stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מיכאל סטרוגוב

| --- | --- |

עטיפת הנוסח עברי של עֲדינָה בָּסוֹן
 מידע כללי
 מאת:  ז'ול ורן
 איורים:  ג'ול פרט 
 שפת המקור:  צרפתית
 סוגה:  מותחן ריגול
 הוצאה
 הוצאה:  פייר-ז'ול הצל 
 מקום הוצאה:  צרפת 
 תאריך הוצאה:  1876
 מספר עמודים:  237 (מהדורה עברית מ־1981)
 הוצאה בעברית
 תרגום:  עדינה בסון
 סדרה
 ספר קודם:  השנסלור 
 הספר הבא:  Off on a Comet 
 קישורים חיצוניים
 הספרייה הלאומית:  001877762, 001020437, 001312561, 001312560, 001312562, 002160569, 001077837
 
עטיפת הספר - סטרוגוב יוצא לדרך
מיכאל סְטְרוֹגוֹב (תורגם לעברית גם כמיכאיל סטרוגוב, בצרפתית: Michel Strogoff) הוא רומן משנת 1876 מאת ז'ול ורן, אחד הספרים המצליחים ביותר שלו. לעומת רוב ספריו של ורן, הספר אינו כולל תיאורי טכנולוגיה מתקדמת האופייניים לסוגת המדע הבדיוני, אלא הוא מותחן ריגול על רקע פוליטי דמיוני של האימפריה הרוסית.
הרומן מתאר את מסעו של מיכאל סטרוגוב בשליחות הצאר אלכסנדר השני לאחיו, הדוכס הגדול, הנמצא בעיר אִירקוּטְסְק, 5,500 ק"מ מהבירה מוסקבה. סטרוגוב נשלח על רקע מזימה של החאן פֵאוֹפָּר (Feofar) מלך הטטרים לנתק את הקשר בין רוסיה האירופאית לבין סיביר. מטרת השליחות היא להזהיר את אחיו של הצאר מפני בוגד בשם אִיבָן אוֹגַרְיֶב. אוגרייב, קולונל לשעבר בצבא הרוסי, עומד להגיע לאירקוטסק, לכאורה כדי לסייע לדוכס הגדול אך מטרתו האמיתית היא להסגירו לידי המורדים הטטרים. בדרך הוא פוגש את נַדְיָה פדור, נערה מליטא הנוסעת אל אביה אשר נמצא בגלות באירקוטסק, ובשני עיתונאים, כתבי שטח, שבאו לסקר את האירועים ברוסיה עבור ציבור הקוראים שלהם בצרפת ובאנגליה.
במהלך המסע לסיביר עוברים סטרוגוב ונדיה הרפתקאות ומאבקים באיתני הטבע ובנבלים ובראשם איבן אוגרייב. הם נלקחים בשבי על ידי הטטרים, מצליחים לברוח מהשבי ומגיעים אחרי תלאות רבות לאירקוטסק, חסרי כל, ולאחר שאוגרייב כבר הגיע לעיר, מתחזה לסטרוגוב ומתכנן את הסגרת העיר לטטרים. בשיא העלילה מופיעה הפתעה דרמטית המאפשרת לגיבורים, ברגע האחרון, לגבור על הנבל ולהציל את העיר. הספר מסתיים ב"סוף טוב" - נישואיהם של סטרוגוב ונדיה.
האירועים הפוליטיים המתוארים בספר הם דמיוניים. האימפריה של רוסיה ידעה תככים ומרידות רבות, אך הטטרים לא היו איום משמעותי על שלטון הצארים ולא התקוממו נגדם במשך מאות שנים לפני כתיבת הספר וגם לאחריו. תיאורם כלוחמים אכזריים ופראיים מבוסס על תדמיתם באירופה הנוצרית, מהיותם זרים ומוסלמים. הצאר אלכסנדר השני, שאכן שלט ברוסיה בזמן פרסום הספר, ומתואר כדמות חזקה ואצילית, נרצח חמש שנים לאחר מכן בסנקט פטרבורג על ידי מהפכנים סוציאליסטיים מתנועת נרודניה ווליה.
לעומת זאת, תיאורי הגאוגרפיה של רוסיה ואמצעי התחבורה בה נחשבים לאמינים, על אף שוורן לא ביקר ברוסיה מעולם.
מסלול השליחות של סטרוגוב

