stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פימה (קבוצה אתנית)
היסטוריה > בטרם המגע עם האירופאים (עד 1688)

האקימל אודהאם התחלקו היסטורית לשתי קבוצות עיקריות: "פימה אלטו" (Pima Alto – "פימה עליונים"), ששכנו בצפון לאורך הנהרות חילה וסולט ו"פימה באחו" (Pima Bajo – "פימה תחתונים"), המכונים במקסיקו "נבונה" (Nevona), שחיו הרחק דרומה לאורך הנהרות יאקי וסונורה. השטח שבו שכנו היה קרוי בתקופת השלטון הספרדי במקסיקו "פימרייה אלטה" (Pimería Alta). שתי הקבוצות קרובות תרבותית ומשערים כי הם צאצאים של הקבוצה האתנית המסווגת בארכאולוגיה כבני תרבות הוהוקם. המונח הוהוקם הוא נגזרת מהמילה "הוהוגם" (Huhugam) בשפת אודהאם שפירושה המילולי "אלו שנעלמו", שמשמעותה "האבות הקדמוניים".
האקימל אודהאם חיו בכפרים בסגנון רנצ'ריה. הכפרים אורגנו כקבוצות של בתים כאשר הקבוצות השייכות לאותה משפחה משתפות מטבח ורמדה (Ramada), מבנה מרובע ללא קירות או עם קיר אחד כשובר רוח ששימוש כמקום התכנסות. סביב מקום מרכזי זה נבנו בתים עגולים קטנים בעלי גגות שטוחים. הבית המכונה אולאסקי (olaski), נשען על מסגרת ממוטות עץ וכוסה בעשב ובבוץ. מבנים ריבועיים קטנים שימשו לאחסון. האקימל אודהאם הם מטרילוקליים, כשהבנות ובעליהם מתגוררים עם או בסמוך למשפחת הבת. קבוצות משפחה כללו משפחה מורחבת. האקימל אודהאם נהגו להתגורר בבתים זמניים בשדות בעונה שבה טיפלו ביבוליהם.
הכלכלה של האקימל אודהאם התבססה בעיקר על חקלאות שלחין, כשהם נהגו להטות מים מהנהרות לאורכם התגוררו להשקיית השדות. במשך השנים בנו הקהילות מערכות של תעלות השקיה וערכו בהם שינויים על פי הצרכים המשתנים. האקימל אודהאם גידלו תירס, דלעת, שעועית מצויה, טבק, כותנה, ולאחר שהכובשים הספרדים סיפקו להם זרעים, גם חיטה ואלפלפה. את התזונה הם השלימו על ידי ציד של חיות קטנות, דוגמת ארנבות, שהיה באחריות הגברים, וליקוט צמחים וזרעים שהיה באחריות הנשים והילדים.
האקימל אודהאם היו מומחים בתחום הטקסטיל וייצרו סלים קלועים מורכבים כמו גם בדים ארוגים. קודם לבואם של האירופאים היו יריביהם הצבאיים האפאצ'י והיאוואפאי, שפשטו על כפריהם מדי פעם בשל תחרות על משאבים. השבטים הפושטים היו נוודים, שהסתמכו בעיקר על ציד וליקוט מזון, ונהגו לפשוט על קבוצות שנהגו לגדל את מזונם בעצמם.
אף שלאקימל אודהאם היו עימותים עם קבוצות אחרות, הם נחשבו בעיקר לשוחרי שלום. בשל התקפות האפאצ'י היו לאקימל אודהאם לוחמים שהגנו בהצלחה על הכפרים, אבל הם מעולם לא תקפו מתיישבים ממוצא אירופי והם ידועים כמי שסייע למהגרים שעברו דרך שטחם.
היסטוריה > תחת שלטון הספרדים (בין 1694 ל-1853)

