stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ליגת העל האנדורית
אליפויות לפי קבוצות

| קבוצה | אליפויות | סגנויות | מקום שלישי | עונות זכייה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| סנטה קולומה | 13 | 8 | 6 | 1994/1995, 2000/2001, 2002/2003, 2003/2004, 2007/2008, 2009/2010, 2010/2011, 2013/2014, 2014/2015, 2015/2016, 2016/2017, 2017/2018, 2018/2019 |
| אינטר אסקלדס | 3 | 1 | 3 | 2019/2020, 2020/2021, 2021/2022, |
| פרינסיפאט | 3 | 1 | 1 | 1996/1997, 1997/1998, 1998/1999 |
| סנט ז'וליה | 2 | 9 | 7 | 2004/2005, 2008/2009 |
| לוסיטאנוס | 2 | 2 | 1 | 2011/2012, 2012/2013 |
| אנקאם | 2 | 1 | 3 | 1995/1996, 2001/2002 |
| ריינג'רס | 2 | 1 | 2 | 2005/2006, 2006/2007 |
| יו.אי. סנטה קולומה | 1 | 3 | 4 | 2023/2024 |
| קוסטלאסיו אספורטיבה | 1 | - | - | 1999/2000 |
| אתלטיק ד'אסקלדס | 1 | - | - | 2022/2023 |
| אנגורדני | - | 1 | 1 |  |
| אנדורה וטראנס | - | 1 | - |  |
מארקה

ערך זה עוסק במחוז באיטליה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
מארקה (איטלקית: Marche) הוא מחוז באיטליה הגובל במחוז אמיליה-רומאניה בצפון, בטוסקנה וברפובליקת סן מרינו בצפון-מערב, באומבריה בדרום-מערב, באברוצו ובלאציו בדרום-מזרח, ובים האדריאטי במזרח.
בירת המחוז היא העיר אנקונה.
למעט רצועת חוף צרה ומספר עמקים בהם זורמים נהרות, המחוז ברובו גבעי והררי, דבר שגרם לו להיות מחוז מבודד ונידח לאורך ההיסטוריה. בתחילת המאה ה-19 הונחה לאורך רצועת החוף של המחוז מסילת רכבת, בין בולוניה לבין ברינדיזי, אשר פתחה אפשרויות לפיתוח כלכלי של המחוז.
השם

ה"מָארקַה" (ברבים מָארקֵה") הוא השם המקורי של המָארקֵה של העיר אנקונה בימי הביניים מארקה, במשמעות של אזור ספר מבוצר Marches. במקביל, היו קיימות מָארקֵה של קאמרינה (Camerino) ושל פארמו (Fermo). "מָארקַה אנקוניטנה" או ה"מָארקַה" של אנקונה, הוא שם של אחת מארבע פרובינציות שנוסדו בשנים 1198–1216 על ידי האפיפיור אינוקנטיוס השלישי בשנת שלטונו הראשונה, בתור חלק ממדינת האפיפיור ונשלט בידי ממונה מטעמו – ה"רקטור".
נמצאו גם מסמכים המעידים על קיום "רקטור" כללי, אשר תאם את הפעילות של הרקטורים מהפרובינציות והיה בקשר ישיר עם האפיפיור. בירת הפרובינציה לא הייתה אנקונה, אלא העיר מַצֶ'רַטָה היום עיירה ובירת נפת מצ'רטה במחוז מארקה באיטליה.
אנקונה באותה הימים הייתה רפובליקה ימית (Repubblica Marinara di Ancona), השנייה בגודלו, אחרי הרפובליקה של ונציה (Serenissima Repubblica di Venezia) בשליטה על הים האדריאטי. תחום שלטונה היה העיר בלבד ואילו האזור היה ה"מָארקַה" של אנקונה כחלק ממדינת האפיפיור.
מצב זה שרר בין המאה ה-12 לבין שנת 1532.
שמו של האזור שונה מה"מָארקַה" (ביחיד) ל"מָארקֵה" (ברבים) עם איחוד איטליה במאה ה-19 ואז הייתה למחוז של המדינה.
גאוגרפיה

שטח המחוז הוא 9,694 קמ"ר והוא משתרע על פני המורדות המזרחיים של הרי האפנינים עד לשפת הים האדריאטי. רוב המחוז הוא גבעות – 68.8% לעומת 23.2% באיטליה – השאר 31.2% – הרים. גובה ההרים אינו עולה על 2,000 מטר מעל פני הים, חוץ מהר ווטורה (Vettore) – בגובה של 2,476 מטר מעל פני הים. האזור נחצה על ידי שלש בקעות מקבילות הנוצרות מהנהרות הבאים: פורלו (Furlo), רוסה (Rossa) וג'נגה (Genga). אורך חוף הים הוא 173 קמ"ר, שטוח וצר, חוץ מאשר בצפון, בו ההרים הגיעו עד לשפת הים.
גאוגרפיה > אקלים

