stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
ג'ני-ונדה ברקמן
ביוגרפיה > עדויות ופשעי מלחמה

נאמר עליה שלא היססה להכות את קורבנותיה למוות, שהיו לרוב נשים וילדים, ולא היססה בבחירתם לתאי הגזים.
ביוגרפיה > מעצר

ברקמן נמלטה משטוטהוף עם התקרבות הצבא האדום לשטחים שנכבשו על ידי גרמניה הנאצית, ונעצרה במאי 1945 לאחר שניסתה להימלט בתחנת הרכבת של העיר גדנסק.
ביוגרפיה > משפט

היא הועמדה לדין במסגרת משפטי שטוטהוף שנפתחו ב-8 באוקטובר 1946 בנוסף לחמישה עשר פושעי מלחמה נאצים נוספים ממחנה הריכוז שטוטהוף על פשעים שביצעו במחנה. על פי עדויות הנוכחים בבית הדין, היא צחקקה במהלך המשפט, פלרטטה עם שומריה וככל הנראה סידרה את שיערה בזמן שמיעת עדות על מעלליה במחנה. היא נמצאה אשמה, ולאחר מכן הכריזה: "החיים הם אכן תענוג, ותענוגות הם לרוב קצרים".
ביוגרפיה > הוצאה להורג

ברקמן הוצאה להורג בגיל 24 בתלייה תוך שנשמטה מתא מטען של משאית יחד עם עשרה נאשמים נוספים מהמשפט, בין היתר גרדה שטיינהוף, ונדה קלאף ואליזבת בקר, בעיר גדנסק ב-4 ביולי 1946.
ראו גם

נשים בשורות הנאצים
לקריאה נוספת

Tony Rennell, Bitches of Buchenwald: Which death camp guard is the evil inspiration behind Kate Winslet's role in The Reader?, Mail Online, 24 January 2009
הערות שוליים

1 2  Jenny-Wanda Barkmann, www.liberationroute.com (באנגלית)
↑  Jenny-Wanda Barkmann#cite note-2
↑  Rob Hopmans, The Bad Girls of Nazi Germany: Jenny Wanda Barkmann., WW2 Gravestone, ‏2019-06-09 (באנגלית אמריקאית)
↑  Tony Rennell, Bitches of Buchenwald: Which death camp guard is the evil inspiration behind Kate Winslet's role in The Reader?, Mail Online
↑  Biskupia Gorka, web.archive.org, ‏2008-01-25
ברקמן דקות ספורות לאחר תלייתה.
ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי

| --- | --- |

שלט האצולה של רוזן שרוסברי
 לידה:  12 בדצמבר 1413 שרוסברי, ממלכת אנגליה 
 פטירה:  10 ביולי 1460 (בגיל 46) נורת'האמפטון, הממלכה המאוחדת 
 מדינה:  ממלכת אנגליה 
 בן או בת זוג:  Lady Elizabeth Butler 
 פרסים והוקרה
 מסדר הבירית 
 
ג'ון טלבוט, הרוזן השני משרוסברי ו-ווטרפורד, ברון פרניוול השביעי, ברון טלבוט השמיני (באנגלית: John Talbot, 2nd Earl of Shrewsbury, 2nd Earl of Waterford, 8th Baron Talbot‏; בערך 1413 – 10 ביולי 1460) היה אציל וחייל אנגלי, אביר מסדר הבירית. במלחמות השושנים נמנה עם תומכי בית לנקסטר.
ביוגרפיה

ג'ון נולד בשנת 1413, והיה בנם של ג'ון טלבוט, הרוזן הראשון משרוסברי, ושל אשתו הראשונה, מוד נוויל.
טלבוט מונה לאביר ב-19 במאי 1426 בלסטר על ידי המלך הצעיר הנרי השישי. הוא שירת כחייל בצרפת ב-1434 וב-1442. הוא היה סגנו של הלורד צ'נסלור של אירלנד, אדמונד, רוזן ראטלנד, אך בשל גילו הצעיר של האחרון שימש טלבוט שימש כלורד צ'נסלור בפועל עד למותו. עם מות אביו ביולי 1453, ירש טלבוט את תוארו, רוזן שרוסברי, ואת תפקידו כ-Lord High Steward of Ireland. הוא שימש כלורד האוצר בין השנים 1456 ל-1458, וב-1457 מונה לאביר מסדר הבירית.
טלבוט ואחיו הצעיר כריסטופר נהרגו בעת שלחמו לצדו של המלך בקרב נורת'האמפטון ב-10 ביולי 1460. הוא נקבר, לצד אמו, במנזר בוורקסופ.
משפחתו

