stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתן חרמוני

| --- | --- |

מתן חרמוני
 לידה:  25 באוקטובר 1969 (בן 55) 
 מדינה:  ישראל 
 מקום לימודים:  אוניברסיטת בן-גוריון בנגב 
 בן או בת זוג:  תמר מרין  תמר בלומנפלד 
 פרסים והוקרה:  פרס היצירה לסופרים עבריים (2014)  פרס ברנשטיין (2012) 
 
מתן חרמוני (נולד ב-25 באוקטובר 1969) הוא סופר וחוקר ספרות ישראלי.
ביוגרפיה

חרמוני נולד בקיבוץ דורות. בהיותו בן שנתיים נהרג אביו בתאונת דרכים. הוא גדל בבאר שבע ובעומר. ב-1995 עבר לתל אביב.
בשנת 2005 קיבל תואר שני בספרות מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, על עבודה שכותרתה "ניו פומבדיתא - על הניסיון לכונן גולה עברית באמריקה". בשנת 2014 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, על עבודה שכותרתה "כל הנחלים זורמים לאמריקה : על תפקיד העולם החדש בספרות תקופת התחייה", שנעשתה בהנחיית פרופ' נסים קלדרון.
הוא מלמד ספרות עברית וספרות יידיש באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ונמנה עם סגל המחלקה לספרות, ללשון ולאמנויות של האוניברסיטה הפתוחה. חתן פרס היצירה לסופרים ומשוררים לשנת תשע"ד (2014). מינואר 2016 עד יולי 2019  ערך את כתב העת הספרותי "מאזנים".
היה נשוי לד"ר תמר מרין, מרצה לספרות, סופרת ומבקרת, ולהם בן ובת. נמצא בזוגיות עם המאיירת והקומיקסאית תמר בלומנפלד, ולהם בן.
ספריו

היברו פבלישינג קומפני, הוצאת כנרת זמורה-ביתן, 2011. נכלל ברשימת חמשת המועמדים הסופיים לפרס ספיר לשנה זו, וזיכה את חרמוני בפרס ברנשטיין לשנת 2012.
ארבע ארצות, כנרת זמורה-ביתן, 2014. רומן המספר את קורותיו של הסופר יהושע רדלר, גרוש טרי המאוהב עדיין באשתו לשעבר, שבעקבות גירושיו עבר להתגורר בדירה שכורה ברחוב ארבע ארצות בתל אביב. אל דירתו השכורה פולש שד, רוח רפאים של נחום צובלפלאץ, שטבע למוות בנהר בוורשה מאה שנה קודם לכן. נחום אינו אוכל ואינו שותה, אך מכל בחינה אחרת מתנהג כאדם חי.
קרבת דם, הוצאת כתר, 2017. בהמשך אותה שנה יצא לאור מחדש בשם "ג'ון טרבולטה ואני".
שפילפוגל, שפילפוגל, הוצאת כתר, 2019. גיבור הספר הוא חוקר הספרות ד"ר יהושע רדלר, שהפך יום אחד, באורח פלא, לאישה בשם יהודית רדלר. קורותיה של יהודית רדלר, באקדמיה ובמיטה, הן בסיס לסאטירה על הווי החוג לספרות שבו היא פועלת.
שני ואני, הוצאת כתר, 2020 - ספר ילדים.
מחר אני יוצא מזה, הוצאת כתר, 2021.
בעצלתיים, הוצאת כתר, 2023.
הערות שוליים

↑  דף הנצחה לחרמוני ישי ז"ל, באתר של קיבוץ דורות
↑  מתן חרמוני, כל הנחלים זורמים לאמריקה – על תפקיד העולם החדש בספרות תקופת התחייה, באתר של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב
↑  המחלקה לספרות, ללשון ולאמנויות, באתר האוניברסיטה הפתוחה
↑  פורסמה הרשימה הקצרה של פרס ספיר לספרות, באתר nrg‏, 24 בנובמבר 2011
↑  מרב יודילוביץ', הוכרזו הזוכים בפרס ברנשטיין לספרות, באתר ynet, 28 באוגוסט 2012
↑   לשחק כדורגל, לעשן סיגריות ולגנוב: הפרק הראשון בספר החדש של מתן חרמוני "קרבת דם", באתר הארץ, 16 בינואר 2017
↑  "שפילפוגל, שפילפוגל", מאת מתן חרמוני: פרק לקריאה, באתר הארץ, 29 במאי 2019
↑   עמרי הרצוג, "בעצלתיים": מתן חרמוני עושה כבוד לבוהמיינים הראשונים, באתר הארץ, 5 ביולי 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007296140305171  BnF: cb16564828n (data)  GND: 1013549333  ISNI: 0000 0001 2201 2879  LCCN: no2011030879  SUDOC: 159816971  VIAF: 168027974   WorldCat (עם VIAF): 168027974
עדו אייזנשטדט

| --- | --- |

 לידה:  25 במרץ 1984 (בן 40) ירושלים, ישראל 
 מידע כללי
 מדינה:  ישראל 
 ספורט
 ענף ספורט:  סיף 
 
