stanford-oval/wikipedia huggingface dataset:
קורט פון המרשטיין-אקוורד
ביוגרפיה > אחרית ימיו

במהלך 1942 החל להתפשט אצל פון המרשטיין-אקוורד סרטן הגרון מתחת לאוזנו השמאלית, בתחילה הוא סירב לקבל טיפול רפואי, ולבסוף כשניגש לרופאו, התברר שכבר לא נותר מה לעשות. ניסיון לטפל מחלה על ידי הקרנות, גרם לו לכאבים ולאי נוחות, ובשל כך הפסיק את הטיפול. פון המרשטיין-אקוורד חי בביתו שבברלין כשהוא סובל מהמחלה, עד שב-16 באפריל 1943 שקע בתרדמת, ושבוע לאחר מכן ב-24 באפריל מת. כדי למנוע את כיסוי ארונו בדגל צלב הקרס, החליטה משפחתו להימנע מלוויה ממלכתית, וקברה אותו בשטיינהורסט בטקס צנוע. המשפחה השאירה זר תנחומים שנשלח במיוחד על ידי היטלר ברכבת התחתית בברלין, וטענה כי נשכח.
ביוגרפיה > משפחתו

פון המרשטיין-אקוורד היה אוונגלי ונישא ב-1907 למריה פון ליטוויץ, ילידת 1886, קתולית. אחיה היה הגנרל שמילו פון ליטוויץ. לבני הזוג נולדו שבעה ילדים: ארבע בנות ושלושה בנים. בניו, לודוויג מקסימיליאן וקונרט היו שניהם קצינים בוורמאכט ופעילים בקשר העשרים ביולי. בתו מריה פאשה הייתה מתנגדת לנאציזם אף היא והצילה יהודים מציפורני הנאצים.
הבן, פרנץ, היה תאולוג ונמנה עם מייסדי ארגון המתנדבים הגרמני אות הכפרה והשלום.
לאחר מותו

עקב מעורבות בניו בקשר, שלושה שבועות לאחר מכן החל הגסטפו בחקירות. הבן, פרנץ, נאסר בברלין. הבנים ששירתו בצבא נעלמו והוכרזו כעריקים. בסוף 1944 נלקחה הרעייה מריה ובני משפחה אחרים ונשלחו לתת-מחנה של מחנה הריכוז בוכנוואלד, עם בני משפחה של קושרים אחרים. מאוחר יותר נשלחו מריה ובתה הצעירה לבית סוהר ברגנסבורג ומשם נשלחו דרך דכאו ואינסברוק לדרום טירול. שם שוחררו בידי הצבא האמריקאי ב-4 במאי 1945.
סיווג קציני צבא

כמי שהופקד בראש המטה של ה-OKH והיה אחראי על הגדלת הצבא וחימושו. נהג פון המרשטיין לסווג את קציני הצבא לפי אופיים:
אני מבחין בארבעה סוגים. ישנם קצינים חכמים, חרוצים, טיפשים ועצלנים. בדרך כלל משולבים שני מאפיינים. חלקם חכמים וחרוצים - מקומם הוא, המטה הכללי. הבאים בתור הם טיפשים ועצלנים - הם מהווים 90 אחוז מכל הקצינים ומתאימים לפעילויות שגרתיות. כל מי שהוא חכם וגם עצלן כשיר לתפקידי המנהיגות הגבוהים ביותר, מכיוון שהוא בעל בהירות המחשבה והחוסן הנפשי, הנחוץ להחלטות קשות. עלינו להיזהר מכל מי שהוא גם טיפש וגם חרוץ - אסור להפקיד בידיו אחריות כלשהי, מכיוון שהוא תמיד יגרום רק נזק.
קינטוכור

| --- | --- |

 שיוך:  condensed chromosome, centromeric region 
 מזהים
 FMA:  84691 
 קוד MeSH:  A11.284.430.106.279.345.190.160.165.500 
 מזהה MeSH:  D018386 
 מערכת השפה הרפואית המאוחדת:  C1325563 
 
קינטוכור בעברית מַחְבַּר הַכִּישׁוֹר, הוא קומפלקס חלבוני באורגניזמים אאוקריוטים, אשר מורכב על גבי הצנטרומר ומקשר בין הכרומוזום לסיבי המיקרוטובולים בכישור, הנוצרים במיטוזה ובמיוזה. הקינטוכור כולל למעלה מ-40 חלבונים שונים, כגון חלבוני קישור למיקרוטובולים (כגון CENP-A או CenH3, שמקורם מהיסטון H3), חלבונים מוטוריים (דינאינים וקינזינים) ואחרים.
הערות שוליים

