stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרס קושוט

| --- | --- |

 מדינה:  הונגריה 
 הגוף המעניק:  נשיא הונגריה 
 תקופת הפרס:  1948–הווה (כ־77 שנים) 
 נקרא על שם:  לאיוש קושוט 
 
פרס קושוט (בהונגרית: Kossuth díj) הוא הפרס הגבוה ביותר בהונגריה להכרה ביצירה ובטיפוח של התרבות ההונגרית. הפרס נקרא על שמו של לאיוש קושוט. הפרלמנט ההונגרי ייסד את הפרס בשנת 1948. מאז שנת 1990 הוא מוענק על ידי נשיא הרפובליקה, בדרך כלל על בסיס הצעתו של ראש ממשלת הונגריה. את הפרס מעניקים בדרך כלל ב-15 במרץ, יום העצמאות ההונגרי.
על מנת לשמר את יוקרת הפרס, הסכום המוענק לזוכה הוא פי חמישה מהשכר הממוצע השנתי על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של הונגריה. סכום פרס קושוט הגדול הוא פי שניים מפרס קושוט הרגיל, והוא מוענק רק להכרה בהישגים אישיים.
תולדות הפרס

הפרסים הראשונים הוענקו ב-14 במרץ 1948 לאנשים הראויים ביותר במדינה שתרמו להצלחת שיקום הונגריה לאחר מלחמת העולם השנייה.
הפרס הוענק כגמול לאנשים ולקבוצות בעלי ביצועים גבוהים בתחום המדע, האמנות והספרות. מועצת השרים החליטה בשנת 1963, שהזכייה תהיה רק בשל פעילות תרבותית ואמנותית.
בזמן הקמתו היו לפרס שתי דרגות, מ 1951 שלוש, מ 1953 ארבע; משנת 1977 שוב חזרו לשתי דרגות.
הבעיות בהענקת הפרס

שלילת הפרס לאחר הענקתו קרה פעם אחת. הוא נשלל בדצמבר 1953 מגאבור נאדי, מנכ"ל חברת אנרגיה גדולה. הפרס הוענק לו ב -15 במרץ 1952 בגין המצאת הטכנולוגיה של הפיכת פחם לגז (גזיפיקציה), אך התברר שטכנולוגיה זו לא הומצאה על ידו, אלא הועתקה מטכנולוגית מערב גרמנית.
מאלה שברחו מהונגריה במסגרת המרד בשנת 1956 או הורשעו בגין פעילותם במרד לא נשלל הפרס, אף על פי שבשנת 1959 הועלתה הצעה כזאת.
בשנת 2008, ראש הממשלה, פרנץ דיורצ'אני, ביטל את הזכייה של השחקן יוז'ף שאש בשל הרשעתו בהעלמת מיסים.
ראו גם

זוכי פרס בשל הצטיינות בתחום האומנות והמדע Szentváry-Lukács János: A művészeti és tudományos élet kitüntetettjei. Magyarországi rendjelek (2007) (Hozzáférés: 2018. nov.) arch
לקריאה נוספת

1948. évi XVIII. törvénycikk a „Kossuth-díj” alapításáról, 1000ev.hu
1990. évi XII. törvény a Kossuth-díjról és a Széchenyi-díjról, 1000ev.hu
271/2008. (XI. 18.) Korm. rendelet a Kossuth-díj, a Széchenyi-díj adományozásának rendjéről, net.jogtar.hu
רשימת זוכי הפרס Kossuth-díjasok listája, members.chello.hu
הערות שוליים

↑  חוק מספר 18 משנת 1948 לגבי ייסוד הפרס  XVIII. törvény 1948 a „Kossuth-díj” alapításáról
הסכם באלטה לימאן

| --- | --- |

 תאריך יצירה:  1838 
 
הסכם באלטה לימאן היה הסכם מסחרי בין בריטניה לבין האימפריה העות'מאנית, שנחתם ב-16 באוגוסט 1838. הסכם זה היה הפתח לכניסת המעצמות לפעילות ברחבי האימפריה בכלל וארץ ישראל בפרט. תוצר לוואי של ההסכם הייתה החלשת כוחו של מוחמד עלי ונסיגת כוחותיו מאסיה הקטנה. להסכם זה הייתה השפעה על החלת הטנזימאת ברחבי האימפריה.
תנאי ההסכם קבעו כי האימפריה העות'מאנית תבטל את כל המונופולים, תאפשר לסוחרים בריטיים וסוכניהם גישה מלאה לכל השווקים העות'מאניים ותחייב אותם במס באופן שווה למס המוטל על סוחרים מקומיים.
ההסכם אינו שוויוני ואין התחייבות בריטית דומה לטובת סוחרים עות'מאניים, כך למשל בריטניה המשיכה לנקוט מדיניות מגן בשווקים החקלאיים שלה.
רקע