עדו אייזנשטדט (נולד ב-25 במרץ 1984) הוא סייף ישראלי המתחרה בדקר. הוא חבר נבחרת ישראל והסגל המורחב של הוועד האולימפי באולימפיאדת לונדון, בשנת 2012.
אייזנשטדט, המשתייך לקבוצת הפועל אשקלון, דורג ב-2011 במקום ה-68 בעולם בסבב ה-FIE.
ביוגרפיה

אייזנשטדט נולד וגדל בירושלים. אמו היא פרופ' מימי אייזנשטדט לבית קטקו, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית והנשיאה לשעבר של האוניברסיטה הפתוחה. אביו, מיכאל אייזנשטדט, היה מומחה לתולדות האופרה ושימש כמתאם אמנותי באופרה הישראלית החדשה.
בשנת 1997, כשהוא היה בן 13, הוא התחיל להתאמן בסיוף, אחרי התנסות קצרה בג'ודו. במקביל להיותו סייף משלים בנבחרת הדקר של ישראל, הוא שירת בצה"ל ואחר כך השלים תואר ראשון בתקשורת ובגאוגרפיה באוניברסיטה העברית ותואר שני במנהל עסקים.
הוא התאמן במועדון סיוף הפועל אשקלון, התחתן ועבר לאירלנד לעבוד בחברת גוגל. מיד לאחר המעבר אירעה הפריצה המשמעותית בקריירה הספורטיבית שלו. ביוני 2011 הוא סיים במקום ה-22 במסגרת גביע העולם בברן ובכך למעשה זכה להכרה משמעותית בזירה הבינלאומית. באותה שנה, ב-15 ביולי, המשיך אייזנשטדט את המגמה החיובית, ובמסגרת אליפות אירופה העפיל לחצי הגמר. למרות שגבר על יריבים מלטביה, אסטוניה, צרפת, טורקיה, בלארוס ואף הביס את אלוף העולם האיטלקי המכהן סטפנו קורצ'ו בתוצאה המרשימה 15:9, הוא דורג במקום ה-12 מכיוון שהפסיד בשמינית הגמר לסייף הפולני.
לאור הישגיו באליפות אירופה הוא נכלל בסגל המורחב של הוועד האולימפי, אשר הקנה לו את הסיכוי להשתתף באולימפיאדת לונדון בשנת 2012, אך בסופו של דבר הוא נותר מחוץ לסגל האולימפי.
בין הישגיו מדליות מגביעי עולם סטלייט קפריסין, אלוף המכביה 2009, וכן מקום ראשון בטורניר Carrickfergus Castle שנערך בשנת 2012.
הערות שוליים

↑  אורי טלשיר, חפשו אותו בגוגל ובאליפות העולם בסיף, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2011
↑  אורן אהרוני, אל' אירופה בסיף: אייזנשטט במקום ה-12, באתר ynet, 15 ביולי 2011
↑  Carrickfergus Castle Fencing Tournament 2012 - Men’s Results"
גוטלוב אלכסנדר סאוורוויד

| --- | --- |

דיוקן סאוורוויד מאת בוגדן וילוולדה
 לידה:  19 בפברואר 1783 (יוליאני) קורלנד, לטביה 
 פטירה:  25 באוקטובר 1844 (יוליאני) (בגיל 61) סנקט פטרבורג, האימפריה הרוסית 
 מקום קבורה:  בית העלמין וולקובו 
 מקום לימודים:  אקדמיית דרזדן לאמנות יפה 
 צאצאים:  Alexander Sauerweid, Nikolay Sauerweid 
 
גוטלוב אלכסנדר סאוורוויד (ברוסית: Александр Иванович Зауервейд;‏ 19 בפברואר 1783 – 25 באוקטובר 1844) היה צייר גרמני בלטי שלימד אמנות צבאית (אנ') באקדמיה הקיסרית לאמנויות (אנ') סנט פטרבורג.
ביוגרפיה

ב-1795, כשקורלנד, מחוז הולדתו, סופח לרוסיה, עברה משפחתו לגרמניה שם קיבל את הכשרתו האמנותית באקדמיה לאמנויות יפות של דרזדן (אנ') בין השנים 1806 ל-1812. כאדם צעיר, הוא נהנה מפופולריות מסוימת והפיק סדרה של דיוקנאות סוסים, בהזמנת נפוליאון. מאוחר יותר הוא נסע לפריז וללונדון, שם הוכר כישרונו כצייר סצנות קרב. בשנת 1814 הזמין אותו הצאר אלכסנדר הראשון לסנט פטרסבורג לצייר דיוקנאות רשמיים של חיילים רוסים ומדיהם. ב-1825 הוא הפך לצייר הראשון של המטה הכללי.
בשנת 1827, הוא נבחר לחבר כבוד באקדמיה הקיסרית לאמנויות ועד מהרה הפך לראש כיתת ציורי הקרב. מאוחר יותר הוא הועלה לפרופסור מן המניין. תחת הצאר ניקולאי הראשון, הוא היה מדריך אמנות של הדוכסים הגדולים קונסטנטין, ניקולאי ומיכאיל.
רוב ציוריו הוצגו בארמונות הקיסרות, ולא בתערוכות. הרוב עדיין שם. תחושת הפרספקטיבה שלו ספגה ביקורת, אבל ציורי הסוסים שלו נחשבים לטובים במיוחד. בנוסף לציורי שמן, הוא הותיר אחריו צבעי מים רבים, תחריטים ורישומים בעט. גם בנו ניקולאי הפך לצייר של סצנות צבאיות.
הערות שוליים

