stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אברהם כלפון
ביוגרפיה

כלפון בן למשפחת רבנים יוצאי תטואן שבמרוקו שהתיישבו בטבריה במחצית הראשונה של המאה ה-19. בהיותו תינוק עברה משפחתו לחיפה בה למד בבתי הספר אליאנס והריאלי. למד שפות רבות בהן צרפתית, ספרדית, גרמנית, יידיש וערבית. בגיל 16 הצטרף למפלגת הפועל הצעיר ובגיל 19 ייסד, עם חברים נוספים בני העדה הספרדית בעיר, את אגודת "התחייה" להפצת השפה העברית. בהיותו תלמיד בריאלי הכיר את ציפורה, בת למשפחה אשכנזית, אחת המשפחות היהודיות הראשונות בחיפה שאבותיה קבורים בבית העלמין היהודי הישן של חיפה. הוא היה הספרדי הראשון בחיפה שהתחתן עם אשכנזייה, דבר שגרם להוריו להחרים את חתונתו.
בשנים 1919–1923 שימש מזכיר ועד הקהילה העברית בחיפה ומשנת 1924 עבר לשמש מנהל מחלקת הארגון בוועד הפועל של ההסתדרות. במסגרת תפקידו זה ארגן את הפועלים חברי ההסתדרות וניהל את מועדון הפועלים הערבים בחיפה. בגיל 25 ארגן שביתה מוצלחת של נגרים וחייטים ערבים כנגד מעבידים נוצרים גרמנים. בשנת 1927, בעקבות לחץ של גורמים יהודים, הסכים חסן שוכרי למנות מזכיר יהודי לעירייה וכלפון נבחר לתפקיד. כלפון המשיך לשמש בתפקיד עד 1951, בימי שבתי לוי ובימיו הראשונים של אבא חושי.
במקביל, משנת 1923 ועד לקום המדינה, היה כלפון חבר ועד הקהילה העברית בחיפה. פעילותו של כלפון בחיפה הקיפה מספר תחומים, בהיותו ממייסדי בית הספר התיכון למסחר (1926) וחבר הנהלת בית הספר (עד 1935) ויו"ר ועד העדה הספרדית בחיפה (1927–1983).
בשנת 1952, בעקבות פטירתו של אליעזר קפלן, כיהן כלפון מטעם מפא"י כחבר הכנסת השנייה והיה חבר בוועדת הפנים, ועדת הכנסת, וועדת החינוך והתרבות. לאחר מכן שימש מורה לערבית בבית הספר הריאלי (1955–1958) וממונה מטעם משרד הפנים על מחוז הצפון (1958–1966) ויו"ר ועדת מל"ח המחוזית. בסוף שנת 1966 פרש לגמלאות, ומ-1967 כיהן כיו"ר ועד בית הגפן בחיפה.
סבו היה הרב אברהם רפאל כלפון. בתו שרה כלפון-אגמון הייתה ממקימי קיבוץ בית הערבה, ולאחר פינוי הקיבוץ במלחמת השחרור הייתה בין מייסדי קיבוץ גשר הזיו בגליל המערבי. אחת מנכדותיו (בת בתו הדסה) היא העיתונאית נרי ליבנה.
הערות שוליים

1 2  יואל דר, חילופי-גברי בשלטון מחוז הצפון, דבר, 1 בינואר 1967
מערת קדומים

| --- | --- |

גולגולת שנמצאה במערה
 מידות
 גובה מעל פני הים:  כ-150 מטר
 היסטוריה
 תרבויות:  התרבות המוסטרית
 תקופות:  התקופה הפלאוליתית התיכונה
 סוג:  מערה
 אתר ארכאולוגי
 ארכאולוגים:  משה שטקליס ורנה נוויל 1933–1936  ברנאר ונדרמרש בין 1965 ל-1979
 גישה לציבור:  אין
 מיקום
 מדינה:  ישראל ישראל
 מיקום:  הר הקפיצה
 קואורדינטות:  32°41′19″N 35°19′05″E﻿ / ﻿32.6885184°N 35.31799793°E﻿ / 32.6885184; 35.31799793
  (למפת עמק בית שאן מוגדלת) מערת קדומים(למפת עמק בית שאן רגילה) מערת קדומים(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת קדומים(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מערת קדומים
 he
 
מערת קדומים או מערת הקפיצה, הידועה במחקר גם בשם מערת קפזה (Qafzeh Cave), היא אתר ארכאולוגי-פרהיסטורי הנמצא למרגלות הר הקפיצה (הר קדומים), מדרום לנצרת. באתר נמצאו שרידים חשובים של האדם הקדמון. זו אחת הדוגמאות הקדומות בעולם לבני אדם בעלי אנטומיה מודרנית.
החפירות במקום נערכו בשנים 1933–1936 על ידי משה שטקליס ורנה נוויל, ובהפסקות בין 1965 ל-1979 בראשות ברנאר ונדרמרש.
הכניסה למערת קדומים
ממצאים

