stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
גן העצמאות (תל אביב)
לקריאה נוספת

דפנה הירש, "הומוטופיה: גן העצמאות בתל אביב". בתוך: רחל קלוש וטלי חתוקה (עורכות),תרבות אדריכלית: מקום, ייצוג, גוף (תל אביב: רסלינג 2005), עמ' 287–310.
יוסף בן ערב, גנים ונוף בישראל, הוצאת הקיבוץ המאוחד, תשמ"א 1981.
אורי דביר, נקודת חן - תל אביב, הוצאת מודן.
הירש, ד. (1999). גן העצמאות: טריטוריה הומוסקסואלית בחלל הציבורי הפתוח. אדריכלות ישראלית, 36, 60-65.
Amir Sumakai Fink and Jacob Press, Independence Park: the lives of gay men in Israel, Stanford University Press, 1999.
אלואיל, י. (2006). עצמאות מרחבית: על מרחבי הפעילות של הקהילה ההומוסקסואלית בחוף תל אביב, בתוך: הדרה והתבדלות במרחב הציבורי בישראל כאמצעי לעיצוב מקום, גוף וזהות - קו החוף של תל אביב. תזת מסטר, הפקולטה לארכיטקטורה בטכניון.
הערות שוליים

↑  מפת יפו-תל אביב (באנגלית) 1930 עם סימון בית הקברות עבד אנ-נבי, באתר הספרייה הלאומית, אוסף המפות ע"ש ערן לאור
↑   כאן דוקו | שריף שנטי: תיק רצח, סרטון בערוץ "כאן 11 - תאגיד השידור הישראלי", באתר יוטיוב (אורך: 54:32)
↑   'מדוע נדקר שריף שנטי, רצח הערבי הציוני', העולם הזה, גיליון 1427, 13 בינואר, 1965 עמ' 1, 14-15, 20
↑  דני רכט, גן העצמאות, תל אביב.פדיה
↑  מתוך: מירון בנבנשתי, "חלום הצבר הלבן" כתר, 2012, עמ' 188
↑  "גן העצמאות" בתל אביב, קול העם, 23 באפריל 1950
↑  עפרי אילני, מחלוקת בתל אביב: האם גן העצמאות סיים את יעודו כמקום מפגש להומואים, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2009
↑  יואש פלדש, האינטרנט הורג את גן העצמאות, באתר הארץ, 13 בינואר 2002
↑  בנימין תמוז, 40, הזיקית והזמיר, ירושלים: כתר, 1989, עמ' 205
↑  הגרסה מהסרט שבלול
| להט"ב בישראל |
| --- | --- | --- |
| היסטוריה | בג"ץ אל-על נגד דנילוביץ (1994) • בג"ץ ירוס-חקק נגד מנכ"ל משרד הבריאות (1997) • בג"ץ קלפים פתוחים (1997) • פסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה (2005) • בג"ץ יוסי בן-ארי נגד מנהל מינהל האוכלוסין במשרד הפנים (2006) • הרצח בברנוער (2009) • הרצח במצעד הגאווה בירושלים (2015) • בג"ץ ארד-פנקס נגד הוועדה לאישור הסכמים לנשיאת עוברים (2017) • מחאת הלהט"ב (2018) • בג"ץ שי גורטלר נגד שר הרווחה (2023) • מצעד הבהמות |  |
| מעמד אישי וחברתי | זכויות להט"ב בישראל • שירות במערכת הביטחון • נישואים של זוגות מאותו המין • פונדקאות •  הומופוביה |  |
| תרבות | מצעדי גאווה (אילת, חיפה, ירושלים, תל אביב) • TLVFest • טקס פרסי הנוער הגאה "איגי LOVE" • לסבית קטלנית |  |
| ארגונים ומוסדות | אגודת הלהט"ב • האחווה הסטודנטיאלית הגאה • איגי • אל"ף • אסוואת • בית גאה בבאר שבע • בית דרור • הבית הפתוח • בת קול • הו"ד • חברותא • חוש"ן • טרנסיות ישראל • יש עם מי לדבר • כביסה שחורה • כמוך • מעברים • סגול • העשירון האחר • הפורום החיפאי • פרויקט גילה • הצבעים שלנו • הקבוצה הירושלמית • קל"ף • שב"ל • שישה צבעים • תהל"ה • רבני קשת • בלה דואגת • פיות רדיקליות • קהילת "בשלה" • אלקאוס • A Wider Bridge |  |
| מקומות | המרכז הגאה • יער הגאווה • תיאטרון הקהילה הגאה • גן העצמאות (ירושלים) • גן העצמאות (תל אביב) • האנדרטה לזכר ההומואים והלסביות שנרדפו בשואה • הברנוער • וידאו פאב |  |
| תקשורת | מגעים • GoGay • WDG • נתיב נוסף • קל"ף חזק • העיר בוורוד • הזמן הוורוד • פנדורה |  |
| ראו גם | פעילים למען זכויות להט"ב • להט"ב ויהדות |  |
לקטגוריה • לפורטל
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007382814405171  VIAF: 1629151717050513900000   WorldCat (עם VIAF): 1629151717050513900000 
מחנה יונה, מתאמני ההגנה הראשונים, תחילת 1948
המהומות בעכו (2008)

| --- | --- |

 תאריכים:  8 באוקטובר 2008 – 12 באוקטובר 2008 (5 ימים)
 תאריך עברי:  יום כיפור ה'תשס"ט – י"ג בתשרי ה'תשס"ט
 מקום:  עכו, ישראל
 סוג:  מהומה 
 הרוגים:  אין
 פצועים:  לפחות 8
 מספר מפגעים:  מאות רבות
 
