stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
נעה דר
הערות שוליים

↑  "בארץ שחורה שחורה" של נעה דר היום במרכז סוזן דלל בתל אביב, באתר הארץ, 26 ביוני 2003
↑  הקאמבק של נעה דר, באתר הארץ, 12 בדצמבר 2007
↑  דנית ניצן, איחוי בתנועה, באתר הארץ, 18 בנובמבר 2007
↑  חגית פלג-רותם, ‏ריפוי בתנועה, באתר גלובס, 4 בדצמבר 2007
↑  נטע אלכסנדר, נעה דר: מחול מעורר מחשבה, באתר הארץ, 1 בדצמבר 2009
↑  הניה רוטנברג, השוליים במרכז: "טטריס" של נעה דר, מחול עכשיו 16, 2009, עמ' 3-6
↑  אלעד סמורזיק, "אנו באנו": נעה דר בוחנת מיתוסים ואתוסים לאומיים, באתר הארץ, 8 ביולי 2010
↑  יצירתה של הכוריאוגרפית נעה דר, "משחקי ילדים", תפתח מחרתיים את פסטיבל "צלילי ילדות" בחולון, באתר הארץ, 23 בספטמבר 2002
↑  יונתן אסתרקין, ‏בשירה ובמחול: שירה גפן מסבירה מה גרם לה לכתוב סיפור למחול, באתר מעריב אונליין, 23 במרץ 2016
↑  ביקורות:
אלעד סמורזיק, תפילות, דת ומסורת כהשראה ליצירת מחול, באתר הארץ, 27 באוקטובר 2010
חגית פלג-רותם, ‏בין קודש למחול, באתר גלובס, 21 באוקטובר 2010
↑   טל לוין, עור: נעה דר חוקרת את סף הכאב, באתר הארץ, 21 ביולי 2014
↑  ענת זכריה, עור מאת נעה דר, באתר המבכרת, ‏12 ביולי 2015
↑   רות אשל, הציפייה הלא ממומשת במופע "עור", באתר הארץ, 19 ביולי 2014
↑   טל לוין, "נוע נוע" של הכוריאוגרפית והרקדנית נעה דר היא יצירה שחייבים לראות, באתר הארץ, 16 בספטמבר 2018
↑   טל לוין, הכוריאוגרפית יצרה לעצמה מסיבת פרידה, באתר הארץ, 5 בנובמבר 2019
↑  רוני דורי, נעה דר ועודד תאומי בין זוכי פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה, באתר הארץ, 26 בנובמבר 2008
↑  טל לוין, מיהם הזוכים בפרס שרת התרבות למחול?, באתר הארץ, 20 בינואר 2010
גרדה אילתה-אלסטר

| --- | --- |

 לידה:  1930 (בת 95 בערך) וינה, אוסטריה
 שם לידה:  גרדה טאו
 ענף מדעי:  ספרות משווה
 מקום מגורים:  ירושלים, ישראל
 תאריך עלייה:  1964
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בר-אילן
 מוסדות:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
 בן זוג:  חיים אילתה
 מספר צאצאים:  3
גרדה אילתה-אלסטר (נולדה בשם גרדה טאו, ב-1930) היא חוקרת ספרות ישראלית והייתה פרופסור לספרות משווה ובלשנות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב עד פרישתה לגמלאות.
ביוגרפיה

