stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מאיר הר-ציון
ביוגרפיה

מאיר הר-ציון נולד בהרצליה בשנת 1934 כמאיר הורביץ. בהיותו בן שלוש עברה המשפחה לרשפון, שם נולדו שתי אחיותיו, שושנה (25 במאי 1936) ורחל (1939) ושם היה לחברו הקרוב של שמעון כהנר - קצ'ה, לימים חברו ליחידה ה-101. כהנר העיד כי בגיל זה הפליא לכתוב חיבורים. בגיל 14 התגרשו הוריו; הר-ציון עבר עם אביו לקיבוץ עין חרוד, ואימו ואחיותיו עברו לקיבוץ בית אלפא. בנעוריו בעין חרוד הקדיש את רוב זמנו הפנוי לצפייה בטבע ולסיורים רגליים. טיולים אלה חרגו לעיתים מגבולות ישראל.
ביוגרפיה > המאסר בסוריה

בימי חג סוכות 1951 יצאו הר-ציון בן ה-17 ואחותו שושנה בת ה-15, לטיול בגליל, שחלקו האחרון היה הליכה מהחולה לאורך הירדן, כאשר נקודת הסיום אמורה הייתה להיות כפר נחום שעל שפת הכנרת. לדברי הר-ציון, מתוך בירורים שערך לפני הטיול לגבי הסיכון שבטיול בקרבת הגבול עם סוריה, נאמר לו כי מדובר באזור מפורז, המותר למעבר אזרחים ללא נשק, ובנוסף לכך, לאחר שצעדו לאורך אזור המפעל לייבוש החולה, הגיעו לגשר בנות יעקב, שם פגשו שוטר שלא אמר להם דבר על כך שאסור להם להמשיך בדרכם. לאחר שהמשיכו דרומה על צלע ההר לכיוון הכנרת, הוקפו על ידי ערבים חמושים שצרחו עליהם וירו באוויר. החמושים הכו בילקוטיהם ואחד מהם אף הכה את האח והאחות עצמם בקת הרובה. עיניהם נקשרו והם הולכו מזרחה, תוך חציית הירדן, אל דרך עפר שהובילה לבקעת הבטיחה. לאחר חקירה קלה הועברו למשרד חקירות בקוניטרה, שם הציגו עצמם החוקרים כ"בנימין" ו"אייזיק", העובדים בשירות ישראל. לאחר שנלקחה שושנה לחדר נפרד, הבטיחו החוקרים להר-ציון, שיניחו לו אם ייתן להם רשות לאנוס את אחותו. בתגובה לסירובו, הוכה בפניו עד שהתנפחו ולאחר מכן במקל על כפות רגליו הקרות, בזמן שחוקר אחר מאיים על שושנה שיכו את אחיה עד שימות. למחרת בצהריים הם הועברו למשטרה בדמשק ובלילה לבית הסוהר הצבאי בעיר. בתקופה בה הוחזקו בכלא, ישבה שושנה בחדר עם צעירה ישראלית נוספת. הר-ציון קיבל חבילת כלי-רחצה מביתו ומכתב עידוד מבית אלפא וכן הותר לו לכתוב מכתב לביתו בעין חרוד. לאחר שלושה שבועות בכלא ושבועיים וחצי שלא נפגשו, קיבלו מאיר ושושנה הודעה על שחרורם. הם שוחררו לאחר חודש בתיווך האו"ם והצלב האדום.
ביוגרפיה > השירות הצבאי

ב-30 ביולי 1952 התגייס לנח"ל, עבר קורס מ"כים וקורס סמלי סיירים ולאחר מכן הדריך בקורס. במאי 1953, במהלך חופשה בקורס, ערך הר-ציון מסע יחד עם חברתו רחל סבוראי ל"עיר האסורה" - פטרה שבירדן. מסעו זה עורר השראה בקרב בני נוער ישראלים רבים שביקשו אף הם לערוך מסע דומה. חלקם קיפחו את חייהם במהלכו של המסע.
באוגוסט 1953 צורף הר-ציון ליחידה 101 שזה עתה הוקמה כיחידת קומנדו על ידי אריאל שרון, בזכות השם שיצא לו כסייר, הוא לקח חלק ברבות מפעולותיה. בין היתר פיקד על מבצע כפפות משי, פשיטה לחברון שנחשבה לקשה במיוחד עקב תנאי מזג האוויר החורפיים והשטח ההררי. הכוח צעד 42 קילומטר בליל שלג, ביצע את המשימה ובכך הציב רף חדש לדבקות במשימה עבור יחידות מיוחדות בצה"ל. עם מיזוג היחידה לגדוד הצנחנים 890, מונה הר-ציון למפקד מחלקת הסיור של הגדוד שהייתה מורכבת מלוחמי 101 ולוחמים מגדוד 890. שרון כתב עליו, "תוך זמן קצר הפך מאיר ללוחם הנועז ביותר של יחידה 101 והצנחנים, לסייר מעולה ואולי המעולה ביותר שידע צה"ל מעודו". בהמלצת אריק שרון ומשה דיין הרמטכ"ל הוסמך ביוני 1954 לקצונה ללא קורס קצינים, והוענקה לו דרגת סגן משנה. זהו מקרה נדיר והיחיד בתקופת דיין.
ביוגרפיה > רצח אחותו ונקמת הדם > המשך שירותו הצבאי

