stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
עצי אשוח (סדרת סרטים)
הסרטים > הסדרה העיקרית > עצי אשוח 1914 (2014)

יצא לאקרנים ב-25 בדצמבר 2014 ושווק בישראל בשם יולקי 1914.
במתכונת דומה לסרטים הקודמים, הסרט מגולל כמה סיפורים אך מתמקד למעשה באופן שבו חגגו את ליל השנה החדשה, בתקופת הצאר, בשנה הראשונה לפרוץ מלחמת העולם הראשונה ובששת החודשים הראשונים למעורבות המדינה במלחמה. הסרט מורכב משש נובלות המספרות את סיפורן של משפחות עירוניות וכפריות, עשירות ועניות בבתי אחוזה, בערים ובעיירות הקטנות של רוסיה. מהווה סרט פריקוול לסרטים האחרים בסדרה.
הסרטים > הסדרה העיקרית > עצי אשוח 5 (2016)

יצא לאקרנים ב-22 בדצמבר 2016 ומורכב משבע נובלות המתרחשות בחמישה ערים שונים, על תחנת החלל הבינלאומית ועל גבי פלטפורמת הנפט פריראזלומנאיה שנמצאת בים ברנץ. מהווה סרט המשך לסרט עצי אשוח 3. שווק בישראל תחת השם יולקי 5.
בשנה החדשה גיבורי הסרט ממשיכים לעשות שטויות ולקוות לנס. בוריס צריך איכשהו להחזיר את האושר המשפחתי ובשביל זה הוא מוכן לגנוב פינגווין מחברו הטוב ביותר – ז'ניה. גולשי סקי וסנובורד, שעד היום לא הצליחו להתבגר, מנהלים מרדף מטורף אחר עץ חג המולד. סבתא מניה מתחילה להשתלט על האינטרנט במטרה למצוא אהבה ישנה. פרופסור מיקטרינבורג נרגע סוף סוף, אך עכשיו הוא משתגע מקנאה. בצפון הרחוק, מהנדס הבטיחות חייב לקחת את הסיכון, ולבסוף, להצהיר על האהבה. ולפינגווין יש רק מטרה אחת: להתיישב על הביצה.
הסרטים > הסדרה העיקרית > עצי אשוח חדשים (2017)

יצא לאקרנים ב-21 בדצמבר 2017. מגולל את קורות גיבורי הסרטים הקודמים בערב השנה החדשה, לקראת כניסת שנת 2018.
הסרט שווק בישראל תחת השם נובי יולקי מבלי לתרגם את השם והוקרן באולמות הקולנוע של גלובוס מקס החל מה-15 בינואר 2018.
הסרטים > הסדרה העיקרית > עצי אשוח אחרונים (2018)

יצא לאקרנים ב-27 בדצמבר 2018. מגולל את קורות גיבורי הסרטים הקודמים בערב השנה החדשה, לקראת כניסת שנת 2019. שווק בישראל בשם "יולקי: הסוף", בבתי הקולנוע של גלובוס מקס וסינמה סיטי מ-27 בדצמבר 2018, במקביל להקרנתו ברוסיה.
הסרטים > הסדרה העיקרית > עצי אשוח 8 (2021)

הסרט יצא לאקרנים ב־16 בדצמבר 2021 ומככבים בו פיליפ קירקורוב, אולגה בוזובה, אלכסנדר רובאק, סרגיי סבטלאקוב ואיוואן אורגנט.
הסרטים > סרטי ספין-אוף > עצי אשוח פרוותיים (2015)

בשל הצלחתו הקופתית של עצי אשוח 3, הוחלט להפיק ספין אוף. יצא לאקרנים ב-29 בינואר 2015.
גיבורי הסרט הם שני כלבים מהעיר סמרה, פיראט ויוקו, שהבעלים שלהם היא ילדה בשם נסטיה הנשלחת להתגורר עם סבתה בסנקט פטרבורג בעוד הכלבים נשארים בבית, בדיוק כשגנבים מנסים לפרוץ לבית.
שחקנים ודמויות ראשיות

| הדמות | הסרט> עצי אשוח | הסרט> עצי אשוח 2 | הסרט> עצי אשוח 3 | הסרט> עצי אשוח 1914 | הסרט> עצי אשוח 5 | הסרט> עצי אשוח חדשים | הסרט> עצי אשוח אחרונים | הסרט> עצי אשוח 8 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |

דמות המספר / הקצין: קונסטנטין חבנסקי
בוריס: איוואן אורגנט
יבגני: סרגיי סבטלאקוב
אוליה (אשתו של בוריס): ילנה פלאקסינה
אוליה (אשתו של יבגני) / אנטונינה: אירינה ארחיפובה
| קוליה / פיודור | אלכסנדר דומוגארוב הבן | אלכסנדר דומוגארוב הבן | אלכסנדר דומוגארוב הבן | אלכסנדר דומוגארוב הבן | אלכסנדר דומוגארוב הבן | אלכסנדר דומוגארוב הבן | אלכסנדר דומוגארוב הבן |  |
| דימון / מיטיה | אלכסנדר גולובין | אלכסנדר גולובין | אלכסנדר גולובין | אלכסנדר גולובין | אלכסנדר גולובין | אלכסנדר גולובין | אלכסנדר גולובין |  |
| הסבתא מאניה | גלינה סטחאנובה | גלינה סטחאנובה | גלינה סטחאנובה | גלינה סטחאנובה | גלינה סטחאנובה |  |  |  |
| ואריה | אלינה בולינקו |  |  |  | אלינה בולינקו |  |  |  |
| וובה | סרגיי פוחודאייב |  |  |  | סרגיי פוחודאייב |  |  |  |
| אנדריי / דרקון / פרופסור |  | גושה קוצנקו | גושה קוצנקו |  | גושה קוצנקו |  |  |  |
| איש המנגנון הנשיאותי / הרוזן | ויקטור ורז'ביצקי |  |  | ויקטור ורז'ביצקי |  |  |  |  |
| כבאי / הקצין טרחאן-מואורבוב | דאטו בחטאדזה |  |  | דאטו בחטאדזה |  |  |  |  |
| ליוחה / פיוטר | ארתור סמוליאנינוב |  |  | ארתור סמוליאנינוב |  |  |  |  |
| קסניה / ז'ניצ'קה |  |  |  |  | קתרינה שפיצה | קתרינה שפיצה |  |  |
| יוליה / אמא | מריה פורושינה |  |  | מריה פורושינה |  |  |  |  |
| אלינקה | יקטרינה וילקובה |  |  |  |  |  |  |  |
| השוטר | סרגיי גרמאש |  |  |  |  |  |  |  |
| פאבל | ניקיטה פרסניאקוב | ניקיטה פרסניאקוב |  |  |  |  |  |  |
| ורה ברז'נבה | ורה ברז'נבה | ורה ברז'נבה |  |  |  |  |  |  |
| הקצין הדוד יורה |  |  |  |  |  | דמיטרי נאגייב | דמיטרי נאגייב |  |
| סנקה / דניס |  |  | אנטון בוגדאנוב | אנטון בוגדאנוב |  | אנטון בוגדאנוב |  | אנטון בוגדאנוב |
| קומארובסקי |  |  |  |  |  |  | מארק בוגאטירב |  |
| אנדריי |  |  |  |  |  | דנייל ואחרושב | דנייל ואחרושב |  |
| אמא של אנדריי |  |  |  |  |  | ילנה יאקובלבה | ילנה יאקובלבה |  |
| מרינה |  |  |  |  |  | יוליה אלכסנדרובה | יוליה אלכסנדרובה |  |
| יגור אורלוב |  |  |  |  |  | דנייל מוראביוב-איזוטוב |  |  |
| ויקטור אורלוב |  |  |  |  |  | סרגיי פוסקפאליס |  |  |
| דמות ללא שם |  |  |  |  |  |  |  | פיליפ קירקורוב |
| דמות ללא שם |  |  |  |  |  |  |  | אולגה בוזובה |
| דמות ללא שם |  |  |  |  |  |  |  | אניה צ'יפובסקאיה |
| דמות ללא שם |  |  |  |  |  |  |  | יבגני קוליק |
| דמות ללא שם |  |  |  |  |  |  |  | אלכסנדר רובאק |
הערות שוליים

↑  נובי יולקי באתר עין הדג
↑  https://youtu.be/ReteVoECH3k
| עצי אשוח |
| --- | --- | --- |
| סרטים | עצי אשוח (2010) • עצי אשוח 2 (2011) • עצי אשוח 3 (2013) • עצי אשוח 1914 (2014) • עצי אשוח 5 (2016) • עצי אשוח חדשים (2017) • עצי אשוח אחרונים (2017) • עצי אשוח 8 (2021) |  |
| ספין אוף | עצי אשוח פרוותיים |  |
| שונות | טימור בקממבטוב • איוואן אורגנט • סרגיי סבטלאקוב • פיוטר פיודורוב |  |
פאולו בנטו

פאולו בנטו (בפורטוגזית: Paulo Bento; נולד ב-20 ביוני 1969) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ומאמן כדורגל המשמש כיום כמאמנה של נבחרת איחוד האמירויות הערביות.
קריירת משחק

הוא שיחק בליגת העל הפורטוגזית במועדונים הקטנים מועדון הכדורגל בנפיקה, אסטרה דה אמדורה עמה זכה בגביע הפורטוגזי בעונת 1989/1990 וויטוריה דה גימארייש לפני שהגיע לבנפיקה ליסבון ב-1994, בה זכה שוב בגביע הפורטוגזי. לאחר מכן שיחק בליגה הספרדית בקבוצת ריאל אוביידו. ב-2000 עבר לקבוצת ספורטינג ליסבון, שם סיים את הקריירה שלו כשחקן. הוא היה שחקן פעיל בעונת 2002, בה זכתה הקבוצה בדאבל ובסופר קאפ הפורטוגזי כששיחק בה 31 משחקים וכבש שער אחד.

