stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קירה רדינסקי
הערות שוליים

↑  אתר הפקולטה למדעי המחשב בטכניון
↑  חגית ברונסקי וטליה לוין, ‏1 אשת השנה ד"ר קירה רדינסקי יזמית, דוקטור למדעי המחשב. פיתחה מודל לניבוי אירועים עתידיים, באתר גלובס, 13 בספטמבר 2016
↑  על קירה רדינסקי באתר משרד החוץ
↑  Learning to Predict the Future Using Web Knowledge and Dynamics, עבודת הדוקטורט של קירה רדינסקי, באתר הרשמי שלה
↑  חוקרים בפקולטה למדעי המחשב פיתחו מערכת חכמה לפיתוח תרופות חדשות. המערכת צפויה לקצר ולהוזיל את תהליך הפיתוח באופן דרמטי, 16 באוגוסט 2018
↑  נתי יפת, ‏הותר לפרסום: צה"ל חושף את יחידת הפיתוח של חיל המודיעין, באתר גלובס, 3 בינואר 2018
↑  Software Predicts Tomorrow’s News by Analyzing Today’s and Yesterday’s, כתבה במגזין הטכנולוגי של MIT על אב-הטיפוס שפיתחו הורביץ ורדינסקי
↑   ענבל אורפז, האקזיט של קירה רדינסקי: איביי רוכשת את סיילס פרדיקט ב-40 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 11 ביולי 2016
↑  מאיר אורבך, קירה רדינסקי עוזבת את איביי, באתר כלכליסט, 17 באוקטובר 2019
↑   שגיא כהן, הסטארט-אפ של קירה רדינסקי מנסה להיאבק בעומסים במיון - ומגייס 24 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 12 בנובמבר 2019
↑  קבוצת esh מציגה: דירקטוריון בנק שוויוני-מגדרי, באתר כלכליסט, 22 באוגוסט 2023
↑  עמרי מילמן, מדענית המחשב קירה רדינסקי מונתה לתפקיד בכיר ברשות ני"ע, באתר כלכליסט, 22 ביוני 2017
↑  14 נשים נבחרו להדליק את המשואות בטקס הממלכתי באתר משרד התרבות והספורט
↑  קירה רדינסקי באתר הפורום הכלכלי העולמי
↑  רדינסקי ברשימה של MIT Technology Review (באנגלית)
↑  הדיווח על בחירתה לרשימת הממציאים, בו כתוב: "The predictions made by Radinsky’s software are about as accurate as those made by humans. "
↑  גיליון טיים מ-25 בנובמבר 2013 עמ' 49 צילום הדפים מהגיליון באתר הטכניון
↑  ארבעים הצעירים המבטיחים של עולם העסקים הישראלי, באתר גלובס
↑  גיליון "100 ישראלים מעוררי השראה" של עיתון מעריב מדצמבר 2013, עמ' 26
↑  שולי גלילי, בדרך למעלה: 10 יזמיות ישראליות ששווה לעקוב אחריהן, 26 בדצמבר 2013
↑  Times of Israel Gala hails pioneers who ensure Israel thrives amid the challenges, באתר Times of Israel, פברואר 2015 (באנגלית)
↑  קירה רדינסקי, באתר פורבס העולמית
↑  קירה רדינסקי, באתר פורבס ישראל
↑  קירה רדינסקי, באתר פורבס ישראל
↑  חגית ברונסקי, ‏ד"ר קירה רדינסקי - אשת השנה של "ליידי גלובס" ל-2016, באתר גלובס, 14 בספטמבר 2016
↑  קירה רדינסקי, 30 מדענית ויזמית הייטק, באתר Mako, אוקטובר 2017
↑  20 המובילים ומקבלי הצל"ש בשנת 2017 בעולם התקשורת וההייטק הישראלי, באתר Telecom News ‏, 10 בינואר 2018
↑  70 הצעירות המבריקות-ד"ר קירה רדינסקי, באתר גלובס, 9 באפריל 2018
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987008523975405171  dblp: 08/6560  VIAF: 2484159035162201380007   WorldCat (עם VIAF): 2484159035162201380007
זנות בעיראק

זנות בעיראק אינה חוקית. חוק העונשין העיראקי הוציא את הזנות מחוץ לחוק, כאשר הסרסור, הזונה והלקוח אחראים וצפויים לעונשים פליליים. העונש יכול להיות חמור, כולל מאסר עולם.
מלחמת עיראק

נשים רבות שנמלטו מהמלחמה בעיראק אולצו לזנות. חלק מהמקורות טוענים שעד חמישים אלף נשים פליטות עיראקיות בסוריה, רבות מהן אלמנות או יתומות, נאלצו לעסוק בזנות. מקורות טוענים שהנשים מנוצלות על ידי מדינות המפרץ הפרסי. לאחר הפלישה האמריקנית לעיראק ב-2003, חברות קבלניות פרטיות השתמשו בנשים זרות שהוברחו לבסיסים ולאזור הירוק כשוחד עבור חוזים.
אזור כורדיסטן

