stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
תערוכה עולמית
היסטוריה > תקופת מפגש התרבויות: 1939–1991

התערוכה העולמית של ניו יורק (1939) והתערוכה בסטוקהולם בשנת 1949 סמלו את השינוי שחל במוקד התערוכות העולמיות. מאותה עת החלו התערוכות העולמיות להיות מבוססות יותר על החשיבות והייחודיות התרבותית של המדינות המשתתפות, והתייחסו יותר להיבטים שונים של התרבות האנושית. התערוכות הפכו עתידניות יותר באופיין ואוטופיסטיות בהיקפן. פיתוחים טכנולוגיים והמצאות עדיין נותרו נושא חשוב בתערוכות, אולם לא היוו עוד את הנושאים המרכזיים שלהן. כך, למשל, הנושא המרכזי של תערוכת ניו יורק בשנת 1939 היה "עולם המחר", ובסטוקהולם – "ספורט". מפגשי תרבויות וחילופי תרבויות החלו להיות הנושאים הבולטים בתערוכות. התערוכות הבולטות ביותר בנושא מפגש התרבויות, לדעת רבים, נערכו במונטריאול בשנת 1967 (אקספו 67') ובאוסקה, יפן (אקספו 70').
היסטוריה > תקופת המיתוג הלאומי: 1992 – ימינו

החל מן התערוכה העולמית בעיר סביליה בשנת 1992, "אקספו 92", המדינות המשתתפות בתערוכה החלו להשתמש בביתניהן באופן בולט יותר כבמה לשיפור תדמיתן העולמית. פינלנד, יפן, קנדה, צרפת וספרד הן דוגמאות בולטות למגמה זו. מחקר שנערך בתערוכה העולמית בהנובר בשנת 2000 הראה כי שיפור התדמית הלאומית הייתה המטרה המרכזית של 73% מן המדינות שהשתתפו בתערוכה.
בעולם שבו תדמית לאומית טובה היא נכס לאומי, ביתני התערוכה הפכו לכלי במסע פרסום והתערוכה העולמית כולה הפכה לכלי למיתוג לאומי. בנפרד מן הסיבות התרבותיות והסמליות, המדינות המארחות (והערים והאזורים בהם מתקיימת התערוכה) עושים שימוש בתערוכה העולמית כדי למתג את עצמם. כך למשל, ספרד עשתה שימוש בתערוכה העולמית בשנת 1992, ובמשחקים האולימפיים בקיץ 1992 בברצלונה, כדי להדגיש את מעמדה החדש כמדינה מודרנית, דמוקרטית וחברה בולטת באיחוד האירופי ובקהילה העולמית.
בימינו ניתן למצוא בתערוכות העולמיות מרכיבים מכל שלוש התקופות ההיסטוריות. התערוכות מציגות חידושים טכנולוגיים, משמשות קרקע למפגש תרבויות וכן מסייעות למיתוג לאומי של המדינות המשתתפות בהן וכן למדינה ולעיר המארחת.
סוגי תערוכות עולמיות

בימינו קיימים שני סוגים של תערוכות עולמיות, תערוכות רשומות ותערוכות מוכרות. התערוכות הרשומות הן התערוכות הגדולות יותר. בעבר כונו התערוכות הרשומות "תערוכות אוניברסליות". מונח זה אינו נמצא עוד בשימוש רשמי. בתערוכות רשומות, המדינות המשתתפות בונות בדרך כלל ביתנים נפרדים לעצמן. לכן, אלה התערוכות המפוארות ביותר והיקרות ביותר. התערוכות הרשומות מתקיימות בדרך כלל לאורך שישה שבועות עד שישה חודשים. מאז שנת 1995, פרק הזמן בין תערוכה רשומה אחת לבאה אחריה הוא לפחות חמש שנים. התערוכה הרשומה האחרונה נערכה בשנת 2015 במילאנו.
תערוכות מוכרות קטנות יותר בהיקפן ובהשקעות המבוצעות בהן ומתקיימות לאורך תקופה קצרה יותר, בין שלושה שבועות לשלושה חודשים. בעבר כונו תערוכות אלה בשם "תערוכות בינלאומיות" או "תערוכות מיוחדות", אולם מונחים אלה אינם נמצאים עוד בשימוש רשמי. שטח תערוכות אלה אסור שיעלה על 250 דונם והגוף המארגן חייב לבנות ביתנים עבור המדינות המשתתפות, חינם וללא דמי שכירות, מיסים, או חיובים אחרים. הביתנים של המדינות המשתתפות מוגבלים בשטחם ל-1,000 מטר רבוע בלבד. רק תערוכה מוכרת אחת מתקיימת בין שתי תערוכות רשומות.
תערוכות בינלאומיות מקצועיות

