stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרשת האונס בשמרת
הערות שוליים

1 2  ליאור אל-חי, הלכה לעולמה יעל גרינברג, קורבן האונס הקבוצתי בשמרת, באתר ynet, 7 במאי 2023
↑  דוד רגב, ליאור אל-חי, "חיי נמחקו בגיל 14. מאז אני מתה מהלכת. 'הנאנסת משמרת' זה כתם לכל החיים", באתר ynet, 8 במאי 2023
↑  אבי שמול, היום נפתח משפט הנאשמים באונס בקיבוץ שמרת ב־88׳, חדשות, 2 ביוני 1991
↑  נתלי מון, המדינה מחקה את יעל גרינברג ז"ל, באתר "את", 8 במאי 2023
1 2 3 4  ת"פ 290/90 מדינת ישראל נ' אופיר בארי ואח'
↑  קרן שמש, הנשים והגברים שלא שתקו, שכבו על הגדר ושילמו מחיר כבד כדי להביא את המהפכה וכדי שנוכל היום להגיד MeToo, באתר "המקום הכי חם בגיהנום"
↑  אדי גל, נאנסה על־יד׳ 11 נערים, חדשות, 24 בספטמבר 1990
↑   אורלי וילנאי, עצובה, מיואשת וענייה: הטראומה ניכרת בנאנסת משמרת גם 30 שנה אחרי, באתר הארץ, 16 במאי 2017
1 2  מערכת, ‏הנאנסת משמרת, באתר ‏מאקו‏, 24 באוקטובר 2017
↑  מאיר הראובני, עתי"ם, עוד 3 נעצרו בפרשת אונס בת 14.5 משמרת, מעריב, 24 באוגוסט 1988
↑  אדי גל, אורי שרון, "הנערה נאנסה ביום אחד ב־2 מקומות ע״י 11 צעירים", חדשות, 28 באוגוסט 1988
↑  אמיר גילת, הנערה לא תעיד - התיק בפרשת האונס הקיבוצי בחדרה יסגר, מעריב, 15 במרץ 1990
1 2 3 4  יעל גרביץ, מה קרה ללילי, חדשות, 28 בספטמבר 1990
↑  שאול ביבי, יצא מספר 3 ונכנס מספר 4, חדשות, 5 באפריל 1993
↑  מאיר הראובני, הנערה שנאנסה בשמרת מוכנה עתה להעיד נגד הנערים, מעריב, 12 באוגוסט 1990
↑  שוקי לבנון, החשודים באונס בקיבוץ שמרת יועמדו למשפט, חדשות, 24 בספטמבר 1990
אמיר גילת וברוך מאירי, שבעה נערים יואשמו הבוקר באונס הנערה משמרת ־ בחוף הים ובקיבוץ, מעריב, 25 בספטמבר 1990
1 2  אבי שמיל, העיקר שהקיבוץ ייצא זכאי, חדשות, 7 ביוני 1991
↑  ת"פ (חיפה) 290/90
↑  פס"ד של בית המשפט המחוזי
↑  סרטון - לאן נעלם פס"ד של ביהמ"ש המחוזי
↑  רותי זוטא, משפט שמרת -  אם הייתי אשם, לא היה לי כוח, חדשות, 22 במרץ 1993
↑  ע"פ 5612/92 מדינת ישראל נ' אופיר בארי ואח'.  פ"ד מח(1), 302, ניתן ביום 9 בדצמבר 1993
↑  עדי חשמונאי, בגלל האונס בשמרת: מלחמה בקיבוץ בצפון, באתר nrg‏, 4 באפריל 2011
↑  ynet, הנאנסת משמרת: "שהבנות שלי ידעו שאין מה להתבייש", באתר ynet, 25 בינואר 2001
"יעל, את לא לבד", באתר ynet, 26 בינואר 2001
↑  עכבר העיר, האונס בשמרת: בקרוב ההצגה, באתר הארץ, 5 באוגוסט 2007
↑  יעל געתון, הנאנסת מקיבוץ שמרת תובעת את הקאמרי, באתר הארץ, 6 בינואר 2011
מיכאל הנדלזלץ, בית המשפט ניצב בין זכותו של אדם לסיפור חייו, ובין חופש הביטוי, באתר הארץ, 25 בינואר 2011
↑  אורלי וילנאי, האונס בשומרת, באתר ערוץ 10, פורסם ביוטיוב, ‏12.05.2017
↑  עדנה מזי״א, מגיבה / עדנה מזי״א איפה השופטים והנערות, חדשות, 5 באפריל 1993
↑  שוש אביגל, הצגה / כוח ואמת, חדשות, 16 ביוני 1993
↑  אריאנה מלמד, כשהיא אומרת לא, היא מתכוונת, באתר ynet, 25 באפריל 2008
↑   היהודים באים | עונה 3 - האונס בשומרת, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 03:49)
↑  רז שכניק, "כל החבר'ה לא נכתב על האונס בשמרת, אלא על מקרה אחר": הסודות מאחורי השירים של מוניקה סקס, באתר ynet, 4 במרץ 2022
↑  משנת 2001 לערך, כשזהותה פורסמה, שם משפחתה שובש ל"גרימברג" במרבית הכתבות שעסקו בפרשה, וזה השם שהתקבע. לאחר מותה הובהר כי שם משפחתה הוא "גרינברג"
↑  על המצבה כתוב יעל גרימברג: ראו מיכל פעילן, ‏בשם האם: בתה של יעל גרימברג ז"ל, הנאנסת משמרת, על המאבק והדרישה לצדק, באתר ‏מאקו‏, 13 ביולי 2023, החל מדקה 5:51.
מהפכת האופנה

