stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Someone like You
ביקורות > מצעדי סוף שנה

גופים וארגונים רבים סיקרו את השיר ברשימת השירים הטובים ביותר לשנת 2010, או לחלופין השירים הטובים ביותר בעשור השני. רוזי סוואש מכתב העת הגרידאן דירגה את השיר במקום החמישי ברשימתה 5 הרצועות הטובים ביותר לשנת 2010.
ביקורות > רשימות כל הזמנים

| ארגון | רשימה | מיקום | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| בילבורד | 500 שירי הפופ של כל הזמנים | 295 |  |
קרדיטים

הקרדיטים לקוחים מהערות האלבום 21:
אדל אדקינס - כותבת, מפיקה מוזיקלית, שירה.
דן וילסון - כתיבה, הפקה מוזיקלית, פסנתר
פיליפ אלן - טכנאי קול
טום קווין- מסטרינג
טום ראלמהירס - אודיו מיקסינג
דן פרי- עוזר מיקסניג
נתוני מכירות

| אזור | תואר | מכירות |
| --- | --- | --- |
| אוסטרליה (ARIA) | 7× פלטינה | 490,000 |
| איטליה (FIMI) | 7× פלטינה | 210,000 |
| ארצות הברית (RIAA) | 5× פלטינה | 5,000,000 |
| בלגיה (BEA) | 2× פלטינה | 60,000 |
| ברזיל (Pro-Música Brasil) | פלטינה | 60,000 |
| גרמניה (BVMI) | פלטינה | 300,000 |
| דנמרק (IFPI Denmark) | 2× פלטינה | 60,000 |
| הממלכה המאוחדת (BPI) | 7× פלטינה | 4,200,000 |
| מקסיקו (AMPROFON) | 2× זהב + פלטינה | 150,000 |
| נורווגיה (IFPI Norge) | פלטינה | 10,000 |
| ספרד (PROMUSICAE) | 2× פלטינה | 50,000 |
| קנדה (Music Canada) | יהלום | 100,000 |
סיכום
| בכל העולם | — | 10,690,000 |
אזכורים בתרבות הפופולרית

ההרכב הקומי אנדרדוס הזכיר כבדרך אגב את השיר בסרטון שהעלה ל-YouTube.
הערות שוליים

↑  על השיר בשירונט
↑  ניק לבין על 21. (באנגלית)
↑  Mikael Wood, ‏Adele: The Billboard Cover Story, באתר הבילבורד, 28 בינואר 2011 (באנגלית)
↑  תווי Someone like You להורדה (באנגלית)
↑  ג'ואנה דרוקן (21 בינואר 2011)"21- אדל - חדשות MTV בממלכה המאוחדת (באנגלית)
↑  בריאן, טום (15 בפברואר 2011). אדל - "Someone like You". "קלשון המדיה" (באנגלית)
↑  מורפי, ג'ון (24 בינואר 2011). ביקורת: 21, אדל. (באנגלית)
↑  אדמס קמרון (21 בינואר 2011) אלבום השבוע: 21, אדל., סאן הרלד (באנגלית)
↑  מונטוגמרי, ג'יימס: "21 שבר את ליבי"- אדל.  חדשות MTV, רשת MTV (באנגלית)
↑  ספיריק, איוון Adele Kicks Off North American Tour With Emotional D.C. Show  (באנגלית)
↑  אלבומה השני של אדל פרטי ומושלם (באנגלית)
↑  ג'ר פיירל (23 בפברואר 2011), "אדל:21", פופ מטרס. (באנגלית)
↑  guardian.co.uk/music (2010-12-11). "Albums of 2010: How Guardian music critics voted". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2023-03-25.
↑  The 500 Best Pop Songs (Nos. 500-301): Staff List, בילבורד, ‏17 באוקטובר 2023 (באנגלית אמריקאית)
↑  אדל כבשה את המצעד הלועזי השנתי של וואלה! וגלגלצ, באתר וואלה, 30 בדצמבר 2011
↑  אור ברנע, ובמקום הראשון: אדל. וגם בשני. וגם בשלישי!, באתר ynet, 30 בדצמבר 2011
↑  אנדרדוס - אזהרה לציבור, באתר YouTube,‏ 14 בפברואר 2012
| אדל |
| --- | --- | --- |
| דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים | דיסקוגרפיה • פרסים ומועמדויות • שירים |  |
| אלבומי אולפן | 19 • 21 • 25 • 30 |  |
| מיני-אלבומים | ITunes Live from SoHo • iTunes Festival: London 2011 |  |
| אלבומי וידאו | Live at the Royal Albert Hall |  |
| סיבובי הופעות | An Evening with Adele • Adele Live • Adele Live 2016 • Weekends with Adele • Adele in Munich |  |
| ערכים קשורים | Adele at the BBC • Adele Live in New York City • Adele One Night Only |  |
| אדל – שירים |
| --- | --- | --- |
| 19 | "Hometown Glory" • "Chasing Pavements" • "My Same" • "Cold Shoulder" • "Make You Feel My Love" |  |
| 21 | "Rolling in the Deep" • "Someone like You" • "Set Fire to the Rain" • "Rumour Has It" • "Turning Tables" • "Lovesong" |  |
| 25 | "Hello" • "River Lea" • "When We Were Young" • "Million Years Ago" • "Send My Love (To Your New Lover)" • "All I Ask" • "Water Under the Bridge" • "Love in the Dark" • "I Miss You" • "Remedy" • "Sweetest Devotion" |  |
| 30 | "Strangers by Nature" • "Easy on Me" • "My Little Love" • "Cry Your Heart Out" • "Oh My God" • "Can I Get It" • "I Drink Wine" • "All Night Parking (Interlude)" • "Woman Like Me" • "Hold On" • "To Be Loved" • "Love Is a Game" |  |
| השתתפות בסינגלים | "Many Shades of Black" • "Water and a Flame" |  |
| שירים אחרים | "I Can't Make You Love Me" • "Skyfall" |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 09f420e3-0110-4886-b284-e3c7f13ddfc3 
דן וילסון, כותב שירים אמריקאי. שותפה של אדל לכתיבת שירים.
אדית קיס

