stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
יהדות פלך חרסון
מלחמת העולם השנייה והשואה

ב-22 ביוני 1941 פלשו כוחות גרמניה הנאצית ורומניה לשטחי ברית המועצות ובכך פתחו את החזית המזרחית. הפלישה הייתה מהירה ומסיבית, כאשר כוחות מדינות הציר השתלטו במהירות על שטחי אוקראינה. יהודים רבים שאכלסו את אזור דרום אוקראינה, שהיה פלך חרסון לשעבר, נמלטו על נפשם אל מעמקי ברית המועצות, תוך כדי התקדמות כוחות האויב. חלק גדול מאוכלוסיית הגברים גויס לצבא האדום, בזמן שמשפחותיהם היו במנוסה.
הערים חרסון, קרופיבניצקי, אננייב ומיקולייב נכבשו על ידי הגרמנים והרומנים בחודש אוגוסט. טירספול נכבשה בספטמבר ואודסה נכבשה באוקטובר. עם כניסתם של כוחות האויב, יהודים רבים שלא הספיקו להימלט מצאו עצמם באזור כיבוש נאצי. קיץ 1941 היה לתחילתה של שואת יהודי אוקראינה.
כשני שלישים מיהודי חרסון נמלטו מהעיר לפני הכיבוש. היתר רוכזו בגטו בתוך העיר והוצבו לעבודות כפייה במפעל הסמוך. כבר בספטמבר של אותה השנה החלה השמדה מכוונת של יהודים, בעיקר בבורות ירי. כלל תושבי הקולחוזים היהודיים שלא נמלטו רוכזו בגטאות והועסקו בכפייה, במשך תקופה קצרה לפני השמדתם. לפי הערכות, נכון לספטמבר 1941 נורו למוות בחרסון כ-12 אלף אזרחים, רובם הגדול יהודים. חלק גדול מהיהודים שלא נרצחו בשלב הראשוני, נשלחו למחנות ריכוז ועבודה שונים, שחדלו להתקיים ב-1942 עם רציחתם של האסירים.
אודסה נפלה לאחר מצור כבד באוקטובר. רק 40% מהיהודים הצליחו להימלט מהעיר. הכיבוש הרומני היה למכה קשה ליהדות אודסה שספגה אבדות קשות בנפש. במהלך הטבח באודסה נרצחו כ-100,000 יהודים מהעיר עצמה ומישובים הסמוכים.
בעיר מיקולייב כ-20% מאוכלוסיית היהודים לא הצליחה להימלט, כך שכ-15 אלף מתוך קהילת יהודי מיקולאייב נרצחו. באולקסנדריה נרצחו כ־1,500 יהודים תושבי העיר, כ-1,000 יהודים שהוגלו מיישובים סמוכים ועוד כ-5,500 חיילים סובייטים שנפלו בשבי. ב-1942 נפתח בטירספול הכבושה גטו טירספול. מספר התושבים שלו השתנה במהלך השנים בגלל תמותה וכליאת יהודים חדשים.
ההתיישבות היהודית החקלאית בדרום אוקראינה למעשה חדלה מלהתקיים בעקבות השואה. תושבי הקולחוזים נטשו את בתיהם במנוסה, גויסו למלחמה או נרצחו על ידי הנאצים ועוזריהם. כפרים שלמים נמחקו או רוקנו מתושביהם. רוב הנרצחים נורו למוות קרוב לאזור מגוריהם והכפרים היהודיים הפכו לקברי אחים.
לאחר השואה

החל מ-1944 כוחות ברית המועצות החלו לשחרר את האזורים הכבושים, אך התושבים היהודים לא מיהרו לחזור וחלקם אף נשארו באזורים אחרים של ברית המועצות גם לאחר סיומה של מלחמת העולם השנייה. עם זאת, לאחר כניעת גרמניה הנאצית ב-1945 חלק גדול מהתושבים שנמלטו חזרו לאזור מגוריהם. תשתיות רבות בערים וכפרים באזורי הלחימה נהרסו לחלוטין ותושבים רבים חזרו לגלות שבתיהם נהרסו וכפריהם אינם קיימים עוד. הכפרים היהודים הנטושים התמלאו בתושבים אחרים, חלקם אף הם פליטים חסרי בית שחזרו לאחר המלחמה. שמות הכפרים הידיים התחלפו בסלביים. תושבי הכפרים היהודיים ששרדו את תקופת השואה התפזרו בין הערים המרכזיות של אוקראינה. בהמשך, הכפרים זכו למספר ביקורים של משפחות התושבים לשעבר. חלקם גם הקימו באזורי ההשמדה אנדרטאות לנספים, בעיקר מיוזמתם ועל חשבונם.
בנוסף לנזק כבד בנפש, שואת יהודי אוקראינה שינתה בצורה ניכרת את יהדות ברית המועצות, ואת יהדות דרום אוקראינה בפרט. יהדות ברית המועצות שלאחר המלחמה נטתה להיות הרבה יותר חילונית, פחות דוברת יידיש ויותר מעורבת באוכלוסייה הכללית. בתי כנסת המועטים שהיו עדיין פזורים בכל הערים המרכזיות של דרום אוקראינה הלכו ונסגרו. מספר רב של מוסדות תרבות יידיים, שהיו פעילים לפני המלחמה, כמו עיתונים, ספריות ותיאטראות לא שבו לפעילותם.
עם זאת, גם בסוף שנות ה-40 ותחילת ה-50 אזור דרום אוקראינה המשיך להיות מרכז יהודי תרבותי משפיע. התיאטרון היהודי של אודסה יצא לסבבי הופעות ביידיש, שזכו לפופולריות בערים אחרות עם אוכלוסייה יהודית רחבה. בדומה למדינות אירופה, התקופה שלאחר סיום מלחמת העולם השנייה התאפיינה בגל אנטישמיות חדש. ניתן לראות זאת בין היתר במאבק נגד קוסמופוליטיות שהתנהל בברית המועצות החל מ-1948 ועד לאמצע שנות ה-50. יהודים רבים שנשאו במשרות בכירות בצבא, במשטרה, בגופי ממשל ובתפקידי ניהול פוטרו מתפקידם.
החצי השני של המאה ה-20