שרוסברי נישא פעמיים. אשתו הראשונה הייתה קתרין, בתו ויורשתו של סר אדוארד בארנל, ולשניים לא היו ילדים. הוא נישא בשנית לאליזבת, בתו של ג'יימס באטלר, הרוזן הרביעי מאורמונד, ולשניים היו חמישה בנים ושתי בנות: אן (נולדה ב-1445 לערך) ג'ון (1448), ג'יימס (1450 לערך), גילברט (1452), כריסטופר (1454 לערך), ג'ורג' (1456 לערך) ומרגרט (1460 לערך).
בת' אורטון

| --- | --- |

 לידה:  14 בדצמבר 1970 (בת 53) נורפוק, הממלכה המאוחדת 
 מוקד פעילות:  הממלכה המאוחדת 
 תקופת הפעילות:  מ-1993 
 מקום לימודים:  The Hewett School, מכללת נוריץ' סיטי 
 סוגה:  מוזיקת פופ, פולקטרוניקה, אינדי רוק, טריפ הופ 
 שפה מועדפת:  אנגלית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 חברת תקליטים:  EMI, פרטיזן רקורדס, Knitting Factory Records, Anti-, אסטרלוורקס, אוונלי רקורדס 
 בן או בת זוג:  Sam Amidon (2011–?) 
 מספר צאצאים:  2 
 bethortonofficial.com
 פרופיל ב-IMDb
 
אליזבת קרוליין אורטון (נולדה ב-14 בדצמבר 1970) היא זמרת-יוצרת אנגלית, הידועה בסאונד הפולקטרוניקה שלה, המשלב אלמנטים של פולק ומוזיקה אלקטרונית. היא זכתה להכרה בתחילה בזכות שיתופי הפעולה שלה עם ויליאם אורביט, אנדרו וות'רול, רד סנאפר (אנ') והכמיקל בראדרס באמצע שנות ה-90.
אלבום הסולו שלה מ-1996, "Trailer Park" זכה לשבחים רבים. היא צברה קהל נאמן לאחר יציאת האלבום "Central Reservation" ב-1999, שזכה בפרס המוזיקה הבריטית, והאלבום "Daybreaker" ‏(2002) שהגיע למקום השמיני במצעד האלבומים הבריטי. אלבומה משנת 2006, "Comfort of Strangers", יצא לאור לאחר הפסקה שבמהלכה ילדה אורטון את בתה ושיתפה פעולה עם הגיטריסט הבריטי ברט יאנש. אורטון חזרה עם "Sugaring Season" ב-2012, שהציג צליל אקוסטי טהור יותר, ואחריו חזרה למוזיקה אלקטרונית עם "Kidsticks", שיצא ב-2016.
המוזיקה של אורטון הוצגה בסדרות וסרטים שונים כגון פליסיטי, לאהוב או לא לאהוב, מכושפות, דוסון קריק, רוזוול, ונילה סקיי ו-האנטומיה של גריי, ועל ידי כך קיבלה חשיפה לקהל המיינסטרים האמריקאי.
ראשית חייה

אורטון נולד באיסט דרהם, במחוז נורפוק, אך עבר לדלסטון במזרח לונדון, בגיל 14. אביה, יועץ יחסי ציבור ועיתונאי, עזב את אמה כשבת' הייתה בת 11, והיא גרה עם אמה, עיתונאית ופעילה פוליטית, ושני אחיה. אביה מת זמן קצר לאחר מכן. אורטון למדה בקולג' בנוריץ'. אמה נפטרה מסרטן ב-1989, כאשר בת' הייתה בת 19, מה שהוביל לנסיעתה לתאילנד לתקופה קצרה, שם חיה עם נזירות בודהיסטיות. כשחזרה ללונדון, אורטון עבדה בעבודות כמו מלצרית בפיצה האט, ואף הייתה בעלת חברת קייטרינג משלה. אורטון הייתה שחקנית לפני שהפכה למוזיקאית, ובתחילה נרשמה ללימודי תיאטרון. היא הופיעה בעיבוד ניסיוני לבמה של "Une Saison en Enfer", שירו של ארתור רמבו, עם להקת תיאטרון שסיירה ברחבי בריטניה, רוסיה ואוקראינה, בו היא גילמה את אהובתו של רמבו.
קריירה מוזיקלית > SuperPinkyMandy

