stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גל הטרור הפלסטיני (2015–2016)
מאפיינים > מאפייני המפגעים

במהלך מהומות הר הבית ולאחריהן חלה הסלמה בטרור הפלסטיני שכללה תקיפת יהודים בעיר העתיקה ופיגועי טרור רבים ביהודה ושומרון ושאר חלקי ישראל, כולל ערים מרכזיות. החל מאוקטובר ביצעו הפלסטינים פיגועי דקירה רבים בירושלים, יהודה ושומרון ובתוך הקו הירוק, לצד מהומות אלימות של ערביי ישראל. בנובמבר גברו פיגועי הירי, רבים מהם בנשק מאולתר, לצד פיגועי הדקירה והדריסה. מוקדים ששימשו זירה לפיגועים רבים היו שער שכם וצומת גוש עציון.
במרץ 2016 נמסר ש-44% מהפיגועים שנעשו בתחומי הקו הירוק נעשו בידי שוהים בלתי חוקיים. פיגועים מעטים, ובהם פיגוע הירי ברחוב דיזנגוף, בוצעו בידי ערבים ישראלים.
מניתוח שערך שב"ס לפלסטינים שנעצרו בעקבות ביצוע פיגועים או ניסיונות פיגוע ואינם משתייכים לארגון טרור ידוע, עלה שרובם של המחבלים שנעצרו בעלי רקע אידאולוגי קלוש וידע היסטורי מועט, והחלטתם לביצוע פיגוע נעשתה במהירות, ללא הכנות מקדימות ארוכות. בבתי הכלא נוצר עימות בין קבוצה זו לאסירים ותיקים בעלי השתייכות ארגונית, על רקע חוסר הסכמתם לקבלת מרות.
בניתוח שנערך על הדפים האישיים של מחבלים ברשתות חברתיות, עלו מאפיינים שונים העשויים להעיד על כוונה לביצוע פיגועי בודדים, ואף הצהרות מפורשות שפרסמו מחבלים בטרם יצאו לביצוע פיגוע. בעקבות חשיבות הפעילות ברשתות החברתיות בקרב הצעירים, החלו גופי מודיעין בניטור רשתות חברתיות באמצעים שונים, על מנת לנסות לזהות מחבלים בטרם יצאו לדרכם, ואף עצרו מסיתים בעקבות תכנים שפרסמו ברשתות חברתיות. עד לאפריל 2017 אותרו כ־2,000 פלסטינים שנחשדו בכוונה לביצוע פעולות טרור על בסיס פרסומים ברשת החברתית, כ־400 נעצרו ואחרים הוזהרו בדרכים שונות.
מאפיינים > פעילות בודדים או טרור מאורגן?

ב-29 באוקטובר 2015 טענו גורמים מדיניים ישראליים שגל הטרור מכוון מלמעלה על ידי נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, ושבהוראתו הוסט גל הטרור מהשכונות במזרח ירושלים לפיגועים המבוצעים בעיקר ביהודה ושומרון, צעד שנועד "לרכך את דעת הקהל הבינלאומית". גם בהמשך גל הטרור האשימה ישראל את הרשות הפלסטינית בעידודו.
על פי ההערכה של מערכת הביטחון הישראלית, גל הטרור התאפיין בפעילות של מפגעים בודדים (ופעמים מעטות פעילות של זוג מפגעים) ללא הכוונה ארגונית למעשיהם (אך חלקם השתייכו להתארגנויות טרור או היו מעורבים בעבירות ביטחוניות שונות בעבר). גורמי ההשפעה להחלטה לבצע פיגוע היו מגוונים, כדוגמת נקמה או חיקוי מחבלים שזכו לתהילה, ובחלקן הושפעו מהסתה מתמשכת בערוצי טלוויזיה פלסטינים שכללה התבטאויות חיוביות של ראשי הרשות הפלסטינית למפגעים. בעקבות ההשפעה של התקשורת על המפגעים, בצעדים שנקטה ישראל נכלל גם ניסיון לסגור תחנות טלוויזיה פלסטיניות.
בניגוד לאינתיפאדה השנייה, בגל טרור זה אין מעורבות מאורגנת של אנשי מנגנוני הביטחון השונים של הרשות הפלסטינית לרבות התנזים, למעט במחנה הפליטים קלנדיה, שם הייתה מעורבות של התנזים בגל המהומות. התיאום הביטחוני בין ישראל והמנגנונים המשיך ועל פי צה"ל מנגנוני הביטחון הפלסטיניים היו אחראים לכ–40 אחוזים מהמעצרים של חשודים בטרור ביהודה ושומרון בתחילת 2016. התארגנויות חמאס כמעט ולא היו מעורבות באירועי גל הטרור, אך ערכו פיגועים בודדים במקביל לו, כדוגמת רצח בני הזוג הנקין והפיגוע בקו 12 בירושלים.
לעומת זאת, היו שטענו שהאינתיפאדה אורגנה ברובה בידי החמאס.
מאפיינים > נפגעים