↑  Thomas Hemmann: Der Krieg in Sachsen 1809 dargestellt von Geißler und Sauerweid. BoD (2011)
↑  Научно-образовательный портал "Большая российская энциклопедия", National Scientific and Educational Centre "Great Russian Encyclopedia"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  BnF: cb14962784s (data)  GND: 1025086678  ISNI: 0000 0001 0775 6685  KulturNav: 0a726437-fb99-4e35-bfe2-c5fad28abd19  LCCN: no2003017502  RKD: 69844  ULAN: 500019112  VcBA: 495/294862  VIAF: 155405408   WorldCat (עם VIAF): 155405408 
קרב לייפציג, 1828
המצור על וארנה, 1836
יחסי ישראל – קוריאה הדרומית

| יחסי ישראל – קוריאה הדרומית |
| --- | --- |
ישראל: קוריאה הדרומית
   לחצו כדי להקטין חזרה    לחצו להגדלה   

ישראל: קוריאה הדרומית
שטח (בקילומטר רבוע)
22,072: 99,720
אוכלוסייה
10,009,800: 51,700,546
תמ"ג (במיליוני דולרים)
509,901: 1,712,793
תמ"ג לנפש (בדולרים)
50,940: 33,129
משטר
דמוקרטיה פרלמנטרית: רפובליקה

יחסי ישראל – קוריאה הדרומית הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שמתקיימים בין מדינת ישראל לבין הרפובליקה של קוריאה. הקשרים בין שתי המדינות דה פקטו החלו עוד מראשיתן של שנות ה-50, אך קשרים דיפלומטיים דה יורה החלו רק בשנת 1962.
ישראל וקוריאה הדרומית הביעו ומביעות עניין בחיזוק היחסים ביניהן בכלל התחומים, ובעיקר בתחום ההגנה, וכן בתחומי אנרגיה, מדע וטכנולוגיה, מסחר, והגדלת היקף התיירות בין שתי המדינות.
בנוסף, קוריאה הדרומית גם תרמה נשק בזמן מלחמות רבות.
יחסי כלכלה ומסחר

שנות ה-90 היוו תקופת צמיחה משמעותית ביחסי הסחר שבין ישראל וקוריאה הדרומית. היקף הסחר השנתי בין ישראל לקוריאה הדרומית גדל בתקופה שבין שנת 1990 לשנת 2000 פי שישה, מ-148 מיליוני דולרים בשנה לכמיליארד דולרים בשנה. בשנת 2000, תוצרי השוק הדרום קוריאני שלטו בכ-15% מהשוק הישראלי של מכוניות מיובאות, ובכ-20% משוק הטלפונים הסלולריים. היצוא ישראלי לקוריאה הדרומית גדל אף הוא במידה ניכרת במהלך התקופה.
בשנת 2001, חתמו קוריאה הדרומית וישראל על הסכם משותף להקמת קרן מחקר ופיתוח לצורך פיתוח מוצרים חדשים.
נכון לשנת 2010, קוריאה הדרומית מהווה את שותפת הסחר ה-15 בגודלה של ישראל, והיקף הסחר ההדדי בין שתי המדינות עומד על כמעט 2 מיליארד דולר. החל מקיץ 2010, מאורגן אחת לשנה כנס קוריאה לעסקים, שמטרתו הגברת הפעילות העסקית בין ישראל וקוריאה, לרבות סחר, השקעות ושיתופי פעולה עסקיים. את הכנס יזמו רו"ח איציק יונה, מנכ"ל קבוצת Yonaco, בשיתוף עם מכון היצוא. אחת ההשלכות המרכזיות של הכנס היא הגברת המודעות לאפשרות ההשקעות ההדדיות בין המדינות. בין השאר השקיעה קרן הון סיכון קוריאנית בפעם הראשונה בחברת טכנולוגיה ישראלית.
ב-11 בנובמבר 2013, הצהיר שגריר קוריאה בישראל קים איל סו, שישראל וקוריאה הדרומית יכולות להפוך לשותפות כלכלית מובילה, בהקשר של שיתוף הפעולה בתחומי ההיי-טק בין המדינות. ההצהרה באה במסגרת "הפורום הראשון בין קוריאה וישראל בכלכלה יצירתית", שנערך בתל אביב, וכלל את חשיפת "רשת ההיי-טק של קוריאה וישראל", פרויקט שנועד להגביר את יצירת הקשרים בתעשיות ההיי-טק השונות בין המדינות.
מינהל סחר חוץ במשרד הכלכלה מפעיל נספחות כלכלית בקוריאה הדרומית במטרה לסייע לתעשייה הישראלית להעמיק את פעילותה במדינה. הנספח הכלכלי בסיאול הוא יניב גולדברג.
החל מ-2016 המדינות נמצאות במו״מ לחתימה על הסכם סחר חופשי. באוגוסט 2019, הסתיים המו״מ בין המדינות. ב-12 במאי 2021 נחתם בסיאול הסכם הסחר, בנוכחות שר הכלכלה הישראלי עמיר פרץ. ההסכם מוגדר כהסכם הסחר החופשי הראשון של ישראל עם מדינה ביבשת אסיה וההסכם ללא מכסים הראשון של קוריאה הדרומית עם מדינה במזרח התיכון.
באוקטובר 2017 פרסמה רשות החדשנות דוח הממליץ על שיתוף פעולה מעמיק בין מגזרי הטכנולוגיה של שתי המדינות באומרו, "מתוקף היתרונות היחסיים המשלימים בין חדשנות ישראלית וקוריאנית, קיים פוטנציאל מסחרי גדול בנקודת הממשק בין שתי המדינות".
בשנת 2020 קוריאה הדרומית דורגה במקום ה-4 ברשימת השווקים הגדולים ביותר ליצוא סחורות ישראליות באסיה, בשווי כולל של 2.7 מיליארד שקל.
יחסי תיירות

