stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בריאן טלבוט
קריירת האימון

טלבוט החל את קריירת האימון שלו בווסט ברומיץ' אלביון, ושימש בתפקיד מאמן-שחקן החל מנובמבר 1988 עד ינואר 1991. התקופה שלו בתפקיד זה החלה טוב כאשר המועדון היה מועמד להעפיל לליגה הבכירה בעונת 1988/1989. אולם, המועדון נחלש בשתי העונות שלאחר מכן. טלבוט עזב את המועדון בסמוך להפסד 2 - 4 למועדון הכדורגל ווקינג (ששיחק אז בליגה השישית בחשיבותה בליגה) בסיבוב השלישי של גביע ה-FA. לאחר מכן הוא אימן את אלדרשוט בין פברואר לנובמבר 1991, ולאחר מכן את המועדון המלטזי היברניאנס, עמו זכה באליפות ליגת העל המלטזית ב-1993 וב-1994.
טלבוט חזר לכדורגל האנגלי ב-1997 כחלק מצוות האימון של ראשדן אנד דיאמונדס מהפוטבול קונפרנס. לאחר תקופה מסוימת כמאמן הראשי הוא התמנה לתפקיד מאמן המועדון בתחילת עונת 1999/2000. בסוף עונת 2000/2001 המועדון הצליח להעפיל לפוטבול ליג בהדרכתו. המועדון העפיל למשחקי הפלייאוף של הליגה השלישית בשנת 2002, אך הפסיד במשחק הגמר. בעונת 2002/2003 המועדון הצליח לזכות באליפות הליגה השלישית, אך בעונה שלאחר מכן ירדו ליגה בחזרה. טלבוט עזב את המועדון במרץ 2004 לאחר שבע שנים, על מנת לאמן את אולדהאם אתלטיק.
טלבוט הצליח להוביל את אולדהאם להישארות בליגה השנייה ב-2004, אך התפטר במרץ 2005. במאי 2005 הוא חתם על חוזה לשנתיים כמאמן אוקספורד יונייטד (אז בליגה האנגלית השנייה, הרביעית בחשיבות במבנה ליגות הכדורגל באנגליה), זמן קצר לפני המשחק האחרון של העונה. אולם, הוא פוטר ממשרתו במרץ 2006 כיוון שהמועדון לא היטיב לשחק, ובזמן עזיבתו המועדון דורג במקום ה-22 בליגה והיה על סף ירידה בסיום העונה.
טלבוט החל לאמן את המועדון המלטזי מרשלוקס בעונת 2006/2007, והוביל אותו לאליפות הליגה ולמקום בליגת האלופות.
תארים

כשחקן:
איפסוויץ' טאון: גביע ה-FA (‏1977/1978)
ארסנל: גביע ה-FA (‏1978/1979)
כמאמן:
היברניאנס: 2 אליפויות ליגת העל המלטזית (1992/1993, 1993/1994)
מרשלוקס: אליפות ליגת העל המלטזית (2006/2007)
הערות שוליים

↑  בריאן טלבוט באתר הרשמי של ארסנל
ג'וזפה מטאו אלברטי

| --- | --- |
 לידה:  20 בספטמבר 1685 בולוניה, מדינת האפיפיור 
 פטירה:  18 בפברואר 1751 (בגיל 65) בולוניה, מדינת האפיפיור 
 מוקד פעילות:  מדינת האפיפיור 
 זרם:  המוזיקה הקלאסית בתקופת הבארוק 
 סוגה:  מוזיקה קלאסית 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 כלי נגינה:  כינור 
 
ג'וזפה מטאו אלברטי (באיטלקית: Giuseppe Matteo Alberti; ‏20 בספטמבר 1685 בבולוניה - 18 בפברואר 1751, בולוניה) היה מלחין וכנר איטלקי בן תקופת הבארוק.
חייו

אלברטי נולד בבולוניה שבאיטליה. בשנת 1705 התקבל כחבר באקדמיה פילארמוניקה. משנת 1709 ניגן בכינור בתזמורת של בזיליקת סן פטרוניו בבולוניה. ב-1721 נבחר לראשונה לנשיא האקדמיה פילארמוניקה, משרה שאליה חזר ונבחר עוד חמש פעמים. ב-1726 התמנה למאסטרו די קאפלה של סן ג'ובאני במונטה וב-1734 התמנה לאותו תפקיד בסן דומניקו.
מוזיקה

יצירותיו של אלברטי הושפעו במידה רבה מויוואלדי והיו מקובלות מאוד באנגליה. עיקר המוזיקה שלו הייתה אינסטרומנטלית. הוא פרסם 12 סימפוניות, 10 קונצ'רטי בשישה קולות לכינורות.
מוזיקה > רשימת יצירות נבחרות

