stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הסנגוריה הצבאית
מבנה הסנגוריה הצבאית

בראש הסנגוריה הצבאית עומד הסנגור הצבאי הראשי, המשמש כמפקדם של כלל הסנגורים, בשירות סדיר ובשירות מילואים, והמנחה המקצועי שלהם. כמו כן, הסנגור הצבאי הראשי משמש כקצין מטה במפקדת הפצ"ר ושותף לעבודות מטה שיתנהלו בפרקליטות הצבאית הנוגעות לזכויות חיילים, חשודים ונאשמים.
הסנגוריה הצבאית פועלת בארבעה מוקדים:
סנגוריה צבאית ראשית - אחראית על ייצוג קצינים העומדים לדין בבית הדין המיוחד, על ייצוג חיילים בבית הדין הצבאי לערעורים ועל ייצוג בבית המשפט העליון. כמו כן, אחראית על ניהול עבודות מטה ויוזמות מערכתיות הנוגעות לזכויות חיילים, חשודים ונאשמים, וכן עוסקת בהדרכה והסברה על נושאים אלה בקרב חיילים ומפקדים. הסנגוריה הצבאית הראשית שוכנת במחנה הקריה.
שלוש חוליות סנגוריה צבאית פיקודית - החוליות אמונות על ייצוג ומתן ייעוץ לחיילים העומדים לדין בבתי הדין הצבאיים המחוזיים, בבתי הדין הצבאיים לתעבורה ובמקרים המתאימים לחיילים העומדים לדין משמעתי. שלוש החוליות הן: סנגוריה פיקוד דרום וזרוע היבשה, ששכנה בעבר במחנה יואב הסמוך למחנה בר-לב; סנגוריה פיקוד צפון וחיל הים, ששכנה בעבר במחנה הדר שבחיפה; וסנגוריה מחוזית - פיקוד מרכז, חיל האוויר, פיקוד העורף ויחידות מטכ"ל, ששכנה בעבר בבית הירוק שביפו. כיום כלל חוליות הסנגוריה הצבאית שוכנות במחנה גור )(הקריה המשפטית).
כלל הסנגורים הצבאיים עוסקים בייעוץ לחיילים ואנשי קבע הנחקרים במצ"ח או במשטרת ישראל. הייעוץ ניתן על ידי סנגור תורן.
מתוך רצון לשפר את מידת האמון הניתן בסנגורים הצבאיים על ידי לקוחותיהם, נוהגים הסנגורים, למעט הסנגור הצבאי הראשי, לא ללבוש מדים, על אף היותם קצינים בצבא.
היקף הפעילות

מרבית התיקים המתנהלים בבתי הדין הצבאיים עוסקים בעבירות סמים ועריקות, לצד תיקים בעבירות אלימות, רכוש, שימוש בנשק, וכן עבירות מין ועבירות נוספות. כ-80% מהנאשמים העומדים לדין בבתי הדין הצבאיים מיוצגים על ידי הסנגוריה הצבאית, ואילו היתר מיוצגים על ידי סנגורים פרטיים. היקף הייצוג מטעם הסנגוריה הצבאית בתיקי עריקות הוא גבוה במיוחד, ועומד על יותר מ-90% מהנאשמים.
היקף הייעוץ הניתן מטעם הסנגוריה הצבאית לחיילים הנחקרים במצ"ח או במשטרת ישראל מצוי במגמת עלייה קבועה בשנים האחרונות. הייעוץ ניתן במגוון רחב של עבירות: סמים, מין, רכוש, אלימות, שימוש בנשק, תעבורה, וכן עבירות שבוצעו במהלך פעילות מבצעית. מרבית העבירות הנחקרות במצ"ח הן עבירות סמים, ובהתאם לכך רוב הייעוצים מטעם הסנגוריה הצבאית מוקדשים לעבירות מסוג זה.
בשנים האחרונות פועלת הסנגוריה הצבאית, ביתר שאת, לספק סיוע משפטי מקסימלי ללוחמים ביחס לאירועים שהתרחשו תוך כדי פעילות מבצעית וביטחונית. בהתאם לכך, מעניקה הסנגוריה הצבאית ייעוץ משפטי בזמן אמת לנחקרים בגין אירועים מבצעיים.
סנגורים צבאיים ראשיים

