stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
בניין מגדל השעון (ירושלים)
בניין מגדל השעון

העיתונים בערבית מחו כנגד הריסת השעון. בנובמבר 1923 הוחלט להקים את מגדל השעון בכיכר אלנבי. לצורך כך רכשה עיריית ירושלים את המגרש בכ-6,000 לירות והוצאות הבנייה כוסו בידי האגודה למען ירושלים שהעניקה את הבניין כשי לעיריית ירושלים. בנוסף לשעון עצמו, כלל הבניין מספר חנויות, בהם לשכת מידע לתיירים. בניין המגדל נבנה בסגנון מודרני במבנה שכלל מרכז מסחרי קטן במפלס הרחוב, בתכנונו של האדריכל הבריטי קליפורד הולידיי.
לאחר הקמת בניין עיריית ירושלים ההיסטורי, גברה התנועה באזור והוחלט להרוס את בניין מגדל השעון, כדי להקל על עומס התחבורה באזור. לטענת י. שוכמן ב"דבר" ההריסה נתבקשה בלחץ ראשי בנק ברקליס שטענו שבניין השעון מסתיר את הבנק בבניין עיריית ירושלים.
שוכרי החנויות פונו מהבניין, אך ההריסה נתעכבה והחנויות שבו ונפתחו בתחילת 1933.
בספטמבר 1934 הוחל בהריסת הבניין. במקום תשלום, הקבלן קיבל את אבני הבניין. תחילה נהרסו החנויות וכשנה לאחר מכן נהרס גם המגדל עצמו.
פירוק מגדל השעון, 1935
"לשכת המודיעין הציונית לתירים", נוסדה בשנת 1925
הערות שוליים

↑  ירושלם, המצפה, 13 בספטמבר 1907
↑  ירושלם, חבצלת, 3 במאי 1907
↑  השבוע, השקפה, 8 במאי 1907
↑  מנדל קרמר, השבוע, השקפה, 21 באוגוסט 1907
↑  מנדל קרמר, השבוע, השקפה, 30 באוגוסט 1907
↑  חג יום הכתר של אדוננו ומלכנו הדר מלכותו השולטן יר"ה, השקפה, 6 בספטמבר 1907
↑  מערת שלמה, הצבי, 28 במרץ 1909
↑  בוריס שץ, לבנין ירושלים, הארץ, 9 בינואר 1920
↑  בירושלים, הארץ, 13 בינואר 1922
מודעה, הארץ, 6 בפברואר 1922
↑  שאלת השעון, דואר היום, 5 במרץ 1922
↑  ישיבת הועד של פרו ירושלם, דואר היום, 9 ביולי 1922
↑  פגיעה בקדש קדשים, דואר היום, 5 ביולי 1923
בדבר שעון העיר, הארץ, 6 ביולי 1923
מבעד למסוה, דואר היום, 6 ביולי 1923
↑  בחברת למען ירושלים, דואר היום, 23 בנובמבר 1923
1 2  י. שוכמן, מעשה במגדל שעון, דבר, 28 ביולי 1932
↑  חברי העיריה החדשה לפני המושל, דואר היום, 2 במאי 1927
↑  משרד ידיעות לתירים, דואר היום, 5 בינואר 1925
↑  סליחה עבד אל-חמיד, מה השעה?
↑  מגדל השעון בירושלים, רפי כפיר באתר אהבת ירושלים
↑  לא יהרסו את מגדל שעון העיר, דואר היום, 13 בספטמבר 1932
↑  גורלו של מגדל השעון, דואר היום, 23 ביולי 1933
↑  הריסת בניין מגדל השעון, דואר היום, 28 בספטמבר 1934
↑  הריסת מגדל השעון, דואר היום, 9 באוקטובר 1934
↑  ירושלים, מגדל השעון להריסה, דבר, 6 במאי 1935
מגדל השעון מעל שער יפו
אנני (סרט, 1982)

| --- | --- |

כרזת הסרט
 מבוסס על:  המחזמר אנני מאת צ'ארלס סטראוס מרטין שרנין תומאס מיהאן
 בימוי:  ג'ון יוסטון 
 הופק בידי:  ג'ו לייטון ריי סטארק
 תסריט:  קרול סוביסקי 
 עריכה:  מייקל סטיבנסון 
 שחקנים ראשיים:  אלברט פיני קרול ברנט ברנדט פיטרס אן ריינקינג טים קארי ג'פרי הולדר אדוארד הרמן איילין קווין
 מוזיקה:  צ'ארלס סטראוס 
 צילום:  ריצ'רד מור 
 מדינה:  ארצות הברית 
 חברת הפקה:  Rastar
 חברה מפיצה:  סרטי קולומביה
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  ארצות הברית 17 במאי 1982
 משך הקרנה:  127 דק' 
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  דרמה קומית, סרט מוזיקלי, סרט ילדים 
 מקום התרחשות:  ניו יורק, וושינגטון די. סי. 
 תקופת התרחשות:  השפל הגדול, July 1933 
 תקציב:  $59,000,000
 הכנסות:  $97,956,358
 הכנסות באתר מוג'ו:   annie
 פרסים:  פרס פטל הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר (איילין קווין) 
 דף הסרט ב־IMDb
 
