stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
את'ול פיוגארד
מחזותיו שתורגמו לעברית

בוסמן ולנה (הבימה, 1973)
קשר דם (תיאטרון אהל, תרגום מאיר ויזלטיר, 1964) (תיאטרון באר שבע, 1979)
בצל הבגידה (הבימה, 1980)
בנזי מת (החאן, 1982)
הדרך למכה (בית ליסין, 1989)
האי (הסימטה, 2010)
אנשים חיים שם (בית צבי)
עבירת מוסר (תיאטרון נווה צדק)
שיר עמק (תיאטרון אלפא לאמנויות המופע), הפקה דו לשונית; עברית: טל יצחקי; ערבית: עדנאן טרבשה, 2022.
הערות שוליים

↑  Smith, David (12 באוגוסט 2014). "Athol Fugard: 'Prejudice and racism are still alive and well in South Africa'". The Guardian. נבדק ב-9 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Andie Miller (באוקטובר 2009). "From Words into Pictures: In conversation with Athol Fugard". Eclectica. נבדק ב-9 באפריל 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  יאיר הוכנר, ‏צוצי | ביקורת סרט, באתר "סרט"
↑  Athol Fugard, South African playwright, novelist, actor and director who writes in English, is 90 years old today, Frank Beacham's Journal
↑  National Orders awards 27 September 2005 | South African Government, www.gov.za
↑  Athol Fugard, Royal Society of Literature (באנגלית בריטית)
↑  Fiona Ramsay, The closing of South Africa's Fugard Theatre points to systemic failures, The Conversation (באנגלית)
↑  Fisher, Iain. "Athol Fugard: Biography". Athol Fugard: Statements. iainfisher.com. נבדק ב-1 באוקטובר 2008. {{cite web}}:  (עזרה)
1 2  Fugard, Athol, geography.name
↑  Author: Creative Feel 2, Congratulations Athol Fugard & Paula Fourie | Creative Feel, ‏2016-05-13 (באנגלית בריטית)
1 2  בוסמן ולנה, באתר archive.habima.co.il
↑  קשר דם, על המשמר, 9 באוגוסט 1964
↑  קשר דם - מאת: אתול פוגארד., באתר web.nli.org.il
↑  תיאטרון - האי – החירות מעל החוק, באתר www.habama.co.il
↑  יעקב בר-און, ‏לכבוד יום הולדתו ה-70 חוזר איציק ויינגרטן אל תחנות חייו, באתר מעריב אונליין, 16 במאי 2021
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007261314605171  PLWABN: 9810665169305606  BIBSYS: 90122573  BnF: cb12030897g (data)  CiNii: DA04384607  GND: 118703471  ISNI: 0000 0001 1078 8792  LCCN: n50023729  NDL: 00729122  NKC: jn19981001278  NLA: 35180190  NLK: KAC201915680  NSK: 000445322  NTA: 069359326  RERO: 02-A003268678  SELIBR: 222483  SNAC: w64f4zjt  SUDOC: 028481801  VIAF: 97829710   WorldCat (עם VIAF): 97829710
ג'וליו טרצי

ג'וליו טרצי
ג'וליו מריה טרצי די סנטה'אגתה (באיטלקית: Giulio Maria Terzi di Sant'Agata; נולד ב-9 ביוני 1946) הוא פוליטיקאי איטלקי, שכיהן כשר החוץ בשנים 2011–2013.
טרצי נולד בעיר ברגמו באיטליה. למד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת מילאנו.
טרצי הוא דיפלומט מקצועי. כיהן עד למינויו לתפקיד שר החוץ, כשגריר איטליה בארצות הברית (2009–2010). קודם לכן כיהן כשגריר ארצו למוסדות האו"ם בניו יורק (אוגוסט 2008–2009). בשנים 2002–2004 כיהן טרצי כשגריר איטליה בישראל.
טרצי כיהן כשר החוץ של איטליה מ-16 בנובמבר 2011. ב-26 במרץ 2013 התפטר מתפקידו לאחר שהוחלט על הסגרת שני חיילים איטלקים המואשמים ברצח להודו, בניגוד לדעתו. ההתפטרות נעשתה כחודש לפני שהממשלה סיימה את כהונתה.
הערות שוליים

↑  Associated Press, שר החוץ של איטליה התפטר בשל הסגרת שני חיילים להודו, באתר הארץ, 27 במרץ 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1162498013  ICCU: TSAV478692  ISNI: 0000 0003 9445 0063  LCCN: no2018075780  NTA: 318016044  VIAF: 288888052   WorldCat (עם VIAF): 288888052 
ערך זה הוא קצרמרבנושא אישים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
11 ביוני

11 ביוני הוא היום ה-162 בשנה (163 בשנה מעוברת), בשבוע ה-24 בלוח הגרגוריאני. עד לסיום השנה, נשארו עוד 203 ימים.
אירועים היסטוריים ביום זה

