הפארק הלאומי מערת מאמות'
היסטוריה > המאה ה-19

אנשים אחרים היו הבעלים של הקרקע בשותפות עם ולנטיין סיימון, במהלך מלחמת 1812, כאשר עתודות המלחת של מערת מאמות' הפכו משמעותיות בשל המצור הבריטי על הנמלים של ארצות הברית. המצור מנע אספקת מלחת שממנה מייצרים אבק שרפה מהצבא האמריקאי. כתוצאה מכך, המחיר המקומי של המלחת עלה והייצור מבוסס על חנקות שחולצו ממערות כגון מערת מאמות' הפך רווחי יותר.
ביולי 1812, נקנתה המערה מסימון והבעלים האחרים על ידי צ'ארלס וילקינס (Charles Wilkins) ומשקיע מפילדלפיה בשם היימן גרץ (Hyman Gratz). תוך זמן קצר כרו במערה חנקת סידן (Ca(NO3)2) בקנה מדה תעשייתי, תוך שימוש בכוח אדם של 70 עבדים שבנו והפעילו את המכשירים שסיננו את הקרקע, וגם נשאו את האדמה הגולמית ממעמקי המערה לאתר העיבוד המרכזי.
האתר החליף ידיים תמורת עשרת אלפים דולרים (סכום עתק באותה תקופה). לאחר המלחמה כשהמחירים נפלו ננטש המפעל והוא הפך לאטרקציה תיירותית מינורית שהתמקדה במומיות של הילידים שהתגלו בסמוך.
כשווילקינס מת האפוטרופוסים של האחוזה שלו מכרו את חלקו במערה לגרץ. באביב 1938 מכרו האחים גרץ את המערה לפרנקלין גורין (Franklin Gorin), שהתכוון להפעיל את מערת מאמות' כאטרקציה תיירות גרידא, שוק המלחת כבר לא היה רלוונטי יותר. גורין היה בעלים של עבדים, והשתמש בעבדים שלו כמדריכי טיולים. אחד מעבדים אלו עתיד לתרום כמה תרומות חשובות לידע האנושי על המערה, והפך לאחד מהדמויות ההיסטוריות המפורסמות ביותר של מערת מאמות'.
סטיבן בישופ (Stephen Bishop) עבד אפרו-אמריקאי נכנס למערה לראשונה ב-1838 והפך מדריך למערה במהלך שנות ה-40 וה-50 של המאה ה-19, היה בין האנשים הראשונים שהכין מפות נרחבות של המערה והעניק כינויים לתוואים רבים במערה.
פרנק גורין שהיה בעליו של סטיבן בישופ כתב לאחר מותו של בישופ: "הצבתי מדריך במערה – סטיבן הגדול והמפורסם, והוא סייע בביצוע התגליות. הוא היה האדם הראשון שחצה אי-פעם את הבור ללא תחתית, והוא, אני ואדם נוסף שאת שמו שכחתי, היו האנשים היחידים למיטב ידיעתי שהיו בתחתית כיפת גורין (Gorin's Dome ).
"אחרי שסטיבן חצה את הבור ללא תחתית, גילינו את כל החלק של המערה הידוע כיום מעבר לנקודה זו. קודם לתגליות אלו, כל העניין התמקד במה שידוע כ"המערה הישנה"... אבל עכשיו רבות מנקודות אלו כמעט שאינן מוכרות, אף שסטיבן לא אמר, הן היו 'גדולות, קודרות וייחודיות'".
ב-1839 קנה ג'ון קרוגהן (John Croghan) את אחוזת מערת מאמות', כולל בישופ והעבדים האחרים מבעליהם הקודם, פרנקלין גורין. קרוגהן ניהל לזמן קצר בית חולים חסר מזל לשחפת במערה, שהאמין שהאדים בתוכה ירפאו את חוליו. שחפת הייתה מגפה נפוצה באותה תקופה ובסופו של דבר היא קטלה את קרוגהן עצמו וגם את בישופ.
במהלך המאה ה -19, הלכה וגדלה תהילה של מערת מאמות' והיא הפכה לסנסציה בינלאומית. במקביל משכה המערה תשומת לב של סופרים בני המאה ה-19 כמו רוברט מונטגומרי בירד (Robert Montgomery Bird), הכומר רוברט דווידסון (Robert Davidson), הכומר הוראס מרטין (Horace Martin), אלכסנדר קלארק בוליט (Alexander Clark Bullitt), נתניאל פרקר ויליס (Nathaniel Parker Willis, שביקר במערה ביוני 1852), באיארד טיילור (Bayard Taylor, במאי 1855), ויליאם סטמפ פורווד (William Stump Forwood, באביב 1867), חוקר הטבע ג'ון מיור (בתחילת ספטמבר 1867), הכומר הוראס קרטר הווי (Horace Carter Hovey) ואחרים. כתוצאה מן המוניטין ההולך וגדל של מערת מאמות', הגיעו למערה אורחים מפורסמים כמו השחקן אדווין בות' (אחיו, ג'ון וילקס בות' רצח את אברהם לינקולן ב-1865), הזמרת ג'ני לינד (שביקרה במערה ב-5 באפריל 1851), והכנר אולה בול (Ole Bull) שביחד ביצעו קונצרט באחת המערות. שני אולמות במערות קרויות מאז "אמפיתיאטרון של בות'" ו"היכל הקונצרטים של אולה בול".
בהגיע 1859, כאשר נסללה מסילת הברזל בין לואיוויל ונאשוויל רכש קולונל לרקין ג'. פרוקטר (Colonel Larkin J. Procter) את אחוזת מערת מאמות'. הוא היה גם הבעלים של קו הכרכרות בין תחנת הרכבת ב-Glasgow Junction לאחוזת מערת מאמות'. קו זה הסיע תיירים למערות מאמות' עד 1886, כאשר הוא סלל את מסילת הברזל מערת מאמות' (Mammoth Cave Railroad).