stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
הכוח החלש
דעיכת בטא והכוח החלש

אחת התופעות החשובות ביותר, לה אחראי הכוח החלש, היא הדעיכה הרדיואקטיבית מסוג דעיכת בטא. בתהליך של דעיכת בטא, קוארק בתוך נוקליאון (פרוטון או נייטרון) הופך לקוארק בעל טעם אחר ומשנה עקב כך גם את סוג הנוקליאון (מפרוטון לנייטרון, או להפך) ואת סוג האטום, כאשר המספר האטומי קטן או גדל ביחידה אחת.
לדוגמה, דעיכת בטא פלוס, המכונה גם פליטת פוזיטרון (positron emission), מתרחשת כאשר קוארק למעלה בתוך פרוטון הופך לקוארק למטה. תהליך זה מביא להפיכת הפרוטון לנייטרון ולהפיכת היסוד של האטום ליסוד אחר, עם מספר אטומי קטן ביחידה אחת. כדי שחלקיק ישנה את הטעם שלו, נדרשת פעולה של הכוח החלש, המתווכת על ידי הבוזונים הנושאים כוח זה. אכן, בדעיכת בטא פלוס, הקוארק למעלה הופך תחילה לבוזון W+ ולקוארק למטה. לאחר מכן, הבוזון W+ הופך לפוזיטרון ולניוטרינו אלקטרוני.
ניתן לתאר תהליך זה בשלוש רמות שונות – רמת הקווארקים, רמת הנוקליאונים ורמת האטומים. התיאורים שקולים זה לזה ובכל אחד מהם ניתן להבחין בפליטתו של בוזון W+, הדועך לפוזיטרון ולניוטרינו:
חלק מהמספרים הקואנטיים, כגון המטען החשמלי והמספר הלפטוני, נשמרים (conserved) משני צדי התהליך. לעומת זאת, המספר הקואנטי איזוספין (I3) אינו נשמר. האיזוספין הוא מספר קואנטי של טעם (flavor quantum number), הקובע את סוג הקוארק – למעלה או למטה. האיזוספין של קוארק למעלה, כמו זה של הפרוטון, הוא 1⁄2, בעוד האיזוספין של קוארק למטה, כמו זה של הנייטרון, הוא מינוס 1⁄2. על כן, קיים הפרש של יחידת איזוספין אחת בין החלקיקים. האיזוספין של בוזון W+ עצמו הוא 0. לפיכך, האיזוספין פוחת ב-1 במהלך דעיכת בטא פלוס. יכולת זו, לגרום שבירת סימטריה בין החלקיק הנכנס לחלקיק היוצא (שינוי טעם של חלקיק הוא דוגמה לשבירת סימטריה), היא המאפיין הבולט ביותר של הכוח החלש.
היסטוריה

במשך זמן רב, היה נהוג לחשוב שחוקי הטבע נשארים זהים תחת השתקפות. תוצאות ניסוי שנעשה דרך מראה היו אמורות להיות זהות לתוצאות אותו ניסוי, אם נעשה שלא דרך מראה. זה הוא חוק שימור הזוגיות (parity conservation). באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, הציעו צ'ן-נינג יאנג וצונג-דאו לי שהכוח החלש עשוי להפר את שימור הזוגיות. צ'ין שיונג וו ועמיתיה הוכיחו ניסויית תחזית זו ב-1957. על כך קיבלו יאנג ולי את פרס נובל לפיזיקה ל-1957.
המודל הסטנדרטי של פיזיקת החלקיקים מתאר את הכוח האלקטרומגנטי ואת הכוח החלש כשני ביטויים שונים של כוח אלקטרו-חלש אחד, תאוריה שפותחה על ידי שלדון גלשאו, עבדוס סלאם וסטיבן ויינברג. עבודתם זיכתה אותם בפרס נובל לפיזיקה ל-1979.
בוזוני W ו-Z התגלו ב-1983, במאיץ החלקיקים SPS ב-CERN. על תגלית זו, קיבלו קרלו רוביה וסימון ואן דר מיר את פרס נובל לפיזיקה ל-1984.
החלוקה המנהלתית של ויסקונסין

החלוקה המנהלתית של מדינת ויסקונסין שונה במעט מן החלוקה השגרתית של שאר מדינות ארצות הברית. כמו בכל שאר המדינות, המדינה מחולקת למחוזות. שלא כמו בשאר המדינות, המדינה מתחלקת אף לתתי-חלוקות שונות, שלא בהכרח חופפות אלו לאלו, כאשר לכל חלוקה יש שימוש אחר, בהיבטים שונים של החוק, מערכת האכיפה, המיסים ועוד.
להלן החלוקות השונות שבמדינה.
מחוז

