stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מריה לודוויגה תרזיה, נסיכת בוואריה
ביוגרפיה

מריה לודוויגה תרזיה נולדה ב-6 ביוני 1872 בלינדאו, ללודוויג, נסיך בוואריה ולמריה תרזה מאוסטריה-אסטה, בתם של פרדיננד קרל ויקטור, ארכידוכס אוסטריה-אסטה ואליזבת פרנציסקה, ארכידוכסית אוסטריה. ב-31 במאי 1897 התחתנה מריה לודוויגה תרזיה עם הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים. בשנת 1913 עלה אביה לשלטון, לאחר הדחת בן דודו אוטו, מלך בוואריה, והוכתר כלודוויג השלישי, מלך בוואריה, אולם הוא נאלץ להתפטר מתפקידו לאחר מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1934 מת חמיה הנסיך אלפונסו, רוזן קזרטה, ובעלה פרדיננדו פיו הפך לטוען לכתר ממלכת שתי הסיציליות. פרדיננדו פיו ומריה לודוויגה תרזיה חיו שנים רבות בלינדאו, גרמניה, וב-10 ביולי 1954 היא מתה בביתה.
משפחתה

ב-31 במאי 1897 התחתנה מריה לודוויגה תרזיה עם הנסיך פרדיננדו פיו, דוכס קלבריה, ממנו נולדו לה 6 ילדים:
מריה אנטוניאטה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1898–1957)
מריה כריסטינה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1899–1985), התחתנה עם מנואל סוטומאיור-לונה, סגן נשיא אקוודור
הנסיך רוג'רו מריה, דוכס נוטו (1901–1914)
ברברה מריה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1920–1927), התחתנה עם פרנץ קסאפר, רוזן שטולברג-ורניגרודה
לוצ'יה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1908–2001), התחתנה עם הנסיך אוג'ניו, דוכס ג'נובה
אורקה, נסיכת בורבון-שתי הסיציליות (1913–1999)
מרצדס-בנץ CLA-קלאס

| --- | --- |

 מאפיינים כלליים
 יצרן:  מרצדס
 הרכבה:  הונגריה
 סיווג:  מכונית משפחתית
 בסיס גלגלים:  2,699 מ"מ 
 מפרט טכני
 מנוע:  מנוע בנזין 
 
מרצדס-בנץ CLA-קלאס
מרצדס-בנץ CLA-קלאס (אנגלית: Mercedes-Benz CLA-Class) היא מכונית משפחתית יוקרתית אשר דומה ל"מרצדס-בנץ A-קלאס". דגם זה הוצג בינואר 2013 בתערוכה הבינלאומית של צפון אמריקה.
שיווק הדגם החל באירופה באפריל 2013 ובספטמבר הוחל בשיווק גם בארצות הברית. במהלך השנה הראשונה להפצת הדגם הגיעו המכירות ללמעלה מ-100,000 יחידות, הישג הנחשב על ידי החברה כ"השקה המוצלחת ביותר מזה 20 שנה". במרץ 2015 הציגה החברה בתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה את דגם ה-"Shooting Brake" - גרסת סטיישן של הרכב.
דור ראשון (2013-2019)

מנוע: 1.6L בנזין. הילוכים: 6 ידני או 7 אוטומטי. אורך: 4,630 מ"מ. רוחב: 1,777 מ"מ. גובה: 1,437 מ"מ. משקל 1,430-1,540 ק"ג. אפשרות לקופה.
דור שני (2019 -היום)

מנוע: 1.3 L M282 I4 טורבו (בנזין). הילוכים: 6 ידני או 8 אוטומטי. בסיס גלגלים:2,729 מ"מ. אורך:4,688 מ"מ. רוחב: 1,830 מ"מ. גובה: 1,439 מ"מ. אפשרות לקופה.
מנועים

כל מנועי הבנזין והדיזל בגרסאות 1.6, 1.8, 2.0, ו-2.1 ליטר מופעלות על ידי 4 צילינדרים ומגדש טורבו אחד.
| דגם | מנוע | הספק |
| --- | --- | --- |
| CLA 180 | ‏1,595 סמ"ק | 120 כ"ס ב-5,000 סל"ד |
| CLA 180 BlueEFFICIENCY | ‏1,595 סמ"ק | 120 כ"ס ב-5,000 סל"ד |
| CLA 200 | ‏1,595 סמ"ק | 154 כ"ס ב-5,000 סל"ד |
| CLA 250 | ‏1,991 סמ"ק | 211 כ"ס ב-5,500 סל"ד |
| CLA 45 AMG | ‏1,991 סמ"ק | 355 כ"ס ב-6,000 סל"ד |
| דגם | מנוע | הספק |
| --- | --- | --- |
| CLA 200 CDI | ‏1,796 סמ"ק | 134 כ"ס ב-4,000 סל"ד |
| CLA 220 CDI | ‏2,143 סמ"ק | 168 כ"ס ב-4,000 סל"ד |
הערות שוליים

