stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קלאודיו ג'נטילה
קריירת משחק

ג'נטילה נולד בטריפולי שבלוב להורים ממוצא סיציליאני, ועבר עימם לאיטליה כשהיה בן שמונה. בגיל 17 הצטרף למחלקת הנוער של וארזה, אך לא נמצא טוב מספיק כדי להצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בסרייה ב', ואת עונת הבכורה שלו בקבוצה בוגרת עבר בהשאלה בקבוצת ארונה מהליגה הרביעית, בעונת 1971/1972. לאחר עונת ההשאלה חזר ג'נטילה לווארזה בליגת המשנה, במדיה הפך לאחד משחקני הנוער הבולטים בליגה.
לקראת עונת 1973/1974 נרכש ג'נטילה על ידי יובנטוס, לאחר התעניינות בו מצד הבעלים וכדורגלן העבר, ג'מפיירו בוניפרטי. בעונת הבכורה שלו שימש בעיקר כשחקן מחליף, אך עונה אחר כך כבר היה חלק משמעותי יותר בזכיית הקבוצה באליפות איטליה. בעונת 1975/1976 הסתכסך ג'נטילה עם מאמנו קרלו פרולה, מה שהוביל לירידה בכמות הדקות שלו, ובהחלפתו על ידי שחקן הרכש החדש של הקבוצה, מרקו טארדלי. בעונה זו איבדה יובנטוס את האליפות ליריבתה העירונית טורינו.
בעונת 1976/1977 הצטרף לקבוצה המאמן ג'ובאני טרפטוני, מה שהחזיר את ג'נטילה להיות שחקן הרכב. לצידם של גאטאנו שיראה והשוער דינו זוף, בעונה בה הצטרף לקבוצה גם אנטוניו קבריני, הפכה הגנת יובנטוס לאחת הטובות בעולם באותה תקופה, וכבר בעונה זו זכתה באליפות איטליה ובגביע אופ"א, לאחר ניצחון על אתלטיק בילבאו בזכות חוק שערי חוץ, לאחר 2-2 בסיכום שני המשחקים. עונה אחר כך שמרה יובנטוס על תואר האליפות. ג'נטילה תרם שלושה שערי ליגה באותה עונה, יותר מבכל עונה אחרת שלו בליגה הבכירה.
אחרי עונת 1977/1978, לא הצליחה יובנטוס להחזיר לעצמה את תואר האליפות במשך שתי עונות, כשהיא מאבדת את התואר למילאן ולאינטר מילאנו, אך כן הצליחה לזכות פעם אחת בקופה איטליה, לאחר ניצחון בהארכה על פלרמו. ג'נטילה פתח בהרכב ושיחק לכל אורך המשחק. 1980/1981 החזירה לעצמה יובנטוס את תואר האליפות, תוך שהיא סופגת 15 שערים בלבד ב-30 מחזורי הליגה. עונה לאחר מכן שמרה על התואר, ושיפרה אף יותר את מאזן הספיגה, שעמד בעונה זו על 14 בלבד. לאחר עונה אחת של סגנות וזכייה בגביע האיטלקי, החזירה יובנטוס לעצמה את האליפות, השישית במספר עם ג'נטילה, בעונת 1983/1984. באותה שנה זכתה יובנטוס בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר שגברה על פורטו בתוצאה 1–2. ג'נטילה פתח ושיחק לאורך כל המשחק.
בסיום העונה, לאחר 11 עונות במועדון, סיים ג'נטילה את דרכו ביובנטוס. הוא הספיק לרשום במדיה 415 הופעות בכל המסגרות, 283 מתוכן בליגה, ולזכות בשש אליפויות איטליה, שני גביעים ושני תארים אירופים.
בגיל 31, עבר ג'נטילה לפיורנטינה, תוך שהוא מנצל חוקים חדשים שנגעו לשחרור שחקנים ועושה את הדרך בהעברה חופשית. במדי פיורנטינה חווה ג'נטילה מספר קשיים משמעותיים, ביניהם יחס קשה מאוהדי קבוצתו, שמצויים ביריבות גדולה עם אוהדי יובנטוס ולא שכחו לשחקן את עברו בקבוצה, וכן בעיות שנתגלו בין ג'נטילה לבין מאמנו, סביב רצונו של האחרון לשלב שחקנים צעירים יותר בסגל, שבא על חשבון השחקנים הוותיקים, כמו ג'נטילה עצמו.
לאחר שלוש שנים, שבהן רשם 70 הופעות ליגה במדי פיורנטינה, שוחרר ג'נטילה מהקבוצה. לאחר שבילה מספר חודשים ללא מועדון, הוא חתם בדצמבר 1987 בפיאצ'נצה, שעלתה באותה עונה לסרייה ב'. הוא הספיק לשחק במדיה עונה אחת בה רשם 20 הופעות ליגה, וסייע לה להישאר בליגת המשנה ולהימנע מירידה.
בסיום עונת 1987/1988, פרש ג'נטילה ממשחק פעיל בגיל 35. בגלל סגנון המשחק הקשוח והאגרסיבי שאפיין אותו, הוא דורג שמיני בדירוג "50 הכדורגלנים הקשוחים בהיסטוריה" שפרסם עיתון הטיימס ב-2007.
קריירת משחק > נבחרת איטליה

