stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ולי אנדרוז
ביוגרפיה > שנות ה-60 וה-70

בשנת 1960 לאחר "גברתי הנאווה" כיכבה אנדרוז בתפקיד המלכה גווינביר במחזמר קמלוט, על בימות ברודוויי, לצידו של ריצ'רד ברטון בתפקיד המלך ארתור. המחזמר זכה אף הוא להצלחה גדולה וזיכה אותה במועמדות נוספת לפרס הטוני.
באחת מההופעות של קמלוט, ראה אותה וולט דיסני אשר התרשם ממנה והציע לה את התפקיד הראשי בסרטו החדש מרי פופינס. אנדרוז, הייתה אמורה לצלם את גרסת הסרט של גברתי הנאווה, אך היא נדחתה על ידי ההפקה מפני שהם ביקשו "שם נוצץ", ולא הייתה מספיק מפורסמת לדעתם כדי למשוך קהל, היות שמעולם לא עשתה סרט קולנוע לפני כן. את התפקיד קיבלה אודרי הפבורן, ואנדרוז קיבלה את הצעתו של דיסני והחלה לעבוד בשנת 1962 על צילומי הסרט "מרי פופינס". הסרט יצא למסכים והפך להצלחה אדירה ולסרט שובר הקופות הגדול ביותר באותה שנה. אנדרוז מיד הפכה לכוכבת וזכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה בסרטה הראשון, בעוד שאודרי הפבורן מגברתי הנאווה, לא הייתה אפילו מועמדת. ב-1964 כיכבה אנדרוז יחד עם ג'יימס גארנר בסרטו של הבמאי ארתור הילר (אנ'), "אמילי הופכת לאמריקאית".
לא חלף זמן רב לאחר הצלחת מרי פופינס ואנדרוז זכתה להצלחה נוספת, כששיחקה את אחד מתפקידיה המפורסמים באחד הסרטים המצליחים ביותר של כל הזמנים - "צלילי המוסיקה". היא כמעט דחתה את ההצעה לשחק את מריה פון-טראפ, כי לטענתה הדמות בסרט "צלילי המוזיקה" הייתה יותר מדי דומה לדמות של מרי פופינס. הסרט יצא למסכים בשנת 1965 והפך להצלחה מסחררת, כשהוא ממוקם במקום הראשון ברשימת סרטי שוברי הקופות הגדולים ביותר ועוקף לראשונה את הסרט "חלף עם הרוח". על גילום תפקידה בסרט הייתה מועמדת פעם שנייה ברציפות לפרס האוסקר, אך הפעם לא זכתה. אף על פי כן, אנדרוז הפכה מיד לסמל, ולאחת הכוכבות האהובות ביותר בהוליווד.
בשנת 1966 קיבלה אנדרוז כוכב ב"שדרת הכוכבים של הוליווד".
בשנים שלאחר מכן השתתפה אנדרוז בסרטים נוספים כמו "המסך הקרוע" של אלפרד היצ'קוק, מילי המודרנית והמתוקה, "הוואי", כוכבת!(אנ') ו"דרלינג לילי" שזיכו אותה בפרסים ובמועמדויות בטקסי פרס גלובוס הזהב, והפכו אותה לשחקנית הרווחית ביותר והמבוקשת ביותר בהוליווד. באותן השנים זכתה אנדרוז שלוש פעמים בפרס גלובוס הזהב לשחקנית האהובה ביותר. עם זאת, היא לא הצליחה לשחזר את ההצלחה האדירה של מרי פופינס וצלילי המוזיקה.
בתחילת שנות השבעים קיבלה אנדרוז תוכנית טלוויזיה משלה, המופע של ג'ולי אנדרוז(אנ'), אשר גרפה שישה פרסי אמי כולל פרס השחקנית הטובה ביותר.
לאחר הסרט "טרמיינד סייד", עשתה אנדרוז הפסקה מעולם הקולנוע והבידור כדי שתוכל לגדל את הילדים הרחק מאור הזרקורים, ושבה עם משפחתה לאנגליה. באותה תקופה היא גם כתבה את שני ספרייה הראשונים, אשר זכו להצלחה רבה והפכו לקלאסיקות לילדים.
ב-1979 היא חזרה עם הלהיט "10" בכיכובו של הקומיקאי דאדלי מור.
ביוגרפיה > שנות ה-80 וה-90

