stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אייל וייזר
אודות מחזותיו > ותו לא – קברט פוליטי סאטירי בהתהוות

האירוע "ותו לא" עסק בקשר הסימביוטי שבין זהות ישראלית לטראומה. האירוע הציג שבע דמויות שונות במונולוגים נוקבים שהתעסקו בהתאהבות סאדיסטית בכאב; ביניהם תיעוד של ניצולי ה-11 בספטמבר שחשפו אישיות נקרופילית הנמשכת לנרקב ולמתפורר, מנחת סדנת מודעות שמבקשת למצוא את הערבי שבתוכה, קריינית חדשות שמגיעה לסיפוק מיני מקריאת אייטמים חדשותיים, בחור שמייחל למצוא משמעות בשואה ונכה צה"ל שמשווה בין טראומה של ילדה מוטרדת מינית ללחימה בתעלות. ההצגה רצה בתיאטרון תמונע במשך שנתיים, הוזמנה להציג בתיאטרון הפולקסבינה בברלין והוכרזה כהצגת הפרינג' של השנה על פי עיתון הארץ. באירוע שיחקו לאורך השנים איילת רובינסון/אפרת ארנון, נדב בושם/גל ברזילאי ואמיר יצחקוב.
אודות מחזותיו > שופרא – מושב דור הבלבלה

ההצגה "שופרא" מתרחשת בין כתליה של סדנת מודעות עצמית שמקבצת אליה למפגש הזוי ארבע דמויות. המחזה עוסק במשבר זהות שנובע מגודש אפשרויות וריבוי משמעות, מצב שתוצר הלוואי שלו הוא בדידות וחסך באינטימיות. ההצגה רצה משנת 2007 ועד היום (אפריל 2012) בתיאטרון תמונע. ההצגה בוימה בידי אלון כהן ושחקו בה לאורך השנים יובל אברמוביץ'/טל קלאי/אורי ליזרוביץ', אפרת ארנון/הילה די-קסטרו, נתלי פיינשטיין ואיציק גולן. ההצגה הוכתרה כהצגת השנה על פי טיים אאוט תל אביב לשנת 2007, הופיעה בתיאטרון בית ליסין, בתיאטרון המעבדה בירושלים, פסטיבל פרינג' ניו יורק ופסטיבל פרינג' פילדלפיה. ההצגה הייתה מועמדת לפרס הבימוי וכתיבת מחזה בטקס פרסי היצירה העצמאית לשנת 2007.
אודות מחזותיו > איכה? – מעשיות ישראליות

ההפקה "איכה?" הופקה כהפקת האנסמבל של תיאטרון תמונע בשנת 2008, המחזה היה אירוע מוזיקלי פרגמנטלי שקיבץ 12 קטעים קצרים שעסקו כל אחד בתחלואה אחרת שמאפיינת את החברה הישראלית, כולם התנקזו לשאלה מרכזית אחת – "איכה?" המכוונת כלפי המבוגר האחראי, המצפון, האלוהים. 
המחזה עסק בפער ובמתח שבין עולם המבוגרים לעולם הילדים. 
ההצגה רצה בתיאטרון תמונע כשנתיים. את המוזיקה לאירוע כתב טל בלכרוביץ', ושחקו בה לאורך השנים עירית אפרת ארנון/הילה דיקסטרו, עירית נתן בנדק, מולי שולמן, אברהם הורוביץ ומיכל ויינברג.
אודות מחזותיו > הוקי פוקי – קטסטרופה נפשית משוללת אמונה

"הוקי פוקי" הוא מחזה נרטיבי שבמרכזו שבע דמויות המבקשות להתנתק מזהותן ומהתפקידים החברתיים הכפויים שהוטלו עליהם. בין הדמויות: מחזאי המבקש לזקק אל הבמה קטסטרופה נפשית משוללת אמונה כדי להצדיק את הכתרתו כממשיכו של חנוך לוין, אשתו המבקשת לקחת חלק במחזה שנרקם ושחקנית ערביה שמבקשת להיות משהו שהוא מעבר לייצוג של האומה הפלסטינית וסבלה, נכה על כסא גלגלים, יוצאת לדייטים סדרתית, אחותה ליצנית שמגלה ששמה המקצועי נגנב ופסיכולוגית שמקיימת רומן סודי עם היטלר. המחזה רץ שנתיים בתיאטרון תמונע וכמו כן הציג במרכז לתיאטרון עכו ובמעבדה בירושלים ושחקו בו: ענת גת דגן, אביטל אדר, גלעד פרידמן, יונתן בר-אור, נעמי גולדשטיין, דריה אברהם ויפעת ישראל. המחזה הציג בתיאטרון טריסטן בייטס בלונדון כחלק מפרויקט חשיפת מחזאים צעירים. השחקנית אביטל אדר הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה בטקס פרסי היצירה העצמאית.
אודות מחזותיו > מיין ג'רוזלם – המופע של סבינה סאובר