↑  מַחְבַּר הַכִּישׁוֹר במילון ביולוגיה כללית (תשס"ט), 2009, באתר האקדמיה ללשון העברית
ערך זה הוא קצרמרבנושא ביולוגיה. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קלימבה

| --- | --- |

 סיווג:  אידיופוניים
 קבוצה:  כלי הקשה אפריקאי
 
קלימבה (באנגלית: Kalimba), הידועה גם בשם מבירה (Mbira) או "פסנתר אגודל", היא כלי נגינה אפריקאי המורכב מלוח עץ (הכולל לעיתים קרובות מהוד) ומספר קלידי מתכת שטוחים. הנגינה בקלימבה נעשית על ידי הרעדת הקלידים בעזרת האגודלים. הקלימבה שייכת למשפחת כלי הנגינה האידיופוניים ולמשפחת כלי הנגינה הלמלופוניים (אנ'). ישנן סוגים שונים של קלימבות באפריקה, שבהן רטט הקלידים מוגבר בדרכים שונות, למשל על גבי תיבת תהודה - כלי חלול כגון דלעת יבשה.
מבירה היא כלי נגינה נפוץ במיוחד ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובקרב שבטי השונה (Shona) בזימבבואה. מנגנים בו כחלק מטקסי חתונות, הלוויות, ולכבוד אנשים חשובים, כמו גם למטרות דתיות, למשל כאשר מבקשים לקרוא לנשמות או רוחות ולחפש את עצתם. על בסיס המבירה הומצאה באמצע שנות החמישים הקלימבה, גרסה מערבית שעוצבה ושווקה על ידי האתנומוזיקולוג יו טרייסי (אנ'), מה שהוביל לתפוצתה הרחבה מחוץ לאפריקה.
אף על פי שאחד הכינויים הנפוצים של הקלימבה הוא פסתר אגודלים, שם זה אינו מדויק משום שמנגנים בכלי גם באמצעות אצבעות אחרות ואין לו כלל קשר לפסנתר.
הקלימבה מכוונת בדרך כלל לסולם פנטטוני לה-מינור. אך ניתן לכוונה לסולמות אחרים באמצעות הזזת הלשונות מטה או מעלה.
היסטוריה

סוגים שונים של אידיופוניים ולמלופונים היו קיימים באפריקה במשך אלפי שנים. הקלידים היו במקור עשויים מבמבוק אך עם השנים פותחו קלידי מתכת.
התיעוד האירופאי הראשון למבירה היה על ידי חוקר פורטוגזי ומיסיונר האב דוס סאנטוס (Dos Santos) במוזמביק בשנת 1586. הוא תיעד כלי נגינה עם 9 קלידים ממתכת. ג'ררד קוביק (אנ'), בספרו משנת 1998 Kalimba, Nsansi, Mbira: Lamellophone in Afrika, טוען שהקלימבה הומצאה פעמיים באפריקה: כלי בעל קלידי עץ או במבוק הופיע בחוף המערבי של אפריקה באזור קמרון של היום, לפני כ -3,000 שנה. ולמלופונים בעלי קלידי מתכת הופיעו בעמק נהר הזמבזי לפני כ -1,300 שנה. כלים עם קלידי מתכת אלו הופצו בכל היבשת והפכו פופולריים בקרב שבט השונה (אנ') בזימבבואה (הם קראו לכלי מבירה) וקבוצות אתניות אחרות בזימבבואה ובמוזמביק.
במהלך שנות ההמרוץ לאפריקה והקולוניאליזם האירופאי ניסו האירופאים למנוע מהילדים האפריקאים לייצר מתכות משלהם ומתקופה זו נמצאות קלימבות שקלידיהן עשויים ממסמרים, חישורי אופניים או גרוטאות מתכת אחרות ששוטחו.
עם התפשטות המבירה ברחבי אפריקה, יצרו שבטים נפרדים ואפילו משפחות גרסה משלהם למבירה. ככל שחלף הזמן, כל קבוצה ביצעה שינויים בעיצוב הכלים, כגון כמה קלידים היו לו או איזה לוח או דלעת שימשו בסיס לכלי. מבירות קיבלו גם הכוונות מיוחדות על ידי כל קבוצה כדי לתמוך במוזיקה הייחודית שלהם. כלים דמויי קלימבה נמצאו מצפון-צפון אפריקה עד דרום מדבר קלחארי, ומהחוף המזרחי לחוף המערבי.
מסלול התפשטות חשוב ומעניין אחד של כלי נגינה אלו התפתח כאשר קונגו הייתה תחת שלטון בלגי והבלגים השתמשו בקונגולים כבהמות משא אנושיות ברחבי אפריקה בסוף שנות ה-1800 ותחילת המאה העשרים. הקונגולים המשועבדים נשאו את הקלימבות שלהם איתם והציגו אותן בפני שבטים ועמים אפריקאים שמעולם לא ראו אותן קודם. הבושמנים ממדבר קלחארי, שהיו מבודדים ונוודים, לא נחשפו לקלימבה עד שנות החמישים.
היסטוריה > מחוץ לאפריקה