| שם | תקופת כהונה | הערות | תמונה |
| --- | --- | --- | --- |
| יצחק אורן | 1948–1953 |  |  |
| עוזר אדר | 1953–1955 |  |  |
| שמעון הבר | 1955–1962 |  |  |
| דב שינדלר | 1962–1964 |  |  |
| וילי טיין | 1965–1971 |  |  |
| דליה דורנר | 1971–1973 | לימים שופטת בית המשפט העליון |  |
| אביבה דור | 1973–1978 |  |  |
| עודד מודריק | 1978–1980 | לימים סגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב |  |
| יצחק אקסל | 1978–1982 |  |  |
| אילן שיף | 1982–1986 | לימים הפרקליט הצבאי הראשי, נשיא בית הדין הצבאי לערעורים וסגן נשיא בית המשפט המחוזי בחיפה |  |
| מנחם פינקלשטיין | 1987–1988 | לימים הפרקליט הצבאי הראשי |  |
| דוד רוזן | 1988–1991 |  |  |
| רחל דולב | 1991–1994 | לימים הצנזורית הצבאית |  |
| מירית סיוון אשכנזי | 1994–1997 |  |  |
| רחל דולב | 1997–2000 | קדנציה שנייה |  |
| אביחי מנדלבליט | 2000–2003 | לימים הפרקליט הצבאי הראשי והיועץ המשפטי לממשלה |  |
| דני עפרוני | 2003–2004 | לימים הפרקליט הצבאי הראשי |  |
| אורנה דוד | 2004–2007 |  |  |
| אהוד (אודי) בן אליעזר | 2007–2012 | כיהן כתובע הצבאי הראשי לאחר סיום הקדנציה כסצ"ר |  |
| אשר הלפרין | 2012–2016 | לימים יועמ"ש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים |  |
| רן כהן | 2016–אוגוסט 2019 |  |  |
| ענבל דה-פז | ספטמבר 2019–אוגוסט 2021 |  |  |
| אופירה אלקבץ | ספטמבר 2021–הווה |  |  |
לקריאה נוספת

צבי ענבר ויצחק אקסל, דו"ח צוות הבדיקה לבחינת כפיפותה, מעמדה וסדרי עבודתה של הסניגוריה הצבאית, 22 ביוני 1977
דליה דורנר, דן הראל ומשה ינון, דו"ח הוועדה לבחינת היקף הייצוג הניתן מטעם הסנגוריה הצבאית, 19 במרץ 2013
הערות שוליים

1 2  לילך שובל, בשל מצוקה נפשית: החייל שירה למוות בלוחם נתן פיטוסי מבקש לעצור את חקירתו, באתר ישראל היום, 17 באוגוסט 2022
↑  תקנות שעת חירום (חוקת השיפוט תש"ח), התש"ח-1948 (להלן: חוקת השיפוט)
↑  תקנות 51–53 לחוקת השיפוט.
↑  תקנה 55 לחוקת השיפוט.
↑  הפ"ע 02.0613 הפרקליטות הצבאית, באתר הוראות הפיקוד העליון, סעיף 11
↑  אורי שהם, הפצ"ר והיועץ המשפטי לממשלה - בין פרשת שדיאל לבג"ץ אביבית עטייה, משפט וצבא 16, 2002, עמ' 203.
↑  בג"ץ 4723/96 עטייה נ' היועץ המשפטי לממשלה ואח', פ"ד נא(3) 714 (1997).
↑  בג"ץ 6055/95 שגיא צמח ואח' נ' שר הביטחון ואח', פ"ד נג(5) 241 (1999).
↑  ע"פ 5121/98 טור' רפאל יששכרוב נ' התובע הצבאי הראשי ואח', תק-על 2006(2) 1093 (2006).
↑  רע"פ 4142/04 סמל איתי מילשטיין נ' התובע הצבאי הראשי, תק-על 2006(4) 4022 (2006).
↑  אפרת פורשר, דרישה מווינוגרד: מכתבי אזהרה, באתר nrg
↑  אריק בנדר, "הסניגוריה הצבאית מטרפדת פרסום הדוח", באתר nrg
↑  ע/24/15 רב"ט סיגאווי נ' התובע הצבאי הראשי (2016).
↑  רע"פ 9446/16 התובעת הצבאית הראשית נ' סיגאוי (19.6.2017).
↑  יוסי מלמן, ‏בצה"ל בוחנים הענקת חנינה לחיילים לרגל יום העצמאות ה-70, באתר מעריב אונליין, 5 בנובמבר 2017
↑  משה גורלי, לרגל 70 שנות עצמאות: הנשיא ושרת המשפטים חשפו מתווה חנינה רחב, באתר כלכליסט, 26 במרץ 2018
↑   דרישה להחיל מנגנון תסקירי מבחן על חיילים שהורשעו בבתי דין צבאיים, באתר צה"ל, 15 באוגוסט 2017
↑    קורין אלבז אלוש, רפורמת המשפט הצבאי, באתר "ידיעות אחרונות", 20 בינואר 2019
↑  הסנגורית הצבאית הראשית, אל"ם ענבל דה-פז, באתר דובר צה"ל
בית הכנסת אבריטש

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בית כנסת 
 על שם:  אברהם דב מאבריטש 
 מיקום:  צפת 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  אברהם דב מאבריטש 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1832
 תאריך פתיחה רשמי:  1832 
 
 קואורדינטות:  32°58′12″N 35°29′28″E﻿ / ﻿32.969891965452°N 35.491094970694°E﻿ / 32.969891965452; 35.491094970694
  (למפת צפת מוגדלת) בית הכנסת אבריטש(למפת צפת רגילה) בית הכנסת אבריטש(למפת הגליל העליון רגילה) בית הכנסת אבריטש(למפת הגליל העליון מוגדלת) בית הכנסת אבריטש
 
