stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ארתור אנגל
כתביו

Mathematische Modelle der Wirklichkeit, Klett 1971 (מודלים מתמטיים של המציאות)
עם טאמאש וארגה ווילי ואלזר - Zufall oder Strategie?: Spiele zur Kombinatorik und Wahrscheinlichkeitsrechnung auf der Primarstufe, Klett 1974 (צירוף מקרים או אסטרטגיה? משחקי קומנינטוריקה והסתברות יסודית)
Mathematische Olympiadeaufgaben aus der UdSSR: mit ausführlichen Lösungen, Klett 1976 (מטלות באולימפיאדות למתמטיקה בברית המועצות עם פתרונות מפורטים)
Elementarmathematik vom algorithmischen Standpunkt, Klett 1977 (מתמטיקה יסודית מנקודת מבט אלגוריתמית)
Wahrscheinlichkeitsrechnung und Statistik, Klett 1984 (תורת ההסתברות וסטטיסטיקה)
Stochastik, Klett 1987 (סטוכסטיקה)
Mathematisches Experimentieren mit dem PC, Klett 1991 (ניסויים מתמטיים במחשב האישי)
Problem-Solving Strategies, Springer 1998 (אסטרטגיות לפתרון שאלות)
בויאר

ערך זה עוסק בתואר אצולה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
בויארים רוסיים
הצאר מיכאיל הראשון מתייעץ עם הבויארים
בויאר (ברומנית: Boier, ברוסית: Боярин-בויארין, בבולגרית: Болярин) הוא תואר שניתן לבן מעמד האצולה ברוסיה, בבולגריה וברומניה. ברוסיה הייתה זו השכבה החברתית הגבוהה. לרוב, היה הבויאר גם בעל קרקעות גדול. לשיא חשיבותו הגיע מעמד הבויארים בין המאה ה-10 עד לסוף המאה ה-17.
היסטוריה

המילה בויאר נגזרה מהמילה הסלבונית voienier (ווינייר) שמשמעה מנהיג צבאי, לוחם.
מוצא הבויארים הוא מה"טובים" שבעדה הסלאבית הקדומה, ומבני לווייתו של הנסיך. במרוצת השנים נעשו הבויארים לאצולה; הם היו ראשי הצבא ובעלי נחלות משלהם, ולכן היו בלתי תלויים מבחינה כלכלית בנסיך, והעניקו לו את שירותיהם בהתנדבות. הנסיך נהג להתייעץ עם מועצת הבויארים ("הדומה הבויארית"; Боярская дума), שהתכנסה בהזמנת הנסיך.
כוחם של הבויארים נשען על פיצול השלטון המדיני במדינות הרוסיות. מהמאה ה-15 ואילך איבדו הבויארים את הזכות לעבור מנסיך לנסיך, היות שגדל עניינם בשלטונו של הנסיך אשר בתחום שליטתו נמצאו נחלותיהם. עם עלייתה של מוסקבה (בסוף המאה ה-14) והמאבק לשחרור מהשלטון המונגולי, נוצרו שכבות בתוך הבויארים: משפחות הנסיכים העצמאיים לשעבר או קרוביו של נסיך מוסקבה השליט, בויארים מנסיכויות אחרות, או כאלה שקיבלו את תוארם מנסיך מוסקבה.
חתירתם של נסיכי מוסקבה לריכוז השלטון בידם נתקלה בהתנגדותם התקיפה של הבויארים, שנוצחו על ידי המלכות והושמדו בחלקם בקרבות, ומקצתם הועברו אל מחוזות הספר. במהלך המאה ה-16 נוצר בנסיכות מוסקבה התואר "בויארין", שהיה הדרגה הגבוהה ביותר של עובדי המדינה. התואר הקנה לנושאו את הזכות להשתתף בדיוני "הדומה הבויארית" ("בויארסקיה דומה"), שהייתה הארגון המייעץ ליד נסיך מוסקבה והצאר. הנסיכים הגדולים האחרונים והצאר של מוסקבה, איוון הרביעי ("האיום"), הקימו כשכר שירות למלכותם, וכמשקל נגד לבויארים - אצולה חדשה, שאצילותה אינה מלידה ואחוזותיה אינן עוברות בירושה. הבויארים חתמו על הסדר עם המלכות, הסדר שהחזיר להם השפעה רבה על ענייני המדינה.
בפעם האחרונה יצאו הבויארים נגד השלטון הריכוזי בראשית המאה ה-17, עם מות הצאר בוריס גודונוב, אך נכשלו, ובמהומות שהתחוללו חוסל ההסדר. לאחר המהומות, נשמר רק מעמדן של משפחות הבויארים הגבוהות ביותר, והצארים שמטו את הבסיס הכלכלי לקיומן של יתר המשפחות.
הבויארים סולקו כליל ממעמדם בראשית המאה ה-18 על ידי הצאר פיוטר הגדול, שביטל את עצם השם "בויארים". "הדומה הבויארית" בוטלה בשנת 1711 ובמקומה נוצר הסנאט. התואר לא בוטל רשמית על ידי פיוטר הגדול, אך לא היו מינויים חדשים. כתוצאה מכך, הבויארין האחרון נפטר בשנת 1750.
מספר הבויארים השתנה לאורך התקופה, אך מעולם לא עלה על 48 (בתקופת איוואן הרביעי).
הערות שוליים