לפי נתוני מגן דוד אדום, בגל הטרור נרצחו על ידי מחבלים 40 בני אדם (37 יהודים-ישראלים, ערבי-ישראלי אחד, יהודי-אמריקאי אחד ופלסטיני אחד) ומאות נפצעו בו. בנוסף, אזרח אריתראי מצא את מותו בלינץ' שביצעו בו 4 יהודים שסברו בטעות שהוא המחבל. לפי נתוני מגן דוד אדום "מתחילת גל הטרור (17.9.15) ועד
27.9.16, עומד מספר הנפגעים בשרשרת הפיגועים על 499, בהם 40 הרוגים ו-459 פצועים, מהם: 42 פצועים באורח קשה, 12 באורח בינוני עד קשה, 75 באורח בינוני, 18 קל עד בינוני ו-312 פצועים באורח קל * בנוסף טיפלו צוותי מד"א בלמעלה מ-143 נפגעי חרדה". כמו כן, "החובשים והפרמדיקים של מד"א העניקו טיפול רפואי ב-131 אירועים של יידוי אבנים, 123 פיגועי דקירה, 27 פיגועי דריסה, 25 פיגועי ירי, 4 פיגועי תאונת דרכים, נפילת רק"ק אחת ופיצוץ באוטובוס."
בין 13 בספטמבר 2015 ל-5 במרץ 2016 נהרגו כ-185 מחבלים פלסטינים בידי כוחות הביטחון של ישראל, כאשר רובם הגדול נהרגו תוך כדי ביצוע פיגוע. עשרות מחבלים נוספים נעצרו בידי כוחות הביטחון. בסה"כ נהרגו 269 מחבלים פלסטינים ומעל 135 נעצרו בידי כוחות הביטחון, שיעור ההרוגים הגבוה בקרב המפגעים הופך את מעשיהם לפיגועי הקרבה (פיגועים שבהם המפגע יודע שנמוך הסיכוי שיצא חי בעקבות מעשהו).
מאפיינים > סטטיסטיקה

מספר הפיגועים בכל חודש במהלך גל הטרור:
43
30
21
14
10
14
3
6
3
4
2
5
5
0
2
10
20
30
40
50
מספר ההרוגים בפיגועים בכל חודש במהלך גל הטרור:
8
9
3
5
4
1
0
0
5
1
0
0
2
0
0
1
2
3
4
5
6
7
8
9
10
התמודדות > החלטות הקבינט המדיני ביטחוני

במהלך גל הטרור, החל מפיגוע האבנים ב-13 בספטמבר, התכנס הקבינט המדיני-ביטחוני פעמים רבות לנקיטת שורת צעדים נגד גל הטרור. הוחלט לפרוש כוחות גדולים של משטרת ישראל ומשמר הגבול ברחבי ישראל ובעיקר באזור ירושלים ויהודה ושומרון. נוכחות השוטרים הוכיחה את עצמה כאשר במספר רב של פיגועים תגובה מהירה של השוטרים הפחיתה נפגעים. בנוסף הוחלט על הקלת הוראות פתיחה באש ועל חקיקה נגד טרור שתכלול עונשי מינימום למיידי אבנים ובקת"בים, קנסות כבדים על הורים שילדיהם יידו אבנים וכן שימוש בירי צלפים מרובי רוגר 10/22 נגד פורעים ומיידי אבנים ובקבוקי תבערה המהווים איום על חיי אדם.
על רקע הרגישות הרבה סביב נושא הר הבית החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו למנוע עליית שרים וחברי כנסת להר הבית. בנוסף, הוחלט על פריסת מחסומים ונקודות בידוק בכניסות וביציאות לשכונות הערביות במזרח ירושלים, ועל מאבק נגד המסיתים לטרור.
התמודדות > החלטות הקבינט המדיני ביטחוני > מאבק נגד מסיתים לטרור

בלילה שבין 19 באוקטובר ל-20 באוקטובר עצרו כוחות הביטחון את השייח' חסן יוסף ח'ליל, ממנהיגי החמאס ביהודה ושומרון, שלדברי צה"ל היה מעורב בפעילות אינטנסיבית להסתה לטרור.
ב־17 בנובמבר, הכריז הקבינט המדיני-ביטחוני על הפלג הצפוני של התנועה האסלאמית בישראל כ"התאחדות בלתי מותרת" והוציא אותה אל מחוץ לחוק.
התמודדות > דיון בהוראות הפתיחה באש