המחוז היא יחידת החלוקה הבסיסית במדינה, כאשר המדינה נחלקת ל-72 מחוזות בסך הכל. לכל מחוז יש מושב מחוז, בדרך כלל בעיר הגדולה או ביישוב הגדול שבמחוז, בו מרוכזים משרדי הממשלה הנוגעים למחזז.
לכל מחוז ישנו ועד לוגיסטי הנבחר אחת לשנתיים (למעט מחוז מילווקי הבוחר בנציגיו אחת לארבע שנים). בנוסף, לכל מחוז יש נציג מבצע, הנבחר או ממונה (תלוי במחוז). בנוסף, נבחרים שאר נציגי הציבור, בדרך כלל אחת לארבע שנים.
אחריות המחוזות לרוב היא על השירות הסוציאלי, הכשרת עובדים וטיפול בקשישים. כמו כן, הטיפול בקרקעות הציבוריות, אכיפת החוק ותחזוקת הכבישים אף הם ברשות המחוז, בתיאום עם הרשויות.
עיר

בוויסקונסין, כל עיר מהווה ישות אוטונומית ביחס למחוזות בה היא שוכנת, וחוקיה חלים על שטחה. כמו כן לעיר נבחרי ציבור משלה, וחוקי הבחירה שונים. בנוסף לזה, לעיר מילווקי יש זכויות נוספות מיוחדות שאין לאף עיר במדינה. נכון ל-2009, בוויסקונסין יש 190 ערים.
לעיר יש זכות לקביעת מרבית החוקים, בכל ענייניה ביחס לחוקי המדינה (לעומת החוקים הפדרליים, כמובן). כך, שמערכות אכיפת החוק, המיסים ומערכת המשפט של כל עיר נפרדות כמעט לחלוטין משל שאר המדינה.
בתוך חלוקה זו, ישנן ארבע דרגות:
דרג א' - בעלת 150,000 תושבים ומעלה (רק מילווקי עומדת בהגדרה זו)
דרג ב' - בעלת 39,000 - 149,999 תושבים
דרג ג' - בעלת 10,000 - 38,999 תושבים
דרג ד' - בעלת 9,999 תושבים או פחות
ניתן לחרוג מהגדרות אלו, ובכל אופן, כל שינוי בדרג העיר מחייב אישור המושל והנפקת מנשר מטעם ראש העיר. בגלל זה, העיר מדיסון, על אף שאוכלוסייתה היא למעלה מ-150,000 תושבים, עדיין נחשבת כעיר מדרג ב'.
כדי להחשב כעיר, על העיר להכיל לפחות 1,000 תושבים בשטח חקלאי, או 5,000 תושבים בשטח עירוני.
כפר

בוויסקונסין, לכפר סמכות משלו על פני המחוז (או המחוזות) בו הוא נמצא, לעניין מיסים וחוקי הכפר. נכון ל-2009 בוויסקונסין 403 כפרים.
יישוב

כל שאר המדינה שאיננו מאוגד בעיר או בכפר, נחשב ליישובים, כמו בשאר חלקי ארצות הברית. נכון למפקד 2009, בוויסקונסין יש 1,258 יישובים.
ליישובים, בניגוד לערים ולכפרים, אין סמכות שיפוטית או מנהלתית כנגד סמכויות המדינה, והלכה למעשה הם מנוהלים בידי מושל המדינה. עם זאת, בסמכות היישוב להעניק שירותי יתר על פני יישובים אחרים, אך שלא בסתירה לחוקי המדינה. כמו כן, היישוב שומר בידו את הזכות להחזיק ולתפעל את שטחי המדינה שבחלקו.
פעמים רבות, בעקבות התרחבות ערים או כפרים, יישובים שלמים "נבלעים" ומתאגדים בתוך כפר או עיר. כך שמספרם ושטחם יכול להשתנות בקצב גבוה יחסית.
חלוקות מיוחדות שונות

בנוסף לחלוקות הללו, המדינה מחולקת בצורות שונות, לא בהכרח הקשורות למבנה המדינה או לתושבים הגרים בה, ופעמים שמחוזות הללו חוצים ערים ויישובים, כך שמחצית העיר האחת במחוז אחד, והחצי השני במחוז האחר.
החלוקה מיועדת עבור שימושים שונים, כגון: חלוקה לבתי ספר, תמיכה באולמות ספורט, ביוב והדברת מזיקים.
ראו גם

רשימת מחוזות ויסקונסין
רשימת ערי ויסקונסין
רשימת כפרי ויסקונסין
רשימת יישובי ויסקונסין
| דגל ויסקונסין מדינת ויסקונסין |
| --- | --- | --- |
| בירת המדינה | מדיסון |  |
| אזורים גאוגרפיים | חצי האי דור • המטרופולין של מילווקי • המטרופולין של מדיסון • המטרופולין של שיקגו |  |
| היישובים הגדולים ביותר | מילווקי • מדיסון • גרין ביי • קנושה • רסין • אפלטון • ואוקשה • אושקוש • או קלייר • ג'יינסוויל • וסט אליס • לה קרוס • שבוייגן • ואוואטוסה • פונד דו לאק • ניו ברלין • ואוסאו • ברוקפילד • בלויט • גרינפילד |  |
| נושאים נוספים | מחוזות • חלוקה מנהלתית • סמלים • היסטוריה • דמוגרפיה • יהדות ויסקונסין |  |
הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם

| --- | --- |

 מידע כללי
 מאת:  אשר עידן
 שפת המקור:  עברית
 סוגה:  מדע פופולרי
 הוצאה
 הוצאה:  ידיעות ספרים
 תאריך הוצאה:  2014
 מספר עמודים:  221
 קישורים חיצוניים
 מסת"ב:  מסת"ב 978-965-545-744-5
 הספרייה הלאומית:  003749210
הכוח החמישי: סוד הרשתות שמשנות את העולם, הוא ספר מאת ד"ר אשר עידן, בהוצאת ידיעות ספרים (2014). בספר 12 פרקים: רשתות חברתיות, רשתות ארגוניות וניהוליות, רשתות מדעיות-מחקריות, רשתות נוירונים במוח, רשתות שפה, רשתות למידה, רשתות פיזיקליות, רשתות ביולוגיות, רשתות פסיכולוגיות, רשתות מלאכותיות ומחשוב דמוי מוח, עתיד הרשתות, הכוח החמישי הוא הכוח האינפו-סוציאלי (המידעי-חברתי).
סקירה כללית

הספר טוען כי לכל סוגי הרשתות יש אותם חוקי יסוד. כך למשל, נחילי דבורים, רשתות נוירונים במוח ורשתות חברתיות של בני אדם פועלים לפי ארבעה חוקי יסוד:
חוק מטקלף על אודות העלייה החזקתית של כוח הרשת לא לפי מספר המשתמשים בה, אלא לפי מספר הקשרים שבה.
חוק שירקי על ירידת העלויות של התקשורת בין החברים-נקודות ברשת, יחסית לעלויות הארגון.
חוק אקסלרוד אודות חיזוק האמון כפונקציה של מספר ותדירות סבבי התקשורת בין החברים ברשת.
חוק מקלוהן אודות התרמודינמיקה של הרשתות. אמצעי התקשורת לפי מקלוהן יכולים לקרר או לחמם ארגונים וחברות. במצב הצבירה המוצק, כולם מלוכדים ולכן קשה לעשות שינוי. במצב גזי כולם מפוזרים ואי אפשר להתחיל שינוי. במצב נוזלי קל לעשות שינוי.
טענות הספר

קיומם של חוקים משותפים לכל סוגי הרשתות.
קיומו של כוח חמישי בטבע, בנוסף ל-4 הכוחות הידועים: כוח הגרביטציה, הכוח האלקטרומגנטי, הכוח הגרעיני החזק והכוח הגרעיני החלש. הכוח החמישי הוא הכוח האינפו-סוציאלי, או הכוח המידעי-חברתי. כוח זה פועל ברשתות החברתיות באופן דומה לפעולת הכוח האלקטרומגנטי ברשתות החשמל. כמו שבכוח האלקטרומגנטי תנועת אלקטרונים בתיל המקיף מסמר הופכת את המסמר למגנט, כך בכוח האינפו-סוציאלי תנועת מידע סביב אדם הופכת אותו למנהיג או סלב.
אתרי רשתות חברתיות מקוונות כמו פייסבוק, גוגל+ וטוויטר, הן הטלסקופ והמיקרוסקופ של החברה. כפי שהטלסקופ אפשר את הרחבת הידע על הכוכבים וניסוח חוקי האסטרונומיה, כך הניטור שמתקיים באתרים באמצעות כלים כמו PageRank של גוגל ו-EdgeRank של פייסבוק, מאפשרים את הרחבת הידע על החברה וניסוח חוקים חדשים בתחום הסוציולוגיה, הכלכלה, הפוליטיקה, ועוד. הרשתות החברתיות מהוות כלי משמעותי לחברה האזרחית ולקבוצות אינטרס הפועלות בה, כדי לשנות הסדרים חברתיים.
הרחבה זו של ידע, מאפשרת את גילויו של "הכוח האפל" של מדעי החברה והאדם. דבר זה מוביל למהפכה קופרניקאית שלפיה ההמון חכם מהגאון, וההמון חזק מהשלטון. לא מנהיגים וגאונים עומדים במרכז ההיסטוריה (תפישה אגו-צנטרית), אלא ההמון (תפישה דמו-צנטרית).
האינטליגנציה המלאכותית המבוססת על מחשוב לפי מודל טיורינג ופון-נוימן (מעבד-זיכרון מרכזיים), נכשלת כבר 60 שנה, משום שהיא אינה פועלת כמו המוח. לכן המודל המבטיח החדש שבו ממשלת ארצות הברית והשוק האירופי המשותף משקיעות 2 מיליארד דולר בעשור הקרוב, דרך פרויקט המוח האנושי, הוא מודל המחשב, הנוירו-מורפי.
האינטליגנציה המלאכותית שמבוססת על הלוגיקה של אריסטו, אינה מספיקה לפיתוח אינטליגנציה מלאכותית. זו מבוססת על כתב יד, אולם לבני אדם שאינם כותבים, יש אינטליגנציה שונה. יש לבנות רשתות נוירונים שמקודדות דיבור, כתנאי קודם לאינטליגנציה מלאכותית. זו תהיה אינטליגנציה מלאכותית רשתית.
הערות שוליים

