stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהודה ליב קנטור
ביוגרפיה

נולד ב-27 באפריל 1849 בווילנה, ליוסף ואיטה רכס-קנטור. אביו שימש כחזן (קנטור) בבית הכנסת הגדול בעיר. למד בבית המדרש לרבנים בווילנה. ב-1869 פרסם לראשונה מאמרים פרי עטו בעברית בכתב העת המשכילי "הכרמל". בין השנים 1871 ל-1873 למד בבית המדרש לרבנים בז'יטומיר, לאחר מכן עבר לברלין על מנת ללמוד רפואה (מקצוע שלא עסק בו מימיו). בכל אותה עת פרסם מאמרים בעיתונים "המליץ" ו"השחר". כאשר חידש חיים זליג סלונימסקי את הוצאת "הצפירה" ב-1874 הזמין את קנטור לשמש כעורך-בפועל של העיתון. בספטמבר 1875 שב קנטור לווילנה ופרסם בעיתונות העברית, היידית והרוסית של האימפריה הרוסית.
ב-1879 עבר לבירה סנקט פטרבורג על מנת לשמש כעורכו של השבועון הספרותי-חברתי-מדיני היהודי בשפה הרוסית "רוסקי ייבריי" (Русскій Еврей; בכתיב הנהוג כיום: Русский Еврей; 'היהודי הרוסי'). קנטור גיבש בכתב עת זה גישה רחבה של עיתונות יהודית, המדווחת על נושאים תרבותיים וחברתיים רחבים ולא רק על החיים היהודיים. כתב העת תמך בתנועת חיבת ציון ודיווח לקוראיו מן הנעשה בארץ ישראל, אולם לאחר פוגרום "הסופות בנגב" (1881) עבר לערוך את הירחון יֶברסקויֶה אובּרָזובאניֶה (Еврейское образование, 'חינוך יהודי'), מעל דפיו עודד דווקא השתקעות יהודית ברוסיה.
בתחילת 1886 ייסד את היומון העברי הראשון, "היום". אף שהעיתון היה קצר ימים (נסגר בראשית 1888), הוא חולל מהפכה בעיתונות העברית, יצר שפה ותפיסת סיקור רחבה ופלורליסטית והוביל להפיכתם של "המליץ" ו"הצפירה" ליומונים. קנטור חיבר לעיתון גם פיליטונים, שעסקו ברוח מבודחת בענייני השעה. לקנטור היה עניין רב בספרות עברית, ועל דפי "היום" פרסמו סופרים כדוד פרישמן (שהיה עורך-שותף), מנדלי מוכר ספרים (ששב לכתוב בעברית), י"ל פרץ, משה לייב ליליינבלום ואחרים. קנטור גם הוציא ירחון ספרותי בשם "בן-עמי", שצורף ל"היום" ארבע פעמים. לאחר סגירת "היום" עבר קנטור לערוך את השבועון היידי "דאָס אידישע פאָלקסבלאט" ('ביטאון העם היהודי').
לאחר שפרש מעיתונאות שימש כרב מטעם הממשלה בלייפאיה (1890–1904) לאחר עזיבת הרב הקודם הלל קליין שהיגר לארצות הברית, וילנה (1905–1908) וריגה (1909 עד מותו ב-1915).
קנטור נמנה עם עורכי "האנציקלופדיה היהודית", בשפה הרוסית, שיצאה לאור בתחילת המאה ה-20 וכן פרסם מחקרים בקובץ "פרז'יטויה" (Пережитое) שעסק בהיסטוריה החברתית של יהודי רוסיה ותרבותם.
זיכרונותיו

י"ל קאנטאר, 'זכרונות', השלח א, ב (תרנ"ז). (8 עמ')
לקריאה נוספת

ראובן בריינין, יהודה ליב קנטור, אנשים ומעשים (לתולדות הספרות העברית) "העברי" ברלין/ניו יורק, 14 אוגוסט 1918
אליעזר רפאל מלאכי, 'לזכר י. ל. קאנטור', התורן 1 (תרע"ו), 13–15; 2, 9–12.
חיים תורן, 'יהודה ליב קנטור (מונוגראפיה)', מאזנים כ (תש"ה), 91–99, 212–226.
גצל קרסל, לקסיקון הספרות העברית בדורות האחרונים כרך ב, ספרית פועלים, 1967, עמ' 781.
גדעון קוץ, חדשות וקורות הימים:מחקרים בתולדות העיתונות העברית והיהודית,ירושלים:הספרייה הציונית-אוניברסיטת תל אביב, תשע"ג,83- 104.
דוד טל, יהודה-ליב קנטור – חלוץ היומון העברי: ביוגרפיה, תל אביב: הקיבוץ המאוחד ('ספריית הילל בן חיים'); יד יצחק בן-צבי, תשע"א 2011.
הערות שוליים

