stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קארסון מקאלרס
ביוגרפיה

מקאלרס נולדה בשם לולה קארסון סמית' בעיירה קולומבוס במדינת ג'ורג'יה, בשנת 1917. סבה מצד אמה היה בעל מטעים, וגיבור מלחמה של צבא הקונפדרציה (הדרום) במלחמת האזרחים האמריקנית. אביה היה שען וצורף ממוצא הוגנוטי. למדה פסנתר מגיל 10, ובגיל 15 רכש עבורה אביה מכונת כתיבה כדי לעודד את כתיבתה.
לאחר שסיימה לימודים תיכוניים בעיירת הולדתה, הפליגה מקאלרס בת ה-17 בספטמבר 1934 לניו יורק כדי ללמוד פסנתר בבית הספר ג'וליארד. אך משלקתה בקדחת שיגרונית במהלך הנסיעה, שבה לקולומבוס כדי להתאושש, ובינתיים נמלכה בדעתה והחליטה שלא ללמוד מוזיקה.
מששבה לניו יורק עבדה עבודת כפיים בעודה שואפת לקריירת כתיבה; היא למדה כתיבה יוצרת בהדרכת דורותי סקרבורו באוניברסיטת קולומביה, ובהדרכת סילביה צ'אטפילד בייטס במכללה של אוניברסיטת ניו יורק. בשנת 1936 פרסמה לראשונה את פרי עטה, קטע זכרונות אוטוביוגרפי בשם "ילדת פלא" (Wunderkind) שעסק בחרדותיה וצערה של ילדה בעלת כישרון מוזיקלי יוצא דופן. הסיפור הופיע בכתב העת Story, וקובץ לימים בקובץ The Ballad of the Sad Café.
ב-1940, בגיל 23, התפרסם הרומן הראשון שלה, צייד בודד הוא הלב, המתאר את קורותיו של אדם חירש-אילם בשם ג'ון סינגר ואת האנשים שהוא פוגש בהם בשנות ה-1930, בעיירה קטנה בג'ורג'יה. הרומן עורר סנסציה בעולם הספרות, ונסק לראש רשימת רבי המכר של 1940. בשנת 1968 הספר עובד לסרט באותו השם, בכיכובם של אלן ארקין, סנדרה לוק וסיסלי טייסון. ברבות הימים "Modern Library" דירג את "צייד בודד הוא הלב" כמספר 17 ברשימת "100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית מהמאה ה-20". טיים מגזין כלל אותו ב"רשימת טיים של 100 הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית מ-1923 עד 2005".
בשנת 1941 פרסמה מקאלרס את ספרה השני השתקפויות בעין זהב שהוקדש לאנמארי שוורצנבך. הספר עובד לסרט קולנוע בכיכובם של אליזבת טיילור ומרלון ברנדו בבימויו של ג'ון יוסטון ב-1967 ותורגם לראשונה לעברית ב-2023 בהוצאת כתר.
ב-1946 הוציאה את הרומן השלישי שלה "חברות בחתונה" שמתאר את רגשותיה של נערה בחתונת אחיה. הרומן עובד להצגה שהועלתה בתיאטראות ברודוויי בשנים 1950–1951.
ב-1972, 30 שנה לאחר מותה, יצאה האוטוביוגרפיה שלה.
חיים אישיים

בין השנים 1935 ל-1937 חילקה מקאלרס את זמנה בין קולומבוס לניו יורק, בהתאם לאילוצי לימודיה ובריאותה. בספטמבר 1937 נישאה לחייל משוחרר בעל שאיפות ספרותיות בשם ריבז מקאלרס. הם השתקעו בשארלוט במדינת קרוליינה הצפונית, שם מצא ריבז עבודה.
מקאלרס ובעלה התגרשו בשנת 1941. לאחר שנפרדה מריבז עקרה לניו יורק וחיה עם ג'ורג' דייוויס, עורך כתב העת הרפרס בזאר. היא הצטרפה לקומונת אמנים בשם בית פברואר בברוקלין. על חבריה נמנו ו"ה אודן, בנג'מין בריטן, ג'יפסי רוז לי, וזוג הסופרים ג'יין בולס ופול בולס. לאחר מלחמת העולם השנייה חיה מקאלרס בעיקר בפריז, שם התקרבה לטרומן קפוטה ולטנסי ויליאמס.
בשנת 1945 נישאו מקאלרס וריבז מחדש. שלוש שנים לאחר מכן, בדיכאון חריף, ניסתה מקאלרס להתאבד. בשנת 1953 ניסה ריבז לשכנע אותה להתאבד יחד איתו, אך היא נמלטה וריבז התאבד בחדר המלון שלהם בפריז בבליעת מנת יתר של כדורי שינה. המחזה The Square Root of Wonderful‏ (1957) שאב מן החוויות הקשות הללו.
במהלך חייה סבלה מקאלרס ממספר תחלואים, כמו גם מהתמכרות לאלכוהול. בנוסף לקדחת שבה לקתה בנעוריה, סבלה ממקרי שבץ מוחי, ובגיל 31 שותקה לחלוטין בצידה השמאלי.
חיים אישיים > מותה

