stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אליפות ארצות הברית (WWE)
היסטוריה

אליפות ארצות הברית הייתה ידועה במקור כ"אליפות ארצות הברית במשקל כבד של NWA". האליפות נוצרה בארגון MACW ב-1 בינואר 1975, על ידי ג'ים קרוקט הבן, הבעלים של ארגון ה-MACW. האלוף הראשון בתולדותיה של החגורה היה הארלי רייס. בשנת 1988, טד טרנר (הבעלים של הארגון ההיאבקות הגדול ביותר בזמנו, ה-WCW) קנה את האליפות והפך אותה לאליפות המשנית של ארגון ה-WCW. במרץ 2001 הארגון WWE רכש את הארגון WCW ובכך האליפות עברה ל-WWF ושמה שונה ל"אליפות ארצות הברית של WCW". בסדרת ההישרדות 2001, אליפות ארצות הברית התאחדה עם האליפות הבין יבשתית ואליפות ארצות הברית הושבתה זמנית. ביולי 2003, האליפות הוחזרה לפעילות והאליפות הפכה להיות כאליפות משנית בתוכנית סמאקדאון.
היסטוריה > שמות האליפות במשך השנים

| שם | שנים |
| --- | --- |
אליפות ארצות הברית במשקל כבד של NWA (גרסת Mid-Atlantic): ‏ 1975–1981
אליפות ארצות הברית במשקל כבד של NWA (הגרסה הבלתי מעורערת): ‏ 1981–1991
אליפות ארצות הברית במשקל כבד של WCW: ‏ 1991–2001
אליפות ארצות הברית של WCW: ‏ 2001–2003
אליפות ארצות הברית של ה-WWE: ‏ 2003–הווה
היסטוריה > מובילי הזכיות

| מתאבק | פעמים |
| --- | --- |
ריק פלייר: 6
לקס לוגר, כריס בנואה, ברט הארט, ג'ון סינה, וואהו מקדניאל: 5
בלאקג'ק מוליגן, בוקר טי, ריקי סטימבוט: 4
דב תבורי

דב תבורי (י"ג בתשרי ה'תרפ"ט – י"ז בכסלו ה'תשע"ו ; 27 באוקטובר 1928 - 29 בנובמבר 2015) היה ראש עיריית פתח תקווה בשנים 1978–1989.
ביוגרפיה

דב תבורי (במקור, "בלגולה") נולד בתל אביב ב-1928 למשה ושרה-לאה, ובהיותו בן 6 עבר עם משפחתו לפתח תקווה. בגיל 15 עזב את לימודיו והחל לעבוד במוסך. היה חבר בתנועת הנוער העובד והלומד. שירת ב"הגנה" והיה מפקד הגדנ"ע בפתח תקווה. את שירותו בצה"ל סיים בדרגת סרן. סמוך לגיל 30 השלים לימודים תיכוניים ונבחן בבחינות הבגרות. אז, המשיך לתואר ראשון בקרימינולוגיה ותואר שני בפסיכולוגיה, שאותו סיים סמוך לגיל 40. תבורי היה מורה מוסמך, ובוגר המדרשה למינהל ציבורי וכלכלה.
בתחילת שנות ה-50 החל לעבוד במשרד החינוך. מונה למפקח החינוך החברתי ושל"ח במחוז מרכז. בשנים 1977–1978 היה מזכיר העיר פתח תקווה. ב-1978 נבחר לכהונת ראש עיריית פתח תקווה מטעם מפלגת העבודה, וכיהן בתפקיד זה עד 1989. כמו כן כיהן כיו"ר מרכז השלטון המקומי בישראל בשנים 1984-1989.
בשנת 1984, לאחר בחירתו לקדנציה שנייה כראש העיר, החליט לפתוח את קולנוע היכל בלילות שבת, ו"פרשת קולנוע היכל" הביאה לעימות בין דתיים לחילוניים בפתח תקווה, ולהפגנות רבות של הציבור הדתי והחרדי עם רבני העיר, נגד פתיחת הקולנוע.
אחיו חיים תבורי היה מפכ"ל המשטרה השישי של משטרת ישראל.
תבורי כיהן כדירקטור בחברות ציבוריות אחדות, והיה נשוי לרות (לבית דולנסקי) ואב לשלושה ילדים. לאחר שהתאלמן, היה נשוי בשנית, לחנה גל (לבית אוקסנהורן).
הערות שוליים

1 2 3  ארכיון המדינה, Tavory Moshe (formerly Balagula Mojsze), ארכיון המדינה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007316611905171  VIAF: 295149366324185601479   WorldCat (עם VIAF): 295149366324185601479
אליעזר בן-רפאל

| --- | --- |

 לידה:  1938 (בן 87 בערך) בלגיה 
 ענף מדעי:  אנתרופולוגיה 
 מקום לימודים:  האוניברסיטה העברית בירושלים  אוניברסיטת הרווארד 
 מנחה לדוקטורט:  משה ליסק 
 מוסדות:  אוניברסיטת תל אביב 
 פרסים והוקרה:  פרס לנדאו (2008) 
 