1484 – ג'יימס הרביעי, מלך סקוטלנד מוכתר כמלך
1534 – ז'אק קרטייה וצוותו עורכים את המיסה הקתולית המתועדת הראשונה בצפון אמריקה
1770 – ג'יימס קוק מגלה את שונית המחסום הגדולה, כשספינתו עולה על שרטון
1775 – לואי השישה עשר מוכתר למלך צרפת
1788 – מגלה הארצות הרוסי גרסים איזמיילוב מגיע לאלסקה
1895 – מרוץ המכוניות הראשון בעולם. במרוץ, שנערך לאורך 1,178 ק"מ בין פריז לבורדו ובחזרה, מנצח הצרפתי אמיל לווסור
1895 – צ'ארלס דוריה רושם פטנט על מכונית המונעת בבנזין
1901 – ניו זילנד מספחת את איי קוק
1917 – אלכסנדר הראשון, מלך היוונים עולה על כס המלוכה ביוון
1942 – השואה: אייכמן מורה על גירוש יהודי צרפת, הולנד ובלגיה
1948 – הספינה אלטלנה יוצאת לדרכה מצרפת לישראל
1948 – האלוף דוד מרכוס נורה למוות מאש כוחות צה"ל ליד הכפר אבו גוש
1948 – מלחמת העצמאות: תחילת ההפוגה הראשונה
1955 – אסון הלה מאן – 84 הרוגים ו-120 פצועים בתאונת דרכים הגדולה בהיסטוריה של מרוצי המכוניות, בלה מאן, צרפת
1964 – דרום-אפריקה: נלסון מנדלה נשלח למאסר עולם
1985 – אסון הבונים: 22 הרוגים בהתנגשות בין רכבת לאוטובוס ליד קיבוץ הבונים
1985 – במסגרת תוכנית וגה הסובייטית, הגשושית וגה 1 מגיעה לנוגה ומשחררת נחתת ובלון למדידת האטמוספירה
1990 – התרגיל המסריח: יצחק שמיר מציג את ממשלתו בפני הכנסת
2002 – בית הנבחרים של ארצות הברית מחליט להכיר באנטוניו מאוצ'י כממציא הטלפון, במקום אלכסנדר גרהם בל
2003 – 17 הרוגים בפיגוע התאבדות בקו 14א בירושלים
נולדו

1456 – אן נוויל, רעייתו של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה (נפטרה ב-1485)
1572 – בן ג'ונסון, מחזאי אנגלי (נפטר ב-1637)
1776 – ג'ון קונסטבל, צייר בריטי (נפטר ב-1837)
1815 – ג'וליה מרגרט קמרון, צלמת בריטית (נפטרה ב-1879)
1864 – ריכרד שטראוס, מלחין ומנצח גרמני (נפטר ב-1949)
1880 – ג'נט רנקין, פוליטיקאית פמיניסטית-פציפיסטית (נפטרה ב-1973)
1881 – מרדכי קפלן, ממנהיגי יהדות ארצות הברית (נפטר ב-1983)
1910 – ז'אק קוסטו, חוקר וממציא צרפתי (נפטר ב-1997)
1920 – נעמי הנריק, פסלת ישראלית (נפטרה ב-2018)
1925 – ויליאם סטיירון, סופר אמריקאי (נפטר ב-2006)
1925 – אמנון יקימובסקי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב (נפטר ב-2022)
1926 – קרלייל פלויד, מלחין אופרה אמריקאי (נפטר ב-2021)
1927 – בריל גריי, בלרינה אנגלייה (נפטרה ב-2022)
1928 – עזרא יכין, סופר ישראלי, מלוחמי תנועת הלח"י
1932 – את'ול פיוגארד, מחזאי, סופר, שחקן ובמאי דרום אפריקאי (נפטר ב-2025)
1933 – ג'ין ויילדר, שחקן, במאי ותסריטאי יהודי אמריקאי (נפטר ב-2016)
1937 – דייוויד ממפורד, מתמטיקאי אמריקאי
1937 – רובין וורן, פתולוג ופיזיולוג אוסטרלי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה (נפטר ב-2024)
1939 – מאריס בישופס, צייר ומאייר לטבי-ישראלי
1941 – לאה הרפז, משוררת, סופרת, אמנית רב-תחומית ומעצבת אופנה (נפטרה ב-2020)
1943 – קואוטיניו, כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ (נפטר ב-2019)
1944 – חיים שטרקמן, כדורסלן ישראלי
1946 – ג'יטה מונטה, שחקנית ובמאית תיאטרון ישראלית
1954 – אפי בירנבוים, מאמן כדורסל ישראלי
1955 – יורי סדיך, אתלט שייצג את ברית המועצות (נפטר ב-2021)
1955 – יעקב רוטנר, מלחין, מעבד ומנצח ישראלי
1955 – מאיר פרוש, חבר הכנסת מטעם יהדות התורה
1956 – ג'ו מונטנה, שחקן פוטבול אמריקאי
1958 – אלכסנדר מלניק, במאי ותסריטאי רוסי, חבר בגילדת במאי הקולנוע הרוסית (נפטר ב-2021)
1959 – יו לורי, שחקן וקומיקאי אנגלי
1969 – חנן לדרמן, קומיקאי ושחקן ישראלי
1974 – לילך סונין, אשת טלוויזיה
1975 – מירה עווד, שחקנית, מנחת טלוויזיה, זמרת, מלחינה ופזמונאית ערבייה-ישראלית
1986 – ניקול ראידמן, אשת עסקים, מעצבת תכשיטים, זמרת ונדבנית ישראלית
1986 – שיה לה-באף, שחקן אמריקאי
1991 – דניאל האוול, יוטיובר, בריטי
1992 – ז'וליאן אלאפיליפ, רוכב אופני כביש צרפתי
1995 – דוד קלטינס, שחקן כדורגל ישראלי
2003 – בריאנה יידי, שחקנית אמריקאית
נפטרו