את עשרים שנותיה האחרונות עשתה בעיירה ניאק שבמדינת ניו יורק, ושם נפטרה ב-29 בספטמבר 1967, בגיל 50, לאחר דימום מוחי. היא נקברה בבית העלמין Oak Hill. ביתה בעיירה זו הוכרז אתר היסטורי על ידי ממשלת ארצות הברית בשנת 2006.
בחודשי חייה האחרונים הכתיבה מקאלרס את האוטוביוגרפיה שלה, שראתה אור מקץ כשלושה עשורים.
יצירתה > רומנים

צייד בודד הוא הלב, 1940, תרגמה יעל מדיני, 1961, תרגם מחדש אברהם יבין, 2008. שני התרגומים יצאו לאור בסדרת הספריה לעם, הוצאת עם עובד (הספר בקטלוג ULI)
השתקפויות בעין זהב, 1941, תרגמה ענת עינהר, הוצאת כתר, 2023
חברות בחתונה, 1946, תרגמה מרים יחיל-וקס, הוצאת כתר, 1984 (הספר בקטלוג ULI)
Clock Without Hands,‏ 1961 (הספר בקטלוג ULI)
יצירתה > סיפורים

The Ballad of the Sad Café (אוסף סיפורים), 1951 (הספר בקטלוג ULI)
את הנובלה הבלדה על הקפה העצוב תרגמו משה רון ודבורה שטיינהרט, בספר "שלוש סופרות דרומיות", הספריה לעם, עם עובד, 2018.
יצירתה > מחזות

The Member of the Wedding (הכותרת שתורגמה כ"חברות בחתונה"), 1949, גרסת מחזה לרומן שלה משנת 1946. (הספר בקטלוג ULI)
The Square Root of Wonderful,‏ 1958 (הספר בקטלוג ULI)
יצירתה > שירה

Sweet as a Pickle and Clean as a Pig,‏ 1964 (הספר בקטלוג ULI)
יצירתה > אוטוביוגרפיה

Illumination and Night Glare,‏ 1972, אוטוביוגרפיה בלתי גמורה, שפורסמה למעלה מ-30 שנה לאחר מותה. (הספר בקטלוג ULI)
לקריאה נוספת

Virginia Spencer Carr, The Lonely Hunter: a Biography of Carson McCullers, University of Georgia Press, 2003 (הספר בקטלוג ULI)
Sherill Tippins, February House, Houghton Mifflin, 2006 (הספר בקטלוג ULI)
קארסון מק'קאלרס – כשהחלום פורח: הערות על הכתיבה (מאנגלית: יפתח בריל), דחק, כרך יז', 2024.
הערות שוליים

↑  וירג'יניה ספנסר קאר, Understanding Carson McCullers, הוצאת אוניברסיטת דרום קרוליינה, 2005, ‏ ISBN 0872496619. עמ' 5.
↑  וירג'יניה ספנסר קאר, The Lonely Hunter, הוצאת דאבלדיי, מסת"ב 0385040288. עמ' 62.
↑  ד"ר דן קורדובה, הספרייה המרכזית ע"ש סוראסקי, ציידת בודדה – מורשתה הלהט"בית של הסופרת קארסון מקאלרס – פוסט מיוחד עבור חודש הגאווה | בלוג הספריות של אוניברסיטת תל אביב, ‏2023-06-13
↑  שריל טיפינז, February House: The Story of W. H. Auden, Carson McCullers, Jane and Paul Bowles, Benjamin Britten, and Gypsy Rose Lee, Under One Roof in Brooklyn, הוצאת הוטון מיפלין הארקורט, 2005, ‏ ISBN 061841911X.
↑  קרלוס דיוז. הערך קארסון מקאלרס באנציקלופדיית ג'ורגיה החדשה (באנגלית).
↑   תהילה חכימי, יצירת מופת על מיניות מודחקת, באתר הארץ, 15 באוגוסט 2023
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007265265205171  PLWABN: 9810565062105606  BIBSYS: 90167617  BNC: 000039801  BNE: XX882635  BnF: cb119137659 (data)  CANTIC: a11735302  CiNii: DA01064224  GND: 118575724  ICCU: RAVV032631  ISNI: 0000 0001 2144 1209  LCCN: n79059038  LNB: 000041380  MusicBrainz: 74e65381-97ff-43ce-b974-cccb201a4740  NDL: 00449383  NKC: jn20000603964  NLA: 36174806  NLG: 121139  NLK: KAC199618241  NSK: 000004392  NTA: 06947544X  RERO: 02-A003543522  SELIBR: 75593  SNAC: w6nc6d7w  SUDOC: 026999757  Trove: 1224158  VIAF: 95151447   WorldCat (עם VIAF): 95151447
חמלניצקי (עיר)