לפי הדיווחים, אזור כורדיסטן קיבל "נשים וילדים שנסחרו משאר חלקי עיראק לצורך זנות". כנופיות פושעים מוציאות לזנות ילדות מאזור כורדיסטן במחוזות ארביל, דוהוק וסלמני. ארגונים לא ממשלתיים טענו שחלק מאנשי כוחות הביטחון הפנימיים של ממשלת מחוז כורדיסטן כפו על נשים לעסוק בזנות במחנות פליטים סוריים באזור כורדיסטן. נשים עיראקיות נמכרו ל"נישואים זמניים" ונערות סוריות ממחנות פליטים באזור כורדיסטן אולצו להינשא בגיל צעיר או להינשא ב"נישואים זמניים", ונטען כי השלטונות של אזור כורדיסטן התעלמו ממקרים כאלה.
"זונות פולשות לכירכוכ"

סורן מאמא חמה, כתב צעיר במגזין Livin כתב מאמר בשם "זונות פולשות לכירכוכ", שפורסם ב-15 ביוני 2008. חמה טען שיש לו שמות של מח"טים, קציני צבא בדרגת סגן, קולונלים וקציני משטרה וביטחון רבים המעורבים ומכסים על רשת זנות בכירכוכ. הרשת כללה 200 בתי בושת בעיר, בכל אחד מהם 2–6 זונות.
סינדיקט העיתונאים של כורדיסטן (KJS) טען שמאמא חמה קיבל איומים על חייו מאנונימי ב-15 במאי.
חמה נורה ומת מול ביתו בכירכוכ. בטלפון הנייד שבו השתמש חמה, התגלו הודעות של פוליטיקאי האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן שאיים עליו במוות לפני ההתנקשות.
סוגים אחרים של זנות

במקרים מסוימים, נערים וגברים צעירים עיראקים עוסקים בזונות. במקרים אלו הזונות מונעות בדרך כלל על ידי עוני והן לרוב הטרוסקסואליות.
סחר במין

עיראק היא מדינת מקור ויעד לנשים וילדים הנתונים לסחר במין. הסכסוך האלים עם דאעש החריף את פגיעות האוכלוסייה לסחר, בפרט בנשים וילדים. פליטים ועקורים עומדים בפני סיכון מוגבר לסחר בשל פגיעותם הכלכלית והחברתית והיעדר ביטחון והגנות. ארגונים לא ממשלתיים מדווחים על רשתות סחר באזור כורדיסטן מכוונות לפליטים ולעקורים, הפועלות בסיוע של פקידים מקומיים, כולל שופטים, פקידים מהכוחות האסיאיים וסוכני הגבול. בשנת 2015, חברי הפרלמנט של מחוז כורדיסטן וארגונים לא ממשלתיים דיווחו שחלק מאנשי הכוחות האסישיים הקלו על סחר מיני בנשים ונערות במחנות הפליטים הסורים באזור כורדיסטן, בעיקר במחנה הפליטים דומיז, וכן סחר במין בבנות מחוץ למדינה. בשנת 2016, ארגונים לא ממשלתיים דיווחו ששומרים אסיישיים לא רק אפשרו לגברים להיכנס למחנה כדי לבקש יחסי מין מסחריים עם נערות פליטות, אלא שהשומרים גם ביקשו לקיים יחסי מין מנערות הפליטות, כולל מתן אישור לעזוב את המחנה בתמורה למין. דיווחים משנת 2015 הצביעו על עקורים וכמה נשים פליטות סוריות שאולצו לעסוק בזנות על ידי רשת סחר בבתי מלון ובתי בושת בבגדאד, בצרה ובערים אחרות בדרום עיראק לאחר שסוכני הרשת הבטיחו ליישב אותן מחדש מאזור כורדיסטן.
דיווחים ממשיכים להצביע על כך שכמה פקידי אכיפת חוק עיראקים פקדו לכאורה בתי בושת הידועים בסחר במין או קיבלו שוחד כדי לאפשר סחר במין. תקשורת ומשקיפים אחרים דיווחו ב-2015 כי רשת איראנית לסחר במין הפעילה בתי בושת בארביל שבהם נערות איראניות אולצו לעסוק בזנות. התקשורת דיווחה כי פקיד ב-KRG שילם לכאורה 3,000 דולר עבור קורבן סחר מין איראנית. היו דיווחים אנקדוטיים, כולל מתחנת טלוויזיה מקומית מיוני 2016, על סחר מיני בילדות של בנות בעיקר מאיראן וסוריה, כמו גם כמה מאזור כורדיסטן, בסולימאניה. ארגונים לא ממשלתיים מדווחים גם על מקרים שבהם נערות שברחו ממשפחותיהן מחשש לרצח על כבוד מנוצלות במין מסחרי על ידי רשתות פליליות.
נשים בעיקר מאיראן, סין והפיליפינים נאלצות לזנות בעיראק.
מחלקת המדינה של ארצות הברית לניטור ולמלחמה בסחר בבני אדם מדרג את עיראק כמדינה בדרג מס' 2.
הערות שוליים

