stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פדריקו גראביץ'
ביוגרפיה > 2010

במשחקים הדרום אמריקאיים שנערכו במדיין ב-2010, הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי, במדליות כסף במשחים ל-50 ו-100 מטר גב, ובמדליית ארד במשחה ל-50 מטר חופשי. נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-100 מטר חופשי.
ביוגרפיה > 2011

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בגוודלחרה ב-2011 הוא זכה במדליית ארד בשמחה שליחים 4x100 מטר מעורב. נוסף כך, הוא סיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב, במקום שמיני במשחה ל-50 מטר חופשי ובמקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי.
באליפות העולם שנערכה בשאנגחאי באותה שנה הוא סיים במקום 25 במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 26.13 שניות ובמקום 37 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 55.93 שניות.
ביוגרפיה > 2012

באולימפיאדת לונדון (2012) סיים גראביץ' במקום 35 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 23.30 שניות ובמקום 41 במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 56.56 שניות.
ביוגרפיה > 2013

באליפות העולם שנערכה בברצלונה ב-2013 סיים גראביץ' במקום עשירי במשחה ל-50 מטר גב בשיא לאומי חדש של 25.16 שניות. נוסף כך, הוא סיים במקום 20 במשחה ל-100 מטר גב (55.03 שניות), במקום 30 במשחה ל-100 מטר חופשי (49.87 שניות) ובמקום 40 במשחה ל-50 מטר חופשי (23.00 שניות).
ביוגרפיה > 2014

במשחקים הדרום אמריקאיים שנערכו בסנטיאגו דה צ'ילה ב-2014 זכה גראביץ' במדליית זהב במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אליפות חדש של 1:49.39 דקות ובחמש מדליות כסף, במשחים ל-50 מטר חופשי (22.86 שניות), 100 מטר חופשי (49.66 שניות), 100 מטר גב (55.22 שניות) ובמשחי השליחים 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי דחש של 3:21.31 דקות וב-4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש נוסף של 3:40.51 דקות.
ביוגרפיה > 2015

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו ב-2015, זכה גראביץ' בשתי מדליות, זהב וכסף. מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 48.26 שניות ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש נוסף של 1:47.62 דקות. נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 54.61 שניות, במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.29 שניות ופעמיים במקום רביעי במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:17.41 דקות, כשחיין ראשון הוא קבע שיא לאומי חדש של 48.11 שניות ו-4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:39.17 דקות.
ביוגרפיה > 2015 > מדליית ארד מאליפות העולם

באליפות העולם שנערכה בקאזאן ב-6 באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.12 שניות, אחרי נינג דזטאו מסין (47.84 שניות) וקמרון מקאבוי מאוסטרליה (47.95 שניות). הוא סיים במקום 12 במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:47.43 דקות.
ביוגרפיה > 2016

באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיים גראביץ' פעמיים במקום 22 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 48.78 שניות ובמשחה ל-200 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 1:47.41 דקות ובמקום 31 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.44 שניות.
ביוגרפיה > 2017

באליפות העולם שנערכה בבודפשט בסוף יולי 2017 הוא סיים במקום 26 במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:47.89 דקות, במקום 27 במשחה ל-100 מטר חפשי בתוצאה של 49.09 שניות ולא הצליח לשחזר את הישגו מהאליפות הקודמת ובמקום 34 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.68 שניות.
ביוגרפיה > 2019

במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בלימה ב-2019, זכה גראביץ' בשתי מדליות ארד במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:38.41 דקות ובמשחה שליחים 4x100 מטר מעורב משולב. נוסף לכך הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.88 שניות ופרש ממשחה גמר ב' ובמקום תשיעי במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:50.83 דקות ופרש ממשחה גמר ב'.
פסיקתא (משפט)

במשפט, פסיקתא היא תמצית של פסק דין הכוללת רק את ההוראות האופרטיביות ללא ההנמקה. כך, למשל, כאשר ניתן פסק דין ארוך ומסובך, שתוצאתו היא כי פלוני חב לאלמוני סכום מסוים, ניתן לבקש מן השופט שייתן פסיקתא, המתייחסת אך לגובה החוב, ולהשתמש בפסיקתא לצורכי הוצאה לפועל של פסק הדין. את הפסיקתא יכול לכתוב אחד הצדדים לתביעה, וחתימת בית המשפט על הפסיקתא מאשרת את נכונותה. מעבר לתמצות ההוראות האופרטיביות של פסק הדין, הפסיקתא יכולה גם להבהיר את פסק הדין. בית המשפט העליון מצא מקום לקבל ערעור נגד פסיקתא שכלל נימוק והורה למחוק את הנימוק מן הפסיקתא.
הערות שוליים