מוחמד עלי ניצל את פירוק צבא היניצ'רים ב-1826 על ידי הסולטאן מהמוט השני ואת חולשתו של הוואלי של דמשק לשם מסע צבאי בו כבש את ארץ ישראל, דמשק, הביס כוח של הצבא העות'מאני בחומס ב-8 ביולי 1832, כוח-צבאי נוסף בביילן (אנ') ב-29 ביולי, פלש לאסיה הקטנה, ולבסוף הביס את הווזיר הגדול, רשיד מחמט פאשה (אנ') ב-21 בדצמבר בקרב קוניה (אנ').
מהמוט השני פנה בבקשת עזרה לבריטניה וצרפת, שלא באו לעזרתו, לפיכך פנה לרוסיה. הצאר הרוסי ניקולאי הראשון, שחשש מהשלכות התמוטטות האימפריה העות'מאנית, החליט להתערב ושלח כוחות לסייע לטורקים. ההתערבות הביאה ב-6 במאי 1833 לחתימת האמנה של קוטאהיה (אנ') שהותירה את מוחמד עלי כשליט במצרים, סוריה וארץ ישראל, ג'דה, כרתים, אדנה וסודאן. האמנה אפשרה למוחמד עלי להוריש את תפקידו לבניו אחריו. כתמורה עבור התמיכה הרוסית, חתמו הרוסים והעות'מאנים ב-8 ביוני 1833, על חוזה הונקאר איסקלסי, בו הובטחה ערבות הדדית בין הצדדים למקרה שיותקפו בידי כוח זר, וכן התחייבו העות'מאנים שבמקרה מלחמה, יישארו מיצרי הדרדנלים פתוחים רק בפני אניות רוסיות וייחסמו בפני כל צי זר.
בריטניה (כמו גם צרפת) ראתה בהסכם זה איום על האינטרסים שלה במזרח התיכון, שכן שליטה ימית של רוסיה במצרים אסטרטגיים הייתה מפריעה לנוכחות הימית הבריטית באזור הים התיכון וזאת אחרי התחזקות צרפת בצפון אפריקה, כאשר הצרפתיים ב-1830 לקחו את אלג'יריה מהאימפריה העותמאנית והחלו ליישב את צפון אפריקה ובכך להתחזק ולהפר את שיויי המשקל כפי שראתה אותו בריטניה. חיזוק לחששות הבריטיים היה בספטמבר 1833, עם חתימת אמנת מינכנגרץ (גר') בין אוסטריה, רוסיה ופרוסיה בדבר מדיניות משותפת כלפי האימפריה העות'מאנית, (כמו גם כלפי פולין ונגד התנועה הליברלית). ב-1834 פג תוקפן של קפיטולציות הסחר בין בריטניה לאימפריה העות'מאנית ושיעור המכס היה אמור לעלות, מה שהיה נותן מכה לסחר שבוצע על ידי סוחרים בריטיים. סך איומים אלו נתנו לבריטניה תמריץ למשא ומתן עם הטורקים, כדי לקבל יתרונות בהסכמי סחר במזרח הים התיכון. לשם כך בריטניה הושיטה סיוע להבסת מוחמד עלי ובתמורה דרשה גישה מלאה לשוקי הסחר העות'מאניים.
חתימת ההסכם

יזמים בריטיים, בעידוד לורד הנרי טמפל פנו למוחמד עלי בבקשה שיאפשר להם לסלול מסילת ברזל בין החוף הסורי למפרץ הפרסי, אולם סורבו.
לכן פנו הבריטים לשער הנשגב בהצעה לשתף פעולה על מנת להקטין את הכנסותיו של מוחמד עלי ובכך להחליש את כוחו, במקביל, דוד ארקהרט (אנ') שכיהן כמזכיר בשגרירות הבריטית בקושטא, התחיל, באישור השגריר הבריטי הלורד פונסונבי (אנ'), לנהל משא ומתן על נוסח הסכם סחר חדש במקום זה שהיה אמור לפקוע ב-1834. את המשא ומתן על ההסכם החדש ניהל מול ראשיד פאשה (אנ') שלאחר מכן, בעת חתימת ההסכם היה שגריר האימפריה העות'מאנית בלונדון. על מנת ליצור דעת קהל אוהדת להסכם, ארקהרט פרסם מאמרים בעיתוני איסטנבול, המפרטים את היתרונות של שוקי סחר חופשיים; האינטרס הבריטי היה בעיקר מציאת שווקים לתוצרי התעשייה של המהפכה התעשייתית ואפשרות רכישת חומרי גלם זולים. הנקודה בה נפגשו האינטרסים הבריטים עם האינטרסים של הסולטאן הייתה העובדה שהצפת השוק (כולל השוק המצרי שהיה עדיין כפוף לשער הנשגב) בתוצרת בריטית הייתה מחסלת את תעשיות הינוקא המצריות ומפחיתה את הכנסותיו של מוחמד עלי ובכך מחלישה את כוחו. לעזרת הבריטים עמד חוסר ההבנה וחוסר הניסיון של הטורקים בצמיחה תעשייתית ובהשלכותיה וחוסר ההבנה מה, מבחינה כלכלית, יעשה ביטול המונופולים.
האינטרס העות'מאני היה החלשת כוחו של מוחמד עלי וביטחון שכוחות מצריים לא יפלשו בשנית לשטחי טורקיה עצמה.
האמנה נחתמה בבאלטה לימאן ב-16 באוגוסט 1838.
על ההסכם חתמו מהצד הבריטי הלורד פונסונבי ומהצד העות'מאני מוסטפא ראשיד, מוסטפא כיאניה ומחמט נורי.
השלכות

