stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
זכויות להט"ב בג'מייקה
תנאי מחיה

לג'מייקה קיים מבנה חברתי שנשלט מאוד על ידי גברים. כתוצאה מכך, יחסים הטרוסקסואלים זוכים לשבחים כסימנים של גבריות במילים של שירים פופולריים, במיוחד בז'אנר הדאנסהול בניגוד ליחסים הומוסקסואלים שנתפסים כפגיעה אפשרית ב-"אידיאל" הגברי. מוזיקה ג'מייקנית אוכפת באופן דומה הטרונורמטיביות ורטוריקה הומופוביה אגרסיבית בתרבות הג'מייקנית. הפזמון של שיר הדאנסהול הג'מייקני "Boom Bye Bye" של הזמר בוג'ו בנטון (אנ') משנת 1992 קרא במפורש לרצח של גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים. הנרטיב הזה נפוץ למדי במוזיקת דאנסהול ומשקף את ההומופוביה שתוארה לאורך השנים כ-"נוכחת להפליא" בג'מייקה. עמדות הומופוביות אגרסיביות בג'מייקה מיוחסות בעיקר לנורמות קיימות של היפר-גבריות שמקבילה למאצ'ואיזם שנוכח לרוב במרכז ודרום אמריקה. ב-20 במרץ 2019 בנטון וצוות ההפקה שלו הסירו רשמית את "Boom Bye Bye" מקטלוג השירים שלו ופלטפורמות הזרמת מדיה כגון אפל מיוזיק וספוטיפיי.
הרטוריקה ההומופובית בג'מייקה מושרשת גם כן בתאוריה השגויה של קשר בין הומוסקסואליות עם קולוניאליזם זר ובהרחבה של גילויי הומופוביה עם אקטיביזם אנטי-קולוניאלי, רטוריקה שקיימת במדינות נוספות בחבר העמים הבריטי ויבשת אפריקה שנשלטו בעבר על ידי האימפריה הבריטית. ד"ר וויין מרשל (אנ'), פרופסור לאתנומוזיקולוגיה ממכללת ברקלי למוזיקה הצהיר שבג'מייקה מאמינים כי הומוסקסואליות היא "תוצר דקדנטי של המערב" ולכן "יש להתנגד לה לצד צורות אחרות של קולוניזציה, תרבותית או פוליטית". תחושה זו מוצגת בשיר הדאנסהול הג'מייקני "Dem Bow" של המוזיקאי שבא ראנקס (אנ') שבו פעילות הומוסקסואלית שמכונה "מעשה סדום" מגונה בצורה אלימה ומוגדרת כ-"כניעה לשלטון קולוניאליסטי" לצד קריאה ל-"מתן חופש לאנשים שחורים".
גבריות ג'מייקנית מוגדרת באופן רחב באוכלוסייה המדינה כאנטיתזה להומוסקסואליות. לדברי ד"ר קינגסלי רגאשנטי סטיוארט, פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת איי הודו המערבית, "הרבה גברים ג'מייקנים, אם תקראו להם הומוסקסואלים, הם יתחילו מיד להיות אלימים... זה העלבון הגרוע ביותר מבחינתם שאפשר לתת להם. רגשות הומופובים משפיעים כמעט על כל היבט של החברה הג'מייקנית ומעצבים את השפה היומיומית של הצעירים".
תנאי מחיה > לסביות

בשנת 1999, עורכן הדין הג'מייקני בעל הטור בעיתון ג'מייקה גלינר (אנ'), מוריס קרגיל (אנ'), בהתייחסות שלו לנושאי סביבה ונטייה מינית, כתב לגבי נטיות מיניות לסביות באומרו:
"נראה שיש היגיון מסוים בהומוסקסואליות נשית. שכן אם זה נכון, בגדול, אנו רוכשים את הנטיות המיניות הראשונות שלנו בינקות, ילדות שמלטפות ומקבלות ליטופים על ידי אמותיהן, אחיות וקרובות משפחה רוכשות מה שניתן לומר כחיבה מינית "נורמלית" למין שלהן. אבל זה לא נכון לגבי ילדים זכרים. לכן, נראה לי שיש הבדל מהותי מאוד בין הומוסקסואליות גברית ונשית".
לאורך השנים ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל הצהיר על קבלת דיווחים על גילויי אפליה ופשעי שנאה כלפי לסביות ג'מייקניות שכללו צורות שונות של אלימות בין היתר באמצעות אונס, אונס מתקן וצורות נוספות של אלימות מינית. על פי הדיווחים, לסביות הותקפו בטענה שהיו בעלות מראה גופני "גברי" או "סימנים גלויים אחרים של מיניות". חלק מהדיווחים כללו גם כן חטיפות ומקרי אונס שהגיעו מקהילות בתוך ערים שלגביהן ארגונים לא ממשלתיים מקומיים הביעו דאגה על נוכחות מקרים רבים של אלימות נגד נשים.
תנאי מחיה > סקירה תקופתית אוניברסלית של מועצת האו"ם לזכויות אדם