בתחילת שנות השמונים השתתפה אנדרוז בסרטים "פיקדון קטן" ו"מהומה בהוליווד", אך ההצלחה הגדולה באה עם סרט הקומדיה עטור הפרסים "ויקטור ויקטוריה" בבימויו של בעלה, הבמאי בלייק אדוארדס. הופעתה הפרובוקטיבית בסרט על בחורה שמשחקת בחור שמשחק בחורה זכתה לשבחים רבים, והיא הייתה מועמדת בפעם השלישית לפרס האוסקר עבור תפקידה בסרט.
בשנת 1986, שיחקה אנדרוז בסרט הדרמה "סיפור חיים". הסרט, בבימויו של בעלה, נעשה בהפקה פרטית וצולם בביתם של הזוג, בהשתתפות בני משפחה וחברים ואף שתיים מבנותיהם.
באותה שנה השתתפה גם בסרט הדרמה "דואט לאחד", והייתה מועמדת עבור שני הסרטים לפרס גלובוס הזהב, בו זכתה עבור "סיפור חיים".
ב-1995 חזרה אנדרוז לברודוויי עם גרסת המחזמר לסרט המצליח "ויקטור ויקטוריה". ההצגה הייתה ללהיט וזיכתה את אנדרוז בפרס הטוני, אך היא סירבה לקבלו מפני שמלבדה, אף אחד מהשחקנים ומצוות ההפקה לא זכה למועמדות.
במהלך השנתיים בהן רצה ההצגה, החלה אנדרוז לסבול מבעיות במיתרי הקול והיא נאלצה לעבור ניתוח שיגרתי בגרון. הניתוח נכשל, ואנדרוז איבדה לצמיתות את יכולת השירה המופלאה שהייתה לה. היא זכתה בפיצויים בסכום של 30 מיליון דולר, וההצגות של ויקטור ויקטוריה הופסקו. אנדרוז לא שבה להשתתף בסרט מוזיקלי נוסף.
בשנים שלאחר מכן שבה אנדרוז לשתף פעולה עם כריסטופר פלאמר בהפקה הטלוויזיונית לסרט המצליח משנות ה-80 "האגם המוזהב" (בכיכובה של ג'יין פונדה) בפעם הראשונה מאז צלילי המוזיקה.
ביוגרפיה > שנות ה-2000

בתחילת שנות האלפיים חברה אנדרוז לבתהּ אמה וולטון-המילטון והשתיים החלו לכתוב ביחד סדרה של 16 ספרי ילדים.
היא שבה לשתף פעולה עם חברת וולט דיסני בסרטים "יומני הנסיכה", ו"יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים" ב-2004, ואף שרה בסרט השני בפעם הראשונה מאז הניתוח. באותה שנה דיבבה את המלכה ליליאן בסרט המצליח "שרק 2" וחזרה גם בסרטים "שרק השלישי" ב-2007 ו"שרק לנצח" ב-2010. בנוסף, בשנת 2010 היא דיבבה את דמות אימו של "גרו", הנבל הראשי בסרט "גנוב על הירח". היא הוסיפה לדבב את אותה הדמות בסרט המשך שלישי בסדרה - "גנוב על העולם", שיצא בשנת 2017. בשנת 2016 יצרה אנדרוז יחד עם בתה אמה וולטון המילטון ועם ג'ודי רוזמן, תוכנית טלוויזיה המיועדת לילדים קודם הכניסה לבית הספר, תוכנית הנקראת "החדר של ג'ולי". בתוכנית אנדרוז מככבת כ-"מיס ג'ולי", אשר חושפת בפני הילדים, אשר מיוצגים באמצעות בובות, את העולם העשיר של התיאטרון והאמנות, תוך משחק, שירה וכדומה. תוכנית זו שודרה בנטפליקס, בשנת 2017.
אנדרוז גם מקריינת את קולה של "ליידי ויסלדאון" בתוכנית של נטפליקס "ברידג'טון"
חיים אישיים

אנדרוז הייתה נשואה לטוני וולטון מ-1959 עד 1967 ולהם בת משותפת, אמה. נישואים אלו הסתיימו בגירושין. ב-1969 נישאה בשנית, לבמאי בלייק אדוארדס, ולהם שתי בנות מאומצות מווייטנאם. אנדרוז אימצה את שני ילדיו של אדוארדס מנישואיו הקודמים. אדוארדס נפטר ב-15 בדצמבר 2010. אנדרוז סיפרה כי הם היו נשואים כ-41 שנה ועד היום היא לא התגברה על מותו. סיפור אהבתם היה ידוע מאוד בהוליווד באותה תקופה. אנדרוז סבתא לשמונה נכדים, ושלושה נינים.
כיום מתגוררת אנדרוז בניו יורק.
פילמוגרפיה

מרי פופינס (1964)
אמילי הופכת לאמריקאית (1964)
צלילי המוסיקה (1965)
המסך הקרוע (1966)
הוואי (1966)
מילי המודרנית והמתוקה (1967)
כוכבת! (1968)
דרלינג לילי (1970)
זרע התמרינד (1974)
10 (1979)
פיקדון קטן (1980)
מהומה בהווליוד (1981)
שובו של הפנתר הוורוד (1982) (תפקיד אורח)
ויקטור ויקטוריה (1982)
האיש שאהב אישה (1983)
דואט לאחת (1986)
סיפור חיים (1986)
מגע של ניאוף (1991)
הבנים שלנו (1991)
לילה אחד מיוחד (1999)
ערך משפחתי (2000)
יומני הנסיכה (2001)
אהבה ללא תנאים (2002)
ברידג'רטון (סדרה) (2020) (קריינות)
המיניונים: עלייתו של גרו (2022) - דיבוב
The King's Daughter‏ (2022)
(תפקיד אורח)
שרק 2 (2004) (דיבוב)
יומני הנסיכה 2: אירוסין מלכותיים (2004)
שרק השלישי (2007) (דיבוב)
מכושפת (2007) (דיבוב)
פיית השיניים (2010)
שרק לנצח (2010) (דיבוב)
גנוב על הירח (2010) (דיבוב)
גנוב על העולם (2017) (דיבוב)
טריוויה