בית הכנסת 'אבריטש' (בשמו המלא: בית הכנסת ע"ש האדמו"ר רבי אברהם דב מאבריטש) הוא בית הכנסת מהמאה ה-19, השוכן בלב העיר העתיקה בצפת וידוע, בין היתר, בעקבות הינצלותם של עשרות מתפללי בית הכנסת בזמן רעידת האדמה הגדולה של 1837, כאשר מייסד בית הכנסת האדמו"ר רבי אברהם דוב מאבריטש ציווה לתלמידיו להתאסף סביבו ולהשתטח על הארץ. כל תלמידיו של הרב שפעלו לפי הוראתו ניצלו והאבנים שעל-גבם לא קרסו.
היסטוריה

בית הכנסת הוקם בשנת ה'תקצ"ב (1832) על ידי רבי אברהם דב אויערבך מאבריטש, מחבר הספר 'בת עין' ומצאצאי הבעל שם טוב שעלה לישראל שנה קודם לכן מהעיר אווריטש שבמחוז ז'יטומיר שבאוקראינה וקבע את מקומו בצפת. הוא ממוקם בסמטת אלקבץ בצפת, בסמוך לבתי הכנסת אבוהב, האלשיך והאר"י האשכנזי והיווה מקום התפילה והלימוד המרכזי לקהילה החסידית בצפת במאה ה-19.
היסטוריה > בית הכנסת בזמן רעידת האדמה בצפת ולאחריה

ב-1837 - כ"ד בטבת התקצ"ז, כשנתיים לאחר הקמת בית הכנסת, התחוללה בצפת וסביבותיה רעידת אדמה חזקה אשר הותירה אלפי הרוגים, החריבה את העיר וזרעה הרס רב. ע"פ המסורת, האדמו"ר מאבריטש חזה את הרעש העומד להתרחש וקרא ברבים לבוא ולהתכנס בבית הכנסת שלו בלשון: "כל מי שחפץ חיים, יבוא ויחזיק בספר התורה". רבים מחסידיו ומתושבי צפת שעו לעצתו והגיעו להתאסף סביב ארון הקודש, תחת כיפת בית הכנסת. ואכן, כאשר ארעה רעידת האדמה, על אף שחלקים גדולים מבית הכנסת נהרסו כליל, אותו מעגל בו הצטופפו האדמו"ר ותלמידיו נשאר שלם כליל, קירותיו ותקרתו. עם-זאת, רעידת האדמה גבתה קורבנות גם ממשפחתו הקרובה של האדמו"ר. בנו החורג - בן האישה האלמנה שנשא בצפת, לא שמע לאזהרות והיה אף הוא בן הנספים. בעקבות העובדה שרוב מבנהו של בית הכנסת נשמר ולא נהרס ברעידת האדמה – בשונה משאר בתי הכנסת בצפת, היה ביה"כ בימים שלאחר הרעש מקום התפילה המרכזי של יהודי צפת, יחד עם בית כנסת האלשיך, שגם הוא שרד את רעידת האדמה ולא ניזוק כלל. בבית הכנסת נותר ספר תורה בכתב ידו של האדמו"ר מאבריטש, ספר שאת הפסוק האחרון בו כתב משה מונטיפיורי בעת ביקורו בבית מדרשו של האדמו"ר, ב-1839. ספר התורה שרד בשלמותו את רעידת האדמה והוא נמצא בשימוש עד היום. בפברואר 2011, נגנב מבית הכנסת כתר ספר התורה על ידי פורצים אלמוניים. כשבוע לאחר מכן, הוא אותר על ידי משטרת ישראל והוחזר לבית הכנסת.
היסטוריה > לאחר פטירת האדמו"ר

בשנת התר"א (1840), כשלוש שנים לאחר רעידת האדמה הגדולה, פרצה מגפה בצפת אשר הפילה חללים רבים, ביניהם גם האדמו"ר מאבריטש אשר הבטיח כי הוא יהיה חללה האחרון של המגפה. לאחר פטירתו, המשיכו חסידיו לפקוד את בית הכנסת, אך בעקבות האירועים שלוו את צפת באותן שנים עזבו את העיר רבים מתושביה וקבעו את מושבם בירושלים ובערים אחרות, מה שהמעיט משמעותית את מתפללי בית הכנסת. מלחמת העולם הראשונה ופרעות תרפ"ט, היו הקש ששבר את גב הגמל מבחינת יהודי צפת ומעטים מהם נשארו בעיר, מה שהקשה משמעותית על קיום מניינים סדירים בבית הכנסת. עם-זאת, גבאי בית הכנסת רבי שמשון פלפל אשר היה מתלמידיו של האדמו"ר מאבריטש, המשיך להתגורר בעיר ולתחזק את בית הכנסת, זאת על אף גילו הישיש.
ב-1936, עבר להתגורר בסמיכות לבית הכנסת רבי שלמה (המאירי) מזרחי, יהודי צפתי ממוצא פרסי. כאמור, באותם ימים, היה מצב ביטחון יהודי צפת רעוע ובמסגרת זו, הטילו ערביי האזור חרם על כל מי שישא ויתן עם יהודי. בעקבות כך, ר' שלמה, שכל עסקיו היו עם ערבים, נותר חסר כל. באחד הלילות, הופיעו בחלומו של ר' שלמה יהודי בעל הדרת פנים שהתברר למפרע כאדמו"ר מאבריטש, והבטיח לו כי אם יתחייב לשמור על בית הכנסת שלו, יפעל הוא שפרנסתו תהיה ברווח גדול. בעקבות החלום, קיבל על עצמו ר' שלמה לסייע ככל יכולתו לגבאי ר' שמשון פלפל ופעל למען הגעתם של יהודים נוספים מארצות המזרח להתפלל בבית הכנסת. אט אט הצטרפו מתפללים ספרדים נוספים, בעוד מספר המתפללים האשכנזים הלך ופחת ובעקבות כך שונה נוסח בית הכנסת מנוסח ספרד - נוסחו המקורי, לנוסח עדות המזרח. ב-1940 נבחר ר' שלמה לגבאי בית הכנסת, מה שסימן באופן רשמי את הפיכתו לבית כנסת בנוסח-עדות המזרח. שמונה עשרה שנה שימש ר' שלמה כגבאי בית הכנסת עד לפטירתו. אחריו, מילא את מקומו בנו מאיר אשר נטל על עצמו את תפקיד גבאי בית הכנסת, כאשר הוא מקיים מדי שנה הילולה מפוארת בבית הכנסת ביום פטירתו של האדמו"ר ומשפץ ומתחזק את בית הכנסת, זאת עד לפטירתו ב-24.6.19, כא' בסיון, התשע"ט. גם לאחר פטירתו של המאירי ממשיך בית הכנסת לתפקד והוא פתוח בעיקר בשבתות וחגים, כאשר מתפלליו הקבועים – מותיקי היישוב בצפת, דואגים לתחזקו.
לקריאה נוספת