| --- | --- |

 לידה:  21 בנובמבר 1905 בודפשט, האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 התאבדה:  27 באוקטובר 1966 (בגיל 60) פריז, צרפת 
 שם לידה:  Rott Edit Ida Erzsébet 
 
אדית באן קיס, לבית רוט (באנגלית: Edith Bán Kiss;‏ 21 בנובמבר 1905 – 27 באוקטובר 1966) הייתה פסלת וציירת יהודייה-הונגרייה, ניצולת השואה ומחנה הריכוז ראוונסבריק.
ביוגרפיה

היא נולדה למשפחה יהודית בבודפשט ב־21 בנובמבר 1905. אדית קיס הייתה הצעירה מבין ארבע בנותיהם של פריז ומליטה רוט. לאחר שלמדה באקדמיות לאמנות בבודפשט ובדיסלדורף, הפכה לפסלת בהונגריה בתקופה שלפני מלחמת העולם השנייה. בערך באותה תקופה היא התחתנה עם טודור באן.
במהלך שואת יהודי הונגריה, באוקטובר 1944, יחד עם אלפי נשים יהודיות אחרות בהונגריה, נשלחה קיס לעבודות כפייה, ולאחר מכן גורשה למחנה הריכוז ראוונסבריק בצפון גרמניה הנאצית.
ב־6 בדצמבר 1944 הועברה יחד עם עוד כ-1100 נשים למפעל דיימלר-בנץ בלודוויגספלדה, שם נאלצה לעבוד על מנועי מטוסים עבור הלופטוופה.
לקראת סוף המלחמה הוחזרה קיס לרוונסבריק, משם נשלחה לצעדת מוות. עם חברתה אגנס רזושנה ברטה, היא נמלטה מהצעדה ב-30 באפריל. הם נסעו חזרה לבודפשט דרך ברלין, פראג וברטיסלאבה, והגיעו לשם ב-1 ביולי 1945.
עם חזרתה לבודפשט, הציגה איירה קיס את חוויות מחנה הריכוז שלה בסדרה של 30 רישומי גואש, שכותרתם "גירוש" שהציגה בעיר ב־22 בספטמבר 1945, כמה חודשים לאחר תום המלחמה והשואה. לאחר שהתגרשה מבעלה הראשון, היא התחתנה עם סנדור קיס והיגרה איתו למערב.
זמן קצר לאחר עזיבתם, ביולי 1948 הוצבו לוחות אבן גדולים בקיר החיצוני של בית הכנסת באויפשט בבודפשט מעשי ידיה של קיס. בתבליט אחד נראה שוטר הונגרי מכוון יהודים למשאיות המיועדות לבקר, והוסבו לגירוש. בשני נראה שומר מפלגת צלב החץ המפקח על גברים בגדוד עבודה, השלישי מציג שומר נאצי, שמזרז יהודים להיכנס לתאי הגזים, והרביעי מציג את קבלת הפנים החמה לחיילי הצבא האדום המשחררים יהודים בבודפשט.
למרות עבודות נוספות המשקפות את חוויות הגירוש שלה, לא הייתה הכרה ציבורית לאמנותה של קיס. לאחר תקופות שהות בשווייץ, קזבלנקה ולונדון, ומות בעלה, היא התאבדה בבית מלון בפריז בליל 26–27 באוקטובר 1966.
אלבום הציורים בצבעי הגואש שלה התגלה מחדש על ידי הלמוט באוואר בלונדון בשנת 1992 ומאז הוצגו ציורי גואש שלה במקומות שונים בגרמניה, בפריז ובבודפשט. הם הוצגו גם בתערוכת "We were Nobody" באתר מחנה הריכוז ראוונסבריק.
ז'נדרמים
אנשי צלב החץ
נאצים
סובייטים
הערות שוליים

