-Higgins, Miller, Uniform polyhedra, Philosophical Transactions 1954, 246 A, 401–50.
The Real Projective Plane (1949)
Introduction to Geometry (1961)
Regular Polytopes (1963), Macmillian Company
Regular Polytopes, (3rd edition, 1973), Dover edition
Non-Euclidean Geometry (1965)
Geometry Revisited (with S. L. Greitzer, 1967)
Projective Geometry (2nd edition, 1974)
Regular Complex Polytopes (1974), Cambridge University Press
The Beauty of Geometry: Twelve Essays (1999), Dover Publications
The Fifty-Nine Icosahedra (with P. Du Val, H. T. Flather, J. F. Petrie)
Mathematical Recreations and Essays (with W. W. Rouse Ball)
לקריאה נוספת

Siobhan Roberts, King of Infinite Space: Donald Coxeter, The Man Who Saved Geometry, Walker & Company, 2006
"H. S. M. Coxeter", interviewed by Dave Logothetti, in Donald J. Albers and G. L. Alexanderson (eds.), Mathematical People, 1985.
הקדש (הלכה)

.
הקדש בהלכה, הוא שמה של הרשות הציבורית המחזיקה בנכסים השייכים לבית המקדש. שימוש ברכוש ההקדש שלא למטרותיו, מוגדר כמעילה.
סוגי הקדש

ישנם כמה מקורות לרכוש של ההקדש, ששונים בדרך בה הם הגיעו להקדש, ובייעוד שלהם.
סוגי הקדש > בדק הבית

בדק הבית הם תרומות למקדש שנועדו לתיקון ושיפוץ בית המקדש. הכסף למטרה זו מגיע מתרומות ייעודיות של אנשים לבדק הבית, דרך תרומות ללשכת הכלים, או דרך הקדשה של רכוש. משני המקורות הללו לוקחים לשימוש בדק הבית את החפצים נצרכים, ואת השאר מוכרים ומשתמשים בכסף לצורכי בדק הבית.
קדשי בדק הבית שונים מקדשי למזבח בכך שקדושתם פחותה יותר, דבר שמתבטא בכך שניתן לפדות או לחלל את קדשי בדק הבית, שכן ההקדש חל על הערך הכלכלי של החפץ ולא על החפץ כשלעצמו. הבדל נוסף הוא בדיני מעילה, כאשר אדם 'מועל' משתמש בחפצי בדק הבית, החפץ יוצא לחולין, ומותר בשימוש לכל אדם, אך קדשי מזבח נשארים בקדושתם גם לאחר מעילה.
הביטוי "בדק הבית" מקורו בגביה לצורך שיפוץ בית המקדש שנעשתה בימי יואש מלך יהודה ויהוידע הכהן: ”יִקְחוּ לָהֶם הַכֹּהֲנִים, אִישׁ מֵאֵת מַכָּרו, וְהֵם יְחַזְּקוּ אֶת-בֶּדֶק הַבַּיִת, לְכֹל אֲשֶׁר-יִמָּצֵא שָׁם בָּדֶק” (ספר מלכים ב', פרק י"ב, ו').
סוגי הקדש > נדרים ונדבות

נדרים ונדבות (שימו לב שלא להתבלבל עם כספי קרבנות נדבה, ראו בהמשך) הם התחייבויות של אדם להביא קרבן לבית המקדש. ההבדל בין נדר לנדבה הוא שבנדר האדם מתחייב להביא קרבן, והוא חייב להביא קרבן, אולם אינו חייב להביא בהמה מסוימת. נדבה לעומתו היא התחייבות של האדם שבהמה מסוימת תהפוך להיות קרבן, והוא חייב להביא אותה כקרבן, אולם אינו חייב להביא אחרת אם היא מתה. בהמות שהוקדשו לקרבן, בין אם כנדבה, ובין אם במטרה לקיים נדר, מוגדרות קדשי מזבח.

קדשי מזבח הם חפצים הקדושים בקדושה יתירה מקדשי בדק הבית, וכוללים דברים הקריבים על גבי המזבח, כגון קורבנות ומנחות. קדשי מזבח שונים מקדשי בדק הבית בכך שאינם ניתנים לפדייה, אלא במקרה שכבר אינם כשרים להקרבה על גבי המזבח כגון שנפל בהם מום, שבמקרה כזה ירדה קדושתם, ונחשבים כקדשי בדק הבית .
סוגי הקדש > כספי נדבה

נדבה היא קטגוריה של כספים מרכוש ההקדש המיועדים לקיץ המזבח (הקרבת קרבנות מכספי הציבור בעת שאין הרבה קרבנות יחיד שמוקרבים). המקורות לכספי נדבה הם שניים: תרומות ייעודייות לקרבנות נדבה דרך השופרות שהיו במקדש, או הסבה לקרנות נדבה של כסף שהיה אמור לשמש לקרבנות אחרים, ומסיבות כל שהם (כי היה יותר מדי כסף, כי כבר הוקרה הקרבן וכו') לא שימש להם, והוא מועבר לנדבה.
סוגי הקדש > מחצית השקל

מחצית השקל היא תרומה שנגבת מאת כל עם ישראל פעם בשנה ומיועדת לקרבנות הציבור המובאים במהלך השנה (תמידים ומוספים).
פעולת ההקדשה

הבעלים אומר על החפץ הרי זה קודש. אם החפץ עצמו ראוי לבית המקדש, כגון בהמה שאינה בעלת מום, דינו כקדשי מזבח ומקריבים אותה. ואם החפץ אינו ראוי להקרבה כגון בהמה בעלת מום, הרי הוא מקדשי בדק הבית ומוכרים אותה ובשוויה מתחזקים את בית המקדש.
כלי שרת