10 קונצ'רטי פר קייסה א פר קאמרה (קונצ'רטי כנסייתיים וטרקליניים),  אופוס 1 (בולוניה, 1713)
אורטוריה "לידת הבתולים" (בולוניה, 1720)
סונאטה לכינור ובס, אופוס 2 (בולוניה, 1721)
12 סינפוניות בנוסח המאה ה-15 'אופוס 2' (כפילות עקב טעות, ללא הרשאת המלחין) (אמסטרדם, 1725)
הערות שוליים

↑  מייקל טלבוט ואנריקו קאררי, "ג'וזפה מטאו אלברטי", מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים אונליין
↑  טלבוט וקאררי, שם
↑  טלבוט וקאררי, שם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007284360705171  PLWABN: 9811484400505606  BNE: XX1778313  BnF: cb147845854 (data)  GND: 123683637  ICCU: MUSV000769  ISNI: 0000 0000 8106 2756  LCCN: n83174034  MusicBrainz: 41e2deab-e21f-4c7d-b781-8400b51744f1  NKC: jn20040517001  NTA: 095157573  SUDOC: 164012524  VIAF: 27250955   WorldCat (עם VIAF): 27250955
בית עלי ביבי

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית ספר תיכון, בית באר 
 מיקום:  תל אביב-יפו 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1910
 תאריך פתיחה רשמי:  1910 
 קואורדינטות:  32°02′53″N 34°45′35″E﻿ / ﻿32.04815°N 34.759597°E﻿ / 32.04815; 34.759597
  מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) בית עלי ביבי(למפת גוש דן רגילה) בית עלי ביבי(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית עלי ביבי(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום בית עלי ביבי  he בית עלי ביביhe בית עלי ביבימפת  דרום __ תל אביב (in English: Tel Aviv) ויפו (in English: Jaffa) [‌גוש דן וסביבותיו‌]ממזרח: __ רמת גן (in English: Ramat Gan), __ גבעתיים (in English: Givatayim) מדרום: __ פארק אריאל שרון (in English: Ariel Sharon Park), __ חולון (in English: Holon), __ בת ים (in English: Bat Yam) ממערב: הים התיכון (in English: PAM) tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
 
בית עלי ביבי הוא בית באר ברחוב עזה 13 ביפו, המשמש בעשורים האחרונים כמבנה בית ספר.
היסטוריה

הבית נבנה ב-1910 בידי עלי ביבי, אדם אמיד שהיה בעליהם של אדמות, מבנים ופרדסים רבים באזור יפו. המבנה נבנה מכורכר, כמקובל באותה העת, אך התוספות המאוחרות יותר שנבנו בו היו מבטון. בדומה לבתי באר אחרים, ראשיתו של המבנה בבאר. המים מהבאר נשאבו בתחילה באמצעות בהמות שסובבו גלגלת שהעלתה את המים בכדים. מהכדים נשפכו המים לבריכה, וממנה זרמו בתעלות לפרדס הסמוך, ששטחו כששים דונם. בסמוך לבריכה הוקם מחסן. בהמשך, הורחב המחסן ונוספה לו קומה שנייה, ששימשה למגורים. בתחילה הוביל אליה גרם מדרגות חיצוני, אך לאחר הרחבה נוספת של המבנה נוסף גם גרם מדרגות פנימי. במהלך ההרחבה השנייה שוכללה גם מערכת ההשקיה, והמים נשאבו באמצעות משאבה מכנית. הרעפים שבגג הבית הובאו ממרסיי, והקירות והרצפות עוטרו באיורים. הבית הוקף בגדר ובה שני שערים - שער גדול להובלת תפוזים ולכניסת כלי רכב ובהמות משא, ושער קטן יותר לכניסת הולכי רגל.
במהלך מלחמת העצמאות עזבה משפחת ביבי את יפו. במקום התמקמה עד 1952 המפקדה המרכזית של יחידת האזנה של צה"ל, שכן הבית היה מרוחק משאר הבתים ומוקף גדר גבוהה וחזקה. על הבית הוחל חוק נכסי נפקדים, והוא הועבר בתחילה לידי עמידר, ובהמשך לבעלות פרטית. ב-1951 החלה לפעול בו נגרייה, ולאחר מכן פעלו בו גם מחלבה ותעשיות זעירות נוספות. במשך שנים רבות פעלה בו גמנסיה סוקולוב-לאור, בית ספר תיכון  פרטי, שהחל מ-1988 היה בבעלותה של רשת אנקורי. בית הספר נסגר ב-2004, ונשכר בידי האגודה למען ערביי יפו. האגודה שיפצה את המבנה, והחלה להפעיל במקום את בית הספר הדמוקרטי "יאפא". בסמוך לבית הוקמה המכללה האקדמית תל אביב-יפו.
הערות שוליים

