stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
מתי שמואלוף
יצירתו > כסופר

שמואלוף פרסם בשנת 2007 את "קרחוני הזיכרון", סיפור אוטוביוגרפי קצר העוסק בצעיר הפוגש את אביו המת, במהלך נסיעת רכבת מתל אביב לחיפה. הסיפור פורסם בקובץ "תהודות זהות - הדור השלישי כותב מזרחית" שהגדיר לראשונה את החיים של דור מזרחי שנולד בשנות ה-70 וה-80. ספרו "מקלחת של חושך, וסיפורים נוספים" פורסם בשנת 2014 ומכיל 31 סיפורים קצרים. הספר נבחר לאחד מחמשת הספרים המעניינים של הקיץ במדור הספרים של לי פלר ב־Time Out ונבחר לספר השנה באתר "יקום תרבות" על ידי המבקר ניסים כ"ץ. בשנת 2021 יצא לאור הרומן הראשון שלו "הפרס" בעריכת ורד זינגר בהוצאת פרדס.
כתביו הופיעו בספרי מחקר אודות המשוררים ברכה סרי, מירי בן שמחון וארז ביטון ובקטלוגים של האמנים אבי גנור ואיתמר שמשוני. כמו כן, מאמריו פורסמו בכתב העת "פרוטוקולים, זיכרון והיסטוריה" של בצלאל. בשנת 2020 הוא קיבל את מלגת מפעל הפיס, קרן רבינוביץ ומענק אקו"ם, כדי לפרסם את ספר המאמרים המכנס את כל מסותיו "ממזרח יתפרץ הר געש" בהוצאת "עיתון 77". על הספר כתבו החוקרים יובל עברי אלמוג בהר אחרית דבר שפורסמה במדור תרבות וספרות של עיתון "הארץ": "שמואלוף מרבה לחשוף את יחסי הכוח העומדים בבסיס השדה הספרותי והתרבותי בישראל. כך למשל הוא חושף את שומרי הסף השולטים על מנגנוני הביקורת, הפרסום והפרסים (המבקרים, חוקרי הספרות, העורכים, המוציאים לאור)."
ד"ר לינה ברוך כתבה על הרומן שלו "הפרס" במדור "תרבות וספרות" בעיתון הארץ שהשפות השבורות של המהגר הן הגיבורות בספרותו כמו גם בשיריו: "שמואלוף בורא עלילה רועשת וגועשת המאירה את גיבוריה הראשיים והמשניים לעיתים באור מגחיך, לעיתים באור חומל, ויחד עם זאת עושה מאמץ רב לעמוד על הדקויות של הלשון והמקום, שהם לטעמי גיבורי הרומן: גם העברית וגם הגרמנית ברומן שבורות, והוא מעניק דרך חזי והלנה ודמויות המשנה הצצה לכוחות ההרס והתיקון הקיימים בשפה. הרומן חוגג את העושר הלשוני המדבר אלינו מבעד לסדקים של השפה, אך גם מקונן על עולם ספרותי שהיצירה בו נעלמת מאחורי יחסי הציבור, פרסים וקרנות."
יצירתו > כעיתונאי

ביקורות ספרים, ספרות ושירה של שמואלוף התפרסמו במספר כתבי עת: "עיתון 77", מאזנים, וואלה,‏ ynet ו-nrg. בין השנים 2007–2010 כתב במדור הדעות בישראל היום; בין השנים 2011–2014 כתב במדור "תרבות וספרות". בשנת 2009, בתגובה לנאום ברק אובמה באוניברסיטת קהיר, היה שותף לפרסום מניפסט "רוח חדשה" ביחד עם אלמוג בהר, יחזקאל רחמים, קובי אוז, סיגלית בנאי ורבים אחרים. בין השנים 2011–2013 כתב את הבלוג "דיבור ישיר" באתר מאקו ובין השנים 2014–2018 את הבלוג "ישראלי בברלין" בעיתון הארץ.
בשנת 2018 החל לכתוב טורים בעיתון האוסטרלי-יהודי Plus61J. עם המעבר לברלין החל לפרסם בשפה האנגלית כתבות במגזינים שונים כמו +972, Mondoweiss, Berliner Zeitung ועוד.
יצירתו > כעורך

שמואלוף ערך כתבי עת ספרותיים ואסופות רבות: בין השנים 2006–2008 ערך ביחד עם בת שחר גורפינקל את הכיוון מזרח. בשנת 2007 ערך ביחד עם יערה שחורי, ואחרים את "אדומה: אנתולוגיה שירה מעמדית"; ערך את "תהודות זהות: הדור השלישי כותב מזרחית" ביחד עם נפתלי שם-טוב וניר ברעם. בשנת 2009 ערך את האסופה "לצאת: אסופה נגד המלחמה בעזה!" אשר יצאה לאור ביום השלישי למבצע עופרת יצוקה. האסופה תורגמה לערבית על ידי נאאל אלטוח'י ופורסמה במצרים ובלבנון. בשנת 2011 ערך את "לא נעזוב: צילום ושירים משייח ג'ארח". בשנת 2010 ערך במשותף, לצד העורך הראשי חנן חבר, את "אל תגידו בגת: הנכבה הפלסטינית בשירה העברית 1948-1958". בשנת 2012 ערך במשותף כתבי עת מקוונים של גרילה תרבות. בשנת 2022 שימש עורך אמנותי לאסופה "מגוונים את מגדל השן: דור ראשון להשכלה אקדמית" שראתה אור בהוצאת פרדס.
יצירתו > כמחזאי