גרדה טאו נולדה ב-1930 בווינה, בירת אוסטריה. הוריה היגרו מגליציה, פולין, בתום מלחמת העולם הראשונה. אביה, אברהם "אדולף" טַאוּ היה בנקאי, יליד אוקראינה, ואמה, יהודית אילה לבית מייזלס, הייתה כימאית. היא הבת הבכורה במשפחה, אחותה הצעירה אוולין גודמן טאו (נולדה 1934), פרופסור למחשבת ישראל, ואחיה צבי ישראל טאו (נולד 1938), רב מפורסם. בילדותה דיברה מספר שפות: גרמנית, הולנדית, יידיש, אותה דיברה עם סבתה ועברית, אותה למדה בשיעורים פרטיים.
ב-1938, ארבעה חודשים לאחר שסיפחה גרמניה את אוסטריה, עזב אבי המשפחה את אוסטריה ועבר לגור בהולנד, ולאחר כמה חודשים הצטרפו אליו שאר בני המשפחה. גם סבתם מצד האב הצטרפה להולנד.
תחילה גרו בהאג, ובהמשך גרו בעיירה הילברסום, מחוץ לאמסטרדם. בסוף 1941 אספו הנאצים את יהודי המדינה לקראת שילוחם למחנות ריכוז, והמשפחה אולצה לעבור לאמסטרדם. במהלך השנתיים בהן חיו באמסטרדם, היא ואחיה למדו בבית ספר ציבורי. לפי עדותה של אחותה היא הייתה בחוג אחרי בית ספר יחד עם אנה פרנק. ביוני 1943 החלה האקציה של יהודי אמסטרדם. המשפחה ניצלה בזכות תושיית האם, שחיפשה את הילדים לחולי אדמת, ותלתה שלטי אזהרה על מחלה מידבקת סביב בית המשפחה. דרך קבוצת דיפלומטים פולנים בשווייץ, השיגה המשפחה דרכונים פרגוואים, ובעזרתם שבו לאחר כשנה להילברסום, שם הסתתרו בעליית גג במשך כשנתיים, בחסות המחתרת ההולנדית, עד סוף המלחמה. לאחר המלחמה נודע כי שכניהם ידעו על ההסוואה אך לא חשפו את מיקומם. עם תום המלחמה הם קנו את הבית מידי בעליו והמשיכו להתגורר בו.
לאחר מלחמת העולם השנייה, השלימה את לימודיה בבית הספר הציבורי Lyceum בשנת 1948. היא הייתה פעילה בתנועת בני עקיבא ולימדה עברית תלמידים צעירים.
ב-1952 נישאה למרדכי אלסטר, אותו הכירה בבני עקיבא. לאחר נישואיהם הוא עבד בעסק של אביו. במהלך תקופה זו סיימה תואר ראשון ושני בפילולוגיה שמית באוניברסיטת אמסטרדם ועבדה זמנית כמרצה לעברית במספר אוניברסיטאות הולנדיות.בהולנד נולדו שלושת ילדיהם.
ב-1955 נפטרה אמה יהודית מסרטן. ב-1956 אביה ואחותה הצעירה עברו לארצות הברית ואחיה הצעיר עלה לארץ ישראל.
ב-1964 עלתה עם בעלה ושלושת ילדיהם לארץ ישראל, בעלה נפטר ימים ספורים לאחר העלייה לישראל ממחלת הסרטן בה אובחן עוד בהולנד. בישראל גרו בסביון.
בעודה באמסטרדם הוזמנה על ידי אוניברסיטת בר-אילן ואוניברסיטת תל אביב לשמש כמרצה ועם עלייתה לישראל ב-1965 החלה לעבוד באוניברסיטת בר-אילן.
היא סיימה את הדוקטורט שלה ב-1971 באוניברסיטת בר-אילן. עבודת הגמר שלה נקראה "על היבריס אצילי ובסיסי. כמה חקירות על הטרגדיות של אייסכילוס". לאחר מכן מילאה תפקידים שונים כמרצה בכירה וכחוקרת אורחת באוניברסיטאות באנגליה ובארצות הברית.
ב-1973 נישאה לבעלה השני, חיים אילתה, יליד הולנד, פרופסור להנדסה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שהיה לימים נשיא האוניברסיטה.
ב-1978 החלה לשמש כמרצה ללימודי ספרות משווה ובלשנות באוניברסיטת בן-גוריון שבנגב, תפקיד אותו ביצעה למעלה מ-40 שנה, עד יציאתה לפנסיה.
בשנת 2001 קיבלה תואר פרופסור אורח של מכון פרנץ רוזנצוויג באוניברסיטת קאסל בגרמניה.
הייתה חברה במועצה המייעצת של המרכז ללימודי אוסטריה וגרמנית באוניברסיטת בן-גוריון.
חיים אישיים

נשואה לחיים אילתה ומתגוררת בירושלים.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 | 5 | 6 | 7 | 8 | 9 | 10 | 11 | 12 | 13 | 14 | 15 | 16 | 17 | 18 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
|   |   |   |   |   |   |   |   |  אברהם אדולף טאו בנקאי  אברהם אדולף טאו בנקאי     |  אברהם אדולף טאו בנקאי  אברהם אדולף טאו בנקאי     |  אברהם אדולף טאו בנקאי  אברהם אדולף טאו בנקאי     |  |  |   |   |   |   |   |   |
|   |   |   |   |   |   |   |   |   |    |   |   |   |   |   |   |   |   |   |
|  גרדה אילתה-אלסטר חוקרת ספרות  גרדה אילתה-אלסטר חוקרת ספרות     |  גרדה אילתה-אלסטר חוקרת ספרות  גרדה אילתה-אלסטר חוקרת ספרות     |  גרדה אילתה-אלסטר חוקרת ספרות  גרדה אילתה-אלסטר חוקרת ספרות     |   |  חיים אילתה איש ציבור ומדען  חיים אילתה איש ציבור ומדען     |  חיים אילתה איש ציבור ומדען  חיים אילתה איש ציבור ומדען     |  חיים אילתה איש ציבור ומדען  חיים אילתה איש ציבור ומדען     |   |  אוולין גודמן-טאו רבה ופרופסור למחשבת ישראל  אוולין גודמן-טאו רבה ופרופסור למחשבת ישראל     |  אוולין גודמן-טאו רבה ופרופסור למחשבת ישראל  אוולין גודמן-טאו רבה ופרופסור למחשבת ישראל     |  אוולין גודמן-טאו רבה ופרופסור למחשבת ישראל  אוולין גודמן-טאו רבה ופרופסור למחשבת ישראל     |   |  צבי ישראל טאו נשיא ישיבת הר המור  צבי ישראל טאו נשיא ישיבת הר המור     |  צבי ישראל טאו נשיא ישיבת הר המור  צבי ישראל טאו נשיא ישיבת הר המור     |  צבי ישראל טאו נשיא ישיבת הר המור  צבי ישראל טאו נשיא ישיבת הר המור     |   |  חנה טאו רבנית ומחנכת  חנה טאו רבנית ומחנכת     |  חנה טאו רבנית ומחנכת  חנה טאו רבנית ומחנכת     |  חנה טאו רבנית ומחנכת  חנה טאו רבנית ומחנכת     |
מחקריה