חמֶלניצקִי (באוקראינית: Хмельницький; בפולנית: Płoskirów) היא עיר באוקראינה, מרכז מחוז חמלניצקי.
אוכלוסייתה מונה 267,891 תושבים נכון לשנת 2024. העיר נמצאת בשפך הנהר פלוסקה (אוק') לבוג הדרומי. מקייב המרחק 376 ק"מ, והעיר נמצאת דרומית-מערבית לה. דרך העיר עוברות מסילות הברזל לבוב-קירובוגרד וצ'רנוביץ-סטרוקונסטנטינוב.
היסטוריה

ידועה מ-1431. מאז יסודה נקראה פלוֹסְקִירוֹב/פווֹסְקִירוֹב (פולנית: Płoskirów). ב-1648 נכבשה על ידי הקוזאקים של בוגדן חמלניצקי בפיקוד מקסים קריבונוס ודמיטרי נצ'אי, שחוללו פרעות ביהודים ולבסוף הביאו לרציחתם.
לאחר חלוקת פולין השלישית ב-1795 צורפה לאימפריה הרוסית. העיר נקראה במסמכים הרוסיים פרוֹסְקוּרוֹב (רוסית: Проску́ров) ובפי האוקראינים פרוֹסְקוּרִיב (אוקראינית: Проску́рів), עד 1954
בזמן מלחמת האזרחים נכבשה לסירוגין על ידי האוקראינים הלאומנים, הפולנים ולבסוף הסובייטים. ב-1919 התרחשו בעיר פרעות נגד היהודים. בנובמבר 1920 נכבשה על ידי הצבא האדום. ב-1941 הפכה למרכז מחוזי בחבל פודוליה, שמרכזו בקמיינץ פודולסקי. ב-8 ביולי 1941 נכנסו לעיר חיילים גרמנים.
 ב-1954, לכבוד 300 שנה לאיחוד אוקראינה עם רוסיה, שונה שם העיר לחמלניצקי על שם בוגדן חמלניצקי, אבי האיחוד, ומרכז החבל הועבר לעיר מקמיינץ.
יהודים

ב-1907 הייתה בעיר אחת הקהילות הגדולות בפודוליה ובה 15,000 איש. ב-1917 היהודים היוו כמחצית מתושבי העיר.
בפברואר 1919 מפקד הקוזאקים סמסנקו החליט לקחת את הפיקוד על שמירת העיר לידיו לאחר שבעיר התרחש מרד הקומוניסטים. הוא קרא לחייליו להרוג יהודים כדי "להציל את אוקראינה" כלשונו, אך לא לבזוז. החיילים צעדו ברחוב המרכזי של העיר ולאחר מכן התפזרו בבתי היהודים. היהודים לא היו מוכנים, ולכן היו בידיים ריקות. תוך שלוש שעות רצחו הקוזאקים באכזריות 1,800 יהודים, בהם גם נשים וילדים. חלק מהנשים והנערות נאנסו לפני שנרצחו. למרות הפרעות, הקהילה היהודית השתקמה מהר ועם תחילת השלטון הסובייטי המשיכו היהודים להיות הקהילה הגדולה ביותר בעיר.
לאחר שהנאצים נכנסו לעיר בקיץ 1941, רצחו בה שוטרים אוקראינים כ-800 יהודים. באוגוסט 1941 רוכזו בין 10,000 ל-12,000 יהודי העיר הנותרים בשני גטאות שהוקמו בה, וכ-2,000 יהודים נוספים מהסביבה רוכזו בהמשך במחנה עבודה שהוקם בעיר. באוקטובר 1941 רצחו הגרמנים בין 5,300 ל-8,000 מיהודי הגטו הגדול שבעיר, בנוסף לכ-2,500 יהודים מיישובים נוספים. ב-30 בנובמבר 1942 נרצחו כ-7,000 היהודים שנותרו בעיר, ביחד עם כ-600 יהודים ממיקולאייב. מספר הנרצחים היהודים הכולל בעיר מוערך בכ-14,000 עד 16,000 איש. אלכסנדרה מלניק מתושבי העיר קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם וביתה אף קיבלו אישור לעלות לישראל.
בשנות ה-90 הגיע לעיר פרץ חרך, נציג חסידות קרלין, החזיר לקהילה את בית הכנסת והקים מחדש קהילה דתית. בשנת 2000 הוא עזב את העיר, וכיום מכהן כרב העיר שליח חב"ד, הרב יוסף טייטלבוים. במהלך שנת 2022 נבנים 2 מקוואות טהרה עבור יהודי העיר. בסוף שנת 2022, בעיצומה של המלחמה באוקראינה, נחנך בעיר לראשונה מזה 100 שנה מקווה נשים מפואר, המשמש את המשפחות היהודיות בעיר ואת התיירים העוברים במחוז. בעיר פועלים כיום גן ילדים יהודי, בית ספר יום ראשון ובית ספר אחה״צ הנותנים חינוך יהודי לילדי הקהילה, מרכז תורני לגברים, לנשים, ואירועים וקונצרטים לאורך השנה. כמו כן בית הכנסת פעיל ומתקיימות בו תפילות בשבתות ובחגים. במהלך המלחמה הקהילה הגדילה את מגוון שירותיה ומספקת גם שירותים הומניטריים וסוציולוגים.
לקריאה נוספת

