stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
וולף בליצר
ראשית חייו

בליצר נולד באאוגסבורג, גרמניה, וגדל בבאפלו שבניו יורק להורים יהודים ניצולי שואה ממוצא פולני. הוא נקרא על שם סבו מצד אימו, וזאת למרות הטענות לכאורה כי שמו הוא למעשה שם עט. בליצר סיים את לימודיו התיכוניים בבית ספר קנמור ווסט סיניור, ובשנת 1970 סיים תואר ראשון בהיסטוריה באוניברסיטת באפלו. בזמן לימודיו אלו הוא היה חבר באחוות אלפא אפסילון פאי, אחוות סטודנטים יהודים בין-אוניברסיטאית הפועלת בארצות הברית וקנדה. בשנת 1972 הוא קיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים בבית ספר ללימודים בינלאומיים מתקדמים של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס. לקראת הבחירות לנשיאות בשנת 2008, במהלך שידורי בחירות מיוחדים של רשת CNN מהוועידה הדמוקרטית הלאומית בקולורדו, אף נחשף כי בליצר היה בצעירותו נגן קלידים ואף הקליט גרסאות כיסוי לשירים כגון "לואי לואי" משנות ה-50 והיה חבר בלהקת הכיסוי "הקופים" בשנות ה-60 (להבדיל מלהקת הקופים והארקטיק מאנקיז).
קריירה

בליצר החל את הקריירה שלו בעיתונאות בתחילת שנות ה-70 כנציג סוכנות הידיעות רויטרס בתל אביב. בשנת 1973 לכד את תשומת לבו של העורך הראשי של העיתון ג'רוזלם פוסט דאז, ארי ראת, אשר שכר את בליצר ככתב העיתון בוושינגטון. כדובר עברית רהוטה, שימש תקופה מסוימת ככתב המדיני של על המשמר (בשמו העברי זאב בליצר) וכן פרסם כתבות בידיעות אחרונות (תחת השם זאב ברק). בליצר עבד בג'רוזלם פוסט עד שנת 1990, כשבמסגרת תפקידו סיקר את הפוליטיקה האמריקאית וההתפתחויות במזרח התיכון. בעת שעבד בג'רוזלם פוסט ראיין בליצר שורה של נשיאים אמריקאים ומזכירי מדינה ושידר חדשות נכנסות מלבנון, ממצרים ומירדן. באותה העת התבלט בסיקור סיפור המעצר והמשפט של המרגל הישראלי ג'ונתן פולארד, והיה לעיתונאי הראשון שראיין את פולארד. בשלב מאוחר יותר הרחיב בנושא וכתב את הספר "אזור השקרים" שאף תורגם לעברית.
באמצע שנות ה-70 עבד בליצר גם עבור השדולה היהודית למען ישראל בוושינגטון, איפא"ק, כעורך הירחון "Near East Report" שעסק בעניינים פנים־קונגרסיים., בזמן שעבד עבור עיתון השדולה היהודית, התמקדה כתיבתו בקשר שבין נושאי המזרח התיכון ומדיניות ארצות הברית. באותה עת עסק גם בשתדלנות עבור איפא"ק במטרה לחזק את האינטרסים של ישראל בוושינגטון.
באפריל 1977, במהלך מסיבת עיתונאים של הבית הלבן, שאל בליצר את נשיא מצרים, אנואר סאדאת, מדוע משכילים, אתלטים ועיתונאים מצריים לא מורשים לבקר בישראל. סאדאת, שנרתע מעט מהשאלה, הגיב כי ביקורים כאלה יהיו אפשריים לאחר שיושם קץ למצב הלוחמה בין שתי האומות. זו הייתה הפעם הראשונה שבה אמר סאדאת כי שלום בין ישראל ומצרים הוא אפשרי. באותה שנה בנובמבר, ערך סאדאת את ביקורו ההיסטורי בישראל, ובליצר סיקר את המשא ומתן בין שתי המדינות, ממסיבת העיתונאים הישראלית-מצרית המשותפת הראשונה ב-1977, ועד לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים שנתיים לאחר מכן.
במאי 1990 עבר בליצר לעבוד ב-CNN ככתב צבאי ברשתות הכבלים של הרשת. בליצר בילה כחודש במוסקבה ב-1991, והיה לאחד העיתונאים המערביים הראשונים שביקר במפקדות הקג"ב. הסיקור שלו ושל הצוות שלו במלחמת המפרץ זיכה אותו בפרס CableACE Award והעלה את המוניטין שלו כעיתונאי. בשנת 1992 הפך בליצר להיות כתב הבית הלבן של רשת CNN, וזאת עד לשנת 1999. במהלך תקופה זו הוא זכה בפרס אמי על סיקור הפיגוע באוקלהומה סיטי.
בשנת 1998 החל בליצר להגיש תוכנית ראיונות בימי ראשון, שנקראה "מהדורה מאוחרת עם וולף בליצר". תוכנית זו נצפתה בלמעלה מ-180 מדינות ברחבי העולם עד להורדתה בינואר 2009. התפקיד הראשון שלו כמגיש חדשות היה בשנת 1999 בתוכנית ה-BBC, "דה וורלד טודיי", ובשנת 2000 החל להגיש תוכנית חדשות משלו, "וולף בליצר מדווח". בשנת 2004 הוא נבחר מטעם CNN להיות המנחה הראשי של סיקורי הבחירות לנשיאות ותוצאותן, כולל בפריימריז, ומאז אוגוסט 2005 הוא המנחה הקבוע של התוכנית "חדר מצב", תוכנית אקטואליה בת שעתיים בסגנון תוכניות האקטואליה המשודרות בשעות הערב בארצות הברית. תוכנית אקטואליה נוספת בת שעה המשודרת בצהריים ברשת CNN הבינלאומית נקלטת גם בישראל. בליצר גם מנחה עימותים נשיאותיים של הרשת.
חייו האישיים

