stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אנני ורשינג
הערות שוליים

↑  אנני ורשינג ("24", "יומני הערפד") הלכה לעולמה בגיל 45, באתר ynet, 29 בינואר 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX4906508  GND: 1279498994  ISNI: 0000 0001 1496 2532  LCCN: no2009168719  MusicBrainz: 204c0b98-f426-4f10-825d-104de52057c3  NLK: KAC2020Q8901  SUDOC: 168641704  VIAF: 101545852   WorldCat (עם VIAF): 101545852
איינשטיין קליש

איינשטיין קליש (8 בדצמבר 1939, וידין, ממלכת בולגריה–9 בפברואר 1996, הרצליה, ישראל), היה כדורגלן, מאמן כדורגל, ואיש ניהול ישראלי המזוהה עם קבוצת מכבי יפו.
קורות חייו > קריירת משחק

איינשטיין קליש נולד בווידין שעל גדות הדנובה ללזר-אליעזר ולמתילדה. ב-1948, במהלך העלייה ההמונית עלתה המשפחה לישראל. בתחילה התיישבה ביד המעביר ובהמשך עברה ליפו. בגיל 15 הצטרף לנוער של מכבי יפו. קליש הוא בן מחזורם של בובי קלמי וצ'וצ'קו לוי. בשלהי עונת 1957/1958 בליגה הלאומית הועלה לקבוצה הבוגרת ומשחק הליגה הראשון שלו נערך ב-30 באפריל 1958 מול הפועל רמת גן. קליש שיחק בעמדת הקיצוני ועונת השיא שלו בקריירה הייתה עונת 1963/1964 במהלכה סיימה מכבי יפו כסגנית האלופה הפועל רמת גן, בהפרש של נקודת ליגה אחת. בסיומה של עונה זו קיבל קליש הצעה לעבור ולשחק בקבוצת אולימפיק מרסיי מצרפת, אך דחה אותה ונשאר במכבי יפו. משחק הליגה האחרון שלו בשורות יפו נערך ב-2 בספטמבר 1967 מול הפועל ירושלים, בעיצומה של עונת 1966/1968 בליגה הלאומית "העונה הארוכה".
ב-1962 זומן קליש לסגל נבחרת ישראל בכדורגל על ידי המאמן גיולה מאנדי. הוא השתתף בשלושה משחקים רשמיים. משחקו הראשון בנבחרת נערך ב-19 במאי 1963 ובו הפסידה ישראל לנבחרת ברזיל בתוצאה 0–5. הוא נכלל בסגל הנבחרת גם תחת יוסף מרימוביץ' וזכה עימה בגביע אסיה בכדורגל 1964. בטורניר שנערך בישראל, השתתף קליש במשחק ב-29 במאי 1964 בו גברה ישראל על נבחרת הודו בתוצאה 2–0.
קורות חייו > קריירת אימון וניהול

לאחר פרישתו ממשחק פעיל אימן במשך שנה את קבוצת מכבי בת ים. בעונת 1968/1969 בליגה הלאומית החלה מכבי יפו את העונה תחת המאמן אריה קוך. בדצמבר 68 פוטר קוך וקליש מונה למאמנה של מכבי יפו. הוא סיים עמה במקום ה-11 בטבלה. בהמשך, מונה יחיאל מור למאמן הקבוצה, אך סיים את עבודתו לאחר מספר חדשים. קליש המשיך ואימן את יפו במהלך עונת 1969/1970 בליגה הלאומית אשר בסיומה ירדה הקבוצה לליגה א' שהייתה השנייה בישראל. המשחק שהכריע את הירידה התקיים במחזור האחרון של העונה, ובו הפסידה מכבי יפו להפועל באר שבע 1–2, משער בדקה ה-85 של מאיר ברד. יפו הצטרפה לבאר שבע שירידתה לליגה השנייה כבר נקבעה מספר מחזורים קודם לכן.
קליש נטל פסק זמן מפעילותו באגודה והתמקד בעסקיו הפרטיים. בעונת 1976/1977 בליגה הלאומית אימן את יפו צ'וצ'קו לוי וקליש נבחר ליושב ראש מח' הכדורגל של האגודה. קליש נקט בסדרת צעדי התייעלות על מנת לייצב את מצבה הכלכלי של האגודה. יפו סיימה כסגנית האלופה ועלתה למשחקי האינטרטוטו. ב-1978 פרש מתפקידו ושב לתפקיד יושב הראש ב-1980, אך פרש ממנו שנה מאוחר יותר בשל מצבה הכלכלי של האגודה והיחסים העכורים בין חברי ההנהלה. בהמשך, שב לכהן כיושב ראש מח' הכדורגל, כיו"ר האגודה, וכיו"ר חבר הנאמנים עד 1988.
קורות חייו > חיים אישיים