מועצת האו"ם לזכויות אדם השלימה בשנת 2011 את הסקירה התקופתית האוניברסלית שלה (אנ') בנוגע למעמד זכויות האדם בג'מייקה. בדו"ח שלה בסיום הסקירה הצהירה באומרה,
"ג'מייקה הדגישה כי למרות שקיום פעילות הומוסקסואלית בין גברים בוגרים בהסכמה נותר אסור על פי חוק, לא הייתה אפליה משפטית נגד אנשים על רקע נטייתם המינית. ג'מייקה ציינה כי החוק הג'מייקני לא הפליל את נטייתם המינית של לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים וגם הממשלה לא הסכימה לגילויי אפליה או אלימות כלפי לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים. לא נמצאו מקרים אמינים של מעצרים שרירותיים ו/או הטרדה של אנשים כאלה על ידי המשטרה, וגם לא הייתה קיימת מדיניות רשמית כזו. ג'מייקה הצהירה כי סוגיית ההומוסקסואליות הגברית נושאת רגישות רבה בחברה הג'מייקנית שבה נורמות תרבותיות עומדות בבסיס הדחייה של פעילות הומוסקסואלית גברית על ידי רוב גדול של ג'מייקנים ושהממשלה מחויבת להבטיח שכלל האזרחים יהיו מוגנים מפני אלימות".
במהלך פגישת עבודה של המועצה משלחת אוסטרליה המליצה לג'מייקה לבטל את הסעיפים בחוק הפלילי הקיים שמפלילים פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה ו-"לגנות בפומבי אמירות הומופוביות של עובדי ציבור".  הולנד הביעה דאגה מהאפליה הקיימת נגד להט"ב ג'מייקנים והוסיפה שההפללה הקיימת של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה "תורמת לבעיה". משלחת ארצות הברית הצהירה על "דאגה לגבי נוכחות האפליה, האלימות והניצול במיוחד נגד לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים". סלובניה הצהירה כי "ההתעללות וההטרדה נגד להט"ב ג'מייקנים על ידי פקידי אכיפת החוק מדאיגות ביותר". הממלכה המאוחדת המליצה לג'מייקה לקדם סובלנות ולנקוט באמצעים להפסקת גילויי האפליה שקיימים נגד להט"ב. שוודיה הביעה דאגה מההפללה הקיימת של קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים בוגרים וחקרה אם קיימות יוזמות כלשהן לביטולן על ידי ממשלת ג'מייקה.

ג'מייקה סירבה לקבל את ההמלצות והמשלחת מטעמה הצהירה באומרה:
"ג'מייקה ציינה כי נטייה מינית לא מופללת אלא רק קיום מעשה ספציפי. ג'מייקה מודעת לחששות הקיימים ומצהירה שמדובר בנושא רגיש. הממשלה העלתה את המודעות הציבורית לגבי סוגיות של אפליה ונטייה מינית ותמשיך לעשות זאת אבל זה מצריך משאבים".
תנאי מחיה > אלימות

בשנת 2012 ארגונים לא ממשלתיים למען זכויות אדם וגופים ממשלתיים כאחד הסכימו כי אלימות נגד להט"ב בעיקר מצד אזרחים פרטיים הייתה נפוצה בג'מייקה. ארגון זכויות הלהט"ב "The Jamaican Forum for Lesbians, All-Sexuals and Gays" המשיך לדווח על "הפרות חמורות של זכויות אדם" שכללו "תקיפה בנשק קטלני, אונס מתקן של נשים שהואשמו בהיותן לסביות, מעצרים שרירותיים, תקיפות על ידי המון זועם, דקירות, הטרדה של הומוסקסואלים ולסביות על ידי צוות בתי החולים והסוהר וירי ממוקד נגד קבוצות אנשים כאלה". לדברי הלשכה לדמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה במחלקת המדינה של ארצות הברית "לעיתים קרובות המשטרה המקומית לא ביצעה חקירות לאחר אירועים כאלה. במהלך 2012 הארגון "J-FLAG" קיבל 68 דיווחים על הטרדה או התעללות על רקע מיני נגד אזרחי להט"ב, שכללו 53 מקרים של ניסיונות או התעללות, תקיפות שכללו לפחות שני נרצחים ו-15 דיווחים על להט"ב שנעקרו מביתם. נתוני "J-FLAG" הראו שצעירים בגילאי 18 עד 29 "המשיכו לשאת בנטל של אלימות שמבוססת על רקע נטייה מינית". בבתי הסוהר בג'מייקה היו דיווחים רבים ב-2012 על אלימות נגד אסירים הומוסקסואלים שבוצעו על ידי סוהרים ואסירים אחרים, אך מעט מהאסירים ביקשו עזרה רפואית לאחר מכן דרך מערכות בתי הסוהר. באותה שנה, סקר שנערך חשף שלמעלה מ-900,000 ג'מייקנים שמהווים שליש מאוכלוסיית המדינה האמינו שהממשלה "לא עושה מספיק כדי להגן על להט"ב מפני אפליה".
הארגון אמנסטי אינטרנשיונל הצהיר שקיבל דיווחים רבים על "פעילות ערנית נגד הומוסקסואלים על ידי חברי הקהילה המקומית" ו-"התעללות או עינויים על ידי המשטרה". הארגון הצהיר באומרו כי "הומוסקסואלים ולסביות הוכו, נחתכו, נשרפו, נאנסו ונורו על רקע נטייתם המינית. אנו מודאגים מכך שהדיווחים הללו הם רק קצה הקרחון. הומוסקסואלים רבים בג'מייקה מפחדים ללכת לרשויות ולבקש עזרה". אלימות זו גרמה למספר רחב של להט"ב ג'מייקנים להפוך למבקשי מקלט, לרוב בקנדה וארצות הברית. בינואר 2019, במהלך מסיבת עיתונאים במונטיגו ביי הצהיר שר התיירות הג'מייקני דונובן ווייט כי "תיירים הומוסקסואלים מוזמנים לג'מייקה. ג'מייקנים לא מביעים עוינות כלפי תיירים הומוסקסואלים".
תנאי מחיה > פוליטיקה