אורטון החל לעבוד עם ויליאם אורביט בהרכב בשם "Spill", אך בסופו של דבר האלבום "Superpinkymandy" הופיע רק תחת שמה של אורטון. האלבום הנדיר יצא לאור רק ביפן, במספר מוגבל ביותר של כמה אלפי עותקים. הסאונד מאוד אופייני לאורביט, אבל כל השירים (חוץ מ"Don't Wanna Know 'Bout Evil") נכתבו בשיתוף פעולה של אורטון ואורביט, וחלק מהשירים הופיעו בגרסאות שונות באלבומים הבאים של אורטון.
אורטון סיפקה שירה של מילה אחת למיני-אלבום הראשון של ההרכב "Red Snapper" ב-1994, ולאחר מכן הייתה שותפה לכתיבה ושרה בשיר "In Deep" ב-EP ‏"The Swank" מאותה שנה. מאוחר יותר הצטרף הבסיסט אלי פרנד מרד סנאפר ללהקה של אורטון.
בערך בזמן הזה היא פגשה את אד סימונס וטום רולנדס מהכמיקל בראדרס ושרה בשיר "Alive Alone" באלבום "Exit Planet Dust" משנת 1995. בהמשך היא שרה בשירים "Where Do I Begin" באלבומם "Dig Your Own Hole" משנת 1997 וב-"The State We're In" ב-"Come with Us" שיצא לאור ב-2002.
קריירה מוזיקלית > Trailer Park

סינגל הסולו הראשון של אורטון, גרסת כיסוי ל-"I Wish I Never Saw the Sunshine" של The Ronettes, יצא לאור, שוב במספרים מוגבלים ביותר, באמצע 1996, ואחריו הופיע "She Cries Your Name", זמן קצר לפני שיצא לאור מה שהיא עצמה מחשיבה כאלבום הראשון שלה, "Trailer Park", בלייבל "Heavenly Records" ב-19 באוקטובר 1996. האלבום, בהפקתו של אנדרו וות'רול, זיכה אותה למועמדות לשני פרסי בריטס (האמן החדש הטוב ביותר, הזמרת הבריטית הטובה ביותר) ופרס מרקורי למוזיקה ב-1997,, קיבל ביקורות טובות ממבקרי המוזיקה ומכר ב-300,000 עותקים. בשיאו הגיע למקום ה-68 במצעד האלבומים. האלבום הציג את הסאונד המיוחד של אורטון, שילוב חדשני של כתיבת שירים מבוססת אקוסטית וביטים ואלמנטים אלקטרוניים. היא החלה בסיבוב הופעות, תחילה כהופעת חימום להופעות כמו "The Beautiful South", והופיעה עם רון סקסמית', לפני שעשתה סיבוב הופעות בעצמה. ביוני 1997, היא נכנס הסינגל הראשון שלה למצעד הסינגלים הבריטי עם הוצאה מחודשת של "She Cries Your Name".
קריירה מוזיקלית > Central Reservation

"Central Reservation", אלבומה השני, ששמר על הגוון האלקטרוני של אלבומה הקודם, אך הציג צד יותר אקוסטי עם כמה שירים המורכבים אך ורק מהקולות של אורטון בליווי גיטרה אקוסטית בודדה, ונושאים יותר מופנמים, כולל "Pass in Time", שיר על מותה של אמה. למרות הסגנון הזה, האלבום עדיין סיפק רגעים מהוקצעים יותר כמו הסינגל המוביל "Stolen Car", השיר "Sweetest Decline" בעל גוון הג'אז והמיתרים, ומלנכוליית האלקטרו של "Stars All Seeem to Weep".
האלבום זיכה את אורטון במועמדות שנייה לפרס מרקורי והיא זכתה בפרס האמנית הטובה ביותר בטקס פרסי הבריטס בשנת 2000.
קריירה מוזיקלית > Daybreaker

ביולי 2002 יצא לאור האלבום "Daybreaker", ששוב שילב את סגנון האלקטרוניקה המוקדם, עם שירי פופ ובלדות אקוסטיות. הוא כלל הופעות אורח של מוזיקאים כמו הכמיקל בראדרס, אמילו האריס, ריאן אדמס ופור טט. האלבום זכה להצלחה מסחרית גדולה, הגיע למקום השמיני במצעד האלבומים הבריטי, וקיבל ביקורות חיוביות בעיקר מהעיתונות, החל מ"עבודתה הטובה ביותר עד כה" ממגזין Mojo, ה-NME נתן לו ציון 8/10, רולינג סטון והגרדיאן. מגזין Q הגיב בצורה פושרת יחסית אך למרות זאת, היא הייתה מועמדת לפרס Q עבור האלבום הטוב ביותר. לאחר מכן בשנת 2003 יצא לאור בארצות הברית בלבד, "The Other Side of Daybreak", בלייבל האמריקאי "Astralwerks", אלבום המורכב בעיקר מ-B-sides ורמיקסים של שירים מ-"Daybreaker", שנוצרו על ידי אמנים כמו רוטס מנובה (אנ').. היא גם הקליטה שיר לארגון הצדקה "War Child", עבור אלבום האוסף "Hope" שלהם באותה שנה.
"Daybreaker" הופיע לראשונה במקום ה-40 ב-Billboard 200 ומכר 155,000 עותקים בארצות הברית, לפי Nielsen SoundScan.
האלבום הכפול "המיטב של", בשם "Pass in Time", יצא לאור ב-2003. הוא הציג את הקריירה המוזיקלית הענפה והמגוונת של אורטון באמצעות שירים שלא פורסמו בעבר, B-sides וקטעים נדירים (כגון "Where Do You Go" מ-"Superpinkymandy"), כמו גם שיתופי פעולה עם ויליאם אורביט והכמיקל בראדרס. ב-31 במרץ 2003, היא הופיעה ברויאל אלברט הול בלונדון בסיום סיבוב ההופעות העולמי שליווה את האלבום. בנוסף, היא ניגנה בקונצרט מחווה לאליוט סמית' בנובמבר.
קריירה מוזיקלית > Comfort of Strangers

