stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
רוז סלאווי

"רוז סלאווי" (1920), הדפס כסף, 22.9 על 18.3 ס"מ.
רוז סלאווי (בצרפתית: Rrose Sélavy) היא דמות (פְּסֵידונים) שיצר האמן הצרפתי מרסל דושאן והופיע בתצלום שיצר מאן ריי בשנת 1920.
דמותה של סלאווי, כ"אלטר אגו" של דושאן, הופיעה לראשונה בצילום זה שיצר מאן ריי, ידידו של דושאן ואמן דאדאיסטי וסוריאליסטי בשנת 1920. סלאווי - המגולמת על ידי דושאן עצמו המחופש לאישה - מצולמת בפרופיל 3/4, מביטה אל הצופה. היא לבושה מעיל בעל שולי פרווה, על ידה צמיד ולראשה היא חובשת כובע בעל שוליים ועליו פס קישוט עם דוגמה גאומטרית.
שם הדמות שיצר דושאן - רוז סלאווי - נשמע כביטוי הצרפתי "Eros, c'est la vie" שפרושו הוא - "ארוס, אלה החיים". השם אף ניתן לקריאה כ- "arroser la vie", שפרושו הוא "להרים כוסית לכבוד החיים". דושאן עצמו הסביר חלק מן המניעים לבחירת השם והדמות:
רציתי לשנות את זהותי והרעיון הראשון היה לשאול שם יהודי. אני הייתי קתולי והחלפת הדת היא כבר שינוי. אבל, לא מצאתי אף שם יהודי שאהבתי או שהסעיר את דמיוני, ולפתע היה לי רעיון: מדוע לא לשנות את מיני? זה היה הרבה יותר קל! כך נולד השם רוז סלאווי. היום זה נשמע די טוב, כיוון שהשמות השתנו עם הזמן, אולם אז 'רוז' היה שם מטופש. ה'R' הכפולה [בשם] קשורה לציורו של פרנסיס פיקבייה 'Œil Cacodylate', אשר הייתה תלוי בבר "השור על הגג"... פיקבייה ביקש מכל ידידיו לחתום עליה. אני חושב שחתמתי Pi qu'habilla Rrose Sélavy ["פי שהלביש את רוז סלאווי"] שנקרא בצורה פונטית כ-Picabia L'arrose c'est la vie ["פיקבייה מרים כוסית לכבוד זה, אלה החיים"].
החל משנת 1922 מופיעה סלאווי כמחברת של שורת שירים ואפוריזמים (מכתמים) מאת המשורר הסוריאליסטי רובר דנו (Robert Desnos). אפוריזם מס' 13 - "Rrose Sélavy connaît bien le marchand du sel" - שפירושו המילולי הוא "רוז סלאווי מכירה היטב את סוחר המלח" מצביע על שמו של דושאן: המילים "סוחר המלח" בצרפתית נהגות "מרשאן דו סל", חילוף-הברות של "מרסל דושאן". בנוסף, דושאן פרסם רשימות תחת הכותרת "סוחר מלח". בשנת 1939 הופיע מהדורה מודפסת של כתביה של סלאווי.
יצירות של מרסל דושאן הקשורות לדמותה של רוז סלאווי

"אלמנה רעננה" או "אלמנה חצופה" (1920) (באנגלית: Fresh Widow, נשמע גם כ"חלון צרפתי") - מסגרת חלון ירוקה ובה שמונה חלונות זכוכית אטומים בעור שחור. על בסיס העץ של החלון מודפס שם העבודה וכן כיתוב באנגלית שפרושו - "הזכויות שמורות רוז סלאווי 1920".
כרטיס ביקור של רוז סלאווי - כרטיס עליו מופיע הכיתוב: רפואת עיניים מדויקת - רוז סלאווי - ניו-יורק/פאריז - קו שלם של - שפמים ושל תעלולים" (באנגלית: "PRECISION OCULISM - ROSE SÉLAVY - New York/Paris - COMPLETE LINE OF - WHISKERS AND KICKS"). (השפמים יכולים לרמוז גם לעבודה L.H.O.O.Q)
"הלנה היפה" (1921, "Belle Haleine, Eau de Violette") - תצלום ותווית לבקבוק בושם באריזה סגולה עליו מופיעה רוז סלאווי בדמותה של הלנה מן המיתולוגיה היוונית. אך השם הלנה לא נכתב Hélène כנהוג, אלא באיות שפירושו "הבל-פה".
מדוע לא תתעטשי רוז סלאווי?" (1921) - יצירה המורכבת מ-152 קוביות שיש בצורה של קוביות סוכר, מד טמפרטורה ודיונון מיובש בתוך כלוב ציפורים.
תוויות מטען של רוז סלאווי (1922) - תוויות מטען עבור תיקים ומזוודות עליהן מודפס הכיתוב "Vous pour moi" וכן שמה וכתובתה של סלאווי - רחוב ברודוויי מס' 1947, ניו יורק.
"מבוקש, פרס של 2,000 $" (באנגלית: "Wanted, $2,000 Reward") - פוסטר משנת 1923 עליו מופיעים תיאור של מבוקש בשם ג'ורג' וו. וולך George W. Welch) המגולם על ידי דושאן. במודעה מצוין כי וולך "ידוע גם בשם רוז סלאווי".
"קולנוע אנמי" (Anémic Cinéma, היפוך אותיות של שתי המילים), 1926, 7 דקות, שחור לבן, ללא פסקול - סרטון אנימציה המתעד חלק מן הדסקיות האופטיות שיצר דושאן. את הסרט יצרו דושאן ומאן ריי תחת שמה של רוז סלאווי.
"הקופסה הירוקה" (1934) - מהדורה של 300 קופסאות ירוקות, אותן יצרה רוז סלאווי. בקופסאות מסמכים ורישומים הקשורים ליצירה "הזכוכית הגדולה".
הערות שוליים