בעשורים האחרונים מתפתחת בעולם תעשיית התערוכות הבינלאומיות המקצועיות. מדובר בתערוכות המפגישות את אנשי המקצוע מענף מסוים מכל העולם.
בין התערוכות המוכרות והגדולות ניתן למנות את:
דרופה בדיסלדורף גרמניה – בענף הדפוס
sima בפריז – תערוכת חקלאות
ifat במינכן – לאיכות הסביבה
itb בברלין – בענף התיירות
גרמניה היא המדינה הבולטת ביותר בעולם בתחום זה. המדינה מסייעת לתערוכות ורואה בהם ענף כלכלי חשוב. בגרמניה מספר רב של מרכזים לתערוכות בערים אסן, קלן, ברלין, דיסלדורף, פרנקפורט, נירנברג ומינכן. רוב התערוכות המקצועיות החשובות בעולם מתקיימות במערב אירופה (בעיקר באיטליה, צרפת ובגרמניה). בעשור האחרון מתפתחות תערוכות מקצועיות חשובות גם ברוסיה ובמזרח.
תערוכות בינלאומיות מקצועיות > תערוכות רשומות ("תערוכות עולמיות")

תערוכות עולמיות מתמקדות בנושאים עולמיים המתייחסים למלוא היקף ההתנסות האנושית. בתערוכות עולמיות אלה הביתנים הלאומיים השונים משקפים את מבטה של כל מדינה על הנושא המרכזי. הנושא המרכזי לתערוכה העולמית ביפן בשנת 2005, "אקספו 2005", היה "חוכמת הטבע". תערוכות עולמיות נערכות בדרך כלל בפרקי זמן מרוחקים יותר מאלה של תערוכות מיוחדות או בינלאומיות, זאת משיקולי עלות. כדי להבחין בין התערוכות העולמיות לבין התערוכות הקטנות יותר, התערוכה העולמית חייבת להקים ביתנים מיוחדים ונפרדים במיוחד לצורך התערוכה. כתוצאה מכך, המדינות מתחרות ביניהן בהקמת ביתני תערוכה בעלי עיצובים יוצאי דופן הנטבעים בזיכרון. דוגמאות בולטות מן העת האחרונה כוללות את ביתני המדינות יפן, צרפת, מרוקו וספרד ב"אקספו 92" בסביליה. לעיתים בוחרות מדינות לשלוח לתערוכה ביתן בבנייה טרומית לצורך הקמה במתחם התערוכה, יש ומדינות מתפתחות בוחרות להקים ביתן משותף כדי לחסוך בעלויות ההקמה היקרות (כך למשל הקימו מדינות מרכז אמריקה ביתן משותף בתערוכה העולמית בשנת 1992).
התערוכה העולמית היחידה שהתקיימה ללא אישור הלשכה לתערוכות בינלאומיות נערכה בניו יורק בשנים 1964–1965. התערוכה לא קיבלה את אישור הלשכה כיוון שלא עמדה בדרישות הלשכה לגודל השטח. מארגני התערוכה, שכונתה "היריד העולמי של ניו יורק", פנו לארגוני תיירות ומסחר כדי שיתנו חסותם לביתנים הלאומים, זאת תחת חסות רשמית של ממשלות המדינות.
תערוכות בינלאומיות מקצועיות > תערוכות מוכרות ("תערוכות בינלאומיות או מיוחדות")

תערוכות בינלאומיות הן תערוכות הנערכות בדרך כלל על נושא צר יחסית: תחבורה למשל ("אקספו 86" בוונקובר, קנדה), או "שעות הפנאי ועידן הטכנולוגיה" ("אקספו 88" בבריסביין, אוסטרליה). נושאים אלה צרים וממוקדים יותר מן הנושאים מקיפי-עולם הנבחרים בדרך כלל לתערוכות העולמיות.
תערוכות מיוחדות הן בעלות נושא צר עוד יותר, כגון "תערוכות הגננות הבינלאומיות" המתקיימות 3–4 פעמים בעשור בערים שונות בעולם, או התערוכה שהוקדשה לאוקיינוסים שנערכה בליסבון בשנת 1998.
תערוכות מיוחדות ותערוכות בינלאומיות קטנות יותר, בדרך כלל, מתערוכות עולמיות וזולות יותר לתפעול. תערוכות אלה נערכות בדרך כלל במבני תערוכות קבועים, ויש הטוענים כי היעדר הצורך להשקיע בבניית ביתנים מפוארים מפנה יותר משאבים לאיכות התצוגות.
בשנת 2008 התקיימה בסרגוסה תערוכה בינלאומית בנושא "מים ופיתוח בר-קיימא", ובשנת 2012 התקיימה התערוכה בקוריאה הדרומית, בעיר יסו, בנושא "האוקיינוס החי וחופו".
תערוכות בינלאומיות מקצועיות > רשימת התערוכות הרשומות והמוכרות שנערכו