אין נתוני סחר רשמיים לאימפריה העות'מאנית לפני 1878, אולם ידוע שהצפת השוק במוצרי טקסטיל בריטיים צמצמה את תעשיית הטקסטיל ברחבי האימפריה.
ב-1839 הסולטאן ששאף להכניע את מוחמד עלי, שיגר צבא נגד הכוחות המצרים בפיקודו של איברהים ופתח במלחמה המצרית-עות'מאנית השנייה (אנ') ב-24 ביוני זכה איברהים בניצחון בקרב נציבין (אנ'). זמן קצר לאחר מכן נפטר הסולטאן מהמוט השני ובנו, אבדילמג'יט הראשון בן ה-16 עלה לשלטון.
בריטניה והאימפריה האוסטרו-הונגרית התערבו בניסיון להציל את האימפריה העות'מאנית, שלחו צי גדול כאיום על אלכסנדריה וכפו על איברהים לעזוב את סוריה ולהחזירה לשלטון עות'מאני.
ב-15 ביולי 1840 נחתם הסכם לונדון (1840) בין המעצמות האירופיות בריטניה, אוסטריה, פרוסיה, ורוסיה מצד אחד, והאימפריה העות'מאנית מן הצד השני. כחלק מההסכם, מוחמד עלי היה צריך לכבד את ההתחייבויות שקיבלה בריטניה בהסכם באלטה לימאן ובמיוחד את סעיף 6 המציין במפורש את מצרים. המעצמות האירופיות התחייבו לעשות כל מאמץ אפשרי ליישם את תנאי ההסכם בדרכי שכנוע, אולם מוחמד עלי, בתמיכתה של צרפת, סירב לקבל את תנאי ההסכם. עמדתו של מוחמד עלי הובילה לקונפליקט צבאי בשנת 1840 במזרח התיכון שבמהלכו התקיפו כוחות בריטים ואוסטרים את העיר עכו והביסו את כוחותיו של מוחמד עלי. תבוסה זו הייתה תחילתה של ירידת כוחו של מוחמד עלי במזרח התיכון אשר לוותה בהתקוממויות מקומיות בשטחים שבהם שלט.
לאחר המשבר צרפת החליפה צדדים והפסיקה את תמיכתה במוחמד עלי, מוחמד עלי הבין שעליו לקבל את ההצעה הכלולה בהסכם. כך זכו סוחרים בריטיים בעדיפות על שאר הסוחרים בכל השטחים שמוחמד עלי פינה, כולל ארץ ישראל.
הסכם נוסף ב-1849

ב-1 במאי 1849, בעקבות התהפוכות של אביב העמים בשנת 1848, נחתם בבאלטה לימאן הסכם בין האימפריה העות'מאנית לבין האימפריה הרוסית. הסכם זה הסדיר את המצב הפוליטי של שתי נסיכויות הדנובה (נסיכות מולדובה וולאכיה) שנכבשו על ידי רוסיה. נוכחות צבאית משותפת נשמרה עד שנת 1851. ההסכם הוביל למינוים של בארבו שטירביי (אנ') כהוספודר (אנ') ולאכיה, וגריגורה אלכסנדרו גיקה כהוספודר מולדובה. הסכם זה בוטל בחוזה פריז (1856).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  TDVİA: baltalimani-muahedesi
מייקל הופמן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  30 בנובמבר 1956 (בן 68) הוואי, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-1982 
 מקום לימודים:  אוריאל קולג'  אוניברסיטת המדינה של בויסי 
 פרסים והוקרה:  מלגת רודס (1979) 
 פרופיל ב-IMDb
 
מייקל הופמן (באנגלית: Michael Hoffman; ‏נולד ב־30 בנובמבר 1956) הוא במאי קולנוע אמריקאי.
חיים מוקדמים וחינוך