יו טרייסי, אתנומוזיקולוג אנגלי שעבר לגור באפריקה בשנת 1920, בילה כמה שנים משנות העשרים ועד שנות החמישים של המאה העשרים באפריקה הכפרית (באזורים שרחוקים מהשפעות מוזיקליות מערביות כמו רדיו, להקות שהושפעו מהמזרח ומיסיונרים נוצריים) שם הקליט מוזיקה מסורתית ותיעד מאות עיצובים מסורתיים של כלי קלימבה שונים, שלכל אחד מהם אופן כיוון ופריסת קלידים שונה. כיום, רוב כלי הנגינה הללו אינם קיימים בשטח, אך נשמרים בספרייה הבינלאומית למוזיקה אפריקאית (ILAM) (אנ'), שהיא חלק ממורשתו של טרייסי. מאוחר יותר ייסד טרייסי את החברה לכלי נגינה אפריקאיים והחל בבניית וריאנט של מבירה ברודפורט (אנ'), דרום אפריקה, אותו כינה קלימבה. הוא החל לייצא את הכלים ברחבי העולם בשנת 1954. מקור השם קלימבה בבנטו ופירושה "מוזיקה קטנה". אלה היו כלי המבירה הראשונים שיוצאו מסחרית מאפריקה. בתחילת שנות השישים נמכרו הכלים באמצעות החברה Creative Playthings מניו ג'רזי, שתכננה והפיצה צעצועים ורהיטים.
בשנת 2001 השיקה החברה הגרמנית Hokema וריאנט לקלימבה בשם סנסולה  ורשמה עליו פטנט. לסנסולה מסגרת עץ אליפטית המכוסה עור תוף, הרוטט לצלילי קלימבה קטנה בעלת 9 קלידים המורכבת במרכזו במרכזו. הגוף דמוי התוף הזה מעצים את הצלילים הרכים של הקלימבה כך שהם יכולים להשמע גם למרחק.
גם לכלים האפריקאים וגם לווריאציות המערביות מיוחסות יכולות ריפוי. בזכות צליליה וקלות הניגון בה, הפכה הסנסולה הגרמנית במיוחד לפופולרית ברחבי העולם בטיפול בהפרעות התנהגות ובקליניקות לטיפולים אלטרנטיביים.
אקוסטיקה

למלופונים הם כלי נגינה בעלי מעט קלידים, או "למלות" שמנגנים עליהם באמצעות פריטה. בשונה מכלי מיתר או כלי נשיפה חלולים כגון חליל, הצלילים העיליים של למלה מרוטה הם אינהרמוניים, מה שמקנה למבירה צליל אופייני. הצלילים העיליים האינהרמוניים מתחילים חזקים, דועכים די מהר, ומשאירים צליל כמעט טהור.
סידור התווים בקלימבה ווריאציות אחרות של המבירה, מכיל את התווים בסולם עולה על הקלידים מן המרכז כלפי חוץ מימין ומשמאל לסירוגין. בסידור קלידים זה שני קלידים צמודים יוצרים אקורד. כאשר מורטים על קליד מסוים גם הקלידים הסמוכים רוטטים, ותנודות משניות הרמוניות אלו משרתות תפקיד דומה לטונים הרמוניים של כלי מיתר - הן מגבירות את המורכבות ההרמונית של תו אינדיבידואלי.
קלימבה במוזיקה מודרנית

במשך השנים הקלימבה גם מצאה את דרכה לתחום המוזיקה החדשה, שם היא משמשת לעיתים קרובות בשילוב עם מוזיקה אלקטרונית. פינק פלויד השתמשו בקלימבה (או מבירה) בשיר נושא הפתיחה מתוך "A Saucerful of Secrets" שיצא ב-1968. המלחין האנגלי, תום גרין, הידוע גם בכינוי "another fine day" יצר ב-1994 את האלבום האמביינטי "Life Before Land" שמבוסס על נגינה בקלימבה. הגרדיאן הציב אותו במקום השלישי ברשימת אלבומי האווירה הגדולים ביותר בכל הזמנים. המוזיקאי השוודי ינס לקמן מנגן לעיתים קרובות ביוקולילי ובקלימבה בהופעותיו החיות.
אמנים אחרים, ביניהם ג'נסיס, Earth, Wind & Fire, ג'ו מנגו (אנ'), קינג קרימזון, ג'ון מאייר, לורה בארט (אנ') וומפייר ויקנד, שילבו גם הם את הקלימבה בסגנונות הפופ והרוק המערבי. ג'ואן ארמטריידינג השתמשה במבירה באלבום שלה "Show Some Emotion" והלהקה טוטו השתמשה בקלימבה בשיר "אפריקה". מוריס וייט, מייסד להקת Earth, Wind & Fire וסולנה הביא לחשיפה עצומה לקלימבה במוזיקת הלהקה. היצירות "Kalimba Story", "Evil", "Biyo" ו- "Departure" כללו קטעי סולו של קלימבה.
מלחין מוזיקת הסרטים ג'יימס הורנר השתמש בקלימבה בפסקול של "שובו של הנוסע השמיני", והמלחין דני אלפמן בפסקול של "המספריים של אדוארד".
ח'ליל א-זבר (אנ'), רב-נגן בהרכב הג'אז "Ethnic Heritage Ensemble" הרשים את המבקרים בפסטיבל הג'אז בתל אביב ב-2008 כאשר ניגן על קלימבה וקונגה.
שניים משלושת חברי הרכב הפולק האקוסטי הישראלי Goldoolins מנגנים בקלימבה וההרכב המוזיקלי האקוסטי הישראלי "לא" (LO) המנגן שירים שנכתבו והולחנו על ידי גיא שמי שילבו נגינה בקלימבה באלבומם השני.
מירב גולד, יוצרת בצלילים, הילרית וזמרת אינטואיטיבית ישראלית, מנגנת על סנסולה, הווריאנט הגרמני של הקלימבה, בהופעותיה.
גלריה

קלימבה של יו טרייסי
קרימבו
מבירה מהמוזיאון האפריקאי בליון, צרפת 2015
מבירה קטנה
סנזה
סנסולה
ראו גם