במקום התגלו כירות אש, כלי אבן מהתרבות המוסטרית, עצמות אדם ועצמות בעלי חיים, שמעידים כי המערה שימשה הן כמקום מגורים והן כאתר קבורה.
הממצאים כללו 13 שלדים שלמים, שישה מהם שייכים למבוגרים והשאר לילדים. חמישה מבני האדם נקברו באופן מסודר בקרקע המערה, ושניים מהם נקברו מסיבה כלשהי עם קרני אייל. השרידים מתוארכים ל-85,000 עד 100,000 שנים לפני זמננו.
ממצא חשוב נוסף היה שרידי אוכרה שנמצאו הן על עצמות והן ב-71 ריכוזים לפני שימוש, ומשמעות הדבר היא כי פולחן קבורה טקסי בעל משמעות סמלית רווח כבר לפני כ-100,000 שנים. את המחקר על שרידי אוכרה הובילה אראלה חוברס מהאוניברסיטה העברית בתחילת שנות ה-2000, לאחר שחזרה לבדוק את ממצאי החפירות שהיו מאוחסנים במכון לארכאולוגיה של האוניברסיטה העברית.
לקריאה נוספת

ע' בר-יוסף וב' ונדרמרש, "קפזה, מערת אל-", בתוך: האנציקלופדיה החדשה לחפירות ארכאולוגיות בארץ ישראל (עורך ראשי: אפרים שטרן), הוצאת החברה לחקירת ארץ ישראל ועתיקותיה, 1992, כרך 3, עמ' 1414–1415
ברנאר ונדרמרש, ברוך ארנסבורג, עפר בר-יוסף ואנה בלפר-כהן, "ממצא אנושי משכבות הפלאולית העליון, מערת קפזה, ישראל", מתקופת האבן (כתב העת של העמותה הישראלית לפרהיסטוריה), כרך מ"ג (43), 2013, עמ' 7–21 (באנגלית); תקציר (בעברית) בעמ' 4
הערות שוליים

↑  הממצאים הפרהיסטוריים (הקישור אינו פעיל, 22 בפברואר 2024)
↑  Qafzeh (הקישור אינו פעיל, 19 בינואר 2023)
↑  Cave colours reveal mental leap
↑  רן שפירא, הכלים האלה צריכים להיצבע באדום, החליטו תושבי המערה הקדומים, באתר הארץ, 3 ביולי 2003
| אתרי התרבות המוסטרית בישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים בכרמל | מערת הגדי • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת תנור |  |
| אתרים בגליל | מערת היונים • מערת זוטייה • מערת מנות • מערת עמוד • מערת קפזה |  |
| אתרים בבקע הירדן | האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים |  |
| אתרים בשפלה והרי יהודה | נשר רמלה • מערת שוקבא |  |
| אתרים פלאוליתיים ואפיפלאוליתיים בארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התחתונה | ביצת רוחמה • בריכת רם • ג'לג'וליה • גשר בנות יעקב • מחצבת עברון • מחצבת רבדים • מערת גמל • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת מיסליה • מערת קסם • מערת תנור • עובדייה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית התיכונה | האתר המוסטרי בשפך נחל מחניים • הר כרכום • מערת הגדי • מערת היונים • מערת זוטייה • מערת כבארה • מערת מיסליה • מערת מנות • מערת עמוד • מערת רקפת • מערת שוקבא • מערת תנור • נשר רמלה |  |
| אתרים מהתקופה הפלאוליתית העליונה | אוהלו II • הר כרכום • מערת היונים • מערת הנחל • מערת כבארה • מערת מנות • מערת ספונים • מערת קפזה • מערת רקפת • נחל אורן • נחל עין גב I • ערק אל-אחמר • תל רקית |  |
| אתרים מהתקופה האפיפלאוליתית | מדרגות הירדן • מערת היונים • מערת הנחל • מערת חילזון תחתית • מערת כבארה • מערת ספונים • מערת רקפת • מערת שוקבא • נווה דוד • נחל אורן • חתולה • נחל עין גב II • עין גב I • עינן • תל יריחו • תל רקית |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007532030205171  LCCN: sh88001040  VIAF: 315129455   WorldCat (עם VIAF): 315129455 
ערך זה הוא קצרמרבנושא ארכאולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שלד האדם "קפזה-9" מועלה מפתח המערה באמצעות הליקופטר צה"לי (ספטמבר 1967)
סוזן אבו אל-הווא

| --- | --- |

צילום מ-2010
 לידה:  3 ביוני 1970 (בת 54) כווית כווית
 מדינה:  ארצות הברית, מדינה פלסטינית 
 עיסוק:  סופרת, פובליציסטית ואקטיביסטית
 מקום לימודים:  אוניברסיטת דרום קרולינה, אוניברסיטת פייפר 
 שפות היצירה:  אנגלית, תורגם למעלה מ-20 שפות
 סוגה:  רומן, היסטוריה
 נושאי כתיבה:  הפליטים הפלסטינים
 יצירות בולטות:  בקרים בג'נין 
 תקופת הפעילות:  מ-2006
 
