stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
כלב נחייה
תהליך ההכשרה

מרבית בתי הספר לכלבי נחייה מפתחים גרעין רבייה, שנועד להספקה סדירה של כלבים באיכות מתאימה מבחינת בריאות ותכונות האופי הנדרשות.
בגיל שישה שבועות עד חודשיים נמסר הגור למשפחה אומנת (בישראל המשפחות פועלות בהתנדבות מלבד מימון צורכי הכלב), המקבלת הדרכה מהארגון האחראי על הכשרת הכלב; הוא גדל שם כשנה. במהלך תקופה זו הוא נחשף לחיי היום-יום של משפחה ולגירויים סביבתיים עימם יתמודד בהמשך, כגון נסיעה בתחבורה ציבורית ושהייה במקומות הומים, סביבה מרובת ריחות מגוונים (לדוגמה שווקים), עלייה וירידה במדרגות נעות, כניסה דרך דלתות אוטומטיות, ועוד. הוא לומד מספר מיומנויות והרגלים שנדרשים להמשך, למשל לשלוט על צרכיו ולעשותם בעודו מחובר לרצועה לפי הוראת האדם המלווה אותו; להתנהג באופן רגוע ושקט (גם ללא נוכחות בעליו וגם בזמן שבעליו עסוק בישיבות, הרצאות, המתנה בתור ועוד); ללכת בקו ישר ובמרכז המדרכה, משמאל לאדם המוליך אותו.
בסוף שנת האומנה חוזר הגור לארגון האחראי על הכשרתו. שם הוא עובר הערכה פיזית והתנהגותית מקיפה, כדי לבדוק תחומים כגון רצונו לרָצות את בעליו, הביטחון העצמי שלו, התנהגותו בסביבות השונות, דומיננטיות או כניעות מול המאלף, והתנהגותו החברתית. בסוף ההערכה נקבע האם הגור מתאים לתוכנית האימון. גורים שלא עוברים את ההערכה המקצועית מועברים לאנשים עם צרכים מיוחדים הנעזרים בכלבים, וחלקם מוחזרים למשפחות האומנה.
בשלב השני עובר הכלב אילוף שנמשך בין חמישה לשבעה חודשים, במטרה ללמד אותו נחיית עיוורים ולקויי ראייה במצבים שונים. הוא לומד ללכת בקו ישר, לעצור בשפת המדרכה, לעקוף מכשולים, לחצות כביש בבטחה, ולא לעבור מתחת לעצמים שגבוהים ממנו אך עלולים לפגוע באדם העיוור.
לאחר שלב האילוף, מועבר הכלב לאדם עיוור, ושניהם עוברים הכשרה משותפת של מספר שבועות בתנאי פנימייה, בה האדם לומד להכיר את הכלב ולטפל בו. בסיום ההכשרה במרכז, האדם חוזר עם כלבו לסביבת מגוריו, וממשיך הכשרה ביתית למשך שבוע. הכלב נושא בתפקידו בממוצע 7–8 שנים, ובפרישתו מתפקידו הוא מועבר למשפחה מאמצת כחיית מחמד, ובעליו יכול לקבל כלב נחייה אחר.
מתוך כ-26,000 עיוורים ולקויי ראייה החיים בישראל, רק כ-200 נעזרים בכלב נחייה. עלות הכשרת הכלבים ממומנת על ידי "המרכז הישראלי לכלבי נחייה" או עמותת "עיניים מנחות לעיוור", לרוב מכספי תרומות וכן תמיכה ממשלתית. החל מהצמדת הכלב לאדם, ממומנת מחייתו על ידי קצבה שמקבל האדם העיוור מהמשרד הרווחה והביטחון החברתי.
החוק בישראל

החוק בישראל מאפשר לנעזר בכלב נחייה גישה חופשית למקומות ציבוריים. החוק אוסר על אפליית אדם הנעזר בכלב נחייה בכל צורה שהיא. אדם הנעזר בכלב נחייה בתחבורה ציבורית פטור מתשלום בעבורו והכלב אינו מחויב במחסום לפה (להבדיל מכלבים אחרים). החל מיולי 2016, אושר סופית "חוק איסור הפליית עיוורים, גם על אומנים לכלבי נחייה" המחייב ארגונים ומקומות ציבוריים כגון: מרכזי קניות, מרכולים, מקומות בילוי ובתחבורה ציבורית לאפשר גישה לכלבי נחייה באימון ובעליהם. בעקבות חוסר מודעות הציבור הרחב לחוק זה - מונעים ממשפחות האומנה כניסה לאתרים ציבורים שונים והן נדרשות לא פעם להסביר לגופים שונים, פרטיים וציבוריים כאחד, על החוק וחשיבות של חינוך הכלבים והקניית המשמעת הבסיסית טרם הגעתם לקורס עצמו.
כלבי שירות לאנשים עם לקויות שונות