↑  Clay Shirky, Here Comes Everybody: The Power of Organizing Without Organizations, Penguin, 2008
↑  Robert M. Axelrod, The Evolution of Cooperation, Basic Books, 2006
↑  מרשל מקלוהן, להבין את המדיה, הוצאת בבל, 2003
↑  האתר הרשמי של הפרויקט
↑  Eric Havelock, Preface to Plato, Harvard University Press, 1982
הרכבת התחתית של מינכן

| --- | --- |


 מידע כללי
 מדינה:  גרמניה
 עיר:  מינכן, באווריה
 שם המערכת:  הרכבת התחתית של מינכן
 מפעיל:  Münchner Verkehrsgesellschaft
 מידע על ההקמה
 פתיחת המערכת:  19 באוקטובר 1971
 מידע על המערכת
 אורך המערכת:  103.1 ק"מ
 רוחב המסילה:  1435 מ"מ
 מספר כלים:  572
 מספר נוסעים ביום:  1,123,000 (2017)
 מספר נוסעים בשנה:  410,000,000 (2017)
 מספר הקווים:  8
 מספר התחנות:  100
 www.mvg-mobil.de/en/
 תרשים המערכת
 
הרכבת התחתית במינכן (בגרמנית: U-Bahn München, או-באן מינכן) היא מערכת הסעת המונים חשמלית בעיר מינכן, בוואריה שבגרמניה.
המונח או-באן הוא קיצור של "אונטרגרונדבאן" - "רכבת תחתית" בגרמנית.
המערכת נפתחה בשנת 1971 וכיום היא כוללת 100 תחנות בשמונה קווים שונים שאורכם הכולל הוא 103 ק"מ.
את המערכת מפעילה ומתחזקת חברת מונשנר ורקהרסגלסלשאפט (Münchner Verkehrsgesellschaft או בקיצור MVG).
רשת הקווים

|  | תחנות קצה | אורך (בק"מ) | מספר תחנות | הערות |
| --- | --- | --- | --- | --- |
|  | אולימפיה אינקאופסזטנרום  מנגפאלפלאץ | 12.2 | 15 |  |
|  | פלדמוכינג מסהסטאדט אוסט | 24.4 | 27 |  |
|  | מוסאך פורשטנריד ווסט | 21.2 | 25 |  |
|  | ווסטאנדשרטאסה אראבלהפארק | 9.2 | 13 |  |
|  | לאימר פלאץ ניופרלאך סוד | 15.4 | 18 |  |
|  | גראשינג קליניקום גרוסהאדרן | 27.4 | 26 |  |
|  | ווסטפרידהוף  ניופרלאך זנטרום |  | 19 | הקו פעיל רק בשעות העומס |
|  | אולימפיה-זנטרום סנדלינגר טור |  | 19 | הקו פעיל רק בשעות העומס |
כלים

| שם | תמונה | שנות ייצור | שנת כניסה לשירות |
| --- | --- | --- | --- |
| MVG Class A |  | 1967–1983 | 1971 |
| MVG Class B |  | 1981–1994 | 1981 |
| MVG Class C |  | 2000–הווה | 2002 |
הר סבייניו

| --- | --- |

הר סבייניו מהדרום
 מידע כללי
 סוג הר:  סטרטו וולקנו (אנ')
 גובה:  3,669 מטר
 מדינה:  רואנדה רואנדה אוגנדה אוגנדה הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו
 מיקום:  מזרח אפריקה, ליד אגם קיוו
 רכס הרים:  הרי וירונגה
 התפרצות אחרונה:  תקופת הפלייסטוקן
 קואורדינטות:  1°24′S 29°36′E﻿ / ﻿1.4°S 29.6°E﻿ / -1.4; 29.6
  (למפת רואנדה מוגדלת) קיגאלי גיסאניי מוחנגה בורונדי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  טנזניה אוגנדההר סבייניו(למפת רואנדה רגילה) קיגאלי גיסאניי מוחנגה בורונדי הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו  טנזניה אוגנדההר סבייניו
 
הר סבייניו (בשפת הקינירואנדה (אנ'): Sabyinyo) הוא הר געש כבוי בהרי וירונגה שבמזרח אפריקה. ההר נמצא צפון מזרחית לאגם קיוו, אחד מהאגמים הגדולים של אפריקה, וממערב לאגם בוניוני שבאוגנדה. פסגת ההר, הנמצאת 3,669 מטר מעל הים, מסמנת את הגבול בין רואנדה, אוגנדה והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו. כמו כן, יש לפסגה משמעות דתית בעיני השבטים המקומיים. ההר נמצא גם בשמורות הטבע הפארק הלאומי וירונגה, הפארק הלאומי הרי הגעש (אנ'), והפארק הלאומי מגוהינגה גורילה (אנ').
מורדות ההר הם אחד מבתי הגידול של גורילת ההרים הנמצאת בסכנת הכחדה. ההר קיבל את הכינוי המקומי "שיני הזקן", מכיוון שפסגתו נראית כמו שיניים שחוקות בניגוד לפסגות ההרים הסמוכים באותו הרכס.
הערות שוליים

