stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
Emacs
תכונות עיקריות > התאמה אישית

כמעט כל היבט של Emacs ניתן להתאמה אישית. משתמשים יוצרים קובץ תצורה .emacs או emacs.el או init.el (הנקודה הכרחית ומציינת קובץ ניסתר במערכת הקבצים) אותם הם שומרים בספריית הבית, או בספרייה .emacs.d או .config/emacs/ (במערכות מבוססות לינוקס) הנקרא על ידי Emacs בעת ההפעלה, וההוראות המצויות בו מבוצעות זו אחר זו.
קובץ התצורה מאפשר לקבוע הגדרות מערכת שונות מברירת המחדל (למשל שיטת קידוד הקבצים המועדפת) ולהפעיל הרחבות שונות, בהתאם לצורך. בקובץ זה ניתן לתאר מקשי קיצור להפעלת פונקציות מערכת או פקודות, לבחור את ערכת הצבעים בשימוש, או להגדיר אילו פעולות יבוצעו בתגובה לאירועים שונים. למשל, ניתן לקבוע כי לפני שמירת הקובץ Emacs ינקה מהקובץ תווים מיותרים.
לנוחיותם של משתמשים המעדיפים זאת ניתן להשתמש במערכת "customize" המובנה ב-Emacs ומספקת ממשק ויזואלי לעריכת ההגדרות השונות. השינויים נשמרים בסופו של קובץ התצורה הראשי באופן אוטומטי, או בקובץ נפרד.
הפולקלור הרווח בקרב משתמשי Emacs הוא שעיקר הזמן של המשתמשים בו מוקדש לניהול התצורה ולהתאמה אישית. הגמישות האינסופית לכאורה נובעת מהאופן בו נבנתה Emacs ומהיתרונות שמציעה שפת Emacs Lisp, שהיא שפת ניהול התצורה. השימוש בשפה זו מחייב ידע מוקדם ומיומנות. כתוצאה מכך קהילת המשתמשים יצרה במהלך השנים "ערכות" תצורה, שאפשרו למשתמשים להעתיק קובץ אחד או יותר למערכת ההפעלה שלהם ועל ידי כך לאמץ את גישת המפתחים שיצרו את הערכה, במקום להמציא את הגלגל מחדש. הבולטות בדור החדש של ערכות התצורה כיום הן Spacemacs, ו-Doom Emacs, המפותחות ומתוחזקות על ידי קהילת מתנדבים, בנפרד מפרויקט Emacs.
בתרבות > כנסיית Emacs

כנסיית Emacs, שהוקמה על ידי ריצ'רד סטולמן, היא דת פארודית שנוצרה עבור משתמשי Emacs. בעוד שהיא מתייחסת ל-vi כדבר חייתי (vi-vi-vi הוא 6-6-6 בספרות רומיות), היא אינה מתנגדת לשימוש ב-vi; במקום זאת, היא מכנה את vi תוכנה קניינית ארורה. ("שימוש בגרסה חופשית של vi אינו חטא אלא תשובה"). לכנסיית Emacs יש קבוצת דיון משלה, alt.religion.emacs, שיש בה פוסטים המתיימרים לתמוך בדת הפארודית הזו. תומכי vi יצרו פולחן vi המתנגד לכנסיית Emacs.
סטולמן כינה את עצמו בצחוק כאל סנט איגנוציוס (I GNU cius), קדוש בכנסיית Emacs. זאת בהתייחסות לאיגנאטיוס מאנטיוכיה, אב כנסייה מוקדם ונחשב בנצרות.
ראו גם

Emacs Lisp
Org-mode
הערות שוליים

↑  gnu.org, www.gnu.org
↑  Multics Emacs History/Design/Implementation, www.multicians.org
↑  Emacs Timeline, www.jwz.org
↑  Emacs 29.2 released, lists.gnu.org
↑  A Tutorial Introduction to Emacs, www2.lib.uchicago.edu
↑  Spacemacs: Emacs advanced Kit focused on Evil, www.spacemacs.org
↑  Documentation - Doom Emacs v21.08 documentation, docs.doomemacs.org
1 2  Saint IGNUcius - Richard Stallman, stallman.org
↑  The unabridged selective transcript of Richard M Stallman's talk at the ANU | All about Linux, web.archive.org, ‏2011-10-04
שרשרת

ערך זה עוסק בשרשרת של חוליות. אם התכוונתם למשמעות אחרת, ראו .
שעון כיס עם שרשרת
אנשים משבט ההירירו מנמיביה, כבולים בשלשלאות בימי המרד של 1904
שרשרת או שלשלת היא אביזר גמיש הבנוי מרצף של חוליות קשיחות המחוברות ברצף. השרשרת משמשת כאמצעי לקשירה (וכבילה), אמצעי הנעה ולקישוט.
בתחומים שונים משמש המונח "שרשרת" בהשאלה כמילה נרדפת ל"רצף".
הנעה