על פי מרשם האוכלוסין מ-1959 התגוררו בעיר חרסון 9,500 יהודים, שהיו כ-6% מאוכלוסיית העיר. באותה השנה הוחלט לסגור את בית הכנסת הפעיל האחרון בעיר, בית הכנסת חב"ד 1 (אוק') (שחזר לפעילות רק לאחר התפרקות ברית המועצות). לפי מרשם מ-1970 התגוררו בעיר 9,700 יהודים. אחוז גבוה מאוד של יהודים יוצאי דרום אוקראינה למדו במוסדות להשכלה גבוהה של ברית המועצות ורכשו מקצועות שונים.
למרות היחסים הקשים בין ברית המועצות לישראל, חלק מיהודי דרום אוקראינה עלו לישראל במסגרת העלייה מברית המועצות בשנות ה-70. עם זאת, מספרם היה קטן ביחס לאוכלוסייה שהעדיפה להישאר בברית המועצות.
בתקופה שבין מלחמת העולם השנייה להתפרקות  ברית המועצות, היהודים בדרום אוקראינה השתלבו במקומות עבודה מגוונים ותרמו לתרבות ולכלכלה המקומיים. רבים מהסופרים, אנשי התקשורת, בדרנים, מוזיקאים ואמנים הגיעו מקהילות יהודיות של דרום אוקראינה. בין אנשי התרבות החשובים של התקופה ניתן לציין את היהודים אלכסנדר גאליץ', איגור אויסטרך, ארקדי רייקין, אדוארד בגריצקי, לאוניד אוטיוסוב, יוסיף קובזון, ודוד אויסטרך, שכולם הגיעו מאזור פלך חרסון לשעבר.
פירוק ברית המועצות ועליה לישראל

כבר בתקופת הפרסטרויקה החלו להתעורר שוב רוחות ציוניות בקרב יהדות ברית המועצות. עם זאת, עקב שנים של תעמולה סובייטית, המלחמה הקרה ויחסים עכורים בין ישראל לברית המועצות, הרעיונות הציוניים לא זכו לפופולריות רבה. לאחר התפרקות ברית המועצות יהודים תושבי דרום אוקראינה הפכו לאזרחי אוקראינה העצמאית, שסבלה ממצב כלכלי ירוד.
התקופה של תחילת שנות ה-90 הובילה לשינויים רבים בחייהם של יהודי דרום אוקראינה. חב"ד, שהפסיקו את פעילותם בברית המועצות, חזרו לאוקראינה. שלוחי חב"ד החזירו לפעילות את בתי הכנסת בכל הערים הגדולות. הסוכנות היהודית החלה בפעילות מסיבית לעידוד עלייה לישראל. מוסדות לימוד יהודיים נפתחו מחדש והחלו ללמד עברית.
אחוז ניכר מהעלייה של שנות ה-90 הגיע מאזורי דרום אוקראינה. מרבית העולם מדרום אוקראינה היו חילונים ומשכילים. חלק ניכר מהעולים הגיעו ממשפחות מתבוללות ובני נישואי תערובת שהיו זכאים לעלות לישראל מכוח חוק השבות, אך לא היו מוכרים כיהודים לפי ההלכה.
למרות העלייה המסיבית לישראל, חלק מיהדות דרום אוקראינה נשאר לחיות באזור מגוריו המקורי. הקהילות היהודיות בערים שומרות על קשר עם ישראל. מספר בתי ספר עבריים פעילים באוקראינה, חלקם הגדול מופעלים על ידי חב"ד. כך ניתן לציין את רשת בתי הספר הדתיים "אור מנחם" (חלק מ"אור אבנר") במיקולייב, אודסה, דניפרו וחרסון, המפעילה גם גני ילדים אורתודוקסיים.
למרות צמצום גודל הקהילה, יהדות אוקראינה ממשיכה להיות אחת המשמעותיות שביהדות התפוצות. האנטישמיות באוקראינה פחתה עם ירידת אחוז היהודים, אבל לא נעלמה כליל. למרות האנטישמיות, ליהודים יש חלק חשוב בכלכלת אוקראינה, בתרבותה ובפוליטיקה שלה. כך ניתן לציין מספר יהודים משפיעים המגיעים מדרום אוקראינה: נשיא אוקראינה, שחקן קולנוע ובדרן לשעבר וולודימיר זלנסקי (יליד קריבי ריה), איש העסקים איגור קולומויסקי (יליד דניפרו), איש העסקים גנאדי בוגולובוב (יליד קמיאנסקה), הפוליטיקאי יבהן צ'רבורנקו (אוק') (יליד דניפרו) ורבים אחרים.
פילוח עיסוק של יהודים לפי תחומים