↑  Global Volcanism Program | Sabinyo, Smithsonian Institution | Global Volcanism Program (באנגלית)
↑  Philip Briggs, Andrew Roberts, Uganda, Bradt Travel Guides, 2013. (באנגלית)
ערך זה הוא קצרמרבנושא גאוגרפיה של אפריקה ובנושא הרים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
הקרב על גבון

הקרב על גבון, שהתרחש בין 8 בנובמבר ל-12 בנובמבר 1940, היה אחד מהקרבות שנערכו ביבשת אפריקה בתקופת מלחמת העולם השנייה. במהלך הקרב כבשו כוחות צבא צרפת החופשית בסיוע ימי ואווירי בריטי את העיר ליברוויל בירת גבון מידי אנשי צרפת של וישי. בכך הבטיח דה גול את תמיכתן של מושבות אפריקה המשוונית הצרפתית בצרפת החופשית.
רקע היסטורי

לאחר כניעת צרפת במהלך המערכה על צרפת, הוקם משטר משתפי הפעולה של צרפת של וישי. רבים בצרפת ובמושבותיה התנגדו למשטר החדש, והעדיפו לחבור לאנשי הגנרל שארל דה גול ולצבא צרפת החופשית. במושבות אפריקה המשוונית הצרפתית, הייתה הנטייה הכללית לחבור לדה גול. מושל צ'אד, פליקס אבואה, סחף אחריו את רוב המושבות הצרפתיות באזור. המושבה היחידה ששמרה על נאמנותה למשטר וישי הייתה גבון. בספטמבר 1940 ניסו אנשי צרפת החופשית לכבוש מן הים את דקר, במטרה להעביר לצידם גם את מושבות מערב אפריקה הצרפתית. ניסיון זה, המכונה הקרב על דקר, כשל, והעיר נותרה בשליטת תומכי וישי. חשיבות יתר נודעה עתה להשגת תמיכתן של מושבות אפריקה המשוונית, שיכלו לשמש כבסיס לתקיפת האיטלקים בלוב ובכך להשפיע על המערכה בצפון אפריקה. מכיוון שכך החליט דה גול לתקוף את ליברוויל בירת גבון, כדי להשלים את השתלטות כוחות צרפת החופשית על כל מושבות אפריקה המשוונית.
הכנות למבצע

ב-8 באוקטובר 1940 הגיע דה גול לדואלה שבקמרון, ושם, ב-12 באוקטובר נתן לאנשיו את הפקודות לפלישה לליברוויל. משם המשיך דה גול צפונה, על מנת לבחון את המצב בצ'אד. מזה מספר שבועות שאנשי דה גול ואנשי וישי היו מעורבים בקרב בשתי הערים למברנה ומיציק שבגבון. יחידות שנערכו להתקדם לליברוויל נתקלו בעיירות אלו בהתנגדות אנשי וישי. דה גול, שהגיע לליאופולדוויל בסוף אוקטובר, החליט להכריע את המערכה בהסתערות ישירה על ליברוויל. עד לתחילת נובמבר נכנעו למברנה ומיציק, אך אז כבר הוחלט כי ליברוויל תוכנע בדרך של פלישה מן הים.
תקיפת ליברוויל

ב-8 בנובמבר 1940 הטביעה אוניית הקרב הבריטית "מילפורד" צוללת של אנשי וישי. סוכם בין צ'רצ'יל ודה גול כי הצי הבריטי לא יתערב ישירות, אלא רק ישמור מן הים על הכוח הפולש, על מנת למנוע התערבות ימית ממושבות וישי האחרות, ובמיוחד מדקר.
הכוח הפולש מנה שני גדודים, גדוד של לגיון הזרים וגדוד של מתגייסים אפריקנים. מפקדו הכללי של המבצע היה הגנרל פיליפ לקלרק, ואילו מפקד כוחות היבשה היה הגנרל פייר קניג. הכוח המגן בפיקודו של הגנרל טאטי כלל ארבעה גדודים, וכן כוח אווירי וימי.
הכוחות הפולשים הונחתו ב-8 בנובמבר בסמוך לליברוויל, והחלו בתקיפה באותו היום. ב-9 בספטמבר הפציצו אנשי צרפת החופשית את שדה התעופה של ליברוויל. לאחר מכן נתפס שדה התעופה על ידי אנשיו של קניג. כוחות ימיים של צרפת החופשית, בפיקודו של ז'ורז' תיירי ד'ארז'נלייה, תקפו והטביעו את אוניית הקרב של וישי "בוגנוויל". לאחר כל אלו הסכים המפקד טאטי להיכנע. במבצע כולו נהרגו כ-20 אנשים משני הצדדים.
לאחר כניעתה של ליברוויל הגיעו אנשי צרפת החופשית לעיר פור ז'נטי, עיר הנמל השנייה בגודלה בגבון, וזו נכנעה ללא קרב. ב-12 בנובמבר 1940 נכנעו אחרוני אנשי וישי בפור ז'נטי. מושל גבון מטעם וישי, מאסון, הסדיר את כניעת אנשי וישי לדה גול, ומנע לוחמה נוספת בפור ז'נטי, אך לאחר הכניעה נעצר, והתאבד. טאטי ואנשיו שנכנעו בליברוויל סירבו להצטרף אל אנשי דה גול, ולכן נכלאו במחנה שבויים. לאחר הצטרפות מושבות צפון אפריקה לדה גול, בשנת 1943, הצטרפו טאטי ואנשיו לצבא צרפת החופשית.
ראו גם