האקלים של האזור שונה, מצפון לאנקונה הוא יבשתי בחלקו: בקיץ אקלים חם, הנעשה מתון בשל הרוחות המגיעות מהים. בחורף הטמפרטורה יורדת עד ל-3.8 מעלות צלזיוס, עם פיזור מקובל של ימי גשמים.
מדרום לאנקונה הוא נוטה להיות בעל אופי של אקלים ים תיכוני: בחורף הטמפרטורה יורדת רק עד 7.6 מעלות צלזיוס. באזור ההרים הקיץ נעים ובחורף יש סיכוי לשלג. בגבעות יש תקופות בעלות טמפרטורה נמוכה.
נפות המחוז

במחוז חמש נפות עם 246 רשויות מקומיות.
| הסמל | הנפה | מספר הערים | שטח בקמ"ר | אוכלוסייה (2001) | צפיפות |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|  | נפת אנקונה | 49 | 1,940 | 465,906 | 237.8 |
|  | נפת אסקולי פיצ'נו | 33 | 2,087 | 369,579 | 151 |
|  | נפת פרמו | 40 | 784 | 166,218 | 219 |
|  | נפת מצ'רטה | 57 | 2,774 | 301,701 | 109 |
|  | פזארו אה אורבינו | 67 | 2,892 | 351,216 | 121 |
דמוגרפיה

צפיפות אוכלוסיית מחוז מארקה, היא מתחת לממוצע הארצי: בשנת 2008 היו 161.5 תושבים למ"ר לעומת 198.8 – ממוצע ארצי. בנפת אנקונה הצפיפות הגבוהה – 244.6 תושבים לקמ"ר ואילו בנפת מצ'רטה הנמוכה ביותר – 116.1 תושבים לקמ"ר.
בין השנים 1952–1967 הייתה הגירה שלילית מהמחוז – 4.9% עד 10% מהתושבים, הרבה מעל לממוצע הארצי. החל משנת 1981 יש עלייה באוכלוסיית המחוז. לפי אומדן שוהים באזור 115.299 ילידי ארצות זרות – 7.4% מאוכלוסיית מארקה.
יהדות מארקה

המחוז היה אחד האזורים המועדפים על יהדות איטליה בימי הביניים. נמל עמוק המים באנקונה משך התיישבות יהודית כבר במאה ה-10. החל מהמאה ה-15 חיו בה אחדים מחכמי ישראל הידועים כמו: רבי עובדיה מברטנורא, הרב יהודה מסר לאון, הרופא אמטוס לוזיטנוס והרב משה בסולה. יהדות אנקונה הגיע לדרגת חשיבות אשר נפלה רק מיהדות רומא.
מאנקונה ומרומא התפשטו הבנקאיים היהודיים למרכז איטליה. ברצועת החוף מסביב לאנקונה היו קהילות יהודיות עתיקות כמו בעיר הנמל פאנו שהיו בה יהודים כבר בשנת 1214. בעיר נוספת, בשנת 1334 הילוו לבעל העיר סכום גדול לקניית מבצר העיר. בסניגליה התיישבו יהודים במאה ה-15 הן בשל הנמל וכן היריד המפורסם. ריכוז יהודי גדול היה בעיר אורבינו אשר כלל ישיבה מפורסמת. ברקנאטי הייתה ישיבה כבר במאה ה-13. בעיר אסקולי פיצ'נו נחתם הסכם עם יהודים כבר בשנת 1297 והיה זה אחד המקומות הראשונים שבהם הוקם בנק להלוואות. המרכז היהודי החשוב היה של יהדות פזארו בו התיישבו יהודים כבר במאה ה-12.
לאחר העברת המחוז לשליטת מדינת האפיפיור, בשנת 1569, האפיפיור פיוס החמישי גזר שהיהודים במדינת האפיפיור יתרכזו רק בגטו אנקונה ובגטו רומא. היהודים שגרו בצפון האזור, ולא עברו לגור בתחומי גטו אנקונה, עברו להתיישב בערים: פזארו ופאנו בתחומי השלטון של דוכסות מונטפלטרו (Ducato dei Montefeltro) ושל משפחת דלה רוברה (Della Rovere) בנסיכות אורבינו, שם נהנו מתנאים טובים יותר מאשר באנקונה. מאז ירדה חשיבות יהדות מארקה עד היום הזה.
הערות שוליים

↑  אחד הכמרים (ecclesiastico) נושאי משרה מטעם הכנסייה הקתולית
↑  חוץ מאנקונה:2006
↑  בצלאל רות, תולדות היהודים באיטליה, הוצאת מסדה, 
תל אביב 1962
| מחוזות איטליה |
| --- | --- | --- |
| אזורים רגילים | אברוצו • אומבריה • אמיליה-רומאניה • בזיליקטה • ונטו • טוסקנה • לאציו • לומברדיה • ליגוריה • מארקה • מוליזה • קלבריה • קמפניה • פוליה • פיימונטה |  |
| אזורים אוטונומיים | ואל ד'אוסטה • טרנטינו - אלטו אדיג'ה • סיציליה • סרדיניה • פריולי-ונציה ג'וליה |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564353805171  PLWABN: 9810583775005606  BNE: XX452361  BnF: cb11945063s (data)  GND: 4037583-3  ISNI: 0000 0004 1755 6902  LCCN: n79063213  MusicBrainz: 68128c9e-8532-487a-9f68-2d19d2137f02  NKC: ge134354  SUDOC: 027400409  VIAF: 130173064   WorldCat (עם VIAF): 130173064 
מפת המארקה בשנת 1564
מבט על הר קונרו
נפות המחוז
לשונות חתולים