↑  "היום" באתר עיתונות יהודית היסטורית.
1 2  , יהודה-ליב קנטור (1849־1915), לקסיקון לספרות העברית החדשה, The Ohio State University, נצפה: 27 נובמבר 2023
↑  על הספר באתר הקיבוץ המאוחד – ספרית פועלים.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007298424105171  PLWABN: 9810579277605606  BnF: cb16635730q (data)  ISNI: 0000 0000 6795 2605  LCCN: n2012017295  VcBA: 495/365107  VIAF: 97382312   WorldCat (עם VIAF): 97382312
ימהרנה קריסטוס, קיסר אתיופיה

| --- | --- |
 לידה:  אתיופיה
 פטירה:  המאה ה־11 
 
ימהרנה קריסטוס (נקרא אברהם על יד המסיונר הפורטוגזי פרנסיסקו אלואראס) היה קיסר אתיופיה ובן שושלת זאגווה. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שהוא היה בנו של הקיסר גארמה סאיום. ההיסטוריון האתיופי טאדסה טמרת כותב שקיסר זה היה הנוצרי האדוק ביותר מבין קיסרי אתיופיה והתעקש שאתיופיה תנהג לפי הקנונים של שליחי ישו.
הקיסר ימהרנה קריסטוס בנה כנסיות החצובות בסלע, שנקראות על שמו ונמצאות כ-6 קילומטרים צפונית-מזרחית מלליבלה. פרנסיסקו אלואראס מתאר תיאור מפורט של הכנסיות בספרו פרסטר ג'ון של איי הודו המערבית מהמאה ה-16. ההיסטוריון טאדסה טמרת מייחס את בניית הכנסייה למשלחת אתיופית שהגיע לח'ליף צלאח א-דין ב-1173 והביאה משם מתנות רבות וזהב. בספר גאדלה ימהרנה קריסטוס נכתב שאת הזהב לכנסייה המשלחת לקחה את דלתו של הח'ליף. החוקר פאול ב' האנז מספק רשימה מלאה של הכנסיות החצובות בסלע שבנה קיסר זה. אחת הכנסיות נקראת על שמו (ይምርሃነ ክርስቶስ).
פרנסיסקו אלואראס מזכיר בספרו שקיסר זה החל את מנהג הכליאה של קרובי משפחה הטוענים לכתר באמבה גאשאן.
הערות שוליים

↑  Taddesse Tamrat, Church and State in Ethiopia (Oxford: Clarendon Press, 1972), p. 56.
↑  Francisco Alvarez, The Prester John of the Indies translated by C.F. Beckingham and G.W.B. Huntingford (Cambridge: Hakluyt Society, 1961), chapter 53.
↑  Taddesse Tamrat, p. 58.
↑  Paul B. Henze, Layers of Time, A History of Ethiopia (New York: Palgrave, 2000), p. 51.
↑  Alvarez, chapter 59.
| שושלת זאגווה |
| --- | --- | --- |
תקופת החושך האתיופית
| קיסרים | מארה תקלה היימנות • טאטדים • ג'אן סאיום • גארמה סאיום • ימהרנה קריסטוס • קאדוס חארב • לליבלה • נאקוטו לאב • יטברק • מירארי • חארבי • יטברק |  |
| ראו גם | יהודית המלכה • ירושלים החדשה • השושלת הסולומונית • תקלה גיורגיס השני |  |
מחוז וג
| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הקודם: גארמה סאיום | קיסר האימפריה האתיופית  1061–1101 | הבא: קאדוס חארב |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007455485205171  VIAF: 128483382   WorldCat (עם VIAF): 128483382 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה ובנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כולין

| --- | --- |
 המבנה הכימי של כולין. X מציין את היון השלילי הקשור בדרך כלל לכולין
 המבנה הכימי של כולין. X מציין את היון השלילי הקשור בדרך כלל לכולין
 כתיב כימי:  C₅H₁₄NO⁺ 
 מספר CAS:  62-49-7
 
כולין (Choline) הוא תרכובת אורגנית קטנה המשמשת חומר מוצא למספר תרכובות חשובות בתאיהם של יצורים חיים.
כולין מורכב מיון חיובי של אמוניום (+NH4), אליו קשור הכוהל אתנול. לעיתים קרובות יוצר היון החיובי מלח עם יון שלילי כלשהו, בדרך כלל כלור.
בני אדם צורכים כולין בעיקר בצורת לציטין (הקרוי גם פוספטידיל כולין), פוספוליפיד הקשור לכולין. לציטין מצוי בכבד בקר, בביצים ובסויה. כולין כשלעצמו נמצא בחסה, בבוטנים ובגרעיני חמניה.
כולין הוא חומר המוצא של אצטיל כולין, אחד המוליכים העצביים (נוירוטרנסמיטרים) החשובים ביותר במערכת העצבים של בעלי חיים (אצטיל כולין ולציטין הם אסטרים של כולין). אצטיל כולין מסונתז בתא על ידי הוספת קבוצת אצטיל לכולין באמצעות האנזים אצטיל כולין טרנספראז. האנזים אצטילכולין אסטראז אחראי לתהליך ההפוך—הידרוליזה של אצטיל כולין לכולין ולחומצה אצטית.
לציטין, אשר מסונתז בתא מכולין, מהווה מרכיב חשוב של ממברנת התא. תפקיד נוסף של כולין בתא הוא מתן קבוצות מתיל לתרכובות אחרות, זאת באמצעות תרכובת אחרת הנגזרת מכולין - טרימתיל גליצין.
כולין התגלה בשנת 1862 וסונתז במעבדה ארבע שנים מאוחר יותר. ב-1998, רשויות הבריאות של ארצות הברית סיווגו את הכולין כחומר חיוני לבריאות, שיש לצרוך במזון. עם זאת, יש הטוענים כי הגוף מסוגל לייצר בעצמו את כל הכולין הדרוש לו. כתרכובת שאותה יש לצרוך במזון, הכולין נחשב ויטמין, וסומן בעבר כוויטמין B4 (סימון זהה לבסיס החנקני אדנין, שבעבר נחשב אף הוא לוויטמין).
כף ג'ונסון

