stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
סה-מה יו'אן, קיסר סין
ביוגרפיה

סְה-מָה ייֵן (司馬炎) נולד בשנת 236 בתקופה של אי יציבות פוליטית מתמשכת שעברה על סין לאחר נפילת שושלת האן המזרחית.
מבין אילי המלחמה שפעלו לאחר נפילת ההאן, היה המצביא צאו צאו שהוכיח את ידו העליונה וכבש את צפון ומרכז סין עד לעברי נהר היאנגצה. לאחר חלוקת סין בין שלוש ממלכות שבט סְה-מָה, שלא היה מוכר עד אז, הפך למשפיע עד מאוד על יורשו של צאו צאו, צאו פי ועל חצר מלכותו.
בראש השבט היה אחד מיועציו הממשלתיים של צאו צאו ויורשו, סה-מה יי אשר הוכיח עצמו כמדינאי חזק ולבסוף הפך לעוצר הכס של צאו פנג (יורשו של צאו פי). סה-מה יין ירש את אביו סה-מה ג'ואו בנו של סה-מה יי כדור שלישי להשפעת שבט הסה-מה על משפחת צאו צאו.
עם ירושתו, הדבר הראשון שסה-מה יין עשה זה להבחין בחולשת כוחם של שליטי שושלת צאו צאו, ועם תמיכה מדינית מספקת הוא הדיח את יורשו של צאו צאו והכתיר עצמו קיסר סין.
מאז קרב הצוקים האדומים שבו פלש צאו צאו לעבר נהר היאנגצה סין נותרה מחולקת בין שלוש ממלכות; וֵיי (צאו צאו ושטחיו ששלטו על הצפון והמרכז), צ'וּ (החוף לים סין המזרחי והדרום) וווּ (מרכז ומערב האומה). בשנת 270 החל לאחר התכוננות ארוכה בפלישה לתוך שתי הממלכות מדרום לו. בתוך שנה נכבשה ווּ אשר לא הייתה מוכנה לעבר המלחמה ולאחר כך נכשלה צ'וּ בהכנותיה לפלישה שלבסוף הפילה גם אותה.
בשנת 280 איחד לבסוף סה-מה יין את כל סין והוכר כיורשו הלגיטימי של מנדט השמיים ועל כן כקיסרה הראשון ומייסדה של שושלת ג'ין הראשונה. שלטונו של סה-מה יין אופיין בשקט מדיני אך עם מותו בעשור לשלטונו על כל סין, בניו ויורשיו החלו להילחם על כס מלכותו במלחמת שמונת הנסיכים.
בארוק

ערך זה עוסק באמנות הבארוק באופן כללי. אם התכוונתם למוזיקת בארוק, ראו .
ארוחת ערב באמאוס מאת קאראווג'ו. צויר ב-1601. השימוש באור וצל יוצר דרמה אופיינית לסגנון הבארוק.
הבארוֹק (בצרפתית: Baroque) הוא סגנון אמנותי ששלט באירופה מסוף המאה ה-16 ועד אמצע המאה ה-18. הבארוק היה המשך לסגנון המנייריזם שקדם לו והתאפיין בריאליזם רב, משופע ברגש, דינמיות ופאר. בניגוד לסגנון הרנסאנס שמתאפיין בסימטריה, איזון ורוגע, פונה אל השכל ומנסה לשכנע, הבארוק מתאפיין במורכבות, מיזוג ניגודים, תנועה ודרמטיות, פונה אל הרגש והדמיון, ומנסה לשבות ולהקסים את עין המתבונן.
מקורו של המונח "בארוק" כנראה במילה הפורטוגזית Baroco, שמשמעותה "פנינה בעלת צורה חריגה", ואשר שימשה את מבקרי האמנות של תחילת המאה ה-18 לתאר דבר לא מושלם, כיוון שאמנות המאה ה-17 נחשבה לאמנות אנטי-קלאסית ביחס לרנסאנס. אולם מאמצע המאה ה-19 הופסקה הביקורת על הסגנון המצועצע. המונח "בארוק" השתרש כתיאור של תקופה היסטורית שלמה, הכוללת מלבד הסגנון האמנותי, גם סגנון מוזיקלי אופייני, וכן סגנון ספרות ומדע.
הרקע להופעת הבארוק