סוזן אבו אל-הווא (בערבית: سوزان أبو الهوى, באנגלית: Susan Abulhawa; נולדה ב-3 ביוני 1970) היא סופרת, פובליציסטית ואקטיביסטית אמריקאית ממוצא פלסטיני, ילידת כווית, פעילה למען הפליטים הפלסטינים. ספרה "בקרים בג'נין" הוא רב-מכר עולמי שתורגם למעלה מ-20 שפות.
ביוגרפיה

בת להורים פלסטינים משכונת א-טור בירושלים, שנפרדו לאחר לידתה. אבו אל-הווא גדלה במספר ארצות בהן ירדן, כווית ובבית יתומים במזרח ירושלים. לבסוף הגיעה למשפחת אומנה בארצות הברית. היא סיימה לימודי תואר שני בביו-רפואה באוניברסיטת דרום קרוליינה. בהמשך עברה ל-פנסילבניה ובה היא מתגוררת עם בתה.
יצירה

אבו אל-הווא השתתפה בכתיבה שתי אנתולוגיות, "Shattered Illusions" ו-"Searching Jenin", הוציאה לאור שלושה רומנים וספר שירה שזכה בפרסים. היא כותבת מאמרי דעה לעיתונים אמריקאיים כמו "כריסצ'ן סיינס מוניטור", "פילדלפיה אינקוויירר", "שיקגו טריביון" וה"ניו יורק דיילי ניוז" ולאתר אלג'זירה. בנוסף, אבולהאווה עוסקת בכתיבה רפואית עבור כתבי עת וחברות תרופות.
יצירה > בקרים בג'נין

״בקרים בג'נין״ (Mornings in Jenin) הוא ספר ביכוריה שיצא לאור בשנת 2006 והיה לרב-מכר עולמי שתורגם ליותר מ-20 שפות. הספר עוסק בארבעה דורות של משפחה פלסטינית ואסונותיה, החל מחטיפת אחד הגיבורים, אסמאעיל, על ידי חייל יהודי בשנת 1948 כשגורשו מן הכפר עין חוד אל מחנה הפליטים ג'נין. שמו במקור היה "הצלקת של דוד" (The Scar of David), אך הוא שונה בשנת 2010 כאשר יצא במהדורה נוספת לאחר עריכה מחודשת.
יצירה > The Blue Between Sky and Water

״The Blue Between Sky and Water״ (הכחול שבין שמים למים) הוא ספרה השני שיצא לאור בשנת 2015. הספר עוסק בהיסטוריה המשפחתית של ארבעה דורות נשים במשפחת בראקה, החל מגירוש המשפחה מבית דראס אל מחנה פליטים בעזה. הספר נמכר ב-19 שפות עוד לפני יציאתו לאור.
יצירה > Against the Loveless World

הספר ששמו נלקח מציטוט של ג'יימס בולדווין יצא לאור בשנת 2020. הספר עוסק באסירה פוליטית פלסטינית בשם נהר (Nahr) שמגוללת מתוך תא הבידוד בכלא ישראל את סיפורה בהמתנה למשפט שיערך לה. מילדותה בכווית, נישואיה, הכיבוש העיראקי בכווית, פליטות בירדן ועד חזרתה לפלסטין כדי לקבל גט מבעלה שעזב אותה עגונה. בפלסטין היא מכירה את אחיו הצעיר של בעלה ואת מחתרת ההתנגדות האנטי קולוניאליסטית. הספר זכה בפרס הרשימה הקצרה לספרות פלסטינית לשנת 2020
אקטיביזם > פעילות בארגון ה-BDS

אבו אל-הווא פעילה בארגון ה-BDS, הקורא לחרם תרבותי ומסחרי על ישראל. היא השתתפה בהגשת התביעה של פעילים פרו-פלסטינים נגד משרד האוצר האמריקני, במטרה למנוע העברת כספי קרנות לישראל ובעיקר להתנחלויות. היא דוברת ארגון "אל-עוודה", הקואליציה למען זכות השיבה של הפליטים הערבים הפלסטינים. בשנים 2015 ו-2018 מנעה ממנה ישראל כניסה למדינה לשם השתתפות באירועים בגדה המערבית.
אבו אל-הווא מסרבת להשתתף בפאנלים אליהם הוזמנו גם דוברים ישראלים שמטרתם להציג את הסכסוך באופן מאוזן משני צדדיו כל עוד ישראל לא מכירה בנכבה כי זה יהיה לדעתה, כמו שיהודי ישב בפאנל שבו ישתתפו מכחישי שואה.
אקטיביזם > Playgrounds For Palestine

אבו אל-הווא הקימה את ארגון הצדקה "Playgrounds For Palestine", העוסק ברווחת ילדים פלסטינים על ידי בניית מגרשי משחקים ברשות הפלסטינית ובמחנות הפליטים של האו"ם בלבנון. מגרש המשחקים הראשון הוקם בתחילת 2002.
ספריה