↑  רע"א 7891/13 רדוויל בע"מ נ' בתאור תעשיות אלקטרוכימיות בע"מ, פסקה 5
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
פיזיולוגיה של הכליה

פיזיולוגיה של הכליה היא המדע העוסק בחקר התפקוד המכני, הפיזי והביוכימי של מערכת הכליות באדם ובבעלי חיים.
תפקיד הכליה הוא בקרה על המים והיונים האי-אורגניים בגוף.
מערכת הכליות מורכבת מסוגים שונים של תאים: אנדותל, רקמת עצב, רקמת חיבור וכו'. תאים אלו ירכיבו רקמות, הרקמות מרכיבות יחידות פונקציונליות - נפרונים. יחידות אלו מרכיבות את האיבר כולו.
מערכת הכליות פשוטה יחסית -מכילה שתי כליות, צינור מוביל לשתן, ושלפוחית שתן.
הכליה מחולקת לשני חלקים: חלק קורטיקלי- הקורטקס, ולחלק הפנימי - המדולה.
המסננים אשר מקבלים את הדם נמצאים בחלק הקורטיקלי. הדם עובר למערכת צינורות אשר מסתעפת לכיוונים רבים - הטובול. חלק מהצינורות מגיעים עמוק אל תוך המדולה. הצינורות יורדים אל המדולה, עולים בחזרה ומתאספים לצינור מרכזי, ה-collecting duct. צינור זה מוביל את הנוזלים שנשארו אל צינורית השתן ומשם לשלפוחית השתן.
המדולה מאפשרת יצירת שתן היפראוסמוטי כאשר אנו רוצים לחסוך במים.
הנפרון היא היחידה הפונקציונלית המסננת. היא כוללת את הצנרת האישית שלה ואת כלי הדם. יש מעל מיליון נפרונים בכל כליה.
איור של מערכת הכליות
תפקידי הכליות

רגולציה של משק המים והיונים בגוף - מתבצעת על ידי סינון הפלזמה בדם, ושליטה על ההפרשות.
סילוק פסולת מטבולית - הכליות מוציאות מהגוף חומרים לא נחוצים, הנוצרים כתוצאה מפירוק חומרים אחרים.
סילוק כימיקלים זרים- במקרה שנתקלנו בחומרים רעילים/לא רצויים בעת סינון הפלסמה.
גלוקונאוגנזה (Gluconeogenesis)- ייצור גלוקוז מחומצות אמינו בעת מחסור בגלוקוז (זהו לא תפקיד עיקרי, רוב הגלוקונאוגנזה מתבצע בכבד).
בלוטת יותרת הכליה - בלוטה אנדוקרינית אשר מפרישה 3 הורמונים שונים: rennin, erythropoietin, calcitriol.
גופיף הכליה