↑  דימיטריה פאפאזוגלו, ההיסטוריה של ייסוד העיר בוקרשט, עמוד 45 (ברומנית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NKC: ph559007
ארמון מרינסקי (סנקט פטרבורג)

ערך זה עוסק במשכן האספה המחוקקת באותו שם בסנקט פטרבורג. אם התכוונתם למעון המגורים של נשיא אוקראינה בקייב, ראו .
ארמון מרינסקי
ארמון מרינסקי (ברוסית: Мариинский дворец; בתעתיק מדויק: מריאינסקי – הארמון נקרא בעברית גם ארמון מריאינסקי) הוא ארמון במרכז סנקט פטרבורג המהווה מרכיב חשוב במתחם כיכר איסק הקדוש. משמש כיום כמשכן האספה המחוקקת של סנקט פטרבורג.
היסטוריה

הארמון נבנה בשנים 1839-1844, בהתאם לתכנונו של האדריכל אנדריי שטקנשניידר, במקום בניין ישן שעמד במקום וחלקו שולב בארמון החדש. הארמון נקרא על שמה של מריה, בתו של ניקולאי הראשון לרגל נישואיה וכדי שישמש למגוריה. משפחת הנסיכים התגוררה בארמון מספר שנים, עד למות בעלה של מריה. לאחר מכך, בארמון התגוררו ילדי בני הזוג. בתקופת הנסיכה מריה היה במרכז הארמון גן החורף.
בתחילת המאה ה-20 אולמו של גן החורף עבר שיפוץ משמעותי תוך התאמתו לישיבות המועצה המדינית.
בשנת 1885 הוחלט כי הארמון יהיה מקום מושבה של המועצה המדינית ומוסדות ממשלתיים נוספים. לצורך התאמת המבנה ליעודו החדש בוצעו עבודות בנייה נרחבות במבנה והאולם של גן החורף עבר שיפוץ משמעותי תוך התאמתו לשמש כאולם ישיבות.
לאחר מהפכת פברואר הארמון היה מקום מושבה של הממשלה הזמנית.
לאחר מהפכת אוקטובר הבניין שימש מקום מושבם של מספר מוסדות ממשלה, בית ספר ואף בית חולים צבאי בתקופת מלחמת העולם השנייה.
החל משנת 1945 הארמון הוא מקום מושבה של המועצה המחוקקת של סנקט פטרבורג.
תיאור המבנה

הבניין נבנה בסגנון נאו-קלאסי. חזית הארמון היא בצבע אדום-חום. הכניסה מעוטרת בעמודים של הסדר הקורינתי. תיאור הפנימי של הארמון בוצע בסגנון הבארוק הצרפתי של המאה ה-17.
ראו גם

תיאטרון מריאינסקי
ארתור אילש

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  27 בינואר 1878 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  1960 (בגיל 81 בערך) פריז, צרפת 
 מדינה:  הונגריה 
 
ארתור אילש (בהונגרית: Illés Artúr;‏ 27 בינואר 1878, בודפשט – 1960, פריז; שמות עט בדויים: "סקורפיו" (עקרב), "ארתור", בשם קודם עד 1903 בראון) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, פוליטיקאי סוציאל-דמוקרטי. חבר בקואופרטיב הצרכנים הכללי בהונגריה. הוא היה חבר מייסד של התאחדות הלאומית של הפקידים.
ביוגרפיה

ארתור אילש נולד במשפחה יהודית. הוא למד בצרפת לפני פרוץ מלחמת העולם הראשונה. חזר להונגריה בסתיו 1918 והיה מעורב בהקמת ובעבודת מפלגת הקומוניסטים בהונגריה ה-KMP. במועצת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית (ממשלה) מונה תחילה לסגן קומיסר העם ואחר כך קומיסר העם (שר) לאספקה ציבורית. לאחר נפילת הרפובליקה היגר לצרפת והפך לאחד ממנהיגי ההגירה ההונגרית שם. ב-1924 וב-1927 הוא היה העורך הראשי "העובד של פריז". הוא הפך לחבר במפלגה הקומוניסטית של צרפת. כתביו הופיעו בעיתונים הצרפתיים בפריז תחת שם בדוי "סקורפיו". כתוצאה מפעילותו גורש מצרפת, אולם בסופו של דבר חזר לפריז בשנת 1933. בתום מלחמת העולם השנייה בסוף שנת 1945 בקר בהונגריה למשך זמן קצר. הוא נפטר בצרפת.
לקריאה נוספת