אנני (באנגלית: Annie) הוא סרט דרמה-קומית-מוזיקלית אמריקאי משנת 1982 בבימויו של ג'ון יוסטון ובכיכובם של אלברט פיני, קרול ברנט, ברנדט פיטרס, אן ריינקינג, טים קארי, ג'פרי הולדר, אדוארד הרמן וכן איילין קווין בהופעתה הקולנועית הראשונה.
את התסריט לסרט כתב תומאס מיהאן, והוא עיבוד קולנועי של המחזמר "אנני" (1977), המבוסס על רצועת הקומיקס "אנני" (1924). הסרט כולל מוזיקה מאת צ'ארלס סטראוס, מילים של מרטין שרנין, וכן כוריאוגרפיה מאת ארלין פיליפס. זהו הסרט המוזיקלי היחיד שביים במאי הקולנוע האמריקאי ג'ון יוסטון. חלק מהשירים בסרט חופפים למחזמר הבימתי, בעוד ששירים מסוימים נוספו ואחרים ירדו.
בשנת 2014 יצאה גרסה מחודשת ועדכנית לסרט בכיכובם של ג'יימי פוקס (אוליבר וורבאקס), קוובנז'ניי ווליס (אנני) וקמרון דיאז (גברת האניגן).
תקציר העלילה

בשנת 1933, במהלך השפל הגדול, אנני (איילין קווין) מתגוררת בבית לילדות יתומות ברחוב הדסון שבעיר ניו יורק. בעוד חלק מהילדות האחרות יודעות בוודאות כי הן יתומות, אנני סבורה כי הוריה בחיים, ופשוט השאירו אותה שם. בית היתומות מנוהל על ידי גברת האניגן (קרול ברנט) - אלכוהוליסטית, אכזרית ורומנטיקנית חסרת תקנה, שכל הבנות פוחדות ממנה. אנני מנסה שוב ושוב לברוח מבית היתומות, וכן להסתיר בתוכו כלב רחוב שאימצה והעניקה לו את השם סנדי, אולם היא נתפסת שוב ושוב על ידי גברת האניגן.
יום אחד מגיעה לבית היתומות גברת גרייס פארל (אן רייקינג), מזכירתו של המיליארדר אוליבר ווארבאקס (אלברט פיני), שבחר לפתוח את אחוזתו ולארח בה במשך שבוע ילד יתום, וזאת על מנת לשפר את תדמיתו הציבורית. גרייס בוחרת עבורו באנני (ועקב כך - גם בסנדי), למורת רוחה של גברת האניגן. עם הגעתם לאחוזה, אנני, סנדי וגרייס זוכות לקבלת פנים מצד פונג'אב (ג'פרי הולדר), שומר הראש של ווארבאקס, ויתר עובדי משק הבית. במהלך שהותה באחוזה אנני מבלה בנעימים וכובשת את לבם של כל מי שהיא פוגשת - למעט ווארבאקס, שרצה לארח ילד יתום (ולא ילדה). בינתיים, גברת האניגן - שיכורה ומדוכאת - זוכה לביקור פתע מאחיה רוסטר האניגן (טים קארי) וחברתו לילי סנט ריג'ס (ברנדט פיטרס).
בסופו של דבר, אנני זוכה באמונו של ווארבאקס וכובשת את ליבו, לאחר שהכלב סנדי מציל את חייו מניסיון התנקשות. גרייס משכנעת את ווארבאקס לאמץ את אנני, והוא הולך לבית היתומים על מנת לחתום על מסמכי האימוץ. בתחילה, גברת האניגן לא משתפת איתו פועלת ומנסה לפתות אותו, אך בסופו של דבר חותמת על מסמכי האימוץ. ווארבאקס קונה תליון של טיפאני על מנת להעניק לאנני, אך בטרם הוא מספר לה כי בכוונתו לאמץ אותה היא אומרת לו שחלומה הוא למצוא את הוריה. ווארבאקס מחליט לעזור לה, ומציע פרס של 50,000 דולר למי שיסייע לו במציאת הוריה של אנני. מספר זוגות מגיעים לפתח ביתו של ווארבאקס, וטוענים כי הם הוריה של אנני, אולם היא מבינה כי הם נוכלים. ווארבאקס מנסה לשכנע אותה שלא לוותר.
בינתיים, גבר ואישה מגיעים לבית היתומות של גברת האניגן, וטוענים כי הם הוריה של אנני. גברת האניגן מגלה כי אלו הם רוסטר ולילי, הלבושים בתחפושת. השלושה זוממים להשתמש בתחפושת על מנת לגבות את הפרס הכספי, לקבל לידיהם את אנני, להטביע אותה ולהתחלק ביניהם בשלל. כשחברותיה של אנני בבית היתומות שומעות על כך, הן מתכננות לברוח ולהזהיר את אנני, אולם נתפסות ונכלאות על ידי גברת האניגן, רוסטר ולילי. בסופו של דבר, הילדות מצליחות לברוח ולהגיע לאחוזתו של ווארבאקס, אך הן מגיעות מאוחר מדי, לאחר שרוסטר ולילי כבר קיבלו לידיהם את אנני ואת הכסף.
היתומות מגלות לווארבאקס אודות המזימה, ונפתח מצוד אחר רוסטר ולילי. כשהמשטרה בעקבותיו, רוסטר חוטף את אנני, אך פונג'אב מציל אותה ממנו. לאחר שרוסטר ולילי נשלחים לכלא, אנני סוף סוף מגשימה את חלומה להיות חלק ממשפחה טובה. הסרט מסתיים במסיבה, בה לוקחים חלק אנני, ווארבאקס, גרייס, חברותיה היתומות של אנני ואפילו גברת האניגן, שמוצגת כעת כאישה משוקמת. כמו כן, מוצגת התפתחות במערכת היחסים שבין ווארבאקס לבין גרייס - השניים מתנשקים. הסרט מסתיים עם תצוגת זיקוקין די-נור המאייתים את השם "אנני".
צוות השחקנים