הוא שיחק את משחק הבכורה שלו בנבחרת פורטוגל ב-15 בינואר 1992 ושיחק במדי הנבחרת ביורו 2000 ובמונדיאל 2002. בחצי גמר יורו 2000, בו הפסידה פורטוגל לצרפת, הושעה בנטו לחצי שנה על ידי אופ"א, יחד עם שני שחקנים נוספים, בעקבות התפרעותם בסיום המשחק.
קריירת אימון

לאחר שפרש ממשחק פעיל בקבוצת ספורטינג ליסבון, מונה למאמן הקבוצה הצעירה של המועדון, וזכה עמה באליפות 2005. לאחר פיטורי מאמן הקבוצה הבוגרת, חוסה פסיירו, באמצע עונת 2005/2006, מונה למאמן במקומו, למרות היותו חסר ניסיון יחסית. הוא הוביל את הקבוצה למקום השני בליגה בעונה זו וגם בעונה שלאחריה, מקום שמבטיח השתתפות גם בליגת האלופות. ב-2006 זכה בפרס מאמן השנה של הליגה הפורטוגזית. הוא העלה מהקבוצה הצעירה את השחקנים נאני, מיגל ולוזו וז'ואאו מאוטיניו שבלטו מאוד גם בהמשך. ב-2007 חתם על הארכת חוזהו בשנתיים נוספות. הקבוצה זכתה בגביע הפורטוגזי ובסופר קאפ הפורטוגזי ב-2007 וב-2008 ולא הפסידה בכל משחקי הבית שלה בעונת 2007/2008.
בנובמבר 2008 עלתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה לשלבי הנוק-אאוט של ליגת האלופות, אך הפסידה בשמינית הגמר לבאיירן מינכן 12-1 בסיכום שני המשחקים. הפסד זה בשילוב סגנון משחק לא אטרקטיבי עורר עליו את זעם האוהדים, אך הנשיא החדש של המועדון החתים אותו לשנתיים נוספות. את עונת 2009/2010 החל המועדון בצורה לא טובה, כאשר הודח ממוקדמות ליגת האלופות על ידי פיורנטינה ולאחר תשעה משחקי ליגה היה מדורג שביעי בטבלה. בנובמבר 2009, לאחר תיקו 1-1 במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית, התפטר בנטו מתפקידו.
בספטמבר 2010, לאחר התחלה לא טובה של משחקי מוקדמות יורו 2012, החליף את קרלוס קיירוש כמאמן נבחרת פורטוגל בחוזה עד לאחר הטורניר. הוא הוביל את הנבחרת עד לחצי גמר היורו, שם הפסידה לספרד בדו-קרב פנדלים. במוקדמות מונדיאל 2014 סיימה הנבחרת במקום השני בבית 6 וניצחה את שוודיה בפלייאוף כדי להעפיל למונדיאל בברזיל. באפריל 2014 הוארך חוזהו עד לאחר יורו 2016.בספטמבר 2014 התפטר בנטו מתפקידו בנבחרת פורטוגל לאחר הפסד 1:0 לאלבניה במסגרת מוקדמות יורו 2016.
ב-11 באוגוסט 2016 מונה למאמן אולימפיאקוס מהליגה היוונית. ב-6 במרץ 2017 פוטר בנטו מאולימפיאקוס.
ב-11 בדצמבר 2017 מונה בנטו למאמן צ'ונגצ'ינג ליפאן מליגת העל הסינית. ב-22 ביולי 2018 סיים את תפקידו לאחר תוצאות מאכזבות.
ב-17 באוגוסט 2018 מונה למאמן נבחרת דרום קוריאה.
פאסולדה

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק שעועית מצרי 
 מטבח:  המטבח היווני, המטבח הקפריסאי 
 מוצא:  יוון 
 מרכיבים עיקריים:  שעועית מצויה 
 
פאסולדה כנזיד שעועית
פאסולדה (ביוונית: φασολάδα או φασουλάδα) הוא מרק מהמטבח היווני, הים תיכוני והמטבח הקפריסאי של שעועית לבנה יבשה, שמן זית וירקות. המרק נקרא לפעמים "האוכל הלאומי של היוונים".
מאפיינים