1488 – ג'יימס השלישי, מלך סקוטלנד (נולד ב-1451 או 1452)
1557 – ז'ואו השלישי, מלך פורטוגל (נולד ב-1502)
1712 – לואי ז'וזף דה בורבון, הדוכס מוונדום, מפקד בצבא צרפת במלחמת תשע השנים ובמלחמת הירושה הספרדית, מרשל צרפת והדוכס השלישי מוונדום (נולד ב-1654)
1727 – ג'ורג' הראשון מלך בריטניה (נולד ב-1660)
1825 – דניאל טומפקינס, סגן נשיא ארצות הברית ומושל מדינת ניו יורק (נולד ב-1774)
1859 – קלמנס ונצל פון מטרניך, מדינאי ודיפלומט אוסטרי (נולד ב-1773)
1868 – אלעזר הורוויץ, רב אוסטרי (נולד ב-1803)
1903 – אלכסנדר אוברנוביץ', מלך סרביה (נולד ב-1876)
1934 – לב ויגוצקי, פסיכולוג התפתחותי רוסי (נולד ב-1896)
1945 – אליהו גולומב, ה"המפקד הבלתי מוכתר" של ההגנה (נולד ב-1893)
1948 – דוד מרכוס, קצין יהודי-אמריקאי שהתנדב לצה"ל (נולד ב-1901)
1970 – אלכסנדר קרנסקי, ראש ממשלת רוסיה (נולד ב-1881)
1976 – מרגלית בנאי, סופרת, כתבת ושחקנית ישראלית (נולדה ב-1927)
1979 – ג'ון ויין, שחקן קולנוע אמריקאי (נולד ב-1907)
1980 – אנחל סאנס בריס, דיפלומט ספרדי, חסיד אומות העולם (נולד ב-1910)
1997 – בן דונקלמן, מפקדה השני של חטיבה 7 (נולד ב-1913)
1999 – דפורסט קלי, שחקן אמריקאי (נולד ב-1920)
2000 – ניסים לאון, צלם, מפיק, שותף בחברת ההפקה "סרטי רול" (נולד ב-1931)
2001 – טימותי מקווי, טרוריסט אמריקאי (הוצא להורג) (נולד ב-1968)
2005 – ליליאן לוקס, שחקנית, פזמונאית וזמרת יידיש אמריקאית (נולדה ב-1918)
2007 – הרב שג"ר (שמעון גרשון רוזנברג), ראש ישיבת שיח יצחק ופילוסוף דתי (נולד ב-1950)
2013 – יהושע ישעיה נויבירט, רב, ראש ישיבה מחבר הספר שמירת שבת כהלכתה (נולד ב-1927)
2014 – רובי די, שחקנית קולנוע אמריקאית (נולדה ב-1924)
2014 – רפאל פריבק דה בורגוס, מנצח ספרדי (נולד ב-1933)
2014 – נסים מבורך, מבקר אמנות, מורה ומחבר ישראלי (נולד ב-1935)
2015 – אורנט קולמן, אמן ג'אז חופשי אמריקאי (נולד ב-1930)
2015 – רון מודי, שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון יהודי-בריטי (נולד ב-1924)
2019 – מוחקיק כאבולי, המרג'ע תקליד של המוסלמים השיעים מזרם האית'נא עשריה שבאפגניסטן (נולד ב-1928)
2019 – ולוול פסטרנק, חוקר מוזיקה יהודי (נולד ב-1933)
2019 – מרטין פלדסטיין, כלכלן יהודי-אמריקאי (נולד ב-1939)
2021 – חנן גטריידה, צלם אמנותי ישראלי (נולד ב-1945)
2024 – עמוס נור, גאופיזיקאי ישראלי-אמריקאי (נולד ב-1938)
חגים ואירועים החלים ביום זה

