דוכסות שטיריה
היסטוריה

הדוכסות הוקמה על ידי הקיסר פרידריך ברברוסה בשנת 1180 כאשר העלה את מרקיזות שטיריה לדרגת דוכסות שווה עם קרינתיה ובוואריה השכנות, לאחר נפילת הדוכס הבווארי היינריך האריה מוקדם יותר באותה שנה. המרקיז אוטוקאר הרביעי הפך בכך לדוכס הראשון של שטיריה וגם האחרון לשושלת אוטוקאר העתיקה. מאחר שלאוטוקאר לא היו יורשים, בשנת 1186 הוא חתם על הסכם גורגנברג עם בית באבנברג האדיר, שליטי אוסטריה מאז 976, שהם ישלטו לאחר מכן על שתי הדוכסויות באיחוד אישי. עם מותו בשנת 1192 נפלה שטיריה כפי שנקבע לידי הדוכס לאופולד החמישי מאוסטריה לבית באבנברג.
הבאבנברגים האוסטרים נכחדו בשנת 1246, כאשר הדוכס פרידריך השני נהרג בקרב נגד בלה הרביעי של הונגריה. שטיריה, שהייתה נחלה אימפריאלית פנויה, הפכה להיות מחלוקת בין הנחלות השכנות. היא עברה במהירות לידי מלכי הונגריה בשנת 1254, עד שאוטוקאר השני, מלך בוהמיה כבש אותה, כשהוא מנצח בקרב קרסנברון בשנת 1260. מכיוון שהמלך אוטוקאר השני התחתן עם אחותו של הדוכס האחרון מרגרט, הוא תבע תביעה הן לאוסטריה והן לשטיריה. הדבר זכה להתנגדות עזה מצד המלך הגרמני רודולף הראשון שנבחר זמן קצר קודם לכן, שטען שהדוכסות היא נחלה גנובה. רודולף ניצח לבסוף את אוטוקאר בקרב מרכפלד בשנת 1278, תפס את אוסטריה ושטיריה והעניק אותם לבניו אלברט הראשון ורודולף השני.
בית הבסבורג העמיד לשטיריה דוכסים משושלתם מאותה נקודה ואילך. אולם, הדוכסות הופרדה מאוסטריה בשנת 1379 באמנת נויברג, שלאחריו שטיריה, קרינתיה, וCarniola יצרו את אוסטריה הפנימית בשטח שנשלט על ידי צאצאי לאופולד השלישי, שמגוריהם בגראץ. בשנת 1456 הם הגדילו משמעותית את שטח שטיריה על ידי רכישה מחודשת של אחוזות צלייה שבשטיריה התחתונה. שתי הדוכסויות נשלטו שוב באיחוד אישי, כאשר נכדו של לאופולד פרידריך החמישי ירש את אוסטריה בשנת 1457. בשנת 1496 בנו של פרידריך מקסימיליאן הראשון חתם על צו לגירוש כל יהודי שטיריה, אשר לא הורשו לחזור לגראץ עד 1856. בשנת 1512 הצטרפה הדוכסות לחוג האוסטרי של האימפריה.
ענף צעיר של ההבסבורגים שלט על שטיריה משנת 1564. תחת הארכידוכס קרל השני מאוסטריה הפנימית, גראץ הפך למרכז של הרפורמציה הנגדית, שזורז על ידי הישועים באוניברסיטת גראץ שהוקמה בשנת 1585 והמשיכה תחת בנו של קרל, הארכידוכס פרדיננד השני, שהפך לשליט היחיד בכל אדמות התורשה ההבסבורגיות והקיסר הרומי הקדוש בשנת 1619. האוכלוסייה הפרוטסטנטית גורשה, כולל האסטרונום יוהאנס קפלר בשנת 1600. בינתיים, בזמן הפלישות העות'מאניות במאות ה-16 וה-17 לאחר קרב מוהאץ' בשנת 1526, הארץ סבלה קשות והתפוררה. הטורקים נכנסו לשטיריה כמעט עשרים פעמים; כנסיות, מנזרים, ערים וכפרים נהרסו ונבזזו, בעוד האוכלוסייה נהרגה או נמכרה לעבדות.
שטיריה נותרה חלק מהמלוכה ההבסבורגית ומשנת 1804 הייתה שייכת לאימפריה האוסטרית. את פיתוח הדוכסות קידמו באופן נחרץ יוהאן, ארכידוכס אוסטריה, אחיו הצעיר של הקיסר פרנץ הראשון, שהקים בשנת 1811 את "יוהאניאום", קודמו של אוניברסיטת גראץ לטכנולוגיה, ואת אוניברסיטת לובן בשנת 1840. הוא גם העביר את בניית מסילת זמרינג למירצצושלאג וקו הרכבת הדרומית האוסטרית מווינה לטריאסטה הושלמה בשנת 1857, מה שהגביר את כלכלת שטיריה. במהלך הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867, הדוכסות הוגדרה כנחלת כתר לחלק ציסלייטניה של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואילו יחד עם עליית הלאומנות הסכסוך בין האוכלוסייה הגרמנית והסלובנית הלך והתעצם.
עם התמוטטות אוסטריה-הונגריה לאחר מלחמת העולם הראשונה, אוסטריה הגרמנית כללה את כל החלק האוסטרי בציסלייטניה עם אוכלוסייה משמעותית דוברת גרמנית, כולל חלקים נרחבים מדוכסות שטיריה, בעוד שהחלק הסלובני התחתון הצטרף למדינת הסלובנים, הקרואטים והסרבים. עימותים מזוינים התעוררו במיוחד סביב העיר הרב לשונית מריבור (מרבורג), עד שעל פי חוזה סן-ז'רמן בשנת 1919 נחלקה הדוכסות לשעבר על פי קווים אתניים, כאשר שני שלישים משטחה (שנקרא אז שטיריה העליונה) כולל בירת הדוכסות גראץ נשארו באוסטריה, ואילו השליש הדרומי בשטיריה התחתונה עם מריבור עברה לממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים, והפכה בסופו של דבר לחלק מסלובניה המודרנית.