stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הרלן סטון

הרלן פיסק סטון (באנגלית: Harlan Fiske Stone;‏ 11 באוקטובר 1872 – 22 באפריל 1946) היה עורך דין ומשפטן אמריקאי שכיהן כשופט בבית המשפט העליון של ארצות הברית בשנים 1925–1941 ולאחר מכן ועד למותו ב-1946 כנשיא בית המשפט העליון. קודם לכהונתו בבית המשפט העליון כיהן כתובע הכללי של ארצות הברית  בממשלו של הנשיא קלווין קולידג', שלמד יחד איתו בקולג' אמהרסט. הציטוט הידוע ביותר מבין פסקי הדין שלו הוא: "בתי המשפט הם לא זרוע הממשל היחידה שחייבת להיות להם היכולת למשול".
הוא נולד בצ'טסרפילד, ניו המפשייר. לאחר סיום לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה הוא פתח משרד עורכי דין בניו יורק. הוא היה לדקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה ושותף במשרד עורכי הדין "סאליבן וקרומוול". במלחמת העולם הראשונה היה חבר בוועדה שחקרה את כנותם של סרבני המצפון.
ב-1924 מינה אותו הנשיא קלווין קולידג' לתובע הכללי של ארצות הברית. סטון שאף לבצע רפורמות במחלקת המשפטים לאחר כמה שערוריות שאירעו במהלך נשיאותו של וורן הרדינג. הוא גם הגיש כמה כתבי אישום כנגד כמה תאגידים גדולים באשמת עבירות על חוק ההגבלים העסקיים.
ב-1925 מינה הנשיא קולידג' את סטון לשופט בבית המשפט העליון במקומו של השופט ג'וזף מקנה שפרש, והמינוי אושר בסנאט על אף התנגדות קלה. כחבר בבית המשפט בנשיאותו של ויליאם הווארד טאפט הצטרף סטון לשופטים הולמס וברנדייס בקריאה לריסון שיפוטי ולכיבוד רצון הרשות המחוקקת. בתקופת נשיאותו של צ'ארלס אוונס יוז יצרו סטון והשופטים ברנדייס וקרדוזו חזית ליברלית שכונתה שלושת המוסקטרים ובאופן כללי הם תמכו בחוקתיות של הניו דיל. דעות הרוב שלו בתיקים "ארצות הברית נגד חברת דרבי למבר" (United States v. Darby Lumber Co.) ו"ארצות הברית נגד חברת מוצרי קרולין" (United States v. Carolene Products Co.) השפיעו על עיצוב הסטנדרטים של אופי הבדיקות המשפטיות.
ב-1941 מינה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את סטון לרשת את נשיא בית המשפט העליון צ'ארלס אוונס יוז שפרש, והסנאט אישר את המינוי. בית המשפט בנשיאותו של סטון פסק בכמה תיקים במהלך מלחמת העולם השנייה, ודעת הרוב של סטון בעתירתו של ריצ'רד קווירין (Ex parte Quirin) אישרה את סמכות השיפוט של בית המשפט הצבאי במשפטם של שמונה גרמנים שנשפטו על ניסיון ריגול וחבלה. דעת הרוב שלו בתיק "חברת הנעליים הבינלאומית נגד וושינגטון" (International Shoe Co. v. Washington) השפיעה בנוגע לסמכות האישית (Personal jurisdiction). סטון ישב בראש ההרכב שדן בפסק דין קורמאטסו נגד ארצות הברית שקבע שכליאת היפנים בארצות הברית תאמה את החוקה. סטון כיהן כנשיא בית המשפט העליון עד למותו ב-1946. כהונתו הייתה אחת הקצרות מכל אלו של כל נשיאי בית המשפט העליון והוא היה נשיא בית המשפט העליון הראשון שלא כיהן במשרה נבחרת.
ראשית חייו

הרלן סטון נולד בצ'סטרפילד, ניו המפשייר לפרד לאוסון סטון ולרעייתו, אן סופיה (לבית באטלר) סטון. הוא למד בבית התיכון אמהרסט ולזמן קצר באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט וב-1894 סיים את לימודיו בקולג' אמהרסט, שם הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא.
לאחר סיום לימודיו ועד 1895 הוא היה סגן מנהל בית הספר התיכון של ניובריפורט שבמסצ'וסטס. לאחר מכן ועד 1896 הוא היה מדריך להיסטוריה באקדמיית אדלפי שבברוקלין, ניו יורק.
קריירה משפטית