המושג כלב נחייה מתייחס אך ורק לכלב המשרת אדם עיוור או לקוי ראייה לצורך ניידותו. כלבים המשמשים אנשים עם מגבלות אחרות מכונים כלבי שירות. כלב שירות יכול לסייע לאדם עם לקות תנועה קשה להשיג חפצים שונים. אדם לקויי תנועה קשה עם רגליים משותקות ותנועת גב וידיים מוגבלת עשוי להסתובב עם כלב שירות הקשור אל כיסא הגלגלים הממונע שלו ועוזר לו להרים חפצים שאין ביכולותו להשיג.
אנשים עם אפילפסיה קשה עשויים להיעזר בכלבים ששומרים עליהם בזמן התקף כדי שלא יזיקו לעצמם כשהם לא בשליטה. אדם בהתקף אפילפטי עלול ליפול מהמדרגות או לקבל כווייה מחפץ חם. כלבים אלה מאומנים גם להגיש לאדם תרופות שמונעות התקפי אפילפסיה כאשר אלו מזהים סימנים ראשונים של התקף אפילפסיה, שאף נסתרים מאנשים, או כאשר האדם כבר בהתקף.
כלב שירות ללוקים בתסמונות הקשת האוטיסטית הוא כלב ייחודי, שניתן אף לאפיינו כחיה המשמשת לטיפול בעזרת בעלי חיים. כלב כזה יכול לעזור לאדם עם אוטיזם, שאינו עומד ברשות עצמו, שלא לאבד את האנשים שהוא תלוי בהם. ישנם אנשים עם אוטיזם, שמתקשים להישאר בטווח ראייתם של בני לוויתם ומתקשים לענות, כשמי שמחפש אותם קורא להם. הכלב מסמן להם מתי הם מתרחקים מבני לוויתם ונובח כשקוראים להם. בכך הוא גם מסייע להם שלא להיתפס בעיני החברה כתמהונים, מסייע להם לתרגל שימוש בשפה למטרות תקשורת ולחוש פחות בדידות חברתית.
הבדל נוסף בין כלבי שירות לאוטיסטים לבין כלבי שירות אחרים הוא העובדה שהם גדלים בביתו של האדם עם האוטיזם מינקותם ולא מבלים את השנים הראשונות של חייהם אצל משפחה אומנת. הסיבה לזה היא, שבגלל קשיי התקשורת של אנשים עם אוטיזם, יש הבדל משמעותי ביכולת להבין אותם בין מי שמכיר אותם היטב למי שמכיר אותם פחות - כלב שבילה שנה או שנתיים אצל משפחה אומנת עשוי להבין אותם פחות טוב מכלב שגדל אצלם מינקותו. לכן כלבים אלה מאומנים בחברת האנשים שהם עתידים לשרת, לעיתים בידי בני משפחתם.
מרכזי הכשרת כלבי נחייה בישראל

מרכז ישראלי לכלבי נחיה לעיוורים - עמותה ללא מטרות רווח, שנוסדה ב-1991 על ידי נח בראון. המרכז שוכן מ-1994 בבית עובד. עד להקמתו נאלצו העיוורים לקבל כלבי נחייה מחו"ל. המרכז מכשיר כיום כלבי נחייה ובנוסף נותן מענה טיפולי והדרכה גם לאחר קבלת הכלב. המתקנים במרכז כוללים כלבייה, תאי המלטה, חצר הרצה, מרפאה וטרינרית, מסלול מכשולים וכן בניין "ליידי קיי" בו מתקיימות הדרכות ופעילויות לעיוורים לקידום שיקומם. המרכז מפעיל גם קבוצות תמיכה, קייטנות וסמינרים לנוער עיוור, מפגשי הורים לילדים עיוורים ועוד.
עיניים מנחות לעיוור בישראל - עמותה ללא מטרות רווח, שנוסדה ב-1989 ושוכנת סמוך לצבעון בגליל. המרכז מכשיר כלבי נחייה, בודק את ההתאמה בין הכלבים לעיוורים שמקבלים אותם, מבצע הדרכות לעיוורים בתנאי פנימייה במתקני המרכז, ומלווה אותם לאחר קבלת הכלב.
ראו גם