פאסולדה עשויה על ידי הרתחת שעועית עם עגבניות וירקות אחרים כגון גזר, בצל, פטרוזיליה, סלרי ועלי דפנה. לפעמים משתמשים ב"שעועית לימה" במקום שעועית לבנה. המתכונים משתנים במידה ניכרת, לרוב כוללים בשר כמו פסטירמה (בשר בקר מתובל מאוד, מיובש באוויר, שנמצא במטבחים של טורקיה, יוון, ארמניה, לבנון, מצריים ועוד) ושמן זית.
מנות דומות

מקבילי הפאסולדה הם ה-fagiolata של המטבח האיטלקי, פאסולה של המטבח הרומני, הפבדה של המטבח הספרדי ופייז'ואדה של המטבח הפורטוגזי והמטבח הברזילאי. מנה דומה במטבח הטורקי נקראת kuru fasulye והגרסה הערבית נקראת פסוליה ונמצאת במצרים, אתיופיה, עיראק, ירדן, לוב, ערב הסעודית, סודאן, סוריה ותימן.
הערות שוליים

↑  Λεξικό της κοινής Νεοελληνικής, 1998
פאפה דיופ

פאפה דמבה דיופ (נולד ב-4 בספטמבר 2003) הוא כדורגלן סנגלי המשחק כקשר אחורי במועדון הבלגי זולטה ורכם.
קריירה

דיופ נולד וגדל בסנגל ושיחק בקבוצת הנוער של דיאמבארס. ב-2022 חתם בזולטה ורכם, אך היה צריך להמתין כחודש עקב בעיות באישור העבודה שלו.
דיופ שיחק עם נבחרת הנוער של סנגל בגביע אפריקה עד גיל 20 ב-2023, כבש 5 שערים וזכה עם הנבחרת בטורניר. דיופ אף שיחק בנבחרת סנגל עד גיל 20 בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 ב-2023.
הערות שוליים

↑  Offor en Diop zijn de nieuwste aanwinsten bij Essevee, essevee
↑  Senegal announce squad for FIFA U-20 World Cup in Argentina, panafricafootball
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאפה דיופ".
פאולו גוצ'י

| --- | --- |

 לידה:  29 במרץ 1931 פירנצה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  1995 (בגיל 63 בערך) לונדון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  איטליה 
 
פאולו גוצ'י (באיטלקית: Paolo Gucci;‏ 29 במרץ 1931 – 10 באוקטובר 1995) היה איש עסקים ומעצב אופנה איטלקי. הוא היה המעצב הראשי וסגן הנשיא של המותג גוצ'י.
ביוגרפיה

פאולו גוצ'י נולד ב-29 במרץ 1931 בפירנצה, איטליה, לאולון פרייס ואלדו גוצ'י (אנ'), בנו של מייסד גוצ'י גוצ'יו גוצ'י (אנ'). הוא היה המעצב הראשי של גוצ'י בסוף שנות ה-60. בשנת 1978 מינה אותו אביו לסגן הנשיא של גוצ'י.
בשנת 1980 פתח פאולו עסק משלו בחשאי תחת השם "גוצ'י" מבלי לספר לאביו, וגם לא לדודו רודולפו. כשנודע להם, שניהם זעמו ופיטרו אותו בספטמבר 1980 מגוצ'י. בנוסף, הוא נתבע על ידי אביו אלדו על הפרת זכויות.
בשנת 1984 נקם פאולו באביו, ופיטר אותו מהחברה בעזרת בן דודו מאוריציו גוצ'י. בנוסף, פאולו גם דיווח למס הכנסה על העלמת מס של אביו. בשנת 1986 נידון אלדו לשנה ויום מאסר בגין העלמת מס. ב-1987 מכר פאולו את כל מניותיו בגוצ'י לאינסקורפ (אנ') תמורת 42.5 מיליון דולר. עקב הוצאת סכומי כסף מוגזמים והחלטות עסקיות גרועות, הוא הגיש בקשה לפשיטת רגל ב-1993.
חיים אישיים

ב-1952, פאולו גוצ'י התחתן עם איבון מושטו, ממנה נולדו לו שתי בנות, אליזבטה ופטריציה. נישואיהם התפרקו, ובשנת 1977, הוא התחתן עם בריטית בשם ג'ני גארווד ממנה נולדה לו בת אחת, ג'מה גוצ'י. בשנת 1990, הוא נפרד מאשתו השנייה ג'ני גארווד לאחר שניהל רומן עם פני ארמסטרונג בת ה-19. היו לו שני ילדים איתה מחוץ לנישואים, אליסה וגבריאל. ב-1994 הוא בילה חמישה שבועות בכלא על אי תשלום מזונות לאשתו השנייה ג'ני גארווד ולבתם. פאולו גוצ'י מת בלונדון ב-10 באוקטובר 1995, בגיל 64, מדלקת כבד כרונית בעיצומם של הליכי גירושין.
בתרבות