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  74°04′00″S 165°09′00″E﻿ / ﻿74.0667°S 165.15°E﻿ / -74.0667; 165.15
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף ג'ונסון(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף ג'ונסון
 
כף ג'ונסון (באנגלית: Cape Johnson) הוא כף מכוסה קרח בצפון מפרץ ווד, בצדו הצפוני של קצה קרחון טינקר, על חוף ארץ ויקטוריה, אנטארקטיקה.
הכף התגלה בשנת 1841 על ידי קפטן ג'יימס קלארק רוס מן הצי המלכותי, שקרא לו על שם קפטן אדוארד ג'ון ג'ונסון, קצין בצי המלכותי.
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אנטארקטיקה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
כף ג'רמי

| --- | --- |

חצי האי האנטארקטי, וכף ג'רמי במרכזו לערך
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 קואורדינטות:  69°24′S 68°51′W﻿ / ﻿69.4°S 68.85°W﻿ / -69.4; -68.85
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף ג'רמי(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיכף ג'רמי(למפת חצי האי האנטארקטי רגילה) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף ג'רמי(למפת חצי האי האנטארקטי מוגדלת) בסיס חנרל ברנרדו אוהיגינס ריקלמהכף ג'רמי
 
כֵּף ג'רמי (באנגלית: Cape Jeremy) היא כף הנמצאת בצדה המזרחי של הכניסה הצפונית אל מצר ג'ורג' החמישי והקצה המערבי של הקו המפריד בין ארץ גרהאם לארץ פאלמר שבאנטארקטיקה. את הכף גילתה המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם, 1937-1934, בהנהגת ג'ון ריימיל, שכינה אותו על שם ג'רמי סקוט, בנו של ג'יימס מוריס סקוט, שהיה סוכן המשלחת בבית וקודם לכן חבר במשלחת נתיב האוויר הארקטי הבריטי.
יעל סינדי

| יעל סינדי |
| --- | --- |

מצב שימור
 מצב שימור: פגיע פגיע (VU) 
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: יונקים
סדרה:: מכפילי פרסה
משפחה:: פריים
תת־משפחה:: יעלים
שבט:: יעלים
סוג:: יעל
מין:: עז הבר
תת־מין:: יעל סינדי
שם מדעי
 Capra aegagrus blythi
תחום תפוצה


יעל סינדי (שם מדעי: Capra aegagrus blythi; מוכר גם כעז בר סינדית או כעז סינד), הוא אחד מששת תת-המינים של עז הבר האנדמי לדרום ומערב פקיסטן לצד קרובו יעל צ'ילטאני. הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1875 על ידי הבוטנאי הבריטי בהודו - אלן אוקטוויאן הומה. שמו הרשמי ניתן לו עקב תפוצתו העיקרית שנופלת בתחומי מחוז סינד שבפקיסטן, בעוד ששמו המדעי הוא על שם הזואולוג הבריטי אדוארד בליט. למרות היותו תת-מין של עז הבר, הוא נקרא "יעל" בשל הדמיון של הזכרים ליעל נובי למשל, יותר מאשר לעז הבית.
קרניים