הופעת סגנון הבארוק קשורה לשינויים דתיים, חברתיים ופוליטיים של התקופה:
שינוי דתי – השינוי הדתי הוא תחילת הקונטרה-רפורמציה: בתחילת 1517 קמה בגרמניה תנועת רפורמציה שטענה נגד הכנסייה ורצתה לטהר אותה. כתגובת נגד, לאור נטישת הכנסייה הקתולית על ידי מאמינים רבים, קמה תנועת הקונטר-רפורמציה. לפי גישה זו, כדי להחזיר את המאמינים יש לפאר ולהאדיר את הכנסיות באירופה. לכן נעשה בכנסיות שימוש בזהב, שיש ושאר חומרים יקרים, כדי לרגש את המאמינים, לתת תחושה של אור אלוהי. באמצעות האמנות נמשכו המאמינים לחזור לכנסייה – האדם הפשוט נדהם מהגודל, הפאר והכוח הרב של הכנסייה.
שינוי חברתי – מאפיין אשר תרם רבות לביסוס הסגנון הוא התחזקותו הכלכלית של מעמד הביניים באירופה ויצירת שכבה חברתית אשר תומכת באמנים ומעודדת יצירה פרטית.
שינוי פוליטי – במאה ה-17 הצליחה הולנד, לאחר מלחמה קשה, להשתחרר מהשלטון הספרדי ולהקים רפובליקה. כתוצאה מכך פחתו עבודות האמנות עבור בית המלוכה ומי שהפך לפטרון החדש של האמנות הוא מעמד הסוחרים.
מקובל לומר שאבי סגנון הבארוק היה מיכלאנג'לו די קרוואג'ו האיטלקי, ועם ממשיכי דרכו הידועים נמנים ג'ובאני לורנצו ברניני, באיטליה ורמברנדט, יאן ורמיר ופרנס הלס בארצות השפלה.
לתחום המוזיקלי בתקופת הבארוק משתייכים יאקופו פרי, יוהאן סבסטיאן באך, אנטוניו ויוואלדי, תומאזו אלבינוני, מארק-אנטואן שרפנטייה, גאורג פרידריך הנדל וגאורג פיליפ טלמן.
סגנונות שונים של בארוק

בארוק איטלקי – המרכז החשוב ביותר של הבארוק באיטליה היה ברומא – שם יושב האפיפיור. האפיפיור רצה להפוך את רומא לעיר המפוארת והחשובה בעולם, כדי למשוך את ההמון חזרה אל הדת הקתולית. לכן, הוא הזמין אמנים רבים מכל הסוגים: אדריכלים כדי לבנות כנסיות מפוארות, וכן ציירים ופסלים רבים כדי לקשט אותן.
בארוק צרפתי – לעומת הבארוק האיטלקי שבפטרונות האפיפיור, הבארוק הצרפתי היה בחסות המלך. המרכז שלו שכן בשני ארמונות: אחד בפריז והשני בוורסאי. בארוק זה מאופיין בהרבה מאוד אלמנטים קישוטיים, הרבה זהב ועומס אמנותי.
תקופת הבארוק בתחום המוזיקה

המונח "מוזיקת בארוק" לכאורה מתאר את המוזיקה שהולחנה בתקופת הבארוק, אך למעשה הוא מכסה גם תקופה מאוחרת יותר. בהערכה גסה ניתן לומר כי התקופה המדוברת היא בין השנים 1600 ל-1750.
מוזיקת הבארוק מאופיינת בשימוש נרחב בפוליפוניה, הרמוניה וקונטרפונקט.
מלחינים בולטים בתקופת הבארוק:
יוהאן סבסטיאן באך
יאקופו פרי
ג'ירולאמו פרסקובלדי
גאורג פרידריך הנדל
אנטוניו ויוואלדי
ג'ובאני בטיסטה מרטיני
תומאזו אלבינוני
מארק-אנטואן שרפנטייה
גאורג פיליפ טלמן
יוהאן פכלבל
ארכאנג'לו קורלי
קמילה דה רוסי
ג'וזפה טרטיני
ראו גם

אדריכלות הבארוק
| זרמים באמנות |
| --- | --- | --- |
| אמנות העת העתיקה | יוון העתיקה • רומא העתיקה • מצרים העתיקה • הסהר הפורה |  |
| אמנות ימי הביניים | אמנות מרובינגית • אמנות קרולינגית • אמנות רומנסקית • אמנות גותית • ביזנטיון |  |
| הרנסאנס | מנייריזם |  |
| אמנות מזרחית | אמנות סינית • אמנות יפנית |  |
| אמנות העת החדשה | בארוק • רוקוקו |  |
| אמנות מודרנית | נאו-קלאסיציזם • רומנטיציזם • פרה-רפאליטים • אר נובו • אר דקו • ריאליזם (אמנות) • פוינטיליזם • אימפרסיוניזם • פוסט-אימפרסיוניזם • נאו-אימפרסיוניזם |  |
| אמנות המאה ה-20 וה-21 | אמנות מופשטת • קוביזם • אקספרסיוניזם • פוטוריזם • קונסטרוקטיביזם • סוריאליזם • אקספרסיוניזם מופשט • פוביזם • פופ ארט • אופ ארט • נאו-גאו • דאדא • אסתטיקת יחסים |  |
פורטל האמנות
"סערה בים כנרת" מאת רמברנדט ואן ריין. השימוש בהקפאת התנועה מהווה אחד מהסממנים הבולטים של סגנון הבארוק.
המועצה הישראלית ליחסי חוץ

המועצה הישראלית ליחסי חוץ (ICFR) היא פורום בלתי מפלגתי לחקר ודיון ביחסי חוץ ובפרט במדיניות החוץ של ישראל. המועצה הוקמה בשנת 1989 ביוזמת ד"ר דוד קמחי, דיפלומטים בגמלאות וחוקרים ליחסים בינלאומיים. המועצה פועלת בחסות הקונגרס היהודי העולמי.
פעילות המועצה