פרויקט שבסיסו עומדת זהות בדויה של צלמת ואמנית קונספטואלית גרמניה בשם סבינה סאובר, במסע המקצועי והאישי שלה ממזרח ברלין למזרח ירושלים. המחזה נוצר בשיתוף עם הצלם והאמן רמי מימון, ושחקה בו השחקנית מיכל ויינברג. את התפאורה עיצב המעצב התעשייתי ינון פרס. ההצגה רצה מ-2011 בתיאטרון תמונע והציגה בתיאטרון רוקסי (בזל) במסגרת פסטיבל נופי תרבות שווייצריה ישראל.
המופע הוביל במספר המועמדויות לפרסי היצירה העצמאית לשנת 2012, עם שש מועמדויות: פרס הצגת השנה, פרס הבימוי, פרס המחזה (שני האחרונים לווייזר), פרס הביצוע (למיכל ויינברג), פרס עיצוב תפאורה (לינון פרס) ופרס שפת במה.
וזכה בשני פרסים: פרס הצגת השנה ופרס במאי השנה לאייל וייזר.

באפריל 2013 השתתף בפסטיבל Radikal jung – Münchner Volkstheater. במינכן וזכה בו בפרס המבקרים.
במאי 2013 השתתפה הציגה בתיאטרון הלאומי של קפריסין בניקוסיה.
אודות מחזותיו > זו היא הארץ – סלון דחויי היצירה הציונית

שיתוף פעולה בין אייל וייזר לרמי מימון וינון פרס, איתם עבד על "מיין ג'רוזלם", אליהם מצטרפים מעצבת האופנה תמר לוית (מוסלין ברדרס) והשחקנים-היוצרים והשותפים: אפרת ארנון, נתלי פינשטין ונטע וינר (סיסטם עאלי).
"זו היא הארץ" הוא פסטיבל פיקטיבי המבקש להוות תגובה לפרס הציונות, פרי יוזמתה של שרת התרבות מאוקטובר אשתקד. תוכנית ב' של הפסטיבל כוללת את עבודותיהם של שלושת האמנים הבדויים:
מעצבת האופנה גלי סודנסקי (המגולמת על ידי השחקנית והיוצרת השותפה, אפרת ארנון), שמציגה חלק מקולקציית "חמשת המ"מים", פרויקט הגמר שהגישה בסיום לימודיה בשנקר ושנבע מהגילוי שאביה היה בעברו סוכן מוסד.
איילה אופפר (המגולמת על ידי השחקנית והיוצרת השותפה, נתלי פינשטין): יוצרת קולנוע ניסיוני שחושפת את תהליכי העבודה על הפרויקט "המציגה הינה חולה", סרט דוקומנטרי שבו היא עוקבת אחרי שכנתה ניצולת השואה.
ורגב הוברמן (המגולם על ידי השחקן והיוצר השותף, נטע וינר): מוזיקאי ואיש סאונד מההתנחלות אפרתה בעבודתו "עץ השיטה" שבה הוא מבקש לחקור את אילן היוחסין המשפחתי והקשר שלו אל צבא ההגנה לישראל.
ההצגה זכתה בטגוריית שפת הבמה בטקס פרסי היצירה העצמאית לשנת 2013 ונטע וינר היה מועמד לפרס השחקן הראשי. באפריל 2013 השתתפה ההצגה בפסטיבל Radikal jung – Münchner Volkstheater. במינכן וזכתה בו בפרס המאסטר קלאס.
באפריל 2014 הציגה ההצגה ב-Vienna Volkstheater במסגרת פסטיבל "Die Besten aus dem Osten".
כתיבה ובימוי לתיאטרון