מפגינים מחזיקים בשלמים "מי מייצר את הבגדים שלי?"
מהפכת האופנה היא תנועה עולמית הפועלת במאה מדינות ברחבי העולם, ששמה לה למטרה להעלות את המודעות לנזקים הסביבתיים של תעשיית האופנה ולהגביר את השקיפות של בשרשרת אספקת האופנה. תנועת מהפכת האופנה הגדירה את יום השנה לאסון רנא פלאזה בבנגלדש כיום מהפכת האופנה. בשנים 2014–2018 מיליוני אנשים ברחבי העולם קראו לחברות האופנה לענות על השאלה מי מייצר את הבגדים שלי? ההאשטאג #WhoMadeMyClothes הפך לטרנד מוביל בטוויטר.
היסטוריה

מהפכת האופנה הוקמה בשנת 2013 בתגובה לאסון קריסת בניין רנא פלאזה בבנגלדש על ידי מעצבות אופנה בריטיות, קארי סומרס ואורסולה דה קסטרו. הן זיהו את קריסת המפעל כזרז להעלאת מודעת ושינוי בתעשייה.
יום מהפכת האופנה / שבוע מהפכת האופנה

יום המהפכה באופנה מתקיים מדי שנה ב-24 באפריל, ביום השנה לקריסת בניין רנא פלאזה בשנת 2013. באסון נהרגו 1,133 ומעל 2,500 נפצעו. בשנת 2016 התרחבה הפעילות לשבוע שלם. יום המהפכה האופנה מתקיים על מנת להדגיש את השפעת תעשיית האופנה על כדור הארץ, העלאת המודעות לניצול עובדים, שקיפות שרשרת האספקה הודגשה גם ביום מהפכת האופנה.
יום מהפכת האופנה הראשון התקיים ב־24 באפריל 2014 ההאשטאג שהוביל את היום היה #insideout (בתרגום חופשי: הפוך), שהפך לטרנד עולמי בטוויטר. המארגנים קראו לאנשים ללבוש את הבגדים הפוך, לחשוף את תווית המידע ולהעלות תמונות לרשות החברתיות . מטרת הקמפיין הייתה לעורר את צרכני האופנה לחקור מי מייצר את הבגד שלהם והיכן.
בשנת 2015 ההאשטאג שהוביל את היום היה #WhoMadeMyClothes (מי ייצר את הבגדים שלי?) והפך לסיסמה המזוהה עם תנועת מהפכה האופנה. מעצבת האופנה סטלה מקרטני שיתפה עם מעל למיליון העוקבים שלה תמונה שלה לובשת ז'קט מהקולקציה שלה הפוך כשהתווית בחזית עם הכיתוב: "הצג את התווית שלך ושאל מי ייצר את הבגדים שלי? יום מהפכת האופנה. המטרה הייתה להפעיל לחץ על חברות הבגדים שיגיבו לדרישת הצרכנים לשקיפות ויחשפו את תהליכי ייצור הבגדים ואת האנשים העובדים בייצורם. בשבוע מהפכת האופנה בשנת 2018, 3.25 מיליון אנשים תייגו תמונות תחת האשטאג #WhoMadeMyClothes.
כתגובה לשאלה מי ייצר את הבגדים שלי, החל קמפיין #imadeyourclose (אני ייצרתי את הבגדים שלך) שגם אותו יזמה תנועת מהפכת האופנה. כמה מאות חברות ברחבי העולם, עובדים בתעשיית האופנה, הצטלמו עם ההאשטאג #imadeyourclose.
פעילויות נוספות