גופיף הכליה הוא מערכת של נימים. ישנו עורק ראשי, אשר נכנס לתוך כל יחידה והוא נקרא afferent arteriole. זהו למעשה עורקיק, אשר הופך לנים, ויוצר רשת קפילרות צפופות בתוך האיבר (glomerulus). רשת נימים זו "מטפטפת", ומאפשרת מעבר של חלק מהחומרים אל הטובול. החומרים שלא מצליחים לעבור יוצאים החוצה בעורק היציאה (efferent arteriole).
בעורק הכניסה הנוזל מורכב 100% מהפלזמה.
פילטרט - זהו החומר אשר עובר סינון, ויצא מהגלומרולוס אל תוך הטובול. הוא מהווה כ-20% מהפלזמה ולכן 80% מהפלזמה יוצא מהכליה חזרה אל מערכת הדם, ויכול לעבור סינון נוסף מאוחר יותר. כיוון שקצב הסינון הוא מהיר כל כך, כל הפלסמה תעבור סינון בסופו של דבר. 
רשת הנימים עטופה מכל הצדדים במעין קפסולה, אשר מדומה לבלון מלא מים - Bowman's capsule. כך נוצרות שתי ממברנות אשר עוטפות את הקפסולה.
Afferent artery נכנס אל תוך היחידה, שם הוא מתפצל לנימים אשר מטפטפים ל-bowman's capsule.
מי שטפטף החוצה - ממשיך למדולה ואחר כך יוצא לשתן.
מי שלא טפטף החוצה - יוצא חזרה דרך ה-efferent arteriole, אשר מתפצל לנימים, ומתנקז חזרה לוורידים.
אנטומיה זו, שבה יש שתי מערכות נימים, היא ייחודית לכליות.
ה-Filtration barrier מורכב משלוש שכבות, אותן הדם עובר עד ליציאתו ממערכת הנימים.
השכבה הראשונה היא שכבת תאי האנדותל אשר נקראים fenesta וביניהם רווחים שעוביים כ-700 אנגסטרם. על כן, כל מה שעוביו גדול מ-700 אנגסטרם לא יצליח לעבור את האנדותל (תאי דם, טסיות וכו'). 
בהמשך יש רקמה חוץ תאית אשר מורכבת מחלבונים גדולים עם מטען שלילי עליהם (basement membrane). על גבי רקמה זו יש תאי ענק הנקראים פדוציטים, שביניהם מרווחים צרים יותר (40-140 אנגסטרום) המכונים filtration silits.
הפילטר מסנן על בסיס גודל ומטען. מי שמעל 40 אנגסטרום לא יעבור. מי שבין 20 ל-40 אנגסטרום יעבור במידה והמטען שלו חיובי. מי שמתחת ל-20 אנגסטרום עובר בקלות, ללא תלות במטען (למשל מולקולות מים).
לאחר סינון ראשוני זה נקבל רק חלבונים קטנים ויונים שונים (שאינם קשורים לחלבונים גדולים). אלו ייכנסו לחלק הקרוב של הטובול ומשם לחלק המרוחק שלו, ול-collecting duct.
התכונות הפיזיולוגיות של ממברנת הטובול, משתנות לאורכו. לכל אזור בטובול תאים אפיטיילים בעלי תכונות שונות וזהו הבסיס הפיזיולוגי לסינון שנעשה בכליה.
בכליה שני סטים של קפילרות:
Glomerular capillaries- מספקות דם לפילטור. בהן נמצאות שלוש השכבות שעליהן הרחבנו
Peritubular capillaries- מספקות דם לטובולס ומחליפות איתו יונים ונוזלים (כמו בכל איבר אחר בגוף).
85% מהנופרונים הם קורטיקלים, כלומר הצינורית שלהן לא נכנסת עמוק למדולה.
15% הם Juxtameduulary- כלומר, שולחים את הצינוריות שלהן לעומק המדולה. נופרונים אלו משתתפים ביצירת שתן היפראוסמוטי. סט הקפילרות שנכנס אל תוך המדולה נקרא Vasa Recti .
ראו גם

בלוטת יותרת הכליה
האבובית המקורבת
האבובית המרוחקת
לולאת הנלה
דיאגרמה של גופיף הכליה
עקרון האנרגיה המינימלית

עיקרון האנרגיה המינימלית (או עיקרון המינימום של האנרגיה הפנימית) הוא עיקרון בתרמודינמיקה, שעל פיו ניתן להגדיר מצב שיווי משקל תרמודינמי. העיקרון קובע שבמערכת בעלת אנטרופיה קבועה, ערכי המשתנים האקסטנסיביים שלה יהיו אלה שיביאו למינימום של האנרגיה הפנימית.
מן העיקרון ניתן להסיק מספר תוצאות יסודיות בתרמודינמיקה, דוגמת התנאים לשיווי משקל תרמי, מכני ודיפוזיוני. העיקרון שקול לעיקרון האנטרופיה המקסימלית, וניתן להסיק ממנו עקרונות מינימום עבור הפוטנציאלים התרמודינמיים.
ניסוח פורמלי

בניסוחו הפורמלי, עיקרון האנרגיה המינימלית קובע כי במצב שיווי משקל, ערכו של כל פרמטר בלתי-מאולץ במערכת תרמודינמית מבודדת הוא זה שיביא למינימום של האנרגיה הפנימית, עבור ערך קבוע של האנטרופיה.
פרמטר בלתי-מאולץ הוא משתנה אקסטנסיבי של המערכת, שערכו אינו נקבע לערך מסוים.
העיקרון מנוסח מתמטית על ידי שני תנאים:
(dU)_{S}=0 - התנאי לשיווי משקל תרמודינמי.
(d^{2}U)_{S}>0 - התנאי ליציבות תרמודינמית.
משמעות שני התנאים היא שבמצב שיווי משקל, ערכה של האנרגיה הפנימית יהיה המינימלי בהינתן אנטרופיה קבועה. כמו כן, ערכם של הפרמטרים הבלתי-מאולצים ייקבע להיות זה שיביא למינימום של האנרגיה הפנימית.
ניסוח זה מבטא תנאי לשיווי משקל תרמודינמי של מערכת במונחי המשתנים האקסטנסיביים שלה בלבד, אך ניתן להשתמש בו על מנת להסיק את התנאים לשיווי משקל במונחי המשתנים האינטנסיביים. כמו כן, ניתן לטפל במערכות פיזיקליות שבהן קיים אילוץ על חלק מהפרמטרים על ידי שימוש בעקרון המינימום של הפוטנציאל התרמודינמי המתאים.
תיאור גאומטרי של העיקרון במרחב המצבים