המועצה מקיימת כנסים רבים, בהם מתארחים אישים המבקרים בישראל, המבקשים להציג את דעותיהם במסגרת לא-ממשלתית. מאז הקמתה היא אירחה ראשי מדינה רבים, ראשי ממשלה, שרי חוץ ואורחים אחרים מחו"ל וכן אישים מקומיים מתחום מדעי המדינה ויחסים בינלאומיים. כן אירחה המועצה אישים מתחומים אחרים, כמו מתיו ברונפמן.
המועצה מפרסמת את כתב העת The Israel Journal of Foreign Affairs היוצא לאור שלוש פעמים בשנה.
המועצה היא מוסד עצמאי, בלתי תלוי ורב-תחומי שהוקם על פי הדגם של המועצה ליחסי חוץ בניו-יורק ושל צ'טהאם האוס הבריטי, במגמה לעורר מודעות ציבורית לגבי אירועים המתרחשים בעולם וליזום עריכת דיונים מעמיקים בסוגיות מדיניות חוץ בכלל, ובנוגע לישראל ולמזרח התיכון בפרט. לכן, המועצה מקפידה לתת מקום למגוון רחב של נקודות מבט. המשתתפים בפעילות המועצה כוללים דיפלומטים, פרופסורים, אנשי עסקים, עיתונאים וסטודנטים.
כתב העת הישראלי לענייני חוץ - The Israel Journal of Foreign Affairs

כתב העת הישראלי לענייני חוץ נוסד בשנת 2006, והוא פרסום הדגל של המועצה הישראלית ליחסי חוץ. לכתב העת מוניטין רב, והוא משך את כתביהם של רשויות שונות בהיבטים שונים של יחסי חוץ מישראל ומחוצה לה. כתב העת פרסם גם מאמרים של סטודנטים מצטיינים לתואר שני מישראל, אוסטרליה, קנדה, הודו וארצות הברית. בכתב העת מפורסמים באופן שוטף תמלילי ההרצאות המוצגות במועצה. כתב העת מופץ באופן קבוע ברחבי העולם, ובין המנויים שלו נמצאים משרדי חוץ, שגרירויות ישראליות וזרות, ספריות ואוניברסיטאות גדולות וכן מוסדות ומועצות החוץ.
פעילויות נוספות

בנוסף לפרסום כתב העת, המועצה הישראלית ליחסי חוץ מספקת פורום חוץ ממשלתי למכובדים, דיפלומטים, אנשי אקדמיה ועיתונאים. היא מהווה יעד לביקור מנהיגים עסקיים, המחפשים פלטפורמה לא ממשלתית שבה יוכלו להציג את דעותיהם ולדון בהם. ארבע השנים האחרונות[דרושה הבהרה] כללו ביניהם את מרצי האורח הבאים:
סאלי ברישה, ראש ממשלת אלבניה
לאונל פרננדז ריינה, נשיא הרפובליקה הדומיניקנית
יושקה פישר, לשעבר סגן קנצלר ושר החוץ של גרמניה
ניקולאי מלאדנוב, שר החוץ של בולגריה
רוברט סרי, מתאם מיוחד של האו"ם לתהליך השלום במזרח התיכון
ג'ימי קרטר, הנשיא השלושים ותשע של ארצות הברית של אמריקה
Ratnasiri Wickremanayake, ראש הממשלה של סרי לנקה
אדריאן מיכאי קיורואיאנו, שר החוץ של רומניה
קרל שוורצנברג, שר החוץ של הרפובליקה הצ'כית
ויקטור יושצ'נקו, נשיא אוקראינה (2005-2010)
Sahana Pradhan, שר החוץ של נפאל
פרנס טימרמנס, שר החוץ של הולנד
פלמן אורשרסקי, שר האוצר של בולגריה
קונסטנטי גברט, פורשים רוחני, לשעבר יהודי מפולין
דן שפירו, שגריר ארצות הברית בישראל (2011-2017)
סרגיי יאקובלב, שגריר רוסיה
אנדריאס מיכאליס, שגריר גרמניה
צוות המועצה הישראלית ליחסי חוץ

מייסד המועצה: ד"ר דוד קמחי (1928–2010)
נשיא המועצה: דן מרידור
מנהל המועצה: ד"ר לורנס ויינבאום
עמית: גבריאל מאייר-הפט
הערות שוליים

↑  ראו למשל: רוני מלול, "אסד לא יודע דבר על החטופים", באתר nrg‏, 21 באפריל 2008
↑  ראו למשל: ביקור שר החוץ הרומני בישראל במהלך חודש פברואר
ביקורו של פרנסיסקו טימרמאנס, שר החוץ ההולנדי, אתר בית התפוצות, 12 בדצמבר 2013
↑  דפנה צוקר, ‏מנכ"ל דיסקונט: אנו לא מקטלגים עצמנו עם הדואופול, באתר גלובס, 29 ביוני 2005
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007256809705171  ISNI: 0000 0001 2325 8969  LCCN: no2008029921  VIAF: 266203677   WorldCat (עם VIAF): 266203677 
WJC President Ambassador Ronald S. Lauder speaking at ICFR event "The Middle East Vortex: Views from Washington, Moscow and Berlin"
The Late Israeli Prime Minister Yitzhak Rabin speaking at ICFR event
מישל בראון

| --- | --- |

 לידה:  10 ביוני 1976 (בן 48) בואנוס איירס, ארגנטינה ארגנטינה 
 מדינה:  ארגנטינה 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 בן או בת זוג:  Margarita Muñoz 
 http://gabrielblanco.cc/
 פרופיל ב-IMDb
 