החל משנת 2017 מהפכת האופנה מפרסמת דוח שקיפות תעשיית האופנה. בשנת 2017 נבדקו 50 חברות, בשנת 2018 נוספו עוד 50 ובשנת 2019 נסקרו 200 חברות. מטרת הדוח,על פי הכותבים, היא ליצר שיח עם מותגי האופנה והקמעונאים הגדולים בעולם על מנת להגביר את השקיפות שלהם.
לקראת יום מהפכת האופנה ב-2018, פרסמה התנועה את המניפסט למהפכת האופנה שקורא לעבודה הוגנת, חופש התאגדות, סולידריות, הגנה על הסביבה, אופנה בת קיימא, כבוד למסורות ותרבויות, שקיפות בשרשרת האספקה ולקיחת אחריות.
לקראת בלאק פריידיי ב-2018 פרסמה תנועת מהפכת האופנה סקר שערכה עבורה חברת המחקר Ipsos MORI. הסקר נערך באופן מקוון, בקרב 5,000 משתפים בין הגילאים 16 ל-75 שנה בחמשת השווקים הגדולים באירופה: גרמניה, בריטניה, צרפת, איטליה וספרד. צרכנים שנסקרו הטילו אחריות הן על המותגים והן על הממשלות להבטיח ייצור בר-קיימא וכי עליהם לטפל בשכר הוגן, שמירה על הסביבה, שינויי אקלים ואי-שוויון מגדרי. רוב המשיבים חושבים שעל ממשלות למלא תפקיד מכריע בשינוי דרכי הייצור של בגדים, וכי מותגים צריכים לחשוף מידע על אופן ייצורם של בגדים, נעליים ואביזרים, עם אילו ספקים הם עובדים, ודרכי העסקה של העובדים לאורך כל שרשרת הייצור. צעירים מדור ה-Z וילידי המילניום אמרו שהם מתחשבים בסוגיות חברתיות כשהם קונים בגדים, בהשוואה לנסקרים מבוגרים יותר.
הערות שוליים

↑  Dearden, Lizzie (24 באפריל 2015). "Fashion Revolution Day: #whomademyclothes campaign remembers Rana Plaza disaster". The Independent. London. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Home". Fashion Revolution (באנגלית בריטית). נבדק ב-2020-02-18.
↑  "Fashion Revolution Day 2015". Oxfam. אורכב מ-המקור ב-7 באפריל 2015. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  The Guardian, Stephanie Hepburn (14 באפריל 2015). "Can a hashtag change the fashion industry?". The Guardian. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Amelia Butterly, People are wearing clothes inside out to mark Fashion Revolution Day, BBC Newsbeat, ‏2015-04-24 (באנגלית)
↑  מאת אור קרמר, יוזמי "יום מהפכת האופנה" רוצים שתחשבו פעמיים לפני שאתם קונים עוד חולצה, באתר טיים אאוט, ‏2014-04-23
↑  Linda Sharkey, This is why people are wearing their clothes insideout, The Independent, ‏2015-04-24 (באנגלית)
↑  Blanchard, Tamsin (2019-04-22). "Who Made My Clothes? Stand up for workers' rights with Fashion Revolution Week | Tamsin Blanchard". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-04-03.
↑  Genevieve Scarano, Genevieve Scarano, Fashion Revolution Challenge Ignites Industry-Wide Responses, Sourcing Journal, ‏2016-07-25 (באנגלית)
↑  Who Made Your Clothes? Q&A with Carry Somers of Fashion Revolution | DANSK Magazine, www.danskmagazine.com
↑  Adidas, Reebok And Patagonia Are Winning The Fashion Transparency Game, British Vogue (באנגלית)
↑  מור הופרט, ‏דו"ח שקיפות תעשיית האופנה: עלייה של 5% במדד השקיפות, אך הדרך לשינוי עוד ארוכה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 26 באפריל 2018
↑  Conlon, Scarlett (2019-04-24). "The Fashion Transparency Index: 2019 report ranks world's biggest brands". The Guardian (באנגלית בריטית). ISSN 0261-3077. נבדק ב-2020-04-03.
↑  MANIFESTO, Fashion Revolution (באנגלית)
↑  מור הופרט, ‏המניפסט הפאשניסטי: מסר של שינוי רדיקלי בעולם האופנה, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 23 באפריל 2018
↑  Consumers want more transparency and action from fashion brands, Sustainable Fashion - Eco Design - Healthy Lifestyle - Luxiders Magazine, ‏2019-01-10 (באנגלית)
↑  יעל אלנתן, ‏דו"ח חדש: דור ה'בלאק פריידי' דורש מחברות האופנה אחריות סביבתית, באתר דבר העובדים בארץ ישראל, 21 בנובמבר 2018
מויסיי חוחלוב

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  23 באוקטובר 1923 מוסקבה, ברית המועצות ברית המועצות
 פטירה:  5 במאי 2015 (בגיל 91) רסטון, וירג'יניה, ארצות הברית ארצות הברית
 מדינה:  ברית המועצות 
 השכלה:  הפקולטה לפיזיקה של אוניברסיטת מוסקבה 
 השתייכות:  הצבא האדום הצבא האדום
 תקופת הפעילות:  1941–1945 (כ־4 שנים)
 דרגה:   סרג'נט (סמל)
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם השנייה
 עיטורים
 גיבור ברית המועצות   עיטור לנין   עיטור המלחמה הפטריוטית הגדולה מדרגה ראשונה  מדליות שונות
 
מויסיי זלמנוביץ' חוחלוב (ברוסית: Моисе́й За́лманович Хохло́в; ‏23 באוקטובר 1923 – 5 במאי 2015) היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כלוחם חיל רגלים בצבא האדום במהלך קרב דנייפר.
ביוגרפיה

