stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
אריאל פורת
ביוגרפיה

פורת נולד בתל אביב. אביו, חיים פורת, כיהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, ואימו, עדינה פורת, הייתה שופטת בבית הדין הארצי לעבודה. למד בבית הספר היסודי ע"ש דובנוב ובתיכון עירוני א'. את שירותו הצבאי בן חמש השנים עשה בחיל המודיעין והוא רב-סרן במילואים. השלים תואר ראשון במשפטים בהצטיינות (1983-1979) באוניברסיטת תל אביב, המשיך במסלול ישיר לדוקטורט בהנחייתו של פרופ' דניאל פרידמן, ולאחר קבלת התואר (1989) היה עמית מחקר באוניברסיטת ייל (1989-90).
פורת הצטרף לסגל הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב בשנת 1990, והוא מתמחה בדיני נזיקין, דיני חוזים וניתוח כלכלי של המשפט. הוא כיהן בשנים 2002–2006 כדקאן הפקולטה למשפטים, והוא מופקד הקתדרה למשפט פרטי ע"ש אלן פוהר. החל משנת 2003 ועד מינויו לנשיא אוניברסיטת תל אביב, פורת היה פרופסור אורח קבוע באוניברסיטת שיקגו (Fischel-Neil Distinguished Visiting Professor), וכיהן כפרופסור אורח גם באוניברסיטאות סטנפורד, ניו יורק, קולומביה, ברקלי, וירג'יניה, טורונטו ואוניברסיטת דרום קליפורניה. הוא חבר ב-American Law Institute, המנסח את "המשפט המקובל" האמריקאי בכל תחומי המשפט, היה נשיא האגודה הישראלית למשפט וכלכלה, ובשנים 2008–2011 היה חבר הנהלת ה-American Law and Economics Association.
פורת ייסד וערך (2003-2000) את כתב העת "Theoretical Inquiries in Law", המדורג בדירוג הפופולרי של Washington and Lee Law School כראשון בעולם מחוץ לארצות הברית. כן עמד בראש מרכז-על צגלה למחקר בינתחומי של המשפט (2002-1997). בשנת 2013 מונה כראש ועדת ההיגוי האסטרטגי של האוניברסיטה שהוקמה במטרה לבחון שינויים במבנה ובניהול האקדמי של אוניברסיטת תל אביב. המלצות הוועדה אומצו ויושמו על ידי האוניברסיטה.
ב-4 באפריל 2013 מינתה שרת המשפטים ציפי לבני את פורת לכהן בוועדת ריבלין, בראשות המשנה לנשיא בית המשפט העליון בדימוס אליעזר ריבלין, שתפקידה לבחון את האפשרות להחלת הסדר פיצוי מיוחד על עובדי הקריה למחקר גרעיני בדימונה שחלו בסרטן בעת חשיפתם לקרינה מייננת במהלך עבודתם. הוועדה פרסמה את מסקנותיה במהלך אוקטובר 2015, וקבעה כי העובדים שחלו בסרטן יזכו לפיצויים מוגדלים.
ביוני 2014 נבחר פורת לכהן כחבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים. פורת זכה בפרס א.מ.ת לחקר המשפט לשנת 2014 (ביחד עם פרופ' יצחק זמיר), ובשנת 2020 זכה בפרס מפעל חיים של האגודה האירופאית למשפט וכלכלה. בנוסף, זכה פורת בפרס שניאור זלמן חשין למצוינות אקדמית במשפט לשנת 2010, בפרס צלטנר לחקר המשפט לשנת 2012, בפרס זוסמן למשפט (חוקר צעיר) ובפרס הרקטור למצוינות בהוראה לשנת תשס"ט.
בשנת 2019 נבחר פורת לכהן כנשיאה התשיעי של אוניברסיטת תל אביב. במהלך כהונתו הצטרף למחאה נגד הרפורמה המשפטית, והתנגד להצעת תיקון לחוק המועצה להשכלה גבוהה לפיה המל"ג תוכל להורות לפטר חבר סגל אקדמי בגלל ביטוי שלדעתה יש בו הסתה לטרור או תמיכה בארגון טרור.
פורת נשוי לתמנע, עורכת דין ובתו של אלקנה הרנוף, ואב לשלושה.
ביוגרפיה > פעילותו כדקאן