הטבלה אינה כוללת תערוכות מיוחדות.
התערוכה העולמית בשנת 2015 התקיימה באיטליה, בעיר מילאנו, בנושא "להאכיל את העולם, אנרגיה לחיים" (הצעת טורקיה, לתערוכה בעיר איזמיר, בנושא "דרכים חדשות לשיפור בריאות העולם לכל", לא התקבלה). ב-27 בנובמבר 2013 הודיעה הוועדה המארגנת של התערוכה היושבת בפריז, כי באירוח התערוכה העולמית בשנת 2020 זכתה איחוד האמירויות, לאחר שנדחו הצעות אחרות מאת רוסיה, ברזיל וטורקיה. בגלל מגפת הקורונה נדחתה פתיחת תערוכה זו לשנת 2021. תערוכה זו תהיה הראשונה שמתקיימת במזרח התיכון. הלשכה לתערוכות בינלאומיות קבעה כי התערוכה העולמית בשנת 2023 תערך בבואנוס איירס והתערוכה העולמית בשנת 2025 תערך באוסקה.
המורשת האדריכלית של התערוכות

רוב המבנים הנבנים לצורך התערוכות העולמיות הם מבנים זמניים אשר מפורקים עם תום התערוכה. עם זאת קיימים מספר מבנים יוצאי דופן אשר נותרו על תילם לאחר תום התערוכות וחלקם הפכו לחלק מן הנוף האדריכלי של ערי התערוכה. התערוכות נחשבות ל"מגרש משחקים" אדריכלי ובכולן היו מעורבים אדריכלים מן השורה הראשונה בעולם, אשר יצרו מבנים אוונגרדיים רבים ובעלי חשיבות רבה.
המפורסם מבין מבנים אלה הוא מגדל אייפל בפריז שנבנה על ידי גוסטב אייפל ואף נקרא על שמו. המגדל נבנה לכבוד התערוכה העולמית בשנת 1889, והפך עם השנים לחלק בלתי נפרד מקו האופק של העיר.
מבנים בולטים נוספים שנבנו לכבוד תערוכות עולמיות הם:
ארמון הבדולח, שנבנה לכבוד התערוכה העולמית בלונדון בשנת 1851.
בניין תערוכת המאה, שנערכה לכבוד יובל ה-100 לארצות הברית, בעיר פילדלפיה.
בניין התערוכה המלכותי במלבורן, שנבנה לכבוד התערוכה הבינלאומית בשנת 1880 והוכרז אתר מורשת עולמית.
הבניין המרכזי של "אקספו 98" בליסבון.
ביתן ברצלונה בתערוכה בעיר ב-1929, שתוכנן על ידי מיס ון דר רוהה. נהרס לאחר התערוכה אך נבנה מחדש כמה עשורים מאוחר יותר בשל חשיבותו המיוחדת.
ביתן פיליפס בבריסל, אשר נבנה לכבוד התערוכה העולמית בשנת 1958.
מבנה האטומיום בבריסל, אשר נבנה לכבוד אותה תערוכה.
ביתן האומנויות, בתערוכה העולמית בשיקגו בשנת 1893, משמש היום כמשכנו של המוזיאון למדע ולתעשייה.
מחט החלל (Space Needle) בסיאטל, נבנה לכבוד התערוכה העולמית בשנת 1962.
הביוספירה ב"אקספו 67" במונטריאול, כביתן האמריקאי, שהיא תצוגת תכלית של כיפה גאודזית שנבנתה על ידי ממציאה בקמינסטר פולר.
פרויקט הביטאט באותה התערוכה שתוכנן על ידי משה ספדיה.
האקווריום של מילאנו נבנה לכבוד התערוכה העולמית בשנת 1906 ופתוח לקהל עד היום.
"כדור השמש" שנבנה לכבוד התערוכה העולמית בנוקסוויל מעטר את העיר עד היום.
הפועל ואשת הקולחוז.
המורשת האדריכלית של התערוכות > שטחי תערוכות שהפכו לגנים ציבוריים

אודובן פארק בניו אורלינס הוא שטח התערוכה הבינלאומית שהוקדשה לכותנה, משנת 1884.
ג'קסון פארק בשיקגו הוא אתר התערוכה בשנת 1893.
פארק פלאשינג מדוז בניו יורק הוא אתר התערוכות שנערכו בשנים 1939/1940 וכן 1964/1965.
אתר התערוכה ב"אקספו 67" במונטריאול
אתר התערוכה בסן אנטוניו משנת 1968
אתר תערוכת "אקספו 70'" באוסקה
אתר תערוכת "אקספו 74" בספוקיין
אתר תערוכת "אקספו 86" בוונקובר
אתר תערוכת "אקספו 88" בבריסביין
אתר תערוכת "אקספו 92" בסביליה
אתר תערוכת "אקספו 93" בדייג'ן
אתר תערוכת "אקספו 98" בליסבון, אשר חולק למספר אזורים נפרדים.
המורשת האדריכלית של התערוכות > ביתנים לאומיים שפורקו ונבנו באתר אחר