אירועים אחדים במהלך גל הטרור, שבהם התעורר ספק האם הריגת המחבל הייתה מוצדקת, הובילו לדיון ציבורי בהוראות הפתיחה באש בעת פיגוע.
במפגש עם תלמידים, שנערך בפברואר 2016, הציג הרמטכ"ל, גדי איזנקוט, את עמדתו ביחס להתנהגות הנדרשת מחיילי צה"ל בלחימה בגל הטרור: "היו מקומות שיש נערה בת 13 שמחזיקה מספריים או סכין, ויש מתרס בינה לבין החיילים, לא הייתי רוצה שחייל יפתח באש וירוקן מחסנית על נערה כזאת, גם אם היא עושה מעשה חמור מאוד, אלא יפעיל את הכוח הדרוש לביצוע המשימה. ... אם היינו פועלים בצורה לא ערכית בהוראות הפתיחה באש זה היה מאיים על צה"ל".
ב-30 במרץ, בעקבות ירי שביצע חייל צה"ל סמל אלאור אזריה במחבל מנוטרל בחברון, פרסם הרמטכ"ל איגרת לחיילי צה"ל, ובה כתב, בין השאר, "מיום הקמתו חרט צה"ל על דגלו את ערך הדבקות במשימה והחתירה לניצחון וקידש ערכים חשובים ובהם כבוד האדם וטוהר הנשק. ... המפקדים, ואני בראשם, נוסיף לתת גיבוי לכל חייל שישגה בלהט הקרב, מול אויב המסכן חיי אזרחים וחיילים. עם זאת, לא נהסס למצות את הדין עם חיילים ומפקדים שיחרגו מאמות המידה המבצעיות והמוסריות שעל פיהן אנו פועלים."
לעומתו אמר הראשון לציון, הרב יצחק יוסף, כי "אם מחבל מגיע למישהו עם סכין – מצווה להרוג אותו, 'הבא להורגך השכם להורגו', לא להתחיל לפחד שיעשו עליו אחר כך בג"ץ או שיבוא איזה רמטכ"ל ויגיד משהו אחר, לא צריך לפחד".
שר הביטחון, משה יעלון, נדרש אף הוא לדיון זה באומרו: "אני מציע שאת נוהלי הפתיחה באש יקבע הרמטכ"ל ולא ראשי כנופיות".
בפברואר 2016 פנה הסנאטור פטריק ליהי, יחד עם עוד עשרה חברי קונגרס מהמפלגה הדמוקרטית, למזכיר המדינה האמריקאי ג'ון קרי, בדרישה לחקור חשד שכוחות הביטחון הישראליים הוציאו להורג פלסטינים ללא משפט.
התמודדות > הריסת בתי מחבלים

בנובמבר 2015 החליטה הממשלה לחזור למדיניות של הריסת בתי מחבלים על מנת להרתיע מחבלים נוספים מלבצע פיגועים, וכן להניא משפחות מלעודד את בניהם לבצע פיגועים. מאז ההחלטה על המדיניות הרסו כוחות חיל ההנדסה הקרבית, משמר הגבול והמנהל האזרחי למעלה מ-28 בתי מחבלים (10 מהם על ידי כלי צמ"ה ו-8 על ידי פיצוץ).
ב-14 בנובמבר 2015 פוצצו לוחמי יהל"ם את בתיהם של המחבלים שרצחו את איתם ונעמה הנקין ומלאכי רוזנפלד. ב-2 בדצמבר פוצצו לוחמי יהל"ם בית של מחבל בשועפט ואת הבית בשכם של מפקד החוליה שרצחה את הזוג הנקין. ב-23 בפברואר 2016 הרסו כוחות של חיל ההנדסה הקרבית בתים של שני מחבלים. ב-4 באפריל הרסו כוחות צה"ל ומג"ב באמצעות מחפר ממוגן של חיל ההנדסה הקרבית 3 בתים של מחבלים בקבטיה. ב-30 באוגוסט 2016 נהרס בית המחבל שרצח את הרב מיכאל מרק במבצע משותף של הימ"מ, צה"ל והשב"כ. כוחות הימ"מ כיתרו את הבית וביצעו נוהל סיר לחץ שבמהלכו נורו מספר רקטות נ"ט על הבית ובסיומו באגר ממוגן של חיל ההנדסה הקרבית הרס את הבית. גופת המחבל נמצאה בין ההריסות.
התמודדות > סיכולי פיגועים ומעצר חוליות טרור

ב-20 באוקטובר 2015, צלפי הימ"מ, ביחד עם צלפי צה"ל, ובסיוע מודיעיני מהשב"כ, ירו ופגעו בחוליית צלפי טרור פלסטינית, שביצעה מספר פיגועי צליפה בציר הוברס העוטף את רצועת עזה בחסות הפגנות אלימות ששימשו לה כהסוואה ומגן אנושי.
ב-29 בפברואר 2016 עצר השב"כ חוליית מחבלים ערבים שכללה שני אחים וביצעה סדרת פיגועי ירי באזור חברון באמצעות רובה צלפים מאולתר, שאותו הסתירו במסגד.
בספטמבר 2016 השב"כ חשף ועצר חוליה של הג'יהאד האסלאמי שכללה 3 שוהים בלתי חוקיים מרצועת עזה וערבי תושב תל שבע, שתכננו פיגוע תופת באולם אירועים בדרום וחטיפת חייל.
בדצמבר 2016 השב"כ חשף ועצר חוליית חמאס בת 20 מחבלים משכם שתכננה לבצע סדרת פיגועי התאבדות וירי בירושלים, חיפה ותחנות הסעה לחיילים. החוליה גייסה 4 מחבלים מתאבדים והכינה 7 ק"ג חומר נפץ לייצור מטעני חבלה, וכן רכשה רובה M16.
התמודדות > דעיכת גל הטרור