פורת היה דקאן הפקולטה למשפטים בעת משבר כלכלי קשה שפקד את אוניברסיטת תל אביב, אולם הפקולטה למשפטים הייתה היחידה מבין פקולטות האוניברסיטה אשר הגדילה בתקופה זו את מצבת הסגל האקדמי שלה. הוא הנהיג הקמתה של תוכנית תואר שני משותפת בין הפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב לבין בית הספר למשפטים של אוניברסיטת ברקלי, ואף הניח את התשתית לתוכנית תואר שני משותפת בין הפקולטה בתל אביב לבין בית הספר למשפטים של אוניברסיטת נורת'ווסטרן. בעת כהונתו הוקמו בפקולטה תוכניות רבות לחילופי מרצים וסטודנטים, בין היתר עם אוניברסיטאות פנסילבניה, מישיגן, וירג'יניה וטורונטו.
כדקאן הפקולטה למשפטים יסד פורת את "תוכנית הקבלה למצטיינים בפריפריה". על פי תוכנית זו, בוגרי בתי ספר תיכון באזורי פריפריה, רשאים להגיש את מועמדותם ללימודים באוניברסיטה על פי הישגיהם בבתי הספר שבהם למדו, ובלי לעבור בחינה פסיכומטרית. המתקבלים הם אלו אשר הצטיינו בלימודים התיכוניים בהשוואה לבני מחזורם בבית הספר שבו למדו. התוכנית מבוססת על ההנחה שניתן לנבא הצלחה בלימודים האקדמיים על פי השוואת הישגיהם של המועמדים להישגי בני הקבוצה ממנה באו, ולא על פי השוואת הישגיהם להישגי בני קבוצות אחרות, חזקות יותר מבחינה חברתית וכלכלית. בריאיון ל-The Chronicle of Higher Education אומר פורת שעשרת התלמידים שנתקבלו לתוכנית בשנה הראשונה סיימו את שנת הלימודים בממוצע גבוה יותר מזה של שאר התלמידים בפקולטה. בשנת 2006 אומצה התוכנית על ידי כל פקולטות האוניברסיטה, ואף אוניברסיטאות אחרות גילו בה עניין.
מחקרים עיקריים

פורת פרסם למעלה מ-90 מאמרים וכן ארבעה ספרים.
מחקרים עיקריים > הגנת אשם תורם בדיני חוזים

בספר "הגנת אשם תורם בדיני חוזים" (1997), מציע פורת להכיר בעקרון האשם התורם בדיני החוזים, ובפתרון של חלוקת האחריות החוזית במקרים של הפרת חוזה. על פי דיני החוזים המסורתיים, במקרה של תקלה בביצוע החוזה, מוגדר אחד מן הצדדים לחוזה כאחראי לתקלה, והאחריות לנזקיה מוטלת כולה על כתפיו. התזה של הספר היא, שבמקרים רבים הן המפר והן הנפגע תרמו באשמם להפרת החוזה או לגרם הנזק, והאחריות לנזקי ההפרה צריכה להתחלק ביניהם. בפסק דין מנחה אימץ בית המשפט העליון את התזה וקלט את דוקטרינת האשם התורם החוזי אל תוך המשפט הישראלי. מאז מתן פסק הדין נפסקו עשרות רבות של פסקי דין בערכאות השונות אשר החילו את הגנת האשם התורם במצבים שונים, תוך הסתמכות על ספרו של פורת.
מחקרים עיקריים > אחריות נזיקית במצבי אי ודאות ודוקטרינת הנזק הראיתי

במשותף עם פרופסור אלכס שטיין, כיום שופט בית המשפט העליון, פרסם פורת בהוצאת הספרים של אוניברסיטת אוקספורד ספר הנקרא (2001) "Tort Liability under Uncertainty". פרקים אחדים מן הספר פורסמו על ידי פורת עוד קודם לכן כמאמרים. הספר מציג שלל מצבים שבהם קיימת אי ודאות באשר לגרם נזקים, ודן בשאלה אם יש להטיל אחריות משפטית בגין גרימתם, ואם כן על מי. הספר מנתח מצבים אלו, וכן מצבים רבים נוספים מנקודת מבט עיונית, ומציע פתרונות פרקטיים לבתי המשפט.
בנוסף, מציע הספר אימוץ של דוקטרינה משפטית חדשה הנקראת "דוקטרינת הנזק הראייתי". דוקטרינה זו פותחה עוד קודם לכן על ידי מחברי הספר בכתיבה קודמת שלהם, בישראל ומחוצה לה, וביסודה הרעיון, שאם אדם גורם לאי ודאות המונעת מאדם אחר לממש את זכויותיו כלפי המזיק, יוצר אי הוודאות אחראי מבחינה משפטית, בהתקיים תנאים מסוימים, ל"נזק הראייתי" לו גרם. דוקטרינת הנזק הראייתי נקלטה בפסיקה בישראל ונעשה בה שימוש באלפי פסקי דין, בין היתר במצבים שבהם עקב אי סדרים וחסרים בתיקים רפואיים, אין החולה שניזוק במהלך הטיפול הרפואי יכול לדעת כיצד ניזוק. בתי המשפט העבירו במקרים אלו את נטל השכנוע לכתפי בית החולים בו ניתן הטיפול הרפואי, על מנת שיוכיח שהנזק לא נגרם עקב רשלנות רפואית, שאם לא יצליח לעמוד בנטל יישא בנזקי החולה.
מחקרים עיקריים > סיכונו העצמי של המזיק