סטון למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה בין השנים 1895–1898. הוא סיים לימודי תואר ראשון במשפטים ועם סיום לימודיו הוא התקבל ללשכת עורכי הדין של ניו יורק. הוא החל לעבוד בעריכת דין בניו יורק, בתחילה כשותף במשרד עורכי הדין "סאטרלי, קנפילד וסטון", ומאוחר יותר כשותף במשרד עורכי הדין "סאליבן וקרומוול". בשנים 1899–1902 הוא הרצה בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה. לאחר מכן ועד 1905 הוא לימד שם במשרת פרופסור ובסופו של דבר, בין השנים 1910–1923, הוא שימש שם בין השנים כדקאן בית הספר. הוא התגורר בבניין מגורים הסמוך לקמפוס האוניברסיטה שנקרא "הקולוסיאום".
במלחמת העולם הראשונה הוא שירת כמה חודשים כחבר בוועדת הבירור של מחלקת המלחמה, יחד עם מייג'ור וולטר קלוג מהפרקליטות של צבא ארצות הברית והשופט ג'וליאן מק, שבחנה 2,294 מקרים של בקשות לשחרור מטעמי סרבנות מצפונית שנדחו על ידי רשויות הגיוס. הוועדה הייתה אחראית על בחינת כנות הצהרתם של כל אחד ואחד מהמבקשים, אך לעיתים קרובות הקדישה דקות ספורות בלבד לתשאול וקבלת ההחלטות. סטון גילה חוסר סובלנות לאלו שניצלו את ההזדמנות להנות מיתרונות החיים באמריקה, מבלי לשאת בחובות כאזרחים. ברוב המקרים ויתרו מגישי הפניות על בקשותיהם או שהוועדה לא הכירה בכנותם. מאוחר יותר סיכם סטון את התנסותו בוועדה עם מעט רגשי אהדה: "ברוב המקרים הכפיפו האזרחים שלנו את מצפונם ואת השקפת דעתם לטובת המטרה המשותפת... בעוד שהיה מיעוט שאמונותיהם התמוהות... גרמו להם לסרב לדעותיהם של אחרים". על כל פנים, הוא הכיר באומץ שנדרש מסרבני המצפון: "הצבא לא היה גן של שושנים עבור סרבני המצפון, והאיש הרגיל, שלא עלה בידו למצוא תמיכה לעמדתו על ידי שכנוע מוסרי עמוק, יכול היה בהחלט לבחור במילוי חובתו בחזית כאפשרות הקלה ביותר".
לאחר המלחמה מתח סטון ביקורת על התובע הכללי של ארצות הברית אלכסנדר מיטשל פאלמר, על ניסיונותיו לגרש זרים בהתבסס על פעולות מנהליות מבלי לאפשר לגורם משפטי לבחון את המקרים שלהם. באותה תקופה הגן סטון גם על הטענות לזכות חופש הדיבור של פרופסורים וסוציאליסטים. עד מהרה הפכה אוניברסיטת קולומביה למרכז של בית ספר חדש לתורת המשפט, ברוח הריאליזם המשפטי. אנשי אסכולה זו דחו את הפורמליות ואת כללי המשפט הנוקשים. תחת זאת הם תרו אחר דרך ניסויית ואחר תפקיד הייחודיות האנושית בפיתוח תורת המשפט. אף על פי שסטון עודד את חסידי השיטה, הוא הואשם על ידי נשיא האוניברסיטה, ניקולס מארי באטלר, על היותו אינטלקטואל שמרן שגרם להכשרה המשפטית בקולומביה להיכנס לשגרה.
ב-1923, בשל סלידתו מהעימותים עם באטלר ומתוך השיעמום שחש נוכח "הפרטים הקטנים של המנהלה של בית הספר למשפטים" שאותם הוא כינה "אדמיניסטריוויה", התפטר סטון מתפקידו כדקאן בית הספר והצטרף משרד עורכי הדין מוול סטריט "סאליבן וקרומוול". שם משכורתו הייתה גבוהה יותר והוא עמד בראש מחלקת הייצוג בבתי המשפט של המשרד, שעסקה בתיקי תאגידים ונכסים גדולים, ועל לקוחותיו הראשיים נמנה הבנקאי המיליארדר ג'יי. פי. מורגן. בזמן הקצר בה עסק סטון בעריכת דין במשרה מלאה במגזר הפרטי הוא נחשב כ"אדם מסור לעבודתו, השואף להזדמנות להיות אביר זכויות האדם".
התובע הכללי של ארצות הברית