ניתן לראות מספר שינויי מגמה בעיסוקם של יהודי אוקאינה בתקופת ברית המועצות. אחד השינויים הבולטים הוא עליה הדרגתית של בעלי ההכשרה הגבוהה והאחר הוא ירידה פתאומית של העוסקים בחקלאות, בעקבות השמדת היישובים החקלאיים היהודים בשנות ה-40.
| שנה: | 1926 | 1939 | 1959 | 1970 | 1979 | 1989 |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| מנגנוני המפלגה והמדינה | 0.3 | 1.3 | 0.4 | 0.3 | 0.3 | 0.3 |
| מנהלים בדרג הבינוני | 2.0 | 8.3 | 8.7 | 8.5 | 7.6 | 8.3 |
| מדענים ומרצים במוסדות להשכלה גבוהה | 0.1 | 0.8 | 1.2 | 2.1 | 3.2 | 3.7 |
| מומחים אחרים בעלי הכשרה גובהה | 6.5 | 12.8 | 20.1 | 26.5 | 31.9 | 33.2 |
| מומחים בעל הכשרה בינונית | 5.4 | 16.6 | 20.2 | 21.2 | 18.9 | 17.2 |
| עובדים זוטרים | 6.2 | 10.2 | 9.2 | 7.3 | 6.2 | 5.5 |
| עובדים בתחום שירותים ומסחר | 21.2 | 11.4 | 8.4 | 7.2 | 6.2 | 5.1 |
| פועלים מקצועיים | 35.2 | 24.2 | 25.7 | 21.7 | 21.3 | 21.4 |
| עובדים בלתי מקצועיים | 11.4 | 11.2 | 5.8 | 5.2 | 4.7 | 5.3 |
| עובדי חקלאות | 11.9 | 3.2 | 0.6 | 0.3 | 0.2 | 0.2 |
אנשים מפורמסים ילידי הפלך

יהודים מפורסמים רבים מאוד נולדו בפלך חרסון ובמחוזות אוקראינה אליהם הוא התפרק בהמשך. בין היתר לציין את שמואל יבנאלי, אשר זליג ארליך, זליג ברודצקי, סוניה דלונה, מרדכי זאב חבקין, משה שרת, מיכל צבי היילפרין, שמעון פרוג, יהושע חנא רבניצקי, אברהם פריידנברג, יוסף שכטמן, זאב טיומקין, גריגורי זינובייב, מנחם מנדל שניאורסון ורבים אחרים שנולדו באזור זה.
הערות שוליים

↑  Евреи в Херсоне
↑  Евреи в г. Херсон, Украина
↑  המושבות היהודיות ברוסיה
↑  Ингулец (Гар Шефер, Широкая)
↑  Евреи в г. Херсон, Украина, אתר מצוות אמת
↑  Щукин В. В., Павлюк А. Н. Еврейские земледельческие колонии Херсонской губернии (ХІХ - начало ХХ вв.) : очерки истории / В.В. Щукин, А.Н. Павлюк; под ред. М.Д. Гольденберга. - Николаев : Изд. Шамрай П.Н., 2016. - 408 с., נספחים
↑  Норман Кон. Благословение на геноцид
↑  שלום דובער לוין, תולדות חב"ד ברוסיא הסובייטית, ברוקלין: קה"ת, תשמ"ט, עמ' רמא, באתר היברובוקס.
↑  Синагоги Южной Украины
↑  Там где были синагоги
↑  Синагоги Южной Украины, ч.2
↑  Памятник погибшим евреям с. Романовка
↑  Памятник на братской могиле посёлок Калининское
↑  Памятник расстрелянному еврейскому населению с. Новополтавка
↑  Специализированная частная школа Ор Менахем
↑  Еврейская школа «Хабад-Ор Авнер»
↑  Еврейская школа №144
↑  Еврейская школа «Ор Менахем Хабад» г. Херсон
↑  Циклопедия:Списки:Евреи-политики Украины
↑  Еврейское население бывшего СССР в двадцатом веке
יהודי מפלך חרסון, 1898 לערך
חוג הסופרים היהודים באודסה (1916). מימין לשמאל: שמעון פרוג, חיים נחמן ביאליק, מנדלי מוכר ספרים, ש. אנ-סקי ויהושע חנא רבניצקי
משפחה יהודות מהכפר רומנובקה, אב המשפחה נרצח במהלך הפוגרומים, ב־1918
שטר כסף של הרפובליקה העממית של אוקראינה ועליו כתיב אוקראיני, כתיב פולני וכתיב ביידיש
תמונת מחזור של הטכניקום היידי של קלינינדורף, 1936. הלימודים בטכניקום התנהלו ביידיש במקביל לתעמולה קומוניסטית אופיינית לתקופה. ניתן לראות את דיוקניהם של לנין וסטלין בפינה השמאלית העליונה.
בית הכנסת הישן במיקולייב, אשר נסגר ב-1935 אחרי 113 שנות פעילות. הבניין שימש בעבר כ"בית תרבות". כיתוב ברוסית: "מלאכה, ידע, ספורט ומנוחה - הנה יסודות הבריאות". החל משנות ה-90 בניין בית הכנסת הישן עומד נטוש.
אנדרטה לנספי השואה באודסה
אנדרטה שהוצבה על קבר אחים בדניפרו, לזכר 10,000 יהודים שנרצחו ב-1943.
יצחק רבין מקבל את פני העולים מאוקראינה, 1994
רב העיר דניפרו שמואל קמינצקי באירוע בחנוכה, 2018
"מוות לז'ידים" וסימן של Wolfsangel. גרפיטי באודסה, 2014
כרוון סנגלי