טיפוס נפוץ של שרשרת משמש בכלי תחבורה דו גלגליים כדוגמת אופניים ואופנועים ובמכונות תעשייתיות. בכלי הרכב הדו גלגליים משמשת השרשרת להעברת כוח ההנעה אל הגלגל האחורי. השרשרת מורכבת ממיסבים גליליים (הדומים למיסב כדורי), והיא עשויה בדרך כלל ממתכת.
לעיתים השרשרת מכילה חומר שימון המשמן באופן קבוע את המיסבים בחומרי סיכה כדי למנוע החלדה (טיפוס שרשרת זה מכונה O-Ring).
תכשיט

שרשרת היא גם תכשיט בצורת חוט הנענד מסביב לצוואר. שרשראות כאלה נוצרות לעיתים קרובות על ידי שרשרת מתכת ועליה תכשיטים. שרשראות אחרות עשויות מבד ארוג.
קישוטים נפוצים לשרשראות הם חרוזים או תכשיטים העשויים מאבני חן צבעוניות, עץ מגולף או מלוטש, זכוכית צבעונית, נוצות, צדפים, אלמוגים ועוד. קישוט מרכזי יחיד נקרא "תליון". תליון נפתח המשמש לשמירת חפצים קטנים, בעיקר תמונה או זוג תמונות, נקרא "משכית". תליון שמייחסים לו כוחות סגוליים נקרא "קמע".
קרטר גלאס

קרטר גלאס (באנגלית: Carter Glass‏; 4 בינואר 1858 – 28 במאי 1946) היה מוציא לאור ופוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הדמוקרטית. הוא ייצג את קהיליית וירג'יניה בשני בתי הקונגרס של ארצות הברית וכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית תחת הנשיא וודרו וילסון. הוא מילא תפקיד מרכזי בהקמת מערכת הרגולציה הפיננסית בארצות הברית, וסייע בהקמת מערכת הפדרל ריזרב והתאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות.
ביוגרפיה

קרטר גלאס נולד ב-4 בינואר 1858 בלינצ'בורג שבווירג'יניה, הילד האחרון שנולד לרוברט הנרי גלאס ורעייתו הראשונה אוגוסטה אליזבת כריסטיאן. אביו, רוברט הנרי גלאס, היה מנהל סניף הדואר של לינצ'בורג החל משנת 1853, וב-1858 קנה את העיתון "Lynchburg Daily Republican" (שם עבד מאז 1846). העיתון הנוסף של העיר היה העיתון "Lynchburg Daily Virginian", שפורסם אז על ידי ג'וזף בוטון, אשר ב-23 ביוני 1860 נהרג בדו-קרב עם עורך העיתון של גלאס, ג'ורג' וו. הרדוויק, בגלל האשמות כי גלאס השתמש במשרד הדואר שלו כדי לעכב את הפצת גיליוני העיתון המתחרה. אמו נפטרה ב-15 בינואר 1860, מעט אחרי שמלאו לגלאס שנתיים. לפיכך, אחותו נני שהייתה גדולה ממנו בעשר שנים מילאה את תפקיד האם בחייו של גלאס. בצעירותו קיבל גלאס את הכינוי "פלאק" ("Pluck" - נועז), בגלל נכונותו להתייצב כנגד בריונים.
בגיל 22 הפך גלאס סוף סוף לכתב, עבודה ששאף להתמקצע בה זה מכבר, עבור "חדשות לינצ'בורג". ב-1887 התמנה לעורך עיתון הבוקר של החדשות. בשנה שלאחר מכן פרש המו"ל והציע לגלאס אפשרות לרכוש את העסק. נואש למצוא גיבוי כספי, גלאס קיבל באורח בלתי צפוי סיוע כלכלי מקרוב משפחה שהלווה לו מקדמה בת 100 דולר אמריקני במסגרת העסקה שסכומה הכולל נאמד ב-13,000 דולר. משרכש את העיתון גלאס היה חופשי לכתוב ולפרסם כל העולה על רוחו. הוא כתב מאמרי מערכת נועזים ועודד כתיבת דיווחים קשוחים בעיתון הבוקר, מה שהגדיל את מכירות העיתון. עד מהרה, גלאס הצליחה לרכוש את העיתון "Daily Advance" של אחר הצהריים, ואז רכש את העיתון המתחרה. כך הפך למו"ל היחיד בלינצ'בורג.
לאחר שעבד כעורך ומוציא לאור של עיתון, זכה גלאס בבחירות לסנאט של וירג'יניה ב-1899. הוא היה ציר בוועידת החוקה בווירג'יניה ב-1902, שם תומך רב-השפעה הן במדיניות פרוגרסיביזם והן במדינות הפרדה גזעית. גלאס זכה בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית באותה השנה והיה ליו"ר ועדת הבנקאות והמטבע של בית הנבחרים ב-1913. בעבודה עם הנשיא וילסון העביר את חוק הפדרל ריזרב שהקים מערכת בנקאית מרכזית באמריקה. גלאס שימש כמזכיר האוצר בשנים 1920-1918, אז עזב תפקיד זה עם היבחרו לסנאט האמריקאי מטעם וירג'יניה. גלאס היה מועמד לנשיאות ארצות הברית בכינוס הוועדה הדמוקרטית הלאומית לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1920.
גלאס כיהן בסנאט משנת 1920 עד מותו ב-1946, והיה יו"ר ועדת ההקצבות של הסנאט החל מ-1933. הוא שימש גם כנשיא הזמני של הסנאט בשנים 1945-1941. הוא נתן את חסותו ל"חוק הבנקאות 1933", הידוע גם בשם חוק גלאס-סטגל, שייסד את התאגיד הפדרלי לביטוח פיקדונות ואכף את ההפרדה בין תאגידי בנק השקעות ובנקים מסחריים. גלאס היה תומך נלהב בזכויות המדינות בארצות הברית, והתנגד לחלק גדול מהניו דיל והתעמת לא פעם עם הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט בענייני המינויים הפדרליים בווירג'יניה.
מסורת הפלאים המופתיים