במאמר העוסק בסיכונו העצמי של המזיק מציגים פורת ורוברט קוטר טעון שבניגוד לאינטואיציה, בעת שבית משפט קובע אם המזיק התרשל, עליו לשקול לא רק את הסיכון שיצר כלפי הניזוקים בכוח, אלא גם את הסיכון שיצר כלפי עצמו. הטעון במאמר התקבל על ידי עורכי ה-Restatement of the Law, Torts, 3d, וכן על ידי בית המשפט העליון של ישראל.
מחקרים עיקריים > אנטי ביטוח

במאמר "אנטי-ביטוח" מציעים פורת וקוטר חוזה מיוחד אשר יספק תמריצי התנהגות אופטימליים הן למפר והן לנפגע, אף כאשר אין כל דרך לדעת לאחר מעשה כיצד נהגו המפר והנפגע עובר לגרימת הנזק או להפרת החוזה. הרעיון בכלליות הוא, שבמקרה של הפרת החוזה, לא ישולם הפיצוי לנפגע אלא לצד שלישי. הצד השלישי, מצידו, ישלם מראש לצדדים לחוזה סכום כסף המבטא את תוחלת הרווח שהוא עתיד להפיק מהפרת החוזה. בדרך זו יהיו למפר תמריצים יעילים לקיים את החוזה, אך גם לנפגע יהיה תמריץ לשתף פעולה מצד אחד, ולהימנע מהסתמכות יתר על החוזה מצד שני, שכן יידע שלא יפוצה בגין נזקיו.
מחקרים עיקריים > אגרגציה של הסתברויות

במספר מאמרים (עם אלון הראל ועם אריק פוזנר), טוען פורת שלפי תורת ההסתברות ודיני הראיות, על בתי המשפט לבצע אגרגציה של הסתברויות ולהרשיע עבריינים (או לקבל תביעות אזרחיות) במצבים שבהם אדם, לדוגמה, חשוד בכך שביצע מספר עבירות שונות, אולם אין בנמצא די ראיות כדי להרשיע אותו בכל עבירה בנפרד (כגון ארגוני פשיעה). במצבים אלה, כנטען, יש להתיר לבתי המשפט להרשיע את החשוד בגין עבירה בלתי מסוימת, גם אם לפי התפיסה המסורתית לא ניתן להרשיעו בגין אף אחת מהעבירות המסוימות שבהן הוא נחשד.
מחקרים עיקריים > פרסונליזציה של המשפט

במספר מאמרים (עם ליאור סטרכילביץ' ועם עמרי בן-שחר) פורת מפתח תאוריה משפטית שבבסיסה הרעיון שהמשפט צריך לחול בצורה שונה על אנשים שונים, ולא באופן אחיד. לפי תאוריה זו, על המשפט להשתנות ולהתאים את עצמו לעידן המידע ולשימוש הגובר שנעשה ב-Big-Data בכל יתר תחומי החיים והמדע. כך, בתמצית, על המחוקק ובתי המשפט לקבוע כללים משפטיים, בכל ענפי המשפט, באופן פרסונלי, לפי המידע שמצטבר על אודות מאפייניהם של סוגים שונים של צדדים לחוזים, של מזיקים וניזוקים, של עבריינים ועוד.
מחקרים עיקריים > דרכי התמודדות עם תופעת הרפואה המגננתית

אחדים מכתביו של פורת עוסקים בתחום האחריות של רופאים ובתי חולים. בצד כתיבה הממליצה להטיל אחריות נזיקית על רופאים ובתי חולים כאשר רישומים רפואיים נמצאו לוקים (נזק ראייתי), וכתיבה אחרת הממליצה להטיל אחריות נזיקית במקרים שבהם קיימת אי ודאות אם הנזק נגרם על ידי רשלנות הרופא (אחריות בגין הגברת סיכון), מציע פורת לצמצם את אחריותם של הרופאים והמוסדות הרפואיים במקרים רבים אחרים. במאמר אחד (Offsetting Risks), הציע פורת להפחית באופן משמעותי את אחריותם של רופאים אשר העדיפו ברשלנות דרך טיפול אחת על פני דרך טיפול אחרת וגרמו עקב כך נזק לחולה, וזאת אם ההעדפה הרשלנית לא רק הגדילה את סיכוני החולה, אלא בד בבד הפחיתה סיכונים אחרים שלו. על פי הנטען על ידי פורת, קבלת הטיעון שלו עשויה להביא למיתון תופעת הרפואה המגננתית ולהוזלתו של השירות הרפואי.
ספרים