ב-2003 כתב והפיק את המחזה "מה נולד מטקס יום הזיכרון" בו גם שיחק, במסגרת פסטיבל Smallבמה. בשנת 2011 היה שותף לעריכה והפקת המחזה "אנרגיות טובות", שהוצג בתיאטרון בירוביגן ובפסטיבל מתחת להר: עונת התרבות המתחדשת בירושלים. ב-2018 העלה תסכית רדיו בערוץ WDR הגרמני.
ספריו

2001 – מגמד הצלקות, הוצאת גוונים, ספר שירה. זכה במענק קרן רבינוביץ לאמנויות בתל אביב, ופרס ספר ביכורים של הוועדה האמנותית של מפעל הפיס.
2002 – אושר מוצק, הוצאה עצמית, ספר שירה. זכה למענק קרן רבינוביץ לאמנויות בתל אביב.
2006 – המשמעויות הנרטיביות והמיתיות של הופעת דמותו של מלקולם איקס בסרטו של ספייק לי, עבודת מחקר לתואר שני, אוניברסיטת חיפה. זכתה לציון שבח.
2006 – שירה בין שמואלוף לבין חזז, הוצאת ירון גולן, ספר שירה. זכה במענק קרן אח"י, וגם במקום שלישי בתחרות קרן תרבות חיפה .
2006 – תהודות זהות: הדור השלישי כותב מזרחית, הוצאת עם עובד (עורכים שותפים: ניר ברעם, נפתלי שם טוב). אסופת מסות.
2006, כתב העת הכיוון מזרח – גיליון 12'לגנוב גבולות בבהונות שקטים': "".
2007 – כתב העת הכיוון מזרח 13: היציע המזרחי נוטל רשות דיבור – דיון ביקורתי על כדורגל, הוצאת בימת קדם.
2007, כתב העת הכיוון מזרח, גיליון 14: "צועקים את שמך בהרבה לשונות".
2008 כתב העת הכיוון מזרח – גיליון 15: "ציור ללא קיר: חוברת קומיקס חברתי ופוליטי".
2008 - אסופת "לא נעזוב: שירים ותצלומים משייח ג'ארח", הוצאת אקטיבסטילס.
2009 אסופת "לצאת", הוצאת גרילה תרבות, מעין, אתגר, הכיוון מזרח ומארב.
2010 – למה אני לא כותב שירי אהבה ישראליים, הוצאת נהר ספרים. ספר שירה.
2012 – המכתב של החייל המת, הוצאה עצמית. ספר שירה.
2012 – אוצרות של זעם, הוצאה עצמית, ספר שירה.
2012 עבודת גילוי. אסופה של שירה, סיפורת ואמנות – עורכים: תהל פרוש ומתי שמואלוף, עיצוב: אבי בוחבוט. הוצאת גרילה תרבות, גיליון 1, קיץ, 2012.
2012 לרוחב, גיליון 1, כתב עת של גרילה תרבות, קיץ 2012.
2013 – האסון מתחיל בארוחת עסקים, הוצאת נהר ספרים. ספר שירה. זכה במענק יצירה של קרן אקו"ם וגם במענק קרן רבינוביץ לאמנויות בתל אביב .
2014 – פרידה בברלין, הוצאת בוקסילה (מהדורה דיגיטלית). ספר שירה.
2014 – מקלחת של חושך, וסיפורים נוספים, הוצאת זמורה ביתן. אסופת סיפורים. זכתה לציון כספר השנה של אתר "יקום תרבות" .
2015 – ספר הטורים מברלין, הוצאה עצמית.
2017 – עברית מחוץ לאיבריה המתוקים, פרדס הוצאה לאור. ספר שירה.
2018, Reißt den Mauer, הוצאת אפוריסמא ברלין, ספרון.
2018, Die künftige Ufer, WDR Radio, תסכית שכתב לרדיו הגרמני.
2019 – בגדד – חיפה – ברלין – הוצאת אפורסימא, ברלין. אסופת שירה דו לשונית.
2020 – ממזרח יתפרץ הר געש, הוצאת עיתון 77, אסופת מאמרים
2020 – Bleiben oder Wiederstehen – הוצאת אפוריסמא, ברלין, ספרון.
2021 – הפרס, הוצאת פרדס, חיפה, רומאן. הספר נכלל ברשימה הסופית של הספרים המועמדים לפרס ע"ש שולמית אלוני (2022).
2022 – עורך אמנותי לאסופה "מגוונים את מגדל השן: דור ראשון להשכלה אקדמית" (חיפה: הוצאת פרדס)
2023 - "Das kleine Boot in meiner Hand nenn ich Narbe: Gedichte. Parasitenpresse, ISBN 978-3-98805-012-0
2024 - עורך של גיליון 43 של כתב העת הכיוון מזרח "לנוע בתוך שפה זרה: קווים לדמותה של הדיאספורה המזרחית", סתיו תשפ"ד, הוצאת "אחותי למען נשים בישראל", מסת"ב 978-965-90117-5
2024 - עורך של גיליון 44 של כתב העת הכיוון מזרח "ככר הדמוקרטיה", סתיו תשפ"ד, הוצאת "אחותי למען נשים בישראל", מסת"ב 978-965-90117-6-6
2024 - "באושר הזה רצית שאגע", הוצאת פרדס, זכה למענק מקרן רבינוביץ לאמנויות ומקרן אקו"ם. ISBN 978-965-541-496-7
2025 - עורך של גיליון 45 של כתב העת הכיוון מזרח "שבעה - היום שבו הזמן עצר מלכת", חורף תשפ"ה, הוצאת "אחותי למען נשים בישראל", מסת"ב 978-965-90117-7
לקריאה נוספת