המהומות בעכו ב-2008 היו רצף של אירועים אלימים רחבי היקף, בין אזרחים ערבים ישראלים ופלסטינים לבין אזרחים יהודים בעיר עכו ביום הכיפורים ה'תשס"ט.
רקע להתפתחות המהומות

העיר עכו היא עיר מעורבת ליהודים וערבים, שחוותה בעבר אירועי עימותים בין תושביה היהודים לתושביה הערביים, בעיקר באירועי אוקטובר 2000. בערב יום הכיפורים ה'תשס"ט נהג מכונית ערבי ישראלי תושב העיר נכנס עם רכבו במהלך הצום לשכונה שבה רוב יהודי מובהק. הנהג נרגם באבנים. כתוצאה מכך נעשה שימוש במערכת הכריזה של המסגדים בעיר העתיקה של עכו, ש-98% מתושביה הם מוסלמים להפצת שמועה כי יש נפגעים ערבים בתקרית ואחד מהם נהרג.
המהומות

לאחר הפצת השמועות בקרב המגזר המוסלמי בעיר על פגיעה בערבים, יצאו צעירים ערבים לרחובה הראשי של העיר, רחוב בן-עמי ניפצו חלונות ראווה של סוחרים יהודים ופגעו בכלי רכב. בתגובה, הציתו יהודים בתים של דיירים ערבים.
במקביל, ניהלה המשטרה משא ומתן לחילוץ בני המשפחה הערבית שהייתה נצורה בדירתה בשכונה היהודית בכוונה למנוע עימות נוסף בין הערבים המתגודדים במקום לתושבי השכונה היהודים. במשא ומתן השתתפו בין היתר חבר הכנסת עבאס זכור ממפלגת רע"מ וגורמי עירייה.
בתום המגעים חולצו בני המשפחה ללא פגע וההמון הערבי החל לעשות דרכו חזרה לכיוון העיר העתיקה, תוך שהוא גורם להרס המוני של כמאה כלי רכב וכ-30 חנויות ברחוב בן-עמי הרחוב המרכזי בעיר. כוחות גדולים של משטרה בפיקודו של מפקד המחוז הצפוני, ניצב שמעון קורן, הוצבו בעיר על מנת לשמור על השקט.
לאחר המהומות

לאחר המהומות משטרת ישראל הגישה 64 כתבי אישום, 37 מתוכם לערבים ו-27 ליהודים על השתתפות במהומות. ב-8 באפריל 2010 הוגש כתב אישום כנגד 2 ערבים תושבי העיר כי התכוונו לבצע פיגוע ירי גדול באמצעות נשק חם בהשראת ראש ארגון הטרור חזבאללה חסן נסראללה.
תגובות

בדומה למהומות נרחבות אחרות בין יהודים לערבים בישראל, זכו המהומות בעכו לסיקור נרחב בעולם ובעיקר בעולם הערבי ובציר ההתנגדות ככל שהתארכו המהומות בעיר התערבו גם ארגוני הטרור ועדות ההתנגדות העממית, הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, חזבאללה ואף משטר אסד בסוריה.
תגובות > תגובות בין-לאומיות

הג'יהאד האסלאמי ב-10 באוקטובר דובר הג'יהאד האסלאמי וואליד חילס הוציא הודעה לתושבי עכו הערביים "להמשיך במאבק בתגובה למתנחלים הבריונים והגזעניים ולקדם אינתיפאדה שלישית שתצמח מעכו".
ועדות ההתנגדות העממית ארגון הטרור ועדות ההתנגדות העממית התייחס למהומות בעכו: "ההתקפות על הפלסטינים בעכו, מעידות על המצוקה של הציוניים, ומעידות על כך שהמאבק הבא יהיה בכל שטחי פלסטין. המאבק הזה מעיד כי פלסטין שנכבשה ב-1948 מעולם לא נפרדה מפלסטין של 1967. כולנו עם אחד, כולנו נגד הכיבוש, וכולנו במאבק לשחרורה של פלסטין. כל פלסטין".
סוריה (1980–2024) משטר אסד בסוריה הגיבו כי "המהומות בעכו מהוות הוכחה נוספת לגזענותה של ישראל, לשנאתה לערבים ולרצונה "לטהר" את שטחה מכל נוכחות ערבית. אירועי עכו לבדם, לא זו בלבד שהם מדגישים את התפשטות הגזענות ברחוב הישראלי, ששורשיה חוזרים לראשית הקמת ישראל על האדמה הפלסטינית, אלא הם גם מפריכים כל טענה שישראל היא ערש הדמוקרטיה", כתב עומר ג'פתלי, אחד הפובליציסטים הבכירים בעיתון תומך המשטר תשרין.
חזבאללה חזבאללה: "אנו מגישים את מיטב הברכות לבני עמנו הנכבדים העומדים איתן בעיר עכו ובכפרים בצפון פלסטין הכבושה, שנתונים בימים הללו למסע התקפות מאורגן מצד כנופיות המתנחלים ושלטונות הכיבוש הישראלי כדי לגרש אותם מאדמתם, אנחנו מביעים את הזדהותנו עם העימות מלא הגבורה שהם (ערביי עכו) מנהלים עם הציונים ובהתנהגותם המתנגדת כדי לשמור על האדמה ועל הכבוד".
ראו גם

