stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
טביעת חותם לשר העיר
רקע

בין השנים 2005–2009 התנהלו חפירות על המדרונות הצפון מזרחיים של הגבעה המערבית של ירושלים הקדומה. באזור נתגלה אזור ששימש כמחצבה של העיר. כאשר הסתיימה פעולת החציבה מהאתר, נבנה עליו מבנה בית ארבעת המרחבים ובצמוד אליו מבנה נוסף. בין שני המבנים כנראה הייתה סמטה. בחפירות שנערכו בעבר במבנה זה, נתגלה בעבר מקבץ חותמות, כך שפיסת הטין שנתגלתה ועליה הטבעת החותם מהווה חיזוק להשערה שהיה זה אזור מגורים של נושאי משרות בכירות בעיר ירושלים בתקופת בית ראשון.
הממצא

לאחר סינון רטוב של ממצאים שנחפרות באזור בית ארבעת המרחבים, נתגלתה טביעת החותם. הטביעה היא קעורה בגודל של 13 על 15 מ"מ, דבר המעיד שהחותם עצמו היה קמור במקצת. מבחינה גרפית על הטביעה (כמו על החותם) רואים שני גברים עומדים זה מול זה, במה שתואר כתמונת ראי. כל דמות לבושה כותונת, הימנית עם פסים מאוזנים והשמאלית אולי עם פסים מאוזנים ואלכסוניים. היד הפנימית יותר של כל דמות מורמת למעלה, כאשר שתי הידיים נוגעות או מחזיקות מה שנראה כסהר. הידיים החיצוניות שמוטות כלפי מטה. שתי הדמויות עומדות על סוג של קו מפריד כפול אשר תחתיו מופיע הכיתוב באותיות עבריות קדומות: "לשרער"
הכיתוב והתואר

בשל מיקום התגלית וקרבתו לממצאים קודמים שנתגלו באתר, לחוקרים אין ספק שזהו כתב עברי קדום. המילה "לשרער" נכתבה בסמיכות, ללא הא הידיעה, אותה ניתן למצוא בדוגמאות אחרות של בולות או כתב עברי קדום. עם זאת החוקרים מציינים שישנם גם מספר דוגמאות בעברית מאוחרת יותר בהן הא הידיעה נעלמת במילים מסוימות. למשל בתעודות בר כוכבא. התואר עצמו של "שר העיר" מוכר הן מהמקרא עצמו והן מתעודות חוץ מקראיות. החוקרים הביאו את דבריו של אחיטוב שחקר את הכתב:
"התואר "שר העיר" שהוטבע על ידי החותם, מכוון לממונה על המקום מטעמם של השלטונות המרכזיים, כדוגמת זבל שר העיר של שכם מטעמו של אבימלך (שופ' ט: ל) אמון שר העיר שומרון בימי אחאב (מל"א כב: = דה"ב יח: כב) יהושע שר העיר ירושלים בימי צדקיהו (מל"ב כג: ח) ומעשיהו שר העיר ירושלים בימי יאשיהו (דה"ב לד: ח). "שרי העיר" בירושלים נזכרו בזיקה לחידוש עבודת הקורבנות בימי צדקיהו בדה"ב כט: כ"
מסקנות המחקר

הגילוי של טביעת חותם נדירה זו מחזקת את עובדת הנוכחות היהודית בירושלים בימי בית ראשון, כפי שכתוב בסיפורי המקרא. זאת גם בזכות השם שנתגלה כמו שמות אחרים, להם יש עדויות ואזכורים במקרא. על אף ההשפעה האשורית באזור, נראה שלטביעת חותם זו, השפיעה דווקא של ממלכות דרום הלבנט.
הערות שוליים

1 2 3 4 5  טלי אורנן, T. Ornan, שלומית וקסלר–בדולח, S. Weksler-Bdolah, בנימין זאס, B. Sass, טביעת חותם של שר העיר מחפירות רחבת הכותל בירושלים - A “Governor of the City” Seal Impression from the Western Wall Plaza Excavations in Jerusalem, Qadmoniot: A Journal for the Antiquities of Eretz-Israel and Bible Lands / קדמוניות: כתב-עת לעתיקות ארץ-ישראל וארצות המקרא נ', 2017, עמ' 100–103
1 2 3 4  איתי בלומנטל, התגלתה טביעת חותם של שר העיר של ירושלים מלפני 2,700 שנה, באתר ynet, 1 בינואר 2018
הפפירוסים של ניצנה