אלבום האולפן הרביעי של אורטון, "Comfort of Strangers", יצא לאור בפברואר 2006, בצפון אמריקה בלייבל "Astralwerks", ובבריטניה ב-EMI. באלבום זה אורטון התרחקה מהאלמנטים האלקטרוניים שאפיינו אותה בדרך כלל, והוא יותר דומה לאלבום אלט-פולק מסורתי. האלבום הוקלט אחר היעדרות ממושכת מאז קודמו, חלקית כתוצאה מכמה ניסיונות הפקה, ופרידה בינה לבין הלייבל "Heavenly Records". האלבום הופק על ידי המוזיקאי ג'ים או'רורק וזכה לשבחים רבים, כשהמבקרים ציינו את העומק והמיקוד של כתיבת השירים ואת האיכות המופשטת של המוזיקה.
קריירה מוזיקלית > Sugaring Season

באוקטובר 2012, יצא לאור "Sugaring Season" כאלבום ההמשך ל-"Comfort of Strangers" בלייבל "-ANTI" – האלבום הראשון שלה בלייבל הזה. האלבום, שהוקלט בפורטלנד, אורגון, המשיך והרחיב את הסאונד האקוסטי הטהור של התקליט הקודם שלה, ורבים מהשירים נכתבו בגיטרה עם כיווני גיטרה חלופיים במיתרים פתוחים (אנ') שאורטון למדה מברט יאנש בשנים הקודמות. האלבום הוקלט ברובו בהופעה חיה, עם להקה המורכבת מבריאן בלייד בתופים, סבסטיאן שטרנברג בבס ורוב בורגר בקלידים. "Sugaring Season" קיבל תגובות חיוביות באופן נרחב, ומבקרים רבים כינו אותו אלבומה הטוב ביותר עד כה.
קריירה מוזיקלית > Kidsticks

אלבום האולפן השישי של אורטון, "Kidsticks", סימן תפנית ברורה לעבר סאונד אלקטרוני טהור, עם אורטון על קלידים וסינתיסייזרים במקום גיטרה אקוסטית. את האלבום הפיקה אורטון בעצמה לצד אנדרו האנג מלהקת "Fuck Buttons" (אנ'), שסיפק תכנות תופים וסינת'ים. האלבום כלל תרומות של כריס טיילור מגריזלי בר (אנ'), ג'ורג' לואיס ג'וניור מ-"Twin Shadow", והמלחין דסטין או'הלורן. "Kidsticks" יצא לאור ב-27 במאי 2016, לאחר השמעה נרחבת של הסינגלים "Moon" ו-"1973" ב-BBC 6Music ובמקומות אחרים. הגרדיאן כתב כי "Kidsticks הוא המצאה מחודשת של ממש: לא כל כך חזרה לשורשים האלקטרוניים שלה אלא חקירה נועזת של טריטוריה חדשה".
חיים אישיים

אורטון ילדה בת, ננסי, באמצע דצמבר 2006. היא ביטלה את סיבוב ההופעות שלה בבריטניה בספטמבר 2006 בגלל הריונה. היא נשואה למוזיקאי סם אמידון ולשניים יש בן, ארתור, יליד 2011.
אורטון גילמה את התפקיד הראשי בסרט האינדי "Southlander" ב-2001,  וחזרה לשחק עם תפקיד ראשי בסרט העצמאי הבריטי "Light Years" ב-2015, בבימויה של אסתר מיי קמפבל (אנ').
הערות שוליים