כלב עבודה ושירות
לקריאה נוספת

שמעון ענתבי, האיש של הכלבה הלבנה, הוצאת כתר 1983
הערות שוליים

↑  כלבי נחייה עבור אנשים עם עיוורון ולקויות ראייה, באתר משרד הרווחה והביטחון החברתי
↑  דיוויד סלע, כלבי נחייה לחיילים, באתר ישראל היום, 20 בספטמבר 2019
↑  אודות בתי הספר לאימון בארץ, באתר עמותת צמד
↑  שאלות ותשובות, באתר "עיניים מנחות לעיוור"(הקישור אינו פעיל, 12.3.2020)
↑  על הכנת כלבי נחיה בבית עובד, המרכז הישראלי לכלבי נחיה לעיוורים, באתר "חיות וחברה"(הקישור אינו פעיל, 12.3.2020)
↑  התהליך, באתר המרכז הישראלי לכלבי נחייה לעיוורים
↑  מי אנחנו, באתר המרכז הישראלי לכלבי נחייה לעיוורים
↑  הקיצבה החודשית - צמד | עמותת העיוורים הנעזרים בכלבי נחיה, באתר צמד | עמותת העיוורים הנעזרים בכלבי נחיה, ‏3 במרץ 2019
↑  מגור...לכלב נחיה - IGD - Israel Dog Guide, באתר IGD - Israel Dog Guide, ‏10 בדצמבר 2016
↑  כנסת ישראל, אושר סופית: החלת חוק איסור הפליית עיוורים, גם על משפחות אומנה לכלבי נחייה
↑  גלי לויטה ליבוביץ, נח בראון חש צורך להמשיך לעבוד גם עכשיו, כדי שאף אדם עיוור לא ייפגע, באתר Xnet‏, 25 במרץ 2020
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543468605171  BNE: XX4712147  BnF: cb12652083h (data)  GND: 4192849-0  LCCN: sh85057714  NDL: 00567758  NKC: ph303403
הגל הקוריאני

מעריצי קיי-פופ בפולין
הגל הקוריאני או האליו (בקוריאנית: 한류), הוא מונח המתאר את התופעה התרבותית של העלייה הדרמטית בפופולריות של התרבות הדרום קוריאנית מאז שנות ה-90. ההתעניינות העולמית בתרבות הקוריאנית הובלה בעיקר על ידי התפשטות הקיי-פופ והדרמות הקוריאניות, עם הצלחות בולטות הכוללות את להקת BTS ו"Gangnam Style" של סיי, הסרט ״פרזיטים״ והסדרה משחק הדיונון. הגל הקוריאני הוכר כסוג של "עוצמה רכה" וכנכס כלכלי חשוב עבור דרום קוריאה, המייצר הכנסות גם באופן עקיף, הן באמצעות יצוא והן בתיירות.
אחרי המשבר הפיננסי באסיה ב-1997 וסיום הצנזורה הצבאית על תעשיית הבידור הדרום קוריאנית, דרום קוריאה התפתחה כיצואנית גדולה של תרבות פופולרית. התופעה של גל הקוריאני הונעה לראשונה על ידי התפשטות סדרות הדרמה והקולנוע הקוריאני לסין ולחלקים מדרום מזרח אסיה, עם כניסתה של התקשורת הלווינית בסוף שנות ה-90. עיתונאים טייוואנים טבעו לראשונה את המונח "גל קוריאני" ב-1998, שהתייחס להצלחת הטלוויזיה הדרום קוריאנית במדינה. במהלך שנות ה-2000, האליו התפתח לתחומים נוספים, והפך לתופעה עולמית שהתפשטה במהירות לדרום אסיה, המזרח התיכון ומזרח אירופה. התרחבות התופעה ניזונה על ידי הופעת המדיה החברתית והאינטרנט, שמילאו תפקידים מרכזיים באפשרות של תעשיית הבידור הקוריאנית להגיע לקהל מעבר לים, כמו גם עידוד התופעה על ידי ממשלת דרום קוריאה. בארצות הברית, ההתפשטות של הגל הקוריאני התחילה מקהילות קוריאניות-אמריקאיות, בעיקר בניו יורק ובלוס אנג'לס.
אטימולוגיה

המונח "האליו" מתייחס להתפשטות הבינלאומית של התרבות הדרום קוריאנית מאז שנות ה-90, לאחר סיום השלטון הצבאי והליברליזציה של תעשיית התרבות בקוריאה. המונח מתייחס בעיקר להתפשטות הטלוויזיה הקוריאנית, מוזיקת פופ, קולנוע ואופנה, אך יכול לכלול גם אנימציה, משחקי וידאו, טכנולוגיה, ספרות, קוסמטיקה ואוכל. מבחינת האפיון של הדורות, בעוד שהדור הראשון של האליו בסוף שנות ה-90 עד תחילת שנות ה-2000 נותר מוגבל באסיה והתייחס לפופולריות של דרמות וסרטים קוריאניים בשאר היבשת, הדור השני הונע בעיקר על ידי הפופולריות של הקיי-פופ שהופץ באמצעות פלטפורמות מקוונות כמו יוטיוב ברחבי כל העולם. המילים "האליו" ו- "גל קוריאני", נוספו למילון אוקספורד האנגלי בשנת 2021.
רקע

