stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
פרוטו-הודו-אירופית
אזור תפוצה > מקומות אחרים כאזורי תפוצה

מהצד השני ניצבים הבלשנים השוללים את ההיפותזה הקורגנית. לדבריהם, השפה הפרוטו-הודו-אירופית החלה להתפצל לענפים בתקופה שבה תרבות יאמניה עוד הייתה בשיאה, והיא המשיכה להתקיים 1,500 שנה לפחות אחרי אותה התפצלות. זאת, בניגוד לתהליך המצופה, שלפיו השפה אמורה הייתה להתפצל לענפים רק לאחר סיום העדויות הארכאולוגיות מאותה תרבות. נימוק נוסף לכך הוא שהממצאים הקדומים ביותר ביוונית עתיקה, שפה הודו-אירופית אף היא, שונים במידה ניכרת מן המקור הפרוטו-הודו-אירופי. ממצאים אלה ביוונית עתיקה מאוחרים ב-1,000 שנים בלבד מהתפצלות הפרוטו-הודו-אירופית לענפים, זמן קצר מדי להתחוללותו של תהליך לשוני נרחב. לפי ההערכה הבלשנית, הזמן הדרוש להתפצלות כזאת הוא אלפיים שנה לפחות. בתגובה לטענות אלה השיבה הבלשנית גימבואטס כי עם תחילת התפשטות בני תרבות יאמניה, הפרוטו-הודו-אירופית הייתה כבר מחולקת לכמה להגים, שמהן נוצרו הענפים השונים במשפחת השפות ההודו-אירופית.
חלק מהמתנגדים להיפותזה הקורגנית טוענים כי החקלאים מאנטוליה הם אלה שהפיצו את השפות הפרוטו-הודו-אירופיות בדרכי שלום. השערה זאת הוצעה לראשונה על ידי הארכאולוג הבריטי קולין רנפרו ב-1987. התפשטות מהירה של החקלאות עשויה להוות זרז להתפשטותן של שפות, ולתופעה זאת היו מקבילות בהיסטוריה. לטענת המצדדים בגישה זאת, בכל תקופה של שנות דור, משפחה חקלאית מתפרשת למרחק של כ-18 קילומטר בכיוון אקראי. דהיינו, ממוצע קצב ההתפשטות הוא קילומטר בשנה. קצב התפשטות זה מתאים, לטענתם, להתפתחות רגילה של שפות, ובכך מפריך את ההיפותזה הקורגנית, שלפיה השפות ההודו-אירופיות התפתחו מן המקור בקצב מהיר מאוד. לטענת רנפרו, הגירת בני תרבות היאמניה גרמה רק להחלפת שפה הודו-אירופית אחת באחרת. על פי מחקר שבוצע ב-2012 וחישב את התפתחות הביולוגיה האבולוציונית, כדי לעקוב אחר שינויים במילים לאורך ציר הזמן, יש להניח שמוצאן של כל המילים הללו מגיע מטורקיה.
חוקרים אחרים טוענים כי פרוטו-הודו-אירופית דוברה לראשונה בארמניה. לטענתם, לפי חקר הגנטיקה של מוצא בני תרבות היאמניה, נמצא כי הם קרובים גנטית לבני תרבויות המזרח התיכון, לרבות ארמניה, ולפיכך ממקמים שם את מוצא השפה הפרוטו-הודו-אירופית. בעבר רווחו השערות נוספות באשר למוצא השפה, שאינן מקובלות עוד. כך, למשל, בפרוטו-הודו-אירופית משוחזרת המילה לדג סלמון, loḱsos*: כיוון שבעבר מקובל היה להניח כי דג הסלמון נמצא אך ורק בנהרות צפון אירופה ולא בדרום רוסיה, היו כאלה שמיקמו בצפון אירופה ולא בערבות רוסיה את אזור תפוצת השפה. בעיה זאת נפתרה לאחר שנמצאו הוכחות להימצאות דג הסלמון אף בנהרות דרום רוסיה. בעיה דומה נקשרה למילה המשוחזרת עבור עץ האשור, bʰeh₂ǵos*. כיוון שעצים אלה אינם גדלים מזרחית לפולין ולרומניה, לא סביר, לדעת מתנגדי ההיפותזה הקורגנית, כי פרוטו-הודו-אירופית התפתחה בדרום רוסיה. בלשנים המצדדים בתפיסה שמוצא השפה בערבות רוסיה טוענים כי המילה המשמשת לתיאור עץ האשור שימשה בעצם לתיאור עץ אחר.
מיתולוגיה

בדומה לשחזור מילים ומונחים בפרוטו-הודו-אירופית בהתבסס על הבלשנות ההשוואתית, כך הצליחו למצוא קווי דמיון בין המיתולוגיות ההודו-אירופיות השונות בתהליך הקרוי מיתולוגיה השוואתית, מה שאיפשר לשחזר את המיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית. באמצעות השוואה זאת התגלה כי הדת הפרוטו-הודו-אירופית הייתה דת פגנית, שבה עבדו אלים רבים ואף רווחו בה סיפורי עם רבים.
השפעה