↑  צוטט בתוך: 
Mink, Janis, Marcel Duchamp, Art as Anti-Art, Benedikt Taschehen, Köln, 1995, pp. 71-72.
"אלמנה רעננה" (1920), 77.5 על 45 ס"מ.
מתוך "קולנוע אנמי" (1926, 7 דקות, שחור-לבן, ללא פסקול).
קלאסיקת ברטאן

| --- | --- |

לוגו המרוץ
 מדינות:  צרפת צרפת
 סוג:  חד יומי
 אורך המסלול:  248.1 ק"מ
 חודש:  ספטמבר
 משך:  יום אחד
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1931
 מרוצים עד כה:  86
 מנצח ראשון:  צרפת פרנסואה פאווה
 מוביל במספר הניצחונות:  10 רוכבים עם 2 ניצחונות
 מנצח אחרון:  שווייץ מארק הירשי
 
קלאסיקת ברטאן - מערב צרפת (בצרפתית: Bretagne Classic Ouest–France, נקרא בעבר גם "גרנד פרי דה פלואה") הוא מרוץ אופני כביש המתקיים בצפון מערב צרפת. המרוץ נחשב למרוץ החד-יומי הצרפתי השני ביוקרתו אחרי המונומנט פריז - רובה. המרוץ נוסד בשנת 1931, הוא מתאים לרוכבים בעלי יכולות מגוונות והוא חלק מסבב מרוצי ה-UCI World Tour.
היסטוריה

המרוץ נקרא בהתחלה "סרקט דה פלואה", ולאחר מכן גם "גרנד פרי דה פלואה". בין 1989 ובין 2015 נקרא המרוץ "GP Ouest–France" על שם נותן החסות, עיתון הפועל בצפון מערב צרפת, Ouest-France. החל מ-2016 נקרא המרוץ בשמו המלא "Bretagne Classic Ouest–France" ובקיצור, "Bretagne Classic". המרוץ נוצר על ידי רופא הטור דה פראנס, ד"ר ברטי, שהשתמש בהשפעתו כדי למשוך רוכבים צרפתים בכירים למרוץ. המנצח הראשון היה פרנסואה פאווה הצרפתי. בשנותיו הראשונות נשלט המרוץ על ידי רוכבים צרפתיים, המנצח הראשון שאינו צרפתי היה אוגו אנליז האיטלקי שעשה זאת ב-1954, הרוכב הלא צרפתי השני שניצח במרוץ היה פריץ פירארד ההולנדי ב-1979.
שון קלי היה הרוכב דובר אנגלית הראשון שניצח במרוץ ב-1984, והשלישי שאינו צרפתי. פרנק ואנדנברוק היה הרוכב הצעיר ביותר שניצח במרוץ, כאשר עשה זאת בגיל 21 בשנת 1996. ב-2005, ניצח ג'ורג' הינקאפי את המרוץ בעונה טובה שכללה גם מקום שני ב-פריז - רובה. אחד הניצחונות הגדולים הראשונים בקריירה של וינצ'נצו ניבאלי, הגיע במרוץ הזה כאשר ניצח במפתיע ב-2006. ב-2009 ו-2010, ניצחו האוסטרלים סיימון גרנס ומת'יו גוס בהתאמה. ב-2011, גרגה בולה הפך לסלובני הראשון שניצח במרוץ.
בשנת 2000 נערכה בפלואה אליפות העולם באופני כביש, כשהסיבוב בן 14 הקילומטרים המסיים את המרוץ הקלאסי, שימש כסיבוב המרכזי של מרוצי האליפות. במרוץ הכביש לגברים ניצח הרוכב הלטבי, רומאנס ויינשטיינס (אנ') ובמרוץ הכביש לנשים ניצחה הבלארוסית, זינאדיה סטהורסקיה (אנ').
המרוץ נערך באזור שבו מרוצי אופני כביש נחשבים כפופולריים במיוחד בקרב האוכלוסייה המקומית. הנהלת המרוץ נעזרת מדי שנה ב-600 מתנדבים מקומיים לקיום המרוץ. המרוץ הוא שיאו של פסטיבל אופניים שנתי בן ארבעה ימים, הכולל גם את מרוץ הנשים, מרוצי אופני BMX, מרוצי מסלול ומרוץ פונדו המוני.
מסלול