| שם השחקן/ית | שם הדמות | הערות |
| --- | --- | --- |
| איילין קווין | אנני |  |
| אלברט פיני | אוליבר וורבאקס | איש עסקים עשיר המאמץ את אנני |
| קרול ברנט | אגתה האניגן | אלכוהוליסטית, מנהלת בית ליתומות, בהן אנני |
| טים קארי | רוסטר האניגן | נוכל, אחיה של אגתה |
| ברנדט פיטרס | לילי סנט ריג'ס | חברתו של רוסטר |
| אן ריינקינג | גרייס פארל | מזכירתו ואהובתו של אוליבר |
| אדוארד הרמן | פרנקלין דלאנו רוזוולט | נשיא ארצות-הברית |
| ג'פרי הולדר | פונג'אב | שומר הראש של אוליבר |
הפקת הסרט

הסרט צולם במשך שישה שבועות באוניברסיטת מונמאות' שבניו ג'רזי, שבשטחה שתי אחוזות ששימשו לצילומים. אחת מהן נקראת "Shadow Lawn Mansion" ומוכרת גם בשם "Woodrow Wilson Hall", על שם הנשיא וילסון. גשר רכבת נטוש מעל נהר "פאסאייק" שבניוארק שימש מיקום לצילומים של אחד מרגעי השיא של הסרט.
ביקורות ותגובות

הסרט קיבל ביקורות מעורבות באופן כללי ולציון 50% באתר ריכוז הביקורות Rotten Tomatoes, מתוך 24 ביקורות. למרות שהסרט הכניס 57 מיליון דולר ממכירת כרטיסים בקופות בארצות-הברית (ובכך הפך לסרט העשירי המכניס ביותר לשנת 1982 בארצות הברית), הסרט לא היה רווחי בעת שיצא לראשונה לאקרנים.
מועמדויות וזכיות בפרסים

| שנה | פרס | קטגוריה | תוצאה |
| --- | --- | --- | --- |
| 1983 | פרס אוסקר | העיצוב האמנותי הטוב ביותר | מועמדות |
| 1983 | פרס אוסקר | המוזיקה הטובה ביותר | מועמדות |
| 1983 | פרס באפט"א | השיר המקורי הטוב ביותר | מועמדות |
| 1983 | פרס גלובוס הזהב | קרול ברנט - השחקנית הטובה ביותר - קומדיה/מיוזיקל | מועמדות |
| 1983 | פרס גלובוס הזהב | איילין קווין - השחקנית הטובה ביותר - קומדיה/מיוזיקל | מועמדות |
| 1983 | פרס גלובוס הזהב | איילין קווין - כוכבת חדשה בסרט קולנוע באורך מלא | מועמדות |
| 1983 | פרס פטל הזהב | איילין קווין - השחקנית הגרועה ביותר בתפקיד משנה | זכייה |
| 1983 | פרס פטל הזהב | ג'ון יוסטון - הבמאי הגרוע ביותר | מועמדות |
| 1983 | פרס פטל הזהב | איילין קווין - הכוכבת החדשה הגרועה ביותר | מועמדות |
| 1983 | פרס פטל הזהב | ריי סטארק - הסרט הגרוע ביותר | מועמדות |
| 1983 | פרס פטל הזהב | קרול סוביסקי - התסריט הגרוע ביותר | מועמדות |
| 1983 | Young Artist Award (אנ') | איילין קווין - השחקנית הצעירה הטובה ביותר | זכייה |
| 1983 | Young Artist Award (אנ') | סרט המשפחה הטוב ביותר - אנימציה, מיוזיקל או פנטזיה | מועמדות |
| 1983 | Young Artist Award (אנ') | טוני אן גיסונדי - שחקנית המשנה הצעירה הטובה ביותר | מועמדות |
הערות שוליים

↑  Turan, Kenneth. "Annie", The New York Times, p. SM 40, May 2, 1982.
↑  http://www.hingepepper.com/anniemovie.htm
↑  City of Newark announces 2010 Passaic Riverfront boat Tours, news.jornal.us
↑  "Annie‎", באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes (באנגלית)
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987012493364805171  LCCN: n81107438   WorldCat (עם LCCN): n81-107438
נמרוד בר-עם

| --- | --- |

 לידה:  23 בספטמבר 1970 (בן 54) רמת גן
 עיסוק:  פילוסוף של המדע
 מדינה:  ישראל 
 בן או בת זוג:  Gali Drucker Bar-Am 
 