מישל בראון (בספרדית: Michel Brown; נולד בשם מיסאל בראוורניק בייגול (Misael Browarnik Beiguel), ב-10 ביוני 1976) הוא שחקן ודוגמן ארגנטינאי-יהודי.
ביוגרפיה

בראון נולד בבואנוס איירס, ארגנטינה, לקרלוס וסיליביה בראון. יש לו שני אחים, ניקולאס (ניקו) ולורנה.
קריירה

בראון הופיע לראשונה בטלוויזיה בגיל 16 כשהשתתף בשעשועון הטלוויזיה של כריס מורנה, "שחק איתי". ב-1994 שיחק במספר טלנובלות ארגנטינאיות. בשנת 1996 שיחק בסדרת הילדים המצליחה "קטנטנות". ב-1997 הוציא דיסק ראשון, הנקרא על שמו - "מישל", והופק על ידי מורנה. כמו כן דגמן עבור מספר חברות. ב-1999 עבר למקסיקו, שם קיבל תפקיד בטלנובלה "חלומות הנעורים".
בשנת 2002 קיבל את אחד התפקידים הראשיים בטלנובלה המקסיקנית "תעלי על האופנוע שלי" לצדם של פאולה נונייס ומארק תאצ'ר.
ב-2004 זכה בראון בפרס מטעם Telenovela Bulgaria כ"השחקן הצעיר הטוב ביותר" עבור השתתפותו ב"תשוקת הנצים".
ב-2010 הנחה את הגרסה הלטינית לתוכנית "הישרדות".
בשנת 2019 שיחק בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית בהפקה משותפת של ספרד ומקסיקו; "Hernán" מבית פריים וידאו; בראון גילם את השליט הספרדי פדרו דה אלוואראדו ועלילתו מתרכזת בקונקיסטאדור הרנאן קורטס.
בשנת 2021 גילם את דמותו של פלאזה במותחן הפוליטי הספרדי "Parot" של פריים וידאו, ועלילתו מתרחשת בשנת 2013 בספרד, ועוקב אחר רוצח סדרתי של אסירים לשעבר.
בשנת 2022 החל לככב בסדרת הדרמה והמתח הקולומביאנית "הלב המסומן" מבית נטפליקס.
קריירה > חיים אישיים

בראון נשוי לדוגמנית והשחקנית הקולומביאנית מרגריטה מונוז מאז 23 בפברואר 2013. הוא דובר ספרדית, פורטוגזית, אנגלית ועברית.
פילמוגרפיה > טלוויזיה

קטנטנות (1997-1996) - טומי
הנער השכן (1998) - פקונדו אריאס
חלומות הנעורים (2000) - דוד
תעלי על האופנוע שלי (2002) - ריקרדו
מהי אהבה (2002) - כריסטיאן אוקמפו
להתאהב (2003) - מריאנו
תשוקת הנצים (2003) - פרנקו רייס
למדי אותי לאהוב (2004) - פבלו מנדס
התחלה חדשה (2006) - דייגו [אל ראז'ו] ואלדס
פיזיקה או כימיה (2008) - מיגל
רוח הרפאים של מלון גרנד (2009) - מיגל טורו
Correo de inocentes‏ (2011) - ג'רארדו
אהבה ללא הסתייגות (2014) - דיאגו אוליבטרה
אשת הקנטאור (2017-2016) - ג'רארדה דוארטה
פאלקו (2018) - אלחנדרו פאלקו
לאהוב עד מוות (2019-2018) - ג'קובו
הלב המסומן (2022 - 2023) - סימון דוקה
פילמוגרפיה > קולנוע

מעבר ליער (2006) - שירה
מדרה לונה (2007) - אנחל
Rumbos paralelos‏ (2016) - ארמנדו
פילמוגרפיה > הנחיה

Desafio la gran batalla ‏ (2010)
אבקת אלכוהול

אבקת אלכוהול, היא אתנול במארז מולקולרי (אנ'), המשווק כאבקה. האבקה נמסה במים, ויוצרת משקה אלכוהולי.
האבקה מאפשרת שיווק של משקאות אלכוהוליים מסוגים שונים במארז קטן ובאחסון קל יותר מאשר כנוזל, ומספקת פתרון גם לשימושים רפואיים כמו חיטוי.
אבקת אלכוהול מיוצרת בארצות הברית בטכנולוגיית מיקרו-אנקפסולציה (אנ') ומשווקת תחת המותג "פלכוהול" (palcohol). לעת עתה קיימת אי בהירות לגבי אישור מנהל המזון והתרופות האמריקאי לשיווק המוצר.
ב-8 באפריל 2014 אישר ה-TTB, הגורם הרגולטורי המופקד על הפיקוח על סחר ומיסוי האלכוהול והטבק, את שיווק המוצר במספר גרסאות, אך ב-21 באפריל חזר בו.
בעקבות הסכנות שבאבקת אלכוהול, החשש מפני צריכה מזיקה לבריאות כגון בהסנפה, במדינת ויקטוריה שבאוסטרליה אבקת אלכוהול אינה חוקית כבר משנת 2015. בשאר מדינות העולם נעשו ניסיונות שיווק וחקיקה אך כמו בארצות הברית מעמד המוצר נותר לוט בערפל. כך במדינות כמו רוסיה, גרמניה, אנגליה, הולנד ויפן.
הערות שוליים