הרפתקאותיו של סטרוגוב ברוסיה מתחלקות לשלושה קטעים עיקריים:
ברוסיה האירופאית: ממוסקבה לניז'ני נובגורוד ברכבת, משם בספינת הקיטור "קווקז" לקזן ומשם לפרם - כ־1,400 ק"מ.
חציית הרי אורל עם מרכבת ה"טַרַנְטָס" עד יקטרינבורג במורדות המזרחיים של ההרים. משם לנוֹבוֹ־זֶמְסְק המשך בערבות סיביר לעיירה אִישִים, מעבר הנהר אירטיש והגעה לעיר הולדתו אומסק בה סטרוגוב פוגש את אמו - כ־1,300 ק"מ.
יציאה מאומסק, שבי בידי הטטרים בקוליבן, הגעה לעיר טומסק, משפטו של מיכאל, בריחה, והמשך בקִיבִּיטְקָה (עגלה) אל העיר קרסנוירסק, מעבר הנהר יניסיי והגעה לעיר ניז'ני אודינסק. שבי שני בידי הטטרים, בריחה ומסע רגלי עד למעבר בנהר האנגרה, המלא בקרחונים ובלהקות זאבים רעבים, מסיים את המסע במרחק 2,500 ק"מ מאומסק, ובסך הכול כ־5,200 ק"מ. המסע כולו אורך 79 יום.
עלילה

תחילת העלילה בנשף בארמון הצאר. במהלך הנשף מקבל הצאר הודעה כי המורדים הטטרים הרסו את עמודי הטלגרף וניתקו את הקשר עם אחיו, הדוכס הגדול, באירקוטסק. לצאר נמסר גם כי סרן לשעבר בצבא הרוסי, איבן אוגרייב, מתכנן לבגוד באחיו ולהסגירו לידי הטטרים. בהיעדר טלגרף, הצאר מחליט למנות שליח שיודיע לאחיו על הסכנה הצפויה לו. השליח הנבחר, מיכאל סטרוגוב, הוא יליד סיביר, נמנה עם יחידה מובחרת של שליחי הצאר, מכיר היטב את הדרך - אמו עדין גרה בסיביר - ויודע את שפות העמים השוכנים בדרך ואת מנהגיהם.
עליו יהיה לעבור את המרחק של 5,500 ק"מ ממוסקבה לאירקוטסק במהירות האפשרית, כדי שיקדים את בואו של הבוגד, ומבלי שתחשף זהותו.
סטרוגוב מצויד בתעודת מסע רגילה, על שמו של סוחר באירקוטסק. התעודה מקנה לו רשות לקחת סוסי דואר ובשעת הצורך גם לצרף בני לוויה. התעודה היא ייחודית: תוקפה לא יפוג גם אם יוטלו הגבלות על נסיעת נתינים רוסיים.
חלק ראשון: ברוסיה האירופית

סטרוגוב יוצא ברכבת ממוסקבה. באחת התחנות עולה לרכבת נערה יפה בת שש־עשרה, היא נדיה, גיבורת הספר. סטרוגוב יושב מולה בקרון הרכבת ומיד נחלץ להגן עליה מפני נוסע טרדן. מסתבר כי גם היא נוסעת לאירקוטסק, לבקר את אביה הרופא שהוגלה לעיר זו. כמו כן נמצאים על הרכבת הכתבים אלסיד ז'וליבה והארי בלאונט.
כשהרכבת מגיעה ליעדה, העיר ניז'ני נובגורוד, הם נתקלים בגזירה חדשה של מושל העיר: נתינים רוסים הנמצאים בעיר לא רשאים לצאת אותה אם דרכם הוא לסיביר. אך לסטרוגוב רישיון מיוחד לנסיעה בכל מקרה ועם בני לוויה. הוא מחליט להציג את נדיה בתור אחותו וכך היא מצליחה להמשיך את דרכה לאביה. החשד ששליחותו של סטרוגוב תיחשף פוחת, שכן עתה הם מציגים עצמם כאח ואחות שנוסעים אל אביהם.
ביריד בעיר פוגש סטרוגוב בצועני, שהוא למעשה הנבל בעלילה, אוגרייב, אך עדיין לא מזוהה בשמו. המסע ממשיך על אוניית קיטור בה מזהה סטרוגוב את קולם של הצועני ואשתו האומרים זה לזה: "השליח יצא ממוסקבה לאירקוטסק", ומבין שדבר שליחותו נודע ועליו להיות זהיר יותר. כאשר הוא יורד הוא מבחין כי בני הזוג נמנים עם להקת צוענים, אשר לה קל לנוע בדרך ולשמש מרגלים לאויבי הצאר.
חלק שני: חציית הרי אורל