100 קהילות יהודיות של אוקראינה-חלק א' (סנקט פטרבורג 1998, מחבר:אלכסנדר גרשט).
הערות שוליים

↑  סופר צרפתי על פרעות פטליורה, דואר היום, 14 באוגוסט 1927 (תיאור הזוועות).
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007564461105171  GND: 4216451-5  LCCN: n83011686  LNB: 000327550  MusicBrainz: f3c965d2-5c91-4452-a078-096f928ddf22  NKC: ge613351  SUDOC: 174761961  VIAF: 137239487   WorldCat (עם VIAF): 137239487 
מסעדת "סתומרי" במרכז העיר
מכולת

מכולת בתקופת הצנע, 1949
פנקס חסכון של מפעל החסכון באגודות הצרכנים השיתופיות (1958) – מתוך דברי ההסבר על מפעל החסכון:
• את הבולים יש לקבל בצרכניה הקבועה שלך. הקפד על תשלומים קבועים!
• על חשבון כל יחידת חסכון ישלם החוסך 250 פר' לשבוע בתשלומים קבועים (ארבעה תשלומים לחודש), עד להשלמת הסך 48 ל"י
• לכל חוסך יינתן פנקס חסכון. תמורת כל תשלום של 250 פר' יימסר לחוסך בול שיודבק בפנקס החסכון וישמש אשור לסכום ששולם.
• סטיפנדיות ותשורות שונות תחולקנה בין החוסכים, לפי גורל, פעמים בשנה
• נוסף על הסטיפנדיות ייהנו החוסכים מהשתתפות במפעלים תרבותיים שונים מטעם התנועה הצרכנית.
• הקואופרציה הצרכנית הציבה לה מטרה עיקרית אחת – לסייע לחבריה בשיפור תנאי חייהם מבחינה חמרית ורוחנית, לשם קידום ענייניהם הכלכליים והמוסריים גם יחד.
• פעולתה של הצרכניה מכוונת לטובת לקוחותיה, כי הם חבריה-בעליה. הצרכניה מקפידה על טיב מעולה של הסחורה, על משקלה הנכון ומחירה הוגן. כל תכליתה לשרת את חבריה.
• לשם עבודתה זקוקה הצרכניה לחנות, למדפים, לכלים, להון חוזר, כלומר לכספים שבהם קונים מיצרכים ומשלמים שכר חנות, משכורת לעובדים ויתר ההוצאות.
• מפעל החסכון שהתנועה הצרכנית מארגנת יגביר את כוחה של הקואופרציה הצרכנית שתשיג תנאים עוד יותר נוחים – לא לעצמה אלא לחבריה, שהרי כל הצלחתה היא לטובתם.
• לחסכונך תתווסף רבית שבחלקה תצורף ליחידתך עם סיום ארבע השנים ולזכותך יהיה סך 50 ל"י במקום 48 שתשלם 
• כספך שיופקד באגודת הצרכנים שלך יפרה את אגודתך ויאפשר לה להגדיל תועלתך משירותה.
• פיתוח הצרכנות השיתופית בישראל מגביר את מעמדו של ציבור העובדים בכפר ובעיר, מבצר את כוחה של המדינה ומסייע לה בקיבוץ גלויות, בפיתוח הארץ, בקליטת העולים ובהשרשתם בענפי המשק היצרניים.
• מפעל החסכון חשוב לא לך בלבד. גם חבריך צריכים להצטרף למעגל החוסכים באגודות הצרכנים.
מכולת היא חנות לממכר מוצרי מזון לבית ומגוון מוצרים שימושיים לאחזקה ביתית שוטפת.
אף על פי שעדיין קיימות חנויות מכולת, בעיקר בשכונות ותיקות, המושג מתקשר בתודעה עם מושגים הזכורים בנוסטלגיה. חנויות מכולת של פעם פינו מקומן, במקרים רבים, לחנויות סופרמרקט או מינימרקט, המכילות מגוון רחב יותר של מוצרים.
המונח "מכולת" כיום מתייחס על פי רוב לחנויות מינימרקט שנראות כמו חנות מכולת מבפנים ומבחוץ.
בישראל