מספר הסכמי תיירות ותעופה נחתמו בין המדינות. חברת התעופה הקוריאנית קוריאן אייר מפעילה 3 טיסות שבועיות בקו סיאול - תל אביב. וכמו כן, מפעילה טיסות מטען ייעודיות לתל אביב. רוב התיירות בין המדינות מבוצעת בקבוצות טיולים ומקצתם תיירים עצמאיים.
קשרים ביטחוניים

הסיוע האמריקאי הביטחוני המשותף לשתי המדינות, ויחסי העוינות שיש לשתי המדינות עם שכנותיהן שמציבות להן איומים אסטרטגיים מביאות לשיתוף ביטחוני רב בין שתי המדינות.
בשנת 2011, משלחת פרלמנטרית דרום קוריאנית בת 11 חברים נפגשה עם נשיא מדינת ישראל שמעון פרס במלון המלך דוד בירושלים, במטרה להרחיב את שיתוף הפעולה בין שתי המדינות בנושאי ביטחון ושלום.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 ישראל מכרה ציוד צבאי מסוגים שונים לקוריאה הדרומית, לרבות מזל"טים. במהלך חודש ינואר 2012, ממשלת קוריאה הדרומית הציעה לישראל להרחיב את שיתוף הפעולה התעשייתי בין שתי המדינות, בניסיון להבטיח את הבחירה הישראלית במטוס הקוריאני "נשר הזהב", מתוצרת התעשייה האווירית הקוריאנית, כמטוס האימון החדש של חיל האוויר הישראלי. במסגרת השיחות, מנכ"ל משרד ביטחון אודי שני טס לקוריאה הדרומית לשם דיונים על ההסכם המוצע. לפי דיווחים, שוויה של העסקה היה עתיד להסתכם בסכום של מעל למיליארד דולר. עם זאת, לבסוף הוחלט לבחור במטוס מתוצרת איטליה כמטוס האימונים הבא של חיל האוויר, החלטה אשר צפויה לפגוע במידה מסוימת בקשרים המסחריים והביטחוניים בין שתי המדינות.
קוריאה הדרומית הביעה עניין ברכישת מערכת כיפת ברזל הישראלית להגנה מפני טילים. ב-15 באוגוסט 2014, חזרה על הבעת עניינה.
באוקטובר 2017 דווח על הקמת מיזם ישראלי-קוריאני משותף בשם "Korea Aviation Technologies" לפיתוח דור חדש של מל"טים.
ראו גם

יהדות קוריאה הדרומית
יחסי ישראל–קוריאה הצפונית
שגרירות ישראל בסיאול
שגרירות קוריאה הדרומית בישראל
לקריאה נוספת

משה יגר, ראשיתו של שירות החוץ 1948–1967, הוצאת כרמל, 2021, עמ' 198–199.
יובל ירון

| --- | --- |

יובל ירון, 2008
 לידה:  3 בינואר 1958 (בן 66) פתח תקווה
 ענף מדעי:  גנטיקה רפואית
 מקום מגורים:  ישראל ישראל
 מקום לימודים:  אוניברסיטת תל אביב
 מוסדות:  המרכז הרפואי תל אביב ע"ש סוראסקי  הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב 
 prof-yaron.co.il
 
יובל ירון (נולד ב-3 בינואר 1958) הוא רופא נשים וגנטיקאי, מנהל היחידה לאבחון גנטי טרום לידתי במרכז הרפואי תל אביב על שם סוראסקי ופרופסור מן המניין בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב.
ביוגרפיה