אנדרוז זכתה בתואר אבירות בשל תרומתה לקולנוע שניתן על ידי מלכת בריטניה בשנת 2000.
ישנו ורד שנקרא על שמה.
אנדרוז הייתה מועמדת 3 פעמים לפרס הטוני עבור הופעותיה הבלתי נשכחות במחזות הזמר "גברתי הנאווה", "קמלוט" ו"ויקטור/ויקטוריה".
זכתה בכ-12 פרסי "גלובוס הזהב".
היא מוקמה במקום ה-59 במצעד "100 הבריטים החשובים" בשנת 2002.
היא זכתה 3 פעמים בפרס "השחקנית האהובה ביותר".
אנדרוז קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד בשנת 1969.
כשהייתה בת 10 הקול שלה היה כל כך גבוה, כך שבזמן שהיא שרה כל הכלבים בסביבה התאגדו מסביב לבית. אמא שלה לקחה אותה לרופא כי היא חשבה שהיא חולה.
אנדרוז שיחקה בסרטים בבימויו של בעלה: "ויקטור/ויקטוריה", "10", "דרלינג לילי", "מהומה בהווליוד", "סיפור חיים" ותפקיד אורח באחד מסרטי "הפנתר הוורוד".
ליהוקה של הפבורן על פני אנדרוז לסרט "גברתי הנאווה" היה לסלע מחלוקת, שכן הכול ציפו שאנדרוז אשר ביצעה את התפקיד על הבמה, תקבל אותו גם בגרסה הקולנועית.
קיבלה ב-2007 את פרס מפעל החיים מאיגוד השחקנים.
בשנת 2022 העניק מכון הסרטים האמריקאי לאנדרוז פרס על מפעל חיים. הפרס הוענק לה בטקס שהתקיים בתיאטרון דולבי, ב-9 ביוני ב-אותה שנה.
סאן דור

סמליל החברה הקודם, שהיה בשימוש בשנים 2010–2024
וריאציה של סמליל החברה הקודם
סאן-דור נתיבי אויר בינלאומיים בע"מ, או בקיצור סאן דור היא חברה ישראלית המשמשת כמותג התעופה של אל על עבור טיסות סדירות, טיסות שכר וטיסות מיוחדות. בסיס הפעולה של החברה הוא בנמל התעופה בן-גוריון.
היסטוריה

החברה הוקמה ב-1 באוקטובר 1977 כחברת בת של אל על בשם "אל על שירותי שכר בע"מ". בשנת 1981 שונה שמה ל"סאן דור" ומאוחר יותר ל"סאן דור, נתיבי אוויר בינלאומיים". השם מורכב מהמילה האנגלית לשמש והמילה הצרפתית "d'or" שמשמעה "של זהב", ועל כן משמעותו "שמש זהב". מיום הקמתה סאן דור בבעלות מלאה של חברת אל על והפעילה מגוון טיסות ישירות בין ישראל לערים באירופה הקלאסית ובברית המועצות.
לאורך השנים סאן דור חנכה ופיתחה קווי טיסה רבים אשר צורפו לאחר מכן לרשת הנתיבים הסדירה של אל על. למשל: במזרח אירופה - קייב, סנט פטרסבורג, מינסק ואודסה. במערב אירופה – ליסבון, ניס. לצד זאת, פעלה החברה במהלך השנים להטסת צליינים מדי שנה לארץ הקודש. כמו כן, הפעילה טיסות עונתיות הקיץ ליעדי נופש מגוונים באיי יוון ואגן הים התיכון ובחודשי החורף ליעדי הסקי והתיירות הנכנסת.
תחזוקת מטוסי החברה והשירות על הקרקע ובאוויר נעשו על ידי עובדי אל על, ומועדון הנוסע המתמיד של חברת אל על היה משותף עם זה של חברת סאן דור. באפריל 2001 גדלה חברת סאן דור והפכה לחברה משמעותית בשוק טיסות השכר הישראלי כשהפעילה טיסות גם לתיירים הנכנסים לישראל. ביולי 2001 החלה סאן דור לפעול עם קוד עצמאי משלה. בניגוד לאל על, חברת סאן דור הייתה פטורה מהאיסור לטוס בשבתות ובמועדי ישראל. הטיסות בשבתות מופעלות ברובן על ידי מטוסי החברה עצמה, וחלקן על ידי מטוסי אל על, אשר הסמלים והכתובות (של אל על) מכוסים. הצוותים בטיסות אלה הם צוותי אל על, ורק קוד הטיסה ביאט"א הוא 2U. עם זאת, במהלך שעורר את זעמם של החרדים, שינתה חברת אל על ב-23 בפברואר 2007 את קוד הטיסה של מטוס אשר המריא מטורונטו ויעדו תל אביב אך נחת בלונדון בשל חשד לתקלה, ושונה לקוד סאן דור לאחר שנכנסה השבת כדי שיוכל להמשיך בדרכו לכיוון היעד.
ב-1 באפריל 2011 שללה רשות התעופה האזרחית מחברת סאן דור את רישיון ההפעלה המבצעי, בעקבות אי-עמידתה בתקנות הישראליות ובסטנדרטים בינלאומיים. בין השאר נאמר כי החברה פעלה ללא שלד ניהולי וביצועי מלא כנדרש מחברת תעופה, וכי התבססה לחלוטין על התשתיות של חברת האם אל על. בעקבות שלילת רישיונה החלה החברה לפעול כמשווקת טיסות שכר עבור אל על, ובמקביל פעלה לחידוש הרישיון.
בפברואר 2020 נפסקו טיסות החברה עקב מגפת הקורונה בישראל.
בספטמבר 2020 נרכשה החברה על ידי איש העסקים החרדי אלי רוזנברג. בינואר 2021 החליט רוזנברג על שינוי במדיניות החברה, לפיו יופסקו חבילות נופש המשלבות טיסות הממריאות בימי שבת.
בפברואר 2023 הכריזה חברת סאן דור כי תפעיל ארבע טיסות שבועיות לאיסטנבול לאחר 16 שנים שלא הייתה פעילות של חברות תעופה ישראליות בטורקיה. הטיסה הראשונה יצאה ב-30 במרץ 2023.
צביעת מטוסי סאן דור בתחילת שנות ה-80
צביעת מטוסי סאן דור באמצע שנות ה-80
צביעת מטוסי סאן דור משנת 2004
צביעת מטוסי סאן דור משנת 2005
סאן דור 4X-EBT לפני סיום שירותו בחברה, 2008
מטוס 737–800 (4X-EKR) בצביעת סאן דור, 2019
יעדי סאן דור