↑  מפת תל אביב והאזור 1958 (הדפסת 1960 ע"י מחלקת המדידות) עם ציון מיקום 'גמנסיה לאור' (מס' 217 במפתח), באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
ג'ון ברופי

ג'ון צ'ארלס ברופי (באנגלית: John Charles Brophy; 8 באוקטובר 1901 –  26 בדצמבר 1976) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הרביעי של מדינת ויסקונסין, במשך תקופת כהונה בודדת בשנים 1947–1949. ברופי היה חבר המפלגה הרפובליקנית.
ביוגרפיה

ברופי נולד בעיירה איגל שבמדינת ויסקונסין. הוא השלים את לימודיו בבית הספר סנט פטריקס שבמילווקי ולמד באקדמיית מרקט במשך כשנה. לאחר מכן התגייס אל שורות צי ארצות הברית, שם שירת מאוגוסט 1919 עד מאי 1921, ובתום שירותו זכה לשחרור בכבוד.
בשנים 1939–1946 היה חבר מועצת מילווקי, עד שנבחר אל הקונגרס של ארצות הברית בבחירות 1946 מטעם המפלגה הרפובליקנית. הוא ייצג את מחוז הקונגרס הרביעי של ויסקונסין במשך שנתיים בלבד, משהובס בבחירות לתקופת כהונה שנייה ב-1948 בידי המועמד הדמוקרטי קלמנט זבלוקי. בבחירות 1950 התמודד ללא הצלחה פעם נוספת אל בית הנבחרים האמריקאי, ולאחר מכן פרש מן החיים הציבוריים.
ברופי בילה את שארית חייו במילווקי, שם נפטר בשלהי 1976. הוא נטמן בבית העלמין הר הזית שבמילווקי.
הערות שוליים

↑  ג'ון ברופי, באתר המדריך הביוגרפי של הקונגרס של ארצות הברית (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  US Congress: B000891
בית הספר אוולינה דה רוטשילד

| --- | --- |

 בית ספר
 על שם:  אוולינה דה רוטשילד 
 תקופת הפעילות:  1854–הווה (כ־170 שנה) 
 מיקום
 מיקום:  רחוב אוסישקין 36 
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′41″N 35°12′45″E﻿ / ﻿31.77816°N 35.2125°E﻿ / 31.77816; 35.2125
 evelina.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית הספר אוולינה דה רוטשילד(למפת ירושלים רגילה) בית הספר אוולינה דה רוטשילד(למפת הרי ירושלים רגילה) בית הספר אוולינה דה רוטשילד(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית הספר אוולינה דה רוטשילד
 
בית מחניים
חנה יהודית לנדאו, מנהלת בית הספר
בית- הספר הגולה בתקופת גירושה של לנדאו למצרים בעת מלחמת העולם הראשונה (1915)
הנציב העליון הבריטי, ארתור ווקופ, מבקר בבית הספר בליווי המנהלת לנדאו, 1935
בנות בית הספר מופיעות בפני הנציב העליון הבריטי, ווקופ, 1935
בית הספר לבנות על שם אוולינה דה רוטשילד הוא בית ספר, אשר פועל בירושלים החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19. בית הספר הוא מראשוני בתי הספר בירושלים לבנות דתיות של התקופה החדשה. בתקופת הזוהר שלו בראשית המאה ה-20, היה מבתי הספר החשובים בעיר והראשון שבו נערכו לימודים בשפה העברית, אך במקביל לימדו בו בעבר גם שיעורים רבים בשפה האנגלית.
היסטוריה > הקמה ופעילות בעיר העתיקה

בית הספר נוסד על ידי הרב אלברט כהן בשנת 1854 בתמיכתו של ג'יימס מאיר רוטשילד, מהענף הצרפתי של משפחת רוטשילד. בית הספר שכן בתחילתו ברובע היהודי בעיר העתיקה בירושלים, בסמוך לבית החולים מאיר רוטשילד. בית הספר נוהל רשמית על ידי מנהלי בית החולים (בתחילה על ידי הד"ר לונדון והחל משנת 1874 על ידי הד"ר שוורץ) ובפועל ניהלו אותו נשותיהם.
בשנת 1868 בית הספר עבר לידיהם של הענף האנגלי של משפחת רוטשילד, ושמו הוסב לאוולינה דה רוטשילד, על שם בתו של הברון ליונל דה רוטשילד, ואשת הברון פרדיננד דה רוטשילד אשר נפטרה בעת לידה בדצמבר 1866.
בית הספר נתמך בשנים אלו בסכום של כ-120 ליש"ט בשנה, ובנוסף הוענקו לבנות בגדים בחינם. מספר התלמידות בבית הספר הלך וגדל עם השנים ונע בין 80 לבין 236, אשר רובן ילידות ירושלים מבנות העדה הספרדית. ואולם רמת הלימוד בבית הספר, על פי דוחות של תיירים אשר ביקרו בעיר לא הייתה גבוהה ולא השתוותה לרמת הלימוד בבית הספר לבנים כי"ח, או לזה של בית הספר של מסדר האחיות ציון. בין הסיבות לרמת הלימודים הנמוכה מציינים מבקרים את ההיעדרויות הרבות מהלימודים של הבנות עקב מחלות שונות, ואת כך שמבנה בית הספר לא התאים לייעודו. סיבה נוספת שאותה מציין אברהם משה לונץ הייתה נעוצה בהנהלת המוסד:
"קדמה גדולה לטוב לא נראה בבית הספר (אף על פי שהחלו ללמד בו שפת צרפת ומעט מזעיר מהמדעים היסודיים) מפני כי ההנהגה הייתה בידי הרופאים שלא דאגו כ"כ לחנוך הבנות".
היסטוריה > היציאה מהחומות ותקופת הזוהר