אליעזר בן-רפאל (נולד ב-1938) הוא פרופסור אמריטוס לסוציולוגיה ואנתרופולוגיה באוניברסיטת תל אביב, מופקד הקתדרה על שם ויינברג וזוכה פרס לנדאו למדעים ולמחקר לשנת 2008.
ביוגרפיה

בן-רפאל נולד וגדל בבלגיה כבן למהגרים מפולין. במהלך שנות מלחמת העולם השנייה בזמן השואה היה ילד מוסתר אצל משפחה נוצרית תחת שם בדוי ומנותק מהוריו. הוריו נתפשו על ידי הגרמנים, הצליחו לברוח וחיו במחבוא. המשפחה התאחדה רק לאחר המלחמה. בן-רפאל גדל בבלגיה. היה חבר תנועת הנוער החלוצית הציונית איחוד הבונים (שהיא איחוד של גורדוניה ודרור הבונים).
בתום לימודיו התיכוניים בשנת 1956 עלה בן-רפאל לישראל והצטרף לקיבוץ חניתה. היה חבר קיבוץ במשך כעשרים שנה, שם נשא בתפקידים חברתיים מרכזיים והיה פעיל במרכז התנועה הקיבוצית. בזמן היותו בקיבוץ החל ללמוד ימים מספר בשבוע באוניברסיטה העברית, כך עשה עד לדוקטורט, בסיומו עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד שבארצות הברית.
כששב לישראל השתקע ברמת השרון. את התואר הראשון עשה בסוציולוגיה ובמדע המדינה ואת התארים השני והשלישי בסוציולוגיה. נושא עבודת המאסטר שלו היה מהפכת הסטודנטים בשנות השישים, תוך עריכת השוואה בין ארצות הברית, צרפת וגרמניה. את העבודה הזאת עשה תחת הנחייתו של פרופסור משה ליסק. עבודת הדוקטורט, גם היא בהנחיית ליסק, דנה במלחמת הגרילה באלג'יריה, בדרום אפריקה, בקפריסין, בקובה ובהודו-סין. את הדוקטורט קיבל ב-1974.
בתחילה הקריירה האקדמית החל ללמד באוניברסיטה העברית וכעבור מספר שנים עבר לאוניברסיטת תל אביב, שם לימד וחקר למעלה משלושים שנה. בן-רפאל נשוי לד"ר מרים בן-רפאל (לבית נויפלד), חוקרת בבלשנות שמושית אשר העלתה ופיתחה את ה"Franbreu", כלומר השפה המדוברת על ידי עולים ותיקים דוברי צרפתית במקור. לזוג שתי בנות, אשת מדע המדינה, פרופ׳ סיגל בן-רפאל גלנטי, והסוציולוגית, ד"ר ליאור בן-חיים רפאל.
ביוגרפיה > תפקידים מקצועיים וציבוריים

בן-רפאל שימש כראש החוג לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב, כיהן כראש האגודה הסוציולוגית הישראלית והיה נשיא המכון הבינלאומי לסוציולוגיה, ה-International Institute of Sociology, שהיא האגודה העולמית של סוציולוגים הוותיקה בעולם. הוא משמש כחבר מערכת במספר כתבי עת סוציולוגים בינלאומיים: הוא סגן עורך של ה-International Review of Sociology, חבר ב-International Biographical Association, חבר מערכת ב-International Sociology - Review of Books, כן, של ה-Journal of Applied Social Science‏, Sociological Papers ו-Ethnic and Racial Studies. הוא היה גם שנים חבר מערכת של The International Scope Review. בן-רפאל גם שימש חבר הוועדה האקדמית של האוניברסיטה הפתוחה, ראש הוועדה לבחירת פרס ישראל בסוציולוגיה. הוא מכהן כחבר חבר הנאמנים של מכללת בית ברל וחבר במועצה האקדמית של מוסד זה. הוא עורך סדרת הספרים Jewish Identities in a Changing World בהוצאת בריל. היה חבר ועדת הפרסומים של מרכז שדה בוקר, ואחראי על המדור הישראלי בשנתון Année Francophone Internationale. היה גם ראש הוועדה של סדרת הספרים Israel Studies Series בהוצאת Transaction ועורך שותף של Israeli Social Sciences Research.
בן-רפאל היה ראש פרויקט המחקר של יד טבנקין "הקיבוץ במפנה המאה" בשנות ה-90 וכן, מייסד שותף ומנהל שותף בשנת 2001 ביחד עם פרופסור יוסף גורני של פרויקט "כלל ישראל" העוסק בסמינרים וכנסים בינלאומיים ופרסום סדרת ספרים בנושא זה. מדי שנה-שנתיים מארגן "כלל ישראל" כנס בינלאומי העוסק בהיבטים שונים של זהות יהודית והתפתחות העם היהודי בעת הזאת. בן-רפאל היה גם המייסד והנשיא הראשון של האגודה הישראלית לחקר שפה וחברה, שהיא האגודה שמאגדת חוקרים מדיסציפלינות שונות בארץ שמחקרם נוגע לזיקה בין שפה לחברה.
בן-רפאל שהיה מרצה אורח וחוקר באוניברסיטאות רבות בעולם וארגן כנסים רבים בארץ ובעולם. מופיע בספרים רבים של who is who.
ועדת בן-רפאל