חנויות המכולת היו העוגן המסחרי של כל שכונה או אזור מגורים בכל עיר, עד לשנות ה-70 של המאה ה-20. מכרו בהן את כל מצרכי המזון לבית, למעט ירקות ופירות, שנמכרו אצל הירקן, ובשר, שנמכר באטליז. מבחר המוצרים היה אמנם דל יחסית לימינו, אך הקנייה הביתית, כמו האווירה הכללית בישראל, הייתה אינטימית, בעלי המכולת (החנוונים) הכירו כל משפחה ואת הרגלי הצריכה שלה, ושכנים לאותו אזור מגורים נפגשו בתור במכולת.
חנויות המכולת היו קטנות וצפופות, ולא כללו מעברים כמקובל כיום בסופרמרקטים. המצרכים נמצאו על מדפים שהקיפו את החנות סביב סביב לאורך הקירות ועד גובה התקרה. בנוסף היה מקרר מוצרי חלב ומוצרים בתפזורת כגון דג מלוח שנמכר מתוך חבית.
שירות עצמי לא היה מקובל כמעט. את מרבית המוצרים צריכים היו הקונים לבקש מהחנווני והוא הורידם ממדפים גבוהים, הביאם מאחורי הדלפק או מהמחסן, פרס את הגבינות, שקל ועטף אותן, וככלל שירת את לקוחותיו איש בתורו, כך שהקונה הבא נאלץ לחכות לסיום כל הקנייה של קודמו. לעיתים קרובות נוהלו חנויות המכולת על ידי שני בני זוג ואף ילדיהם, כדי לאפשר את פתיחת בית העסק לאורך כל היום (מלבד הפסקת צהריים) וכדי לשרת יותר מקונה אחד במקביל.
החל מ-1958 החלו להיפתח חנויות סופרמרקט גדולות של רשתות מזון, ותרבות הקניות השתנתה. מכולות רבות איבדו מרווחיותן, וכיום מספרן קטן בהרבה ממה שהיה עד לפני כמה עשרות שנים.
בעקבות המחאה החברתית של קיץ 2011 החלו להיפתח בישראל חנויות מכולת קואופרטיביות בשם "העגלה". במספר יישובים, שמצפה רמון היה הראשון שבהם, הוקמה מכולת קהילתית אשר שמה לה למטרה להוזיל את עלויות המזון ועל ידי הקמת קואופרטיב הקימו החברים את המכולת.
בישראל > בתרבות הישראלית

מקומה המרכזי של המכולת חיי היום יום בישראל זכה להתייחסות רבה בתרבות הישראלית. בין ההתייחסויות הרבות ניתן למנות את:
"מכולת" – מחזה מאת הלל מיטלפונקט.
"שיר המכולת" של להקת כוורת.
תוכנית הילדים "רגע עם דודלי" מתרחשת בחנות המכולת של דודלי, המהווה מקום מפגש מרכזי לתושבי השכונה.
רשת של מינימרקטים באילת נקראת "המכולת".
מושגים הקשורים למכולת

חֶנְוָנִי – כינויו העברי של המוכר במכולת.
הקָפָה – המכירה באשראי נקראת ”בהקפה” או ”על החשבון”. החנווני מחזיק פנקס רשימות או מחברת, ומוסיף את שם הלקוח לרשימת כל בעלי החוב שמשלמים פעם בשבוע או בחודש (ראו גם ”חנווני על פנקסו”).
חצי לחם – במכולת של פעם היה החנווני בוצע כיכר לחם לשניים, ומוכר גם בחצאים.
רשימת מכולת – רשימה שמכילה את המוצרים לקנייה. ביטוי זה הושאל לשימוש בתחומים אחרים ומתאר רשימה למסע רכש, או ספירת מלאי כלשהי.
צרכנייה – מכולת גדולה יותר מהמקובל, שמכילה מוצרים רבים יותר. הצרכניות פועלות בעיקר בקיבוצים ובמושבים.
גלריה

שלט ישן של צרכניה בשכונת גבעת נשר
שלט ישן של מכולת בחיפה עם פרסומת למשקה קל "אטלס". גם החנות וגם המשקה כבר אינם קיימים.
חנות מכולת ברוטרדם שבהולנד, אפריל 1955.
הערות שוליים

↑  "הלב של השכונה": בעלי המכולות רוצים להרוויח, באתר ישראל היום
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007543307805171  BnF: cb11978392j (data)  LCCN: sh85057399  NKC: ph124621
בנג'מין לוגן

בנימין לוגן (באנגלית: Benjamin Logan; 1 במאי 1743 – 11 בדצמבר 1802) היה איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי. במסגרת תפקידו כאלוף-משנה במיליציית מחוז קנטקי שבוירג'יניה, לחם לוגן במלחמת העצמאות האמריקנית תוך שהוא מפקד על כל המיליציות בווירג'יניה. בראשית שנותיה של ארצות הברית, נמנה לוגן בין האישים המשפיעים ביותר על הקמת קהיליית קנטקי. אחיו, ג'ון לוגן, היה הגזבר הראשון של קנטקי.
ביוגרפיה