מויסיי (משה) חוחלוב נולד במוסקבה במשפחה יהודית מתבוללת. בשנת 1941 סיים בית ספר תיכון. באוקטובר 1941 גויס לצבא האדום. קיבל הכשרה של רגם.
לחם בחזית לנינגרד, שם לחם באזור כיס דמיאנסק, שם נפצע באחד הקרבות. לאחר שהחלים מהפציעה נשלח ליחידה שלחמה באזור מבלט קורסק. נטל חלק בקרב קורסק. בהמשך השתתף בקרבות לשחרור חרקוב.
במהלך קרב דנייפר צלח סמל חוחלוב בראש של כמה עשרות חיילים את נהר דנייפר ותפס עמדות בגדה המערבית של הנהר. במשך ארבעה ימים החזיק הוא עם חייליו את העמדות כנגדת מתקפות הגרמנים עד שהכוח העיקרי צלח את הנהר. על גבורתו בקרב זה הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות ב־29 באוקטובר 1943.
בנובמבר 1943 נפצע קשה בקרבות ואושפז בבית חולים במוסקבה. לאחר שהחלים, שב לחזית אך כעבור כמה שבועות נפצע בפעם השלישית. לאחר שהחלים מפציעתו השלישית נשלח לקורס קציני הנדסה. בנובמבר 1945 פרש מהקורס והשתחרר מהשירות הצבאי.
למד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה, לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט. עבד במכון לחקר החלל במוסקבה, התמחה בתחום גאופיזיקה. בשנת 1996 היגר בעקבות ילדיו לארצות הברית. התגורר בעיר רסטון שבמדינת וירג'יניה עד לפטירתו ב-5 במאי 2015.
פרנק באייר

| --- | --- |

 לידה:  26 במאי 1932 Nobitz, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 פטירה:  1 באוקטובר 2006 (בגיל 74) ברלין, הרפובליקה הפדרלית של גרמניה 
 מדינה:  הרייך הגרמני, גרמניה המזרחית, גרמניה 
 מקום קבורה:  בית הקברות דורותיאנשטאדט 
 השכלה:  Film and TV School of the Academy of Performing Arts in Prague 
 תקופת הפעילות:  מ-1957 
 בן או בת זוג:  Monika Unferferth  בפסקה זו רשומה אחת נוספת שטרם תורגמה   Karin Kiwus 
 פרסים והוקרה:  הפרס הלאומי של מזרח גרמניה (1963, 1975) 
 
פרנק באייר (בגרמנית: Frank Paul Beyer;‏ 26 במאי 1932, נוביץ, האימפריה הגרמנית – 1 באוקטובר 2006, ברלין) היה במאי קולנוע גרמני. על עבודתו הוא זכה במספר פרסים לרבות פרס בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין ופעמיים ב"פרס לאומי של גרמניה המזרחית".
ראשית הקריירה

פרנק באייר נולד בעיירה נוביץ שבמדינת תורינגיה, בגרמניה. לאחר עליית הנאצים לשלטון אביו שהיה חבר במפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה איבד את העבודה. בשנת 1942 הוא גויס לוורמאכט ובמהלך 1943 נהרג בקרבות של מלחמת העולם השנייה.
באייר סיים לימודי בית הספר בשנת 1950 באייר רצה ללמוד היסטוריה באוניברסיטת לייפציג אך לא קיבל לכך אישור מהשלטונות. בשנת 1952 הוא התחיל ללמוד משחק באוניברסיטת הומבולדט של ברלין ותוך זמן קצר הועבר ללימודי בימוי בפראג. בשנת 1954, עוד במהלך הלימודים הוא התחיל לעבוד בדפ"א, חברה מזרח גרמנית לקולנוע.
הקריירה הקולנועית

באייר המשיך לעבוד ב"דפ"א" לאחר סיום הלימודים והתרכז בסרטים שתיארו אירועי מלחמת העולם השנייה. בשנת 1963 הוא סיים את הסרט Naked Among Wolves על הסתרת ילד יהודי על יד אסירים בבוכנוואלד. בשנת 1966 הוא סיים עבודה על סרטו "בעקבות האבנים". למרות הצלחה בהקרנה הראשונה אחרי שלושה ימים הסרט נאסר להמשך הקרנה. הקרנתו חדשה רק בשנת 1989.
מסיבות אישיות באייר עזב את "דפ"א". בשנים 1967–1969 הוא עבד בתיאטרון בדרזדן. בשנת 1968 הוא קיבל אישור לעבוד כבמאי עבוד טלוויזיה. בשנת 1971 הוא ביים סדרה בת 5 פרקים על הימים האחרונים של צי גרמני בשנת 1945. בשנת 1975 הוא ביים סרט "יעקב השקרן" שהתרחש בגטו בשטח פולין הכבושה. סרטו זכה בפרס בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין והיה מועמד לקבלת פרס אוסקר. זה היה המקרה היחיד בו סרט שצולם בגרמניה המזרחית היה מועמד לקבלת פרס אוסקר.
בשנת 1977 באייר צילם סרט Das Versteck עם מנפרד גרוג בתפקיד הראשי. מכיוון שגרוג ביקש לעזוב את גרמניה המזרחית הסרט לא הוקרן. על סרטו Geschlossene Gesellschaft משנת 1978 נמתחה ביקורת קשה מצד השלטון ולבאייר נאסר לעבוד בבימוי.
למרות איסור זה באייר קיבל אישור לעבוד בברלין המערבית בו הוא עשה מספר סרטים.
לאחר איחוד גרמניה באייר המשיך בבימוי. בשנת 1993 הוא היה ראש צוות השופטים בפסטיבל קולנוע של ברלין. הוא נפטר בשנת 2006 לאחר מחלה קשה.
אותיות דרבי עקיבא