חגיגת הקדוש ברנבא
האימפריה הרומית – ה"מטרליה" (Matralia) לכבוד Mater Matuta (אלת השחר הרומית)
האימפריה הרומית – היום החמישי של הווסטליה (penus vestae) לכבוד וסטה, אלת הבית והמשפחה
יום עוגת השוקולד הגרמנית בארצות הברית
10 ביוני – 12 ביוני
יוני
לוח אירועים שנתי
מוקדמות מונדיאל 1982

109 נבחרות לאומיות נרשמו למוקדמות מונדיאל 1982, והתחרו על 24 מקומות בטורניר הגמר, שהיו עלייה מ-16 מקומות במונדיאלים הקודמים. ספרד, המארחת, וארגנטינה, האלופה המכהנת, העפילו אוטומטית, והותירו 22 מקומות לנבחרות האחרות.
24 המקומות במונדיאל 1982 חולקו בין קונפדרציות הכדורגל של פיפ"א כמפורט להלן:
אירופה (אופ"א): 14 מקומות, אחד מתוכם למארחת ספרד ועל 13 הנותרים התחרו 33 נבחרות כולל ישראל, למרות שלא הייתה חברה באופ"א באותה עת.
דרום אמריקה (CONMEBOL)‏: 4 מקומות, מתוכם אחד לאלופה ארגנטינה ועל ה-3 הנותרים התחרו 9 נבחרות.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים (CONCACAF)‏: 2 מקומות, עליהם התחרו 15 נבחרות.
אפריקה (CAF)‏: 2 מקומות, עליהם התחרו 29 נבחרות.
אסיה (AFC) ואוקיאניה (OFC)‏: 2 מקומות, עליהם התחרו 21 נבחרות.
טורניר מוקדמות זה היה הפעם הראשונה שבה הופעל חוק שערי חוץ על מנת לשמש כשובר שוויון עבור צמד משחקים כלשהו בין נבחרות. ניז'ר ניצלה זאת פעמיים כשהדיחה את סומליה ואת טוגו. כמו כן, בעקבות הרחבת מספר הנבחרות הוענקו לראשונה 2 מקומות לאפריקה ו-2 מקומות לאסיה.
103 נבחרות שיחקו לכל הפחות משחק אחד. בסך הכל נערכו 306 משחקים, בהם הובקעו 797 שערים (ממוצע של 2.6 שערים למשחק).
דרום אמריקה

9 הנבחרות הדרום אמריקניות, למעט ארגנטינה שהעפילה אוטומטית בתור האלופה, חולקו לשלושה בתים בני 3 נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בכל בית העפילה.
דרום אמריקה > בית 1

ברזיל העפילה.
דרום אמריקה > בית 2

פרו העפילה.
דרום אמריקה > בית 3

צ'ילה העפילה.
צפון, מרכז אמריקה והקריביים

אליפות CONCACAF השמינית שימשה גם כטורניר המוקדמות של המונדיאל, והיא נערכה בהונדורס בין 1 בנובמבר ל-22 בנובמבר 1981. כל המשחקים נערכו באסטדיו טיבורקיו קאריאס אנדינו שבבירה טגוסיגלפה. שתי הנבחרות הראשונות העפילו למונדיאל, וזאת בהשוואה למונדיאלים הקודמים שבהם ניתן לאזור מקום אחד ישיר או מקום אחד בפלייאוף.
הונדורס ואל סלוודור העפילו. אל סלוודור הייתה לנבחרת הראשונה מאמריקה התיכונה שמעפילה ליותר ממונדיאל אחד (הישג זה הושווה על ידי קוסטה ריקה ב-2002 וב-2006 וע"י הונדורס ב-2010).
אסיה ואוקיאניה

21 נבחרות מאסיה ומאוקיאניה התמודדו על 2 מקומות במונדיאל, אך איראן פרשה לפני תחילת המשחקים, שהתנהלו בשני סבבים:
סיבוב ראשון: 20 הנבחרות שנותרו חולקו לארבעה בתים בעלי חוקים שונים כמפורט להלן:
בבית 1 היו 5 נבחרות, ששיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. הנבחרת הראשונה בבית העפילה לסיבוב הגמר.
בבית 2 היו 5 נבחרות, ששיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת בערב הסעודית. הנבחרת הראשונה בבית העפילה לסיבוב הגמר.
בבית 3 היו 4 נבחרות, ששיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת בכווית. הנבחרת הראשונה בבית העפילה לסיבוב הגמר.
בבית 4 היו 6 נבחרות, וכל המשחקים בו נערכו בהונג קונג. בית זה נערך בארבעה שלבים:
משחקי דירוג: כל הנבחרות חולקו לזוגות וערכו משחקים מקדימים על מנת לקבוע את דירוגן בבית.
שלב בתים: לפי תוצאות משחקי הדירוג חולקו 6 הנבחרות לשני בתים בני 3 נבחרות כל אחד. הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת. שתי הנבחרות הראשונות בכל בית העפילו לחצי הגמר של הבית הראשי.
חצי גמר: מנצחת בית א' שיחקה נגד סגנית בית ב' פעם אחת, ומנצחת בית ב' שיחקה נגד סגנית בית א' פעם אחת. המנצחות העפילו לגמר.
גמר: 2 הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה פעם אחת. הנבחרת המנצחת העפילה לסיבוב הגמר.
סיבוב הגמר: 4 הנבחרות שיחקו אחת נגד השנייה בשיטת בית-חוץ. 2 הנבחרות הראשונות העפילו למונדיאל.
אסיה ואוקיאניה > סיבוב ראשון > בית 1