הופמן נולד בהוואי, בנם של דורותי (הארפר) וגלן ר. הופמן אשר ממוצא גרמני, הוא גדל באיידהו. למד באוניברסיטת המדינה של בויסי, שם הוא נבחר לנשיא הסטודנטים באוניברסיטה. הוא היה ממייסדי פסטיבל שייקספיר איידהו (יחד עם דאג קוסאי וויקטוריה הולוואי). זכה במלגת רודז בשנת 1979, והיה לבוגר הראשון שהשיג את הכבוד הזה. בעוד שלמד את ספרות הרנסאנס באוניברסיטת אוקספורד, הוא הרחיב את התעניינותו גם לדרמה בכך שהקיים את קרן הקולנוע באוניברסיטת אוקספורד. זאת הוא עשה על ידי יצירת סרטי סטודנטים, בכיכובו של יו גרנט הצעיר.
קריירה

אחד הסרטים המפורסמים של מייקל הופמן, Restless Natives, הוא סרט עם מבט הומוריסטי על ילדים סקוטים צעירים המעכבים אוטובוסים של תיירים. בשנת 1988 ביים את הסרט "Some Girls" בכיכובם של פטריק דמפסי וג'ניפר קונלי הצעירים. ביים בנוסף את "שיקום" עם רוברט דאוני ג'וניור, "יום בהיר אחד" עם מישל פייפר וג'ורג 'קלוני, "בועות של אהבה" עם סאלי פילד וקווין קליין, "ליל קיץ החלום של הלילה", שעבורו הוא גם כתב את התסריט המבוסס על העבודה של שייקספיר, ו"מועדון הקיסר" (בכיכובו של קווין קליין). מייקל, עשה שלושה סרטים עם קליין (עד כה), כולל "חלום של ליל קיץ".
הסרט "המובטחת" שלו (1987) היה מועמד לפרס הגדול של חבר השופטים בפסטיבל סאנדנס. הסרט שיקום (1995) הוצג בפסטיבל ברלין הבינלאומי ה-46.
בשנת 2005 ביים את הסרט "המשחק השישי" על פי תסריט מאת דון דלילו, המספר על מחזאי בשם ניקי רוגן (מייקל קיטון), שמעלה מחזה חדש באותו היום של המשחק השישי של תחרות וורלד סיריס של 1986.
בנוסף, הוא כתב וביים את הסרט התחנה האחרונה (2009), המבוסס על השנים האחרונות של חייו של לב טולסטוי. אשר כיכבו בו כריסטופר פלאמר, הלן מירן, ג'יימס מקאבוי, ופול ג'יאמטי.
הופמן גם ביים את הסרט גמביט (2012) ו-The Best of Me ‏(2014)
בשנת 2018 החל לעבוד על סרטו החדש "Gore", ביוגרפיה אודות הסופר גור וידאל, אותו יגלם קווין ספייסי; הסרט נמצא כרגע בשלבי פוסט-פרודקשן.
ג'יימס שיף

ג'יימס שיף (באנגלית: James Sheafe‏; 16 בנובמבר 1755 – 5 בדצמבר 1829) היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית וחבר הסנאט של ארצות הברית מניו המפשייר.
ביוגרפיה

שיף נולד ב-16 בנובמבר 1755 בפורטסמות' שבפרובינציית ניו המפשייר, השלים לימודי מכינה קדם אקדמית וסיים את לימודיו במכללת הרווארד ב-1774. הוא עסק במסחר, ולאחר מכן היה חבר בבית הנבחרים של ניו המפשייר מ-1788 עד 1790, חבר בסנאט של ניו המפשייר ב-1791, 1793 ו-1799, וחבר במועצה המבצעת של המדינה ב-1799.
שייף נבחר כפדרליסט לקונגרס השישי, וכיהן מ-4 במרץ 1799 עד 3 במרץ 1801; לאחר מכן הוא נבחר לסנאט האמריקני וכיהן מ-4 במרץ 1801 ועד להתפטרותו ב-14 ביוני 1802. בשנת 1815, שיף נבחר לחבר באגודת העתיקות האמריקאית, ובשנת 1816 הוא נכשל בניסיונו להיבחר לתפקיד מושל ניו המפשייר. הוא מת ב-5 בדצמבר 1829 בפורטסמות' ונקבר בבית הקברות של כנסיית סנט ג'ון.
חטיבת החי"ר הצפונית