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  צָאו פִּי
 שפת המקור:  סינית קלאסית
 סוגה:  סיפורים על טבעיים
 
מסורת הפלאים המופתיים (בסינית מסורתית: 列異傳; בסינית מפושטת: 列异传; בפין-יין: Liè Yì Zhuàn, לְיֵה יִי גְ'ווָאן) הוא ספר סיני קדום המכיל סיפורים קצרצרים על מקרים על-טבעיים. חלק מן המקרים והדמויות מוכרים גם ממקורות מקבילים, וחלקם ייחודיים, ומאוזכרים בהם קדושים, אלים, שדים ורוחות.
הספר אבד עם השנים, אך צוטט ביצירות רבות. הציטוטים אוגדו וסודרו על ידי לוּ שׂוּ'ן בספרו שחזור סיפורים עתיקים, לכדי שחזור חלקי של הספר המקורי.
תוכן היצירה

הספר מכיל אוסף של סיפורים על-טבעיים או סיפורים מוזרים אשר רבים מהם שימשו ביצירות מאוחרות יותר שעסקו בעל-טבעי. הקטעים מהם מורכב הספר הם ברובם תיעודי שמועות, אך יש ביניהם גם לא מעט סיפורים עממיים בעלי עלילה מלאה יחסית. המקרה הקדום ביותר בספר הוא מתקופת הקיסר הצהוב, והמאוחר ביותר מאזור 256-260 לספירה, ובכך הוא מכסה תקופת זמן ארוכה מאוד, ומכיל כמה אגדות עתיקות שהשתרשו כבר בתקופתו. לוּ שׂוּ'ן ציין כי הסיפורים כולם מעלים על נס את העל-טבעי.
רוב הסיפורים ביצירה מאדירים טכניקות וקדושים דאואיסטיים. כך מופיעים בספר סיפור על לוּ שָׁאוצְ'ייֵן בעל הקדושה שטיפל ברוח-נחש, סיפורים על פֵיי צָ'אנְגְפָאנְג שיכל לפקוד על הרוחות ולכווץ מרחקים, סיפור על איש הדאו שיכל להפגיש את החיים עם המתים, מקרים של החייאת מתים, וכו'.
סיפורים אחרים מתארים פגיעת שדים באדם. כך בסיפור על טָאן שֶׁנְג המתאר נישואי-שדים, או בסיפורים על הכסף והזהב של גָ'אנְג פֶן, על ציור העכבר שנעשה לשד, או על רוחות הקרפיון או הנחש. וסוג שלישי של סיפורים עוסק ברוחותיהם של המתים ובתיאורים בודהיסטיים של אלמנטים כמו עולם המתים וחזרה מן המוות.
בסיפורים אחרים ניתן לראות אלמנטים נוספים של העל-טבעי, כגון חפצים חיים, מבנים רדופים, שינויי צורה, הפיכת יצורים חיים לאבנים, נבואות, ואף כמה אזכורים סתומים של חפצים בסיטואציות על טבעיות שחשיבותם לא ברורה.
בספר מופיע גם הסיפור המפורסם על דְזונְג דִינְגְבָּוֹ אשר מכר שד - סיפור אשר על פי לְיוֹ שׁוֹאוּחְווָה קיבל חיזוק בתקופה המודרנית כאשר שימש עם סיפורים דומים על חוסר-פחד מפני שדים' לחיזוק רוחו של העם הסיני בידי המהפכנים הקומוניסטים.
היוצר

