stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ויקרא
לקריאה נוספת > עיונים בנושאים מתוך הספר

ישראל קנוהל. מקדש הדממה – עיון ברובדי היצירה הכוהנית שבתורה. ירושלים: מאגנס, תשנ"ג.
ברוך שורץ. תורת הקדושה – עיונים בחוקה הכהנית שבתורה. ירושלים: מאגנס, תשנ"ט.
Levine, Baruch (2006). "Leviticus: Its Literary History and Location in Biblical Literature".  In Rolf Rendtorff, Robert A. Kugler (ed.). The Book of Leviticus: Composition and Reception. Brill. ISBN 9789004126343.
Marx, Alfred (2006). "The Theology of the Sacrifice according to Leviticus 1–7".  In Rolf Rendtorff, Robert A. Kugler (ed.). The Book of Leviticus: Composition and Reception. Brill. ISBN 9789004126343.
McDermott, John J (2002). Reading the Pentateuch: A Historical Introduction. Pauline Press. ISBN 9780809140824.
Newsom, Carol Ann (2004). The Self as Symbolic Space: Constructing Identity and Community at Qumran. BRILL. ISBN 9789004138032.
Nihan, Christophe (2007). From Priestly Torah to Pentateuch: A Study in the Composition of the Book of Leviticus. Tuebingen: Mohr Siebeck. ISBN 9783161492570.
Rodd, Cyril S (2001). Glimpses of a Strange Land: Studies in Old Testament Ethics. T&T Clark. ISBN 9780567087539.
Rogerson, J.W. (1991). Genesis 1–11. T&T Clark. ISBN 9780567083388.
Van Seters, John (1998). "The Pentateuch".  In Steven L. McKenzie, Matt Patrick Graham (ed.). The Hebrew Bible Today: An Introduction to Critical Issues. Westminster John Knox Press. ISBN 9780664256524.
Ska, Jean-Louis (2006). Introduction to Reading the Pentateuch. Eisenbrauns. ISBN 9781575061221.
Watts, James W. (2007). Ritual and Rhetoric in Leviticus: From Sacrifice to Scripture. New York: Cambridge. ISBN 9780521871938.
Wenham, Gordon (2003). Exploring the Old Testament: The Pentateuch. SPCK.
גולם במעגל (סרט)

ערך זה עוסק בסרט שראה אור ב-1993. אם התכוונתם לספר שעליו מבוסס הסרט, ראו .
| --- | --- |

 בימוי:  ענר פרמינגר
 הופק בידי:  חיים שריר, ענר פרמינגר, יעקב אייזנמן
 תסריט:  טלי זילברשטיין, ענר פרמינגר
 עריכה:  טובה אשר
 שחקנים ראשיים:  חגית דסברג (זוכת פרס אופיר 1993 ופרס תא המבקרים בפסטיבל חיפה, 1994) ניקול קסל, ענת וקסמן, דני ליטני, גדליה בסר, איצ'ו אביטל, אלברט כהן
 מוזיקה:  חיים פרמונט
 צילום:  יעקב אייזנמן
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  פסטיבל הקולנוע ירושלים, יולי 1993
 משך הקרנה:  94 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 דף הסרט ב־IMDb
 
מיקי סתיו (חגית דסברג)
מיקי סתיו (חגית דסברג)
מיקי סתיו (חגית דסברג) מנגנת את רסיטל הסיום לפסנתר
אמנון אורנשטיין (דני ליטני) שר ומנגן את "אופליה הקטנה" בפאב השכונתי
גולם במעגל הוא סרט ישראלי של ענר פרמינגר משנת 1993 על פי ספרה של לילי פרי-אמיתי שיצאה לאור בשנת 1986, אך עם שינויים מהספר המקורי. הסרט זכה במספר פרסים בישראל ובעולם, בהם פרס אופיר לשחקנית הטובה ביותר (חגית דסברג).
הפקה

בסוף 1987 קיבלה אשת הקולנוע עידית שחורי את זכויות ההסרטה של הספר "גולם במעגל" מהסופרת לילי פרי. שחורי לא מימשה את הזכויות וענר פרמינגר לקח על עצמו את הפרויקט בסיוע המפיק חיים שריר. את התסריט כתב הטלי זילברשטיין בסיוע מענק של קרן הקולנוע הישראלי. תקציב נוסף להפקת הסרט התקבל מרשות השידור.
תקציר העלילה