מחקרה של פרופ' אילתה-אלסטר חורג בהרבה מהגבולות של הבלשנות והספרות. הוא משלב ביסודו שאלות של לימודי דת, פילוסופיה, פסיכואנליזה ותיאוריה ספרותית. מאפיין מיוחד של שיטת המחקר שלה הוא השילוב של הרמנויטיקה עם אמנות החזרה הפרשנית הנגזרת ממסורת המדרש. פרסומיה מדגימים מגוון עצום, מספרות יוונית וטרגדיה, שבהן עוסקת עבודת הדוקטורט שלה, דרך הרנסאנס האיטלקי ועד לספרות עברית ואירופית עכשווית. בין יצירותיה: קריאות אנכיות ואופקיות של הטקסט התנ"כי (1988), פירוק הז'אנר בספר יונה (1989), הבריתות התנ"כיות כשפה ביצועית (1993), ועוד.
אילתה-אלסטר הרצתה על כתביו של רוזנצוויג מנקודת מבט פסיכואנליטית בקונגרס הבינלאומי הראשון של פרנץ רוזנצוויג יחד עם פרופ' בנימין מעוז. ב-2001 הציגה בהרצאתה את ספרה Talk of the Town: Jewish Attitudes to Civic Discours בו היא בוחנה את השבר הפוליטי והתרבותי בחברה הישראלית המודרנית בהסתמך על מודלים ספרותיים. בהרצאותיה עסקה במסורות יהודיות של פרשנות טקסטים תנ"כיים וספרותיים וכן בטיפול הספרותי בדמותו של עמלק, דמות מקראית המקושרת לאויב ישראל והרוע, וקישרה אותה לפרשנויות פסיכואנליטיות.
דעותיה הציבוריות

בראיון להארץ, אחותה אוולין גודמן סיפרה עליה, שבניגוד לאחיהן הצעיר גרדה "אימצה לגמרי את התרבות האקדמית המערבית".
ב-1988 חתמה על עצומה נגד רחבעם זאבי שעמד אז בראש מוזיאון ארץ ישראל.
ב-2007 חתמה על עצומה למען זכויות האזרחים בסין, הקוראת לנשיא מדינת ישראל שמעון פרס ולראש הממשלה אהוד אולמרט לפעול להפסקת רצח העם המתבצע בסין.
ב-2014 חתמה על עצומה הקוראת לראש הממשלה בנימין נתניהו ולנשיא ארצות הברית ברק אובמה להתחיל במשא ומתן עם הפלשתינאים ולהגיע להסדר מדיני.
פרסומים

Gerda Elata-Alster and Rachel Salmon, Eastward and westward: the movement of prophecy and history in the book of Yonah. Dor le Dor, Our Biblical Heritage 13,1 (1984) pp 16-27
Gerda Elata-Alster, The king's double bind: paradoxical communication in the parodos of Aeschylus' "Agamemnon", Arethusa, Vol. 18, No. 1 (SPRING 1985), pp. 23-46 (24 pages), Published By: The Johns Hopkins University Press
Gerda Elata-Alster, Vertical and horizontal readings of the biblical text : an application of Jakobson's metaphor-metonymy model. Linguistica Biblica 60 (1988) pp 31-59
Gerda Elata-Alster, Franz Rosenzweig's philosophy and psychotherapy : religious anthropology as a therapeutic stimulus. Israel Journal of Psychiatry 25,3-4 (1988) pp 178-190
Gerda Elata-Alster, Some basic principles of psychotherapy in the light of the philosophical writings of Franz Rosenzweig. Der Philosoph Franz Rosenzweig II (1988) pp 713-727
Rachel Salmon and Gerda Elata-Alster, Retracing a writerly text : in the footsteps of a midrashic sequence on the creation of the male and the female. Hermeneutics, the Bible and Literary Criticism (1992) pp 177-197
Gerda Elata-Alster and Rachel Salmon, Biblical covenants as performative language. Summoning (1993) pp 27-45
Gerda Elata-Alster, Foreword, Literature and Theology, Vol. 8, No. 3 (September 1994), pp. 231-235 (5 pages), Published By: Oxford University Press
Gerda Elata-Alster and Rachel Salmon, Edenic questions and platonic answers: Modes of ethical discourse, Literature and Theology, Vol. 8, No. 3 (September 1994), pp. 268-279 (12 pages), Published By: Oxford University Press
Gerda Elata-Alster, Recycling the waste of the world: incest and the generation of the Messiah - a feminine counter-narrative of redemption. Religion und Politik (2013) pp 225-242
פרסומים > ספר