1 2  "Sex Work Law - Countries". Sexuality, Poverty and Law (באנגלית). נבדק ב-23 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The Legal Status of Prostitution by Country". ChartsBin.
↑  '50,000 Iraqi refugees' forced into prostitution (אורכב 08.07.2008 בארכיון Wayback Machine). News.independent.co.uk (24 June 2007). Retrieved on 2011-06-04.
↑  Iraqi refugees forced into prostitution (אורכב 01.11.2008 בארכיון Wayback Machine). Radionetherlands.nl. Retrieved on 4 June 2011.
↑  Schwellenbach, Nick; Sebert, Lagan (30 באוגוסט 2010). "Military Subcontractors Bribing U.S. Personnel With Prostitutes? The Shady World of War Contracting in Afghanistan and Iraq". AlterNet. נבדק ב-23 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "US military contractors in Iraq 'employed prostitutes, smuggled booze'". Alaraby (באנגלית). 4 במאי 2017. נבדק ב-23 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  What Kind of Liberation?: Women and the Occupation of Iraq, Nadje Al-Ali,Nicola Pratt, p. 108ff
↑  "Iraq". State.gov. 1 ביוני 2013. נבדק ב-18 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Iraq". State.gov. 27 ביולי 2015. נבדק ב-18 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "EXCLUSIVE: Report exposes rampant sexual violence in refugee cam". Rudaw.net. נבדק ב-18 באפריל 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Prostitutes conquer Kirkuk: a report written with blood". On Line Opinion. 7 באוגוסט 2008. נבדק ב-23 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Soran Mama Hama". Committee to Protect Journalists.
1 2  Fatih, Nwenar; Mahmood, Shakhawan (ביולי 2011). "First martyr of pen murders to be revealed". Kirkuk Now. אורכב מ-המקור ב-1 בנובמבר 2012. נבדק ב-26 במרץ 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Covering Iraq is deadliest job for reporters, again". CNN. 18 בדצמבר 2008. אורכב מ-המקור ב-20 בינואר 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Iraq". 2015 Trafficking in Persons Report. U.S. State Department.
יה אלי וגואלי

יה אלי וגואלי הוא פיוט המושר בקהילות מנהג אשכנז המזרחי, בשלוש הרגלים. הפיוט נאמר אחרי קריאת התורה, קודם אמירת 'אשרי יושבי ביתך', והוא משמש 'רשות' לתפילת המוסף.
מקור הפיוט ומחברו

מחבר הפיוט אינו ידוע, יש שכתבו שהאקרוסטיכון של הפיוט הוא 'יהודה', בעקבות כך יש שייחסו את הפיוט לרבי יהודה הלוי, אך אחרים דחו השערה זו מאחר שהאקרוסטיכון של הפיוט הוא 'יהודא', ורבי יהודה הלוי היה חותם את שמו 'יהודה' עם האות ה"א בסוף השם, ולא באל"ף.
הפיוט מוזכר בהגהות לספר המנהגים של יצחק אייזיק מטירנא, שיצא לאור בוונציה בשנת ה'שכ"ו (1566). אך לא ידוע מידי מי יצאו הגהות אלה, ונראה שזמנם מאוחר מתקופת מחבר ספר המנהגים. הפיוט נדפס בסידור 'תפילות מכל השנה', דפוס קראקא שנת ה'של"ח (1578).
מהות הפיוט ותוכנו

רבים התקשו בכוונתו של הפייטן, למה רמזו דבריו, ויש שכתבו בעקבות כך, שהפיוט מיוסד על פי הקבלה. אך אחרים טענו שהפיוט סובל משינויים רבים בעקבות הצנזורה ששלטה בה, ולכך קשה להבין כוונתו.
מנהגי אמירתו

כאמור פיוט זה נאמר בשלושת הרגלים קודם התחלת תפלת המוסף לפני אמירת ה'אשרי', והוא משמש כעין פתיחה ונטילת רשות. יש נוהגים שלא לומר את הפיוט בשבת, וכן בימים שבהם אומרים 'יזכור', אין נוהגים לאומרו. בטעם הדבר יש שכתבו מאחר שבימים אלה ישנו הפסק בין קריאת התורה למוסף ('יקום פורקן', ו'יזכור'), לא רצו להפסיק בפיוטים נוספים.
יש שטענו שהסיבה לכל דיני אי אמירתו, היא שהפיוט נתקן בחוץ לארץ, שבו נהוג יום טוב שני, ויש ימים מרובים שאפשר לאומרו, אבל בארץ ישראל שאין יום טוב שני, נוהגים לאומרו בכל חג, מלבד חגים שאומרים בהם יזכור.
מנהגי אמירתו > שינויי נוסחאות

בחג הפסח יש שנהגו להשמיט את המילים 'ותודה' מאחר שאין מקריבים קרבן תודה בפסח (וכפי שמטעם זה אין אומרים 'מזמור לתודה' בימי חול המועד פסח). אחרים דחו טענו זו מאחר שאף קרבן אשם אינו קרב ביום טוב, וכוונת הפייטן כפי הנראה הייתה על כל סוגי הקרבנות באופן כללי.
בחלק מהנוסחאות הגרסה היא "בנתיבות לב, עולם לבלב", אך בהרבה נוסחאות אחרות הנוסח הוא "בנתיבות לב, לבלב", וכך הוא בנוסח הנפוץ כיום.
בנוסח סידור השל"ה נדפס: "כל אדמתך", אך ברוב הדפוסים הנוסח הוא "כל גוי אדמתך".
לחנים