מוזיקה אפריקאית
פוליריתמיקה
הערות שוליים

↑  Mbira - Thumb Piano of Africa - Australian Museum, australianmuseum.net.au (באנגלית)
↑  Is it Kalimba, Karimba, or Mbira? - Kalimba Magic, www.kalimbamagic.com (באנגלית)
↑  How does the Kalimba Relate to the Piano?, www.kalimbamagic.com (באנגלית)
↑  הוראות שימוש בקלימבה קלאסיק, באתר www.sansula.co.il(הקישור אינו פעיל)
1 2  Early Kalimba History - Kalimba Magic, www.kalimbamagic.com (באנגלית) (ארכיון)
↑  Kubik, Gerhard (1998) Kalimba—Nsansi—Mbira. Lamellophone in Afrika. With CD. Berlin: Museum für Völkerkunde
↑  Falola, Toyin (2000). African Cultures and Societies Before 1885. Durham, North Carolina: Carolina Academic Press. pp. 274–275. ISBN 0-89089-769-7.
↑  My Story of Hugh Tracey  בבלוג Kalimba Magic‏,13 ביוני 2019 (באנגלית)
↑  האתר הרשמי של חברת Hokema (באנגלית)
↑  על הסנסולה אתר "סנסולה" הישראלי
↑  הילה יגאל-איזון, ליה, בת 7, מכפר סגול שבנגב: "לי ולאחותי יש כפר פרטי משלנו", באתר Xnet‏, 26 באפריל 2015
↑  Chapman, David M.F., "The tones of the kalimba (African thumb piano)", J. Acoust. Soc. Am. 131 (1), Pt. 2, 945–950 (January, 2012) http://asadl.org/jasa/resource/1/jasman/v131/i1/p945_s1
↑  Life Before Land, באתר הרשמי של תום גרין
↑    יוסי חרסונסקי, ‏הכל על הקלימבה והקונגה, בעיתון מקור ראשון, 25 בפברואר 2008
↑   בן שלו, לדוברי השפה: להקת "לא" שוב הפעילה את התרכובת הכל כך מיוחדת שלה, באתר הארץ, 23 בנובמבר 2017
↑  מירב גולד במופע השקת האלבום הַקּוֹל (הַכֹּל) שבּתוֹכי באתר של פרויקט “בית היוצר” של אקו"ם
| --- | --- |
בקרת זהויות :  NLI: 987007558268705171  BnF: cb145721839 (data)  LCCN: sh85082478  MusicBrainz: 4dc550d6-973f-42bd-8c9b-7dfd09bd3f6e
קצת לקחת חזרה

קצת לקחת חזרה הוא אלבום האולפן ה-30 של הזמר אריק איינשטיין, שיצא בשנת 1996 בשיתוף פעולה עם שם טוב לוי. באותה השנה ביים צבי שיסל קלטת רוויו הכוללת את שירי האלבום ושירים אחרים מסדרת "ארץ ישראל הישנה והטובה". בקלטת השתתפו איינשטיין, לוי, יוני רכטר, אילה אשרוב וקהל של ניצבים. בין השירים נכללו קטעי ארכיון, לרוב כאלה הקשורים בעברו של איינשטיין.
אלבום זה כולל שירים עבריים ותיקים, ולחן אחד חדש שכתבה לאה שבת לשיר של נתן אלתרמן. את מרבית השירים שר איינשטיין בצעירותו בלהקת הנח"ל, בצל ירוק ושלישיית גשר הירקון, וכן באלבומו "יסמין", שבו שיתף לראשונה פעולה עם שם טוב לוי, משנת 1972. שם האלבום, "קצת לקחת חזרה", לקוח משורה בפזמון השיר "ליפא העגלון" (במקור של להקת "בצל ירוק"), ומרמז למעשה על שירי האלבום, שאליהם חוזר איינשטיין.
שם טוב לוי עיבד והפיק מוזיקלית את כל שירי האלבום, למעט שניים מהשירים, שעיבד והפיק מוזיקלית יוני רכטר. אולם חלק מהעיבוד של לוי לשיר "הורה היאחזות" התבסס על הגרסה של להקת כוורת לאותו השיר.
באלבום מתארחים מספר מוזיקאים ישראלים, ובהם יהודית רביץ, המתארחת בדואטים "החופש בבית הבראה" (שביצעו בעבר אורי זוהר ואילנה רובינא) ו"קרה זה רק הפעם" (שביצעה יפה ירקוני יחד עם שמשון בר-נוי בשנות ה-50 ואחר כך עם איינשטיין, בשנות ה-60), לאה שבת, שהלחינה וביצעה קולות רקע בשיר "המשתה", ואילה אשרוב, המתארחת בדואט "אל נא תאמר לי שלום".
על גבי עטיפת האלבום מופיעה תמונה ישנה, המציגה את צריף החזרות של תיאטרון "האוהל", ששכן ברחוב הירקון על חוף ימה של תל אביב. בין השחקנים העומדים בחזית הצריף ניצב שחקן תיאטרון "האהל" יעקב איינשטיין, אביו של אריק.
רשימת רצועות