| הצגה | תיאטרון/חברת הפקות | מחזאי | במאי | שנים | פסטיבלים ותארים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| ניסטגמוס | Münchner Volkstheater | אייל וייזר | אייל וייזר | 2014 |  |
| זו היא הארץ – סלון דחויי היצירה הציונית/תוכנית ב' | תיאטרון תמונע | אייל וייזר | אייל וייזר | 2012 | ההצגה הייתה מועמדת לפרס קיפוד הזהב לשנת 2013 בקטגוריית שפת במה ונטע וינר מועמד לפרס השחקן הראשי., מתוכם זכתה בפרס שפת במה. פרס מאסטר קלאס בפסטיבל Radikal jung – Münchner Volkstheater במינכן באפריל 2014. |
| מיין ג'רוזלם – המופע של סבינה סאובר | תיאטרון תמונע | אייל וייזר | אייל וייזר | 2011–2012 | פסטיבל נופי תרבות שווייצריה/ישראל (Theater Roxy - Basel), פרויקט חשיפה בינלאומית. שש מועמדויות לקיפוד הזהב 2012: פרס הצגת השנה, פרס הבימוי, פרס המחזה (שני האחרונים לווייזר), פרס הביצוע (למיכל ויינברג), פרס עיצוב תפאורה (לינון פרס) ופרס שפת במה. זכה בשני פרסים: פרס הצגת השנה ופרס במאי השנה לאייל וייזר. פרס המבקרים בפסטיבל Radikal jung – Münchner Volkstheater במינכן באפריל 2013. |
| הוקי פוקי – קטסטרופה נפשית משוללת אמונה | מנוע חיפוש | אייל וייזר | אייל וייזר | 2010–2012 | המרכז לתיאטרון עכו, המעבדה (ירושלים), (Tristan Bates Theater – London). |
| איכה? – מעשיות ישראליות | תיאטרון תמונע | אייל וייזר | אייל וייזר | שנת הפקה: 2008 | פרויקט חשיפה בינלאומית. |
| שופרא – מושב דור הבלבלה | תיאטרון תמונע | אייל וייזר | אלון כהן | 2007–2012 | תיאטרון חיפה, הסטודיו – חיפה, בית ציוני אמריקה, המעבדה (ירושלים), פרויקט חשיפה בינלאומית, פסטיבל פרינג' ניו יורק (IATI Theater), פסטיבל "לייב ארט" פילדלפיה (Media Bureau Theater). הצגת הפרינג' הטובה ביותר לשנת 2007 על פי בחירת טיים אאוט תל אביב ובין עשרת נבחרי השנה בתיאטרון לשנת 2008 על פי אתר נענע10. |
| ותו לא – קברט פוליטי סאטירי בהתהוות | תיאטרון צוותא | אייל וייזר | אייל וייזר | 2005–2007 | בית ציוני אמריקה, תיאטרון גבעתיים, במת אתגר, המרכז לתיאטרון עכו, המעבדה (ירושלים), תיאטרון תמונע, תיאטרון פולקסבינה (ברלין). (בין חמשת מופעי הפרינג' הטובים ביותר לשנת 2006 על פי עכבר העיר ובין עשרת נבחרי השנה בתיאטרון לשנת 2005 על פי עיתון מעריב). |
| קרן אור | פסטיבל Smallבמה 2 – אוניברסיטת תל אביב | אייל וייזר | אייל וייזר | 2003 |  |
הערות שוליים

↑  עידו בלאס, פרסי רוזנבלום לאומנויות הבימה, באתר הארץ, 17 ביולי 2012
↑  חוברת פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה ע"ש חנה וגוטליב רוזנבלום, פרסי תל אביב-יפו תשע"ג 2012, עמ' 15.
↑  מרב יודילוביץ', "מיין ג'רוזלם" מובילה במועמדויות לקיפוד הזהב, באתר ynet, 26 באוגוסט 2012
↑  "מיין ג'רוזלם" היא הזוכה הגדולה בטקס קיפוד הזהב, באתר עכבר העיר, 2 בנובמבר 2012
סער 3

| --- | --- |
סער 3 בחימוש חלקי
סער 3 בחימוש חלקי
 תיאור כללי
 סוג אונייה:  ספינת טילים
 צי:  חיל הים הישראליחיל הים הישראלי
 דגל הצי:  
 סדרה:  סער 3
 סדרה קודמת:  סער 2
 סדרה עוקבת:  סער 4
 אוניות בסדרה:  אח"י סער, אח"י סופה, אח"י געש, אח"י חרב, אח"י חנית, ואח"י חץ
 ציוני דרך עיקריים
 מספנה:  קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי
 תחילת הבנייה:  1965
 תקופת הפעילות:  1969–1988 (כ־19 שנים)
 מידות
 אורך:  45 מטרים
 אמצעי לחימה
 חימוש:  6 × משגרים מצטודדים גבריאל נגד ספינות  1 × תותח אוטו מלרה 76 מ"מ  2 × מקלעים כבדים M2 בראונינג  פצצות עומק
סער 3, שנות ה-80
סער 3 היא סדרה של שש ספינות טילים שנבנו בצרפת במספנת קונסטרוקסיון מקאניק דה נורמאנדי בשרבור. הסדרה מבוססת על ספינות התקיפה "יגואר" של הצי הגרמני. הספינה הראשונה מדגם זה היא אח"י סער, יצאה לדרכה מצרפת לישראל לפני שהטילה צרפת אמברגו על ישראל.
בעקבות מלחמת ששת הימים בשנת 1967 הטיל נשיא צרפת, שארל דה גול, באישור ממשלת צרפת, אמברגו כללי על יצוא נשק לישראל. האמברגו כלל את אספקת חמש הספינות שנותרו במספנות בצרפת. חמש הספינות חולצו מצרפת, ב-25 בדצמבר 1969 במה שכונה ספינות שרבורג. הספינות נמלטו לישראל בהפלגה מנמל שרבור לנמל חיפה, בניגוד להחלטות ממשלת צרפת. המבצע קיבל את השם מבצע נועה.
דגם סער 3 נוצר כאשר הובן הצורך בתותח אוטומטי בקליבר גדול יותר מתותח 40 מ"מ שהותקן בדגמים הקודמים (סער 1 וסער 2). התותח נועד לשימוש בקרב השטח נגד מטרות קטנות לטילים וכן להנחתת אש מהים אל החוף. בספינות מדגם סער 3 הותקן תותח 76 מ"מ מתוצרת אוטו מלרה (Oto Melarra) איטליה.
פעילות מבצעית