אין תמונה חופשית
הפפירוסים של ניצנה (או תעודות ניצנה) הם ממצא ארכאולוגי-היסטורי אשר התגלה בחפירות בתל ניצנה על ידי משלחתו של ה. ד. קולט בשנים 1935–1938. הפפירוסים מתוארכים למאות השישית עד השביעית לספירת הנוצרים ונחשבים לאחד מהמקורות החשובים ביותר על תקופה זו בארץ ישראל, ויותר מכך על תקופה זו בנגב. הפפירוסים נכתבו בשפות יוונית וערבית ומתארים בעיקר את חיי היומיום של תושבי ניצנה ושל תושבי האזור. אזור זה היה בעברו בשלטון נבטי עצמאי, לאחר מכן נבטי אוטונומי בתוך האימפריה הביזנטית, אחר כך ביזנטי לחלוטין כשהעם הנבטי נטמע באימפריה הביזנטית הנוצרית ולבסוף נכבש בידי המוסלמים. תמורות אלו בשלטון הקשו על התיעוד ההיסטורי מה שמעלה את הערך המחקרי של הפפירוסים.
גילוי הפפירוסים

משלחתו של ה. ד. קולט מניו יורק יצאה בשנת 1933 על מנת לחפור בעיר שבטה אך בצורת קשה אשר ייבשה את מקורות המים הכריחה את המשלחת לאחר תקופת חפירות קצרה לסטות מתוכניתם ולעבור לעוג'ה אל-חפיר שבה היו מצויים המים בבארות. הציפייה למציאת תגלית של ממש בעוג'ה הייתה נמוכה שכן המקום ניזוק על ידי הטורקים אשר בנו על גבי העתיקות מרכז מנהלי ואכסניית דרכים וכן עקב הנזק שנגרם למקום מן הקרבות של מלחמת העולם הראשונה. כיוון שהבצורת נמשכה זמן רב ולא יכלו חברי המשלחת לחזור לשבטה הם החלו לפנות את ההריסות ולחפור במקום. בתוך חפירותיהם מצאו כ-195 תעודות על גבי פפירוסים, הראשונות מסוגן בישראל, בתוך כנסיית סרגיוס ובכחוס הקדושים (Sergius and Bacchus), הכנסייה הצפונית בניצנה ומתוארכת למאה החמישית לסה"נ. הפפירוסים התפרסמו לאחר מכן במספר פרסומים מדעיים על ידי חוקרים-מתרגמים שונים וביניהם קרמר, קירק ואבל.
תוכן הפפירוסים

הפפירוסים נחלקים לחמש סוגות עיקריות על פי תוכנם: א. הסוגה הספרותית (13 פפירוסים) ב. "גנזך החייל" של גדוד "התיאודוסיים הנאמנים ביותר" (17 פפירוסים, הקדומים ביותר בניצנה, מן המאה השישית לסה"נ) ג."גנזך הכנסייה" (חמישה פפירוסים מסוף המאה השישית לסה"נ) ד."הגנזך של סרגיוס בן גיאורגיוס בן פטריקיוס" כומר ראש מנזר ובעל חלקות חקלאיות רבות מסוף המאה השביעית לסה"נ (לאחר הכיבוש המוסלמי). ה. "הגנזך הערבי" (40 פפירוסים מסוף המאה השביעית לסה"נ).
תוכן הפפירוסים > הפפירוסים הספרותיים

בין הפפירוסים הספרותיים נמצאו קטעים מן ה"אינאיס" של ורגיליוס ושני ספרי עזר ליצירה, מעין מילונים לטיני-יווני, שממנו נשתמרו 1025 ערכים. מממצא זה אנו מסיקים כי האיניאיס נלמד אז בבית הספר שבחסות הכנסייה. בנוסף נתגלו קטעים מן הספרות הנוצרית וביניהם: האגרות אל הרומיים, האגרות אל הקורינתיים, האגרות אל הקולוסיים ועוד אגרות שכתב פאולוס וכן פרקים מן הבשורה על-פי יוחנן. כמו כן נתגלו גם קטעי ספרות דתית חיצונית וביניהם: האגדה על גיאורגיוס הקדוש, מכתבו של אבגר שליט אדסה אל ישו ותשובתו של ישו, "שנים עשר פרקים על האמונה" ועוד קטעים בעלי אופי דתי שלא זוהו. נוסף על כך נמצאו קטעים מספרי חוק שונים.
תוכן הפפירוסים > "גנזך החייל" ו-"גנזך סרגיוס בן גיאורגיוס בן פטריקוס"

פפירוסים אלו עוסקים בענייני רכוש ובעניינים אישיים של חקלאי ניצנה. חקלאים אלו היו מן החיילים (כשליש מאוכלוסיית ניצנה), מן הכנסייה ומן האזרחים תושבי "כפר ניצנה שבמחוז [חלוצה]" כפי שמוגדר בתעודות, וחלקם אף היו בנים לעם הנבטי כפי ששמם בתעודות מלמד. כמה מן הפפירוסים עוסקים בחלוקת רכוש אשר עקב אופייה החקלאי של ניצנה כולל תמיד גם חלוקה בזכות השימוש במים. חלק מן הפפירוסים עוסקים בעניינים כספיים וחלק בענייני נישואין וגירושים. בפפירוסים העוסקים בנישואים מפורטות המתנות שמקבלת הכלה ממשפחתה וממשפחת החתן. חלק מן הפפירוסים של "גנזך החייל" עוסקים בעניינים צבאיים מובהקים וביניהם פעולה צבאית בקיסריה אליה נשלחים חיילים מניצנה.
תוכן הפפירוסים > "גנזך הכנסייה"