ב-1 באפריל 1924 מונה סטון על ידי חברו לספסל הלימודים באמהרסט, הנשיא קלווין קולידג', כתובע הכללי של ארצות הברית. קולידג' חש שסטון יתקבל בציבור כמי שיוכל להוביל את החקירות של שערוריות שונות שאירעו בתקופת נשיאותו של וורן הרדינג. אחד מצעדיו הראשונים של סטון כתובע הכללי היה לפטר את מקורביו של התובע הכללי הקודם, הארי מיקאיה דוהרטי, והוא החליף אותם באנשים שבלטו ביושרם. כתובע הכללי הוא היה אחראי על מינויו של ג'ון אדגר הובר כראש ה-FBI הכפופה למחלקת המשפטים, והנחה אותו לעצב מחדש את פניה של הסוכנות על פי הדגם של הסקוטלנד יארד ושתהיה יעילה יותר מכל ארגון משטרתי אחר בארצות הברית. כתובע כללי פעיל, קידם סטון רבים מהתיקים המשפטיים שניהלה המחלקה בבתי המשפט הפדרליים ודחף את חקירת ההגבלים העסקיים של חברת האלומיניום של אמריקה (Alcoa), שנשלטה על ידי משפחתו של עמיתו לקבינט, מזכיר האוצר, אנדרו ויליאם מלון.
בבחירות לנשיאות של 1924 לקח סטון חלק במסע לבחירתו של קולידג' לכהונה שנייה. הוא במיוחד התנגד למועמד המפלגה הפרוגרסיבית, רוברט לה פולט, שהציע שלקונגרס תינתן הסמכות לאשר מחש כל חוק שבית המשפט העליון יכריז עליו כנוגד את החוקה. סטון ראה ברעיון זה כמאיים על מעמד הרשות השופטת ועל עקרון הפרדת הרשויות.
שופט בבית המשפט העליון

זמן קצר לאחר הבחירות התפטר השופט ג'וזף מק'קנה מבית המשפט העליון וב-5 בינואר 1925 מינה הנשיא קולידג' את סטון במקומו. מינויו התקבל בברכה, אם כי היו שמועות שסטון עלול להיתקל בהתנגדות לאישור מינויו בשל פעילותו במסגרת ההגבלים העסקיים. כמה מהסנאטורים תהו בנוגע לקשריו של סטון לוול סטריט ובנוגע לאפשרות שהוא יהיה כלי בידיהם של בעלי אינטרסים תאגידיים. כדי להפיג את החששות הללו, הציע סטון שהוא יענה על השאלות הללו באופן אישי בפני ועדת המשפט של הסנאט. ב-5 בפברואר אושר מינויו בסנאט ברוב של 71 תומכים מול 6 מתנגדים. באותו יום הוא החל לכהן בתפקידו. ב-2 במרץ הושבע סטון לתפקידו על ידי נשיא בית המשפט העליון ויליאם הווארד טאפט. הוא היה שופט בית המשפט העליון היחידי שמונה על ידי הנשיא קולידג'.
בית המשפט העליון של אמצע שנות ה-20 היה טרוד בעיקר ביחסים שבין המגזר העסקי לבין הממשלה. רוב השופטים בהנהגתו של טאפט היו תומכים נאמנים של פעילות עסקית וקפיטליזם חופשיים מפיקוח ממשלתי. בית המשפט ניצל את הדוקטרינות של "הליך נאות מהותי" (Substantive due process) והזכות הבסיסית חופש החוזים כדי לפקח על הניסיונות לרגולציה על ידי הממשלה הפדרלית ועל ידי ממשלות המדינות. מבקריו של בית המשפט טענו שבית המשפט נטל לעצמו בכוח את הסמכות החקיקתית ויישם את התאוריה הכלכלית לסה פר בפסיקותיו. על אף חששותיהם של הפרוגרסיבים, עד מהרה הצטרף סטון לפלג הליברלי של בית המשפט, ולעיתים קרובות הוא הצטרף לדעת המיעוט של השופטים הולמס וברנדייס, ומאוחר יותר עם השופט קרדוזו כאשר הוא החליף את הולמס, כנגד הדעה הצרה של הרוב על סמכויות כוחות המשטרה במדינות. השופטים הליברלים קראו לריסון שיפוטי ולכיבוד רצונה של הרשות המחוקקת.
סטון ושני עמיתיו, ברנדייס וקרדוזו כונו שלושת המוסקטרים של בית המשפט העליון והיו הסיעה הליברלית שלו. השלושה הביעו תמיכה רחבה בתוכנית הניו דיל של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט, שרבים מהשופטים האחרים בבית המשפט העליון התנגדו לה. לדוגמה, בתיק "ארצות הברית נגד חברת דרבי למבר" (United States v. Darby Lumber Co.) משנת 1941, הוא כתב את פסק הדין של בית המשפט שאישר את הסעיפים השנויים במחלוקת של חוק תנאי העבודה ההוגנים של 1938. סטון גם כתב את פסק הדין בתיק "ארצות הברית נגד חברת מוצרי קרולין" (United States v. Carolene Products Co.) משנת 1938, שבהערת השולים מספר 4 המפורסמת שלו הוא התווה את מפת הדרכים לביקורת השיפוטית באותה תקופה.
תמיכתו של סטון בניו דיל גרמה לנשיא רוזוולט לחבבו, וב-12 ביוני 1941 הוא מינה אותו כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית במקומו של צ'ארלס אוונס יוז שהתפטר. סטון היה בחירתו האישית של יוז כיורשו וב-27 ביוני אישר הסנאט את המינוי והוא החל לכהן בתפקיד ב-3 ביולי.
נשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית

כנשיא בית המשפט העליון של ארצות הברית תמך סטון באישור סמכותו של הנשיא להעביר את הדיון במשפטם של הגרמנים שנלכדו בניסיון לבצע מעשי חבלה על אדמת ארצות הברית במסגרת מבצע פסטוריוס, לבית דין צבאי בעתירתו של ריצ'רד קווירין (Ex parte Quirin). טיפולו של בית המשפט העליון בתיק זה היה שנוי במחלוקת.
סטון גם כתב את חוות הדעת הראשיות לקביעת התקנים לסמכות השיפוט של בתי המשפט המדינתיים בפסק הדין "International Shoe Co נגד וושינגטון" (International Shoe Co. v. Washington).
סטון תיאר את משפטי נירנברג כ"הונאה" כלפי הגרמנים, אף על פי שעמיתו ויורשו כשופט בבית המשפט העליון, רוברט ה. ג'קסון, שימש כתובע הראשי של ארצות הברית במשפטים.
סטון היה הנשיא הרביעי של בית המשפט העליון שכיהן בו קודם לכן כשופט והשני שכיהן בשני התפקידים בזה אחר זה. נכון להיום הוא השופט היחידי שכיהן בכל תשעת המושבים של בית המשפט מהשופט הזוטר ביותר ועד לנשיא בית המשפט העליון.
מותו

סטון לקה בשבץ מוחי בעיצומה של ישיבת בית המשפט העליון. הוא סיים (או לפי מקורות אחרים, כמעט סיים) את הקראת חוות דעת המיעוט שלו בפסק הדין "גירואר נגד ארצות הברית" (Girouard v. United States). השופט הוגו בלאק הכריז על הפסקה בדיונים ולאולם בית המשפט נקראו רופאים.
הרלן סטון נפטר כתוצאה מדימום מוחי בביתו שבוושינגטון די. סי. ב-22 באפריל 1946. הוא נטמן בבית הקברות רוק קריק שבשכונת פטוורת' שבבירה. קברו ניצב בסמוך לקבריהם של שופטים אחרים, כולל ויליס ואן דוונטר, ג'ון מרשל הרלן וסטיבן פילד.
חיים אישיים

ב-1899 נשא סטון לאישה אגנס הארווי. לזוג נולדו שני בנים: לאוסון ה. סטון, עורך דין ואיש ציבור, ומרשל ה. סטון, מתמטיקאי.
מורשתו והנצחתו

סטון היה דירקטור בחברת הרכבת אטלנטה ושרלוט איר ליין, נשיא הארגון האמריקאי של בתי הספר למשפטים, חבר בלשכת עורכי הדין האמריקאית וחבר בחבר הספרותית של וושינגטון.
ב-1900 הוענק לו תואר שני לשם כבוד מקולג' אמהרסט וב-1913 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאמהרסט. ב-1924 העניקה לו אוניברסיטת ייל תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים. אותו תואר הוענק לו ב-1925 על ידי אוניברסיטת קולומביה וויליאמס קולג'. ב-1964 קרא קולג' אמהרסט לאולם על שמו.
בית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה מעניק מלגות על שמו לסטודנטים שמגיעים להישגים אקדמאים גבוהים. בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל מעניק את פרס הרלן פיסק סטון מדי שנה בסתיו.
הערות שוליים