בליצר מתגורר עם רעייתו לין גרינפלד בבת'סדה, מרילנד, הסמוכה לוושינגטון, ולו בת אחת, אילנה בליצר גנדלמן (ילידת 1981).
הערות שוליים

↑  Patricia Sheridan, Wolf Blitzer, post-gazette now, 03.10.2005
↑  Unknown author, Ross officially joins Israeli lobby, MiddleEast.org, 19.01.2001
↑  Joel Himelfarb, Jimmy Carter's "Jewish Problem", The American Spectator, 12.13.06
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007271362205171  GND: 1292006242  ISNI: 0000 0001 2213 5115  LCCN: n85031236  NARA: 10568139  NTA: 072141786  SNAC: w6hj5brw  SUDOC: 069099863  VIAF: 93189693   WorldCat (עם VIAF): 93189693
וירוטוטיס

וירוטוטיס (Virotutis) הוא אל השמש במיתולוגיה הקלטית.
עם המפגש בין התרבות הקלטית עם התרבות הרומית, זוהה וירטוטיס עם האל אפולו מהמיתולוגיה הרומית, ועל גבי כתובות מהתקופה הרומית מופיע שילוב השמות "אפולו וירוטוטיס".
משמעות השם - "מיטיב האנושות".
מקומות פולחנו העיקריים היו בגאליה (באזורי המחוזות סבואה עילית ומן ולואר בצרפת של ימינו).
לקריאה נוספת

Dictionary of Celtic Myth and Legend. Miranda Green. Thames and Hudson Ltd. London. 1997
| המיתולוגיה הקלטית |
| --- | --- | --- |
| אלים כלל-אירופאיים | אוגמיוס • אווטה • אזוס • איאלונוס • אלאונוס • אליסאנוס • אנדארטה • אנקאסטה• אנקסטיומארוס • אפונה • ארטיו • ארקורה • בורוו • בלאטו-קאדרוס • בלנוס • בליסאמה • בריגנטיה • בריטניה • גראנוס • דאמונה • דיאה מטרונה • דיס פאטר • ויסוקיוס • וירוטוטיס • טאוטאטיס • טאראניס • לוגוס • ליטאוויס • לנוס • מאטרס • מאפונוס • מוגונס • נאנטוסואלטה • נמטונה • סגומו • סוקלוס • סירונה • קאמולוס • קונדאטיס • קיקולואיס • קיסוניוס • קרנונוס • רוזמרטה |  |
| אלים ייחודיים לבריטניה | אבנדינוס • איוגה  • אלייסיאגאה  • אנדרסטה • וטריס • ורביה  • לאטיס • נודנס • סאטיאדה • סנונה • סוליס • קוונטינה  • קוקידיוס • ריקאגומבדה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה אקוויטניה | אבליו  • פאגוס |  |
| אלים ייחודיים לגאליה בלגיקה | אבנובה • איוואנטוקארוס  •  אינטאראבוס • אינקיונה • איקוולאונה  • אנקאמנה • ארדואינה • ארוורנוס • ווסגוס • וינדונוס • וראודונוס  • קסולסיגיאה  • ריטונה |  |
| אלים ייחודיים לגאליה קלטיקה | אטפומארוס • איקאוניס • בריקטה • טלו • לוקסוויוס • מוריטאסגוס • מולו • סוקונה • סמרטריוס • סקוואנה • רובור |  |
| אלים ייחודיים לגאליה נרבוננסיס | אמביסאגרוס • בוקסנוס • לרו • לרינה • נמאוסוס • קטובודואה • רודיאנוס |  |
| אלים ייחודיים לגרמאניה | אופאניה • גבריניוס • נהלניה |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא מיתולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
וירולוגיה

