בריטפופ
היסטוריה > השיא: אואזיס, בלר ופאלפ (1996-1994)

שנת 1994 הייתה שנת מפנה בהתהוותו של הבריטפופ, ויצאו בה מספר אלבומים חשובים, שכולם הפכו - כבר אז, או מעט מאוחר יותר - לקלאסיקות בריטפופ.
באפריל 1994 יצא האלבום Parklife, השלישי במספר של הלהקה בלר (Blur). בלר הוציאה קודם לכן שני אלבומים ומספר סינגלים, שלא זכו להצלחה גדולה, אך הפעם האווירה הייתה שונה. מצד אחד, עיתונות המוזיקה הבריטית, לצידן של להקות כמו סוויד והלאז, הכינו את הדרך לשובה של המוזיקה הבריטית. ומצד שני, בתחילתו של אותו חודש התאבד קורט קוביין, סולנה ומנהיגה של להקת הגראנג' "נירוונה", וכך החלה גסיסתו של הגראנג'. ואכן, האלבום, שהושפע רבות ממוזיקת המוד של שנות ה-60 ושהציג מגוון של סגנונות מוזיקה - החל בדאנס-פופ (Girls & Boys), עבור דרך פּאנק (Bank Holiday) וכלה ברוק (Trouble in the Messege Centre) - זכה להצלחה כבירה והגיע למקום הראשון במצעד המכירות הבריטי. היה זה אלבום בריטי במלוא מובן המילה: שיר אחר שיר תיאר בחדות את החיים בבריטניה בשנות ה-90, ובביקורות עליו נטבע המושג "בריטפופ".
מעט מאוחר יותר, ביוני 1994, הוציאה הלהקה פאלפ (Pulp), שהוקמה כבר ב-1978 בעיר שפילד, את אלבומה הרביעי והראשון שזכה להצלחה - His n' Hers. הטקסטים של השירים, שנכתבו כולם על ידי מנהיג הלהקה והדמות הבולטת בה ג'רוויס קוקר, במיוחד התבלט השיר
?Do You Remember the First Time. אולם, אלבומה הבא של הלהקה, Different Class, שהנפיק המנוני בריטפופ דוגמת Common People ו-Disco 2000, הוא זה שקנה לה את עולמה.
האלבום השלישי הבולט של אותה שנה היה Definitely Maybe, אלבום הבכורה של אואזיס (Oasis), שהייתה להקה של בני מעמד הפועלים ממנצ'סטר. זמן קצר לאחר יציאתו הרקיע האלבום, שנישא על גלי ההצלחה של הסינגלים Supersonic ,Shakermaker ו-Live Forever, את שחקי המצעדים. אואזיס, שהושפעו רבות מהביטלס, הציגו באלבום רוק גיטרות רעשני ובועט, שלווה בקולו המאנפף של הסולן ליאם גלאגר.
בשנים אלו הוקמו להקות רבות, שלא כולן עשו בריטפופ, אך בשל ההתעניינות המחודשת במוזיקה בריטית הן זכו להצלחה וכמו כן, להקות שקודם יצרו בסגנונות אחרים, יישרו קו עם סצנת הבריטפופ. דוגמאות בולטות הן להקות כגון: פלסיבו (Placebo), אלסטיקה (Elastica), הוורב (The Verve), סופרגראס (Supergrass), פריימל סקרים (Primal Scream) ומנסן (Mansun). חברי הלהקות השונות נעשו לכוכבי על, ומגזיני המוזיקה השונים החלו מחזרים על פתחיהם, מראיינים אותם ומציגים אותם על שעריהם. לא פלא, אפוא, שהמושג "בריטפופ" נבחר כמושג המתאר באופן הטוב ביותר את שנת 1995. בשנה זו התחולל גם קרב האיתנים בין שתי הלהקות המצליחות ביותר בז'אנר, בלר ואואזיס.
באוגוסט 1995 הוציאו שתי הלהקות סינגלים חדשים באותו שבוע: בלר שחררו את Country House ואואזיס שחררו את Roll With It. אירוע זה משך את עין הציבור והמדיה, והגיע אפילו לחדשות ה-BBC. בקרב המתוקשר הזה ניצחו בלר: הסינגל שלהם מכר 274,000 עותקים והגיע למקום הראשון, ואילו הסינגל של אואזיס מכר 216,000 עותקים והגיע למקום השני. אולם, בסופו של דבר אואזיס ניצחו ב"מלחמה": אלבומם השני - ‎(What's The Story) Morning Glory?‎ - הביס במצעדי המכירות את אלבומם החדש של בלר - The Great Escape - ביחס של 1:4. כתוצאה מכך, אואזיס הפכו ללהקה המצליחה ביותר בממלכה, הסינגלים החדשים שלהם - Wonderwall ו-Don't Look Back In Anger - העפילו לראש מצעד המכירות, והם אף נהנו מהצלחה בארצות הברית. גם כיום, האלבום השני של אואזיס נחשב לאחד מהאלבומים שהצליחו ללכוד, כמו בקפסולת זמן, את התחושה ברחובות ואת מהותו של הבריטפופ.
"הסצנה הוולשית" של הבריטפופ התאפיינה בהקמתם של הרכבים וולשים ששמרו על קשר מסוים עם תרבותם הייחודית, כגון סופר פרי אנימלס (Super Furry Animals), מאניק סטריט פריצ'רס (Manic Street Preachers) וקטטוניה (Catatonia), שבאחד משיריהם שרו: Everyday when I wake up, I thank the Lord I'm Welsh. כן קמו הרכבים סקוטיים, דוגמת טראוויס (Travis) ובל אנד סבסטיאן (Belle and Sebastian), ואיידלויילד, ואף הרכבים איריים, כגון אש (Ash) והקרנבריס (The Cranberries) וJJ72.
ב-1996 יצא הסרט "טריינספוטינג", שהפך לסרט קאלט, ושפסקולו הציג שלל אמנים בריטיים. שנים אלו היו שעתו היפה של הבריטפופ, שבהן נותבה ההתרגשות הראשונית להצלחה חסרת תקדים. באוגוסט של אותה שנה ערכו אואזיס שתי הופעות פתוחות בנבוורת' (Knebworth), ששברו כל שיא קודם.
ב-1997 הוציאו סוויד את אלבומם השלישי Coming Up, שחמישה משיריו - Lazy ,Saturday Night ,Trash ,Beautiful Ones ו-Filmstar - הגיעו כולם לעשרת המקומות הראשונים במצעד.