מלחמת הולנד–אנגליה השנייה
רקע > אנגליה > הסתה למלחמה

כשההתלהבות ממלחמה התגברה בקרב האוכלוסייה האנגלית, החלו פריבטירים להצטרף לספינות הצי בתקיפת ספינות הולנדיות, לכידתן ולקיחתן לנמלים אנגלים. עד שהפרובינציות המאוחדות הכריזו מלחמה על אנגליה, הובאו כמאתיים ספינות הולנדיות לנמלים אנגלים. ספינות הולנדיות חויבו על פי האמנה החדשה להצדיע תחילה לדגל האנגלי. ב-1664 החלו ספינות אנגליות להתגרות בהולנדים בכך שלא הצדיעו בתמורה. למרות שהממשלה ההולנדית הורתה להמשיך להצדיע תחילה, מפקדים הולנדים רבים לא יכלו לשאת את העלבון.
בין אם כדי להבטיח ויתורים מההולנדים או לעורר איתם סכסוך גלוי, ג'יימס כבר בסוף 1663 שלח את רוברט הולמס, כדי להגן על האינטרסים של החברה המלכותית האפריקאית. הולמס כבש את עמדת הסחר ההולנדית של כף ורדה ביוני 1664 והחרים מספר ספינות של חברת הודו המערבית ההולנדית במערב אפריקה, לכאורה כפעולות תגמול על ספינות אנגליות שנלכדו על ידי אותה חברה, ואנגליה סירבה לכל פיצוי בגין לכידות אלו, בגין שיבוש פעולות המסחר של אותה חברה או בגין פעולות עוינות אחרות. מעט מאוחר יותר, האנגלים פלשו למושבה ההולנדית הולנד החדשה בצפון אמריקה ב-24 ביוני 1664, והשתלטו עליה עד אוקטובר.
המדינות הכלליות הגיבו בשליחת צי בפיקודו של מיכיל דה רויטר שכבש מחדש את עמדות המסחר האפריקאיות שלהם וכבש את רוב תחנות הסחר האנגליות שם, ואז חצה את האוקיינוס האטלנטי למסע ענישה נגד האנגלים בצפון אמריקה.
בדצמבר 1664 תקפו האנגלים לפתע את צי סמירנה ההולנדי. למרות שהמתקפה נכשלה, ההולנדים בינואר 1665 אפשרו לספינותיהם לפתוח באש על ספינות מלחמה אנגליות במושבות כשהן מאוימות. צ'ארלס השתמש בכך כעילה להכרזת מלחמה על הולנד ב-4 במרץ 1665.
דה רויטר נהדף בברבדוס באפריל 1665 ונאלץ לשקם את כוחו במרטיניק. בהפליגו צפונה משם, דה רויטר לכד כמה כלי שיט אנגליים ומסר אספקה למושבה ההולנדית בסנט אוסטטיוס. לאור הנזק שספגו ספינותיו בברבדוס, הוא החליט שלא לצאת להתקפה על ניו יורק, לשעבר ניו אמסטרדם, שהייתה נחוצה לו היו ההולנדים רוצים להשתלט מחדש על המושבה הולנד החדשה שהייתה בעבר שלהם. לאחר מכן המשיך דה רויטר לניופאונדלנד, לכד ספינות סוחר אנגליות וכבש את העיירה סנט ג'ונס לפני שחזר לאירופה, ונסע ברחבי צפון סקוטלנד כאמצעי זהירות.
המלחמה נתמכה באנגליה על ידי תעמולה בנוגע לטבח אמבוינה של 1623 שהתרחש הרבה יותר מוקדם. באותה שנה, עשרה סוכנים אנגלים, תושבי המבצר ההולנדי ויקטוריה ועשרה עובדים יפנים ופורטוגלים של חברת הודו המזרחית ההולנדית באמבון הוצאו להורג בעריפת ראשים בעקבות האשמות בבגידה. לאחר מעצרם, רבים מהאסירים האנגלים עונו, על פי רישומי המשפט, על ידי עינויים שהונחו על פניהם מטלית, שעליה נשפכו מים כדי לגרום לחנק כמעט, הנקרא כיום waterboarding. עינויים אחרים, סדיסטיים יותר, תוארו על אף שנדחו על ידי ההולנדים. התקרית עוררה משבר גדול ביחסי אנגליה–הולנד באותה תקופה וכעס עממי מתמשך, למרות שהעניין הוסדר רשמית עם הסכם וסטמינסטר. חברת הודו המזרחית האנגלית פרסמה את טענתה נגד חברת הודו המזרחית ההולנדית בחוברת שפורסמה ב-1631, אשר שימשה לתעמולה אנטי-הולנדית במהלך המלחמה האנגלו-הולנדית הראשונה וקמה לתחייה על ידי כותבי עלונים כאשר נצפתה באופק מלחמה שנייה. כאשר דה רויטר כבש מחדש את עמדות הסחר של מערב אפריקה, נכתבו חוברות רבות על זוועות הולנדיות חדשות לכאורה, אם כי אין בהן כל בסיס לעובדות.
סיבה נוספת לסכסוך הייתה תחרות סחר. חברות המסחר האנגליות המונופוליסטיות הגדולות סבלו מאובדן סחר בשנות ה-50 של המאה ה-17, שאותו ייחסו לסחר בלתי חוקי בסחורות ולתחרות הולנדית. הם רצו שהממשלה תוציא את ההולנדים מסחר עם מושבות בריטיות, ותאלץ את המושבות הללו לסחור רק עם חברות המסחר האנגליות המורשות. ההולנדים, שהסחר הימי שלהם היה בעיקרו של תיווך, דחו את מדיניות המרקנטיליזם לטובת ה-mare liberum היכן שהיה באינטרס שלהם לעשות זאת, תוך אכיפת מונופול קפדני באיי הודו המזרחיים ההולנדיים, וניסו להרחיב זאת ליישובים אחרים שלהם.