הביתן הארגנטינאי בתערוכת פריז 1889 עומד היום בבואנוס איירס
הביתן הצ'יליאני בתערוכת פריז 1889 עומד היום בסנטיאגו ומשמש כמוזיאון
המגדל היפני מתערוכת פריז 1900 עומד היום בבריסל לבקשת המלך לאופולד השני
הביתן הבלגי מתערוכת ניו יורק בשנת 1939 הועבר לריצ'מונד, וירג'יניה.
ביתן סאניו מתערוכת "אקספו 70" באוסקה משמש כמרכז אסיה באוניברסיטת קולומביה הבריטית בוונקובר
הביתן הפורטוגזי מתערוכת "אקספו 2000" בהנובר עומד היום בעיר קוימברה בפורטוגל.
הביתן הסובייטי (ביתן מוסקבה) מתערוכת "אקספו 67" עומד היום ב-מרכז התערוכה של כל רוסיה במוסקבה.
ראו גם

יריד המזרח
כיבוש השממה
התערוכה הבינלאומית לחקלאות
הערות שוליים

↑  Tjaco Walvis (2003), "Building Brand Locations", Corporate Reputation Review, Vol.5, No.4, pp.358-366
↑  אסתר זנדברג, סמל החדשנות הוויקטוריאנית, באתר הארץ, 5 במאי 2011
↑  Walvis, T.H. (2001) "Expo 2000 Hannover in Numbers: How were countries doing?" Stardust New Ventures, Amsterdam
↑  אמנת הלשכה לתערוכות הבינלאומיות
↑  האתר המוקדש לאקספו 2012
↑  Dubai Expo confirms new dates: Oct 1, 2021 until Mar 31, 2022 khaleejtimes.com, May 4, 2020
↑  על תערוכת "כיבוש המדבר" באתר BIE(הקישור אינו פעיל, 27.03.2018)
↑  על תערוכת "גידול הדרים" בבית דגן, באתר BIE(הקישור אינו פעיל, 27.03.2018)
↑  על הביתן הישראלי באקספו67
↑  סקירה ביקורתית של הביתן הישראלי והיהודי באקספו 67'
↑  על הביתן הישראלי באקספו 2000(הקישור אינו פעיל, 27.03.2018)
↑  מדינות שהודיעו על השתתפותן בתערוכה הבינלאומית בסרגוסה(הקישור אינו פעיל, 27.03.2018)
↑  החלטת ממשלה 2496 מיום 28.10.2007 באתר משרד ראש הממשלה
↑  ישראל תשתתף בתערוכת "אקספו" 2010 אתר משרד החוץ של מדינת ישראל, 28.10.2007
↑  משרד החוץ, ביתן ישראל - אקפסו 2010 שנגחאי סין, הפקה:אלבטרוס צילומי אוויר בע"מ, 2014
↑  השתתפות מדינת ישראל בתערוכת "אקספו 2012" ביאוסו, קוריאה הדרומית, החלטה מספר 4635 של ממשלת ישראל השלושים ושתיים, משנת 2012, באתר של משרד ראש הממשלה, תיקון החלטת הממשלה 3392 מ-30 ביוני 2011
↑  אתר הביתן הישראלי באקספו מילאנו 2015
↑   צפריר רינת, הביתן הישראלי באקספו 2015 קוצר שבחים, באתר הארץ, 31 במאי 2015
↑  נעמה ריבה, פרסום ראשון: הביתן הישראלי בתערוכת Expo 2015 במילאנו, באתר Xnet‏, 23 בפברואר 2014
↑  נילי כהן, עמיחי שטרן, ישראל תשתתף בתערוכת אקספו 2020 בדובאי, באתר כאן – תאגיד השידור הישראלי, 25 באפריל 2019
↑  תערוכת "אקספו 2020" שתערך בדובאי בשנת 2020, מציינת עידן חדש ביחסים של ישראל עם דובאי, באתר "דובאי ישראל"
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 7729177-3  HDS: 013797  NDL: 00560509  NKC: ph116364 
הכיפה הגאודזית – הביוספירה של בקמינסטר פולר מאקספו 67'
Encore (אלבום של שרה ברייטמן)

Encore (בעברית: הַדְרָן) הוא אלבום האולפן המשותף השלישי של הזמרת-יוצרת האנגלייה שרה ברייטמן והמלחין הבריטי אנדרו לויד ובר. האלבום יצא לאור ב-23 באפריל 2002, בהוצאת חברת התקליטים רילי יוזפול רקורדס. האלבום כולל שירים בסגנון הפופ אופראי וסגנון מוזיקת העולם.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד האלבומים השוודי.
רקע והוצאה