יובל ירון נולד וגדל בפתח תקווה. חניך תנועת הנוער "מחנות העולים" ובוגר בית הספר התיכון ע"ש ברנר. אביו, צבי ירון, הוא פרופ' לזואולוגיה באוניברסיטת תל אביב; אמו, רחל ירון, היא אחות במקצועה.
יובל ירון בוגר הפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב, בה למד בשנים 1981–1988. עשה סטאז' בבית החולים אסף הרופא בצריפין. המשיך והשתלם במיילדות וגינקולוגיה במסגרת לימודי המשך באוניברסיטת תל אביב, עד 1992.
התמחה ברפואת נשים בבית החולים ליולדות ע"ש סרלין, הקריה, תל אביב (1989–1995). במהלך ההתמחות עשה רוטציה ביחידה לאולטרסאונד במיילדות וגינקולוגיה, מרכז רפואי ”שיבא”, תל השומר ב-1992, וכן התמחה ברוטציה ביחידה להפריה חוץ גופית, בית חולים ליולדות ע"ש סרלין, הקריה, תל אביב, ב-1993.
עם סיום התמחותו ברפואת נשים נסע לארצות הברית שם התמחה בגנטיקה רפואית הן באוניברסיטת ויין סטייט (Wayne State) במישיגן, ארצות הברית (1997-1995) והן במכון הגנטי של המרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי (1995, 1997–1998).
ב-1998 התמנה למנהל היחידה לאבחון גנטי טרום לידתי, המכון הגנטי, במרכז הרפואי ת"א ע"ש סוראסקי, ומשמש בתפקיד זה עד היום.
במקביל מנהל מרפאה פרטית במגדל מרכז ויצמן וכן עובד גם בבי"ח אסותא תל אביב ובהרצליה מדיקל סנטר.
התמנה למרצה בחוג למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1995 וב-2005 התמנה לפרופסור חבר.
כתב מעל כ-120 מאמרים בעיתונות הבינלאומית והציג כ-150 עבודות מחקר בכנסים בינלאומיים[דרוש מקור].
יובל ירון נשוי לבמאית התיאטרון ריבי פלדמסר-ירון ולהם שני ילדים.
מחקריו

פרופ' יובל ירון ערך מחקרים קליניים בנושאים הקשורים בהפריה חוץ גופית, תרומת ביציות, מיילדות ואבחון טרום לידתי.
ערך מחקר בסיסי במכון ויצמן במהלך ההתמחות בנושא ביטוי של החלבון p53 בשחלה. ביצע מחקר בסיסי ב-"Mott Research Center" באוניברסיטת ויין סטייט בנושא ביטוי הגן Lysyl oxidase בהדבקויות אגניות וכן בחקר ה-Matrix-associated regions בגרעין תא הזרע.
ערך מחקרים רבים בתחום "סקר שליש ראשון" לגילוי ליקויים כרומוזומים בעובר כבר בשלב מוקדם.
פיתח ויישם אבחון גנטי טרום השרשה (Preimplantation Genetic Diagnosis - (PGD במרכז הרפואי תל אביב במסגרת היחידה להפריה חוץ גופית בבי"ח ליס. בטכניקה זו מסייעים לזוגות הנמצאים בסיכון ללידת צאצאים חולים במחלה גנטית על ידי אבחון גנטי של עוברים שהושגו בהפריה חוץ גופית, והחזרה לרחם רק של עוברים שאובחנו כבריאים. ערך מחקר בסיסי בתחום פריון, מיילדות וגנטיקה תוך שימוש בטכניקות חדישות של ביולוגיה המולקולרית כגון DNA microarray.
בעלת גבל

| --- | --- |

התבליט שעל ראש מצבת יחומלך, משמאל בעלת גבל ישובה
 שמות נוספים:  bēltu ša gubla (אכדית)
 אלים מקבילים:  עשתרת, חתחור ועוד
בעלת גבל (בפיניקית: 𐤁𐤏𐤋𐤕 𐤂𐤁𐤋) היא אלה פיניקית מקומית לעיר גבל.
חוקרים רבים רואים בשם "בעלת גבל" שם עצם כללי, ועל כן מנסים לזהותו ככינוי לאלה מוכרת אחרת, אך ניתן לראות את שמה גם כשם עצם פרטי וכך לזהותה כאלה בפני עצמה, והדבר מסביר את זיהוייה השונים בתקופות שונות.
תקופת הברונזה

מקדש בעלת גבל (אנ') מגלה כבר מתקופת הממלכה המצרית הקדומה (אנ') או תקופת הברונזה הקדומה קרבה בין גבל ומצרים בעיצוב, הקישוט והפולחן, וחלק מאביזרי הפולחן בו נשלחו לגבל ממצרים.
בתקופת הברונזה הייתה ידועה במצרים חתחור, לראשונה בכתבי ארונת הקבורה, כ־nbt kbn (גבירת גבל), שם המקביל ל"בעלת גבל". גם בגבל נמצאו כתובות לחתחור, בחלקן היא מכונה בעלת דנדרה (אנ') ובחלקן בעלת גבל. ייתכן שהיחסים המסחריים בין מצרים וגבל התחזקו והובטחו בעזרת חסות האלה המשותפת. בתקופת השושלת ה־12 (אנ') המצרית (1991–1786 לפנה"ס) כאשר גבל הייתה נתונה להשפעה מצרית חזקה, תוארה בעלת גבל לעיתים קרובות בשיער ולבוש מצרי.[דרוש מקור]
במכתבי אחתאתן (אל־עמארנה), מלכי גבל מברכים בשמה את הנמען מלך מצרים. באותם מכתבים שמה תורגם לאכדית, ולא תועתק כשם פיניקי לאלפבית אכדי, דבר המראה על הכרה בערך הסמנטי של השם.
תקופת הברזל