בספטמבר 1955 חזר הר-ציון לשירות הקבע מונה למפקד פלוגה א' בגדוד 890 שתחת פיקודו הפכה לסיירת הצנחנים. הר-ציון עוטר בצל"ש על חלקו במבצע כנרת (מבצע "עלי זית"), בליל 11 בדצמבר 1955, בו פיקד על כוח בן כשבעים לוחמים מסיירת צנחנים. בשנת 1973 הומר הצל"ש בעיטור העוז. במהלך פעולת התגמול על משטרת א-רהווה בספטמבר 1956, נפצע הר-ציון בצווארו. חייו ניצלו הודות לתושייתו של הרופא הגדודי ד"ר משה אגמון (מוריס אנקלביץ'), שניתח אותו וביצע בו פיום קנה בשדה הקרב בתנאי חושך תחת אש. הר-ציון נותר עם 80% נכות. בין היתר הייתה ידו משותקת חלקית, ומיתרי קולו נפגעו.
במהלך תקופת השיקום יצא עם חברו מיכה בן-ארי לטיול בבעלבכ שבלבנון כשהם רכובים על אופנוע, במהלך מסעם נתקלו במחסום של צבא לבנון ובהיתקלות נהרגו אחד או שניים מחיילי המחסום ובן-ארי נפצע.
בסוף שנות ה-50, לאחר שהתאושש חלקית מפציעתו, נמנה הר-ציון עם מקימי סיירת מטכ"ל ושימש קצין הדרכה (כאזרח עובד צה"ל) בשנותיה הראשונות של היחידה. במלחמת ששת הימים הצטרף לסיירת צנחנים של חטיבה 80 בפיקוד מיכה בן ארי ולחם עמה בחזיתות ירושלים ורמת הגולן.
במלחמת ששת הימים הצטרף ללחימה בירושלים יחד עם לוחמי חטיבת הצנחנים והיה חלק מכיבוש הר הזיתים והעיר העתיקה.
במלחמת יום הכיפורים, בשנת 1973, עלה הר-ציון לגולן על אף מגבלותיו וחילץ פצועים מהשטח הסורי. מספר פעמים אף התחזה כמת כשעברו בסמוך לוחמים סורים. את פועלו זה, והתנדבותו במלחמת ששת הימים, יזם על אף היותו נכה צה"ל, שלא חלה עליו חובת התייצבות בשעת מלחמה.
משה דיין כתב על מאיר הר-ציון בספרו "אבני דרך" (1976): "בעיני, הר ציון הוא החייל הטוב ביותר שקם לצה"ל. ייתכן שגם לולא נפצע לא היה מגיע לדרגת פיקוד גבוהה. כוחו לא היה במתן הוראות לאחרים, אלא בהבנת המתרחש בשדה הקרב, בידיעת המעשה הנכון ובכושרו המופלא בתור לוחם."
ביוגרפיה > לאחר השירות הצבאי

לאחר שיקומו מהפציעה החליט מאיר להקים חווה חקלאית לגידול בקר ברמות יששכר על הר שנקרא כאוכב אל הווא היום כוכב הירדן, שהיה אז מקום מבודד ובלתי מיושב.
לאחר כמה חודשים של הכנות ב-1959 הקימו הר-ציון ואשתו רות את ביתם – "אחוזת שושנה", על שם אחותו של הר-ציון, באתר "כוכב הרוחות" שמצפון לבית שאן ושם נולדו ארבעת ילדיהם. במקום יש חווה חקלאית לגידול בקר.
פציעות משירותו הצבאי הותירו אותו נכה. חמורה במיוחד הייתה פציעה בצווארו, שהקשתה עליו לדבר. ב-1968 יצא לאור הספר "פרקי יומן", בעריכת נעמי פרנקל, שבו חלקים מיומנו שתיארו את מסעותיו כנער וחוויותיו כלוחם ומפקד בצנחנים. לאחר מותו חולק הספר למסיימי קורס קצינים בבה"ד 1.
בשנות ה-70 היה הר-ציון מתומכי גוש אמונים, ואף השתתף בכמה מהעליות לשומרון עוד טרם אישרה הממשלה את ההתיישבות באזור זה, וכן היה פעיל בחוג עין ורד. בעליות לסבסטיה הוא זה שהדריך את השיירות בדרכים עוקפות מחסומים צבאיים. בראיון שנתן בפברואר 2005 הביע הר-ציון עמדות ימניות תקיפות. בין השאר מתח ביקורת חריפה על רעהו הוותיק, אריק שרון, בשל תוכנית ההתנתקות וציין שהוא מאמין בנכונות תאוריות הקשר על רצח רבין. כמו כן השתתף בפורום נהלל ובפעילות מטה חומש תחילה להחזרת היישוב היהודי בחומש. ב-2008 הצטרף למפלגת התקווה בראשות אריה אלדד.
מאיר הר-ציון נפטר ב-14 במרץ 2014 בגיל 79. הוא נטמן בי"ד אדר ב' (פורים) תשע"ד בחוות שושנה שבכוכב הירדן.
הנצחה