בשנת 2002, כשעלה לדיון בממשלה מהו קיבוץ היום, לאור השינויים מרחיקי הלכת שעמדו אז על סדר היום של קיבוצים רבים, פנתה ממשלת ישראל לבן-רפאל לעמוד בראש ועדה ציבורית ("הוועדה לסווג הקיבוץ" או "ועדת בן-רפאל") אשר תבחן את ההגדרה העדכנית של מהות הקיבוץ ושתנחה את התייחסות מוסדות הצבור ביחסם לקיבוץ ולתנועה. לוועדה מונו מנהיגי התנועה, אישי ציבור ואנשי אקדמיה מתחומים שונים. הוועדה פעלה במשך כ-15 חודשים וגיבשה את המושג "קיבוץ מתחדש" – כנגד ה"קיבוץ השיתופי" – אשר קבע את האפשרות של קיום קיבוצים על פי מודלים שונים, תוך הצבת גבולות שמעבר להם פורש הקיבוץ האינדיבידואלי מהמגזר הקיבוצי. את מסקנות הוועדה העלה בן-רפאל בפני הממשלה אשר קיבלה את המסקנות הללו ברוב דעות. תוך מספר חודשים גם תורגמו לתקנות והיו לחלק של ספר החוקים של מדינת ישראל. מסקנות הוועדה: הכניסו את המושג של קיבוץ מתחדש לעומת קיבוץ שיתופי וקבעו מהו התנאי בנסיבות הקיימות שקיבוץ ימשיך להיקרא קיבוץ.
תחומי מחקר וכתיבה מדעית

אפשר לחלק את עבודתו המסועפת של בן-רפאל למספר חלקים רחבים, ומן הפרטי יותר לכללי יותר: סוציולוגיה של הקיבוץ, סוציולוגיה של החברה הישראלית, נושא זהויות קולקטיביות ברחבי העולם היהודי, סוציולוגיה של השפה – בישראל ובכלל -, ותהליכי גלובליזציה ותפוצות חוצות לאומים. בכל אחד מהתחומים הללו פרסם וערך ספרים בעברית, אנגלית או צרפתית וכן, מאמרים רבים (כולל בשפה הסינית, רוסית וערבית, וכן ספר ברומנית).
תחומי מחקר וכתיבה מדעית > הסוציולוגיה של הקיבוץ

בתחום הסוציולוגיה של הקיבוץ, כתב וערך בן-רפאל מספר ספרים שהמרכזיים שבהם הם "ריבוד כנגד שוויון" (בשנות ה-80), "מהפכה לא טוטאלית" (בשנות ה-90) ו"הקיבוץ על דרכים מתפצלות" (עם מנחם טופל) (בשנות ה-2000). ספרים אלה עוסקים בפיענוח החידה של "מה מקדם שינויים וקונפליקטים" בחברה שהתארגנה במקור כהתגלמות של אוטופיה והרמוניה חברתית. התשובות שעבודות אלו מספקות הן ששינוי מבנה המסגרת החברתית אין בו כדי להביא לידי שינוי הטבע האנושי. חקירת המציאות הקיבוצית מגלה שגם כאן קיימים רבדים חברתיים שונים בעלי אינטרסים מנוגדים, שהסביבה החיצונית משפיעה על חברי הקיבוץ יותר משאלה משפיעים עליה, שהסדרים שוויוניים לא תמיד עונים על עקרון הצדק, שעוולות בתחום יחסי מגדר אינם בלתי ידועים גם בקיבוץ, שבסך הכול אין האופי האוטופי המקורי של הקיבוץ מבטל את האפשרות של התפתחות "רוח קפיטליסטית". מאידך, גם מתברר ששינויים מרחיקי לכת במודל הקלאסי של הקיבוץ לא די בהם עדיין כדי לשלול ממבנה חברתי זה לעמוד בתנאי יסוד אשר עדיין מחברים את צורת היישוב למושג סביר של קיבוץ.
תחומי מחקר וכתיבה מדעית > הסוציולוגיה של החברה הישראלית