המהומות בעכו (2021)
הערות שוליים

↑  איל בן, אוקטובר האדום, באתר ynet, 25 באוגוסט 2003
↑  חגי עינב ושרון רופא-אופיר, הח"כים מעכו: להתפלל לדו-קיום, באתר ynet, 9 באוקטובר 2008
↑  אחיה ראב"ד ויונתן ובר, הלילה: מהומות קשות בין יהודים לערבים בעכו, באתר ynet, 9 באוקטובר 2008
↑  קובי מנדל‏, אישום: תכננו להשתמש באש חיה במהומות בעכו, באתר וואלה, 8 באפריל 2010
1 2 3    איתמר ענברי, ‏חיזבאללה לערביי עכו: המשיכו בעימות עם הציונים, בעיתון מקור ראשון
1 2  עלי ואקד, הג'יהאד: המהומות בעכו - הקדמה לאינתיפאדה, באתר ynet, 10 באוקטובר 2008
אליסון טולמן

| --- | --- |

 לידה:  18 בנובמבר 1981 (בת 43) יוסטון, טקסס, ארצות הברית 
 מדינה:  ארצות הברית ארצות הברית
 תקופת הפעילות:  מ-2004
 מקום לימודים:  אוניברסיטת ביילור  תיכון קלמנטס 
 פרסים והוקרה:  Critics' Choice Television Award for Best Movie/Miniseries Supporting Actress (2014) 
 פרופיל ב-IMDb
 
אליסון קארה טולמן (באנגלית: Allison Cara Tolman; נולדה ב-18 בנובמבר 1981) היא שחקנית אמריקאית שהייתה מועמדת לזכייה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב על משחקה כסגנית השריף מולי סולברסון בסדרת הטלוויזיה "פארגו".
ביוגרפיה

טולמן נולדה במחוז האריס, טקסס שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי. כשהייתה תינוקת בת כמה חודשים עברה משפחתה לאנגליה וחזרה כשהייתה בת ארבע לאוקלהומה שבארצות הברית. לאחר מכן שבה לטקסס. בגיל 10 החלה לקחת שיעורי משחק בתיאטרון הקהילתי. בשנת 2000 סיימה את לימודיה בתיכון קלמנטס. יש לה שני אחים גדולים ואחות הצעירה ממנה.
היא למדה באוניברסיטת ביילור בוייקו, טקסס, שם עשתה תואר ראשון באומנויות הבמה. לאחר מכן עברה לדאלאס והייתה שותפה בייסוד תיאטרון "Second Thought".
בשנת 2009 עברה לשיקגו כדי להתמקד בלימודי תיאטרון.
קריירה

בשנת 2014 כיכבה בתפקיד סגנית השריף מולי סולברסון בסדרת הטלוויזיה "פארגו". על משחקה בסדרה היא זכתה בפרס בחירת מבקרי הטלוויזיה לשנת 2013/2014 והייתה מועמדת לזכייה בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב.
לאחר מכן השתתפה טולמן כאורחת במספר סדרות טלוויזיה, כמו "נמלטים", "החברים של ברני", "מינדי", "ארצ'ר", "ברוקלין תשע-תשע", "קאסל רוק" ועוד.
בשנת 2017 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה "Downward Dog", שבוטלה לאחר עונה אחת. באותה שנה שיחקה גם בתפקיד הראשי בסרט "ברקודה" (אנ'). בנוסף ב-2017 שיחק בסרט הקומדיה "גונתר חייב למות", ובקומדיה "הבית תמיד זוכה" לצד ויל פרל ואיימי פולר. משנת 2018 משחקת בתפקיד משני בסדרת הטלוויזיה הקומית של רשת NBC, "ילדות טובות" בדמותה של מרי פאט אשר מסבכת את חיי הבנות. בשנה זו שיחקה גם בסרט הדרמה "משפחה" בכיכובה של טיילור שילינג.
בשנת 2019 כיכבה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "התגלות" (אנ'). הסדרה בוטלה לאחר עונה אחת ב-21 במאי 2020 למרות שקיבלה רייטינג "די מוצק" על פי הפרסום של טולמן בחשבון הטוויטר שלה.
בשנת 2020 שיחקה בסרט הדרמה-קומי "המשמרת האחרונה" בכיכובו של ריצ'רד ג'נקינס.
פילמוגרפיה > קולנוע