לאחר חודש מרץ החלה דעיכה משמעותית בכמות הפיגועים והצלחתם, ועצימות הטרור ירדה בחזרה לכמות שהייתה לפני פרוץ גל הטרור. מרכז המידע למודיעין ולטרור כתב:
גל הטרור העממי, במאפייניו הנוכחיים, הגיע להערכתנו לסיומו בסביבות חודש אפריל 2016. ביסוד מסקנה זאת עומדים: הירידה המשמעותית בהיקף הפיגועים (מעשרות פיגועים מדי חודש לפיגועים בודדים מדי חודש); השינוי שחל בזירת הפיגועים (ירידה משמעותית של מספר הפיגועים בעומק ישראל, הגם שהפיגועים בירושלים רבתי נמשכים); הירידה ברמת הקטלניות של הפיגועים (מאז 8 במרץ 2016, הריגת אזרח אמריקאי בפיגוע הדקירה ביפו ועד כה, לא נהרג אף אדם). לאלו נוספה הירידה בהיקף המשתתפים בהפרות סדר אלימות ביהודה ושומרון ורצועת עזה (גם במהלך אירועים "מועדים לפורענות" כגון "יום הנכבה" ובחג הפסח, שבו ביקרו ישראלים רבים בירושלים). כל אלו הביאו לירידה בהתעניינות הציבורית והתקשורתית בפעילות הטרור הפלסטינית הגם שזו שבה ועולה סביב פיגועים נקודתיים משמעותיים.
הפרשן אלכס פישמן כתב ב-2019 כי הגורם העיקרי לדעיכת גל הטרור היה הפעילות הענפה של שב"כ וצה"ל. גורמים נוספים שבלמו את גל הפיגועים היו מדיניות מערכת הביטחון שהפרידה בין המפגעים ושאר האוכלוסייה הפלסטינית, וכן פעילות של הרשות הפלסטינית והמנהיגות הציבורית בגדה.
במהלך חודש יוני ובתחילת יולי בעקבות מספר פיגועים קטלניים, הוטל סגר מלא על חברון וסביבתה, לראשונה מאז מבצע שובו אחים לאיתור שלושת הנערים שנחטפו ביוני 2014.
התמודדות > צל"שים

לשלושה חיילי צה"ל הוענק צל"ש על תפקודם בגל הטרור:
צל"ש אלוף הפיקוד הוענק לטוביה ינאי ויסמן, לוחם בחטיבת הנח"ל, שנהרג בפיגוע דקירה בסניף "רמי לוי" בשער בנימין ב-18 בפברואר 2016.
צל"ש מפקד חטיבה הוענק לליחי מלכה, לוחמת בחטיבת החילוץ וההדרכה של פיקוד העורף, על פעילותה במהלך פיגוע ירי בכיכר אדם, מצפון לירושלים, בחודש אוקטובר 2015.
צל"ש מפקד חטיבה הוענק לסמל מתן שמיר, לוחם בחטיבת גבעתי, על פעילותו במהלך פיגוע דקירה שבו נפצע, באזור חווארה שליד שכם בחודש דצמבר 2015.
בנוסף, צל"ש הרמטכ"ל הוענק ליחידת דובדבן על פעילותה בתקופת ההסלמה, בה סיכלה פיגועים רבים.
לשוטרים רבים הוענקו עיטורי משטרת ישראל, רובם מסוג צל"ש המפכ"ל וחלקם עיטור המופת המשטרתי. מספר אזרחים קיבלו גם הם עיטורים:
עיטור האומץ האזרחי לרב נחמיה לביא שנרצח בפיגוע בעת שנאבק במחבל ב-30 באוקטובר 2015.
עיטור האומץ האזרחי לעופר בן ארי שנרצח בפיגוע בעת שנאבק במחבלים ב-23 בדצמבר 2015.
עיטור האומץ האזרחי לחגי קליין, על התנהלותו בפיגוע הירי בשרונה ב-8 ביולי 2016.
עיטור המופת האזרחי לאלירן שוע, על התנהלותו בפיגוע הירי בשרונה ב-8 ביולי 2016.
עיטור המופת האזרחי לאריק רוקח, על עזרתו בנטרול המחבל בבית חורון ב-21 בינואר 2016.
הימ"מ זכתה לצל"ש מפכ"ל יחידתי על פעילותה ללוחמה בטרור בשנתיים האחרונות, בה סיכלה פיגועים רבים.
ראו גם