אלמוג בהר, על "הכיוון מזרח" ו-"הו!": בתוך הישראליות ומחוץ לה - שיחה עם מתי שמואלוף ועם דורי מנור. תיאוריה וביקורת, גל' 35 (סתיו 2009), עמ' 264–279.
יובל עברי ואלמוג בהר, הגיע הזמן לדבר על מתי שמואלוף, באתר הארץ, 31 במרץ 2020
הערות שוליים

↑  מתי שמואלוף, באתר לקסיקון הספרות העברית החדשה, ‏6 במאי 2017
↑  "העשייה החברתית רוקנה אותי לגמרי", באתר מעמול, ‏17 בנובמבר 2014
↑  גדי גולדברג, בגרמניה, נשוי ואב לילדה, מתי שמואלוף כבר לא על הבריקדות: ״זה בסדר גם לדעת מתי לזוז הצידה״, באתר שפיץ, ‏נובמבר 2017
↑  מתי שמואלוף, שיריו של מתי שמואלוף בתרגום לערבית, באתר Elaph, ‏2009 (בערבית)
↑   שירי מחאה לאחד במאי, באתר הארץ, 1 במאי 2013
↑   יותם ראובני, בגדאד - חיפה - ברלין | "עדייו מחפש להיטמע, איזה טמאע", באתר הארץ, 20 בפברואר 2020
↑   יובל עברי ואלמוג בהר, מסע אל תוך בטנה של הגנבת הגדולה מכל — הציונות, באתר הארץ, 31 במרץ 2020
↑   לינה ברוך, אִיש שְרַיְבֶּה הֶבְּרֵאִיש / אִישׁ כּוֹתֵב עִבְרִית, באתר הארץ, 14 בפברואר 2022
↑  מניפסט רוח חדשה, ‏13 ביוני 2009
↑  מתי שמואלוף, דיבור ישיר - הבלוג של מתי שמואלוף, באתר מאקו, ‏2011-2013
↑   מתי שמואלוף, ישראלי בברלין - הבלוג של מתי שמואלוף, באתר הארץ, 6 בפברואר 2022
↑  מתי שמואלוף, כתבות של מתי שמואלוף ב-Plus61J, באתר Plus61J, ‏2018 (באנגלית)
↑  אסופה נגד המלחמה בעזה, באתר בלוג של האסופה, ‏3 בינואר 2009
↑  תסכית רדיו של מתי שמואלוף בערוץ WDR הגרמני
↑  מתי שמואלוף, פרק מתוך הספר "הפרס", באתר הארץ, 22 באפריל 2021
↑   לינה ברוך, גיבורת הרומן הפרודי של מתי שמואלוף היא הגרמנית השבורה, באתר הארץ, 14 בפברואר 2022
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007306407205171  BnF: cb16168284r (data)  GND: 1150990910  ISNI: 0000 0000 7329 0660  LCCN: nr2002024239  VIAF: 76252605   WorldCat (עם VIAF): 76252605
רחוב ביאליק (רמת גן)

| --- | --- |

 מידע כללי
 על שם:  חיים נחמן ביאליק
 אורך:  2 ק"מ 
 הקמה
 תקופת הבנייה:  ?–1934
 מיקום
 מדינה:  ישראל
 עיר:  רמת גן
 שכונה:  מרכז העיר
 אתרים:  כיכר כופר היישוב, בית עיריית רמת גן, בית האזרח, כיכר רמב"ם, קולנוע רמה
 
 קואורדינטות:  32°05′09″N 34°48′39″E﻿ / ﻿32.085736289855°N 34.810784573076°E﻿ / 32.085736289855; 34.810784573076
 תבנית:לשוניות2
 