וִירוֹלוֹגְיָה (בעברית: חקר הנגיפים, באנגלית: virology) היא תת-תחום במיקרוביולוגיה העוסק בחקר הנגיפים ובגופיפים דמויי-נגיפים.
הווירולוגיה חוקרת את מבנה הנגיפים, את סיווגם ואת האבולוציה שלהם, את דרך הדבקת התא וניצולו לצורך התרבותם, את המחלות שלהן הם גורמים, את השיטות לבודד אותם ולגדל אותם, ואת הפוטנציאל האפשרי שלהם במחקר ובריפוי מחלות. הווירולוגיה נחשבת לדיסציפלינת משנה של מיקרוביולוגיה ושל פתולוגיה.
היסטוריה

הצורה הפרימיטיבית הראשונה של חיסון נגד נגיפים (אנ') הייתה נהוגה בהודו ובשושלת סונג הסינית מאז המאה ה-11. במהלך הטיפול הוחדר תפליט של חולי אבעבועות שחורות לגופם של אנשים בריאים דרך שריטה בבשרם.
שיטת החיסון הובאה לאנגליה בשנת 1721. הסיכון למות כמוצאה מהחיסון היה כ-2 אחוזים, בהשוואה לתמותה מאבעבועות שחורות שעמדה אצל ילדים בין 25–40 אחוזים.
צורת החיסון הזו הופסקה החל במאה ה-18 עם גילויו של החיסון נגד אבעבועות שחורות.
בשנת 1879 התבקש האגרונום אדולף מאייר (אנ') לחקור את מחלת מוזאיקת הטבק, מאייר הצליח להוכיח כי ניתן למגר אותה באמצעות הדבקת צמחים בריאים במוהל מן הצמחים הנגועים. ההערכה הייתה שמחוללי המחלה הם חיידקים, אולם מאייר לא מצא באמצעות בדיקה במיקרוסקופ אופטי רמז לחיידקים או פטריות במוהל. מדענים שבאו אחריו זיהו שהנגיף קטן יותר מהחיידקים ועובר במסננים.
בשנת 1898, טבע מרטינוס ביירינק (אנ') לראשונה את המונח וירוס.
הערות שוליים

↑  חֵקֶר הַנְּגִיפִים במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007541295205171  BnF: cb11939856g (data)  GND: 4063597-1  LCCN: sh85143799  NKC: ph116576
ועדת ונציה

ועדת ונציה, ובשמה הרשמי המועצה האירופית לדמוקרטיה בעזרת חקיקה, היא גוף מייעץ למועצת אירופה. הוועדה מורכבת ממשפטנים וממומחים עצמאיים בתחום המשפט החוקתי. היא הוקמה בשנת 1990, כאשר לאחר נפילת חומת ברלין היה צורך מידי בעזרה למדינות מרכז ומזרח אירופה בחקיקה דמוקרטית. הוועדה מתכנסת כארבע פעמים בשנה בוונציה, ומכך נגזר שמה.
מיד לאחר הקמתה, חברו להוועדה כל המדינות המשתתפות במועצת אירופה. בשנת 2002 נפתחה החברות בה גם למדינות לא אירופיות. נכון לשנת 2010, חברות בוועדה כ-57 מדינות, מתוכן כ-47 הן חברות מועצת אירופה.
ישראל חברה בוועדה מ-1 במאי 2008. הרשות הפלסטינית התקבלה כחברה בעלת "סטטוס מיוחד" בוועדה, עם סמכויות דומות ל"מדינות משקיפות".
בפברואר 2023 התייחסה נשיאת הוועדה לרפורמה המשפטית המוצעת בישראל בביקורתיות, וציינה כי עמדת הוועדה היא שביקורת שיפוטית על חוקים היא הכרחית, מינוי שופטים צריך להיות מבודד מהשפעות פוליטיות, והחלטות של בית משפט עליון צריכות להיות סופיות.
הערות שוליים