התפתחות המחקר בנושא משפחות השפות ובנושא שפות האם, ובמיוחד פרוטו-הודו-אירופית, דרבנה בלשנים להשוות אף בין שפות האם עצמן כדי לנסות ולמצוא ביניהן דמיון. באמצעות הדמיון ביניהן ניתן לשחזר שפות אם קדומות יותר השייכות למאקרו-משפחה של השפות, הכוללות בעצמן כמה משפחות. לדעת בלשנים מסוימים, שורר דמיון בין פרוטו-הודו-אירופית לבין פרוטו-דראווידית, פרוטו-אוראלית, פרוטו-אפרו-אסייתית ושפות אם נוספות. לטענתם, מקור כל השפות האלה חד הוא, והם מכנים את השפה האם המשותפת בשם פרוטו-נוסטרטית. יש הטוענים כי פרוטו-הודו-אירופית קשורה קשר הדוק יותר למספר שפות אם במשפחת השפות הנוסטרטיות, כגון שפות שמיות ושפות אוראליות, מאשר היא קשורה לשפות אחרות באותה מאקרו-משפחה, ולפיכך הן שייכות לאותה משפחת שפות, ולא רק לאותה מאקרו-משפחה. התומכים בטענה זו קוראים למשפחות השפות המוצעות בשם "שפות הודו-אוראליות" ו"שפות הודו-שמיות" בהתאמה. עם זאת, טענות אלה אינן בגדר מוסכמה.
ב"פרומתאוס", סרטו של הבמאי רידלי סקוט שיצא לאקרנים ב-2012, מוצגת דמות בשם "דייוויד" שלמדה לדבר בשפה הפרוטו-הודו-אירופית כדי לתקשר עם גזע חייזרי, "המהנדסים", שיצרו, כך בסרט, את בני האדם. דייוויד מתאמן בשפה הפרוטו-הודו-אירופית באמצעות שינון המשל של שלייכר. גם משחק המחשב "Far Cry Primal", שעלילתו מתרחשת 10,000 שנה לפני הספירה, משתמש בשפה מתוכננת המבוססת על השפה הפרוטו-הודו-אירופית ואמורה להיות השפה שקדמה לה.
טקסט לדוגמה

הראשון שכתב טקסט בפרוטו-הודו-אירופית היה הבלשן אוגוסט שלייכר, שחיבר ב-1868 משל בשם "הכבשה והסוסים", שנודע גם בתור "המשל של שלייכר". משל זה מספר על כבשה שראתה כמה סוסים ואמרה להם כי צר לה לראותם מבצעים מלאכות קשות. הסוסים השיבו לה כי צר להם שהאדם לוקח את הצמר של הכבשה לעצמו. דבריהם הביאו את הכבשה לברוח מהאדם. מטרתו של שלייכר הייתה הדגמת שימוש בפרוטו-הודו-אירופית וכן בחינת אוצר המילים שלה, אולי בתור בדיחה. ברבות השנים, עם התפתחות המחקר על פרוטו-הודו-אירופית, פרסמו בלשנים גרסאות מתוקנות למשל של שלייכר. המשל אף תורגם לשפות האם שעמדו בראש ענפיה השונים של משפחת השפות ההודו-אירופית.
להאזנה באתר יוטיוב.
גרסה זאת הוקלטה בפרוטו-הודו-אירופית מאוחרת, ולפיכך לא קיימים בה עיצורים לועיים, אך כן נמצאת בה התנועה a*.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 פרסמו בלשנים סיפור קצר בפרוטו-הודו-אירופית, "המלך והאל". סיפור זה התבסס על מזמור המופיע ב"ריג ודה", קובץ מזמורים הינדואיסטים עתיק. בסיפור המקורי מבקש המלך הרישצ'נדרה מהאל וארונה שייתן לו בן, והאל נעתר לבקשתו.
ראו גם

שפות הודו-אירופיות
לקריאה נוספת

פרדינן דה סוסיר, קורס בבלשנות כללית, תל אביב: רסלינג, 2005, עמ' 317–337
גיא דויטשר, גלגולי לשון, תל אביב: עם עובד, 2007
David W. Anthony, The Horse, the Wheel, and Language, Princeton University Press, 2007
M. L. West, Indo-European Poetry and Myth, Oxford University Press, 2007
נמרוד רן

| --- | --- |
אין תמונה חופשית
 לידה:  טבריה, ישראל
 מדינה:  ישראל 
 השתייכות:   צבא הגנה לישראל
 דרגה:    אלוף-משנה
 תפקידים בשירות
 מפקד גדוד 12  מפקד בא"ח גולני  מפקד חטיבה 408  מפקד חטיבת בנימין  מפקד עוצבת ברעם  מפקד חטיבת ביסלמ"ח  קצין קישור לזרוע היבשה בצבא ארה״ב
 פעולות ומבצעים
   מלחמת לבנון    המערכה ברצועת הביטחון  האינתיפאדה הראשונה
 תפקידים אזרחיים
 ראש תחום הלחימה האורבנית ברפא"ל  מנכ"ל עיריית לוד סמנכ״ל פרויקט תגלית, מייסד ויו״ר תאגיד המים ״מי-לוד״
 