| שנה | סרט | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2015 | פרזנו | רובי |  |
| 2015 | המתנה | לוסי |  |
| 2015 | קרמפוס | לינדה |  |
| 2017 | ברקודה | מארלי |  |
| 2017 | הבית תמיד זוכה | דון |  |
| 2017 | גונתר חייב למות | מיה |  |
| 2018 | משפחה | שריל סטון |  |
| 2018 | האחים סיסטרז | פרוצה |  |
| 2020 | המשמרת האחרונה | גברת קלי |  |
פילמוגרפיה > טלוויזיה

| שנה | סדרה | תפקיד | הערות |
| --- | --- | --- | --- |
| 2006 | נמלטים | אחות | פרק: "Scan" |
| 2006 | ויצ'בלייד | טכנאית מעבדה / קולות שונים | דיבוב; 4 פרקים |
| 2007 | החברים של ברני | אמא | פרק: "Guess Who?/Sweet Treats" |
| 2008 | חיים שפלים: הסדרה | טינק | 4 פרקים |
| 2014–2015 | פארגו | סגנית השריף מולי סולברסון | תפקיד ראשי (עונה 1); אורח (עונה 2); 11 פרקים מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2014) |
| 2014 | מינדי | אבי ברמן | 2 פרקים |
| 2014 | הלו ליידיז: הסרט | קייט | סרט טלוויזיה של HBO |
| 2015 | ארצ'ר | אדי פובי | דיבוב; פרק: "Edie's Wedding" |
| 2015 | Comedy Bang! Bang! | אלן | פרק:  "Joseph Gordon-Levitt Wears a Heart T-Shirt and Blue Jeans" |
| 2015 | Review | מריסה | פרק: "Brawl; Blackmail; Glory Hole" |
| 2016 | מד דוגס | רושל | 3 פרקים |
| 2016, 2018 | היסטוריה שתויה | אליזבת קראבס / ג'סי צ'רי | 2 פרקים |
| 2017 | Downward Dog | נאן | תפקיד ראשי; 8 פרקים |
| 2017–2018 | פסיפס | איימי למבסון | 4 פרקים |
| 2017–2018 | אני עצמי ואנוכי | שרה | 2 פרקים |
| 2017–2019 | אני מצטערת | ג'ניפר | 4 פרקים |
| 2018 | ברוקלין תשע-תשע | קפטן אוליביה קרופורד | 2 פרקים |
| 2018 | קאסל רוק | ברדג'יט סטרנד | 2 פרקים |
| 2018 | ספר האורחים | ליסה | פרק: "Two Steps Forward, One Step Back" |
| 2018–2019 | ילדות טובות | מארי פט | תפקיד חוזר; 10 פרקים |
| 2019 | אזור הדמדומים | מאורה מק'גוואן | פרק: "The Wunderkind" |
| 2019–2020 | התגלות | ג'ו אוונס | תפקיד ראשי; 13 פרקים |
| 2021 | למה נשים רוצחות | אלמה | תפקיד ראש; (עונה 2); 10 פרקים |
| 2021 | Live in Front of a Studio Audience | נטלי גרין | פרק:  "The Facts of Life" |
| 2022 | מינקס | וונדה | פרק: "You happened to me" |
| 2022 | גזלייט | וויני מק'לנדון | מיני-סדרה |
| 2024–הווה | סיינט דניס מדיקל (אנ') | אלכס | תפקיד ראשי; 18 פרקים |
הערות שוליים

↑  Date of birth per familysearch.org; accessed June 19, 2014.
↑  Nussbaum, Emily (23 ביוני 2014). "SNOWBOUND: The Minnesota noir of Fargo". The New Yorker. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  "Person Details for Allison Cara Tolman, "Texas Birth Index, 1903-1997" — FamilySearch.org". נבדק ב-13 במאי 2016. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Maines, Don (11 באפריל 2014). "Clements grad stars in 'Fargo'". Houston Chronicle. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Thomas, Mike (14 באפריל 2014). "'Fargo' the place to be for Chicago's Allison Tolman". Chicago Sun Times. אורכב מ-המקור ב-2014-04-19. נבדק ב-28 באוגוסט 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Metz, Nina (28 באפריל 2014). "Allison Tolman is breakout star on Fargo on FX". Chicago Tribune. נבדק ב-30 באפריל 2014. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Schwindt, Oriana (16 באפריל 2014). "Fargo Star Allison Tolman Will Thaw Your Icy Heart". TV Guide. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  Robinson, Joanna (17 במאי 2017). "How Fargo Alum Allison Tolman "Tricked" Hollywood into Thinking She Was an Ingenue". Vanity Fair (באנגלית). נבדק ב-28 באוקטובר 2017. {{cite news}}:  (עזרה)
↑  Eakin, Marah. "The Mindy Project recruits Shonda Rhimes and Fargo's Allison Tolman". The A.V. Club. The A.V. Club. נבדק ב-30 באוגוסט 2014. {{cite web}}:  (עזרה)
↑  “PIRANHA 3D”, “CHEAP THRILLS” Actors to Lead Dougherty’s “KRAMPUS” Flick | FANGORIA®, web.archive.org, ‏2015-03-07
↑  Owen, Rob (2015-11-06). "TV Q&A: 'The Unbreakable Kimmy Schmidt,' 'The Graham Norton Show' and closed captioning". Pittsburgh Post-Gazette. נבדק ב-2015-11-06.
↑  Fallon, Kevin (24 בספטמבר 2019). "Allison Tolman Is Writing Her Own Rules for TV Stardom". The Daily Beast. נבדק ב-4 באוקטובר 2019. {{cite web}}:  (עזרה)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  GND: 1071626337  ISNI: 0000 0004 4534 2004  LCCN: no2015005049  NTA: 392677520  SUDOC: 189897864  VIAF: 313495913   WorldCat (עם VIAF): 313495913
אבן ח'לדון