מיקי סתיו (חגית דסברג) היא פסנתרנית מופנמת ועצורה הנאבקת על זהותה, ומתנתקת בהדרגה מן העולם ההרמטי והמוגן שבו גדלה. מיקי ממולכדת בתוך מעגל של מערכות יחסים תובעניות המציגות חלקי מראות לאישיותה. תהליך התבגרותה מתאפיין במתח החריף בין עולם המוזיקה הקלאסית עליו התחנכה, לבין הראליה של העולם היצרי הנחשף בתוכה ומחוצה לה במהלך הסרט. תוך כדי ההתכוננות לרסיטל הגמר באקדמיה למוזיקה, היא מתמודדת במקביל גם עם קיומה המעיק והבולע של אם ניצולת שואה (ניקול קסל), הזדקקותו של אב מסורס (גדליה בסר), יחסים עם סב סנילי (אלברט כהן), הראי התובעני שמציג לה הכנר אורי רוזס, חברה לשעבר (איצ'ו אביטל), ומערכת יחסים אינטימית אך מאכזבת עם אמנון (דני ליטני), השכן מלמעלה שמגלם את המאהב וזמר הפאב השכונתי, אך בעצם נשאר נאמן לארוסתו ולעולמו הבורגני. תהליך התבגרותה של מיקי הוא המוקד של סיפור החמצה, התנתקות ולידה מחדש. הסרט מכוון את הקהל להזדהות עם רגישותה של אשה מתבגרת, ומאיר את הכאב, הפרידה והמוות כחיוניים לחוויית הגדילה מגולם לפרפר.
לדברי הבמאי פרמינגר,
"לא התפשרתי על דברים שנראו בעיני מהותיים. למרות שמסיבות תקציב התבקש לצלם את הסרט באור החריף של הקיץ, עשיתי הכל כדי לצלם בחורף. החורף משמש יותר מאשר רקע לסרט: האור הרך, האיכות של רחובות שטופי גשם, הם חלק בלתי נפרד מההתרחשות שמתמקדת במיקי סתיו."
"מאחר שהמוזיקה משחקת תפקיד חשוב בדרמה, כמו גם בעולמה הפנימי של הגיבורה, חיפשתי שחקנית שתביא לסרט איכויות אנושיות-נפשיות מעולמה היא, באמצעות זיקתה למוזיקה. חגית דסברג הייתה מעבר לכל הציפיות. בנוסף לרקע מוקדם שהיה לה, עבודתה הממושכת עם המוזיקאי חיים פרמונט, אפשרה לנו להשיג ביטוי רגשי אותנטי באמצעות המוזיקה."
תפקידים

חגית דסברג - מיקי סתיו
ניקול קסל - גברת סתיו (אמה של מיקי)
גדליה בסר - מר סתיו (אביה של מיקי)
אלברט כהן - סבה של מיקי
דני ליטני - אמנון אורנשטיין
איצ'ו אביטל - אורי רוזס
ענת וקסמן - מרלן ברמלא
פסטיבלים ופרסים

2009 - "גולם במעגל", פסטיבל של מבחר סרטים ישראלים של כל הזמנים, מילאנו, איטליה.
1993-1995- הסרט "גולם במעגל" זכה בפרסים הבאים:
פרס וולג'ין: הסרט הישראלי הטוב ביותר בפסטיבל ירושלים 1993.
אנטיגונת הזהב: הסרט הטוב ביותר בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה, צרפת 1993.
פרס האקדמיה הישראלית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר, 1993 - חגית דסברג.
פרס אופרה פרימה: סרט הביכורים הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי מונטווידאו, אורוגוואי 1994.
יגואר הזהב: פרס מיוחד של חבר השופטים בפסטיבל קנקון, מקסיקו 1994.
פרס המבקרים לשחקן הטוב ביותר של שנת 1993 לחגית דסברג, פסטיבל חיפה 1994.
כמו כן בשנים 1995-1994 הסרט "גולם במעגל" השתתף בפסטיבלים ברחבי העולם, ביניהם:
פסטיבל מונטריאול, קנדה 1993; פסטיבל סאן סבסטיאן, ספרד 1993; וינה, לוס אנג'לס, ניו יורק - 1993; פסטיבל וושינגטון, ארצות הברית 1994; פסטיבל טרויה, פורטוגל 1994; לונדון, 1994; טוקיו, 1994; פסטיבל סאן פאולו, ברזיל 1994; פסטיבל קרלה, פסטיבל כלכתה, הודו 1995;
לקריאה נוספת

ליאת שטייר-לבני, שתי פנים במראה – ייצוג ניצולי השואה בקולנוע הישראלי 1945 - 2008, ירושלים: הוצאת מאגנס – אשכולות, 2009, עמ' 136.
הערות שוליים

↑  לאה ענבל, לילי ואמא שלה. בורגנות, כותרת ראשית, 14 בינואר 1987
↑  דליה שלף, משחק נפלא, במיוחד של חגית דסברג בסרט "גולם במעגל", חדשות, 5 ביולי 1993
↑  חיים נגיד, זכויות הגולם, מעריב, 18 בדצמבר 1987
↑  ג. עיטור, וקסמן אצל פרמינג'ר, חדשות, 24 בדצמבר 1992
↑  הגר רם, רשות השידור תסייע בהפקת ארבעה סרטים, חדשות, 15 ביולי 1993
↑  דורית חכים, דליה שלף, "גולם במעגל" זכה בפרס וולגין, חדשות, 9 ביולי 1993
בוקר טוב אדון פידלמן