טבילת האש של ספינה מדגם סער 3 הייתה בהשמדת סירת מחבלים, בליל 7 בספטמבר 1972. הסירה ועליה 5 מחבלים ביצעה מארב או הייתה בדרכה לפיגוע בישראל. השמדת הסירה בוצעה על ידי אח"י חנית בפיקודו של אלי רהב, סמוך לבסיס היציאה מדרום לצור בלבנון. הייתה זו הפעם הראשונה בה הופעל תותח אוטו מלרה 76 מ"מ בקרב בכלל, ופעם ראשונה בה הופעלה מערכת נשק זו על סמך המכ"ם בלבד. במחצית הראשונה של 1973 בוצעה פעילות נרחבת כנגד מחבלים וספינות טילים מדגם סער 3 השתתפו בה באופן פעיל. בחלק מהפעילות הוחלפו משגרי הטילים בתותח 20 מ"מ מדגם "אורליקון". במבצע אביב נעורים השתתפו סטי"לים מדגם סער 3 עם סטי"לים נוספים בהובלת כוחות פשיטה וציוד.
כל ספינות הטילים מדגם סער 3 לקחו חלק באוקטובר 1973, מלחמת יום הכיפורים. במלחמה זו התרחשו הקרבות הימיים הראשונים בהם נורו טילי ים-ים משני הצדדים. הקרב הראשון היה בסוריה, קרב לטקיה, בו תקפו חמש ספינות טילים ישראליות (ביניהן שתיים מדגם סער 3) חמש ספינות של חיל הים הסורי, ביניהן שלוש ספינות טילים. כל הספינות הסוריות טובעו, כשבצד הישראלי לא היו נפגעים. הקרב הימי הבא בין ספינות טילים היה במצרים, קרב דמייט, בו תקפו שש ספינות טילים ישראליות (מהן שתיים מדגם סער 3) ארבע ספינות טילים מצריות. שלוש מהספינות המצריות הוטבעו ואחת נמלטה. גם בקרב זה לא היו נפגעים בצד הישראלי.
גם במלחמת שלום הגליל ובין המלחמות עסקו ספינות טילים מדגם סער 3 בפעילות רבה בהגנת החוף. ספינות סער 3 הוחלפו בהדרגה על ידי ספינות טילים גדולות יותר.
בשנים 1985–1991 הוצאו מהשירות ספינות הטילים מדגם סער 3. חלקן טובעו באימון מטווח טילים, חלקן שוקעו בים התיכון ובים סוף כדי לשמש אתרי צלילה. שתי ספינות – אח"י חנית ואח"י חץ - נמכרו לחיל הים של צ'ילה. אח"י סער, הספינה ששמה אומץ כשם הדגם, טובעה באימון ירי של חיל הים בשנת 1991.
ספינות בסדרה

בסדרת סער 3 נבנו שש ספינות. לפי סדר הבניה הן: אח"י סער, אח"י סופה, אח"י געש, אח"י חרב, אח"י חנית ואח"י חץ.
ראו גם

ספינות שרבורג
גל וינשטיין

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1970 (בן 55 בערך) ישראל
 לאום:  ישראלי
 תחום יצירה:  פיסול
 זרם באמנות:  אמנות עכשווית 
 www.gal-weinstein.com
 
"נהלל" (2009-2010), עץ לבוד ושטיחים, אוסף מוזיאון ישראל.
גל וינשטיין (נולד ב-1970) הוא פסל ואמן ישראלי. יצירותיו עושות שימוש ביקורתי בדימויים מההיסטוריה של החברה והתרבות הציונית בארץ ישראל ובמדינת ישראל. בשנת 2017 יצג את מדינת ישראל בתערוכת הביאנלה בוונציה. עבודותיו הוצגו במוזיאונים ובגלריות רבים בישראל ומחוצה לה.
ביוגרפיה