כיכר העצמאות - כיכר כופר היישוב (צומת ביאליק-קריניצי)
מלון ביאלינק (לשעבר רימונים אופטימה טאוור) (צומת ביאליק-קריניצי)
בית עיריית רמת גן (ביאליק 35)
בית האזרח (ביאליק 42)
כיכר רמב"ם (אורדע), צומת ביאליק-הרא"ה
קולנוע אורדע בכיכר רמב"ם
שדרות הילד בכיכר רמב"ם, המקבילות להרצל ולביאליק
בית הכנסת הגדול (בכיכר רמב"ם)
קניון ביאליק (לשעבר מרכז אלרם) (בצומת ביאליק-ז'בוטינסקי)
החזית המשומרת של קולנוע רמה
שילוט חוצות בצומת גשר ההלכה וסוף רחוב ביאליק, כאשר מאחור נראה מבנה מיטשל של מכללת שנקר
רחוב ביאליק הוא רחוב במרכזה של העיר רמת גן, הנקרא על שמו של המשורר הלאומי, חיים נחמן ביאליק. רחוב ביאליק הוא מהרחובות המרכזיים בעיר, ונמצאים בו עצי פיקוס, מבני באוהאוס היסטוריים וחנויות רבות.
הרחוב הוקם בעקבות ישיבת מועצת העירייה מספר 16, ב־25 ביולי 1934 שם צוין שיוקם רחוב על שמו של ביאליק מפרדס גולדברג עד פינת טננבוים. ביאליק נפטר באותה השנה ועל כן החליטו לקרוא ברחוב על שמו.
בטרם סלילתו כונה "הכביש הלבן", בו שוכנים כיום בית העירייה ובית האזרח ובו שכנו בעבר בית המשפט ובית הספר הראשון עד שעלו מבניהם באש. החלק באזור כיכר רמב"ם (אורדע) כונה על ידי ראשוני רמת גן בשם "העמק".
מבנה הרחוב

רחוב ביאליק מתחיל מכיכר העצמאות - כיכר כופר הישוב (הנמצאת על יד הגבול עם גבעתיים) ואשר חוצה את רחוב ארלוזורוב ורחוב קריניצי (ע"ש ראש העיר הראשון של רמת גן).
לאורך השנים נבנו לאורך הרחוב בתים בסגנון הבאוהאוס והסגנון הבינלאומי, וכן בתי מגורים דו-קומתיים הבנויים על עמודים.
רחוב ביאליק מחולק לשלושה חלקים:
החלק הדרומי מכופר היישוב ועד לציר ז'בוטינסקי, הוא קטע באורך של קילומטר אשר מהווה את רחוב הקניות המרכזי של רמת גן. כיוון הנסיעה בו הוא לכיוון דרום בלבד, ויש בו עצי פיקוס אשר נותנים צל על העוברים ושבים ההופכים אותו לנעים להליכה. במרכז חלק זה נמצאת כיכר אורדע. רחוב זה הוא אחד מרחובות הקניות המוצלחים בישראל, למרות קניונים כמו קניון איילון ומרכז אלרם. חלק זה עובר בואדי, מישורי יחסי לעומת "הר שאול" הנמצא ממערב לרחוב, ו"הר אברהם" הנמצא ממזרחו.
מקטע שני בין קולנוע רמה, לדרך אבא הלל. המונה כחצי קילומטר, הוא קטע בו נתיב אחד לכל כיוון בו הוא נע מכיוון צפון לכיוון מערב. כאשר בחלק הצפוני של מקטע זה, נמצאים בתיו של שכונת הגפן, ובמקטע הדרומי הגבעה עליה ממוקמת שכונת תל בנימין.
המקטע המערבי ביותר בין דרך אבא הלל, למחלף ההלכה. משמש כגבול הצפוני של מתחם הבורסה, והגבול הדרומי של שכונת חרוזים. בקטע זה, הרחוב משמש כדרך רחבה עם שלושה נתיבים לכל כיוון.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > כיכר העצמאות - (צומת כופר היישוב)

המבנה בכיכר הצומת של רחובות ביאליק, ארלוזורוב וקריניצי תיפקד כמגבית במהלך המרד הערבי הגדול. באמצעות המגבית גויסו נוטרים - יהודים שפעלו ככוח עזר למשטרת המנדט, ישמרו על יישובים יהודיים ויגנו על התחבורה ועל מתקני תשתית.
למעשה, התשלום לנוטרים הועבר בחציו מידי המשטרה וחציו מהסוכנות היהודית. הסוכנות היהודית נזקקה לכספים, לשם כך היה צורך במקור מימון והוחלט על ביצוע מגבית בקרב אנשי היישוב בארץ:
המיסים על נסיעות בתחבורה ציבורית, על סיגריות, על כניסה לבתי עינוגים ועוד עברו לבניין המגבית. בנוסף למס, גייס היישוב תרומות. הכסף הופנה למשכורת לנוטרים, להכשרת לוחמים, להקמת גדרות וביצורים ליישובים, לסלילת צירי ביטחון וכיוצא בזה.
בשנת 1939 אורגנו רוב הנוטרים במסגרת “משטרת היישובים העבריים” (מי”ע), שכללה עשרה גדודים ומילאה משימות הגנה רבות בשטחי ארץ ישראל. גם את שכרם של המשרתים במי”ע מימנה הסוכנות באמצעות אותה המגבית.
משרדה הראשי של המנהלת, שעסקה בגיוס הכספים ובהעברתם ליעדם, ישב ברמת גן, במפגש הרחובות קריניצי וביאליק. מעל למשרד הוצב שלט כחול גדול, ועליו כתוב “כופר היישוב”. בן רגע הפך שמה של הכיכר שבמפגש הרחובות ל”כיכר כופר היישוב”.
כרזה גדולה "כופר היישוב", צבועה בכחול, נתלתה על חזית הבניין. המונים הגיעו לבנין נושאים את תרומותיהם. כרזה זו קבעה את שם הכיכר במשך חמש עשרה שנה עד לשנת 1954, אז ניתן לה שמה הרשמי "כיכר העצמאות" כדי לסמל את עצמאות מדינת ישראל. שם זה לא השתרש ועדיין הכיכר מכונה "כופר הישוב".
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > כיכר העצמאות - (צומת כופר היישוב) > מלון ביאלינק (רימונים אופטימה טאוור לשעבר) (פינת ביאליק - קריניצי)