לאורך השנים, אף אחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בג'מייקה לא הביעה תמיכה רשמית כלשהי בחקיקת זכויות להט"ב. במהלך הבחירות הכלליות בשנת 2002 (אנ'), מפלגת הלייבור של ג'מייקה אימצה את השיר "Chi Chi Man" מאת הקבוצה T.O.K. (אנ') שכלל משפטים שקידמו רצח של הומוסקסואלים, כשיר הנושא שלה. באפריל 2006, מנהיג האופוזיציה וראש הממשלה לעתיד, ברוס גולדינג, נשבע כי "הומוסקסואלים לא ימצאו נחמה באף קבינט שיוקם על ידו". שנתיים לאחר מכן כשנשאל אם להט"ב ג'מייקנים יכולים לכהן בקבינט הממשלתי הוא הגיב: "בטח שהם יכולים לכהן בקבינט, אבל לא שלי". מפלגת התנועה הלאומית הדמוקרטית (אנ') מתנגדת לחקיקת זכויות להט"ב על רקע דתי לצד המפלגה הכלכלית השמאלנית יותר במפה הפוליטית, מפלגת העם הלאומית.
בעימות בסוף דצמבר 2011 בין מנהיגת האופוזיציה וראש הממשלה לעתיד פורשיה סימפסון-מילר ממפלגת העם הלאומית (PNP) לבין ראש הממשלה אנדרו הולנס ששודר בטלוויזיה סימפסון-מילר הצהירה שהיא "תמנה כל מי שתרגיש שהכי מתאים לקבינט שלה ללא קשר לנטייתו המינית" והוסיפה שהיא "רוצה לראות הצבעות מצפון מותרות על ידי המפלגות הגדולות בנושאי זכויות להט"ב בפרלמנט". למרות שהיא ספגה לאחר מכן ביקורות שליליות על רקע הומופובי ממבקרים דתיים, זה לא השפיע על הניצחון המוחלט של "PNP" בבחירות הכלליות ב-29 בדצמבר 2011 (אנ') וההפיכה שלה לראש ממשלת ג'מייקה ב-5 בינואר 2012.
תרבות > ספרות להט"ב ג'מייקנית

להט"ב מוזכרים בעבודות של מספר סופרים ג'מייקנים בהם קלוד מקיי שעזב את ג'מייקה בשנת 1912 כדי לפתח את קריירת הכתיבה שלו בהארלם, ארצות הברית. מקיי ידוע בין מחברי הספרות הג'מייקנים הראשונים שכתבו על מערכות יחסים חד-מיניות. עם זאת, הוא נמנע מלהיות גלוי לגבי הנטייה המינית שלו לאורך השנים. ברומנים שלו "בית להארלם" (1928) ו-"בנג'ו" (1929) הוא כתב על "עולמות הומוסוציאליים" שבהם גברים עוסקים בפעילות הומוסקסואלית עם גברים אחרים.
תרבות > תיאור של להט"ב במוזיקת פופ ג'מייקנית