↑  Sales milestone for Mercedes-Benz: More than 100,000 CLA worldwide now in customer hands, Daimler.com, 28 August 2014
↑  Brandon Turkus Mercedes calls CLA 'best launch in 20 years' as it warns dealers of tight supplies, Autoblog.com, 13 December 2013
↑  Mercedes CLA Shooting Brake arrives in Geneva, Autoexpress.co.uk, 4 March 2015
מבט מאחור
גרסת ה-Shooting Brake, לאחר מתיחת פנים
מרק טאקו

| --- | --- |

 
 מאכלים
 סוג:  מרק
 מוצא:  ארצות הברית
 אופן הגשה:  חם
 מרכיבים עיקריים:  בקר טחון, עגבניות, צ'ילי ירוק קצוץ, בצל, תירס, שעועית, תיבול לטאקו
 
מרק טאקו הוא סוג של מרק, המורכב ממרכיבים דומים לאלו הנמצאים בתוך טאקו: בקר טחון, עגבניות, צ'ילי ירוק קצוץ, בצל, תירס, שעועית וחבילת תיבול לטאקו.  גרסות צמחוניות משלבות שעועית עם שאר המרכיבים, למעט הבשר הטחון. לאחר הבישול, אפשר לפזר מעל המרק גבינה, שמנת חמוצה, בצל חי, אבוקדו או שבבי טורטיות.
ראו גם

טאקו
הערות שוליים

↑  Crider, Kitty (29 בינואר 2003), "Flavors of traditional foods can make some tasty soups", The Spokesman-Review: 33, נבדק ב-18 באפריל 2012 {{citation}}:  (עזרה)
↑  "How to Make Taco Soup". Mahalo.com, Inc. 2007. נבדק ב-18 באפריל 2012. {{cite web}}:  (עזרה)
מכשירי חשמל ביתיים

מכונת כביסה
מכשירי חשמל ביתיים הם מכונות לשימוש ביתי הפועלות על אנרגיה חשמלית, כשמאפיינים העיקריים הם:
זמינות: מכשירים אלו הם בדרך כלל "מוצרי מדף", כלומר ניתנים לרכישה אצל קמעונאים.
סביבת עבודה: בדרך כלל ביתית, לעיתים גם משרדית.
הספק חשמלי: רוב מכשירי החשמל הביתיים בעלי צריכת הספק של עד 2.5 קילוואט. נדיר מאוד למצוא מכשירי חשמל ביתיים בהספק העולה על 5 קילוואט.
למכשירי חשמל ביתיים רבים קיימות גרסאות "תעשייתיות". אלו הם מכשירים הזהים בתפקידם אך בקנה מידה גדול יותר.
סוגי מכשירים ושימושיהם

ישנם מספר סוגים של מכשירים חשמליים:
מכשירים מאירים: ההופכים אנרגיה חשמלית לאור. הפקת אור אפשרית באמצעות נורות חשמליות מסוגים שונים. גם התקני תצוגה כמו שפופרת קרן קתודית, מסכים גבישיים LCD, ותצוגת פלזמה המשמשים במגוון מכשירים ביתיים הם מכשירים מאירים.
מכשירים מחממים: ההופכים אנרגיה חשמלית לחום. מכשירים אלו פועלים באמצעות גופי חימום מסוגים שונים – נגדים דרכם מוזרם זרם חשמלי להפקת החום.
מכשירים מכניים: הופכים אנרגיה חשמלית לתנועה, כלומר מכילים מנוע חשמלי או אלקטרומגנט. מכשירים אלו ממלאים מגוון רחב מאוד של משימות, ביניהן קירור מזון ומיזוג אוויר (בבסיס מערכות הקירור מצוי מנוע חשמלי הדוחס גז), עיבוד מזון, אוורור, כלי עבודה, בידור (מערכות שמע) ועוד.
מכשירים המשלבים מספר יכולות.
סוגי מכשירים ושימושיהם > שימושים

מכשירים מאירים משמשים בראש ובראשונה לתאורה מלאכותית, קרי הארת הבית בעת בה אין תאורה טבעית מספקת. מכשירים אלה נקראים גופי תאורה. שימוש נפוץ נוסף למכשירים מאירים הוא להצגת מידע חזותי.
מכשירים מחממים, משמשים בעיקר לחימום: הסקה, חימום מזון, אפייה ובישול. למכשירי חימום קיימות אלטרנטיבות שאינן חשמליות (כמו חימום בגז או סולר למשל) אולם יתרונם של המכשירים החשמליים ניכר – נוחות התפעול, היעדר זיהום אוויר (בתוך הבית), בטיחות ונקיון.
המכשירים המכניים לרוב משלבים בתוכם מספר יכולות. ישנם מכשירים מכניים שכל מהותם היא התנועה הסיבובית של המנוע החשמלי המצוי בתוכם, כגון מקדחה, מערבל מזון ושואב אבק, אך רוב רובם משלבים בתוכם מספר רב של יכולות. המכשירים המכניים משמשים במגוון רחב של תחומים:
קירור: מיזוג אוויר, קירור מזון.
הכנת אוכל: ערבול, חיתוך.
היגיינה ונקיון.
בידור.
תקשורת.
חישוב.
ההיסטוריה של השימוש במכשירי חשמל

פרק זה לוקה בחסר. אנא תרמו לוויקיפדיה ו. ייתכן שתמצאו פירוט בדף השיחה.
השימוש הכללי במכונות חשמליות החל זמן מה לפני שהן נכנסו לסביבת המגורים. התנאי ההכרחי לקיומם של מכשירי החשמל הביתיים היה קיומה של מערכת חלוקה שתעביר את האנרגיה החשמלית ממקום הייצור (תחנות כוח או גנרטורים) לסביבת המגורים.