| קצת לקחת חזרה> מס' | קצת לקחת חזרה> שם | קצת לקחת חזרה> מילים | קצת לקחת חזרה> לחן | קצת לקחת חזרה> משך | קצת לקחת חזרה>  | קצת לקחת חזרה>  | קצת לקחת חזרה>  | קצת לקחת חזרה>  | קצת לקחת חזרה>  |
| --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- | --- |
| 1. | אדוני השופט  | חיים חפר | סשה ארגוב | 04:06 |  |  |  |  |  |
| 2. | החופש בבית הבראה (דואט עם יהודית רביץ)   | חיים חפר | מל קלר | 02:22 |  |  |  |  |  |
| 3. | קרה זה רק הפעם (דואט עם יהודית רביץ)   | אברהם ברושי | בובי פנחסי | 02:55 |  |  |  |  |  |
| 4. | אל נא תאמר לי שלום (דואט עם אילה אשרוב)   | טולי רביב | טולי רביב | 02:58 |  |  |  |  |  |
| 5. | אהבת פועלי הבניין  | נעמי שמר | נעמי שמר | 02:51 |  |  |  |  |  |
| 6. | ליפא העגלון  | יחיאל מוהר | אריה לבנון | 03:37 |  |  |  |  |  |
| 7. | דון קישוט  | יהונתן גפן | שם טוב לוי | 03:33 |  |  |  |  |  |
| 8. | הורה היאחזות  | יחיאל מוהר | דובי זלצר | 03:13 |  |  |  |  |  |
| 9. | המשתה  | נתן אלתרמן | לאה שבת | 03:38 |  |  |  |  |  |
| 10. | שיר של אחרי מלחמה  | אריק איינשטיין | שם טוב לוי | 03:34 |  |  |  |  |  |
| משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | משך כולל: | 32:47 |  |  |  |  |  |
קרדיטים

אריק איינשטיין - שירה
שם טוב לוי - פסנתר, קלידים, חליל, קולות רקע, עיבודים מוזיקליים: שירים 1,2, 5-10
מאיר ישראל - תופים, כלי הקשה
איתן איצקוביץ - תופים, כלי הקשה
אלון נדל - גיטרה בס
יוראי אורון - גיטרה בס
מיכה מיכאלי - גיטרה בס
יוני רכטר - פסנתר, קלידים, עיבודים מוזיקליים: שירים 3–4
עדי רנרט - פסנתר, קלידים
עמוס עבר הדני - גיטרות
אבי סינגולדה - גיטרות
איתמר ארגוב - חצוצרות
אברהם פלדר - חצוצרות
ניצן עין-הבר - סקסופון
יוסי רגב - טרומבון
גרי לוברוב - אקורדיון
יהודית רביץ - שירה
לאה שבת - קולות רקע - שיר 9
עמי איילי - קולות רקע, טכנאי הקלטה, מיקס
יעקב מורנו - טכנאי הקלטה, מיקס
מנחם רגב - עיצוב עטיפה
מיכאל תפוח - מפיק
קפה פת (ירושלים)

| --- | --- |
שלט זיכרון לקפה פת ברחוב הרב קוק 11 ירושליםשלט זיכרון לקפה פת ברחוב הרב קוק 11 ירושלים
 מידע כללי
 סוג:  בית קפה 
 כתובת:  הרב קוק 11 
 מיקום:  ירושלים 
 מדינה:  ישראל 
 מייסדים:  יהודה זאב פת וחיה פת
 הקמה ובנייה
 תקופת הבנייה:  ?–1922
 תאריך פתיחה רשמי:  1922 
 תאריך פירוק:  שנות ה־70 של המאה ה־20 
 קואורדינטות:  31°47′01″N 35°13′14″E﻿ / ﻿31.783690968788°N 35.220678668872°E﻿ / 31.783690968788; 35.220678668872
  (למפת ירושלים מוגדלת) קפה פת(למפת ירושלים רגילה) קפה פת(למפת הרי ירושלים רגילה) קפה פת(למפת הרי ירושלים מוגדלת) קפה פת
 
קפה פת היה בית הקפה והקונדיטוריה המודרנית הראשונה בירושלים. בית הקפה היה ידוע גם כמקום מפגש חברתי, והוא פעל מ-1922 ועד תחילת שנות ה-70 של המאה העשרים.
היסטוריה