לתרבות הפופולרית של ג'מייקה יש מסורת חזקה של מוזיקה שכוללת את הסגנונות רגאיי ודאנסהול. בעקבות זאת לאמנים מפורסמים מהז'אנרים יש השפעה על הדעה הרווחת בקרב האוכלוסייה. מחלקת המדינה של ארצות הברית אמרה שבשנת 2012 "באמצעות השירים וההתנהגות של מספר מוזיקאים, תרבות הדאנסהול סייעה להנציח את ההומופוביה בג'מייקה". בסקירה של ג'מייקה משנת 2011 על ציות המדינה לעקורונות האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, ועדת האו"ם לזכויות אדם הביעה גינוי ל-"טקסטים האלימים של מוזיקאים ובדרנים שמסיתים לאלימות נגד הומוסקסואלים" והמליצה לג'מייקה "לחקור, להטיל סנקציות ולהעמיד לדין" את מי שמתבטאים בצורה כזאת.
בשנת 2022 במהלך ציון חודש הגאווה (יוני), הזמר הקנדי יליד ג'מייקה מארק קלנון (אנ') פרסם את הוידאו קליפ לשיר שלו "Kingston" שהציג עלילה רומנטית בין קלנון לדוגמן ז'אן ז'וליאן האזומי. הקליפ, שצולם בקינגסטון ובוים על ידי קלנון והיוצר הקנדי מת'יו הוברט מוריי (אנ'), הפך לווידאו קליפ הראשון בכל הזמנים שצולם בג'מייקה שהציג אהבה רומנטית בין זוג גברים הומוסקסואלים.
בריאות > HIV/איידס

בשנת 2004 הארגון "Human Rights Watch" פרסם דו"ח על מצבם הבריאותי של אזרחי להט"ב בג'מייקה. הדו"ח תיעד גילויי הומופוביה רחבה והצהיר שרמת חוסר הסובלנות הגבוהה בקרב האוכלוסייה הג'מייקנית נגד זוגות חד-מיניים וטרנסג'נדרים "פוגעת במאמצים הציבוריים להילחם באלימות ומחלות ה-HIV/איידס". האופן שבו הג'מייקנים מקשרים בין HIV/איידס לקיום פעילות הומוסקסואלית עוצב בחלקו על ידי הסיקור התקשורתי הבינלאומי בתחילת המגפה בשנות ה-80 של המאה ה-20. ד"ר רוברט קאר (אנ') שמוכר כאחד החוקרים המובילים בעולם בנושאי כוחות תרבותיים והתפשטות מגפת ה-HIV, הצהיר:
"איידס בג'מייקה נתפסה כמחלה של הומוסקסואלים, לבנים, גברים מאמריקה הצפונית. אנשים ממש פחדו מזה. לא היו טיפולים זמינים בקריביים באותה תקופה אז איידס באמת היה גזר דין מוות. לקרוא למה שקורה כאן "סטיגמה ואפליה" זה באמת בלשון המעטה. בגטאות שמו צמיגים סביב אנשים שחולים באיידס והציתו אותם באש. הם הרגו הומוסקסואלים כי הם חשבו שאיידס מדבק. זו הייתה סביבה מאוד קיצונית ודברים נוראיים באמת קרו".
בריאות > בריאות הנפש

במחקר שנערך על ידי כתב העת הבינלאומי לבריאות מינית בשנת 2007 שבו נבחרו להט"ב מקבוצות לתמיכה במיעוטים מיניים, זכויות אדם וטיפול ומניעה של HIV/איידס כנסקרים, 13% מהאנשים שרואיינו אובחנו עם דיכאון ו-11% עמדו בקריטריונים לשימוש בסמים. 76% מהנסקרים דיווחו כי הם היו קורבנות לחוויות פוגעניות מהסביבה הקרובה שלהם עד 12 חודשים לפני המחקר ו-19% מתוכם דיווחו על סבל מאלימות פיזית. ישנן מספר קבוצות תמיכה למיעוטים מיניים ותוכניות למאבק ב-HIV/איידס שקיימות בג'מייקה שמספקות תמיכה חברתית, שירותי מידע, ייעוץ, ייצוג משפטי וחינוך. עם זאת, רבים טוענים שהתוכניות האלו חסרות ארגון ולא כוללות מספיק יועצים לבריאות הנפש.
תנועות להט"ב

בשנת 2015 קיימה ג'מייקה את ציון אירוע הגאווה הראשון בשטחה שכונה "PRIDEJA", אירוע בן שבוע שמשמש להדגשת מאמצי האי להתמודד עם הטרדות ואלימות נגד להט"ב. עם זאת, לא התקיים מצעד במהלך ציון האירוע מכיוון שהיה מסוכן עבור בטיחות הצועדים לדברי "J-FLAG". ראש עיריית הבירה קינגסטון, אנג'לה בראון-בורק (אנ') נאמה באירוע והביעה את תמיכתה באומרה "אני באה מנקודת מבט שיש לי כראש עיר אחריות כלפי כל האזרחים של קינגסטון. יש אנשים שהם מיעוטים שנאבקו על זהותם ומצאו את המרחב שלהם. חשוב לנו לספק להם מרחבים בטוחים". לאחר מכן פרסם שר המשפטים מארק גולדינג (אנ') הצהרה לתמיכתו בקיום האירוע באומרו "אני תומך בזכותם של כל הג'מייקנים, כולל חברי קהילת הלהט"ב, להביע את דעתם בכל אמצעי חוקי. כאשר קהילת הלהט"ב יוצאת לשבוע של פעילויות לבניית מודעות לזכויות ולצרכים של חבריה, אני קורא לכל הג'מייקנים לכבד את זכותם לעשות זאת בשלום". השחקן הקנדי אליוט פייג' השתתף באירוע. בשנת 2018 העיר אירחה את אירוע הגאווה "קבלת הקוקטיילים" במשותף עם הממונה על העניינים של שגרירות ארצות הברית בג'מייקה, הנציב העליון של הממלכה המאוחדת לג'מייקה (אנ') והנציב העליון של קנדה לג'מייקה. מאז, החל להיות מצוין בכל שנה.
באוקטובר 2015 נערך לראשונה מצעד גאווה במונטגו ביי ומצוין מדי שנה מאז. מספר המפגינים גדל מ-150 איש בשנת 2015, והתרחב ליותר מ-300 ב-2016, ל-850 ב-2017 ולמעלה מ-1,000 בשנת 2018. במהלך ציון "PRIDEJA" בשנת 2017, הוקרן פסטיבל סרטי הלהט"ב הראשון של ג'מייקה במשך ארבעה לילות של סרטים תיעודיים שמדגישים את מעמד זכויות אזרחי להט"ב בקנדה, ארצות הברית, אוגנדה והודו. מיקום אירועי הגאווה לשנת 2018 לא נחשפו מטעמי ביטחון.
תנועות להט"ב > ארגונים > J-FLAG