תחנת הכוח הראשונה שנועדה לספק חשמל לצרכנים ביתיים הוקמה בניו יורק ב-1882 על ידי חברת Edison Electric & Light. תחנה זו הפיקה 720 קילוואט, ששימשו לצורכי מאור בלבד. היה זה אך טבעי היות שהמכשירים החשמליים הראשונים שנכנסו לשימוש, רק שנתיים קודם לכן, היו הנורות ששימשו לתאורת רחובות.
בראשית המאה ה-20, עם התרחבות הפקת החשמל ונגישותו לאזורי המגורים התפשט השימוש בחשמל גם ליישומים האחרים. בעשור הראשון פותחו מכשירי חשמל ביתיים בסיסיים רבים כגון שואב האבק והרדיו (1901), המזגן (1902), המגהץ (1903), המצנם (1909) והמקרר (1911).
חלוקה "מסחרית"

בטרמינולוגיה המסחרית מקובל לחלק את מכשירי החשמל הביתיים לשתי קבוצות: מכשירים גדולים ומכשירים קטנים.
חלוקה "מסחרית" > מכשירי חשמל ביתיים גדולים

מכונות גדולות, לרוב נייחות, לביצוע מטלות כגון בישול, שימור מזון, ניקיון וכדומה, במשקי בית או בסביבה מוסדית, תעשייתית או מסחרית.
מבחינים בין מכשירי אלקטרוניקה ביתית (המכונים "חומים") למכשירי בישול, שימור מזון וניקיון (הללו מכונים "לבנים").
המוצרים מכונים "חומים" ו"לבנים" על שם צבעי הגימור שאפיינו אותם בעבר. כיום צרכנים אינם מודעים בדרך כלל לכינויי סיווג אלו, אך בטרמינולוגיה המסחרית עדיין משתמשים בהם ואף משייכים אליהם מוצרים חדשים שיוצאים לשוק.
ייתכן שאחת הסיבות לשימור המונחים הללו הוא ייחוסים מגדריים – המוצרים החומים נתפסים כגאדג'טים גבריים מורכבים ומסובכים לתפעול בעוד המוצרים הלבנים פשוטים וקלים לשימוש.
שרות תיקונים למוצרים החומים ניתן עד רמת הרכיב, למשל – במקרה הצורך 
יוחלף מעגל משולב או טרנזיסטור. למוצרים לבנים השרות ניתן ברמת החלק, כגון: מנוע, תרמוסטט, לוח בקרה.
חלוקה "מסחרית" > מכשירי חשמל ביתיים גדולים > מוצרים "חומים"

קרויים "חומים" משום שנהגו ליצרם בגימור עץ או בקליט. הדבר היה נכון בעיקר למכשירי טלוויזיה ומערכות מוזיקה. השם נותר למרות שכיום הוא אנכרוניסטי.
מוצרים "חומים" כוללים מכשירי אלקטרוניקה בידורית כגון DVD, CD, טלוויזיה, מערכת קולנוע ביתית, מצלמת וידאו. בעבר נכללו בקבוצה זו פטיפון, רשמקול.
חלוקה "מסחרית" > מוצרים "לבנים"

מוצרים הצבועים בדרך כלל בלבן או מצופי אמייל לבן. בקבוצה זו נכללים מזגן, רדיאטור, מכונת כביסה, מייבש כביסה, שואב אבק, מקרר, מקפיא, מדיח כלים, דוד חשמלי, תנור אפייה, כיריים.
חלוקה "מסחרית" > מכשירי חשמל ביתיים קטנים

מכשירים קטנים, לרוב ניידים, המונחים על שולחן, דלפק, משטח השיש במטבח וכדומה.
בקבוצה זו כלולים מערבל מזון (גם ידני), מכשיר אפיית לחם, קומקום חשמלי, פותחן קופסאות חשמלי, מעבד מזון, מכונת גלידה, תנור מיקרוגל, מצנם, תנור מצנם, מכונת ופלים. כמו כן נכללים בקבוצה מכשירים שאינם מיועדים למטבח כגון מכשיר אדים, מאוורר, מגהץ, מכונת תפירה ומכשירי חשמל ביתיים לשימוש אישי כגון מברשת שיניים חשמלית, מכונת גילוח, מייבש שיער.
ראו גם