המרוץ מתקיים במחוז מורביאן בחבל ברטאן שבצפון-מערב צרפת. המסלול מתחיל ומסתיים בכפר קטן בשם פלואה (אנ'), שעל שמו נקרא המרוץ בעבר. עד 2016 היה המרוץ בנוי מ-8 הקפות בנות 27 קילומטרים ועוד הקפה של 14 ק"מ. המרוץ ידוע בין היתר בטיפוסים והמורדות הטכניים שלו. המרחק הכולל הוא 248 ק"מ. החל מ-2016, עקב שינוי שם המרוץ כך שיכלול את שם חבל הארץ ברטאן, שונה המסלול. לאחר הזינוק מפלואה, המסלול פונה צפונה ולאחר מכן מערבה לכיוון פיניסטר, כשהנקודה מערבית ביותר בו היא ארגול (אנ'). משם המסלול פונה מזרחה ומגיע חזרה לפלואה ומסתיים בהקפה המסורתית המסיימת של 14 קילומטרים. למסלול המרוץ ב-2019 הוכנסו שני קטעים קצרים של כביש ישן ומשובש באורך כולל של 2.5 קילומטר.
מנצחים בשנים האחרונות

| שנה | רוכב | קבוצה |
| --- | --- | --- |
| 1997 | איטליהאנדראה פריגאטו | Roslotto– ZG Mobili |
| 1998 | צרפתפסקל הרווה | פסטינה - לוטוס |
| 1999 | צרפתכריסטוף מנגין | פרנסיס דה ז'ה |
| 2000 | איטליהמיקלה ברטולי | קוויק סטפ |
| 2001 | בלגיהניקו מאתן | קופידיס |
| 2002 | בריטניהג'רמי הונט | ביגמאט - אובר 93 |
| 2003 | צרפתאנדי פליקינגר | AG2R |
| 2004 | צרפתדידייה רוו | דיירקט אנרג'י |
| 2005 | ארצות הבריתג'ורג' הינקאפי | קבוצת דיסקברי צ'אנל |
| 2006 | איטליהוינצ'נצו ניבאלי | ליקוויגאס |
| 2007 | צרפתתומא ווקלר | טלקום |
| 2008 | צרפתפייריק פדריגו | טלקום |
| 2009 | אוסטרליהסיימון גרנס | סרבלו טסט טים |
| 2010 | אוסטרליהמת'יו גוס | קבוצת HTC קולומביה |
| 2011 | סלובניהגרגה בולה | למפרה |
| 2012 | נורווגיהאדוואלד בואסון האגן | קבוצת סקיי |
| 2013 | איטליהפיליפו פוזאטו | למפרה |
| 2014 | צרפתסילביין שאבנל | IAM Cycling |
| 2015 | נורווגיהאלכסנדר קריסטוף | קטיושה |
| 2016 | בלגיהאוליבר נאסן | IAM Cycling |
| 2017 | איטליהאליה ויויאני | קבוצת סקיי |
| 2018 | בלגיהאוליבר נאסן | AG2R |
| 2019 | בלגיהספ ואנמרקה | EF Education First |
| 2020 | אוסטרליה מייקל מת'יוס | סאנווב |
| 2021 | צרפת בנואה קונפרואה | AG2R Citroën |
| 2022 | בלגיה ווט ואן ארט | יומבו–ויסמה |
| 2023 | צרפת ולנטן מדואס | Groupama–FDJ |
| 2024 | שווייץ מארק הירשי | יו. איי. אי. אמירטס |
מרוץ הנשים - גרנד פרי דה פלואה ברטאן

מ-2002, מתקיים מרוץ נשים בשם גרנד פרי דה פלואה ברטאן (צר'), שנערך יום לפני מרוץ הגברים. ליזי דייגנן ניצחה בשלוש מהדורות של המרוץ (2015, 2017 ו-2020) ומחזיקה בשיא הניצחונות במרוץ.
הערות שוליים

↑  bretagne classic - 1996, procyclingstats.com
↑  Presentation of 2019 bretagne classic ouest-france, באתר הרשמי של המרוץ
↑  Bretagne Classic Ouest-France. Le ribin, ce tronçon qui fait grincer le peloton…, באתר העיתון "Ouest-France", ‏31 באוגוסט 2019
ז'אן ז'ורדן, המנצח של 1968 ו-1969
אוליבר נאסן, המנצח של 2016 ו-2018
קרמיקה אפורה ממורקת

קרמיקה אפורה ממורקת (באנגלית: Gray Burnished Ware - GBW), הוגדרה על ידי קתלין קניון קדם-עירוני ג' (Proto-Urban C - PUC), היא קבוצה של משפחות קרמיות מהבולטות בתקופת הברונזה הקדומה א' (EB I) בצפון הארץ. הן זוהו לראשונה על ידי ג'ורג' ארנסט רייט (Wright) בשנות ה-30 באזור עמק יזרעאל, ולכן נתן להן את שמם "כלי יזרעאל" - "Esdraelon Ware". רייט זיהה 4 משפחות שונות ע"פ טיפוסים ותפוצה.
מקור ותפוצה