↑  לאורה סטמפלר ואלכסנדרה סיפרלין, Feds: Powdered Alcohol Approved in ‘Error’ באתר ה"טיים מגזין", 22/04/14.
| משקאות חריפים |
| --- | --- | --- |
| כוהל | אתנול • ההיסטוריה של האלכוהול • השפעות בריאותיות של צריכת אלכוהול • פרסום אלכוהול • תרבות שתייה • נזקי האלכוהול • שכרות • חמרמורת • אלכוהוליזם • אפריטיף • דיז'סטיף |  |
| טעימת יין וטעימת בירה | אוצר יין • אוצר בירה |  |
| הפקה | בישול • זיקוק אלכוהול • הכנת יינות • אבקת אלכוהול |  |
| משקאות מותססים | בירה (סוגי בירה, מותגי ויצרני בירה) • יין (סוגי יין) • סיידר • סאקה • חואנגג'יו • אחרים: באסי • קומיס • תמד • פאלק • סאטי • גוקי ג'יו |  |
| קוקטיילים | אלכופופ •  קוקטיילים של בירה • סוגי קוקטיילים • משקאות בוערים • שוטים • קוקטיילי יין • יין מתובל |  |
| משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) | משקאות מזוקקים וליקרים (לפי מרכיב/מתבל) |  |
| פירות | ענבים/אחר: ברנדי • קוניאק • פיסקו • שנאפס • ראקיו ♦ פומאס: גראפה • אורוג'ו • זיווניה • טסיקודיה • טסיפורו ♦ שזיף: סלו ג'ין • סליבוביץ' • צויקה ♦ דובדבן: שרי הרינג • קירשווסר • וישניווקה • וישניאק ♦ תפוח: אפלג'ק • קלבדוס ♦  קוקוס: ערק • מליבו ♦ לימון: ליקר לימון • לימונצ'לו ♦ משמש: אמרטו |  |
| דגנים | תפוח אדמה: וודקה • אקוואויט • ברנווין ♦ תירס: בורבון • ויסקי תירס • טנסי ויסקי ♦  דורה:  באיג'יו (קאוליאנג) ♦ אורז: באיג'ו אורז • סוג'ו • אוואמורי ♦ שעורה: ויסקי סקוטי • ויסקי אירי • ויסקי יפני  ♦ שיפון: ויסקי שיפון ♦ דגנים שונים: ג'ין • שוכו • וודקה • ויסקי • ויסקי קנדי |  |
| אניס | אבסינת • ערק • אוזו • ראקי • פאסטיס • סמבוקה • מאחיה • ריכרד |  |
| שונות | דבש: קרופניק • בארנייגר • דרמבוי • גלייבה • אייריש מיסט • תמד ♦ שמנת: אייריש קרים • שרידאנס ♦ ביצים: אדבוקט ♦ קנה סוכר/דבשה: רום • קשאסה • אגוארדיינטה • פאלרנאם • גוארמו • סקו הרריירנו ♦ אגבה: טקילה • מסקל  ♦  עשבים שונים: ביטרס • יגרמייסטר • שארטרז |  |
פסואה

ערך זה עוסק בליקר צרפתי. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |

 סוג:  משקה חריף 
 אחוז אלכוהול:  17 
 יצרן:  רמי קואנטרו 
 מוצא:  צרפת 
 מועד הכנה ראשוני:  1986 
 
פסואה (צרפתית: Passoã) הוא ליקר צרפתי בטעם פסיפלורה המכיל 17% אלכוהול. הליקר נוצר לראשונה בשנת 1986 על ידי מזקקת Rémy Cointreau לאחר שעובד בכיר מטעמם נחשף במהלך סיור בברזיל לפרי הפסיפלורה.
פסואה מגיע בבקבוק בצבע שחור. לליקר שלוש גרסאות נוספות בהן משולבים טעמי אננס, מנגו וקוקוס.
אני והחבר'ה