מן הפפירוסים של גנזך זה אנו למדים על תמיכתם הרחבה והעזה של תושבי הנגב בכנסייה ועל חלוקת החשיבות הרבה לפולחנו של סרגיוס הקדוש. פולחנו של סרגיוס הקדוש היה חשוב עד כדי כך כי ביום זה היו נאספים תושבי האזור כולו וגם מאילה-אילת הגיעו נציגים.
תוכן הפפירוסים > "הגנזך הערבי"

בגנזך זה אנו מוצאים פפירוסים אשר מתארים את המיסים שנדרשו להעלות תושבי ניצנה לכובשים המוסלמים. תושבי ניצנה שעד לעת זו היו חופשיים ממיסים עקב מעמדם כחיל חלוץ במערכת הלימס ביזנטית, נדרשו עתה להעלות כמס חלק מיבולם, שמן וחיטה, וכן מס גולגולת ומס קרקע לשבטים הבדואים אשר התיישבו באזור כחילות מצב מטעם השלטון המוסלמי. פפירוס אחד מתאר את מכסת המס של ערים שונות בפרובינקיה וביניהן: עבדת, ממפסיס-ממשית, חלוצה ובאר שבע. אזכור זה תרם רבות לזיהוין של אותן ערים. באחד מן הפפירוסים אף מסופר על משלחת אשר יצאה להתלונן אודות עול המיסים בפני המושל המוסלמי שבעזה (בעת הכיבוש המוסלמי עבר הממשל מחלוצה לעזה). מיסוי כבד זה הוא הגורם המרכזי לנטישתה של ניצנה והערים הסמוכות לה.
תרומת הפפירוסים למחקר ההיסטורי

גילוי הפפירוסים ופרסומם תרמו למחקר ההיסטורי תרומה עצומה. תרומה זו משמעותית ביותר בכמה שדות מחקר שונים וביניהם: החקלאות הקדומה, המשפט והבירוקרטיה הקדומים, ההתיישבות בנגב, העם הנבטי וממלכתו, שלטון האימפריה הביזנטית בארץ ישראל, ראשית הנצרות בארץ ישראל והכיבוש והשלטון המוסלמי.
תרומת הפפירוסים למחקר ההיסטורי > התרומה למחקר החקלאות הקדומה

מן הפפירוסים של ניצנה עולה תיעוד רב ומפורט על החקלאות הנבטית ושל סוג הגידולים שגידלו בנגב המאות השישית והשביעית לספירה וכן פירוט של כמות היבול והיחס בינו לבין כמות הזרעים. מתוך המידע הזה מסיקים החוקרים מה היו הגידולים בנגב גם לפני הזמן אליו מתוארכים הפפירוסים. בפפירוסים מוזכרים גידולי חיטה ושעורה, קטנית ששמה "אראקוס", תאנה, זית, תמר, שקד וגפן. ניסיונות גידול בשיטות קדומות של חוקרים בני זמננו תומכים בממצא הכתוב ומאששים את הטענה כי מינים אלו גודלו בנגב. בנוסף, חלק מן הפפירוסים אשר עוסקים בחלקות חקלאיות מגדירים חלקות מסוימות על מתקני ההשקיה והגידול שבהן. ממידע צדדי זה לומדים חוקרים אודות השיטות החקלאיות הקדומות ומשלימים את המידע הארכאולוגי המצוי בשטח. העיקרון המנחה בחקלאות קדומה זו היה איסוף מי גשמים משטחים גדולים וריכוזם בשטחי עיבוד קטנים. בתוך אותו מידע אודות מתקנים חקלאיים מוזכרים גם מתקנים חקלאיים מיוחדים לגפנים. מתקנים אלו זוהו אחר כך עם ה-"תולילאת אל ענב/רוג'ום אל כורום" ששימושם נחשב עד אז לתעלומה מדעית ומיתוס בדואי.
תרומת הפפירוסים למחקר ההיסטורי > התרומה למחקר אודות המשפט והביורוקרטיה הקדומים