2002 Gerda Elata-Alster, Talk of the Town: Jewish Attitudes to Civic Discourse
הערות שוליים

1 2  נעמה אנג'ל משאלי, "אנשים חשים שהקדוש ברוך הוא נמצא אצלם בכיס", באתר nrg‏, 5 בספטמבר 2017
1 2 3 4 5  יאיר שלג, הרבה טאו נגד הרב טאו, באתר הארץ, 28 בספטמבר 2004
↑  זיכרון בסלון עם פרופסור אוולין גודמן-טאו, נבדק ב-2023-09-19
1 2  גרדה אילתה [אחות של הרב טאו שליט"א] מספרת על השואה וההצלה שלהם, י' בטבת תשפב, נבדק ב-2023-09-19
↑  ⁨מרדכי אלסטר ז"ל ⁩ | ⁨הצפה⁩ | 29 ינואר 1965 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  irg - Franz-Rosenzweig-Professur, web.archive.org, ‏2013-10-22
↑  Zentrum für österreichische und deutsche Studien (Center for Austrian and German Studies) - Beirat, in.bgu.ac.il
↑  ⁨העצומה:⁩ | ⁨חדשות⁩ | 23 דצמבר 1988 | אוסף העיתונות | הספרייה הלאומית, באתר www.nli.org.il
↑  מאות אנשי ציבור בעצומה לקראת פגישת נתניהו-אובמה: "ועידת שלום בינלאומית במזה"ת, ברוח יוזמת השלום הערבית", באתר www.scooper.co.il
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007507290705171  LCCN: no2010022332  VIAF: 107409201   WorldCat (עם VIAF): 107409201
מגלן חום

| מגלן חום |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: שקנאים
משפחה:: כפניים
סוג:: מגלן בוהק
מין:: מגלן חום
שם מדעי
 Plegadis falcinellus ‏לינאוס, 1766
תחום תפוצה


מגלן חום או מגלן מצוי (שם מדעי: Plegadis falcinellus) הוא עוף מים במשפחת הכפניים. בתי הגידול המועדפים עליו הם ביצות ואזורים הסמוכים למקווי מים, בנוסף ללגונות, מישורי הצפה, מאגרי מים ואתרי שפכים. למגלן מקור ארוך ומעוקל, דמוי מגל, ומכאן שמו העברי. המין תואר על ידי קארולוס ליניאוס בשנת 1766. המגלן ידוע מימי קדם: מגלן חום תועד על ידי הפילוסוף והזואולוג היווני אריסטו, ביצירתו "Historia animalium". המגלן היה ידוע גם להיסטוריון הרודוטוס, שתיאר את ה"מגלן השחור" והמגלן הקדוש, תוך שהוא מזכיר את נוכחותם במצרים.
מאפיינים

המגלן הוא עוף בינוני בגודלו בצבע חום ערמוני. אורך המגלן 52–58 ס"מ, מוטת כנפיו כ-90 ס"מ, ואורך המקור הוא כ-11 ס"מ. משקל המגלן החום נע בין 580 ל-485 גרם. הצוואר והרגליים ארוכים, והמקור ארוך וכפוף. מקורו ורגליו בצבע חום-אדמדם. הכנפיים והזנב בצבע ירוק מתכתי בוהק. הכנפיים בינוניות באורכן, מקומרות מטה ומעוגלות בקצותיהן, הצוואר והמקור בולטים קדימה והרגליים מתוחות לאחור. הזכר והנקבה דומים מאוד במראה אבל הזכר גדול יותר. אצל המגלן הבוגר הצוואר מבריק באדום. עור הפנים כחול-אפור, הדונגית לבנה וקשתית העין כהה. בחורף, הצוואר נהיה מנוקד בנקודות לבנות. המגלן הצעיר דומה לפרטים בוגרים, אך בהיר יותר. במהלך עונת הרבייה, צבע הנוצות מתעצם עד לחום ערמון חזק. צבע מתכתי סגול-ירוק מופיע על הראש, הגב, הזנב והכנפיים. עור הפנים הופך לכחול חיוור במהלך עונת החיזור, ודוהה לסגול כהה לאחר מכן.
התנהגות