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  חטיף שוקולד 
 מוצא:  אוסטריה 
 
לשונות חתולים עשויים שוקולד מריר ושוקולד חלב.
לשונות חתולים (או לשונות חתול, מגרמנית: Katzenzunge או צרפתית: langue de chat) הם ממתק שוקולד בצורה של לשון.
ממתקים אלה עשויים לרוב שוקולד חלב או שוקולד מריר (ולעיתים יותר נדירות - שוקולד לבן).
הממתק ייוצר כבר בשלהי המאה ה-19. חברת השוקולד האוסטרית קופרלה (כיום חלק מתאגיד לינדט ושפרינגלי) ייצרה אותם החל משנת 1892.
בישראל שוקולד זה יוצר עד שנות ה-70 על ידי עלית, ונחשב למותג יוקרתי יותר משוקולד הפרה העממי; שני אלה היו למעשה שני מותגי השוקולד היחידים שיוצרו בייצור מקומי ונמכרו בארץ.
ליטל סיזרס ארנה

| --- | --- |

 על שם:  Little Caesars 
 כתובת:  2645 Woodward Ave, Detroit, MI 48201 
 מיקום:  דטרויט, ארצות הבריתארצות הברית
 קואורדינטות:  42°20′28″N 83°03′18″W﻿ / ﻿42.3412°N 83.0549°W﻿ / 42.3412; -83.0549
 אבן יסוד:  25 בספטמבר 2014
 תקופת הפעילות:  5 בספטמבר 2017 – הווה (7 שנים) 
 מפעיל:  אולימפיה אנטרטיינמנט 
 אדריכל:  הלמוט, אובטה וקסבאום (HOK) 
 קבוצות:  דטרויט רד וינגס (NHL) דטרויט פיסטונס (NBA)
 מושבים:  19,515 (הוקי קרח) 20,332 (כדורסל) 15,000–22,000 (הופעות)
 אתר רשמי
 he
 
ליטל סיזרס ארנה (באנגלית: Little Caesars Arena) היא זירה רב-תכליתית במרכז דטרויט, מישיגן המשמשת כאולמן הביתי של קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס מה-NBA וקבוצת ההוקי קרח דטרויט רד וינגס מה-NHL.
עיצוב

ליטל סיזרס ארנה עוצב על ידי חברת HOK, וכולל שני מתחמים שונים: הזירה עצמה, בה מתקיימים משחקי הספורט, ומבנים המכילים חנויות קמעונאות, מסעדות, קופות הזירה ומשרדי הרד וינגס. בין הזירה למבנים אלו הוקם גג זכוכית היוצר מעין רחוב מקורה הפתוח כל השנה, ללא קשר לקיום המשחקים. מחוץ לזירה קיימת גם רחבה חיצונית עם צג וידאו גדול.
הזירה בת שמונה הקומות בנויה כקערה, כאשר רצפתה נמצאת 12 מטרים מתחת למפלס הרחוב. לאולם קיבולת ישיבה של 19,515 למשחק הוקי קרח ו-20,332 למשחקי כדורסל, והוא כולל גם מפלס ישיבה תלוי מעל היציעים. החלק החיצוני של מבנה הקערה מסוגל להקרין וידאו, ובתוך הזירה נמצא מתקן האימון של הרד וינגס, המשמש גם כאולם ביתי למספר קבוצות חובבנים.
בנוסף כוללת הזירה לוח תוצאות תלוי במרכזה ששטחו 470 מטר רבוע, ויש בה 45 צגי LED המכסים בסך הכל למעלה מ-1,250 מטרים רבועים עם כ-16.5 מיליון נוריות לד.
היסטוריה > שמועות והכרזה