רשימת מכשירי חשמל ביתיים
בטיחות בשימוש במכשירי חשמל ביתיים
הזכות לתקן
מערבל חשמלי
מרכז רפואי העמק

| --- | --- |
מרכז רפואי העמק
מרכז רפואי העמק
 מאפייני הארגון
 סוג:  בית חולים כללי
 בעלים:  שירותי בריאות כללית
 מנכ"ל:  ד"ר מאור ממן
 היסטוריה
 תאריך ייסוד:  1924 
 שירותים
 מספר מחלקות:  25
 מיטות:  652
 http://hospitals.clalit.co.il/hospitals/emek/he-il/Pages/homepage.aspx
 גאוגרפיה
 כתובת:  שדרות יצחק רבין 21, עפולה
 מיקום:  עפולה, ישראל
 קואורדינטות:  32°37′20″N 35°19′01″E﻿ / ﻿32.62218889°N 35.31686111°E﻿ / 32.62218889; 35.31686111
 he
 
בית החולים במעיין חרוד, 1923
מרכז רפואי העמק, שנות השלושים
תצלום אווירי של בית החולים בשנת 1948
מרכז רפואי העמק (בעבר נקרא בית חולים העמק-עפולה) הוא בית חולים הממוקם בין גבעת המורה לעפולה. בית החולים החל לפעול תחת אחריות קופת חולים כללית בשנת 1924 ונחנך במיקומו הנוכחי ב-20 במרץ 1930.
מרכז רפואי העמק מספק מגוון רחב של שירותים, חדרי ניתוח משוכללים, יחידות טיפול נמרץ, מכונים ומעבדות. מרכז רפואי העמק משרת אוכלוסייה של כ-500 אלף נפש מן הערים, היישובים והכפרים בצפון מזרח הארץ. המרכז הרפואי העמק מסונף לפקולטה לרפואה של הטכניון.
היסטוריה > בית החולים ובית היולדות במעין חרוד

עבור חברי "הקבוצה הגדולה" של גדוד העבודה, שהקימה את עין חרוד ואת תל יוסף הוקם ליד מעיין חרוד אוהל קטן שנקרא אמבולטוריה, לצורך טיפול רפואי. בהמשך הוקמו שני אוהלים גדולים שבכל אחד מהם היו 16 מיטות. בהמשך הועברו החולים לצריף עץ שהכיל 22 מיטות. טופלו בו בעיקר חולי מלריה ומנהלו היה ד"ר בן-ציון הירשוביץ. ביולי 1923, על רקע הקרע בין אנשי גדוד העבודה בתל יוסף לאנשי הסתדרות העובדים בעין חרוד, הוחלט על העברת בית החולים לאחריות קופת החולים הכללית ובכך הוא הפך לבית החולים הראשון של קופת החולים. בנובמבר 1923, החל משה סורוקה לעבוד כיד ימינו של הירשקוביץ בניהול אדמיניסטרטיבי של בית החולים. בראשית 1924, עבר בית החולים באופן רשמי לבעלות קופת חולים. בשלב זה הורחב בית החולים ל-32 מיטות והגיניקולוג דוד הוגו כהן שעלה מגרמניה הקים בו בית יולדות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 עבד בבית החולים הפסיכיאטר יוסף פרגר עקב ריבוי מקרי ההתאבדות בין החלוצים.
בדצמבר 1925 יצא יצחק קנב בקריאה להקמת בניין חדש לבית החולים בעמק. באותו חודש החליטה מועצת קופת חולים בחיפה שיש צורך דחוף בבניית בנין לבית חולים בעמק והטילה על מרכז קופת חולים בהתייעצות עם תושבי העמק לבחור מקום לבית החולים ולהשיג אמצעים לבנייה, שהייתה מעבר ליכולת הכלכלית של קופת חולים. בינואר 1926 פרסם ד"ר בן-ציון הירשוביץ מאמר בו הדגיש את הצפיפות בבית החולים בעמק ואת חוסר היכולת של בית חולים הדסה בחיפה לתת מענה לתושבי העמק.
פניית קופת חולים לתנועה הציונית בבקשה לסייע בבניית בית חולים נענתה בשלילה מהעדר משאבים ובגלל אי הרצון של קופת חולים להיכנס לתחומה של הדסה. כדי להתמודד עם הבעיה פנו אליעזר פרלסון, הירשוביץ ומשה סורוקה במכתב להנרייטה סולד והצליחו להביא אותה לתמוך ברעיון הקמת בית החולים. תמיכתה של סולד הביאה את הדסה, הג'וינט והסתדרות הרופאים העבריים באמריקה להקציב לבנייה 5,000 לא"י ואת קרן היסוד להקציב 3,000 לא"י, תרומת הקהילה היהודית בשאנגחאי. באוגוסט 1926 נחתם הסכם בין קופת חולים וההנהלה הציונית על הקמת בית החולים תוך שלוש שנים.
משום שבית החולים המקורי היה ממוקם באזור מרוחק מנתיב הרכבת ומשום שלא היה נגיש, עקב חוסר בדרכי גישה סלולות אליו, הוחלט להעבירו לאזור עפולה. עפולה שימשה כמרכז האזורי, הכילה תחנת רכבת, דרכי גישה סלולות, והייתה ממוקמת בחצי הדרך בין שני גושי ההתיישבות העיקריים באותה העת - נהלל ועין חרוד.
היסטוריה > בית החולים בעפולה