1 2  Simply the Beth, The Age, ‏2006-04-16 (באנגלית)
↑  City College Norwich, The Independent, 1 July 2012.
↑  "In their own words: Beth Orton tells the untold story of the birth of Trailer Park". The Quietus. 18 במרץ 2009. נבדק ב-20 במרץ 2009. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Ferla, Lisa-Marie (14 בדצמבר 2012). "Beth Orton, Oran Mor, Glasgow". the Arts Deck. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Beth Orton tackles lack of women in music industry". BBc. 20 בפברואר 2015. נבדק ב-11 באפריל 2020. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Daybreaker by Beth Orton (באנגלית), נבדק ב-2022-07-12
↑  2002.08.08 - NME daybreaker review, beth-orton.co.uk
↑  2002.07.02 - Rollingstone daybreaker album review, beth-orton.co.uk
↑  Billboard Staff, Billboard Staff, Orton Walks On The ‘Other Side’, Billboard, ‏2003-08-05 (באנגלית אמריקאית)
↑  "Beth Orton Bares All". Harp magazine. נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Comfort Of Strangers by Beth Orton". Metacritic.
↑  "Sugaring Season by Beth Orton". Metacritic. CBS Interactive. נבדק ב-22 בספטמבר 2020. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jonze, Tim (26 במאי 2016). "Beth Orton: Kidsticks review – radical reinvention is as dreamy as ever". The Guardian. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Beth's pregnancy". Bethorton.org.uk. אורכב מ-המקור ב-28 במאי 2008. נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Tim Adams (23 בספטמבר 2012). "Beth Orton: 'I started to believe I had run my course'". The Observer. London. נבדק ב-1 באוקטובר 2012. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Beth Orton". IMDB. נבדק ב-11 בפברואר 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007325761105171  BnF: cb14010200g (data)  GND: 135039754  ISNI: 0000 0000 5516 6666  LCCN: no97050795  MusicBrainz: 214d84a5-e9e5-4432-af95-8c84da7ba4c0  NTA: 190958936  VIAF: 24799093   WorldCat (עם VIAF): 24799093
גאורגיה באירוויזיון 2022

גאורגיה השתתפה באירוויזיון 2022, שהתקיים בטורינו שבאיטליה, עם השיר "Lock Me In" של סירקוס מירקוס. זו הייתה השתתפותה ה-14 של המדינה בתחרות הזמר של האירוויזיון. בשנה זו כשלה המדינה להעפיל לגמר התחרות.
רקע

קדם לאירוויזיון 2022, גאורגיה השתתפה 13 פעמים בתחרות הזמר מאז הצטרפותה בשנת 2007. המיקום הגבוה אליו הגיעה המדינה בתחרות הוא המקום התשיעי, אליו הגיעו שניים מנציגיה. הראשונה, סופיה ניז'ארדזי עם השיר "Shine"‏ (2010); והשנייה, להקת אדריין עם השיר "One More Day"‏ (2011). בשנת 2009 נפסל השיר הגאורגי "We Don't Wanna Put In" מהשתתפות בתחרות, כיוון שמילותיו מכילות מסרים פוליטיים נגד ראש ממשלת רוסיה דאז ולדימיר פוטין.
רשות השידור הגאורגית (GPB) משדרת את האירוויזיון בגאורגיה, ומארגת את הליך בחירת הנציג והשיר. בין השנים 2013–2014 נבחר הנציג הגאורגי לתחרות בבחירה פנימית על ידי רשות השידור. בשנת 2015 הוא נבחר דרך קדם לאומי. ב-2016 השיר הגאורגי נבחר באמצעות קדם פרטי, שהופק עבור האמן שנבחר על ידי רשות השידור. בין השנים 2017–2019 הפיקה GPB משדר מיוחד לבחירת הנציג. לאחר שאירוויזיון 2020 בוטל, רשות השידור הגאורגית חזרה לשיטת הבחירה הפנימית, ושלחה את תורניקה קיפיאני, עם השיר "You", לאירוויזיון 2021. הוא לא העפיל לגמר, וסיים את חצי הגמר במקום ה-16 עם 16 נקודות.
לפני האירוויזיון

ב-20 בספטמבר 2021 אישרה רשות השידור הגאורגית את השתתפותה באירוויזיון 2022. ב-14 בנובמבר אותה השנה הכריזה כי להקת סירקוס מירקוס נבחרה לייצג את המדינה באירוע זה. שירם טרם יצא לאור. שירה לתחרות, "Lock Me In", יצא לאור ב-9 במרץ 2022.
באירוויזיון