מנחם כהן - סיפורי צפת, עמודים 223–228
הערות שוליים

↑  צבי שיימן, ‏אין בושה: כתר תורה נדיר נגנב מבית כנסת בצפת, באתר "סרוגים", 3 בפברואר 2011
↑  שמחה בצפת: נמצא כתר ספר התורה שנגנב, באתר nrg
↑  אלי אשכנזי‏, "שומר החותם" של צפת: מת בעלי מחלבת המאירי שהנציח את תולדות העיר, באתר וואלה, 24 ביוני 2019
מול תא הזכוכית

"מול תא הזכוכית" הוא מקבץ כתבות של המשורר חיים גורי שהיה חבר מערכת העיתון "למרחב", וסיקר את משפט אייכמן מראשיתו ועד סופו. רשימותיו פורסמו מדי יום בעיתון, תחת הכותרת "מול תא הזכוכית", ומאוחר יותר כונסו בספר תחת אותו שם, שראה אור בשנת 1962 וזיכה את מחברו בפרס סוקולוב.
רקע היסטורי

כתבותיו של גורי ליוו את המשפט. במשפט אייכמן, ניתנה לניצולי השואה בפעם הראשונה האפשרות לספר קבל עם ועולם את סיפורם. מאה ואחד עשר עדי התביעה גוללו את מגילת הענות והמוות, מעליית הנאצים לשלטון בגרמניה ועד כבות האש במשרפות. רבים מהישראלים נחשפו יום אחר יום לעדויות על העם היהודי שנהרג, ש"הועלה קרבן על מזבח הגזע". בכתבה הראשונה בספר כותב גורי: "היום ישב הוא לראשונה בתא הזכוכית המשוריינת מפני כדורים ופצצות, אך החדירה למבטנו [..] בהישמע הקול: בית המשפט! נקום כולנו והרגע הזה ייחרת לדורות בתולדות עמנו ובתולדות גזע האדם. היום תעלה מבית הדין בירושלים צעקה שמעטות כאלה, והצעקה הזאת תעבור מסוף העולם ועד סופו. זו צעקה השייכת לצעקות שאי אפשר לברוח מפניהן ואי אפשר להשתיקן". מציטוט זה אנו מבינים כי לדעתו של גורי ישראל בתום משפט אייכמן הייתה שונה מישראל שלפניו. משפט אייכמן העלה לתודעה את הניצולים דרך סיפורם האישי, ונחשב לאחד הגורמים הראשונים שהביאו לשינוי תודעת השואה בארץ. ההאשמה "מדוע הלכתם כצאן לטבח?" שהועלתה בארץ בעבר החלה להתפוגג, ואצל רבים הובעה תחושה של שותפות גורל עם הניצולים ואף הרגשת אשמה על היחס הלא מתחשב מספיק כלפיהם מצד ילידי הארץ.
בשנת 1947 שהה גורי בשליחות "ההגנה" במחנות העקורים בהונגריה ופעל שם בקרב שרידי תנועות הנוער הציוניות, על מנת לארגן את ניצולי השואה לקראת העלייה לארץ ישראל. השפעת השואה ניכרת היטב בשיריו ובסרטיו של גורי, אף שלא חווה אותה על בשרו. הוא ספג את השפעתו ממנה כשהיה שליח במחנות העקורים, כששוחח ארוכות עם ניצולי השואה שוכני המחנות. מצבם העגום של הניצולים וסיפוריהם על השואה חדרו עמוק לליבו, דבר שהתבטא בהמשך ביצירותיו.
דמויות מרכזיות בקובץ המאמרים > גדעון האוזנר