זכר היעל הסינדי מתאפיין בזוג קרניים ארוכות ומרהיבות בצורת סהר או חרב מעוגלת, והמבנה שלהם אופייני לעיזי הבר: הקרן צומחת לכיוון מעלה בזווית מועטת לצדדים, והיא עולה ומתעגלת בהדרגה לאחור עד שהיא יוצרת חצי או 3 רבעי עיגול. מכיוון שהקרן צומחת בזווית לצדדים, במבט מלפנים הקרניים ייראו בצורת "M". מיקום הקרניים אצל יעל סינד, הוא במרכז הקרקפת מעל העיניים, ולעיתים בשל העובי שלהם הן מתפשטות גם מעט למצח. בבסיס יש בין הקרניים רווח קטן אך ניכר, והרווח ביניהן עולה בהדרגה ככל שהקרן גדלה; בקצוות למשל המרחק עשוי להגיע לחצי מטר או יותר. הקרניים של יעל סינד נחשבות לעבות יחסית, אולם הן צרות יותר בהשוואה לקרני ה"יעלים האמיתיים" וכנ"ל לגבי קצוות הקרן. משטח הקרן הקדמי הוא מעוגל, בעוד שהמשטח האחורי שטוח; ניתן להבדיל בנקל בין קרני היעלים האמיתיים לבין קרני יעל סינד; בעוד שליעל האמיתי יש כפתורים בולטים לאורך חזית הקרן, ליעל סינד יש חריצים עמוקים בלבד, ותחת הכפתורים יש לו לאורך הקרן שידרה בולטת שמתחילה בבסיס ומסתיימת בשליש העליון. השידרה אינה אחידה לחלוטין, ולעיתים יש בה שקעים או בליטות גדולות שמזכירות במעט את קרני היעל האמיתי. 

לנקבות יעל סינד יש קרני-פגיון דקות וקצרות יותר בצורת "V", והן ישרות כמעט לגמרי לבד מקימור קל לאחור. אין להן כלל שידרה בולטת אלא חריצים דקים בלבד, ומוטת הקרניים שלהן קטנה מאוד. צבע הקרניים של שני הזוויגים הוא אפור בהיר, וחום חלודה או ברונז'ה. קצוות הקרן של הזכר עשויות להיות כהות במעט.
אנטומיה ומראה

הפרווה של היעל הסינדי קצרה ודקה ומותאמת לאקלים המדברי והסלעי שבו הוא חי; בחורף, כאשר יורד שלג בהרים והטמפרטורות קרירות יותר הפרווה הופכת לעבה וגסה במעט. צבע הפרווה הכללי אצל נקבות וזכרים צעירים דומה מאוד ליעל הנובי: צהבהב וכתמתם חולי עם שילוב של שערות אדמדמות ואפרפרות - מספק הסוואה מצוינת בסביבה המדברית. המותניים, הגחון, המפשעה, החזה והברכיים בצבע לבן בוהק, ועל חזית הרגליים יש רצועות שחורות בולטות. הזנב בצבע חום-שוקולד כהה. 

הפרווה של הזכרים המבוגרים לעומת זאת, מתבהרת עם הגיל לצבע כסוף עד אפרפר-לבן קרמי בצלעות, בצוואר ובגב; בנוסף ובאופן מנוגד, אצל הזכרים המבוגרים חלקים מסוימים בפרווה מתכהים לצבע חום שוקולד או שחור: על חזית הרגליים וצדדי המפשעה יש רצועות כהות דקות, מעל המותניים ישנו פס שחרחר דקיק ולאורך הגב - מהעורף עד לעוקץ הזנב - יש קו של שערות סמורות כהות שהופך לרעמה גדולה בעיקר באזור הכתף. על פני החזה והחלק התחתון של הגרון יש כתם רחב בצבע שחור דהוי, ומכל צד נמשך ממנו פס עבה בצבע זהה עד לכתפיים הכהות; כתוצאה מכך נוצרת סביב הצוואר "אדרת" שחורה. מעבר לכך שהם דהויים, הפס הגבי והאדרת של יעל סינד עלולים לעיתים קרובות להיות בצבע חום בהיר או אדמדם, בניגוד למשל לפס הגבי והאדרת של יעל בזואר שיהיו תמיד בצבע שחור עמוק וברור.
ראשו של היעל הסינדי בצבע אדמדם-צהבהב בהיר באזור הלחיים ואדמדם כהה יותר באזור החרטום. לפרטים מבוגרים הלחיים יהיו בצבע כסוף או חולי ואזור החרטום יהיה בצבע שחור או חום שוקולד. לשני הזוויגים יש סימוני פנים הכוללים זוג פסים - חום כהה ולבן קרמי - שנמשכים במקביל מהעין עד לפה בדומה לצבי, אם כי אצל הזכרים הפס הלבן עלול להתחלף בזוג גבות גדולות ולבנות מעל העין. האוזניים של יעל סינד מתחלקות בין אפרפר וצהבהב בצד החיצוני לשחרחר ולבנבן בצד הפנימי. קצוות האוזן יהיו שחורות לעיתים. זכר היעל הסינדי מתאפיין בזקן שחור בולט בסנטר בניגוד לנקבות, ובגיל מבוגר הוא הופך להיות ארוך, עבה וגס מאוד - אף יותר משל יעל סיבירי.
מבנה גופו של יעל סינד ארוך, כבד ומוצק, ויש לו צוואר בינוני ועבה התומך בראש משולש ומוארך; לנקבות הצוואר דק וארוך יותר. הרגליים שלו דקות וקצרות יחסית, והאוזניים צרות וארוכות. הפרסות השסועות שלו גדולות וחזקות ומותאמות לבית הגידול הסלעי, והזנב קצרצר, עבה ושעיר. העור בברכיים הופך עם הזמן לקשה ומשופשף לאחר שעות רביצה רבות. המצח וארובות העין בולטים על רקע הפנים. האף והעיניים של היעל קטנים למדי, והוא בעל נחיריים מחורצות ושפה עגלגלה ושסועה בחזית. הדו צורתיות הזוויגית נראית היטב אצל מין זה - הן במידות הגוף, הן בצבע הפרווה והן בקרניים. 