התיעוד הקדום ביותר של "מסורת הפלאים המופתיים" נמצא בספר סְווֵי תחת "תיעוד רישומי קלאסיקות". שם נכתב כי יוצר הספר הוא צָאו פִּי הקיסר וֶן מוֵיי (187-226 לספירה). אולם בספר מתוארים מקרים מתקופות גֶ'נְגְשְׁה (240-249 לספירה) וגָאנְלוּ (256-260 לספירה), ולפיכך ב"ספר טאנג הישן" וב"ספר טאנג החדש" מתקופת שושלת סונְג מצביעים על גָ'אנְג חְווָה (232-300 לספירה) בתור הכותב, אך בשני הספרים מדובר בפריט מתוך רשימת שמות ספרים והם אינם מציגים מובאות למידע שהם מספקים.
יָאו גֶ'נְדְזונְג מתקופת שושלת צ'ינג סבר כי צָאו פִּי אכן כתב את הספר, בעוד גָ'אנְג חְווָה כתב לו הרחבות, ולאחר מכן נפוצה ההתייחסות לשני הכתבים כטקסט אחד, אך גם הוא לא הציג הוכחות.
עם זאת, גם הספר "פרשנות לתיעוד שלוש הממלכות" מתקופת שושלת לְיוֹ סונְג (420-479 לספירה) וגם הספר "פרשנות לקלאסיקה של הנהרות" מתקופת שושלת וֵיי הצפונית (386-534 לספירה) מציגים ציטוטים מ"מסורת הפלאים המופתיים". כך שבהחלט ייתכן שהכותב חי בתקופת שושלת וֵיי או שושלת גִ'ין.
לפיכך הייחוס המקובל כיום הוא לצָאו פִּי, בנו השני של צָאו צָאו, אשר ירש את הקיסרות מאביו, ונחשב חובב תרבות ידוע ומשורר. הייחוס לצָאו פִּי אף מקבל חיזוק מכך שאמנויות האלמוות הדאואיסטיות והעיסוק בשדים ובעל-טבעי הכו שורש בימיו, והיו חביבים במיוחד עליו ועל אביו.
המקורות מהם ליקט ושיחזר לוּ שׂוּ'ן את היצירה

המקראות הקיסריות של עידן טָאיְפִּינְג (太平禦覽)
העתקי הספרים של האולם הצפוני (北堂書鈔)
פרשנות לקלאסיקה של הנהרות (水经注)
ספר הָאן המאוחרת (後漢書)
אוסף הספרות (藝文類聚)
הרשומות הנרחבות של עידן טָאיְפִּינְג (太平廣記)
מבחר הספרות של גָ'או מִינְג (昭明文選)
יער הפנינים של גן הדהארמה (法苑珠林)
שירה והערות על מיני עניינים (事類賦註)
שיטות חשובות להסדרת העם (齊民要術)
רשומות ראשית הלימוד (初學記)
שלל דברים ליער הסוגים (類林雜說)
אולמות האבן של דוּנְחְוָאנְג (敦煌石室)
רשומות חיפוש הרוחות (搜神記)
דרישת מסתרי רשומות ההיסטוריון (史记索隐)
תרגומים של הספר

לא ידוע על תרגומים של הספר לאנגלית.
הספר תורגם במלואו לעברית בידי עופר ולדמן, אולם נכון ל-2013 התרגום לא יצא לאור.
לקריאה נוספת

刘守华, 中国民间故事史, April 1, 2012, 商务印书馆, ISBN 9787100085632
הערות שוליים

↑  בפרק 列异传 בספרו  中国民间故事史
קוביית קרח

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  קישוט קולינרי, מי שתייה, קרח 
 מרכיבים עיקריים:  קרח 
 גבינות
 צורה:  קובייה 
 
קוביות קרח במשקה
קוביות קרח
קוביית קרח היא גוש קרח מעוצב בצורת קובייה, המשמש לרוב על מנת לקרר משקאות. קוביות קרח מועדפות לרוב על קרח מרוסק מאחר שהן נמסות לאט יותר.
קוביות קרח נוצרות באמצעות מילוי תבנית קוביות קרח במים, והכנסתה למקפיא. ניתן גם לייצרן באופן אוטומטי במייצר קרח שמובנה במקררים ביתיים רבים. במייצרי הקרח מיוצרות הקוביות באופן שוטף ומאוחסנות בתא הקפאה ייעודי; בתחתית התא אלמנט מכני או חשמלי לשחרור הקוביות בזו אחר זו. מייצר הקרח המובנה נוח לשימוש מאשר תבנית קרח, אך הוא יקר ממנה.
ישנם גם מכשירים להכנת קרח, המשמשים מעבדות ומוסדות לימוד. קוביות קרח מיוצרות גם באופן תעשייתי ונמכרות בשקיות. למרות שמן, קוביות קרח אלו מיוצרות בצורת גליל עם חור לאורכו. קוביות קרח תעשייתיות שקופות לגמרי, בניגוד לקוביות קרח המיוצרות בתבנית או במייצר קרח, שבדרך כלל הן מעט לבנות.
צבען הלבן של קוביות קרח נובע מהקפאה מהירה או מכך שבמים ישנם מוצקים מומסים אחרים. כאשר מים מקוררים לנקודת קיפאון, גזים הנמצאים בתוכם הופכים לבועות מיקרוסקופיות.
צורת קוביות הקרח