גדעון האוזנר (26 בספטמבר 1915 – 15 בנובמבר 1990) היה משפטן ופוליטיקאי ישראלי. כיהן כיועץ המשפטי לממשלה, כחבר הכנסת וכשר בממשלת ישראל. ידוע בעיקר כמי שהיה התובע מטעם מדינת ישראל במשפט אייכמן.
גורי מתאר את נאום הפתיחה של התובע במשפט, גדעון האוזנר, כנאום מכונן בעל השפעה יוצאת דופן: "אומרים, ובצדק, כי נאום האישום של היועץ המשפטי גדעון האוזנר היה מעמד בלתי נשכח. הייתי שם. אני מאשר את הדברים האלה. אילו הייתי קורא את עיקרי דבריו בספר [...] הייתי עומד, ירא אני. [...] אבל דברים ידועים אלו נאמרו בבית המשפט מול איש נאשם, באווירה המיוחדת במינה השוררת בבית הדין הזה, בירושלים, ופתע, בדרך פלא זכו לכח בלתי משוער מראש, לעצמת תדהמה, שאין לה אחיות. ניתן לשער לפיכך, כי המילים האלה זכו לשעת חסד מיוחדת במינה".
נאומו הידוע של האוזנר נפתח במילים אלו: "במקום זה, בו אני עומד לפניכם, שופטי ישראל, ללמד קטגוריה על אדולף אייכמן - אין אני עומד יחידי; עִמדי ניצבים כאן בשעה זו שישה מיליון קטגורים. אך הם לא יוכלו לקום על רגליהם; לשלוח אצבע מרשיעה כלפי תא הזכוכית ולזעוק כלפי היושב שם: אני מאשים. מפני שעפרם נערם בין גבעות אושוויץ ושדות טרבלינקה, נשטף בנהרות פולין וקבריהם פזורים על פני אירופה לאורכה ולרוחבה. דמם זועק, אך קולם לא יישמע. אהיה על כן אני להם לפה ואגיד בשמם את כתב האישום הנורא".
דמויות מרכזיות בקובץ המאמרים > אדולף אייכמן

אוטו אדולף אייכמן (19 במרץ 1906, זולינגן, גרמניה - 31 במאי 1962, רמלה, ישראל) היה פושע מלחמה נאצי. כראש מחלק היהודים בגסטפו, בדרגת אובר-שטורמבנפיהרר (סגן-אלוף) באס אס בגרמניה הנאצית, היה מהאחראים הראשיים לביצועה בפועל של תוכנית הפתרון הסופי להשמדת היהודים במלחמת העולם השנייה ובמהלך השואה. בשנת 1960 נלכד על ידי המוסד בארגנטינה והובא למשפט בישראל. הורשע על פי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, נידון למוות בתלייה, והוצא להורג ב-31 במאי 1962.
דוגמה להצגתו של גורי את אדולף אייכמן, הנאשם, מתבטאת בתיעוד הקראת כתב האישום המכיל תיאורים זוועתיים, ותגובת אייכמן אליהם, המושווה לתגובה פסל: "שעה תמימה נמשכת קריאת כתב האישום בעברית ובתרגום גרמני. אושוויץ, חלמנו, בלזץ, סוביבור, טרבלינקה, מיידנק-- נשמע קולו השקט של השופט, כשהוא מתחלף בקולו של המתורגמן הישראלי בעל המבטא הוינאי-- בין השנים 1939-1945- גזים, שריפות, יריות, תליות... הפסל לא נע [...] השופט לנדאו קורא פרט אחר פרט, עבירה אחר עבירה ודבריו נופלים אל ים הדומייה [...] הפסל לא נע".
דמויות מרכזיות בקובץ המאמרים > רוברט סווארציוס

רוברט סרווציוס (31 באוקטובר 1894 – 7 באוגוסט 1983) היה עורך דין גרמני שהגן על אדולף אייכמן במשפטו. ייצג פושעי מלחמה נאצים נוספים במשפט נירנברג.
גורי, על אף היכרותו עם מערכת המשפט והפרוצדורות, עדיין התקשה לקבל את האבסורד שבהגנה על אייכמן: "הד"ר סווארציוס קם. בעוד מרחפות בחלל האולם אותן מילים המנסות להיות באות כח יורידית לצעקה המחרידה ביותר שצעק אדם אי פעם, קם ד"ר סווארציוס, פרקליטו השמנמן- אדמדם של האיש היושב כעת בתא הזכוכית. זה היה ברור מראש. הייתי מוכן לכך ואף על פי כן, אני חש כעת איך הבחילה שמה מחנק לגרוני".
ביקורות על הספר

הספר זכה לתהודה רבה, ועורר את התחושה שגורי הצליח לשקף את המשפט בצורה הטובה ביותר. כפי שאומר יחיעם ויץ: "באמצעות הספר הזה ניתן למשש, בקצות האצבעות ממש, את "משק כנפי ההיסטוריה" של אותם ימים". גם אלון גן טוען כי יותר מכל אדם אחר היטיב חיים גורי בכתביו להסביר את השינוי מטלטל הזהות שעורר משפט איכמן.
ביקורת אחרת מציינת כי הספר עוצר נשימה, גם בקריאתו ארבעים שנה אחרי שנכתב. אורנה קדוש מסבירה כי בגלל דרך הכתיבה הניו-ז'ורנליסטית, "גורי מאפשר לקורא לחדור לראשו וללבו, ולהיות איתו שם באולם המשפט, עם כל המחשבות והרגשות שהדברים האיומים מעוררים. בשפה רזה, בלי פאתוס, בלי פיוט, יצר גורי ספר שהוא שיר קינה."
ראו גם