↑  "United States v. Butler, 297 U.S. 1, 87 (1936) (dissenting opinion)".
↑  Supreme Court Justices Who Are Phi Beta Kappa Members Archived 2011-09-28 at the Wayback Machine, Phi Beta Kappa website, accessed Oct 4, 2009
1 2 3  Harlan Fiske Stone at the Biographical Directory of Federal Judges, a public domain publication of the Federal Judicial Center.
↑  Louisa Thomas, Conscience: Two Soldiers, Two Pacifists, One Family--a Test of Will andFaith in World War I, Penguin, 2011
↑  Christopher Capozzola, Uncle Sam Wants You: World War I and the Making of the Modern American Citizen, Oxford University Press, 2010.
1 2 3 4 5 6 7 8  Theodore M. Vestal. "Harlan Fiske Stone: New Deal Prudence". Oklahoma State University. Archived from the original on December 14, 2012.
↑  Franklin D. Roosevelt “Day by Day” - June, 1941
↑  "Justices 1789 to Present".
↑  Ex Parte Quirin, 317 U. S. 1 (1942)
↑  Ex parte Quirin - oyez.org
↑  International Shoe v. State of Washington, 326 U. S. 310 (1945)
↑  Saul Jay Singer, Three Nuremberg Documents, The Jewish Press,  July 26, 2017.
↑  Death claims Harlan Stone, Chief Justice
↑  "Academic Recognition and Prizes". Columbia Law School.
↑  "Yale moot court to take on case against U.S. attorney general". YaleNews. December 3, 2010.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271425205171  BnF: cb12650100s (data)  GND: 123953944  ISNI: 0000 0000 8085 5869  LCCN: n86114718  NARA: 10572528  NTA: 071323228  SNAC: w6g73cc6  SUDOC: 083992723  VcBA: 495/339986  VIAF: 5853438   WorldCat (עם VIAF): 5853438 
בול דואר שהונפק לזכרו של סטון ב-1948
ויין הנסי

ויין הנסי (Wayne Hennessey; נולד ב-24 בינואר 1987) הוא כדורגלן ולשי המשחק בעמדת השוער בנוטינגהאם פורסט. ויין הוא בנו של כדורגלן העבר טרי הנסי.
קריירת מועדונים

הנסי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מנצ'סטר סיטי ובגיל 16 הצטרף לאקדמיה של וולברהמפטון וונדררס. באפריל 2005 חתם על חוזה מקצועי במועדון. ביולי 2006 הושאל לבריסטול סיטי, אך חזר לאחר חודש לוולבס בעקבות פציעתו של השוער הראשון מאט מארי. לאחר חזרתו של מארי מפציעה, בינואר 2007 הושאל הנסי לסטוקפורט קאנטרי עד לחודש פברואר. לאחר ששמר על שער נקי במשך החודש, הוארכה תקופת השאלתו עד לסיום העונה. בפברואר 2007 זכה בתואר "שחקן החודש" בליגה הרביעית. ב-3 במרץ 2007 השלים 857 דקות ללא ספיגת שער ושבר את שיא המועדון לאחר 119 שנה.
באפריל 2007 חזר לוולבס והוא ערך את הופעת הבכורה שלו נגד וסט ברומיץ' אלביון. בסיום עונת 2008/2009 זכה עם וולבס באליפות הפוטבול ליג צ'מפיונשיפ. במהלך עונת 2009/2010 התערער מעמדו ובאמצע העונה הפסיד את מקומו בהרכב. ביולי 2010 האריך את חוזהו בוולבס עד קיץ 2015. במהלך עונת 2010/2011 חזר להרכב של וולבס. באפריל 2012 נפצע וגמר את העונה. בנובמבר 2012 נפצע שוב וגמר שוב את העונה מוקדם מהצפוי.
ב-31 בינואר 2014, הנסי חתם בקריסטל פאלאס לשנה וחצי.
ב-20 ביולי 2021 חתם בברנלי לשנתיים.
ב-15 ביולי 2022 חתם הנסי בנוטינגהאם פורסט לשנתיים.
קריירה בינלאומית

בצעירותו, הנסי שיחק עבור כל הנבחרות הצעירות של ויילס, ואך כבש עבור נבחרת הנוער שער אחד מ-40 מטר נגד טורקיה. ב-26 במאי 2007 ערך את הופעת הבכורה הבינלאומית שלו בנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד ניו זילנד שנגמר בתיקו 2-2, ומאז הפך לשוער הראשון של הנבחרת.
נכלל בסגל נבחרת ויילס לטורניר מונדיאל 2022.
הערות שוליים