1 2 3  "Edith Kiss" (בגרמנית). Arbeitskreis Konfrontationen. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2 3 4 5  "Edit Bán Kiss" (בגרמנית). Gesichter der KZ-Zwangsarbeit. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Cole, Tim (2011). Traces of the Holocaust: Journeying in and out of the Ghettos. Bloomsbury Publishing. pp. 152–. ISBN 978-1-4411-3897-2.
↑  "Das "Album Déportation"" (בגרמנית). Gesichter der KZ-Zwangsarbeit. נבדק ב-1 בינואר 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012422668305171  GND: 1030031517  ISNI: 0000 0001 1977 5218  LCCN: nb2011011706  VIAF: 170751873   WorldCat (עם VIAF): 170751873
אבראהים פואד נסאר

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  8 באוקטובר 1923 
 פטירה:  23 במרץ 2018 (בגיל 94) 
 
מייג'ור גנרל אבראהים פואד נַסָּאר (בערבית: إبراهيم فؤاد نصار; 8 באוקטובר 1923 – 23 במרץ 2018) היה מנהיג צבאי ופוליטי מצרי, שכיהן כראש המודיעין הצבאי בזמן מלחמת יום הכיפורים, בשנים 1972–1975. לאחר מכן שימש גם כראש המודיעין הכללי של מצרים בשנים 1981–1983.
ביוגרפיה

נולד בשיבין אל-כום. בשנת 1944 סיים לימודים במכללה צבאית. לאחר מכן, הצטרף לחיל מודיעין אותות ומאוחר יותר עבד כמורה בבית הספר למודיעין אותות.
הוא סיים את לימודיו במכללת המלחמה המצרית בשנת 1944.
במהלך מלחמת יום הכיפורים שימש כראש המודיעין בצבא המצרי בשנים 1972–1975. לאחר מכן מונה מטעם הצבא למושל מחוז הים האדום (מרץ 1976 – נובמבר 1976) ולאחר מכן היה מושל צפון סיני (דצמבר 1976 – אוגוסט 1978).
כיהן גם כראש המודיעין הכללי המצרי (1981–1983).
מת ב-23 במרץ 2018.
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
Where the Lost Ones Go

Where the Lost Ones Go (בעברית: לאן הולכים האבודים) הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הנורווגית סיסל שירשבה, ביחד עם אספן לינד. השיר יצא לאור בשנת 2001, על ידי חברת התקליטים יוניברסל מיוזיק גרופ, כסינגל מתוך אלבומה, All Good Things.
עם יציאתו נכנס השיר אל המקום ה-90 במצעד של הולנד.
רקע וכתיבה

השיר נכתב על ידי אספן לינד, אשר ביצע את השיר, תוך שנכתב גם על ידי מגנוס רוסטנדמו. השיר הוא שיר בסגנון הפופ, אשר משלב בתוכו גם את סגנון הרוק. שני סגנונות אלו מאפיינים שירים נוספים מתוך אלבומה של סיסל, All Good Things.
הווידאו קליפ הרשמי של השיר הועלה ליוטיוב ב-14 בדצמבר 2010.
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)> מיקום שיא |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2001)>  |
| --- | --- | --- | --- |
|  הולנד | מצעד 40 הסינגלים ההולנדיים | 90 |  |
|  נורווגיה | VG-lista | 26 |  |
היסטוריית יציאות לאור

| מדינה | תאריך יציאה | פורמט | מקור |
| --- | --- | --- | --- |
| עולם | 2001 | תקליטור |  |
הערות שוליים

1 2 3 4 5  Sissel & Espen Lind - Where The Lost Ones Go, Discogs (באנגלית)
↑  norwegiancharts.com - Norwegian charts portal, norwegiancharts.com
↑  Sissel Kyrkjebo (Soprano) - Short Biography, www.bach-cantatas.com
↑  NRK, Sissel Kyrkjebø, NRK, ‏2005-11-23 (ב־)
↑  Espen Lind, Sissel - Where The Lost Ones Go, נבדק ב-2020-02-13
אדם גורליצקי

| --- | --- |

אדם גורליצקי
 לידה:  1976 (בן 48 בערך) ישראל
 מוקד פעילות:  ישראל 
 עיסוק:  זמר
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  פסנתר
 שיתופי פעולה בולטים:  דני בסן, מירה עווד, ליאורה יצחק
 