ג'נטילה החל את דרכו בנבחרת איטליה ב-1975. ארבעת משחקיו הראשונים בנבחרת היו במסגרת מוקדמות יורו 1976, אליו כשלה איטליה להעפיל. הופעת הבכורה שלו הייתה במשחק הבית מול פולין, ב-19 באפריל, במשחק שהסתיים בשוויון 0-0. בכל ארבע הופעות הבכורה שלו, לא ספגה איטליה שערי חובה. למרות זאת, במהלך שנת 1976, איבד ג'נטילה את מקומו בנבחרת, גם בעקבות הפיחות במעמדו ביובנטוס וגם עקב חילוקי דעות עם פולביו ברנרדיני, מאמן הנבחרת. תחת המאמן אנצו ביארזוט, החל ג'נטילה לתפוס מקום של קבע בהגנת הנבחרת. את שער הבכורה שלו, שהיה גם היחיד שלו במדי הנבחרת, הוא כבש ב-8 ביוני 1977, בניצחון החוץ 0–3 על פינלנד במסגרת מוקדמות מונדיאל 1978.
ג'נטילה זומן על ידי ביארזוט לסגל איטליה לקראת מונדיאל 1978 בארגנטינה. חוליית ההגנה של איטליה בטורניר הייתה מורכבת רובה ככולה משחקני ההגנה של יובנטוס, וג'נטילה ביניהם. הוא שיתף פעולה לאורך הטורניר עם חבריו לקבוצה אנטוניו קבריני, גאטאנו שיראה והשוער דינו זוף. ג'נטילה פתח בהרכב ושיחק לאורך כל שבעת משחקיה של איטליה בטורניר, בתחילה כמגן ימני ובהמשך כבלם. איטליה סיימה את שלב הבתים הראשון במאזן מושלם של שלושה ניצחונות, אך סיימה רק שנייה, אחרי הולנד בשלב הבתים השנים. במשחק על המקום השלישי, הפסידה איטליה לברזיל וסיימה את הטורניר במקום הרביעי.
ג'נטילה שמר על מקומו גם במסגרת טורניר יורו 1980. בשלב הבתים, בו פגשה איטליה את אנגליה, ספרד ובלגיה, היא הצליחה לשמור על רשת נקייה ולא לספוג כלל. מאזן זה הספיק לה למקום השני בבית, ובמשחק על המקום השלישי היא ספגה בפעם הראשונה והיחידה בטורניר, בדרך לשוויון 1-1 והפסד בדו-קרב פנדלים לצ'כוסלובקיה. בזכות יכולתו בטורניר נכלל ג'נטילה, בצוותא עם חבריו להגנה זוף ושיראה, בנבחרת הטורניר.
גם בטורניר מונדיאל 1982 בספרד שימש ג'נטילה כשחקן הרכב עבור איטליה. את שלב הבתים צלחה איטליה בקושי רב, עם שלוש תוצאות תיקו בלבד. בשלב הבתים השני פגשה איטליה את האלופה המכהנת ארגנטינה, ואחריה את ברזיל. במשחק הראשון קיבל ג'נטילה את המשימה לשמור על דייגו מראדונה, משימה שנחשבה אז לכמעט בלתי אפשרית. ג'נטילה מילא את המשימה באגרסיביות, לעיתים מוגזמת, ואף ספג כרטיס צהוב כבר בדקה הראשונה של המשחק. עד לסיום מראדונה לא כבש ואיטליה גברה על ארגנטינה בתוצאה 1–2. לאחר המשחק ג'נטילה ניפק את הציטוט שהתפרסם לאחר מכן, כדורגל הוא לא בשביל בלרינות, המצדיק לדעתו את קשיחות היתר. במשחק מול ברזיל, בו ניצחה איטליה בתוצאה 2–3, הוטלה על ג'נטילה המשימה לשמור על זיקו, עוד אחד מגדולי החלוצים באותה תקופה, וגם השמירה הקשוחה עליו השיגה את תוצאה כפולה - זיקו לא כבש, וג'נטילה ספג כרטיס צהוב. כרטיס זה מנע את השתתפותו של ג'נטילה בחצי הגמר מול פולין, והיה זה המשחק היחיד אותו החמיץ בטורניר. ג'נטילה חזר להרכב למשחק הגמר מול גרמניה המערבית. בדקה ה-57 זכתה איטליה בכדור חופשי, ומרקו טארדלי, שזיהה את פריצתו של ג'נטילה באגף ימין, הוציא אליו כדור מהיר, בזמן שחלק משחקני שתי הקבוצות עדיין לא היו מוכנים. ג'נטילה הגביה כדור לכיוון הרחבה, הכדור קפץ פעם אחת על הרצפה ועבר שני שחקנים עד שפאולו רוסי קבע 0–1. בסיום ניצחה איטליה בתוצאה 1–3, וזכתה בתואר אלופת העולם. ג'נטילה גם זכה למקום בנבחרת הטורניר על יכולתו הגבוהה.
ג'נטילה הוסיף לשחק בנבחרת עוד כשנתיים, ומשחקו האחרון במדיה היה ניצחון חוץ על קנדה במשחק ידידות, ב-26 במאי 1984. בסך הכל רשם ג'נטילה 71 הופעות במדי איטליה, בהן כבש שער אחד.
קריירת אימון