ניתן לתאר את המשוואה היסודית של מערכת תרמודינמית כיריעה במרחב המצבים (קונפיגורציות) המוגדר על ידי הפרמטרים של המערכת  \{U,S,X_{j}\}.
במצב של אנטרופיה קבועה, מצבי שיווי המשקל האפשריים של המערכת מוגדרים על ידי עקום החיתוך בין היריעה לבין המישור המתאר מצבים שווי-אנטרופיה. אם אין כל אילוץ על הפרמטר  X, מצב שיווי המשקל, שמתואר על ידי הנקודה  A, הוא המצב בעל האנרגיה הפנימית  U המינימלית על עקום זה:
כאשר היריעה האפורה מתארת את המצבים האפשריים של המערכת, וציר  X הוא פרמטר כלשהו של המערכת (מבין  \{X_{j}\}).
שקילות לעיקרון האנטרופיה המקסימלית

ניתן להוכיח את השקילות במספר דרכים, הן באמצעות ניסויים מחשבתיים פיזיקליים והן באמצעות הפורמליזם התרמודינמי המתמטי.
כניסוי מחשבתי פיזיקלי, נניח בשלילה שמתקבל מצב שיווי משקל שבו האנטרופיה מקסימלית אך האנרגיה אינה מינימלית. לכן ניתן יהיה להפיק עבודה מהמערכת ולהכניסה מחדש למערכת בצורת חום, באופן שישמור על ערכה המקורי של האנרגיה. אולם הכנסת החום תגדיל את האנטרופיה של המערכת, בסתירה לכך שהאנטרופיה של המערכת מקסימלית עבור ערך זה של האנרגיה ע"פ עקרון האנטרופיה המקסימלית.
כהוכחה מתמטית, בהתבסס על עקרון האנטרופיה המקסימלית, עבור  X פרמטר אקסטנסיבי כלשהו של המערכת, מתקיים

 \left({\frac {\partial S}{\partial X}}\right)_{U}=0 וגם  \left({\frac {\partial ^{2}S}{\partial X^{2}}}\right)_{U}<0
כאשר שאר המשתנים האקסטנסיביים של המערכת מוחזקים כקבועים גם כן (אך הסימון הושמט לשם פשטות). בנוסף נגדיר גם
 P\equiv \left({\frac {\partial U}{\partial X}}\right)_{S}. על ידי שימוש בזהויות עבור נגזרות חלקיות:
P=\left({\frac {\partial U}{\partial X}}\right)_{S}=-{\frac {\left(\partial S/\partial X\right)_{U}}{\left(\partial S/\partial U\right)_{X}}}\ =-T\left({\frac {\partial S}{\partial X}}\right)_{U}=0:
כלומר האנרגיה אכן אקסטרמלית. על מנת להוכיח שאקסטרמום זה הוא אכן מינימום, נשתמש בכך ש- P היא פונקציה של  U ו- X:
\left({\frac {\partial ^{2}U}{\partial X^{2}}}\right)_{S}=\left({\frac {\partial P}{\partial X}}\right)_{S}=\left({\frac {\partial P}{\partial U}}\right)_{X}\left({\frac {\partial U}{\partial X}}\right)_{S}+\left({\frac {\partial P}{\partial X}}\right)_{U}=\left({\frac {\partial P}{\partial U}}\right)_{X}P+\left({\frac {\partial P}{\partial X}}\right)_{U}=\left({\frac {\partial P}{\partial X}}\right)_{U}=\left({\frac {\partial P}{\partial X}}\right)_{U} 

כאשר  P=0.
מכאן
\left({\frac {\partial P}{\partial X}}\right)_{U}={\frac {\partial }{\partial X}}\left[-{\frac {\left({\frac {\partial S}{\partial X}}\right)_{U}}{\left({\frac {\partial S}{\partial U}}\right)_{X}}}\right]_{U}=-{\frac {\frac {\partial ^{2}S}{\partial X^{2}}}{\frac {\partial S}{\partial U}}}+{\frac {\partial S}{\partial X}}{\frac {\frac {\partial ^{2}S}{\partial X\partial U}}{\left({\frac {\partial S}{\partial U}}\right)^{2}}}=-T{\frac {\partial ^{2}S}{\partial X^{2}}}>0
כאשר  {\frac {\partial S}{\partial X}}=0, כלומר  U מינימלית.
עיקרון המינימום של הפוטנציאלים התרמודינמיים