אדם גורליצקי (נולד בשנת 1976) הוא זמר-יוצר, פסנתרן ומפיק מוזיקלי ישראלי.
ביוגרפיה

גורליצקי הוא בנם של שחקן התיאטרון אילי גורליצקי והרקדנית רות לרמן. בגיל 12 התארח בתוכנית ”סופסופ” של גבי גזית יחד עם ניב רסקין.
גורליצקי החל קריירה מוזיקלית כקלידן של עברי לידר. ניגן עיבד והפיק אחר-כך לאומנים רבים כמו עמיר בניון, מיכה שטרית, עידן רייכל, מיקה קרני ואושיק לוי. בשנת 2007 הוזמן להצטרף ללהקת הפופ הבריטית מטאפיקס המוכרת מלהיטה Big City Life כנגן קלידים למסע ההופעות העולמי שלה. לאחר חזרתו לישראל החל לעבוד על אלבום בכורה שלו כסולן.
אלבום הבכורה "תמיד חוזר אלייך" הופק על ידי רונן הלל, ושיר הנושא הלהיט "תמיד חוזר אלייך" הגיע למקום החמישי במצעד הפזמונים של רשת ג' וזכה בתואר השיר המושמע ביותר בתחנה לשנת 2013.[דרוש מקור] המוזיקה של גורליצקי משלבת לחנים מלודיים עם הפקה רוקית מודרנית, שילוב הנשמר לאורך כל שירי האלבום. ב-2013 הופיע בפסטיבל הפסנתר, בו אירח את הזמרת מירה עווד.
בינואר 2016 יצא האלבום השני שלו "שתי ארצות", הכולל את הלהיט "מגדלים", בו הוא מארח את סולן תיסלם, דני בסן. האלבום משלב בתוכו אמירה חברתית חדה. השיר "מגדלים" טיפס עד למקום השלישי במצעד הישראלי של רשת גימל, ולווה בווידאו קליפ שהשתמש בתיעוד מהמחאה החברתית של קיץ 2011.
הערות שוליים

↑  "רשת ג' מחקו אותי באלימות - ממאות השמעות בשנה ירדתי לפחות מעשר", באתר וואלה, 17 בנובמבר 2019
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VIAF: 297599487   WorldCat (עם VIAF): 297599487
אדית קורבט

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  28 בדצמבר 1846 גולברן, אוסטרליה 
 פטירה:  1920 (בגיל 73 בערך) המפסטד, הממלכה המאוחדת של בריטניה הגדולה ואירלנד 
 שם לידה:  Edith Edenborough 
 תחום יצירה:  ציור 
 זרם באמנות:  מאקיאיולי 
 בן או בת זוג:  Matthew Ridley Corbet 
 
אדית קורבט (באנגלית: Edith Corbet;‏ 28 בדצמבר 1846 – 1920) הייתה ציירת נוף ויקטוריאנית, שהתאגדה עם קבוצת מקיאיולי (הידועה גם בשם הטוסקנאים או האטרוסקאים), אשר העדיפו לצייר בחוץ במטרה לתפוס אפקטים של אור טבעי והעדיפו פורמט פנורמי לציוריהם.
ביוגרפיה