יומיים אחרי צאתו ממוסקבה, מתחיל החלק הקשה במסעו - חציית הרי אורל. עמו "אחותו" נדיה וצמודים אליו כתבי השטח ז'וליבה ובלאונט, אשר לכאורה הסכימו על שיתוף פעולה. באותו מסלול נוסעים גם ה"צועני" אוגרייב וזוגתו היפה סֵנְגָר, כבת שלושים, יחד עם להקת צוענים. מהעיר פרם ממשיכים סטרוגוב ונדיה במרכבה, והכתבים יוצאים במרכבה אחרת, אולם זו מתפרקת בדרך, והם מחולצים בידי סטרוגוב. ארבעת הנוסעים ממשיכים בדרכם, נוסעים יומם ולילה ללא הפסקה ומגיעים לעיר יקטרינבורג, מהעבר השני של הרי אורל, מרחק של 350 ק"מ בהרים תחת מטר שלג וסופה חזקה. שרותי הדואר והמברקה עדיין עובדים. הם מצליחים להחליף סוסים ורכב בכל תחנה.
אחרי העיירה נוֹבוֹ זֶמְסְק (Novo-Zaimskoë) מתחילה הערבה הסיבירית - מדבר רחב ידיים מכוסה עשב. באִישִים (Ichim) הם מגיעים לתחנת דואר שבה יש רק שלושה סוסים. בין סטרוגוב ונוסע אחר שהגיע לתחנה מתפתח ריב על הזכות להחליף את הסוסים. הנוסע השני, "זקן לחיים אדמוני", המחזיק בידו שוט ומשפיל את סטרוגוב, אך זה מעדיף לסגת מאשר לשלוף את התעודה שברשותו ולגלות את זהותו.
סטרוגוב ונדיה ממתינים ליום המחרת ומקבלים סוסים רעננים. הם עוברים את נהר האירטיש במעבורת ונתקלים לראשונה בטטרים, המטביעים את המעבורת בנהר. נדיה נשבית בידי הטטרים, סטרוגוב נפצע אך מתאושש וממשיך לבדו לאומסק הכבושה בידי הטטרים. בעיר נמצאת אמו של סטרוגוב, מרתה, ובאופן בלתי מתוכנן היא פוגשת בו ומזהה אותו במקום פומבי. כדי למנוע את חשיפתו, הוא מתחזה לזר וטוען כי הוא אינה בנה. אך המידע על הפגישה מגיע לאוגרייב, אשר מחליט לנצל את ההזדמנות לזהות את השליח. מרתה נאסרת כדי לאלצה למסור פרטים על בנה.
סטרוגוב מצליח לעזוב את אומסק, לאחר שעשה מחצית הדרך ממוסקבה עד לאירקוטסק ונותרו לו עוד עשרה ימים להגיע ליעדו. הוא אינו יודע כי אמו שבויה בידי אוגרייב. הוא ממשיך את דרכו רכוב על סוס ומתמודד עם פגעי הטבע, ביצות ויתושים. בדרכו הוא נוכח בפגיעת הטטרים באוכלוסייה המקומית. תימרות עשן עולות מכל כפר וגופות של בני אדם פזורות לאורך כל הדרך. הוא מבחין בנכונות האימרה "במקום שעובר טטרי לא צומח העשב מחדש".
לפי פקודת אוגרייב, פלוגת טטרים מאומסק עוקבת אחריו. בחניית הלילה הוא מאזין לשיחתם ושומע לראשונה כי אמו נפלה בשבי ותפקידם לתפוס אותו בטרם יגיע לאירקוטסק. הוא גם שומע את פרטי תוכנית הלחימה של הטטרים. סטרוגוב מחליט להחיש את צעדיו. הוא עובר את נהר האוב ובסופו של דבר מגיע לתחנת טלגרף בקוֹלִיבָּן שעדיין פועלת. שם הוא נופל בשבי הטטרים יחד עם שני העיתונאים הנמצאים במהלך משלוח מברקים למערכות שלהם.
חלק שלישי: בשבי הטטרים