בשנת 1884 עבר בית הספר אל בית מחניים אשר ברחוב הנביאים, ובכך הפך למוסד עצמאי - נפרד מבית החולים. בשנת 1888 הנהלת בית הספר עברה לידיה של פורטונה בכר (אחותו של נסים בכר, מנהל בית הספר לבנים ליונל דה רוטשילד (כי"ח), שפעילותה הנמרצת תרמה להעלאת קרנו של בית הספר. תחת שרביטה נוספו לבית הספר מקצועות לימוד רבים: התווספו לשיעורי הדת, התפירה ומלאכת היד גם המקצועות חשבון, היסטוריה, גאוגרפיה וטבע.
בשנת 1899 התמנתה חנה יהודית לנדאו, הידועה כ'מיס לנדאו' כמנהלת בית הספר, וסגניתה הייתה אתל לוי. מיס לנדאו נודעה כבעלת השכלה מרשימה, כאשת חינוך מהדרגה הראשונה וכאשת חברה אשר הייתה מקורבת לחוגי השלטון בעיר. מיס לנדאו פעלה רבות גם לאחות את הקרע שנוצר בין בית הספר לבין הממסד האשכנזי בעיר שראה בבית הספר 'איום'[דרושה הבהרה].
בתקופת מלחמת העולם הראשונה גורשה המנהלת לנדאו מארץ ישראל בשל האזרחות הבריטית שבה היא החזיקה (ובשל סרובה להתעת'מן), היא ניהלה בית ספר למגורשים במצרים בתקופת שהותה שם. מבנה בית הספר הוחרם ושימש מגורים לקצינים הטורקיים. בית הספר עבר לארמון המלכה החבשית שברחוב מליסנדה (היום רחוב הלני המלכה). לאחר המלחמה בית מחניים שימש כמגוריו של מנחם אוסישקין, ולאחר מכן למגוריו של הנציב הבריטי. לאחר הקמת ארמון הנציב בשנות ה-30 התפנה הבניין ובית הספר חזר אליו. במהלך מלחמת העצמאות, בשל קרבתו של בית הספר לשכונות ערביות, פונה בית הספר בדצמבר 1947. אחר כך ביצעה אגודת האחים חילופי מבנים עם הקולג' לבנות שפעל בשכונת רחביה (רחוב אוסישקין 38), סמוך לבניין הגימנסיה העברית רחביה.
בית הספר והשפה העברית

החל ממינויה של חנה לנדאו למנהלת בית הספר, היא קבעה שהלימודים בגן הילדים של בית הספר ייערכו על טהרת השפה העברית. מנגד בבית הספר נערכו הלימודים בשפות עברית ואנגלית, מכיוון שהמנהלת סברה שלא ניתן ללמד מקצועות מדעיים מתקדמים בשפה העברית. בין היתר, אליעזר בן-יהודה שלח את בנו בן ציון (שלימים עתיד לשנות את שמו לאיתמר בן-אב"י) ללמוד בבית ספר זה, על אף שהיה זה בית ספר לבנות, משום שבית הספר היה היחיד שלימד בשפה העברית. למרות זאת בן יהודה ואיתמר בן-אב"י תקפו את בית הספר רבות, בעיתוני התקופה על המשך הלימודים בו בשפה האנגלית.
בית הספר לאחר קום המדינה

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
בית הספר שירת במשך שנים תלמידות מכיתה א' ועד כיתה ו', עד שהתפתח אף לחטיבת ביניים ולתיכון.
במוסד החינוכי מתקיימים פרויקטים ומיזמים שונים שבהם התלמידות לוקחות חלק במסגרת לימודיהן. בבית הספר פועלת תוכנית "בית ספר מוזיאלי" במסגרתה משולבת למידה במוזיאונים שבקרבת מוסד הלימוד. התלמידות מבקרות במוזיאונים ולוקחות חלק בפעילויות שונות הנערכות בהם.
תלמידות בבית הספר לוקחות חלק גם בתוכנית בשם "מובילות בשכונה" במסגרתה הן חוקרות אתרים בשכונות שבסמוך למוסד הלימוד ומכירות דמויות היסטוריות רלוונטיות. הפרויקט נערך בשיתוף עם ארגון יד בן צבי.
כמו כן, בית הספר לוקח חלק במיזם שילוב ספרים דיגיטליים בהוראה המתקיים במספר בתי ספר באזור ירושלים.
הערות שוליים