ההכנות לבנייה החלו בשנת 1927 וטקס הנחת אבן פינה לבניין החדש התקיים ב-11 באוגוסט 1927.
הבניין הראשון של בית החולים במיקומו החדש למרגלות גבעת המורה, ששמו "בית ברוולד" (על שם האדריכל שתכנן אותו, אלכסנדר ברוולד), ובנין המשק שנלווה אליו מאחור ומשמש גם למחלקות פנימית ג' וכו נחנך בטקס חגיגי ב-29 באפריל 1930. הבניינים תוכננו כך שבכל חדר המיועד לחולים יהיה חלון מערבי לאוורור. ליד בית החולים הוקמו שבעה צריפים לשיכון עובדי בית החולים.
בין השנים 1933–1936 הורחבו המחלקות העיקריות של בית החולים - המחלקה הפנימית, המחלקה הכירורגית, מחלקת הנשים, מחלקת היולדות ומחלקת הילדים.
בשנת 1934 הושלמה בניית אזור מגורי סגל בית החולים אשר ממוקמים בסמיכות לבית החולים. בין השנים 1934–1941 ניהל את בית החולים הד"ר מקס לבקוביץ. בתחילת שנות הארבעים ניהל את בית החולים הד"ר פטר פליישמן. בשנת 1958 התאגדו הרשויות המקומיות סביבות בית החולים לסייע בהקמת קומה נוספת עבור מחלקה כירורגית.
בשנת 1961 הוקמה מחלקת אא"ג על ידי ד"ר יעקב שדה.
בשנת 1967 היו בבית החולים כ-300 מיטות. לקראת מלחמת ששת הימים פונו רוב האזרחים מבית החולים ונפתחו בו 285 מיטות נוספות. במהלך המלחמה טופלו בבית החולים פצועים מיהודה ושומרון, בהם 15 שבויים ירדניים. בסוף 1967 הוקמו בבית החולים מרפאות חוץ.
בשנת 1978 הוקמה מחלקת עור ומין על ידי הד"ר פלה צוקרמן, אשר ניהלה את המחלקה עד שנת 2000
היסטוריה > מרכז רפואי העמק בשנות ה-2000

כמרכז רפואי המשרת אוכלוסייה של כחצי מיליון תושבים מסביבתו, עפולה, מגדל העמק, המועצה האזורית עמק יזרעאל, המועצה האזורית הגלבוע, המועצה האזורית הגליל התחתון, מועצה אזורית עמק המעיינות, אום אל-פחם, יישובי צפון בקעת הירדן וכפרי המיעוטים באזור, הוא מכיל 25 מחלקות ובהן 537 מיטות אשפוז. אגפיו המרכזיים הם כירורגיה, רפואה פנימית, נשים ויולדות ואגף ילדים.
בין מחלקותיו ניתן למנות מכונים בתחומי הקרדיולוגיה, נשים ויולדות, אורתופדיה ושיקום, רפואת ילדים, גנטיקה, אונקולוגיה, המטולוגיה, דיאליזה, התפתחות הילד, גסטרואנטרולוגיה, אנדוקרינולוגיה, רפואה גרעינית ורנטגן.
בשנת 2003 מונתה ד"ר אורנה בלונדהיים למנהלת המרכז הרפואי והייתה בכך לאישה הראשונה המכהנת כמנהלת בית חולים כללי בישראל.
בשנת 2013, לראשונה בארץ, החלו לבצע במרכז רפואי העמק ניתוח קיסרי בגישה הנקראת "עור לעור".
בשנת 2019 מונה ד"ר זיו רוזנבוים, מומחה בנוירוכירורגיה ובמנהל רפואי, למנהל המרכז הרפואי העמק. בראשית שנת 2022 התגלע סכסוך עבודה בין ד"ר רוזנבוים להנהלת 'כללית'. הסכסוך נדון בבית הדין לעבודה בנצרת.
מריה לואיסה מפארמה

מריה לואיסה מפארמה (בספרדית: Maria Luisa de Borbón‏; 9 בדצמבר 1751 - 2 בינואר 1819) הייתה אשתו של קרלוס הרביעי, מלך ספרד.
ביוגרפיה

מריה לואיסה נולדה בפארמה ב-9 בדצמבר 1751, לפליפה, דוכס פארמה, ולואיז אליזבת, נסיכת צרפת, בתם של לואי החמישה עשר, מלך צרפת ומריה לשצ'ינסקה.
על אף ניסיונותיה של אמה לחתנה בשנת 1761 עם לואי, דופן צרפת, התחתנה לבסוף מריה לואיסה בשנת 1765 עם בן דודה קרלוס, נסיך אסטוריאס.
ב-14 בדצמבר 1788 נפטר חמיה קרלוס השלישי, מלך ספרד, ובעלה קרלוס עלה לשלטון במקומו. בשנת 1807 הסכים קרלוס עם נפוליאון לחלק את פורטוגל ביניהם, אולם משכבשה צרפת את צפון ספרד, נמלט קרלוס לדרום על מנת לברוח לאמריקה הלטינית. בהגיעו לארנחואס אילצה אותו התקוממות עממית להתפטר ב-19 במרץ 1808 לטובת בנם פרננדו השביעי, מלך ספרד, אולם, נפוליאון הזמין את שניהם לבאיון, ושם הודתה אשתו מריה לואיסה בלחץ נפוליאון, שפרננדו הוא בנו של מנואל דה גודוי שהיה מאהבה. פרננדו נאלץ להתפטר לטובת קרלוס, וקרלוס התפטר שוב לטובת ז'וזף בונפרטה וגלה יחד עם מריה לואיסה לרומא.
ב-2 בינואר 1819 מתה מריה לואיסה ברומא, וב-20 בינואר אותה שנה מת אף בעלה קרלוס הרביעי, מלך ספרד.
משפחתה