ארגון זכויות הלהט"ב הראשון בג'מייקה "Jamaica Forum for Lesbians, All-Sexuals and Gays" נוסד בדצמבר 1998 ופועל מאז במחתרת. מאמציו העיקריים כוללים רפורמה משפטית בחוק הפלילי ביחס לאיסור קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, הסברה על מעמד זכויות להט"ב ברחבי המדינה והענקת תמיכה עבור להט"ב ג'מייקנים.
תנועות להט"ב > ארגונים > QCJ

"Quality of Citizenship Jamaica" שהוקם על ידי הפעילות ג'לנה ברודריק ואנג'לין ג'קסון בשנת 2013 הוא ארגון שפועל למען יצירת מרחבים בטוחים להעצמת חברי קהילת הלהט"ב הג'מייקנית. שאר מטרות הארגון מתמקדות בשיפור מעמד הבריאות בקרב נשים ונוער שמוגדרים כלהט"ב ברחבי המדינה בנושאי בריאות הנפש והגברת המודעות והמאבק במחלות ה-HIV/איידס. בביקורו באוניברסיטת איי הודו המערבית בקינגסטון, נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה שיבח את מקימת הארגון אנג'לין ג'קסון באומרו,
"במקום לשתוק היא בחרה להתבטא והקימה ארגון משלה כדי לתמוך בנשים כמוה ולתת להן יחס, צדק, לדחוק את הסטריאוטיפים הצידה ולתת להן קצת תחושה מהכוח שלהן".
תנועות להט"ב > אישים בולטים

מוריס טומלינסון הוא עורך דין ג'מייקני, פרופסור למשפטים ופעיל זכויות להט"ב שמתגורר כיום בטורונטו, קנדה. בשנת 2011 העיתון היומי "Jamaica Observer" (אנ') פרסם מאמר שכלל תמונה שלו עם בעלו הקנדי מטקס הנישואים שלהם. לאחר פרסום המאמר, טומלינסון החל לקבל איומי מוות רבים על רקע הומופובי ועבר לגור בטורונטו למען בטיחותו. ב-27 בנובמבר 2015 הוא הגיש תביעה לבית המשפט העליון של ג'מייקה לערעור על חוקתיות חוק איסור מעשה הסדום של המדינה באומרו "חוקי ג'מייקה שמפלילים אינטימיות בהסכמה בין גברים הופכים אותי למעשה לפושע בלתי נתפס". טומלינסון הוסיף בתביעתו שהחוק "מעודד אלימות" והוחמר במשך השנים לאחר שב-2011 החל לדרוש מהמורשע לשאת תעודה שמצהירה על היותו עבריין שעונשה שנת מאסר נוספת וקנס של מיליון דולר ג'מייקני. בפוסט שכתב בבלוג של ארגון זכויות האדם "Human Rights First" בינואר 2016 הצהיר,
"הגשתי ערעור חוקתי נגד חוק מעשי הסדום של ג'מייקה תוך כדי ציטוט הפרת ההגנות המתוארות באמנת הזכויות והחירויות הבסיסיות של ג'מייקה בתוכן החוק. אלה כוללים בין היתר את הזכות לחירות, חופש הביטוי, פרטיות וחיי המשפחה וחופש מענישה לא אנושית, משפילה או מיחס אחר".
קרולין גומס (אנ') היא דוקטור לרפואה ופעילת זכויות אדם ג'מייקנית. בעבר כיהנה כמנכ"לית של ארגון קואליציית הקהילות הפגיעות הקריביות (CVC) שעובד עם אוכלוסיות באיים הקריביים שמוגדרות כפגיעות במיוחד ל-HIV/איידס ועם מחסומים חברתיים ופיננסיים שמונעים מהן טיפול רפואי הולם. לפני כניסתה לתפקיד בינואר 2014, גומס שימשה כמנכ"לית של ארגון זכויות האדם ג'מייקנים למען צדק (אנ') שאותו ייסדה בקינגסטון ב-1999 על מנת "למלא את הפער הדרוש בג'מייקה עבור קבוצה שפועלת למען זכויות האזרח, מיגור השחיתות במערכת המשפט ובמרחב הציבורי וכן חוסר איזון במערכת הכלכלית-חברתית". היא התפטרה מהתפקיד ב-2013. היא מתבטאת לעיתים קרובות לגבי מעמד זכויות אזרחי להט"ב בג'מייקה והצהירה שהרבה מהפעילות שלה בנושא נובעת מהעובדה שאחותה היא לסבית. ב-19 באוקטובר 2009 זכתה באות ההוקרה של מסדר ג'מייקה (אנ') על רקע הפעילות שלה למען שיפור מעמד זכויות האדם במדינה.
ניקולט בריאן היא פעילת זכויות נשים קווירית שידועה כאחת ממייסדות הארגון הג'מייקני העצמת נשים למען שינוי ומכהנת כמנכ"לית שלו מאז נובמבר 2017. בריאן מוגדרת כאחת מהפעילות הבולטות למען שיפור מעמד זכויות נשים צעירות במדינה והפעילות שלה דרך הארגון כוללות לעיתים קרובות עיסוק במעמדן של נשים ג'מייקניות שמוגדרות כלהט"ב.
טבלת סיכום