נזיקין כרך א (המכון למחקרי חקיקה ומשפט השוואתי ע"ש הרי סאקר, 2013)
הגנת אשם תורם בדיני חוזים (המכון למחקרי חקיקה ומשפט השוואתי ע"ש הרי סאקר, 1997)
Personalized Law: Different Rules for Different People (Oxford University Press, 2021) (with O. Ben-Shahar)
Getting Incentives Right: Torts, Contracts, and Restitution (Princeton University Press, 2013) (with R. Cooter)
The Economics of Remedies (editor) (Edward Elgar Publishing Ltd., series eds., Richard Posner and Francesco Parisi, 2012)
Fault in American Contract Law (Cambridge University Press, 2010, ed. with O. Ben-Shahar)
Tort Liability under Uncertainty (Oxford University Press, 2001) (with A. Stein)
מאמרים נבחרים > אנגלית

"Tort Liability and the Risk of Discriminatory Government" 87 University of Chicago Law Review (2020) (with E. Guttel)
"Personalizing Mandatory Rules in Contract Law" 86 University of Chicago Law Review (2019) (with O. Ben-Shahar)
"The Restoration Remedy in Private Law" 119 Columbia Law Review 1901 (2018) (with O. Ben-Shahar)
"Can Restitution Save Fragile Spiderless Networks?" 8 Harvard Business Law Review 1 (2018) (with R.E. Scott)
"Personalizing Negligence Law" 91 NYU Law Review 627 (2016) (with O. Ben-Shahar)
"Offsetting Benefits" 100 Virginia Law Review 1165 (2014) (with E. Posner)
"Personalizing Default Rules and Disclosure with Big Data" 112 Michigan Law Review 1417 (2014) (with L. Strahilevitz)
"Asymmetries and Incentives in Plea Bargaining and Evidence Production" 122 Yale Law Journal 690 (2012) (with S. Levmore)
"Aggregation and Law" 122 Yale Law Journal 2 (2012) (with E. Posner)
"Misalignments in Tort Law" 121 Yale Law Journal 82 (2011)
"Bargaining with Double Jeopardy" 40 Journal of Legal Studies 273 (2011) (with S. Levmore)
"Willingness to Pay, Death, Wealth, and Damages" 13 American Law and Economics Review 45 (2011) (with A. Tabbach)
"Private Production of Public Goods: Liability for Unrequested Benefits" 108 Michigan Law Review 189 (2009)
"Criminal Responsibility for Unspecified Offenses" 94 Minnesota Law Review 261 (2009) (with A. Harel)
"Offsetting Risks" 106 Michigan Law Review 243 (2007)
"Total Liability for Excessive Harm" 36 Journal of Legal Studies 63 (2007) (with R. Cooter)
"Promoting Consensus in Society Through Deferred-Implementation Agreements" 56 University of Toronto L.J. 151 (2006) (with O. Yadlin)
"Decreasing Liability Contracts" 33 Journal of Legal Studies 157 (2004) (with R. Cooter)
"Anti-Insurance" 31 Journal of Legal Studies 203 (2002) (with R. Cooter)
"Should Court Deduct Non-Legal Sanctions from Damages?" 30 Journal of Legal Studies 401 (2001) (with R. Cooter)
"Does Risk to Oneself Increase the Care Owed to Others? Law and Economics in Conflict" 29 Journal of Legal Studies 19 (2000) (with R. Cooter)
"Liability for Uncertainty: Making Evidential Damage Actionable" 18 Cardozo Law Review 1891 (1997) (with A. Stein)
מאמרים נבחרים > עברית