מונחים רבים מתגלים למחקר בפפירוסים של ניצנה, ביניהם: חרסוס- אדמת בור המתאימה לגידולים חקלאיים על אף שאינה מעובדת כיום, חוריאון- כפר או חווה, קפוס-גן עצי פרי וכסרוקפאון- גן עצי פרי המושקה במי נגר. מונחים אלו הם עדות למסגרת הגדרות משפטית אשר שימשה לחוזים ותעודות העוסקים בחקלאות. בפפירוסים גם מתואר אורח החיים של אנשי ה-"לימס", הלימיטנים, בארץ ישראל והם מתארים כי לימיטנים אלו גרו מחוץ למצודה ולעיתים אף מחוץ לניצנה. ככל הנראה בניצנה התקיימו ישיבות בית הדין, לכל הפחות ישיבות סדירות של בית הדין הצבאי, ופסקי הדין נשלחו לחלוצה. 181 הפפירוסים הלא ספרותיים הם דוגמה לדרך החוק וניסוחו וכן לפעולות שונות אשר היו מעוגנות בחוק כגון החרמת גמלים לצורכי הצבא והכנסייה.
תרומת הפפירוסים למחקר ההיסטורי > התרומה למחקר אודות הנבטים, ההתיישבות בנגב וחילופי השלטון

הפפירוסים של ניצנה מתעדים ומזכירים יישובים רבים בנגב וזיהוים של יישובים אלו התאפשר במידה רבה הודות לפפירוסים אלו, למעשה זיהויה של עוג'ה אלחפיר כניצנה התאפשר תודות לפפירוסים. בנוסף הפפירוסים מתעדים את התמורות שחוללו חילופי השלטון בנגב ואף את היטמעות האוכלוסייה הנבטית באימפריה הביזנטית ולאחר מכן ב"דאר אל אסלאם", ארצות האסלאם. עדות לעם הנבטי האוטונומי נמצאת גם היא בפפירוסים אלו בשמות הנבטיים של חלק מתושבי ניצנה. מכך אנו מסיקים כי הנבטים לא עזבו את מרחב הנגב עד לסוף המאה השביעית לסה"נ בה עזבו רוב תושבי הנגב את המרחב עקב עול המיסים הכבד שהטיל השלטון המוסלמי.
לקריאה נוספת

אבן-ארי, מיכאל, שנן, לסלי, תדמור, נפתלי, "הנגב : מלחמת-קיום במדבר" (ירושלים: מוסד ביאליק, 1980)
אוריון, עזרא, גורן, אבנר, "דרכי הבשמים: רצף מאמרים" (מדרשת שדה בוקר: הוצאה לחינוך סביבתי, 2000)
אלון, דוד, " מדריך ישראל: אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ- השרון, דרום מישור החוף וצפון הנגב" (ירושלים: כתר, משרד הביטחון 1979)
הר, משה דוד, "ההיסטוריה של ארץ ישראל: תקופת המשנה והתלמוד והשלטון הביזנטי (70-640)" (ירושלים: כתר, יד יצחק בן-צבי, 1985)
מרקוס, מנחם, "מדריך ישראל החדש: אנציקלופדיה, מסלולי טיול- כרך 14: הנגב הצפוני" (ירושלים: כתר, משרד הביטחון, 2001)
נגב, אברהם, "אריאל: כתב עת לידיעת ארץ ישראל- ערי הנבטים הנגב" (ירושלים: אריאל, 1988)
נגב, אברהם," מדריך ישראל: אנציקלופדיה שימושית לידיעת הארץ- הר הנגב וחבל אילות", (ירושלים: כתר, משרד הביטחון 1979)
עמר, זהר, "גידולי ארץ ישראל בימי הביניים: תיאור ותמורות" (ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 2000)
פראוור, יהושע, "ההיסטוריה של ארץ ישראל: שלטון המוסלמים והצלבנים (634–1291), כרך שישי" (ירושלים: כתר, יד יצחק בן-צבי, 1981)
שדור, יוסף, "מסעות חוקרים בהר הנגב: תולדות גילוי מחדש של הר הנגב במאות ה-19 וה-20" (באר שבע: החברה להגנת הטבע, 1976)
Late antique and medieval art of the Mediterranean world, Hoffman, Eva Rose F, ‏ Wiley-Blackwell. p. 134.
חסן שייח' מחמוד

חסן שייח' מחַמוד (בסומלית: Xasan Sheekh Maxamuud, בערבית: حسن شيخ محمود; נולד ב-29 בנובמבר 1955) הוא פוליטיקאי סומלי, המכהן כנשיא סומליה מאז 15 במאי 2022. שייח' מחמוד כיהן בעבר כנשיא סומליה גם בשנים 2012–2017 . הוא נודע גם איש עסקים, מחנך וכפעיל פוליטי וחברתי. מחמוד שימש כפרופסור ודיקן באוניברסיטת SEMAD למנהל עסקים ולמנהל. בנוסף הוא מייסד ויו"ר מפלגת השלום והפיתוח.
ביוגרפיה > ראשית חייו