עבור Encore, הקליטה שרה ברייטמן מחדש ביחד עם סטיב בארטון את השיר "Think of Me", הלקוח מהמחזמר, "פנטום האופרה". כמו כן, ביצעה ברייטמן באלבום את השיר "Memory", בגרסה מחודשת בשפה האיטלקית. את Encore הפיק אנדרו לויד ובר, שהיה שותף לכתיבת והלחנת חלק מהשירים שנכללו בו.
האלבום כולל בדיוק את אותם השירים שנכללו באלבום האוסף השני של ברייטמן, Classics, אך בנוסף אליהם, צורפו גם ארבעה שירים חדשים.
רשימת רצועות

| Encore> מס' | Encore> שם | Encore> משך | Encore>  | Encore>  | Encore>  | Encore>  | Encore>  | Encore>  | Encore>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | Whistle Down the Wind  | 3:28 |  |  |  |  |  |  |  |
| 2. | Away from You  | 3:29 |  |  |  |  |  |  |  |
| 3. | Guardami ("With One Look", גרסה איטלקית)   | 3:38 |  |  |  |  |  |  |  |
| 4. | Think of Me (ביחד עם סטיב בארטון)   | 3:16 |  |  |  |  |  |  |  |
| 5. | One More Walk Around the Garden  | 3:19 |  |  |  |  |  |  |  |
| 6. | Surrender  | 3:06 |  |  |  |  |  |  |  |
| 7. | If I Ever Fall in Love Again  | 4:00 |  |  |  |  |  |  |  |
| 8. | Half a Moment  | 3:59 |  |  |  |  |  |  |  |
| 9. | Piano ("Memory", גרסה איטלקית)   | 5:08 |  |  |  |  |  |  |  |
| 10. | What More Do I Need  | 3:05 |  |  |  |  |  |  |  |
| 11. | There is More to Love  | 2:35 |  |  |  |  |  |  |  |
| 12. | The Last Man in My Life  | 3:10 |  |  |  |  |  |  |  |
| 13. | In the Mandarin's Orchid Garden  | 3:18 |  |  |  |  |  |  |  |
| 14. | Nothing Like You've Ever Known  | 3:11 |  |  |  |  |  |  |  |
| 15. | Chi il bel sogno di Doretta  | 2:46 |  |  |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | 51:21 |  |  |  |  |  |  |  |
מיקומי שיא

|   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מדינה |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מצעד |   ‏‏‏  מצעדים ודירוגים (2002)> מיקום שיא |
| --- | --- | --- |
|  אוסטריה | Ö3 אוסטריה טופ 40‏ | 60 |
|  ארצות הברית | בילבורד 200 | 124 |
|  ארצות הברית | מצעד האלבומים הקלאסיים | 2 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי הקרוסאובר הקלאסיים | 2 |
|  ארצות הברית | מצעד אלבומי האינטרנט | 10 |
|  שוודיה | סוורייטופליסטן | 1 |
Internet Message Access Protocol

Internet Message Access Protocol (בראשי תיבות: IMAP) הוא פרוטוקול אינטרנט לגישה לדואר אלקטרוני שנמצא על שרת מרוחק ממחשב מקומי.
IMAP הוא אחד משני הפרוטוקולים הנפוצים לקבלת דואר אלקטרוני, ומהווה אלטרנטיבה מתקדמת לפרוטוקול POP3. בעוד פרוטוקול POP3 מאפשר למשתמש לעבוד עם תיבת דואר אחת בלבד, היתרון בפרוטוקול IMAP הוא באפשרות עבודה עם מספר תיבות דואר. בנוסף לכך, IMAP מאפשר עבודה יעילה יותר על ידי קריאת חלקים בודדים מתקן ה-MIME.
חסרונו הבולט של הפרוטוקול הוא הקושי לעבוד איתו, ולכן הרבה מהשרתים והלקוחות מממשים אותו בצורה חלקית. מסיבה זו IMAP לא הפך פופולרי כמו  POP3‏.
היסטוריה

IMAP פותח על ידי מארק קריספין בשנת 1986. נודע גם בעבר כ-Internet Mail Access Protocol, ו-Interactive Mail Access Protocol.
תיבות דואר ב־IMAP

הפרוטוקול מניח שהתיבות מסודרות במבנה היררכי ושישנה תיבת דואר אחת ראשית. לתיבת הדואר הראשית קוראים INBOX. בנוסף לה יכולות להיות עוד תיבות דואר (mail boxes). תיבת דואר יכולה להכיל גם הודעות וגם תיבות דואר אחרות (אם כי לא כל השרתים תומכים באפשרות האחרונה).
עובד בפרוטוקול TCP ובפורט 143. לIMAP ישנה גרסה מוצפנת (IMAPS) בהצפנת SSL אשר משויכת לפורט 993.
תמיכה בלקוחות

רוב לקוחות הדואר תומכים בעבודה מול שרתי IMAP, ביניהם ניתן למנות את Microsoft Outlook, Mozilla Thunderbird, pine ועוד.
עבודה ב־IMAP

כמו POP3 ו־SMTP, גם IMAP הוא פרוטוקול טקסטואלי פשוט. אולם בניגוד להם, הלקוח צריך לכתוב תווית ייחודית כלשהי לכל פקודה. הדבר מאפשר לזהות בקלות רבה יותר קצרים בתקשורת.
הערות שוליים