חנה ארנדט
אדולף אייכמן
לקריאה נוספת

ראובן שהם, בין הנודרים ובין הנדרים : פואטיקה, תמטיקה ורטוריקה ביצירת חיים גורי, קריית שדה בוקר : מכון בן-גוריון לחקר ישראל, הציונות ומורשת בן-גוריון : הוצאת הספרים של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, תשס"ז 2006.
חנה יבלונקה: מדינת ישראל נגד אדולף אייכמן, הוצאת משכל, 2001, עמ' 243–287.
יחיעם ויץ: "משפט אייכמן כנקודת מפנה", דפים לחקר תקופת השואה, מאסף יא, 1993, עמ' 175–189.
הערות שוליים

↑  חיים גורי, מול תא הזכוכית, למרחב, 11 באפריל 1961
↑  מול תא הזכוכית/ חיים גורי, באתר הקיבוץ המאוחד ספריית פועלים
↑  חיים גורי, בעיות קומוניקציה, למרחב, 24 באפריל 1961
↑  חיים גורי, מול תא הזכוכית, למרחב, 12 באפריל 1961
↑  חיים גורי, מול תא הזכוכית, למרחב, 12 באפריל 1961
↑  יחיעם וייץ, עדות על משפטה של "הפלנטה האחרת", באתר הארץ, 31 ביולי 2001
↑  אלון גן, קורבּנוּתם אוּמנוּתם- משיח קורבני לשיח ריבוני, ירושלים: מכון ישראלי לדמוקרטיה, 2014, עמ' 61-64
↑  אורנה קדוש, הפלמ"חניק כואב את המחר, באתר nrg
על כל אלה

| --- | --- |

 סינגל בביצוע נעמי שמר
 יצא לאור:  1981 
 שפה:  עברית
 כתיבה:  נעמי שמר
 לחן:  נעמי שמר
 
על כל אלה (ידוע במילותיו הראשונות: על הדבש ועל העוקץ) הוא פזמון עברי שחיברה והלחינה נעמי שמר ב-1980. שמר התייחסה לפזמון בתור שיר אישי מאוד שכתבה לעודד את רוחה של אחותה בעקבות אסון משפחתי, אך השיר נעשה בתוך זמן קצר מעת הופעתו להמנון של גוש אמונים נגד פינוי יישובים בשטחים שכבשה ישראל בסיני (בתחילת שנות ה-80) ולימים גם נגד ההתנתקות (2005). זהו אחד משיריה הידועים ביותר של שמר.
חיבור השיר

לדבריה של נעמי שמר, היא כתבה את השיר כשיר עידוד פרטי לאחותה הצעירה רות (רותיק) נוסבאום שהתאלמנה. בריאיון שנערך ב-1981 לרגל צאת אלבומה שנקרא "על הדבש ועל העוקץ" (כשם מילותיו הראשונות של השיר), סיפרה שמר:
זהו שיר אישי שנכתב בעת שהיה לי צורך לנחם את אחותי שנתאלמנה. זהו שיר של אדם לעצמו, לבד לבד. במקורות מופיע "השיבנו ונשובה". כשכתבתי "השיבני ואשובה" בלשון יחיד, התכוונתי למצב נפשי. לרצון להיות שוב במצב טוב. אפשר לתת לזה פירוש אישי קיצוני. לפעמים אדם שואל את נפשו למות. הפסוק הזה מזכיר גם כי "עפר אתה ואל עפר תשוב". גם הביטוי "הארץ הטובה" בא מהמקורות. כל טוב הארץ הוא דבר שאין ערוך לו ואין גבול לפירושים שלו. נאמר גם "ארץ טובה ורחבה". הארץ הטובה בעיני זה עניין מוסרי, וגם עניין של הרגשת בית שטוב לך בו.
עם זאת, יש הטוענים כי שמר כיוונה מלכתחילה למשמעות ציבורית-פוליטית בשיר, הבולטת במיוחד בנוסח שונה של השיר שציטטה שמר בריאיון משנת 1980, ערב ביצוע הבכורה:
על כל אלה, על כל אלה

את סוכת שלומך תפרוש

אל נא תעקור נטוע

את ביתי אל תהרוס
באלבום, שיצא ב-1981, שינתה שמר את הביטוי "את ביתי אל תהרוס" במשפט הממלכתי יותר "אל תשכח את התקווה, השיבני ואשובה אל הארץ הטובה".
הֶרמזים מהמקרא