שייח' מחמוד נולד בג'ללקסי, עיירה חקלאית קטנה במחוז הירן בסומליה, ב-1955, בימי שלטון המנדט האיטלקי. הוא בן לקבוצת אבגאל משבט הווייה. משפחתו השתייכה למעמד הביניים.
אחרי לימודים בבתי ספר העיר הולדתו, בשנת 1978 למד מחמוד שלוש שנים לימודי טכנולוגיה באוניברסיטה הלאומית הסומלית במוגדישו. בשנת 1986 הוא נסע להודו וסיים שם בשנת 1988 את התואר השני בחינוך טכני באוניברסיטת בהופל, בימינו אוניברסיטת ברכתוללה. אחר כך למד במכון הקיץ לבניית שלום של האוניברסיטה המנוניטית המזרחית בהריסונבורג, וירג'יניה, בארצות הברית. באוניברסיטה זו, השייכת לכנסייה המנוניטית והמקבלת גם בני דתות אחרות, סיים מחמוד שלושה קורסים אינטנסיביים לגישור, ריפוי טראומות ובניית אסטרטגיות למידה מעשית למבוגרים (designed learner centered training).
ביוגרפיה > הקריירה בהוראה וייעוץ

בשובו לארצו, התקבל מחמוד לעבוד כמדריך ומאמן בתיכון הטכני לפולה, בדרום סומליה. אחר כך לימד החל משנת 1984 במכללה למורים טכניים שליד אוניברסיטת לפולה. בשנת 1986 התמנה לראש המכללה.
עם פריצת מלחמת האזרחים ההרסנית בשנות ה-90 המוקדמות, נשאר מחמוד במולדתו ופעל כיועץ וארגונים לא ממשלתיים, לארגונים של האו"ם, ובמיזמים של שלום ופיתוח. בשנים 1995-1993 הוא עבד כקצין חינוך של UNICEF במרכז ובדרום סומליה. בשנת 1999 נמנה עם מייסדי המכון הסומלי למנהל עסקים ולניהול SIMAD במוגדישו. המוסד הפך לאוניברסיטה ומחמוד שימש לה כדקאן עד שנת 2010.
ביוגרפיה > הקריירה הפוליטית

מחמוד נכנס לפוליטיקה בשנת 2011 כשהקים את מפלגת הפיתוח השלום. באפריל 2011 חברי המפלגה בחרו בו בפה אחד ליושב ראש. באוגוסט 2012 הוא נבחר לפרלמנט הפדרלי המחודש של סומליה. לצד פעילותו האקדמית והאזרחית, עבד מחמוד גם כיזם עצמאי מצליח.
ביוגרפיה > נשיא סומליה

ב-10 בספטמבר 2012 נבחר מחמוד על ידי הפרלמנט לתפקיד נשיא סומליה לאחר שנים של מלחמת אזרחים וממשלה זמנית. הוא זכה בסיבוב השני ב-190 קולות מול הנשיא בתפקיד, שריף שייח אחמד, שקיבל 79 קולות. בנאום ההשבעה שלו הודה לעם הסומלי ולפרלמנט הפדרלי של סומליה והביע תמיכה בהמשך תהליך השיקום של סומליה לאחר מלחמת האזרחים והביע נכונות להמשיך בשיתוף פעולה עם הקהילה הבינלאומית.
יומיים אחרי השבעתו ניצל מחמוד מניסיון התנקשות נגדו שבוצע על ידי שלושה מחבלים מתאבדים מארגון א-שבאב. באותה עת הוא כינס מסיבת עיתונאים במקום מושבו, מלון "ג'זירה פאלאס" עם שר החוץ של קניה, סמסון אונגרי, שניצל גם הוא מפיגוע הטרור. בפיגוע מתו שניים מהמחבלים בפיצוץ, והשלישי נורה למוות. שלושה חיילים סומלים ושני חיילים של הכוח האפריקאי לשמירת השלום נהרגו.
בינואר 2013 הממשלה הסומלית זכתה בהכרתן של ארצות הברית, לראשונה אחרי 1991. בספטמבר פמלייתו הותקפה שוב על ידי פעילי "א-שבאב" אך הנשיא ניצל גם מפיגוע זה.
בעת כהונתו התנהלו בסומליה פעולות צבאיות כנגד פלגים אסלאמיסטים קיצוניים, ארגון א-שבאב ואחרים, שבהן השתתפו קניה, אתיופיה, כוחות האיחוד האפריקאי לשמירת השלום, הצבא הסומלי, וכוחות של ארצות הברית, צרפת וכו'. בשנת 2014 הוקם מחדש שירות הדואר הסומלי, והותקן הכספומט הראשון במוגדישו ובסומליה בכלל. ב-2017 סיים את כהונותו ולא נבחר בשנית עד 2022.
ב-15 במאי 2022, חסן שייח' מחמוד נבחר שוב לנשיא סומליה בהצבעה מרתונית לנשיאות.
חיים אישיים

מחמוד נשוי ואב לילדים. הוא דובר סומלית ואנגלית.
הערות שוליים

↑  ynet, רק דולרים: כספומט ראשון בסומליה, באתר ynet, 8 באוקטובר 2014
↑  סומליה: הנשיא לשעבר חסן שייח מחמוד נבחר לתפקיד בשנית, באתר ynet, 16 במאי 2022
יהוסף אשכנזי

| --- | --- |
 לידה:  1525 
 פטירה:  1572 (בגיל 47 בערך) 
 תקופת הפעילות:  ?–1572 
 