סטרוגוב, אמו ונדיה שבויים במחנה הטטרים. נדיה תומכת באישה הזקנה ומסייעת לה. הם לא יודעים כי סטרוגוב נמצא אף הוא במחנה. הוא עדיין לא נחשף ונותר שבוי אלמוני. אוגרייב והחאן פיאופר מתכננים להמשיך בדרכם ולכבוש את אירקוטסק, המבודדת מכל קשר עם אירופה.
השבויים יחד עם הצבא מובלים לעיר טומסק ובדרך הם חונים ליד הנהר. סטרוגוב, אמו ונדיה נפגשים במקרה. סנגר הצועניה מבחינה במפגש אבל אינה מצליחה לזהות את סטרוגוב. היא מוסרת על כך לאוגרייב, היודע כי בידי סטרוגוב איגרת חשובה לדוכס הגדול. אוגרייב מחליט לענות את מרתה עד שהיא תגלה מי מבין השבויים הוא בנה. סטרוגוב מזנק כדי להגן עליה ובכך גוזר את גורלו. אוגרייב מוציא ממנו את האיגרת מהצאר. סטרוגוב עומד למשפט האמיר הבוכרי באשמת בגידה. הוא נשפט לפי פסוק מפסוקי הקוראן שנבחר במקרה: "ועיניו לא תוספנה לראות את הדברים שעל פני האדמה". התליין מוציא חרב מלובנת מהאש, והלהב הלוהטת והאדומה מועברת לפני עיניו של סטרוגוב ומעוורת אותו. נדיה מחליטה כי מעתה היא תהיה "כלבו הנאמן של העיוור" ומבטיחה לו כי לא תעזוב אותו לעולם. הם נמלטים ממחנה הטטרים ויוצאים בדרכם ליעדם המקורי, אירקוטסק, במטרה להגיע אל הדוכס הגדול לפני אוגרייב ולמסור לו את המידע החשוב גם ללא האיגרת.
אוגרייב מתעכב ימים אחדים בגלל לחימה עם כוחות חדשים שהגיעו מרוסיה. רק לאחר שגבר עליהם הוא ממשיך לאירקוטסק. כאן מתחיל מרוץ בין סטרוגוב לאוגרייב, אך אוגרייב, המחזיק בכיסו את האיגרת של הצאר, אינו חושש מסטרוגוב העיוור. סטרוגוב ונדיה צועדים תחילה רגלית. אך נאספים בידי עגלה - קִיבִּיטְקָה - ואיש צעיר נוהג בה.
הם מגיעים לעיר קְרַסְנוֹיַרְסְק הנטושה לחלוטין מתושביה. זו הייתה פקודתו של הצאר במטרה להשאיר "אדמה חרוכה" למורדים הטטרים שיגיעו לעיר. המכשול הבא שעומד בפניהם הוא נהר היֶנִיסֵיי. הרוסים במנוסתם לקחו עימם את הסירות המשמשות למעבר בנהר. סטרוגוב בתושייתו בונה רפסודה מנאדות חלב שמצא. הנאדות משמשים כמצופים והם עוברים את הנהר יחד עם הקיביטקה.
בדרך חוצה את דרכם ארנב, ונהג הקיביטקה חושש מהאמונה הטפלה הגורסת כי ארנב החוצה את הדרך הוא סימן רע. ואכן הם רואים מרחוק עשן עולה מכל יישוב ומתברר כי הטטרים כבר לפניהם. בנִיזְ'נִי אוּדִינְסְק הם נופלים בשבי חיל חלוץ טטרי. סטרוגוב מגלה שחיל החלוץ הוא אחד משלושה כוחות טטריים הנעים בדרך לאירקוטסק. במהלך הדרך סטרוגוב ונדיה מצליחים להימלט מהשבי וממשיכים בדרכם. בדרך הם מוצאים את נהג הקיביטקה קבור באדמה עד צווארו, עונש על שהרג אחד מהטטרים. סטרוגוב מנסה לחלץ אותו, אך מאוחר מדי - הנהג מת לפני שהחילוץ הושלם. הם מגיעים לימת באיקל, עולים על רפסודה בה פליטים רוסים וגם שני העיתונאים. בלילה הם שטים בנהר האנגרה המלא בקרחונים ביניהם הם רואים דמויות שחורות מתקרבות. מתברר כי להקות זאבים המחפשות טרף אורבות להם בין הקרחונים. סטרוגוב מצליח עם סכינו למנוע מהם מלהתקרב. הם מתקרבים לעיר אירקוטסק, עולים על קרחון צף ונכנסים לעיירה.
חלק רביעי: הניצחון