"בעד הרחבתה של חובת ההשבה", עיוני משפט לא 521 (2008)
"אחריות מופרזת, קיזוז סיכונים ורפואה מגנתית", עיוני משפט ל 9 (2006)
"שנים אבודות, הפסד השתכרות ומחירה של הריגה", ספר מנשה שאוה – מחקרים במשפט לזכרו 143 (אהרן ברק ודניאל פרידמן עורכים, 2006)
"תביעות בגין נזקי עישון: האתגר של דיני הנזיקין בעידן העוולות ההמוניות", משפטים לג 477 (2003)
"פיצוי בגין יצירת סיכון ופגיעה בסיכוי", עיוני משפט כג 605 (2000)
"דוקטרינת הנזק הראייתי: ההצדקות לאימוצה ויישומה במצבים טיפוסיים של אי ודאות בגרימת נזקים", עיוני משפט כא 191 (1998) (עם אלכס שטיין)
"עוולת הרשלנות על פי פסיקתו של בית המשפט העליון מנקודת מבט תאורטית", ספר השנה של המשפט בישראל תשנ"ו 357 (אריאל רוזן צבי עורך, 1996)
הערות שוליים

↑  ניתן לראות את עמדתו בדירוג של Washington and Lee Law School,
יש לסמן non us ולקבל את דרוגו כראשון בכל הקטגוריות של כתבי העת המתפרסמים מחוץ לארצות הברית
http://lawlib.wlu.edu/LJ/index.aspx
↑  הישג לעובדי הכור שחלו בסרטן: לא יצטרכו להוכיח שמחלתם נגרמה בעבודה, באתר ynet, 27 באוקטובר 2015
↑  פרס השופט שניאור זלמן חשין למצוינות אקדמית במשפט
↑   אריאל פורת, בלי עילת הסבירות, שר החינוך יוכל לזמן אותי בעקבות המאמר הזה, באתר הארץ, 10 ביולי 2023
↑   אריאל פורת, הצעת החוק נראית תמימה, אך היא ניסיון פשיסטי להכפיף את האקדמיה לממשלה, באתר הארץ, 6 ביולי 2024
↑  אתר התוכנית
↑  תמרה טראובמן ויולי חרומצ'נקו, "מסלול הקבלה למצטיינים מהפריפריה יורחב לכל הפקולטות באוני' ת"א", הארץ, 10 במרץ 2006
↑  Haim Watzman, "Top Israeli University Expands Program for Disadvantaged Students". The Chronicle of Higher Education. 24.3.06
↑  תמרה טראובמן ויולי חרומצ'נקו, לפי הפסיכומטרי, היא בכלל לא הייתה מתקבלת, באתר הארץ, 16 באוגוסט 2005
↑  ע"א 3912/90 Eximin S.A., תאגיד בלגי נ' טקסטיל והנעלה איטל סטייל פרארי בע"מ, פ"ד מז(4) 64.
↑  "אחריות קיבוצית בדיני נזיקין", משפטים, כג 311 (1994).
↑  "פיצוי בגין יצירת סיכון ופגיעה בסיכוי", עיוני משפט, כג (2000) 605.
↑  ב ע"א 3510/99 ולעס נ' אגד, פ"ד נה(5) 826.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007301169105171  BIBSYS: 2006332  CiNii: DA16972056  ISNI: 0000 0001 0777 615X  LCCN: nr98025716  NTA: 34142126X  RERO: 02-A008772425  SUDOC: 067246516  VIAF: 14684022   WorldCat (עם VIAF): 14684022
ג'ורג' טאון (מלזיה)

ג'ורג' טאון (במלאית ובאנגלית: George Town) היא בירת מדינת פננג שבמלזיה. ג'ורג' טאון שוכנת על האי פננג במצר מלאקה, מול חופי חצי האי המלאי. נכון ל-2015 אוכלוסיית המטרופולין של ג'ורג טאון מונה כ-2 וחצי מיליון תושבים.
בשנת 2008 צירף אותה ארגון אונסק"ו לרשימת אתרי המורשת העולמית יחד עם העיר מלאקה כ"ערים היסטוריות במצרי מלאקה", הודות לאדריכלות המגוונת והעשירה שבה.
מקדש סיני בג'ורג טאון
היסטוריה

ב-1786 סולטנות קדה מסרה לפרנסיס לייט, סוחר ונציג חברת הודו המזרחית הבריטית, את האי פננג, בתקווה שהבריטים יעניקו הגנה לסולטנות מפני סיאם. ב-11 באוגוסט 1786 לייט ייסד בפינה הצפון-מזרחית של האי את מבצר קורנווליס. בשנים שלאחר מכאן החלה להתהוות התיישבות סביב המבצר שקיבלה את השם ג'ורג' טאון, על שמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת. במהלך המאה ה-19 ג'ורג' טאון הפכה למרכז הכלכלי של צפון מלזיה.
ב-1 בינואר 1957, אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת, העניקה לג'ורג' טאון מעמד רשמי של עיר. ב-1974 העיר ג'ורג' טאון אוחדה עם המועצה הכפרית שכללה את שאר חלקי האי פננג ולכדי מועצה עירונית אחת בשם פולאו פיננג, שחופפת לכלל האי. ב-2015 המועצה העירונית קיבלה מעמד רשמי של עיר.
חינוך