בסרט "בית גוצ'י" (2021), מגלם את פאולו גוצ'י השחקן האמריקאי ג'ארד לטו. באפריל 2021, בתו של פאולו, פטריציה גוצ'י, מתחה ביקורת על הצגתו של לטו (שיער לא מטופח, חליפת לילך) של אביה בסרט, והצהירה שהיא "עדיין מרגישה נעלבת". ההופעה של לטו זכתה בפטל הזהב לשחקן המשנה הגרוע ביותר בטקס פרסי פטל הזהב ה-42, וגם זכתה לשבחים ממבקרי קולנוע וזיכתה אותו במועמדויות לפרס הסרטים של המבקרים ולפרס הלוויין – שניהם לשחקן המשנה הטוב ביותר.
הערות שוליים

↑  Priya, Elan (15 באפריל 2021). "'Short, fat, ugly': Gucci family lashes out at cast appearance in new film". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Gucci v. Gucci Shops, Inc., 688 F. Supp. 916 (S.D.N.Y. 1988)" (באנגלית). נבדק ב-2 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  Shipp, E.R. (20 ביולי 1982). "A Gucci Sues Relatives". The New York Times. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gordon, Grant (2008). Family Wars: Stories and Insights from Famous Family Business Feuds. p. 213.
1 2  "Family Feud: The Guccis". Today I Found Out. 15 ביוני 2015. נבדק ב-2 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Guccio Gucci". The Florentine (באנגלית אמריקאית). 17 ביוני 2009. נבדק ב-12 באוקטובר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Moore, Claire (6 בינואר 2006). "Greed, Glamour, Gucci Galore: A Family Tale". ABC News (באנגלית). נבדק ב-1 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)תחזוקה - ציטוט: url-status (link)
↑  "OBITUARY : Paolo Gucci". The Independent. 13 באוקטובר 1995. ארכיון מ-2022-05-24. נבדק ב-2 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Gay Forden, Sara (2008). La saga dei Gucci. p. 57.
↑  "Paolo Gucci, Maverick Grandson of Fashion Guru, Dies In London". The Independent. 13 באוקטובר 1995. נבדק ב-2 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  פאולו גוצ'י, באתר "Find a Grave" (באנגלית)
↑  "Patrizia Gucci about Jenny Gucci: She's a fake Gucci!". New York Daily News. 23 בינואר 2009. נבדק ב-2 באוגוסט 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "House of Gucci Cast vs. Real Life". E!. 29 ביולי 2021. נבדק ב-2 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Gucci heirs worry over family depiction in Ridley Scott film". AP News. 15 באפריל 2021. נבדק ב-2 באוגוסט 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Nolfi, Joey (13 בדצמבר 2021). "West Side Story, Belfast storm Oscar race with 11 Critics Choice Awards nominations each: See the full list". Entertainment Weekly. נבדק ב-13 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Anderson, Erik (1 בדצמבר 2021). "'Belfast,' 'The Power of the Dog' lead 26th Satellite Awards nominations". AwardsWatch. נבדק ב-1 בדצמבר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  PLWABN: 9810588832605606  VIAF: 59151776828418012710   WorldCat (עם VIAF): 59151776828418012710 
הסמל של גוצ'י
פאפה סוארה

פאפה סוארה (בצרפתית: Papa Souaré; נולד ב-6 ביוני 1990) הוא כדורגלן סנגלי המשחק בקרוידון בעמדת המגן השמאלי.
קריירה

סוארה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת דיאמברס מליגת העל הסנגלית. בגיל 18 הצטרף לליל והתחיל בקבוצת המילואים של המועדון.
לאחר שלא זכה לדקות משחק רבות בליל, בקיץ 2012 הושאל לסטאד ריימס על מנת לצבור דקות משחק. במדי ריימס שיחק 23 משחקים ולא כבש אף שער ובסיום העונה חזר לליל כשחקן הרכב.
ב-1 בפברואר 2015 חתם ל-3 וחצי שנים בקריסטל פאלאס ששילמה עבורו 5.3 מיליון אירו.
באוגוסט 2019 סוארה חתם בטרואה מהליגה הצרפתית השנייה.
ב-6 בספטמבר 2021, סוארה חתם בצ'רלטון את'לטיק מהפוטבול ליג הראשונה.
ב-17 ביולי 2023 סוארה חתם במאת'רוול מליגת העל הסקוטית.
קריירה בינלאומית