2006 - בקרים בג'נין
2013 - My Voice Sought the Wind (ספר שירה)
2015 - The Blue Between Sky and Water
2017 - This is Not a Border: Reportage & Reflection from the Palestine Festival of Literature  (אסופת מאמרים ושירים)
2020 - Against the Loveless World
אנתולוגיות
2002 - Shattered Illusions
2003 - Searching Jenin
2012 - Seeking Palestine: New Palestinian Writing on Exile and Home
הערות שוליים

↑  2003 Leeway Foundation Awards $100,000 to Philadelphia-Area Women Writers,באתר Leeway Foundation
↑  טורי הדעה של סוזן אבו אל-הווא, באתר אלג'זירה
1 2  The Blue Between Sky and Water, מתוך הגרדיאן
↑  Palestine Book Awards 2020: Shortlist Announced‏, 22 ביוני 2020
↑  "ארצות הברית תומכת בפשעי ישראל", באתר מאקו 31/12/15
↑   יותם ברגר, המדינה מנעה מאמריקאית ממוצא פלסטיני להיכנס לארץ כיוון שלא הסדירה את הגעתה, באתר הארץ, 2 בנובמבר 2018
↑  Abulhawa declines to ‘balance out’ several Israelis in ‘Al Jazeera’ forum on Nakba , באתר מונדוויס 19/05/2013
↑  Playgrounds For Palestine, אתר הבית של הארגון
↑  קטעי יוטוב בהן מקריאה הסופרת משירי הספר ,באתר just world books
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007303049205171  PLWABN: 9810626216505606  BIBSYS: 10028334  BnF: cb15659169b (data)  GND: 1058447149  ICCU: LO1V321536  ISNI: 0000 0000 8435 3778  LCCN: n2006020432  NKC: xx0179216  NLG: 323465  NLK: KAC201401792  NTA: 305608592  SUDOC: 191884979  VIAF: 24023486   WorldCat (עם VIAF): 24023486
מס ירושה

מס ירושה או מס עיזבון הוא מס המוטל על כספים ונכסים העוברים בירושה. סכום המס הוא באחוזים מתוך כלל הירושה ומוטל רק על ירושות ששווין עולה על סכום מסוים הנקבע בחוק. מס ירושה נועד לצמצם את אי השוויון שנוצר מריכוז ההון בידי מעטים לאורך דורות. מס ירושה היה קיים כמעט בכל המדינות המפותחות, אולם משנת 2000 יש מגמה עולמית של ביטול המס. בישראל נגבה מס ירושה החל משנת 1950 עד שבוטל בשנת 1981, ולא חודש שוב.
האבחנה המקובלת בין מס עיזבון למס ירושה הוא בסיס מס שונה או נישום שונה. מס עיזבון (Estate Tax) הוא מס עסקאות שבו השומה היא על העיזבון ככלל, בטרם בוצעה ההעברה ליורשים. מדרגות מס בהקשר מס עזבון, ימסו את השקלים האחרונים של העיזבון בשיעור המס של כל מדרגה. זהו סוג המס שהיה מקובל בישראל.
מס ירושה (Inheritance tax) הוא גם כן מס עסקאות או מס על ההכנסה מירושה בו הנישום הוא היורש. במס ירושה ממוסה כל נישום באופן פרסונלי, כך שיורשים שונים ימוסו באופן שונה. השיקולים העיקריים בקביעת מדרגות מס הם סוג הקשר שהיה בין היורש למוריש (ככל שהפרנטלה ראשונית יותר, כך יהיה המס נמוך יותר. כך למשל נטל המס על הבן יהיה נמוך מנטל המס על האחיין) והכנסות אחרות שיש ליורש.
במדרגות מס זהות בין מיסוי ירושה ועיזבון, מיסוי ירושה יניב פחות הכנסות לאוצר המדינה, מאחר שלעולם יהיה העיזבון במדרגת מס גבוהה או דומה לזו של היורש.
חוקי המס

חוקי מס הירושה משתנים ממדינה למדינה. ברוב המקומות בן הזוג היורש פטור ממס ירושה. בחוקי המס ישנה התחשבות במספר היורשים - ככל שמספר היורשים גבוה יותר כך שיעור המס יקטן. המס מוחל במקומות שונים על סוגי נכסים שונים: נכסי דלא ניידי, כסף, נכסים פיננסיים, כספי ביטוח חיים וחפציו האישיים של הנפטר (המוערכים באמצעות שמאי). במקביל למס הירושה, כדי שהמס יהיה אפקטיבי, ישנו גם מס מתנות. המס המוטל על מתנות יכול להיות מוגבל בזמן (למשל: מתנה שניתנה עד 7 שנים לפני הפטירה תיחשב כחלק מהירושה ותחויב במס), או בגובה שוויה של המתנה. במקומות שונים ישנם נכסים ומתנות הפטורים ממס ירושה: ניתן לעודד מפעלים וחוות משפחתיות על ידי פטור (חלקי או מלא) ממס ירושה וישנו פטור ממס ירושה על כספים שהועברו למטרות צדקה או תמיכה בארגון פוליטי.
הדיון הציבורי