|  מידע כללי |
| --- | --- |
 מאת:  רבי עקיבא בן יוסף 
 שפת המקור:  עברית 
 סוגה:  אגדה ביהדות 
 קישורים חיצוניים
 ויקיטקסט:  אלפא ביתא דרבי עקיבא
 
אותיות דרבי עקיבא (קרוי גם: אלפא ביתא דרבי עקיבא) הוא ספר מדרש על שמות האותיות המרכיבות את האלף בית העברי (הכתב המרובע). מדרשים אלה הם יחסית קטנים ונידחים (וככל הנראה מאוחרים).
ידועים כיום שני נוסחים, או שני חלקים שונים, הקרויים 'אותיות דרבי עקיבא'. שני הנוסחים פותחים בייחוסו של המדרש לרבי עקיבא. המדרשים זכו לההדרה בדפוס בקובץ בית המדרש - מפעל הכינוס של אהרן ילינק למדרשים נשכחים.
נוסח א' של המדרש

נוסח א' של המדרש מתחיל בהתייחסותו של המדרש לימי בריאת העולם, שבשעה שרצה הקב"ה לברוא את העולם התחילו האותיות, כל אחת בתורה, לבקש שהקב"ה יברא בה את העולם, ראשית נכנסה האות תיו, ואחריה שין וכו', עד שנכנסה אות ב' ואמרה: תברא בי את העולם משום שכל יום אומרים ”בָּרוּךְ ה' לְעוֹלָם אָמֵן וְאָמֵן” אמר לה הקב"ה: "הן". האות א' עמדה בצד ושתקה, אמר לה הקב"ה מדוע את שותקת, השיבה הא' מפני שאני האות בעלת המספר הנמוך ביותר, 1. אמר לה הקב"ה: ”אל"ף אל תתעצב שאתה ראש לכולן כמלך, אני אחד ואתה אחד ותורה אחת, ואתה שעתיד אני ליתן תורה בך לישראל עמי שנקרא אחד.” והא' זכתה להיות האות הראשונה באותיות, וגם האות הראשונה בעשרת הדברות. ”אָנֹכִי ה' אֱלֹהֶיךָ”.
חוקרי המדרש חלוקים האם גרסה א' של 'אותיות דרבי עקיבא' היא המוקדמת מבין השתיים (כך דעתו של אדולף אהרן ילינק) או המאוחרת (לדעתו של משה לייב בלוך). על כל פנים, נוסח א' נדמה מאורגן ומהודק יותר. הקראי (בן המאה ה-13) יהודה בן אליהו הדסי מאזכר את המדרש בנוסח א'.
נוסח ב' של המדרש

מדרש זה הוא אוסף של אגדות מיסטיות ומדרשים הנוגעים לשמותיהן של אותיות האלפבית. נוסח ב' של המדרש איננו בהכרח יחידה אחדותית, אלא נראה כמקבץ של מדרשים שונים.
עיקר ההסבר לכל שם של אות בנוי על אקרוסטיכון, כך למשל המילה 'אלף' מוסברת כראשי תיבות של המילים: א'מת ל'מד פ'יך.
נוסחים א' וב' נדפסו כיחידה אחת במהדורת אמשטרדם 1708, עובדה המרמזת אולי לכך שהמדובר באמת בשני קטעים של חיבור אחד.
במאה העשירית תקף הקראי סלמון בן ירוחם כמה מן המדרשים שבנוסח ב' על האנתרופומיזם (הגשמת האל) החריף הנשקף בהם.
מדרש תגים וציונים

גרסה שלישית ושונה קרויה 'מדרש דרבי עקיבא על תגים וציונים' (בקובץ 'בית המדרש' של ילינק, עמ' 31–33). בגרסה זו המדרש אינו בנוי על שמות האותיות אלא על צורות העיטורים שעל גבי האותיות השונות (התגים). המדרש מייחס לעיטורים רמיזות סימבוליות לאלהים, לבריאת העולם, לעם ישראל, לתורה וכן למנהגים או ריטואלים יהודיים שונים.
מהדורות