קל יותר לתאר מערכות שבהן קיים אילוץ על אחד המשתנים האינטנסיביים על ידי פוטנציאלים תרמודינמיים שונים מהאנרגיה הפנימית. ניתן לגזור את הפוטנציאל התרמודינמי המתאים לכל מערכת על ידי טרנספורם לז'נדר על האנרגיה הפנימית  U. פוטנציאלים אלה שימושיים, בין היתר, משום שניתן להסיק עבורם עקרונות מינימום (ובאופן כללי, אקסטרמום) בדומה לעיקרון המינימום של האנרגיה הפנימית.
כדוגמה לכך, ניתן להסיק עקרונות מינימום עבור האנרגיה החופשית של הלמהולץ  F, האנתלפיה  H והאנרגיה החופשית של גיבס  G:
עיקרון המינימום של האנרגיה החופשית של הלמהולץ - ערך שיווי המשקל של כל הפרמטרים הבלתי-מאולצים במערכת הנמצאת במגע תרמי עם מאגר חום בטמפרטורה  T', הוא זה שימזער את האנרגיה החופשית של הלמהולץ מבין המצבים שבהם  T=T'.
עיקרון המינימום של האנתלפיה - ערך שיווי המשקל של כל הפרמטרים הבלתי-מאולצים במערכת הנמצאת במגע עם מאגר בלחץ  p', הוא זה שימזער את האנתלפיה מבין המצבים שבהם  p=p'.
עיקרון המינימום של האנרגיה החופשית של גיבס - ערך שיווי המשקל של כל הפרמטרים הבלתי-מאולצים במערכת הנמצאת במגע עם מאגר בטמפרטורה  T' ובלחץ  p' הוא זה שימזער את האנרגיה החופשית של גיבס מבין המצבים שבהם  T=T' ו- p=p'.
באופן כללי יותר, ניתן להגדיר עיקרון מינימום כללי לטרנספורמי לז'נדר של האנרגיה הפנימית - ערך שיווי המשקל של כל הפרמטרים הבלתי-מאולצים במערכת שנמצאת במגע עם קבוצת מאגרים (עם ערכי פרמטרים אינטנסיביים  P'_{1},P'_{2},...) הוא שזה שיביע למינימום את הפוטנציאל התרמודינמי  U[P_{1},P_{2},...] (טרנספורם לז'נדר של האנרגיה) מבין המצבים שבהם  P_{1}=P'_{1},P_{2}=P'_{2},....
עיקרון המינימום של הפוטנציאלים התרמודינמיים > גזירת עיקרון המינימום של האנרגיה החופשית של הלמהולץ

ניתן לגזור את כל העקרונות שלעיל מעיקרון האנרגיה המינימלית. כדוגמה, נסיק את עיקרון המינימום של האנרגיה החופשית של הלמהולץ, והסקת עקרונות המינימום האחרים מתבצעת באופן דומה.
נבחן מערכת שמצומדת למאגר חום בטמפרטורה  T', וכוללת קיר פנימי, המפריד אותה לשתי מערכות 1 ו-2. האנרגיה הפנימית של המערכת היא  U והאנרגיה הפנימית של המאגר היא  U'. מעיקרון האנרגיה המינימלית,  d(U+U')=0 וכן  d^{2}(U+U')=d^{2}U>0, כאשר  d^{2}U'=0 אם אנו מניחים שהפרמטרים האינטנסיביים של המאגר אינם משתנים כתוצאה מהאינטראקציה עם המערכת. כמו כן, מהתנאי האיזנטרופי,  d(S+S')=0. נניח גם שאנו מסירים אילוצים מהמערכת, למשל הופכים את הקיר לעביר לחלקיקים או חופשי לנוע, ורוצים לקבוע את מצב שיווי המשקל.
דיפרנציאל האנרגיה של המערכת,  dU, מורכב מהביטויים  T_{1}dS_{1}+T_{2}dS_{2} וייתכן שגם מביטויים מהצורה  -pdV או  \mu dN, כתלות באילוצים שהוסרו. מחיבור הביטויים מהצורה  TdS של שתי המערכות הפנימיות ושל המאגר, נקבל ש-
T_{1}dS_{1}+T_{2}dS_{2}+T'dS'=T_{1}dS_{1}+T_{2}dS_{2}-T'd(S_{1}+S_{2})=0
ומכאן
T_{1}=T_{2}=T'.
נחזור לעיקרון האנרגיה המינימלית, נציב את דיפרנציאל האנרגיה של המאגר ונקבל  dU+T'dS'=0, ומכך שהאנטרופיה קבועה,  dU-T'dS=0. מכך שטמפרטורת המאגר קבועה גם כן, נוכל לכתוב  d(U-T'dS)=0, ומשום ש- d^{2}U>0, מאחר שהאנטרופיה היא משתנה בלתי תלוי, אז גם  d^{2}(U-T'S)>0.
בנקודה זו נניח שטמפרטורת המערכת שווה לטמפרטורת המאגר, כלומר  T=T'. מכאן ניתן לזהות ש- F=U-TS ולהסיק מיידית שהתנאים שהסקנו שקולים לכך ש- dF=0 ו- d^{2}F>0.
כלומר, עבור מערכת המצומדת למאגר חום, נקבל תנאי זהה על  F.
הסקת התנאי לשיווי משקל תרמי