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  נובלה מאת סטיבן קינג
 בימוי:  רוב ריינר
 הופק בידי:  ברוס אוונס אנדרו שיינמן
 תסריט:  ריינולד גדעון ברוס אוונס
 עריכה:  רוברט לייטון
 שחקנים ראשיים:  ויל ויטון ריבר פיניקס קורי פלדמן ג'רי אוקונל קיפר סאת'רלנד
 מוזיקה:  ג'ק ניטשה
 צילום:  תומאס דל רות'
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 חברת הפקה:  סרטי קולומביה 
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  8 באוגוסט 1986
 משך הקרנה:  89 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית
 סוגה:  סרט נעורים, סרט קומדיה, סרט דרמה, סרט הרפתקאות, סיפור התבגרות, סרט המבוסס על יצירה ספרותית 
 תקציב:  8,000,000‏$
 הכנסות:  52,287,414‏$
 הכנסות באתר מוג'ו:   standbyme
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אני והחבר'ה (באנגלית: Stand By Me - בתרגום חופשי: "עמוד לצדי") הוא סרט התבגרות אמריקאי בבימויו של רוב ריינר מ-1986. הסרט מבוסס על נובלה של סטיבן קינג בשם "הגופה", הלקוחה מקובץ הנובלות "עונות מתחלפות". קובץ זה, מן הבודדים של סטיבן קינג שאינו מכיל סיפורי אימה, מכיל גם את הנובלות שעובדו לסרטים "תלמיד מצטיין מדי" ו"חומות של תקווה".
הסרט מגולל את סיפורם של ארבעה נערים צעירים היוצאים למסע חיפוש אחר גופה של ילד בן גילם. המסע, הכולל אתנחתות קומיות והרפתקאות נעורים, מהווה סיפור מסגרת למסע האמיתי המתרחש בנפשותיהם של הילדים. הסיפור עוסק למעשה ביחסים, בקרבה, בניכור, בבדידות ובהתבגרות. מקור שמו של הסרט בשירו של בן אי קינג "Stand by Me".
תקציר העלילה

עלילת הסרט מסופרת ומקוריינת על ידי גורדי לצ'אנס (ריצ'רד דרייפוס), סופר בגיל העמידה, הכותב את זיכרונותיו על נעוריו בגיל 12, בעיירה הבדיונית קאסל-רוק שבמדינת אורגון.
גורדי לצ'אנס הצעיר (ויל ויטון), ילד שקט וביישן עם חיבה לכתיבת סיפורים קצרים, חש שאביו (מרשל בל) אינו אוהב אותו. בעקבות מותו בתאונת דרכים של אחיו הבכור דני (ג'ון קיוזאק), הבן המועדף וכוכב הפוטבול המקומי, הוריו כמעט ולא מתקשרים איתו. גורדי מתגעגע לאחיו, שהביע כלפיו הרבה יותר חיבה מאשר הוריהם. לגורדי שלושה חברים טובים: כריס צ'יימברס (ריבר פיניקס), בן למשפחת עבריינים אלכוהוליסטים מקומית; וורן טייסו (ג'רי אוקונל), ילד שמנמן ופחדן שכולם נטפלים אליו לעיתים תכופות; וטדי דוצ'אמפ (קורי פלדמן), בן לאב פגוע נפש המתעלל בו.
בספטמבר 1959, במהלך סוף השבוע האחרון שלפני תחילת שנת הלימודים, וורן מגלה לשלושת חבריו כי צותת לאחיו הגדול בילי (קייסי סימסקו) ולחברו צ'רלי הוגן (גארי ריילי), ומהם נודע לו מקום הימצאה של גופתו של הנער ריי בראוור, הנעדר מזה מספר ימים, והחיפוש המשטרתי אודותיו הפך לסיפור חדשותי גדול בעיירה הקטנה. בילי וצ'רלי מצאו את הגופה לאחר שהגיעו למקום הימצאה במכונית גנובה, ועל כן הם מחליטים שלא לדווח על כך למשטרה. ארבעת הבנים הצעירים מחליטים לצאת יחדיו למסע רגלי, לאורך פסי הרכבת, על מנת לראות אם הם יכולים למצוא את הגופה ובכך להפוך לגיבורים מקומיים.
בטרם יציאתם למסע, גורדי וכריס נתקלים במקרה ברחוב ב"אייס" מריל (קיפר סאת'רלנד), בריון מקומי כבן 20, ביחד עם "אייבול" (ברדלי גרג), אחיו הגדול של כריס. אייס חוטף מראשו של גורדי כובע בייסבול, אותו קיבל גורדי מתנה מאחיו המנוח דני. כריס מתעמת עם אייס, אך בסופו של דבר אייס מנצח ועוזב את המקום, ביחד עם אייבול והכובע. גורדי וכריס חוברים ביחד לוורן וטדי, והארבעה יוצאים למסע, אשר במהלכו עוברות עליהם חוויות רבות, שונות ומשונות.
למחרת היום ארבעת הנערים מגיעים למקום הימצאה של הגופה. זמן קצר לאחר מכן מגיעים למקום "אייס", ביחד עם חבורתו - "אייבול", בילי, צ'ארלי ונערים נוספים. אייס וחבורתו מעוניינים לקחת איתם את הגופה, על מנת לזכות בפרס כספי, אולם כריס נעמד בדרכם. אייס שולף סכין ומתקרב אליו אולם ירי לאוויר באקדח, שמבצע גורדי, מרתיע אותו. גורדי מאיים באקדחו על אייס, שעוזב את המקום ביחד עם חבורתו. גורדי מחליט שאף אחת מן החבורות לא תקבל קרדיט על מציאת הגופה, והם מחליטים לדווח לרשויות על מקום הימצאה בטלפון, בצורה אנונימית.
ארבעת הנערים עושים דרכם בחזרה לעיירה, ומגיעים אליה ביום ראשון בבוקר, יום לפני תחילת שנת הלימודים הראשונה שלהם בחטיבת הביניים. הסרט מסתיים כאשר גורדי המבוגר מסיים לכתוב את זיכרונותיו על המחשב הביתי שלו: וורן התחתן מיד לאחר שסיים תיכון, נולדו לו ארבעה ילדים והוא עובד כנהג מלגזה; טדי ניסה מספר פעמים להתגייס לצבא, אולם נדחה בשל ראייתו ושמיעתו הלקויים. הוא ישב בכלא זמן מה, וכעת עובד בעבודות מזדמנות בקאסל-רוק ובסביבה; לעומתם - גורדי וכריס עזבו את העיירה הקטנה בה גדלו, ושניהם הלכו ללמוד באוניברסיטה. כריס, בניגוד לציפיות הנמוכות שהייתה לסביבה ממנו בשל הייחוס המשפחתי שלו, הצליח בלימודיו והפך להיות עורך דין. לאחרונה, כריס נכנס למסעדת מזון מהיר, בה פרץ ויכוח בין שני אנשים, ואחד מהם שלף סכין. כריס, שוחר השלום, ניסה להפריד ביניהם וכתוצאה מכך - נדקר בצווארו. הוא מת זמן קצר לאחר מכן.
גורדי מסיים לכתוב את זיכרונותיו, מכבה את המחשב ומתפנה אל בנו הצעיר, אשר ביחד עם חברו מחכים כי ייקח אותם לבריכת השחייה.
שחקנים ודמויות