רבי יהוסף אשכנזי – (1530, פראג – 1570, צפת (בקירוב)) היה חכם תלמודי, ידוע בעיקר בהגהותיו למשנה.
ביוגרפיה

נולד בפראג בסביבות שנת 1530. ייתכן שהיה נכדו של אברהם בן אביגדור אב"ד פראג. נשא לאשה את בתו של ר' אהרון הורביץ מפוזן ובעקבותיו נסע לעיר פוזן. הרב אשכנזי הביע את התנגדותו לפילוסופיה היהודית מימי הביניים ולפרסום פומבי של חכמת הקבלה וכך קנה לו שונאים מרובים. בעקבות כך הוא עבר לעיר ורונה באיטליה, ועל שמה היה מכונה ר' יוסף מוירונה. בהמשך עבר לעיר צפת שהייתה אז בשיא גדולתה. מסורות מספרות על קשריו ההדוקים עם האר"י ועל כך שלמד איתו משניות בלילי שבת. עדויות נוספות מספרות שהיה יודע את כל ששה סדרי משנה בעל פה ועקב כך כונה "התנא האלהי מצפת".
עמד במחלוקת עזה עם חכמי אותו הדור, ובהם רבי בצלאל אשכנזי, רבי יוסף קארו, הרדב"ז ואחרים, כאשר לשיטתו חייבים לעשר פירות הנלקחים מן הנוכרים בניגוד לדעת הרמב"ם ובניגוד לנהוג באותו זמן בצפת.
תשובתו בנדון נדפסה בשו"ת רבי בצלאל אשכנזי סימן ב בעלום שמו.
הגהותיו למשנה

באגרת משנת שד"מ (1584) שכתב שמשון בקי הוא מספר:
יש כאן משניות בידי יורשי התנא האלקי כמוהר"ר יוסף מוירונה שלא הניח כמותו בישראל בחסידות ועיון התלמוד והירושלמי, והיה יודע כל שיתא סדרי משנה בעל פה ואותן המשניות נכתבו זה תת"פ שנה ומנוקדים.
ספרי המשניות עם ההגהות אבדו. חלק מההגהות שוקעו בפירושו של ר' שלמה עדני – "מלאכת שלמה" על המשניות.
החוקר יעקב נחום אפשטיין רואה באשכנזי "אחד המיוחד" והעמיד אותו בראש רשימת המגיהים שקמו למשנה לאחר שכבר נדפסה. הגהותיו התבססו ככל הנראה על כתבי יד שהיו קיימים בארץ ישראל, בראשית עידן הדפוס. אפשטיין מכנה אותו – "חוקר ומבקר, מעמיק ודייקן היה שלא הניח כמותו בדורו. הוא מגיה אף אותיות ונקודות, אפילו דברים שאינם עניין אלא לכתיב..." במספר מקומות הוא מפרש את המשנה על פי הפשט ולא כפירוש המשנה בתלמוד בבלי. בכך הוא מצטרף לחכמים שלא ראו עצמם מחויבים לפירוש התלמוד למשנה.
הגהותיו נמצאו גם בחיבורים אחרים כמו "אהבה בתענוגים" של ר' אברהם אזולאי, אצל ר' אפרים אשכנזי - חתן האר"י, ואצל ר' אברהם אשכנזי רבה של חברון.
לקריאה נוספת

צבי הלוי הורביץ תולדות הרב יהוסף אשכנזי "התנא" מצפת סיני ז
יעקב שפיגל, עמודים בתולדות הספר העברי: הגהות ומגיהים, הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, רמת גן, תשנ"ו, עמ' 375–380.
חנן גפני, 'פשוטה של משנה' – עיונים בחקר ספרות חז"ל בעת החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2011, עמ' 43–44.
פרופסור דוד תמר המחלוקת בצפת בענייני שמיטה ומעשרות המעיין ניסן תשנ"ה
הערות שוליים

↑  אצל אפשטיין מצוינת שנת שמ"ב.
↑  יעקב נחום אפשטיין, מבוא לסדר המשנה, עמ' 1284-1285.
↑  חנן גפני בספרו "פשוטה של משנה" (2011) מונה את הרב אשכנזי בין דוגמאות נוספות רבות של חכמים וחוקרים שפירשו את המשנה לפי "פשוטה".
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007257912805171  VIAF: 297894332   WorldCat (עם VIAF): 297894332
כמה, כמה מלחמה...