במאי 2012 דווח כי הרד וינגס שכרו את החברות HKS ו-NBBJ על מנת לעצב אולם חדש עבור הקבוצה במקום ג'ו לואיס ארנה. על פי הדיווחים הזירה תוכננה להיות בבעלות הרשות לפיתוח מרכז העיר (DDA) והקרקע תושכר בחינם לאולימפיה אנטרטיינמנט, חברה בת של חברת ההחזקות Ilitch Holdings, בבעלותה נמצאת הרד וינגס. לאולימפיה תהיה שליטה מבצעית מלאה בזירה, בדומה לזו שהייתה לה בג'ו לואיס ארנה, אך פעולותיה לא יהיו כפופות לחלוקת ההכנסות עם העירייה.
אולימפיה הודיעה רשמית בדצמבר 2012 על כוונתה לפתח רובע חדש במרכז העיר דטרויט שיכלול משרדים, בתי מגורים ו"מרכז אירועים חדש מתקדם ורב-תכליתי" בעלות מוערכת של 650 מיליון דולר, וביוני 2013 הכריזה ה-DDA על מיקומו רובע הבידור החדש. על פי ההערכות 58% מעלויות הקמת הזירה, כ-261 מיליון דולר, היו אמורים להיות ממומנים מכספי מסים. ב-24 ביולי 2013 אישרה הקרן האסטרטגית של מישיגן את בקשת ה-DDA למימון של 650 מיליון דולר.
ב-20 ביולי 2014 חשף כריסטופר איליץ', מנכ"ל איליץ' החזקות, הדמיות של אזור הבידור החדש, שכלל גם את הארנה. הרובע תוכנן לכלול חמש שכונות מגורים, בית מלון, מסעדות וחנויות קמעונאות, וחברת אולימפיה התחייבה לממן את שיפוץ התשתיות באזור כגון תאורת רחוב ומדרכות. הזירה נבנתה ליד קומריקה פארק, מגרשה של קבוצת הבייסבול דטרויט טייגרס מה-MLB, ופורד פילד, מגרשה של קבוצת הפוטבול דטרויט ליונס מה-NFL, ובכך הפכה דטרויט לעיר היחידה בה כל קבוצותיה בארבע הליגות המקצועניות בצפון אמריקה משחקות באותו אזור. בנוסף טען איליץ' כי המתקנים החדשים ייצרו כ-1,000 מקומות עבודה בנוסף לכ-8,300 שייווצרו לתהליך הבנייה, והתחייב כי לפחות 51% ממשרות הבנייה יאוישו בתושבי דטרויט וכי 80% מחומרי הבניין יגיעו מחברות במישיגן.
היסטוריה > בנייה

טקס הנחת אבן הפינה נערך באתר הזירה ב-25 בספטמבר 2014, והחפירה בו החלה ב-24 באפריל 2015.
בניית משטח הקרח החלה ב-5 בינואר 2017, ב-16 בפברואר החלו שינויים שונים בבנייה בתוך הזירה על מנת להכיל גם את קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס.
היסטוריה > מעבר הפיסטונס

באוקטובר 2016 דווח כי קבוצת הכדורסל דטרויט פיסטונס מה-NBA שוקלת לעבור מהפאלאס של אובורן הילס לליטל סיזרס ארנה כבר בעונת 2017/2018, בכפוף לאישור העירייה והליגה, וב-22 בנובמבר הודיע המועדון שיעבור לזירה החל מעונה זו.
ב-20 ביוני 2017 אישרה מועצת העיר דטרויט את המעבר של הפיסטונס לליטל סיזרס ארנה, וב-3 באוגוסט אישר חבר הנאמנים של ה-NBA את המהלך פה אחד, מה שהפך אותו לרשמי. הייתה זו הפעם הראשונה מאז 1974 שכל ארבע קבוצות הספורט של דטרויט שיחקו בגבולות העיר על בסיס קבוע (שכן הפיסטונס שיחקו עד אז באובורן הילס, פרוור של העיר), והפעם הראשונה מאז 1978 שהפיסטונס שיחקו בה.
ב-8 באוקטובר 2017 הקימו חברות אולימפיה, שבבעלותה הזירה, ופאלאס ספורטס, שבבעלותה הפיסטונס, את 313 Presents LLC, מיזם משותף לניהול אירועים באולמות שבבעלות שתי החברות.
היסטוריה > פתיחה

ליטל סיזרס ארנה נפתח ב-5 בספטמבר 2017, עם טקס פתיחה. הרד וינגס שיחקו את משחקם הראשון בזירה במהלך משחקי ההכנה כשניצחו 5–1 את בוסטון ברואינס ב-23 בספטמבר. משחק העונה הסדירה הראשון שלהם באולם היה ב-5 באוקטובר, בו ניצחו 4–2 את מינסוטה ויילד.
הפיסטונס שיחקו את משחקם הראשון באולם ב-4 באוקטובר 2017, בהפסד 108–106 לשארלוט הורנטס במסגרת משחקי ההכנה, אך כעבור שבועיים במשחקם הראשון בליגה בארנה ניצחו את ההורנטס 102–90.
תקציב

התקציב המקורי לבניית הזירה עמד במקור על 450 מיליון דולר אמריקאי, בנוסף ל-200 מיליון דולר נוספים לבניית מתחם הבידור. מתוך 650 מיליוני הדולרים של העלות הכוללת 285 מיליון דולר תוכנו להיות כספים ציבוריים, ו-365 מיליון דולר במימון פרטי. ב-23 במאי 2017 דווח כי עלות הזירה עלתה ל-862.9 מיליון דולר.
הרשות לפיתוח מרכז העיר, שבבעלותה נמצאת הזירה, מחזירה כ-15 מיליון דולר מדי שנה במסי בתי ספר ממלכתיים.
שם

ב-28 באפריל 2016 הודיעה חברת אולימפיה אנטרטיינמנט שהזירה החדשה תקרא Little Caesars Arena, על שם רשת הפיצריות Little Caesars שבבעלות משפחת איליץ'. עוד נחשף כי על גג הזירה יוצג לוגו החברה.
אוהדי הרד וינגס לא ראו את ההחלטה בעין יפה, וחלקם אף ניסחו עצומה בדרישה לקרוא לזירה על שם שחקן הקבוצה לשעבר גורדי האו שמת ב-10 ביוני 2016.
אירועים > הוקי קרח