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| ריצ'רד דרייפוס | גורדי לצ'אנס | גורדי המבוגר |
| ויל ויטון | גורדי לצ'אנס | גורדי בגיל 12 |
| ריבר פיניקס | כריס צ'יימברס |  |
| קורי פלדמן | טדי דוצ'אמפ |  |
| ג'רי אוקונל | וורן טייסו |  |
| קיפר סאת'רלנד | "אייס" מריל |  |
| ברדלי גרג | "אייבול" צ'יימברס | אחיו הגדול של כריס |
| קייסי סימסקו | בילי טייסו | אחיו הגדול של וורן |
| גרי ריילי | צ'רלי הוגן |  |
| מרשל בל | אביו של גורדי |  |
| פרנסס לי מקיין | אימו של גורדי |  |
| ג'ון קיוזאק | דני לצ'אנס | אחיו הבכור והמנוח של גורדי |
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1987 | פרס אוסקר | התסריט המעובד הטוב ביותר | מועמדות |
| 1987 | פרס גלובוס הזהב | הסרט הטוב ביותר - דרמה | מועמדות |
| 1987 | פרס גלובוס הזהב | הבמאי הטוב ביותר (רוב ריינר) | מועמדות |
הערות שוליים

↑  עירית שמגר, אני והחברה - שהואתרגומו העברי הלא מוצלח של שמ הסרט עמוד לצדי ־ מספר על ארבעה נערים בהרפתקת קיץ מסמרת שיער. כמעט, מעריב, 12 ביוני 1987
1 2  תמר גלבץ, הרבה יותר מקרטיב "אני והחבר'ה", במאי: רוב ריינר, שחקנים: ריוור פניקס, וויל וויטון, קורי פלדמן, גירי אוקוניל, קייפר סאתרלנד, כל העיר, 7 באוגוסט 1987
עמירם גבריאל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  9 באוקטובר 1963 (בן 61)
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  בית צבי 
 האתר של עמירם ויעל גבריאל
 פרופיל ב-IMDb
 
עמירם יהודה גבריאל (נולד ב-9 באוקטובר 1963) הוא שחקן ישראלי.
ביוגרפיה

ב-1986 סיים 3 שנות לימודים בבית הספר למשחק "בית צבי".
ביוגרפיה > טלוויזיה וקולנוע

ב-1984 שיחקבסרט "עדות מאונס" שכתב אלי תבור וביים רפאל רביבו. ב-1987 גילם את פרנג'י בסרט "חימו מלך ירושלים" שכתבה עדנה מזי"א (ע"פ ספרו של יורם קניוק) וביים עמוס גוטמן. באותה שנה השתתף בסרט הטלוויזיה שביים סלבה צ'פלין "שניים בדרך".
ב-1990 השתתף בסרט "המחצבה" שכתב עירא דביר (ע"פ ספרו של אהוד בן עזר) וביים רוני ניניו. ב-1991 השתתף בסרט "מקומון" שביים אמנון רובינשטיין ע"פ ספרה של שולמית לפיד בעל אותו השם. השתתף כשחקן אורח בסדרת טלוויזיה לנוער "עניין של זמן" ששודרה בשנים 1992 – 1996 בטלוויזיה החינוכית. ב-1993 גילם את אשר בסרטו של ערן ריקליס "זהר", והשתתף בסרט "נקמתו של איציק פינקלשטיין" שכתבו אסטבן גוטפריד ואנריקה רוטנברג - שגם ביים. ב-1994 גילם את שוקי בסדרת הטלוויזיה "רצח בים המלח" שכתבו יוסי גודארד ועמוס נוי וביים יוסי גודארד. בין השנים 1996–1998 השתתף כשחקן אורח בסדרת הטלוויזיה "קפה פריז" שביים אמנון רובינשטיין.
ב-2010 השתתף בסדרת הטלוויזיה שיצר גידי רף "חטופים". ב-2011 השתתף בסדרת הטלוויזיה "ילדי ראש הממשלה" שכתבו שחר מגן ונועה רוטמן וביים אלון בנארי. ב-2012 השתתף בסדרת הטלוויזיה "תא גורדין" שכתבו רון לשם ועמית כהן וביים דני סירקין, ובסדרת הטלוויזיה "המיוחדת" ששודרה בערוץ 2.
שיחק בכמה סרטי קולנוע חרדי, בסרטים "הפרטיזן המסתורי", "התיבה המופלאה" ו"בית של שלום" (של יגאל הושיאר, "ניצוצות של קדושה"), "בורג משוחרר 2" (של יהודה גרובייס), "המלכודת" (לצד ישראל טרייסטמן, של "חלום הפקות"), "מארב מתוכנן" (של "מדיה כהלכה"), "קלף מיקוח" (של "גל דיסק"), "מעייסעס 3" ו"72 שעות" (של "אולפני דינור") ועוד.
השתתף בפרסומות לחברת טמבור וחברת נטפים.
ביוגרפיה > תיאטרון