על קיומו של מס הירושה מתקיים דיון ציבורי ער.
הדיון הציבורי > ההתנגדות למס

בארצות הברית המתנגדים למס מציינים כי הוא מוטל על 2% מהאוכלוסייה בלבד, ולכן הוא משקף מצב ברור של עריצות הרוב כנגד המיעוט. מס הירושה הוא בעצם מיסוי כפול, טוענים המתנגדים: על הרכוש העובר בירושה כבר הוטלו מיסי קנייה, מס הכנסה, ארנונות ומיסים נוספים, ומס הירושה מהווה כפל מס. במדינות שבהן המס מוטל על נדל"ן ומפעלים, קובלים המתנגדים על קריסתם של עסקים קטנים וחוות משפחתיות בעקבות מס הירושה. בעלי החוות אמנם מחזיקים ברכוש רב ערך, אך פרנסתם דלה. רכוש זה הוא רכושם היחיד, וערכו הרגשי רב. רווחי החוות לא יוכלו לכסות על מס ירושה, ולכן המס יאלץ אנשים אלה לוותר ויתור גדול. ישנו גם טיעון רגשי: מס הירושה הוא למעשה מס המוטל על אבלים, ושעתם הקשה תהפוך קשה יותר אם יוטל עליהם מס.
טיעון מיוחד עולה מצד מתנגדי המס בישראל: ישראל מהווה מקלט מס עבור עשירים יהודים מארצות אחרות הרוצים להעביר את הונם לילדיהם במלואו. ישראל נהנית מעולים חדשים אלה, ואימוצו של מס ירושה עלול להרתיע אותם מלבוא. דוגמה לעלייה כזו היא עלייתו של המיליונר תד אריסון, שפטרה את משפחתו ממס ירושה. ניתן להכליל את הדברים ולומר שמס ירושה עלול לגרום להגירה של בעלי הון ממדינה אחת לאחרת, ולפגוע במדינה שבה קיים מס הירושה.
נגד מס הירושה עולים גם טיעונים פרקטיים: קל להתחמק ממנו. מס הירושה דוחף אנשים למציאת מקלטי מס שונים בארצות העולם, להפקדת נכסיהם בידי חבר נאמנים ולפתרונות דומים. בסופו של דבר, פתרונות אלה יכבידו על התנהלותו התקינה של השוק החופשי, ולא יוסיפו את התוספת המקווה לתקציב או לרווחת המדינה.
הדיון הציבורי > התמיכה במס

התומכים במס רואים בו חלוקה צודקת של הנטל בין השכבות באוכלוסייה. התומכים שוללים את הטענה שמדובר במיסוי כפול מאחר שאת מס ההכנסה שילם המוריש, ואת מס הירושה משלמים היורשים. בין השאר נתפס המס כמאזן בין זכות ההורה להוריש לבין חוסר הזכות של הצאצא לרשת (שכן הצאצא לא יגע על מנת לקבל את הירושה). תומכי המיסוי גורסים גם כי עושרו של העשיר אינו רק תוצאה של ייחודו ועבודתו, אלא תוצאה של פעולה משולבת של כל הלוקחים חלק בשוק, ולכן משהו מעושר זה, במידה מסוימת, ראוי שיוחזר לחברה.
ועדת בן בסט, שהמליצה בשנת 2000 על חידוש מס העיזבון בישראל, נימקה את המלצתה בשלושה נימוקים עיקריים:
קבלת הירושה משפרת משמעותית את מצבם הכלכלי של היורשים. כמו במקרים אחרים בהם מצבו הכלכלי של אדם משתפר, גם כאן ראוי להחיל מס המקביל למס הכנסה, מס שבח, ומיסים רבים אחרים.
יצירת שוויון הזדמנויות על ידי צמצום המעבר הבין דורי של ההון. נימוק זה נשען על התפיסה שבמציאות בה אי השוויון גובר, אדם שבא משכבה סוציו-אקונומית נמוכה, לעיתים רחוקות בלבד יוכל לצאת ממנה. מציאות זו מפלה את החלשים ומדרדרת את מצבם מדור לדור. כדי ששוויון הזדמנויות להצלחה כלכלית יהיה מציאותי, ולא רק עקרון, יש צורך בצמצום התופעה של 'ירושת' מעמד סוציו-אקונומי, על ידי החלת מס ירושה.
חתירה לשוויון בין אלו המוכרים נכסים לאלו המעבירים אותם. על מכירת נכסים יש חובת מס, ואילו על העברתם, ללא מס ירושה, אין מס. יש כאן הפליה לרעה של המוכרים ואותה ניסתה ועדת בן-בסט לתקן.
בישראל > הכנסות מהמס