מאחר שבמהלך ההקפאה של המים גדל נפחם (משקלו הסגולי של הקרח נמוך משל המים), "תופחת" הקובייה במקומות האחרונים להתמצק. לדוגמה, בתבנית קוביות קרח תופח מרכז הדופן העליונה של כל קובייה. לפיכך צורתה של פאה זו דמוית כיפה. בשל תופעה פיזיקלית זו של התרחבות הקובייה בתהליך ההקפאה, מייצרי קוביות הקרח לסוגיהם בנויים כך שקיים לצד כל תא חלל אוויר שאליו היא יכולה להתפשט, וכך למעשה צורת הקובייה תמיד שונה במקצת מתבנית המתקן שייצר אותה.
ראו גם

דקר קרח
מגרסת קרח
קירור
It's My Party

| --- | --- |

עטיפתו המקורית של הסינגל
 סינגל בביצוע לסלי גור
 מתוך האלבום I'll Cry If I Want To
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 יצא לאור:  1963 
 שפה:  אנגלית 
 כתיבה:  John Gluck, Seymour Gottlieb, וואלי גולד, Herbert Weiner 
 לחן:  John Gluck, Seymour Gottlieb, וואלי גולד, Herbert Weiner 
 דגימת קול
 קובץ • עזרה
 
"It's My Party" (מילולית: "זו המסיבה שלי") הוא שיר של הזמרת והיוצרת האמריקאית לסלי גור מתוך אלבום האולפן הראשון שלה I'll Cry If I Want To (1963). הוא יצא לאור כסינגל המוביל מהאלבום ב-5 באפריל 1963 על ידי Mercury Records. כיוצרים המשותפים של השיר נכתבו הרב ווינר, ג'ון גלוק ג'וניור, ו-וולי גולד, הפקת האלבום נעשתה על ידי קווינסי ג'ונס.
נושא השיר

השיר מתאר באופן מילולי את תחושת אי הנוחות של נערה מתבגרת במסיבת יום ההולדת שלה כאשר החבר שלה, ג'וני, נעלם ושב למסיבה בחברת ג'ודי, בחורה אחרת, ש"עונדת את הטבעת שלו", זאת כדי לציין שמצא אהבה אחרת תחת ילדת יום ההולדת.
"זה המסיבה שלי" נכתב במפתח דו מז'ור. האפקטיביות של השיר מוגברת על ידי כמה עיבודים מוזיקליים שהמפיק קווינסי ג'ונס שילב, כולל מקצבים שנשמעים לטיניים, שירה כפולה וקטעי נגינת חצוצרה, ג'ייסון אנקני, כתב על השיר, " It's My Party' נותר אחד הביטויים העזים ביותר של שברון לב של מתבגרים שאי פעם הוטבעו בתקליט - קווינסי ג'ונס הפיק את התקליט, אף על פי שרבים היו מנחשים שהיה זה אהרון ספלינג".
רקע