בשנת 1765 התחתנה מריה לואיסה עם קרלוס הרביעי, מלך ספרד, ממנו היו לה 14 ילדים:
קרלוס קלמנטה (1771–1774).
קרלוטה ז'ואקינה (1775–1830).
מריה לואיסה (1777–1782).
מריה אמליה (1779–1798).
קרלוס דומינגו (1780–1783).
מריה לואיסה (1782–1824).
קרלוס פרנסיסקו דה פאולה (1783–1784).
פליפה פרנסיסקו דה פאולה (1783–1784).
פרננדו (1784–1833).
קרלוס מריה איסידרו בניטה (1788–1855).
מריה איזבלה (1789–1848).
מריה תרזה (1791–1794).
פליפה מריה (1792–1794).
פרנסיסקו דה פאולה (1794–1865).
משה אסבאג

ספר 'פני משה' לרבי משה אסבאג
הרב משה אסבאג (סביב ה'תק"כ, 1760 - תשרי ה'תקפ"ה, 1824) היה מקובל, פוסק הלכה ודרשן, ראש ישיבה, אב בית הדין ורבה של מרקש במאה התשע עשרה.
קורות חייו

נולד במרקש לאביו הרב שלמה שכיהן כרבה של העיר. למד בצעירותו אצל חכמי מרקש. לפני שנת ה'תקס"ב, התמנה לדיין בבית הדין בעיר בראשותו של אביו. בשנים אלו נמנה עם הדרשנים והספדנים של העיר, ובין השאר הספיד את רבי אברהם פינטו. עם פטירת אביו בשנת ה'תק"פ, שנה שבה נפטרו דיינים ותיקים נוספים בעקבות מגפה, החל לשמש כאב בית הדין ורבה של העיר עד לפטירתו. חביריו לבית הדין בראשותו, היו הרבנים: אברהם אסולין, אברהם פינטו (הקטן), דוד צבאח, מימון פינטו, וגיסו הרב אלעזר חזן.
רבי משה היה גבאי הצדקה של תלמידי החכמים, ולעיתים ערך מגבית בקרב יהודי הכפרים שבמחוז מרקש. במקביל, היה ראש ישיבה.
רבי משה עסק בקבלה, והיה מקובל כאביו.
נפטר במרקש בחודש תשרי ה'תקפ"ה. שלשת בניו נמנו על חכמי מרקש: רבי יוסף, רבי יהודה ורבי ברוך.
חיבוריו

פסקי דין - מקבץ מהם ראו אור בספר 'תורת מראכש', חלק 'תשובות חכמי מראכש', מכון פי ישרים תשפ"א.
חידושים והגהות על השולחן ערוך - בכתב יד.
טעמי הלכות - על שולחן ערוך יורה דעה, בכתב יד.
פני משה - דרשות ודרושים על התורה. נדפס בספר 'תורת מראכש' על התורה, על ידי מכון פי ישרים.
מרק חסמן

מרק חסמן
תמונה זו מוצגת בוויקיפדיה בשימוש הוגן.
נשמח להחליפה בתמונה חופשית.
מרק חַסמַן (ברוסית: Марк Хасман;‏ 1929, קובנה, ליטא – 1992, באר שבע) היה שחקן ישראלי, שיחק בתיאטרון באר שבע.
קורות חייו