התרחבות התרבות הקוריאנית החלה תחת הדיקטטורה הצבאית של פארק צ'ונג הי, למרות שהייתה תחת שליטה וצנזורה של הממשלה. תחנות הרדיו והטלוויזיה המסחריות הראשונות נפתחו בתחילת שנות ה-60 והיו כפופות לצנזורה קפדנית תחת ועדת האתיקה לשידור. בשנת 1972 חלה ירידה בהתרחבות, עקב החקיקה של חוקת יושין שהרחיבה את סמכויותיו וקיבעה את שלטונו הדיקטטורי של פארק בפועל. החקיקה התקיימה במקביל לדיכוי נרחב של תעשיית התרבות הדרום קוריאנית שפארק טען כי היא השפעתה של "תרבות דקדנטית זרה".
לאחר מותו של פארק וההפיכה ב-1979 ב-12 בדצמבר, המשטר הצבאי של צ'ון דו-הוואן חוקק הגבלות נוספות על התקשורת. בשנת 1980, צ'ון אילץ את כל 29 גופי השידור הפרטיים להתמזג לתוך מערכת השידור הקוריאנית בבעלות המדינה, תוך יצירת מונופול מדיה בבעלות המדינה. ב-1990 העניקה האספה הלאומית רישיון שידור למערכת השידור האזורית של סיאול, והיא הפכה לתחנת הטלוויזיה הפרטית הראשונה מאז ההלאמה הכפויה של גופי השידור הפרטיים ב-1980. בדצמבר 1991 העבירה האספה הלאומית את חוק הטלוויזיה בכבלים שהורה למשרד המידע לתת אישורים לעשרים ספקי תוכניות טלוויזיה בכבלים. הספקים נבחרו באוגוסט 1993, ושירותי הטלוויזיה בכבלים החלו במרץ 1995, והיוו כר להתפשטות השידורים בהמשך למדינות נוספות באסיה.
הדור הראשון

הדור הראשון של הגל הקוריאני היה העלייה הראשונית בפופולריות של התרבות הפופולרית הקוריאנית במדינות אסיה הסמוכות. הוא התחיל בסין בסוף שנות ה-90, והיה מורכב בעיקר מהפצת תוכניות טלוויזיה קוריאניות.   עם הליברליזציה של שוק הטלוויזיה הדרום קוריאני חל גידול בייצוא סדרות טלוויזיה קוריאניות לחו"ל. בתחילה לסין לאחר ששתי המדינות יצרו יחסים דיפלומטיים באופן רשמי ב-1992. הדרמה הקוריאנית הראשונה שזכתה לפופולריות ניכרת בסין הייתה הסדרה מהי אהבה? ששודרה ב-1997 והגיע לקהל של כ-120 מיליון צופים סינים. עד סוף שנות ה-2000, הדרמות הקוריאניות הפכו לחלק מהתוכניות היומיות של ערוצי טלוויזיה מקומיים ברחבי מזרח אסיה ובסין התוכניות הקוריאניות היוו יותר מכל שאר התוכניות הזרות גם יחד.
קים יונג-סאם, שהיה נשיא קוריאה בין 1993 ל-1998 הכיר בחשיבות של ייצוא מוצרי תרבות. הוא העביר חוקים שהעניקו תמריצי מס להשקעה בקולנוע. הנשיא קים דה יונג שבא אחריו המשיך במדיניות זו, והעניק סיוע ממשלתי לפיתוח התרבות הקוריאנית. המדינה תמכה בכ-148.5 מיליון דולר בתעשיית התרבות, דבר שאיפשר לשפר את האיכות שלה ובהמשך להפוך אותה לתחרותית בעולם.
המשבר הכלכלי בשנת 1997 גרם לירידת ערך המטבע של דרום קוריאה וכתוצאה מכך המוצרים בדרום קוריאה היו זולים יותר עבור קונים מחו"ל. דבר זה משך קונים מחו"ל ויצר הזדמנות לייצוא של התרבות הקוריאנית למדינות זרות. ואכן, מוצרי התרבות הקוריאניים נהיו לפופולריים באסיה.
עד אמצע שנות ה-90, המוזיקה הדרום קוריאנית לא משכה במידה רבה קהל זר. אמנם SK, דייהו וסמסונג נכנסו לתעשיית המוזיקה, אך המשבר הפיננסי באסיה ב-1997 גרם להן לסיים בפתאומיות את המיזמים הללו. את הוואקום שנוצר מילאו שלוש חברות תקליטים גדולות: SM אנטרטיינמנט ,YG אנטרטיינמנט ו-JYP אנטרטיינמנט. אבן הדרך הראשונה בפופולריות של הקיי-פופ בסין הייתה כשתוכנית הרדיו Seoul Music Room ב-1997 החלה לשדר בבייג'ינג.
ככלל, המאפיין של הדור הראשון הוא בכך שהתפשטות התרבות הקוריאנית הייתה בעיקר ברחבי אסיה והיא הייתה חלק מזיקה תרבותית בין - אסייתית. בנוסף, קהל היעד העיקרי היה נשים בגיל העמידה.
הדור השני