| כרוון סנגלי |
| --- | --- |

מצב שימור
 conservation status: least concern ללא חשש (LC)‏
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: חופמאים
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: כרווניים
סוג:: כרוון
מין:: כרוון סנגלי
שם מדעי
 Burhinus senegalensis ‏סווינסון, 1837
תחום תפוצה


Burhinus senegalensis
כרוון סנגלי (שם מדעי: Burhinus senegalensis) הוא מין עוף קרקע ממשפחת הכרווניים החי בסוואנות והאזורים החמימים במערב אפריקה.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם ארבע תצפיות עד היום: הראשונה ב-8 ביולי 2015 במעגן מיכאל, השנייה ב-18 ביולי 2020 בבריכות כפר רופין, ולאחר שבועיים ב-1 באוגוסט נרשמה תצפית נוספת באותו אזור בשני פרטים יחדיו; אם כי סביר שאחד מהם היה אותו פרט שנצפה מוקדם יותר, והתצפית האחרונה נרשמה ב-20 באוגוסט 2024 בבריכות מעיין צבי.
מאפיינים

הכרוון הסנגלי בדומה לקרוביו הוא עוף יבשתי בעל מקור עבה המסוגל להתמודד עם מגוון מזונות. הוא מגיע לאורך 32–38 סנטימטרים והוא בעל קומה זקופה ונוצות חומות-אפורות עם פנים לבנות ומקור צהוב גדול וחזק (בקצה הוא שחור). העיניים צהובות וכך גם הרגליים. הוא דומה מאוד לכרוון המצוי החי בישראל וחורף באפריקה, אך הוא קטן מהאחרון וכן הוא בעל מקור ארוך יותר וחסרי פס שחור לאורך המקור.
הכרוון חי באפריקה בצפונה של אפריקה מאזור הנילוס עד לקצה מדבר סהרה בערבות פתוחות חמימות, עדיף ליד המים, והוא פעיל בעיקר בשעות בין הערביים. הוא עוף קרקע שאיננו עף הרבה והוא גם מטיל את ביציו המוסוות על הקרקע.
הכרוון משתמש במקורו החזק כדי לתפוס חרקים, עכבישים וחסרי חוליות נוספים והרבה פחות מתבסס על צמחים. כמו כן הוא יאכל חולייתנים קטנים וביצי עופות אחרים.
הערות שוליים

↑  כרוון סנגלי באתר הרשימה האדומה של IUCN
↑  ד"ר יואב פרלמן, כרוון סנגלי, Burhinus senegalensis, באתר מרכז הצפרות הישראלי
יעקובי ולידנטל

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 כתיבה:  חנוך לוין 
 סוגה:  קומדיה 
 הצגת בכורה:  1972 
 
יעקובי ולַידנטל הוא מחזה, מסוגת הקומדיה, מאת חנוך לוין. המחזה הועלה לראשונה בדצמבר 1972 בהפקת התיאטרון הקאמרי ו"צוותא" בבימויו של לוין.
הדמויות