| --- | --- |

 לידה:  27 במאי 1332 תוניס, השושלת החפסדית 
 פטירה:  17 במרץ 1406 (בגיל 73) קהיר, הסולטנות הממלוכית 
 השכלה:  אוניברסיטת א-זיתונה 
 השקפה דתית:  אסלאם 
 
אנדרטה לאבן ח'לדון בתוניסיה
עבד א-רחמן אבן חַ'לְדוּן (בערבית: أبو زيد ولي الدين عبد الرحمن بن محمد بن خلدون الحضرمي, תעתיק מדויק: אבו זיד ולי אלדין עבד אלרחמן בן מחמד בן ח'לדון אלחצ'רמי; 27 במאי 1332 – 19 במרץ 1406) היה היסטוריון והיסטוריוגרף ערבי בולט, הנחשב לאחד ממבשרי הדרך של ההיסטוריוגרפיה וחקר הסוציולוגיה, הכלכלה והדמוגרפיה. חיבורו המפורסם ביותר הוא "אקדמות למדע ההיסטוריה", או בשמו הערבי "מוקדימה". שם משפחתו "אלחצ'רמי" על שם חצרמוות שבתימן מוצא משפחתו.
ביוגרפיה

אבן ח'לדון נולד בתוניס למשפחת אריסטוקרטיה מוסלמית שהייתה מצאצאי מנהיגי כיבוש ספרד. לאחר שהשלים את לימודיו שימש בשירותם של שליטים מוסלמיים רבים הן באזור המגרב והן בגרנדה שבממלכת גרנדה (כיום בספרד) ופעל כפוליטיקאי, יועץ, ואף מדריך לשליט הצעיר מוחמד החמישי מגרנדה. משלא נחל הצלחה בכל אלה פנה לעסוק בתחום שעניין אותו יותר מכול, מדע ההיסטוריה. במהלך שהות בטירה מבודדת בהרי אלג'יריה בשנת 1377, החל אבן ח'לדון לכתוב את יצירת המופת שלו, "אקדמות למדע ההיסטוריה", או בקיצור ה"מוקדימה" ("אקדמות"), שאותה המשיך לכתוב בעיר תוניס (שאליה עבר לשם עיון בספרים שנדרשו לו להשלמת הטקסט). ספר זה נועד להיות חלק מאנציקלופדיה אסלאמית ראשונה למדעי ההיסטוריה, אבל אבן ח'לדון השלים רק את הכרך "מוקדימה", שהפך למפורסם ביותר.
אחרי פרוץ מגפה בתוניס עקר למצרים. החל משנת 1383 ועד מותו בשנת 1406 שימש אבן ח'לדון בתפקידים שיפוטיים שונים בעיר קהיר, אולם אף בתקופה זו, שבה היה רחוק מהמגרב, הקרינו האזור, רוחו והשינויים הפוליטיים והשושלתיים הרבים שבו על חייו ויצירתו. במהלך שירותו במצרים, השתתף אבן ח'לדון במערכה כנגד הכובש המונגולי־טורקי טימור לנג, אשר הטיל בשנת 1400 מצור על דמשק. אבן ח'לדון אף השתתף במשא ומתן עם טימור, שבו הוא דיווח לו על תנאי החיים במגרב. אבן ח'לדון הבין את כוונותיו הצבאיות של טימור, ולכן בחזרתו למצרים, כתב דיווח מפורט באותה מידה על תולדות הטטרים ואישיותו של טימור, שאותו שלח לשליטי המגרב.
הגות