ניו זילנד העפילה לסיבוב הגמר.
אסיה ואוקיאניה > סיבוב ראשון > בית 2

ערב הסעודית העפילה לסיבוב הגמר.
אסיה ואוקיאניה > סיבוב ראשון > בית 4 > משחקי דירוג

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 21 בדצמבר 1980 |  סין | 1 - 0 |  הונג קונג | הונג קונג |
| 21 בדצמבר 1980 |  |  |  | הונג קונג |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 בדצמבר 1980 |  יפן | 1 - 0 |  סינגפור | הונג קונג |
| 22 בדצמבר 1980 |  |  |  | הונג קונג |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 בדצמבר 1980 |  קוריאה הצפונית | 3 - 0 |  מקאו | הונג קונג |
| 22 בדצמבר 1980 |  |  |  | הונג קונג |
אסיה ואוקיאניה > סיבוב ראשון > בית 4 > בית א'

סין ויפן העפילו לחצי הגמר.
אסיה ואוקיאניה > סיבוב ראשון > בית 4 > בית ב'

קוריאה הצפונית והונג קונג העפילו לחצי הגמר.
אסיה ואוקיאניה > סיבוב ראשון > בית 4 > חצי גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 30 בדצמבר 1980 |  קוריאה הצפונית | 1 - 0 |  יפן | הונג קונג |
| 30 בדצמבר 1980 |  |  |  | הונג קונג |
קוריאה הצפונית העפילה לגמר הבית.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 31 בדצמבר 1980 |  הונג קונג | 0 - 0‏ה |  סין | הונג קונג |
| 31 בדצמבר 1980 |  |  |  | הונג קונג |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   |  | 4–5 |  |   |
סין העפילה לגמר הבית לאחר ניצחון 5 - 4 בדו-קרב פנדלים.
אסיה ואוקיאניה > סיבוב ראשון > בית 4 > גמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 4 בינואר 1981 |  סין | 4 - 2‏ה |  קוריאה הצפונית | הונג קונג |
| 4 בינואר 1981 |  |  |  | הונג קונג |
סין העפילה לסיבוב הגמר.
אסיה ואוקיאניה > סיבוב הגמר

ניו זילנד וסין סיימו עם מספר נקודות והפרש שערים זהים, ולפיכך נערך פלייאוף מכריע במיקום נייטרלי.
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 27 בדצמבר 1981 |  סין | 1 - 2 |  ניו זילנד | סינגפור |
| 27 בדצמבר 1981 |  |  |  | סינגפור |
כווית וניו זילנד העפילו למונדיאל.
הנבחרות שהעפילו

| נבחרת | הופעות במונדיאלים | רצף | הופעה אחרונה |
| --- | --- | --- | --- |
|  אלג'יריה | 1 | 1 | – |
|  ארגנטינה (אלופה) | 8 | 3 | 1978 |
|  אוסטריה | 5 | 2 | 1978 |
|  בלגיה | 6 | 1 | 1970 |
|  ברזיל | 12 | 12 | 1978 |
|  קמרון | 1 | 1 | – |
|  צ'ילה | 6 | 1 | 1974 |
|  צ'כוסלובקיה | 7 | 1 | 1970 |
|  אל סלוודור | 2 | 1 | 1970 |
|  אנגליה | 7 | 1 | 1970 |
|  צרפת | 8 | 2 | 1978 |
|  הונדורס | 1 | 1 | – |
|  הונגריה | 8 | 2 | 1978 |
|  איטליה | 10 | 6 | 1978 |
|  כווית | 1 | 1 | – |
|  ניו זילנד | 1 | 1 | – |
|  צפון אירלנד | 2 | 1 | 1958 |
|  פרו | 4 | 2 | 1978 |
|  פולין | 4 | 3 | 1978 |
|  סקוטלנד | 5 | 3 | 1978 |
|  ספרד (מארחת) | 6 | 2 | 1978 |
|  ברית המועצות | 5 | 1 | 1970 |
|  גרמניה המערבית | 10 | 8 | 1978 |
|  יוגוסלביה | 7 | 1 | 1974 |
הנבחרות שהעפילו והישגיהן
אלי אלון (רופא)

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1945 (בן 80 בערך) תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 מעסיק:  אוניברסיטת ציריך 
 