קפה פת הוקם על ידי יהודה זאב פת ורעייתו חיה פת בשנת 1922. יהודה זאב וחיה הגיעו לפלשתינה מלודז' עם הוריה ואחיותיה של חיה (משפחת גולדברג) בשנת 1914, עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה. בשל היותו נתין רוסי גורש פת על ידי העות'מאנים לאלכסנדריה. באלכסנדריה, אומץ על ידי הקהילה היהודית המקומית, יחד עם צעירים יהודים נוספים שהגיעו לעיר באותן נסיבות, ונשלח לרכוש מקצוע. פת למד אפייה בקפה גרופי, הקיים עד היום באלכסנדריה ובקהיר. לאחר תום המלחמה חזר לארץ ישראל ופתח את "קפה קדם" ברחוב יפו, ובשנת 1922 עבר בית הקפה בשמו החדש, "קפה פת", לצומת רחוב אבן בטוטה (לאחר הקמת המדינה: רחוב הרב קוק) ורחוב הנביאים. בני הזוג – יהודה זאב וחיה פת – התגוררו בקומה העליונה של הבניין.
בתקופת המנדט הבריטי היה בית קפה פת מקום מפגש מרכזי של החברה הירושלמית. בית הקפה הצטיין בעוגות שמרים משובחות שנאפו במקום, בקפה ריחני ובאווירה מכניסת אורחים וביתית. בבניין שבו פעל בית הקפה פעלה בחשאי, בקומה השנייה, המפקדה של ההגנה, עליה פיקד יעקב פת, מפקד כוחות ההגנה בירושלים (יעקב פת היה בן דודו של יהודה זאב פת). כמו כן היו בבניין גם משרדים של "ועד הקהילה", שהיווה את הבסיס להקמת עיריית ירושלים לאחר הקמת מדינת ישראל, משרדים של "ועד הצירים", שקדם לסוכנות היהודית, משרדים של "מכון פסטר של אגודת הרופאים וחוקרי הטבע העבריים", וכן פעלה במקום מזכירות מחוז ירושלים של מפא"י שבראשה עמד משה ברעם. בקרבת מקום נמצאו משרדי ה"פלסטיין פוסט" ובית החולים "הדסה".
את בית הקפה פקדה אוכלוסייה מגוונת – אנשי ההגנה, שוטרים בריטים ואנשי צבא בריטים, רופאים ואחיות מבית החולים הדסה, סופרים ואנשי רוח, ושכנים, כגון בני משפחת הרב הראשי אברהם יצחק הכהן קוק, אנשי שכונת מאה שערים הסמוכה לבית הקפה. בנוסף פקדו את המקום בני משפחות מהקהילה הערבית הירושלמית, כמו משפחת נשאשיבי.
בית הקפה הוזכר ביצירותיהם של סופרים רבים בני התקופה, וביניהם ש"י עגנון, אחד העם, אליעזר בן-יהודה, דוד שחר, פנחס שדה ואהרן אפלפלד.
עם מותו של יהודה זאב פת, בגיל צעיר, המשיכה חיה פת לנהל את בית הקפה ואת המאפייה בעזרת שלוש בנותיה: נחמה, שולה ומלכה.
בית הקפה נמכר בשנת 1956, והמשיך לפעול בבעלות אחרת עד תחילת שנות ה-70.
הבניין ובית הקפה נהרסו בשנת 1974 ובמקום הוקם מגרש חנייה עירוני.
בשנת 2019 נחנך על המגרש בניין חדש בבעלות המכללה האקדמית הדסה. עם חנוכת הבניין הוצב לוח זיכרון על בניין המכללה, ברחוב הרב קוק, ובו היסטוריה קצרה של בית הקפה.
משפחת פת

ליהודה זאב וחיה פת היו, כאמור, שלוש בנות: נחמה, שולה ומלכה.
הבת נחמה, נישאה לחיים ליטני (במקור: הנריק לייטאיזן), בעל בית מלאכה לצורפות. אחד מבניהם הוא העיתונאי יהודה ליטני.
הבת שולה, נישאה לשמואל טולידאנו, בכיר ב"מוסד", אשר שימש גם כיועץ לענייני ערבים של ראשי הממשלה: לוי אשכול, גולדה מאיר ויצחק רבין, וחבר הכנסת בכנסת התשיעית.
הבת מלכה, נישאה לאפרים לוי, ממפקדי ההגנה בירושלים בתקופת מלחמת העצמאות, ואחר כך איש קהילת המודיעין.
כמו כן, גדל במשפחתם כבן, מגיל צעיר, גדעון פת (גדעון מרקוס), בן אחותה של חיה פת, שהיה חבר הכנסת ושר בממשלות ישראל.
על שם יעקב פת, בן דודו של יהודה זאב פת, קרויה שכונת פת בירושלים.
לקריאה נוספת

דוד קרויאנקר, רחוב הנביאים, שכונת החבשים ושכונת מוסררה - סיפורו של מקום: דיוקנה של עיר ירושלים 1850–2000, ירושלים, הוצאת כתר, 2000.
משה חננאל, ירושלמים - מסע בספר הטלפונים המנדטורי 1946, הוצאת ארץ וטבע, 2007. הפרק: "סוגה בשושנים - 3114/פת, גב' חיה - מאפייה", עמ' 305.
מיכאל גרינצויג, "קפה ירושלמי בניחוח אירופי: על בתי קפה בירושלים בתקופת המנדט", עת-מול, 255, 2018, עמ' 9–13.
Macabee Dean, Patt's Bakery, Jerusalem Landmark, Razed, The Jerusalem Post, 1956
הערות שוליים

↑  יש להיזהר ולא לבלבל בין קפה פת ההיסטורי בירושלים למאפיית פת הפועלת עד היום בחיפה.
↑  אהרן אפלפלד, עוד היום גדול - ירושלים: הזיכרון והאור, ירושלים: הוצאת כתר ויד יצחק בן צבי, 2001, עמ' 52-58
↑  אורי דרומי, בשירותה של ירושלים, באתר הארץ, 9 באוקטובר 2009
קמואל גלעדוב