נכון לקיץ 2024 מפעילה סאן דור טיסות ל-16 יעדים: סנטוריני, חצי האי פלופונס, רודוס, סלוניקי, קפלוניה, סיטיה-כרתים (יוון), בטומי וטביליסי (גיאורגיה), לרנקה ופאפוס (קפריסין), ורשה וקרקוב (פולין), טיווט (מונטנגרו), פורטו (פורטוגל), בלגרד (סרביה) וקישינב (מולדובה).
מיתוג ושיווק

בשנת 2009 סאן דור עברה תהליך מיתוג, במהלכו הוחלט לחבר את סאן דור לקטגוריית החופשה, ותחת ההבטחה המותגית "לעולם בעקבות השמש" - למצב את החברה כמתמחה בנופש, שבה חוויית החופשה מתחילה עם רגע העלייה למטוס. הקונספט הקריאייטיבי, התמקד בהפיכת הטיסה מחוויה פונקציונלית לחוויה כיפית ותחתיו גובשה למותג שפה קלילה וידידותית. השמש העומדת בבסיס המותג, היוותה השראה ליצירת דמות מותג בשם סאני - אפרוח תזזיתי שנהנה במסעותיו בעולם. דמותו של סאני מופיעה באלמנטים השונים בשפת המותג, ומלווה בשפה איורית ומילולית הומוריסטית, המותאמת ליעדים השונים של החברה. החל בשנת 2015, סאן דור מיתגה את מטוסיה במיתוג החדש הכולל את סאני.
בתחילת 2024 השיקה סאן דור אסטרטגיה מסחרית ותקשורתית חדשה.
צי המטוסים

החברה מפעילה באופן קבוע שני מטוסים מדגם בואינג 737-800 (שייכים לאל על) בעלי 189 מושבי מחלקת תיירים.
בפועל, כל מטוס בצי אל על יכול לבצע את טיסות המותג.
בעבר חכרה החברה מטוסים מחברת Air Explore הסלובקית ומחברת SmartWings הצ'כית.
| מטוס | בשירות | בהזמנה | נוסעים>  F | נוסעים>  J | נוסעים>  Y | נוסעים> סה"כ |  | זיהוי כלי טיס ("זנב") | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| בואינג 737-800 | 2 | — | — | — | 189 | 189 |  |   4X-EKR "גבעתיים"  4X-EKM מבצע טיסות של חברת סאן דור ושל חברת אל על  |  המטוסים מבצעים מדי פעם טיסות גם עבור אל על |
| סה"כ | 2 | — |  |  |  |  |  |  |  |
מנכ"לי סאן דור

| --- | --- |
שם: תקופת כהונה
זאב לבנה: 1996-ייסוד
לאון חסדאי: 1996 – 1997
יצחק מאירוביץ: 1997 – 1998
אורי דנור: 1999 – 2002
ארנון אשרוב: 2003 – 2006
בצלאל קרבט: 2006 – 2012
אורי דנור: 2012 – 2014
מיקי שטרסבורגר: 2014 – 2018
יאיר ברבי: 2018 – 2022
גל גרשון: 2022 – מכהן
הערות שוליים