אדית אדנבורו נולדה בגולבורן, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, בתם השנייה וילדתם החמישית של הנרי אדנבורו ומרגרט סטדמן. משפחת אדנבורו הגיעה מלסטרשייר, אך עברה להתגורר בלונדון, שם הפכה לסוחרים משגשגים בבגדי משי. הנרי אדנבורו היה רב-חובל ועשה כמה מסעות לאוסטרליה בין השנים 1833–1837, והחליט להתיישב שם בשנת 1840. הוא רכש חווה מדרום לגולבורן המכונה 'וולוגוראנג' ובנה "בניין לבנים יפהפה בן שתי קומות וגדרות אבן, על חלונותיו הצרפתיים המעניינים ובנייני החוץ המרשימים שסביבו". זה היה בית המשפחה עד לשנת 1854, כאשר הנרי ומרגרט מכרו את הנכס לג'ון ויליאם צ'ישולם, וחזרו לאנגליה עם משפחתם בת שישה ילדים. הנרי נפטר בשנת 1855 ב-Chesham Lodge בסארי, בן 43. בשנת 1861 ברישומי המפקד הבריטי רשומה אדית, כשהייתה בת 14, גרה עם אמה האלמנה בקנזינגטון. מפקד האוכלוסין בשנת 1871 מראה כי חייה עם אחותה אנני, שצוינה כראש משק בית, בגני שפילד 5 בקנזינגטון, באותה שנה הציגה את עבודותיה בלונדון.
היא התחתנה עם הצייר הוויקטוריאני והמאייר ארתור מורץ' ועברה לרומא, שם ציירה עם ג'ובאני קוסטה, מנהיג קבוצת מקיאיולי. בשנת 1876 נשארו שניהם בוונציה.
לעיתים קרובות בין השנים 1880–1890 היא הציגה בגלריה גרוסוונור ובגלריה החדשה בלונדון. בשנת 1891, לאחר מות בעלה הראשון, היא נישאה למתיו רידלי קורבט, אחד החברים המובילים בקבוצת מקיאיולי, לאחר מכן הציגה בעיקר באקדמיה המלכותית, ביקרה באיטליה והתגוררה בלונדון למשך שארית חייה.
לצד אמניות בריטיות כמו אמילי מרי אוסבורן, הלן אלינגהאם, אנה אלמה-טדמה קורבט הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
היא נפטרה בהמפסטד, צפון לונדון, בשנת 1920.
הערות שוליים

↑  Edith Corbet, 1846-1920: An Overview, www.victorianweb.org
↑  Biography for: Henry B. Edenborough, web.archive.org, ‏14 באפריל 2008
↑  The Gentleman's Magazine, F. Jefferies, 1855. (באנגלית)
↑  Southern Tablelands History Matters, web.archive.org
↑  British Women Painters: 1893 Exposition--page 1, arcadiasystems.org
| --- | --- |
בקרת זהויות :  DSI: 5832  RKD: 18278  ULAN: 500000418  VIAF: 95683210   WorldCat (עם VIAF): 95683210
אדם גרין

| --- | --- |

 לידה:  28 במאי 1981 (בן 43) מאונט קיסקו, ארצות הברית 
 מוקד פעילות:  ניו יורק 
 תקופת הפעילות:  מ-1998 
 מקום לימודים:  קולג' אמרסון, Fox Lane High School 
 סוגה:  רוק, אינדי פולק 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  ראף טרייד, פאט פוסום רקורדס 
 www.adamgreen.net
 פרופיל ב-IMDb
 
אדם גרין
אדם גרין (באנגלית: Adam Green; נולד ב-28 במאי 1981) הוא זמר-יוצר יהודי-אמריקאי.
קורות חיים וקריירה

גרין נולד בניו יורק, ארצות הברית. הוא היה חבר בצמד האנדרגראונד הניו יורקי "The Moldy Peaches"(אנ'), אך הצלחתו האמיתית הגיעה רק כשפצח בקריירת סולו, בשנת 2002.
הלהיט שלו "ג'סיקה" נכתב על הזמרת ג'סיקה סימפסון.
המוזיקה שלו מאופיינת כאינדי רוק והיא כוללת מלודיות נעימות לצד קול הבס שלו והתבטאות צינית וגסה במילות השירים.
גרין נהנה מהצלחה באמריקה ובמגוון מדינות אירופה, במיוחד בגרמניה.
דיסקוגרפיה

2002: Garfield (אנ')
2003: Friends of Mine (אנ')
2005: Gemstones (אנ')
2006: Jacket Full Of Danger (אנ')
2008: Sixes & Sevens (אנ')
2010: Minor Love (אנ')
2010: Musik for a Play (אנ')
2013: Adam Green & Binki Shapiro
2016: Aladdin
2019: Engine of Paradise
2022: That Fucking Feeling
Where the Crawdads Sing (פסקול)

| --- | --- |

 פסקול מאת מייקל דנה
 יצא לאור:  15 ביולי 2022
 הוקלט:  2022
 סוגה:  פולק-אפלאצ'י
 אורך:  45:13
 חברת תקליטים:  קולומביה
 הפקה:  ג'וסף בישארה
Where the Crawdads Sing (Original Motion Picture Soundtrack) (בעברית: שירת סרטני הנהר (פסקול הסרט המקורי)) הוא פסקול סרט הדרמה האמריקאי "שירת סרטני הנהר" (2022), שהולחן על ידי המלחין הקנדי מייקל דנה. הפסקול יצא לאור ב-15 ביולי 2022, על ידי חברת התקליטים קולומביה רקורדס.
Where the Crawdads Sing הוא הפסקול הרשמי של סרט הדרמה "שירת סרטני הנהר" (2022), שיצא לאקרנים בסמוך לצאתו.
רקע והלחנה