ההכנסות ממס העזבון היו קטנות ביחס להכנסות המדינה ממיסים. בתקציב 1953/4 הוערכה ההכנסה ממס עזבון בכ-400,000 ל"י, שהיוו כרבע אחוז של הכנסות המדינה הכוללות ממיסים, אך בפועל הכניס המס רק כ-230,000 ל"י. בשנת 1955/6 הכניס המס פחות מ-2 פרומיל מהכנסות המדינה ממיסים. בשנת 1962/3 הגיעו ההכנסות ממס עזבון לפחות מפרומיל מהכנסות המדינה ממיסים. בשנת 1968 הודיע זאב שרף שהוא מתנגד לביטול החוק, אף על פי שהכנסותיו דלות מאוד. ההכנסות מהמס המשיכו לנוע בשנות ה-70 סביב 1-1.5 פרומיל של הכנסות המדינה ממיסים. רבים מהנישומים התחמקו מהמס על ידי הקמת חברות.
בסוף 1974 בעקבות ביקורת על תת-גבייה, הודיע האוצר על הגדלת מערך הגבייה של מס עזבון ב-20 אקדמאים. כן הודיעה האגף על קו יותר תקיף כלפי הנישומים וקיים מבצע גבייה.
בישראל > המס ממפורסמים

במהלך השנים התפרסמו מספר פרשיות על מס העזבון של אישים מפורסמים. בסוף 1952 העבירה הממשלה בכנסת חוק הפוטר את ירושתו של חיים ויצמן ממס עזבון. יורשיו של ש"י עגנון זכו במשפט כנגד מנהל מס עזבון והסכום בו חויבו הורד מ-1.6 מיליון ל"י לכרבע מיליון לירות.
מס ירושה בארצות שונות

מס ירושה נהוג בכלכלות מפותחות רבות ברחבי העולם. בין השאר נהוג מס ירושה בארצות הברית, בריטניה, גרמניה, צרפת ואיטליה. משנת 2000 יש מגמה עולמית של ביטול המס והוא בוטל במקאו (2001), פורטוגל (2004), סלובקיה (2004), שוודיה (2005), רוסיה (2005), הונג קונג (2006), הונגריה (2006), סינגפור (2008), אוסטריה (2008), ליכטנשטיין (2011), ברוניי (2013), צ'כיה (2014) ונורווגיה (2014).
מס ירושה בארצות שונות > בריטניה

מס ירושה הוטל לראשונה כמס עיזבון באנגליה וויילס בשנת 1796. עם הזמן הורד הסף ממנו ומעלה הוטל מס הירושה ובשנת 1857 מס מירושות הוחל באופן תאורטי על ירושות של 20 ליש"ט ומעלה, למרות שהמס נגבה רק לעיתים נדירות על ירושות בשווי של פחות מ-1,500 ליש"ט. ב-1894 הוסף היטל מוות שהיה יעיל מאוד בחיסול אחוזות גדולות. בשנת 1975 הוחלף מס העיזבון במס העברת הון כללי שב-1986 הוחלף במס ירושה. בגלל השיטות המגוונות להתחמק מתשלום מס ירושה, הכנסותיו יחסית קטנות, אך לא זניחות, ובשנת 2001 עמדו על 2 מיליארד ליש"ט. בשנת 2005 המס הוא בגובה 40% על ירושות בגודל מעל 275,000 ליש"ט. בחישוב הערך של העיזבון נכללים נכסי דלא ניידי, כספים, כל חפצי הנפטר וכל מתנה שהעניק הנפטר עד 7 שנים לפני מותו. נכסים שהושארו לבן זוג או למוסדות צדקה אינם חייבים במס.
מס ירושה בארצות שונות > רוסיה

ברוסיה היה נהוג מס ירושה עד שנת 2006, אז ביטל הפרלמנט הרוסי מס זה.
מס ירושה בארצות שונות > ארצות הברית

בארצות הברית קיים מס עזבון פדרלי ובנוסף, ב17 מדינות קיים גם מס עזבון או ירושה, בחלק מהמדינות תנאיו דומים למס הפדרלי ובחלק מהמדינות תנאיו שונים.
בשנת 2001 הוחל בתהליך מדורג של הפחתת מס העזבון הפדרלי. החל משנת 2018 הוא נגבה רק על עזבון הגדול מ$11.18 מיליון ליחיד וכפול לזוג.
מס ירושה ביהדות

התורה מייחסת חשיבות רבה להעברת הירושה מאדם לבניו ולא לאנשים אחרים. הגמרא במסכת בבא בתרא (קלג ע"ב) מבקרת את האדם אשר כותב נכסיו לאחרים ולא לבניו ואומרת שאין רוח חכמים נוחה הימנו.
הרמ"א בשולחן ערוך חושן משפט סימן רפ"ב כותב שמי שציווה לעשות בנכסיו הטוב שאפשר לעשות - יתנו את נכסיו ליורשיו כי אין טוב מזה. אמנם, חכמים התירו לאדם עשיר לתרום עד שליש מכספו לצדקה לזכות נשמתו ולקרוביו העניים, אך לא חייבו אותו לתרום.
על כן המפלגות הדתיות מתנגדות באופן מסורתי להנהגת מס ירושה בישראל.
הערות שוליים