בתחום של סוציולוגיה של החברה הישראלית בוחן בן-רפאל קודם כל את השסעים שבהם נתונה החברה הישראלית. את הדיון הזה מוביל בן-רפאל מספר לספר שהראשון שבהם התפרסם בראשית שנות ה-80 והחדש ביותר ב-2006 (עם יוחנן פרס). עבודות אלו עוסקות בתהליכים אשר בהדרגה יביאו, מחברה השואפת לאחידות תרבותית וחברתית, לחברה רב-תרבותית המכירה בקיומם של מגזרים שונים ומובחנים. עבודות אלו מראות עד כמה אין לדבר בישראל על שסע מרכזי בין "אשכנזים" ל"מזרחים", מאחר שהקטגוריה "אשכנזים" למעשה מתייחסת במציאות למעמד הבינוני החילוני המונה עשרות אחוזים של אנשים בעלי מוצא מזרחי ואשר מאופיין בראש וראשונה בתרבות של מעמד בינוני לאומי-עברי. מול רובד זה למעשה עומדות קבוצות בעלות זיקות לזהויות תרבותיות מאוד שונות. עומדות קודם כל הקהילות המזרחיות בעלות המעמד סוציו-כלכלי חלש אשר מתוך ריחוקן הקבוצות המובילות בחברה נשארת נאמנות, יחסית, לאורח חיים מסורתי וקרובות, משום כך, לאליטה הרבנית המזרחית שהתפתחה במשך השנים והמאורגנת במסגרת ש"ס. קהילות אלו מאבדות בקביעות את האלמנטים המובילים מתוכן – להוציא פרחי הרבנות ותלמידי החכמים המזרחיים - אשר מצטרפים למעמד הבינוני. מאידך, גם אז עומדות קהילות אלו בקרבה יחסית גדולה יותר אל המעמד הבינוני החילוני לעומת הקבוצות האחרות המהוות את הרב-תרבותיות הישראלית: העולים מברית המועצות לשעבר המקיימים כיום מגזר מגובש, החרדים, ואף המגזר של המתנחלים, מבלי לדבר עוד על הערבים, הדרוזים וכן מגזר העובדים הזרים. לקבוצות השונות האלה ישנה נטייה להתרחק מאחרות אך מצד שני לכל אחת יש גם אמת שהיא רוצה להעביר לכלל החברה. החרדים מנסים לקדם לא רק את האינטרסים שלהם כמגזר, אלא גם את השפעת ההלכה בחברה הישראלית. הרוסים רוצים שהחברה הישראלית תהיה חילונית יותר. המתנחלים רוצים שהמדינה תאמץ אידאולוגיה ניצית רדיקלית. הערבים רוצים מדינת כל אזרחיה, שלא תהיה יהודית, וגם זו פרוגרמה מהפכנית. לכל אחד קונפליקט משלו כלפי החברה בכללה והממסד, אולם עצם הפניה לכלל יש בה גם כדי לסבר את היותו "אחד". בחינה מדוקדקת של נושא זה מביא עדיין את הספר בשאלו "האם ישראל אחד?" (באנגלית) לענות תשובה חיובית.
תחומי מחקר וכתיבה מדעית > זהויות יהודיות