יוזף בלני: ממשלות הונגריה. 1887-1992.
פאל גויאש: חייהם ויצירותיהם של סופרים הונגרים
צ'אבה נאג': לקסיקון ספרות המהגרים ההונגרית. מוזיאון ספרותי פטפי ומרכז לספרות עכשווית, 2000.
לקסיקון ההיסטוריה של תנועת העבודה. 1972
לקסיקון חדש של רוואי. עורך ראשי. איסטוואן קולגה טרשוי. סקסארד, 1996
לקסיקון ביוגרפי הונגרי חדש. עורך ראשי. לאסלו מרקו. מועדון ספרים הונגרי
אנה פצ'י: הונגרים בתנועת העובדים המהפכנית בצרפת, 1920-1945. (1982)
לקסיקון ביוגרפי הונגרי עורכת ראשית אגנש קניירש. 1967
"ארתור אילש". המוזיאון הספרותי פטפי.
הערות שוליים

↑  A Belügyminisztérium 1903. évi 50347. sz. rendelete. MNL-OL 30796. mikrofilm 292. kép 3. karton. Névváltoztatási kimutatások 1903. év 5. oldal 1. sor.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ISNI: 0000 0001 1432 9032  VIAF: 167333270   WorldCat (עם VIAF): 167333270
אליה בהאט

| --- | --- |

 לידה:  15 במרץ 1993 (בת 31) הודו 
 מדינה:  הודו 
 השכלה:  Jamnabai Narsee School 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 השקפה דתית:  הינדואיזם 
 בן או בת זוג:  רנביר קאפור (14 באפריל 2022–?) 
 פרסים והוקרה:  Filmfare Critics Award for Best Actress (2015) 
 חתימה:   
 
אליה בהאט (באנגלית: Alia Bhatt; נולדה ב-15 במרץ 1993) היא שחקנית בריטית ממוצא הודי המשחקת בעיקר בסרטים הינדיים. היא זכתה במספר פרסים, כולל ארבעה פרסי פילמפייר (האוסקר ההודי). היא אחת השחקניות בעלות השכר הגבוה ביותר בהודו, היא הופיעה ברשימת 100 הסלבריטאים של פורבס ב-2014 והוכרזה כאחת מ-100 המשפיעות של טיימס בשנת 2022.
בהאט זכתה בשלושה פרסי פילמפייר לשחקנית הטובה ביותר על גילום קורבן של שימוש בסמים בדרמת הפשע אוטה פנג'אב
(2016), מרגלת סמויה במותחן ראזי (2018), וחברה רכושנית בדרמה המוזיקלית גולי בוי (2019). היה לה תפקיד קצר בסרט התקופתי RRR, וכן היא כיכבה בסרט הפנטזיה "ברהמסטרה: חלק ראשון - שיבה", כולם מדורגים בין הסרטים ההודים המובילים לשנת 2022.
נכון ל-2023 היא מופיעה ברשימת חשבונות האינסטגרם הנעקבים ביותר בעולם וברשימת חשבונות הפייסבוק הנעקבים ביותר בעולם.
בשנת 2023 בהאט הופיעה בסרט הריגול של נטפליקס, "לב של אבן" לצד גל גדות וג'יימי דורנן, מה שציין את הסרט ההוליוודי הראשון שלה.
ביוגרפיה

בהאט נולדה ב-15 במרץ 1993   לבמאי הקולנוע ההודי מאהש בהאט ולשחקנית סוני רזדן. אביה ממוצא גוג'ראטי   ואמה היא ממוצא קשמירי פנדיט ומוצא גרמני בריטי.  היא בעלת אזרחות בריטית. יש לה אחות גדולה, שאהין, ושני אחים למחצה מאביה, פוג'ה ורהול בהאט. השחקן אמראן האשמי והבמאי מוהיט סורי הם בני דודיה מצד האב, בעוד המפיק מוקש בהאט הוא דודה. בהאט התחנכה בבית הספר ג'מנבאי נארסי, אך עזבה בכיתה י"ב כדי להשקיע בקריירת המשחק שלה.
בהאט תיארה את ילדותה, "היה לי חינוך די בסיסי וצנוע. לא זכיתי לתענוגות שאנשים מניחים שהייתי זוכה להם מפני שאני בתו של מאהש בהאט." כשגדלה, היא לא הייתה נהנתה מקשר הדוק עם אביה. אמה אמרה שהיא גידלה את ילדיה לרוב כחד הורית מכיוון שבעלה לא התעניין במיוחד בחייהם. בהאט אמרה שכילדה, היא "לא התגעגעתי אליו כי לא באמת היה לי אותו", והוסיפה שהם פיתחו קשר הדוק יותר רק כשהיא הפכה לשחקנית. בצעירותה הוריה התגרשו ואביה נישא בשנית.
בהאט שאפה לשחק מגיל צעיר, ואמרה שהיא הבינה זאת לראשונה כבר בזמן חזרות למקהלה בגן. עד מהרה החלה שיעורי ריקוד במכון של שימק דבר. תפקיד המשחק הראשון שלה היה בגיל חמש במיזם ההפקה של אביה Sangharsh ב-1999, שבו גילמה את הגרסה הצעירה של דמותה של פרייטי זינטה. כשדיברה על החוויה שלה, העירה בהאט מאוחר יותר, "אני לא זוכרת הרבה מהצילומים. הייתי הולכת לסט רק בשביל האוכל". בגיל תשע היא ניגשה לאודישן לתפקיד בסרטו של סנג'אי לילה בהנסאלי "שחור" (2005), אך לא קיבלה את התפקיד. שלוש שנים מאוחר יותר, בהנסאלי ליהק את בהאט בת ה-12 יחד עם רנביר קאפור בן ה-20 להופעת הבכורה שלהם בסרטו Balika Vadhu, אבל הסרט נגנז.
עבודות נוספות