נמרוד בר-עם (נולד ב-23 בספטמבר 1970 ברמת חן שברמת גן) הוא פילוסוף ישראלי המכהן כדיקאן רשות המחקר במכללה האקדמית ספיר , וכפרופסור חבר לפילוסופיה של מדעי החברה בחוג לתקשורת שם. תחומי עיסוקו העיקריים הם הפילוסופיה של הלוגיקה, המדע והתקשורת.
ביוגרפיה

נולד לארנה בר-עם, ציירת ופסלת ולמיכה בר-עם, צלם, במשפחה בת שלושה בנים. למד באוניברסיטת תל אביב וסיים בה את התואר הראשון בפילוסופיה ובבלשנות בהצטיינות (1993), את התואר השני בהצטיינות יתרה (1996) ואת התואר השלישי בהצטיינות יתרה (2000). עבודת הדוקטור שלו עוסקת בתולדות הלוגיקה הפורמלית והיא נכתבה בהנחייתו של הפרופסור יוסף אגסי. הוא כיהן כאקדמאי אורח באוניברסיטת קולומביה בניו יורק (1999–2000) וכמילגאי דיבנר (2003–2004) במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס שבקיימברידג' מסצ'וסטס.
בר-עם נשוי לד"ר גלי דרוקר בר-עם, חוקרת ספרות יידיש.
מחקריו

עבודתו של בר-עם עוסקת במגבלותיהן של מערכות פורמליות ככלים להסבר (ורדוקציה) המציאות, ובחקר האסטרטגיות האפשריות להגמשתן.
ספרו אקסטנסיונאליזם: המהפכה בהגיון יצא לאור בשנת 2008 בהוצאת שפרינגר, ועוקב אחרי יחסיהם ההיסטוריים של הלוגיקה, המתודולוגיה המדעית והמטאפיסיקה. בר-עם מתאר רגעי מפתח בתולדות הלוגיקה מראשיתה ועד לראשית המאה העשרים. בר-עם טוען כי הלוגיקה המודרנית התפתחה כביקורת האיחוד המסורתי, האריסטוטלי והסכולסטי, בין לוגיקה לאפיסטמולוגיה, ומתוך משא ומתן על תנאי פרידה זו.
ספרו חיפוש אחר המבוא הפשוט לתקשורת יצא לאור בשנת 2016 בהוצאת שפרינגר ובשנת 2017 בהוצאת ספרי עליית הגג מבית ידיעות ספרים. הספר עוסק בקשיים המתודולוגיים והפדגוגיים שבפניהם ניצבים לימודי התקשורת בפרט ומדעי החברה בכלל, וכן בפתרונות להם, הן במסגרת המחקר והן במסגרת חדר הכיתה.
בר-עם ערך עם היסטוריון המדע סטפאנו גטאי את קובץ המאמרים פתיחות מעודדת בהוצאת שפרינגר 2017 לרגל יום הולדתו התשעים של יוסף אגסי, פרסם את ספר השירה נבל השומר בהוצאת קשב לשירה בשנת 2011, ותרגום מוער לספר מיתוס ומשמעות של קלוד לוי-שטראוס בהוצאת בבל 2010.
בשנת 2025 פרסם בר-עם, תחת שם העט ״ציפור בן-יום״, את הממואר הפילוסופי חמישים: מכאן ואילך דרקונים וחרציות בהוצאת עמדה. הספר שוזר זכרונות ילדות מוקדמים בביקורת נוקבת של העולם האקדמי.
ספריו

Extensionalism: the Revolution in Logic, Springer 2008
מיתוס ומשמעות, הוצאת בבל, 2010
נבל השומר, הוצאת קשב לשירה, 2011
In Search of a Simple Introduction to Communication, Springer 2016
בחיפוש אחר המבוא הפשוט לתקשורת, ספרי עליית הגג, 2017
Encouraging Openness: Essays for Joseph Agassi on the Occasion of His 90th Birthday, Springer 2017
חמישים: מכאן ואילך דרקונים וחרציות, עמדה ,2025
תיאטרון הפרינג' באר שבע

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 מידע כללי
 סוג:  להקת תיאטרון 
 מיקום:  באר שבע 
 מדינה:  ישראל 
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–2010
 תאריך פתיחה רשמי:  2010 
 
 קואורדינטות:  31°14′15″N 34°47′18″E﻿ / ﻿31.237400001029°N 34.788439239835°E﻿ / 31.237400001029; 34.788439239835
 www.thefringe.co.il
  (למפת באר שבע מוגדלת) תיאטרון הפרינג' באר שבע(למפת באר שבע רגילה) תיאטרון הפרינג' באר שבע(למפת צפון הנגב רגילה) תיאטרון הפרינג' באר שבע(למפת צפון הנגב מוגדלת) תיאטרון הפרינג' באר שבע
 