↑  דרור מרום, ‏החברה-הבת של אל-על, סאן-דור, החלה לטוס בגלוי ובצורה רשמית בשבתות, באתר גלובס, 24 ביולי 2001
↑  אלי סניור, המטוס המריא "אל-על" ונחת בשבת כ"סאן-דור", באתר ynet, 23 בפברואר 2007
↑   אורן אהרוני, ‏מקורקעת: נשלל רישיון ההפעלה של "סאן דור", באתר ‏מאקו‏, 20 במרץ 2011
↑  זוהר בלומנקרנץ, למרות שלילת רישיונה: סאן דור תמשיך בטיסות השכר באמצעות אל על, באתר TheMarker‏, 27 בפברואר 2012
↑  מיכל רז-חיימוביץ', ‏משנה מדיניות: חברת התעופה סאן דור תפסיק לטוס בשבת, באתר גלובס, 17 בינואר 2021
סמליל ישן
דמות המותג סאני
נמל התעופה ציריך קלוטן

נמל התעופה ציריך קלוֹטֶן (בגרמנית: Flughafen Zürich Kloten) הוא נמל התעופה הגדול והחשוב ביותר בשווייץ, ואחד הגדולים והעמוסים באירופה, הנמל ממוקם סמוך לעיירה קלוטן כ-13 קילומטר צפונית למרכז העיר.
בשנת 2015 עברו בנמל התעופה 26,281,228 נוסעים, ומועסקים בו כ-15,000 עובדים.
בשנת 2010 קיבל הנמל בפעם השביעית ברציפות את פרס Skytrax, בקטגוריית שדות התעופה המובילים באירופה.
בשנת 2019 זכה במקום העשירי בדירוג "שדה התעופה הטוב בעולם" של SKYTRAX.
היסטוריה

שדה התעופה נפתח בשנת 1919 כשדה תעופה צבאי, ובשנת 1932 החלה להשתמש בשדה חברת התעופה השווייצרית סוויסאייר.
בשנת 1947 החלו בפרויקט VII שכלל בין היתר בניית מסלול מבטון.
ביוני 1948 הושלמה בנייתו של המסלול הראשון והוא היה מצויד במערכת נחיתת מכשירים.
באוגוסט 1953 נפתח מסוף נוסעים חדש, בינואר 1961 נחנך המסלול השני, בנובמבר 1975 נפתח הטרמינל הראשי, בינואר 1976 החלו בבניית המסלול השלישי, ביוני 1980 החלו בבניית תחנת הרכבת בנמל, באפריל 1986 נחנך מגדל הפיקוח החדש.
בשנות האלפיים הורחב נמל התעופה בצורה משמעותית.
מתקני הנמל

בנמל ארבעה מסופים מחוברים לטרמינל הראשי AIRSIDE CENTER:
DOCK A מחובר למסוף DOCK B באמצעות הטרמינל הראשי.
DOCK B השיפוצים במסוף זה הסתיימו בנובמבר 2011, והוא משמש טיסות למדינות החתומות על אמנת שנגן.
DOCK E מחובר לטרמינל הראשי באמצעות הרכבת התת-קרקעית סקאי מטרו (Skymetro), במסוף 27 גשרים.
טרמינל מטענים (CARGO) ממוקם לצידו של הטרמינל הראשי, בשנת 2009 עברו דרכו 344,415 טון מטען.
Skymetro רכבת תת-קרקעית המקשרת בין Airside center למסוף E באמצעות שתי מנהרות העוברות מתחת למסלול 28/10, המערכת כוללת שלוש רכבות ומסוגלת להסיע עד 4,200 נוסעים בשעה.
חברות תעופה ויעדים

בנמל פועלות כ-80 חברות תעופה הטסות לאירופה, אסיה, אפריקה, צפון ודרום אמריקה.
הנמל משמש כבסיס הפעולה המרכזי של החברות סוויס, בלאייר, Edelweiss Air, Helvetic Airways, וכבסיס משני של החברת הלו.
טיסות לישראל וממנה

אל על מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.
סוויס מפעילה 2 טיסות יומיות בין הנמל לתל אביב.
תחבורה אל הנמל וממנו

הכביש המהיר A51 מקשר את נמל התעופה לציריך.
הכביש המהיר A53 מקשר את נמל התעופה לשאר הקנטונים של שווייץ.
מספר רכבות פועלות בנמל, רכבת S-Bahn של ציריך, רכבת היורו סיטי (EuroCity), רכבת האינטר סיטי (InterCity), והרכבת הקלה Glattalbahn.
נמל התעופה הוא גם תחנתם הסופית של מספר קווי אוטובוסים, שרותי מוניות נפוצים גם הם בנמל.
תאונות ותקריות

בספטמבר 1963 התרסק מטוס קרוול של סוויסאייר לאחר ההמראה מנמל התעופה, בקרבת הכפר Dürrenäsch, ארגאו. בהתרסקות נהרגו כל 80 נוסעי המטוס, ביניהם 43 מתוך 217 דייריו של הכפר הומליקון (Humlikon) בקנטון ציריך.
בפברואר 1969 ארעה תקיפת מטוס אל על בציריך.
בפברואר 1970 התפוצצה פצצה שהוטמנה בתא המטען של מטוס קונבאייר 990 של סוויסאייר תשע דקות לאחר ההמראה מציריך לתל אביב, ארבעים ושבעה נהרגו כאשר המטוס התרסק בעת שניסה לבצע נחיתת חירום בנמל התעופה.
בנובמבר 2001 התרסק מטוס של חברת קרוסאייר כארבעה קילומטרים מהנמל בעת גישה לנחיתה בו. 24 מבין 33 יושביו נספו.
הערות שוליים