המגלן הוא עוף פעיל יום. המגלנים עפים בלהקה דמוית קו או חץ. תוחלת החיים הממוצעת היא 8 שנים, אך ידוע על פרט שהיה לפחות בן 21 שנים במותו. המגלן החום מקנן במושבות, לרוב בין מינים אחרים של מגלנים, אנפות, כפנים, וקורמורנים. המושבות שלהם ממוקמות בחופי אגמים, דלתות נהרות וביצות. לקינון במושבות יש את היתרון של עיניים רבות שמתריעות מפני טורפים. מושבות עשויות להיות גם מקומות שבהם מינים קהילתיים מאוד כמו מגלנים יכולים לחלוק מידע על אזורים פורים מאוד במזון.
המגלן בדרך כלל שקט, אך בזמן התעופה עשוי להשמיע קולות דמויי עורב שנשמעים כמו "גאר גאר". בשטח הרבייה ישמעו נהמות גרוניות שונות, שריקות ונשיפות.
התנהגות > תזונה

תזונתו של המגלן החום משתנה לפי העונה בשנה וזמינות המזון. אם כי, חרקים בוגרים ופגיות מהווים חלק גדול מתזונתו, בין השאר חיפושיות, שפיריות, צרצרים, חגבים, זבובים ושעירי כנף; המגלן ניזון גם מתולעים טבעתיות כמו עלוקות; מרכיכות, בין השאר שבלולים וצדפות; סרטנים; ולעיתים רחוקות דגים, דו-חיים, זוחלים, נחשים קטנים וגוזלים של מיני עופות אחרים. הגוזלים ניזונים בעיקר מצפרדעים קטנות, שפיריות, חיפושיות מים וחלזונות מים, וסרטנים.
התנהגות > רבייה

המגלן מקנן בחצי הכדור הצפוני מאפריל עד יוני, אך בחצי הכדור הדרומי מאוקטובר עד מרץ. הקן מוקם בדרך כלל על צמחי קנה או עצים כמו אקליפטוס וערבה. הקוטר החיצוני הוא 280–550 מ"מ, הפנימי 150–190 מ"מ, גובה הקן 180–300 מ"מ ועומקו 40–80 מ"מ. הקן בנוי מזרדים ושורשים ומרופד בעשב ועלים הנקבה מטילה 3–4 ביצים בצבע טורקיז-אפרפר, שגודלן 52.4x35.8 מ"מ; היא והזכר דוגרים עליהן לסירוגין במשך 20 עד 28 יום. כשהגוזלים צעירים הם מואכלים במזון מעוכל למחצה מתוך מקור ההורים וכשהם גדולים יותר הם ניזונים מטרף שהובא על ידי ההורים לקן. בגיל שבועיים מתחילים הגוזלים לשוטט בסביבות הקן אבל חוזרים אליו לקבל מזון. הגוזלים פורחים מהקן בגיל 25–28 ימים. המגלן מגיע לבגרות מינית בגיל שנה – שנתיים.
התאמת בית גידול לרבייה נקבעת על ידי מספר גורמים: נפח המים, משך ההצפה, זמינות בתי גידול לבניית קנים, כמות משאבי המזון וכו', כשהגורם העיקרי הוא נפח המים הכולל. הפחתת זרם המים יכולה להוריד את מפלס המים, להפחית את משך ההצפה, ובכך לגרום לנטישות קן ולתמותה גבוהה. הסבר נוסף הוא שהמים הרדודים מאפשרים גישה לטורפים קרקעיים כגון חזירים ושועלים שעלולים לגרום לתמותה המונית משמעותית.
תפוצה ובית גידול

המגלן מצוי באזורים חמים באפריקה, דרום אירופה, הקווקז, המזרח התיכון, דרום אסיה ודרום מזרח אסיה, אוסטרליה, ניו זילנד ואמריקה סביב הים הקריבי; שם הוא נמצא בתהליך התפשטות מאז הגיע לשם לראשונה במהלך המאה ה-19. הוא מוצא את מזונו במקווי מים רדודים. שטח התפוצה הוערך כ– 180,000,000 קילומטרים רבועים. גודל האוכלוסייה הוא 230,000 – 2,220,000 פרטים, על פי הערכות משנת 2015. באירופה מקננים בערך 28,300–37,700 זוגות. בתי הגידול המועדפים על המגלן החום הם ביצות בשולי אגמים ונהרות, לגונות, מישורים מוצפים, כרי דשא רטובים, שדות אורז ואזורים מעובדים תחת השקיה. באזרבייג'ן נדידת האביב מתרחשת מסוף מרץ עד אמצע מאי. נדידת הסתיו מתרחשת מאמצע אוגוסט עד תחילת אוקטובר אך בשנים מסוימות הנדידה נמשכת עד נובמבר-דצמבר.
תפוצה ובית גידול > באוסטרליה