לוגו תיאטרון הפרינג' באר שבע
תיאטרון הפרינג' באר שבע הוקם באפריל 2010 על ידי עידן אבישר, יוסי דויטש ויואב מיכאלי.
הפרינג' מאגד סביבו קהילת אמנים והוא חלק מחזון העיר באר שבע כמטרופולין תרבותי ומשתלב בתוכנית הלאומית הרב שנתית לפיתוח נגב. עיריית באר שבע השתתפה במימון מבנה הקבע של התיאטרון.
בשנת 2012 נחנך מבנה הקבע של הפרינג', בסיוע עיריית באר שבע ברחוב אנילביץ' 15 בעיר העתיקה.
מדי שנה מציגים באולם הפרינג' מעל ל-150 הצגות, יצירות מחול, הופעות מוזיקה ותערוכות ובמקום מתקיימים מעל ל-500 פעילויות ופרויקטים חברתיים-קהילתיים אומנותיים בכל שנה.
פרויקט הדגל של התיאטרון הוא פסטיבל הפרינג' הבינלאומי - IFF - האירוע התיאטרוני הגדול בדרום שמתקיים בכל שנה במהלך חודש יולי.
מנכ"לית התיאטרון היא אפרת זיו אספיס, חברת מועצת העיר באר שבע.
אנסמבל 'עיט'

החל משנת 2013, תיאטרון הפרינג' מפעיל אנסמבל קבוע של שחקנים תחת ניהולו האמנותי של יואב מיכאלי.
קבוצת השחקנים, המורכבת ברובה מתושבי הנגב, בוגרי בית הספר גודמן למשחק, יוצרת הפקות מקור עטורות שבחים הזוכות להכרה בינלאומית ומופיעות בפסטיבלים רבים ברחבי העולם.
עבודת האנסמבל מתאפיינת בשפת במה ייחודית הנעה על הגבול בין קולנוע לתיאטרון ומשלבת תנועה, וידאו ארט ומשחק.
הפקות תיאטרון הפרינג'

"לא משלמים יותר" – הפקת הביכורים של התיאטרון, קומדיה על צדק חברתי.
"התמכרות" – דרמה חזותית תת-קרקעית, זוכת פרס קיפוד הזהב 2012.
"משחק באש" - אופרת רוק זוגית
"הבן של היהודי האחרון" - דרמה ארצישראלית המבוססת על פרק מתוך ספרו של יורם קניוק "היהודי האחרון"
"כשתבוא לשכב איתי" - אנסמבל שחקנים ושיריה של יונה וולך
"השיקוי הסודי של איילת" – הצגת ילדים בנושא רגשות.
"האביר המכשפה ולילוש הנסיכה" - הצגת ילדים
"נפלאות הקרקס" - הצגת ילדים ע"פ ספרו של נתן אלתרמן
"הגבול שבפנים" – הצגת נוער המלווה בסדנה. שיתוף פעולה עם הרשות העירונית למלחמה בסמים, אוניברסיטת בן-גוריון ומכתשים אגן.
"B פולארי" - Bפולארי היא יצירה חזותית בהשראת "רשימותיו של מטורף" מאת גוגול, סיפורו של פקיד אפור, המתאהב בבתו של המנהל שלו, אהבה ההופכת לאובססיה ומציתה את מחלת הנפש הדו-קוטבית החבויה בו. היצירה עוסקת בהשפעת העולם המודרני על נפשו של האדם ועל הגבול ההולך ומיטשטש בין שפיות לשיגעון.
"גורל הגר"א" - יצירה דוקו-ויזואלית המגוללת את סיפור מחלקת הל"ה וטקס גורל הגר"א המופלא.
ד"ר ברוך - קומדיית דמים טבעונית
נפולי ברוקלין קיסריה - קומדיית שידוכים מטורפת המגוללת סיפור של אב המעוניין לשדך לביתו בעל. סיפור אחד שמתרחש בשלושה מקומות שונים.
הזקן והים - יצירה חזותית בהשראת ספרו של ארנסט המינגוויי.
חבק אותי לנצח פטריסיו - הפקת מקור חדשה שתעלה לאוויר בתחילת 2019 המגוללת את סיפורה של משפחה פריפריאלית שסובלת מחרדות.
#הדה - עיבוד מודרני למחזה "הדה גאבלר" מאת הנריק איבסן
ביבר 7 - דרמה פיוטית מרגשת על אשליית החופש ואשליית האהבה, על השורשים שלנו ועל הזיכרונות. עיבוד למחזה "ביבר הזכוכית".
פסטיבל הפרינג'

פסטיבל הפרינג' נוסד בשנת 2011. הפסטיבל הראשון כלל שלוש במות שהוקמו בחניון ותשע הצגות. ההצגה "אבנים" של קבוצת אורתו-דה פתחה את הפסטיבל.
| שנים | הצגות ומופעים בולטים |
| --- | --- |
2011   (27 בדצמבר–29 בדצמבר): "אבנים",
2012   (4 בנובמבר–9 בנובמבר): 
2013   (23 במרץ–25 במרץ): "היהודי האחרון", "הבן של היהודי האחרון", "מעבד ממשמעותו", "סעיף 7", "ישנים", "שום גמדים לא יבואו", "כן", "זריחה", "פרייבט קולקשן", "שירים באשדודית", "הגדוד העברי"
2014   (15 בספטמבר–18 בספטמבר): 
2015   (14 ביולי–16 ביולי): 
2016   (5 ביולי–7 ביולי): 
2017   (11 ביולי–13 ביולי): "לולה מארש", "שאפיטה","הנסיך הקטן", "הכבש השישה עשר", "הקיר הנעלם"
2018   (24 ביולי–26 ביולי): "ציפורל'ה", "ענן על מקל", "טרופותי", "אני אנג'לינה ג'ולי", "ביטלס לכל המשפחה", "העכבישים מפלוטו במחווה לדוד בואי"
2019 (23 ביולי - 25 ביולי): "משה אשכנזי", "פאפעג'ינה", "אשכנזי זה שם מזרחי", "ילדי בית העץ", "אינדי ילד שרים גידי גוב", "חולי אהבה"
הערות שוליים