בעיר פועלים מספר מוסדות להשכלה גבוהה, בהם אוניברסיטת המדעים מלזיה (Universiti Sains Malaysia).
תחבורה

את ג'ורג' טאון משרת נמל התעופה הבינלאומי פננג, הנמצא במרחק של כ-15 קילומטרים דרומית לה.
שני גשרים מקשרים את פננג לסברנג פראי (החלק היבשתי של מדינת פננג): גשר פננג וגשר פננג השני. האחרון, שנפתח ב-2014, הוא הגשר הארוך ביותר בדרום-מזרח אסיה. מלבד הגשרים יש קו מעבורת הפועל בין ג'ורג' טאון ובין העיירה בטרוורת' (Butterworth) בסברנג פראי.
ערים תאומות

אוסטרליה אדלייד, אוסטרליה הדרומית, אוסטרליה
הרפובליקה העממית של סין שיאמן, פוג'יין, הרפובליקה העממית של סין
אינדונזיה מדן, אינדונזיה
תאילנד בנגקוק, תאילנד
קוריאה הדרומית צ'נגוון, קוריאה הדרומית
אינדונזיה דנפסאר, אינדונזיה
הערות שוליים

↑  מפקד 2010, מחלקת הסטטיסטיקה של מלזיה (במלאית); המידע מתייחס למועצה העירונית פולאו פיננג, המשתרעת על כל האי פיננג ולא רק על ג'ורג טאון עצמה.
↑  Eight new sites, from the Straits of Malacca, to Papua New Guinea and San Marino, added to UNESCO’s World Heritage List
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007555045605171  BNE: XX6005581  BnF: cb12361389v (data)  GND: 7619139-4  LCCN: n81034919  MusicBrainz: 313c4876-4004-44f0-a5f1-7dd83276de85  VIAF: 134874753   WorldCat (עם VIAF): 134874753
אליפות ברזיל בכדורגל 1986

| --- | --- |
 תקופת התחרות:  30 באוגוסט 1986 – 25 בפברואר 1987 (180 ימים)
 מספר משתתפות:  80
 הזוכה:  סאו פאולו
 מספר משחקים:  680
 מספר שערים:  1422 (2.09 בממוצע למשחק)
 מספר צופים:  7,221,574 (10,620 בממוצע למשחק)
 מלך השערים:  25 - קארקה, סאו פאולו
 → 19851987 ←
 
אליפות ברזיל בכדורגל 1986  הייתה הפעם ה-30 בו נערכה תחרות ארצית בכדורגל בברזיל. היא אורגנה על ידי קונפדרציית הכדורגל הברזילאית. המשחקים החלו ב-30 באוגוסט 1986 והסתיימו ב-25 בפברואר 1987.
בתחרות השתתפו 80 קבוצות. זאת בעיקר מסיבות פוליטיות - קונפדרציית הכדורגל הברזילאית רצתה לקבל תמיכה של הקבוצות הקטנות. כמו כן, בכוונת הקונפדרציה היה לכלול מעבר בין הליגות בעונה הקרובה.
80 קבוצות נבחרו לפי המפתח כדלקמן:
בתים 1-4:
19 קבוצות החזקות של התחרויות של עונות הקודמות.
22 קבוצות בהתאם לתוצאות של אליפויות מדינות ברזיל 1985.
משתתפי משחק הגמר של העונה הקודמת - 1985
מנצח תחרות סרייה ב' 1985.
לשלב השני העפילו 6 קבוצות מכל בית ו-4 קבוצות הטובות נוספות.
בתים 5-8:
במקור היו צריכים לכלול 24 קבוצות. אומנם בגלל מחלוקת עם הקבוצות ופדרציה של מדינת ריו דה ז'ניירו בסופו של דבר בבתים אלו נכללו 36 קבוצות.
לשלב השני היו צריכים להעפיל רק מנצחי הבתים.
בסך הכל לשלב השני היו צריכים להעפיל 32 קבוצות. אומנם במהלך מחלוקת שהתפתחה בין הקבוצות ואיומים לפנות לבית משפט בסופו של דבר שלב ב' כלל 36 קבוצות. הם אורגנו ב-4 בתים ושיחקו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ. ארבע קבוצות מכל בית העפילו לשלב השלישי.
שלבי הגמר (שמינית הגמר, רבע הגמר, חצי הגמר והגמר) נערכו בשיטת משחק בית ומשחק חוץ.
במהלך שלבי הבתים של האליפות עבור הניצחון הוענקו שתי נקודות ונקודה עבור תוצאת תיקו. במהלך שלבי הגמר, במידה ומפגש כפול לא נתן הכרעה, הקבוצה עם הישג טוב יותר בשלב הקודם העפילה להמשך התחרות.
סאו פאולו זכתה באליפות. זו הייתה הזכייה השנייה בתולדות המועדון.
משתתפי התחרות לפי מדינות ברזיל