הקרב על דקר
המדינה החופשית וירטמברג

המדינה החופשית וירטמברג הייתה מדינה ברפובליקת ויימאר, ולאחר מכן בגרמניה הנאצית. לאחר סיום מלחמת העולם השנייה פוצלה המדינה לווירטמברג-הוהנצולרן ווירטמברג-באדן.
היסטוריה

ב-30 בנובמבר 1918 התפטר וילהלם השני, מלך וירטמברג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הממלכה, הפכה המדינה למדינה חופשית. המדינה התקיימה כמדינה חופשית במהלך רפובליקת ויימאר ובמהלך שלטון גרמניה הנאצית.
לאחר תבוסת גרמניה במלחמת העולם השנייה, חולקה וירטמברג לווירטמברג-הוהנצולרן שהייתה תחת אזור הכיבוש הצרפתי, ווירטמברג-באדן שהייתה תחת אזור הכיבוש האמריקני. בשנת 1952 התאחדו וירטמברג-הוהנצולרן ווירטמברג-באדן עם דרום באדן, ויצרו את מדינת באדן-וירטמברג, שהיא אחת מ-16 המדינות הפדרליות שמרכיבות את גרמניה המודרנית.
המדינה החופשית סקסוניה-ויימאר-אייזנך

| --- | --- |
דגל

 
 ממשל
 משטר:  רפובליקה
 שפה נפוצה:  גרמנית
 עיר בירה:  ויימאר
 גאוגרפיה
 יבשת:  אירופה
 היסטוריה
 הקמה:  מלחמת העולם הראשונה
 תאריך:  1918
 פירוק:  הצטרפות לתורינגיה
 תאריך:  1920
 ישות קודמת:   הדוכסות הגדולה של סקסוניה-ויימאר-אייזנך
 ישות יורשת:   תורינגיה
 
המדינה החופשית סקסוניה-ויימאר-אייזנך
המדינה החופשית סקסוניה-ויימאר-אייזנך (בגרמנית: זקסן-ויימאר-אייזנך, Freistaat Sachsen-Weimar-Eisenach) הייתה מדינה קטנה ברפובליקת ויימאר, שהתקיימה תקופה קצרה עד למיזוגה במדינת תורינגיה.
היסטוריה

ב-9 בנובמבר 1918 התפטר וילהלם ארנסט, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה. לאחר ביטול הדוכסות, הפכה המדינה למדינה חופשית ברפובליקת ויימאר.
בשנת 1920 הצטרפה המדינה למדינת תורינגיה, לאחר שפרלמנט המדינה הכריע בעד המהלך, והפכה לאזור ויימאר ואייזנך בתורינגיה.
הריגת עמרן אבו חמדיה

הריגת עמרן אבו חמדיה התרחשה בחברון ב-30 בדצמבר 2002 וכללה התעללות של ארבעה שוטרי משמר הגבול בפלסטינים, שהגיעה לשיאה בהריגת נער פלסטיני בן 17, עמרן אבו חמדיה, שהושלך מג'יפ דוהר. בנוסף לכך שוטרי מג"ב אלה "התעללו בעוברי אורח נוספים שנקרו על דרכם, ובין היתר, חטפו אותם והובילו אותם למקום מבודד, שם הכו אותם באכזריות, פצעו אותם פציעות קשות ושדדו חלק מהם. את מעשיהם הנציחו במצלמות וידאו. הם אף ביצעו פעולות רבות שנועדו לשבש את החקירה, ולמנוע את חשיפת מעשיהם הנפשעים."
ארבעת שוטרי מג"ב הורשעו בהריגה ונדונו למאסר של ארבע וחצי עד שמונה וחצי שנים.
העמדה לדין