תחום נוסף הוא הזהויות היהודיות הקיימות כיום ברחבי העולם היהודי. התעניינות זו החלה עם לימוד מקרוב של תשובות חכמי ישראל – מכל רחבי העולם היהודי - למכתבו של דוד בן-גוריון ב-1957 ובו בקש מהם לענות על שאלה הכרוכה בגיבוש דעה בנושא "מיהו יהודי". בן-רפאל קיבץ ופרסם ב-2001 את כל המכתבים של אותם חכמי ישראל לדוד בן-גוריון (הספר יצא בעברית, אנגלית וצרפתית). בין אותם חכמים נמצאו דתיים חרדים, דתיים-מודרניים, חילוניים, אשכנזים וספרדים, ישראלים ואנשי חו"ל. בן-רפאל חיבר מסה המקדימה את המכתבים המציגה ניתוח שיטתי של הגישות השונות על רקע התייחסות היסטורית-סוציולוגית של התפתחות הזהויות היהודיות בעידן המודרני כשהמטרה הייתה להמשיג כמכלול ובאופן מסודר את המרחב של כלל הזהויות היהודיות הידועות בתקופה זו. עבודה זו הורחבה לכדי מפעל נוסף בשני כרכים שבהם שיתפה ד"ר ליאור בן-חיים רפאל פעולה עם אביה תחת הכותרת זהויות יהודיות בעידן רב-מודרני (2006–2007). ספר זה מתמודד עם השאלה האם ריבוי הזהויות היהודיות פירושו גם ריבוי עמים יהודיים. הספר יוצא מהזהות היהודית המסורתית שבה הוא מבחין בשלושה ממדים: הזיקה לארץ ישראל, תפיסת קיום מחייב של עם ישראל, ונאמנות לתורת ישראל. עם בוא המודרנה כל אחד מהעיקרים האלה הפכו לנושא לדיון והוצג עם סימן שאלה. האופנים שבהם נענו שלוש השאלות הם שקיימות גישות השונות ליהודיות אשר התגבשו בעידן הזה.
אם לקבץ את הגישות הללו על פי קרבתן היחסית זו לזו, מתקבלים שלושה אשכולות אשר מובחנים בבירור ואלו הם:
האשכול הדתי-חרדי שם את הדגש על תורת ישראל ולפיכך מצדיק את קיומו של עם ישראל באשר הוא, נשאר נאמן לאמונה, מה שמתנה את בוא הגאולה של עם ישראל בארץ ישראל.
אשכול הזהויות האתניות רואה לעומת זאת את ארץ ישראל כמטפורה או מערכת סמלים ואת דת ישראל כתרבות ההיסטורית של העם, יותר מאשר תרבות של אמונה ומכאן הוא מקבל את העיקרון של פלורליזם דתי בתוך היהדות. במרכז אשכול זה, "עם ישראל", שהוא מורכב מאותו קהל של אנשים הרואים עצמם כנשאי היהודיות וההיסטוריה היהודית.
האשכול הלאומי הוא האשכול השלישי והוא שם את הדגש על ארץ ישראל והקהילה הלאומית שמתפתחת בארץ. על פי תפיסה זו קיימת הבחנה בין האומה היהודית הישראלית החדשה לבין העולם היהודי הרחב. הדגש כאן הוא על הטריטוריה הלאומית שבה מתפתחים סמלים חדשים של יהודיות ומודגשת סולידריות לעם היהודי דרך הזיקה הראשונית לישראליות.
כל אחד מהאשכולות הללו מסתעף וישנם גם נוסחי זהות יהודית הנמנים באותה עת עם שני אשכולות. אולם בדרך זו אפשר לראות בבהירות את מה שמאחד ומה שמפריד בין הזהויות השונות ואופן ההבנה של שדה אותן זהויות. טיעונים אלה גם נסמכים על ידי הטקסטים של 66 הוגי דעות של היהדות המופיעים בכרך השני של העבודה הזאת משפינוזה ללוינאס, מוצגות הגישות העיקריות של ההגות היהודית בת זמננו.
תחומי מחקר וכתיבה מדעית > סוציולוגיה של השפה

סוציולוגיה של השפה היא תחום נוסף שבן-רפאל עוסק בו בעקבות מחקריו על זהות קולקטיבית וסמנים של זהות. טענתו של בן-רפאל ושל סוציולוגים אחרים של השפה היא שגישה זו מתווה מתודולוגיה הולמת במיוחד ביחס לתופעות הקשורות בנושא הזהות. בספרו משנת 1994 שפה, זהות וחלוקה חברתית (Language, Identity and Social Division) שואל בן-רפאל על מה עלה בגורלן של השפות הרבות שהיהודים הביאו עמם מן התפוצות כאשר למעשה כולם או כמעט כולם למדו את השפה העברית. אזי, ביקש לחקור את השפות שאנשים יודעים, ועם מי ומתי מדברים אותם. קל וחומר שישנן גם שפות חדשות אשר הופיעו בארץ כגון, ובראש ובראשונה, האנגלית שלא הייתה ידועה לרוב הגדול של האוכלוסייה. המחקר מראה שיש מי ששומר יותר על שפות מוצא מאחרים, ויש מי ששומר פחות, כמו גם, יש מי שרוכש ביתר רצון שפות חדשות בנוסף לעברית מאחרים. זהו הספר הראשון שהעלה את הנושא בהקשר לחברה הישראלית והוא מציג את המודלים השונים של דו-לשוניות ורב-לשוניות האופייניים לחוגים ורבדים שונים של החברה הישראלית והמערבים במידה זו או אחרת שפות כמו יידיש, ערבית, ערבית יהודית, אנגלית, צרפתית ועוד. אחד הדברים שבן-רפאל עומד עליהם הוא שלכל שפה יש ערך משלה בעיני הבריות וכי היבט זה מסביר לא במעט מה שקורה אמנם לאותן שפות בחברה. במחקריו הנוספים על השפה עסק גם בן-רפאל בנושא הנוף הלשוני. ביחד עם קבוצת קולגות בחן את שפות השלטים המופיעים במרחב הציבורי. במיוחד ביקש לעמוד על מקום הערבית, הרוסית, האנגלית והעברית באזורים שונים ברחבי החברה. מתוך ממצאים אלה אפשר ללמוד רבות על משמעותה של הרב-תרבותיות על פי ניסוחה הישראלי בעידן זה של גלובליזציה.
הערות שוליים