הר ציון - העמותה להנצחת מאיר הר ציון ופועלו
מעלה אתגר הר ציון - שביל טיול אתגרי למטיבי לכת המתחיל בנחל יששכר, מגיע לקברו, ומסתיים בחורשת ה-101
רחוב על שמו בעיר לוד
לקריאה נוספת

מאיר הר־ציון, "פרקי יומן" בעריכת נעמי פרנקל (בספר גם כלולים ראיונות שערכה פרנקל עם הר-ציון), הוצאת א. לוין אפשטיין, תל אביב, 1968.
משה בן-שאול, מעלות לוחמים - עשרים ושלשה פרקי לוחמים, הוצאת הדר, 1967, עמודים 234–244
משה גבעתי, ויהי מה - מאיר הר-ציון חייו ופועלו, הוצאת העמותה להנצחת מאיר הר ציון ופועלו, בסיוע כנרת זמורה-ביתן דביר, התשע"ט-2019.
אתר העמותה להנצחת מאיר הר ציון ופועלו
יהודה הראל, צל"ש - עשרים שנות גבורה בישראל, מוקד תל אביב, 1968, עמודים 80–121
ארקדי וולוז'

| --- | --- |

 לידה:  11 בפברואר 1964 (בן 61) אטיראו, ברה"מ 
 שם לידה:  Аркадий Юрьевич Волож 
 מדינה:  ברית המועצות, רוסיה, מלטה 
 השכלה:  אוניברסיטה רוסית ממלכתית ע"ש גובקין לנפט וגז 
 מעסיק:  המכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה 
 תפקיד:  מנהל כללי (2000–2014) 
 volozh.com
 
ארקדי יורייביץ' וולוז' (ברוסית: Аркадий Юрьевич Волож; נולד ב-11 בפברואר 1964) הוא יזם סדרתי, מדען מחשבים, משקיע ופילנתרופ יהודי-ישראלי יליד קזחסטן הסובייטית. הוא מחלוצי פיתוח התוכנות בתחום החיפוש והניווט וכן מוצרים ושירותים חכמים המופעלים על ידי למידת מכונה ובינה מלאכותית. וולוז' היה שותף מייסד של מספר חברות ובהן קומפטק, ארקדיה, אינפינט וקבוצת "יאנדקס". יאנדקס היא אחת מחברות האינטרנט הגדולות באירופה ומפעילה את מנוע החיפוש הפופולרי ביותר ברוסית. ביוני 2022 וולוז' עזב את כל תפקידיו בקבוצת יאנדקס. מאז 2015 הוא חי עם משפחתו בתל אביב.
ביוגרפיה

ארקדי וולוז' נולד ב-11 בפברואר 1964, בעיר גורייב שבקזחסטן הסובייטית (כיום אטיראו, קזחסטן) שבברית המועצות לשעבר, למשפחה יהודית-רוסית. אביו, יורי א. וולוז' (נולד ב-1938), גאולוג, מומחה בשדות הנפט של הים הכספי באזור; מאוחר יותר הפך לדוקטור למדעי הגאולוגיה והיה חוקר בכיר במכון הגאולוגי של האקדמיה הרוסית למדעים. אמו, סופיה לבובנה וולוז', מורה בבית הספר למוסיקה.
ארקדי בוגר בית הספר הרפובליקני לפיזיקה ומתמטיקה של אלמטי. הוא סיים את השכלתו במכון גובקין לנפט וגז, בתחום "מתמטיקה שימושית" ב-1986. ביצע מחקר בתחום עיבוד כמויות גדולות של נתונים מכון לבעיות שליטה (IPU), של האקדמיה הסובייטית למדעים.
ב-1989 הוא ייסד את CompTek והיה המנהל הכללי עד שנת 2000. באותה שנה הוא פתח את חברת "ארקדיה" יחד עם ארקדי בורקובסקי ויחד הם שחררו מוצר לפי סיווג של המצאות בגודל של כ-10 מגה בייט, אשר שימש לקשור פטנטים של מכוני מחקר וארגונים.
ב-1998 כיהן כראש הוועדה לגישה אלחוטית לרשתות רוסי של האיגוד לתיעוד תקשורת אלחוטית (RANS.RU). ארקדי השתתף בתהליך ההפרטה של תדרים לגישה אלחוטית. ב-1999 הוא היה אחד מאלה שהשפיעו על הלגליזציה של טלפוניית IP ברוסיה.
ב-1997 הוא עשה את הצעד הראשון לקראת הקמתה של חברת Yandex בסכום של 10 אלף דולר, כשרכש 3 שרתים עם כוננים קשיחים בעלי קיבולת של 1 ג'יגה בייט, אשר אפשר לערוך אינדקס תוכן של כלל האינטרנט ברוסיה. התוצאה של השקעות אלה הייתה כניסת Yandex לרשימת שבעה האתרים הפופולריים ביותר באינטרנט ברוסיה בשנת 1999. מאז 2007 — היה ראש המחלקה לניתוח נתונים בפקולטה להיי-טק וחידושים של המכון המוסקבאי לטכנולוגיה ופיזיקה, בראשי תיבות MIPT.
משנת 2000 ועד 2022 הוא כיהן כמנכ"ל יאנדקס.
ביוני 2022 הוטלו סנקציות אירופיות אישיות נגד ארקדי בעקבות מעורבות פלטפורמה יאנדקס-חדשות בפרופגדנה הממשלתית הרוסית בנושאי כיבוש אוקראינה. במרץ 2024 החליט האיחוד האירופי להסיר את הסנקציות שהושתו על וולוז'.
חייו בישראל