אלי אלון (נולד ב-19 ביוני 1945, ח' בתמוז ה'תש"ה) הוא רופא מרדים, פרופסור קליני ומרצה באוניברסיטת ציריך. תחום המחקר וההתמחות של פרופסור אלון הוא הרדמה מיילדותית (אפידורלית), שיכוך כאבים בשליטת המטופל, הרדמה מקומית ושיכוך כאב כרוני.
ביוגרפיה

אלון נולד בשם אלי לינקר בתל אביב לציטה לינקר (חברת הכנסת השמינית ויקירת העיר תל אביב-יפו לשנת 1991 ולמשה לינקר (דוקטור לרפואה). למד בתיכון עירוני א', ולאחר לימודי הרפואה שירת כרופא צבאי.
סיים את לימודי הרפואה באוניברסיטת מילאנו (אנ') בשנת 1972, והשלים את התמחותו כרופא מרדים באוניברסיטת מילאנו ובבית החולים האוניברסיטאי של ציריך (אנ'). לאחר מכן שימש עמית מחקר קליני באוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
בהמשך הקריירה מילא כמה תפקידים בכירים במערכת הרפואה המרדימה של שווייץ. ובין השאר שימש ראש מחלקת ההרדמה בבית החולים המחוזי של לוגאנו, הקים את בית הספר לאחיות מרדימות בלוגאנו, ושימש הנשיא הראשון של אגודת הרופאים המרדימים של קנטון טיצ'ינו. פרופסור אלון אף היה חלוץ בתחום ההרדמה המיילדותית, וניהל את מחלקת ההרדמה המיילדותית בבית החולים האוניברסיטאי של ציריך.
בשנת 1991 התמנה אלון למנהל המרפאה הבין-תחומית לכאב בציריך וליועץ של בית החולים האוניברסיטאי של ציריך לניהול כאב.
בשנת 1993 התמנה למרצה בכיר, ובשנת 2000 לפרופסור באוניברסיטת ציריך.
בשנים 1996–2011 שימש חבר הנהלת האגודה השווייצרית ללימודי כאב (גר') (ובתוכן בשנים 2005–2008 שימש נשיא האגודה). באגודה הוא עדיין מלמד את הקורס השנתי המתקדם לשיכוך כאבים.
בשנים 2008–2014 שימש חבר הנהלת הפדרציה האירופית לכאב (אנ').
אלון שימש עורך של כתב העת האירופי לכאב, של כתב העת הרשמי של פדרציית הכאב האירופית, המשמש לפרסומים מדעיים, של כתב העת השווייצרי לרפואה מרדימה (Acta Anaesthesiologica Helvetica), של מגזין הפיקוח הבין-לאומי על הרדמה מקומית (International Monitor of Regional Anesthesia), של כתב העת "הרדמה מיילדותית" (Obstetric Anesthesia Digest) ושל כתב העת "כאב" (Der Schmerz).
פרופסור אלון מתגורר בציריך עם אשתו, אב לבן ולבת.
פרסים והוקרה

חבר כבוד באגודה השווייצרית ללימודי כאב (גר')‏ – 2011.
פרס קרן מרגריט אגנר לכאב (גר')‏ – 2015.
פרסומים

נכון ל-2020, פרופסור אלון פרסם 10 ספרים ותיעודי הליכים רפואיים ו-55 מאמרים מדעיים. כמו כן, כתב פרופסור אלון 58 פרקים לספרים אחרים.
להלן מבחר מפרסומיו:
הרדמה ושיכוך כאבים במיילדות (בגרמנית) ISBN 3-456-82779-2
היבטים מעשיים של טיפול בכאב מסת"ב 88-7922-099-3
הרצאות במהלך הקונגרס השנתי המשותף מסת"ב 88-7922-015-2
כאב כרוני: טיפול פרמקולוגי והתערבותי (https://www.schmerzkonsilium.ch/bibliographie.html)
היבטים קליניים של טיפול בכאב (https://www.schmerzkonsilium.ch/bibliographie.html)
טיפול מוצלח בחולי כאב (https://www.schmerzkonsilium.ch/bibliographie.html)
הערות שוליים

↑  חברת-הכנסת ציטה לינקר באתר הכנסת.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1089202040  VIAF: 303145857076222921533   WorldCat (עם VIAF): 303145857076222921533
פביו נובמברה

| --- | --- |

 לידה:  21 באוקטובר 1966 (בן 58) לצ'ה, איטליה 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת מילאנו  אוניברסיטת ניו יורק  הפוליטכניקום של מילאנו 
 תחום יצירה:  אדריכלות 
 www.novembre.it
 
פביו נובמברה
פביו נובמברה (באיטלקית: Fabio Novembre; נולד ב-21 באוקטובר 1966) הוא אדריכל ומעצב איטלקי.
ביוגרפיה