נמרוד רן אלוף-משנה במילואים בצה"ל, שירת כמפקד גדוד 12 וכמפקד חטיבת ביסלמ"ח. לאחר שחרורו שימש כמנכ"ל עיריית לוד וכסמנכ"ל בינלאומי של פרויקט תגלית.
שירותו הצבאי

רן נולד וגדל בטבריה. עם גיוסו לצה"ל בשנת 1977 שובץ רן בחטיבת גולני. רן עבר את הגיבוש ליחידות החטיבתיות והתקבל לסיירת גולני. בגולני עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר. עם סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה. במלחמת לבנון הראשונה שימש רן כמפקד פלוגה בגדוד 12. בעת הלחימה על שדה התעופה הבינלאומי של ביירות נהרגו תשעה לוחמים מפלוגתו עקב פגיעת פגז מרגמה בנגמ"ש בו נסעו. בהמשך שימש רן כמפקד גדוד 12 והוביל אותו בעת הלחימה בדרום לבנון. לאחר מכן שימש כמפקד בא"ח גולני.
לאחר מכן הועלה רן לדרגת אל"ם ושימש כמפקד חטיבה 408. לאחר מכן מונה למפקד חטיבת בנימין בין השנים 1993–1995, ולאחר שנת לימודים במכללה לביטחון לאומי פיקד על עוצבת ברעם והוביל את הלחימה בגזרה המערבית של דרום לבנון. בין השנים 2000-1998 פיקד על חטיבת ביסלמ"ח. בין השנים 2002–2000 שימש רן כקצין קישור לצבא היבשה האמריקאי בפורט מונרו שבוירג'יניה, ולאחר מכן השתחרר מצה"ל. רן מונה לעמוד בראש תחום הלחימה האורבנית ברפא"ל. בשנת 2007 מינה אילן הררי, יו"ר הוועדה הקרואה בלוד, את רן כמנכ"ל העירייה. שנה לאחר מכן התפטר רן מתפקידו והחל עובד כסמנכ"ל פרויקט תגלית.
בשירות המילואים שימש רן כחונך אימונים בחטיבת גולני וקצין בכיר במטה פיקוד הצפון.
הערות שוליים

1 2  אביחי בקר, עד שתהיה שם מסעדת דגים, הארץ, ‏ 07.08.1998, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  משה תמיר, מלחמה ללא אות, הוצאת מערכות - משרד הביטחון, 2005, עמוד 68.
↑  אביחי בקר, גדוד המוות חוזר לשגרה, הארץ, ‏ 31.10.1997, כפי שהועלה באתר פרש.
↑  פליקס פריש, ‏רפאל פיתחה חומרי נפץ "אדישים" העמידים בפני שריפות וירי, באתר גלובס, 3 באוקטובר 2004.
↑  רויטל חובל, תקציבי ענק הוזרמו ללוד אך הגזבר מיישם מדיניות עוצר תשלומים, באתר הארץ, 10 בפברואר 2012
↑  אמיר בוחבוט, חטיבת גולני באימונים: "מוכנים למלחמה", באתר nrg‏, 4 ביולי 2007.
| מפקדי חטיבת עציוני |
| --- | --- | --- |
|  חטיבת עציוני   (1947 - 1949) | ישראל עמיר • דוד שאלתיאל • משה דיין • יצחק פונדק |  |
|  חטיבה 408   (1978 - 2010) | חיים אורן • עזרא סלע • חזי צפריר • ברוך שפיגל • מוני חורב • נמרוד רן • דני שחר • רון שכנר • ארז וינר • רפי מילוא • גיא הלוי |  |
|  חטיבת עציוני   (2010 - הווה) | גיא הלוי • אילן דיקשטיין • קובי ולר • אורן שמחה • יאיר צוקרמן • איתן גלעד • שראל סבג |  |
ערך זה הוא קצרמרבנושא קציני צה"ל. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
שביל הגולן

שביל הגולן
סימון השביל
שביל הגולן הוא נתיב הליכה ארוך באורך כ-120 ק"מ ברמת הגולן. השביל נחנך ב-24 במאי 2007, לאחר מבצע סימון בן חמישה חודשים של הוועדה לשבילי ישראל בחברה להגנת הטבע ביוזמת עמותת תיירות גולן.
השביל מסומן בסימון שבילים בצבעים לבן, כחול וירוק המסמלים את החרמון, הכנרת והגולן בהתאמה. כמו בשביל ישראל, גם בשביל הגולן ישנם מלאכי השביל, אלה המסייעים לתרמילאים במסלולם.
מסלול השביל