ב-2014, לאחר הסיפוח הרוסי של חצי האי קרים, עבר וולוז' לתל אביב, ישראל, בה הוא חי עם משפחתו. הוריו של וולוז' עברו לישראל באותה השנה גם כן. הקשר של וולוז' לישראל החל הרבה לפני כן, בין 2010 ל-2012 הוא שימש כדירקטור בחברת Face.com, חברה ישראלית לזיהוי פנים אשר נמכרה לפייסבוק ב-2012. וולוז' היה גם משקיע בחברה. בין 2015 ל-2020 הוא שימש כדירקטור בחברת Neurosteer, חברה ישראלית שהתמחתה בעיבוד גלי מוח ועיבוד ביג דאטה. בהמשך השיק וולוז' מספר שירותים בישראל ואף פתח במדינה משרדים ומרכז פיתוח. בראיון ב-2019 אמר וולוז' כי ישראל היא מדינה אטרקטיבית מאד, קודם כל בזכות ההון האנושי שלה וגם בשל מיקומה בכלכלה הגלובאלית. וולוז' גם מופיע לעיתים תכופות בכינוסים ופורומים מקצועיים במדינה.
חיים אישיים

הוא נשוי ולו שישה ילדים. מתגורר בישראל.
הערות שוליים

↑  "Хозяева виртуальной реальности". Forbes. forbes.ru. 2011-02-28. אורכב מ-המקור ב-2013-03-09. נבדק ב-2013-03-05.
↑  Казахстанцы в российской элите
↑  "История компании Яндекс. Как создавался интернет гигант". ComputerBild. computerbild.ru. 2012-05-17. אורכב מ-המקור ב-2013-03-09. נבדק ב-2013-03-09.
↑  Валерий Игуменов (2011-03-18). "Миллиарды «Яндекса». В процессе поиска". Forbes. forbes.ru. אורכב מ-המקור ב-2013-03-09. נבדק ב-2013-03-06.
↑  Кафедра «Анализ данных» ФИВТ МФТИ
↑  Волож написал прощальное письмо сотрудникам «Яндекса»
↑  EU keeps market guessing with designation of Arkady Volozh, www.intellinews.com, ‏2022-06-17 (באנגלית)
↑  Arkady Volozh, Co-Founder and CEO, Yandexwith Hila Korach, Senior Journalist & Summit's MC, נבדק ב-2023-02-12
↑  Facebook set to buy Face.com for $80-100m - Globes, en.globes.co.il, ‏2012-05-30 (באנגלית)
↑  סופי שולמן, "לא באנו לפה בגלל המוניות. באנו בשביל המוחות", באתר כלכליסט, 12 ביולי 2019
↑  "Рейтинг высших руководителей-2010". Газета «Коммерсантъ» № 176 (4476). 23 ספט' 2010. אורכב מ-המקור ב-2011-08-24. נבדק ב-23 ספט' 2010. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LNB: 000207740  VIAF: 313507803   WorldCat (עם VIAF): 313507803
וולטר גינס, הברון הראשון ממוין

הלורד מוין, 1918
מסע הלווייתו של הלורד מוין בקהיר (מימין: מוריס C8)
וולטר אדוארד גינס (הלורד מוין) (באנגלית: Walter Guinness, 1st Baron Moyne;‏ 29 במרץ 1880 – 6 בנובמבר 1944) היה איש עסקים ופוליטיקאי, השר הבריטי לענייני המזרח התיכון. נרצח בקהיר מירי מתנקשים, אנשי לח"י.
ביוגרפיה