ב-1998 צורף ג'נטילה לצוות המקצועי של נבחרת איטליה, כשהתמנה לתפקיד המאמן של הנבחרת עד גיל 20. ביולי 2000, אחרי שסיימה כסגנית אלופת אירופה בטורניר יורו 2000, החליף ג'ובאני טרפטוני, מאמנו לשעבר של ג'נטילה ביובנטוס, את חברו של ג'נטילה באותה יובנטוס, דינו זוף, בתפקיד מאמן הנבחרת. עם מינויו, צירף טרפטוני את ג'נטילה אליו לתפקיד עוזר המאמן.
כעבור ארבעה חודשים בלבד, באוקטובר 2000, התמנה ג'נטילה לתפקיד מאמן נבחרת איטליה עד גיל 21, לאחר שהחליף את מרקו טארדלי, שעבר לאימון אינטר מילאנו. הוא הוביל את נבחרתו לחצי גמר אליפות אירופה ב-2002. כעבור שנתיים, הוביל את נבחרתו לזכייה בטורניר, לאחר ניצחון 0–3 על סרביה ומונטנגרו בגמר. באותה שנה, הוביל ג'נטילה גם את הנבחרת האולימפית של איטליה למדליית ארד באולימפיאדת אתונה. לאחר שלא צלחה את שלב הבתים באליפות אירופה 2006, פוטר ג'נטילה מתפקידו. בעקבות סכסוך משפטי מול התאחדות הכדורגל האיטלקית, נמנע ג'נטילה מלקבל על עצמו משרות אימון למשך מספר שנים, וזאת על מנת לשמור על האפשרות להעביר את התיק לבית דין אזרחי. לאחר פתרון הסכסוך, הוזכר ג'נטילה כמועמד למספר משרות, ביניהן במועדון המזוהה עמו ביותר, יובנטוס, כמחליפו של צ'ירו פרארה בינואר 2010. כמו כן, הוזכר ב-2011 כמועמד לתפקיד המאמן בנבחרת לוב, לאחר נפילת שלטון קדאפי.
ב-5 ביוני 2014 התמנה לתפקיד המאמן של פ.צ. סיון השווייצרית, אך לא הגיע למפגש פתיחת העונה חמישה ימים אחר כך והחל במשא ומתן להתרת חוזהו. ב-12 ביוני, שבוע בלבד אחר כך, התמנה מאמן חדש לקבוצה באופן רשמי.
תארים > תארים כשחקן

יובנטוס
גביע אופ"א: 1976/1977
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1983/1984
אליפות איטליה (6): 1974/1975, 1976/1977, 1977/1978, 1980/1981, 1981/1982, 1983/1984
הגביע האיטלקי (2): 1978/1979, 1982/1983
נבחרת איטליה
אליפות העולם: 1982
נבחרת הטורניר של יורו 1980
נבחרת הטורניר של מונדיאל 1982
תארים > תארים כמאמן

נבחרת איטליה עד גיל 21
אליפות אירופה עד גיל 21: 2004
מדליית ארד אולימפית: 2004
סטטיסטיקות > מועדונים

| עונה | קבוצה | ליגה | בליגה> הופעות | בליגה> שערים | בגביע> הופעות | בגביע> שערים | באירופה> הופעות | באירופה> שערים | אחר> הופעות | אחר> שערים | סה"כ> הופעות | סה"כ> שערים |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1971/1972 | ארונה | איטליההליגה האיטלקית הרביעית | 34 | 4 | - | - | - | - | - | - | 34 | 4 |
| 1972/1973 | וארזה | איטליהסרייה ב' | 34 | 1 | 3 | 0 | - | - | - | - | 37 | 1 |
| 1973/1974 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 13 | 0 | 7 | 0 | 0 | 0 | 1 | 0 | 21 | 0 |
| 1974/1975 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 29 | 0 | 6 | 0 | 9 | 1 | - | - | 44 | 1 |
| 1975/1976 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 22 | 1 | 4 | 0 | 4 | 0 | - | - | 30 | 1 |
| 1976/1977 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 29 | 1 | 9 | 0 | 11 | 0 | - | - | 49 | 1 |
| 1977/1978 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 28 | 3 | 4 | 0 | 7 | 0 | - | - | 39 | 3 |
| 1978/1989 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 30 | 0 | 7 | 0 | 1 | 0 | - | - | 38 | 0 |
| 1979/1980 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 26 | 2 | 4 | 0 | 8 | 0 | - | - | 38 | 2 |
| 1980/1981 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 0 | 6 | 0 | 4 | 0 | - | - | 37 | 0 |
| 1981/1982 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 27 | 2 | 4 | 0 | 4 | 0 | - | - | 35 | 2 |
| 1982/1983 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 28 | 0 | 10 | 0 | 9 | 0 | - | - | 47 | 0 |
| 1983/1984 | יובנטוס | איטליהסרייה א' | 24 | 0 | 5 | 0 | 8 | 0 | - | - | 37 | 0 |
| סך הכל יובנטוס | סך הכל יובנטוס | סך הכל יובנטוס | 283 | 9 | 66 | 0 | 65 | 1 | 1 | 0 | 415 | 10 |
| 1984/1985 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 29 | 0 | 10 | 1 | 3 | 0 | - | - | 42 | 1 |
| 1985/1986 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 19 | 0 | 8 | 0 | - | - | - | - | 27 | 0 |
| 1986/1987 | פיורנטינה | איטליהסרייה א' | 22 | 0 | 5 | 0 | 2 | 0 | - | - | 29 | 0 |
| סך הכל פיורנטינה | סך הכל פיורנטינה | סך הכל פיורנטינה | 70 | 0 | 23 | 1 | 5 | 0 | - | - | 98 | 1 |
| 1987/1988 | פיאצ'נצה | איטליהסרייה ב' | 20 | 0 | - | - | - | - | - | - | 20 | 0 |
| סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | סך הכל קריירה | 441 | 14 | 92 | 1 | 70 | 1 | 1 | 0 | 604 | 16 |
סטטיסטיקות > נבחרת לאומית