בינואר 2018 נערך בזירה לראשונה טורניר ה-Great Lakes Invitational, שהתקיים עד אז בג'ו לואיס ארנה. ה"פרוזן פור" 2020, הפיינל פור של טורניר אליפות המכללות של ה-NCAA בהוקי קרח, תוכנן להתקיים בליטל סיזרס ארנה, אך בוטל בעקבות מגפת הקורונה בארצות הברית.
ב-16 במרץ 2024 קיימה ליגת ההוקי המקצוענית לנשים (PWHL) משחק בזירה בין קבוצות בוסטון ואוטווה. במשחק צפו 13,736 אנשים, שיא כל הזמנים לקהל במשחק הוקי נשים בארצות הברית.
אירועים > כדורסל

ב-16 בדצמבר 2017 התקיימו בזירה משחקי כדורסל המכללות הראשונים, כשאוניברסיטת מישיגן שיחקה מול אוניברסיטת דטרויט מרסי ואוניברסיטת המדינה של מישיגן שיחקה מול אוניברסיטת אוקלנד.
עד 2019 אירח הליטל סיזרס ארנה את טורניר ההורייזון ליג בכדורסל לגברים ולנשים, ובטורניר אליפות המכללות בכדורסל 2018 אירח את משחקיה של אוניברסיטת דטרויט מרסי בסיבוב הראשון והשני.
משחק הגמר של ליגת הכדורסל 3x3 האמריקאית BIG3 לשנת 2020 תוכנן להתקיים בליטל סיזרס ארנה, אך בוטל בעקבות מגפת הקורונה.
אירועים > ענפים אחרים

ב-2 בדצמבר 2017 אירח הליטל סיזרס ארנה את אירוע UFC 218, וב-2022 התקיים בזירה טורניר ההיאבקות של ה-NCAA.
ב-2019 אירחה הזירה את אליפות ארצות הברית בהחלקה אמנותית על הקרח.
ב-8 באוקטובר 2017 אירחה הזירה לראשונה אירוע WWE, גיהנום בכלוב (Hell in a Cell), וב-12 במרץ 2018 אירחה את ה-WWE Raw.
ארגון All Elite Wrestling אירח את האירוע הראשון שלו בליטל סיזרס ארנה ב-29 ביוני 2022.
במהלך השנים התקיימו בזירה הופעות רבות, בין היתר של אד שירן, פול מקרטני, Imagine Dragons, האיגלס, דה ויקנד, Guns N' Roses, ליידי גאגא, ג'יי-זי, אנדראה בוצ'לי, קייטי פרי, לנה דל ריי, דמי לובאטו, ג'סטין טימברלייק, הארי סטיילס, רדיוהד, שאקירה, ברונו מארס, מארון 5, אלטון ג'ון, טראוויס סקוט, שר, קיס, אריאנה גרנדה, פינק, ג'ניפר לופז, סלין דיון, דואה ליפה, רוג'ר ווטרס, קנדריק לאמאר, אריק קלפטון, ברוס ספרינגסטין, מדונה וניקי מינאז'.
מבצע גראפל

ענן הפטרייה שחולל הניסוי המוצלח הראשון בסדרה במתקן תרמו-גרעיני, 8 בנובמבר 1957. עוצמת ההתפוצצות שהושגה הייתה 1.8 מגאטון
מבצע גראפל (Operation Grapple) היה הכינוי לסדרה של תשעה ניסויים אטמוספיריים שערכה בריטניה בפצצות מימן. הניסויים נערכו ממאי 1957 ועד ספטמבר 1958 באיי מולדן וקיריטימטי שבמרכז האוקיינוס השקט (כיום חלק ממדינת קיריבטי). באחד מהניסויים הושגה עוצמת התפוצצות השקולה ל-3 מגאטון TNT – הגבוהה ביותר בתולדות תוכנית הגרעין הבריטית.
הניסויים ביססו את מעמדה של בריטניה כמעצמה התרמו-גרעינית השלישית בעולם ותרמו לחתימת הסכם ההגנה המשותף בינה לבין ארצות הברית בשנת 1958.
ההכנות לניסויים

הניסויים בפצצות מימן נערכו לאחר 9 ניסויים גרעיניים בריטיים קודמים בפצצות גרעיניות, אשר נערכו באוסטרליה בשנים 1952–1956.
ניהול ניסויי פצצות המימן הצריך פעולה משולבת של מדענים אזרחיים ואנשי צבא מכל זרועות הכוחות המזוינים הבריטיים. ההיערכות לניסויים החלה במאי 1956. האזרחים והחיילים הראשונים הגיעו לאי קירימטי בדרך הים והשמישו את מסלול הטיסה הישן שהיה באי. דרכו הגיעו לאי משם ואילך יתר אנשי סגל הניסוי. הם הוטסו לשם דרך קנדה והוואי (בחלק מהדרך באמצעות טיסות אזרחיות). הצי המלכותי בנה בקירימטי מתקן להתפלת מי ים, שסיפק לשוהים באי מים לשתייה ולרחצה. מטען ואספקה עבור הניסויים ואנשי הסגל שלהם הגיעו אל האיים בדרך הים ובטיסות של חיל האוויר המלכותי דרך בסיס חיל האוויר של ארצות הברית היקאם שבהוואי.
אנשי סגל לניסוי הוצבו גם באי מולדן, 330 קילומטרים מדרום לקירימטי, שבשמיו נועדו המתקנים התרמו-גרעיניים להתפוצץ. אנשי סגל נוספים הוצבו באי פנרין (Penrhyn), ‏320 קילומטרים מדרום לאי מולדן. אי זה נועד להשתתף במעקב הטכני אחר הניסויים וכן הופעלה בו תחנה מטאורולוגית.
הניסויים