הביטוי "על כל אלה" מופיע פעמיים במקרא, אחת מהם בקהלת "ודע כי על כל אלה יביאך האלוהים למשפט" (יא, ט), דווקא בהקשר מסתייג. השורה "אל נא תעקור נטוע" מתכתבת עם הפסוק מספר קהלת: "עת לטעת ועת לעקור נטוע". נראה שנעמי שמר מבקשת לעצור את המטוטלת שמתוארת בספר קהלת בצד החיובי.
פרסומו של השיר ומעמדו

שמר ייחדה את השיר ליוסי בנאי. ביצוע הבכורה שלו נערך ב-10 בספטמבר 1980, ערב ראש השנה תשמ"א, בתוכנית הטלוויזיה של שמר "שנה טובה" (הפרק האחרון בסדרת תוכניותיה בשנה שלפני כן), והשיר זכה מיד להצלחה גדולה. הצלחתו התעצמה עוד יותר עם הכללתו במסגרת אלבומה של שמר "על הדבש ועל העוקץ", שהופיע כעבור שנה, בסתיו 1981.
סביב פרסומו של השיר נערך פינוי היישובים שהקימה ישראל בחצי האי סיני בעקבות הסכם השלום עם מצרים (1979), וכך, בתוך זמן קצר הפך השיר משיר אישי-משפחתי להמנון של גוש אמונים ומתנגדי הפינוי מחבל ימית (קבוצות שהמשוררת עצמה הייתה מיודדת עימן). זאת בשל מילותיו העשויות להתפרש כבעלות משמעות לאומיות ומרמזות להתנגדות לפינוי יישובים: "אל נא תעקור נטוע, / אל תשכח את התקווה / השיבני ואשובה / אל הארץ הטובה // שמור אלי על זה הבית, / על הגן, על החומה, / מיגון, מפחד פתע / וממלחמה". השורה "אל נא תעקור נטוע", בפרט, הפכה לססמת המתנגדים.
שמר, שהייתה מיודדת עם אנשי גוש אמונים ומתנגדי הפינוי מימית, לא התנגדה לאימוצו על ידיהם, על אף שכאמור כתבה אותו במקור לאחותה בעקבות אסונה הפרטי. "כמו שקורה בדרך-כלל עם שירים, הם אוספים בדרך משקל ומשמעויות", העירה בריאיון עם צאת אלבומה ב-1981. "שיר הוא כמו בריה חיה, ועושה לעצמו ביוגרפיה".
לעומת זאת, מבצעו המקורי של השיר, יוסי בנאי, הסתייג מאימוצו בידי מתנגדי הפינוי וסירב לשיר אותו במשך שנים בטענה כי "הפכו את השיר הזה לדגל. לקחו שיר שנעמי שמר כתבה אותו לי, וזה הפך להמנון לאנשים קיצוניים, פאנטים, שזה לא היה לרוחי".
ואולם השיר זכה למקום של כבוד בין מה שמכונה 'שירי ארץ ישראל' ואף שובץ בתקליטי אוסף שונים שבהם קובצו שירי שירה בציבור (השיר זכה לדירוג הגבוה ביותר כשיר המתאים לז'אנר של 'שירי ארץ ישראל'). כמו כן נכלל השיר במצעדי היובלים שנערכו בשלהי שנות השמונים והתשעים. בשנת 1991 נערך על ידי הערוץ הראשון ערב מחווה לשמר שכונה 'על כל אלה – הדרן לנעמי שמר', שם שמעיד יותר מכל עד כמה השיר קשור בשמה של נעמי שמר.
ב-2018, לכבוד יום העצמאות השבעים למדינת ישראל, נבחר שיר זה עבור אירוע השירה הגדול ביותר עד כה בישראל: 12 אלף ישראלים התאספו בהיכל 'מנורה מבטחים' כדי לשיר יחד את 'על כל אלה'. במסגרת מיזם 'קולולם', במעמד נשיא המדינה ראובן ריבלין ובהשתתפות הזמר שלומי שבת כסולן. ביצוע זה הפך לקליפ המרכזי של בית הנשיא בחגיגות העצמאות באותה שנה.
הערות שוליים

1 2  נילי פרידלנדר, הדבש והעוקץ של נעמי שמר, מעריב, 23 באוקטובר 1981.
1 2  על השיר "על כל אלה" שכתבה והלחינה נעמי שמר, באתר תרבות - מט"ח
1 2  יעקב הכהן, סוף ירחי הזמר של נעמי שמר, מעריב, 10 בספטמבר 1980.
1 2  שיר על הפרק - שירים ישראליים ותנ"ך נפגשים, תל אביב: 929, 2019, עמ' 34-35
1 2  רוביק רוזנטל, הזירה הלשונית, באתר nrg
↑  טלי נתיב, לשיר זה כמו להיות, דבר, 9 באוקטובר 1981.
↑  יוסי בנאי - מרוב אהבה - מראיין עמנואל הלפרין - חלק א סרטון באתר יוטיוב, הערוץ הראשון 2004.
↑  ישי הולנדר, לא מפסיקים לשיר: כשמיזם 'קולולם' קיבל גושפנקא ממלכתית, מקור ראשון, 2018
↑   קולולם עם שלומי שבת | על כל אלה - נעמי שמר | יום העצמאות ה-70 | 9.4.18, סרטון  באתר יוטיוב (אורך: 5:50).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  MusicBrainz work: 9f93714c-d150-4ee3-8404-42f34b8094b9
רן כהן (מוזיקאי)

| --- | --- |

 לידה:  5 באפריל 1979 (בן 45) ישראל 
 שם לידה:  רן אמבר כהן 
 מוקד פעילות:  ישראל 
 מקום לימודים:  הסיטי קולג' של ניו יורק 
 שפה מועדפת:  עברית 
 כלי נגינה:  גיטרה 
 www.rancohenguitar.co.il
 