המהדורה ה-66 של האירוויזיון התקיימה בטורינו, איטליה והורכבה משני חצאי גמר ב-10 במאי וב-12 במאי 2022, ומגמר ב-14 במאי 2022. על פי כללי האירוויזיון, כל מדינה משתתפת, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות (גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת), נדרשת להיות אחת מעשר המדינות שיעפילו מאחד משני חצאי הגמר לגמר. ב-25 בינואר 2022 נקבע בהגרלת חצאי הגמר כי גאורגיה תופיע בחלק הראשון של חצי הגמר השני.
לאחר שפורסמו כל השירים המתחרים לתחרות של 2022, סדר השירים לחצי הגמר הוחלט על ידי מפיקי התוכניות ולא באמצעות הגרלה נוספת, כך ששירים דומים לא הוצבו זה ליד זה. גאורגיה הופיעה חמישית, לאחר אזרבייג'ן ולפני מלטה. ב-12 במאי 2022 ביצעה להקת סירקוס מירקוס את "Lock Me In" על בימת חצי הגמר השני של אירוויזיון 2022. היא נכשלה בניסיון להעפיל לגמר התחרות, שהתקיים ב-14 במאי. לאחר התחרות התברר כי מיקומה בחצי הגמר היה 18 עם 22 נקודות.
הערות שוליים

1 2  "Georgia's Circus Mircus take their show to Turin". Eurovision.tv (באנגלית בריטית). European Broadcasting Union (EBU). 2021-11-14. נבדק ב-2021-11-14.
↑  Jonze, Tim (11 במרץ 2009). "Eurovision 2009: Georgia pulls out of contest over 'Putin song'". The Guardian. נבדק ב-20 בנובמבר 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Jiandani, Sanjay (2021-09-20). "Georgia: GPB confirms participation at Eurovision 2022". ESCToday. נבדק ב-2021-11-11.
↑  Farren, Neil (2022-03-08). "🇬🇪 Georgia: Eurovision 2022 Entry to Be Released on March 10". Eurovoix. נבדק ב-2022-03-08.
↑  "Georgia: Circus Mircus release their Eurovision 2022 song: "Lock Me In"". Eurovisionworld (באנגלית בריטית). 2022-03-09. נבדק ב-2022-03-09.
↑  "Turin, Italy, to host the 66th Eurovision Song Contest in May 2022 🇮🇹". Eurovision.tv. EBU. 8 באוקטובר 2021. ארכיון מ-9 באוקטובר 2021. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Rules–Eurovision Song Contest". Eurovision.tv. EBU. ארכיון מ-8 באפריל 2020. נבדק ב-10 באוקטובר 2021. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "Eurovision 2022: Which Semi-Final is your country performing in? 🇮🇹". Eurovision.tv. EBU. 2022-01-25. נבדק ב-2022-01-25.
↑  Eurovision Song Contest 2022 Semi-Final running orders revealed!, Eurovision.tv, ‏2022-03-29 (באנגלית בריטית)
↑  Charlotte Jensen, Eurovision 2022: Semi-final 2 result – these are the lucky qualifiers, ‏12th May 2022
גבעת רובינס (אנטארקטיקה)

ערך זה עוסק בגבעה באנטארקטיקה. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 מיקום:  אזור הברית האנטארקטית,
 רכס הרים:  ההרים הטראנס-אנטארקטיים 
 קואורדינטות:  77°48′00″S 164°04′01″E﻿ / ﻿77.8°S 164.067°E﻿ / -77.8; 164.067
  (למפת אנטארקטיקה מוגדלת) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת רובינס(למפת אנטארקטיקה רגילה) מסיב וינסון אמונדסן-סקוט מקמרדו ווסטוק ים ודל ים רוס מדף הקרח רוס  מעבר דרייק ארץ גרהאם האוקיינוס הדרומיגבעת רובינס
 
גבעת רובינס (באנגלית: Robbins Hill) היא גבעה (או הר) בחוף סקוט בארץ ויקטוריה שבאנטארקטיקה.
גובהה של הגבעה 1,140 מטרים מעל פני הים בחלקה המערבי של הגבעה. אורכה של הגבעה 6 קילומטרים.
הגבעה היא חלק מרכס ההרים הטראנס-אנטארקטיים.
הגבעה מצויה בצידו הצפוני של קרחון בלו.
היסטוריה > מקור השם

הגבעה נקראת על שמו של רוב רובינס (Rob Robbins) אשר שהה באנטארקטיקה 20 שנים ברציפות במסגרת התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, בתחנות מקמרדו ופאלמר.
רובינס עשה למעלה מ-1,000 צלילות באנטארקטיקה במצר מקמרדו.
הערות שוליים

1 2 3 4 5 6  מידע גאוגרפי והיסטורי
↑  ההחלטה הרשמית על מתן שם זה לגבעה
גבעת צ'ליו