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  יוסי מדמוני
 הופק בידי:  חיים שריר
 תסריט:  ארז קו-אל
 שחקנים ראשיים:  ששון גבאי   רמי דנון   נבו קמחי   הנרי דוד   שרה אדלר
 מוזיקה:  אבי בללי
 צילום:  בועז יהונתן יעקב 
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  2011 
 משך הקרנה:  102 דק' 
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 פרסים:  Sundance World Cinema Screenwriting Award  פרס גלובוס הקריסטל 
 דף הסרט ב־IMDb
 
בוקר טוב אדון פידלמן הוא סרט קולנוע דרמטי ישראלי בבימויו של במאי הקולנוע יוסי מדמוני ובכיכובו של השחקן ששון גבאי.
הסרט יצא לבתי הקולנוע באוגוסט 2011.
זהו הסרט השני ברווחיותו בקופות הכרטיסים בישראל בשנת 2011.
עלילה

עלילת הסרט מתרחשת בבית מלאכה קטן בדרום תל אביב שמתמחה בחידוש רהיטים עתיקים. אחד משני השותפים, מקסים מלמוד (רמי דנון), נפטר בתחילת הסרט, ומוריש את חלקו דווקא לבנו של יעקב פידלמן, שותפו (ששון גבאי).
פידלמן האב הוא בעל מקצוע מיומן וקפדן, אולם חסר הבנה בעניינים פיננסיים, תחום בו טיפל מלמוד. עקב כך, נקלעת הסדנה לקשיים כלכליים והבנקים מסרבים להעניק אשראי לפידלמן.
בנו של פידלמן, נוח (נבו קמחי), הוא עורך דין המנוכר מאביו. בגלל הקשיים הכלכליים והפוטנציאל הנדל"ני של הסדנה, הוא מעוניין שאביו יפרוש לגמלאות וכך יוכל למכור את הסדנה ליזמי נדל"ן. הדבר מערער עוד יותר את יחסיהם של השניים, הגרועים ממילא.
לסדנה מגיע צעיר מסתורי שעונה לשם אנטון (הנרי דוד) שברח מהבית, ומתקבל לעבוד כשולייתו של פידלמן. אנטון מתגלה גם כבעל רצון ללמוד וגם כבעל כישורים מתאימים כעובד.
על מנת להציל את הסדנה הכושלת, מציע אנטון, שמתגלה גם כפסנתרן מחונן, לשפץ פסנתר סטיינוויי מן המאה ה-19, אותו גילה בין הרהיטים בסדנה, ולמכרו ב-100,000 דולר.
בינתיים מתאהב אנטון באשתו ההרה של נוח, חוה (שרה אדלר), אשה רגישה ובעלת חוש אסתטי. חוה חשה שבעלה מעדיף את עסקיו ומזניח אותה ובינה לאנטון מתפתח קשר רומנטי.
עכשיו נוח ואנטון מתחרים על ליבה של חוה.
שחקנים

פידלמן - ששון גבאי
נוח - נבו קמחי
אנטון - הנרי דוד
חוה - שרה אדלר
מלמוד - רמי דנון
אניטה - רות גלר
נערת ליווי (מאהבת מלמוד) רותי בורנשטיין
נערת ליווי - סופיה אוסטריצקי
מועמדויות ופרסים

לצד הצלחה רבה בקופות בישראל זכה הסרט להצלחה בפסטיבלים בעולם: פרס התסריט לשנת 2011 בפסטיבל סאנדנס, הפסטיבל החשוב בארצות הברית, פרס "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל קרלובי וארי בצ'כיה מהחשובים בעולם, ועוד פרסים רבים בפסטיבלים בינלאומיים. הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, ונמכר להפצה מסחרית בארצות הברית ובאירופה. הסרט מועמד בשנת 2011 לפרס אופיר. כמו כן הסרט זכה בפסטיבל ירושלים בפרס הסרט הטוב ביותר, העריכה והמוזיקה.
הערות שוליים

↑  עופר מתן, צלילה חוזרת: הכנסות הסרטים הישראליים צנחו ב-2011, באתר nrg‏, 25 בדצמבר 2011
אחותי היפה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  מרקו כרמל
 הופק בידי:  דוד מנדיל, משה אדרי, לאון אדרי
 תסריט:  מרקו כרמל ועמנואל פינטו
 עריכה:  שמעון ספקטור
 שחקנים ראשיים:  משה איבגי אוולין הגואל ריימונד אמסלם  נורמן עיסא  איתי תורג'מן
 מוזיקה:  אבי בללי
 צילום:  גיורא ביח
 מדינה:  ישראל 
 הקרנת בכורה:  15 בספטמבר 2011
 משך הקרנה:  91 דקות
 שפת הסרט:  עברית, ערבית מרוקאית
 פרסים:  הסרט היה מועמד ל-11 פרסי אופיר וזכה בשניים: לשחקנית הראשית הטובה ביותר: אוולין הגואל ולשחקנית המשנה הטובה ביותר: ריימונד אמסלם.
 דף הסרט ב־IMDb
 