↑  Squad Announcement בחשבון הטוויטר הרשמי של נבחרת ויילס, 9 בנובמבר 2022 (באנגלית)
| נבחרת ויילס – יורו 2016 |
| --- | --- | --- |
|  1 הנסי •  2 גאנטר •  3 טיילור •  4 דייוויס •  5 צ'סטר •  6 א. ויליאמס •  7 אלן •  8 קינג •  9 רובסון-קאנו •  10 ראמזי •   11 בייל •  12 פון ויליאמס • 13 ויליאמס •  14 אדורארדס • 15 ריצ'רדס • 16 לדלי • 17 קוטריל • 18 ווקס • 19 קולינס • 20 ג'. ויליאמס • 21 וורד • 22 ווהן • 23 קראוץ' • מאמן: קולמן |  1 הנסי •  2 גאנטר •  3 טיילור •  4 דייוויס •  5 צ'סטר •  6 א. ויליאמס •  7 אלן •  8 קינג •  9 רובסון-קאנו •  10 ראמזי •   11 בייל •  12 פון ויליאמס • 13 ויליאמס •  14 אדורארדס • 15 ריצ'רדס • 16 לדלי • 17 קוטריל • 18 ווקס • 19 קולינס • 20 ג'. ויליאמס • 21 וורד • 22 ווהן • 23 קראוץ' • מאמן: קולמן | ויילס |
| נבחרת ויילס – יורו 2020 |
| --- | --- | --- |
|  1 הנסי •  2 גאנטר •  3 נ. ויליאמס •  4 ב. דייוויס •  5 לוקייר •  6 רודון •  7 אלן •  8 וילסון •  9 ט. רוברטס •  10 ראמזי •   11 בייל •  12 וורד • 13 מור •  14 ק. רוברטס • 15 אמפאדו • 16 מורל • 17 נורינגטון-דייוויס • 18 ג'. ויליאמס • 19 ברוקס • 20 ג'יימס • 21 א. דייוויס • 22 מפאם • 23 לוויט • 24 קבאנגו • 25 קולוויל • 26 סמית' • מאמן: פייג' |  1 הנסי •  2 גאנטר •  3 נ. ויליאמס •  4 ב. דייוויס •  5 לוקייר •  6 רודון •  7 אלן •  8 וילסון •  9 ט. רוברטס •  10 ראמזי •   11 בייל •  12 וורד • 13 מור •  14 ק. רוברטס • 15 אמפאדו • 16 מורל • 17 נורינגטון-דייוויס • 18 ג'. ויליאמס • 19 ברוקס • 20 ג'יימס • 21 א. דייוויס • 22 מפאם • 23 לוויט • 24 קבאנגו • 25 קולוויל • 26 סמית' • מאמן: פייג' | ויילס |
| נבחרת ויילס – מונדיאל 2022 |
| --- | --- | --- |
|  1 הנסי •  2 גאנטר •  3 נ. ויליאמס •  4 ב. דייוויס •  5 מפאם •  6 רודון •  7 אלן •  8 וילסון •  9 ג'ונסון •  10 ראמזי •   11 בייל •  12 וורד • 13 מור •  14 רוברטס • 15 אמפאדו • 16 מורל • 17 לוקייר • 18 ג'. ויליאמס • 19 האריס • 20 ג'יימס • 21 א. דייוויס • 22 תומאס • 23 לוויט • 24 קבאנגו • 25 קולוויל • 26 סמית' • מאמן: פייג' |  1 הנסי •  2 גאנטר •  3 נ. ויליאמס •  4 ב. דייוויס •  5 מפאם •  6 רודון •  7 אלן •  8 וילסון •  9 ג'ונסון •  10 ראמזי •   11 בייל •  12 וורד • 13 מור •  14 רוברטס • 15 אמפאדו • 16 מורל • 17 לוקייר • 18 ג'. ויליאמס • 19 האריס • 20 ג'יימס • 21 א. דייוויס • 22 תומאס • 23 לוויט • 24 קבאנגו • 25 קולוויל • 26 סמית' • מאמן: פייג' | ויילס |
מוסמוס

| --- | --- |
תצלום אווירי של מוסמוס
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: חיפה
אוכלוסייה (הערכה): 4,000
 (למפת הכרמל מוגדלת) מוסמוס(למפת הכרמל רגילה) מוסמוס(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוסמוס(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום מוסמוס32°32′35″N 35°09′23″E﻿ / ﻿32.543056°N 35.156389°E﻿ / 32.543056; 35.156389