אותיות דרבי עקיבא. בהוצאת מכון קול בטחה, תשנ"ה.
מדרש אותיות דרבי עקיבה (נוסח ב') - מהדורה מדויקת, בספר "ילקוט מדרשים", כרך ח, תשע"ט, עמ' קפט; כולל מבוא והערות המהדיר, הרב עידן דשא.
הערות שוליים

↑  תפיסת העולם של המדרש היא שכלי העבודה של בריאת העולם הם האותיות.
↑  ספר תהלים, פרק פ"ט, פסוק נ"ג
↑  ספר שמות, פרק כ', פסוק ב'
| ספרות המדרשים |
| --- | --- | --- |
| מדרשי הלכה תנאיים (בערך 200–400 לספירה) | מכילתא דרבי ישמעאל • מכילתא דרבי שמעון בן יוחאי • ספרא • ספרי במדבר • ספרי זוטא במדבר • ספרי דברים • מכילתא דברים • ספרי זוטא דברים |  |
|  מדרשי אגדה קלאסיים: תקופת האמוראים והסבוראים (בערך 400–600 לספירה) | בראשית רבה • ויקרא רבה • איכה רבה •  אסתר רבה (פרשיות א-ו) • שיר השירים רבה • פסיקתא דרב כהנא • מדרש פנים אחרות • ברייתא דישועה • אגדות התלמוד • פרקי רבי יוסי |  |
|  תקופת הביניים: ראשית תקופת הגאונים (בערך 600–750 לספירה) | מדרשי התנחומא • שמות רבה (פרשיות יב-מ) • במדבר רבה (פרשיות טו-כג) • דברים רבה  • רות רבה • קהלת רבה • קהלת זוטא • אבות דרבי נתן • אותיות דרבי עקיבא • מדרש תהילים (מזמורים א-קיח) • מדרש ויסעו • תרגום שני למגילת אסתר • פסיקתא רבתי • מדרש שיר השירים |  |
| המדרש המאוחר: תקופת הגאונים (בערך 750–1050 לספירה) | תנא דבי אליהו • פרקי דרבי אליעזר • שבעת פרקי רבי אליעזר • הגדה של פסח • שמות רבה (פרשיות א-יא) • במדבר רבה (פרשיות א-יד) • אסתר רבה (פרשיות ז-י) • אגדת בראשית • בראשית רבתי • פסיקתא רבתי • דברים זוטא • רות זוטא • שיר השירים זוטא • מדרש שמואל • מדרש משלי • מדרש תהילים (מזמורים קיט-קנ) • מדרש אבא גוריון • מדרש תדשא • מדרש ויושע • מדרש עשרת הדיברות • מדרש תשובת יונה הנביא • מדרש אבכיר • מדרש אספה • מדרש תמורה • פסיקתא זוטרתא (לקח טוב) |  |
| הילקוטים: תקופת הראשונים (בערך 1050–1500 לספירה) | פתרון תורה • פסיקתא זוטרתא • מדרש שכל טוב • מדרש אגדה (בובר) • ילקוט שמעוני • ילקוט המכירי • מדרש הגדול • מדרש הביאור • הגדות התלמוד (ילקוט) • עין יעקב • מדרשי רבי שמואל מסנות |  |
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306748305171  VIAF: 183575933   WorldCat (עם VIAF): 183575933
יעל הדר

| --- | --- |

יעל הדר, 2004
 לידה:  6 בפברואר 1968 (בת 56) רמת גן, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 תקופת הפעילות:  מ-1989
 עיסוק:  שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה
 מספר צאצאים:  1
 פרופיל ב-IMDb
 
יעל הדר (נולדה ב-6 בפברואר 1968) היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
ביוגרפיה