↑   ישראל פישר, מהו שדה התעופה הטוב בעולם כבר שבע שנים ברציפות?, באתר TheMarker‏, 28 במרץ 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4351230-6  ISNI: 0000 0001 1183 1035
קבוצת כלמוביל

| --- | --- |
לוגו קבוצת כלמוביל

מטה קבוצת כלמוביל
 נתונים כלליים
 סוג:  חברה פרטית
 מייסדים:  משפחת חרל"פ
 תקופת הפעילות:  נוסדה ב-1906; אוחדה ב-1962 – הווה
 משרד ראשי:  ראש העין
 בעלות:  תמרה חרל"פ (שותפה לבעלות הקבוצה)
 מוצרים עיקריים:  יבוא כלי רכב פרטיים ומסחריים, משאיות ואוטובוסים
 יו"ר:  שמואל חרל"פ
 מנכ"ל:  יניב שיראזי
 עובדים:  1200 (נכון ל-2020 במרכזי השירות, אולמות תצוגה, מטה ומרכז הכנה למסירה באשדוד)
  
  www.colmobil.co.il 
 
קבוצת כלמוביל היא חברה פרטית ישראלית העוסקת ביבוא והפצה של כלי רכב פרטיים ומסחריים, משאיות ואוטובוסים. היא משמשת כנציגה הבלעדית בישראל של יצרניות הרכב דיימלר (מרצדס בנץ וסמארט), מיצובישי, יונדאי מוטור, ג'נסיס מוטורס, אורה ואוטובוסים של קינג לונג.
היסטוריה ופעילות

ראשית דרכה של החברה בבית מלאכה לעבודות מכניקה, חרטות וריתוך שהקים בחיפה נחום מילר, מכונאי יליד קובנה שעלה לארץ ישראל ב-1886. העסק היה מהראשונים בארץ בתחומו. בין השאר ביצע בית המלאכה של מילר עבודות שונות במסגרת הנחת מסילת הרכבת החיג'אזית שהובילה מדמשק לאל-מדינה שבחג'אז, ושאת הקמתה יזם השלטון העות'מאני. שני בניו של מילר, יוסף וברוך מרדכי, הצטרפו לימים לאביהם בניהול בית המלאכה.
ב-1906 הרחיב יוסף מילר את עסקי המשפחה וייסד את חברת "י. מילר מהנדסים", שעסקה בייבוא ובתיקון מכונות. בהדרגה צמחה החברה והתפתחה לכדי תשלובת עסקית בעלת שלוחות שונות: ייבוא מכונות, מנועים ומסבים, ייבוא בתי עץ שוודיים, מפעלי חמצן ובית חרושת לקרח. בראשית שנות ה-50 של המאה ה-20 רכשה החברה את הזיכיון לייבוא משאיות מתוצרת החברה השוודית סקאניה.
ב-1960 החלה להרכיב בישראל משאית תובלה קטנה על בסיס מכלולי הנעה, היגוי ובלמים שיובאו מאירופה, ומרכב שיוצר בישראל על ידי חברת "הארגז". הרכב לא היה פרי פיתוח מקומי, אלא נוצר על ידי חברת האופניים ההולנדית גאזל (Gazelle) ושווק על ידי כלמוביל תחת זיכיון ממנה. הרכב, שכונה "כל מוביל", שימש בין השאר להובלת נפט וסחורות שונות ויוצא לטורקיה, יוון, קפריסין, אפריקה והמזרח הרחוק. בשנת 1962 רכש חתנו של יוסף מילר, עורך הדין עמיחי חרל"פ, את חלקו של מילר בחברה, וייסד על בסיסה חברה חדשה במטרה לשווק בישראל כלי רכב מתוצרת מרצדס בנץ. הקמתה של החברה הנפרדת הייתה אחד מתנאי הזיכיון שהעמידה מרצדס בנץ. חרל"פ העניק לה את השם "כלמוביל", כשמה של המשאית הקטנה ששיווקה מילר באותן שנים.
ב-1975 נפטר עמיחי חרל"פ. ישראל שטוקמן (שהיה שותף בחברה עד שמכר את החזקותיו למשפחת חרל"פ ב-2003) שימש כמנהל החברה עד 1982, אז קיבל לידיו את המושכות שמואל חרל"פ והתמנה ליו"ר קבוצת כלמוביל.
ב-1988 החלה כלמוביל לייבא לישראל את מותג הרכב היפני מיצובישי, כתחרות לסובארו ששלטה אז ולאורך מרבית שנות ה-80 של המאה ה-20 בשוק הרכב הישראלי, ובשיאה החזיקה בנתח של כ-40% ממנו.
מאז 2003 נמצאת החברה בבעלותה הבלעדית של משפחת חרל"פ. שמואל חרל"פ משמש כיו"ר הקבוצה ואחיו יואב חרל"פ משמש כסגן היו"ר. תמרה חרל"פ, אלמנתו של עמיחי חרל"פ שותפה לבעלות על הקבוצה. משנת 2003 ועד שנת 2020 כהן צביקה פולק כמנכ"ל ונשיא החברה. כיום, יניב שיראזי הוא מנכ"ל חברת כלמוביל.
באפריל 2022 נכנסה קבוצת כלמוביל לתחום האנרגיה הסולארית ורכשה את חברת אנרפוינט בסכום של 160 מיליון שקל.
התפתחות הלוגואים של קבוצת כלמוביל
מונית 7 (מונית עם שבעה מושבים)
בית המלאכה הראשון של נחום מילר ובניו, אזור תחנת הרכבת המזרחית, חיפה, שנות ה-20
אולם תצוגה בחיפה
מבנה הקבוצה