↑  פרס מפעל הפיס לשנת 2008 למדעים ולמחקר לפרופ` אליעזר בן רפאל ולפרופ` זאב לוין
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007258583005171  PLWABN: 9810581009305606  BIBSYS: 90158622  BNE: XX5001891  BnF: cb118911420 (data)  CiNii: DA01629399  GND: 115483330  ISNI: 0000 0001 0870 0309  LCCN: n80034182  NKC: jo2013766387  NTA: 069933995  RERO: 02-A002988945  SUDOC: 026717018  Trove: 1506974  VIAF: 12304853   WorldCat (עם VIAF): 12304853
בדרי פטרקצישווילי

| --- | --- |

בדרי פטרקצישווילי
 לידה:  31 באוקטובר 1955 טביליסי, ברה"מ 
 פטירה:  12 בפברואר 2008 (בגיל 52) Leatherhead, הממלכה המאוחדת 
 שם לידה:  ბადრი პატარკაციშვილი 
 מדינה:  ברית המועצות, גאורגיה 
 השכלה:  האוניברסיטה הטכנולוגית של גאורגיה 
 מפלגה:  המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות 
 
ארקדי בַּדרי פַּטַרקַצישווילי (גאורגית: ბადრი პატარკაციშვილი‏; 31 באוקטובר 1955 – 12 בפברואר 2008) היה איש עסקים יהודי-גאורגי-רוסי, אוליגרך רוסי, ומשנת 2004, נשיא הוועד האולימפי של גאורגיה, נשיא אגודת המסחר הגאורגית ונשיא קבוצת הכדורגל הגאורגית דינמו טביליסי. חבר קרוב של בוריס ברזובסקי.
ביוגרפיה

פטרקצישווילי נולד בטביליסי, גאורגיה למשפחה יהודית מסורתית. הוא החל את דרכו הפוליטית בתנועת הנוער הקומוניסטי, הקומסומול, למד הנדסת תעשייה וניהול ועבד בתחום הטקסטיל. בסוף שנות השבעים הכיר את בוריס ברזובסקי, שהפך מאוחר יותר לאוליגרך רוסי. בעצת ברזובסקי עזב פטרקצישווילי את טביליסי ועבר להתגורר, בשנת 1988, ברוסיה. בתחילה עבד שם כמכונאי בבית מלאכה, ולאחר מכן, בשנת 1993 עבר למוסקבה והחל לעבוד ב"לוגוואז", יצרנית הרכב הרוסית שנקנתה בהמשך על ידי בוריס ברזובסקי. עם רכישת לוגוואז על ידי ברזובסקי, מינה אותו האחרון לסגן נשיא הראשון של "לוגוואז", שהפכה לחברת החזקות פיננסית, שזרועותיה הגיעו לענפי המדיה, הבנקאות והנפט.
הקשר בין השניים הפך לחברות אישית ושותפות עסקית. בשנת 1994 הפך פטרקצישווילי לעוזרו של בוריס ברזובסקי. בשנת 1995 מונה לסמנכ"ל הכספים של ערוץ הטלוויזיה הרוסי, ORT, ובמקביל שימש בתפקיד בכיר בחברת הנפט הרוסית, סיבנפט. שש שנים לאחר מכן, במרץ 2001 מונה למנכ"ל ערוץ הטלוויזיה הרוסי, TV6.
ביוגרפיה > חזרה לגאורגיה