אחותי היפה הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויו של מרקו כרמל משנת 2011.
עלילה

ראמה מגרשת את אחותה מארי מביתה, מאירוע ברית המילה לנכד. רוברט בעלה של ראמה מתנגד להתנהגות זו ונמשך למארי, ואף נפגש איתה מאחורי גבה של אשתו. הוא כועס על אשתו. ראמה מחוברת לאמונות חזקות ומסוגלת לראות נשמות של מתים. היא מחוברת לקיר בביתה המאפשר לה לקלוט מסרים מן העולם הבלתי נראה. היא מאכילה את הקיר במאפים מעשה ידיה, ומאמינה שכך תמנע קטסטרופה, למען הגנת יקיריה. הסרט פותח באווירה של הלוויה, ובה המת מתבונן באנשים שהגיעו להלווייתו, על מנת לאפשר לצופה להבין את סגנון היצירה. אחותה של ראמה קשורה בקשר אהבה עם עלי, דייג ערבי האוהב אותה אהבת נפש עמוקה ומקבל אותה בדיוק כפי שהיא ללא ביקורת. ראמה כועסת מאוד על מארי אחותה משום שגרמה מפח נפש לה, למשפחתה ובמיוחד לאביה. שהתבייש ללכת לבית הכנסת, בגלל הקשר עם עלי. קובי בנם של ראמה ורוברט עוסק במכירת סרטי מין ומכשירי מין, כדי להגביר את האהבה ביישוב, לפי דעתו. הוא מאוהב ברותי. אך היא מגלה את מעשיו המגעילים אותה. מתברר שמארי חולה מחלה סופנית, מארי עדיין מתעקשת לחזור לבית הוריה בו מתגוררת משפחת ראמה. היא מתחננת להיקבר ליד אימה בבית הקברות. אך ראמה לא מאפשרת לה. ועלי, בעלה של מארי קובר אותה מעבר לגדר, ליד קבר אימה. כאן מתחיל תהליך של מאבק בין ראמה ואחותה ליד הקבר. ובו הן חושפות מעט ומסתירות עוד יותר במערכת היחסים הסבוכה ביניהן. במקביל רוברט עובר תהליך של אמונה בקיר, וגוברת יכולתו לדמיין קשר מיני עם מארי. הדיאלוג בין האחיות מגיע לרגעים של תקשורת וכעס לחלופין. ואילו קובי מצליח להתקרב לרותי...
אודות ההפקה

הסרט הופק בהשתתפותה של קרן הקולנוע הישראלי.
את שיר הנושא של הסרט, "מהיום שהלכת", שרה בערבית מרוקאית, חגית יאסו, זוכת העונה התשיעית של תוכנית הטלוויזיה "כוכב נולד". השיר הוא גרסת קאבר, שאותו שר במקור שמעון בוסקילה. יאסו לוהקה לסרט כחודש לאחר זכייתה ב"כוכב נולד".
השחקנים

| שם דמות | שם שחקן |
| --- | --- |
רוברט: משה איבגי
ראמה: אוולין הגואל
מארי: ריימונד אמסלם
עלי: נורמן עיסא
קובי: איתי תורג'מן
רותי: רותם זיסמן כהן
לבנה: דקלה אלקסלסי
בן לולו: רפי אמזלג
בוסקילה: דוד אוחיון
פרחה: שרונה אלימלך
הרב מבורך: אלברט אילוז
דודיק: אלכס סנדרוביץ'
אמא פרחה: מימי אלימלך
חברה רותי: שרית בר כהן
מורדוך הנכה:  מוריס כהן
סימה בן טולילה: רחל אברג'יל
מוכרחים להיות שמח

| --- | --- |
 כרזת הסרט
 בימוי:  ג'ולי שלז
 הופק בידי:  אמיר הראל
 תסריט:  עומר תדמור
 שחקנים ראשיים:  סיגלית פוקס טל פרידמן רבקה מיכאלי
 מוזיקה:  אבי בללי
 מדינה:  ישראל 
 חברה מפיצה:  קרן הקולנוע הישראלי   Yes הטלוויזיה בלוויין   שידורי קשת   למה הפקות   מטרו תקשורת
 הקרנת בכורה:  14 ביולי 2005
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית
 סוגה:  דרמה קומית 
 פרסים:  חמישה פרסי אופיר
 דף הסרט ב־IMDb
 
מוכרחים להיות שמח הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של ג'ולי שלז, שיצא לאקרנים ביולי 2005.
הפקה ופרסים