החברה מחולקת לשלוש חטיבות:
יחידות עסקיות - מטפלות בייבוא ומכירה של רכב חדש ומחולקת לשלוש יחידות ראשיות: יחידת הרכב הפרטי המופקדת על הטיפול במותגי יונדאי ומיצובישי, יחידת רכבי היוקרה שמייבאת ומשווקת את מותגי מרצדס (רכב פרטי) וסמארט, ויחידת הובלה והיסעים המטפלת בייבוא ומכירה של משאיות (מותגי מרצדס, Fuso) מוניות ואוטובוסים.
חטיבות שירותים עסקיים - כוללות את יחידות המימון (כלמוביל פתרונות מימון) והביטוח (כלמוביל ביטוח), ואת מרכזי השירות של הקבוצה.
יחידות מטה - מעניקות שירותים מגוונים לכל היחידות בקבוצה.
שירותים נוספים

בעקבות שינוי ארגוני שעברה בשנת 2000 הרחיבה כלמוביל את תחומי פעילותה מעבר לעסקי הליבה של ייבוא ומכירת מכוניות, והקימה חטיבות נוספות שהעניקו שירותים נוספים. ב-2001 הייתה בין יבואניות הרכב הראשונות שהציעו שירות טרייד אין, ונכנסה לשוק הרכב המשומש שנשלט עד אז על ידי סוחרים קטנים. בנוסף, הקימה סוכנות לביטוח רכב, ואת חברת דביס ישראל שהציעה שירותים פיננסיים ופתרונות מימון לרכישת רכב. דביס הוקמה תחילה כשותפות בין כלמוביל לקונצרן דיימלר קרייזלר העולמי, וב-2011 שונה שמה ל"כלמוביל פתרונות מימון", לאחר שכלמוביל רכשה את חלקה של דיימלר בחברה.
כלמוביל טרייד אין
כלמוביל ביטוח
כלמוביל פתרונות מימון
המותגים שמייבאת קבוצת כלמוביל

מרצדס-בנץ - קבוצת כלמוביל היא היבואן הרשמי של קונצרן מרצדס-בנץ בישראל, ומייבאת מכוניות פרטיות ומוניות מתוצרת מרצדס מאז שנת 1962. תחילה ייבאה כלמוביל משאיות כבדות עבור סולל בונה וחברות פרטיות שונות, והחל מאמצע שנות ה-60 גם מכוניות פרטיות ומוניות. בעקבות פעילות הייבוא של דגמי מרצדס, ועל רקע הפריחה הכלכלית שאפיינה את השנים שלאחר מלחמת ששת הימים, צמחה החברה והיקף פעילותה גדל. בראשית שנות ה-70 החלה לייבא גם אוטובוסים עבור אגד, המועצות המקומיות וחברות תיירות פרטיות.
יונדאי מוטור חברת יונדאי נכנסה לשוק הישראלי ב־1994. תחילה נתפסה יונדאי כחלופה נחותה יחסית לדגמים שהציעו היצרניות היפניות, אך בהדרגה, בעקבות שיפורים באיכותן של המכוניות מתוצרתה, התחבבה על הנהגים בישראל, עד שב-2011 הפכה למכונית הנמכרת בישראל עם נתח שוק של כ-15%.
מיצובישי - דגמי מיצובישי מיובאים לישראל על ידי כלמוביל מאז 1988. עם כניסתה לשוק הישראלי הציעה מיצובישי לצרכן המקומי רמת אבזור גבוהה יחסית לאותה תקופה במכוניות ה"עממיות", והדגמים מתוצרתה זכו לפופולריות רבה, בעיקר הודות למכירות הדגם המשפחתי לאנסר. עוד זכו לפופולריות בשוק הישראלי רכבי הפנאי-שטח פאג'רו ואאוטלנדר. ב-1992 עקפה מיצובישי את סובארו והייתה למותג הרכב הנמכר בישראל.
סמארט - סמארט הושקה בישראל לראשונה ב-2002, אך שיווקה הופסק, וחודש רק ב-2011.
ג'נסיס מוטורס - משווקת בישראל החל מפברואר 2021 (למעט דגם אחד שהגיע ב-2020). כל רכבי ג'נסיס למעט ה-G90 משווקים בישראל.
אורה - מכונית חשמלית המיוצרת בסין.
ג'אקו - מותג רכב המציע רכבי SUV. בישראל הושק דגם ראשון, JAECOO 7.
הערות שוליים