השביל מחבר בין הר החרמון בצפון ובין מעיין עין עקוב בדרום. רובו עובר בחלק המזרחי של רמת הגולן, באזורים פחות מוכרים ומטויילים של הגולן. מתוך השביל רק כ-30 ק"מ היו מסומנים בעבר.
השביל מחולק ל-13 או 15 מקטעים, כאשר בכל תחילת קטע מצוי שלט שמספק מידע אודות הקטע (נקודות מילוי מים, נקודות לינה, נקודות הצטיידות במזון ועוד), וכן מצורפת מפת הקטע. אורך המקטעים הוא 6-12 ק"מ, ומטיילים רבים מצרפים מספר מקטעים בכל יום הליכה. כאשר צועדים אותו מצפון לדרום סה"כ עליות של כ-2.3 ק"מ (במצטבר) וירידות של כ-3.5 ק"מ (במצטבר).
העונות המומלצות לטיול בשביל הגולן הן אביב וסתיו. בקיץ חם מאוד, במיוחד בחלקים הדרומיים של המסלול, ובחורף גשום, בוצי וקר מאוד.
מסלול השביל מצפון לדרום: קופות אתר החרמון, נחל גובתה, נמרוד, מסעדה, בקעת יעפורי, ברכת רם, הר אודם, שמורת יער אודם, אנדרטת פלס"ר 7, שמורת הר חרמונית, עמק הבכא, מרום גולן, הר בנטל, עין זיוון, הר בני רסן, רכס בשנית, הר חוזק, עין ג'ויזה, חושניה, חרבת פרג, אום א-דנניר, עין אל מתרס, גלגל רפאים, מאגר סמך (מאגר רוויה), אום אל-קנאטר ובית הכנסת העתיק באום אל-קנאטר, עדיסה, מצפה אופיר, בני יהודה הישנה, שמורת נחל מיצר, מבוא חמה, מצוקי און, עין עקוב.
בשני קצותיו של השביל, מסלולי הליכה מסומנים המאריכים אותו - בצפון, מסלול העולה לחרמון הישראלי; ובדרום, שביל מסומן היורד אל קיבוץ האון שעל שפת הכנרת.
חלק מן הקטע הצפוני, מאזור עין קיניא, מהווה תוספת לשביל ישראל יחד עם נחלי גובתה וחזורי לעלייה לחרמון מקיבוץ דן שבו מסתיים השביל, שאינו עובר ברמת הגולן ויהודה ושומרון.
במרץ 2021 נחנך בשביל תוואי חדש העובר דרך מג'דל שמס, חוצה את בקעת יעפורי, עוקף את ברכת רם ממזרח ומתחבר לתוואי הקיים מדרום לברכת רם.
לקריאה נוספת

שביל הגולן - המדריך,  יעקב שקולניק וישראל אשד, מהדורה שנייה חדשה ומעודכנת 2015, ISBN 9789659150908
המדריך האדום לשביל הגולן, יעקב סער ויגיל הנקין, אשכול הוצאה לאור 2017, דאנאקוד 357-1543
Jesus trail and the Golan trail, Jacob Saar, Yagil Henkin, second edition 2019. Eshkol Publishing. Danacode 357-1619. ISBN 9789654205757
שלט הדרכה בקטע הצפוני של השביל
שילוט בצומת שבילים
מפה מפורטת של שביל הגולן
הערות שוליים

↑  מידע על שביל הגולן, באתר תיירות גולן, ‏9 בפברואר 2022
↑  שביל הגולן, באתר נאקב
↑  גיא ורון, צ'ט הכתבים של N12, 21 במרץ 2021
| ידיעת ארץ ישראל |
| --- | --- | --- |
| כללי | ארץ ישראל • ידיעת ארץ ישראל • מחקר אזור בארץ ישראל |  |
| תחומי מדע | היסטוריה • גאוגרפיה • גאולוגיה • אקלים • החי • הצומח • הצפרות בישראל |  |
| תחומי הפעילות | לימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה • של"ח וידיעת הארץ • סדרות חינוך • לימודי ארץ ישראל • חוגי סיירות • החקלאות בישראל |  |
| מוסדות | בתי ספר שדה • האגודה הגאוגרפית הישראלית • החברה ההיסטורית הישראלית • החברה המזרחנית הארץ-ישראלית • החברה להגנת הטבע • החברה לחקירת ארץ-ישראל ועתיקותיה • המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל • המחלקה ללימודי ארץ ישראל וארכאולוגיה באוניברסיטת בר-אילן • המכון לארכאולוגיה (אוניברסיטת תל אביב) • המכון לארכיאולוגיה ע"ש זינמן • המכון לארכיאולוגיה גלילית • המכון ללימודי ים ע"ש ליאון רקנאטי • המרכז הבינלאומי לשימור ע"ש העיר רומא • המרכז למיפוי ארץ ישראל • המרכז למיפוי ישראל • העמותה הישראלית לפרהיסטוריה • הקרן לחקר ארץ ישראל • יד יצחק בן-צבי • מכון אבשלום • מכון ישראלי לארכאולוגיה • רשות העתיקות • רשות הטבע והגנים |  |
| מסלולים מסומנים | שביל ישראל • שביל ישראל לאופניים • שביל ירושלים • שביל הגולן • שביל הסנהדרין • שביל גולני • שביל הים • סובב כנרת |  |
| חוקרי ארץ ישראל | בנימין מטודלה • אשתורי הפרחי • יהוסף שוורץ • אברהם משה לונץ • אברהם יעקב ברור • זאב וילנאי • יוסף ברסלבי • שמריה גוטמן • צבי אילן • יוסי בן-ארצי • אורי דביר • ספי בן-יוסף • שמואל אביצור • ברוך ספיר • מורה דרך |  |
| ספרי יסוד | ארץ-ישראל: ספר-המסעות • מדריך ארץ ישראל • אנציקלופדיה אריאל • מדריך ישראל • כל ארץ ישראל • אנציקלופדיה לתולדות ארץ-ישראל • אנציקלופדיית החי והצומח של ארץ ישראל |  |
שביל הגולן בקטע ממזרח לקשת. בקטע זה השביל עובר על סוללת נ"ט, שלצדה תעלת נ"ט (מוצפת במים בשל הגשמים), שישראל הקימה כהיערכות לפלישת השריון הסורי
שביל הגולן, בסמוך לעמק הבכא
יוסף טישלר