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  קאיליוס ויבאנה 
 גובה:  50 מ' 
 מדינה:  איטליה 
 מיקום:  רומא, איטליהאיטליה
 קואורדינטות:  41°53′01″N 12°29′42″E﻿ / ﻿41.883587497816°N 12.494992342852°E﻿ / 41.883587497816; 12.494992342852
  (למפת רומא מוגדלת) גבעת צ'ליו(למפת רומא רגילה) גבעת צ'ליו 
 
גבעת צ'ליו (באיטלקית: colle Celio; בלטינית: Collis Caelius, גבעת קאיליוס) היא אחת משבע הגבעות של רומא. תחת שלטונו של המלך טולוס הוסטיליוס, הוכרחה כל אוכלוסיית העיר אלבה לונגה (עיר עתיקה שישבה בחבל לטיום, איטליה) להתיישב בגבעת קאיליוס.
על פי המסורת, הגבעה קיבלה את שמה מקאיליוס ויבאנה, אציל אטרוסקי. משערים שהגבעה נקראת כך משום שאחרי מותו הוקמה שם עיר, או משום שחברו הטוב סרוויוס טוליוס ביקש לכבד אותו אחרי מותו.
ברפובליקה הרומית הייתה גבעת קאיליוס רובע מגורים אופנתי ואתר המגורים של עשירי רומא. עבודות ארכאולוגיות מתחת למרחצאות קרקלה חשפו שרידי וילות מפוארות המלאות בציורי קיר ופסיפסים.
בגבעת צ'ליו נמצאת גם הבזיליקה סנטי ג'ובאני א פאולו והבזיליקה העתיקה סטאנו סטפנו רוטונדו.
ראו גם

שבע הגבעות של רומא
ג'וזף קלובר

| --- | --- |
 לידה:  27 באוגוסט 1779 איילשאם, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  28 באפריל 1853 (בגיל 73) 
 
אדוארד ריגבי קלובר
ג'ורג' ווינסנט
ג'וזף קלובר (באנגלית: Joseph Clover‏; 1779 – 1854) היה צייר פורטרטים אנגלי וחבר בבית הספר לציירים באסכולת נוריץ'.
ביוגרפיה

קלובר נולד בשנת 1779 בעיירה אולשאם הקטנה בנורפוק, שם הוטבל ב-19 בספטמבר על ידי הוריו תומאס ואן קלובר. הוא החל את הקריירה שלו כחרט אך החליט לוותר על החריטה בעקבות הערותיהם של אנשים שהעריכו את כישרונו כצייר. לאחר שצייר דיוקן של דודו קיבל השראה והחליט לפנות לציור פורטרטים.
קלובר התגורר בנוריץ' וגם בלונדון. ב-1806 הוצג קלובר בפני המשורר ריצ'רד קומברלנד, שהזמין אותו לביתו ברמסגייט, עיירה בקנט, והזמין אותו לצייר דיוקנאות. הוא חזר לבקר במקום במהלך חודשי הקיץ במשך ארבע עשרה שנים.
בלונדון היה קלובר חבר בולט באגודת שווידנבורג, כיהן בה במשך כמה שנים ומונה לאחד מנאמני רכוש האגודה בשנת 1834. בין פטרוניו של קלובר היו המרקיז של סטפורד, הלורד לוויסון גובר והרוזנת דה גריי.
עבודתו

ציוריו של קלובר קיימים באוספים ציבוריים ברחבי בריטניה, כולל הקולג' המלכותי של הרופאים (לונדון), אולם סנט אנדרו בנוריץ', אוספי המוזיאונים של נוריץ' בטירת נוריץ', ומוזיאון הגלריה לאמנות בוויילס.
הערות שוליים

↑  Uncle Joseph, Joseph T Clover
↑  Chambers, John (1829). A general history of the county of Norfolk. Norwich: published for J. Stacey
↑  Walpole, Josephine, Art and artists of the Norwich School, Antique Collectors' Club, 1997, ISBN 1-85149-261-5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 122203151  ISNI: 0000 0000 6684 4688  LCCN: n97860127  RKD: 17324  ULAN: 500021823  VIAF: 77191141   WorldCat (עם VIAF): 77191141
בלוויל

ערך זה עוסק בשכונה בפריז. אם התכוונתם לפירוש אחר, ראו .
| --- | --- |

 מידע
 עיר:  פריז
 על שם:  Belleville 
 קואורדינטות:  48°52′26″N 2°23′07″E﻿ / ﻿48.873888888889°N 2.3852777777778°E﻿ / 48.873888888889; 2.3852777777778
 שכונות נוספות בפריז
  (למפת פריז מוגדלת) בלוויל(למפת פריז רגילה) בלוויל
 