למלון (שהיה שייך בעבר לרשת רימונים) כ-97 חדרים ברמות שונות, בריכה בקומת הגג, מרחב עבודה שיתופי וחדרי ישיבות \ אולמות כנסים. בשנת 2020 המלון עבר תהליכי מיתוג ושיפוץ פנימי.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > בית עיריית רמת גן

מושבה הקבוע של עיריית רמת גן ממוקם ברחוב ביאליק 35 (על יד כיכר רמב"ם). הבניין תוכנן בידי מהנדס העיר, רפאל מגידו ונבנה בשנים 1941–1942.
מאז נבנה, העירייה התרחבה ובהתאם נבנו תוספות רבות לבניין המקורי - בניינים נוספים המשרתים את צורכי העירייה כמו בניין המרפאה ואגפים חדשים.
המבנה תוכנן בסגנון הכולל מאפיינים של הסגנון הבינלאומי המוקדם והמאוחר כאחד, כפי שהוגדרו על ידי תוכניות השימור של עיריית תל אביב.
סגנון זה כולל מאפיינים ייחודיים הנובעים מהפגשתם של מאפייני הזרם המודרניסטי עם הצרכים הייחודיים העולים בתכנון בארץ-ישראל:
מאפייני סגנון זה כוללים שימוש במסה פיסולית, גג שטוח, מרפסות זיזיות, שימוש נרחב בטיח, נטייה לאופקיות, ומנגד שימוש במסות מלבניות.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > בית האזרח

בית האזרח הוא מבנה המהווה כיום מרכז פעילות אזרחים ותיקים ברמת-גן ומוגדר כמבנה לשימור. בית האזרח ממוקם על יד כיכר הרמב"ם, ברחוב ביאליק 42.
הבניין תוכנן בידי ד"ר אינג' א. ויינשטוק, ונבנה בשנים 1936–1944, אשר בחלק מתקופה זו עמד נטוש עקב חוסר בתקציב עד שהושלם.
חלקו הקדמי היה לבית האזרח ובחלקו האחורי נוסדה בשנת 1945 הספרייה הציבורית הראשונה ביישוב, ״ספריית דבר ביאליק״.
בית האזרח הוקם כדי לשמש כמרכז חברתי תרבותי לתושבי רמת גן. הוא שימוש לקיום הרצאות בנושאים פוליטיים, דתיים וספרותיים וכן פעילויות ארגוני נוער.
מאז נבנה הפעילות התרחבה ונבנו תוספות רבות לבניין המקורי.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > כיכר רמב"ם (אורדע)

כיכר רמב"ם, המכונה גם כיכר אורדע, היא הכיכר המרכזית בעיר רמת גן.
הכיכר תחומה במזרח על ידי צומת הרחובות הרא"ה והרצל ובמערב על ידי רחוב ביאליק, וחצויה בין צפון לדרום על ידי כביש פנימי. מתוך הכיכר יוצאות "שדרות הילד" ומקשרות אותה לגן דוד המלך.
במהלך השנים הייתה הכיכר מוקד הבילוי העיקרי של בני רמת גן ובה מקיימת עיריית רמת גן הופעות ואירועים שונים.
בשטח הכיכר קיימים מספר פסלים, ביניהם פסל ציפורים, "איילות" מעשה ידי פסל אהרן פריבר, ופסל של ביאליק מעשה ידי הפסל היהודי-אוזבקי יאשה שפירא.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > כיכר רמב"ם (אורדע) > קולנוע אורדע

קולנוע אורדע הוא מבנה בסגנון הבינלאומי, ברחוב הרצל שברמת גן שהיה בית הקולנוע הראשון ברמת גן. בנייתו החלה ב-15 במרץ 1936 על ידי יעקב רוזנבלום (1890 - 1962).
ב-21 באפריל 1937 פתח את שעריו בהצגת בכורה שהכנסותיה היו קודש להקמת בית יתומים בתל אביב.
קולנוע אורדע היה גדול ומפואר, היו בו כ-800 מקומות ישיבה, אולם, יציע ובמה גדולה למופעים.
ב-1991 חדל לשמש כבית קולנוע, שימש כמה שנים כסניף של הבנק הבינלאומי, וכיום שוכן במבנה סניף של סופר פארם.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > כיכר רמב"ם (אורדע) > שדרות הילד

