פול שולמן
חייו

פול שולמן נולד ברובע הברונקס שבארצות הברית בשנת 1922 למשפחה ציונית. אביו היה מראשי התנועה הציונית בארצות הברית, ואמו, רבקה, הייתה נשיאת ויצו העולמית ומנהיגת ארגון הנשים "הדסה" במשך שנים רבות (נפטרה בשנת 1997, בגיל 100).
פול שולמן גדל בניו יורק. למד באקדמיה הימית של ארצות הברית והוסמך כקצין בדרגת לוטננט זוטר בשנת 1944. הוא שירת כקצין במשחתת בזירת האוקיינוס השקט, בחוף איוו ג'ימה ובאיי יפן בזמן מלחמת העולם השנייה. היה קצין מכונות ראשי וסיים את שירותו כסגן מפקד משחתת בשנת 1945.
לאחר שחרורו מן הצי הצטרף לארגון עלייה ב' בארצות הברית, איטליה וצרפת וסייע ברכישת ספינות ובהכשרתן להעברת נוסעים. במאי 1948 עלה לישראל יחד עם הקולונל דוד מרכוס (שנתמנה לתפקיד בכיר באזור ירושלים, בדרגת אלוף), בעקבות בקשתו של דוד בן-גוריון, על מנת שיתרמו מניסיונם הפיקודי לארגון המסגרות הצבאיות המתהוות בצבא הנולד, ימים לאחר הכרזתה של המדינה.
בהיעדר ניסיון פיקודי בכיר בקרב יוצאי ההגנה באותה עת, היה זה נחוץ לנסות לגייס מפקדים בכירים, ניסיון שנעשה בייחוד מתוך יוצאי צבא ארצות הברית. לאחר הקמת השירות הימי ב-17 במרץ 1948, הצטרף אליו שולמן במאי 1948, תוך שזה הופך בהדרגה לחיל הים הישראלי עם הקמת צה"ל. בראשו עמד גרשון זק, שלא היה כפוף לרמטכ"ל אלא לשר הביטחון. חלוקת התפקידים ביניהם תאמה מציאות זו, כאשר זק משמש בתפקיד ממונה אזרחי, ושולמן כמפקד הצבאי בפועל הכפוף לזק. שולמן מונה כיועץ ב-30 במאי. סמוך לאחר בואו החל לעסוק בארגונו מחדש של חיל הים. למעשה שימש כמפקד מבצעי כבר אז, כיוון שגרשון זק היה איש חינוך במקצועו. שולמן אף ניהל את הקרב הימי הראשון של החיל (4 ביוני 1948), כאשר מספר אוניות מצריות התקרבו לחופי תל אביב, ואת הקרבות הימיים הבאים, כולל "אלטלנה". בין פעולותיו הארגוניות, סייע לגיבוש תוכנית הלימודים בקורסי החובלים הראשונים, כך שכללה מקצועות כמו בקרת נזקים, תותחנות ימית, קשר, ארגון האונייה ותפקידי הקצין וכיוצא בזה. הוא יצא לארצות הברית ב–18 ביולי למשך כששה שבועות כדי להנחות את משלחת הרכש ולגייס מתנדבים נוספים, שאכן הגיעו במחצית הראשונה של ספטמבר.
שולמן היה מפקדו למעשה של חיל הים מ-17 באוקטובר 1948 עד מרץ 1949, בדרגת סא"ל (אז - סגן קברניט), כאשר נתמנה כראש המטה של חיל הים, ולכן בעל התפקיד הבכיר ביותר בחיל. בתפקידו עדיין לא הייתה ברורה כפיפותו למטכ"ל, במקביל לגרשון זק שהמשיך להיות קשור לחיל כממונה עליו מטעם משרד הביטחון. שולמן שימש כמפקד מבצעי של חיל הים במשך תשעה חודשים בלבד, כאשר זק היה מנהל אדמיניסטרטיבי של החיל במשרד הביטחון ושולמן כפוף אליו. הצגת מינויו כמפקד חיל הים נתקלה בהתנגדות גורפת של אנשי הפלי"ם. המתנגדים למנוי היו אברהם עופר, פישמן וסמק ינאי. אחת הסיבות העיקריות להתנגדות זו הייתה ששולמן היה "הצנחה מבחוץ" ולא ארץ ישראלי מן הפלי"ם. בדיעבד הודה סמק ינאי כי טעה.
בעת היותו ראש המטה, פיקד על המצור על עזה במסגרת מבצע יואב ועל הטבעתן של אוניית הדגל של הצי המצרי "האמיר פארוק" ושולת מוקשים שנלוותה אליה, לאחר שהשתיים נתגלו ביום האחרון למבצע. כמו כן פיקד על הנחיתה בחוף עין גדי במסגרת מבצע ייצוב.
במרץ 1949 קבעה ועדה בראשות שאול אביגור שבראש חיל הים יעמוד מפקד, דוגמת חיל האוויר. שולמן פוטר מתפקידו, ובעקבותיו התפטר גם זק, על פי בקשתו של בן-גוריון. מוניה מרדור מילא באופן זמני את תפקידו של שולמן, ושמעון פרס את תפקידו של זק במשרד הביטחון (החל מאפריל 1949). במאי מונה שלמה שמיר למפקד החיל.
אחרי פרישתו מהפיקוד על חיל הים, התמנה שולמן ליועצו של שר הביטחון דוד בן-גוריון לענייני חיל הים. במסגרת זו עסק בארגון החיל, בבנייתו, בהכנת מבנהו ובהכנת תוכניות האימונים וההדרכה שלו.
פול שולמן נפטר בחיפה בשנת 1994 ובטקס לזכרו קיבל רשמית דרגת אלוף.