↑  מפת ירושלים, 1906,  עם סימון בית ספר רוטשילד בבית מחניים (בית ספר יהודי לבנות - רוטשילד), באתר הספרייה הלאומית, אוסף אמיר כהנוביץ
↑  דברי ימי השבוע. ירושלם, הצבי, 12 באוקטובר 1888.
↑  לאחר פטירתה של לנדאו ב-1945 הפכה אתל לוי למנהלת בית הספר
↑  הושבתו הלימודים בבית הספר אוולינה דה רוטשילד , הצופה, 21 בדצמבר 1947
↑  בית ספר מוזיאלי, באתר בית הספר
↑  בית-ספר "אוולינה דה רוטשילד" ממלכתי דתי יסודי לבנות, באתר אגף חינוך יסודי, משרד החינוך
↑  תוכנית התקשוב הלאומית, באתר בית הספר א.ד. רוטשילד
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007302356405171
ברנה טרוליבוס

| --- | --- |

Berna trolleybus
 מאפיינים כלליים
 יצרן:  Berna
 שנות ייצור:  1940–1967
 הרכבה:  שווייץ
 חברת אם:  ברנה
 סיווג:  טרוליבוס
 אורך:  16,500 מ"מ (הנתונים מתייחסים ל"ברנה טרוליבוס" סדרה 601, 621 (שנת יצור 1965)
 רוחב:  2,500 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע חשמלי 550 וואט
 מהירות מרבית:  60 קמ"ש
ברנה טרוליבוס - חברת "Berna" השווייצרית ייצרה 15 סוגי טרוליבוסים שונים בין השנים 1940–1967.
דגם "ברנה טרוליבוס" סדרה 601, 621 (שנת ייצור 1965), היה דו-מפרקי, בעל מנוע חשמלי בכח של 550 וואט ובעל קיבולת של 32 מקומות ישיבה, וסך הכל 137 נוסעים. משקל מורשה היה 15,650 ק"ג.
חברת ברנה

חברת "ברנה" (באנגלית : "Berna") השווייצרית אשר נוסדה בשנת 1902 הייתה יצרנית שווייצרית של אוטובוסים, טרוליבוסים ומשאיות, שהתמחתה מאוחר יותר בטיפולי מתכות. עד 1960 עסקה החברה בעיקר בייצור רכב, אבל בין השנים 1965–1978 ייצור הרכב פחת בהדרגה והחליפו עם מוצרים אחרים. בסיס החברה היה בעיר אולטן, בקנטון זולותורן בשווייץ. במשך עשרות שנים החברה יצרה משיאות Berna 2VM עבור צבא שווייץ.
בשנת 1965, חברת ברנה פוצלה לשתי חברות בנות חדשות בארצות הברית ובגרמניה.
בשנת 1976 חברת "Saurer" השתלטה על חברת ברנה, וחברת "Berna AG" הייתה לחברת בת של חברת "Saurer".
בשנת 1978 היו לחברה 650 עובדים ומחזור של 55 מיליון פרנק שווייצרי במכירות.
בשנת 2003 מכרה קבוצת "Saurer" את החברה, אשר הופרדה בהדרגה לשתי חטיבות בעלות התמחויות שונות, והמכירה הביאה להקמתן של שתי חברות חדשות אך קשורות, "Bernex Bimetall AG"ו- "IonBond AG Olten". מטה 2 החברות נשאר בעיר אולטן.
טרוליבוס

חברת "Berna" ייצרה 15 סוגי טרוליבוסים שונים בין השנים 1940–1967. יוצרו טרוליבוסים בתצורות קצרות וארוכות, (דו-מפרקיים).
יוצרו 131 יחידות, אשר נמכרו ב-7 קנטונים בשווייץ.
החברה ייצאה טרוליבוסים לצ'ילה (לעיר ולפראיסו) אשר היו בשרות עד 2010.
גלריה

ברנה טרוליבוס
לוגו חברת ברנה (טרוליבוס)
ברנה טרוליבוס
ברנה טרוליבוס
ברנה טרוליבוס (טרוליבוס ארוך)
ברנה טרוליבוס
ברנה טרוליבוס בעיר ולפראיסו בצ'ילה
ברנה טרוליבוס בעיר ולפראיסו
ברנה טרוליבוס בעיר ולפראיסו
ברנה טרוליבוס, מודל 1965, בעיר ולפראיסו בצ'ילה
ברנה טרוליבוס בעיר ולפראיסו בצ'ילה
ברנה טרוליבוס
לקריאה נוספת