שדרות הילד היא שדרה היסטורית ברמת גן, הנמצאת בין כיכר אורדע וציר ז'בוטינסקי.
השדרה מאופיינת בעשרות עצי פיקוס, ומספר מבנים היסטוריים הבנויים בסגנון הבינלאומי וסגנון הבאוהאוס.
השדרה נקראת בשם זה, בעקבות כך שבמבנה "בית האופה" אשר בשדרה, נולד הילד הראשון בעיר רמת גן - יהודה גלילי.
בין המבנים והאתרים המרכזיים בשדרה: גן המלך דוד, בית האופה, בית ורדי-רוזנבלום ובית גינטל.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > כיכר רמב"ם (אורדע) > בית הכנסת הגדול (רמת גן) ברחוב הרצל 47

בית כנסת גדול עם תפילות בנוסח אשכנז, אשר שופץ בשנת 2007. חזן בית הכנסת הנוכחי הוא ישראל רנד.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > קניון ביאליק (מרכז אלרם לשעבר)

מרכז קניות ובילוי הממוקם בהצטלבות הרחובות ז'בוטינסקי וביאליק בר"ג. מול קולנוע רמה. המרכז נפתח ב-1999 נמצאים בו מותגי אופנה, בתי קפה וקומת ילדים הכוללת ג'ימבורי.
הקניון משתרע על שטח של 20,000 מ"ר ושלושה מפלסים. הוא משרת את תושבי רמת-גן וסביבתה, ואת המבקרים ברחוב ביאליק.
בקניון נמצאים גם משרדי אגף החינוך של עיריית רמת גן וכן מפעלי בית עמנואל - חברת תרבות הפנאי והחינוך המשלים ברחבי רמת-גן.
עד שנת 2018 פעל בקניון קולנוע מרשת בתי הקולנוע לב.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > קולנוע רמה

קולנוע רמה שהיה בית הקולנוע השני ברמת גן נחנך ב-28 במאי 1938 בפינת רחובות ביאליק וז'בוטינסקי ברמת גן. והעניק למפגש בין שני הרחובות את השם הלא רשמי "צומת רמה".
המבנה שימש כבית קולנוע, אולם כנסים ציבורי ותיאטרון לתושבי רמת גן ותושבי הכפרים הערביים בסביבה.
הקמת בית הקולנוע נחשבה כאחד הפרויקטים החשובים באותה תקופה:
אירוע הפתיחה נערך במעמד מושל המחוז הבריטי, מר קרוסבי, והשתתפה בו התזמורת הסימפונית הארץ ישראלית שלימים הפכה לתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
שטח המבנה היה 1,178 מ"ר והכיל 1,000 מושבים. תכנון המבנה הוטל בתחילה על אדריכל גרמני, אך לאחר שזה עזב את הארץ הוטל התכנון על המהנדס ישראל מיכאלי.
סגנון הבניה היה בינלאומי כפי שנהוג היה באותה תקופה עם השפעות אר דקו.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > בית רוזן (רחוב ביאליק 89)

בית רוזן הוא אחד משני מרכזי התרבות והפנאי ברמת גן (יחד עם בית דורון ברחוב ארלוזורוב), ונפתח בשנת 2004. המקום הוקם באמצעות תרומת יעקב ומריאן רוזן.
בית רוזן מתקיימות פעילויות חוגים וסדנאות למבוגרים, חוגים לילדים ולנוער, חוגים טיפוליים לילדים ולנוער, ספריה עירונית, מועדון גמלאים, הרקדות, ערבי זמר ושירה בסגנון עיראקי- מצרי ועוד.
בבית רוזן הוקם אולם אירועים וכנסים. גודלו של האולם הוא 220 מ"ר. מתקיימים בו אירועים, כנסים, הרצאות והוא ניתן להשכרה. במקום קיימת מערכת הגברה ואפשרות להצגת מצגות עסקיות.
בחודש מאי 2018 התקיים טקס חנוכת הקומה השלישית בבית רוזן.
אתרים ומבנים מרכזיים ברחוב ובסביבתו > מחלף ההלכה

מחלף ההלכה הוא מחלף בנתיבי איילון הממוקם בתל אביב-יפו ובנוי בתצורת מחלף יהלום המשולב במחלף עלה תלתן חלקי.
בדומה למחלפים אחרים בנתיבי איילון גם במחלף זה הגשר נבנה בתוואי הדרך העירונית והוא חולף מעל הדרך המהירה.
היציאות והכניסות למחלף מרומזרות ברובן ואילו בנתיבי איילון מתאפשרת תנועה ללא רמזורים. היציאה לכיוון איילון צפון מתחברת ליציאה למחלף רוקח.
תחת המחלף עוברת מסילת החוף (מסילת איילון מתחילה בתחנת הרכבת תל אביב מרכז ודרומה, זאת למרות שנחל איילון נמשך גם צפונה לה).
בסוף רחוב ביאליק מצויים שלטי חוצות מהגדולים בישראל, אשר נראים למרחק רב.
הערות שוליים