| נבחרת איטליה> שנה | נבחרת איטליה> הופעות | נבחרת איטליה> שערים |
| --- | --- | --- |
| 1975 | 5 | 0 |
| 1976 | 2 | 0 |
| 1977 | 6 | 1 |
| 1978 | 14 | 0 |
| 1979 | 5 | 0 |
| 1980 | 12 | 0 |
| 1981 | 8 | 0 |
| 1982 | 13 | 0 |
| 1983 | 3 | 0 |
| 1984 | 3 | 0 |
| סה"כ | 71 | 1 |
הערות שוליים

↑  "הקצב מבילבאו" - הכי אלים בכל הזמנים, באתר גלובס, 13 באוגוסט 2007
↑  קלאודיו ג'נטילה מונה למאמן הנבחרת הצעירה של איטליה, באתר וואלה, 12 באוקטובר 2000
↑  "גאזטה דלו ספורט": ג'נטילה יחליף את פרארה, באתר וואלה, 28 בינואר 2010
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1978 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוף •  2 בלוג'י •  3 קבריני •  4 קוצ'ורדו •  5 ג'נטילה •  6 מאלדרה •  7 מנפרדוניה •  8 שיראה •  9 אנטוניוני •  10 בנטי •   11 פצ'י •  12 קונטי • 13 פ. סאלה •  14 טארדלי • 15 זקארלי • 16 קאוזיו • 17 ק. סאלה • 18 בטגה • 19 גרציאני • 20 פוליצ'י • 21 רוסי • 22 בורדון • מאמן: ביארזוט |  1 זוף •  2 בלוג'י •  3 קבריני •  4 קוצ'ורדו •  5 ג'נטילה •  6 מאלדרה •  7 מנפרדוניה •  8 שיראה •  9 אנטוניוני •  10 בנטי •   11 פצ'י •  12 קונטי • 13 פ. סאלה •  14 טארדלי • 15 זקארלי • 16 קאוזיו • 17 ק. סאלה • 18 בטגה • 19 גרציאני • 20 פוליצ'י • 21 רוסי • 22 בורדון • מאמן: ביארזוט | איטליה |
| נבחרת איטליה – יורו 1980 |
| --- | --- | --- |
|  1 זוף •  2 פ. בארזי •  3 ג'. בארזי •  4 בלוג'י •  5 קבריני •  6 קולובאטי •  7 ג'נטילה •  8 מלדרה •  9 שיראה •  10 אנטוניוני •   11 בנטי •  12 בורדון • 13 בוריאני •  14 אוריאלי • 15 טארדלי • 16 זאקרלי • 17 אלטובלי • 18 בטגה • 19 קאוזיו • 20 גרציאני • 21 פרוצו • 22 גאלי • מאמן: ביארזוט |  1 זוף •  2 פ. בארזי •  3 ג'. בארזי •  4 בלוג'י •  5 קבריני •  6 קולובאטי •  7 ג'נטילה •  8 מלדרה •  9 שיראה •  10 אנטוניוני •   11 בנטי •  12 בורדון • 13 בוריאני •  14 אוריאלי • 15 טארדלי • 16 זאקרלי • 17 אלטובלי • 18 בטגה • 19 קאוזיו • 20 גרציאני • 21 פרוצו • 22 גאלי • מאמן: ביארזוט | איטליה |
| נבחרת איטליה – מונדיאל 1982 (מקום ראשון) |
| --- | --- | --- |
|  1 זוף •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 קבריני •  5 קולובאטי •  6 ג'נטילה •  7 שיראה •  8 ורכובוד •  9 אנטוניוני •  10 דוסנה •   11 מריני •  12 בורדון • 13 אוריאלי •  14 טארדלי • 15 קאוזיו • 16 קונטי • 17 מסארו • 18 אלטובלי • 19 גרציאני • 20 רוסי • 21 סלבג'י • 22 גאלי • מאמן: ביארזוט |  1 זוף •  2 בארזי •  3 ברגומי •  4 קבריני •  5 קולובאטי •  6 ג'נטילה •  7 שיראה •  8 ורכובוד •  9 אנטוניוני •  10 דוסנה •   11 מריני •  12 בורדון • 13 אוריאלי •  14 טארדלי • 15 קאוזיו • 16 קונטי • 17 מסארו • 18 אלטובלי • 19 גרציאני • 20 רוסי • 21 סלבג'י • 22 גאלי • מאמן: ביארזוט | איטליה |
| נבחרת איטליה – אולימפיאדת אתונה 2004 (מדליית ארד) |
| --- | --- | --- |
|  1 אמליה •  2 קייליני •  3 מורטי •  4 פרארי •  5 בונרה •  6 דה רוסי •  7 פינצי •  8 פאלומבו •  9 ג'ילארדינו •  10 פירלו •   11 סקולי •  12 גסבארוני • 13 ברצאלי •  14 בובו • 15 דונאדל • 16 דל נרו • 17 מסטו • 18 פליצולי • מאמן: ג'נטילה |  1 אמליה •  2 קייליני •  3 מורטי •  4 פרארי •  5 בונרה •  6 דה רוסי •  7 פינצי •  8 פאלומבו •  9 ג'ילארדינו •  10 פירלו •   11 סקולי •  12 גסבארוני • 13 ברצאלי •  14 בובו • 15 דונאדל • 16 דל נרו • 17 מסטו • 18 פליצולי • מאמן: ג'נטילה | איטליה |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1151147214  ICCU: SBLV266091  VIAF: 2053151717052313900008   WorldCat (עם VIAF): 2053151717052313900008
גרהרד ארטל