בתחילה, חוו האקימל אודהאם מעט מאוד מגע עם הספרדים ששלטו בשטח ממקסיקו. המפגשים הראשונים היו מוגבלים לחבורות שעברו בשטחם או בני הקהילה שביקרו את ההתיישבויות מדרום. התקופה הספרדית בהיסטוריה של הפימה (בין 1694 ל-1853) החלה בביקור הראשון של המיסיונר הישועי, האב אאוסביו קינו, בכפריהם ב-1694. הספרדים ארגנו את הטריטוריה של פימה כמחוז פימרייה אלטה והקימו בו מיסיונים, מבצרים, כפרים ומכרות. הספרדים הטילו מיסים על האוכלוסייה וחייבו גברים לעבוד עבורם במכרות. ב-1695 התמרדו הפימה שבדרום ובזזו ושרפו רכוש ספרדי. הספרדים שלחו צבא שדיכא את המרידה. חלק מהמורדים נמלט צפונה והצטרף לפימה שבצפון. הצאצאים של המורדים התמרדו שוב ב-1751, הרגו חלק מהספרדים ובזזו מיסיונים וחוות. הספרדים דיכאו מרד זה תוך כמה חודשים, ומאז ועד סיום שלטונם לא היו עימותים בינם לבין הפימה. לעומת זאת הקשר עם המקסיקנים היה מקוטע בתקופת שלטונם בדרום אריזונה בין 1821 ל-1853. למגע עם האירופאים הייתה השפעה רבה על אורח החיים של האקימל אודהאם. החשיפה למחלות מידבקות שכנגדם לא היה להם חיסון טבעי, השימוש ביבולים החדשים (דוגמת חיטה), גידול חיות משק והשימוש בכלי עבודה וחפצים עשויים מתכת.
תכיפות המגעים עם האמריקנים ממוצא אירופי בעמק חילה התיכון הלכה והתגברה לאחר 1846 כתוצאה ממלחמת ארצות הברית–מקסיקו. האקימל אודהאם סחרו וסייעו למשלחות של סטיבן ווטס קירני (Stephen Watts Kearny‏ 1848-1794) ופיליפ סנט ג'ורג' קוק (Philip St. George Cooke‏; 1895-1809) בדרכם לקליפורניה. לאחר שמקסיקו הובסה במלחמה היא העבירה את השטח שכיום הוא אריזונה לידי ארצות הברית, למעט השטח שמדרום לנהר חילה. זמן קצר אחר-כך החלה הבהלה לזהב בקליפורניה, שמשכה אמריקנים להגר לקליפורניה דרך הטריטוריה המקסיקנית בין מסייה ומעבר הנהר קולורדו בסמוך ליומה בדרך שכונתה נתיב המהגרים הדרומי. הנוסעים השתמשו בכפרים של האקימל אודהאם כבנאות מדבר על מנת להתאושש מחציית המדבריות הבלתי מוכרים. הם גם רכשו אספקה וחיות משק על מנת לתמוך במסע לרוחב המדבריות שנותרו להם לחצות במערב.
היסטוריה > תחת ממשל ארצות הברית (מ-1853)

העידן האמריקני (1950-1853) החל בשנת 1853 עם רכישת גדסדן, כאשר ארצות הברית רכשה את דרום אריזונה. שווקים חדשים התפתחו, תחילה כדי למכור אספקה למהגרים בדרכם לקליפורניה. הסוסים של שירות הדואר הפרטי דואר בטרפילד אוורלנד (Butterfield Overland Mail), כמו גם סוסי הפרשים במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, היו זקוקים לתבואה. עקב כך חוו האקימל אודהאם שגשוג. הקהילה האינדיאנית של נהר חילה הוקמה ב-1859. המפקד של 1860 מפרט את כפרי הפימה: אגווה ראיס (Agua Raiz), "ארנל" (Arenal), קאסה בלנקה, קנצ'אנייו (Cachanillo), סריטו (Cerrito), סרו צ'יקיטו (Cerro Chiquito), אל יאנו (El Llano) ואורמיגרו (Hormiguero).
לאחר מלחמת האזרחים האמריקנית הגיעו מהגרים אמריקנים רבים להתיישב במקומות במעלה הנהר חילה, כמו גם לאורך נהר סולט התחתון. בשל הפלישה לשטחם והתחרות על המשאבים המועטים, הפכו היחסים בין הילידים למתיישבים למתוחים יותר ויותר. הממשל האמריקני אימץ מדיניות של השכנת שלום וכליאה של האינדיאנים בשמורות. חוסר הוודאות ותפוקת היבולים המשתנה הובילו לארגון מחדש של היישובים. הקמת המטה של הלשכה לענייני אינדיאנים, כנסיות, בתי ספר, ותחנות מסחר בווהקי (Vahki או בשמה הספרדי קאסה בלנקה) ובגו או קי (Gu U ki הקרויה גם סקטון) במהלך שנות ה-70 וה-80 הובילה לגידול של עיירות אלו כמרכזי מסחר וממשל על חשבון היישובים האחרים.
ב-14 ביוני 1879 הוקמה הקהילה האינדיאנית פימה-מריקופה של הנהר סולט (Salt River Pima-Maricopa Indian Community, בראשי תיבות SRPMIC), והיא כוללת שתי קבוצות ילידים נבדלות: הפימה והמריקופה.
בהגיע 1898 כמעט ולא עסקו בני האקימל אודהאם בחקלאות בתחומי הקהילה של נהר חילה. אף שחלק מבני האקימל אודהאם חיו מקצבאות, אמצעי המחיה העיקרי שלהם היה גילוף בעץ. חלוקת האדמות הראשונה באזור הנהר חילה נקבעה ב-1914 בניסיון לחלק את האדמה הקהילתית. כל פרט קיבל 40 דונם של קרקע מושקית בתחומי מיזמי סנטן (Santan), אג'נסי (Agency), בלקווטר (Blackwater) וקאסה בלנקה במחצית המזרחית של השמורה. ב-1917 הוכפל גודל הקצבת הקרקע שכללה את החלקה הראשית של קרקע מושקית וחלקה משנית למרעה בגודל 40 דונם, שבדרך כלל לא הייתה צמודה לחלקה הראשית.
הניסיון השאפתני ביותר לתקן את מצוקתם הכלכלית של האקימל אודהאם נעשה בחוק מיזם סן קרלוס (San Carlos Project Act) ב-1924, שאישר הקמת סכר על הנהר חילה לאגירת מים. סכר זה סיפק מי השקיה לשטח של 200 קילומטרים רבועים בבעלות אינדיאנים ולשטח של 200 קילומטרים רבועים בבעלות אחרת. ממגוון סיבות נכשל מיזם סן קרלוס להחיות מחדש את הכלכלה מבוססת החקלאות של האקימל אודהאם. למעשה עצר המיזם את מי הנהר חילה והאקימל אודהאם איבדו את מקור המים לחקלאות. כך החלו שנים של רעב המוני. רבים מבני הקהילה מאמינים שמדיניות שגויה זו של הממשל הייתה בפועל ניסיון לרצח עם.
במשך עשרות בשנים ניסה הממשל האמריקני לקדם הטמעה, כשהוא כופה על האקימל אודהאם שינוי כמעט בכל היבט של חייהם. עם זאת, מאז מלחמת העולם השנייה חוו בני האקימל אודהאם התעוררות מחודשת של ריבונות השבט ושל פיתוח כלכלי. הקהילה קיבלה מחדש את הממשל העצמי ומוכרת כשבט. בנוסף, הם פיתחו כמה עסקים רווחים בתחומים כדוגמת חקלאות ותקשורת, ובנו כמה בתי קזינו המרוויחים יפה. הם החלו לבנות מערכת הובלת מים לרוחב השמורה במטרה להחיות מחדש את החקלאות.
היסטוריה > אקימל אודהאם והנהר סולט