הספר "אקדמות למדע ההיסטוריה" הוא הכרך הראשון של החיבור המתוכנן "כיתאב אל עיבאר" שהיה אמור לכלול שבעה כרכים, המתארים את תולדות העולם בכלל, והברברים והמגרב בפרט. הספר מהווה בחינה מקיפה של הגורמים המשפיעים על החברה והתפתחותה תוך סקירתם ובחינתם לאורך דורות של החיים הערביים שקדמו לתקופתו של אבן ח'לדון. כך למשל, הוא עוסק בתרבות הבדואית הנוודית ובהבדלתה מתרבות הקבע (חלק שני), בממשלות, במלוכה ובמשרות השלטון (חלק שלישי), ואף במדעים לסוגיהם (חלק שישי). המושג המרכזי המעניק להתפתחות השושלות והמדינות את חוקיותה לפי הספר הוא מושג התודעה הקיבוצית, או בערבית "עצאבייה". שורש מושג זה הוא מהמונח "עצב", שכן בדומה לעצבי הגוף המחברים בין איבריו, מהות התודעה הקיבוצית היא בחיבור שבין השליט לעם, כאשר פעולות של השליט כנגד נתיניו יערערו את התודעה הקיבוצית, ולהפך.
אבן ח'לדון מתאר מעגליות היסטורית, שבה עליית שושלת מלכותית דרך תודעה קיבוצית חזקה והתגברותה על אחרים, מובילה באופן טבעי לשלב של הידרדרות השושלת, שכן כוחה גורם לשליטים להתרגל למותרות, וכך להתגברות של מידת האנוכיות שלהם. הרגלים אלה גורמים לשליטים לדרוש מהעם יותר מיכולתו, דבר הגורם למיסוי גבוה מדי ולמשברים פוליטיים וכלכליים. בתנאים אלה יכולה להתפתח שושלת חדשה המאגדת את התודעה הקיבוצית סביבה תוך התגברות על השושלת הקודמת, ובכך גורמת לתהליך העלייה והנפילה לחזור על עצמו שנית.
חשיבותו של הספר נובעת מהיותו מספרי ההיסטוריה הראשונים שנכתבו בידי חוקר העושה מאמץ מופגן לפעול על פי קריטריונים "מדעיים" אובייקטיביים ואוניברסליים בניסיון לחשוף מגמות היסטוריות (חוקיות היסטורית). הספר חלוצי גם בכך ששילב ניתוח של דינמיקות כלכליות ופוליטיות לכדי תורת חברה ותורת שלטון, דיסציפלינות אשר חקירתן הנרחבת החלה רק מאות שנים לאחר זמנו (כך למשל מקיאבלי במאה ה-16, הובס במאה ה-17). רק במהלך המאה התשע עשרה החלו היסטוריונים אירופיים בכתיבת היסטוריה "מדעית" כדוגמת זו של אבן ח'לדון, כאשר לאופולד פון רנקה ייסד את הדיסציפלינה בגרמניה.
הספר תורגם לעברית על ידי עמנואל קופלביץ ונדפס לראשונה בשנת 1966 בהוצאת מוסד ביאליק.
ניתן לזהות את השפעתו של אבן ח'לדון על כותבים מודרניים בתחומי מדעי החברה. לדוגמה, ארנסט גלנר שילב את ה"מודל" של אבן ח'לדון אודות המחזוריות של שושלות בדואיות עם מודל של דייוויד יום כדי ליצור מודל המשלב מחזורים פוליטיים ודתיים בחברות אסלאמיות מזרח-תיכוניות. בדומה, המודל של מנסור אולסון (Mancur Olson) על ההבדל בין בנדיט נייד לבנדיט נייח (Stationary vs. Roving Bandit) הושפע מאבן ח'לדון. יש אף המייחסים את הרעיון הדיאלקטי לאבן חלדון, אשר קדם בשימוש בו, ולמעשה בהמצאתו, להוגים מאוחרים דוגמת הגל וקרל מרקס.
לקריאה נוספת

עבד אל רחמן אבן ח'לדון, אקדמות למדע ההיסטוריה ("מקדמה"), הוצאת מוסד ביאליק, 1966, הדפסה שנייה 2002.
הערות שוליים

↑  גנאים בדראן, לינה, גור, איילת, הורות עם מוגבלות שכלית־התפתחותית בחברה הערבית בישראל, social-issues in israel, 2020, עמ' 369–392 doi: 10.26351/siii/29-2/5
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007262900605171  PLWABN: 9810579256405606  BIBSYS: 90054920  BNE: XX1059103  BnF: cb119081451 (data)  CANTIC: a1926429x  CiNii: DA00435171  GND: 118639773  ISNI: 0000 0001 2129 6275  LCCN: n50052785  LNB: 000083198  NDL: 00444184  NKC: jn20011211046  NLA: 35217597  NLG: 96210  NLK: KAC199614815  NSK: 000237644  NTA: 070179093  RERO: 02-A000084613  RSL: 000003721  SELIBR: 63193  SUDOC: 027317250  TDVİA: ibn-haldun  Trove: 869696  VcBA: 495/21082  VIAF: 41841661   WorldCat (עם VIAF): 41841661
עריסתו של ניוטון