↑  אודות תיאטרון הפרינג', תיאטרון הפרינג' מפריחים את ת'נשמה
חיים שלמה גולובנציץ

| --- | --- |

 
 פטירה:  4 בנובמבר 1938
הרב חיים שלמה גולובנציץ (ה'תרכ"ט – י' בחשוון ה'תרצ"ט, 4 בנובמבר 1938) היה ראש ישיבה במינסק, רבן של מוהילנה ומוהילב, וראש המועצה הדתית בירושלים.
קורות חייו

נולד ליצחק ואסתר עטיה גולובנציץ בסמורגון'  שבפלך ווילנא דאז. גדל בעיירה אוסטרושיצקי גורודוק שבפלך מינסק. בגיל 14 ברח מבית אביו והחל ללמוד בישיבת וולוז'ין. למד בחברותא עם ראש הישיבה הרב חיים סולובייצ'יק, עד סגירת הישיבה לאחר כשנתיים וחצי. לאחר מכן למד בישיבת מיר ובישיבת סלבודקה, וכן אצל הרב יצחק בלאזר, ממנו הושפע רבות.
בשנת תרנ"ד (1894 לערך) החל לכהן כראש ישיבה במינסק בבית הכנסת "משכיל לאיתן". הוא עמד בראש הישיבה במשך ארבע עשרה שנים, והעמיד מאות תלמידים ששימשו ברבנות. ביניהם, לדוגמה, הרב שמואל אליהו קאהן, הרב אריה לוין, הרב יעקב קמנצקי, הרב אהרן קוטלר ועוד. גידל בביתו את אחיינו היתום, הרב נחום מאיר קרליץ. כן למדו אצלו דוד זכאי, ברוך ולאדק-צ'ארני ועוד.
בשנת תרס"ח (1908 לערך), עקב מחלה, עבר אל העיירה מוהילנה הסמוכה למינסק, וכיהן בה כרב. בשנת תר"ע, לאחר כשתי שנות הבראה, מונה לרבה של מוהילב, לצד הרב שמחה סולובייצ'יק. הוא כיהן כרבה של העיר יותר מעשרים שנה. במסגרת תפקידו עסק רבות בהתרת עגונות ובמאבק לשימור המסורת היהודית, תחת השלטון הבולשביקי שרדף אותו.
ר' שלמה הצטיין בפעולה מסורה מיוחדת לטובת העגונות, שמספרן גדל בזמן שאחרי מלחמת העולם. ויצא לו שם של "רודף מעגנים" שאין מפלט מפניו. היה מעשה והוא רדף, על ידי מכתבים ולחץ של חקירות ודרישות והמצאת ידיעות, אחרי בעל מעגן מגרמניה, שגילה את מחבואו, לטורקיה, ומטורקיה לאפריקה, ומאפריקה לברזיליה, עד שהלה ברח להודו ושם נעלם.
בתחילת בשנת תרצ"א (1930), לבקשת אחיינו הרב נחום מאיר קרליץ, נחלץ הרב חיים עוזר גרודזינסקי לסייע כלכלית לרב גולובנציץ, באמצעות הג'וינט וד"ר ברנרד כהן.
בשנת תרצ"א, כ"ח באלול (1931 10.09) עלה לארץ ישראל והתיישב בבתי ברוידא בירושלים. בירושלים נודע בעיקר בכינוי: "הרב ממוהילב". הוא התמנה לרבה של קהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה" ("אמריקאנער שול") בשכונת אחווה, והיה מעורה בחיי הדת והרבנות בעיר. בשנת תרצ"ז (1937), עם הקמת המועצה הדתית בירושלים, הועמד בראשה כשלצדו סגניו: הרב משה אוסטרובסקי ויוסף שאול אלישר. במסגרת תפקידו פיקח על מערך הכשרות של המועצה.
הרב חיים שלמה גולובנציץ נפטר כבן שבעים בירושלים ביום שישי, י' בחשוון תרצ"ט (1938), ונטמן בבית העלמין בהר הזיתים. בהלווייתו הספידו הרב הראשי, הרב יצחק אייזיק הלוי הרצוג.
קורות חייו > משפחתו

אחיו הוא הרב שניאור פייבוש גולוב, רבה של דרבנה. אח נוסף הוא הרב יחיאל מיכל ברקמן, מחבר שו"ת "לב ים". אחיינו בן אחותו פייגא ציבולניק הוא הרב נחום מאיר קרליץ.
לרב גולובנציץ ורעייתו חיה רחל נולדו שמונה ילדים. בנו הרב יהושע מילא את מקום אביו בקהילת "אגודת אחים אנשי אמריקה", שימש כמו"ץ בירושלים, ומפקח המקוואות במשרד הדתות. נכדו אריה גולובנציץ, בן בנו יצחק, הוא איש עסקים ונדבן חרדי, אשר התפרסם בעקבות פולמוס מתחם גולובנציץ בבית שמש שבבעלותו.
לקריאה נוספת