יעל הדר נולדה לנורית ושמואל הדר וגדלה ברמת גן. היא סיימה לימודיה בסטודיו למשחק של יורם לוינשטיין בשנת 1993. כמו כן למדה משחק בסטודיו של ביל אספר שבניו יורק, ארצות הברית, בשנת 2002. השתתפה בהצגות התיאטרון "בית המלאכה", "המתחזה", "נוכלים ואוהבים" ו"החטא ועונשו" בתיאטרון באר שבע, "רוחות", "שלוש נשים גבוהות", "אנה וייס", "מחילה", "גן ריקי", "כריש פטיש" ו"זינזאנה" בתיאטרון הבימה, "דודתו של צ'ארלי", "בנות עובדות", "עיר הנפט" ו"השתיקה" בתיאטרון חיפה ו"מגרד לי" בתיאטרון הפרינג'.
בשנת 1989 שיחקה בסרט "הכלוב" של עמית גורן, בשנת 1992 השתתפה בסרט קולנוע "מרק עוף". ב-1994 שיחקה בטלוויזיה ב"ייפוי כוח" של אורי ברבש. ב-1995 שיחקה ב"שבעה" וב"שחקנים". ב-1996 שיחקה ב"קשר דם" ובסדרה "קפה פריז", ב-1997 בסדרת הטלוויזיה "מרחב ירקון", ב"המספרת", ב"גרגר על הריס" וב"את ים שלי" וב- 1998 בסדרה הפוך.
בשנת 1999 השתתפה בסדרה של אמנון רובינשטיין "מתחם אויב" ובסרט "צומת וולקן".
בשנת 2001 השתתפה ב"מרס תורכי" ובטלנובלה "לחיי האהבה". ב-2003 השתתפה ב"משחק החיים", וב-2006 ב"האלופה". כמו כן, השתתפה בדרמה "החקירה" ובסדרות הטלוויזיה "בת-ים ניו-יורק", "הפוך" ו"האמת העירומה". ב-2007 שיחקה בסרט "נוזהת אל-פואד" ("שוטטות הלב") בבימויו של יהודה ג'אד נאמן. וגם השתתפה ב"סרט של משוטטים" בבימוים של דוד דרזי ומעין רוגל.
בשנת 2009 כיכבה בסדרה "מה שנחוץ לרווק", וכן הופיעה בסרט "אילי ובן".
ב-2008 הוציאה לאור את הסינגל "תעשי קפה חיילת", אותו חיברה והלחינה, ואותו היא מבצעת לצד שלומי שבת בהפקת יוני בלוך. השיר מבטא את תסכולה של חיילת מתפקידה בצה"ל.
באוקטובר 2006, נולד להדר בן.
בשנת 2013 השתתפה בתפקיד משני לפרקים בודדים בסדרה "יומני החופש הגדול" בתור רותם, אמא של עילי - מלחין אשר רוצה להצליח ונעזר בדפי כרמון.
בשנת 2016 שיחקה בתור רופאה בסרט "אבינו" של מני יעיש.
בשנת 2017 לקחה חלק בעונתה השנייה של סדרת הדרמה "מתים לרגע" שמשודרת ב-HOT, בתור קרוליין, אישה בהריון שנושאת ברחמה תינוק משובט.
מולה עשת

| --- | --- |

מולה עשת בצילום דוגמניות, 1974
 לידה:  2 ביולי 1934 תל-אביב, פלשתינה (א"י) 
 פטירה:  4 בדצמבר 2024 (בגיל 90) 
 שם לידה:  מולה אייזנשטט 
 מקום לימודים:  מכללת מקס פיין 
 תחום יצירה:  צילום אופנה 
 
מולה עשת (2 ביולי 1934 – 4 בדצמבר 2024) היה צלם אופנה ופרסום ישראלי שהיה פעיל בשנות ה-60, שנות ה-70 ושנות ה-80 של המאה ה-20.
ביוגרפיה

מולה עשת נולד לצבי (יוז'ק) ולמלכה אייזנשטט בתל אביב. אביו היה חבר הנהלת "סולל בונה". החל לצלם בכיתה ה', לאחר שקיבל מצלמה במתנה. בנעוריו הצטרף ל"השומר הצעיר".
התחנך בבית הספר המקצועי "מקס פיין".
אחיו הבכור, אריה אייזנשטדט, נפל במלחמת העצמאות ב"מבצע בן נון ב'" (קרב על לטרון).
עשת התגייס לנח"ל. שירת תחילה בקיבוץ נגבה ובהמשך הוצב בפיקוד הנח"ל בתל אביב, שם שימש כנהגו של מפקד הנח"ל.
אחרי השחרור, בסוף שנות ה-50, יצא להכשרה בקיבוץ סאסא. שם הכיר את דליה. ביולי 1957 נישאו השניים. בדירת הוריה בירושלים. לבני הזוג נולדו צביקי ושתי בנות - איריס עשת-כהן וסיגל עשת-שפט.
החל בצילום מקצועי לראשונה בעקבות בקשתו של חברו, המפיק איציק קול, לסייע לו במהלך צילומי הסרט "הם היו עשרה", של ברוך דינר (בסביבות 1960). מפיקי הסרט התלהבו מצילומים שעשה לסצנות ולשחקנים של הסרט והוא הפך לצלם הסטילס של ההפקה. לאחר שש שנים בקיבוץ עברו השניים לעיר הגדולה. אשתו הלכה ללמוד הוראה.
ביוגרפיה > צילומי אופנה