חסמן נולד ב-1929 בליטא. בשנת 1941, לאחר כיבוש ליטא על ידי ברית המועצות, נשלחה משפחתו לסיביר בשל פעילותו הציונית של אביו. עם בואו לסיביר התקבל לשנה השנייה ללימודים בבית ספר למשחק שבו הורו שחקנים ובמאים בעלי שם ששהו אף הם בגלות בסיביר. בתום לימודיו נשאר בסיביר ועבד בתיאטרון ביסק, בין השנים 1949 ל-1957. בד בבד למד ספרות רוסית באוניברסיטה.
בשנים 1957–1980 היה שחקן בתיאטרון הרוסי הממלכתי בווילנה. הוא שיחק בקלאסיקה רוסית ומערבית וגם במחזות רוסיים ומערביים מודרניים. בשנת 1975 השתתף במלאת 30 שנה לניצחון הצבא הסובייטי על הצבא הגרמני, בו השתתפו כל התיאטראות בברית המועצות. במסגרתו חסמן זכה בפרס מטעם איגוד התיאטראות הממשלתי עבור תפקידו במחזה "ברשימות לא קיים" מאת ואסילייב.[דרושה הבהרה] בנוסף לעבודתו בתיאטרון במשך עשרים שנה ערך והגיש תוכנית רדיו על אודות התיאטרון בליטא, ושיחק בטלוויזיה ובקולנוע.
בראשית שנת 1980 עלה לישראל. כחודש וחצי לאחר עלייתו החל לשחק בתיאטרון באר שבע. בין ההצגות בהן שיחק: "יונו והטווס" (אנ'), "דה", "חיים בתיאטרון", "השחף", "שש נפשות מחפשות מחבר", "מותו של פקיד", "רוחות", "איוונוב" ועוד.
הוא היה חבר בנשיאות הכבוד של בית צבי. התפקיד הבולט שגילם היה במחזה "השטן ממוסקבה". בקולנוע שיחק בתפקיד משנה בסרטו של עמוס גוטמן, "נגוע".
בשנת תשמ"א זכה בפרס מאיר מרגלית לאמנות התיאטרון עבור הופעתו בהצגה "חיים בתיאטרון" (אנ') לדייוויד מאמט וגילום דמותו של לבדייב ב"איוונוב" לצ'כוב.
בשנת 1985 לקה בהתקף לב במהלך הצגת היחיד שלו "מותו של פקיד" (על פי סיפורי צ'כוב, בבימוי יורם פאלק) במוזיאון תל אביב; הוא הוחיה על ידי רופאים שישבו בקהל, וניצל.
בשנת 1989 השתתף בדרמת הטלוויזיה "הצטמצמות", על פי סיפור של רות אלמוג.
נפטר בשנת 1992 במהלך הצגת התיאטרון "מותו של סוכן" לארתור מילר.
על שמו מוענקת מלגה לשחקן צעיר מצטיין, וכן קרוי רחוב בבאר שבע.
הערות שוליים

↑  פרס מאיר מרגלית הוענק למרים זוהר, דבר, 18 בפברואר 1981; 'פרס מאיר מרגלית לשנת תשמ"א – למרים זוהר ומארק חסמן: (נימוקי ועדת השופטים)', במה 89 (1981), 111–113; 'נתמזל לי מזלי...: (דברים בטקס הענקת פרס מאיר מרגלית לשנת תשמ"א)', שם, 117.
↑  דליה מזורי, מומחי טיפול נמרץ החיו את שחקן "מותו של פקיד", מעריב, 18 באוגוסט 1985.
ערך זה הוא קצרמרבנושא ישראלים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
מריה לסקרינה

מריה לסקרינה (בהונגרית: Laszkarisz Mária magyar királyné; באנגלית: Maria Laskarina; בקירוב 1206 – 16 ביולי או 24 ביוני 1270) הייתה רעייתו של בלה הרביעי, מלך הונגריה. היא הייתה ממוצא יווני בתם של תיאודורוס הראשון לסקריס ושל אנה קומננה אנג'לינה (Anna Komnena Angelina).
קורות חייה

מריה הייתה אחותה הצעירה של אירינֶה לסקרינה, רעייתו הקיסרית הראשונה של יוחנן השלישי, קיסר האימפריה הביזנטית. תיאודורוס התחתן עם הבת המבוגרת יותר בשנת 1212. תיאודורוס התאלמן באותה שנה והמשיך לנישואים עם פיליפה מארמניה ואחר כך עם מארי דה קורטנאי.
כבת הצעירה יותר, נישואיה של מריה לא נועדו להוסיף בעל פוטנציאלי כיורש לכס המלכות. במקום זאת בנישואיה השיגה ברית עם ממלכת הונגריה.
בשנת 1218 נישאה מריה לנסיך בלה מהונגריה, והמירה את דתה לקתולית מיוונית אורתודוקסית. החתן והכלה היו בערך בני שתים עשרה. בעלה בלה היה בנם הבכור של אנדראש השני, מלך הונגריה ושל גרטרוד ממראניה.
אנדראש השני מת ב-26 באוקטובר 1235. נסיך הכתר ירש אותו כשבלה הרביעי המלך ומריה הפכה למלכה. בלה שלט שלושים וחמש שנים ומת ב-3 במאי 1270. מריה שרדה אותו כחודשיים. על פי ספר הרישומים של Somogyvár מהמאה ה-15, היא מתה ב-23 ביולי 1270 ונקברה בכנסיית המסדר הפרנציסקני באסטרגום.
במהלך פלישת המונגולים להונגריה, מריה וילדיה נשלחו על ידי בלה למצודת קליס, בספליט, יחד עם אצילות הונגריות רבות אחרות שהתאלמנו בשל הפלישה המונגולית. היא תמכה בבעלה נגד בנם אישטוואן במהלך מלחמות האזרחים של 1260.
ילדיה