וינשטיין גדל בשכונת רמת חן שברמת גן וסיים את לימודיו התיכוניים בתיכון בליך.
הוא החל בלימודים אקדמיים באקדמיה לאמנות ולעיצוב בבצלאל בשנת 1993 וסיים בשנת 1997. עם סיום לימודיו לימד במכללת אורנים, בבצלאל ובשנקר. תערוכת היחיד הראשונה שלו, במסגרת "שלושה אמנים, שלוש תערוכות יחיד", הוצגה ב-1998 בסדנאות האומנים. וינשטיין זכה באותה שנה בפרס האמן הצעיר מטעם משרד החינוך והתרבות. בנוסף זכה בפרס ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמנות ב-2004 וכן בפרס קולינר ובפרס משרד המדע בשנת 2006.
ב-2017 ייצג את ישראל בביאנלה בוונציה, איטליה. בתחילת שנת 2018 קיבל וינשטיין תואר פרופסור מהמועצה להשכלה גבוהה.
וינשטיין מתגורר ויוצר בתל אביב.
תערוכות

וינשטיין הציג את עבודותיו במדינות רבות, בהן ארצות הברית, ברזיל, גרמניה, איטליה, ספרד. הוא ייצג את ישראל בביאנלה ה-25 בסאו פאולו ברזיל ובביאנלה ה-57 לאמנות בוונציה, איטליה.
תערוכות > בין תערוכות היחיד שלו

2011 – "Demonstrating Presence" ב-Kunsthaus Baselland בבזל, שווייץ
2013 – הביאנלה ה-4 לאמנות עכשווית בסלוניקי, יוון
2014 – "Solar" ב-Riccardo Crespi Gallery במילנו, איטליה
2015 – "Light holes" ב-Plutschow Gallery בציריך, שווייץ
2016 – "הילוך אחורי" בגלריה גורדון בתל אביב
השכלה

1992-1993 - המחלקה לעיצוב תפאורות בחוג לתיאטרון, אוניברסיטת תל אביב
1993-1997 - בוגר המחלקה לאמנות, בצלאל, ירושלים
הוראה

2000-2008 - אורנים, מכללה האקדמית לחינוך, קריית טבעון
2002-2008 - בצלאל, ירושלים
2008- בית הספר לאמנות רב-תחומית, שנקר
פרסים

1998 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך התרבות והספורט
1999 - פרס האמן הצעיר, משרד החינוך התרבות והספורט
2000 - מלגת אמן-מורה, משרד החינוך התרבות והספורט
2001 - מלגת קרן שרת, קרן התרבות אמריקה-ישראל
2003 - פרס הדסה ורפאל קלוטשקן, ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמן ישראלי, מוזיאון תל אביב
2004 - פרס הצטיינות, משרד התרבות
2004 - פרס ישראכרט ומוזיאון תל אביב לאמן ישראלי, מוזיאון תל אביב
2006 - פרס ביאטריס קולינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון ישראל
2006 - פרס שר המדע, משרד המדע, תרבות וספורט
אמנות במרחב הציבורי

גן הפסלים על שם אבי רן, "משחק לבן, עבודה שחורה", 2008.
שיטת עבודתו

וינשטיין משתמש בטכניקת עבודה מקורית, שכוללת הדבקת צמר פלדה על פני הציור. בכך נוצרות יצירות ריאליסטיות שנראות מרחוק כרישום מדויק של הנוף, ורק מקרוב ניתן לזהות את חומר הגלם. מלבד צמר פלדה, הוא משתמש בחומרים תעשייתיים נוספים, כמו שטיחים, דשא מלאכותי, ו-PVC.
יצירותיו

בעבודתו "עמק יזרעאל", הדביק וינשטיין שטיחים מקיר לקיר על גבי דיקטים, ויצר מרבד גדול הדומה לעמק פורה שמצולם ממבט על. רק מקרוב ניתן לזהות את חומר הגלם הפשוט שבו הוא השתמש.
סדרת עבודות של וינשטיין, שמבוססות על צילומים של הצלם פטר מרום מתוך הספר "שירת האגם הגווע" המנציח את אגם החולה לפני ייבושו, הוצגה בתערוכת יחיד שלו בביתן אייל עופר (לשעבר ביתן הלנה רובינשטיין) בתל אביב. וינשטיין עיבד את צילומיו של מרום, הגדיל אותם ועיצב אותם בעזרת הדבקת צמר פלדה.
הערות שוליים

↑  פרופ' גל וינשטיין, באתר שנקר
↑  פסלים ע"ש אבי רן בטיילת הדרומית של חיפה
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 270907  NLI: 987007304541705171  BnF: cb15506089r (data)  GND: 132905124  ISNI: 0000 0000 7878 8396  LCCN: nr2006007302  SNAC: w6jm50fq  VIAF: 90783991   WorldCat (עם VIAF): 90783991
שמואל שילה (שחקן)

| --- | --- |

תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 לידה:  1 בדצמבר 1929 לוצק, הרפובליקה הפולנית השנייה 
 פטירה:  4 באוקטובר 2011 (בגיל 81) צאלים, ישראל 
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  1951–2011 (כ־60 שנה)
 פרופיל ב-IMDb
 
שמואל (שמוליק) שילה (1 בדצמבר 1929 – 4 באוקטובר 2011) היה שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי, מייסד תיאטרון הנגב ומנהלו, זוכה פרסי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה.
ביוגרפיה