↑  ISRAEL - Justice reform should not jeopardise meaningful judicial review by independent courts - Statement by President Bazy Malaurie, באתר מועצת אירופה, ‏14 בפברואר 2023 (באנגלית).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007605258205171  PLWABN: 9810699522005606  BIBSYS: 3032590  BNC: 000849075  BNE: XX4590757  BnF: cb12498444n (data)  CANTIC: a1197977x  CiNii: DA10412707  GND: 5157104-3  ISNI: 0000 0001 2285 9981  LCCN: no94020600  LNB: 000067865  NKC: kn20030402011  NLA: 35410728  NSK: 000148938  RERO: 02-A000042848  SELIBR: 280394  SUDOC: 03420296X  VIAF: 130876216   WorldCat (עם VIAF): 130876216 
ערך זה הוא קצרמרבנושא חוק ומשפט. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
השירות הימי המלכותי לנשים

חיילת בשירות הימי המלכותי לנשים במהלך מלחמת העולם השנייה
שתי מש"קיות חימוש בליברפול מרכיבות מחדש חלק מתותח "פום־פום" (QF2) במהלך מלחמת העולם השנייה.
השירות הימי המלכותי לנשים (באנגלית: Women's Royal Naval Service, WRNS) היה ענף הנשים של הצי המלכותי של בריטניה. הוא הוקם לראשונה ב־1917 עבור מלחמת העולם הראשונה, ופורק ב־1919. לאחר מכן הוקם מחדש ב־1939 בתחילת מלחמת העולם השנייה, ופעל עד למיזוגו עם הצי המלכותי ב־1993. ב־WRNS שירתו טבחיות, פקידות, אלחוטניות, מפעילות מכ"ם, מנתחות נשק, מחשבות טווחים, חשמלאיות ומכונאיות מוטסות.
במלחמת העולם הראשונה

ב־10 באוקטובר 1918, הפכה ג'וזפין קאר בת ה־19 מהעיר קורק לחיילת השירות הימי המלכותי לנשים הראשונה שמתה בשירות פעיל, כאשר ספינתה, ה־RMS Leinster טורפדה. עד סוף המלחמה שירתו ב־WRNS כ־5,500 חיילות, בהן כ־500 קצינות. בנוסף, היו כ־2,000 חיילות ששירתו בשירות האוויר של הצי המלכותי, והועברו לחיל האוויר המלכותי עם הקמתו. ה־WRNS פורק ב־1919.
מלחמת העולם השנייה

בתחילת מלחמת העולם השנייה מונתה ורה לוטון מתיוס למנהלת ה־WRNS שהוקם מחדש ב־1939, וכסגניתה מונתה אתל (אנג'לה) גודינאף. הייתה רשימה רחבה של פעילויות מותרות ל־WRNS, כולל הטסת מטוסי תובלה. בשיאה, ב־1944, שירתו בארגון 75,000 חיילות פעילות. במהלך המלחמה נהרגו בפעולה 102 חיילות בשירות, ו־22 נפצעו בפעולה. אחת הסיסמאות ששימשו בכרזות הגיוס הייתה "הצטרפו ל־WRNS ושחררו גבר לשרת בצי".
בין יתר התפקידים, בלטו חיילות ה־WRNS כסגל תומך בבית הספר הממשלתי לצפנים בבלצ'לי פארק.
לאחר מלחמות העולם

ה־WRNS המשיך להתקיים לאחר תום המלחמה, על אף שמתיוס פרשה ב־1947 וגודינאף נפטרה שנה קודם לכן. בשנות ה-70 הלחץ לשלם שכר שווה לנשים ולחדול מאפליה מינית הובילו למיזוג ה־WRNS והצי המלכותי. השינוי העיקרי היה שחוק המשמעת הימית 1957 הוחל מעתה גם על נשים. בשנת 1976 נתמנתה ווֹנלָה מקברייד, בעלת ניסיון בניהול משאבי אנוש, למנהלת ה־WRNS, ותוך שנה הוסדרה הכפפת חיילות ה־WRNS לאותם כללי משמעת כמו הגברים המשרתים בצי.
באוקטובר 1990, לאחר פלישת עיראק לכוויית בתחילת מלחמת המפרץ, שירתו בספינה HMS Brilliant הנשים הראשונות על ספינת מלחמה מבצעית. באותה שנה, הקצינה הראשית פיפה דאנקן הפכה לקצינת ה־WRNS הראשונה שפיקדה על בסיס חוף של הצי המלכותי.
בשנת 1993 שולב ה־WRNS סופית בצי המלכותי, ומאז נשים מורשות לשרת על סיפון כלי שיט של הצי כחברות מלאות בצוות.
עד 1993, כל הנשים בצי המלכותי היו חיילות ה־WRNS מלבד אחיות מוסמכות, ששירתו (ועדיין משרתות) בשירות האחיות של הצי המלכותי על שם המלכה אלכסנדרה, ומלבד קצינות רפואה ורפואת שיניים, שמשרתות ישירות בצי המלכותי.
ראו גם