למריה ובלה הרביעית, מלך מהונגריה נולדו עשרה ילדים:
סנט קונגונדה של הונגריה (5 במרץ 1224 - 24 ביולי 1292), הידועה גם בשם קינגה. היא הייתה נשואה למלך פולין בולסלאוס החמישי, לאחר מותו הפכה לנזירה ונכנסה למנזר; היא הוכרזה כקדושה על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני ב-1999.
מרגיט מהונגריה (בערך 1225 - 20 באפריל 1242). הייתה מאורסת לאביר הצרפתי ויליאם מסנט אומר.
אנה מהונגריה (1226 לערך – לאחר 1270). נשואה לרוסטיסלב מסלבוניה, דוכס צ'רניגוב.
קתרין מהונגריה (1229–1242 לערך). היא מתה בזמן שנמלטה עם משפחתה בעקבות קרב מוהי.
אליזבת מהונגריה (בערך 1236 - 24 באוקטובר 1271). נישאה להיינריך השלושה עשר, דוכס בוואריה.
קונסטנץ מהונגריה (1237 לערך – לאחר 1252). נישאה לליאו הראשון מהליץ' (גליציה).
יולנדה המבורכת מהונגריה (בערך 1238–1298) נישאה לבולסלאוס מפולין הגדולה, מאוחר יותר הפכה לנזירה ונכנסה למנזר, הוכרזה כמועמדת לקדושה.
אישטוואן החמישי, מלך הונגריה לימים (דצמבר 1239 - 6 באוגוסט 1272).
מרגיט הקדושה מהונגריה (27 בינואר 1242 - 18 בינואר 1271)  נקראת על שם אחותה גדולהה שמתה. הפכה לקדושה על ידי הכנסייה הקתולית בשנת 1943. על שמה נקרא האי מרגיט בבודפשט.
בלה, דוכס סלבוניה, קרואטיה ודלמטיה (1243–1269 לערך). נישא לקוניגונדה מברנדנבורג, בתו של אוטו השלישי, מרגריב ברנדנבורג. אלמנתו נישאה לוולרן הרביעי מלימבורג .
לקריאה נוספת

Angold, Michael (2011). "The Latin Empire of Constantinople, 1204–1261: Marriage Strategies". Identities and Allegiances in the Eastern Mediterranean after 1204. Farnham: Ashgate Publishing Limited. pp. 47–68. ISBN 9781409410980.
Engel, Pál (2001). The Realm of St. Stephen: A History of Medieval Hungary, 895-1526. London & New York: I.B.Tauris. ISBN 9781850439776.
Klaniczay, Gábor (2002). Holy Rulers and Blessed Princesses: Dynastic Cults in Medieval Central Europe. תורגם ע"י Palmai, Eva. Cambridge University Press.
Moravcsik, Gyula (1970). Byzantium and the Magyars. Budapest: Akadémiai Kiadó.
Ostrogorsky, George (1956). History of the Byzantine State. Oxford: Basil Blackwell.
הערות שוליים

1 2 3  Angold 2011, p. 52.
↑  Klaniczay 2002, p. 438.
↑  "'Spurred on by the Fear of Death': Refugees and Displaced Populations during the Mongol Invasion of Hungary » de Re Militari".
1 2 3 4 5 6 7 8 9  Klaniczay 2002, p. 439.
↑  Bon, Antoine (1969). La Morée franque. Recherches historiques, topographiques et archéologiques sur la principauté d'Achaïe, 707
| --- | --- |
בקרת זהויות :  VcBA: 495/205771  VIAF: 370159474325127662756   WorldCat (עם VIAF): 370159474325127662756
משה אמריליו

| --- | --- |
 לידה:  1696 ה'תנ"ו סלוניקי, האימפריה העות'מאנית 
 פטירה:  1748 (בגיל 52 בערך) ה'תק"ח 
 תקופת הפעילות:  ?–1748 
 
הרב (חיים) משה אמריליו (או: אמארילייו) (נולד בסלוניקי בשנת ה'תנ"ו, ונפטר בכ"ג בסיוון ה'תק"ח, 1748), היה פוסק הלכה, פרשן הרמב"ם ומחבר הספרים דבר משה, הלכה למשה, ויד משה.
ביוגרפיה

נולד בסלוניקי בשנת תנ"ו לרב שלמה אמריליו, רבה של סלוניקי ומחבר ספרים כרם שלמה ופני שלמה. למד אצל אביו ואצל הרב יוסף דוד, בעל שו"ת בית דוד. בגיל 18 החל לכתוב תשובות בהלכה, ובערך בשנת תק"א מילא את מקום אביו ברבנות סלוניקי. הותיר בן, רבי שמואל אמריליו.
ספריו

הלכה למשה - פירוש למשנה תורה לרמב"ם. ביאור מקיף ועמוק לדברי הרמב"ם.
דבר משה - שו"ת בשלשה חלקים.
יד משה - דרשות על סדר התורה. חלק ניכר מהדרשות נאמרו גם כהספדים.
הערות שוליים

↑  במקורות מסוימים נכתב שנולד בשנת ה'תנ"ח
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007309009205171  LCCN: no91009357  VIAF: 70951967   WorldCat (עם VIAF): 70951967 
ערך זה הוא קצרמרבנושא רבנים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.