שילה נולד בלוצק שבפולין למשפחה ציונית. היה חבר בתנועת בית"ר. באוגוסט 1942, בזמן מלחמת העולם השנייה, נרצחו שני הוריו, משפחתו המורחבת ורבים מתושבי עירו. שילה ברח והוסתר חודשים ספורים על ידי משפחה פולנית. בשובו לעיר הולדתו, חבר אל אחיו והשניים נלקחו למחנה עבודה שהוקם בעיר. בדצמבר עמד המחנה בפני חיסול, ובמרד שערכו יושביו נהרג אחיו. שילה עצמו חמק אל היערות והסתתר בקרב הפרטיזנים.
בשנת 1944 שוחרר האזור על ידי הצבא האדום. שילה איתר את אחותו ויצא לאיטליה, שם שהה בבית עליית הנוער, בית שיזופולי, של "ילדי סלבינו". משם העפיל ביולי 1946 לארץ ישראל על אוניית המעפילים "כתריאל יפה". לאחר תקופת מאסר במחנות קפריסין, הצטרף במסגרת קבוצת ילדי סלבינו למשמר השרון בהדרכת ריבקה קלוץ.
במלחמת העצמאות היה חבר הפלמ"ח והשתתף בקרבות על ירושלים. בתום המלחמה נמנה בין מייסדי קיבוץ צאלים, ושימש מזכיר הקיבוץ. בשנות ה-50 החל בלימודי משחק אצל פאני לוביץ', פיטר פריי, בנימין צמח והיי קיילוס, ומאוחר יותר סיים גם לימודי תיאטרון ומשחק באוניברסיטת תל אביב, אולם במשך כ-8 שנים נמנע מלעסוק בתיאטרון, מאחר שקיבוץ צאלים היה נתון בקשיים ושילה ביקש להתמקד בעבודתו בקיבוץ.
בשנת 1967 החל שוב לעסוק בתיאטרון, כשביים בסדנת הנגב של "בימת הקיבוץ" (לימים תיאטרון הקיבוץ) את המחזה "מחכים לגודו" מאת סמואל בקט, בהשתתפות חברי קיבוצים בנגב. ההצגה זכתה להצלחה ועלתה ברחבי המדינה, ובשנת 1969 מונה כמנהל אמנותי של "בימת הקיבוץ". בואתה שנה החלה "בימת הקיבוץ" לשתף פעולה באופן מסחרי עם תיאטרון "עידן" של מאיר ינאי. שילה החל לעסוק בתיאטרון במשרה מלאה, אך במקביל המשיך להיות חבר קיבוץ צאלים ולעבוד במשק.
בשנת 1974 היה מראשוני צוות שחקני תיאטרון באר שבע, ובשנת 1983 ייסד את תיאטרון הנגב ועמד בראשו כמנכ"ל וכמנהל אמנותי, עד לשנת 1997. בתיאטרון ביים שילה הצגות רבות, ובהן "רומיאו ויוליה" ו"טוביה החולב". בקולנוע השתתף בסרטים רבים: "נועה בת 17", "לא בת 17", "סיפור אינטימי", "ילדי סטלין", "אבא שחור לבן", "המרגל הישראלי בדמשק" (כשגילם את הרב נסים נדבו הכהן), "מניו יורק באהבה", "אסקימוסים בגליל", "מלכת הכיתה", "כפפות", "לא שם זין", "להב חצוי", "הערת שוליים", "שדות ירוקים" "החולמים", "הבוגד הקטן", ו"אביב".
בשנות ה-80 ניהל את בית הספר לאומנויות הבמה של סמינר הקיבוצים.
בתוכנית הטלוויזיה לילדים "רחוב סומסום" (1983-1987) גילם את דמותו של "שמיל", ובסדרת הטלוויזיה "חטופים" מ-2010 שיחק בתפקיד יוסק'ה זך, אביו של אחד מחיילי צה"ל החוזר משהות של 17 שנים בשבי הסורי.
בשנת 2007 פרסם את ספרו "סיפור אישי?" ובו קורותיו במלחמת העולם השנייה, ובשנת 2008 נאם בשם ניצולי השואה בטקס הממלכתי של יום הזיכרון לשואה ולגבורה ב"יד ושם", שם סיפר:
ילדי סלבינו הקימו שני קיבוצים בארץ: ראש הנקרה בצפון וצאלים בנגב. שרידי השואה היכו שורשים בכל הארץ. בנו בתים, הקימו משפחות: ילדים, נכדים ונינים. עבדו קשה בחקלאות, בבניין, בתעשייה, בצה"ל. רכשו השכלה גבוהה במדע, כלכלה, חינוך, ספרות, מוזיקה, תיאטרון. אנו אוהבים את ארץ ישראל ונאמנים לה ללא סייג. השיר "אנו באנו ארצה לבנות ולהבנות בה" אינו רק שיר - זו תמצית חיינו, אמת צרופה.
בשנת 2010 ביקר עם בנו ועם צוות צילום במקומות בהם הסתתר ושרד בזמן השואה, במסגרת הסרט התיעודי "אם תישאר בחיים" שהוכן עבור ערוץ 10. הסרט הוקרן באפריל 2013. שילה, שנפטר קודם לכן, לא זכה לראותו.
ב-4 באוקטובר 2011 נפטר שילה בגיל 81, לאחר שחלה במחלת הסרטן. הותיר אחריו אישה וארבעה ילדים.
ביוגרפיה > הנצחה