הלורד מוין נולד בשנת 1880 בדבלין למשפחת אצולה בריטית והתחנך באיטון. הוא התנדב במלחמת הבורים לשרת בדרום אפריקה ואף צוין לשבח.
ביוני 1903 נישא לליידי אוולין סטיוארט ארסקין (1883–1939). לזוג נולדו שני בנים ובת.
בשנת 1907 נבחר בבחירות הביניים לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית. במלחמת העולם הראשונה שירת במצרים ובגליפולי. על לחימתו בבלגיה ב-1917 זכה באות השירות המצוין. סיים את שירותו בדרגת לוטננט קולונל.
בשנים 1922 עד 1929 מילא תפקידי שר וסגן שר בממשלות אחדות. בשנת 1929 הוענק לו התואר ברון. בשנים שמ-1929 ועד מלחמת העולם השנייה השתתף כחבר בכמה ועדות חקירה. בשנים 1941–1942 שימש הלורד מוין, שהיה ידידו הטוב של וינסטון צ'רצ'יל, כשר המושבות.
מוין שימש כדירקטור בהנהלת מבשלת הבירה גינס, שבבעלות משפחתו.
ב-1942 נתמנה לתפקיד סגן מזכיר המדינה לענייני המזרח התיכון שמושבו הקבוע בקהיר. מוין פעל במסגרת תפקידו זה לקידום הרעיון של הקמת קונפדרציה עצמאית של "המדינות הערביות הצפוניות", סוריה ולבנון, כולל עבר הירדן ופלשתינה (א"י). במסגרת הקונפדרציה המתוכננת היו יהודים יכולים להתיישב בכל השטח, אך לא להקים מדינה עצמאית. מוין ניסה לאזן בין הרצון לאפשר המשך עלייה יהודית, בעיקר על רקע הרדיפות באירופה, לבין ההתנגדות הערבית להקמת מדינה יהודית עצמאית בארץ ישראל. בנאום בפרלמנט הבריטי, באוגוסט 1942, הסביר:
...אולם אף בשאיפתם להיאחז שוב במולדת העם היהודי שלפני התקופה הנוצרית, מצטיינים הציונים באופק צר. הרי ארץ־ישראל אינה אלא חלק קטן מסוריה הקדומה. אולם סוריה,לבנון ועבר־הירדן לא תוכלנה, אילו גם רצו, להכיל יהודים רבים לתועלת הדדית מבחינה פיסית ומבחינת החשש לעצמאותם הפוליטית. לו רק אפשר היה לסלק את הפחד מפני השתלטות יהודית, היו מדינות אלה שמחות ודאי לקבל את פני העולים היהודים, הידועים בחריצותם, בשכלם ובהונם. עד כמה שידוע לי, לא נחקרו עד כה האפשרויות הללו, ולכן עלינו לא להמתין עד סוף המלחמה ולחקור מהי מידת הקליטה שעולים יהודים יכולים למצוא באזורים הסמוכים לצפונה של ארץ־ישראל, כלומר: בתוך הגבולות העתיקים של סוריה. תקוותי שהממשלה תתייחס ברצינות לאפשרות של משא ומתן עם המדינות השכנות של המזרח בדבר יישוב היהודים. ברור וגלוי, כי החשש מפני השתלטות היהודים יתמעט במידה שאפשר יהיה לפזרם על פני שטח נרחב יותר ולחלקם בין ממשלות שונות. פדרציה של המדינות הערביות הצפוניות יכולה לסייע בהשגת הפתרון...
בתחילת 1943 פנה אליו בבקשת עזרה ועד ההצלה של הסוכנות היהודית, שהוקם במטרה להציל את יהודי אירופה בתקופת השואה. מוין תרם לוועד 1,500 לירות. בתחילת 1944 מונה ל"מיניסטר" לענייני המזרח התיכון, בדרגה נמוכה מקודמו שהיה "מזכיר מדינה" (בממשלה הבריטית "Minister" הוא דרגה נמוכה יותר מ-"Secretary").
אנשי הלח"י התנקשו בו בקהיר ב-6 בנובמבר 1944.
ההתנקשות > רקע

לטענת אנשי הלח"י, ההתנקשות בוצעה בשל התבטאויותיו נגד עלייה של יהודים לארץ ישראל ומכיוון שעשה ככל יכולתו כדי לסגור את שערי ארץ ישראל בפני ניצולי השואה. לפי ההיסטוריון הבריטי ברנרד וסרשטיין (אנ'), ההחלטה להתנקש בחייו של השר לענייני המזרח התיכון התקבלה עוד לפני שמוין קיבל את התפקיד, ורק בדיעבד, ולאור ההתנגדות הרבה שעוררה הפעולה, הועלו התבטאויותיו כסיבה.
נתן ילין-מור, מראשי הלח"י, כתב כי שטרן העלה את הרעיון לרצוח את שר המדינה הבריטי למזרח-התיכון בקיץ 1941, וכי סבר שההתנקשות תהווה "לקח לעולם ולישוב העברי, כי לא נגד הממשל הבריטי בארץ-ישראל אנו לוחמים, אלא נגד בריטניה, שמרכזה בלונדון, אות ומופת לעמים המשועבדים, שהנה קמנו למרוד באימפריה האדירה ושלא נרתע עד אשר נשיג את עצמאותנו". לפי ילין-מור, כשמונה הברון קייסי לתפקיד, דחו את התוכנית בשל היותו אוסטרלי, ולאחר מינויו של מוין, בינואר 1944 לתפקיד המיניסטר לענייני המזרח התיכון, הופעלה התוכנית מחדש.
ההתנקשות > ביצוע

את ההתנקשות בלורד מוין הכינו אנשי הלח"י. איש הלח"י אליהו חכים נשלח למצרים וערך במשך חודשיים תצפיות ותכנונים. לעזרתו נשלח אליהו בית צורי שפרש קודם לכן מן האצ"ל ועבר ללח"י.
כשחזר הלורד ב-6 בנובמבר 1944 ממשרדו לביתו, ארבו לו השניים. אליהו חכים ירה בלורד מוין והרג אותו, כאשר אליהו בית צורי מחפה עליו. השניים נמלטו מן המקום רכובים על אופניים, אך נתפסו על ידי שוטר מצרי, נשפטו והוצאו להורג.
לקריאה נוספת