| תאריך | שם | אתר הניסוי | שיטה | גובה הפעלה | עוצמה שהושגה |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 15 במאי 1957 | גראפל 1 | האי מולדן | הטלה ממפציץ | 2,200 מטר | 300 קילוטון |
| 31 במאי 1957 | גראפל 2 | האי מולדן | הטלה ממפציץ | 2,400 מטר | 720 קילוטון |
| 19 ביוני 1957 | גראפל 3 | האי מולדן | הטלה ממפציץ | 2,400 מטר | 200 קילוטון |
| 8 בנובמבר 1957 | גראפל X | האי קירימטי | הטלה ממפציץ | 2,250 מטר | 1.8 מגאטון |
| 28 באפריל 1958 | גראפל Y | האי קירימטי | הטלה ממפציץ | 2,350 מטר | 3 מגאטון |
| 22 באוגוסט 1958 | גראפל Z1 | האי קירימטי | תלייה מבלונים | 450 מטר | 24 קילוטון |
| 2 בספטמבר 1958 | גראפל Z2 | האי קירימטי | הטלה ממפציץ | 2,850 מטר | מגאטון אחד |
| 11 בספטמבר 1958 | גראפל Z3 | האי קירימטי | הטלה ממפציץ | 2,650 מטר | 800 קילוטון |
| 23 בספטמבר 1958 | גראפל Z4 | האי קירימטי | תלייה מבלונים | 450 מטר | 25 קילוטון |
המתקנים הגרעיניים הוטלו בשבעה מהניסויים ממפציצי ויקרס וליאנט. בשני ניסויים נוספים נתלו הפצצות מבלוני מחסום שחוברו אל הקרקע בכבלים.
שלושת הניסויים הראשונים נערכו במאי ויוני 1957 מעל האי מולדן (4°01′00″S 154°24′00″W﻿ / ﻿4.016667°S 154.399999°W﻿ / -4.016667; -154.399999). הם היוו אכזבה, שכן לא הפיקו את עוצמת ההתפוצצות המקווה של מגאטון אחד. למרות זאת תיארה אותם הממשלה הבריטית כהצלחה והכריזה על עצמה כמעצמה תרמו-גרעינית.
הניסוי הבא, גראפל X, נערך בנובמבר 1957. על מנת לחסוך בזמן ובכסף בוצע הניסוי (וגם אלו שבאו אחריו) מעל האי קירימטי (1°52′00″S 157°24′00″W﻿ / ﻿1.866667°S 157.4°W﻿ / -1.866667; -157.4). הופעל מתקן תרמו-גרעיני חדש, שנבנה על סמך הלקחים משלושת הניסויים הקודמים. הניסוי נחל הצלחה רבה, כאשר עוצמת ההתפוצצות שהושגה הגיעה ל-1.8 מגאטון – כ-80% יותר מהמצופה. עם זאת, רוב העוצמה הופקה מהשלב הראשון (ביקוע אורניום) של הפצצה ולא מהשלב השני, של היתוך מימן. עוצמת ההתפוצצות הסבה נזק למבנים על האי.
ניסוי גראפל Y התקיים כחצי שנה לאחר מכן, באפריל 1958. הוא נחל הצלחה מלאה, כאשר עוצמת ההתפוצצות שהושגה הייתה 3 מגאטון, בהתאם לתחזית המדענים. היא גם נבעה ברובה מהשלב השני של המתקן, כפי שקיוו. היה זה הניסוי רב העוצמה ביותר שקיימה בריטניה במהלך כל הפרויקט הגרעיני שלה.
קבוצת הניסויים האחרונה בסדרה - גראפל Z - נערכה באוגוסט ובספטמבר 1958. מטרתה הייתה לנסות ראשי נפץ חדשים, בעלי משקל קל יותר והקשחה מפני נזקי קרינה מפצצות אחרות. שתי פצצות (בניסוי הראשון והאחרון) נתלו מבלונים. שתי האחרות, החזקות יותר, הוטלו ממפציצים. העוצמה הרבה ביותר הושגה בניסוי השני - מגאטון אחד.
בספטמבר ואוקטובר 1957, במקביל למבצע גראפל, נערך במרלינגה (Maralinga) שבאוסטרליה מבצע אנטלר (Antler) - שלושה ניסויים שנועדו לבדיקת מרכיבים של פצצות המימן. הושגה בהם עוצמה של 930 טון עד 26.6 קילוטון.
לאחר הניסויים > הסכם ההגנה המשותף עם ארצות הברית