חיל העזר לנשים
חיל הנשים של הצבא המלכותי
חיל האוויר המלכותי לנשים
חיל העזר האווירי לנשים
מבצע אאוטוורד
לקריאה נוספת

Fletcher, Marjorie H. (1989). The WRNS: A History of the Women's Royal Naval Service. London: Batsford. ISBN 0713461853.
Heath, Nick (27 במרץ 2015). "Hacking the Nazis: The secret story of the women who broke Hitler's codes". TechRepublic. {{cite journal}}:  (עזרה)
Lee, Celia (2012). "Princess Marina the Duchess of Kent as Commandant of the WRNS during the Second World War".  In Lee, Celia (ed.). Women in War: from home front to front line. Barnsley: Pen & Sword Military. pp. 101–116. ISBN 9781848846692.
Mason, Ursula Stuart (1992). Britannia's Daughters: the story of the WRNS. London: Leo Cooper. ISBN 0850522714.
Roberts, Hannah (2018). The WRNS in Wartime: the Women's Royal Naval Service 1917–1945. London: I.B. Tauris. ISBN 9781788310017.
לקריאה נוספת > זיכרונות

Baden-Powell, Dorothy (2005). They Also Serve: an SOE agent in the WRNS. London: Robert Hale. ISBN 0753193361.
Thomas, Lesley; Bailey, Chris Howard (2002). WRNS in Camera: the Women's Royal Naval Service in the Second World War. Stroud: Sutton. ISBN 0750913703.
Unwin, Vicky (2015). Love and War in the WRNS. Stroud: The History Press. ISBN 9780750963046.
הערות שוליים

1 2  Mathews, Dame Elvira Sibyl Maria [Vera Laughton (1888–1959), director of the Women's Royal Naval Service], Oxford Dictionary of National Biography (באנגלית)
↑  Stephen Roskill: "Royal Navy - Britische Seekriegsgeschichte 1939-1945", page 403
↑  Vat, Dan van der (2003-08-13). "Commandant Vonla McBride". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2017-07-09.
↑  History of the Women's Royal Naval Service and its integration into the Royal Navy
↑  Stuart Mason, Ursula (2011). Britannia's Daughters. Barnsley, South Yorkshire: Pen & Sword Military. p. 127. ISBN 978-1-84884-678-4.
↑  "Pipping Rest to Post". Navy News. במרץ 1990. p. 11 – via issuu. {{cite news}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007456879505171  LCCN: n88286946  NKC: mzk2016924575  SNAC: w68d5fpp  VIAF: 127955901   WorldCat (עם VIAF): 127955901 
כרזת גיוס למלחמת העולם השנייה
קציני צי ו־WRNS שותים לעת ערב ליד הנמל הגדול במלטה, 1964.
וילהלמה

| --- | --- |

טמפלרים לצד בית העם בוילהלמה
 טריטוריה:  המנדט הבריטי המנדט הבריטי
 מחוז:  מחוז לוד
 נפה:  נפת יפו
 שפה רשמית:  גרמנית
 תאריך ייסוד:  1902
 שטח:  9,508 דונם (1945)
 סיבת נטישה:  גירוש על ידי הבריטים
 תאריך נטישה:  20 באפריל 1948
 יישובים יורשים:  בני עטרות, בארות יצחק, גבעת כ"ח חלק מנחלים
 דת:  נוצרים טמפלרים
 אוכלוסייה:  ‏
  ‑ ביישוב לשעבר:  240 (1948)
 קואורדינטות:  32°01′24″N 34°54′49″E﻿ / ﻿32.0233°N 34.9135°E﻿ / 32.0233; 34.9135 
 אזור זמן:  UTC +2
  מפת מיקום  מפה מפורטת   (למפת גוש דן מוגדלת) וילהלמה(למפת גוש דן רגילה) וילהלמה(למפת ישראל רגילה) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום וילהלמה(למפת ישראל מוגדלת) ירושלים תל אביב חיפה ראשון לציון אשדוד באר שבע נתניה אילת קריית שמונה בית שאן קצרין טבריה עפולה חדרה נהריה עכו כרמיאל אשקלון מצפה רמון  ערד עזה יריחו ירדן סוריה לבנון סיני (מצרים) הים התיכון נצרת לוד רהט הים האדום וילהלמה  he tabBackground:;tabBorder:#aaa;defaultTab:0;
חותם ששימש את הטמפלרים לסמן תפוזים שגודלו בשרונה ובווילהלמה ואשר נשלחו ליצוא
חמידייה-וילהלמה (בגרמנית: Hamîdije Wilhelma) הייתה מושבה טמפלרית במישור חוף יהודה כ-7.5 ק"מ מצפון ללוד, וכ-2 ק"מ ממזרח לעיירה הערבית יהודייה (העיר יהוד של ימינו), אשר נוסדה בשנת 1902 על ידי גרמנים טמפלרים. בשנת 1948 הוקם במקום המושב העברי בני עטרות.
לקריאה נוספת