| --- | --- |

 לידה:  10 באוקטובר 1936 (בן 88) שטוטגרט, גרמניה הנאצית 
 ענף מדעי:  כימיה
 מקום מגורים:  גרמניה
 מקום לימודים:  אוניברסיטת שטוטגרט (1957)  סורבון (1958)  אוניברסיטת מינכן (1959)  אוניברסיטת שטוטגרט (1961)  האוניברסיטה הטכנית של מינכן (1965)  גימנסיום יוהאנס קפלר  Max Planck Institute for Intelligent Systems  אוניברסיטת הנובר 
 מוסדות:  אוניברסיטת מינכן  אוניברסיטת הומבולדט של ברלין  אוניברסיטת הנובר  האוניברסיטה החופשית של ברלין 
 תלמידי דוקטורט:  Peter Strasser, Martin Wolf, Jochen Lauterbach 
 פרסים והוקרה:  היכל התהילה של המחקר הגרמני (2015)  אות המסדר מקסימיליאן של בוואריה למדעים ואמנויות (2014)  מסדר ההצטיינות של באדן-וירטמברג (2008)  עיטור  מסדר הכבוד של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה בדרגת מפקד בכיר (2008)  פרס פאראדיי (2007)  פרס נובל לכימיה (2007)  פרס אוטו האן (2007)  פרס קרל ציגלר (1998)  פרס וולף לכימיה (1998)  Carl-Engler-Medal (1996)  פרס מדארד א. ולץ' (1995)  מדליית רוברט וילהלם בונזן (1992)  פרס יפן (1992)  EPS Europhysics Prize (1992)  פרס רודולף דיזל  פרס לייבניץ (1991)  פרס בורק (1991)  פרס אלווין מיטאש (1990)  מדליית ליביג (1987)  מדליית יובל המאה (1985)  מדליית קרל פרידריך גאוס (1985) 
 תרומות עיקריות
 מחקריו בתחום התהליכים הכימיים על משטחים מוצקים
 
גרהרד ארטל (גרמנית: Gerhard Ertl; נולד ב-10 באוקטובר 1936 בשטוטגרט) הוא כימאי פיזיקלי גרמני, פרופסור אמריטוס במחלקה לכימיה פיזיקלית במכון פריץ האבר, אגודת מקס פלאנק בברלין, חתן פרס נובל לכימיה לשנת 2007, "על מחקריו בתחום התהליכים הכימיים על משטחים מוצקים".
השכלה

בין 1955 ל-1957 למד באוניברסיטה הטכנית של שטוטגרט; המשיך לאוניברסיטת פריז (1957–1958) ואוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן (1958–1959). קיבל תואר מוסמך בפיזיקה מהאוניברסיטה הטכנית בשטוטגרט ב-1961, ותואר דוקטור ב-1965, מהאוניברסיטה הטכנית של מינכן.
קריירה אקדמית