↑  בית אברהם קריניצי - רחובות המתחילים באות ב', באתר בית קריניצי - בית העיר רמת גן
↑  רנ"ג אלי מגידיש, כיכר כופר היישוב ברמת גן ו”נוטרי קרתא”, באתר בית מורשת משטרת ישראל, ‏2019
↑  חוויה ברמת גן - כופר היישוב, באתר קפה דה מרקר, ‏22/5/11
↑  כיכר העצמאות (כיכר כופר היישוב), באתר בית קריניצי בית העיר רמת גן, ‏2017
↑   ערן אזרן, הכירו: המשפחה היהודית מצרפת שקנתה נדל"ן בישראל בשווי של כ-200 מיליון שקל, באתר TheMarker‏, 30 בדצמבר 2018
↑  מלון רימונים טאואר רמת-גן (אופטימה לשעבר), באתר Hotels.co.il
↑  אתר האינטרנט של מלון Bealink
↑  טוביה מילנר, זכרונותיי מרמת גן בשנות ה-30 וה-40, רמת-גן: עמותת בית האזרח, ספטמבר 2008
↑  אלי אלון, אתרים ומבנים היסטוריים ברמת-גן, באתר News1 מחלקה ראשונה, 10 במאי 2018
↑  מקומות בעיר - ארכיון בית אברהם קרניצי
↑  עמיעד טאוב, בית הכנסת בגדול ברמת גן ייפתח מחדש, באתר מקומונט, ‏8 באוגוסט 2007
↑  קניון ביאליק, באתר קניון ביאליק - האתר הרשמי
↑  איתי בלומנטל, קולנוע לב רמת גן נסגר: "כל כיסא מעלה נוסטלגיה", באתר ynet, 2 בינואר 2018
↑  בית רוזן ביאליק 89 רמת-גן, באתר עיריית רמת גן (ארכיון)
| חיים נחמן ביאליק |
| --- | --- | --- |
| שירים | אל הציפור • תחזקנה • אם יש את נפשך לדעת •  הכניסיני תחת כנפך • על השחיטה • בעיר ההרגה • המתמיד • מתי מדבר • הבריכה • מגילת האש • לא זכיתי באור מן ההפקר • שיר העבודה והמלאכה • למתנדבים בעם • אכן חציר העם • ראיתיכם שוב בקוצר ידכם • שירתי • זוהר • ביום קיץ יום חום • בגינה • עציץ פרחים • שיר לחמוטל • שבת המלכה • פרש • קן ציפור • הפרח לפרפר • הפרפר לפרח • בין העצים הירקרקים‎ • היא יושבה לחלון • נדנדה • מעבר לים • מתי מדבר האחרונים • יהי חלקי עמכם • לכבוד החנוכה • בערוגת הגינה • מקהלת נוגנים • קומי צאי • יש לי גן • הקיץ גווע • אחרי מותי • לבדי •  תרזה יפה • לא ביום ולא בלילה • בין נהר פרת ונהר חדקל • בשל תפוח |  |
| סיפורים | ספר האגדה • אלוף בצלות ואלוף שום • גילוי וכיסוי בלשון • החצוצרה נתביישה • אריה "בעל גוף" • התרנגולים והשועל • שירים ופזמונות לילדים • אגדת שלושה וארבעה • ויהי היום • מסע הדג‎ • ספיח • יום השישי הקצר • מאחורי הגדר |  |
| הנצחה | קריית ביאליק • בית ביאליק • גבעת ח"ן • פרס ביאליק • כפר ביאליק • שדרות ח"ן (תל אביב) • כיכר ביאליק • מוסד ביאליק • רחוב ביאליק (תל אביב) • קמפוס ביאליק-רוגוזין • שדרות ח"ן (רחובות) • רחוב ביאליק (רמת גן) |  |
| ערכים קשורים | מאניה ביאליק‎ • אירה יאן • מרדכי עובדיהו • משה אונגרפלד • ראדי • אהל שם • עונג שבת |  |
בריכת ממילא

| --- | --- |

 מידע כללי
 סוג:  בריכה מלאכותית 
 מידות
 שטח:  6,305 מטר רבוע
 מידע נוסף
 מדינות באגן הניקוז:  ישראל ישראל
 קואורדינטות:  31°46′40″N 35°13′14″E﻿ / ﻿31.77777778°N 35.22055556°E﻿ / 31.77777778; 35.22055556
  (למפת ירושלים מוגדלת) בריכת ממילא(למפת ירושלים רגילה) בריכת ממילא(למפת הרי ירושלים רגילה) בריכת ממילא(למפת הרי ירושלים מוגדלת) בריכת ממילא
 
בריכת ממילא בשנת 1856. צילם: אוגוסט זלצמן
הבריכה בשלהי המאה ה-19
בריכת ממילא בשנת 1940
בריכת ממילא בקיץ 2004
שרידי משאבה בריטית. צולם ב-2007 (המכלול הוא מנוע דיזל. המשאבה - משמאל)
בריכת ממילא היא מקווה מים עירוני עתיק מעשה ידי אדם במרכז ירושלים. הבריכה ממוקמת במזרחו של גן העצמאות, בתחומו של בית הקברות ממילא בין רחוב הלל לרחוב אגרון. הבריכה שימשה כחלק ממערך אספקת המים לירושלים מימי הביזנטים ועד ימי הבריטים. כיום, עם בינוי אגן ההיקוות שלה וסתימתן של אמות עתיקות, הבריכה ריקה, אך בחורף היא מתמלאת מעט מי גשמים ומקבלת מאפיינים טבעיים של שלולית חורף.
מבנה הבריכה