↑  הכנסת אישרה מס עזבון ומס קליטה, דבר, 30 באוגוסט 1949
↑  תיקון חוק מס עזבון, דבר, 28 בנובמבר 1955
↑  תשלום אמת גם במס עזבון, דבר, 11 בינואר 1956
אושר התיקון למס עזבון, חרות, 15 במרץ 1956
↑  מעט מדי ומאוחר מדי, מעריב, 10 בדצמבר 1957
↑  מס הירושה יועלה, חרות, 4 באוגוסט 1958
↑  נחום רקובר "המשפט העברי בחקיקת הכנסת – המקורות היהודיים בשילובם בדיוני הכנסת ובחוקי מדינת ישראל", בהוצאת ספרית המשפט העברי, משרד המשפטים ומורשת המשפט בישראל (תשמ"ט-1988), כרך ראשון עמ' 1173–1174: חוק מס עזבון, אתר דעת.
↑  הוצע שינוי חשוב בשיטת חישוב מס עזבון, דבר, 22 בדצמבר 1959
↑  ח"כ נ. לוין תובע ביטול מס העיזבון, חרות, 22 בדצמבר 1959
↑  מתעלולי מס עזבון, חרות, 19 בפברואר 1964
מס ירושה ולא עזבון, חרות, 30 במרץ 1964
מס עזבון לנישול המעמד הבינוני, חרות, 24 במאי 1964
↑  חוק מס עזבון, מעריב, 30 בינואר 1964
דן מרגלית, יורשי העזבונות הקטנים ישלמו מיסים מוגבהים, חרות, 22 בינואר 1964
↑  המצדדים: העשירים צריכים לשלם, מעריב, 8 ביולי 1964
↑  ישראל קרגמן, מס עזבון, דבר, 27 ביולי 1964
↑  הקלות רבות בהצעת חוק מס העזבון, דבר, 22 ביולי 1964
↑  תיקונים מקילים בחוק, מעריב, 14 ביולי 1964
↑  גימלאות פנסיה ביטוח ודירות, דבר, 24 ביולי 1964
↑  יהושע ביצור, אושר חוק מס העזבון, מעריב, 31 ביולי 1964
↑  מס עזבון בבדיקה, מעריב, 10 באפריל 1969
↑  הבעל והאשה שותפים ברכוש, דבר, 5 באוגוסט 1969
↑  חוק מס מתנות לא יוגש לאישור הכנסת, מעריב, 20 באוגוסט 1970
↑  דוד ליפקין, יתר גמישות בחישוב מתנות שניתנו, דבר, 20 בפברואר 1974
↑  יוסף שפט, התאמת חוק מס עזבון לאינפלציה, דבר, 2 בפברואר 1976
↑  בשנה הבאה: עלייה גדולה במחירי הדלק, דבר, 13 בנובמבר 1977
↑  90% מאזרחי ישראל שוחררו ממס עזבון, דבר, 2 באוגוסט 1979
↑  יוסף פריאל, הרפורמה הבאה: במיסוי העקיף, דבר, 25 בנובמבר 1979
↑  אורן שדמי, עזבון עד מיליון פטור ממס, מעריב, 17 באוקטובר 1980
↑  סגירת משרדי מס עזבון, מעריב, 31 באוקטובר 1982
↑  היקף שוחד הבחירות של האוצר, דבר, 30 ביוני 1981
↑  גור מגידו, ‏"מי שישלמו בפועל את מס הירושה לא יהיו העשירים ביותר", באתר גלובס, 18 במרץ 2015
↑  תקציב ההכנסה של המדינה לשנת 1953/54, חרות, 27 במרץ 1953
↑  תקציב המדינה בשנת 54–1953, חרות, 1 ביולי 1954
↑  וראו גם: ההכנסות וההוצאות בתקציב החדש, הצופה, 21 בפברואר 1954
↑  התקציב החדש - 850 מיליון ל"י, דבר, 6 בינואר 1957
↑  2.8 מליארד לירות הכנסות המדינה, חרות, 8 באפריל 1964
↑  שרף: לא אציע הגדלת המסים בשנת 1969, דבר, 4 באוקטובר 1968
↑  הצעת התקציב שלנת הכספים 1972, מעריב, 23 בפברואר 1972
הכנסות ממסים ותשלומי חובה 1976–1978, דבר, 10 בינואר 1978
↑  גבריאל ברטל, מסלול השקר ומחצית האמת, מעריב, 25 ביולי 1974
↑  האוצר יתגבר מנגנון גביית מס עזבון, דבר, 31 בדצמבר 1974
↑  חוק הנשיא וייצמן פוטר ממס עזבון, חרות, 27 בנובמבר 1952
שחרור עזבון וייצמן ממס, חרות, 10 בדצמבר 1952
הוגש חוק הנשיא תשי"ג להקצבת גמלא לאשת הנשיא המנוח, חרות, 26 במאי 1953
אין זכות מוסרית לתת פריבילגיה, חרות, 27 במאי 1953
↑  עמוס לבב, יורשי ש"י עגנון פטורים, מעריב, 7 במאי 1979
↑  John Waggoner, 17 States With Estate Taxes or Inheritance Taxes, AARP (ב־)
↑  "3,200 wealthy individuals wouldn't pay estate tax next year under GOP plan". Washington Post (באנגלית אמריקאית). ISSN 0190-8286. נבדק ב-2021-08-26.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NDL: 00571503  NKC: ph119690
אנו נושאים לפידים