ב-29 בפברואר 2012 סוארה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל בתיקו 0-0 נגד דרום אפריקה. סוארה השתתף עם הנבחרת באולימפיאדת לונדון וגביע אפריקה לאומות 2015. ב-29 במרץ 2016 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1-2 נגד ניז'ר.
ב-11 בספטמבר 2016 סוארה נפצע בתאונת דרכים בכביש M4 בה שבר את רגלו ואת לסתיו, פציעה שלפי טענת הרופאים תמנע מסוארה לשחק כדורגל בחצי שנה הקרובה.
פאוליניו דה ויולה

| --- | --- |

צילום משנת 2014
 לידה:  12 בנובמבר 1942 (בן 81) ריו דה ז'ניירו, ברזיל 
 שם לידה:  Paulo César Batista de Faria
 מוקד פעילות:  ברזיל 
 תקופת הפעילות:  מ-1965 
 עיסוק:  זמר-יוצר, זמר, מלחין, נגן
 סוגה:  סמבה, שורו, מוזיקת עם ברזילאית
 סוג קול:  טנור
 שפה מועדפת:  פורטוגזית 
 כלי נגינה:  קול, גיטרה, קווקיניו, מנדולינה
 שיתופי פעולה בולטים:  ארמיניו בליו דה קרוואליו,  אלטון מדיירס
 מספר צאצאים:  7 
 פרסים והוקרה:  פרס גראמי לטיני
 www.paulinhodaviola.com.br
 פרופיל ב-IMDb
 
צילום משנת 2012
פאוליניו דה ויולה (בפורטוגזית: Paulinho da Viola, בשמו המלא פאולו סזאר בטיסטה דה פאריה, נולד ב-12 בנובמבר 1942 בריו דה ז'ניירו) הוא זמר-יוצר ברזילאי, מלחין שירים בסוגות הסמבה ושורו ו"מוזיקת עם ברזילאית" MPB, גיטריסט, נגן קווקיניו ומנדולינה. פאוליניו דה ויולה נודע בהרמוניות המתוחכמות שלו ובקולו הרך והעדין ונחשב לחשוב בין מלחיני אסכולת הסמבה פורטלה שבריו דה ז'ניירו ולאחד מגדולי ה"סמביסטים " של ריו לצידם של קרטולה, זה קטי, נלסון קווקיניו, אלטון מדיירוס וקנדייה . עם להיטיו נמנים "Coração Leviano’, ‘Dança da Solidão’, ‘Foi um Rio que Passou em Minha Vida’ ו- ‘Muidinho’.
קורות חיים > ילדות ונעורים

פאולו סזאר בפטיסטה דה פאריה נולד בשנת 1942 ברובע בוטפוגו של ריו דה ז'ניירו במשפחה מעורה עמוקות בשמירת מסורת הסמבה. גדל לצידם של הוריו, אחיו, סביו והסנדקית שלו ברחוב פיניירו גימראאש.
עוד כילד התוודע פאוליניו מקרוב לאליטת מבצעי הסמבה של ריו. אביו, סזאר פאריה (או בשמו המלא - בנדיטו סזאר ראמוס דה פאריה), היה גיטריסט, חבר לשעבר בלהקת השורו "Época de Ouro" ("עידן הזהב"). שהתפרנס כפקיד בבית המשפט. האם נקראה פאולינה בטיסטה דוס סנטוס. מוזיקאים ידועים כמו פישינגיניה, ז'קוב דו בנדולים, טיה אמליה ודינה "סטה קורדס" (דינו "שבעה מתירים") פקדו לעיתים קרובות את ביתו לשם חזרות, בעוד פאוליניו הביט בהם במשך שעות. השתתף גם בערבים מאורגנים על ידי ז'קוב דה בנדולים. אחרי אירועים כאלה היה פאוליניו לוקח בעצמו את הגיטרה של אביו ופורט במיתריה את האקורדים המעטים שידע. בניגוד לרצון אביו, הפך גם הוא לגיטריסט. (אפיזודה המוזכרת בשיר הסמבה Catorze anos "כשהייתי בן 14") שכנע את אביו לקנות לו גיטרה ובגיל 15, בזמן שהיה תלמיד של מכללת ז'ואקים נבוקו, למד אצל מורה פרטי, ידיד של המשפחה, המלחין והנגן זה מריה לפי שיטת ההוראה הקלאסית של מתאו קרקאסי
מאוחר יותר הושפע פאוליניו על ידי הגיטריסט שיקו סוארס, שנודע בשם קניוטו דה פראיבה שאותו פגש בשנת 1959
השתתף במפגשי ג'ם אצל אומן המנדולינה ז'קוב דו בנדולים ועקב בעיון רב אחרי נגינתם של המוזיקאים המנוסים. כבר אז החל כותב ומלחין את שיריו .
יחד עם קבוצת חברים ארגן חבורת קרנבל (bloco de carnaval) בשם "Foliões on Rua Anália Franco" ("בלייני הרחוב אנליה פרנקו") בשם רחוב שבו גרה דודתו טרינדד, ברובע וילה ואלקיירה שבאזור המערבי של ריו. כשנהג לבקר אצל דודתו בסופי שבוע הרגיש לראשונה חופשי לבלות במסיבות הסמבה הליליות. הצטרף באותה תקופה למלחיני בית הספר לסמבה União de Jacarepaguá.
שם פגש יוצרי סמבה כמו קאטוני וז'ורז'ה משאו וניגן בקוואקיניו. בשנת 1962 יצר את "Pode Ser Ilusão", אחד הסמבות הראשונות שלו, שלא הוקלטה מעולם..
קורות חיים > המשך הקריירה האמנותית