נראה שניתן לגזור את הקריטריונים המוכרים לשיווי משקל תרמי על ידי דוגמה פשוטה באמצעות שימוש בעקרון האנרגיה המינימלית. נבחן בעיה של הסרת מחיצה במערכת סגורה. נתונה מערכת סגורה המופרדת על ידי בוכנה עבירה לחום, כך שמשני צדי הבוכנה נמצאות שתי מערכות המתוארות על ידי הפרמטרים  \{S_{i},V_{i},N_{i}\}. מאחר שהמערכת סגורה, אין מעבר אנרגיה מהמערכת לסביבה או להפך, והאנרגיה הכוללת של המערכת נותרת קבועה. בשל עיקרון האנרגיה המינימלית, ניתן לאפיין את מצב שיווי המשקל בתור זה שימזער את ממזער את האנרגיה הפנימית אם היה מתקיים מעבר אנרגיה. מאחר שהמערכת מבודדת, האנטרופיה הכוללת קבועה  S_{1}+S_{2}=S
נשחרר את הבוכנה כך שיושג מצב שיווי משקל. מהאקסטנסיביות של האנרגיה הפנימית  U:
dU=T_{1}dS_{1}+T_{2}dS_{2}
אולם מאחר שהאנטרופיה הכוללת קבועה, יתקיים  dS_{1}=-dS_{2}; ומעיקרון האנרגיה המינימלית, יתקיים  dU=0. לכן
dU=(T_{2}-T_{1})=0
ומכאן
T_{1}=T_{2}
וזהו התנאי המוכר לשיווי משקל תרמי. באופן דומה, ניתן להגדיר את הבעיה כך שיושגו שיווי משקל מכני ודיפוזיוני ולהסיק את התנאים המקבילים עבור הלחץ  p והפוטנציאל הכימי  \mu .
ראו גם

אנרגיה פנימית
פוטנציאלים תרמודינמיים
שיווי משקל תרמודינמי
לקריאה נוספת

Herbet B. Callen, . Thermodynamics and an Introduction to Thermostatistics, New York: John Wiley & Sons, 2nd Edition, 1985
Nicholas W. Tschoegl, Fundamentals of Equilibrium and Steady-State Thermodynamics, Elsevier Science & Technology Books, 2000
Ralph Baierlein, Thermal Physics, New York: Cambridge University Press, 1999
L.D. Landau and E.M. Lifshitz, Course of Theoretical Physics Vol 5: Statistical Physics Part 1, Elsevier Butterworth-Heinemann, 3rd Edition, 1980
הערות שוליים

↑  Herbet B. Callen, Thermodynamics and an Introduction to Thermostatistics, New York: John Wiley & Sons, 2nd Edition, 1985. 133
↑  Nicholas W. Tschoegl, Fundamentals of Equilibrium and Steady-State Thermodynamics, Elsevier Science & Technology Books, 2000. 26
איור המערכת הסגורה, שבה בוכנה עבירה לחום שחופשית לנוע
עמק סקוקי

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  עמק 
 מיקום
 מיקום:  אלברטה 
 קואורדינטות:  51°31′00″N 116°05′08″W﻿ / ﻿51.5167°N 116.08549°W﻿ / 51.5167; -116.08549
  (למפת אלברטה מוגדלת) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתעמק סקוקי(למפת אלברטה רגילה) אדמונטון קלגרי רד דיר לת'ברידג' מדיסין הט גרנד פריירי קולומביה הבריטית הטריטוריות הצפון-מערביות ססקצ'ואן ארצות הבריתעמק סקוקי
 
עמק סקוקי (באנגלית: Skoki Valley) הוא עמק בפארק הלאומי באנף, באלברטה, שבקנדה, בסמוך לעיירה  לייק לואיז. בעמק שוכנים אגמים ומעברים רבים כמו אגם הידן, אגם פטרמיגן ומעבר דספשן. העמק פופולרי בקרב מטיילים, גולשים ומטפסים בזכות השלג הצח והנופים המדהימים. כדי להכיל גולשים בשנות השלושים של המאה הקודמת נבנו שם בקתת הסקי סקוקי ובקתת האפווי (Halfway) באמצעות בולי עץ על ידי סוחרים מקומיים. אגמי רד דיר (Red Deer; "הצבי האדום") המהווים את שפכי הנהר של נהר רד דיר ממוקמים בסמוך לעמק למרגלות הר סקוקי.
הערות שוליים