מקורם של הכלים היווה נושא למחקרים רבים. יש הטענו, כגון רייט, שמקור הכלים בצפון הלבאנט ויובאו ארצה. לעומתו סבורים רבים שכלים אלה יוצרו בארץ, כאשר חלק מציינים את ההשפעות האנטוליות על צורות הכלים, חלק טוענים שכלים אלה מחקים מסורות וצורות כלי בזלת כלקוליתים, במיוחד הדמיון הרב של המעמד החלול. ישנם חוקרים הטוענים שצורות הכלים מחקים קערות כסף. כלים מהמשפחות נתגלו בעיקר בצפון הארץ, אזור עמק יזרעאל, הגליל התחתון, עמק החולה, עמק הירדן, הגליל המערבי, ואף דרומה עד יריחו ואשקלון.
טיפוסים ומשפחות

רייט חילק את הכלים לארבע קבוצות, I עד IV, כאשר לכולם אופייניות קערות רדודות ועמוקות, חלקן מזוותות או עם מעמד. חלק מהקערות עוטרו בעיטור פלסטי של זיזים או חרוטים בקו הזיווי, וחלקן עוטרו בדגם חבל, וחלק היו ללא עיטור כלל. רב הקערות היו מחופות בחיפוי אפור כהה וממורקות, אך ישנם מספר פריטים בעלי גוון בהיר אשר הושפעו מאיכות הצריפה.
אבחנתו המקורית של רייט בדבר 4 קבוצות בעלות מאפיינים שונים וכרונולוגיה שונה אומתו לאחרונה במחקר פטרוגרפי של יובל גורן ושרון צוקרמן, ובה בוצעה חלוקה לארבע משפחות קרמיות הנבדלות מבחינה פטרוגרפית וטיפולוגית.
משפחה I - מורכבת מקערות מזוותות רדודות עם בליטות וזיזים שטוחים, כאשר ישנה תת-חלוקה פשוטה בין קערות עם בסיס שטוח וקערות עם מעמד. מקור הכלים בעמק יזרעאל וייתכן שאף בגליל המערבי ועמק החולה. בסך הכל אובחנו 5 תתי קבוצות במשפחה, כאשר החלוקה בוצעה ע"פ הרכב ומינרולוגיה של החסמים.
משפחה II - מורכבת מכלים שנמצאו בקברים בתל אל-פארעה (צפון) ואתרים אחרים קרובים בהרי השומרון. למשפחה זו תת-חלוקה כמו במשפחה I, לפי בסיס הקערה. משפחה זו בדרך כלל מחופה אך לא ממורקת, הטין בעל גוון כהה יותר ומקורו במזרח השומרון.
משפחה III - משפחה זו כוללת קערות צרות ועמוקות בעלות זיווי בקרבת השפה. לחלקן מעמד חלול אך מכולם נעדר עיטור פלסטי. מקור הטין של הכלים בגליל התחתון, אך החסמים הם מסוגים שונים ומצביעים על 4 מקורות אפשריים: עמק יזרעאל, עמק החולה, הגליל המערבי ובקעת הירדן.
משפחה IV - מורכבת מקערות המיספריות עמוקות עם זיזים בולטים מתחת לשפה. חיפוין כהה ונמצא רק על צדן החיצוני. המירוק פחות מודגש ואף נעדר כליל מחלק מהכלים. הרכבם המינרלוגי זהה לזה של משפחה III.
בנוסף לארבע המשפחות לעיל, ישנם מספר פריטים שאינם נכללים עם אף אחת מהן, הרכבם שונה ומעיד על מקור צפוני יותר ובחלקן דורמי יותר. כלים אלה נמצאו בכל רחבי הארץ, מעפולה ועד אשקלון.
כרונולוגיה

לאור החפירות בתל אל-פארעה (צפון) ויריחו, שייך רייט את המשפחות לתקופתן, כאשר משפחות I ו-II שויכו לברונזה הקדומה א' 1 (EB Ia) ואת משפחות III ו-IV לברונזה הקדומה א' 2 (EB Ib). חלוקה זו אומתה בחפירות מאוחרות יותר.
לקריאה נוספת

| --- | --- |
פורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב:  לפורטל ארכאולוגיה של המזרח הקרוב
רות עמירן, הקיראמיקה הקדומה של ארץ ישראל, הוצאת מסדה, ירושלים, 1963.
הערות שוליים

↑  Yuval Goren and Sharon Zuckerman, An Overview of the Typology, Provenance and Technology of the Early Bronze Age I 'Gray Burnished Ware'. in Ceramics and Change in the Early Bronze Age of the Southern Levant, Sheffield, Sheffield Academic Press, 2000, pp. 165-182
קרמיניאנו DOCG

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  יקב
 תקופת הפעילות:  ימי הביניים – הווה
 