לחנים רבים נתחברו על פיוט זה, ואף נשתמרו לו כמה לחנים עתיקים בקהילות שונות.
בשנת 2008 חידש הזמר ניצן-חן רזאל לחן ששמע מהרב צפניה דרורי, אשר התוודע אליו במסגרת תפקידו כתחקירן באתר הזמנה לפיוט. לחן זה זכה אף לגרסאות כיסוי שונות, ביניהן של אפרת גוש, ואחרים.
לקריאה נוספת

מוסף תורני, קולמוס - 105, תשע"ב, באתר אוצר החכמה
פירוש על הפיוט מאת הרב אשר זאב ורנר, טעם זקנים, באתר היברובוקס
סלה אהללך, פירוש על הפיוט 'יה אלי וגואלי', באתר היברובוקס
יעקב ישראל סטל (עורך), הרב שמואל אשכנזי, אגרות שמואל, ירושלים תשפ"א, חלק ג, אגרת תתפט, עמ' 1465.
יה אלי וגואלי,  באתר ויקיטקסט
הערות שוליים

↑  בנוסחאות המצויות כיום חסרה תיבה זו, אך היא מצויה בקצת מדפוסים הישנים.
↑  הפיוט לא נתקבל כלל במנהג אשכנז המערבי, וגם בקצת קהלות אשכנז המזרחי כגון קהילת וויען לא נתקבל.
↑  דניאל גולדשמידט, מחזור סוכות, עמ' 152.
↑  בסוף חלק 'יוצרות'. יונה פרנקל בהקדמתו למחזור לסוכות, כתב שסידור השל"ה הוא המקום הראשון שנדפס פיוט זה, אך באמת הוא נדפס בסידור הנ"ל קודם, ולאחר מכן נדפס בסידור שער השמים (הידוע כ"סידור השל"ה" מפני שיש בו פירוש מאת בעל השל"ה, אבל מלבד הפירוש הזה אין קשר בין השל"ה ובין הסידור. מכל מקום, אין פירוש שם על הפיוט שלנו).
↑  שלמה יהודה הירש, מרא דשמעתתא - עטרת יהושע, ירושלים, תשס"א, עמ' קכ"ח
↑  כך כתב בלוח ארץ ישראל (בשחרית ליום א' של פסח) בשם הרב חיים ברלין.
↑  הובא בספר 'שערי הפסח', להרב יהודה טשזנר.
דרום טאראווה

| --- | --- |
דרום טאראווה ממעוף הציפור
דרום טאראווה ממעוף הציפור
 מדינה:  קיריבטי קיריבטי
 שטח:  15.76 קמ"ר
 גובה:  3 מטרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ בעיר:  63,439 (2020)
  ‑ צפיפות:  3,184 נפש לקמ"ר (2010)
 קואורדינטות:  1°19′32″N 172°59′00″E﻿ / ﻿1.3256°N 172.9834°E﻿ / 1.3256; 172.9834
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת קיריבטי מוגדלת) קיריטימטי קנטון האוקיינוס השקטדרום טאראווה(למפת קיריבטי רגילה) קיריטימטי קנטון האוקיינוס השקטדרום טאראווה    מיקומו של אטול טאראווה בקיריבטי tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
דרום טאראווה (אנגלית: South Tarawa) או המועצה העירונית טאינאינאנו (Teinainano) היא בירת הרפובליקה של קיריבטי וגרים בה 63,439 אנשים נכון ל-2020. העיר שוכנת על אטול טאראווה, על מספר איים קטנים באטול בין האי קיריבטי לאי בונריקי. איים אלה מקושרים בסוללות, דבר היוצר אי יוצא דופן בצורתו.
הפרלמנט ממוקם על האי אמבו, ארמון הנשיא ומרבית מוסדות השלטון האדמיניסטרטיביים ממוקמים באי באיריקי, אולם אי זה אינו מהווה יחידה אדמיניסטרטיבית עצמאית, וכן רוב משרדי הממשלה מפוזרים בין איי טאראווה.
מקור השם

מקור השם "טאינאינאנו" (Teinainano) בלשון גילברטית הוא "הורדת המפרש" בשל צורת מפרש שיש לאטול טאראווה.
תחבורה

שדה התעופה של העיר שוכן על האי בונריקי.
השכלה

אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט ממוקמת במרכז דרום טאראווה.
דליה גוטמן

| --- | --- |
 עיסוק:  מפיקה, עורכת, מגישה
 
דליה גוטמן (נולדה ב-1945) היא מפיקה, עורכת ומגישת טלוויזיה ורדיו ישראלית.
ביוגרפיה