ארבעת השוטרים הועמדו לדין בשלל עבירות ובהן הריגה. הם הורשעו בבית המשפט המחוזי בירושלים ונדונו למאסר:
שחר בוטביקה נדון למאסר בפועל של שמונה וחצי שנים, מאסר על תנאי של 7 חודשים, ומאסר על תנאי נוסף של 3 חודשים.
ינאי לאלזה נדון למאסר בפועל של שש וחצי שנים, מאסר על תנאי של 7 חודשים ומאסר על תנאי נוסף של 3 חודשים.
דניס אלחזוב נדון למאסר בפועל של חמש וחצי שנים, מאסר על תנאי של 7 חודשים ומאסר על תנאי נוסף של 3 חודשים.
באסם ווהבי נדון למאסר בפועל של ארבע וחצי שנים, מאסר על תנאי של 7 חודשים.
חבר הכנסת מיכאל בן-ארי, ממפלגת האיחוד הלאומי, התרעם על גזר דינם של בוטביקה ואלחזוב ואמר: ”אני מרגיש מבויש היום בפני משפחת בוטביקה, אני מרגיש בגידה בחיילים שלנו, בילדים שלנו, גם אם הם כשלו, הם ילדים שלנו.” לעומתו אמרה זיינב אבו חמדיה, אמו של עמרן אבו חמדיה: ”העונשים שנגזרו על הרוצחים של בני הם עלובים ולא הוגנים”.
כל ארבעת המורשעים ערערו לבית המשפט העליון, וערעורם נדחה. המדינה ערערה על קולת עונשו של אחד מהמורשעים, ינאי לאלזה, ערעורה התקבל ועונשו הוחמר לשמונה וחצי שנות מאסר.
בפסק הדין בערעורו של באסם ווהבי כתב השופט אדמונד לוי:
ערעור זה עוסק בפרשה קשה וחמורה אשר מעטות דוגמתה. המערער וחבריו, אשר מכוח השתייכותם החיילית מוגדרים כ"שוטרים", ואשר מכוח הגדרה זו מצווים לדקדק במעשיהם ולהימנע מכל מעשה שיש בו אבק של עבירה כנגד החוק, נטלו חלק במסע שהיו שלובים היו בו אלימות, התעללות בחסרי ישע, ולבסוף, גם קיפוד פתיל חייו של אדם צעיר, שכל "חטאו" נבע מכך שהוא נקלע באותו יום מר ונמהר לדרכם. ...
מעשיו של המערער וחבריו לא זו בלבד שגרמו למותו של אדם וסבל לחפים מפשע, אלא שהם גם ממיטים חרפה על ציבור גדול של לובשי המדים, אשר עושים את מלאכתם השוחקת במסירות רבה, ותוך הקפדה על כבודו של הזולת, ומקל וחומר על שלמות גופו. יתרה מכך, התנהגות המערער וחבריו מכתימה את שמה של מדינת ישראל ברבים, ומלבה את אש השנאה, היוקדת ממילא, בין יהודים לערבים.
בפסק הדין בערעורו של ינאי לאלזה כתבה השופטת אילה פרוקצ'יה:
ניצול כוח הנשק הקר והחם שהיה בידי המשיב וחבריו כאנשי צבא, לצורך עריכת מסע נקמה סדיסטי כלפי אנשים תמי לב רק בשל היותם ממוצא ערבי לא יכול שלא להעלות מאוב תקופות חשוכות מן ההיסטוריה, ולהביא לתודעה זכרונות אפלים של פוגרומים אנטישמיים באירופה שכוונו כלפי יהודים תמימים כקרבנותיהם. בניתוח הפרשה הפלילית שלפנינו, לא ניתן להינתק מהאסוציאציות ההיסטוריות הכאובות האלה, וקשה המחשבה כי גם בישראל, שקמה על יסודות של שוויון וקידוש ערך החיים של כל אדם באשר הוא, תיתכן תופעה נפשעת של התעללות באנשים תמימים, ואף גרימה למותם בשל מוצאם האתני, ועוד על-ידי חיילים ושוטרים הממלאים תפקידים של השלטת חוק בצבא הישראלי ובמשטרה.
בסיוע של עמותת "חננו" שחר בוטביקה שוחרר ממאסר לאחר שריצה שני שלישים מתוקפת מאסרו.
מסקנות במשמר הגבול

בעקבות האירוע הקים מפקד משמר הגבול, דוד צור, ועדה בראשות סגנו, תת-ניצב עאטף דגש, לבדיקת פעילותה של פלוגה כ"ה, שבה שירותו ארבעת הנאשמים. חצי שנה לאחר האירוע הגישה הוועדה את המלצותיה: לפרק את הפלוגה, להדיח מתפקיד פיקודי את מפקד הפלוגה בעת האירוע ואת קודמו בתפקיד, להעיר הערה פיקודית למפקד מג"ב באזור יהודה ושומרון ולממלא מקום מפקד הגדוד שבו נכללה הפלוגה. צור ומפכ"ל המשטרה, שלמה אהרונישקי, קיבלו את המלצות הוועדה.
הערות שוליים