קרמיניאנו, טוסקנה
קרמיניאנו הוא יקב יינות איטלקי הנמצא באזור הטוסקנה ובמרכז העיר קרמיניאנו, ליד פראטו וכ-16 קילומטרים צפונית-מערבית לפירנצה. ידוע באיכות היינות המעולה שלו מתקופת ימי הביניים, קרמיניאנו הוכר על ידי קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה כאחד מיקבי היינות הטובים של טוסקנה והוענק לו הגנות וכיסויים משפטיות מיוחדות ב-1716. בתחילת המאה ה-19, היצרנים של אזור קרמיניאנו פיתחו מסורת של מיזוג סנג'ובזה עם קברנה סוביניון, הרבה לפני שהנוהג הפך לפופולרי על ידי יינות ה"סופר טוסקנה" של סוף המאה ה-20.
בשנת 1975, האזור זכה למעמד של "ציון מקור מבוקר ומובטח" (Denominazione di origine controllata – DOC) ולאחר מכן הועלה למעמד של "Denominazione di Origine Controllata e Garantita" (DOCG) בשנת 1990. לקרמיניאנו יש כ־1,092 דונם נטועים, ומייצרים כמעט 71,500 גלונים של יין DOCG בשנה.
היסטוריה

היין המיוצר באזור קרמיניאנו הוא מתקופת האימפריה הרומית.[דרוש מקור] במהלך ימי הביניים, זכה האזור למוניטין טוב בזכות איכות היינות שלו. השלטון המקומי, בית מדיצ'י, היה התגאה בו גם מאות שנים לאחר מכן.[דרוש מקור] בשנת 1716, הדוכס הגדול של טוסקנה, קוזימו השלישי דה מדיצ'י הוציא רשימה של ארבעה אזורים בטוסקנה שהפיקו את היין האיכותי ביותר באזור. קרמיניאנו היה אחד מהאזורים הללו וקיבל הגנה משפטית, שאסרה על אזורים אחרים להשתמש בשם "קרמיניאנו" עבור היינות שלהם. המוניטין של קרמיניאנו המשיך לצמוח כאשר המלכה אן מהממלכה המאוחדת ביקשה משלוחים קבועים של היין. היינות זכו לשבחים באופן דומה בכתבים של המאה ה-18 וה-19 של ג'ובאני קוזימו ויליפרנצ'י וקוזימו רידולפי.
בשנת 1932 קיבצה  ועדת דלמאסו (ועידה שקדמה למערכת ה-Denominazione di origine controllata ) רשמית את קרמיניאנו יחד קיאנטי שהוא תת-אזור של קיאנטי מונטלבאנו, בגלל הקרבה של שני האזורים והדמיון בגבהים ובטמפרטורה השנתית השנתית. אבל אזור קרמיניאנו הפיק יינות שונים באופן מובהק מקיאנטי, בין היתר, בשל המסורת של הכללת קברנה סוביניון בתערובת היין עם סנג'ובזה. בעוד שכמה השערות טוענות שנוהג זה מתוארך לתקופת מדיצ'י (כאשר הגפנים המוקדמות הללו נמחקו לאחר מכן במהלך מגפת הפילוקסרה ), המנהג הפך נפוץ יותר במהלך המאה ה-20.[דרוש מקור] ייחור גפני קברנה משאטו לאפיט רוטשילד בבורדו הובאו ועד שנת 1975 קרמיניאנו היה ה-DOC הראשון שקיבל הכשר רשמי על השימוש בקברנה בתערובת. בעוד שה"סופר טוסקנים" המוקדמים של סוף המאה ה-20 שגם כן כללו תערובות סנג'ובזה-קברנה נאלצו לקבל את כינוי בעל המעמד הנמוך "וינו דה טאבולה" – "יין שולחן", יין קרמיניאנו DOC (ומאוחר יותר DOCG) הופק עם הרשאות משפטיות מלאות.
תקנות DOCG

אזורי הקרמיניאנו DOCG מכסים בערך 1092 דונם של אדמה נטועה המייצרת כמעט 71,500 גלונים של יין DOCG בשנה. תקנות ה-DOCG הנוכחיות מחייבות שסנג'ובזה חייב להוות לפחות 50% מהתערובת, מה שמאפשר עד כ־10-20% קברנה סוביניון או קברנה פרנק, עד 20% קנאיולו נירו, עד 5% ממולו וקולורינו וכן עד 10% זני ענבים לבנים כמו Trebbiano או Malvasia כדי להרכיב את שאר התערובת. אם היין התיישן לפחות 3 שנים לפני השחרור, היין יכול מוכר כRiserva. כינוי נפרד מ־DOC, המכונה Barco Reale, הוקם עבור יינות קרמיניאנו DOCG צעירים יותר או "לא מוגדרים". קמיניאנו DOC עדיין קיים אך משומש ליינות Vin Santo ו־Rosato. יין הקרמיניאנו DOC ייחודי אחד הוא rosé Vin Santo הידוע בשם Occhio di Pernice (או "עין החגלה ") בדומה ל- Oeil de Perdrix הצרפתי.
גידול הגפנים