בעלת גבל מופיעה בחלק מכתובות מלכי גבל משושלת אחירם (סביבות המאות ה־10–9 לפנה"ס).
הדגשה של איזיס על פסל של פרעה אוסרכון השני שנמצא בגבל, שכנראה הוקדש לאיזיס במקדש בעלת גבל, יוצרת זיהוי אפשרי של בעלת גבל עם איזיס; הזיהוי מתחזק לאור קשרי איזיס וגבל לפי כרך 5 ("אודות איזיס ואוסיריס") במוראליה של פלוטרכוס.
בעלת גבל מתוארת רבות כוריאציה מקומית של האלה הכלל־כנענית עשתרת, שהפכה מרכזית בערי חוף כנען במאה ה־7 לפנה"ס והייתה אלת העיר בצור ובצידון. בכתובת דו־לשונית פיניקית־יוונית על פסלון כס (שמוצאו לא ידוע בוודאות) מהמאה ה־4 לפנה"ס נכתב ”ΑΣΤΑΡΤΗ ΘΕΑ ΜΕΓΙΣΤΗ / לבעלת גבל”, כלומר "עשתרת האלה האדירה" ביוונית מקבילה לבעלת גבל בפיניקית. שתי כתובות קצרות נוספות ממוצא לא ידוע בוודאות מזכירות את "עשתרת רבת גבל" (צורה אחרת למילה "בעלת", שמשמעה גם כן "גבירה").
לבעלת גבל מוקדשת מצבת יחומלך (אמצע המאה ה־5 לפנה"ס). כתובת ארון בתנועם מתעדת שאביו של עזבעל מלך גבל היה "כהן בעלת".
הופעות היסטוריוגרפיות בתקופה הרומית

פילון מגבל כתב שקרונוס (הוא אל) נתן את גבל לאחותה של עשתרת, Βααλτις ("בעלת" עם סיומת ־ִיס יוונית), המזוהה עם דיון (אנ').
בספרו "אודות האלה הסורית" (אנ') מספר לוקיאנוס משמשתה מספר שראה בגבל (ביוונית "ביבלוס") מקדש ל־Ἀφροδίτη Βυβλίη (אפרודיטה הגבלית), שפולחנה קשור לאדוניס (או לפי חלק מהגבלים, לאוסיר).
לקריאה נוספת

מבוא לארכאולוגיה של ארץ ישראל בתקופת המקרא, יחידה 10, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, עמוד 28
הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג'

הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג' (באנגלית: Princess Mary Adelaide of Cambridge, שמה המלא: מרי אדלייד וילהמינה אליזבת; ‏ 27 בנובמבר 1833 – 27 באוקטובר 1897) הייתה בת למשפחת המלוכה הבריטית, נכדתו של ג'ורג' השלישי וסבתא-רבתא של המלכה אליזבת השנייה. בזכות נישואיה היא נשאה את התואר "דוכסית טק".
מרי אדלייד תיזכר כאמה של המלכה מרי, בת זוגו של המלך ג'ורג' החמישי. היא הייתה אחת מבני משפחת המלוכה הראשונים שנתנו חסות למגוון רחב של מפעלי צדקה.
ראשית חייה

מרי אדלייד נולדה בהנובר לאביה, הנסיך אדולפוס, דוכס קיימברידג', הצעיר ביותר מבין הבנים שהגיעו לבגרות של המלך ג'ורג' השלישי ושל שארלוט ממקלנבורג-שטרליץ. אמה הייתה אוגוסטה, נסיכת הסן-קאסל, בתו של הנסיך פרידריך, נסיך הסן-קאסל.
מרי אדלייד הוטבלה ב-27 בנובמבר 1834 בבית קיימברידג' שבהנובר. דודתה מצד אביה, הנסיכה אליזבת, נסיכת הממלכה המאוחדת, הייתה סנדקיתה היחידה שנכחה בטקס ההטבלה. שאר סנדקיה וסנדקיותיה, שיוצגו ככל הנראה על ידי מיופי כוח, היו המלך ויליאם הרביעי ורעייתו המלכה אדלייד (דודה מצד אביה ורעייתו), הנסיכה מרי, דוכסית גלוסטר ואדינבורו (דודתה מצד אביה), מריה, נסיכת הסן-קאסל (דודתה מצד אמה) והנסיכה פרידריך מאנהלט (בת דודתה).
מרי אדלייד בילתה את שנותיה הראשונות בהנובר, שם אביה כיהן כמשנה למלך בשמו של דודה ג'ורג' הרביעי ואחריו ויליאם הרביעי.
ב-1837, לאחר מות דודה, ויליאם הרביעי, עלתה לכס המלוכה בבריטניה, בת דודתה, הנסיכה ויקטוריה מקנט כמלכה ויקטוריה. על פי החוק הסאלי נמנע מהמלכה ויקטוריה לרשת את כתר ממלכת הנובר, ותחת זאת הועבר הכתר לנסיך ארנסט אוגוסטוס, דוכס קמברלנד. לפיכך, הגיעה לקיצה האוניה הפרסונלית בין בריטניה והנובר, שהתקיימה מעל מאה שנה ושבמסגרתה המונרך של ממלכת הנובר התגורר באנגליה כמלך בריטניה ובאמצעות משנה למלך שמשל בשמו, מלך בהנובר. הדוכס מקמברלנד עבר להנובר ואביה של מרי אדלייד לא היה כבר נחוץ שם והוא שב עם משפחתו ללונדון וקבע את משכנו בארמון קנזינגטון.
נישואין