ב-25 ביוני 2022 הוציאה הזמרת-יוצרת האמריקאית טיילור סוויפט את שיר הנושא מתוך הפסקול, "Carolina". הוא נכתב אך ורק על ידי סוויפט והופק על ידי ארון דסנר, עימו שיתפה פעולה באלבומי האולפן שלה משנת 2020 Folklore ו-Evermore. לדברי ריס וית'רספון, סוויפט כתבה את השיר תוך כדי עבודה על Folklore אך לא חשפה כי כתבה את "Carolina" עד לאחר שסיימה את השיר. סוויפט הצהירה באינסטגרם שהיא נהנית מהרומן המקורי של אוונס, וברגע ששמעה שעיבוד קולנועי "בשלבי צילומים", היא רצתה להיות חלק מהפסקול שלו. היא אמרה שהיא רצתה ליצור שיר "רודף" ו"שמימי" שלוכד את הסיפור ה"מהפנט" של הרומן.
רשימת רצועות

| Where the Crawdads Sing> מס' | Where the Crawdads Sing> שם | Where the Crawdads Sing> משך | Where the Crawdads Sing>  | Where the Crawdads Sing>  | Where the Crawdads Sing>  | Where the Crawdads Sing>  | Where the Crawdads Sing>  | Where the Crawdads Sing>  | Where the Crawdads Sing>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Carolina  | 4:24 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Out Yonder Where the Crawdads Sing  | 2:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | A Swamp Knows All About Death  | 2:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | They Called Me Kya  | 1:27 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | The Marsh Girl  | 1:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Mussels for Jumpin'  | 1:54 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | A Feather from Tate  | 2:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Am I Your Girlfriend Now?  | 2:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Snow Geese  | 2:17 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | Another Season Passed  | 0:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | You’re Never Going to Come Back  | 1:13 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | The Fourth of July  | 1:51 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | View from the Fire Tower  | 1:04 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Clothes from Miss Mabel  | 1:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Chase Andrews  | 1:36 |  |  |  |  |  |  |  |
| 16. | Red Wool Fibers  | 1:23 |  |  |  |  |  |  |  |
| 17. | I Just Wanna Talk  | 1:33 |  |  |  |  |  |  |  |
| 18. | With Royalties to Follow  | 0:55 |  |  |  |  |  |  |  |
| 19. | We the Jury  | 2:14 |  |  |  |  |  |  |  |
| 20. | It Was Always Tate  | 2:40 |  |  |  |  |  |  |  |
| 21. | I Am Every Shell Washed Upon the Shore  | 4:30 |  |  |  |  |  |  |  |
| 22. | Teach You to Read  | 2:43 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 45:13 |  |  |  |  |  |  |  |
הערות שוליים

1 2 3  Where The Crawdads Sing (Original Motion Picture Soundtrack), 2022-07-15, נבדק ב-2022-08-31
↑  Taylor Swift - Carolina (From The Motion Picture “Where The Crawdads Sing” / Lyric Video), נבדק ב-2022-08-31
↑  Gil Kaufman, Gil Kaufman, Taylor Swift About to Drop ‘Where the Crawdads Sing’ Theme Song ‘Carolina’, Billboard, ‏2022-06-23 (באנגלית אמריקאית)
↑  Hear another snippet of Taylor Swift's "Carolina" song in the latest Where The Crawdads Sing trailer, The Line of Best Fit (באנגלית אמריקאית)
↑  Will Richards, Hear more of Taylor Swift’s ‘Carolina’ in new ‘Where the Crawdads Sing’ trailer, NME, ‏2022-05-18 (באנגלית בריטית)
אברם פטרוביץ' גניבל

| --- | --- |

 לידה:  1696 כנראה האימפריה האתיופית 
 פטירה:  14 במאי 1781 (יוליאני) Suyda, רוסיה 
 מקום קבורה:  Koporye County 
 מקום מגורים:  טומסק, Selenginsky Fort, טומסק, אירקוטסק, טאלין, פרנו, טובולסק, האימפריה הרוסית, Suyda, קאזאן, צרפת, פריז, Reval Governorate 
 השקפה דתית:  נצרות אורתודוקסית 
 בן או בת זוג:  Evdokia Andreevna Dioper (1731–9 בספטמבר 1753)  Christina-Regina von Sheberg (1736, 1736–?) 
 פרסים והוקרה:  אביר במסדר אלכסנדר נבסקי (30 באוגוסט 1760)  אות מסדר אנה הקדושה (1748) 
 חתימה:   
 