| --- | --- |
פעילות הומוסקסואלית חוקית:  (פלילי. עונש: עד 10 שנות מאסר ו/או עבודות כפייה (לא נאכף בפועל)
גיל הסכמה שווה לזוגות הטרוסקסואלים: 
חוקים נגד אפליה בתעסוקה: 
חוקים נגד אפליה במתן סחורות ושירותים: 
חוקים נגד אפליה בכל התחומים האחרים (כולל אפליה עקיפה, דברי שטנה): 
נישואים חד-מיניים:  (קיים איסור חוקתי משנת 1962 שמכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד)
הכרה בזוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, ידועים בציבור): 
אימוץ משותף של זוגות חד-מיניים: 
אימוץ ילד חורג על ידי זוגות חד-מיניים: 
לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בצבא: 
זכות לשינוי מגדר בחוק: 
גישה להפריה חוץ-גופית לזוגות לסביות: 
טיפולי המרה אסורים בחוק: 
פונדקאות מסחרית לזוגות גברים הומוסקסואלים: 
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים רשאים לתרום דם:
יהודה ליב ברגר

| --- | --- |

 לידה:  1867 מינסק, האימפריה הרוסית 
 פטירה:  1917 (בגיל 50 בערך) ביירות, האימפריה העות'מאנית 
 
יהודה לֶיְבּ בֶּרְגֶר (לעיתים בערגער; תרכ"ז, 1867 – ב' בתמוז תרע"ז, 1917) היה מחנך עברי יהודי ליטאי, פעיל למען רפורמה בחינוך היהודי ויוזם "החדר המתוקן" בפינסק, פעיל ציוני, מ"חובבי ציון" ומהפעילים הבולטים בהסתדרות הציונית.
קורות חיים > ראשית דרכו

יהודה ליב ברגר נולד בעיר מינסק שבמערב האימפריה הרוסית (בתחום המושב היהודי, באזור רוסיה הלבנה–ליטא) בשנת תרכ"ז (1867), ולו עוד אח, יצחק, ושתי אחיות. המשפחה, שבבעלותה היה פונדק נודע בעיר, הייתה אמידה ובעלת אחוזות. אביו, ר' גרשון אברהם הלוי ברגר (בירגר, בערגער), היה תלמיד חכם ואיש ציבור במינסק, ממייסדיה וראשיה של חברת "תומכי תורה" לתמיכה חומרית באברכים הראויים להוראה עד סמיכתם לרבנות. אמו, חנה רבקה (ריבה) לבית גולדין, אישה משכילה ששלטה בעברית, הייתה אמונה על ניהול העסק המשפחתי.
התחנך חינוך יהודי מסורתי בהשגחת אביו אצל מורים טובים, ולמד עברית, רוסית וגרמנית על בוריין. הושפע מן ההשכלה ובעודו נער נתפס לרעיון הלאומיות היהודית והצטרף לתנועת "חיבת ציון". נודע כנואם מוכשר. כבר בצעירותו היה לאחד מחשובי חובבי ציון בעיר, ידידם של שמריהו לוין, שאול גינזבורג ונחמן סירקין. בהיותו עילוי נשלח לישיבת וולוז'ין. למד בה בשנים תרמ"ד–תרמ"ה, והיה לאחד ממנהיגי אגודת הסתרים הציונית בישיבה "נס ציונה". היות שהשתייך הן לעולם הישיבות והן לעולם ההשכלה, יצר קשר בין האגודה לבין אגודות הסטודנטים הציונים בערי האוניברסיטאות ברוסיה.
קורות חיים > סוחר ומחנך בפינסק