ג'יימס באר, קו בחול: בריטניה, צרפת והמאבק שעיצב את המזרח התיכון, תרגם מאנגלית: בועז וייס. תל אביב: אופוס, 2016. עמ' 291–298.
הערות שוליים

↑  לורד מוין, מיניסטר המושבות, דבר, 9 בפברואר 1941
↑  נאום לורד מוין, הצופה, 14 באוגוסט 1942
↑  הלורד מוין תרם למפעל ההצלה, הארץ, 1 בפברואר 1944
↑  הלורד מוין - "מיניסטר נציג" במזרח התיכון, הארץ, 24 בינואר 1944
↑  נרצח הלורד מוין בקהיר, הארץ, 7 בנובמבר 1944
1 2 3 4  ברנרד וסרשטיין, אור חדש על רצח הלורד מוין, זמנים, 1982.
↑  מפרטי ההתנקשורת והחקירה, הצופה, 10 בנובמבר 1944
↑  פרטים חדשים על זהות רוצחי הלורד מוין, הארץ, 13 בנובמבר 1944
↑  מיכאל בר-זוהר, "בן-גוריון (כרך א'), עמודים 438–439 (ומקורות המצוינים שם)
↑  מרטין גילברט, צ'רצ'יל והיהודים, 2010, עמ' 242
↑  שמואל דותן, המאבק על ארץ ישראל, עמ' 250.
↑  "מה אעשה במיליון יהודים?" שאל לורד מוין את יואל ברנד, דבר, 4 באפריל 1954
↑  ניב, דוד, מערכות הארגון הצבאי לאומי - המרד, תל אביב - מוסד קלוזנר, 1973
↑  אורי קיסרי, בנו של לורד מוין, מעריב, 12 ביולי 1957
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265633805171  BIBSYS: 1634281498277  BnF: cb17700753v (data)  GND: 105530259X  ISNI: 0000 0000 6699 8337  LCCN: nr88008973  NTA: 171626397  RERO: 02-A027072684  SUDOC: 085745421  VIAF: 26907969   WorldCat (עם VIAF): 26907969
קאלי אוצ'יס

| --- | --- |

 לידה:  17 ביולי 1994 (בת 30) אלכסנדריה, ארצות הברית 
 שם לידה:  Karly-Marina Loaiza 
 שם במה:  Kali Uchis 
 מוקד פעילות:  ארצות הברית 
 תקופת הפעילות:  מ-2012 
 מקום לימודים:  תיכון אלכסנדריה 
 סוגה:  R&B עכשווי 
 שפה מועדפת:  ספרדית, אנגלית 
 חברת תקליטים:  וירג'ין רקורדס 
 www.kaliuchis.com
 פרופיל ב-IMDb
 חתימה:  
 
קארלי-מארינה לואיזה (באנגלית: Karly-Marina Loaiza; נולדה ב-17 ביולי 1994), הידועה בשם הבמה קאלי אוצ'יס (Kali Uchis), היא זמרת ופזמונאית קולומביאנית-אמריקאית.
קורות חיים

קארלי-מארינה לואיזה נולדה ב-17 ביולי 1994 באלכסנדריה, וירג'יניה. אביה עבר מפריירה, קולומביה לארצות הברית, תוך שנמלט ממלחמת האזרחים בקולומביה. הוא פגש את אימה של אוצ'יס בארצות הברית בתחילת שנות התשעים. לאימה היו ילדים מנישואים קודמים. אוצ'יס היא בתם היחידה ביחד. אביה חזר לקולומביה כשאוצ'יס למדה בתיכון, במטרה לטפל באימו שחלתה. אוצ'יס שהתה בקולומביה עם אביה ודודותיה במהלך הקיץ. כשגדלה בבית מהגרים ובבית הפועלים, חיי ביתה התמלאו לעיתים קרובות בעבודת כפיים רבה.
בתיכון, למדה לנגן בפסנתר סקסופון. אוצ'יס השתתפה בלהקת ג'אז, לפני סיום לימודיה בבית ספר התיכון. אוצ'יס הבריזה לעיתים קרובות משיעורים כדי לבלות במעבדת הצילום, ויצרה סרטים קצרים ניסיוניים. התעניינותה בצילום הובילה אותה ליצירת עטיפת מיקסטייפ. ההברזה מהשיעורים ושבירת העוצר שקבעו הוריה הובילו להוצאתה מביתה בגיל ההתבגרות. במהלך תקופה זו, היא התגוררה במכוניתה וכתבה שירים על המקלדת האלקטרונית שלה, שמאוחר יותר התגבשו למיקסטייפ הלו-פיי שלה, Drunken Babble. היא גם כתבה שירה, שירים ומוזיקה, אך בתחילה לא התכוונה לשיר, והתעניינה יותר בבימוי סרטים מאשר במוזיקה. היא קיבלה את הכינוי "קאלי אוצ'יס" מאביה.
קריירה