הדור השני של הגל הקוריאני החל מ-2008, כשבשונה מהגל הראשון שהתבסס על טלוויזיה, הגורם המניע העיקרי שלו היה מוזיקה. המאפיינים העיקריים שלו הם מגוון של מוצרי תרבות, התרחבות התופעה אל מחוץ למדינות אסיה, קהל יעד שמורכב יותר מצעירים, עלייה ניכרת בייצוא, הפצת התרבות הפופולרית הקוריאנית באמצעות מדיה חברתית ובכך שהקיי-פופ הפך ליצוא התרבותי הדרום קוריאני העיקרי. התקופה סימנה את ההתרחבות המהירה של תעשיות המוזיקה, האנימציה והמשחקים המקוונים בדרום קוריאה ואת השינוי במדיניות הממשלה - מחוסר עניין לתמיכה נלהבת, תחת הממשלות של לי מיונג-באק ופאק גון-הייה.
אמצע שנות ה-2000 סימנה את התרחבותו של הגל הקוריאני לחלקים אחרים של אסיה, מחוץ למזרח אסיה, בעוד שאמצע שנות ה-2010 סימנה את התרחבותו של הגל הקוריאני מחוץ לאסיה לאירופה, אמריקה ואפריקה.  אופן ההפצה הפך מדבר שמבוסס בעיקר על ידי שידורי לוויין, לתופעה שמונעת על ידי מדיה חברתית ואינטרנט. חופש הגישה למדיה באמצעות האינטרנט והיכולת ליצור קהילות וירטואליות דרך רשתות חברתיות ללא הגבלה גאוגרפית הניחו בסיס להתפשטות רחבה כלל - עולמית של הקיי-פופ. במהלך תקופה זו, מדיה חברתית ופלטפורמות כמו יוטיוב ו-נטפליקס מילאו תפקיד מפתח בהפצת התרבות הפופולרית של דרום קוריאה. הקיי-פופ משך תשומת לב עולמית כשהסרטון "Gangnam Style" הפך לוויראלי ב-2012, והיה לסרטון הראשון ביוטיוב שהגיע למיליארד צפיות. ליוטיוב ופלטפורמות וידאו מקוונות אחרות ישנו תפקיד משמעותי בעלייה בפופולריות הבינלאומית הגוברת של קיי-פופ.
במהלך הדור הראשון של הגל הקוריאני, סרטים קוריאניים שיוצאו לחו"ל נצרכו בעיקר במדינות אחרות באסיה. באמצעות שירותי סטרימינג מקוונים כמו נטפליקס, תעשיית הבידור הדרום קוריאנית הצליחה להתרחב מחוץ למזרח אסיה. הסרט "פרזיטים" משנת 2019 זכה במספר פרסים בפסטיבלי סרטים בינלאומיים, כולל ארבעה פרסי אוסקר לסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר והסרט הבינלאומי הטוב ביותר. הסרט גם עשה היסטוריה בכך שהיה לסרט הראשון שאינו בשפה האנגלית שזכה בפרס האוסקר לסרט הטוב ביותר.
להקות קיי פופ הופיעו באירופה והפופולריות של התרבות הקוריאנית גאתה, דבר ששיפר משמעותית את התדמית שלה בעיני העולם. העיתון הצרפתי לה מונד תיאר את הפופולריות של מוצרי התרבות הקוריאניים כ"יעד דיפלומטי" לשיפור התדמית של דרום קוריאה. הפופולריות של מוזיקת הקיי-פופ הביאו לזינוק בייצוא של מוצרי טיפוח ופריטי אופנה מקוריאה
מבחינה כלכלית, הייצוא של תוכניות טלוויזיה דרום קוריאניות עלה מכ-5.5 מיליון דולר ב-1995 ל-252 מיליון דולר ב-2013
לימוד השפה הקוריאנית

ארגון השפה המודרנית של ארצות הברית דיווח כי מספר הסטודנטים באוניברסיטה הלומדים קוריאנית הוכפל בין 2006 ל-2016. בשנת 2020, הקוריאנית הפכה לשפה הזרה הצומחת ביותר במקסיקו ובארצות הברית. משרד החינוך הדרום קוריאני ייחס את העלייה בעניין בשפה הקוריאנית כתוצר של הגל הקוריאני. הגל הקוריאני השפיע על מספר רב של סטודנטים באוניברסיטה בריטית להמשיך לתארים בשפה הקוריאנית.
תנועת נגד