המחזה הוא יצירה טראגית-קומית וגרוטסקית, הכוללת שלוש דמויות בלבד:
איתמר יעקובי- אדם ענייני ותכליתי, אשר מרבה לטעון כי הוא עסוק מאוד, ואין לו פנאי לחברו ליידנטל. מציג את עצמו בפתח המחזה:
"אני, איתמר יעקובי, בן 40, מצהיר בזה כי נוכחתי פתאום לדעת שנולדתי כדי לחיות. עוד הערב אלך להרוס את הידידות שלי עם חברי הטוב לידנטל"
דויד לַידֶנטַל- חברו הטוב, אך הדחוי והנלעג של יעקובי. האומר לידידו בתחילת המחזה:
"יעקובי, אני חושב שאנחנו שקועים עמוק עמוק בתוך האושר"
רות שֵׁחַש- האישה שיעקובי מחזר אחריה, אשר מגלמת בעיניו את מיזוג החומר והרוח: ישבן אדיר ותשוקה למוזיקה. במענה לשאלה של יעקובי מספרת על הישבן שלה:
"ידידים קוראים לו ביג תוחס", ומוסיפה "כולם כל-כך מתפעלים ממנו, ואילו אני מצידי אומרת: קחו אותו, מה לי ולו? מה אני צריכה את חית-השעשועים המפונקת הזו צמודה לי מאחורה? מפני שאני, אולי עוד לא ידוע לך, פסנתרנית"
עלילה

העלילה עוסקת באיתמר יעקובי ודויד לידנטל, הנפגשים מדי פעם למשחקי דומינו על המרפסת של לידנטל. כאשר מחליט יעקובי להיפרד מחברו, כדי להמשיך ולחיות, הוא פוגש באשה - רות שחש. רות מתחזה לפסנתרנית, אבל מה ששובה את ליבו של יעקובי הוא ישבנה האדיר. הוא מחזר אחריה, תוך ניסיונות להתחמק מלידנטל, המחפש את קרבתם. בינתיים לידנטל המושפל נותן לעצמו דין וחשבון על מצבו:
"היה לי ככה: השממון הרגיל שלי, הצער על השממון, הכאב על הצער, ההשפלה שהשפלתי את עצמי בפניהם, ההשפלה שעוד אשפיל עצמי בפניהם, הבושה על כל ההשפלות, ונוסף לכל אלה השנאה לעצמי על שאני בנוי בצורה כל כך עדינה ורגישה"
לבסוף יעקובי ורות נישאים. לידנטל מציע עצמו כשי כלולות וכמשרת לאישה. תחילה שחש מקבלת בשמחה את המתנה, אך כעבור זמן מה מתחרטת על כך ומתלוננת:
"מסתובב לו שי־כלולות בין הרגליים ואף אחד לא יודע בשביל מי ובשביל מה ולמה"
במהלך המחזה פוצע לידנטל את אצבעו ומנסה להתקרב אל האישה בתואנה שהוא מבקש ממנה יוד. יעקובי מאבד בינתיים עניין ברות ומנסה לחדש קשריו עם לידנטל. בתמונת הסיום מופיעים השלושה, כל אחד לעצמו, כל אחד ולבטיו באשר להמשך דרכו.
הפקות ותרגומים

המחזה זכה להצלחה רבה גם ברחבי העולם ותורגם לשפות רבות: אנגלית (שני תרגומים: האחד בידי דניס סילק ושמעון לוי והשני בידי שיר פרייבך), צרפתית בידי לורנס סנדרוביץ', גרמנית בידי יונגן פישר, הונגרית, ספרדית, איטלקית, פולנית, בולגרית וסינית.
המחזה הועלה במספר הפקות. בהפקת המקור משנת 1972 אלברט כהן ויוסף כרמון שיחקו את התפקידים הראשיים של יעקובי ולידנטל בהתאמה, וזהרירה חריפאי מילאה את תפקיד האישה שבאה ביניהם. הפקה זו כללה תפאורה ותלבושות של רות דר ומוזיקה מאת אלכס כגן.
הפקה מחודשת עלתה בקאמרי בינואר 2004, ובוימה על ידי יוסף כרמון על פי המחזה המקורי, השתתפו השחקנים תיקי דיין (שחש), רמי ברוך (יעקובי) ודרור קרן (לידנטל).
כמו כן, המחזה הועלה בתיאטרון הטכניון בשנת 1995 בבימויו של אוריאל זוהר.
בשנת 2013 עלתה הפקה של המחזה, בבימוי יונתן אסתרקין, על ידי בית הספר למשחק בית צבי בתיאטרון הספרייה ברמת גן, בה השתתפו השחקנים אופיר וייל (ליידנטל), אבי עדוי (יעקובי).
דבר המחבר על יצירתו

חנוך לוין העיד על המחזה כי הוא "מחזה עם פזמונים על משולש לא הכי רומנטי: שני גברים חמוצים ואשה חמוצה מחמיצים את החיים".
בריאיון לעמנואל בר קדמא אמר לוין:
דבר המבקרים