בנג'מין לוגן נולד ב-1 במאי 1743, במחוז אוגוסטה שבמדינת ווירג'יניה. לוגן היה בנם הבכור של דייוויד וג'ין לוגן. בגיל 15, נפטר אביו של לוגן, והוא ירש את 860 הדונמים (3.5 קמ"ר) שבבעלות אביו. בשנת 1772 נישא לוגן לאן מונטגומרי, ובמרוצת השנים נולדו לזוג שמונה ילדים. בשנת 1776 עבר לחלה המערבי של וירג'יניה, כיום קנטקי. הוא בנה את משכנו, מצודת לוגן, שלימים יהפוך לעיירה סנט אסף ליד סטנפורד. באותה שנה מונה לוגן לשריף מחוזו מגוריו. בעת המהפכה האמריקנית, היה לוגן הקצין השני של וירג'יניה במחוז קנטקי, והשתתף בהגנה על עיירות המחוז מפני האינדיאנים.
לאחר עצמאותה של ארצות הברית, הפך לוגן לאחד ממנהיגי היפרדותה של קנטקי מווירג'יניה, והפיכתה למדינה עצמאית. בין השנים 1781–1787 כיהן כציר קנטקי בבית הצירים של וירג'יניה. באוקטובר 1786 הובל לוגן את כוח אנשי המיליציה בקטנקי ורסוס עיירות שונות במדינת אוהיו לאורך נהרות מיאמי והמד. הלחימה צלחה ושלוש עשרה עיירות נשרפו כליל. לוגן הרס את מאגרי המזון של העיירות, וטבח במתנגדים.
לוגן היה אחד ממייסדי אמנת דנוויל, ומכותבי חוקת קנטקי הראשונה. בין השנים 1792–1795 כיהן לוגן כחבר בבית הנבחרים של קנטקי. בשנת 1975, התמודד לתפקיד המושל מול ג'יימס גררד ותומאס טוד. על פי חוקת המדינה, מכל מחוז בקנטקי נשלח ציר, והמנצח נבחר על ידם. לוגן וגררד נבחרו לצירים של מחוזותיהם, כך שיכלו להצביע לעצמם. בהצבעה הראשונה, קיבל לוגן את קולותיהם של 21 צירים, גררד קיבל 17 וטוד קיבל 14. ציר בודד הצביע עבור ג'ון בראון, שכלל לא התמודד לתפקיד. כיוון שחוקת קנטקי לא הגדירה במפורש אם כמושל ייבחר המועמד שזכה במספר הקולות הרב ביותר או זה שזכה ברוב מוחלט של כלל הקולות, התקיימה הצבעה נוספת בין גררד ולוגן. רוב קולותיו של המועמד השלישי, תומאס טוד, תמכו בגררד, והעניקו לו רוב בהצבעה השנייה. ב-17 במאי 1796 אישר מזכיר המדינה של קנטקי, ג'יימס בראון, את היבחרותו של גררד לתפקיד המושל. על אף שבירך את גררד על ניצחונו, מחה לוגן על תוצאות הבחירות בפני התובע הכללי של קנטקי ג'ון ברקינרידג'. ברקינרידג' סירב להצהיר את דעתו על תוצאות הבחירות בפומבי, וטען כי חוקת קנטקי לא הסמיכה אותו לכך. אולם באופן פרטי הצהיר למעגל חבריו הקרוב כי לוגן נבחר כדין ויש לפטר את גררד מן התפקיד. לוגן פנה לסנאט המדינה, שהואמן על בחירות שנויות במחלוקת. בנובמבר 1796, פרסם הסנאט מספר תגובות נייטרליות לעניין, עד שלוגן זנח את המסע לפיטוריו של גררד. בבחירות של 1799 התמודד לוגן לתפקיד שוב. לוגן הגיע למקום השלישי עם 3,996 קולות, וגררד נבחר בפעם השנייה ברציפות לתפקיד.
בשנת 1802 נפטר לוגן משבץ מוחי בביתו. הוא נטמן בחלקת קבר בשטח ביתו. לזכרו, נוסד מחוז בקנטקי ובאוהיו כל שמו.
הערות שוליים

↑  Everman, H.E. (1981). Governor James Garrard, pp. 34
↑  Everman, H.E. (1981). Governor James Garrard, pp. 36
↑  Collins, Lewis (1877). History of Kentucky. p. 479. ISBN 9780722249208.
↑  The Register of the Kentucky State Historical Society, Volume 1. Kentucky State Historical Society. 1903. pp. 36.
| --- | --- |
בקרת זהויות :  LCCN: n98098282  SNAC: w6cg03t2  VIAF: 14091740   WorldCat (עם VIAF): 14091740
החברים של פיטר

| --- | --- |

 בימוי:  קנת בראנה 
 הופק בידי:  קנת בראנה 
 תסריט:  ריטה רודנר   מרטין ברגמן
 עריכה:  אנדרו מרקוס
 שחקנים ראשיים:  יו לורי   סטיבן פריי   אמה תומפסון   קנת בראנה   אימלדה סטאונטון
 צילום:  רוג'ר לנסר
 מדינה:  הממלכה המאוחדת 
 חברת הפקה:  Film4 Productions 
 חברה מפיצה:  חברת סמואל גולדווין, נטפליקס 
 שיטת הפצה:  וידאו על פי דרישה 
 הקרנת בכורה:  18 בספטמבר 1992
 משך הקרנה:  101 דקות
 שפת הסרט:  אנגלית 
 סוגה:  קומדיה רומנטית, סרט דרמה, סרט להט"בי 
 מקום התרחשות:  אנגליה 
 תקופת התרחשות:  תחילת שנה חדשה 
 הכנסות באתר מוג'ו:   petersfriends
 פרסים:  מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית: עשרת הסרטים הטובים ביותר 
 דף הסרט ב־IMDb
 