בגיל 30 הייתה מרי אדלייד עדיין רווקה. ממדי גופה הגדולים (שהקנו לה את הכינוי "מרי השמנה" - Fat Mary) והעובדה שלא הייתה לה הכנסה כספית, היו הגורמים לרווקותה, בנוסף לגילה המתקדם. עם זאת, מעמדה המלכותי מנע ממנה להינשא לאדם ללא ייחוס מלכותי. בת דודתה, המלכה ויקטוריה, ריחמה עליה וניסתה להסדיר שידוך עבורה.
בסופו של דבר, נמצא מועמד מתאים בממלכת וירטמברג, הנסיך פרנסיס מטק. הנסיך היה בדירוג נמוך ממרי אדלייד. הוא היה צאצא לנישואים מורגנטיים ולא היו לו זכויות ירושה לכתר וירטמברג, אך היה לו תואר נסיך ובעורקיו זרם דם מלכותי. ללא כל אפשרות אחרת, הסכימה מרי אדלייד להינשא לו. ב-12 ביוני 1866 נישאו מרי אדלייד ופרנסיס בכנסיית סנט אן שבקיו, מחוז סארי.
הדוכס והדוכסית מטק העדיפו להתגורר בלונדון ולא מחוץ לבריטניה, בעיקר בשל העובדה שמרי קיבלה קצבה ממשלתית שנתית של 5,000 ליש"ט ועקב העובדה שהיא לקחה על עצמה תפקידים מלכותיים. אמה, הדוכסית מקיימברידג', שילמה לה גם סכום משלים. בקשתה מהמלכה ויקטוריה להכנסה נוספת נענתה בשלילה, אך המלכה העבירה לרשותם דירות בארמון קנזינגטון ובווייט לודג' בפארק ריצ'מונד כמעון כפרי.
מרי אדלייד ביקשה שלבעלה יוענק תואר "הוד מעלתו המלכותית" (Royal Highness), אך המלכה סירבה לכך ותחת זאת העניקה לפרנסיס את התואר "הוד מעלתו" (Highness) לרגל חגיגות יובל הזהב שלה.
למרי אדלייד ופרנסיס נולדו בת אחת ושלושה בנים:
מרי (1953-1867), נישאה לג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת.
אדולפוס (1927-1868), לימים דוכס טק ומרקיז קיימברידג'.
פרנסיס (1910-1870).
אלכסנדר (1957-1874), לימים רוזן אתלון.
חייה מעבר לים

למרות הכנסתם הצנועה של מרי אדלייד ופרנסיס, היה לה טעם יקר והיא חיה חיים ראוותניים, היא צרכה מאכלים יקרי המציאות, רכשה בגדים יקרים ויצאה לחופשות מעבר לים. עד מהרה תפחו חובותיה ובני הזוג נאלצו להימלט מבריטניה ב-1883 כדי להתחמק מנושיהם. הם נסעו לפירנצה וכן התארחו אצל קרובי משפחתם באוסטריה ובגרמניה. בתחילה הם נסעו תחת השמות הרוזן והרוזנת פון הוהנשטיין. יחד עם זאת, מרי העדיפה לנסוע תחת תוארה המלכותי שהעניק לה תשומת לב ושירות טוב יותר באופן משמעותי.
שנותיה האחרונות

בני הזוג טק שבו מגלותם הכפויה ב-1885 והמשיכו לחיות בארמון קנזינגטון ובוויט לודג'. מרי אדלייד החלה להקדיש את חייה לפעילות צדקה ושמשה כפטרונית של מפעלי צדקה שונים לילדים.
ב-1891, פעלה מרי אדלייד בלהיטות למען נישואיה של בתה, הנסיכה ויקטוריה מרי מטק (שכונתה בחוג המשפחה "מאי") עם אחד מבניו של נסיך ויילס, לימים המלך אדוארד השביעי. באותה תקופה, חיפשה המלכה ויקטוריה כלה ילידת בריטניה עם ייחוס מלכותי עבור נכדה, המלך לעתיד, ובתה של מרי אדלייד התאימה לקריטריונים אלו. לאחר אישורה של המלכה, התארסה הנסיכה ויקטוריה מרי עם הנסיך אלברט ויקטור, דוכס קלרנס ואייבונדייל, שהיה אז השני בסדר הירושה לכתר הבריטי. מותו של הדוכס, שישה חודשים מאוחר יותר, היה מכה אכזרית. יחד עם זאת, המלכה ויקטוריה חיבבה את הנסיכה מרי ושכנעה את אחיו של הדוכס המנוח והבא בתור בסדר הירושה, הנסיך ג'ורג', דוכס יורק, לשאת את מרי לאישה. השניים נישאו ב-6 ביולי 1893 בקפלת ארמון סנט ג'יימס.
מרי אדלייד לא זכתה מעולם לראות את בתה מוכתרת כמלכה. היא מתה ב-27 באוקטובר 1897 בוויט לודג', בעקבות סיבוכים של ניתוח חירום שעברה. היא נטמנה בקמרון המלכותי בקפלת סנט ג'ורג' שבטירת וינדזור.
תאריה