| --- | --- |

יוסף טישלר
 לידה:  5 באפריל 1887 י"א בניסן תרמ"ז בוצ'אץ', האימפריה האוסטרו-הונגרית 
 פטירה:  8 בינואר 1971 (בגיל 83) ירושלים, ישראל 
 מקום קבורה:  הר המנוחות 
 תאריך עלייה:  1920
 מקום לימודים:  האוניברסיטה הטכנית של וינה  הפוליטכניקה הגרמנית בברן (1 במאי 1916)  הפוליטכני של לבוב 
 תחום יצירה:  אדריכלות
 צאצאים:  יצחק טישלר 
 
בית לוין, שתוכנן על ידי טישלר, תוכנן ונבנה ברחוב אלנבי בתל אביב בשנים 1924–1926, מצד שמאל, במאורעות תרפ"ט 1929
בית לוין (2010)
יוסף טישלר (י"א בניסן תרמ"ז; 5 באפריל 1887 - 8 בינואר 1971) היה פעיל ויזם תוכניות של המפעל הציוני בארץ ישראל, אדריכל ומתכנן התיישבות ועיור ארצישראלי.
תולדותיו ומפעליו

יוסף טישלר נולד בעיר בוצ'אץ' בגליציה אשר באוקראינה, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית. הוא היה הבן הבכור במשפחה מסורתית; בן גילו של הסופר ש"י עגנון. מנעוריו היה טישלר בעל תודעה לאומית עברית וציונית. הוא למד ב"חדר" ובבית הספר היסודי על שם הברון הירש, ואחר בגימנסיה המקומית; במקביל, המשיך בלימודים ואף הוראה, של יהדות, שפה עברית, תולדות עם ישראל ומחשבה ציונית. ב-1908 החל בלימודי הנדסת בנין בבית הספר הטכני הגבוה בווינה. אחר כך, בבית הספר הטכני בלבוב ובאוניברסיטה הטכנית הגרמנית בברנו, שם היה תלמידו של האדריכל פרופ' קרל מיירדר. ב-1916 קיבל את התואר אינג'ינר בהנדסת בנין. יום לאחר מכן, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, התגייס טישלר לצבא האוסטרי וזכה בדרגת קצין. הוא הוצב תחילה במונטנגרו, ואחר נדד עם פיקודיו לאיטליה וסלובניה. לאחר המלחמה שהה טישלר בווינה. טישלר עלה לארץ בשנת 1920. אחריו עלו גם בני משפחתו. הוא נישא ב-1927.
לאחר הגיעו לארץ ישראל הקים טישלר משרד אדריכלים בתל אביב, והתגורר בה. הוא תכנן עד גמר את הקמתם של כשלוש מאות בתים בתל אביב, בני ברק, פתח תקווה וכפר סבא; לידיו נמסרו תכנונן של שכונות חדשות, בין השאר, שכונת פקידי אפ"ק,  מרכז מסחרי ובכלל זה רחוב לוינסקי, ושכונת נווה שאנן (תל אביב). עיקר פעילותו כמתכנן ובונה בתים הייתה בשנות העשרים והשלושים. סדרת עיצובי הבתים שלו משקפת את המעבר האופייני מן הסגנון האקלקטי או "סגנון החלומות", אל הסגנון הבינלאומי, שנקרא בארץ גם סגנון הבאוהאוס. משנת 1936 הצטמצמה פעילותו כאדריכל והוא עבר לגור עם משפחתו במתחם בתכנונו בבני ברק. לאחר הקמת מדינת ישראל התיישב בירושלים.
בשנת 1948 השתתף טישלר בהקמת "החוג לרפורמה התיישבותית" שכלל אנשי ציבור, כלכלנים ואדריכלים. ברוך רביד תיאר את חשיבותם של יוזמותיו התכנוניות: "העקרונות אשר הנחו את פעולות אגף התכנון בעת הכנתה של התוכנית הפיזית הכלל-ארצית של מדינת ישראל, היוו לא מעט המשך לאלה שגובשו בדיוני החוג לרפורמה התיישבותית".
טישלר הציע וניהל תוכניות אב של ההתיישבות בארץ. כך למשל, ניהל כבר מ-1919, את תוכנית הקמת "קריה נאמנה" עיר גנים בארץ ישראל; היא כמעט הוקמה בסמוך לראשון לציון ונרכשו עבורה קרקעות ליד הר מירון, אך לא נתגשמה, והקרקעות נמסרו לקק"ל. הוא יזם את הקמת "אגודת האינג'ינרים והארכיטקטים בארץ-ישראל" והוציא לאור וערך את כתב העת של האגודה; הוא היה חבר ב"וועדת בניין ערים של עיריית תל אביב", ב"וועדה לחלוקת עבודה לטיפול בבעיית מחוסרי עבודה" וב"וועדה למונחי לשון"; ואף היה יושב ראש ראשון של "ועד ההורים המרכזי". טישלר השתתף בעריכת "מלון למונחי התכניקה", ביחד עם חיים נחמן ביאליק, בשנת 1929.
בשנת 2008 פרסם היסטוריון האדריכלות ברוך רביד מונוגרפיה מקצועית על פעלו של טישלר. הספר "יוסף טישלר, אדריכל ומתכנן ערים בתל אביב", המתבסס על תחקיר שערכה שולה וידריך, סוקר את המבנים שתכנן ואת גישתו התכנונית שייצגה שלב התפתחותי משמעותי באדריכלות ישראל. חלק מהבתים שתכנן טישלר בתל אביב הוכרזו כמבנים לשימור.
נפטר ב-1971 בירושלים.
מתוכניותיו