| --- | --- |

 פרטים
 מדינה:  ישראל ישראל
 שיוך:   צה"ל
 סוג:  חטיבת חי"ר מילואים
 אירועים ותאריכים
 תקופת הפעילות:  2019–הווה (כ־6 שנים)
 מלחמות:  מלחמת חרבות ברזל
 פיקוד
 יחידת אם:   פיקוד העורף
 יחידות בת:  גדוד 982  גדוד 9214  גדוד 9239  גדוד 9311
 דרגת המפקד:    אלוף-משנה
 מפקד נוכחי:  גור רוזנבלט
חטיבת החי"ר הצפונית (חטיבת האר"י 5692) היא חטיבת חיל רגלים במילואים הפועלת תחת אוגדת יערה של פיקוד העורף. יעודה הוא פעילות ככוח לוחם בעורף להגנת יישובי גבול הצפון וסיוע לתושבי היישובים בשעת חירום.
החטיבה הוקמה ב-2018 בהנחיית אלוף פיקוד העורף, תמיר ידעי, שמינה את אלוף-משנה ליאור נגר להקים את החטיבה ולשמש כמפקדה הראשון.
לחטיבה ארבעה גדודי חי"ר קל: 982, 9214, 9239, 9311. רוב חיילי החטיבה שירתו בשירות סדיר בחטיבות החי"ר השונות בצה"ל.
בשנת 2023, נבחר גדוד 9311 לקבל תעודת הצטיינות מנשיא המדינה, על ידי ועדה שהתקיימה בראשות מפקד מערך התמרון והגיס הצפוני, אלוף סער צור. תעודת ההצטיינות ניתנה כאות הערכה על הצטיינותו בשגרה ובחירום.
מבנה והיסטוריה

החטיבה מורכבת מארבעה גדודי חי"ר, שטרם הקמת החטיבה היו מפוזרים תחת יחידות שונות.
החטיבה הוקמה בשנת 2018, לאור השתנות האיומים בגזרה הצפונית, להגנה על אזרחי ישראל במקרה של חדירת מחבלים בגזרה הצפונית במקביל להענקת סיוע איכותי ליישובים צמודי גדר ולרשויות מתקשות תחת אש.
כחלק מהפקת הלקחים אחרי ״שומר חומות״ התעדכן יעוד החטיבה. המשימה החדשה שהוטלה עליה - היא להגן על הצירים המרכזיים והמתקנים האסטרטגים במדינה. כיום, החטיבה נותנת מענה למגוון איומים החל מבט"פ ועד הגנה מפני אויב חיצוני שיפעל לאיים על אינטרסים אזרחיים וצה״ליים בגזרה הצפונית.
החטיבה היא חטיבת אחות של חטיבת דניאל.
פעילות מבצעית > מלחמת חרבות ברזל

במלחמת חרבות ברזל החטיבה הוקפצה תחילה לצפון הארץ, להגנת היישובים בגזרת קו התפר הצפוני. בהמשך החטיבה ביצעה משימות ייחודיות תחת מפקדת העומק. החטיבה ביצעה פעולות רבות במהלך הלחימה, ובהן משימות הגנה על יישובי העוטף, זיכוי וסריקת יישובים, איתור נעדרים וכן משימות חוצות לתוך שטח הרצועה.
פעילות מבצעית > תעסוקה מבצעית

כלל גדודי החטיבה משובצים לתעסוקה מבצעית בגזרת אוגדת יהודה ושומרון.
מפקדי החטיבה

| שם | תקופת כהונה | הערות |
| --- | --- | --- |
| ליאור נגר | 2018 - 2022 |  |
| גור רוזנבלט | 2022 - |  |
ראו גם

חטיבת דניאל
הערות שוליים

↑   אלו 21 יחידות המילואים שקיבלו תעודות הצטיינות מנשיא המדינה, באתר צה"ל, 12 ביוני 2023
↑    יאיר קראוס, ‏לראשונה בצה"ל: חטיבת מילואים קרבית להגנת העורף – בעורף, בעיתון מקור ראשון, 27 בנובמבר 2019
↑   מיה צדוק, זו החטיבה שתבטיח את חופש התנועה במלחמה הבאה, באתר צה"ל, 2 באוגוסט 2022
איכבוד גודווין

איכבוד גודווין (באנגלית: Ichabod Goodwin‏; 8 באוקטובר 1794 – 4 ביולי 1882) היה המושל ה-27 של ניו המפשייר מ-1859 עד 1861.
ביוגרפיה