↑  http://www.imap.org/papers/imap.vs.pop.brief.html
| פרוטוקולים במודל TCP/IP |
| --- | --- | --- |
| שכבת יישום | HTTP • SMTP • FTP • DNS • DHCP • SSH • RTP • RTSP • IRC • SNMP • SIP • IMAP4 • MIME • Telnet • RPC • SOAP • LDAP |  |
| שכבת תעבורה | TCP • UDP • SCTP • DCCP |  |
| שכבת רשת | IP • IPv4 • IPv6 • ICMP • IPX • IGMP |  |
| שכבת קשר | אתרנט • 10BASE-T • 802.11 WiFi • Token ring • FDDI • ARP |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4614711-1
Ost und West

| --- | --- |

 תדירות:  ירחון 
 תאריכי הופעה:  1901–1923 (כ־22 שנים) 
 שפה:  גרמנית 
 מערכת:  ברלין 
 מדינה:  גרמניה 
 
Ost und West (בגרמנית: "מזרח ומערב") היה כתב עת ציוני לתרבות יהודית ולחכמת ישראל. כתב העת ראה אור בברלין בין 1901 ל-1923. רוחו של כתב העת נוסחה על ידי מרטין בובר, שדגל בהצגת היהדות כתרבות ולא כדת בלבד; תרבות ששורשיה נטועים במזרח, הן המזרח השמי, האסיאתי-מוסלמי, ברוח האוריינטליזם שראה את המזרח ובפרט את ארץ ישראל ברוח רומנטית, והן במזרח אירופה, בה פועמת תרבות יהודית שורשית. מייסדיו ועורכיו היו דייוויס טריטש וליאו וינץ וסגנם היה ארתור זילברגלייט.
כתב העת הופיע עד אוגוסט 1914 כירחון (אחת לחודש). בתקופת מלחמת העולם הראשונה המשיך להופיע, אך באופן פחות סדיר בין פעמיים בשנה (1915) ועד שמונה פעמים בשנה (1918). לאחר מכן היה לדו-ירחון (1919–1921) ולרבעון (1922–1923). כתב העת ידע קשיים כלכליים, בין 1907 ל-1914 הושכרו מספר עמודים בו לחברת "כל ישראל חברים", בתמורה למימון. בשנת 1923, עם קריסת כלכלת רפובליקת ויימאר, הוא נסגר.
כתב העת שילב יצירות אמנות, בעיקר תחריטי אר נובו (בעיקר משל אפרים משה ליליין) עם כתיבה אמנותית וביקורתית. בין הכותבים בו היו בובר, לודוויג גייגר, מכס נורדאו, אלפרד נוסיג, יוסף הלוי, ישראל לוי, דוד צבי מילר, פאביוס שך, אברהם אפשטיין, אדולף רוזנצווייג, ארנו נאדל (עורך מוסף המוזיקה), ותאודור זלוציסטי. הוא נכתב בגרמנית, והובאו בו לראשונה בשפה זו תרגומים מיידיש. בכתב עת זה פרסם משיריו המשורר הלא-יהודי בריס פון מינכהאוזן, שהפך לאחר מכן לנאצי.
לקריאה נוספת

טום רייס, האוריינטליסט, כתר ספרים 2007 עמ' 300.
Half-Life 2: Deathmatch

| --- | --- |

 כללי
 תאריך הוצאה:  30 בנובמבר 2004
 סוגה:  משחק ירי בגוף ראשון
 פיתוח:  Valve Software
 הוצאה לאור:  Valve 
 ארץ מקור:  ארצות הברית 
 שפות:  אנגלית 
 הפצה:  סטים
 סדרה:  Half-Life (סדרת משחקים)
 דרישות תוכנה
 מנוע משחק:  Source
 מצבי משחק:  מרובה משתתפים
 פלטפורמות:  Microsoft Windows ו-Mac OS X
 המשחק הקודם:  Half-Life 2
 המשחק הבא:  Half-Life 2: Lost Coast
 דרישות מערכת
 מעבד:  1.2 7 DirectX
 זיכרון:  256MB RAM
 כרטיס מסך:  GHz רמת כרטיס מסך, Windows 2000 / XP ו-Internet Connection ( פס רחב או מומלץ יותר).
 בקרים:  מקלדת ועכבר
 
Half-Life 2: Deathmatch - מצב מרובה משתתפים ל-Half Life 2. המשחק פותח על ידי Valve ויצא בנובמבר 2004 לסטים. המשחק כולל את אותו מנוע שנמצא ב-Half-Life 2 וכולל רמות ייחודיות המאפשרות לשחק במצב מרובה משתתפים. ב-10 בינואר 2008 Valve איפשרה גם לשחקנים שמשחקים על הכרטיס הגרפי NVIDIA לשחק במשחק.
משחקיות