בשנת 1890 נשא את מֶיְיטה ווֹלוֹבֶלְסקי (1872–1945) בת לוי יצחק, והשתקע בעיר מגוריה פינסק. חותנו היה אדם אמיד, ובכסף הנדוניה שקיבל החל ברגר לעסוק במסחר – תחילה בעצים ואחר כך בספרים. בפינסק מצא את מקומו כעסקן מוביל בשורות תומכי העברית והציונות. בוועידת "חובבי ציון" באודסה שנערכה בשנת 1890 היה ציר העיר פינסק. שם הכיר את אחד העם, והיה לתומכו. לאחר ייסודה של אגודת הסתרים הציונית "בני משה" הצטרף אליה, יסד וניהל את לשכתה בפינסק (שנקראה "לשכת זרובבל").
ברגר היה ממקימי ופעילי אגודת "שפה ברורה" בפינסק למען קידום תחיית הלשון העברית ופעיל ב"חובבי ציון". עם חוגו נמנו בין היתר מרדכי מאיר שְטְרִיק, צבי הירש הילֶר וחיים ויצמן. עניינו זה מצא ביטוי מיוחד בעבודת החינוך. בשנת 1895, לאחר שהכשילו החרדים את ניסיון הציונים להשתלט על ועד התלמוד תורה בקרלין, יצא ברגר במלחמה גלויה נגד ה"חדר" הישן והציע שהציונים יקימו מוסד חינוכי משלהם. וכך, ביוזמתו, נוסד בפינסק בחורף תרנ"ו (1895) "החדר המתוקן" – אחד המוסדות הראשונים מסוג זה בקהילות היהודיות, שמשם התפשט בכל רחבי תחום המושב. ברגר שימש מנהל "החדר המתוקן" והיה הרוח החיה מאחורי הפעלתה של כל רשת ה"חדרים".
בחורף תרנ"ט היה מעורב בפולמוס על רקע דרכו בחינוך. במסגרת פעילותו החינוכית הכין קיצור של סיפורי התורה באופן שיטתי וכרונולוגי, שנועד להקל על התלמידים ולהכינם בהדרגה ללמוד את התורה בעצמם. מהלך זה עורר התנגדות רבה בקרב החרדים בפינסק. הרבנים בפינסק גילו עוינות רבה כלפיו: מעמדו בעיר כמנהיגם של חובבי ציון, בקיאותו בספרות התלמודית, דעותיו הקיצוניות בענייני דת ואמונה, כישרונותיו הארגוניים והאומץ שהפגין עשו אותו ליריב מסוכן עבורם. החרדים, בהובלת השו"ב שמואל נח גוטליב, ראש הסניף בפינסק של "הלשכה השחורה" (הארגון החרדי האנטי ציוני שיסודו בקובנה), ובהשתתפות הרב דוד פרידמן (שתמך בשעתו ב"חיבת ציון", אך היה מהמתנגדים החריפים לתנועה הציונית החילונית), יצאו למלחמת מאסף נגדו, ובעזרת הרבנים בווילנה השפיעו על דפוס ראם שלא ידפיסו את ספרו של ברגר – באיימם כי אם לא ישמעו בקולם, יכריזו איסור על הש"ס הנדפסים אצלם. הם לא הסתפקו בכך, והכריזו חרם על ברגר, שעליו הודיעו בפשקווילים בכל בתי המדרש בפינסק–קרלין, הכפישו את שמו, ובכך הביאו להרס עסקיו כסוחר.
כעבור מספר שנים, בשנת תרס"ח (1907), הדפיס ברגר את הספר בהוצאת ישֻרון בווילנה בשם ״מבוא המקרא״, תחת שם בדוי: "ל. אברמוב" (למעשה, זהו שמו הרוסי; "אברמוב" הוא הפטרונים שלו, שכן שם אביו אברהם).
קורות חיים > בתנועה הציונית