איינשטיין קליש היה נשוי לוויזה-ויקי לבית משיח (1943–2013), והם היו הורים לשני בנים ובת וסבים לנכדים. בשנותיו האחרונות נאבק במחלת הסרטן, והלך לעולמו ב-1996 והוא בן 56. הובא למנוחות בבית הקברות הישן "פינסקר" בהרצליה. אחיינו אלי קליש כיהן כיושב ראש קבוצת מכבי קביליו יפו ומכהן כנשיא המועדון (2023).
הישגים

מחזיקת גביע אסיה: 1964
סגנית אלופת ישראל: 1961/1962
משחקי מכבי אירופה, ליון, 1963: מדליית זהב
סגנית אלופת ישראל: 1963/1964
לקריאה נוספת

ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו - עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020.
הערות שוליים

↑  קאליש: לפי הרמה מגיעה האליפות למכבי יפו, מעריב, 29 ביוני 1964.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו, עלייתה, ירידתה והקמתה מחדש של מכבי יפו, הוצאת תירוש, תל אביב-יפו, 2020, עמוד 228. נתונים היסטוריים: ירון משעל.
↑  משחק: 11-02-1969 מכבי תל אביב נגד מכבי יפו - ליגה לאומית, באתר maccabipedia.co.il.
↑  מה חדש בקבוצות, מעריב, 3 במרץ 1970.
↑  משנה מאמן משנה מזל, מעריב, 22 בדצמבר 1968.
↑  הופסקה עבודת מור כמאמן יפו, מעריב, 23 בדצמבר 1969.
↑  יהונתן גפן, המכבים בוכים ביפו, מעריב, 8 במאי 1970.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו, עמוד 154.
↑  יעקב אלג'ם, יאנבסקי: אני מקווה שיפו תצא מהמשבר, מעריב, 14 בדצמבר 1980.
↑  ע.יקותיאל, ביפו רוצים מקום טוב באמצע, מעריב, 17 ביוני 1980.
↑  ברוך פורמן, היידה בי-היידה בו, עמוד 159.
↑  רון עמיקם, דוד מנדלוביץ', הכיוון -  ליגה א', חדשות, 31 ביולי 1988.
| ‏‏נבחרת ישראל‏ - גביע אסיה בכדורגל 1964 (אלופת אסיה) |
| --- | --- | --- |
|   לוין |   ויסוקר |   בכר |   קלמי |   ליאון |   מתניה |   פרימו |   קצב |   לבקוביץ' |   מהלל |    שפיגלר |   סטלמך |  טיש |   אהרוני |  קליש |  לוי |  טלבי |  יאנג | מאמן: מרימוביץ'  |   לוין |   ויסוקר |   בכר |   קלמי |   ליאון |   מתניה |   פרימו |   קצב |   לבקוביץ' |   מהלל |    שפיגלר |   סטלמך |  טיש |   אהרוני |  קליש |  לוי |  טלבי |  יאנג | מאמן: מרימוביץ'  | ישראל |
אנני בארוז

| --- | --- |

 לידה:  1962 (בת 62 בערך) סן דייגו, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2006 
 
אנני בארוז (נולדה ב-1962) היא עורכת וסופרת אמריקאית. היא ידועה בעיקר בזכות סדרת ספרי הילדים אייבי + בין, אך היא כתבה מספר ספרים אחרים גם לקוראים מבוגרים. יחד עם דודתה מרי אן שייפר היא כתבה את מועדון גרנזי לספרות ולפאי קליפות תפודים, שעובד מאוחר יותר לסרט.
חיים אישיים

בארוז היא השנייה מבין שתי בנות. היא נולדה בסן דייגו, ליד הגבול הדרומי של מדינת קליפורניה. כשהייתה בת שלושה שבועות עברה המשפחה לעיר קטנה, סן אנסלמו, בצפון קליפורניה. היא בילתה זמן רב במהלך ילדותה בספריית הילדים של העיירה, שם עבדה בסופו של דבר במשרה חלקית בתקופת חטיבת הביניים, בתחזוקת ספרים וסידור מדפים.
בארוז למדה באוניברסיטת ברקלי, במקור עם התמחות בספרות אנגלית, אך בסופו של דבר תוך התמחות בהיסטוריה של ימי הביניים. היא עבדה כעורכת, ואז החליטה לפנות לכתיבה. לאחר שנרשמה לבית ספר לכתיבה, החלה לכתוב ספרים למבוגרים.
בארוז נשואה. יש לה שתי בנות. דודתה הייתה מרי אן שייפר.
קריירת כתיבה

בתחילה כתבה בארוז היה ספרות עיון למבוגרים. בשנת 2003 פנתה לספרות ילדים, שבזכותה היא ידועה יותר. על התעניינותה בתחום זה היא כתבה:
יצירות שפורסמו