האקימל אודהאם ("אנשי הנהר") חיו לאורך המנהרות חילה וסולט זמן רב לפני בואם של האירופאים.
אורח חייהם (בשפתם himdagĭ, תעתיק מקורב "הימ-דג") היה ועודנו מרוכז סביב הנהר הנחשב קדוש. לביטוי "הימ-דג" אין תרגום ישיר לעברית, והוא אינו מוגבל להערצת הנהר. הוא מקיף הרבה יותר משום שההימ-דאג של האודהאם שוזר דת, מוסר, ערכים, פילוסופיה והשקפת עולם כללית שכולם שלובים. האמונות הדתיות/השקפת העולם מרוכזים בעולם הטבע, והם קיימים בכל היבט של תרבותם.
הנהרות חילה וסולט יבשים כיום בשל הסכרים במעלה הנהרות החוסמים את הזרם והטיה של מי הנהרות על ידי חקלאים לבנים. עובדה זו גרמה לכעס רב בקרב האודהאם. ההטיה במעלה הנהר בשילוב עם תקופות בצורת הובילו לתקופות ארוכות של רעב המוני, שינוי הרסני מהשגשוג הכלכלי המתועד של הילידים. השגשוג הסתיים כאשר המתיישבים הלבנים החלו לעסוק בחקלאות אינטנסיבית באזור שבו השתמשו האקימל אודהאם והאפאצ'י באופן מסורתי בעבר במזרח אריזונה. השימוש לרעה בזכויות המים היה המניע למאבק משפטי ארוך בן כמעט מאה שנים בין הקהילה האינדיאנית של הנהר חילה וממשל ארצות הברית, שהוכרע לטובת האקימל אודהאם ונקבע בחוק עליו חתם ג'ורג' ווקר בוש, נשיא ארצות הברית ב-2005. כהערת שוליים, בעונת המונסון זורמים מים בנהר סולט, אם כי בכמות קטנה. בשבועות שלאחר ה-29 בדצמבר 2004, כאשר סופת גשם בלתי צפויה גרמה להצפת שטחים רחוק במעלה הנהר (בצפון אריזונה), בוצע שחרור מים מהסכרים על הנהר בקצב גבוה יותר מכל זמן מאז שאגם טמפה טאון (Tempe Town Lake) התמלא ב-1998, וזו הייתה סיבה לחגיגה קטנה בקרב הקהילה האינדיאנית פימה-מריקופה של הנהר סולט. ההטיה של המים והמעבר לתזונה שונה מהמסורתית גרמו גם להשפעות מזיקות לבריאותם של הילידים. אלו היו הגורם העיקרי לאחוז הגבוה של החולים בסוכרת בקרב האקימל אודהאם.
האקימל אודהאם בימינו