פרשת אלאור אזריה
פרשת אחמד מנאסרה
הסכסוך הישראלי-פלסטיני (2015)
הלחימה ברצועת עזה לאחר מבצע צוק איתן
פיגועי טרור בישראל ב-2017
גל הטרור האסלאמי באירופה
גל הטרור בישראל (אביב 2022)
גל הטרור בישראל (2023)
יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג

| --- | --- |
 לידה:  1279 או 1287
 פטירה:  1300 
 בן או בת זוג:  Agnes von Hessen 
 
יוהאן הראשון, רוזן העיר נירנברג (בגרמנית: Johann I. von Nürnberg; ‏1279 או 1287 –1300) היה רוזן העיר נירנברג מבית הוהנצולרן בין השנים 1297–1300.
ביוגרפיה

יוהאן נולד בשנת 1287, לפרידריך השלישי, רוזן העיר נירנברג ולהלן מסקסוניה, בתם של אלברכט הראשון, דוכס סקסוניה והלנה מבראונשווייג-לינבורג. בשנת 1297 מת אביו, ופרידריך ירש את נחלותיו. באותה שנה התחתן יוהאן עם אגנס מהסן, אולם לא היו לו ילדים ממנה. בשנת 1300 מת יוהאן, ואחיו פרדריק הרביעי ירש את נחלותיו.
ויליאם סטנלי, רוזן דרבי השישי

שלט האצולה של ויליאם סטנלי, רוזן דרבי ה-6, KG, המחולק לרבעים
בית סטנלי, ווטרגייט, צ'סטר, בית הפרישה של הרוזן
ויליאם סטנלי, רוזן דרבי השישי (באנגלית: William Stanley, 6th Earl of Derby;‏ 1561 - 29 בספטמבר 1642) או בקיצור "דרבי" היה אציל אנגלי וחבר במסדר הבירית (KG).
סטנלי ירש עמדה חברתית בולטת שהייתה גם מסוכנת ולא יציבה, בגלל היותה של אמו אחת מיורשי העצר המותנים לכתר האנגלי לאחר אליזבת הראשונה על פי חוק הירושה השלישי. עמדה זו עברה ב-1596 לבת אחיו, אן, שנתיים אחרי שוויליאם ירש את תואר הרוזנות מאחיו.
לאחר תקופת נדידה באירופה בצעירותו ומאבק משפטי ארוך, ביסס את מעמדו החברתי. עם זאת, הוא הקפיד להישאר זהיר בכל הנוגע לפוליטיקה הארצית, והקדיש את זמנו לפרויקטי ניהול ותרבות, ובכלל זה כתיבת מחזות. יצירותיו הספרותיות אבדו או לא זוהו, אך החל משנות ה-90 של המאה ה-19 שמו עלה כאחד מהמועמדים הבולטים ביותר להיות המחבר האמיתי של יצירותיו של ויליאם שייקספיר.
ראשית חייו

ויליאם סטנלי היה בנו הצעיר של הנרי סטנלי, רוזן דרבי הרביעי, על ידי נישואיו לליידי מרגרט קליפורד. סביו וסבתו מצד אמו היו הנרי קליפורד, רוזן קמברלנד השני, וליידי אלינור ברנדון. אלינור הייתה הבת השלישית של צ'ארלס ברנדון, דוכס סאפוק הראשון ושל מרי טיודור, מלכת צרפת. מרי הייתה הבת החמישית של הנרי השביעי, מלך אנגליה ואליזבת מיורק.
אמו של סטנלי הייתה יורשת עצר מותנית של המלכה אליזבת מ-1578 ועד למותה ב-1596. לאחר מכן, אן סטנלי, בתו של אחיו הגדול פרדיננדו, הפכה ליורשת העצר המותנית.
מסעותיו