המחצית הקסומה (2009)
סדרת אייבי +בין (2003-2018; 12 ספרים שפורסמו נכון לאפריל 2021)
The Guernsey Literary and Potato Pie Society (2008; בארוז רשומה כמחברת שותפה, לאחר שסיימה את הספר עבור דודתה, מרי אן שייפר, שחלתה ונפטרה לפני שהספר היה מוכן לפרסום)
קסם בתערובת (2014) (המשך למחצית הקסומה)
האמת שלנו (2015), יצא בעברית
שום דבר (2017)
מה שראה ג'ון מרקו (2019)
סדרת איגי (2020-2022; 4 ספרים יצאו לאור החל מיוני 2022. ספר חמישי צפוי ב-13 ביוני 2023)
לייק (2022)
פרסים וההכרה

מועמדת לפרס קנטאקי בלוגראס (2011)
מועמדת לפרס הקוראים של מארק טוויין (2010–11) על המחצית הקסומה
מועמדת בחירת הקוראים של וירג'יניה (2010–11) על המחצית הקסומה
מועמדת לפרס ספרי הילדים של רוד איילנד (2010) על המחצית הקסומה
מועמדת לפרס ספרי הילדים של מסצ'וסטס (2010) על המחצית הקסומה
מועמדת לפרס Sasquatch Reading (2011) על המחצית הקסומה
מועמדת לפרס מוד הארט לאבלייס (2011–12)
מועמדת לפרס הקוראים הצעירים של Sunshine State (2011–12)
הערות שוליים

↑  "Annie Barrows". אורכב מ-המקור ב-26 באוקטובר 2012. נבדק ב-5 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה) Annie Barrows webpage, About Annie Barrows. Accessed August 5, 2012
↑  Barrows worked as an editor for an Art Criticism magazine, a publisher of high-school textbooks, a magazine which published fiction and poetry, a magazine which published short stories, and a book publishing company, Chronicle Books, in San Francisco.
↑  Barrows obtained an M.F.A. degree from Mills College in San Francisco, California,
↑  "She has written about fortune-telling (she can read palms), urban legends (there are no alligators in the sewer), and opera (she knows what they're singing about)." from The Magic Half website; accessed August 5, 2012. However, she wrote under other names, so these works are not available as Annie Barrows books. from the amazon.com website, accessed August 5, 2012
↑  "Annie Barrows". אורכב מ-המקור ב-17 במאי 2008. נבדק ב-5 באוגוסט 2012. {{cite web}}:  (עזרה) Annie Barrows website, The Magic Half. accessed August 5, 2012
↑  "The Magic Half | Annie Barrows" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "Ivy + Bean | Annie Barrows" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "The Guernsey Literary and Potato Peel Pie Society | Annie Barrows" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "Magic in the Mix | Annie Barrows" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "The Truth According to Us | Annie Barrows" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "Nothing | Annie Barrows" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "What John Marco Saw". Chronicle Books (באנגלית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "Welcome to the World of Iggy | Annie Barrows" (באנגלית אמריקאית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "Like". Chronicle Books (באנגלית). נבדק ב-2023-05-01.
↑  "Mark Twain Readers Award". thelibrary.org. נבדק ב-2023-05-01.
↑  "2011 Virginia Readers Choice Award Winners". www.fictiondb.com. נבדק ב-2023-05-01.
↑  "Rhode Island Children's Book Award Winners and Nominees - RI Office of Library & Information Services". olis.ri.gov. נבדק ב-2023-05-01.
↑  "2010 Massachusetts Children's Book Award Winners". www.fictiondb.com. נבדק ב-2023-05-01.
↑  "Sasquatch Award History". www.wla.org. נבדק ב-2023-05-01.
אליס רוונל הוגר סמית'

| --- | --- |

 לידה:  14 ביולי 1876 צ'ארלסטון, ארצות הברית 
 פטירה:  3 בפברואר 1958 (בגיל 81) צ'ארלסטון, ארצות הברית 
 
אליס רוונל הוגר סמית' (באנגלית:Alice Ravenel Huger Smith‏: 14 ביולי 1876 - 3 בפברואר 1958) הייתה אמנית אמריקאית. היא הייתה אחת הדמויות המובילות בתקופת הרנסאנס של צ'ארלסטון, יחד עם אליזבת אוניל ורנר, אלפרד האטי ואנה הייוורד טיילור.
משפחה וחינוך