יוסי בן-ארצי, מגרמניה לארץ הקודש - התיישבות הטמפלרים בארץ-ישראל, ירושלים: יד יצחק בן-צבי, 1996.
שרה טוראל (אוצרת), גלגוליה של אוטופיה - הטמפלרים בפלשתינה א"י, 1868 - 1948, תל אביב: מוזיאון ארץ ישראל, 2006.
ניר מן, שרונה בשנות המאבק 1948-1939, יד יצחק בן-צבי, 2009.
Kurt Beilharz, Wilhelma Chronic, 2002
הערות שוליים

↑  ראו: אלכס כרמל, Die Siedlungen der württembergischen Templer in Palästina (1868–1918) third ed., [התיישבות הגרמנים בארץ ישראל בשלהי השלטון הטורקי: בעיותיה המדיניות, המקומיות והבינלאומיות, ירושלים :חמו"ל, תש"ל] (בגרמנית), Stuttgart: Kohlhammer, 2000, (Veröffentlichungen der Kommission für geschichtliche Landeskunde in Baden-Württemberg: Reihe B, Forschungen; vol. 77), p. 72.
↑  אסף זלצר, בשערי מדינה, אלבום לתולדות נמל התעופה, הוצאת יד בן צבי, 2011, עמ' 18
↑  טבלת שינויים ברשויות מקומיות 1948 עד 2004, שורה 451
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007457934505171
וירואיים

| וירואיים |
| --- | --- |

מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: עופות
סדרה:: ציפורי שיר
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: וירואיים
שם מדעי
 Vireonidae ‏סווינסון, 1837
תחום תפוצה


וירואיים (שם מדעי: Vireonidae) הם משפחה של ציפורי שיר מדרום, מרכז ואמריקה הצפונית המזכירים מעט פרושיים או טירניים, אך מקורבים בעיקר למשפחת סבכי העולם החדש.
המינים הגדולים במשפחה זו, מהסוג Vireolanius, עשויים להגיע לאורך 17 ס"מ ולמשקל 40 גרם. הם בעלי נוצות צבעוניות בגוונים של ירוק וצהוב, ראש גדול עם מצח רחב, מקור גדול ומעט מתעקל, עיניים גדולות מוקפות לבן ורגליים חזקות. הם חיות במגוון בתי גידול מיערות, סוואנות, ערבות שיחים, הרים וביצות מנגרובים, וחלק מהמינים נודדים דרומה בחורף.
הם חיים בקבוצות משפחתיות טריטוריאליות המגוננות על מקום מחייתם מציפורים אחרות, בעונת הנדידה המינים הנודדים מתקבצים ללהקות גדולות יותר.
חלק מהמינים ניזונים גם מכמה סוגי פירות, אך הרוב המובהק ניזון מחרקים אותם הם צדים מהעצים, מהאוויר, בחיפוש בין העלים או אצל כמה מינים בחיטוט באדמה.
סוגים

Vireo
Hylophilus
Vireolanius
Cyclarhis
סוג ומין יחיד Tunchiornis ochraceiceps
Pachysylvia
סוגים נוספים