Deathmatch - כל פעם מתחילים מחדש מבלי לעבור סיבוב שלם, והמטרה היא בסך הכל להרוג, לאחר שהורגים שחקן כלשהו, אחרי פחות מ-3 שניות הוא חוזר למשחק. במצב זה הוא אין קבוצות אלא כולם מול כולם.
Team Deathmatch - דומה ל-Deathmatch רק שבו יש קבוצות.
ציונים

המשחק קיבל ציונים גבוהים מהאתרים IGN שנתנה ציון של 9.7/10 ומהאתר GameSpot שנתן ציון של 9.2/10.
| האתר | הציון |
| --- | --- |
IGN: 9.7/10
GameSpot: 9.2/10
ראו גם

Half-Life 2
Bandstand

| --- | --- |
 תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן. נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
 בימוי:  אנדי בלנקנבואלר
 מילות השירים:  ריצ'רד אוברקר, רוברט טיילור
 מוזיקה:  ריצ'רד אוברקר
 מקום ההתרחשות:  קליבלנד, ניו יורק
 תקופת ההתרחשות:  1945
 מדינה:  ארצות הברית
 שפה:  אנגלית
 www.bandstandbroadway.com
Bandstand: המחזמר האמריקאי החדש (או בקיצור: Bandstand) הוא מחזמר מקורי שהולחן על ידי ריצ'רד אוברקר, עם מילים ותסריט מאת אוברקר ורוברט טיילור.
זהו המחזמר הראשון שהוסמך על ידי הארגון Got Your 6 (אנ') לספר את הסיפור של קבוצת חיילים ותיקים ששבים הביתה לארצות הברית לאחר מלחמת העולם השנייה. הם נאבקים להשתלב בחייהם הישנים תוך התמודדות עם השפעותיה המתמשכות של המלחמה – כולל פוסט טראומה ורגשות אשמה – הם מקימים להקה שמורכבת אך ורק מחיילים ותיקים על מנת להתחרות בתחרות הרדיו הפטריוטי הלאומי בניו יורק. השיר הזוכה יבוצע בהוליווד על ידי הלהקה, מה שיהפוך אותם לשמות מוכרים. קבוצה זו של לוחמים ותיקים מנגנת מכל הלב ומספקת לאמריקה שלאחר המלחמה על ההשפעות שהיו למלחמת העולם השנייה על הגיבורים של אמריקה.
ההפקה המקורית של המחזמר Bandstand, בבימויו של אנדי בלנקנבואלר ובכיכובם של לורה אוסנס, קורי קוט ובת' ליבל, הועלתה לראשונה בתיאטרון פייפר מיל במילברן, ניו ג'רזי באוקטובר 2015. המחזמר הוצג לראשונה בברודוויי ב-26 באפריל 2017, והצגתו הופסקה ב-17 בספטמבר 2017.
הפקות > הבכורה בתיאטרון פייפר מיל

סדנת העבודה של Bandstand התקיימה ב-2014 בניו יורק, בהשתתפות לורה אוסנס, קורי קוט ובת' ליבל.
המופע (שנקרא מחדש The Bandstand) החל את ההצגות המקדימות ב-8 באוקטובר 2015 בתיאטרון פייפר מיל במילברן, ניו ג'רזי, לפני הפתיחה הרשמית ב-18 באוקטובר 2015. המופע רץ ריצה מוגבלת עד ל-8 בנובמבר 2015. הבימוי והכוראוגרפיה נעשו על ידי אנדי בלנקנבואלר, ובצוות השחקנים נמנו קורי קוט בתור דוני, לורה אוסנס בתור ג'וליה ובת' ליבל בתור גברת אדמס. המחזמר כולל סווינג, בי פופ וג'יטרבאג (אנ').
הפקות > ההפקה בברודוויי

המחזמר (שנקרא שוב Bandstand) הועלה לראשונה בברודוויי ב-26 באפריל 2017 בתיאטרון ברנרד ב. ג'ייקובס, לאחר הצגות מקדימות שהתחילו ב-31 במרץ, בכיכובם של אוסנס וקוט ועם בימוי וכוראוגרפיה מאת אנדי בלנקנבואלר. צוות השחקנים בברודוויי כולל את בת' ליבל, אלכס בנדר, ג'ו קרול, ברנדון ג'יימס אליס, ג'יימס נת'ן הופקינס וג'וף פקארד. ההפקה בברודוויי הסתיימה ב-11 בספטמבר 2017, לאחר 24 הצגות מקדימות ו-166 הופעות רגילות.
הקלטה מקצועית של ההפקה בברודוויי הוקרנה בבתי הקולנוע ב-25 ביוני וב-28 ביוני 2018. ההקלטה המקצועית הופיעה מחדש בבתי הקולנוע ב-15 וב-19 בנובמבר 2018. בזמן מגפת הקורונה, Playbill הציעו את ההקלטה המקצועית של ההפקה בברודוויי לצפייה באתר שלהם מה-10 עד 17 באפריל 2020, כאשר חלק מההכנסות הולכות לקרן השחקנים של אמריקה. Playbill גם אירחו מסיבת צפייה ישירה בהקלטה ב-11 באפריל.
הפקות > סיבוב הופעות לאומי בארצות הברית