הפרק העשירי בסדרה חטופים ("חלבה"), ששודר ב-10 בדצמבר 2012 הוקדש לזכרו של שילה, שגם השתתף בפרק. אולם המופעים של המועצה האזורית אשכול, שעבר שיפוץ נרחב במהלך 2012, נקרא עם פתיחתו המחודשת בנובמבר 2012 על שמו של שמואל שילה. בטקס יום השואה 2018 סיפרו את סיפורו.
סיפור הישרדותו בשואה מתואר בספרו "סיפור אישי?", בסרט התיעודי "אם תישאר בחיים" ובקצרה גם בספרים "מסע הילדים אל הארץ המובטחת" מאת אהרון מגד ו"החופש והבדידות" מאת אברהם אביאל.
פרסים והוקרה

שילה הוכתר פעמיים כשחקן השנה על ידי האקדמיה הישראלית לקולנוע וטלוויזיה והוא יקיר מועצה אזורית אשכול.
בספטמבר 1988 זכה בפרס "מנורת הכסף" על תפקידו בסרט "ילדי סטלין".
במאי 2010 הוענק לו פרס "קיפוד הזהב" על מפעל חיים, על תרומתו לתיאטרון הפרינג' בישראל.
הערות שוליים

↑   ניצול השואה שמוליק שילה מדבר לדורות הבאים, סרטון  באתר יוטיוב
↑  עכבר העיר, השחקן שמואל שילה הלך לעולמו, באתר הארץ, 4 באוקטובר 2011
↑  אדם שבדרון, בונה קיבוץ ואמן גדול, באתר "שווים"
↑  שאול בן-חיים, המדבר ערך התקפת־נגד, מעריב, 28 בנובמבר 1958
חבר צאלים מוכן לשרת רק ב״חיל השלום", על המשמר, 27 ביוני 1972
1 2  מיכל סנונית, בעיה ושמה אמן־במאי־חבר־קיבוץ, על המשמר, 4 ביוני 1970
↑  סטאפן גלברט, הצד האנושי שבמלחמה, על המשמר, 20 ביולי 1967
ישראל רינג, מחכים לגודו, על המשמר, 9 באוגוסט 1968
↑  סטפאן גלברט, מנהל חדש לבימת הקיבוץ, על המשמר, 2 בינואר 1969
↑  קיבוצניקים בתיאטרון עידן, על המשמר, 28 באפריל 1969
↑  בתיאטרון באר־שבע מתנהלות בימים אלה חזרות אחרונות להצגת "טארטיף" של מולייר, על המשמר, 16 באוקטובר 1974
מחזה מקורי ראשון על "בימת באר־שבע", דבר, 5 בפברואר 1975
↑  חיים נגיד, שליחות חברתית בערבות (תיאטרון) הנגב, מעריב, 25 ביולי 1988
↑  שחקן; שמואל שילה, מעריב, 7 באוקטובר 1982
↑  אלון עידן, עכבר העיר, חטופים: כשהקלישאות באות על חשבון המקוריות, באתר הארץ, 7 במרץ 2010
↑   אם תשאר בחיים, סרטון  באתר יוטיוב; יערה יעקב, אם תישאר בחיים: המסע האחרון של שמואל שילה, באתר ynet, 7 באפריל 2013
↑  עידו בלאס, השחקן שמואל שילה הובא למנוחות בקיבוץ צאלים, שהיה ממקימיו, באתר הארץ, 6 באוקטובר 2011
↑  אביבית שוורץ ג'ון, גבירותיי ורבותיי מהפך, "ככה זה" - עיתון תושבי המועצה האזורית אשכול, גיליון 108, דצמבר 2012, עמ' 27-26
↑  אמיר פלג, "מנורת הכסף" למצטייני הקולנוע הישראלי, חדשות, 19 בספטמבר 1988
↑  עינב שיף‏, שמואל שילה - זוכה פרס "קיפוד הזהב" למפעל חיים, באתר וואלה, 27 באפריל 2010
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007308362405171  ISNI: 0000 0000 7007 855X  LCCN: no2011167205  VIAF: 97503013   WorldCat (עם VIAF): 97503013
אבינעם מור-חיים