כיוצרי "It's My Party" נרשמו ג'ון גלוק, וולי גולד והרב ווינר, שהיו חלק מצוות העובדים בחברת אהרון שרדר מיוזיק ב-1962. אך המילים נכתבו למעשה על ידי סימור גוטליב, כותב שירים עצמאי. את מילות השיר הוא נתן להרב ויינר, איתו שיתף פעולה בכתיבת שירים, כדי שינסה לשווקו. השיר התבסס על אירועים אמיתיים במסיבת יום הולדת שש-עשרה של בתו של גוטליב, אשר פרצה בבכי כאשר התבשרה כי כנראה סבה וסבתה יוזמנו לאירוע. דמו לשיר הוקלט על ידי ברברה ג'ין אינגליש, שהייתה בעברה זמרת בלהקת בנות ואשר עבדה אז כפקידת קבלה במשרד ובמקביל שימשה כזמרת דמו של חברת ג'ימי רדקליף אשר הפיק את הדמו. אינגליש סיפרה כי רדקליף הוא שפנה לחברתו של שרדר ופעל להוציא לאור את השיר כתקליט, או להקליטו מחדש, אבל הם לא היו מעוניינים.
בפברואר 1963 השיר הוקלט גם על ידי הלן שפירו עבור אלבומה Helen in Nashville. עם זאת, הגרסה של שפירו לא נבחרה לצאת לאור כסינגל מוקדם מהאלבום ועד יציאתו לאור של אלבומה, בחודש אוקטובר, השיר "It's My Party" הפך ללהיט של לסלי גור.
לסלי גור סיפרה כי "It's My Party" היה בין כמאתיים הקלטות דמו שהמפיק קווינסי ג'ונס הביא עימו לסלון בית משפחתה בפברואר 1963 כדי לבחור ביניהם. לאחר שהאזינה לשיר, גור אמר לג'ונס: "זה לא רע. אני אוהבת את זה. מנגינה טובה. בוא נשים את זה על הערימה של 'אולי'." השיר היה הדמו היחיד שגור וג'ונס מצאו מתאים להקלטה. ג'ונס הפיק את ההקלטה וקלאוס אוגרמן עיבד וניצח על הנגנים שעה שגור הקליטה את "It's My Party" באולפני בל סאונד במנהטן ב-30 במרץ 1963.
במרץ 1963, פיל ספקטור שמע את הדמו של "It's My Party" עת ביקר במשרדו של אהרון שרדר. וולי גולד נזכר מאוחר יותר: "הוא [ספקטור] אמר, 'נהדר, אני אוהב את זה. אני אקליט אותו עם להקת הקריסטלס.' אנחנו [כותבי השיר] ממש התרגשנו, כי זה יבטיח שהתקליט יגיע למקום הראשון!" לשרדר נודע כנראה על ההקלטה של לסלי גור של "It's My Party" רק כאשר קווינסי ג'ונס הזמין אותו לשמוע את הרצועה שהושלמה, אך שרדר סבר שהיא שגרתית. הוא האמין שספקטור יוכל להפיק גרסה הרבה יותר חזקה של השיר עם הקריסטלס ולא רצה לפגוע ביחסיו הטובים עם ספקטור. לכן שרדר ניסה לשכנע את ג'ונס להצניע את ההקלטה. שרדר לא סיפר לג'ונס על העניין שגילה ספקטור בשיר, אולם ג'ונס וספקטור נפגשו במקרה לפני קונצרט של צ'ארלס אזנבור בקרנגי הול בערב 30 במרץ 1963. כאשר שוחחו מחוץ לאולם, עלה הנושא בשיחה ביניהם והתברר שספקטור הקליט גרסה של "It's My Party" עם הקריסטלס. ג'ונס החליט לוותר על הקונצרט ובחר לבלות את הלילה ההוא - בין שבת לראשון - באולפני בל סאונד בהפקת מאה עותקים של תקליטון דמו של השיר.
במהלך היומיים שלאחר מכן ג'ונס שלח את התקליטונים בדואר לעורכים מוזיקליים של תחנות רדיו בשוקי מפתח ברחבי ארצות הברית. גור שמעה את התקליט שלה מושמע ברדיו בפעם הראשונה ביום שישי באותו שבוע; ההוצאה הרשמית של "It's My Party" הגיעה מאוחר יותר באותו החודש ומכירות התקליטון עלו למקום הראשון בארצות הברית בתוך ארבעה שבועות.
בסקירת השיר, קאש בוקס כתב שלגור "יש קול חלקלק ורחב טווח המותאם ללחן, רומנסה בקצב בינוני, מגובה במקהלה עם קצב ריקוד בעל אוריינטציית נעורים".
גור הוציא שיר המשך ל-"It's My Party", שזכה לשם " Judy's Turn to Cry".
בשנת 1980, WCBN-FM, תחנת הרדיו הסטודנטיאלית של אוניברסיטת מישיגן, השמיעה את "It's My Party" במשך 18 שעות ברציפות ביום לאחר בחירתו של רונלד רייגן.
באוגוסט 2021, החלה תופעה של שימוש בגרסת רמיקס של השיר בסרטונים באפליקציית שיתוף הווידאו טיקטוק אשר הובילה לעניין מחודש בשיר.
השיר במצעדים > המצעדים השבועיים

| Chart (1963-1964) | Peak position |
| --- | --- |
אוסטרליה אוסטרליה (Kent Music Report): 1
קנדה קנדה (CHUM Hit Parade): 1
ניו זילנד ניו זילנד (Lever Hit Parade): 1

ארצות הברית ארצות הברית Billboard Hot 100: 1
ארצות הברית ארצות הברית R&B (Billboard): 1
ארצות הברית ארצות הברית Cash Box Top 100 : 1
השיר במצעדים > המצעדים השנתיים

| Chart (1963) | Position |
| --- | --- |
US Billboard Hot 100: 29
US Cash Box: 30
גרסת דייב סטיוארט וברברה גאסקין

ב-1981 הוקלטה גרסת כיסוי לשיר על ידי האמנים הבריטים דייב סטיוארט וברברה גאסקין אשר הגיעה למקום הראשון מצעד הסינגלים הבריטי במשך ארבעה שבועות, והפך לגרסה הראשונה של השיר שהגיעה למקום הראשון בבריטניה. גרסת כיסוי זו הגיעה גם למקום הראשון באירלנד ובניו זילנד ולעשרת הגדולים באוסטרליה, אוסטריה, גרמניה, דרום אפריקה ושווייץ.
גרסאות אחרות

ב-1977, גרסת כיסוי של קרול בייקר הייתה להיט קאנטרי מספר 1.
בשנת 2010, איימי ווינהאוס הקליטה את "It's My Party" אשר יצא לאור באלבום מחווה לקווינסי ג'ונס בשם Soul Bossa Nostra .
בשנת 2015, מלאני מרטינז הוציאה לאור את "Pity Party" ובו שימוש בפזמון מ"It's My Party".
בשנת 2023, אנה וורונקר הקליטה את "It's My Party" לעונה 2 של סדרת אנימציה "הרייט המרגלת" של Apple TV+.
הערות שוליים