סיבוב הופעות בארצות הברית התחיל ב-29 באוקטובר 2019 בקולג' סטיישן, טקסס, בכיכובם של ג'ניפר אליזבת' סמית' בתור ג'וליה טרויאן וזאק זארומטידיס בתור דוני נוביצקי. ב-16 באפריל 2020, הוכרז שסיבוב ההופעות לא יחודש לאחר הפסקתו המוקדמת בשל מגפת הקורונה. ההופעה האחרונה התקיימה ב-12 במרץ 2020 באיסטון, פנסילבניה.
עלילה > מערכה ראשונה

החייל הוותיק הצעיר, הפסנתרן והזמר-יוצר, דוני נוביצקי, אשר חזר לאחרונה מהחזית, שב לביתו בקליבלנד ב-1945 מהמלחמה כדי למצוא שאמריקה להוטה לחזור לשגרה ("Just Like It Was Before"). הוא לא מצליח למצוא מקום לעצמו בקליבלנד שלאחר המלחמה. דוני שומע על תחרות להקות הסווינג של הרדיו הלאומי במחווה לחיילים, ורוקם תוכנית ליצור להקה המורכבת כולה מחיילים וותיקים בשביל הזדמנות לתהילה מידית והון הוליוודי ("Donny Novitski"). כדי לזכות קודם כל בתחרות הכלל-ארצית, דוני מקים את הלהקה שלו: ג'ימי קמפבל על סקסופון וקלרינט, דייוי זלאטיק על קונטרבס, ניק ראדל על חצוצרה, וויין רייט על טרומבון וג'וני סימפסון על תופים ("I Know a Guy"). כל אחד מחברי הלהקה נאבק בהסתגלות מחיי הצבא לחיים בבית, אבל הם מוצאים חברות ושותפות במטרה המשותפת הזו.
לאחר ההופעה הראשונה שלהם ("Ain't We Proud"), דוני מקיים את הבטחתו לבדוק מה שלום ג'וליה טרויאן, אלמנה צעירה של מייקל, שהיה חברו הטוב ביותר במלחמה. בינתיים, החיילים הוותיקים בלהקתו החדשה של דוני מנסים נואשות להסתגל מחדש לחיים האזרחיים ("Proud Riff"). בזמן שג'וליה מתכוננת לארח את דוני לארוחת ערב בתקווה ללמוד עוד על מותו של בעלה. היא מגלה לאימה, ג'ון אדמס, שהיא רק רוצה להיות מי שהייתה לפני מות בעלה ("Who I Was"). בזמן הארוחה, דוני נמנע מלדון במותו של בעלה של ג'וליה. מאוחר יותר, רדופים על ידי זיכרונות מהמלחמה, חברי הלהקה מנגנים בכלי הנגינה שלהם, ודוני מגיע לכנסייה שבה ג'וליה שרה ("Counterpoint/Pie Jesu"). מתרשם מקולה, דוני מזמין את ג'וליה לבוא להקשיב ללהקה שהקים. נרגשת, אימה של ג'וליה מקווה שבקרוב הכל יהיה "בדיוק כמו שהיה קודם" ("Just Like It Was Before (Reprise)").
במועדון, דוני מזמין את ג'וליה לשיר סטאנדרט עם הלהקה ("First Steps First"). לאחר ההופעה, דוני משכנע את ג'וליה המהוססת להצטרף ללהקה, והם מתחילים להתאמן ברצינות ("Breathe") להופעה הראשונה שלהם ביחד, מנסים מנגינה חדשה ("You Deserve It"). כאשר הביטחון של דוני בניצחון בתחרות מתערער, ג'וליה מציעה לו יומן שירים שכתבה. בהשראת תפיסתה של ג'וליה את החיים שלאחר המלחמה, דוני מלחין מנגינה לאחד משיריה שהוא משוכנע שיזכה אותם בתחרות המוקדמת באוהיו. דבר שיבטיח להם משבצת בשידור הגמר בניו יורק. השידור באוהיו בעיצומו ("Dwight Anson & Jean Ann"), כשלהקת דוני נובה בהשתתפות ג'וליה טרויאן עולה לבמה עם "אהבה תבוא ותמצא אותי שוב" ("Love Will Come and Find Me Again"). הלהקה זוכה בתחרות המוקדמת של המדינה, אבל נאמר להם שהם צריכים לשלם את דרכם לניו יורק ושהם נדרשים להתחרות בסיבוב השני של ההדחה כדי להבטיח את מקומם בשידור האחרון. מחוסר אמונה וייאוש, דוני מלכד את הלהקה שלו עם חזון של עולם בו הם מזוהים בשל ההקרבה והכישרון שלהם ("Right This Way").