ישעיהו אברך התייחס ליצירתו של לוין, ובכלל זה "יעקובי ולידנטל", וציין כי לוין מבקש "לרתק את הצופה אל אזור אחד ומסוים בגווייתנו הארצית האומללה פשוט מפני שבאזור זה, כנראה, מרחף כל עולמו הרוחני והוא הוא כל מרחב הרהוריו, חוויותיו ואולי גם מאווייו הדחוקים. ... ואולם מה שנחוץ לחומר ספרותי זה איננו ניתוח אטימולוגי במעמקי התנ"ך אלא אנליזה בקטריולוגית פשוטה, והפרשות המוחין שבאו לידי גילוי מ'מלכת אמבטיה' עד 'ליידנטאל' חייבות משום בריאות הציבור בלבד בבדיקה מעבדתית כזאת."
מיכאל הנדלזלץ התייחס ל"יעקובי ולידנטל" במסגרת מכלול יצירתו של לוין:
התיילדות

על שלוש הקומדיות הראשונות של לוין, "סולומון גריפ", "חפץ" ו"יעקובי ולידנטל" העיר יצחק לאור: "לשלוש הקומדיות הללו, למרות ההבדלים העצומים ביניהן, יש נעימה משותפת, המעניקה להן את הממד הפארודי: מבוגרים משחקים בתפקידי מבוגרים, אבל מתנהגים כילדים." בהמשך ספרו מציין לאור: "האופק של הקומדיה הלוינית הוא תמיד אשה. היא ממלאת את העולם ואינה מניחה לגבר לחיות בעולם שאין בו 'אשה'. העולם הוא אשה, מנקודת ראות של 'ילד'".
רעיונות אלה ניכרים בדבריה המתיילדים של שחש ליעקובי, כאשר היא חוששת שאהבתו אליה פגה:
תמונה שנכללה בטיוטות המחזה

בגיליון של כתב העת "מטעם", שהופיע במלאת עשור למותו של לוין והוקדש ליצירותיו המוקדמות, פורסמה תמונה שנכללה בטיוטות המחזה אך לא נכללה בגרסתו הסופית. בתמונה זו עובר לידנטל ניתוח לכריתת אצבע, כד להשתיל אצבע זו בידה של שחש, וכך להפוך אותה לפסנתרנית בעלת 11 אצבעות. יעקובי ושחש מפתיעים את לידנטל, ובנוסף לאצבע כורתים גם את אוזנו, שניתנת למאכל לחתול.
לקריאה נוספת

חנוך לוין, "יעקובי ולַידנטל", בתוך חפץ ואחרים - מחזות, ספרי סימן קריאה והוצאת הקיבוץ המאוחד, 1988.
גרשון שקד, "מקברט למחזה פאנק: 'יעקובי ולידנטל', מאת ח. לוין", בספרו: על סיפורים ומחזות: פרקים ביסודות הסיפור והמחזה הוצאת כתר, 1992, עמ' 250-227.
הערות שוליים

↑   תמר רותם, גם בשנת 2013: המחזאי הישראלי המצליח ביותר בחו"ל הוא חנוך לוין, באתר הארץ, 12 בנובמבר 2013
↑  שירות גלובס, ‏חנוך לוין תמיד פולני, באתר גלובס, 17 בנובמבר 2005
↑  ציפי שוחט, יעקובי ולידנטל, באתר הארץ, 14 בינואר 2004
↑  בתיה גור, ביג תוחעס בקטן, באתר הארץ, 22 בינואר 2004
↑  עמנואל בר קדמא, ריאיון עם חנוך לוין, ידיעות אחרונות - 7 ימים, 5.1.1973
↑  יואב (ישעיהו אברך), "ניחוח התקופה", דבר, 3.4.1973
↑  מיכאל הנדלזלץ, חנוך לוין על-פי דרכו, הוצאת ידיעות אחרונות, 2001, עמ' 17.
↑  יצחק לאור, חנוך לוין: מונוגרפיה, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2010, עמ' 73.
↑  שם, עמ' 181
↑  "לידנטל עובר ניתוח, תמונה שהוצאה", מטעם 19, ספטמבר 2009.
| מבחר ממחזות חנוך לוין |
| --- | --- | --- |
| 1968–1969 | את ואני והמלחמה הבאה (1968) • קטשופ (1969) • סולומון גריפ (1969) |  |
| 1970–1979 | מלכת אמבטיה (1970) • יעקובי ולידנטל (1972) • קרום (1975) • סוחרי גומי (1978) |  |
| 1980–1989 | יסורי איוב (1981) • הזונה הגדולה מבבל (1982) • הפטריוט (1982) • אורזי מזוודות (1983) • יאקיש ופופצ'ה (1986) • ההולכים בחושך (1989) • מלאכת החיים (1989) |  |
| 1990–1999 | הילד חולם (1993) • האשה המופלאה שבתוכנו (1994) • הזונה מאוהיו (1996) • רצח (1997) • מוריס שימל (1998) • הבכיינים (1999) • אשכבה (1999) |  |
| 2000–2009 | הרטיטי את לבי (2007) |  |
ביבליוגרפיה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: bdb63107-7080-4716-b3d6-043cd056d181
כפר תיבנית