↑  דוד תדהר (עורך), "נחום מילר", באנציקלופדיה לחלוצי הישוב ובוניו, כרך א (1947), עמ' 517
↑  משאית זעירה „כלמוביל" תוצא לשוק בחודש הבא, דבר, 27 באוקטובר 1960; המשאית הזעירה של כלמוביל והארגז, בבלוג של עיתונאי הרכב יוחאי שנער
↑  "הסיפור של כלמוביל", באתר כלמוביל
↑  גיא רולניק, מרצדס ומיצובישי ב-285 מיליון דולר, באתר TheMarker‏, 8 ביולי 2004
↑  cartube, כלמוביל נכנסת לתחום האנרגיה הסולארית - רוכשת את חברת אנרפוינט, באתר cartube
↑  רוצים מכונית מסוחר או טרייד-אין? אנחנו עוזרים, באתר ynet, 13 באוגוסט 2005,באתר ynet
↑  סקירה באתר המגזין "אוטו"
↑  סטטיסטיקת רישום כלי רכב לפי מותג לשנת 2011, באתר איגוד יבואני הרכב בישראל; דני בר, יונדאי ממשיכה לגדול, אתר מגפון, 4 במאי 2012
↑  דובי בן גדליהו, ‏מותג הפרמיום ג'נסיס מבית יונדאי נוחת בישראל, באתר גלובס, 1 בפברואר 2021
↑   אתר האינטרנט הרשמי של ג'אקו בישראל
לונה 25

| --- | --- |

 מידע כללי
 מפעיל:  רוסקוסמוס, המכון למחקרי חלל של האקדמיה הרוסית למדעים 
 יצרן:  לאבוצ'קין 
 תאריך שיגור:  10 באוגוסט 2023 
 משגר:  סויוז 2.1b 
 אתר שיגור:  Vostochny Cosmodrome Site 1S 
 אתר רשמי
 משימה
 משך המשימה הכולל:  10 באוגוסט 2023 – 23 באוגוסט 2023 (14 ימים) 
 מידע טכני
 משקל:  1,750 ק"ג 
 קישורים חיצוניים
 מספר קטלוג לוויינים:  57600
 מאגר המידע הלאומי:  2023-118A
 
לונה 25 (נחתת לונה-גלוב) היא משימת נחתת ירח שתוכננה על ידי סוכנות החלל הפדרלית הרוסית (רוסקוסמוס), במטרה לנחות בסמוך לקוטב הדרומי של הירח במכתש בוגוסלבסקי במסגרת תוכנית חקר הירח הרוסית. שם הגשושית שונה משם הנחתת לונה-גלוב ללונה 25 כדי להדגיש את המשכיותה של תוכנית לונה הסובייטית משנות ה-70, אם כי היא עדיין חלק משלב חדש בתוכנית חקר הירח של לונה-גלוב. שיגור הנחתת תוכנן לאוקטובר 2021, אך בהמשך התאריך נדחה למאי 2022 ואז ל־22 באוגוסט 2022 ולסוף ספטמבר 2022. לבסוף הוחלט לדחות לאוגוסט 2023.
זו משימת החלל הראשונה של הפדרציה הרוסית לירח. המשימה הקודמת - לונה 24 - שוגרה על ידי ברית המועצות בשנת 1976, משימה שהוכיחה לראשונה קיומם של מים על הירח.
היסטוריה

התוכניות למה שהיא כיום לונה 25 החלו בסוף שנות התשעים, עם הערכת שני עיצובים של חלליות שהוצעו עד שנת 1998.
הניסיונות להחיות את המיזם ולהשלימו נמשכו לאורך שנות האלפיים והוכתבו על ידי ניסיון שהופסק לשיתוף פעולה בינלאומי באמצעות מיזוג עם מסלול לונאר-A של JAXA שבוטל וניסיון לביצוע משימה לירח תוך שיתוף פעולה עם ISRO (שנמשך ללא מעורבות רוסיה).
עיכובים בעשור השני של המאה ה-21 נגרמו לראשונה מהעבודה המחודשת והעיכוב שהביא לכישלון פובוס-גרונט בשנת 2011. זו הנקודה בה פותח העיצוב המודרני של לונה 25. בהמשך, האטות בעבודה על הנחתת נגרמו מצדה של מפתחת החללית NPO Lavochkin, שהתמקדה בפיתוח לוויין מזג האוויר Elektro-L No.2 ומצפה הכוכבים Spektr-RG וכן פלטפורמת הנחיתה שרוסיה תורמת לפרויקט ExoMars 2020.‏
עד 2017 הורכבה מערכת ההנעה לחללית וביוני 2020 רוסקוסמוס הודיעה כי העבודה על הנחתת נמשכת כמתוכנן עם ניסויי טיסה שמתוכננים לרבעון הראשון של שנת 2021. בספטמבר 2020 חברת לאבוצ'קין המייצרת את הנחתת הודיעה כי הסתיימו ניסויים בעמידות החום של הנחתת. באפריל 2022 נבחנו בהצלחה מערכות הנחיתה. בספטמבר 2022 דווח על דחייה נוספת, כדי למקסם את עבודת הרכיבים השולטים על הנחיתה, כדי למנוע מהגשושית להתרסק על הירח אלא לנחות בבטחה.