↑  ברנס, כריסטין (1999). Great Lodges of the Canadian Rockies. בנד, אורגון: W. W. West. pp. 128–137. ISBN 0-9653924-2-2.
↑  "Skoki Ski Lodge National Historic Site of Canada". Parks Canada.
פיזיולוגיה של אשלגן

האשלגן הוא קטיון תוך תאי, אשר נכנס לתאים על ידי פעילות משאבת נתרן-אשלגן. מאחר שהכמות העיקרית של יוני אשלגן נמצאת בתאים, וריכוז האשלגן בנוזל החוץ תאי נמוך, תנודות קלות יחסית בריכוזו מחוץ לתא עלולות להיות מסכנות חיים, ולכן שמירה על רמת האשלגן היא קריטית. באופן כללי, הפרעות במאזן האשלגן (להלן ייקראו- "היפרקלמיה": יתר ריכוז של אשלגן בדם, "היפוקלמיה"- תת-ריכוז של אשלגן בדם) גורמות להפרעות קצב בין היתר, ולמגוון בעיות אחרות.
שמירה על מאזן האשלגן

ויסות רמת האשלגן בגוף מתבצעת בשתי רמות-
איזון פנימי ברמת התא הבודד (internal balance)- התאים עצמם מונעים עליה מיידית וחדה ברמות האשלגן בדם על ידי הכנסת האשלגן אל התא באופן זמני באמצעות משאבת נתרן אשלגן. משאבה זו מגורה על ידי רמות יתר של אשלגן בדם, אך גם על ידי רמות יתר של אינסולין אשר מופרש כתוצאה מרמות יתר של אשלגן ומכניס את האשלגן לתא, וכן על ידי גירוי ביתא אדרנרגי- כתוצאה למשל מפעילות גופנית המאופיינת בדליפה של אשלגן מהתאים החוצה. התאים העיקריים שקולטים אשלגן הם תאי שריר, תאי שומן ותאי הכבד. באופן כללי, מנגנון זה הוא מנגנון הפיך ומיידי, ולאחר כ-4 או 5 שעות האשלגן יוצא החוצה בחזרה ואז עובר הפרשה על ידי המנגנון הכלייתי.
מנגנון כלייתי (external balance): מנגנון זה פועל באמצעות הפרשת אשלגן לשתן. בצינורית המאספת קיימות תעלות אשלגן אשר מפרישות החוצה את האשלגן אל נוזל השתן. על מנגנון זה פועלים בין היתר אלדוסטרון- אשר פועל במספר מנגנונים להגברת ההפרשה של אשלגן בשתן. בנוסף, הפרשת האשלגן יכולה להיות מוגברת כתוצאה מטיפול בחומרים משתנים (למשל פוסיד- בלולאת הנלה), או כאשר תפוקת השתן עולה- הזרימה הגבוהה tubular flow שוטפת את האשלגן מהאבובית כך שריכוזו נמוך יותר.
היפרקלמיה

היפרקלמיה היא מצב בו יש יתר אשלגן בדם. הביטוי הקליני של היפרקלמיה תלוי ברמות האשלגן ובמהירות ההתפתחות של חוסר האיזון. הטיפול בהיפרקלמיה הוא באמצעות מתן משתנים, או K-exalate, או ביצוע דיאליזה. במצבים בהם יש סכנה ממשית לפעילות הלב (הכוללת שינויים באק"ג) ניתן לתת סוכר המעודד הפרשה אנדוגנית של אינסולין, אגוניסטים ביתא אדרנרגיים או טיפול אקוטי על ידי מתן קלציום גלוקנט.
היפרקלמיה עלולה לנבוע ממספר סיבות: סיבות הקשורות להפרעה במנגנון התאי עצמו, כגון סוכרת, הרס של שריר משורטט ועוד, ומסיבות הקשורות במנגנון הכלייתי- כגון אי ספיקת כליות כרונית, מחלת אדיסון, או renal tubular acidosis type 4.
ישנו גם מצב של פסאודו היפרקלמיה: זהו מצב שבו לחולה אין היפרקלמיה ממשית, אולם נתוני בדיקות הדם מצביעים על היפרקלמיה לכאורה.
היפוקלמיה