גוטמן נולדה וגדלה בתל אביב, בת אמצעית להוריה מרים לבית פודורובסקי וישראל גוטמן שעלו לארץ ב-1934 מוויסוצק שברוסיה הלבנה, ומשפחותיהם נספו בשואה. החינוך שקיבלה בבית היה מסורתי וסוציאליסטי כאחד, והיא התחנכה ב"בית חינוך לילדי עובדים".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 למדה באוניברסיטה העברית בירושלים וחבריה לספסל הלימודים היו דן בירון, שרי רז, ירון לונדון, יוסי שריד ואהוד מנור.
קריירה מקצועית

את הקריירה המקצועית שלה החלה כמורה לתנ"ך לכיתות י"א-י"ב בנען ובפלמחים, ובעקבות פגישה מקרית עם אהוד מנור בתל אביב הגיעה לראיון עבודה אצל חנוך חסון, מנהל המחלקה למוזיקה עממית בקול ישראל. הראיון הזה פתח 30 שנות קריירה, בהן הפיקה גוטמן וערכה תוכניות ברשות השידור - בקול ישראל ובטלוויזיה הישראלית. תחילה עבדה גוטמן עם דרורה בן אב"י בעריכה מוזיקלית במחלקת הבידור.
לאורך השנים יצרה גוטמן חיבורים בין מלחינים למשוררים שהובילו ליצירתם של שירים עבריים ידועים כמו "אליעזר בן יהודה" (ירון לונדון ומתי כספי), "אמצע התמוז" (לחן של נעמי שמר למופע ליום הזיכרון שהפיקה גוטמן), "לחם האוהבים" (שיר שחיברה שמר במיוחד למופע המחווה שהפיקה לה גוטמן), "שיר לליל שבת" (לחן של וילנסקי למילותיו של יהודה עמיחי שנכתב במיוחד לתוכנית "דו רה ומי עוד"), "שיר היונה" (נתנאלה ומתי כספי), "על הדרך עץ עומד" (תרגום של נעמי שמר למנגינה של פיליפ לסקובסקי). אחת התוכניות הזכורות ביותר שהפיקה וערכה החל מ-1969, תחילה עם אמיתי נאמן ואחר כך בכוחות עצמה, היא התכנית "דו רה ומי עוד" בקול ישראל, שהנחתה רבקה מיכאלי. בתוכנית הוקלטו שירים חדשים וישנים בביצועים לא מוכרים או בהרכבים קוליים יוצאי דופן. ב-1974 חברה לנעמי פולני להפקת האלבום משירי תנועת הנוער, שבו תועדו לראשונה שירים מתקופת היישוב שלא הוקלטו מעולם.
לאחר צאת האלבום עברה גוטמן מאולפני הרדיו לאולפני הטלוויזיה, והחלה להפיק את התכנית "הלילה" בהנחייתו של שייקה בן פורת. ב-1976 הפיקה את סדרת התוכניות "כל המנגינות" בהגשתו של נועם שריף, שהוקדשה למלחינים הישראלים סשה ארגוב, דובי זלצר, דוד זהבי, יאיר רוזנבלום, מרדכי זעירא. לאחר ההצלחה של תוכניות אלה הפיקה גוטמן סדרת תוכניות נוספת בהנחיית דן בן אמוץ שהוקדשה לשלונסקי, אלכסנדר פן, נחום גוטמן ועוד.
ב-1977 הוטלה על גוטמן האחריות לשלוש ההפקות המרכזיות ליום העצמאות בטלוויזיה - "ונזכור את כולם" עם שירי יום הזיכרון, מסיבת בידור צה"לית ששודרה בשידור ישיר מבסיס צה"ל בשיתוף עם ענף הווי ובידור, ומצעד האומנים ששודר במוצאי החג. ב-1988 החלה להפיק את "סופסופ", תוכנית הבידור המרכזית של הערוץ הראשון בערב שישי, בהגשת גבי גזית. בסוף העונה הראשונה של התכנית פרשה גוטמן על רקע חילוקי דעות שלה עם גזית, והוא המשיך להפיק את התכנית בעצמו. שניים מהמשדרים הזכורים ביותר שהפיקה היה המשדר "על כל אלה" ב-1991, ערב מחווה לנעמי שמר, ומשדר הזיכרון לאחר רצח יצחק רבין ב-1995.
ב-1994 החליפה את אליעזר יערי בתפקיד מנהלת התוכניות של הערוץ הראשון והצטרפה לקבוצת הניהול הבכירה של הערוץ, שהורכבה על מנת להתמודד עם הפופולריות שצבר הערוץ המסחרי החדש, ערוץ 2, שהחל לשדר בנובמבר 1993. גוטמן שימשה בתפקיד עד 1999, ולאחר פרישתה התמודדו על התפקיד יוסי משולם, אהרון גולדפינגר, יעקב אסל, צלילה רוז, נתן כספי וחנן עזרן.
בשנת 2005 נבחרה להיות אחת מיועצי התוכן מטעם מועצת הרשות השנייה לבחינת הצעות המכרז של זכייניות ערוץ 2, לצד יורם שווגר. ב-2008 יצרה עם יהודה קווה ודוד טור את הסרט התיעודי "המסע של ילדי טהרן".
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 הצטרפה לצוות המגזין של אולפן שישי ויצרה סדרה של כתבות עומק על בני דור הפלמ"ח, ביניהם דן בן אמוץ, חיים גורי וחיים חפר. ב-2017 התגייסה גוטמן ליוזמה להעניק את פרס ישראל לחברתה הקרובה, הבמאית והיוצרת נעמי פולני. גוטמן אספה מכתבי המלצה מאנשי תרבות שתמכו במתן הפרס לפולני, וכן תיעדה במשך שנתיים את שיחותיה השבועיות עם פולני בבלוג "פוסט פלמחניקי". ב-2023 החלה להגיש את הפודקאסט "באות בזמן" עם נורית גפן. לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל פרשה גפן מההגשה והחליפו אותה לצידה של גוטמן שחר סגל, רועי בר-נתן ועילי בוטנר.
קריירה מקצועית > מהתוכניות שהפיקה