גודווין נולד ב-8 באוקטובר 1794 בקהילת ברוויק, מסצ'וסטס (שידועה היום בשם נורת' ברוויק, מיין). הוא הפך לסוחר בפורטסמות', ניו המפשייר שעבד בבית הספירה של סמואל לורד, הפך להיות אדון ובעל חלק של כמה ספינות, ובסופו של דבר לבעלים של שתי מסילות ברזל, שני בנקים ומפעל טקסטיל. בשנת 1827 נישא לשרה פרקר רייס. בתם סוזן נישאה לאדמירל ג'ורג' דיואי.
גודווין נבחר לנציג המדינה, כאשר התמודד כוויגי, בשנים 1838, 1843, 1844, 1850, 1854 ו-1856. ב-1856 הוא התמודד, והפסיד, כמועמד הוויגי האחרון לתפקיד מושל ניו המפשייר. הוא החליף מפלגה, הפך לרפובליקני, וניצח בבחירות למושל המדינה ב-1859, ושוב ב-1860. הוא היה ציר כללי מניו המפשייר לכנסים הלאומיים שבהם הנרי קליי, זאכרי טיילור ווינפילד סקוט אשר היו מועמדים על ידי הוויגים לנשיאות, שימשו כסגן הנשיא של שני הגופים הראשונים.
במהלך כהונתו, בית המחוקקים בניו המפשייר ביטל את בתי המשפט של תביעות נפוצות, והעביר את חובותיהם לבית המשפט העליון של המדינה. גודווין תמך בהחלטת חקיקה המתנגדת להרחבת העבדות, ובפעולה נגד מהגרים שמטרתה להגדיר את סמכויות בתי המשפט של המשטרה לדכא "אי-מתינות". הוא גם תמך במאמצים להסדיר את מסילות הברזל.
האינטרסים העסקיים של גודווין היו קשורים מאוד בחומרי גלם, כגון כותנה, שיוצרו על ידי עבדים במדינות הדרום ובמקומות אחרים.
במאי 1861, עם תחילת מלחמת האזרחים, הגיב גודווין לקריאות הראשונות לחיילים על ידי הלוואות כנגד שמו שלו כדי לצייד שני רגימנטים. בית המחוקקים אישר את פעולתו של המושל כאשר הם התכנסו למושב בחודש שלאחר מכן.
הוא מת בפורטסמות' ב-4 ביולי 1882.
עיטורים

ב-1888 הוקדשה בפארק חדש אנדרטה מאבץ לחיילים ולמלחים בניו המפשייר ששירתו במלחמת האזרחים. הפארק נקרא פארק גודווין לכבוד שירותו של גודווין במהלך המלחמה. הפארק והפסל היו ממוקמים מול אחוזת משפחת גודווין ברחוב איזלינגטון.
בשנת 1963 הועברה אחוזת גודווין, שעמדה בפני הריסה, מרחוב Islington ל-Strawbery Banke לשימור. בשנת 1970 הועבר הבית רשמית לסטרוברי בנקה על ידי מדינת ניו המפשייר.
הערות שוליים

↑  Penrose, Charles (1956). Ichabod Goodwin (1794–1882). Newcomen Society in North America. נבדק ב-27 באפריל 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Badger Clarke, John (1882). Sketches of successful New Hampshire Men. J.B. Clarke. נבדק ב-27 באפריל 2011. {{cite book}}:  (עזרה)
↑  Sammons, Mark J.; Cunningham, Valerie (2004). Black Portsmouth: Three Centuries of African-American Heritage. Durham, New Hampshire: University of New Hampshire Press. pp. 128. ISBN 9781584652892. LCCN 2004007172. OCLC 845682328. אורכב מ-המקור ב-2016-08-10. נבדק ב-2009-07-27.
↑  Johnson, Rossiter; Brown, John Howard, eds. (1906). The Twentieth Century Biographical Dictionary of Notable Americans. Vol. IV. Boston: American Biographical Society. נבדק ב-2022-03-29 – via Internet Archive.
1 2 3  Robinson, J. Dennis (1999). "Our Monuments: Soldiers and Sailors, Portsmouth NH". Seacoast NH. נבדק ב-31 במאי 2017. Dedication of the Sailors and Soldiers Monument on July 4, 1888 was marked by pomp, parades and oration at the new Goodwin Park area. The new park was named for Ichabod Goodwin of Portsmouth, New Hampshire governor during the Civil War. It was located across from his family mansion on Islington Street. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  "Goodwin Mansion". Strawbery Banke Museum. Strawbery Banke Museum. נבדק ב-2022-03-29.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1192484622  ISNI: 0000 0000 5443 709X  LCCN: nr97035857  SNAC: w6xk8vz0  VIAF: 4838213   WorldCat (עם VIAF): 4838213 
אחוזת גודווין השתמרה והיא חלק ממתחם מוזיאון Strawbery Banke בפורטסמות', ניו המפשייר.
פארק גודווין
ג'וזף לנייר ויליאמס

ג'וזף לנייר ויליאמס (באנגלית: Joseph Lanier Williams‏; 23 באוקטובר 1810 – 14 בדצמבר 1865) היה פוליטיקאי אמריקאי שייצג את המחוז השלישי של טנסי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביוגרפיה

ויליאמס נולד ליד נוקסוויל, טנסי ב-23 באוקטובר 1810. לאחר השלמת לימודי הכנה, הוא למד באוניברסיטת מזרח טנסי ובאקדמיה הצבאית של ארצות הברית בווסט פוינט. הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין והחל לעסוק בכך בנוקסוויל, טנסי. הוא התחתן עם מלינדה ר. ויליאמס ונולדו להם ארבעה ילדים.
ויליאמס נבחר כוויגי לקונגרסים ה-25, ה-26 וה-27, וכיהן מ-4 במרץ 1837 עד 3 במרץ 1843. הוא נכשל בניסיונו להיבחר מחדש ב-1842. לאחר מכן הוא עסק בעריכת דין בוושינגטון הבירה.
ויליאמס מונה לשופט של בית המשפט העליון הטריטוריאלי בדקוטה על ידי הנשיא אברהם לינקולן, וכיהן בתפקיד זה מ-1861 עד 1865. ההיסטוריון דואן רובינסון כתב על ויליאמס, ועל בן זמנו ב. פ. ויליסטון, כי "לא ויליסטון ולא ויליאמס השאירו תיעוד, או עשו רושם שממנו ניתן לברר כל שיפוט הולם של יעילותם".
ויליאמס מת בנוקסוויל, טנסי ב-14 בדצמבר 1865. הוא נקבר בבית הקברות אולד גריי בנוקסוויל. הוא היה בנו של הסנאטור האמריקני ג'ון ויליאמס.
הערות שוליים

↑  "Joseph Lanier Williams" (PDF). Politicalfamilytree.com. נבדק ב-5 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joseph Lanier Williams". Govtrack US Congress. נבדק ב-5 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joseph Lanier Williams". Biographical Directory of the United States Congress. נבדק ב-5 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Joseph Lanier Williams". The Political Graveyard. נבדק ב-5 במרץ 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: no2008018166  SNAC: w6ng4qpq  US Congress: W000524  VIAF: 73654567   WorldCat (עם VIAF): 73654567
אדוארד אדלברט דויזי

| --- | --- |

 לידה:  13 בנובמבר 1893 יום, ארצות הברית 
 פטירה:  23 באוקטובר 1986 (בגיל 92) סנט לואיס, ארצות הברית 
 מקום קבורה:  Oak Hill Cemetery 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין 
 מנחה לדוקטורט:  אוטו פולין 
 מוסדות:  אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס  אוניברסיטת סנט לואיס 
 פרסים והוקרה:  פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (1943)  פרס וילארד גיבס (1941) 
 תרומות עיקריות
 חקר הביוכימיה - גילוי הוויטמין K
 
אדוארד אדֶלבֶּרט דוֹיְזי (באנגלית: Edward Adelbert Doisy;‏ 13 בנובמבר 1893 – 23 באוקטובר 1986) היה ביוכימאי אמריקאי. דויזי זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה בשנת 1943 על הזיהוי של ויטמין K והמבנה הכימי שלו, יחד עם שותפו למחקר הנריק דאם.
קורות חיים

דויזי נולד בשנת 1893 ביוּם שבאילינוי, לאדוארד פרז דויזי (דואזי דה וילארז'ן Perez Doisy de Vilargennes), סוכן מכירות בעל שורשים צרפתיים, ולאדה לבית אליי.
הוא למד באוניברסיטת אילינוי, שם קיבל תואר הראשון בשנת 1914 ותואר שני בשנת 1916. משם, המשיך לאוניברסיטת הרווארד, שם עשה את הדוקטורט שלו בשנת 1920.
משנת 1915 ועד שנת 1917 היה דויזי עוזר מחקר בביוכימיה באוניברסיטת הארוורד, ומשנת 1917 עד 1919 שירת בבית הקברות הצבאי של צבא ארצות הברית.
בשנת 1918, נישא אדוארד א. דויזי לאליס אקרט. הם התגוררו בסנט לואיס, והיו להם ארבעה בנים.
משנת 1919 עד 1923, עבד כמדריך ופרופסור בבית הספר לרפואה באוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, ובשנת 1923 מונה לפרופסור לביוכימיה בבית הספר לרפואה שבסנט לואיס.
בשנת 1924, קודם דויזי לתפקיד מנהל המחלקה לביוכימיה, תפקיד שהחזיק עד פרישתו בשנת 1965.
פעילות מדעית