תוכנית לבנין ארץ ישראל, התפרסמה ביידיש ובגרמנית: Dei Zukunft der Jüdischen Heimstätte, Wein, Berlin, New-York 1920
ראו גם

נווה שאנן (תל אביב)
לקריאה נוספת

ברוך רביד, יוסף טישלר, אדריכל ומתכנן ערים בתל אביב, הוצאת מרכז באוהאוס, תל אביב 2008.
הערות שוליים

↑  התאריך ע"פ אנציקלופדיה תדהר
↑  ברוך רביד, יוסף טישלר, עמ' 32.
↑  "מלון למונחי התכניקה : סדר על פי "מלוני התכניקה המצוירים", הוצאת שלומן-אולדנבורג, חובר בידי נתן שיפריס ויחיאל גרינפלד, בהשתתפות חיים נחמן ביאליק ויוסף טישלר, ונערך בידי "הוועדה למונחי התכניקה" בתל אביב, על ידי ועד הלשון העברית בירושלים, תרפ"ט, 1929, (אתר הספרייה הלאומית, ערך : חיים נחמן ביאליק)
↑  השקת ספר ותערוכה: יוסף טישלר באתר archijob,‏ 25 בדצמבר 2007
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007268936505171  GND: 139124675  ISNI: 0000 0001 1266 1031  LCCN: nr89006785  SUDOC: 142844926  VIAF: 15778080   WorldCat (עם VIAF): 15778080
נורית קורן

נורית קורן, 2015
נורית קורן (נולדה ב-24 בפברואר 1960) היא חברת הכנסת לשעבר מטעם מפלגת הליכוד, ששימשה יו"ר הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן.
קורות חיים

קורן (לבית מנצורה) נולדה בשכונת מחניים בירושלים, להורים יוצאי תימן. יש לה ארבעה אחים. אביה היה פועל, נהג משאית ונהג מונית. המשפחה הייתה מסורתית וקורן עצמה למדה בבית ספר חרדי מרשת בית יעקב. בשנת 1971 עברה משפחתה לקריית ארבע, ובתיכון למדה בפנימיית גבעת וושינגטון.
בגיל 38 נרשמה ללימודי תואר ראשון במדעי החברה והרוח באוניברסיטה הפתוחה, וסיימה אותם לאחר חמש שנים, בהצטיינות. לאחר מכן סיימה תואר ראשון ושני במשפטים, מטעם הקריה האקדמית אונו ואוניברסיטת בר-אילן בהתאמה וקיבלה רישיון עריכת דין.
קורן הייתה מנהלת לשכתו של גלעד ארדן בשנים 2010–2012, בעת כהונתו כשר להגנת הסביבה. הייתה ממייסדות עמותת אחל"ה (איכות חיים לתושבי השרון) ופעילה חברתית למען אוכלוסיות חלשות ואנשים עם מוגבלות.[דרושה הבהרה].
קורות חיים > כחברת הכנסת