שערי ציון [יט, א-ג], תשרי-כסלו תרצ"ט, עמ' מב-מג
תורת ארץ ישראל [י, א-ג], תשרי-כסלו תרצ"ט, עמ' יז
יעקב גליס, אנציקלופדיה לתולדות חכמי ארץ ישראל, כרך ג, ירושלים תשל"ח, עמ' צט
משה צינוביץ, מיר: תולדות ישיבת מיר, תל אביב תשמ"א, עמ' 52-53
הערות שוליים

↑  ראו תיאורו על הניסיונות לסגירת הישיבה בתוך: חיים בהר"ש הומינר, זרע קדש מצבתה: תולדות משפחת הומינר מירושלים, ירושלים חש"ד, עמ' 4.
↑  צבי גורדון, 'שיחות-חולין של מינסקאים', בתוך: מינסק עיר ואם, כרך א, ירושלים תשל"ה, עמ' 634.
↑  אחיעזר: קובץ אגרות, כרך א, בני ברק תש"ל, עמ' קב.
↑  שערי ציון [יד, ז-ט], ניסן-סיון תרצ"ד, עמ' נח.
↑  לדוגמה: הראי"ה קוק, שו"ת דעת כהן, סי' קצז; קול תורה [ד,יא-יב], תמוז אב תרצ"ה, עמ' כב (קריאת רבני העיר לתפילה לשלומו של הרב קוק); מודעה בעניין מחלוקת השחיטה בשנת תרצ"ז, באתר בית המכירות bidspirit; ועוד.
↑  ראו: ההד [יב,ז], ניסן תרצ"ז, עמ' 2; במועצה הדתית של הקהילה, דבר, 16 בפברואר 1937, עמ' 5.
↑  כרטיס הקבר של הרב גולובנציץ באתר הר הזיתים.
↑  אודותיו אצל מאיר ארונובסקי, 'רבני דרבנה: ר' שניאור פייבוש גולוב', בתוך: רוביזביץ, דרבנה והסביבה, תל אביב 1968, עמ' 158-159.
↑  אודותיו ראו: שמואל גוטליב, אנשי שם, פינסק תרע"ב, עמ' 14.
↑  כרטיס הקבר של חיה רחל גולובנציץ באתר הר הזיתים.
↑  ראו רשימה באתר ג'ני.
↑  שערי ציון [יט, ד-ו], טבת-אדר תרצ"ט, עמ' סא.
↑  כרטיס הקבר של הרב יהושע גולובנציץ באתר הר הזיתים.
↑  תיק בקשת ההתאזרחות של יצחק גולובנציץ בארכיון המדינה.
אירוערביה (תאוריה)

מסגד ביתי בעיר וופרטל המשמש מהגרים מטורקיה - הכיתוב על שלט המסגד בטורקית
אירוערביה (הלְחֵם בין המילים באנגלית: Europe (אירופה) ל-Arabia) היא תאוריה פוליטית שמקובלת בימין הרדיקלי באירופה ובעולם, ולפיה מדינות אירופה הולכות ונכנעות להשפעות ארצות ערב והאסלאם בשל בגידתם של ראשי מדינות אירופאיים במדינתם או המשך שיעורי ההגירה ושיעורי הילודה הגבוהים של האוכלוסייה המוסלמית במדינות אירופה. העיתונאית והסופרת האיטלקייה אוריאנה פלאצ'י היא זו שטבעה לראשונה את המונח. המונח הפך פופולרי בהמשך בספרה של ההיסטוריונית והסופרת הבריטית בת יאור משנת 2005 "אירוערביה: הציר האירופי-ערבי".
לפי תאוריה זו, השינוי התרבותי באירופה החל לאחר משבר הנפט של שנות ה-70 של המאה ה-20 אשר בעקבותיו חלה התקרבות בין מדינות אירופה לבין מדינות מוסלמיות יצרניות נפט. מגמה זו הובילה למעשה לשגשוג האסלאם באירופה ולהשפעתו על התרבויות והמערכות הפוליטיות במדינות אירופה.
התומכים באמיתות תאוריה זו, סבורים כי התושבים המוסלמים באירופה יהיו בעלי רוב דמוגרפי באירופה בתוך מספר דורות וכי מגמה זו תהיה בעלת השלכות מרחיקות לכת.
מבקרי תאוריה זו נוטים להשוות אותה לתאוריות הקונספירציה האנטישמיות אשר התפשטו באירופה לפני מלחמת העולם השנייה. לדברי המבקרים הללו, תאוריה זו היא שגויה בייסודה ומבוססת על אסלאמופוביה.
ראו גם

אירוערביה: הציר האירופי-ערבי
איום דמוגרפי
האסלאם באירופה
לקריאה נוספת

בת יאור, אירוערביה: הציר האירופי-ערבי, מאנגלית: אריה חשביה, ירושלים: שוקן, תשס"ח/ 2008.
גשאו איילה