שלום לבוא שבת (1968)
לברכה ולא לקללה (1968)
פרשנדתא – תוכנית מוזיקלית לפורים (1969–1970)
ישן וגם חדש (1969)
ואמרתם כה לחי (1970–1973)
דלת פתוחה (1970)
שמחו את ירושלים (1970)
סוף שבוע – תוכנית שבועית אישית בהגשת יוסי בנאי (1970–1974)
שבחי מעוז – שיריה של נעמי שמר לפני ואחרי מלחמת ששת הימים (1972)
עד ארבע – תוכנית שבועית לפני כניסת השבת (1973–1975)
לבדי אני יוצא לדרך – שירי עם רוסיים (1973)
מסעות בא"י במאה ה-19 – בהשתתפות אליהו הכהן ונתן שור (1973)
משפחת הפלמ"ח – משדר מיוחד לרגל הוצאת ספרם של חיים גורי וחיים חפר (1974)
כמו חייל – ערב שירי מלחמה ושלום (1974)
ליל סדר בשבי – תוכנית בהשתתפות יצחק בן אהרן ושמואל תמיר (1975)
פגישה לאין קץ – משוררים קוראים שירי אהבה של משוררים אחרים (1975)
ניצנים נראו בארץ – מופע לערב חג שבועות משיריו של נחום הימן בהנחיית רבקה מיכאלי שצולם בקיבוץ גבע (1977)
טווס הזהב – מופע לערב סוכות משיריו של איציק מאנגר (1977)
אחשוורוש שפיל – מופע פורימי המבוסס על טקסטים ביידיש של משחקי פורים בתרגומו של יעקב שבתאי (1978)
זמר מפוחית – מופע לפסח מפזמוני נתן אלתרמן על רקע תל אביב של שנות ה-30.
הדרן – סדרת מופעי מחווה לוילנסקי (1983), חיים חפר (1987), שמואל רודנסקי, יהורם גאון (1983), תל אביב (לרגל 75 שנים לייסוד העיר), אקסודוס (משדר בשני חלקים ששודר ב-1987 ועל הפקתו עבדה גוטמן במשך חודשיים).
פעם אחת – המופע המרכזי לפורים בבימויו של דן בירון (1984)
מצב החומר – מופע סאטירי ליום העצמאות (1987)
תרועה לישראל – המשדר המרכזי ליום העצמאות בהשתתפות התזמורת הפילהרמונית הישראלית והמנצח זובין מהטה (1990)
אולפן קיץ – תוכנית ששודרה שלוש פעמים בשבוע בשידור חי, שאותה הפיקה גוטמן לצד אהרן גולדפינגר וחיים מלובן והגישו לסירוגין רבקה מיכאלי, אהוד מנור ודן שילון (1990)
חיים אישיים

בשנות ה-70 של המאה ה-20 ניהלה גוטמן רומן עם יעקב שבתאי, שהיה נשוי באותה תקופה לעדנה שבתאי. השניים הכירו דרך חברם המשותף שלמה ניצן, לאחר שהציע כי שבתאי יתרגם שירים מיידיש עבור תוכנית הרדיו של גוטמן.
בינואר 1981, 8 חודשים לפני מותו של שבתאי נולדה ביתם המשותפת נועה שבתאי, לימים תחקירנית טלוויזיה ובמאית שגם יצרה סרט על אודות הרומן המתוקשר.
מאז 2014 נמצאת במערכת יחסים עם צחקי שריג, בן קיבוץ בית השיטה. השניים נוהגים לערוך בביתם את "שבת שירה", ערבי שירה בציבור אליהם מוזמנים בכל פעם כמה עשרות מחבריהם הקרובים.
גוטמן אינה חושפת את תאריך הלידה שלה, וכן אינה נוהגת לציין את יום הולדתה.
הערות שוליים