ניסתה לרוץ לכנסת ה-18 וה-19 ברשימת הליכוד אך נבחרה למקום לא ראלי ולא נכנסה לכנסת. לקראת הבחירות לכנסת העשרים נבחרה בשלישית ברשימת הליכוד, הפעם במקום ה-28, המוקצה לנציג מחוז מישור החוף, ונכנסה לכנסת העשרים לאחר שהמפלגה קיבלה 30 מנדטים.
לאחר בחירתה לכנסת נבחרה לשמש כסגנית יו"ר הכנסת עד ל-1 ביוני 2016. שימשה כחברת הוועדה לבחירת שופטים וכמו כן כחברה בחמש ועדות כנסת נוספות. קורן פעלה למען הרכב מגוון יותר של בית המשפט העליון בדגש למינוי נשים ומזרחים מהזרם השמרני והימני. בנוסף, קורן הייתה יושבת-ראש הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן, מזרח והבלקן וממובילות המאבק בכנסת. כן יזמה יזמה הקמת מאגר גנטי של דנ"א של משפחות ומאומצים בשיתוף פעולה של חברת MyHeritage, ונכון לינואר 2017 המאגר מונה למעלה מ-600 דגימות. בשנת 2017 לאחר הקמת מאגר דגימות ה-DNA, מצא יהודה קנטור את משפחתו. דגימות ה-DNA שלו נמצאו מתאימות לבני משפחה תימנית שדגימותיהם היו אף הן במאגר שהוקם, אם כי בדיעבד נתברר שנמסר לאימוץ על ידי אימו. החל מפברואר 2017 קורן היא יושבת ראש הוועדה הפרלמנטרית המיוחדת לפרשת היעלמותם של ילדי תימן מזרח והבלקן.
בנוסף קורן כיהנה כיושבת-ראש השדולה למען זכויות אנשים עם מוגבלויות, יושבת-ראש השדולה לקידום העלייה והקליטה של עולים מצרפת, יושבת-ראש השדולה להליכי גבייה הוגנים בהוצאה לפועל.
בבחירות לכנסת ה-21 שובצה במקום ה-43 ברשימת הליכוד (לאחר האיחוד עם מפלגת כולנו הוזזה למקום ה-45 בבחירות לכנסת ה-22 ו-23) ולא נכנסה לכנסת. קורן מוקמה במקום ה-44 ברשימת הליכוד לכנסת ה-24 ולא נכנסה לכנסת.
חיים אישיים

בגיל 17 נישאה לאלי קורן, ועברה איתו להתגורר בהרצליה, שם למדה בתיכון הראשונים, עד שפרשה ממנו לאחר שהרתה. גרה בהרצליה עד היום ואם לארבעה ילדים.
הערות שוליים

↑  "חשיפת חרדים10: איך אחרי 66 שנה החטוף מצא השבוע את משפחתו?". חרדים10. 2017-01-26. נבדק ב-2017-02-08.
↑  נדב מולצ'דסקי, דרוש מודל חדש, באתר העין השביעית, 29 בדצמבר 2019
↑  יו"ר הוועדה המיוחדת לפרשת היעלמות ילדי תימן מזרח והבלקן, באתר הכנסת
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987011875252505171  VIAF: 3548166717397127150008   WorldCat (עם VIAF): 3548166717397127150008
אובר אוסט

מפה אדמיניסטרטיבית של האובר אוסט
אובר אוסט (מגרמנית: Ober Ost, קיצור של Oberbefehlshaber der gesamten Deutschen Streitkräfte im Osten, שמשמעו "הפיקוד העליון של הכוחות הגרמנים במזרח"), היה שטח כבוש בשלטון צבא האימפריה הגרמנית במהלך מלחמת העולם הראשונה. השטחים כללו בתוכם את שטחי המדינות דהיום של ליטא, לטביה, אסטוניה, בלארוס, וכן שטחים מפולין, קורלנד שהיו שייכים לאימפריה הרוסית, סה"כ כ-108,808 ק"מ רבועים ואוכלוסייה בת כ-3 מיליון איש. הביטוי המילולי מתייחס למטה הפיקוד הצבאי, אולם נעשה בו שימוש להתייחס לכלל השטח ולשלטון בו. הפיקוד הוקם בשנת 1914 על ידי איש הצבא הגרמני פאול פון הינדנבורג, ששימש כמפקד הראשון שלו. היסטוריונים מכנים שטח זה לעיתים כמדינה-למחצה (quasi-state), שכן בנוסף לאדמיניסטרציה צבאית, יצרה גרמניה גם סדרי ומנגנוני שלטון אזרחים בשטח.
השלטון הגרמני באובר אוסט פעל בדרכים שונות כדי להשליט באזור ריבונות וכן על מנת לנצל את משאבי הטבע ולהשיג רווחים כלכליים עבור גרמניה. השלטון הגרמני אסף מיסים, איגרות ומכסים שונים מהתושבים באזור. לקראת סוף המלחמה אף החל להיות מודפס בשטח מטבע עצמאי, אשר נקרא "כסף המזרח". הגרמנים החרימו מהתושבי המדינות תבואה ומשאבי טבע נוספים עבור האוכלוסייה והצבא הגרמני.
עם תחילת ההפסד של גרמניה במלחמת העולם הראשונה, החלה לנסוג בצורה הדרגתית ולא-מאורגנת מהשטח, בסוף שנת 1918 ותחילת 1919. לאחר הנסיגה נוצר באזור זה וואקום שלטוני, שהוביל למספר מלחמות קטנות ולמהומות אתניות בין התושבים מהעמים השונים באזור, וכן בין התושבים השונים לסיעות השונות שלחמו במלחמת האזרחים הרוסית בעקבות מהפכת אוקטובר, וכנגד המדינה הרוסית הסובייטית החדשה. בין השאר נערכו בשטח הקרבות של המלחמה הפולנית-סובייטית, מלחמת פולין-אוקראינה, ומלחמות העצמאות של לטביה, ליטא ואסטוניה.
היהודים באובר אוסט