שיחק עשר שנים בתיאטרון באר שבע ושנתיים בתיאטרון בית ליסין.
ביוגרפיה > תיאטרון > בתיאטרון באר שבע

ב-1985 שיחק בהצגה "אותו ואת בנו" מאת יצחק דב ברקוביץ (בעיבודו של שמואל הספרי) שביים מיכה לבינסון; גילם את הורטנסיו בהצגה "אילוף הסוררת" שביים מיכה לבינסון, וגילם את צ'ארלי בהצגה "אהובת החייל" מאת שירלי גי שביים גדי רול, ושיחק בהצגה "מותו של סוכן" מאת ארתור מילר שביים מיכה לבינסון. ב-1988 גילם את האחיין בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" מאת ברטולט ברכט שביים יורי ליובימוב, והייתה קופרודוקציה של תיאטרון באר שבע ותיאטרון הבימה. באותה שנה גילם את דני בהצגה "דני והים הכחול" מאת ג'ון פטריק שנלי שביים רוני ניניו.
ב-1990 גילם את סוליוני לצד בהצגה "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב שביים גדליה בסר, וגילם את המתנקש בהצגה "מפיסטו" מאת הלל מיטלפונקט (על פי רומן מאת קלאוס מאן) שביים מיכה לבינסון. ב-1991 שיחק בהצגה "כטוב בעיניכם" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן. ב-1992 שיחק בהצגה "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר שביים איציק ויינגרטן. באותה שנה שיחק בהצגה "אחים לנשק" שכתב וביים הלל מיטלפונקט. ב-1993 שיחק בהצגה "אם הבית" שכתב וביים הלל מיטלפונקט, וגילם את הרוזן הצרפתי בהצגה "נוכלים ואוהבים" מאת ג'ורג' פרקר שביים פיטר ג'יימס.
ב-1998 גילם את התליין בהצגה "קומדיה של טעויות" מאת שייקספיר שביים מיכה לבינסון. ב-1999 גילם את בורקיו בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" מאת שייקספיר בבימויו של מיקי גורביץ'.
ביוגרפיה > תיאטרון > בתיאטרון בית ליסין

שיחק בהצגה "היורשת" מאת גורן אגמון בבימיו של עידו ריקלין. ב-2010 שיחק בהצגה "בחורים טובים" מאת ארון סורקין וביים משה קפטן.
חיים אישיים

ב-1998 חזר בתשובה, חי אורח חיים חרדי, התחתן והוא אב לשישה ילדים. ב-2010 עזב את אורח החיים החרדי אך הגדיר עצמו "עדיין מאמין ואפילו דתי". אשתו וילדיו עדיין מנהלים אורח חיים חרדי.
על תהליך זה סיפר בראיון: "הרגשתי בעולם החילוני שמשהו חסר לי, אז הלכתי לעולם החרדי. אני אדם עמוק ויסודי, אז כשהלכתי לעולם הזה הלכתי אליו ברצינות. אבל עכשיו, אחרי כל הזמן הזה, שוב יש לי תחושה שמשהו חסר. אני אדם מאמין גם היום, אפילו אדם דתי. אבל משהו בפרקטיקה, בביטוי החיצוני, החברתי, של העולם הזה, לא מתאים לי יותר. אז כמו נחש, אני משיל את העור הזה. אבל בבסיס, אני נשאר אותו דבר. (אשתי והילדים עדיין חיים אורח חיים חרדי וזה) קשה, אבל גם מאתגר ומקרב. לי ולאשתי יש חיי זוגיות נפלאים, חברות ואהבה אמיתיים וקרבה אמיתית. כנראה שזה השיעור שלנו, מה שאנחנו צריכים ללמוד ולהתמודד איתו עכשיו, אז אנחנו מקבלים את זה באהבה, מפליגים יחד בנהר ומנסים לשמור על יציבות הסירה".