נכון ל-2014 חיה מרבית האוכלוסייה של הקבוצה האתנית של הפימה בקהיליית האינדיאנית של הנהר חילה (בראשי תיבות GRIC). בתקופה ההיסטורית היגרו רבים מבני האקימל אודהאם צפונה על מנת להתיישב על גדות הנהר סולט, שבו הקימו את קהיליית האינדיאנים פימה-מריקופה של הנהר סולט (בראשי תיבות SRPMIC). שני השבטים הם קונפדרציות של שתי קבוצות אתניות נבדלות, הכוללות את המריקופה.
הממשל הפדרלי מכיר רשמית בארבעה שבטים בדרום-מערב ארצות הברית הדוברים אותה שפה: קהיליית האינדיאנים של הנהר חילה ("קלי אקימל אותהאם" – "אנשי הנהר חילה"), קהיליית האינדיאנים פימה-מריקופה של הנהר סולט ("אונק אקימל אודהאם" – "אנשי הנהר סולט"), קהיליית האינדיאנים אק-צ'ין וטוהונו אודהאם ("אנשי המדבר"). קבוצה נוספת דוברת השפה, ההיא סד אודהאם ("אנשי דיונת החול") אינה מוכרת על ידי הממשל הפדרלי, והם שוכנים ברחבי דרום-מערב אריזונה.
קהיליית האינדיאנים של הנהר חילה היא כיום שבט ריבוני השוכן על שטח בן 2,200 קילומטרים רבועים במרכז אריזונה. הקהילה מחולקת לשבע נפות (districts) ומועצה המייצגת את ממשלות המחוזות. בראש השבט עומד מושל נבחר, סגן מושל ומועצת השבט בת 18 חברים. המועצה נבחרת על ידי הנפה כשמספר הנבחרים נקבע על פי גודל האוכלוסייה בנפה. בשבט רשומים למעלה מ-19,000 חברים.
קהיליית האינדיאנים של הנהר חילה מעורבת בכמה מיזמים כלכליים בתחום הנופש והבידור: שלושה בתי קזינו, מסלולי גולף צמודים, בית מלון מפואר, ופארק שעשועים בסגנון המערב הפרוע. בנוסף הם מנהלים כמה פארקי תעשייה, מטמנות וציוד לבנייה. קהיליית האינדיאנים של הנהר חילה גם מעורבת בחקלאות ומנהלת חוות ומיזמי חקלאות.
קהיליית האינדיאנים פימה-מריקופה של הנהר סולט קטנה מקהיליית האינדיאנים של הנהר חילה. גם היא נשלטת על ידי נשיא נבחר ומועצת השבט. הם מפעילים קזינו, מיזמי תעשייה, מטמנות וציוד בנייה.
קהיליית האינדיאנים אק-צ'ין שוכנת בעמק סנטה קרוז באריזונה. מרבית חברי הקהילייה הם בני אק-צ'ין אודהאם ובני טוהונו אודהאם וכן מעט מבני היאקי. נכון לשנת 2000 מנו חברי הקהילייה 742 נפשות. אק-צ'ין היא מילה בשפת אודהאם שפירושה "שפך נחל האכזב" או "המקום בו נחל האכזב נעלם בחול או בקרקע".
לבני הקלי אקימל אודהאם ואונק אקימל אודהאם יש בעיות בריאות שונות שמקורם בשקיעה של הכלכלה והחקלאות המסורתית שלהם. הם סובלים מהשכיחות הגבוהה ביותר בעולם של סוכרת מסוג 2, גבוהה בהרבה ממה שאובחן באוכלוסיות אחרות בארצות הברית. אף שהם לא מצויים בסיכון גבוה יותר משבטים אחרים, היו בני הפימה נושא למחקר מעמיק של סוכרת, חלקית משום שהם קבוצה הומוגנית.
משערים שהשכיחות הכללית של סוכרת ההולכת וגדלה בקרב האינדיאנים נובעת מפעולת הגומלין שבין הנטייה הגנטית והשינוי החד בתזונה במאה האחרונה מיבולים חקלאיים מסורתיים למזון מעובד, יחד עם הירידה בפעילות הגופנית. לשם השוואה, לבני אודהאם המתגוררים במקסיקו והדומים מבחינה גנטית יש שכיחות גבוהה במעט בלבד של סוכרת בהשוואה למקסיקנים שאינם בני אודהאם.
מנהגים

האקימל אודהאם מייחסים חשיבות גדולה לשמות אנשים. מגיל עשר ועד זמן נישואיהם אסור לנערים ונערות לומר את שמם בקול רם. הפימה מאמינים כי פעולה זו תגרום מזל רע לילדים ולעתידם. בדומה, בני השבט אינם אומרים בקול רם את שמותיהם של אנשים שנפטרו, במטרה למנוע מזל רע בכך שקריאת השם תגרום להחזרת נשמות הנפטרים אל בין החיים. אבל המילה או המילים בשם אינם מושמטים מהשפה.
בני השבט נהגו לחנך את ילדיהם בעל פה לערכי מוסר, דת ונושאים אחרים. טקסיהם כללו לעיתים קרובות סדרה של נאומים, שבהם הנואם היה מדקלם חלקים מהמיתולוגיה הקוסמית שלהם. סיפורים אלו היו חשובים במיוחד לקראת מלחמה. נאומים אלו הותאמו לכל אירוע, אבל הקשר הכללי היה זהה.
לקריאה נוספת

DeJong, David H. Forced to Abandon Our Fields: The 1914 Clay Southworth Gila River Pima Interviews. 2010. ISBN 978-1-60781-095-7.
Ortiz, Alfonzo, volume editor. "Handbook of North American Indians. v. 10 Southwest." Washington, DC: Smithsonian Institution, 1983.
Pritzker, Barry. A Native American Encyclopedia. Oxford: Oxford University Press, 1998. ISBN 0-19-513877-5.
Waldman, Carl. Encyclopedia of Native American Tribes. New York: Checkmark, 1999.
Zappia, Natale A. Traders and Raiders: The Indigenous World of the Colorado Basin, 1540-1859. Chapel Hill, NC: University of North Carolina Press, 2014.
הערות שוליים