1 2 3 4  Ankeny, J. "It's My Party". AllMusic. נבדק ב-20 ביולי 2011. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  McClary, S., Knapp, R., Baur, S. & Warwick, J.C. (2008). Musicological identities: essays in honor of Susan McClary. Ashgate. p. 71. ISBN 978-0-7546-6302-7.{{cite book}}:  תחזוקה - ציטוט: multiple names: authors list (link)
↑  Tumposky, Ellen (18 בפברואר 2015). "Brooklyn Woman recall origins of Gore's 'It's My Party'". Daily News. New York. נבדק ב-18 בפברואר 2015. {{cite news}}:  (עזרה)
1 2 3  "It's My Party". Cha Cha Charming Magazine. אורכב מ-המקור ב-12 ביוני 2007. {{cite web}}:  (עזרה)"It's My Party". Cha Cha Charming Magazine. Archived from the original on June 12, 2007.
1 2  Bronson, F. (2003). The Billboard book of number 1 hits (5 ed.). Random House. p. 130. ISBN 978-0-8230-7677-2.
1 2  Shannon, Bob. "Behind The Hits: Stories: It's My Party". אורכב מ-המקור ב-6 בפברואר 2008. נבדק ב-17 בספטמבר 2011. {{cite web}}:  (עזרה)Shannon, Bob. "Behind The Hits: Stories: It's My Party". Archived from the original on February 6, 2008. Retrieved September 17, 2011.
↑  "CBN History". נבדק ב-16 בפברואר 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "The 'It's My Party' TikTok Trend, Explained | Her Campus". www.hercampus.com (באנגלית אמריקאית). 2021-08-25. נבדק ב-2021-09-02.
↑  "'Cry if I want to' TikTok trend explained: Classic song remixed for realizations". In The Know (באנגלית אמריקאית). 2021-08-25. נבדק ב-2021-09-02.
↑  "Australian Weekly (David Kent) from 1963". נבדק ב-17 במאי 2018. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  CHUM Hit Parade, June 17, 1963
↑  Flavour of New Zealand, 4 July 1963
1 2  Joel Whitburn's Top Pop Singles 1955–1990 – ISBN 0-89820-089-X
↑  "Cash Box Top 100 Singles, June 8, 1963". אורכב מ-המקור ב-13 במרץ 2017. נבדק ב-12 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Musicoutfitters.com
↑  "Cash Box Year-End Charts: Top 100 Pop Singles, December 28, 1963". אורכב מ-המקור ב-13 ביולי 2014. נבדק ב-12 במרץ 2017. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  "RPM Country Tracks for April 2, 1977". RPM. אורכב מ-המקור ב-10 ביוני 2015. נבדק ב-14 בנובמבר 2013. {{cite web}}:  (עזרה)
↑   It's My Party, בביצוע איימי ויינהאוס, It's My Party, סרטון  באתר יוטיוב
↑  מלאני מרטינז Pity Party
↑  "Harriet the Spy: Season 2 (Apple Original Series Soundtrack) - EP". Apple Music. נבדק ב-17 בינואר 2024. {{cite web}}:  (עזרה)
ראובן לביא

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  1966 (בן 58 בערך) ישראל 
 לימודי רפואה:  אוניברסיטת תל אביב
 התמחות:  רופא פסיכיאטר
 תפקידים:  זמר (1985–1993)
 
ראובן לביא (נולד בשנת 1966) הוא רופא פסיכיאטר, ובעברו זמר ושחקן.
ביוגרפיה

לביא הוא רופא פסיכיאטר, מומחה בפסיכיאטריה כללית ובפסיכיאטריה של הילד והמתבגר. למד רפואה באוניברסיטת תל אביב. בין השנים 2003–2005 שימש כסגן מנהל מרפאת ילדים ונוער בבית החולים הפסיכיאטרי "נס-ציונה". כיום ד"ר לביא משמש כמנהל הרפואי של מכון "אגם" לטיפול בהפרעות אכילה, במרכז הרפואי שיקומי "רעות" בתל אביב, ובעל קליניקה פרטית.
קריירה מוזיקלית