הבריכה היא בגודל 97×65 מטר ועומקה 6.6 מטרים, ובהתאם לכך נפחה הוא יותר מארבעים אלף קוב. חלק מהבריכה חצוב בסלע, וחלק בנוי. אל קרקעית הבריכה, היצוקה בטון, יורדות מדרגות. בעבר יצאה מהבריכה אמת מים שהובילה מים לבריכת חזקיהו שבתוך החומות.
במדרגות משולבות אבנים מסותתות מחורבות האזור, על כן בין אבני המדרגות נמצאים משקופים מעוטרים.
היסטוריה

הקמת הבריכה מתוארכת לתקופה הביזנטית במקום שייתכן ששימש לפני כן כמחצבה. הבריכה אגרה מי גשמים מאגן היקוות באזור מרכז העיר של ימינו. ייתכן כי המים שבבריכה הועברו אל בריכת חזקיהו שברובע הנוצרי שבעיר העתיקה דרך אמת מים (אקוודוקט) ששרידיה התגלו במהלך הכשרת רחוב ממילא למרכז קניות.
בחפירות שבוצעו באזור שער יפו, התגלה רובע מגורים מהתקופה הביזנטית. אחד האתרים המרכזיים שנמצאו ברובע זה הוא בית מרחץ. הארכאולוגים מסבירים את מיקומו של בית מרחץ דווקא שם בקרבה לאמת המים שהובילה מים מבריכת ממילא אל בריכת חזקיהו.
בעבר נקראה הבריכה עין גיחון העליון.
בשלהי התקופה העות'מאנית, עם היציאה מן החומות, התפתח המרכז המסחרי של ירושלים בשטח שבין בריכת ממילא לבין שער יפו, ונודע כשכונת ממילא. בתקופת המנדט הבריטי המשיך להתפתח מרכז העסקים של ירושלים והקיף את שטח הבריכה מצפון וממערב. האזור הסמוך לבריכה שימש לאורך השנים כבית קברות מוסלמי.
ב-1947 ניסתה עיריית ירושלים המנדטורית לחבר את הבריכה אל מערכת המים המודרנית של ירושלים. כחלק מניסיון זה שופצה הבריכה. על מנת למנוע איבוד מים, נוצקה קרקעית הבריכה כולה מבטון. קירות הבריכה שופצו ומשאבת מים המונעת על ידי מנוע דיזל של חברת קטרפילר הותקנו בצד הבריכה. הניסיון לא צלח שכן הציפיות שהבריכה תאגור כמות מים משמעותית התבדו.
למרות ניתוקה של הבריכה מאגן ההיקוות הטבעי שלה, מתמלאת הבריכה בימי החורף במי גשמים. בעבר חיו בחורף אלפי קרפדות במי הבריכה. בשנים האחרונות הידלדלה מאוד אוכלוסיית הקרפדות בבריכה לכדי עשרות בודדות. אחד ההסברים שהועלו לכך הוא חומרי הריסוס נגד עשבים שפוזרו מסביב לבריכה, בתחומו של בית הקברות הסמוך. על מנת לשקם את אוכלוסיית בעלי החיים הודיעה עיריית ירושלים שתפסיק לרסס את אזור הבריכה.
עתיד ופיתוח

בקיץ 2015 קיימה עיריית ירושלים תחרות פתוחה לציבור להגשת רעיונות לפיתוח הברכה וסביבתה, כחלק משדרוג גן העצמאות. בקול הקורא שפרסמה ביקשה העירייה להתחשב בארכאולוגיה, בטבע ובבית הקברות. מתוך כ-100 ההצעות שהוגשו זכתה ההצעה "שלולית ממילא", ועיקרה מילוי חלקי של הברכה, שמירה על הטבע וההיסטוריה שלה ופיתוח ברכות שכשוך סביבה. העירייה לא הודיעה אם ומתי תצא התוכנית לפועל.
אילנית ממילא

בבריכה התגלה בשנת 1997 מין חדש למדע של אילנית. זהו הדו-חי החדש הראשון שהתגלה בישראל זה עשרות שנים. שמה המדעי "אילנית היינץ-שטייניץ" (Hyla heinzsteinitzi) ושמה העממי 'אילנית ממילא'. היא ככל הנראה נכחדה בטבע, אולם אוכלוסייה שלה השתמרה בשבי וגדלה על ידי מגדלים חובבים.
ראו גם

בית הקברות ממילא
שכונת ממילא
איור של בריכת ממילא
משנת 1857
איור של בריכת ממילא,
אדמונד ווקר, 1864
בריכת ממילא, מבט מבית הקברות אל שער יפו, איור של הארי פן, 1880