| --- | --- |
 סינגל
 יצא לאור:  ראשית שנות ה-30 של המאה ה-20
 סוגה:  שירי חגים, שירים ציוניים
 שפה:  עברית
 כתיבה:  אהרן זאב
 לחן:  מרדכי זעירא
 
"אנו נושאים לפידים" הוא שיר חנוכה ציוני אשר נכתב בשנות השלושים המוקדמות על ידי אהרן זאב והולחן בידי מרדכי זעירא.
השיר מושר בטקסים ציוניים רשמיים שונים.
יצירת השיר

מילות השיר נכתבו על ידי אהרן זאב, משורר ומחנך באחד מבתי החינוך של זרם העובדים, ולימים קצין חינוך ראשי בצה"ל, למצעד חנוכה שהונהג שם.
ברבות הימים זכה הזמר להצלחה והפך לשיר חנוכה כללי ומקובל. השיר מושר מדי שנה בעת הדלקת המשואות ביום העצמאות בהר הרצל. לעיתים המנגינה מנוגנת במצעדים צבאיים בישראל בנוסף למארש צה"ל.
תוכן השיר

השיר בכללו מתאר עבודה קשה ומאומצת עד ההגעה למטרה ("בסלע חצבנו עד דם ויהי אור").
מקובל לראות במילות השיר תכנים חילוניים מובהקים, אשר כופרים במסורת הדתית ובכללם:
המילים "נס לא קרה לנו, פך שמן לא מצאנו" חוזרות על עצמן לאורך השיר מספר פעמים כדי להדגיש את אי התערבות האל בנעשה.
בסיום השיר מופיעות המילים "בסלע חצבנו עד דם, ויהי אור", כדי לקרוא תיגר על סיפור הבריאה התנכ"י בו האור לא נוצר בידי אדם אלא על ידי דבר האלוהים, כשאמר "יהי אור".
בבית האמצעי מופיע הקטע "לעמק הלכנו ההרה עלינו, מעיינות האורות הגנוזים גילינו" כאמירת נגד לצו האלוהי, המופיע בהקשר איסור העלייה להר סיני ”הישמרו לכם עלות בהר ונגוע בקצהו” (פרשת יתרו, שמות פרק י"ט, פסוק י"ב).
בנימין זרעוני, שהיה מפקד באצ"ל, חיבר גרסה חלופית לשיר, על פי הלחן המקורי, בה הושמטו תכנים אלו והוחלפו בקריאה למרד.
הערות שוליים

↑  הסיפור המדליק מאחורי "אנו נושאים לפידים", בבלוג "הספרנים" של הספרייה הלאומית, 19.12.2019
↑  בנימין זרעוני, "אנו עברים מרדנים", באתר זמרשת
וורו

ערך זה עוסק בעיר. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
האנדרטה לזכר הנספים באסון המעבורת "אסטוניה" וכנסיית קתרינה הלותרנית
הכנסייה האסטונית-אורתודוקסית
פסל זיכרון לכבוד פרידריך ריינהולד קרויצוואלד בפארק על שמו
הטיילת לחוף אגם טאמולה
וורו (באסטונית: Võru, ברוסית: Выру, בגרמנית: Werro) היא עיר, נפה עירונית ובירת מחוז וורו בדרום-מזרח אסטוניה, שגובל ברוסיה ובלטביה. וורו שוכנת כ-60 קילומטרים דרומית לטרטו, העיר השנייה בגודלה באסטוניה, על שפת אגם טאמולה (Tamula).
גאוגרפיה

וורו שוכנת באזור הגבוה ביותר במדינות הבלטיות. האזור מאופיין בריבוי גבעות מתונות ואגמים. סור מונאמגי (Suur Munamägi), שהיא הנקודה הגבוהה ביותר במדינות הבלטיות, נמצאת במרחק של כ-18 קילומטרים. בקרבת מקום נמצא גם אתר הסקי במישור האנייה (Haanja). בשטח העיר נמצאים שלושה אגמים - טאמולה (Tamula; בשטח של 229 הקטאר), קובייה (Kubija; בשטח של 15,9 הקטאר) ומוסט (Mustjärv; בשטח פנים של 1,7 הקטאר). בקצה העיר זורם נהר וְהַאנדו (Võhandu), הנהר הארוך באסטוניה. חלק מן העיר - רובע סוֹ (Soo) - שוכן באזור שהיה ביצת כבול בעבר ומאופיין בקרקע קלה ולא יציבה.