כשהיה בן 11 שר את "שיר הרכבת" של האחים והאחיות בפסטיבל שירי ילדים השמיני ב-1977.
שירת בלהקת הנח"ל המתחדשת, יחד עם דפנה דקל, פזית נוני ונוספים.
הלהקה העלתה ביולי 1985 את התוכנית "התחדשות". מתוכנית זו הצליחו במיוחד השירים "התחדשות אחרת", "שרית הספרית" ו"שיר הסלנג".
לביא שימש כסולן בשירי התוכנית "בסיס חדש" ו"התחדשות אחרת".
בתוכנית זו נכלל השיר "דרישת שלום", ששרה הלהקה יחד עם ירדנה ארזי במסגרת השירותרום של שנת 1985. השיר דורג במקום ה־12 במצעד הפזמונים העברי השנתי תשמ"ה (1985), והוא שירו המצליח ביותר של לביא במצעדים. במירוץ לתואר 'להקת השנה' במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה, הגיעה הלהקה למקום השני.
בספטמבר 1987 העלתה להקת הנח"ל המתחדשת, בה לביא היה עדיין חבר, את התוכנית "תל אביב אינה מודאגת". הלהקה הורכבה בחלקה מחברים חדשים, ביניהם: יואב צפיר, אילה אשרוב, אביטל פסטרנק, שי זורניצר, מומי לוי ורוית יוספי. לביא שר כסולן את השיר הבולט של התוכנית, אשר נשא את שמה, ואת השיר "משהו טוב חייב לקרות". להבדיל מהתוכנית הראשונה של הלהקה המתחדשת, לא זכתה תוכנית זו להצלחה, וגם אלבום התוכנית נחל כישלון מסחרי.
בשנת 1988 השתתף במחזמר "סאלח שבתי", בו גילם את זיגי (התפקיד אותו גילם אריק איינשטיין בסרט "סלאח שבתי" בשנת 1964). במחזמר, ביצע לביא כסולן את השירים "תקנה אותי מאבא", "זאת איננה אותה מנגינה" ו- "בודד תהיה".
בשנת 1989 יצא אלבומו היחיד של לביא, "ראובן לביא", אשר הופק מוזיקלית על ידי אילן וירצברג. השיר "כשהוא חוזר הביתה" מתוך האלבום (אשר נכתב על ידי דני רובס, והולחן על ידי יורם צדוק) שזכה להצלחה, דורג במקום ה-39 במצעד השנתי תשמ"ט (1989) של רשת ג'. השיר צעד 14 שבועות במצעד והגיע בשיא למקום ה-7 באוגוסט 1989.
בשנת 1993 התחרה בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "העולם כל כך מדליק" שזכה במקום האחרון. עוד באותה שנה, פרש מתחום המוזיקה והמשחק, לטובת קריירה ברפואה.
דיסקוגרפיה > "ראובן לביא" (1989)

לא מסתיר את הפנים (שמוליק קלוסקי - אילן וירצברג)
ספירה לאחור (מירי פייגנבאום - קורין אלאל)
זה אולי בגלל... (אהוד מנור - אילן וירצברג)
חשבון ישן (אהוד מנור - ראובן לביא)
עף מפה בקיץ (ראובן לביא - אילן וירצברג)
משמעות אחרת (אהוד מנור - רן עפרון)
באהבה (שמואל קלוסקי - מירון מינסטר)
כשהוא חוזר הביתה (דני רובס - יורם צדוק)
עוד זווית ראייה (יואב גינאי - שאול בן אמיתי)
בלעדייך (מירי פייגנבאום - אילן וירצברג)
חיים אישיים

לביא נשוי ואב לשלושה. מתגורר בתל אביב. אביו, פרופ' גד לברטוב, היה הוויולן הראשון בתזמורת הקאמרית ומנהל מחלקת כלי קשת באוניברסיטת תל אביב.
הערות שוליים

↑  דר' ראובן לביא באתר מרכז רפואי שיקומי "רעות"
1 2 3  להקת הנח"ל - תוכנית 25 – התחדשות
1 2  להקת הנח"ל - שנות השמונים - התחדשות
↑  השיר "דרישת שלום" באתר פיזמונט
↑  להקת הנח"ל - תכנית 26 - תל אביב אינה מודאגת
↑  ירון פריד, מעברה קטנה ומטריפה, כותרת ראשית, 13 באפריל 1988
שוש אביגל, בכורה  - הווזווזים של מחר, חדשות, 13 במאי 1988
↑  רשימת שירים במחזמר "סלאח שבתי"
↑  גיורא פרבר, תקליטים חדשים - ישראלי - מאחוריו ומצדדיו | ראובן לביא - "ראובן לביא" (קן הפקות- הליקון), חדשות, 22 ביוני 1989
↑  השיר "כשהוא חוזר הביתה" באתר פיזמונט
↑  המצעד השבועי של רשת ג' - 1 באוגוסט 1989
↑  קדם אירוויזיון ישראל, שנת 1993
↑  אלבום "ראובן לביא" - רשימת שירים
אלפרד למבורן

| --- | --- |

 לידה:  2 בפברואר 1850 ברקשייר, הממלכה המאוחדת 
 פטירה:  6 ביוני 1926 (בגיל 76) סולט לייק סיטי, ארצות הברית 
 זרם באמנות:  ציור 
 
אלפרד למבורן (באנגלית: Alfred Lambourne‏; 2 בפברואר 1850 – 6 ביוני 1926) הוא אמן וסופר אמריקאי, יליד אנגליה. בשנות ה-60 של המאה ה-19, הוא ומשפחתו עברו להתגורר במערב אמריקה יחד עם החלוצים המורמונים. הוא זכור בעיקר בזכות ציוריו, אך הוא כתב גם סיפורת ושירה לכתבי עת של המורמונים.