ברנה טרוליבוס
ברנה טרוליבוס ( Trolleybus articulés BERNA ) Trolleybus articulés BERNA – SNOTPG
הערות שוליים

↑  Murray, Alan (2000), World Trolleybus Encyclopaedia, pp. 72–73, 116–117. Yateley, Hampshire, UK: Trolleybooks
↑  Trolleybus Magazine No. 292 (July–August 2010), pp. 88–89
| --- | --- |
בקרת זהויות :  HDS: 042038
ברונו לאז'ה

ברונו מיגל סילבה דו נסימנטו (בפורטוגזית: Bruno Miguel Silva do Nascimento; נולד ב-12 במאי 1976), או בשמו המקוצר ברונו לאז'ה הוא מאמן כדורגל פורטוגזי. זכה כמאמן באליפות ליגת העל הפורטוגלית בעונת 19–2018 ובסופר קאפ 2019 כמאמן בנפיקה ליסבון.
קריירה > שנותיו הראשונות

לאז'ה, יליד סטובל, החל את קריירת האימון שלו בשורות הנוער של המועדון העירוני ויטוריה סטובל בשנת 1997.
לאחר שאימן את כל קבוצות הנוער של בנפיקה בין השנים 2004 - 2012 ואף היה עוזר מאמן של קרלוס קרוואל בקבוצות האנגליות שפילד וודנסדיי ובסוונסי סיטי, חזר לאז'ה ביולי 2018 לבנפיקה כמנהל קבוצת המילואים שלהם במקום הולדר כריסטובו.
קריירה > בנפיקה ליסבון

במהלך עונת 19–2018, לקח על עצמו לאז'ה את אימון הקבוצה הראשונה של בנפיקה ליסבון, והחליף את רוי ויטוריה כממלא מקום. משחקו הראשון בליגת העל הפורטוגלית הסתיים בניצחון ביתי 4–2 על קבוצת ריו אוודו, ובעקבות כך הוא מונה למאמן הראשי הקבוע שמונה ימים לאחר מכן.
ב-10 בפברואר, לאחר שניצח שני משחקי דרבי רצופים בליסבון, הוא הוביל את בנפיקה לניצחון בפער הגדול ביותר בליגת העל הפורטוגלית מאז 1964 ולניצחון עם מספר השערים הגבוה ביותר מאז 1965 - תבוסה של 10–0 מול נסיונל מדיירה, שקבעה את השיא לניצחון הגדול ביותר באצטדיון האור החדש. בהופעת הבכורה שלו בליגה האירופית, ניצחה בנפיקה בטורקיה לראשונה בתולדותיה, במשחק שהסתיים בתוצאה 2–1 מול גלאטסראיי בשלב הראשון של המחזור ה-32.
ב-2 במרץ 2019, ניצחון 1–2 במשחק חוץ במשחק ה"קלאסיקו" הפורטוגלי הביא את לאז'ה ל-3 ניצחונות ב־16 משחקים מול היריבות ספורטינג ופורטו - והשווה את מספר הניצחונות של קודמו בתפקיד. במשחקים ה-16 עד ה-34, לאז'ה המשיך וניצח 18 משחקי ליגה והביא תיקו אחד בלבד, דבר שהוביל לניצחון בגביע הגדול הראשון שלו, ובתואר ה-37 של בנפיקה בליגת העל. עם אחוזי זכייה של 94%, הוא שבר את השיא של ג'ימי האגן בבנפיקה. בנוסף, הוא השווה להישג של סוון-יוראן אריקסון בשנים 1990–1991 כשהביא לניצחון של פורטו, ספורטינג ובראגה במשחקי חוץ באותה עונה. לאז'ה גם השווה את שיא השערים של בנפיקה בליגה, עם 103 שערים בעונת 1963–1964.
לאחר מכן, פתח לאז'ה עונה שנייה בבנפיקה עם ניצחון 0–5 על ספורטינג ליסבון בסופר קאפ. ב-17 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בתבוסה ביתית 2–1 מול ר.ב. לייפציג הגרמנית, והגדיל את ההפסדים של בנפיקה בתחרות ל-11 ב-14 המשחקים האחרונים.
ב-29 ביוני 2020, לאחר שהביא את סדרת התוצאות הגרועה ביותר של בנפיקה - 2 ניצחונות בלבד ב-13 משחקים בעונת 2000–2001 - וקבע שיא של 5 משחקים רצופים ללא ניצחון באצטדיון הביתי, שכלל תבוסות מול בראגה וסנטה קלרה לאז'ה העמיד את עצמו לרכישה. הוא הוחלף על ידי עוזר המאמן שלו, נלסון וריסימו ב-30 ביוני וסיים את חוזהו ב-4 ביולי באותה שנה.
קריירה > וולברהמפטון וונדררס