אזור הקרמיניאנו, הנמצא כ־16 ק"מ צפונית מערבית לפירנצה, ממוקם על רכס גבעות נמוכות בגבהים שבין 50 ל־200 מטר מעל גובה פני הים.
ייצור יין וסגנונות

הגובה הנמוך של האזור נותן ליינות מבוססי הסנג'ובזה, חומציות נמוכה יותר וטאנינים בולטים יותר מאלה הקשורים לאזורי יין אחרים בטוסקנה כמו קיאנטי קלאסיקו. בסוף המאה ה-20, יקבים החלו להתנסות בשימוש ביישון בחביות. יינות קרמיניאנו הם בדרך כלל בעלי גוף בינוני כאשר מנת הקברנה של התערובת מעניקים ליינות מעט טעם המזכיר שוקולד לפרי ופוטנציאל להתיישנות.
הערות שוליים

1 2  J. Robinson (ed) "The Oxford Companion to Wine" Third Edition pg 140 Oxford University Press 2006 מסת"ב 0-19-860990-6
ערך זה הוא יתום, כלומר אין ערכים בוויקיפדיה שמקשרים אליו. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ולקשר אליו מכמה מהערכים שמכילים את המונח "קרמיניאנו DOCG".
הצו משנת 1716 של קוזימו השלישי דה מדיצ'י, הדוכס הגדול של טוסקנה, העניק הכרה משפטית ליינות קרמיניאנו.
אזור קרמיניאנו היה ה-DOC הטוסקני הראשון שאישר רשמית את השימוש במיזוג קברנה סוביניון (בתמונה) עם סנג'ובזה.
קלוד בולינג

| --- | --- |

 לידה:  10 באפריל 1930 קאן, צרפת 
 פטירה:  29 בדצמבר 2020 (בגיל 90) סן-קלו, צרפת 
 שם לידה:  Claude Jean Harry Bolling 
 מוקד פעילות:  צרפת 
 תקופת הפעילות:  1944–2020 (כ־76 שנים) 
 מקום לימודים:  הקונסרבטואר של ניס 
 סוגה:  ג'אז 
 שפה מועדפת:  צרפתית 
 כלי נגינה:  פסנתר 
 חברת תקליטים:  קולומביה רקורדס, פיליפס רקורדס, Frémeaux & Associés 
 פרסים והוקרה:  פרס סידני בשה (1970)  קצין בלגיון הכבוד  מפקד מסדר האמנויות והספרות 
 www.claude-bolling.com
 פרופיל ב-IMDb
 
קלוד בולינג (בצרפתית: Claude Bolling;‏ 10 באפריל 1930 – 29 בדצמבר 2020) היה מלחין ופסנתרן צרפתי, שנודע בעיקר בתחום הג'אז והמוזיקה לסרטים (אנ').
ביוגרפיה

בולינג נולד בקאן, צרפת ולמד בקונסרבטוריון בניס ולאחר מכן בפריז. הוא נמשך למוזיקת ג'אז וכבר מגיל 14 התחיל לנגן עם ליונל המפטון, רוי אלדריג' קני קלארק ואוסקר פיטרסון.
חיבר מוזיקה ליותר מ-100 סרטים, בעיקר צרפתיים. בין הסרטים: בורסלינו (1970) ומלון קליפורניה (1978).
יצירתו המפורסמת ביותר היא הסוויטה לחליל ושלישיית ג'אז (פסנתר, הקשה וקונטרבס) שכתב ב-1975. הביצוע של יצירה זאת עם ז'אן-פייר רמפל זכה להצלחה עצומה. היצירה משלבת קטעים של מוזיקת בארוק עם קטעי סווינג.
הוא כתב יצירות ושיתף בהן מוזיקאים רבים, בהם פנחס צוקרמן, יו יו מא, סטפן גרפלי,דיוק אלינגטון, ג'אנגו ריינהארדט ועוד.
נפטר ב-29 בדצמבר 2020.
יצירות

Claude Bolling Plays Duke Ellington (1959)
Cat Anderson, Claude Bolling And Co. (1965)
Original Ragtime (1966)
Original Boogie Woogie (1968)
Original Piano Blues (1969)
Original Jazz Classics (1970)
Original Piano Greats (1972)
Swing Session (1973)
Jazz Party (1975)
With the Help of My Friends (1975)
Keep Swingin' Volume 4 (1975)
Suite for Flute and Jazz Piano (1975)
Hot Sounds (1976)
Concerto for Guitar and Jazz Piano Trio (1975)
Suite for  Violin and Jazz Piano Trio (1977)
California Suite (1978)
Jazz Gala 79 (1979)
Just For Fun (1980)
Picnic Suite for Guitar, Flute and Jazz Piano Trio (1980)
Toot Suite (1981)
Claude Bolling (1981)
Reds (1981)
Suite for Chamber Orchestra and Jazz Piano Trio (1983)
Suite for Cello and Jazz Piano Trio (1984)
Jazz à la Francaise (1984)
Live at the Meridien (1985)
Suite No. 2 for Flute and Jazz Piano Trio (1987)
Nuances (1988)
Sonatas for Two Pianos (1989)
Cross Over U.S.A. (1993)
Enchanting Versailles - Strictly Classical (1994)
A Drum is a Woman (1997)
Tribute To The Piano Greats (2003)
הערות שוליים