באוגוסט 2016, היא הופיעה בערים שונות באמריקה לסיבוב ההופעות "צוות החלומות 2016", לצד ג'והר, והשחקנים פאריניטי צ'ופרה, דוואן, מלהוטרה, רוי קאפור, קתרינה קאיף, והזמרת בדשאה.
בהאט תומכת במטרות שונות ובארגוני צדקה. היא השתתפה בקמפיין למען PETA בשנת 2013 להעלאת המודעות לבעלי חיים חסרי בית. היא הצטרפה לגיוס תרומות צדקה בשנת 2015 שאורגן על ידי קרן Cuddles עבור ילדים חולי סרטן, ובשנת 2017, היא צעדה על המסלול כדי לתמוך במטרה. כמו כן בשנת 2017, היא השיקה יוזמה אקולוגית בשם CoExist להעלאת המודעות לרווחת חיות הרחוב. בשנה שלאחר מכן, בהאט שיתפה פעולה עם פייסבוק עבור קמפיין בשם Find Your Green, קמפיין למען איכות הסביבה. בשנת 2018, היא השיקה יוזמה בשם Mi Wardrobe is Su Wardrobe, שבאמצעותה מכרה בגדים מהמלתחה האישית שלה כדי לספק חשמל לכפר בקרנאטק. בהאט שיתפה פעולה עם הזרוע ההודית של ה-NGO ActionAid בשנת 2021 כדי לספק דברים חיוניים לקהילות מוחלשות שנפגעו ממגפת COVID-19. בשנת 2022, היא הפכה לשחקנית הראשונה מהודו ששותפה עם קבוצת המלונות Mandarin Oriental בקמפיין שלהם "אני מעריצה", שבאמצעותו גייסה כספים לקרן סלאם בומביי, המסייעת למתבגרים מוחלשים.
בהאט עיצבה קו בגדים משלה לנשים בשנת 2014 עבור פורטל האופנה המקוון Jabong.com ובשנת 2018, היא השיקה קו משלה של תיקים עבור VIP Industries. היא גם משקיעה בחברת היופי ניקאה ובסטארטאפ הביוחומר הראשון של הודו Phool.co. בשנת 2022, היא השיקה מותג בגדי הריון וילדים בר-קיימא, בשם Ed-a-Mamma.
חיים אישיים

בתחילת הקריירה שלה, בהאט נרתעה מלדון בחייה האישיים, והצהירה כי לעולם לא תדבר בפומבי על מערכות היחסים שלה. למרות ספקולציות בתקשורת, היא לא דיברה על היכרויות עם השחקן סידהרת' מלחוטרה, אבל דיברה בחיבה על הקשר שלהם ב-2019, לאחר שנפרדו. בשנת 2018, רנביר קאפור, הכוכב ששיחק איתה בסרט "ברהמסטרה", חשף שהוא ובהאט יוצאים יחד.
בהאט וקאפור נישאו ב-14 באפריל 2022, בחתונה על-פי דת ההינדואיזם, בדירתם במומבאי. בנובמבר אותה שנה היא ילדה את בתם רהה.
נכון לשנת 2022, בהאט מתגוררת בעיקר במומבאי שבהודו, אך יש לה גם בית בלונדון שבאנגליה.
תדמית תקשורתית