מידות הגוף של יעל סינד:

גובה הכתפיים: 95-85 ס"מ .

אורך הראש והגוף: 140-130 ס"מ. 

אורך הזנב: 15-12 ס"מ.

אורך קרני הזכר: עד 102 ס"מ.

משקל: 90-45 ק"ג.
תפוצה ואקולוגיה

היעל הסינדי הוא תת-מין שאנדמי לדרום ומערב פקיסטן. הוא מצוי בעיקר בפרובינציית סינד ופרובינציית בלוצ'יסטן, ובמידה פחותה גם בפרובינציית ח'ייבר פח'טונח'ווה. התפוצה הגאוגרפית שלו מוגבלת לטווח הדרומי והנמוך של הרי הינדו-כוש ברמת בלוצ'יסטן ולמישורים וגבעות שמשני צידי נהר האינדוס.
בית הגידול של יעל סינד הוא באזור האקלים המדברי, וכולל מדרונות הרריים נמוכים, עם פסיפס של גבעות, יערות וחורשים דלילים, צוקים, שיחים, אדמה טרשית, משטחי ומחשופי סלע, ובאופן יוצא דופן אפילו מישורים צחיחים בגובה פני הים הסמוכים לאזור הררי במקצת. עם זאת, לרוב הוא מצוי בגבהים של 3,250-350 מטר מעל פני הים. הטמפרטורות בתחומי מחייתו 20–40 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת היא 250–500 מילימטר לשנה.
יעל סינד הוא בעל חיים חברותי, ובאזורים שבהם לא תהיה הפרעה אנושית הם מתאספים בעדרים גדולים למדי. אף על פי שיש זכר דומיננטי אחד השולט על עדר הנקבות, בדרך כלל יחיו בשולי האזור מספר זכרים נוספים ללא הפרעה ממשית מצידו. באזורים שבהם היעל מופרע על ידי האדם הוא הופך לזהיר הרבה יותר, כאשר מוקדם בבוקר הוא עולה לצוקים הגבוהים והלא נגישים ומבלה בהם את רוב היום במנוחה ובהעלאת גרהבאזור מוצל מהשמש הקופחת בין הסלעים; היעל הופך לפעיל שוב רק לפני השקיעה, ואז הוא יורד לאזורים נמוכים יותר כדי לאכול עד רדת החשיכה. בחלק החם ביותר של השנה היעל יכול לרעות חלק ניכר מהלילה בשל הטמפרטורות הקרירות יחסית.
כיתר עיזי הבר היעל הסינדי בעל יכולת איזון מדהימה על פני הצוקים, והוא מסוגל לקפוץ ממצב עמידה כלפי מעלה לגובה של 1.75 מטר על פני משטח סלעי ואנכי. בעת הירידה במדרונות היעלים הולכים באיטיות מכוונת, אף על פי שהם מסוגלים לבצע עם הפרסות החלקה מהירה ללא פגע לאורך המדרון עם עצירה חדה אחת ל-4 או 6 מטר כדי לייצב מעט את הגוף.
התזונה של יעל סינד מורכבת מעלים ושיחים, כמו גם שיחים קטנים, עשבים ועשבי תיבול. חוקרי טבע רבים מאמינים כי הם יכולים להתקיים מבלי לשתות מים למשך תקופה בלתי מוגבלת, עם ניצול הלחות מהצמחייה. 

הטורפים העיקריים של יעל סינד הם נמר פרסי וזאב הודי, וטורפים קטנים יותר כתן ושועל מהווים איום לגדיים.
עונת הרבייה מתרחשת בין חודשי אוקטובר ודצמבר וההמלטה תתרחש מאפריל עד מאי. במהלך עונת הרבייה הזכרים מקיימים ביניהם קרבות שמטרתם לשלוט על עדר נקבות. הזכרים מאתגרים אחד את השני על ידי עמידה על הרגליים האחוריות והטחת הקרניים על ראש היריב, וכן על ידי נעילת הקרניים ודחיפות. זכרים צעירים יאלצו לחכות עד שקרניהם יהיו גדולות מספיק כדי להתמודד מול זכרים בוגרים. ההריון של הנקבה נמשך 150–155 ימים, לאחריהם נולד גדי אחד בדרך כלל אם כי גם תאומים די נפוצים. הגדי נגמל לאחר 7–8 חודשים ומגיע לבגרות לאחר 3 שנים.
איומים ושימור