רחובות השומרים עדיין על אופי כפרי, בעבר שימשו כמשכנות עוני אך בתיהם שופצו והם נמכרים לאוכלוסייה אמידה
בֶּלוויל (בצרפתית: Belleville; מילולית: "עיר יפה") היא שכונה בפריז, בין הרובע ה-19 לרובע ה-20 (עם חלקים קטנים ממנה השייכים לרובע ה-10 ולרובע ה-11). השכונה ממוקמת על גבעה וכוללת את הנקודה הגבוהה ביותר בעיר (128 מ') ברחוב טלגרף (télégraphe). ראשיתה של השכונה בכפר שהיה מחוץ לתחומי פריז עד לסיפוחו לתחומיה ב-1860. השכונה נודעה כשכונת מהגרים, תחילה היו אלה המפונים ממרכז פריז שפונו מבתיהם עקב תוכנית אוסמן להתחדשות פריז, לאחר מכן יהודים ממזרח אירופה ורוסיה, לאחר מכן יהודים ומוסלמים מצפון אפריקה, מהגרים מאפריקה ומדרום-מזרח אסיה. מאז ראשית המאה ה-21 חלים בשכונה תהליכי ג'נטריפיקציה (מעבר אוכלוסייה מהמעמד הבינוני והגבוה לשכונות חלשות תוך שינוי מתמשך של אופי השכונה). רבים רואים בשכונה, שבעבר זוהתה עם פשע ועזובה, את האזור התוסס והמרתק ביותר בבירה הצרפתית.
הכפר בלוויל

הכפר נוסד על וסביב גבעה גבוהה, כאשר תושביו עסקו בעיקר בגידול כרמי יין, עבודה במחצבות גבס ("גבס פריזאי", השונה בהרכבו מגבס רגיל) ואספקת תצרוכת חקלאית לבירה. עם הקמת חומת הפרם ז'נרל של תאגיד המכס של פריז, נותרה בלוויל מחוצה לה ולפיכך הייתה אזור מסחר פטור ממכס, עובדה ששינתה את אופי הפעילות במקום מחקלאי למסחרי. ב-1789 נוסדה במקום קומונה, ששטחה כלל גם את בית הקברות פר לשז ואזור המחצבה הגדולה (כיום פארק בוט-שומון). ב-1860 החליט מושל אזור הסן הברון אוסמן לספח את הכפר לעיר פריז.
גלי הגירה

תוכנית אוסמן להתחדשות פריז כללה פינוי של כ-300,000 איש מבתיהם במרכז ומזרח פריז על מנת לסלול את השדרות הגדולות (הבולווארים) ולהקים בתי מידות במקום סבך הסמטאות. מפונים אלה, ברובם ממעמד הפועלים וכן אומנים וסוחרים זעירים, פונו לבלוויל והשתכנו במשכנות עוני. הצטברות גדולה של מפונים אלה החיים בצפיפות הייתה אחד הגורמים לכך שבלוויל הייתה מרכז פעיל של התקוממות הקומונה הפריזאית של 1871.
כעשרים שנה לאחר מכן, מסוף שנות ה-80 של המאה ה-19 ועד ראשית המאה ה-20, הגיעו לפריז פליטים יהודים מתחום המושב במזרח אירופה ורוסיה, עקב רדיפת היהודים שם, והשכונה קיבלה צביון יהודי-אשכנזי. היו בה חלקים בהם התגוררו מהגרים מיוון וכן אוכלוסייה ארמנית. ב-1915 נולדה בשכונה הזמרת אדית פיאף למשפחה ענייה של אמני רחוב. לאחר מלחמת העולם השנייה הגיע לשכונה גל פליטים נוסף מצפון אפריקה, שכלל הן יהודים צפון-אפריקאים והן מוסלמים, ושב ושינה את פני התרבות, המסחר ומקומות הבילוי במקום. שינויים אלה לוו במאבקי שליטה טריטוריאליים בין קבוצות וכנופיות שונות, גביית דמי חסות והתפתחות ארגוני פשע מאורגן מקומיים וקהילתיים. הגל הבא, שהגיע בשנות השישים, כלל מהגרים ממדינות אפריקה החדשות שזכו לעצמאות מצרפת ולאחר מכן, החל משנות השמונים הגיעו מהגרים רבים מארצות דרום-מזרח אסיה הקרויים בעגה "סינים" (אף כי הם כוללים גם וייטנאמים, קמבודים ועוד ולא רק סינים. אלו יצרו במקום סוג של "צ'יינטאון" מודרנית המתאפיינת בדוכני אוכל רחוב וכמות גדולה של חנויות לממכר ותיקון מוצרי אלקטרוניקה.