צילומי הסרט החלו במרץ 2004. "תקציב הפקת הסרט עמד על 850 אלף דולר, רובו, כחצי מיליון דולר, סיפקה קרן הקולנוע הישראלי, שידורי קשת סיפקה 175 אלף דולר, Yes הטלוויזיה בלוויין כ-100 אלף דולר, ומשה אדרי כ-100 אלף דולר.
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אופיר, וזכה בחמישה: לשחקנית (סיגלית פוקס), שחקנית המשנה (רבקה מיכאלי), מוזיקה (אבי בללי), עיצוב תלבושות (נתן אלקנוביץ) ועיצוב אמנותי (עדו דולב). לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בו הוענק לסיגלית פוקס פרס לשחקנית הטובה ביותר.
במהלך 2006 השתתף הסרט במספר פסטיבלים בארצות הברית, בהם פסטיבל הקולנוע הישראלי בניו יורק, פסטיבל הקולנוע העצמאי בקולורדו, פסטיבל הסרטים של קליבלנד ושני פסטיבלים בקליפורניה ובטקסס. באפריל 2006 הוענק פרס השחקנית הטובה ביותר לסיגלית פוקס בפסטיבל סירקיוז שבניו יורק.
עלילה

העלילה עוקבת אחר שמחה לוין (סיגלית פוקס), רווקה בודדה בת 35 מתל אביב שעובדת בחנות למכירת טלוויזיות. שמחה חיה חיים ריקניים ואומללים, היא מתגוררת בדירה חסרת כל חן, עובדת בעבודה נטולת כל עניין, מנהלת מערכות יחסים שמבוססות על ניצול ואינה מסתדרת עם משפחתה המורכבת: אחיה, גיל (טל פרידמן), מסתיר ממשפחתו את העובדה כי הוא מובטל, וחי חיי נישואים קשים עם אשתו, נורה (קרן מור), והוריה, יצחק ורינה (יוסי פולק ורבקה מיכאלי) סובלים ממשבר זוגיות המבוסס על מקרה יחיד מלפני עשרות שנים.
חייה של שמחה משתנים כאשר היא נבחרת להשתתף בתוכנית טלוויזיה בשם "מוכרחים להיות שמח" שמטרתה להגשים חלומות למשתתפיה בשידור חי. התוכנית שבה מתכננת שמחה להשתתף היא תוכנית מיוחדת לקראת יום הכיפורים שעוסקת בסליחות. שמחה נבחרת ומתחייבת להציג את משפחתה בשידור חי, כאשר תערוך מסיבה להוריה ולחבריהם הישנים מלפני עשרים שנה שנידו אותם בעקבות מקרה חד-פעמי, שבגללו סובלים כל בני המשפחה. במהלך הימים לקראת השידור עומדים קשיים רבים בפני שמחה, אשר מערערים את המסיבה המיוחלת, כולם קשורים לאותו מקרה, אך שמחה נוטלת את האחריות על הצלת משפחתה והובלתה אל עבר מקום טוב יותר, שמח יותר.
שחקנים

| שחקנ/ית | דמות |
| --- | --- |
סיגלית פוקס: שמחה
טל פרידמן: גיל
דורית בר-אור: מאיה
קרן מור: נורה
אלכסנדר סנדרוביץ': רדי
אלירן כספי: נוח
רבקה מיכאלי: רינה
יוסי פולק: יצחק
ליאור רז: שימי
מיכל ינאי: תמרה
תמי ספיבק: גברת נבות
רוני אלטר: מזכירה
פסקול

שיר הנושא של הסרט הוא ביצוע מחודש של דין דין אביב לשירה של אילנית, "כבר אחרי חצות" (עמוס אטינגר / נורית הירש).
הערות שוליים

↑  גואל פינטו, בימים אלה החלו צילומי הסרט "מוכרחים להיות שמח" בבימויה של ג'ולי שלז, באתר הארץ, 16 במרץ 2004
↑  דוד שליט, ‏הולך על המים, באתר גלובס, 1 בדצמבר 2005
↑  גואל פינטו, 13 מועמדויות בטקס פרסי אופיר ל"איזה מקום נפלא" ו"מוכרחים להיות שמח", באתר הארץ, 22 באוגוסט 2005
↑  גואל פינטו, "איזה מקום נפלא" - הסרט הטוב של השנה, באתר הארץ, 21 בספטמבר 2005
↑  פבלו אוטין, ‏המקום נפלא, הסרטים לא משהו, באתר גלובס, 17 ביולי 2005
↑  אבנר שפירא, 40 סרטים יוקרנו בפסטיבל הקולנוע הישראלי בניו יורק, באתר הארץ, 22 בפברואר 2006
הארץ המובטחת (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  עמוס גיתאי 
 הופק בידי:  עמוס גיתאי, מיכאל תפוח, לורן טרושו
 תסריט:  עמוס גיתאי, מארי-ז'וזה סנסלם 
 עריכה:  איזבל אינגולד
 שחקנים ראשיים:  רוזמונד פייק, חנה שיגולה, אן פריו, דיאנה בספצ'ני, קריסטינה ליכניצקי, יוסף אבו ורדה, עמוס לביא
 מוזיקה:  סימון שטוקהאוזן, היהודים
 צילום:  קרולין שמפטייה 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברה מפיצה:  נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  21 באוקטובר 2004
 משך הקרנה:  90 דקות
 שפת הסרט:  עברית, אנגלית, רוסית, ערבית
 סוגה:  סרט דרמה 
 תקציב:  ₪14,400,000
 הכנסות:  ₪16,600
 דף הסרט ב־IMDb
 