בנוגע למימון כלי שרת של בית המקדש קיימת סתירה לכאורה, בפסוקי התנ"ך. במקום אחד נראה כי כאשר יואש המלך ביצע מגבית לצורך קדשי הבית, לאחר שקודמו גרם למחסור חמור בכלי בית המקדש, הוא מסר את התקציב לגזברי בית המקדש, ואלו השתמשו בכסף, בין השאר, גם לייצור כלי שרת:
וּכְכַלּוֹתָם הֵבִיאוּ לִפְנֵי הַמֶּלֶךְ וִיהוֹיָדָע אֶת שְׁאָר הַכֶּסֶף וַיַּעֲשֵׂהוּ כֵלִים לְבֵית ה' כְּלֵי שָׁרֵת וְהַעֲלוֹת וְכַפּוֹת וּכְלֵי זָהָב וָכָסֶף
מציטוט זה רואים כי למעשה השתמשו בכספי בדק הבית לצורך כלי השרת. מצד שני, כאשר המגבית עצמה נערכה, אנו מוצאים כי יהואש הזהיר את הכוהנים להשתמש בכספי בדק הבית רק לצורך בניית בית המקדש ושיפוצו ולא לצורכי כלי שרת:
וַיִּקְרָא הַמֶּלֶךְ יְהוֹאָשׁ לִיהוֹיָדָע הַכֹּהֵן וְלַכֹּהֲנִים וַיֹּאמֶר אֲלֵהֶם מַדּוּעַ אֵינְכֶם מְחַזְּקִים אֶת בֶּדֶק הַבָּיִת... וַיִּקַּח יְהוֹיָדָע הַכֹּהֵן אֲרוֹן אֶחָד וַיִּקֹּב חֹר בְּדַלְתּוֹ וַיִּתֵּן אֹתוֹ אֵצֶל הַמִּזְבֵּחַ בימין [מִיָּמִין] בְּבוֹא אִישׁ בֵּית ה' וְנָתְנוּ שָׁמָּה הַכֹּהֲנִים שֹׁמְרֵי הַסַּף אֶת כָּל הַכֶּסֶף הַמּוּבָא בֵית ה'. יא וַיְהִי כִּרְאוֹתָם כִּי רַב הַכֶּסֶף בָּאָרוֹן וַיַּעַל סֹפֵר הַמֶּלֶךְ וְהַכֹּהֵן הַגָּדוֹל וַיָּצֻרוּ וַיִּמְנוּ אֶת הַכֶּסֶף הַנִּמְצָא בֵית ה'. יב וְנָתְנוּ אֶת הַכֶּסֶף הַמְתֻכָּן עַל יד [יְדֵי] עֹשֵׂי הַמְּלָאכָה הפקדים [הַמֻּפְקָדִים] בֵּית ה' וַיּוֹצִיאֻהוּ לְחָרָשֵׁי הָעֵץ וְלַבֹּנִים הָעֹשִׂים בֵּית ה'. יג וְלַגֹּדְרִים וּלְחֹצְבֵי הָאֶבֶן וְלִקְנוֹת עֵצִים וְאַבְנֵי מַחְצֵב לְחַזֵּק אֶת בֶּדֶק בֵּית ה' וּלְכֹל אֲשֶׁר יֵצֵא עַל הַבַּיִת לְחָזְקָה. יד אַךְ לֹא יֵעָשֶׂה בֵּית ה' סִפּוֹת כֶּסֶף מְזַמְּרוֹת מִזְרָקוֹת חֲצֹצְרוֹת כָּל כְּלִי זָהָב וּכְלִי כָסֶף מִן הַכֶּסֶף הַמּוּבָא בֵית ה'. טו כִּי לְעֹשֵׂי הַמְּלָאכָה יִתְּנֻהוּ וְחִזְּקוּ בוֹ אֶת בֵּית ה'
בתלמוד מובא כי רב הונא שאל את רבו רב שאלה זו, ורב הסביר לו כי באופן רגיל קנו את כלי השרת מכספים אחרים, אך כאשר נותר כספים מיותרים מכספי בדק הבית, יכלו להשתמש בהם לקניית כלי שרת, ואין בדבר איסור מכיוון שבית הדין התנה שאם הכסף שנודב לבדק הבית לא יוצרך לתחזוקה הבסיסית של בית המקדש יוכלו להשתמש בכסף לקניית כלי שרת.
הבסיס של קניית כלי השרת, כאשר לא היה מספיק כסף בבדק הבית, היה מתרומת הלשכה. בנוגע למותר תרומת הלשכה קיימת מחלוקת האם ניתן להשתמש בתקציב זה לצורך כלי שרת.
מעילה

ישנו איסור להשתמש בכל חפצי ה'הקדש' שלא לצורך המקדש או הקרבנות.
אדם שמעל והשתמש בחפצי ההקדש בשימוש שלכל הפחות שווה פרוטה, בשוגג - חייב להחזיר שווי השימוש שעשה בתוספת חוֹמֶש - בסך הכל 125% (כך שתשלום החומש יוצא חמישית מהסכום הכולל). כמו כן עליו להביא  קורבן אשם - כבש בן שנה. אולם המועל במזיד מתחייב רק בקרן ופטור מן החומש ומן הקורבן, וחייב מיתה בידי שמיים או מלקות (לפי מחלוקת התנאים והראשונים בעניין).
ראו גם

מסכת מעילה
מעילה (הלכה)
אוצרות בית המקדש