סמית' הייתה ילידת צ'ארלסטון, דרום קרוליינה, ונולדה לאחת המשפחות החשובות של העיר. הוריה היו קרוליין (רייבנל) סמית' ודניאל אליוט סמית'. דרך סבא רבא שלה דניאל רוונל (1762–1807), היא הייתה בת דודה רחוקה של הסופרים ממשפחת רוונל.
סמית' קיבלה הכשרה בסיסית, בתחילת הקריירה שלה, באיגוד האמנות של קרולינה, אך חוץ מזה נשארה אוטודידקטית במידה רבה לאורך כל חייה. היא מיעטה לטייל, רק פעם אחת נסעה לקנדה, ושנאה שינויים - היא לא אהבה את המכוניות, והעדיפה ללכת ברגל.
קריירה באמנות

סמית' התחילה את הקריירה שלה כפורטרטית - העתקה תמונות משפחתיות ישנות וציירה חברים וקרובים. בתקופה זו היא גם ציירה מניפות וכרטיסי ביקור. ב-1910 היא החלה להתנסות בהדפסה ותחריט של קוביות עץ. היא לימדה תחריט במהלך שנות ה-20, כאשר אליזבת אוניל ורנר הפכה תלמידה בולטת.
לאחר שהתנסתה בצבעי שמן והדפסה, סמית' הסתפקה בסופו של דבר בצבעי מים כמדיום המועדף עליה, בו תעבוד עד סוף חייה. סמית' הייתה גם מעורבת בקהילה האמנותית של צ'ארלסטון - חברה מייסדת של מועדון צ'ארלסטון וליגת האמנות של מדינות דרום, היא הייתה מעורבת גם בקרן צ'ארלסטון ההיסטורית, האגודה לאמנות קרולינה ובאגודה למוזיקה ושירה.
עבודתה של סמית' הושפעה מסגנונות יפניים, שאותם הכירה מהדפסים באוסף של בן דודה, פרופסור מאוניברסיטת הרווארד מוט אלסטון ריד. אסתטיקה זו התחזקה על ידי חשיפתה לאמנותה של הלן הייד. את עבודתה של הייד התוודעה סמית' כשהייד ביקרה בצ'ארלסטון. מבקר נוסף שהשפיע על התפתחותה האמנותית היה לוול בירג' הריסון, אותו הכירה כאשר בילה תקופה ממושכת בעיר בשנת 1908.
בניגוד לרבים מחבריה האמנים בדרום קרוליינה, סמית' העדיפה את הנוף הכפרי של קרולינה על פני סצנות אורבניות של צ'ארלסטון. היא גם התעניינה ברישום אורחות חיים שהולכות ונעלמות. עבודתה הידועה ביותר היא סדרת עשרים ותשעה צבעי המים שציירה להמחשת שדות האורז של קרולינה משנות החמישים. רבים מצבעי המים הבוגרים שלה מתארים סצנות כפריות. בתחילת הקריירה שלה היא גם איירה ספר שחיבר אביה, שכותרתו The Dwelling Houses of Charleston, הוא פורסם ב-1917 ועורר את תנועת השימור ההיסטורי בעיר. היא איירה גם ספר נוסף של אביה, ותרמה איורים לכמה כרכים אחרים על דרום קרולינה לאורך הקריירה שלה.
סמית' הציגה רבות במהלך הקריירה שלה, הן בדרום קרוליינה והן במקומות אחרים בארצות הברית. חלק מיצירותיה, נמצאים בבעלות איגוד האמנות של קרולינה וניתן לראות אותן במוזיאון ג'יבס לאמנות, ששמר את היצירות בסיוע מוזיאוני האמנות של אוניברסיטת הרווארד. כמה מצבעי המים שלה מוחזקים על ידי אוסף ג'ונסון לאמנות דרום.
מסמכיה של סמית מוחזקים על ידי החברה ההיסטורית של דרום קרוליינה
סמית' נקברה בבית הקברות מגנוליה בצ'ארלסטון.
הערות שוליים

1 2  Alice Smith :, The Johnson Collection, LLC (באנגלית)
↑  Impressionism and the South: Exhibition September 20 Through November 13, 1988, Greenville County Museum of Art, The Museum, 1988. (באנגלית)
↑  "The quandary of Alice Ravenel Huger Smith"
↑  THE CHARLESTON RENAISSANCE, web.archive.org, ‏2015-08-11
↑  A Commitment to Conservation: Alice Smith’s Rice Plantation Series, Gibbes Museum of Art, ‏2013-02-27 (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 119195593  ISNI: 0000 0000 7859 986X  LCCN: no91011209  NGV: 4883  RKD: 108792  SUDOC: 153123583  VIAF: 35260990   WorldCat (עם VIAF): 35260990
אפרוואסי גהאט