גשאו איילה (נולד ב-22 באוגוסט 1996) הוא אתלט ישראלי, אלוף אירופה קבוצתי, זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (מינכן 2022) שיאן ישראל בעבר בריצת מרתון ובריצת 10,000 מטר
ביוגרפיה

איילה נולד בכפר גוג'ם שבאתיופיה לאביו טבק ואמו טספיה, הורים ממוצא יהודי, ובגיל שנתיים עבר עם משפחתו לעיר גונדר שבצפון המדינה. כשהיה בן 13, עלה איילה יחד עם הוריו וארבעת אחיו ואחיותיו לישראל. משפחתו התגוררה תחילה במרכז קליטה בצפת ומאוחר יותר עברה ליפו. איילה למד בפנימיית "אביר יעקב" שבנהריה. לקראת סיום לימודיו בתיכון, הוא החל להתאמן באתלטיקה במועדון "הסמטה דרום ת"א-יפו". את שירותו הצבאי הוא עשה במעמד של ספורטאי מצטיין. איילה אוהד את קבוצת הכדורגל מכבי חיפה.
קריירה > תחילת דרכו

איילה החל את דרכו באתלטיקה בגיל 18, לקראת סוף לימודיו בתיכון, כאשר החל להתאמן בריצות במועדון "הסמטה דרום ת"א-יפו" תחת הדרכתו של המאמן יובל כרמי. שנתיים לאחר מכן עבר למועדון האתלטיקה של מכבי תל אביב שם התאמן בהדרכתו של דן סלפטר. עם תחילת דרכו בענף הוא התמקד בריצות למרחק 10,000 מטר ובגיל 24 תחת הדרכתו של המאמן גזצ'או יוסף, עבר לריצות מרתון.
בשנת 2017 הוא השתתף במשחקי המכביה והתחרה בריצת 5000 מטר, שם זכה במדליית הכסף בזמן של 14:46.25 דקות. באליפות ישראל באתלטיקה לשנת 2019, זכה איילה בשתי מדליות; כסף בריצת 1500 מטר (3:48.81 דקות) וארד בריצת 5000 מטר (14:09.82 דקות).
קריירה > 2021

בדצמבר 2021, רץ גשאו איילה לראשונה בקריירה ריצת מרתון כאשר התחרה במרתון ולנסיה וסיים במקום ה-21 עם תוצאה של 2:09:29 שעות.
קריירה > 2022

בתחרות שנערכה בלונדון שבממלכה המאוחדת בחודש מאי 2022, סיים איילה במקום הרביעי וקבע שיא ישראל חדש בריצת 10,000 מטר, עם תוצאה של 27:49.88 דקות והיה לישראלי הראשון שיורד מ-28 דקות בריצה זו.
קריירה > 2022 > מדליית ארד אישית ומדליית זהב קבוצתית באליפות אירופה בריצת מרתון

באליפות אירופה שנערכה במינכן שבגרמניה ב-15 באוגוסט 2022 זכה איילה בשתי מדליות, זהב וארד. מדליית זהב במרתון קבוצתי, ביחד עם מארו טפרי וימר גטהון. ומדליית ארד במרתון בתוצאה של 2:10.29 שעות, אחרי ריכרד רינגר מגרמניה (2:10.21 שעות) ומארו טפרי (2:10:23 שעות).
קריירה > 2023

במרתון סביליה שנערך ב-19 בפברואר 2023 קבע איילה שיא ישראלי חדש של 2:05:33 שעות, שיפור לשיא בן חודשיים וחצי של מארו טפרי (2:06:43 שעות).
קריירה > 2024

במרתון סביליה שנערך ב-18 בפברואר 2024 זכה במדליית ארד וכן קבע שיא ישראלי חדש של 2:04:53 שעות, ובזכות כך איילה גם הבטיח את מקומו באולימפיאדת פריז (2024).
באליפות אירופה 2024 שנערכה ברומא, בשל הקרבה למשחקים האולימפיים בפריז, נערכה תחרות חצי מרתון במקום ריצת מרתון מלא כבדרך כלל. איילה סיים במקום השביעי בתוצאה של 1:01:28 שעות. עם זאת הוא זכה במדליית כסף קבוצתית ביחד עם מארו טפרי שסיים במקום הרביעי (1:01:10 שעות) וגירמה אמרה שסיים במקום תשיעי (1:01:31 שעות) בזמן מצטבר של 3:04:09 שעות, אחרי איטליה (3:03:34 שעות) ולפני גרמניה (3:05:33 שעות).
באולימפיאדת פריז סיים במקום ה-31 בתוצאה של 2:11:36 שעות.
קריירה > 2025

בחצי מרתון ליסבון שנערך ב-9 במרץ 2025 איילה הפך לישראלי הראשון בהיסטוריה ששבר את מחסום ה-60 דקות בחצי מרתון, כאשר קבע תוצאה של 59:59 דקות וסיים במקום ה-5 במירוץ.
חיים אישיים

איילה בזוגיות עם הרצה למרחקים ארוכים ברטוקן טסרה (23), ומתגורר בחולון. אחיו הצעיר דרבה יהודה איילה גם הוא אצן.