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  מרסה רודורדה
 שפת המקור:  קטלאנית
 סוגה:  רומן
 נושא:  מלחמה 
 מקום התרחשות:  ספרד 
 תקופת התרחשות:  מלחמת האזרחים בספרד 
 הוצאה
 הוצאה:  Club Editor 
 תאריך הוצאה:  1980
 מספר עמודים:  140
 עורך:  אורנה רינת
 הוצאה בעברית
 הוצאה:  הוצאת כרמל
 תאריך:  2019
 תרגום:  אופיר פוירשטיין
 פרסים
 פרס ברצלונה (1980)  פרס המבקרים של סרה ד'אור 
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-540-856-0
 
כמה, כמה מלחמה... (בקטלאנית: Quanta, quanta guerra...) הוא הרומן האחרון שפרסמה הסופרת מרסה רודורדה בימי חייה. הספר יצא לאור בשנת 1980, כשלוש שנים לפני מות המחברת. הספר הביא לזכיית הסופרת בשנת 1980 בפרס העיר ברצלונה ובפרס Serra d'Or.
 היצירה תורגמה לאיטלקית, אנגלית, גרמנית, ספרדית, פורטוגזית, צרפתית ועברית.
כפי שסיפרה המחברת בפתח הדבר לספר, כותרת היצירה הייתה אמורה להיות El soldat i les roses (החייל והשושנים), ושמו של גיבור הסיפור היה אמור להיות מנואל; במהלך הכתיבה שונה שמו לאדריה גינארט.
עלילה

בזמן מלחמת האזרחים בספרד, אדריה גינארט, נער בן 15, עייף מחייו חסרי הניסיון ומכמיהתו לחופש, מחליט ללכת לחזית המלחמה עם חבר הילדות שלו. בזמן המלחמה, האישיות של אדריה נמצאת בתהליך למידה על הטבע האנושי.
הערות שוליים

↑  «Obra - Premis».
↑  Rodoreda, Mercè; Postifaci d'Antoni Mora (2008).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1223002764
כוכב המים (ספר)

| --- | --- |
 Planet Water  The Lonely Sail  Where Shall We Go? 
 מידע כללי
 מאת:  בוריס אקונין
 שפת המקור:  רוסית
 תורגם לשפות:  עברית, אנגלית, צרפתית
 סוגה:  מותחן
 הוצאה
 הוצאה:  הוצאת "זכרוב"
 תאריך הוצאה:  2015
 סדרה
 סדרת ספרים:  תיבת פנדורין
 ספר קודם:  העיר השחורה
 הספר הבא:  איני נפרד
 
"כוכב מים" (ברוסית: Планета Вода) הוא אוסף של שלושה רומנים מאת הסופר הרוסי בוריס אקונין מתוך סדרת "הבילוש החדש". תת-הכותרת של הספר הוא "הרפתקאותיו של אראסט פנדורין במאה העשרים. החלק הראשון".
תוכן

"כוכב המים", 1903 (פרשה טכנוקרטית).
"שיט בודד", 1906 (פרשה נוסטלגית).
"לאן זה נפליג?",  1912 (פרשה אידיוטית).
חוות דעת > ביקורת

מבקרת הספרות הרוסייה גלינה יוזפוביץ' אמרה על הספר:
[אלה] שלושה רומנים בינוניים, מקושרים יחד על ידי מוטיב המים ומספרים את הרפתקאותיו של אראסט פטרוביץ' בשנים שונות. הראשון — למעשה "כדור מים" — מתייחס ליצירתו הרברט וולס, מכיל את כל המוטיבים של וולס לרבות כמה קלישאות שהושאלו מספרי מתח על מטורפים.
עובדות מעניינות

ידידו הנאמן של פנדורין מאסה לא מופיע בחלק גדול מהרפתקאות הרומן השני והשלישי. בבלוג שלו בוריס אקונין קרא לאוסף "כוכב המים" ספר על בדידות.
אירועי האוסף מתרחשים לפני האירועים המתוארים ב"עיר השחורה". לפיכך, לא ניתן לדעת את גורלו של פנדורין לאחר אירועי "העיר השחורה".
הערות שוליים

↑  Борис Акунин. "ЖЖ Акунин".
↑  "Все романы об Эрасте Фандорине. Какой самый удачный? Рейтинг Галины Юзефович". Meduza (ברוסית). נבדק ב-2018-02-09.
↑  Борис Акунин (2015-05-02). "Почтовый ящик".
| ספרים מאת בוריס אקונין |
| --- | --- | --- |
| ספרי תיבת פנדורין | עזאזל (סרט • סדרת טלוויזיה) • גמביט טורקי (סרט) • לוויתן • מות אכילס • משימות מיוחדות (סרט) • יועץ ממלכתי (סרט) • הכתרה • אהובת המוות • אהוב המוות • מרכבת היהלום • ין ויאנג • מחרוזת הירקן • כל העולם במה • העיר השחורה • כוכב המים • איני נפרד • פשוט מאסה • בור |  |
| ספרים נוספים | רומן ריגול (סרט) • הרפתקאות המגיסטר • פלאגיה והבולדוג הלבן (סדרת טלוויזיה) • תולדות המדינה הרוסית |  |
יוהה פנטיקיינן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  26 בפברואר 1940 (בן 84) בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה, פינלנד 
 ענף מדעי:  מדע הדתות, מיתולוגיה, פולקלוריסטיקה, אתנולוגיה, religious tradition 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הלסינקי  אוניברסיטת טורקו 
 מנחה לדוקטורט:  Lauri Honko 
 מוסדות:  אוניברסיטת הלסינקי 
 פרסים והוקרה:  European Fairy Tale Award (2018)  אביר דרגה ראשונה במסדר הוורד הלבן של פינלנד (1990) 
 צאצאים:  Mikael Pentikäinen, Antti Pentikäinen, Mari Leppänen 
 