1 2 3  ע"פ 5136/08 מדינת ישראל נ' ינאי לאלזה, ניתן ב־31 במרץ 2009
↑  ת"פ (י-ם) 157/03 מדינת ישראל נ' שחר בוטביקה ואחרים, ניתן ב-2 בספטמבר 2008
1 2  ת"פ (י-ם) 157/03 מדינת ישראל נ' שחר בוטביקה ואחרים, ניתן ב-27 באפריל 2009
↑  ת"פ (י-ם) 3172/07 מדינת ישראל נ' ינאי לאלזה, ניתן ב-28 באפריל 2008
↑  ת"פ (י-ם) 907/05 מדינת ישראל נ' באסם ווהבי, ניתן ב-22 בספטמבר 2005
↑  יוסי זילברמן, ‏שני שוטרי מג"ב שהורשעו בהריגת פלסטיני - הולכים לכלא, באתר ‏מאקו‏, 27 באפריל 2009
↑  עלי ואקד, אם הנער שנזרק מג'יפ: העונש לרוצחים - עלוב, באתר ynet, 27 באפריל 2009
1 2  ע"פ 10594/05 באסם ווהבי נ' מדינת ישראל, ניתן ב־22 במאי 2006
↑  ע"פ 4891/09 דניס אלחזוב נ' מדינת ישראל, ניתן ב־30 בנובמבר 2009
ע"פ 4896/09 שחר בוטביקה נ' מדינת ישראל, ניתן ב־21 בפברואר 2011
↑  חזקי ברוך, שחר בוטביקה, שוטר משמר הגבול שהורשע בהריגת ערבי בחברון לאחר 'קרב סמטת הגיבורים', שוחרר ממאסר., באתר ערוץ 7, 26 במרץ 2014
↑  אפרת וייס, תפורק הפלוגה שחייליה נאשמים בהריגת פלסטיני, באתר ynet, 29 ביוני 2003
הפורום האוניברסלי לתרבויות (2004)

מבט אווירי על מתחם הפורום האוניברסלי לתרבויות 2004
הפורום האוניברסלי לתרבויות של 2004 (בקטלאנית: Fòrum Universal de les Cultures, בספרדית: Fórum Universal de las Culturas) היה אירוע בינלאומי בן 141 ימים שהתקיים במרכז הכנסים הבינלאומי של ברצלונה (Centre de Convencions Internacional de Barcelona או בקיצור CCIB) ובמקומות הסובבים אותו בברצלונה שבספרד, מ-9 במאי עד 26 בספטמבר 2004, והיה הפעם הראשונה בו מתקיים הפורום האוניברסלי לתרבויות (אנ'). השטח הפתוח ששימש את האירוע הוא כיום פארק ציבורי בשם "פארק הפורום" (Parc del Fòrum).
היסטוריה

פורום התרבויות האוניברסלי לשנת 2004 אורגן על ידי מועצת העיר של ברצלונה, הממשלה האזורית (ז'נרליטט דה קטלוניה), הממשלה הלאומית הספרדית ואונסק"ו. הפורום נהגה על ידי המניע העיקרי שלו (פסקואל מרגל (אנ'), אז ראש עיריית ברצלונה) כדרך לקדם את תעשיית התיירות המתפתחת של העיר בעקבות המשחקים האולימפיים ב-1992, שנערכו גם הם בברצלונה. הפורום היה גם שימושי מבחינה פוליטית, לאור כישלונו הקודם של ראש העיר לקיים הבטחה משנת 1996 לקיים תערוכה בינלאומית בעיר.
המטרות הרשמיות של פורום התרבויות האוניברסלי לשנת 2004 כללו תמיכה בשלום, פיתוח בר-קיימא, זכויות אדם וכבוד למגוון.
הפורום אירח יותר מ-40 כנסים בינלאומיים (המשתתפים כללו את חואן אנטוניו סמראנש, מיכאיל גורבצ'וב, ז'וזה סאראמאגו, פליפה גונסאלס, ריגוברטה מנצ'ו, אנג'לינה ג'ולי, רוברט מקנמארה, ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, ליונל ז'וספן, לואיז אינסיו דה סילבה, רומנו פרודי וסלמן רושדי, בין היתר), הופעות, שווקים, משחקים, 423 קונצרטים, 57 מופעי רחוב, 44 להקות תיאטרון, מחול וקברט, 20 מופעי קרקס ויותר מ-20 תערוכות.
ג'וזפ אסבילו (אנ') מונה למנהל האדריכלות והתשתיות של הפורום. האירועים נערכו בקצה המזרחי של אבינגודה דיאגונל, עורק ראשי החוצה את העיר. אזור חוף הים פותח כדי לאכלס את האירוע. הוא השתרע על פני 300 דונם בין הנמל האולימפי של ברצלונה לסאנט אדריה דה בסוס (אנ'), והגיע לשיא תוכנית ההתחדשות העירונית שהחלה לאולימפיאדת 1992. האתר החדש כולל מרכז כנסים, רחבה מרכזית, פארקים, אולמות, נמל חדש ובניין פורום (אנ') (בתכנון משרד האדריכלים הרצוג ודה מרון).
במסגרת פורום זה התקיים פורום פורטו אלגרה הרביעי של רשויות מקומיות לשילוב חברתי, אשר אישר את אג'נדה 21 לתרבות (אנ') ב-8 במאי 2004.