ביוני 2001, יחד עם ברזובסקי, הואשם על ידי התובע הכללי של רוסיה בקשר למעילת ענק מחברת התעופה הרוסית, אארופלוט, ובארגון ניסיון הבריחה מהכלא של ניקולאי גלושקוב, סמנכ"ל אארופלוט שהואשם בשנת 2000 בהונאה והלבנת הון. בעקבות זאת חזר פטרקצישווילי לגאורגיה והקים את קבוצת התקשורת הגאורגית, אימדי, הכוללת: תחנות טלוויזיה, רדיו, עיתונים וסוכנות ידיעות פרטית. בעקבות יציאתו מרוסיה, ניסו רשויות החוק ברוסיה להביא להסגרתו, אולם ניסיונות אלה עלו בתוהו. לפיכך הואשם פטרקצישווילי, באוקטובר 2002, בקשר למעילת ענק באווטוואז. באוגוסט 2006, מכר פטרקצישווילי את כל החזקותיו בחברה לעיתון המסחרי הרוסי, קומרסנט (Коммерса́нтъ), שבבעלות האוליגרך הרוסי-אוזבקי, אלישר אוסמנוב (Алишер Усманов).
עם הגיעו לגאורגיה התיידד פטרקצישווילי עם הנשיא הגאורגי המכהן, אדוארד שוורדנדזה, שהילל את פעולותיו של פטרקצישווילי במספר הזדמנויות. אולם באפריל 2003 הביע את אהדתו לאופוזיציה, כאשר הצהיר כי הוא תומך במטרות איחוד הדמוקרטים של זוראב ז'ווניה ומפלגת השמרנים החדשה בראשות, דוד גמק'רלידזה. בפועל תמך פטרקצישווילי במפלגות פוליטיות רבות בגאורגיה מתוך רצון להבטיח את עצמו מכל הכיוונים.
באביב 2003 תיווך בפגישה שנערכה בלונדון בין זוראב ז'ווניה לבין שותפו לשעבר בוריס ברזובסקי, שהייתה הראשונה מבין סדרת מפגשים בהן השיג ז'ווניה מימון לתמיכה בכוחות הדמוקרטיים באוקראינה, עבור ויקטור יושצ'נקו.
פטרקצישווילי מוכר בגאורגיה כנדבן ידוע, אשר תרם בין היתר, בשנת 2002 כספים לפיתוח ולשיקום העיר טביליסי, עיר הולדתו, ונתן הלוואה ללא ריבית לתשלום חובותיה לחברות חשמל וגז. פעילותו הפילנתרופית של פטרקצישווילי כוללת בין היתר, הקמת קרקס לאומי, עריכת פסטיבלים תרבותיים בינלאומיים, סיוע בחידוש מבנים היסטוריים בגאורגיה, מימון מחקרים מדעיים ועוד. בשנת 2005 הוא מימן את תיקון ושיפוץ הפוניקולר של טביליסי על מדרון הר מתאצמינדה.
בשנת 2001 רכש פטרקצישווילי את מועדון הכדורגל המצליח דינמו טביליסי, ובשנת 2006 פורסם כי פטרקצישווילי נמצא במגעים מתקדמים לרכישת מועדון הכדורגל האנגלי וסטהאם יונייטד. כמו כן, שמו קושר לאחרונה גם לקבוצת השקעות תקשורתית, ששותפה בשליטה במועדון הכדורגל הברזילאי קורינתיאנס.
פטרקצישווילי מכהן בעמדות מכובדות שונות, ביניהן, חבר האקדמיה הבינלאומית לאומנויות הטלוויזיה ומדעים, מארגן חגיגות פרס אמי בניו יורק, משנת 2001 נשיא קבוצת הכדורגל דינמו טביליסי, ומשנת 2004 יו"ר הוועד האולימפי הגאורגי ויושב ראש איגוד הקבלנים בגאורגיה.
המשטרה הפדרלית של שווייץ, מחשיבה את פטרקצישווילי ל"סמכות פושעת", כיוון שהוא מהווה גשר בין ארגונים חוקיים ללא חוקיים. על פי מחקר שנערך על ידי הפס"ב יש לו קשר חזק לפושע הגאורגי-רוסי, אותר קוואנטרישווילי (Отари Квантришвили), שעזר לו בתחילת דרכו, בשנת 1993, במוסקבה.
ביוגרפיה > מעבר ללונדון

במרץ 2006 התבטא פטרקצישווילי בפומבי כנגד מארגני מהפכת הוורדים. הוא האשים את הממשלה הגאורגית בראשות הנשיא, מיכאיל סאקשווילי, בהפעלת לחץ אמצעי התקשורת ואנשי עסקים בכלל. הוא חשף קרן בלתי חוקית ובלתי מפוקחת של הממשלה הגאורגית, שאנשי עסקים אולצו לתרום לה במזומן ובדרכים אחרות. התבטאויותיו לא זכו לתגובות אוהדות מצידם של ראשי השלטון, אשר האשימו אותו בפעילות חתרנית נגד הממשל.
בעקבות הביקורת, עזב פטרקצישווילי את גאורגיה ועבר להתגורר בלונדון. הוא מכר חלק מעסקי התקשורת שלו לאנשי העסקים המערביים, ביניהם רופרט מרדוק.
באמצע שנת 2007 החל פטרקצישווילי לנהל משא ומתן לרכישת העיתון הישראלי מעריב, וזאת במקביל למשא ומתן המתנהל עם המיליארדר האמריקאי שלדון אדלסון.
ביוגרפיה > מעורבות בפעילות הפוליטית בגאורגיה