↑  .S. Census Bureau, 2011 American Community Survey
1 2 3 4  Carl Waldman, Encyclopedia of Native American Tribes
↑  Schulz, L.O., Bennett, P. H., Ravussin, E., Kidd, J. R., Kidd, K. K., Esparza, J., & Valencia, M. E. (2006), The Human Genome Project and Diabetes: Genetics of Type II Diabetes
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007548681305171  LCCN: sh85102169  NARA: 10644425 
הטריטוריה של הפימה סביב שנת 1700
מגורי פימה סביב שנת 1900, שילוב בין מבנים מסורתיים ובתי לבנים
חואן אמיגו (Juan Amigo), זקן בן הפימה, צולם 1899.
שתי תלמידות צעירות מבנות הפימה סביב 1900
סלים שנקלעו על ידי הפימה, צולם 1907 בידי אדוארד קרטיס
הגנרל דאגלס מקארתור פוגש חיילים אמריקנים ממוצא אינדיאני: נאוואחו, פימה ואחרים
המונומנט בסקטון אריזונה לזכר איירה הייז, בן לשבט הפימה, שהיה אחד מששת הנחתים שהניפו את הדגל באיוו ג'ימה. צולם ב-2012
מיכאילובקה

מיכאילובקה (באוקראינית: Михайлівка) היא עיירה השוכנת במחוז זפוריז'יה בדרום מזרח אוקראינה. מיכאילובקה הייתה כפר הולדתו של שאול טשרניחובסקי.
היסטוריה

האזור שבו שוכן הכפר היה מיושב בתקופות קדומות. עדות לכך הן תלוליות עפר שנחפרו ונמצאו בהם ארונות קבורה מתקופת הברונזה המאוחרת (סוף האלף השני לפנה"ס ומתקופת הסקיתים (המאה ה-8 לפנה"ס).
בשנת 1807 הוקם במקום כפר על ידי קבוצה של עשר משפחות אריסים שברחו ממקומות שונים באוקראינה. הקבוצה הקימה בתי עץ ליד האגם שבמקום והתפרנסה מחקלאות ומדיג.
בשנת 1810 הוקמה בכפר כנסייה מעץ וב-30 במאי של אותה שנה נערכה החנוכה החגיגית שלה ולכפר ניתן השם מיכאילובקה. נהוג לראות מועד זה כראשיתו של הכפר וב-30 במאי 1910 נערכו חגיגות לציון מאה שנים לייסודו של הכפר.
במרוצת השנים, עם התרחבות הקהילה הצטרפו לכפר איכרים מפולטבה ומקורסק שבסיביר. לאחר מכן הגיעו לכפר משפחות של טטרים, צוענים, יוונים ויהודים.
בשנת 1875 נולד בכפר שאול טשרניחובסקי. הוא חי בכפר ב־15 שנותיו הראשונות עד שבשנת 1890 יצא ללימודים בעיר אודסה. את ילדותו בכפר תיאר באוטוביוגרפיה קצרה שפרסם בשנת 1918 בכתב העת "השילוח", ובהרחבה בחיבורו "מעין אבטוביוגרפיה" שכתב בשנותיו האחרונות. שירתו, על אהבת הטבע שבה, הושפעה רבות מחוויות ילדותו בכפר.
בשנת 1886 התגוררו בכפר 9,160 תושבים והיו בו 1,415 משקי בית, שלושה בתי ספר, סניף דואר, 18 חנויות, שלושה פונדקים, בית מרזח ותחנת רכבת. בשנת 1888 נפתח בכפר בית חולים קטן.
בשנת 1915 שימש כבר הכפר כמרכז קניות גדול והייתה בו תעשייה זעירה שכללה מפעלים ליצור סבון וממתקים ושלוש טחנות קמח. בכפר התנהל סחר של בשר בהיקף נרחב. באותה עת התגוררו בכפר 26,657 תושבים והיו בו שלוש כנסיות, בית כנסת ושישה בתי ספר יסודיים.
לאחר המהפכה הרוסית הפך הכפר בשנת 1923 למרכז המחוז המנהלי (ראיון) של כפרי הסביבה.
במחצית הראשונה של המאה ה-20 עברו על הכפר תלאות ואסונות; הרעב הגדול – ההולודומור, והכיבוש הנאצי בימי מלחמת העולם השנייה שבמהלכו הושמדו תושביו היהודים של הכפר ונרצחו רבים מתושביו האוקראינים.
לאחר המלחמה התפתח הכפר והתרחב מאוד ובשנת 1965 הוענק לו מעמד של עיירה.
הערות שוליים