אברם פטרוביץ' גניבל (ברוסית: Абра́м Петро́вич Ганниба́л) ‏(1696 – 14 במאי 1781) היה אציל בחצר המלוכה וקצין צבא רוסי שנולד למשפחת מלוכה אפריקאית. הובא כמתנה לצאר פיוטר הגדול, שירת בצבא האימפריה הרוסית והגיע לדרגת מאיור גנרל, מהנדס צבאי ומושל העיר טאלין ומחוז מיכאילובסקוי. כיום הוא ידוע גם כאבי סבו של המשורר הנודע אלכסנדר פושקין, שחיבר אודותיו נובלה (בלתי גמורה) בשם "הכושי של פיוטר הגדול".
שנותיו הראשונות

מחקרים מוקדמים אודות גניבל מציעים שהוא נולד בשנת 1696 בעיירה בשם לוגון-בירני, הנמצאת כיום בצפון קמרון, על גדות הנהר לוגון ובסמוך לגבול עם צ'אד. אביו של גניבל היה נסיך אפריקני מקומי, מרובה נשים ונכסים. בשנת 1703, הטורקים העות'מאנים פלשו לטריטוריה של אביו, וזה אולץ להגן על שטחו בקרב. הוא הפסיד בקרב, וכנהוג באותם מקרים, בני משפחות אצולה נלקחו אל השליט המוסלמי העליון, הסולטאן, כדי שניתן יהיה להורגם או למוכרם לעבדות אם אביהם ימרוד בשלטון – בנו איברהים ועוד מילדיו נלקחו לחצר הסולטאן בקונסטנטינופול במסע ימי. אחותו לאגאן לא שרדה במסע. בגיל שבע הובא איברהים אל חצר הסולטאן העות'מאני בקונסטנטינופול, שם הוא בילה שנה כמשרת במשק הבית של הסולטאן. באותם הימים חיפש השגריר הרוסי בטורקיה, סאבה רגוזינסקי "עבד אפריקאי קטן ונבון", שישמש לשעשוע כמקובל בחצרות השליטים האירופיים באותם ימים. הוא הובא לבירה הרוסית בשנת 1704, ושם אימץ אותו הצאר פיוטר הגדול וגידל אותו יחד עם שאר ילדיו. גניבל הוטבל לנצרות בכנסיית פרסקבה הקדושה בווילנה, והצאר פיוטר עצמו שימש כסנדקו, ולפיכך גם ניתן לו שמו – אברם פטרוביץ'.
חינוך

בשנת 1716, עם מסעו של הצאר לצרפת, נלקח גניבל כחלק מפמלייתו של הצאר ונשאר בעיר מץ (ולא בפריז, כפי שטוען פושקין) ללימודי הנדסה צבאית ומתמטיקה במכללה לארטילריה והנדסה. לימודיו כללו את תורת המלחמה, מדעים ואומנויות. שם הוא התנדב ללחום לצד כוחותיו של לואי ה-15 נגד המלך פליפה החמישי מספרד, והועלה לדרגת קפיטן. בזמן שירותו בצרפת הוא גם אימץ לעצמו את הכינוי גניבל, כהוקרה למצביא המבריק של קרתגו, חניבעל. הוא סיים את לימודיו בשנת 1722, ועבר לפריז. בפריז הוא נפגש והתיידד עם דמויות חשובות של תקופת ההשכלה כדני דידרו, מונטסקייה וולטייר (שכינה אותו "הכוכב השחור של ההשכלה"). הצאר רצה להשיבו לסנקט פטרבורג כבר אז, אולם גניבל נשאר בפריז בתירוצים שונים עד שנת 1725, ואז שב לרוסיה.
קריירה

אחרי מותה של יקטרינה אשתו של פיוטר הגדול בשנת 1727, וכניסיון להיפטר מן המקורבים למשטר הקודם, הוא הוגלה לסיביר, 4,000 ק"מ מזרחית לסנקט פטרבורג. עם זאת בשנת 1730 קיבל חנינה בשל כישורי ההנדסה הצבאית שלו. כשבתו של פיוטר, יליזבטה, נתמנתה לקיסרית החדשה של רוסיה בשנת 1741, הוא הפך למקורב בחצרה, וקיבל קידום אחר קידום בקריירה הצבאית שלו. בשנת 1742 נתנה לו הקיסרית יליזבטה את מחוז מיכאילובסקוי, על מאות הצמיתים שבו. הוא מונה למושל העיר רבאל (כיום טאלין, בירת אסטוניה), עד שנת 1752, אז קודם לדרגת אלוף, והממונה על ההנדסה הצבאית בכל הצבא הרוסי. בזמן כהונתו הוא הציג את כישוריו כשביצר את חוף הים הבלטי, ביצורים שתרמו אפילו להגנה מפני הפולשים הגרמנים לרוסיה בזמן מלחמת העולם השנייה, ושעומדים עד היום. בשנת 1762 הוא פרש, במחוז מיכאילובסקוי (שנמצא ליד סנקט פטרבורג) שברשותו. הוא חי עוד עשרים שנה לאחר מכן, ומת ב-14 במאי 1781.
משפחתו וחייו האישיים