סאו פאולו - 8
ריו דה ז'ניירו - 6
פרנמבוקו - 4
מינאס ז'ראיס - 2
ריו גראנדה דו סול - 2
פרנה - 2
באהיה - 2
סיארה - 2
גויאס - 2
מאטו גרוסו דו סול - 2
סנטה קטרינה -  2
פארה - 2
פאראיבה - 2
אלגואס - 1
אמזונאס - 1
ריו גראנדה דו נורטה - 1
אספיריטו סאנטו - 1
פיאאוי - 1
סרז'יפה - 1
מרניאו - 1
המחוז הפדרלי של ברזיל - 1
מאטו גרוסו - 1
משחקי הגמר

| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 22 בפברואר 1987 | סאו פאולו | 1:1‏ה | גוארני | מורומבי, סאו פאולו צופים: 81,060 שיפוט: רומואלדו ארפי פילו |
| 22 בפברואר 1987 | קארקה  63' |  | אוואיר  60' | מורומבי, סאו פאולו צופים: 81,060 שיפוט: רומואלדו ארפי פילו |
| 0 | 1 | 2 | 3 | 4 |
| --- | --- | --- | --- | --- |
| 25 בפברואר 1987 | גוארני | 3:3‏ה | סאו פאולו | ברינקו דה אואו, קמפינאס צופים: 37,350 שיפוט: חוזה דה אסיס ארגאיו |
| 25 בפברואר 1987 | נלסיניו  2'   מרקו אנטוניו בואדיירו  97'  ז'ואו פואלו  110' |  | ריקרדו רוזה  9'   פיטה  91'  קארקה  119'  | ברינקו דה אואו, קמפינאס צופים: 37,350 שיפוט: חוזה דה אסיס ארגאיו |
|   |   | תוצאת פנדלים |   |   |
|   | מרקו אנטוניו בואדיירו   טוסין    ז'ואו פואלו    ולדיר קאריאוקה    אבאיר  | 4:3 | קארקה    דריו פריירה    פונסקה    רומולו    ואגנר בזיליו  |   |
משתתפי משחק הגמר העפילו לגביע ליברטדורס
שחקנים מצטיינים

קארקה, שחקנה של סאו פאולו כבש 25 שערים וזכה בתואר מלך השערים של האליפות.
קארקה, שחקנה של סאו פאולו זכה גם בפרס "כדור הזהב" לכדורגלן העונה.
יחסי מצרים – ערב הסעודית

| יחסי מצרים – ערב הסעודית |
| --- | --- |
מצרים: ערב הסעודית


מצרים: ערב הסעודית
שטח (בקילומטר רבוע)
1,001,450: 2,149,690
אוכלוסייה
117,456,082: 34,265,694
תמ"ג (במיליוני דולרים)
395,926: 1,067,583
תמ"ג לנפש (בדולרים)
3,371: 31,156
משטר
רפובליקה: מונרכיה אבסולוטית

יחסי מצרים–ערב הסעודית הם היחסים הדיפלומטיים המלאים שבין רפובליקת מצרים הערבית לבין הממלכה הערבית הסעודית. שתי המדינות הן בעלות השפעה רבה בקרב ארצות ערב. מצרים היא המדינה הערבית הגדולה ביותר (מבחינת גודל האוכלוסייה), בעוד ערב הסעודית היא חברה בפורום ה-G-20, כאחת מהכלכלות הגדולות בעולם.
לפי סקר שנעשה על ידי צוות חשיבה במכון פיו האמריקאי ב-2013, ל-78% מאזרחי מצרים דעה חיובית על ערב הסעודית (ירידה של 13% בהשוואה לסקר דומה שנעשה בשנת 2007).
היסטוריה > המאה ה-19

בין השנים 1818-1811, ניהל אבראהים פאשא, בנו של שליט מצרים מוחמד עלי, מערכה צבאית כנגד אמירות דירייה, שמה של המדינה הסעודית הראשונה. במהלך המערכה הצבאית, כבש פאשה את אזור חג'אז ונ'גד והביא לחיסולה של האמירות.
היסטוריה > המאה ה-20 > תקופת נאצר