קמואל גילעדוב
קמואל גלעדוב (ברוסית: Камуил Исаакович Гилядов;‏ 1884–1967) - מייסד והמנהל הראשון של בית ספר היהודי "10" בעיר נלצ'יק באזור הקווקז. תמך ועזר ליהודי ההרים לשמור על המסורת היהודית והשפה העברית. בנוסף חיבר גלעדוב מילון בשפת ג'והורי עם אותיות עבריות.
קמואל גלעדוב נולד בשנת 1884 בעיר נלצ'יק. בילדותו למד גלעדוב אצל רב מקומי. גלעדוב למד הוראה באוניברסיטה בעיר וינה שם פגש את בנימין זאב הרצל. בווינה למד גלעדוב גם בבית מדרש. בשנת 1923 חיבר מילון בשפת ג'והורי עם אותיות עבריות.
על פעילות בתחום החינוך בשנת 1949 הוענק לו עיטור לנין.
קמהאמהה החמישי

קמהאמהה החמישי (Kamehameha V, ‏11 בדצמבר 1830 - 11 בדצמבר 1872) היה המלך החמישי של ממלכת הוואי והיורש של אחיו קמהאמהה הרביעי.
הוא התנגד לחוקה שהועברה על ידי קמהאמהה השלישי ב-1852 והעביר חוקה חדשה ב-1864, כשנה לאחר תחילת כהונתו כמלך הוואי. ב-1866 שהה הסופר האמריקאי מארק טוויין בהוואי למשך ארבעה חודשים. במכתביו תיאר את המלך:
"הוא היה שליט פיקח; הוא ראה כבר עולם; הוא היה מחונך, מצטיין, עבד קשה על מנת להטיב עם עמו והצליח. הוא לא דבק בשטויות המלכותיות הקבועות[...] הוא היה אהוד, מוערך מאוד ואף נערץ"
בתקופת כהונתו, פיתח ויזם מיזמי בנייה רבים שגרמו למחסור קשה במשאבים בממלכה והגדילו את החוב הלאומי. הוא היה לאחרון בשושלת בית  קמהאמהה ולא הותיר אחריו יורש.
קרים פאף

| --- | --- |

קרים פאף
 לידה:  3 באוגוסט 1967 אוסטין, טקסס
 מוות:  6 באוגוסט 2005 (בגיל 38) אוסטין, טקסס
 מין:  חתול הבית
 זוויג:  נקבה
 בעלים:  ג'ייק פרי
 ידועה בשל:  מחזיקת שיא גינס: החתולה המבוגרת ביותר בהיסטוריה
 תקופת הפעילות:  ? – 6 באוגוסט 2005 
קרים פאף (באנגלית: Creme Puff;‏ 3 באוגוסט 1967 – 6 באוגוסט 2005) הייתה חתולה אשר האריכה ימים באופן יוצא דופן עד לגיל 38 שנים ו־3 ימים, הרבה מעבר לתוחלת החיים הממוצעת של חתול, שהיא בין 10–15 שנים. לפיכך זכתה בתואר "החתול המבוגר ביותר אי פעם" על ידי ספר השיאים של גינס.
הערות שוליים

↑  AP, בן 26, טורף עכברים: החתול הזקן בעולם, באתר ynet, 15 באוגוסט 2015
↑  החתול המבוגר ביותר אי פעם, באתר ספר השיאים של גינס
ערך זה הוא קצרמרבנושא יונקים. אתם מוזמנים לתרום לוויקיפדיה ו.
קינטיקה 1

קינטיקה 1 (בסינית: 快舟‏, Kinetica 1 (Lijian-1, PR-1)) הוא משגר שפותח בסין על ידי חברה CAS Space וייצורו נמשך. זה משגר מנוע דלק מוצק בעל 4 שלבים.
החברה המפתחת הוקמה בשנת 2018 בבייג'ינג ובהמשך עברה לגואנגג'ואו. היא נמצאת בבעלות חלקית של אקדמיה סינית למדע. החברה מפתחת סוגים נוספים של המשגרים לרבות משגרים לשימוש רב פעמי.
המשגר פותח על בסיס טיל בליסטי מדגם DF-31. בדיקות קרקע של המשגר הסתיימו בשנת 2021. ביולי 2022 בוצע שיגור ראשון. הוא בוצע מכן שיגור LA-4 במרכז שיגור הלוויינים ג'יוצ'ואן. המשגר יכול להביא מטען של כ-2,000 למסלול לווייני נמוך או כ-1,650 ק"ג למסלול מסונכרן שמש.
בשנת 2022 בוצע שיגור נוסף שכלל 26 לוויינים שונים. מתוכננים שיגורים נוספים.
החברה מציע שיגורים מסחריים בעזרת המשגר. עד כה בוצעו שיגורים רק ללקוחות מסין עצמה. השיגור יכול להתבצע 6 חודשים לאחר חתימת חוזה ודורש כשבוע פעילות באתר השיגור.
מתוכנן להתאים את המשגר לשיגור מאסדה ימית.
הערות שוליים