הארץ המובטחת הוא סרט קולנוע מ-2004 בבימויו של עמוס גיתאי. התסריט, שנכתב בידי גיתאי ומארי-ז'וזה סנסלם, עוסק בפגישתן של שתי נשים שהגיעו בנסיבות שונות לעבוד כפרוצות בבית בושת ישראלי בשם "הארץ המובטחת". יחד עם הסרט "אור" שביימה קרן ידעיה, זהו אחד משני סרטים העוסקים בתופעת הזנות בישראל שיצאו ב-2004. הסרט זכה להצלחה בפסטיבל ונציה ה-61, שם השתתף בתחרות הרשמית על פרס אריה הזהב וזכה בפרס ה"קולנוע למען השלום".
מבחינה מסחרית, הסרט נחל כישלון חרוץ. תקציב ההפקה שלו עמד על כ-14 מיליון ש"ח, בעוד הכנסותיו הסתכמו בכמה אלפי ש"ח בודדים. חברת טלעד מימנה חלק מן ההוצאות.
עלילה

הסרט נפתח בהצגת קבוצה של בדואים וצעירות מזרח-אירופאיות החונים במדבר סיני בשעת לילה. הבדואים משוחחים ביניהם בערבית ובו בזמן משוחחות הצעירות ביניהן ברוסית. בהמשך אונס אחד מהבדואים את אחת הצעירות במרחק מה מן המחנה. הצעירות מועברות לידיהם של סוחרי נשים, שם מנהלת אן (אן פריו) מכירה פומבית שלהן לקבוצה של גברים. הצעירות מועברות במשאית לרמאללה ומשם לאילת, שם הן מאולצות להתפשט, נשטפות בצינור מים תחת פיקוחה של אן, מולבשות בלבוש של פרוצות ונשלחות לטיפולה של אישה מבוגרת בשם חנה (חנה שיגולה) שתפקידה לאפר ולהרגיע אותן. דיאנה (דיאנה בספצ'ני) מגיעה אל חנה כשהיא נסערת, אך חנה שוטחת בפניה את סיפור חייה ומצליחה להרגיע אותה.
אל המכון מגיעה צעירה בריטית מצודדת בלבוש מהוגן בשם רוז. דיאנה ניגשת אליה ומבקשת את עזרתה בטענה שהצעירות נחטפו ומוחזקות בניגוד לרצונן. מנהלי המכון מבחינים בשיחה ועם יציאתה של רוז מן המכון אחד מהגברים יוצא אחריה. בסצנה הבאה נראית רוז נוסעת במשאית עם הגבר ומקיימת איתו יחסי מין במושב האחורי לעיניהן של הצעירות המובלות במשאית, בעוד שהנהג עוצר את המשאית ומקיים מין אוראלי כפוי עם אחת מהצעירות. המשאית מגיעה לחיפה והצעירות מוכנסות אל מכון ליווי בשם "הארץ המובטחת" שם משוכנות דיאנה ורוז באותו החדר. הן מתחילות להעלות זיכרונות ולשוחח ביניהן על נסיבות הגעתן מאסטוניה לישראל, כאשר בין השאר מתברר הרקע האוונגליסטי הדתי של רוז. את הסצנה האחרונה פותח פיצוץ עז ומחוץ למכון הליווי נמצאים כוחות שיטור והצלה גדולים, ורוז מנצלת את המהומה על מנת למלט את דיאנה ההמומה מאושר ואת עצמה מהמקום.
נושאים והפקה

"הארץ המובטחת" פותח את טרילוגיית הסרטים של גיתאי העוסקת בחציית גבולות, שהמשיכה עם "אזור חופשי" (2005) ו"התנתקות" (2007).
הסרט נוצר כהערה על הסכסוך הישראלי-פלסטיני שלדברי גיתאי גרם לכך שהיחסים בין העמים מתנהלים "רק בשני מישורים: המישור הגבוה של פעילות מוזיקלית, או המישור הנמוך של הפשע; רשתות של פשיעה שחוצות את הגבולות ומתקיימות ברמה א-לאומית". הסרט גם עוסק ביחס יוצא הדופן בברוטליות שלו, לדעתו של גיתאי, של ישראל כלפי העובדים הזרים והפרוצות שמגיעים למדינה. במישור האישי עוסק הסרט בהשפעתה של אימו של גיתאי עליו בנושא ההכרח של כל חברה לכבד את הנשים שבה. אימו של גיתאי נפטרה במהלך צילומי הסרט, שנקטעו לתקופה ארוכה יחסית לדרישתו של גיתאי, שטען שייתכן שבדיעבד הסרט הפך למעין הומאז' לא ישיר לדמותה של אימו. גיתאי טען גם כי הוא מתנגד באופן גורף לתופעת הזנות ובפרט לאופן הייצוג המסורתי של דמות הזונה בקולנוע.
שמותיהן של כל הדמויות הנשיות בסרט זהים לשמות השחקניות שמגלמות אותן. את התפקידים הראשיים, רוז ודיאנה, מגלמות רוזמונד פייק ודיאנה בספצ'ני, בעוד שחנה שיגולה מגלמת את המאפרת חנה, ואן פאריו את סוחרת הנשים אן. כמו כן, משתתפים בסרט השחקנים הישראלים יוסף אבו ורדה ועמוס לביא בתפקידים של סרסורים. גיתאי ביקש מן השחקניות להישאר וללון במדבר למשך תקופת צילומי סצנות הפתיחה, כדי שיוכלו להבין טוב יותר את מצבן של הדמויות. התסריט התפתח תוך כדי צילומו של הסרט. כך למשל, הוחלט על הרקע הדתי של רוז, בעקבות החלטתה של השחקנית רוזמונד פייק לקרוא לראשונה בחייה מתוך ספרי התורה בתקופת הצילומים, לאחר שקיבלה השראה מן "הנופים התנ"כיים" של מדבר סיני תוך כדי צילומי הסצנות הראשונות.
ביקורת ופרשנות