יותר מחודשיים וחצי עברו מאז שמיכאל סטרוגוב יצא ממוסקבה עד ששליח הצאר התייצב בפני הדוכס הגדול בארמונו באירקוטסק. המשימה הושלמה, אך למעשה השליח שהופיע בארמון היה איבן אוגרייב, המתחזה לסטרוגוב. איש בעיר אינו מכיר את אוגרייב או את סטרוגוב. המתחזה מציג לדוכס את המגילה המזהה אותו כמיכאל סטרוגוב, מהרצים המיוחדים של הצאר, ואומר לדוכס כי עומד להגיע לארמון מתחזה לסטרוגוב ששמו האמיתי הוא איבן אוגרייב. אוגרייב המתחזה מוסר לדוכס דיווח מלא על מהלך השיחה עם הצאר, מתאר לפניו את שדות הקרב שעבר בדרך, מגזים בכוחם של הטטרים בטענה שהם מונים 400,000 חיילים וממעט בכוחה של התגבורת הרוסית שבדרך שמונה לדבריו 50,000 חיילים בלבד. כצפוי, הוא מציע לדוכס את שירותיו, אך למעשה מתכנן את ההשתלטות על העיר. אוגרייב מחליט כי השער המרכזי ייפתח בפני הטטרים ושולח פתק לסנגר ובו המועד בו יוכלו לחדור לעיר ולכובשה: הלילה שבין ה־5 וה־6 באוקטובר בשעה 2:00 לפנות בוקר.
אוגרייב פוגש את וסילי פידור, אביה של נדיה השואל בשלום בתו שאמורה הייתה לעבור את אותה הדרך, אך אוגרייב אינו מכיר אותה. פידור ו־500 הגולים לסיביר שעימו משכנעים את הדוכס בנאמנותם. הוא מעניק להם חנינה והם מקימים כוח מיוחד בהנהגתו שיהיה ראשון בהגנת העיר. בינתיים גם מגיעה לאירקוטסק בשורה טובה: הצבא הרוסי מתקרב. הנהר החוצץ בין העיר לבין הצבא הטטרי עדיין מלא בקרחונים ומונע את צליחת הטטרים. חלק מהנהר מוצף בנפט ואוגרייב מתכנן להציתו ולגרום לשריפת העיר ובכך לסייע לכניסת המורדים.
השעה 2:00 בלילה מגיעה. אוגרייב משליך מחלון חדרו בארמון הדוכס מטלית בוערת אל הנהר והוא עולה בלהבות. זהו האות לטטרים להתחיל בהתקפה. לחדרו בארמון נכנסת במרוצה אישה פרועת שער. אוגרייב קורא לה בשם סנגר אך היא משיבה לו שהיא נדיה. הוא עומד להרגה בהבינו כי היא יודעת את זהותו האמיתית. אז מופיע סטרוגוב, נאבק עם אוגרייב המופתע לגלות כי אינו עיוור, ומציל את נדיה. סטרוגוב מכריע את אוגרייב והדוכס שנכנס לחדר מוצא את המתחזה מת. סטרוגוב ונדיה מספרים לו על ההתחזות ועל המזימה. מתברר כי כאשר הנהר עלה באש סטרוגוב ונדיה היו כבר בשערי העיר. הם מיהרו לבית הדוכס וחשפו את אוגרייב. הגילוי הדרמטי כי סטרוגוב לא התעוור מוסבר בכך שכאשר ראה את אמו עלו דמעות בעיניו, ואלה מנעו את הנזק, אך הוא שמר זאת בסוד.
הדוכס מפגיש את נדיה עם אביה, וסילי פידור, מפקד כוחות הגולים שנשאר להגן על שער העיר ובכך לא איפשר לאויב להיכנס. התגבורת הרוסית מגיעה לאירקוטסק. סטרוגוב מבקש מפידור את ידה של נדיה וטקס הנישואין מתקיים בכנסיית העיר. בחתונה נוכחים העיתונאיים המדווחים על האירוע ועל הנס הרפואי: ברזל מלובן לא הרס את רשתית העין. הזוג הנשוי חוזר לאומסק, לפגישה עם אמו של סטרוגוב, ומשם ממשיך לרוסיה האירופית. וסילי פידור משתקע בסנקט פטרבורג ומיכאל סטרוגוב עולה למישרה בכירה בקיסרות הרוסית.
מלאכת כתב השטח

ז'ול ורן מקדיש בספר תשומת לב רבה לתיאור מלאכתו של כתב שטח בעיתון. הכתבים המלווים את סטרוגוב במהלך מסעו הם גיבורי משנה משמעותיים. ורן הציג אותם כבר בתחילת הספר, בנשף בארמון הצאר: הראשון, אַלְסִיד ז'וֹלִיבֶה הצרפתי, נוהג לספר לסובביו כי הוא מתכתב עם "דודניתו מדְלֶן", כדי להסתיר את שמות העיתונים אותם הוא משרת. השני, הַרִי בְּלַאוּנְט האנגלי, כותב עבור הדיילי טלגרף. שניהם בעלי "חוש ריח מיוחד לגילוי החדשות הסודיות ביותר" ומדווחים בקדחתנות לעיתוניהם על האירועים.
הסופר מסביר את כישוריהם המיוחדים: הצרפתי הוא בעל מנגנון ראייה משוכלל מאוד עם רשתית רגישה, ואילו האנגלי ערוך להקשיב ולשמוע. "כאשר פגעו צלילי קולו של אדם מסוים במנגון השמיעה שלו שוב לא שכח את הקול".
ורן מנצל את דמויות העיתונאים, אופיים השונה והתחרות ביניהם ליצירת אתנחתאות קומיות. הם נוסעים ברכבת ולמעשה אין הם נתקלים באירוע חדש, אבל בכל זאת עליהם לספק מידע לקוראים והם כותבים בפנקסיהם:
 ז'וליבה הצרפתי כותב: "הנוסעים זהירים ושומרים על שתיקה. בעניין מדיניות קשה לדובבם" (למעשה, הסיבה להתנהגות הנוסעים הייתה שהוא פנה אליהם בשאלות רבות. הם שתקו כי סברו שהוא מרגל).
בלאונט הבריטי ממעיט לדבר ומרבה להקשיב, ובנוכחותו הנוסעים דווקא מרבים לדבר והוא כותב: "הנוסעים מודאגים מאוד, מדברים אך ורק על המלחמה. והם מדברים בחופשיות - תופעה מדהימה בין הוולגה והויסלה".
הבריטי שראה רק את החלק השמאלי של מסלול הנסיעה מסכם בהחלטיות: "ארץ הררית בין מוסקבה לוולדימיר". ז'ול ורן מביא לתשומת לב הקורא כי העיתונאי לא הבחין כי: "צד הימין של המסילה הוא כולו מישורים ארוכים", כפי שדיווח הצרפתי.
השפעה ספרותית