היפוקלמיה היא מחלה המתבטאת במחסור ביוני אשלגן. היפוקלמיה יכולה להיווצר כתוצאה מהגעת כמות גדולה מדי של נתרן לצינור המאסף בתמורה להפרשת יתר של אשלגן, המופרש בשתן,
הטיפול במקרים של היפוקלמיה הוא מתן אשלגן- במקרים בהם מדובר בהיפוקלמיה חריפה מתן האשלגן מתבצע וורידית בוורידים בינוניים.
פיירו קפוצ'ילי

| --- | --- |

 לידה:  9 בנובמבר 1929 טריאסטה, ממלכת איטליה 
 פטירה:  12 ביולי 2005 (בגיל 75) טריאסטה, איטליה 
 שם במה:  Carlo Meletti 
 מוקד פעילות:  איטליה, ממלכת איטליה 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 סוגה:  אופרה 
 סוג קול:  בריטון 
 שפה מועדפת:  איטלקית 
 חברת תקליטים:  EMI, פיליפס רקורדס, דקה רקורדס, דויטשה גרמופון 
 פרופיל ב-IMDb
 
פיירו קפוצ'ילי (איטלקית: Piero Cappuccilli‏; 9 בנובמבר 1929 - 12 ביולי 2005) היה זמר בריטון איטלקי, מגדולי זמרי האופרה האיטלקיים במחצית השנייה של המאה העשרים. מזוהה בעיקר עם תפקידי ורדי (במיוחד מקבת וסימון בוקנגרה). נודע, בין השאר, בזכות שליטתו בתהליך הנשימה, יכולת שאפשרה לו לשיר משפטים ארוכים בנשימה אחת.
קפוצ'ילי נולד בטריאסטה. בתחילה התכוון לעסוק באדריכלות, אך לאחר עידוד מצד קרוביו החליט לפתח קריירה בתחום האופרה. הוא למד פיתוח קול בהדרכתו של לוצ'אנו דונאג'ו בעיר הולדתו, שבה אף התקיימה הופעת הבכורה שלו, בשנת 1951, בתפקיד משני.
תפקידו הראשי הראשון היה טוניו באופרה פליאצ'י מאת רוג'רו לאונקוואלו, ב"Teatro Nuovo" במילאנו בשנת 1957. ב-1960 שר בפעם הראשונה והיחידה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתפקיד האב ג'ורג'ו ז'רמון באופרה לה טרוויאטה מאת ג'וזפה ורדי.
את רוב הקריירה עשה קפוצ'ילי באירופה, למעט מספר ביקורים באמריקה הצפונית והדרומית. בבית האופרה לה סקאלה הופיע לראשונה ב-1964 בתפקיד אנריקו (ב"לוצ'יה די למרמור" מאת דוניצטי), ובקובנט גארדן שבלונדון בשנת 1967, שוב, בתפקיד ז'רמון. הופעת הבכורה של קפוצ'ילי באופרה הלאומית של פריז התרחשה בשנת 1978 בתפקיד אמונאסרו ב"אאידה" מאת ורדי. קפוצ'ילי הופיע אף באופרה של וינה ובפסטיבל זלצבורג. כמו כן, עבד עם מיטב המנצחים של זמנו (פון קאראיין, גאוואצני, אבאדו, קלייבר) והיה לאחד המבצעים הדגולים של הרפרטואר האיטלקי.
תפקידי הבריטון של ג'וזפה ורדי, שבזכותם נודע בעיקר, אפשרו לו להציג את גוון קולו, את יכולתו הטכנית, את פרשנותו המוזיקלית ואת נוכחותו הבימתית במיטבם.
פיירו קפוצ'ילי הרבה להקליט. הוא הקליט פעמיים את "לה טראוויאטה", ראשית עם מריה קאלאס ב-1959 ולאחר מכן עם בוורלי סילס ב-1970. בין שאר הקלטותיו הראויות לציון: "ריגולטו", לצד אילאנה קוטרובאס ופלאסידו דומינגו תחת שרביטו של קרלו מריה ג'וליני, "מקבת" מאת ורדי, לצדה של שירלי ורט, וסימון בוקנגרה, לצדם של מירלה פרני וניקולאי גיאורוב, תחת שרביטו של קלאודיו אבאדו.
קפוצ'ילי שר עד שנות השישים המוקדמות שלו, כשבשנת 1992, בשובו מהופעה של "נבוקו", נפצע בתאונת דרכים קשה שאילצה אותו לפרוש מעיסוקיו הבימתיים ולעסוק בעיקר בהוראה. נפטר בגיל 75 בעיר הולדתו טריאסטה.
פיטר דוקה

פיטר דוקה (בגרמנית: Peter Ducke; נולד ב-14 באוקטובר 1941 בבנשוב על הפלואוצ'ניצה שבגרמניה הנאצית, כיום בצ'כיה) הוא כדורגלן עבר גרמני, ששיחק לאורך כל הקריירה שלו בעמדת חלוץ בקארל צייס יינה. דוקה ערך 63 הופעות במדי נבחרת גרמניה המזרחית לרבות מונדיאל 1974.