אפרוואסי גהאט (Aapravasi Ghat) הוא קבוצת בניינים בפור לואי, בירת מאוריציוס, אשר נותרה ממספר מבנים, אשר שימשו כמחנה מעבר של עובדי כפיים בשכר נמוך שמוצאם מדרום מזרח אסיה והודו, ואשר כונו קולים. מהגרים אלה הגיעו לאי בין 1834 ל-1920 ושוכנו במחנה המעבר עד ששובצו לעבודה, בעיקר במטעי קנה הסוכר, ובמשך תקופה זו עברו דרכו כ-450,000 איש. המבנה הניצב בנמל פור לואי, הוכרז בשנת 2006 כאתר מורשת עולמית.
רקע היסטורי

ב-1833 עבר חוק ביטול העבדות בפרלמנט הבריטי ואושרר על ידי ויליאם הרביעי, מלך בריטניה ב-29 באוגוסט 1833. החוק נכנס לתוקף שנה אחר-כך וחל בכל רחבי האימפריה הבריטית, וגם במאוריציוס שהייתה חלק ממנה. החקלאות באי שהתבססה על גידול קנה סוכר הייתה תלויה לחלוטין בעבדים, ומשום כך הוחלט לעכב את מועד תחולת החוק באי בחצי שנה נוספת, והעבדות בוטלה במאוריציוס רק ב-1835.
כשעבר חוק ביטול העבדות בפרלמנט הבריטי ב-1833 נעשה ניסיון להבטיח מקור רצוף של כוח אדם זול, המסוגל להתאקלם במהירות במקום חדש, לעבודה האינטנסיבית במטעי קנה הסוכר במאוריציוס, והודו היוותה את המקור העיקרי לאספקת הקולים. לפועלים הוצע חוזה שהבטיח בתמורה לעבודה של 10 שנים במטעים, שכר, מגורים ותשלום הנסיעה חזרה לארצם. בפועל הייתה זו עבדות בשם אחר - היחס לעובדים היה נוקשה, תנאי העבודה והמגורים היו קשים, השכר היה נמוך ושעות העבודה היו ארוכות. עובדים שניסו לברוח נענשו במאסר ורבים מבעלי האחוזות נהגו להכות את עובדיהם.
נראה כי בשלב הראשון, בין 1834 ל-1849, לא היה באי מחנה קליטה אחד, ולפחות חמישה מבנים בסביבת הנמל שימשו לקליטת המהגרים. אחד מחמישה מבנים אלה היה בניין אשר הוקם למטרה זו ב-1840 ומאוחר יותר היה לבית חולים לחולי אבעבועות שחורות. מיקומו של מבנה זה אינו ידוע. עוד ידוע כי "מבנה אבן ישן" נוסף שימש לקליטת מהגרי העבודה, וזה מזוהה כחלק מבית החולים הצבאי שנבנה באי בשנות הארבעים של המאה ה-18.
תולדות המתחם

בשנת 1849 נבחר מבנה שנבנה בתקופת השלטון הצרפתי באי ולפני 1775, כמחנה הקליטה העיקרי של מהגרי העבודה. סביב מבנה זה קמו לפי התוכנית האדריכלית, שלא ברור אם אכן יצאה לפועל, שישה מבנים נוספים שניצבו סביב חצר. המתחם היה צמוד לגרם ובו 14 מדרגות אשר הובילו אל רציפי הנמל, דרכן עלו כל מהגרי העבודה אל המחנה ואל חייהם החדשים. על כן נחשבות המדרגות כסמל לכניסת המהגרים אל האי וכסמל השיטה כולה. המתחם לא יכול היה להעניק מענה להיקף המהגרים שדרו בו ואשר מנו אלף איש בכל זמן נתון, ובשנות החמישים של המאה ה-19 הוא הורחב. ב-1857 כבר נוצל כל שטח המתחם, ואדמה נוספת נרכשה לשם הקמת מבנים חדשים אשר הושלמו עד 1859.
ברבע האחרון של המאה ה-19 החל היקף תנועת מהגרי העבודה לצנוח וההגירה נפסקה סופית ב-1923. המבנים נוצלו לצרכים אחרים, וחלקם נהרסו בשנות השבעים של המאה ה-20 כדי לפנות מקום לתחנת אוטובוסים. אחרים נהרסו בעשור שלאחר מכן כדי לאפשר את סלילתו של כביש דו-מסלולי (M2) או כדי "לנקות" את האזור. רק ב-1987 הוכרז המקום כאתר לשימור, ושמו שונה מ"תחנת ההגירה" (Immigration Depot) לשם הנוכחי שמשמעו המילולית בהינדי הוא "נקודת מפגש" ובהשאלה "חוף ההגירה" או "תחנת ההגירה". אולם כל שנותר מהמחנה ההיסטורי היה משרד השומר, המרפאה, המדרגות לרציף, ושרידים של חלק מיתר המבנים, וכל אלה משתרעים על שטח כולל של 1,640 מ"ר. בשנת 2001 הוקמה קרן שהופקדה על שימור וחקירת האתר וב-2006 הוא היה לאתר מורשת עולמית.
ראו גם