נולד בעיר לצ'ה בדרום איטליה. קיבל ב-1992 תואר אדריכלות מאוניברסיטת מילאנו. בתום לימודיו טס לניו יורק ולמד בימוי סרטים באוניברסיטת ניו יורק (NYU), בד בבד עבד בגלריה לאומנות של הולי סולומון.
עבודתו העצמאית הראשונה הייתה עיצוב החנות Blue Marine של ידידתו אנה מולינארי בהונג קונג. הוא תכנן את הכניסה לחנות דרך רגלי אישה ארוכות וחטובות העטופות בפסיפס מוזהב. מאוחר יותר תכנן אולמות תצוגה לחברת המוזאיקה הספרדית Bisazza בעיצוב פתלתל.
נובמברה מעצב בעיקר מועדונים, בתי מלון וחנויות, מושפע רבות מפליני ומרבה להשתמש כמוטיב בגוף האישה ובמיניות. הוא משתמש רבות בזכוכית ומראה דרכה צללים והשתקפויות. נובמברה אוהב להשתמש בחומר קוריאן, שהוא מוצר פלסטי המאפשר גמישות.
בחנות של מעצב הנעליים סטיוארט ויצמן השוכנת ברומא עטף נובמברה את החלל בקו אחיד, במעין צורה לוליינית חובקת כל בה נתונים מוצרי החנות וגופי התאורה שבה והם טבועים בקמרים ובקערים, כל זה בהשראת האמן כריסטו.
נובמברה תכנן ספה עבור חברת Cappelini. הספה בנויה כקוביה שחורה ובמרכזה חצובה גומחה המדמה שריון מוזהב ובה מקום לאדם אחד והיא מאפשרת להשתרע אלכסונית בקוביה והיא נקראת S.O.S ראשי תיבות של Sofa for Solitude.
עיצב את אולם התצוגה של חזית בנק בדיזיין סנטר, שהוא חדר פסיפסים המציג ריבועי זכוכית תזזיתיים.
במלון הבוטיק Una בפירנצה עיצב נובמברה קירות ותקרה בפסיפס פרחי לילך שנתפשו בעין סערה. עבודה נוספת שלו מכונה org והיא שולחן סלון המורכב מפלטת זכוכית שקופה שממנו יוצאות אין ספור רגליים אדומות.
כעת עובד נובמברה על תכנון מוזיאון לאומנות עכשווית בווינה.
סולטנות רום

סולטנות רום הייתה סולטנות סלג'וקית-טורקית ששלטה באסיה הקטנה החל בשנת 1077 ועד ל-1307, תחילה מאיזניק ולאחר מכן מקוניה. בשיאה השתרעה הסולטנות מהים התיכון בדרום ועד לים השחור בצפון. היא הייתה מדינת שארית של האימפריה הסלג'וקית.
השם

השם "רום" בא לסולטנות מהאימפריה הביזנטית, יורשתה של האימפריה הרומית במזרח, ובטורקית מודרנית, מועדפים, השמות "המדינה הסלג'וקית של אנטוליה" (Anadolu Selçuklu Devleti) או "הסלג'וקים של טורקיה" (Türkiye Selçukluları). קוניה בירתה העניקה לסולטנות גם את השמות "סולטנות קוניה" או "סולטנות איקוניום", שמה הקודם של העיר.
שורשים

אלפ ארסלאן (1029 - 15 בדצמבר 1072) היה הסולטאן השני בשושלת הסלג'וקית וירש את דודו טוע'ריל בכ ב-27 באפריל 1064. הוא התיר לבעלי הברית הטורקים שלו להגר לכיוון ארמניה ואסיה הקטנה, שם הם הקימו ערים וחוות. ב-1068 פלש ארסלן למזרח האימפריה הביזנטית והתעמת עם צבאה, אך הקרב המכריע נערך שלוש שנים לאחר מכן, ב-26 באוגוסט 1071 סמוך לעיר מנזיקרט, בנפת מוש במזרח טורקיה. בקרב מנזיקרט ניגף הצבא הביזנטי והיסטוריונים מייחסים לו כמעט פה אחד את תחילת שקיעת האימפריה הביזנטית. בתוך שש שנים בלבד לאחר הקרב, פלשו הטורקים והשתלטו כמעט על כל אסיה הקטנה. מנהיג סלג'וקי מקומי, סולימאן בן קוטלמיש (Kutalmışoğlu Süleyman Şah), כבש ב-1075 את ניקאה (איזניק) ואת ניקומדיה (איזמיט), שתיהן סמוכות לים השיש במערב אנטוליה, 80 ק"מ בלבד מקונסטנטינופול. שנתיים לאחר מכן התמרד סולימאן כנגד מלכשאה (Melikşah), סולטאן האימפריה הסלג'וקית. הוא הקים את סולטנות רום, הכריז על עצמו סולטאן וקבע את בירתו באיזניק, ממש מתחת לאפם של הביזנטים.
התפתחות