27 בנובמבר 1833 – 12 ביוני 1866: הוד מעלתה מלכותית הנסיכה מרי אדלייד מקיימברידג'.
12 ביוני 1866 – 16 בדצמבר 1871: הוד מעלתה המלכותית הנסיכה פרנסיס מטק.
16 בדצמבר 1871 – 27 באוקטובר 1897: הוד מעלתה המלכותית, הדוכסית מטק.
כנכדה בקו זכרי של מלך הנובר, היא גם נשאה את התארים: נסיכת הנובר ודוכסית בראונשווייג ולינבורג.
הערות שוליים

1 2 3  "The other Princess of Cambridge". Hello!. 11 July 2013. Retrieved 20 July 2013.
↑  Yvonne's Royalty Home Page: Royal Christenings
1 2 3 4  "Queen Mary. Devotion to duty". The Sydnay Morning Herald. 21 January 1936. Retrieved 21 July 2013.
↑  "Mary of Teck". English Monarchs. Retrieved 20 July 2013.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007277839805171  PLWABN: 9810625428805606  BnF: cb162445115 (data)  GND: 1092226036  ICCU: LO1V154797  ISNI: 0000 0000 2346 7050  LCCN: n84050914  NTA: 136554660  VIAF: 316447694   WorldCat (עם VIAF): 316447694
דלילה חתואל

דלילה (חיה) חתואל (נולדה ב-15 בנובמבר 1980) היא סייפת ישראלית המתחרה בענף הרומח, אשר ייצגה את ישראל באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
ביוגרפיה

חתואל נולדה וגדלה בעכו למשפחה בעלת הישגים רבים בתחום הסיף. בין בני משפחתה שזכו להצלחה בתחום זה לידיה חטואל (דודתה). היא מתאמנת מגיל שש במועדון הסיף של הפועל עכו בהדרכת אביה, חיים חטואל שייצג את ישראל במשחקים האולימפיים כמאמן 7 פעמים. (בעשור השני של המאה ה-21, "המרכז האולימפי לסיוף עכו").
חתואל הגיעה ליכולת שיא בשנים 2008-2007. ביולי 2008 ניצחה באליפות אירופה את האלופה האולימפית ואלופת העולם האיטלקייה ולנטינה וצאלי, באותה העת בעלת ארבע מדליות זהב אולימפיות (2 מדליות זהב אישיות) ותשע מדליות זהב באליפויות עולם (5 מדליות זהב אישיות). עם זאת, באותו קרב נפצעה חתואל ובשל כך נאלצה לפרוש מן התחרות כבר במהלך הקרב הבא.
ביוגרפיה > אולימפיאדת בייג'ינג

בתחרות הנשים בענף הרומח נערכה ב-11 באוגוסט, ועל פי הגרלה נקבע כי הקרב הראשון של חתואל ייערך מול ויקטוריה ניקישינה מרוסיה. הקרב החל עם יתרון 0–1 לחתואל. בתוך זמן קצר סובבה את הברך והקרב נעצר לשם מתן טיפול. בתום השליש הראשון הייתה התוצאה 2:2. בתום השליש השני הובילה ניקישינה 6:4. 20 שניות לסיום השליש השלישי השוותה חתואל את התוצאה ל-9:9, אולם הפסידה בהארכה 10:9 והודחה מן המשחקים האולימפיים.
לדבריה בקרב הספציפי הפסידה בגלל המתח בשנייה האחרונה ולא מחמת הפציעה.
ביוגרפיה > תחרויות לאחר האולימפיאדה

באליפות אירופה שהתקיימה בחודש יולי 2009 בבולגריה, הודחה חתואל כבר בסיבוב השני, והתאכזבה מההפסד ועל יחס איגוד הסייף הישראלי כלפיה, שלדבריה לא נתן תמיכה כספית עבור הכנה מספקת לאליפות. בחודש ספטמבר השתתפה חתואל באליפות העולם בטורקיה והגיעה למקום ה-18.
בשנת 2011 עברה חתואל ניתוח לטיפול בפציעה שעברה לפני האולימפיאדה בבייג'ינג.
בשנת 2015 ייצגה את ישראל במשחקים האירופיים שהתקיימו בבאקו והפסידה בשמינית הגמר.