הספר זכה להצלחה מסחרית רבה, והוא אחד הידועים בספריו של ורן (הצליח יותר מכל ספריו המאוחרים יותר). הוא תורגם לשפות רבות ועובד לבמה, לקולנוע ולטלוויזיה ואף לסדרה מונפשת.
יש הרואים בו חלוץ של סוגת מותחן הריגול המשלב הגנה על המולדת, מאבק בנבלים ובאתגרי כוחות הטבע, ורומנטיקה, תוך מסע במקומות מרוחקים – מודל שעל פיו נבנו גיבורים אחרים כגון ג'יימס בונד.
הספר מוזכר בספרו של עמוס עוז "מיכאל שלי".
תרגומים לעברית

מיכאל סטרוגוב, יצחק ליב ברוך, אמנות, תל אביב, 1930.
מיכאל סטרוגוב, רפאל אלגד, יהושע צ'צ'יק, תל אביב, 1957.
מיכאל סטרוגוב, עדינה בסון, כתר, ירושלים, 1981 (מהדורה מחודשת - 2012).
מיכאיל סטרוגוב, אביטל ענבר, מועדון קוראי מעריב, תל אביב, 1987. התרגום הוקדש לזכרו של נחמן אוריאלי.
הערות שוליים

↑  דבורה גילולה, ספרי ילדים, מעריב, 13 במרץ 1987
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BNE: XX3383677  GND: 1120442281  SUDOC: 087801930  VIAF: 312335367   WorldCat (עם VIAF): 312335367 
רוסיה האירופאית עד הרי אורל
בסיביר
הצאר, במדי חיל הפרשים, מקבל את ההודעה על ניתוק הקשר הטלגרפי עם אחיו
סטרוגוב מוצג בפני הצאר
נדיה ברכבת
אוגריב, סנגר - הצועניה היפה, להקת הצועניות וסטרוגוב צופה בהם - על האונייה - בדרך ליעד
אמו של סטרוגוב מזהה אותו באומסק - הוא לא מגיב להתפרצותה, כדי שלא יזהו אותו - אך זה לא עוזר - הידיעה מתפשטת
סטרוגוב נופל בשבי הטטרים
אוגריב מענה את אמו של סטרוגוב כדי שתגלה את זהותו - סטרוגוב צופה באמו ועדין מתאפק מלהגיב
כולם בקִיבִּיטְקָה
המתחזה בפני הדוכס
אוגרייב מת
סטרוגוב ונדיה נישאים
סטרוגוב מוכה, נדיה תומכת בו, אוגריב מכה בשוט - ו"כתבי־השטח" ומנהל הדואר צופים במחזה
ז'וליבה ובלאונט מציגים את תעודותיהם בפני אוגריב במחנה השבויים ומשתחררים
אימפריה (יצרנית רכב)

| --- | --- |


 נתונים כלליים
 תקופת הפעילות:  1904–1958 (כ־54 שנים) 
 מיקום המטה:  לייז' 
 מוצרים עיקריים:  מכונית 
  
 www.imperia-auto.be
 
אימפריה שנת 1932 (25 כ"ס)
אימפריה TA-9, שנת 1937
אימפריה TA-8, שנת 1948
לוגו של חברת אימפריה, (על דגם IMG קבריולה שנת 1929)
אימפריה (Imperia Automobiles) היא חברה בלגית לייצור כלי רכב. החברה נוסדה ב-1906 ופעלה עד 1948.
בשנת 2009 שב המותג של מכונית ספורט היברידית.
היסטוריה

המכוניות הראשונות אשר ייצרה החברה היו של 3,000 סמ"ק, 4,900 סמ"ק ו-9,900 סמ"ק. הדגמים הראשונים של החברה עוצבו על ידי מעצב הרכב הגרמני פול הנזה (Paul Henze).
ב-1910 התמזגה חברת "אימפריה" עם חברת Springuel (יצרני כלי רכב בלגיים משנת 1907–1912).
ב-1921 נבנו מכוניות עם מנוע של 5,600 סמ"ק אשר הוחלפו במנועי 4 צילינדרים 3,000 סמ"ק, 32 שסתומים. בשנת 1937 נבנו מנועי 6 צילינדרים, 1,624 סמ"ק.
במשך 4 שנים השתלטה חברת אימפריה על שלושה יצרני רכב בלגיים: בשנת 1927 השתלטה על חברת "Métallurgique" (חברה לייצור כלי רכב בלגיים (1898 - 1928), בשנת 1929 השתלטה על חברת "Compagnie Nationale Excelsior" (חברה לייצור מכוניות בלגיות אשר נוסדה בשנת 1904), ובשנת 1931 השתלטה על חברת "Fabrique d'armes Émile et Léon Nagant" (נוסדה בשנת 1859).
ב-1934 התמזגה חברת אימפריה עם חברת מינרבה, אבל בשנת 1939 החברות התפצלו.
ב-1948 נסגר המפעל.
תמונות