ההצלחה של מוצרי תרבות דרום קוריאנים באסיה גרמה לכמה ממשלות לנקוט בצעדים להגנה על תעשיות התרבות שלהן. יפן, סין וטייוואן עשו מאמצים לבלום את זרימת הסרטים והדרמות הקוריאניות למדינותיהן, מה שהוריד את היקף המכירות שלהן. דבר זה הניע את תעשיית התרבות הדרום קוריאנית לפרוץ לשווקים מחוץ לאסיה, דבר שתרם בסופו של דבר להתרחבות כלל עולמית.
ביפן התקיימו מספר הפגנות רחוב של קבוצות לאומניות מהימין הקיצוני שהפגינו נגד ייבוא מוצרי בידור דרום קוריאנים. הקומיקס האנטי-קוריאני, Manga Kenkanryu ("שונא את הגל הקוריאני") פורסם ב-26 ביולי 2005 ונמכר רבות ביפן. על פי מאמר של Korea Times שפורסם בפברואר 2014, "מומחים ומשקיפים בקוריאה וביפן אומרים כי בעוד שהנוכחות בהפגנות עדיין קטנה ופעולות קיצוניות כאלה רחוקות מלהיכנס לזרם המרכזי של הפוליטיקה היפנית, ההפגנות העוינות גדלו בגודלן ובתדירות בחודשים האחרונים".
כאשר היקף היבוא התרבותי הקוריאני גדל במהירות, המנהל של סין לרדיו, קולנוע וטלוויזיה הגיב בהחלטה להגביל את מספר דרמות הטלוויזיה הקוריאניות המשודרות בסין. בטייוואן, ועדת התקשורת הלאומית ביקשה מערוצי הכבלים לצמצם את מספר השעות בפריים טיים המוקצות לתוכניות קוריאניות. בנוסף, בתגובה לפופולריות של התוכנית Jewel in the Palace בסין, הבמאי ג'אנג גוולי והשחקן ג'קי צ'אן קראו לקהל המקומי "להתנגד לגל הקוריאני".
הערות שוליים

↑  Parc, Jimmyn (2022-08-09). "Korea's cultural exports and soft power: Understanding the true scale of this trend". Asialink (באנגלית). University of Melbourne. ארכיון מ-4 במרץ 2023. נבדק ב-2023-03-21. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Brown, August (29 באפריל 2012). "K-pop Enters American Pop Consciousness". Los Angeles Times. ארכיון מ-30 באוקטובר 2020. נבדק ב-24 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Sang-Hun, Choe (2021-11-03). "From BTS to 'Squid Game': How South Korea Became a Cultural Juggernaut". The New York Times (באנגלית אמריקאית). ISSN 0362-4331. ארכיון מ-9 בנובמבר 2021. נבדק ב-2023-03-16. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2  Ju, Hyejung (2018-07-30). "The Korean Wave and Korean Dramas". Oxford Research Encyclopedia of Communication (באנגלית). doi:10.1093/acrefore/9780190228613.013.715. ISBN 978-0-19-022861-3. ארכיון מ-16 באפריל 2023. נבדק ב-2023-03-18. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5 6 7  Song, S., The evolution of the Korean wave: How is the third generation different from previous ones?, Korea Observer, עמ' 125-150
↑  Chua & Iwabuchi 2008, p. 7.
↑  Faiola, Anthony (31 באוגוסט 2006). "Japanese Women Catch the 'Korean Wave'". The Washington Post. ארכיון מ-21 בינואר 2011. נבדק ב-18 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Park to Put Policy Priority on Culture". The Korea Times. 20 בדצמבר 2012. ארכיון מ-2 בפברואר 2022. נבדק ב-24 במרץ 2013. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  Song, Sooho (2020). "The Evolution of the Korean Wave: How Is the Third Generation Different from Previous Ones?". Korea Observer. 51 (1): 125–150. doi:10.29152/KOIKS.2020.51.1.125. ארכיון מ-7 במרץ 2023. נבדק ב-7 במרץ 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  "Gangnam Style Hits One Billion Views on YouTube". BBC News. 21 בדצמבר 2012. ארכיון מ-3 בנובמבר 2019. נבדק ב-21 בדצמבר 2019. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Lah, Kyung (5 בפברואר 2013). K-pop Goes Global (Video). CNN. אורכב מ-המקור ב-2 באוגוסט 2016. נבדק ב-4 במרץ 2013. {{cite AV media}}:  (עזרה)
↑  N. B. (10 בפברואר 2020). ""Parasite" becomes the first foreign-language film to win Best Picture". The Economist. ארכיון מ-26 במרץ 2023. נבדק ב-26 במרץ 2023. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Wang, Hye-Sook; Pyun, Danielle O. (2020-06-16). "Hallyu and Korean Language Learning: Gender and Ethnicity Factors". The Korean Language in America (באנגלית). 24 (2): 30–59. doi:10.5325/korelangamer.24.2.0030. ISSN 2332-0346. ארכיון מ-26 במרץ 2023. נבדק ב-26 במרץ 2023. {{cite journal}}:  (עזרה)
↑  Choi, Ye-na (15 במרץ 2021). "Nearly 160,000 Students Overseas Learned Korean in 2020". The Dong-a Ilbo. ארכיון מ-9 בפברואר 2022. נבדק ב-15 במרץ 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Hall, Rachel; Otte, Jedidajah (30 בדצמבר 2021). "Anime and K-pop Fuel Language-learning Boom". Taipei Times. ארכיון מ-7 בפברואר 2022. נבדק ב-7 בפברואר 2021. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Reading the 'Korean Wave' as a Sign of Global Shift". Korea Journal. 45 (4): 147–182. 2005.
↑  "Anti-hallyu Voices Growing in Japan". The Korea Times. 21 בפברואר 2014. ארכיון מ-11 בפברואר 2022. נבדק ב-21 באפריל 2016. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007579214705171  LCCN: sh2014000217  NLK: KSH2004036213
לווייתן (שדה גז)