בשנת 1963 הביא אותו בן דודו, אוסקר ביגודה, אל בית הספר אחר לסמבה, "קונז'ונטו פורטלה".
פאוליניו התוודע למלחיני בית הספר פורטלה ב"בר דה נוזיניו" שם בוצעה לראשונה הסבמה "Recado" (מסר) שהושלמה על ידי עמיתו, קסקיניה.
בכל זאת לא העז לחשוב על קריירה של אמן מקצועי ומלחין עד שפגש בשנת 1964 את המשורר ארמיניו בליו דה קרוואליו. באותם הימים סיים פאוליניו קורסים לטכנאות ולהנהלת חשבונות ועבד כפקיד בנק בריו.הוא הכיר את ארמיניו במפגשי הג'ם בביתו של ז'קוב דו בנדולים. השניים התיידדו ובקרוב התחילו ליצור שירים יחדיו. שירם המשותף הראשון היה "Duvide-o-dó" שאותו הקליטה הזמרת איזאוריניה גרסיה. פאוליניו התחיל אז להופיע עם שיריו במסעדה-בר "זיקרטולה" בריו, שהייתה בבעלותם של אמן הסמבה המפורסם קרטולה ושל אשתו, דונה זיקה.
הוא בחר בשם הבמה שלו בשנת 1965 כשהופיע כחבר בלהקת הסמבה A Voz do Morro (קול הגבעות), לצידם של זה קטי ואוסקר ביגודה. אחרי מפגש ההקלטה הראשון, אחד מאנשי חברת ההקלטות אמר לו "פאולו סזאר אינו שם של סמביסטה", ואכן זה היה שם שכיח מאוד בקרב העם. זה קטי יחד עם העיתונאי סרז'יו קבראל החליטו שייקרא מאז ואילך "פאוליניו דה ויולה" (כשהכוונה היא "פאוליניו גיטרה", מכיוון שוויולה או וויולאו -violão הוא השם הברזילאי לכלי נגינה זה).
בשנת 1965 תרם פאוליניו שלוש יצירות לתקליט Roda de Samba.
ב-1966 זכה שירו Memórias de um Sargento de Milícias (זכרונות של שוטר) בתחרות הקרנבל קריוקה. גם יצירות נוספות הצטיינו בתחרויות, למשל השיר Sinal Fechado בשנת 1969.
בשנות ה-1970 היה פאוליניו בשיא הקריירה שלו, כשהוא הציא אלבום אחד מדי שנה. שמו הפך למותג בחוגי הסמבה, השורו ומוזיקת העם הברזילאית "MPB ". תרמו לכך גם סיוריו ברחבי ברזיל והשתתפותו בפסטיבלים באירופה ובארצות הברית. בשנת 1972 ערך סיור הופעות באוסטרליה יחד עם  מריה בתניה ועם סבסתיאו טפז'וס .
תפוקתו והפופולריות שלו התחילו לדעוך באמצע שנות ה-1980 כשהחליט להתמקד בעיקר ביצירת שירים ופזמונים משלו. ב-1996 עלה שוב פרסומו אחרי הוצאת האלבום המהולל על ידי רבים "'Bebadosamba"', שבו שילב כוחות עם ארמיניו בליו דה קרוואליו ועם אלטון מדיירוס, כותבי שיריו הראשונים. אלבום זה מכר מעל 100,000 עותקים וזכה ל"תקליט זהב".
שיא ההצלחה עבור מלחין של סמבה הוא כשיצירה שלו זוכה להיבחר על ידי אחד מבתי הספר לסמבה (escola de samba) בימי הקרנבל השנתי בסמבדרום של ריו דה ז'ניירו. פאוליניו דה ויולה הצליח בכך מספר פעמים. השירים הזוכים צריכים להיות פשוטים ובני שניים או שלושה בתים. הם אמורים לדבר על אהבה, על געגועים (saudade) ,על שמחות הסמבה או על הקרנבל עצמו. שיר המקהלה או הפזמון צפויים להיות מושרים להנאת ההמונים למשך שבועות רבים ברחובות העיר. להבדיל מיוצרים כמו מרטיניו דה ויולה או שיקו בוארקה, נמנע פאוליניו דה ויולה ביצירותיו מרמזים לבעיות פוליטיות או חברתיות.
הודות ליפי מנגינותיו, למתינותו הפוליטית ולאישיותו הנעימה, נחשב דה ויולה למלחין האהוב ביותר של מוזיקת סמבה המסורתית במחצית השנייה של המאה ה-20.
פאוליניו דה ויולה יצר גם גרסה ברזילאית של השיר We are the world והשתתף ברוח זו גם במיזם למען צפון-מזרח ברזיל מוכה הבצורת באמצעות שיריו Chega de mágoa ו Seca d´água.
האמן זכה לשבחים על כישרונו לפרשנויות מוזיקליות אינדיבידואליות אולם ספג בקורת בנוגע להרמוניזציה ושילוב הקולות במקהלה.
קורות חיים > חייו הפרטיים