↑  שאול טשרניחובסקי, "אבטוביוגרפיה", בתוך: בעז ערפלי (עורך), שאול טשרניחובסקי : מחקרים ותעודות, מוסד ביאליק, 1994, עמ' 142-135
↑  שאול טשרניחובסקי, "מעין אבטוביוגרפיה", בתוך: בעז ערפלי (עורך), שאול טשרניחובסקי : מחקרים ותעודות, מוסד ביאליק, 1994, עמ' 134-17
↑  יד ושם, Murder Story of Mikhaylovka Jews at the Mulberry Plantation of the Vostochnyi Collective Farm, יד ושם, ‏2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 242767662   WorldCat (עם VIAF): 242767662
צ'רי A5

| --- | --- |

Chery A5
 מאפיינים כלליים
 נקרא גם:  Chery Cowin 3  Chery Alia  Chery Elara  Chery Fora  Chery J5  Speranza A516  MVM 520/530  Vortex Estina
 יצרן:  צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd")
 שנות ייצור:  2006–2010
 הרכבה:  הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין  מצרים מצרים – מיוצר על ידי "Speranza Motors" (אנ') בקהיר  אוקראינה אוקראינה  רוסיה רוסיה
 מודל אחריו:  צ'רי E5
 מרכב:  Front-engine, front-wheel-drive layout (אנ')
 אורך:  4,552 מ"מ
 רוחב:  1,750 מ"מ
 גובה:  1,483 מ"מ
 משקל:  1,290-1,325 ק"ג
 בסיס גלגלים:  2,600 מ"מ
 מפרט טכני
 מנוע:  4 צילינדרים, בטור, 1,597 סמ"ק המפיק 103 כ"ס  4 צילינדרים, בטור, 1,845 סמ"ק המפיק 132 כ"ס  4 צילינדרים, בטור, 1,971 סמ"ק המפיק 129 כ"ס  1.3 ליטר המפיק 90 כ"ס מסוג "VVT" (הנעה היברידית)
 הילוכים:  תמסורת ידנית - 5 מהירויות  תמסורת אוטומטית - 4 מהירויות (בדגמי מנוע 2.0 ליטר)
 מהירות מרבית:  180 קמ"ש (מנוע 1.6 ליטר)  185 קמ"ש (מנוע 1.8 ליטר)  185 קמ"ש (מנוע 2.0 ליטר, תמסורת ידנית), 180 קמ"ש (מנוע 2.0 ליטר תמסורת אוטומטית)  150 קמ"ש (מנוע 1.3 ליטר, הנעה היברידית)
 צריכת דלק:  6.6 ליטר ל-100 ק"מ במהירות 100 קמ"ש (מנוע 1.6 ליטר)  6.8 ליטר ל-100 ק"מ במהירות 100 קמ"ש (מנוע 1.8 ליטר)  7.2 ליטר ל-100 ק"מ במהירות 100 קמ"ש (מנוע 2.0 ליטר)
צ'רי A5 (באנגלית: Chery A5) היא מכונית משפחתית המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית צ'רי (שם מלא: "Chery Automobile Co., Ltd", בסינית: 奇瑞汽车股份有限公司) אשר יוצרה בסין בין השנים  2006–2010.
דגמי "צ'רי A5" מיוצרים בתצורות: מנוע בעירה פנימית ובתצורת הנעה היברידית (מנוע מסוג "VVT"). דגם "שרי A5" הוא הדגם הראשון בעלי מנוע הנעה היברידית המיוצר בסין.
מנועים "צ'רי A5"

מנוע בנזין - 1.5 ליטר
מנוע בנזין - 1.8 ליטר
מנוע בנזין - 2.0 ליטר
מנועי הנעה היברידית (שני סוגי מנועים, מנוע בעירה פנימית עם מנוע חשמלי)
צ'רי A5

4 דלתות
5 נוסעים
מנוע קדמי - מנוע הנעה קדמית
במבחני הריסוק של "C-NCAP" (אנ') זכה הדגם ל-3 כוכבים
בשנת 2006, בסין הוצגה גרסה היברידית של הדגם הקרויה: Chery A5 ISG
גלריה

"צ'רי A5" דגם 516
"צ'רי A5"
"צ'רי A5"
"צ'רי A5"
"צ'רי A5"
"צ'רי A5"
"צ'רי A5"  - מבט לתא הנהג
"צ'רי A5" - מונית ב-קהיר
"צ'רי A5"
"צ'רי A5" - מבט למנוע
ראו גם

צ'רי A11
צ'רי A15
צ'רי E5
צ'רי QQ6
צ'רי אריזו M7
צ'רי אריזו 3
הערות שוליים

↑  "צ'רי A5" - מנוע 2.0 ליטר oneshift.com/new-cars/car-overview/1309/chery-a5-2-0
↑  אתר היצרנית chery chery.cn
↑  "צ'רי A5" היברידית autoblog.com/2008/08/07/chery-to-debut-a5-hybrid-models
↑  "צ'רי A5" - נתונים טכניים car.info/en-se/chery/a5/specs
↑  "צ'רי A5" sgcarmart.com/news/review
↑  "צ'רי A5" ph.priceprice.com/Chery-A5-9252/models
↑  "צ'רי A5" - מבחני ריסוק c-ncap.org/en/crash
↑  "צ'רי A5" - היברידית diariomotor.com/2006/11/23/el-primer-hibrido-chino-chery-a5-isg
הכנסת התשע עשרה

| --- | --- |

 ממשלות:  הממשלה השלושים ושלוש
 תקופת כהונה:  5 בפברואר 2013 – 31 במרץ 2015  (שנתיים)
 מערכת בחירות:  22 בינואר 2013
 הנהגה
 יו"ר הכנסת:  יולי אדלשטיין 
 ראש הממשלה:  בנימין נתניהו
 ראש הקואליציה:  יריב לוין
 ראש האופוזיציה:  שלי יחימוביץ' ויצחק הרצוג
 הרכב הכנסת
 