המגלן מצוי ברחבי אוסטרליה בביצות של מים מתוקים ובתי גידול ימיים מוגנים, והוא מתרבה בצפון, מזרח ומערב האי, בעיקר באגן מארי-דרלינג. המגלן החום מוגן ברמה הפדרלית, והוא לא בסכנת הכחדה ברוב מדינות אוסטרליה, מלבד ויקטוריה, שם הוא פגיע. התיעוד הראשון של קינון באוסטרליה של מגלן חום היה ב–1899, שלושת הקנים שנצפו בלאקלן שייר. המושבה המתועדת הגדולה ביותר מנתה 4,000 קינים בביצות לכלן, ניו סאות' ויילס, בשנת 1984. אזורי הביצות של אוסטרליה נמצאים תחת לחץ מאיומים רבים כולל חקלאות, עיור, זיהום, ניצול משאבי מים ובניית סכרים. ההערכה היא שיותר יותר מ-50% משטחי הביצות באוסטרליה אבדו ב–230 השנים האחרונות מאז ההתיישבות האירופית, למגוון רחב של שימושי קרקע, ויסות מים וניקוז. האובדן בקנה מידה גדול ואובדן רחב של שטחי ביצות תרם לירידות ארוכות הטווח באוכלוסיות עופות המים. זרימת נהרות מופחתת והצפות מצומצמות בשטחי ביצות במהלך עונת הרבייה מפחיתה את ההזדמנויות לרבייה במושבות מעורבות, בהם המגלן החום מקנן. סקרי EAWS הראו ירידה מתמשכת בכמות עופות המים באוסטרליה. טורפים קרקעיים כמו חזירים ושועלים עלולים לגרום לתמותה המונית משמעותית. לכן, הרבייה נוטה להיות אופורטוניסטית ולא עונתית.
תפוצה ובית גידול > באזרבייג'ן

מגלן חום הוא מין מקנן באזרבייג'ן. במהלך המאה ה-20, גודל האוכלוסייה הצטמצם בין שנות ה-40 לשנות ה–60 (בשנות ה-40 באגם מחמודצ'לה, בשנות ה-60 בשמורת הטבע גיזילר'ץ') ולאחר מכן, חל גידול באוכלוסייה בשנים 1970–1980. מחקר משנת 2018 של אלצ'ין סולטנוב מעריך את גודל האוכלוסייה בין השנים 1990–2006 באזרבייג'ן ב– 10,000-15,000 פרטים. הערכה זו מהווה בערך חצי מהערכה קודמת שפורסמה בשנות ה-90, שדיווחה על 12,500–18,000 זוגות (25,000–36,000 פרטים). עם זאת, נראה כי הצמצום באוכלוסייה לא היה קבוע לאורך המדינה; האוכלוסייה קטנה באגמי אר'גל (בערך פי ארבעה) ומחמודצ'לה (פי יותר מ-30), בעוד שהאוכלוסייה גדלה בשמורת גיזילר'ץ' ובאגם סריסו. על אף שהוא לא ברשימת המינים המותרים בציד, המגלן החום אינו מין מוגן באזרבייג'ן. אין אזורים מוגנים המוקדשים למגלן, אך שני פארקים לאומיים (אר'גל ושירוואן (אנ')) ושמורת טבע אחת (גיזילר'ץ') כוללים יותר מ–63% מכלל האוכלוסייה המתרבה באזרבייג'ן. האיומים העיקריים עבור המגלן החום הם ציד בלתי חוקי ותנודות בגובה המים, עקב נוכחות של סכרים או הפקת מים שבוצעו ברוב אתרי הקינון.
תפוצה ובית גידול > באיטליה

המגלן החום יציב, חורף חולף ומקנן באיטליה בסרדיניה, סיציליה, עמק הפו ולחופי הים הטירני והים האדריאטי. התיעודים הראשונים של המגלן באיטליה מגיעים מהמאה ה-15. בשנים 1916–1917 תועדו כמה מאות זוגות מקננים בפיימונטה, אך עקב הפרעות אנתרופוגניות נעלמו המושבות עד 1927. מאוחר יותר, המגלן נצפה מקנן בטורינו בשנים 1959–1964 ומשנת 1970 ליד פוג'ה ורוונה. משנת 1980 עד 2009 דווח גם על רבייה מזדמנת בדרום סרדיניה, סיציליה, טוסקנה, ונציה וכמה יישובים במזרח עמק הפו, וחריפה בסרדיניה, עמק הפו וסיציליה. משנת 2010 הוא תועד מקנן גם באוריסטאנו וקמפניה וחורף לאורך הים הטירני, האדריאטי, ובכמה ביצות במרכז איטליה. הוא תועד נודד בדרום מזרח איטליה ובסיציליה באביב ובעמק הפו ולאורך הים הטירני בסתיו. כיום, האוכלוסייה הכוללת גדלה, אבל בקצב איטי בהשוואה לאוכלוסיות בפורטוגל, ספרד, צרפת ואלג'יריה. למרות מוגן מאז 1977, ציד בלתי חוקי הוא עדיין איום בכמה אזורי קינון וחריפה. איומים נוספים הם הרס בתי גידול, שריפות וזיהום מים.
תפוצה ובית גידול > באיטליה > בסרדיניה