היסטוריה של מאוריציוס
אנסאזי

מקום מגורים של האנסאזי בפארק הלאומי מסה ורדה
האנסאזי היו בני שבטים אינדיאנים קדמונים שמרכזם התרבותי היה בעיקר באזור ארבע הפינות שבדרום-מערב ארצות הברית המודרנית.
מוצאם

האנסאזי, המכונים גם "אנשי הפואבלו הקדומים", חיו באזור הרמות והקניונים סביב העיירה קאיינטה שבמדינת אריזונה ארצות הברית. בעברם הרחוק היגרו בסביבות המאה השלוש עשרה מאזור מוצאם בקולורדו לאזור אריזונה שבדרום מערב ארצות הברית.
סיבות הגירתם

לא ידוע מה הסיבה להגירתה המסיבית של שבט האנסאזי. השערה אחת טוענת שההגירה נבעה בעיקר ממאבקים אידאולוגיים בחברה האנסאזית, דברים אשר יצרו חילוקי דעות שונות בנושאי דת וחברה. בנוסף להשערות אלה התווספו השערות על בצורות קשות אשר הועלו על ידי חוקרי התרבות האנסאזית, כמו כן במקביל נמצא חיזוק להשערה זו עקב בדיקת אקלים ארכאולוגית כי אכן תקופות יובש הן שגרמו לשרשרת אירועים משפיעים על החברה האנסאזית.
אורח חייהם

האנסאזי היו ידועים בזכות כלי הקדרות, וסגנון בניית בתי מגוריהם. שבט זה הקים יישובי קבע אשר הטביעו את חותם בנוף המדברי של האזור, מבנים ייחודיים אשר היו שונים משאר מבני הקבע של שבטי האינדיאנים האחרים. החברה האנסאזית עברה מעבודת האדמה לאומנות הצייד, דבר שהוביל לשינוי נרחב בתרבות האנסאזית וגרם לאלימות קיצונית עם נדידות מאולצות לאזור מערב ארצות הברית, ובכך הסתיימה לה התרבות האנסאזית עם הזמן.
דעות שונות על מוצאם

הארכאולוגים עדיין דנים בשאלה מתי הופיעו האנסאזי הראשונים, ואחת הדעות (המבוססת על סיווג פקוס) היא שהדבר אירע בסביבות המאה ה-13. דעה אחרת היא שמדובר במאה השתים עשרה. חוקרים אחדים סוברים כי האנסאזי הם אבותיהם של אנשי הפואבלו המודרניים, דבר שמעלה אפשרויות נוספות לתאוריות חדשות על מוצאם וסופם המסתורי.
משמעות המילה אנסאזי בשפת הנאוואחו היא "הקדמונים" או "אויב קדמון".
ראו גם

הפארק הלאומי ההיסטורי תרבות צ'אקו
הפארק הלאומי מסה ורדה
לקריאה נוספת

ג'ארד דיימונד, התמוטטות - מדוע נפלו הציוויליזציות הגדולות של העבר? האם זה יכול לקרות גם לנו?, פרק 4 "העתיקים": בני אנסאזי ושכניהם, (מאנגלית: עמנואל לוטם), תל אביב: מטר, תשס"ח-2008.
הערות שוליים

↑  Getting Started
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012440951005171  LCCN: sh2014001391  NKC: ph726309 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא ארצות הברית. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
בתי האבן בקניון דה שאי
הריסות מגורי האבן בפואבלו בוניטו
אליס ריבלין

| --- | --- |

 לידה:  4 במרץ 1931 פילדלפיה, ארצות הברית 
 פטירה:  14 במאי 2019 (בגיל 88) וושינגטון די. סי., ארצות הברית 
 שם לידה:  Georgianna Alice Mitchell 
 מדינה:  ארצות הברית 
 השכלה:  מכללת רדקליף  אוניברסיטת הרווארד  מכללת ברין מאר 
 מעסיק:  אוניברסיטת ג'ורג'טאון 
 תפקיד:  מנהל משרד הניהול והתקציב (17 באוקטובר 1994–26 באפריל 1996) 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 בן או בת זוג:  Lewis Allen Rivlin  Sidney G. Winter 
 פרסים והוקרה:  דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת מיאמי (18 בדצמבר 2014)  Paul A. Volcker Lifetime Achievement Award for Economic Policy (2015)  פרס קרולין שואו בל (1998)  פרס דניאל פטריק מויניהאן (2008)  פרס אדם סמית (2000)  מדליית יובל המאה של הרווארד  עמיתת האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים  עמית מכובד של האגודה האמריקאית לכלכלה  עמיתי מקארתור 
 