בשנת 1914, עם תחילת מלחמת העולם הראשונה, בכירים בתנועה הציונית, בהם ליאו מוצקין ופרנץ אופנהיימר, הקימו בגרמניה את "הוועדה למען שחרור יהודי רוסיה" (Deutsches Komitee zur Befreiung der russischen Juden), במטרה להגן על יהודי מזרח אירופה, שחיו תחת שלטון האימפריה הרוסית, וסבלו מרדיפות ופוגרומים. הוועד פעל בתיאום עם הממשל והצבא הגרמני, מתוך האמונה שתחת שלטון גרמני היהודים יזכו להגנה ולזכויות. מצוקת היהודים תחת השלטון הרוסי אף החריפה, כאשר עם תחילת המלחמה גורשו והפכו לפליטים כמעט חצי מיליון יהודים משטחי מזרח אירופה ומערב רוסיה על ידי שלטון הצאר, מתוך חשש שהם יזדהו ויעזרו לצבא הגרמני.
אולם תחת הכיבוש הגרמני בשטחי מזרח אירופה, היהודים לא זכו להגנה יוצאת דופן מאשר שאר עמי האזור, וסבלו מגזל של רכוש, ממון ותבואה על ידי הצבא הגרמני. בדומה לשאר האוכלוסייה, יהודים נאלצו לבצע עבודות כפייה עבור הצבא הגרמני, ולעיתים אף נחטפו ברחוב למטרה זאת. בניגוד לציפייה של הציונים, היהודים לא זכו לזכויות ולשוויון. עדויות מצביעות על מעשי התאכזרות מיוחדים של הצבא הגרמני כנגד היהודים בשל יהדותם, פגיעה בבתי כנסת והשפלה של יהודים.
בשנת 1917 מונה הרמן שטרוק, יהודי גרמני אשר שירת בצבא הגרמני, לאחראי על ענייני היהודים באובר אובר אוסט. בעקבות שרותו שם פרסם את הספר "פני יהדות מזרח אירופה" (1920).
לקריאה נוספת

Vejas Gabriel Liulevicius. War Land on the Eastern Front: Culture, National Identity and German Occupation in World War I. Cambridge: Cambridge University Press, 2000.
Wiktor Sukiennicki, Ober Ost Land : Ludendorff's "another kingdom" (1915-1918): A chapter from history of the territories between Germany and Russia during the first world war, Institutum Historicum Polonicum Romae, 1978.
הערות שוליים

↑  לפי Wiktor Sukiennicki
↑  Erster Weltkrieg: Vorspiel zum Holocaust, די צייט
אברהם שינדלר

| --- | --- |

הרב שינדלר בטקס השבעת הדיינים החדשים במשכן הנשיא
 לידה:  16 בנובמבר 1958 (בן 66)
 השכלה:  ישיבת עטרת ישראל  מכון אריאל 
 השתייכות:  יהדות חרדית
 רבותיו:  הרב ברוך מרדכי אזרחי, הרב עזרא בצרי, הרב זלמן נחמיה גולדברג
 
 תפקידים נוספים:  דיין, חבר בית הדין הרבני הגדול
 
הרב אברהם שינדלר (נולד ב-16 בנובמבר 1958) הוא דיין חרדי-ישראלי, המכהן מאז יולי 2016 כחבר בית הדין הרבני הגדול בירושלים. קודם לכן כיהן כדיין בבית הדין הרבני האזורי בנתניה וברחובות.
ביוגרפיה

למד בצעירותו בישיבת עטרת ישראל אצל הרב ברוך מרדכי אזרחי. נישא לשרה מיכל, בתו של הסופר החרדי יוחנן דוד סלומון, מחבר סדרת הספרים בעין יהודית, נכדו של יוחנן דוד סלומון.
לאחר נישואיו החל ללמוד לדיינות במכון אריאל, לצד הרב דוד לאו. התמנה לדיין ב-9 בספטמבר 1997. שימש בדיינות את הדיינים עזרא בצרי וזלמן נחמיה גולדברג. התמנה לדיין בבית הדין הרבני ברחובות, ולאחר מכן בבית הדין בנתניה, שם כיהן עד לבחירתו לכהן כדיין בבית הדין הרבני הגדול ביולי 2016.
חבר הוועדה למינוי דיינים.
הערות שוליים

↑  רשימת בוגרי מכון אריאל.
↑  משה ויסברג, הנבחרים: הכירו את תשעת הדיינים החדשים, באתר בחדרי חרדים, ז' בתמוז תשע"ו
↑  משה מאירסדורף, כולם יוצאים מנצחים. כמעט. אתר כיפה, ז' בתמוז תשע"ו.