1 2   מורן שריר, בגיל 78, דליה גוטמן ונורית גפן מגישות את הפודקאסט הלוהט בישראל, באתר הארץ, 23 בפברואר 2023
↑  All•in - הבית של הפודקסטים (2024-04-17), פרשת דרכים | ספיישל הגדה של פסח | רחל עזריה מארחת את דליה גוטמן, נבדק ב-2024-07-19
1 2 3  רותה קופפר, "הפרלמנט שפתחנו מעלים את האימה": ביקור באולפן הפודקאסט של דליה גוטמן, באתר כלכליסט, 31 בינואר 2024
↑  All•in הבית של הפודקאסטים, original sound - All•in הבית של הפודקאסטים, באתר טיקטוק, ‏28 בינואר 2024
↑  ציפורי לילה מאחורי הקלעים, המפיקה והעורכת - דליה גוטמן, באתר גל"צ, ‏23 בינואר 2022
↑  ⁨7 ימים על הגלים, באתר ⁨מעריב, ‏27 נובמבר 1969
↑  דורית גפן, ⁨דו רה - ומי עוד, באתר ⁨על המשמר, ‏30 ינואר 1970
↑  אלי קינן, הנה מה טוב ומה נעים, באתר ⁨⁨דבר, ‏15 מאי 1975
↑  שלומית טויב⁩, תחרות נמשכת..., באתר ⁨על המשמר⁩, ‏15 מאי 1975
↑  דורית גפן, ⁨בידור לכול, באתר ⁨על המשמר⁩, ‏23 מאי 1975
↑  נעמי גל, ⁨המלחינים - בטלוויזיה, באתר ⁨מעריב, ‏10 דצמבר 1975
↑  ⁨איזה יופי של טלוויזיה!, באתר ⁨מעריב, ‏12 אפריל 1976
↑  טלי זלינגר, ⁨מן הקל אל הקל, באתר ⁨דבר, ‏23 מרץ 1979
↑  יוסף פריאל, בולמוס של הפקות, באתר ⁨דבר, ‏18 פברואר 1977
↑  ⁨מי-למה-כמה???, באתר ⁨דבר, ‏15 אפריל 1977
↑  רונית אנטלר, ⁨ועד הפקה אסר לשתף פעולה עם גבי גזית, באתר ⁨חדשות, ‏14 אוגוסט 1989
↑  יעל גאוני, ‏המתמודדות במכרז ערוץ 2: חברי המועצה טרם עיינו בחומר, באתר גלובס, 9 במרץ 2005
↑  מועצה לשימור אתרי מורשת בישראל (2023-04-17), דליה גוטמן מפיקת הסרט המסע של ילדי טהרן על מסעם של 700 יתומים מפולין, טהרן לארץ ישראל-006, נבדק ב-2024-07-20
↑  ניצחון החי על המת, באתר הארץ, 5 באוקטובר 2008
↑  דליה גוטמן, ‏זכות הדיבור לחבר חיים גורי, באתר ‏מאקו‏, 13 בינואר 2012
↑  דליה גוטמן, ‏בן 86 וחד מאי פעם: חיים חפר בראיון, באתר ‏מאקו‏, 16 בספטמבר 2011
↑   הילו גלזר, מה צריך לעשות בשביל לזכות בפרס ישראל? (ולמה אנשים מוכנים להרוג בשביל זה), באתר הארץ, 14 בדצמבר 2017
↑  פוסט פלמ"חניקי - שיחות עם נעמי פולני, באתר ynet
↑  ⁨סוף שבוע עם יוסי בנאי, באתר ⁨מעריב, ‏13 מאי 1971
↑  ⁨כל אותו הלילה, באתר ⁨מעריב, ‏20 מרץ 1975
↑  ⁨בין אלקטרודות לגבינות, באתר ⁨מעריב, ‏19 מאי 1977
↑  ⁨תוכנית הבידור "טווס הזהב", באתר ⁨על המשמר, ‏22 ספטמבר 1977
↑  ⁨כל-בו טל, באתר ⁨דבר, ‏20 ינואר 1978
↑  ⁨האמנים והטלוויזיה מצדיעים לוילנסקי, באתר ⁨מעריב, ‏4 ינואר 1983
↑  ⁨שידורים⁩, באתר ⁨כל העיר (ירושלים), ‏24 אפריל 1987
↑  ⁨הפתעה לגאון, באתר ⁨כל העיר (ירושלים), ‏15 אפריל 1983
↑  צפנת ירון-לוי, ⁨הקלטה, באתר ⁨חדשות, ‏31 מרץ 1985
↑  תלמה אדמון, ⁨פגישת מחזור אקסודוס, באתר ⁨מעריב⁩, ‏23 ספטמבר 1987
↑  ⁨רדיו וטלוויזיה, באתר ⁨מעריב, ‏22 מרץ 1984
↑  ⁨לזובין מותר; לאחרים אולי לא, באתר ⁨מעריב, ‏20 אפריל 1990
↑  רונית אנטלר, ⁨קיץ בשידור חי, באתר חדשות⁩, ‏10 יולי 1990
↑   גילי איזיקוביץ, אני נועה, בתו מחוץ לנישואים של הסופר יעקב שבתאי, וזה הסיפור שלי, באתר הארץ, 2 במאי 2014
↑  אילן לוקאץ', ‏"אני ישנה ערומה": איך הפכו השיחות הפרועות של נורית גפן ודליה גוטמן ללהיט, באתר ‏מאקו‏, 8 בספטמבר 2023
איליה קרופסקי