אליס מיטשל ריבלין (באנגלית: Alice Mitchell Rivlin;‏ 4 במרץ 1931 – 14 במאי 2019) הייתה כלכלנית יהודיה אמריקאית, עובדת מדינה בקבינט של הממשל הפדרלי של ארצות הברית ומומחית לתחום התקציב. שירתה כסגנית יו"ר הבנק הפדרלי, מנהלת משרד הניהול והתקציב בבית הלבן, והמנהלת הראשונה של משרד התקציב של הקונגרס של ארצות הברית. בראשית 2010 מונתה ריבלין על ידי נשיא ארצות הברית ברק אובמה לוועדה הלאומית לאחריות פיסקלית ורפורמה (National Commission on Fiscal Responsibility and Reform).
ילדות נעורים והשכלה

ריבלין הייתה בִתו של הפיזיקאי אלן מיטשל ונכדתו של האסטרונום סמואל אלפרד מיטשל. הייתה נשואה ללואיס אלן ריבלין, בן למשפחת ריבלין.
ריבלין גדלה בבלומינגטון, אינדיאנה, שם לימד אביה באוניברסיטת אינדיאנה. תחילה למדה בבית הספר התיכון האוניברסיטאי בבלומינגטון, לפני שעברה ללמוד בתיכון מדיירה. את לימודיה האקדמיים התחילה במכללת ברין מאר בפילדלפיה, שם למדה בחוג להיסטוריה, אך לאחר שלמדה קורס אחד בכלכלה באוניברסיטת אינדיאנה, החליטה לבחור בתחום זה כחוג הראשי שלה. היא סיימה את התואר הראשון ב-1952 וכתבה את התזה על האינטגרציה הכלכלית במערב אירופה.
לאחר סיום לימודיה עברה לאירופה. בפריז החזיקה במשרה זוטרה בעבודה על תוכנית מרשל. ריבלין הגישה מועמדות לתוכנית למינהל ציבורי באוניברסיטת הרווארד, אך נדחתה בטענה שכאישה שהגיעה לפִרקה היא מהווה השקעה גרועה (בשל הסיכוי הגבוה שתיכנס להיריון ותהיה מטופלת בילדים). במקום זאת הגישה מועמדות לתוכנית הכלכלה של הרווארד וסיימה את הדוקטורט ב-Radcliffe College (התוכנית הפרטית של הרווארד לנשים) ב-1958.
קריירה

ריבלין יצרה קשרי עבודה מספר פעמים עם מכון ברוקינגס, כולל תפקידים בשנים 1957–1966, 1969–1975, 1983–1993 ו-1999 עד מותה. הייתה מרצה אורחת במכון למדיניות ציבורית באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בשנים 1968 - 1969 מונתה ריבלין על ידי הנשיא לינדון ג'ונסון למשרת עוזרת המזכיר לנושאי תכנון והערכה במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית.
ב-1971 חיברה ריבלין נייר עמדה שיטתי בנושא פעילות חברתית. היא נבחרה לעמיתה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ב-1973.
ריבלין הייתה המנהלת הראשונה של משרד התקציב של הקונגרס בשנים 1975 - 1983 שם הביעה ביקורת עקבית וקולנית כנגד מדיניותו הכלכלית של רונלד רייגן. ב-1983 זכתה בפרס "גאונות" (genius" award") מטעם קרן מקארתור. ב-1986 הייתה נשיאת האגודה האמריקנית לכלכלה, האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה.
תחת הנשיא ביל קלינטון שימשה כסמנכ"לית משרד הניהול והתקציב (OMB) בשנים 1993 - 1994 וכמנהלת המשרד בשנים 1994 - 1996, והפכה לאישה הראשונה להחזיק במשרה ברמת קבינט. ב-1996 - 1999 כיהנה כסגן יו"ר הבנק הפדרלי. בשנים 1998–2001 שימשה ריבלין כיו"ר מועצת המנהלים של רשות הבקרה הפיננסית של וושינגטון די. סי..
צמצום החוב/פאנלים לניהול פיסקאלי 2010

ריבלין והסנאטור לשעבר פיט דומניצ'י (חבר המפלגה הרפובליקנית מניו מקסיקו) נקראו בינואר 2010 לעמוד בראש כוח המשימה להפחתת החוב, בחסות מרכז המדיניות הדו-מפלגתי בוושינגטון די. סי.. זמן קצר לאחר מכן מונתה ריבלין על ידי הנשיא ברק אובמה לוועדה בת 18 חברים, פאנל דו-מפלגתי בראשות הסנאטור לשעבר אלן ק. סימפסון (חבר המפלגה הרפובליקנית מוויומינג) וראש סגל הבית הלבן לשעבר, ארסקין באולס מהמפלגה הדמוקרטית. יתר חברי הפאנל הם שלושה מינויים נוספים שאוישו בידי הנשיא אובמה, שישה חברים מבית הנבחרים של ארצות הברית ושישה חברי הסנאט של ארצות הברית. הוועדה נפגשה לראשונה ב-27 באפריל 2010 והמועד האחרון להגשת הדו"ח היה בדצמבר אותה השנה. אתגר הניהול הפיסקאלי של מרכיב הבריאות בממשל הפדרלי של ארצות הברית ובמדינות ארצות הברית טופל על ידי צוות שכלל את ריבלין בתוכניתה של דיאן רהם ברשת הרדיו הציבורי NPR ביוני 2010.
ריבלין נפטרה ב-14 במאי 2019.
הערות שוליים