סטנלי התחנך בסנט ג'ון קולג', אוקספורד. בשנת 1582 הוא נסע ביבשת ללמוד בערי אוניברסיטה בצרפת ופגש את אנרי השלישי, מלך נווארה (לימים אנרי הרביעי, מלך צרפת). ב-1585 הוא חזר הביתה, אך נשלח שוב לפריז כחלק ממשלחת דיפלומטית לאנרי השלישי, מלך צרפת. סטנלי נשאר באירופה לשלוש שנים נוספות של מסעות אישיים לפני חזרתו הביתה. קיימת השערה כי לווה במסעותיו על ידי ג'ון דאן הצעיר.
במהלך מסעותיו, נודע ויליאם סטנלי כהרפתקן, שבשהותו באיטליה הסתובב בתחפושת נזיר והיה מעורב במספר רומנים ודו-קרבות. לפי ההשערה הוא גם ביקר במצרים, שם נלחם והרג נמר, משם נסע לאנטוליה, שבה נטען כי ניצל בקושי מהוצאה להורג על העלבת הנביא מוחמד; הוא שוחרר על ידי אצילה מוסלמית שרצתה להינשא לו. על פי הסיפור, הוא סירב לה, ברח למוסקבה ומשם לגרינלנד, משם חזר לאירופה בספינה לציד לווייתנים.
הרפתקאות צבעוניות אלה זכו לתיעוד בבלדה פופולרית בשם "זר סר ויליאם סטנלי", שמגזימה בתיאור שלוש השנים שלו מחוץ לאנגליה כ"עשרים ואחת שנים בהם הגיע לרוב חלקי העולם ". בלדה זו נכתבה בשנת 1800 ותוכנה פורסם ב-1801. אין עדויות מתועדות להרפתקאות אלה, אך הסיפורים חזרו על עצמם באופן קבוע בביוגרפיות מהמאה ה-19 של ויליאם סטנלי רוזן דרבי ה-6.
משפחתו

ב-26 בינואר 1595 נשא לאישה את אליזבת דה ויר, בתם של אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד השבעה עשר, ואן ססיל. הסבים של אליזבת מצד אימה היו ויליאם ססיל, יועצה הקרוב של המלכה אליזבת, ואשתו השנייה מילדרד קוק. מילדרד הייתה בתו הבכורה של אנתוני קוק ואשתו אן פיצויליאם. היה מי שהציע כי אירוע החתונה של דרבי ואליזבת דה ויר היה ההשראה לחלום ליל קיץ של ויליאם שייקספיר, ושההצגה הועלתה לראשונה בחגיגות החתונה של בני הזוג. בשנים הראשונות מערכת היחסים הייתה סוערת, ובכלל זה טענות שהיו לאליזבת רומנים עם רוברט דברו, רוזן אסקס ה-2 ווולטר ראלי. היחסים בין בני הזוג דרבי נרגעו כאשר מצבם הכספי והחברתי התייצב.
לזוג נולדו חמישה ילדים:
ג'יימס סטנלי, רוזן דרבי השביעי (31 בינואר 1607 - 15 באוקטובר 1651).
רוברט סטנלי (מת ב-1632).
אן סטנלי, רוזנת אנקרם (מתה ב-1657)- בעלה הראשון היה הנרי פורטמן ואחרי מותו נישאה בשנית לרוברט קאר, רוזן אנקרם הראשון.
אליזבת סטנלי - מתה בגיל צעיר.
אליזבת סטנלי - נקראה על שם אחותה שמתה בגיל צעיר.
סכסוך הירושה

לאחר מותו של אביו בשנת 1593, אחיו הבכור של ויליאם, פרדיננדו סטנלי, רוזן דרבי החמישי, ירש את תואר הרוזנות ואחוזותיו של אביהם, אך נפטר כמה חודשים לאחר מכן באפריל 1594, והשאיר שלוש בנות ואף לא בן אחד. בעוד ויליאם ירש את תאריו כרוזן דרבי וכברון, בנותיו של פרדיננדו ביקשו לקבל את ירושת האחוזות.
בעיה נוספת נוצרה כאשר בתו הבכורה של פרדיננדו, אן סטנלי, רוזנת קסטלהייבן, הפכה באופן רשמי ליורשת עצר (מותנית), לכס מלכותה של אליזבת עם מות סבתה ב-1596. נוצר סכסוך משפטי מורכב בין דרבי ואחייניותיו, שנגרר במשך שנים רבות. זה הוביל לפסק דין שקבע כי האי מאן, שהיה בחזקת פרדיננדו סטנלי, רוזן דרבי החמישי, מולאם ויחשב כרכוש המלכה. עם זאת, המלכה ויתרה על זכותה להחזיק באי כאות הוקרה למשפחת סטנלי על נאמנותה. לוויליאם סטנלי הוענקו לת'ום הול בלנקשייר ונווסלי הול במרסיסייד יחד עם אדמות ואחוזות אחרות בלנקשייר, בקמברלנד, ביורקשייר, בצ'שייר, בוויילס ובמקומות נוספים, ואילו בנותיו של פרדיננדו קיבלו מעמדות הקשורים לברונות ואת האי מאן. הן מכרו אותו לדודם, ויליאם סטנלי, רוזן דרבי השישי. תואר הרוזנות שלו אושר מאוחר יותר על ידי ג'יימס הראשון, תוך שמירה על התואר הלורד של מאן. תוך כדי שהוא שומר על תוארו זה, דרבי העביר את ניהול האי מאן לאחייניתו, אן סטנלי. בשנת 1612 הוא העביר את התואר לאשתו, אליזבת.
קריירה