בניסויים הגרעיניים שנערכו בשנים 1952–‏1958 הדגימה בריטניה את כוחה כמעצמה גרעינית. זאת ביחד עם שיקולים פוליטיים נוספים (כמו הרצון לשפר את היחסים עם בריטניה לאחר משבר סואץ) הביאו את ארצות הברית לאמץ עם בריטניה הסכם הגנה הדדי ב-1958, שעסק בשיתוף פעולה בין המדינות בתחום הנשק הגרעיני. ההסכם העניק לבריטניה את היתרונות הבאים:
החלפת מידע מסווג בינה לבין ארצות הברית אודות נשק גרעיני וייצורו. הדבר איפשר לבריטניה להוזיל את עלויות ייצור הנשק הגרעיני שלה על ידי אימוץ דגמי תכנון אמריקאים.
עריכת ניסויים גרעיניים באתר הניסויים נבדה בארצות הברית.
עריכת עיסקות חילופין של חומרים בקיעים (אורניום אמריקאי תמורת פלוטוניום בריטי).
תוקף ההסכם הוארך עם השנים ושיתוף הפעולה והדיאלוג לפיו בין המדענים והמעבדות של תעשיית הנשק הגרעיני בשתי המדינות נמשך עד היום.
לאחר הניסויים > השלכות סביבתיות ובריאותיות

במסקנות מחקר של משרד ההגנה הבריטי שנערך ב-2010 נטען כי הנשורת מן הניסויים הגרעיניים במבצע גראפל לא תגיע לריכוז אשר ישפיע בצורה משמעותית על הטבע באתר הניסוי ובקרבתו.
במחקר של אוניברסיטת מאסי (Massey) מניו זילנד נטען ב-2005 שימאים של הצי המלכותי, הצי המלכותי של ניו זילנד וצי פיג'י שצפו בניסויים מאוניותיהם נחשפו לנשורת ממנו וסבלו עקב כך ממחלות ממאירות ומשינויים גנטיים אצל ילדיהם שנולדו לאחר מכן. תובענה ייצוגית של ותיקי הניסויים שטענו כי נפגעו הוגשה בעקבות המחקר נגד משרד ההגנה הבריטי. המחקר הסטטיסטי על מחלות בקרב ותיקי הניסויים לא העמיד תשובה ברורה וחד משמעית בנושא.
ראו גם

מבצע הוריקן
הערות שוליים

↑  אתר Atomic Weapons Establishment, מוצג באתר Web Archive.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007530085205171  LCCN: sh88005463
לטיציה רמולינו

| --- | --- |

 לידה:  24 באוגוסט 1750 אז'אקסיו, צרפת 
 פטירה:  2 בפברואר 1836 (בגיל 85) רומא, מדינת האפיפיור 
 שם לידה:  Maria Letizia Ramolino 
 מדינה:  צרפת, הרפובליקה של ג'נובה 
 מקום קבורה:  Chapelle Impériale 
 בן או בת זוג:  קרלו בואונפרטה (2 ביוני 1764–24 בפברואר 1785) 
 
לטיציה רמולינו (באיטלקית: Letizia Ramolino;‏ 24 באוגוסט 1750 –	2 בפברואר 1836) הייתה אמו של נפוליאון בונפרטה ואשתו של קרלו בואונפרטה.
ביוגרפיה > ראשית חייה

נולדה למשפחה קורסיקנית מכובדת ועשירה. בגיל 13, התחתנה עם קרלו בונפרטה בן השמונה עשרה שהיה ממשפחת בונפרטה משפחה בורגנית אמידה. הנישואים היו פוליטיים בעיקרם והשתלמו מאוד מבחינתו של קרלו. לטיציה הביאה עמה כנדוניה שדה בן שלושים ואחד דונם, וכן טחנת קמח, שהניבו הכנסה שנתית של כ-10,000 לירות שטרלינג.
בשנת 1782 בעלה הראשון קרלו בואונפרטה לקה במחלה שהייתה ככל הנראה סרטן הקיבה. הוא סבל מכאבים עזים, ונסע למונפלייה בתקווה למצוא שם טיפול רפואי מתאים. עם זאת, אף רופא לא הצליח להקל על כאביו. הוא מת במונפלייה ב-24 בפברואר 1785. בשנת 1793 עזבה את קורסיקה והתיישבה מחדש עם ילדיה במרסיי שבצרפת, שם ניהל בנה נפוליאון קריירה צבאית מצליחה ובסופו של דבר לקח את השלטון.
לטיציה לא אישרה את נישואיו של בנה לז'וזפין דה בוארנה בשנת 1796.
ביוגרפיה > שלטונו של נפוליאון

בשנת 1804, בנה נפוליאון הכריז על עצמו כקיסר. למרות שתוארה בציור המפורסם של הכתרת נפוליאון בידי דוד, היא לא הגיעה להכתרת בנה. על פי צו היא קיבלה את התואר "מאדאם, אם הוד מלכותו הקיסרית", ב-18 במאי 1804 או 23 במרץ 1805. נפוליאון שילם לה 25,000 פרנק בחודש.
היא לא הגיעה לחצר הקיסרית והתגוררה בדרך כלל בשאטו דה פונט-סור-סיין, והתגוררה במלון דה ברין בפעמים הנדירות שבהן ביקרה בפריז.
בשנת 1814 השתתפה בגלות נפוליאון באלבה, והוא התייחס אליה שם בחיבה.
ביוגרפיה > אחרית חייה