היעל הסינדי מסווג במצב השימור "פגיע" (VU), בהתחשב בכך שהוא חווה ירידת מספרים גבוהה יחד עם שאר תת-המינים, ובשילוב עם ניצול והרס בית הגידול באזורים רבים בפקיסטן. יעל סינד מצוי בשפע ותחת הגנה מוצלחת רק במספר אזורים כמו פרובינציית סינד. רוב הפרטים נמצאים באוכלוסיות מפוזרות על רכסי הרים מבודדים זה מזה בשפלה; כתוצאה מכך, הציד הלא חוקי הוא די נפוץ והיעלים נמצאים בסיכון גבוה, במיוחד מצד אנשים מקומיים ושבטים נודדים חמושים שנוהגים לרעות את עדרי הצאן שלהם ברוב רכסי ההרים שנמצאים בשימוש על ידי עיזי הבר.
ישנם כמה עתודות שמעניקות רמות הגנה שונות לעיזי בר ברחבי פקיסטן, אולם לרבים מהם אין תוכניות ניהול מסודרות ורובם אין אפילו צוות פיקוח מטעם הפארק. בין האזורים המוגנים שבהם יעל סינד מצוי ניתן למנות: הפארק הלאומי דורג'י, שמורת חיות הבר הינגול, שמורת חיות הבר קורקהרה, הפארק הלאומי דהרון, שמורת חות הבר צ'וראני, שמורת חיות הבר גוט, שמורת חיות הבר קו-אגיש, הפארק הלאומי קירטאר, ומשולש השמורות: סורג'אן - סומבאק - ושמורת הציד הוטיאנו. מכיוון שהפארק הלאומי קירטאר מאכלס מספרים משמעותיים ביותר של יעל סינד (כ-13,000 פרטים), ארגון השימור IUCN המליץ להנהלת הפארק לבצע 3 פעולות: 1) להפסיק את תופעת השימוש במימי הפארק עבור גידולים; 2) להפחית את רעיית עדרי הצאן של מקומיים ומהגרים; ו-3) לאסור כריתת עצים, גיזום ענפים למספוא, ציד לא חוקי, כריית מחצבים ואיסוף דבש בתחומי הפארק. מרבית התוכנית הזאת מיושמת כיום, וכתוצאה מכך הפארק מהווה את האזור המוגן הטוב ביותר להישרדות יעל סינד.
אין אומדן אוכלוסייה כולל לתת-המין. מרבית הפרטים שורדים באזורים קטנים שאינם נגישים. בפרובינציית סינד יש כ-3,100 פרטים, ובפרובינציית בלוצ'יסטן יש מן הסתם מספר גבוה לפחות פי 8 בהתחשב בכך שבפארק הלאומי קירטאר לבדו יש כ-13,000 פרטים.
יעלים סינדים על מצוק סלעי בפארק הלאומי הינגול בבלוצ׳יסטן.
איור של זכרים ונקבות
ימה (שיר)

"יַמָה" הוא שיר מסוגת מוזיקה חסידית ופופ שהוציא בני פרידמן ב-2022. מאוחר יותר באותה השנה יצא גם בקליפ בהפקה של "עולם ומלואו" בו נראה פרידמן רץ לאורכה ולרחבה של ארץ ישראל, על הרים, בעמקים ובגאיות, ביבשה ובים כשעם שלם מצטרף לריצתו ברחבי הארץ.
השיר

השיר נכתב והולחן על ידי אלי קליין והופק על ידי אלי קליין ואיצי ברי. נכון ל-2024 זכה ליותר מ-5 מיליון צפיות באתר יוטיוב, והוא אחד השירים המצליחים ביותר של בני אי פעם. השיר גם זכה בשיר השנה, במקום הראשון במצעד השנה של קול חי מיוזיק, ובמקום השני (מתוך 30) במצעד של רדיו "קול פליי".
מילות השיר, "ימה, קדמה, צפונה ונגבה" הם שמות הכיוונים "מערב, מזרח, צפון ודרום" (בהתאמה) לפי השפה המקראית, ומבטאים את כל כיווניה של ארץ ישראל. (בראשית י"ג, פסוק י"ד).
פרידמן הסביר בראיון על מהות השיר: "בשיר ימה אנחנו רואים את אהבה שיש להקב"ה לעם ישראל, הקב"ה נתן לנו במתנה את הארץ. כולם מכירים את הרש"י הראשון בתורה, שכולל שאלה ותשובה שהם יסוד חיותינו בארץ ישראל: 'למה פתח את התורה בברית… בשמיים והארץ…' רק כדי שנדע שכל העולם שייך לו. וכשנתן את הארץ לעם ישראל אז הזכות בידו, וכן הוא עשה, נתן את הארץ האהובה עליו – לנו! ולכן, כל סנטימטר בארץ ישראל שייך לעם ישראל שקיבלה במתנה".
הערות שוליים

↑  השפה העברית - ימה וקדמה צפונה ונגבה, באתר www.safa-ivrit.org
↑  המנגן מיוזיק, בני פרידמן בקליפ חדש ללהיט האהוב | ימה | צפו, באתר המנגן מיוזיק, ‏2022-08-29
יעקוביטים