משפחת סטנלי, כיורשים החוקיים לכס המלוכה של אנגליה דרך מרי טיודור, אחותו של הנרי השמיני, נחשדו באהדה לכנסייה הקתולית הרומית, כאשר ההתנגדות למלכה אליזבת הייתה בעיקר על רקע דתי. אליזבת מיסדה את הדת הפרוטסטנטית באנגליה ודחתה את האפיפיור וההשפעה הקתולית של ספרד במדינה. היו שמועות רבות סביב מותו בטרם עת של פרדיננדו סטנלי, שחוזר על ידי המורדים במלכה אליזבת כדי שיוביל ניסיון להפילה, אך נשאר נאמן לה. בשל האופי הפתאומי והאלים של מחלתו האחרונה, רבים חשדו שהורעל.
אולי בגלל הפוטנציאל להיווצרות מרד צבאי בברית עם קתולים איריים, המלכה אסרה במפורש על ויליאם סטנלי לקחת חלק במלחמתו של רוברט דברו, רוזן אסקס השני באירלנד. בגלל הגבלת מעורבותו בפוליטיקה הארצית, דרבי, הקדיש את זמנו בעיקר לניהול אחוזותיו ולתפקידו הדומיננטי בממשל המקומי בלנקשייר וצ'שייר. בשנת 1603 הוא הפך לחבר של מועצת המלכה של אנגליה.
המלכה אליזבת העניקה בסופו של דבר לדרבי חברות במסדר הבירית, ויורשה המלך ג'יימס מינה אותו ללורד צ'מברלין של צ'סטר. כמה שנים לאחר מותה של אשתו הוא העביר את אחוזותיו לחזקת בנו ג'יימס, והותיר לעצמו קצבה של 1,000 ליש"ט. הוא קנה בית בסמוך לנהר די מחוץ לצ'סטר, שבו הוא חי כגמלאי, עד מותו ב-29 בספטמבר 1642.
התאוריה הדרבית של המחבר האמיתי של מחזות שייקספיר

התאוריה הדרבית של המחבר האמיתי של מחזות שייקספיר מציעה כי ויליאם סטנלי, רוזן דרבי השישי, כתב את המחזות והשירים שיוחסו באופן מסורתי לויליאם שייקספיר מסטרטפורד-שעל-איבון .
מועמדותו של דרבי הוצעה לראשונה בשנת 1891 על ידי ג'יימס גרינסטריט ולאחר מכן נתמכה על ידי אבל לה - פרנק ואחרים. גרינסטריט גילה כי מרגל ישועי, ג'ורג פנר, דיווח ב-1599 שדרבי "עסוק בכתיבת קומדיות לשחקן המצוי". באותה השנה דרבי נרשם כמממן של אחת מלהקות הדרמה לילדים של לונדון, "הבנים של פול". כמו כן, הייתה לו גם להקת תיאטרון משלו, "אנשי דרבי", ששיחקה מספר פעמים בחצר המלוכה של המלכה אליזבת הראשונה ב-1600 ו-1601. גרינסטריט גם טען כי הסצנות הקומיות ב"עמל אהבה לשווא" (מחזה מוקדם של שייקספיר) הושפעו מטקס מסורתי בהשתתפות 9 נכבדים שהתקיים רק בעיר הולדתו של דרבי, צ'סטר. ליאו דוהרטי, כותב הביוגרפיה של סטנלי עבור הביוגרפיה הלאומית של מילון אוקספורד, טען בספרו האחרון שסטנלי הוא הנער הצעיר בסונטות של שייקספיר. שמו גם נקשר בתאוריות החבורה השונות של הכתיבה השייקספירית. אחת מהן תוארה בספרו של גילברט סלאטר, "שבעת השייקספירים"(1931), שבו הוא טוען כי העבודות נכתבו על ידי שבעה מחברים שונים, ביניהם ויליאם סטנלי, רוזן דרבי השישי.
קישורים נוספים בין ויליאם שייקספיר לבין דרבי:
דרבי נולד שלוש שנים לפני שייקספיר ומת בשנת 1642, כך שתוחלת חייו מתאימה לתאריכים המקובלים שבהם חוברו העבודות. ראשי התיבות שלו היו W.S, והוא נהג לחתום את שמו כ -"וויל", עובדה המתאימה לנטייה למשחקי המילים עם השם "וויל" המופיעים בסונטות של שייקספיר.
דרבי טייל בשנת 1582 ביבשת אירופה, ביקר בצרפת ואולי גם בנווארה. "עמל אהבה לשווא" ממוקם בנווארה והמחזה אולי מבוסס על אירועים שקרו שם בין השנים 1584–1578.
דרבי נישא לאליזבת דה ויר (בתו של אדוארד דה ויר, רוזן אוקספורד השבעה עשר), שסבה מצד אימה היה ויליאם ססיל, שדמותו נחשבת, על ידי כמה מבקרי ספרות, כזו ששימשה כבסיס לדמותו של פולוניוס בהמלט.
דרבי היה בקשרי חברות עם ויליאם הרברט, רוזן פמברוק השלישי ואחיו פיליפ הרברט, רוזן מונטגומרי ולאחר מכן רוזן פמברוק הרביעי, "הזוג שאין דומה לו" שלהם הוקדש הפוליו הראשון של ויליאם שייקספיר. כאשר דרבי העביר את אחוזותיו לרשות בנו ג'יימס בשנת 1629, הוא נקב בשמם של האחים פמברוק ומונטגומרי כנאמנים.
אחיו הגדול של דרבי, פרדיננדו סטנלי, רוזן דרבי ה-5, יסד קבוצה של שחקנים, "אנשי לורד סטרנג", שכמה מחבריה הצטרפו בסופו של דבר ל"אנשי המלך", אחת מלהקות התיאטרון המזוהות ביותר עם שייקספיר.
הערות שוליים