ביוני 2021 עמד לאז'ה בתור לרשת את הפורטוגלי נונו אספריטו סנטו במועדון הפרמייר ליג וולברהמפטון וונדררס. לשם כך, היה נדרש היתר עבודה, מכיוון שלא היה יכול לעבוד באופן אוטומטי בבריטניה לאחר הברקזיט. השימוע עבר בשלום, וב-9 ביוני קיבל לאז'ה את האישור לכהן כמאמן החדש של המועדון.
ב-14 באוגוסט 2021 הפסיד לאז'ה 1–0 בחוץ ללסטר סיטי בהופעת הבכורה שלו כמאמן הראשי של וולבס. וולבס הפסידה גם בשני המשחקים שלאחריה.
בינואר 2022 זכה בתואר מאמן החודש בפרמייר ליג. ב-2 באוקטובר 2022 פוטר מתפקידו, לאחר פתיחת עונה גרועה.
חיים אישיים

בנו של לאז'ה, חיימה (נולד באפריל 2015), נקרא על שמו של חיימה גראסה, מי שהשפיע באופן המשמעותי ביותר על לאז'ה בעולם הכדורגל, כמורה דרך. אחיו הצעיר של לאז'ה, לואיס נסימנטו, הוא גם מאמן.
תארים

בנפיקה
אליפות פורטוגל: 2018/2019
הסופר קאפ הפורטוגלי: 2019
אישיים
מאמן החודש בפרמייר ליג: ינואר 2022
מאמן השנה בליגה הפורטוגלית: 2018/2019
הערות שוליים

↑  דור הופמן, המיוחד, גרסת 2019, באתר ישראל היום, 21 בפברואר 2019
↑  פליק מונה למאמן גרמניה, מאמן חדש למנור, באתר ONE‏, 25 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 315724055   WorldCat (עם VIAF): 315724055
ברכה עדן

ברכה עדן בחברת אלכסנדר תמיר (וולקובסקי) (מימין) ואד סאליבן, בעת ביקור האחרון בישראל בשנת 1958
ברכה עדן (15 ביולי 1928 – 23 במאי 2006) הייתה פסנתרנית ישראלית.
ביוגרפיה

עדן נולדה בירושלים (שם נעוריה היה לוצ'ינסקי-אור). בין מוריה היה יוסף טל. את אלכסנדר תמיר (וולקוביסקי), הכירה כששניהם היו תלמידי האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים. שניהם הרבו להופיע בארץ ובעולם, ולהקליט (בין השאר לחברת דקה, בשנת 1964),
מאז שנת 1955 הופיעה בצמד עם הפסנתרן אלכסנדר תמיר בדואו פסנתר בשם דואו עדן-תמיר. בין השאר ניגנו בישראל את הנוסח לשני פסנתרים של "פולחן האביב" של סטרווינסקי, באישור המלחין עצמו, וכיהנו כמורים בכירים באקדמיה. עדן הייתה גם מנהלת הקונסרבטוריון שליד האקדמיה וייסדה את אגודת שופן בישראל. בשנת 1968 ייסדה יחד עם אלכסנדר תמיר את "מרכז טארג למוזיקה" בשכונת עין כרם בירושלים. לאחר מותה שונה שם המרכז למרכז עדן-תמיר למוזיקה.
עדן המשיכה לנגן ולהופיע עד ימיה האחרונים, על אף בעיות בריאות. עברה אירוע מוחי[דרושה הבהרה] בשעת חזרה לקונצרט מרכז טארג. ומאז הייתה שרויה בחוסר הכרה עד מותה.
ראו גם

אלכסנדר תמיר
דואו עדן-תמיר
ברונו טאוט

| --- | --- |

 לידה:  4 במאי 1880 ליטא, ליטא
 פטירה:  24 בדצמבר 1938 (בגיל 58) טורקיה איסטנבול, טורקיה
 מקום קבורה:  בית הקברות לקדושים אדירנקפי (בטורקית: Edirnekapı Şehitliği)
 לאום:  גרמניה
 מקום לימודים:  Kneiphof Gymnasium (1897)  Baugewerkschule, Königsberg 
 זרם באמנות:  אובייקטיביות חדשה, אדריכלות מודרנית 
 יצירות ידועות:  Glass Pavilion 
 
ברונו טאוט (בגרמנית: Bruno Julius Florian Taut;‏ 4 במאי 1880 – 24 בדצמבר 1938), היה אדריכל יהודי-גרמני, מתכנן ערים, תאורטיקן, אקספרסיוניסטי, צייר וסופר.
נולד בקנינגסברג (כיום קלינינגרד), נפטר בטורקיה,ונקבר באיסטנבול, כלֹא מוסלמי היחיד בבית הקברות לשהידים "אדירנקפי"(אנ').
חייו המקצועיים