ב-25 בספטמבר 2007 האשים איראקלי אוכרואשווילי, שר ההגנה של גאורגיה לשעבר, בין יתר ההאשמות, את סאקשווילי באופן אישי בתכנון ניסיון הרצח של פטרקצישווילי. יומיים לאחר מכן נעצר אוכרואשווילי באשמת סחיטה, הלבנת הון ושימוש לרעה בתפקיד שר ההגנה של גאורגיה. לאחר חקירה חזר בו אוכרואשווילי מהודאתו, ושוחרר בערבות של 10 מיליון לארי. בעקבות הודאתו הותר לו לצאת מהמדינה לאחר שהוא משאיר כביטחון איגרות חוב בשווי 6 מיליון דולר.
ב-5 בנובמבר 2007 הופיע אוכרואשווילי בערוץ הגאורגי אימדי, שבבעלות פטרקצישווילי, והצהיר כי בתקופת שהותו בכלא הוכרח לחזור בו מהאשמותיו כנגד הנשיא הגאורגי. מכל מקום, התובע הכללי של גאורגיה דחה את האשמותיו של אוכרואשווילי, כאשר חבר בכיר בפרלמנט של גאורגיה, תיאר את אוכרואשווילי כ"כלי בידי פטרקצשווילי, איל-ההון היהודי-גאורגי שתמך כספית בעצרת האופוזיציה כנגד הממשלה הגאורגית. בעקבות הופעתו של אוכרואשווילי בערוץ אימדי נסגרה התחנה לחודש, מה שהביא ללחץ בינלאומי על הנשיא הגאורגי. משום כך ועקב התגברות ההפגנות הכריז הנשיא של סאקשווילי על הקדמת הבחירות.
ב-10 בנובמבר 2007 הודיע פטרקצישווילי כי יתמודד מול סאקשווילי על הנשיאות בגאורגיה. עם זאת, התנה זאת בהסכמה של כלל מפלגות האופוזיציה להעמיד מועמד יחיד.
פטרקצישווילי נפטר ב-12 בפברואר 2008 בביתו בלונדון. דוחות מוקדמים מצביעים על כך שסיבת המוות הייתה התקף לב.
הערות שוליים

↑  לוגוואז - יצרנית רכב רוסית שעסקה בייצור ושיווק מכוניות הז'גולי הרוסיות, שהייתה, עד לתחילת שנות התשעים, מכונית הדגל של רוסיה
↑  מיכאל רוכוורגר, הונו של פטרקצישווילי המתעניין ברכישת "מעריב" נאמד ב-12 מיליארד דולר - נחשב לגיאורגי העשיר בעולם, באתר TheMarker‏, 5 ביוני 2007 - על ההודעה שנמסרה ב-4.6.2007 לבורסה לניירות ערך, על קיום משא ומתן על רכישת מעריב
↑  אוכרואשווילי חוזר למשחק מחוץ לגאורגיה, Civil Georgia, 6.11.2007
↑  המפלגה השלטת מציינת כי איל-הון מוביל לעימות מול האופוזיציה, Civil Georgia, 6.11.2007
↑  משה ריינפלד, איל ההון המבוקש מתמודד לנשיאות גיאורגיה, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 בנובמבר 2007
↑  דנה צימרמן, טביליסי, אמו של האוליגרך היהודי-גיאורגי: "הרגו לי אותו", באתר ynet, 14 בפברואר 2008
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1154651940  VIAF: 6433152200755714400003   WorldCat (עם VIAF): 6433152200755714400003 
בדרי פטרקצישווילי
גבעות (שכונה)

| --- | --- |
גבעות

מחוז: יהודה ושומרון
מועצה אזורית: גוש עציון
גובה ממוצע: ‎630‏ מטר
תאריך ייסוד: 1984
סוג יישוב: יישוב קהילתי
אוכלוסייה (הערכה): 45 משפחות (2024)
 (למפת הרי ירושלים מוגדלת) גבעות(למפת הרי ירושלים רגילה) גבעות(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעות(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום גבעות

שלט הכניסה לשכונת "גבעת אריה" בגבעות שהקימה ישיבת שבות ישראל.
גבעות היא התנחלות במערב גוש עציון, בסמוך לנחאלין, ביתר עילית, ג'בעה ובת עין. מיקומה נועד לשמור על הדרך המחברת את הגוש לבית שמש ולישובי חבל עדולם (כביש 367) וליצור רצף טריטוריאלי בין גוש עציון לקו הירוק. באופן רשמי גבעות מוגדרת כשכונה של אלון שבות, הרחוקה ממנה מספר קילומטרים, אך למעשה היא מתפקדת כיישוב קהילתי דתי עצמאי במסגרת מועצה אזורית גוש עציון.
נכון ל-2024 מתגוררות בגבעות כ-45 משפחות. המשפחות כולן קשורות לעמותת סדנת שילוב, שהחל מחודש ספטמבר 2012 מפעילה במקום בית ספר לחינוך מיוחד, שעבר לגבעות ממשכנו הקודם בראש צורים. בנוסף מפעילה העמותה במקום פרויקט דיור ותעסוקה לבוגרים בעלי צרכים מיוחדים החיים במקום ומשולבים באופן מלא בחיי הקהילה. עמותת סדנת שילוב מפעילה במקום בית קפה "קפה בחורשה".