פאוליניו דה ויולה חי בריו דה ז'ניירו וממשיך לערוך סיורי הופעות ברחבי ברזיל.
הוא ידוע כאוהד קבוצת הכדורגל וסקו דה גמה.
פרסים ואותות הוקרה

2008 - פרס גראמי לטיני על האלסום Best Samba/Pagode Album – MTV Unplugged
2016 - פאוליניו דה ויולה נבחר לבצע גרסה איטית של המנון ברזיל באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016)
דמותו של פאוליניו דה ויולה בקולנוע

2003 - הבמאית איזבל ז'גואריבה הפיקה את הסרט התיעודי Meu Tempo é hoje - "זמני הוא עכשיו" - המוקדש לחייו וליצירתו של פאוליניו דה ויולה
הופיע בסרט התיעודי "סראוואה" בבימוי פייר ברוך
דיסקוגרפיה

1965 – Rosa de Ouro (ורד הזהב)
1965 – Roda de Samba (גלגל הסמבה) עם הלהקה "A voz do morro"
1966 – Roda de Samba Vol.2
1967 – Rosa de Ouro Vol.2
1968 – Os Sambistas, conjunto "A voz do morro" (הסמביסטים)
1968 – Samba na Madrugada,  (סמבה בשחר היום) - עם אלטון מדיירוס
1968 – Paulinho da Viola
1970 – Foi Um Rio Que Passou em Minha Vida (זה היה נהר (Rio) שחצה את חיי)
1971 – Paulinho da Viola
1971 – Paulinho da Viola
1972 – Dança da Solidão (ריקוד של בדידות)
1973 – Nervos de Aço (עצבים של פלדה)
1975 – Paulinho da Viola, ידוע גם כ- "Amor à Natureza" (אהבה לטבע)
1976 – Memórias Chorando (זיכרונות בוכים)
1976 – Memórias Cantando (זיכרונות שרים)
1978 – Paulinho da Viola
1979 – Zumbido (זמזום)
1981 – Paulinho da Viola
1982 – A Toda Hora Rola Uma estória (כל פעם מתגלגל סיפור)
1983 – Prisma Luminoso (מנסרת אור)
1989 – Eu canto Samba (אני שר סמבה)
1993 – Paulinho da Viola (International)
1996 – Bebadosamba
1997 – Bebadachama (Live)
1999 – Sinal Aberto com Toquinho (סימן פתוח ) יחד עם טוקיניו
2003 – Meu tempo é Hoje (Soundtrack) (זמני הוא עשכיו )
2007 – Acústico MTV (MTV Unplugged)
לקריאה נוספת

1977 ,Marcos Antônio Marcondes . Enciclopédia da música brasileira. Erudita, folclórica e popular. São Paulo: Art Editora.
הערות שוליים

1 2  M.A.Marcondes 1997  עמ' 590-592
1 2 3 4 5 6  D.Frazãu
↑  Encyclopedia Itaú Cultural
↑  "Rio Olympics 2016: פאוליניו דה ויולה שר את ההמניון הלאומי של ברזיל באולימפיאדה", Billboard'
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007345609605171  BIBSYS: 6080719  BNE: XX1582350  BnF: cb139376619 (data)  GND: 13513644X  ISNI: 0000 0000 5516 4871  LCCN: n83073582  MusicBrainz: 087fc778-c1ed-4f32-bff7-19f8eeba9e57  NKC: xx0145984  SUDOC: 176173358  VIAF: 22331908   WorldCat (עם VIAF): 22331908 
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "פאוליניו דה ויולה".
פאוליניו דה ויולה ב-27 בדצמבר 1977 בתיאטרון ג'ואו קאטאנו בריו דה ז'ניירו בתוכנית "חייבים לשיר". מארכיון הקרן הברזילאית לטלוויזיה חינוכית
פאוליניו דה ויולה עם מרטיניו דה וילה
פאפדרשקה

פאפדרשקה (בהונגרית: Pápadereske) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בפאפדרשקה מספר התושבים נמצא בירידה. כך, בשנת 1990 היה מספר התושבים 270 ובשנת 2020 רק 262 תושבים.
יהודי פאפדרשקה

בפאפדרשקה חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
| שנה | מספר היהודים בכפר | כלל האוכלוסייה |
| --- | --- | --- |
| 1880 | 8 | 531 |
| 1910 | 4 |  |
| 1920 | 11 |  |