גניבל נישא פעמיים. אשתו הראשונה הייתה היווניה אוודוקיה דיופר. הזוג נישא בשנת 1731 ונולדה להם בת. דיופר תיעבה את גניבל, שהנישואים אליו נכפו עליה. כאשר גילה גניבל שדיופר בוגדת בו, הוא הביא למעצרה ולמאסרה, שנמשך אחת עשרה שנים בתנאים קשים. בתוך כך החל גניבל בחיים עם אישה נוספת, כריסטינה רגינה סייברג, ונשא אותה לאישה בעיר רבאל שנה לאחר לידת בנם הבכור, כאשר דיופר אשתו הראשונה עדיין נשואה לו חוקית. הוא לא התגרש ממנה עד שנת 1753, אז הוטל עליו קנס לשם כפרה, ודיופר נשלחה למנזר לשארית חייה. למרות זאת, נישואיו לסייברג נחשבו חוקיים לאחר הגירושין.
מצד אביה, אשתו השנייה של גניבל הייתה נצר למשפחות אצולה בסקנדינביה וגרמניה: סייברג (שוודיה), גלטונג (נורווגיה) וגרבוב (דנמרק וברנדנבורג). אברם וכריסטינה הביאו לעולם אחד עשר ילדים (מתוכם שרדו שבעה), שהבכור שבהם הוא איוואן גניבל שהיה מצביא בולט בצי הרוסי, ייסד את מבצר קרשון (שיהפוך לימים לעיר קרשון) והגן עליו מפני הצבא הטורקי. בין בניו של גניבל היה אוסיפ, אביה של נדז'דה, אמו של המשורר אלכסנדר פושקין.
מספר אצילים בריטיים מתייחסים על גניבל, ביניהם נטליה גרסובנור, דוכסית וסטמינסטר, ואחותה, אלכסנדרה המילטון דוכסית אייברקורן. ג'ורג' מאונטבאטן, המרקיז הרביעי של מילפורד הייבן ובן דודה של המלכה אליזבת השנייה, גם הוא צאצא ישיר, בתור נכדהּ של נדיה מאונטבאטן, המרקיזה של מילפורד הייבן.
אדית פיאף – החיים בוורוד

| --- | --- |

כרזת הסרט
 בימוי:  אוליבייה דהאן 
 הופק בידי:  אליין גולדמן 
 תסריט:  אוליבייה דהאן 
 עריכה:  Richard Marizy 
 שחקנים ראשיים:  מריון קוטיאר
 מוזיקה:  כריסטופר גאנינג 
 צילום:  טטסאו נגאטה 
 מדינה:  צרפת צרפת
 חברת הפקה:  Légende Entreprises, Okko Production, TF1 Films Production, TF1 International, Songbird Pictures 
 חברה מפיצה:  פיקצ'רהאוס
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  צרפת 14 בפברואר 2007
 משך הקרנה:  140 דקות
 שפת הסרט:  צרפתית
 סוגה:  סרט ביוגרפי, סרט דרמה, סרט מוזיקלי, סרט פלאשבק 
 תקציב:  25 מיליון דולר
 הכנסות:  86.3 מיליון דולר
 הכנסות באתר מוג'ו:   lavieenrose
 פרסים:  פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי פרס סזאר לשחקנית הטובה ביותר
 אתר רשמי
 דף הסרט ב־IMDb
 
אדית פיאף – החיים בורוד (בצרפתית: La Môme / La Vie en rose) הוא סרט קולנוע ביוגרפי מוזיקלי צרפתי משנת 2007, אודות חייה והצלחתה של הזמרת הצרפתייה המפורסמת, אדית פיאף. הסרט בוים והופק על ידי אוליבייה דהאן (אנ'), ולנעליה של פיאף נכנסה השחקנית מריון קוטיאר. 
מקור שם הסרט משירה המפורסם ביותר של פיאף, "La Vie En Rose" ("החיים בוורוד").
הפקה

הבמאי אוליבייה דהאן בחר בקוטיאר לשחק בתפקיד הראשי עוד טרם פגש אותה, והסביר כי ראה דמיון בין עיניה של פיאף לשחקנית הצעירה. קוטיאר לא שרה את השירים בסרט, חלק מההקלטות הן של פיאף עצמה וחלקן הקלטה מחודשת עם הזמרת ז'יל איגרוט (Jil Aigrot). הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-57.