החברים של פיטר (באנגלית: Peter's Friends) הוא סרט בריטי מסוגת הקומדיה דרמטית משנת 1992. את התסריט כתבו הקומיקאית האמריקאית ריטה רודנר ובעלה מרטין ברגמן. הבמאי והמפיק של הסרט היה קנת בראנה.
בתפקידים הראשיים הופיעו יו לורי, אלפונסינה אימנואל, אימלדה סטאונטון, ריצ'רד בריירס, סטיבן פריי, ריטה רודנר, טוני סלאטרי (אנ'), פילידה לאו, אלכס לואו, אמה תומפסון וקנת בראנה.
תקציר עלילה

קבוצה של חברים מתאספת בערב השנה החדשה בביתו הכפרי של פיטר (סטיבן פריי) . עשר שנים קודם לכן הופיעו החברים יחד בלהקה קומית באוניברסיטת קיימברידג', כעת לא כל כך ברור אם יש להם משהו במשותף.
החברים של פיטר הם: אנדרו (קנת בראנה) תסריטאי בהוליווד; מרי (אימלדה סטאונטון) ורוג'ר (יו לורי) זוג נשוי המחברים ג'ינגלים; שרה (אלפונסין אמנואל) מעצבת תלבושות זוהרת ומגי התמהונית (אמה תומפסון) עובדת בהוצאה לאור. בניגוד חריף לחבורה המגובשת מהאוניברסיטה נמצאים אתם גם קרול (ריטה רודנר) אשתו כוכבת הטלוויזיה של אנדרו, בריאן המגושם (טוני סלאטרי) המאהב העכשווי של שרה. ורה (פילידה לאו) היא סוכנת הבית של פיטר המביעה מורת רוח ממעשיו, ובנה פול (אלכס לואו). ריצ'רד בריירס מופיע בקצרה כאביו של פיטר.
למרות שהסרט הוא קומי באופיו, כבר מההתחלה יש בו התייחסויות לנושאים רציניים יותר. אביו של פיטר נפטר ופיטר מתכנן למכור את הבית אחרי המסיבה האחרונה שהוא עורך. בעיות הנישואים של אנדרו וקרול נועדו יותר לשעשע, אך רוג'ר ומרי מתאוששים מטרגדיה שחוו, מות בנם הקטן, אחד מזוג תאומים. אירוע שמתגלה בהדרגה לצופים. מגי הבודדה מגיעה נחושה בדעתה לשכנע את פיטר שהם יכולים להיות יותר מאשר ידידים, גם שרה אינה מאושרת כפי שהיא מציגה את עצמה.
הנושאים שהסרט דן בהם ידידות, נישואים, נאמנות, חומרנות והתמודדות עם מוות ושכול. במובנים רבים הוא מזכיר את הסרט האמריקאי "החברים של אלכס".
פסקול

פסקול הסרט כולל שירים רבים של אמנים משנות השמונים של המאה העשרים, כמו Tears for Fears (אשר שירם "Everybody Wants to Rule the World" מושמע על רקע הקרדיטים בפתיחה), הפריטנדרס וברוס ספרינגסטין. הפסקול שנמכר כתקליטור לא כולל את השיר "The Way You Look Tonight" מאת ג'רום קרן כפי שבוצע בסרט.
צוות השחקנים

חלק מהצוות היו למעשה יחד באוניברסיטת קיימברידג'. יו לורי, סטיבן פריי, אמה תומפסון וטוני סלאטרי השתתפו ב"קיימברידג' פוטלייתס" להקת סטודנטים קומית הדומה לזו המתוארת בסרט. מרטין ברגמן שהיה שותף לכתיבת התסריט השתתף אף הוא ב"פוטלייתס".
בזמן צילומי הסרט בראנה היה נשוי לאמה תומפסון, היא יצאה עם יו לורי בזמן לימודיהם באוניברסיטה. פילידה לאו היא אמה של תומפסון והיא השתתפה יחד עם ריצ'רד בריירס, אימלדה סטאונטון ואלכס לואו בסרטו של קנת בראנה "מהומה רבה על לא דבר". לורי וסטאונטון המגלמים בסרט זוג נשוי, שבו לגלם זוג נשוי בסרט "על תבונה ורגישות" על פי תסריט שכתבה אמה תומפסון. יו לורי וסטיבן פריי שיתפו פעולה בתוכניות טלוויזיה רבות שהבולטות שבהן היו "קטעים עם פריי ולורי" ו"ג'יבס וווסטר". סטיבן פריי טוני סלאטרי ופילידה לאו הופיעו יחד בסדרת הטלוויזיה "החוק לפי קינגדום".
טקסט רץ הוצאה לאור

| --- | --- |

 נתונים כלליים
 סוג:  הוצאת ספרים
 מייסדים:  ברכה כהן
 תקופת הפעילות:  2015–הווה (כ־10 שנים)
 משרד ראשי:  קניון רמות, ירושלים
 ענפי תעשייה:  הוצאה לאור, הפצת ספרים, מכירת ספרים
  
 textratz.co.il
 
טקסט רץ הוצאה לאור היא הוצאת ספרים עברית, המוציאה לאור ומשווקת ספרי קריאה, יעץ, ביוגרפיה ועיון, וכן ספרי קודש. הוציאה לאור למעלה מ-1000 כותרים.
היסטוריה