העריסה בתנועה.
עריסתו של ניוטון היא מתקן המדגים שימור תנע קווי ואנרגיה קינטית הקרוי על שמו של אייזק ניוטון. הוא בנוי משורה של מטוטלות כדוריות הסמוכות זו לזו (לרוב, ישנן חמש מטוטלות). כל כדור קשור על ידי שני חוטים באורך זהה לשני צדדים של מסגרת, ובמצב המנוחה הוא נוגע בכדור שלפניו ובכדור שאחריו. צורת הקשירה הזו מגבילה את כל הכדורים לתנועה במישור אחד, וכיוון שהמשקל שלהם שווה אחד לשני, כל התנע עובר לכדור השני, והכדור הראשון נעצר.
הנעה של אחת או יותר מן המטוטלות באחד הצדדים של העריסה יוצרת תגובה סימטרית מן הצד השני באותו מספר של מטוטלות וכן הלאה בקצב אחיד בלבד, על אף שלמעשה המשרעת קטנה מעט עם כל תנועה, אולם המטוטלות מעוצבות כך שבליה זו במומנט תהיה זניחה יחסית.
עריסתו של ניוטון מופצת גם כצעצוע שולחן ("משחק מנהלים") שעוצב והופץ לראשונה ב-1967 על ידי השחקן הבריטי סיימון פרבל. גרסת הצעצוע הראשונה יוצרה מעץ ונמכרה ברשת הרודס הלונדונית. גרסת הכרום יוצרה על ידי ריצ'רד לונקריין, שבהמשך נהיה במאי קולנוע.
הצעצוע משמיע בדרך כלל נקישות בקצב קבוע מאוד, ויש המוצאים אותו משום כך מרגיע מספק ומסייע מאוד לחשיבה.
במסגרות חינוכיות משתמשים לעיתים בעריסתו של ניוטון על מנת להציג את הרעיון של חוק הפעולה והתגובה, וחוקי שימור התנע הקווי והאנרגיה הקינטית.
ועידת אנאפוליס

| --- | --- |

הנשיא ג'ורג' ווקר בוש נואם למשתתפי הוועידה במחלקת המדינה, 26 בנובמבר 2007
 מיקום:  אנאפוליס 
 תאריכים:  27 בנובמבר 2007 
 משתתפים
 he
 
ועידת אנאפוליס (באנגלית: Annapolis Conference) הייתה ועידה שהתקיימה בין התאריכים 27 עד 28 בנובמבר 2007 באקדמיה הימית שבעיר אנאפוליס שבמדינת מרילנד, ארצות הברית. בהשתתפות נציגי ישראל, הארגון לשחרור פלסטין, הקוורטט לענייני המזרח התיכון והאיחוד האירופי, ארצות הברית, האומות המאוחדות, רוסיה ונציגים ממרבית הליגה הערבית ביניהם מצרים וירדן ומדינות ללא קשר דיפלומטי עם ישראל ביניהן סעודיה, מלזיה, סודאן, לבנון ואף סוריה.
סמל ועידת אנאפוליס
הוועידה התקיימה באצטדיון הכדורסל של אקדמית הצי. ביום הראשון, לאחר הפתיחה הטקסית, נאמו נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ויושב ראש אש"ף ונשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס. ביום השני נאמו שרי החוץ של שאר המדינות המוזמנות.
בניגוד להסכמי אוסלו ולוועידת ואי, ובדומה לוועידת מדריד, לא היוותה ועידת אנאפוליס סיכום של משא ומתן, אלא ניסיון לפתיחתו. מטרת הוועידה הייתה לנסות להניע מחדש את תהליך השלום ולסלול את הדרך למשא ומתן אינטנסיבי לקראת הסכם קבע בסכסוך הישראלי-פלסטיני, אשר מגעים לגביו כבר החלו בשיחות אולמרט-אבו מאזן.
ועידת אנאפוליס הייתה הוועידה המשמעותית הראשונה בין הישראלים לפלסטינים מאז פסגת קמפ דייוויד בשנת 2000 ופריצתה של האינתיפאדה השנייה.
בראש המשלחת הישראלית עמדו ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ושרת החוץ ציפי לבני, ובראש המשלחת הפלסטינית עמדו נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס בתפקידו כיו"ר אש"ף, וראש ממשלת הרשות הפלסטינית סלאם פיאד.
המשתתפים

המדינות והישויות שהשתתפו בוועידה לפי סדר א"ב:
איחוד האמירויות הערביות איחוד האמירויות הערביות
איטליה איטליה
אינדונזיה אינדונזיה
אלג'יריה אלג'יריה
ארצות הברית ארצות הברית
בחריין בחריין
ברזיל ברזיל
בריטניה בריטניה
גרמניה גרמניה
דרום אפריקה דרום אפריקה
הודו הודו
יוון יוון
יפן יפן
ירדן ירדן
ישראל ישראל
לבנון לבנון
מאוריטניה (1959–2017) מאוריטניה
מלזיה מלזיה
מצרים מצרים
מרוקו מרוקו
נורווגיה נורווגיה
סודאן סודאן
סוריה (1980–2024) סוריה
הרפובליקה העממית של סין הרפובליקה העממית של סין
סלובניה סלובניה
סנגל סנגל
ספרד ספרד
עומאן עומאן
עיראק עיראק
ערב הסעודית ערב הסעודית
פולין פולין
הרשות הפלסטינית הארגון לשחרור פלסטין
פקיסטן פקיסטן
צרפת צרפת
קטר (מדינה) קטר
קנדה קנדה
רוסיה רוסיה
שוודיה שוודיה
תוניסיה תוניסיה
תימן תימן
הצהרה משותפת