בעיתון "לה מונד" נכתב: "'הארץ המובטחת' הוא סרט מהמם בנועזותו, הן מסיבות פוליטיות והן מבחינת הבחירות האסתטיות שנעשו... ישנם סרטים בהם היוצר מתיימר לחשוף מצב כלשהו ותחת זאת סולל את הדרך להנאה מציצנית. לא כך בסרט זה; עינו של הבמאי לעולם אינה מבזה את גופותיהן של השחקניות". המבקר ציין סרטים קודמים של גיתאי שעסקו ביחס משפיל כלפי נשים, "בנגקוק-בחריין" ו"קדוש", ופירש את הצגת גופותיהן של הפרוצות הנסחרות באופן מבזה בין מעברי גבול כ"מטאפורה למערכת כלכלית מתועבת המשתלטת על העולם".
ב"הניו יורק טיימס" נטען כי הסרט מצליח בהרכבתן המסובכת של טכניקות שונות כמו שילוב בין מצלמות הנישאות ביד למצלמות מקובעות, תוך הסתייגות מדמותה של רוז שמניעיה אינם תמיד ברורים.
המבקר שמוליק דובדבני טען כי עיסוקו של הסרט במוטיב הגבול מנקודת מבט מגדרית דומה לזה של הסרטים "אזור חופשי" ו"הכלה הסורית", שיצאו באותה התקופה.
לקריאה נוספת

ז'אן מישל פרודון, תרגום: דפנה רז (מצרפתית), גיתאי X‏2‏X‏3, תל אביב: רסלינג, 2007
הערות שוליים

1 2 3  אברהם כרמלי, איריס רביד–ימין, קולנוע בישראל, סיכום פעילות שנתית 2004–2005, המרכז למידע ולמחקרי תרבות, פברואר 2008, אדר א' תשס"ח, עמ' 8
↑  דפנה לוצקי, סרטו של גיתאי זכה ב"אות השלום" בפסטיבל ונציה, באתר הארץ, 11 בספטמבר 2004
↑  גואל פינטו, טלעד תשקיע כ-800 אלף שקל בסרט חדש של עמוס גיתאי, באתר הארץ, 4 בינואר 2004
↑  נירית אנדרמן, יש ערימה של מתנחלים על הדשא, באתר הארץ, 1 באפריל 2007
↑  ארנה קזין, בעיניכם היא פרוצה?, באתר הארץ, 3 בנובמבר 2004. (הקישור אינו פעיל, 14.11.12)
↑  ראיונות עם עמוס גיתאי ורוזמונד פייק, במארז ה-DVD של הסרט.
↑  הארץ המובטחת, באתר הרשמי של עמוס גיתאי. (באנגלית)
↑  דרמטיזציה של הקקופוניה של המזרח התיכון, הניו יורק טיימס. (באנגלית)
↑  ‏שמוליק דובדבני, עובר את הגבול, באתר ynet, 13 ביוני 2005.
עץ לימון (סרט)

| --- | --- |
כרזת הסרט
כרזת הסרט
 בימוי:  ערן ריקליס
 הופק בידי:  ערן ריקליס
 תסריט:  ערן ריקליס סוהא עראף
 עריכה:  טובה אשר 
 שחקנים ראשיים:  היאם עבאס עלי סלימאן רונה ליפז-מיכאל דורון תבורי
 צילום:  ריינר קלאוסמן 
 מדינה:  ישראל, גרמניה, צרפת
 חברה מפיצה:  IFC Films
 הקרנת בכורה:  27 במרץ 2008
 משך הקרנה:  106 דקות
 שפת הסרט:  ערבית, עברית
 סוגה:  סרט דרמה 
 מקום התרחשות:  יהודה ושומרון 
 הכנסות:  $6,628,437
 הכנסות באתר מוג'ו:   lemontree
 פרסים:  זכה בפרס בחירת הקהל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין
 דף הסרט ב־IMDb
 