↑  שיגור שני של משגר קינטיקה 1
| משגרי לוויינים וחלליות |
| --- | --- | --- |
| בשימוש | ארצות הברית אטלס 5 • טאורוס • מינוטואר • אלקטרון • אנטארס • פאלקון 9 • פאלקון כבד • פגאסוס • SLS‏  • וולקן קנטאור • פיירפליי אלפה •   רוסיה סויוז 2 • אנגרה • פרוטון (פרוטון M) •   הרפובליקה העממית של סין צ'אנגג'נג (2C‏ • 2D‏ • 2F‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 4B‏  • 4C‏ • 5 • 6 • 7 • 8 • 11) • קואיג'ואו • קינטיקה 1 • קרס 1 • Zhuque • Jielong ‏• גרביטי • היפרבולה • הודו GSLV‏ • PSLV‏ •  SSLV • LVM-3‏ •  יפן H-II‏ (H-IIA)‏ • H-3‏ • אפסילון •   איראן סימורג • Qaem •  האיחוד האירופי וגה צרפת אריאן 6 קוריאה הדרומית נורי קוריאה הצפונית אונחה ישראל שביט |  |
| יצאו משימוש | ארצות הברית אטלס (1 • 2 • 3 • אג'ינה • אייבל • קנטאור • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E/F‏ • G‏ • H‏ • LV-3B‏ • SLV-3) •  אתנה • ג'ונו 2 • דלתא (0100 • 2 • 3 • 4 • 1000 • 2000 • 3000 • 4000 • 5000 • A‏ • B‏ • C‏ • D‏ • E‏ • G‏ • J‏ • L‏ • M‏ • N)‏ • ואנגארד • טיטן (טיטן 2 23G‏ • טיטן 2 GLV‏ • 3A‏ • 3B‏ • 3C‏ • 3D‏ • 3E‏ • טיטן 3 מסחרי • 4‏ • 34D) • ליטל ג'ו • סטורן (1 • 5 • IB‏ • INT-21) • פאלקון 1 • רדסטון • תור (אג'ינה • אייבל • אייבלסטאר • בורנר • דלתא • תוראד-אג'ינה • DSV-2 • DSV-2U)‏ • Launcher One • סקאוט  ברית המועצות ספוטניק • לונה • ווסטוק (ווסטוק K • ווסטוק 2 • ווסטוק 2M) • קוסמוס (קוסמוס 2 • קוסמוס 3M) • מולניה • ווסחוד • סויוז (סויוז • סויוז FG • סויוז U) • פרוטון (פרוטון • פרוטון K) • רוקוט • זניט (זניט 2 • זניט-3SL) • דנייפר • ציקלון (ציקלון 2 • ציקלון 3) הרפובליקה העממית של סין פנג באו 1 • צ'אנגג'נג (1 • 2 • 3) •  יפן N-1‏ • N-II‏ • H-I‏ • H-IIB‏ • Mu‏ •  הודו GSLV‏ (Mk I)‏ • צרפת דיאמנט • אריאן (1 • 2 • 3 • 4 • 5) • איראן סאפיר • קוריאה הדרומית נרו 1 |  |
| בפיתוח | ניו גלן • אירטיש • סויוז SPG • סטארשיפ • צ'אנגג'נג 9 • צ'אנגג'נג 12 • טיאנלונג-3 |  |
| פיתוחם בוטל | ארס 1 • ארס 5 • K-1‏ • Sea Dragon‏ • STAR 460 • Stratolaunch |  |
קורט פון מורגן

| --- | --- |

 לידה:  1 בנובמבר 1858 נייסה, ממלכת פרוסיה ממלכת פרוסיה (1803-1892) 
 פטירה:  15 בפברואר 1928 (בגיל 69) ליבק, רפובליקת ויימאר רפובליקת ויימאר 
 מקום קבורה:  ליבק  Ehrenfriedhof Lübeck 
 מדינה:  גרמניה, הקיסרות הגרמנית 
 בן או בת זוג:  Maria Else Guthmann 
 צאצאים:  Heinrich-Joachim von Morgen, Ernst Robert Hermann von Morgen, Sophie Marie Elisabeth von Morgen 
 השתייכות:   צבא הקיסרות הגרמנית
 תקופת הפעילות:  1877–1919 (כ־42 שנים)
 דרגה:  גנרל חיל הרגלים
 תפקידים בשירות
 מפקד דיוויזיית המילואים ה-3   מפקד קורפוס המילואים ה-1   מפקד קורפוס המילואים ה-14
 פעולות ומבצעים
 מלחמת העולם הראשונה קרב טננברג  הקרב הראשון על האגמים המזוריים
 עיטורים
 מסדר העיט האדום (1845)  מסדר אורנז'-נסאו  מסדר הדרקון הכפול  מסדר הכבוד הצבאי הבולגרי  פור לה מריט  מדליית אימטיאז  מסדר הכתר הרומני  מסדר אוסמאני  מסדר המג'ידיה  מסדר הכתר  צלב הברזל  קצין במסדר העיט הלבן  מסדר אריה צרינגן  מסדר מיכאל הקדוש  מסדר הכתר  מסדר פרידריך  צלב הנזה 
 
מנהיגי טננברג ב-24 באוגוסט 1924 בקניגסברג (פרוסיה)
קורט ארנסט פון מורגן (בגרמנית: Curt Ernst von Morgen‏; 1 בנובמבר 1858 – 15 בפברואר 1928) היה מגלה ארצות וקצין פרוסי, לימים גנרל חיל הרגלים במהלך מלחמת העולם הראשונה. הוא קיבל את עיטור פור לה מריט עם עלי אלון.