| --- | --- |

 מדינה:  ישראל ישראל
 יבשתי/ימי:  ימי
 קואורדינטות:  33°10′04″N 33°37′02″E﻿ / ﻿33.167777777778°N 33.617222222222°E﻿ / 33.167777777778; 33.617222222222
 מפעיל:  שברון (חברה)
 שותפים:  שברון (חברה) (39.66%) מאוקטובר 2020  ניו-מד אנרג'י (45.33%) רציו (15%)
 תאריך הגילוי:  2010
 תחילת הפיתוח:  2017
 תחילת ההפקה:  31 בדצמבר 2019
 עלות ההרחבה והשדרוג:  כ-3.6 מיליארד דולר
 כושר תפוקת הגז:  12 BCM לשנה (שלב א׳)
 תשתית הולכת הגז:  צינור באורך 130 ק"מ
 עתודות גז:  995 מיליארד מטר מעוקב קונדנסט: 77.5 מיליון חביות
 עתודות גז מוכחות:  846 מיליארד מטר מעוקב
  (למפת מזרח הים התיכון מוגדלת) טורקיה סוריה לב. עיראק ערב הסעודית  ירדן י ש ר א ל  סיני (מצרים)  מצרים קפריסיןשדה גז לווייתן(למפת מזרח הים התיכון רגילה) טורקיה סוריה לב. עיראק ערב הסעודית  ירדן י ש ר א ל  סיני (מצרים)  מצרים קפריסיןשדה גז לווייתן
 
לווייתן הוא מאגר גז טבעי שאותר במרחק של כ-120 קילומטר מערבית לחיפה, בתחום המים הכלכליים של מדינת ישראל בים התיכון. לוויתן הוא, על-פי הגדרת משרד האנרגיה, מאגר הגז הטבעי האסטרטגי והגדול ביותר של מדינת ישראל.
המאגר התגלה ב2010. העתודות הסבירות (ברמת ביטחון של 50%) של המאגר, הוערכו ביולי 2014 בגודל של 622.4 מיליארד מטר מעוקב (‎21.97 TCF). העתודות המוכחות (ברמת ביטחון של 90%) של המאגר הוערכו באותה שנה בגודל של 540 מיליארד מטר מעוקב. בפברואר 2017 הודיעו השותפות במאגר על החלטת השקעה סופית לפיתוח המאגר לתפוקה של BCM‏ 12 לשנה.
ההחלטה למקם את אסדת הטיפול 10 קילומטרים ממערב חוף דור-הבונים הובילה למאבק אזרחי להרחקת אסדת לוויתן, אשר כשל.
ב-31 בדצמבר 2019 החלה הזרמת הגז הטבעי ממאגר "לווייתן", דרך אסדת הטיפול, למערכת ההולכה של נתיבי הגז הטבעי לישראל. בשנת 2021 נמכר מלוויתן גז טבעי בכמות של 10.7 BCM.
שותפים

הבעלות על זכויות הפעילות בשדה מתחלקת בין הגופים הבאים: חברת נובל אנרג'י (39.66%), אשר נרכשה במהלך אוקטובר 2020 על ידי ענקית האנרגיה האמריקאית "שברון", השותפות ניו-מד אנרג'י (45.33%), והשותפות רציו (15%).
ניו-מד אנרג'י נמצאת בשליטת קבוצת דלק (במישרין ובעקיפין) שבשליטת יצחק תשובה.
גילוי ופיתוח