זמן קצר לאחר סיום לימודיה, בשנת 2012, אוצ'יס הוציאה את מיקסטייפ הבכורה שלה, Drunken Babble. המיקסטייפ תואר כ"מתנגד לז'אנר" ונודע בזכות השפעותיו מרגאיי, דו-וופ ורית'ם אנד בלוז מתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. בשנת 2014, היא שיתפה פעולה עם הראפר סנופ דוג, בשיר "On Edge", שנכלל במיקסטיפ שלו, That's My Work 3.
בפברואר 2015 הוציאה אוצ'יס את מיני-אלבום הבכורה שלה, Por Vida, להורדה בחינם באתר הרשמי שלה, ובהמשך ב-iTunes. בפרויקט התארחו מוזיקאים שונים, בהם דיפלו, טיילר, דה קריאייטור, קייטרנדה ובדבאדנוטגוד. באוקטובר 2015, יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה, יחד עם לאון ברידג'רס (אנ'), בארצות הברית ובחלקים מקנדה.
באפריל 2017 יצא אלבום האולפן החמישי של הלהקה הבריטית גורילז, Humanz, בו מתארחת אוצ'יס בשיר "She's My Collar" וברצועת הבונוס "Ticker Tape". בחודש שלאחר מכן, הוציאה אוצ'יס את "Tyrant", בהשתתפות הזמרת האנגלייה ג'ורג'יה סמית' (אנ'), ששימש כסינגל הראשי מתוך אלבום הבכורה שלה. ביוני 2017 הכריזה אוצ'יס על סיבוב ההופעות הראשון שלה לתמיכה באלבום הבכורה שלה. סיבוב ההופעות התקיים מאוגוסט עד אוקטובר 2017. באוגוסט 2017 הוציאה אוצ'יס את הסינגל השני מתוך האלבום, "Nuestro Planeta", בו מתארח רייקון (אנ'). באוקטובר 2017 אוצ'יס הייתה מועמדת לפרס גראמי הלטיני להקלטת השנה, על השיר "El Ratico", שיתוף הפעולה שלה עם המוזיקאי הקולומביאני חואנס. כמו כן, היא הייתה מועמדת לפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר", על השיר "Get You", שיתוף הפעולה שלה עם הזמר הקנדי דניאל סיזר.
בין התאריכים 15 בינואר ל-16 בפברואר 2018, אוצ'יס ליוותה את הזמרת לנה דל ריי בהופעות נבחרות באמריקה הצפונית מתוך סיבוב ההופעות העולמי שלה, LA to the Moon Tour. בינואר 2018 הוציאה אוצ'יס את הסינגל השלישי מתוך אלבום הבכורה שלה, "After the Storm", בהשתתפות טיילר, דה קריאייטור ובוטסי קולינס (אנ'). באפריל 2018 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, Isolation. האלבום זכה לשבחים נרחבים מצד המבקרים, וב-Metacritic זכה לדירוג ממוצע של 87 מתוך 100, בהתבסס על 17 ביקורות.
ביוני 2019, אוצ'יס שיתפה פעולה להקת ה-R&B האמריקאית פרי נשיונלס והראפר האמריקאי מק מילר בסינגל "Time", שהיה לסינגל הראשון של מק מילר לאחר מותו ב-7 בספטמבר 2018. בדצמבר 2019 הוצאיה אוצ'יס את "Solita", שתוכנן במקור להיות הסינגל הראשי של אלבום האולפן השני שלה, אך מאוחר יותר הוחלט כי יהווה כסינגל עצמאי. ב-24 באפריל 2020 הוציאה אוצ'יס את המיני-אלבום To Feel Alive, שהוקלט במהלך בידוד בתקופת מגפת הקורונה.
ב-7 באוגוסט 2020 הוציאה אוצ'יס את השיר "Aquí Yo Mando", לצד הראפרית האמריקאית ריקו נאסטי, שהיה לסינגל המוביל מתוך אלבום האולפן השני שלה, Sin Miedo (del Amor y Otros Demonios), הפרויקט הראשון של אוצ'יס בשפה הספרדית. ב-1 באוקטובר 2020 הוציאה את הסינגל השני מתוך האלבום, "La Luz", בהשתתפות ג'יי קורטס. ב-18 בנובמבר יצא האלבום, שהגיע למקום השלישי במצעד האלבומים הלטיניים. השיר "Telepatía" יצא כסינגל השלישי מתוך האלבום והיה לשירה הראשון שהגיע ל-40 הראשונים במצעד הבילבורד הוט 100, כשהגיע בשיאו למקום ה-39.
בשנת 2021, בטקס פרסי גראמי ה-63, זכתה אוצ'יס בפרס גראמי, בקטגוריית "הקלטת הדאנס הטובה ביותר", על השיר "10%" של קייטרנדה מתוך האלבום Bubba, בו השתתפה.
ב-4 באוגוסט 2023 הוציאה את הסינגל "Muñekita" עם הראפר אל אלפה והראפרית JT.
אלבום האולפן הרביעי שלה והפרויקט השני שלה בשפה הספרדית, Orquídeas, יצא לאור ב-12 בינואר 2024.
חיים אישיים