1987–1981 – לימודים בעיר הולדתו
1902 – עבד במשרדי אדריכלות בוויסבאדן ובהמבורג
1903 – עבד במשרד אדריכלים בברלין עם ברונו מורינג (אנ')
1904–1908 – חניכה ולימוד אצל האדריכל תיאודור פישר (אנ') בשטוטגרט
1908–1912 – פתח משרד אדריכלות משלו, למד אדריכלות באוניברסיטה הטכנית של ברלין, שיתוף פעולה עם אחיו האדריכל מקס טאוט בפרויקט עיר גנים הגרמנית
1914 – משתתף בתערוכת ורקבונד בקלן, בה הוא מציג את בית הזכוכית (אנ') – מבנה עטור כיפה גדולה מזכוכית עם שלד פלדה דק, שנחשב לאבן דרך בתולדות האדריכלות המודרנית.
1916 – משתתף בתחרות הבית הגרמני באיסטנבול
1918 – חבר במועצת המנהלים בוורקבונד
1919 – יוזם את פרויקט ההתכתבות: שרשרת הזכוכית (אנ') (glass chain),שהיא התכתבות בין 13 אדריכלים מובילים, ביניהם אחיו – מקס טאוט. התכתבות זו היוותה את הבסיס לאדריכלות האקספרסיוניסטית בגרמניה.
1923–1924 – פועל בברית המועצות
1930–1932 – חבר כבוד באיגוד האדריכלים הבינלאומי ביפן; פרופסור לשם כבוד באוניברסיטה הטכנית של ברלין; חבר האקדמיה הפרוסית לאמנויות; חבר כבוד של המכון האמריקאי לאדריכלים
1933 – עם עליית הנאצים לשלטון הוא בורח לשווייץ. בהמשך מהגר ליפן, דרך צרפת, יוון, טורקיה וולדיווסטוק. ביפן הוא חובר לקבוצת אדריכלים גרמניים.
1936 – נענה להזמנה מטורקיה לשמש כפרופסור לארכיטקטורה באקדמיה לאמנויות יפות באיסטנבול.
1938 – נפטר ונקבר בבית הקברות באיסטנבול.
פרויקטים נבחרים

טאוט היה פעיל בתקופת רפובליקת ויימאר. ידוע בעבודותיו התאורטיות, בארכיטקטורה ובעיצובי הבניין שלו.
טאוט לקח חלק בתכנון פרויקט שיכון וייסנהוף ובלט בצבעוניות הבניינים שתכנן.
בתקופת רפובליקת ויימאר, הוחלט לקדם בנייה של דיור ציבורי בהיקף רחב, במטרה לאפשר לכל שכבות האוכלוסייה דיור איכותי, נגיש, מואר והיגייני.
טאוט היה אחד מהאדריכלים החשובים שהובילו להקמתם של שיכוני המגורים המודרניסטיים בברלין. שישה מהשיכונים הוכרזו בשנת 2008 כאתרי מורשת עולמית.
ארבעה מתוכם הם פרי תכנונו של טאוט.
תכנון השיכונים כלל שימוש עשיר בגוונים שונים, בהתאם לתפיסתו של טאוט. עבודותיו הושפעו מתפיסת עיר גנים המאופיינת, בין השאר, בעקרונות הבאים: בנייה לא צפופה, שטחים פתוחים טבעיים ושימוש עשיר בגוונים שונים.
הפרויקטים מהווים דוגמה מרכזית ובולטת של האדריכלות המודרניסטית ושל הסגנון הבינלאומי.
מיזמי שיכוני המגורים

| שם הפרויקט | זמן הבניה | מתכנן | אדריכלים | תמונה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| Gartenstadt Falkenberg | 1913–1916 | ברונו טאוט | ברונו טאוט היינריך טסנאו |  |
| Siedlung Schillerpark | 1924–1930 | ברונו טאוט | ברונו טאוט מקס טאוט הנס הופמן |  |
| Großsiedlung Britz | 1925–1930 | ברונו טאוט | ברונו טאוט מרטין וגנר |  |
| Wohnstadt Carl Legien | 1928–1930 | ברונו טאוט | ברונו טאוט |  |
גלריית תמונות

בית הזכוכית, צולם ב-1912, הוצג ב-1914
בית הזכוכית  glass pavilion
פרויקט הפרסה (אנ'), 1925–1933
חזית צבעונית-אדומה בבתי הפרסה
צבעוניות בדלתות כניסה
בית דירות בברלין, 1926–1931
לקריאה נוספת

מודרניזם: מצב רוח, מצב תודעתי, עודד היילברונר, עמ' 27–65. בתוך איך אומרים modernism בעברית, הוצאת רסלינג, 2010
אוריינות חזותית, עורך: איתן מכטר, הוצאת רסליג, 2010