מוסמוס (נקרא גם: מוצמוץ; בערבית: مُصْمُص, תעתיק מדויק - מצמץ) הוא כפר בצפון מזרח ואדי עארה הנכלל במעלה עירון. הכפר משתרע משני צידי כביש 65, מזרח ומערב.
הכפר שוכן בגובה 366 מטר מעל פני הים, שטחו בתקופת המנדט הבריטי הגיע לכ-6,000 דונמים והוא השתרע באזורי אלרוחה ומארג' בן עאמר, אך כיום הוא אינו עולה על 400 דונמים.
הכפר נחשב לראשון מכפרי אום אל-פחם, ונבחרו הראשון היה חאג'י מחמוד איסמעיל. כיום ענייניו מנוהלים על ידי המועצה המקומית, טאלעת ערה, "מעלה עירון", הכוללת ארבעה כפרים נוספים: זלפה, סאלם, מושירפה ואל ביאדה.
בכפר מתגוררים כ-4,215 נפש, כולם מוסלמים ערבים. בכפר יש ארבע משפחות גדולות המחולקות לשכונות - אגבאריה, אבו שהאב, מחאגנה, שרקאוי. המשורר ראשד חוסיין והאמן פואד אגבאריה נולדו בכפר.
היסטוריה

במוסמוס נמנו 222 תושבים במפקד האוכלוסין המנדטורי של 1922 ו-256 תושבים במפקד של 1931. בסקר הכפרים 1945 בארץ ישראל נכלל הכפר בהערכה של אום אל-פחם וסביבותיה. במסגרת הסכם שביתת הנשק עם ירדן עבר הכפר לשליטת ישראל. בשנת 1954 הוקם בכפר מסגד. הכפר היה מאחרוני היישובים שהיה חסר מעמד מוניציפלי. בשנת 1973 ביקש משרד הפנים להכריז במקום על מועצה מקומית, אך התושבים סירבו והכפר המשיך להיות חסר מעמד מוניציפלי במשך שנים רבות. לבסוף הכפר הוכלל במועצה מקומית מעלה עירון שהוקם בשנת 1996.
ספורט

לכפר קבוצת כדורגל, "בני מוסמוס", המשחקת בליגה ב'. במסגרת תחרות גביע המדינה בכדורגל 2017/2018 הפתיעה הקבוצה כשניצחה את קבוצת בני לוד מהליגה הלאומית.
הערות שוליים

1 2   עירד צפריר, נאסים אגברייה: "בני מוסמוס קבוצה עם אפס תנאים, צריך להוריד את הכובע", באתר הארץ, 21 בדצמבר 2017
↑  על כבישים איטיים ומהירים כביכול, מעריב, 29 באוגוסט 1973
↑  Musmus, Palestine Remembered
↑  נחנך מסגד, דבר, 13 בינואר 1955
↑  A Ghetto State of Ghettos: Palestinians Under Israeli Citizenship, page 577
↑  הודעה בדבר הצגת רשימות הבוחרים לכנסת, מעריב, 19 במאי 1986
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007568804605171  VIAF: 133146461445027730018   WorldCat (עם VIAF): 133146461445027730018
ג'אבה קנקאווה

גַ'אבַּה קַנקַאווָה (בגאורגית: ჯაბა კანკავა; נולד ב-18 במרץ 1986) הוא כדורגלן גאורגי, המשחק בעמדת הקשר.
קריירת מועדונים

קנקאווה החל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של דינמו טביליסי, ובשנת 2003 עלה לקבוצה הבוגרת. קנקאווה הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת במסגרת מוקדמות גביע אופ"א נגד סלביה פראג ואף היה שותף להעפלה של המועדון לשלב הבתים של המפעל.
בפברואר 2005 חתם באלניה ולדיקווקז מליגת העל הרוסית. בתום עונת 2005 ירד המועדון לליגה השנייה וקנקאווה חתם בארסנל קייב. ב-5 במרץ 2006 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון בתיקו 0-0 נגד מטאליסט חרקוב.
בדצמבר 2006 חתם בדנייפר דנייפרופטרובסק, ב-3 במרץ 2007 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון. ב-2 במרץ 2011 הושאל לקריוובס במדיה שיחק כשנה וחצי ובינואר 2013 חזר לדניפרו. במהלך המשחק נגד דינמו קייב ב-30 במרץ 2014 התנגש שוער דניפרו דניס בויקו באולג גוסב שחקנה של דינמו וכתוצאה מכך, בלע גוסייב את לשונו. קנקאווה היה הראשון שהבחין בדבר והעניק טיפול ראשוני לגוסייב עד שהגיע הצוות הרפואי. ב-12 באפריל 2014 קיבל קנקאווה אות כבוד מראש שירותי החירום באוקראינה. קנקאווה היה שותף להישג השיא של המועדון באירופה כאשר הגיע עמו לגמר הליגה האירופית 2015, בו הפסידה דניפרו לסביליה.
אחרי שהתחיל את העונה שלאחר מכן בדניפרו, באוגוסט 2015 חתם בסטאד ריימס על חוזה לשלוש שנים עם אופציה לשנה נוספת. בקיץ 2017 שוחרר מהקבוצה.
את עונת 2017/2018 החל ללא קבוצה ובדצמבר 2018 חתם בטובול מליגת העל הקזחית והוא יצטרף אליה עם תחילת העונה בקזחסטן.
ב-16 בינואר 2021 שב קנקאווה לצרפת וחתם בוואלנסיין.
בקיץ 2021 חתם קנקאווה בסלובן ברטיסלאבה מליגת העל הסלובקית.
בינואר 2025 חזר לדינמו טביליסי.
קריירה בינלאומית