ג'יימס השני, מלך אנגליה, סקוטלנד ואירלנד
יעקוביטים (באנגלית: Jacobitism) היא תנועה פוליטית שנוצרה לאחר המהפכה המהוללת במטרה להשיב לשלטון את ג'יימס השני, מלך אנגליה, סקוטלנד ואירלנד, שהודח מכסאו במהלכה. לאחר מותו הם פעלו להשבת צאצאיו מהענף הקתולי של בית סטיוארט, ולאחר שזה נכחד הם פעלו להשבת כס המלוכה לצאצאיו האחרים של צ'ארלס הראשון שסולקו מסדר הירושה לכתר הבריטי כתוצאה מהיותם קתולים. שם התנועה נגזר מיעקוב, שמו הלטיני של המלך ג'יימס.
רקע היסטורי

המרתו של ג'יימס השני לקתוליות יצרה התמרמרות בקרב הפרלמנט האנגלי ואף היו ניסיונות ליצירת חקיקה שתסלק אותו מסדר הירושה עקב היותו קתולי, המלך צ'ארלס השני הצליח להדוף את החקיקה ונראה שבסופו של דבר הפרלמנט קיבל את העובדה שג'יימס ירש את אחיו תוך שהם רואים במונרך קתולי אפיזודה חולפת בין השלטון הפרוטסטנטי של אחיו לבין בנותיו ויורשותיו, מרי ואן, שהיו במקום הראשון והשני בסדר הירושה והיו פרוטסטנטיות.
למרות הבטחותיו של המלך החדש שלא יעשה שימוש במעמדו כדי לקדם את הקתוליות, ג'יימס השני החל מקדם אצילים קתולים, מגביל את יכולת הכנסייה האנגליקנית להטיף כנגד הקתוליות והחל פועל לביטול האפליה הקיימת בממלכותיו כנגד קתולים. ב-1688 אשתו ילדה את בנו, ג'יימס, נסיך ויילס שכתוצאה מחוק העדפת הבן הבכור בסדר הירושה הפך ליורש העצר, ועתה נראה שמלוכה קתולית תשרוד את מותו של ג'יימס ותבסס את עצמה כשושלת.
מספר אישים פרוטסטנטים הזמינו את וילם, נסיך אורנג', אחיינו של המלך שהיה נשוי לבתו מרי, לפלוש לאנגליה. לאחר הפלישה חלק גדול מהצבא עבר לצדו של וילם והמלך עצמו ומשפחתו נמלטו לצרפת. הפרלמנט קבע שבריחת המלך כמוה כהתפטרות וויתור על תפקידו ומעמדו והציע את כתר אנגליה לוילם ומרי כמונרכים משותפים, סקוטלנד ואירלנד הלכו בעקבות הפרלמנט האנגלי.
היעקוביטים