סוג יחיד Erpornis zantholeuca - ייתכן ששייך למשפחת לבני-עין
Pteruthius - ייתכן ששייך למשפחת הטימליים
הררזאורוס

| הררזאורוס |
| --- | --- |
  למעלה, שלד של הררזאורוס למטה, השוואה לאדם
תקופה
טריאס עליון, 231.4 מיליון שנה לפני זמננו PreЄ Є O S D C P T J K Pg N     
מיון מדעי
ממלכה:: בעלי חיים
מערכה:: מיתרניים
על־מחלקה:: בעלי ארבע רגליים
מחלקה:: זוחלים
סדרה:: בעלי אגן דמוי לטאה
תת־סדרה:: תרופודה
משפחה:: הררזאוריים
סוג:: הררזאורוס
מין:: Herrerasaurus ischigualastensis
שם מדעי
 Herrerasaurus ‏רייג, 1963

הררזאורוס (שם מדעי: Herrerasaurus) הוא סוג של דינוזאור קדום שהתקיים בתקופת הטריאס העליון שלפני 231.4 מיליון שנה. הסוג תואר ב-1936 ונכלל בו מין יחיד – Herrerasaurus ischigualastensis. הוא נקרא על שם "רכס הררה", רכס הררי הסמוך לאיסצ'יגואלסטו בצפון ארגנטינה, בהם הוא התגלה לראשונה.
מאפיינים

ההררזאורוס הוא מהדינוזאורים הקדומים ביותר שחיו. ככל הנראה הוא היה תרופוד, מאחר שהוא חולק תכונות פיזיות רבות עם תרופודים מאוחרים יותר, כגון האלוזאורוס. עם זאת בדומה לשאר ההררזאוריים הוא חולק תכונות רבות גם עם דמויי זאורופודים.
אורכו של ההררזאורוס נע בין 3 ל-6 מטר, אורך הגולגולת כ-60 ס"מ ומשקלו כ-210 ק"ג. הוא היה טורף מהיר ויכל לרוץ במהירות 40 קמ"ש, עם לסתות שיכלו לכרסם עצמות.
בתרבות

ההררזאורוס מופיע בסרטי פארק היורה רק על מפה בפארק היורה, נוסף על גולגולת במוזיאון בעולם היורה: נפילת הממלכה. לא נראו פרטים חיים אך הם נמצאו בפארק עד שהוא נהרס. עם זאת הם נראים בפארק היורה: המשחק, ליד רכבת הרים. בנוסף הם נראים במשחקים: פארק היורה 3: בניית פארק, Jurassic World Evolution 2, Jurassic World Evolution ו-"LEGO Jurassic World".
ההררזאורוס נראה בפרק השלישי בתוכנית הטבע הדינוזאורים! ובסדרה פלאווורלד.
הוא נראה גם בספר העולם שאבד של ארתור קונאן דויל עם מראה דמוי דילופוזאורוס.
הוא נראה באחד מפרקי הסדרה המסע לעמק החלומות.
נראה גם במספר משחקי מחשב כמו: Zoo Tycoon הראשון ו-"The Isle".
גלריה

שחזור
איור
שלד
שלד
וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג

וילהלמינה אמליה מבראונשווייג-לינבורג (בגרמנית: Wilhelmine Amalie von Braunschweig-Lüneburg; ‏21 באפריל 1673 – 10 באפריל 1742), הייתה אשתו של יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ביוגרפיה

וילהלמינה אמליה נולדה ב-21 באפריל 1673 בהנובר, ליוהאן פרידריך, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולבנדיקטה הנרייטה מפפאלץ-זימרן, בתם של אדוארד, רוזן פפאלץ-זימרן ואנה גונזאגה. וילהלמינה אמליה חונכה על ידי דודתה לואיזה הולנדינה מפפאלץ, וחזרה להנובר רק בשנת 1693.
ב-24 בפברואר 1699 התחתנה וילהלמינה אמליה עם יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, לאחר שאמו אלאונורה מגדלנה מנויבורג רצתה אותה ככלה, כדי שתשפיע עליו לטובה, ונולדו להם 3 ילדים. בתחילה היו נישואי הזוג מאושרים, אולם עד מהרה התדרדרו היחסים ביניהם, ויוזף החל לבגוד בה עם משרתות ובנות אצולה. בשנת 1711 מת בעלה יוזף, ואחיו קרל השישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1713 העביר קרל את הסנקציה הפרגמטית של 1713, שהעניקה עדיפות לבנותיו בסדר הירושה, אולם אף על פי שווילהלמינה אמליה התנגדה לכך, היא לא מחתה בגלוי. וילהלמינה אמליה הייתה ביחסים טובים עם חמותה וגיסתה אליזבת כריסטינה מבראונשווייג-וולפנביטל, ושלושת הנשים טיפלו זו בזו בעת חוליים.
בשנת 1740 מת גיסה קרל השישי, ובעקבות כך פרצה מלחמת הירושה האוסטרית. בתחילה תמכה וילהמינה אמליה בחתנה קרל השביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, אולם עד מהרה היא פרשה מהפוליטיקה, ואף סירבה לתווך בין חתנה לבין אחייניתה מריה תרזה, וב-10 באפריל 1742 היא מתה בווינה.
משפחתה