יוהה פנטיקיינן (בפינית: Juha Pentikäinen; נולד ב-26 בפברואר 1940) הוא פרופסור אמריטוס מהמחלקה ללימודי דת באוניברסיטת הלסינקי ופרופסור לאתנוגרפיה צפונית באוניברסיטת לפלנד ובמכון לתרבות הצפון בהלסינקי. מחקרו מתמקד בעיקר בהיסטוריה של שפות, דתות ותרבויות.
מחקר ופרסומים

פנטיקיינן חוקר ומנתח את ההשפעה הפסיכולוגית והחברתית של מסורות שמאניסטיות בתרבות הפינית על אנשים.
לפנטיקיינן קריירה פעילה שכללה 30 ספרים, 250 מאמרים וכן 15 סרטים. עם זאת, הוא נודע בתחום כמחבר הספר "Kalevala Mythology" (מיתולוגיית הקאלוואלה). הספר מגיש ניתוח מעמיק של האפוס הלאומי של פינלנד, הקאלוואלה, מאת אליאס לנרוט. הוא מנתח בין היתר את חייו והקריירה של לנרוט. כמו כן את הכתבים עצמם ומציג את הגישות והמשלים שבהם.
חיים אישיים

אביו של פנטיקיינן, וייקו פנטיקיינן (1909–1992) היה כומר לותרני מוכר. דודו, ויהו פנטיקיינן היה סגן בצבא פינלנד. ב-1933 הואשם בריגול עבור ברית המועצות. הדוד ברח לברית המועצות, ולאחר מכן שירת כקצין סובייטי בספרד במהלך מלחמת האזרחים בספרד ובלנינגרד ובאסטוניה במהלך מלחמת החורף. בתגובה לחקירה של פנטיקיינן ב-2007, קבע שירות הביון הרוסי FSB שדודו מת מרעב במחנה מאסר במרץ 1942, עקב הרשעה בריגול למען פינלנד; עם זאת, כמה חוקרים מאמינים שהוא המשיך לשרת במודיעין הצבאי הסובייטי ומת ב-1967.
פרסומים

The Nordic Dead-Child Tradition: Nordic Dead-Child Beings — A Study in Comparative Religion. Translated by Antony Landon. FF Communications 202. Helsinki: Suomalainen Tiedeakatemia, 1968.
Oral Repertoire and World View. An Anthropological Study of Marina Takalo’s Life History. FF Communications 219. Helsinki: Suomalainen Tiedeakatemia, 1978. ISBN 9789514103209.
Kalevalan mytologia [Kalevala Mythology]. Helsinki: Gaudeamus, 1987. ISBN 951-662-403-0.
Kalevala Mythology. Folklore Studies in Translation. Edited and translated by Ritva Poom. Bloomington, IN: Indiana University Press, 1989 (first edition), 1999 (expanded edition). ISBN 978-0253213525.
Shamanism and Culture. Helsinki: Etnika, 1998. ISBN 9519788905.
Golden King of the Forest: The Lore of the Northern Bear. Edited and tranlated by Clive Tolley. Helsinki: Etnika, 2007. ISBN 978-9519788975.
פרסומים > כעורך

Uralic Mythology and Folklore. With Mihály Hoppál. Ethnologica Uralica 1. Budapest: Ethnographic Institute of the Hungarian Academy of Sciences; Helsinki: Finnish Literature Society, 1989. ISBN 9789517175517.
Northern Religions and Shamanism. With Mihály Hoppál. Ethnologica Uralica 69. Budapest: Akadémiai Kiadó; Helsinki: Finnish Literature Society, 1992. ISBN 9789517177238
Shamanism and Northern Ecology. New York: De Gruyter, 1998. ISBN 3-11-014186-8.
Sami Folkloristics. NNF Publications 6. Turku: Nordic Network of Folklore, 2000. ISBN 9789521206283.
The Finnish Sauna, the Japanese Guro, the Indian Inipi: Bathing on Three Continents. Helsinki: Rakennustieto, 2001. ISBN 9789516825901.
Shamanhood: Symbolism and Epic. In collaboration with Hanna Saressalo and Chuner M. Taksami. Religion and Society 36. Budapest: Akademiai Kiado, 2001. ISBN 9789630578110
Shamanhood: An Endangered Language. With Peter Simoncsics. Oslo: Novus Forlag, 2005. ISBN 82-7099-391-3.