פורבס אסיה הציג את בהאט ברשימת 30 מתחת לגיל 30 של 2017 וברשימת 100 הכוכבים הדיגיטליים של 2020. היא מככבת ברשימת 100 הסלבריטאים של פורבס הודו מאז 2014, כשהיא הגיעה לשיא במיקום השמיני ב-2019. באותה שנה, המגזין העריך את ההכנסה השנתית שלה ב-7.4 מיליון דולר מה שהציב אותה בעמדת השחקנית בעלת השכר הגבוה ביותר במדינה. בשנים 2018 ו-2019, המהדורה ההודית של GQ הציגה אותה בין 50 הצעירים המשפיעים ביותר במדינה. בהאט הייתה רשומה במקום הראשון ברשימת "50 הנשים הנחשקות ביותר" ' של The Times of India לשנת 2018, והיא זכתה בתואר "האישה האסייתית הסקסית ביותר" על ידי המגזין הבריטי Eastern Eye בשנת 2019. כמו כן בשנת 2018, חברת מחקרי השוק YouGov כינתה אותה בתור הסלבריטאית התשיעית המשפיעה ביותר בהודו. המגזין Femina הציג אותה ברשימות של נשים הישגיות ב-2019 ו-2021 בשנת 2022, היא דורגה במקום ה-97 ברשימת ההודים החזקים ביותר של האינדיאן אקספרס באותה שנה, מגזין טיים העניק לה את פרס TIME100 Impact.
נכון ל-2023 היא מופיעה ברשימת חשבונות האינסטגרם הנעקבים ביותר בעולם וברשימת חשבונות הפייסבוק הנעקבים ביותר בעולם.
ארתור אלק

| --- | --- |

 לידה:  8 בפברואר 1876 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבד:  25 באפריל 1944 (בגיל 68) בודפשט, ממלכת הונגריה 
 שם לידה:  Fischer Artúr 
 מדינה:  הונגריה 
 מקום קבורה:  בית הקברות פרקשרטי בבודפשט 
 השכלה:  אוניברסיטת אטווש לוראנד 
 מעסיק:  אוניברסיטת מוהולי-נג'י לאמנות ולעיצוב, ניוגט 
 
ארתור אלק (במקור פישר, בהונגרית: Elek Artúr; בודפשט, 8 בפברואר 1876 – בודפשט, 25 באפריל 1944) היה סופר, מתרגם, היסטוריון אמנות, מבקר אמנות, מרצה יהודי-הונגרי.
בשמו המקורי נקרא כאמור פישר, המשפחה שינתה את שמה לאלק בשנת 1898. אחותו, יאנקה פישר/אלק (נפטרה בשנת 1938) היא אמו של הסופר והצייר ג'רג' רומאן.
קורות חיים

ארתור אלק נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל פישר ושל אידה רוט. הוא סיים את לימודיו באוניברסיטה בפקולטה למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט לימים אוניברסיטת אטווש לוראנד. בתחילת דרכו עסק בכתיבת יומני מסע ובתרגום ספרותי. משנת 1908 במשך עשרות שנים עבד בעיתון הערב הליברלי "העיתון" (Az Újság). הוא עבד גם בכתבי עת לביקורת ספרות ואמנות וביקורותיו ומחקריו הופיעו בין היתר ב"גאונות ההונגרית" (Magyar Géniusz) ועוד רבים אחרים. הוא היה כתב בכיר בכתב העת הספרותי החשוב ניוגט מיום הקמת העיתון ועד סגירתו. בין השנים 1916–1919 לימד היסטוריה תרבותית במכללה לאמנות שימושית.
המחקר הספרותי הגדול הראשון שלו עסק באדגר אלן פו (1910). בשנה שלאחר מכן הוא חיבר אנתולוגיה בשם משוררים הונגרים חדשים, ואז פרסם את כרך הסיפורים הקצר הראשון - והיחיד בחייו, "הצעידה במסיכה" (1912). הוא תרגם יצירות מאת אדמונדו דה אמיצ'יס, אלפונס דודה וגוטפריד קלר, בין היתר. מחקריו העיקריים באמנות יפה כוללים את יצירותיהם של הצייר יאנוש נאג' באלוג (1922), הצייר והמאייר דז'ה פיי (1929) ואמן הספרים לאסלו רייטר (1943). רוב כתביו היו מאמריו וביקורותיו האמנותיות בסגנון משובח שסיפקו ניתוחים מעמיקים. סיפוריו הקצרים התאפיינו באווירה ומצב רוח אימפרסיוניסטים ובנימה לירית.
אף על פי שהוא המיר את דתו לנצרות, הוא נפגע מהחוקים האנטי יהודיים לפיהם הוגדר כיהודי (החוק היהודי השני והחוק היהודי השלישי) ואלה שללו את כל זכויותיו האזרחיות ופסלו את זכותו להתפרנס. בשנת 1944, לאחר פלישת הכוחות הגרמניים להונגריה (מבצע מרגרטה) נאלץ לענוד טלאי צהוב והחליט לשים קץ לחייו.
עבודותיו