ב-8 בספטמבר 2004 ערך קנקאווה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאורגיה בניצחון 0–4 נגד אלבניה. ב-1 במרץ 2006 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–2 נגד מלטה.
נכלל בסגל נבחרת גאורגיה לטורניר יורו 2024, אולם סירב לזימון והוחלף על-ידי גבריאל סיגואה.
הערות שוליים

↑  საქართველოს ნაკრების შემადგენლობა ევრო 2024-ის მოსამზადებელ ეტაპზე באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגאורגית, 22 במאי 2024 (בגאורגית)
↑  ცვლილება საქართველოს ნაკრების შემადგენლობაში באתר הרשמי של התאחדות הכדורגל הגאורגית, 24 במאי 2024 (בגאורגית)
התנגדות אנטי-קומוניסטית בפולין לאחר מלחמת העולם השנייה

התנגדות אנטי-קומוניסטית בפולין לאחר מלחמת העולם השנייה מתייחסת למאבק המזוין על ידי המחתרת הפולנית נגד השליטה של ברית המועצות על פולין לקראת סוף מלחמת העולם השנייה ולאחריה על הרפובליקה העממית הפולנית. לוחמת גרילה שנוצרה במהלך המלחמה על ידי תנועת ההתנגדות, כללה מגוון של התקפות צבאיות כנגד בתי כלא סובייטים, ושלל משרדים ומתקנים של שירותי הביטחון הפולניים והסובייטים.
ון-צ'ינג לי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  25 בדצמבר 1948 (בת 76) טאיוואן 
 ענף מדעי:  תורת המספרים 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת קליפורניה בברקלי  האוניברסיטה הלאומית של טאיוואן 
 מנחה לדוקטורט:  אנדרו אוג 
 מוסדות:  אוניברסיטת הרווארד  אוניברסיטת המדינה של פנסילבניה  אוניברסיטת אילינוי בשיקגו 
 תלמידי דוקטורט:  Jing-Jing Huang, לינג לונג, Ming-Hsuan Kang, Haining Wang, Shih-Chang Tsao, Hiren Maharaj, ג'יימס ק. סטרייר, Ajchara Harnchoowong, ויליאם צ'ן 
 פרסים והוקרה:  עמית האגודה האמריקאית למתמטיקה (2013)  פרס צ'רן (2010) 
 מספר צאצאים:  2 
 
ון-צ'ינג (ויני) לי (בסינית: 李文卿, באנגלית: Wen-Ch'ing (Winnie) Li; נולדה ב-25 בדצמבר 1948) היא מתמטיקאית טאיוואנית-אמריקנית, פרופסורית למתמטיקה באוניברסיטת פנסילבניה. לי ניהלה את המרכז הלאומי למדעים תאורטיים בטאיוואן. מחקרה של לי עוסק בתורת המספרים, ובפרט, בתבניות אוטומורפיות, בתבניות מודולריות, בתורת הקודים ובתורת הגרפים הספקטרלית. היא השתמשה בתוצאות מחקרה בתורת המספרים ובתבניות אוטומורפיות ליצירת רשתות תקשורת יעילות הנקראות "גרפי רמנוג'אן" (גרף מרחיב אופטימלי) ו-"קומפלקסי רמנוג'אן".
ביוגרפיה > חיים אישיים

לי נולדה בטאיוואן, וגדלה בעיר בינונית בגודלה. כבר בילדותה, הייתה לה חיבה עזה למתמטיקה.
ללי שתי בנות.