↑  Le Point magazine, Décès de Claude Bolling, jazzman et compositeur de musiques de films, Le Point, ‏30 בדצמבר 2020 (בצרפתית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456456505171  PLWABN: 9810649943205606  BNE: XX897925  BnF: cb13891651m (data)  GND: 134333012  ISNI: 0000 0001 2138 9674  LCCN: n81132035  MusicBrainz: 08039065-b22a-47ce-83e7-a696eb02ff93  NKC: ola2002159390  NTA: 071535926  SNAC: w6086bx3  SUDOC: 080714501  VIAF: 71577180   WorldCat (עם VIAF): 71577180
רוז קנדי

| --- | --- |

 לידה:  22 ביולי 1890 North End, ארצות הברית 
 פטירה:  22 בינואר 1995  (בגיל 104) Hyannis, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית 
 מקום קבורה:  בית קברות הוליווד 
 השכלה:  מנהטנוויל קולג'  הקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד  Dorchester High School 
 מפלגה:  המפלגה הדמוקרטית 
 השקפה דתית:  נצרות קתולית 
 בן או בת זוג:  ג'וזף קנדי (1914, 7 באוקטובר 1914–1969) 
 חתימה:   
 
רוז וג'וזף קנדי
רוז אליזבט פיצג'רלד קנדי (באנגלית: Rose Elizabeth Fitzgerald Kennedy;‏ 22 ביולי 1890 – 22 בינואר 1995) הייתה נדבנית אמריקאית, בתו של ראש עיריית בוסטון, רעייתו של ג'וזף קנדי, ואימם של נשיא ארצות הברית ג'ון פ. קנדי ושל הסנאטורים רוברט וטד קנדי. לצד בעלה, הייתה אחד הכוחות המניעים החשובים בעליית כוחה של שושלת קנדי.
ביוגרפיה

קנדי נולדה בבוסטון, בתם הבכורה של ג'ון פרנסיס פיצג'רלד ורעייתו (שהייתה גם בת דודתו מדרגה שנייה) מרי ג'וזפין האנון. אביה היה איש בולט בפוליטיקה בעיר וכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית במשך שמונה חודשים, וכיהן שתי קדנציות כראש עיריית בוסטון.
ב-1914 נישאה רוז לאיש העסקים ולאחר מכן שגריר ארצות הברית בבריטניה ג'וזף קנדי, ולזוג נולדו תשעה ילדים:
ג'וזף קנדי ג'וניור (1915–1944) - טייס קרב שנהרג במלחמת העולם השנייה
ג'ון פ. קנדי (1917–1963) - נשיא ארצות הברית בשנים 1960–1963, נרצח על ידי מתנקש
רוזמרי קנדי (1918–2005) - נולדה עם פיגור שכלי קל, ובגיל 23 עברה ניתוח לובוטומיה שהרע את מצבה והותיר אותה במצב מנטלי קשה וסיעודי עד יום מותה.
קת׳לין קנדי (1920–1948) - נישאה לאריסטוקרט אנגלי, נספתה בתאונת מטוס
יוניס קנדי (1921–2009) - מייסדת ספיישל אולימפיקס, אמה של מריה שרייבר שהייתה נשואה לארנולד שוורצנגר
פטרישיה קנדי (1924–2006) - נישאה לשחקן הבריטי פיטר לאופורד
רוברט קנדי (1925–1968) - התובע הכללי של ארצות הברית, נרצח על ידי מתנקש פלסטיני במהלך מסע הבחירות שלו
ג'ין קנדי (1929–2020) - שגרירת ארצות הברית באירלנד
טד קנדי (1932–2009) - סנאטור
ב-1984, כשהייתה בת 94, עברה קנדי שבץ מוחי שהשאיר אותה נכה. מתה בגיל 104 מסיבוכים של דלקת ריאות ב-1995, בביתה שבמסצ'וסטס.
לקריאה נוספת

Rose Fitzgerald Kennedy, Times to Remember, Doubleday, 1974. (הספר בקטלוג ULI)
קלאסיקה סן סבסטיאן

| --- | --- |
המנצח קונסטנטינו סבאייה (מימין) ובן קבוצתו, ז'ואקים רודריגז, חוגגים את ניצחונם במרוץ ב-2005
המנצח קונסטנטינו סבאייה (מימין) ובן קבוצתו, ז'ואקים רודריגז, חוגגים את ניצחונם במרוץ ב-2005
 מדינות:  ספרד ספרד, בעיקר בחבל הבסקים
 סוג:  מרוץ חד-יומי
 חודש:  אוגוסט
 משך:  יום אחד
 היסטוריה
 התקיים לראשונה:  1981
 מרוצים עד כה:  43
 מנצח ראשון:  ספרד מרינו לחרטה
 מוביל במספר הניצחונות:  ספרד מרינו לחרטה   בלגיה רמקו אוונפול 3 פעמים
 מנצח אחרון:  שווייץ מארק הירשי
 שנת מרוץ אחרונה:  2024
 