עץ לימון הוא סרט קולנוע בבימויו של ערן ריקליס, שעוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני, תוך התמקדות במאבקה של אלמנה פלסטינית נגד שר הביטחון, שגר בשכנות עמה, הרוצה להרוס את מטע עץ הלימון של משפחתה, הנמצא בסמוך לגדר הביטחון.
עלילה

שר הביטחון הישראלי, ישראל נבון (דורון תבורי), עובר לגור על גבול ישראל והגדה המערבית. כאשר מבנה הנמצא בצד הישראלי בסמוך לקו הביטחון. השירות החשאי הישראלי רואה במטע עצי הלימון של סלמה זידאן (היאם עבאס), אלמנה פלסטינית שמשפחתה טיפלה בשטח במשך דורות, איום לשר ואשתו. רשויות הביטחון מציבות עמדת שמירה וגדר תיל מסביב למטע וכן הוראה לעקור את עצי הלימון.
סלמה מרגישה מבודדת מכיוון שבנה עבר להתגורר בוושינגטון ובנותיה נשואות. זקן הכפר, אבו קמאל (מכרם ח'ורי), מייעץ לה להיכנע, אבל היא מחליטה לשכור עורך דין צעיר בשם זיאד דאוד (עלי סלימאן). הם לוקחים את טיעוניהם עד לבית המשפט העליון, בפני השופטת לבנת (ריקי חיות). מירה נבון (רונה ליפז-מיכאל), אשת השר, מזדהה עם סלמה. המקרה מקבל תשומת לב תקשורתית ומירה מעניקה ראיון בחדשות שבעלה מתחרט עליו. מירה מאמינה כי הצבא הישראלי הגיב בחומרה והיא גם שותפה לתחושת הבדידות של סלמה. יחסים סבוכים ולא לגמרי ברורים מתפתחים בין הנשים. כאשר בית המשפט מבטל את הפניה הפלסטינית, מירה עוברת דירה וחומת בטון נבנית בקרקע שבין סלמה ובית שר הביטחון. בסוף הסרט השוט האחרון מראה כי עצי הלימון נכרתו. הסרט צולם בפרדסי קיבוץ ניר אליהו.
קבלת הסרט

הסרט יצא בישראל ב-27 במרץ 2008. וב-17 באפריל 2009 הוא יצא לקהל הבינלאומי בהפצת IFC Films. הסרט התקבל באופן חיובי בעולם. באתר "Rotten Tomatoes" הוענק לו ציון 91, והוא תואר כך:
קולנוע ישראלי חיובי ואישי המציע חזור מאופק ומעורר מחשבה של הבעיות בגדה המערבית.
קבלת הסרט > זכיות בפרסים

בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין, זכה ריקליס ב"פרס בחירת הקהל". בפרסי הקולנוע של אסיה פסיפיק, עבאס זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר, וריקליס ועראף זכו בפרס "התסריט הטוב ביותר". עראף וריקליס היו מועמדים לפרס "התסריט הטוב ביותר" בטקס פרסי הקולנוע האירופי, שבו עבאס הייתה מועמדת לפרס "השחקנית הטובה ביותר".
עבאס זכתה בפרס "השחקנית הטובה ביותר" מבין פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע על שם שייקה אופיר, וכן מטעם הסרט הועמדו: מיגל מרקין עבור העיצוב האמנותי הטוב ביותר, רונה דורון עבור עיצוב התלבושות הטוב ביותר, טובה אשר עבור העריכה הטובה ביותר, חביב שאדה עבור המוזיקה הטובה ביותר, גיל תורן ואשי מילוא עבור הפסקול הטוב ביותר, וערן ריקליס עבור הבימוי הטוב ביותר.
הצגה

הצגה המבוססת על הסרט, בבימויה של דדי ברון, הועלתה במרץ 2011 בתיאטרון של דיסלדורף. את המוזיקה להצגה כתב עומר קליין.
הערות שוליים

↑  Holden, Stephen (17 באפריל 2009). "Movie Review - Lemon Tree". The New York Times. נבדק ב-2009-10-04. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jenkins, Mark (16 באפריל 2009). "Lemon Tree: Bitter And Sweet On Israel's Border". NPR. נבדק ב-2009-12-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  עץ לימון, באתר IMDb
↑  עץ לימון יותר חמוץ ממתוק
↑  עץ הלימון באתר Rotten Tomatoes.
↑  Jones, Michael (16 בפברואר 2008). "Berlin: "Lemon Tree" wins Panorama Audience Award". Variety. ארכיון מ-2008-02-19. נבדק ב-2009-12-05. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Etz Limon - Awards". Internet Movie Database. נבדק ב-2009-12-05.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1026319234  VIAF: 229020720   WorldCat (עם VIAF): 229020720
אנטנה (סרט)

| --- | --- |

 בימוי:  אריק רוטשטיין 
 תסריט:  אריק רוטשטיין 
 עריכה:  שירה ארד 
 מדינה:  ישראל 
 סוגה:  סרט דרמה 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנטנה הוא סרט קולנוע ישראלי מ-2016.