פילאטיס
היסטוריה

שיטת הפילאטיס פותח על ידי יוזף פילאטיס ממנשנגלדבאך. אביו היה מתעמל ואמו נטורופתית. בצעירותו, הוא התאמן במספר שיטות לאימון הגופני והכיר את שיטותיו של פּהר הנריק לינג (שו'): "פעילות גופנית מתקנת", או: "התעמלות רפואית" ועל בסיס אלו, הוא פיתח את שיטתו. בשנת 1913 הוא נסע לאנגליה, ומצא עבודה כלוליין קרקס ומשפרצה מלחמת העולם הראשונה פילאטיס נעצר כיתר האזרחים הגרמנים בבריטניה ונכלא למשך המלחמה במחנה המעצר נוקלואה (אנ') באי מאן, למשך כארבע שנים. יחד עמו היו עוד כמה עצורים שעסקו קודם לכן בספורט ויחד הם ניהלו את שגרת הפעילות הגופנית של המחנה, שבו היו מעל 24,000 עצורים. לימים, סיפר פילאטיס, ששם הוא פיתח ויישם את השיטה על חבריו לשבי.
בשנת 1926 פילאטיס היגר לארצות הברית ויחד עם אחיו פרד, שכבר התגורר בארצות הברית שיפרו את מיטת האימון המקורית שלו: המסגרת הוצבה קרוב יותר לקרקע, המשקולות הוחלפו בקפיצים וכן התווספו רצועות עור כך שניתן יהיה לחקות תנועות של חתירה. הוא פיתח רפרטואר נרחב של תרגילים שתוכננו לסייע למתאמן בתהליך המתיחה וחיזוק השרירים ובמיוחד שרירי הליבה. המכשיר הידוע והפופולרי ביותר נקרא "רפורמר" (אנגלית: Reformer) שבמקור נקרא "רפורמר אוניברסלי" ("universally reforming the body").
בתקופה זו הוא פגש את אנה "קלרה" זונר (Anna “Clara” Zeuner), שהפכה לשותפתו לחיים ולעסקים ובשנת 1929 הוא פתח סטודיו משלו בניו יורק ליד הסטודיו לבלט של ניו יורק ובתוך זמן קצר השיטה הפכה לפופולרית בקרב הרקדנים וביניהם "כוכבים" כמו ג'ורג' בלאנשין, מרתה גרהם ו-האניה הולם. פילאטיס עצמו ראה את מטרת שיטתו רחבה בהרבה וציפה שהיא תאומץ על ידי מערכות הרפואה והחינוך, ותשולב בחיי היומיום של כולם. הוא סבר שהתרגול יביא למודעות גבוהה יותר, ותשפיע לטובה על העולם, כמו: ביטול הסבל האנושי, הפחתת הצורך בבתי חולים, מוסדות לחולי נפש, ואפילו בתי כלא.
ב-1934, פילאטיס פרסם את ספרו: "הבריאות שלך: מערכת מתקנת של פעילות גופנית שמחוללת מהפכה בכל תחום החינוך הגופני" (Your Health: A Corrective System of Exercising That Revolutionizes the Entire Field of Physical) ובהקדמה כתב, בין היתר: "כל הרעיונות החדשים הם מהפכניים. כאשר התאוריה הבסיסית שלהם מוכחת באמצעות יישום מעשי, זה הופך להיות עניין של זמן עבורם להתפתח ולפרוח. פשוט אי אפשר להתעלם מרעיונות מהפכניים כאלה... האמת תנצח. לכן אני יודע שתורתי תגיע להמונים ולבסוף תאומץ כאוניברסלי,". ספרו השני פורסם בשנת 1945 חזרה לחיים באמצעות קונטרולוג'י (Return to Life Through Contrology), בו הסביר פילאטיס את המושג: "...התיאום המלא של הגוף, הנפש והרוח... שיטת הקונטרולוג'י מפתחת את הגוף בצורה אחידה, מתקנת תנוחות שגויות, מחזירה את החיוניות הפיזית, ממריצה את הנפש ומעלה את הרוח....".
פילאטיס המשיך לעצב ציוד לאימונים בשיטתו, כמו: כמו: "קדילאק" (Cadillac), "כיסא וונדה" (Wunda Chair), "מעגל הקסם" (Magic Circler), "מְתַקֵּן רגל" (Foot Corrector, "מְתַקֵּן עמוד שדרה" (Spine Corrector), ובמקביל המשיך לשכלל את ה"רפורמר".
פילאטיס לא הצליח להכרה אוניברסלית בשיטתו ובמקביל, השכונה שבה שכן הסטודיו שלו נעשתה מסוכנת יותר, ועסקיו ירדו. למרות זאת, היו מספר מוסדות חשובים במנהטן שאימצו את השיטה, כמו: אוניברסיטת ניו יורק, Dance Theatre of Harlem, ובית הספר של קתרין דוהאם. באמצע שנות ה-60 של המאה העשרים חל מפנה כאשר כוראוגרפים הוסיפו תרגילי פילאטיס (מזרן) ל"חימום" לפני אימונים ומופעים ובנוסף, כמה תלמידים יצאו לרחבי העולם והפיצו את השיטה.
יוזף פילאטיס נפטר בשנת 1967 ורעייתו קלרה, המשיכה ללמד ולנהל את הסטודיו עד לפרישתה בשנת 1970. רומנה קריזנובסקה לקחת על עצמה את האחריות של ניהול הסטודיו וקיבלה 50% מהבעלות על "הסטודיו הראשון לפילאטיס בע"מ". ב-1972, הסטודיו עבר ממיקומו המקורי בשדרה השמינית לסביבה "טובה" יותר (29West 56th Street) והעסק התפתח.
בשנות ה-80, מורים בני "הדור שני" בארצות הברית פיתחו שיטות לימוד משלהם והופיעו תוכניות להכשרת מורים. במקביל, "הסטודיו הראשון לפילאטיס בע"מ" נקלע לקשיים כלכליים ולאחר כמה העברות בעלות, פשט רגל ב-1989.
בשנות ה-90 שיטת פילאטיס, המשיכה להתפשט בעולם והמילה "פילאטיס" זכתה לערך במילון וובסטר, אינדיקציה נוספת לקבלה הרחבה של השיטה. נקודת מפנה היסטורית הייתה כאשר בית המשפט הפדרלי בארצות הברית, קבע באוקטובר 2000 ש"פילאטיס" הוא "מונח כללי" והשימוש במונח אינו מוגבל ומכאן שכל אדם רשאי לעסוק בו. בית המשפט הכיר בעובדה שמקור המונח הוא שמו הפרטי של מייסד השיטה ולכן הגביל את השימוש באותיות גדולות, באנגלית.
לאחר הפסיקה הוקם בארצות הברית, האיגוד המקצועי PMA - Pilates Method Alliance, שמטרתו לחבר בין מורים, תוכניות להכשרת מורים, "סטנדרטים" לסטודיו ולמתקנים, ולפעול לשימור ושיפור המורשת של יוזף פילאטיס ושיטת האימון שלו.
בעקבות הפסיקה והעניין הגובר בנושא גוף-נפש הפך פילאטיס למונח מוכר בכל רחבי העולם. "פילאטיס קלסי" שואף לשמר את השיטה המקורית, כפי שלימד אותה יוזף פילאטיס ואילו "פילאטיס עכשווי" או "פילאטיס מודרני" מתאים את השיטה לקהלים שונים.