לאחר השלמת תואר הדוקטור, היה לעוזר ולמרצה באוניברסיטה הטכנית, בין השנים 1965 ל-1968. בין 1968 ל-1973 היה פרופסור ומנהל באוניברסיטה הטכנית בהנובר. משם המשיך למשרת פרופסור במכון לכימיה פיזיקלית, באוניברסיטת לודוויג מקסימיליאן במינכן (1973–1986). במהלך שנות ה-70 וה-80, עבד כמרצה אורח (כ-Visiting Professor) במכון הטכנולוגי של קליפורניה, באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
ב-1986 מונה לפרופסור באוניברסיטה החופשית של ברלין ובאוניברסיטה הטכנית של ברלין. באותה שנה מונה כמנהל במכון פריץ האבר, אחד ממכוני אגודת מקס פלאנק והחזיק בתפקיד זה עד פרישתו לגמלאות ב-2004. ב-1996 מונה לפרופסור באוניברסיטת הומבולדט בברלין.
מחקר

ארטל נודע בזכות גילוי מנגנוני התגובה ברמה המולקולרית, של הסינתזה הקטליטית של אמוניה על גבי ברזל (תהליך האבר-בוש), והחמצון הקטליטי של פחמן חד-חמצני על גבי פלדיום (תהליך המתרחש בממיר קטליטי). במהלך המחקר גילה את התופעה החשובה של תגובות מחזוריות על משטחי פלטינה; בעזרת מיקרוסקופיה פוטואלקטרונית הצליח לצלם בפעם הראשונה את השינויים המחזוריים במבנה פני השטח והכיסוי שלהם במהלך התגובות.
זכה בפרס וולף בכימיה ב-1998 יחד עם גאבור א. סומורג'אי מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי, "על תרומותיהם הניכרות לתחום מדע פני השטח באופן כללי, ובפרט על גילוי המנגנונים הבסיסיים של תגובות קטליטיות הטרוגניות על משטח גביש יחיד."
בשנת 2007 זכה בפרס נובל לכימיה, "על מחקריו בתחום התהליכים הכימיים על משטחים מוצקים".
סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה

סנט הלנה, אסנשן וטריסטן דה קונה (באנגלית: ‏Saint Helena, Ascension and Tristan da Cunhaקובץ:LL-Q13955 (ara)-Zinou2go-سانت هيلانة وأسينشين وتريستان دا كونا.wav‏Ⓘ‏) היא טריטוריה בריטית מעבר לים הממוקמת בדרום האוקיינוס האטלנטי. הטריטוריה כוללת את האיים סנט הלנה ואסנשן ואת הארכיפלג טריסטן דה קונה. עד סוף העשור הראשון של המאה העשרים ואחת האי סנט הלנה היה בעל הממשל היחיד בקרב שלוש הישויות המצויות תחת הטריטוריה, ועם אישור החוקה החדשה בספטמבר 2009, קיבלו כולן סמכויות שוות.
היסטוריה > סנט הלנה

האי התגלה ב-21 במאי 1502 על ידי הנווט הפורטוגזי ז'ואו דה נובה במהלך מסעו חזרה הביתה מהודו. הוא כינה אותו "סנטה הלנה". הפורטוגזים לא הקימו בו התיישבות קבע מלבד בודדים שגרו על האי תקופות מסוימות. מכיוון שהוא היה שולי לפורטוגזים עבר האי לידי ההולנדים לתקופה קצרה ולבסוף נתפס על ידי הבריטים בשנת 1661.
בשנות השלטון הבריטי נשלט האי על ידי חברת הודו המזרחית הבריטית. הם בנו את העיר היחידה, ג'יימסטאון, את המבצר שמגן עליה והציבו חיל משמר באי. תחת שליטתם שגשג האי. ספינות בריטיות רבות עגנו בו בדרכן חזרה הביתה מהודו והשאירו בו חלק מעושרן. בנוסף הוקמו בו מטעים שעובדו על ידי עבדים שחורים וסינים שנקנו מספינות העבדים שעגנו באי.
בשנת 1815 הובא לאי על ידי השלטונות הבריטיים נפוליאון בונפרטה, כאסיר. היה זה לאחר שהוא הצליח לחמוק מכלאו הקודם באי אלבה ולשלוט בצרפת בתקופת מאה הימים. הוא נכלא לאחר תבוסתו בקרב ווטרלו. נפוליאון חי באי שש שנים, עד למותו.
משנת 1834 החל הכתר הבריטי לשלוט ישירות באי שלא באמצעות חברת הודו המזרחית הבריטית. אולם בשנות ה-70 של המאה ה-19 החל האי לדעוך בעקבות התפתחות ספינות שלא היו זקוקות לתחנת עצירה, ופתיחת תעלת סואץ. מאז היה האי התיישבות חסרת חשיבות מיוחדת של בריטניה. למרות זאת הוא עלה לכותרות פעם נוספת בשנת 1982 כאשר שימש בסיס יציאה בריטי במלחמת פוקלנד.
בשנת 1858 הכריזה ממשלת בריטניה על כך שהיא מעניקה שני אזורים באי לצרפת: שטחו של הבית בו גר נפוליאון בעת גלותו וכן העמק בו נקבר.
היסטוריה > אסנשן

