האסכולה הסטואית
ענפים > אתיקה

בתחום האתיקה, שהיא עיקרה של אמונתם, האמינו הסטואיקנים כי תכלית האדם היא לחיות את חייו "במכוון לטבע", כלומר: לא נוטה לקיצוניות כזאת או אחרת, אדם מיושב ומאוזן. התכונה העליונה של האדם היא התבונה, אשר היא בהכרח מוסרית (אמירה סוקרטית), שלה התשוקות מצייתות (אמירה אליטיסטית), כך שהאדם אינו מונע מדחפים רגעיים. כל זה יוצר את ה"אטרכסיה" – העדר הזעזוע, שהייתה תכונתם הנודעת ביותר של הסטואיקנים; כשאין אפשרות לנצח את הרע, מוטב לפרוש מהחיים בנפש שקטה ולקבל את המוות בשלווה. כחלק מתורת המידות עמדה תורתם המדינית, הגורסת כי כל בני האדם (אוניברסליים, אחדות המין האנושי) נושאים בתוכם ניצוץ של האש היוצר, והם בני האלוהים, שהוא ההיגיון הצרוף, כלומר: לכל בני האדם יש דבר בסיסי המאחד אותם. המאמין ישאף לשרת את בני האדם למען הגשמת המדינה העולמית. הסטואיקן יפעל להקמת המדינה העולמית, שהיא בבואה של הטבע.
האתיקה הסטואית היא אאודאימוניסטית, כלומר היא רואה באושר (eudaimonia) - חיים משגשגים, חיים טובים - את המטרה האולטימטיבית של סוכן רציונלי. הסטואיקנים מאמינים שאושר הוא המטרה הסופית שלשמה הכל נעשה. כל אדם שואף לחיות חיים מאושרים ומארגן את פעולותיו כדי להשיג זאת. אך רוב האנשים טועים לגבי מה שבאמת יעשה אותם מאושרים. התאוריה המוסרית הסטואית נועדה להבהיר מה באמת מביא אושר, כדי שאנשים יוכלו לנהל את חייהם בהתאם.
המטרה האולטימטיבית (telos) היא השגת אושר אנושי באמצעות "חיים בהסכמה". זנון תיאר זאת כחיים בהרמוניה עם ההיגיון של האדם עצמו, ללא קונפליקטים פנימיים, דבר המוביל לחיים עקביים ומספקים. קליאנתס הרחיב את הרעיון הזה לחיים בהסכמה עם הטבע, כלומר התאמה של הפעולות והמחשבות האנושיות עם הסדר הרציונלי של היקום, אשר הסטואיקנים השוו להיגיון האלוהי או זאוס.
הדרישה היחידה לחיים בהסכמה והשגת אושר, היא מידות טובות כמו אומץ, צדק, מתינות. המידות הטובות הן המצב המושלם של התבונה האנושית, שבו הנשמה האנושית מיושרת באופן מלא עם הרציונליות. אדם מוסרי, לאחר שפיתח באופן מלא את יכולותיו הרציונליות, לא רק מגלם את הפוטנציאל הגבוה ביותר של הטבע האנושי, אלא גם משקף את המצב האלוהי. לחיות בצורה מוסרית פירושו לחיות בהרמוניה עם הטבע האנושי והקוסמי. מאחר שהמידות הטובות מייצגות את שיא הרציונליות, והידע הוא הצורה הגבוהה ביותר של הישג רציונלי, הסטואיקנים רואים במידות הטובות סוג של ידע. לדוגמה, אומץ הוא הידע של ממה צריך לחשוש ומה צריך לסבול. מכיוון שהמידות הטובות קשורות זו בזו, למי שיש מידה טובה אחת יש כנראה את כולן.
הסטואיקנים מאמינים שהאושר האנושי נמצא לגמרי בשליטתנו, ושהמידות הטובות הן הטוב האמיתי היחיד. הם טוענים כי ידע, אשר תלוי בהחלטות שלנו, הוא תנאי הכרחי ומספיק לאושר. מבקרים יכולים לטעון כי אי אפשר להיות מאושר בתנאי חיים קשים, דבר המצביע על כך שגם מצבים חיצוניים כמו בריאות ועושר נחוצים לאושר. הסטואיקנים מתנגדים לכך ומתייחסים למצבים חיצוניים כאל חסרי חשיבות (indifferent), כלומר הם לא מועילים לנו ולא פוגעים בנו. רק המידות הטובות, שמשלימות את התבונה האנושית, באמת מועילות לנו. ההפכים של המידות הטובות (למשל טיפשות וחוסר צדק) מזיקים לנו, והשאר חסרי השפעה. כלומר, בריאות, יופי, עושר, וגם מחלה, כאב ועוני הם חסרי השפעה. למרות זאת, הסטואיקנים מכירים בכך שחלק מהמצבים, כמו בריאות, הם עדיפים באופן טבעי, ולכן יש לרדוף אחריהם כשהם מתיישרים עם הסדר הרציונלי של הטבע. רדיפה זו אינה נובעת מכך שהם תורמים לאושר, אלא משום שהם משקפים חיים רציונליים בהתאם לסדר היקום. לפיכך, האדם המוסרי נשאר מאושר ללא קשר לנסיבות החיצוניות, כל עוד יש לו מידות טובות.
דרישות הצדק חלות על כל בני האדם משום שכולנו חולקים רציונליות ומהווים חלק מעיר אוניברסלית אחת, או קוסמופוליס, יחד עם זאוס. משמעות הדבר היא כי אדם צודק חייב להתחשב באינטרסים של כל אדם, לא רק אלה הקרובים לו. מכיוון שכל בני האדם מחויבים לחוק האוניברסלי הזה, היקום מתפקד כעיר הנשלטת על ידי עקרונות רציונליים. לפיכך, הצדק דורש חלוקת משאבים באופן הוגן בין כל בני האדם, גם אם פירוש הדבר להקריב את האינטרסים של האדם למען טובת הכלל. למרות שבילדות, כל אחד פועל למען טובתו האישית, בבגרות, הסוכן הסטואי האידיאלי מבין בסופו של דבר שעקביות והרמוניה בהתנהגות הם המקורות האמיתיים לתועלת בחיים.
הסטואיקנים טוענים כי אדם מוסרי אינו חווה תשוקות (pathê), מה שמוביל לחיים מאושרים ללא תשוקה (apathês). הם מגדירים תשוקות כדחפים מוגזמים שלא מצייתים לתבונה ומהווים תנועות לא רציונליות של הנפש. כל התשוקות מתנגשות עם הרציונליות של הקוסמוס או עם החוק האוניברסלי של זאוס. תשוקות כרוכות בטעויות קוגניטיביות. למשל הערכה לא נכונה של משהו חסר חשיבות (indifferent) כמו מחלה, כאל טוב או רע, או האמונה שפעולות לא הולמות כמו בכי הן תגובות מתאימות. הסטואיקנים מזהים ארבעה סוגים עיקריים של תשוקות: מצוקה, פחד, תיאבון ועונג, כאשר כל אחד מהם כולל הערכות שגויות ביחס לאובייקט או תגובה. הסוכן הסטואי האידיאלי, החכם הפילוסופי, חווה "רגשות טובים" (eupatheiai) כלפי דברים אמיתיים כמו מידות טובות.