רן אמבר כהן (נולד ב-5 באפריל 1979, ט׳ בניסן ה׳תשל״ט) הוא מוזיקאי יוצר, גיטריסט וזמר ישראלי אשר הוציא לאור שני אלבומי סולו, שיתף ומשתף פעולה כנגן עם אמנים והרכבים מוכרים בישראל ולימד גיטריסטים ומוזיקאים רבים בארץ ובניו יורק.
קריירה

אלבום הבכורה של רן ׳אוסף זכרונות׳ הוקלט בניו-יורק ויצא בחברת התקליטים התו השמיני ב-2009. האלבום זכה להשמעות רדיו רבות, קיבל תשומת לב מהתקשורת וביקורות משובחות מצד מבקרי המוזיקה, הופץ בכל חנויות המוזיקה בישראל והוביל להמשך יצירה ועבודה של כהן על אלבומו השני ׳עומד ומחכה׳ אשר עליו זכה לפרס מקרן אקו״ם לעידוד היצירה ויצא לאור ב-2014.
שירים מתוך שני האלבומים נבחרו כשירי שבוע בתחנות רדיו שונות כגון 88fm רדיו תל אביב ועוד, נכנסו לפלייליסטים של חברות שירותי מוזיקה בישראל ורן הופיע עם להקתו ובמופעי סולו ברחבי ישראל ובניו-יורק.
רן הצטרף כגיטריסט ללהקת בית הבובות למספר שנים ועימם קיבל אלבום פלטינה משולשת על מכירות מעל 90,000 עותקים. במקביל, בעשור האחרון ניגן רן גם בהפקות שונות לצד אמנים כגון גלי עטרי, אריק סיני, עדן בן זקן ועוד, והשתתף בפרויקט ׳אותו הים׳ של שאול בסר עם עמוס עוז, אהובה עוזרי, לאורה רבלין, דודי לוי והלחין יחד עם בסר את אחד משירי הפרויקט ׳לא היה ואזל׳ ששר והקליט יהלי סובול.
בארה״ב ניגן, הקליט, הופיע עם הרכב ג׳אז שלו, כתב יצר ולימד, וסיים תואר ראשון במוזיקה BFA בהצטיינות מהסיטי קולג' של ניו יורק. לפני כן למד כשנה בThe New School שם קיבל מלגת לימודים בהמשך למלגות קודמות שזכה להן מ-Berklee College of Music שבבוסטון.
בשובו ארצה לאחר שהייה של שש שנים בניו יורק, זכה רן בפרס ובמענק בקטגוריית מלחין מצטיין מטעם משרד התרבות ומשרד הקליטה.
בית ספר רעות (ירושלים)

| --- | --- |

אין תמונה חופשית
 בית ספר
 תקופת הפעילות:  1999–הווה (כ־26 שנים)
 שכבות לימוד:  ז'–י"ב
 בעלי תפקידים
 מנהל:  עמיעד מלצר, מנהל בית הספר אילנית ברוכי, מנהלת חטיבת הביניים
 באחריות:  מנח"י, עיריית ירושלים, האגודה לקידום החינוך ירושלים
 מיקום
 מיקום:  ירושלים
 מדינה:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°45′53″N 35°10′48″E﻿ / ﻿31.764733415031°N 35.180090953176°E﻿ / 31.764733415031; 35.180090953176
 reut.kidum-edu.org.il
  (למפת ירושלים מוגדלת) בית ספר רעות(למפת ירושלים רגילה) בית ספר רעות(למפת הרי ירושלים רגילה) בית ספר רעות(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בית ספר רעות
 
בית ספר "רעות" הוא בית ספר שש שנתי בירושלים. בית הספר משרת קהילה דתית וחילונית והוא משתייך לזרם חינוך ממלכתי משלב.
היסטוריה

בית הספר נוסד בשנת 1999 במטרה לחנך תלמידים מכיתה ז' עד יב'.
את המוסד הקים ד"ר אריה גייגר, שניהל בית ספר ממלכתי־דתי בירושלים.
בתחילת דרכו מנה בית-הספר כ-100 תלמידים, והיה ממוקם בבית אלישבע שבשכונת קטמון הישנה בירושלים. בשנת תשע"א (2010) העתיק בית-הספר את מקומו למבנה בשכונת הקטמונים, בו הוא שכן עד 2020, אז עבר למשכנו החדש בשכונת בית וגן.
בשנת התשע"ד (2014) הפך בית הספר לאחד מבתי הספר של האגודה לקידום החינוך. המוסד מנוהל היום על ידי עמיעד מלצר. אילנית ברוכי מנהלת את חטיבת הביניים.
המוסד מונה כ-400 תלמידים מירושלים וסביבתה.