מרוץ קלאסיקה סן סבסטיאן (בבסקית: Donostia-Donostia Klasikoa) הוא מרוץ אופניים חד-יומי המתקיים מדי שנה בחודש אוגוסט בחלק הצפוני של ספרד. המרוץ הוא צעיר יחסית למרוצים הקלאסיים והחל רק בשנת 1981. מרוץ זה הוא המרוץ החד יומי החשוב ביותר בספרד שהיא אחת מהמדינות המובילות במרוצי האופניים, אם כי, רוב המרוצים בספרד הם מרוצי קטעים וגם הרוכבים הספרדים מצטיינים, בדרך כלל, במרוצי קטעים. מנצח המרוץ מוכתר על ידי חבישת כומתה בסקית מסורתית על ראשו.
ההיסטוריה של המרוץ

בין השנים 1989 ו-2004 נכלל המרוץ בסבב הגביע העולמי שהיה סבב של המרוצים החד יומיים החשובים ביותר. מ-2005 נכלל המרוץ בסבב הפרו טור.
ב-1992 השתתף במרוץ לאנס ארמסטרונג. הייתה זו הפעם הראשונה בה השתתף במרוץ ברמה גבוהה באירופה והוא סיים את המרוץ במקום האחרון, הרבה אחרי המנצח ראול אלקלה. ב-1995 ניצח ארמסטרונג במרוץ והיה לרוכב האמריקאי הראשון שניצח במרוץ קלאסי השייך לסבב הגביע העולמי.
מסלול המרוץ

אורכו של המסלול כיום הוא כ-234 ק"מ. המסלול יוצא מהעיר סן סבסטיאן שנמצאת לחופו של מפרץ ביסקיה וממשיך מערבה בכבישים המשקיפים על חוף הים. לאחר כ-40 ק"מ פונה המסלול דרומה ונכנס אל תוך ארץ הבסקים ועובר במסלול גבעי המשובץ בפסגות אשר אינן גבוהות במיוחד, אך בכל זאת יוצרות לרוב פיצול בדבוקת הרוכבים. המסלול ממשיך מזרחה ופונה לצפון מזרח, עד אשר, לאחר כ-185 ק"מ הוא מגיע שוב אל חוף האוקיינוס האטלנטי, אלא שהפעם ממזרח לסן סבסטיאן. ב-50 הק"מ האחרונים המסלול פונה מערבה ומסתיים במרכז סן סבסטיאן.
העליות הבולטות במרוץ הן:
אלטו יאיזקיבל (Alto Jaizkibel) – אורכה 8 ק"מ ושיפועה הממוצע הוא 5.13%. העלייה נחשבה כזו אשר בה מוכרע המרוץ לעיתים מזומנות. בדרך כלל מתגבשת בסופה קבוצה של מספר רוכבים אשר בורחת לדבוקה ומתוכה יוצא המנצח. עד 2009 טיפסו הרוכבים על היאיזקיבל פעם אחת, בערך 38 ק"מ מקו הסיום. ב-2010 הוסיפו מארגני המרוץ עליה נוספת של היאיזקיבל כך שעל הרוכבים לטפס במעלה פעמיים, בפעם הראשונה, 77 ק"מ לפני הסיום ובפעם השנייה, 38 ק"מ מקו הסיום.
אלטו ארקלה (Alto Arkale) – אורכה 3 ק"מ והיא הוכנסה למרוץ ב-2009 במקום אלטו גורוצה (Alto Gurutze) – עליה שהייתה נהוגה בשנים 2001–2008 ונמצאה כ-16 ק"מ לפני סיום המרוץ. ב-2010 החליטו המארגנים שעל הרוכבים יהיה לטפס את הארקלה פעמיים (כמו גם היאיזקיבל). בפעם הראשונה כ-55 ק"מ מהסיום ובפעם השנייה, כ-15 ק"מ מהסיום. על ידי הכפלתן של העליות המרכזיות במרוץ ביקשו המארגנים ליצור עוד מכשולים שיקשו על קבוצה גדולה של רוכבים להגיע לסיום יחדיו.
משנת 2014 הוסיפו המארגנים עלייה נוספת, בורדקו טונטורה (Bordako Tontorra), שהיא קצרה ותלולה ושיאה נמצא כ-7 ק"מ מקו הסיום.
רוכבים אשר צברו מספר גדול של ניצחונות במרוץ > שלושה ניצחונות

ספרד מריאנו לחרטה בשנים 1981, 1982 ו-1987
בלגיה רמקו אוונפול בשנים 2019, 2022 ו-2023
רוכבים אשר צברו מספר גדול של ניצחונות במרוץ > שני ניצחונות

איטליה פרנצ'סקו קזגרנדה בשנים 1998 ו-1999
צרפת לורן ז'אלאבר בשנים 2001 ו-2002
ספרד לואיס לאון סאנצ'ס בשנים 2010 ו-2012
ספרד אלחנדרו ולוורדה בשנים 2008 ו-2014