הסולטנות התפתחה אף על פי ששנותיה הראשונות התאפיינו ביריבות עם האימפריה הסלג'וקית ממזרח לה, אך יריבות זו דעכה עם מותו של מלכשאה ב-1092. מסע הצלב הראשון דחק את רום ממערב אסיה הקטנה ב-1097, והצלבנים השתלטו על בירתה איזניק בדרכם לירושלים. אחד מפלגי הצלבנים בראשות בלדווין הראשון מלך ירושלים הקים את רוזנות אדסה הקטנה סביב העיר אורפה בדרום אסיה הקטנה, וזו התקיימה משך חצי מאה. סולטאן רום הגיב בהעברת בירתו מאיזניק לקוניה בליבה של רמת אנטוליה.
במחצית המאה ה-12 הקיפה הסולטנות את כל מרכז אנטוליה כמעט, והסולטאן קיליצ' ארסלן השני (II. Kılıç Arslan) אשר עלה לשלטון בשנת 1156, השלים את כיבושה ב-1174, עת השתלט על סיוואס בצפון, ועל אזור מלטיה בדרום מערבה של אסיה הקטנה ובכך הביא את השושלת הדנישמנדית אל קצה. שנתיים לאחר מכן, ב-17 בספטמבר 1176 הביס קיליצ' ארסלן השני את הצבא הביזנטי בקרב מיריאקפלון, סמוך לדניזלי במערב אסיה הקטנה, והחל שוב דוחק את הביזנטים ממערב אנטוליה. קוניה נכבשה באופן זמני על ידי נושאי הצלב במסע הצלב השלישי ב-1190, אך הסולטנות התגברה על כך, ועם שקיעת האימפריה הסלג'וקית במזרח ב-1194, נותרה רום המדינה הסלג'וקית העצמאית היחידה. בשנים אלה החלו קמות הנסיכויות הביליקיות הראשונות, אך אלה התרכזו בשלב זה בחלקה המזרחי של אסיה הקטנה. כך גם לגבי ממלכת קיליקיה הארמנית אשר התבססה ממזרח לסולטנות רום החל בסוף המאה ה-11.
בשנת 1205 תפס גיאסדין קייהיסרב הראשון (I. Gıyaseddin Keyhüsrev) את השלטון בשנית ושחרר את קוניה משליטת האימפריה של ניקאה. שנתיים לאחר מכן, ב-1207 כבש את אנטליה בדרום, ויורשו, איזדין קייקבוס הראשון (I. İzzeddin Keykavus) כבש את סינופ והפך את האימפריה של טרפזונטס למדינה וסאלית ב-1214. אלה היו שנות השיא של הסולטנות והיא קנתה לעצמה דריסת רגל אפילו בחצי האי קרים בצפון הים השחור. בתקופה זו נהנתה רום מקשרי מסחר ענפים בנמליה בשני הימים - השחור והתיכון - ועמדה בקשרים הדוקים עם ג'נובה. הוקמה רשת ענפה של קרוונסראים (חאנים) לאורך דרכי השיירות, ועושרה של הסולטנות איפשר לה לפרוש את שלטונה על נסיכויות מקומיות ממזרח לה.
שקיעה

הגעתם של המונגולים לאסיה הקטנה בשנת 1242 סימנה את תחילת שקיעתה של רום. ב-26 ביוני 1243 הובס צבאה של הסולטנות על ידי המונגולים בקרב קסדה (Kösedağ) ליד סיווס, הסולטאן נמלט לאנטליה, ורום הפכה לוסאלית של המונגולים. ב-1246 התפצלה הסולטנות בין שלושה יורשים ושניים מהם שמרו על עצמאות יחסית, אך עשר שנים לאחר מכן שוב הביסו המונגולים את הסלג'וקים בקרב ליד אקסראי בקפדוקיה, וכל אנטוליה נכבשה על ידי המונגולים.
משלב זה החלה התפרקותה של הסולטנות לכעשרים נסיכויות נפרדות שבראש כל אחת מהן עמד ביי (נסיך). הממלוכים חשו לעזרת הסלג'וקים ב-1277 ואף הביסו את המונגולים, אך בהיעדר ישות סלג'וקית בעלת עוצמה צבאית אשר תקבל אחריות על אסיה הקטנה, שבו הממלוכים למצרים, והמצב שב לקדמותו.
הסולטנות פרפרה במשך 30 שנים נוספות, כשהיא שולטת בקוניה ובאזורים המקיפים אותה בלבד, ולבסוף ב-1307, נרצח הסולטאן האחרון. קרוב משפחה רחוק של המשפחה המלכותית ניסה לקחת את השלטון לידיו ולהכריז על עצמו כביי קוניה, אך ב-1328 השתלט הביי של נסיכות קרמנאואולו (Karamanoğlu) על העיר, ורום ירדה מעל בימת ההיסטוריה.
ראו גם

הנסיכויות הבייליקיות באנטוליה
סלג'וקים
המגדל האדום באלניה (1221–1226
סולטנות רום בתחילת המאה ה-13
אסיה הקטנה ב-1300