בשנת 1897 הגיע יהושע בוכמיל כשליחו של הרצל לפינסק, להזמין את אגודת חובבי ציון המקומית להשתתף בקונגרס הציוני הראשון, וברגר נבחר לאחד משני הצירים, יחד עם גריגורי לוריא. בקונגרס תפס מקום חשוב למדי: עמדת חובבי ציון שברוסיה כלפי הציונות המדינית הייתה השאלה המכרעת שבה היה תלוי עתידה של התנועה הציונית מיסודו של הרצל. העשירים העברים בזו לציונות; הרבנים שבמערב אירופה, בעלי התעודה, נלחמו נגדם; והמתבוללים התייחסו אליה בשאט נפש. לפיכך, היא יכולה הייתה להתבסס כל צרכה רק אם חובבי ציון שברוסיה – נושאי הדעה הלאומית בישראל, יודעי העברית וספרותה, מסורים לעמם, נאמנים לעברו ומאמינים בעתידו – ירימו את דגלה. בעקבות פגישתו של הרצל עם אחד העם היה ברגר לאחד מן המתנגדים המובהקים לשיטת רבו לשעבר, אחד העם.
בישיבה של הצירים מרוסיה הוחלט להסתפח לציונות המדינית ולהעמיד תחת דגלו של הרצל ארבעה באי כוח: יעקב ברנשטיין-כהן, מנחם אוסישקין, יצחק גולדברג וברגר נבחרו להודיע זאת להרצל באופן רשמי. מיד לאחר הקונגרס נערכה בביאליסטוק, שם ישב הרב שמואל מוהליבר, ועידה של ציוני רוסיה. ברגר השתתף בה וקיבל על עצמו לבקר את ערי רוסיה שלא היה להם ציר בקונגרס, כדי להרצות בהן על דבר הקונגרס ולארגן בהן את הפעילות הציונית. שמם של נאומיו יצא לפניהם, והמונים נהרו להאזין להם.
ברגר השתתף גם בקונגרס השני. לפני הקונגרס השלישי הוזמן על ידי ההנהלה בלונדון להכין שם הכול לפתיחת אוצר התיישבות היהודים. בנוסף, עבד בווילנה בוועד המרכזי הראשון של ציוני רוסיה ובמוסקבה בקרן קיימת לישראל תחת הנהלת ד"ר יחיאל צ'לנוב, הוא היה תומך מושבע של הציונות המדינית, והתנגד לחלוטין להתיישבות בארץ ישראל טרם קבלת הצַ'ארטֶר. על פי השקפותיו היה דמוקרט קיצוני, התייחס באהבה וחיבה רומנטית לאגודות הציונית מאוכלוסי ההמון כמו "אוהבי ציון" (אוּמנים ובעלי מלאכה) ו"פועלי ציון" (פועלים), אף כי לא הסכים לתוכניתם. עבורו, התנועה הציונית הייתה בראש ובראשונה מהפכה פנימית בחיי עם ישראל גופה. מוניטין בעולם חובבי ציון יצאו לו בפעם הראשונה על ידי מאמר גדול שפרסם ב"המליץ" בזמן הפולמוס בין מצדדי ארגנטינה וארץ ישראל. המאמר היה תשובה חריפה ומנומקת לד"ר י"ל קצנלסון (בוקי בן יגלי), שכתב בשבחה של ההתיישבות בארגנטינה.
קורות חיים > עבודה ספרותית

ביחד עם עבודתו הציבורית רבת הגוונים, הוסיף ללמוד תורה ומדרש. הוא היה בקי בתורה שבעל פה ובכל הספרות העברית מימי הביניים. הותיר אחריו כתב יד מסודר וערוך לדפוס בשם "מאור היהדות" – אנתולוגיה עברית המקיפה את כל היצירה היהודית, בכמה כרכים. הספר הובטח כפרס למנויי "הזמן", אבל לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה פסק העיתון מלצאת, וגם "מאור היהדות" נשכח. בנוסף הותיר לקסיקון תלמודי, עשרה כרכים בכתב יד.
קורות חיים > בארץ ישראל

בשנת תר"ע הגיע לסיור בארץ ישראל, והחליט לעלות אליה.
בשנת תרע"ב עלה עם משפחתו לארץ ישראל. בארץ ייסד בית מסחר למנופקטורה וגַּלֶנְטֶרְיָה ביפו, ובמקביל הוסיף להקדיש את מרצו לעסקנות.
בשנת 1913, חודשים אחדים לפני המלחמה נסע לרוסיה בענייני היישוב, למכור מניות של חברת "גאולה". כאשר פרצה המלחמה נחפז לשוב ארצה.
בשנת תרע"ד, בימי המלחמה, התכונן להקים עם הסופר ש. בן ציון מוסד להוצאת ספרים במדעי היהדות בשם "עם הספר", שמטרתה "שכלול ספרותנו היסודית" (תנ"ך, תלמוד, מחקר, קבלה וכו') והוצאתה במהדורות מדעיות מבוארות. לשם כך התקשר עם אלכסנדר זיסקינד רבינוביץ' ושאול חנא קוק (אחיו של הרב אברהם יצחק הכהן קוק), סעדיה שושני ואחרים.
בתחילת שנת תרע"ז (1917) הדפיס כבר את תקנות החברה, אך בעקבות גירוש יפו נפסק הדבר. בעקבות הגירוש נדד לטבריה, ובדרך התהפכה העגלה שבה ישב עם משפחתו והוא נפצע קשה. חודשים אחדים ישב בטבריה, אחר כך נסע להתרפא בביירות, ושם מת בבית החולים בב' בתמוז תרע"ז, בן חמישים, בודד, שלא בנוכחות אף אחד מבני משפחתו, ונקבר שם.
ארכיונו של י"ל ברגר שמור במכון לחקר תנועת העבודה ע"ש פנחס לבון.