לאחר 1815 עברה לרומא, בפאלאצו ד'אסטה-בונפרטה, בפיאצה ונציה, שם התגוררה עם אחיה הצעיר ג'וזף פש. במהלך שנותיה ברומא היא כמעט ולא ראתה בני משפחה אחרים חוץ מאחיה, שעזב אותה לעיתים רחוקות. במשך זמן מה שימשה הציירת אנה ברברה באנסי כבת לוויה שלה.
היא מתה ב-2 בפברואר 1836, בת 85, שלושה שבועות לפני יום השנה ה-51 למותו של בעלה ו-15 שנה לאחר מותו של בנה נפוליאון. באותה תקופה היא הייתה כמעט עיוורת.
צאצאיה

ללטיציה ראמולינו ולקרלו בואונפרטה היו שלושה עשר ילדים משותפים. מתוכם רק שמונה הגיעו לבגרות:
נפולאונה (נולד ומת ב-17 באוגוסט 1765)
מריה אנה (3 בינואר 1767 - 1 בינואר 1768)
ז'וזף (7 בינואר 1768 - 28 ביולי 1844) לימים מלך נאפולי וספרד
נפוליאון (15 באוגוסט 1769 – 5 במאי 1821) לימים קיסר צרפת
מריה אנה (נולדה ומתה ב-1770)
מריה אנה (14 ביולי 1771 - 23 בנובמבר 1771)
בן שמת ברחם (1773)
לוסיאן (21 במאי 1775 - 29 ביוני 1840) לימים פוליטיקאי וסופר
אליזה (3 בינואר 1777 - 7 באוגוסט 1820) לימים דוכסית גדולה של טוסקנה
לואי (2 בספטמבר 1778 - 25 ביולי 1846) לימים מלך הולנד
פולין (20 באוקטובר 1780 - 9 ביוני 1825) לימים נסיכת סולמונה
קרולינה (25 במרץ 1782 - 18 במאי 1839)
ז'רום (15 בנובמבר 1784 - 24 ביוני 1860) לימים מלך וסטפאליה
לשון קרח

לשון הקרח ארבוס, היורדת מקרחון ארבוס, הר ארבוס, האי רוס, אנטארקטיקה. לשון הקרח בולטת לתוך מצר מקמרדו (מפרץ קפוא בתמונה).
לשון קרח הוא משטח קרח דק וארוך, היוצא מקו החוף אל תוך אגם או אל הים. הלשון נוצר כאשר קרחון זורם לתוך הים או לתוך אגם במהירות גבוהה יחסית, ומי הים אינם מספיקים להמיסו, ועל כן נוצר משטח קרח על פני המים.
בתמונה ניתן לראות את לשון הקרח ארבוס, שאורכה 12 קילומטרים, וגובהה 10 מטרים, יוצאת לתוך האוקיינוס. סביבה מי הים הקפואים, אך לשון הקרח נותרת קפואה גם שהים סביבה מפשיר.
הערות שוליים

↑  לשון הקרח ארבוס, באתר נאס"א
מדליית אליוט קרסון

| --- | --- |

 תיאור:  מדליית אליוט קרסון, ספריית הקונגרס, 2012
 מדינה:  ארצות הברית 
 הגוף המעניק:  מכון פרנקלין 
 תקופת הפרס:  1875–הווה (כ־149 שנים) 
 נקרא על שם:  אליוט קרסון 
 
מדליית אליוט קרסון היא פרס שהוענק בין השנים 1875–1997 על ידי מכון פרנקלין בפילדלפיה, ארצות הברית.
המדליה הייתה בעלת הערך הגבוה ביותר בין הפרסים שהוענקו על ידי מכון פרנקלין. המדליה נוסדה על ידי אליוט קרסון, חבר לכל החיים של מכון פרנקלין, בשנת 1848. הפרס ניתן עבור: גילויים באומנויות ובמדע, המצאות או שיפורים במכונה שימושית, או עבור תהליך או הרכב חומרים חדש, או עבור מיומנות גאונית או שלמות ביצירה".
בשנת 1998 אוחדה המדליה לתוך מדליית בנג'מין פרנקלין במסגרת ארגון מחדש של הפרסים של מכון פרנקלין. במהלך השנים הוענקה המדליה 268 פעמים.
ראו גם

רשימת זוכי מדליית אליוט קרסון שיש עליהם ערך בוויקיפדיה העברית
מבצע 14f13

מבצע 14f13, הנקרא גם "הטיפול המיוחד" - הוא מבצע אשר היה תוכנית המשך לתוכנית T4 - אותנסיה. היא פעלה בין השנים 1941 עד 1944. במסגרת תוכנית זאת יצאו "משלחות רופאים", בעיקרם פסיכיאטרים, היישר ממוסדות אותנסיה אל מחנות הריכוז. במחנות אלו, ערכו הרופאים סלקציות של "חולי נפש" במטרה לזהות את אלו שאינם עומדים בקריטריונים הנאציים ולא יכלו להמשיך לעבוד על מנת  לרצוח אותם.  במהלך המבצע נרצחו כ-15,000–20,000 קורבנות.