אימפריה TA 7 שנת 1937
אימפריה TA 7 שנת 1937, קבריולט
אימפריה שנת 1935
אימפריה IMG, קבריולט שנת 1929
אימפריה דגם TA-8, שנת 1948 - לוח הבקרה
אימפריה TA-9, שנת 1937
אימפריה TA-9, שנת 1937
אימפריה RACmai, שנת 2012
ראו גם

מינרבה (יצרנית רכב)
לקריאה נוספת

אימפריה - מכוניות קונספט (Imperia Automobiles, un concept)
בוואור דה ליל

| --- | --- |

בוואור דה ליל
 לידה:  27 ביולי 1864 גרנזי, האימפריה הבריטית בריטניה
 פטירה:  16 ביולי 1955 (בגיל 90) לונדון, בריטניה בריטניה
 מקום קבורה:  Church of St Giles, Stoke Poges 
 מדינה:  הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד, הממלכה המאוחדת 
 השכלה:  הצבא הבריטי 
 השתייכות:  הצבא הבריטי הצבא הבריטי
 תקופת הפעילות:  1883–1926 (כ־43 שנים)
 דרגה:   גנרל
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית הפרשים ה-1 מפקד הדיוויזיה ה-29 מפקד הקורפוס ה-9 מפקד הקורפוס ה-13 מפקד הקורפוס ה-15 מפקד הפיקוד המערבי
 פעולות ומבצעים
 המלחמה המהדית מלחמת הבורים השנייה מלחמת העולם הראשונה
 עיטורים
   מסדר האמבט (אביר מפקד)   מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש (אביר מפקד)   אות השירות המצוין
 
סר הנרי דה בוואור דה ליל (באנגלית: Henry de Beauvoir De Lisle; 27 ביולי 1864 – 16 ביולי 1955) היה גנרל בצבא בריטניה אשר פיקד על כוחות במלחמת העולם הראשונה.
ביוגרפיה > תחילת דרכו

ליל נולד ב-27 ביולי 1864 באי גרנזי השייך לאימפריה הבריטית. הוא התחנך באי הסמוך, ג'רזי. בשנת 1882 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט, וב-1883 התגייס לצבא בריטניה והוצב ברגימנט חיל הרגלים דורהאם (D.L.I.). בין 1885-1886 הוצב במצרים ולחם במלחמה המהדית. על חלקו במהלך המלחמה קיבל את אות השירות המצוין. ב-1887 הוצב בהודו הבריטית, וב-1 באוקטובר 1891 קודם לדרגת קפטן. הוא התפרסם כפרש מומחה וספורטאי מצטיין, ושימש כראש נבחרת הפולו של הגדוד שלו. בהנהגתו, זכתה הנבחרת באליפויות רבות בין יחידות בריטיות או בין הבריטים להודים הילידים. ב-1899 למד במכללה צבאית, ולאחר מכן הועבר לרגימנט הדרגונים ה-5 של המשמר (הנסיכה שארלוט מוויילס). הוא פיקד על יחידות פרשים במהלך מלחמת הבורים השנייה, נפצע קשה באוגוסט 1900, ואוזכר בשדרים שלוש פעמים. ב-1 בינואר 1902 קיבל קידום לדרגת קבע של מייג'ור, ודרגת כבוד של לוטננט קולונל. במאי של אותה שנה הוחזר לבריטניה. הלורד קיצ'נר (מפקד הצבא הבריטי בסוף מלחמת הבורים) תיאר אותו כ"קצין בעל אופי יוצא מן הכלל". ב-1903 הוא מונה לסגן מפקד רגימנט הדרגונים המלכותי ה-1, וב-1906 מונה למפקד הרגימנט. ב-1910 הוצב כקצין מטה במחנה אלדרשוט, וב-1911 הועלה לדרגת בריגדיר מונה למפקד בריגדת הפרשים ה-2.
ביוגרפיה > מלחמת העולם הראשונה

עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, הוכפפה בריגדת הפרשים ה-2 תחת קורפוס הקלעים (Machine Gun Corps) ונשלחה אל חזית המערבית. הוא פיקד על הבריגדה במהלך קרב מונס. ב-12 באוקטובר של אותה שנה, הועלה ליל לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד דיוויזיית הפרשים ה-1. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך קרבות שונים בחזית המערבית, וב-27 במאי 1915 מונה למפקד הדיוויזיה ה-29. באפריל של אותה שנה הדיוויזיה שלו לקחה חלק חשוב במערכת גליפולי ובקרבות על הכפר קריתיה. ביולי מונה למפקד הזמני של הקורפוס ה-9, ובינואר 1916 הוחזר לפקד על הדיוויזיה ה-29 אשר נשלחה לחזית המערבית. הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך הקרב על הסום, קרב אראס, הקרב השני על האן, קרב מסין, קרב פשנדל וקרב קמברה. ליל היה ידיד קרוב של אדמונד אלנבי. ביוני 1917 נקרא אלנבי לעזוב את פיקודו על הארמייה השלישית ולפקד על חיל המשלוח המצרי. ליל נפגש עם אלנבי במלון בלונדון, ושם אלנבי קונן בפניו שהוא אינו רוצה בתפקיד והוא עתיד להיכשל בו. ליל ניחם אותו באמצעות נבואות מהתנ"ך על ישועת ירושלים, וניבא שהעיר הקדושה תיפול בידי בריטניה עוד באותה שנה. כאשר ירושלים אכן נפלה בדצמבר של אותה שנה, נקרא ליל לשאת נאום לכבוד המאורע בסנט מרטין בשדות. במרץ 1918 הוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס ה-13. באפריל של אותה שנה מונה למפקד הקורפוס ה-15, לחם עמו במתקפת מאה הימים, ופיקד עליו עד סיום המלחמה.
ביוגרפיה > אחריתו