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מדינה:  לבנון לבנון
 מחוז:  א-נבטיה
 נפה:  א-נבטיה
 קואורדינטות:  33°21′11″N 35°30′48″E﻿ / ﻿33.353056°N 35.513333°E﻿ / 33.353056; 35.513333 
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת לבנון מוגדלת) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןכפר תיבנית(למפת לבנון רגילה) ביירות צור טריפולי צידון בעלבכ חלבא זחלה א-נבטיה ישראל סוריה הים התיכוןכפר תיבנית  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
כפר תִּיבְּנִית (בערבית: كفرتبنيت) הוא כפר בדרום לבנון הממוקם 4 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר א-נבטיה ו-37 קילומטרים דרומית-מזרחית לעיר צידון.
מקור השם תיבנית הוא בשם הפיניקי תבנת. תבנת היה מלך פיניקי מצידון, אביו של המלך אשמונעזר השני ושליט האזור בערך באזור 280 לפני הספירה אשר נודע כ"מלך שני הצידונים".
ארכאולוגיה

אתר ארכאולוגי של נאוליתיים כבדים מתרבות הקרעון התגלה בכפר בשנת 1926 על ידי הפרהיסטוריון עמנואל פאסמאר (צר'). חומרים נאוליתיים כבדים נמצאו לצד נאוליתית משולשת אחת יחד עם חלקים נאוליתיים רגילים יותר. הכלים היו במצב חד, עשויים צ'רט טרי או צור ירוק-אפור ומאוחסנים כיום במוזיאון הלאומי בביירות.
גאוגרפיה

כפר תיבנית שייך לנפת א-נבטיה וממוקם צפונית לכפר ארנון ולמבצר הבופור, דרומית לנבטיה אל-פאוקה (ער'), דרום-מזרחית לעיר א-נבטיה, מזרחית למייפדון (אנ') ומערבית לנהר הליטני ולמרג' עיון.
כלכלה

התוצרת החקלאית של כפר תיבנית נשענת על גידול תאנים, טבק, זיתים, פירות הדר, ירקות, דגנים, ענבים, שקדים, אגוזי מלך, רימונים ועצי פרי אחרים. הייצור התעשייתי שלה מבוסס על ייצור של מראות, זכוכית, פלסטיק, אלומיניום צרפתי שחור, עץ וריהוט.
היסטוריה

באביב 1976 נכנס הצבא הסורי ללבנון והשתלט בין היתר על הכפר תיבנית. במסגרת הבנות הקו האדום בין ישראל לסוריה, נסוג הכוח הסורי מתיבנית ובמקומו נכנס כוח ז'נדרמריה לבנוני. בדצמבר 1979 הפציץ חיל האוויר את הכפר והותיר הרס רב בבתי הכפר.
באוגוסט 1980 נערך באזור א-נבטיה וכפר תיבנית מבצע "מוביל" להשמדת יעדי מחבלים. גדוד 890, בפיקודו של אריק מורן, היה אחראי על השמדת יעדי המחבלים בכפר. המחבלים פתחו באש על הכוח והפלוגה המסייעת, בפיקודו של סרן מוקי קנישבך, השיבה באש. במהלך ההסתערות על יעד המחבלים נהרג קנישבך ונפצעו מפקד המחלקה ניר ברקת (לימים ראש עיריית ירושלים) וסמ"ר אברהם גלעם. מפקד הגדוד, מורן, הרג את המחבל והגדוד הרג כשמונה נוספים ואז הרס את הבתים בהם התבצרו.
בתקופה בה שהה צה"ל ברצועת הביטחון בדרום לבנון, שכן באזור הכפר ברכס עלי טאהר, מעבר תִּבְּנִית. מעבר תבנית ששמו נגזר משם הכפר היה מעבר לאוכלוסייה אזרחית, אחד מארבעה לרצועת הביטחון וממנה. המעבר היווה קרקע פורייה לפיגועים כנגד חיילי צד"ל שאיישו אותו וכנגד חיילי צה"ל שעסקו בפתיחת צירים באזור.
בדצמבר 1996 הופצץ הכפר על ידי חיל האוויר בתגובה למותו של רב-סמל מתקדם מוחמד חוג'יראת, שעלה על מטען צד במקום. בחודשים שקדמו ליציאת צה"ל מלבנון ועקב ריבוי הפיגועים מצד חזבאללה, הופצץ הכפר לעיתים תכופות על ידי מטוסי חיל האוויר.
במלחמת לבנון השנייה הופצץ הכפר יחד עם הכפרים בקרבת העיר א-נבטיה.
הערות שוליים