אדגר אלן פו (שני מחקרים, 1910)
אנתולוגיה לירית של משוררים הונגרים חדשים. 1890–1910; 1911
הצעידה במסיכה (סיפור קצר, 1913)
חייו ואמנותו של יאנוש נאג' באלוג (1874–1919). לזכרו של צייר שחי באלמוניות ; עורך ארתור אלק; 1922. באינטרנט
שלושה דורות של אמנים (1925)
ציור הרנסאנס (1927)
ד'ה פיי, הצייר והמאייר (1929)
ארווין ליבל (1895–1927). חייו ואומנותו של צייר ופסל שחי באלמוניות (1935)
קו השקמה (סיפורים נבחרים עם מבוא מאת מיקלוש ויידה, 1959)
ארתור אלק על מיהאי באביץ'. מכתבים, מחקרים; אוסף, הערה 1984 (פרסומי התיכון המקצועי של ענף הדפוס)
מכתבי לאיוש פילפ לארתור אלק; הערה קטלין פילפ; 1990
אמנים ואוהבי אמנות. כתבי אמנות נבחרים; מכון המחקר לתולדות האמנות של האקדמיה ההונגרית למדעים, 1996
לקריאה נוספת

מיהו מי בספרות ההונגרית? ספרי מאגר מסת"ב 963-8607-10-6
לקסיקון ביוגרפי הונגרי. ארתור אלק
תולדות הספרות ההונגרית. ארתור אלק
הניוגט בן 100 שנה
לקסיקון יהודי הונגרי. ארתור אלק מקוון
מחברי הניוגט האות, "E" רשימת כתביו שפורסמו בניוגט
ארתור אלק, מוזיאון הביבליוגרפיה לאמנויות יפות, 15 ביוני 2014
מריאנה ד. בירנבאום: הקריירה של ארתור אלק, 1969 (חוברות היסטוריה ספרותית)
הערות שוליים

↑  Halálesete bejegyezve a Budapest I. kerületi állami halotti anyakönyv 47/1944. folyószáma alatt
↑  S. Nagy Katalin (2006). Emlékkavicsok. Holocaust a magyar képzőművészetben 1938–1945. Budapest: Glória Kiadó. p. 224. ISBN 963-9283-99-1.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1181489172  ISNI: 0000 0000 7908 6927  LCCN: nb2007002649  VIAF: 65995666   WorldCat (עם VIAF): 65995666
אסטרטגיית יציאה

אסטרטגיית יציאה היא הדרך שהוגדרה ליציאה ממצב כלשהו, אם לאחר השגת יעד שנקבע מראש, או כאסטרטגיה למזעור כישלון. אסטרטגיית יציאה נאותה תביא לערך גבוה יותר עבור האדם או הארגון שנוקטים בה, לעומת המשך דרך הפעולה הנוכחית שתוביל לתוצאה לא רצויה או לכישלון.
בלוחמה

בפסקה זו אין מקורות ביבליוגרפיים כלל, לא ברור על מה מסתמך הכתוב בה וייתכן שמדובר במחקר מקורי. 
אנא שקלו לשפר את אמינות הפסקה באמצעות הבאת מקורות לדברים ושילובם בגוף הפסקה בצורת קישורים חיצוניים והערות שוליים.
באסטרטגיה צבאית, אסטרטגיית יציאה היא צעד הננקט למזעור הנזקים, בגוף וברכוש, שגורם המשך הלחימה. בתכנון של מבצע צבאי רחב היקף ייתכנו אסטרטגיות יציאה אחדות, ובהן:
פשיטה: החזקה של האזור שנכבש במשך זמן קצר, לשם פגיעה באויב באופן שירתיע אותו מהמשך תוקפנות.
כיבוש: החזקה של השטח שנכבש ללא הגבלת זמן, לעיתים תוך גירוש תושביו.
כיבוש השטח ויציאה ממנו לאחר גיבוש הסכם עם האויב על תנאי היציאה והמשך הדו-קיום.
המונח היה למונח טכני ששימש בביקורות הפנטגון הפנימיות על מלחמת וייטנאם (כמו על הבטחתו של הנשיא ריצ'רד ניקסון להשגת שלום בכבוד), אך נותר מעורפל בקרב הציבור הרחב עד קרב מוגדישו במלחמת האזרחים בסומליה (1993), בהקשר האסטרטגיה האמריקאית ליציאה מתוכנית שמירת השלום של האו"ם, כשהמעורבות הצבאית של ארצות הברית עלתה בחייהם של חיילים אמריקאים ללא מטרה ברורה. מבקריו הרפובליקנים של הנשיא ביל קלינטון טענו שלא הייתה לו אסטרטגיית יציאה, אף כי ירש מבצע צבאי פעיל מקודמו, הנשיא ג'ורג' בוש. הביקורת עלתה שוב מאוחר יותר נגד מעורבות ארצות הברית במלחמות יוגוסלביה, בהקשר פעולות לשמירת השלום בבוסניה וקוסובו ובמלחמת קוסובו נגד סרביה.
המונח אומץ על ידי מבקרי המעורבות האמריקאית באפגניסטן ובעיקר בעיראק. הנשיא ג'ורג' וו. בוש אמר כי אין לו אסטרטגיית יציאה להוצאת חיילים מעיראק ומבקריו הביעו דאגה למספר חיילי הקואליציה ואזרחים עיראקים שיהרגו או ייפצעו כתוצאה מכך. הנשיא ברק אובמה לא הודיע בפומבי על אסטרטגיית יציאה של הכוחות באפגניסטן.
במדיניות ציבורית