תומכיו של ג'יימס שלא הכירו בחוקיות הדחתו והמלכתם של ויליאם ומרי נקראו יעקוביטים, שם שנבע מהצורה הלטינית של שם המלך – Jacobus. ג'יימס ניסה להביס את ויליאם וקרבות התרחשו באירלנד ובסקוטלנד בין נאמני ג'יימס ובין צבאותיו של ויליאם. בקרב ליד הנהר בוין באירלנד, ביולי 1690 עמד המלך ג'יימס בראשם של אלפי אירים קתולים נאמנים למלוכה, אך הובס, ושב ונמלט לצרפת.
עם מותו של ג'יימס ב-16 בספטמבר 1701 ראו היעקוביטים בבנו ג'יימס (נסיך ויילס לשעבר) את המלך החדש והוא מלך תחת השם ג'יימס השלישי באנגליה ובאירלנד וג'יימס השמיני בסקוטלנד. המלך היעקוביטי זכה להכרה בחוקיות מלכותו מצרפת, קריית הוותיקן ועוד מספר ארצות קתוליות.
פעמיים ניסה להשיב לעצמו את הכתר שאבד לאביו, ב-1715 הוביל התקוממות בבריטניה כנגד ג'ורג' הראשון, מלך בריטניה המלך הראשון מבית הנובר שירש את הכתר מאן, מלכת בריטניה, ההתקוממות נכשלה וג'יימס נאלץ לחזור לגלותו ביבשת. ב-1745 מינה את בנו הבכור צ'ארלס אדוארד סטיוארט לעוצר, וזה האחרון יצא מהעיר נאנט בצרפת, כשהוא נעזר בכוחות צרפתיים, ונחת באיי סקוטלנד המערבית ב-23 ביולי 1745. כקתולי, צ'ארלס היה בטוח בתמיכת אנשי שבטי ההרים בסקוטלנד המכונים "היילנדרס". במהרה אסף מספיק כוחות שאפשרו לו להגיע לאדינבורו, אשר נכנעה לו במהרה. בספטמבר הביס כוחות נאמנים למלך ג'ורג' השני בקרב פרסטונפנס(אנ'), ובנובמבר חצה את גבול אנגליה בראש 6,500 חיילים. הוא כבש את דרבי ואת מנצ'סטר, והדרך ללונדון הייתה פתוחה בפניו. אך לא נראה כי יוכל לקבל עזרה ולהמשיך בתנופה, שכן נמלי הים היו בשליטת בית הנובר, והדבר גרם לכך שלא יוכל לקבל סיוע צרפתי, אל מול מתנדבים פרוטסטנטים לטובת בית הנובר שהגיעו מהולנד ומגרמניה. הוא החליט לסגת. בקרב פאלקירק(אנ'), עוד ניצח כוחות בריטיים, אך במהרה מצא עצמו מכותר ובעימות עם כוחות עודפים בראשות הדוכס מקמברלנד, בנו של המלך ג'ורג'. בקרב קלודן, ב-16 באפריל 1746 הושמדו כוחותיו, והוא נאלץ לנוס על נפשו כשהוא מחופש לאישה.
היה זה הניסיון הרציני האחרון שנעשה להשבת הכתר לענף הקתולי של בית סטיוארט, לאחריו צ'ארלס שקע בדיכאון ובילה את שארית ימיו כשיכור בהוללות עם פילגשיו. כאשר אביו ג'יימס נפטר הוא ירש את הכתר היעקוביטי כצ'ארלס השלישי אולם שלא כמו אביו הוא לא זכה להכרה בחוקיות מלכותו, מכיוון שלא היו לו צאצאים חוקיים הכתר היעקוביטי עבר לאחיו, הקרדינל הנרי בנדיקט סטיוארט (הנרי התשיעי מאנגליה ואירלנד והנרי הראשון מסקוטלנד), שטען להיותו מלך אבל לא עשה שום ניסיון לממש את טענתו, יתרה מכך אפשר לראות בעובדה שהסכים לקבל קצבה בערוב ימיו מג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת הכרה בלגיטימיות של בית הנובר (למרות שמעולם לא ויתר באופן רשמי על טענתו לכתר), עם מותו ב-1807 בא הקץ על בית סטיוארט.
לאחר מותו הכתר היעקוביטי עבר לצאצאיו של צ'ארלס הראשון דרך בתו הנרייטה אן, נסיכת אנגליה. ראשית הכתר עבר לבית סבויה (1807-1840), בית אוסטריה-אסטה (1840-1919). הוא ברשות בית ויטלסבאך ועתיד לעבור לבית ליכטנשטיין. אף לא אחד מן המונרכים היעקוביטים מאז מותו של הנרי אימץ את הטענה לכתר הבריטי או ניסה לפעול להשיגו.
ראו גם

המהפכה המהוללת
סדר הירושה היעקוביטי
פרנץ, דוכס בוואריה, צאצא של הנרייטה אן, הוא הטוען לכתר היעקוביטי הנוכחי
יקב קסטל

| --- | --- |
 סמליל היקב
 נתונים כלליים
 מייסדים:  אלי בן זקן
 תקופת הפעילות:  1992–הווה (כ־32 שנים)
 קואורדינטות:  31°46′35″N 35°04′10″E﻿ / ﻿31.77637222°N 35.06943333°E﻿ / 31.77637222; 35.06943333 
 משרד ראשי:  רמת רזיאל
 ענפי תעשייה:  תעשיית היין
 מוצרים עיקריים:  יין
  
 www.castel.co.il
 he
 
יקב קסטל הוא יקב משפחתי ישראלי.
רקע

היקב נוסד במושב רמת רזיאל בהרי יהודה והוא בבעלות משפחת בן זקן. את היקב הקים אלי בן זקן, עולה מצרפת ומסעדן ירושלמי, ויחד עמו עוסקים במלאכה בנו אריאל שהתלמד בצרפת, בנו איתן (בן זוגה של עדי אשכנזי) ובתו אילנה.
בקיץ 2015 עבר היקב למשכנו במושב יד השמונה, גם כן בהרי יהודה.
השם קסטל נגזר מחורבות מצודה צלבנית המצויה במקום ועל תוויות הבקבוקים מופיע הכיתוב Domaine du Castel. בשנת 1995 שיווק בן זקן לראשונה שש מאות בקבוקים מענבים שגידל בחלקה הסמוכה לביתו מבציר 1992.
יקב קסטל הוא חלק מקבוצת קוורטט הרי יהודה.
מאפיינים

הענבים המשמשים את היקב מקורם בנטיעות גפנים בחלקות הסמוכות ליקב, והם מהסוגים קברנה סוביניון, מרלו, שרדונה, קברנה פרנק, מלבק, סירה ופטי ורדו.
היקב החדש במושב יד השמונה תוכנן מהיסוד והוא יקב מודרני ומרשים. היקב הצטייד במכונת מיון אופטית לענבים, ובמערך קליטה המאפשר קבלת ענבים למכלים בגרביטציה בלבד (ללא שימוש במשאבות).
מרתף היקב מכיל מאות חביות עץ אלון ומכלי בטון גדולים שיובאו מאיטליה.