האי סרדיניה מהווה בית גידול למספר מצומצם של מגלנים הנצפים באופן קבוע במהלך הנדידה והחורף אך לעיתים רחוקות בעונת הרבייה. היסטורית, המגלן היה ידוע כחולף וחורף בסרדיניה במהלך המאה ה-19, אבל טענות על חריפה שלו בשאר איטליה הוטלו בספק. המגלן החום יישב מחדש את החלק הדרומי של סרדיניה בשנות ה-80, והתיעוד הראשון של מגלנים חורפים בסרדיניה מתוארך לחורף 1982–1983 במפרץ קליארי (בדרום האי). הרבייה הראשונה תועדה ב-1985 עם חמישה עד שישה זוגות של מגלנים במושבה מעורבת עם לבניות, אנפיות בקר ואנפיות סוף בשמורת הטבע האזורית מולנטארג'וס-סאלינה, מפרץ קליארי. בתקופה שבין 1985 ל-1993, הרבייה של המגלנים במפרץ קליארי הייתה יציבה אבל במספרים נמוכים. אוכלוסיית הרבייה הראשונה נכחדה בשנת 1993 עקב הפרעות אנושיות כבדות שגרמו להשמדת כל המושבה (שכללה כ–700 זוגות של אנפתיים), שהייתה באותה תקופה המושבה הכי חשובה בסרדיניה. לכן, בתקופה שבין 1994–2013, הרבייה הייתה לא קבועה עם זוג אחד או שניים בעונת רבייה. בתקופה שב– 2014–2018, המין התרבה רק במפרץ אוריסטאנו, שם הוא כנראה הופך להיות מקנן קבוע בשני אתרים (ארבוראה וקאבראס) עם אוכלוסייה כוללת של שישה עד תשעה זוגות במושבה מעורבת עם אנפות ארגמניות. האתרים בהם תועד קינון מגלנים במפרץ קליארי ובמפרץ אוריסטאנו נמצאים תחת הגנה משפטית. עם זאת, אזורים אלה מאוימים על ידי דיג וציד, שרפות, ושינויים בגובה המים.
תפוצה ובית גידול > באלג'יריה

ישנם תיעודים של מגלן חום מקנן באלג'יריה לפחות מהמאה ה-19, אך הוא נעדר ממנה למשך כמאה שנים. הסיבות מדוע המגלן נעלם ממערב הים התיכון עדיין לא ברורים אם כי לחצים אנתרופוגניים הכרוכים באובדן של בתי גידול וציד הם הסברים אפשריים. כיום הוא מקנן בצפון מזרח המדינה, בעיקר בביצות בפארק הלאומי אל־קאלה (محمية القالة الوطنية). האוכלוסייה האלג'יראית, כמו מקבילותיה ברחבי דרום אירופה עוברת צמיחה מהירה ומתרחבת. הוא גם נמצא באל-מניעה (المنيعة). בין השנים 2008–2017, האוכלוסייה באלג'יריה גדלה במהירות. אף על פי שהמין נראה רגיש ביותר להפרעות אנושיות, הוא מצליח להתרבות באזורים עירוניים. למרות שהמין מוגן רשמית, עתידו רחוק מלהיות בטוח: בתי הגידול נמצאים תחת לחצים אנושיים חמורים, והוא סובל מציד לא חוקי.
תפוצה ובית גידול > בבולגריה

המגלן החום מתרבה בבולגריה בעיקר לאורך נהר הדנובה ובחלק המרכזי של חוף הים השחור הבולגרי. שתי מושבות קיימות לאורך נהר הדנובה: בשמורת סרברנה (עד 175 זוגות) וביצת קאלימוק (עד 150 זוגות). מושבה אחת קיימת לאורך חוף הים השחור בשמורת פודה ליד בורגס (4-11 זוגות). במהלך התקופה שבין 1890–1950 קינן המגלן לאורך נהר הדנובה, באזורי הביצות של בורגס וכנראה בכמה מהביצות הגדולות בפנים הארץ. האוכלוסייה עמדה בפני צמצום משמעותי לאחר הניקוז ההמוני של הביצות במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 ובתקופה שבין 1951–1999 רוב המושבות נעלמו. כמה יישובי רבייה שרדו לאורך נהר הדנובה, שם תועדו עד 695 זוגות באי בלנה, עד 500 זוגות בשמורת סרברנה ו–200 זוגות ליד בורגס. במהלך תקופה זו חלק ממושבות הקינון נכחדו (באגם מאנדרה, באגם בורגס ובמפרץ אוזונגרן), אם כי חלק מהזוגות עברו לאתרים שכנים והוקמו מושבות קטנות יותר (כ-30 זוגות בשמורת פודה שם הוא מקנן מאז 1986). המין נמצא בבולגריה בסכנת הכחדה חמורה.
תפוצה ובית גידול > בבוסניה והרצגובינה