אסטרטגיית יציאה עשויה לבוא לידי ביטוי כאמצעי לסיום מדיניות או להמחשה כי סיום אפשרי, למשל מדיניות ליציאת מדינה מגוש האירו.
במהלך מגפת הקורונה בשנת 2020 עסקו ממשלות רבות בסוגיית אסטרטגיית היציאה מהמשבר, ובפרט יציאה מהגבלות הפעילות שהוטלו בעקבותיו על התושבים.
בעסקים

ביזמות וניהול אסטרטגי "אסטרטגיית יציאה" היא דרך להעברת הבעלות על עסק לבעלים אחרים (למשל באמצעות מיזוג או מכירה), למשקיעים (למשל באמצעות הנפקה ראשונה לציבור) או לילדי הבעלים. סוגים נוספים של אסטרטגיות יציאה כוללים רכישה בידי ההנהלה ורכישה בידי העובדים. פירוק מרצון של חברה גם הוא אסטרטגיית יציאה של בעלי החברה, ואילו פירוק בצו של בית המשפט הוא אסטרטגיית יציאה של נושי החברה. צירוף שותפים אסטרטגיים או פיננסיים הוא סוג של יציאה, גם אם יציאה חלקית, מכיוון שהוא עשוי לעזור להבטיח את רציפות העסק והישרדותו.
אסטרטגיות יציאה משמשות גם כדי להבטיח שעסקים מוכנים לסיום קשרים עסקיים משמעותיים, כגון אובדן לקוח גדול. ישנן סיבות רבות לכך שקשרים עסקיים מסתיימים, כולל אי-ביצוע המחויבות העסקית של אחד הצדדים או של שני הצדדים, שינוי משמעותי בדרישות אחד הצדדים, או סיום חוזה שנחתם לזמן קצוב. כמעט בכל המקרים, קיום אסטרטגיית יציאה הוא קריטי. האסטרטגיה מתפתחת בדרך כלל כאמצעי לפרישה מיחסי עבודה עם ספק. האסטרטגיה יכולה לשלב את תהליך החזרת הנכסים, העברת עובדים בחזרה לעובדי מפתח והתנאים שבהם מערכת יחסים יכולה להגיע לסיום, למשל, אי-עמידה בהסכמים ברמת השירות, שינויים בנסיבות והפרות אתיות.
בשוק ההון

משקיע בשוק ההון זקוק לאסטרטגיית יציאה כפולה:
אסטרטגיית יציאה לשם עצירת הפסדים, כאשר שערו של נייר ערך מתחיל לרדת.
אסטרטגיית יציאה לשם מימוש רווחים, כאשר שערו של נייר הערך עלה לגובה מסוים.
הערות שוליים

↑  "Exit Strategy Planning: Grooming Your Business for Sale Or Succession - John Hawkey - Google Books". Google Books.
↑  "How to Build a Successful Consulting Practice - Jack Phillips - Google Books". Google Books.
↑  Press Briefing by Dee Dee Myers, The White House, September 28, 1993
↑  Hoover Institute, An Exit Strategy From the Euro, 9 January 2012, accessed 2 March 2016
↑  קורונה – אסטרטגיית יציאה, כתבות באתר "גלובס"
↑  Jim Brunsden, EU calls for co-ordination of lockdown exit strategy, Financial Times, April 13, 2020
↑  Nemethy, Les, Business Exit Planning: Options, Value Enhancement, and Transaction Management for Business Owners.
↑  CIPS Australasia, CIPS Procurement Topics: Exit Strategies, accessed 2 March 2016
↑  Justin Kuepper, Exit Strategies: A Key Look, Investopedia,  May 31, 2018
ארמון מרינסקי (קייב)

ערך זה עוסק במעון המגורים של נשיא אוקראינה בקייב. אם התכוונתם למשכן האספה המחוקקת באותו שם בסנקט פטרבורג, ראו .
| --- | --- |

חזית הארמון
 מידע כללי
 סוג:  ארמון, מונומנט מורשת אדריכלי 
 שימוש:  משכנו של נשיא אוקראינה
 על שם:  מריה, נסיכת הסן 
 כתובת:  קייב
 מיקום:  פצ'רסק 
 מדינה:  אוקראינה אוקראינה
 בעלים:  האדמיניסטרציה הנשיאותית
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  1744–1752 (כ־8 שנים)
 תאריך פתיחה רשמי:  1752 
 אדריכל:  ברתולומאו רסטרלי, איוואן מיצ'ורין 
 סגנון אדריכלי:  בארוק 
 מידות
 קומות:  2 
 קואורדינטות:  50°26′54″N 30°32′15″E﻿ / ﻿50.448333333333°N 30.5375°E﻿ / 50.448333333333; 30.5375
  (למפת קייב מוגדלת) ארמון מרינסקי(למפת קייב רגילה) ארמון מרינסקי
 