ב-24 בפברואר 1699 התחתנה וילהלמינה אמליה עם יוזף הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ממנו נולדו לה 3 ילדים:
מריה יוזפה (1699–1757).
לאופולד יוזף (1700–1701).
מריה אמליה (1701–1756).
ועידת הוסבאך

ועידת הוֹסְבַּאך (Hossbach) הייתה ועידה שהתקיימה ב־5 בנובמבר 1937, ובה נכחו ראשי הכוחות המזוינים של גרמניה הנאצית וכן פון נויראט. הפרוטוקול נרשם על ידי אוברסט פרידריך הוסבאך שהיה מזכירו הצבאי של היטלר, ולכן נקראת הוועידה על שמו. בוועידה סקר היטלר את התוכניות האסטרטגיות של גרמניה, ואת המהלכים הצבאיים שנחוצים על מנת להגשים אותן.
בוועידה היטלר הסביר לראשונה בפני ראשי המטה הצבאי, את תוכניותיו כיצד להשיג את אותו מרחב מחיה, שגרמניה חייבת על מנת להביא לשגשוג של העם הגרמני. היטלר התייחס אל הגרמנים האתניים החיים מחוץ לגבולות הרייך, בעיקר במדינות אוסטריה וצ'כוסלובקיה, וטען כי יש לאחדם עם שאר האומה הגרמנית, ואת זאת ניתן לעשות רק בכוח צבאי.
היטלר התייחס למצבה של גרמניה ביחס למצב המעצמות המערביות בריטניה וצרפת, והעריך כי גרמניה עדיין לא מוכנה לפתוח במלחמה מולן. הוא הציב כמה תרחישים אפשריים ומועדים ליציאה למלחמה אך עדיין ללא מועד או כיוון מדויק. בין האנשים שנכחו בישיבה, חלקו שלושה על דבריו של היטלר - ורנר פון בלומברג וורנר פון פריטש שהיו מפקדי הצבא, וקונסטנטין פון נויראט שהיה אז שר החוץ. אמנם הם לא התנגדו בצורה מוחלטת להיטלר, אך טענו כי יכולים להיות קשיים מסוימים בלוח הזמנים, וכי גרמניה ודאי שאיננה מוכנה עכשיו ליישם את המהלכים עליהם הוא מדבר.
זמן לא רב לאחר הוועידה הועברו השלושה מתפקידם באמתלות שונות. מכאן והלאה היה ברור כי היטלר שואף להציב לידו "עושי-הן", ולמעשה להשתלט על מערכת השלטון לחלוטין.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 4160688-7  VIAF: 210064353   WorldCat (עם VIAF): 210064353 
ערך זה הוא קצרמרבנושא היסטוריה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
ולרי סרדיוקוב

ולרי פאבלוביץ' סרדיוקוב (בבלארוסית: Валерый Паўлавіч Сердзюкоў; נולד ב-9 בנובמבר 1945, בחארושוקה, מחוז הומל, בלארוס הסובייטית) הוא פוליטיקאי רוסי שכיהן כמושל מחוז לנינגרד בשנים 1998–2012.
סרדיוקוב סיים את לימודיו במכון הכרייה בסנקט פטרבורג עם תואר בכלכלה.
הוא מונה על ידי המושל לסגן המושל האחראי על התעשייה, האנרגיה והסביבה בשנת 1996, הפך לאחר מכן למשנה למושל בדצמבר 1997 ושימש כממלא מקום מושל החל מ-18 בספטמבר 1998.
סרדיוקוב נבחר למושל מחוז לנינגרד בשנת 1999 ושוב בשנת 2003. בשנת 2007 הוא מונה מחדש למושל על ידי ולדימיר פוטין, נשיא רוסיה, בעקבות חוק בחסות הקרמלין שאפשר למנות מושלים על ידי הנשיא במקום להיבחר באופן פופולרי.
בשנת 2012 הוחלף על ידי אלכסנדר דרוזדנקו בתפקיד המושל.
חייו האישיים

סרדיוקוב נהנה משחמט. הוא נשוי ואב לשני בנים.