ב-1919 הוא מונה למפקד הפיקוד המערבי, וב-1926 פרש מהצבא בדרגת גנרל מלא. לאחר פרישתו שימש כמאמן פולו. ליל היה גם סופר, וחוץ מזיכרונותיו פרסם גם שני ספרים אוטוביוגרפיים למחצה על פולו. בין ניירותיו נמצאו גם טיוטות רבות שלא פורסמו מעולם. הוא מת בלונדון ב-16 ביולי 1955 בגיל 90.
ויניפרד מייסון האק

ויניפרד ספראג האק לבית מייסון (באנגלית: Winnifred Sprague Huck‏; 14 בספטמבר 1882 – 24 באוגוסט 1936) הייתה עיתונאית ופוליטיקאית אמריקאית ממדינת אילינוי, שהפכה לאישה השלישית שכיהנה בקונגרס של ארצות הברית, אחרי ג'נט רנקין ואליס מרי רוברטסון. האישה הראשונה שייצגה את אילינוי בקונגרס, האישה הראשונה שזכתה בבחירות מיוחדות לקונגרס של ארצות הברית, והאם הראשונה. היא נבחרה למלא את מושבו של אביה, חבר בית הנבחרים ויליאם ארנסט מייסון, לאחר מותו.
ביוגרפיה

האק נולדה ב-14 בספטמבר 1882 כויניפרד ספראג מייסון בשיקגו, אילינוי, ולמדה בבתי ספר ציבוריים בשיקגו ובוושינגטון די. סי. היא עבדה כמזכירתו של אביה.
האק נבחרה כרפובליקנית לקונגרס ה-67 של ארצות הברית בבחירות מיוחדות כדי למלא את המקום שהתפנה בשל מותו של אביה. היא כיהנה כהונה חלקית מ-7 בנובמבר 1922 עד 3 במרץ 1923, כהונה שחפפה את כהונתה של האישה הראשונה בסנאט האמריקני רבקה פלטון. בניגוד לרוב נציגי הקדנציה הראשונה, היא הציגה כמה הצעות חוק.
היא נכשלה בניסיונה לקבל מועמדות מחדש לקונגרס ה-68 ב-1922, ובניסיונה לקבל מועמדות לבחירות מיוחדות (27 בפברואר 1923) למילוי המקום שהתפנה בשל מותו של חבר בית הנבחרים ג'יימס מאן. לאחר כהונתה היא הצטרפה למפלגת הנשים הלאומית.
מאוחר יותר היא הפכה לעיתונאית חוקרת וחשפה התעללויות במערכת הכלא.
האק מתה ב-24 באוגוסט 1936 בשיקגו, ואפרה נקבר בבית הקברות אוקווד, בווקיגן, אילינוי.
האק ב-1921
גנריך יגודה

.
| --- | --- |

 לידה:  7 בנובמבר 1891 (יוליאני) ריבינסק, האימפריה הרוסית 
 הוצאה להורג:  15 במרץ 1938 (בגיל 46) גיא ההריגה בקומונרקה, רוסיה 
 מדינה:  הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית, ברית המועצות, האימפריה הרוסית, רוסיה 
 מקום קבורה:  גיא ההריגה בקומונרקה 
 תפקיד:  ראש הנ.ק.ו.ד. (1934-1936)
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות, מפלגת הלייבור הסוציאל-דמוקרטית הרוסית 
 השקפה דתית:  אתאיזם 
 בן או בת זוג:  Ida Averbakh 
 פרסים והוקרה:  עיטור לנין  עיטור הדגל האדום של העמל  עיטור הדגל האדום  חבר כבוד בק.ג.ב. 
 חתימה:   
 
תיקו של גנריך יגודה בארכיון המוסקבאי של המשטרה החשאית הצארית אוכרנה, 1912
גנריך גריגורייביץ' יגודה (ברוסית: Генрих Григорьевич Ягода;‏ 1891 – 15 במרץ 1938) היה פוליטיקאי יהודי רוסי, שר הפנים, סגן המפקד של הג.פ.או. והמקים והמפקד של הנ.ק.ו.ד. (המשטרה החשאית הסובייטית) בין השנים 1934–1936.