איליה קרופסקי (באוקראינית: Ілля Крупський; נולד ב-2 באוקטובר 2004 בוויניצה שבאוקראינה) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת וורסקלה פולטבה מליגת העל האוקראינית.
קריירת מועדונים

קרופסקי גדל בבית הספר הספורטיבי לנוער ויניצה ובמחלקת הנוער של מטאלורג ז'פוריז'יה. בחודש פברואר 2021 חתם בוורסקלה פולטבה מליגת העל האוקראינית, וב-1 במאי 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 5-1 לדינמו קייב במסגרת המחזור ה-24 בליגה לעונת 2020/2021.
קריירה בינלאומית

קרופסקי נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של אוקראינה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024), וערך שלוש הופעות במסגרת הטורניר.
הערות שוליים

↑  Ruslan Rotan announces the composition of the Ukrainian Olympic team for the 2024 Summer Games באתר dynamo.kiev.ua, ‏ 3 ביולי 2024 (באנגלית)
| נבחרת אוקראינה – אולימפיאדת פריז 2024 |
| --- | --- | --- |
|  1 ירמקוב •  2 קרופסקי •  3 מרטיניוק •  4 טלוביירוב •  5 רובצ'ינסקי •  6 סיץ' •  7 אוצ'רטקו •  8 מיכאילנקו •  9 קרסנופיר •  10 בראהרו •   11 קהלאן •  12 פסיון • 13 סאליוק •  14 סיקאן • 15 ולטן • 16 בטהוב • 17 פדור • 18 קריסקיב • מאמן: רוטאן |  1 ירמקוב •  2 קרופסקי •  3 מרטיניוק •  4 טלוביירוב •  5 רובצ'ינסקי •  6 סיץ' •  7 אוצ'רטקו •  8 מיכאילנקו •  9 קרסנופיר •  10 בראהרו •   11 קהלאן •  12 פסיון • 13 סאליוק •  14 סיקאן • 15 ולטן • 16 בטהוב • 17 פדור • 18 קריסקיב • מאמן: רוטאן | אוקראינה |
נשיא וייטנאם

נשיא הרפובליקה הסוציאליסטית של וייטנאם (בווייטנאמית: Chủ tịch nước Cộng hoà Xã hội chủ nghĩa Việt Nam) הוא, על פי חוקת המדינה, ראש המדינה של וייטנאם. בתוקף תפקידו מייצג הנשיא את הממשלה הן כלפי פנים והן כלפי חוץ, מתאם את פעולות הממשלה ושומר על יציבותה ומבטיח את עצמאותה של המדינה ואת שלמותה. הנשיא ממנה את סגן הנשיא, את ראש הממשלה, את שרי הממשלה ופקידים בכירים נוספים בהסכמת האספה הלאומית של וייטנאם. בנוסף לכך, הנשיא הוא המפקד העליון של הכוחות המזוינים העממיים של וייטנאם והוא יושב ראש המועצה לביטחון והגנה לאומיים. הוא גם משמש כחבר קבוע בוועדת הביטחון המרכזית ובוועדת המשטרה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם. החל מ-2011 הנשיא יושב בראש ועדת ההיגוי לרפורמה שיפוטית. נשיא המדינה הנוכחי הוא טו לאם (אנ'), שמכהן בתפקיד החל מ-22 במאי 2024.
משך תקופת כהונתו של הנשיא הוא חמש שנים והוא יכול להיבחר מחדש רק לשתי תקופות כהונה נוספות לזו הראשונה. במקרה שנבצר מהנשיא למלא את תפקידו, משמשים סגן הנשיא או ראש הממשלה כנשיא בפועל עד לתום נבצרותו של הנשיא או עד לבחירת נשיא חדש.
סמכויותיו ומעמדו של הנשיא השתנו במשך השנים. לדוגמה, בעוד שהנשיא הראשון, הו צ'י מין, היה גם יושב ראש המפלגה הקומוניסטית של וייטנאם, ובכך הוא היה לחבר הבכיר ביותר בפוליטביורו, גוף קבלת ההחלטות הבכיר ביותר במדינה, יורשו בתפקיד הנשיא, טון דוק תאנג, היה בעל תפקיד סמלי בלבד לצדו של המזכיר הכללי של המפלגה, לה דואן. החל משנת 1981, עם עלייתו לשלטון של תרונג צ'ין לכס הנשיאות, מדורג הנשיא כשני או ראשון בסדר החשיבות מבין חברי הפוליטביורו, למעט נגויין מין טריט שדורג רביעי ווו צ'י קונג שדורג שלישי. הנשיא טראן דאי קואנג, שכיהן מ-2016 ועד מותו ב-2018, היה מדורג שני מקרב חברי הפוליטביורו, לאחר המזכיר הכללי של המפלגה, נגויין פו טרונג, שהחליף אותו בתפקיד לאחר מותו.