היסטוריה של אפגניסטן
היסטוריה מודרנית (1504–1973) > שושלת הותכּ

בשנת 1704 מינה השאה הספווי חוסיין את ג'ורג' ה-11 ("גורגין ח'אן") הגאורגי למשול על מחוז קנדהר הגדול של אפגניסטן. הוא היה מושל אכזרי, אשר כלא והוציא להורג אפגנים מקומיים רבים, בעיקר כאלה שהיו מעורבים בתכנון מרידות. אחד מהעצורים היה מירוויס הותכּ שהיה בן למשפחה רבת השפעה בקנדהר. מירוויס נשלח כאסיר לבית ספר פרסי באספהאן, אך האשמות כנגדו בוטלו על ידי המלך, וכך הוא חזר לארצו כאדם חופשי.
באפריל 1709 מרדו מירוויס והצבא השבטי שלו כנגד המושל והאימפריה הספווית בעיר קנדהר. המרד החל כאשר בהריגת המושל ג'ורג' ה-11 ומלוויו כשאלה חזרו מטיול, כאשר המארב תוכנן על ידי מירוויס בחוותו שנמצאה בגבולות העיר. כארבעה ימים לאחר מכן הגיע צבא מאומן היטב של חיילים גאורגים כדי לנקום את הריגתו של המושל, אך מירוויס וכוחותיו הצליחו להגן בהצלחה על העיר מפניהם. בשנים 1710–1713 הביסו הכוחות האפגנים מספר צבאות פרסיים גדולים שיצאו כנגדם מאספהאן, עיר הבירה של הספווים. הצבאות הספווים כללו חיילים גאורגים וקיזילבאשים רבים.
מספר ניסיונות שנערכו לא בלב שלם במטרה לדכא את המורדים בעיר - נכשלו. השלטון הפרסי שלח את האחיין של המושל שנהרג ביחד צבא של 30,000 חיילים במטרה לממש את הכנעתם של המורדים, אך למרות הצלחה התחלתית, שגרמה לאפגנים להציע כניעה בתנאים מסוימים, גישתו הלא-מתפשרת גרמה להם (האפגנים) לערוך ניסיון נואש אחרון שתוצאותיו היו תבוסה מוחלטת של הצבא הפרסי (ממנו רק כ-700 נותרו) ומוות של הגנרל שלו. שנתיים לאחר מכן, ב-1713 לספירה, צבא פרסי נוסף בפיקודו של רוסטאם חאן הובס גם הוא על ידי המורדים, שבכך הבטיחו את שליטתם על מחוז קנדהר כולו.
הצבאות הפרסים הובסו לחלוטין ודרום אפגניסטן הפכה לממלכה פשטונית עצמאית. לאחר שסירב לתואר של מלך, מירוויס הותכּ כונה "הנסיך של קנדהר וגנרל של הכוחות הלאומיים" על ידי בני ארצו האחרים. הוא נפטר בנסיבות טבעיות בנובמבר 1715 ויורשו היה אחיו עבד אל-עזיז הותכּ. עבד אל-עזיז נהרג כשנתיים מאוחר יותר על ידי בנו של מירוויס, מחמוד הותכ, כביכול מכיוון שהוא תכנן להחזיר את הריבונות על קנדהר בחזרה לפרס. מחמוד הוביל צבא אפגני לתוך פרס בשנת 1722 והביס צבא פרסי בקרב גלונאבאד. האפגנים כבשו את אספהאן, עיר הבירה הספווית, ומחמוד נהפך לשאה החדש של פרס וכונה "שאה מחמוד".
שבעה חודשים עברו מאז הקרב בגלונאבאד ועד הכניעה מעוררת הרחמים, בכל הנסיבות המשפילות, של הסולטאן חוסיין. בקרב ההוא נאמר שהפרסים הפסידו את כל הארטילריה שלהם, האספקה והאוצר, כמו גם 15 אלף מתוך 50 אלף חיילים. ב-19 במרץ מיר מחמוד כבש את הארמון האהוב של השאה בפרחבד, שמצוי רק קילומטרים ספורים מאספהאן, ולכן שימש כמטה הפיקוד שלו. יומיים לאחר שהאפגנים כבשו את הפרבר הפרסי ג'ולפה, היכן שהם העניקו מתנות וכספים לנשים צעירות, הם ניסו לכבוש את אספהאן בסערה, אך לאחר שנכשלו פעמיים בכך (19 ו-21 במרץ) הם הטילו מצור על העיר. שלושה חודשים לאחר מכן הנסיך טהמאספּ השני, שהיה מועמד לרשת את אביו, נמלט מהעיר הנצורה לקזווין, שם הוא ניסה עם הצלחה מועטה בלבד לגייס צבא כדי לצאת להגנת עיר הבירה שלו.
מחמוד החל בשלטון טרור כנגד נתיניו הפרסים ולבסוף נרצח ב-1725 על ידי בן דודו, אשרף הותכּ. במקורות אחרים נאמר שהוא נפטר לאחר שלקה במחלה נפשית. אשרף נהפך לשאה האפגני החדש על פרס, בעוד שעל אפגניסטן עצמה נשלטה על ידי האח הצעיר של מחמוד, חוסיין הותכּ. אשרף הצליח להבטיח שלום עם האימפריה העות'מאנית בשנת 1727, אך האימפריה הרוסית ניצלה את אי-היציבות השלטונית בפרס כדי לכבוש שטחים נוספים עבור עצמה, ובכך צמצמה את כמות השטחים שתחת שלטונו של השאה. שושלת הותכּ הייתה שושלת אלימה ורוויית בעיות שהייתה מצויה בסכסוך תמידי, ולכן היה קשה לה לייסד שלטון יציב. השושלת חוותה סערות רבות שנבעו ממאבקי שליטה ומאבקי ירושה אלימים, ואחיזתה בכס השלטון נחלש כתוצאה מכך. לאחר טבח באלפי אנשים בעיר אספהאן, כולל למעלה מ-3000 אנשי דת, אצילים, ואנשי המשפחה הספווית, הציבור הפרסי מרד כנגד השלטון האפגני. השלטון של שושלת הותכּ נמשך באזור אפגניסטן עד שנת 1738, כאשר השאה חוסיין הותכּ הובס על ידי נאדר שאה מפרס. השושלת ההותכּית הוסרה מהשלטון של פרס עד שנת 1729. הם הובסו על ידי נאדר שאה, השליט של השושלת האפשארית, בקרב דאמע'אן ונדחפו מפרס לאזור דרום אפגניסטן. השליט האחרון של השושלת ההותכּית, שאה חוסיין, שלט באזור עד שנת 1738 שבה הוא הובס בקנדהר על ידי כוחות אפשארים ופשטונים דוראנים.