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  יוני 1938 (בן 86) טורקיה 
 מדינה:  ישראל 
 פרסים והוקרה:  פרס מרגלית על משחקו בהצגה "המהגרים"
 פרופיל ב-IMDb
 
אבינועם מור חיים (נולד ב-20 ביוני 1938) הוא שחקן תיאטרון ישראלי.
תולדות חייו

נולד בטורקיה ועלה לישראל ב-1948. למד משחק בסטודיו של תיאטרון הבימה בהדרכת צבי פרידלנד; בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב אצל פיטר פריי; בסטודיו למשחק של נולה צ'לטון והשתלם בהוראת משחק ב"דרמה סנטר" בלונדון.
תולדות חייו > בתיאטרון

בתיאטרון האהל: ב-1964 שיחק בהצגה "בלי עין הרע" מאת ריימונד פיזנטי שביים זאב ברבן, ושיחק בהצגה "עמך" שעיבד י"ד ברקוביץ (על פי שלום עליכם) וביים פיטר פריי.
בתיאטרון גיורא גודיק: ב-1965 שיחק במחזמר "איך להצליח בעסקים מבלי להתאמץ" מאת פרנק לסר שביים הרי וולובר; וגילם את פרצ'יק במחזמר "כנר על הגג" מאת ג'וזף שטיין שביימו ריצ'רד אלטמן ואמנון קבצ’ניק.
בתיאטרון הקאמרי: ב-1989 שיחק בהצגה "מקבת'" מאת שייקספיר שביים מיכאל גורביץ', ושיחק בהצגה "אחרי החגים" שכתב שמואל הספרי (על פי יהושע קנז) וביים אהרון אלמוג.
בתיאטרון הסימטה: ב-1990 שיחק בהצגה "הקאמבק המפואר של הסופר שווכליכט" מאת שמעון צימר שביים שולי כהן במסגרת "שבוע תיאטרון מקורי".
בתיאטרון הבימה: ב-2012 גילם 3 תפקידים בהצגה "רעל ותחרה" מאת ג'וזף קסלרינג שביים משה קפטן.
במסגרת קבוצת התיאטרון המקומי גילם את המלך ליר בהצגה "המלך ליר" מאת שייקספיר.
תולדות חייו > בטלוויזיה ובקולנוע

ב-1966 שיחק בסרט "שני קוני למל" שכתב וביים ישראל בקר (על פי המחזמר "שני קונילמל" מאת אברהם גולדפדן). ב-1967 שיחק בסרט "ארבינקא" שכתב וביים אפרים קישון. ב-1973 שיחק בסרט "הזמנה לרצח" שכתב נפתלי אלטר וביים אסי דיין. בשנים 1974–1978 גילם את אישוני הכבאי בסדרת הטלוויזיה הלימודית הילדים משכונת חיים. ב-1982 גילם את אליהו בסדרה "מישל עזרא ספרא ובניו" שכתב וביים נסים דיין על פי ספר בעל אותו שם מאת אמנון שמוש. ב-1988 גילם את לוי בסרט "מלך הסלים" שכתבו נתן נתנזון ודובי גל שגם ביים, ושיחק בסרט "חתול במגפיים" שביים יוג'ין מרנר בהפקת מנחם גולן ויורם גלובוס. ב-1992 גילם את משה (אבא של אביב (אביב גפן)) בסדרה "עניין של זמן" שביימה יעל גרף. ב-1995 שיחק בפרק "דירה להשכיר" בסדרה "אני לא כזה" ששודרה בטלוויזיה החינוכית, וגילם את מנהל בית הספר בסדרה "סיטון" שכתב בני ברבש וביים אורי ברבש. ב-2001 שיחק בסדרת הטלוויזיה "דום לב" שביים שמואל אימברמן בערוץ 1. ב-2005 גילם רב בעונה הרביעית של הסדרה "החיים זה לא הכל" שכתב דניאל לפין וביים עדי בנימינוב. ב-2009 שיחק בסרט סטודנטים בשם "אני מוכן" שכתבה וביימה אסתר סיטון וזכה בפרסים ברחבי העולם. ב-2010 שיחק בסרט "היו לילות" שכתב וביים רוני ניניו. ב-2013 שיחק בסדרה "בית המשאלות" שכתב וביים חיים בוזגלו. ב-2013 גילם מורה למתמטיקה בסרט "איגור ומסע העגורים" שכתבו דיתה גרי ואיתן לונדנר וביים יבגני רומן.
חיים אישיים

מור-חיים היה נשוי לרות (נפטרה ב-2015), ולזוג נולדו שלושה ילדים. ב-24 במאי 1993 שכל את בנו, דביר (יליד 1972), שנהרג מאש כוחותינו במהלך פעילות מבצעית בלבנון. בטקס הדלקת המשואות לרגל יום העצמאות ה-59 של מדינת ישראל ב-2007 נבחר להשיא משואה לזכרו.