ארמון מרינסקי (באוקראינית: Маріїнський палац; בתעתיק מדויק: מריאינסקי – הארמון נקרא בעברית גם ארמון מריאינסקי) הוא מעונו הרשמי של נשיא אוקראינה בקייב, ובדומה לבניין הנאו-קלאסי של הראדה העליונה (הפרלמנט) של אוקראינה, גם הוא נבנה בסגנון דומה. זהו ארמון בסגנון הבארוק על הגדה ההררית של הנהר דניפרו.
היסטוריה

הארמון נבנה בשנת 1744 בהוראת הקיסרית הרוסייה יליזבטה פטרובנה והוא תוכנן על ידי ברתולומאו רסטרלי, האדריכל המפורסם ביותר שעבד עבור האימפריה הרוסית באותה עת. אחד מתלמידיו של ראסטרלי, איוואן מיצ'ין, יחד עם קבוצת אדריכלים אחרים, השלים את הארמון בשנת 1752. הקיסרית יליזבטה, לעומת זאת, לא חיה מספיק זמן כדי לראות את הארמון. הדמות המלכותית הראשונה לשהות בארמון הייתה הקיסרית יקטרינה השנייה, שביקרה בקייב בשנת 1787. בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 היה הארמון מקום מגוריו העיקרי של המושל הכללי של קייב.
בתחילת המאה ה-19, הארמון נשרף בסדרת שריפות. כמעט חצי מאה לאחר מכן, בשנת 1870, אלכסנדר השני הורה לשפץ את הארמון והפרויקט בוצע על ידי האדריכל קונסטנטין מאיבסקי, תוך שימוש בציורים ישנים ובאקוורלים. הארמון נקרא על שם הקיסרית השלטת מריה אלכסנדרובנה, שלפי רצונה, הוקם פארק גדול בצד הדרומי של הארמון. הארמון שימש כמקום מגורים לביקורי בני המשפחה הקיסרית עד 1917.
במהלך מלחמת האזרחים הרוסית בשנים 1917–1920, הארמון שימש כמפקדת הוועדה האזורית של קייב, במיוחד במהלך המרד הבולשביקי בקייב. בשנות העשרים היה הבניין שייך לבית ספר חקלאי, זמן קצר לאחר מכן הפך למוזיאון. המרינסקי נפגע קשות במלחמת העולם השנייה ושוחזר בסוף שנות הארבעים. עוד שחזור גדול הושלם בתחילת 1980.
בשנת 2007 הארמון נסגר לשיפוצים ונחנך מחדש בינואר 2018.
הנס הנשיאותי

כאשר הנס נשיאותי אינו מונף בדרך כלל מעל ביתו של הנשיא האוקראיני, זה הפך נפוץ יותר ויותר, בשנים האחרונות, שהנס מתנופף מעל הארמון - במיוחד כאשר הנשיא נמצא בבית או מארח ראשי מדינות אחרות. שינוי זה בפרוטוקול קירב את אוקראינה לקו מדיניות תואם עם מדינות אירופאיות אחרות, שבה נוהגים להרים את הנס של ראש המדינה כסמל לסמכות התפקיד.
גלריה

מראה חלקו האחורי של הארמון מהגנים שלו
הנשיא קוצ'מה עם נשיא ארצות הברית קלינטון. 5 ביוני 2000
ביקור רשמי של הנסיך ניקולאוס של ליכטנשטיין לקייב ביוני 2018.
הארמון מוקף במעקות ברזל מסובכים
ארמון מרינסקי בצילום משנת 1918 כששימש מעון המגורים הקיסרי בקייב
הנס הנשיאותי שמתנופף מעל ארמון מרינסקי בעת שהייתו של נשיא אוקראינה בארמון
בויאקה (להקה)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 תקופת הפעילות:  1998–2002 (כ־4 שנים)
 סוגה:  ראפ והיפ הופ ישראלי
 חברת תקליטים:  פונוקול
 חברים
 נמרוד רשף קוואמי קוטג'
בויאקה היה הרכב היפ הופ ישראלי.
היסטוריה

ב-1998 הקימו נמרוד רשף, קוואמי וקוטג' את הלהקה.
ב-2001 הוציאה הלהקה את האלבום "בויאקה" דרך חברת התקליטים פונוקול. האלבום התאפיין בשירי היפ הופ המשלבים הומור.
ההרכב היה בולט בסצנת ההיפ הופ הישראלית ונודע בשילוב ראפ מהיר, מוזיקת טראנס וסגנונות מוזיקליים נוספים, כרגאיי ורגאטון. בשיר "מסיבויאקה" שילבו במנגינה צלילים של בוזוקי, שהוא כלי נגינה ים תיכוני, מה שסייע להיפ הופ המשלב מוזיקה מזרחית ומוזיקה ים תיכונית להפוך לז'אנר פופולרי עם השנים.
דיסקוגרפיה

2001: בויאקה