↑  Leo Daugherty, Dictionary of National Biography ,William Stanley, 6th Earl of Derby, Oxford University Press, 2004
1 2  Barry Coward, The Stanleys, Lords Stanley, and Earls of Derby, 1385–1672: the origins, wealth, and power of a landowning family, Manchester University Press, 1984
↑  Kathy Lynn Emerson, A Who's Who of Tudor Women (ארכיון)
↑  E. A. J. Honigmann, Shakespeare:the "lost years", Manchester University Press, 1998
↑  Lawrence Manley,, From Strange's Men to Pembroke's Men: 2 "Henry VI" and "The First Part of the Contention, Shakespeare Quarterly 54, 2003, עמ' 253-287
↑  Frank W. Wadsworth, The Poacher from Stratford: A Partial Account of the Controversy Over the Authorship of Shakespeare's Plays, University of California Press, 1958
1 2  H.N. Gibson, The Shakespeare Claimants, Routledge Library Editions—Shakespeare. Routledge, 1962
1 2  J. Shapiro, Contested Will: Who Wrote Shakespeare?, UK edition: Faber and Faber, 2010
↑  Mr Terence Schoone-Jongen, Shakespeare's Companies: William Shakespeare's Early Career and the Acting Companies, 1577–1594, Ashgate Publishing, Ltd., 2008
↑  J. Greenstreet, A Hitherto Unknown Noble Writer of Elizabethan Comedies, כרך 7, The Genealogist, 1891
↑  Leo Daugherty, William Shakespeare, Richard Barnfield, and the Sixth Earl of Derby, Cambria Press, 2010
↑  Calvin Hoffman, . The Murder of the Man Who Was "Shakespeare", New York: Julian Messner, 1955
↑  A Lefranc, Sous le masque de "William Shakespeare": William Stanley, VIe comte de Derby, Paris, Payot & cie, 1918
1 2  Scott McCrea, The Case for Shakespeare: The End of the Authorship Question, Greenwood Publishing Group, 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007291954605171  BnF: cb16592828s (data)  GND: 143259164  ISNI: 0000 0001 0987 7480  LCCN: nr90003165  NTA: 189623160  SNAC: w6v99h26  SUDOC: 157369218  VIAF: 73701472   WorldCat (עם VIAF): 73701472
מחאת דוד הנחלאווי

מחאת דוד הנחלאווי הייתה מחאת רשת, על יחס הצבא לחייל שצולם מתעמת עם פלסטיני. המחאה החלה בסוף אפריל 2014 בפייסבוק, ותמה לאחר כחודש. במסגרת המחאה, חיילי צה"ל ואזרחים ישראלים פרסמו ברשתות החברתיות תצלומים שלהם עם חולצות או שלטים שעליהם נכתב: "גם אני עם דוד הנחלאווי", "גם אני עם הנחלאווי", "גם אני עם חייל הנח"ל" וכן "גם אני הייתי דורך".
"מחאת דוד הנחלאווי" עוררה עניין גם בקרב פוליטיקאים, ובהם שרים וחברי הכנסת.
התקרית

באפריל 2014 נשלחו חיילים מגדוד 932 של חטיבת הנח"ל למשימות שיטור ואבטחה בחברון. נער פלסטיני התעמת עם אחד מחיילי הגדוד, דוד אדמוב, כאשר הוא מצולם במצלמת וידאו על ידי ארגון פלסטיני בשם "צעירים נגד ההתנחלויות" ובודדים נוספים. הנער, שהשתייך לקבוצה של תושבים שעוכבה במקום, הביע כעס ונצמד לחייל. החייל הורה לנער להתרחק, ומשלא נענה, נראה החייל דוחף אותו, מקלל, דורך לעברו את נשקו ומאיים לירות בו ובנער נוסף שרץ לעברו מאחור ואוחז בידו השמאלית אגרופן מתכת. הסרטון הפלסטיני הועלה לרשת האינטרנט ופורסם בחדשות 10.