דויזי עסק במחקרים ביוכימיים בנושא הורמוני המין, והוויטמינים K1 ו-K2. בבית הספר לרפואה שבסנט לואיס, הוא עבד עם אדגר אלן על טכנולוגיית עידון ציטולוגיית הנרתיק בשביל מבדק של עוצמת הורמון האסטרוגן בעכברות כרותות שחלה.
בשנים 1930 – 1929, הצליח בבידוד האסטרוגן. במקביל אליו, הגיע להישג זה גם חוקר גרמני בשם אדולף בוטנאנדט.
עבודתו בנושא פתחה את מחקר הפוריות להערכה ביוכימית, והיו לה השלכות על התפתחות ביולוגיית הרבייה ואמצעי המניעה.
בשנת 1939, בעזרתו של הנריק דאם ובשיתוף פעולה עם פאול קארר, הצליח בבידוד כמעט טהור של ויטמין K, בצורה של שמן זהוב. באותה שנה פרסם, בשיתוף עם אדגר אלן וק. ה. דנפורט, ספר על מחקרו הנקרא "Sex and internal secretions", שפירושו בעברית: “מין והפרשות פנימיות”.
בשנת 1940, בשיתוף עם תאייר, מק'קורקודל, מק'קי ובלינקי, למדו את האנלוגים של ויטמין K, והצליחו לבסס את ההבחנה שבין ויטמין K1, אותו בידדו מאספספת, לוויטמין K2, אותו בידדו מדגים. פעולתו של הוויטמין K2 דומה לזו של ויטמין K1, אבל מבנהו שונה במקצת.
בשנת 1939, אף הצליחו דויזי ושותפיו לסנתז ויטמין K באופן מלאכותי.
על עבודתם בנושא הוויטמין K, זכו דויזי ודאם בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1943.
בנוסף לעבודה זו בנושא ויטמין K, דויזי חקר גם נושאים אחרים. הוא שיפר את שיטות הזיהוי והבידוד של האינסולין, ותרם רבות לידע בנושא האנטיביוטיקה, והמטבוליזם של חומצות מרה.
פרסים ואותות כבוד

דויזי מחזיק בתואר דוקטור לשם כבוד במספר אוניברסיטאות, בהן: אוניברסיטת ייל, אוניברסיטת וושינגטון בסנט לואיס, אוניברסיטת שיקגו, אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, אוניברסיטת פריז וסנטרל קולג'.
בשנים 1932 ו-1935, היה חבר בחבר הלאומים לתקינות הורמוני מין.
בשנת 1943, זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה על מחקר משותף שערך עם הנריק דאם.
בשנים 1945 – 1943, היה נשיא האגודה האמריקאית לביוכימיה (ASBMB).
בשנים 1950 – 1949, היה נשיא האגודה האנדוקרינית.
בשנים 1951 – 1949, היה נשיא האגודה הניסיונית לביולוגיה ורפואה.
בשנת 1955, שונה שם המחלקה שבה עבד למחלקת אדוארד א. דויזי, על שמו.
ראיין ויטני

| --- | --- |

 לידה:  24 באפריל 1998 (בת 26) מנהטן ביץ', ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס 
 בן או בת זוג:  ג'ק גריפו  Devon Bagby 
 פרופיל ב-IMDb
 
ראיין ויטני (באנגלית: Ryan Whitney; נולדה ב-24 באפריל 1998) היא שחקנית אמריקאית.
ביוגרפיה

ראיין ניומן נולדה ב-24 באפריל 1998 וגדלה בשכונת מנהטן ביץ' (אנ') בברוקלין, ניו יורק. היא למדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וסיימה בהצטיינות את לימודיה בשנת 2019 עם תואר ראשון בפסיכולוגיה.
קריירה

הופעת הבכורה של ראיין הייתה בסרט הקולנוע מפלצת של בית ובסרט "זום". בטלוויזיה, היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה של דיסני האנה מונטנה בתור מיילי צעירה וכן בסדרה המקורית של ערוץ דיסני גוד לאק צ'ארלי. מאוחר יותר, היא הופיעה בתור האנטגוניסטית ג'ינג'ר פלקון בסדרה- "Zeke and Luther" .  בשנת 2010, זכתה ראיין בפרס האמן הצעיר להופעה הטובה ביותר בסדרת טלוויזיה של שחקנית ראשית.
בשנת 2012, לוהקה ראיין לתפקיד אמילי הובס בקומדיית המצבים "תראו את אבא...", שהוצגה לראשונה בערוץ "Nick at Nite" ב-6 באוקטובר 2012.הסדרה רצה במשך שלוש עונות לפני שהסתיימה ב-2015. בסוף יולי 2014 היא נסעה לקמבודיה, ותמכה כדי לתמוך בארגון "הפר אינטרנשיונל". בשנת 2015, לוהקה ראיין לתפקיד בסרט שארקנדו 3.
בשנת 2024, שיחקה בדרמה הביוגרפית "רייגן" על חייו של נשיא ארצות הברית רונלד רייגן, בתור מרגרט קליבר.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | מפלצת של בית | אלייזה | דיבוב |
| 2006 | זום (אנ') | סינדי קולינס |  |
| 2008 | Lower Learning | קרלוטה |  |
| 2016 | Super Novas | מרסי |  |
| 2016 | The Thinning | שרה פוסטר |  |
| 2017 | Alexander IRL | לו |  |
| 2023 | Exposure | איזי |  |
| 2023 | The Man in the White Van | אם צעירה |  |
| 2024 | Good Bad Things | נטלי |  |
| 2024 | Spin the Bottle | מילה ג'יין |  |
| 2024 | רייגן | מרגרט "מוגס" קליבר |  |
| TBA | Black Friday | טרייסי |  |
| TBA | Notes | ג'סיקה |  |