↑  "Jews In American Politics", עמ' 404
↑  Robert D. Hershey Jr. "Alice M. Rivlin, Leading Government Economist, Dies at 88". New York Times. May 14, 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277163905171  BNE: XX1625651  BnF: cb124740596 (data)  CiNii: DA01008959  GND: 123890470  ISNI: 0000 0000 8173 6124  LCCN: n50051028  NARA: 10580751  NKC: jn20031223004  NTA: 071036911  SNAC: w6np2n5g  SUDOC: 033933685  VIAF: 108690147   WorldCat (עם VIAF): 108690147
אלברטו נאבדה

אלברטו "בטו" דאנטה נאבדה (בספרדית: Alberto "Beto" Dante Naveda; נולד ב-24 במאי 1972) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי, ששיחק בעמדת הקשר.
קריירה

נאבדה השתייך לסגל של בוקה ג'וניורס בעונת 1993–1994 ושותף במשחק אחד בלבד. בעונת 1995–1996 הצטרף לקילמס אתלטיקו קלוב מליגת המשנה הארגנטינאית ושיחק עונה אחת. בעונת 1996–1997 עבר לליגת ה־MLS ושיחק שנתיים מוצלחות בניו אינגלנד רבולושן.
בעונת 1998–1999 הגיע לישראל ושיחק תחילה במכבי עכו מהליגה הארצית. לאחר מספר מחזורים עבר למכבי עירוני אשדוד מהליגה הבכירה ושיחק בה עד סוף העונה. בעונת 1999–2000 שיחק בהפועל ירושלים, שירדה בסיום העונה לליגה השנייה.
בעונת 2000–2001 עבר לליגה הסקוטית ושיחק עונה אחת בדנדי יונייטד ועוד עונה ביריבה העירונית דנדי.
בעונת 2002–2003 עבר לאיטליה ושיחק עונה אחת בסנרמזה קלצ'יו, קבוצה חובבנית מהעיר סן רמו. לאחר מכן פרש ממשחק בגיל 31.
אירוויזיון לרוקדים צעירים 2001

| --- | --- |


מיקום התחרות
 מספר התחרות:  9
 חצי גמר 1:  18 ביוני 2001
 גמר:  23 ביוני 2001
 מנחים:  דבורה בול
 רשת השידור המפיקה:  BBC
 מיקום האירוע:  הממלכה המאוחדת בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תיאטרון לינבורי (אנ'), לונדון, הממלכה המאוחדת
 המפקח על התחרות:  בוב לוייקר
 השיר הזוכה:  פולין פולין - "Brothers"
 מספר משתתפות:  18
 מדינות שמשתתפות לראשונה:  אוקראינה אוקראינה   אירלנד אירלנד
 מדינות שחוזרות לאחר פרישה:  אוסטריה אוסטריה   אסטוניה אסטוניה   נורווגיה נורווגיה
 מדינות שפרשו מהתחרות:  צרפת צרפת   ספרד ספרד   הונגריה הונגריה
 המדינות המשתתפות
 
   המדינות שעלו לגמר   מדינות משתתפות שלא העפילו לגמר   מדינות שהשתתפו בעבר, אך לא בשנה זו
 → אירוויזיון לרוקדים צעירים 1999 אירוויזיון לרוקדים צעירים 2003 ← 
האירוויזיון לרוקדים צעירים 2001 היא התחרות ה-9 של האירוויזיון לרוקדים צעירים. הממלכה המאוחדת אירחה את התחרות בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, תיאטרון לינבורי (אנ').
פורמט

המשתתפים שנבחרו הם רקדנים לא-מקצועיים בין 16 ל-21. הריקוד של כל משתתף נבחר ומוכן מספר שבועות לפני התחרות.
פורמט > השופטים

המנצח נבחר לאחר הצבעת השופטים. השופטים שהצביעו הם:
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - מתיו בורנה
ארצות הברית ארצות הברית - אמנדה מילר
הממלכה המאוחדת הממלכה המאוחדת - מאיאנה גילגוד
שווייץ שווייץ / הולנד הולנד - סמואל וירוסטיין
איטליה איטליה - מוניקה ויאוטה