↑  Hitti, 2004, p. 125
↑  Copeland and Wescombe, 1966, pp. 35-36
↑  אביעזר יערי, קראו בכותר - מבט מל"מ : כתב עת לענייני מודיעין ובטחון מבית המרכז למורשת המודיעין - גיליון 63, באתר kotar.cet.ac.il, ‏מאי 2012
↑  יעקב ארז, הפינוי הסורי החל בכפר תיבנית; נמשך בכל הגזרות באזור נבטיה, באתר jpress.org.il, ‏13/02/1977
↑  סופר "דבר" לענייני ערבים, ז'נדרמריה לבנונית במקום הסורים לנבאטיה, באתר jpress.org.il, ‏14/02/1977
↑  SOUTH LEBANON SHELLING | AP Archive, www.aparchive.com
↑  גל גולדשטיין, לאן הזכרון מוביל?, באתר www.iaf.org.il, ‏31.05.2011
↑  מיכל דניאלי, "חיבוק דב", במחנה, ‏14.04.2010.
↑  40 מחבלים נהרגו,עשרות נפצעו בפשיטת צה"ל בלבנון, באתר jpress.org.il
↑  במשרד האנרגיה נשקלת אפשרות לרכוש כור גרעיני לתחנת כוח ממדינה באירופה, באתר jpress.org.il
↑  LEBANON ISRAELI RAIDS | AP Archive, www.aparchive.com
↑  הערוץ הראשון, מבט לאחור | 18.11.18, באתר Youtube, דקה - 13:30, ‏18 בנובמבר 1991
↑  DAVID HIRST, veteran Middle East correspondent of the London Guardian, SOUTH LEBANON: THE WAR THAT NEVER ENDS?, JOURNAL OF PALESTIE STUDIES, ‏Spring 1999
↑  Israeli Jets Strike in S. Lebanon, AP NEWS
↑  רב סמל מתקדם האשם רחאל, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  מערכת וואלה! NEWS, כוח צד"ל ניצל מפיצוץ מטען גדול בלבנון, באתר news.walla.co.il, ‏07 בינואר 2000
↑  ISRAEL: PRO-IRANIAN HEZBOLLAH GUERRILLAS PLANT ROADSIDE BOMB | AP Archive, www.aparchive.com
↑  מוחמד חוג'יראת, באתר ההנצחה לחללי מערכות ישראל
↑  Middle East - Hezbollah attack / road re-opens | AP Archive, www.aparchive.com
↑  LEBANON: ISRAELIS ATTACK GUERRILLA TARGETS | AP Archive, www.aparchive.com
↑  Lebanon Bombardment | AP Archive, www.aparchive.com
כפר שמואל

| --- | --- |
בית העם משנת 1969, בתכנון האדריכל אבא אלחנני (שופץ בשנת 2015)
מדינה: ישראל ישראל
מחוז: המרכז
מועצה אזורית: גזר
גובה ממוצע: ‎107 מטר
תאריך ייסוד: 1950
תנועה מיישבת: העובד הציוני
סוג יישוב: מושב
נתוני אוכלוסייה לפי הלמ"ס לסוף 2022
  - אוכלוסייה: 971 תושבים
    - שינוי בגודל האוכלוסייה: ‎0.2% בשנה
 מפת מיקום  מפה דינמית   (למפת גוש דן מוגדלת) כפר שמואל(למפת גוש דן רגילה) כפר שמואל(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר שמואל(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום כפר שמואל31°53′25″N 34°55′57″E﻿ / ﻿31.8902171611371°N 34.9323693888267°E﻿ / 31.8902171611371; 34.9323693888267  heמפת היישובים של מועצה אזורית גזר (in English: Gezer Regional Council) באדום - כפר שמואל בירוק - מיקום בניין המועצה tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
מדד חברתי-כלכלי - אשכול לשנת 2021: 9 מתוך 10

כפר שמואל הוא מושב עובדים של "תנועת העובד הציוני" הנמצא בתחום המועצה האזורית גזר. כפר שמואל ממוקם בשפלה, מצפון לעמק איילון ושישה ק"מ מדרום מזרח לעיר רמלה. המושב נמצא דרומית למחלף ענבה ולכביש 431, מערבית לכביש 1, צפונית לכביש 424 ומזרחית לבית חשמונאי וקיבוץ גזר.אחד מיובליו של נחל איילון עובר במושב.
מקור השם

נקרא על שם הרב סטיבן שמואל וייז. בית העם במושב קרוי על שם מוריס לוי, שתרם להקמתו.
היסטוריה

כפר שמואל נוסד ב-24 בינואר 1950 על ידי עולים מרומניה. היישוב הוקם על ידי גרעין מייסד של העובד הציוני, שמנה כ-70 חברים, ובהם 22 משפחות עם 11 פעוטות, מארגון "החושל" של יוצאי הונגריה ורומניה ששהו במחנות בקפריסין, עלו לישראל לאחר הקמת המדינה וקבלו הכשרה בשבי ציון. המושב הוקם כמושב עובדים, אולם חלק נכבד מהקרקעות החקלאיות יועדו לעיבוד משותף. טקס העלייה על הקרקע התקיים ב-29 בינואר 1950.
המושב היום

במושב קיים מועדון נוער, סניף "מכבי צעיר", בית עם, צרכניה, מגרש כדורסל, מגרש טניס, שני גני מועצה (גן איצטרובל וגן אורן-שלום), גן פרטי (גן צבר) וגן משחקים. ענפי חקלאות מרכזיים: רפתות, מטעים וגידולי שדה למיניהם.