בתחילת שנות ה-60 היו רוב צלמי האופנה בארץ זרים. את עבודת הצילום המסחרית הראשונה קיבל ב-1961 מ"גליה מודל", אז מגדולי יצרני האופנה בישראל.  כך הפך עשת לצלם האופנה הראשון והגדול בישראל, ובאותן שנים עבדו איתו כ-90% מחברות הפרסום בישראל.[דרוש מקור]
עשת היה מהראשונים שהכניסו את ה"תנועה" לצילומי סטילס. עשת העדיף לבצע רבים מצילומיו דווקא מחוץ לכותלי הסטודיו, ולנסות לפרוץ גבולות אל השטח.
אשתו דליה, הייתה שותפתו לעשיה ותפקדה כסטייליסטית, מהראשונות בישראל.
הוא הפך לצלם הבית של תיאטרון האוהל בעקבות הזמנה שקיבל מיהודה גבאי להגיע לצילומי הצגת "הכתובה".
תחילה עבד עשת בסטודיו ברחוב בן יהודה בתל אביב.
ב-1964  פתח עם הצלם שרוליק הרמתי עסק משותף לצילומי אופנה ופרסום, "סטודיו מולה הרמתי" בסוף רחוב דיזנגוף.
עשת עבד עם מיטב הדוגמניות בשנות ה-60, ה-70 וה-80 ובהן: קארן דונסקי, חני פרי, חלי גולדנברג, רונית יודקביץ', אביבה בנאי, רונית ויגלר ופנינה רוזנבלום.
בשנת 1981 הקים עשת את תערוכת האופנה הראשונה בישראל, במסגרת שבוע האופנה הישראלי.
עשת עסק בצורה נרחבת גם בצילומי תיאטרון במקביל לצילומי האופנה, והיה הצלם של להקות מחול כמו בת דור, וקול ודממה.
מבין העבודות המפורסמות של עשת: לוח האופנה הראשון בישראל, צילום עבור חברת אגרקסקו, צילומי שערים לעיתונים לאשה והעולם הזה.
ב-1981 החליט להפיק תערוכה משלו בלב דיזנגוף. 
ב-1986 החליטו עשת והרמתי לפרק את השותפות. באותה שנה החל בהפקת תחרות "נערת השנה" בשבועון "מעריב לנוער".
עשת הפסיק לעבוד כצלם מקצועי באמצע שנות ה-90, אך המשיך לצלם להנאתו.
בפברואר 2012 נפתחה תערוכת יחיד של עשת, במשכן לאמנות בית מאירוב בחולון שהציגה את צילומי האופנה של ישראל משנות ה-60, ה-70 וה-80.
בשנים 2013-2014 הועלתה עבודתו של עשת בסדרת תערוכות "בגלריית הרוח הישראלית" באוניברסיטת חיפה.
ביוגרפיה > מולה סנטר

בשנות ה-90 הקים עשת ביחד עם שותפים חברה בשם "מולה סנטר" אשר עסקה בעיקר בהדרכה מקצועית לאיפור, קוסמטיקה, סטיילינג ומכירת מוצרים הקשורים בתחום. החברה הונפקה בבורסה והעסיקה 450 עובדים בשיאה בשמונה סניפים.
כתוצאה מהתרחבות מהירה ללא בסיס כלכלי והערכות שוק בלתי ריאליות אשר נבעו מניהול כושל, נקלעה החברה בסוף שנות ה-90 להפסדים כספיים של עשרות מיליוני שקלים ולמשבר כלכלי אשר הוביל אותה לפירוק. עשת ושותפיו הותירו עשרות עובדים וספקים, רובם קטנים וחסרי כושר מיקוח וגביה, בפני שוקת שבורה בשל חוסר יכולת לגבות את חובם. בנו של מולה, צביקי עשת, שכיהן כמנכ"ל החברה, עזב את ישראל ב-1997 עם משפחתו, בסמוך למועד קריסתה, והשתקע בניו זילנד. לאחר כעשור שב לישראל. הוא מחזיק מספר מסעדות בתל אביב.
בפברואר 2012 נפתחה תערוכת יחיד של עשת המציגה את צילומי האופנה של ישראל משנות ה-60, ה-70 וה-80.
התגורר בשכונת אפקה בתל אביב יחד עם אשתו דליה.
נפטר ב-4 בדצמבר 2024 בגיל 90.
הערות שוליים

↑
↑  הנסיכה והעדשה, באתר וואלה, 16 בפברואר 2009
↑  זהבה דברת, ‏מולה סנטר נקלעה לקשיים; החברה תצמצם פעילות ותפטר עובדים, באתר גלובס, 17 במרץ 1998
↑  יצחק דנון, ‏מפרק מולה סנטר: החברה קרסה משום שהמנכ"ל ניהל אותה בתרמית, באתר גלובס, 14 בדצמבר 2005
↑  גלי וולוצקי, תובנות ותוספות, באתר כלכליסט, 24 בספטמבר 2015
↑  לירון זייד, ‏צלם האופנה המיתולוגי מולה עשת הלך לעולמו בגיל 90, באתר ‏מאקו‏, 4 בדצמבר 2024
| --- | --- |
בקרת זהויות :  ICIA: 275831  NLI: 987007520893305171  MusicBrainz: 10757be0-68e2-4610-97b3-770c5414187c  VIAF: 308268548   WorldCat (עם VIAF): 308268548
מרקיז דנדי

מרקיז דנדי (באנגלית: Marquis Dendy; נולד ב-17 בנובמבר 1992) הוא אתלט אמריקאי המתחרה בקפיצה לרוחק ובקפיצה משולשת, אלוף העולם באולם בקפיצה לרוחק (פורטלנד 2016).