נשיא ארצות הברית פתח בהקראת הצהרה משותפת, המוסכמת על ישראל ועל הפלסטינים, ועיקרה קריאה להכרה הדדית ושלום והקמת שתי מדינות לשני עמים. המשא ומתן המעשי יתחיל ב-12 בדצמבר 2007, יימשך ברציפות, תוך שאיפה לסיימו עד סוף 2008. שני הצדדים התחייבו ליישם מיידית את התחייבויותיהם למפת הדרכים, וארצות הברית תבקר ותבדוק האם הצדדים אכן ימלאו את חלקם.
אנו מביעים את נחישותנו להביא קץ לשפיכות הדמים, לסבל ולעשורים של קונפליקט בין העמים שלנו, ולצעוד במסלול אל עידן של שלום המבוסס על חופש, על ביטחון, על צדק, על יושרה ותוך הערכה והכרה הדדית, כדי לקדם תרבות של שלום ואי-אלימות ולהתעמת בחזית מול הטרור ועל כך אנו מתחייבים, הישראלים והפלסטינים..."
...בהמשך למטרה של שתי מדינות - ישראלית ופלסטינית - שחיות זו בצד זו בשלום ובביטחון אנו מסכימים להשיק מיידית מתוך רצון טוב, משא ומתן בילטראלי במטרה להגיע להסכם שלום, תוך קיום משא ומתן מתמשך בו נפעל בנחישות כדי להגיע לכלל הסכם לפני סוף 2008.
ב-1 בדצמבר 2007, בדרכו חזרה מהוועידה, אמר אבו מאזן לעיתונאים בקהיר: "הפלסטינים לא מקבלים את הנוסחה כי ישראל היא מדינה יהודית... אנו אומרים שישראל קיימת ובישראל יש יהודים ויש שאינם יהודים".
אישור הצהרת אנאפוליס על ידי ממשלת ישראל

ההצהרה המשותפת אושרה בישיבה של ממשלת ישראל בתאריך 2 בדצמבר 2007.
ראש הממשלה, אהוד אולמרט, אמר:
הצורך בנורמליזציה של מדינות ערב עם מדינת ישראל הוא לא צורך לעתיד הרחוק אלא דבר שצריך להתממש כבר עכשיו. אני מברך את ההשתתפות הרחבה של מדינות העולם בוועידה ובהן גם מדינות ערב שאינן מכירות בישראל.
ביקורת על כינוס הוועידה

עיקר הביקורת כנגד הוועידה הגיעה הן מהימין הפוליטי בישראל מצד אחד והן מחמאס ואיראן מצד שני, אולם גם חלקים בשמאל הישראלי הביעו ביקורת כלפי כינוס הוועידה ללא הכנה מקדימה מספקת לטענתם. הימין הישראלי טען נגד הוועידה שישראל מגיעה לוועידה לאחר שהסכימה על ויתורים מראש ומעמדה נחותה, ומנגד טענו בחמאס ובאיראן כי הפלסטינים ויתרו על כל דרישותיהם לפני הוועידה וישראל לא הבטיחה דבר. סוריה הגדירה את הוועידה ככישלון פלסטיני בשל הצהרת בוש כי מדינת ישראל היא מדינת היהודים וטענה כי מדובר בניצחון ישראלי, בעוד הימין הפוליטי בישראל טען כי דווקא ישראל היא זו שלא יצאה עם דבר מהוועידה. זאת עקב שחרור המחבלים שליווה את הוועידה והן עקב הנכונות הישראלית לוויתורים בעוד ירי הקסאמים לעבר יישובים ישראלים נמשך. את כינוס הוועידה ליוו הפגנות של ארגונים שונים, שהביעו את התנגדותם לוויתורים ישראליים עתידיים אפשריים כלפי הפלסטינים.
ראו גם

שתי מדינות לשני עמים
שיחות אולמרט-אבו מאזן
הערות שוליים

↑  רוני סופר ויצחק בן חורין, ישראל והפלסטינים: נחתור להסכם לפני סוף 2008, באתר ynet, 27 בנובמבר 2007
↑  בני מוריס, מדינה אחת, שתי מדינות, עמ' 120.
↑  רוני סופר, אנאפוליס אושרה בממשלה עם ביקורת קשה, באתר ynet, 2 בדצמבר 2007
נשיא ארצות הברית ג'ורג' בוש, ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט ונשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס בפתח הבניין בו התקיימה הוועידה, 27 בנובמבר 2007