ההוצאה הוקמה בשנת 2015 על ידי ברכה כהן, ועוסקת במתן שירותי הוצאה לאור בעברית, אנגלית ושפות נוספות, ובמכירת והפצת ספרים.
חלק מהספרים יצאו במימון גופים ממשלתיים וממסדיים כגון מגן דוד אדום, דוברות משטרת ישראל, עיריית ירושלים, משרד החינוך, הרבנות הראשית לישראל, האוניברסיטה העברית ועוד. ההוצאה הוציאה ספרים ומוצרי דפוס עבור גופים מרכזיים במגזר הדתי והחרדי כגון יתד נאמן, כיכר השבת, ידידות טורונטו, ארגון ערכים, אקשיבה ועוד.
בשנת 2019 דורגה ההוצאה על ידי מגזין קנייטש כהוצאה הרביעית בגודלה בציבור החרדי. ההוצאה הוציא לאור למעלה מ-1000 כותרים.
משרדי החברה שוכנים בקניון רמות בשכונת רמות אלון בירושלים.
פעילות > ספרי קריאה וביוגרפיה

בהוצאה ראו אור מאות ספרי קריאה, מותחנים וביוגרפיות, שנכתבו על ידי מחברים רבים, חלקם הפכו לרבי מכר.
בשנת 2019 ראה אור בהוצאה הספר "אריות קשורים בחוט" העוסק באפליה על רקע עדתי במגזר החרדי, הספר עורר עניין במגזר החרדי והודפס במהדורות רבות, בעשרות אלפי עותקים.
בשנת 2021 ראה אור בהוצאה הספר "אמא יש רק אחת" של לימור סון הר מלך.
בשנת 2022 ראה אור בהוצאה הספר "בחורינו המצוינים" העוסק בביוגרפיה של יוצא היחידה לאבטחת אישים בשב"כ, אחר כמה מהדורות שהוחרמו על ידי הצנזורה הצבאית.
פעילות > ספרי קודש

בהוצאה ראו אור גם מאות ספרי קודש וספרי דת, סידורי תפילה, מחזורים ומהדורות תנ"ך, וספרים של רבנים מפורסמים מהעבר, כגון הבעל שם טוב, רבי נחמן מברסלב, רבי אליעזר פאפו, המהרי"ל דיסקין, ישראל מאיר הכהן, הראי"ה קוק, הרב יהודה לייב הלוי אשלג, הרב מאיר יהודה גץ וכן רבנים מוכרים מההווה – הרב אברהם יצחק קוק (רחובות), הרב אשר וייס, הרב אהרן לוי, הרב נחום סילמן ועוד.
פעילות > ספרי רבני יהדות המזרח

ההוצאה מעניקה חשיבות יתירה להוצאתם לאור ולההדרתם של ספרי רבני יהדות המזרח.
במסגרת זו יצאו על ידי ההוצאה במהדורה ראשונה או מהדורת ההדרה, ספריהם של הרבנים: הרב יוסף חיים מבגדאד, מהרש"א אלפנדרי, הרב דוד צבאח, הרב דוד הכהן סקלי, הרב יעקב מוצפי, הרב עזרא עטיה, הרב יהודה צדקה, הרב יוסף משאש, הרב משה טוויל ועוד רבים.
כמו כן יצאו לאור בהוצאה ספרים של רבנים חרדים ספרדים בני דורנו, בהם הרב שלום כהן, הרב אברהם סלים, הרב שלמה ידידיה זעפראני, הרב ברוך שרגא, הרב יהושע ברכץ, הרב משה הלוי, הרב חיים רבי ועוד.
פעילות > כתבי עת

ההוצאה מפיקה מספר כתבי עת באופן קבוע, ביניהם:
כתב העת המודפס צריך עיון מאת קרן תקוה
כתב העת בהתאסף מאת איגוד עמלי התורה
כתב העת מאורי אור מאת ישיבת מאור התלמוד
כתב העת מִגוֹ לשירה ויצירה מאת 'מקום של אש' - קבוצת שירה חרדית
כתב העת מסילות בני תימן מאת מכון המהרי"ץ
הערות שוליים

1 2  מתוך אתר ההוצאה
↑  ישראל קוטלר, איך מוציאים ספר לאור בימינו?, באתר מגזין במה, ‏10 ביוני 2018
↑  חמשת ההוצאות לאור מהמובילות בציבור החרדי, באתר קנייטש, ‏27/01/2019
↑  על פי אתר ההוצאה
↑  הרב נחום סילמן, הגדה של פסח – בעל שם טוב, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, 2017
↑  הרב אברהם יצחק קוק, למעלה למשכיל, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, התשע"ה
↑  הרב יוסף חיים מבגדאד – בעריכת הרב גבריאל יצחקוב, בן איש חי וקיים, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, 2018
↑  רבי יוסף משאש, שו"ת מים חיים – ד' חלקים, ירושלים: הוצאת טקסט רץ, 2019