 סיעות הקואליציה:  מספר חברי הקואליציה 68       הליכוד ביתנו (31)       יש עתיד (19)       הבית היהודי (12)       התנועה (6)
 מספר חברי הקואליציה:  68 / 120
 סיעות האופוזיציה:  מספר חברי האופוזיציה 52      העבודה (15)       ש"ס (11)       יהדות התורה (7)       מרצ (5)       רע"מ-תע"ל (4)       חד"ש (4)       בל"ד (3)       קדימה (2)
 מספר חברי האופוזיציה:  52 / 120
 מפלגת השלטון:  הליכוד - ישראל ביתנו
 → הכנסת השמונה עשרה הכנסת העשרים ← 
 
יולי אדלשטיין, יו"ר הכנסת ה-19
הכנסת התשע עשרה, שהרכבה נקבע בבחירות לכנסת שהתקיימו ב-22 בינואר 2013, הושבעה ב-5 בפברואר באותה שנה. בסך הכל כיהנה הכנסת התשע עשרה שנתיים, חודש ו-26 ימים.
חלוקת המושבים בכנסת התשע עשרה > תוצאות הבחירות לכנסת התשע עשרה

הליכוד - ישראל ביתנו – 31 מושבים
יש עתיד – 19 מושבים
העבודה – 15 מושבים
הבית היהודי – 12 מושבים
ש"ס – 11 מושבים
יהדות התורה – 7 מושבים
התנועה – 6 מושבים
מרצ – 6 מושבים
רע"מ-תע"ל – 4 מושבים
חד"ש – 4 מושבים
בל"ד – 3 מושבים
קדימה – 2 מושבים
חלוקת המושבים בכנסת התשע עשרה > גושים פוליטיים

גוש הימין: הליכוד-ישראל ביתנו, הבית היהודי – 43 מושבים
גוש השמאל: העבודה, מרצ, התנועה – 27 מושבים
גוש המרכז: יש עתיד, קדימה – 21 מושבים
גוש החרדים: ש"ס, יהדות התורה – 18 מושבים
גוש הערבים: חד"ש, רע"ם-תע"ל, בל"ד – 11 מושבים
חברי הכנסת

| 0 | 1 | 2 |
| --- | --- | --- |
| הליכוד |  | בנימין נתניהו, גדעון סער, גלעד ארדן, סילבן שלום, ישראל כ"ץ, דני דנון, ראובן ריבלין, משה יעלון, זאב אלקין, ציפי חוטובלי, יריב לוין, יולי אדלשטיין, חיים כץ, מירי רגב, משה פייגלין, יובל שטייניץ, צחי הנגבי, לימור לבנת, אופיר אקוניס, גילה גמליאל, כרמל שאמה הכהן |
| יש עתיד |  | יאיר לפיד, שי פירון, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, עליזה לביא, יואל רזבוזוב, עדי קול, קארין אלהרר, מיקי לוי, שמעון סולומון, רות קלדרון, פנינה תמנו, רינה פרנקל, יפעת קריב, דב ליפמן, בועז טופורובסקי, רונן הופמן |
| העבודה |  | שלי יחימוביץ', יצחק הרצוג, איתן כבל, מרב מיכאלי, בנימין בן אליעזר, חיליק בר, עמר בר-לב, סתיו שפיר, אבישי ברוורמן, אראל מרגלית, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, נחמן שי, משה מזרחי, ראלב מג'אדלה |
| ישראל ביתנו |  | אביגדור ליברמן, יאיר שמיר, עוזי לנדאו, סופה לנדבר, יצחק אהרונוביץ', אורלי לוי-אבקסיס, פאינה קירשנבאום, דוד רותם, רוברט אילטוב, חמד עמאר, שמעון אוחיון, אלכס מילר, לאון ליטינצקי |
| הבית היהודי |  | נפתלי בנט, אורי אריאל, ניסן סלומינסקי, אלי בן דהן, איילת שקד, אורי אורבך, אבי וורצמן, מרדכי יוגב, אורית סטרוק, יוני שטבון, שולי מועלם-רפאלי, זבולון כלפה, הלל הורוביץ |
| ש"ס |  | אלי ישי, אריה דרעי, אריאל אטיאס, יצחק כהן, משולם נהרי, אמנון כהן, יעקב מרגי, דוד אזולאי, יצחק וקנין, נסים זאב, אברהם מיכאלי, יואב בן-צור, ליאור אדרי |
| יהדות התורה |  | יעקב ליצמן, משה גפני, מאיר פרוש, אורי מקלב, מנחם אליעזר מוזס, ישראל אייכלר, יעקב אשר |
| מרצ |  | זהבה גלאון, אילן גילאון, ניצן הורוביץ, מיכל רוזין, עיסאווי פריג', תמר זנדברג |
| התנועה |  | ציפי לבני, עמרם מצנע, עמיר פרץ, אלעזר שטרן, מאיר שטרית, דוד צור |
| חד"ש |  | מוחמד ברכה, חנא סוויד, דב חנין, עפו אגבאריה |
| רע"מ-תע"ל-מד"ע |  | אבראהים צרצור, אחמד טיבי, מסעוד גנאים, טלב אבו עראר |
| בל"ד |  | ג'מאל זחאלקה, חנין זועבי, באסל גטאס |
| קדימה |  | שאול מופז, ישראל חסון, יובל צלנר |
חברי הכנסת > חילופי גברי