המגלן חולף ומקנן בבוסניה והרצגובינה. ישנם מספר תיעודים היסטוריים בבוסניה והרצגובינה, בעיקר בזמן הנדידה. הקינון הראשון תועד ב-1972 בבריכת הדגים בארדאצ'ה. הוא קינן שם עד 1980, עד שנכחד משם עקב הרס בתי גידול. בשנת 2013 הוא תועד מקנן מחדש בחוטובו בלאטו ליד נהר נרטווה, במושבה מעורבת עם אנפות וקורמורנים, עם כ-80–100 פרחונים ביולי. לא ידוע על חריפה.
תפוצה ובית גידול > בטורקיה

המגלן החום יציב, חורף, וחולף בטורקיה. כ-2,500-2,795 זוגות קיננו לפחות ב-16–24 אתרים במהלך שנות ה-50 וה-60. במהלך תקופה זו, דלתת המריץ', ואגמי מאניאס ואמיק היו בית גידול לאוכלוסיות המקננות הגדולות ביותר ובסך הכל קיננו כ–2,000 זוגות רק בשלושה אתרים אלו. בעשור הראשון של המאה ה-21, קיננו בטורקיה בין 500 ל-1,000 זוגות בלבד. נכון ל–2017, המין מקנן באופן קבוע בשמונה ובאופן לא סדיר בחמישה אזורי ביצות. באותה שנה קיננו בטורקיה כ– 282-421 זוגות. ניקוז שטחי ביצות, זיהום מים, שינויים בבתי גידול עקב כריתת עצי ערבה ושריפות הן סיבות עיקריות לירידות באוכלוסייה.
תפוצה ובית גידול > ביוון

המגלן ידוע ביוון עוד מאז אריסטו. המין תועד לראשונה מקנן בשנת 1960, במושבה המורכבת מכ-1,000 זוגות בדלתא של אברוס, צפון מזרח יוון; וכמה שנים לאחר מכן בעוד שלושה אתרים (אגמי איסמאריס וקרקיני ומפרץ אמברקיקוס עם כ-40 ו-10 קנים באגמים ו–150 במפרץ, בהתאמה). סך כל אוכלוסיית הקינון במהלך שנות ה-60 הוערכה ב-1,500-1,840 זוגות. במהלך שנות ה-70 הוקמה לפחות מושבה אחת נוספת באגמי פרספה (צפון מערב יוון). סך אוכלוסיית הקינון במהלך השנים 1971–1973 הוערך כיותר מ-1,500 זוגות בארבע מושבות (מתוכם, לפחות 1,100 זוגות באברוס). בשנות ה–80, שלוש מושבות קרסו (נהר אברוס, ואגמי איסמאריס ופרספה) והוקמה חדשה (בדלתת אקסיוס). עד 1990 הוא תועד בלפחות שלוש מושבות קינון, ואוכלוסיית הקינון שלו הצטמצמה ל– 71–45 זוגות. ייתכן כי זיהום וניקוז אדמת ביצות איימו על אזורי הביצות ביוון במהלך שנות ה-80 וה-90, מה שפגע באוכלוסיות המקננות. ב–2003 האוכלוסייה עמדה על 95 זוגות מקננים והחלה לגדול בהדרגה עד שבשנת 2017 האוכלוסייה עמדה ל-639 זוגות, רובם באי פראסודי, במפרץ אמברקיקוס, ובנהר אקסיוס. באותה תקופה טווח הקינון הגאוגרפי שלו התרחב בשמונה מושבות בעיקר בצפון ומערב יוון. זיהום מים, כמו גם צמצום בכמות השטחים המוצפים באזורי ביצות נחשבים לאיומים העיקריים על המין. העלייה שתועדה בין 2003 ו–2017 באוכלוסיית המקננים כנראה קשורה למעקב טוב יותר ולניסיונות מאורגנים לניהול שטחי ביצה המתרחשים ביוון במהלך העשור האחרון. המין מוגן על פי הוראת הציפורים של האיחוד האירופי והוא נכלל ב"Red Data Book of animals in Greece" בסכנת הכחדה קריטית.
תפוצה ובית גידול > בישראל

כיום, המגלנים נפוצים בארץ ישראל, חלקם חולפים (עוברים בנדידה), חורפים (נשארים לאורך החורף) ואף יציבים (נשארים לאורך כל השנה ומקננים כאן). בעבר המגלנים רק חלפו וחרפו, אך בעשורים האחרונים הוא נצפה דוגר מצפון הארץ ועד גוש דן. הקינון המתועד הראשון בארץ היה ב–1969 בעמק זבולון. בשנת 1975 תועד מקנן לראשונה בעמק החולה. בשנת 2011 רשות נחל הקישון גילתה מושבת קינון באזור שפך נחל סעדיה, יובל של נחל קישון.