מגלה הארצות הפורטוגלי ז'ואו דה נובה גילה את האי ב-1501. הוא רק רשם את מיקומו של האי - אך לא נתן לו שם ואף לא הודיע על תגליתו. למעשה, האי "התגלה" פעם נוספת כעבור שנתיים, ב-1503, בידי האדמירל הפורטוגלי אפונסו דה אלבוקרקי. הוא ראה את האי בחג העלייה, על-פי לוח השנה הקתולי, וקרא לו על-כן "איליה דה אסנסאו" (בפורטוגזית: Ilha de Ascensão).
השימוש באי היה מועט בשנים שבאו לאחר מכן; אדמתו יבשה ושוממת, ולא ניתן לעבדה. הוא נותר לא מיושב עד 1815. בשנה זו הוגלה נפוליאון בונפרטה, קיסר צרפת לשעבר, אל האי סנט הלנה, וליתר ביטחון, בנו הבריטים באסנשן מבצר ושיכנו שם חיילים. הם קראו לו "אסנשן" (Ascension), חג העלייה בלשונם.
מיקום האי במרכז האוקיינוס האטלנטי הפך אותו לנקודת עצירה שימושית של ספינות. הצי המלכותי הבריטי הפך אותו לבסיסה של שייטת מערב אפריקה, יחידה שתפקידה לדכא סחר בעבדים בחופה המערבי של אפריקה. ב-1922, הוצא צו מלכותי ולפיו אסנשן יהיה שטח חסות של סנט הלנה.
במלחמת העולם השנייה, בנתה ארצות הברית בסיס אווירי בשם "ויידאווייק" (באנגלית: Wideawake, "ער לחלוטין", על-שם מושבה סמוכה של שחפיות כהות, שנוהגות לצווח בעצמה רבה מוקדם מאוד בבוקר, ומעירות אנשים). הוא שימש כנקודת חנייה למטוסים החוצים את האוקיינוס האטלנטי בדרכם למערכות באפריקה ובאירופה. בסוף המלחמה הופסק השימוש בבסיס.
בזמן המלחמה הקרה הושב הבסיס לפעילות. הוא הורחב ושוכלל, על-מנת שיתאפשר למטוסים גדולים לנחות בו. הוא המשיך לשמש מטוסים צבאיים גם במלחמת פוקלנד, כבסיס מבצעים וכמקום בטוח ממנו יכלו הבריטים לשלוח את מטוסיהם לשדה הקרב. כיום הוא מהווה גם מסלול לנחיתת חירום של מעבורת החלל. כמו כן, הוקמה בסמוך לבסיס תחנת שידור של ה-BBC לדרום אמריקה ולאפריקה.
היסטוריה > טריסטן דה קונה

איי טריסטן דה קונה נצפו לראשונה בשנת 1506 על ידי הספן הפורטוגזי טרישטאו דה קוניה. אף על פי שכף רגלו לא דרכה על האיים, הוא קרא לאי המרכזי על שמו, Ilha de Tristao da Cunha אשר מאוחר יותר קיבל גרסה אנגלית כשמו היום. הסקר הראשון של הארכיפלג נעשה על ידי פריגטה צרפתית בשנת 1767. נערכו מדידות לעומק הים סביב האיים וכן נסקר קו החוף. התוצאות פורסמו על ידי ההידרוגרפר של הצי המלכותי בשנת 1781. בשנת 1810 הגיע לאיים המתיישב הקבוע הראשון, ג'ונתן למברט מהעיר סיילם שבמסצ'וסטס. הוא הכריז על האיים כרכושו הפרטי וקרא להם "האיים המרעננים". שלטונו של למברט היה קצר, והוא מת בתאונה בשנת 1812.
ב-12 באוגוסט 1816 סיפחה הממלכה המאוחדת את האיים באופן רשמי ושלטה עליהם ממושבת הכף שבדרום אפריקה. הסיבה העיקרית למהלכם זה של הבריטים היה כדי למנוע מן הצרפתים לעשות שימוש באיים כבסיס לפעולת חילוץ נפוליאון בונפרטה אשר היה כלוא באי סנט הלנה. תפיסת האיים על ידי הבריטים אף מנעה מארצות הברית לעשות שימוש באיים, כפי שעשו בעת מלחמת 1812. ניסיונות לבנות יישוב קבע באיי אינאקססיבל נכשלו.
באיים היה מוצב בריטי והאוכלוסייה האזרחית במקום נבנתה לאיטה. ציידי לווייתנים עשו שימוש באיים כבסיס למסעותיהם בדרום האוקיינוס האטלנטי. עם פתיחת תעלת סואץ בשנת 1869, יחד עם עליית השימוש באוניות הקיטור, פחתה חשיבות האיים והתנועה אליהם התדללה.
בשנת 1867 ביקר באיים הנסיך אלפרד, הדוכס מאדינבורו, בנה השני של המלכה ויקטוריה. שמו של היישוב המרכזי באי, אדינבורו על שבעת הימים, נקרא כך לכבודו. הנסיך פיליפ, בעלה של המלכה אליזבת השנייה, ביקר באיים בשנת 1957 כחלק מסיור עולמי על סיפון היכטה המלכותית בריטניה. אחיו הצעיר של הסופר לואיס קרול, הכומר אדוין ה. דודג'סון, שירת כמיסיונר אנגליקני על טריסטן דה קונה.
בצו מלכותי מ-12 בינואר 1938, הוכרזו האיים כבני חסות של סנט הלנה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הקים הצי המלכותי הבריטי באיים בסיס. אונית הוד מלכותה "האי האטלנטי" הוצבה במקום כדי לפקח על תנועות ספינות גרמניות בדרום האוקיינוס האטלנטי. בתקופת מלחמת העולם השנייה מונה לכהונתו המינהלן הראשון של האיים, על ידי הממשלה הבריטית.
בשנת 1961 אילצה התפרצות געשית לפנות את כל אוכלוסיית האי, כ-260 במספר, לבריטניה. בהזדמנות זו נחשף לראשונה העולם האקדמאי לניב המיוחד שהתפתח בלשונם של תושבי האי.  בשנת 1963 שבו תושבי האי לביתם. בשנת 2002 ניתן לאיים דגל ייחודי משלהם. בשנת 2005 קיבל האי מיקוד דואר משלו (TDCU 1ZZ), זאת כדי להקל על תושביו לבצע הזמנות בדואר אלקטרוני.
גאוגרפיה > סנט הלנה