אוצ'יס היא ביסקסואלית.
משנת 2020 קאלי אוצ׳יס יוצאת עם הראפר דון טוליבר, להם בן משותף אחד.
דיסקוגרפיה > אלבומי אולפן

2018: Isolation
2020: Sin Miedo (del Amor y Otros Demonios)
2023: Red Moon in Venus
2024: Orquídeas
2025: Sincerely
דיסקוגרפיה > מיקסטייפים

2012: Drunken Babble
דיסקוגרפיה > מיני-אלבומים

2015: Por Vida
2020: To Feel Alive
מישאל חשין

מִישָׁאֵל (מישה) חֶשִׁין (16 בפברואר 1936 – 19 בספטמבר 2015) היה משפטן ישראלי, אשר כיהן כשופט בבית המשפט העליון בשנים 1992–2006, ומתוכן בשנים 2005–2006 כיהן כמשנה לנשיא בית המשפט העליון. חשין היה גם פרופסור למשפטים ויו"ר ועדת הבחירות במהלך הבחירות לכנסת השש עשרה (2003).
חשין היה בן למשפחה ירושלמית ששורשיה מהיישוב הישן, צאצא למשפחת ריבלין ולמשפחת שניאורסון, בנו של שופט בית המשפט העליון שניאור זלמן חשין. חשין למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים, כיהן כמשנה ליועץ המשפטי לממשלה תחת מאיר שמגר והיה מעורב בוועדת כהן ופרשת קו 300. במהלך כהונתו בבית המשפט העליון עמד לעיתים רבות בדעת מיעוט. בין עמדותיו שלא עמדו בקנה אחד עם הקונצנזוס בבית המשפט נמנים התנגדותו לאפשר לכנסת לחוקק חוקה והערכתו כי כבוד האדם הוא ערך העומד מעל לכל הזכויות, כולל חופש הביטוי.
משפחתו

חשין היה נשוי לרות חשין, מנהלת הקרן לירושלים ובת למשפחת סלומון, ממייסדות חברת טבע. גיסו היה יו"ר טבע, אלי הורביץ. מנישואים אלה נולדו לזוג חשין שלושה ילדים.
בתו הבכורה, אפרת, היא מדריכת איינגאר-יוגה.
בנו שניאור אברהם נהרג ב-18 ביוני 2010 בתאונת פגע וברח, בעת שרכב על אופניו. בהלווייתו של שניאור הזכיר חשין בדברי ההספד את עובדת היותו צאצא של מייסד תנועת חב"ד רבי שניאור זלמן מליאדי ונושא את שמו. על שמו נקרא "בית שניאור" - מרכז פעילות של עמותת אתגרים בפארק הירקון.
בנו הצעיר הוא יואל חשין, איש עסקים ופעיל בתחום השקעות חברתיות.
בנוסף, לחשין בת מחוץ לנישואים, מיכל גולן, שנולדה בשנת 1983. אמה תמר גולן הייתה מתמחה במשרדו במחלקת הבג"צים בפרקליטות המדינה. חשין נאלץ לשלם מזונות לאחר שבוצעה בדיקת אבהות, אך סירב לפגוש את ביתו עד לצאתו לגמלאות.
אחיו הם אמיר חשין, שהיה יועץ ראש עיריית ירושלים טדי קולק לענייני התושבים הערבים בעיר ועדיאל חשין, עורך דין. בן דודו הוא דוד חשין, נשיא בית המשפט המחוזי בירושלים, שכיהן כשופט בפועל בבית המשפט העליון בשנת 2006.
עמדות שיפוטיות

פעילותו השיפוטית של חשין לא הייתה חד-ממדית, ופסקי הדין שלו מעידים על השקפת עולם מורכבת. הוא התנגד באופן חריף, בדעת מיעוט, להריסת בתי מחבלים כענישה. מצד שני, פנה לפרקליטה ערבייה בדיון על עתירת ארגוני שמאל שניסו להטיל הגבלות על פעילות צה"ל בשטחים: "הדבר הזה מסכן את החיילים. הבן שלי משרת בשטחי A, לא שלך". בדצמבר 2003, כשהביע התנגדות לאיסור גורף על מכירת חזיר, עורר חבר הכנסת החרדי, מאיר פרוש, סערה כאשר כינה אותו בתגובה "חזיר", והוצא מישיבת הכנסת על ידי היו"ר ראובן ריבלין.
בפברואר 2007 הזהיר השופט חשין את שר המשפטים הנכנס, פרופ' דניאל פרידמן, באומרו: "אבא שלי היה שופט בית המשפט העליון הראשון. אני הייתי לאחר מכן. הוא הגיע להיות ממלא מקום קבוע לנשיא בית המשפט העליון. אני הייתי משנה לנשיא בית המשפט עליון. זה ביתי. מי שירים יד על ביתי, אני אגדע את ידו".
בדרך כלל אפשר לציין את חשין כמי שנקט קו ליברלי בענייני כלכלה ובענייני דת ומדינה. גישתו הייתה שיש להצר ככל האפשר את סמכויותיהם של בתי-הדין הדתיים בישראל.