| תאריך | חבר הכנסת היוצא | חבר הכנסת הנכנס | רשימה | סיבה |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 10 ביוני 2014 | ראובן ריבלין | כרמל שאמה הכהן | הליכוד - ישראל ביתנו | נבחר לתפקיד נשיא המדינה |
| 22 ביוני 2014 | אריאל אטיאס | יואב בן צור | ש"ס | התפטרות |
| 6 באוגוסט 2014 | כרמל שאמה הכהן | אלכס מילר | הליכוד - ישראל ביתנו | נבחר לשגריר ב-OECD, אונסק"ו ומועצת אירופה |
| 5 בנובמבר 2014 | גדעון סער | לאון ליטינצקי | הליכוד - ישראל ביתנו | התפטרות |
| 14 בדצמבר 2014 | בנימין בן אליעזר | ראלב מג'אדלה | העבודה | התפטרות (מטעמי בריאות) |
| 18 בדצמבר 2014 | ישראל חסון | יובל צלנר | קדימה | התפטרות (נבחר למנכ"ל רשות העתיקות) |
| 1 בינואר 2015 | אריה דרעי | ליאור אדרי | ש"ס | התפטרות (נשאר כיו"ר ש"ס) |
| 16 בפברואר 2015 | אורי אורבך | הלל הורוביץ | הבית היהודי | נפטר |
חברי הכנסת > מאפייני חברי הכנסת

רשימות שעברו את אחוז החסימה
הליכוד-ביתנו, 885,163 קולות (25.1%)
יש עתיד, 543,458 קולות (15.4%)
העבודה, 432,118 קולות (12.3%)
הבית היהודי, 345,985 קולות (9.8%)
ש"ס, 331,868 קולות (9.4%)
יהדות התורה, 195,892 קולות (5.6%)
התנועה, 189,167 קולות (5.4%)
מרצ, 172,403 קולות (4.9%)
רע"ם-תע"ל, 138,450 קולות (3.9%)
חד"ש, 113,439 קולות (3.2%)
בל"ד, 97,030 קולות (2.8%)
קדימה, 78,974 קולות (2.2%)
הכנסת התשע עשרה המשיכה את המגמה שהחלה בכנסת השמונה עשרה, כאשר 15 עיתונאים פרשו מעבודתם והצטרפו אל המפלגות השונות במטרה להיבחר לכנסת. בכנסת התשע עשרה היו שני תושבי קיבוץ: זבולון כלפה מהבית היהודי ואורלי לוי-אבקסיס מהליכוד ביתנו.
חברי הכנסת > מאפייני חברי הכנסת > חברי כנסת חדשים

בכנסת זו כיהנו 49 חברי כנסת שלא כיהנו בכנסת הקודמת. נוספו עליהם עוד 3 חברי כנסת שלא כיהנו בכנסת ה-18, אך כיהנו בעבר כחברים בכנסת ישראל (ניסן סלומינסקי, אריה דרעי ועמרם מצנע). 4 ח"כים נוספים כיהנו בתחילת הכנסת ה-18 אך התפטרו במהלך כהונתה ונבחרו לכנסת ה-19 מחדש (צחי הנגבי, מאיר פרוש, ציפי לבני ועמיר פרץ).
יש עתיד (19): יאיר לפיד, שי פירון, יעל גרמן, מאיר כהן, יעקב פרי, עפר שלח, עליזה לביא, יואל רזבוזוב, עדי קול, קארין אלהרר, מיקי לוי, שמעון סולומון, רות קלדרון, פנינה תמנו, רינה פרנקל, יפעת קריב, דב ליפמן, בועז טופורובסקי, רונן הופמן.
הבית היהודי (10): נפתלי בנט, אלי בן דהן, איילת שקד, אבי וורצמן, מרדכי יוגב, אורית סטרוק, יוני שטבון, שולי מועלם-רפאלי, זבולון כלפה והלל הורוביץ.
העבודה (9): מרב מיכאלי, חיליק בר, עמר בר-לב, סתיו שפיר, אראל מרגלית, איציק שמולי, מיקי רוזנטל, מיכל בירן, משה מזרחי.
מרצ (3): עיסאוי פריג', מיכל רוזין, ותמר זנדברג.
הליכוד - ישראל ביתנו (3): משה פייגלין (הליכוד); יאיר שמיר ושמעון אוחיון (ישראל ביתנו).
התנועה (2): דוד צור, אלעזר שטרן.
בל"ד (1): באסל גטאס
רע"מ-תע"ל-מד"ע (1): טאלב אבו עראר.
יהדות התורה (1): יעקב אשר.
ש"ס (2): יואב בן צור וליאור אדרי.