שטחו הכולל של האי כ-122 קמ"ר והוא מכוסה ברובו בסלעים ואפר געשי.
מרכזו של האי מכוסה ביער אשר חלקו טבעי וחלקו נטוע. האזור ההררי במרכז נהנה מכמויות משקעים גבוהות יותר מאשר באזורי החוף וגם הטמפרטורה בו נמוכה יותר.
עולם החי והצמחייה במרכז האי מקומיים ואופייניים לו. לעומת זאת אזורי החוף צחיחים ואינם מקיימים עולם חי וצומח משלהם. חלק גדול מההיעלמות של הצומח המקומי האופייני ניתן לזקוף לחובת ההתיישבות של בני אדם במקום ובעיקר לבעלי החיים שהגיעו איתם כגון עיזים, וכן לצמחים פולשים אשר הביאו את המינים המקומיים לסף הכחדה.
גאוגרפיה > אסנשן

שטחו של אסנשן 91 קמ"ר, והוא נמצא כ-1,600 ק"מ מחופה של אפריקה (ליבריה), כ-2,250 ק"מ מחופה של דרום אמריקה (ברזיל), וכ-1,000 ק"מ מדרום לקו המשווה. ממזרח לאסנשן נמצא האי בווטסויין בירד, שם מקננות ציפורים רבות. זהו המקלט היחידי בשבילן מהחולדות, החתולים ובני האדם שהגיעו לאי מאירופה ומאפריקה.
גאוגרפיה > אסנשן > גאולוגיה וטופוגרפיה

באסנשן מתרוממת פסגה סלעית ממקור געשי, ולא פחות מ-44 חרוטים רדומים זוהו באי שרוב שטחו מכוסה בבזלת. האי נמצא סמוך וממערב לרכס המרכז-האטלנטי. ההתפרצות הגעשית האחרונה התרחשה לפני 600 שנה, זמן קצר מאוד במונחים גאולוגים.
הנקודה הגבוהה ביותר באי היא הר גְרִין, 859 מטרים מעל פני הים. הקרקע מחוספסת, יבשה ושוממת, והצמחים היחידים על האי הם אלו שהביאו עמם בני האדם.
גאוגרפיה > אסנשן > אקלים

האקלים באסנשן הוא סובטרופי, כשהטמפרטורה בחוף נעה בין 21° ל-30° מעלות צלזיוס, ובהר גרין 15° ל-26°. למרות קרבתו לקו המשווה, ישנו הפרש של 5° בין הקיץ לחורף. האקלים מעט קריר יחסית לקו רוחבו של אסנשן, בזכות זרמי מים קרים המגיעים מדרום אפריקה. הרוחות הן דרום-מזרחיות ברובן. ישנם גשמים כל השנה, כשבינואר-אפריל הם נוטים להיות כבדים יותר.
גאוגרפיה > אסנשן > חי וצומח

האי דל בפאונה ובפלורה, ורוב הפרטים הם אלו שהביאו עמם בני-האדם. הצומח כולל חזרנים (במבוק) ואורנים בלבד - שניהם נטעו בידי בני אדם, ושניהם נמצאים רק על הר גרין, שנחשב היום לאחד מהיערות הנטועים המשגשגים ביותר בעולם. לפני בואם של בני האדם, לא היו צמחים על האי.
עולם החי לעומת זאת עשיר מעט יותר, והפאונה הטבעית כוללת בעיקר צבי-ים ירוקים, אך גם שחפיות כהות, שני זנים של לטאות, סרטני יבשה, ובים כרישים, טונה, ברקודות ועוד מספר זנים של דגים קטנים יותר. מלבד זאת, בני האדם הביאו עמם יונקים, כגון חולדות, חמורים, חתולים, כבשים ועכברים, ועופות כמו דרורים וקנריות.