התקופה שלאחר מהפכת הקצינים החופשיים במצרים ב-1952 התאפיינה במערכת יחסים חמה וקרובה בין המדינות, אשר נבעה בין היתר מאיבה משותפת לשושלת ההאשמית הירדנית, אשר שלטה בעיראק ואף בחלקים מערב הסעודית (חג'אז) עד לסיפוח אזור זה בשנת 1925 על ידי אבן סעוד, מייסדה של ממלכת ערב הסעודית ומלכה הראשון.
היסטוריה > המאה ה-20 > תקופת סאדאת

ערב הסעודית התנגדה להסכם השלום בין ישראל למצרים. עם זאת, היחסים בין מצרים וסעודיה התחממו במידה ניכרת בתקופת שלטונו של סאדאת, כאשר לסעודים היה תפקיד מרכזי בשכנוע סאדאת לבצע גירוש של 20,000 יועצים צבאיים סובייטים ממצרים בשנת 1972. הסעודים הכפילו גם את סכום הכסף ששלחו למצרים בסובסידיות בתחילת שנות ה-70 ל-200 מיליון דולר בשנה, קנו מטוסי מטוסים מיראגיים צרפתיים מטעם המצרים כדי לצמצם את ההסתמכות שלהם על טכנולוגיה צבאית סובייטית, והציעו הלוואות בריבית נמוכה למצרים. בשנת 1973 תיאמו ממשלות מצרים וסעודיה את אמברגו הנפט של OAPEC נגד בעלות הברית המערביות של ישראל לאחר מלחמת יום הכיפורים. סאדאת הסכים לסיים את האיסור המצרי על פעילות האחים המוסלמים לאחר בקשות סעודיות לשקם אלפי חברי התנועה שנכלאו או הוגלו, שרבים מהם קיבלו מקלט בסעודיה.
היסטוריה > המאה ה-20 > תקופת מובארק

בניגוד למצב בזמן נאצר, מצרים של מובארק - דיקטטורה שמרנית המזוהה עם ארצות הברית - לא ייצגה עוד קוטב אידאולוגי או פוליטי לסעודיה. אף על פי כן, נותרה יריבות בין שתי המדינות, שתיהן שואפות לגדולה בעולם הערבי בכלל, והיו בעלות הברית הערביות הגדולות של ארצות הברית בפרט.
היסטוריה > המאה ה-21

באפריל 2012, נערכה הפגנה מול המוסדות הסעודיים במצרים במחאה על מעצרו של עורך דין מצרי ופעיל זכויות אדם שפעל בערב הסעודית, בחשד לאחזקת סמים. לטענת המצרים, המעצר נגרם בשל פגיעה בכבודו של המלך עבדאללה לאחר שעורך הדין הגיש תלונה נגד הממלכה הסעודית, בשל יחסה לאזרחים המצרים בשטחה. בעקבות ההפגנות, איימה ערב הסעודית כי תסגור את השגרירות והקונסוליות במצרים כמחאה על "ההפגנות הבלתי מוצדקות" לטענתה.
היסטוריה > המאה ה-21 > בניית הגשר העתידי

ב-8 באפריל 2016, לאחר פגישה שקיים עם נשיא מצרים סיסי בקהיר, הכריז מלך ערב הסעודית סלמאן על הקמת גשר שיחבר בין שתי המדינות ויעבור מעל הים האדום וייקרא על שמו של סלמאן (לפי הצעתו של א-סיסי). לאחר ההכרזה, נציגים משתי המדינות חתמו על 17 הסכמים כלכליים ומזכרי הבנות, בשווי כולל של 1.7 מיליארד דולר. כמו כן הוסכם על הקמת קרן גידור שבה הושקעו 16 מיליארד דולר.
היסטוריה > המאה ה-21 > החזרת איי טיראן וסנפיר לערב הסעודית

בחודש אפריל 2016 המלך סלמאן נסע לביקור רשמי בן חמישה ימים למצרים. במהלך הביקור שתי המדינות חתמו על הסכמים כלכליים בהיקף של כ-25 מיליארד דולר אמריקאי וחתמו על הסכם שבו מצרים תחזיר את האיים טיראן וסנפיר, שני איים בשליטה ובריבונות מצרית במפרץ אילת, לשליטת ערב הסעודית. ההודעה על העברת האיים עוררה הד תקשורתי וציבורי חזק מאוד, אף אורגנו הפגנות, למשל בחצי האי סיני. היו גם דעות אחרות, כשביעית מהמדינה תמכה בהסכם ובנשיא.
מהלך חילופי השטחים נתקל בקשיים חוקתיים ובהתנגדות מקומית במצרים ומושהה לעת עתה.