השדה התגלה ב2010 והוא אחד משדות הגז הגדולים ביותר במימי הים התיכון, ושדה הגז הגדול ביותר בעולם שהתגלה במים עמוקים בעשור הראשון של המאה ה-21. הקידוח הוא בעומק של 1,700 מטר מתחת לפני הים.
ההערכה הראשונית לכמות הגז הטבעי במאגר הייתה כ-453 מיליארד מטר מעוקב (‎16 TCF). הערכות באשר לגודל המאגר המשיכו לגדול ככל שבוצעו קידוחים נוספים. העתודות הסבירות (ברמת ביטחון של 50%) של המאגר, הוערכו ביולי 2014 בגודל של 622.4 מיליארד מטר מעוקב (‎21.97 TCF). העתודות המוכחות (ברמת ביטחון של 90%) של המאגר הוערכו באותה שנה בגודל של 540 מיליארד מטר מעוקב.
במהלך 2012–2013 התנהל משא ומתן עם חברת וודסייד האוסטרלית על כניסתה כשותפה במאגר. העסקה בוטלה בשנת 2014, עקב מחלוקת בין החברה האוסטרלית לבין משרדי הממשלה ורשות המס.
לאור בעלות צולבת בין שני מאגרי הגז הגדולים בישראל - לוויתן ותמר - גורמים ממשלתיים הביעו חשש מיצירת מונופול וביקשו לשנות את מבנה הבעלות של שדות הגז. לאחר משא ומתן בין הממשלה לשותפות הקידוח בלוויתן, ב-23 בדצמבר 2014 הודיע הממונה על ההגבלים העסקיים, דייוויד גילה, על נסיגתו מההסכם שגיבש עם השותפות בקידוח לוויתן על פיו שקל להמליץ לבית הדין להגבלים עסקיים להעניק לשותפות פטור מהסדר כובל. עם הכרזתו של הממונה נעצרה פעילות פיתוח מאגר לוויתן (חתימה על חוזים, הסכמי מימון וכו') עד לחתימה על מתווה הגז כשנתיים מאוחר יותר.
במהלך תקופה זו התכנסו נציגי משרדי הממשלה השונים לגיבוש מתווה ארוך-טווח וכולל שיאפשר את פיתוח מאגר הגז הטבעי שהתגלו לחופי ישראל, אלו שנמצאו ואלו שטרם נתגלו. המסגרת הרגולטורית שגובשה היוותה הסדרה חוקית וכוללת של כל פעילות חיפושי הגז והנפט בישראל, מתוך מטרה להגביר את היציבות רגולטורית לפיתוח פרויקטים בסדר גודל של מאגר לוויתן. לבסוף, מתווה הגז אושר על ידי ממשלת ישראל במהלך דצמבר 2016, והעניק למפעילי מאגרי הגז פטור ממספר חוקי הגבלים עסקיים.
בפברואר 2017 הודיעו השותפות במאגר על החלטת השקעה סופית לפיתוח המאגר לתפוקה של 12 BCM לשנה, כך שעד סוף 2019 תחל הזרמת גז מהמאגר.
על פי תוכניות הפיתוח שהציגו השותפות במאגר, השלב השני בפיתוח המאגר יכלול הפקה של 21–24 BCM, במועד שטרם נקבע.
עם קבלת החלטת ההשקעה החלה העבודה על פיתוח המאגר, אשר התקיימה ב-22 מדינות ברחבי העולם, כללה למעלה מ-50,000 עובדים ומעל 5 מיליון שעות עבודה.
בראשית שנת 2019 הוצבו בים רגלי אסדת הטיפול אשר ממוקמת כ-10 ק"מ מערבית מחוף דור. חלקה התפעולי של האסדה הגיע ברבעון השלישי של שנת 2019, ובמבצע הנדסי מורכב הונחה על רגלי האסדה ונעשו בה ההכנות להפקת הגז ואספקתו. אסדת הטיפול מבצעת הפרדה של הגז מנוזלים שנשאבו יחד עם הגז מבטן האדמה (קונדנסט ומי תוצר) לצורך אספקתו לצרכנים.
עלות פיתוח פרויקט לוויתן עמדה על כ-3.6 מיליארד דולר, אשר מומנו במלואם באופן פרטי על ידי השותפות במאגר. עם סיום הפרויקט הודיעו השותפות כי הצליחו לחסוך כ-160 מיליון דולר בתקציב הפיתוח הראשוני, שעמד על 3.75 מיליארד דולר.
בדצמבר 2018 נדחתה על ידי המשרד להגנת הסביבה בקשת חברת נובל אנרג'י להיתר פליטה באסדה שבה יהיו 8,852 רכיבי ציוד. החברה הגישה בקשה מחודשת לקבלת היתר פליטה ולאחר בחינתה התאפשרה הזרמת הגז בהתאם ללוחות הזמנים המקוריים.
ב-31 בדצמבר 2019 החלה הזרמת הגז הטבעי ממאגר "לווייתן" למערכת ההולכה של נתיבי הגז הטבעי לישראל.